לאחר שהתחיל את הקריירה שלו כנער בבוסטון, הודג'ס החל בנסיעות לניו יורק וניגן עם לויד סקוט, סידני בשה, לוקי רוברטס וצ'יק ווב. כשאלינגטון רצה להרחיב את הלהקה שלו בשנת 1928, נגן הקלרינט של אלינגטון, בארני ביגארד, המליץ על הודג'ס. נגינתו של הודג'ס הפכה לאחד הקולות המזהים עם תזמורת אלינגטון. בשנים 1951 עד 1955 עזב הודג'ס את אלינגטון כדי להוביל להקה משלו, אך חזר זמן ללהקתו של אלינגטון זמן קצר לפני חזרתו של אלינגטון לצמרת הביג בנד - הופעת התזמורת בפסטיבל הג'אז של ניופורט ב-1956.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
הודג'ס נולד בשכונת קיימברידג'פורט בקיימברידג', מסצ'וסטס, לג'ון ה' הודג'ס וקייטי סוואן הודג'ס, שניהם במקור מווירג'יניה. לאחר תקופה קצרה בצפון קיימברידג', עברה המשפחה לרחוב האמונד שבסאות' אנד של בוסטון, שם גדל הודג'ס עם סקסופוניסט הבריטון הארי קארני, והסקסופוניסטים צ'רלי הולמס והווארד א' ג'ונסון. הכלים הראשונים שלו היו תופים ופסנתר. בעוד אמו הייתה נגנית פסנתר מיומנת, הודג'ס היה אוטודידקט בעיקר. הוא ניגן בפסנתר עבור ערבי ריקודים בבתים פרטיים תמורת שמונה דולר לערב. הוא ניגן בסקסופון הסופרן עד גיל העשרה. בערך באותה תקופה פיתח את הכינוי "ארנב", שלדעת חלק מהאנשים נבע מיכולתו לזכות בריצות של 100 מטר תוך שהוא גובר על מקצוענים, בעוד שאחרים, כולל קארני, אמרו שהוא נקרא בשם זה בגלל הרגלו לנגוס כארנב בכריכי חסה ועגבניות.
בגיל 14 הלך הודג'ס עם אחותו הבכורה לראות את סידני בשה מנגן ברביו "Black and White Revue" של ג'ימי קופר באולם בורלסקה בבוסטון. אחותו הבכורה של הודג'ס הציגה אותו בפני בשה, שביקש ממנו לנגן משהו בסקסופון הסופרן שהביא איתו. הודג'ס ניגן את "My Honey's Lovin' Arms" עבור בשה, שהתרשם ממיומנותו ועודד אותו להמשיך לנגן. הודג'ס בנה לעצמו שם באזור בוסטון לפני שעבר לניו יורק בשנת 1924.
דיוק אלינגטון.
הודג'ס הצטרף לתזמורת של דיוק אלינגטון בנובמבר 1928. הוא היה אחד מחברי להקת אלינגטון הבולטים שהופיעו בקונצרט של בני גודמן בשנת 1938 בקרנגי הול. גודמן תיאר את הודג'ס כ"הנגן הגדול ביותר בסקס אלט ששמעתי אי פעם." צ'רלי פארקר כינה אותו "לילי פונס של כלי הנגינה שלו".
הרגלו של אלינגטון לכתוב מנגינות במיוחד לחברי תזמורתו הביא ליצירות שזוהו עם הודג'ס, "Confab with Rab", "Jeep's Blues", "Sultry Sunset" ו"Hodge Podge". שירים אחרים שהוקלטו על ידי תזמורת אלינגטון, הכוללים באופן בולט את צליל סקסופון האלטו החלק של הודג'ס הם Magenta Haze Prelude to a Kiss, ו-Haupe (מתוך אנטומיה של רצח). בולטים גם "Flirtibird" הקצבי, המציג את "הרעד שלא ניתן לעמוד בפניו" מאת הודג'ס, "The Star-Crossed Lovers" מתוך הסוויטה של אלינגטון -
"Such Sweet Thunder", "I Got It Bad (And That Ain't Good)", "Blood Count", "Passion Flower".
הודג'ס הפגין גוון טהור ומלודיה חסכנית גם בבלוז וגם בבלדות שהביאו להתפעלותם של מוזיקאים מכל התקופות והסגנונות, מבן ובסטר וג'ון קולטריין, שניגנו איתו כשהייתה לו תזמורת משלו בשנות החמישים, ועד לורנס וולק, שעמו ניגן באלבום סטנדרטים. סגנון הנגינה האינדיבידואליסטי שלו, שהציג שימוש בוויברטו רחב והחלקה רבה בין תווים לא חד משמעיים, זכה לחיקויים רבים. כפי שמעידים הקומפוזיציות של אלינגטון שנקראו על שמו, הוא זכה לכינויים ג'יפ וארנב - לדברי ג'וני גריפין משום ש"הוא נראה כמו ארנב, שום הבעה זו על פניו בזמן שהוא מנגן את כל המוזיקה היפה הזו."
סקסופונים.
בשנות הארבעים של המאה העשרים ניגן הודג'ס על Conn 6M (שניתן לזהות אותו בתליון הצוואר התחתון) ומאוחר יותר על סקסופון אלט של Buescher 400 (הניתן לזיהוי על ידי תושבת הפעמון בצורת V). בסוף הקריירה שלו בסוף שנות השישים ניגן הודג'ס אלט רציונל של ויטו לבלנק (מספר סידורי 2551A), מכשיר עם מנגנוני מפתח יוצאי דופן (המספקים אצבעות חלופיות שונות) ומיקום חור טון, שנתן אינטונציה מעולה. פחות מ-2,000 יוצרו. סקסופון הוויטו של הודג'ס היה בציפוי כסף ונחקק בהרחבה על הפעמון, הקשת, הגוף וגביעי המפתח של הכלי.
מותו.
ההופעות האחרונות של הודג'ס היו בחדר הקיסרי בטורונטו, פחות משבוע לפני מותו ב-11 במאי 1970 מהתקף לב, במהלך ביקור במשרדו של מנתח שיניים. הקלטותיו האחרונות מופיעות ב"סוויטה של ניו אורלינס", שהייתה גמורה למחצה עם מותו. הוא התחתן פעמיים; נולדה לו בת מאשתו הראשונה, ברטה פטיפורד, ובן (ג'ון סי. הודג'ס השני) ובת (לורנה לי) מאשתו השנייה, אדית קיו.
אובדן הצליל של הודג'ס גרם לאלינגטון, עם היוודע דבר מותו של המוזיקאי מהתקף לב, לקונן בפני מגזין JET: "הלהקה לעולם לא תשמע אותו דבר ללא ג'וני." בהספד על הודג'ס אמר אלינגטון: "הוא לא היה מעולם איש הבידור המובהק ביותר בעולם או אישיות הבמה הגדולה ביותר, אבל טון כל כך יפה שלעיתים העלה דמעות בעיניים - זה היה ג'וני הודג'ס. זהו ג'וני הודג'ס."
דיסקוגרפיה.
בתור איש צד.
עם קולמן הוקינס
עם ג'ויה שריל
עם בילי סטרייהורן
עם בילי טיילור
עם קלארק טרי
חסין פארס (חבר הכנסת)
עקרב השני (פרעה)
עקרב השני נודע גם כן כ"מלך עקרב" ושלט במצריים העליונה בתקופה הקדם שושלתית, ככל הנראה בין השנים 3200-3000 לפנה"ס. בתבליט על ראש אלה מאבן המיוחס לו בו מופיע עקרב השני יחד עם סמל העקרב והשושנה המייצגים את שמו. יש הקושרים בינו לבין האלה המצרית סרקת לה מיוחסים כוחות ריפוי מעקיצות עקרבים ונחשים.
ממצאים.
אלת האבן.
בתבליט על גבי האלה מופיע עקרב השני כשלראשו כתר לבן המיוחס לפרעוני מצרים עילית, כמו כן הוא מחזיק בידו מכוש מעץ שמסמל באופן טקסי את קצירתו של הקציר הראשון וחפירת תעלות השקיה לחקלאות. האלה נתגלתה בהיירקונפוליס, נחן המצרית שבמצריים עילית - עיר בעלת חשיבות דתית ופוליטית רבה באותה תקופה ששימשה ככל הנראה כבירתו של עקרב השני.
ממצאים נוספים.
ממצאים רבים שנתגלו, המעוטרים בתבליטים וכלי חרס מצוירים בדיו שחור, מצביעים על מסחר וכלכלה משגשגת בתקופתו של עקרב השני. מערכות ההשקיה המפותחות שנוסדו תחת שלטונו אפשרו גידול אינטנסיבי של ירקות ורעיית בקר סביב התעלות ולצמיחתם של יישובים רבים סמוך אליהן.
באשד השני של הנילוס סמוך למאגר אסואן נתגלה סלע גדול ועליו תבליט של עקרב ענקי צועד על גבי גופותיהם של אויבי מצרים הנובים, ששכנו דרומית למצרים באזור סודאן של היום - הנובים מתוארים כשהם עומדים וראשם מטה כשגופם נקוב בחיצים, שתי דמויות נוספות של מצרים מתוארות מחזיקות קשתות ויורות חיצים לעבר הנובים.
הנובים מזוהים על פי נוצות היען בשערם שכך תיארום המצרים. העקרב ניצב מול דמות אדם עם זקן מלאכותי (המאפיין את הפרעונים) המחזיק פגיון טקסי בחגורתו, כמו כן הוא מחזיק חבל ארוך אליו קשורים הנובים השבויים. סצנה זו מתארת את ניצחונו של עקרב השני על הנובים העוינים.
יש חוקרים הסבורים כי פרעה זה הוא אביו של נערמר (מנס) מאחד מצריים.
קברו.
מקום קבורתו המדויק של עקרב השני אינו ידוע בוודאות. ישנם שני מבני קבר משוערים - האחד נתגלה באום אל-געאב (סמוך לאבידוס), מדובר במבנה מרובע המחולק ל-4 חדרים המופרדים על ידי קירות בוץ פשוטים. במקום נמצאו מספר פריטי שנהב עם דמויות של עקרבים.
המבנה השני ממוקם בהיירקונפוליס. זהו חדר מלבני שמידותיו הם 3.5-6.5 מטר, עומקו 2.5 מטר והוא מחוזק על ידי לבני בוץ. גם באתר זה נמצאו מספר פריטי שנהב עם דמויות של עקרבים.
לאיוש בלאו
לאיוש (יהודה אריה) בלאו (בהונגרית: Blau Lajos; פוטנוק, 29 באפריל 1861 – בודפשט, 8 במרץ 1936) היה תאולוג יהודי-הונגרי, רב, פרופסור באוניברסיטה, סופר ומנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט.
ביוגרפיה.
לאיוש בלאו קיבל את הדוקטורט בשנת 1886 ואת הסמיכה לרבנות בשנת 1888. החל משנת 1887 היה מורה בבית המדרש לרבנים בבודפשט, בו הפך למנהל המוסד בשנת 1913, לאחר מותו של בנימין זאב בכר. בשנת 1926 חגג 65 שנה להולדתו ו-40 שנה לעבודתו כסופר. בהזדמנות זו, בהשתתפות תלמידיו, חבריו ומעריציו, פורסם "ספר הזיכרון ליובל" בהונגרית ובעברית בעריכה הביבליוגרפית של דינש פרידמן ששמו היה "יצירתו הספרותית של לאיוש בלאו". הוא נפטר בבודפשט בשנת 1936 בגיל 74.
עבודותיו.
בלאו ניהל פעילות עניפה בחיים האינטלקטואליים והתרבותיים של יהדות הונגריה (נשיא משותף באגודה הספרותית היהודית-הונגרית - IMIT). במיוחד הוכרה סמכותו כחוקר תלמוד. בשנת 1891, יחד עם פרנץ מזאי, לקח על עצמו את עריכת הסקירה יהודית-הונגרית. הוא ערך אותו לבדו משנת 1896, לימים בשותפות עם שמעון הבשי ודינש פרידמן. במדור הספרותי בכתב העת הזה הוא פרסם לדיון ולביקורת כמעט 1,200 יצירות ספרות יהודיות חדשות, והן יצירות נוספות הקשורות ליהדות. הוא הזניק את כתב העת שלו בשפה העברית בשם "הצופה" בשנת 1911, עם שמעון הבשי ומיכאל גוטמן. בשנת 1928, יחד עם שמעון הבשי ודינש פרידמן התחיל את הנספח לסקירה יהודית הונגרית בשם "יבנה". הוא היה אחד מעורכי ומתרגמי התנ"ך לנוער של האגודה הספרותית היהודית-הונגרית - IMIT. מאמריו ומחקריו המדעיים (יותר מ-700) פורסמו בעברית, בגרמנית, בצרפתית, באנגלית, באיטלקית, בכתבי עת הונגריים וזרים. הוא היה חבר של האנציקלופדיה היהודית. תחום עבודותיו הספרותיות מכסה מגוון רחב של תחומים: תלמוד, חקר המקרא, פולקלור, היסטוריה ספרותית, היסטוריה תרבותית, בלשנות, משפטים, פדגוגיה וכו'.
עבודותיו העצמאיות.
רוב העבודות הללו פורסמו גם בגרמנית.
קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה
קו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה (ברוסית: Серпуховско-Тимирязевская линия) (קו מס' 9) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.