בשנת 2014, העלתה את היצירה "רוג'ום" בתיאטרון תמונע.
במהלך השנים עבדה זיו איל כמעצבת תנועה בתיאטרון עם הבמאים מייקל אלפרדס, דוד מוכתר-סמוראי, חנן שניר, יוסף מילוא ואחרים, והעבירה סדנאות תנועה לשחקנים בגרמניה, אוסטריה, ארצות הברית והודו. בנוסף ליצירתה בתיאטרון המשיכה ללמד כל השנים בבית הספר לאמנות הבמה בית צבי, באוניברסיטת תל אביב, בסמינר הקיבוצים ובאופן פרטי.
חיים אישיים.
רות זיו איל נשואה לאבישי אייל, צייר ואוצר, שעיצב את התפאורה והתלבושות ברבות מעבודותיה, אם לשתיים.
העליות בשנים 1881-1700
האמנם
אשליית המופע של טרומן
משחק חלקי (ברידג')
משחק חלקי הוא הכרזת חוזה נמוך מחוזה של 3NT בברידג'. משחק חלקי הוא נמוך ממשחק מלא. על ביצועו מקבלים הרבה פחות נקודות מאשר על ביצועו של משחק מלא. מספר הנקודות שמקבלים על ביצועו זהה במצב פגיע ובמצב לא פגיע.
הניקוד שמקבלים בתחרות ברידג' עבור ביצוע חוזים של משחק חלקי (ללא לקיחות עודפות) הם:
יום העשורא
הארלם ריבר
הארלם ריבר (באנגלית: Harlem River; מילולית: נהר הארלם) הוא מצר באורך של 13 קילומטרים, המחבר את נהר האדסון במערב לאיסט ריבר במזרח, ומפריד בין הרבעים מנהטן והברונקס בעיר ניו יורק.
זהו קיצור דרך חשוב לאוניות השטות ממפרץ לונג איילנד לנהר האדסון. המצר גם מפריד בין ברונקס, הרובע היחיד של העיר ניו יורק הנמצא ביבשת, לבין יתר חלקי ניו יורק, השוכנים על איים.
שם "הנהר" למעשה אינו מדויק, כיוון שזהו מצר. הוא מוזן מנהר האדסון ומושפע מאוד מגאות ושפל באוקיינוס האטלנטי.
כיום חוצים את המצר שלושה עשר גשרים, שחלקם הם גשרים הנפתחים למעבר אוניות. הגשר הראשון, גשר המלכים, נבנה ב-1693. מיד עם פתיחתו הפך לגשר אגרה, למורת רוחם של התושבים. הגשר איננו קיים כיום, לאחר שמסלול הנהר שונה מעט לכיוון דרום במהלך המאה ה-19 בעקבות פיתוח עירוני.
קבר רחל אשת רבי עקיבא
מבנה קבר השוכן על הגבול בין בית הקברות היהודי ובית הקברות המוסלמי, הנמצאים בצידו המערבי של בית הקברות היהודי העתיק בטבריה. הקבר הבנוי בזלת מיוחס לפי מסורת יהודית (שתועדה במאה ה-16) לרחל בת כלבא שבוע, אשתו של רבי עקיבא; לפי המסורת המוסלמית, מהמאה ה-13, הקבר מיוחס לסית סוּכַּיְנַה (הגברת סוכינה), שהייתה בתו של חוסיין בן עלי, נכדו של הנביא מוחמד. המסורת מוסלמית מייחסת לסית סוכינה קבר גם בדמשק ובמדינה.
מסורות לזיהוי הקבר.
הגאוגרף המוסלמי יאקות אל חמאווי כתב בשנת 1225:
ב-17 במאי 1295 בתקופה הממלוכית הוצבו על מבנה הקבר שני לוחות שיש: האחד מנציח את זכרה של סית סוכינה, והאחר נותן פירוט על ההקדש לתחזוקת הקבר.
הלוח לזכרה של סית סוכינה היה קבוע בקיר המערבי של המבנה, גודלו 56 על 93 ס"מ כולל כתובת בת חמש שורות בכתב ערבי. הלוח הוצב בשם המושלים במקום ונציבי הסולטאן.
לוח השיש השני שגודלו 90 על 103 ס"מ הוא בעל שמונה שורות שהיה מוצב על הקבר, מציין שהמקום נקבע כהקדש לטובת המוזוליאום של סית סכינה ונותן פרטים לגבי הגנים וחלקות הקרקע שנכללו בווקף שההכנסות מהם נועדו לתחזוקת הקבר. בנוסף מציין הלוח פרטים על מציבו.
בשנת 1322 סייר באתר אשתורי הפרחי, הוא ראה את שני לוחות השיש שהוצבו על הבניין והזכיר את הקבר. בכתביו כותב שהקבר הוא של הגברת הזקנה. יש חוקרים המשערים כי אשתורי הפרחי שיבש את המילה סוכינה עם המילה בעברית הזקנה.
בשנת 1522 ביקר בטבריה הרב משה באסולה. בחיבורו "ספר המסעות" הוא מתאר את ביקורו באתר, וכותב שעל מבנה הקבר נבנה מסגד עם מגדל לבן, ומציין: . חיים הלוי הורוויץ כתב בשנת 1832 בספרו (הודפס לראשונה בשנת תר"ד, 1844) חבת ירושלים: .
בשנת 1882 סיפר רבי אברהם ב"ק על ביקורו של הפאשה של דמשק בטבריה. בין תיאוריו מופיע ציון של בניין ישן נושן שעל פי הישמעאלים נקרא סיטא הזקנה ששם נקברה פאטאמה. בנוסף מציין ב"ק שבספר חבת ירושלים מצוין שבקבר נקברה אשת רבי עקיבא. הבניין היה חרב והפאשה נתן 50 לירות טורקיות כדי לתקן את המסגד, ובנוסף הנחה גם את הפאשה של עכו ושל שכם לתרום סכום דומה.
ב-19 ביוני 1885 שלוש שנים לאחר מתן המימון לשיפוץ, דיווח העיתון הצבי על התחלת עבודות השיקום במקום הקדוש לישמעאלים קבר המכונה "סיתה – סקענע". ב-3 ביולי 1885 מדווח הצבי שבקרוב תסתיים בניית הדרך לקבר "סתה סקינה", וכי הואלי של דמשק שתרם 60 לירות צפוי להגיע לחנוכת הבית
בשנת 1995 שופץ הקבר בסיוע עמותת "בני מרדכי". במסגרת השיפוצים הוסרו לוחות השיש והקבר הוסב והוכרז כקברה של רחל אשת רבי עקיבא, הונחה עליו מצבה המציינת שזהו קברה של רחל, והוצב שילוט במקום. לוח השיש השני בעל שמונה השורות נלקח מעל הקבר בעת השיפוצים, על ידי חבר קיבוץ דגניה א והועבר למוזיאון בית גורדון השוכן בקיבוץ.
רוברט היל
רוברט פ. היל (באנגלית: Robert F. Hill; 14 באפריל 1886 באונטריו, קנדה - 18 במרץ 1966 בלוס אנג'לס, קליפורניה) היה במאי, תסריטאי, ושחקן קנדי מתקופת הסרטים האילמים. פעל בין 1915 ל-1966.
היל פעל תחת מספר שמות ובהם: רוברט אלן, ג'ימי הוקי, רוק הוקי ובוב סטילמן.
יוליוס רוברט אופנהיימר
ג'יי רוברט אופנהיימר
בואנוונטורה דורוטי
חוסה בואנוונטורה דורוטי דומאנחה (בספרדית: José Buenaventura Durruti Dumange; 14 ביולי 1896 - 20 בנובמבר 1936) היה אנרכו-סינדיקליסט, מהפכן ספרדי וחבר CNT, FAI וארגונים אנרכיסטים נוספים בתקופה שלפני ובזמן מלחמת האזרחים בספרד. דורוטי היה לאחת מהדמויות המרכזיות במהלך מלחמת האזרחים והמהפכה החברתית שהתחוללה בתקופה זו בברצלונה ודמות מופת בתנועה האנרכיסטית.
קורות חייו.
שנותיו הראשונות.
בואנוונטורה דורוטי נולד ב-1896 בלאון שבקהילה האוטונומית של קסטיליה ולאון, בצפון מרכזה של ספרד, כילד השני מתוך שמונה ילדים לאנסטסיה דומאנחה וסנטיאגו דורוטי, עובד רכבת.
אביו היה חבר ב"איגוד העובדים הכללי" (בספרדית: Unión General de Trabajadores), שזוהה כאיגוד המקצועי של "מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית" (בספרדית: Partido Socialista Obrero Español), ונעצר ב-1903 בעוון השתתפותו בשביתת הבורסקאים של לאון.
דורוטי גדל בשכונת סנטה אנה, שהייתה שכונה צנועה בעלת בתים קטנים וישנים שיושבו בעיקר על ידי עובדי העירייה.
בגיל 14 עזב את בית הספר, על אף היותו תלמיד מצטיין, והפך למכונאי מתלמד בחצר הרכבות בלאון, תחת הדרכתו של מלצ'ור מרטינס, מכונאי וסוציאליסט שהיה מפורסם באזור.
במשך שנתיים שהעביר תחת הדרכתו, מרטינס לימד אותו את כל מה שידע על מכונאות ועל סוציאליזם.
לאחר מכן עבר לסדנתו של אנטוניו מיחה, התמחה בהרכבה של מכשיר לשטיפת מינרלים ממכרות והחל לעבוד כמכונאי של מכונת שטיפה כזו במכרות פחם העץ בעיירה מטיינה דה טוריו, תפקיד בו החזיק עד 1916, כאשר חזר לעבוד בחברת הרכבות של צפון ספרד.
ב-1912, ובהשפעת אביו, הצטרף אל "איגוד העובדים הכללי" (UGT), אך עד מהרה חדל להשתתף במה שהגדיר כ"סוציאליזם מתון" ושב לארגון רק ב-1916 כשחזר ללאון.
שנה לאחר מכן, באוגוסט 1917, השתתף בשביתה הכללית שהתקיימה ברחבי ספרד בעקבות ביטולו של הסכם עבודה בין האיגודים המקצועיים למעסיקים, על ידי הממשלה.
השביתה אורגנה על ידי "איגוד העובדים הכללי" ו"הקונפדרציה הלאומית של העבודה" (CNT), ודורוטי לקח בה חלק כנציג של "איגוד העובדים הכללי".
הממשלה דיכאה את השביתה באמצעות הצבא, וכתוצאה מהעימותים נהרגו 70 בני אדם, נפצעו 500 ויותר מ-2,000 נעצרו.
ב-1920 עבר לברצלונה והצטרף ל-CNT.
שנתיים מאוחר יותר הקים יחד עם חואן גרסיה אוליבר, פרנסיסקו אסקסו וריקרדו סנז את הארגון "סולידריות" (בספרדית: Los Solidarios). עם קבוצה זו ביצע בספטמבר 1923 שוד בסניף "בנק ספרד" בחיחון.
באותה שנה הואשמו גם בהתנקשות בחייו של חשמן סרגוסה, חואן סולדאוילה אי רומרו, ככל הנראה כפעולת תגמול על הירצחו של איש ה-CNT סלבדור סגי ובשל התמיכה הכלכלית שהעניק לחמושים שהרגו פעילים של ה-CNT.
לאחר תפיסת השלטון בספרד על ידי מיגל פרימו דה ריברה, ארגנו דורוטי וחבריו התקפות על מחנות צבא בברצלונה ועל הגבול עם צרפת.
התקפות אלה לא נשאו פרי וכמה אנרכיסטים נהרגו בעקבותיהן.
לאחר כישלון זה, נמלטו דורוטי, אוליבר ואסקסו לדרום אמריקה. תחילה נסעו לארגנטינה, שם התקבלו בהתלהבות גדולה על ידי המון של עובדים.
עם זאת, כמעט באופן מיידי, החלה המשטרה לרדוף אותם והם גורשו מהמדינה.
השלטונות הספרדיים הזהירו מראש את כל הממשלות בדרום אמריקה ובמרכזה מבואם של הגולים האנרכיסטים, ובכל מקום ברחבי אמריקה הלטינית הם נרדפו בידי השלטונות.
בצ'ילה הם ביצעו מספר מעשי שוד במטרה לאסוף את המשאבים הכלכליים הדרושים כדי לשחרר את חבריהם, ששהו באותה העת בבתי מאסר שונים בספרד.
ב-1924 שבו לאירופה והתיישבו בפריז, שם פתח דורוטי חנות ספרים ופגש לראשונה במהפכן אנרכיסטי אחר, נסטור מאכנו.
כמה חודשים לאחר מכן, ערך אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ביקור רשמי בפריז.
דורוטי, אסקסו וחבר נוסף בשם גרגוריו חובר ניסו להתנקש בחייו, אך ללא הצלחה, הם נעצרו ונכלאו.
בעקבות מעצרם החל מסע בינלאומי לחנינתם, ביוזמת התנועה האנרכיסטית בצרפת, שהסתיים עם שחרורם של השלושה לאחר כשנה, ביוני 1925.
לאחר שחרורם מהכלא אולצו לעזוב את צרפת בתוך שבועיים. בלגיה ולוקסמבורג סירבו להעניק להם מקלט מדיני, והם ניסו להיכנס לגרמניה, שבאותה עת נשלטה על ידי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, אך גם גרמניה דחתה את כניסתם לגבולותיה.