מאז כניסת איטליה למלחמה נגד אוסטרו-הונגריה נערך צבאה במערך הגנתי בעמק איזונצו (נהר סוצ'ה בסלובניה של ימינו). מערך זה בלם את ההתקפה האוסטרו-הונגרית בקרב הראשון על האיזונצו והוביל לעוד אחד-עשר הקרבות על הנהר איזונצו מיוני 1915 עד ספטמבר 1917 בהם לא הושגה הכרעה של ממש, למעט הישגים זעירים. הגנרלים האיטלקים שילחו עוד ועוד התקפות באותו מבנה אחיד, בהם הסתערו חיילים איטלקים מלמטה על עמדות מבוצרות ונקטלו באמצעות אש מקלעים. הקרבות על האיזונצו גבו מהאיטלקים כ-150,000 הרוגים. עם זאת הדיווחים שהועברו על ידי ראש המטה הכללי האיטלקי לואיג'י קאדורנה לעורף (הן למלך והן לציבור) סיפרו רק על הצלחות וניצחונות.
בין 10 עד ה-15 במאי 1916 התחולל קרב אסיאגו. הייתה זו מתקפה גדולה של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית נגד הצבא האיטלקי שהצליחה בהתחלה אך נהדפה ובסיום הקרב שבו הכוחות האוסטרים לנקודת ההתחלה. גם הקרב השישי על האיזונצו באוגוסט אותה שנה הסתיים בהישג איטלקי במסגרתו כבשו את העיר גוריצה.
ההתערבות הגרמנית והנסיגה האיטלקית.
המצב הסטטי בחזית השתנה באוקטובר 1917. לאחר הקרב האחד עשר על האיזונצו, שהסתיים ללא הכרעה, החליטו הגרמנים להתערב ולהביא לשינוי בחזית זו. כוחות גדולים הובלו מהחזית המזרחית, שם נחלו הצלחה בכיבוש ריגה בעזרת הטקטיקה שפותחה על ידי גנרל אוסקר פון הוטיאר שעיקרה: חדירה מהירה של יחידות קטנות ומהירות מצוידות בלהביורים, רימונים ונשק קל, פגיעה במפקדות ובסוללות התותחים תוך גרימת בהלה אצל האויב ולאחר מכן כניסת הדרג השני והשלישי שמשלימים את המלאכה. על הכוחות האוסטרו-גרמניים מונה הגנרל הגרמני אוטו פון בלוב שהשתתף קודם לכן בקרבות בפרוסיה ובמקדוניה.
המתקפה החלה ב-24 באוקטובר 1917 בשעה 02:00 בהפגזה ארטילרית מלווה בהתקפת גזים ומסך עשן. החיילים האיטלקים הופתעו כשמתוך הערפל הגיחו עליהם יחידות המחץ הגרמניות מצוידות בלהביורים ורימוני יד. במהרה נבקעו פרצות גדולות בחזית האיטלקית. הפריצה הגדולה הייתה באזור קפורטו, והגרמנים התקדמו ביום הראשון כ-25 ק"מ. תוך זמן קצר החלה מנוסת בהלה של כל הצבא האיטלקי. ב-30 באוקטובר היה הצבא האיטלקי על סף התמוטטות כללית. הוא נסוג כ-100 קילומטרים והתייצב על גדות הנהר פיאווה, 30 ק"מ בלבד מצפון לוונציה. רק התארכות קווי האספקה הגרמניים-אוסטריים גרמה להפסקת ההתקדמות.
נקודת המפנה והניצחון האיטלקי.
האיטלקים הצליחו להתבסס ב"קו הנסיגה האחרון" של גדות הנהר פיאווה. במקביל לשינויי-גברי בצמרת הצבא, בהם מונה ארמנדו דיאז לרמטכ"ל, לאחר שרמטכ"ל הכישלון בקפורטו, לואיג'י קאדורנה הודח מתפקידו, הגיעו לחזית 3 דיווזיות בריטיות, שתי דיוויזיות צרפתיות, כוחות אמריקאים וחיילי הלגיון הצ'כוסלובקי.
לאיטלקים נודע על ידי מודיעין צבאי על כוונת האוסטרים לפתוח במתקפה רחבת-היקף ב-15 ביוני 1918 והם היו מוכנים לה. עד ה-23 ביוני נחלו הכוחות האיטלקים ניצחון מוחץ והנחילו תבוסה לאוסטרו-הונגרים. מפלת האוסטרו-הונגרים הייתה קשה במיוחד מבחינה מורלית כיוון שמפקדם העליון במתקפה זו היה קרל הראשון, קיסר אוסטריה עצמו.
ארבעה חודשים מאוחר יותר הצליחו האיטלקים ומדינות ההסכמה להשיג ניצחון מוחלט בקרב ויטוריו ונטו. האוסטרו-הונגרים נכנעו ב-3 בנובמבר 1918 לאחר כיבוש טריאסט.
במקביל לקרבות האחרונים על הנהר פיאווה, התקיימו שלושה קרבות על רכס ההרים השולט, קרבות מונטה גראפה היו קרבות הרריים קשים בשל הטופוגרפיה ומזג האוויר, בהם הצליחו הכוחות האיטלקים להגן על צפון איטליה מפני פלישה.
אית'ן פיליפס
אית'ן פיליפס (באנגלית: Ethan Phillips; נולד ב-8 בפברואר 1955) הוא שחקן, מחזאי וסופר אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו ב"" כניליקס, וב"בנסון" כפיט דאוני.
חיים אישיים.
פיליפס נולד בגרדן סיטי, ניו יורק, ארצות הברית, וגדל במשפחה אירית קתולית, הבן היחידי מתוך שישה אחים ואחיות. אביו וסבו היו הבעלים של מסעדת "Frankie and Johnnie’s", מסעדת סטייקים מפורסמת בניו יורק. פיליפס למד באוניברסיטת בוסטון וסיים עם תואר ראשון בספרות אנגלית ותואר שני שני באוניברסיטת קורנל. נכון לשנת 2008, הוא מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם אשתו פטרישיה קרסוול. השניים נישא ב-10 באוגוסט 2006. פיליפס הוא תרמילאי נלהב וסקסופוניסט טנור מוכשר, הנהנה מצפרות ובוטניקה.
קריירה.
תיאטרון.
אחרי שעזב את קורנל, פיליפס החל את הקריירה המקצועית שלו בהופעות בהצגות שונות בתיאטראות שונים בברודוויי ובאוף ברודוויי, לרבות ב-""The Direct Theatre" (בו זכה בשנת 1977 בפרס לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל), "The Wonderhorse Theatre " (בו הופיע בהצגת הבכורה לצידה של אלן גרין במחזה "The Nature and Purpose of the Universe" מאת כריסטופר דוראנג) וב-"Playwrights Horizons" (בחידוש של "Eccentricities of a Nightingale" - מחזהו של טנסי ויליאמס, שאף סייע להפקה וכתב עבור פיליפס מונולוג חדש).
בשנים 1979–1980, פיליפס הופיע גם כמוריס אוטריו בהצגת הבכורה של "Modigliani" מאת דניס מקנטייר שהועלתה בתיאטרון אסטור פלייס. ההצגה הועלתה 208 פעמים. במהלך 15 השנים שלאחר מכן, פיליפס הופיע בהצגות רבות בניו יורק.
קולנוע.
פיליפס הופיע בלמעלה משלושים סרטי קולנוע, הראשון שבהם: בתפקיד קטן ב-"Ragtime" (בבימויו של מילוש פורמן). סרטים אלו כוללים את "For Richer or Poorer", "Jeffrey", "The Shadow", "!Wagons East", "The Man Without a Face", "Green Card", "Lean on Me"" (אשר איחד אותו מחדש עם כוכב "בנסון" רוברט גיום), "Critters", ""Bloodhounds of Broadway", "Glory"" (זוכה פרס אוסקר משנת 1989), "איילנד", ""Bad Santa", ו-"The Babysitters". סרטים מאוחרים יותר כוללים את "Shadow Witness", "Audrey"", ו"בתוך לואין דיוויס" של האחים כהן.
טלוויזיה.
בשנת 1980, פיליפס הצטרף לצוות של הסיטקום "בנסון" (1979-1986), בו גילם את דמותו של פיט דאוני.
לפיליפס היו עשרות הופעות אורח בסדרות טלוויזיה רבות וכן בסרטי טלוויזיה, לרבות החיים על פי נד, בונז, Eli Stone, מחשבות פליליות, מספ7ים, Las Vegas, ג'אג, חוק וסדר, משפחה בהפרעה, בוסטון ליגל, קאסל, Rizzoli &amp; Isles, מקום טוב באמצע, The Good Guys ו-המנטליסט.
בשנת 1990 הוא החל את הקריירה הפורה שלו בסדרות מסע בין כוכבים, כאשר גילם את דמותו של הפרנגי ד"ר פארק, בסדרה " (בפרק "Ménage à Troi"). פיליפס המשיך לשחק את ניליקס בסדרה " בשנים 1995–2001, ונשאר עם הסדרה במהלך כל 7 העונות שלה. כמו כן הופיע, כהופעת קמאו, כרב-מלצרים במועדון לילה הולוגרפי בסרט הקולנוע ", בשנת 1996. פיליפס אף הופיע כקפטן פרנגי בסדרה ".
ב-9 בנובמבר 2010, היה לפיליפס תפקיד מרכזי באופרת הסבון של NBC "ימי חיינו", עדים לתאונת פגע-וברח. בשנת 2010, הוא הופיע גם בפרק של הסדרה "Rizzoli and Isles" של רשת TNT בתפקיד ג'ון ג'יי מורי. ב-17 במאי 2011 הופיע בצעירים חסרי מנוח, בתפקיד משנה, כעורך-דין.
ברברה Live
חוג בריסק
חוג בריסק (בעגה החרדית: בריסקערס) הוא זרם בציבור החרדי ליטאי, של תלמידי בית בריסק. הזרם מורכב ממספר מעגלים, שהמצומצם שבהם מונה בעיקר את משפחת רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. זרם זה מתייחד בהחמרה הלכתית, השקפת עולם קפדנית ודרך לימוד ייחודית. השפעת חוג בריסק, נפוצה באופן בולט בקרב יהדות ארצות הברית הליטאית.
היסטוריה.
שורשי זרם זה החלו מרבני בריסק רבי יהושע לייב דיסקין (המהרי"ל דיסקין) וממלא מקומו רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי". רבנים אלו היו נחשבים למחמירים בהלכה. כמו כן, הם בלטו במלחמתם בהשכלה. שניהם בלטו מלבד בעיסוקם ברבנות, גם בלימוד גמרא מעמיק, אך בסגנון לימודם השתייכו לאסכולה הישנה בסגנון האחרונים (כמו הפני יהושע) אם כי המהרי"ל דיסקין נחשב לבעל סגנון לימודי חריף יותר.
לאחר פטירת ה"בית הלוי", מילא את מקומו ברבנות בנו רבי חיים. רבי חיים הוא למעשה אבי החוג, והנהגתו ודעותיו מהוות את דרך החוג. רבי חיים היה אישיות מקורית, הוא חידש דרך לימוד אשר השפיעה עמוקות על דרך הלימוד בישיבות ליטא, והיא הבסיס (בשינויים) לדרך הלימוד המקובלת במרבית הישיבות כיום. הוא היה בעל דעות מקוריות ובעל השקפת עולם ברורה, הן בחלקה האמוני של היהדות והן במישור האקטואלי כמו התייחסות לתנועת הציונות.
לאחר פטירתו מילא את מקומו ברבנות בריסק בנו רבי יצחק זאב, המכונה "הרב מבריסק". רבי יצחק זאב המשיך את דרכו של אביו, הן בדרך הלימוד והן בהנהגותיו והשקפותיו, ובמקביל פיתח את שיטת בריסק, כמו גם את נושא ההחמרה ההלכתית.
גם צאצאים אחרים של רבי חיים המשיכו בדרכו הלמדנית, כך בנו הרב משה סולובייצ'יק ונכדו הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, וכן נכדו הרב משה סולובייצ'יק מציריך.
שיטת הלימוד של בריסק התפשטה ברחבי ליטא, ולאחר המלחמה בכל העולם. תלמידי רבי חיים מישיבת וולוז'ין למדו את שיטתו ובהמשך פתחו ישיבות שלמדו בשיטה זו, בהם הרב שמעון שקופ (שפיתח והרחיב את השיטה בדרכו) ראש ישיבת גרודנה (ליטא), הרב ברוך בר ליבוביץ (שנחשב לתלמידו המובהק), ראש ישיבת כנסת בית יצחק (קמניץ), הרב משה מרדכי אפשטיין, ראש ישיבת סלובודקה, הרב אלחנן וסרמן, ראש ישיבת ברנוביץ', הרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר והרב איסר זלמן מלצר, ראש ישיבת עץ חיים. הרב ליבוביץ' והרב וסרמן נודעו גם כתלמידיו בהשקפה. בנו הרב יצחק זאב מסר שיעורים בעירו, ותלמידים מרחבי ליטא התקבצו ללמוד אצלו, בדרך כלל לאחר מספר שנים שלמדו בישיבתם והיו נחשבים לתלמידים מובחרים.