קבוצת השבעה.
שיתוף הפעולה של ארבעה אמנים בחברת Grip התפתח בהדרגה לקבוצת השבעה, שעבודתם תרמה לתהליך יצירת סגנון קנדי לאומי בציור.
סגנונו של ארתור ליסמר הושפע מניסיונו באירופה (בעיקר באנטוורפן), שם הכיר את אסכולת ברביזון והתנועות הפוסט-אימפרסיוניסטיות כמקורות השראה מרכזיות. בשיתוף פעולה עם קבוצת האמנים שתהפוך, בשנת 1919, לקבוצת השבעה, הפגין ליסמר את הסגנון הפוסט-אימפרסיוניסטי האופייני, ואת הקשר הרוחני עם הנוף המגלם את עבודתה של אותה קבוצה. באותה שנה הוא הפך למנהל האמנותי הראשון של תיאטרון הארט האוס עד 1921.
כמו שאר החברים בקבוצת השבעה, רבות מיצירותיו החלו כשרטוטים קטנים בצבעי שמן על לוח קשיח.
עבודתו בחינוך לאמנות הייתה אפקטיבית, ושירות זה לקהילה הרחבה גרם לליסמר להיות בעל השפעה בדרכים שלא תמיד הושגו על ידי עמיתיו האמנים. כך הוא יזם תוכנית אמנות לילדים בגלריה לאמנות בטורונטו, שהצליחה בשנות השלושים.
בשנת 1936, הבולטות של ליסמר בתחום החינוך לאמנות, הביאה את מעורבותו בנסיעות בינלאומיים. הוא יצא לסיור של שנה בדרום אפריקה. יחד עם מחנכת האמנות נורה מקולו, הוא ארגן תוכניות לחינוך לאמנות, הרצה על אמנות קנדית והעביר סדנאות למורים. בנסיעה זו הוא צייר בהרחבה בצבעי מים.
כמה מחברי קבוצת השבעה, כולל ליסמר, הפכו לחברים בקבוצת הציירים הקנדית.
בשנת 1962 הוא קיבל את מדליית מועצת קנדה על תרומתו לאמנות קנדית. בשנת 1967 הוא הפך לחבר במסדר קנדה.
ליסמר נפטר ב -23 במרץ 1969 במונטריאול, קוויבק, ונקבר לצד חברים אחרים מקבוצת השבעה המקוריים בשטח אוסף האמנות הקנדי של מקמייקל.
מורשת.
בטורונטו, ליסמר הול, נקרא האודיטוריום במכון ההומסייד קולגייט לכבודו. הוא צייר את אחד מציורי הקיר הגדולים בקנדה בבית הספר בשנות השלושים התלויים על קירות האודיטוריום.
וילאייט ביירות
וילאייט ביירות (; ) היה יחידה מנהלית (מדינת מחוז, נפה) עות'מאנית, שהוקמה בשנת 1888 וכללה את אזור החוף של סוריה הגדולה, מלטקיה בצפון ועד יפו בדרום. הוילאייט גבל בוילאייט סוריה ממזרח, וילאייט חלב מצפון ובמוטסריפאט של ירושלים מדרום.
תיחום.
היחידה כללה עם הקמתה את מוטסריפאט הר הלבנון, בנוסף לחמישה סנג'קים שהופרדו מווילאייט דמשק:
אם כן, היה וילאייט ביירות היחידה הפוליטית המאגדת את ארץ-ישראל (מצפון ליפו), לבנון ומישור החוף של סוריה עד התפרקות האימפריה. עם זאת, הוחרגו מתחומי הוילאייט 2 מחוזות: המוטסריפאט של ירושלים (כולל יפו ועזה), אשר לה הוענק מעמד מיוחד באימפריה; והמוטסריפאט של הר הלבנון, בו נדרש טיפול מיוחד בעקבות אירועי הדמים ב-1860. בראש כל אחד משני המחוזות המוחרגים עמד מוטסריף שהיה כפוף ישירות לסולטן.
רקע היסטורי.
הטנזימאט.
באמצע המאה ה-19, הנהיגו הסולטנים העות'מאניים שורה של רפורמות מקיפות בכל תחומי המדיניות ובכל רחבי האימפריה. רפורמות אלה נקראו טנזימאט (ארגון מחדש). במסגרת רפורמות אלה, חוקק חוק הווילאייטים שמטרתו לארגן מחדש את מחוזות האימפריה תוך החלפת מערכת האיילט.
הקמת הווילאייט.
הקמת וילאייט עצמאי לאזור החוף הלבנטיני בנפרד מסוריה, היה צורך שהתעורר בעקבות פריחתה של העיר ביירות (ומכאן גם מרכזיותה). התחדשות האימפריה הפכה את ביירות למרכז סחר חשוב באותה תקופה, כך שבשנת 1907 עברו בביירות כ-11% מכל סחורות האימפריה. עם כחצי מיליון תושבים שנספרו במפקד האוכלוסין של 1885 (שפורסם בשנת 1908), הוא היה הוילאייט הרביעי בגודלו באימפריה.
האמיר שקיב ארסלאן כתב על הקמת וילאייט ביירות:
סוהא עראף
סוהא עראף (בערבית: سهى عراف) היא במאית, תסריטאית, מפיקה ועיתונאית ישראלית.
קורות חייה.
סוהא עראף נולדה ב-7 במאי 1969 בכפר מעיליא, הסמוך לגבול לבנון. בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה וספרות באוניברסיטת חיפה (1990) ותואר שני באנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1994). למדה עיתונות ודוברות באוניברסיטת חיפה (1992), ולאחר שסיימה את בית הספר לתסריטאות בתל אביב בשנת 2001 נוצר קשר בינה לבין ערן ריקליס, והם החלו לשתף פעולה.
קריירה קולנועית.
עראף החלה את דרכה הקולנועית כמפיקת סרטים תיעודיים. שני תסריטיה הראשונים, "הכלה הסורית" (2004) ו"עץ לימון" (2008), שבוימו על ידי ערן ריקליס, זכו להכרה בינלאומית ובהמשך זכו בפרס על התסריט הטוב ביותר בפרסי אסיה פסיפיק. בשנת 2014 ביימה את סרטה העלילתי הראשון, "וילה תומא", שהשתתף ביותר מ-170 פסטיבלים בינלאומיים וזכה בתשעה פרסים בינלאומיים.
כמו כן, הייתה יועצת תסריט בסרט "אודם" של יהונתן סגל, ושימשה כמפיקה בפרויקט של רון פריק "סמסרה". הקימה את חברת "בילסאן" בחיפה להפקת סרטים, במסגרתה יצרה את הסרט התיעודי "נשות החמאס" (2010) שזכה בשלושה-עשר פרסים בפסטיבלים בינלאומיים.
סוהא עראף תוארה בשנת 2014 על ידי מגזין וראייטי כאחת מעשר התסריטאיות המבטיחות ביותר בעולם.
הסרט "וילה תומא" מומן בחלקו על ידי קרן הקולנוע הישראלי, הסוכנות לעסקים בינוניים וקטנים של משרד הכלכלה ומפעל הפיס. לאחר שהסרט התקבל לפסטיבל ונציה, נחשף באתר "וואלה!" שהוחלט לתאר אותו בפסטיבל כסרט פלסטיני ולא כסרט ישראלי, החלטה שעוררה תרעומת מצד הגופים המממנים. לאור הביקורת החליטה עראף להסיר את הזיהוי הלאומי של סרטה, והוא הופיע בתוכניית הפסטיבל ללא שיוך מדינתי כלשהו. במאמר אודות הפרשה כתבה: "סרטים שייכים ליוצריהם, לעולם לא לקרנות שסייעו במימונם, ובוודאי לא למדינות."
בהמשך הוצג הסרט בפסטיבלים בינלאומיים רבים, בהם פסטיבל הסרטים בחיפה ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בעקבות הפרשה הוחלט במועצת הקולנוע לחייב את היוצרים הזוכים במימון ציבורי להגדיר את סרטם כישראלי.
קריירה עיתונאית.
עראף עבדה כעיתונאית ב"הארץ", "שיחה מקומית" ו"", וכתחקירנית וכתבת בתוכניות טלוויזיה, בהן "מבט שני", "חמסה וחמישה", "מבט נשי" ו"ערבסקה". עראף גם הפיקה תוכניות וכתבות עבור רשתות טלוויזיה זרות.
משנת 2019 עובדת עראף כעיתונאית באתר "שיחה מקומית", בו היא כותבת בעיקר על החברה הערבית, תרבות פלסטינית ומאבקים פמיניסטיים.
בשנת 2021 פרסמה סדרת כתבות על האלימות בחברה הערבית בכלל וכלפי נשים בפרט.
סוהא עראף נמנית עם חמשת העיתונאים המועמדים ל"פרס על שם אורי אבנרי לעיתונות אמיצה" מטעם ארגון העיתונאים בישראל לשנת 2021. בדברי ועדת הפרס נאמר: "סוהא עראף הייתה מהראשונות לזהות את האלימות העולה בחברה הערבית בכלל וכלפי נשים בפרט, וסדרת הכתבות שלה עמדה בבסיס הגל התקשורתי שבא אחר כך."
Don't You
Don't You (בעברית: אַתָּה לֹא) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך "Fearless (Taylor's Version)". השיר יצא לאור ב-9 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם שלושת השירים "That's When", "We Were Happy" ו-"Bye Bye Baby". השיר נכתב על ידי סוויפט וטומי לי ג'יימס והופק על ידה ועל ידי ג'ק אנטונוף. השיר זכה להצלחה נאה ברחבי העולם, אף על פי שנכתב במקור כמה שנים טרם הופץ ברחבי העולם.
עם יציאתו, "Don't You" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. גם במצעדי הפזמונים זכה להצלחה רבה, כאשר דורג במקום ה-14 במצעד השירים מתחת להוט 100, תוך שדורג במקום ה-96 בקנדה הוט 100, ובמקום ה-42 במצעד שירי הקאנטרי.
רקע והפקה.
"Don't You" היה שיר שלא יצא לאור, שתיאר את סוויפט נתקלת בבן זוגה לשעבר; דבר שגרם לה להיזכר בעברם ובפגיעה שחוותה כתוצאה ממערכת היחסם עימו. היא לא מבינה איך אותו האדם המשיך הלאה אחרי שפגע בה, תוך שהיא מדגישה כי היא אינה רוצה עימו קשר ידידותי. ב-3 באפריל 2021, הודיעה בטוויטר כי הוא ייכלל ב-"Fearless (Taylor's Version)".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
ביקורת.
"Don't You" ספג ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה. ב-"For The Win" הוא דורג כשיר ה-17 הטוב ביותר מ-"Fearless (Taylor's Version)".
קרדיטים וצוות.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
ישי כהן
ישי (ישראל) כהן (נולד ב-1991) הוא עיתונאי חרדי ישראלי. כתב, פרשן, עורך, מגיש חדשות ומראיין. משמש כעורך הפוליטי של האתר כיכר השבת.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים בשם ישראל, לאליהו כהן, ומשפחתו היא חרדית ספרדית. בצעירותו למד בישיבת רינת התורה, ובינואר 2014 התחתן עם שרה הודיה כהן (לבית לוי). השניים מתגוררים בשכונת שמואל הנביא בירושלים ולהם שלושה ילדים.
קריירה.
התחיל את דרכו כצלם של "חדשות 24". ב-2011 החל לשמש ככתב באתר כיכר השבת ולאחר מכן מונה לעורך על ידי הבעלים מוטי לביא. החל מאוקטובר 2019 מגיש באתר תוכנית וידאו שבועית בשם "סוגרים שבוע", בה הוא מראיין פוליטיקאים ובכירים נוספים, ומשמש כפרשן הפוליטי של האתר. אחראי על סיקור המגזר הספרדי בכיכר השבת. במסגרת תפקידו, כהן נוהג לסקר בעיקר רבנים ספרדים ירושלמים כמו הרב בן ציון מוצפי (אותו הוא מרבה לצטט בתשובות חריגות הניתנות באתר דורש ציון), הרב ציון בוארון, הרב ראובן אלבז ואת הראשונים לציון. הוא חבר בפאנל הפרשנים ברדיו קול חי. ב-2015 הגיש את התכנית "פותחים עניין" ברדיו קול ברמה יחד עם שמואל בן עטר.
בשנת 2013 נבחר לעיתונאי השנה של מקור ראשון. בשנת תש"פ בחר בו ישי לפידות לאיש השנה. בשנת 2021 נבחר לאחד ממאה המשפיעים של העיתון "דה מרקר" ונבחר ל-25 המשפיעים בתקשורת החרדית 2021 לפי אתר חרדים10.
תחנת קומסומולסקאיה
קומסומולסקאיה (ברוסית: Комсомольская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה. ממוקמת ברובע קראסנוסלסקי במחוז המרכזי.