אלכסנדר פיודורוביץ' אקימוב (ברוסית: Александр Фёдорович Акимов; 6 במאי 1953 – 11 במאי 1986) היה מהנדס סובייטי, שהיה המפקח על המשמרת שפעלה ביחידת הכור של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל בליל אסון צ'רנוביל, 26 באפריל 1986.
ביוגרפיה.
אלכסנדר אקימוב נולד ב-6 במאי 1953 בעיר נובוסיבירסק, שברוסיה.
בשנת 1976 סיים אקימוב את לימודיו במכון להנדסת חשמל במוסקבה, בעל תואר מומחה בהנדסה ואוטומציה של תהליכי חום וכוח. הוא החל את הקריירה שלו בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל בספטמבר 1979. במהלך שנותיו הראשונות בצ'רנוביל מילא תפקידים כמהנדס בכיר בניהול טורבינות ומפקח משמרות באולם הטורבינות. ב-10 ביולי 1984 מונה אקימוב לתפקיד מפקח משמרות ביחידת כור מספר 4.
אסון צ'רנוביל.
בליל 26 באפריל 1986 שימש אקימוב כמפקח המשמרת ביחידת הכוח הרביעית. רמת הכוח של הכור הופחתה והצוות התכונן לבדיקת בטיחות מתוכננת. אקימוב סירב לבצע את הבדיקה בשל מצבה הנמוך והבלתי יציב אך סירובו נדחה על ידי סגן המהנדס הראשי של תחנת הכוח, אנטולי דיאטלוב. עם זאת, הפחתת הכח הייתה פתאומית מדי, מה שהכניס את הכור למצב בלתי הפיך של הצטברות של קסנון-135, הגורם להפחתה בפעילותו. על מנת להתגבר על השפעות הקסנון ולבצע את הבדיקה, הצוות הוציא את מרבית מוטות הבקרה של הכור ממקומם. העלאת הכוח לאחר נקודה זו הכניסה את הכור למצב שעלול להיות מסוכן, ללא ידיעת המפעילים. הטורבינה נסגרה, הבדיקה הושלמה וכפתור AZ-5 (כפתור החירום) נלחץ כדי לסגור את הכור, על ידי החזרת מוטות הבקרה פנימה. מוטות הבקרה היו עשויים בורון אשר מפחית את התגובה הגרעינית, אך קצותיהם היו מצופים גרפיט המאיץ את התגובה. בזמן החדרת המוטות, קצות הגרפיט של המוטות האיצו את התגובה ויצרו שטף נייטרונים בתחתית הליבה. עלייה נוספת זו בהספק גרמה לכור להתפוצץ, וגג הכור במשקל של טונות התרומם ונחת על צדו בתוך הכור. רשתות התקשורת הוצפו לפתע בשיחות ומידע. אקימוב שמע דיווחים על נזק מאסיבי לכור, אך לא האמין בכך, וכתוצאה מכך העביר מידע כוזב אודות מצב הכור במשך שעות לאחר מכן.
אקימוב עבד עם הצוות שלו בבניין הכור לאחר שנודע לו על היקף האסון. הם ניסו לשאוב מים לתוך ליבת הכור החשוף עד שעות הבוקר של 27 באפריל. אקימוב לא ידע שהוא נחשף במהלך עבודתו למינון קטלני של 15 גריי של קרינה. בשלב מסוים הוא נתן הודאות ערש דווי וקבע שוב ושוב: "עשיתי הכל נכון. אני לא מבין למה זה קרה". אקימוב מת מתסמונת קרינה חריפה שבועיים לאחר האסון, והוא בן 33.
הכרה.
בשנת 2008 הוענק לאקימוב לאחר מותו מסדר האומץ מדרגה שלישית על ידי ויקטור יושצ'נקו, נשיא אוקראינה.
הוא גולם על ידי השחקן אלכסנדר חורושקו בסדרת הטלוויזיה "שעת אפס" (2004), על ידי אלכס לאו בהפקה של ה-BBC, "Surviving Disaster: Chernobyl Naster Gas" (2006) ועל ידי סם טרוטון במיני-סדרה של HBO, "צ'רנוביל" (2019).
ולרי חודמצ'וק
ולרי איליץ' חודמצ'וק (24 במרץ 1951 – 26 באפריל 1986) היה מהנדס סובייטי, שהיה מפעיל המשאבה במשמרת הלילה בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל והיה הקורבן הראשון של אסון צ'רנוביל.
ביוגרפיה.
ולרי חודמצ'וק נולד ב-24 במרץ 1951 בקרופיווניה שבנפת איוואנקיב, מחוז קייב. הוא החל את דרכו בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל בספטמבר 1973. בשנים הראשונות שלו בצ'רנוביל מילא תפקידים כמהנדס הדודים, המהנדס הבכיר של דודי סדנת התקשורת התרמית והתת קרקעית, מפעיל הקבוצה הששית, המפעיל הבכיר של קבוצה 7 במשאבת המחזור הראשית של יחידת הכור הרביעית במפעל הכורים.
בלילה של 26 באפריל 1986, חודמצ'וק שהה באחד מחדרי המנוע של משאבת המחזור הראשית בבניין כור 4. הוא נשלח לחדר המנועים כדי לדווח למפעילים על תוצאות בדיקת הבטיחות. בסביבות השעה 01:23 (שעון מוסקבה) התרחשו שורה של פיצוצים חזקים בכור ארבע. הפיצוצים קרעו את מעטפת הכור והבניין שמסביב, כולל אולמות משאבות המחזור הראשי. ולרי חודמצ'וק היה האדם הראשון שמת באסון צ'רנוביל מכיוון שסבורים כי הוא נהרג מיד כאשר התפוצץ כור מספר 4.
גופתו מעולם לא נמצאה ויש להניח כי הוא קבור מתחת לשרידי המשאבות. אנדרטה לחודמצ'וק נבנתה ממש מחוץ לחדר הבקרה של כור 4, המושבת.
הכרה.
בשנת 2008 הוענק לחודמצ'וק לאחר מותו מסדר האומץ מדרגה שלישית על ידי ויקטור יושצ'נקו, נשיא אוקראינה.
הוא גולם על ידי השחקן קיראן או'בראיין במיני-סדרה מבית HBO "צ'רנוביל".
ניקולאי פומין
ניקולאי מקסימוביץ' פומין (נולד ב-1937 בנובוקונומיצ'נה, מחוז דונייצק, אוקראינה) הוא מהנדס אוקראיני. הוא היה המהנדס הראשי של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל משנת 1981 ועד אסון צ'רנוביל בשנת 1986.
ביוגרפיה.
ניקולאי פומין היה חבר במפלגה הקומוניסטית, אך סולק משורותיה לאחר אסון צ'רנוביל. הוא החל את הקריירה שלו בתחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה. בשנת 1972 החל לעבוד בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל. כמהנדס ראשי אישר את הניסוי הידוע לשמצה שהוביל לפיצוץ הכור. עם זאת, סגן המהנדס הראשי אנטולי דיאטלוב היה למעשה האחראי העיקרי על הניסוי.
לפומין נודע על התאונה בסביבות ארבע לפנות בוקר ב-26 באפריל 1986, ולאחר מכן השתתף בעבודות הניקוי. לאחר מכן הוא נעצר יחד עם מנהל המפעל ויקטור בריוחאנוב. תחילת המשפט, שתוכנן במקור ליום 24 במרץ 1987, נאלץ להידחות מספר פעמים עקב ניסיונות ההתאבדות של פומין. בסופו של דבר נגזרו עליו ועל בריוחאנוב עשר שנות מאסר.
בהיותו בכלא, קיבל פומין טיפול פסיכיאטרי מספר פעמים. מסיבות בריאותיות הוא שוחרר מוקדם מהכלא והועבר לבית חולים פסיכיאטרי. לאחר שחרורו מבית החולים עבד בתחנת הכוח הגרעינית קלינין בעיר אודומליה, שבמחוז טבר. מאז פרישתו באמצע שנת 2000 התגורר שם עם אשתו, ילדיו ונכדיו.
בתרבות הפופולרית.
בסדרת הטלוויזיה צ'רנוביל הוא גולם על ידי אדריאן רולינס.
ויקטור בריוחאנוב
ויקטור פטרוביץ' בריוחאנוב (ברוסית: Виктор Петрович Брюханов; 1 בדצמבר 1935 – 13 באוקטובר 2021) היה מנהל הבנייה של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל ומנהל תחנת הכוח בשנים 1970–1986.
ביוגרפיה.
בריוחאנוב נולד בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית. בן בכור מבין ארבעה ילדים, אביו עבד כזגג ואמו הייתה מנקה. מאוחר יותר היה היחיד מאחיו שקיבל השכלה גבוהה וקיבל תואר ממחלקת האנרגיה של הפוליטכניון של טשקנט בהנדסת חשמל בשנת 1959. לאחר סיום לימודיו הוצעה לו עבודה באקדמיה למדעים של אוזבקיסטן. הוא עבד בתחנת הכוח התרמית אנגרן כמתקין אוורור חובה, נהג משאבות הזנה, עוזר נהג טורבינות, נהג טורבינות, מהנדס בכיר בסדנת הטורבינות, מפקח משמרות והיה מנהל סדנה כעבור שנה.
בשנת 1966 התקבל בריוחאנוב לעבוד בתחנת הכוח התרמית סלביאנסקאיה. הוא החל כמנהל עבודה בכיר ועלה לדרגת ראש המפעל ולבסוף, כסגן מהנדס ראשי, התפטר בשנת 1970 כדי לבנות תחנת כוח גרעינית באוקראינה. הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1966. בין 1970 ל-1986 הוא נבחר שוב ושוב כחבר הסניף האזורי של המפלגה בקייב, צ'רנוביל ופריפיאט.
ויקטור פגש את אשתו ולנטינה בתחנת הכוח אנגרן. ולנטינה הייתה עוזרת למהנדס טורבינות בעוד ויקטור היה חניך טרי מהאוניברסיטה.
בניית תחנת הכוח צ'רנוביל.
בשנת 1970 הציע שר האנרגיה לבריוחאנוב משימה חדשה – הקמת תחנת כוח אטומית המורכבת מארבעה כורים מדגם RBMK על גדות נהר פריפיאט באוקראינה. בתחילה הציע בריוחאנוב לבנות כורים של מים בלחץ (PWA), אך החלטה זו התקבלה בהתנגדות שציינה בעיות בטיחות וכלכלה בבניית כורי RBMK, שבסופו של דבר בוצעה. בעלות של כמעט 400 מיליון רובל, הוא היה אחראי על בניית הכורים מאפס. מכיוון שלא היה שום דבר בקרבת מקום, הוא נזקק להביא חומרים וציוד לאתר הבנייה. הוא ארגן כפר זמני, המכונה "לסנוי" ובנה בית ספר. בשנת 1970 הצטרפה אליו אשתו, בתו בת השש ובנו התינוק. בשנת 1972 הם עברו להתגורר בעיר החדשה פריפיאט.
במהלך הבנייה עקב לוחות זמנים צפופים תאריך השלמת הבנייה נדחה שוב ושוב, היה מחסור בציוד בנייה וחומרים לקויים. שלוש שנים לאחר שקיבל את תפקיד המנהל, המפעל עדיין לא נבנה. הוא הציע להתפטר, אך מכתב ההתפטרות נקרע על ידי המפקח שמונה מטעם המפלגה ומשרד האנרגיה ביולי 1972. ב-1 באוגוסט 1977, שנתיים מאוחר מהמתוכנן ויותר משבע שנים לאחר שהושק התכנון והקמת המפעל, החל לפעול הכור הראשון של תחנת הכוח בצ'רנוביל. בשעה 20:10 ב-27 בספטמבר אותה שנה, החשמל הגרעיני הראשון של אוקראינה עבר על קווי 110 ו-330 קילו וולט והגיע לרשת החשמל הסובייטית.
בריוחאנוב התעלם ולא הכיר בדליפה הרדיואקטיבית שהתרחשה ב-9 בספטמבר 1982 כאשר אדים עלו דרך ערימת אוורור המשותפת לכורים 1 ו-2, דבר המצביע על צינור אחד שבור לפחות. המזהמים הרדיואקטיביים התפשטו למרחק ארבעה עשר קילומטרים מהמפעל והגיעו לפריפיאט. בריוחאנוב דחה גם בדיקת בטיחות יוצאת דופן של כור 4 כדי לעמוד במועד ההשקה של מוסקבה ב-31 בדצמבר 1983. עד 1984, כל הכורים של תחנת הכוח בצ'רנוביל (הידועה רשמית בשם תחנת הכוח הגרעינית על שם ולדימיר א. לנין) היו מחוברים ומתפקדים.
האסון.
ב-26 באפריל 1986 התקשר ראש האגף הכימי לבריוחאנוב לדווח על אירוע בתחנה. בריוחאנוב ניסה ליצור קשר עם מפקח המשמרת אך לא הייתה תשובה בבניין הכור הרביעי. הוא הורה לכל הרשויות להיפגש בבונקר במטה ההגנה האזרחית. בעודו באוטובוס שחלף ליד הכור הרביעי, הבין בריוחאנוב שהמבנה העליון של הכור נעלם.