לאחר המארב לאטוואלפה במהלך הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה שלח פרנסיסקו פיסארו את מרטין בואנו (Martin Bueno) ושני ספרדים נוספים לסייע בהעברת זהב וכסף ממקדש קוריקנצ'ה בקוסקו לקחאמרקה, שם התבססו הספרדים. הם מצאו שמקדש השמש "מכוסה בלוחות זהב", שהספרדים הורו כביכול להסירו כתשלום עבור הכופר של אטוואלפה. שבע מאות לוחות הוסרו ונוספו למאתיים מטענים של זהב שהועברו בחזרה לקחאמרקה.
לאחר שפרנסיסקו פיסארו הגיע סוף סוף לקוסקו, תיאר את מה שהם מצאו:
פדרו פיסארו תיאר בפירוט חדרי אחסון שהיו בתוך המתחם ומלאים בציוד צבאי.
הרחבה הגדולה, המסוגלת להכיל אלפי אנשים, תוכננה לפעילויות טקסיות משותפות. ייתכן שכמה מהמבנים הגדולים באתר שימשו גם במהלך טקסים. מערכת יחסים דומה לזו שבין קוסקו לסקסייוומאן שוכפלה על ידי האינקה במושבה הרחוקה שבה התפתחה סנטיאגו דה צ'ילה. מבצר האינקה שם, המכונה צ'נה (Chena), קדם לעיר הקולוניאלית הספרדית. זה היה אתר פולחן טקסי הידוע בשם ואקה דה צ'נה (Huaca de Chena).
האזור הידוע ביותר של סקסייוומאן כולל את הכיכר הגדולה שלו ואת שלושת קירות הטרסה המסיביים הסמוכים לה. האבנים המשמשות לבניית טרסות אלו הן מהגדולות בהן נעשה שימוש בכל בניין באמריקה הקדם-היספנית. הם מציגים דיוק חיתוך והתאמה שאין שני לו ביבשת אמריקה. האבנים צמודות כל כך קרוב שלא ניתן לדחוק פיסת נייר אחת בין רבות מהאבנים. משערים שדיוק זה, בשילוב הפינות המעוגלות של גושי האבן, מגוון הצורות המשתלבות ביניהם והאופן שבו הקירות נוטים פנימה, הם שסייעו לחורבות לשרוד רעידות אדמה הרסניות בקוסקו. הארוך מבין שלושת הקירות הוא כ-400 מטר. גובהם כ-6 מטרים. נפח כל האבנים המשוער הוא למעלה מ-6,000 מטרים מעוקבים. ממדיו של גוש האנדזיט הגדול ביותר הם גובה 9 מטרים, רוחב 5 מטרים ועומק 4 מטרים ומשקלו מעל ל-200 טון.
בעקבות המצור על קוסקו (1536–1537), החלו הספרדים להשתמש בסקסייוומאן כמקור לאבנים לבניית קוסקו הספרדית; תוך כמה שנים הם פירקו והרסו חלק גדול מהמתחם. האתר נהרס גוש אחר גוש כדי לנצל חומרים שבעזרתם ניתן לבנות את המבנים הממשלתיים והדתיים הספרדיים החדשים של העיר הקולוניאלית, כמו גם את בתי הספרדים העשירים ביותר. במילותיו של הכרוניקן ממוצא אינקה-ספרדי אינקה גרסילאסו דה לה וגה: "כדי לחסוך לעצמם את ההוצאות, המאמץ והעיכוב שבהם עיבדו האינדיאנים את האבן, הם פירקו את כל האבנים המסותתות מהחומות. אכן אין בעיר בית שלא נעשה בו שימוש מאבנים אלו, או לפחות בבתים שבנו הספרדים."
כיום נותרו במקום רק האבנים שהיו גדולות מכדי להזיז אותן בקלות.
ב-13 במרץ 2008 גילו ארכאולוגים חורבות נוספות בהקף של סקסייוומאן. התאוריה היא שהאתר נבנה לראשונה בתקופת שקדמה לאינקה. אף על פי שהאתר נראה כטקסי באופיו, התפקיד המדויק אינו ידוע.
חלקים מהאתר נפגעו בינואר 2010 בתקופות של גשם כבד באזור.
כיום.
הפרואנים ממשיכים לחגוג את אינטי ריימי, פסטיבל האינקה השנתי של נקודת ההיפוך החורפית הדרומית והשנה החדשה. הוא נערך ליד סקסייוומאן ב-24 ביוני. פסטיבל חשוב נוסף הוא , הנערך שם מדי שנה ביום ראשון השלישי של חודש ספטמבר.
תושבים מקוסקו משתמשים ברחבה הגדולה בין כותלי המתחם לריצה, טאי צ'י ופעילויות אתלטיות אחרות.
מציאף
עמי ברן
עמי ברן (נולד בשנת 1960) הוא אתלט ומאמן עבר ישראלי. אלוף ושיאן ישראל בהטלת כידון. יו"ר איגוד האתלטיקה בישראל המכהן.
ביוגרפיה.
ברן נולד וגדל בשיקגו, ארצות הברית. הוא עלה לישראל בגפו בגיל 14 במסגרת עליית הנוער ולמד בפנימיית הדסים. הוא התאמן בקבוצת הפועל כפר סבא. סיים את לימודיו במכון וינגייט בשנת 1984. בזמן שלמד משפטים בשפילד, אנגליה הוא עסק באימון אתלטיקה באנגליה.
אלוף ישראל.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בסוף יוני 1980 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 64.20 מטר, לפני מרדכי טל (63.78 מטר) ופטריק חמו (59.16 מטר), שניהם מהפועל עמק חפר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה האחת-עשרה שנערכו בהדר נוסף ביולי 1981 זכה ברן במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 55.30 מטר, אחרי מרדכי טל (68.34 מטר) ויצחק סיגורה (63.66 מטר), שניהם מישראל.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון שיא אישי חדש של 70.40 מטר ובכך היה לישראלי הרביעי שעבר 70 מטר, לפני רונן הוד (55.68 מטר) ויואב שרף (52.68 מטר)
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 62.30 מטר לפני רונן הוד ויואב שרף. שבועיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בהדר יוסף ב-23 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 66.68 מטר, אחרי צ'ארלס גרין (69.60 מטר) ולפני קרייג גלפנד (64.72 מטר), שניהם מארצות הברית.
שיאן ישראל.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1986 זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא ישראלי חדש של 60.38 מטר. בתחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה המערבית ב-13 באוגוסט הוא זכה מבדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 61.60 מטר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה ב-30 באוגוסט הוא קבע שיא ישראלי חדש נוסף של 62.04 מטר. במהלך התחרות הוא שיפר פעמיים נוספות את השיא הישראלי, בהתחלה העמיד אותו על 61.75 מטר ואחר כך על 61.80 מטר. שבוע לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בטרני, איטליה ב-6 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא ישראלי חדש של 63.10 מטר. שיא זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי ואדים בביקין (70.80 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בקפפנברג שבאוסטריה בתחילת יוני 1987 זכה במדליית ארד בתוצאה של 60.76 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 58.16 מטר, לפני יוסי פיינברג (52.10 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש-עשרה שנערכו בהדר נוסף ביולי 1989 זכה ברן בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 61.06 מטר, אחרי קרייג גלפנד שקבע שיא מכביה חדש של 67.16 מטר ולפני יוסי פיינברג (54.50 מטר).
יו"ר איגוד האתלטיקה בישראל.
משנת 2016 מכהן ברן כיושב ראש איגוד האתלטיקה בישראל.
חיים אישיים.
ברן היה נשוי לגבי רוזן אלופה ושיאנית ישראל בעבר בקפיצה לגובה ונשוי בשנית לדלית וידר, אלופת ישראל (1991) בהטלת כידון. התגייס למשטרה ועבד כתובע באגף החקירות במרחב השומרון.
אגם מידג' (איי שטלנד הדרומיים)
אגם מידג' (באנגלית: Midge Lake) הוא אגם מים מתוקים, בחצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אגם מידג' הוא הגדול מבין האגמים המתוקים הרבים המצויים בחצי האי ביירז (שאינו מכוסה קרח).
לאגם צורת קשת;
אורכו של האגם 575 מטרים (בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח);
רוחבו של האגם 125 מטרים (בכיוון דרום-מזרח - צפון-מערב).
חרוט צ'סטר, הממוקם 860 מטרים מדרום-מזרח לאגם, מתנשא מעל האגם.
אגם מידג' ממוקם 1.19 קילומטרים דרומית-מזרחית מגבעת פרזידנט.
נחל מים מתוקים מנקז את אגם מידג'. הנחל זורם לכיוון צפון - צפון-מזרח. אורכו של הנחל 2 קילומטרים, והוא נשפך אל מפרצון באבה טונקה.
היסטוריה.
מיפוי אזור האגם.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדוייק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדוייק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ולאחר מכן בשנת 2009.
מקור השם.
שמו של האגם נובע מימשוש מסוג מידג' ("Belgica antarctica") חרק נדיר ומקומי לאיי שטלנד הדרומיים, שניתן למצוא את האימאגו (גולם) שלהם מתחת לסלעים המקיפים את האגם במהלך הקיץ האנטארקטי.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד.
האגם ממוקם באזור האנטארקטי המוגן במיוחד "חצי האי ביירז" - אזור מוגן מיוחד מספר 126 (ASPA 126).
חוק שוברים שתיקה
בתי כנסת בהודו
בהודו ממוקמים בתי כנסת רבים, אם כי חלקם אינם משמשים עוד למטרה זו ומצויים במצבי שימור ודרגות שימור שונים. מבנים אלו הוקמו ממחצית המאה ה-16 ועד מחצית המאה ה-20 על מנת לשמש את שלוש הקבוצות השונות של היהודים בהודו - יהדות קוצ'ין, בני ישראל והיהודים הבגדאדיים.
רקע.
תולדות היהודים בהודו היו שלוות יחסית לאחיהם במזרח התיכון ובאירופה, שנרדפו שוב ושוב. הם המתינו מאות שנים כדי לבנות את בתי הכנסת הראשונים שלהם, והתפללו במבנים זמניים או בבתים פרטיים. בפועל הם בנו בתי כנסת רבים בכל רחבי הודו, וכמעט כולם מוסיפים לעמוד על תילם. המבנים שנבנו בסופו של דבר היו מגוונים מאוד בקנה המידה ובסגנון.
בכל בית כנסת בהודו נמצאת בימה - מסורת יהודית ספרדית. מאפיינים נוספים של בתי הכנסת ההודיים הם ספסלי עץ, שפע של פנסי זכוכית ומתכת תלויים ומוארים בשמן, חלונות סגורים גדולים, כיסא לטקס ברית המילה ועוד אחד עבור אליהו הנביא, ואזורי ישיבה נפרדים לגברים ולנשים.
מרבית יהודי הודו עלו מרצונם לישראל, אך בהודו קיימת עדיין קהילה של כ-4,500 יהודים (רובם בני ישראל, כמה מאות בגדאדיים וכ-50 יהודי קוצ'ין), שעושה שימוש בבתי כנסת. חלק מבתי הכנסת שאינם משמשים עוד לתפילה הם מוזיאונים לתולדות יהודי הודו.
בתי כנסת קוצ'יניים.
בקראלה, בדרום-מערב הודו, שרדו שמונה בתי כנסת, שרק אחד מהם מתפקד כבית תפילה. הקמתו החלה בשנת 1568 ונוספו עליו עם הזמן תוספות שונות.