לשמע קולות הירי נסו התלמידים והשוהים בישיבה לחדרים, נשכבו ונעלו את דלתות חדרי המגורים. המחבל שנתקל בדלתות נעולות ירה במשך מספר דקות לכל עבר.
כיתת הכוננות של היישוב איתמר הוקפצה לאירוע, ובמקביל שומר הישיבה ותושב היישוב אריה קליינמן פתח בירי לעבר המחבל, פגע בו וניהל עמו קרב ירי. תושבי יישוב נוספים, הרב ניצן ימין, ששימש מפקד פלוגה במילואים בצנחנים וכן כמורה בישיבה, וכן יאיר אליהו, הגיעו למקום והשלימו בנשקם האישי את חיסול המחבל. בסריקות שנערכו לאחר מכן שללו כוחות הביטחון חשש לחדירת מחבלים נוספים.
בפיגוע נרצחו שלושה צעירים: אברהם יוסף חיים סיטון (בן 17), תושב היישוב שילה ותלמיד ישיבת חיצים; נתנאל ריאחי (בן 17), תושב כוכב יעקב, מתנדב בעמותת קו לחיים ותלמיד ישיבת חיצים; וגלעד שטיגליץ (בן 14) תושב היישוב יקיר אשר שהה בישיבה במשך יומיים במטרה לבדוק אפשרות לעבור אליה מישיבת כפר הרא"ה בה למד.
לאחר הפיגוע.
שלושת הנרצחים בפיגוע הובאו למנוחות ביום שלמחרת. מסע הלווייתו של אברהם סיטון יצא מישיבת מרכז הרב בירושלים אל בית העלמין ביישובו שילה, נתנאל ריאחי נטמן בהר המנוחות בירושלים, וגלעד שטיגליץ נטמן בבית העלמין בברקן. באותו יום הובאו למנוחות שלושת היהודים הנוספים שנרצחו ביממה הקודמת, אלברט מלול, רותי פלד וסיני קינן.
בבוקר שלאחר הפיגוע כינס ראש הממשלה אריאל שרון את ועדת השרים לביטחון ("הקבינט") כדי לדון בגל הפיגועים. בהמשך השבוע ביצעו כוחות צה"ל פעילויות יזומות במרחבי שכם, בלאטה, קלקליה ועוד.
ב-20 ביוני 2002 (י"א בתמוז ה'תשס"ב), פחות מחודש לאחר הפיגוע, אירע הפיגוע באיתמר בו נרצחו ארבעת בני משפחת שבו, תושבי היישוב.
הרשעת האחראים לפיגוע.
ביולי 2004 גזר בית המשפט הצבאי בשומרון ארבעה מאסרי עולם מצטברים על עות'מאן יונס, פעיל גדודי חללי אל-אקצה, ששלח את המחבל שביצע את הפיגוע. כן הורשע יונס בפיגועי ירי נוספים בשומרון, פציעתם של יהודים, והכנת מטענים והנחתם על צירים ביהודה ושומרון. כשנה קודם לכן הוא שרד ניסיון חיסול, אושפז ונלכד בבית החולים. בספטמבר 2003, נגזרו על ראאד ג'ליל, מחבל פת"ח משכם, ארבעה מאסרי עולם ועוד ארבעים שנים נוספות, על רצח השוטרת גלית ארביב, וכן בין השאר על גיוס המחבל שביצע את הפיגוע באיתמר.
השבת גופת המחבל.
בפברואר 2014 השיבה מדינת ישראל את גופת המחבל הרוצח חבש חנני לרשות הפלסטינית, במסגרת הליך נרחב של השבת גופות מחבלים. בהלווייתו, שנערכה כטקס צבאי רשמי של הרשות הפלסטינית בכפרו בית פוריכ, השתתפו המונים, ביניהם ג'ברין אל-בכרי, מושל מחוז שכם ובכיר הרשות, אשר נשא נאום בשבחו של הרוצח.
הטלוויזיה הרשמית של הרשות הפלסטינית פרסמה הודעות רשמית מטעם הרשות בשבח מעשיו של "השהיד המפקד שלה... אשר הרווה בדמו הטהור את האדמה של בית פוריכּ בפעולת הגבורה שלו". במסגרת מסע הלוויה התקיימו הפרות סדר קשות באזור, וכן הותקף היישוב איתמר – בו ביצע המחבל את פיגוע הרצח – בידי עשרות מחבלים. על גדרות היישוב נתלה דגל פלסטין. כוחות צה"ל השיבו באמצעים לפיזור הפגנות.
בני המשפחות השכולות לא עודכנו מראש בידי רשויות המדינה על הכוונה להשיב את גופת רוצח יקיריהם.
הנצחה.
כשנה לאחר הפיגוע הוציאה לאור משפחתו של נתנאל ריאחי ספר הנצחה לזכרו, "לע"נ נתנאל שמעון מאיר הלל הי"ד בן שושנה ושלמה ריאחי", בו דברים לזכרו וכן תמונות. במשך כ-15 שנה פעלה עמותה רשומה "להנצחת זכרו של גלעד שטיגליץ הי"ד".
יוסף עטאל
יוּסף עטאל (בערבית: يوسف عطال; נולד ב-17 במאי 1996) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת המגן הימני בניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת אלג'יריה.
קריירת מועדונים.
עטאל התחיל את הקריירה שלו במספר קבוצות נוער באלג'יריה, האחרונה שבהן הייתה פראדו. בקיץ הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה השנייה באלג'יריה והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הראשונה בתום עונת .
ב-16 באוגוסט 2017 עטאל הושאל לקורטרייק מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה. ב-31 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד וואסלנד-בוורן.
ב-17 ביולי 2018 חתם בניס מליגת העל הצרפתית תמורת 3 מיליון אירו. ב-28 באפריל 2019 הבקיע שלושער בניצחון 0-3 נגד גנגאן.
נבחרת אלג'יריה.
במאי זומן לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה, על אף שקבוצתו שיחקה בליגה השנייה במדינתו. ב-6 ביוני 2017 עטאל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד . ב-17 בנובמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-4 נגד .
איגאל
איגאל (בהונגרית: Igal) הוא כפר במחוז שומוג', נפת קאפושוואר.
מיקום.
הכפר ממוקם לאורך כביש 6505 המחבר את קאפושוואר עם סאנטוד (Szántód), 24 קילומטרים מקאפושוואר וכ-40 קילומטרים מאגם בלטון; הוא מושפע גם מכביש 6503 מבאטה ומכביש 6507 שמגיע מכיוון קוצ'ולה.
היישוב מוקף בשדות, כרמים, יערות וגבעות. גבעות שומוג'-טולנה משתרעות לאורך גבולו הצפוני - בכיוון מזרח-מערב - ומגיעות לנקודה הגבוהה ביותר שלה באיגאל, על גבעת צ'וצ'וש בגובה 301 מטר.
היסטוריה.
באיגרת משנת 1211 המקום נקרא וילה איגאל, ובשנת 1272 כבר היה רשום ככפר. בשנת 1448, אמנה הזכירה את איגאל כאופידום, כלומר עיר שוק. בשנת 1462 היישוב קיבל מכתב פריבילגיה ממתיאש הראשון, מלך הונגריה ואישור לארגן יריד לאומי ארבע פעמים בשנה. ב-1687 נכתב ברישום של הפלטין הנסיך פאל אסטרהאזי כי את עיר השוק הצליחו לכבוש בחזרה מהטורקים, אך היישוב הפסיק להתפתח ואוכלוסייתו פחתה. בפברואר 1707, צבאו של פרנץ ראקוצי ספג שם תבוסה רצינית. בשנת 1856, מגפת כולרה חיסלה את האוכלוסייה.
Emojipedia
התרת קללות
טרי דה לה מסה אלן
מייג'ור גנרל טרי דה לה מסה אלן האב (באנגלית: Terry de la Mesa Allen Sr.; 1 באפריל 1888 – 12 בספטמבר 1969) היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית שלחם הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. אלן היה יוצא מלחמת העולם הראשונה מעוטר שפיקד על דיוויזיית הרגלים הראשונה בצפון אפריקה ובסיציליה ממאי 1942 עד אוגוסט 1943. מאוחר יותר מונה למפקד דיוויזיית הרגלים ה-104, תפקיד שמילא עד תום המלחמה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
אלן נולד בפורט דאגלס, יוטה, לקולונל סמואל אלן ולקונסולו "קונצ'יטה" אלוורז דה לה מסה. למשפחתו של אלן הייתה שורה ארוכה של מסורת צבאית. מלבד אביו, סבו מצד אמו של אלן היה קולונל קרלוס אלוורז דה לה מסה, אזרח ספרדי שלחם בגטיסברג עבור צבא האיחוד בפלוגה הספרדית של "משמר גריבלדי", הידוע רשמית בשם רגימנט חיל הרגלים ה-39 של ניו יורק, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. אלן גדל בבסיסים צבאיים שונים בגלל הקריירה הצבאית של אביו ובשנת 1907 החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט פוינט) בניו יורק. בניגוד לרוב הגנרלים האמריקאים במלחמת העולם השנייה, אלן היה קתולי.
קריירה צבאית.
היו שלושה גורמים מסוימים שהשפיעו על הביצועים של אלן בווסט פוינט ואשר הובילו להדחתו. אחד מהם היה שהוא התחיל לגמגם ועד מהרה פיגר בשיעורים שלו. אחר היה שהוא בשנתו השנייה נכשל במתמטיקה. לבסוף, הוא נכשל בקורס תחמושת ותותחים.
אלן נרשם ולמד באוניברסיטה הקתולית של אמריקה בוושינגטון הבירה, וקיבל תואר ראשון באמנויות ב-1912. הוא הצטרף לצבא ארצות הברית פעם נוספת ולאחר שעבר את מבחן קציני הצבא התחרותי, הוסמך כלוטננט משנה בחיל הפרשים והוצב בפורט מאייר, וירג'יניה. בשנת 1913, הוא הוצב מחדש ברגימנט הפרשים ה-14 באיגל פאס, טקסס, ושירת שם עד 1917. בתקופה זו הוא רדף ולכד מבריחי תחמושת ושירת בשירות הגבול. הוא הועלה פעמיים: ב-1 ביולי 1916 ללוטננט ראשון וב-15 במאי 1917 לקפטן, כמעט שישה שבועות לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-7 ביוני 1918, ארבעה עשר חודשים לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ונכנסה למלחמת העולם הראשונה, נשלח אלן לצרפת והוצב ברכבת התחמושת ה-315. על פי השמועה, אלן הופיע בבית ספר לקציני חי"ר יום לפני סיום לימודי הכיתה. כשהחל מפקד בית הספר לחלק תעודות לבוגרים, אלן עמד איתם בתור. כשהתעמת איתו, אמר המפקד: "אני לא זוכר אותך בכיתה הזאת". "אני אלן. למה אתה לא זוכר?" הייתה תשובתו. ללא עיכובים נוספים, אלן קיבל את התעודה והפך למייג'ור זמני.
אלן הוצב בגדוד ה-3 של רגימנט הרגלים ה-358, חלק מהדיוויזיה ה-90 של חיל המשלוח האמריקני (AEF) אותו הוביל לקרב בחזית המערבית בסן-מייל ואינקרוויל. במהלך קרב אחד אלן חטף כדור דרך הלסת ופיו, וכתוצאה מהפצע, לא גמגם שוב. על מעשיו הוענק לו כוכב הכסף ולב הארגמן. אלן נשאר עם ה-AEF בצרפת עד שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918. לאחר מכן שירת בצבא הכיבוש בגרמניה עד 1920 כשחזר לארצות הברית.
בין המלחמות.
לאחר חזרתו של אלן לארצות הברית, דרגתו הזמנית כמייג'ור הוחזרה לקפטן עד ה-1 ביולי 1920, אז הועלה לדרגת מייג'ור קבועה. הוא שירת במחנה טראוויס ואחר כך בפורט מקינטוש, שניהם ממוקמים בטקסס. בשנת 1922, אלן שובץ בדיוויזיית הפרשים ה-61 בעיר ניו יורק. הוא גם השתתף בטורניר הפולו באולימפיאדת הקיץ 1920, וזכה במדליית הארד.