בנובמבר 1940 הורתה ממשלת צרפת של וישי לפטר את כל ראשי הערים הנבחרים בעלי נטייה פוליטית שמאלית. מולן סירב לפטר את ראשי הערים שבמחוזו, ולכן פוטר בעצמו. הוא עבר לעיירה סן אנדיול במחוז בוש דו רון בדרום צרפת, והצטרף לשורות המחתרת הצרפתית, הרזיסטאנס. ב-1941 נסע בחשאי ללונדון כשהוא מסווה עצמו בשם ז'וזף ז'אן מרסייה, ונפגש שם עם הגנרל שארל דה גול, שעמד בראש תנועת צרפת החופשית שביקשה להתנגד לגרמנים ולמשטר צרפת של וישי. דה גול ביקש ממולן לפעול לאיחוד קבוצות הרזיסטאנס השונות. בינואר 1942 הוצנח מולן בחשאי לצרפת. כשהוא נושא את הכינויים המחתרתיים "רקס" או "מקס" נפגש עם מנהיגי קבוצות הרזיסטאנס השונות ופעל לאיחודן למחתרת לוחמת אחת.
בינואר 1943, הכריזו שלושה מפלגי הרזיסטאנס השונים על איחודם לתנועות ההתנגדות המאוחדות (Mouvements Unis de la Résistance, בראשי תיבות: M.U.R) בפברואר 1943 שב ללונדון, ובמרץ 1943 שב לצרפת עם פקודות להקים מועצה לאומית להתנגדות (Conseil national de la Résistance - CNR) שתאחד את כל פלגי הרזיסטאנס השונים, גם אלו שלא הצטרפו אל ה-M.U.R. גוף זה התכנס לראשונה בפריז ב-27 במאי 1943.
ביוני 1943 נעצר מולן כשכינס מפגש של מנהיגי הרזיסטאנס בעיר ליון. מולן ומנהיגים רבים אחרים נעצרו. מולן נחקר על ידי איש הגסטפו קלאוס ברבי שכונה "הקצב מליון", ולאחר מכן הועבר לפריז. הוא לא גילה את סודות המחתרת לחוקריו. הוא הועבר להמשך החקירה על אדמת גרמניה, ובדרכו, ברכבת, ליד העיר מץ, מת. אין לדעת אם סיבת המוות הייתה התאבדות או פגיעות שנגרמו במהלך עינויים.
הנצחתו.
עם מותו נטמן מולן בבית הקברות פר לשז בפריז. ב-1964 הועברו שרידיו לפנתיאון בו מנציחה האומה הצרפתית את החשובים שבבניה. כיום נחשב ז'אן מולן לדמות מופת בצרפת, ועל שמו נקראו בתי ספר, אוניברסיטה בליון, ומספר רב של רחובות, כיכרות, ותחנת חשמלית בפריז.
במפקד של העיתון "לה פריזיין" בשנת 2017 נמצאו בצרפת 389 בתי ספר שנקראו על שמו
יאקוב שטיינר
יאקוב שטיינר (18 במרץ 1796 - 1 באפריל 1863) היה מתמטיקאי שווייצרי שעסק בעיקר בתחום הגאומטריה.
ביוגרפיה.
שטיינר נולד בכפר בקנטון של ברן. בגיל 18 הפך לתלמיד של היינריך פסטלוצי ולאחר מכן למד באוניברסיטת היידלברג. בהמשך עבר לברלין והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים. שם הוא פגש לראשונה את אוגוסט לאופולד קרול, שבהשראתם של שטיינר ושל נילס הנריק אבל יסד ב-1826 את עיתונו המפורסם Crelle's Journal.
בשנת 1834, לאחר ששטיינר הוציא לאור את חיבורו Systematische Entwickelungen בשנת 1832, הוא הצליח להשיג דרך קשריו והשפעתו של קרל גוסטב יעקב יעקובי, שהיה אז פרופסור באוניברסיטת קניגסברג, ובאמצעות השפעתם של האחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט, קתדרה לגאומטריה שנוסדה במיוחד בשבילו בברלין. הוא החזיק במשרה זו עד מותו.
נפטר בברן ב-1 באפריל 1863.
תרומות מתמטיות.
עבודתו המתמטית התרכזה בעיקר בגאומטריה. בזאת הוא טיפל באופן סינתטי ללא כל שימוש באנליזה אותה שנא. בתחום שלו הוא עלה על כל בני תקופתו. החקירות שלו יוצאות דופן בכלליות שלהם, בפוריות של הרעיונות שבהם ובריגורוזיות של ההוכחות שלו. הוא נחשב לגאומטרן הטהור הגדול ביותר מאז אפולוניוס מפרגה.
בחיבורו Systematische Entwickelung der Abhängigkeit geometrischer Gestalten von einander הוא הניח את יסודות הגאומטריה הסינתטית המודרנית. הוא מציג לראשונה את מה שכעת נקרא הצורות הגאומטריות (כמו ה"טור" ו"העפרון השטוח") ומבסס את האלמנטים שלהם על בסיס התאמות חד-חד ערכיות או "הופך אותם לפרויקטיביים", בשפתו שלו. בעבודה זו, אשר מתוך חמישה כרכים שהיו אמורים להתפרסם רק אחד יצא לאור, ניתן לראות בפעם הראשונה את עקרון הדואליות ממש בפתיחה, כתוצאה מיידית של התכונות הבסיסיות ביותר של המישור: הקו והנקודה.
בעבודה קטנה שנייה שפרסם ב-1833, Die geometrischen Constructionen ausgeführt mittels der geraden Linie und eines festen Kreises, ושהתפרסמה מחדש ב-1895 על ידי אוטינגן, הוא מוכיח את משפט פונסלה-שטיינר שהוצע כבר קודם על ידי ז'אן-ויקטור פונסלה, לפיו כל הבניות בסרגל ומחוגה יכולות להתבצע באמצעות סרגל בלבד וללא שימוש במחוגות, כל עוד נתון לפחות מעגל אחד על מישור הסרטוט.
הוא כתב גם את "Vorlesungen über synthetische Geometrie" שהתפרסם לאחר מותו בלייפציג ב-1867, וגרסה שלישית נתפרסמה בידי רודולף שטורם במהלך השנים 1887-1889.
תוצאות גאומטריות נוספות של שטיינר הן פיתוח נוסחה לחלוקת המרחב לחלקים על ידי מישורים (מספר החלקים המקסימלי הנוצר על ידי n מישורים), מספר משפטים על שרשרת שטיינר המפורסמת של מעגלים משיקים, והוכחה של משפט האיזופרימטריות (מאוחר יותר נמצא פער לוגי בהוכחה שהושלם על ידי ויירשטראס).
כתביו האחרים של שטיינר מפוזרים במספר מאמרים שרובם פורסמו בעיתון קרל (Crelle's Journal), והכרך הראשון שלו מכיל את ארבעת המאמרים הראשונים שלו. החשובים ביותר במאמריו הם אלו העוסקים בעקומים ומשטחים אלגבריים, ובמיוחד המאמר הקצר Allgemeine Eigenschaften algebraischer Curven. חיבור זה מכיל רק תוצאות ללא שיטה.
חקירות חשובות אחרות שלו קשורים לבעיות של מקסימה ומינימה. שטיינר התקדם לבעיות שמצריכות את הכלים האנליטיים של חשבון הווריאציות שמכיל מספר תכונות של פדלים ורולטות, במיוחד של השטחים שלהם.
שטיינר תרם תרומה קטנה אבל חשובה לקומבינטוריקה. ב-1853, שטיינר פרסם מאמר בן שני עמודים בעיתון קרל על מה שכעת מכונה מערכת שטיינר, סוג בסיסי של Block Design.
מלחמות הגנרלים
מלחמת הגנרלים
מלחמת הגנרלים הוא כינוי שניתן לוויכוחים עזים בין אחדים מאלופי צה"ל, שהחלו תוך כדי הלחימה במלחמת יום הכיפורים ונמשכו שנים רבות לאחריה.
מלחמות גנרלים קודמות.
מלחמת הגנרלים שהתחוללה במלחמת יום הכיפורים לא הייתה הראשונה בתולדות צה"ל. "מלחמות גנרלים" התחוללו כבר במלחמת סיני. במלחמה זו היו שני עימותים בין הרמטכ"ל, רב-אלוף משה דיין לבין שני מפקדי כוחות, האחד עם אלוף פיקוד הדרום, אסף שמחוני, והאחר עם מפקד חטיבת הצנחנים, אלוף-משנה אריאל שרון.
מלחמת סיני הייתה מלחמה קצרה והסתיימה בניצחון מובהק והמחלוקות שבין דיין לבין שמחוני ושרון לא דלפו לתקשורת אלא מצאו לימים את ביטוין בספרות אודות מלחמה זו. לעומת זאת מלחמת הגנרלים שהתחוללה בעת מלחמת יום הכיפורים אירעה בעת מלחמה ארוכת ימים ורבת כשלים, בזמן גיוס כללי של כוחות המילואים ובכיסוי תקשורתי צמוד. יתרה מזו - היא נשאה גם אופי פוליטי כאשר המעורבים בה היו מזוהים עם שתי המפלגות הגדולות, שהתמודדו בזמן מערכת בחירות לכנסת שהתנהלה בעת שפרצה המלחמה.
האלופים שבעימות.
האלוף אריאל שרון פרש מצה"ל ב-15 ביולי 1973, לאחר למעלה מחצי יובל של שירות. תפקידו האחרון היה אלוף פיקוד הדרום. במערך המילואים ניתן לו תפקיד של מפקד אוגדת המילואים 143. עם פרישתו פנה לפעילות פוליטית ויזם את הקמת הליכוד, על ידי איחוד המפלגות בימין בדומה למערך של תנועת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת, שאמורות היו להתקיים ב-31 באוקטובר 1973, נכלל שרון ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת ועמד בראש מטה הבחירות של הליכוד.
בבוקר 5 באוקטובר, בעת שהיה בחדרו במטה הבחירות של הליכוד במצודת זאב, הגיע אליו טלפון בהול מתת-אלוף אורי בן ארי, ראש מטה פיקוד הדרום, שביקש ממנו להגיע בדחיפות למפקדת הפיקוד בבאר שבע. בן ארי אמר לשרון כי המצרים מזיזים כוחות למעלה מן הדרוש לתרגיל. שרון יצא בחיפזון לבאר שבע. ב-6 באוקטובר בשעה שלוש לפנות בוקר יצא שרון בטנדר אזרחי מגויס לחזית התעלה. לפקד על אוגדתו, שבמהלך המלחמה כונתה בפי הלוחמים "אוגדת הליכוד".
האלוף אברהם אדן הקים ב-1968 את מפקדת הכוחות המשוריינים בסיני, היא עוצבת סיני. ב-1969 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד גייסות השריון. מינוי החירום שלו היה מפקד אוגדת המילואים 162. האלוף אדן היה רחוק מכל השתתפות בחיים הפוליטיים. במהלך המלחמה, כשמלחמת הגנרלים לבשה גם צביון פוליטי, זיהתה אותו התקשורת, על רקע הביוגרפיה שלו כיליד כפר גלעדי, בוגר תיכון חדש, שגויס לפלמ"ח במסגרת הכשרה של השומר הצעיר והיה ממייסדי הקיבוצים גבולות ונירים, כבעל זיקה למערך. הלוחמים כינו את אוגדתו "אוגדת המערך".
בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים פיקד אברהם אדן, בראש אוגדתו, על קרבות הבלימה הקשים בחזית סיני.
רב-אלוף חיים בר-לב היה הרמטכ"ל השמיני של צה"ל. הוא היה ידוע בדיבורו האיטי והשקול ובקור רוחו, בתקופת הכוננות שלפני מלחמת ששת הימים, כשרבים בצמרת הצבאית והמדינית חששו מפני תוצאות המלחמה הצפויה, הוא אמר על תוצאותיה, הצפויות לדעתו, את האימרה המפורסמת "נכה אותם חזק, מהר ובאופן אלגנטי". בתחילת 1972 סיים את שירותו בצה"ל. קו המעוזים בגזרת תעלת סואץ, שהוקם בתקופת כהונתו כרמטכ"ל, קיבל את הכינוי "קו בר-לב". זמן קצר לאחר שחרורו מצה"ל, ב-5 במרץ 1972 התמנה לשר המסחר והתעשייה מטעם המערך. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויס בר לב, באופן יוצא דופן לגבי שר מכהן ולגבי רמטכ"ל לשעבר, לשירות מילואים פעיל. בימיה הראשונים של המלחמה היה יועץ לאלוף פיקוד הצפון, יצחק חופי, וב-10 באוקטובר 1973 הוזעק לחזית הדרום, בעקבות תפקודו הכושל של אלוף פיקוד הדרום, שמואל גונן (גורודיש), בימי הלחימה הראשונים. בר לב הצליח לייצב את החזית, והרים תרומה חשובה לבלימת המתקפה המצרית ולמעבר למתקפה.