דארן צ'ארלס בארנט נולד ב-27 באפריל 1991 בלוס אנג'לס, קליפורניה. אמו ממוצא שוודי ויפני, ואביו ממוצא גרמני וצ'רוקי. סבו של בארנט היה מוזיקאי הסווינג צ'רלי בארנט . לבארנט אחות גדולה ואחות קטנה.
בארנט ואמו עברו לגור בפרוורי אורלנדו, פלורידה כשהיה בן 12. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ד"ר פיליפס בשנת 2009, שם היה קפטן נבחרת הלקרוס. הוא סיים לימודי תואר ראשון באמנויות ודרמה במכללת ברי ב-2013, שם שיחק בהצגות וסרטים קצרים. הוא דובר יפנית וספרדית ברמת השיחה וצרפתית.
קריירה.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2013, שב בארנט ללוס אנג'לס כדי להתמקד במשחק ועבד במכון לספינינג. בנוסף קיבל רישיון לעסוק בנדל"ן בקליפורניה במאי 2015. במקביל הופיע בהפקות מזדמנות. בשנת 2019, לוהק לתפקיד ראשי בסדרת בהפקת נטפליקס אמת או חובה". הוא גילם את פקסטון הול-יושידה, מושא האהבה של דווי, הדמות הראשית בסדרה.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע מתה לאהוב לצד נינה דוברב.
חוג משני
חוג ראשי (אקדמיה)
חוג ראשי (מתמטיקה)
ג'ונאס ליי (צייר)
ג'ונאס ליי (באנגלית: Jonas Lie; 29 באפריל 1880 – 18 בינואר 1940) היה צייר ומורה אמריקאי יליד נורווגיה. ליי ידוע בעיקר בציוריו האקספרסיוניסטים של קו החוף של ניו אינגלנד וניו יורק. הוא תיעד את בניית תעלת פנמה, וייצג את ארצות הברית בתחרות האמנות של אולימפיאדת אמסטרדם (1928).
ביוגרפיה.
ליי נולד במוס, במחוז אוסטפולד, נורווגיה. אביו סבר ליי היה מהנדס אזרחי נורווגי ואמו הלן אוגוסטה סטיל (1853–1906) הייתה אמריקאית מהרטפורד, קונטיקט. הוא נקרא על שם בן דודו (וגיסו) של אביו, הסופר הנורווגי המפורסם ג'ונאס ליי, שהתחתן עם אחותו של אביו תומסיין.
לאחר מות אביו בשנת 1892, נשלח ליי בן ה-12 לגור אצל תומסיין וג'ונאס ליי בפריז. ביתו של דודתו ודודו היה מקום מפגש לאמנים מפורסמים כמו הנריק איבסן, אדוורד גריג וגאורג ברנדס. הוא כבר קיבל הדרכת ציור מכריסטיאן סקרדסויג בנורווגיה, ובפריס למד בבית ספר פרטי לאמנות. בשנה שלאחר מכן נסע לארצות הברית, שם הצטרף לאמו ולאחיותיו בניו יורק. בשנים 1897–1906, הוא התאמן בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק.
קריירה.
בשנים 1901–1940 הוצגו עבודותיו בכל רחבי אמריקה. בשנת 1905 הציג ליי 34 תמונות במכון פראט, מוזיאון ברוקלין לאמנות. בשנים 1905–1938 היו לליי 57 תערוכות יחיד שכל אחת מהן כללה 12 עד 45 ציורים. הוא השתתף בתערוכות שנתיות ודו-שנתיות חשובות באקדמיה הלאומית לעיצוב, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, במכון לאמנות בשיקגו ובגלריית האמנות של קורקורן בוושינגטון וכן ברוב ירידי העולם.
ליי נסע לפנמה בשנת 1913, כדי לצייר סצנות של בניית תעלת פנמה. הוא צייר שם שלושים ציורים שהביאו לו שבחים רבים. בשנת 1929 תרם שתים עשרה מתוכם לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית לזכרו של הגנרל ג'ורג' גוטלס, בוגר ווסט פוינט שהיה המהנדס הראשי של התעלה.
בשנת 1932, המלך הנורווגי העניק לו את אות הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בנורווגיה, והפך אותו לאביר מסדר אולב הקדוש.
יצירה וקריירה.
ליי היה חבר בארגוני אמנות שונים כולל מועדון סלמגונדי והיה פעיל באקדמיה הלאומית לעיצוב. בין תלמידיו של ליי היה הצייר מניו הופ ג'ון פולטון פולינסבי.
ג'ונאס ליי תיאר לעיתים קרובות את הים, וספינות עם פרספקטיבה דרמטית ושימוש חזק בצבע. הוא נודע בסצנות אימפרסיוניסטיות צבעוניות של נמלים ומפרצים, שצוירו במהלך הקיצים הרבים שבילה בחופי ניו אינגלנד וקנדה. לאורך הקריירה הפורה שלו צייר תמונות צבעוניות מבריקות של המפרצים והנמלים הסלעיים המזהים את קו החוף הדרמטי של האזור.
ציוריו של ג'ונאס ליי מוצגים במוזיאונים לאמנות ברחבי ארצות הברית כולל במוזיאון יוטה לאמנויות יפות; מוזיאון לאמנויות יפות קורנל; מוזיאון הפניקס לאמנות; מוזיאון לאמנות סן דייגו; גלריה לאמנות קורקורן; המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון; מוזיאון ברוקלין לאמנות; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות;המכון לאמנויות בדטרויט ובגלריה לאמנות הזיכרון.
ליי נבחר כעמית לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1912, ולחבר מן המניין בשנת 1925.
הוא כיהן כנשיא NAD בשנים 1934 עד 1939.
הוא הוזמן להציג ארבעה ציורים בתערוכת הארמורי בניו יורק בשנת 1913.
נערי לנין
נערי לנין (בהונגרית: Lenin-fiúk) הייתה יחידה צבאית-פוליטית של "מועצת השלטון המהפכנית" (ממשלה) במהלך חודשי הטרור האדום בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919.
היסטוריה.
היחידה אורגנה באופן ספונטני ולאחר מכן הוכפפה למחלקת החקירות הפוליטיות בוועדת הביטחון העממית (בראשות אוטו קורווין מקודם: קליין). באחריותו של טיבור סמואלי ובפיקודו של יוז'ף צ'רני, שישב בארמון בתיאני בשדרת טרז בבודפשט, הוקמה יחידת מוות בת 200 לוחמים. הם התפרסמו באכזריותם, צוידו במכנסי עור, מעיל עור, כפפות עור, כובע צלחת, קרבין, אקדח שטייר, כידון ורימון יד.
טיבור סמואלי בחר את הצוות הבינלאומי של רכבת המוות שלו (בדומה לרכבת של טרוצקי ברוסיה) בחלקם מתוך נערי לנין ובחלקם מקבוצות אחרות. הרכבו השתנה, אך היו מזוהים 34 חברים קבועים, ביניהם יהודים רבים, ובהם ארפאד קרקש (מקודם: קוהן = כהן), בלה לווינגר, מור לובל, גאבור שיין (מקודם: גולדברגר), לאסלו סמואלי (אחיו הצעיר של טיבור סמואלי) ועוד. במשפטים אחרי נפילת הרפובליקה התביעה מצאה כי נערי לנין היו שותפים ל-92 רציחות לפחות. חלקם התגוררו כאמור ב"רכבת המיוחדת" של סמואלי.
השלטון המרכזי רצה לפרק את יחידת הטרור נערי לנין מיד עם הקמתה. ב-19 במאי 1919 פורקה מנשקה קבוצת צ'רני בעיר גדלה. לביצוע המשימה מפקדת הצבא פרסה שני גדודי חי"ר וגדוד תותחנים. כלי הנשק שלהם שנערמו היו: שבע מרגמות 140 מילימטר, שש מרגמות של 90 מילימטר, שלושה תותחים משוריינים של 75 מילימטר, שבעה תותחי חי"ר, שבעה מקלעים, 64 ארגזי פצצות, 130 ארגזים של רימוני יד, 41 ארגזים של תחמושת מקלע, 115 ארגזי תחמושת לתותחי החי"ר, 807 ארגז מוקשים. היו להם גם שמונה מכוניות ושש משאיות. כל זה ליחידה לא גדולה של כמה עשרות לוחמי טרור. רוב חברי הקבוצה נשלחו לחזית. 25 אנשים המשיכו לשמור על "הבית הסובייטי" (מלון של מגורי שרי הממשלה המהפכנית) ו-43 איש הוצבו אצל אוטו קורווין, במחלקת החקירות הפוליטיות, בפיקודו של צ'רני. זו הפכה ל"קבוצת צ'רני השנייה".
לעיתים קרובות הם שיתפו פעולה עם נערי לנין שנשארו בראשות סמואלי, הם היו לרוב בתפקיד ברכבת המשוריינת הידועה לשמצה של סמואלי, ובכך השתתפו בחיסול כל המרידות הגדולות נגד המהפכה. בתחילת יוני הודיע אוטו קורווין למועצת השלטון כי אינו יכול עוד לשתף פעולה עם מחלקה V, בראשות צ'רני, אולם המרד האנטי-מהפכני שפרץ ב-24 ביוני שינה את המצב. החבורה של צ'רני מילאה תפקיד חשוב בדיכוי המרד.
צבא הרפובליקה הסובייטית הובס ב-1 באוגוסט 1919. אחרי הכניעה הצליחה ההנהגה הקומוניסטית להימלט, אוטו קורווין ונערי לנין נותרו בהונגריה. המשפט המרכזי בתיק הפלילי שלהם בשנת 1919 החל ב-25 בנובמבר. ב-26 בנובמבר, לבקשת אביו המאמץ, פסק בית המשפט בבודפשט שישלל מגאבור שיין שם משפחתו של אביו המאמץ. מכאן והלאה הוא חזר לשם לידתו כגאבור גולדברגר. יוז'ף צ'רני, מפקד הכנופיות של נערי לנין ושלושה עשר חבריו, נידונו למוות והוצאו להורג. טיבור סמואלי מת בנסיבות לא ברורות בגבול הונגריה-אוסטריה (או שהתאבד או שנורה על ידי אנשי משמר הגבול).
מנהיגי קבוצה נוספת של נערי לנין שנשארו בהונגריה נידונו למוות ב-20 בדצמבר 1919 על ידי בית המשפט הפלילי בבודפשט. כמה נידונים למוות פנו לבית המשפט העליון בבקשת חנינה, אולם ב-28 בדצמבר בצהריים אישר בית המשפט העליון את גזרי הדין. ההוצאה להורג בוצעה בבוקר ה-29 בדצמבר. למחרת (30 בדצמבר 1919) כתב היומון "עיתון בבודפשט" על ההוצאה להורג.
ואסילי איוואנוב (חסיד אומות העולם)
ואסילי איוואנוביץ' איוואנוב (בבולגרית: Васили Иванович Иванов; 13 בינואר 1896, נסיכות בולגריה – 1 בינואר 1973, אודסה, ברית המועצות) היה חסיד אומות העולם ממוצא בולגרי, אשר במהלך שואת יהודי אוקראינה הציל את בנות משפחת נמירובסקי באודסה.
סיפור המעשה.
ואסילי איוואנוב היה בן למשפחה בולגרית שהיגרה לאודסה. ב-1930 נישא לשרה נמירובסקי לבית טפליץ' אלמנה יהודיה מהעיר. שלוש בנותיה של שרה: ג'ניה, שייבה ופירה אומצו על ידי איוואנוב כבנותיו. ב-1932 נולדה לזוג ביתם אָלָה. ב-1935 נהרגה הבת פירה בתאונה. במלחמת העולם השנייה, ב-1941, ערב מבצע ברברוסה היו שתי בנותיה של שרה נשואות. ג'ניה אם לשני ילדים, ושייבה בהיריון ראשון. ב-16 באוקטובר 1941 נכבשה אודסה על ידי הארמייה הרביעית של צבא רומניה, והצבא האדום נסוג ממנה.
ימים ספורים לאחר הכיבוש ביצעו הרומנים טבח ביהודי אודסה ובמהלכו נרצחו ג'ניה נמירובסקי (23), בעלה ותינוקם מאריק. בנה הבכור פימה בן השנתיים ניצל. ואסילי איוואנוב פעל מיד להצלת בני המשפחה הנותרים. הוא הסתיר בבית אחותו נדיה את שרה רעייתו, שייבה וביתה הפעוטה דינה שאך נולדה, את אלה ואת פימה שניצל מהטבח. בהמשך, עלה בידו למָלֶט את כולם לכפר מחוץ לאודסה, ושם הסתתרו בביתו של קרוב משפחתו. לאחר מספר חדשים הגיעו לכפר כוחות ז'נדרמריה רומניים, עצרו את שרה והכו אותה. איוואנוב הגן על אשתו, ובאמצעות תשלום שוחד שכנע את הז'נדרמים להניח לה.