במקביל, ייסד את הטור "על הקרשים" בשבועון "פנאי פלוס" שחשף את הנעשה מאחורי הקלעים של התיאטרון הישראלי והיה כתב התרבות של עיתון תל אביב. כמו כן הגיש פינה קבועה בימיה הראשונים של תחנת הרדיו האזורי - 99fm.
בין השנים 1997–1998 ביים את להקת "השכנים של צ'יץ'" במופעים "ביי ביי בירדי" ו"ישראל 5:0".
הוא בוגר המחלקה לתיאטרון במקצועות בימוי והוראה ב-Marymount Manhattan College, ניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו, שב לישראל וביים מספר רב של הצגות ומופעי ילדים, מופעי ראווה, מופעים לטלוויזיה ולצוותי בידור. במסגרת זו ניתן למנות כ-40 הצגות ומופעים בתיאטרון הרפרטוארי והמסחרי וכ-32 מופעים למבוגרים ולילדים במסגרת צוותי הבידור של רשתות בתי מלון בישראל ובקפריסין.
הוא סיים לימודי MFA בבימוי במסגרת החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, במסגרתם ביים את המחזה "נשיקת אשת העכביש". כמו כן, ביים את המונודרמה הקברטית "מלכת הכמעט" לטלולה בונט, את המחזה "בית מלאכה" לאנסמבל פסיק בירושלים ואת המחזות "הלילה שלפני" ו"שמיטה בסכנה" לתיאטרון "אספקלריא" בירושלים.
בין עבודותיו לילדים: "יומולדת למולדת עם סבא טוביה", "הביצה שהתחפשה", "חגיגה בחווה", "זרעים של מסטיק" ; "שמלת השבת של חנה'לה"; "הקוסם 2006"; "חגיגת השירים של דתיה"; גילי בא לבקר בעולם הרגשות"; "רינת בארץ השירים"; "רינת בארץ המילים"; "זהבה ושלושת הדובים"; "כיפה אדומה"; "פוקהונטס"; דורה והרפתקאות הפיראטים" ״אבא עושה בושות״ ועוד.
בנוסף, ביים הפקות בידור לטוביה צפיר, רינת גבאי, עודד פז, דנה פרידר, דון לני גבאי, הפיג'מות, מייקל לואיס, אגם רודברג, מופעי עיר ערוץ הילדים ומופעי "השמינייה" על הבמה.
שימש כמזכיר אסיטז' ישראל בין השנים 2017–2021. הוא כתב וביים את טקסי "פרס הבמה" של הארגון לילדים ולנוער ב-2017 וב-2021 והוא חבר בהנהלת הארגון.
בחנוכה 2019 ביים את המחזמר כמו גדולים משירי אריק איינשטיין בכיכובם של ישראל קטורזה, עומר חזן, קים אור אזולאי, עמית מורשת וכיתריה ולסירוגין עם נעם קליינשטיין.
בטלוויזיה, ביים את אירוע הסיום של "האלופה 2"; מסיבת סוף הקיץ של "ערוץ הילדים" - עיר המלכים; פתיחת העונה השלישית של "השמינייה"; "הדוגמניות" (בימוי משימה); אירוע הסיום של "טלנובלה בע"מ"; "השמינייה" על הבמה; עיר "ערוץ הילדים" 2007,2005; "חוגגים עשר, עיר "ערוץ הילדים" ועוד.
שירו "איש הברק", שנכתב יחד עם רן דנקר, הולחן על ידי אוהד חיטמן ובוצע בידי דנקר, זכה במקום הראשון בפסטיגל 2005. בנוסף כתב עמית את התסריט והפזמונים ל-DVD "פיצי ופיצפילוני - המסע הקסום".
עמית מתגורר בתל אביב.
המרכבה של מונטיפיורי
המרכבה של מונטיפיורי היא מרכבתו של הנדבן והשדלן היהודי-אנגלי, משה מונטיפיורי, שהקדיש את חייו לסיוע ליהודים. המרכבה שימשה אותו ואת רעייתו, יהודית, במסעותיהם ברחבי אירופה. לאחר מותו החליפה המרכבה ידיים עד ששופצה והוצבה ברחבת טחנת הרוח של מונטיפיורי בשכונת משכנות שאננים בירושלים.
תולדות המרכבה.
המרכבה של מונטיפיורי נבנתה בשנת 1816 לצורך מסע באיטליה וצרפת. היא נבנתה בהזמנה אישית אצל אומן בשם "בופרה". מחירה היה 4072 פרנק צרפתי. על העגלה הוטבע במרכזה סמל המשפחה והמילה "ירושלים". בסמל המשפחה כתוב "הוֹדֵה וַחֲשׁוֹב" (THANK &amp; THINK).
מונטיפיורי השתמש בעגלה במסעותיו באירופה, והגיע עימה אף לרוסיה, אולם לא השתמש בה במסעותיו בארץ ישראל בשל מצב הדרכים. במקומה שכר עגלה מקומית.
עיתון "האור" סיפר לקוראיו את תולדות המרכבה (18/4/1910):
לאחר מות מונטיפיורי.
לאחר מות מונטיפיורי, קיבל את המרכבה ג'ון אגברט בנגוך, ידיד המשפחה שכיהן כמנהל הסניף הווינאי של תאגיד הגז הבריטי שהוקם על ידי מונטיפיורי. בנגוך העניק או מכר את המרכבה לכומר הציוני-נוצרי ויליאם הכלר. הכלר עסק באיסוף פריטים שונים על מנת להקים מוזיאון ציוני בארץ ישראל. בנוסח צוואה שכתב הכלר ב-28 באפריל 1900 רשם:
על אף נוסח הצוואה, המרכבה הועמדה למכירה פומבית בווינה ב-1909. בוריס שץ, שנודע לו על כך בעת ששהה בעיר הפציר בהכלר שלא למכור את המרכבה וקיבל אותה ממנו עבור בית הנכות בצלאל.
בארץ ישראל.
על הבאת המרכבה לירושלים מספר עיתון "האור" (15/4/1910):
בירושלים לא היה מקום לעגלה בתוך בנין בצלאל והיא נשארה בחוץ. ריקודה פוטש כתבה על כך בסיפורה ביידיש "די מרכבה" ב"אין געסלעך פון ירושלים" ("בסמטאות ירושלים"):
המרכבה שופצה בשנת 1963 ביזמת צבי לוריא, ראש מחלקת הארגון בהנהלת הסוכנות היהודית, ועל ידי חברת "הארגז".
שחזור.
בשנת 1967 שופצה המרכבה בידי עיריית ירושלים והוצגה לציבור.
בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 בוצע שיפוץ ושחזור של הטחנה שהקים משה מונטיפיורי, והוקם בתוך המבנה מוזיאון לתולדות חייו. במבנה אבן קטן הממוקם בקרבת הטחנה הוצבה המרכבה. המבנה הוקם על ידי ארגון הקבלנים והבונים של ירושלים.
בשנת 1986 הוצתה המרכבה על ידי אלמוני, וכל חלקי העץ והבד שבה נשרפו, אך שלדת המתכת שלה נותרה. כמה שנים לאחר מכן, בשנת 1990, היא שוחזרה ונבנתה מחדש על ידי איתמר ניומן, תוך שימוש בחישורי הברזל המקוריים שלה, שהיו השריד היחיד. המרכבה מוצגת כיום במבנה המקורי אך היא מוגנת מפני הציבור באמצעות לוח זכוכית משוריינת, במקום על ידי שכבת ברזל, כפי שהיה לפני ההצתה.
בפולקלור.
המרכבה הונצחה בשיר "השר משה מונטיפיורי" של חיים חפר אשר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע על ידי יהורם גאון. המרכבה מופיעה בפזמון השיר:
אחת הפעמים הבודדות שהמרכבה נסעה בישראל הייתה בסרט "אני ירושלמי", בכיכובו של יהורם גאון.
באזור התעשייה בחולון קיים רחוב "המרכבה" הקרוי על מרכבתו של מונטיפיורי במקביל לרחוב אחר בעיר הקרוי על שמו של מונטיפיורי עצמו.
פרדריק ריינס
פרדריק ריינס (באנגלית: Frederick Reines; ) היה פיזיקאי אמריקאי יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1995.
קורות חיים.
פרדריק ריינס נולד בפטרסון שבניו ג'רזי למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה, המקורבת ליצחק יעקב ריינס. קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת ניו יורק. שימש כחוקר במעבדה הלאומית לוס אלמוס, יחד עם ריצ'רד פיינמן.
ב-1956 גילה את הנייטרינו. על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1995, יחד עם מרטין פרל.
ב-1966 מונה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
בשנת 1983 זכה במדליה הלאומית למדעים.
אלכס קינגסטון
אלכסנדרה אליזבת "אלכס" קינגסטון (באנגלית: Alexandra Elizabeth "Alex" Kingston; נולדה ב-11 במרץ 1963) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מתפקידה כאליזבת קורדאי בסדרת הדרמה הרפואית "ER" וכריבר סונג בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
ביוגרפיה.
קינגסטון נולדה בעיר אפסום במחוז סארי באנגליה. היא הבת הבכורה למשפחה נוצרית בת שלוש בנות. אביה הוא אנתוני קינגסטון. סבת סבה מצד אביה הייתה יהודייה.
אחד מהמורים בבית הספר שלמדה עודד אותה לעסוק במשחק. היא נבחנה לתיאטרון הנוער בסארי (Surrey County Youth Theatre) והופיעה בהפקה של "טום ג'ונס" לצידו של שון פרטווי. את לימודי המשחק השלימה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והצטרפה ל"תיאטרון השייקספירי המלכותי".
היא השתתפה במספר הפקות דרמה בטלוויזיה הבריטית בהם "Grange Hill", "Crocodile Shoes", "מול פלנדרס", "The Knock" והופעת אורח בסדרה "The Bill".
בקולנוע הופיעה קינגסטון בסרטים "הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" (1989), "A Pin for the Butterfly" (1994), "The Infiltrator" (1995), "קרופייה" (1998), "נערי אסקס" (2000), "המלכה הלוחמת" (2003) בו גילמה את הדמות הראשית בודיקה, "Sweet Land" (2005) וב-"Crashing" (2007).
בספטמבר 1997 זכתה קינגסטון להכרה בצפון אמריקה כשלוהקה לסדרת הדרמה רפואית הוותיקה "ER". הופעתה הראשונה הייתה בפרק הבכורה של העונה הרביעית של הסדרה. היא גילמה את דמותה של אליזבת קורדאי, רופאה מנתחת שמגיעה מאנגליה. היא שחקה בסדרה מעל לשבע עונות, הפרק האחרון בו השתתפה היה באוקטובר 2004, בעונה ה-11 של הסדרה. באביב 2009 חזרה קינגסטון לתפקיד זה בעונה ה-15 והאחרונה של "ER" בשני פרקים, הפרק ה-12 והפרק האחרון של הסדרה "And in the End...".
בנובמבר 2005 השתתפה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "ללא עקבות" בפרק השישי של העונה הרביעית, שם הפרק "Viuda Negra" בו גלמה את לוסי קוסטין, נופשת עשירה שבעלה נחטף על ידי כנופיה מקסיקנית. בראיון ב-2006 גילתה קינגסטון שהיא נדחתה לתפקיד בסדרה "עקרות בית נואשות" בטענה שהיא "מלאה" מדי. עוד באותו ראיון סיפרה ששקלה להתאבד אחרי הפרידה מבעלה רייף פיינס.
ב-2008 הופיעה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו". היא השתתפה בשני פרקים: "שקט בספריה" ו"יער המתים" בתפקיד הארכאולוגית ריבר סונג. לסונג יש קשר רומנטי עם הדוקטור אך טיבו נותר לא ברור. היא חזרה לתפקיד זה בעונות החמישית (2010), השישית (2011), השביעית (2012–2013) והתשיעית (2015) של "דוקטור הו". לדבריה היא חשבה שהופעתה בסדרה תהיה חד פעמית, אך שמחה להיווכח שהיא ממשיכה לגלם את הדמות בפרקים נוספים. נכון להופעתה האחרונה ב-2015, השתתפה קינגסטון ב-15 פרקים של "דוקטור הו".
בספטמבר 2008 גילמה קינגסטון את דמותה של גברת בנט בסדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן", עיבוד מודרני ופארודי לרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן. באוקטובר באותה שנה הופיעה בתפקיד אורח בדרמת הפשע "CSI זירת הפשע". בפברואר 2009 גילמה את הסנגורית מירנדה פונד בשני פרקים של הסדרה "". עוד ב-2009 כיכבה בסדרת הדרמה "הופ ספרינגס" של ה-BBC, כאחת מארבע אסירות לשעבר. בסדרה "פלאש פורוורד" הופיעה קינגסטון בתפקיד פיונה באנקס.