חיזוק נוסף לטענה שחוניו בנה את מקדשו בדמותו של המקדש בירושלים נמצא בספר ישעיה, בפסוק שהמריץ את חוניו להתיישב במצרים ולהקים מקדשו שם. שם העיר מתורגם ביוונית ל"עיר הצדק". אותה "עיר צדק" אשר מופיעה בתחילת חזון ישעיה:
לו באמת דימו בעיניהם חוניו ותומכיו את עירם החדשה כ"עיר הצדק" האמיתית, היה להם תמריץ חזק לעצב את מקדשם החדש בדמותו של המקדש בעיר שהכירו ועזבו, בתקווה שעירם החדשה תהא "עיר הצדק" האמיתית.
מקדש חוניו שימש את יהודי האזור הסמוך לו, שגם זבחו בו וקיימו אותו כלכלית. הוא שימש בנוסף את שאר יהודי מצריים. המקדש עמד על כנו עד שנת 74. בשנה זו נחרב על ידי חיילים רומאים בשלהי המרד הגדול, תחת הוראותיו של לופוס.
המשך הברית עם בית תלמי.
מיד לאחר מותו של תלמי השישי פילומטור, בשנת 145 לפנה"ס, כאשר תושבי אלכסנדריה איימו לפלוש לממלכה ולתקוף את המלכה קלאופטרה, היו אלו חוניו ודוסיתאוס שהביאו לרגיעה ולהפסקת אש, והצילו את הממלכה המצרית ממלחמת אזרחים.
עדות לאירוע זה קיימת בספרו של יוספוס, "נגד אפיון":
אירוע נוסף המעיד על עוצמת הברית בין בית חוניו לבית תלמי הוא ניסיונו של פיסקון, אחיו של המלך המנוח, לתפוס בכוח את הכתר מפני קלאופטרה גם כן בשנת 145 לפנה"ס. היה זה חוניו אשר התייצב לימין המלכה וגייס את כוחותיו. עקב סדרת אירועים מוזרה ואולי אף פלאית, תוכניותיו של פיסקון עלו בתוהו. יוספוס מזהה עדות לאירועים אלו בחגיגות שנתיות המנציחות אותם, ואף יש לכך אזכור בספר מקבים ג'.
מאירועים אלו ניתן להבין את עוצמת הברית בין חוניו ואנשיו לבין חצר המלוכה התלמית, ועל השפעתו ההולכת וגדלה על מאבקי הכוחות הפנימיים בה. בנוסף, הם מראים את עוצמתו הצבאית של היישוב היהודי באדמות חוניו, שיכול היה להוות משקל נגד לפלישות ולהתקוממויות אזרחיות.
לאחר אירועים אלו, המתוארים אצל יוספוס, אין בנמצא עדויות אמינות נוספות באשר להמשך חייו של חוניו. העדות הבאה הנוגעת למשפחתו, מתרחשת בשנת 103 לפנה"ס, כאשר שני בניו הם מצביאים רמי מעלה בצבאה של המלכה קלאופטרה השלישית, אשתו השנייה של פיסקון. לבניו הייתה אותה השפעה בחצרה של קלאופטרה השלישית, כפי שהייתה לחוניו בחצרו של תלמי פילומטור.
ידוע כי בעת הזו חוניו כבר אינו חי, אך שנת פטירתו אינה ידועה באופן וודאי.
מקורות היסטוריים ומחלוקות מלומדים.
המקורות המרכזיים למאורעות תקופה זו הם ספריו של יוספוס פלביוס: "מלחמות היהודים" "קדמוניות היהודים" ו"נגד אפיון", וכן ספר מקבים ב'. בין מקורות אלו יש סתירות רבות בזהותם המדויקת של הדמויות, בתארוך האירועים ובמשמעותם ההיסטורית, התאולוגית והפוליטית.
המחלוקת בנוגע לזהותו של חוניו.
המחלוקת הראשונה נוגעת לעצם זהותו של בונה בית המקדש במצרים. הסיבה לכך היא שתי גרסאות סותרות לסיפור חייו בעבודותיו של יוספוס פלביוס, ובנוסף בספר מקבים ב'. בספרו "מלחמות היהודים" מתאר יוספוס את מקים בית המקדש בהליופוליס כבנו של שמעון הצדיק, כלומר חוניו השלישי.
מציטוט זה ניתן להסיק כי יוספוס מזהה את חוניו השלישי גם כמגרש בני טוביה וגם כבורח מפניהם מפני אנטיוכוס ושליחיו לתלמי במצרים ומקים שם את בית המקדש שלו. מאידך, בקדמוניות היהודים טוען יוספוס כי מקים בית המקדש הוא נכדו של שמעון, קרי חוניו הרביעי:
רוב החוקרים תומכים בסברה כי גרסת קדמוניות מדויקת יותר, שכן היא נכתבה מאוחר יותר, וייתכן כי יוספוס תיקן את טעויותיו הקודמות ממלחמות. בנוסף – בעל מקבים ב' מתאר את מסכת חייו של חוניו השלישי באופן שונה לחלוטין – הוא טוען שהלה איבד את משרתו ככהן הגדול לאחיו יאסון בשנת 175 לפנה"ס, ושלוש שנים לאחר מכן, כשמנלאוס הפרו-סלאווקי תפס את הכהונה, חוניו השלישי נרצח בדאפנה על ידי מתנקש שהיה פקיד של אנטיוכוס אפיפאנס הסלאווקי – אנדרוניקוס.
רוב החוקרים מסכימים שאמנם גרסת האירועים כפי שהיא מתוארת במקבים ב' אינה מדויקת לחלוטין, אך סביר להניח כי חוניו השלישי אכן נרצח, ובנו – חוניו הרביעי, הוא שירד למצרים והקים שם את מקדש חוניו בלאונטופוליס. בעל מקבים ב' אמין על דעת חוקרים מודרניים כיוון שהיה קרוב יותר כרונולוגית לאירועים המדוברים – מרחק שני דורות בלבד ממותו של חוניו השלישי. בין חוקרים אלו ניתן למצוא את אביגדור צ'ריקובר בספרו "היהודים והיוונים בתקופה ההלניסטית" וגדעון בוהק בספרו "Joseph and Aseneth and the Jewish Temple at Heliopolis". בוהק במחקרו מזהה את חוניו המדובר כחוניו הרביעי לאורך כל הכרונולוגיה המתוארת לעיל, ממאבקי הכוחות בירושלים, דרך הירידה למצרים, בניית המקדש והברית הפוליטית עם בית תלמי. כחיזוק לטענתו כי הברית הייתה עמוקה, הוא מביא את בניו של חוניו, שנשאו תפקידים רמים בממלכתה של קלאופטרה.
המחלוקת בנוגע לתארוך האירועים.
השנה המדויקת של ירידת חוניו ותומכיו למצרים שנויה במחלוקת. ידוע כי חוניו השלישי, אביו, נרצח בדאפנה בשנת 171 לפנה"ס. במלחמות היהודים, בו יוספוס מזהה את בונה בית המקדש כחוניו השלישי, הוא מתארך את ירידתו למצרים בשנת 166 לפנה"ס לאחר חילול בית המקדש בירושלים על ידי אנטיוכוס. אך בקדמוניות, בו יוספוס כבר מודע לטעות בין האב לבן שעשה קודם לכן, הוא מתארך את המנוסה רק בשנת 162 לפנה"ס, לאחר שהכהונה הגדולה עוברת לידיו של אלקימוס. היות ששני ספרי המקבים וספר דניאל אינם מדברים כלל על מנוסתו של חוניו למצרים או על הקמת מקדשו, נאלצים החוקרים להסתמך על גרסותיו הסותרות של יוספוס, ובנוסף על מקור בעל אופי מפוקפק למדי: מכתב מבעל תפקיד רם מעלה בממלכת תלמי הממוען ככל הנראה אל חוניו, המתוארך לשנת 164 לפנה"ס. אך היות שאותנטיות האיגרת, מענה ותיארוכה, עדיין שנויים במחלוקת, לא ניתן להסתמך עליה כמקור חד-משמעי לתארוך ירידתו של חוניו למצרים.
אין בנמצא כיום מקורות היסטוריים אמינים על מנת לתארך את בניית מקדש חוניו בהליופוליס. התאריך היחיד הנקוב ביחס למקדש חוניו הוא קביעתו של יוספוס כי מקדש חוניו עמד במשך 343 שנים, אך רוב החוקרים מאמינים כי זוהי טעות סופר, כלומר יוספוס התכוון ל-243 שנים.
מתוך כתביו של יוספוס ידוע כי הרומאים החריבו את מקדש חוניו בשנת 74 לספירה, בשלבים האחרונים של המרד הגדול, לאחר שהחריבו את בית המקדש בירושלים ואת מצדה, ורדפו אחר קבוצת קנאים למצרים. שם, קיבלו הוראה להחריב את בית המקדש, שיוספוס מזהה כמקדש חוניו:
לפי ספירתו לעיל של יוספוס, שנת הקמתו המסתברת של המקדש היא 169 לפנה"ס. תאריך זה אינו מסתבר לאור המחלוקת המתוארת מעלה לגבי ירידתו של חוניו למצרים. התאריך המוקדם ביותר לירידת חוניו למצרים הוא שנת 166 לפנה"ס, כלומר לא ניתן להניח שהמקדש נבנה לפני כן. סביר להניח כי המקדש הוקם בשנים הצמודות לירידת חוניו למצרים, כלומר בסיום העשור הרביעי למאה השנייה לפנה"ס. בהיעדר עדויות אמינות אחרות, אין דרך לתארך באופן מדויק את בניית בית המקדש.
לקריאה נוספת.
ספרים
קאריס ואן האוטן
קאריס אנוק ואן האוטן (בהולנדית: Carice Anouk van Houten; נולדה ב-5 בספטמבר 1976) היא שחקנית וזמרת הולנדית, שהתפרסמה בשל משחקה בסדרה "משחקי הכס" מבית HBO כמליסנדרה האדומה, עליה הייתה מועמדת לפרס אמי לשנת 2019.
ביוגרפיה.
ואן האוטן נולדה בליידרדורפ שבהולנד. אמהּ, מרג'י סטסי, חברת במועצת הטלוויזיה החינוכית של הולנד, ואביה, תיאודור ואן האוטן, הוא סופר ושדרן. אחותה הצעירה, ילקה ואן האוטן, אף היא שחקנית. היא למדה בתיכון באוטרכט, שם שיחקה בתפקיד הראשי במחזה טיל אולנשפיגל. ואן האוטן למדה באקדמיה לאומניות באמסטרדם.
תפקידה הראשון של קאריס ואן האוטן היה בסרט הטלוויזיה, "סוזי קיו" (Suzy Q). ואן האוטן זכתה בפרס עגל הזהב הראשון שלה בתפקידה כסוזי. היא זכתה בפרס עגל זהב נוסף על תפקידה בסרט Undercover Kitty, בשנת 2001. באותה שנה, הופיעה גם בסרט "אמנזיה" שהוקרן אף בארצות הברית. ואן האוטן זכתה בפרס עגל זהב נוסף על סרטו של הבמאי ההולנדי המוערך פול ורהובן "ספר שחור" (Zwartboek) בפסטיבל הסרטים ההולנדי בשנת 2006 שעל תפקידה בו זכתה לשבחים רבים. בסרט גילמה ון האוטן זמרת יהודיה, החברה במחתרת ההולנדית בזמן מלחמת העולם השנייה.
סרטה דובר האנגלית הראשון של ואן האוטן היה "דורותי" (Dorothy) של הבמאית הצרפתיה אגנס מרלה. היא גם הופיעה בשנת 2008 לצידו של טום קרוז בסרט "מבצע ואלקירי" ולצידו של ג'וד לאו בסרט Repo Man בשנת 2010. בשנת 2008, אף הופיעה בסרט קצר בשם "Zingen in het Donker" ("שרים באפילה"). באותה שנה, הוכרזה כאשת שנה על ידי הניו יורק מגזין, והצטלמה למגזין ואניטי פייר בגיליון מרץ 2008. בשנת 2009 הופיעה בסרט Black Death, ובסרט ההולנדי Stricken.
ביולי 2011, לוהקה ואן האוטן לדמותה של הכוהנת המסתורית מליסנדרה בעונה השנייה של סדרת הפנטזיה של רשת HBO, "משחקי הכס". בשנת 2019 קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה.
בשנת 2012, הוציאה אלבום בשם See You On The Ice, ואף הוציאה קליפ.
בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה "התגלמות הרוע", לצד קטלינה סנדינו מורנו וארון אקהרט.
חיים אישיים.
בשנים 2005–2009 הייתה בזוגיות עם השחקן הגרמני סבסטיאן קוך, שכיכב עימה בסרט Zwartboek. בשנים 2013–2015 הייתה בזוגיות עם קיס ואן ניווקרק. מאז 2015 בזוגיות עם השחקן האוסטרלי גיא פירס, ובאוגוסט 2016 נולד בנם הראשון.
מיק ברנרד
מיק ברנרד (באנגלית: Mick Barnard) היה הגיטריסט של להקת הרוק הבריטית, The Farm. הוא היה גם הגיטריסט של ג'נסיס לזמן מה, לאחר עזיבתו של הגיטריסט המקורי, אנתוני פיליפס, האירוע אשר בגללו ברנרד ידוע כחבר בג'נסיס.
פעילותו בג'נסיס.