סיפון אוניית הקיטור "טוורה" ב־7 באוגוסט הגיעו למסאווה באירתריאה, בה היו אמורים להופיע במסעדת-התיאטרון "אצל מריו" של מתיישב איטלקי ותיק בשם מריו אאוריטנו. הפועלים האיטלקים שפקדו אותה מסעדה היו רובם מצפון איטליה ולא שבעו נחת מהרפרטואר הנפוליטני של קרוזונה ושל הלהקה. כחצי שעה אחרי התחלת המופע דרשו את כספם בחזרה. כעבור שבוע החליט אלדו רוסו לסגור את הלהקה ולשוב לנאפולי. למי שרצה להישאר כמו קרוזונה והרקדניות שהיו מבוקשות, השיג היתר שהייה מהרשויות האיטלקיות המקומיות. קרוזונה נסע אז לאסמרה ההררית, בה מצא עבודה כפסנתרן בתזמורת של ג'יג'י פראצ'ולי שניגנה במועדון "אודיאון" ב"צ'ירקולו איטליה". שם הוא התאהב באחת הרקדניות הבולטות, איטליה לווידי, הידועה כליטה, ונציאנית במקור. השניים התחתנו במסאווה ב-2 בינואר 1938. קרוזונה אימץ את פינו הילד בן חמש של הרקדנית (לימים ג'זופה קרוזונה, מהנדס חשמל).
אחרי זמן קצר עבר קרוזונה לשטח אתיופיה הכבוש ("קיסרות חבש"), באדיס אבבה, בה ניצח על תזמורת במועדון האיטלקי "אקווילה בלנקה". הרפרטואר שלו כלל תערובת של מוזיקת ביג בנד, שירים נאפוליטנים ומוזיקת הקשה מקרן אפריקה. ביוני 1940 עם כניסת איטליה למלחמת העולם השנייה, גויס האמן לצבא ונשלח לחזית בסומליה האיטלקית.
ב-1941 נכבשה אדיס אבבה על ידי הבריטים. קרוזונה חזר לאסמרה עם האקורדיון שלו והועסק בתיאטרון "אודיאון" שנוהל על ידי בן דוד שלו. התמנה למנהל מוזיקלי של התיאטרון ושל מועדון הלילה הצמוד. הרפורטואר שלו כלל בייחוד קטעי ריקוד אמריקאים, כמו Begin the Beguine מאת קול פורטר (מהסרט Night and Day) Blue Moon מאת ריצ'רד רוג'רס, A Tea for Two מאת וינסנט יומנס. הלקוחות היו אנשי צבא איטלקים שרצו לשכוח לכמה רגעים את המלחמה ואת המרחק מהבית. קרוזונה
בתום המלחמה, ב-28 ביולי 1946 הוא הפליג באונייה היוונית "דורוטאה פאקסוס" והגיע לברינדיזי במולדתו יחד עם אשתו ליטה והבן פינו. . כאן
שלישיית קרוזונה.
באיטליה כבר לא היה ידוע והצטרך קרוזונה להתחיל את הקריירה מחדש כפסנתרן מלווה תזמורות ריקודים קטנות. כישרונו, המקצבים והסגנונות שקלט באריתריאה ובאתיופיה עוררו עניין בזירה המקומית. הופיע בנאפולי וברומא במועדונים כמו "איל קוליברי" ו"ברניני" .
ב-28 באוקטובר 1949 הוזמן להופיע עם שלישייה משלו בפתיחת מועדון חדש בשם Shaker Club בנאפולי. בהתחלת ספטמבר גילה את הגיטריסט ההולנדי פטר ואן ווד שהיה הראשון שהוסיף לגיטרה שלו דשוות עם אפקטים חשמליים אחר כך הצטרף אליהם המתופף ה"פנטזיסט" הנפוליטני ג'ג'ה די ג'אקומו, אחיין של המשורר המפורסם סלבטורה די ג'אקומו. את המופע שלהם התחילו עם "מיוזיק מיוזיק מיוזיק" מאת סטיבן וייס וברני באום
וקטפו הצלחה לא מבוטלת. בהמשך לבקשת סוחר עשיר השליישה ביצעה בקצב מהיר את הקטע "השייח" שהפך לדוגמה לסגנונם המקורי.
עם זאת באודישן הראשון בחברת התקליטים "פוניט" נכשלו. בסופו של דבר הזמר סרג'ו ברוני הציג אותם בפני המלחין הנפוליטני נינו אוליביירו שסידר להם הקלטה בחברת פאטה. התקליט שכלל "או, סוזנה" ו Scalinatella היה להצלחה. השלישייה הוזמנה בהמשך לנגן בחנוכת המועדון "אופן גייט" ברומא ובמועדון הלילה La canzone del mare בקאפרי.
התרחבות ההרכב.
ב-1952 עזב ואן ווד את השלישייה ונסע לניו יורק כדי להמשיך את הקריירה שלו כסולן. קרוזונה וג'גה צירפו אליהם לזמן קצר את הגיטריסט אלק בצ'יק שניגן עד אז בלבנון ואת הזמר ריי מרטינו שהקליט עד אז שירים נפוליטנים כמו Luna rossa (ירח אדום) ו Nu quarto 'e luna (רבע ירח) וכן קטעי הומור כמו Papaveri e papere (פרגים וברווזים) ו-Buona Pasqua (חג פסחא שמח). ההרכב הפך על ידי כך לרביעייה. ב-1953 בצ'יק ומרטינו התחלפו בגיטריסט פרנקו צ'רי ובזמר קלאודיו ברנרדיני. אחר כך במקום ברנרדיני הצטרף פיירו ג'ורג'טי. בסופו של דבר הרבייעה התייצבה עם נוכחותם של אלברטו פיציגוני בגיטרה וריקרדו ראוקי בכלי נשיפה (סקסופון וקלרנית).
ב-3 בינואר 1954 בשעה שלוש אחרי הצהרים הופיעו קרוזונה וחבריו במסך הטלוויזיה עם תכוניתם המוזיקלית "התזמורת של השעה 15"
(L'orchestra delle quindici). לארבעתם היה הכבוד להיות המוזיקאים הראשונים שהופיעו בטלוויזיה האיטלקית שנולדה באותו יום.
בפסטיבל סאן רמו בשנת 1954 שירו של מרקו רוצ'ונה וג'וזפה פיורלי ...e la barca tornò sola ("והסירה חזרה לבדה..") שהתייחס למותם בים של שלושה דייגים התמקם במקום השלישי, כשהמבצעים היו ג'ינו לטילה ופרנקו ריצ'י. קרוזונה לא אהב את הנימה הדרמטית של השיר וכעבור חדשים אחדים הציע לקהל גרסה פרודית יותר עליזה. האפקט הקומי הושרה על ידי תגובתו של ג'ג'ה שחזרה בקצב " e a me che me ne importa (ולי מה אכפת לי?) אחרי כל בית מלדורמתי בביצועו של ג'ורג'טי ועל ידי מקהלה קטנה של קולות צווחניים מעוותים על ידי שינוי קצב הרצועה המוקלטת שזעקו:
"Mare crudele, mare crudele, mare crudele!" (ים אכזר, ים אכזר, ים אכזר!) ובסוף המכה הסופית שבאה בצורת זמרת הגרגורים של ג'ורג'טי.
ההצלחות הראשונות.
ההצלחה הראשונה של האמן הנאפוליטני הייתה הלהיט מרוצלה (Maruzzella) אותו הלחין בשנת 1954 על מילים של אנצו בונאגורה. בנוסף אימץ קרוזונה כמה מהלהיטים הנאפוליטנים מאותן השנים ועיבד אותם לפי טעמו. עם אלה נמנו Malafemmena של טוטו, Scapricciatiello, הצלחה של אורליו פרו משנת 1954 בחג המוזיקה "פיידיגרוטה" בנאפולי (פורסם על ידי בית ההוצאה לאור בידרי) ו Anema e core שהושר על ידי קרוזונה לפי בקשתו של אדם מהקהל באחד הליUfemiaלות של 1955. התווספו לרפרטואר שלו גם La donna riccia של מודוניו, (שבוצע עם תוסופת של קולות מתכתיות כמו ב- e la barca tornò sola ), Eh, cumpari!, Ufemia, גם שירו של די ג'אקומו La pansè (שזכה למשך 15 שבועות במקום הראשון במצעד הפזמונים של הולנד) ו- Eternamente (או Arlecchinata) - גרסתו של קרוזונה לקטע Limelight מהפסקול של הסרט "אורות הבמה" של צ'ארלי צ'פלין.
כמה מהשירים האלה נכנסו לתקליט הראשון של הלהקה ב-33 סיבובים Carosello Carosone nº 1. באותה תקופה הפיק קרוזונה גם את השיר האירוני Stu fungo cinese אותו כתב ביחד עם דאנפה ואת הקטע הכלי Pianofortissimo, כששתי יצירות אלה נכללו בתקליט ארוך הנגן השני של ההרכב.
ב-4 ביוני 1955 נחנך בוורסיליה בניהולו של סרג'ו ברנרדיני מועדון בשם Bussola di Focette . ב-2 ביולי, ימים ספורים אחרי השקת התקליט Carosello Carosone nº 2 חנך קרוזונה את עונת הקיץ במועדון. באותה שנה יצר שיר מקורי Mo' vene Natale וביצע גרסה מחודשת של השיר הנפוליטני הקלאסי של די ג'אקומו E spingole frangese .
בסוף השנה יצא קרוזונה עם השיר המצחיק של פאצאליה ומודוניו Io, mammeta e tu כשהסולן היה ג'ג'ה די ג'אקומו. ב-1956 נוסף גם ?Ricordate Marcellino של טאטה ג'קובטי ווירג'יליו סבונה, שיר שהוקדש לפבליטו קאלבו, הילד שכיכב בסרט Marcellino pane e vino, של לדיסלאו ויידה. באותו זמן קטף קרוזונה הצלחה עם Giuvanne cu' 'a chitarra גרסה נפוליטנית של השיר ג'וני גיטאר ( Johnny Guitar ) מתוך הסרט בעל אותו השם של ניקולאס ריי. הצלחה נוספת עם התקליט Carosello Carosone nº 3 שכנעה את הרבייעה להכין מיד גם את התקליט הרביעי (Carosello Carosone nº 4). אלבום זה כלל את T'è piaciuta (של רנדינה וקפיליו, שדמה בסגנון ל La pansè ), את השירים האופייניים לקרוזונה T'aspetto e nove, Boogie woogie italiano, O russo e 'a rossa (האחרון - פרי נוסף לשיתוף פעולה עם אנצו בונאגורה) וכן גרסת כיסוי ל-
Rock Around the Clock ,הלהיט הבינלאומי של ביל היילי שהפיץ בכל העולם את בשורת הרוק אנד רול.
השותפות עם ניזה וההצלחה הבינלאומית.
ב־1956 במילנו בעת תחרות רדיופונית שאורגנה על ידי בית ריקורדי פגש קרוזונה במקרה את הפזמונאי ניזה (שם העט של ניקולה סלרנו). ניזה וקרוזונה נרשמו לתחרות יחד על ידי מריאנו ראפטי, שנודע כפזמונאי תחת השם "קאליבי" והיה מנהל אמנותי של בית ריקורדי ואביו של הטייקון לעתיד ג'וליו ראפטי,
היו אמורים ליצור שלושה שירים. ניסה הציג לקרוזונה את המלים עבור הלחנים. אחד מהטקסטים נקרא Tu vuò fà l'americano (אתה רוצה להיות כמו אמריקאי). המלים נתנו השראה לקרוזונה לשלב מוזיקת סווינג וג'אז בפסנתר, תוך כדי יצירת בוגי-ווגי בקטע סולו של אבע שעה. כך נולד הלהיט המפורסם ביותר של קרוזונה. כתוצאה מןם השותפות עם ניזה נולדו עוד שמונה שירים, כולל O suspiro (האנחה) ו- Bounanotte (לילה טוב). זאת הייתה התחלתה של שיתוף פעולה פורה.
בסתיו של אותה שנה לקראת סיור בינלאומי, החליט קרוזונה להפוך את רביעתו לשביעייה. חוץ מהזמר פיירו ג'ורג'טי צערך לצד ג'ג'ה את הגיטריסט ראף מונטראזיו, את הקלרניתן טוני גרוטולה ואת הסקסופוניסט ג'אני טוצי. הוא גילה אותם בברי הלילה של מילנו, נאפולי וסנרמו.
בשנת 1957 יצא לאור "טוררו", להיט גדול של ניזה וקרוזונה. השיר תפס במשך שבועיים את המקום הראשון במצעד הפזמונים של ארצות הברית. בארצות הברית הוקלט הלהיט ב 32 גרסאות והבנוסף הוא תורגם בעולם בשתים עשרה שפות. יחד עם Chella llà (להיט משנת 1956 מאת מרינו מריני ועם "Il pericolo numero uno" ("אויב הציבור מס.1") של הצמד ג'ינו לטילה וקלאודיו וילה הרפרטואר החדש של קרוזונה הביא להוצאת האלבום Carosello Carosone nº 5 בעל 33 סיבובים, ש יצא לשוק בהוצאה עצמית בשנת 1957 .