ציבלין כתב למעלה מ-30 ספרי ילדים ונוער, במקביל, ערך ציבלין עשרות ספרי ילדים לידיעות אחרונות והוצאת מודן.
בתחום הפרסום.
בסוף שנות התשעים עבר ציבלין לתחום הפרסום. הוא ניהל את "ג. קיד" במשך שנתיים, ובשנת 2000 הקים את קבוצת "ציבלין". בה ציבלין משמש כמנכ"ל ומנהל קריאייטיב. לקבוצה ארבע חברות מרכזיות:
ציבלין תקשורת המתמחה בעולמות הקולנוע, הריטייל והמזון. ב-2008 נכנס משרד הפרסום "אדלר חומסקי", בעקבות הנפקתו בבורסה, לשותפות ב"ציבלין תקשורת" והחברה הפכה לזרוע הפרסום לילדים של הקבוצה.
ציבלין פאבליק המתמחה בתחום המוניציפלי, ציבורי, תאגידי והמלכ"רי.
ציבלין טווינס המתמחה בפרסום ותוכן לילדים ולמשפחה.
ציבלין הוצאה לאור (זבנג לקיפוד) המתמחה בהוצאת לאור של מגזינים וספרים לצעירים ומשפחה, אשר מנסה להוות חממה לדור הבא של סופרי ומאיירי הילדים והנוער ומעודדת יצירה ישראלית מקורית בצד תרגומים ועיבודים חדשים של ספרי איכות מהארץ ומהעולם. בין הסופרים בהוצאה לאור ניתן למנות את יהודה אטלס, חיים נחמן ביאליק, עודד בורלא, אורי לברון, כרמי כץ, שרון חסקל ועוד.
בספטמבר 2015, רכש ציבלין את מגזין הנוער "מעריב לנוער", ובדצמבר 2015 רכש את מלוא המניות במגזין "הורים וילדים".
ציבלין מוציא לאור (נכון לנובמבר 2020) את מעריב לנוער, זבנג-של אורי פינק, פודקיפוד, הורים וילדים, מסע אחר וספרים לילדים ולנוער.
קמעונאות.
בספטמבר 2016 רכש ציבלין את רשת הצעצועים אימג'ינריום לאחר שזו נקלעה לקשיים.
הרפובליקה של פורמוזה
יוהאן קונאו
יוהאן קוּנאוּ (בגרמנית: Johann Kuhnau; 6 באפריל 1660 - 5 ביוני 1722) היה מלחין, נגן עוגב, צ'מבליסט ואיש אשכולות גרמני.
חייו.
קונאו נולד בגייזינג לנגר. למד פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת לייפציג. הוא הקדים את יוהאן סבסטיאן באך כמנצח המקהלה בכנסיית תומאס הקדוש בלייפציג. בבית הספר שליד הכנסייה לימד קונאו את יוהאן דויד הייניכן ואת כריסטוף גראופנר, שהיו שניהם למלחינים. קונאו נשאר בלייפציג עד מותו.
בשנים האחרונות יש המשערים, שייתכן וקונאו הוא שכתב "קנטטת חג המולד", שיוחסה קודם לבאך כרי"ב 142. הואיל ומוזיקולוגים אינם גורסים עוד שבאך הוא מחברה של קנטטה זו, פחתו במידה רבה ביצועי הקנטטה והקלטותיה, בהשוואה למספרם בעבר.
גסאן כנפאני
צאעיקה
כריסטוף גראופנר
כריסטוף גראופנר (בגרמנית: Christoph Graupner; 13 בינואר 1683, קירכברג - 10 במרץ 1760, דרמשטאדט) היה צ'מבליסט ומלחין גרמני מתקופת הבארוק המאוחר.
ביוגרפיה.
גראופנר נולד בהארטמנסדורף סמוך לקירכברג בסקסוניה. את ראשית השכלתו המוזיקלית קיבל מדודו, נגן עוגב בשם ניקולאוס קויסטר. גראופנר למד באוניברסיטה של לייפציג, שם למד משפטים (כמו רבים ממלחיני התקופה), ואז השלים את לימודי המוזיקה אצל יוהאן קונאו, מנצח המקהלה של כנסיית תומאס הקדוש.
בשנת 1705 עזב גראופנר את לייפציג והתמנה לנגן הצ'מבלו באופרה של המבורג תחת שרביטו של ריינהרדט קייזר, יחד עם הנדל שהועסק שם ככנר. נוסף לנגינה בצ'מבלו, חיבר גראופנר שלוש אופרות בהמבורג יחד עם קייזר, מלחין אופרות פופולרי בגרמניה.
בשנת 1709 קיבל גראופנר בחצר הסה-דרמשטדט ובשנת 1711 היה למנצח תזמורת החצר (Hofkapellmeister). גראופנר עשה את שאר הקריירה שלו בחצר הסה-דרמשטדט, שם היו חובותיו העיקריות לספק מוזיקה לתזמורת החצר. הוא כתב מוזיקה במשך קרוב ליובל שנים, משנת 1709 עד 1754, כאשר התעוור. הוא מת שש שנים אחר כך.
שלא מדעת מילא גראופנר תפקיד מפתח בתולדות המוזיקה, המצב הפיננסי הרעוע בדרמשטדט בעשור השני של המאה ה-18 הביא לצמצום הכרחי בחיי המוזיקה. בית האופרה נסגר ומשכורותיהם של רבים ממוזיקאי החצר היו בפיגור (כולל זו של גראופנר). אחרי ניסיונות רבים להביא לתשלום משכורתו, ובהתחשב בכך, שהיו לו אשה וכמה ילדים לפרנס, הגיש גראופנר, בשנת 1722, בקשה לקבל את משרת מנצח המקהלה בלייפציג. טלמן היה המועמד הראשון לתפקיד, אבל הוא הסיר את מועמדותו אחרי שקיבל העלאה במשכורת בהמבורג. מגניפיקט ה"אודיציה" של גראופנר, שנכתב בסגנון של מורו ומדריכו, יוהאן קונאו, הקנה לו את המשרה, אך פטרונו, ארנסט לודוויג מהסה-דרמשטדט, מיאן להתיר את החוזה שלו. שכרו של גראופנר, שזמנו עבר, שולם עתה במלואו ואף ניתנה לו העלאה במשכורת והבטחה, כי מקומו בצוות המוזיקאים בחצר מובטח גם במקרה שהקאפלה שלו תפוזר. הטבת תנאים זו שכנעה את גראופנר להישאר בדרמשטדט, ובכך פינה את הדרך לבאך לתפוס את משרת מנצח המקהלה בלייפציג.
אחרי שנודע לו כי באך הוא שנבחר ללייפציג, שלח גראופנר ב-4 במאי 1723 מכתב אדיב אל מועצת העיר להניח את דעתם, כי באך "הוא מוזיקאי חזק בה במידה בעוגב כשם שהוא בקיא ביצירות כנסייתיות ובקטעי מקהלה" וכאדם "יבצע ביושר וכיאות את התפקידים שיופקדו בידיו."
יצירה והוצאות מודרניות.
גראופנר היה יוצר שקדן ופורה. כ-2000 יצירות ששרדו רשומות בקטלוג שלו, בהן 113 סינפוניות, 85 אוברטורות (סוויטות), 44 קונצ'רטי, 8 אופרות, 1,418 קנטטות דתיות ו-24 חילוניות, 66 סונאטות ו-40 פרטיטות לצ'מבלו. כמעט כל כתבי היד של גראופנר מאוחסנים בספריית האוניברסיטה הטכנית בדרמשטאדט שבגרמניה.
צירופי כלים שכיחים בכתיבתו הקאמרית כמו אבוב ד'אמורה, חליל ד'אמורה וויולה ד'אמורה. יותר מחצי הסינפוניות שלו דורשות כלי נשיפה ממתכת וטימפני, מהן כ-25 כתובות ל-3 עד 4 טימפני וסינפוניה אחת בסול מז'ור (GVY 596) חוברה ל-7 טימפני.
אלמוניות.
אחרי מותו, נידון גראופנר לשיכחה ואלמוניות, מכמה סיבות. כתבי היד שלו היו במחלוקת משפטית ממושכת בין יורשיו לבין מושלי הסה-דרמשטדט. פסק הדין הסופי שנתן בית המשפט שלל את זכות הבעלות של עזבון גראופנר על כתבי היד המוזיקליים. היורשים לא השיגו היתר מכירה או הוצאה לאור של יצירותיו, ובכך נמנעה הפצתן. עם זאת, מן הצד החיובי, תפיסת עיזבונו המוזיקלי של גראופנר בידי הנסיך מהסה-דרמשטדט הבטיחה את המשך קיומו "in toto" - בשלמותו. להבדיל מהמקרה עם יצירותיו של באך. עוד גורם שתרם לאלמוניותו של גראופנר לאחר מותו היה, שלגראופנר, בניגוד לבאך, היו מעט מאוד תלמידים, פרט ליוהאן פרידריך פאש, להמשיך את מורשתו המוזיקלית.
כפי שסיכם המבקר דויד ורניה, גראופנר הוא "אחד מאותם קורבנות, שהגורל והנסיבות עשו עמם עוול - בן זמנם של באך, הנדל וטלמן שנשאר במידה רבה - ושלא בצדק - זנוח ונשכח."
אבו ראמי
כפל בסקלר
באלגברה, כפל וקטור בסקלר היא אחת הפעולות הבסיסיות המאפיינות מרחב וקטורי (ובאופן כללי יותר: מודול). כפל וקטור בסקלר שונה ממכפלה סקלרית, שהיא מכפלה פנימית בין שני וקטורים.
ביתר פירוט: אם K הוא שדה ו-V הוא מרחב וקטורי מעל K, כפל וקטור בסקלר הוא פונקציה מ- K × V אל V. התוצאה של הפעלת הפונקציה על formula_1 ועל formula_2 מסומנת formula_3.
כפל וקטור בסקלר מקיים את התכונות הבאות:
הסימן + בתכונות דלעיל מייצג חיבור בשדה או במרחב הווקטורי, בהתאם להקשר.
ניתן לראות כפל וקטור בסקלר כפעולת חבורה של השדה על המרחב הווקטורי. אינטרפרטציה גאומטרית של כפל וקטור בסקלר היא מתיחה או כיווץ של הווקטור.
כמקרה פרטי, ניתן לקחת את השדה K עצמו כמרחב הווקטורי V, ולקבל את פעולת הכפל בשדה.
הרעיון המתואר לעיל מתקיים גם כאשר K הוא חוג קומוטטיבי ו-V הוא מודול מעל K.
הפיגוע בבית ליד
מנחם ליזר מוזס
ליזר מוזס
יועץ ארגוני
הריבוע הכחול
שלמה כהן
מטאו ריצ'י
מַטֶאוֹ רִיצִ'י (באיטלקית: Matteo Ricci, בסינית: 利瑪竇, בפין-יין: Lì mǎ dòu - לי מא-דו; 6 באוקטובר 1552, מצ'רטה, מדינת האפיפיור – 11 במאי 1610, בייג'ינג, סין) היה מיסיונר ישועי ממוצא איטלקי.
ריצ'י נחשב כמי שהביא בתקופת שושלת מינג את הנצרות הקתולית המודרנית לסין, ארץ שהייתה עד לתקופתו סגורה בפני זרים, ובה חי ב-30 השנים האחרונות לחייו. הקהילייה הנוצרית שיסד הייתה הגדולה ביותר ששרדה את המהפכה התרבותית. במקביל לעבודתו כמיסיונר היה ריצ'י המתרגם הראשון של כתבי קונפוציוס ללטינית, הלינגווה פרנקה של המדע בתקופתו.
חייו עד המסע לסין.
ריצ'י נולד כבן הבכור למשפחת אצולה בעיר מצ'רטה שבמחוז מארקה שבמרכז איטליה (אז חלק ממדינת האפיפיור). אביו, ג'ובאני בטיסטה ריצ'י, שהיה רוקח במקצועו, עסק בעיקר בפעילות ציבורית וכיהן זמן מה כמושל העיר. מטאו ריצ'י למד בבית הספר שהישועים פתחו במצ'רטה. בגיל 16 עבר ללמוד משפטים ברומא, אך נמשך לחיי הישועים וב-15 באוגוסט 1571, למרות התנגדותו הנמרצת של אביו, הצטרף כחבר למסדר.
מסדר הישועים, שקיבל את אישורו הרשמי של האפיפיור ב-1540 בבולה האפיפיורית "מסדר צבא הכנסייה", כבר היה מפורסם בשל הצלחותיו המיסיונריות, והצטיין הן במחקר מדעי והן במשלוח מיסיונרים למקומות רחוקים. ריצ'י החליט להצטיין בשני התחומים. תחילה, במקביל ללימודי הדת ב"קולגיום רומאנום" (כיום האוניברסיטה הגרגוריאנית), המוסד האקדמי הראשי של הישועים ברומא, למד ריצ'י מתמטיקה, קוסמולוגיה ואסטרונומיה בהשגחתו של המתמטיקאי הישועי הנודע כריסטופר קלאוויוס. ב-1577 ביקש ריצ'י להישלח למיסיון באסיה.