הניסויים של תומפסון בתותחנות ובחומרי נפץ הובילו אותו להתעניין בטבעו של החום. הוא הגה שיטה למדידת החום הסגולי של חומר מוצק אך התאכזב כאשר הפיזיקאי השוודי יוהאן ווילקה פרסם את הגילוי המקביל שלו לפניו.
לאחר מכן תומפסון חקר את תכונות הבידוד התרמי של מספר חומרים, כולל פרווה, צמר ונוצות. הוא העריך נכונה שתכונות הבידוד של חומרים טבעיים אלו נובעים מכך שהם בולמים את ההסעה של האוויר. מכאן הוא יצא למסקנה השגויה והפזיזה משהו שאוויר, ולמעשה כל הגזים, הם מבודדי חום מושלמים. הוא גם ראה בתופעה כעדות לטיעון מן התכנון, בטענה שההשגחה העליונה סידרה את הפרווה של בעלי החיים בדרך שתבטיח את הנוחות שלהם.
בשנת 1797 תומפסון הרחיב את טענתו על בידוד מושלם גם לנוזלים. הרעיון ספג התנגדות ניכרת מהממסד המדעי, ובפרט מג'ון דלטון וג'ון לסלי שתקפו את הרעיון. לבדיקת הטענה של תומפסון נדרש ציוד מדויק באופן שעלה בהרבה על המכשור של התקופה. שוב, נראה שהוא הושפע מתפיסותיו התאולוגיות וסביר להניח שהוא ביקש להקנות למים מעמד מיוחס ונסי בהסדרת החיים האנושיים.
תומפסון נחשב לחלוץ בשימוש בשיטת הבישול סו-וויד הודות לניסוי שערך עם כתף כבש. הוא תיאר את השיטה באחד ממאמריו.
שקִיל מכני של חום.
עבודתו המדעית החשובה ביותר של הרוזן רמפורד נערכה במינכן והתמקדה בטבעו של החום. במאמרו "חקירה ניסויית בנוגע למקור החום הנוצר כתוצאה מחיכוך" שפורסם ב-1798 וסיכם את תוצאות העבודה שלו הוא טען שהחום אינו יסוד הקלוריק אתו זוהה החום בחשיבה המדעית של אותו הזמן אלא צורה של תנועה. רמפורד בחן את החום המשתחרר בעקבות החיכוך הנוצר במהלך קדיחת קני תותח במפעל נשק במינכן. רמפורד טבל את קנה התותח במים וארגן כלי קדיחה קהה במיוחד. הוא הראה שהמים יכולים לרתוח תוך כשעתיים וחצי ושאספקת החום הנוצר מהחיכוך נראית כבלתי נדלית. רמפורד אישר שלא חל שינוי פיזי בחומר התותח על ידי השוואה בין החום הסגולי של המתכת שנקדחה מהתותח לבין החום הסגולי של המתכת הנשארת בתותח.
רמפורד טען שהיצירה הבלתי מוגבלת לכאורה של חום אינה תואמת את המודל הקלורי. הוא טען שהדבר היחיד שהועבר לקנה התותח הוא תנועה.
רמפורד לא עשה עוד ניסיונות נוספים לכימות החום הנוצר או למדידת השקיל המכני לחום. למרות שהעבודה זכתה לקבלת פנים עוינת, היא קיבלה חשיבות כאשר סייעה בביסוס חוקי שימור האנרגיה מאוחר יותר במהלך המאה ה-19.
קרינה קלוריפית ופריגוריפית.
רמפורד הסביר את הניסוי של מארק-אוגוסט פיקטט, שמדגים החזרה של קור, על ידי ההנחה שכל הגופים פולטים קרניים בלתי נראות וגליות בנוזל האתרי. הוא ערך ניסויים כדי לתמוך את התיאוריות שלו על קרינה קלוריפית ופריגוריפית וטען שתמסורת החום היא תוצאת השילוב בין קרניים קלוריפיות (קרני חום) קרניים פריגוריפיות (קרני קור) והקרניים הנפלטות מהאובייקט. כאשר עצם קולט קרינה מעצם חם יותר (קרניים קלוריפיות) הטמפרטורה שלו עולה וכאשר הוא קולט קרינה מעצם קר יותר (קרניים פריגוריפיות) הטמפרטורה שלו יורדת.
אור ופוטומטריה.
תומפסון עסק בפוטומטריה, מדידת האור. הוא בנה פוטומטר והנהיג את הנר הסטנדרטי, האב הקדמון של הקנדלה, כיחידת מידה של עוצמת ההארה. הנר הסטנדרטי שלו נעשה מחֵלֶב של ראשתן גדול-ראש לפי מפרט נוקשה. הוא גם פרסם מחקרים על צבעים "מתעתעים" או משלימים סובייקטיבית, הנגרמים על ידי הצללים הנוצרים כתוצאה משני אורות, אחד לבן ואחד צבעוני. תצפיות אלו צוטטו והוכללו על ידי מישל שוורל במאמרו "חוק ניגוד הצבע הסימולטני" שפורסם ב-1839.
המצאות ושיפורי תכנון.
תומפסון היה ממציא פעיל ופורה, שפיתח שיפורים לארובות, אחים וכבשנים תעשייתיים. כמו כן הוא המציא דוד חימום כפול, כיריים ומכונת קפה מטפטפת. הוא המציא קנקן קפה מפעפע בעקבות עבודתו החלוצית עבור הצבא הבווארי, בה הוא שיפר את תזונת החיילים כמו גם את בגדיהם.
האח של רמפורד הוא אח שבו כניסת האוויר דרך הארובה מוגבלת על ידי מדף המותקן בתחתית הארובה. המדף בולם את כניסת האוויר החיצוני הקר לתוך החדר, מגביר את תנועת האוויר החם מהאח כלפי מעלה וכך משפר את יעילות החימום של האח ונותן שליטה טובה יותר על קצב הבעירה של הדלק, בין אם הוא עץ או פחם. בנוסף, השיפור בזרימת האוויר גרם לעשן לעלות כולו כלפי מעלה, במקום להתמהמה, להיכנס לתוך החדר ולעיתים קרובות לחנוק את הדיירים. תומפסון והעובדים שלו התאימו אחים על ידי הוספת לבנים לתוך האח כדי להפוך את הקירות הצדדיים שלו לזוויתיים והוספת מדף לתחתית הארובה. בתים אופנתיים רבים בלונדון הותאמו להנחיות שלו, ונהפכו לנקיים מעשן.
תומפסון נהפך לכוכב כאשר החדשות על ההצלחה שלו התפשטו. העבודה שלו גם הייתה רווחית מאוד, ורבים חיקו אותה אחרי שהוא פרסם את הניתוח שלו על הדרך שארובות עובדות. במובנים רבים, הוא מזכיר את בנג'מין פרנקלין, שגם הוא המציא סוג חדש של תנור חימום.
שימור החום היה נושא חוזר בעבודתו, ונזקפת לזכותו גם המצאת הביגוד התרמי.
כבשנים תעשייתיים.
תומפסון שיפר באופן משמעותי את התכנון של כבשנים לייצור סיד, ועד מהרה נבנו כבשני רמפורד ברחבי אירופה. החידוש המרכזי בהמצאה היה הפרדה בין חומר הבעירה לבין אבן הסיד, כך שהסיד שיוצר על ידי חום הכבשן לא זוהם על ידי האפר הנוצר מהאש.
פרדינן בויסון
בולויו
מנחם בורישא
הברבור הלבן
כלא הברבור הלבן (ברוסית: Белый лебедь; בתעתיק עברי: בליי לבד), הידוע רשמית כמתקן הכליאה הפדרלי מס' 2 של מחוז פרם, הוא בית סוהר רוסי עבור עבריינים מסוכנים ביותר, ונחשב לאחד מבתי הכלא השמורים ביותר ברוסיה.
הכלא מהווה מושבת עונשין מיוחדת עבור אסירים שנידונו למאסר עולם. הכלא שוכן בעיר סוליקמסק שבפרמסקי קראי.
הכלא מתבלט באחד המשטרים הקשים ביותר בשירות בתי הסוהר הפדרלי (העונש הממוצע הוא בין שלוש לשבע שנים).
היסטוריה.
בשנת 1938 נוצרה נקודת מחנה שדרכה עברו אסירים פוליטיים רבים. מאז 1955 לא הוחזקו בכלא אסירים פוליטיים. בשנת 1980 נוצר בכלא מרחב פנימי מסוג תא בודד, אליו נשלחו גנבים בחוק, כ-4.5 אלף אסירים עברו בו. מאז 1999 מחזיק הכלא אסירים שנידונו למאסר עולם.
חבר בן בריעה
חֶבֶר הוא בנו הבכור של בריעה ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחה לאה. לחבר היה אח אחד, מלכיאל. לחבר היו שלושה בנים: יפלט, שומר וחותם ובת אחת: שועא. משפחתו של חבר נקראה משפחת החברי.
משפחתו של חבר היא המשפחה העיקרית מצאצאי אשר, ופירוט שושלתה הוא הארוך ביותר מבין צאצא אשר. עוד סימן לחשיבותה של משפחה זו הוא שחבר מופיע בתוך שבעים בני יעקב שירדו למצרים.
חבר הוא שם רווח בישראל והחוקרים חלוקים בפירושו ובמשמעותו. ישנם חוקרים הסוברים כי השם מגיע מלשון חברות ושותפות. לעומת זאת, בעיון בתרגום השבעים, ניתן לראות כי השם הוא כנראה ח'בר ולא חבר.
חוכא ואטלולא
חוּכָא וְאִטְלוּלָא (לפי הערוך: חוכא וטלולא) הוא ביטוי תלמודי, שמופיע גם בספרות ההלכה ופירושו "צחוק וליצנות".
מקור הביטוי.
הביטוי מופיע פעם אחת בלבד בתלמוד, בהסברו של רבא לגבי דין ביטול רשות. הוא טען שיש ביטול מחצר לחצר, ומצד שני אין מבטלין וחוזרין ומבטלין:
כלומר, "שלא יהיו דברי חכמים כחוכא ואטלולא".
פירוש הביטוי.
על פי רש"י, פירוש המילה "חוכא" היא "שחוק" או "צחוק", וכיום מרבים לתרגם מילה זו ל"לעג". מקור המילה היא בשורש חו"ך, שמקורו בעברית, וממנו המילה "חיוך".
מקור המילה "אטלולא" היא בשורש טל"ל, שמשמעו "לשחק" או "להשתעשע". רש"י מפרש מילה זו כ"ליצנות", ולפעמים מתרגמים אותה ל"קלס" או "לעג".
לפי גרסת הערוך, צריך לומר "חוכא וטלולא", ולעיתים כותבים כך את הביטוי. יש המשנים את הביטוי ל"חוכא והתלולה", ויש הכותבים "חוכא ואיטלולי".
יוהן לודוויג בורקהרט
גולדה (סרט, 2022)
גולדה (באנגלית: Golda) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי בבימויו של הבמאי גיא נתיב על פי תסריט מאת ניקולס מרטין, שעתיד להתמקד בהחלטות הדרמטיות והרות הגורל שאיתן נאלצה ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר להתמודד בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים.
תקציר העלילה.
ב-6 באוקטובר 1973, בחסות היום הקדוש ביותר לעם ישראל ובמהלך חודש הרמדאן, כוחותיהם המשולבים של מצרים, סוריה וירדן החלו במתקפה מפתיעה על חצי האי סיני ורמת הגולן שהובילה למלחמת יום הכיפורים. בעוד הצבא הישראלי נמצא במיעוט ואזלת יד, גולדה מאיר, ראש הממשלה באותה התקופה, נאלצת להתעמת עם הסכנה המיידית של פצצת זמן מתקתקת שהיא קיוותה שלעולם לא תיאלץ להתמודד איתה. כשהיא מבודדת ומתוסכלת מהקבינט הגברי שלה, מאיר נאלצת להכריע בהחלטות דרמטיות והרות הגורל בעודה נמצאת במרוץ נגד הזמן להצלת מיליוני חיים משני צדי הסכסוך.
הפקה.
פיתוח.
ב-6 באפריל 2021, נמסר לראשונה כי סרט ביוגרפי שיעסוק בדמותה של גולדה מאיר, האישה היחידה שהייתה לראש הממשלה של מדינת ישראל, ויתמקד בהחלטות הרות הגורל שנאלצה לקבל במהלך מלחמת יום הכיפורים, נמצא בפיתוח. עוד נמסר כי את הסרט עתיד לביים הבמאי הישראלי גיא נתיב על פי תסריט מאת התסריטאי ניקולס מרטין, שאף שותף להפקת הסרט. את דמותה של גולדה מאיר עתידה לגלם השחקנית הלן מירן. בנוסף, נודע שהסרט יופק על ידי המפיקים מייקל קון, אנדרו קרפן ושיוואני ראוואט.
על מעורבותו בהפקת הסרט ושיתוף הפעולה עם מירן, אמר נתיב:
ב-14 ביולי 2021, נמסר כי זכויות ההפצה של הסרט ברחבי ארצות הברית נרכשו על ידי החברות "Bleecker Street" ו-"ShivHans".
בנוסף להיוודע דבר רכישת זכויות ההפצה של הסרט, אמר קון על הסרט כי
ליהוק.