עלילת הפרק סקרה באופן יוצא דופן ותקדימי לזמנה נושאים טעונים בחברה האמריקאית כגון שבירתו של חלום הפרברים האמריקאי, התפוררות התא המשפחתי, פערים חברתיים, כשלי מערכת הבריאות בארצות הברית ושוביניזם.
בסצנה בפרק הומר ועובדי המפעל מקבלים הודעה כי הפועלים בתחנת הכוח לא יקבלו בונוס לכבוד חג המולד, אולם אין להם סיבה לחשוש שכן הבונוס למנהלים לא קוצץ. הודעה זו מציגה באור סאטירי את מדיניותם של תאגידים רבים להעניק בונוסים שמנים למנהלים, גם בתקופות של קשיים כלכליים וקיצוצים בדרגים הזוטרים. בחירתו של בארט לקעקע לב שבמרכזו כתוב אמא מצביע על מערכת היחסים המורכבת של בארט עם משפחתו, כאשר אקט המרידה שלו הוא למעשה אקט של הבעת אהבה. עבודתו של הומר כסנטה קלאוס לועגת לשימוש הציני ולמסחור שנעשה בסמלים דתיים לצורך קידום צרכנות ומכירות בתקופת החגים.
פרסים ומועמדויות.
פרק זה היה מועמד לשני פרסי אמי בשנת 1990 בקטגוריית "תוכנית האנימציה הטובה ביותר" ו"העריכה הטובה ביותר של מיני-סדרה או תוכנית ספיישל". הפרק נחשב גם לתוכנית ספיישל, ומכיוון שכך, הסדרה זכתה לשתי מועמדויות בקטגוריה "תוכנית האנימציה הטובה ביותר". פרק זה הפסיד לפרק האחר מאותה עונה, "Life on the Fast Lane".
בשידור האמריקאי המקורי דורג פרק זה במקום ה-30 בדירוג השבועי שבין 11 בדצמבר ל-17 בדצמבר 1989. בנוסף, זכה הפרק למדד נילסן של כ-14.5 ולכ-13.4 מיליון צופים.
ואקר אינסברוק (2002)
מועדון הכדורגל ואקר אינסברוק (בגרמנית: Fußballclub Wacker Innsbruck) הוא מועדון כדורגל אוסטרי, המשחק בעיר אינסברוק שבאוסטריה. המועדון משחק בליגה האוסטרית הראשונה.
היסטוריה.
המועדון נוסד ב-2002 בשם ואקר טירול, המועדון החליף 2 קבוצות שפעלו בתקופות קודמות והתפרקו: ואקר אינסברוק שפעלה משנת 1915 עד שנת 1999 וטירול אינסברוק שפעלה משנת 1993 עד שנת 2002.
בעונתו הראשונה 2002/2003 שיחק המועדון בליגה האוסטרית השלישית. בסוף העונה עלה לליגה האוסטרית השנייה. בעונת 2003/2004 הגיע לשלב שמינית גמר הגביע האוסטרי והפסיד לקבוצת גראצר א.ק.. בסוף העונה עלה לליגת העל האוסטרית.
המועדון שיחק בליגת העל האוסטרית 4 עונות ברציפות, מעונת 2004/2005 ועד עונת 2007/2008. בעונת 2004/2005 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת ראפיד וינה. בעונת 2005/2006 הגיע לשלב שמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אוסטריה וינה. בשנת 2007 המועדון שינה את שמו לווקר אינסברוק. בסוף עונת 2007/2008 ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק בליגה השנייה 2 עונות. בעונת 2009/2010 הגיע לשלב שמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת אוסטריה לוסטנאו ובסוף העונה עלה לליגת העל האוסטרית. המועדון שיחק בליגת העל האוסטרית 4 עונות ברציפות מעונת 2010/2011 ועד עונת 2013/2014.
בעונות 2010/2011, 2011/2012 הגיע לשלב שמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות אוסטריה וינה וגרודיג בהתאמה. בעונת 2012/2013 הגיע לשלב רבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת רד בול זלצבורג. בעונת 2013/2014 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת פאשינג. בסוף העונה ירד לליגה האוסטרית השנייה.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת רד בול זלצבורג.
היסטוריה של חרפים בישראל
יוסף בן שלום אשכנזי
רבי יוסף בן שלום אשכנזי מכונה גם רבי יוסף הארוך - מקובל, כנראה מפרשני ספר יצירה, ומחשובי המשפיעים על הפרשנות הקבלית אצל מקובלים שונים כגון תלמידי הגאון מווילנא ותלמידי המגיד ממזריטש.
רבי יוסף אשכנזי היה תלמיד רבינו יהושע אבן שועיב תלמידו של הרשב"א - כלומר שפעל בסביבת ה'ף' (1320). התווכח עם המומר אבנר מבורגוס, וכן השתתף בפולמוס של בני דורו על המקום הראוי לפילוסופיה ביהדות. היה מראשוני הכותבים בהרחבה על גלגול נשמות בספרות היהודית.
יהודה ליבס מציין אותו כמועמד סביר להשתתפות בחוג שחיבר את ספר הזוהר, רבו של רבי דוד בן יהודה החסיד.
ספריו.
רבי יוסף הארוך כתב ספרים רבים, שרובם אבדו.
הוא הרבה לצטט ממורו, רבנו יהושע בן שועיב, אשר הושפע רבות מרבי משה בן נחמן ומרבי אברהם אבן עזרא, מספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי, וחובות הלבבות של רבנו בחיי אבן פקודה. מורו זה עסק גם בפילוסופיה, וכתב פירושים על מורה נבוכים של הרמב"ם, ופירושיו לגבי שמות הקב"ה לפי ספר זה, ולגבי פירוש ההגשמות ותיאורי הגוף בנבואות, אף הם השפיעו על כתבי הרב אשכנזי.
הידוע מבין ספריו הוא פירוש ספר יצירה. ספר זה הוא בעל מגמה אנתרופומורפית, בה מתארים איברי האל, ואת מעשי האל בדמות דמויות שונות המזוהות עם האל. בעקבות מגמות אלו, היו מספר מקובלים שדרשו להימנע מעיסוק בספר זה. במאה השש-עשרה, הרב חיים ויטאל תלמיד האר"י סמך על כתביו, ואמר רק שיש צורך לפרשם ולהבינם באופן אלגורי. בהמשך, ובעקבות הדפסת הפירוש יחד עם ספר יצירה בוורשה (תרמ"ד) עלה השימוש בפירוש זה. דוגמה לדבר הוא רבי ישראל מקוז'ניץ המצטט בספרו "נר ישראל" מפירוש זה. בפירושו השתמש באות סמ"ך כמסמנת את הספרה אפס, ועל פיה פירש גימטריות באופן חדשני, כשהאותיות מהוות ספרות במספר.
ספרו פירוש על ספר בראשית - למעשה פירוש על בראשית רבה, יצא בהוצאה מדעית, כולל הקדמה והערות של פרופ' משה חלמיש בהוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית. הספר שימש בפולמוס של בני דורו בעניין מקומה של הפילוסופיה היוונית ובייחוד זו של אפלטון המובאת בכתבי אריסטו. בספר גם הוצגה לראשונה משנתו בנושא גלגולי נשמות, שהיא חלק משולב ומאוחד עם גלגולי תופעות ורעיונות (גלגולי מזלות וגלגולי אותיות)
ספרים נוספים שכתב:
זיהוי שמו.
ספרו פירוש על ספר יצירה נתפרסם במהלך הדורות בלא שם מחברו. הספר היה מיוחס ל'ראב"ד' - אך היה ידוע שאין זה הראב"ד מפרשו של הרמב"ם וזקן דורו, ואף לא הראב"ד מנרבונה, שפעלו באותה תקופה (סביבות ד'תת"ק -
1140). הרב חיים ויטאל העיד על הספר שנכתב בידי רב 'אשכנזי' לא ידוע. הרמ"ק היה הראשון שזיהה את מחבר הספר עם רבי יוסף הארוך. וגרשם שלום הודה לקביעה זו. עם השנים נתברר גם שם אביו ופרטים נוספים לגביו.
לקריאה נוספת.
גרשם שלום, המחבר האמיתי של פירוש ספר יצירה המיוחס להראב"ד וספריו, בתוך: קריית ספר, ד (תרפז-תרפח), עמ' 286–302
מטפח הישבן
חיים ורדי
חיים יחיאל ורדי (רוזנפלד) (Chaim Y. Wardi, לעיתים נכתב Vardi; 19 באפריל 1901 – 9 באוקטובר 1975) היה מומחה לתולדות המחשבה הנוצרית (בעיקר המזרחית), יועץ שר הדתות לענייני העדות הנוצריות ועורך כתב העת "חדשות נוצריות מישראל" מקום המדינה (1948) ועד 1969, פרופסור לתולדות הנצרות המזרחית באוניברסיטת תל אביב. תרגם ספרי הגות מאיטלקית, פרסם מחקרים ומאמרים בענייני נצרות והגות.
ביוגרפיה.
ורדי נולד בשם חיים רוזנפלד באפריל 1901 בעיירה רוּדה (Ruda) שבפולין הרוסית. עלה לארץ ישראל ב-1918 או 1919, כשהיה כבן 17, עם סרטיפיקט זמני ללימודים. לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה בתל אביב ב-1920, נסע ללמוד באיטליה: הוא למד פילוסופיה, שפות קלאסיות ומודרניות וספרות, משפטים ומדעי המדינה וכן תולדות המחשבה הנוצרית (בעיקר המזרחית), באוניברסיטאות רומא (שם למד אצל הפילוסוף האידיאליסטי ג'ובני גֶ'נטילֶה), פירנצה, פיזה וטורינו.
בשנת 1926 קיבל באוניברסיטת פיזה תואר דוקטור, על הדיסרטציה "הפילוסופיה של פ"ה יעקובי" . בשבתו באיטליה ניסה להשיג לעצמו משרה בהסתדרות ציוני איטליה, אך ללא הצלחה.
בשנת 1930 עלה לארץ ישראל עם אשתו אילדָה ושני בניהם והתיישב ברחוב אלנבי בתל אביב.
החל בשנת הלימודים תרצ"ד-1933 ועד 1940 הורה איטלקית ותרבות איטלקית בחוג ללימודים רומאניים באוניברסיטה העברית בירושלים, שהיה אז בחיתוליו. (בין תלמידיו היה צבי אנקורי.)
ב-1939 נסע לאוסטרליה לגייס תמיכה כספית ומוראלית באוניברסיטה.
ב-1941, בעת מלחמת העולם השנייה, התנדב לשרת בצבא הבריטי ושירת במזרח התיכון.
בקיץ 1948, לאחר קום מדינת ישראל, נוסדה במשרד הדתות המחלקה לעדות הנוצריות, שנועדה לטפל ביחסים שבין ממשלת ישראל לרשויותיהן הכנסייתיות של העדות הנוצריות במדינה וכן לרשויות המרכזיות של הנצרות העולמית. בראש המחלקה הועמד תחילה יעקב הרצוג (שכעבור זמן לא רב עבר למשרד החוץ, ותחתיו התמנה ד"ר שאול קולבי, מומחה למשפט כנסייתי), ולצדו חיים ורדי, כיועץ מומחה (יועץ השר לענייני העדות הנוצריות", "לענייני נוצרים"). ב-1949 היה ורדי לעורך-המייסד של הרבעון "חדשות נוצריות מישראל" ("Christian News from Israel"; "Nouvelles chrétiennes d'Israel"), שהתפרסם, בשלוש שפות (אנגלית, צרפתית וספרדית) ובתפוצה עולמית, מטעם משרד הדתות, וערך אותו במשך עשרים שנה, עד 1969.
אנשי הכנסייה בישראל כיבדו אותו בזכות הגישה ההוגנת והלא-מתנשאת שנקט ביחסו לאינטרסים של הכנסיות השונות, שפעמים רבות היו מסוכסכות זו עם זו.
במסגרת תפקידו נכח בוועידות דתיות מרכזיות של זרמים נוצריים שונים ברחבי העולם, לרבות ועידות אקומניות, בהן הוועידה הפּאן-אורתודוקסית הראשונה, שהתכנסה ברודוס בספטמבר 1961, וכינוס מועצת הכנסיות העולמית בניו דלהי בנובמבר אותה שנה.