ארטמיס מפענח את הספר בעזרת תוכנת תרגום ממוחשבת, ובתהליך לומד את פרטיו המדויקים של הטקס: הפיה לוקחת בלוט מעץ אלון עתיק ליד עיקול של נהר מתחת לירח המלא, ושותלת אותו במקום אחר. ארטמיס ובאטלר מאתרים מעל 100 מיקומים אפשריים להתחלת הטקס, וממקמים מארב; אחרי כמעט ארבעה חודשים, הם מגלים את הולי כשהיא מבצעת את הטקס. היא מבחינה בהם ומנסה להשתמש עליהם בקסם השליטה-המוחית, הממסמר, כדי להגן על עצמה, אבל אחרי קריאת ספר הפיות שניהם מוכנים לכך, והם משתמשים בחץ שמשחרר לגופה סם הרדמה מיוחד כדי להכניעה. משטרת היסודות, שמיד מודעת להעלמות של הולי, מודיעה לג'וליוס רוט, מפקדה של הולי, שמחליט לצאת בעצמו לפני הקרקע ולחפש את הולי. הוא מנסה לאתר אותה בעזרת האיתורית שלה - מכשיר שמראה את מיקומה ברחבי העולם, ומגיע לספינת ציד-לווייתנים עזובה באחד מחופי דבלין, אירלנד, שם הוא מוצא משדר שעליו נמצאת האיתורית. מתברר שפאול היה מודע למכשיר האיתור, ובעזרת המשדר הוא מיידע את רוט שהוא מחזיק בהולי, ואז מפוצץ את הספינה מרחוק בעזרת חומר נפץ עם קוצב זמן. מאוחר יותר מתברר שהוא מחזיק בה עבור כופר של זהב פיות.
צוות איחזור ממשטרת היסודות נשלח לצפות על אחוזת פאול. בעזרת יכולת ההגנה הקסומה שלהם, המאפשרת להם לרטוט מהר יותר מאשר העין האנושית יכולה לעקוב, הצוות נכנס לשטח האחוזה. עם זאת, ארטמיס צופה גם את המהלך הזה, ומתקין מצלמה עם קצב פריימים-לשנייה גבוה, שמאפשרת לו לגלות את הצוות בעזרת הקפאת התמונה. אחרי שבאטלר פוצע את הפולשים, רוט מחליט להטיל מצור על אחוזת פאול בעזרת עצירת הזמן באזור האחוזה, ומחליט להיכנס אליה כדי לנהל משא ומתן, וכדי לבדוק אותה מבפנים. הכופר מתגלה כטון של זהב 24-קראט. ארטמיס משתמש בהזדמנות כדי לחשוף את ידיעותיו על מנגנון עצירת הזמן וטוען שהוא יכול לברוח ממנו.
הניסיון להיכנס לאחוזה ממשיך כשהפושע הידוע לשמצה, הגמד הקלפטומני מאלץ' דיגמס, מגויס לפריצה פנימה. לפיות אסור להיכנס לבתי בני אדם בלי הזמנה, אבל מאלץ', שהפר את חוקי היצורים הקסומים כל-כך הרבה פעמים, כבר איבד את קסמו עקב כך ולכן הפך לחסין להשפעות הלוואי של עבירה על חוקים אלה. הוא חופר מנהרה תת-קרקעית כדי להגיע לבית בזמן שפולי יוצר לולאת שידור למצלמות המעקב של האחוזה, כדי ששידורי הווידאו שלהם יראו כאילו אף-אחד לא נכנס לבית, וזה מאפשר למאלץ' לטייל בחופשיות באחוזה. מאלץ' מאתר כספת שמכילה עותק של הספר, והפיות מבינות מאיפה הידע הרב שלו על הפיות הגיע. מועצת הפיות, שמחליטה ששום דבר לא עובד, מקדמת סגן בשם בריאר קאדג'ן למפקד הפעיל במקומו של רוט. קאדג'ן שולח טרול לתוך אחוזת פאול, בניסיון לגרום לאנשים שבתוכה לקרוא לעזרה - דבר שלפיות נחשב כהזמנה להיכנס לבתי בני אדם. בינתיים, כשהיא נזכרת שבהמולה היא הפילה את הבלוט מהטקס לתוך מגפהּ, הולי שורט חודרת דרך הבטון של חדרה לאדמה, בעזרת מיטתה, ומשלימה את הטקס. כשהחזירה לעצמה את כוחות הקסם שלה, היא בורחת אל הבית הראשי.
באטלר, שנעזר בכוחותיה המרפאים של הולי, מביס את הטרול, וארטמיס לבסוף מקבל את הכופר. הזהב נשלח פנימה, וארטמיס מבקש מהולי משאלה: הוא רוצה לרפא את אי-שפיותה של אימו - מאז אובדן בעלה היא השתגעה והסתגרה בחדר השינה שלה. הולי מעניקה לפאול את המשאלה במחיר של חצי מהזהב. משטרת היסודות התת-קרקעיים מחליטה לשלוח פנימה 'שטיפה כחולה' - פצצה ביולוגית שהורגת את כל היצורים החיים, ולא פוגעת בדברים אחרים (כמו רכוש) - בשביל לחסל את ארטמיס ולאפשר את ההחזרה של הזהב, אבל הפצצה נכשלת כשארטמיס מצליח לברוח מעצירת הזמן על ידי סימום אנשיו והוא, בעזרת כדורי שינה.
כשבאטלר מתעורר, ארטמיס מסביר לו שבעזרת שינוי המצב הער של בן אדם בעת עצירת הזמן, עצירת הזמן מפסיקה להשפיע עליו, ושבעצם המנגנון ההכרתי של האדם הוא מה שמשאיר אותו לכוד. ארטמיס אז מגלה שאימו רופאה לחלוטין מאי-שפיותה בעזרת הקסם של הולי.
נושאים.
הספר ארטמיס פאול בעל כמה נושאים סמויים, אבל המהותיים ביותר הם חמדנות ותאבת בצע, והקונפליקט בין טוב ורע.
חמדנות ותאבת בצע הוא הנושא הראשי הראשון שמוצג בספר, ומתאר במיוחד את הרצון להשיג זהב. באופן דומה לשאר הנושאים בספר, הוא משתנה לאורכו, ונהיה פחות ממוקד קרוב לסוף הספר, כאשר ארטמיס מוכן להפרד מסכום כסף גדול כדי לעזור למישהו אחר.
הרעיון של קונפליקט בין הטוב והרשע הוא רעיון מורגש בספר באופן לבבי קל - למרות שארטמיס רואה בעצמו גאון רשע בתחילת הספר, וזו אכן התמונה שמצטיירת. בנקודת מבט זו, הפיות יכונו בצד הטובים, שמהם נגנב הזהב.
עם זאת, בסוף הספר, היוצרות מתהפכות, וניתן להטיל ספק בצדדים המקוריים; ארטמיס מצידו, מוותר על סכום כסף גדול, כשהוא משלם כדי לעזור לאימו, והפיות מצידן, מתגלות כנחושות כמו ארטמיס בהתחלה להשיג את מטרותיהן; למרות שרק חלק מהם מוכנים לשתול באופן אכזרי טרול, ללא קשר לסכנה הקיימת לחיים, כל הפיות מוכנות להשתמש בביו-פצצה ברגע שהולי מחוץ לאחוזה, בשביל להכריח את ארטמיס לכניעה.
הקוד.
בתחתית כל עמוד של הספר, מופיעה שורה של סמלים. סמלים אלו הם כביכול בשפה אלפית, והם חלק מצופן החלפה, שכאשר מפוענח, חושף הודעה. אפשר לפענח את הקוד בעזרת החלק מספר הפיות שמוצג בגנומית יחד עם תרגומו - בפרק "תרגום". הקוד מדבר על קו העלילה של הספר הזה, וחלקיו. מפתח פענוח גנומי מלא ניתן למצוא בספר "קובצי ארטמיס פאול".
ביקורות.
הספר זכה בפרס ספרי הנוער של Garden State (2004), וקיבל ביקורות משבחות מאתר הספרים אמזון, מ-Library Journal ומהניו יורק פוסט.
כמו כן גם על גב הספר עצמו מצוינות עוד ביקורות (טובות) מידיעות אחרונות ועוד.
יצחק וולקני-אלעזרי
יצחק-אביגדור אלעזרי-וולקני (וילקַנְסקי) (28 בינואר 1880, ט"ו בשבט תר"מ – 24 במאי 1955), שנודע גם בשמות העט א. ציוני ו-בן אבויה, היה סופר, אגרונום ובוטנאי, איש העלייה השנייה, חלוץ המחקר החקלאי בארץ ישראל ומהוגי רעיון מושב העובדים. על שמו מכון וולקני, המוסד הגדול ביותר בישראל העוסק במחקר חקלאי.
קורות חייו.
שנותיו הראשונות.
יצחק-אביגדור וילקנסקי נולד בעיירה איישישוק שבליטא (אז בפלך וילנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). אביו ר' לייזר (אליעזר) יהושע וילקנסקי היה דיין, ואמו בתיה לבית אלטשולר הייתה ממשפחת רבנים מפורסמים בליטא.
בעיירת הולדתו, שהייתה בעלת רוב יהודי, התקיימה תודעה משכילית נרחבת ונעשה שימוש נרחב יחסית בשפה העברית. אחותו, שרה, לימים גננת בנהלל ובראשון לציון, ייסדה בה את אגודת "רק עברית", שחרתה על דגלה דיבור בעברית בלבד. וילקנסקי הצעיר יסד, יחד עם אחיו מאיר, את הסניף הציוני הראשון בעירו.
עד גיל 16 למד בישיבת טלז, ובנוסף למד באופן פרטי לימודי חול ועבר בחינת בגרות בבית ספר ריאלי. לאחר מכן נסע ללמוד במערב: לברלין, שם למד כלכלה באוניברסיטת ברלין, ולברן, שם למד פילוסופיה באוניברסיטת ברן. את התואר באגרונומיה קיבל מאוניברסיטת קניגסברג. במקביל כתב סיפורים ומחזה בעברית (בשם העט "בן אבויה", על שם אלישע בן אבויה).
ב-1907 נשא לאשה את שרה קריגר (בת הרב חיים זאב קריגר, רב העיירה שפיזישוק שבפלך קובנה, ואחותו של ד"ר משה קריגר, מנהל בית החולים "הדסה" בצפת וסגן ראש ההסתדרות הרפואית, איש ציבור וחתנו של יחיאל צ'לנוב), וב-1908 עלה לארץ ישראל, והצטרף למפלגת הפועל הצעיר. עם עלייתו, התמנה למנהל החווה החקלאית של ההנהלה הציונית בבן שמן וליועץ החקלאי של המשרד הארצישראלי ומנהל המחלקה החקלאית שלו, תפקיד שבו נשא עד 1918. במסגרת זו ייעץ בהקמתם של יישובים חקלאיים, הגדיר את סוגי הגידולים שיש לגדל וכיצד, השביח זנים והתאים אותם לאקלים בארץ ישראל ופיתח חווה חקלאית לניסויים בוטניים בחולדה. כמו כן היה שותף לפשרה בין נציגי הפועלים בחוות כנרת (ובראשם ברל כצנלסון) למנהל המשרד הארצישראלי, ארתור רופין, שהביאה להקמתם של הארגונים הקולקטיבים של הפועלים החקלאים ובראשם הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל.
ארכיון.
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
מחקר חקלאי בשירות היישוב הציוני.
מחקרו העיקרי היה במגמה לגוון את ענפי המשק החקלאי העברי בארץ ישראל, שידע כישלונות ומפלות רבות, על ידי התאמת גידולים רבים ככל האפשר לקרקע, לאקלים ולצרכים של היישוב. הוא זיהה צורך לאקלם באופן יזום, מבוקר ומדעי זנים מחוץ לארץ ישראל כך שיתאימו לתנאים הארץ ישראליים ויתרה מזו - ליצור זנים ארץ-ישראליים מקוריים על ידי תהליכי הכלאה בין זנים מחוץ לארץ ומארץ ישראל, תוך ניצול יתרונות השרידות של הזנים הארץ ישראליים ויתרונות הפריון והטיב של הזנים מחוץ לארץ.
וילקנסקי-וולקני העמיד בראש שיטתו את הצורך במשק רב-ענפי המקיים את עצמו, בחקלאות אינטנסיבית, בהיקפים גדולים ותוך גיוון גידולים על אותו תא שטח באופן מחזורי וביסוס משק חלב. עם זאת, הדגיש כי החקלאי אינו צריך לבזבז את כוחו בחקירה עצמאית וניסוי וטעייה יקרים, אלא הוא אמור ליהנות מפירות מחקר מדעי שיטתי שימומן על ידי ההנהלה הציונית שיספק לחקלאי זרעים, כלים, ידע וחומרים. השקפתו, שלפיה הנחיית המתיישבים היא עניין לאומי והמתיישבים אמורים להקים את יישוביהם על קרקע לאומית, באה בניגוד לעקרונותיהם של איכרי המושבות הוותיקות, שניהלו משקים פרטיים על קרקע פרטית. וולקני התנגד לקיום של חוות גדולות מסיבות אידאולוגיות, אך גם טען שהן פחות יעילות ממשקים קטנים. כן הוא טען כנגד שימוש במיכון חקלאי שלדבריו מצריך חוות גדולות, יצמצם את כוח האדם הנדרש לחקלאות וימנע התיישבות יהודית חקלאית בארץ ישראל.