"איירבוס הליקופטרס" והחברות שקדמו לה (ושהתמזגו לתוכה) יצרו מגוון רחב של סוגי מסוקים, כולל המסוק הראשון שהונע על ידי מנוע טורבו-ציר (אלואט II בשנת 1955); הצגתו הראשונה לעולם של זנב הפנסטרון בעל רוטור חבוי (גאזל בשנת 1968); המסוק הראשון שאושר לטיסה בתנאי התקרחות (סופר פומה בשנת 1984); יצורו הראשון של מסוק בעל מערכת שליטה טוס-על-חוט (FBW) (NH90 טס לראשונה במצב FBW מלא בשנת 2003); המסוק הראשון שהשתמש במערכת שליטה טוס-על-חוט עיקרית (EC135 טס לראשונה בשנת 2003); ונחיתת המסוק הראשונה אי פעם, על הר אוורסט (בוצעה על ידי AS350 B3 בשנת 2005).
כתוצאה ממיזוג חברות האם לשעבר של "קבוצת יורוקופטר" בשנת 2000, נמצאת הקבוצה עכשיו בבעלות מלאה של תאגיד EADS. תוך יצירתו של תאגיד EADS בשנת 2000, מוזגה לתוכו גם יצרנית כלי הטיס הספרדית CASA , אשר גם לה הייתה היסטוריה של פעילויות קשורות למסוקים שראשיתן בחברה הספרדית טלרס לורינג, כולל הרכבה מקומית של המסוק Bo105.
כיום, יש ל"קבוצת יורוקופטר" שבעה מפעלים בצרפת, גרמניה וספרד, בנוסף ל-24 חברות־בת ומשתתפי יצור, ברחבי העולם.
החל משנת 2010, יותר מ-10,500 מסוקי איירבוס הליקופטרס נמצאים בשירות, עם למעלה מ-2,800 לקוחות ב-140 מדינות.
"קבוצת יורוקופטר" מכרה 346 מסוקים בשנת 2010 וסיפקה 503 מסוקים בשנת 2011.
בינואר 2014 החברה שינתה את שמה מיורוקופטר לאיירבוס הליקופטרס.
קבוצת יורוקופטר
איריס בר און
איריס בר-און (נולדה ב-26 באוגוסט 1955) היא ד"ר בחינוך, סקסולוגית, מרצה ומטפלת בתחומי מיניות וזוגיות ושדרנית רדיו ישראלית.
קורות חיים.
נולדה בשנת 1955 ברחובות. שירתה בצה"ל כמורה חיילת בחיפה. למדה הוראה ועבדה כמורה במערכת החינוך במשך 14 שנים. כן למדה קורסים בתחום המיניות והטיפול המיני באוניברסיטת תל אביב, "הכשרת מנחים לקבוצות נישואין" במכון "מעגלים", "זוגיות" באוניברסיטת בר-אילן, ו"גישור בענייני גירושין" אצל ד"ר סוזן זיידל.
ב-1995 פתחה קליניקה פרטית בכפר סבא לייעוץ, טיפול והדרכה לזוגות וליחידים בתחום הזוגיות והמיניות. כן התראיינה לתקשורת בנושאים כגון חשיבות המיניות במהלך זוגיות. ב-1998 החלה לשדר תוכנית שבועית ברדיו רדיוס 100fm במוצאי שבת, בשם "מדברים אהבה עם איריס בר-און". בהמשך שידרה תוכנית יומית ברדיו חיפה וברדיו לב המדינה בשם "המופע של איריס בר-און". במקביל התארחה בתוכניות בוקר ואירוח רבות ברדיו ובטלוויזיה והתראיינה בנושאי זוגיות ומיניות.
ב-2003 העלתה מופע על זוגיות ומשפחה, עם אסף אשתר ואיריס ברנע, בשם "סיפורים ממין אחר". ב-2007 העלתה את המופע הקומי "טוב לי או רע לי" עם ננסי ברנדס, על זוגיות, אהבה ומין. ב-2011 העלתה מופע קומי שכתבה, בשם "זוגיות זה לא צחוק", על מין, משפחה ויחסים.
ב-2007 יצא ספרה הראשון, "מתחתנים - הוראות הפעלה", העוסק בזוגיות, מיניות ויחסים.
באותה שנה, נידונה בר־און בעסקת טיעון ל-8 חודשי מאסר וקנס על העלמות מס.
בשנת 2012 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" בערוץ 10.
בר-און גרושה בשנית ואם לארבעה בנים.
סטווטון
סטווטון (אנגלית: Stoughton) היא עיירה במחוז דיין שבוויסקונסין, ארצות הברית. העיירה שוכנת לגדות נהר יארה (יובלו של נהר רוק), וכ-30 ק"מ דרומית מזרחית לבירת המדינה, מדיסון. נכון למפקד 2010, בעיירה מתגוררים 12,611 תושבים.
העיירה נוסדה ב-1847 על ידי לוקה סטווטון, אנגלי תושב ורמונט. העיירה ידועה במסורות הייחודיות שלה, הנובעות מכך שחלק גדול מאוכלוסיית העיירה היא ממוצא נורווגי. בין השאר, חוגגים בעיירה ב-17 במאי את "יום החוקה" (המקבילה ליום העצמאות) הנורווגי.
נטען, כי הרעיון של הפסקת קפה יסודו מן העיירה, כאשר תושביה הנורווגיים התנו את עבודתם במפעלים הסמוכים באישור להפסקת קפה מדי צהריים. בעיירה מתקיים מדי שנה פסטיבל המציין את הפסקת הקפה.
שלוש אחיות
שלוש אחיות (ברוסית:"Три сeстры") הוא מחזה פרי עטו של הסופר והמחזאי הרוסי אנטון צ'כוב, שייתכן שקיבל השראה מסוימת מסיפור חייהן של האחיות ברונטה. הוא נכתב ב-1900 והועלה לראשונה בתיאטרון האמנותי של מוסקבה ב-1901.
הדמויות.
דמויות בלתי נראות.
המחזה "שלוש אחיות" מכיל מספר רב של דמויות שמרבים לספר, אולם לעולם לא רואים אותן. אלו כוללות את פרוטופופוב, ראש מועצת המחוז ומאהבה של נטשה; אשתו האובדנית של ורשינין ושתי בנותיו, ובוביק וסופי הקטנה - ילדיהם של אנדרי ונטשה. סטיאן (J. L. Styan) טוען בספרו The Elements of Drama שבמערכה האחרונה תיקן צ'כוב את הטקסט על מנת להראות שפרוטופופוב הוא אביה האמיתי של סופיה: "הם ילדיהם של האבות עליהם מסופר" – אנדרי דוחף את העגלה של בוביק, ופרוטופופוב יושב עם סופיה.
עלילה.
מערכה ראשונה.
המערכה הראשונה נפתחת כשאולגה (האחות הבכורה) עובדת כמורה בבית הספר, אולם בסיום המחזה היא מתמנה למנהלת בית הספר, קידום שאין לה כל עניין בו. מאשה, האחות האמצעית והאמנית של המשפחה (היא למדה להיות פסנתרנית קונצרטים), נישאת לפיודור איליץ' קוליגין, מורה בבית הספר. בזמן נישואיה, מאשה, שצעירה ממנו, הוקסמה ממה שהיא ראתה כחוכמה, אולם כעבור שבע שנים, היא סבורה שהדקדקנות שלו ומעשיו המטופשים הם ניסיון לפצות על הריקנות החוצצת ביניהם. אירינה, האחות הצעירה, חדורת ציפיות, ומדברת אודות חלומותיה להגיע למוסקבה ולפגוש את מושא אהבתה האמיתי. שלוש האחיות גדלו במוסקבה, וכולן משתוקקות לשוב לתיחכום ולאושר שהיו מנת חלקן אז. אנדרי הוא הבן היחיד במשפחה והאחיות מעריצות אותו. הוא מאוהב בנטליה איבנובנה (נטשה), שהיא בחורה פשוטה וסובלת מיחסן הלגלגני של האחיות. המחזה נפתח ביום השנה הראשונה למות אביהן, אולם זהו גם יום הולדתה של אירינה, וכולם, בכלל זה החיילים (בהנהגתו של ורשינין האציל), נושאים בקרבם מידה של אידיאליזם אצילי, ומגיעים לברך אותה. ממש לקראת סיום המערכה, אנדרי מתייחד עם נטשה, מתוודה בפניה על רגשותיו כלפיה ומבקש ממנה להינשא לו.
מערכה שנייה.
המערכה השנייה נפתחת 21 חודשים לאחר מכן כשאנדרי ונטשה מביאים לעולם את ילדם הראשון, תינוק ושמו בוביק. נטשה מנהלת רומן עם פרוטופופוב, הבוס של אנדרי, דמות שמוזכרת במחזה, אולם לעולם איננו רואים אותה. מאשה שבה הבייתה מבילוי בחוץ כשהיא סמוקה, וניכר בבירור שהיא והמלווה שלה, סגן-אלוף ורשינין, נרגשים מהרומן הסודי שלהם. רוצים לעשות מסיבה בבית, אולם נטשה בעורמתה מחבלת בכך, לדאבון לב כולם. טוזנבך וסוליוני מכריזים על אהבתם לאירינה.
מערכה שלישית.
המערכה השלישית נפתחת כעבור שנה בחדרן של אולגה ואירינה (סימן ברור לכך שנטשה השתלטה על משק הבית, מכיוון שבעבר היא ביקשה מהן לחלוק ביחד את החדר, כדי שבנה יוכל לקבל חדר משלו). פרצה שרפה בעיר וכתוצאה ממשבר זה, אנשים נכנסים ויוצאים מהחדר, נושאים עמם שמיכות ובגדים על מנת להגיש עזרה. אולגה, מאשה ואירינה כועסות על כך שאחיהן אנדרי מישכן את הבית, על מנת להחזיר את הכספים שהפסיד בהימורים והאציל את הסמכויות לאשתו. אולגה הנוכחת באכזריותה של נטשה כלפי אנפיסה, המשרתת הקשישה, מנסה לעמוד לצידה, אולם אינה מצליחה בכך. מאשה, מתוודה בפני אחיותיה על אהבתה לורשינין ("אני מאוהבת, מאוהבת... מאוהבת באיש הזה...") בשלב מסוים, קוליגין (בעלה) נכנס לתוך החדר, מצהיר על אהבתו כלפיה ויוצא משם. אירינה נואשת בשל משלח ידה, היא עוסקת בהוראה. היא אפילו ממורמרת בשל שאיפותיה המטופשות והחינוך שלה (אני כבר לא זוכרת איך אומרים באיטלקית חלון או תקרה"). בעידודה של אולגה היא מחליטה להיענות להצעות הנישואים של טוזנבך למרות שהיא אינה אוהבת אותו. צ'בוטקין מועד אל החדר בעודו שתוי, מפיל שעון שהיה שייך לאמן של האחיות, אותה אהב והשעון מתנפץ על הרצפה. אנדרי בהתפרצות של שנאה עצמית, מספר על חוסר התכלית של החיים ואכזבתו מאופיה של נטשה ומתחנן בפני האחיות שיסלחו לו על הכול.
מערכה רביעית.
המערכה הרביעית והאחרונה נערכת בגן השייך לבית פרוזורוב. החיילים, שכעת הם ידידי המשפחה, מתכוננים לעזוב את האזור. מתיחות רוחשת מתחת לפני השטח, מכיוון שסוליוני הזמין את הברון לדו-קרב, אולם טוזנבך מתכוון להסתיר זאת מאירינה. הוא ואירינה משוחחים שיחה קורעת לב, בה היא מתוודה בפניו שהיא אינה יכולה לאהוב אותו ("הלב שלי כמו פסנתר כנף מפואר שנעלו אותו והמפתח אבד"). בדיוק כשהחיילים עוזבים, נשמע קול ירייה, ומעט לפני שהמחזה מסתיים מגיעה הידיעה על מותו של טוזנבך בדו-קרב. מאשה מתייפחת בזרועותיו של ורשינין, אבל בעלה מקבל אותה בזרועות פתוחות בחזרה. אולגה נענית בחוסר רצון להצעה לנהל את בית הספר בו היא מלמדת. היא לוקחת עמה את אנפיסה, וכך מצילה את הישישה מאכזריותה של נטשה. גורלה של אירינה אינו ברור, אבל אפילו כשהיא מבכה את מותו של טוזנבך, היא מעוניינת לשמור על עבודתה כמורה. נטשה נותרת בעלת הבית ומשגיחה על הכול ("מה המזלג עושה על הספסל הזה?" (צועקת)). אנדרי תקוע בנישואיו עם שני ילדים, שתי הנפשות היחידות שנטשה באמת אוהבת. כשהמחזה מסתיים, שלוש האחיות מתבוננות בעצב בחיילים העוזבים לקול צלילי תזמורת המנגנת שיר לכת. כשצ'בוטיקין שר "ט-ר-רה בום-בום-די-בום" לעצמו. השורות האחרונות של אולגה מבטאות את הבלבול אותו הן חשות בנוגע לסיבה לסבל ולשמחה הטמונים בחיים: "אם רק היינו יודעות! אם רק היינו יודעות!".
הצגת הבכורה.