ציפוי היא פעולה בה מכסים משטח מצע בחומר או גוף אחר. בדרך כלל, מטרת הציפוי לשפר את תכונות פני השטח של המצע, כגון: מראה, עמידות לשחיקה מכנית ולשיתוך. ציפוי משנה במקרים רבים את תכונות פני השטח באופן דרסטי - מקנה עמידות לנוזלים לחומר סופג, בידוד חשמלי לחומר מוליך, בליעת אור לחומר מחזיר אור וכיוצא בזה.
עובי של ציפוי על גבי מתכת ניתן למדוד בעזרת מד עובי ציפוי.
ציפוי מתכתי.
ציפוי מתכתי הוא כיסוי שטח שבו מתכת מונחת על המצע. ציפוי מתכתי נעשה מזה מאות שנים, אך הוא חשוב לטכנולוגיה המודרנית. הציפוי המתכתי משמש עבור עיטור חפצים, מניעת חלודה, הקשחה, שיפור עמידותם של חיבורים לאחר הלחמה, התאמת החפץ ללבישה, הקטנת חיכוך, שיפור צמיגות של צבע, שינוי מוליכות, הגנה מפני רוחות ושדים וקרינה ועוד. עבור תכשיטים משמשים בדרך כלל ציפוי כסף (Silver Plated) וציפוי זהב (Gold Plated).
שכבה דקה מכילה עצמים המצופים במתכת הקטנים כאטום, מכאן שחלק מהציפוי המתכתי מהווה ננוטכנולוגיה.
ציפוי חלונות.
ציפוי לחלונות נעשה על מנת להפחית את הקרינה האלקטרומגנטית (שידורי לוויין, טלפון סלולרי ומשדר רדיו). הציפוי שקוף ומותקן על החלונות המקוריים.
ציפוי חלונות לדחיית חום, ציפוי רפלקטיבי (Reflective film) הוא ציפוי חלונות שנועד להפחית חדירה של חום, סינוור וקרינה. כמו כן ציפוי רפלקטיבי נגד חום מפחית חדירה של קרינה אולטרה סגולה.
בנוסף לציפויים נגד שמש קיימים ציפויי חלונות שקופים עבים המשמשים למיגון הזכוכית במקרה של פגיעה בה. עוביים של ציפויים אלו נעים בין 100 מיקרון ועד ל-400 מיקרון ואף יותר. ציפויים אלו שומרים על הזכוכית כמקשה אחת ומונעים ממנה להתפורר לרסיסים מסוכנים.
ציפוי האמבטיות נעשה בכמה שיטות.
ציפוי שיניים.
במקרה של צורך בהסוואת פגמים או צורך בהשלמתם, ניתן לצפות את השן בדרכים הבאות:
ציפוי לעץ.
לוחות מעץ נחות וכן לוחות עץ מעובד מקובל לצפות בחומר אחר כגון פורמייקה, פורניר (ויניר) או מלמין
ציפוי מזון.
זיגוג הוא תערובת המשמשת לציפוי או קישוט של מוצרי מזון שונים ובעיקר מאפים.
אבעיה
אבעיה היא הליך משפטי מיוחד במסגרתו פונה לבית המשפט אדם או גוף שהחוק העניק להם סמכות מעין-שיפוטית, על מנת שבית המשפט יחווה דעתו בשאלה משפטית.
הגשת אבעיה מותרת אך ורק במקרים שנקבעו בדין. מקרים אלה כוללים פניה של בורר, בפנייה של בורר בית המשפט ייתן תשובה לשאלתו של הבורר רק במידה והוא מכין כבר את פסק הדין ואז מפנה את השאלה (איבעית פסק) וזאת משום שבוררים שינו את החלטתם בניגוד לתשובה שבית המשפט נתן, פקיד הסדר במסגרת הליכי הסדר מקרקעין ועל ידי צד מעוניין או בית משפט השלום במסגרת הליכי פשיטת רגל.
החלטתו של בית המשפט באבעיה מחייבת את הצדדים.
ג'ונאס ברדרס
כלל בייס
דור ההרג
ספר השעות של ז'אן דוכס ברי
מחוזות צ'אד
מבחינה מנהלית צ'אד מחולקת ל-23 מחוזות (région) אשר מחולקים ל-61 נפות. עד שנת 2008 היו 18 מחוזות, 4 מחוזות נוספים הוקמו באותה שנה ובהמשך התווסף עוד מחוז.
יעקב קמינצקי
אלדד רגב ואהוד גולדווסר
אהוד גולדווסר ואלדד רגב
השעות העשירות מאוד של דוכס ברי
ספר השעות העשירות מאוד של דוכס ברי (בצרפתית: Très Riches Heures du Duc de Berry) הוא ספר שעות שהוכן עבור ז'אן, דוכס ברי בשנת 1410.
ספר מאויר זה, המשמש כלוח שנה, נחשב לאחד הספרים המאוירים החשובים ביותר שנכתבו במהלך המאה ה-15, אם לא החשוב שבהם. הספר כולל 416 עמודים, כאשר ב-131 מהם מיניאטורות (איורים צבעוניים) במלוא העמוד, ובעמודים רבים אחרים מופיעים איורים קטנים. בספר 300 אותיות ראשיות מעוטרות בסגנון הגותי.
העבודה על הספר נמשכה כשנה. בראשיתו אויר הספר על ידי האחים לימבור, ובהמשך אויר בהנחיית ברתלמי ואן אייק וז'אן קולומב.
כיום מוצג הספר במוזיאון קונדה בטירת שנטילי שבצרפת.
היסטוריה.
עיקר האיורים צוירו בין השנים 1412–1416 על ידי האחים לימבור. לא ידוע מי כתב את הטקסט ואייר את האותיות. במותו של הדוכס, בשנת 1416, הפסיקו האחים לימבור את מלאכתם והשאירו את הספר בלתי כרוך. הספר עבר לידי אחיינו של הדוכס, רנה הראשון מנאפולי (רנה ד'אנז'ו), שביקש בשנות ה-40 של המאה ה-15 מאמן שכונה "אמן הצללים" (ככל הנראה ברתלמי ואן אייק) לסיים את הספר, אולם העבודה על הספר לא הושלמה. ארבעים שנה לאחר מכן, הורה שארל הראשון, דוכס סבויה לז'אן קולומב לסיים את הספר. קולומב עבד על סיום האיורים בין השנים 1485–1489.
בשל השוני הסגנוני בין המאיירים ניתן לשייך כל אחד מהאיורים למאיירים השונים.
לוח השנה.
לוח השנה הוא לוח גנרי (לוח שאינו מיוחד לשנה מסוימת), אלא מציין את יום החודש בהם מתרחשים חגים דתיים נוצריים וימי קדושים. האיורים מתארים את העבודות החקלאיות הנעשות באותן חודשים, כאשר ברקע מתוארת אחת מטירותיו של הדוכס. מעל איורי החודשים מתואר גלגל המזלות.
גרטרוד הימלפרב
גרטרוד הימלפרב (באנגלית: Gertrud Himmelfarb; 8 באוגוסט 1922 – 30 בדצמבר 2019) הייתה היסטוריונית יהודייה אמריקאית, נאו-קונסרבטיבית, פרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, זוכת פרס "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1991. התפרסמה במחקריה המקיפים על ההיסטוריה של הרעיונות בחברה הוויקטוריאנית ועל תמורות חברתיות ואינטלקטואליות.
קורות חיים.
הימלפרב נולדה בברוקלין, ניו יורק, ב-8 באוגוסט 1922, בת שנייה לברטה ומקס הימלפרב, מהגרים יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה. בנעוריה הייתה טרוצקיסטית בדעותיה ואז גם הכירה את בעלה לימים, שהיה אז טרוצקיסט כמוה, והיימין כמוה עם השנים, אירווינג קריסטול. היא נישאה לו ב-1942, אותה שנה בה סיימה תואר ראשון בברוקלין קולג'. את עבודת הדוקטורט שלה על הלורד אקטון (אחת הדמויות הפרדוקסליות והמעניינות של אנגליה הוויקטוריאנית), היא הגישה באוניברסיטת שיקגו (1950), לא לפני שהספיקה ללמוד גם בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק, ובאוניברסיטת קיימברידג' באנגליה שבה ביצעה את מרבית מחקרה. באותו זמן בעלה, אירווינג קריסטול (לימים מראשי השמרנים החדשים בארצות הברית), שירת במלחמת העולם השנייה באירופה. הימלפרב הייתה אם לשני ילדים, שאחד מהם, ביל קריסטול, הוא פרשן פוליטי (שמרן). אחיה, מילטון הימלפרב, היה ראש מחלקת המחקר והמידע בוועד היהודי-אמריקני והוגה דעות נאו-שמרני.
פרסים שקיבלה.
הימלפרב זכתה בפרסים רבים. בין השאר, ב-1991 היא קיבלה את הזכות לשאת בוושינגטון את הרצאת ג'פרסון - Jefferson Lecture in the Humanities, הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח. אות זה מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד בלבד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח. ב-2004 זכתה ב National Humanities Medal המוענקת על ידי נשיא ארצות הברית.
דעותיה.
הימלפרב נודעה במיוחד בהגנה ובהחיאה של רעיון "הערכים הוויקטוריאניים", כמו-גם בפרסומיה בנושאי העוני והיחס החברתי והאינטלקטואלי לעניים, למקופחים ולמודרים בחברה, בין המאות ה-18 וה-20, בעיקר באנגליה, אך גם בצרפת ובארצות הברית. היא הייתה חברה במועצת-המחקר של ספריית הקונגרס האמריקאי; של האקדמיה הבריטית, ושל האקדמיה האמריקאית למדעים ולאומנויות ועוד ארגונים ומוסדות אמריקאים חשובים.
אחד מקוראיה המסורים של הימלפרב היה גורדון בראון, לשעבר ראש ממשלת בריטניה מטעם הלייבור, אשר נוהג לצטטה תכופות בנאומיו ולהמליץ על ספריה.
רעיונות עיקריים.
גישתה ההיסטורית הכללית של הימלפרב הייתה שמרנית, או מה שמכונה כיום "נאו-קונסרבטיבית", ואנטי-מרקסיסטית. עם זאת, כהוגה עצמאית, קשה היה לקטלג את עמדותיה באופן נחרץ – לדוגמה, למרות אהדתה לגישות שמרניות במאה ה-19, כמו זו של אדמונד בורק, הרי שביקורתה ההיסטורית על מחירי הקפיטליזם, דמתה יותר לגישות סוציאליסטיות. כמו כן, בשני מאמרים שונים, מתקופות שונות, הציגה עמדות כמעט הפוכות ביחס לאדמונד בורק, דבר המעיד על השינויים שחלו בדעותיה – משמרנות לסוג של סוציאל-דמוקרטיות.
בספרה "The Idea of Poverty: England in the Early Industrial Age" שהתפרסם ב-1984, תיארה הימלפרב את השינויים שחלו בחברה הבריטית בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, תוך התייחסות לממדים הכלכליים, הפוליטיים והחברתיים; ותיארה את המובן שהיה באותה תקופה למושגים כמו "עוני", או "העניים". כמו כן ניתחה הימלפרב את יחסם של אנשי-התקופה לעוני כבעיה וכמציאות נתונה, ואת האמצעים שננקטו להתעלמות, או להקלה בסבלם של קרבנות המהפכה התעשייתית. למעשה, טענה הימלפרב, באותה תקופה נוצרה "בעיית העוני" כבעיה חברתית, כאשר התרחש המעבר מן היחס אל העניים כסוג של נתון, גזירת-גורל, חוק-טבעי, או עונש – אל עבר התבוננות אל העוני כתופעה חברתית הדורשת התייחסות, משום שהיא לא מוסרית ומאיימת על כלל מרקמי החברה.
בספר "Poverty and Compassion: The Moral Imagination of the Late Victorians" (1991) טענה הימלפרב כי חייהם של העניים באנגליה הוויקטוריאנית, בהשוואה לחיי האנגלי הממוצע באותה תקופה, לא היו כה נוראים כפי שהדבר נתפש על ידינו כיום. כמו כן, טענה הימלפרב, היו חייהם טובים באופן יחסי מאלו של עניי ארצות אחרות באירופה. דווקא הגישה הוויקטוריאנית שהצטיינה בריאליזם רב, הצליחה להביא להטבה במצב העוני ולהוביל לנקיטת-עמדה של אחריות מוסרית כלפי העניים.