על פי דו"ח ועדת 9/11, לאחר שאוחזר מקליט הנתונים הקוליים של המטוס, נחשף קולות חבטות והתרסקות על דלת תא הטייס וצעקות וצרחות באנגלית. "בואו נשיג אותם!" נוסע בוכה. חוטף צועק, "אללהו אכבר". ג'ראח הזניק שוב ושוב את המטוס כדי להפיל את הנוסעים מרגליהם, אך הנוסעים המשיכו בהסתערותם ובשעה 10:02:17, גבר אמר, "תעלו אותו!" שנייה לאחר מכן, חוטף אמר, "תוריד את זה למטה! תוריד את זה למטה!" בשעה 10:02:33 נשמע ג'ראח מתחנן, "היי! היי! תן לי את זה. תן לי את זה. תן לי את זה. תן לי את זה. תן לי את זה. תן לי את זה. תן לי את זה. תן לי את זה." המטוס התרסק הפוך לתוך שדה ריק בשאנקסוויל, פנסילבניה, במהירות של 563 מייל לשעה והרג את כל מי שהיה עליו. המטוס היה במרחק של 20 דקות של זמן טיסה מהמטרה החשודה שלו, הבית הלבן או בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה. על פי סגן הנשיא דיק צ'ייני, הנשיא ג'ורג' וו. בוש הורה להפיל את המטוס לפני הגעתו לוושינגטון.
מורשׁת.
בימר הותיר אחריו את אשתו, ליסה, בניהם, דייוויד ואנדרו (המכונה "דרו"), שהיו בני שלוש ואחד בזמן מותו של בימר, ובתם מורגן. בנאום בפני מושב משותף של הקונגרס והעם האמריקני ב-20 בספטמבר 2001, בו השתתפה ליסה בימר, שיבח הנשיא בוש את אומץ ליבם של נוסעי יונייטד 93, כשהוא שם במיוחד את בימר, שאותו כינה "אדם יוצא דופן". בנאום שנשא ב-8 בנובמבר ממרכז הקונגרסים העולמי באטלנטה, ג'ורג'יה, בוש הזכיר את דבריו האחרונים של בימר באומרו, "כמה מהרגעים הגדולים ביותר שלנו היו מעשי אומץ שאיש לא יכול היה להתכונן אליהם. אבל יש לנו את פקודות הצעידה שלנו. חבריי האמריקאים, בואו נזוז!" הוא ישתמש בהם שוב בנאום מצב האומה ב-2002: "יותר מדי זמן התרבות שלנו אמרה, 'אם זה מרגיש טוב, תעשה את זה'. כעת אמריקה מאמצת אתיקה חדשה ואמונה חדשה: 'בואו נזוז'."
בתו של בימר, מורגן קיי, נולדה ב-9 בינואר 2002, ארבעה חודשים לאחר מותו של בימר. הנשיא והגברת הראשונה לורה בוש היו בין אלה ששלחו מכתבים למורגן עם לידתה.
קרן ללא מטרות רווח נוסדה באוקטובר 2001 כדי לייעץ לילדים בטראומה של קורבנות וניצולים מ-11 בספטמבר.&lt;ref name="9/11Encyclopedia"&gt;Atkins, Stephen E. (June 2, 2011). "The 9/11 Encyclopedia: Second Edition". ABC-CLIO. p. 66. Archived at Google Books. Retrieved May 14, 2014.&lt;/ref&gt; חברו הטוב של בימר, דאג מקמילן, עזב את עבודתו כדי להפוך למנהל הקרן.
בשנת 2002, אלמנתו של בימר, ליסה, כתבה ספר עם המחבר קן אברהם, בואו נזוז! אנשים רגילים, בעלי אומץ יוצא דופן.
בשנת 2002, נוסעי טיסה 93, כולל בימר, זכו לאחר מותם בפרס האומץ על שם ארתור אש.
סניף הדואר בקרנברי, ניו ג'רזי נקרא על שמו של בימר ב-4 במאי 2002, כתוצאה מחוק הקונגרס שחיבר חבר הקונגרס ראש ד. הולט הבן. החוק נחתם על ידי הנשיא ג'ורג' בוש.
בשנת 2003, וויטון קולג' כיבדה את בימר, בוגר המכללה, עם פתיחת מרכז טוד מ. בימר, המקיף את אנדרסון קומונס, חדר הכושר קורי ומרכז הסטודנטים הממוקם במפלס התחתון. באותה שנה, תיכון טוד בימר נפתח בפדרל ווי, וושינגטון.
בפברואר 2010, העיר פרזנו, קליפורניה, קראה לפארק על שם טוד בימר.
האנדרטה הלאומית טיסה 93 הממוקמת באתר ההתרסקות בעיר סטוניקריק כוללת מרכז מבקרים מבטון וזכוכית וקיר שיש לבן של שמות שהושלם בשנת 2011 שעליו שמו של בימר ושל 32 נוסעים עמיתים ושבעה אנשי צוות חרוטים על לוחות בודדים.
באנדרטה הלאומית של 9/11, בימר ושאר הנוסעים והצוות של טיסה 93 מונצחים בבריכה הדרומית, בלוח S-68. כרטיס ביקור של אורקל הנושא את שמו של בימר ושעון היד הדו-גוני שלו מדגם רולקס, שניהם נמצאו פגומים באתר ההתרסקות ומוצגים בתוך מוזיאון הזיכרון.
ב-10 בספטמבר 2013, אקדמיית ויטון כיבדה את בימר בכך שחשפה לוח שהוקדש לו בשטח האקדמיה, לצד לוח של סטודנט לשעבר שנהרג באפגניסטן.
פלוגת אלפא של חיל הרגלים 1–148, המשמר הלאומי של צבא אוהיו, אימצה את המוטו "בואו נזוז" כדי לכבד את בימר. הפלוגה נפרסה בצפון אפגניסטן ב-2012 למשך 9 חודשים.
כדי לכבד את בימר ביום השנה ה-20 לפיגועי 11 בספטמבר, בוגר אוניברסיטת דפול, ניקולס האן, יצר את מלגת הזיכרון של טוד מ. בימר כדי לחנך ולעורר השראה לסטודנטים של דפול לגבי הדוגמה ההרואית של בימר.
בתרבות הפופולרית.
את בימר גילם דייוויד אלן באשה בסרט יונייטד 93, ועל ידי ברנן אליוט בסרט הטלוויזיה טיסה 93.
בימר מופיע בשני פאנלים בתוך The Amazing Spider-Man כרך 2#36, שבו הוא מסיים את שיחת הטלפון שלו עם ליסה ג'פרסון לפני שהסתער על תא הטייס. ספיידרמן מתייחס לנוסעי טיסה 93 כ"גברים רגילים. נשים רגילות. המסרבים להיכנע."
השיר של ניל יאנג "Let's Roll" (בואו נזוז), שנכתב בעקבות הפיגועים, הוא מחווה לבימר ומושר מנקודת מבטו.
בסיס בארקסדייל
בסיס חיל האוויר בארקסדייל (באנגלית: Barksdale Air Force Base) הוא בסיס חיל האוויר של ארצות הברית בצפון מערב לואיזיאנה, ארצות הברית, בבוסייר פאריש, צמוד לבוסייר סיטי, לואיזיאנה, לאורך הקצה המערבי והצפון מערבי של הבסיס. בסיס חיל האוויר בארקסדייל תופס יותר מ- מזרחית לבוסייר סיטי ולאורך הקצה הדרומי של הכביש המהיר 20. יותר מ-15,000 חברי מילואים בשירות פעיל וחיל האוויר משרתים בבארקסדייל.
היחידה המארחת בבארקסדייל את כנף ההפצצה 2D (2 BW), כנף הפצצות הוותיקה ביותר בחיל האוויר. הבסיס מהווה מרכזו של חיל האוויר השמיני של פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר (AFGSC) (8 AF). מצויד בכ-44 מפציצי B-52H Stratofortress, הכנף מספקת יכולת לחימה עולמית גמישה ומגיבה ומכשירה את כל צוותי פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר ומפקדת המילואים של חיל האוויר בואינג B-52 Stratofortress. הבסיס הוקם בשנת 1932 בשם שדה בארקסדייל, על שם טייס מלחמת העולם הראשונה וטייס הניסוי לוטננט יוג'ין הוי בארקסדייל (1896–1926).
במהלך פיגועי 11 בספטמבר, שימש כמקום מפלטו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, זמן קצר לאחר המראתו מפלורידה לכיוון ארצות הברית, אך בעקבות התרסקות טיסה 77 של אמריקן איירליינס לתוך הפנטגון והתרסקות טיסה 93 של יונייטד איירליינס, הוטס לבסיס בארקסדייל.
בסיס דיאגילבו
בסיס דיאגילבו (ברוסית: Дягилево) הוא בסיס אווירי במחוז ריאזאן, רוסיה הממוקם במרחק 3 ק"מ מערבית לעיר ריאזאן. משמש כמרכז אימונים לכוח המפציצים האסטרטגיים של רוסיה.
בשנת 1955 זה היה אחד מששת הבסיסים הסובייטיים היחידים שהיו מסוגלים לטפל במפציץ M-4 Myaishchev. ב-1967 היו בו 7 מטוסי Tupolev Tu-22 ששימשו לאימון. בשנת 1973 הועברו לכאן 2 מטוסי Tu-22M0. זה היה גם ביתם של 43 TsBPiPLS (מרכז 43 ליישום קרבי והכשרה של צוות אוויר) אשר כללה את המפציצים האסטרטגיים טופולב Tu-22m, Tu-95MS ומטוס האימוןTu-134UBL. בשנת 1985 חנה כאן גדוד המפציצים הכבדים ה-49, שהטיס מטוסי Tu-22M ו-Tu-95 ובסופו של דבר הפך לגדוד אימון. הגדוד ה-49 היה חלק ממרכז 43, ובסופו של דבר התפרק ב-1997.
עד 1994 הבסיס קיבל לשורותיו 24 מפציצי Tu-95K שהושבתו במסגרת אמנת START II. מספר מטוסי Tu-16, Tu-22 ו-M-4 נמצאים כאן באחסנה.
מוזיאון ריאזאן לתעופה ארוכת טווח נמצא בתחומי הבסיס.
מוזיאון ריאזאן לתעופה ארוכת טווח
מוזיאון ריאזאן לתעופה ארוכת טווח (ברוסית: Рязанский музей дальней авиации) הוא מוזיאון נושאי ומתחם תערוכות רוסי הממוקם בשטח המרכז לאימונים והדרכה מחדש של חיל האוויר ה-43 בבסיס האוויר דיאגילבו, ריאזאן. תערוכת המתחם משלבת מספר רב של חפצים הקשורים להיסטוריה של הפיתוח והשימוש בתעופה צבאית בברית המועצות ובפדרציה הרוסית. הוא כולל מטוסי קרב מקומיים, דוגמאות של כלי הנשק והציוד, מדי צבא, ציוד, חפצים אישיים ופרסים לטייסים מצטיינים. כולל גם מסמכים, מפות, תצלומים וכו'. במהלך השנים ערך המוזיאון יותר מ-6,000 סיורים, ומספר המבקרים עלה על 120,000 איש.
היסטוריה.
המוזיאון נוצר ביוזמתו של סגן אלוף יולי ניקולאייביץ' ירמקוב, מדריך של מרכז ההדרכה הצבאי ה-43. יוזמה זו אושרה על ידי אלוף-משנה וסילי רשניקוב, מפקד התעופה ארוכת הטווח של ברית המועצות, ועל ידי לוטננט-גנרל נ. מלינובסקי, ראש המחלקה הפוליטית של תעופה ארוכת טווח. בהוראת מפקד תעופה ארוכת טווח 058 מיום 16 ביוני 1974, נוצרה קבוצת יוזמה המורכבת מקולונל נחייב, רס"ן י.נ. ירמקוב ומייג'ור ד. קאורין. הוקצה להם כוח אדם מיומן ביותר על מנת ליישם את הפרויקט.
פתיחת מתחם המוזיאון התקיימה ב-29 באפריל 1975 והייתה מתוכננת לציון יום השנה ה-30 לניצחון העם הסובייטי במלחמה הפטריוטית הגדולה. האוצר הראשון ומדריך הטיולים היה סגן אלוף ירמקוב.
בהתאם להנחיית שר ההגנה של הפדרציה הרוסית מיום 4 ביוני 2009, D-024, במהלך ייעול המבנה הארגוני של יחידות צבאיות, מוזיאון התעופה ארוכת הטווח כבר לא היה חלק ממרכז ההדרכה ה-43 ועובדיו פוטרו. אף על פי כן, מוזיאון התעופה ארוכת הטווח ממשיך לפעול כמוסד בהתנדבות.
בית הספר היסודי אמה א. בוקר
בית הספר היסודי אמה א. בוקר (באנגלית: Emma E. Booker Elementary School) הוא בית ספר יסודי ציבורי בסרסוטה, פלורידה, שנפתח בסתיו 1989. זהו אחד מבתי הספר של רשת בוקר, עם חטיבת ביניים ותיכון באותו השם בקרבת מקום. זה חלק מבתי הספר הציבוריים של מחוז סרסוטה.
בתי הספר של בוקר.