כמו דולפינים אחרים מסוגו, הסטנלה המפוספסת נע בקבוצות גדולות, כ-100 פרטים בקבוצה. בים התיכון ובאוקיינוס האטלנטי תיתכנה קבוצות קטנות יותר. לפעמים הם מתערבים בקבוצות של הדולפין המצוי. כמו כל דולפין, גם הסטנלה מסוגלים לבצע תרגילי אקרובטיקה, כמו פריצה מהמים וקפיצה לגובה מעל פני המים. לפעמים הם מתקרבים לספינות באוקיינוס האטלנטי ובים התיכון, דבר שהוא פחות אופייני במקומות אחרים, במיוחד באוקיינוס השקט, שם הם ניצודו בעבר בכמויות גדולות. הסטנלה המפוספסת ניזון מדגים קטנים ודיונונים.מין זה ידוע ברגישותו הגבוהה לעקה (stress), דבר המקטין במידה ניכרת את סיכויי ההצלה של פרט שהוחף בעודו בחיים. לחופי ישראל הגיעו בשנים האחרונות מספר פרטים חיים ממין זה, אבל למרות ניסיונות אישוש של מתנדבי מחמל"י, אף אחד מניסיונות אלה לא צלח.
סוסא גיבן
סוסא גיבן (שם מדעי: "Sousa chinensis"), מין בסוג סוסא, במשפחת הדולפיניים. הסוסא הגיבן נפוץ באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט.
כינויו האנגלי "דולפין סיני לבן" נגזר מצבעו הלבן, הזן הסיני נבדל ביכולת הפריטים "להסמיק" לגוון ורוד עדין.
תוחלת חיים.
הסוסא הגיבן יכול לחיות עד 40 שנים. הפרט המבוגר כיום חי בהונג קונג וגילו מוערך בכ-33 שנים. מדענים גילו שניתן לקבוע את גילם של דולפינים מתים מתוך מדידת שטח החתך של שיניהם.
התנהגות.
הסוסא הגיבן עולה לפני המים כדי לנשום כל 20 עד 30 שניות, לאחר שאסף מספיק חמצן הוא צולל למים העמוקים לפרק זמן ממושך יותר.
"גורי דולפינים" עולים לפני המים פי 2 יותר מדולפינים בוגרים. זאת מכיוון שיש להם ריאות קטנות יותר וקיבולת האוויר בהן פחותה משל פריטים בוגרים.
דולפינים בוגרים מסוגלים לעצור את נשימתם למשך 8 דקות. ה"גורים" מסוגלים להישאר מתחת למים בין דקה לשלוש דקות. בממוצע דולפינים בוגרים נשארים מתחת למים כ-4 דקות.
לפעמים הם קופצים וחושפים את כל גופם לאוויר. התנהגות זאת הקרויה "פריצת דרך" מרשימה לעיתים קרובות את הצופים האנושיים.
מלבד הקפיצה מחוץ למים הדולפינים עולים אנכית לפני המים כשחצי מגופם חשוף. הדולפינים מסוגלים להשתמש בעיניהם גם במים וגם באוויר.
פוקניים
פוקניים (שם מדעי: Phocoenidae), משפחה של לווייתנאים קטנים הדומים בגודלם לדולפינים. קיימים שני הבדלים בולטים בין הפוקנות לדולפינים: חוטמן של הפוקנות קצר ושטוח יותר, ושיניהן אינן קוניות כשל הדולפינים (צורתן כצורת את חפירה). ככל לווייתני השיניים, הפוקנות הן טורפות, המשתמשות ביכולת איכון-הד על-מנת לאתר טרף ולתאם ציד קבוצתי. הן ניזונות מדגים, מדיונונים ומסרטנאים.
משפחת הפוקניים כוללת שישה מינים החיים בכל האוקיינוסים, לרוב בסמוך לחופים. בנוסף, קיימות אוכלוסיות של אחד המינים, פוקנה הודית, החיות במים מתוקים. המין הידוע ביותר הוא ככל הנראה פוקנת המפרץ, שנפוץ בחצי הכדור הצפוני.
מיון ואבולוציה.
הפוקנות, לצד הלווייתנאים והדולפינים, הן צאצאים של פרסתנים יבשתיים שנכנסו חזרה למים לפני כ-50 מיליוני שנים. במהלך תקופת המיוקן (לפני 23 עד 5 מיליוני שנים), הלווייתנאים החלו להתפצל למשפחות ולמינים שונים. לפי עדויות מאובנים, נראה כי הדולפינים והפוקנות התפצלו אלה מאלו לפני כ-15 מיליוני שנים.
הפוקניים מתחלקים לשבעה סוגים, מהם שלושה חיים כיום:
מבנה והתנהגות.
הפוקנות הן קבוצת הלווייתנאים הקטנה ביותר. אורך גופן מגיע עד ל-2.5 מטרים; הואקיטה, שהיא הפוקנה הקטנה ביותר, מגיעה לאורך של 1.5 מטרים בלבד. הפוקנה הקלה ביותר היא הפוקנה ההודית, שמשקלה נע בין 30 ל-45 קילוגרמים; הכבדה ביותר היא פוקנת דאל שמשקלה נע בין 130 ל-220 קילוגרמים. סנפירי הצד צרים ומחודדים יחסית.
בשל קוטנן, הפוקנות מאבדות חום בקצב גבוה יותר מיתר הלווייתנאים. לכן, עליהן לאכול באופן תדיר, ואין הן יכולות לסמוך על מאגרי שומן. בהיבט זה, ייתכן כי מבנה גופן החסון, המקטין את שטח פני הגוף, נועד לפצות על הגודל ולמזער את איבוד החום. בנוסף, לפוקנות שכבת שומן עבה שתפקידה לשמור על חום הגוף.
הפוקנות ניזונות בעיקר מדגים, מדיונונים ומסרטנאים. אף שהן מסוגלות לצלול עד לעומק של 200 מטרים, לרוב הן צדות במים רדודים בסמוך לחופים. הן נמצאות על-פי רוב בקבוצות קטנות המונות פחות מעשרה פרטים. לעיתים רחוקות, כמה קבוצות ייצרו להקה גדולה המונה מאות פרטים, אך באופן זמני בלבד. שחייתן מהירה; כך, פוקנת בורמייסטר היא אחת מהמהירות ביותר בכל סדרת הלווייתנאים, בהגיעה למהירות של כ-55 קילומטרים בשעה.
תוחלת חייהן של הפוקנות נעה בין שמונה לעשר שנים, אולם הן עשויות להגיע גם לגיל 20. לעומת לדולפינים, הפוקנות מציגות אסטרטגיית רבייה R, כלומר באופן גס מאוד מעדיפות כמות על איכות.
פוקנה מצויה
פוֹקֵנָה מְצוּיָה או פוקנת המפרץ (שם מדעי: "Phocoena phocoena") היא מין יונק ימי המשתייך לסוג פוקנה שבמשפחת הפוקניים. כפי שמשתמע משמו, פוקנת המפרץ נוטה להישאר סמוך לחופים או לשפכי נהרות, כך שהוא אחד מהפוקנות הידועות ביותר לחובבי צפייה בלווייתנים. הפוקנה המצויה נפוצה בחצי הכדור הצפוני, במים קרים הקרובים אל החוף, בעיקר באזורים שממוצע הטמפרטורה בהם עומד על בסביבות 15°C.
פוקנה מצויה היא אחד ממיני הפוקנות הקטנים יותר. בלידה אורכה הוא בסביבות 75 ס"מ. זכרים בוגרים גדלים עד לאורך של 1.6 מטר ונקבות גדולות עד ל-1.7 מטר. הנקבות בדרך כלל שוקלות יותר מהזכרים: המשקל המרבי של נקבה הוא 76 ק"ג, לעומת משקל מרבי של 61 ק"ג בזכרים.
רוב הגוף הוא אפור כהה, כשהצדדים מנומרים באפור בהיר. החלק התחתון של הגוף בהיר, עם פסים כהים לאורכו.
לאחר היריון בן 11 חודש מולידה האם צאצאים. הצאצאים נולדים לרוב מתקופת האביב ועד אמצע הקיץ ומונקים עד הגיעם לגיל 7–8 חודשים. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש או אף לפני כן. תוחלת החיים של הפוקנה המצויה היא כ־25 שנה.
מספר יונקים ימיים מתקיפים את הפוקנות מבלי לטרוף אותם, אך יכולים להרוג אותם, כמו דולפינן מצוי וכלב ים אפור.
נתב (דולפין)
נתב או גלובי שחור (שם מדעי: Globicephala) הוא סוג יונק ימי בעל גוף בינוני המשתייך למשפחת הדולפיניים שבסדרת הלווייתנאים.
בסוג נתב שני מינים הדומים מאוד מבחינה חיצונית:
מאפיינים.
גופו של הגלובי השחור צבוע בצבע אפור או כחול כהה מאוד. בלידתו, משקלו הממוצע עומד על כ-60 קילוגרם כאשר משקלו של פרט בוגר נע בין טון אחד לשלושה טון, ואורכו של פרט בוגר נע בין ארבעה לשבעה מטרים. תוחלת החיים היא כ-45 שנים לזכרים ו-60 שנים לנקבות. הגלובי השחור הוא בעל חיים חברתי החי בקבוצות המונות בין 10 ל-30 פרטים. זהו בעל חיים חברתי, פעלתני ואינטליגנטי ולעיתים אף יתקרב לסירות השטות בקרבתו.
תזונת הגלובי השחור מתבססת באופן מכריע על דיונונים, ובית הגידול המועדף עליו הוא אזורי מים עמוקים. בנוסף, הדולפין מעדיף מים קרירים כאזור מחיה.
המינים בסוג גלובי הם בדרך כלל אפורים, חומים או שחורים; לעומת זאת, יש מספר חלקים בהירים בגופם.
הדולפין ממין נתב גדול-סנפיר מאכלס בדרך כלל את מימי האוקיינוס הדרומי, ונמצאים ליד חופם של דרום צ'ילה, דרום ארגנטינה, דרום אוסטרליה, ניו זילנד, טסמניה, מזרח ארצות הברית ומערב אירופה.
אוכלוסיית המין נתב קטן-סנפיר נפוצה בכל העולם, למעט צפון אלסקה, צפון אסיה, דרום אוסטרליה, דרום צ'ילה ודרום ארגנטינה.
כלב ים נזירי מצוי
כלב ים נזירי מצוי (ידוע גם בשם כלב ים נזירי ים תיכוני; שם מדעי: "Monachus monachus") הוא מין בסוג היחידי Monachus ולשעבר בסוג כלב ים נזירי. כלב הים הנזירי המצוי הוא אחד היונקים הנדירים ביותר בעולם. הוא נמצא בסכנת הכחדה ואוכלוסייתו כוללת בין 450 ל-510 פרטים בוגרים.
מאפיינים.
כלב ים זה נמצא בחלקים של הים התיכון, במזרח האוקיינוס האטלנטי, ובאזורים אחרים בחוג הסרטן. נקבת כלב הים נמנעת להמליט או לטפל בגוריה בקרבת בני אדם ולכן הולך הזן הזה ונעלם מחופים מתוירים. בעשרות השנים האחרונות נכחד כלב הים הנזירי מעשר ארצות: סנגל, פורטוגל, ספרד, צרפת, איטליה, מלטה, לבנון, סוריה, ישראל ומצרים. מאות הפרטים הבודדים ממין זה מרוכזים במערב טורקיה, איי יוון ואזור מאוריטניה, שם הוכרזו מספר אזורים מבודדים יחסית עם תנאים טובים להמלטות וגידול (עם נקרות באזור החוף) כעל שמורות טבע סגורות לטובת כלב הים הנזירי. למרות מאמצי השימור האלה, יש הסוברים כי המין ייכחד עד אמצע המאה הנוכחית.
בישראל.
בישראל נצפו פרטים בודדים בצפון החוף של הים התיכון, שכנראה הגיעו מחופי לבנון. בשנת 1934 ניצודו אם וגור בחוף דור-הבונים. החוקר ישראל אהרוני מספר שנתפסו אם ושלושה גורים בחוף הכרמל, ומאז נכחדו מנוף הארץ. לאחר שני דיווחים על כלבי ים שנראו מול החוף, שהתקבלו במחמל"י בסוף שנת 2009, התקבל בתחילת שנת 2010 דיווח מצולם על נקבת כלב ים נזירי ליד המרינה בהרצליה. זמן קצר לאחר מכן, נצפה כלב ים נזירי זכר באזור ראש הנקרה וב-2012 נצפה על ידי דייגים בחוף הבונים. בחודש יוני 2014 נצפה שוב כלב ים נזירי ליד ראש הנקרה. בחודש אפריל 2015 נצפה פעם נוספת כלב ים נזירי מול חופי ראש הנקרה. בתאריך 4 בנובמבר 2018 כלב ים נזירי ים תיכוני נצפה סמוך לחוף בת גלים בחיפה על ידי דייג מקומי.
תיאור.
אורכו של כלב ים נזירי הוא בסביבות 80 ס"מ בלידה וכ-2.4 מטר בהיותו בוגר. משקלו הממוצע של זכר הוא 320 ק"ג ומשקל הנקבה 300 ק"ג. צבע פרוותם הוא חום או אפור כהה ובטנם לבנה. הגורים נולדים בעיקר בסתיו, נכנסים למים שבועיים לאחר מכן ונגמלים מיניקה בגיל של כ-18 שבועות. הם מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל 4. תוחלת חייהם הממוצעת נעה בין 20 ל-25 שנים.
תזונה.