נולד וגדל בלונדון ולמד באיטון קולג'. את חופשותיו בילה באחוזת משפחתו באלסטר (צפון אירלנד), שם חיו אבותיו כבני האצולה המקומית (משושלת Ó Néill). אביו, שהיה חבר פרלמנט, נהרג במלחמת העולם הראשונה חודשיים לאחר לידתו. ב-1940 הוסמך לקצונה במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ונלחם במסגרת המשמר האירי במלחמת העולם השנייה. הוא נפצע בקרב ושוחרר בדרגת קפטן, שהמשיך לשאת בצמוד לשמו גם בקריירה האזרחית. לאחר שנשא בשנת 1944 את קתרין ג'יין, עבר להתגורר באופן קבוע במחוז אנטרים שבצפון אירלנד. ב-1946 נבחר למועצה המחוקקת של צפון אירלנד מטעם מפלגת האיחוד של אלסטר (UUP). הוא מילא שורת תפקידים פוליטיים ומנהליים וב-1956 התמנה לשר לענייני פנים של צפון אירלנד וחבר המועצה המלכותית. לאחר מכן שירת כשר האוצר עד למינויו לראש הממשלה ב-1963.
כראש הממשלה.
סדר יומו כראש ממשלה היה ללא תקדים. הוא הצהיר שבכונתו ליצור אומה צפון אירית מאוחדת תחת הכתר הבריטי, בה יחיו קתולים ופרוטסטנטים בשוויון זכויות. לקול מחאות ציבורו-שלו ביקר במנזר קתולי ויצר קשרים עם איגודי פועלים שייצגו ברובם את המיעוט הקתולי מול מעסיקים פרוטסטנטים. בינואר 1965 הזמין את עמיתו, ראש ממשלת אירלנד, שון למאס, לשיחות בבלפסט, הצעד הראשון לפיוס עם הרפובליקה האירית מאז 1920. הוא נפגש עם ראש ממשלת אירלנד ג'ון לינץ' בדצמבר 1967 במעונו בבית סטורמונט והשניים שבו ונועדו בינואר 1968 בדבלין. בתוך מפלגתו קמו לו מתנגדים חריפים, בראשם הכומר איאן פייזלי, שאף קרא לו בוגד ופיצל את המפלגה ב-1966 ויסד עם פורשים אחרים את המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP).
באוקטובר 1968 החלה התנועה לשוויון זכויות בצפון אירלנד בהפגנות בדרישה לצדק למיעוט הפרוטסטנטי. בהפגנה בלתי חוקית בעיר דרי ב-8 באוקטובר התנגשו המפגינים עם כוחות כוח השיטור המלכותי של אלסטר ומנהיגיהם נעצרו. בעקבות האלימות ברחובות זומן או'ניל על ידי ראש ממשלת בריטניה, הרולד וילסון לדאונינג 10 וקיבל הוראה להשקיט את המצב או שהממשלה הבריטית תחזיר לעצמה את השליטה בצפון אירלנד ותנקוט ביד קשה על מנת להשיב את הסדר על כנו.
בהמשך הציג או'ניל תוכנית בת חמש נקודות, בתגובה לדרישות התנועה לשוויון זכויות. התוכנית לא כללה בחירות שוויוניות ("One man, one vote"), אך הספיקה למנהיגי הקתולים על מנת להכריז שיפסיקו את הפגנות המחאה. עם זאת, קבוצה קיצונית יותר של קתולים בראשות ברנדט דוולין, הכריזה שלא תפסיק את המחאה. ב-1 בינואר 1969 צעדו חברי הקבוצה מן העיר דרי לבלפסט, בדרכם התנגשו בקבוצה של יוניוניסטים חמושים. למרות נוכחות אנשי כוח השיטור, הם לא התערבו ורבים מהמפגנים הקתולים נפגעו.
בפברואר 1969, לאחר התפטרות שר הפנים בריאן פולקנר, מראשי היוניוניסטים שהתנגדו לפשרותיו ומתינותו של או'ניל, מממשלו, נאלץ או'ניל לקבוע מועד לבחירות מחודשות. או'ניל, שכמעט והובס במחוז הבחירה שלו על ידי איאן פייזלי, הצליח להקים ממשלה. אולם התקפת טרור בשכונה קתולית של בלפסט על ידי כוח המתנדבים מאלסטר היוניוניסטי, הביאה את או'ניל להתפטר הן מראשות מפלגתו והן מראשות הממשלה.
בראיון שנערך עמו לאחר התפטרותו ב"בלפסט טלגרף" אמר:
לאחר התפטרותו.
באפריל 1970 התפטר או'ניל גם מחברותו בפרלמנט. הוא קיבל מעמד של לורד לימי חייו ותואר אצולה של ברון.
את יתרת עשרים שנות חייו בילה בביתו במחוז המפשייר שבדרום אנגליה, אולם המשיך להיות דובר בעניין בעיות צפון אירלנד בבית הלורדים.
גניבא
גניבא היה אמורא בבלי, בן הדור הראשון של האמוראים, חברו ותלמידו של האמורא רב.
גניבא ערער על מנהיגותו של ראש הגולה מר עוקבא והציק לו זמן ממושך. מר עוקבא פנה לרבי אלעזר בן פדת בשאלה אם יוכל להסגירו לידי השלטונות הסאסאנים שגיבו את מוסד ראש הגולה, והיו נכונים להסיר מכשולים כמו אלו מפניו. רבי אלעזר הורה לו שלא לעשות כן. גם כאשר גברו ההצקות ומר עוקבא שלח את השאלה פעם שנייה, הורה לו רבי אלעזר להבליג, ללמוד בבית המדרש, וה' יריב את ריבו. התלמוד מסיים: "הדבר יצא מפי רבי אלעזר ונתנוהו לגניבא בקולר (בו קושרים את הנידונים למוות)".
אהרן הימן בספרו תולדות תנאים ואמוראים, משער כי בפעם זו, חמק גניבא מעונש המלכות ולא נהרג. בכך הוא מסביר סיפור אחר בו התלבטו אמוראים אם לקום לכבודו כיוון שבר אוריין הוא, או שאין הדבר ראוי מאחר שהוא "בעל מחלוקת" ("פלגאה"). אולם בסופו של דבר נתפס גניבא שוב בידי המלכות והוצא להורג, על פי המתואר בתלמוד הבבלי והירושלמי בשעת הוצאתו להורג ציווה להעניק ארבע מאות זוז מנכסיו לרבי אבינא, שכפי הנראה היה תלמידו.
תורתו.
דברי הלכה.
בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי מוזכרים בשם גניבא מספר דברי הלכה, בדרך כלל משמו של רב:
דינים נוספים נמסרו בשמו בהלכות ברכות (תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות ו, ו) עבודה זרה (מסכת עבודה זרה, דף ל"ו, עמוד ב), הלכות שחיטה (מסכת חולין דף מ"ד, עמוד א), הלכות טריפה (שם, דף נ', עמוד ב).
דברי אגדה.
גם דברי אגדה נמסרו בשמו:
פרויקט המוח הגדול
טאלנה
טאלנֶה (באוקראינית: Тальне́; ברוסית: Тальное; ביידיש: טָאלנא), היא עיירה בראיון טאלנובסקי, במחוז צ'רקאסי שבמרכז אוקראינה. העיירה נמצאת 142 קילומטרים מדרום-מערב לעיר המחוז צ'רקאסי.
משערים כי מקור שמה נגזר משמו הקדום של נהר הטאליינקה הזורם בסמוך לה, "טלנאח", שם ממקור טורקי שפירושו "ערבה". מקור זה השתמר גם במילה האוקראינית "тал" ("טאל"), שפירושה "שיח הערבה" (הצומח לרוב על גדות הנהרות).
בכנסייה העירונית קבורה סופיה פוטוצקי.
יהודי טאלנה.
טאלנה היא ערש חסידות טולנה, שהוקמה באמצע המאה ה-19 בידי "המגיד מטאלנה" רבי דוד טברסקי.
בשנת 1848 היו בטאלנה 1,807 יהודים. כחמישים שנה לאחר מכן, בשנת 1897, נספרו בעיירה 5,452 יהודים שהיוו 57% מכלל תושבי העיירה. בשנת 1912 עמד מניין היהודים על כעשרת אלפים (77%), אך במהלך מלחמת העולם הראשונה פחת מספרם ובשנת 1926 עמד על 4,169 (גם מספרם היחסי באוכלוסייה המקומית הצטמצם לכדי 39%). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה (1939) מנו היהודים 1,866 נפש, כ-15% מתושבי העיירה.
בשנת 2013 התגוררו בעיירה 20 תושבים יהודים.
אשר דויטש
הרב אשר הכהן דויטש (נולד ב-כ"ה בכסלו תש"ו, 30 בנובמבר 1945) הוא ממנהיגי הפלג הירושלמי ור"מ בישיבת פוניבז' בבני ברק.
ביוגרפיה.
נולד בבני ברק ללאה (קורנליה) לבית אדלר ולבנימין זאב דויטש, שהיה עוזרו של הרב יוסף שלמה כהנמן. למד בישיבת פוניבז' ובכולל פוניבז'.
בשנת ה'תשמ"ח התמנה לכהן כר"מ בישיבת פוניבז'. בסכסוך שהתגלע בישיבה עמד לצד הרב שמואל מרקוביץ', ואף תמך בו בפומבי בנאום חריף, בתגובה לנאום חריף שנשא הרב מיכל יהודה ליפקוביץ בהיכל הישיבה, בו האשים את הרב מרקוביץ' בהאשמות קשות על רקע המאבקים בישיבה.
במקביל לתפקידו בישיבת פוניבז', עומד הרב דויטש בנשיאות "איגוד המוסדות על טהרת הקודש", בראשות ישיבת "נתיבות התורה" בבני ברק, הישיבה הגדולה בבית וגן, בנשיאות הישיבות הקטנות "הדרת משה" ו"תפארת שמואל" ותלמוד-תורה "תולדות שמואל" בירושלים, וכן בנשיאותם של תלמודי תורה ובתי ספר נוספים בבני ברק, אלעד ומודיעין עילית.
בפילוג הפנים-ליטאי מזוהה מחנה הרב מרקוביץ' בישיבת פוניבז' עם הפלג הירושלמי. הרב דויטש חבר במועצת גדולי עולם התורה, שהוקמה לאחר פטירת הרב שמואל אוירבך בחודש אדר תשע"ח במהלך שנת 2019 התבסס מעמדו של הרב אשר דויטש בהנהגת הפלג הירושלמי והוא נחשב כיום למנהיג הדומיננטי בקרב מרבית הפלג. עם זאת, קבוצה בולטת בהובלת הרב צבי פרידמן, הרב ישראל יצחק קלמנוביץ, מסתייגת ממנהיגותו, בין היתר נוקטת קו מחמיר יותר בנושא היחס כלפי רשויות השלטון במדינת ישראל, כמו גם ביחס להמשך מדיניות קיום הפגנות החרדים בעת מעצר בני ישיבות שאינם מתייצבים בלשכות הגיוס כאקט מחאה כנגד יעדי הגיוס במגזר החרדי.
משפחתו.
נשוי למרים, בתו של הרב רפאל אייזנברג (אחיו של שאול אייזנברג). חתנו, הרב שלמה גוטסגנדה, מכהן כראש הקיבוץ בישיבת כנסת יצחק בחדרה.
אחיו הוא הרב ברוך שמואל דויטש.
ספריו.
הרב דויטש היה מבין הכותבים של ספרי רבי שמואל רוזובסקי "שיעורי רבי שמואל". וכן הגיה את ספרי הרב דב לנדו "זכר טוב" ו"זכר דבר".
שיעוריו נערכו ונדפסו בידי תלמידיו:
רפי וקנין
רפאל (רפי) וקנין (30 באוגוסט 1927 – 27 ביוני 1961) הוא הרוג מלכות יהודי-מרוקאי, שנהרג כתוצאה מעינויים בכלא המרוקאי בגין פעילותו הציונית.
ביוגרפיה.
רפי וקנין נולד וגדל בקזבלנקה בשנת 1927. גדל והתחנך בבית ספר של כל ישראל חברים בעיר. בשנת 1947, בהיותו בן עשרים, הגיע לארץ ישראל לבדו דרך אלג'יר למרסיי והתגייס לשירות האצ"ל. וקנין נלחם במלחמת העצמאות בחזית ירושלים במסגרת המח"ל (מתנדבי חוץ לארץ). בתום המלחמה, לאחר ששהה שנתיים בישראל, שב למרוקו. בשנת 1955 גויס לרשת "המסגרת" - שלוחתו של המוסד במרוקו על ידי השליח ארנו (משה ארנון) והיה מראשוני המגויסים. "המסגרת" הייתה אחראית על העלייה, מאמצי ההגנה העצמית וריכוז פעולות תנועות הנוער הציוניות במרוקו.
כינויו המחתרתי של וקנין היה מישל (michel). הוא עבר אימוני נשק בהדרכת השליח יונה זבין, נשלח להשתלמויות צבאיות במונפלייה ונהפך לאחד מבכירי מפקדיה של שלוחת 'לביא', שנוסדה במטרה להגן על היהודים. הוא הגיע פעמיים לישראל, ב-1957 ו-1959, לצורך השתלמות צבאית.