שלושת הישראלים הועמדו לדין. ברק נידון ל-14 שנות מאסר ושני האחרים לעשר שנים. שלושתם ריצו מספר שנים מעונשם, ואז שוחררו וגורשו לישראל. פליקס אבוטבול, שישב בכלא הבריטי עד לשחרורו ב-1993, נרצח בשנת 2002 על רקע פלילי. אלכס ברק נפל קורבן להתנקשות, שבה נפצע קשה. דיקו חי בגלות עוד כעשר שנים, וב-1995 חזר לניגריה וייסד מפלגה חדשה.
הפרשה גרמה למשבר חמור ביחסי בריטניה-ניגריה. בריטניה אף הודיעה על גירושם מבריטניה של שני בכירים ניגריים. ישראל הכחישה כל קשר לפרשה, למרות ניסיונות מצד אמצעי תקשורת בריטיים לייחס את החטיפה ל"מוסד".
איבתיסאם מחמיד
בלתי-נראה
גוגנהיים
גוגנהיים (Guggenheim) הוא שם משפחה גרמני-יהודי שמשמעותו .
נאו-אפלטוניזם
קריית וולפסון
קריית וולפסון היא שכונה של מגדלי מגורים וקוטג'ים מדורגים בירושלים, בשולי השכונות שערי חסד ורחביה. השכונה קרויה על שם איש העסקים והנדבן היהודי-בריטי יצחק וולפסון, שנמנה עם יזמיה. בתי השכונה משקיפים על עמק המצלבה, גן סאקר וגבעת רם. היא מוכרת כשכונת יוקרה לאוכלוסייה אמידה, ורבים מתושביה עולים מארצות הרווחה.
היסטוריה.
באמצע שנת 1962 תוכנן להקים בשטח הקריה בניינים בני 6–8 קומות. בסוף 1962 נמכר השטח של שכונת וולפסון, בן 31.5 דונם, במכרז.
המגדלים הוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי חברת וולפסון קלור מאיר בע"מ (שהקימה גם את מגדל שלום בתל אביב). בראש המיזם עמדו האחים מרדכי ומשה מאיר, שזכו לעידוד של מרדכי איש שלום, יושב ראש חבר המנהלים של בנק ירושלים, על קרקע שרכשו תמורת 1.2 מיליון דולר מהכנסייה היוונית-האורתודוקסית ומינהל מקרקעי ישראל.
התכנון הראשוני של המגדלים נעשה על ידי האדריכל איי אם פיי, שהציע שלושה מגדלים בני 29 קומות כל אחד. הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה את התוכנית, אולם ערעור לוועדה המחוזית התקבל ואושרו מגדלים בני 16 קומות בלבד, ופיי פרש מהובלת המיזם. גם מגדלים בגובה זה היוו הישג מבחינת היזמים, משום שבנייה לגובה לא הייתה קיימת בירושלים של אותה עת. "נראה שכמו בתל אביב שימש התכנון של אדריכל עולמי זרז ותנא מסייע להשגת מטרות תכנון שהעין הציבורית מתקשה לקלוט", כתב על כך שי מאיר, בנו של מרדכי מאיר.
את פיי החליף האדריכל יצחק פרלשטיין, שתכנן שכונה בת חמישה מגדלי מגורים בני 16 קומות כל אחד, שלמרגלותיהם כמה עשרות דירות מדורגות (התואמות את המבנה הטופוגרפי של האזור) ומרכז מסחרי. התוכנית אושרה במהלך שנת 1970 למרות טענות שתסתיר את השמש לתושבי שערי חסד, והוצגה לציבור במסיבת עיתונאים באוגוסט 1970. בשנת 1972, העלה קצין הכנסת את החשש שמהמגדלים ניתן יהיה לצלוף על הכנסת, אולם היה זה מאוחר מדי מכדי לבטל את התוכנית. בפברואר 1973 התכנסה ישיבה של נשיאות הכנסת עם שר הפנים, שר המשטרה ושר המשפטים בה עלתה ההצעה לרכוש את הקומות העליונות של המגדלים כדי שלא יוכלו לשמש לצליפה על הכנסת.
לאחר הקמתם של שני המגדלים הראשונים קמה מחאה ציבורית. ראש העירייה החדש, טדי קולק, ביקש להכין תוכנית חלופית לשלושת המגדלים שטרם נבנו, אך היזם מרדכי מאיר לא נענה להצעה זו. בשכונה נבנו כ-400 דירות ומרכז מסחרי בשטח 10,000 מ"ר.
במהלך השנים כתבו בעיתונות נגד המגדלים. אהרן מגד קרא להם "גידול סרטני", ה"מטיל את צל הבטון הכבד שלו על כל הנוף המזרחי של ירושלים, על שכונותיה העתיקות ועל עברה ועל יופיה". אריק בנדר מנה את המגדלים בין "המחדלים שפערו פצעים עמוקים בנוף העיר".
אפקט פול פרנקל
אפקט פול פרנקל (באנגלית: Poole–Frenkel effect) הוא תופעה בפיזיקה של מצב מוצק, המאפשרת לחומר מבודד חשמלית להוליך חשמל. האפקט נקרא על שם יעקב פרנקל, אשר פרסם מאמר בנושא בשנת 1938, וכן על שם הוראס יואיט פול. האפקט ידוע גם כ"פליטת פול פרנקל".
אלקטרונים יכולים לנוע באיטיות דרך מבודד בדרך הבאה: האלקטרונים בדרך כלל לכודים במצב עצמי (כלומר, לכודים באטום מסוים ואינם חופשיים לנוע בגביש). לעיתים, שטפים מקריים של חום נותנים לאלקטרון מספיק אנרגיה לצאת מהמצב העצמי, ולהשתחרר לפס ההולכה. שם הוא חופשי לנוע לאורך הגביש, לזמן מאוד קצר, לפני שישקע פעם נוספת לתוך מצב עצמי אחר (באטום אחר). אפקט פול פרנקל מתאר איך בשדה חשמלי חזק, האלקטרון אינו צריך אנרגיית חום רבה על מנת להגיע לפס ההולכה, משום שהוא מקבל חלק מהאנרגיה מהשדה החשמלי.
כשמשקללים את התדירות שבה אלקטרונים מעוררים לפס ההולכה, ואת התנועה שלהם שם, הביטוי הכמותי לאפקט פול פרנקל הוא:
כאשר
מגדלי וולפסון
תרנגול (סוג)
תרנגול (שם מדעי: "Gallus") הוא סוג של עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים המצוי בטבע בהודו ובדרום-מזרח אסיה באזורים הטרופיים. התרנגולים נבדלים משאר הפסיוניים, בכך שאצל התרנגולים הזכרים יש כרבולת בשרנית על ראשם. בדומה למרבית הפסיונים הם חיים לרוב על הקרקע והם מסורבלי מעוף. הזכרים גדולים, הדורים ומקושטים יותר מהנקבות המסוות כדי לטפל באפרוחים בעודם בקן הפגיע על הקרקע.
סוג זה כולל את תרנגול הבית, אשר בוית לפני אלפי שנים. מוצאו ככל הנראה הוא מתרנגול בנקיבה, אם כי מספר חוקרים טוענים שמקורו הוא מהכלאה של תרנגול בנקיבה עם תרנגול סונרט.
מינים.
סוג זה כולל כיום ארבעה מיני בר ותת-מין מבוית:
מינים נוספים מהסוג שנכחדו:
זמרי א-קפלה ירושלים
זמרי א-קפלה ירושלים הם אנסמבל מירושלים המונה כ-30 זמרים כמחציתם נשים, המתמחים ביצירות מתקופת הרנסאנס והבארוק בצד יצירות מודרניות. האנסמבל נוסד בשנת 1989 על ידי חגי גורן בשיתוף מנצחו הראשון אוסקר גרשנזון. רפרטואר האנסמבל כולל מלחינים כגון מונטוורדי, ויוואלדי ופרגולזי, לצד מלחינים מן המאה ה-20 כמו פולנק, מסייאן, איגור סטרווינסקי ואחרים. כן מבצע האנסמבל מוזיקה יהודית בלדינו וביידיש, מוזיקת דת שחורה ושירים של הביטלס.
מלבד שירת א-קפלה (ללא ליווי) הופיע האנסמבל גם עם תזמורת הבארוק ירושלים של דוד שמר ועם הרכבי בארוק בכלי נגינה אותנטיים בניצוחו של מיכאל זלצר.
האנסמבל מופיע בפסטיבלים החשובים בארץ. בפעילות האנסמבל מושם דגש על רפרטואר מקורי. בין תוכניותיו היו "קולות קסומים מהים הבלטי", "Best of British", "באך ומיסה אפריקנית" עם חן צימבליסטה בכלי הקשה ו"ליטורגיקה אפריקנית". שני האחרונים נכללו בתקליטורים הרשמיים של פסטיבל אבו גוש. בשנת 2001 ביצע האנסמבל בביצוע בכורה עולמי בירושלים ובאיטליה מיסה בשפה הערבית מאת האב ארמנדו פרוצ'י.
תוכניתם "Fasta Italiana", שכללה מוזיקה איטלקית ויצירות נדירות מסרדיניה, הוקלטה בפסטיבל אבו גוש ושודרה בקול המוסיקה.
האנסמבל השתתף בכיתות אמן עם המנצחים פול הילר מארצות הברית ובו הולטן מדנמרק.
"זמרי א-קפלה ירושלים" זכו במקום ראשון ובמדליית זהב בתחרות הבינלאומית למוזיקה ליטורגית למקהלות על שם פלסטרינה, שהתקיימה בירושלים בשנת 1996 בחסות הוותיקן.
בין מנצחי האנסמבל היו רון זרחי ושאול זקס ומספטמבר 2003 מנצחת על האנסמבל ג'ודי אקסלרוד, ילידת לונדון ובוגרת הקולג' המלכותי למוזיקה.
לויצקי
לויצקי (Levitsky, Levitzky, Levizky) הוא שם משפחה שמקורו ברוסית ומשמעותו בן לוי.
שק דיפלומטי
משתנה מטה תחבירי
Penny Lane
Penny Lane (עברית: דרך פני) הוא שיר של להקת הביטלס. הוא נכתב על ידי פול מקרטני אך הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון. השיר הוקלט במטרה להיכנס לאלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band אך בסוף לא נכלל בו אלא יצא יחד עם Strawberry Fields Forever במסגרת איי-סייד כפול.
שם השיר הוא שמו של רחוב בליברפול, עירם של חברי הביטלס. בארצות הברית שני השירים צעדו בנפרד כשפני ליין הגיע למקום הראשון ושהה בו שבוע ב 18 במרץ 1967.שדות תות לנצח הסתפק במקום השמיני במצעד האמריקאי.
מילות השיר כוללות סצנות רחוב מפרברי ליברפול: סַפָּר השומר תמונות של כל הראשים אותם סיפר, בנקאי בעל רכב, שאינו לובש מעיל-גשם וכבאי. שלוש הדמויות נפגשות בסופו של דבר במספרה. התמליל הפשוט מהדהד כסיפור ילדותי ומחזיר את המאזין לימי הילדות התמימים של פול וג'ון בפרברי ליברפול. נגינת החצוצרות הבהירות בשיר מושפעת מהקונצ'רטי הברנדנבורגיים של יוהאן סבסטיאן באך.
ראיין קוואנטן
ראיין קוואנטן (באנגלית: Ryan Kwanten; נולד ב-28 בנובמבר 1976) הוא שחקן אוסטרלי שהתפרסם כשגילם את דמותו של ויני פטרסון באופרת הסבון "קרוב רחוק", ובהמשך בסדרות הטלוויזיה האמריקניות "סאמרלנד" ו"דם אמיתי".
ביוגרפיה.
קוואנטן נולד בסידני ולמד בבית ספר קתולי. בנעוריו עסק בפעילויות ספורט רבות, וקריירת המשחק שלו החלה באופן מקרי למדי. כשהיה בן 15, המתין לאמו שתאסוף אותו לאימון שחייה. משבוששה להגיע, נכנס לבניין הסמוך, בו נערכו מבחני בד לסוכנות שחקנים מקומית. הוא החליט להיבחן, והתקבל. בין היתר היה מיוצג על ידי סוכנת השחקנים הישראלית-אמריקאית אורלי אדלסון.
בנוסף קוואנטן שיחק בתפקיד ראשי את ג'וש ב-1997
את הופעותיו הטלוויזיוניות הראשונות ערך קוואנטן בגיל 16, כשהשתתף במספר פרקים באופרת הסבון "A Country Practice". בהמשך קיבל מספר תפקידים קטנים נוספים בקולנוע ובטלוויזיה, עד שב-1997 לוהק לאופרת הסבון "קרוב רחוק". הוא גילם בה את דמותו של ויני פטרסון, גולש טוב מראה אך לא יוצלח, שמחפש אחר דרכים קלות להתעשרות, עד שלבסוף מוצא את מקומו כמציל. ב-2002, זמן קצר לאחר שכחלק מעלילת הסדרה נישא ויני לליאה (אדה ניקודמו) ולשניים נולד בן, החליט קוואנטן לעזוב את הסדרה, ולעבור לארצות הברית.