קבוצה אחת שחרתה על דגלה את אידאולוגיית המגדריזם היא תת-קבוצה של הפמיניזם הרדיקלי הנקראות לפעמים TERFs (Trans Exclusive Radical Feminists) אשר מתנגדת להשתתפותן של נשים טרנסג'נדריות בתנועת הפמיניזם או באירועים של נשים ככלל. הן כופרות ברעיון שניתן לעשות מעבר ממגדר אחד לאחר, או שקיימות זהויות מגדריות שאינן באופן אבסולוטי "גבר" או "אישה".
הנגשה
נוסחה מתמטית
סטייפלטון
סטייפלטון (באנגלית: Stapleton) הוא שם משפחה.
משה פרנקפורטר
הרב ד"ר משה "מאברו" פרנקפורטר (בקרואטית: Moše "Mavro" Frankfurter; 15 במאי 1875 הולשוב, מוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 1941, יאסנובאץ, המדינה העצמאית של קרואטיה) היה הרב הראשי של קהילות באניה לוקה, דארובאר ובהמשך וינקובצי אשר בממלכת יוגוסלביה עד לתקופת השואה. נרצח במחנה ההשמדה יאסנובאץ.
קורות חייו.
משה פרנקפורטר נולד בהולשוב, מוראביה לדוד וקתרינה, נצר למשפחת רבנים. בשמו הפרטי נקרא גם: מאברו, מוריץ ומאוריציוס. הוא רכש השכלה אקדמית תאולוגית בברלין ובה הוסמך לרבנות. הוא כיהן במשרת רב ראשי בערים באניה לוקה ודארובאר וב-1914, מונה לרב הראשי של וינקובצי. בנוסף לכהונתו כרב הועסק הרב פרנקפורטר כמורה בבית ספר התיכון שבעיר. הוא נישא לרבקה - מיצה (קרואטית: Mica) ולזוג נולדו שלושה ילדים: דוד, אברהם (1906 - 1973) ורות. דוד פרנקפורטר נודע בכך שהתנקש בחייו של מייסד סניף התנועה הנאצית בשווייץ.
ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים. הרב משה פרנקפורטר עבר התעללות קשה מצד חיילי הצבא הגרמני. בהמשך אותה השנה גורש למחנה ההשמדה יאסנובאץ ושם נרצח.
פאודה
פאודה (בערבית: فوضى, תעתיק מדויק: פַוְצָ'א, בתרגום לעברית: "כאוס", "בלאגן") היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוג דרמת-פעולה, ששידורה החל ב-15 בפברואר 2015, בערוץ yes EDGE. את הסדרה יצרו העיתונאי אבי יששכרוף והשחקן ליאור רז. השניים התבססו בין היתר גם על חוויותיהם משירותם הצבאי ביחידת דובדבן. יששכרוף משמש ככתב וכפרשן לענייני ערבים של אתר וואלה! ובעבר של קול ישראל. התסריטאי הראשי של העונה הראשונה היה משה זונדר. לסדרה ייעצו בין היתר גם גונן בן יצחק, רכז ביטחון בשב"כ לשעבר, אבירם אלעד, יוצא יחידת דובדבן, ועמוס הראל, הפרשן הצבאי של עיתון "הארץ".
ב-2016 זכתה הסדרה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר וב-2017 זכתה הסדרה ב-11 קטגוריות, בהן הדרמה הטובה ביותר, הבימוי הטוב ביותר (רותם שמיר) והשחקן הטוב ביותר בדרמה/דרמה יומית (ליאור רז).
בנובמבר 2016, נרכשה הסדרה והועלתה לשידור על ידי שירות הצפייה נטפליקס. מינואר 2017 משודרת הסדרה בערוץ הראשון, ובהמשך בערוץ כאן 11.
ב-26 בדצמבר 2019 החלו שידורי העונה השלישית, וב-13 ביולי 2022 עלתה לשידור העונה הרביעית.
עלילה.
עונה 1.
הסדרה "פאודה" ("כאוס" בערבית) מגוללת את סיפורו של דורון קביליו, מפקד צוות מסתערבים של השב"כ, ושל חברי צוותו המנסים לחסל את בכיר מבוקשי חמאס ביהודה ושומרון, תאופיק חאמד. חאמד, המוכר גם בכינויים אבו אחמד ו"הפנתר", הוא מחבל שאחראי למותם של יותר ממאה אזרחים ישראלים בשורת פיגועים, ונחשב להרוג, אך השב"כ מגלה שהוא עדיין חי ואף מתכנן להוביל פיגוע גדול. השב"כ יוצא למרדף כדי להרוג את חאמד ולסכל את הפיגוע.
המרדף הבלתי פוסק גובה מחיר פיזי ונפשי כבד הן מהצד הישראלי והן מהצד הפלסטיני. האבדות והטרגדיות שהם נאלצים להתמודד איתן יוצרות תפניות והסלמות במהלך חייהם.
עונה 2.
לאחר שבסוף הפרק האחרון של העונה הראשונה הורג וואליד את אבו אחמד, הוא הופך להיות "ראש הזרוע הצבאית של חמאס בגדה". אך הדמות המרכזית בעונה הוא נידאל עוודאללה (המכונה גם "אבו סיף אל-מקדסי"), בנו של השייח' שנהרג בעונה הראשונה, ופעיל בארגון המדינה האסלאמית שחזר מסוריה ורוצה לנקום בדורון על שהרג את אביו.
בעונה הזו המאבק הוא אישי יותר, בין דורון לנידאל, ומתמקד רבות בנסיונותיהם לפגוע זה במשפחתו של זה.
עונה 3.
העונה מתרחשת בין השאר ברצועת עזה ועוסקת בדורון וצוותו אשר מסתננים לעזה על מנת
לחלץ את יערה ואלעד אשר נחטפו על ידי ג׳יהאד חמדאן ובנו בשאר.
עונה 4.
העונה מתרחשת כשנתיים לאחר אירועי העונה הקודמת. דורון חי בחווה של אביו, מנותק מהעולם ומחבריו ליחידה וחש תסכול רב על הדחתו ממנה.
קפטן איוב, בניסיון להוציא אותו מהמצב שנמצא בו, מבקש מדורון להצטרף בתור מאבטח למשימה פשוטה לכאורה בבריסל. שם דורון מתלווה לאיוב בפגישה עם עומאר טוואלבה (אמיר בוטרוס), מקור לבנוני חשוב במיוחד לאיוב. טוואלבה הוא למעשה בנו של משת"פ מג'נין שסייע לישראל בעבר ונחשף כבוגד. איוב עזר למשפחתו והעביר אותה מהגדה לרמלה כדי לשמור על ביטחונם. אך מאז עומאר עבר ללבנון ואילו אחותו מאיה (לוסי איוב) השתלבה בחברה הישראלית ומנהלת קריירה מצליחה בתור קצינה במשטרת ישראל.
הפגישה בבריסל מסתבכת ודורון נקלע לסיטואציה מורכבת, הכוללת חוליית טרור מתוחכמת שחוטפת את קפטן איוב ומענה אותו. דורון ושאר היחידה יוצאים למסע לתוך בלגיה כדי להחזיר את הקפטן.
גבי לסקי
גבריאלה (גבי) לסקי-שוץ (נולדה ב-18 במרץ 1967, ו' באדר ב' ה'תשכ"ז) היא חברת הכנסת ה-24 מטעם מפלגת מרצ, עורכת דין ופעילת זכויות אדם פמיניסטית, פעילה חברתית ופוליטית ישראלית. חברת מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מפלגת מרצ בין השנים 2013–2018, ומזכ"לית שלום עכשיו לשעבר.
ביוגרפיה.
גבי לסקי נולדה במקסיקו סיטי שבמקסיקו, לשם היגרו הוריה ממזרח אירופה לפני מלחמת העולם השנייה. עלתה לבדה בגיל 15 ונקלטה בפנימייה של עליית הנוער. אמה ואחותה עלו אחר-כך. שירתה כקצינה בגדנ"ע.
למדה במכללה למנהל, אוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן.
היא שותפה במשרד עורכי דין שהקימה, "גבי לסקי ושות'", העוסק בדיני חופש הביטוי והזכות למחאה. ייצגה במספר תיקים בעלי פרופיל ציבורי גבוה ושימשה יועצת משפטית של ארגוני מחאה, בהם משפטה של דפני ליף (שהסתיים בזיכוי) ושאר פעילי המחאה החברתית, חושף השחיתויות רפי רותם, יונתן פולק מתנועת אנרכיסטים נגד הגדר, פעילות ארגון מחסום ווטש, ארגון בצלם, דארין טאטור ועהד תמימי וקטינים פלסטינים שהואשמו בעבירות כגון יידוי אבנים הייתה יו"ר ועדת חקיקת זכויות אדם בלשכת עורכי הדין. אחדות מהעתירות לבג"ץ שבהן ייצגה את העותרים:
בשנת 2012 הוענק לה אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג מטעם האגודה לזכויות האזרח.
ב-1989 הצטרפה למפלגת רצ, שהפכה למפלגת מרצ. ב-1992 שימשה עוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת דדי צוקר. שימשה כ"שופטת" בבית הדין העממי לדיור הציבורי, חתמה על הקול הקורא למען יונתן היילו, וכיהנה כמזכ"ל "שלום עכשיו" בראשית המאה ה-21.
בבחירות המוניציפליות בשנת 2013 נבחרה לחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם מרצ תל אביב-יפו ויזמה את אימוץ החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם, בדבר שילובן של נשים במוקדי קבלת החלטות, כחוק עירוני בתל אביב. הייתה יו״ר הוועדה העירונית לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ויועצת ראש העיר לנושאי קיימות ואורבניות. בבחירות המוניציפליות ב-2018 הייתה במקום הרביעי ברשימה אך מפלגתה זכתה בשלושה מושבים בלבד ולסקי נותרה מחוץ למועצה.
נבחרה למקום השביעי ברשימת מועמדי מרצ לכנסת העשרים, אך מרצ זכתה בחמישה מנדטים בלבד והיא לא נכנסה לכנסת. בבחירות לכנסת ה-22 שובצה מטעם מרצ במקום ה-19 ברשימת המחנה הדמוקרטי. בבחירות לכנסת ה-24 שובצה במקום השמיני, כאשר מרצ זכתה רק ב-6 מנדטים. בעקבות כניסת מרצ לממשלה, היא נכנסה לכנסת במסגרת החוק הנורווגי.
במהלך כהונתה ב יזמה יחד עם חברי הכנסת משה ארבל וינון אזולאי מש"ס חוק שמחייב יידוע שופטים על כבילת עצירים באזיקים באולם המשפט, על מנת למנוע אזיקת עצורים שלא לצורך.
עמדותיה.
את חקיקתם של חוקים אחדים שנחקקו ביוזמת מפלגות הימין, כגון "חוק החרם" ו"חוק הנכבה", תיארה כ"רוב פרלמנטרי דחוק משתמש בדמוקרטיה כדי לשים סוף לדמוקרטיה". לשיטתה "הדמוקרטיה היא לא רק מנגנון פורמליסטי של שלטון הרוב, היא מבוססת על הגנה על זכויות המיעוט ועל העקרונות שמאפשרים את השכנוע והביקורת. חופש הביטוי וחופש ההתאגדות, שהתפתחו לכיוון של זכויות חברתיות וקולקטיביות – וגם סביבתיות – זה חלק מהמארג של מחשבה דמוקרטית." כשנשאלה בשנת 2019 מה תעשה אם תיבחר לכנסת ענתה שתפעל "לביטול כל החוקים האנטי-דמוקרטיים שלתוכו ייכנס ביטול מוחלט של חוק הלאום, חוק ההסדרה, חוק שוברים שתיקה, חוק העמותות."
מתחה ביקורת על הגבלת חופש ההפגנה ועל תפקוד המשטרה נגד פעילות מחאה חברתית: "הסיטואציה היא שהמשטרה לא מבצעת את תפקידה שהוא להגן על האזרח ועל הזכויות שלו, ביניהן זכות המחאה. זו הפכה להיות משטרת שלטון. באופן קבוע, בכל הפגנה נגד השלטון, יהיה מישהו שיבצע מעצרים כדי להרתיע. זה שימוש לרעה ברשויות אכיפת החוק".
מתחה ביקורת על "חוק הקורונה", וציינה ש"יש דרכים פוגעניות פחות להילחם בנגיף. כאלה שלא יתנו לראש הממשלה סמכויות בלתי מוגבלות להתקין תקנות שפוגעות פגיעה קשה בזכויות שלנו ובמשטר הפרלמנטרי והחוקתי של ישראל. "