את רוב זמנם התלמידים מקדישים ללימוד גמרא בעיון, ובנוסף, הם מקדישים זמן ללימוד עבודת ה' באגדה, הלכה, תנ"ך ולימוד גמרא בבקיאות.
תומס פינקה
דקר מגניסכוטוס
דקר מגניסכוטוס (שם מדעי: "Epinephelus magniscuttis") הוא מין דג גדול ממשפחת הדקריים, החי במימי האוקיינוס ההודי ומזרח האוקיינוס השקט באזורים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי. דקר זה לא נחקר הרבה והוא תואר בשנת 1863 כשהוא משויך לסוג הגדול דקר.
מין דקר זה יכול להגיע לאורך 150 ס"מ ולמשקל מרבי של 50 ק"ג בזכרים, הגדולים יותר מהנקבות. הוא בעל סנפירים פרוקים כהים ובעל קשקשים ורודים-בהירים המנומרים בנקודות שחורות לאורך הגוף. ראש הדקר גדול עם עיניים שחורות גדולות ולסתות בולטות רחבות, כשהלסת התחתונה מכילה שני זוגות שיניים.
הדקר מצוי בטבע בימים טרופיים ונצפה במימי קוואזולו-נטאל שבדרום אפריקה, מוזמביק, ראוניון, מאוריציוס, הודו, המפרץ הפרסי, קלדוניה החדשה, הפיליפינים, גינאה החדשה, שונית המחסום הגדולה שבאוסטרליה, פיג'י וטונגה. הוא חי בעומק של 50 עד 300 מטרים סביב שוניות ושוניות אלמוגים וכן לאורך חופים חוליים או בוציים והצעירים חיים במים רדודים מאוד קרוב לחוף. זהו דג טורף הניזון מדגים אחרים, רכיכות וסרטנים שהוא תופס ממארב.
הדקר נידוג לאורך תחומי מחייתו ולא ידוע מה מצב שימורו בטבע.
סיאט טראקו
סיאט טראקו (באנגלית: SEAT Tarraco) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת שבעה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי סיאט משנת 2018. היא נחשפה בספטמבר 2018 והוצגה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2018 והגיעה לישראל בגרסה היברידית בלבד ביולי 2021.
שמה של המכונית מגיע משמה הקדום של העיר טרגונה שבמחוז קטלוניה שבספרד. בחירת השם נעשתה ברשת על ידי גולשים. מתוך 133,332 הצעות של גולשים, סיאט בחרה 10,130 שמות שמתוכם עלו לגמר 4 שמות, 146,000 גולשים השתתפו בסקר הסופי ו-51,903 גולשים בחרו בשם טראקו על פני אווילה.
מפרט טכני.
היא משווקת עם חמישה מנועים.
מנועי בנזין.
טראקו 1.5: מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס בין 5,000 ל-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 25.5 קג"מ בין 1,500 ל-3,000 סל"ד. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 9.7 שניות או 9.5 שניות (בתבה האוטומטית) והמהירות המרבית עומדת על 201 קמ"ש או 195 (בתבה האוטומטית). צריכת הדלק המשולבת עומדת על 13.7 ק"מ לליטר או 14 ק"מ לליטר (בתבה האוטומטית).
טראקו 2.0: מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-190 כ"ס בין 4,200 ל-6,000 סל"ד ומומנט מרבי של 32.6 קג"מ בין 1,500 ל-4,100 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 8.0 שניות והמהירות המרבית עומדת על 211 קמ"ש.
טראקו 4Drive: מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-245 כ"ס בין 5,250 ל-6,500 סל"ד ומומנט מרבי של 37.7 קג"מ בין 1,600 ל-4,300 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 6.2 שניות והמהירות המרבית עומדת על 228 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על בין 10.8 ל-11.9 ק"מ לליטר.
מנועי דיזל.
טראקו 2.0: מנוע דיזל 2.0 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס בין 3,500 ל-4,000 סל"ד ומומנט מרבי של 34.6 קג"מ בין 1,750 ל-3,000 סל"ד. תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 9.8 שניות והמהירות המרבית עומדת על 198 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 17.5 ק"מ לליטר.
טראקו 2.0: מנוע דיזל 2.0 ליטר טורבו המספק כ-190 כ"ס בין 3,500 ל-4,000 סל"ד ומומנט מרבי של 40.8 קג"מ בין 1,750 ל-3,50 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 8.0 שניות והמהירות המרבית עומדת על 210 קמ"ש. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 14.3 ק"מ לליטר.
סיאט טראקו PHEV.
הסיאט טראקו PHEV (היברידי פלאג-אין) היא הגרסה היברידית לגרסה הבסיסית שהוצגה באוגוסט 2019 ומשווקת עם חמישה מקומות בלבד, היא כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.4 ליטר טורבו המספק כ-150 כ"ס עם מנוע חשמלי המספק כ-115 כ"ס יחד הם מספקים 245 כ"ס ומומנט מרבי של 40.8 קג"מ. סוללת ליתיום יון בקיבולת 13 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 50 ק"מ. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 7.4 שניות והמהירות המרבית עומדת על 217 קמ"ש. טעינת הסוללה משקע ביתי אורכת 3 שעות ו-40 דקות.
מכירות.
להלן נתוני המכירות באירופה.
קלרה ויבר פאריש
קלרה ויבר פאריש (באנגלית: Clara Weaver Parrish; ) הייתה אמנית אמריקאית מאלבמה. אף שהפיקה כמות גדולה של עבודות במגוון רחב של מדיות, היא ידועה בעיקר בזכות ציוריה ועיצוב חלונות הויטראז'. היא הוכנסה להיכל התהילה של נשים באלבמה בשנת 1983.
ראשית חייה.
קלרה מינטר ויבר נולדה בסלמה ליד סרדיס, ב-16 במרץ 1861. הוריה היו ויליאם ויבר ולוסיה פרנסס מינטר, שניהם ממשפחות בולטות מקומיות.
ויליאם ולוסיה ויבר טיפחו את כישרונה של בתם באמנויות. היא הצטיינה בעשייה האמנותית שלה ונשלחה בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 ללמוד בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. לימדו אותה אמנים כמו ויליאם מריט צ'ייס, קניון קוקס, הנרי סידונס מובריי וג'וליאן אלדן וייר. במהלך תקופה זו היא חזרה לעיתים קרובות לעיר הולדתה סלמה, שם פגשה את בעלה לעתיד, ויליאם פק פאריש, יליד גרינסבורו הסמוכה. הם נישאו באוקטובר 1889.
נישואים וקריירה.
בני הזוג פאריש עברו להתגורר בניו יורק בשנת 1890, שם המשיכה קלרה את עיסוקה האמנותי וויליאם עבד כסוכן בבורסה בניו יורק. היא הציגה את ציוריה באופן נרחב בתוך כמה שנים, כולל התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893. במהלך שנות ה-90 החלה לקדם גם אמניות בעת ששירתה בתפקיד במועדון האמנות של האישה בניו יורק.
לבני הזוג נולדו שתי בנות ושתיהן מתו צעירות מאוד. לאחר מות אחת מהן היא פיתחה עניין בעיצוב פסיפסים, ציורי קיר ועיצוב ויטראז'ים. היא הפכה למעצבת ויטראז'ים בחברת טיפאני וביצעה עבודות רבות כולל חלונות לכנסיית סנט מייקל בניו יורק בשנת 1895. כמו כן, היא תכננה מספר חלונות לכנסיות באלבמה בתקופה זו, כולל כנסיית הצלב הקדוש באיוניאון טאון, כנסיית אפיסקופאל כריסטוס בטוסקאלוזה, הכנסייה הבפטיסטית הראשונה של סלמה, וכנסיית אפיסקופלית של סנט פול בסלמה.
היא איירה ספר פולקלור אפרו-אמריקאי מאת מרתה סוייר גילוב בשנת 1898. גילוב, ילידת אלבמה נוספת, הייתה ידועה בסיפורים על עבדים וסיפורי ילדים.
בעלה של פאריש נפטר מהתקף לב בעת שנסע ברכבת מוושינגטון הבירה לביתם בניו יורק ב-29 באפריל 1901. מותו הותיר אותה אלמנה בגיל ארבעים. היא המשיכה בעבודתה והציגה בתערוכה העולמית בפריז במהלך שנת 1900. ציוריה בסגנון אר-נובו הושפעו מעבודותיה בוויטראז'ים.
שנים מאוחרות.
אף על פי שפאריש נסעה בעבר הלוך ושוב בין ניו יורק לצרפת, היא עברה להתגורר בפריז במשך מספר שנים החל משנת 1910. היא הציגה בסלון בפריז ובאקדמיה המלכותית בלונדון. בזמן שהיא למדה באקדמיה קולארוסי וביקרה בקתדרלות כדי ללמוד על הויטראז'ים מימי הביניים. היא טיילה רבות בצרפת ובאיטליה.
במשך שנים רבות היא קיימה סטודיו בפריז במונפרנאס. היא חזרה לניו יורק בשנת 1914.
היא נפטרה ב-11 בנובמבר 1925 בביתה בניו יורק. היא נקברה לצד בעלה בבית העלמין בסלמה, אלבמה.
בצוואתה הוקמה קרן צדקה ה-"Weaver-Parrish Memorial Trust", המספקת סיוע לנזקקים בסלמה ומחוז דאלאס.
כמו כן, הקרן מעניקה מלגת מכללות אחת לשנה לבוגרת בית הספר התיכון בסלמה.
דקר צ'בוודי
דקר צ'בוודי (שם מדעי: "Epinephelus chabaudi") הוא מין דג גרם ממשפחת הדקריים, החי במימי האוקיינוס ההודי ממזרח אפריקה שבין סומליה וקניה ודרומה עד מוזמביק וקוואזולו-נטאל שבדרום אפריקה ונצפה גם בהודו, עומאן ואיי סיישל. לרוב הוא מצוי לאורך שוניות אלמוגים וקרקעית סלעית בעומק 9 עד 400 מטרים מתחת פני הים. הצעירים מצויים בקרבת החוף לאורך מנגרובים, לגונות ואף בשפכי נהרות.
דקר זה יכול להגיע לאורך של 137 ס"מ ולמשקל 55 ק"ג, אך נפוץ יותר באורך 70 ס"מ. הוא בעל גוף עגלגל מוארך בצבע ורדרד-אפרפר ולרוב ללא כתמים. הצעירים בעלי צבע חום-אפרפר עם פסים כהים ועם כתם שחור בתחילת הזנב. הוא בעל לסתות גדולות, סנפיר גבי גדול ופרוק היוצר רעמה עד סנפירי השת וסנפירי חזה קצרים ומעוגלים.
מין זה אורב לטרף של דגים אחרים, רכיכות כמו תמנוניים וסרטנים לאורך האלמוגים או השוניות וחוטף אותם במהירות בפיו. הוא נידוג לאורך תחומי מחייתו למאכל.
דקר דיימלי
דקר דיימלי (שם מדעי: "Epinephelus daemelii") הוא מין דג גדול ממשפחת הדקריים, החי במערב האוקיינוס השקט שלחופי ניו זילנד ודרום אוסטרליה סביב ניו סאות' ויילס.
תיאור.
מין דקר זה יכול להגיע לאורך של מעל 200 ס"מ ולמשקל 68 ק"ג, אך לרוב הוא קטן יותר. הוא בעל גוונים אפורים-כהים עד חום ובעל פסים חומים כהים מקווקוים לאורכו בפלג הגוף העליון. הראש גדול ושחור והסנפירים קטנים ומעוגלים כשסנפיר הגב קצר ופונה לכיוון הזנב השרירי. אצל דקר זה חלה דיכוגמיה אצל נקבות באורך 100 עד 110 ס"מ, סביב גיל 20 או 30 אשר הופכות לזכרים.
זהו מין שוכן בחופים סלעיים קרוב לקרקעית או סביב כרי אצות לאורך החופים עד לעומק 50 מטרים. הוא ניזון מדגים או מסרטנים שהוא תופס ממארב.