ריבו הקימה חברת הפקות תיאטרון עצמאית, היא כיכבה בשישה מחזות, כתבה ארבעה מחזות וביימה ארבעה אחרים. ריבו היא דמות מוכרת בטלוויזיה הקטלאנית והופיעה במגוון סדרות וסרטים בה.
חיים אישיים.
פאולה ריבו גונסאלס נולדה בברצלונה ב-30 באפריל 1990, היא נישאה לבדרן אסטבן נווארו במרץ 2019 וילדה את בנה הראשון, ניקו, ב-2 ביוני 2020.
אלקטרונים כמעט חופשיים
יחזקאל לנדא מוילנא
בן אולקוט
בן וילסון אולקוט (באנגלית: Ben Wilson Olcott; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-16 בשנים 1919–1923.
ראשית חייו.
בן אולקוט נולד בקית'סבורג, אילינוי. הוא התחנך בבית הספר היסודי המקומי ובבית הספר לעסקים בעיר דיקסון, ובהמשך היה לפקיד בשיקגו. ב-1891, בגיל 19, הוא עבר לסיילם, אורגון, שם הוא היה שותפו למגורים וידידו הקרוב של אוסוולד וסט. וסט היה לבעל השפעה רבה על התפתחות הקריירה הפוליטית של אולקוט.
הרפתקן ובנקאי.
במשך כמעט 15 שנים נדד אולקוט בכל רחבי אזור הפסיפיק נורת' וסט, בעיקר כדי לחפש זהב. לעיתים נקטע פועלו זה בעיסוקים שונים, בעיקר בתחום הבנקאות. מסעו לקח אותו לדרום אורגון בשנים 1892–1893, בלוויית אוסוולד וסט, משם הוא שב לסיילם ועד ל-1895 היה לפקיד בנק. בשנים 1895–1897 הוא היה בצפון וושינגטון ובקולומביה הבריטית, ולאחר מכן שב לאילינוי ועבד שוב כפקיד בנק.
נטייתו של אולקוט להרפתקנות שבה אליו ב-1904, והובילה אותו לאלסקה. מסעו שם הסתיים כאשר הוא הוביל צוות של מזחלת כלבים לנום, מסע באורך של יותר מ-1,600 ק"מ במעלה נהרות יוקון וטנאנה בשיאו של החורף. הוא התיישב בפיירבנקס ומצא עבודה כקופאי לאבקת זהב, ובהמשך כמנהל סניף בנק. הוא הצליח לגרוף רווחים משמעותיים מחיפוש זהב, וכך התאפשר לו לשוב לאורגון.
כניסתו לפוליטיקה.
ידידו הקרוב של אולקוט, אוסוולד וסט, נכנס לפוליטיקה, ועמד בראש משרד הקרקעות של אורגון. וסט הציע לאולקוט משרה במשרד שהוא עמד בראשו, וב-1909 הוא קיבל את ההצעה. אולקוט החל לגלות יותר ויותר עניין בפוליטיקה, ומונה על ידי המושל ג'ורג' ארל צ'מברלין לפקח על האינטרסים של המדינה בבנק כושל בפורטלנד, שהחזיק בסכום גדול מקרנות החינוך של המדינה.
אף על פי שאולקוט היה רפובליקני ווסט היה דמוקרט, הייתה לשניים ידידות עזה שחרגה מעבר לגבולות הפוליטיקה. אולקוט ניהל את מסע הבחירות המוצלח של וסט ב-1910 למשרת מושל אורגון, ולשם כך תרם 1,500 דולר מכספו האישי. אולקוט נשא לאישה את לנה האטון, גיסתו של וסט.
ב-1911, כבר בעת תקופת כהונתו של וסט כמושל, נפטר מזכיר המדינה והמושל לשעבר פרנק בנסון. על אף היותו חבר המפלגה היריבה, מינה וסט את אולקוט כמזכיר המדינה עד לתום תקופת כהונתו המתוכננת של בנסון. ב-1912, ושוב ב-1916, נבחר אולקוט לתקופות כהונה נוספות בתפקיד.
מושל אורגון.
ב-3 במרץ 1919 נפטר המושל ג'יימס ויתיקומב לאחר שכיהן חודשיים בלבד לאחר השבעתו לתקופת כהונתו השנייה. אולקוט, כמזכיר המדינה, היה הראשון בסדר הירושה והושבע כמושל אורגון ה-16. ויתיקומב זכה לאהדה ציבורית רבה ואולקוט סירב להישבע אמונים עד לאחר הלווייתו של קודמו המנוח.
כמושל המשיך אולקוט את סדר יומו של ויתיקומב במיזמי סלילת הכבישים. המדיניות שבתוקף עד היום, להשארת רצועה מיוערת בצידי הכבישים המדינתיים, מקורה בהחלטות שהתקבלו בתקופת ממשלו של אולקוט.
אולקוט התבסס על מדיניותו של ויתיקומב להגנה וביטחון. ממשלו הצליח לדאוג לקיומם של סיורי אוויר של צבא ארצות הברית לאיתור שריפות יער. הוא הציע חקיקה שתאסור על יפנים להחזיק בקרקעות באורגון.
עליית כוחו של ארגון הקו קלוקס קלאן באורגון גרמה לאולקוט לזעזוע, והוא לא היסס לגנות את הארגון. הוא סירב לקבל כל תמיכה של הארגון במסע הבחירות שלו ב-1922, ובכך סיכן את סיכוייו לנצח. הוא הצליח בקושי לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית, אך נוצח בבחירות הכלליות על ידי המועמד הדמוקרטי שכן קיבל את תמיכת הקלאן, הסנאטור המדינתי וולטר פירס.
שנותיו האחרונות.
לאחר הפסדו בבחירות, עזב וולקוט את אורגון וניהל את סניף בנק איטליה בלונג ביץ', קליפורניה. ב-1924 הוא שב לאורגון והיה למנהל בנק בפורטלנד.
בן אולקוט נפטר בפורטלנד ב-21 ביולי 1952. הוא נטמן בבית הקברות סיטי ויו שבעיר.
דוב שפירא
דוב (ברנרד) שפירא (באנגלית: Bernard Schapiro; 1885–31 בדצמבר 1966) היה יהודי אורתודוקסי ואחד מהרופאים האנדרולוגים הראשונים ב.
ביוגרפיה.
שפירא נולד בשנת 1885 בדווינסק שבלטביה למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוא למד בישיבת כנסת ישראל בקובנה, ונחשב תלמיד חכם ועילוי וספג את האידיאלים של תורת המוסר, אידיאלים שהשפיעו עליו כל חייו.
הרב יוסף רוזין - "הרוגוצ'ובר" תמך ברצונו של שפירא ללמוד רפואה ואף שכנע את הוריו לאפשר זאת ולסמוך עליו שישמור על המצוות וערכי היהדות. לאחר שהות קצרה בפרנקפורט הוא רכש בכוחות עצמו את הידע הכללי הדרוש כדי להתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת ציריך, שם למד בין השנים 1913–1919. עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת ציריך ב-1920 הייתה בנושא יחסים בין אריתמה נודולרית ושחפת. הוא עבר התמחות של שנה במחלקה לרפואת עור בברסלאו, שלזיה, ושנתיים בהכשרה ברפואת עור באוניברסיטת ברסלאו תחת יוזף יאדאסון Jadassohn, רופא עור גרמני ידוע.
בתום הכשרתו עבר ד"ר שפירא לברלין והתמנה למנהל-משותף Co-Director ב של מגנוס הירשפלד. בתחילה טיפל במחלות המועברות במגע מיני, ובהמשך בסוגיות של התפתחות מינית גברית (למשל אשכים טמירים) והפרעות בתפקוד המיני כולל אימפוטנציה ושפיכה מוקדמת. כחלק מעבודתו פיתח את התרופות Praehormon, Testifortan ו-Praejaculin. הוא היה הראשון שתיאר את ההשפעה ההורמונלית של בלוטת יותרת המוח על אשכים טמירים, טיפול הורמונלי שהוא הבסיס לטיפול המודרני ב-cryptorchidism.
עם עליית היטלר לשלטון בינואר 1933, המכון לסקסולוגיה נפרץ ונבזז ולאחר מכן נסגר על ידי הנאצים. בהיותם אזרחים שווייצרים, ד"ר שפירא החליט לעבור עם משפחתו לציריך, שם הקים מרפאה פרטית שכללה טיפול בזוגות עם בעיות פוריות בגישות רפואיות ופסיכותרפיות כאחד. באותה תקופה ייסד את הסניף השווייצרי של תנועת המזרחי, תנועה ציונית דתית (גברת מרגרט רופין, המטפלת של ילדיו של ד"ר שפירא הייתה אחותו של ארתור רופין, שהיה מנהיג ציוני וכלכלן ידוע שעלה לישראל ב-1908).
ד"ר שפירא ומשפחתו עזבו את אירופה ב-1940 והיגרו לניו יורק, ארצות הברית. עם הגיעו לארצות הברית היה עליו לחזור על בחינות ההסמכה לרפואה. לאחר זמן הצליח לבסס קריירה חדשה כאנדרולוג. עיסוקו שגשג בין היתר בקהילה היהודית היות שסמכו עליו לטפל בחולים יהודים על פי ההלכה.
בשנת 1951 ד"ר שפירא ואשתו עלו לישראל וגרו בירושלים, שם עבד בבתי החולים הדסה ושערי צדק ובנוסף ניהל גם מרפאה פרטית. ד"ר שפירא היה מקור להתייעצות בשאלות של אתיקה רפואית והלכה (המשפט העברי).
ד"ר שפירא נפטר ב-31 בדצמבר 1966 בירושלים, ועל מצבתו נכתב: 'הוא נותר תלמיד סלבודקה כל ימי חייו'.
חיים אישיים.
שפירא התחתן עם תהילה לבית פויכטוונגר בשנת 1922. נולדו להם ארבעה ילדים בברלין – נעמי, חנה, רפאל, ורות.
בשנת 1970 בנו רפאל ומשפחתו עלו לישראל ומשפחות ילדיהם ונכדיהם גרים בישראל עד היום.
ברנרד שפירא
ניזוני קרקעית
ניזוני קרקעית (Bottom feeder) הם בעלי חיים שוכני מים שונים הניזונים מקרקעית הים או מקווה מים אחר. המונח אינו מתאר סוג מזון מסוים אלא התנהגות הקשורה לתזונה מיצורים שוכני קרקעית בו נכללים מינים אוכלי צמחים, אוכלי כל, אוכלי נבלות ואף מספר טורפים והמונח מכיל גם מינים הניזונים מאצות וצמחייה הצומחת קרוב לקרקעית. ישנם חסרי חוליות רבים השייכים לקבוצה זו כמו שושנות ים, תולעים טבעתיות, סרטנים, סרטני נהרות, קווצי עור, צדפות וחלזונות הניזונים כחלק משכבת הקרקעית ואלה מכונים בשם "benthivore", בעוד דגים וחסרי חוליות אחרים ניזוני קרקעית מכונים בשם "benthivorous".
אוכלי רקבובית הם המקבילים היבשתיים של הקבוצה, אף שאצלם מדובר בעיקר באכילת שיירי אדמה.
צורות תזונת קרקעית.
מינים רבים של ניזוני קרקעית הם אוכלי רקבובית או שיירים הניזונים בעיקר משלג ימי נופל ומשאריות חולפות הנמצאות לידם ומרקבובית. חלקם מסננים אותם בלסתות או צבתות כמו סרטנאים בעוד אחרים משתמשים בשאיבה סיפונית. מחזור זה חשוב מאוד לסביבה הימית, לרבות במעמקי הים מאחר שהוא מסייע למחזור הביוגאוכימי של המים. הדבר נעשה בידי חסרי חוליות רבים כמו מלפפוני ים, מספר אלמוגים ושושנות ים, תולעים וכמה סרטנאים.
מינים אחרים הם אוכלי צמחים כמו קיפודי ים, חסילונים ועוד ומינים נוספים הם אוכלי בשר שונים, ביניהם ישנם מינים הצדים ניזוני קרקעית אחרים וגם אוכלי נבלות הנמשכים לפגרים ששקעו.
חלק מהטורפים אורבים לטרף ובמקרים רבים הם מוסווים הייטב או מכוסים בחול או בוץ המצוי על הקרקעית. אחרים כמו התולעת בוביט חופרת בקרקעית ומציצה מהקצה כששאר הגוף קבור בחול.
דגים ניזוני קרקעית.
ישנם דגים רבים ניזוני קרקעית ביניהם: סוליתאים, בקלאים, צלופחאים, דגי בס, קברנוניים, דקריים, לוטייניים, בתרניים, דגי-לטאים, קרפיוניים, כמה מיני שפמנונאים וכמה דגי סחוס כמו טריגונאים וכרישים כמו מפרקתניים.