לודוויג האנס פישר (בגרמנית: Ludwig Hans Fischer; 2 במרץ 1848 – 24 באפריל 1915) היה צייר נוף אוסטרי, חרט נחושת ואתנולוג. הוא ידוע בציורי נושאים מזרחיים, במיוחד נשים אפריקאיות והודיות שלובשות תלבושת מסורתית.
ביוגרפיה.
תלמיד לציור באקדמיה לאמנות בווינה, של אדוארד פון ליכטנפלס ושל לואיס יאקובי בחריטה ושל ויליאם אונגר בתחריט. לאחר סיום לימודיו, בסביבות 1875, נסע לאיטליה, ספרד, מצרים, תוניסיה, לוב, מצרים, ארץ ישראל והודו לפני שחזר והתיישב בווינה. בשנת 1879 הציג בווינה ובאותה שנה חזר למזרח. במהלך מסעות אלה הכין עבודות בצבעי מים ורישומים רבים באתרם.
בשנת 1875 הוא קיבל מענק לנסוע למזרח התיכון ולארץ ישראל; מסע שהביא לפרסום ספר סקיצות. בשנת 1879 פרסם ספר סקיצות נוסף בעקבות מסעותיו לטורקיה, ירושלים וים המלח.
בנוסף למספר ציורי שמן, הוא הכין תשעה נופים גדולים למוזיאון וינה להיסטוריה של הטבע בשנת 1889. בין סדרות התחריטים והדפסים שלו, הסדרה של נופים היסטוריים מאוסטריה-הונגריה היא ההפקה הגדולה ביותר שלו. הוא גם צייר צבעי מים רבים והפיק איורים למספר ספרים. ועיצב מספר מטבעות עבור האגודה הנומיסמטית של וינה.
הוא היה חבר פעיל בתרבות האמנות של וינה, דרך חברותו בקבוצות אמנות. הוא הקים את מועדון צבעי המים בעיר הולדתו.
פישר היה גם סופר. הוא פרסם ספרים בנושאים מגוונים כולל מלאכת ציור וצבעי מים כגון טכניקת ציור בצבעי מים שפורסמה לראשונה בשנת 1888, וטכניקת ציור שמן שפורסם בשנת 1911. הוא כתב מדריכי טיולים, שעבורם הכין את האיורים, וכן פרסם כמה עבודות אתנוגרפיות הכוללות: תכשיטים עממיים הודים וכיצד ללבוש אותם, 1890.
סך הכל פישר פרסם יותר מ-40 ספרים הכוללים מדריכים וספרי הדרכה. בדרך כלל, אלה הודגמו בהדפסים משלו, וגם סיפק איורים לסופרים אחרים.
רוסינג
אן מילר
אן מילר (באנגלית: Ann Miller; 12 באפריל 1923 – 22 בינואר 2004) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה, זמרת ורקדנית אמריקאית, התפרסמה בעיקר במחזות זמר בשנות ה-40 וה-50.
קורות חיים.
היא גדלה ביוסטון, טקסס בשם Johnnie Lucille Collier היות שאביה רצה בן. בילדות סבלה מרככת ואמה אלצה אותה ללמוד לרקוד כדי לחזק את העצמות.
הוריה התגרשו כשהייתה בת תשע והיא עברה עם אמה ללוס אנג'לס. היות שנראתה מבוגרת לגילה, החלה להופיע במועדוני ליילה ואז שינתה את שמן לאן מילר. ב-1937 הופיעה בסרט "דלת הבמה" ורקדה לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס.
ב-1938 הופיעה כרקדנית בקומדיה של פרנק קפרה, "הן לא תקחהו עמך" בה השתתפו גם ליונל ברימור וג'יימס סטיוארט.
היא הצטיינה כרקדנית סטפס ונאמר עליה שמסוגלת לרקוע 500 פעמים בדקה אך הסתבר שזה היה פסקול שהולבש על הביצועים שלה.
ב-1948 הופיעה בסרט המוזיקלי "מצעד הפסחא" לצידם של פרד אסטר וג'ודי גרלנד.
ב-1949 הופיעה בסרט המוזיקלי "יום בניו יורק" לצידם של פרנק סינטרה וג'ין קלי.
ב-1953 הופיעה בסרט המוזיקלי "נשקיני קייט" לצידם של הווארד קיל וקתרין גרייסון.
עם ירידת העניין בסרטים מוזיקליים, מיעטה להופיע בקולנוע. סרטה האחרון היה מלהולנד דרייב (2001).
היא גם הופיעה על הבמה בברודוויי ומקומות אחרים במחזות כמו "קאן קאן", "הלו דולי" "פרח הקקטוס" ועוד.
בשנים 1979–1983 הופיע במחזמר "Sugar Babies" והייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית ראשית במחזה מוזיקלי.
הופיעה גם בשני פרקים של ספינת האהבה.
ב-1960 נקבע לכבודה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וב-1988 בשדרת הכוכבים בפאלם ספרינגס.
חיים אישיים.
מילר הייתה נשואה שלוש פעמים. בעת ריב עם בעלה הראשון ריס מילנר, כשהייתה בהיריון בטרימסטר השלישי, הופלה על ידו על המדרגות. הנפילה גרמה ללידה מוקדמת של בתה מרי ששרדה שעות ספורות. מילר מתה מסרטן הריאות וקבורה לצד בתה.
הלמוט ראוקה
הלמוט אלברט ראוקה (בגרמנית: Helmut Albert Rauca; 3 בנובמבר 1908 – 29 באוקטובר 1983) היה קצין אס אס, שפיקד על רצח למעלה מ-10,000 יהודים מגטו קובנה שבליטא, במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא היה חבר ב"איינזצגרופה A" בדרגת האופטשארפיהרר ("Hauptscharführer"). כמומחה לענייני יהדות בגסטפו, ראוקה היה אחראי לבחירתם של כשליש מאסירי הגטו, בהם גברים, נשים וילדים, לשם הריגתם במהלך האקציה והטבח ביהודי קובנה ב-29 באוקטובר 1941, שבוצע בפורט התשיעי שבפאתי קובנה.
לאחר המלחמה היגר ראוקה לקנדה באופן חוקי בשנת 1950. הוא הפך לאזרח קנדי בשנת 1956 תחת שמו-שלו והחל בקריירה עסקית מצליחה. בגיל שבעים ושלוש הואשם על ידי הרשויות בקנדה בסיוע לרצח 10,500 אנשים, 43 שנה קודם לכן בקובנה.
ביוגרפיה.
ראוקה נולד בטריב (Trieb), פלקנשטיין (Falkenstein), ממלכת סקסוניה. אביו אלברט ראוקה היה יליד אוסטריה ואמו אלמה לבית וולף הייתה ילידת טריב. ראוקה היה חניך בבית החרושת לטקסטיל "פלאואן" (Plauen). הוא הפך לשוטר בשנת 1928 ושירת במשטרת הסדר ("Ordnungspolizei"). ב-1931 הצטרף ל. בשנת 1935 הועבר לקריפו ("Kriminalpolizei") והצטרף לאס אס, פנקס חבר מספר 290 335. הוא הגיע לקובנה ב-3 ביולי 1941 במהלך מבצע ברברוסה עם יחידת האס אס של "איינזצגרופה A". ראוקה שיקר לפקידים הקנדים שחקרו אותו וטען שנסע לקובנה כעבור חצי שנה – בפברואר או במרץ 1942. זאת כדי להימנע מקישורו לטבח יהודי קובנה.
ב-13 בדצמבר 1950 הגיע ראוקה מברמרהאפן שבגרמניה לסנט ג'ון, ניו ברנזוויק, קנדה, על סיפונה של האונייה הקנדית Beaverbrae. הוא לא שינה את שמו אלא החליף את שמותיו. הלמוט אלברט הפך לאלברט הלמוט. היה בכך די כדי למנוע את חשיפתו כפושע מלחמה בשלושים השנים הבאות. המשטרה הגרמנית חיפשה אותו מאז 1961. עם זאת, הצו הגרמני למעצרו הוצא כעבור עשרים שנה ב-16 ביולי 1982. בצו התבקשה הסגרתו של ראוקה מקנדה. ראוקה הואשם בכך ששלח למוות 11,584 אנשים בתקופה שבין 18 באוגוסט 1941 ל-25 בדצמבר 1943. בצו צוינו כמה פשעי מלחמה, כולל רציחות של 534 יהודים מהגטו, רציחות שבוצעו ב-18 באוגוסט 1941 בפורט הרביעי בקובנה מעל תעלה שנחפרה מראש. ראוקה הוסגר מקנדה והוטס לפרנקפורט ב-20 במאי 1983. הוא נפטר מסרטן ב-29 באוקטובר 1983, בעודו ממתין למשפט במעצר.
פקרודין עלי אחמד
פָקְרוּדִין עָלִי אַחְמֶד (בהינדי: फ़ख़रुद्दीन अली अहमद, באסאמית: ফখৰুদ্দিন আলী আহমেদ; 13 במאי 1905 – 11 בפברואר 1977) היה מדינאי ועורך דין הודי, אשר שירת בתפקיד נשיא הודו החמישי בין השנים 1974–1977. פקרודין היה הנשיא המוסלמי השני של הודו והנשיא השני שנפטר בעודו בתפקיד.
ביוגרפיה.
פקרודין נולד בדלהי, הראג' הבריטי, בשנת 1905, בנו של דוקטור לרפואה שהיגר עם משפחתו מאזור אסאם (צפון-מזרח הודו). בשביל לימודים גבוהים עבר פקרודין לממלכה המאוחדת ולמד היסטוריה ומשפטים באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1927 שב להודו לאחר הכשרה בעריכת דין. בשנת 1935 קישוריו הביאו להיבחרו להיות חבר ברשות המחוקקת האזורית של אסאם. בשנת 1938 מונה בנוסף לכך להיות שר האוצר של הרשות המחוזית של אסאם.
בעודו בתפקיד הוא ביצע סדרת שינויים בחלוקת המיסים והביא למערכת איסוף מס אמינה יותר מזאת אשר קדמה לה. פקרודין היה חבר במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, אשר קראה להקים מדינה הודית ריבונית ומאוחדת. כאשר החלה מלחמת העולם השנייה התנגדו במפלגה להשתתפות הודו במאבק, מה שהביא להתנגשות עם צורכי האימפריה הבריטית והממשל הבריטי בהודו. בתגובה אסר הממשל מספר חברים במפלגה, בהם גם פקרודין, ששוחרר שנה מאוחר יותר.
לאחר ששוחרר הוא נאסר פעם נוספת למשך שלוש וחצי שנים עד אפריל 1945, לקראת סוף המלחמה. בשנת 1946 הוא מונה לנציג הכללי של אסאם, תפקיד שהחזיק בו במשך שש שנים, גם לאחר עצמאות הודו מידי האימפריה הבריטית וחלוקת הודו. לאחר קדנציה בפוליטיקה הלאומית הוא שב לפוליטיקה המחוזית של אסאם. זאת עד אשר ראשת ממשלת הודו, אינדירה גנדי, קראה לו להצטרף לקבינט הראשון שלה בינואר 1966. במסגרת פועלו בממשלה פעל לשפר את החינוך, התעשייה והחקלאות.
פקרודין מונה לנשיא הודו בשנת 1974, הנשיא המוסלמי השני לאחר זקיר חוסיין. לבקשתה של ראשת הממשלה גנדי הכריז פקרודין על מצב חירום במדינה אשר נמשך למשך יותר משנה וחצי עקב "הפרעה פנימית" (ראו מצב החירום בהודו). הדבר נבע עקב סדרת משברים, כגון משבר האנרגיה העולמי ושנת בצורת קשה אשר פגעה באוכלוסייה החקלאית של הודו. מצב חירום זה העניק סמכויות נוספות לממשל ההודי ופקרודין במסגרתו קיבל סמכות עליונה על הכוחות המזוינים של הודו. פקרודין נותר נשיא עד מותו בפברואר 1977, עקב התקף לב.
נילאם סנג'יווה רדי מונה לנשיא החדש.
טבח יהודי קובנה, 29 באוקטובר 1941
הטבח בקובנה ב-29 באוקטובר 1941, הידוע גם בשם האקציה הגדולה, היה הרצח ההמוני הגדול ביותר שבוצע ביהודי ליטא בתקופת השואה.
בהוראת קרל יגר, שטנדרטנפיהרר באס אס וקצין האס-אס הלמוט ראוקה, רצחו אובר-שטורמפיהרר יואכים האמאן (Joachim Hamann) ו-8 עד 10 אנשי צוות של איינזצקומנדו 3 מאיינזצגרופה A, 2,007 גברים יהודים, 2,920 נשים ו-4,273 ילדים ביום אחד בפורט התשיעי, בקובנה שבליטא.
הנאצים חיסלו את הגטו הקטן בקובנה ב-4 באוקטובר 1941 והרגו כמעט את כל תושביו בפורט התשיעי. מאוחר יותר באותו חודש, ב-28 באוקטובר, ניהל ראוקה את הסלקציה בגטו קובנה. כל תושבי הגטו אולצו להתכנס בכיכר המרכזית של הגטו. ראוקה בחר 9,200 גברים, נשים וילדים יהודים, כשליש מאוכלוסיית הגטו. למחרת, 29 באוקטובר, כל אלה נורו למוות בפורט התשיעי בבורות ענק שנחפרו מראש.
מטאו ברטיני
חוזה ברטיני
אמיל פוקס