אולם, הוא הודח מההרכב לטובת טומי קאטון בעקבות ההפסד לוולסול בגביע הליגה בנובמבר 1983 ופיטוריו של המאמן טרי ניל); לאחר הגעתו של טוני אדמס היו לווייט מעט מאוד הזדמנויות לשחק. הוא לא שיחק כלל בעונת 1984/1985, שבמהלכה הושאל לקריסטל פאלאס, ולמרות שבעונת 1985/1986 הוא שיחק כחלוץ חוד במשך זמן קצר הוא שוחרר מארסנל בהעברה חופשית בסיום העונה. בסך הכל הוא השתתף ב-113 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שמונה שערים.
וייט לא קיבל הצעה לחוזה ממועדון אנגלי כלשהו, ועזב לארצות הברית שם שיחק במשך שנתיים בניו יורק אקספרס ולוס אנג'לס לייזרס מליגת הכדורגל אולמות. בקיץ 1988 הוא קיבל הצעה לחוזה מווסט ברומיץ' אלביון מהליגה השנייה. וייט ערך את הופעת הבכורה באלביון במשחק גביע הליגה מול פיטרבורו יונייטד בספטמבר 1988, ובסיום עונת 1988/1989 הוא נבחר לשחקן השנה של המועדון.
וייט חזר לליגה הראשונה ב-1990, וחתם בלידס יונייטד של הווארד וילקינסון תמורת 400,000 לירות שטרלינג. בשלוש עונותיו הראשונות בלידס הוא השתתף במשחקים רבים, ואף היה חלק חשוב בהרכב של לידס שזכה באליפות הליגה בעונת 1991/1992. ב-1993 הוא עבר לברמינגהאם סיטי, וזכה שם באליפות הליגה השנייה בעונת 1994/1995. לאחר תקופה קצרה שבה הושאל לקובנטרי סיטי הוא עזב את ברמינגהאם, ושיחק בצ'רלטון אתלטיק, לייטון אוריינט, אוקספורד יונייטד וראשדן אנד דיאמונדס.
באוגוסט 1999 הוא הצטרף למועדון החובבני הארלו טאון מהחטיבה הראשונה של ליגת איסטמיאן (המאמן שם היה איאן אלינסון ששיחק עם וייט בארסנל). במאי 2001 הוא הודיע על פרישתו.
סטיוארט רובסון
סטיוארט איאן רובסון (אנגלית: Stewart Ian Robson; נולד ב-6 בנובמבר 1964 בבילריקיי שבאסקס) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
ביוגרפיה.
רובסון התחנך בבית הספר הפרטי אלין קורט בווסטקליף שעל הים, ובבית הספר ברנטווד. רובסון הצטרף לארסנל ב-1978, בעודו בבית הספר. ב-5 בדצמבר 1981, בגיל 17, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול וסטהאם יונייטד. תוך זמן קצר הוא זכה למקום קבוע בהרכב של ארסנל.
רובסון הפגין כישורים רבים כבר בגיל צעיר, הן מבחינת גיוון בעמדה שבה שיחק והן מבחינת התחרותיות; הוא הצטיין בעיקר בריצות ובתיקולים. הוא נבחר על ידי אוהדי ארסנל לשחקן השנה של המועדון ב-1984, והוא זומן לסגל של נבחרת אנגליה. אולם, התקדמותו נעצרה בעקבות מספר פציעות, והוא סבל מבעיות בעיקר במפשעה ובשרירי מיתר הברך. בעונת 1985/1986 הוא הושבת למשך שלושה חודשים בסך הכל בגלל פציעותיו.
הוא הודח מההרכב לאחר הגעתו של המאמן החדש ג'ורג' גרהאם, והשתתף בחמישה משחקים בלבד בעונת 1986/1987. לאחר מכן הוא איבד את מקומו כליל לטובת סטיב ויליאמס. בינואר 1987 הוא הועבר לווסטהאם יונייטד תמורת 650,000 לירות שטרלינג; בסך הכל הוא השתתף ב-186 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 21 שערים.
מזלו שפר עליו בתחילת דרכו בווסטהאם, ובמשך השנתיים וחצי הראשונות לשהותו שם הוא שיחק בהרכב באופן קבוע ואף נבחר לשחקן השנה של המועדון ב-1987. אולם, הוא איבד את מקומו בהרכב בעקבות ירידת הליגה ב-1989, ובשנתיים שלאחר מכן השתתף בשמונה משחקים בלבד. במרץ 1991 הוא הצטרף לקובנטרי סיטי, והספיק להשתתף ב-57 משחקי ליגה עד שנפצע שוב; הוא ספג פציעה קשה בברכו במשחק מול ארסנל בתחילת עונת 1993/1994. בקיץ 1995 הוא הודיע על פרישתו, לאחר שבמשך עונה שלמה הוא לא שיחק בגלל היותו פצוע.
לאחר פרישתו הוא עבד במחלקת הנוער של וימבלדון בתפקיד מאמן, והתקדם בסולם התפקידים עד שקיבל את משרת מאמן קבוצת המילואים ועוזר המאמן של הסגל הבכיר. בשנת 2003 הוא אימן את סאות'נד יונייטד במשך תקופה קצרה, ובשנת 2004 הצטרף לראשדן ודיאמונדס בתפקיד עוזר המאמן. לאחר מכן עבד בתפקיד המנהל הטכני של דיאמונדס.
במקביל לקריירה שלו ככדורגלן הוא שיחק קריקט עבור מועדון הקריקט של מחוז אסקס.
ג'ון הולינס
ג'ון ויליאם הולינס (אנגלית: John William Hollins; נולד ב-16 ביולי 1946 בגילדפורד שבסארי) הוא שחקן ומאמן כדורגל אנגלי לשעבר ששיחק בעמדת הקשר והבלם.
קריירת המשחק.
הולינס החל את הקריירה שלו כשחקן נוער בצ'לסי, וערך את הופעת הבכורה במדי הסגל הבכיר במשחק מול סווינדון טאון בספטמבר 1963. הוא היה קשר שהרבה לרוץ בזמן המשחק, בדרך כלל לבש את החולצה מספר 4, והיה ידוע בשל מסירותו למועדון שזיכתה אותו בסרט הקפטן. בתקופתו הראשונה בצ'לסי הוא הבקיע 69 שערים ב-592 משחקים, ובין אמצע שנות ה-60 לתחילת שנות ה-70 קבע שיא מועדון של 167 משחקים רצופים.
הולינס השתתף בניצחון על לסטר סיטי בסיכום שני המשחקים של גמר גביע הליגה ב-1965, ושנתיים לאחר מכן בהפסד לטוטנהאם הוטספר בגמר גביע ה-FA. ב-1970 הוא מילא תפקיד חשוב בניצחון על לידס יונייטד בגמר גביע ה-FA, לאחר שמסר את הכדור לאיאן האצ'ינסון שהבקיע את שער השוויון באצטדיון ומבלי הישן. מאוחר יותר באותה שנה נערך ניצחה צ'לסי את ריאל מדריד בגמר גביע המחזיקות, אך הולינס החמיץ את המשחק השני של הגמר בעקבות פציעה. הוא גם זכה פעמיים ברציפות בתואר שחקן השנה של צ'לסי. בזמן שהיה בצ'לסי הוא השתתף במשחק של נבחרת אנגליה מול נבחרת ספרד ב-24 במאי 1967, שהיה משחקו היחיד בנבחרת.
בעונת 1971/1972 הוא הבקיע 17 שערים, והיה זה מספר השערים הגבוה ביותר שהבקיע בעונה אחת בצ'לסי. הוא המשיך לשחק בצ'לסי עד הירידה לליגה השנייה בסיום עונת 1974/1975, ולאחר מכן הועבר לקווינס פארק ריינג'רס.
במשך ארבע שנים בריינג'רס הוא השתתף ב-151 משחקים, והיה שותף להעפלה למקום השני בסיום עונת 1975/1976 של הפוטבול ליג.
בקיץ 1979 הוא עבר לארסנל על מנת לשמש מחליף, אך בסופו של דבר הצליח להשתלב בהרכב באופן קבוע על חשבון ג'ון דיוויין ובתחילת שנות ה-80 דחק את דייוויד פרייס מההרכב. הוא השתתף ב-172 משחקים והבקיע 13 שערים, ובין השאר עלה כמחליף בהפסד של ארסנל בגמר גביע המחזיקות ב-1980.
ב-1981 הוא זכה לקבל תואר "MBE" על שירותיו לכדורגל, ובהמשך אותה שנה השתתף בפרסומת נגד עישון בטלוויזיה כחלק מקמפיין ממשלתי להפחתת מספר המעשנים במדינה.
הולינס חזר לצ'לסי בהעברה חופשית ב-1983, וסייע למועדון להעפיל בחזרה לליגה הראשונה בסיום עונת 1983/1984, לאחר שהשתתף ב-30 משחקים. הוא פרש בסוף אותה עונה, לאחר שהשתתף ב-939 משחקים רשמיים בכל המסגרות.
קריירת האימון.
מיד לאחר פרישתו הוא התמנה לתפקיד עוזר המאמן של צ'לסי; שנה אחת לאחר מכן הוא הפך למאמן הראשי בעקבות פרישתו של ג'ון ניל. שחקני צ'לסי היטיבו לשחק בעונת 1985/1986, העפילו למקום הראשון בליגה בפברואר, אך בעקבות יכולת לא טובה בחלק האחרון של העונה סיים המועדון רק במקום השישי. למרות זאת הוא הצליח להוביל את שחקניו לניצחון 5 - 4 על מנצ'סטר סיטי בגמר גביע פול ממברס. השנים שלאחר מכן היו פחות מוצלחות, ובמהלכן ביצעו הולינס ועוזרו ארני וולי מספר טעויות בבחירת שחקנים. הוא פוטר מצ'לסי במרץ 1988 לאחר ששחקניו לא הצליחו לנצח בליגה במשך ארבעה חודשים רצופים. לאחר שעזב את צ'לסי הוא החליט לחזור בו מפרישתו, ובפברואר 1989 חתם במועדון האירי קוב רמבלרס. אולם, הוא השתתף במשחק ליגה אחד בלבד, ולאחר מכן חזר לאנגליה.
עם חזרתו לאנגליה הוא הקים עסק פרטי לקידום הספורט, אך ב-1993 שוכנע לחזור לקווינס פארק ריינג'רס. הוא התמנה לתפקיד המאמן הזמני בין פיטוריו של סטיוארט יוסטון למינויו של ריי הרפורד במהלך עונת .
התקופה המוצלחת ביותר מבחינתו הייתה בסוונסי סיטי, והוביל את המועדון לזכייה באליפות הליגה השלישית בעונת , אך פוטר כיוון שלא הצליח להשאיר את המועדון בליגה השנייה בעונה שלאחר מכן. הוא עבר לרוצ'דייל, והוביל את מועדונו החדש למשחקי הפלייאוף של עונת . אולם, הוא פוטר באמצעות שליחת פקס לאחר ששיקר בנוגע לחוזהו החדש.
הוא עבד בסטוקפורט קאונטי כמאמן זמני, ולאחר שסיים את תפקידו בסטוקפורט קאונטי הוא עבר לסין והחל לאמן את המועדון סטוקפורט טייגר סטאר, שהיה בחסות המועדון האנגלי. לאחר מכן הוא עבד גם כפרשן בתוכנית הרדיו "BBC Radio 5 Live" של ה-BBC.
בשנת 2004 הוא עבד בריית' רוברס כעוזרו של קלוד אנלקה (אחיו של ניקולא אנלקה), אך לבסוף עזב את המועדון.
ב-21 בנובמבר 2005 הוא התמנה לתפקיד המאמן של המועדון החובבני קראולי טאון, בעקבות עזיבתו של פרנסיס ויינס. הוא אימן את המועדון בתקופת המשבר הכלכלי החמור שבעקבותיו הוחלט להפחית ממאזנו 10 נקודות, אך עזב את המועדון ב-30 באוקטובר 2006 בעקבות הדחה מגביע ה-FA על ידי לואס.
בינואר 2008 הוא התמנה לתפקיד המאמן של ויימות'. מספר ימים לאחר מכן הצטרף אליו אלן לואר, שהיה עוזרו בקראולי טאון.
ב-13 בנובמבר 2008 הוא הושעה מתפקידיו בוויימות', לאחר שהנהלת הקונפרנס נשיונל (הליגה שבה שיחקה ויימות') הודיעה על פתיחת חקירה בעקבות חשד להפרת חוזה. ב-3 בדצמבר 2008 הודיעה הנהלת ויימות' על פיטוריו של הולינס.
וילי יאנג
ויליאם דייוויד "וילי" יאנג (אנגלית: William David "Willie" Young; נולד ב-25 בנובמבר 1951) הוא כדורגלן עבר סקוטי.
קריירה.
בתחילת דרכו הביעו בו התעניינות מספר מועדונים כגון קובנטרי סיטי והארטס, אך לבסוף הוא חתם באברדין, ושיחק שם בין 1970 ל-1975. הוא היה בלם חסון וגבוה, ובסך הכל הבקיע 14 שערים ב-187 משחקים. בתקופה זו הוא השתתף בחמישה משחקים במדי נבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 23, כאשר את הופעת הבכורה הוא עורך מול הנבחרת המקבילה של ויילס ב-1972.