כיום משתרע הגן על פני 249.65 הקטאר, והוא חלק מאתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 2004. האדריכלות בגן הושפעה ממספר תרבויות שהיו נתונות לשלטון פרסי בתקופת הממלכה האחמנית. המאפיינים העיקריים של הגנים הפרסיים באים לידי ביטוי גם בפסארגאדה. סידור המבנים והאזורים הפתוחים בגן נועד ליצור רושם מלכותי. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור הגן נמצאו עדויות לכך שנקודת המוצא של אספקת המים לגן הייתה במערכת סכרים וטענות שנבנתה בנהר פולוואר, הזורם במרחק 35 קילומטרים צפונית-מזרחית לפסארגאדה. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 נערכו מספר סבבים של עבודות שימור בשרידים הארכאולוגים שבגן.
באג-א צ'הל סותון.
גן זה, המשתרע על פני 5.8 הקטאר באספהאן, הוקם בתקופת הממלכה הספווית ובניית הארמון השוכן בו הושלמה ככל הנראה ב-1674. בעקבות עבודות שימור שהתנהלו בגן במחצית השנייה של המאה ה-20 נחשפו ציורים וכתובות עתיקים, שבזכותם ניתן היה להבין כיצד נראה הארמון בשלבים השונים של בנייתו. שמו של הגן בפרסית נגזר מהעמודים הרבים בשטחו, והתרגום המדויק הוא ארבעים עמודים. ארבעים הוא מספר שמייצג ריבוי בתרבות הפרסית. הצירים הראשי של הגן הוא מכיוון מזרח למערב, ולאורכו נשתלו עצי דולב.
לבריכה הראשית של הגן יש תפקיד חשוב במערכת המים של הגן. היא גובלת במרפסת הארמון שבה יש 20 עמודים המשתקפים במים, ובאופן זה הם הופכים ל"ארבעים" עמודים. צורתו המקורית של הארמון הייתה מבנה מלבני שעל גגו שלוש כיפות, ובמשך השנים הוספו לו תוספות רבות. כיום יש לארמון צורה המזכירה קובייה. חלק ניכר מהקישוטים המקוריים קיים גם כיום, ובהם חלונות צבועים, מראות וציורים. חלקים מקוריים נוספים הם תקרת המראות של האולם הראשי והתקרה הצבועה של מרפסת העמודים.
המגוון של הצמחייה בגן מבוסס על התאמתה לתנאי האקלים והקרקע המקומיים, וכן על המראה החיצוני של הצמחים השונים ועל יכולתם להשתלב בתמונת הנוף הכללית. בין המינים העיקריים של עצים בגן ניתן למנות את האולמוס, אורן פרסי, ארז ירוק עד, דולב, ערער, פיקוס, צפצפה, שיטה ותות.
באג-א שאהזאדה.
באע'-י שאהזאדה (בפרסית: باغ شاهزاده) נבנה בתקופת קאג'אר, במרחק 6 קילומטרים מהעיר מאהאן הנמצאת באזור מדברי במחוז כרמאן ובכך ייחודו. היזם של הגן מת עוד לפני תום העבודות, ולפיכך נותר הגן עד היום במצב בלתי גמור. במשך השנים הוזנח הגן ממגוון סיבות, וספג נזקים רבים. ב-1959 החלו הרשויות הפרסיות בשיקום הגן, וכעבור 16 שנים הוסיפו אותו לרשימת אתרי המורשת הלאומית. הגן ספג נזקים רבים נוספים ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-1981, ורק עשר שנים לאחר מכן החלו עבודות השיפוץ והשיקום הנוספות.
הגן בנוי בצורת מלבן לאורך ציר אורכי המחבר בין הכניסה הראשית והפביליון של הגן. ייחודו של הגן הוא בכך שהפביליון הוא המבנה היחיד המצוי במלואו בתוך שטח הגן. כל שאר המבנים נבנו על גבולות הגן. הארגון הפנימי של הגן מבוסס על מפלסים שטוחים שנבנו לאורך הציר המרכזי. הצמחייה בגן נשתלה כך שהיא תיצור תבניות ברורות של צבעים עונתיים וצל. המים המזינים את הצמחייה מגיעים מפסגות ההרים השוכנים באזור, נכנסים לגן דרך קאנאט טיגראן שבחלק הגבוה ביותר בגן, וממנו מתפצלים ומשקים את החלקים השונים בגן. הטופוגרפיה של הגן מודגשת על ידי פלגים ומפלי מים קטנים ומלאכותיים הנמצאים לאורך מערכת הבריכות המדורגת.
סארדאר ח'אנה, המבנה המרכזי של הגן שבנוי בסגנון המזכיר את אדריכלות הבארוק, נבנה בנקודה הגבוהה ביותר. במרכז המבנה יש פביליון, המאוגף על ידי שני אגפים ארוכים. שני המבנים המפוארים הנוספים בגן הם באלה ח'אנה (בית המגורים), המורכב גם הוא מחלק מרכזי ושני אגפים ארוכים אך קטן יותר בהשוואה לסארדאר, ומבנה בעל תפקיד לא ידוע בדרום הגן שיש המשערים כי שימש כמכלאה לבעלי חיים. המבנים בגן נבנו בעיקר מלבני בוץ שטויחו באמצעות גבס. הקישוטים מבוססים בעיקר על אריחים, סטוקו ועמודים.
מאט פליין
מת'יו (מאט) פליין (באנגלית: Matthew Flynn; נולד ב-23 במאי 1970) הוא מתופף להקת הרוק האמריקאית מארון 5.
ביוגרפיה.
מאט פליין נולד בוודסטוק ניו יורק.
בילדותו למד לנגן על תופים.
פליין ניגן במועדונים בניו יורק. מאוחר יותר, הצטרף ללהקת The B-52's וניגן עבורם. הוא עזב אותם כדי לנגן בשביל הזמר גווין דגראו.
בשנת 2006 הצטרף פליין ללהקת "מארון 5", לאחר שהמתופף של הלהקה, ראין דאסיק, עזב בגלל פציעה שמנעה ממנו להמשיך לתופף.
מארון 5.
מאט הצטרף ללהקה כשהם התחילו לעבוד על האלבום השני שלהם.
האלבום השני, "It Won't Be Soon Before Long" ב-16 במאי. ב-25 במרץ 2008 הם הוציאו אלבום הופעה חיה שני שנקרא "Live from SoHo". ב-8 ביולי 2008, הם הוציאו אלבום הופעה חיה שלישי במספר שנקרא, "Live from Le Cabaret". ב-21 בספטמבר 2010 הם הוציאו את אלבום האולפן השלישי שלהם, "Hands All Over". כיום הלהקה עובדת על אלבומה הרביעי שעתיד לצאת ב-26 ביוני 2012.
עבודות נוספות.
מאט ניגן בתופים עבור להקת The B-52's והשתתף בשיר "Waterfall" של הזמר גווין דגראו. כמו כן, הוא מנגן גם בכלי הקשה ובמצילתיים.
פליין ייצג את חברת "ימאהה" וכיום מייצג את חברת "לודוויג".
פליין בעל תעודת רישיון של מוזג.
חיים אישיים.
מאט נשוי ואב לשניים: ראין היא בתו הבכורה ומייקל פורד, בנו הצעיר.
חואן קאראמואל אי לובקוביץ
חואן קָארָאמוּאֶל אי לוֹבּקוביץ (בספרדית: Juan Caramuel y Lobkowitz; 23 במאי 1606 – 1682) היה סכולסטיקן ספרדי קתולי, מתמטיקאי וסופר.
ביוגרפיה.
קאראמואל נולד ב-1606 במדריד. כבר בילדותו התגלה כבעל כישורים יוצאי דופן. בגיל צעיר מאוד פתר בעיות מתמטיות ובגיל 10 פרסם טבלאות אסטרונומיות. לאחר שקיבל הכשרה אקדמית בסיסית למד שורה של שפות זרות והתקבל למסדר הציסטרציאני במנזר בלה אספינה. דרשותיו משכו את הקרדינל-אינפנטה פרדיננד, מושל ארצות השפלה, כאשר שהה במנזר בפלנדריה, ובשל כך הוענק לו ב-1638 תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לוון. לאחר מכן מונה על ידי פליפה הרביעי, מלך ספרד, לשליח בחצרו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כיהן כאב מנזר במלרוז, סקוטלנד, כאחראי אבות המנזר הבנדיקטינים בווינה וכויקאר של הארכיבישוף מפראג. כאשר השוודים תקפו את פראג ב-1648, ארגן קבוצת מתנדבים להגנת העיר, ועל כך זכה בעיטור מהקיסר. לאחר מכן כיהן כבישוף בסאטריאנום, בקמפניה ולבסוף גם בוויג'באנו, שם נפטר ב-1682.
יצירתו.
קאראמואל פרסם 262 עבודות על דקדוק, שירה, תורת הנאום, מתמטיקה, אסטרונומיה, ארכיטקטורה, פיזיקה, פוליטיקה, משפט קאנוני, לוגיקה, מטאפיזיקה, תאולוגיה ואסקטיציזם. בפרסומו הידוע Theologia moralis ad prima atque clarissima principia reducta (מ-1643) ניסה לפתור בעיות תאולוגיות באמצעות כלים מתמטיים. נודע כאחד מתומכי הפרובביליזם ועמדותיו המתירניות זכו לביקורת, בין היתר, מצד בלז פסקל וזיכו אותו בתואר "נסיך הלאקסיסטים". עבודתו בתחום המתמטיקה התמקדה בקומבינטוריקה. בין היתר, קאראמואל אחראי לתכנון חזית קתדרלת ויג'באנו.
ביבליוגרפיה.
בתרגום לעברית:
אלי רהב
אליעזר (אלי) רהב (נולד ב-23 בדצמבר 1940) הוא קצין לשעבר בחיל הים. בתפקידו הבכיר ביותר בחיל היה ראש מספן הים בדרגת תת-אלוף. לאחר השירות עסק בעבודות תשתית בנמלי ים ובהמשך היה לחוקר המורשת הימית של חיל הים.
ביוגרפיה.
רהב נולד למשפחה שהגיעה למושבה רחובות בתחילת המאה ה-20. אביו, דב ליטמן, היה נגר עצמאי ובצעירותו ספורטאי אתלטיקה קלה בארגון הפועל; אמו, הוני לבית וורטיצקי זלצר, הייתה עקרת בית. רהב (שנקרא אז אליעזר ליטמן) התחיל ללמוד בבית חינוך לילדי עובדים. בכיתתו למדו גם: עמוס כץ, לימים תת-אלוף, קצין שריון ראשי ובעל עיטור המופת, ועמוס כרמל, לימים עיתונאי בדבר ובידיעות אחרונות.
כאשר בית החינוך עבר למשכנו החדש בצד הרחוק של המושבה, עבר רהב לבית הספר העממי שלימים נקרא ע"ש משה סמילנסקי, מנהלו הראשון. בית ספר זה הנחיל לתלמידיו גאוה רבה על כי רחובות לא נזקקה לחסדי הברון רוטשילד.
בעת שמרבית חברי הכיתה הצטרפו ל"מכבי", רהב בחר להצטרף לתנועה המאוחדת ולארגון הספורט "הפועל". בחופשות הקיץ הצטרף לחברת הנוער בקבוצת כנרת אצל משפחת ישראלי - אם המשפחה חיה ישראלי הייתה דודת אמו. רעיון הגשמה הקיבוצית ליווה אותו אך לא מומש.
בית הספר לקציני ים.
מתוך סקרנות לעולם הגדול נרשם לבית הספר הימי שבאותה עת (1954) ועבר מחיפה לעכו. רהב התקבל אף על פי שסבל מבעיית שמיעה בשל התפוצצות מטוס מצרי מעל רחובות ביוני 1948, שכתוצאה ממנה נפגע רהב באחת מאזניו. הוא הצליח להסתיר את הבעיה ונמנה עם 45 שהתקבלו, מבין 200 מועמדים. התלמידים נקראו ומהר מאוד למדו הקדטים שהמושג מביא עמו דרישות רבות מאוד. הקפדה על משמעת, הופעה, התנהגות במגמה לרכישת התנהלות שיטתית, מקצוענות ושיתוף פעולה, כמרכיבי יסוד למנהיגות בים.
הלימודים בבית הספר ארכו ארבע שנים בהן שקד סגל בית הספר, בניהול רב חובל אנריקו לוי, מפקד הקדטים יהודה קלאוז, המורה לשיט עמנואל קלמפרר ואחרים, להחדיר לתלמידיו הרגלי סדר, עבודת צוות, ומסירות לשירות הימי. בנוסף לרכישת המקצוע הימי עמד רהב גם במבחנים לתעודת בגרות.
קורס חובלים ושירות במשחתות.
עם סיום הלימודים בשנת 1958 התגייס רהב, עם כל המחזור, לקורס קצינים בבה"ד 1, אז במחנה סירקין. בסיום הקורס עברו הבוגרים לבסיס ההדרכה של חיל הים, והחלו בקורס חובלים (מחזור ז'). באוקטובר 1959 הוסמך רהב כקצין ים.