במאה ה-14 נבנתה העיר מחדש, ובתחילת המאה ה-15 הייתה בעיר אחת מהערים הראשונות בגליציה המזרחית שקיבלה זכויות עיר. בתקופה זו חוותה העיר תחייה כלכלית ותרבותית. נבנו בה מפעלי תעשייה קטנים, כנסיות ובית כנסת.
העיר נפגעה שוב במרד חמלניצקי במאה ה-17 אך כלכלתה שבה והשתקמה. בלטו בה ענפי ההלבשה והמזון.
במאה ה-19 הייתה בוסק חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בוסק לתקופה קצרה חלק מהרפובליקה העממית של מערב אוקראינה אך הועברה לשליטת פולין.
ביולי 1941 כבשו הגרמנים את בוסק במבצע ברברוסה וביולי 1944 כבש אותה הצבא האדום. לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה בוסק בשטח אוקראינה הסובייטית.
בתקופה שלפני התפרקות ברית המועצות ומיד לאחריה, התפתחה בעיר תעשיית מזון ומים מינרליים. כמו כן התפתחו בעיר תעשייה מכנית ומפעלים הנדסיים.
יהודי בוסק.
תולדות הקהילה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבוסק הוא מאמצע המאה ה-15. בית הכנסת הראשון בעיר נבנה בשנת 1502. יהודי העיר נודעו באותה תקופה כסוחרים מצליחים.
בפרעות ת"ח ות"ט נרצחו בעיר כמאה יהודים, אך הקהילה במקום המשיכה להתקיים. במאה ה-18 נמשכו מספר מבני הקהילה, ובהם רבה, אחרי כתו של יעקב פרנק, וכרב הקהילה מונה דוד פנחס מבוהורודצ'אני, אשר התנגד לפרנקיסטים. מהמאה ה-19 פעלה בעיר חסידות אלעסק. בראשית המאה ה-20, וביתר שאת אחרי מלחמת העולם הראשונה, היגרו רבים מיהודי העיר, ובבוסטון הוקם ארגון ליוצאיה.
בין מלחמות העולם חיו בבוסק כ-1,600 יהודים, ופעלו בה מפלגות ציוניות שונות, ותנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, בית"ר וגורדוניה. כמו כן, פעל במקום בית ספר עברי מרשת שפה ברורה.
בשואה.
עם כניסת הסובייטים לבוסק בספטמבר 1939 נסגרו המוסדות היהודיים בה.
עם כיבוש בוסק במבצע ברברוסה על ידי הוורמאכט ביולי 1941 נרצחו על ידי הגרמנים ועוזריהם האוקראינים 28 מראשי הקהילה היהודית, ובהם רב הקהילה, אברהם באב"ד. באותו החודש הוקם בעיר יודנרט, בראשו מונה לעמוד אייזיק מרגלית, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.
באקציה בספטמבר 1942 (יום כיפור תש"ג) נרצחו בבורות ירי מחוץ לעיר כ-700 יהודים, ובהם רבים שנקברו חיים. לאחר האקציה הוקם בבוסק גטו, אשר הוקף בגדר תיל. לגטו הובאו יהודים רבים מיישובי הסביבה, והתפתחו בו תנאי רעב ומגיפות. מעת לעת נכנסו הגרמנים והאוקראינים לגטו, ורצחו יהודים באופן אקראי.
בינואר 1943 שרפו הגרמנים את בית החולים בגטו על יושביו, וירו בנמלטים מהמבנה. מחתרת שהוקמה בגטו, בהנהגת יעקב אייזנברג, נתפסה, וחבריה הוצאו להורג על ידי הגרמנים.
ב-19 במאי 1943 הועברו כ-300 עובדים מהגטו בעיר למחנה ינובסקה, שם נרצחו תוך זמן קצר. יומיים לאחר מכן, הועברו אחרוני הגברים מהגטו לינובסקה, והנשים והילדים נרצחו בשטח הגטו וביער סמוך.
בחודשים שלאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בסביבת העיר, ובסוף יוני 1943 גילו שישה בונקרים, ובהם כ-140 יהודים, אשר בעת חיסולם גילו רבים מהם התנגדות.
עד לכניסת הצבא האדום לאזור בקיץ 1944 המשיך המצוד והרצח של יהודים שהסתתרו באזור העיר. מקהילת העיר שרדו את השואה בודדים, אשר עזבו את העיר במהרה לאחר שובם אליה.
לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי שופץ בית העלמין היהודי הישן בעיר.
מר סלפרידג'
מר סלפרידג' (באנגלית: Mr Selfridge) היא סדרת דרמה בריטית תקופתית המבוססת על חייו של הארי גורדון סלפרידג' ועל חנות הכלבו סלפרידג'ס אותה הקים בלונדון. הסדרה שודרה ברשת ITV הבריטית וברשת PBS האמריקנית. הסדרה עלתה לשידור ב-6 בינואר 2013 בממלכה המאוחדת וב-31 במרץ 2013 בארצות הברית. העונה הרביעית והאחרונה הסתיימה ב-11 במרץ 2016.
פיתוח והפקה.
ב-24 במאי 2011 הוכרז כי רשת ITV נמצאת במגעים עם חברת ההפקה ITV Studios על הפקת אדפטציה לביוגרפיה שכתבה לינדי וודהד "קניות, פיתויים ומר סלפרידג'". לאחר מכן אושר כי אנדרו דייוויס יפתח את תסריט הסדרה. עלילת העונה הראשונה מתרחשת בלונדון, תקופה בה נשים החלו ליהנות מחופש שניתן להן, ומספרת את סיפורו של הארי גורדון סלפרידג', מייסד חנות הכלבו סלפריג'ס ושל בני משפחתו ובעיקר של אשתו, רוז סלפרידג'.
במקור, הסדרה תוכננה לעלות לאוויר בשנת 2012. אולם נטען כי רשת ITV נאלצה לדחות את עלייתה לאוויר של הסדרה עקב שידורה של סדרה בעלת נושא עלילה דומה לזו בערוץ המתחרה, ה-BBC.
בצפון לונדון נבנה סט צילומים שהיווה העתק מדויק לפנים חנות הכלבו סלפריג'ס משנת 1909. חזית המבנה החיצונית נבנתה מחדש במספנה ההיסטורית בצ'טם במחוז קנט. תחנת הרכבת התחתית הנטושה "אלדוויץ'" שימשה לצילום נסיעותיה של רוז סלפרידג' ברכבת התחתית בלונדון ולסצנות בפרק הראשון עם דמויותיהם של ויקטור קאליאנו, אגנס טאולר ואחיה ג'ורג'.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-19 בינואר 2014. הבמאי אנתוני ביירן שביים 3 פרקים בעונה הראשונה חזר לביים כמה פרקים נוספים גם בעונה השנייה.
ליהוק.
מלהק אמריקני צורף להפקה על מנת למצוא את השחקן הכי מתאים לגילום דמותו של הארי גורדון סלפרידג'. סוכנו של ג'רמי פיבן הודיע לו על התפקיד וזה נפגש עם המפיק כריסי סקינס והבמאי ג'ון ג'ונס בלוס אנג'לס והתרשמו מהבנתו של פיבן את דמותו של מר סלפרידג'. המפיקה בפועל קייט לואיס "נרגשה לפתות" את פרנסס או'קונור לגלם את דמותה של רוז סלפרידג' כיוון שהייתה מעריצה של השנייה במשך שנים. השחקנית קתרין קלי לוהקה לתפקידה של ליידי מיי לוקסלי. במרץ 2012 הוכרז ליהוקם של גרגורי פיטוסי (הנרי לקלייר), אסלינג לופטוס (אגנס טאולר), זואי טאפר (אלן לאב) וטריסטן גראוול (ויקטור קאליאנו) לצוות השחקנים של הסדרה.
ביקורת.
בסקר שנערך בחסות אתר האינטרנט msn נמצא כי 80% מהמשיבים אמרו שימשיכו לצפות בסדרה לאחר הפרק הראשון. פיל הוגאן מעיתון הגרדיאן ביכה על התפתחות הסיפור: "יש כל כך הרבה משברים וכל כך מעט דרמה" כתב. כתב הדיילי מייל איאן היילנד התרשם מהסדרה ושיבח את הופעתו של ג'רמי פיבן, זואי טאפר ואסלינג לופטוס. רוס סוויני מאתר האינטרנט Cultbox כתב כי לסדרה קיים כיוון אך "חסרה בתוכן ואין בה הפתעות אמיתיות", בנוסף שיבח סוויני את מעצבי התלבושות של ההפקה: "תשומת לב מדהימה לפרטים". סוזנה לזרוס מהמגזין Radio Times סברה כי הרצינות של הדמות גרעה מהריאליזם של הסיפור. עוד הוסיפה כי צוות השחקניות בסדרה יוצר את ה"מתח בעלילה" הנדרש כדי לשמור את הצופים. גבריאל טייט מהמגזין Time Out כתב כי הסדרה לא מעודנת בעיניו, סדרה טיפשית עם ערכי הפקה מפוארים אך הסדרה מרגישה יותר כ"אסקפיזם אידיאלי ליום ראשון בערב", טייט ציין בנוסף כי דמותה של אגנס טאולר היא "לבה של הסדרה". בנג'מין סצ'ר מעיתון הדיילי טלגרף כתב כי הסדרה היא "פחות נעימה ויותר כריזמטית" מהפקת הסדרה "The Paradise", "דרמה מפוארת ומוקצפת" ו"מחזה משעשע" כתב סצ'ר שבסופו של דבר לא האמין לסיפור העלילה. דן אוון, מבקר טלוויזיה מאתר האינטרנט msn כתב "זהו ערב צפייה מפואר ליום ראשון בערב", עוד טען כי הסטים והתלבושות ה"נפלאות" לדבריו הרבה יותר מוצלחות מאלו של "אחוזת דאונטון".
שידור בינלאומי.
הסדרה הופצה לשידור בינלאומי על ידי ITV Studios. רשת ITV מכרה את הסדרה לשידור במספר ארצות שונות באירוע ה-Mipcom, בנוסף מכרה הרשת את הסדרה מראש לרשת Seven Network האוסטרלית ולחברת הלוויין הישראלית yes.
כוכב סדרה ראשית
טי טאורי
Beyoncé (אלבום)
Beyoncé (מעוצב: BEYONCÉ) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת האמריקאית ביונסה נואלס. האלבום יצא לאור ב-13 בדצמבר 2013 דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
ביונסה הוציאה את האלבום ללא שיווק או הודעה מוקדמת, האלבום כולל 14 שירים ו-17 ווידאו-קליפים בעקבות זאת האלבום היה מכונה "האלבום הוויזואלי". כאשר האלבום הופץ לחנות האייטונס הוא זכה לביקורות נלהבות מצד המעריצים ואף ממבקרי המוזיקה, ששיבחו את ההפקה, הווידאו-קליפים ואת היכולות הווקליות של ביונסה. מספר רב של מבקרי מוזיקה דירגו את האלבום כטוב ביותר לשנת 2013.
מהאלבום יצאו חמישה סינגלים "XO", "Drunk in Love", "Partition", "Pretty Hurts" ,"Flawless". לאחר שהוציאה ביונסה את המהדורה המיוחדת של האלבום יצא הסינגל "7/11".
ב-24 בנובמבר 2014 ביונסה הוציאה מהדורת פלטינה לאלבום. המהדורה כוללת דיסק עם שני שירים חדשים "Ring off" ו-"7/11" שהופץ כסינגל והגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד האמריקאי. בנוסף כללה המהדורה עשרה רמיקסים עם בשיתוף פעולה עם קניה וסט, פארל ויליאמס וניקי מינאז'. דיסק DVD הכולל עשרה שירים ממסע ההופעות של ביונסה "The Mrs. Carter Show World Tour", ואף כולל גם מיני לוח שנה רשמי של ביונסה שנת 2015. מהדורה זו הגיעה למקום השמיני במצעד הבילבורד 200. כאשר הופצה מהדורת הפלטינה, הוציאה ביונסה את כל הווידאו-קליפים של האלבום אל ערוץ ה-vevo שלה.
בזכות האלבום ושיריו, ביונסה נבחרה לזמרת השנה על ידי גלגלצ לשנת 2014.
רקע.
ביונסה החלה לעבוד על האלבום משנת 2012 ושמרה עליו בסודיות ללא שום הודעה לתקשורת. ב-17 במרץ 2013 ביונסה הוציאה לאור את השיר "Bow Down / I Been On" (שלאחר מכן הפך לחלק מן השיר "Flawless" מהאלבום), ואת השיר "Grown Woman" ביצעה במסע ההופעות שלה "The Mrs. Carter Show World Tour", שמאוחר יותר נכלל כוידאו קליפ בונוס באלבום.