המונח משקף את הרעיון שיש להעביר את הסיכום במשך זמן נסיעה במעלית, המוערך בשלושים שניות עד שתי דקות. המונח נגזר מתרחיש של פגישה מקרית עם אישיות חשובה במעלית. אם השיחה בתוך המעלית בפרק זמן זה מעניינת ומציעה ערך מוסף, היא עשויה להימשך גם לאחר היציאה מהמעלית, ולהסתיים בהחלפת כרטיס ביקור או בקביעת פגישה עתידית.
מאפיינים מומלצים של נאום מעלית.
קתלין פגאנה (Kathleen D. Pagana), נואמת וחוקרת בתחום הסיעוד, ממליצה שהנואם או הנואמת יציגו את עצמם בקצרה. בנוסף, פגאנה מדגישה כי חשוב לדבר בהתלהבות ובתשוקה כדי שהקהל יהיה קשוב לנואם או לנואמת. המלצתה הנוספת היא לתרגל את הנאום מראש ולסיים אותו בתזכורת מה הנואם או הנואמת מבקשים מהקהל.
היום (עיתון ישראלי)
היום היה יומון ישראלי, ביטאונה של מפלגת גח"ל שיצא לאור בין השנים 1965–1969.
הקמתו.
מפלגת גח"ל הורכבה ממפלגת "חרות" שהחזיקה עיתון בשם זה, ו"המפלגה הליברלית הישראלית" שהייתה קשורה לעיתון הבקר. בשנת 1965 מוזגו שני עיתונים אלו ליומון "היום".
המערכת והדפוס של "היום" שכנו במצודת זאב ברחוב המלך ג'ורג' 38 בתל אביב. בקומה מספר 4 שכנה מערכת העיתון, בקומה מספר שלוש מכונות הסדר מדגם 'לינוטייפ', חדר מנהל הדפוס וחדר המגיהים. הדפוס, שהיה גוף כלכלי עצמאי בשם" דפוס המצודה בע"מ" שכן היה בקומת המרתף. החומר הערוך הורד במצבט שהיה בקצה חבל ששולשל אל חדר הסדר ושולחנות העימוד דרך פתח בתקרה. הגיליון הראשון של "היום" ראה אור ביום שלישי, י"ט בטבת תשכ"ו (11 בינואר 1966). בספטמבר 1969, בוצעו שינויים בפורמט והעיתון יצא לאור בדומה לעיתוני הערב "ידיעות אחרונות" ו"מעריב". מנהל תקציבי העיתון היה אברהם אלדן. ארכיון מערכת "היום" לא נשמר. אולם כל גיליונותיו מצויים בארכיון מכון ז'בוטינסקי.
מתכונת העיתון.
מתכונת העיתון לרוב הייתה קבועה: קריקטורה של הצייר בוכוואלד בעמוד הראשון, המדור "שיחות היום" – רכילות וסיפורים קטנים על אישים, מקומות ונושאים הודפס בעמ' 2. בעיתוני יום שישי וערבי חג, פורסמו מאמרים על נושאים מדיניים, כלכליים וחברתיים על ידי חברי הנהלת גח"ל כגון: מנחם בגין, ד"ר יוחנן בדר, פרץ ברנשטיין, יוסף ספיר ואחרים. צורף אליו דף מיוחד של שבועון הסיעה – גוש חרות ליברלים בהסתדרות הכללית. (לימים, יצא לאור הדף בעיתון נפרד בשם "תכלת-לבן", ביטאון סיעת "תכלת-לבן" בהסתדרות העובדים הכללית).
מאמר המערכת נכתב בחודשים הראשונים על ידי ראשי התנועה. אבל בהמשך ניתנה לעורך יד חופשית יותר בהתנהלות העיתון ובקביעת דרכו הרעיונית. במאמר המערכת הודגש, כי העיתון שונה משני קודמיו בכך שהוא עצמאי. משמע, העיתון מייחד עצמו משאר העיתונים המפלגתיים שעדיין היו חלק מנוף העיתונות במדינת ישראל. כן נכתב במאמר המערכת, כי בכוונת העיתון להביא לציבור הקוראים מידע תמציתי מלא ונאמן על המתרחש בארץ ובעולם; ובכל הנושאים – עיתון אמיתי, כזה שיאפשר לאזרח "על בסיס אינפורמציה אובייקטיבית ... לקבוע באופן עצמאי וחופשי את יחסו לבעיות העומדות על הפרק".
מערכת ועיתונאים.
העורך האחראי של "היום" היה חבר הכנסת יוסף קרמרמן. העורכים בפועל היו גרשון הנדל (הל) (ינואר 1966 – אוגוסט 1968) ויצחק (איז'ו) רגר (ספטמבר 1968 – דצמבר 1969). עורכי לילה: שלמה (סאלק) אוקון, יוסי אחימאיר וזיזי ברנדמן. עם חברי המערכת והכותבים נמנו: שלמה ('סאלק') אוקון, זיזי ברנדמן, יוסף בורן (מזכיר המערכת), זיסי סתוי, גרשון הנדל (הל), הרב פרופ' ל"י רבינוביץ, ד"ר מאיר (מארק) קהאן, ד"ר בנימין זאב וולפגאנג פון-וייזל, פרופ' אנדרה שוראקי, ד"ר ישראל אלדד, פרופ' בנימין אקצין, ד"ר אברהם הלר, פרופ' יוסף נדבה, אריה נאור, משה שי, מ' גפן, א' גילת, י' מלאכי, גדעון פורמן (לימים גדות), ישראל הראל, יהודית וינקלר, שרה פרנקל, רחל מרידור (קרמרמן), יוסי אחימאיר, יהודה אידלשטיין, אליהו אריאלי, ישראל גולדמן, עמנואל דודאי, שלמה הלוי, יגאל דרוקר, ישראל גולדמן ונחום קורלניק. עם עורכי המדורים לספרות ולאמנות נמנו אלכס זהבי, יוחנן ארנון, מרים טל, לב חקק, גדעון אלון, יעקב חורגין ויוסף פרידלנדר. מדור "מבית ומחוץ" נערך על ידי יצחק זיו-אב; מדור קולנוע ומדריך לסרטי השבוע על ידי זאן סלביק; מדור קולנוע על ידי מ' שין; "המאזין והמקליט" על ידי יהונתן גולני; "בטלוויזיה" על ידי צביה גינור; "עולם הבמה" על ידי שרה פרנקל; "תיאטרון ותערוכות" על ידי אליקים ירון; "עולם הבול" על ידי חיים לנגלבן; "עולם האישה" על ידי יהודית וינקלר; "מדור הספורט" על ידי מרדכי רינקובסקי ומשה קשטן; "שחמט" על ידי מרדכי רוזנפלד; "מדורה של רות" על ידי רות קירש. ידיעות מרחבי הארץ והעולם הובאו על ידי אברהם בנמלך, סופר "היום" בירושלים, אהרן בן-אביגדור, סופר "היום" בפריז, דוד הורוביץ, סופר "היום" בארצות הברית, מ' כהן, סופר "היום" בחיפה, יוסי בר, סופר "היום" באזור השרון, י' וקסמן, סופר "היום" בגליל, שלום מסורי, סופר "היום" בשומרון, יצחק שתיל, סופר "היום" בבאר שבע ובנגב. אלכס ליבק היה צלם העיתון. מנהל מחלקת המודעות היה אייזיק אולקניצקי, ויחד עמו עבד איתמר בנעט. בין המגיהים שימשו: שרה אולקניצקי, אברהם פורמנד, אברהם (אברשה) בן-משה, יוסף קיסטר ואחרים.
Battlefield (סדרת משחקים)
Battlefield היא סדרת משחקי וידאו בקטגוריית משחקי פעולה מגוף ראשון שעלילתה מתבססת על קו זמן חלופי (כלומר, כל משחק מדבר על תקופה אחרת). הסדרה כוללת 25 משחקים (כולל משחקי הרחבות).
סדרת המשחקים כוללת את הפלטפורמות: Microsoft Windows, Mac OS, Xbox, Xbox 360, Xbox One, פלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3, פלייסטיישן 4, Wii U
אנדריי פטרוב
אנדריי פטרוב (ברוסית: Андрей Павлович Петров; 2 בספטמבר 1930, לנינגרד - 15 בפברואר 2006, סנקט פטרבורג) היה מלחין רוסי וסובייטי. בשנת 1980 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות ופעמיים הוענק לו פרס ברית המועצות. על תרומתו בתחום המוזיקה הוענקו לאנדריי פטרוב מספר עיטורים.
חייו.
אנדריי פטרוב נולד בלנינגרד לאב רופא. במהלך מלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה לסיביר וחזרה בשנת 1944. לפי דבריו, הוא החליט להיות מלחין בשנת 1945, בהשפעת סרט על יוהאן שטראוס האב ויוהאן שטראוס הבן. בשנים 1949-1954 למד בקונסרבטוריון לנינגרד והתמחה בהלחנה. לאחר סיום הלימודים עבד כמורה למוזיקה.
בשנת 1959 כתב פטרוב בלט, שהועלה על במת תיאטרון מריאינסקי. בהמשך התרכז פטרוב בהלחנת מוזיקה לסרטים. הוא כתב מוזיקה ושירים למספר סרטים, לרבות האדם האמפיבי, שזכו לפופולריות גדולה. על פעילות זו זכה בשנת 1967 בפרס ברית המועצות.
בשנת 1967 כתב אנדריי פטרוב אופרטה ובשנת 1975 אופרה, "פיוטר הגדול". על אופרה זו זכה בפרס ברית המועצות לשנת 1976. בהמשך כתב אופרות על חייהם של אלכסנדר פושקין וולדימיר מאיאקובסקי.
בשנת 1971 הועלה על במת תיאטרון מריאינסקי הבלט "בריאת העולם", שהמלחין כתב על בסיס איורים של הצייר הצרפתי ז'אן אפל. בלט זה הועלה על הבמה בתיאטראות רבים ברחבי העולם.
בשנות ה-80' וה-90' חזר פטרוב להלחין מוזיקה לסרטים. בסך הכול כתב מוזיקה לכ-80 סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. בשנת 2001 כתב מחזמר, שהועלה בתיאטרון מוזיקלי בברודוויי ובשנת 2002 גם ברוסיה. בשנים האחרונות שיתף פטרוב שיתף את בתו בהלחנה.
בשנת 1985 צולם באולפני לנפילם סרט מוזיקלי על בסיס שירים שהלחין אנדריי פטרוב.
בנוסף לפעילות מוזיקלית, פטרוב היה פעיל ציבורי וכיהן בתפקידים ניהוליים באיגוד המלחינים הסובייטי. במשך תקופה ארוכה הוא היה יושב ראש הסניף הלנינגרדי של הארגון.
החל משנת 2007 מתקיימת תחרות שנתית למלחינים צעירים על שם פטרוב ובהתאם להחלטת העירייה, מוענקות שתי מלגות לסטודנטים.
דוררת
דוררת (שם מדעי: Verticillium Wilt, בעברית ידועה גם בשם "קמילת הוורטיציליום") היא מחלה פטרייתית קשה הפוגעת ביותר מ-300 סוגים של צמחים.
מערכות ניווט לוויניות
רבקה גוילי-ברוידא
רבקה גְּוִילי-ברוידא (23 באוגוסט 1910 – 14 בספטמבר 1999) הייתה מלחינה, פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית. ידועה במיוחד בלחניה לשירי ידידתהּ לאה גולדברג, ובהם בפרט "פזמון ליקינתון" (1940).
ביוגרפיה.
רבקה גוילי נולדה בשם רנה גריפְל ב-1910 בטרנסילבניה שבהונגריה, בת למשפחה יהודית אמידה. כעבור שנים ספורות עברה עם משפחתה לבירת האימפריה האוסטרו-הונגרית וינה. שם גדלה ולמדה נגינה בפסנתר, הרמוניה וקונטרפונקט, וקיבלה תעודת גמר ממלכתית להוראת פסנתר. בנעוריה הצטרפה לתנועת הנוער "השומר הצעיר", ובאביב 1930, לאחר סיום לימודיה, בטרם הייתה בת עשרים, עלתה לארץ ישראל כחלוצה. בארץ הצטרפה לגרעין שישב במושבה כנרת והתכונן להתיישבות בקיבוץ אפיקים. לצד העבודה הפיזית בגרעין נהגה מפעם לפעם לצעוד לקיבוץ דגניה לנגן בפסנתר. לאחר שנה וחצי רכש הגרעין פסנתר. רבקה נישאה לבן הגרעין אריה גוילי (וולף לייב פֶּרגַמניק; 1907–1997). כעבור ארבע שנים בקיבוץ החליטו השניים לפרוש ממנו ועברו לצפון תל אביב עם בנם בן השנה, דן. בעיר התפרנסה מעבודות מוזיקליות שונות: היא הורתה מוזיקה – זמרה וריתמיקה בגני ילדים, מוזיקה מקהלה בבתי ספר, והרמוניה בקונסרבטוריון שבהנהלת דוד שור – לימדה שיעורים פרטיים בפסנתר ועבדה עם זמרות וליוותה אותן בנגינה בקונצרטים. בהמשך עברה לירושלים, ומשנות ה-60 ועד מותה התגוררה ברמת השרון. היא התגרשה ונישאה בנישואים שניים לאלכסנדר ברוידא, מנכ"ל הוצאת דביר.