בשנת 1988, טדאשי ינאי שינה את שם החברה ליוניקלו (Uniqlo).
בחודש אפריל 1994, הפעילה החברה כ-100 חנויות ברחבי יפן.
בשנת 2001, הפעילה החברה כ-500 חנויות ברחבי יפן.
בשנת 2002, פתחה החברה סניפים בשאנגחאי ובלונדון.
בשנת 2005, פתחה החברה חנויות בניו יורק, צים שא צוי, סיאול ועד לסוף השנה הפעילה החברה כ-700 מכירות והיקף מכירותיה חצה את רף 4 מיליארד דולר.
בשנת 2010, פתחה החברה סניפים במלזיה.
בשנת 2011, פתחה בבנגקוק את הסניף הגדול ביותר של יוניקלו בדרום אסיה.
בשנת 2012, פתחה החברה סניפים בפיליפינים.
בשנת 2013, פתחה החברה סניפים בבנגלדש.
בשנת 2014, פתחה החברה סניפים באוסטרליה, צרפת וגרמניה.
בשנת 2015, פתחה החברה סניפים בבלגיה.
בשנת 2016, פתחה החברה סניפים בספרד.
בשנת 2018, פתחה החברה סניפים בהודו.
אלאר קאריס
אלאר קאריס (באסטונית: Alar Karis; נולד ב-26 במרץ 1958) הוא ביולוג אסטוני המכהן כנשיא אסטוניה מאז אוקטובר 2021.
ביוגרפיה.
קאריס נולד בעיר טרטו שבדרום אסטוניה. אביו, הארי קאריס הוא בוטנאי. קאריס עשה את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת אסטוניה למדעי החיים וב-1999 הפך לפרופסור באוניברסיטה.
קאריס שימש בעבר כרקטור של אוניברסיטת טרטו בשנים 2007–2012.
באוגוסט 2021 הציע לו ראש הממשלה לשעבר, יורי רטס להתמודד בבחירות הקרובות לנשיאות המדינה. קאריס החליט לקבל את ההצעה ומיד לאחר מכן המועמדות שלו קיבלה את תמיכתן של שתי מפלגות הקאוליציה, מפלגת הרפורמה ומפלגת המרכז.
ב-31 באוגוסט 2021 נבחר קאריס לנשיא אסטוניה לאחר שכ-72 קולות של חברי הריגיקוגו (הפרלמנט האסטוני) הצביעו בעד בחירתו. הוא הושבע לתפקידו ב-11 באוקטובר 2021.
צל עץ תמר
עמים איראניים
אלידז'וני אייני
אלידז'וני אייני (באנגלית: Alijioni Aini; נולד ב-6 באוגוסט 2004 בבוגי חביב שבטג'יקיסטן) הוא כדורגלן טג'יקי המשחק בעמדת הקשר במחלקת הנוער של קרסנודאר ובנבחרת טג'יקיסטן.
קריירת מועדונים.
אייני גדל במחלקת הנוער של לוקומוטיב-פאמיר מליגת העל הטג'יקית. בחודש יוני 2021 הצטרף אייני למחלקת הנוער של קרסנודאר מליגת העל הרוסית.
קריירה בינלאומית.
ב-25 במרץ 2021 ערך אייני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טג'יקיסטן, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-0 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אדם הגון (סרט תיעודי)
אדם הגון (בגרמנית: Der Anständige ובאנגלית ) הוא סרט תיעודי ישראלי-גרמני-אוסטרי משנת 2014 שביימה ונסה לאפה על היינריך הימלר. הסרט התבסס על מטמון של מכתבים ויומנים שנרכשו על ידי אביה של לאפה. הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, וזכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, והיה מועמד אחד מתוך חמישה לפרס אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
תקציר העלילה.
הסרט בוחן את חייו של היינריך הימלר באמצעות קריאת יומנים שלו, מכתבים ומסמכים אחרים. בתחילת חייו, הימלר רושם ביומנו כי הוא רוצה להילחם במלחמת העולם הראשונה ומצר על כך שהוא צעיר מכדי להיות שותף בפעילות המלחמתית. מאוחר יותר, כשהוא לומד במכללה, הוא מביע דעות אנטישמיות ומתלונן שאף אחד לא אוהב אותו. בשנות ה -20 לחייו הוא מצטרף ל-"אס אס". בסופו של דבר הוא מתאהב במרגרט הימלר , והחלפת המכתבים ביניהם ממוספרים ברצף. כמו כן מוצגים חילופי דברים עם בתו גודרון, וכן רשומות מיומנה.
כאשר מתחילה מלחמת העולם השנייה, הימלר כותב לאשתו ומתייחס במעורפל לחובותיו, והשניים מתלוננים על כך שאין להם כמעט זמן להיפגש. מכתבים מאוחרים יותר דנים ברומן של הימלר עם הדוויג פוטת'סט , מזכירתו. מסמכים פנימיים של הנאצים חושפים חלקים מהפילוסופיה של הימלר, כולל כותרת הסרט התיעודי עצמו - התייחסות לאמונתו של הימלר כי האס -אס מורכב מ"גברים הגונים". הימלר קובע כי ההתלבטויות המוסריות שחשים קציני האס אס בנוגע לחובותיהם, מוכיחים שהם מוסריים יותר מהיהודים, והם ייזכרו בשל הגינותם.
ההפקה.
חיילי צבא ארצות הברית תפסו את המסמכים, ששימשו את הסרט, בבית הימלר ב-6 מאי, 1945. בניגוד להוראות אז, הם לא מסרו את החומר לממונים עליהם וחילקו אותו לשתי קבוצות: חיים מוקדמים ומסמכים עכשוויים. מסמכי החיים המוקדמים נמכרו בסופו של דבר למכון הובר שבקליפורניה , אך למסמכים האחרים אין עקבות רשומים עד שחיים רוזנטל, אספן אומנות ודיפלומט ישראלי, רכש אותם. בשנת 2006 אביה של התסריטאית והבמאית ונסה לאפא רכש את המסמכים הללו מבנו של רוזנטל. היא עבדה במשך 7 שנים על היומנים והמסמכים האלה, ותרה בארכיונים בכל רחבי העולם אחרי סרטונים אותנטיים שבהם הימלר מופיע, תוך הפעלת טכניקות וטכנולוגיות שנועדו לנקות את הלכלוך שדבק בסרטי הצילום, ולשחזר את פס הקול המקורי שלהם כדי ליצור את הסרט. הממשלה הפדרלית הגרמנית אישרה, לאחר בחינה מדוקדקת, שכל החומר המדובר הut אותנטי, והוא הוצג במשך 8 ימים באחד מעיתוניה החשובים של גרמניה. כמעט כל השחקנים שמגלמים את הדמויות בסרט הם אוסטרים.
הקרנת הבכורה.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. להקרנת הבכורה הופיעה קטרין הימלר, סופרת גרמניה שהיא נכדתו של אחיו הצעיר של היינריך הימלר, וסיפרה עליו. עם צאת הסרט, פרסם העיתון הגרמני די וולט במשך מספר ימים כמה מהמסמכים שנחשפו. בעקבות החשיפה, כתבה קתרין הימלר, באותה שנה, ספר בשם "הימלר - פרטי". קינו לורבר הפיקו והפיצו בארצות הברית סרט על בסיס הספר הזה ב -1 באוקטובר 2014.
ביקורות.
Rotten Tomatoes, אתר האינטרנט האמריקאי שמתרכז באיסוף וסטטיסטיקה על ביקורות סרטים ועוד , דיווח כי 67% מתוך 18 המבקרים שנבדקו העניקו לסרט ביקורת חיובית; הדירוג הממוצע היה 6.8. Metacritic, אתר אמריקאי דומה, דירג את הסרט 55/100 בהתבסס על 11 ביקורות. בכתבה בכתב העת וריאטי, ג'ו ליידון, כינה את הסרט "דיוקן מרתק" המבדיל את עצמו בזכות ערך החידוש שלו. ליידון הוסיף כי הבחירה להוסיף אפקטים קוליים לצילומי הארכיון הופכת את השימוש בהם לכבד. ג'ורדן מינצר מ"הוליווד ריפורטר "כתב כי הסרט יעניין היסטוריונים וחובבי התקופה, אם כי "האנקדוטות הביתיות עלולות להיות מעייפות", וכינה את השימוש באפקטים קוליים "הגזמה קולנועית". ניקולאס רפולד, מבקר הקולנוע של ה-"ניו יורק טיימס" כתב גם הוא ביקורת שלילית על האפקטים הקוליים שצורפו לסרט. רוברט אַבֶּל מה"לוס אנג'לס טיימס" מתח גם הוא ביקורת על השימוש באפקטים קוליים לצילומי הארכיון, אך כתב שהסרט חושף דיוקן פסיכולוגי של אדם המסור ביותר למשפחתו אך עדיין מופעל על ידי נשמה שחורה, ומהווה גורם הרסני להחריד. אנדרו אוה'יר, שכתב ב Salon.com, כינה אותו כ-סרט התיעודי הרודף ביותר שראה. ליסה ברנרד מ"הכוכב טורונטו" דירגה את הסרט כ-2.5/4 כוכבים וכתבה שלאפה משאירה לנו לקבוע כיצד אדם יכול להיות כל כך לא מודע לכישלונות המוסריים שלו, אבל נקודת מבט מסוימת של יוצרת הסרט הייתה מועילה. בראד וילר מ"גלובוס ומייל" גם דירג אותו כ-2.5/4 כוכבים, וכתב שהבמאית מייפה לפעמים את קריאות המכתבים שכתבו הימלר, אשתו, פילגשו ובתו במוזיקה ואפקטים קוליים, אבל הסרט עובד הכי טוב כשהוא הכי מצומצם. חנה בראון מה"ג'רוזלם פוסט כתבה שמדובר בהישג וירטואוזי של יצירת סרטים דוקומנטריים, אך מטריד ותובעני כאחד. אורי קליין ב"הארץ" מוצא גם בעייתיות באפקטים הקוליים של הסרט, אך מציין שבעייתיות זו לא הפחיתה את התעניינותו בסרט ושהיומיומיות הסנטימנטלית המשפחתית המתוארת בסרט "מייצגת טוב יותר את מפלצתיותו של הימלר מכל דיוקן תיעודי שעוסק אך ורק בפועלו". ביקורות נוספות בעברית בעיקר משבחות את הסרט ואת עבודת הבמאית, כמו למשל נחום מוכיח ב"הבמה" ועוד.
תנועת לרוש
תנועת לרוש (באנגלית: " LaRouche movement") היא תנועה פוליטית שפועלת במספר מדינות ומטרתה לקדם את רעיונות של לינדון לרוש, מייסד התנועה.
התנועה התארגנה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 סביב הפעילות הפוליטית של הסטודנטים. למרות שהתבססה על פעילות-שמאל, בהדרגה היא התפתחה לתנועת ימין פוליטי וסממני של פולחן אישיות.
במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 תומכי המפלגה ניסו להתקדם בבחירות מקדימות של המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית ולינרון לרוש בעצמו השתתף בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 1988 התנועה וארגונים המסונפים לה הואשמו בהונאה. בשנת 1989 לינדון לרוש נשפט ל-15 שנות מאסר. הוא שוחרר בשנת 1994. לנדון לרוש נפטר בשנת 2019.
בשנת 1979 הליגה נגד השמצה האשימה מספר ארגוני התנועה ופעיליה באנטישמיות. בית משפט של ניו יורק לא קיבל את טענות הליגה.
התנועה מוציאה לאור עיתון יומי ורכשה תחנת רדיו.
לתנועה היו סממני פולחן אישיות של מייסד התנועה. לאחר פטירתו החלו סדקים בין ארוגנים השונים שששייכים לתנועה. בפברואר 2021 חלגה זף-לרוש (אלמנתו ובין ראשי התנואה באירופה) ציינה ש פעילות של LaRouche Political Action Committee (בין הארגונים הגדולים של התנועה בארצות הברית) אינם תואמים שרעיונות של מייסד התנועה.
מטרות התנועה.
להלן מספר נושאים שתנועה מעוניינת לקדם:
פעילות בארצות הברית.
לינדון לרשו השתתף במערכות בחירות בארצות הברית בשנים 1976–2004. בפעם הראשונה מטעם "מפלגת העבודה של ארצות הברית" וביתר מערכות בחירות הוא ניסה לקבל מועמדות של המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית. בשנת 1988 התנועה הצליחה לקדם מספר פעילים שלה כמועמדים למשרות מקומיות מטעם המפלגה הדמוקרטית אך הם לא זכו בבחירות. בשנת 2010 ו-2012 פעיל התנועה קשה רוג'רס זכה במועמדות לקונגרס מטעם טקסס. הוא לא נבחר.
נציגי התנועה האשימו את הנרי קיסינג'ר בכך שהוא בוגד בארצות הברית ומרגל לטובת ברית המועצות