שנת 1915 הביאה עמה גם לוחמת צוללות נגד נתיבי האספקה של מדינות ההסכמה בים התיכון; חלק משמעותי מהתעבורה הימית הבריטית עברה בים זה, כמו גם התעבורה הימית האיטלקית והצרפתית. תנאי מזג האוויר בים התיכון טובים גם בחורף, ולא הקשו על פעילות הצוללות כפי שקרה בים הצפוני ובאוקיינוס האטלנטי; יתרון נוסף שהיה לצוללות נעוץ בקיומן של נקודות מפתח בים התיכון, שבהן חייבת התעבורה הימית לעבור: תעלת סואץ, המעבר ליד כרתים ומלטה, ומצר גיברלטר. יתרון נוסף שהיה לצוללות בים התיכון היה מיעוטן של אוניות נייטרליות, שיחסית לא הפליגו באזור זה. למרות זאת נגרמה תקרית חמורה כאשר הצוללת "U-38" הטביעה את אוניית הנוסעים האיטלקית "אנקונה" ב-8 בנובמבר 1915, ללא אזהרה מוקדמת. למעלה מ-200 נוסעים טבעו, ובהם תשעה אזרחי ארצות הברית; התקרית אירעה כששה חודשים לאחר הטבעתה של "לוסיטניה", והגבירה את הזעם בדעת הקהל האמריקנית כנגד גרמניה. ב-30 בדצמבר הטביעה אותה צוללת אוניית נוסעים נוספת ליד כרתים, הטבעה בה נספו 343 איש. ההטבעה הייתה בניגוד לחוק הבינלאומי, שחייב מתן אזהרה ואפשרות לנוסעים לרדת לסירות הצלה.
לוחמת הצוללות בים התיכון הביאה לנזק כבד למדינות ההסכמה, שהלך וגדל ב-1916. כמפורט לעיל, צעדי הנגד של ציי מדינות ההסכמה היו בלתי-יעילים, והתיאום ביניהן היה קטוע ולא מוצלח. ב-1916 הוטבעו 415 אוניות של מדינות ההסכמה, בנפח כולל של 1,045,058 טון, חצי מכלל הטבעות הצוללות באותה שנה בכל הזירות. שיאה של לוחמת הצוללות הגיע ב-1917, כאשר גרמניה הכריזה על לוחמת צוללות בלתי מוגבלת. שייטת הצוללות בים התיכון גדלה ל-28 צוללות. ואולם, עם הנהגת שיטת השיירות באפריל 1917 החלו אבדות מדינות ההסכמה לרדת; במאי 1918 כבר ירדו האבדות אל מתחת לקו ה-100,000 טון. זאת, לעומת עלייה איטית במספר הצוללות שהוטבעו. מערכת הצוללות נמשכה עד סוף המלחמה; האונייה האחרונה שהוטבעה הייתה אוניית המערכה הבריטית "בריטניה", שהוטבעה יומיים לפני תום המלחמה ליד גיברלטר, על ידי הצוללת "UB-50".
הים השחור.
הים השחור היה זירת מאבק בין הצי של האימפריה העות'מאנית והצי הרוסי הקיסרי. הצי העות'מאני היה בשלב של מעבר מספינות מיושנות לצי חדש; שתי אוניות מערכה חדישות שנבנו עבור הצי העות'מאני בבריטניה הוחרמו על ידי הבריטים והוכנסו לשירות בצי הבריטי. למרות זאת, כניסתן של "גבן" ו"ברסלאו" לצי הטורקי, כפי שהוזכר לעיל, נתנה לטורקים אוניות קרב חדישות ובעלות עליונות על הצי הרוסי. "גבן" הייתה מהירה מאוד ובעלת חימוש כבד, והייתה יכולה להטביע כל אונייה רוסית קטנה ממנה, או לחמוק מכל אונייה גדולה ממנה. הרוסים היו יכולים לגבור על "גבן" רק אם היו מצליחים להיכנס מולה לקרב ביתרון מספרי של אוניות מערכה עודפות. שתי השנים הראשונות של המלחמה היו איפוא מעין משחק חתול ועכבר בין שני הציים, כאשר כל אדמירל מנסה להשיג את היתרון הטקטי שברשותו; בשנתיים אלו אירעו מספר רב של התנגשויות בין הציים, שהסבו זה לזה נזקים.
ואולם, ב-1916 החל היתרון לעבור לידי הרוסים. ל"גבן" לא היה נמל ובו מתקנים מתאימים לתחזוקה מלאה שלה, וכשירותה החלה לרדת. מאידך, הרוסים הכניסו לשירות שתי אוניות מערכה חדישות; על אף שהיו איטיות מ"גבן", בכל זאת יצרו איום חדש עליה שהגביל את פעילותה. הרוסים הצליחו להגיע לשליטה על רוב הים השחור. יחידות קלות של שני הציים המשיכו להטריד את האויב לאורך כל המלחמה, אך הרוסים שלטו בים עד למהפכה הבולשביקית בנובמבר 1917. סיוע נוסף לרוסים ניתן על ידי צוללות בריטיות וצרפתיות שהצליחו לחדור לים השחור באביב 1915, ולפגוע בתעבורה הימית הטורקית. עם פינוי הדרדנלים בינואר 1916 נסוגו צוללות אלו.
הים הבלטי.
בים הבלטי התכתשו הצי הרוסי והצי הגרמני. הצי הגרמני היה גדול ומודרני יותר; הבסיסים הגרמניים העיקריים שכנו אמנם לחוף הים הצפוני, אך אוניות מלחמה גרמניות היו יכולות להגיע בקלות לים הבלטי דרך תעלת קיל. בשל כך היה הצי הרוסי בעיקר בעמדת מגננה, והסתפק בהתקפת שיירות גרמניות לשוודיה. בפעולה זו הוא הסתייע בשייטת בריטית בת 9 צוללות שסופחה אליו ובסיסה היה בטאלין.
אירוע רב חשיבות אירע בים הבלטי ב-26 באוגוסט 1914, כאשר הסיירת הקלה הגרמנית "מגדבורג" עלתה על שרטון בשל ערפל כבד. התאונה אירעה במפרץ פינלנד, במהלך משימת סיור. אוניות גרמניות שהיו יחד עם "מגדבורג" ניסו לחלצה, אך לנוכח כוח רוסי עדיף שהתקרב לאזור הוחלט לנטוש את האונייה הגרמנית ולהטביעה. צוללים רוסיים שבדקו את האונייה הטבועה גילו בה ספר צופן, שהועבר לבריטים. ספר הצופן סייע לבריטים בפיצוח הצופן הגרמני, והיה מרכיב חשוב בעליונותם הימית.
בשל המיקוש הרב שהיה בים הבלטי הוגבלו מאוד פעולות הציים ויכולתם לסייע לצבאות היבשה. הצי הגרמני תקף פעמיים במפרץ ריגה: באוגוסט 1915, מתקפה שלא הצליחה, ובאוקטובר 1917, מתקפה שבה הצליחו הגרמנים לכבוש את האיים במפרץ (לאחר שהצבא הגרמני כבש את העיר ריגה) ולפגוע באוניות הרוסיות שיצאו מן העיר. במתקפה זו התרחש הקרב הימי היחיד בזירה זו, ובו הוטבעה אוניית המערכה הרוסית "סלבה".
לאחר מהפכת אוקטובר בסוף 1917 וחוזה ברסט-ליטובסק השיגו הגרמנים שליטה מלאה על הים הבלטי.
זירות אחרות.
עיקר הלוחמה הימית התרחש בזירות שהוזכרו לעיל, סביב אירופה, אך היו זירות לוחמה ימית גם באוקיינוסים רחוקים. צ'ינגדאו שבסין הייתה בסיסה של שייטת גרמנית, ובה שתי סיירות משוריינות ושלוש סיירות קלות. עם פרוץ המלחמה היה ברור למפקד השייטת, תת-אדמירל מקסימיליאן פון שפה שלא יוכל להישאר בבסיסו, לאור העדיפות הימית הרבה של ציי מדינות ההסכמה, במיוחד של הצי הקיסרי היפני החזק, בעל בריתה של בריטניה. שפה החליט לנסות ולהפליג סביב כף הורן חזרה לגרמניה. סיירת אחת, "אמדן" (Emden), נשלחה למשימה עצמאית: לפשוט על נתיבי הים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס ההודי. "אמדן" הצליחה במשימתה למעלה מן המשוער: בחודשיים שבהם פעלה לכדה והטביעה 18 אוניות סוחר, תקפה מטרות חוף, חמקה ללא הרף מעשרות אוניות אויב שחיפשו אחריה, היוותה סיכון חמור לשיירות החיילים שהפליגו מאוסטרליה וניו זילנד לאירופה, והביכה מאוד את מפקדי ציי מדינות ההסכמה. בסופו של דבר נלכדה "אמדן" באיי קוקוס, כאשר ניסתה לפשוט על תחנת האלחוט שהייתה בה. סיירת ניו זילנדית שהייתה באזור לכדה אותה והטביעה אותה.
במקביל הפליג פון שפה מזרחה, לכיוון אמריקה הדרומית. ב-1 בנובמבר 1914 נתקל פון שפה בשייטת בריטית שנשלחה ליירט אותו ליד חופי צ'ילה, ליד העיירה קורונל; בקרב שהתפתח, קרב קורונל, הוטבעו שתי סיירות משוריינות בריטיות. הייתה זו התבוסה הימית הראשונה שנחל הצי הבריטי מזה למעלה ממאה שנים. דעת הקהל הבריטית הזדעזעה מן התבוסה, ולורד הים הראשון החדש, ג'קי פישר יחד עם הלורד הראשון של הימיה, וינסטון צ'רצ'יל, החליטו על תגובה מהירה ומוחצת. הם שלחו שתי סיירות מערכה מן הצי הגדול (Grand Fleet) לדרום האוקיינוס האטלנטי; חמישה שבועות לאחר קרב קורונל, ב-7 בדצמבר, הטביעה השייטת הבריטית כמעט את כל אוניותיו של שפה בקרב איי פוקלנד.
יחידות ימיות של מדינות ההסכמה השתלטו על מושבות גרמניות מבודדות, ובהן סמואה, מיקרונזיה, צ'ינגדאו, המושבות הגרמניות בגינאה החדשה, טוגו וקמרון. ספינות פשיטה גרמניות המשיכו לתקוף אוניות סוחר ברחבי הים, והצי הבריטי עסק במרדף אחריהן עד להטבעתן. במזרח אפריקה הגרמנית התנהלה לוחמה מתמשכת שנמשכה לאורך כל המלחמה. במהלך לוחמה זו השתלטו כוחות ימיים בריטיים, בקרב אגם טנגניקה על אגם טנגניקה, בסדרת היתקלויות במהלך פברואר 1916.
עלאא חליחל
עלאא חליחל (בערבית: علاء حليحل; נולד ב-1974) הוא סופר, מחזאי, תסריטאי, עיתונאי ומתרגם ערבי ישראלי.
ביוגרפיה.
חליחל נולד ב-1974 בכפר ג'יש. הוא למד בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה ובמקביל עבד בעיתון "אל-איתיחאד" בו ייסד וערך את מוסף התרבות והחברה. בין השנים 2001 ל-2005 עבד כשדרן ועורך בשתי תחנות רדיו בערבית והגיש תוכנית ביקורת עיתונות ערבית ברדיו א-שמס. בשנת 2002 ייסד את מגזין התרבות והפנאי בעברית, "תרפזיון" ושימש כעורכו. בשנת 2005 ייסד את המקומון "אל-מדינה" ושימש כעורכו. בשנת 2003 למד תסריטאות בבית הספר לתסריטאות בתל אביב ומאז מעורב בכתיבה קולנועית וטלוויזיונית. בשנת 2004 כתב וביים סרט קצר ששמו "לפאתי חומוס קדימה" שהוצג בפסטיבל הקולנוע בחיפה. מרצה לתיאטרון במכללת ספיר ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה.
שימש מנהל תוכניות בערוץ הטלוויזיה הפלסטיני "מיקס", וכתב מאמרים לאתר "ynet" ולמוסף הספרים בעיתון "הארץ". פרסם כמה ספרים שהוצאו לאור על ידי מו"לים בעולם הערבי, וחלקם אף תורגמו לשפות זרות. ספרו הרביעי, "יחסי הסודיים עם קרלה ברוני", תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן. רומן נוסף שלו, "להתראות עכו", תורגם ויצא לאור בהוצאת עם עובד ב-2018. חליחל היה עורך השבועון "פצל אל-מקאל" (فصل المقال) המזוהה עם בל"ד.
באפריל 2010 היה חליחל אמור להשתתף בכנס "ביירות 39" בביירות הנערך ביוזמת אונסק"ו, בו היה אמור לקבל את הפרס הספרותי "ביירות 39". לאחר שבג"ץ קיבל את עתירתו נגד החלטת שר הפנים וראש הממשלה, והורה לאפשר לו לנסוע ללבנון למרות הגדרתה כמדינת אויב, לא הגיע ללבנון מפני שלא היה לו היתר כניסה כישראלי ללבנון ובגלל סגירת המרחב האווירי באירופה כתוצאה מהתפרצות הר הגעש באיסלנד.
בשנת 2010 השיק את מגזין התרבות והפוליטיקה המקוון "קדיתא.נט".
בדצמבר 2013 הועלתה בתיאטרון חיפה ההצגה "רוח ים" המבוססת על קובץ סיפוריו "יחסי הסודיים עם קרלה ברוני".
חיים אישיים.
נשוי ואב לילדה. מתגורר בעכו.