שילב בטופס רישום הדומיין שלו אפשרות להוסיף שדות תיאור ספציפיים. שדות אלה מכילים מידע המבוסס על מזהה האובייקט – תקן זיהוי אובייקטים אמנותי אוניברסלי שפותח על ידי ג'יי פול גטי אמון ואומץ על ידי אונסק"ו, המועצה הבינלאומית למוזיאונים ורשויות אכיפת החוק הגדולות. התקן מכיל מידע הכרחי על יצירות אמנות ובעליה.
בשנת 2020, רישום קיבל פטנט של ארצות הברית לאחסון וזיהוי אובייקטים ב-WHOIS. השירות מכונה Digital Twin.
.amsterdam
.amsterdam היא סיומת האינטרנט באמסטרדם. ICANN העניקה לעיריית אמסטרדם את אישור הפעלת הדומיין ב־24 ביולי 2014 כחלק מתוכנית ה-gTLD החדשה שלה. ניתן לרשום כתובות אינטרנט של אמסטרדם מאז ספטמבר 2015. השימוש ב-TLD היה מוגבל מאוד והקדמתו ספגה ביקורת על חוסר היעילות שלה. בשנת 2019 מספר התחומים הרשומים תחת ה-TLD ירד ב-9.1%.
.desi היא סיומת אינטרנט במערכת שמות הדומיינים של האינטרנט. היא מופעלת על ידי Desi Networks LLC. שם הדומיין הוגש במקור על ידי Afilias Inc. ו-Desi Networks LLC, אך האחרון זכה במכירות הפומביות.
מטרתו המוצהרת של התחום היא לקדם בעלי הדומיין. המילה "desi" נגזרת מסנסקריט: "deśīya" ופירושה "אחד מארצנו". הדומיין מתייחס לאתרי desis בתת-היבשת ההודית ולאנשים הודים תרבותיים ברחבי העולם.
רוג'רו אודי
רוג'רו אודי או בשמו המלא רוג'רו פרדיננדו אנטוניו ג'וזפה וינצ'נו אודי (באיטלקית:Ruggero Oddi, 20 ביולי 1864 - 22 במרץ 1913) היה רופא איטלקי, פיזיולוג ואנטומיסט בן פרוג'ה. נודע במיוחד בגלל הסוגר על שם אודי, הנושא את שמו. היה פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת ג'נובה.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
רוג'רו אודי נולד בפרוג'ה בשנת 1864 כבנם של פיליפו אודי, מזכיר וארכיבר של בית החולים סנטה מריה דלה מיזריקורדיה בעיר ושל זלינדה פמפליני (Pampaglini). בשנת 1880 בגיל 16 התיתם מאמו.
אודי למד רפואה באוניברסיטאות בפרוג'ה (4 שנים - עבר משם מכיוון שהחל מ-1825 צו של האפיפיור אסר על הפקולטה בפרוג'ה להעניק תואר רופא), בולוניה (שנה) ופירנצה (שנה). אודי הצטיין מזמן לימודיו כאנטומיסט ופיזיולוג מבריק.
לימודי הרפואה והקריירה האקדמית.
בשנת 1887–1888 עבד ולמד במעבדתו של ארתורו מרקאצ'י (1915-1855) בפרוג'ה שם ערך את המחקריו המפורסמים in vivo בתחום תפקיד המרה בעיכול. ב-1888 עבר לבולוניה למעבדתו של פייטרו אלברטוני (שהיה המנטור של מרקאצ'י). בהמשך נסע לאוניברסיטת פירנצה שנקראה עדיין "המכון מלכותי ללימודים גבוהים שימושיים ולהשתלמות" והיה עוזרו של לואיג'י לוצ'אני (1919-1840) .עבודת התואר הכתובה שלו בפירנצה הייתה "על טונוס סוגר של צינור המרה המשותף". בנוסף בבחינה בעל פה הציג את נושאי "האטקסיה והחומרים האנטיפירטיים. . אחרי סיום התואר לרפואה ולכירורגיה ב-2 ביולי 1889 בפירנצה התמנה אודי למדריך בקתדרה לפיזיולוגיה לצידו של לואצ'אני והרצה קורס על כימיה פיזיקלית. בהמשך קיבל מלגה ממשלתית ללימודי המשך עד 1893 באוניברסיטת שטרסבורג, אז בגרמניה, במכון לפרמקולוגיה ניסויית תחת הדרכתו של אוסוואלד שמידברג. תלמידים שלו, כמו ההולנדי י. ואן ברנה, התלהבו משיטתו לחזרה להוראה על יד מיטת החולה.
בגיל 29, בינואר 1894 התמנה אודי כפרופסור שלא מן המניין ומנהל המכון לפיזיולוגיה של אוניברסיטת ג'נובה במקום ג'ינו פאנו.
פעילותו המדעית.
ב-1887 עוד כשהיה בן 23, כסטודנט לרפואה ולכירורגיה בשנה הרביעית תחת הדרכתו של הפיזיולוג ארתורו מרקא'צי, לפי הצעה של הפרופסור, חקר אודי את תפקוד המרה בעיכול. בהיעדר כיס המרה שנכרת בניתוח כולציסטקטומיה הבחין יותר טוב קבוצה קטנה של סיבים שריריים טבעתיים ואורכיים שעטפו את שפך צינורי המרה ושל צינור הלבלב בפטמה ההפאטו-פנקריאטית (הפטו-לבלבית), הפטמה הראשית של התריסריון או הפטמה ע"ש פאטר הנמצאת בתריסריון. המבנה השרירי הזה נקרא "הסוגר של אודי". אודי למעשה לא היה המגלה הראשון של הסוגר. הוא זוהה עוד על ידי אנדריאס וסאליוס (1538), כמו כן ב-1654 על ידי הרופא האנגלי פרנסיס גליסון, על ידי הגרמני פאטר ב-1721, ועל ידי קייג' (1879). אולם הוא תיאר בצורה ברורה את תכונותיו הפיזיולוגיות ומדד את פעילותו.
ב-1888 בבולוניה הוכיח אודי את ההתנגדות שגילה הסוגר ללחץ הפרשות המרה. באותו מחקר הוא ביצע את הכולאנגיומנומטריה הראשונה. בפירנצה חקר אודי גם את ויסות הפרשת המרה על ידי עצב הואגוס. הוא המשיך בחקר דרכי המרה גם כפרופסור בג'נובה. חקר סוגיות שונות בתחום ההריון, השמנת היתר, ויסות הנשימה בעת מאמץ ומסלולי הסיבים העצביים האפרנטים בחוט השדרה.
באותה תקופה התחיל להיות מרותק לנושאים רחבים ושאפתניים יותר כמו חקר העכבות מבחינה פיזיולוגית, פתולוגית, נפשית, אנתורפולוגית-משפטית וחברתית.
יחד עם לוצ'יאני ערך מחקרים ביוכימיים על מערכת העצבים וחילוף חומרים. בעת שהותו בשטרסבורג בודד את החומר כונדרואיטין סולפאט מתוך העמילואיד בכבד.
השבר בקריירה של אודי ושנותיו האחרונות.
בשנת 1900 חלה הידרדרות במצב הכלכלי של המכון הפיזיולוגי ואודי נקלע למריבות עם הסנאט האקדמי של הפקולטה לרפואה. הסיבות אינן ברורות. אולי היה לו משבר בחיי המשפחה. אחרי שנת 1901 שם משפחתו אינו מופיעה עוד ברישומי התושבים בערים פירנצה ופרוג'ה. נטען שהשתמש בסמים נרקוטיים, שהיה מעורב באי סדרים פיננסיים, שבהשפעת חברו הפרופסור לכימיה פיזיקלית המרקיז סטפאנו קפראניקה, התחיל להתעניין במיסטיקה ההודית . ב-1 באפריל 1901 התפטר מתפקידיו באוניברסיטת ג'נובה.
החוקר ר. בלוני ניסה בשנות ה-1960 להתחקות אחרי השתלשלות האירועים.
לפי הפרטים הביוגרפיים בלקסיקון הביוגרפי טרקאני ובספר של וולטר הס וג'ון הווארד "תולדות הלבלב", בשנים האחרונות של שנות ה-1890 נמנה אודי עם מקרוביו של הפרופסור קפראניקה, שארגן מעבדה לביוכימיה בארמונו והעמיד אותו לשימושם של האוניברסיטה ושל אודי. בגיל 50, התאלמן קפראניקה וחזר בתשובה ונפטר. הוא הוריש את מעבדתו לא לאוניברסיטה אלא לסמינר הבישופות הקתולית בעיר. באותה תקופה לקה אודי ובבעיות בריאות: עבר ניתוח תוספתן וניתוח חסימת מעיים. . ב-1901 התגורר בבריסל וחתם על חוזה כדי לעבוד שלוש שנים כרופא בשירות הרפואי הקולוניאלי הבלגי בקונגו הבלגית. ספר שכתב באותה תקופה וששפורסם בטורינו בשנת 1902 על "דברי המזון ותפקידם בכלכלת היחיד והאורגניסם החברתי" התקבל טוב. אולם בעת היותו עדיין בבריסל לקה ככל הנראה בדיכאון וטופל על ידי רופא בשם מרש שהדף אותו לכיוון אמונות מיסטיות הודיות וטיפול בו בתרופה הומאופתית בשם "הוויטלין של גצ'קובסקי" שכללה גלירצין, ברזל בוראט, אמוניום כלוריד ואלוכוהול. ביציאתו מאנטוורפן אל הנמל בומה ב-12 בדצמבר 1901 סבל ממחלות גופניות לא ברורות וכנראה טיפל בעצמו בכמויות לא מבוקרות של משככי כאבים נרקוטיים. נשאר בקונגו רק חמישה חדשים ונאלץ מסיבות בריאות לשוב לבלגיה. שהה תקופה בספרד ואחר כך שב לאיטליה ועבד כרופא בעיר טורג'אנו. בשנת 1906 אודי פרסם ספר על החומר "ויטלין" שמנע לדבריו זיהומים וקחקסיות ממאירות. הואשם במתן מרשמים לא נכונים, בהריגת מכוונת של אדם מסוים ונשפט. ב-1911 עזב את פרוג'ה מתוך רצון להתגייס ללגיון הזרים הצרפתי ונסע לתוניסיה. נפטר בתוניס מסיבות לא ברורות בשנת 1913, בגיל 48. מקום קבורתו אינו ידוע.
חייו הפרטיים.
באוקטובר 1891 התחתן עם טרזה ברשאני ברטולי שהייתה בהריון ולזוג נולדו שני ילדים:אדלאידה (ילידת 1891) ואנריקו (יליד 1893).
הנצחה.
אפונימים.
המונח נפוץ במיוחד בעבודות האסכולכה הארגנטינית של כירורגיית המרה (פ. מיריצי, ד. דלוואלה, ג. מסנטי) בשנות 1930–1960 . השימוש במושג
דעך החל משנות ה-1980 מכיוון שלא יכולים לדבר על דלקת של הסוגר אודי בלבד, ולכן הוחלף השם בדלקת של פטמת פאטר או פיפיליטיס פאטר חריפה או כרונית. גם מושג זה הוחלף עם הזמן על ידי "דיספונקציית הסוגר אודי".
באמצע המאה ה-20 שיערו שכיווץ ממושך של הסוגר אודי עלול להביא לפיברוזה שלו ובהמשך לצהבת, כולנגיטיס, ולאבנים בדרכי המרה. בהווה המושג אינו עוד בשימוש.
קישורים חיצוניים.
Maria Conforti art."Ruggero Oddi" "Dizionario Biografico degli Italiani" Vol. 79, 2013
פורטונה סיטארד
פורטונה סיטארד (בהולנדית: Fortuna Sittard,בלימבורגית: Zittert-Gelaen) היא קבוצת כדורגל הולנדית מהעיר סיטרד-חליין, המשחקת בליגת העל ההולנדית.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1968 כאיחוד של שתי קבוצות: "פורטונה 54" ו-"פ.צ סיטארד" בשל קשיים כלכלים. קודם לכן פורטונה 54 הייתה לאחת מהקבוצות הטובות בלגיה ואף זכתה פעמים בגביע ההולנדי ושיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע. פ.צ סיטארד לעומת זאת בילתה את מרבית שנותייה בליגות המשנה. הקבוצות נפגשו 14 פעמים בלבד, בשעה שהאחרונה שיחקה בליגה הבכירה.
עונת 1967/68 הייתה האחרונה בה שיחקו שתי הקבוצות בנפרד. בסיום עונה זו סיימו הקבוצות במקומות ה-17 (פורטונה 54) ו-18 (פ.צ סיטארד) המובילים לליגת המשנה והקבוצות אוחדו. למרות זאת נשארה הקבוצה בליגה הבכירה לאחר שקסרקסס רוטרדם התפרקה.
כפורטונה סיטארד.
את עונתה הראשונה של הקבוצה עונת 1968/69 סיימה במקום ה-18 והאחרון בליגה ונשרה לליגת המשנה.
עונת 1969/70 הייתה המשך המשבר של העונה שקדמה לה והקבוצה סיימה במקום ה-14 מתוך 18 קבוצות בליגת המשנה כאשר הייתה רחוקה נקודה אחת בלבד מירידה לליגה השלישית.
את עונת 1970/71 סיימה הקבוצה במקום ה-10, אך עם שינוי מבנה הליגות לא היו יורדות באותה עונה והליגה צומצמה ל-16 קבוצות.