ייצור "בונזו" החל משנת 1974 במפעלי ביופט, מקיבוץ מעברות, המייצרת גם את המותג "לה-קט" לחתולים. מאז עבר ייצור המזון היבש לאירופה.
החברה מייצרת מזון יבש בטעמי בקר, כבד ועוף. בנוסף, תחת המותג מופיעות סדרות חטיפים ועצמות ומקלוני בשר ככבש וברווז. החברה מייצרת גם חטיפים לאילוף.
רכיבים.
על פי חברת ביופט, המוצר מיוצר בפיקוח וטרינרי צמוד, עשיר במינרלים וויטמינים ולא מכיל צבעי מאכל. המוצר מסופק במגוון אריזות, בהתאם לגיל הכלב, כאשר האריזה הקטנה ביותר היא במשקל 3 ק"ג ועד למשקל 15 ק"ג. מרבית המוצרים מכילים שילוב בשר כגון בקר, כבד ועוף ודגנים ובהם תירס, חיטה, אורז ופשתן. המזון היבש מכיל השלמת ויטמינים עד ל-100% מכמות הוויטמינים והמינרלים הנדרשת.
גאומנסיה
גאומנסיה (ביוונית: γεωμαντεία; תרגום חופשי: "ניחוש אדמה") היא שיטת ניחוש, המפרשת סימונים על הקרקע או את הדפוסים שנוצרו על ידי השלכת חופן אדמה, אבנים או חול. הצורה הרווחת ביותר של גאומנסיה כוללת פרשנות לסדרה של 16 דמויות שנוצרו על ידי תהליך אקראי ואחריו ניתוח שלהן, ולרוב מתווספת לו פרשנות אסטרולוגית.
בעברית היא מכונה לעיתים קרובות גורל החול או גורל דניאל, והיא מופיעה אצל סופרים כמו חיים ויטאל, שלום שבזי, ויוסף אלבו.
גאומנסיה הייתה אחת הצורות הפופולריות ביותר של ניחוש ברחבי אפריקה ואירופה, במיוחד בימי הביניים והרנסאנס, על ידי אנשים מכל המעמדות החברתיים.
בכישוף של הרנסאנס, הגאומנסיה סווגה כאחת משבע "האמנויות האסורות", יחד עם אוב, קריאה בכף היד, אירומנסיה, הידרומנסיה, פירומנסיה, נקרומנסיה, וספטולמנסיה.
היסטוריה.
המילה "geomancy", מיוונית מאוחרת "geōmanteía", מתורגמת מילולית ל"ראיית הנולד על ידי עפר"; זהו תרגום מילולי למונח הערבי "פילם אל-רמל", או "מדע החול". תרגומים יווניים מוקדמים יותר של מילה זו השאילו את המילה הערבית raml ("חול") ישירות, והפכו אותה לרמפיון או לרבוליון. שמות ערביים אחרים לגאומנטיות כוללים ח'אט אל-רמל ודרב אל-רמל.
השמות המקוריים של הדמויות בגאומנטיות במזרח התיכון ניתנו באופן מסורתי בערבית, למעט מקור פרסי. ההתייחסות בטקסטים הרמטיים שיוחסו לטומטום אל-הינדי המיתולוגי מצביעה אולי על מקור הודי, אם כי סקינר חושב שזה לא סביר.:17 סביר יותר שמקורם איסלאמי או ערבי, שכן מסלולי הסחר הנרחבים של סוחרים ערבים הקל על חילופי התרבות והידע.
חוקרים ואוניברסיטאות אירופיות החלו לתרגם טקסטים ועבודות ערביות בימי הביניים המוקדמים, כולל אלה העוסקים בגאומנסיה. איזידורוס מסביליה ( c. 560 - 636) מונה גאומנסיה עם שיטות ניחוש אחרות - כולל פירומנסיה, הידרומנסיה, אירומנסיה ונקרומנסיה - בלי לפרט כיצד היא נערכה. : 88 אפשר ואיזידור מסביליה התייחס לשיטות של צפייה בחזיונות בעזרת היסודות, ולא לשיטה המוכרת כגאומנסיה. השיר "Experimentarius" המיוחס לברנרדוס סילווסטריס, שכתב באמצע המאה ה-12, היה תרגום שורה לשורה לטקסט על גאומנסיה אסטרולוגית. אחד הספרים הראשונים על גאומנסיה שתורגמו ללטינית היה "Ars Geomantiae" של יו מסנטלה (תחילת המאה ה-12). בשלב זה, גאומנסיה הייתה בוודאות מערכת ניחוש נפוצה באזורים דוברי ערבית באפריקה ובמזרח התיכון.
מתרגמים אחרים, כמו ג'רארדו דה קרמונה ( c. 1114 - 1187), הפיקו תרגומים חדשים בנושא גאומנסיה ששילבו אלמנטים אסטרולוגיים וטכניקות שעד אז זכו להתעלמות. : 94–97 מכאן ואילך, עוד ועוד חוקרים אירופיים למדו והשתמשו בגאומנסיה, וכתבו עבודות רבות בתהליך. הנרי קורנליוס אגריפס (1486–1535), כריסטופר קטאן ("La Géomancie du Seigneur Christofe de Cattan" (1558)) וג'ון היידון (1629 - c. 1667), כמו גם פילוסופים, תאולוגים, ואוקולוטיסטים נוספים, כתבו מסות שצוטטו ונלמדו רבות על גאומנסיה. במאה ה -17 פחת העניין בתורת הנסתר והחיזוי החל להתדלדל בגלל עליית המהפכה המדעית ועידן הנאורות.
גאומנסיה זכתה לתחייה במאה ה-19, עם התעוררות עניין מחודש בנסתר בעקבות עבודותיהם של רוברט תומאס קרוס (1850–1923) ושל אדוארד בולוור-ליטון (1803–1873). פרנץ הארטמן פרסם את ספרו, "The Principles of Astrological Geomancy", (תרגום לאנגלית: 1889) אשר דרבן עניין חדש במערכת הניבוי. המסדר ההרמטי של שחר המוזהב (שנוסד בשנת 1887) התבסס על ספר זה, וכמה ספרים ישנים יותר, החיה את הידע על גאומנסיה, יחד עם נושאים נסתרים אחרים. אליסטר קראולי (1875–1947) פרסם את עבודותיו, בהן שילב גאומנסיה עם תחומי ידע נסתר נוספים. עם זאת, בגלל הזמן הקצר שחברי שחר הזהב רצו ללמוד, לתרגל וללמד את האמנויות הנסתרות הישנות, נאלצו לדחוס שיטות מורכבות רבות של הגדת עתידות וטקסים, ורידדו את הטכניקות הגאומנטיות מאמנות מורכבת של פרשנות ומיומנות לזיהוי דפוסים וחיפוש תשובות שהוגדרו מראש על סמך זוגות דמויות.
כמו שיטות ניחוש אחרות, גם לגאומנסיה יש אסוציאציות מיתולוגיות. על פי טקסט הרמטי, מלאך ג'יבריל נגלה לאידריס (או הרמס טריסמגיסטוס) בחלום. אידריס ביקש הארה, וג'יבריל נענה בציור דמות גאומנטית. לאחר שנשאל לפשר מעשיו, לימד ג'יבריל את אידריס גאומנסיה. אידריס שמר על הסוד, וחיפש את טומטום אל-הינדי, מלך הודי, שכתב ספר על גאומנסיה. ספר זה הועבר דרך חוגים חשאיים לידיו של חלף אל-ברברי, שנסע למדינה ואוסלם ידי הנביא מוחמד עצמו. הוא התוודה על ידיעת הגדת עתידות, הסביר כי נביאים טרום אסלאמיים ידעו גאומנסיה, וכי על ידי לימוד גאומנסיה, אפשר "לדעת את כל מה שהנביא ידע".
טקסטים אחרים מהעת העתיקה מזהים את אידריס עם הנביאים דניאל או עם חנוך במטרה לתת לגאומנסיה מעמד לגיטימי כמתת ומיומנות מאלוהים, ויש ספרי גורלות עבריים המכנים את הגאומנסיה גורל דניאל, או מייחסים אותו לראב"ע. עם זאת, היו מי שהתנגדו לגאומנסיה, כמו אבן ח'לדון במוקדימה שלו (1377), בטענה שמדובר במערכת ידע טרום-אסלאמית, שהפכה למיושנת עם גילוי הקוראן.
במהלך האבולוציה והנדידה של הגאומנסיה מתרבות לתרבות, שילבו פרטים שלה בסיפורים ומחזות שונים. באחד הסיפורים מסיפורי אלף לילה ולילה, גם הקוסם האפריקאי וגם אחיו משתמשים בגאומנסיה כדי למצוא את אלאדין במטרה להזיק לו. האזכור הראשון של גאומנסיה בדפוס נמצא בויליאם לנגלנד של פירס חורש, שהשווה אותה לאסטרולוגיה והעביר עליה בקורת בשל רמת המומחיות הדרושה עבורה. בשנת 1386 לגלג צ'וסר על הגאומנסיה ב"סיפורו של פארסון" מסיפורי קנטרברי: "מה נאמר על מאמינים בגורלות כמו גאומנסיה". שייקספיר ובן ג'ונסון ידועים גם הם כמי שהשתמשו בגאומנסיה לצורך הקלה קומית. "הקומדיה האלוהית" של דנטה אליגיירי (תחילת המאה ה-14) מתייחסת באופן אגבי לגאומנסיה.
יצירת המפה הגאומנטית.
יצירת המפה הגאומנסית מתחילה בציור שש-עשרה של נקודות או סימנים בלי לספור, וליצור שישה עשר מספרים אקראיים המספקים את המנגנון האקראי לכאורה הדרוש לרוב צורות הניבוי. לאחר ציור השורות, יש למחוק את הנקודות זוג זוג עד שתשאר בכל שורה נקודה אחת או שתיים. זה זהה, מתמטית, להשארת שתי נקודות אם המספר זוגי, ונקודה אחת אם הוא אי זוגי. לאחר מכן מקבצים את הנקודות שנותרו מכל ארבע שורות כדי לקבל את ארבע הדמויות הגאומנטיות הראשונות, המהוות בסיס לייצור הדמויות הנותרות. חלק זה מהווה את שלב ה"השראה" של הקריאה הגאומנטית; ומכאן והלאה המפה נעשית באופן אלגוריתמי.
גאומנסיה נערכת באופן מסורתי על ידי סימון הנקודות בידיים או עם מקל בחול על משטח חלק, אך ניתן לסמן את הנקודות עם עט על לוח שעווה או נייר; יש המשתמשים גם בחפצים טקסיים. יש המסמנים את הנקודות מימין לשמאל, בעקבות המסורת הערבית לצייר אותן בכיוון הכתיבה של ערבית, אבל אין זה הכרחי. שיטות מודרניות ליצירת ארבע הדמויות הגאומנטיות הראשונות, בנוסף לדרכים המסורתיות, כוללות מחוללי מספרים אקראיים ממוחשבים, השלכת עצמים, וספירת העיניים על תפוחי אדמה. יש מי ששולפים קלפים עם דמויות גאומנטיות, אחת על כל קלף, מחבילה; במקרה זה, רק שולפים רק ארבעה קלפים לאחר ערבוב החבילה. נבנו גם מכונות להפקת מפות גאומנטיות.
כל דמות גאומנטית ממוקמת על גבי טבלה מיוחדת, המכונה תרשים המגן, הממחישה את התהליכים הרקורסיביים המזכירים את קבוצת קנטור לפיהם יוצרים את הדמויות. ארבע הדמויות הראשונות נקראות אמהות (matres בלטינית), מהן יוצרים את שאר הדמויות במפה; הן ממוקמות בארבעת הבתים הראשונים בפינה הימנית העליונה – הראשונה נמצאת בקצה הימני ביותר, האם השנייה משמאלה, וכך הלאה (המשך מסורת הכתיבה מימין לשמאל).
ארבע הדמויות הבאות, הבנות (filiae בלועזית), נוצרות על ידי סידור מחדש של הקווים המשמשים את האמהות: הבת הראשונה נוצרת מסידור הקו הראשון של כל אחת מארבע האימהות אחת מעל השנייה, השנייה מסידור הקו השני של כל אחת מארבע האימהות, וגו'. הבנות ממוקמות בארבעת הבתים הבאים בסדר באותה שורה כמו האמהות.
לאחר יצירת שמונה האימהות והבנות, יוצרים ארבעה אחיינים (בני בנים) או אחייניות (nepotes בלועזית) על ידי חיבור זוגות הדמויות שמעל בתי האחייניות המתאימים.כך האחיינית הראשונה נוצרת מסכום האימהות הראשונה והשנייה, האחיינית השנייה מהאימהות השלישית והרביעית, וגו'. הסכום מחושב על ידי חיבור הנקודות בכל אחת מארבע השורות וצמצום כפי שנעשה כדי ליצור את האימהות - אם הסכום זוגי, לשורה של הדמות המתקבלת יהיו שתי נקודות, ואם הסכום אי זוגי, לשורה תהיה נקודה אחת. מבחינה רעיונית, זהו אותו הליך בלוגיקה מתמטית כמו XOR, שבו משתמשים בשורה עם שתי נקודות במקום "שקר" ושורה עם נקודה אחת במקום "אמת".