מכרה נאיקה שוכן באזור געשי. מתחת למערה רוחשת מגמה אשר מחממת אותה. במשך כחצי מיליון שנה הייתה מערה מלאה מים אשר רוויים במינרלים שונים כולל כמויות גדולות של גבס. בזמן הזה, שררה במערה טמפרטורה של מעל 50 מעלות צלזיוס, מה שאיפשר לגבישים להיווצר ולגדול לממדים ענקיים.
גילוי.
בשנת 1910 כורים גילו מערה מתחת לעבודות הכרייה בנאיקה, מערת החרבות (Cueva de las Espadas). המערה ממוקמת 120 מטר מעל מערת הקריסטלים ומכילה גבישים קטנים ומרהיבים (באורך של כמטר אחד). הגבישים לא גדלו מעבר לכך מפני שהטמפרטורה במערה זו אינה גבוהה מספיק.
מערת הקריסטלים התגלתה בשנת 2000 על ידי כורים שחפרו מעבר חדש. המערה היא חור בצורת פרסת סוס בתוך סלע הגיר. הרצפה שלה מכוסה בגושי גבישים שטוחים. גבישי ענק יוצאים מבלוקים אלו ומרצפת המערה. הגישה למערה אפשרית כיום מכיוון שחברת הכרייה שואבת את המים ומונעת מהם למלא את המערה. לו השאיבה הייתה נעצרת, המערה הייתה מתמלאת מחדש. הגבישים נהרסים במגע ממושך עם אוויר, לכן פרויקט נאיקה מנסים לתעד ויזואלית את הגבישים לפני שיהרסו.
אולם נוסף התגלה בחפירות בשנת 2009. המערה החדשה, בשם ארמון הקרח, מצויה בעומק של 150 מטר ואיננה מוצפת, והגבישים בה קטנים בהרבה.
סגירה עתידית.
המערה הוצגה בערוץ דיסקברי בתוכנית "נאיקה: מאחורי מערת הקריסטלים" בפברואר 2011. בתוכנית נרמז כי קיימים אולמות נוספים, אך חקר נוסף יצריך הריסה של גבישים. נאמר שם שהמערה לבסוף תסתם מחדש ושפני המים בה יעלו מחדש.
היתוך מבוקר
אלפרד קייזין
אלפרד קייזין (Alfred Kazin; 5 ביוני 1915 – 5 ביוני 1998) היה אינטלקטואל, סופר ומבקר ספרות יהודי-אמריקאי. נמנה עם קבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק", מאז פרסום ספרו "On Native Grounds" ב-1942 ואילך נחשב כבר סמכא בנושאי הספרות העכשווית.
תולדות חייו ויצירתו.
קייזין נולד בבראונסוויל שברוקלין ב-1915. כילד סבל מפגיעה באשכים שגרמה לו לרגשות בושה ואומללות שליוו אותו כל חייו, בצד תקווה ותאוות-חיים. למד בסיטי קולג' של ניו יורק ובאוניברסיטת קולומביה ועוד במהלך לימודיו כתב מאמרים ל"ניו יורק טיימס", ל"ניו ריפבליק" ולמגזין "Fortune"". ב-1942 זכה במלגת גוגנהיים, בזכותה התפנה לכתיבת ספרו "On Native Grounds: An Interpretation Of Modern American Prose Literature", בו ניתח את הספרות האמריקאית מסוף המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20, והוא בן 27 בלבד (חלקים מהספר נכתבו עוד כשהיה בן 23).
בהמשך כתב אוטוביוגרפיה בשלושה חלקים: "A Walker in the City" (1951), "Starting Out in the Thirties" (1965) ו-"New York Jew" (1978), שבהם סיפר על ילדותו, נעוריו ובגרותו כיהודי בברוקלין, השואף להגיע אל "העיר הגדולה", מנהטן. למעשה מתאר קייזין באוטוביוגרפיה את ההתבגרות האישית, הרוחנית והתרבותית ובניית הזהות של דור שלם של אינטלקטואלים-מהגרים, רובם ככולם יהודים, על רקע השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה, דור שהשפיע על החשיבה הביקורתית והיצירה התרבותית של ניו יורק בשנת החמישים והשישים. בספרו "Starting Out in the Thirties" ניסח את המוטו של קבוצה זו:
בהמשך נגעה ביקורתו בדה-סטטרוקטורה של המודרניזם, בספרות יהודית, ספרות אפרו-אמריקאית וספרות של דרום ארצות הברית והיה אחד הראשונים שהתייחסו באופן עמוק אל הספרות והתרבות של דור הביט. בין היתר טיפח וקידם את הקריירות של סול בלו ונורמן מיילר שאף היו לידידיו האישיים. בשנות השישים והשבעים התעמק בחקר השואה והשתקפותה בספרות, חקירה שהובילה אותו לחקר היהדות כתופעה יוצאת דופן לטוב ולרע. כידיד קרוב ושותף לדעתה של חנה ארנדט ביקר בחריפות את ספרות השואה היהודית ובפרט את אלי ויזל, אותו האשים בבדיית סיפורים ששובצו בספרו "הלילה", על כך הגיב ויזל שקייזין מסייע להכחשת השואה.
בנו הוא ההיסטוריון והביוגרף מייקל קייזין, שזכה אף הוא במלגת גוגנהיים ב-2003.
אלפרד קאזין
מכתש לוכנאגר
מכתש לוכנאגר (באנגלית: Lochnagar Crater) הוא מכתש פיצוץ המצוי באזור הנהר סום בצפון צרפת. הוא נוצר בעקבות פיצוץ מטען ענק של חומר נפץ על ידי הצבא הבריטי ביום הראשון לקרב על הסום, 1 ביולי 1916. המכתש, שקוטרו 91 מטרים ועומקו 21 מטרים, השתמר מאז ועד היום ומהווה אתר זיכרון לקרב.
הפיצוץ.
המכתש שוכן בקרבת הכפר לה בואסל (La Boisselle) הסמוך לנהר הסום, כ-140 קילומטרים מצפון לפריז. הוא נוצר על ידי פיצוצו של מוקש גדול (למעשה מטען חומר נפץ), הגדול מבין 17 מוקשים שהופעלו על ידי הצבא הבריטי בבוקר היום הראשון לקרב על הסום.
המוקש, שנקרא מוקש לוכנאגר, הוטמן במנהרות שנחפרו בתנאים קשים על ידי פלוגות המנהרות מס' 185 ו-179 של חיל ההנדסה הבריטי. הן נחפרו תחת קטע מקו ההגנה הגרמני המבוצר באותה גזרה במטרה להשמידו לפני תחילת ההסתערות הבריטית. המוקש קיבל את שמו מן העובדה שמוצא המנהרות שבהן הוטמן היה מחפירה בריטית שקיבלה את השם "רחוב לוכנאגר" (Lochnagar Street). הוא הכיל 27 טונות של חומר נפץ מסוג אמונל, שהוטמן בעומק של 16 מטרים מתחת לפני הקרקע, בשני מטענים שהיו מרוחקים זה מזה כ-18 מטרים.
המוקש הופעל ב-1 ביולי 1916 בשעה 7:28 בבוקר. תיאר את הפיצוץ סגן-משנה ססיל ארתור לואיס מחיל האוויר המלכותי הבריטי:
התפוצצות המוקש השמידה קטע של חפירות גרמניות מבוצרות באורך של 90 עד 120 מטרים, שהיו מלאות ככל הנראה בחיילים. גם חיילים בריטים אחדים, שהמתינו בשטח ההפקר לתחילת ההתקפה של אותו בוקר, נפגעו מן השברים שפיזרה ההתפוצצות.
למרות התוצאות הפיזיות הגדולות שחוללה לא סייעה ההתפוצצות באופן ניכר להסתערות הבריטית באותה גזרה, והדיוויזיה ה-34, שלחמה שם, איבדה באותו יום יותר מ-6,000 הרוגים ופצועים.
המכתש.
ממדיו הנוכחיים של המכתש שנוצר עקב ההתפוצצות הם קוטר של 91 מטרים ועומק של 21 מטרים, כולל שפה בהיקף המכתש בגובה של 4.5 מטרים.
הצעות למלא את המכתש בעפר נדחו. במשך חמישים שנים הוא נותר כשהיה והחל לשמש לנסיעות אופנוענים בתוכו וכמטמנה לאשפה. בסופו של דבר נרכשה הקרקע בה נמצא המכתש בשנת 1978 על ידי הבריטי ריצ'רד דאנינג (Richard Dunning) על מנת להבטיח את שימורו כאתר הנצחה.
כיום מבקרים במכתש כ-200,000 איש בשנה, והוא אחד האתרים המתוירים ביותר בחזית המערבית לשעבר.
אנדרטה שבה משולב צלב עץ גדול הוקמה ליד שפת המכתש. מדי שנה מאז 1979 נערך טקס זיכרון באתר, ב-1 ביולי בשעה 7:28, בנוכחות קהל שהגיע עד לכ-1,500 איש.
באוקטובר 1998 נתגלו בנקודה הסמוכה לשפת המכתש שרידי גופתו של חייל בריטי. הגופה זוהתה לפי חפצים שנמצאו בצדה כגופתו של טוראי ג'ורג' נג'נט (George Nugent), בן 28, שהוכרז כנעדר בקרב מאז ה-1 ביולי 1916. הוא הובא לקבורה בטקס צבאי בבית קברות צבאי בריטי סמוך למכתש ב-1 ביולי 2000. על מצבתו נחרתו המילים "אבד, נמצא, אך מעולם לא נשכח." צלב עץ ועליו לוחית זיכרון מסמן מאז בצד המכתש את המקום בו נתגלתה גופתו.
כיכר הרפובליק
אורחון (נהר)
נהר אורחון (במונגולית: Орхон гол) הוא נהר בצפונה של מונגוליה, שמקורו בהרי חנגאי בגובה של 3,179 מטרים, ונשפך לנהר סלנגה סמוך לגבולה של מונגוליה עם רוסיה. אורכו של הנהר הוא 1,124 ק"מ והוא הארוך בנהרות המדינה. אולן בטור, בירת מונגוליה, שוכנת לגדות נהר טואול (Туул гол), יובלו של האורחון.
לאורך הנהר שוכנים שרידיה של חאר בלגאס ששימשה כבירת חאנות אויגור ושל חרחורין שהייתה בירת האימפריה המונגולית למשך שלושים שנים. קטע מעמק הנהר המשתרע על-פני שטח של 122 קמ"ר מוכרז כאתר מורשת עולמית.
גרטרוד בינג
גרטרוד בינג (בגרמנית: Gertrud Bing; 7 ביוני 1892 – 3 ביולי 1964) הייתה היסטוריונית של האמנות ופילוסופית יהודייה גרמנייה.
חייה.
בינג הייתה נולדה בהמבורג לסוחר יהודי. ב-1912 סיימה את לימודי ההוראה ועד 1915 הייתה מורה בבית ספר יסודי.
בינג למדה פילוסופיה, פסיכולוגיה וגרמניסטיקה באוניברסיטת מינכן עד 1916 ואחרי כן פילולוגיה וגרמניסטיקה באוניברסיטת המבורג. לאחר שסיימה את עבודת הדוקטור שלה ב- 1921 אצל ארנסט קסירר החלה ב-1922 לעבוד אצל אבי ורבורג; תחילה כספרנית בהדרכתו של פריץ זקסל ומ-1924 כעוזרתו האישית של ורבורג. לאחר מותו ערכה את כתביו ב-1932. בינג עזרה להציל את ספריית ורבורג מהנאצים בהעברתה ללונדון.
בלונדון היא עזרה למהגרים אחרים. היא כיהנה כמנהלת מכון ורבורג אחרי זקסל והנרי פרנקפורט מ-1955. ב-1959 פרשה לגמלאות.
בינג עבדה במשך שנים רבות על כתיבת ביוגרפיה של ורבורג אך היא לא סיימה אותה בשל מצבה הבריאותי.
גרטרוד בינג הלכה לעולמה ב-1964 בלונדון.
חאנות
חאנות (גם: ח'אנות; טורקית Kağanlık או Hanlık; אזרית Xanlıq; מונגולית Xанлиг) היא ישות פוליטית, בדרך כלל של עמים טורקים או מונגולים, הנשלטת בידי חאן. חאנויות התקיימו לאורך השנים בערבה האירואסייתית.
ח'אנות
כנסיית החתונה
כנסיית החתונה היא כנסייה קתולית-פרנציסקנית השוכנת בכפר כנא. הכנסייה מנציחה את נס החתונה בקנה שעשה ישו, עת הפך מים ליין. בעבר היה במקום בית כנסת. בסמוך לכנסייה שוכנת כנסייה יוונית-אורתודוקסית המנציחה גם היא את האירוע.
נס החתונה בקאנה.
נס החתונה בקנה הוא הנס הראשון שעשה ישו:
היסטוריה.