עם סיום בניית מגדל המצור פרצו הצלבנים את מערכת החומות החיצונית והתקרבו לחומה העיקרית של העיר. מגני העיר הצליחו לשרוף את המגדל, אך בכך גרמו לחומת העיר להתמוטט כתוצאה מחום הבעירה.
על פי ויליאם מצור אל תוך הפרצה קפצו הטמפלרים מתוך תקווה לזכות בתהילה ובביזה המובטחת לכובשי העיר, הם נתקלו בכוח מצרי גדול ובמהלך הקרב נהרגו כל הטמפלרים וגופותיהם נתלו מחומות העיר.
לאחר מצור אינטנסיבי אלים וממושך של כחצי שנה החל הצבא הצלבני לגלות סימני עייפות ודכדוך וכבר נשמעו קולות לנסיגה. אך בלחץ אנשי הדת ששהו בשדה הקרב הוחלט להמשיך במצור וב-19 באוגוסט נפרצו שוב חומות העיר ולחימה עזה השתוללה בסמוך לפרצה. בשלב זה איבדו אנשי העיר תקווה וב-22 באוגוסט ביקשו המגינים להיכנע תמורת ההבטחה כי יינתן להם לצאת למצרים.
בספרו תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל מציין פרופסור יהושע פראוור כי בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה, עם בית דין משלה, שכללה פליטים מערים אחרות בארץ ישראל שברחו מאימת השלטון הצלבני. קהילה זו נצטרפה לפליטים המוסלמים שיצאו מאשקלון בלווי פרשים צלבנים עד לאל עריש.
אשקלון הפכה לעיר צלבנית וארץ ישראל כולה הייתה בשליטת הצלבנים - ללא מובלעות מוסלמיות. המסגד של אשקלון הפך לכנסיית פאולוס הקדוש ומסגד "אל-חדרא" (הירוק) הפך ל"כנסית מרים הירוקה" .
סוף דבר.
אשקלון הפכה לחלק מרוזנות יפו ואשקלון בראשות הרוזן, אחי המלך אמלריך הראשון, מלך ירושלים. בידיים צלבניות עתידה הייתה להפוך לקרש קפיצה לתקיפות צלבניות על מצרים.
נפילת העיר הכתה גלים במצרים ובסוריה, לאחר חמישים שנות לחימה בחזית האסלאם והתגוננות כנגד מתקפות צלבניות נרקמו אגדות על גבורת אנשי אשקלון וכתרים נקרשו לחוזק ביצוריה. נפילתה של העיר סימנה את שפל המדרגה אליו הגיע מצרים והקרינה על ארצות האסלאם כולן. דמשק שילמה מס - דמי חסות לצלבנים והמצרים הצטרפו לתשלום מתוך הכרה כי אין בכוחם להתנגד לצלבנים
הקרקע הוכשרה לכיבוש מצרים על יד המלך הצלבני החדש - אמלריך הראשון, מלך ירושלים.
אפולוניה (פירושונים)
אפולוניה (מיוונית: Ἀπολλωνία) הוא שם תאופורי שנגזר משם האל אפולו. שם זה שימש ערים רבות ברחבי העולם ההלניסטי.
ההתאחדות העולמית לטאקוונדו
ההתאחדות העולמית לטאקוונדו (באנגלית: "World Taekwondo" או בקיצור: WT, לשעבר World Taekwondo Federation) היא פדרציית ספורט בינלאומית חברה בוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) בתור מפקחת על תחרויות אמנות הלחימה טאקוונדו. ההתאחדות יוסדה בקוריאה הדרומית ב-28 במאי 1973. בפגישה הראשונה של הפדרציה שנערכה במטה הראשי, הקוקיוון, שנמצא בסיאול, קוריאה הדרומית, עם נציגות מ-35 מדינות מרחבי העולם.
לפי ה-WT הטאקוונדו היא אחת מאמנויות הלחימה השיטתיות והמדעיות ביותר מבין אמנויות הלחימה הקוריאניות המסורתיות, למורים יש יותר מכישורי לחימה גופניים. זו משמעת שמראה דרכים להגביר את הרוח שלנו ואת אורך החיים תוך כדי אימון הגוף והנפש. היום, הטאקוונדו הפך לספורט כלל עולמי שהשיג מוניטין בינלאומי ועומד ביחד עם שאר המשחקים האולימפיים הרשמיים.
ענאתא
ענאתא (בערבית: عناتا) היא עיירה פלסטינית המשתייכת לנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית. נכון ל-2016, בעיירה גרים כ־14,085 תושבים. מקום הכפר הקדום מזוהה לפי חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון עם ענתות המקראית שבהרי בנימין.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות, הכפר היה מיושב החל מתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. הכפר נקרא ככל הנראה על שם האלה הכנענית ענת והוא משתרע על פני שלוש גבעות המחוברות באוכפים קלים. בוואדי שבין הגבעה המרכזית למזרחית, נמצאו שרדי מערות קבורה ובהם ממצאים מתקופת הברונזה המאוחרת (התקופה הכנענית). על פסגתו המערבית של הכפר קיים בית קברות, ועל זו המרכזית בנוי הגרעין העתיק שלו, בו נמצאו בסקר ארכאולוגי חרסים החל מתקופת הברזל. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ערך הארכאולוג, והמומחה לחרסים האמריקני ויליאם פוקסוול אולברייט חפירה ארכאולוגית בכפר.
בכפר שני אתרים, הנחשבים לקדושים בעיני המקומיים: מסגד לשעבר המוקדש ל"נביא סליח", ומערה הקשורה לנביא רומיה, שלפי דעת החוקר שארל קלרמון-גנו הוא ירמיהו הנביא. בכפר נמצאה גם חורבת כנסייה ביזנטית. לפני שצלאח א-דין כבש את ירושלים שכנה מפקדתו בענאתא.
ב-1832 נהרס הכפר בידי השליט המצרי איברהים פשה לאחר דיכוי מרד הערבים המקומיים, תומכי המשטר העות'מאני כנגד המצרים. בשנת 1850 ביקר במקום החוקר ו.מ. תומסון ודיווח "שהכל נראה נטוש והרוס והחלק המיושב תופס רק חלק קטן מהשטח. כנראה בזמנים קדמונים מסביב לכפר הייתה חומה, שחלק ממנה השתמר עד היום".
במחצית השנייה של המאה ה-19 יושב המקום בידי 10 משפחות מחירבת עלמית, שנמצאה כ-2 ק"מ צפונית-מזרחית. המשפחות שהתיישבו במקום היו: עבד אל-לטיף, איברהים, עליאן, חילווה, סלמה, חמדן, אבו הניה מוסה. ב-1948 הצטרפה אליהם משפחת אל-קיסוואני.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. מיד אחרי מלחמת ששת הימים החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים לפי צו בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט. שר הביטחון, משה דיין, מינה ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים. ממצאי הוועדה של האלופים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם 70,000 דונם. גבול ירושלים המאוחדת נקבע מטרים ספורים ממערב לשטח הבנוי של הכפר. אך עיריית ירושלים חיברה אותו לרשת המים העירונית, מאחר שהכפר היה תלוי באספקת מים ממעין פארה הסמוך שלא הספיק לכל צרכיו. ב-1969 ביקשו תושבי הכפר להסתפח לשטח המוניציפלי של ירושלים. וב-1978 חיברה העירייה את הכפר גם לרשת הביוב העירונית.
בשנת 1975 הופקע שטח של 28,000 דונם (חלקו בבעלות תושבי ענאתא) לצורך הקמת אזור התעשייה מישור אדומים וחלקו לצורך שטחי אש. ב-1978 הוקצו כ-4,000 דונם מתוכם לצורך הקמת ההתנחלות כפר אדומים. בספטמבר 1979 דחה בג"ץ עתירה של מוח'תאר ענאתא על הפקעת 256 דונם בבעלותו, לאחר שדורית ביניש, מנהלת מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, הבטיחה כי הקרקע שלו לא תהיה חלק מכפר אדומים, עם זאת 7,000 דונם נוספים שתושבי הכפר טענו לבעלות עליהם הוכרזו אדמות מדינה. בינואר 1979 הופקעו 1,750 דונם נוספים לטובת הקמת מחנה ענתות.
בהסכמי אוסלו נקבע כי כ-3% משטח הכפר יוגדר כשטח B, ו-97% הנותרים יהפכו לשטח C (רבות מאדמות הכפר שבשטח C הופקעו במהלך השנים להקמת מחנות צבא, כבישים עוקפים והתנחלויות).
ב-2007 נהרגה בדרכה מבית הספר עביר עראמין, בת 10, מפגיעת כדור גומי שירה ללא הצדקה שוטר משמר הגבול.
בשנת 2015, הגישו מספר תושבי הכפר עתירה לבג"ץ, בבקשה לבטל את צו ההפקעה משנת 1975 על שטח של 288 דונם שבבעלותם, מאחר שבשטח זה לא נעשה שימוש. העתירה נדחתה בטענה שמטרת ההפקעה לצורכי ציבור מומשה. השטח נמצא בתחום השיפוט של כפר אדומים, בשטח חלה תוכנית עתידית לבניית מחלף, מרכז תחבורה. החלק האחר של השטח יועד לייעור ומטעי זיתים (מטעים שנטעו על ידי האגודה השיתופית של כפר אדומים).
שלטון מקומי.
לאורך שנים למן התקופה העות'מאנית עמד בראש הכפר מוח'תאר, אולם מאז הקמת הרשות הפלסטינית ושיוך הכפר אליה הומרה שיטת השלטון המקומי בענאתא, כבכפרים אחרים בשטחי הרשות, ב"מועצת כפר" של נציגי חמולות בראשות יושב-ראש ממונה.
גאוגרפיה.
ענאתא נמצאת בגובה 700 מ' מעל פני הים, כמחציתו בגבולות המוניציפליים של ירושלים. רק 1,654 דונם משטח זה הם השטח הבנוי של הכפר, שרובו נמצא בתחום הרשות הפלסטינית - למעט השכונה המערבית החדשה של הכפר, דאחיית א-סלאם, הכלולה בשטח ירושלים ונושקת ממזרח למחנה הפליטים שועפאט (אף הוא כלול בשטח ירושלים).
הכפר התרחב מאוד בשטחו בדורות האחרונים; בין 1967 ל-1987 הכפר התפשט ותפס כמעט פי חמישה מהשטח המיושב קודם לכן. השכונה המערבית, הממוקמת בשטח שסופח למדינת ישראל ב-1967, הוקמה רק אחרי הסיפוח. החל מסביבות שנת 2000, ניכרת מגמה של אורבניזציה; נבנים מבני-מגורים מרובי קומות, ואפילו נבנו שלדי מגדלים שאוכלסו רק כעבור מספר שנים.
בשיטת המינהל העות'מאני שויך ליישוב שטח הררי-מדברי שומם, המשתרע על 30,603 דונם, בעיקר לכיוון מזרח. שטח נרחב זה נמצא בשטח C ומגיע עד ההתנחלות אלון. 3,968 דונם מתוכו סופחו להתנחלויות ולבסיס צה"ל "ענתות".
ענאתא שוכנת על הדרך הקדומה מצפון ירושלים ליריחו ולידה עובר קטע הכביש החדש מהגבעה הצרפתית לפאתי יריחו. הכביש הישן הגיע רק עד עין פרת.
תוואי גדר ההפרדה בקטע עוטף ירושלים מפריד את ענאתא מירושלים ומותיר אותה מחוץ לה, ובכלל זה שכונתה המערבית, שהוקמה על שטחה הריבוני של מדינת ישראל.
אוכלוסייה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בענאתא הייתה אוכלוסייה של 285 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 98 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 438 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 540 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 18,496 דונם. אשר מתוכם הוקצו 353 לחקלאות שלחין, 2,645 לגידולי דגנים ועיקר השטח שימש למרעה.
מופע צדקה