בסיס חיפה מהווה את הבסיס הימי העיקרי של צה"ל. שולט על זירת הלחימה הצפונית בחוף הים התיכון. ומהווה מעגן למרבית כלי השיט של חיל הים הישראלי. הבסיס ממוקם בחלקו הצפוני-מערבי של נמל חיפה.
תפקידיו של הבסיס.
בבסיס זה שוכנות שייטת 7 (שייטת הצוללות), שייטת 3 (שייטת ספינות הטילים); פלגה 914 (אחת מפלגות הדבורים), היחידה למשימות תת-מימיות (ילת"מ) והמכון לרפואה ימית. עיקר תפקידו של הבסיס לאבטח את נתיבי השיט של מדינת ישראל, לשמור ולשפר את כושר הפעולה המבצעי של החיל ולבצע משימות ביטחון שוטף. מפקד הבסיס שהוא מפקד זירת הצפון בחיל הים הוא קצין בדרגת תת-אלוף ומכונה גם "מפקד ב"ח".
כמו כן ממוקמות בבסיס פלגות-חוף: הפלגה הטכנית, פלגת כוח אדם, פלגת לוגיסטיקה, פלגת הגנה ועוד.
מפקדי בסיס חיפה.
מהקמת הבסיס ועד נובמבר 1975 היה תקן מפקד הבסיס קצין ים בדרגת אל"ם. במועד זה הועלה התקן לתא"ל.
תג הכתף.
תג הכתף של אנשי בסיס חיפה מורכב מהאלמנטים הבאים:
אירועים בחיי הבסיס.
חנוכת מבני הבסיס - ב-12 ביולי 1961 במסגרת חגיגות יום חיל הים השלוש עשרה, בהשתתפות אורחים חשובים. חנכו מפקד חיל הים יוחאי בן נון ואבא חושי ראש העיר חיפה, את המבנה החדש של בסיס חיפה במערב הנמל.
הפיגוע בנהריה (1979) - בליל 20 באפריל 1979 חדרו ארבעה מחבלים בסירת גומי את מערך האבטחה של הבסיס בראש הנקרה. הם נחתו בנהריה ורצחו אזרחים תמימים. מצב הים שהיה גלים קצרים וכרבולות לבנות מנע את גילוי הסירה אף כי המערך היה בערנות מלאה. האירוע המזעזע היה זרז לריענון בכל תחומי הבסיס ומערך הגילוי חוזק במכשירי ראיית לילה. המחבלים מלבנון המשיכו בניסיונות חדירה אך מערך הגילוי והאבטחה של הבסיס מנע את כולם.
ביקור הנשיא סאדאת - בספטמבר 1979 הגיע נשיא מצרים אנואר סאדאת ביכטה הנשיאותית המצרית אל חוריה לנמל חיפה, בליווי משחתת סקורי אל-פאתח ושתי ספינות טילים מדגם אוסה, מספרי דופן 301 ו-318. התקבל ברציף הראשי במשמר כבוד של קורס חובלים. הביקור ערך מספר ימים במהלכו נעשתה מסיבת אירוח לאנשי הצי המצרי במועדון הקצינים בחיפה. מעבר לכך לא ירדו אנשי הצי המצרי לחופשת חוף.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:מפקדי בסיס חיפה|*]]
[[קטגוריה:בסיסי חיל הים הישראלי|חיפה]]
[[קטגוריה:בסיסי צה"ל במחוז חיפה|חיפה]]
[[קטגוריה:חיפה: גאוגרפיה]]
[[קטגוריה:נמל חיפה]]
מלחמת הקואליציה הראשונה
מלחמת הקואליציה השנייה
מלחמת הקואליציה השלישית
מלחמת הקואליציה הרביעית
מלחמת הקואליציה השישית
מיפוי MIBI
מיפוי MIBI הוא שם כולל לסוגים שונים של בדיקות רפואיות הנעשות במסגרת הרפואה הגרעינית. במיפויים אלה, הסמן המוזרק למטופל מורכב מהמולקולה הביוכימית MIBI ומהחומר הרדיואקטיבי טכניציום-99מ (Tc-99m).
מיפוי בלוטת יותרת התריס.
ניתן להשתמש בחומר זה על מנת לבדוק אם קיימת פעילות יתר של בלוטת יותרת התריס (hyperparathyroidism).
פעילות יתר של הבלוטה גורמת לריכוז גבוה של סידן בדם (hypercalcemia). הסיבה השכיחה ביותר היא לכך היא גידול שפיר (אדנומה Adenoma) והיפרפלזיה (hyperplasia). הבדיקה עוזרת לגלות את מיקום האדנומה לפני ניתוח.
המיפוי נעשה על ידי הזרקת כמות קטנה של חומר רדיואקטיבי לווריד: טכנציום99-מיבי (Tc99m-MIBI). לאחר הזרקת החומר יבוצעו מספר צילומים בזמנים שונים במצלמה גרעינית (gamma-camera). בשלב האחרון של הבדיקה יוזרק חומר נוסף להדגמת בלוטת התריס לשם השוואה והשלמת הבדיקה.
אורך הבדיקה שעתיים-שלוש. לבדיקה אין תופעות לוואי והיא בלתי פולשנית.
מיפוי לב.
החומר הביולוגי MIBI מגיע לשריר הלב באמצעות פרפוזיה (זרימת דם). על כן, ניתן להשתמש במיפוי זה על מנת לבדוק האם קיימת בשריר הלב איסכמיה, צלקת או כל סוג אחר של בעיה.
המיפוי נעשה לרוב בשני שלבים: מנוחה ומאמץ גופני. לאחר הזרקת הסמן הרדיואקטיבי מחכים כשעה עד קליטתו בגוף, ואז מצלמים את הנבדק במצלמה מיוחדת הנקראת 'מצלמת גאמא'. לאחר מכן מבצע הנבדק מאמץ (רפואי או תרופתי), ובשיא המאמץ מוזרק לו שוב חומר רדיואקטיבי, במינון גבוה יותר. לאחר מכן מצלמים שוב את הנבדק במצלמת גאמא. כך, מתקבלת תמונה של שריר הלב הן במנוחה והן במאמץ, והרופא שקורא את המיפוי יכול להשוות בין שני המצבים.
בוג'אר נישני
בסיס חיל הים בחיפה
בסיס חיל הים באשדוד
בסיס אילת
בסיס חיל הים באילת הוא בסיס ימי של חיל הים השוכן בקו החוף של אילת במפרץ אילת. אנשי חיל הים הגיעו למקום בשנת 1949 לאחר שחרור אילת במבצע עובדה. ובשנת 1956 עם הגעת הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) קיבל הגדרה כבסיס.. החל משנת 1982, עם גמר פינוי כוחות חיל הים משארם א-שייח' במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים, משמש הבסיס כמפקדת זירת ים סוף – אחת משלוש זירות הפעולה של חיל הים.
משימות ופעילות.
משימתה העיקרית של זרוע הים באילת היא שמירת השקט הביטחוני של אילת. עיקר הפעילות בעיר אילת מתבסס על נופש ותיירות אשר כוללים, בין השאר, כמאתיים כלי שיט הנעים בשטח ים קטן יחסית. מכאן ניתן להבין את חשיבות הים לאזור, את כמות המשתמשים הרבה בים ואת החיוניות שבנוכחות מחד, לצד פעילות מוצנעת יחסית מאידך, על מנת להמשיך ולשמור על צביונה התיירותי של העיר.
בעבר אזור זה היה אזור מפגש בין ארבע מדינות עימות: ישראל, מצרים, ירדן וסעודיה. כיום רק סעודיה נותרה כמדינת אויב.
בבסיס פועלת פלגת הדבורים - פלגה 915, המפעילה ספינות סיור מדגם "דבור", "דבורת שוערים" ודבורה סימן 1.
מפקדי הבסיס.
בין השנים 1947 עד 1949 ובין השנים 1968 עד 1981, מפקד הבסיס היה בדרגת רס"ן והוא כונה "מפקד בסיס אילת". בין השנים 1958 עד 1967, תקן מפקד הבסיס היה בדרגת סא"ל. בין השנים 1982 עד 2002, הועלה תקן מפקד הבסיס לדרגת אל"ם.
כיום, מפקד הבסיס הוא קצין ים בדרגת סא"ל והוא מכונה ים סוף.
סמל הבסיס.
סמל הבסיס מורכב מהאלמנטים הבאים:
העתקת הבסיס ובנייתו מחדש.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלו דיונים על פינוי בסיס חיל הים באילת, לטובת הקמת פרויקטים תיירותיים ופיתוח המשך רצועת חוף אילת לכיוון דרום. עם זאת מימוש הפרויקט לא יצאה לפועל במשך שנים רבות. ב-1996, משרד הביטחון ומפקדת חיל הים החליטו לסגור את מספנת חיל הים באילת. בשטח המספנה הוחל בתכנון להקמת פרויקטים תיירותיים. בין היתר, פרויקט תיירותי ענק של איש העסקים תד אריסון.אך במאי 1997 שר הביטחון, יצחק מרדכי, החליט שלא לסגור את המספנה.
בסוף שנת 2002, גובשה תוכנית על פיה רשות הנמלים תנהל פרויקט הכולל את הרחבת נמל אילת והעתקת בסיס אילת לתוכו. במרץ 2003 צה"ל, רשות הנמלים ועיריית אילת הסכימו שבסיס חיל הים יועבר לנמל אילת והשטח יהיה זמין לפיתוח. במסגרת התוכנית חיל הים גם יצמצם את שטח הבסיס, ושיווק הקרקע ומכירתה ליזמים פרטיים ישמשו למימון עלויות הפינוי ופריסה מחדש של מתקני חיל הים. במקביל תוכנן להסיט את כביש 90 בקטע החוצה את שטח הבסיס. למרות הסכם זה הפרויקט לא קודם, עקב מחלוקת על מימון התוכנית. בנוסף, הליך הפרטת נמל אילת גרם לעיכוב נוסף. ביוני 2013, חתם משרד הביטחון על הסכם לפינוי 90 דונם מהבסיס תוך שלוש שנים וצמצום שטחו למחצית, לטובת הקמת מאות יחידות דיור. אך גם הסכם זה לא יושם.
באוקטובר 2021 אושר מתווה לפינוי הבסיס. הבסיס יועתק וייבנה מחדש בסמוך למיקום הבסיס הנוכחי, כאשר שטחו יצומצם ל-52 דונמים ויותאם לצרכיו העתידיים.
פינויו של הבסיס יארך כ-7 וחצי שנים ויבוצע ב-4 שלבים:
פינוי הבסיס הוא חלק מהמהלך לפינוי מחנות צה"ל ממרכזי הערים, והוא יפנה כ-103 דונם בשטחי ביקוש לטובת פיתוח העיר אילת. במקומו עתידות להיבנות כ-400 יחידות דיור ועוד שטחי תיירות, תעסוקה ומסחר. עם זאת, דרישות תקציביות של משרד הביטחון עכבו את תחילת ביצוע הפרויקט.
רדיו בעולם הערבי
הרדיו בעולם הערבי הוא תת-סוג אזורי של הרדיו, המהווה חלק מעולם התקשורת הערבית. הוא מסקר תחת אמתחתו תחומים רבים בחיי תושבי אזור המזרח התיכון על המדינות שבו. לרדיו יש ערך בלתי מבוטל וחשיבות שאין להמעיט בערכה, כאשר בעשורים הראשונים של התפתחותו, עם הקמת מדינות הלאום הערביות וטרם התפתחות הטלוויזיה ואמצעי התקשורת האלקטרונית, היה בעל המעמד החשוב ביותר.
המצאת הרדיו והיסטוריה קצרה אודותיו.
הרדיו הוא מכשיר המאפשר העברת אותות בין שתי נקודות מרוחקות על ידי איפנון גלים אלקטרומגנטיים, וזאת בתדירות הנמוכה מתדירות האור הנראה. מכשיר זה מכיל אביזר, הקולט את האותות שנישאים על פני גבי גלי הרדיו, ומתרגם אותם לצלילים.
מכשיר זה ככלי של תקשורת המונים הומצא לראשונה על ידי גוליילמו מרקוני (Guglielmo Marconi), כאשר קשר ראשוני באמצעותו שודר בין צרפת לאנגליה ב-1899, ומאוחר יותר, בשנת 1901, בוצע ניסיון מוצלח נוסף, שחצה את האוקיינוס האטלנטי. הרדיו זכה לשגשוג בשנות העשרים של המאה ה-20, כאשר דוגמה לכוחו הייתה התסכית "מלחמת העולמות" ששודר בארצות הברית בשנת 1938, ואשר במסגרתו נודע, לכאורה, במסגרת של שידור חדשות, על פלישת חייזרים ממאדים. אירוע זה הונצח, למשל, בסרטו של וודי אלן, "ימי הרדיו". כעשור לאחר התסכית המדובר הומצא הטרנזיסטור, התפתחות שהקלה על ניידות הרדיו ועל מחירו. סוגים עיקריים של רדיו הם רדיו אנלוגי ורדיו דיגיטלי.
התפתחות הרדיו בעולם הערבי.
שידורי רדיו החלו במדינות ערביות אחדות בשנות ה-20 של המאה ה-20. גידול בהיקף השידורים התרחש לאחר מלחמת העולם השנייה. החל משנת 1970, עם הקמת תחנת רדיו בעומאן, נפוצו השידורים והקיפו את כל מדינות ערב, כאשר לכל מדינה הייתה לפחות תחנת שידור אחת.