החל משנת 2006 ההרצאות ניתנות לצפייה חינם ברשת האינטרנט, באתר הרשמי, בערוץ יוטיוב וב-iTunes. מאותה שנה הועלו לאינטרנט למעלה מ-900 הרצאות, והן זוכות לפופולריות גדולה מצד גולשים מרחבי העולם. במאי 2009 החל אתר הוועידה בפרויקט תרגום, שבמסגרתו מתרגמים מרחבי העולם (מעל 25,000 נכון לנובמבר 2016) כ-102,000 סרטונים ב-113 שפות (נכון לנובמבר 2016). בעברית יש מעל 3,500 סרטונים מתורגמים (נכון לאוקטובר 2020). בניגוד לנוהג, הרצאתו של ניק האנאוור משנת 2011 לא הועלתה לרשת. בהמשך, הרצאה אחרת שלו הועלתה לרשת בשנת 2014.
בשנת 2009 הועבר מקום כינוס הוועידה ללונג ביץ', עקב הפופולריות הרבה לה היא זוכה. ובשנת 2014 היא עברה לוונקובר בקנדה.
בשנת 2015, צוות TED כלל 180 איש בעיר ניו יורק ובוונקובר. ב-1 ביולי 2019 הועברה הבעלות מ"קרן ספלינג" ל-"TED Foundation" כדי ליישר קו עם שם המותג TED ולהקל על התורמים לחבר בין תרומות לקרן והוועידה.
פרס TED.
החל משנת 2005 מוענק פרס TED מדי שנה לשלושה אנשים, ואיתו מענק כספי על סך 100,000 דולר לאדם. זוכי הפרס הם:
החל משנת 2010 מוענק פרס TED מדי שנה לאדם בודד, וב־2013 המענק כספי הוגדל לסכום של מיליון דולר. זוכי הפרס הם:
TED-Ed.
TED-Ed היא היוזמה החינוכית של TED. היוזמה כוללת תוכן מקורי, מועדני נוער ואתר ליצירת שיעורים על בסיס סרטונים. תוכן מקורי של TED-Ed נבנה תוך שיתוף פעולה של מומחים בתחומים שונים. אלה יכולים לכלול מרצי TED, אנשי חינוך, מעצבים, אנימטורים, חוקרים אקדמיים, עיתונאים ועורכים.
בשנת 2009, TED החלה לאפשר לכל אחד בכל מקום לארגן אירועי TED באופן עצמאי. אירועים אלה נקראו TEDx. מצד אחד, צעד זה הרחיב את הנגישות להרצאות מסוג TED, מהצד השני, השליטה של TED על איכות התכנים ועל המותג שלה ירדה באופן ניכר. במסגרת אירועי TEDx היו גם הרצאות "פסאודו-מדעיות מפוקפקות". הם יכולים להיות מאורגנים על ידי כל מי שמקבל רישיון חינם מ-TED, ומסכים לפעול על פי עקרונות מסוימים. אירועי TEDx נדרשים לפעול לא כוונת רווח, אך המארגנים רשאים להשתמש בדמי כניסה או בחסות מסחרית כדי לכסות עלויות. המרצים אינם מקבלים תשלום, ועליהם גם לוותר על זכויות היוצרים של ההרצאה שלהם (ש-TED רשאית לערוך ולהפיץ במסגרת רישיון Creative Commons), והרצאות נמשכות 18 דקות בדיוק.
אירועי TEDx בישראל.
בישראל הוקם ארגון בשם "TEDxTelAviv" שמפיק ועידות בתל אביב באופן קבוע. ו-TEDxJerusalem שהפיק בין השנים 2012 ל-2017 חמישה אירועים בירושלים. בין אירועי TEDx הראשונים שהתקיימו בישראל:
מהימנות.
הרחבת אירועי TED לאירועי TEDx הובילה לשטף עצום של הרצאות. ביולי 2019 היו 4,000 הרצאות TED ועוד 140,000 הרצאות TEDx. שטף זה גרם לשונות גבוהה באיכות ההרצאות, במיוחד אלה שניתנו במסגרת TEDx. ההנחיות המדעיות של TEDx דורשות שמידע מדעי ורפואי המוצג בכנסים יהיה מבוסס על מאמרים שעברו שיפוט עמיתים. בפועל, ההקפדה על האיכות המדעית בכנסים של TEDx נמוכה מהקריטריונים המחמירים הקיימים בכנסי TED. תופעה זו הובילה לכך שחלק מההרצאות שעולות ב TEDx מורדות לאחר מכן, כתוצאה מתלונות. לדוגמה, הרצאה אחת הורדה על-ידי TED מכיוון שנטען בה שלקיחת סמים מקשרת את המשתמשים לישויות תבוניות באופן טלפתי.
החל משנת 2016, TED החלה להעסיק את דייוויד ביאלו כאוצר מדעי. תפקידו לבחור את הנושאים המדעיים שיוצגו בכנסי TED ולפקח ולערוך תכנים מדעיים בשאר ערוצי TED. נכון לשנת 2021, TED מעסיקה גם בודקי עובדות ויועצים מדעיים. כאשר דוברת מוזמנת להציג הרצאה ב-TED, בודקים שעבודתה עברה תהליך של בדיקת עמיתים, ושהיא נחשבת לראויה על-ידי מדענים אחרים. TED מסתמכת גם על הקהל שיתריע על דאגות או שאלות בקשר להרצאות TEDx או הרצאות ישנות של TED.
מכיוון שסרטונים מקוריים במסגרת TED-Ed נוצרים תוך שיתוף פעולה נרחב, האיכות שלהם גבוהה מאד, והנתונים שבהם נבדקים היטב.
הריאלי העברי
אלסנדרה צ'לטי
אלסנדרה צֶ'לֶטי (באיטלקית: Alessandra Celletti; נולדה ב-6 ביוני 1966) היא פסנתרנית ומלחינה איטלקית.
ביוגרפיה.
צ'לטי נולדה ברומא. היא למדה פסנתר באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. לאחר מכן המשיכה את לימודיה והתמקדה במוזיקה אימפרסיוניסטית צרפתית. בשנת 1994 יצא האלבום הראשון שלה, "Les Sons Et Les Perfums" ("קולות וניחוחות") בו ביצועים ליצירות של אריק סאטי, מוריס ראוול וקלוד דביסי. בשנת 1997 הוציאה אלבום שני, "Viaggio a Praga" ("ביקור בפראג"), עם ביצועים ליצירות של המלחין הצ'כי לאוש יאנאצ'ק. בהמשך הוציאה תקליטורים שהתמקדו במלחינים ספציפיים, בהם סקוט ג'ופלין, פיליפ גלאס, אריק סאטי וגורדייף.
בנובמבר 2007 הוציאה דיסק עם 16 יצירות מקוריות לפסנתר שהלחינה, ובו השפעה של מלחינים מודרניים ומינימנליסטים שאותם ביצעה במהלך הקריירה שלה.
מלכי ישראל ויהודה
חאן אל-פראנג'
חאן אל-פראנג' או חאן אל-פראנג'י ("חאן הצרפתים") הוא חאן הניצב בלב השוק במרכזה של עכו העתיקה. חאן אל-פראנג' הוא החאן העתיק ביותר מבין החאנים ששרדו בעכו בשלמותם. הכניסה אליו היא באמצעות מעבר מקורה בקמרון חבית המוביל אליו מרחוב יוליוס קיסר שבצידו הדרומי, ושטחו משמש בעיקר כחניון.
היסטוריה.
החאן הוקם במחצית השנייה של המאה ה-16 במקום בו ניצבה החצר המרכזית של הרובע הוונציאני בתקופה הצלבנית, ואשר נקראה "האכסניה הוונציאנית" (Fundus Venetorum). בשנת 1535 העניקו העות'מאנים זכויות לסוחרים צרפתים במספר ערי נמל באגן המזרחי של הים התיכון, ובהן גם עכו. סוחרים צרפתים קבעו בחאן את מקום מגוריהם ואת מרכזם המסחרי, וממנו חלשו על סחר הכותנה בעיר. מסיבה זו זכה לשמו. באמצע המאה ה-16 רכשו הפרנציסקנים מספר חדרים בחאן, ועשו בהם שימוש כפונדק ומאוחר יותר גם כבית ספר. בראשית המאה ה-18 עבר מושל עכו להתגורר בחאן, וכשפעילות הסוחרים הצרפתים הגיעה לשיאה לקראת סוף המאה, גירש אותם אחמד אל-ג'זאר מהעיר בשנת 1791 והשתלט על הענף. לחאן אל-פראנג' נוספו קומות ואגפים מודרניים, ואלה מטשטשים במידה רבה את מראהו המקורי. רק חזיתו הדרומית בת שתי הקומות שמרה במידה רבה על צורתה המקורית.
בית הספר טרה סנטה.
בחלקו הצפוני והצפון-מזרחי של המבנה פועל כיום בית הספר הפרנציסקני "טרה סנטה", הסמוך למנזר הפרנציסקני מהמאה ה-18. בית הספר ניכר בשתי הקומות הנוספות שנבנו עבורו על-גבי מבנה החאן, ובגג הרעפים האדומים המשופע שלו. בנוסף, האגף בו שוכן בית הספר עבר שיפוצים מקיפים. המוסד ששורשיו בתחילת המאה ה-17, נוסד באופן רשמי בשנת 1960, והלימודים בו הם בכיתות א' עד ח'.
נועה ירון
השוק הלבן
השוק הלבן או שוק אל-אביאד הוא שוק בצפון-מזרחה של העיר העתיקה בעכו. השוק זכה לשמו בזכות הטיח הלבן שכיסה את קירותיו.
היסטוריה.
מבנה השוק הראשון באתר זה נבנה על ידי דאהר אל-עומר באמצע המאה ה-18 ובשל מיקומו בסמוך לשער היבשה שממזרח לו, היה למוקד המסחרי החשוב ביותר בעיר במשך יותר מ-150 שנים. המבנה המקורי היה גדול מהמבנה הנוכחי והיו בו 110 חנויות (לעומת 64 שיש בו כיום). בשנת 1817 עלה השוק באש, לפי האגדה בעקבות ניצוץ ממקטרת שגרם לפיצוץ עז בחבית אבק שרפה. שליט העיר, סולימאן פאשה, הרס את שרידי המבנה והקים אותו מחדש באותה שנה. השוק שב ונפגע בשנים 1831-1832 כתוצאה מהתקפתו של אבראהים פאשא על העיר. עם זאת, הוא שמר על חשיבותו עד לסוף התקופה העות'מאנית.
המבנה.
השוק הלבן הוא רחוב מקורה באורך של כמאה מטרים, שנמתח במקביל לרחוב צלאח א-דין מצפון לו. למבנה שתי קומות - בקומה הראשונה שוכנות 64 החנויות משני צדדיו של הרחוב, ואילו הקומה השנייה עשויה משורת קשתות המאפשרות חדירת אור ואוויר. תקרת הרחוב עשויה מקשתות מניפה המשתלבות זו בזו לסירוגין. אל החנויות מובילות דלתות בצורת קשת ותקרתן עשויה בצורת קמרון חבית. לחנויות שלאורך החזית הדרום-מערבית יש דלתות דומות הפונות גם לצידן האחר, לעבר רחוב צלאח א-דין. מאפיין ייחודי של המבנה הוא שבעוד שהרחוב שבמרכזו שומר על רוחב אחיד, הולכות החנויות וגדלות לכיוון דרום-מזרח.
כיום.
השוק המקורה שופץ וכיום פועלת בו מסעדה בשם "פלאפל השלום".
בית השלום (אמאוס)
בית השלום באמאוס הוא מבנה לבן הנישא מעל עתיקות אמאוס ניקופוליס. הבניין המשמש כמנזר, נראה לנוסעים בכביש 1 בצידו המזרחי של עמק איילון.
היסטוריה.
אמאוס הוא אתר קדוש לקתולים, היות שלפי הברית החדשה שם פגש ישו שניים מתלמידיו לאחר צליבתו. בתקופה הביזנטית הפכה אמאוס ניקופוליס לעיר חשובה, וישב בה בישוף. במאות ה-5 וה-6 נבנו במקום שתי כנסיות. האתר נהרס בתקופה הערבית ושוקם על ידי הצלבנים, אך ננטש ונהרס לאחר עזיבתם. בעקבות חזון שהתגלה בשנת 1878 בפני מרים בווארדי, נזירה כרמליתית מבית לחם, שוב זוהתה אמאוס הנזכרת בברית החדשה עם ניקופוליס. הנזירות הכרמליתיות קנו את השטח מהכפר הערבי עמואס בשנת 1879, אם כי לפי מקור אחר השטח נקנה כבר ב-1875. החפירות באתר החלו בסוף המאה ה-19, ולאחר מכן בין השנים 1924-1930 על ידי בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה, ושוב בשנות ה-70 ומאז שנות ה-90 של המאה ה-20.
המבנה והקהילה.