לרב הכהן היו שלושה בנים ובת. באמצע שנות ה-30 שיגר אליו החזון איש מכתב מארץ ישראל ובו הציע כשידוך לבנו, שלמה, שהיה תלמידו הקרוב של החזון איש, את בתו של מקורבו יעקב הלפרין. הרב הכהן נעתר להצעה, ובשנת תרצ"ו (1936) ביקר בארץ ישראל עם אשתו זלאטה כדי להשתתף בחתונה. בנו נשאר בארץ ישראל והוא שב לווילנה עם רעייתו. לפני שובו קרע קריעה בבגדו וישב על הארץ לאות אבלות על שנאלץ לעזוב את הארץ.
בשנת 1940, לאחר שנכנסו הסובייטים לווילנה, נודע להם כי בביתו מצויים סכומי כסף גדולים והם הגיעו לביתו ודרשו ממנו לגלות את מקום המסתור. לאחר שסירב, נלקח לכלא ועונה. במהלך מאסרו לקה בדלקת ריאות ובשיתוק, ואז שוחרר. כעבור זמן נפטר.
לאחר פטירתו מילא את מקומו חתנו הרב מיכל כ"ץ.
רהול גנדי
רהול גנדי (Rahul Gandhi, נולד ב-17 ביולי 1970) הוא מדינאי הודי, המכהן כנשיא מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. נמנה עם בני הדור החמישי בשושלת נהרו-גנדי השלטת בפוליטיקה של הודו מאז קבלת עצמאותה בשנת 1947.
ביוגרפיה.
סבי סבתו, מוטילאל נהרו, עמד פעמיים בראש מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. אבי-סבתו, ג'וואהרלל נהרו, עמד בראש מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי וכיהן כראש ממשלת הודו הראשון. גם סבתו, אינדירה גנדי, ואביו, רג'יב גנדי, עמדו בראש המפלגה וכיהנו בתפקיד ראש ממשלת הודו. אמו, סוניה גנדי (אלמנתו של רג'יב), משמשת כיום כנשיאת המפלגה.
רהול התחנך במוסדות חינוך יוקרתיים בהודו וכן למד באוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 2004 הודיע רהול על כוונתו להתמודד בבחירות לפרלמנט ההודי אשר נערכו במאי אותה שנה. כניסתו של רהול גנדי לפוליטיקה ההודית התפרשה כרצון של מפלגת הקונגרס למשוך את קולות הצעירים בהודו לתמיכה במפלגה. רהול ניצח ברוב גדול ונבחר לפרלמנט. בנוסף לכהונתו כחבר פרלמנט ממלא רהול תפקידים בכירים במפלגת הקונגרס, בעיקר בנשיאות ארגון הצעירים והסטודנטים של המפלגה. רהול טרם נישא. אחותו פְּרִיַנְקָה ודרה, הצעירה ממנו בשנתיים, ומי שנחשבת לדמות היותר כריזמטית והפופולרית במשפחה, סייעה לרהול במהלך מערכות הבחירות בהם התמודד.
חצר תל-חי
שלמה בונפד
בתיה אפולו
בתיה אפולו (1946 – 3 באוקטובר 2018) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בגרמניה ובשלב כלשהו הועברה לפולין. גדלה אצל משה אפולו, מהנדס מכונות וממציא פטנטים, ושושנה אפולו, עקרת בית. כשהייתה בת 19 סיפרו לה הוריה שהיא מאומצת ושהם אימצו אותה כשהייתה בת שלוש. ב-1950 עלתה עם משפחתה לישראל ובתיה גדלה בגבעתיים. ב-1957, כשהייתה בת 11, עברה המשפחה לתל אביב. למדה בתיכון ויצו במגמת אמנות וציור טקסטיל. על תקופת לימודים זו אמרה: "לא הייתי תלמידה טובה. הייתי יושבת ומסתכלת על המורה, שומעת כמה מלים ומפליגה בחלומות. אז מה שהציל אותי היה הציור". בתקופה זו הכירה את נתן זך והוא עודד אותה להמשיך לעסוק בציור.
ב-1965, כשהייתה בת 19, עברה לגור לתקופה קצרה בטבריה ועבדה שם באכסניית נוער, אך חזרה לתל אביב באותה שנה, והכירה את דן בן אמוץ בדיסקוטק "אפרופו" (שהקים איקא ישראלי), שהציע לה עבודה בצביעת דלתות ומשקופים בדירתו.
בשנים 1965–1970 השתתפה בארבע מתוך עשר תערוכות שהציגה קבוצת האמנים "קבוצת +10" (עשר פלוס) בראשותו של רפי לביא, לצד יאיר גרבוז ומשה גרשוני. במרץ 2008 שוחזרו תערוכות אלו במוזיאון תל אביב לאמנות על ידי האוצר בנו כלב, ועל ציוריה של אפולו אמר: "בציורים שראיתי יש רעננות והיא שופעת רעיונות. היא מספרת סיפורים בדימויים. היא הייתה מאוד מבוקשת, כל הציורים שלה נמכרו בתערוכות. בציורים שראיתי היא פנתה לקלאסיקה". משנת 1971 עד לאחר מותו של דן בן אמוץ, קנה אספן את כל ציוריה, וכעת אין ברשותה אף ציור שלה.
כשהייתה בת זוגו של דן בן אמוץ, ציירה במשך חצי שנה את עטיפת ספרו "לזכור ולשכוח", ובן אמוץ השתמש בליטוגרפיות שלה לספריו "יופי של מלחמה" ו"קריעה תמה". כמו כן ציירה אפולו את עטיפת ספרה של גילה אלמגור "עץ הדומים תפוס".
בשנת 1971 נפרדה מבן אמוץ והתגוררה בדירה קטנה שקנה לה לידו ביפו, ועליה שילמה לו באמצעות ציוריה. לאחר מכן למדה במשך שנה אנימציה בהולנד. כשחזרה לארץ התגוררה במגדיאל במשך תשע שנים, ולאחר מכן התגוררה בקיבוץ גונן במעמד חבר-אמן.
כאשר ראה בן אמוץ את אפולו מטפלת באמה שסבלה ממחלת כליות, שאל אותה מי יטפל בו כשיחלה, ואפולו הבטיחה לו שהיא תטפל בו. ב-1984 עבר בן אמוץ התקף לב וניתוח עם חמישה מעקפים, ואפולו סעדה אותו במשך חודשיים. ב-1988, כאשר חלה בן אמוץ בסרטן המעי הגס, חזרה אפולו ליפו וטיפלה בו עד מותו. על כך אמרה אפולו: "היינו חברים טובים, אני לו והוא לי, וזה היה לי טבעי לגמרי לחזור, לא היה קושי... באתי לתמוך בו, פחות לטפל. הוא היה צריך שיהיה עוד מישהו בבית, לא להיות לבד".
חודש וחצי לפני פטירתו של דן בן אמוץ, חבר משותף הביא את יצחק פוקס לנגן לדן על מיטת חוליו. על כך סיפרה בתיה בריאיון לעיתון "בשבע": "זה לגמרי לא היה פשוט, כי דן לא חיבב כל מה שקשור לדת ולדתיים... הכנו את יצחק לתגובתו הצפויה של דן, והוא נכנס ושר. אני זוכרת שהוא שר שקט מאוד ומרוחק מאוד, כאילו מאי שם... אני מסתכלת על דן, ואני יודעת לקרוא אותו, ואני רואה שהוא מתחיל להתרגש. ואז דן אמר לו: 'בוא, בוא, תשיר יותר בקול, תתקרב...' ולאט לאט דן החל להתייפח מהתרגשות. בעצם, אני חושבת שלקראת הסוף הוא החזיר אותו בתשובה, כי הביקור הזה וההופעה היו בתקופה שלפני החגים, ובאותו יום כיפור דן צם בפעם הראשונה בחייו הבוגרים. נראה שבתת ההכרה הוא איכשהו הכניס אותו לזה."
לאחר מותו של בן אמוץ ב-1989, נסעה אפולו ליוגוסלביה וטיילה שם ללא מטרה מוגדרת. כשחזרה לישראל שבה לקיבוץ גונן, ולאחר שנתיים עברה לעמוקה, שם התגוררה עד מותה ב-2018.
לאחר מותה, הוצגה לראשונה תערוכה של יצירותיה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
חיים פרטיים.
כשהייתה בת 18 התחתנה עם במאי הקולנוע בועז דוידזון ולאחר שנה התגרשה ממנו.
בשנים 1965–1971 הייתה בת זוגו של דן בן אמוץ וילדה לו בת אחת - המשוררת נעמי בן אמוץ. גם לאחר הגירושין הייתה חברתו הטובה של בן אמוץ עד מותו.
ב-1993 אמר יורם קניוק בריאיון לעיתון "ידיעות אחרונות": "כל הסיפורים על דן בן אמוץ הם שטויות ליד סיפור חייה של בתיה".
ב-6 במרץ 1970 כתבה תמר מרוז בעיתון "הארץ": "כשם שציוריה של בתיה מיוחדים במינם, כך מוזרה אישיותה. אף שהיא יפה ומוכשרת כל כך, היא עדיין ביישנית, מבוהלת, מכונסת בעצמה, ובעיקר - אינה מאמינה לחלוטין בכישרונה. היא אדישה לחלוטין להצלחתה ואינה יודעת מה פתאום מתעניינים בתמונותיה. אף על פי שאנשים מוכנים לשלם הרבה כסף בעבור כל יצירה משלה, אף על פי כן, היא אינה מאמינה שהם באמת רוצים בהן".
לואיס אלברטו מונגה
לואיס אלברטו מונגה היה נשיא קוסטה ריקה בשנים 1982–1986.
הוא נולד בפלמארס, מחוז אלחואלה.
לפני שהפך לנשיא בשנת 1982, הוא כהן כשגריר בישראל, היה אחד מחברי המייסדים של מפלגת השחרור הלאומי (PLN) בשנת 1951. הוא היה גם בשם סגן באספה המחוקקת, בגיל 24, מה שהפך אותו לאיש הצעיר ביותר שהגיע לדרגה כזו.
מונגה התמנה לנשיא אומת ענייה ונסערת. הבעיות הגדולות שהוא התמקד בהן וניסה לפתור אותן היו: בלתי ניתן לניהול משבר הכלכלי, חובות חוץ הגוברים ומשבר הסנדיניסטי-קונטרה במעורבות ניקרגואה, ארצות הברית ואזור הגבול הצפוני של קוסטה ריקה.
בהתמודדות עם המצב הכלכלי של המדינה, הוא החל לבצע תוכנות צנע בהוצאות ציבוריות, ביטול סובסידיות ממשלתיות רבות לפעילויות שונות ויצוא מקודם ותיירות פתוחה. הוא בטל מסי יצוא וייצור. הוא ביצע רפורמת החוק המוניטרי, ואלץ את כל המטבעים הזרים לעבור את המערכת הבנקאית הלאומית. הרבה מאמציו השתלמו, צמצום האינפלציה ואבטלה. בתקופת כהונתו של מונגה, קוסטה ריקה מכריזה על יישור עם כל "הדמוקרטיות המערביות" ומתחילה לעבוד באופן הדוק עם ממשלות הונדורס, אל סלבדור וגואטמלה, ואילו מערכת היחסים שלה עם ניקרגואה המשיכה להתדרדר.
ח' שירמן
ח. שירמן
תורת פונקציונל הצפיפות
תורת פונקציונל הצפיפות (באנגלית: Density functional theory; DFT) היא שיטה חישובית במכניקת הקוונטים שמשתמשת בצפיפות האלקטרונים לחישוב אנרגיית רמת היסוד המולקולרית ופרמטרים פיזיקליים נוספים. במסגרת ה-DFT חישוב צפיפות המטען של ענן האלקטרונים קובע את האנרגיה המולקולרית וזו בתורה נקבעת על סמך הפוטנציאל החיצוני של גרעיני האטומים. מינימיזציה של פונקציונל האנרגיה מאפשרת אופטימיזציה של המבנה המולקולרי למצב בו אנרגיית מצב היסוד מינימלית. בבסיסה, ה-DFT מסתמכת על כך שניתן להשתמש בחישובים בצפיפות האלקטרונים ובפונקציית גל אחת במקום בפונקציית גל נפרדת לכל אלקטרון במשוואת שרדינגר, דבר שמביא לחיסכון משמעותי בזמני חישוב. ה-DFT הגיעה לידי מימוש על בסיס עבודתם של הוהנברג (Hohenberg) וקוהן (Kohn) ולאחר מכן קוהן ושאם (Sham).
שיטת ה-DFT נפוצה מאוד בחישובים של מצב מוצק עוד משנות ה-70, אבל נחשבה פחות מדויקת עבור חישובים בכימיה קוונטית עד שנות ה-90, לאחר שנעשו חידושים שנועדו להתמודד טוב יותר עם אינטראקציית האלקטרונים. במרבית המקרים חישובי מצב מוצק שנעשו בשיטת DFT מתאימים בצורה משביעת רצון לתוצאות הנסיוניות וזאת בזמני חישוב מהירים יחסית לשיטות אחרות (למשל שיטת הרטרי-פוק) שמבוססות על בניית פונקציית גל מורכבת.