הוא נפטר ב-3 באוגוסט 1994 ממחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
המשפחה.
סמוקטונובסקי היה נשוי לשלומית קושניר (ביתה של שירה גורשמן). מנישואים אלו נולדו לזוג שלושה ילדים. הבת הבכורה נפטרה כחצי שנה לאחר לידתה.
שמש (בית כנסת)
הפרעה התפתחותית נרחבת לא משויכת
PDD NOS
סילבסטר מק'קוי
חבס
קיריל לברוב
קיריל לברוב (ברוסית: Кирилл Лавров; 15 בספטמבר 1925 – 27 באפריל 2007) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות ובשנת 1972 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין, עיטור הדגל האדום של העמל, וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1985.
משפחתו וצעירותו.
קיריל לברוב נולד בלנינגרד למשפחה מבוססת. הוריו היו שחקני תיאטרון, סבו שהיה מנהל גימנזיה בתקופת האימפריה הרוסית ועזב את המדינה לאחר מהפכת אוקטובר. בשנת 1937 לאור סכנות של הטיהורים הגדולים, הוריו של לברוב עזבו את העיר ועברו לקייב בו המשיכו לשחק בתיאטרון המקומי. קיריל לברוב נשאר בלנינגרד עם סבתו. בתחילת מלחמת העולם השנייה הם פונו מהעיר לסיביר. קיריל לברוב עבד תחילה בחקלאות ואחר כך כפועל ייצור במפעל לייצור נשק. בתחילת 1943 הוא התנדב לצבא האדום. לאחר סיום בית הספר לטכנאי חיל האוויר הוא הועבר ליחידה שפעלה בחזית נגד יפן. עד שנת 1950 שירת בחיל האוויר הסובייטי באיי קוריל. בהיותו בצבא החל לשחק בתיאטרון לחובבים.
קריירה כשחקן.
לאחר שחרורו מהצבא, הוא לא היה יכול להתקבל לבית הספר למשחק, כי באופן פורמלי לא הייתה לו תעודה על סיום בית הספר. הוא נסע לקייב, התקבל לתיאטרון בו עבד אביו והחל ללמוד משחק תוך כדי העבודה. במשך חמש שנים למד משחק מאביו ותוך עזרה צמודה מהמנהל האמנותי של התיאטרון, קונסטנטין חוחלוב. כאשר חוחלוב הועבר ללנינגרד, הוא הציע ללברוב לעבור ביחד איתו. בשנת 1956 החל לברוב לשחק בתיאטרון הדרמה הגדול בלנינגרד תחת גאורגי טובסטונוגוב. הוא שיחק בתיאטרון זה עד לשנת 1989. לאחר פטירת טובסטונוגוב הוא מונה למנהלו האמנותי של התיאטרון וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2007.
במקביל לעבודה בתיאטרון שיחק לברוב בסרטים. תפקידים ידועים במיוחד היו בסרט "חיים ומתים" (1966) ו"האחים קרמזוב" על פי פיודור דוסטויבסקי. סרט זה, שצולם ב-3 פרקים, התחיל איוואן פירייב שסיים רק את הפרק הראשון, ולאחר פטירתו, לברוב ביחד עם מיכאיל אוליאנוב ביימו את הפרקים הנוספים.
בשנות ה-2000 שיחק לברוב במספר סדרות טלוויזיה. בין תפקידיו הנודעים היו פונטיוס פילאטוס ב"האמן ומרגריטה" ושדרן רדיו בסדרה "לנינגרד". הופיע גם בתפקיד משני במיני-סדרה ההיסטורית קזארוזה. השתתף גם בעונה הראשונה של הסדרה הפופולרית "פטרבורג העבריינית". בסך הכול השתתף ב-74 סרטים.
מת בשנת 2007 בגיל 81 בסנקט פטרבורג.
סקוט מק'ניירי
ג'ון מרכוס "סקוט" מק'ניירי (באנגלית: Scoot" McNairy"; נולד ב-5 בינואר 1969) הוא שחקן ומפיק אמריקאי המפורסם בזכות תפקידיו בסרטים "ארגו", "הורג אותם ברכות", "מפלצות" ו"בחיפוש אחר נשיקת חצות".
ביוגרפיה.
נולד בשם ג'ון מרכוס מק'ניירי בדאלאס, טקסס וקיבל את השם "סקוט" מאביו שנהג לכנותו "סקוטר" כשהיה ילד.
מק'ניירי נשוי משנת 2010 לשחקנית וויטני אייבל אותה הכיר על סט הסרט "מפלצות".
ב-2006 התפרסם בפעם הראשונה בקומדיות "מר תקן את זה" ו"סודות בית הספר לאומנויות".
ב-2007 הפיק מק'ניירי וכיכב בקומדיה הרומנטית "בחיפוש אחר נשיקת חצות", שהיה לאחד הסרטים העצמאיים המוערכים ביותר של שנת 2008.
בשנת 2010 התפרסם מק'ניירי בזכות תפקיד ראשי בתור הצלם אנדרו קולדר בסרט האימה הבריטי העצמאי המצליח "מפלצות".
ב-2012 שיחק מק'ניירי בסרטו של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומט האמריקאי באיראן ג'ו סטנפורד, בדרמת הפשע "הורג אותם ברכות" בתפקיד הפושע פרנקי ובסרטו של גאס ואן סנט "הארץ המובטחת".
באוקטובר 2015 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הקומית שהפיק ג'ורג' קלוני, "משברים בע"מ" לצידם של סנדרה בולוק, בילי בוב תורנטון, אנתוני מאקי וזואי קאזאן. הסרט היינו מבוסס על סרט דוקומנטרי משנת 2005.
בשנת 2016, גילם את דמותו של וואלאס קיף בסרט גיבורי העל .
בשנים 2014–2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה "קוד שרוף" בתפקיד מהנדס החומרה גורדון קלארק.
ב-2019 השתתף בעונה השלישית של הסדרה "בלש אמיתי" בתפקיד טום פארסל, אביה של ילדה שנחטפה.
בשנת 2020 גילם את המשנה לתובע הכללי של ארצות הברית רוד רוזנשטיין במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
אריסטאווי (תואר)
נחל עזר
נַחַל עֵזֶר הוא נחל אכזב ואחד מיובליו של נחל שילה ולכן הוא חלק מאגן הניקוז של נחל הירקון.
הנחל מנקז קטע קצר בין פתח תקווה למחנה סירקין.
עצם קיומו של הנחל נתון בסכנה היות שעל פי תוכנית הבינוי שמקודמות בשטחו של מחנה סירקין צפוי הערוץ להתבטל.
שמות הנחל.
על אף היותו קצר, נשא בשעתו בפי ערביי הסביבה שני שמות: ואדי חַמְרָא (='אדום') וכן ואדי אֶל-וַקְף (='הָהֶקְדֵּשׁ').
מקור שמו העברי של הנחל אינו ברור, אך ייתכן והוא קשור לעובדה שכפר סירקין שבאדמותיו גובל הנחל נוסד כמושב עובדים בעלי משקי עזר.
מהלך הנחל.
אורכו של הנחל הוא כשני ק"מ ותחילתו בצמוד לצידו המערבי של מחנה סירקין.
הנחל מנקז שטח קטן שבין קריית אלון (פג'ה) בפתח תקווה לשדה התעופה ונשפך אל תוך נחל שילה באזור עין גנים שבפתח תקווה מדרום ובצמוד לנקודה בה עוברת דרך 483 את הנחל.
סה"כ שטח אגן ההיקוות של הנחל הוא כ 2 קמ"ר וספיקת השיא שלו מוערכת ב 18 מ"ק\שנייה.
חי וצומח.
הנחל עובר בנוף של שדות מעובדים ולאורך גדותיו של הנחל שדרת אקליפטוסים וותיקים, קרוב לשפכו לנחל שילה מתרבים צמחי הקנה ויוצרים חישה המשמשת כאתר קינון.
חשיבות אקולוגית ואיומים על קיומו.
הנחל הוא חלק מהמסדרון האקולוגי שלאורך נחל שילה ונחל מזור המחברים את הדום השומרון עם נחל הירקון, בנוסף הנחל ושדרות העצים שלאורכו משמשים כריאה ירוקה לתושבי השכונות פתח תקווה יוספטל וקריית אלון שלאורכו.
על פי תוכנית האב לניקוז המקודמת כחלק מתוכנית לבינוי השטח המתפנה ממחנה סירקין (תמ"ל 1076 רובע סירקין) מוצע כי "במסגרת תוכנית זו תבוצע מערכת תיעול אשר תחליף ותבטל את נחל זה".
תושבי פתח תקווה נאבקים כנגד התכנית בכללותה.
מסלולי טיול ודרכי גישה לנחל.
לאורך גדתו המערבית של הנחל עוברת דרך עפר, השביל המסומן בכחול שלאורכו של נחל שילה עובר במפגש הנחלים עזר ושילה.
אריסתווי (תואר)
רדגסט החום
ז'אן דוד
ז'אן דוד (ברומנית וצרפתית: Jean David; 16 בדצמבר 1908 - 26 במרץ 1993) היה מעצב, צייר ומאייר ישראלי, יהודי יליד רומניה. עסק בציור, ברישום, בקולאז', בעיטורי קרמיקה וביצירת שטיחי קיר, בולים ועוד.
ביוגרפיה.
ז'אן דוד נולד בשנת 1908 בבוקרשט, בירת רומניה, במשפחה אמידה.
בשנת 1927 נסע לפריז ללמוד ארכיטקטורה, אך עבר ללימודי ציור באקול דה בוזאר בפריז, המשיך באותה עיר ב"אקדמיה הסקנדינבית" שבמונפרנס ובשנים 1927–1933 באקדמיה ז'וליאן. בשנת 1929 השתתף לראשונה בתערוכה קבוצתית בבוקרשט, ובשנת 1933 הציג שם תערוכת יחיד ראשונה. פעל בחוג דאדא שחזר משווייץ. באותה תקופה צייר, בין היתר, דיוקנאות, הידועים בהם "האשה עם צמות קלועות" ותמונת השחקנית לנה קאלר, שהושפעו ממודיליאני. עבד עבור כתבי עת של אוונגרד, כמו "אונו" (Unu)
של סשה פאנה, שאת ספרו "החיים הדמיוניים של אלהים" אייר. בשנת 1937 יצר, יחד עם שטפאן קונסנטינסקו, פרסקו בשביל ביתן רומניה בתערוכה העולמית בפריז וב-1939 צייר ציור קיר בביתן הרומני בתערוכה העולמית בניו יורק.
ב-1935 שהה בחיפה במשך תשעה חודשים במסגרות מסע בארץ ישראל, מצרים וקורפו.
ב-1942 עלה יחד עם עוד 12 יהודים (בהם תאודור בראונר, אחי הצייר ויקטור בראונר) על ספינת מעפילים קטנה שנלכדה על ידי הבריטים מול חופי לבנון, ושהה שנתיים במחנה מעצר בקפריסין. ב-1944 שוחרר והתגייס לצי הבריטי. עם הקמת מדינת ישראל התגייס לחיל הים הישראלי.
לאחר מלחמת העצמאות התגורר בירושלים וקשר קשרי ידידות הדוקים עם דן בן אמוץ, ואייר את הספר המשותף לו ולחיים חפר, "ילקוט הכזבים" ואת ספרו של בן אמוץ, "איך לעשות מה". נישא לסוזי, דיילת ב"אל על", מחברת ספר הבישול "המטבח הספרדי". ב-1954 נמנה עם ראשוני כפר האמנים עין הוד.
השתתף בשלוש התערוכות הראשונות של קבוצת "אופקים חדשים" במוזיאון תל אביב לאמנות ובבית האמנים בירושלים. זכה גם לתערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנת 1960 זכה בפרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול.
בין יצירותיו: סדרת כרזות ארץ התנ"ך לעידוד התיירות לישראל, כרזת יום העצמאות ה'תשמ"ד וכרזות נוספות, בולי דואר, עיצוב פנים למטוסי בואינג 707 הראשונים של "אל על", עיצוב הגדה של פסח וקלפי משחק לחברת "אל על", קירות דקורטיביים באוניות נוסעים של "צים", יצירות בבתי מלון ובאוניברסיטאות בישראל, ויצר תפאורות לתיאטרון הקאמרי ועוד.
דוד היה המעצב הישראלי הראשון שנבחר כחבר באגודת הגרפיקאים הבינלאומית (AGI).
בשנת 2002, תשע שנים לאחר פטירתו, נערכה במוזיאון הפתוח תפן תערוכה מקיפה של יצירותיו, ותערוכה נוספת נערכה בבית ראובן בתל אביב.
מדורו
כדורסל רחוב
כדורסל רחוב (באנגלית: Streetball), ידוע גם כסטריטבול, הוא משחק כדורסל אשר בדרך כלל משוחק מחוץ לאולמות הכדורסל ואינו כולל את המבנה ואת האכיפה הרשמיים של חוקי המשחק הרגיל. המבנה של כדורסל רחוב מתמקד יותר בסגנון משחק אישי מאשר משחק. חוקי כדורסל הרחוב משתנים ממגרש למגרש.
היסטוריה.
מקור.