ג'יימס אברם גרפילד (באנגלית: James Abram Garfield; 19 בנובמבר 1831 – 19 בספטמבר 1881) היה נשיאה ה-20 של ארצות הברית, החל מ-4 במרץ 1881 ועד הירצחו מאוחר יותר באותה השנה על ידי צ'ארלס גיטו (ובכך היה לנשיא האמריקאי השני שנרצח במהלך כהונה). גרפילד שירת בבית הנבחרים ונבחר לסנאט לפני מועמדותו לנשיאות, וסירב לשרת בסנאט לאחר שקיבל את המועמדות. הוא חבר בית הנבחרים היחיד שנבחר לנשיאות בעת כהונתו.
גרפילד גדל אצל אמו האלמנה בתנאים צנועים בחווה באוהיו. הוא עבד בכמה עבודות, כולל השטת ארבה בנעוריו. בגיל שבע עשרה החל ללמוד בכמה בתי ספר באוהיו, ולאחר מכן בויליאמס קולג', בו סיים את לימודיו ב-1856. כעבור שנה, נכנס לפוליטיקה במסגרת המפלגה הרפובליקנית. הוא נישא ללוקרישיה רודולף ב-1858, ושירת בסנאט של אוהיו בין 1859 ל-1861. גרפילד התנגד לפרישת הדרום מארצות הברית, שירת כמייג'ור גנרל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ולחם בקרב שילה. הוא נבחר לקונגרס ב-1862 מטעם אוהיו. במהלך שירותו בבית הנבחרים, תמך בתקן הזהב וזכה למוניטין של נואם מוכשר. גרפילד הסכים בהתחלה עם הרפובליקנים הקיצוניים בסנאט בנוגע לשיקום הדרום, אולם לאחר מכן אימץ קו מתון בכל הנוגע לשמירת זכויות האזרח לעבדים המשוחררים.
גרפילד, שכבר נבחר לתפקיד סנאטור, ניהל את מסע הבחירות של מזכיר המדינה ג'ון שרמן ב-1880 ונאם לטובתו. כששרמן ויריביו - יוליסס סימפסון גרנט וג'יימס בליין - לא הצליחו לזכות במועמדות, בחרו הצירים בגרפילד כמועמד פשרה בסיבוב השלושים ושישה. בבחירות באותה השנה, ניהל גרפילד מערכת בחירות ממרפסת ביתו, וניצח ברוב דחוק את וינפילד סקוט הנקוק, המועמד מטעם המפלגה הדמוקרטית.
בתור נשיא, החזיר גרפילד את סמכויות הנשיא בנוגע למינויים, חיזק את הצי האמריקני, ולחם בשחיתות במשרד הדואר, על אף כהונתו הקצרה. גרפילד מינה דיפלומטים ושופטים. הוא חיזק את כוחו כנשיא והתנגד למינויים פוליטיים, בעיקר לאלו שהוצעו בידי הסנאטור החזק בניו יורק, רוסקו קונקלינג. גרפילד פעל למען תיעוש החקלאות, הרחבת החינוך, וזכויות האזרח. הוא תמך ברפורמה בשירות הציבורי, שעברה בקונגרס בתקופת יורשו, צ'סטר ארתור. הוא מת לאחר 200 ימים בתפקיד, כשאת רובם בילה בין חיים למוות לאחר ההתנקשות בו. גרפילד זכור יותר בגלל ההתנקשות בו ולא בגלל תקופת נשיאותו, והיסטוריונים נמנעים לעיתים קרובות מלדרג אותו כנשיא בגלל תקופת כהונתו הקצרה.
ילדות.
ג'יימס גרפילד נולד כבן הצעיר מבין חמישה ילדים ב-19 בנובמבר 1831, בבקתת עץ באוהיו באזור שאז היה חלק מעיירת אורנג'. כמו רבים שהתיישבו באזור, אבותיו היו מניו אינגלנד. ההגירה מערבה הייתה לחלק ממימוש "הייעוד הגלוי" שקרא להתיישבות אמריקאית מערבה במטרה להפיץ את מוסדות המדינה והתרבות האמריקאית מהאוקיינוס האטלנטי ועד השקט. עד תחילת המאה ה-19 האזור שבו גרה משפחת גרפילד בעיירת אורנג' היה חלק משמורה אינדיאנית. במקור היה ג'יימס גרפילד צאצא של מהגרים לאמריקה הבריטית מויילס בממלכת בריטניה הגדולה. אביו אברם גרפילד (על שמו הפרטי קרוי שמו השני של ג'יימס גרפילד) נולד בוורשסטר, ניו יורק, והגיע אל אוהיו כדי להתחתן עם חברתו מימי בית הספר. לאחר שגילה שהיא נשואה, הוא התחתן עם אחותה אלייזה, שנולדה בניו המפשייר. ג'יימס נקרא על שם אח גדול שמת בילדותו.
בסוף 1833, מת אברם גרפילד, ובנו גדל בעוני. ג'יימס היה הילד האהוב על אמו והם נשארו קרובים במשך שארית חייהם. אלייזה גרפילד נישאה מחדש ב-1842, אבל עזבה את בעלה השני במה שנחשב לגירושין שערורייתיים. בהיותו פעוט הצטרפה משפחת גרפילד אל כנסיית הצלוב. לקשר דתי זה של המשפחה הייתה חשיבות רבה על גרפילד בהמשך חייו. כשהוא עני ויתום מאב, היה גרפילד מושא ללעג מצד נערים בני גילו, ונותר רגיש לעלבונות כל ימי חייו. הוא עסק בקריאה מרובה. ב-1847, בגיל שש עשרה בלבד, עזב את ביתו. גרפילד לא מצא עבודה כספן והחליט לעבוד כמשיט ארבה. לאחר שישה שבועות, חלה ונאלץ לחזור הביתה. הוא הבטיח לאמו ללמוד בבית ספר במשך שנה. ב-1848 החל ללמוד.
חינוך, נישואין וראשית הקריירה.
גרפילד למד בבית הספר העירוני בין 1848 ל-1850. הוא הצטיין כתלמיד והתעניין בעיקר בשפות ובתורת הנאום והחל להצטיין כנואם. כיוון שגם נשים למדו בבית הספר, נמשך גרפילד לתלמידה אחרת, לוקרישיה רודולף, איתה התחתן מאוחר יותר. הוא עבד כעוזר של נגר וכמורה כדי לממן את לימודיו. גרפילד נכח בכנסייה כדי לשמח את אמו, ובשנות התבגרותו חווה התעוררות דתית, והפך לנוצרי אדוק.
כשסיים ללמוד בבית הספר העירוני, עבד גרפילד במשך שנה בעבודות מזדמנות ובהוראה. בין השנים 1851 ו-1854 למד ב"מכון העתודה האקלקטי המערבי" (שלימים נקרא "קולג' חירם") בחירם שבאוהיו, בית ספר של כמרים. הוא התעניין בלימודי יוונית ובלטינית, עבד כשרת במקום, ואחר כך הפך למורה במכון. גם לוקרישיה נרשמה ללימודים במכון, וגרפילד היה המורה שלה ליוונית. גרפילד ידע לכתוב בשתי ידיו, והיה מסוגל לכתוב בידו האחת בלטינית, בזמן שכתב בידו האחרת ביוונית עתיקה. הוא גם היה מטיף והרוויח דולר אחד מזהב על כל דרשה שנשא. ב-1854, סיים את לימודיו והפך למורה במשרה מלאה. לאחר מכן עבר ללמוד בויליאמס קולג' בויליאמסטאון, מסצ'וסטס. במהלך לימודיו לימד את אמנות החיבור לתלמידים, משרה שבה עסק לפניו צ'סטר ארתור.
הוא סיים את לימודיו באוגוסט 1856 בהצטיינות.
כשחזר לאוהיו, הוא נחשב לבולט במיוחד בזכות התואר שהשיג. הוא שב ללמד כמורה לשפות קלאסיות במכון האקלקטי, וכעבור שנה התמנה למנהל המכון, תפקיד בו שימש עד שנת 1860. הוא לא חשב שהתפקיד ממצה את הפוטנציאל שלו. בעקבות ההתנגדות הקשה לעבדות שחווה במסצ'וסטס, החל לשקול לעסוק בפוליטיקה. ב-11 בנובמבר 1858 נשא גרפילד לאישה את לוקרישיה רודולף. לשניים היו שמונה ילדים, חמישה מהם הגיעו לבגרות, ואחד מהם - ג'יימס רודולף גרפילד - הלך בעקבות אביו לפוליטיקה ושימש כשר הפנים של ארצות הברית בזמן נשיאותו של תאודור רוזוולט. לאחר החתונה החל גרפילד ללמוד משפטים, והוסמך לעריכת דין ב-1861.
מנהיגי המפלגה הרפובליקנית באזור הזמינו אותו להיכנס לפוליטיקה. הוא נבחר להיות מועמדה של המפלגה למושב בסנאט המקומי, ושירת בו עד 1861. בתפקידו ניסה להעביר חוק לביצוע מדידות גאולוגיות באוהיו כדי לבחון את מקורות המינרלים של המדינה.
מלחמת האזרחים.
לאחר היבחרו של אברהם לינקולן לנשיאות, הכריזו כמה מדינות דרומיות על פרישתן מהאיחוד ויצירת ממשלה חדשה, קונפדרציית המדינות של אמריקה. גרפילד קרא כמה טקסטים צבאיים כשחיכה להכרזת המלחמה, אותה החשיב למסע צלב כנגד מוסד העבדות. באפריל 1861, לאחר שהממשל הפדרלי סירב לפנות את חלק מהמוצבים הצבאיים בדרום, הפציצו המורדים את פורט סאמטר, אחד מהמוצבים הפדרליים האחרונים בדרום, וכך פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית. אף על פי שלא היה לו ניסיון צבאי, ידע גרפילד שעליו להתנדב לצבא האיחוד.
לבקשת המושל, ויתר גרפילד על גיוסו לצבא כדי להישאר במועצה המחוקקת, ועזר לגייס ולצייד מתנדבים באוהיו. לאחר פיזור המועצה, נאם גרפילד סדרת נאומים בצפון מזרח המדינה לעידוד הגיוס. לאחר טיול לאילינוי לצורך רכישת נשק, חזר לאוהיו, ובאוגוסט 1861, מונה כמפקד גדוד המתנדבים הרגלי ה-42 של אוהיו, בדרגת קולונל (אלוף-משנה). הגדוד היה קיים רק על הנייר, ולכן היה על גרפילד להשיג מתנדבים. הוא גייס שכנים ותלמידים לשעבר במהירות, ועזר לאימון הגדוד. בדצמבר, הוטל על גרפילד להביא את הגדוד שלו לקנטקי ולהצטרך לארמיית אוהיו, תחת פיקודו של הבריגדיר גנרל דון קרלוס ביואל.
פקודתו של ביואל.
ביואל הטיל על גרפילד את משימת גירוש כוחות הדרום מזרחה מקנטקי בנובמבר 1861. תחת פיקודו של גרפילד הועמדה לצורך מבצע זה הבריגדה ה-18, ובדצמבר אותה שנה הוא יצא מקטלסבורג, קנטקי, כשלצידו רגימנטים הרגלים ה-40 וה-42 של אוהיו, ה-14 וה-22 של קנטקי, חיל הפרשים השני של מערב וירג'יניה ויחידת הפרשים של מקלפלין. הכוחות נתקלו בכוחות הדרום ליד פיינטסוויל, קנטקי ב-6 בינואר 1862, שהיו תחת פיקודו של בריגדיר גנרל המפרי מרשל. כוחותיו של גרפילד אילצו את כוחות הדרום לסגת עד למרחק של שני מייל מפרסטונבורג, קנטקי, על הדרך המוביל לוירג'יניה. גרפילד תקף שוב ב-9 בינואר, ושוב הביא לנסיגת הדרומיים בתום יום הקרב, אך הפעם בחר שלא לרדוף אחריהם, והעדיף לשוב עם כוחותיו לפרסטונבורג כדי לחדש את האספקה.
ניצחון זה הביא לקידומו של גרפילד לדרגת בריגדיר גנרל ב-11 בינואר, בגיל שלושים. לאחר נסיגת מרשל, פיקד גרפילד על כוח האיחוד היחידי במזרח קנטקי, והודיע על חנינה לכל אדם שינטוש את צבא הקונפדרציה ויחזור לביתו בנאמנות לאיחוד. לאחר מאבק קטן, הצליח גרפילד לטהר את האזור ממורדים ולגרום להם לסגת לוירג'יניה.
גרפילד פיקד על הבריגדה העשרים של ארמיית אוהיו, וב-1862 הצטרף אל מייג'ור גנרל יוליסס סימפסון גרנט וכוחותיו, כשהתקדמו בקורנית', מיסיסיפי. לפני שהגיע לשם, תקפו כוחות הקונפדרציה את צבאו של גרנט בהפתעה, והבריחו אותם. חייליו של גרפילד התקדמו במהירות והגיעו לעזור לגרנט למחרת היום, כדי לגרום למורדים לברוח. המקרה, שנודע כקרב שילה, היה הקרב הקטלני ביותר במלחמה באותה התקופה. גרפילד נחשף לאש אבל לא נפצע. לאחר מכן התקדם הצבא אל קורינת', כשהקונפדרציה נסוגה.