סטרן נבחר על ידי המגזין " Guitar Player" לגיטריסט הג'אז הטוב ביותר בשנת 1993. בפסטיבל הבינלאומי azz de Montréal ביוני 2007 הוענק לו פרס מיילס דייוויס, שנוצר כדי להכיר באמני ג'אז עטורי שבחים בינלאומיים, שעבודתם תרמה באופן משמעותי לחידוש הז'אנר.
קורות חייו.
סטרן נולד כמייקל סדוויק בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של הלן שטרן (לבית הלן פיליפס בורוז), פסלת ופטרונית אמנות, והנרי דווייט סדגוויק החמישי. אביו החורג המאמץ היה פיליפ מ. שטרן, בנו של איש העסקים אדגר ב. שטרן והפילנתרופית אדית רוזנוולד שטרן, ונכדו של הנדבן ג'וליוס רוזנוולד. אחותו הולי היא אם השחקן הקנדי-אמריקאי פיליפ נוזוקה והזמרים ג'ורג 'נוזוקה, ג'סטין נוזוקה והנרי נוזוקה. אחותו השנייה (למחצה) היא השחקנית קירה סדג'וויק. סטרן נשוי לגיטריסטית והסולנית לני סטרן.
קריירה.
סטרן גדל בוושינגטון הבירה ולמד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. כשהיה בן עשרים ושתיים הוא הפך לחבר בלהקת דם יזע ודמעות- (Blood, Sweat &amp; Tears) וניגן יחד שלוש שנים עם הלהקה, והופיע באלבומים More Than Ever ו- Brand New Day. בשנת 1979 הצטרף ללהקת הפיוז'ן של המתופף בילי קובהם. שנתיים לאחר מכן הצטרף למיילס דייוויס, והופיע לראשונה בציבור בשנת 1981, הופעה שהוקלטה באלבום הכפול "We Want Miles". הוא נשאר עם דייוויס עד 1983 עד שהוחלף על ידי הגיטריסט ג'ון סקופילד. באותה תקופה, שטרן היה שתיין אלכוהול כבד והשתמש בהרואין. בראיון שנערך בשנת 2009 הוא אמר, "אם מיילס רוצה להכניס אותך לגמילה, אתה יודע שמשהו לא בסדר אצלך".
בין השנים 1983–1984 הוא סייר עם המוזיקאי והבסיסט ג'אקו פסטוריוס (תקופה, שהתאפיינה אף היא בשימוש כבד בסמים) ובשנת 1985 חזר לסיור עם דייוויס. שטרן ואשתו עברו גמילה ושיקום; הם נעזרו גם על ידי נגן הסקסופון מייקל ברקר ואחרים. הופעת סולו הבכורה של שטרן, "Upside Downside", עם ג'קו פסטוריוס, והסקסופוניסטים דייוויד סנבורן ובוב ברג, פורסמה בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס בשנת 1986. בין השנים 1986 ל -1988 הוא היה חבר בחמישייה של מייקל ברקר, והופיע באלבום " Don't Try "This at Home "."
באלבום השני של חברת אטלנטיק, "Time in Place" בשנת 1988, הופיעו פיטר ארסקין בתופים, ג'ים בירד בקלידים, ג'ף אנדרוז בבס, דון אליאס בכלי הקשה ודון גרולניק בעוגב. אלבומו הבא, "Jigsaw", הופק על ידי הגיטריסט סטיב חאן וכלל את השיר "צ'יף", מחווה של סטרן למיילס דייוויס.
בשנת 1989 הקים סטרן להקה עם בוב ברג, דניס צ'יימברס ולינקולן גואינס. הם נשארו יחד עד שנת 1992 והם הופיעו באלבום "Odds or Evens". בשנת 1992 הצטרף סטרן ללהקת "האחים ברקר" למשך שנתיים. אלבומו עטור השבחים משנת 1993, ("Standards and Other Songs"), הביא לכך שקוראיו ומבקריו של המגזין הפופולרי "Guitar Player" בחרו בו לתואר "נגן גיטרת הג'אז הטוב ביותר" השנה. הוא המשיך עם הסרט "Is What It Is" ב -1994 ו- " "Between the Lines"," משנת 1996, שניהם קיבלו מועמדות לפרס הגראמי. בשנת 1997 הוא הוציא לאור את "Give and Take", עם הבסיסט ג'ון פטיטוצ'י, המתופף ג'ק דז'ונט, נגן ההקשה דון אליאס והאורחים המיוחדים מייקל ברקר ודייוויד סנבורן. הוא זכה בפרס "אורוויל וו. גיבסון" לגיטריסט הג'אז הטוב ביותר.
לאחר חמש עשרה שנה עם אטלנטיק, חתם שטרן בחברת ESC Records להוצאת " These Times" שנת 2004, אלבום אקלקטי שכלל הופעות אורח של הבסיסט ריצ'רד בונה, הסקסופוניסט קני גארט ונגן הבאנג'ו בלה פלק.
הוא הצטרף לחברת התקליטים Heads Up עם מהדורת "Who Let the Cats Out" באוגוסט 2006. בשנת 2008, הוא שיתף פעולה עם להקת הג'אז האמריקאית Yellowjackets באלבום "Lifecycle", תרם שתי יצירות והופיע ברוב הקטעים באלבום, וסייר איתם בחלק מהשנים 2008 ו -2009. בפברואר 2009, התפרסם במגזין המוזיקה "דאון ביט", כי שטרן נבחר לאחד מ -75 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים.
באוגוסט 2009 הוציא סטרן את אלבום הסולו ה-14 שלו, "Big Neighborhood", שהיה מועמד לפרס גראמי ל"אלבום הג'אז העכשווי הטוב ביותר".
ב-21 בינואר 2018 הוענק לו "פרס האגדה המוסמך" (The Certified Legend Award) על ידי מגזין Guitar Player.הפרס ניתן בערב הופעה של נגנית הגיטרה מוריאל אנדרסון, שם הופיע עם נגן הגיטרה לי ריטנור. גיטריסטים נוספים שזכו בפרס כללו את לס פול, דואן אדי, דיק דייל, לארי קרלטון וטומי עמנואל.
ביוני של אותה שנה הוציא סטרן את האלבום "All Over the Place", בהשתתפות החצוצרן רנדי ברקר, הסקסופוניסטים קני גארט, כריס פוטר, בוב פרנצ'יני ובוב מלאך, המתופפים דייב ווקל, קית' קרלוק, ליונל קורדו, אל פוסטר, קים תומפסון, הקלידן / מפיק. ג'ים בירד, ואשתו של סטרן, הגיטריסטית והסולנית לני שטרן. כמו כן, השתתפו מספר בסיסטים בהם: נגנית הבס האקוסטי והחשמלי והזמרת אספרנסה ספולדינג, ריצ'רד בונה, ויקטור ווטן, אנתוני ג'קסון, דייב הולנד, טום קנדי, וויל לי וויקטור ביילי. בשנת 2014 סייר שטרן עם הגיטריסט אריק ג'ונסון בסיור "Eclectic Guitar Tour". הם הקליטו אלבום באותו שם.
בקיץ 2016 נפצע סטרן קשות בכתפיו ובזרועו הימנית לאחר מעידה ונפילה. כתוצאה מכך הוא נאלץ לסיים את סיבוב ההופעות האירופי שלו, והיה צריך לשנות את טכניקת הנגינה שלו כדי להמשיך ולהופיע. בקיץ 2017 חזר לאירופה בסיבוב הופעות עם הרכב חדש בשם ""להקת מייק שטרן ורנדי ברקר", בהשתתפות רנדי ברקר (חצוצרה), טיימור פיל (גיטרה בס) ולני ווייט (תופים).
בשנת 2017 הקליט סטרן את "Mike Stern: Burn with Stern!"", סדרת סרטוני הדרכה לגיטרת ג'אז עבור חברת TAGAPublishing.com.
בשנת 2008 הופיע מייק סטרן בפסטיבל הג'אז באילת
כלי נגינה.
הגיטרה העיקרית בה השתמש בהתחלה הייתה גיטרת פנדר טלקסטר משנות החמישים והשישים, שהייתה בבעלותם של הגיטריסטים רוי ביוקנן ודני גטון, שנגנבה ממנו בשוד מזוין בבוסטון. גיטרה זו היא הבסיס לגיטרה בהזמנה אישית שנבנתה על ידי מייקל ארונסון, בונה כלי המיתר מבוסטון. הגיטרה העיקרית שעליה מנגן מייק סטרן כבר שנים רבות, היא גיטרת מייק סטרן סיגנצ’ר בסגנון טלקסטר (Mike Stern’s Telecaster Signature), מסדרת פסיפיקה של חברת ימהה. המגברים העיקריים בהם משתמש סטרן הם Fender 65 Twin Reverb ו-Yamaha G100-212 וסט של אפקטים, בעיקר של חברת Boss. הצליל המוכר של סטרן נוצר בחלקו על ידי גיטרת ימאהה SPX-90, מפוצל לסטריאו. לוח הדוושות שלו מורכב בעיקר מדוושות חברת "בוס".
פרסים והוקרות.
מועמדויות לפרס הגראמי לאלבום הג'אז העכשווי הטוב ביותר:
יואנס סקיליצס
יואנס (יוחנן) סקיליצס (ביוונית: Ἰωάννης Σκυλίτζης; שנות ה-40 המוקדמות של המאה ה-11 – לאחר 1101) היה היסטוריון יווני של סוף המאה ה-11.
חייו.
מעט מאוד ידוע על חייו. הכותרת של חיבורו מציינת אותו כ"קורופלאטס" ("אשר על הארמון") וכ"דרונגאריוס של המשמר" (תפקיד צבאי ביזנטי בכיר) לשעבר, לפיו הוא בדרך כלל מזוהה עם אדם בשם יואנס תראקסיוס.
חיבורו העיקרי הוא "קיצור היסטוריות" (Σύνοψις Ἱστοριῶν), המכסה את שלטון קיסרי האימפריה הביזנטית ממותו של ניקפורוס הראשון בשנת 811 ועד להדחת מיכאל השישי בשנת 1057; הוא ממשיך את הכרוניקה של תאופאנס המודה ("כרונוגרפיה"). יש המשך לחיבור זה, המכונה "המשך סקיליצס" ומכסה את השנים 1057 עד 1079; כמה היסטוריונים משערים שגם הוא נכתב על ידי סקיליצס.
כתב היד "סקיליצס מדריד".
כתב היד המפורסם ביותר של התקציר הופק בסיציליה במאה ה-12 ומכונה "סקיליצס מדריד" , וכיום הוא נמצא בספרייה הלאומית של ספרד במדריד. כתב היד כולל 574 מיניאטורות (ציורים זעירים), בעוד שכמאה מהן אבדו, והוא הכרוניקה הביזנטית המוארת היחידה ששרדה ביוונית, ומהווה מקור ראשוני יקר ערך ביותר להצגתה החזותית של ביזנטיון באותה תקופה.
דיאתרמיה
דיאתרמיה היא תהליך בו חום מושרה, באמצעות זרם חשמלי או זרמים אלקטרומגנטיים בתדירות גבוהה, לשם טיפולים פיזיותרפיים או הליכים כירורגיים. המונח "דִיאַתֶרמִיָה" הוא הלחם של המילים היווניות "דיה" (δια, שפירושה "דרך") ו"תרמיה" (θερμία, כלומר "חום"), כלומר "חימום באמצעות, דרך".
התיאורים הראשונים הנוגעים בהשפעת זרמים אלקטרומגנטיים על גוף האדם פורסמו על ידי ז'אק ארסן ד'ארסונבל. הרופא הגרמני קארל פרנץ נייגלשמידט נחשב לאחד מאבות התחום ולאבי השימוש בביטוי "דיאתרמיה". דוקטור נייגלשמידט כתב את הספר המרכזי שייסד את התחום; "Lehrbuch der Diathermie", שיצא לאור בשנת 1926.
דיאתרמיה משמשת בדרך כלל להרפיית שרירים ולחימום רקמות עמוקות בפיזיותרפיה, לחימום והרס גידולים באונקולוגיה, ולחיתוך רקמות וצריבת כלי דם (לשם הפסקת דימום מהם) בעת ניתוחים כירורגים.
ישנן שלוש טכניקות מרכזיות להפקת דיאתרמיה. שימוש באולטרסאונד, שימוש בתדרי רדיו קצרי טווח (תדרים בטווח 1–100 MHz), או שימוש בגלי מיקרוגל (תדרים בטווח 915MHz או 2.45GHz). ההבדל העיקרי בין השיטות הוא בעומק החדירה שלהן לרקמות.
היסטוריה.