דיוס הקרקע משפיע ישירות על משטר המים שבקרקע (מי תהום) וזאת בשל שינוי בצפיפות הקרקע הנובעת מעצם הדיוס. מבנה הקרקע לאחר הדיוס – ייווצרו עמודונים (גלילים) בעלי קוטר מוגדר. קוטר העמודונים יקבע בהתאם לקצב ההזרקה, לחץ ההזרקה וסוג הקרקע.
שיטות לגראוטינג.
קיימות מגוון שיטות וטכניקות המשמשות כיום לדיוס ושיפור תכונות הקרקע (נסקור כאן את העיקריות שבהן)
הזרקה בזחילה (חלחול) -
הגראוט מוחדר לקרקע בלחץ נמוך וממלא את החללים שבין חלקיקי האדמה, מבלי לשנות באופן מהותי את מבנה ונפחם של חלקיקי הקרקע. בדרך כלל מדובר על ערבוב של מים וצמנט וערב מיוחד, הכל בהתאם לתכונות הרצויות מהקרקע לאחר ההחדרה).
הזרקה בדחיסה (לחץ) -
גראוט בצמיגות גבוה מוחדר בלחץ גבוה לקרקע ולמעשה מהירות ההזרקה ומהירות חלקיקי הגראוט הזורמים בקרקע יוצרים ערבוב וציפוף של חלקיקי הקרקע שסביבן.
ג`ט גראוטינג (דיוס סילוני) -
שיטה זו שונה מיתר השיטות בכך שהיא מפרה לגמרי את מבנה חלקיקי הקרקע ויוצרת מבנה חדש של חומר הומוגני בעל תכונות שונות לגמרי מהקרקע אליו הוחדר. שיטת הסילון יכולה להתבצע כמעט וללא תלות בסוג הקרקע, חדירותה או גודל חלקיקיה וזאת בשל הלחץ הגבוה של הסילון. בתאוריה ניתן לשפר את רוב הקרקעות החל מאדמות קלות דרך חרסית וכלה באדמות כבדות יותר – והכול על ידי שימוש בדיוס הסילוני. למרות שניתן להזריק כמעט וכל חומר, בפועל מוזרקים בדרך כלל צמנט ומים (ולעיתים ערב ייעודי). בחירת שיטת הביצוע לדיוס הקרקע תתבצע בהתאם לתכונות הקרקע ולדרישות התכן של המבנה העתידי.
הפרמטרים שיבחנו לפני שתקבע שיטת הדיוס.
סוג הקרקע, אחידות החומר ממנו עשויה קרקע, נפח הקרקע המצריכה דיוס, גודל החלקיקים של הקרקע ופיזורם, תכולת המים בקרקע (מי תהום), גבולות אטרברג.
מניתוח הנתונים הנ"ל, נוכל לחשב ולהקיש לגבי כמות הצמנט הדרושה למ"ק כמו גם מהו קצב ההזרקה הרצוי ומהו הלחץ הדרוש להזרקת הדייס. סקר קרקע מקיף (כמו גם ניסיון העבר של המתכנן וקבלן הביצוע) יובילו לבחירת השיטה המועדפת לביצוע הדיוס.
המתכנן יקבע את קוטר ה"עמודים" הדרושים לביצוע באמצעות הדיוס, כמו גם את כמות הצמנט למ"א עמוד אדמה מדוייס ובמידת הצורך יקבע גם שימוש במוסף לשיפור תכונה זו או אחרת (עבידות, דחיית מים וכו`). יחס המים\צמנט הוא שיקבע את חוזק הסופי של עמוד הקרקע המדוייסת ומכאן ייגזרו העומסים המותרים על הקרקע. בדיקת החוזק הלכה למעשה תתבצע על ידי לקיחת דגימות מאתר הדיוס ובדיקתם במעבדת בנייה מוסמכת.
שיטות הזרקה.
אנשי ההנדסה (ביצוע ותכנון) עושים שימוש בגראוטינג בשלוש שיטות הזרקות שונות:
סצנה
סצנה היא רצף בהתרחשות עלילה, המצומצם לזמן אחד ולמקום אחד. זהו אחד מן המרכיבים הבסיסיים של כל יצירה עלילתית נרטיבית, כגון סרט קולנוע, סרט טלוויזיה או מחזה.
כך, למשל, בסרט "קזבלנקה", סצנת הסיום אורכת כשש וחצי דקות ומתרחשת בשדה התעופה (אמנם יש שוט אחד שבו ההתרחשות עוברת לאחת הדמויות העושה דרכה ברכב לשדה התעופה, אך הדבר אינו פוגם באחדות המקום ואחדות הזמן של הסצנה).
ההצגה "12 המושבעים" כוללת בתוכה סצנה אחת בלבד, משום שהעלילה כולה מתרחשת ברצף זמן אחד, ללא קטיעות או קפיצות בזמן, ובמקום אחד - חדר הדיונים של המושבעים, ללא מעבר לחלל אחר.
בקולנוע ובטלוויזיה, מספר סצנות עוקבות, המהוות יחד יחידה עלילתית אחת, מכונות "רצף" (Sequence). בתיאטרון, רצף כזה מכונה "מערכה".
בקולנוע.
בתהליך עשיית סרטי קולנוע ווידאו, מקובל לחשוב על סצנה כעל פעולה המתרחשת במקום אחד במשך זמן רציף. בשל היכולת לערוך עבודות חזותיות מוקלטות, סצנה קולנועית, בדרך כלל, הרבה יותר קצרה מסצנה שבמחזה. סצנות בעלות תוכן מסוים, המופיעות לעיתים תכופות בסרטי קולנוע רבים ושונים, זכו לכינויים, כגון סצנת אהבה, סצנת סקס, סצנת עירום, , סצנת פעולה, סצנת מרדף מכוניות, סצנת התרסקות וכדומה. לסרט קולנוע, בדרך כלל, יש סצנת פתיחה וסגירת סיום.
סצנה היא חלק מסרט, כמו גם מערכה, רצף ורקע. בעוד המונחים, המתייחסים להמשכיות של הצפייה, הם תוצאה ישירה של תפעול המצלמה או עבודת העריכה, המונח "סצנה" מתייחס להמשכיות של הפעולה עצמה, והקשרה בזמן ובמקום.
המונח עשוי להתייחס לקטע מתוך הסרט, שנלקח מהתסריט, מהסרט הערוך והמוגמר, או שהוא עשוי להתרחש רק בתוך מוחו של הצופה, המנסה להבין את ההיגיון של רצף הפעולות המוצגות בפניו. לדוגמה, ישנן סצנות הכוללות פעולות המתרחשות במקביל, שאף מצולמות בלוקיישנים שונים, אך הן מתחברות יחדיו, במוחו של הצופה, באמצעות שימוש באמצעי תקשורת, כמו למשל מכשיר טלפון, שיחת וידאו, וכו'.
לעומת זאת, תסריטים של סרטי קולנוע הוליוודיים קלאסיים היו מחולקים למערכות, אך השימוש בחלוקה זו בעידן הטכנולוגיה הדיגיטלית הוא מועט. הסצנה חשובה על מנת לשמור על אחדות הפעולה של הסרט: בעוד שדרמה בימתית מחולקת בדרך כלל למערכות, חלוקת סרט לסצנות נעשתה בדרך כלל בתסריט.
החבורה העליזה
החבורה העליזה (באנגלית: The Funny Company) היא סדרת אנימציה שהופקה בארצות הברית בשנות ה-60. שידורי הסדרה החלו ב-1963, היא כללה 260 פרקים בני 6 דקות, והיא שודרה בתחנות טלוויזיה רבות במקביל, אליהן נמכרה בסינדיקציה, ובדרך כלל שולבה כפינה בתוכנית אחרת. גם בישראל שודרה כך התוכנית, במסגרת מה פתאום? וציפיטפוט. פרקי העונה הראשונה צולמו בשחור-לבן, ופרקי העונות הבאות צולמו בצבעים.
כל פרק כלל כשתי דקות של סרטון אנימציה בהשתתפות החבורה, ולאחר מכן סרטון חינוכי שקשור בעלילה. החבורה העליזה הייתה קבוצת ילדים שהתארגנה כדי לבצע מעשים טובים. סיסמת החבורה הייתה "keep smiling" ("חייכו תמיד"). החבורה כללה דמויות שונות, בהן מנהיג החבורה באזר בל, ג'ספר פארק הממציא, פולי פלאם המזכירה, מרי טוויטר השמנמנה, וסיגלית המתכווצת. החבורה הסתייעה בסופר צ'יף, אינדיאני שקולו היה קול של צופר, ושבנו, נוצה שבורה, שימש לו כמתורגמן. מבוגר נוסף שסייע להם היה פרופסור טוד גודהארט. לחבורה היה גם יריב מושבע, בלי לגונה המרושע, שניסה לסכל את תוכניותיה.
אוניברסיטת ברוק
אוניברסיטת ברוק (באנגלית: Brock University) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית השוכנת בקנדה, שנוסדה בשנת 1964. האוניברסיטה נמצאת בעיר סיינט קאתרינס (St. Catharines) שבאזור ניאגרה באונטריו.
באוניברסיטה לומדים כ-17,000 סטודנטים, במגוון תוכניות לימוד לתואר ראשון, תואר שני, לימודי תעודה ותארים מתקדמים, בתחומי מדעי הבריאות, מנהל עסקים, חינוך, מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים מדויקים.
האוניברסיטה קרויה על שם אייזק ברוק שפיקד על הכוחות הבריטים בקנדה במהלך מלחמת 1812.
האוניברסיטה דורגה במקום השלישי בקנדה מבחינת תפוקה ומחקר בשנת 2008.
אוניברסיטת ברוק היא המוסד היחיד בעולם המציע לימוד מתמטיקה יחד עם מחשוב ויישומים. כמו כן, האוניברסיטה, היא האוניברסיטה היחידה בקנדה המציעה לימוד תואר ראשון בבריאות הציבור.
שם ומוטו.
אוניברסיטת ברוק נקראת על שם סר אייזק ברוק, אשר פיקד על הכוחות הבריטיים והקנדיים במהלך מלחמת 1812. ברוק נהרג במהלך קרב בשנת 1812, כ-20 ק"מ מהאוניברסיטה. מסופר כי המילה האחרונה שאמר בחייו הייתה "Surgite!", שפירושה "הסתער!". מילה זו משמשת בתור המוטו של האוניברסיטה.
היסטוריה.
כשנה לפני הקמת האוניברסיטה, ב-1963, מונה ד"ר ג'יימס א' גיבסון לנשיא האוניברסיטה הראשון, על ידי מייסדי האוניברסיטה, בראשותו של ארתור א. שמון.
כשנפתחה האוניברסיטה, בספטמבר 1964, התקיימו השיעורים במשך 13 שבועות בכנסייה בעיר, עד סיום הקמת מבנה האוניברסיטה.
בניין האוניברסיטה נחנך רשמית ב-19 באוקטובר 1964.
החבריה העליזה
מועמר אל-קד'אפי
מועמר אלקד'אפי
קורינתים 1
קורינתים 2
השנייה אל הקורינתים
הראשונה אל הקורינתים
שיעור קומה
תל רומדה
תל רומידה
פרסה (מידת אורך)
חוזה בכוכבים
ג'ורג' טנט
ג'ורג' ג'ון טנט (באנגלית: George John Tenet נולד ב-5 בינואר 1953) עמד בראש סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית מדצמבר 1996 עד יולי 2004. הוא שני מבחינת משך כהונה בתפקיד, אחרי אלן דאלס. טנט הוא אחד מראשי ה-CIA המעטים שכיהנו תחת שני נשיאים שונים ממפלגות שונות. משמש כפרופסור של כבוד במחלקה לדיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ראשית חייו.
טנט נולד בקווינס, ניו יורק, להורים אזרחי אלבניה ממוצא יווני, ג'ון ואוואנגליה טנט. אביו עבד במכרה פחם בצרפת בטרם עבר לארצות הברית. טנט גדל ב little neck שבקווינס שם עבד יחד עם אחיו ביל כנער שירות בדיינר המשפחתי. טנט מחזיק בתואר ראשון מבית הספר למדיניות חוץ מאוניברסיטת גורג'טאון ותואר שני מבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטת קולומביה. טנט נשוי ואב לבן אחד.
קריירה מוקדמת.
לאחר קבלת התואר השני טנט קיבל משרת מנהל חוקר במכון ההלני האמריקאי בין השנים 1979 ל-1978. לאחר מכן החל לעבוד בעבור הסנאט. תחילה כעוזר מחוקק ולאחר מכן כמנהל מחוקק עבור הסנטור מפנסילבניה (1982-1985). הוא היה עוזר בוועדת מודיעין של הסנאט (1988-1985) ולאחר מכן עמד בראש צוות העוזרים של הוועדה (1988–1993). בהמשך טנט מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון כמנהל בכיר בתחום המודיעין במועצה לביטחון לאומי (1993-1995).
הקריירה ב CIA.