הממצא מהתקופה הממלוכית הוא דל יחסית ומיוצג בעיקר בחרסים, מטבעות, כלי משחק עשויים זכוכית, תכשיטים ושרידי בנייה. כמות גדולה של שבירי צמידי זכוכית מתחלקת בין התקופה הזו לתקופה העותמאנית.
התקופה העותמאנית מיוצגת היטב במצאי, ומשקפת גם את עבודות השיפוץ שנעשו בידי השליטים העותמאניים בכיפת הסלע ובמסגד אל-אקצא. דוגמה אחת היא המוני שרידי אריחי הקיר המזוגגים ששימשו לחיפוי הקירות החיצוניים של כיפת הסלע החל מהמאה ה-16.
התגלו תריסר חותמות מהתקופה העותמאנית, אחד מהם נושא את שמו של "השיח' עבד אל-פתאח אל-תמימי"' שחי במאה ה-18 ושימש כסגן המופתי של ירושלים וכקאדי ברמלה, עזה ושכם.
מאות רבות של שברי מקטרות תוארכו לתקופה העותמאנית וכן התגלו פריטי נשק - כדורי רובה מעופרת וברזל, רסיסי פגזים ומספר מצתי חלמיש.
ממלחמת העולם הראשונה והלאה (1917–1999).
ממצאי התקופה המודרנית הם רבים וכוללים בעיקר שברי קרמיקה, חרסינה ורעפים מודרניים, מטבעות שהיו הילך חוקי בתקופת המנדט הבריטי, הירדנית והישראלית ומחצלות תפילה, פריטי לבוש, כולל סמלים ותגים צבאיים ומגוון כלי נשק. לקראת יום ירושלים של שנת 2017, חשפו אנשי הפרויקט ממצאים הקשורים למלחמת ששת הימים.
ביקורת של הוואקף וארכיאולוגים.
לטענת יוסוף נאצ'ה, ראש מחלקת הארכיאולוגיה של הווקף, הממצאים של ברקאי הם חסרי ערך מכיוון שהם לא התגלו בזמן חפירה, ונותק הקשר בינם לבין השכבה הארכיאולוגית הקרקעית המקורית שלהם. הוא אישית לא נכח בעת שהממצאים מובלים ממקומם והקשר נהרס, אך לדבריו עמיתיו הארכיאולוגים בחנו את הממצאים, והם סבורים שהישראלים הפריזו בערכם של החפצים שנמצאו. לדבריו, ברקאי הגיע למסקנות שאינן נכונות, כי הוא ניסה להוכיח שהקשרים היהודיים להר הבית הם עתיקים וחזקים יותר מאלה של הפלסטינים.
הארכיאולוג דן בהט טען שהממצאים היו בשכבת מילוי ולכן קשה להפיק מהם כרונולוגיה משמעותית. הארכיאולוג מאיר בן דב טען שייתכן שחלק מהממצאים הגיעו ממקורות נוספים בסביבה ולא רק מהר הבית.
פרוייקט סינון עפר הר הבית
טריטוריאליסטים
נסים קורקידי
נסים גרשון קורקידי (ברגאמה, האימפריה העות'מאנית, 1872 - תל אביב, 30 באוקטובר 1937) סוחר, חזן ואיש ציבור ממייסדי תל אביב. נודע בכישורי הגישור שלו וכונה "חכם", על אף שהיה רב מוסמך, סירב לעסוק ברבנות כמקצוע.
תולדות חייו.
אביו של נסים, הרב אברהם קורקידי, היה רב הקהילה בעיר ברגאמה, הסמוכה לאיזמיר, מחבר הספר "וייקח אברהם". בשנת 1881 עלתה המשפחה והשתקעה בירושלים, נסים למד בתלמוד תורה "דורש ציון" ולאחר מכן בישיבת תפארת ירושלים.
בשנת 1889 נישא לרחל לוי היפואית, בתו של הסוחר נחום ריזו לוי, והזוג עבר להתגורר ביפו כיוון שקורקידי סבר ששם המתיחות בין אשכנזים וספרדים פחותה מאשר בירושלים. ביפו פעל קורקידי לאיחוד ועדי שתי העדות והצליח להשפיע על ועד הקהילה הספרדי שיצטרף לוועד האשכנזי ליצירת ועד משותף ליהודי העיר. היה זה ועד דמוקרטי ששפתו עברית (עובדות עליהן העיר הסופר ש. בן ציון: "מופתים הם אשר לא נראו עוד בארץ אלא ביפו בלבד"). קורקידי היה גם חבר בוועד בית החולים שער ציון, בית החולים היהודי הראשון ביפו, חבר לשכת המסחר וחבר הנהלת חברה קדישא בעיר, כן היה חבר מועצת העיר יפו בין השנים 1910–1913.
לזוג נולדו שלושה בנים ובת בביתם ברחוב ד"ר שטיין בנווה צדק: פורטונה (1890–1973), אברהם (1894–1954), נחום (1899–1978) ויעקב (נולד בשנת 1905 ונפטר בהיותו פעוט).
בשנת 1909 היו נסים ורחל קורקידי חברים באגודת אחוזת בית ונמנו על 66 משפחות המייסדים של תל אביב. בהגרלת המגרשים לאחוזת בית הגרילו את המגרש בשדרות רוטשילד 8, אך לא בנו בו את ביתם.
בין היתר נודע קורקידי בגישתו לגבי העסקת פועלים ערבים. לדידו, בניגוד לדעת פועלי העלייה השנייה, אין להתעקש על עבודה עברית אלא יש לשתף גם את השכן הערבי בשפע העבודה שהביא המפעל הציוני לארץ ישראל.
בעת מלחמת העולם הראשונה פעל קורקידי לרכישת חיטה מסוחרים ואיכרים ערבים והזין את יושבי תל אביב. הוא היה חבר "ועד ההגירה" שהסדיר במידת מה את העזרה לגולי תל אביב, משום שהיה אזרח האימפריה העות'מאנית ולא נתין זר, כמו רוב יהודי העיר.
בסוף המלחמה, קורקידי אולץ לעזוב את מקומו ביפו ולעבור לטבריה עם משפחתו, ושם הם התגוררו זמן-מה אצל משפחת הרב אבולעפיה, אשר היה אחד הרבנים החשובים בטבריה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה המשיך בפעילות ציבורית. היה מבין מייסדי בנק קופת עם ושכונת "בית וגן" (לימים בת ים).
קורקידי היה במשך שנים רבות חזן בכמה בתי כנסת שכבר לא קיימים וכמו כן בבית הכנסת אוהל מועד, ועמד משנת 1927 בראש בית הספר לחזונת "פרחי כהונה", שהוקם על ידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל ועל ידי כך היה בין התורמים להשלטת נוסח התפילה והלחן ה"ספרדי-ירושלמי" בקרב בתי הכנסת של עדות המזרח.
נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
אייר ג'ורדן
אייר ג'ורדן הוא מותג אמריקאי שמייצר נעלי כדורסל וביגוד אתלטי על ידי חברת נייקי. אייר ג'ורדן, שנוסדה בשיקגו, הוקמה עבור שחקן הכדורסל מייקל ג'ורדן בתקופתו בשיקגו בולס. נעלי ההתעמלות המקוריות יוצרו עבור מייקל ג'ורדן בסוף 1984, וב-1 באפריל 1985 שווקו לציבור הרחב.
היסטוריה.
בשנת 1984 מצאה עצמה חברת "נייקי" בקשיים בשוק הלבשת הספורט. אחת הבעיות העיקריות שהחברה נתקלה בה הייתה שהיא לא הצליחה למכור את מוצריה בעולם הכדורסל. ההצלחה ממנה נהנתה החברה בשנים הקודמות דעכה, והיא החלה לחפש דרכים לחדור לשווקים חדשים. באותה עת נבחר מייקל ג'ורדן למקום השלישי בדראפט ה-NBA על ידי שיקגו בולס. החברה החליטה להחתים את השחקן על חוזה פרסום בסך 2.5 מיליון דולר לתקופה של חמש שנים.
ג'ורדן הפך לאחד השחקנים הבולטים בליגה כבר בימיו הראשונים ו"נייקי" ניצלה את ההצלחה כדי להוציא דגם חדש של נעליים: "אייר ג'ורדן", הקרוי על שמו. הנעליים הביאו למהפכה בשוק נעלי הספורט. לפני הוצאת נעלי "אייר ג'ורדן" היו מרבית הנעליים בשוק בצבע לבן אחיד. נעלי ה"אייר ג'ורדן" לעומת זאת היו בצבע שחור-אדום עז ויצאו כנגד מוסכמה זו. ליגת ה-NBA אסרה על שחקניה לנעול את הנעליים במשחקים רשמיים עקב צבען החריג. למרות זאת, ג'ורדן שיחק איתן וספג קנסות של עד חמשת אלפים דולר בכל פעם שעשה זאת. "נייקי" שילמה את הקנסות על מנת שג'ורדן ימשיך לנעול אותן, והנעליים יישארו בעין הציבור.
המחלוקת, בשילוב עם הצלחתו הגדולה של ג'ורדן כשחקן בליגה באותה שנה, הביאו לכך שהנעליים הפכו למותג מוכר. שיווק הנעל נחל הצלחה כה רבה עד כי החברה לא הצליחה לעמוד בביקוש, והדרישה הרבה אף הביאה להתפשטות תופעה של "שוד נעליים", שבה אנשים נשדדו מנעלי ה"אייר ג'ורדן" שלהם באיומי אקדח.
בעקבות ההצלחה יצרה נייקי מחלקה נפרדת בשם "מחלקת ג'ורדן" (Jordan Brand) העוסקת בשיווק מוצרי הלבשת ספורט. החברה המשיכה לייצר דגמים חדשים של הנעליים מדי שנה גם לאחר פרישתו של ג'ורדן ממשחק פעיל. בשנת 2009 הוציאה החברה 23 דגמים שונים של הנעליים. עם חלוף הזמן, הפכו הנעליים לפריט אספנים, כאשר הדגם הראשון בסדרה, שנמכר ב-70 דולר בעת יציאתם לשוק, נמכר במאות דולרים.
בשנת 2013 הכניס מותג ג'ורדן לנייקי 2.25 מיליארד דולר. לעומת השפל של שנת 1984, ב-2013 שלטו נייקי ב-92% משוק נעלי הספורט.
בשנת 2020 נמכרו במכירה פומבית זוג נעלי ספורט משומשות מדגם "אייר ג'ורדן", שננעלו על ידי מייקל ג'ורדן בשנת 1985, בעבור 615,000 דולר.
חסויות.
החל משנת 2016 הפכה אייר ג'ורדן לספקית הציוד היחידה של קבוצת הפוטבול האמריקאית של אוניברסיטת מישיגן.
זה סימן את המיזם הראשון של המותג לענף ספורט שאינו כדורסל. החל משנת 2018 אייר ג'ורדן הייתה ספקית הציוד של קבוצות הפוטבול של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, אוניברסיטת אוקלהומה ואוניברסיטת פלורידה.
בשנת 2018 המותג נתן חסות לקבוצת כדורגל לראשונה, כאשר המועדון הצרפתי פריז סן-ז'רמן הציגו את לוגו החברה על הערכות השלישיות שלהם, שלבשו במהדורת ליגת האלופות לעונת 2018-19. מעונת 2021-22, חולצת הבית של פריז סן ז'רמן משתמשת בלוגו של אייר ג'ורדן במקום בלוגו של נייקי.
החל מעונת 2020-21 ב-NBA, בחולצות השלישיות הופיע הלוגו של ג'ורדן על הגופיות; גופיות השארלוט הורנטס הציגו את הלוגו בעונות קודמות.
נעלי אייר ג'ורדן
איר ג'ורדן
נעלי איר ג'ורדן
צווינגר
הצווינגר (בגרמנית: Zwinger) הוא ארמון מתקופת הבארוק בעיר דרזדן, בירת סקסוניה.
הארמון נבנה ביוזמת אוגוסט החזק, הנסיך הבוחר של סקסוניה, על מנת לשמש כ"ארמון שעשועים". כיום משמש המקום כמוזיאון.
הארמון ממוקם באזור בו שכנו בעבר ביצורי העיר דרזדן ומכאן שמו - משמעות השם "צווינגר" בגרמנית עתיקה הוא האזור בין החומה הפנימית והחיצונית של מבצר.
היסטוריה.
הצווינגר נבנה כחלק מתנופת הבנייה שיזם אוגוסט החזק, נסיך הבוחר של סקסוניה ומשנת 1697 מלך פולין. הבנייה נועדה להאדיר את שמו של אוגוסט ולחדש את דרזדן שניזוקה בשרפה בשנת 1685. הצווינגר עצמו נבנה במטרה לשמש כ"ארמון שעשועים" לאוגוסט ואציליו.
הצווינגר נבנה בין השנים 1710-1732. התכנון והבנייה הופקדו בידי מתאוס דניאל פפלמן (Matthäus Daniel Pöppelmann) "אדריכל החצר" של אוגוסט החזק. הארמון נבנה סביב חצר גדולה וגנים שיועדו בין היתר למשחקים, מופעים ותחרויות. בגנים ניטעו צמחים אקזוטיים, ובבניין ובחצר שולבו פסלים רבים מעשה ידי בלתזר פרמוזר (Balthasar Permoser). באמצע המאה ה-19 נבנה אגף בצד הקרוב לנהר האלבה בתכנונו של גוטפריד זמפר, ובו ממוקם מוזיאון הציירים הגדולים.