רקע.
בשנות העשרים גיבשו אנשי העלייה השלישית את גדוד העבודה וההגנה על שם יוסף טרומפלדור, שמטרתו הייתה כיבוש העבודה באופן מאורגן, הקמת כוח הגנה והתיישבות בארץ ישראל. לאחר כניסת הצבא הבריטי וקבלת המנדט הבריטי, בעקבות התנופה הכלכלית והעבודות הציבוריות שארגן הממשל הבריטי, הייתה שפע של עבודה בסלילה, בנייה וחקלאות לפלוגות פועלים רבות. אולם ב-1926 נכנסה הארץ למשבר כלכלי קשה ולאבטלה. בגדוד נוצרו שתי קבוצות שהתסיסה החברתית עקב האבטלה הקצינה את הניגודים ביניהן. אחת הקבוצות, הקבוצה השמאלית בהנהגת מנחם אלקינד, ראתה בקומוניזם ובברית המועצות אידיאל. הם דרשו כפיפות מוחלטת של הפלוגות והקיבוצים שהקימו חברי הגדוד למרכז הגדוד ולאינטרסים של "המהפכה". אנשי הפלג השמאלי התרחקו אט אט מהציונות ומחבריהם לגדוד, עד אשר ב-26 בדצמבר 1926 הם פרשו מגדוד העבודה.
חברי הפלג השמאלי נושלו גם מחברותם בקיבוצם תל יוסף. מרביתם החליטו להישאר בארץ כבודדים, אולם קבוצה בת כ-30 חברים ומשפחותיהם נענו לקריאתו של אלקינד, והיגרו על מנת להקים קיבוץ בחצי האי קרים שבברית המועצות.
מהקמת הקיבוץ עד 1935.
אלקינד פתח במגעים מול ראשי השלטון בברית המועצות עוד באפריל 1926, ובאוקטובר 1927 קיבל אישור וברכה לתוכנית הקמת הקיבוץ. השלטונות ראו ביוזמה זו נושא לתעמולה בדבר ההבל שבניסיון ליצור סוציאליזם ציוני, וסייעו בתחילה להצלחת הקיבוץ, לפחות למראית עין. לקבוצת היורדים, 60–80 איש ואישה, הקצו חווה נטושה בחצי האי קרים, סמוך לעיר יבפטוריה.
שם הקיבוץ נקבע בשפת האספרנטו, כיוון ששם עברי היה אסור, ושם ביידיש או ברוסית לא רצו החברים לקבל על עצמם, כדי לשמור על זהותם הנבדלת. עם זאת, שפת הדיבור היומיומי בקיבוץ הייתה עברית. הם התיישבו באתר החווה הישנה וקיבלו שטחים נרחבים לעיבוד (13,000 דונם), 500 כבשים, רפת, לול, כלי עבודה, בהמות עבודה וטרקטור.
המתיישבים הקימו קיבוץ ארצישראלי על כל מוסדותיו המוכרים: חדר אוכל ובית ילדים, קומונה משותפת לבגדים וקופת הוצאות משותפת, ערבי שירה בצוותא וחינוך עברי ויהודי. הם התמודדו עם קור עז ועם מחסור בציוד ובביגוד, אך היו אידיאליסטים והאמינו בדרכם. כדי לספק דור עתיד וידיים עובדות קיבלו על עצמם קליטת מתיישבים נוספים, רוסים ובולגרים, חלק מהם אנטישמים ומלשינים של השלטונות.
מ-1935 ועד שנות הארבעים.
ברבות השנים פחת צורך השלטונות הסובייטיים ב"דוגמה" הלא-ציונית, כיוון שהעלייה לארץ ישראל הופסקה עם הוצאת תנועת החלוץ אל מחוץ לחוק ורדיפה גלויה של הציונים.
ב-1935 הודיעו השלטונות על ביטול המוסדות הקיבוציים, בית הילדים וחדר האוכל, ועל הגדרת המקום כקולחוז בשם "דרוז'בה נארודוב" ("אחוות עמים"). רוב המתיישבים המקוריים, כולל אלקינד עצמו, עזבו ללנינגרד ולמוסקבה, אך רוחם של הנותרים לא נפלה, והם התחזקו בדעתם שדרכם נכונה. אחדים מהם נפגעו בעת הטיהורים הגדולים, ואת מקומם תפסו מתיישבים רוסים ואוקראינים.
מספר מתיישבים ארצישראלים מקוריים שרדו. בעת מלחמת העולם השנייה התגייסו הגברים לצבא האדום ורק כמה נשים וילדים נותרו בקולחוז. בעת הכיבוש הנאצי הלשין תושב הקולחוז, רוסי בשם קפיושין, לגסטפו על הימצאם של הנשים והילדים היהודים במקום. הנאצים הגיעו לקולחוז, אספו את הנשים והילדים, והטביעו אותם בבאר.
תיעוד בתרבות.
בשנת 1930 שלחו השלטונות הסובייטיים לוויו נובה מספר אוֹמנים על מנת לתעד את החיים בקיבוץ היהודי בברית המועצות, כנראה לצורכי תעמולה. בין האומנים היו הציירים מאיר אקסלרוד ומנדל גורשמן. תערוכה מציוריו של אקסלרוד, בשם "גן העדן האבוד", הוצגה במוזיאון עין חרוד.
סופרת היידיש שירה גורשמן הייתה בין חברי הקבוצה. היא נישאה למנדל גורשמן ועימו עזבה את המקום ועברה למוסקבה. ב-1989 עלתה לישראל ופרסמה את הספר "הצאן והבקר של חנה", בו תיארה את קורותיה בוויו נובה, בלוויית איורים של בעלה המנוח. שנים אחדות לאחר עלייתה, הפיק הערוץ הראשון את הסרט התיעודי "דרך חדשה", בבימויו של ארן פטנקין, בו סיפרה גורשמן את קורותיה בגדוד העבודה ובוויו נובה.
הרומן "עצם אל עצמו", מאת נתן שחם (הוצאת עם עובד, 1981), מתאר את סיפורו של איש גדוד העבודה שהצטרף לאלקינד וחבורתו בוויו נובה, ולאחר תלאות בברית במועצות חזר ארצה בשנות השבעים של המאה העשרים.
גלסון פרננדס
גלסון דה קונסיסו טבארס פרננדס (בפורטוגזית: Gélson da Conceição Tavares Fernandes; נולד ב-2 בספטמבר 1986 בפראיה שבכף ורדה) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. הוא ידוע בעיקר בשמו הפרטי. גלסון הוא בן דודו של מנואל פרננדש.
קריירה.
פרננדס נולד וגדל בכף ורדה שמול חופי מערב אפריקה. פרננדס החל את הקריירה שלו בקבוצת פ.צ. סיון בגיל 9, ובשנת 2004 התקדם לקבוצה הבוגרת. במשך שלוש שנים הוא השתתף ב-99 משחקים והבקיע שער אחד, וב-2007 עבר למנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג. בשנת 2009 עבר לסנט אטיין מליגת העל הצרפתית. בקיץ 2010 הושאל לקייבו עד לסוף העונה.
לאחר תקופות השאלה גם בלסטר סיטי מנצ'מפיונשיפ ואודינזה, חתם נלסון פרננדס ב-3 ביולי 2012 על חוזה לארבע שנים עם ספורטינג ליסבון הפורטוגלית. ב-5 באוגוסט 2014 חתם בקבוצת סטאד ראן הצרפתית לארבע שנים.
בקיץ 2017 הצטרף גלסון פרננדס לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
ב-14 במאי 2020 הודיע ​​פרננדס כי יפרוש ממשחק בתום העונה.
נבחרת שווייץ.
נכון ליולי 2012 רשומים לזכותו 37 הופעות ושני שערים במדי נבחרת שווייץ. את שער הבכורה בנבחרת כבש בניצחון 0-2 על נבחרת מולדובה ב-28 במרץ 2009. את שערו השני כבש במשחק הניצחון נגד במסגרת מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה.
אלקנה (פירושונים)
הנרי רולינס
הנרי לורנס גארפילד (באנגלית: Henry Lawrence Garfield), המוכר בשם הבמה הנרי רולינס (Henry Rollins), הוא שחקן, קומיקאי, מוזיקאי וזמר-יוצר פאנק אמריקאי ממוצא יהודי. רולינס הנהיג בשנות השמונים את להקת ההארדקור פאנק בלאק פלאג. בשנים האחרונות חדל להופיע כמוזיקאי והחל להופיע כאמן ספוקן וורד. בנוסף, רולינס הוא בעל הוצאת ספרים. בין השאר יצאו בה ספריו וכן ספרי הקריאה של ניק קייב.
הופעות בישראל.
רולינס הגיע לישראל ב-1998 וב-2007. בשני ביקוריו לא הופיע כמוזיקאי אלא כאמן ספוקן וורד. סגנון הופעה אשר רולינס הגדירו כסטנד-אפ נטול פואנטה בסוף כל משפט.
מודעות חברתית ופוליטית.
בשנים האחרונות רולינס מרבה לעסוק בהופעותיו בנושאים פוליטיים וחברתיים שונים. בתקופת כהונתו של ג'ורג' בוש דיבר רבות נגדו, הגדיר אותו כטיפש ולא חסך ממנו את שבטו. רולינס נוהג לעדכן בעקביות את הופעותיו ובהופעה בארץ הזכיר את הוצאתו להורג של סדאם חוסיין אשר נערכה ימים ספורים קודם. בנוסף, הוא ידוע כמתנגד חריף לרדיפת הומואים, הומופוביה וגזענות וקטעים רבים בהופעותיו עוסקים גם בתחומים אלה.
1976 בישראל
1976 בישראל (ה'תשל"ו - ה'תשל"ז) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 28 שנה מיום היווסדה.
פוליטיקה.
ב-30 במרץ יורים כוחות הביטחון למוות בשישה מפגינים ערבים. בנוסף נמנים 69 פצועים ו-250 עצורים באירועי מחאה שכונו "יום האדמה" בגליל.
ב-12 באפריל נערכות (בפעם השנייה והאחרונה תחת שלטון ישראל) בחירות לרשויות המקומיות הפלסטיניות ביהודה ושומרון; ניצחון למועמדי אש"ף, ביניהם בסאם א-שכעה בשכם ופאהד קוואסמה בחברון.
מספר פרשיות שחיתות מקשות על תפקוד הממשלה ומעכירות את שמה של "המערך". בין היתר נחשף חשבון מטבע חוץ שהחזיק ראש הממשלה יצחק רבין בארצות הברית, דבר המעורר שערורייה; באוקטובר נחשפת פרשה בה מעורב אשר ידלין, אשר מואשם כי נטל שוחד בתיווך עסקאות נדל"ן בהן הייתה מעורבת קופת החולים של ההסתדרות הכללית. בנובמבר עולים גם חשדות נגד אברהם עופר, שר השיכון (ובינואר 1977 הוא מתאבד על רקע החקירה).
קשיי ממשלת רבין מחריפים בדצמבר עם הימנעותם של שרי המפד"ל בהצבעת אי אמון בכנסת על חילול השבת בהבאת מטוסי F-15 לארץ. רבין נוקט פעולה שכונתה (ככל הנראה באירוניה) "התרגיל המבריק" - הוא מפטר (20 בדצמבר) את שרי המפד"ל, מגיש את התפטרותו (21 בדצמבר) לנשיא המדינה ובכך מוקדמות הבחירות לכנסת התשיעית.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית מוקמת מפלגת ד"ש. מוקמת גם מפלגת לע"ם כחלק מן הליכוד.
צבא וביטחון.
האירוע המרכזי מבחינת צבא וביטחון הוא חטיפתו של מטוס "אייר פראנס" ב-27 ביוני על ידי מחבלים, המכוונים אותו לאוגנדה. ב-4 ביולי משחרר כוח צה"ל במסגרת "מבצע יונתן" את כמעט כל החטופים מנמל התעופה של אנטבה.
חומות עכו
חומות עכו הן החומות המקיפות את העיר העתיקה בעכו, אשר נבנו בתקופה העות'מאנית.
היסטוריה.
בתקופה הצלבנית עברה חומת היבשה הצפונית בתוואי צפוני מזה של החומה העות'מאנית, ושטחה של העיר העתיקה היה גדול יותר. היא כללה את העיר הישנה ואת העיר החדשה מצפון לה. שטח זה, שצורתו כשל משולש, החל להיות מיושב בצפיפות לאחר תום המצור על עכו בשנת 1191, ואז גם נקבע שמו - "מון מיזאר" (צרפתית Mont Musard). בצדדים הפונים אל הים לא בנו הצלבנים חומה כלל.
החומות העות'מאניות הוקמו במשך תקופה שנמשכה 90 שנים, החל בשנת 1750 ועד 1840. החומה העות'מאנית הראשונה הוקמה על ידי דאהר אל עומר בשנים 1750–1751, ובחלקה, בצדה המזרחי, היא חופפת ומשולבת בחומת היבשה הצלבנית. גובהה של חומה זו הגיע לכ-10 עד 13 מטר, ורוחבה עמד על מטר אחד. החומה הוקמה בחיפזון, ללא חפיר וסוללה, אך נקבעו בה מגדלי הגנה. בחומה נפתחו שני שערים, "שער היבשה", שניצב בחומה המזרחית (כיום רחובות יהונתן החשמונאי וצלאח א-דין), ו"שער הים" בדרום העיר, שהוביל אל הנמל.