בניית האונייה מומנה מכספי הסדר השילומים ונעשתה ב-1957 במספנות דויטשה וורפט (Deutsche Werft) בהמבורג. האונייה נרשמה בחיפה והובילה מטען, ונוסעים (עד 560 במספר) אותם שירתו כ-200 אנשי צוות. היו בה 57 תאים של מחלקה ראשונה ו-4 סוויטות מפוארות, 5 אולמות ציבוריים, בית כנסת, גן ילדים, קולנוע ובריכת שחיה. בהפלגתה הראשונה הפליגה מהמבורג ללונדון, משם לחיפה. בהגיעה ללונדון עגנה ב"ווסט אינדיה דוקס" ונערכה עליה קבלת הפנים הרשמית של מדינת ישראל ליום העצמאות התשיעי. לפני יציאתה מהרציף התקבלה הודעה כי הוטמנה פצצה באונייה, אולם הקברניט, רב-החובל אליעזר אקסל, החליט לא לפנות את הנוסעים מחשש לפאניקה, ערך חיפוש דיסקרטי שלא הניב תוצאות והחליט להפליג.
תיאודור הרצל הייתה האונייה הראשונה שהגיעה לסן פרנסיסקו עם דגל ישראל. ב-1969 נמכרה לחברה אמריקאית והפליגה תחת דגל פנמה בשמות Carnivale, Freeport ,Veracruzi ו-Sun Ambassador. ב-1992 הוצאה סופית משירות, וב-1993 פורקה ונגרטה.
מוסקט (עיר)
קוסו קיטאמורה
קוסו קיטאמורה (ביפנית: 北村 久寿雄; 9 באוקטובר 1917 - 6 ביוני 1996) היה שחיין יפני. אלוף אולימפי במשחה ל-1500 מטר חופשי.
קיטאמורה הוא האלוף האולימפי הצעיר ביותר לגברים במשחקים האולימפיים, עד עצם היום הזה, בהיותו רק בן 14 שנים ו-309 ימים, שזכה במדליה אישית.
ביוגרפיה.
קיטאמורה נולד בקוצ'י, יפן.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה קיטאמורה במדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 19:12.4 דקות, לפני בן ארצו שוזו מקינו (19:14.1 דקות) וג'ים קריסטי מארצות הברית (19:39.5 דקות). בגמר היפנים ניהלו קרב מרתק ביניהם והשאירו הרחק מאחור את יתר השחיינים. בשלב המוקדמות, קבע קיטאמורה את הזמן השני בטיבו בתוצאה של 19:55.2 דקות. בשלב חצי הגמר, שיפר קיטאמורה את השיא האולימפי בתוצאה של 19:51.6 דקות, שהחזיק מעמד עד למשחה השני שבו יריבו מקינו שיפר אותו (19:38.7 דקות).
הופעתו המוצלחת במשחקים האולימפיים ושל חבריו לנבחרת השחייה, הראתה את השליטה היפנית בשחייה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עד למלחמת העולם השנייה.
קיטאמורה כיהן בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כיו"ר הוועדה ליחסי החוץ באיגוד השחייה היפני, שארגן בהצלחה את תחרויות השחייה באולימפיאדת טוקיו (1964).
קטלנית (נשק)
קלוד סימון
קלוד סימון (בצרפתית: Claude Simon; 10 באוקטובר 1913 - 6 ביולי 2005) היה סופר צרפתי וזוכה פרס נובל לספרות. הוא נולד באנטננריבו, מדגסקר, ונפטר בפריז, צרפת.
סגנון והשפעה.
סימון מזוהה לעיתים קרובות עם תנועת "הרומן החדש" שאליה שייכים גם אלן רוב-גרייה (Alain Robbe-Grillet) ומישל בוטור (Michel Butor); סגנון הנראטיב המקוטע שלו מביא לידי ביטוי כמה ממאפייניה של תנועה זו (במיוחד ברומן Triptyque מ-1973), אף על פי כן הוא שומר על כישרונו לספר סיפור ולעצב דמויות. למעשה, לסימון יש הרבה יותר מן המשותף עם ממשיכיו המודרניים, במיוחד ניכרת השפעתם של מרסל פרוסט וויליאם פוקנר. שימושו של סימון במשפטים ארוכים, חדורי מודעות עצמית (שלפעמים משתרעים לאורך דפים רבים, עם סוגריים, שלעיתים קוטעים פיסקה שמסתיימת רק עמודים אחרי כן), ניתן להבחין בהם בהתייחסות לסגנונו של פרוסט. יתר על כן, סימון משתמש במוטיבים מסוימים שמאפיינים את פרוסט (למשל ב"דרך פלנדריה" המספר, סרן de Reixach, נורה בידי צלף המסתתר מאחורי עץ עוזרד, או haie d'aubépines, אזכור לפגישה בין גילברט והמספר שנערכה ליד עץ העוזרד, ברומן של פרוסט "בעקבות הזמן האבוד"). השפעתו של פוקנר ניכרת בשימושו הנרחב של סימון בפרקי זמן קטועים ובשימושו הנרחב בדיבור עקיף, שבו קולות המספר (שלעיתים אינו מזוהה) וזרמי התודעה המבעבעים לתוך מילותיו של המספר. רוחו של פוקנר עולה במיוחד ברומן L'Acacia מ-1989, שם משתמש סימון בתאריכים המכסים תקופת זמן כרונולוגית ארוכה, במקום כותרות הפרקים; טכניקה אותה שאל מספרו של פוקנר "הקול והזעם".
נושאים.
למרות ההשפעות שתוארו בפרק הקודם "סגנון והשפעה", הרי שעבודתו של סימון היא מקורית ביותר, הן נושאית והן סגנונית. מלחמה היא נושא קבוע ביצירותיו (היא נוכחת בצורה זו או אחרת כמעט בכל עבודותיו של סימון) וסימון מעמיד לעיתים זו מול זו את חוויותיהם של אנשים שונים ושל קונפליקטים היסטוריים שונים ברומן אחד; המלחמה הגדולה (מלחמת העולם הראשונה) ומלחמת העולם השנייה ב-L'Acacia (תוך שהוא מתאר את השפעתה של המלחמה על אלמנותיהם של החיילים), המלחמות שבאו בעקבות המהפכה הצרפתית ומלחמת העולם השנייה ב-Les Géorgiques. בנוסף לכך, רבים מהרומנים עוסקים במושג ההיסטוריה המשפחתית, המיתוסים והאגדות הללו שמועברים לאורך דורות, שניתן למוצאם בעבודתו של סימון, פעילים בחיי הגיבורים הראשיים. בהתאם לכך, הרומנים משתמשים במספר רעיונות מרכזיים שחוזרים ונשנים בצרופים שונים בין הרומנים (טכניקה בה משתמשת גם מרגרט דיראס), במיוחד התאבדותו של אבי המשפחה במאה ה-18 ומותו של שאר בשרו בן המאה העשרים מירי צלף. לבסוף, כמעט בכל הרומנים של סימון נוכחים סוסים; סימון בעצמו היה פרש מוכשר ולחם בחטיבת הפרשים במהלכה של מלחמת העולם השנייה (חטיבת הפרשים שקיומה האבסורדי בעידן של מלחמה ממוכנת היא נושא עיקרי בספריו "דרך פלנדריה" ו"Les Géorgiques".)
אולם הנושא העיקרי בו מטפל סימון הן הדרכים שבהן חווים אנשים את הזמן, הרומנים השונים שלו עוסקים תכופות בדימויי גיל הזיקנה (כמו הזקנה קסנדרה ב"Les Géorgiques"), שניתן לראותם תכופות בעיניים של ילד שמתקשות להבין. שימושו של סימון בהיסטוריה משפחתית היא ניסיון אחר להראות איך אנשים חיים לאורך ההיסטוריה - תוך שהוא משווה בין אנשים מדורות שונים, שחיו בזמנים שונים, ומשתייכים לאותה המשפחה.
ספריו.
ספריו שתורגמו לעברית
ספריו
גרקכוס
מוטקה צפורי
מוטקה ציפורי
אר פי ג'י
להיות, או לא להיות
להיות, או לא להיות (באנגלית: To be, or not to be) הוא משפט הפותח מונולוג המהווה אחד משיאי המחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר. משמעות המשפט, שהגיבור שואל האם להישאר לחיות או להתאבד, ומשקף את הסתכלותו על המציאות, שהיא חסרת משמעות ועל כן אין שווה להישאר בייסורים. המונולוג נכלל בתמונה הראשונה של המערכה השלישית. המלט אינו לבדו על הבמה כאשר הוא נושא את המונולוג: על הבמה נוכחים המלך קלאודיוס ועמו שר החצר פולוניוס, וכן אופליה. השאלה אם המלט רואה את אופליה, או את המלך ואת פולוניוס, כאשר הוא נושא את המונולוג, נתונה לפרשנות.
תחילת המונולוג מפי המלט, בנוסחו המקורי:
בתרגומו הנודע בעברית של אברהם שלונסקי:
קדם לתרגומו של שלונסקי תרגומו של יהודה ליב גורדון:
תרגומו של ט. כרמי:
עיבוד לקולנוע.
במאי הסרט "המלט" משנת 1948 נותן לנסיך המלט זמן שונה ובמה אחרת לשאת את המונולוג. הוא לא נישא לקראת מפגשו עם אופליה ובכך לייצור אווירה מתאימה לקראת המפגש. רק בהמשך המחזה הוא מעלה את המלט לרחבת השמירה של המבצר, מיישר את מבטו מול גלי הים המתנפצים על יסודות המבצר, ובכך הוא מבטא את המשפט מתוך המונולוג: "לצאת מול ים התלאות, וקץ לשים להן תוך מאבק". בפני העולם והצופים בסרט הוא הציג את לבטיו של האדם: האם עליו ללחום נגד הגורל או לנסות לשים קץ לחייו. בשני המקרים הוא יגיע לקיצו, אם כן למה עליו גם לשאת את גורלו ואפילו לשאת בסבל עקב זאת. השאלה היא רק אם כאשר ימות, מרצונו, האם בכך יסתיימו הייסורים. יש לו חרדה ממה שיקרה אחרי המוות - ולכן המוות המוקדם עלול להתגלות כפתרון נוח רק להתלבטות ההווה. הוא מתנסח בביטוי: "לסגור חשבון באיבחת פגיון", המחזיר אותנו לסיפור המעשה.
בסרט "המלט" משנת 2000 נעשה שימוש במונולוג פעמים אחדות:
בתרבות הפופולרית.
לאורך השנים, היו אזכורים רבים לציטוט זה בתרבות הפופולרית. להלן רשימת חלקית שלהם.
להיות או לא להיות (פירושונים)
להיות או לא להיות
איכסאל
איכסל
נסיקה (רומן)
נסיקה (באנגלית: Ascent) הוא ספר מסוגת רומן שכתב הסופר הבריטי ג'ד מרקוריו בשנת 2007. הספר תורגם למספר שפות ובהן עברית בשנת 2009.
האירועים המתוארים בספר הם אירועים דמיוניים הנשענים של אירועים שהתרחשו במציאות של התקופות המתוארות כפי שנמצאו במחקר שערך המחבר. בחלק מהאירועים המתוארים בספר בחר המחבר להתרחק מהאמת ההיסטורית. ג'ד מרקוריו מתאר אירועים שהתרחשו מעבר למסך הברזל. הוא מתאר טייס קרב וקוסמונאוט סובייטי בעל כישורים והצלחות יוצאות דופן.
הספר מתאר את קורותיו של יבגני ירמין שמשפחתו נהרגה במלחמת העולם השנייה בסטלינגרד, גדל בבית יתומים קשוח כשהוא סובל ומתגבר על ההתעללות של תלמידים אחרים הפוגעם בו. יבגני המצטיין בלימודים ובעיקר במתמטיקה והוא בעל כושר סבל יוצא דופן. הוא מתקבל לקורס טיס והופך לטייס קרב בחיל האוויר של ברית המועצות. יבגני משתתף במלחמת קוריאה כטייס קרב במטוס מיג-15 ומפיל יותר מטוסי אויב מכל טייס אחר בזמנו, מהמזרח או מהמערב. מהצפון או מהדרום. יבגני דבק במשימות אבל איננו מקפיד לשמור על המגבלות שהצבא מטיל על הטייסים כדי לשמור בסוד את המעורבות של ברית המועצות בקוריאה הצפונית. בסוף המלחמה הוא מופל בקרב אוויר באזור שאסור היה לו לטוס בו, ניצל על ידי חיילי קוריאה הצפונית ונשלח לשרת באזור קפוא, שכוח אל ללא פעילות ממשית.