בשנים 1956–1958 היה לו חוזה עם חברת "יונייטד ארטיסטס". תסריטו הראשון לסרט קולנוע עלילתי נכתב ב-1956:"Crime in the Streets", שהיה עיבוד למחזה טלוויזיה משנת 1955 בשביל התוכנית "Elgin Hour".
רוז כתב תסריטים ל 4 סרטי קולנוע של המפיק הבריטי אוואן לויד: "The Wild Geese", "The Sea Wolves", "Who Dares Who Dares Wins" and "Wild Geese II".
ידוע היטב גם תסריטו לסרט "הקומנדו של הוד מלכותו" ב-1980 ולסרט "של מי החיים האלה לעזאזל? (סרט)" (1981).
ב-1958 כתב את התסריט לסרט איש המערב בכיכובו של גרי קופר.
קישורים חיצוניים.
Twelve Angry Men drama for students, vo.23, Thomson Gale 2006
ביוגרפיה קצרה מאת קווין דאולר
סאנטיגולד
סאנטי ווייט (באנגלית: Santi White; נולדה ב-25 בספטמבר 1976), המוכרת בשם הבמה שלה סאנטיגולד (Santigold) ובשם הבמה הקודם שלה סאנטוגולד (Santogold) היא זמרת אמריקאית, כותבת שירים ומפיקה. אלבום הבכורה שלה, Santogold, יצא ב-2008 וזכה לביקורות חיוביות. אלבומה השני, Master of My Make-Believe, יצא באפריל 2012. ב-2008 זכתה בפרס ה-NME האמריקאי לאמן מבטיח בתחילת דרכו, ובשנת 2009 הייתה מועמדת לפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית הזמרת הבינלאומית.
ילדות ונעורים.
ווייט למדה בתיכון בעיר פילדלפיה שבמדינת פנסילבניה בארצות הברית. היא בוגרת תואר דו חוגי במוזיקה ובלימודי אפרו-אמריקאיים. את שם הבמה העניקה לה חברה שחשבה עליו ככינוי שמתאים לה. לאחר מכן עבדה ככותבת ומפיקה.
ווייט הייתה הסולנית של להקת הפאנק-רוק סטיפד. הלהקה הוציאה שני אלבומים. בעודה חברת הלהקה, קיבלה ווייט הצעה ממרטין הית' לחתום לחוזה סולו עם חברת התקליטים העצמאית מלונדון "ליזארד קינג רקורדס".
רוויזיוניסט
סיפור הפרברים (סרט, 1961)
סיפור הפרברים (באנגלית: West Side Story) הוא סרט קולנוע מסוגת מיוזיקל בבימוים של רוברט וייז וג'רום רובינס משנת 1961. הסרט מבוסס על מחזה בעל אותו שם משנת 1957 ועל המחזה "רומיאו ויוליה" של ויליאם שייקספיר. בסרט משחקים נטלי ווד, ריצ'רד ביימר, ראס טאמבלין, ריטה מורנו וג'ורג' צ'קיריס. צלם הסרט הוא דניאל פאף.
סצנות הפתיחה צולמו במרכז לינקולן שבניו יורק. רוברט וייז נבחר להפיק ולביים את הסרט עקב מומחיותו בסרטי דרמות המצולמים בניו יורק כמו "הימור המחר". זהו המיוזיקל הראשון שוויז ביים, ולכן הוא נעזר בג'רום רובינס שביים את המחזה. במהלך צילומי הסרט אולפן ההפצה פיטר את ג'רום רובינס בגלל אי עמידה בלוח הזמנים. אך רוברט וייז הסכים לתת לו קרדיט על בימוי.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 באוקטובר 1961 דרך יונייטד ארטיסטס. הסרט זכה לביקורות מהללות והצלחה כלכלית. הסרט נהיה השני הכי מכניס באותה שנה אחרי הסרט "על כלבים וגנבים". הסרט זכה בעשרה פרסי אוסקר כולל בקטגוריות הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר. בנוסף ג'רום רובינס קיבל פרס אוסקר מיוחד על עבודתו בסרט.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת במנהטן בקיץ 1957. קיימת מתיחות בין חבורת הג'טס הכוללת אמריקאים טיפוסיים ממעמד הפועלים (ככל הנראה ממוצא פולני) המונהגת על ידי ריף לורטון (ראס טאמבליין) לבין חבורת השארקס הכוללת מהגרים פורטוריקנים המונהגת על ידי ברנרדו נונז (ג'ורג' צ'קיריס). בהמשך הסרט נמשכת היריבות בין החבורות על רקע הרומן בין טוני וויזאק, חברו הטוב ביותר של ריף, (ריצ'רד ביימר) ומריה נונז, אחותו של ברנרדו (נטלי ווד) השייכים כל אחד לחבורה אחרת.
העלילה מהווה עיבוד מודרני לעלילת המחזה "רומאו ויוליה".
ליהוק.
לארי קירט וקרול לורנס התמודדו על שני התפקידים הראשיים, אך הם נפסלו עקב גילם המבוגר. אלביס פרסלי לוהק לגלם את דמותו טוני, אך אמרגנו ביטל את הליהוק מחשש שפרסלי יקוטלג כמאפיונר. לאחר שהסרט זכה להצלחה עצומה פרסלי הביע צער על דחיית ההצעה לגלם את טוני. מלבדו גם וורן בייטי, אנתוני פרקינס, ברט ריינולדס, טרוי דונהיו, בובי דארין, ריצ'רד צ'מברלין, דניס הופר ועוד רבים התמודדו על התפקיד.
מלהקי הסרט לא חשבו על נטלי ווד כבחירה ראשונה לדמותה של מריה. אך בייטי שהיה במערכת יחסים עם ווד באותה תקופה ביקש ממנה לגלם את מריה בשבילו כדי להתאמן על גילום טוני. מלהקי הסרט התלהבו מווד אך לא מבייטי. ג'יל סנט ג'ון, אודרי הפבורן, ואלרי הרפר, סוזן פלאשט ועוד רבות אחרות התמודדו על התפקיד. הפבורן נשרה מהפרויקט עקב הריונה.
את שירתה של נטלי ווד דיבבה הזמרת מארני ניקסון.
פרסים והוקרה.
בשנת 1997, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית". הסרט זכה לציון של 93% באתר "Rotten Tomatoes". הסרט אוחז בשיא של הסרט המוזיקלי עם מספר הזכיות הגבוה ביותר לפרס האוסקר (עשר זכיות); הסרט הטוב ביותר (רוברט וייז), הבמאי הטוב ביותר (רוברט וייז וג'רום רובינס), שחקנית המשנה הטובה ביותר (ריטה מורנו), שחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ורג' צ'קיריס), עיצוב התפאורה הטוב ביותר (ויקטור לאנגלין ובוריס לאבן), הצילום הטוב ביותר (דניאל פאף), עיצוב התלבושות הטוב ביותר (איירין שארף), העריכה הטובה ביותר (תומאס סטנפורד), הפסקול המקורי הטוב ביותר (סול צ'אפלין, ג'וני גריין וארווין קוסטל) והסאונד הטוב ביותר (פרד היינז וגורדון סוויר). בנוסף הסרט היה מועמד בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר (ארנסט להמן). ג'רום רובינס קיבל פרס אוסקר מיוחד על בימוי הכוריאוגרפיה בסרט.
מכון הסרטים האמריקאי.
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במספר מרשימותיו;
העיבוד המחודש.
בשנת 2016 הבמאי הנודע סטיבן ספילברג הודיע שישמח לעבד מחדש את הסרט. בשנת 2019 חלק מן הסרט כבר לוהק:
השחקנית ריטה מורנו ששיחקה בסרט המקורי את אניטה, תחזור לעיבוד המחודש בתור ולנטינה, בעלת חנות המשמשת כתחליף לדמותו של דוק מהסרט המקורי.
יפיק את הסרט סטיבן ספילברג יחד עם ריטה מורנו.
הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-10 בדצמבר 2021.
איסר סנפירי
איסר סנפירי (פִיש) (18 ביוני 1912 - 31 בינואר 1997) היה ממקימי התעשייה הצבאית (תע"ש). לפני קום המדינה היה חבר בארגון ההגנה ותרם לבניית סליקים בימי המחתרת. בהמשך היה חבר התעשייה הצבאית ומערכת הביטחון הישראלית. ממייסדי מפעל "שלאון" המייצר מסכות גז וציוד מיגון כנגד לוחמת אב"כ. הסליקים של סנפירי מוצגים במוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל בתל אביב.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
נולד באימפריה הרוסית בעיירה יאנושפול (היום באוקראינה), למשפחת פיש. אימו בלה הייתה תופרת, ואביו נחמן מפקד מכבי האש. בימים שקדמו למהפכה הרוסית, רבים מיהודי המקום התפרנסו מעבודות מלאכה כמו נגרות, פחחות וחייטות. במהלך שנות המהפכה ומלחמת האזרחים (1917–1921) התמודדו יהודי יאנושפול עם התפרעויות של כנופיות באזור.
ב-1924, בהיותו בן 11, נשלח סנפירי עם אחיו בן ה-13 ודודיו לארץ ישראל. עקב המצב הכלכלי הקשה, העוני והמחלות, החליטו הדודים והאח לשוב לרוסיה, אך כשעלתה המשפחה לאונייה, נמלט סנפירי ונשאר לבדו בארץ. הוא למד בכיתות ה'-ו' בבית חינוך לילדי עובדים בתל אביב, ולאחר מכן נאלץ לעבוד בעבודות מזדמנות, כגון חלוקת מכתבים וניקוי שירותים, כשהוא מתפרנס בדוחק רב. מדי פעם התפלל בבית כנסת קטן ברחוב מרכז בעלי המלאכה, ובהגיעו לגיל בר מצווה, ארגן עבורו הגבאי עלייה לתורה וכיבוד בבית הכנסת, לאחר שהתרגש מסיפורו.
פועלו בארץ ישראל.
כנער עבד בבית החרושת "פחטר-הופמן", שם עסק בבניית קרוניות, מריצות ומיכליות. בהמשך הועסק במפעל "המלחים" ברחוב זבולון בתל אביב, ובהדרגה הפך לאיש מקצוע בתחום העבודות המכניות.
ב-1929 גויס לארגון ההגנה, והופעל כנוטר בשכונת התקווה בלילות. בהמשך התעניין בו מפקד אזור שכונת התקווה, סניה סירקין, והמליץ עליו לעבודה בתע"ש (התעשייה הצבאית), שהוקם ב-1933.
משפחתו.
סנפירי הכיר בתקופה זו את יעל, בתם של ישראל ובתיה כצנלסון ואחייניתו של ברל כצנלסון, שלמדה בבית הספר החקלאי ויצו ברחוב העלייה. לאחר מכן היא הצטרפה להכשרה בת שנתיים בכנרת, ובתקופה זו התכתבו השניים והקשר התהדק. יעל, בת למשפחה סוציאליסטית, האמינה באידיאל הקיבוצי, אך סנפירי העדיף את עצמאותו הכלכלית; בני הזוג התפשרו והקימו את ביתם במושב. הם נישאו ב-10 באוקטובר 1934, ברחוב דיזנגוף שבתל אביב. לזוג נולדו שלושה ילדים: עפרה, בארי ונוגה.
עשרות שנים לאחר מכן, ב-1961, ארגנה יעל הפתעה לבעלה - נסיעה למשפחתו שברוסיה לאחר 38 שנים, והוא פגש את הוריו ואת אחיו שנולד לאחר עזיבתו.
פעילותו בתע"ש.
ב-1937 עזב איסר את בית החרושת "המלחים" והצטרף לשורות תע"ש. ישראל רבין קיבל אותו לעבודה במכון א', מפעל תעשייה מחתרתי שהוקם בבית החרושת לעורות "לבקוביץ" ברחוב הירקון. במפעל עבדו בהסתר ובצפיפות 12 איש, והותקן בו סליק כבונקר, בו הוטמנו בתום יום העבודה כל חלקי הנשק שיוצרו באותו יום. תחילה התמקדה פעילותו של סנפירי בהכנת החצובות והבסיס למרגמה 3", ולצורך כך נקנתה מכונת הריתוך הראשונה של תע"ש. במקביל פעל להקלת תנאי העבודה והצפיפות במקום, ובנה שולחן צר וארוך ומעליו ארבעה ספסלים הפוכים, שהתרוממו בעזרת שני כבלים והורדו לצורך אכילה.
מפעל "החנות".