בליכפלדט נולד בעיירה קטנה בדנמרק. בשנת 1881 המשפחה עברה לקופנהגן. בשנת 1888 הוא התקבל לאוניברסיטת קופנהגן, אך משפחתו לא יכלה לעמוד בתשלומי לימודים. בעקבות כך בליכפלדט עבר לארצות הברית ועבד מספר שנים בעבודות מזדמנות. בשנת 1894 הוא התקבל לאוניברסיטת סטנפורד שאז לא דרשה תשלום עבור הלימודים. הוא סיים לימודים בשנת 1896 וכעבר שנה קיבל תואר שני. בעזרת מלגת לימודים שהוא קיבל מהאוניברסיטה, בליכפלדט נסע לאירופה ובשנת 1898 סיים עבודת דוקטורט באוניברסיטת לייפציג בהדרכת סופוס לי.
בליכפלדט חזר לסטנפורד ובשנת 1913 מונה לפרופסור. בשנת 1927 הוא קודם לראש קתדרה ונהל אותה עד לפרישה בשנת 1938.
בשנת 1912 הוא היה סגן נשיא של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
העבודה הראשונה של בליכפלדט פורסמה עוד בשנת 1896. בהמשך הוא חקר את תחום תורת החבורות. בשנת 1914 הוא פרסם מחקר בו הזכיר את משפט בליכפלדט. בהמשך הוא פרסם עבודות הקשורות לקבוע הרמיט.
טלקום איטליה
Gruppo TIM (לשעבר: טלקום איטליה) היא חברת תקשורת איטלקית המספקת שירותי טלפוניה נייחת ואינטרנט.
החברה נוסדה בשנת 1994 כתוצאה ממיזוג מספר חברות תקשורת בבעלות ממשלתית. היא ספקית שירותי התקשורת האיטלקית הגדולה ביותר בהכנסות ובמנויים.
מניית החברה נסחרת בבורסה איטליאנה. המדינה מחזיקה במניית זהב, המאפשרת לממשלה להתערב כאשר מדובר באינטרסים האסטרטגיים של המדינה.
היסטוריה.
1925–1964: מס טלפון חובה.
בשנת 1925 אורגנה רשת הטלפונים מחדש על ידי הקבינט של בניטו מוסוליני ובאותה שנה הוקמה חברת Stipel. הרשת המקורית של טלקום איטליה כללה 4 חברות: TIMO, Teti, TELVE ו-SET. כל אחת מהן פעלה באזור גאוגרפי מסוים. בשנת 1964 התמזגו חברות אלו לקבוצה אחת תחת השם SIP.
1964–1994: SIP.
ב-1964, "Società Idroelettrica Piemontese" (SIP), חברת אנרגיה לשעבר שנוסדה ב-1918, הפסיקה לייצר אנרגיה ורכשה את כל חברות הטלפון האיטלקיות, והפכה ל-"SIP" - "Società Italiana per l'Esercizio Telefonico". החברה נוהלה על ידי משרד האוצר האיטלקי.
החברה הייתה מונופול ממשלתי בשנים 1964–1996 ותושבי איטליה נאלצו לשלם עבור שיכרת הקווים כ-120 אירו לשנה, בתוספת שכירת ציוד ועלויות נוספות, על מנת שיהיה להם קו טלפון בבית.
1994–2005: טלקום איטליה.
טלקום איטליה הוקמה רשמית ב-27 ביולי 1994 על ידי מיזוג של כמה חברות תקשורת ביניהן SIP, Iritel, Italcable, Telespazio ו-Sirm (חברות בבעלות STET). וזאת בעקבות תוכנית ארגון מחדש של תחום הטלקומוניקציה שהוצגה לשר האוצר.
בשנת 1995, פוצלה חטיבת הסלולר מהחברה והוקמה חברה נפרדת בשם TIM (Telecom Italia Mobile). במקביל טלקום איטליה הוקמה רשת האינטרנט הגדולה באיטליה באמצעות TIN (Telecom Italia Net). בשנת 1997 הופרטה טלקום איטליה.
עד 2001, החברה הייתה בחובות ונרכשה. בשנה שלאחר מכן, השיקה את שירות ה-ADSL, עם מהירות הורדה של 32 kbit/s ומהירות העלאה של 8 kbit/s. בשנת 2003 הוקמה טלקום איטליה מדיה, חברת המולטימדיה של הקבוצה, תוך מיקוד עסקיה במגזר הטלוויזיה עם ערוצי La7 ו-MTV.
לאחר ארגון מחדש רכש טלקום איטליה את Tin.it ואת Virgilio (פורטל האינטרנט הראשון באיטליה) מטלקום איטליה מדיה בשנת 2005.
קבוצת טלקום איטליה פועלת גם בדרום אמריקה; בברזיל בתור TIM Brasil, ובארגנטינה ובפרגוואי עם קבוצת טלקום ארגנטינה. טלקום איטליה החזיקה גם ב-50% מחברת התקשורת הבוליביאנית אנטל עד להלאמת החברה על ידי ממשלת בוליביה ב-2008.
2005–2014: רכישה על ידי טלפוניקה.
טלקום איטליה דיווחה על עלייה בחובות ב-2005, ושנה לאחר מכן התפטר המנכ"ל מרקו טרונצ'טי פרוברה.
בשנת 2007 החברה נקנתה על ידי Telco, קונסורציום של טלפוניקה וכמה בנקים איטלקיים. טלפוניקה החזיקה ב-46% מ-Telco, חברת האחזקות ששלטה ב-22% מטלקום איטליה.
בסוף 2013, טלפוניקה הודיעה על כוונתה לרכוש את כל טלקו עד ינואר 2014, ובכך עשויה להפוך לבעלת המניות הגדולה ביותר של טלקום איטליה.
2015 ואילך: מיתוג מחדש.
בשנת 2015, קבוצת טלקום איטליה החלה בתהליך מיתוג מחדש של עסקי הטלפוניה והסלולר תחת המותג היחיד TIM. באותה שנה אישר הדירקטוריון הקמת חטיבה חדשה בחברה Infrastrutture Wireless Italiane, או INWIT, המפעילה 11,500 מגדלי תקשורת.
באוקטובר 2015 נחשף כי בעלי המניות ויוונדי יעלו עוד יותר את חלקם בחברה מרמתה הנוכחית של 15.49%. נכון למאי 2017, Vivendi מחזיקה ב-24.6% מהחברה, כאשר מנכ"ל ויוונדי ארנו דה פויפונטיין הפך ליו"ר הבכיר של טלקום איטליה. עמוס גניש הישראלי מונה מנכ"ל החדש ב-28 בספטמבר 2017 והוא ספג ביקורת על כך שפיטר 4500 עובדי טלקום איטליה ביוני 2018. הוא הוחלף על ידי לואיג'י גוביטוזי שהפך למנכ"ל החדש ב-18 בנובמבר 2018.
מוזמביק הפורטוגזית (Portuguese Mozambique)
יחסי כורדיסטן העיראקית–רוסיה
יחסי כורדיסטן העיראקית–רוסיה הם היחסים הדו צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין הפדרציה הרוסית. כאשר לכורדיסטן העיראקית יש נציגות במוסקבה, לרוסיה יש קונסוליה גנרלית בארביל מאז 28 בנובמבר 2007. יחסים בין הכורדים לרוסים החלו בחצי השני של המאה ה-18. במהלך המלחמה הקרה, ברית המועצות תמכה במורדים הכורדים כנגד עיראק.
לאחר המלחמה הקרה, רוסיה ייסדה את יחסיה הדיפלומטיים עם המדינה האוטונומית החדשה, כורדיסטן העיראקית. היחסים מתוארים כדו-ערכיים. בשונה ממעצמות אירופיות אחרות, רוסיה לא מתחה ביקורת על משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית והמשיכה לתמוך בכורדים, למרות המתיחות ביחסיה עם עיראק. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נפגש עם ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית נצ'ירוואן בארזאני ביוני 2017 ובמאי 2018.
לפי נציגים כורדים, ההשקעות הרוסיות בכורדיסטן העיראקית בעשור השני של המאה ה-21 שוות מיליארדי דולרים, מה שמנע מהכורדים להגיע לפשיטת רגל, למרות שחלק גדול ממנו הושקע במלחמה במדינה האסלאמית.
היסטוריה.
יחסי ברית המועצות–כורדיסטן העיראקית.
מייסד המפלגה הדמוקרטית הכורדית, מוסטפא בארזאני, יצא לגלות בברית המועצות בשנים 1945 עד 1958. במהלך הגלות שלו, הוא יצר קשרים קרובים עם הק.ג.ב. ועם הצבא האדום. למרות ההבדלים האידאולוגיים ביניהם, הסובייטים החלו לתמוך בבארזאני במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. במהלך המלחמה הקרה, לבארזאני היו קשרים קרובים מאוד עם הסובייטים, כך שבארזאני האמין כי מדינה כורדית תוקם רק בעזרת תמיכת ברית המועצות.
סיוע צבאי.
שנה אחת בלבד לאחר ששב לכורדיסטן העיראקית, בארזאני חזר למוסקבה כדי לשוחח עם המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, על שיפור היחסים בין האומות. כאשר חזר מביקורו ברוסיה, הוא החל לחזק את השליטה שלו בכורדיסטן העיראקית והביס את השבטים הכורדים הפרו-עיראקים. ב-1961, מספר המורדים הכורדים עמד על 5,000-7,000 משם שבשלב זה עיראק איבדה את רוב השליטה שלה באזור. כאשר יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק התדרדרו, התמיכה הסובייטית בכורדים דעכה משום שהגנרל העיראקי עבד אל-כרים קאסם החל להפוך את עיראק לקומוניסטית, וכל התנגדות לממשלו מצד הסובייטים הייתה מעבירה את עיראק לגוש המערבי ולארצות הברית.
כאשר הפיכת מפלגת הבעת' של שנת 1963 החלה, הסובייטים ניצלו את ההזדמנות ודרשו מהממשלה העיראקית שיכירו באוטונומיה הכורדית ובזכויות הכורדים בעיראק. משם הכישלונות במשא ומתן, הסובייטים חתמו על הסכם ידידות עם עיראק ב-1972, מה שגרם למתיחות ביחסי המפלגה הדמוקרטית הכורדית לבין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות באוגוסט של אותה השנה. לאחר ההסכם עם עיראק, ברית המועצות הפסיקה לספק סיוע צבאי לכורדיסטן העיראקית.
עד החצי השני של שנת 1972, בין שתי המדינות הייתה מתיחות רבה. המתיחות הגיעה לשיאה כאשר במהלך המלחמה הכורדית-עיראקית השנייה, העיראקים הביסו את המורדים הכורדים בעזרת כלי נשק סובייטים. למרות זאת, הסובייטים מדי פעם המשיכו להזרים נשק לכורדיסטן העיראקית. ברית המועצות הפסיקה להתערב בסכסוך הכורדי-עיראקי בתחילת הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
יחסי כורדיסטן העיראקית–רוסיה.
הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003 גרמה לכך שהכורדים והרוסים יוכלו לשפר את היחסים שלהם מחדש. רוסיה הייתה אחת המדינות הראשונות לפתוח נציגות בכורדיסטן העיראקית ב-2007. חברות רוסיות השקיעו מיליארדי דולרים באזור במהלך העשור השני של המאה ה-21. ב-2012, החברה הרוסית גזפרום חתמה על הסכם הפקת נפט עם כורדיסטן העיראקית.
המלחמה במדינה האסלאמית שהחלה בשנת 2014, גרמה למדינות העולם להזרים לפשמרגה כלי נשק וסיוע הומניטרי. בשונה ממדינות העולם האחרות, רוסיה העבירה לכורדיסטן העיראקית רק מעט מאלו.
כיום, היחסים בין המדינות ידידותיים ויש מסחר הדדי ביניהן.
גיל מאה
גיל מאה הוא נקודת ציון בחייו של אדם, הזוכה לתשומת לב מיוחדת בחברה ובתרבות. מכיוון שתוחלת החיים ברחבי העולם היא מתחת ל-100 שנים, המונח מתקשר לאריכות ימים . הכמות היחסית של בני אדם המגיעים לגיל זה היא קטנה יחסית, וכרוכה בצירוף של מספר תנאים בריאותיים, גנטיים וסביבתיים.
בשנת 2012, העריכו האומות המאוחדות כי ישנם 316,600 אנשים חיים, שגילם למעלה ממאה שנים ברחבי העולם. במאה ה-21, תוחלת החיים ממשיכה לעלות, ואוכלוסיית העולם גדלה במהירות, ולכן מספר בני המאה צפוי לעלות באופן משמעותי. לפי , שליש מהתינוקות שנולדו ב-2013 בבריטניה צפויים לחיות עד גיל 100.
אדם שהגיע לגיל מאה מכונה Centenarian. האקדמיה ללשון הציעה כינוי מקביל בעברית - חוֹצֵה-מֵאָה.
Supercentenarian.