במאה העשירית הפכה ריימס למרכז תרבותי ואינטלקטואלי. הארכיבישוף של העיר - אדלברון - תמך במאמציו של הנזיר גרברט מאורילאק, לימים האפיפיור סילבסטר השני, להקים בעיר אוניברסיטה, שם למדו מתמטיקה, אסטרונומיה ומדעים. הארכיבישוף אדלברון היה זה שהמליך את איג קאפה אבי השושלת הקאפטינגית, למלך צרפת, בהביאו בכך את קיצה של השושלת הקרולינגית.
בשנת 1360, במהלך מלחמת מאה השנים, הטילו האנגלים מצור על ריימס, אך מגיני העיר החזיקו מעמד בהצלחה. הצלחתם של האנגלים הגיעה רק במאה החמש עשרה, כאשר הסכם טרואה העניק להם את העיר וסביבותיה. ההסכם נשאר בתוקף שנים ספורות בלבד, ובשנת 1429, עקב פעולותיה של ז'אן ד'ארק, שוחררה העיר והוכתר בה שארל השביעי למלך צרפת.
בשנת 1461 פרץ בעיר מרד כנגד השלטונות. הרקע למרד היה מס המלח הדרקוני, שהכביד על חיי התושבים. המרד דוכא באכזריות על ידי לואי האחד עשר.
בשנת 1585, בעת מלחמות הדת בצרפת תמכה ריימס בליגה הקתולית, אך בעקבות קרב איברי נכנעה העיר לאנרי הרביעי, מלך צרפת.
העת החדשה.
בשנת 1814, בעת מלחמת צרפת בקואליציה השישית, נכבשה ריימס בידי חילות הקואליציה, אך חזרה ושוחררה על ידי הצרפתים. פגיעה קשה יותר חוותה העיר בשנת 1870, בעת מלחמת צרפת–פרוסיה. היא נכבשה על ידי הפרוסים, והפכה לבירת הממשל הצבאי, שהחרים נכסים רבים של תושבי העיר.
במלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר קשות מהפצצות הכוחות הגרמנים. הקתדרלה ניזוקה קשות, ותמונותיה העגומות, יחד עם תמונות הספרים שנשרפו על ידי הגרמנים באוניברסיטת לוון הבלגית ותמונות חורבותיו של אולם הבד באיפר, שימשו את מערכת התעמולה של הרפובליקה. דובריה טענו, כי הגרמנים מנסים להשמיד את אוצרות התרבות של אירופה. לאחר המלחמה שוקמה הקתדרלה בעזרתה של משפחת רוקפלר.
במלחמת העולם השנייה ספגה ריימס הפגזות רבות. ב-7 במאי 1945, ב-2:41 לפנות בוקר, נחתם בעיר הסכם הכניעה ללא תנאי של גרמניה לבעלות הברית, על ידי מפקד הוורמאכט אלפרד יודל, בשמו של הקנצלר קרל דניץ.
גאוגרפיה ואקלים.
ריימס שוכנת על רמה נמוכה על גדתו המזרחית של הנהר וסל, פלג של הנהר אן (Aisne), לצד תעלת אן-מארן, המחברת בין הנהר אן לנהר מארן. שטח העיר הוא כ-47 קמ"ר וגובהה הממוצע הוא כ-108 מטרים.
האקלים בריימס הוא אקלים אוקייני למחצה. החורפים והקיצים מתונים למדי, ועל פי רוב הטמפרטורות אינן חריגות. מידות החום השכיחות בינואר נעות סביב 2 °C, וביולי סביבות 18.5 °C. מספר ימי הגשם בשנה ממוצעת הוא 210. סופות ברקים מתחוללות בכ-22 יום בשנה. ימי שלג - כ-21. ימי ערפל - כ-66. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 610 מ"מ.
כלכלה.
כלכלת ריימס היא הכלכלה המפותחת ביותר בערי שמפאן-ארדן.
כלכלת העיר מבוססת על ענפי המסחר דלהלן: חקלאות ומזון, בריאות וקוסמטיקה, תעשיית רכב, שירותים ולוגיסטיקה, בנקאות, ביטוח ונדל"ן, בינוי ופיתוח, עבודה סוציאלית, הוראה ומחקר, מלונות ומסעדות, תעשיית מתכת וזכוכית ועוד.
כלכלת העיר קיבלה תנופה משמעותית בזכות הרכבת המהירה TGV העוברת בה. זמן הנסיעה מפריז הוא כ-45 דקות, וכ-30 דקות מנמל התעופה שארל דה גול. העיר הפכה למקום אידיאלי לאנשי עסקים פריזאיים, הממקמים בה את בתי המסחר שלהם בעלות תקורה פחותה ב-25% מאשר בפריז.
בשנת 2003 הוקמה בריימס סוכנות לפיתוח כלכלי, המקדמת השקעות ומסחר בעיר. הסוכנות ממומנת על ידי העירייה ולשכת המסחר והתעשייה העירונית, המנהלת את נמל התעופה ואת הנמל של נהר המארן בריימס.
תיירות.
בריימס אתרי תיירות רבים, חלקם נמנים עם אתרי המורשת העולמית הבולטים באירופה. בנוסף, משמשת העיר כבירתו הלא מוכתרת של חבל שמפאן, וחלק גדול מכלכלתה נסוב סביב תיירות היין של החבל.
אלו הם אתרי התיירות הבולטים בריימס:
קתדרלת ריימס.
קתדרלת ריימס, או בשמה המלא קתדרלת נוטרדאם דה ריימס Notre-Dame de Reims היא קתדרלה גותית, עתיקת יומין. הקתדרלה היא אחת הדוגמאות החשובות לאדריכלות הגותית בשיאה ולסגנון גותי קורן (Rayonnant). הקתדרלה ידועה בכך ששימשה כמקום ההכתרה של מלכי צרפת. היא נבנתה בשנים 1211–1427. ב-1991 הוכרזה כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו.
כנסיית סן רמי.
כנסיית סן רמי היא בזיליקה של מנזר סן רמי. המנזר נוסד בסביבות שנת 1000 לספירה. הכנסייה מכילה את שרידי הקודש של סן רמי (רמיגיוס הקדוש), בישוף ריימס. הספינה הראשית של הבזיליקה ובית הרוחב הם החלקים העתיקים ביותר שבה, ובנויים בסגנון רומנסקי, בעוד שחזיתות המבנה והאפסיס בנויים בסגנון גותי מוקדם. האפסיס המרווח והגבוה, הנתמך מבחוץ בתמיכות דואות, מהווה את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות גותית מוקדמת. ב-1991 הוכרזה כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו.
ארמון טו.
ארמון טו (בצרפתית: "Palais du Tau") היה ארמון הבישוף של ריימס. התיעוד הראשון של שימוש בשם "ארמון טו" מתוארך ל-1131 ונובע מתוכנית הבניין, שדומה לאות היוונית טאו (T). בארמון גרו מלכי צרפת בימים שלפני ההכתרה בקתדרלת ריימס הסמוכה. המלך הולבש בבגדי ההכתרה בארמון, לפני שהלך אל הקתדקלה; אחרי ההכתרה נערך משתה בארמון.
הארמון מכיל שלוחה של מוזיאון הלובר החל מ-1972 ומציג פסלים ושטיחי קיר מהקתדרלה, ביחד עם חפצי דת ועצמים הקשורים להכתרת מלכי צרפת.
הארמון נוסף לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1991. מבקרים בו כ-100,000 איש מדי שנה.
יהדות ריימס.
במועצה שהתכנסה בריימס בשנת 625 נאסר על יהודים להחזיק בעבדים נוצרים, ומכאן שהיו יהודים באזור זה כבר במאה השביעית. קהילה יהודית של ממש התבססה ככל הנראה במהלך המאה האחת עשרה. הם הקימו בית כנסת ומוסדות נוספים. במהלך גירוש היהודים מצרפת ב-1306 ננטשה העיר מיהודיה. לאחר המהפכה הצרפתית החלו יהודים לשוב ולהתגורר בריימס, אבל התבססות הקהילה והתרחבותה היו רק בשליש האחרון של המאה התשע עשרה, עקב בואם של פליטים יהודיים מאלזס ולורן (שהפכו לטריטוריה גרמנית כתוצאה ממלחמת צרפת–פרוסיה). בשנת 1875 מנתה הקהילה כ-650 חברים, התמנה הרב הראשון של העיר, ובניית בית הכנסת הגדול של הקהילה החלה.
בית הכנסת של ריימס נבנה בשנת 1879. הוא נבנה בסגנון נאו-ביזנטי, ומשולבים בו קשתות ואלמנטים עיצוביים מיוחדים. מעל דלת בית הכנסת מתנוססת הכתובת: "אין זה כי אם בית אלוהים וזה שער השמיים".
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס בית הכנסת, והריסותיו נותרו בשממונן זמן רב אחרי המלחמה. רק כאשר הגיע לריימס זרם של פליטים יהודיים מאלג'יריה, החלה העירייה בשיקום ושיפוץ בית הכנסת. כיום הוא עדיין פעיל, ומשמש בעיקר את הקהילה הקטנה, שמקורה בצפון אפריקה. מול בית הכנסת הוקמה אנדרטה לזכרם של 226 יהודים מריימס והאזור, שנרצחו על ידי הנאצים בשואה.
ערים תאומות.
לריימס שמונה ערים תאומות ברחבי העולם:
סמואל ג'ורג' פרדריק ברנדון
סמואל ג'ורג' פרדריק ברנדון (באנגלית: Samuel George Frederick Brandon; 1907–1971) היה חוקר בריטי של חקר הדתות. החל משנת 1951 היה פרופסור לחקר הדתות באוניברסיטת מנצ'סטר.
תזות.
דעותיו לגבי הברית החדשה מובאות בחיבורו "נפילתה של ירושלים והכנסייה הנוצרית" (1951). הוא דגל בעמדה השנויה במחלוקת שישו היה דמות פוליטית מרדנית שהייתה נפוצה בדמותם של הקנאים בתקופה זו, דעה זו גם מובאת בספרו משנת 1967 "ישו והקנאים: מחקר על הגורם הפוליטי בהתהוות הכנסייה הקדומה".
חיבורו "משפטו של ישו מנצרת" (1968) מעלה, בנוסף לשאלות אחרות, את השאלה כיצד עיצב אירוע חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירת הנוצרים את התהוות דמותה של הדת הנוצרית ובעיקר את הבשורה על-פי מרקוס.
הסינדרום המטבולי
קבר החייל האלמוני (מוסקווה)
קארלית
בית הקברות ירקון
אל מנסורה
אל מנצורה
פחד מהספרה 4
הורמון משחרר קורטיקוטרופין (CRH – Corticotropin-Releasing Hormone) הוא הורמון בעל 41 חומצות אמינו המופרש על ידי ההיפותלמוס, כאשר איבר המטרה שלו הוא החלק הקדמי של בלוטת יותרת המוח (אדנוהיפופיזה). בתגובה לכך מפרישה האדנוהיפופיזה את ההורמון ACTH לזרם הדם, כך הוא מגיע לאיבר המטרה שלו, בלוטת יותרת הכליה (האדרנל).
על הפרשת ההורמון קיימת בקרה של משוב שלילי, זאת אומרת שההורמונים ACTH וקורטיזול מפחיתים את הפרשת CRH מההיפותלמוס.
זהו ההורמון הראשון אשר מפעיל את מערכת הסטרס בגוף, ואשר אחראי בסופו של דבר לייצור של קורטיזול (על ידי הפעלת ההורמון ACTH ומשם הפעלת בלוטת האדרנל לייצור קורטיזול).
ההורמון בנוי מ-41 חומצות אמינו, והוא נוצר מפרקורסור של 191 חומצות אמינו. ההורמון נוצר בהיפותלמוס, בגרעין הפרא-ונטריקולרי, בתאים הנקראים תאים פרבי-סלולריים, שהאקסונים שלהם מסתיימים בפלקסוס אשר נשפך למחזור הפורטלי ולהיפופיזה הקדמית. הורמון ה-CRH מסונתז גם בהיפופיזה הקדמית ולא רק בהיפותלמוס.
גירוי להפרשת CRH.
ההפרשה של CRH מתבצעת עקב גירוי של מרכזים קורטיקלים גבוהים (בקורטקס שבמוח), בשני מצבים עיקריים
השפעה נוספת על הפרשה של CRH היא קיום של מנגנון פידבק שלילי מקורטיזול או מסטרואידים סינתטיים.
רצפטורים ל-CRH.
הקולטנים ל-CRH נקראים קולטנים מסוג 1 והם נמצאים בהיפופיזה הקדמית. מאחר שמצבי דחק דורשים זמן תגובה מהיר, ניתן לראות כי תוך שניות מהרגע בו יש קישור של CRH לקולטן, יש הפרשה של ACTH ושל נגזרות חלבון ה-POMC, שהוא חלבון ממנו נגזר הורמון ה-ACTH וכן פפטידים נוספים.
למעשה, ההורמון CRH פועל בדרך של שפעול גנים, וגורם בדרך זו לקידוד של חלבונים כגון חלבון ה-POMC ממנו נגזר ההורמון ACTH המשוחרר מההיפופיזה.
תהליכים דלקתיים והשפעתם.