קיים כתב יד שלו ובו הגהות על ספר שם הגדולים, הגהות לספר פסיקתא רבתי, פירוש לסידור התפילה בשם בית אליקים, קונטרס ננגד חבורת הרואים, חיבור בשם זהרי ראבי"ה, פרדס ראבי"ה - השגות על שד"ל, נדפס בכתב העת כרם חמד, וספר בשם אוצר ראבי"ה אשר בו פרשנות לספר רזיאל המלאך.
הוא כתב גם ספרי פרשנות שלא פורסמו על ספר הזוהר, ספר רזיאל המלאך ופסיקתא דרב כהנא. הוא פרסם בעיתונות היהודית מאמר בגרמנית ובו הוקעה על זיופים לכאורה של החכם הקראי אברהם פירקוביץ'. כמו כן הוא התיר בחיבור בשם "מרכבת אש" נסיעה ברכבת בשבת.
קרל גרוסברג
קרל גרוסברג (בגרמנית: Carl Grossberg; 6 בספטמבר 1894 - 19 באוקטובר 1940) היה צייר גרמני. בציורי שמן וצבעי מים, הוא צייר נופי ערים, ייצוגים תעשייתיים וטכניים. עם תפנית ניכרת לאובייקטיביות החדשה, אולמות ייצור ודימויים של המכונות שימשו מוטיבים מרכזיים.
חיים.
לאחר בית הספר היסודי למד גרוסברג בבית הספר התיכון בלנפ. משנת 1913 למד אדריכלות באאכן, אך עבר לדרמשטאדט כעבור שנה.
בשנת 1915 זומן גרוסברג לשירות צבאי - על פי הדיווח שלו - נלחם כקצין בחזית, נפצע וחזר למולדתו בשנת 1918. בראשית 1919 המשיך בלימודיו; בתחילה כסטודנט של ולטר קלם באוניברסיטה לאמנויות יפות בוויימאר, ואז מאמצע 1919 עד 1921 כסטודנט של ליונל פיינינגר בבאוהאוס. שם עבד בין היתר. עם ציור, אמנות דקורטיבית ואמנות מרחבית, לפני שעבר להתגורר בוירצבורג בשנת 1921.
זמן קצר לאחר מכן פגש את טילדה שוורץ, לה נישא בשנת 1923. נולדו להם שתי בנות, אחת מהן הייתה הציירת והמעצבת אווה גרוסברג. בשנת 1926 ערך גרוסברג תערוכת יחיד ראשונה בשטוטגרט, שהפכה אותו למפורסם. אחר היה התערוכה עברה לגלריה נירנדורף בברלין.
בשנת 1929 השתתף בתערוכה "אובייקטיביות חדשה" במוזיאון סטדליק באמסטרדם, וכעבור שנתיים הוא קיבל את פרס רומא. משנת 1933 עבד גרוסברג על יישום "התכנית התעשייתית" שלו - מחזור תמונות שהיה אמור לייצג חתך רוחב של הענפים הכלכליים החשובים ביותר בגרמניה. הפרויקט נותר בלתי ממומש. שנה לאחר מכן קיבל גרוסברג את ההזמנה לציור קיר מונומנטלי (45 × 12 מטר) לתערוכה "העם הגרמני - העבודה הגרמנית". באותה שנה הוצגה התערוכה של גרוסברג בחברת קסטנר בהנובר, ואחריה רטרוספקטיבה במוזיאון פולקוואנגן באסן בשנת 1935.
ב־25 באוגוסט 1939 קיבל גרוסברג צו גיוס והוצב כקצין כיבוש בפולין.
בזמן חופשה בגרמניה נהרג בתאונת דרכים ביער קומפינה.
יצירה.
בעבודתו הציורית של גרוסברג בראשית שנות העשרים, עדיין שלטו נופי ערים. המבנים דמויי אבן הבניין מוצגים בצבעים בהירים וססגוניים ומגלים את עושר הפרטים האופייניים לגרוסברג המאוחר יותר. מאמצע שנות העשרים, גרוסברג העצים את הצגת הציוד הטכני, שההיבט העיצובי שלו הושג יותר ויותר בראייה הנדסית.
בתקופה זו נוצרו מה שמכונה "תמונות החלומות" שלו, בהן הוא מעשיר את המכונות באלמנטים סוריאליסטיים ומרחיב אותן לחלל אמנותי המופעל באופן סמלי (דוד קיטור עם עטלף 1928). עטלפים, קופים וציפורים מאכלסים את מבני התעשייה של גרוסברג ומזכירים קולוניזציה מחודשת של המודרניות באמצעות צורות חיים טרום-חברתיות (רנסאנס 1929).
רק בתחילת שנות השלושים זנח גרוסברג את "תמונות החלומות" שלו. חללי הפנים הטכנולוגיים בלטו בתקופה זו, ללא כל אביזרים. דודים גדולים במיוחד עם פיגומים ומערכות צינורות המקיפים אותם בזווית ישרה הם מוטיבים המגדירים תמונה (הדוד הצהוב 1933; בית זיקוק נפט 1933), כמו גם קונסטרוקציות כונן או גלגל תנופה (גלגל תנופה עם חגורת כונן 1934).
האתוס האדריכלי של גרוסברג מעביר מבנים תעשייתיים למונומנטים מבודדים ומלאכותיים. החדרים משתרעים ומסודרים על פי היבטים מכניים בלבד. כאן מתגלגלים הדימויים הרחוקים, הנמצאים בתת-קרקע, אותה סטריליות נצחית שמעידה בסופו של דבר על מקוריותו של קרל גרוסברג ומבססת את תהילתו כצייר תעשייתי וכאמן של העת החדשה.
מערכת קול
מערכת קול או שיטת קול היא פתיחת שחמט המתחילה במהלכים הבאים:
זוהי פתיחה מסוג "מערכת" או "שיטה" ולכן ניתן להשתמש בה באופן עקרוני כנגד כל הגנה שחורה והיא פחות מסוכנת ללבן מפתיחות אחרות.
וריאציה זו של משחק חייל המלכה הבודד מאופיינת בפיתוח שיטתי אם כי צנוע של החלקים המינוריים של הלבן כדי לתמוך במעבר מהיר של רגלי למשבצת ה4. מערכת קול נחשבת לסולידית, אך לא גמישה.
קוד ECO עבור מערכת קול הוא D05.
היסטוריה.
מערכת קול, המכונה גם מערכת קול-קולטנובסקי, הוצגה בשנות העשרים על ידי המאסטר הבלגי אדגר קול. לאחר מכן פותחה עוד יותר על ידי ג'ורג' קולטנובסקי.
קול וקולטנובסקי זכו כל אחד בנפרד בטורנירים רבים בשנות העשרים והשלושים. קול סיים לפני טרטקובר, אויבה ורובינשטיין בזמנים שונים. הפתיחה אף כונתה "מערכת קול האימתנית". ג'ורג' קולטנובסקי, בספרו "מערכת קול", אמר כי הוא מציע "פיתוח סולידי", קומבינציות ומשחק סיום הגון, מה שמעניק ללבן "סיכויים טובים לא להפסיד מול שחקן חזק יותר". שחקנים כמו קפבלנקה וטל מצאו דרכים להוציא את העוקץ מכמה מקוויה השונים. קו אחד כזה שנבדק הוא 3. ... רז5, המכונה לפעמים "אנטי קול".
תוכנית עבור הלבן.
בהתעלם מתגובותיו של השחור, ובהתייחס למהלכים של הלבן בלבד, התוכנית האופיינית היא כדלקמן:
זוהי תוכנית פיתוח סולידית לחלוטין ולכן אינה יכולה להציע יותר משוויון כנגד תגובה שחורה נמרצת.
התוכנית האסטרטגית שעומדת מאחורי מערכת קול היא להתקיף את צד המלך. פרש המלך השחור יוחלף ב-ה4, או יוסט על ידי קידום הרגלי מה4 לה5. הדבר מסיר שמירה ממשבצת ח7, ולעיתים קרובות, מאפשר הקרבת רץ קלאסית ב-ח7 כתחילת מתקפת מט. יש המכנים זאת "ההקרבה של קול".
מערכת קול-צוקרטורט.
וריאציה אחת של מערכת קול היא מערכת קול – צוקרטורט (על שם יוהנס צוקורטורט), המאופיינת בפיתוח הרץ בעל המשבצות הכהות ב-ב2. מערכת זו שוחקה ברמת רב האמן באופן תדיר על ידי ארטור יוסופוב.
יחסי אוזבקיסטן–טג'יקיסטן
יחסי אוזבקיסטן–טג'יקיסטן הם כינוי ל היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לטג'יקיסטן. לדעת אנליסטים רבים שתי המדינות מנהלות את היחסים הדו-צדדיים הגרועים ביותר במרכז אסיה. עם זאת, עם בחירתו של שבקט מירזייאיב לנשיא יחסי המדינות וכן היחסים בין אוזבקיסטן ושכנותיה במרכז אסיה, השתפרו. טרם נראה יישום מעשי של הפוטנציאל משיפור היחסים ולמעשה עד 2021 אזור מרכז אסיה נותר אחד האזורים הפחות משולבים בעולם.
לפני העצמאות.
האימפריה הרוסית (1721–1917) שלטה בטורקמניסטן הרוסית. יצירת "אומות" במרכז אסיה לא עמדה על סדר היום של קובעי המדיניות הרוסיים. עם זאת, להט מהפכני ממלחמת העצמאות הטורקית (1919–1923) גלש מהאימפריה העות'מאנית לשעבר לארצות רוסיה. בהתבסס על האידאולוגיה של הפאן-טורקיזם, המבקש לאחד את כל דוברי השפות הטורקיות מאנטוליה ועד סין למדינה אחת, מנהיג הטורקים הצעירים אנוור פאשה הוביל את מרד בסמצ'י במרכז אסיה הסובייטית. עם זאת, רפורמים פאן-טורקיסטים וג'אידים, אפילו חברי המפלגה הקומוניסטית האנטי-בסמאצ'י בטורקסטן, היו עוינים לטענתם של טג'יקים ושאר עמים שאינם טורקים לזהות נפרדת במרכז אסיה.
הקמת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית (הידועה בשם "אוזבקיסטן") בשנת 1924 כחלק מהתיחום הלאומי בברית המועצות הביאה לאוזבקיזציה של מרכזי התרבות הטג'יקים בסמרקנד ובוכרה, וכן של כל הטג'יקים באוזבקיסטן וטג'יקיסטן, מכיוון שטג'יקיסטן לא קיבלה מעמד של רפובליקה עצמאית. האתנוגנזה של ה"אוזבקים "כללה חיסול של אתניות מסוימות אחרות כמו סארטס וקוראמה, שהזדהו עם עמים איראניים אחרים כמו הטג'יקים לפני הטמעתם בעם האוזבקי. אולם בסופו של דבר נוצרה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית (הידועה גם בשם טג'יקיסטן בקיצור) בשנת 1929. שיתוף פעולה טורקי, קווקזי, וקרים עם מעצמות הציר במהלך מלחמת העולם השנייה הביא לתגובה מצד הרשויות הסובייטיות שכללה העברות אוכלוסין. שהביא את הקווקזים למרכז אסיה.
שתי הרפובליקות השתתפו במשאל העם במרץ 1991 בניסיון לשמר את ברית המועצות בצורה שונה, אך עד מהרה הופרעה בגלל ניסיון ההפיכה באוגוסט אותה שנה. כתוצאה מכך, גם אוזבקיסטן וגם טג'יקיסטן הכריזו על עצמאותם בחודשי 1991 והפכו לחברות בחבר המדינות, שהביא לפירוק ברית המועצות בסוף השנה.
מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן (1992–1997).
לאחר נפילת ברית המועצות בשנת 1991, התחילו סכסוכים בין שתי הקבוצות כאשר טג'יקים תקפו סחורות אוזבקיות בטג'יקיסטן ואילו אוזבקים אסרו סחורות טג'יקיות באוזבקיסטן. מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן פרצה כאשר קבוצות אתניות בטג'יקיסטן החלו להתנגש, ובהמשך הם נקלעו למלחמה עם נפגעים הרסניים. במהלך מלחמה זו נכנסו כוחות אוזבקיים לטג'יקיסטן למלחמה, אך מאמציהם היו חסרי תועלת עקב חילוקי דעות אישיים בין מנהיגי שתי המדינות. אף על פי כן, אוזבקיסטן קיבלה שטף של פליטים אוזבקים וטג'יקים מטג'יקיסטן עקב המלחמה המתמשכת, שרובם נשארו באוזבקיסטן לאחר המלחמה.
סכסוכי אנרגיה.
סכר רוגון.
טג'יקיסטן תכננה זמן רב לבנות את מה שיהיה סכר המים הגדול ביותר בעולם, סכר רוגון, על נהר ואקש. הפרויקט הוצע בהתחלה על ידי המהנדסים הסובייטים בשנות החמישים, אך הבנייה בפועל נדחתה על ידי פירוק ברית המועצות בשנת 1991. הסכר יביא לעצמאות אנרגטית לטג'יקיסטן, אך אוזבקיסטן טוענת כי היא תפגע בתעשיית הכותנה הרווחית אותה על ידי ייבוש נהרות. בשנת 2012, הזהיר נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב, מבלי לנקוב בשמו של טג'יקיסטן, כי פרויקטים מסוכרים מסוימים עשויים להוביל למלחמה אזורית במרכז אסיה.
ייצוא גז לטג'יקיסטן.