אחמד אל-בלאד'רי (ערבית: أحمد بن يحيى بن جابر البلاذري; 820-892) היה היסטוריון מוסלמי ממוצא פרסי, שפעל במאה התשיעית בחצרו של הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון שבבגדאד.
עבודותיו משמשות כבסיס למחקר היסטורי בתולדות האימפריה המוסלמית. נפטר בשנת 892 כתוצאה מאכילת צמח הבלדור ומכאן שמו.
דבר לא ידוע על ילדותו וחייו של אל-בלאד'רי. פרסומו בא לו מספר ההיסטוריה שכתב, יצירה מונומנטלית בשם (فتوح البلدان, פתוח אלבלדאן), שבו מתוארת התפשטות האסלאם ובניית האימפריה המוסלמית. בספר מתוארים ההסכמים שנכרתו עם תושבי השטחים שנכבשו. בתקופתו השתרעה האימפריה המוסלמית ממצרים, צפון אפריקה וספרד במערב, עד לעיראק, איראן וסינד במזרח.
אל-בלאד'רי כתב ספר נוסף לפני מותו, (أنساب الأشراف - אנסאב אל-אשראף), והוא מכיל 40 כרכים בהם מתוארות משפחותיהם של מוחמד, בית עבאס ובית אומיה. עבודות אלו שימשו בסיס לכתבים מאוחרים יותר של היסטוריונים מוסלמיים, כגון אבן ח'לדון.
אל-ואקדי
אל-ואקדי (בערבית: الواقدي; בעברית נקרא גם: אל-ואקידי), או בשמו המלא אבו עבדאללה מוחמד בן עומר בן ואקד אל-אסלאמי (أبو عبد الله محمد بن عمر بن واقد; 747 – 823), היה היסטוריון ערבי מוסלמי שפעל בסוף המאה השמינית ותחילת המאה התשיעית.
מעט ידוע על חייו של אל-ואקדי. הוא נולד והתחנך באל-מדינה ועלה לגדולה כאשר שימש כמורה דרך לח'ליף הארון א-רשיד - הח'ליף העבאסי החמישי. הוא ליווה את הח'ליף בחזרה לחצרו בבגדאד, ושם חי ועבד כקאדי עד מותו.
אל-ואקדי היה אספן בלתי נלאה של סיפורים, סיפורי עם, אגדות ומיתוסים אסלאמיים. מעבודתו הענפה נותר ספרו ספר ההיסטוריה והמלחמה – אוסף של מסורות וסיפורים המתייחסים לימים המוקדמים של האימפריה האסלאמית. היסטוריונים מוסלמים מאוחרים יותר התייחסו בביטול אל עבודתו בתור גיבוב של אגדות עם ושקרים, אך דבר זה לא מנע מהם מלהסתמך על כתביו בכתיבת ההיסטוריה של האסלאם.
אל-ואקדי היה אחד הביוגרפים הקדומים ביותר של הנביא מוחמד. ספרים של אל-ואקידי היו מקור לספרי היסטוריה שנכתבו על ידי אחמד אבן אעת'ם.
הזירה (מגזין)
הזירה (באנגלית: The Ring וגם Ring Magazine) הוא מגזין אמריקני, הנחשב לחשוב בעולם בנושא האיגרוף.
היסטוריה.
המגזין "הזירה" התפרסם לראשונה בשנת 1922, ובתחילת דרכו התמקד בנושאי ההיאבקות והאיגרוף. עם השנים והשחיקה המקצועית שחלה בנושא ההיאבקות המקצוענית, החל להתמקד בנושאי האיגרוף בלבד. המגזין מוחזק בבעלותו של המתאגרף לשעבר אוסקר דה לה הויה . המגזין עוסק בכיסוי עיתונאי מפורט של כל תחומי האיגרוף כולל תיאורי קרבות ואירועים חברתיים או שערורייתיים הקשורים בהם, וכן מתן חשיפה וקידום למתאגרפים אלמוניים.
קביעת אלוף העולם של "הזירה".
בשנת 2002 הוחלט במערכת המגזין לבצע ניקוי והשלטת סדר וארגון בכל הנושא של הכתרת אלופי העולם באיגרוף. הטענה העיקרית הייתה כי הריבוי הקיים של גופים ומארגנים שונים, יוצרת מדיניות מעורפלת ובלתי ברורה של התנאים הנדרשים לקביעתו והכתרתו של אלוף העולם . כך למשל, אורגנו קרבות אליפות בין מתחרים חלשים אשר בסיומם נקבע אלוף, אך אותם גופים דחו ניסיונות לארגן קרבות הגנה על התואר של הזוכה, מול אלופים חזקים יותר שהוכרו על ידי ארגון מתחרה אחר. לעיתים אורגנו קרבות הגנה על התואר בין מתחרים שאינם שווי כוחות כך שזהות המנצח נקבעה למעשה מראש כברורה ומועדפת על המארגנים משיקולי כסף או יוקרה. בנוסף לכך, לעיתים ננקטו סנקציות נגד מתאגרפים שסירבו לתנאים שונים של קרב שאינם ספורטיביים בעליל, כגון שלילת תוארם.
בכוונתו של המגזין הייתה ליצור שקיפות באמצעות קביעת קריטריונים ברורים וקשיחים אשר על פיהם יקבע דירוגו של כל מתאגרף בקטגוריית המשקל שהוא מתחרה בה. בחודש מאי 2012 פרסם המגזין מדיניות חדשה בנוגע להכתרת והדחת אלופים במטרה לעודד את המדורגים ראשונים להילחם אחד מול השני ובכך לשדרג את הרמה המקצועית והספורטיבית של הענף, ובמקביל לכך גם את העניין הציבורי בו.
להלן הקריטריונים המעודכנים נכון למאי 2012:
לגיטימציה.
שיטת הדירוג של מגזין "הזירה" לאלופי העולם באיגרוף במשקלים השונים, הוכרה כאובייקטיבית ומייצגת, על ידי שני ערוצי הטלוויזיה העיקריים המסקרים את תחום האיגרוף בארצות הברית: ESPN ו-HBO וגם על ידי ה-BBC הבריטי. לעובדה זו חשיבות רבה שכן התמלוגים מערוצי הטלוויזיה מהווים מקור הכנסה משמעותי בענף, ולכן הכרתם בלגיטימציה ובאובייקטיביות של הדירג מסייעת בגיוס מימון נוסף לקרבות, ומהווה מניע לצופים להסכים ולשלם עבור הצפייה בקרב הוגן ולא כזה שתוצאותיו נקבעו מראש.
המתאגרפים הטובים ביותר בכל הזמנים.
בשנת 2003 פרסם המגזין את רשימת 100 המתאגרפים הטובים ביותר בכל הזמנים. הרשימה מתייחסת לכל קטגוריות המשקל ולכל ארצות המוצא של המתאגרפים.
הקריטריונים שנקבעו לצורך הרכבת הרשימה היו:
להלן רשימת 10 הראשונים ברשימת הגדולים בכל הזמנים:
אל-וקידי
יוניברסל רקורדס
המופע של לולו
המופע של לולו (באנגלית: The Little Lulu Show) היא סדרת טלוויזיה מצוירת אמריקאית-קנדית לילדים. הסדרה מתארת את קורותיה של הילדה לולו מופט, משפחתה וסביבתה הקרובה.
זוהי סדרת האנימציה השנייה המבוססת על קומיקס זה, חברת ניפון אולפני אנימציה הפיקה סדרת אנימה בשם "שמש קטנה" ששודרה בערוץ הראשון. בשנת 1998 שודרה התוכנית לראשונה בערוץ הילדים, כאשר את לולו דובבה בעונה הראשונה ענבל לורי ובעונה השנייה רעות יהב.
תקופת השידור המקורית.
הסדרה שודרה בארצות הברית בין ה-30 ביוני 1995 -21 בפברואר 1999 תחת השם: "The Little Lulu Show". בשנת 1998 יצא סרט הקולנוע הראשון של המופע של לולו, המתאר את תקופת ההתבגרות של לולו. מאוחר יותר היא שודרה בעברית.
עלילה.
התוכנית מספרת על ילדה קטנה, מצחיקה, משעשעת ושובבה בשם לולו מופט. לולו בעלת שיער ארוך, שחור ומתולתל שלרוב אסוף בקוקו גבוה, עיניים שחורות ותמיד לובשת שמלה אדומה.
במהלך הסדרה סובבים את לולו אנשים ומכרים כמו אימה הדאגנית, אביה העצלן, חברתה הטובה אנני, חברה הטוב טובי (המכונה "טובי השמן"), הילד העשיר ווילבר, אויבתה המושבעת והיפה גלוריה ואהובה של גלוריה (ואויבה של לולו), ניקולס.
התוכנית מחולקת לשלושה סיפורים לכל תוכנית, זמן התוכנית הוא כחצי שעה וכל סיפור הוא כרבע שעה. בכל תחילת וסיום קטע לולו מציגה מופע סטנדאפ שבו היא מתבדחת על חשבון חבריה ועל המקרה שקרה או יקרה באותו הפרק. בנוסף ישנם סרטוני-ביניים קצרים ללא דיבור.
אופנוע ים
אופַנוע ים הוא כלי שיט שהרוכב בו יושב עליו או רוכן מעליו ואינו יושב בתוכו כנהוג בסירה. תפעולו של אופנוע הים נעשה במוט רוחבּי, ומכאן הדמיון בינו ובין האופנוע. אופנועי ים מסוגלים להשיט עד שלושה אנשים. בישראל נדרש רישיון נהיגה מיוחד כדי להשתמש בהם, וניתן לקבלו בגיל 16 ומעלה לאחר מבחן עיוני ומעשי.
כיום מוּנעים אופנועי הים באמצעות משאבת סילון מים. בעבר יוצרו גם אופנועים בעלי סוגי הנעה אחרים, אך הנעת סילון מים היא היחידה שהפכה לנפוצה. הפניית אופנוע ים נעשית באמצעות הפניית הגה המחובר בכבלים לנחיר הפליטה הנמצא בחלקו האחורי של האופנוע. הטיית כידון האופנוע לכיוון מסוים גוררת את הפניית סילון המים לאותו הכיוון ומובילה לפניית כלי השיט.
אופנועי הים מכונים לעיתים קרובות בשם ג'ט-סקי, אף שזהו שם מותג של תעשיות כבדות קווסאקי ואינו שם גנרי.
היסטוריה.
אופנוע ים, או כפי שכונה בתחילה "קטנוע מים", פותחו לראשונה בבריטניה ובאירופה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
הדגמים הראשונים היו אופנוע ים מונע מדחף בנפח 200 סמ"ק מתוצרת בריטית ותוצרת נוספת בשם "Wave Roller" הגרמנית.
רחפן ים שפותח בשנת 1961 הגיע למהירויות של עד 40 קמ"ש והוצג כגרסה בעלת יכולת תמרון גבוהה של גלשן מונע. אורכו היה מטר וחצי והוא הופעל על ידי מנוע פנימי או חיצוני והגיע למהירויות של עד 40 קמ"ש. הרוכב נשכב על הסירה, ושלט במהירות בעזרת מצערות ידניות ובכפות הרגליים השתמש כהגאים, הוא הוצג בתערוכות הסירות בניו יורק ובנאשוויל.
נכון לשנת 2010, היצרניות הגדולות של אופנועי הים הם חברת קוואסאקי, בומברדייה וימאהה
סיכונים.
מלבד הסכנות הברורות כמו התנגשויות ותקלות מכניות המשותפות לכל נהיגה בכלי רכב, לאופנוע הים סכנה ייחודית והיא פציעות ממגע ישיר עם סילוני מים. פציעות אלה עלולות לקרות עם נפילת הרוכב (או פליטתו) על הגב ונחיתתו ישירות בנתיב סילון מים בלחץ גבוה.
סכנה אחרת הטמונה בכלי אורבת לאנשים הנמצאים סמוך לו, וכן יש סכנת פגיעה בכלי שיט הנמצאים בקרבת מקום. אף שלכלי שיט זה חוקים ברורים מבחינת המרחק המינימלי המותר לו מחוף הרחצה, נהגים רבים אינם מקפידים למלא את כל הוראות הבטיחות ומתקרבים לרוחצים יתר על המידה.
בישראל ניתן להשיט אופנוע ים רק למחזיק רישיון מדרגת מֵשיט 11. רישיון לאופנוע הים הוא רישיון ניפרד ובלתי תלוי. כדי לקבל רישיון זה יש לעבור מבחן עיוני הבודק את הידע על חוקי הדרך בים, על הגשת עזרה ראשונה, על כיבוי אש ועל התנהלות במצוקה. בשלב המעשי יש להראות שליטה באופנוע הים בתרגיל סלאלום מהיר, איטי, גישה לאדם בים וקשרים.
בשנת 2019 הוקמה עמותת אופנועי הים הגדולה והפעילה בארץ בשם שישי בים אריות הים אשר חרתה על דגלה הגברת בטיחות השייט
אופנוע ים חשמלי.
בניגוד לאופנועי הים המסורתיים, החלו להתפתח במאה ה-21 אופנועי ים המבוססים על הנעה חשמלית. אופנועי ים מסוג זה ייחודיים בכך שהפעלתם לא כרוכה בפליטת מזהמים והטיפול המכני בהם נוח ופשוט יותר משמעותית.
בתוך כך, פותח בישראל אופנוע ים חשמלי בעמידה, שמשקלו נמוך משמעותית, בעלי מידות קטנים, קלים לאחסון ולשינוע.