התבוסה בקרב ביאליסטוק-מינסק הייתה מכה קשה לכוחות הצבא האדום ולהנהגת ברית המועצות. תוך פחות משבועיים התקדמו הגרמנים כ-300 ק"מ מזרחה, ורק הקמת קו הגנה סובייטי חדש ממזרח לעיר סמולנסק הצליחה לבלום את המשך ההתקדמות של קבוצת ארמיות מרכז במחצית השנייה של יולי 1941. בעקבות הניצחון המרשים בקרב סבר הפיקוד העליון של הוורמאכט, שניתן יהיה להשלים את יעדי "מבצע ברברוסה", ולהכריע את התנגדות הצבא האדום תוך זמן קצר. הגרמנים טענו, שבמהלך הקרב הם שבו כ-324 אלף חיילים סובייטים, ולקחו שלל או השמידו 3222 טנקים ו-1809 תותחים של הצבא האדום. פיקוד הצבא האדום וההנהגה הסובייטית נדהמו ממהירות ההתקדמות הגרמנית בחזית המרכזית, ומנפילת בלארוס לידי הנאצים, ובהתאם להנחיית סטלין הרדיו הסובייטי לא דיווח על נפילת מינסק לידי הגרמנים, כדי לא לפגוע במורל הציבור, ולהסתיר את ממדי התבוסה הסובייטית.
סטלין זעם על תבוסת החזית המערבית וגורלם של רוב הקצינים הבכירים של החזית היה מר:
רק לאחר מותו של יוסיף סטלין ב-1953 זוכו מפקדי החזית, שהוצאו להורג, מכל אשמה ושמם טוהר.
חנוך הניך מאלכסנדר
פרדוקס בנך טרסקי
מרבץ מורנה
עיקרון הזמן המינימלי
עקרון הזמן המינימלי
ויטורינו אנטונס
אשור-דן השלישי
אשור-דן השלישי היה מלך אשור בתקופת האימפריה האשורית החדשה הוא מלך בין השנים 773-755 לפנה"ס.
אשור-דן היה בנו של המלך אדד-ניררי השלישי, הוא מלך לאחר אחיו שלמנאסר הרביעי. מעט מאוד ידוע על תקופת מלכותו. שלטונו הוגבל על ידי השפעתם החזקה של נכבדים חשובים ובמיוחד מפקד הצבא האשורי הסריס שמשי-אילו . שלטונה של אשור נחלש מאז מותו של אבי סבו שלמנאסר השלישי ותקופת שלטונו המשיכה מגמה זו.
על פי הקאנון האפונימי של אשור בשנת 765 לפנה"ס פגעה מגפה באשור, ובשנים שלאחר המגפה המלך לא היה יכול לצאת למסעות מלחמה. (הנוהג האשורי היה שהמלך מוביל אחת לשנה מסע מלחמה). בשנת 763 לפנה"ס פרץ כנגדו מרד שנמשך 4 שנים עד שנת 759 לפנה"ס כשמגפה נוספת פגעה באשור.
יורשו של אשור-דן היה אחיו אשור-ניררי החמישי.
בשנת מלכותו התשיעית של אשור-דן, אירע ליקוי חמה אשר לפי חישוב אסטרונומי-מתמטי אירע בשנת 763 לפנה"ס. ליקוי חמה זה איפשר את תיארוכה של כל רשימת הלימו האשורית בין השנים 893 לפנה"ס – 666 לפנה"ס, ובכך תרם לקביעת הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק.
אשור דן השלישי
משפט מרטן
אדניום נפוח
אדניום נפוח (שם מדעי: "Adenium obesum", נקרא גם "אדונית המדבר" ו"ורד המדבר") הוא פרח בסוג אדניום ממשפחת ההרדופיים. מחוץ למדבר, האדניום נפוץ כצמח נוי.
מאפיינים.
האדניום הוא פרח מדברי. מקורו במדבריות של המזרח התיכון, חצי האי ערב ומזרח אפריקה. בשל מקורו המדברי, האדניום לא זקוק להשקיה רבה. הוא עמיד בפני חום אך רגיש לקור. בארץ ישראל הוא פורח בקיץ, ממאי עד אוקטובר. מומלץ לגדלו בעציץ, כיוון שבחורף רצוי להעבירו למקום מוגן מגשם ולחות.
האדניום הוא שיח יחסית גדול. גובהו יכול להגיע עד ל-150 ס"מ, ורוחבו נע בין 50 ל-80 ס"מ.
גזע האדניום הוא בשרני ועבה. פריחתו כוללת פרחים יפים וגדולים בצבעי ורוד, ארגמן ולבן, שצורתם היא של בסיס כצינורית עם אבקנים צהובים הנפתח לפרח צלחתי בעל 5 עלי כותרת.
שורשו של האדניום הנפוח הוא בצורת בקבוק, מה שמסייע באגירה יעילה של המים המעטים שהצמח קולט במדבר.
ניסן כהן-מלמד
ניסן כהן-מלמד (23 במרץ 1906 – 18 באוגוסט 1983) היה מלחין, מורה, חזן ואתנומוזיקולוג ישראלי. חיבר שירים רבים ונחשב לאחד מהמלחינים המזרחיים הראשונים.
ביוגרפיה.
כהן-מלמד נולד בעיר שיראז באיראן. הוא עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1908 והתגורר בירושלים. בתחילה למד בתלמוד תורה, אולם מאוחר יותר עבר לבית הספר העירוני לבנים והחל גם ללמוד במחלקה לציור של בצלאל. הוא המשיך את לימודיו בסמינר בירושלים ובשעורי חזנות אצל שלמה רוזובסקי בקונסרבטוריון ירושלים. הוא למד גם בבית הספר התיכוני למסחר בת לאביב וקיבל תעודת הוראה.
כהן-מלמד עבד בהוראת חזנות ומקצועות היהדות והיה גם חזן בבתי ספר שונים בירושלים. הוא נחשב לבקיא בנוסחאות השונות של טעמי המקרא הספרדיים והמזרחיים ובחזנות. ידיעותיו במוזיקה קלאסית סייעו לו להעלות על הכתב נעימות של פזמונים ושירים עממיים מזרחיים, פרקי חזנות ספרדיים וכן את טעמי-המקרא. הוא חבר למעלה ממאה נעימות לשירי-עם ארץ-ישראליים ושירי ילדים וכחמשים מנגינות לפרקי-חזנות. בשנים 1939–1946 היה מזכיר אקו"ם. בין שיריו הנודעים: "חנוכיה לי יש", "נרות שבת" ורבים אחרים.
ארכיונו נמצא בספרייה הלאומית.
בנו הוא המוזיקאי עוזי מלמד.
פלוגות הלילה המיוחדות
אדונית המדבר
עמי גלוסקא
עמנואל (עמי) גלוסקא (נולד ב-28 במרץ 1943) הוא חוקר ומרצה ישראלי בתחום ההיסטוריה הצבאית/מדינית של ישראל. שירת כקצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כשלישם הצבאי, עוזרם ודוברם של הנשיא החמישי יצחק נבון ושל הנשיא השישי חיים הרצוג. עסק לאורך שנים ארוכות בכתיבת נאומים לראשי המדינה (נשיאים, ראשי ממשלות ושרים בכירים).
גלוסקא מילא שורה של תפקידים בשרות המדינה לרבות שליחויות דיפלומטיות בחו"ל מטעם צה"ל ומטעם משרד החוץ, ובין השאר היה חבר בצוותי המשא-ומתן עם הפלשתינאים בועידת טאבה ובמשא ומתן בנושא "המעבר הבטוח"; שימש יועץ לשלושה שרי ממשלה; מזכיר ועדת ההיגוי לענייני ירושלים ויו"ר ועדה בין-משרדית לנושא הר הבית. כמו כן הועסק כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים, במכללות הצבאיות ובמכללה האקדמית אשקלון, בתחומי ההיסטוריה הביטחונית והמדינית של ישראל. זכה בפרס בר-לב לעבודת דוקטורט מצטיינת (2001), וספרו "אשכול תן פקודה!", הדן ביחסים בין צה"ל וממשלת ישראל בדרך למלחמת ששת הימים, זיכה אותו בפרס יצחק שדה לספרות צבאית (2005).
קורות חיים.
נעוריו ושירות צבאי.
גלוסקא נולד בשכונת מחנה יהודה שבפתח תקווה, בן למשפחה חקלאית שמוצאה מצפון תימן. בכור להוריו שולמית ושמואל, ואח לארבעה. גדל בשכונת שעריה שבפתח תקווה ולמד בבתי הספר היסודיים "ילדי עובדים" ו"נצח ישראל" ובבית-הספר התיכון "ישורון" שבעיר.
בשנת 1961 התגייס לעתודה האקדמאית ולמד באוניברסיטת בר-אילן פסיכולוגיה וספרות אנגלית. בתום שירות החובה המשיך בשירות קבע בצה"ל עד שנת 1988, ושירת במגוון תפקידי מטה, הדרכה ודוברות. בין תפקידיו שימש עוזר לענייני מנהלה לנספח צה"ל בלונדון (בשנים 1975-1976), ראש ענף ארגון והדרכה ביחידת דובר צה"ל (בשנים 1976-1978), וראש נציגות דובר צה"ל בירושלים (1978-1980).
בשנת 1980 הושאל מצה"ל ללשכת נשיא המדינה לתפקיד מזכירו האישי, עוזרו ודוברו של נשיא המדינה החמישי יצחק נבון. ב-1983 הוחזר לשירות צבאי כדי לשמש, בנוסף לתפקידיו הנ"ל, גם כשליש צבאי לנשיא המדינה. המשיך בתפקידיו אלה עם הנשיא השישי חיים הרצוג (עד 1988), ושימש בה בעת גם ככותב נאומיו של הנשיא.
קריירה באקדמיה.
את התואר הראשון רכש גלוסקא באוניברסיטת תל אביב בתחומי ההיסטוריה של המזרח התיכון ותולדות עם ישראל. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, במסלול ישיר, בחוג ליהדות זמננו. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "הפיקוד הצבאי וההנהגה המדינית של ישראל לנוכח בעיות הביטחון 1967-1963". הדיסרטציה עסקה במערכת היחסים הדרג הצבאי והדרג המדיני והשפעתם על כישלון מדיניות הביטחון של ישראל וההידרדרות למלחמת ששת הימים בניגוד למגמת קברניטי המדינה. העבודה זיכתה את גלוסקא בפרס קרן חיים ברלב לעבודה דוקטורט מצטיינת (2001). על בסיס המחקר לדוקטורט פרסם עמי גלוסקא בשנת את ספרו "אשכול, תן פקודה!" (הוצאת מערכות, משרד הביטחון, תל אביב 2004). ספר זה זיכה אותו בפרס יצחק שדה לספרות צבאית בשנת 2005. הספר ראה אור גם בגרסה אנגלית בהוצאת Routledge (London &amp; New York) 2007 תחת הכותרת: "The Israeli Military and the Origins of the 1967 War – Government, armed forces and defence policy 1963-1967". מחקר נוסף של גלוסקא, על התהוות מוסד הנשיאות במדינת ישראל וקביעת סמכויות הנשיא (1949-1947) על רקע יחסי דוד בן-גוריון – חיים ויצמן, זיכה אותו ב-1996 בפרס נשיא המדינה. גלוסקא כיהן כמרצה מן החוץ בנושאי ביטחון לאומי, היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, במכללות הצבאיות (פו"מ "ברק", פו"מ אוויר, והמכללה לפיקוד טקטי) וכמרצה מן המניין במכללה האקדמית אשקלון.
שירות ציבורי.
במהלך השנים כיהן עמי גלוסקא במגוון תפקידים בשירות הציבורי, ובהם:
פרטים נוספים.
בנעוריו היה גלוסקא אצן מצטיין זכה במקום הראשון בתחרות בתי הספר התיכוניים בריצת 1500 מ'. בתחרות זמר לכישרונות צעירים של "קול ישראל" זכה גלוסקא במקום השני. בעת שירות החובה שלו בצה"ל הוא שימש כתב בעיתון "חדשות הספורט" (תחת השם "עמי גל"). גלוסקא כתב גם כמה שירי זמר (ביצוע: אבי טולדנו ולהקת חיל השריון, להקת גולני, עפרה חזה). בשנת 1970 הוא היה חתן התנ"ך של פיקוד ההדרכה וסגן ראשון לחתן התנ"ך של צה"ל.
גלוסקא מרצה בפורומים שונים (בין השאר: בימי עיון במוסדות ההשכלה הגבוהה, בקורסי "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, יד יצחק בן-צבי). בנו הוא הזמר איתי גלוסקא.
נג'ארה
מרחב L1
קוואי לנארד
קוואי אנתוני לנארד (באנגלית: Kawhi Anthony Leonard; נולד ב-29 ביוני 1991) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA. קוואי לנארד נחשב לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר בליגת ה-NBA כיום.