אייר ניו זילנד נוסדה ב-1940 כחברה שהפעילה טיסות בין ניו זילנד לאוסטרליה, בשם "Tasman Empire Airways Limited (TEAL)". השם הוחלף לשם הנוכחי ב-1965, כאשר ממשלת ניו זילנד הפכה לבעליה של החברה. החברה הפעילה רק טיסות בינלאומיות עד 1978, אז אוחדה עם חברת התעופה לטיסות פנימיות "(New Zealand National Airways Corporation (NAC". החברה עברה לבעלות פרטית ב-1989, אך הוחזרה לבעלות ממשלתית כמעט מלאה ב-2001, לאחר משבר פיננסי שפקד אותה בעקבות שותפות כושלת עם חברת התעופה האוסטרלית "Ansett Australia".
ב-2015 הטיסה החברה 14.29 מיליון נוסעים. החברה היא חלק מברית חברות התעופה "סטאר אלייאנס" מ-1999.
בשנת 2018 הודיעה החברה על עיכובים משמעותיים בלוחות הזמנים של טיסותיה, לצד שיבושים בפעילותה בשל תקלה במנועי הרולס רויס של מטוס הדרימליינר, ואף פרסמה אזהרת רווח - מה שהוביל לצניחת המניה בבורסה הניו־זילנדית.
הישגים.
בשנת 2018 קיבלה החברה את התואר 'החברה הבטוחה ביותר לנוסע'.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא אייר ניו זילנד באתר Airliners.net
דינמו מוסקבה (כדורסל)
דינמו מוסקבה (ברוסית: МБК Динамо Москва) היא קבוצת כדורסל לגברים מהעיר מוסקבה, רוסיה המתמודדת בליגת הכדורסל המוסקבאית.
בשיאו המועדון זכה בשתי אליפויות ברית המועצות (1937, 1948), בגביע יול"ב (2006) והעפיל שלוש פעמים לגמר אליפות רוסיה בכדורסל גברים (בשנים 1995, 1996, 2005) ובמשך שנים היווה יריב מר לקבוצת הכדורסל צסק"א מוסקבה.
צבעי המועדון המסורתיים הם לבן וכחול.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
המועדון נוסד ב-1923, בין המועדונים הוותיקים ביותר בברית המועצות. בתחילה המועדון נתמך על ידי ה-גה-פה-או, המשטרה החשאית של ברית המועצות. לכן זוהה המועדון עם המשטרה למשך שנים, לעומת היריבה העירונית צסק"א מוסקבה, שזוהתה עם הצבא האדום. המועדון התפרסם במהירות גם מחוץ לברית המועצות בזכות הצלחותיו בענפי הכדורגל, כדוריד, הוקי קרח והכדורסל. קבוצת הכדורסל זכתה באליפות ב-1937 וב-1948, וסיימה במקום השני ב-1944 וב-1990.
שנות ה-60 וה-70.
במהלך שנות ה-40 וה-50 השתייכה דינמו לצמרת הכדורסל הרוסי, ויחד עם שתי הופעות בגמר גביע ברית המועצות הייתה לאחת הקבוצות הטובות בברית המועצות. למרות זאת הקבוצה לא הצליחה להגיע להישגים מרשימים בשנות ה-60 וה-70. כישלון הקבוצה צורם עוד יותר על רקע הצלחות שחקניה בנבחרת ברית המועצות באותן שנים.
מאז התפרקות ברית המועצות.
הקבוצה חזרה להצליח בשנות ה-90 כשהעפילה לחצי גמר גביע המחזיקות ב-1991, בו הפסידה לאלופה הנכנסת, פאוק סלוניקי. הקבוצה הופיעה בגביע קוראץ' מספר פעמים, והעפילה לחצי גמר גביע ספורטה, בו הפסידה למי שגם זכתה בטורניר, טאו ויטוריה. עונה לאחר מכן שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגה האירופית, אך לאחר הופעה זו (ובגללה) נעלמה מהצמרת האירופית והתפרקה עקב בעיות כלכליות.
בשנת 2001 קמה דינמו מחדש, בעזרת תמיכתה של אגודת הספורט דינמו. דינמו שיחקה בליגה השנייה, וכבר בעונתה הראשונה סיימה במקום הראשון וחזרה לליגת העל. המועדון נקלע שוב לקשיים כלכליים, אך אגודת דינמו ומנהלה ויקטור זכארוב נרתמו לעזרתה והצילו את הקבוצה מקריסה נוספת. לאחר מכן נתמנה מאמנה לשעבר של הקבוצה יבגני גומלסקי (אחיו של המאמן האגדי אלכסנדר גומלסקי) לנשיא הקבוצה. הקבוצה סיימה את 2002/03 במקום השישי, ובעונת 2003/04 העפילה לחצי גמר הליגה הרוסית.
דינמו המשיכה להתקדם והשקיעה כספים רבים כדי להגיע להצלחה של היריבה הגדולה צסק"א, והחתימה שחקנים מצמרת הכדורסל האירופי כמו מירסאד טורצ'אן, לין גריר, לזארוס פאפאדופולוס וכמה שחקנים מנוסים כמו אריאל מקדונלד, טרייג'ן לנגדון, קשישטוף לברינוביץ' ואנדריי פטיסוב. ב-2004/05 הקבוצה שהייתה מועמדת לזכייה בגביע יול"ב בזכות הסגל הנוצץ, הודחה באופן מפתיע כבר בשמינית הגמר על ידי קבוצת המופארם ורסאץ' הסרבית. לאחר ההדחה המפתיעה המשיכה דינמו להחתים שחקנים מנוסים במסגרות האירופיות, כמו מיירה צ'טמן, האנו מוטולה ואנטוניס פוטסיס, הפעם גם לצד מאמן מנוסה בדמותו של דושאן איבקוביץ'. לבסוף הצליח המועדון לזכות בתואר האירופי הראשון שלו, גביע יול"ב בשנת 2006.
פירוק הקבוצה.
לקראת עונת 2009/2010 התקבלה החלטה עקרונית שהמועדון יתבסס על שחקנים רוסים בלבד. בעונת 2010/2011, דינמו הייתה מעשר מייסדות ליגת הכדורסל המקצוענית ואולם סיימה את העונה באחד משני המקומות האחרונים בליגה ומינהלת הליגה הרוסית החליטה בהחלטה היסטורית להדיח את הקבוצה לליגה השנייה. הסיבה העיקרית שנידונה בישיבת המינהלת הייתה החובות הגדולים שאליהם נקלע המועדון וחוסר יכולתו של המועדון להעמיד תקציב ראוי לליגה, כמו גם תוצאות הישגיה בליגה. בשל מצבה הפיננסי של המועדון בעונת 2011/12 השתתף רק הרכב העתודה של המועדון והוא שיחק בליגה השלישית של רוסיה.
בעונת 2015 דינמו העפילה אומנם לגמר הגביע הרוסי בכדורסל אך הפסידה לקבוצת נובוסיבירסק מסיביר ובשנת 2016 כבר חדלה הקבוצה מלתפקד בפועל בשל העדר מימון והיא פורקה סופית. עד לפירוקה נשיא הקבוצה היה יבגני גומלסקי ומאמנה בעבר היה דייוויד בלאט הישראלי עד מעברו למכבי תל אביב.
הקמה מחדש.
בשנת 2018 הקבוצה הוקמה מחדש והיא מתמודדת בליגת הכדורסל המוסקבאית.
סגל.
שחקני עבר מפורסמים.
לרשימה המלאה ראו .
בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע&quot;ש צימבליסטה
בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה שוכן באוניברסיטת תל אביב. הוא הוקם ביוזמתם ובמימונם של נורברט ופולט צימבליסטה משווייץ, החברים בחבר הנאמנים של האוניברסיטה, ותוכנן על ידי האדריכל השווייצרי מריו בוטה. המרכז הוקם במטרה להביא להבנה ולקירוב לבבות בין הזרמים השונים בעם היהודי ובישראל, כדברי האדריכל:
המבנה.
המבנה משמש בראש וראשונה את ציבור הסטודנטים ואת סגל האוניברסיטה, אך הוא פונה גם אל הציבור הרחב. הוא שוכן בפינה הדרום-מזרחית של הרחבה המרכזית בקמפוס, כדי להבטיח את נגישותו לקהל.
שטחו של המבנה הוא 760 מ"ר, והוא הוקם בשנים 1997–1998. הוא עשוי בצורת שני מגדלים זהים שגובהם 13.5 מטר; המגדלים רבועים בבסיסם והם הופכים אט אט לעגולים. במגדל המזרחי שוכן בית הכנסת ובמערבי אולם ההרצאות והכנסים. אולם מבואה נמוך יותר מחבר בין שני המגדלים, והמבנה נדמה לספר תורה למתבונן בו מדרום ומצפון. הציפוי החיצוני של המבנה עשוי מאבן בגוון אדמדם אשר הובאה מהרי הדולומיטים באיטליה, לאחר שניסיון להשתמש באבן ירושלמית לא הביא לתוצאה אסתטית. הציפוי הפנימי של המבנה עשוי מאבן בגוון זהוב דמוי-עץ אשר הובאה מטוסקנה.
באולם ההרצאות 150 מקומות ישיבה והוא משמש לפעילות התרבותית של המרכז ולתפילה לא אורתודוקסית. מולו שוכן בית הכנסת האורתודוקסי ובו ארון קודש העשוי מציפוי של אבן שוהם שהובאה מפקיסטן וסביבו רצועת אוניקס המאפשרת חדירת אור יום. מעל הארון חקוקה הכתובת "שויתי ה' לנגדי תמיד" ומשמאלו נר זיכרון מעוצב. מעל אולם בית הכנסת תלויה מעין חופה בצורת ריבוע החופפת לשטח רצפת האולם, אך בשל גובהה היא נושקת לקירות המבנה שצורתם בגובה זה היא כשל עיגול רק בארבע פינותיה. מושבי בית הכנסת ניצבים בשורות משני צדדיו, ומחיצה ניידת מבדילה את עזרת הנשים מיתר האולם. בית הכנסת פעיל רק בימי חול והוא סגור בסופי שבוע ובחופשות אקדמיות. במבנה פועלים גם חדר עיון קטן וחדר תצוגה.
בשנת 2022 המבנה נבחר כבניין לשימור על ידי וועדת השימור של עיריית תל אביב-יפו, המבנה "הצעיר" ביותר (24 שנים לאחר בנייתו) שזכה בישראל למעמד זה.
פעילות ואירועים מיוחדים.
במרכז מתקיימות סדרות של שיעורים, הרצאות, ערבי עיון, דו־שיח, סימפוזיונים וקבוצות דיון וחשיבה בנושאים מגוונים ובבעיות הקשורות הן בהווי ובמסורת היהודית והן בזהויות היהודיות והישראליות. במרכז נבחנות הזיקות שבין מורשת היהדות לבין החיים במדינה דמוקרטית מודרנית, בשאיפה להתמודדות עם שאלות אקדמיות ואקטואליות המעסיקות את החברה בישראל. הדיונים מוצגים מזוויות מגוונות של התמחות מקצועית, משאיפה להתמודד עם קשת הגישות השונות בחברה היהודית ובחברה הישראלית.
הפעילות כוללת את הסדרה השנתית "סדרת הרצאות יום ג" בה מרצים שונים עוסקים בתמה הקשורה בתרבות היהודית והעברית ממבט אינטרדיסציפלינרי, הרצאות אורח במועדי לוח השנה העברי, לימוד תלמוד בבית המדרש, פרויקט "בימת־ספר" בו מוצג דיון אקדמי בספר פרוזה חדש בנוכחות הסופר/ת, פרויקט "יהדות במחלוקת" בו נידון נשוא אקטואלי שנוי במחלוקת בחברה היהודית או הישראלית, ותערוכות מתחלפות בגלריית המרכז הכוללות שיח־גלריה.
בשנת 2018 הסופר עמוס עוז נשא במרכז הרצאה תחת הכותרת כל החשבון עוד לא נגמר כחלק מסדרת הרצאות יום ג' שעמדה בסימן 120 שנה לכינוס הקונגרס הציוני העולמי הראשון, וההרצאה זכתה לצפיות רבות ברשת. לאחר מותו של עוז, ההרצאה עובדה גם לספר בשם זה כאשר בדיעבד הפכה להרצאה האחרונה שנשא עוז בחייו.
הסגר על רצועת עזה