הבועה אורגנה על ידי ה-NBA בהשקעה של 190 מיליון דולר כדי להשלים את עונת 2019/2020, אשר הושעתה ב-11 במרץ 2020 עקב התפרצות נגיף הקורונה. הבועה הכניסה כ-1.5 מיליארד דולר. ביוני אישרה ליגת ה-NBA את התוכנית לחידוש העונה בדיסניוורלד, והזמינה את 22 הקבוצות שהיו בטווח של שישה משחקים ממקום בפלייאוף כשהעונה הושעתה. במקביל, נשקלה תוכנית ליצור בועה דומה בשיקגו עבור שמונת הקבוצות שנותרו בחוץ, אך זו לא יצאה לפועל.
ב-17 ביוני 2020 פרסמה הליגה את "פרוטוקול הקורונה". פרוטוקול זה כלל בדיקות קבועות לגילוי הנגיף לפני ובמהלך הבועה, לבישת כיסוי פנים או מסכה, וריחוק חברתי כדי למנוע את התפרצות הנגיף. כמו כן, שחקנים שכבר סבלו מפציעות סיום העונה לפני השעיית העונה, לא יורשו לשחק וגם לא יפסידו שכר. כל שחקן שקיבל אישור רפואי יכול לסרב להשתתף בבועה, אך יפסיד את המשכורת המגיעה לו. כל מי שעזב את הבועה ללא אישור מראש היה צריך להיכנס לבידוד של עשרה ימים. רק ארבעה שחקנים נרשמו כמפרי פרוטוקול הקורונה בבועה: ברונו קבוקלו, דניואל האוס לו ויליאמס ורישון הולמס.
מכיוון שאוהדים לא הורשו להשתתף באופן אישי, ה-NBA התקינה מסכים בגודל 5.2 מטרים במגרשים כדי להציג תוכן מולטימדיה ופסיפס של צופים וירטואליים שהופעלו על ידי Microsoft Teams.
לאחר ששיחקו שלוש משחקי ידידות בתוך הבועה בסוף יולי, הקבוצות המוזמנות שיחקו שמונה משחקים נוספים בעונה הרגילה כדי לקבוע את שיבוץ הפלייאוף. נקבע כי אם הפער בין המדורגת שמינית למדורגת תשיעית באחד מהאזורים שווה או קטן מארבעה משחקים, יתחרו ביניהן שתי הקבוצות על המקום השמיני בפלייאוף ("פליי-אין"); הקבוצות ישחקו זו מול זו בשני משחקים, כאשר המדורגת תשיעית צריכה לנצח בשניהם על מנת להעפיל לפלייאוף. משחקי העונה הסדירה נערכו בין 30 ביולי ל-14 באוגוסט.
שלב הפלייאוף.
משחקי הפלייאוף החלו ב-17 באוגוסט והסתיימו ב-11 באוקטובר 2020, כאשר לוס אנג'לס לייקרס ניצחה את מיאמי היט בשישה משחקים וזכתה באליפות. מכיוון שהפער בסיום העונה הסדירה בין המדורגת שמינית במערב פורטלנד טרייל בלייזרס לתשיעית ממפיס גריזליס היה קטן מ-4 משחקים, נקבע כי במצב כזה על הקבוצות להתמודד ראש בראש על הכרטיס האחרון לפלייאוף ה-NBA, בטורניר של שני משחקים (הדבר נעשה באופן חריג, בשל קיצור העונה הסדירה). פורטלנד הייתה זקוקה לניצחון אחד על מנת להעפיל לפלייאוף, בעוד ממפיס הייתה זקוקה לשני ניצחונות. במשחק הראשון של ה"פליי-אין" ניצחה פורטלנד בתוצאה 126–122, ובכך העפילה לפלייאוף מהמקום השמיני במערב.
כל אחת מסדרות הפלייאוף שוחקה בשיטת הטוב משבעה משחקים, כלומר הקבוצה הראשונה אשר מגיעה לארבעה ניצחונות מנצחת בסדרה.
סגל האלופה, לוס אנג'לס לייקרס: לברון ג'יימס, אנתוני דייוויס, קנטביוס קולדוול-פופ, קייל קוזמה, ראז'ון רונדו, דני גרין, אלכס קארוסו, מרקיף מוריס, דווייט הווארד, ג'בייל מגי, ג'יי. אר. סמית', קווין קוק, דיון וייטרס, ג'ארד דאדלי וטיילן הורטון-טאקר (אייברי בראדלי, קוסטאס אדטוקומבו ודבוטה קייקוק נכללו בסגל אך לא השתתפו בפלייאוף).מאמן ראשי: פרנק ווגל.
בכל משך הבועה לא נרשמו מקרים של חולי קורונה מאומתים בשטחה.
השבתת הבועה.
ב-26 באוגוסט החרימו שחקני מילווקי באקס ואורלנדו מג'יק את משחק הפלייאוף בין הקבוצות, כמחאה על פרשת הירי בג'ייקוב בלייק, ובעקבותם הוחרמו באותו הלילה גם המשחקים בין יוסטון רוקטס לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, ובין לוס אנג'לס לייקרס לפורטלנד טרייל בלייזרס. המשחקים ביום העוקב נדחו אף הם, אולם לאחר דיון בין שחקני קבוצות הפלייאוף, הוחלט להמשיך את משחקי הפלייאוף.
תגובות.
חלק מהשחקנים התייחסו אל הבועה כעונש מאסר. שחקנים אחרים התלוננו על האוכל, כשג'ואל אמביד מפילדלפיה 76' הראה את הארוחה שלו ואמר שהוא "בהחלט איבד 50 קילוגרמים". לאחר שהגיע לבועה, שחקן אורלנדו מג'יק ארון גורדון אמר שזה מרגיש "מוזר", בעוד הגארד של יוטה ג'אז מייק קונלי ג'וניור תיאר את התחושה כ"סוריאליסטית". לקראת סוף העונה הסדירה, הצהיר נציב ה-NBA אדם סילבר כי הבועה "טובה יותר ממה שדמיינו".
שחקן מיאמי היט, ג'ימי באטלר, ניצל את ההזדמנות כדי להקים בית קפה בבועה, שם גבה 20 דולר לכל כוס. באטלר היה גם אחד השחקנים הבודדים שקיבלו את ההחלטה לא לאפשר למשפחתו לבקר בבועה, והצהיר שהשהות שלו בבועה הייתה "נסיעת עסקים".
כמה שחקנים, כולל שחקן לוס אנג'לס קליפרס פול ג'ורג', טענו כי הבועה השפיעה על בריאותם הנפשית.
תכנון חברתי
תכנון חברתי הוא תחום המציע כלים לפתרון בעיות חברתיות, לתכנון שירותים חברתיים ולשיפור איכות החיים הקהילתיים.
בניגוד לתכנון פיזי שמתמקד בתשתיות, התכנון החברתי מתמקד בצרכי האוכלוסייה ופועל להשגת צדק חברתי, שיפור תנאי החיים והגדלת שוויון ההזדמנויות. הוא מצריך שיתוף פעולה בין הקהילות, הארגונים הממשלתיים וקבוצות העניין, כדי להתמודד בהצלחה עם הבעיות החברתיות.
התכנון החברתי לרוב פועל מלמטה-למעלה (Bottom-Up), כלומר מדרישות העולות מהתושבים עצמם. הוא כולל היבטים של דיור, בריאות, תעסוקה, תחבורה, פנאי וחינוך. לתכנון החברתי אין מנדט סטטוטורי מפורש.
עקרונות התכנון החברתי.
התכנון החברתי מתייחס לצורכי האוכלוסייה הספציפית, כגון צעירים, מבוגרים, מהגרים, לדוגמה, תכנון דרכים ביישוב ערבי ללא התחשבות במבנה המשפחות עלול להביא לחוסר תפקוד של המערכת. תכנון מתחמי מגורים עבור קשישים צריך להתחשב בצרכיהם המיוחדים כדי לא לעורר התנגדויות וקשיים למימוש.
התכנון החברתי נשען על הידע הקיים בקהילה ומרוכז באמצעות מספר דרכי פעולה שנועדו לשפר את התקשורת בין חברי הקהילה:
גישות לתכנון חברתי.
במהלך ההיסטוריה קובעי המדיניות הם שהחליטו מה הוא התכנון המתאים לקהילה או לאוכלוסייה, וכפו אותו. גם תכנון שמקורו בכוונות חיוביות לקהילה יכול להוביל לתוצאות שליליות. כך במקרה של התחדשות עירונית בשנות ה-50 וה-60: פינוי שכונות עוני נועד לשפר את איכות החיים של התושבים, אך בפועל במקרים רבים הביא לעקירה של האוכלוסייה המקורית ושינוי המרקם החברתי.
לעומת זאת, הגישות החברתיות לתכנון עוסקות באיזון בין אינטרסים וקבוצות שונות. במאה ה-20, ובמיוחד מאז מלחמת העולם השנייה, החלה לחלחל ההכרה כי סדרי העדיפויות אינם יכולים להתבסס רק על חישובים כלכליים, ועליהם לכלול גם ערכים חברתיים.
גישות שונות לתכנון חברתי צמחו בארצות הברית בשנות ה-60, בתקופה סוציו-פוליטית של מחאות, מהפכות, הצפת בעיות חברתיות והפרדה גזעית, לצד מלחמת וייטנאם ועליית הפמיניזם. התכנון החברתי נתפס כחדשני שמכוון לאנשים ורגיש למצוקותיהם ומספק ביטחון חברתי.
הגישות המרכזיות לתכנון חברתי.
הסוציולוג יוסי יונה טוען כי תפקידה של המדינה הוא לאפשר את קיומן של שלל התרבויות הקיימות בחברה בצורת "קהילה של קהילות" שבאה לידי ביטוי בהשתייכות קהילתית והשתייכות לקהילת-על מדינתית. הבסיס של יונה הוא בכתביו של עמנואל לוינס, שמדבר על האחר והשונה, כאשר דרכו אנו לומדים על עצמנו ולכן ישנה חשיבות בהכרת האחר. הוא טוען כי התבדלות בקבוצות מיעוט היא לגיטימית משום שזוהי התגוננות מדיכוי ונישול שמפעילה עליהן הקבוצה הדומיננטית. ישנו צורך בשינוי רדיקלי באתוס התרבותי בחברה וחלוקה מחדש של המשאבים, שמכירה בכך שאין אמת אחת.
ישנם הטוענים כי תכנון חברתי יכול להיות פלורליסטי אולם התהליך של בניית אומה, שהתכנון מהווה חלק ממנו, נשלט בדרך כלל על ידי כוחות שפועלים כדי לדכא ולהדיר. לפיכך, התכנון החברתי אינו שם דגש מספיק על יחסי הכוח שמופעים במהלך תהליכי התכנון.
הגאוגרף ריי ברומלי מציג ארבע גישות שונות ולעיתים חופפות באשר לתכנון חברתי, כאשר כל אחת מהן משקפת פרשנות שונה של סדרי העדיפויות החברתיים והשונים לתכנון:
תפקיד המתכנן החברתי במדינות שונות.
הולנד.
המתכנן החברתי נמצא בתוך המחלקה לשירותים חברתיים כשתפקידו כאיש בעל תפישה מרחבית הוא 'מתן תרגום מרחבי' למדיניות החברתית. למשל, אם קיימת בעיה של אלימות בקרב בני נוער, המתכנן החברתי יבחן חלופות של השקעה במועדון נוער או מגרשי ספורט במקומות שונים בעיר. אחד הכלים המרכזיים של המתכנן החברתי בהולנד הוא ניתוח עלות-תועלת חברתית. ניתוח זה מיועד לכמת את התועלות החברתיות לצד תועלות אחרות למען קבלת החלטה על גובה המימון של הפרויקט הציבורי.
ארצות הברית.
המתכנן החברתי עורך תסקירי השפעות סביבתיות הוכלל לעיתים גם מרכיבים חברתיים כגון בחינת השפעת תוכנית מסוימת על בני מיעוטים או קבוצות פגיעות אחרות. למשל, תסקיר השפעה סביבתית של פרויקט בנייה גדול יבחן את השפעת התוכנית על הדרת האוכלוסייה הקיימת.
קנדה.
מחלקה לתכנון חברתי עובדת בשיתוף פעולה עם המתכננים הפיזיים. כל מתכנן חברתי במחלקה מופקד על תחום טיפול או אוכלוסיית יעד, כגון ילדים בגיל הרך, בני נוער, קשישים ואנשים בעלי מוגבלויות. המתכננים החברתיים מפעילים 'מועצה מייעצת' בנושא עיסוקם, המורכבת מבעלי תפקידים ונציגי תושבים נבחרים. המתכננים החברתיים מעבירים תוכניות מוצעות אל המועצות המייעצות ומסייעים להם בגיבוש משוב לתוכנית המוצעת.
ישראל.