OV-chipkaart הוא כרטיס דומה המופעל הדרגתית בכל אמצעי התחבורה הציבורית בהולנד, כולל רכבות. חסרונו לעומת הכרטיס הישראלי הוא מחיר רכישתו – 7.50 אירו, ותוקפו המוגבל ל-4–5 שנים. כמו הכרטיס הישראלי גם את הכרטיס ההולנדי ניתן להנפיק במקום, יש צורך במילוי טופס והמתנה עד להכנת הכרטיס הנמשכת מספר דקות. קיים כרטיס חד-פעמי מיוחד לתיירים. מאחר שכל המדינה מחולקת לאזורי כרטוס, על הנוסע להעביר את הכרטיס בכל נסיעה גם ליד מכשיר תיקוף בתחילת הנסיעה וגם בסופה. באוטובוסים נמצאים מכשירי תיקוף ליד דלתות הכניסה והיציאה. בגין נסיעה ברכבת על הנוסע להעביר את כרטיסו ליד מכשיר תיקוף בהיותו בתוך תחנת המוצא ופעם נוספת עם יציאתו מתחנת היעד. אם הנוסע שוכח להעביר את כרטיסו בגמר הנסיעה, תחויב יתרת חשבונו ב-4 אירו. נוסע ששכח לתקף את כרטיסו בגמר הנסיעה וחויב בסכום זה יכול לבקש החזר, אך הדבר כרוך בהליך בירוקרטי.
בעיר ניו יורק פועל מאז 1993 ה-MetroCard, אשר רכישתו במכונות המכירה היא קלה ואינה דורשת הוספת תמונה או פרטים אישיים. מערכת דומה קיימת גם בשיקגו.
ספריית JavaScript
ספריית JavaScript היא ספרייה של קוד JavaScript המציעה פקדים או התנהגויות מוכנות המאפשרת פיתוח קל יותר של אפליקציות JavaScript ובפרט AJAX וטכנולוגיות מבוססות רשת נוספות.
JavaScript שפותחה במקור על ידי Netscape (ובהמשך Mozilla) מאפשרת להריץ סקריפטים בצד הלקוח ובה נעשה שימוש באתרי אינטרנט רבים זמן רב. עם עליית הווב 2.0, תופסת JavaScript מקום מרכזי יחד עם XML במסגרת פיתוח ממשקי משתמש. JavaScript בשילוב עם CSS מאפשרת יצירת דפי אינטרנט דינמיים שמציעים תחליף נגיש לאתרים מבוססי Flash.
עם עליית הדרישות ליכולות חדשות ב-JavaScript, גבר הצורך באמצעים פשוטים לפיתוח ממשקי משתמש דינמיים. בעקבות זאת פותחו ספריות JavaScript שונות בהן Prototype, script.aculo.us, ו-jQuery וכן ספריות פקדים כגון Ext ו-Dojo Toolkit, המאפשרות למתכנתים להתרכז באפליקציות המיוחדות של AJAX.
כמעט כל ספריות ה-JavaScript מופצות תחת רישיונות copycenter או copyleft המאפשרים הפצה, שימוש וביצוע שינויים בצורה חופשית.
לודוויג פון באטנברג
לודוויג אלכסנדר פון באטנברג, החל מ-1917 לואי אלכסנדר מאונטבאטן, המרקיז ממילפורד הייבן (בגרמנית: Ludwig Alexander von Battenberg, באנגלית: Louis Alexander Mountbatten, Marquess of Milford Haven; 24 במאי 1854 - 11 בספטמבר 1921) היה נסיך מבית הסן שנקשר בקשרי נישואין לבית המלוכה הבריטי, שירת בצי המלכותי ולבסוף מונה ללורד הראשון של האדמירליות. ב-1917, עקב גאות רגשות אנטי-גרמניים בדעת הקהל בעת מלחמת העולם הראשונה, שינה את שמו מ"באטנברג" ל"מאונטבאטן" המאונגלז וויתר על תאריו בגרמניה. הוא היה אביו של הרוזן מבורמה וסבו של פיליפ, דוכס אדינבורו, בעלה של אליזבת מלכת בריטניה.
ביוגרפיה.
פון באטנברג נולד בגראץ, אוסטריה למשפחת אצולה גרמנית. הוא היה בנם של הנסיך אלכסנדר מהסן, בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ואשתו, יוליה פון האוקה, שקיבלה את תואר האצולה "נסיכת באטנברג".
לודוויג עצמו, שדיבר שלוש שפות באופן שוטף (גרמנית, אנגלית וצרפתית - שפת אימו), נהג בילדותו לשהות רבות בחברתם של בן דודו, לודוויג הרביעי, הדוכס מהסן ואשתו הנסיכה אליס, בתה השלישית של ויקטוריה, מלכת בריטניה. בעקבות זאת הוא התגייס לצי המלכותי הבריטי בשנת 1869, בגיל 15.
קריירה צבאית.
לודוויג החל את הקריירה שלו ב-1869 בצי המלכותי הבריטי כצוער בספינת אה"מ ויקטורי, אך זומן עד מהרה להפליג בחברת יורש העצר, אדוארד השביעי, ורעייתו, במסעם לים התיכון (הנסיכה אליס הייתה אחותו של אדוארד, ורעייתו של בן דודו של לודוויג, ובתה ויקטוריה, נסיכת הסן הייתה כבר נשואה ללודוויג.) ב-1870 חזר לשירות בצי, ובילה מספר שנים במימי יבשת אמריקה, וכשחזר לבריטניה ב-1874, סיים את הבחינות לקצונה ימית בהצטיינות.
לודוויג השתתף כקצין בצי במלחמה האנגלו-מצרית של 1882 והתקדם בסולם הדרגות, עד כי התמנה ב-1912 ללורד הראשון של הצי (First Sea Lord), משרה ממנה אולץ להתפטר ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשל מוצאו הגרמני. אף על פי שנטל חלק חשוב בהכנת הצי הבריטי לקרב, לא נטל חלק פעיל במלחמה, ופרש לגמלאות.
שינוי השם למאונטבאטן.
ב-1917, בעקבות התגברות הרגשות האנטי-גרמניים בציבור הבריטי, שינה המלך ג'ורג' החמישי, את שמו של בית המלוכה הבריטי מהשם הגרמני בית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור. חילופי השמות לא פסחו על משפחת פון באטנברג, וב-14 ביולי 1917, שינה הנסיך לודוויג את שם משפחתו למאונטבאטן, תרגום לאנגלית של באטנברג, שמשמעו "הר באטן", ונקרא מאז לורד לואי מאונטבאטן, המרקיז ממילפורד - הייבן. הנסיך בחר בשם זה ולא באפשרות אחרת שעמדה בפניו - באטנהיל. שינוי שם המשפחה היה כרוך בויתור גם על התואר "נסיך באטנברג". על כך כתב הנסיך בספר האורחים, בעת ביקורו אצל בנו ג'ורג' באותה עת:
ב-1919 ירד לואי מאונטבאטן מנכסיו, ונאלץ לממש נכסים בגרמניה שירש מאביו. הוא קיבל את עיטור הצלב הגדול של אבירי מסדר האמבט, וקיבל דרגת אדמירל הצי.
ב-1921 מת מדום-לב בעת שהותו במועדון הימי והצבאי בלונדון. הלווייתו נערכה בכנסיית וסטמינסטר, והוא נקבר באי וייט.
משפחתו.
בשנת 1884 נישא הנסיך לוויקטוריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ואשתו אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של המלכה ויקטוריה, בעיר דרמשטאדט בגרמניה.
נישואים אלה לא היו בגדר חריג בשל מוצאם הגרמני של המלכה ויקטוריה ובעלה, הנסיך אלברט, שהשתייך לשושלת האצולה סקסה-קובורג-גותה.
לזוג נולדו ארבעה ילדים:
בעקבות נישואיו הפך לודוויג לגיסן של אלכסנדרה, הצארינה האחרונה של רוסיה, אשת הצאר ניקולאי השני, ושל יליזבתה פיודורובנה, שנישאה לנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ', בנו של הצאר אלכסנדר השני. שתיהן נרצחו ברוסיה ב-1918 במהפכה הבולשוויקית.
אחיו של לודוויג, הנסיך היינריך פון באטנברג, נישא גם הוא לבת בית המלוכה הבריטי - לבתה של המלכה ויקטוריה, ביאטריס, וגם הוא שינה את שמו - להנרי מאונטבאטן. נינו של הנרי הוא חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד.
אח נוסף של לודוויג, אלכסנדר פון באטנברג, ששהה רבות במחיצת דודם, הצאר אלכסנדר השני, ודודתם מארי, הוכתר ב-1879 כנסיך בולגריה, שקיבלה עצמאות, בהמלצת הצאר. הוא כיהן בתפקיד עד 1886.
נאסר עוויס
נאסר עוויס (יליד 1970) הוא מחבל ממחנה הפליטים בלאטה שליד שכם, האחראי להירצחם של לפחות 14 אזרחים ישראלים. היה המפקד של אזור שכם וצפון השומרון של ארגון הטרור "התנזים" ושימש כמפקד ארגון גדודי חללי אל-אקצא באזור זה. עוויס היה כפוף ישירות למרואן ברגותי, ראש ארגון "התנזים" באזור יהודה ושומרון.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה, בחודש ספטמבר 2000, יזם עוויס פיגועים נגד מטרות ישראליות (בעיקר במתווה של פיגוע ירי), בתחומי מדינת ישראל ובאזור שכם, וביצע בעצמו סדרת פיגועי ירי אל עבר מטרות צבאיות באזור שכם.
פיגועים אותם ביצע עוויס.
עוויס ביצע כמה וכמה פיגועי ירי לעבר עמדת צה"ל, שמוקמה ליד קבר יוסף, לעבר עמדות של צה"ל בהר גריזים, לעבר סיורים של צה"ל בסמוך למחנה בלטה ומטרות צבאיות באזור חווארה, וכן הניח מטען חבלה בכביש עוקף זועתה.
פיגועים להם היה אחראי.
עוויס גייס, תכנן ותדרך מחבלים לקראת פיגועים שונים, ומסר להם כלי נשק לביצוע פיגועים:
ניסיונות פיגוע להם היה אחראי.
בנוסף לפיגועים אותם ביצע או תכנן, עוויס סיפק נשק לפעילים אחרים בתנזים, לצורך פיגועים שתוכננו על ידי אחרים, כדוגמת פיגועי ירי על ההתנחלות חומש, פיגוע כנגד סיור צבאי בדיר שארף והנחת מטען.
לכידתו על ידי חיילי צה"ל.
עוויס נלכד על ידי כוחות הביטחון ב-13 באפריל 2002, במהלך מבצע "חומת מגן", על ידי יחידה מיוחדת של צה"ל שעצרה את עוויס במקום מסתור בכפר טובאס, ממזרח לשכם. החיילים הקיפו את הבית ועוויס הסגיר עצמו. בפעולה לא נפגע איש.
הוא הורשע ב-14 עבירות רצח וב-8 עבירות ניסיון לרצח, בגין אחריותו למספר פיגועי טרור, בהיותו מפקד "גדודי חללי אלאקצה" של אזור שכם וצפון השומרון. בית המשפט קבע כי יש להטיל עליו 14 עונשי מאסר עולם מצטברים ועונש נוסף של 50 שנות מאסר בגין כל העבירות הנוספות, לריצוי באופן מצטבר.
חרדת פרידה
הפרעת חרדת פרידה
בית&quot;ר כפ&quot;ס
נאזגול
הנַאזְגוּל הם דמויות בספר "שר הטבעות" של ג'ון רונלד רעואל טולקין. הם מכונים גם "רפאי הטבעת", על שם הטבעת האחת שהם תרים אחריה. פירוש השם "נַאזְגוּל" בלשונה של ארץ מורדור הוא אכן "רפאי הטבעת", מלשון "נָאזְג" (nazg) - טבעת, ו"גוּל" (gûl) - רוח רפאים. העלפים כינו אותם בשפת הקווניה "אוּלָאִירִי" (Úlairi).
בתחילת דרכם היו הנאזגול תשעה ממלכי בני האדם. סאורון, שר האופל, פיתה אותם להשיג כוח רב בעזרת תשע טבעות כוח, אולם מאוחר יותר הטבעות ואדוניהן סרו לרצונם של הטבעת האחת ואדונה.
הנאזגול הונהגו בידי המלך המכשף של אנגמאר. אחרי קטיעת אצבעו של סאורון ומפלתו בידי צבאות "הברית האחרונה" הנאזגול הסתתרו. המלך המכשף הקים את ממלכת אנגמאר, שהחריבה לבסוף את ארנור המפולגת. רק התערבות צבאות גונדור והעלפים יושבי לינדון וריבנדל הצילה את המערב מצלה של אנגמאר. הם הכריתו את צבאות המלך המכשף וחיסלו את ממלכתו. במהלך קרב זה ניבא העלף גלורפינדל שהמלך המכשף לא ימות בידי גבר ילוד אישה.