המשטרה הוותיקה גייסה את חבריה מקטגוריה רחבה של אנשים שונים, אך נשלטה בעיקר על ידי פועלים, עובדי משק וחניכי האקדמיה לשוטרים. הכבאים ושומרי העיר בדרך כלל לא זכו להערכה משום שהם שתו כל כך הרבה. עם כניסת הרפורמה החדשה לתוקף ב-1 בספטמבר 1850, לשכת המשטרה כללה בעיקר אנשים שהיו "שוטרים", אך אלה הסתיימו לאחר מספר שנים ועל כן, ניתן לראות ברפורמה המשטרתית משנת 1850 כסמלית בעיקרה.
רפורמת המשטרה בשנת 1850 בסטוקהולם הייתה הזרז להתמקצעות כוח המשטרה ותגבורו ועד תחילת המאה העשרים היו בשוודיה כ-2,800 שוטרים. עד שנת 1954 כלל כוחות השיטור בעיר הוכפפו למשטרה השוודית. הדרישות הפורמליות (משנת 1853) להתקבל כקצין משטרה היו להיות בגובה של 5 מטר ושבעה סנטימטרים, בן 24–35 ויודע קרוא וכתוב. הבעיה הגדולה הייתה המשמעת במשטרה כאשר כ-40% מכלל הקצינים סחבו תלונה אחת או יותר כנגדם. עבירות המשמעת הנפוצות ביותר היו הזנחת שירות, שכללה שיחות לא מורשות במהלך סיורים או חוסר תשומת לב, שהיוו 49%, שכרות שהיוותה 12% ו-14% לכאורה על קבלת אוכל או סוגים אחרים של שוחד, ביקור אצל זונות בשעות העבודה ולקחית משכון או הלוואות. עם הרפורמה שבוצעה, חלה הפיכת השוטרים במשרה חלקית לשוטרים במשרה מלאה. מטרת הרפורמה הייתה להביא סדר במשטרה. להנהגת המשטרה היו שלוש אסטרטגיות, אלה שינו גיוס, שליטה ומשמעת וכן את אופן ההכשרה. שלושת אלה נשפטו באכיפת החוק והובילו לשינוי הדרגתי בסוף המאה ה-19 עד תחילת המאה ה-20. אחד הגורמים המרכזיים בגיוס היה משכורות, שבמקרים רבים נתפסו כנמוכות, אך עלו עם הזמן. הקצינים קיבלו גם מדים וכלי נשק בתשלום. עם הזמן התפתח נוהג שיותר ויותר אנשי צבא אומצו לכוחות המשטרה והמתגייסים נעשו צעירים יותר. בשנים 1873–1917, יותר משני שוטרים היו בעלי רקע מקצועי בצבא.
ההכשרה במשטרה לא הייתה קיימת בשלביה המוקדמים של משטרת סטוקהולם; רק בשנת 1858 החליט מפכ"ל המשטרה כי יהיו שתי הרצאות בחודש עבור אנשי המשטרה על חוקים ותקנות. הקצינים החלו להתאמן בסייף והתעמלות בשנת 1865. פריצת הדרך הגדולה הגיעה בשנת 1876, עם הקמת המחלקה המרכזית והוקמה הכשרה רשמית של המשטרה עם תיאוריה ופרקטיקה ודרישות פורמליות כתנאי סף לקבלה לשירות. בשנת 1917 הוקם בית ספר מיוחד למשטרה בהנחיית מפקח המשטרה. בשנת 1925 לקחה המדינה אחריות כספית והניחה את היסודות להקמת האקדמיה לשוטרים.
בראשית המאה העשרים החלו שוטרים להתארגן ובשנת 1903 הוקמה הסתדרות המשטרה. בשנת 1910 הוקם בית ספר למשטרה באופסלה, שהיה מוסד ההכשרה בפועל הראשון במשטרה בשוודיה. בעבר, שוטרים מבוגרים הורשו להכשיר עובדים חדשים. באותה שנה, שני כלבי המשטרה הראשונים במדינה נרכשו מגרמניה עבור משטרת סטוקהולם. ניידת המשטרה הראשונה בשוודיה הועברה לסטוקהולם בשנת 1913 על ידי חברת סקניה-וואביס. המרכב היה מאותו סוג כמו כרכרת הסוסים "וורסט" עם ספסלים מאחור לשמונה גברים ועם מקום לשוטר ליד הנהג. בשנה שלאחר מכן הוקם השירות החשאי של המשטרה. בשנת 1921 הוקמה משטרת הנמל שהייתה חלק מהמשטרה הימית. בשנת 1925 נכנס לתוקפו חוק משטרה חדש, שבין השאר הכפיף את כל המשטרה השוודית לממשלה ובשנה שלאחר מכן היו כל השוטרים לבושים במדים רשמיים. בשנת 1933 הוקמה משטרת המדינה כביכול כדי להימנע מאירועים כמו זה שהיה באדלנה בשנת 1931. בשנת 1935 הועמדו למבחן מכוניות הרדיו הראשונות בגטבורג. נוספו תאי מטען ברכבי פורד V8 המצוידים במקלטים בתא המטען ומשדר בין רגלי הנוסע במושב הקדמי. בשנת 1964 רכשה המשטרה השוודית את המסוק הראשון בקשר לביקורו של ניקיטה חרושצ'וב. בעבר נשכרו מטוסים לעניינים כאלה, אך רק לזמן קצר.
בשנת 1908, אגדה הולדין ואריקה סטרום נשכרו כאחיות המשטרה הראשונות בסטוקהולם. הן עברו הכשרה רפואית והיו הנשים הראשונות שתפקדו כעוזרות משטרה במדינה. משימתן הייתה בעיקר לטפל בנשים וילדים שהגיעו לתחנת המשטרה. אך מקצוע המשטרה נותר בשליטת גברים עד שנת 1957, אז גויסו הנשים הראשונות כשוטרות בסטוקהולם ובינואר 1958 החלו את שירותן. היו להם אותן חובות כמו העובדים המועסקים. רק בשנת 1981 קארין ורמפיגורד בלודביקה מונתה לאישה הראשונה שהייתה מפקדת משטרה בשוודיה. ב-1994 הפכה אן שרלוט נורוס למפקדת המשטרה המחוזית הראשונה במחלקת המשטרה בגטבורג. בשנת 2009, 26% מכ-20,000 שוטרים במדינה היו נשים.
בראשית שנות התשעים בוצע ארגון מחדש גדול שנקרא הרפורמה במשטרה המקומית. המטרה הייתה להגדיל את קרבתה של המשטרה העירונית לקהילה המקומית ולאזרחים בעקבות הריכוזיות בה ולהבטיח שהמשטרה לא רק תגיב לפשע, אלא תמנע פשע. מרבית השוטרים המקומיים קיבלו אחריות על כל מיני תפקידי שיטור. הרפורמה בוצעה בשנים 1993–1998 במספר שלבים, במהירויות שונות באזורים שונים בשוודיה.
עם זאת, הרפורמה חפפה את המשבר הפיננסי של שנות התשעים, מה שאומר שהשינוי ייושם ללא משאבים נוספים, תוך שימוש בתעדוף מחדש, פיטורי עובדים אזרחיים והקפאה על קבלה לאקדמיה למשטרה למשך שלוש שנים. החל מ-1 בינואר 2015 התארגנה המשטרה מחדש ו-21 מחלקות משטרה התמזגו לשתי רשויות, המשטרה והשירות החשאי. בשנת 2019 כ-20,000 שוטרים שירתו בשוודיה, אך בסך הכל היו ברשות המשטרה השוודית מעל 30,000 עובדים.
ארגון ומבנה.
מחוז המשטרה הוקם ב-1 בינואר 2015, והוא אחד משבעה מחוזות משטרתיים בשוודיה. מורכב ממחוז גוטלנד ומחוז סטוקהולם. מטה המשטרה ממוקם בעיר סטוקהולם, ובאחריותו הכוללת לתיאום פעולות המשטרה באזור, לרבות פעילויות חקירה ומניעת פשע.
מחוז גוטלנד.
מחוז גוטלנד הוא אחד מארבעת אזורי המשטרה ומטהו ממוקם בוויסבי.
תחנת ריז'סקאיה (קו קלוז'סקו-ריז'סקאיה)
תחנת ריז'סקאיה (ברוסית: Рижская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלוז'סקו-ריז'סקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע משצ'אנסקי, וקרויה על שם תחנת הרכבת ריז'סקאיה .
תחנת ריז'סקאיה נפתחה ב-1 במאי 1958, ויש לה יציאה המובילה לרחוב פרוספקט מירה.
בעתיד לתחנה יהיה מעבר עם תחנה בשם זהה, שנמצאת בבנייה בקו הטבעת הגדול.
מ-22 באוגוסט 2020, התחנה סגורה לשנה בשל שיפוצים.
עקיבא לוינסקי
עקיבא לוינסקי (9 ביוני 1918 - 18 באוגוסט 2000) היה פעיל בארגון עליית הנוער באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה ובהמשך חבר במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. כיהן כמנכ"ל בנק הפועלים, שימש כגזבר הסוכנות היהודית והיה מועמד לתפקיד יו"ר הארגון.
ביוגרפיה.
לוינסקי נולד ב-1918 בז'נבה שבשווייץ למנדל ומרים לוינסקי. עלה ארצה בגפו בדצמבר 1934 וב-1938 היה בין מייסדי קיבוץ מעיין צבי (בו חי עד פטירתו).
הפעילות ב"עליית הנוער".
בהיותו בארץ היה פעיל בארגון ההגנה וב-1934 מונה כחבר, מטעם ארגון עליית הנוער, ב"משלחת הארץ ישראלית באיסטנבול" שיצאה לאירופה מטעם ועד ההצלה של הסוכנות היהודית. מטרתה של המשלחת הייתה לסייע ליהודים באירופה. עם סיום מלחמת העולם השנייה המשיך לוינסקי לפעול מטעם "עליית הנוער" וארגן את שליחי הארגון למדינות אירופה ממקום מושבו בז'נבה שבשוויץ.
בשלהי שנות ה-40 הצטרף למוסד, כמנכ"ל הארגון וכראש המחלקה הכלכלית, ושירת תחת פיקודו של ראובן שילוח. בתקופתו פעל לשיפור המודיעין ברוסיה ולהקמת ארגון נתיב ולגיוסם לארגון של שאול אביגור ושייקה דן. בין השאר פעל גם בצפון אפריקה (לחיזוק התנועה הציונית שם) ובהודו (לפתיחת המשרד הראשון של ארגון עליית הנוער).
בנק הפועלים.
בשנות ה-60 מונה למנכ"ל בנק הפועלים תפקיד אותו מילא כ-20 שנה. כמו כן היה חבר דירקטוריון הבנק.
הסוכנות היהודית.
ב-1979 מונה לוינסקי לגזבר הסוכנות היהודית מטעם המערך ושירת תחת היו"ר אריה דולצ'ין. בתפקידו זה הצליח לחלץ את הארגון מחוב גדול שרבץ עליו על ידי קיצוץ משרות ושליחים. בתקופת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב ברוסיה נפגש לוינסקי עם בכירים רוסים ודן על פתיחת שערי המדינה ליציאת יהודים.
ב-1987 הגישה המפלגה, בראשות שמעון פרס, את מועמדותו של לוינסקי לתפקיד יו"ר הסוכנות. חברי הנהלת הסוכנות האמריקאים, בראשות יו"ר חבר הנאמנים ג'רלד הופברגר, התנגדו למינוי זה בטיעון שללוינסקי חסרה מנהיגות וכריזמה להוביל את הארגון. התנגדות זו הביאה לסכסוך בין "המערך" ומועצת "ההסתדרות הציונית" דבר שאילץ את המפלגה לשקול מחדש את מועמדותו של לוינסקי לתפקיד. בסופו של דבר הסיר לוינסקי את מועמדותו ושמחה דיניץ נבחר.
משפחתו.
בתקופת פעילותו ב"עליית הנוער" נישא לוינסקי לרות (לבית רומלסבורג, ילידת 1920) ולזוג נולדו בן ובת. לאחר פטירתה של רות ב-1971 נישא בשנית. נפטר ב-2000 והובא למנוחות בבית הקברות של זכרון יעקב לייד קברה של אשתו הראשונה רות.
יחסי פולין–קנדה
יחסי פולין–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לפולין. שתי המדינות חברות מלאות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, נאט"ו וארגון הסחר העולמי.
היסטוריה.
המהגרים הפולניים הראשונים לקנדה הגיעו זמן קצר לאחר החלוקה הראשונה של פולין בסוף המאה ה-18. מתחילת המאה ה-19 ועד סוף הקומוניזם בפולין; קנדה קלטה גלי הגירה גדולים מפולין. הפולני הראשון שידוע שהגיע לקנדה היה סוחר הפרוות דומיניק בארץ', שהגיע למונטריאול מדנציג (גדנסק המודרנית) בשנת 1752. מהנדס הרכבת סר קזימיר גזובסקי מילא תפקיד בולט בקנדה של המאה ה-19 על ידי בניית מספר מסילות ברזל, בעיקר הרכבת הראשונה שקישרה בין אונטריו לקוויבק, שעבורה קיבל תואר אביר מהמלכה ויקטוריה.