מלחמת הזרמים (באנגלית: War of Currents) היא כינוי למאבק עסקי ומדעי על שיטת ייצור ושינוע זרם החשמל שהתרחש בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19. מאבק זה התחולל בין חסידי הזרם הישר בראשות הממציא תומאס אלווה אדיסון לבין חסידי זרם החילופין בניצוחם של הממציא ניקולה טסלה והתעשיין ג'ורג' וסטינגהאוס.
עיקרי המאבק.
תחנות הכוח הראשונות שנבנו על ידי אדיסון יצרו חשמל בשיטת זרם ישר. בשיטה זו קל יותר לייצר את החשמל, וכן קל יותר לבנות מכשירים חשמליים הפועלים על זרם זה. חסרונה של שיטה זו הוא שיעילות היצור נמוכה באופן יחסי, כך שלכל שכונה היה צריך לבנות תחנת כוח. היעילות הנמוכה כמעט ואינה באה לידי ביטוי בהספקים נמוכים, אך בהספקים גבוהים יותר גודל המכונות, וההשקעה הנדרשת בהן, באים לידי ביטוי. יחד עם זאת, כל העברה של אנרגיה כרוכה בהפסדים, ואלו גדלים ככל שהמרחקים גדלים. על מנת להקטין את התנגדות הכבל (שככל שהתנגדותו גבוהה יותר, כך גדל האובדן המתבטא בהתחממות הכבל, וככל שהכבל ארוך יותר, כך התנגדותו גבוהה יותר) ניתן להעביר חשמל בכבלי נחושת בעלי קוטר גדול, שייצורם יקר ומשקלם כבד (ולכן דורש עמודי חשמל מאסיביים יותר). לכן אדיסון רצה לקרב את תחנות היצור לצרכנים, ולהקים תחנות כוח שכונתיות רבות שיספקו חשמל לסביבתן הקרובה בכבלי נחושת בעלי קוטר גדול.
וסטינגהאוס וטסלה, בראותם את השלכות הכבלים בעלי קוטר קטן על שינוע חשמל למרחקים, צידדו בשיטת זרם החילופין. יצור זרם חילופין יכול להעשות ביעילות גבוהה בהרבה מאשר זרם ישר, על אחת כמה וכמה נכון הדבר בטכנולוגיה של סוף המאה ה-19. ניתן היה ליצר זרם חילופין בהספקים גבוהים בהרבה, בתחנות מעטות, והפסדי האנרגיה בעת העברתה למרחקים ארוכים לא היו בעלי משקל כה גבוה בהשוואה ליכולת היצור של כל תחנה. כך שגם החשיבות של כבלים עבים ירדה. בנוסף, את המתח של זרם החילופין היה ניתן לשנות בקלות, וביעילות גבוהה, על ידי שנאי, ובכך לאפשר לצרכנים להיות חשופים למתח יותר נמוך, אף שגם בסכנה שלו לא ניתן להמעיט. כך ניתן היה לשנע חשמל למרחקים גדולים במתח גבוה ובאובדן של אנרגיה אשר משקלו נמוך בהשוואה ליכולת היצור, ולהנמיך אותו קרוב לבתי הצרכנים בהתאם לצורך. כך ניתן היה להשתמש באותו מקור גם למכשירים הדורשים זרם בדרגות שונות ובפרט למנועים חשמליים רבי הספק, המתאימים במיוחד לשימוש בזרם חילופין.
חסרונה של שיטת זרם החילופין במתח שהוצע הוא שקיים פוטנציאל התחשמלות גבוה יותר כתוצאה ממגע בכבלי המתח בשל גרימת פרפור חדרים בלב. עם זאת, גם מזרם ישר בערכי השינוע ניתן להתחשמל בשל נעילת שרירים. אדיסון ניסה לנצל חיסרון זה של זרם חילופין, והמציא כיסא חשמלי שעובד בשיטת זרם החילופין על מנת לעורר בציבור פחד מפני שיטה זו, ולעודד את הציבור לתמוך בשיטה של זרם ישר במתחים נמוכים בהרבה. בנוסף הדגים אדיסון חשמול של כלבים וחתולים כדי להציג לציבור את הסכנות בזרם החילופין. כן בהמשך נטען כי אדיסון השתתף בהריגת הפילה טופסי לצורך הוכחת טענתו, אך לימים היסטוריונים קבעו שאדיסון לא היה קשור לכך.
על מנת לאפשר שימוש יעיל בזרם החילופין, פיתח טסלה פטנטים רבים; בין הבולטים שבהם הוא המנוע החשמלי המונע בזרם חילופין.
בשנת 1893 התמודדו אדיסון וטסלה זה מול זה במכרז להארת התערוכה העולמית של שיקגו (1893). טסלה ניצח במכרז והקים את מערך התאורה בשיטת זרם החילופין באופן שהדגים את היעילות הגבוהה לאין שיעור של שיטתו. במהלך היריד הדליק נשיא ארצות הברית את מתג החשמל והאיר את היריד. היריד היה הצלחתם המשמעותית הראשונה של וסטינגהאוס וטסלה, והוא היווה מפנה בדעת הקהל לטובת זרם החילופין.
מאוחר יותר ב-1893 זכו וסטינגהאוס וטסלה במכרז להקמת תחנת כוח שתנצל את כוחם של מפלי הניאגרה. התחנה הוקמה וסיפקה בהצלחה חשמל לחוף המזרחי של ארצות הברית בשיטת זרם החילופין. בכך הסתיים המאבק, ושיטתו של טסלה זכתה בבכורה. כיום זרם החילופין הוא השיטה לייצור והובלת חשמל בכל העולם.
בשנת 2017 יצא על מלחמת הזרמים הסרט העלילתי "המלחמה על הכוח".
ג'יימי-לין ספירס
סרגיי בלוב
סרגיי אלכסנדרוביץ' בלוב (ברוסית: Серге́й Алекса́ндрович Бело́в; 23 בינואר 1944 - 3 באוקטובר 2013) היה כדורסלן סובייטי, הידוע בשל הופעותיו עם נבחרת ברית המועצות במשחקים האולימפיים. בלוב, ששיחק כפורוורד, נחשב לאחד מטובי הכדורסלנים באירופה בכל הזמנים.
קריירה.
נולד בעיירה נשצ'יוקובו (כיום במחוז טומסק). בצעירותו התאמן בלוב באקדמיות ספורט של הצבא האדום. בגיל 20 ערך בלוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה המקומית של סברדלובסק, ושיחק במדיה במשך שלוש עונות בשנים 1964-1967. לאחר מכן עבר בלוב לקבוצת צסק"א מוסקבה, ושיחק במדיה במשך שתים עשרה שנים. עם צסק"א זכה בלוב ב-11 אליפויות ברית המועצות ובשתי אליפויות היורוליג, בשנים 1969 ו-1971.
בנוסף, שיחק בלוב במשך ארבע עשרה שנים במדי נבחרת ברית המועצות בכדורסל, בשנים 1967-1980. הוא זכה עם נבחרתו בארבע מדליות במשחקים האולימפיים: מדליית זהב באולימפיאדת מינכן 1972, ושלוש מדליות ארד באולימפיאדות של 1968, 1976 ו-1980. הוא הוביל את נבחרת ברית המועצות לזכייה באליפות העולם בכדורסל בשנים 1967 ו-1974, ולזכייה באליפות אירופה בכדורסל בשנים 1967, 1969, 1971 ו-1979.
בשנות ה-90 שימש בלוב כמאמנה של נבחרת רוסיה במשך שש שנים. הוא הדריך אותה בשתי אליפויות עולם (1994 ו-1998), שבשתיהן היא הגיעה עד לגמר, ובשלוש אליפויות אירופה, שבאחת מהן (ב-1997) זכתה במדליית הארד. בלוב גם שימש כמאמן הנבחרת הצעירה של רוסיה באוניברסיאדה ב-2009, שבה היא זכתה במדליית הכסף.
בלוב נחשב לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר שלא שיחקו ב-NBA. ב-1991 הוא נבחר על ידי פיב"א לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בכל הזמנים, ובשנת 1992 הוא היה לאירופי הראשון שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל. הוא הוכנס להיכל התהילה של פיב"א בשנת 2007.
נפטר ב-3 באוקטובר 2013 ממחלת הסרטן.
המילטון (קנדה)
המילטון (באנגלית: Hamilton) היא עיר נמל ותעשייה חשובה בדרום פרובינציית אונטריו שבקנדה. העיר שוכנת 60 ק"מ מטורונטו ולחופה הדרום-מערבי של ימת אונטריו. העיר נקראת על שמו של ג'ורג' המילטון, שהיה המתיישב הראשון באזור. המילטון רכש חווה מעט אחרי מלחמת 1812. המילטון היא אחת מערי הנמל החשובות בקנדה ועיר תעשייה החשובה במדינה.
נכון לשנת 2006 חיו בעיר עצמה 647,634 תושבים וכמעט 700,000 במטרופולין שלה. המטרופולין של המילטון הוא התשיעי בגודלו בקנדה והשלישי בגודלו באונטריו.
היסטוריה.
לפני בואם של האירופאים, חיו באזור אינדיאנים. האירופאי הראשון שתועד מגיע לאזור שכיום שוכנת עליו המילטון הוא החוקר הצרפתי אטיין ברול בשנת 1616. רוב האזור נשלט בעבר על ידי שבטי האירוקוי שלהם הייתה ברית עם הבריטים ועזרו להם להילחם בצרפתים.
אירופאים רבים החלו להתיישב באזור לאחר המהפכה האמריקנית במאה ה-18.
העיר המילטון הוקמה בידי ג'ורג' המילטון בשנת 1812 לאחר שרכש חווה ממש עם סיום מלחמת 1812. זמן קצר לאחר מכן המילטון מכר שטח גדול מחוותו לכתר הבריטי. התוכנית הראשונית הייתה לבנות באזור כלא אך בסופו של דבר הוקמה בשטח שהוקצה עיירה לאחר שהוקם 'מחוז גור'. בתחילת הדרך, המילטון לא הייתה עיירה חשובה במחוז. בית הכלא שאמור היה להיבנות לפי התוכנית המקורית נבנה רק בשנת 1832 (באיחור של 10 שנים).
עם הזמן התפתחה המילטון וזכתה למעמד של עיר ב-9 ביוני 1846. עם גדילתה של העיר החלו להיבנות בה בניינים חשובים, מרכזים שונים ומפעלים. העיר היא הראשונה באימפריה הבריטית בה הוקמה מרכזייה טלפונית עוד בשנת 1877. חשמליות וכרכרות מילאו את רחובות העיר העמוסים.
התעשייה בעיר התבססה בעיקר על תעשיית הברזל. בשנים 1910 ו-1912 הוקמו שני מפעלי ברזל גדולים: 'סטלקו' ו'דופסקו'. כיום שתי החברות הללו הן בין הגדולות ביותר בצפון אמריקה. בשנת 1914 הוקם בעיר מפעל של פרוקטר אנד גמבל. באותה שנה עבר מספר התושבים בעיר את המאה אלף. בשנת 1929 נבנה גורד שחקים הראשון של העיר, 'בית פיגוט'. צמיחתה של העיר הייתה כל כך מהירה שבשנת 1930 הוחלט להעביר את אוניברסיטת מקמסטר מטורונטו להמילטון.
בשנת 1930 אירחה העיר את התחרות העולמית הראשונה של משחקי חבר העמים הבריטי. בשנת 1940 נבנה נמל התעופה של המילטון. כיום הוא נמל תעופה בינלאומי. בשנת 2001 המילטון אוחדה עם עיירות וערי פרברים שלה: אנקסטר, דונדס, פלמבורו, גלנברוק, וסטוני קריק. כיום שמה הרשמי הוא 'המילטון-וונטוורת'.
גאוגרפיה.
המילטון שוכנת בדרום פרובינציית אונטריו, בסמוך לצידו המערבי של אזור ניאגרה. העיר שוכנת לחופה של ימת אונטריו.
המילטון מורכבת מעיר תחתית בה מרוכזים בעיקר עסקים ובתי דירות ועיר עליונה הבנויה על הר שהוא חלק מרמות ניאגרה ובו בעיקר שכונות מגורים של בתים פרטיים.
המילטון משתרעת על שטח של 1,138.11 ק"מ מרובע מתוכם 1,117.11 ק"מ מרובע אדמה ו-21 ק"מ מרובע מים.
העיר ידועה בעיקר בזכות הנמל והתעשייה שלה. אזור התעשייה הגדול והנמל שוכנים בצפון העיר. בפאתי העיר מצויים הגנים הבוטניים המלכותיים המשתרעים על שטח נרחב.
המילטון מרוחקת כ-60 ק"מ מטורונטו ו-90 ק"מ מהגבול עם ארצות הברית.
דמוגרפיה.
לפי מפקד התושבים בשנת 2006 חיו בהמילטון 647,634 תושבים. יותר מחמישית מהתושבים בעיר לא נולדו בקנדה. זאת העיר השלישית בקנדה מבחינת שיעור המהגרים בה אחרי טורונטו וונקובר.
בשנים 2001-2006 כמות המהגרים בעיר גדלה ב-7.7%. בשנים הללו הגיעו לעיר 20,800 מהגרים, רובם מאסיה ורבע מהם מאירופה.