בשנת 2019 ברנט השיג קהל עוקבים גדול ברשת החברתית טיקטוק. בריאיון לניו יורק טיימס הוא אמר ש"טיקטוק הוא הדבר הכי גדול שקרה לי בקריירה, ובאמת הוא הסיבה שבגללה אני נמצא איפה שאני היום."
במרץ 2020 ברנט השתתף במופעי הטיקטוק "" יחד עם צ'ארלי ד'אמליו, אדיסון ריי, טיירה בנקס, אלישה קיז ודי ג'יי חאלד.
במאי 2020, לאחר שצבר כמות עוקבים רבה ברשתות החברתיות, ברנט הוחתם בסוכנות הכישרונות William Morris Endeavor. ביולי 2020 ברנט שיתף פעולה יחד עם רייצ'ל ריי במסגרת מחנה בישול לסלבריטאים.
בדצמבר 2020, ברנט החל להשתתף בתוכנית האירוח "המופע של דרו ברימור" המשודרת ברשת CBS. בניו יורק פוסט נכתב כי ברימור שמעה על ברנט מבנותיה, שצפו בסרטוני הטיקטוק שלו. בפינתו בתוכנית, הוא בישל בין היתר יחד עם ג'ייסון דרולו, גורדון רמזי ומולי סימס.
בספטמבר 2021 הוא נבחר לרשימת "Next 1000" של פורבס, ובדצמבר באותה שנה הופיע ברשימת פורבס 30Under30 בתחום המזון, ובכך היה לאדם הצעיר ביותר שנכלל בה.
בשנת 2021 ברנט השתתף בכנס ה-VidCon השנתי באנהיים, קליפורניה.
ב-3 במאי 2022, יצא לאור ספר הבישול הראשון שלו, "Eitan Eats the World: New Comfort Classics to Cook Right Now", שהפך לרב-מכר ארצי. הספר מתמקד בתשוקותיו של ברנט למטבחים ברחבי העולם ולאוכל מנחם. ב-6 ביוני 2022, ברנט נאם ב"שיחות לעובדי גוגל" (Talks at Google), וסיפר על תהליך פיתוח הספר.
חיים אישיים.
ברנט הוא חבר מועצת המזון של ארגון הצלת המזון האמריקאי City Harvest מאז נובמבר 2021, והוא החבר הצעיר ביותר בה. הוא גם מייעץ לארגון בעלי החיים Animal Haven.
ברנט משמש כמנכ"ל של Eitan Productions ("איתן הפקות"), חברת ההפקות שאחראית על הפקת התוכן שלו ברשתות החברתיות. החברה ממוקמת בניו יורק ומעסיקה צוות של מפיקים המנהלים את עסקי המדיה שלו. לפי פורבס, החברה מגיעה ל-300 מיליון צרכנים מדי שנה. החברה מעסיקה צוות של 7 עובדים.
אישה קשה
אישה קשה הוא סינגל של להקת ג'יין בורדו והראפרית אקו שיצא לאור ב-7 בפברואר 2021.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב בידי דורון טלמון סולנית להקת ג'יין בורדו, בשיתוף פעולה עם הראפרית אקו. טלמון הלחינה את השיר, ובן-זוגה מתי גלעד הפיק ועיבד אותו יחד עם עומרי אמדו.
השיר הוא שיר מחאה פמיניסטי המוחה כנגד ציפיות של גברים מנשים. על הרקע לכתיבת השיר סיפרה טלמון: .
השיר שוחרר בצירוף קליפ שבוים בידי עומר אלוני.
Teiidae
Dracaena
Tupinambis
Tupinambis teguixin
Cnemidophorus
נקודת רדיבוש
נקודת רדיבוש (באנגלית: Radibosh Point; בבולגרית: нос Радибош) היא לשון יבשה, המהווה את הצד המערבי של פתחו של מפרץ שארקו. הנקודה מהווה את הקצה הצפון מזרחי של חצי האי ויטל, המצוי בקצה המערבי של חצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 2.8 קילומטרים ממזרח לכף קייטר;
הנקודה ממוקמת 6.08 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת טאראקצ'ייב;
הנקודה ממוקמת 12.65 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית מנקודת ניקיופ;
הנקודה ממוקמת 19.2 קילומטרים ממערב לכף קיילמאן.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי לשון היבשה.
לשון היבשה מופתה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מטעם המכון לגאודזיה יישומית (Institut für Angewandte Geodäsie) וסוקרים בריטיים מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם.
לשון היבשה נקראת על שם הכפר רדיבוש שבמערב בולגריה.
לוסיין וולף
לוסיין וולף (1857 בלונדון - 1930) היה עיתונאי אנגלי יהודי, מדינאי חוקר היסטוריה, לוחם לזכויות יהודים ומיעוטים אחרים באירופה, מומחה בנושא אנטישמיות וממתנגדי הציונות. עמד בראש ארגון המנהיגות היהודית בבריטניה, ולפי מחקרו של פרופסור מארק לוין, הציע להנהגת משרד החוץ הבריטי את מה שעתיד היה להפוך להצהרת בלפור, אך אחר כך התנגד לה. מכותבי הערכים באנציקלופדיה בריטניקה.
וולף ראה בציונות עילה לאנטישמיות של האומות האירופיות כשיטענו שנאמנות היהודים נתונה לארץ אחרת, ובשנת 1917 לקראת סוף המלחמה הקים את ארגון ליגת היהודים הבריטים האנטי ציונית.
ימי ראשית.
לוסיין וולף היה בנם של אדוארד וולף יצרן מקטרות לונדוני יליד בוהמיה שהגיע לאנגליה כפליט לאחר מהפיכת 1848, ואשתו סלין לבית רדליך ילידת וינה בירת אוסטריה.
עיתונאות.
כבר בהיותו נער בן 17, בשנת 1874, החל במשרת עיתונאי לעיתון ג'ואיש וורלד, ונותר במשרה זו במשך 20 שנה עד 1894, כשבשנים 1905–1908 היה עורך עיתון זה. הוא התמחה בנושאי מדיניות חוץ ודיפלומטיה והפך מומחה מוערך בנושא.
בשנת 1877 הפך לעורך משנה של העיתון פאבליק לידר. משנת 1890–1909 היה עורך החוץ של העיתון דיילי גראפיק, תחת שם העת דפלומטיקוס. בעיתון זה כתב דעות פציפיסטיות, ובעד הימנעות ממלחמה בין גרמניה לארצות הברית. באותו שם עת כתב גם מ-1895 ועד 1905 עבור פורטניילי ריביו, כולם עיתונים ידועים ומקובלים בבריטניה. לפי ארכיב מכון המחקר היהודי - ייווא, הוא הפך בעקבות זאת לבעל דעות מפורסם ומוערך.
גורל היהודים, הצהרת בלפור.
התפרצות הפרעות והפוגרומים ברוסיה בשנת תרמ"א (1881) הציתה בו עניין בגורל היהודים ועניינם. הוא הפך למבקר תקיף נגד משטר הצאר הרוסי, וניסה למשוך את תשומת לב הקוראים לגורל יהודי רוסיה. בשנת 1912 וולף כתב מאמר יסודי בשם "רוסיה החשוכה ביותר" לג'ואיש כרוניקל.
לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נודע כתומך בגרמניה ומדיניותה נגד רוסיה, היה בעל קשרים טובים עם דיפלומטים גרמנים באנגליה ועם משרד החוץ הגרמני ברחוב ווילהלם סטראסה בברלין, ובמיוחד עם הרוזן ברנסטורף, שב-1915, אחרי פרוץ המלחמה, היה בארצות הברית ועסק בתעמולה שכוונה אל יהודי ארצות הברית נגד התמיכה בבעלות הברית (האנטנט) הבריטים-והצרפתים, ובמיוחד נגד התמיכה בבעלת בריתם, שנואת היהודים, רוסיה הצארית.
משום כך בהגיע המלחמה נמצא וולף מואשם בדעת הקהל כפרו-גרמני אנטי-בריטי, והוא לא יכל להמשיך בעיתונאות. לפי מחקרו משנות התשעים של פרופסור מארק לוין מאוניברסיטת סטנפורד על מנת לצאת ממצב זה וולף הציע למשרד החוץ הבריטי להקים ועדה שכנגד, אשר תפנה ליהודי ארצות הברית ותעסוק לא ביהודי רוסיה, אלא ביהודי ארץ ישראל, אם הם יכבשו את פלשתינה. מכתבים ממנהיגים יהודים כמו הבנקאי היהודי המצרי אדגר זוארץ, זאב ז'בוטינסקי יליד אודסה שבאימפריה הרוסית, והצטרפות דבריו לבקשות הרברט סמואל מנהיג יהודי בריטי ומאוחר יותר הנציב העליון בארץ ישראל המנדטורית, תמכו בעמדה זו, לעומת ועדת הפעולה (קומיטה ד'אקסיון) של כל ישראל חברים (אליאנס איזראליטה) של יהודי צרפת, אשר יצאה לארצות הברית באותה התקופה, ושכנעה את היהודים לתמוך בברית הבריטית-צרפתית תמורת יחס משתנה לטובה והוגן ליהודי רוסיה.
זמן קצר לאחר מכן, הפנה עורף להצעה זו, ופנה באופן נמרץ למדינאים שהיו מוכנים לשמוע אותו למניעת ההצהרה, בטוענו שהיהדות איננה לאום כי אם דת וזהות רוחנית רעיונית בלבד.
חקר יהדות אנגליה.
בשנת 1887 ארגן והקים את התערוכה ההיסטורית האנגלו-יהודית, שהציג את הגירתם של יהודים לבריטניה מכל רחבי אירופה לאורך הדורות. בשנת 1893 היה אחד המייסדים ונשיא החברה ההיסטורית היהודית של אנגליה
כתיבתו עסקה בעיקר במעמד העליון, כמו מעמדו הוא. כנגד אנטישמיות העמיד את היהדות, וטען בשמה גם טיעונים גזעניים איגניים שלדעתו תמכו בעליונות המוח והאדם מן הגזע היהודי.
ההתנגדות לציונות.
לוסיין וולף התנגד לציונות מדינית. כיהודי מתבולל, הוא האמין שהזהות היהודית הייתה זהות דתית ורוחנית, אך לא לאומית. הוא התנגד נמרצות לתנועה הציונית הבריטית אשר הוקמה במנצ'סטר. כעורך נודע, וולף פנה לשרים לאחר שלמעשה היה היוזם להצעה עצמה שהביאה להצהרת בלפור, וניסה למנוע אותה. בהמשך הקים את התנועה האנטי-ציונית ליגת היהודים הבריטים .
לדעתו, דעותיהם של נחום סוקולוב וחיים ויצמן העמידו בסכנה את מעמדם הלאומי של יהודי בריטניה אשר עלולים להיחשב כזרים, וכתב: "על כן אין להתפלא על כך שרוב האנטישמים הם ציונים נלהבים". התקווה לשיבה לציון הייתה אמנם עתיקת יומין, אך לדעתו הייתה בעלת משמעות דתית בלבד.
מזכיר וועדת החוץ המשותפת CFC/JFC.
בשנת 1888, לוסיאן וולף היה חבר ב CFC Conjoint Foreign Committee, וועדת החוץ המשותפת, הגוף המתאם של מינהל הסגנים של יהודים בריטים ושל ארגון ההתאחדות האנגלו-יהודית . לפני מלחמת העולם הראשונה מונה מזכיר הוועדה, ובתפקיד זה נפגש עם נציגי משרד החוץ הבריטי.
לאחר שוועדה זו פרסמה מאמר אנטי ציוני במאי 1917, בלי להתייעץ קודם עם שני גופי האם אותם הוועדה ייצגה, פרשו נציגי ארגון מינהל הסגנים שהיה בעד הציונות. הוועדה נוסדה מחדש עד סוף 1917 הפעם בשם JFC Joint Foreign Committee. וולף מונה למזכיר הוועדה ונותר בתפקיד זה עד מותו בשנת 1930.
לאחר מלחמת העולם הראשונה.
וולף הצטרף לנציגות האנגלית-יהודית לוועידת השלום בפריז 1919 וסייע בניסוח הסכמי המיעוטים אשר הבטיחו זכויות לאום דת ולשון לאוכלוסיות מיעוט. הנציגים היהודים נחלקו בין קווים אידאולוגיים. יהודי אירופה המערבית היססו בעניין הציונות וגילויי לאומיות בגולה, וביקשו את התערותם של היהודים באוכלוסייה המקומית.
אחרי שנת 1920 האנטישמיות התארגנה וגברה מאוד, במיוחד בפולין, שם היו ריכוזי מיעוט יהודי הגדולים ביותר באירופה. בשנת 1926 וולף נסע לפורטוגל לסייע לאוכלוסיית המראנוס - היהודים האנוסים. משם המשיך לכתוב בהרחבה נגד תומכי הציונות, אשר לדעתו הובילו למשבר וסכסוך. בשנת 1927 יהודי רומניה הותקפו שוב בפרעות.
מומחיותו הוכרה כאשר מונה כיועץ לוועדת הפליטים של איחוד האומות בז'נבה, וועדה אשר הוא יסד בשנת 1929.