בשנת 2011 יצא הסרט המצליח "הארטיסט" בבימויו של מישל הזנוויציוס. הסרט זכה להצלחה רבה וזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
באותה השנה, יצא הסרט המצליח "מחוברים לחיים", אשר הפך לסרט הנצפה ביותר בצרפת (כולל הסרטים הזרים), כאשר 17.5 מיליון איש ראו את הסרט בעשרה שבועות בלבד. הסרט היה לסרט השני הצרפתי הנצפה ביותר בצרפת והשלישי אם סופרים את הסרטים הזרים.
בשנת 2012, עם 226 מיליון צופים (1.9 מיליארד דולר) בעולם לסרטים צרפתים (582 סרטים שפורסמו ב-84 מדינות), ובהם 82 מיליון צופים בצרפת (700 מיליון דולרים), שנה זו הייתה השנה הרביעית הטובה ביותר מאז 1985. עם 144 מיליון צופים מחוץ לצרפת (1.2 מיליארד דולרים), 2012 הייתה השנה הטובה ביותר מאז לפחות 1994, והקולנוע הצרפתי הגיעו לנתח שוק של 2.95% מהכניסות לקולנוע בעולם. ושיעור של 4.86% מהמכירות בעולם. הצלחה זו באה במיוחד בזכות צאת הסרטים "חטופה 2", "מחוברים לחיים" ו"הארטיסט". בשנה זו, סרטים בצרפתית מדורגים במקום הרביעי בהכנסות (145 מיליון) אחרי הסרטים באנגלית, הינדי, סינית, יפנית וקוריאנית. סרטים בשפה הצרפתית מדורגים במקום השני ביצוא (מחוץ למדינות דוברות הצרפתיות) אחרי הסרטים באנגלית.
קוטל יתושים
קוטל יתושים (נקרא לעיתים: קטלן) הוא מכשיר חשמלי המושך וקוטל חרקים מעופפים הנמשכים לאור. מקור אור כדוגמת נורה פלואורסצנטית או נורה על סגולה מושך את החרקים לתוך המכשיר והם מחושמלים ברשת מתכת המחוברת למקור מתח חשמלי דוגמת מתח גבוה או סוללות.
היסטוריה.
בגיליון אוקטובר 1911 של מגזין הטכנולוגיה , הוצג דגם ראשון של מלכודת זבובים חשמלית, הכוללת את המאפיינים של קוטל היתושים המודרני. הדגם היה אפקטיבי אולם יקר לייצור ולכן לא נכנס לייצור סדרתי. קוטל היתושים הראשון שנכנס לייצור סדרתי הומצא ב-1934 על ידי ויליאם פולמר והריסון צ'אפין.
עיצוב.
קוטל יתושים טיפוסי עשוי מרשת מגן פלסטית או מתכת מוארקת, על מנת למנוע מבני אדם או חיות נגיעה ברשת המתכת הפנימית, המחוברת למקור המתח החשמלי, ובכך מגינה מהתחשמלות. בתוך רשת המתכת הפנימית מצוי מקור אור המושך אליו את החרקים המעופפים. מקור האור יכול להיות נורת פלואורסצנט אולטרה סגול, הנראה בעיני החרקים ומושך אותם. ברגע שהחרק נמשך אל תוך הקוטל ונוגע ברשת המתכת החשמלית, הוא מחושמל ומת. גובה המתח העובר בתוך הרשת החשמלית מגיע למתח של 2,000 וולט - מתח המספיק כדי לפגוע בחרקים, מבלי לפגוע בבני אדם, למעט מכת חשמל קטנה ולא מזיקה.
קוטל יתושים ידני.
נוסף על קוטלי היתושים המחוברים למקור מתח גבוה, קיימים גם קוטלי יתושים ידניים, המקבלים את מקור המתח שלהם מסוללות. הקוטלים הידניים מעוצבים בדרך כלל כמחבט טניס וכוללים כפתור הפעלה שמזרים חשמל בזמן שלוחצים עליו, לרשת מתכת המצויה בין שתי רשתות מתכת חיצוניות . החרק המעופף שנלכד בין הרשתות, סוגר בגופו את המעגל החשמלי, ולפיכך מת.
חסרונות.
אפקטיביות מועטה.
קוטלי יתושים חשמליים המושכים את החרקים באמצעות מקור אור נמצאו כחסרי יעילות בקטילת חרקים עוקצים, ובכלל זה יתושים. הקוטלים מושכים בעיקר מיני זבובים וחרקים אחרים לא מזיקים. במחקר שנערך נמצא כי בעונת הקיץ, מתוך 13,789 חרקים שנקטלו על ידי קוטל יתושים אחד, רק 31 מהם היו חרקים עוקצים. יתושים נמשכים לפליטות פחמן דו-חמצני ואדי מים, הנפלטים בתהליך הנשימה של היונקים, ולא לאור אולטרה סגול. בשל עובדה זו, חלק מהיצרנים החלו לייצר קוטלים הפולטים פחמן דו-חמצני ופתיון המכיל את החומר הכימי אוקטנול, המדמה את ריח גופו של האדם.
פיזור.
במחקר שנערך בארצות הברית, נמצא כי קוטלים חשמליים עשויים לפזר חלקים מגופם של החרקים במהלך ההתחשמלות. החלקים עשויים להתפזר ברדיוס של 2 מטרים מהקוטל. חלקים אלה מזוהמים לעיתים על ידי וירוסים ובקטריות העלולים להזיק לאדם, שעשוי לשאוף אותם. מנהל המזון והתרופות האמריקאי ממליץ כי קוטלי יתושים לא יונחו בקרבת מזון.
שרה טיזדייל
שרה טיזדייל (באנגלית: Sara teasdale; 8 באוגוסט 1884 - 29 בינואר 1933) הייתה משוררת לירית אמריקאית.
על חייה.
טיזדייל נולדה כבת זקונים למשפחה פוריטנית מבוססת בסיינט לואיס שבמיזורי. ב-1918 זכתה בפרס פוליצר על ספרה "שירי אהבה" (Love Songs), הראשונה שקיבלה פרס זה בתחום השירה.
בגיל 48 שלחה טיזדייל יד בנפשה.
שירה הראשון של טיזדייל הודפס ב-1907 בעיתון המקומי, ובאותה שנה פורסם גם קובץ השירים הראשון שלה "סונטות לאליאונורה דוזה ושירים אחרים" (Sonnets to Duse and Other Poems).
קובץ השירים השני שלה, "הלן מטרויה ושירים אחרים" (Helen of Troy and Other Poems), פורסם ב-1911 והתקבל בחום על ידי הקוראים, המבקרים ציינו את כוחה הלירי של שירתה.
ב-1918 זכתה בפרס פוליצר, ובעשור שלפני מותה, ב-1933, הייתה בין המשוררים הידועים והאהובים ביותר בארצות הברית.
בשנותיה האחרונות התרחקה מעין הציבור ושמרה בקנאות על פרטיותה. בצוואתה הורתה שיומניה וכתביה הפרטיים לא יפורסמו, ולכן דמותה נשארה עלומה למדי.
המשורר וייצ'ל לינדסי התאהב בשיריה ובה וכתב לה מכתב מדי יום ביומו, אך ב-1914 היא נישאה לאיש עסקים עשיר, ארנסט פילסינגר (Ernst Filsinger), גם הוא מעריץ של כתיבתה. היא התגרשה ממנו ב-1929. לינדסי נשאר חברה הנאמן עד יום מותו.
בספרו על הביוגרפיה שלה מנתח ויליאם דרייק את הקונפליקט בין מה שטיזדייל כינתה "הצדדים הפוריטניים והפגניים באישיותה" - טיזדייל הפוריטנית שהייתה כמעט אובססיבית ל"התנהגות טובה", ומנגד טיזדייל הפגנית כביכול שחשה "אהבה אקסטטית ליופי" כפי שאמרה, וכמהה לרומן סוחף ומלא תשוקה, מוטיב שמופיע רבות בשיריה, בין אם על גבר אמיתי בחייה, ובין אם גבר שדמיינה שאלה יהיו יחסיה איתו.
משפחתה של טיזדייל הרבתה לטייל, הן ברחבי ארצות הברית והן מחוץ לה. ב-1905 נסעו טיזדייל ואמה לארץ הקודש. הביקור בפלשתינה דאז דכדך את טיזדייל, היא הזדעזעה מהלכלוך, הקבצנים והמחלות שראתה ברחובות, וכתבה: "הלילה הראשון שלנו בירושלים יישאר לתמיד אחד הזכרונות הנוראים שלי". על העיר בית לחם היא כתבה "הדבר הכי מחריד ושובר לב שראיתי. איזה מקום מוזר שיתקבצו בו התקוות והפחדים של כל השנים" (על פי שורה מתוך ההמנון הדתי "O Little Town of Betlehem)".
שירתה.
שיריה של טיזדייל מלוטשים וליריים, ליריות שעומדת לפעמים בניגוד לתוכן נוקב ולא אחת ציני. השירים משקפים את מהלך חייה, שירים על אהבה, שמחה, אכזבה והשלמה, חולי ומוות. רבים מהשירים מסתיימים בתובנה מפתיעה או טוויסט לא צפוי. שירה "המזרקה" (The Fountain) נשמע כמו תיאור פיוטי של מזרקה מקושטת בפסלי שיש דוממים, אך מסתיים בהפתעה לקורא בשורה האחרונה:
"המזרקה שרה ושרה"
"דברים שלא נודַעוּ"
"אגל טל נשר"
"וציפורי האבן זעו."
שירה המפורסם ביותר הוא "עוד גשמים טובים יגיעו" (There Will Come Soft Rains), שיצא לאור ב-1920. השיר הוא תיאור פיוטי של ראשית האביב ובעלי החיים המתעוררים, ורק בבית האחרון אנו מבינים שהאנושות נכחדה והטבע ממשיך בשלו באין מפריע. השיר מצוטט רבות, בין היתר בספר "רשימות מן המאדים" של ריי ברדבורי, ספר מדע בדיוני שמתאר את העולם אחרי היות האנושות.
הבית האחרון בשיר בתרגומו העברי:
"ולא אחד, אילן ציפור, יחרוג מהרגלו"
"כי נכחדה האנושות מהעולם כולו"
"אף האביב עצמו ייעור עם שחר אחרינו"
"ובקושי יבחין שאנחנו איננו."
בראשית כתיבתה שיריה שמחים ורומנטיים יותר, אך בחלוף השנים הם נעשים קודרים ומפוכחים, ונשקפת מהם אכזבה והשלמה. "הנח לזה שיישכח" (Let it be forgotten) הוא אחד משיריה המפורסמים והאהובים:
"הנח לזה שיישכח, כמו שנשכח פרח"
"כמו אש שפעם שרה המנונים"
"הנח לזה שיישכח לנצח לנצח"
"הזמן ידיד נדיב - הוא יעשינו זקנים."
"אם מישהו ישאל, תאמר נשכח ואיננו"
"נשכח לעדי עד"
"כמו פרח, או אש, כמו פסיעה חרישית"
"בשלג אשתקד."
בריאות רופפת רדפה את טיזדייל כל חייה החל מילדותה, והיא ביטאה זאת בשירים על חולי ומוות, ביניהם בשיר "הלא נראה"(The Unseen) על בית חולים, והשיר הקומי-מקאברי "רופאים" (Doctors).
ב-1933 יצא לאור קובץ שיריה האחרון "ניצחון מוזר" (Strange Victory), ובאותה שנה שלחה יד בנפשה. לינדסי בעצמו שלח יד בנפשו שנתיים לפני כן. בספרה האחרון נשמעת נימה של פרידה והשלמה, ואפילו שמחה על כך, כמו בשיר הקטן "ירח נחסר" (Moon's Ending) שפותח את הקובץ הזה:
"סהר דק הולך ונחסר"
"בענני זריחה,"
"מה טוב לגווע אור אל תוך אור"
"ולתת אור במותך."
הציבור בישראל הכיר את טיזדייל לאחר שחלק משיריה תורגמו לעברית על ידי יהודית אופנהיימר (ג'וד שבא), וכמה משיריה הולחנו ובוצעו על ידי להקת Visiting Hours הישראלית.
דמארה קרול
דמרה קארול
דמרה קרול
מוחמדו ג'ייטה
מוחמדו ג'ייטה (בצרפתית: Mouhammadou Jaiteh; נולד ב-27 בנובמבר 1994) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בקבוצת וירטוס בולוניה.
ביוגרפיה.
ג'ייטה נולד בפנטין, פרבר של פריז בצרפת, בן לאב סנגלי ואם מגמביה. הוא למד באקדמיית הספורט הצרפתית INSEP.
קריירת מועדונים.
ב-2012 החל לשחק במועדון הכדורסל בולון-סור-מר מהליגה השנייה בצרפת. הוא סיים את העונה עם ממוצעים של 16.2 נקודות (מלך הסלים של הליגה), 9.7 ריבאונדים (מקום שני בליגה) למשחק ומדד יעילות משוקלל של 21.1 נקודות (מקום שני בליגה). בתום העונה נבחר ל-MVP של הליגה.