לאחר התאוששות וחזרתה לכשירות מלאה, יכלה אשרם בחודש יוני להצטרף למשלחת הישראלית למשחקי אירופה 2019, הנערכים אחת ל-4 שנים.
במשחקי אירופה שנערכו בעיר מינסק, בלארוס, זכתה אשרם ב-4 מדליות. 2 מדליות זהב, ו-2 מדליות כסף. תחילה זכתה במדליית הכסף בתחרות הקרב רב עם ציון כולל של 84.700. למחרת זכתה במדליית זהב בתרגיל הכדור בתוצאה של 22.500, במדליית זהב נוספת בתרגיל האלות עם ציון 22.700, ובמדליית כסף בתרגיל הסרט עם ציון 21.100.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט במרכז הספורט הלאומי - תל אביב, זכתה בתואר אלופת ישראל בפעם השלישית, עם ציון כולל 88.2 נקודות בקרב-רב. בנוסף השיגה שלוש מדליות זהב במכשירים בודדים: חישוק, כדור, וסרט.
באליפות העולם בבאקו, אזרבייג'ן, זכתה אשרם בשלוש מדליות כסף אישיות: בתרגיל החישוק, תרגיל האלות ותרגיל הסרט, ובשתי מדליות ארד אישיות: בתרגיל הכדור ובתחרות הקרב-רב, עם ציון כולל של 89.700. הודות להישגים אלה נכללה אשרם בין 16 המובילות בתחרות, והשיגה את הקריטריון לאולימפיאדת טוקיו 2020. בנוסף, זכתה אשרם במדליית כסף עם נבחרת ישראל, יחד עם ניקול זליקמן, ניקול וורנקוב, ויוליאנה טלגין. המדליות בקטגוריה הקבוצתית ניתנות למתעמלות האישיות של שלוש המדינות המובילות. זאת לאחר שקלול שמונה הציונים הטובים ביותר של כל המתעמלות מהמדינה.
ב-29 בנובמבר, זכתה אשרם במדליית זהב בתחרות הקרב-רב באליפות אירופה 2020. בתחרות צמודה עם המתמודדת הבלארוסית, אלינה ארנסקו, ועם ציון סופי משוקלל זהה של 100.9, הצליחה אשרם לעקוף בזכות דרגת ביצוע גבוהה יותר. בכך למעשה, הייתה אשרם לישראלית הראשונה שהגיעה להישג זה בתחרות הקרב-רב באליפות אירופה.
בסבב גביע העולם בהתעמלות אמנותית, שנערך בסוף מרץ בסופיה שבבולגריה זכתה אשרם ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות הקרב-רב ובתרגיל הכדור, ומדליית ארד בתרגיל החישוק.
באליפות אירופה וארנה, ביוני 2021, זכתה אשרם במדליית זהב בתרגיל האלות ובשתי מדליות כסף בחישוק ובכדור. בנוסף זכתה במדליית ארד קבוצתית. היא סיימה במקום הרביעי בסרט ובקרב רב.
ביולי אותה השנה השתתפה אשרם בתחרות הגרנד-פרי אשר התקיימה בתל אביב, שם זכתה בחמש מדליות זהב: בכל אחד מהמכשירים בנפרד וגם בקרב-רב. באותה תחרות השיגה אשרם בכדור את הציון 29.8 שהוא אחד הציונים הגבוהים ביותר שהושגו בענף.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת טוקיו, זכתה אשרם במדליית זהב בתחרות הקרב-רב אישי. מדליית זהב זו הייתה השלישית של ישראל במשחקים האולימפיים והשנייה בטוקיו 2020, ובכך הפכה לספורטאית הישראלית הראשונה שמוכתרת כאלופה אולימפית. היא עלתה לגמר מהמקום השלישי לאחר ציון של 103.100 נקודות במוקדמות בשקלול ארבעת המכשירים. בגמר אשרם סיימה במקום הראשון עם ציון כולל של 107.800 (27.550 בתרגיל החישוק, 28.300 בתרגיל הכדור, 28.650 בתרגיל האלות ו-23.300 בתרגיל הסרט) לפני דינה אוורינה מהוועד האולימפי הרוסי שסיימה שנייה (107.650) ו מבלארוס שסיימה שלישית (102.700).
2022 ופרישה מתחרויות.
במרץ 2022, הודיעה אשרם על פרישתה מתחרויות, ב-4 באפריל 2022 הוכרזה הודעתה הרשמית במסיבת עיתונאים, והיא מצטרפת לצוות האימון בנבחרות ישראל.
עוד קודם לכן, השתתפה בקמפיין פרסום של המכללה האקדמית בוינגייט.
בלד (הונגריה)
בלד (בהונגרית: Beled) היא עיירה בעלת למעלה מ-2,500 תושבים במחוז גיור-מושון-שופרון שבהונגריה.
קהילה יהודית.
בשנת 1785 החלה להיבנות קהילה יהודית בכפר, מרביתם עסקו במסחר וזאת בעקבות האיסור המקומי של רכישת אדמות. ולאחר כחמש שנים, בשנת 1790 נחנכו במקום בית כנסת ובית עלמין. עד שנת 1930 מנתה הקהילה 336 יהודים ובשנת 1944 מנתה 315 יהודים.
לאחר עליית השלטון הנאצי החלו להישלח צעירים יהודים בגיל גיוס לעבודות כפייה ובאביב של 1944, לאחר שנכנסו הכוחות הגרמנים להונגריה, נלקחו גם יהודים מבוגרים. אלה שהועסקו בידי עיריית שופרון ניצלו מגירוש למחנה ההשמדה אושוויץ.
באפריל 1944, הוקם בבלד גטו בו רוכזו כ-360 יהודים מהכפר ועוד 72 יהודים מהיישובים הסמוכים.
ב-30 ביוני 1944 הועברו מקצתם לגטו בסומבטהיי והיתר, ב-5 ביולי נאספו בתחנת הרכבת של שופרון ומשם הוסעו למחנה הריכוז באושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו 44 יהודים ניצולי מחנות עבודה והחלו לשקם את חייהם בכפר יחד עם שיפוץ מבני הקהילה והבית כנסת. הניצולים התקבלו בידי התושבים המקומיים באיבה ואלו סירבו להחזיר להם את הרכוש שנלקח לפני המלחמה. בשנת 1957 התגוררו במקום כעשרים יהודים.
אופינה
אופינה (בליטאית: Upyna; בז'מאיצ'ו: Opīna) היא עיירה קטנה על גדות נחל אופינאלי במחוז משנה שיללה, במחוז טאורגה שבמערב ליטא.
לפני מלחמת העולם הראשונה חיו באופינה עשרות בודדות של משפחות יהודיות. חלק מרבני העיירה התפרסמו: הרב שלום אלחנן יפה; הרב יהושע ליב שטיין וחתנו הרב נחום ברוך גינזבורג; הרב שרגא גברן והרב יצחק יפה.
רומן גופמן
רומן גופמן (נולד בשנת 1976) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהן כמפקד אוגדת הבשן. קודם לכן שימש מפקד חטיבה 7, מפקד חטיבת עציון, קצין אג"ם של עוצבת געש ומפקד גדוד 75.
ביוגרפיה.
גופמן נולד בבלארוס. עלה לישראל בשנת 1990, ועבר להתגורר באשדוד. למד בבית הספר אורט ימי אשדוד ולאחר מכן במכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי. התגייס לצה"ל בשנת 1995, לחיל השריון, ושובץ בגדוד 71 בחטיבה 188. עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. בסיום הקורס שב לגדוד 71 ומונה למפקד מחלקת טנקים, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שירת כסגן מפקד פלוגה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 71, הוא הוביל את הפלוגה בלחימה ברצועת עזה ובאיו"ש, במהלך האינתיפאדה השנייה ובמבצע חומת מגן. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 71. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד הכשרות בחטיבה 460. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של עוצבת געש.
בשנת 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים באש במל"י, ושירת בתפקיד עד שנת 2011. בשנת 2011 מונה למפקד גדוד 75 בחטיבה 7, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת געש בין השנים 2013–2015. ב-30 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד עד 6 ביולי 2017. ב-2 באוגוסט 2017 מונה למפקד חטיבה 7, ושירת בתפקיד זה עד 14 באוגוסט 2019. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ז (2020-2019). ב-1 ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד אוגדת הבשן.
ב-12 ביולי 2021 הוחלט על מינויו למפקד הבא של מל"י.
חיים אישיים.
גופמן מתגורר באשדוד, נשוי ואב לשלוש בנות. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מהמכללה האקדמית אשקלון.
ביחאווה
ביחאווה (בפולנית: Bychawa; ביידיש: בעכעוו) היא עיירה במחוז לובלין שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
התיעוד הראשון ליישוב הוא בתעודה מראשית המאה ה-14. בשנת 1537 הוענקו ליישוב זכויות עירוניות בידי זיגמונט הראשון, מלך פולין, ובשנת 1869 ניטלו אלה מהיישוב. מעמדו העירוני של היישוב הושב לו בשנת 1958.
יהודי ביחאווה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מאמצע המאה ה-17. עם העברת העיירה לשלטון רוסי בסוף המאה ה-18, דרשו תושביה הפולנים לאסור על ישיבת יהודים בה, אך תביעה זו לא התקבלה. בשריפות שפרצו ביישוב בשנים 1892 ו- 1910 נשרפו רבים מבתי היהודים במקום.
ביישוב הוקמו בית כנסת ובית מדרש, ורוב היהודים בו היו חסידים. באמצע במאה ה-19 ישב בעיירה הרב נחמיה יחיאל רבינוביץ', בנו של יעקב יצחק מפשיסחה, אשר ייסד במקום אדמו"רות, שפעלה עד השואה. בשנת 1900 נמנו בעיירה כ-2,300 יהודים, מתוך כ-2,800 תושבים.
פעילות ציונית התקיימה בעיירה משנת 1904, עם הקמת ארגון "בני ציון" בה, ובשנת 1917 נוסד בעיירה סניף של המזרחי. בימי מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה ממעשי ביזה והתנכלות מצד חיילי הצבא הרוסי, ורבים מהם עזבו את היישוב.
לאחר המלחמה גברה בעיירה הפעילות הציונית. בשנת 1921 הוקם בעיירה בית ספר עברי, ובשנת 1925 החל לפעול בה סניף של פועלי ציון, והוקם בה בית תרבות יהודי. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה תנועות הנוער החלוץ, בית"ר, השומר הלאומי והנוער הציוני, שהקימה בעיירה קיבוץ הכשרה.
בשנות השלושים המאוחרות נפגעו יהודי העיירה מהחרם הכלכלי הפולני על עסקי יהודים.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ערכו פולנים מקומיים ביזה של רכוש יהודי בעיירה. בסוף ספטמבר 1939 נכנס לעיירה הצבא האדום, אך כעבור מספר ימים נסוג, ולעיירה נכנסו הגרמנים. עם כניסתם, שרפו הגרמנים ספרי תורה מבית הכנסת המקומי, והחלו בלקיחת יהודים לעבודות כפייה. בד בבד, הוצא צו שחייב את היהודים לגלח את זקנם, וכאשר רב הקהילה סירב לכך, נשלח למאסר, ונפטר זמן קצר לאחר מכן. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה הגבלות תנועה, והם חויבו בנשיאת סרט עם מגן דוד על זרועם.
בראשית 1940 מונה בעיירה יודנרט, בראשות ברוך הירשמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים תשלומי כופר, רכוש ועובדים לעבודות כפייה. במקרה אחד שבו לא הועברה המכסה הנדרשת, הוציאו הגרמנים להורג 7 יהודים כעונש. קבוצה גדולה של גברים יהודים מהעיירה נשלחה לעבודות כפייה בבניית ביצורים לאורך נהר בוג.
ביולי 1940 הובאו לעיירה כמה מאות יהודים שגורשו מקרקוב ומלודז', ובפברואר ומרץ 1941 הובאו אליה כ-250 יהודים נוספים. ביולי 1941 הגיע מספר יהודי העיירה לכ-2,850 איש. בתקופה זו מונה לראש היודנרט בעיירה יהושע לובלסקי.