במוזיאון טרשוב-פריצו (Verkensgården) מוצגות תערוכות ממפעל יציקה הברזל לשעבר של טרשוב-פריצו. המוזיאון מציג כלים, ציוד, רישומים ודגמים הממחישים את עידן ייצור הברזל בלרוויק, המתוארך בשנים 1670–1870. התערוכה מציגה היבטים שונים; מתהליך היצירה הגאולוגי ועד הייצור והשימוש באבן הלרווקיט, מוצר הייצוא העיקרי של האזור. מפעלי הברזל נסגרו בשנת 1868.
בית האחוזה (Herregården) נבנה על ידי אולריק פרדריק גילדנלובה לחתונתו השלישית בשנת 1677. זהו מבנה עץ גדול עם חללי פנים בארוקיים משומרים היטב משנות ה-30 של המאה ה-18. בית האחוזה Herregården הוא בניין עץ בארוק גדול עם אלמנטים קלאסיים. עיצוב הפנים הוא בעיקר בסגנונות הבארוק ותקופת העוצרות. הבית מלא חפצים עתיקים מהמאה ה-17 וה-18. המבנה משנת 1677 נחשב לאחד ממבני הבארוק החילוניים המשובחים ביותר בנורווגיה. זהו אחד מהמונומנטים הארכיטקטוניים הבארוקיים המייצגים אצולה בנורווגיה. יתר על כן, זהו אחד ממבני העץ הגדולים ביותר בנורווגיה מהמאה ה-17.
המוזיאון הימי של לרוויק (Larvik Sjøfartsmuseum) שוכן בבניין הלבנים העתיק ביותר של לרוויק, משנת 1730, בית המכס הישן, שהיה בית מגוריו של מפקח הבניין המקומי. במוזיאון זה מוצגים דגמים של ספינות, ציורים של ספינות מפרש וחפצים ימיים אחרים כדי להחיות את ההיסטוריה הימית של הנמל. קטע אחד במוזיאון מוקדש למסעות של תור היירדאל יליד לרוויק.
פריצוהוס (Fritzøehus) היא אחוזה פרטית הממוקמת בלרוויק. באופן מסורתי נקשרה האחוזה לבני משפחת טרשוב השונים ונמצאת כיום בבעלות היורשים של מילה-מארי טרשוב. זהו בית האחוזה הגדול ביותר בנורווגיה בבעלות פרטית.
תחבורה.
את לרוויק משרת , נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר אליה. חוצה את הרשות המקומית והוא אחד הכבישים הראשיים החשובים ביותר בנורווגיה. תחנת לרוויק היא תחנת הרכבת המרכזית בעיר, ואילו מעבורות יומיות ל בדנמרק יוצאות מנמל העיר ומופעלות על ידי Color Line. לעיר השכנה סנדפיורד יש מספר קווי מעבורת יומיות ל בשוודיה, ומדרום יותר, העיר מקושרת להירטסלס, דנמרק באמצעות מעבורת המופעלת על ידי Fjord Line.
הסיקריקים
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 אירעו בישראל מקרי אלימות נגד אנשי שמאל, עיתונאים ואנשי רוח, שכללו בעיקר הצתות ואיומים. ברובם של המקרים האלה לקחו אחריות אנשים שהציגו את עצמם כשייכים לארגון הסיקריקים. מבצעי המעשים לא נתפסו.
היסטוריה.
הפעילות החלה בתחילת 1989, וכללה שורה של הצתות ואיומים על אישים, שבהם לקחו אחריות על המעשה אלמונים בשם ארגון "הסיקריקים":
בסוף אפריל 1989, הודיעה משטרת ישראל כי החקירה של ארגון הסיקריקים מתנהלת כבר מספר שבועות במפלג התשאול של היחידה המרכזית בתל אביב. במהלך חודש מאי עצרה המשטרה עשרה פעילי תנועת כך בחשד לחברות בארגון, אך כולם שוחררו מחוסר ראיות.
בדצמבר 1989, נקרא השכ"ב להתערב בחקירה, לאחר שהיחידה המרכזית במחוז תל אביב של משטרת ישראל, שטיפלה בחקירה עד אז, נקלעה למבוי סתום.
ביוני 1990 נעצר ל-23 יום, פעיל הימין יואל אדלר בחשד שהנהיג את הארגון, אך לא הוגש נגדו כתב אישום. אדלר היה חבר בתנועת התחיה.
302 מ&quot;מ
מור רטי
מור רטי (בהונגרית: Réthy Mór; נאג'קרש, 9 בנובמבר 1846 – בודפשט, 16 באוקטובר 1925) היה מתמטיקאי, פיזיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. הוא היה בין עשרות המדענים היהודים שלא התנצרו כדי לקבל תואר פרופסור.
ביוגרפיה.
לאחר לימודיו באוניברסיטאות בודה ווינה, הפך רטי לסטודנט באוניברסיטאות גטינגן והיידלברג עם מלגות ממשלתיות. הוא קיבל את הדוקטורט בהיידלברג בשנת 1874 והוזמן למחלקה לפיזיקה כמותית באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה (אז הונגריה). הוא היה מהפרופסורים הראשונים לפיזיקה תאורטית בהונגריה. משנת 1886 היה פרופסור לגאומטריה ומאוחר יותר לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת הטכנולוגית של בודפשט, ומספר פעמים דיקן האוניברסיטה. תלמידו הידוע ביותר היה תיאודור פון קרמן. הוא היה חבר מייסד של "החברה למתמטיקה ולפיזיקה", שנוסדה בשנת 1891.
רטי מילא תפקיד מרכזי בהקמת בית הספר למתמטיקה בקלוז'-נאפוקה. לזכותו של רטי יירשם כי מתמטיקאים מפורסמים כמו דיולה ואיאי, גיולה פרקש ולאיוש שלזינגר הגיע לקלוז'-נאפוקה.
על המוניטין הבינלאומי שלו מעידה העובדה שבשנת 1924 קיבל תעודת דוקטורט כבוד מאוניברסיטת היידלברג ליובל החמישי של הדוקטורט שלו באוניברסיטה זו.
מור רטי הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודתו.
העבודות המשמעותיות ביותר בעבודתו המתמטית הן אלו בהן פירט את מורשתם של יאנוש בויאי ופרקש בויאי ופירט את תוצאותיהם בפירוט רב יותר. בתחילת דרכו בהוראה בקלוז'-נאפוקה, הוא עודד את אלה שהיו מעוניינים ללמוד את "הנספח של יאנוש בויאי" בהרצאתו שכותרתה הייתה "מה שנקרא טריגונומטריה מישורית שאינה אוקלידית" של מרחב הומוגני תלת ממדי (פורסם גם בצורה של עבודת גמר). בעבודתו הוא בנה את הטריגונומטריה של בויאי על בסיס רעיונות מקוריים. הוא פתח פרק חדש ומעניין בגאומטריה. מבדיקותיו הפיזיות הניסויות יש להדגיש את תוצאותיו לגבי צורת סילון נוזלי שאינו דחוס (שלא ניתן לדחיסה). הוא השתמש בכלים פונקציונליים מורכבים בחישובים. יש חשיבות רבה למחקר שלו על עקרונות אוסטוולד וכן על עקרונות המכניקה הקלאסית. הוא היה בין הראשונים שהעדיף את שיטות הניתוח הווקטורי בבדיקות הפיזיות שלו.
כתביו.
מחקריו פורסמו בכתבי עת הונגריים, אך בעיקר ב-Mathematische Annalen. האקדמיה ההונגרית למדעים הזמינה אותו לפרסם מחדש את ה"טנטאמן של פרקש בויאי" (ביחד עם דיולה קניג). מחקריו התפרסמו בכתבי העת הבאים:
פאתח-110
קוס דה לה ריי
יעקובוס הרקולס קוס דה לה ריי (Jacobus Herculaas Koos de la Rey) (22 באוקטובר 1847, וינבורג – 15 בספטמבר 1914, לנגלאגה) היה חוואי, חבר פרלמנט וגנרל בורי במהלך מלחמת הבורים השנייה, נחשב לאחד המנהיגים הצבאיים הגדולים ביותר במהלך אותו סכסוך. ידוע בכינוי האריה ממערב טרנסוואל (die "Leeu van Wes-Transvaal"). כמנהיג גרילה הוא זכה להצלחה יוצאת מן הכלל בטקטיקות שלו ובהתנהגותו הנדיבה כלפי אויביו. דה לה ריי היה איש דתי מאוד ותנ"ך כיס היה לעיתים קרובות בידיו. הוא נחשב באופן נרחב כמצביא הגדול ביותר בקרב האפריקאנרים וכאחד הדמויות המובילות בלאומיות האפריקאנרית.
ראשית חייו.
הוא נולד ליד ווינבורג, מדינת אורנג' החופשית, והיה הילד השישי של אדריאנוס יוהנס דה לה ריי ואדריאנה ואן רואין. הוא היה צאצא של מהגרים מהולנד. לאחר קרב בומפלאס בשנת 1848, חוות המשפחה שלהם, דורנפונטין, סופחה על ידי הבריטים והמשפחה עברה לטרנסוואל והתיישבה ליד ליכטנבורג. כצעיר עבד דה לה ריי כעגלון בנתיבי היהלומים בקימברלי. הוא התחתן עם יעקובה אליזבת (נוני) גרייף (שגדלה בחווה מנאנה, הבית נמצא עדיין מעט ממזרח לליכטנבורג) והתגורר בחווה באלנדספונטיין. לזוג נולדו עשרה ילדים. עקב עבודתו כעגלון הוא הסתובב הרבה ברחבי המדינה וצבר ידע רב על הגאוגרפיה שלה.
דה לה ריי נלחם במלחמת בסוטו בשנת 1865 ובמלחמתו של Sekhukhune בשנת 1876. הוא לא היה שותף פעיל במלחמת הבורים הראשונה, אלא היה פילדקורנט במערב טרנסוואל. הוא נבחר למפקד מחוז ליכטנבורג ובשנת 1883 נבחר לפרלמנט של טרנסוואל. היה ידוע בתמיכתו במדיניות הפרוגרסיבית של פיט יוברט, ובתנגדותו למדיניותו של פול קרוגר כלפי הזרים (מהגרים בריטים בעיקר) והזהיר כי היא תוביל למלחמה עם בריטניה.
מלחמת הבורים השנייה.
קראיפאן, 12 באוקטובר 1899.
בפרוץ המלחמה גנרל פייט קרוניה קיבל את הפיקוד על המערכה במערב והוא לקח עמו את דה לה ריי כאחד הגנרלים תחת פיקודו. היריות הראשונות שנורו במלחמה היו על ידי חייליו של דה לה ריי על רכבת בריטית שהייתה בדרך למאפקינג בקראיפאן. הרכבת הורדה מהפסים ואחרי קרב של חמש שעות הכוחות הבריטיים נכנעו ונשבו על ידי דה לה ריי. קרב קראייפן הפך את דה לה ריי למפורסם, אך הוא הגביר את הסכסוך בינו לבין קרוניה, ששלח אותו למנוע מהבריטים להסיר את המצור מעל קימברלי.
גרספן, 25 בנובמבר 1899.
לוטננט גנרל לורד מתואן, מפקד הדיוויזיה הראשונה, נשלח להסיר את המצור הבורי על קימברלי והעביר את כוחותיו ברכבת לתחנת בלמונט שבצפון מחוז הכף. עם הגעתם תקף אותם כוח בורי קטן בראשות הקומנדנט פרינסלו. למחרת בבוקר הבריטים הסתערו על הכוח הבורי וגרמו לו לסגת לגראספן, שם הצטרפו לכוח הגדול יותר בהנהגת דה לה ריי. הכוח של דה לה ריי נכשל לבלום את הכוח הבריטי ונאלץ לסגת מעבר לנהר המודר אבל לא לפני שהוא חיבל בגשר הרכבת.
נהר הבוץ, 28 בנובמבר 1899.
דה לה ריי הבין כי הטקטיקה המסורתית של התבצרו על קרקע גבוהה תחשוף אותם לאש התותחים בריטיים. זה הביא אותו להתעקש שאנשיו, ואנשיו של פרינסלו, יחפרו תעלות על גדות בוץ ונהר הקנה. התוכנית של דה לה ריי הייתה לא לירות עד שהבריטים יהיו קרובים מספיק כדי לנצל את יתרונם של הבורים בקלעות. בשעות הבוקר המוקדמות עברו הכוחות הבריטיים ללא הפרעה על פני המישור, אך אנשי פרינסלו לא המתינו להוראה של דה לה ריי והתחילו לירות מיד שראו את הבריטים. סדרת התקפות של הבריטים הדפה את כוחתיו של פרינסלו, ואילו התקפת הנגד של דה לה ריי אפשרה לבורים להתנגד לבריטים עד השקיעה. הבריטים נסוגו אז. דה לה ריי נפצע ובנו אדריאן מת בקרב זה; הוא האשים את הגנרל קורניה שלא שלח כוחות תיגבור לסייע לו.
מחרספונטין, 11 בדצמבר 1899.