אנשל שפילמן השתתף כנציג הלח"י בוועדה מיוחדת של וותיקי המחתרות שהוקמה, עשרות שנים לאחר מעשה, לשם טיהור שמו של אריה פולונסקי שהיה חבר בארגון ההגנה ששירת במשטרת המנדט ושימש כמקשר בין הסוכנות היהודית לבולשת הבריטית ונרצח על ידי האצ"ל בשנת 1939 בחשד של הלשנה על חברי האצ"ל. חברי הוועדה האחרים היו יצחק אבינועם, מי שהיה מפקד האצ"ל בירושלים, שייצג את האצ"ל ואל"ם במיל' גרשון ריבלין, מבכירי ארגון ה"הגנה". הוועדה טיהרה את שמו והוא נכלל בין חללי מערכות ישראל והונצח בספר "יזכור: פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל" שבהוצאת משרד הביטחון. שמו ותמונתו הונצחו גם באתר "יזכור", אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל.
משפט סבוראי.
בשנת 1989 פרסם אנשל שפילמן את זכרונותיו ובהם כתב כי חבר הלח"י משה סבוראי הוא זה שהביא לתפיסתו של מפקד הלח"י אברהם שטרן על ידי הבולשת הבריטית בשנת 1942 שמהלכה נהרג על ידי קצין הבולשת ג'פרי מורטון. לדבריו משה סבוראי שהחביא את שטרן שהסתתר מפני הבריטים בדירתו ברחוב מזרחי ב 8 בשכונת פלורנטין בתל אביב. לפני תפיסתו של שטרן והריגתו נתפס סבוראי עצמו על ידי הבריטים, אך סירב לגלות להם את כתובתו. ביום שבו נתפס שטרן בדירת סבוראי שכב סבוראי, שהיה פצוע, בבית חולים וביקש מידידה לסור אל אשתו ולמסור לה מכתב ממנו, ומסר לה בעברית את כתובתו בשכונת פלורנטין לדברי שפילמן עמד בסמוך שוטר בריטי דובר עברית שהעביר לבריטים את הידיעה על מקום מחבואו של שטרן, ולפיכך לדברי שפילמן היה סבוראי אחראי בעקיפין למותו.
סבוראי הגיש בשל כך תביעת דיבה נגד שפילמן לבית המשפט המחוזי בתל אביב. בתביעתו התובע הכחיש את הטענה על רשלנותו וטען כי מסירת כתובתו לידידתו בבית החולים הייתה שעתיים לאחר הריגתו של שטרן.
בפסק דינו שיצא בשנת 1993 פסק בית המשפט בפסק-דינו של הנשיא אליהו וינוגרד, כי אין אמת בטענת שפילמן וחייב אותו לפצות את סבוראי.
יעקב קופיל
עלית מודלס
סוכנות עלית
עלית (סוכנות דוגמנות)
ג'ימי צ'ו
ג'ימי צ'ו (באנגלית: Jimmy Choo בסינית: 周仰杰; ) הוא מעצב אופנה ממוצא מלזי-סיני. צ'ו ידוע בשל חברת האופנה "Jimmy Choo Ltd" הנושאת את שמו ובשל עיצובי נעלי הנשים שלו.
שנותיו המוקדמות.
נולד בשם צ'ו יין קיט, בפננג שבמלזיה למשפחה של יצרני נעליים ממוצא סיני. שם משפחתו המקורי הוא "Chow" אך אוית בצורה מוטעית בתעודת לידתו כ-"Choo". הוא ייצר את הנעל הראשונה שלו בגיל 11. בשנת 1983 הוא סיים את לימודיו מאוניברסיטת האקני.
קריירה.
צ'ו החל את עבודתו בסדנה הממוקמת במערב לונדון בשנת 1986. עיצוביו התפרסמו כאשר הופיעו במגזין האופנה המפורסם, "ווג". לאחר מכן, דיאנה, הנסיכה מוויילס הייתה אחת מהנשים שנעלו את עיצוביו של צ'ו.
בשנת 1996 הקים את החברה הנושאת את שמו, ג'ימי צ'ו, בעזרתה של תמרה מלון, עורכת מגזין ווג הבריטי.
באפריל 2001 מכר צ'ו את חלקו בחברה עבור סכום של 10 מיליון פאונד. מאז מתעסק צ'ו ביצירת קו אופנה תחת רישיון מהחברה המרכזית. מאז הקמתה התרחבה החברה לייצור אביזרי אופנה כמו תיקים.
ביולי 2017 רכש תאגיד האופנה מייקל קורס את חברת "Jimmy Choo Ltd" ב-1.2 מיליארד דולר.
נזים סביתי
נזים סביתי (בערבית: نظيم سبيتي; נולד ב-12 בנובמבר 1957 בכפר הדרוזי יאנוח-ג'ת) הוא גונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר.
ביוגרפיה.
סביתי התחנך בבית הספר היסודי בכפר ג'ת, והמשיך את לימודי התיכון בבית הספר כפר גלים. בשנת 1976 התגייס לצה"ל, מילא תפקידים מבצעים ביחידות הלוחמות 244 ו-299, והשתחרר בדרגת סגן.
בסמוך לשחרורו מצה"ל, התגייס לשירות בתי הסוהר וכיהן בשורת תפקידים פיקודיים בתחום הביטחון, ובהם מפקדם של ארבעה בתי סוהר (אשמורת, כרמל, דמון ושטה), ומפקד גוש שרון בדרגת תת-גונדר.
במהלך תפקידו כמפקד גוש יזם והוציא לפועל את פרויקט "ניצחון הרוח", שבמסגרתו הובאו אלפי אסירים פליליים לבית לוחמי הגטאות, כדי ללמד את האסירים והסוהרים את תולדות השואה. על כך זכה להדליק משואה בעצרת נעילת יום הזיכרון לשואה ולגבורה בקיבוץ לוחמי הגטאות, בשנת העצמאות ה-63 למדינת ישראל.
בשנת 2007 מונה למפקד מחוז המרכז, והועלה לדרגת גונדר, ובמסגרת תפקידו ביסס את הקמת הימ"ז (יחידה מבצעית מחוזית), אותה יסד מספר שנים קודם לכן כימ"ג (יחידה מבצעית גושית).
עוד במסגרת תפקידו כמפקד מחוז המרכז, מונה על ידי נציב בתי הסוהר להוביל את הטיפול במשאב האנושי, במסגרת התוכנית הארגונית הרב שנתית "מעוף". בשנת 2011 מונה למפקד מחוז הדרום ותחת פיקודו הוחזקו במשמורת בטוחה מרבית האסירים הביטחוניים והשוהים הזרים בשב"ס.
בשנת 2013 מונה לראש אג"ם (ראש אגף המבצעים והביטחון) בשירות בתי הסוהר, ובתפקיד זה הוא משמש כמפקדם של היחידות המיוחדות של השב"ס (מצדה, נחשון, דרור), וכן על חטיבות הביטחון והמודיעין. במסגרת תפקיד זה הוא מונה על ידי הנציב להוביל את הטיפול בשביתת הרעב של האסירים הביטחוניים, שהסתיימה ללא הישגים מבחינתם של האסירים.
לאחר פרישתו היה חבר מפלגת "צדק חברתי" ושובץ במסגרתה במקום השני בהתמודדותה בבחירות לכנסת העשרים ואחת באפריל 2019.
נזים סביתי נשוי ואב לחמישה, בוגר קורס פו"מ (פיקוד ומטה) במשטרת ישראל, ובוגר תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה ותואר שני במינהל עסקים.
דיילי מירור
דיילי מירור (באנגלית: Daily Mirror, מראה יומית) הוא עיתון בריטי אשר הוקם בשנת 1903.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
העיתון הוקם על ידי אלפרד הרמסוורת' ב-2 בנובמבר 1903 ומחירו היה פני אחד בלבד. העיתון היה אמור להיות עיתון עבור נשים אך לא זכה להצלחה עם יציאתו. לאחר מכן מינה ארמסוורת' את המילטון פייף לעורך הראשי וכל הנשים שעבדו בעיתון פוטרו. העיתון הכיל הרבה תמונות והשם שונה ל"The Daily Illustrated Mirror" ונשאר כך במשך שלושה חודשים עד החזרה לשם המקורי. מחיר העיתון ירד לחצי פני ומתחת לכותרת הראשית שונה הכיתוב שאומר שהעיתון מיועד גם לנשים וגם לגברים.
המיתוג החדש עבד כך שעד גיליון מספר 92 תפוצת העיתון הייתה 120 אלף עותקים ועד גיליון 269 עלתה התפוצה ל-200 אלף עותקים. בתוך עשר שנים הגיע העיתון לתפוצה של כחצי מיליון עותקים. אלפרד מכר את העיתון לאחיו הרולד בשנת 1913. ב-1917 עלה המחיר חזרה לפני. ב-1919 מכר העיתון מעל מיליון עותקים ביום דבר שהפך אותו לעיתון הכי נמכר.
הצלחה מסחרית.
באמצע שנות השלושים סבל העיתון מפגיעה במכירות עם עלייתם של עיתונים חדשים כמו הדיילי אקספרס. עם אחיינו של הרולד כמנהל הכספים וגאי ברתמילו כעורך הראשי שינה העיתון את תדמיתו מעיתון שמרני המיועד למעמד הבינוני, לעיתון חופשי המיועד למעמד הפועלים. בשנת 1937 הוכנסה לעיתון רצועת קומיקס. בשנת 1939 נמכר העיתון בלמעלה מ-1.4 מיליון עותקים ביום.
במהלך מלחמת העולם השנייה העיתון כמעט הועמד בפני סכנת סגירה אך הצליח להישאר יציב גם במהלך הבחירות לאחר המלחמה ועד סוף שנות הארבעים עלתה התפוצה ל-4.5 מיליון עותקים ביום.
ב-1960 רכשה הנהלת העיתון את העיתון הדיילי הרלד ולאחר חשש ההנהלה מתחרות על הקוראים הושק העיתון מחדש בשנת 1964 בשם הסאן. לאחר שהעיתון לא הצליח להשיג קוראים הוא נמכר לאיש העסקים רופרט מרדוק. מרדוק השיק את העיתון מחדש והשיב מלחמה למירור עם גדילת התפוצה בקצב מהיר.
התדרדרות העיתון.
ב-1978 עקף הסאן את כמות הקוראים של המירור והעיתון נמכר לרוברט מקסוול. לאחר מותו של מקסוול ב-1991 הפך דייוויד מונטגומרי למנכ"ל קבוצת מירור. משנת 1995 עד 2004 היה פירס מורגן העורך הראשי של העיתון. במהלך תקופה זו עבר העיתון כמה שערוריות ואחת מהן הייתה כאשר פרסם הדיילי טלגרף שמורגן קנה מניות בחברת מחשבים מסוימת הרבה לפני שטור עצות במירור ייעץ לציבור על החברה הזו. מורגן פוטר מהעיתון ב-14 במאי 2004 לאחר שפרסם במירור תמונות של אסירים עיראקים העוברים התעללות מחיילים בצבא הבריטי. לאחר מכן הוכחו התמונות כמזויפות והעיתון פרסם התנצלות רשמית בשער הראשי של העיתון.
העיתון כיום.
בשנת 2004 התמנה ריצ'רד וואלש לעורך העיתון. ב-30 במאי 2012 הודיע העיתון של מיזוג העיתון היומי הדיילי מירור עם העיתון של יום ראשון הסאנדיי מירור לעיתון אחד. וואלש וטינה וויבר, שני העורכים הראשיים פוטרו והעורך של העיתון המשותף הוא לויד אמבלי.
פ.ס.ז'
פו-פה
אברהם בן יצחק (מקובל)
חופית ימית
חופית ימית (שם מדעי: "Calidris maritima") הוא מין של עוף מסוג חופית ממשפחת החרטומניים.
חופית ימית ניזונה מחרקים ותולעים. מוצא החופית היא ביבשת אירופה, החופית חיה לרוב בחופי ים.
כרס
שיבוב
ארנריה אדמונית
אֲרֵנָרִיָּה אדמונית (שם מדעי: "Arenaria interpres") הוא מין של עוף מים ממשפחת החרטומניים.
הארנריה האדמונית ניזונה מחרקים, רכיכות, תולעים וסרטנים קטנים. אורכה עד 25 סנטימטר, משקלה כ-110 גרם ומוטת כנפיה 43-49 ס"מ. היא בעלת צוואר קצר, וצבע רגליה כתום. עם זאת, צבעיה של הארנריה משתנים לאורך עונות השנה: בחורף לשני המינים ראש חום בהיר, גב חום כהה, בטן לבנה וגרון שחור. בעונת הרבייה לזכרים יש מופע שונה: ראש וצוואר שחורים וגב אדום.
תפוצה.
הארנריה האדמונית מקננת בחופים הצפוניים של אירואסיה וצפון אמריקה. מחוץ לעונת הקינון תפוצתה רחבה ביותר וניתן למצוא אותה בחופים בכל רחבי העולם, כולל אוסטרליה ואפריקה.
בישראל היא חולפת מצויה וחורפת שכיחה למדי בעיקר באזור החוף. מקייצת לעיתים רחוקות אך לא מקננת.
עלה מנוצה
תקיפות משלוחי נשק של איראן לחיזבאללה בדמשק שבסוריה
אסף זהר
פורום קהלת