בילדותו ביקש גלאובר, בהשפעת אמו ובהשראת דודו, להיות אמן - צייר או פסל. באותה תקופה הוא היה תלמיד ממוצע לחלוטין בבתי הספר היסודיים השונים בהם למד ולעיתים אף נכשל בלימודיו, אולם קירות כיתותיו השונות ואף עמוד השער של ביטאון אחד מבתי הספר שלו, היו מקושטים בציוריו.
מאמנות למדעים.
התעניינותו עברה מאמנות למדע, בגיל 12, בתקופה בה השתקעה המשפחה לתקופה ארוכה יותר, במנהטן. במשך כמעט שנה בנה גלאובר הצעיר, בכוחות עצמו ובעזרת עשרת הדולרים שהיו כל חסכונותיו באותה עת, טלסקופ משל עצמו ובנובמבר 1938 זכה לראות ליקוי ירח בעזרת טלסקופ זה.
בספטמבר 1938 נרשם גלאובר לבית ספר תיכון חדש, שנפתח בברונקס, ושהתמקד בהוראת המדעים. הלימודים כאן איפשרו לו לקבע את אהבתו למדעים ובעיקר לאופטיקה. כעבור שנה הוא כבר זכה בשני הפרסים הראשונים שלו בגין ספקטרוסקופ מעשה ידיו, שאף הוצג לציבור בתערוכה המדעית העולמית של העיר ניו יורק, במשך שנתיים (1939–1940). הוא גם "הוקפץ" בלימודיו שתי כיתות, כך שסיים את בית הספר התיכון בגיל 16 בלבד.
אוניברסיטת הרווארד ופרויקט מנהטן.
בסתיו 1941 קיבל גלאובר מלגה והחל ללמוד לתואר ראשון בפיזיקה, באוניברסיטת הרווארד. הוא לא סיים לימודים אלה כפי שתכנן, משום שבגיל 18 גויס לצבא ארצות הברית, שכבר היה בעיצומה של מלחמת העולם השנייה מזה כשנתיים. 'שדה הקרב' אליו הוא נשלח היה פרויקט מנהטן, במסגרתו פותחה פצצת האטום לראשונה. גלאובר השתתף בפרויקט ובכך היה לאחד המדענים הצעירים ביותר בו.
מיד עם תום המלחמה הוא חזר להרווארד, השלים ב-1946 את התואר הראשון בפיזיקה וב-1949 קיבל את הדוקטורט. התיזה של גלאובר עסקה בתורת הקוואנטים, התחום בו יעסוק המחקר שלו מכאן ולהבא ובו הוא יקבל לימים את פרס נובל.
גלאובר עשה את לימודי הפוסט דוקטורט שלו באוניברסיטת פרינסטון, אצל רוברט אופנהיימר, שזכר אותו עוד מתקופת פרויקט מנהטן. הוא לימד אחר כך במשך שנתיים בקלטק ובסתיו 1952 חזר ללמד ולחקור באוניברסיטת הרווארד, בה גם המשיך להתקדם בדרגות ההוראה האקדמיות בשנים שלאחר מכן.
הוא נישא ב-1960 לסינתיה ריץ' ונולדו להם שני ילדים (1963, 1970). סמוך ללידת הבת, הפכה אשתו של גלאובר לפמיניסטית, ולאחר גירושיהם הוא גידל לבדו את שני הילדים.
פרס נובל.
גלאובר פרסם את התאוריה שלו, בגינה זכה כעבור יותר מארבעים שנה בפרס נובל לפיזיקה, כבר ב-1963. עד אז, מדענים ביטלו את הרעיון שתאוריית הקוונטים, שפותחה לתיאור התנהגותם של חלקיקים, עשויה לסייע גם להבין כיצד מתנהג האור. הם השתמשו לצרכים אלה בתאוריות פיזיקליות שנולדו עוד במאה ה-19. גלאובר היה זה שהראה כי ניתן להבין סוגי אור מסוימים, דוגמת לייזר, בגישות קוונטיות, המתארות את האור כחבילות אנרגיה בדידות, במקום רצף של גלים.
חברי ועדת פרס נובל העניקו את הפרס לגלאובר בזכות חישובים שערך, "שהניחו את היסודות לאופטיקה קוונטית", והם "הבסיס להבנה המודרנית של התנהגות האור".
שותפיו של גלאובר לפרס הם הול והנש, אשר זכו במחצית השנייה של הפרס. השניים גילו כיצד ניתן באמצעות תאוריה זו לשפר את רמת הדיוק של מכשירים שונים, כמו מערכות ניווט.
גלאובר נפטר ב-26 בדצמבר 2018.
ארגון הרובאים הריבוני הקנדי
ארגון הרובאים הריבוני הקנדי (באנגלית: Dominion of Canada Rifle Association, בראשי תיבות: DCRA) נוסד ב-1868 במטרה לקדם ולעודד את תחום הקלעות בקנדה.
בהיותו גוף ממשלתי, בניגוד למקבילים לו במדינות אחרות, הוא מתרכז בקידום הקלעות הצבאית (Fullbore Target Shooting – קטגורית קליעה במדינות חבר העמים הבריטי, העושה שימוש בנשקים צבאיים, בדרך כלל בקוטר 7.62x51 NATO), אותה היא מחשיבה לתרומה לאומית וחיובית למדינה. תחום פעילות נוסף של הארגון הוא החדרת נושא בטיחות כלי נשק למודעות החברתית.
מספרי סטרלינג
מספרי סטירלינג
שרפץ
שֶרְפְּץ (בפולנית: Sierpc) היא עיר בפולין, בחלק הצפון מערבי של פרובינציית מזוביה, כ-125 ק"מ צפונית מערבית לוורשה. העיר היא בירת מחוז שרפץ. אוכלוסייתה היא 18,777 (2004). היא ממוקמת בסמוך לכביש ארצי מספר 10, המחבר בין ורשה לטורון. שרפץ היא צומת רכבות ובעיירה יש שני חיבורים של הקווים קוטנו - ברודניקה ונאסילסק - טורון.
תולדות היישוב.
ב-1322 קיבלה שרפץ זכויות עיר. העיר הייתה אז בבעלות הבישופים של פלוק. זיגמונד הראשון, מלך פולין העניק ליצרני הבד המקומי "ייצור מוגן" בשנת 1509, זוהי זכות שניתנה לערים החשובות ביותר. ב-1793 העיר החלה להידרדר תחת כיבוש פרוסיה. ב-1831, לאחר מרד נובמבר, שרפץ נהרסה בפעולות צבאיות, אך מתחילה להתאושש אט אט. העיר הפכה לעיר המחוז ב-1867. הדבר גורם לתחילת תקופה של התפתחות כלכלית מהירה. במהלך מלחמת העולם השנייה שרפץ נשלטה על ידי גרמניה הנאצית, הקהילה היהודית המקומית הושמדה.
יהודי שרפץ.
בית הקברות היהודי בשרפץ הוקם ככל הנראה במאה ה-18, כך שבשרפץ הייתה קהילה יהודית בת כ-300 שנה לפחות. בשיאו היה גודלו של בית הקברות כתשעה דונם. בין השנים 1816–1862 הוגבלו מגורי היהודים בעיר.
הרב יחיאל מיכל גולדשלג, בעל שו"ת אמרי אמת, שהתמנה בשנת 1865 לרבה של קהילת שיירפץ וכיהן בה 53 שנים, הצליח לאחד תחתיו את הקהילה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,100 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל ושל השומר הצעיר.
במלחמת העולם השנייה.
ב-8 בנובמבר 1939 גירשו הגרמנים את היהודים משרפץ לנובידבור ולוורשה, לאחר שהטילו עליהם גזירות שונות, והעלו באש את בית הכנסת המקומי. ממקומות אלו שולחו בהמשך יהודי העיר למחנות השמדה אחדים. כ-500 עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר רוכזו בגטו שהוקם בה, אשר חוסל ב-6 בינואר 1942.
במהלך הכיבוש הנאצי הרסו אלו את בית הקברות היהודי בעיר, והשתמשו במצבותיו לסלילת רחובות. בית העלמין שופץ לאחר השואה הודות ללך גונג'ול, הרב שלזינגר אלייקימואי מלונדון ויושב ראש הוועדה להגנת בתי העלמין היהודיים באירופה. שטח בית הקברות צומצם לפחות מ-2.5 דונם, והקרקעות שנלקחו הוקצו למבנים פרטיים. מצב שימור המצבות בו רע, ואף אחת מהן לא נשמרה בשלמותה. באמצע 2009 החלו עבודות ניקיון לקברים, בביצוע תלמידי הגימנסיה. ב-8 בנובמבר 2009 חשף הבישוף ליאו וטמנסקיגו את לוחות הזיכרון ליהודים בשרפץ במלאת 70 שנה ליום גירושם מהעיר.
בעיר נולדו אברהם נוימן, אפרים שילה, אפרים תלמי, דוד בן ארי ונחום פסה.
שם המשפחה "שפרינצ'אק" מקורו בעיר שרפץ - "Szpierinczak" ("czak"=(בן).
אתרי עניין.
מוזיאון הכפר.
מוזיאון תחת כיפת השמים הממוקם בפרברי שרפץ בעמק של נהר שרפניצה במפגש שלו עם נהר סקרוה. אף על פי שהמוזיאון נראה כמו כפר נפרד ועצמאי בשל השטח הגדול שלה (כ-60.5 דונם) ומשום מגודר, הוא בתוך גבולות העיר. הכפר מורכב מ-11 משקים (בתי בקתות, אסמים, רפתות, אסמים, דירים), פונדק, נפחיה, טחנת שמן, טחנת רוח, בית אחוזה, קאפלה קטנה וכנסייה עץ. כל המוזיאון נאסף מאזורים שונים של Masovia. הארכיטקטורה של הבתים היא מן המאה ה-20 או בתחילת המאה ה-19. בתוך הבתים יש רהיטים, כלים, וציוד שקושט בעבודת יד שמתאים לתקופה.
כנסיית קריאת רוח הקודש.
הכנסייה נבנתה במאה ה-16. בהתחלה היא הייתה בית התפילה ליד בית החולים. הכנסייה נבנתה בסגנון גותי ולאחר מכן נבנתה מחדש בסגנון הבארוק. במאה ה-17 עלתה הכנסייה באש ונבנתה מחדש לחלוטין, בפעם השנייה, בצורתה המקורית.
אחוזת קצטלנקה.
בית האחוזה נבנה במאה ה-17 וה-18 והוא, ללא ספק, אחד המונומנטים החשובים ביותר באזור שרפץ ואחד מהאובייקטים הארכיטקטוניים הכי עתיקים בעיר. ישנם אגדות וסיפורים רבים על האחוזה והמנזר הבנדיקטיני הסמוך שמחובר אליו דרך מסדרון. המנזר הוא מסיבי יותר ומוצק, מה שמצביע שייתכן ששימש גם למטרה הגנתית, אולי מפני התקפה שוודית.
אסופות (תנועת העבודה)
אסופות, קבצים לתולדות תנועת העבודה בעם ישראל היה כתב עת מדעי בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית וארכיון העבודה של ההסתדרות הכללית, ראה אור בתל אביב משנת תש"ז 1947 עד שנת תשל"ג 1973.
הנושאים בהם עסק "אסופות" היו קשורים להיבטים שונים בתולדות שלל תנועות הפועלים היהודיות בארץ ישראל ובתפוצות.
בין עורכיו היו ההיסטוריונים: שמואל אטינגר, יוסף גורני, בנימין יצחק מיכלי, מרדכי דינבורג, ישראל קולת, יהודה סלוצקי, מתתיהו מינץ וגצל קרסל. בין הכותבים בכתב העת היו חיים שצקר, מנדל זינגר, פרלה רייכר, מנשה גפן ודן גלעדי.
בין הנושאים שנידונו בו היו ההסתדרות הכללית והקמתה, המפלגה הקומוניסטית הישראלית, מפלגת פועלי ציון וסניפיה ברחבי תבל, תנועות שמאל ושמאל רדיקלי ביהדות העולם, ובכלל זה בדרום אמריקה, ותנועות הנוער היהודיות, ובכלל זה תנועת החלוץ.
לואיס &quot;צ'סטי&quot; פולר
לואיס בורוואל "צ'סטי" פולר (באנגלית: Lewis Burwell "Chesty" Puller; 26 ביוני 1898 – 11 באוקטובר 1971) היה לוטננט גנרל אמריקני יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא הנחת המעוטר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית וקיבל במהלך שירותו חמישה עיטורי צלב הצי ועיטור צלב השירות המצוין אחד.
ילדות ונעורים.