הפרק השלישי והאחרון כתוב במשקל שני רבעים. גם הפרק האחרון, כמו כל שלושת הפרקים של הסונאטה כולם, כתוב בצורת הסונאטה הטיפוסית. הנושא הראשון מהיר מאוד והוא חוזר על עצמו פעמיים, כל פעם במנעד שונה. בפעם הראשונה במנעדו הגבוה של הפסנתר, ואילו בפעם השנייה במנעדו הנמוך של הפסנתר. לאחר מכן מופיע הגשר הווירטואוזי יחסית, שמוביל את הפרק אל הסולם אשר בנוי על דרגת הקווינטה של סולם דו מז'ור- סולם סול מז'ור. לאחר הנושא הראשון והגשר שהיו מהירים מאוד והכילו הרבה תנועה מופיע הנושא השני הרגוע בהרבה. לאחר מעבר הרמוני מפתיע מופיעות קבוצות הסיום, אשר גם הן תזזיתיות ותנועתיות, כמו הנושא הראשון והגשר.
לאחר קבוצות הסיום מופיע הפיתוח הארוך יחסית. בפיתוח מפותחים שני הנושאים. הפיתוח מתחיל בפיתוחו של הנושא השני דווקא. לאחר שהמוזיקה נעשית דרמטית מינורית נעצרת המוזיקה בפרמטה, ומופיע הפיתוח של הנושא הראשון. כמעט ללא הכנה, מסתיים הפיתוח והרפריזה מנוגנת מייד לאחר סיום הפיתוח ואין כל הפרדה בין שתי החטיבות הנפרדות הללו. הרפריזה נשמעת כהמשכו הישיר של הפיתוח של הנושא הראשון. ברפריזה הנושאים משתנים ועוברים הרחבות, ובסופה הנושא השני וקבוצות הסיום מופיעים כמובן בסולם היסודי של פרק והסונאטה כולה, סולם דו מז'ור.
נגינת הסונאטה אורכת בממוצע בין 18 ל-20 דקות.
מאיר רוזן
מאיר רוזן (שמו בלידה - "רוזנהאופט", 19 בפברואר 1931 – 14 באפריל 2015) היה משפטן ודיפלומט ישראלי, יהודי יליד רומניה.
הילדות והלימודים.
רוזן נולד בשנת 1931 ביאשי שברומניה, כבנם של יעקב ומינה רוזנהאופט. למד עברית עוד בגיל 5. עלה לארץ ישראל באוגוסט 1944 כשהוא על אחת מספינות המעפילים שהפליגו מנמל קונסטנצה (ביולבול, מיורינה ומפקורה).
למד בסורבון שבצרפת תואר ראשון במדע המדינה, תואר שני במשפטים והשלים בשנת 1957 את הדוקטורט שלו במשפט בינלאומי.
פעילותו הדיפלומטית והמשפטית.
מאז 1953 עבד בשירות המדינה ובמשרד החוץ כשבזמן לימודיו בצרפת עבד בשגרירות ישראל בפריז, כמו כן שימש נציג "בר" בפריז ופעל במטרה להביא ללחץ על ברית המועצות לשינוי המדיניות כלפי יהודי ברית המועצות.
בשנות השישים שימש רוזן קונסול ישראל בניו יורק (1969-1967), היה חבר משלחת ישראל לאו"ם בוועדה לזכויות האדם. ב-1969 מונה למרכז הוועדה לאנרגיה אטומית ומנהל קשרי החוץ שלה וייצג את ישראל בדיונים בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. לאחר מכן שימש כמרצה למשפט בינלאומי באוניברסיטת חיפה.
בשנים 1971 עד 1979 שירת כיועץ המשפטי של משרד החוץ. במסגרת זו נשלח לאוסלו לאחר התפוצצות פרשת לילהאמר במטרה להפגש עם העצירים הישראלים ולהגיע להבנות עם שלטונות נורווגיה. לאחר מלחמת יום הכיפורים היה חבר בצוות הישראלי במשא ומתן על הפסקת האש בין ישראל למצרים בק"מ ה-101 מקהיר, ובהמשך היה חבר המשלחת הישראלית לוועידת ז'נבה והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. ב-1978 היה חבר המשלחת הישראלית לשיחות בין ישראל למצרים, שותף בניסוח הסכמי קמפ דייוויד, בדיונים על תוכנית האוטונומיה והסכם השלום בין ישראל למצרים.
שגריר.
ב-1979 מונה לשגריר ישראל בצרפת וכיהן בתפקיד עד 1983. על פועלו הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי.
ב-1983 מונה לשגריר ישראל בארצות הברית הוא כיהן תחת ראשי הממשלה מנחם בגין, יצחק שמיר ושמעון פרס ובתקופת נשיאותו של רונלד רייגן וכהונתו של מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ. בתקופתו בתפקיד הוגבר הסיוע הכלכלי האמריקאי לישראל ונחתם הסכם אזור סחר חופשי, אך מנגד הופעלו לחצים לביטול פרויקט הלביא, נחשפה פרשת איראן-קונטראס וחל משבר ביחסים בין המדינות בעקבות חשיפת פרשת פולארד. רוזן המשיך לכהן כשליח מיוחד של ישראל לטיפול בפרשה, גם לאחר סיום כהונתו, בשנת 1987.
בעשורים האחרונים.
בשנים 1989 עד 1994 כיהן כנשיא ומנכ"ל ארגון הבונדס. היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-2010 מונה לנשיא האגודה לזכות הציבור לדעת. מאז 1987 כיהן בדירקטוריון איי די בי חברה לאחזקות. כיהן כשותף בכיר במשרד עורכי הדין בלטר גוט אלוני ושות'.
כיהן כעמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
היה נשוי מ-9 ביוני 1959 לוורה, לבית אייל, ילידת הונגריה, ואב לשתי בנות - דפנה (1968-2020) ומיכל. אם אשתו, שרה ליביה אייל, (1915-2004) הייתה צלמת ושירתה שנים רבות במוסד.
רוזן נפטר בתל אביב ונטמן בבית הקברות קריית שאול.
ברלה
1280°c
1280°c (אלף מאתים ושמונים מעלות צלזיוס) הוא כתב עת ישראלי לאמנות ואומנות היוצא לאור פעמיים בשנה בהוצאת אגודת אמני קרמיקה בישראל. שם כתב העת מתייחס לאחת הטמפרטורות הגבוהות ביותר של שריפת כלים בתנור קרמי. כתב העת מתרכז בקדרות, עיצוב קרמי ובתרבות חומרית ומכיל תיעוד של הנעשה בתחום הקרמיקה בישראל ומחוץ לה. כתב העת נוסד בשנת 2001. העורכת הראשונה של כתב העת 1280°c הייתה שרה הקרט אשר ערכה אותו ברציפות עד גיליון מספר 9 (אביב 2004). המערכת אשר ייסדה את כתב העת ולוותה אותו עד 2005 כללה את אמנית הקרמיקה רוית לצר, האוצרת תרצה ילון קולטון, האמנית טליה טוקטלי ושלומית באומן אשר כיהנה כמנהלת אגודת אמני הקרמיקה באותה תקופה. בין 2007-2005 ערכו את כתב העת עורכים אורחים ביניהם: הצורפת עינת לידר (גיליו 10 בנושא עיצוב עכשווי), אמנית הקרמיקה אסתר בק (גיליון 14 בנושא אוספי קרמיקה) והקדרית אתי גורן (גיליון 12 בנושא טכנולוגיה של הקרמיקה). בין השנים 2008-2007 ערכה את כתב העת האוצרת מוניקה לביא (גיליונות 18-15). החל משנת 2009 עורכת את העיתון האמנית טליה טוקטלי.
נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית)
באמצע שנות ה-90 התפרסם באמצעי התקשורת ברחבי העולם סרטון שחור-לבן באורך 17 דקות ובאיכות ירודה שלכאורה צולם בשנת 1947 ומתעד ניתוח שלאחר המוות שבוצע בארצות הברית בגופת חוצן שנהרג מספר שבועות קודם לכן בתקרית רוזוול.
הסרטון אשר שודר ביותר מ-32 מדינות ברחבי העולם, כולל בפריים טיים בארצות הברית בערוץ פוקס ניוז, עורר ויכוח נוקב בתקשורת בשאלה האם הוא אותנטי או שמא מדובר בזיוף מתוחכם.
בשנת 2006 הודו יוצרי הסרטון כי הסרטון לא היה אותנטי אלא תרמית מתוחכמת.
התרמית.
ב-5 במאי 1995 הציג היזם הבריטי ריי סנטילי (Ray Santilli), את הסרטון בפעם הראשונה בפומבי מול נציגי העיתונות וחוקרי עב"מים. לטענתו של סנטילי הוא קיבל את הסרטון מאלמוני ששירת בעבר כצלם צבאי בצבא ארצות הברית אשר גנב את עותק של הסרט ללא ידיעת הממונים עליו.
בסרטון נראה בבירור גופו של חייזר דמוי אדם השוכב על שולחן ניתוחים. לחוצן שבסרט היו שש אצבעות, הוא היה בעל גולגולת מוארכת, עיניים קטנות הרחוקות זו מזו, אף שטוח ושפתיים דקות מאוד. כבר בתחילת הסרט ניתן היה להבחין כי ברגלו הימנית של החוצן ישנו חור גדול וכי ידו הימנית קטועה. בהמשך הסרט נראים שני פתולוגים הבוחנים את הגופה ולאחר מכן מבצעים בה מספר חתכים כאשר הם פותחים את בית החזה ואת הבטן ומסירים מספר איברים פנימיים. לאחר מכן הם מורידים את הקרנית מעיניו של החוצן, ולבסוף הם חותכים את הראש של החוצן ובוחנים את מוחו.
סנטילי הצליח למכור את הסרטון לרשתות טלוויזיה רבות ברחבי העולם והוא שודר ביותר מ-32 מדינות. ב-28 אוגוסט 1995 שודר הסרטון לראשונה בארצות הברית ברשת פוקס בתוכנית ספיישל בשם "Alien Autopsy: Fact or Fiction". התוכנית חוללה סנסציה ועוררה ויכוח נרחב בשאלה האם הסרט אותנטי או מזויף, כאשר טיים מגזין ציין שסרט החובבים עורר דיון כה אינטנסיבי שלא נראה כדוגמתו מאז סרט זפרודר. פוקס שידרו את התוכנית פעמיים נוספות בעקבות העניין הרב בסרט, כאשר בכל פעם זכה הסרט לרייטינג גבוה יותר - כאשר הסרט שודר בנובמבר 1995 צפו בו 11.7 מיליון צופים.
חשיפת התרמית.
ב-4 באפריל 2006 שודר בבריטניה הסרט התיעודי "Eamonn Investigates: Alien Autopsy". בתוכנית זו הודו לראשונה ריי סנטילי ועמיתו המפיק גארי שופילד שהסרטון לא היה אותנטי אלא תרמית מתוחכמת שצולמה בסט שנבנה בדירה ריקה בצפון לונדון.
לטענתו של סנטילי, פסל מקומי בשם ג'ון המפריס בנה את גוף החייזר במשך שלושה שבועות, וכי הקרביים של החוצן שבסרטון היו למעשה מוח של כבש, ריבת פטל וקרבי עופות אשר נרכשו אצל קצב מקומי. סנטילי ציין גם כי המפריס גילם בסרטון את התפקיד של המדען הראשי שמבצע את הניתוח.
אף על פי שסנטילי בחר לחשוף את התרמית הוא עדיין טוען כי רכש במקור סרטון נתיחת גופת חוצן מאלמוני ששירת בעבר כצלם צבאי בצבא ארצות הברית. לטענתו של סנטילי, משום שהסרטון המקורי נהרס ברובו מהלחות והחום, הוא בחר לשחזרו בדרך זו ולשלב בו חלקים אחדים מהסרטון האותנטי.
ריישא
טנזן אישיבשי
STS-89
STS-89 הייתה משימתה ה-12 של מעבורת החלל אנדוור, משימת המעבורות העשירית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה השמינית במיר. המשימה שוגרה ב-23 בינואר 1998 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-31 בינואר 1998 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל התחנה אספקה ואת האסטרונאוט אנדרו תומאס, שהחליף את האסטרונאוט דייוויד וולף, שחזר לכדור הארץ על גבי המעבורת לאחר שהייה בת 4 חודשים במיר.
K. 189d
K. 279
יהדות צפון-אפריקה
מפלגת עצמאות
אריה לייב לבנדה
אריה ליב לבאנדה
אריה ליב ליבאנדה
אריה ליב ליוואנדה
אריה ליב לוואנדה
המנון הפועל
המנון הפועל הוא המנון אשר חובר על ידי המשורר עמנואל הרוסי לאיגוד הספורט "הפועל" אשר הוקם במסגרת ההסתדרות הכללית. הולחן על ידי מרדכי זעירא.