גופו של הסמרן מכוס בקוצים לבנים או צהבהבים וארוכים וביניהם ישנם כהות ושאר הפרווה אפורה. הוא בעל שפתיים ואף גדולים ואדומים וזרועות חזקות ומיומנות בטיפוס על עצים ובעלי ארבעה טפרים בכל רגל. גם הזנב עוזר לו לטפס והוא יכול להיאחז איתו בענף. אורכו 30-60 ס"מ ומשקלו 2-4.5 ק"ג.
זהו יצור ליילי החי בין ענפי העצים בג'ונגלים בזוג וביום נח בחורים בעץ. הם לא יורדים לקרקע לעיתים קרובות.
מזון: בעיקר עלים, פרחים, פירות וזרדים קטנים מהווים את עיקר תזונתו.
טורפים: עופות דורסים כמו הרפיה, יגואר, טאירה ואוצלוט וגם נחשים גדולים. הדורבן הוא טרף מסוכן ביותר עקב הדורבנות הגדולות שלו והוא מתכדר לכדור כשטורף מתקרב. ישנם טורפים שמתו עקב הקוצים שננעצו בהם בכוח. עם זאת הדרבן הוא בעל מזג רגוע כשלא מתקיפים אותו.
תפוצה: הדרבן מצוי ביערות גשם עד גובה 1,50 מ' במדינות: ברזיל, ארגנטינה, ונצואלה, גיאנה וסביבותיה, בוליביה, טרינידד וייתכן שגם באקוודור. בשל תפוצתו הנרחבת הוא אינו בסכנה.
פורט סמית'
פורט סמית' (באנגלית: Fort Smith) היא אחת משתי הבירות של מחוז סבסטיאן (ביחד עם גרינווד) במדינת ארקנסו בארצות הברית. העיר נמצאת במקום בו נהר פוטו (Poteau) נשפך אל נהר ארקנסו, על גבול ארקנסו-אוקלהומה. בעיר מתגוררים 86,209 תושבים (נכון ל-2010), והיא העיר השנייה מבחינת גודל אוכלוסייתה בארקנסו, אחרי הבירה ליטל רוק. במטרופולין שלה מתגוררים 298,592 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה.
האזור בו נמצאת פורט סמית' הפך לחלק מארצות הברית במסגרת רכישת לואיזיאנה ב-1803. באותן שנים האזור, שנודע בשם המערב הישן של אמריקה, היה מיושב בדלילות והוקמו בו מוצבים של צבא ארצות הברית כדי לחזק את השליטה בו. אחד האחראים להגנה היה הגנרל תומאס אדמס סמית' והוא הורה להקים מוצב על גדות נהר ארקנסו. בהתאם לכך ב-1817 הוקם פורט סמית' (מילולית: "מבצר סמית") במקום בו נמצאת העיר היום.
כעבור זמן קצר נוצרה התיישבות מסביב למוצב שנשאה את שמו, אך המוצב עצמו הועבר ב-1824 כ-130 קילומטרים מערבה, לפורט גיבסון. לאחר מכן אדם בשם ג'ון רוג'רס קנה את קרקעות הממשל באזור ותרם לפיתוחה של פורט סמית'. ההתיישבות גדלה כל-כך עד שהממשל "נאלץ" להקים בה מוצב חדש כדי להגן על עיירת הסְפַר.
בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים האמריקנית צבא הקונפדרציה השתלט על ההתיישבות ועל המבצר. צבא האיחוד השתלט על העיר לאחר שניצח ב-1 בספטמבר 1863 בקרב דוויל'ס בקבון (Battle of Devil's Backbone) בהרים בקרבת פורט סמית'. ב-31 ביולי 1864 כוחות הקונפדרציה ניסו להשתלט מחדש על פורט סמית', אך הם נכשלו. במהלך המלחמה ולאחריה העיר החלה להתפתח, כשהיא הייתה יעד לעבדים נמלטים ותומכי האיחוד בדרום ארצות הברית.
חינוך.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת ארקנסו - פורט סמית'.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה האזורי פורט סמית', הנמצא במרחק 6 קילומטרים דרום-מזרחית למרכז העיר.
פורט סמית' נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 40, המקשר בין ברסטו בקליפורניה ובין וילמינגטון בקרוליינה הצפונית. כמו כן, בקרבת פורט סמית' מתחיל אחד המקטעים המרכיבים את כביש בין-מדינתי 49, אשר מגיע עד צפון ארקנסו.
פורט סמית
קלוד בלבסטר
קלוד בַּלְבַּסְטְר (בצרפתית: Claude Balbastre 8 בדצמבר 1724 - 9 במאי 1799) היה מלחין, נגן עוגב, צ'מבליסט ונגן פורטפיאנו צרפתי. הוא היה אחד המוזיקאים המפורסמים ביותר בתקופתו.
חייו.
קלוד בלבסטר נולד בדיז'ון בשנת 1724. תאריך לידתו המדויק היה שנוי במחלוקת, אך גילוי רישום ההטבלה שלו מאמת את התאריך שנקבע, 8 בדצמבר.
לאביו של בלבסטר, בֶּנְיְין (Bénigne), היו 18 ילדים משני נישואים; קלוד היה ה-16 במספר. אביו היה נגן עוגב בכנסייה בדיז'ון. את שיעוריו הראשונים במוזיקה למד מאביו, אחר המשיך בלימודיו אצל קלוד ראמו, אחיו הצעיר של ז'אן-פיליפ ראמו, המוזיקאי הצרפתי המפורסם ביותר בתקופתו, גם הוא בן דיז'ון. לא ידוע דבר על לימודים נוספים בדיז'ון, אבל ב-1743 התמנה לנגן עוגב בקתדרלת סן אטיין. עד 1748 חיבר מוזיקה לעוגב וכמה יצירות לצ'מבלו בדיז'ון.
בלבסטר התיישב בפריז בשנת 1750 ולמד שם אצל פייר פברייה, שאת מקומו תפס בהמשך כנגן עוגב בכנסיית סן רוש. ז'אן-פיליפ ראמו עזר לבלבסטר ופרש עליו את חסותו כשהשתקע בפריז, והודות לכך מצא בלבסטר את מקומו במהירות וביעילות בחוגי המוזיקה של העיר ובחברה הגבוהה שלה. הקריירה שלו הייתה מזהירה: הוא ניגן בקונסרט ספיריטואל ב-1755 קונצ'רטו לעוגב פרי עטו, ומבקר מוזיקה אלמוני כתב עליו ב"מרקור דה פראנס" (מאי 1755, עמ' 181-180)
לאחר הצלחה זו המשיך להופיע לעיתים קרובות בקונסרט ספיריטואל עד 1782, בנגינת קונצ'רטי משלו (שלא שרדו) וכן עיבודים לקטעים מאופרות בנות התקופה.
בלבסטר היה לנגן עוגב בקתדרלת נוטרדאם ובקאפלה המלכותית, התמנה לצ'מבליסט בחצרו של מלך צרפת, שם לימד את המלכה מארי אנטואנט, והיה נגן עוגב בחצרו של לואי-סטניסלס-זאווייר, רוזן פרובאנס, מי שעתיד להיות לואי השמונה עשר, מלך צרפת. כה גדולה הייתה תהילתו של בלבסטר, שהארכיבישוף של פריז, כריסטוף דה בומון, נאלץ לאסור עליו לנגן בכמה מטקסי התפילה בסן רוש, משום שהכנסייה התמלאה עד אפס מקום כשבלבסטר ניגן.
תיאור של אחד מטקסי התפילה האלה בסן רוש מביא ד"ר צ'ארלס ברני, ובו הוא מספר, כי ביום א', 17 ביוני 1770, הקדים לקום מסעודתו כדי לשמוע את נגינתו של בלבסטר "המהולל" בכנסיית לה רוש. "בלבסטר ניגן בכל הסגנונות כשליווה את המקהלה. גם כשזו שרה את המגניפיקט, ניגן בלבסטר בין פרק לפרק במשך דקות אחדות, פוגות, אימיטציות ומוזיקה מכל סוג ומין, אפילו שירי ציידים וג'יגים, והקהילה לא הופתעה ולא נפגעה, עד כמה שיכולתי לשפוט."
בארני ביקר בביתו של בלבסטר ודיווח, כי ברשותו צ'מבלו יפה במיוחד מתוצרות ראקרס: "אחרי הכנסייה הזמין אותי מסיה בלבסטר לביתו, לראות צ'מבלו ראקרס משובח, שאותו קישט מבפנים ומבחוץ בציורי סצינות מאופרות של ראמו, בעידון המשתווה לזה של המרכבה או אפילו תיבת ההרחה המשובחת ביותר שראיתי מעודי בפריז." עוד דיווח, כי בלבסטר מחזיק בבעלותו "עוגב גדול מאוד, מצויד בדוושות, שאולי נחוץ לעוגבר צרפתי לצורך תרגול; זהו כלי גדול וגס מדי לחדר רגיל, והקלידים שלו רועשים כאלה שבכנסיית סן רוק (כך)." בארני מספר, שבלבסטר היה ביחסים טובים מאוד עם מלחין עמית, ארמאן לואי קופרן, שאותו הציג לפני בארני, המציין, "שמחתי לראות שני אנשים נכבדים באותו משלח יד, והם גלויי לב וידידותיים איש עם רעהו."
ב-1763, נשא בלבסטר לאישה את מארי-ז'נבייב אוטטר, בתו של החלילן והמלחין ז'אק-מרטין אוטטר ונצר למשפחה מפורסמת של מוזיקאים נורמניים. בתקופת המהפכה הצרפתית, היה בלבסטר עלול להימצא בסכנת חיים מחמת קשריו עם האצולה וחצר המלכות, אבל הוא הסתגל למצב הפוליטי החדש וניגן את המנוני המהפכה ושיריה בעוגב שלו. עם זאת, הוא איבד את משרותיו הרשמיות וכן, באופן זמני, את הפנסיה שלו. הוא מת בפריז בשנת 1799.
יצירתו.
יצירות המקלדת של בלבסטר מגוונות באופיין, רבות מהן במסורת המפוארת של פרנסואה קופרן או של ז'אן-פיליפ ראמו, אך שומרות על עצמאות סגנונית. יצירות אחרות מודרניות יותר וקרובות יותר לסגנון של סקרלטי. יצירה שהתחבבה עליו כנראה במיוחד הייתה ה"פסטורלה" שלו בלה מז'ור, כי הוא הורה לכתוב אותה על לוח השם שעל הצ'מבלו שלו, בתאריך 6 באוגוסט 1767. עוד יצירה שלו ששרדה היא פרלוד לא שקול, שהיה או אחד האחרונים שכתב לצ'מבלו או הראשון (וכנראה האחרון) לפסנתר.
אלי פרידמן
אלי פרידמן (נולד ב-2 בספטמבר 1973) הוא זמר, מלחין ומוזיקאי חסידי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשכונת קריית צאנז שבירושלים לבית חסידי, להוריו שלמה אריה ובלומה. התחנך בישיבה הקטנה עטרת ישראל ובישיבה הגדולה היכל התורה של הרב צבי קושלבסקי, ולאחר נישואיו למד בכולל של ישיבת תורה אור.
קריירה מוזיקלית.
פרידמן החל את דרכו המוזיקלית עוד בהיותו בחור. בגיל עשרים הלחין חמישה שירים שביצע מיכאל שטרייכר ביניהם "יזכרם" ו"ומחליף את הזמנים". כמו כן הלחין את השיר "פתח לנו שער" שביצע אפרים מנדלסון.
עד-כה הוציא אלי פרידמן שישה אלבומי אולפן ואלבום הופעה אחד.
בספטמבר 2015 זכה האלבום "מה הבריות אומרות עליו" לתואר "אלבום השנה החסידי" במצעד של תחנת הרדיו קול ברמה.
במרץ 2016 הוציא אלבום הופעה "שרים ביקב עם אלי פרידמן" שמו. באלבום עשר רצועות שבוצעו בהופעה אקוסטית שהתקיימה ביקב מצודה שבגבעת יערים ביולי 2015.
• ב - 2018 יצא ״רחובות הנהר״ אלבומו השישי. באלבום זה שנים-עשר שירים שכולן מילים מן המקורות שהולחנו על ידו, פרט לשיר ״איש בשורה״ שכתב דוד אליאב והלחין בנו של פרידמן מוישי פרידמן. השיר המצליח ביותר מן האלבום היה ״מרכבות פרעה״.
ב - 2019 הלחין את השיר ״אני מאמין״ לאלבומו של אלי הרצליך ״הרצליך 2״.
פרידמן הגיש בעבר בתחנת הרדיו החרדי "רדיו קול חי" תוכנית מדי יום שישי בשם "לכו נרננה", לצד הרב חיים הורביץ, רב שכונת צהלה. עם השקת תחנת הבת קול חי מיוזיק החל לשדר בה תוכנית בימי שישי.
קריירה פוליטית.
פרידמן כיהן במשך כחמש שנים כחבר עיריית בית שמש, מטעם מפלגת "טוב" שכיום כבר אינה קיימת.
ויסקאש המחלות
טולניק
טרמביצה
Angular.js
MEAN (תשתיות תוכנה)
MEAN הוא מקבץ תוכנות (Software stack) חינמי ובעל קוד פתוח שכתוב בשפת התכנות JavaScript, ונועד לבניית אתרי אינטרנט דינאמיים ויישומי רשת.
MEAN הוא שילוב של Angular.js, Express.js, MongoDB, Node.js.
רכיבים.
הרכיבים עליהם בנוי מקבץ התוכנות MEAN הם:
קרפטנים