במהלך המערכה האיטלקית הצרפתית ב-1796, הסיגנוריה של ונציה בפיקודו של הדוג'ה לודוויקו מאנין דחתה ברית עם נפוליאון בונפרטה, ואז כבש בונפרטה את העיר ב-14 במאי 1797, מה שהוביל לנפילת הרפובליקה של ונציה. בשל ויתורו על כל הזכויות בארצות השפלה הדרומיות והכרה ברפובליקה הציסאלפינית הצרפתית, הקיסר פרנסיס השני מהבסבורג זכה בשטח הוונציאני שנכבש כולל חוף דלמטיה, למעט האיים היוניים.
שטחי רפובליקת ונציה שולבו במחוז ונציה החדש כחלק נפרד מארכידוכסות אוסטריה, ופרנץ לקח את התואר הנוסף "דוכס ונציה", אולם השטח לא היה כפוף לאימפריה הרומית הקדושה. הפרובינציה הונהגה על ידי מושל אוסטרי, אך המשיכה להשתמש בחקיקה הוונציאנית ושמרה על מטבעותיה, הלירה הוונציאנית. הגבול המערבי של המחוז הועבר לטובת הרפובליקה הציסאלפינית בשנת 1801 באמנת לינוויל, ונמשכה לאורך דרך העמק של הנהר אדיג'ה התחתון.
בניגוד לרפובליקה הקודמת שהתקיימה 1,100 שנה, לפרובינציה לא היה קיום ארוך. לאחר שהגרנד ארמה הביס את כוחות האימפריה האוסטרית באוסטרליץ, נאלץ פרנץ על פי חוזה פרסבורג משנת 1805 למסור את השטח הוונציאני לממלכת איטליה הנפוליאונית. בשנת 1815 היא חזרה לאוסטריה על פי תנאי ההסכם הסופי של קונגרס וינה והפכה לחלק מארץ הכתר של ממלכת לומברדיה-ונציה.
מי פה הבוס?
מי פה הבוס? היא סדרת טלוויזיה לילדים ונוער המשודרת בערוץ כאן חינוכית.
הסדרה עלתה לשידור ב-1 באוגוסט 2021 בערוץ כאן חינוכית. הפרק הראשון עלה ליישומון הערוץ מספר ימים לפני כן, ב–28 ביולי. יוצרי הסדרה הם שירילי דשא, רועי שגב ויגאל שפירא.
עלילה.
העלילה מספרת על שלושה יזמים צעירים בני 16 – שלי, שי וגומא. השלושה מנהלים ערוץ יוטיוב "דאחקות" אשר ברוב הסרטונים שמועלים אליו מצולמות כפות הרגליים של שלושת השותפים הזוכה לצפיות רבות ברשת. מנכ"לית חברת נעליים מפורסמת בשם ״נעלי זאוס״, שנחשפה לסרטון פופולרי מהערוץ, מעוניינת ש"חברת הפרסום" שיצרה אותו תפיק פרסומת עבור מוצריה, זאת מבלי לדעת שלא מדובר כלל בחברת פרסום. כאשר מנכ"לית חברת הנעליים מבקשת לפגוש את המנכ"ל והילדים לא יודעים מה לעשות, במקרה פוגש שי את סגל – שחקן כושל אשר פוטר מסוכנות השחקנים בה היה מוחתם לאחר שזז כשביצע תפקיד של גופה. סגל, "שחקן בנשמה", נכנס לדמותו של המנכ"ל, ובעזרת אוזנייה שדרכה מעבירים הילדים לסגל מסרים, מצליח להרשים את מנכ"לית חברת הנעליים ולמכור לה פרסומת שנוצרה למעשה על ידי גומא. בעקבות הפרסומת המצליחה מחליטים החבורה לפתוח משרד פרסום בשם "שש רגליים" על שם הסרטון הפופולרי ביותר שלהם. אל המשרד מתחילות לזרום הצעות נוספות, וסגל מוצא את עצמו כשותף. ככל שהמשרד גדל, כך גם כמות הדמויות אותן נאלץ סגל לגלם גדלה. בהמשך מצטרפות למשרד גם אנה וחמוטל.
פרננדו השני, דוכס ברגנסה השלישי
דום פרננדו השני, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Fernando II, Duque de Bragança; 1430 - 20 ביוני 1483) היה הדוכס השלישי מברגנסה והדוכס הראשון מגימרייש. הוא ידוע בהוצאתו להורג בגין בגידה נגד המלך.
ביוגרפיה.
פרננדו נולד בשנת 1430, לפרננדו הראשון, דוכס ברגנסה ולחואנה דה קסטרו, בתם של ז'ואאו דה קסטרו, לורד קדאבל השני ולאונור דה קונה. הוא היה צעיר מצליח והיה פופולרי מאוד בקרב האצולה הפורטוגזית. הוא זכה להערכה רבה ביותר על ידי אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ותמיד ליווה את המלך בפלישותיו השונות למרוקו, שם השתתף בכמה כיבושים ומסעות. בהיותו מועדף על ידי המלך אפונסו החמישי, קיבל פרננדו את תואר רוזן גימרייש בשנת 1464. עד מהרה הוא שודרג לתואר דוכס גימרייש בשנת 1475.
פרננדו השני השתתף במלחמת הירושה הקסטיליאנית . בעקבות מות אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, הוכרזה בת המלך ויורשתו, חואנה, נסיכת קסטיליה, אשר הייתה נשואה למלך אפונסו החמישי, כמלכת קסטיליה, אך מאידך דודתה למחצה (המלכה לעתיד איזבלה הראשונה מקסטיליה) טענה לזכותה על הכתר. הפורטוגזים פלשו לקסטיליה, ובמהלך קרב טורו היה פרננדו אחראי לשלומה של המלכה חואנה.
כשאביו, פרננדו הראשון, דוכס ברגנסה השני, נפטר בשנת 1478, ירש פרננדו השני את התארים השונים של אביו, החשוב והראוי לציון היה תואר דוכס ברגנסה. באותה תקופה, בית ברגנסה היה בית האצולה החזק ביותר בממלכת פורטוגל ואחד החזקים ביותר בכל הממלכות האיבריות. באותה תקופה התגוררו דוכסי ברגנסה בטירת וילה ויצ'וזה.
כאשר ז'ואאו השני, מלך פורטוגל ירש את מקומו של אביו, אפונסו החמישי, הוא ביקש להפיל את כוח האצולה הפורטוגלית, שפרחה מאוד בתקופת שלטונו של אביו. המלך התמקד בכבדות בהפחתת סמכויותיהם של שני הבתים האצילים החזקים ביותר בממלכה, בית בז'ה ויזאו ובית ברגנסה.
המלך ז'ואאו השני האשים את בן דודו הראשון, דיוגו הראשון, דוכס בז'ה וויזאו (גיסו של פרננדו השני), בבגידה והוציא אותו להורג באכזריות. זמן קצר לאחר מכן האשים המלך גם את בן דודו השני למחצה, פרננדו השני, דוכס ברגנסה, בבגידה והוציא אף אותו להורג באבורה בשנת 1483. לאחר מכן הוחרמו נכסי בית ברגנסה והמשפחה ברחה לקסטיליה. המשפחה חזרה בשנת 1498 וכל רכושה הוחזר.
משפחתו.
פרננדו השני, דוכס ברגנסה התחתן פעמיים. נישואיו הראשונים היו עם לאונור דה מנסש, אולם לא נולדו להם ילדים. מאוחר יותר הוא התחתן עם איזבלה מוויזאו, בתם של הנסיך פרננדו, דוכס ויזאו וביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו ואחותו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1472, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, אם כי רק שניים הגיעו לבגרות.
ויליאם פרדריק ריטשל
ויליאם פרדריק ריטשל (באנגלית: William Frederic Ritschel; 1864–1949), היה צייר אימפרסיוניסט, שעבד בניו-יורק וקליפורניה.
ראשית חייו.
הוא נולד בנירנברג בגרמניה. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר התיכון, ויליאם עזב את הכשרתו כליתוגרף והתגייס לחיל הים הגרמני בין השנים 1883 -1887. שם החל לצייר ולקשט צדפים גדולים.
ריטשל למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, בהנהלת קרל ראופ וכן למד אצל וילהלם פון קולבאך בין השנים 1888–1894.
נופי הים וציורי הסוסים שלו הוצגו ברחבי גרמניה ובפריז.
תקופת ניו-יורק.
בעקבות הזמנתו של בן דודו בארצות הברית, הוא הפליג בנובמבר 1895 לניו יורק.
בשנת 1900 התחתן ריטשל עם אלמנה ילידת טקסס שהייתה צעירה ממנו בעשר שנים, ועברה לגור במנהטן. ב-16 ביוני 1904 הוא התאזרח ויצא לסיור באירופה בנורווגיה, צרפת והולנד.
עד ראשית שנות העשרים נותרה ניו יורק המקום המרכזי לעבודתו ולמכירת ציוריו. הוא הציג בגלריות רבות בעיר, התקבל לאגודות אומנים, וזכה בכמה פרסים ביניהם פרס קרנגי ב-1912–1913. הוא נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב ב-1914.
קריירה בקליפורניה.
את הקיץ הראשון שלו בקליפורניה הוא בילה ליד כרמל, בשנת 1911. שש שנים אחר כך רכש שם קוטג׳, ובשנת 1919 החל לבנות את טירת האבן המפורסמת שלו בכרמל היילנדס. הוא נכנס לגור "בטירה" כבית הקבע שלו באביב 1921.
הוא הציג במועדון האמנויות והאומנות בכרמל בין השנים 1913–1924 והמשיך להציג בתערוכות שם במשך יותר משני עשורים. הוא קיבל פרסים רבים ושימש כנשיא וחבר בוועד המנהל של מועדון האומנויות בכרמל. בשנת 1914 הוא פגש בכמה הזדמנויות את הצייר המפורסם ויליאם מריט צ'ייס, שלימד שיעורי קיץ בכרמל.
ציוריו מנופי הים של חוף קליפורניה וסצנות מטיוליו בים הדרומי (1922 - 1924) היו נושאים פופולריים מאוד בגלריות מסחריות ברחבי ארצות הברית ונמכרו לעיתים קרובות במחירי שיא.
מחוץ לתערוכות בניו-יורק וכרמל הוא הציג וקיבל פרסים ומדליות במקומות רבים כמו סן פרנצ'יסקו, לונדון, לוס אנג'לס ועוד. בתערוכות שנערכו בגלריית האמנות אוקלנד, הוא קיבל אחד עשר פרסים.
מוות.
ריטשל נפטר ב-11 במרץ 1949 בביתו בכרמל היילנדס בקליפורניה.
Tommyinnit
שלושה אריות
התיישבות יהודית באימפריה היפנית
התיישבות יהודית באימפריה היפנית החלה זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה ונמשכה גם במהלכה. במהלך המלחמה התיישבו עשרות אלפי פליטים יהודים באימפריה היפנית. מלחמת העולם השנייה באירופה כללה רצח עם של יהודי היבשת, רצח עם שלימים יקבל את השם "השואה". בעקבות השואה נמלטו אלפי פליטים יהודים מזרחה, רובם התיישבו בשטחים הסינים שנכבשו על ידי האימפריה היפנית.
תוכנית דג הפוגו.
בשנת 1934, עקב רדיפת היהודים מצד המשטר הנאצי, הוצע על ידי מטסואוקה יוסוקה ואיוקאווה יושיסוקה (נשיא חברת מסילת הברזל הדרום-מנצ'ורית ויו"ר האיגוד לתעשיות הכבדות במנצ'וריה בהתאמה) ליישב יהודים גרמנים נרדפים בשטחים הסינים הכבושים (בעיקר מנצ'וריה ושאנגחאי). נטען שהדבר ישפר את הכלכלה היפנית, ימשוך משקיעים יהודים וישפר את מעמדה של יפן מול ארצות הברית. תחילה תוכנן ליישב חמישים אלף יהודים ומאוחר יותר המספר גדל למאות אלפים ואף מיליון יהודים ולצרפם לקהילות היהודיות הקיימות והמשגשגות ממילא באזורים הללו. בדצמבר 1938 התוכנית גובשה סופית וכללה פירוט רב. התוכנית אושרה על ידי הדרג הבכיר (שר האוצר, ראש הממשלה, מפקד הכוחות הימיים, מפקד הכוחות היבשתיים ושר החוץ). נוסף על כך, התוכנית כללה הענקת חופש דתי ותרבותי מלא ליהודים באזור. בשנת 1939 התוכנית בוטלה באופן סופי עקב מספר סיבות, בהן מעבר ברית המועצות לצד בעלות הברית אשר מנעה העברה של יהודים מאירופה לסין, הקרירות היחסית שנוצרה בממשל היפני מקשר עם גולים יהודים, ובעיקר התחזקות הברית עם גרמניה הנאצית אשר מתוקף האידאולוגיה שלה אסרה על הדבר.
אחת מהשיטות למשוך יהודים, ובפרט יהודים אמריקאים כללה שליחת משלחה יפנית לארצות הברית, שהחדירה לרבנים אמריקנים את הדמיון בין היהדות לשינטו.
היסטוריה.