הקרב עצמו התחיל כאשר אנטוניוס חתר למגע עם ספינותיו הכבדות והגדולות יותר למול מרכז הקו של אוקטוויאנוס. השייטת של אגריפה הוצבה מול פובליקולה ואנטוניוס בקרב על ניסיון איגוף מצפון. אגריפה לקח את היוזמה בניסיון האיגוף ובתגובה האריך אנטוניוס את הקו שלו. ניסיון האיגוף הצפוני של אגריפה, מעבר לקו המוארך של אנטוניוס, הביא ליצירת פרצה בין השייטת הצפונית והשייטת המרכזית של אוקטוויאנוס. בפקודת קלאופטרה, פרצה השייטת המצרית את הקווים של אוקטוויאנוס ועליה קלאופטרה והאוצר התלמי. אנטוניוס הצטרף אליה והשניים נסוגו משדה הקרב. המהלך השאיר את קאנידיוס, מפקד הכוחות היבשתיים ללא פקודות ברורות לסגת לטריטוריות ידידותיות יותר, והלה נשאר במקומו. הצי של אנטוניוס המשיך בלחימה עזה כל אותו אחר הצהריים ועד הלילה, למרות היעדרו של המפקד העליון הלחימה ריתקה את כוחותיו של אוקטוויאנוס ללא יכולת (או רצון) לרדוף אחר השייטת המצרית שאיבדה מספר מועט של ספינות, הגיעה לים הפתוח והניפה מפרשים לטובת נסיגה מלאה. כתוצאה מכך הצליחו אנטוניוס וקלאופטרה להימלט מזירת הקרב, אך הלחימה עצמה נמשכה עוד מספר שעות.
תוצאות הקרב.
אוקטוויאנוס, אשר ראה כי כבר לא יוכל לתפוס את האוצר התלמי, פנה עתה להשמיד את הצי שנשאר לאנטוניוס, במקום לתפוס אותו. אוקטוויאנוס פקד להשתמש באש על מנת להבעיר את ספינותיו של אנטוניוס. לאחר לילה של מאבק וטיבוע ספינות, זכה אוקטאוויאנוס בניצחון ברור על כוחותיו של אנטוניוס. מנוסתו של אנטוניוס ביחד עם קלאופטרה הפכה מרגע זה ואילך לאבן הפינה של התעמולה ברומא במשך שאר המערכה. בימים המידיים לאחר הקרב חלקים נרחבים מהלגיונרים של אנטוניוס ערקו והחליפו צד. קרנו של אוקטאוויאנוס נותרה גבוהה בקרב הציבור הרומי חרף הנטל הכלכלי הנוסף שהעמיסו הלגיונרים החדשים על אוקטאוויאנוס, שרצה ככל הנראה להימנע ממראית עין של מלחמת אזרחים נוספת ברפובליקה.
הדיווחים אודות מספרי ההרוגים בקרב מציינים ש-5000 חללים נפלו בקרב האויב, מספיק בדיוק עבור טריומף אותו יכול לערוך אוקטאוויאנוס בשובו לרומא. במקום הוקם אתר זיכרון למאבק ובו הוצבו אילי-הניגוח של הספינות שנשבו. ההבחנה בין קרב שיש לערוך עליו טריומף לבין קרב במלחמת אזרחים הייתה חשובה, שכן הזיכרון של השנים העקובות מדם במלחמת האזרחים הקודמת עלול היה לפורר את בסיס האהדה שעליו נסמך אוקטאוויאנוס. בנוסף לכך, הוא ניצב בפני הצורך לטפל בלפחות שישה מלגיונותיו של אנטוניוס, שלאחר עריקתם הפכו לנטל הכלכלי שלו ושל רומא.
אנטוניוס עצמו לא הוכרע סופית באקטיום. התעמולה של אוקטוויאנוס ציירה את נסיגתו כמעשה של פחדנות, אבל היתרון המעשי של יסוד כלכלי מוצק ושטחים נרחבים לגייס מהם צבאות חדשים הפכו את הנסיגה ואפילו ההפסד המוחץ לכישלון שאפשר להתגבר עליו בהינתן אסטרטגיה מוצלחת. כישלונו של אנטוניוס לנצל את היתרונות שהשכיל לשמר אחרי קרב אקטיום הכריע למעשה את המערכה.
לאחר קרב אקטיום, הוצבו הצדדים ונמתחו הקווים - אוקטוויאנוס הציב עצמו בראש המערכת הפוליטית של רומא, נישל את אנטוניוס משאריות תומכיו וזכויותיו הפוליטיות ובעצם הפך את המערכה לקרב בין רומא המערבית לאיום מן המזרח, המונהג על ידי קלאופטרה ושר צבאה, מרקוס אנטוניוס.
בצידו של אנטוניוס, המכה המוראלית הוכחה כקטלנית כאשר המלכים הכפופים לו במזרח הים התיכון החלו לערוק והטו בכך את כף המערכה בצורה סופית לטובתו של אוקטוויאנוס שהמשיך לרדוף את אנטוניוס וקלאופטרה עד לסופם הדרמטי באלכסנדריה.
נבחרת ג'מייקה בכדורסל
נבחרת הגברים של ג'מייקה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ג'מייקה.
נבחרת ג'מייקה השתתפה בפעם היחידה בתולדותיה באליפות אמריקה בכדורסל שנערכה בשנת 2013 וסיימה במקום השמיני לאחר ניצחונות מפתיעים על נבחרות ברזיל וארגנטינה.
הנבחרת מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
שנדי
שֶנדי (מאנגלית: Shandy) הוא סוג של משקה אלכוהולי קל המיוצר מתמהיל של בירה עם משקה מוגז, ג'ינג'ר אייל וכדומה. מערבוב המשקאות נוצר משקה בעל נפח אלכוהולי נמוך, שלעיתים אף אין מתייחסים אליו כאלכוהולי כלל.
לשנדי גרסאות מקומיות רבות, ובישראל נמכרת גרסה מקומית בשם שנדי, החל משנות ה-80 של המאה ה-20.
סופר-אורגניזם
Big Pun
נגרקויל
נַגֶרְקוֹיל (בטמילית: நாகர்கோவில; אנגלית: Nagercoil) היא העיר ה-11 במספר תושבים בטאמיל נאדו, המדינה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית, והמרכז המנהלי של מחוז קניאקומרי.
היסטוריה.
פירוש שמה הנוכחי של העיר הוא "מקדש נאגה", והיא קרויה על שם מקדש נגאראג'ה ההינדי שבעיר. בעבר הייתה העיר קרויה קוטאר והאזור בו שוכנת העיר היה קרוי בעבר "נאג'יל נאדו". על האזור שלטו בעבר ממלכות אחדות. בין הבולטות, הממלכות משושלות צ'רה, צ'ולה ופנדיה. הממצאים הארכאולוגיים מעידים על השפעות של דת הג'ייניזם במקום. בשלב מסוים היא הייתה עיר מרכזית בממלכת ונאד הקטנה שהייתה תחת חסות אימפריית ויג'איאנגר. הממלכה התרחבה בתקופת שלטונו של המהראג'ה מרטנדה ורמה ושינתה את שמה לממלכת טראוונקור. בירת הממלכה עברה מפאדמאנאבהאפורם, כ-20 קילומטרים צפונית לנגרקויל לטריוונדרום (כיום בירת מדינת קרלה), כ-65 קילומטרים צפונית לעיר. בתקופה זו הייתה נגרקויל העיר השנייה בחשיבותה לאחר הבירה בממלכת טראוונקור.
יורשיו של מרטנדה ורמה המשיכו במדיניותו החברתית הכלכלית. אף שהממלכה הייתה הינדית באופייה, היא התאפיינה בסולחנות דתית והרשתה למיסיונרים וסוחרים אירופאים לפעול בשטחה. בסוף המאה ה-18 הייתה הממלכה וסאל של חברת הודו המזרחית הבריטית ומ-1858 וסאל של האימפריה הבריטית, אם כי הבריטים לא התערבו בניהול הממלכה.
למשך כעשור לאחר עצמאות הודו ב-1947 הייתה העיר חלק ממדינת טראוונקור-קוצ'ין. ב-1956 מוזגו העיר והמחוז במדינת טמיל נאדו.
יש בעיר אוכלוסייה נוצרית משמעותית. העיר היא מקום המושב של הדיוקסיה הקתולית של קוטאר והדיוקסיה של קניאקומרי של הכנסייה של דרום הודו האנגליקנית. הקתדרלה בעיר היא מתחילת המאה ה-17. היא קרויה על שם פרנסיסקו חאווייר, שקיבל מעמד של קדוש נוצרי במאה ה-17 ופעל באזור נגרקויל באמצע המאה ה-16. המבורך דוואשיים פילאי, מומר הודי שפעל בחצרו של מרטנדה ורמה והוצא להורג בשל ניסיונו להמיר דתם של אנשי חצר אחרים, קבור בכנסייה.
גאוגרפיה.
העיר שוכנת כ-65 קילומטרים דרומית מזרחית לטריוונדרום, בירת מדינת קרלה, וכ-20 קילומטרים צפונית לכף קומורין, הקצה הדרומי של חצי האי ההודי, כך שהיא העיר הגדולה הדרומית ביותר בתת-היבשת ההודית. העיר משתרעת על שטח של 24.247 קמ"ר כשהיא מוקפת מכל הצדדים ברכס הרי גהט המערביים, ודרכה עובר הנהר פלאיארו.
דמוגרפיה.
נכון למפקד האוכלוסין של 2011 מתגוררים בנגרקויל 224,329 תושבים, מהם 110,132 גברים ו-114,197 נשים, כאשר 8.5% מהאוכלוסייה משתייכת לקבוצת הגילים מ-0 ועד 6 שנים. רמת האוריינות מתקרבת ל-100%. אף שהנתון הרשמי לגבי מספר התושבים באזור העירוני הוא 2.25 לקים, חלק משמעותי מהאוכלוסייה מתגורר מחוץ לגבולות העיר, בפרברים. השפה הנפוצה ביותר היא טמילית, ורוב התושבים בעיר גם מבינים ודוברים אנגלית.
הריכוז הגדול ביותר של התושבים בעיר ובמחוז הוא לאורך רצועת החוף המזרחית, בעוד שהאזור המערבי המיוער ברובו של המחוז (לאורך הרי הגהט המערביים) מאוכלס בדלילות.
אקלים.
הטמפרטורה המקסימלית במהלך הקיץ נעה סביב 34°C כשהלחות לעיתים מתונה. נגרקויל היא העיר ההודית היחידה המקבלת הן את המונסון הצפון-מזרחי והן את המונסון הדרום-מערבי. מחוז קניאקומרי הוא האזור הגשום ביותר בכל טמיל נאדו, למעט הרי נילג'רי. בשל תנאים גאוגרפיים הטמפרטורה בעיירה קניאקומרי שבקצה הדרומי ביותר של תת-היבשת ההודית (כף קומורין) בדרך כלל גבוהה יותר במשך היום בכ-3°C עד 4°C מנגרקויל, למרות שקניאקומרי במרחק של 20 קילומטרים בלבד מנגרקויל.
תרבות ודת.
השפה הרשמית במחוז קניאקומרי היא טמילית. התושבים מדברים טמילית ומלאיאלאם. הלימודים בבתי הספר הראשיים הם בשפה הטמילית יחד עם השפה האנגלית. הטמילית אותה מדברים תושבי המחוז היא תערובות בין טמילית למלאיאלאם, שלעיתים אינה מובנת לתושבים מצפון טמיל נאדו. התרבות היא תערובות של תרבות ומסורות טמיליות עם תרבות ומסורות של מלאיאלאם. הדת העיקריות בעיר ובמחוז הם הינדואיזם, נצרות ואסלאם.
פסטיבלים וחגים.
בין הפסטיבלים הנחגגים ברוב עם:
מטבח מסורתי.