כדורסל הרחוב התחיל בעשור הראשון של המאה ה-20 בניו יורק ובוושינגטון די. סי. כדורסל הרחוב התגלה כספורט תחרותי שדורש יכולות של קליעה לסל וכדרור. בתחילה כדורסל הרחוב שוחק ברחובות ולאחר מכן שוחק במרכזים קהילתיים ואולמי ספורט מקומיים. בתחילת המאה ה-20, הוקמו איגודים חובבניים של כדורסל רחוב, כמו: Interscholastic Athletic Association in Washington D.C., the Black Basketball League ו- Colored Intercollegiate Athletic Association.
התפתחות המשחק.
חוקי כדורסל הרחוב התפתחו בשאיפה לעשות את המשחק קשה יותר מכדורסל, לדוגמה: בכדורסל רחוב עבירה ניתנת רק כאשר יש עבירה רצינית שמפריעה לשחקן לבצע מהלך. כמו כן, חוקי המשחק פחות נוקשים מכדורסל, והם מתירים לשחקן לבצע יותר משני צעדים כדי להטביע. הפופולריות של כדורסל הרחוב התפתחה עם ריבוי האוכלוסייה בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. ב-1920 הוקמו קבוצות כדורסל רחוב כמו: the Original Celtics ו-"Rens".
חשיבות המשחק.
כדורסל רחוב היה הספורט הראשון שכלל בעיקר אפרו-אמריקאים, בפעם הראשונה שיחקו בקבוצות של אפרו אמריקאיים שחקנים לבנים. ב-1950 התקיים טורניר כדורסל רחוב בהארלם, מאוחר יותר נתנו לטורניר את השם "Rucker league", על שמו של הולקומב ראקר (Holcomb Rucker) שייסד את הטורניר.
כדורסל רחוב כיום.
כיום כדורסל רחוב נהפך להיות יותר פופולרי בקרב הציבור הרחב, עליית הפופולריות של ז'אנר ההיפ הופ תרמה לעלייה בפופולריות של המשחק. הוקמו קבוצות כדורסל רחוב בערים שונות בעולם כמו קבוצת Fab Five במישיגן, קבוצת סטריטבול ירושלים בירושלים. ב-2001 הוקם איגוד The Street Basketball Association שתפקידו לסייע לליגות של כדורסל רחוב.
קבוצות סטריטבול מפורסמות.
בשנים האחרונות אפשר לראות יותר ויותר קבוצות מאורגנות ומקצועיות של כדורסל רחוב, כמו: YPA, The Notic וAND 1. קבוצות רבות עורכות אימונים מקצועיים, עורכות משחקי ראווה ומוציאות סרטי DVD שבהם הן מציגות משחקים שלהם, תרגילים והטבעות של חברי הקבוצה.
סטריטבול הרצליה.
משנת 2001, נערך מדי שנה בספורטק הרצליה טורניר סטריטבול הרצליה בשיתוף האגודה למלחמה בסרטן ובחסות חברת AND 1. הטורניר מאורגן על ידי בני הרצליה ומחלקת הספורט בעיריית הרצליה, במטרה לחזק את המודעות בקרב הציבור למחלת הסרטן ולהדגיש את חשיבות הפעילות הגופנית בכל גיל כמונעת תחלואה. כמו כן, הטורניר ומשחק הראווה נועדו לגייס תרומות לפעילויות המגוונות של האגודה למלחמה בסרטן - בעד החולים ונגד המחלה - אשר בכוחן להציל חיים.
בטורניר נערכים משחקי 3 על 3 תחת קטגוריות שונות: ילדים ז' ו-ח', קטסל ה' ו-ו', נערים, נערות ב', נוער, נערות א', בוגרים, בוגרות וליגת חברות עסקיות. בסיום הטורניר מחולקים פרסים לקבוצות המנצחות בכל קטגורית גיל. כמו כן, נערך משחק ראווה שבו משחקים ידוענים.
צ'אייני
נונה מורדיוקובה
נונה מורדיוקובה (ברוסית: Нонна Мордюкова; 25 בנובמבר 1925 – 6 ביולי 2008, מוסקבה) הייתה שחקנית קולנוע רוסיה וסובייטית. זכתה בפרס סטלין (1949) ובשנת 1974 הוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותה בתחום הקולנוע הוענקו לה מספר עיטורים.
חייה.
נונה (נויאברינה) מורדיוקובה נולדה בכפר במחוז דונייצק (אז בתחומי ברית המועצות היום באוקראינה) למשפחה ממוצא קוזאקי. תוך זמן קצר המשפחה עברה לכפר אחר במחוז קרסנודאר אם המשפחה קודמה לתפקיד יושב ראש הקולחוז המקומי האב שירת בצבא.
בשנת 1945 מורדיוקובה התקבלה ללימודים ב-VGIK וסיימה את לימודיה בשנת 1950. עוד במהלך הלימודים השתתפה בסרט של סרגיי גרסימוב, על השתתפותה בסרט זה הוענק לה פרס סטלין. במהלך הלימודים התחתנה עם ויאצ'סלב טיכונוב ממנו התגרשה כעבור 13 שנים.
בשנות ה-50 נונה מורדיוקובה השתתפה במספר סרטים בהם גילמה תפקיד של אישה סובייטית בעלת תפקיד ניהולי. בשנת 1967 היא מלאה תפקיד ראשי בסרט "הקומיסר". סרט זה נאסר להקרנה במשך 20 שנים בטענה שנושאים יהודים קיבלו בו ביטוי יתר. כאשר הסרט שוחרר להקרנות בתחילת הפרסטרויקה הוא זכה להצלחה גדולה בעיקר מחוץ לגבולות ברית המועצות.
במהלך שנות ה-60 השחקנית גילמה תפקידים קומיים במספר סרטים ותפקידים אלו הוסיפו לפופולריות שלה ולמוניטין כשחקנית עממית.
בשנת 1972 היא הצטלמה בסרט ביחד עם בנה. בהתאם לתסריט, בנה נהרג במהלך תקרית גבול. בשנת 1990 בנה של מורדיוקובה נהרג.
בשנת 1972 היא זכתה בתואר "שחקנית השנה של ברית המועצות". בשנת 1977 גילמה אישה העוזרת לבנה שערק מהצבא. תחילה הקרנת סרט זה נאסרה אך כעבור כשנה הוא שוחרר להקרנה.
בשנות ה-80 היא המשיכה להצטלם אך בהצלחה פחותה בהרבה. לאחר התפרקות ברית המועצות היא כמעט ולא הצטלמה.
בסך הכול מורדיוקובה השתתפה ביותר מ-60 סרטים.
ויליאן
ליאור דיין
ליאור עמוס דיין (נולד ב-17 במרץ 1983) הוא סופר, תסריטאי, עיתונאי, משורר, פובליציסט, בעל טור ומנחה טלוויזיה ורדיו ישראלי הפועל בעיתון מעריב סופהשבוע החל משנת 2013.
ביוגרפיה.
דיין נולד במושב גן שורק. הוא בנם של הבמאי אסי דיין והשחקנית קרוליין לנגפורד. עד גיל שנתיים גדל עם הוריו בשכונת קיראון שבקריית אונו. בעקבות דיכאון לאחר לידה שחוותה אמו מסרו אותו הוריו לגידולה של משפחה שהתגוררה בקיבוץ דביר ולאחר מכן במושב אביגדור.
בגיל 17 פרסם ספר שירה בשם "Take Away". בגיל 18 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר אך השתחרר לאחר 8 חודשים, ולדבריו הייתה זו השתמטות שעליה הוא מצטער. בגיל 20 עבר לתל אביב והחל לכתוב בעיתון העיר ואחרי כן כתב טורים אישיים העוסקים בחייו האישיים במקומונים "זמן השרון", "זמן תל אביב" ובאתר האינטרנט "וואלה!" והיה בעל טור במוסף "סופשבוע" של "מעריב". ב-2013 החל לכתוב טור קבוע בשבועון "סופהשבוע", בו הוא כותב על חוויות מחייו האישיים עד היום.
ב-2004 הנחה את תוכנית "הבלוג" בערוץ YTV וגרם למהומה כאשר פורר כדור ריטלין והסניף בשידור חי. ב-2006 השתתף יחד עם אביו אסי דיין בתוכנית המציאות פעם בחיים שבה למשך שבוע עברו, לטענתם, תהליך גמילה מהתמכרות דווקא לריטלין, בחוות בריאות בגליל, אף על פי שבשנת 2007 התברר כי השניים צרכו סמים ממכרים של ממש.
ב-2012 יצא ספרו השני, "אנשים מעדיפים לטבוע בים", בהוצאת ידיעות ספרים. את הספר שכולל תשעה סיפורים קצרים, כתב בזמן אשפוז במכון גמילה מסמים בלוס אנג'לס ובו הוא מספר בהומור על חוויות אישיות כמו אשפוז במחלקה פסיכיאטרית.
בפברואר 2013 נסע תחת זהות בדויה ודרכון זר כדי לכתוב על ההתקדמות התרבותית ברמאללה. כמו כן נסע לעיראק ולצפון קוריאה באמצעות דרכון זר. את חוויותיו ממסעות אלו פרסם בתוכנית "חוצה גבולות" בערוץ 20.
טלוויזיה ורדיו.
בשנים 2013–2014 השתתף בתוכנית התיעודית ב-HOT "מחוברים פלוס" שבה תיעד את חייו, בעזרת מצלמת וידאו אישית.
בשנת 2013 השתתף בפאנל התוכנית "הדיבור", לצד אלירז שדה, טהוניה רובל ואמירה בוזגלו, בערוץ 24. בשנת 2014 שימש כחבר בפאנל בתוכנית "שיחת היום" בערוץ 2 בהנחיית לוסי אהריש.
בשנת 2015 החל להנחות את התוכנית "20 בלילה" בערוץ 20, והחל לשמש כמבקר החומוסיות בתוכנית הפנאי "הבילויים" בערוץ 24.
החל מ-23 בפברואר 2016 מגיש את תוכנית הראיונות "הכל לציטוט" בערוץ 20.
באותה שנה, השתתף בתוכנית גולסטאר בעונה הרביעית, בה זכה בתום העונה בתואר השחקן המצטיין.
בשנת 2020 שודרה סדרת הטלוויזיה "נורמאלי", אותה כתב דיין (לצד אסף קורמן ושירלי מושיוף) אודות סיפוריו האוטוביוגרפיים.
בשנת 2022 גילם את אביו, אסי דיין, בסדרת הטלוויזיה "שנות הירח" ששודרה ב-HOT 3.
חיים אישיים.
בשנת 2003 היה מאורס לעיתונאית ליסה פרץ, אך ברגע האחרון ביטלו השניים את החתונה.
ב-2012 התחתן עם רוני זילבר. בשנת 2014 נולד בנם הבכור. בדצמבר 2019 התגרשו.
ב-2020 נולדה לו ולבת זוגו, חופית לוסנה, בת. בפברואר 2021 פורסם כי השניים נפרדו.
העברה סינפטית
העברה סינפטית (Neurotransmission - בתרגום חופשי: תִּמְסֹרֶת-עצבית) היא התהליך שבאמצעותו תאי העצב במערכת העצבים מתקשרים זה עם זה, או עם תאים אחרים. זהו תהליך כימי מורכב של הפרשת מוליך עצבי על ידי תא אחד, וקליטתו על ידי התא השני, ליצירת המסר המועבר ביניהם. העברה סינפטית מהווה חלק בלתי נפרד מאופן עיבוד המידע של מערכת העצבים.
תפקיד.
תאי העצב במוח מסוגלים ליצור פעילות חשמלית בצורת דחף עצבי, המכונה גם "פוטנציאל פעולה".
הדחף העצבי הוא פעימת שינוי במתח החשמלי על-פני קרום התא, אשר המשרעת שלה היא כ-100 מיליוולט, ומשכה כ-2 מילישניות. פעימה זו מתקדמת לאורך האקסון של תא העצב, המכונה גם "סיב עצבי". הדחף העצבי תורם לתקשורת של מערכת העצבים בכך שהוא מאפשר שליחה של אותות למרחקים ארוכים כמו קצות הגפיים. אותות אלו משודרים מתא העצב לתאים שאליהם הוא מקושר.
ההסתעפויות של האקסון מאפשרות לו ליצור מגע עם תאי מטרה רבים, אך לא קיים מגע פיזי וישיר בין קצוות האקסון לבין תאי המטרה שלו. המרווח הצר שקיים בין קצוות האקסון לתאי המטרה מכונה סינפסה או "מרווח סינפטי". סינפסות יכולות להיות חשמליות או כימיות. במערכת העצבים של יונקים הרוב המוחלט של הקשרים בין תאי עצב ובין תאי עצב לתאי השריר נעשה באמצעות סינפסות כימיות, ותהליך העברת המסר בסינפסות אלה מתואר בקטע הבא.
מכיוון שאין רציפות מבנית בין תא העצב לתא המטרה, נוצר מצב שבו הולכה חשמלית אינה אפשרית במרבית המקרים. עבור מקרים אלו יש צורך בהעברה כימית של הגירוי.
במסגרת תהליך ההעברה הסינפטית האותות החשמלים המגיעים לאקסון מגוף התא מתורגמים לאותות כימיים המועברים לתא המטרה דרך הסינפסה.