ב-28 בפברואר 2021, לאחר שנה, של כמעט עצירה מוחלטת בפעילות עקב מגפת הקורונה בישראל, העלה התיאטרון העירוני חיפה הפקה חדשה בכיכובם של דפנה דקל ואלון אופיר.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
סן סקונדו
מחוזות ברבדוס
מבחינה מנהלית ברבדוס מחולקת ל-11 מחוזות (Parish, קהילה) בהתאם למסורת הנוצרית. עם תחילת ההתיישבות האנגלית בשנת 1629 הוקמו 6, ובשנת 1645 הוכרז על 5 מחוזות נוספים.
בית ד&quot;ר בונם
סקונדוס מאסטי
סקונדוס מאסטי (באיטלקית: Secondo di Asti; נפטר ב-119) הוא קדוש נוצרי.
יום חגו של סקונדוס, בכנסיית הקתולית, נחוג ב-29 במרץ, אולם באסטי (עירו של הקדוש) נחגג יום חגו עד המאה ה-15 ב-30 במרץ וכיום ביום שלישי הראשון של חודש מאי.
סקונדוס, שהיה חייל בצבא הרומי וחבר בלגיון תבי, הוכרז כקדוש לאחר שראשו נערף באסטי במצוות הקיסר הדריאנוס בשל היותו נוצרי.
על פי האמונה הנוצרית, סקונדוס ביקר באסטי, ויחד עם חבר סאפריקיוס הם נסעו לטורטונה שם פגש סקונדוס את הבישוף הראשון של העיר - מארקיאן מטורטונה (שאף הוא הוצא להורג במצוות האדריאנוס).
בעקבות הפגישה המיר סקונדוס את דתו לנצרות. חברו, סאפריקיוס ניסה לשכנעו לעזוב את הנצרות, ושסקונדוס סירב הוא הוצא להורג.
שרידיו הוטמנו ב-1237 באי סן סקונדו הקרוי על שמו.
סקונדוס הקדוש
כיכר חורב
כיכר חורב היא כיכר עירונית במרכז אחוזה שבחיפה.
בעבר שכנה במקום בו הורחב מאוחר יותר רחוב חורב (כביש 672), וכיום היא נמצאת לצד הצטלבותם של רחוב חורב, דרך פיק"א ורחוב גת, ובמושגים רחבים יותר כוללת אף את נקודות המפגש עם רחוב פרויד ורחוב ד'יזראלי ואת כל האזור העירוני שסביב הצומת.
הכיכר וסביבתה מהוות את קצהו הדרומי של מרכז העסקים העירוני של רכס הכרמל בחיפה, שנמשך עד ל"מרכז הכרמל" ומכונה "ציר מוריה"; זהו אחד מחלקיו הסואנים ביותר של כביש הרכס.
היסטוריה.
הכיכר, מהוותיקות בחיפה, הוקמה במקום שבו אוכף ההר רחב יחסית למידותיו הצרות של גב-הרכס לאורך מרבית מסלולו. בתי משפחות אמידות הוקמו בשוליה כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20. היא הייתה כיכר רחבה ומיוערת, שפיצלה את רחוב חורב, בקטע שבין הרחובות גת ובנג'מין דיזראלי, לשני מסלולים נפרדים בני נתיב אחד בכל כיוון נסיעה, וסימן ההיכר המזוהה ביותר שלה היה קיוסק אדום שעמד במרכזה, שבפי תושבי השכונה נתקרא "התחנה הסופית", בשל מיקומו בסמוך לתחנת הסיום של אוטובוסי אגד בקווים ששרתו את רובעי ההר, בשנים שאלה טרם הוארכו דרומה אל השכונות החדשות.
כפועל יוצא מתכונותיה הגאוגרפיות והחברתיות שימשה הכיכר עוגן תחבורתי שממנו תוכננו ונשלחו זרועות מערבה ומזרחה, אל שתי פאתיה של העיר למרגלות ההר. המיקום בנקודה שממנה יורדים שני ואדיות חשובים למערב ומזרח חיפה קבע את תוואיהן של שתי דרכים ראשיות למזרח ולמערב, שנסללו שנים לאחר הקמת הכיכר – רחוב פיק"א ודרך פרויד. במקום בו הן נפגשות בכביש 672 זורמת גם תנועה ראשית מדרום ומצפון, וצירוף זה הפך את צומת חורב מראשיתו לאחד הצמתים העמוסים במטרופולין, ובצידיו צמחו עסקים רבים. העומס בצומת נובע מהתוואי הצפוף שבו נסללו הכבישים, וכן ממבנהו. רחוב פיק"א ודרך פרויד אינן נפגשות זו עם זו ישירות, אלא יוצאות מרחוב חורב, כל אחת לכיוון אחר, במרחק של כ-130 מ' אחת מהשנייה. זאת מן הסיבה שכשנסלל כביש פרויד כבר היה בית ההורים "אחוזת בני ברית" קיים, ורחובות גת וויתקין היו צרים ולא ניתנים להרחבה. בשל כך נמנע חיבור ישיר בין דרך פיק"א לבין דרך פרויד. וכך נוצרו הסיבוכים והקשיים התחבורתיים שהיו מזוהים עם הצומת. אלה התבטאו בעומסי תנועה חריפים, שבשעות מסוימות הגיעו למרחק של כחצי קילומטר לכל אחד מארבעת הכיוונים, והטביעו חותם בלתי הפיך על מרכז אחוזה.
האזור שגשג הן מבחינת עסקים והן מבחינת ביקוש למגורים. חרף הזיהום הנפלט מכלי-הרכב והאוטובוסים הרבים, ניכר היה לאורך המחצית השנייה של המאה ה-20 כי האזור הוא 'המקום הנכון' בחיפה. עם השנים הורחב רחוב חורב על חשבון הכיכר, הקיוסק נעלם והכיכר נותרה סמלית. דרך פרויד הורחבה בשנות השמונים, ובעקבותיה הורחבו שדרות מוריה במטרה לנסות לתת מענה לעומסים האדירים שהיו מנת חלקו של הצומת בשעות רבות של היממה. לצד הכביש רוצפה רחבה עירונית חדשה, ובצידה, בשנת 1987, על השטח ששימש את "אגד", נבנה קניון קטן בשם "מרכז חורב". בעלי העסקים לא הגבילו את עצמם למתחם הקניון, ועשרות בתי אוכל, משרדי נדל"ן ונסיעות, וגם בתי-אבות, קמו מכל עברי כיכר חורב, כשהם מלווים במיזמי מגורים וחידוש חזיתות ישנות. מיקומה של הכיכר הפך אותה לאתר של מפגש חברתי ומשפחתי של תושבי הרובע והעיר כולה, והפגנות פוליטיות נעשו בה למסורת שבועית, כשבעתות אירועים לאומיים, כדוגמת ההתנתקות ומערכות בחירות, הצומת כולו הוא זירת התרחשות סוערת, במושגים חיפאיים.
בשנת 2006 הוחל, בתום עשורים של תוכניות, בהרחבת רחוב חורב בקטע החוצה את הכיכר. לרחוב הוספו נתיבים בשני הכיוונים, תוך המשך שיתוקו לפרקים של הצומת. בישיבת מועצת עיריית חיפה אישרה המליאה את "מסמך מדיניות ציר מוריה", המפרט את הגדלת זכויות הבנייה באזור הכיכר, מ-3 ו-4 קומות כנהוג מאז ראשית השכונה, ל-9 קומות, והגבלת העסקים אל קומות הקרקע.
מרכז חורב.
הקניון היה הראשון בחיפה (1987) ומראשוני הקניונים בישראל. הוא נבנה בשותפות בין חברת א. דורי לבין חברת נצבא שהייתה בעלת זכויות הקרקע על חניון גדול של אגד ובו מוסך לאוטובוסים, בצידה המזרחי של הכיכר. הקניון שקם על שטח החניון הוא "קניון-בוטיק" של שלוש קומות, המשמש כמרכז בילוי עבור אוכלוסיית המטרופולין, בשל נגישותו מכל קצותיה ואופיו ה'משפחתי' שמבדיל אותו מקניוני-הענק. פועלים בו כמה עשרות עסקים ותיקים, בהם בתי קפה ורשתות שיווק. בקניון פעל בית קולנוע של רשת "רב חן" שכלל 3 אולמות. הוא היה הקולנוע השני באחוזה, נוסף על "סינמה קפה מוריה", והוא נסגר בשנת 2008. מעל מרכז חורב הוקם מרכז רפואי פרטי ובניין משרדים בן 7 קומות.
הקניון עבר שיפוץ והרחבה, וחלקו החדש נחנך בשנת 2017.
מפלגת הפיראטים של שוודיה
מפלגת הפיראטים (בשוודית: Piratpartiet) היא מפלגה שוודית הדוגלת במדיניות מתירנית כלפי שיתוף קבצים, בביטול זכויות יוצרים ופטנטים, ובהגברת השקיפות השלטונית, חופש המידע והגנת הפרטיות. המפלגה אינה רואה את עצמה חלק מהקשת הפוליטית המסורתית של ימין ושמאל.
היסטוריה.
המפלגה הוקמה ב-1 בינואר 2006, ובראשה עומד ריקארד פאלקווינגה. בבחירות שנערכו לפרלמנט השוודי באותה שנה קיבלה המפלגה 0.63% מקולות הבוחרים, ולא עברה את אחוז החסימה, שעומד בשוודיה על 4%. ביוני 2006 פשטה משטרת שוודיה על משרדי אתר ההורדות הלא חוקי The Pirate Bay, בעקבות הפשיטה וניסיון הסגירה של האתר זינק מספר הפעילים והתומכים של המפלגה.
בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2009 קיבלה 7.1% מקולות הבוחרים, וקיבלה בתחילה מושב אחד בפרלמנט, אותו אייש סגן יושב ראש המפלגה, כריסטיאן אנגסטרם. לאחר אשרור אמנת ליסבון והעלאת מספר הנציגים השוודים בפרלמנט האירופי מ-18 ל-20, החלה לכהן נציגה שנייה מטעם המפלגה. לאחר בחירות שנערכו בשנת 2014 המפלגה איבדה את ייצוגה בפרלמנט האירופי.
בשנים הראשונות לפעילותה היא צברה פופולריות רבה, ובמחצית 2009 נרשמו בה כ-49 אלף חברים. המפלגה הפעילה גם תנועת נוער, "הפיראט הצעיר" (Ung Pirat), שבה היו חברים, נכון לשנת 2009, 20,700 חברים, מה שהופך אותה באותה עת לתנועת הנוער הפוליטית הגדולה בשוודיה.
המפלגה היוותה השראה למפלגת הפיראטים של גרמניה, ואחר כך מפלגות פיראטים בכל רחבי העולם, כולל בישראל.
המפלגה כשלה בבחירות לפרלמנט השוודי בארבע הפעמים בהם התמודדה (2006, 2010, 2014, 2018), וקיבלה פחות מאחוז מהקולות. בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014 וב-2019 לא עברה את אחוז החסימה.
לאחר שהגיעה לשיא של כ-50,000 חברי מפלגה בסוף 2009, מספר החברים ירד בהתמדה לכ-2,500 חברי מפלגה בתחילת 2020.
שוק מציאות
מוצב המזח
מוצב המזח, שכונה "מסרק" במפת קוד סיריוס, היה המעוז הדרומי ביותר בקו בר-לב שלאורך תעלת סואץ. המוצב התפרסם במהלך מלחמת יום הכיפורים, לאחר שהותקף על ידי הצבא המצרי והיה נצור במשך שבוע, עד כניעת מגיניו ונפילתם בשבי. כניעת המוצב הישראלי צולמה על ידי אמצעי התקשורת המצרים ונחרתה בזיכרון הציבורי הישראלי והמצרי.
ייחודו של סיפור מוצב המזח הוא בגבורתו אך בעיקר בשל ההחלטה שנפלה על נפילה בשבי, החלטה שהתקבלה למעשה בקרב החיילים במוצב ולא כפקודה ברורה מן הפיקוד.
מיקום.
המוצב נבנה על לשון יבשה מלאכותית של מפרץ סואץ מול פורט תאופיק והעיר סואץ. המעוז היה מוקף במים משלושת עבריו והגישה היבשתית אליו התאפשרה רק דרך ציר "לקסיקון" (הכביש לאורך תעלת סואץ). השטח ממזרח למוצב היה שטח ביצות, אשר הגביל עוד יותר את הגישה אליו.
המוצב במלחמת ההתשה.
במהלך מלחמת ההתשה ספג המוצב הפגזות כבדות ואחדים מלוחמיו נהרגו. ב-9 ביולי 1969 החלה הפגזה מצרית כבדה, שלאחריה פשט כוח קומנדו מצרי על חניון טנקים של גדוד 52 בחטיבה 14 שבמוצב, הרג 8 חיילים, פצעו 9 חיילי שריון, צנחנים ונח"ל, וחטף חייל אחד, שמת בשבי. החילוץ החל כעבור זמן קצר, על ידי טנקים מגדוד 184 חטיבה 14, בפיקודו של . בתגובה, הוציא צה"ל לפועל את הפשיטה על האי גרין ואת מבצע בוקסר.
המוצב סמוך לפרוץ מלחמת יום הכיפורים.