לפקין נולד בתל אביב, להוריו צבי ושרה חיה (לבית וילקובריסקי). היה נינו של יצחק לפקין (הידוע בכינוי "אבו באסל", בונה שכונות שערי ירושלים ואהל שלמה, מן השכונות היהודיות הראשונות של ירושלים מחוץ לחומה). סבו, חיים לפקין, היה נשוי לגלה (לבית שלאנק), בתו של יוחנן צבי שלאנק מראשי כולל הו"ד בירושלים. לפקין היה הבכור בשלושה ילדים, אח לתמר ולאמנון (לימים אמנון ליפקין-שחק, הרמטכ"ל ה-15 של מדינת ישראל).
לפקין למד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובתיכון בית הספר החקלאי בפרדס חנה. בצבא שירת בשנים 1954–1957 כקצין חקלאות במדרשה החקלאית ובהאחזויות של הנח"ל.
ב־1963 נישא לשושנה פרוכטר, ועם השנים היה אב לארבעה ילדים.
עבודתו המדעית.
בתום שרותו הצבאי למד לפקין ביולוגיה וגאולוגיה באוניברסיטה העברית. ב-1962 קיבל תואר מוסמך בהצטיינות יתרה עבור עבודתו על אצות חוף מכמורת, בהנחייתו של פרופ' אימרא פרידמן. לצורך עבודתו זו למד לצלול ב-1960, והיה מבין הצוללנים הראשונים בישראל. מחקרו היה הראשון בארץ, ובין הראשונים בעולם, שכללו צלילה בים. את תואר הדוקטור קיבל ב-1972 עבור עבודתו על צומח הנגב הדרומי בהנחיית הפרופסורים מיכאל זהרי וגדעון אורשן.
ב-1963 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב, שם שימש כמרצה מן המניין עד צאתו לגמלאות ב-2002. את השתלמות הפוסט דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת טקסס טק שבלאבוק, טקסס ב-1972. בשנים 1994–1997 שירת כראש המחלקה לבוטניקה באוניברסיטת תל אביב. לפקין התמחה בחקר האקולוגיה של אצות ועשבי הים של ים סוף, הים התיכון ואצות גופי המים היבשתיים של ארץ ישראל, והיה בקיא היטב גם בצמחי היבשה של הארץ. הוא לימד קורסים כלליים על צומח הארץ, פלוריסטיקה ואקולוגיה של אצות ועשבי ים ושל אצות מים מתוקים ועוד, והכשיר את הדור הבא של ביולוגיים ימיים בארץ.
לפקין הגדיר מיני אצות חדשים לארץ ולמדע, פרסם מאמרים רבים בכתבי יד מקצועיים בארץ ובעולם, והשתתף בכנסים בין-לאומיים. הוא נטל חלק במשלחות בין-לאומיות לאריתריאה (1965), קפריסין ורודוס (1970), נסע לשבתונים בארצות הברית ובאוסטרליה, ושיתף פעולה עם מדענים ברחבי העולם. במסגרת עבודתו ייעץ לגורמים ממשלתיים בענייני אצות, ועזר לאקדמיה ללשון העברית למצא שמות עבריים לצמחי המים של הארץ. כמו כן היה מעורב בפרויקט איתור והתראה על צמחים בסכנת הכחדה בישראל. לפקין היה בין הראשונים שחקרו את הגירתן של אצות מים סוף לים התיכון, דרך תעלת סואץ.
אחת מתרומותיו החשובות הייתה בניית אוסף גדול של אצות ועשבי ים. הוא החל את האוסף ב-1960 עם צמחי הים התיכון, ואחר כך הוסיף לו אצות מים סוף, כולל צמחים שנאספו במסגרת המשלחת הישראלית השנייה לדרום ים סוף (1965). החל ב-1967 הוסיף גם צמחים שאסף בחופי חצי האי סיני ובתעלת סואץ. בין 1968–1970 הוסיף צמחים מרודוס וקפריסין. האוסף המקיף כולל מעל 7,000 דגימות יבשות ומעל 8,000 דגימות משומרות בנוזל. האוסף שמור במוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט שבאוניברסיטת תל אביב.
תחומי עניין נוספים.
לפקין גדל על סיפוריהם של אביו וסבו על חייהם בעיר העתיקה בירושלים ובשכונות הראשונות מחוצה לה. מגיל צעיר התעניין בהיסטוריה של ארץ ישראל ושל היישוב היהודי בה, וערך מחקר גניאולוגי מקיף על משפחתו. הוא טיפח ארכיון שליבתו מסמכים היסטוריים משפחתיים, והתמחה בנושאים רבים הקשורים לישוב היהודי הישן בארץ ולתולדות ההתיישבות היהודית בה. בין השאר ארגן כנסים לצאצאי משפחות לפקין ושלנק, בהשתתפות מאות אנשים. לאחר צאתו לגמלאות השקיע את מלא מרצו במחקרים גיניאולוגיים. הוא התנדב בעמותה למחקר גנאלוגי בישראל ממנה קיבל פרס הוקרה על פעילותו, בחבר'ה קדישא של העיר לודג', ובפרויקט הגיניאולוגי של המורמונים. עבור ארגונים אלה ואחרים תרגם מסמכים רבים מיידיש, גרמנית, פולנית ורוסית.
שיעורי ר' שמואל
שיעורי רב שמואל
מרצדס-בנץ EQT קונספט
מרצדס-בנץ EQT קונספט (באנגלית: Mercedes-Benz EQT Concept) היא מכונית קונספט חשמלית במרכב מיניוואן, בעלת שבעה מקומות, שנחשפה על ידי מרצדס-בנץ במאי 2021.
עיצוב.
העיצוב החיצוני מציג שפת עיצוב חדשה של מרצדס-בנץ, הפגוש שייך למשפחת EQ, פנסיים אחורים וקדמיים חדשים מלד. העיצוב הפנימי כמעט ולא שונה משאר דגמי מרצדס-בנץ החשמליים, אך הוא מציג מרווח גדול מאוד, ואפשרות לקפל את המושבים האחוריים.
מפרט טכני.
מרצדס לא מספקת פרטים רבים על מערכת ההנעה. מנוע חשמלי המספק כ-101 כ"ס עם סוללת ליתיום-יון בקיבולת 45 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של 265 ק"מ.
Ḿ, ḿ (M-אקוטי) היא אות בסינית פין-יין. בפין-יין סיני ḿ הוא "הטון הינגפינג" (阳平, טון עולה גבוה) של "m".
האות הייתה בשימוש גם בגרסאות ישנות של האלפבית הסורבי ובפולנית עתיקה יותר.
באות זו משתמשים גם באלפבית הבוביי, שפה מגינאה המשוונית.
תחנת אלכסנדרובסקי סאד
תחנת אלכסנדרובסקי סאד (ברוסית: Александровский сад) היא תחנה סופית של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו פיליובסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע ארבאט וקרויה על שם גן אלכסנדר.
תחנת אלכסנדרובסקי סאד נפתחה ב-15 במאי 1935, והיא נפתחה כחלק מהקטע הראשון במטרו של מוסקבה.
עד 24 בדצמבר 1946 התחנה נקראה "אוליצה קומינטרנה", עד 5 בנובמבר 1990 נקראה "קלינינסקאיה", וב-1990 לכמה ימים קיבלה את השם הרשמי "ווזדויז'נקה".
Just Dance 2022
Just Dance 2022 (בעברית: רק לרקוד 2022) הוא משחק ריקוד, המיוצר ומשווק על ידי חברת יוביסופט כחלק מסדרת המשחקים "Just Dance". שם הסדרה מבוסס על השיר של ליידי גאגא, בעל אותו השם - "Just Dance".
המשחק הוכרז רשמית ב-12 ביוני 2021, בה פורסם כי תאריך צאתו יהיה ב-4 בנובמבר באותה השנה, בדומה לשאר ההוצאות של המשחקים הנוספים.
רשימת השירים.
להלן רשימת השירים שנכללים בגרסת 2022 של המשחק:
דיאנה (שיר)
החזית לשחרור להט&quot;ב
החזית לשחרור להט"ב (Gay Liberation Front - GLF) הן מספר קבוצות שחרור הומוסקסואליות, שהראשונה שבהן הוקמה בעיר ניו יורק בשנת 1969, מיד לאחר מהומות סטונוול. באירוע זה תקפה המשטרה הומואים, לסביות, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ואנשים בעלי מגדר א-בינארי בפונדק "סטונוול אין" בגריניץ' וילג' בניו-יורק, מה שהניע התנגדות רחבה.
ארצות הברית.
החזית לשחרור להט"ב של ארצות הברית (GLF) הוקמה בעקבות מהומות סטונוול. הפרעות נחשבות בעיני רבים כזרז העיקרי להקמת התנועה ולמאבק המודרני למען זכויות הלהט"ב בארצות הברית.
קהילות הלהט"ב ברחבי ארצות הברית בשנות ה-50 ובשנות ה-60, התמודדו מול מערכת חוקית שהייתה הומופובית ביותר, פרט למדינת אילינוי, שביטלה את הגדרת מעשה סדום כעבירה פלילית ב-1961. מעשים מיניים הומוסקסואליים נחשבו בארצות הברית, אף כאשר נעשו בהסכמה מלאה בין גברים מבוגרים בביתם הפרטי, כעבירה פלילית שדינה מאסר בפועל.
ב-28 ביוני 1969 בגריניץ 'וילג', ניו יורק, פשטה משטרת ניו יורק על פונדק סטונוול אין, בר גאה ידוע שנמצא ברחוב כריסטופר. פשיטות משטרת ניו יורק על סטונוול וברים נוספים של הקהילה הגאה, היו מנהג שגרתי באותה תקופה. מפעם לפעם, הייתה המשטרה מבצעת מעצרים בתוך אותם ברים, כאשר השוטרים סברו כי האדם שמולם לובש 'לבוש שאינו הולם/תואם את המגדר שלו'. על מנת להמשיך להתקיים, היו בעלי העסקים משלמים שוחד לשוטרים מושחתים ולפושעים מוכרים מארגוני פשע. פונדק סטונוול אין הורכב משתי אורוות סוסים לשעבר ששופצו לבניין אחד בשנת 1930. כמו כל הברים הגאים של אותה התקופה, גם הוא היה נתון לאינספור פשיטות של המשטרה, מכיוון שפעילות הלהט"ב והתאחדויות להט"ב היו עדיין בלתי חוקיות ברובן. אלא שהפעם, כשהמשטרה החלה לעצור אנשים, הלקוחות החלו לזרוק עליהם מטבעות, ובהמשך גם בקבוקים וסלעים. הקהל הלהט"בי שחרר גם אנשי צוות של המקום שהוכנסו לטנדרים של המשטרה, והמוני קציני המשטרה נסוגו מהבר. עד מהרה הוזעק כוח הסיור הטקטי (TPF), שהוכשר במקור להתמודד עם הפגנות מלחמה, לשלוט באספסוף, שכעת השתמש במוני חניה כאילי ניגוח. ככל שהתקדם כוח הסיור, הקהל לא התפזר, אלא הלך והתחדש והתגבש מאחורי השוטרים, יידה אבנים, צעק "כוח להט"ב!", רקד והתגאה בהתנגדותם. במשך הלילות הבאים היה הקהל חוזר במספרים הולכים וגדלים, מחלק עלונים ומתלכד. עד מהרה המילה "סטונוול" הפכה לסממן מייצג של הלחימה למען שוויון בקהילה הגאה.
בתחילת יולי 1969, בעיקר בעקבות מהומות סטונוול שקרו ביוני אותה שנה, הדיונים בקהילה הגאה הובילו להקמת החזית לשחרור להט"ב. לדברי הנרי אבלאובה, הארגון נקרא Gay Liberation Front "כרמיזה פרובוקטיבית לחזית השחרור הלאומית של אלג'יריה ולחזית השחרור הלאומית הווייטנאמית". אחת הפעולות הראשונות של ה-GLF הייתה לארגן צעדה להמשך המומנטום של מרד סטונוול ולדרוש את הפסקת רדיפת ההומוסקסואלים. ל-GLF היה מצע פוליטי רחב, שהוקיע את הגזענות והכריז על תמיכה במאבקים שונים במדינות העולם השלישי ובמפלגת הפנתרים השחורים. הם נקטו עמדה אנטי-קפיטליסטית ותקפו את מבנה המשפחה הגרעינית ואת התפקידים המגדריים המסורתיים.
רוב המתגייסים הצעירים והקיצוניים לחזית היו בעבר בארון בנוגע למיניותם. הם חשו שעם הצטרפותם לחזית הם רשאים לחשוף את האמת לגבי חייהם, ושעליהם להיות אלה שאומרים את האמת על גזענות, סקסיזם ומלחמה לא צודקת - וכתוצאה מכך עליהם ליצור קואליציה פוליטית חזקה שתעצב את החברה מחדש בכללותה. החזית לשחרור להט"ב הפכה למרחב בו יכלו חבריה להזדהות כחלק מקהילת הלהט"ב באופן גלוי ואותנטי, להתנער מהסטריאוטיפים שהדביקה להם החברה ולשבור את השתיקה שהייתה באותם ימים סביב הנושא.