המונד מגיע לאוסטרליה ומודיע ללורנס שהוחלט לחון אותו ולהחזיר אותו בחזרה לחיל האוויר הבריטי באופן רשמי. לורנס, גרנבי, דמיין והמונד נשלחים ביחד עם הדרקונים לדרום אמריקה מתוך מטרה ליצור ברית עם האינקה. בדרך נושאת הדרקונים טובעת בעקבות שרפה שפורצת בגלל מלחים שיכורים. בקושי רב הדרקונים וכל הצוות שהצליח לשרוד מצליחים למצוא נושאת דרקונים צרפתית ונכנעים לה. מתברר שנושאת הדרקונים הצרפתית נושאת משלחת צרפתית שמטרתה ליצור ברית של האינקה עם נפוליאון. המשלחת הצרפתית נוטשת אותם על אי. הם מצליחים להימלט מהאי אחרי שהם מוצאים שרידי ספינה ישנה שבה יש חבלים שמאפשרים ליצור רתמות חדשות לדרקונים ומפה שבעזרתה הם מנווטים לאימפריית האינקה. האינקה כמעט וחותמים על הסכם עם הבריטים אך ברגע האחרון נפוליאון מגיע ומצליח לשכנע את האינקה לחתום במקום על ברית איתו. החבורה נאלצת להימלט מפני האויבים החדשים שלהם. הם מגיעים לריו דה ז'ניירו שנכבשה על ידי הטסוואנה. הטסוואנה הגיעו לדרום אמריקה מתוך מטרה לשחרר את העבדים האפריקאים במקום. לורנס מצליח לשכנע את הפורטוגזים לשחרר את העבדים וכך ליצור שלום בין הטסוואנה לפורטוגזים.
ספר תשיעי: League of Dragons.
הספר החותם את הסדרה יצא לאור ביוני 2016.
טירת אורט
טירת אורט (גרמנית: Schloss Ort) היא טירה אוסטרית הנמצאת באגם טראונזה, בגמונדן, 19 קילומטרים מפקלברוק, בירת מחוז פקלברוק, בדרך לזאלצקמרגוט.
היסטוריה.
הקמת הטירה.
הטירה נוסדה בשנת 1080, ושיפור והרחבת הטירה נמשכו לתוך המאה ה-13. ב-1344 האחים פרידריך וריינפרכט הראשון מוולסי רכשו את הטירה, ועברה לבעלותו הבלעדית של פרידריך ב-25 בינואר 1350. הטירה נשארה ברשות המשפחה עד לשנת 1483, אז עברה הטירה לרשות פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
1484-1689.
בין השנים 1484 - 1491 הטירה הייתה מושב מושל אוסטריה עילית, גוטהרד משטרנברג. מ-1492, ברנהרד משטרנברג וצאצאיו שלטו בטירה עד שנת 1584. לאחר שעברה הטירה מספר בעלים, כולל העיר גמונדן עצמה, הגיע הטירה לבעלותו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
העת המודרנית.
בשנת 1876, נרכשה הטירה על ידי הארכי-דוכס יוהאן סלבטורה מאוסטריה. מאוחר יותר, שינה יוהאן את שמו וקרא לעצמו יוהאן מאורט, על שם הטירה שרכש. לאחר מותו בטביעה בים, והכרזתו כמת בשנת 1911, נרכשה הטירה על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. הטירה נועדה עבור תלמידי בתי הספר בגמונדן, אבל מלחמת העולם הראשונה שיבשה את תוכניות אלו.
בין השנים 1919 - 1973 הטירה הייתה מוזנחת וללא טיפוח.
כיום הטירה משמשת כמרכז למידה עבור המשרד הפדרלי לקרקעות ויערות ("Bundesministeriums für Land- und Forstwirtschaft"). ב-5 בינואר 1995 נרכשה הטירה באופן רשמי על ידי העיר גמונדן. החל משנת 1996 עד 2004 שימשה הטירה כאתר צילומים עבור סדרת הטלוויזיה "שלוסהוטל אורט".
מרד והפרעות התנהגות בגיל ההתבגרות
גיל ההתבגרות הוא שלב פגיע במיוחד המאופיין בשינויים עמוקים מבחינה רגשית, קוגניטיבית והתנהגותית. השינויים עשויים להביא את המתבגר למרוד בדמויות הסמכות הסובבות אותו, לעיתים המרידה חורגת מהתחום הנורמלי ומבטאת בעיית התנהגות.
מרד בגיל ההתבגרות.
עם הופעתה של הבגרות המינית והמעבר לתקופת הבגרות המוקדמת, תמה תקופת הילדות "הנאותה". לנוכח התפתחות הגוף וקצב הבשילה של האיברים הגניטליים, מתעוררות שאלות הנוגעות לזהותו של המתבגר. אריק אריקסון התייחס לתפקיד המתבגר בשלב זה, והדגיש כי שלב "המורטוריום" בהתפתחותו של המתבגר נחוץ על מנת להכיל ולשלב את מרכיבי הזהות בשלב הילדות המוקדמת לתוך זהותם המתפתחת בהווה.
Hall, טען לפני כמאה שנה, כי גיל ההתבגרות הוא אינהרנטית (מטבעו), תקופה של סערה ומתח. מרבית הפסיכולוגים בני-זמנינו, אינם מכירים בכך שתופעה זו בלתי נמנעת. עם זאת, הם סבורים, כי הסערה והמתח מתעוררים בעת המעבר לעיסוק בנושאים אחרים.
מחקרים עכשוויים שבדקו סערה ומתח בגיל ההתבגרות, התמקדו למשל בקונפליקט עם ההורים, באי יציבות רגשית, והתנהגות סיכונית. בסוג אחר של מחקר דיווחו החוקרים כי סטודנטים והורים למתבגרים צעירים צפו שמתבגרים יותר מאשר ילדים בבית ספר יסודי ייטו יותר ללקות בסימפטומים המאפיינים הפרעות נפשיות (כגון: חרדה, חוסר ביטחון ודיכאון) ולקיחת סיכון / מרדנות (כגון: פזיזות, אימפולסיביות וגסות רוח). במחקר אחר נמצא כי הורים ומורים רואים את גיל ההתבגרות כתקופה קשה יותר מכל תקופה אחרת עבור המתבגרים, ועבור הורים ומורים.
הרעיון של תקופה קשה למתבגרים כולל שלושה מרכיבי מפתח:
ישנה שונות בקרב מתבגרים לגבי מצבי רוח דיכאוניים שהם חווים. גורמים שונים עשויים לגרום מצבי רוח קשים אלה, בינם: יכולת אקדמית נמוכה, מעמד חברתי נמוך מקבוצת השווים, קשיים משפחתיים- סכסוכים בין ההורים, וגירושים).
הסערה שעובר המתבגר עשויה להביא למרד. סיבות המרד עשויות להיות שונות ומגוונות, הן מושפעות ממאפיינים אישיים וסביבתיים.
מרד והפרעות התנהגות.
המרד בנוי מעימות עם הסדר הקיים המיוצג על ידי הורים, מורים ונורמות חברתיות, והוא ממשיך עם התגובה של הסמכות בה מורדים. כאשר המרידה מופיעה בצורה חלשה זהו מצב נורמטיבי, אך כאשר ההתנהגות המרדנית חזקה ומתמשכת היא נחשבת לאנטי חברתית ומוגדרת כהפרעת התנהגות. יחד עם זאת יש לזכור כי ההגדרות של מרדנות והפרעות התנהגות הן תלויות חברה ותרבות. התנהגות מסוימת עשויה להיתפס במשפחה מסוימת כנורמלית, בעוד במשפחה אחרת היא תיתפס כסטייה . בהקשר זה ישנה חשיבות לתגובת הסמכות למרד, העשויה להשפיע על התעצמות המרד. התגובה למרד יכולה להיות קשה ולכלול ענישה, אך היא גם יכולה להיות סלחנית ומאפשרת.
בעיות התפתחות של הילדות כהפרעת ליקוי קשב ופעלתנות יתר, הפרעת דיכאון, אוטיזם וכמה הפרעות נוספות עם תסמינים מיוחדים, הן בחלקן פחות יציבות וניתנות לטיפול. בלא טיפול בבעיות התפתחות של הילדות מתמזגת לעיתים, כמעט שלא במורגש, בהפרעות חמורות וכרוניות יותר כאשר הילד נכנס לתקופת הבגרות. ההפרעות בגיל ההתבגרות מלוות פעמים רבות במרד, המלווה תקופה זו גם אצל מתבגר נורמטיבי ואף יותר אצל המתבגר בעל הפרעת ההתנהגות.
הפרעות התנהגות אופייניות לגיל ההתבגרות.
מאז ראשית המאה העשרים, עם התפתחות התנועה לבריאות הנפש ועם זמינותם של שירותי הייעוץ לילדים, נעשו צעדים גדולים בהערכה, בטיפול והבנה של דפוסי התנהגות לא מסתגלת אצל ילדים ומתבגרים. ההשקפה שרווחה אז, ראתה בילדים "מבוגרים בזעיר אנפין" ולא נתנה דעתה על בעיות ייחודיות, כגון אלה הקשורות בשינויי ההתפתחות הנורמליים המתחוללים אצל הילד או המתבגר. מאוחר יותר חלה הבנה שאין כל אפשרות להבין את הפרעות הילדות בלי להביא בחשבון תהליכי התפתחות אלה. התחום מכונה בדרך כלל פסיכופתולוגיה התפתחותית (developmental psychopathology).
הפרעות התנהגות.
(CD- Conduct Disorder) מדגישה את יחסיו של הילד או המתבגר עם נורמות חברתיות ועל כללי התנהגות, אשר המוקד הוא התנהגות תוקפנית או אנטי-חברתית. בהפרעות אלה חשוב להבחין בין מעשים אנטי-חברתיים מתמידים, בהם נרמסות זכויותיהם של האחרים, לבין מעשי קונדס חמורים פחות שמעוללים לעיתים קרובות ילדים ומתבגרים "נורמליים". תסמיניה העיקריים של ההפרעה הם הפרה מתמדת, חוזרת ונשנית של כללים וזלזול בזכויות הזולת. התנהגותם של הלוקים בהפרעת זו היא עוינת, מרדנית, תוקפנית באופן פיזי או מילולי. כמו כן הם נוטים למריבות תכופות, להתנהגות נקמנית והרסנית, שקרים, גנבות, פרצי זעם שכיחים, ולהיעדר עכבות מיניות ולתוקפנות מינית. כאשר חלקם אף עוסקים בהצתות, השחתת רכוש, שוד ומעשי רצח.
הקטגוריה השנייה של תופעת האלימות היא התנהגות מתנגדת OPD- Oppositional Defiant) Disorder), המתאפיינת ב: אובדן שליטה, ויכוחים מתמשכים, התנגדות לשיתוף פעולה, הצקות, האשמה של האחרים, כעס, עוינות, והתעסקות טורדנית בהתנהגות האחר (APA, 1994). הפרעה זו נחשבת פחות קשה מהפרעת התנהגות – CD.
הפרעת התנהגות מתפתחת לרוב בקרב 25% מילדים לאחר גיל 9. כאשר מבחינה התפתחותית, קדמה להופעתה, הפרעת התרסה-התנגדות האופיינית לילדים בני 6-9. שכיחותה גבוהה יותר בקרב בנים, ועם זאת בשנים האחרונות ניכרת עלייה בשכיחותה בקרב בנות, המבטאות אלימות בדרך עקיפה וכן באמצעות עוינות. אצל רוב הילדים האלימות יורדת בהדרגה עד גיל ההתבגרות, ואז מופיעה עלייה מחודשת בשכיחותה. נראה כי גורמי סיכון להתפתחות התנהגות אלימה קשורים לגיל, ובעיקר למצבי מעבר (גילאי ארבע, גילאי חטיבת הביניים, מעבר לתיכון), לקשרים לקויים בתוך המשפחה המונעים מהילד לפתח מיומנויות תקשורת נכונות או מציגים לפניו לקויים של תקשורת, ולהיעדר סביבה חברתית תומכת, המאפשרת לפתח התנהגות חברתית, ומושפעת בקרב מתבגרים משלושה גורמי סיכון: היעדר מסוגלות עצמית בתחום האקדמי, היעדר מסוגלות עצמית בתחום החברתי (העדר מקום משמעותי בחברה), והעדר מסוגלות עצמית בתחום האישי (קושי בפיתוח מיומנויות שליטה עצמית).
נראה כי ביטויי התוקפנות והעדר מיומנויות חברתיות, גורמת לדחייתם על ידי בני קבוצת השווים, אשר עלולה להביא ל"רצף לולייני של פעילות גומלין חברתיות עם בני קבוצת השווים", המחריף את הנטייה להתנהגות אנטי חברתית. מלבד זאת, הורים ומורים עלולים להגיב כלפי ילדים תוקפניים ברגש שלילי חזק, כגון זעם ולדחותם. צירוף דחייתם על ידי ההורים, המורים ובני קבוצת השווים, גורם למתבגרים אלה לחוש בודדים ומנוכרים. ולכן אין זה פלא שהם מרבים לפנות לקבוצות שווים עברייניות וסוטות בחיפוש אחר חברה.
הפרעות ליקוי קשב ופעלתנות יתר.