קיולי גדלה בדרום אוסטרליה. הוריה עודדו אותה להתעסק במדע, והיא הושפעה מהמורה שלה לפיזיקה בבית הספר התיכון ומהשתתפותה במחנה צפיית כוכבים בבית הספר. כל אלו הביאו אותה להתעניין בנושאי האסטרונומיה.
דרכה האקדמית.
לאחר בית הספר, נרשמה ללימודי תואר ראשון במדע באוניברסיטת אדלייד וסיימה את התואר באסטרופיזיקה.
מאוחר יותר עברה להתגורר בקנברה על מנת להמשיך לדוקטורט באסטרופיזיקה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, וקיבלה את תואר הדוקטור שלה בשנת 2002. בשנת 2001 שהתה למשך תקופה כחוקרת אורחת באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. באותו זמן היוותה שותפה לכתיבת מאמר בכתב העת בשם "Theoretical Modeling of Starburst Galaxies", אשר מהווה כמאמר הכי מצוטט מבין המאמרים שכתבה.
אחרי שהשלימה את הדוקטורט, עברה קיולי ל בבוסטון כעמיתה בו, וחקרה את התפתחותם של כוכבים ובין מנחיה נכללה האסטרופיזיקאית האמריקאית .
בשנת 2004 הפכה לעמיתת מחקר במרכז המפעיל את טלסקופ החלל האבל. בשנת 2005, המשיכה את עבודתה במכון לאסטרונומיה באוניברסיטת הוואי.
באחד מהמחקרים שביצעה כחלק מקבוצה של כמה חוקרים השתמשה קיולי בניתוחים מחודשים של תמונה שצילם טלסקופ החלל האבל. מטרתם של השימושים המחודשים בצילומים אלו הייתה להצליח לחקור גלקסיה ספירלית במרחק 9.3 מיליארד שנות אור מכדור הארץ. בשל מרחקה הרב של הגלקסייה הזו מאיתנו, היא גלקסיה שגילה הרבה יותר צעיר משל הגלקסייה שלנו (בעת צילומה, התקבלה תמונת הגלקסייה לפני 9.3 מיליארד שנים, ובשלב זה ביקום, גלקסיות ספירליות היו צעירות הרבה יותר מהמצב שלהן כיום). בזכות המידע שהצליחו לאסוף על גלקסייה זו, הם הגיעו למסקנה על האבולוציה הכימית שלה והצליחו להבין את מקורה. הם הגיעו לתגלית זו לאור העובדה שלמשל, רמת ההימצאות של חמצן באזוריה המרכזיים, הייתה גבוהה בהרבה מבחלקים האחרים של זרועותיה וכך גם היה עם הימצאותם של יסודות מתכתיים. היות שמדובר בגלקסייה ספירלית צעירה, זה מעיד שבשלביה הראשונים של גלקסייה כזו, האבולוציה הכימית מתחילה במרכז.
בשנת 2011, חזרה קיולי לאוסטרליה כפרופסור בבית הספר לאסטרונומיה ולאסטרופיזיקה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
מחקרים והוקרה.
בשנת 2005 החלה לעבוד במצפה הכוכבים קק שבמאונה קיאה, וניתחה נתונים על חמצן בגלקסיה זו ובאחרות סוג זה בגילאים שונים, ובכך למעשה ניתן להבין את האבולוציה של גלקסיות מסוג זה. על המחקר הזה, זכתה בשנת 2005 בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה.
בשנת 2008 זכתה להכרה נוספת על עבודה, כאשר זכתה ב. הפרס הוענק לה על יד , וניתן לה על מחקרה "שהציג כיצד המאפיינים של גלקסיה תלויים בפרק הזמן שעבר מאז שנוצרה". בעבודתה בחנה את השונות בין גלקסיות ישנות וחדשות, כולל את רמת הימצאות החמצן בהן, את קצב היווצרות הכוכבים בהן, ואת מאפייני המרכז של כל אחת מהן. לאחר שבחנה את השונות בגלקסיות הללו בגילאים השונים הצליחו להראות את התלות בין מאפייני הגלקסייה לגילה.
בשנת 2014, נבחרה קיולי כחברה באקדמיה האוסטרלית למדע.
היא נבחרה להנחות בשנת 2018 את הרצאת הארלי ווד, אירוע שנתי של האגודה האוסטרלית לאסטרונומיה, נושא ההרצאה שהעבירה היה חמצן וכוכבים.
בשנת 2020 זכתה ב על עבודתה ששילבה מודלים תאורטיים ותצפיות אסטרונומיות שהשפיעו מאוד על הבנתינו על דרך התפתחותן והיווצרותן של גלקסיות ב-12 מיליארד השנים האחרונות.
תרומתה למחקר באסטרונומיה באוסטרליה.
קיולי הייתה ממקימי המרכז האוסטרלי למצוינות במחקר אסטרונומי בהר סטרומלו, והיא מהווה מראשיו.
חיים אישיים.
בשנת 2001, נישאה קיולי לבעלה ראובן בקנברה, זמן קצר לפני שעברו לבוסטון. לשניים שני ילדים, בן שנולד ב-2008 ובת שנולדה ב-2011, שניהם נולדו בזמן שעבדה והתגוררה בהוואי.
דליה דרבישייר
דליה אן דרבישייר (באנגלית: Delia Ann Derbyshire; 5 במאי 1937 – 3 ביולי 2001) הייתה מלחינת מוזיקה אלקטרונית בריטית. דרבישייר הייתה חלוצה בתחומה, ועבדה עם ה-BBC ביחידת אפקטי הסאונד. היא עבדה עם התאגיד משנות השישים עד תחילת שנות השבעים. במהלך הזמן הזה, דרבישייר הלחינה עבור התאגיד כ-200 תוכניות. הבולטת ביותר מתוכן היא סדרת המדע הבדיוני הבריטית דוקטור הו. דרבישייר הלחינה את שיר הפתיחה של תוכנית זו. היא כונתה "הגיבורה שלא שובחה של המוזיקה האלקטרונית הבריטית".
דרבישייר היוותה מקור השראה לאמנים רבים, ביניהם אפקס טווין ו-The Chemical Brothers.
ביוגרפיה.
דליה דרבישייר נולדה בקובנטרי שבמערב בריטניה, בתם של אמה ואדוארד דרבישייר. הייתה לה אחות אחת, שנפטרה בגיל צעיר. אביה עבד בגימור מתכות.
בשנת 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, על מנת להיות בטוחה יותר היא עברה לפרסטון, היכן שרוב משפחתה המורחבת התגוררה.
דרבישייר הייתה נבונה מאוד וכבר בגיל 4, לימדה את חבריה לכיתה קרוא וכתוב. למרות זאת, לפי דבריה, עבודתה ברדיו הייתה מקור חינוכה. היא נמשכה למוזיקה כבר מגיל צעיר. בילדותה היא רצתה ללמוד לנגן על כלי נגינה, ובגיל 8 הוריה קנו לה פסנתר. היא התמקצעה בנגינה, ונכחה במספר תחרויות בצעירותה.
דרבישייר למדה בבית הספר "גבעת הבר" (Barr's Hill School) בין השנים 1948 ל־1956.
בשנת 1956, התקבלה לאוניברסיטת אוקספורד ולקיימברידג', ללימודי מתמטיקה. ההישג מרשים ביותר, בהתחשב בעובדה שבתקופה זו רק אחת מעשרה תלמידים הייתה אישה. נוסף על כך, היא זכתה במלגה ללמידת מתמטיקה בגירטון קולג' השייכת לקיימברידג'.
לבסוף דרבישייר החליטה ללמוד בגירטון בין השנים 1956 ל 1959. היא למדה מתמטיקה במשך שנה, ולאחר מכן אושרה לעבור למסלול מוזיקה. לאחר שנתיים, דרבישייר סיימה תואר שני, המורכב חלקית מלימודי מתמטיקה וחלקית ממוזיקה (היא התמחתה בהיסטוריה של המוזיקה מימי הביניים ומהתקופה המודרנית).
דרבישייר פנתה ללשכת המשרות באוניברסיטה ואמרה שהיא מעוניינת בעבודה הכוללת סאונד, מוזיקה ואקוסטיקה. הם ייעצו לה לבחור עבודה בעזרה לחירשים או במדידת עומק באמצעות צליל. בסופו של דבר, היא הגישה בקשה לעבוד בדקה (חברת תקליטים), אבל נאמר לה שחברה זו לא מעסיקה נשים.
ביוני 1959 עברה דליה דרבישייר לז'נבה, שווייץ. היא לימדה פסנתר את ילדי הקונסול הבריטי, ומתמטיקה את ילדי דיפלומטים קנדיים ודרום אמריקאים. בעודה שוהה בז'נבה, היא החלה לעבוד עם איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי - סוכנות של האו"ם העוסקת ברדיו ובנושאי טלקומוניקציה אחרים ברמה בינלאומית.
בשנת 1960 היא חזרה לקובנטרי, ושם לימדה בבית ספר יסודי. לאחר מכן היא עברה ללונדון, ובמהלך כחצי שנה עבדה כעוזרת מחלקת קידום של יוצרי מוזיקה בחברת ההוצאה לאור "".
עבודתה ב-BBC.
בנובמבר 1960 הצטרפה ל - BBC כעוזרת מנהלת אולפן ועבדה ב "Record Review", תוכנית מגזינים בה סקרו המבקרים הקלטות של מוזיקה קלאסית. לאחר זמן מה, היא שמעה על "בית המלאכה הרדיופוני של ה-BBC" ("BBC Radiophonic Workshop"), שלוחה של ה-BBC שמטרתה ליצור אפקטי סאונד למען רדיו וטלוויזיה, והחליטה ששם היא מעוניינת לעבוד. הדבר התקבל בתמיהה מסוימת על ידי ראשי המחלקות בתפעול התוכנית המרכזית, כי בדרך כלל אנשים "הוקצו" לבית המלאכה. לבסוף, באפריל 1962, היא התקבלה לעבוד במקום ועבדה שם במשך 11 שנים. בזמן הזה, היא יצרה מוזיקה וסאונדים עבור כ־200 תוכניות רדיו וטלוויזיה.
העבודה המפורסמת ביותר שלה הייתה מנגינה אלקטרונית שהיא יצרה בתחילת דרכה, ב-1963. זו הייתה המנגינה האלקטרונית הראשונה שהושמעה בטלוויזיה. המנגינה הולחנה על ידי רון גריינר למען מנגינת הפתיחה של תוכנית המדע הבדיוני דוקטור הו, ונוצרה, בעזרת חיבור ייחודי של אפקטי סאונד, על ידיה. כאשר גריינר שמע את התוצאה, תגובתו הייתה "באמת כתבתי את זה?" דרבישייר ענתה לו "את הרוב". הגיע לה לפחות חצי מהקרדיט, ועם זאת, היא לא זכתה לקבלו. באותה התקופה, ה-BBC העדיפו לשמור את עובדיהם אנונימיים ולא מוכרים. היא לא זכתה לקרדיט על עבודותיה על המסך עד לספיישל יום השנה ה-50 של דוקטור הו, . העיבוד המקורי של דרבישייר שימש כשיר הפתיחה המרכזי של הסדרה לשבע עשרה העונות הראשונות שלה, בין השנים 1963 עד 1980. דרבישייר הלחינה מוזיקה לתוכניות נוספות ששודרו ב-BBC, כגון "הינומות כחולות", "חולות זהובים" ו"מצב דליאן".
אולפנים וארגונים נוספים בהם עבדה.
Unit Delta Plus.
"Unit Delta Plus" היה ארגון שהוקם ב־1966 על ידי דליה דרבישייר, , ו. מטרת ארגון זה הייתה ליצור מוזיקה אלקטרונית ולקדם את השימוש בה בטלוויזיה, בקולנוע ובפרסום. הם הציגו את המוזיקה שלהם בכמה פסטיבלים למוזיקה אלקטרונית. בשנת 1967, הארגון התפרק.
אולפן קליידופון (Kaleidophon studio).
בשנות השישים המאוחרות, דרבישייר יצרה ביחד עם בראין הודגסון ודייוויד וורהאוס את "אולפן קליידופון". האולפן הפיק מוזיקה אלקטרונית למגוון בתי קולנוע בלונדון. בשנת 1968 הפיקו ויצרו השלושה בסטודיו את אלבומם הראשון כלהקה . הופעת הבכורה שלהם, An Electric Storm"", נחשבת לאלבום חשוב ומשפיע בפיתוח המוזיקה האלקטרונית. לאחר מכן, דרבישייר והודגסטון עזבו את הקבוצה, והאלבומים הבאים של white" noise" היו פרויקטים יחידניים של וורהאוס.
חיים אישיים.
בשנת 1974 דרבישייר התחתנה עם דוד האנטר. מערכת היחסים הייתה קצרה ולא מוצלחת, ומעט מאוד ידוע עליו. עם זאת, הם לא התגרשו. בשנת 1978 היא הכירה את קלייב בלקברן; הוא נשאר בן הזוג שלה להמשך חייה.
בשנותיה האחרונות היא חזרה לעבוד מעט במוזיקה, הלחינה צלילים שהיוו בסיס למוזיקה של פיט קבר. בשנותיה האחרונות סבלה מאלכוהוליזם כרוני. היא נפטרה עקב אי-ספיקת כליות, בגיל 64, בשנת 2001.
מרי רוס קלברט