הקבוצה הקימה "סלון ספרותי" שנסגר בפקודת רוסאס, ותנועה סודית בשם "ארגנטינה הצעירה" (La Joven Argentina) שנוסדה בידי אסטבן אצ'ווריה (Esteban Echeverría) ב-1838; והשיגה כך מידה מסוימת של השפעה.
צעירים אלו שהיו צאצאי מהגרים, שאפו להוות אלטרנטיבה לפדרליים ולאוניטרים, עסקו ביצירה הספרותית הלאומית ומכאן - בזהותה המתגבשת של ארגנטינה, והשפעת הרעיונות שלהם באה לידי ביטוי בעיקר לאחר הדחתו של רוסאס ב-1852.
לרוב רואים בהם מובילים חברתיים שתרמו לעיצוב פני האומה, אך בקרב היסטוריונים רוויזיוניסטיים הם מצטיירים כמתבטלים בפני התרבות האירופאית, מייבאי ערכים זרים ואף כבוגדים ומשתפי פעולה עם האויב.
עמדתם נגד מדיניותו של רוסאס כלפי הצרפתים הובילה לרדיפתם בידי המסורקה - הזרוע החמושה של רוסאס. איש מהם לא נרצח, אך רבים העדיפו לגלות בשל רדיפתם: הרוב למונטווידאו, והשאר לסנטיאגו דה צ'ילה; ובתור מתנגדים לרוסאס חברו מסיבות מעשיות לגולים האוניטריים.
פלרמו דה סן בניטו.
במהלך השנים 1836–1838 רוסאס רכש שטח אדמה בסביבות בואנוס איירס והחל להקים שם מתחם מגורים עבור עצמו במשך כעשור שכלל בית מידות - הגדול מסוגו בפרובינציה באותם ימים, תעלות מים, אגם מלאכותי, שטח מיוער, פרקים ועוד; ולמקום קרא "פלרמו דה סן בניטו" (Palermo de San Benito) עם השלמת הפרויקט ב-1848.
מקור השם אינו ברור.
מלחמת האזרחים של שנות ה-40.
ביוני 1838 הגיע לבואנוס איירס דומינגו קוז'ן (Domingo Cullen), מבכירי הממשל בפרובינציה של סנטה פה, במטרה לתווך בין רוסאס למפקד הצי הצרפתי; אולם מהר מאוד שינה טעמו והחל לדון עם האדמירל הצרפתי לגבי שיתוף פעולה בין סנטה פה לבינו נגד רוסאס.
תוף כדי כך נפטר מושל סנטה פה ומקורבו של רוסאס עוד מזמן הדחתו של לוואז'ה - אסטניסלאו לופס (Estanislao López) - וקוז'ן מיהר לסנטה פה כדי להיבחר כמושל במקומו.
רוסאס ומושל אנטרה ריוס - פסקל אצ'אגואה (Pascual Echagüe) - לא הכירו בו בתואנה שהוא ספרדי, והובילו להדחתו והחלפתו בחואן פאבלו לופס (Juan Pablo López) - אחיו של המושל המנוח הקודם.
קוז'ן נמלט לסנטיאגו דל אסטרו ומצא מקלט בביתו של המושל חואן פליפה איברה (Juan Felipe Ibarra), ומשם הוא ארגן פלישה לקורדובה של מתנגדי מושל קורדובה - מנואל לופס (Manuel López). הפלישה נכשלה, ואיברה עצר את קוז'ן ושלח אותו לבואנוס איירס, ומשנכנס לתחומה של הפרובינציה - חוסל בידי שלוחיו של רוסאס, ביוני 1839.
עוד קודם לכן, במהלך הקדנציה הקצרצרה שלו כמושל סנטה פה, קוז'ן כרת ברית נגד רוסאס עם מושל קוריינטס חנארו ברון דה אסטרדה (Genaro Berón de Astrada). אסטרדה, מצידו, חתם על ברית עם פרוקטואוסו ריוורה (Fructuoso Rivera) - נשיא אורוגוואי לשעבר ולעתיד ובן בריתם של האוניטרים.
הברית לא החזיקה מעמד, אך אסטרדה הזדרז להכריז מלחמה נגד בואנוס איירס ואנטרה ריוס.
אצ'אגואה - מושל אנטרה ריוס - פלש לקוריינטס, הרס את צבאו של יריבו בקרב פגו לרגו (Pago Largo) ב-31 במרץ 1839 בו אסטרדה עצמו נהרג.
במאי 1839, בתמיכה מדינית וכספית של בואנוס איירס וצבאית של מתנגדי ריוורה, אצ'אגואה פלש לאורוגוואי, הגיע סמוך למונטווידאו, אך הובס בידי ריוורה בקרב קגנצ'ה (Cagancha) ב-29 בדצמבר 1839, כשריוורה שב כבר לכס הנשיאות.
הצי הצרפתי לא השיג הרבה עם הסגר, אך במקביל תמך במתנגדיו של רוסאס ובממשל של ריוורה ששימש כמנהיג על כללי מוסכם של כולם.
משהחלה פלישתו של אצ'אגואה לאורוגוואי, ריוורה החליט לפלוש בתגובה לאנטרה ריוס. הוא פנה למושל קוריינטס פדרו פרה (Pedro Ferré) שהעמיד את צבאו תחת פיקודו; יחד עם זאת - צבא קוריינטס הובס מהר מאוד משניסה לתקוף את סנטה פה.
הפיכת בני החורין מהדרום.
בבואנוס איירס החלה להיווצר אופוזיציה לרוסאס בהנהגתו הצבאית של הקולונל רמון מסה (Ramón Maza), בנו של יו"ר הרשות המחוקקת - מנואל מסה, מקורבו של רוסאס.
בדרום הפרובינציה קמה התארגנות בשם "בני החורין מהדרום" (Libres del Sur) של בעלי חוות לגידול בהמות, שבעקבות הסגר הצרפתי והפגיעה ביצוא - תכננו הפיכה; וההתארגנות התפשטה במהירות.
הם בנו על תמיכתו של לוואז'ה - יריבו של רוסאס שהודח על ידו שנים קודם לכן, ואשר אמור היה לצלוח את ריו דה לה פלאטה ולנחות במפרץ סמבורומבון (Bahía de Samborombón)
התוכנית נכשלה: לוואז'ה שינה את תוכניותיו ופנה לאנטרה ריוס, ורוסאס חיסל את מנואל מסה האב ואת רמון מסה הבן בסוף יוני 1839.
בני החורין מהדרום הובסו בידי פרודנסיו רוסאס (Prudencio Rosas) - אחיו של חואן מנואל רוסאס - בקרב צ'סקומוס (Chascomus) ב-7 בנובמבר 1839, ומנהיגיהם חוסלו או נכלאו או נמלטו.
הקואליציה הצפונית.
לאחר הרצחו של פליפה הרדיה (Felipe Heredia) - מושל טוקומן - ב-16 בנובמבר 1838 האוניטרים בצפון החלו להתארגן ותפסו את השלטון בטוקומן, סלטה, חוחוי וקטמרקה.
רוסאס שחשש שהם ישתלטו על הנשק ששמלח למלחמה נגד בוליביה ופרו, שלח כח צבאי שישתלט עליו קודם, ובראשו הגנרל גרגוריו אראוס דה למדריד (Gregorio Aráoz de Lamadrid) - האוניטריסו שבעשור הקודם נלחם בראש הליגה הפנימית נגד פקונדו קירוגה והובס וגלה למונטווידאו.
האוניטרים הקדימו אותו, השתלטו על הנשק והקימו את הקואליציה הצפונית בראשות מרקו אבז'אנדה (Marco Avellaneda) מטוקומן, אביו של ניקולאס אבז'אנדה - לימים נשיא ארגנטינה. הם ניסו לצרף את חואן פליפה איבארה (Juan Felipe Ibarra) - מושל סנטיאגו דל אסטרו - ואת תומאס בריסואלה (Tomás Brizuela) - מושל לה ריוחה: הראשון סירב ונשאר נאמן לרוסאס, והשני התפתה לאחר שהובטח לו שיקבל את הפיקוד על כוחות הקואליציה.
בסוף 1840 למדריד פלש לקורדובה לאחר שקבוצת ליברלים הדיחה את מנואל לופס (Manuel López) - המושל הפדרלי של קורדובה - ותכננה הפיכות בסן לואיס ובמנדוסה ששתיהן נכשלו בסופו של דבר.
המערכות של לוואז'ה.
חואן לוואזה (Juan Lavalle) פלש לאנטרה ריוס. בקרב הראשון, נגד המושל המקומי פסקואל אצ'גואה ( Pascual Echagüe), הוא ניצח, אך הפסיד בשני, ובעזרת הצי הצרפתי הצליח לחלץ את כוחותיו מאנטרה ריוס ונחת בצפון הפרובינציה של בואנוס איירס. הוא הגיע לקרבת העיר בה שימש כמושל שנים קודם לכן, והמתין שהיא תתמרד ותצטרף אליו.
בניגוד לציפיתיו, העיר נשארה נאמנה לרוסאס, ואילו חייליו של לוואז'ה הם אלו שהחלו לערוק; בשעה שרוסאס ארגן את כוחותיו סביבו.
לוואז'ה החל לסגת משהבין שהוא נמצא בנחיתות מול רוסאס.
הצרפתים שתלו תקוות רבות בלוואז'ה, ויתרו והגיעו להסכם עם רוסאס לגבי הסרת הסגר.
לוואז'ה, ללא סיוע ימי מהצרפתים, כבש את סנטה פה, אך צבאו המשיך להתפורר.
רוסאס שהצליח להיחלץ מהסגר הצרפתי, מינה את אוריבה - נשיא אורוגוואי לשעבר - כמפקד הצבא.
הטרור.
כשהבין שלוואז'ה נמלט, רוסאס פתח במבצע חיסולים: עשרות נרצחו, מאות בתים נבזזו, והרחובות הפכו שוממים.
תומכי האוניטרים נרדפו כמו כל מה שדבק בו צל חשד לאוניטריות, כולל כל מה שהיה בצבעי תכלת ירוק של האוניטרים; והכל נצבע באדום פדרלי: הבתים, הבגדים והמדים.
רוסאס לא ניסה לעצור את הטרור שהפך לספונטני וללא הוראות מפורשות ממנו, ורק משהיה בטוח שיצייתו לו - הורה להפסיק ואיים בסנקציות חמורות נגד מי שיפר את הנחיותיו, והאלימות פסקה בבת אחת.
הטרור של שנת 1840 היה שיאו של השימוש באלימות למטרות פוליטיות בידי רוסאס ותומכיו. חלק מההיסטוריונים טוענים שהשימוש חסר המעצורים בטרור אפיין את כל תקופת שלטונו של רוסאס, ואחרים טוענים שרק את התקופה הזו שנמשכה מספר שבועות, ובכל מקרה לא במשך כל תקופת שלטונו.
בכל מקרה - רוסאס השתמש בטרור פחות כדי לחסל אויבים ויותר כדי לזרוע פחד.
ב-1842 הוא הכריז על עצמו כשליט יחיד בחסדי האל להצלת המולדת.
סוף מלחמת האזרחים.
לוואז'ה, לאחר שנסוג מבואנוס איירס לסנטה פה, נסוג משם לקורדובה, והובס שם בקרב קבראצ'ו הראדו (Quebracho Herrado) ב-28 בנובמבר 1840 בידי מנואל אוריבה (Manuel Oribe) - נשיא אורוגוואי לשעבר וכעת מפקד הצבא הפדרלי.
לוואז'ה נאלץ לסגת לטוקומן, שם הצטרף לזמן קצר ללמדריד - המפקד האוניטרי שחצה את הקווים פעמיים: הצטרף לרוסאס אך שב למחנה האוניטרי.
למדריד הפנה את כוחותיו לקוז'ו, הם ניצחו בקרב אנגקו (Angaco) בסן חואן ב-16 באוגוסט 1841, אך הובס מייד לאחר מכן בקרב צקריז'ה (Chacarilla) ב-18 באוגוסט 1841. מפקד הכח - מריינו אצ'ה (Mariano Acha) - הוצא להורג לאחר מכן בידי המנצחים.
למדריד עצמו התמנה למושל מנדוסה, אך זמן קצר לאחר מכן הובס בקרב רודאו דל מדיו (Rodeo del Medio) ב-24 בספטמבר 1841, והוא יחד עם אלו ששרדו - נמלט לצ'ילה.
לוואז'ה עצמו לא המשיך לקוז'ו עם למדריד אלא המתין בטוקומן לאוריבה הפדרלי שהביס אותו בקורדובה, וניגף שוב בקרב פמאיז'ה (Famaillá) בספטמבר 1841. בן בריתו מרקו אבז'נדה חוסל, ולוואז'ה עצמו שנמלט לחוחוי נהרג שם מירי תועה, ונקבר בפוטוסי שבבוליביה, אליה נמלטו אחרוני האוניטרים מהצפון.
ההצלחה האירה פנים לאוניטרים דווקא בקוריינטס בה הגנרל חוסה מריה פס (José María Paz) הביס וחיסל את צבאו של מושל אנטר ריוס - פסקואל אצ'גואה (Pascual Echagüe) - בקרב קאגואסו (Caaguazú) ב-28 בנובמבר 1841.
משם הוא פלש לאנטרה ריוס במקביל לפרוקטואוסו ריוורה (Fructuoso Rivera) שהגיע מאורוגוואי, והתמנה למושל; אך סכסוך עם פדרו פרה (Pedro Ferré) - מושל קוריינטס - אילץ אותו להימלט ולהשאיר את כוחותיו תחת פיקודו של ריוורה.