בשנת 1963 החל את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים, ואותם השלים בהצטיינות בשנת 1966. מיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שני, ואף אותם השלים בהצטיינות בשנת 1968.
בשנים 1968–1972 עשה את שירותו הצבאי כפיזיקאי במסגרת הוועדה לאנרגיה אטומית. תוך כדי השירות החל את לימודי התואר השלישי בפיזיקה של אנרגיות גבוהות במכון ויצמן למדע, בהנחייתו של פרופ' יצחק פרישמן. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1974, נשאה את הכותרת "תכונות ויישומים של מכפלת אופרטורים במרחקים קצרים ובסמוך לקונוס האור".
בשנים 1974–1976 שהה ינקלביץ כעמית בתר דוקטורי במאיץ החלקיקים SLAC באוניברסיטת סטנפורד, ועם שובו לישראל מונה למרצה בבית הספר לפיזיקה בפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1980 קודם לדרגת מרצה בכיר באוניברסיטה זו, ב-1984 הפך לפרופסור חבר, וב-1988 לפרופסור מן המניין. בשנת 1991 מונה לראש המחלקה לאנרגיות גבוהות בבית הספר לפיזיקה, ושימש בתפקיד כשלוש שנים. בשנים 1995–1997 כיהן כראש בית הספר לפיזיקה ולאחר מכן כסגן רקטור האוניברסיטה במשך כארבע שנים.
בשנת 2001 מונה ינקלביץ לרקטור ה-12 של אוניברסיטת תל אביב, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2005. בתקופת כהונתו ייסד את אוניברסיטת תל אביב לנוער המשמשת לקירוב תלמידי תיכון ללימודים אקדמיים באוניברסיטה והיה היו"ר האקדמי שלה במשך למעלה מעשרים שנה. בגין פעילות זו זכה באות נשיא אוניברסיטת תל אביב לשנת 2021.
לאחר סיום תפקידו כרקטור כיהן כחבר בוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה ובמספר ועדות ומועצות לאומיות, בהן: ועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה, מועצת הקרן הלאומית למדע וכן ועדת ההיגוי של המנהלת הישראלית למו"פ האירופי (ISERD). ינקלביץ הוא ממובילי מרכז מצוינות בין-אוניברסיטאי לחקר תורת השדות הקוונטית ותורת המיתרים של הקרן הלאומית למדע. בשנת 2005 הופקד על הקתדרה בפיזיקה ע"ש ג'ק ודורותיאה קראוטהמר.
ברבות השנים שימש חוקר אורח ועמית מחקר בשורה של מוסדות בארצות הברית ובאירופה, בהם אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת סטנפורד, המכון ללימודים מתקדמים פרינסטון, מכון מקס פלאנק לכבידה פוטסדאם-גוֹלְם, ו-CERN. ביקר והרצה במרבית האוניברסיטאות ומכוני המחקר המובילים בעולם, בכנסים ובסדנאות.
בשנת 2014 יצא לגמלאות אך הוא ממשיך לעסוק במחקר פעיל גם כיום (2022). משמש כיו"ר פורום ההשכלה הגבוהה המשותף לעמותת בשער - אקדמיה למען החברה ומוסד שמואל נאמן. הפורום משמש במה לדיונים מעמיקים בנושאי ליבה ומדיניות של מערכת ההשכלה הגבוהה.
מחקר.
ינקלביץ הוא פיזיקאי תאורטי העוסק בתורות שדה קוונטיות והשימוש בהן לתיאור של מערכות פיזיקליות שונות, ובפרט אלו של חלקיקים אלמנטריים. בשנים האחרונות הוא עוסק בחקר תורת המיתרים והקשר שלה לתורות שדה קוונטיות. תורה זו עוסקת בשילוב בין תורת הקוונטים לבין תורת היחסות הכללית – שילוב הנחשב ל"גביע הקדוש" של עולם הפיזיקה, ובמסגרתה כל הכוחות היסודיים בטבע, לרבות כבידה, וכל החלקיקים היסודיים בטבע יתוארו על ידי תורה קוונטית אחת מאוחדת.
בין עבודותיו ניתן למנות את חקר מבנה הפאזות של תורות כיול ובפרט ההבנה של המבנה הקשור בסימטריה של מרכז חבורת הכיול; את חקר זרימת חבורת הרנורמליזציה והתורות האפקטיביות של תורות כיול סופר-סימטריות, ובפרט תורת יאנג-מילס עם סופרסימטריה של N=1, שהתורה האפקטיבית שלה ידועה כתורת וונציאנו-ינקלביץ; חקר תורות כיול עם סופרסימטריה של N=2 תוך שימוש בכלים מתמטיים חדשניים להבנה לא הפרעתית של התאוריה והספקטרום שלה באנרגיות נמוכות.
לינקלביץ תרומות בחקר תופעות לא הפרעתיות בתורות כיול כמו תופעת הכליאה, ריאליזציות של סימטריות, אילוצי אנומליות ודואלויות. ההבנה העמוקה של האנומליות הכיראליות והשימוש בהן כאילוצים לא הפרעתיים מדויקים על ספקטרום התורה האפקטיבית באנרגיות נמוכות, מצאו את מקומם בספרי לימוד והפכו לכלי מחקרי משמעותי ובעל אנלוגיות גם באנומליות אחרות.
נוסף על אלה, ינקלביץ תרם לחקר תורות שדה קונפורמיות ושימוש בהן לבניית תורות מיתר ולחקר תורות שדה טופולוגיות והקשר שלהן לכבידה טופולוגית. הוא היה בין הראשונים שבנו תורות שדה טופולוגיות מסוג חדש (G/G). בחקר תורת המיתרים, הוא היה חלוץ בחקר מיתרים הנעים במרחב עקום ובמרחב עם פיתול, בחקר והבנה של דואלויות בין תורות שדה מתוך תורת המיתרים, חקר הדואליות ההולוגרפית שבין תורות מיתרים-כבידה ותורות כיול והשימוש בהן להבנת תופעות לא הפרעתיות הרלוונטיות, למשל, לאינטראקציות החזקות כמו כליאה, שבירה ספונטנית של סימטריות, אנומליות כיראליות ואנומלית וויל, חקר מרחב הפאזות והתלות בטמפרטורה.
עבודה חשובה ומצוטטת (מעל ל-1000 ציטוטים) של ינקלביץ מכלילה את הדואליות ההולוגרפית לתורות שדה שאינן קונפורמיות. ההבנה של התחומים השונים במרחב הפרמטרים, בהם קיימים תיאורים דואליים שונים, מאפשרת לחקור את התאוריה באופן סמי-קלאסי אמין.
במרוצת השנים הנחה ינקלביץ מעל ל-20 תלמידי מחקר לתארים מתקדמים. הוא פרסם כ-115 מאמרים בכתבי עת שפיטים, אשר זכו למעל 8500 ציטוטים.
נחל דוראן
מרטין (סלובקיה)
אתה מת רק פעמיים
אתה מת רק פעמיים הוא סרט תיעודי אודות זהות כפולה אוסטרית – יהודית במאה העשרים. הסרט ראה אור בשנת 2018. הדמות הראשית ובמאי הסרט הוא יאיר לב, במאי קולנוע תיעודי ופרופסור בבצלאל בירושלים.
הסרט מביא את סיפורו של המחקר של הבמאי הישראלי אשר חושף את תולדותיו של אדם אשר נולד באותו היום, 12 ביולי 1902, ובאותו המקום (וינה) כמו הסבא שלו, אך שנפטר כך מסתבר, 18 שנה מאוחר יותר בחבל טירול. האדם השני הנושא את אותו השם אף היה דמות ציבורית ועמד בראש הקהילה היהודית של אינסברוק באוסטריה בשנים האחרונות לחייו.
הסרט מסופר ומועצב כמותחן. הוא הוקרן לראשונה בגרסה המדובבת לגרמנית בקולנוע "לאו" באינסברוק ב-6 במרץ 2018. ב-11 במרץ 2018 הסרט הוקרן בטלוויזיה הממלכתית של אוסטריה או.אר.אף כחלק משידורי הזיכרון ל"אנשלוס", סיפוחה של אוסטריה בידי גרמניה הנאצית ב-1938. ב-16 במאי 2018, הוקרן הסרט ב"באיירישר רונדפונק". בארץ הוקרן לראשונה בפסטיבל דוקאביב במאי 2018. הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט תיעודי באורך מלא.
עלילת הסרט.
אמו של הבמאי, הגב' חוה לב מקבלת שיחת טלפון מאוסטריה, שהיא זכאית ככל הנראה לרשת בית קטן בלונדון - אך התגלתה בעיה מפתיעה: על פי המסמכים מוינה, אביה, ארנסט בכינסקי לא נפטר בתל אביב בשנת 1969, אלא באינסברוק, אוסטריה בשנת 1987. בנה, יאיר לב, השחקן הראשי, התסריטאי והבמאי של הסרט המתהווה מחליט כי עליו לצאת לווינה להתחקות אחר עקבותיו של האדם אשר שיכפל את זהותו של סבו, ככל הנראה עם תום מלחמת העולם השנייה. המחקר הראשוני העלה כי האדם האמור היה נשוי לגויה ובארכיון של אינסברוק מתגלה חומר מטריד עוד יותר אודות משפחתה של האישה האלמונית לה היה האדם נשוי. אביה, אמא וחמותה היו שנים ארוכות באופן לא חוקי תומכים של המפלגה הנאצית. אחיה אף היה חבר בפלוגות ה אס אה וה אס אס. התחקיר מקבל תפניות בלתי צפויות שוב ושוב ונרטיב מקביל לעלילה הראשית מתפתח ממפגשיו של יאיר לב עם צאצאי המשפחה הטירולית הזו, ובמיוחד משמעותי הקשר שנוצר בין יאיר לב לנכדו של בן המשפחה שהיה בפלוגות האס אס.
פיתוח ותחקיר הסרט.
הבמאים התיעודיים יאיר לב ודוד דרעי, נטלו את הסיכון לפתח את הסיפור המבטיח לסרט מכיסם הפרטי. הם טסו בחורף 2012 לוינה ולאינסברוק כדי לבדוק את הפוטנציאל הגלום בסיפור המסתורי שבשלב זה רב היה בו הנסתר מהגלוי גם לאחר התחקיר הראשוני. עם שובם לישראל ערכו השניים טיזר, שהתבסס על התגובות שהעלה תחקירם באוסטריה וזכו לתמיכה ראשונית בהפקה מערוץ "יס דוקו". בעקבות "פיצ'ינג" בהמשך, חברת ההפקות האוסטרית "ניקולאוס גאיירהאלטר" הצטרפה לפרויקט שזכה לתמיכה נוספת מהטלוויזיה הממלכתית האוסטרית והערוץ הממלכתי של מדינת בוואריה בגרמניה "באיירישר רונדפונק".
אתרי הצילום.
הצילומים התקיימו משנת 2012 ועד לשנת 2017 באינסברוק, האל שבחבל טירול, וינה, מינכן, זאגרב, סטארה גראדישקה בבוסניה והרצגובינה, פתח תקווה, חולון ותל אביב-יפו.
גידול אוכלוסין
ראיוני מולדובה
גוף תקשורת
המדיה הישראלית
התקשורת הישראלית
הקורפוס ה-67 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-67 (בגרמנית: Generalkommando zbV 67 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הקורפוס הוקם ב-17 בספטמבר 1917 ופורק בתום המלחמה.
היסטוריה.
הקורפוס ה-67 הוקם ב-17 בספטמבר 1917.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
הקורפוס ה-67 לחם בקרבות השונים בחזית המזרחית ופורק בתום המלחמה.
מפקדים.
על הקורפוס ה-67 פיקד גנרל חיל הרגלים ריינהרד פון שפר-בויאדל לאורך כל קיומו.
תא שמש
ריינהרד פון שפר-בויאדל