עבודתו פורצת הדרך של אלן מור על היצור מן הביצה של חברת DC קומיקס בתחילת שנות ה-80 הביאה לשילובם של מאפייני מדע בדיוני ופנטזיה בחוברות קומיקס של אימה, מתוך שאיפה לסטנדרטים אמנותיים חדשים. דוגמאות נוספות כוללות את סאנדמן של ניל גיימן (ובהמשך גם "פריצ'ר" של גארת' אניס וסטיב דילון). חותם ורטיגו של DC תחת עריכתה הראשית של קארן ברגר החל בהרצה בשנת 1993, מתוך מטרה להתמחות בז'אנר ספציפי זה. כותרים קיימים כמו הלבלייזר, איש החיה, פטרול האבדון, ושייד, האיש המשתנה יובאו לתוך חותם חדש זה. מאוחר יותר, סדרות פופולריות כמו "ספרי הקסם", "החלימה", "הבלתי נראים", "לוציפר" ו"תיאטרון המסתורין של סאנדמן" ימשיכו להרחיב את השפעת חותם ורטיגו, שימשיך להתפרסם גם במאה ה-21. סדרות כמו "100 כדורים", "בתולה אמריקאית", "פייבלס", "Y האיש האחרון" ו"אמריקן ספלנדור" של הארווי פיקאר ימשיכו לבסס את חותם ורטיגו כאלטרנטיבה לז'אנר גיבורי-העל.
מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ולאורך שנות ה-2000, מספר עיבודים קולנועים מצליחים של ספרי קומיקס עזרו להרחיב את קהל היעד, בחלקו בגלל השיפורים שבטכנולוגיית האפקטים המיוחדים. הם עזרו למשוך את תשומת לבם של קוראים חדשים שעבר לא התעניינו כלל בקומיקס. הדבר הוביל גם לפיתוחם של עיבודי קומיקס מוכרים פחות כמו קונסטנטין וונדטה.
צמיחתם של האנטי-גיבורים.
באמצע שנות ה-70, אנטי גיבורים של חברת מארוול כמו וולברין, המעניש, וגרסתו האפלה של פרנק מילר לדרדוויל אתגרו את המודל המסורתי של גיבורי-העל ההומניטרים והחייכניים. מילר יצר גם את אלקטרה, שדמותה מטשטשת את הגבול בין מושא אהבתם של גברים לבין נבלת-על.
שתי מיני סדרות משפיעות מבחינה אמנותית של חברת DC קומיקס תרמו לטרנד הקיים של אנטי גיבורים: "" של מילר ו"השומרים" של אלן מור ודייב גיבונס. שתי הסדרות הכילו עומק פסיכולוגי וכיכבו בהם גיבורים בעלי מצוקות.
עד לסוף שנות ה-80, חברת DC קומיקס פרסמה סדרות בוגרות כדוגמת הלבלייזר, היצור מן הביצה ולובו. סדרות אלו הציגו גיבורים שנויים במחלוקת כמו ג'ון קונסטנטין הציני ולובו חובב האלימות, וכן הכילו תוכן למבוגרים שהבדיל אותן מקומיקס המיינסטרים. בהמשך הדרך, חברת DC קומיקס הפרידה את הכותרים האלה שבחותם ורטיגו אל מחוץ ליקום DC הרגיל.
עד לתחילת שנות ה-90, האנטי גיבורים הפכו יותר לשולטים במדיום מאשר לחריגים. בין הדמויות הפופולריות נמנו ונום וקייבל של מארוול קומיקס וספון של אימג' קומיקס.
הטרנד של יצירת דמויות בעלי עומק פסיכולוגי שפעלו בגבולות השחור-לבן השפיעו גם על נבלי-על. כך למשל, הג'וקר אויבו המושבע של באטמן, תואר פחות כפושע מרושע ויותר כפסיכופת חולה נפש שאינו מסוגל לשלוט במעשיו. גלקטוס, אוכל הכוכבים של מארוול, הפך לכוח טבע שאינו מתכוון לאיים בכך שהוא ניזון מעולמות. מגנטו, אויבה של קבוצת אקס-מן, הפך לדמות חביבה יותר וסימפתית כאדם שנלחם עבור עם מדוכא, לעיתים באמצעים לא מקובלים.
התפתחות זיכיון אקס-מן.
עד אמצע שנות ה-80, חוברות אקס-מן הפכו לפופולריות ביותר בשוק הקומיקס. חברת מארוול החליטה לרכוב על ההצלחה ולפרסם מספר סדרות ספין אוף. סדרות אלה כוללות את המוטנטים החדשים (אקס פורס לעתיד), אקס פקטור, אקסקליבר וסדרת סולו של וולברין.
בתחילת שנות ה-90, חוברות אקס-מן הפכו לזיכיון הגדול ביותר בקומיקס, ועד לאמצע העשור, מעל לתריסר חוברות אקס-מן פורסמו מדי חודש. כל שנה, באופן קבוע, בוצע קרוסאובר עלילתי בין חוברות האקס השונות, מה שהוביל לקפיצה במכירות. הצלחה זו הובילה גם למכירתם של פרטי אספנות כאקשן פיגרס, משחקי מחשב וקלפי אספנות. גם תרמה להצלחה זו, סדרה שעלתה לשידור בשנת 1992 ומשכה קהל מעריצים צעיר.
בתחילת שנות ה-2000, סדרת סרטי אקס-מן שוברי קופות שמרה על הזיכיון חי וקיים גם אל מחוץ לשוק הקומיקס. בין השנים 1999–2000 שודרה סדרת אנימציה בשם , וצעצועים חדשים נמכרו מאז הצלחת הסרט הראשון בסדרה. הקומיקסים עצמם שוכתבו מחדש, עם כותרים כמו "אקס-מן החדשים" של הכותב גראנט מוריסון ואולטימייט אקס-מן, שכמו סדרות אחרות ביקום אולטימייט מארוול עסק ביקום חלופי. דבר זה נעשה לכותרי אקס-מן ולחוברות אחרות מתוך חשש החברה שריבוי היסטוריות מורכבות ירחיק קוראים חדשים.
השפעה על קומיקסים אחרים.
הרבה סדרות ניסו לחקות את המודל אותו הטמיעה סדרת אקס-מן כזיכיון. חברות מארוול ו-DC הרחיבו כותרים פופולרים כמו המעניש, ספיידרמן, באטמן וסופרמן עד לכדי סדרות ספין-אוף משלהם. כמו חוברות האקס, כמה מחוברות הספין-אוף התמקדו בדמויות המשנה של הסדרה הראשית. דמיון נוסף לחוברות האקס היה פרסומם של קרוסאוברים, בהם סיפור עלילתי אחד התפרסם במספר חוברות של אותה "משפחה". מבחינה זו, סיפורי סופרמן בין השנים 1991–2000 נכתבו על בסיס שבועי. היה צורך לקרוא את חוברות "Superman, Adventures of Superman, Action Comics, Superman: The Man of Steel" ו-"Superman: The Man of Tomorrow" כדי לעקוב אחרי הסיפור בכללותו. אם אספן היה קונה רק חוברת אחת, הוא היה קורא רק 25 אחוזים מהסיפור.
שכתובים ואתחולים של היקום.
יצירתם של הזיכיונות זכו לחיזוק בעזרת רעיון העיצוב מחדש של הדמויות. המשבר בעולמות האינסופיים היה הדוגמה הראשונה לכך, כאשר סופרגירל מתה בחוברת מספר 7 והפלאש בארי אלן מת בחוברת מספר 8. הידיעות על מותו של אלן גרמו להלם, מכיוון שהדמות הייתה ותיקה מאז ימי תור הכסף של הקומיקס. המלחמות הסודיות של מארוול קומיקס עזרו לבסס שינוי זה, וספיידרמן החל ללבוש תלבושת שחורה.
ההתעניינות הרבה בשוק הספסרות של תלבושת ספיידרמן החדשה הובילה לשינויים נוספים במארוול בשנות ה-80. איירון מן קיבל חליפת שריון כסופה-אדומה בחוברת מספר 200; קפטן אמריקה פוטר מתפקידו וחזר בתור "הקפטן", תוך שהוא לובש חליפה שחורה בחוברת מספר 337; הענק הירוק חזר לצבע האפור המקורי בחוברת מספר 325; חוברת מספר 300 של האוונג'רס הביאה שינוי הרכב שכלל את מיסטר פנטסטיק והאשה הבלתי נראית מארבעת המופלאים; צבע תלבושתו של וולברין הוחלפה לצבעי צהוב-חום; תור הוחלף בדמותו של ת'נדרסטרייק; ארכאנג'ל הפך למקבילו האפל של חבר האקס-מן אנג'ל לאחר ששירת כאחד מפרשי אפוקליפס. רוב השינויים האלה בוטלו בתחילת שנות ה-90.
שנות ה-90 הביאו שינויים דומים ביקום DC, בין היתר "מותו של סופרמן" בשנת 1992; קשת הסיפור "", שבו באטמן הפך לנכה בידי ביין והוחלף בעזראל; וונדר וומן הפסידה באתגר ודיאנה הוחלפה בארטמיס כוונדר וומן החדשה (חוברת מספר 92), שמתה לאחר מכן בחוברת מספר 100; גאי גרדנר הפך מגרין לנטרן ללוחם בעל כוחות חייזריים. השינוי היחיד שהחזיק מעל לעשר שנים היה הפיכתו של הגרין לנטרן האל ג'ורדן לנבל פאראלקס, שהשמיד את חיל הפקחים הירוקים. קייל ריינר הפך לגרין לנטרן החדש, וג'ורדן הקריב את חייו באירועי "הלילה האחרון" כדי להפוך לספקטר.
בנוסף לשינויים אינדיבידואליים, המשבר בעולמות האינסופיים הביא לטרנד חדש של אתחולים מחודשים, שכתובים או המצאה מחודשת של היקום הבדיוני של אותה הוצאה לאור בטווח זמן של בין חמש לעשר שנים. דבר זה הוביל לעיתים לכתיבה מחדש של סיפור המקור, שכתובי היסטוריה וכיוצא בזה. המצאות מחודשות אלה היו הן בקנה מידה גדול של שינוי נקודות עלילתיות מרכזיות והן הצגתם/הסרתם של אלמנטים מסוימים מאותו יקום. אירועי המשבר הובילו גם לפרסומן של מיני סדרות בעלות היסטוריה משוכתבת, כמו ", ", ו-". דוגמה לשינוי פחות שאפתני היה במיני סדרה ", שלא ממש שכתבה את ההיסטוריה של החץ הירוק, אלא שינתה את הרקע ומספר אלמנטים בזמן ההווה, בעוד העבר נותר בשלמותו. טרנד זה נמשך גם כיום, עם מיני סדרות כגון המשבר האינסופי של DC קומיקס, ובית אם ומלחמת האזרחים של מארוול קומיקס, שהשלכותיה עדיין מורגשות ביקום מארוול.
אימג' קומיקס ומחלוקות יצירה.
ג'ק קירבי, יוצר-שותף לרבים מגיבורי-העל הפופולריים, הגיע למחלוקת עם חברת מארוול בשנות ה-80 בנוגע להיעלמותם של דפי אמנות מקוריים מכמה מכותריו המפורסמים. אלן מור, פרנק מילר ורבים אחרים הביעו תמיכה בו ושימשו כדובריו. עד לתחילת שנות ה-90, מאורעות אלו בנוסף להשפעותיה של תמיכה בפרסום עצמאי, עזרו למספר מאמני מארוול להקים חברה משלהם. חברה זו, אימג' קומיקס, מהווה דוגמה ניצחת לפרסום קומיקס שבבעלות היוצר. אמני מארוול כמו ג'ים לי (אקס-מן), רוב ליפילד (המוטנטים החדשים/אקס פורס) וטוד מקפרלן (ספיידרמן) היו פופולרים ביותר והיו מודל להערצה בידי קוראים צעירים בדרכים שדומות יותר לאתלטים מקצועיים או מוזיקאי רוק מאשר אמני קומיקס. מספר מאיירים, יחד עם אותם שלושה אמנים, לא אהבו את העובדה שהדמויות אותן יצרו לא היו שייכות להם. יחד הם הקימו את חברת אימג' קומיקס בשנת 1992, חממה אחת משותפת שבה התקיימו מספר חברות-בת בעלות אוטונומיה ויצירות משלהן. זיכיונות של אימג' קומיקס כמו ויצ'בלייד, דארקנס, WildC.A.T.S ובמיוחד ספון של מקפרלן סיפקו תחרות רעננה לגיבורי-על ותיקים. חברה זו ידועה גם בידי מספר מבקרי אמנות כתורמת לתנאים אשר הביאו בסופו של דבר לקריסת שוק הספסרות, בשל העובדה שאימג' קומיקס העדיפה להשתמש בכריכות חלופיות, כריכות אלומיניום וקומיקס אספנות.