האיגוד הישראלי לרפואת ילדים עובד בשיתוף פעולה הדוק עם החברה הישראלית לפדיאטריה קלינית (חיפ"ק), החברה הישראלית לפדיאטריה אמבולטורית (חיפ"א) ועם כל האיגודים, החברות והחוגים הקשורים לתחום רפואת הילדים. בנוסף האיגוד משתף פעולה עם איגודים אחרים לרפואת ילדים באירופה ובארצות הברית. כך, למשל, שימשו שני יושבי ראש לשעבר (מנואל כ"ץ ודוד ברנסקי) כמזכירים כלליים של איגוד רופאי הילדים האירופי (UNEPSA) ופרופסור אלי סומך כסגן נשיא הארגון. גזבר האיגוד (שמעון ברק) מונה ליושב ראש סקצית רופאי הילדים הראשוניים באקדמיה האירופאית לרפואת ילדים (EAP) ולנשיא הקונפדרציה האירופאית לרפואת ילדים ראשונית (ECPCP). מזכ"ל האיגוד ולימים יושב הראש שלו, פרופסור צחי גרוסמן מונה למזכ"ל רשת המחקר האירופאית של האקדמיה האירופאית לרפואת ילדים (EAP) וליושב ראש סקצית רופאי הילדים הראשוניים באקדמיה (EAP).
יושבי ראש.
יושב הראש הנוכחי של האיגוד הוא פרופסור צחי גרוסמן אשר נבחר לתפקידו בשנת 2020.
קדמו לו בתפקיד:
בית יורי
אדפטציה מוטורית
אדפטציה מוטורית היא תהליך למידה המתאר רכישה או שיקום יכולות תנועה של אורגניזם חי. במהלך תנועה מוטורית, מסתגלת מערכת העצבים של האובייקט לכוחות סביבתיים הפועלים עליו, במטרה לצמצם טעויות קינמטיות.
בסיס תאורטי.
רכישת תבניות תנועה מוטוריות היא אחד התהליכים הראשוניים והבסיסיים ביותר בהתפתחות אורגניזם חי. הראשוניות של התהליך הובילה להתפתחותם של אינסטינקטים. אינסטינקט ראשוני בכל מפגש עם סביבת כוחות חדשה הוא הסתגלות, במטרה לשמר את מסלול התנועה המתוכנן. בתהליך ההתאמה מתרחשת למידה מוטורית ותבניות תנועה חדשות מושגות בהדרגה. אדפטציה נתפסת בדרך-כלל כתהליך בו מערכת העצבים לומדת לחזות כוחות סביבתיים, ולבטל את השפעתם, על מנת לשמר את התנועה במסלולה המתוכנן. במהלך אדפטציה מוטורית, מערכת העצבים משתמשת באופן מתמיד במידע על טעויות, במטרה לשפר את מסלולי התנועה העתידיים.
תוצאות גרר (After-effects).
כפי שמודגם בתרשים, כאשר הכוחות הסביבתיים מוסרים באופן הדרגתי, האובייקט משמר, למשך זמן מוגבל, את תבנית התנועה שסיגל בתגובה לכוחות (שלב 4 בתרשים). תוצאת גרר זו (אפטר-אפקט) מרמזת שהאובייקט אינו רק מגיב לשינויים הסביבתיים, אלא אף מנסה לצפות אותם מראש, ולבצע את התנועה בהתאם למערך ציפיות זה. מכאן הסיקו חוקרים שבמהלך אדפטציה מוטורית, מתבססת מערכת העצבים על מודל-פנימי (Internal model) של הסביבה החיצונית.
מודל-פנימי (Internal model).
תופעת האפטר-אפקט מרמזת שעוד לפני ביצוע התנועה, מייצרת מערכת העצבים מודל-פנימי, מעין מפה פנימית המדריכה את הגוף במהלך התנועה. על-בסיס מודל-פנימי זה, מנחה מערכת העצבים את תנועת הגפיים והשרירים, תוך הסתגלות לכוחות המסיטים את הגוף ממסלול זה.
אריה קובובי
אריה ליאון קוּבּוֹבִי (קוּבּוֹביצקי) (ביידיש: אריה לעאן קובאָווי (קובאָוויצקי); בכתב לטיני: Arieh Leon Kubovy (Kubowitzki)‎; 2 בנובמבר 1896 – 16 במאי 1966) היה עורך דין ופעיל ציוני, ממייסדי הקונגרס היהודי העולמי (1936) ומזכירו הכללי (1945–1948). לאחר קום מדינת ישראל היה דיפלומט, שכיהן כציר בצ'כוסלובקיה ופולין (1951–1952), היה שגריר בארגנטינה וציר למדינות דרום אמריקה (1953–1958), ויו"ר הנהלת יד ושם (1959–1966).
קורות חיים.
קובובי (קובוביצקי) נולד ב-1896 בעיירה קורשאן שבליטא, השישי מאחד-עשר ילדיהם של לאה זלטה לבית אורינובסקי ואברהם צבי קובוביצקי, חזן ושוחט. בשנת 1900 עברו לעיירה ניישטט-שירווינט, שם למד ב"חדרים מתוקנים". בשנת 1906 היגרה משפחתו לבלגיה, ושם רכש את שארית חינוכו.
הוא למד באוניברסיטת בריסל ובאוניברסיטת לייז' ומהם קיבל תואר דוקטור בפילולוגיה קלאסית (על יסוד דיסרטציה על המילים היווניות והלטיניות בלשון חז"ל) ובמשפטים. ב-1926 התאזרח בבלגיה ועסק משנה זו ועד 1940 בעריכת דין, תחילה באנטוורפן ולאחר מכן בבריסל. היה עורך דין ופעיל ציוני בולט.
בשנת 1916 ייסד את תנועת "צעירי ציון" בבלגיה, ובשנת 1920 היה לעורכו של דו-שבועון ציוני בשפה הצרפתית בשם "התקווה" שיצא לאור בבלגיה. באותה שנה השתתף בוועידת לונדון כנציג הבלגי. ב-1922 השתתף בוועידה העולמית של ההתאחדות בברלין, והמשיך את פעולתו בציונות הסוציאליסטית – היה חבר המוסדות המרכזיים של ה"התאחדות" (ומ-1932 של ה"איחוד"), נבחר כחבר הוועד הפועל הציוני והשתתף בכמה קונגרסים ציוניים. הוציא דו-שבועון ציוני-סוציאליסטי ביידיש בשם "פאָלק און ארבעט" ('עם ועבודה').
באותן שנים היה במקביל גם חבר פעיל בתנועה הסוציאליסטית הבלגית, היה מקורב לקאמיל הויסמנס, ובשנת 1929 נבחר מטעמה לחבר מועצת העיר אנטוורפן.
ב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, היה קובובי מיוזמי החרם הכלכלי עליה . הוא עסק בהגנה על זכויות יהודים ויזם הקמת מועצות יהודיות לתיאום הפעולות למען היהודים. בשנת 1936 היה מעורב בהקמת הקונגרס היהודי העולמי ונבחר להנהלתו.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נמלט מבלגיה והגיע לארצות הברית, שם נתמנה לראש מחלקת ההצלה בקונגרס היהודי העולמי. מסוף שנת 1944 ועד סוף 1948 נסע ברחבי התפוצות היהודיות להצלת שארית הפליטה ופעל להחזרת שוויון זכויותיהם ורכושם הנגזל של היהודים ולשיקום הקהילות היהודיות החרבות.
בחודש יולי 1945 התמנה למזכירו הכללי של הקונגרס העולמי. בתוקף תפקידו נפגש עם ראשי מדינות; בספטמבר 1945 התקבל לריאיון עם האפיפיור פיוס ה-12 וביקשו שהכנסייה תחבר גילוי דעת רשמי לגבי עמדתה בנוגע ליהודים.
בשנת 1946 עלה לארץ ישראל.
ב-1949 נשלח לעדן שבתימן להכנת מבצע "מרבד הקסמים" להעלאת יהודי תימן. בשנת 1950 התמנה ליועץ המשפטי של חברת העובדים, ונבחר כחבר מועצת מפא"י.
באוגוסט 1951 מונה לציר הישראלי בצ'כוסלובקיה ובפולין. בדצמבר 1952 דרשה צ'כוסלובקיה מישראל להחזיר את קובובי, שהואשם על ידה בהתערבות בענייניה הפנימיים, וכן בכך שפעל למען עליית יהודים לישראל וכי קיים קשרים עם רודולף סלנסקי, מנאשמי משפטי פראג, שהורשע בבגידה. בדצמבר 1952 הוא הוכרז פרסונה נון גרטה בצ'כוסלובקיה ובעקבות זאת גם בפולין, ועזב את מזרח אירופה.
בראשית שנת 1953 נסע למסע הרצאות בארצות הברית.
באוגוסט 1953 מונה לציר ישראל בארגנטינה (מאפריל 1955: שגריר) וציר לא-תושב לצ'ילה, אורוגוואי (1954–1955) ופרגוואי (מ-1954).
בדצמבר 1958 שב מארגנטינה ופרש משירותו במשרד החוץ.
במרץ 1959 מונה ליו"ר הנהלת יד ושם במקום בן-ציון דינור, שהתפטר מתפקידו. בתפקידו זה יזם קובובי את הקמתה של הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם. קובובי כיהן בתפקיד יו"ר הנהלת יד ושם עד מותו.
קובובי נפטר ב-16 במאי 1966 לאחר מחלה קשה, בגיל 69. נקבר בבית הקברות סנהדריה בהלוויה רבת-משתתפים. הותיר אישה ובן.
בשנת 1967, כשנה לאחר מותו, הופיע בהוצאת יד ושם הספר "אם אשכחך השואה", ובו מבחר מנאומיו והרצאותיו.
הרחוב הראשי בשכונת רמת דניה בירושלים קרוי על שמו.
משפחתו.
אשתו מרים קובובי לבית גולדשטיין (1898–1990) הייתה משוררת, סופרת, עיתונאית ועסקנית ציבור. ילידת אנטוורפן, בוגרת גימנסיה, הייתה ממנהיגות תנועת הציונות העובדת בבלגיה ו"פיוניר וימן " בארצות הברית.
בנו, (נולד ב-1940), הוא פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה קוגניטיבית באוניברסיטת וירג'יניה, המתמחה בחקר תפיסה, פסיכולוגיה של האמנות ופילוסופיה של הנפש.
גרושתו של מיכאל, מירי קובובי (Miri Kubovy), הייתה מנהלת לימודי העברית המודרנית באוניברסיטת ייל במשך עשרים שנה ולאחר מכן כיהנה כפרופסור לתרבויות המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד במשך עשרים שנה נוספות. כיום מלמדת באוניברסיטת העיר ניו יורק. היא בת-זוגו של פרופ' יוסף דן.
בנם המשותף (נכדו של אריה קובובי), איתמר קובובי (Itamar Kubovy), הוא במאי ומנכ"ל להקת המחול המודרני האמריקאית "פילובולוס" (Pilobolus).
אמו של קובובי, לאה (נפטרה ב-1960), ושלושה מאחיו עלו גם הם לישראל. אחיו הבכור, יצחק קובוביצקי (1889–1973), היה ממנהיגי הציונים הכלליים בבלגיה, יו"ר ההסתדרות הציונית בבלגיה, ובארץ היה ממייסדי סיליקט (בית חרושת) שייצר לבנים, ובהמשך מנהל הקרן למפעלים קונסטרוקטיביים של הציונות הכללית, וכמו כן כיהן כנשיא התאחדות עולי בלגיה וכנשיא לשכת המסחר ישראל–בלגיה. בנו שלו הוא השופט ד"ר שאול קובובי (2019-1920), ממייסדי מערכת בתי הדין לעבודה בישראל, שופט בית הדין הארצי לעבודה (1972–1990) וסגן נשיאו (1990-1986).
אחיו הצעיר אליהו (שכתב ביידיש ובצרפתית תחת השם "אלי קובו") נספה בשואה.
כתביו.
"Serás siempre David: discursos y conferencias de un embajador de Israel 1953-1958", Buenos Aires: Editorial Losada, 1958. (ספרדית: תהיה תמיד דויד: נאומים והרצאות מאת שגריר של ישראל 1953–1958)
לאחר מותו:
כרוב עלים
כרוב עלים (שם מדעי: Brassica oleracea acephala; ידוע גם בשמות קֵייל או עלי כרוב מסולסלים) הוא תת-מין של כרוב הבר. זהו ירק בעל עלים ירוקים או סגולים, ולאותו סוג משתייכים גם כרוב, כרובית, ברוקולי, קולרבי, לפת, לפתית ועוד. זנים מתורבתים מסוימים של כרוב על נפוצים כירק מאכל, ואילו זנים מתורבתים אחרים נפוצים כצמח נוי.
כרוב העלים הוא ירק העשיר במיוחד בבטא-קרוטן, ויטמין K, ויטמין C, וסידן. נהוג להגישו מטוגן או כתוספת בשייק. לירק טעם דומה לכרוב או לברוקולי, אך טעמו מריר מהם.
לכרוב זה מקום מרכזי במטבח הגרמני בצורתו המבושלת, וכן הוא נפוץ בשנים האחרונות בארצות הברית כחטיף או תוספת לסלט או לשייק.
דניאל בונרה
דווייט דייוויד האוורד
דווייט דייוויד הווארד
רווח וכאב