אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בילה זמן ארוך בלקו במסגרת המרד שנערך ב-964 כנגד האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר נהפכה העיר למשכנו של המנזר המילאנזי סנט אמברוז. קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בילה גם הוא זמן מה בלקו בניסיון לשחרר אותה מהכנסייה, אך כתוצאה מכך נערכו מלחמות שבסופה הייתה נתונה העיר לשליטתה של מילאנו. העיר הייתה שייכת לדוכסות מילאנו עד לסיפוחה לממלכת לומברדיה-ונציה שסופחה גם היא לממלכת איטליה ב-1866. מאז ועד היום שייכת העיר למחוז לומברדיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה העיר מרכז חשוב לפרטיזנים האיטלקיים במלחמתם כנגד הכובשים הנאציים.
ספורט.
לקו משמשת כנקודת הסיום של מרוץ האופניים הקלאסי ג'ירו די לומברדיה, הכולל את גבעת מדונה דל גישלו המפורסמת.
קבוצת הכדורגל של לקו משחקת בליגה פרו סקנדה דיוויז'יון, אחת מארבע ליגות הכדורגל הגבוהות באיטליה.
קבוצות אתניות.
הקבוצה האתנית הראשית בלקו היא האיטלקים, אך בעיר קבוצות אתניות נוספות מאסיה, אירופה, אפריקה ואמריקה. בסך הכול בלקו ישנן קבוצות אתניות מ-97 מדינות. אלו הן מדינות מוצאן של הקבוצות האתניות הגדולות ביותר בלקו נכון לשנת 2009:
מטמון עספיא
מטמון עספיא הוא מטמון מטבעות גדול שהתגלה בשנת 1960 בכפר עספיא שבכרמל, מקורו בחוסיפה העתיקה. זהו מטמון המחזיק 4560 מטבעות כסף המתחלקים לפי המתכונת הבאה:
השקלים וחצאי השקלים נושאים תאריכים משנת 40 לפנה"ס ועד לשנת 52/53 לספירה, כאשר רוב המטבעות נושאי תאריך בין 20 – 52/53 לספירה. מרבית הדינרים הם מימי אוגוסטוס, פרט לשלושה שהם מימי טיבריוס.
על חלק מן המטבעות יש חרותות נוספות ביוונית ובארמית.
נכון לשנת 2012 לא התפרסם מחקר מקיף של כל מטבעות המטמון. מידע ראשוני התפרסם על ידי הנומיסמט ליאו קדמן. הוא סבר שהיה זה מס מחצית השקל שנאסף בצפון המדינה ונשלח לירושלים במהלך המרד הגדול, אך בשל הסכנה הוטמן בדרך.
יעקב משורר הדגיש כי לא ייתכן שהמטמון הוטמן אחרי שנת 53 לספירה, שכן מן השנה הזו ועד המרד הגדול אין במטמון כל מטבעות.
גורל המטמון.
המטמון התפזר בין כמה מוסדות וכמה אספנים פרטיים. בהם אגף העתיקות והמוזיאונים והחברה הממשלתית למדליות ומטבעות. בין האוספים הפרטיים יש נמנה דר' ראובן הכט (כיום במוזיאון הכט שבאוניברסיטת חיפה).
באוסף מוזיאון הכט נמצאים 57 שקלים ו-24 חצאי שקלים מצור, ו-3 דינרים מרומא. השקל הקדום ביותר באוסף הוא משנת 24/25 לפנה"ס והמאוחר ביותר הוא משנת 50/49 לספירה.
מח'תאראן ביבי
מח'תאראן ביבי (בערבית: مختاراں بی بی; נולדה ב-1972), הידועה כיום גם כמוכתר מאי, היא אישה פקיסטנית שנפלה קורבן לאונס קבוצתי, פעלה להבאת תוקפיה למשפט, ומאז היא פעילה חברתית ידועה בתחום זכויות האדם בארצה.
ביוגרפיה.
ביבי התגוררה בכפר מירוואלה שבמחוז מוזפארגאר בפקיסטן. ביוני 2002 נפלה קורבן לאונס קבוצתי של בני שבט סמוך, חזק ועשיר יותר, שבוצע כנקמה על חילול כבוד המשפחה: אחיה המתבגר הואשם על ידם כי קיים יחסי מין עם אחת מבנות השבט וחילל את כבודה, וכעונש מסוג עין תחת עין על פי המסורת המקובלת שם - על אנשי השבט לאנוס את ביבי ולחלל את כבודה.
במקום להתאבד לאחר האונס, כפי שמתרחש במקרים דומים בתרבותה, אזרה ביבי אומץ והחליטה לרדוף את האונסים ולהביאם למשפט. מאבקה זכה להתעניינות וסיקור תקשורתי נרחבים בפקיסטן וברחבי העולם.
ב-1 בספטמבר 2002 נפסק גזר דין מוות לשישה נאשמים, מתוכם ארבעת הנאשמים באונס, בבית המשפט לענייני טרור של ממשל נוואז שריף. עם זאת, ב-2005 זיכה בית המשפט העליון של לאהור חמישה מתוך ששת הנאשמים, בשל "חוסר ראיות מספקות"; עונשו של הנאשם השישי הומר למאסר עולם. ביבי בסיוע הממשלה ערערו על כך לבית המשפט העליון של פקיסטן, אך ב-2011 הותיר בית המשפט את הזיכוי על כנו.
למרות הסכנה המתמדת לשלומם של ביבי ובני משפחתה, המשיכה ביבי להיות דוברת ופעילה בתחום זכויות האישה בארצה. היא יסדה ארגון נשים על שמה, "Mukhtar Mai Women's Welfare Organization", שמסייע בתחום החינוך לנשים וילדות בפקיסטן. מאז היא מנהלת מספר בתי ספר ומוסדות סיוע באזור. עם זאת, ב-2007 דווח כי אנשי ממשל ובכירים מקומיים ממשיכים להטריד אותה, את משפחתה ואת ארגונה, ולאיים עליהם.
ביבי זכתה להערכה ברחבי העולם על פועלה. ב-2005 זכתה בתואר "אשת השנה" של המגזין "גלאמור". ב-2007 זכתה בפרס על פועלה למען זכויות האדם מטעם מועצת אירופה. ביבי פרסמה ב-2005 אוטוביוגרפיה בצרפתית, "Déshonorée", שהפכה לרב-מכר ותורגמה ל-23 שפות ("מחוללת" בעברית). נוצרו מספר סרטים המספרים את סיפורה.
ב-2009 נישאה ביבי לנאסיר עבאס גאבול, קצין משטרה שלו אישה נוספת; חלק מתומכיה ברחבי העולם ביטאו אכזבה על כך, וטענו כי הדבר מבטא תמיכה בפוליגמיה. ב-2011 נולד בנם הראשון.
מדיטראנו
מדיטראנו (באיטלקית: Mediterraneo) הוא סרט איטלקי שזכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1991.
עלילת הסרט מתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה בחזית מלחמת איטליה–יוון.
הסרט הקומי מספר על עלילות קבוצת חיילים איטלקיים אשר הוצבו על אחד מאיי יוון. הסרט צולם באי היווני קסטלוריזו.
הסרט נחל הצלחה קופתית גדולה באיטליה ובארצות הברית.
תקציר העלילה.
בשנת 1941, שנה לאחר שאיטליה הפאשיסטית מצטרפת לגרמניה הנאצית במלחמתה נגד בעלות הברית, נשלחת קבוצה של חיילים איטלקיים בעלי כושר-לקוי למשימת שמירה בת 4 חודשים באי. הספינה שאמורה הייתה להחזיר את הקבוצה לאיטליה טובעת וכך מוצאים עצמם החיילים חיים באי היווני, אשר כל הגברים שבו נמלטו מפני הגרמנים. בעלילת הסרט נשזרים סיפורי אהבה שונים של כל אחד מקבוצת החיילים.
יצחק טריואקס
אברהם יצחק טריוַאקס (גם: טריוקס, טריוואקס) (בכתב לטיני: Triwaks; כ"ה בתשרי תרנ"ד, 5 באוקטובר 1893, מזריטש, פלך שדליץ, פולין הרוסית – 3 ביוני 1952) היה עיתונאי וסופר ציוני יידי עברי, מו"ל ומפיץ ספרים בוורשה ובארץ ישראל.
קורות חיים.
אברהם יצחק טריואקס נולד בסתיו 1893 בעיירה מזריטש, בפלך שדליץ שבפולין הרוסית, בנם של שרה לבית פרידמן וגבריאל טריואקס, סוחר במוצרי יער ויהודי אדוק. אחיו הבכור, רבי משה חיים טריוואקס, היה רב ודרשן שפרסם ספרים תורניים רבים. למד ב"חדר", ובגיל 9 עלה עם הוריו לירושלים. כעבור שנה נפטר אביו. התחנך בישיבות, בפרט בישיבת תורת חיים, והשתלם בספרי חינוך והשכלה. שימש הקורספונדנט הארץ ישראלי של היומון היידי הוורשאי "אונדזער לעבן".
ב-1910 נסע לרוסיה, התגורר תקופה מסוימת בעיר רובנה שבווהלין, ולבסוף השתקע בוורשה ושם השתלב בעיתונות והספרות היידית והעברית. היה חבר מערכת היומון הוורשאי "היינט" וחבר מערכת ה"דאָס אידישע פאָלק", ופרסם מאות מאמרים ורשימות על ארץ ישראל בהם וכן בשבועון "די אידישע וואָך" ובעיתון העברי "הצפירה". רבים ממאמרים תורגמו לאנגלית ולפולנית.
בנוסף, נסע בערי פולין ודרום רוסיה (אוקראינה) לארגון ההפצה עבור סינדיקט ההוצאה לאור הוורשאי היידי והעברי "צנטראל–מרכז" שנוסד ב-1911.
במלחמת העולם הראשונה ישב בוורשה. בשנת תרע"ו-1916, כשהייתה העיר תחת הכיבוש הגרמני, ביקש לסייע לאוכלוסייה היהודית ללמוד גרמנית, והוציא מילון גרמני–יידי בשם "ערשט-דייטש-יודיש ווערטערבוך" ('המילון הגרמני–יידי הראשון'), שחיבר בשיתוף הסופר יצחק ויינברג (ווינבערג; Wajnberg); מתוכו ראה אור רק הכרך הראשון, שהכיל את הערכים A עד Bisamtier. באותה שנה הוציא ספר מדע פופולרי ביידיש על גרמניה ("דייטשלאנד"). ב-1917 החל לערוך ולפרסם אנציקלופדיה כללית ביידיש: "ערשטע אלגעמיינע און יודישע האנד-ענציקלאפעדיע" ('אנציקלופדיית-הכיס הכללית והיהודית הראשונה'), שממנה ראו אור ארבעת הכרכים הראשונים בלבד.
הוא הרבה לכתוב עבור הציבורי היהודי בפולין על ארץ ישראל והיישוב. בשנת תרע"ז פרסם ספרון בשם "אונזערע פּיאָניערען אין ארץ ישראל" ('חלוצינו בארץ ישראל'), בהוצאת "מרכז הצעירים" (ארגון הגג של תנועות הנוער הציוניות), ובשנת תרע"ט-1918 פרסם ספר מידע ותעמולה בשם "האנד-בוך פון ארץ ישראל" ('ספר כיס על ארץ ישראל'), בהוצאת ההסתדרות הציונית בוורשה (מהדורה שנייה, מורחבת, ראתה אור בתרצ"ג-1932), שהגיע לתפוצה רחבה בחוגים רחבים ביהדות פולין. היה פעיל בעבודת התרבות של מרכז הצעירים, ועם ייסוד המשרד הארץ ישראלי בוורשה לאחר המלחמה כיהן כמזכירו הראשון. כמו כן שימש זמן-מה כמזכיר המדור המקצועי באגודת הסופרים העיתונאים היהודים בוורשה.
באביב 1919 נישא לצפורה רֶזניק, ולשניהם נולדו ארבעה ילדים.
בשנים תרע"ט-1919 עד 1920 ערך והוציא ירחון מאויר לענייני ארץ ישראל בשם "אַלטניַילאנד" (כשם ספרו של הרצל), שנועד להכיר ליהודי פולין את החיים בארץ. במהלך שנת תרפ"ה חידש את הוצאתו, כדו-שבועון שהופיע בצורה מוגדלת. העיתון הופץ בעשרות אלפי עותקים.
בראשית שנות ה-20 ייסד הוצאת ספרים עברית בשם "תל-אביב / אלטניילאנד" ולידה עסק סיטונאי להפצת ספרים. בהוצאה ראו אור בין היתר ספרי לימוד לידיעת הטבע והיסטוריה וספרי קריאה עבור בתי הספר העבריים. בית מסחר הספרים פעל עד סוף שנת 1925, אז עברה הפצת ספרי הוצאת "תל-אביב" לבית מסחר הספרים "עֵבֶר" בוורשה.
בנוסף לענייני ארץ ישראל, עסק באיסוף ומחקר בנושא בלשנות יידית ופולקלור יהודי. מחקרו החשוב "די יידישע זשארגאָנען" ('הז'רגונים היידיים'), על לשון הגנבים, לשון הכליזמרים ולשון העגלונים פורסם במאסף לפולקלור ופילולוגיה "ביי אונז יודען" שבעריכת מ' וואנווילד (=משה יוסף דיקשטיין) (ורשה תרפ"ג).