בשנות ה-60 צבר סגנון הבוסה נובה מעריצים בקרב קהל אוהבי הג'אז והפופ. אך סינטרה לא ניסה להקליט מוזיקה בסגנון זה שהושפע מהמוזיקה הברזילאית. בשנת 1967 החליט סינטרה לנסות ולהקליט אלבום בסגנון עם המלחין הידוע ביותר של סגנון הבוסה נובה, אנטוניו קרלוס ז'ובים. האלבום שאורגן בידי קלאוס אוגרמן הציג את ז'ובים שניגן על גיטרה והוסיף קולות רקע. את הלחנים המקוריים כתב ז'ובים בעצמו.
באלבום מופיעים שלושה שירים ממה שמוגדר כספר השירים האמריקאי הגדול. השירים אורגנו כך שיתאימו לסגנון הבוסה נובה. התוצאה הייתה אלבום עדין ושקט, שהשתמש במקצב הלטיני כבסיס אך לא כנקודת המיקוד של האלבום. ארגונו הרגוע של אוגרמן שכלל כלי נשיפה שקטים, כלי הקשה מתונים ושאינם פורצים את המסגרת השלווה של האלבום.
מבקרים מוזיקליים רבים טענו כי הופעתו של סינטרה באלבום בולטת בהשוואה לאלבומיו האחרים, הייתה זו הופעתו העדינה ביותר, מדגיש כל שורה בשירים ומביא את יכולתו הווקאלית לשיאים חדשים.
לאחר הצלחת אלבום זה הוציאו סינטרה וז'ובים אלבום משותף נוסף, Sinatra &amp; Company שיצא בשנת 1971.
האלבום היה מועמד לגראמי בקטגוריית אלבום השנה. אך בטקס גראמי שהתקיים בשנת 1968 זכה האלבום, Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של להקת הביטלס.
פונקציית צפיפות
בתורת ההסתברות, פונקציית צפיפות (Probability density function, בראשי תיבות PDF) של משתנה מקרי היא פונקציה המתארת את צפיפות המשתנה בכל נקודה במרחב המדגם. ההסתברות שמשתנה מקרי יימצא בקטע מסוים היא האינטגרל של הצפיפות בקטע ולכן המשתנה נוטה יותר לקבל ערכים שבהם הצפיפות גבוהה.
פונקציית צפיפות.
משתנה מקרי (אקראי) רציף.
פונקציה אינטגרבילית ממשית f נקראת פונקציית צפיפות אם היא אי־שלילית, כלומר גדולה מאפס או שווה לו בכל נקודה, והאינטגרל formula_1 שווה ל-1. כל פונקציה כזו מגדירה התפלגות של משתנה מקרי, על ידי הנוסחה formula_2.
מאידך, משתנה מקרי formula_3 שפונקציית ההצטברות שלו formula_4 גזירה, מגדירה פונקציית צפיפות - הנגזרת של F. אינטואיטיבית, אפשר לחשוב על המכפלה formula_5 בתור ההסתברות לכך ש-formula_3 ייפול בקטע אינפיניטסימלי formula_7.
משתנה מקרי (אקראי) בדיד.
ניתן לייצג את פונקציית הצפיפות של משתנה מקרי המקבל אוסף סופי של ערכים בדידים "t"1, …, "tn", על ידי סכום של דלתאות דיראק.
במקרה הכללי, תציין כל דלתא ערך בדיד שהמשתנה עשוי לקבל, ותוכפל בהסתברות "p"1, …, "pn" לקבל ערך זה:
לדוגמה, משתנה מקרי בדיד ובינארי, המקבל ערכים formula_10 בהסתברות שווה של ½, יתואר על ידי פונקציית הצפיפות:
פונקציות המוגדרות כמעט בכל מקום.
להתפלגות ישנה פונקציית צפיפות אם ורק אם פונקציית ההצטברות שלה formula_12 רציפה בהחלט. במקרה זה formula_13 גזירה כמעט בכל מקום, והנגזרת formula_14 יכולה לשמש כפונקציית צפיפות.
שתי פונקציות צפיפות formula_15 ו- formula_16 מייצגות את אותה ההתפלגות בדיוק אם הן שונות רק בקבוצת לבג ממידה אפס.
שימושים בפונקציית הצפיפות.
אם נתון משתנה מקרי formula_3 בעל פונקציית צפיפות formula_15, אז ניתן לחשב את התוחלת שלו (אם קיימת) כ-formula_19. ניתן להכליל משפט זה: המומנט ה-formula_20 של formula_3 הוא formula_22
בי הגדולה מכולם!
בי הגדולה מכולם! (באנגלית: !The Mighty B) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית לילדים, אשר במרכזה ילדה צעירה בשם בסי, המצטרפת לארגון צופות המכונה "צופות הדבורים". הסדרה שודרה לראשונה ב-2008 בערוץ הילדים האמריקאי ניקלודאון, וב-2009 החלו שידוריה גם בישראל. עד כה לסדרה 2 עונות, הכוללות 40 פרקים.
תקציר העלילה.
ביאטריס "בסי" (קג'וליקה) וולטר היגנבוטום בת ה-9 היא "צופת דבורים", המבקשת ומנסה להשיג את כל הסיכות האפשריות, זאת בגלל סיפור שלפיו אם צופה תשיג את כל סיכות הצופות, היא תהפוך למייטי בי. הסיכות ניתנות לצופות בעקבות מטלות או מעשים מסוימים שביצעו. לצורך כך היא מגייסת למשימות רבות את אחיה בן, חברתה פני ואת כלבה, אשר לו קראה בשם שמח. מלבד אלו, דמויות קבועות בסדרה הן אמה של בסי, גברת גיבונס - המנהלת את ארגון הצופות, ובתה המפונקת והסנובית, פורשיה. דמויות משניות נוספות הן ה"שפיריות": צ'רי המנהיגה, מוד וכלבתה צ'י-צ'י, אשר מאוהבת בשמח אבל לא יכולה להיות בחברתו בשל השנאה של השפיריות לצופות הדבורים. שמח בעצמו לא יכול להיות בחברתה של צ'י-צ'י, מאותה סיבה שצופות הדבורים שונאות את השפיריות.
בי הגדולה מכולם
אדפו
אדפו (בערבית: إدفو) היא עיר במצרים השוכנת על הגדה המערבית של הנילוס בין העיר איסנא לאסואן במצרים העליונה 100 ק"מ דרומית ללוקסור. אוכלוסייתה נכון לשנת 2012 מונה 133,772 איש. העיר משמשת מרכז חשוב של תעשיית הסוכר והקרמיקה.
היסטוריה.
בעת העתיקה נודעה בשם בח'דת. שם נוסף שבה הייתה ידועה הוא דג'בה (Djeba). היא הייתה הבירה של הנום השני במצרים העליונה.
בתקופה התלמיית-רומית הייתה ידועה בשם "אפולונופוליס מגנה" (Apollonopolis Magna) שניתן לה על שמו של שילוב האלים הורוס-אפולו.
בעת העתיקה הייתה מרכז מסחרי גדול ומקום לגידול תבואה מיקומה הגאוגרפי הפך אותה לחשובה, היא שימשה כנקודת מוצא לשיירות לכיוון נוביה ולמשלחות שיצאו למכרות הזהב במקום היה גם תחנה לצבא ששמר על חלקה הדרומי של מצרים.
מקדש אדפו.
העיר ידועה כאתר תיירות בעיקר בגלל מקדש אדפו שהוקדש לאל הורוס, שנבנה בתקופת מצרים התלמיית בין השנים 237–57 לפנה"ס. ייחודו מכל המקדשים ששרדו במצרים הוא בשלמות השרידים הארכאולוגים. המקדש נבנה מלבני אבן חול על שרידי מקדש קדום שכיוונו הכללי היה ממזרח למערב. חזיתו של המקדש היא לכיוון הנהר. המקדש שנבנה מעליו כיוונו הוא צפון דרום.
הרובע היהודי.
חפירות בתל אדפו העלו ממצאים של התיישבות יהודים בעיר. קיומו של יישוב יהודי במקום היה ידוע גם לפני החפירות מתוך חרסים יהודים שנרכשו על ידי חוקרים שביקרו באתר. החרסים היו כתובים בארמית ויוונית. החרסים העידו על התיישבות יהודית במקום במאה ה-1 וה-2 לספירה. בשני חרסים הוזכר שם הרובע היהודי, "דלתה". על פי שני פפירוסים יהודים מהמאה ה-3 לפנה"ס, השם העתיק של המקום נקרא "טבה".
בין השנים 1938-1937 התקיימו בתל אדפו חפירות ארכאולוגיות של אוניברסיטת ורשה ושל המכון הצרפתי לארכאולוגיה מזרחית שישב בקהיר. החפירות גילו רובע שנבנה בתקופה התלמיית ובתקופה הרומית היה מיושב על ידי יהודים. הבתים היו בעלי 2-3 קומות עם חדרים מקומרים, ללא מסדרונות ביניהם וללא חלונות כלפי חוץ. בתוך החדרים נמצאו כדים בגדלים שונים לאחסון יין ושמן, קערות נרות, כלי מטבח ועוד. הממצא החשוב היה מספר רב של חרסים כתובים ביוונית, שחשיבותם רבה לחקר תולדות היהודים במצרים בתקופה העתיקה. ממצא חרסים זה העלה באותה עת את מספר החרסים שהיו ידועים על יהודים מ-25 ל-235 ואפשר ליצור מחקר מעמיק בנושא.
בחרסים מוזכרים מיסים שונים: "מס גולגולת" שהוטל בתקופה הרומית על כל יושבי מצרים מלבד אזרחי הערים היווניות והיה בגובה 16 דרכמות לשנה, ומס נוסף שנקרא "מס היהודים" שהוטל על הגברים הנשים וילדים מגיל 3.
על גביית מס היהודים מונו גובים מיוחדים. הממצאים כללו גם שמות של גובים, אחד השמות שנמצאו היה אִיסכילוס בן-יוסף, שם גובה יהודי שאולי נמנה עם הקהילה היהודית באדפו, ששימש כגובה המס. הגבייה נעשתה ישירות על ידי הממשלה בלי תווך הקהילה. על פי שמות המיסים השונים שהוטלו על היהודים, אפשר להעריך את משלח ידם. היו שעסקו בקרקעות, הובלה, גידול בהמות ומסחר.
בחרסים נמצא שהיהודים השתמשו בערבוביה בשמות יהודים, כגון שמעון יהודה יעקב שרה ועוד, וכן בשמות יוונים רומיים ומצרים.
שיפוט אסתטי
שיפוט אסתטי הוא הקביעה כי למושא מסוים ערך אסתטי נתון.
לצורך השיפוט האסתטי דרושים טעם והבחנה המאפשרים את מציאת הערך האסתטי במושא. לדוגמה: נקודה אדומה בתחתית התמונה, מילה מדויקת בשיר ומרקם של דמויות במחזה, לדידו של בעל כושר השיפוט האסתטי, אינן מסתכמות בתכונה נייטרלית "לא אסתטית" ותו לא. אלא, בזכות ניסיונו, בשלותו והאינטליגנציה שלו,
הוא מגלה דרכן את הערך ה"אסתטי" שביצירות - את "תכונותיהן האסתטיות"; את ה"מאוזן", ה"כבד" וה"מתפתח" שבהן.
בשל חמקמקותו של הערך האסתטי, קמו תאוריות רבות של שיפוט אסתטי והציעו דרכים שונות למציאתו; האוטונומיסטים יחפשו את הערך בתוך היצירה בלבד, בגבולות צורתה ומרכיביה הבסיסיים, לעומתם ההטרונומיסטים; בוחנים את השלכותיה מחוץ לגבולותיה; ההבעתיות של היצירה, מוסריותה, רמת המימזיס שלה וכדומה.
"השיפוט האסתטי" הוא סוג של "שיפוט תפיסתי", ומשותף להם, כי המקור הראשוני לשיפוט הוא ההתנסות האישית ולא שיקול דעת. השיפוט כרוך בחוויה תפיסתית ישירה וסובייקטיבית ולפיכך, אינה ניתנת להנמקה מבוססת לוגית. אך מכיוון ששיפוט על ערך אסתטי ניתן לבחינה והוכחה באמצעות חוויה דומה של הזולת והסכמתו על שיפוט הערך, הרי שהוא אובייקטיבי ורציונלי.
גם ל"פסק הדין הכולל", המשקלל את הערכים האסתטיים של היצירה בכללותה, לכדי טענה גורפת על טיבה, דרושה הפעלת שיפוט אסתטי אישי, שאינה יכולה להיגזר דדוקטיבית או אינדוקטיבית מן המרכיבים הלא אסתטיים ביצירה.
פדרציית המדענים האמריקניים
מערכת הנחיה אינרציאלית
שיפוט תפיסתי
שיפוט תפיסתי הוא קביעה אובייקטיבית ורציונלית בעיקרה, לגבי מאפיינים של מושאים, הנסמכת על קליטה, פיענוח וסיווג של מידע המגיע אל האדם סובייקטיבית באמצעות החושים.