הסבר אפשרי להבדלים במספרים המופיעים במקורות הראשוניים השונים ביחס לגודלו של הצבא הסלאוקי, יכול להימצא בכך, שהמספרים המופיעים בספרי המקבים כוללים גם את אנשי השירותים של הצבא (נושאי כלים, טבחים, מתקני ציוד וכו') ואת שיירת המטען שלו, מה שמכונה בצבאות מודרניים "דרגי העורף". אולם בצבא הסלאוקי, נלווי המחנה (שכללו, בין השאר, גם סוחרים למיניהם, זונות וכו') לא נחשבו חלק אינטגרלי מהכוח הצבאי. אופן הצגת הכוח הסלאוקי בספרי המכבים הוא מפורט וברור וכולל חלוקה לפרשים, רגלים ולעיתים פילים. מכאן עולה כי אנשי השירותים לא נכללו, ככל הנראה, בספירה זו.
באשר לכוחות המורדים היהודיים, המספרים המופיעים בספרי המכבים נעים בין 3,000 איש בסופו של המרד לבין מקסימום של 10,000 לוחמים בקרב בית צור. זהו המקור היחיד לנתונים אלו. בשונה מכוחות הצבא הסלאוקי, אשר תועדו במקורות אחרים, לא ניתן למצוא במקורות תיעוד נוסף ביחס לגודלו של צבא המורדים באותה התקופה.
המחקר ההיסטורי המודרני, מנסה להצליב בין המספרים המופיעים במקורות הראשוניים ביחס לגודלם של הצבאות היריבים, לבין הערכות לגבי פוטנציאל גיוס כוח האדם של כל אחד מהם, תוואי השטח הגאוגרפי המופיע בתיאורי הקרבות, ומספרי האבדות המופיעים במקורות הראשוניים, על מנת להעריך את גודלם של הכוחות היריבים, שהשתתפו בכל קרב במהלך המרד. מהצלבות אלו עולה כי ברוב הקרבות גודלו של הצבא הסלאוקי עלה על גודלו של צבאו של יהודה המכבי.
קרבות מעלה לבונה ובית חורון.
על קרבות אלו אין נתונים מספריים מדויקים בספרי המכבים אודות גודלו של הצבא הסלאוקי. עם זאת, הצבא הסלאוקי מתואר במונחים כמו: "חיל גדול", "ויפלו חללים רבים", "חיל חטאים כבד", ואילו הכוחות היהודים מתוארים במילים "אנשים מעטים". כמו כן, מוסיף ספר מקבים א' אודות העזרה מאלוהי ישראל שבזכותה יבוא הניצחון ולא בזכות עוצמתו של הכח הצבאי. מספר ההרוגים הסלאוקים בקרב בית חורון המופיע הן בספר מקבים א' והן אצל יוסף בן מתתיהו, עומד על 800 חיילים. על בסיס מספר זה ניתן להעריך כי גודלו של הצבא הסלאוקי לא עלה על 8,000-10,000. לפי תיאור הקרב, צבאו של יהודה המכבי תקף את הצבא הסלאוקי מהמארב, כשהאחרונים נמצאו בשטח נחות (מעבר הררי צר, שנשלט מההרים סביבו), ולכן פוטנציאל ההרוגים של הצד הסלאוקי היה גבוה במיוחד.
בתיאור ההכנות למרד, מוזכר בספר מקבים ב' המספר 6,000 איש כמשקף את גודלו של צבא המורדים. מכיוון שבידי החוקרים אין מקורות ראשוניים אחרים, הנוקבים במספרים שונים ביחס לגודל צבא המורדים בשלב הפתיחה של המרד, הם נוטים לקבלו, לפחות כהערכה מינימלית.
קרב אמאוס.
בספר מקבים א' מופיע סדר הכוחות של הצבא הסלאוקי שנשלח לדכא את המרד ביהודה והשתתף בקרב זה: . כלומר, 40,000 רגלים ו-7,000 פרשים. באותו מקור נכתב, שהכוח שיצא עם המלך אנטיוכוס למסע המלחמה בחלקים המזרחיים של האימפריה, כלל כמחצית מהצבא הסלאוקי (מחצית כוחו של הצבא הסלאוקי בחלק המערבי של האימפריה). בהמשך, בתיאור הקרב עצמו, נכתב שמפקד הכוח הסלאוקי, גורגיאס, שלח כוח מובחר, שכלל 5,000 רגלים ו-1,000 פרשים, למסע לילי, במטרה לתקוף בהפתעה את מחנה המורדים. אולם מאותו תיאור עולה, שמדובר היה רק בחלק מצבאו, ושרוב כוחו נשאר במחנה באמאוס.
בספר ספר מקבים ב', מופיע מספר שונה לגמרי ביחס לגודל צבאו של גורגיאס : . כלומר, הצבא הסלאוקי כלל כ-20 אלף איש בסך הכל. נתון זה סביר יותר מהמספר המופיע במקבים א', שכן כפי שנאמר למעלה, לפחות מחצית כוחו של הצבא הסלאוקי התלווה אל המלך אנטיוכוס במסע המלחמה שלו במזרח.
החוקרים חלוקים בדעתם באשר לגודל הצבא הסלאוקי; לדעת בצלאל בר כוכבא, המסתמך על הנתון המופיע במקבים א' ביחס לגודל הכוח שגורגיאס לקח עימו למסע הלילי למחנה צבא המורדים, הוא כלל 6,000 לוחמים בלבד, וייתכן שגם מספר זה הוא מוגזם. חוקרים אחרים נוטים לקבל את המספר המופיע בספר מקבים ב', לפיו גודלו של הצבא הסלאוקי עמד על 20,000 חיל. ביחס לגודלו של צבא המורדים, בספר מקבים א' מוזכר כוח המונה 3,000 איש. על פי מקבים א', יהודה המכבי שחרר חלק ניכר מצבאו לפני פתיחת הקרב, באומרו: . סיפור זה דומה לסיפור מספר שופטים בדבר גדעון השופט, ששחרר כמעט את כל צבאו לפני הקרב נגד המדיינים.
רוב החוקרים נוטים להעריך כי גודלו של צבא המורדים עמד על כ-6,000, בשל הקרבה לקרב הקודם וההערכה כי המספר 3,000, המופיע בספר מקבים א' לא מתייחס לכלל הצבא אלא רק לגרעין הקשה שלו, "גיבורי חיל". בצלאל בר כוכבא מעריך כי בקרב אמאוס, צבא המורדים היה שווה בכוחו לצבא הסלאוקי, ואולי אף נהנה מיתרון מספרי עליו, אך לא ברור על מה הוא מסתמך.
קרב בית צור.
למסע הראשון לבית צור, שהחל טרם מותו של אנטיוכוס הרביעי, מייחס ספר מקבים א' 60,000 רגלים ו-5,000 פרשים לצבא הסלוקי. לעומת זאת, בספר מקבים ב' מדווח על 80,000 רגלים ואלפי פרשים. יוסף בן מתתיהו מתאר היקפו של הצבא הסלאוקי כ-"חיל של חמשים אלף רגלי וכחמשת אלפים פרשים ושמונים פילים". בן מתתיהו מבסס את דבריו, ככל הנראה, על כתביו של ניקולאוס איש דמשק.
בקרב זה מוזכר המספר הגדול ביותר של לוחמים יהודים על פי ספרי המכבים, שעומד על 10,000 איש. היסטוריונים מעריכים כי בעקבות ההצלחות בקרבות הקודמים גדל המספר באופן הדרגתי וזהו נתון מהימן, לפחות כהערכה מינימלית. ההערכה לגבי גודלו של הצבא הסלאוקי מתבססת על תיאור הקרב, ממנו עולה כי הצבא הסלואקי היה גדול פי כמה מכוחות המורדים. עם זאת, כוחו המקסימלי של צבא זה באותה עת (ראה לעיל) עמד על כ-40,000.
קרב בית זכריה.
הקרב בבית זכריה היה הראשון אליו הגיעו כוחות גדולים של הצבא הסלאוקי, שכללו, בנוסף לרגלים ולפרשים, עשרות פילים. בספר מקבים א' מוזכרים מספרי כוחות הצבא הסלאוקי בקרב זה: . כלומר, 100,000 רגלים, 20,000 פרשים ו-32 פילים. בספר מקבים ב', מוזכרים מספרים דומים: . כלומר, 110,000 רגלים ו- 5,300 פרשים ו-22 פילים. הערכת החוקרים היא כי כוח זה אכן היה גדול, אך המספרים הנמסרים בספרי המכבים מוגזמים.
באשר לגודלו של הצבא היהודי, ניתנת על ידי בצלאל בר כוכבא הערכה זהירה, כי הוא דומה לגודל הצבא בקרב בבית צור.
קרב כפר שלמא.
בשני הקרבות בהם לחם המצביא הסלאוקי ניקנור, השתתפו, ככל הנראה כוחות מעטים של הצבא הסלאוקי. זאת, בשל העובדה כי רוב הכוח הצבאי היה נתון בשעה זו לפתרון בעיית מרד טימארכוס במזרח. בספר מקבים א' אין כל ציון למספר הלוחמים הסלאוקים בקרב, עם זאת, ניתנת בספר הערכה לסלאוקים כ"צבא גדול" ומספר נופליהם בקרב עומד על 500 איש. בספר מקבים ב' אין כלל התייחסות לקרב זה. מיכאל אבי יונה מניח כי יחסי הכוחות בקרב זה היו דומים, מה שהקנה ליהודה המכבי את היכולת לנצח, איתן אבישר מעריך כי נוכח תיאור הקרב ומספר ההרוגים בקֵרֵב הסלאוקים, כח זה מנה כ-4,000 לוחמים. ההערכה כי בקרב זה השתתפו לפחות כ-3,000 לוחמים יהודים מסתמכת על הנתון הנמסר בספר מקבים א' על הקרב בחדשה, הנערך שבועות אחדים לאחר הקרב בכפר שלמא.
קרב חדשה.
בספר מקבים ב' מצוין כי נהרגו סלאוקים, כאשר מספר הלוחמים היהודים שהשתתף בקרב לא נמסר. בספר מקבים א' מצוין בקרב זה מספרו של הכוח היהודי שעמד על 3,000 לוחמים. על פי יוסף בן מתתיהו, כ-2,000 לוחמים יהודים השתתפו בקרב ו-9,000 לוחמים סלאוקים. עם זאת, בשל סיבות הקשורות למהלך הקרב ולתוואי השטח במקום, ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם באשר לגודלם של הצבאות. באשר לצבא המורדים, חלקם נוטים לקבל את גרסת מקבים א', וחלקם טוענים שכוחו של הצבא היהודי היה גדול בהרבה. באשר לצבא הסלאוקי, ברור כי הנתון במקבים ב' אינו משקף את המציאות. מיכאל אבי יונה נוטה לקבל את גרסתו של יוסף בן מתתיהו, איתן אבישר טוען שכוחו של הצבא הסלאוקי עמד על כ-16,000 בקרב זה, והניצחון של המכבים הושג בזכות גורם ההפתעה בקרב.
קרב אלעשה.
בספר מקבים א' מוזכרים מספרי כוחות הצבא הסלאוקי בקרב זה: . כלומר, בקרב זה השתתפו 20,000 רגלים ו-2,000 פרשים. מספר זה עולה בקנה אחד עם שאר האומדנים; הקרב נערך בשנת 160 לפנה"ס, לאחר דיכוי מרד טימארכוס, עובדה שאפשרה להפנות כח רב יחסית לטובתו. כמו כן, נוכח התבוסה שנחל ניקנור, המצביא הקודם, באקכידס, מפקד הצבא החדש אשר היה בכיר ממנו בדרגה, יכול לגייס כח נוסף. כמו כן, ייתכן כי הברית בין יהודה המכבי ורומא שנכרתה זמן קצר לפני כן, יצרה סיכוי קלוש בו הרומאים יחלצו לעזרת המכבים. אי לכך נוצר מצב בו המלך לא רצה לקחת סיכון, אפילו קטן, ולהגיע עם כח צבאי מצומצם. עם זאת, אל מול המספר הנמוך (יחסית) שהציג ספר מקבים א' לצבא הסלאוקי, הוא מציין כי מולם עמדו 800 לוחמים יהודים, לאחר ש-2,200 ברחו לפני פרוץ הקרב. ברור כי קרב של 800 מול 22,000 לא היה יכול להתרחש בדרך בה הוא מתואר, גם אם אותם 800 היו מוכנים להתייצב מלכתחילה לקרב אבוד זה. בצלאל בר כוכבא מסביר את המספר הנמוך במקורות וטוען שכוחם של היהודים הומעט בהרבה משתי סיבות; הראשונה היא על מנת לרכך את עוצמת ההפסד והאדרת מותו של יהודה המכבי בקרב. השנייה מכוונת להסביר מדוע במקרה הזה לא הגיע הסיוע הסמוי מן השמיים – מדובר במקרה בלתי אפשרי לניצחון, וסיוע שכזה היה יוצר נס גלוי, תופעה העומדת בסתירה לרוח ספר מקבים א', בו יד האלוהים הנעלמה המסייעת לכל אורך הדרך. באשר לכוחות צבא המורדים, בר כוכבא מעריך כי בקרב הגיעו לגודלו המקסימלי של הצבא בעת הזו, שעמד על כ-22,000, לעומת חוקרים אחרים, המעריכים כי 800 (או 3,000 כפי שנמסר במקבים א' בתחילת ההערכות לקרב) הן הערכות מצומצמות וגודלו של צבא המורדים עלה על מספרים אלו, אך 22,000 זו הערכה מופרזת.