מן הצד השני, בחרו הכוחות המורדים את ננה סאהיב בתור מפקדם בקאנפור וסביבתה. סאהיב, ששמו האמיתי היה דונדו פנט (Dondu Pant), היה המהראג'ה של ביטור (Bithur) ויורש העצר של האימפריה המראטהית, משפחתו כמו אצילי הממלכה המפורקת איבדה את מירב אדמותיה 39 שנים לפני כן כאשר הממלכה התפרקה בידי הבריטים.
ויילר והמגנים הבריטים החזיקו מעמד בין ה-6 עד 27 ביוני עד אשר ויילר הבין שהתנגדות נוספת היא חסרת כל סיכוי והוא נכנע לכוחותיו של ננה סאהיב. לכוחות הבריטים הובטח מעבר בטוח לעבר נהר הגנגס, שם יוכלו לשוט לבטחה ובכך להיכנע. כאשר הגיעו הבריטים לגדת הנהר נפתחה עליהם אש מכל עבר על ידי המתמרדים. אף גבר לא שרד את הטבח (מי ששרד את הירי נרצח), אך קבוצה של 206 ילדים ונשים שרדו ונלקחו משם כאסירים ל-'בית הפילגש' (Bibigarh) והוחזקו בחדר בגודל של כחמישה מטרים רבועים.
באלאהבאד, עיר הנמצאת על גבולה של ממלכת אווד ההיסטורית, כ-206 ק"מ מקאנפור, מפקד הכוח בעיר בריגדיר-גנרל הנרי הוולוק בן ה-62, ארגן כוח של 2,000 חיילים ושישה תותחים כדי לנוע לכיוון העיר לקנאו. משום שקאנפור הייתה על הדרך ללקנאו וידיעות על המרחש בעיר החלו להגיע אל הבריטים, היה טבעי להגיע קודם לשם ולהציל את מה שנשאר מהנשים והילדים השבויים. הכוח יצא ב-7 ביולי, בחום קשה ובהליכה מאומצת, תוך לחימה נקודתית נגד כוחות מורדים לאורך הדרך. לבסוף הגיע הוולוק וכוחו לפאתי העיר ב-16 ביולי שם נפגש עם כוח מורדים של ככל הנראה כ-10,000 בפיקודו של ננה סאהיב, לאחר קרב קצר ומבולגן מצד המורדים, הם נשברו וברחו למרות עדיפותם המספרית. לאחר הקרב, הכוח נשאר לישון מחוץ לעיר ותכנן להיכנס להציל את האסירים למחרת. אלא שכבר לא היה את מי להציל שכן סאהיב הורה ערב לפני כן להוציא להורג את הנשים והילדים האסירים, כך בלילה שבין ה-15 ל-16 ביולי נכנסו מספר מתושבי העיר והרגו את האסירים עם סכינים וחרבות, מלאכה שלקח עד הבוקר להשלים ולאחריה הושלכו הגופות לבאר בקרבת מקום.
סיפורי שני מקרי הטבח שהתרחשו בקאנפור הדהדו ברחבי הודו ורחבי בריטניה, החלו לעלות קולות של נקמה כנגד האכזריות של המורדים ההודים. המשך הלחימה כנגד המורדים התאפיינה מעתה במשפטי שדה מזורזים ותלייה של כל מי שנחשד כמורד או משתף פעולה עם המרד, בכך נעלמו ברוב המקומות כמעט לחלוטין הפרוטוקולים המשפטיים, זאת כנקמה על הברוטאליות של המורדים. בכל מקום בו עבר כוח בריטי נותרו מאחור גופותיהם התלויות על עצים של מורדים הודים. מפחד למעשים דומים, יצא הוולוק לכיוון לקנאו להמשך פעולות השחרור כאשר הוא משאיר כוח מצומצם להגן על העיר קאנפור.
מפלגת העם הלאומית-הגרמנית
מפלגת העם הלאומית-גרמנית
קוורטו
קווארטו
בנו קריט'ה
החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו&quot;ם
החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות היא החלטה לשדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה. ההחלטה אושרה בעצרת הכללית ה-67, שנערכה ב-29 בנובמבר 2012 – יום השנה ה-65 לאישור תוכנית החלוקה של ארץ ישראל המנדטורית לשתי מדינות לשני עמים (החלטה 181 משנת 1947).
רקע.
החלטה 3237 של העצרת הכללית אושרה ב-22 בנובמבר 1974, ואיפשרה לארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) להשתתף כישות משקיפה שאינה מדינה בכינוסי העצרת הכללית ובגופים אחרים של האו"ם. החלטה 43/177 של העצרת הכללית אושרה ב-15 בדצמבר 1988, והכירה בהכרזה על מדינה פלסטינית שנערכה במועצה הלאומית הפלסטינית ב-15 בנובמבר 1988.
בשנת 2011 נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס ניסה להוביל מהלך של קבלת הרשות כמדינה חברה באו"ם, אך במועצת הביטחון המהלך זכה לתמיכה של שמונה מדינות בלבד מתוך 15, וארצות הברית הודיעה שתטיל וטו על הצעה כזו. ב-31 באוקטובר 2011 ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו) קיבל את הרשות הפלסטינית כמדינה חברה בארגון.
תוכן ההחלטה.
עיקרה של ההחלטה, הוא שדרוג מעמדה של המשלחת הפלסטינית באו"ם - מישות משקיפה שאינה מדינה - למדינה משקיפה שאינה חברה. הוועד הפועל של אש"ף, בהתאם להחלטות של המועצה הלאומית הפלסטינית, מוכר כממשלה של המדינה הפלסטינית.
ההחלטה גם "מאשרת את נחישותה לתרום...להשגת הסדרה בדרכי שלום...המסיימת את הכיבוש שהחל ב-1967 והממלאת את חזון שתי המדינות: ...מדינת פלסטין החיה לצד מדינת ישראל על בסיס גבולות טרום-1967" (עמ' 3 סעיף 4). ואולם, ההחלטה אינה מציינת - לאיזו ריבונות יעבור אותו שטח כבוש - אשר לפני 1967 לא היה בשליטה ישראלית ואף לא בשליטה פלסטינית (אלא למשל בשליטה ירדנית או סורית), תוך שההחלטה מותירה למעשה את סוגיית ה"גבולות" (שבין פלסטין לבין ישראל) - ככזו שתיפתר במסגרת "משא ומתן" (עמ' 4 סעיף 5).
עוד קודם לכן, פותחת ההחלטה באשרור החלטות קודמות רבות של האו"ם - הדנות בסוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בין השאר, היא גם מאשררת (עמ' 1,2,3) כמה החלטות קודמות של האו"ם המזכירות את "השטח הפלסטיני הכבוש מאז 1967". היא אמנם אינה מגדירה את עצם גבולותיו - של שטח זה - מתוך כלל השטחים הכבושים על ידי ישראל מאז 1967 (והכוללים כיום את רמת הגולן מזרח ירושלים וחבלי יהודה ושומרון); ואולם, ההחלטה טורחת לצטט מתוך החלטות קודמות של האו"ם - את "מזרח ירושלים" - ככלולה ב"שטח הפלסטיני הכבוש" (עמ' 1,2).
בין סעיפי ההחלטה:
דניאל דה מוטה
דניאל דה מוטה אלבס (נולד ב-11 בספטמבר 1985 באטלברוק שבלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי ממוצא פורטוגלי המשחק כחלוץ בקבוצת ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג ובנבחרת לוקסמבורג.
קריירה.
דה מוטה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון בעיר הולדתו, אצלה אטלברוק. בעונת כבש 16 שערים ובעונה לאחר מכן זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 24 שערים.
ביולי 2008 עבר למועדון הגדול בלוקסמבורג F91 דודלאנג' תמורת 65,000 אירו. עם קבוצת דודלאנג' זכה דה מוטה ב-6 אליפויות וארבעה גביעים.
דה מוטה בן להורים פורטוגלים שעבדו בלוקסמבורג. ב-2007 השיג אזרחות לוקסמבורגית ומשחקו הראשון היה במסגרת מוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת . ב-9 בפברואר 2011 כבש את 2 שעריו הראשונים במדי הנבחרת בניצחון נגד במשחק ידידות. ב-7 בספטמבר 2012 כבש את שערו הראשון במסגרת רשמית בהפסד 2-1 ל.
רפאל ידידיה אבולעפיה
צעדת ירושלים
צעדת ירושלים היא תהלוכה מסורתית המתקיימת בירושלים מדי שנה בחול המועד סוכות. לצעדה מגיעים עשרות אלפי בני אדם מהארץ ומהעולם הצועדים ברחובות העיר. בשנותיה הראשונות אורגנה הצעדה על ידי צה"ל ונודעה בשם "צעדת ארבעת הימים" ובהמשך "צעדת שלושת הימים".
היסטוריה.
תחילת הצעדה השנתית.
הצעדה החלה בשנת 1955 והתקיימה בחודש אפריל, כצעדה בת ארבעה ימים לירושלים. הצעדה התחילה כיוזמה של צה"ל, כצעדה של חיילים. בשנת 1955 השתתפו בצעדה 200 חיילים, בשנת 1956 השתתפו 1,500 חיילים, אליהם הצטרפו 70 אזרחים, ובשנת 1957 הפכה הצעדה לצעדה המונית, בה השתתפו כ-5,000 צועדים חיילים ואזרחים. במשך השנים גדלה כמות המשתתפים בצעדה. בשנת 1966 השתתפו בה כ-15,000 צועדים.
בצעדה השתתפו חיילים מיחידות שונות, וכן משלחות ממדינות שונות. הצעדה התחילה מנקודת איסוף שנקבעה והשתנתה בין השנים, בחלק מהימים חזרו הצועדים לנקודת האיסוף, ולאחר מכן המשיכו לירושלים. בין נקודות האיסוף היו מחנה צריפין יער חולדה, יער בן שמן ועוד. ביום האחרון הצעדה הגיעה לירושלים. הצעדה גם כללה מסגרת תחרותית בין קבוצות שונות שהתחרו על מקומות ראשון, שני ושלישי. התחרות התחלקה בין קבוצות של יחידות צבאיות ויחידות של מתחרות של אזרחים שהתחרו מטעם גופים שונים, בעיקר מקומות עבודה. החלוקה בתחרות נעשה לפי קבוצות מתחרות של נשים, גברים וקבוצות מעורבות. בנקודות שונות בדרך ניצבו שופטים שניקדו את רמת הקבוצה בקטגוריות שונות. ביום האחרון לאחר ההגעה לירושלים פורסמו התוצאות.
בשנת 1960 החיילים צעדו 160 ק"מ, ואילו החיילות צעדו רק 120 ק"מ.
בשנת 1968 צומצמה הצעדה לשלושה ימים בלבד.
צמצום הצעדה והעברתה לסתיו.
בשנת 1972 פגעו גשמים עזים בצעדה שהביאו לפיזורה לאחר שהחלה, ובעקבות פגיעה זו והמעמסה תקציבית התקיימו דיונים האם להמשיך במפעל. במאי 1973 לא התקיימה הצעדה, ובעקבות החלטת ממשלה הועברה הצעדה של שנת 1973 לחודש ספטמבר. בשנת 1974 צומצמה הצעדה מסיבות תקציביות ליום אחד בלבד. המסלול כלל עלייה לירושלים במספר צירים לפי דרגת קושי, כשבסיומו נערך מצעד בתוך ירושלים. במשך השנים צומצמה הצעדה לתוך ירושלים בלבד (בשונה מצעדות קודמות שבהן ההולכים צעדו לעבר ירושלים).
הצעדה הבינלאומית.
החל מסוכות ה'תשס"ד (2003) החלו בכל שנה להצטרף למצעד גם אלפי צועדים נוצרים במסגרת השגרירות הנוצרית הבינלאומית ירושלים. על אף התנגדויות לשיתוף שתי הצעדות, היהודית והנוצרית יחד ושאילתה שהועלתה בכנסת בעניין, בידי ח"כ אברהם רביץ מיהדות התורה, המשיכה הצעדה המשותפת לצעוד גם בשנים הבאות. התקשורת החלה להמעיט בציון דתם של הצועדים הזרים, וכיום היא מכונה לעיתים גם בכינוי "צעדת ירושלים הבינלאומית המסורתית". בסוכות ה'תשע"ג (2012), גלעד שליט שוחרר ביום הצעדה, וראש עיריית ירושלים ניר ברקת שהוביל את הצעדה ציין זאת כמעמד סמלי.
אורליאן ז'ואקים
אורליאן ז'ואקים (נולד ב-10 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת החלוץ. אורליאן הוא אחיו הצעיר של רוכב האופניים הלוקסמבורגי בנואה ז'ואקים.
קריירה.