בעקבות סופה של המלחמה הקרה, התחממו היחסים שבין שתי המדינות, בד בבד עם עלייה משמעותית בהיקף הסחר ההדדי ותיירות החוץ. הדבר התבטא בביקור הנשיא הרומני יון איליאסקו בישראל בשנת 1991.
הסכם שיתוף פעולה בין חילות האוויר של ישראל ושל רומניה נחתם בספטמבר 2003 בין מפקד החיל, אלוף דני חלוץ, ובין מפקד חיל האוויר הרומני מייג'ור גנרל גאורגה קטרינה (Gheorghe Catrina). ב-18 ביולי 2010 נפתח אימון משותף של חיל האוויר הישראלי עם חיל האוויר הרומני, תרגיל "שמיים כחולים" 2010, במסגרתו השתתפו מסוקי יסעור מטייסת דורסי הלילה. במהלך האימון אירע אסון התרסקות היסעור ברומניה.
בשנת 2010, נשיא מדינת ישראל שמעון פרס קיים ביקור רשמי ברומניה, ונפגש עם מספר מנהיגים ופוליטיקאים רומנים, ביניהם נשיא רומניה טראיאן בססקו, מנהיג הסנאט הרומני ויו"ר הבית התחתון הרומני. במסגרת הביקור התקיימו דיונים לגבי שיתוף פעולה אפשרי בנושאי ביטחון, טכנולוגיה, חינוך, עסקים ותיירות. באותה השנה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו קיים אף הוא ביקור רשמי ברומניה, ובשנת 2011 התקיימה ישיבה משותפת בירושלים בהשתתפות שרים משתי המדינות. בתקופה זו הבהירה ממשלת רומניה, כי היא מגדירה עצמה כאחת מידידותיה הקרובות של מדינת ישראל, ותומכת בעקביות בשדרוג מעמדה של ישראל במגעיה למול האיחוד האירופי. כמו כן הכריזה ממשלת רומניה כי היא מכירה באחריותה לשואת יהודי רומניה, ופועלת בהתמדה להנצחת זיכרון השואה בקרב אזרחיה.
בשנת 2017, לאחר הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל, רומניה הצהירה שהיא מתכוונת להעביר את שגרירותה לירושלים.
ב-24 במרץ 2019, במהלך ועידת איפא"ק המתקיימת בוושינגטון הודיעה ראש ממשלת רומניה ויוריקה דנצ'ילה על העברת השגרירות לירושלים.
יחסים כלכליים.
במהלך שני העשורים שעברו מאז נפילתו של המשטר הקומוניסטי ברומניה, יחסי המסחר בין ישראל ורומניה התחזקו באופן משמעותי, ומספר רב של חברות ישראליות החלו לפעול ברומניה, בתחומים שונים. העלייה בהיקפו של המסחר ההדדי הובילה לחתימה על אמנת מס בין שתי המדינות, אשר נכנסה לתוקף בשנת 1999, וכן לחתימה על הסכם לשיתוף פעולה הדדי בשנת 2007. נכון לשנת 2010, למעלה מ-5,800 חברות ישראליות פועלות ברומניה, והיקף הסחר השנתי שבין שתי המדינות נאמד על סך של כ-3 מיליארד דולר.
במהלך שנת 2005 התקיים אירוע שיתוף פעולה רומניה-ישראל, וזאת בניהול חברת גלובוס גייט גרופ בע"מ. בכנס, אשר זכה ליחסי ציבור נרחבים ברומניה, הועלו אפשרויות שונות להרחבת שיתוף הפעולה בין חברות עסקיות משתי המדינות. בכנס השתתפו ממלא מקום ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, סגן ראש ממשלת רומניה, גאורגה סקוליץ', ושר התקשורת הרומני, ז'ולט נאג'. הסתיים אירוע שת"פ ישראל-רומניה במעמד השר אולמרט וסגן רוה"מ הרומני.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בבוקרשט במטרה לסייע לחברות ישראליות לפעול בשוק הרומני.
ביוני 2014 ביקר בישראל ראש ממשלת רומניה, ויקטור פונטה, עם פמליה שכללה 14 שרים. ראשי ממשלת ישראל ורומניה חתמו על "הצהרה משותפת המדגישה את היחסים הטובים בין המדינות ואת שיתוף הפעולה בנושאים אסטרטגיים ואזוריים". בנוסף חתמו השרים על 17 הסכמים כלכליים.
יחסי ישראל - רומניה
יחסי רומניה וישראל
יחסי רומניה - ישראל
יחסי ישראל ורומניה
יחסי רומניה-ישראל
תיאטרון סוברמניק
תיאטרון סוברמניק (ברוסית: Театр Современник) הוא תיאטרון השוכן בבניין בסגנון נאו-קלסיציזם במרכז מוסקבה. התיאטרון נוסד בידי קבוצת שחקנים בראשות אולג יפרמוב ב-1956 והמשיך את המסורת של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. ההרכב הראשון היה מבוסס על הסטודנטים של בית הספר למשחק של התיאטרון האמנותי.
היסטוריה.
התיאטרון הוקם בשנת 1956 בתקופת הקלות שלטוניות וביקורת על תקופת פולחן אישיות של יוסיף סטלין. בראש הקבוצה היו אולג יפרמוב, גלינה וולצ'ק, יבגני יבסטיגנייב ואולג טבקוב. ב-15 באפריל 1956 קבוצת שחקנים שרובם למדו אצל אולג יפרמוב בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה הציגה מחזה של ויקטור רוזוב על צעירי מלחמת העולם השנייה. ההצגה זכתה להצלחה גדולה וסוכם על הקמת סטודיו של שחקנים צעירים כסניף של התיאטרון האמנותי. הבמאי היה אולג יפרמוב שמונה לתפקיד זה באופן רשמי בשנת 1958. בשנים הראשונות יפרמוב העלה על הבמה מספר הצגות נוספות וגם שיחק בהם. על במת התיאטרון הועלו בעיקר הצגות של מחזאים סובייטיים שפעלו בשיתוף פעולה עם התיאטרון והבמאי.
עד לשנת 1961 למוסד לא היה בניין משלו והצגות הועלו במרכזים קהילתיים ופעמיים בחודש על במת תיאטרון האם. בשנת 1964 התיאטרון קיבל עצמאות מתיאטרון האם. בשנת 1966 לראשונה על הבמה הועלה הצגה בבימוי של גלינה וולצ'ק. בשנת 1966 לצוות התיאטרון הוענק פרס ברית המועצות על הצגה שהועלתה ובשנת 1969 אולג יפרמוב קיבל פרס ברית המועצות על תרומתו לקידום התיאטרון הסובייטי.
בקיץ 1970 יפרמוב העלה את ההצגה האחרונה שלו השחף לפי אנטון צ'כוב ועזב לטובת בימוי בתיאטרון האמנותי. יחד איתו עזבו מספר שחקני מפתח נוספים.
לאחר עזיבת יפרמוב הייתה סכנה לכך שהתיאטרון יאבד את המוניטין שכבר רכש. אומנם כאשר בשנת 1972 גלינה וולצ'ק מותנה למנהל האמנותי של התיאטרון החלה תקופה חדשה בהיסטוריה של המוסד. בתקופה זו לסגל התיאטרון הגיעו מרינה ניולובה, ולנטין גאפט, קונסטנטין רייקין ושחקנים מוכשרים נוספים. בשנת 1984 הצטרפה לסגל התיאטרון ילנה יאקובלבה והיא שיחקה על הבמה במשך כ-30 שנים.
בשנת 1974 התיאטרון עבר לבניין חדש בו הוא שוכן גם כיום. האולם הראשי כולל 800 מקומות. בשנת 2003 בבניין שנבנה בצמוד הוקם אולם עם במה שנייה ובו 200 מקומות ישיבה.
בשנים 1996 ו-1997 התיאטרון הציג 3 הצגות בניו יורק וזכה בפרס.
גם בשנת 2019, גלינה וולצ'ק עומדת בראש התיאטרון.
קן עופות
אלי קולס
ווגל
ווגל (Vogel) הוא שם משפחה שמקורו במדינות דוברות גרמנית. פירוש השם בגרמנית (שבה הוא נהגה "פוגל") ובהולנדית הוא "ציפור".
פוגלים
פוגל
פוֹגֶל (Vogel) הוא שם משפחה אשכנזי גרמני יידי שפירושו "ציפור" או ציפורה בדרך כלל שם משפחה זה מקורו על שם אם המשפחה ציפורה.
רחמים עצמיים
רחמים עצמיים הם מצב פסיכולוגי בו לאדם שלא השלים עם מצבו חסרים ביטחון עצמי ויכולת התמודדות. הם מתאפיינים באמונת האדם בהיותו קורבן נסיבות חסרות מזל ולכן ראוי לניחומים. רגש זה נתפש לרוב כשלילי, מכיוון שבדרך כלל הוא אינו מסייע בהתמודדות. בהקשר החברתי, יכולים רחמים עצמיים ליצור אפשרות להצעת סימפתיה או עצה. הם יכולים להחשב נורמליים – ובנסיבות מסוימות אף בריאים – כל עוד הם מהווים מצב חולף, המוביל להשלמה או לנחישות לשינוי.
רחמים עצמיים מאפשרים תשומת לב עצמית - אם כי שלילית - מרגיעים ומשפרים את ההרגשה. הם יכולים להיות קשורים לתגובה רגשית בעת דחק. ישנם הבדלים אינדיבידואליים שאפשר ליחסם למאפיינים אישיותיים מסוימים, ביניהם חוסר ביטחון, דיכאון והתעסקות יתר בכישלונות, בקשיים ובאובדנים.
אנשי תורת הלמידה החברתית טוענים, שרחמים עצמיים הם שיטה לזכות בתשומת לב. ילד שקיבל תשומת לב, תמיכה וטיפוח כשהיה חולה או פצוע, לומד להעניקם לעצמו או לבקשם במצבי מצוקה אמיתיים ואף פעוטים יחסית.
על אף שרחמים עצמיים מתמקדים בראש ובראשונה באדם היחיד וברגשותיו הפנימיים, יש להם גם מרכיב בינאישי בולט. כלומר, הרגש מכוון גם כלפי הזולת כשהמטרה היא לזכות בתשומת לב, באמפתיה או בעזרה. בחלק מהמקרים גם חיפוש המקור לבעיות מופנה החוצה, מה שמחמיר את המצב.
תוכנית טמפוס
תוכנית TEMPUS (ראשי תיבות: Trans-European Mobility Programme for University Studies) היא תוכנית של האיחוד האירופי, שתומכת במודרניזציה של השכלה גבוהה במדינות השותפות במזרח אירופה, מרכז אסיה, מערב הבלקן ואגן הים התיכון, בעיקר באמצעות פרויקטים של שיתוף פעולה המבוצעים במסגרת האוניברסיטאות עצמן. התוכנית נוסדה בשנת 1990 ופועלת במקביל לתוכנית המסגרת האירופאית (European Framework Programme), התוכנית הגדולה ביותר בעולם עבור תמיכה בפעילות מחקר ופיתוח.
מטרות התוכנית.
המטרה העיקרית של תוכנית טמפוס היא לתרום לתהליך היווצרות שיתופי פעולה בתחום ההשכלה גבוהה בין מוסדות ההשכלה הגבוהה באיחוד האירופי לבין מוסדות ההשכלה הגבוהה בקרב המדינות השותפות בתוכנית.
מטרה זו מושגת על ידי העברת הידע והניסיון שנצבר במוסדות ההשכלה הגבוהה האירופאיים למוסדות במדינות בסביבת האיחוד האירופי.
בין המטרות הספציפיות של טמפוס:
תחומי העדיפות של התוכנית ממוקדים בסדר יום הדרוש עבור מודרניזציה של מוסדות ההשכלה הגבוה, ומבוססים על שלושת אבני הבניין הבאות:
מדינות משתתפות בתוכנית.
בנוסף ל-28 מדינות האיחוד האירופי משתתפות בתוכנית המדינות הבאות כמדינות שותפות (Partner Countries):
פעילויות נתמכות.
קיימים שני סוגי פעילויות הנתמכות במסגרת התוכנית :
היסטוריה.
תוכנית טמפוס החלה את פעילותה בשנת 1990 עד 2006 טמפוס מימנה 6,500 פרויקטים, הכוללים 2,000 האוניברסיטאות מהאיחוד האירופי ומדינות המשתתפות בתוכנית. בין השנים 2000 ל-2006 נתמכו 788 פרויקטים אירופיים משותפים והוענקו 1,492 מענקי ניידות. בנוסף, באותה תקופה, תמכה התוכנית ב-270 צעדים מבניים על פני כל האזורים.
ישראל ותוכנית TEMPUS.
ישראל הצטרפה לתוכנית טמפוס בשנת 2008. משרד טמפוס הלאומי בישראל (NTO Israel) פועל במסגרת המועצה להשכלה גבוהה. נכון לסוף שנת 2013 מופעלים 11 פרויקטים בהם מעורבים מוסדות להשכלה גבוהה מישראל. אחד הפרויקטים הוא טמפוס איריס, שבו משתתפות מכללות להשכלה גבוהה.
All Saints
תכנית טמפוס