הפיתוח במהלך שנות התשעים גדל בהיקפים גדולים והניב שיעורי צמיחה שנתיים, שרק חברות דניות אחרות, מעטות, יכולות להידמות אליהם. הוקמו עשרים ואחת חברות בת ופעילויות השיווק גדלו. המחזור גדל מ-1.8 מיליון קרונה בשנת 1995, ל-4.2 מיליארד בשנת 1999, יחד עם גידול בהוצאות המחקר ופיתוח מ-257 מיליון ל-824 מיליון באותה תקופה. בשנת 2000 טיפס המחזור ל-1.3 מיליארד, רק ברבעון הראשון.
מניות החברה נרשמו בבורסה של קופנהגן (KFX) ביוני 1999. אף על פי שלא היה לחברה מחסור בכסף, הרי שהרישום למסחר בבורסה, אפשר את הגישה של לונדבק להון חדש, למקרה שתרצה לרכוש עוד חברות בנות, שכבר היו 30 במספר, בשנת 2000. החברה הפכה לשקופה יותר, והועמסה אחריות נוספת על ההנהלה, אך יחד עם זאת הונהגה שיטה חדשה של הטבה לעובדים, בצורת הענקת מניות.
לונדבק צלחה בהצלחה את הקשיים הרבים בפניהם היא עומדת בשוק אירופי מהודק. הודות לחברת הגנריקה האמריקאית Forest Laboratories, במהלך מספר שנים קטן, הפכה ארצות הברית לשוק הלאומי הגדול ביותר, שמשווקת את ציפראמיל תחת השם CELEXA מספטמבר 1998. Forest Laboratories אינה עוסקת בעצמה במחקר, ובמקום זאת מתמקדת בפיתוח ומכירות של מוצרי חברות אחרות בתוך ארצות הברית.
ב-1 בנובמבר 2003 החליף קלאוס ברסטרופ (Claus Brastrup) את ינסן כמנהל הכללי של לונדבק, שביקש לפרוש לאחר 17 שנים של הצלחה, בניהול החברה.
במרץ 2018 רכשה החברה את פרקסטון תראופטיקס בסכום של 905 מיליון אירו. בספטמבר 2017 עזב מנכ"ל החברה קאר שולץ לטובת טבע. בספטמבר 2019 רכשה החברה את אלדר תמורת כמעט 1.7 מיליארד דולר.
ב-2020 פקע הפטנט של לונדבק על ציפרלקס בישראל.
מעשה בית דין
מעשה בית דין (בלטינית ובז'רגון המקצועי בשפות רבות: Res judicata) הוא ביטוי משפטי המתייחס לסוג של השתק המונע מבעל דין לעורר טענה שכבר נידונה והוכרעה על ידי בית המשפט. בשיטות משפט שונות, ובהן ישראל, מקובל להבחין בין שני סוגים של מעשה בית דין: השתק עילה והשתק פלוגתא.
השתק עילה.
"השתק עילה" - כאשר "תביעה נדונה לגופה והוכרעה על ידי בית משפט מוסמך – בית המשפט לא יזדקק לתביעה נוספת בין אותם הצדדים או חליפיהם אם היא מבוססת על עילה זהה", גם אם היא נוגעת לעניינים שלא נדונו בתביעה הראשונה. למשל, כאשר בעקבות תקלה במוצר שאדם קונה הוא תובע את המוכר על נזק שנגרם לו, השתק העילה ימנע ממנו לתובעו שוב בגלל נזקים אחרים שנגרמו לו מאותה תקלה. תמציתו של השתק העילה הוא ש"על התובע לרכז את כל הטרוניות הנובעות ממעשה אחד שיש לו נגד הנתבע, בהליך הראשון שהוא מגיש נגדו". הדעות חלוקות בשאלה האם תביעה קטנה מקימה גם היא השתק עילה, כאשר באופן כללי גישת בית המשפט העליון בישראל היא שגם תביעה קטנה מקימה השתק עילה.
על פי משפט בינלאומי פרטי, פסק דין ממדינה אחת יכול לשמש כהשתק עילה עבור תביעה במדינה אחרת.
השתק פלוגתא.
"השתק פלוגתא" - כאשר בית משפט הכריע בנושא מסוים כחלק מהדיון בין הצדדים, גם אם הנושא לא היה עילת התביעה. לצורך קביעה שיש השתק פלוגתא נדרשים ארבעת התנאים:
כאשר ניתן תוקף של פסק דין להסכם בין הצדדים, קשה יותר לקבוע שהשתק פלוגתא מתקיים, אולם הדבר אפשרי.
טענות שלא נטענו אך היה ניתן לטעון.
הדעות חלוקות האם השתק פלוגתא חל במקרה שניתן פסק דין ללא שבית המשפט דן בנושא, למשל בהיעדר הגנה. בפסק הדין ב-ע"א 202/70 אליהו נ' יחזקאל קבעו השופטים שמעון אגרנט ומשה עציוני שהשתק פלוגתא אינו חל וקביעה זאת שמשה במקרים מאוחרים יותר וכונתה "הלכת אליהו". עם זאת, השופטת מרים נאור והשופט אליקים רובינשטיין אמרו שאין לקבל את הלכת אליהו אם בגלל שמעולם לא הייתה הלכה מחייבת ואם בגלל שיש לשנותה, מכיוון שהדבר משאיר פתח בפני בעלי דין להימנע מהתדיינות בתביעה המוגשת נגדם כדי לשמור את האפשרות להתדיין במועד מאוחר יותר, דבר שאינו רצוי מבחינת סופיות הדיון. השופט חנן מלצר חלק על דעתם ואמר שיש להמשיך לדבוק בהלכת אליהו, הגם שבאותו מקרה הסכים לתוצאה אליה הגיעו עמיתיו מנימוקים אחרים. במקרה אחר הסתמך השופט אליעזר ריבלין על עמדתם של השופטים מרים נאור ואליקים רובינשטיין וכתב: "בית משפט זה פסק בעבר כי פסק דין בהיעדר התייצבות ואף בהיעדר הגנה יכול ליצור השתק פלוגתא". באותו מקרה הוא גם קבע שהשתק פלוגתא חל גם על פלוגתא שהוכרעה בתביעה קטנה.
בית המשפט העליון אף קבע שהשתק פלוגתא חל גם על טענות שלא נטענו בהליך הראשון אך היה ניתן לטעון אותן.
תחולת השתק על מי שלא היה צד בהליך הראשון.
בית המשפט בישראל קבע שהשתק פלוגתא חל לא רק על בעל דין שהיה צד בהליך הראשון אלא גם על מי שיש לו אותו אינטרס כמו בעל הדין בהליך הראשון.
באופן כללי נקבע שעל השתק הפלוגתא חל כלל ההדדיות, על פיו יכול ליהנות מתוצאות המשפט הראשון רק מי שתוצאות המשפט הראשון היו יכולים לשמש נגדו. בהמשך התפתחה סטייה מכלל ההדדיות ונקבע כלל ההזדמנות, על פיו נקבע שנתבע שקיבל את יומו בבית המשפט לא יוכל לשוב ולקיים הליך נוסף על אותו נושא כלפי צד אחר. הנימוק שניתן לכלל ההזדמנות היה שאין טעם לבזבז משאבי ציבור על קיום דיון נוסף וכי מתן אפשרות לדיון נוסף עלול להביא להכרעות סותרות באותו נושא.
בישראל, בית המשפט העליון קבע שבמקרים מסוימים, צד זר להליך הראשון יכול להעלות טענה של השתק פלוגתא בהליך מאוחר, בהתבסס על ההליך הראשון, מקום שטענה זו מועלית על ידו כטענת הגנה. בית המשפט לא קיבל את האפשרות שתובע זר יוכל להסתמך על ניצחון של אחר בהליך קודם כדי להשתיק את הנתבע, בנימוקים:
ניתן לנמק את ההלכה בנימוקים נוספים שלא הוזכרו בפסיקה:
עם זאת, נקבע שבמקרים נדירים, ניתן לקבוע השתק פלוגתא התקפי לצד שלא היה צד להליך.
האבחנה בין השתק הגנתי להשתק התקפי הייתה מושא לביקורת. עם זאת, נטען שמבחינה פרקטית, במציאות יש יותר מצבים של נתבע אחד ותובעים פוטנציאליים רבים מאשר תובע אחד ונתבעים פוטנציאלים רבים, ובהתאם לכך נקבע שיש מקום להימנעות מהשתק פלוגתא התקפי, יותר מאשר הגנתי.
סרט קצר
סרט קצר או סרטון הוא סרט שאורכו נע בדרך כלל בין דקה אחת ל-40 דקות. ההגדרה האמריקאית מתייחסת לרוב לסרטים באורך של 20 דקות עד 40 דקות, בעוד שבאירופה, אמריקה הלטינית ואוסטרליה מתאר המונח סרטים קצרים אף יותר. חלוקה גאוגרפית זו נמשכת גם במטרה לשמה נוצר הסרט: בארצות הברית, משמשים סרטים קצרים בעיקר כבמה לבמאים הוליוודים מתחילים, בזמן שבשאר העולם הם מהווים לרוב תצוגת תכלית של צלמי קולנוע ובמאי פרסומות.
היסטוריה.
תחילת השימוש במונח באמריקה של העשור השני של המאה ה-20. בתקופה זו, החלה מגמת התארכות של סרטי הקולנוע. בתוכנייה קולנועית טיפוסית, הוקרנו מספר סרטים קצרים ורק אחריהם סרט באורך מלא. סרטים קצרים אלה היו מצולמים או סרטי אנימציה. בעיקר נעשה שימוש בסרטי קומדיה קצרים, בכיכובם של קומיקאים מפורסמים כמו צ'ארלי צ'פלין, לורל והארדי ובאסטר קיטון, שחקנים שהתפרסמו בזכות הסרטים הקצרים לצד סרטיהם באורך מלא.
סרטים מצוירים ויומני קולנוע החלו את דרכם בדרך זו. לעיתים פחות תכופות, הוקרנו גם סרטי מסע, ביוגרפיות מוסרטות או קונצרטים. תבנית זו הייתה כה פופולרית, עד שרובן ככולן של חברות הפקת הסרטים העסיקו מחלקות שלמות, שתפקידן היה לפתח ולהפיק סרטים אלה. בתקופת הסרטים האילמים וראשית תקופת הסרטים הקוליים, היו חברות שיצרו אך ורק סרטים קצרים.
בשנות ה-50, עם התחזקות מעמד הטלוויזיה בתרבות הפופולרית, ירד קרנם של הסרטים הקצרים. סרטים קצרים ישנים שודרו בשידורים חוזרים בחינם, ורק הסרטים המצוירים הפופולריים המשיכו להיות מופקים. עד סוף שנות ה-60, עלות ההפקה של סרטים קצרים מסחריים לא הצדיקה את התמורה, והם נעלמו כליל מהמסכים של בתי הקולנוע.
בעידן הקולנוע המודרני.
כיום, סרטים קצרים עוסקים פעמים רבות בנושאים שסרטים מסחריים וארוכים יותר נמנעים מלעסוק בהם. היוצרים של סרטים אלה נהנים מחופש יצירה רחב יותר ומיכולת גדולה יותר לקחת סיכונים אומנותיים, אולם על מנת למצוא קהל עליהם להסתמך על פסטיבלי סרטים והקרנות בסינמטקים. גם בצד המסחרי, קיימת היום נוכחות לסרטים הקצרים. סרטים קצרים מהווים תוספות פופולרית ל-DVD. סרטים אלה מכילים לרוב תיעוד "מאחורי הקלעים" של הפקת הסרט. את סרטי האנימציה באורך מלא של חברת פיקסאר, מקדימה הקרנה של סרט אנימציה קצר של החברה. סרטים קצרים צוברים פופולריות גם בקרב יוצרי סרטים חובבים, העושים שימוש בציוד הצילום ההולך ונעשה זול יותר, לצד תוכנות לעריכת וידאו, שנעשו זמינות ונגישות בשנים האחרונות.
נהיגה בשכרות
נהיגה בשכרות היא נהיגה בהשפעת אלכוהול, שגורם לתגובות איטיות ופחות שקולות של הנהג. הנהיגה בשכרות עלולה לסכן את הנוהג ומשתמשי דרך אחרים ולכן נחשבת לעבירת תנועה חמורה ברוב מדינות העולם.
על פי מחקרים בתחום, כבר בריכוז אלכוהול יחסית נמוך, בטווח שבין 100-50 מיקרוגרם אלכוהול ל-100 מיליליטר דם (0.05%-0.1%), ניתן להבחין בירידה בעכבות, עליה בביטחון העצמי, ירידה בתשומת הלב, שיבוש בשיקול הדעת – בעיקר בנוגע לזמן ולמרחק, דברת והפרעה תחושתית המהוות סכנה בעת נהיגה.
במדינות רבות, כולל ישראל, יכול אדם להיות מורשע בנהיגה בשכרות, או בשליטה ברכב במצב שכרות, גם אם רק ישב במושב הנהג והיה סיכוי שהוא עלול להתחיל בנסיעה מתוך שכרות.
בארצות הברית.