הרמה הראשונה - שכוללת טענות שקשות ביותר לבחינה אמפירית - טוענת כי הרקע הגנטי של הפרט קובע את היכולות והעניין הקשורים לבחירה תעסוקתית. הרקע הגנטי אף קובע עבור הפרט את אופן הוצאת האנרגיה הנפשית, שמעצבת את התפתחות יכולות הפרט. בנוסף, מתפתחים אצל הפרט צרכים; בחלקם אלו מעוצבים באמצעות מצבים של סיפוק או תסכול ובחלקם על ידי גורמים גנטיים. גורמים גנטיים והיררכיית הצרכים משתלבים בהשפעתם על בחירת מקצוע כחלק מהשפעתם על מכלול החיים. רמת המוטיבציה לקראת השגת מקצוע היא תוצר סידור ועוצמת מבנה הצרכים הייחודי של הפרט. הבדלים בהישגים מקצועיים בין שני אינדיבידואלים אשר להם השפעה גנטית דומה, עשויים לנבוע מהבדלים ברמות המוטיבציה; רמות שונות אלו הם תוצאה של חוויות ילדות שונות. התאוריה אף מציעה כי ישנה מידה מסוימת של אינטראקציה בין גורמים גנטיים וסביבתיים.
הרמה השנייה של התאוריה – שפתוחה יותר לבחינה אמפירית ביחס לרמה הראשונה - עוסקת באופן בו מתפתחות תבניות ועוצמת הצרכים הבסיסיים כתוצאה מהשפעת חוויות הילדות וכוללת 3 טענות מרכזיות:
רו תיארה מספר סגנונות גידול ילדים, שבהן ההורים מתקשרים באופן מסוים עם הילד. סוג ראשון של גידול נוטה להגנת יתר או תובענות יתר. הסוג השני נוטה להימנע מהילד או להזניח את הדרישות הפיזיות או לדחות את הילד באופן רגשי (אפקט משמעותי יותר). סגנון הורי שלישי מאופיין בקבלה; קבלה כבדרך אגב או קבלה אוהבת. לכל אחד מהסגנונות השפעה שונה על סיפוק צורכי הילד. ההורה המגונן יספק במהירות ובאופן מלא את הצרכים הפיזיולוגיים של הילד, אולם הוא ייענה פחות לצורכי אהבה והערכה. התוצאה של סיפוק הצרכים על ידי ההורים היא – קונפורמיות. ההורה המגונן יתר מלמד את הילד לשים דגש רב על המהירות בה מגיע סיפוק הצורך. כך שהילד לומד כי צרכים מסדר נמוך מסופקים לו במהרה, אולם צרכים גבוהים כמו תחושת שייכות, הערכה ואהבה מקושרים לתלות באחרים ולקונפורמיות. ההורים התובעניים מספקים את הצורך של הילד למידע והבנה רק תחת נסיבות מסוימות; רק כאשר הן תורמות להשקפתם על הישגי הילד. סביר להניח שאלו מסוג ההורים הדוחים, שמתעלמים ברמה מסוימת מהרווחה הפיזית של הילד לא יפגעו בילדם כפי שאכן פוגעים הורים שמונעים לחלוטין מילדם אהבה והערכה. רו ציינה כי הילד הדחוי יציג התפתחות מעוותת לו הוא ייחשף למקור השוואה; ללא מקור שכזה התפתחותו רק תעוכב.
ההורים האוהבים/האגביים ימלאו את הצרכים של הילד ברוב הרמות, אולם הם יעשו זאת בדרכים שונות וברמות שונות. אישיות הילד הצומחת מדפוסים הוריים אלו היא כזו שמחפשת את סיפוק הצרכים בכל הרמות.
מערכת היחסים המתפתחת בין סגנונות ההורים, היררכיית הצרכים (המתפתחת כתוצאה מהסגנון), דפוסי התנהגות האדם הבוגר בכלל, ובחירת הקריירה בפרט – קובעת את הרמה בה הפרט מוכוון לקראת אנשים. לפי קלסיפיקציית העיסוקים שפיתחה רו – אלו שנוטים למקצועות שירותיים מכוונים לקראת אנשים, וסביר להניח שהם מגיעים מבתים שסיפקו סביבה אוהבת ומגוננת יתר, כאשר מדענים נוטים שלא להיות מכוונים לקראת אנשים והניבוי הוא שהם מגיעים מסביבה ביתית המאופיינת בדחייה והימנעות. אווירת הבית, אם כך, משפיעה על סוג הפעילות התעסוקתית, ואילו גורמים כמו מבנה גנטי ודפוס הוצאת האנרגיה הנפשית משפיעים על הרמה שהעובד משיג – באופן זה ניסתה רו להסביר הבדלים בין אינדיבידואלים בתחומי מקצוע וברמת העיסוק הנבחרת. גורמים כמו עוצמת הצרכים, המושפעים על ידי סביבה מוקדמת, עשויים להעלות את רמת המקצוע בשל עלייה במוטיבציה, אולם עלייה שכזו עדיין תהא תמיד בתוך גבולות הגורמים הגנטיים שמשפיעים על האינטליגנציה ובמשולב עם הרקע הסוציו אקונומי של הפרט.
למרות שלתאוריה של רו הייתה השפעה ישירה מעטה על מחקר התפתחות הקריירה, רו הייתה בין הראשונים שניסו לבנות מערך תאורטי מורכב ומלא שמסייע בהבנת גורמים הנמצאים בבסיס החלטות הקריירה. התאוריה עדיין ממשיכה להשפיע במידה זו או אחרת על תאוריות התפתחות קריירה – שכן, בתאוריות מודרניות רבות יש התייחסות לתפקיד החשוב של ההורים ולסיפוק הצרכים הפסיכולוגיים של הפרט.
יוזף פילאטיס
יוזף הוברטוס פילאטיס (Joseph Hubertus Pilates; 1967–1883) הוא ממציא שיטת הפילאטיס. הוא המציא את שיטתו בהשראת האידיאל היווני שבו אדם הוא מאוזן בגוף ונפש. הוא קרא לשיטתו "contrology”. פילאטיס האמין שסגנון החיים המודרניים, יציבה לא נכונה וטכניקת נשימה לא יעילה הם השורש בבעיות בריאות. כפתרון לבעיות אלו הוא עיצב סדרה של תרגילים פיזיים שיעזרו לתקן אי איזון שרירי וישפרו את היציבה, קואורדינציה, שיווי משקל, כוח וגמישות, ובנוסף ישפרו את יכולת הנשימה ותפקוד איברים פנימיים.
ילדות.
פילאטיס נולד במנשנגלדבך שבגרמניה, ב-9 בדצמבר 1883 (בספרות ניתן למצוא טענות שונות לגבי שנת היוולדו ומותו של פילאטיס). אביו מתואר כמתעמל אשר זכה במדליות שונות. לעומת זאת על פי רישומים שונים הוא היה מכונאי במקצועו. ידוע שבשלב כלשהו הוא ניהל מכון כושר בעזרת אשתו שהייתה נטורופתית במקצועה. פילאטיס היה ילד חולני ורזה (הוא סבל מאסתמה, רככת וחום ראומטי).
עקב הדמיון בין שמו לזה של פונטיוס פילאטוס, סבל מהצקות מצד ילדים אחרים. הילדים הגדולים יותר נהגו לקרוא לו "פונטיוס פילאטוס, רוצח ישו". בגיל 5 איבד את ראייתו בעין שמאל. בני משפחה סיפרו שהגורם לכך היה אבן שנזרקה על עינו על ידי ילדים שנהגו להציק לו. אולי האלימות שסבל ממנה כילד היא שהביאה את יוזף ואת אחיו פרידריך להתעניין בשיטות שונות של הגנה עצמית ופיתוח הגוף כבר בגיל צעיר.
רופא המשפחה שלו נתן לו ספר אנטומיה וכך התחיל פילאטיס ללמוד על הגוף. הוא סיפר שהוא למד כל עמוד, כל חלק קטן בגוף וניסה להזיז כל חלק בנפרד תוך כדי הלמידה. הוא נהג להסתתר ביערות ולהסתכל על תנועת החיות. הוא למד שיטות התעמלות מערביות ומזרחיות שכללו יוגה, זן ושיטות יווניות ורומיות עתיקות. בגיל 14 גופו היה כה מפותח עד שדגמן בשביל טבלאות ושיעורי אנטומיה.
כשהיה מעט יותר בוגר היה מתאגרף ומתעמל מוצלח, ועסק גם בצלילה וגלישה.
חייו באנגליה.
בשנת 1912 עזב פילאטיס את גרמניה ועבר לאנגליה על מנת להמשיך את אימוניו כמתאגרף. בעת שהייתו באנגליה עבד כמדריך להגנה עצמית ובקרקס. בשנת 1914 מופע הגלדיאטור שלו ושל אחיו פרידריך הפך ללהיט והם החלו במסע הופעות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה השלטונות האנגליים כלאו את פילאטיס במחנה ריכוז בלנקסטר ביחד עם גרמנים נוספים. שם החל ללמד היאבקות והגנה עצמית את חבריו למחנה, במטרה שהם ייצאו מהמחנה חזקים יותר ממה שהיו כאשר נכנסו אליו. כך הוא החל לפתח את השיטה שבהמשך קראה לה "contrology”.
בהמשך הועבר למחנה אחר באי מאן, שם בעקבות הבנתו בגוף האדם הפך למעין אח וטיפל בחולים ופצועי מלחמה. הוא נהג לאמן את הפצועים בחלק מתהליך השיקום. תחילה היה מאמן אותם כנגד ההתנגדות של גופו שלו, ולאחר מכן החל לפרק מזרנים ולחבר את קפיצי המזרן לעמודי המיטות. כך הפך בעצם את מיטות בית החולים למעין מכשיר התעמלות, וכך נולד המכשיר שבהמשך קרא לו "הקדילאק" (באנגלית הוא נקרא Trapeze Table).
השמועה מספרת שכאשר פרצה מגפת השפעת הספרדית במהלך המלחמה, והרגה מיליונים, לא חלה אף אחד מתלמידיו של פילאטיס.
החזרה לגרמניה.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה חזר פילאטיס לגרמניה. הוא החל לאמן את המשטרה הצבאית של המבורג ובמקביל עבד עם לקוחות פרטיים. ב-1923 התבקש פילאטיס לאמן את הצבא הגרמני החדש. פילאטיס לא אהב את הנטיות הפוליטיות החדשות של גרמניה והחליט לעזוב לארצות הברית (הוא היה אז כבן 40).
בספינה בדרכו לארצות הברית פגש פילאטיס את קלרה, אשתו לעתיד (יש הטוענים כי קלרה היא אשתו השנייה, אך אין פרטים על אישה ראשונה). קלרה סבלה מדלקת מפרקים, ופילאטיס אימן אותה על הספינה על מנת לשקם אותה מן המחלה.
ניו יורק.
עם הגעתם לניו יורק פתחו פילאטיס וקלרה מכון (בעבר היה הבניין מכון אגרוף) בשדרה השמינית מספר 939. באזור היו לא מעט בתי ספר לריקוד ולהקות מחול. בגלל הקרבה הפכה השיטה לפופולרית בקרב רקדנים שנשלחו לשם על מנת להתחזק ולהשתקם מפציעות.
שנות ההצלחה העיקריות של פילאטיס היו 1926–1966. בשנים 1939–1951 נהגו בני הזוג לנסוע כל קיץ לג'ייקוב'ס פילו (jacob's pillow), מחנה מחול מפורסם. הוא היה חברם ומדריכם של הרבה רקדנים וכוריאוגרפים מפורסמים, וחלקם אף השתמשו בתרגילים של פילאטיס בשיעורי המחול שלימדו. פילאטיס לא לימד רק רקדנים. בין תלמידיו אפשר למצוא גם רופאים, כלכלנים ועוד.
הפילוסופיה מאחורי השיטה.
יוזף פילאטיס תיאר את השיטה כ"שליטת המוח על השריר", וקיווה שהיא תיושם בחיי היום יום ולא רק במכון. הוא רצה "לחנך" את הגוף ולייעל את תפקודו. פילאטיס שם דגש על היגיינה של הגוף והעור, ולא היה מהסס לקפוץ עם מתאמניו למקלחת על מנת להראות איך משתמשים במברשת העץ שהמליץ להתקלח איתה (זו בלי הידית, כך שהגוף יצטרך להתפתל ולהתאמץ על מנת להגיע לכל אזור ואזור בגוף).
בספרו "בחזרה לחיים דרך contrology" נותן פילאטיס עצות לא רק על איך להתעמל אלא גם על איך להתקלח, איך לאכול (רק מה שדרוש לגוף כדי לתפקד), איך לישון (בחדר שקט וחשוך, עם כמה שפחות בגדים וסדינים וחלון פתוח) ואיך ללכת ולעמוד. מעל הכל הוא מתעקש על ריכוז מוחלט בזמן ביצוע התרגילים. מטרת השיעורים היא לא לעייף, אלא לחדש.
אף על פי שיוזף פילאטיס היה מעין גורו של בריאות, הוא היה ידוע באהבתו לוויסקי ולסיגרים. הוא היה מוכר כ"מסמר המסיבה". הוא נראה לא פעם רץ ברחבי מנהטן, בחורף, כאשר לובש לגופו רק תחתון של בגד ים שבו נהג להתאמן.
מותו של פילאטיס.