הזארה (בפרסית: هزاره, מן המילה הפרסית "הזאר" هزار - "אלף") הוא עם דובר פרסית - הניב הזראג'י - אשר חי ברובו במרכז אפגניסטן בחבל הזראג'אט או הזאריסטן וכן באיראן ובפקיסטן. ההזארה הם הקבוצה האתנית השלישית בגודלה באפגניסטן, בערך 9% מאוכלוסיית המדינה. דתם היא בעיקר האסלאם השיעי, ברובו תריסרי.
בני הזארה כוללים שבטים ממוצא טורקי (טוראני)-מונגולי, ביניהם השבטים ברלאס, ניימאן, אויראט, אוישון, טטאר, קרלוק, קפקצ'אק, אויגור, טורקמן, קזק, קרגיז וכו'.
מקור השם.
השם הזארה מוזכר לראשונה ב"באבורנאמה", ספרו האוטוביוגרפי של זאהיר א-דין מוחמד ש נודע כבאבור, מייסד האימפריה המוגולית בתחילת המאה ה-16. הוא ציין את תושבי חבל ארץ הקרוי "הזאריסטן" שהיה ממוקם מערבה מקאבוליסטן, מצפון לע'זנה ודרומית-מערבית מחבל ע'ור.
בדרך כלל רואים את השם הזארה כקשור למילה הפרסית "הזאר" שמשמעותה "אלף". לפי אחת ההשערות מדובר בתרגום פרסי למונח צבאי מונגולי "מינג" או "מינגאן" שציין יחידה בת אלף לוחמים בימי ג'ינגיס חאן.
היסטוריה.
מקורו של העם ההזארי לא ברור עד תום. משוער כי בני ההזארה הם צאצאים של עמים טורקיים קדומים ומונגולים ממרכז אסיה. זאת, בשל הדמיון הפיזי בינם לבין המונגולים. בדיקות גנטיות מחזקות השערה זו. על פי ההנחה המקובלת על ידי רוב החוקרים, ההזארה הם קבוצה אתנית שנוצרה מתערובת של מספר שבטים מונגולים נוודים בתושבים איראנים מקומיים. חלק משבטי הזארה נקראים על שמם של מפקדים מונגולים מפורסמים, למשל שבט 'טולאי חאן' שקרוי על שם טולוי - בנו הרביעי והצעיר ביותר של ג'ינגיס חאן.
בני הזארה עצמם מתגאים בדרך כלל במוצאם המונגולי הקדום. כיום פחות מקובלת ההשערה כי אבותיהם הגיעו בימי ג'נגיס חאן כשלפי מחקריו של פרנץ שומן (אחרי שנת 1962) הם ממוצא טורקי-מונגולי, ובעיקר טורקי (טוראני) והגיעו מאוחר יותר (במאה ה-15) ולא ממש בימי ג'נגיס חאן וצאצאיו.
לפי ההשערה המקובלת ביותר, מוצאם הוא הטרוגני ומתבסס על כמה גלים של קבוצות מונגוליות-טורקיות שהתערבבו עם אוכלוסייה איראנית דוברת ניבים פרסיים. מציינים למשל, את התיישבות המונגולים "ניקודארי" במזרח איראן ואת גל המונגולים צ'גטאי מאסיה המרכזית, ואחריהם שבטים טורקים -מונגולים נוספים שדרכם נקשרה לאילח'נים שגורשו מפרס ולטימורים והתיישבו בסופו של דבר בחבל הזאראג'ט או הזאריסטן.
הזארה תועדו כאמור לראשונה במאה ה-16 על ידי באבור, מייסד האימפריה המוגולית בהודו. הוא דיכא את התנגדותם ואחר כך גייס אותם לצבאו במסע שלו לכיבוש הודו. במאה ה-18 גויסו הגברים בני הזארה, יחד עם שבטים אחרים, לצבאו של אחמד שאה דוראני, שליטה של אפגניסטן ומיסדה של שושלת דוראן. במחצית המאה ה-19 אמיר אפגניסטן דוסט מוחמד חאן החל לגבות מיסים מההזארה, בתקופה זו הם זכו לאוטונומיה. לקראת סוף המאה ה-19 בימי שלטונו של עבד א-רחמן חאן, שסיפח את האזור ההזארי לאפגניסטן ושלל מההזארים את הזכויות שלהם, התקוממו ההזארה שלוש פעמים במרד מזוין כנגד המשטר האפגני. במהלך המאה ה-20 המתיחות בין ההזארה לשלטון האפגני העמיקה עוד, ההזארה סבלו מהתנכלויות אלימות ומעושק כלכלי של השלטון והיו למיעוט אתני מופלה ונרדף. לאחר שמשטר הטליבאן השתלט על אפגניסטן בשנים 1996–2001 המצב אף החמיר. הטליבאן ביצעו מספר מעשי טבח בבני ההזארה והכריזו בגלוי כי ירדפו אותם ויטבחו בהם. אלפי בני הזארה נרצחו על ידי הטליבאן, ששב לרדוף אותם גם במהלך מתקפות הטליבאן באוגוסט 2021.
באופן מסורתי בני ההזארה כוללים עשרות שבטים. השבט הגדול ביותר נקרא דאיזנגי והוא מכיל יותר ממחצית בני ההזארה. שבטים גדולים נוספים הם שיח-עלי, ג'אחורי, חאזניצ'י, אורוזגאני. מאז שההזארה נהיו אזרחים שווים באפגניסטן, נראה שההשפעה השבטית מדלדלת ויורדת.
עם ההזארה במאה ה-21.
בראשית המאה ה-21, לאחר כיבוש אפגניסטן בידי ארצות הברית במלחמת אפגניסטן, חל שיפור ניכר במצבם של בני הזארה. בני הזארה רבים הצטרפו לצבא אפגניסטן, אחרים זכו למשרות ממשלתיות ולתפקידים משמעותיים ברשויות. ההזארי מוחמד מוחקיק אף התמודד לנשיאות אפגניסטן בשנת 2004, וההזארי קרים חאלי נבחר להיות סגן נשיא אפגניסטן. 61 הזארים נבחרו לבית הנבחרים האפגני והם מהווים 25% מהפרלמנט, כמו כן חמישה שרים בממשלה הם הזארים.
בשנת 2011, בפיגועים שאורגנו על ידי קיצונים סונים בקאבול ובמזאר-אי-שריף, נהרגו כ-80 בני אדם, רובם בני הזארה, בפיצוצים עזים שאירעו בעת חגיגות חג האשורה.
בני הזארה היו קרבנות גם למקרי חטיפה בנתיבי התחבורה הראשיים שהסתיימו ברציחת בני הערובה.
ב-2015, 7 בני משפחה מקרב בני הזארה נחטפו וראשיהם נערפו. בעקבות מותם מפגינים בני הזארה צעדו ליד ארמון הנשיאות בקאבול ודרשו להגנה יעילה יותר.
בעת הפגנה אחרת של בני הזארה שנערכה בקאבול, ערך דאעש פיגוע התאבדות כפול, שבו נרצחו 80 מהמפגינים ונפצעו יותר מ-200.
ב-אוגוסט 2021, חזר ארגון הטאליבן לשלוט בקאבול הבירה, לאחר מסע כיבושים ברחבי אפגניסטן. לפי הפרסומים, נודע שאנשי הארגון רצחו בתחילת יולי 2021, תשעה גברים בני המיעוט ההזארי. ארגון זכויות האדם סבר שבפועל בוצעו מעשי רצח נוספים שלא דווחו, כי הטליבאן ניתק את רשתות התקשורת והסלולר באזורים רבים שאותם כבש.
לקריאה נוספת.
Department of Sociology, University of Karachi 1976
מארינר 2
מארינר 2 היא גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר־נוגה 1962 של נאס"א. מארינר 2 הייתה הגשושית הרובוטית הראשונה שביצעה בהצלחה מפגש עם כוכב לכת. מארינר 2 הייתה גרסה מפושטת של בלוק I של חלליות תוכנית ריינג'ר והעתק מדויק של הגשושית מארינר 1. משימות מארינר 1 ומארינר 2 ידועות גם כמשימות "מארינר R". ב־14 בדצמבר 1962 ביצעה מארינר 2 את היעף על פני נוגה ממרחק של 34,773 ק"מ ממנה.
גופה של מארינר 2 היה משושה שאורך אלכסונו היה 104 ס"מ. למשושה התחברו הלוחות הסולאריים, הציוד המדעי והאנטנות. הציוד המדעי שהיו על הגשושית היה שני רדיומטרים (אחד לגלי רדיו ואחד לתת־אדום), חיישן מיקרומטאורים, גלאי לאבחון פלזמה המגיעה מהשמש, גלאי חלקיקים ומגנטומטר. ציוד זה נועד למדוד את הטמפרטורות השונות על פני השטח של נוגה ולבצע מספר בדיקות בסיסיות לגבי האטמוספירה שלה. כיוון שלנוגה יש מעטה עננים עבה לא נכללו מצלמות במארינר 2. במשימת מארינר 10, שחלפה על פני נוגה בדרכה לכוכב חמה, גילו בצילום באולטרה סגול הרבה פרטים נוספים על פני העננים שלא נצפו עד אז מכדור הארץ, וגם לא נראו בצילומי הגשושית באור נראה.
המטרה הראשית הייתה להצליח לתקשר עם מארינר 2 כשתהיה בקרבת נוגה ולבצע מדידות טמפרטורה רדיומטריות על האטמוספירה של נוגה. המטרות הנוספות היו לבצע מדידות על השדה המגנטי ושדה החלקיקים הטעונים בחלל בסביבות נוגה.
חודש לאחר שיגורה הכושל של מארינר 1, החללית התאומה מארינר 2 שוגרה בהצלחה ב־27 באוגוסט 1962 למסע בן 3.5 חודשים לעבר נוגה. במשך המסע לעבר נוגה, ביצעה מדידות מארינר 2 של רוח השמש (חלקיקים טעונים הנפלטים מן השמש) שאישרו את המדידות שנעשו על ידי לונה 1 בשנת 1959. מארינר 2 מדדה גם את כמות האבק הבין כוכבי שנמצאה נמוכה ממה שחשבו המדענים. בנוסף לכך, מארינר 2 זיהתה חלקיקים טעונים עתירי אנרגיה המגיעים מהשמש, התפרצויות שמש קצרות במיוחד וקרינה קוסמית המגיעה מחוץ למערכת השמש.
במהלך היעף בקרבת נוגה חשפה מארינר 2 לראשונה, בעזרת גלי מיקרו ומכשירי מדידה שהתמקדו בקרינה תת־אדומה, שקצות העננים של נוגה הם אמנם קרירים אך הטמפרטורה על פני השטח היא לפחות 425°C. גילוי זה ביטל את התקווה שיש סיכוי לקיום חיים על נוגה. מחקרה של מארינר 2 נתן מושג טוב יותר לגבי מסתו של כוכב הלכת והראה שאין לכוכב הלכת שדה מגנטי משמעותי או חגורות קרינה. מאחר שהגשושית לא נשאה מצלמות, הממצאים שהביאה לא זכו לתשומת לב ציבורית כמו תמונות מגשושיות חלל אחרות.
מארינר 2 נמצאת כרגע במסלול הליוצנטרי לאחר שהפסיקה לעבוד.
טיקו טורס
הקטור סמואל חואן טורס (באנגלית: Hector Juan Samuel "Tico" Torres; נולד ב-7 באוקטובר 1953) הידוע יותר בשם "טיקו טורס" הוא מתופף אמריקאי והמתופף של להקת בון ג'ובי.
קריירה.
טורס נולד ב-7 באוקטובר 1953, בניו יורק, וגדל בניו ג'רזי. הוריו, אמה והקטור, היגרו מקובה ב-1948. הוא למד בתיכון ג'ון קנדי.
טורס היה חובב ג'אז בצעירותו ולמד מוזיקה עם ג'ו מורלו. ב-1969 הוא ניגן תופים ללהקת הרוק הפסיכדלי "Six Feet Under". לפני שהצטרף ללהקת בון ג'ובי בשנת 1983 הוא הספיק לנגן עם ג'ו סריסנו אקה סילבר קונדור במעגל הרוק בניו ג'רזי, ובאולפן עם פרנקה והנוקאוטס, פאט בנאטר, צ'אק ברי, שר, אליס קופר וסטיבי ניקס, הקלטה הכוללת 26 אלבומים עם האמנים האלה. טיקו היה גם אחד המתופפים שנבחנו על ידי להקת קיס ב-1980 לאחר שהמתופף המקורי שלהם פיטר כריס עזב את הלהקה.
טיקו הכיר את אלק ג'ון סאץ' בעת שניגן עם להקה בשם פנטומס אופרה וזו הייתה הידידות שהובילה אותו להצטרף לבון ג'ובי. כאשר ג'ון בון ג'ובי, הסולן של הלהקה, פנה לטורס, הוא נרתע מהעובדה שג'ון היה צעיר ב-9 שנים יותר ממנו. בלי קשר לזה הוא אמר שההופעה הכריזמטית של ג'ון ולראות אותו מופיע משך אותו להצטרף ללהקה. טיקו טורס הוא הזמר המוביל בשיר מתוך מארז התקליטורים "100,000,000 Bon Jovi Fans Can't Be Wrong", ועושה קולות רקע בכמה משירי בון ג'ובי המוקדמים, בעיקר "Born to Be My Baby" ו-"Love for Sale".
אומנות.