מספר סצנות מציגות את סיפורו של ריצ'רד וטרס, עובר אורח אשר צילם את הגשר ונתקל באישה שטיפסה מעבר למעקה והתיישבה על המסילה התחתונה. וטרס תפס אותה מצווארון חולצתה ומשך אותה חזרה למדרכה, בטרם התיישב עליה עד שהגיעה המשטרה למקום.
מקרה קפיצה נוסף הוא סיפורו המפורסם של , אשר שרד את הנפילה מהגשר והתעורר בתוך המים כאשר כלב ים שוחה תחתיו ומסייע לו לצוף אל פני השטח. הסרט מציג מספר ראיונות עמו ועם אביו בנוגע לאירועים שהתרחשו קודם, במהלך ואחרי הקפיצה מהגשר.
הפקה.
צוות הצילום הורכב מקבוצה בת עשר עד שנים עשר אנשים אשר צילמו את הגשר יום ולילה לאורך מרבית שנת 2004, תוך שימוש בעדשות טלפוטו ומצלמות רחבות זווית. במהלך חודשי הצילום הראשונים הצליח הצוות ללכוד רק את התזות המים שנגרמו כתוצאה מהפגיעה במי המפרץ, ולמד על ההתאבדויות רק כאשר משמר החופים הגיע למקום. המתאבד הראשון באותה שנה לא התנהג כפי שציפו, דהיינו הפגנת סימני דיכאון או בכי, אלא נראה שמח יחסית וצחק בזמן ששוחח בטלפון; לאחר מכן השליך את חפציו הצידה בפתאומיות וקפץ אל מותו. לאורך הצילומים קפץ בממוצע אדם אחד בכל חמישה עשר ימים.
בנוסף מציג הסרט אנשים רבים אשר ניצלו בטרם הספיקו לקפוץ. צוות ההפקה ניסה להתערב בכל פעם שאיתר מתאבד פוטנציאלי, והצליח למנוע שש התאבדויות. אנשי הצוות אומנו בנוהל למניעת התאבדות בטרם החלו הצילומים, והוסיפו למכשירי הפלאפון שלהם חיוג מהיר לגוף האחראי על הגשר, כך שיוכלו להתקשר אליו בכל פעם שחשדו שאדם עומד לקפוץ; "כולנו הגענו למסקנה שאנחנו בני אדם לפני שאנחנו יוצרי קולנוע", אמר סטיל. עם זאת, במרבית המקרים לא עמד לרשות אנשי הצוות מספיק זמן בכדי לפעול.
כלל חבריהם ובני משפחותיהם של המתאבדים אשר הסכימו להשתתף בסרט לא ידעו כי צוות ההפקה החזיק בצילומים של מות יקיריהם, אולם סטיל טען כי, "כל המרואיינים, בנקודה זו, לאחר שצפו בסרט, שמחים על כך שהשתתפו בו". בסך הכל צולמו ראיונות באורך מאה ועשרים שעות.
ביקורת.
מבקרי קולנוע.
אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון חיובי של 68% מתוך סיכום של חמישים ותשע ביקורות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר מסר כי, "חולניות חסרת טקט או רגישות יוצאת דופן במינה? מטריד לחלוטין או מרתק לכיסא? המבקרים חלוקי דעות בנוגע לסרטו התיעודי הייחודי של אריק סטיל על גשר שער הזהב, פלא העולם המודרני ויעד התאבדותי ידוע לשמצה".
אנדרו פולבר מעיתון הגרדיאן ביקר את הסרט בנימה שיפוטית מעט וציין כי הוא עשוי להיות היצירה הקולנועית המתועבת ביותר מבחינה מוסרית שנעשתה אי פעם. לדבריו, עצם העובדה שסטיל צילם את אחד המתאבדים לאורך זמן ממושך יחסית, יחד עם חוסר הכנות שהביע כלפי האחראים על הגשר בנוגע לכוונותיו, הם מעשים אשר "מעידים בשם עצמם".
דייוויד מאטין מתאגיד השידור הבריטי העלה בביקורתו את השאלה המוסרית השנויה במחלוקת, האם הסרט הוא יצירה תיעודית טהורה או אמצעי ניצול ציני? לדעתו הסרט מלא בחמלה כלפי המתאבדים, ומנסה לעורר הבנה בקרב הצופים כלפי מעשיהם. עם זאת, הודה מאטין שהסרט אינו מעורר סיפוק, וכי הוא נכשל לחשוף את מחשבות ליבם הסודיות של אלו שקפצו מהגשר.
בן ולטרס מהמגזין טיים אאוט כינה את הסרט עוצמתי, מטריד ומזעזע, אולם הותיר באוויר את השאלה האם הסרט נחשב לראוי מבחינה אתית, וסיכם כי אין זה ברור מה ניסה הסרט להשיג מעבר לזעזוע הצופים.מיק להסלה מעיתון הסן פרנסיסקו כרוניקל סבר כי בכל הנוגע לסוגיות המוסריות של הסרט יש להבחין בין המניעים של סטיל ליצירתו ובין היצירה עצמה, אשר לדעתו מתקיימת בסביבה אנושית ומעוררת רגשות של חמלה ואמפתיה. הוא סיים את ביקורתו בעצה לצופים העתידיים, כי הסרט אינו רק כזה שקשה לצפות בו אלא גם כזה שקשה לשכוח אותו.
מחלוקת.
הסרט עורר תרעומת רבה בקרב האחראים על הגשר, אשר האשימו את סטיל בכך ששיקר להם בנוגע לכוונותיו. בטופס בקשת ההיתר שהציג לידי הנהלת , גוף ממשלתי נטול כוח שיפוט העוסק באחזקת המקום וניהולו, כתב סטיל כי התכוון "ללכוד את השילוב העוצמתי והיחיד במינו בין הטבע למבנה, המגשים את עצמו מדי יום בגשר שער הזהב".
סטיל הודה כי שיקר מאחר שהאמין שבקשתו תידחה כלאחר יד אם היה חושף את מטרתו האמיתית של הפרויקט. כמו כן הסביר שבחר להסתיר את הפרויקט עד להפצתו הרשמית מפני שחשש כי "מישהו עלול להכניס לעצמו לראש את הרעיון להנציח את ההתאבדות שלו מול המצלמה", ושהפחד הגדול ביותר שלו היה כי, "מישהו יגלה שאנחנו מצלמים את הגשר מסביב לשעון".סיליה קופרסמית', המנהלת הכללית של כביש גשר שער הזהב דאז, אמרה כי נצפתה עלייה בהתאבדויות שהתרחשו באזור הגשר מאז שהוקרן הסרט בפסטיבלי קולנוע והופץ בציבור. מרי קארי, דוברת המחוז, האשימה את הסרט בפלישה לפרטיות.
תלמיד בית ספר תיכון מ, קליפורניה, בשם קייל גמבוה, נעדר מלימודיו באחד הימים בספטמבר 2013 בכדי להתאבד בקפיצה מהגשר, בעודו צועק "יאהו!" כשהוא נופל אל מותו. עיתון הניו יורק טיימס דיווח כי הוא צפה בטריילר של הסרט מספר פעמים רב. במכתב ההתאבדות שלו ציין, "אני מאושר. חשבתי שזה יהיה מקום טוב לסיים את הכל".
גוף הפיקוח הקולנועי בניו זילנד הגיש בקשה ב-2015 לידי חברת נטפליקס על מנת להסיר את הסרט משירותי הזרמת המדיה שלה בטענה שהוא מעורר מחלוקת. נטפליקס נענתה לבקשתם והסירה את הסרט מספרייתה.
אהרן קריספין
הרב אהרן קריספין היה רב ופוסק באזמיר במאה ה-19. מחבר ספר בית אהרן.
תולדותיו.
נולד למרת מזל טוב ולרב יאושע אברהם קריספין, מחבר ספר אברהם במחזה, ממנו גם למד תורה. אחיו היו הרב יום טוב קריספין מחבר שו"ת בגדי יום טוב, הרב יצחק והרב שמואל קריספין, מחבר ספר משק ביתי. בנוסף למד תורה מפי הרב חיים פאלאג'י והרב בכור יצחק נאבארו. היה מסייע לאביו בענייני הנהגת העיר. היה לו בן בשם יעקב. אסר חבישת פאה נוכרית לנשים נשואות בשוק והתיר בחצר שאין רבים בוקעים בו.
נפטר בעודו צעיר בימים בשנת תרי"ד (1854) בחיי הוריו.
ספרו.
בית אהרן חלק א' (אזמיר תרכ"ג) - חידושי הלכות לפי מערכות וחידושי דינים לאורח חיים, יורה דעה ואבן העזר עם מזכרת גיטין. את הספר הגיהו אחיו, הרב יצחק והרב יום טוב קריספין. לספר הסכמה מהרב חיים פאלאג'י. כתב גם חלק ב' על חשן משפט.
ראמי (סדרת טלוויזיה)
ראמי (באנגלית: Ramy) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מוזרמת מסוגת הדרמה קומית שעלתה לשידור בהולו ב-19 באפריל 2019. היא נוצרה על ידי ארי קאצ׳ר, ריאן וולץ' וראמי יוסף שמגלם את הדמות הראשית, תפקיד שבגינו זכה בינואר 2020 בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה קומית. הסדרה מתמקדת בחוויותיו של ראמי חסן, מוסלמי-אמריקאי, משפחתו וחבריו.
ביולי 2020 הסדרה חודשה לעונה שלישית.
תקציר העלילה.
ראמי, בחור צעיר שמתגורר בניו ג'רזי ובנם של מהגרים לארצות הברית ממצרים, מצוי במסע תמידי של חיפוש אחר זהות, רוחניות וחיבור עם אחרים כשהוא נע ונד בין התרבות האמריקאית העכשווית שלתוכה נולד לבין המורשת המוסלמית שמשפחתו הנחילה בו.
הפקה.
באוקטובר 2017 הולו הזמינה פרק פיילוט של הסדרה, ובאפריל 2018 הזמינה את עונתה הראשונה.
עלי בן עמרם
עלי בן עמרם או בשמו המלא אבּוּ אלחַסַן עֵלי (עַלי, עַלוּן) בן עמרם (מֻעַמַר, עִמראן), היה ממנהיגי הקהילה היהודית בפוסטאט (קהיר העתיקה) במחצית השנייה של המאה ה-11, וכן משורר ופייטן פורה שקורפוס עשיר ומגוון משיריו נמצא בגניזת קהיר. נולד בראשית המאה ה-11 ונפטר ב-1075.
הוא היה אחד הגורמים המרכזיים בתקופה של סערות חברתיות שפקדו את ההנהגה היהודית בארץ ישראל ובמצרים במאה ה-11.
קורות חייו.
עלייתו להנהגה.
החל מראשית שנות העשרים של המאה ה-11 החל לתפוס מקום בהנהגת קהילת יהודי פוסטאט.
באמצע שנות השלושים העניק לו גאון ארץ ישראל שלמה בן יהודה את התואר 'חבר', המסמיך את נושאו לשבת בראש בית הדין, וכן התואר הנדיר 'החבר המעולה'.
בין השנים 1042–1034 היה עלי בן עמרם מעורב באופן פעיל במחלוקת הגדולה שפילגה את העולם היהודי. במקום לתמוך בבן בריתו שלמה בן יהודה, בחר לתמוך דווקא ביריבו נתן בן אברהם. שלמה בן יהודה לא סלח לו על כך, ושנה לאחר תום המחלוקת, כינה את עלי בן עמרם בתואר המפוקפק 'הבוגד המעולה'.
בשנות הארבעים חיזק את קשריו עם שני האחים התֻֻסתַַרים הקראים, אַבּוּ נַצר פַצל (חסד) ואַבּוּ סַעד אִבּרַהים (אברהם), בני סַהל התֻסתַרי, שהיו חצרנים בדרגה גבוהה בחצר האִמאם. הוא ביטא את רגשותיו כלפיהם בשיר הלל שכתב לכבודם, שבו הרבה לשבח את פועלם למען עמם.
בנוסף טיפח קשרים גם עם יהודה בן סעדיה, רופא החצר ומי שהתמנה בשנות הששים של המאה לרַאיס אַליהוּד על ידי האימאם, וכן עם הגאון דניאל בן עזריה, נצר לבית ראש הגולה, בית דויד.
בשנת 1055 הלך לעולמו מנהיג קהילת פוסטאט, אפרים בן שמריה, והחל מאבק פוליטי על החלפתו. מי שהכריע היה בן חסותו של דניאל בן עזריה, אברהם הכהן בן יצחק שהתלבט בין יהודה הכהן בן יוסף ועלי בן עמרם, שזכה בתפקיד. בתחילה לא זכה לתמיכת הציבור והסתכסך עם בכירי הקהילה בנושאים שונים, אך לאחר מכן קיבל את התמיכה, ומעמדו אף הוכר בתור הסמכות ההלכתית הבכירה מטעם הגאון במצרים כולה.
מנהיג הקהילה.
מעבר לקשריו הענפים עם עשירי הקראים בפוסטאט, טיפח עלי מערכות יחסים גם בספרד עם שמואל הנגיד ועם בנו יהוסף הנגיד שירש את מקום אביו.