החות'ים, פלג של השיעה הזיידית, המהווה כ-30% מאוכלוסיית תימן, נקראים על שמו של חוסיין בדר א-דין אל-חות'י , מנהיגם הראשון, שדווח כי חוסל על ידי כוחות תימן בספטמבר 2004.
מאז מפקדים נוספים נהרגו על ידי כוחות הביטחון, כולל עלי אל-קטוואני, אבו היידר, עבאס עיידה ויוסוף אל-מדאני.
עקב אופיו השיעי של הארגון, החות'ים בקשרי ידידות עם איראן ועם חזבאללה ורואים בגופים סוניים שונים כגון אל-קאעידה בחצי האי ערב והמדינה האסלאמית אויבים, אך במקביל, רואים במערב ובפרט בארצות הברית ובישראל, אויב.
אידאולוגיה.
הארגון משויך לענף מהאסלאם השיעי הידוע גם כ"חמישיים" או "זיידים", קבוצה אסלאמית הקיימת כמעט רק בתימן. הארגון מתנגד לפעילות סונית ורואה בה אויב האסלאם כפי שהוא תופס אותו. בשל כך הארגון נלחם בערב הסעודית, בממשל התימני ובארגונים סונים מובהקים כגון "אל-קאעידה בחצי האי ערב". כמו כן הוא עוין את העולם המערבי ובמיוחד את ישראל וארצות הברית.
לטענת הארגון הוא הוקם כדי להגן על האוכלוסייה שלו מאפליה שיטתית נמשכת מצד המשטר בתימן. לאחר שהארגון הצליח באופן יוצא דופן במאבקיו בשלטונות ובפלגים סונים הפועלים בתימן, החל לכוון לקראת הפיכה של ממש בתימן וכינון ממשל חדש.
היסטוריה.
ארגון החות'ים החל כארגון "הצעירים המאמינים" (BY) שנוסד בשנת 1992 במחוז צעדה, על ידי מוחמד אל-חות'י או אחיו חוסיין אל-חות'י. BY ייסדו מועדוני בתי ספר ומחנות קיץ במטרה "לקדם החייאת התנועה הזיידית" בצעדה. כשנתיים לאחר מכן כבר השתתפו בין 15,000–20,000 תלמידים במחנות הקיץ שלהם.
לאחר הפלישה של ארצות הברית לעיראק בשנת 2003, BY החלו בקריאות הטפה אנטי-אמריקאיות ואנטישמיות במסגד סאלח שבצנעא, לאחר תפילות יום שישי. דבר זה הוביל לחיכוכים עם השלטון אשר בהם אף נעצרו כ-800 מחברי BY בשנת 2004. בשנה זו הזמין הנשיא עלי עבדאללה סאלח את חוסיין אל-חות'י להיפגש בצנעא, אך הלה סירב. ב-18 ביוני 2004 שלח סאלח כוחות ביטחון לעצור את חוסיין. פעולה זו הביאה את חוסיין לפתוח במערכה מזוינת כנגד השלטון, הוא עצמו נהרג ב-10 בספטמבר 2004, אך פעילות הטרור של הארגון החלה לפרוח והתמשכה עד להסכם הפסקת האש שנחתם ב-2010.
החות'ים השתתפו בהפיכה בתימן (2011) אולם הם דחו את החלטות "November 2011 Gulf Cooperation Council" אשר כללו חסינות עבור הנשיא סאלח וכן סירבו להשתתף בקואליציה יחד עמו.
דרך התנגדות אלימה הצליחו החות'ים להשיג שליטה מלאה על מחוז צעדה וב-2011 גם על חלקים נרחבים ממחוזות עמראן, אל-ג'וף וחג'ה.
בספטמבר 2014 השתלטו על חלקים מעיר הבירה צנעא וכן על משרדי ממשלה ותחנת רדיו. המאבקים נמשכו כאשר לחות'ים הייתה התנגדות עזה גם מכוון פלוגות אל-קאעידה סוניות בתימן, אולם השליטה שלהם הלכה וגברה עד שבפועל בפברואר 2015 כבר הצליח המרד על כדי כך שהחות'ים הודיעו כי הם שולטים למעשה על תימן כולה ויכוננו ממשל "בזמן הקרוב" וכן כי "ידם מושטת לשיתוף פעולה ... לשותפות ולאחווה פתוח לכל מי שמעוניין לסייע בבנייה ולא בהריסת המדינה". הם פזרו את הפרלמנט והכריזו על כינון מועצת המהפכה כגוף השולט על תימן.
להערכות ארצות הברית וסעודיה, המורדים החות'ים קיבלו סיוע מאיראן, אשר איפשר להם את הניצחונות במערכות אותם ניהלו.
במרץ 2015 החל מבצע סופה נחרצת, של קואליציית מדינות ערביות ומוסלמיות בהובלת ערב הסעודית, שנועד לסייע למשטר הסוני לחזור למקומו ולמגר את החות'ים מההפיכה שביצעו.
אנטישמיות.
הלוגו הרשמי של הארגון הוא: .
חששות יהודי תימן גברו ב-2015, ובאוגוסט 2020 פורסמו ידיעות על התגברות הרדיפות, עד כדי סכנת הכחדה.
עקב הסכנה הגוברת בשנים האחרונות, בוצעו מספר מהלכים להגברת ביטחונה של הקהילה היהודית: עשרות יהודים הועברו ממחוז סעדה החות'י אל מתחם מאובטח בעיר צנעא, וכן עזיבה מדורגת של יהודים את המדינה אל ישראל, ארצות הברית ואירופה.
במרץ 2021, לאחר לחץ רב של החות'ים, שלוש המשפחות היהודיות האחרונות בתימן גורשו מהמדינה. הן מנו כשלושה עשר נשים וילדים.
יוניטריאניזם
קורטני הודג'ס
קורטני הודג'ס (באנגלית: Courtney Hicks Hodges; 5 בינואר 1887 – 16 בינואר 1966) היה גנרל בצבא ארצות הברית, שנודע כמפקד הארמייה הראשונה של ארצות הברית בקרבות במערב אירופה במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו.
הוא התקבל לאקדמיית וסט פוינט אבל נשר כעבור שנה בגלל ציון נמוך במתמטיקה.
ב-1906 התגייס לצבא ארצות הברית כטוראי ועבר את מסלול הקידום עד שסיים קורס קצינים ב-1909. לאחר מכן שירת עם ג'ורג' מרשל בפיליפינים ועם ג'ורג' פטון במקסיקו.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה.
במלחמת העולם הראשונה שירת הודג'ס ברגימנט הרגלים ה-6, הדיוויזיה ה-5, שהייתה חלק מחיל המשלוח האמריקאי בצרפת ונטל חלק בקרבות בחזית נהר המארן. על הצטיינותו הוענק לו צלב השירות המצוין.
בשנים 1920-1924 היה מדריך בווסט פוינט למרות שלא היה בוגר המוסד. בשנים 1925-1926 היה מדריך בבית הספר לחיל רגלים בפורט בנינג בג'ורג'יה. ב-1934 סיים את לימודיו במכללה ללוחמה של הצבא בוושינגטון וב-1938 מונה לסגן מפקד בית הספר לחיל רגלים.
מלחמת העולם השנייה.
במאי 1941 מונה למפקד בית הספר לחיל רגלים ובאותה שנה הועלה לדרגת מייג'ור ג'נרל. בשנת 1942 מונה הודג'ס למפקד הקורפוס ה-10, ובשנת 1943 מונה למפקד הארמייה השלישית. בעת הפלישה לנורמנדיה כיהן כסגנו של גנרל עומר ברדלי, מפקד הארמייה הראשונה.
ב-1 באוגוסט 1944 מונה הודג'ס למפקד הארמייה הראשונה וברדלי מונה למפקד קבוצת הארמיות ה-12 שכללה את הארמייה הראשונה ואת הארמייה השלישית בפיקודו של ג'ורג' פטון. כוחותיו של הודג'ס השתתפו בקרב כיס פאלז, היו הכוחות האמריקנים הראשונים שנכנסו לפריס ומשם המשיכו ללוקסמבורג ובלגיה.
הארמייה של הודג'ס השתתפה בקרב יער הורטגן. ביקורת נמתחה על הודג'ס בגלל האבדות הכבדות שספגה, הגם שבסוף הקרב נסוגו הגרמנים ונכבשה העיר אאכן, שהייתה העיר הגרמנית הראשונה שנפלה בידי בעלות הברית.
בדצמבר 1944 עמדה הארמייה של הודג'ס מול ההתקפה הגרמנית בקרב על הבליטה עד שהגרמנים נסוגו, בין היתר בזכות התקפת נגד של הארמייה השלישית בפיקודו של ג'ורג' פטון, שהגיעה מהדרום.
ב-7 במרץ 1945 הצליחו כוחותיו של הודג'ס לכבוש את גשר לודנדורף ליד רמאגן ולהעביר לראשונה כוחות לצד המזרחי של הריין. זה היה בעיקר הישג מוראלי, מאחר שהגשר קרס לאחר מספר ימים ואיבד את חשיבותו האסטרטגית.
ב-15 באפריל 1945 הוענקה להודג'ס דרגת גנרל ארבעה כוכבים.
ב-25 באפריל 1945 נפגשו כוחותיו של הודג'ס עם כוחות של הצבא האדום ליד העיירה טורגאו על נהר האלבה ובכך נחצתה גרמניה. הודג'ס נכח בטקס כניעת גרמניה הנאצית בריימס ב-7 במאי 1945.
לאחר כניעת גרמניה החל להכין את כוחותיו לפלישה ליפן (מבצע נפילה) שלא יצא לפועל בגלל כניעת יפן לאחר הטלת שתי פצצות האטום עליה. הודג'ס נכח גם בטקס כניעת יפן ב-2 בספטמבר 1945.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה המשיך לפקד על הארמייה הראשונה עד לפרישתו לגמלאות ב-1949. הוא היה צנוע ולא אהב להתבלט, ולפיכך היה מפורסם פחות מעמיתיו.
נפטר בשנת 1966 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ריסאני
ריסאני (בערבית الريصاني) היא עיירה במחוז תפילאלת שבדרום-מזרח מרוקו, על גבול רכס דיונות החול ומדבר ארג שבי, אוכלוסייתה מנתה ב-2004 20,469 נפש.
העיירה ריסאני נבנתה בצמידות למקומה של העיר סיג'ילמסה שהייתה מרכז מסחרי גדול של כל אזור המגרב וחורבותיה נמצאים בפאתי העיירה.
לעיר הייתה חשיבות בתקופות שונות במהלך ההיסטוריה עקב מיקומה כצומת שבין הצפון והדרום ומכאן היותה מקום בו עברו שיירות והתנהל מסחר. בעבר הייתה ריסאני בירת טפילאלת, והיא מהווה מרכז מסחרי אזורי ומתקיים בה שוק (סוק) המתמחה בעורות וכן סחר בשטיחים ובתכשיטים.
המאוזוליאום של מולאי עלי שריף, אחד מאבות אבותיו של מולאי עלי אל-שריף, מייסד השושלת העלאווית של מרוקו, ממוקם בקצה הדרומי של העיר.
בעיירה (וכן בעיירה ארפוד הסמוכה) התקיימה קהילה יהודית חשובה שמנתה בשיאה למעלה מ-700 נפש, הייתה בה ישיבה ובין המשפחות שחיו בה הייתה משפחת אלבז (שחלק מבניה שינו את שם משפחתם לאבוחצירא) שהגיעה למקום מאלג'יר. בריסאני נולד, גדל וחי הבבא סאלי. כיום (2014) לא נותרו יהודים בעיירה. בית העלמין היהודי נשמר במצב גרוע יחסית ונשמרו במצב טוב בעיקר קברים הנמצאים תחת גג או בין קירות. בבית העלמין קיים מבנה לזכר הרב שמואל אביחצירה, המבנה נשמר ומתוחזק על ידי משפחה מוסלמית מקומית. בעיר גם נולד הרב דוד שלוש, שכיהן כראש ישיבה במרקש.
ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה
ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה (בגרמנית: Reichsvertretung der Deutschen Juden) הייתה ארגון מנהלתי שייסד השלטון הנאצי בגרמניה ביולי 1939 בתור ענף מנהלתי הכפוף לשלטונות. ההתאחדות נוסדה בצו משרד הפנים הגרמני וחויבה לפעול בפיקוח המשרד הראשי לביטחון הרייך.
ההתאחדות ירשה את משרדיה, אנשי צוותה ומתקניה של הנציגות הארצית של יהודי גרמניה שקדמה לה ופורקה על ידי הנאצים לאחר ליל הבדולח. לאו בק המשיך להיות ראש ההתאחדות. בסוף 1939 מינה המשרד הראשי לביטחון הרייך את אדולף אייכמן כממונה מיוחד לענייני היהודים (Sonderreferent für Judenangelegenheiten) אך ההשגחה על משרדי ההתאחדות ברמה המקומית נותרה בידי הגסטפו.
ההתאחדות בוטלה ופורקה ביולי 1943. את הארגון שהחליף אותה ניהל, תחת מינוי של הנאצים, ולטר לוסטיג.
ריסני
אוויאן (מים מינרליים)