סרטם הקצר המשותף השני של תדמור ונתיב, "אופסייד", בכיכובם של לירון לבו ועידו מוסרי, זכה בפרס הסרט הקצר בפסטיבל מנהטן 2006. בפסטיבל זכו הבמאים בתקציב לבימוי סרט באורך מלא, וכך ב-2008 פיתחו את סרטם הקצר "זרים" לסרטם הארוך המשותף הראשון, שנקרא גם הוא "זרים". בסרט כיכבו לירון לבו ולובנה אזאבל. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים, כולל בתחרות הרשמית בפסטיבל סאנדנס 2008 (שם הוא הוצג לצד סרט לבנוני תחת פצצות גם הוא על מלחמת לבנון השנייה) וב"פסטיבל הסרטים טרייבקה" 2008. הסרט נמכר והופץ בכ-28 מדינות בעולם. בנוסף לכך זכתה שחקנית הסרט לובנה אזאבל בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל ירושלים 2008.
בקיץ 2009 הופץ סרטו השני באורך מלא של תדמור, "סיפור גדול", שאותו ביים יחד עם שרון מימון ומככבים בו, בין השאר, איציק כהן, דביר בנדק, אלון דהן, שמוליק כהן, טוגו איגאוואה, עירית קפלן, אוולין הגואל, לבנה פינקלשטיין, הילה סורג'ון פישר, אופירה רחמים, אושרי סהר ואלברט אילוז. הסרט הוא דרמה קומית על קבוצת אנשים כבדי משקל מרמלה שמקימים מועדון סומו. הסרט התקבל לפסטיבל טרייבקה 2009 בניו יורק בקטגוריית "דיסקברי", שבה הוקרנו בבכורה 13 סרטים נבחרים המייצגים את הקול החדש בקולנוע העולמי.
הסרט גם פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2009. הוקרן בפסטיבל קרלובי וארי 2009, שם זכה בפרס חביב הקהל, זו הפעם הראשונה שסרט ישראלי זוכה בפרס. בנוסף זכה בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע "טרברס" במישיגן בארצות הברית מיסודו של הבמאי זוכה האוסקר מייקל מור, זכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע היהודי הבינלאומי בלונדון, זכה בפרס "תגלית הפסטיבל" בסארלה שבצרפת, בפרס הקהל בפסטיבל היהודי בלונדון, בוושינגטון ובהונג קונג. הסרט שבפתח פסטיבלים בינלאומיים רבים כגון: פסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית, פסטיבל היהודי של וושינגטון, פאלם ביץ' ופסטיבל הקולנוע הישראלי ברומא. "סיפור גדול", שחצה כבר בשבוע ה-14 שלו בבתי הקולנוע את ה-300 אלף צופים בישראל, קיבל 13 מועמדויות לפרס "אופיר" לטקס שהתקיים בספטמבר 2009, הסרט זכה בפרס השחקנית הטובה ביותר לשחקנית עירית קפלן, בפרס השחקנית המשנה לבנה פינקלשטיין ובפרס עיצוב התלבושות. בפרס תא המבקרים לשנת 2009 זכה איציק כהן בפרס השחקן הטוב ביותר.
חברת ההפקה ההוליוודית "סרטי פרמאונט" רכשה את הזכויות להפקת הסרט "סיפור גדול" כרימייק אמריקאי בשנת 2011. את הרימייק היה לביים הבמאי ג'ון טרטלטאוב, אך הוא לא הופק לבסוף.
סרטו הארוך השלישי "הבן של אלוהים" (בשיתוף עם גיא נתיב) דרמת מסע של אב ובנו בצפון יוון, בעקבות קוסם יווני שנעלמו עקבותיו. בסרט מככבים מכרם ח'ורי וזהר שטראוס, את התסריט כתב בשיתוף עם גיא נתיב ושרון מימון. ארז וגיא ביימו את הסרט במשותף, בהפקתם של שמי שינפלד ועמיתן מנלזון. בהשקעת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וערוץ 10. הסרט קיבל 4 מועמדויות לפרס אופיר, כולל הסרט הטוב, השחקן המשנה והמוזיקה וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע לשנת 2013 ובפרס תא המבקרים לשחקן הטוב ביותר לשנת 2014, הסרט יצא לבתי הקולנוע במרץ 2014.
בנוסף תדמור ביים וכתב (בשיתוף עם גיא נתיב) סרט קצר בן 12 דקות בשם "אלוהים יקר" בכיכובם של ליאור אשכנזי וריימונד אמסלם. דרמה פיוטית על שומר הכותל המערבי בירושלים העתיקה, שעוקב אחרי אשה מסתורית שמגיעה יום יום לכותל, ובסוף כל יום קורא את הפתקים שהיא כותבת וטומנת בכותל, הוא מחליט להגשים את משאלות ליבה. הסרט ממומן על ידי קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה. הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר.
בדצמבר 2015 הוקרן בבתי הקולנוע סרטו הרביעי "ארץ פצועה" (בכיכובם של רועי אסף, דביר בנדק, משה אשכנזי, קרן ברגר, שרון טל, יואב לוי, מכרם ח'ורי ועוד). הסרט זכה ב-3 פרסים בטקס פרסי אופיר לשנת 2015: פרס הבמאי הטוב ביותר (תדמור), פרס השחקן הטוב ביותר (רועי אסף) ופרס האיפור. הסרט מספר על לילה אחד בחייהם של ארבעה שוטרים שנאלצים לשמור על מחבל מתאבד, שגרם לפיגוע בחיפה ולא נהרג. את התסריט כתב במשותף עם שלמה אפרתי וזה סרט הקולנוע הראשון שביים לבדו. אסף סודרי צילם.
סרטו החמישי "נמל בית" שאותו כתב עם שלמה אפרתי והוקרן בבתי הקולנוע ב-23 במרץ 2017 (בכיכובם של יורם חטב, שמיל בן ארי, לירון בן-שלוש, אנה דוברוביצקי, דליה בגר, לירון לבו, יעקב דניאל זאדה, אודי פרסי ועוד). הצלם הוא זיו ברקוביץ', חברת ההפקה היא פאי סרטים. הסרט זכה בפרס הצילום בפסטיבל חיפה.
בשנת 2017 כתב וביים את הסרט הקצר "נפילות" שזכה בפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר, "נפילות" בכיכובם של רועי אסף, לירון בן-שלוש ואלי גורנשטיין, אותו כתב וביים תדמור. השתתף גם בפסטיבל חיפה 2017. באותה שנה כתב ויצר ביחד עם בן כליפי סדרת רשת אמריקאית בשם "טייקון" בבימויו של הבמאי האמריקאי צרפתי לואי לטרייה (שביים את "האשליה", "הענק הירוק", "האחים גריסבי" ועוד). בהפקת "בלאקפילס".
בשנת 2019 ביים את הדרמה "בשורות טובות" העוסקת בטיפולי פוריות של זוג צעיר.
בשנת 2021, ביים את הסרט "בחורים טובים", דרמה קומית-רומנטית על מוסד השידוכים בחברה החרדית בישראל.
אד קוץ'
אדוארד ארווינג "אד" קוץ' (באנגלית: Edward Irving "Ed" Koch; 12 בדצמבר 1924 – 1 בפברואר 2013) היה פוליטיקאי, עורך דין ופרשן פוליטי יהודי-אמריקאי. חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בשנים 1969–1977 כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית המייצג את מדינת ניו יורק, ובין השנים 1978–1989 כיהן במשך שלוש קדנציות כראש עיריית ניו יורק. כראש עיר, הוא הצליח להעביר את העירייה ממשבר כלכלי עמוק, לפריחה כלכלית. נוסף לכך עסק בביקורת סרטים, והיה שופט בתוכניות ריאליטי בטלוויזיה.
ראשית חייו.
אדוארד איי. קוץ' נולד ב-12 בדצמבר 1924 בעיר ניו יורק, כילד שני מבין שלושה, להורים יהודים שהיגרו מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו, לייב קוך, היה יליד כפר מגליציה המזרחית, ושינה באמריקה את שמו ללואיס קוץ'. אמו, ייטה לבית סילפה, נולדה בעיירה קוזלוב, גם היא בגליציה המזרחית ובארצות הברית נקראה ג'ויס. האב, שעסק בייצור מכנסיים, נקלע לקשיים כלכליים במהלך השפל הגדול, בהיותו בן שש, והמשפחה עברה להתגורר אצל קרובים בניוארק שבניו ג'רזי, ב-1931, ורק אחרי כעשר שנים הם חזרו להתגורר בגפם בעיר ניו יורק.
קוץ' סיים בהצטיינות את בית ספר התיכון ולאחר מכן המשיך ללימודים בסיטי קולג' בין 1941-1943, עד שהתגייס כחיל בחיל הרגלים בדיוויזיה ה-104 של המילואים של הצבא האמריקני במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הושמה בשרבור שבצרפת וקוץ' זכה בעיטור גבורה בעל שני כוכבים. ב-1946 שוחרר בדרגת סמל.
לאחר המלחמה, לקח קורס מזורז בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק, סיים ב-1948, והחל לעסוק במשפטים.
קריירה מוקדמת.
עם קריירה משפטית שלא נסקה, קוץ' החל להיות מעורב בנבכי הפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית. הוא עבד תחילה כמתנדב לקמפיין הבחירות הנשיאותי של עדלי סטיבנסון ב-1952 וב-1956 היה לחבר קולני של קבוצה למען רפורמה, שנקראה "הדמוקרטים העצמאיים של גריניץ' וילג'". כליברל פעיל זכויות אדם וכרפורמיסט, קוץ' הוביל את המאבק על הדחתו של אחד המנהיגים הוותיקים והמשפיעים במפלגה הדמוקרטית ובניו יורק, קרמיין דספאיו, ב-1963. לאחר מכן, ניסה את כוחו במירוץ לבית הנבחרים של ניו יורק ב-1966, אך כשל.
שנתיים לאחר מכן, ב-1968, הפך להיות הדמוקרט הראשון, מאז השפל הגדול, שנבחר לייצג את המחוז ה-17 של ניו יורק, בבית הנבחרים של ארצות הברית. מאז נבחר שוב ארבע פעמים רצופות.
בבית הנבחרים, ישב בוועדות לבנקאות וכספים וכן בוועדת ההקצאות רבת ההשפעה, והיה בין ארבעת המשקיפים של חברי הקונגרס שישבו במועצת החרום לבקרה הפיננסית, אשר יוסדה על מנת להתמודד עם המשבר הכספי שפקד את ניו יורק ב-1975.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים, קוץ' יצא כנגד מלחמת וייטנאם ובין השאר, פעל גם למען סיוע פדרלי ארצי לתחבורה ציבורית, ביטוח בריאות לאומי למבוגרים, וקצבאות פדרליות למשפחות נזקקות. הוא זכה לשבחים מהשמאל הליברלי האמריקני על פעולתיו לקידום הרעיונות הליברליים-דמוקרטיים.
ראש עיריית ניו יורק.
בספטמבר 1977, אד קוץ' נכנס למרוץ של שבעה מתמודדים בפריימריס הדמוקרטים, על מועמדות לראשות עיריית ניו יורק מטעם המפלגה לבחירות הכלליות, וניצח.
במהלך הפריימריס, אנשי הקמפיין של אחד המתחרים העיקריים שלו, מריו קואומו, הפיצו שמועה לפיה קוץ' הוא הומוסקסואל. כשהסתובבו בשטח שלטי בחירות עם הכיתוב: "הצביעו לקואומו ולא להומו". למרות זאת, אד קוץ' ניצח בהפרש גדול של 713,000 קולות לעומת 587,000 של קואומו.
אחרי הבחירות אד קוץ' הכחיש את השמועה ואמר שהוא מאוד מקווה שאם באמת היה הומוסקסואל, היה לו האומץ לומר זאת בגלוי.
הוא תקף את קואומו שהפיץ את השמועה בכך שעצם השמועה ביזה את ההומוסקסואלים כאילו מדובר בדבר שיש להתבייש בו.
קוץ' הצליח לשבות את לב הניו יורקים על רקע קמפיין ונאומים קשוחים על מיגור הפשע, כמו גם הצורך באיזון תקציבי והיכולת שלו להתייצב כנגד איגודים מוניציפליים רבי עוצמה וקבוצות אינטרסים.