כפר ורדים שוכן בצפון חבל תפן שבגליל המערבי על מורדות הר אשכר, ומתנשא לרום מרבי שבין 500–600 מטר מעל פני הים.
ממוקם 20 ק"מ מזרחית לנהריה, 15 ק"מ צפונית לכרמיאל, כ-9.5 ק"מ דרומית לגבול לבנון וסמוך למעלות, על כביש 854 כרמיאל-מעלות.
מזג האוויר נעים ויבש גם בימי הקיץ החמים, בחורף קר, גשום ולעיתים יורד שלג.
היסטוריה.
ראשיתו של היישוב כפר ורדים ב-7,000 דונם קרקע, אותן קיבל בשנת 1979 התעשיין סטף ורטהיימר ממינהל מקרקעי ישראל עם הרשאה לתכנון, פיתוח והקמת יישוב קהילתי בהתאם לחזונו, כחלק מתוכנית רחבה יותר שכללה את אזור התעשייה תפן. במסגרת התוכנית נועד כפר ורדים להיות מקום מגורים איכותי שיפעיל מערכות חינוך ותרבות מפותחות וימשוך אוכלוסייה חזקה ממרכז הארץ.
היישוב עלה על הקרקע בשנת 1984, המבנה הראשון שהוקם בו היה בית ספר יסודי, שבשנותיו הראשונות לא קיבל סמל מוסד ממשרד החינוך.
מטרת הקמת בית הספר ביישוב הייתה הפחתת התלות של תושבי היישוב החדש ביישובי הסביבה.
השם "כפר ורדים" נבחר מתוך הסכמה לקרוא את שם היישוב ורחובותיו על שם פרחים, עצים, נחלים והרים, ולא על שם אישי ציבור. שם היישוב המיועד היה תחילה "עיר הוורדים", מתוך חזון שברבות הימים יגדל היישוב ויהיה לעיר, אולם ראש המועצה המקומית (דאז) מעלות תרשיחא שלמה בוחבוט התנגד להקמה של "עיר" ליד מעלות תרשיחא, כפשרה החליט סטף ורטהיימר לעשות שימוש בשם כפר ורדים.
בשנת 1991 הוקם בכפר ורדים שבט של תנועת הצופים העבריים. לצדו פעילות ביישוב תנועות נוער נוספות.
המועצה המקומית הוקמה בשנת 1993, לאחר שעד אז, נוהל היישוב על ידי ועד מקומי, והיה כפוף מוניציפלית למועצה אזורית מעלה יוסף. הבחירות הראשונות למועצה המקומית נערכו בשנת 1998.
בשנת 2008 הוחלט לאחד את כפר ורדים עם מעלות תרשיחא, כחלק ממהלך לאיחוד רשויות מקומיות. בסופו של דבר, המהלך לא יצא לפועל.
בדצמבר 2015 פורסם כי המועצה מתכננת להקים אזור תעסוקה משותף ביחד עם עיריית מעלות תרשיחא. האזור צפוי להיות בגודל של כ־460 דונם ויכלול בין היתר כ-67.5 אלף מ"ר לתעסוקה, כ-122 אלף מ"ר לתעשייה ואף כ-22 אלף מ"ר למסחר. על פי התכנון ההכנסות מאזור התעסוקה יחולקו באופן שווה בין שניהם (50% כל יישוב). בתחילת 2017 אושר הפרויקט במסגרת הסכם הגג של עיריית מעלות תרשיחא.
בנובמבר 2018 החלו עבודות ההקמה של פרויקט ורד הכפר, בפרויקט יבנו כ-150 יחידות דיור.
ב-2021, כ-50 אנשים נפגעו משאיפת אדי כלור בבריכה ביישוב.
לקריאה נוספת.
אמנון גופר, סודות גליליים, הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 98–115
כפר יאסיף
כפר יאסיף (בערבית: كفر ياسيف) הוא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, כ-8 ק"מ מצפון-מזרח לעכו, על כביש 70, ליד המועצה המקומית אבו סנאן. הוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1925. בתחומי הכפר נמצא מקאם נבי אל-ח'דר המקודש לעדה הדרוזית. יש בה 2 מסגדים ו-5 כנסיות. בכפר מספר אתרים ארכאולוגים.
היסטוריה.
שרידים רבים מעידים על קיומו של יישוב עתיק יומין שראשיתו בימי הכנענים, הישראלים והפיניקים. במקום מצויים גם שרידים של יישוב יהודי משנאי-תלמודי מימי הרומאים, הביזנטים והצלבנים, אשר נהרסו ברובם או נטמנו.
בתקופה הצלבנית בארץ ישראל הכפר ידוע בשם קפרסי (Cafresi), קפריאסיף (Cafriasif). בשנת 1193 העניקה המלכה איזבלה ובן זוגה אנרי השני, רוזן שמפאן את המצודה של כפר יאסיף לשליטים הצבאיים של המסדר הטבטוני. במאה ה-13, התגוררו בכפר נוצרים ששילמו מיסים לבישוף בעכו. ב־1283, מוזכר הכפר בהודנה בין הצלבנים בעכו לבין הסולטאן הממלוכי אל-מנצור קלאון.
השלטון העות'מאני.
במהלך השלטון העות'מאני, התבססה כלכלת הכפר בעיקר על גידול זיתים וכותנה. רישום מס עות'מאני משנת 1596 מצביע על כך שבכפר הייתה אוכלוסייה של 58 משפחות מוסלמיות, שבעה רווקים מוסלמים ו-19 משקי בית יהודים. ברנרד לואיס מציין כי ברישומים העות'מאניים של כפר יאסיף וישובים נוספים לא מצוינים התושבים הנוצרים ברישומים.
בשנות הארבעים של המאה ה-18, התיישבו בכפר יאסיף עשרה משקי בית יהודיים בהנהגתם הרוחנית של הרב שלמה עבאדי, והצטרפו אליהם מספר יהודים נוספים, שעזבו את צפת בראשית שנות ה-60 בעקבות רעידות האדמה. לדברי הנוסעים היהודים, היהודים בכפר יאסיף חיו היטב בחסותו של השליט העות'מאני הגליל האוטונומי דאהר אל-עומר, שסובלנותו אפשרה את הקמתה הראשונית של הקהילה היהודית.
בכפר יאסיף נמצא עד היום בית קברות יהודי עתיק, שהיה בשימוש מן המאה ה-17 עד ראשית המאה ה-20. יהודי עכו והסביבה, שלא רצו להיקבר מחוץ לתחומי ארץ ישראל (עכו נחשבה כעיר נכריה מחוץ לתחומי ארץ ישראל), עשו שימוש בבית עלמין זה. בראשית המאה ה-20 בית הקברות הורחב ונקנה שטח נוסף במימון הברון רוטשילד. בעקבות פרעות תרפ"ט יהודים חדלו מלקבור בבית הקברות. ב-1824 ביקר בכפר הנוסע רבי דוד דבית הלל ותיאר את המקום: "צפונית מזרחית לעכו לא הרחק משפת הים התיכון נמצא כפר קטן ושמו כפר יסיף. ובכפר כ־15 משפחות יהודים ילידי הארץ העוסקים בעבודת אדמה ולהם בית כנסת קטן. הלשון המדוברת היא ערבית, המטבעות המשקלות והמידות כשל עכו". הקהילה חרבה ב-1841 ואחרוני יהודיה עקרו לעכו.
בסוף המאה ה-19 היו בכפר בין 350–600 תושבים, מרביתם יוונים אורתודוקסים וכרבע מוסלמים במפקד של 1922 נמנו בכפר 870 נפש. הכנסייה היוונית-אורתודוקסית היא העתיקה מבין הכנסיות במקום ומשערים שנבנתה לפני כ-250 שנה.
המנדט הבריטי.
כפר יאסיף הוגדר כרשות מקומית על ידי המנדט הבריטי ב- ב -1 בדצמבר 1925. יאני קוסטנדי יני (Yani Kustandi Yani) שימש כראש המועצה בשנים 1933-1948 וגם אחרי הקמת מדינת ישראל.
באפריל 1938, במהלך המרד הערבי בארץ ישראל, קבוצה של מורדים ערבים הטמינה מוקשים על הכביש שליד כפר יאסיף. המוקשים גרמו להתפוצצות רכב צבאי בריטי, והרגו תשעה חיילים. כפעולת תגמול, תכנן הצבא הבריטי לשרוף את הכפר, אך מחאות מצד התושבים שטענו שהאחראים לכך הם תושבי הכפר הסמוך כּויכּאת גרמו לבריטים לחזור בהם. שמונה אנשים, בעיקר אזרחים נהרגו בכּויכּאת לאחר מכן מידי הצבא הבריטי.
בהתקפה נוספת מצד הערבים על כביש ביטחון בריטי חדש סמוך לכפר, נהרג חייל אחד ונפצעו שניים נוספים. הבריטים שחשדו שוב בתושבי הכפר החלו בתוכניתם לשרוף את הכפר, ובין ה-14 ל-17 בפברואר 1939 הצבא הבריטי שרף 68–72 בתים (כמחצית מבתי הכפר), רובם בבעלות מוסלמית, ומספר קטן של בתים נוצריים ודרוזים. כאשר כמה מתושבי הכפר הסמוך כּויכּאת באו לבחון את ההרס בכפר יאסיף, תשעה מאנשיהם נורו למוות בעת שהתקרבו לכפר. מאוחר יותר משהתגלה שוב כי המבצעים לא יצאו מכפר יאסיף, נאלצה הממשלה הבריטית, לשלם פיצויים כספיים לתושבים שנפגעו ולמועצה המקומית. בכספי הפיצויים נבנה בית ספר יסודי ובנין מסחרי בכפר, אשר קיימים עד היום.
לדברי כומר אנגליקני שנכח במקום, "התושבים בכפר יאסיף היו להוטים מאוד לציין כי החיילים שהרסו את בתיהם לא היו אנגלים אלא אירים".
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, בשנת 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-1,400 תושבים, והשתרעה על פני שטח של 6763 דונם. 350 מתושבי הכפר היו מוסלמים, 1,105 נוצרים ו-40 "אחר" (דרוזים). 3,234 דונם משטח הקרקע שימש לגידול מטעים ו-3,310 דונם לגידול דגנים, בעוד ש-75 דונם שימש לבניה עירונית.
מדינת ישראל.
ב-1948, הייתה כפר יאסיף המועצה המקומית הערבית היחידה לצד הערים נצרת ושפרעם. בזמן מלחמת העצמאות היא נכבשה כחלק ממבצע דקל. כ־30% מהתושבים בכפר הגיעו לאחר שעזבו את בתיהם בכפרים באזור. פלסטינים מהכפרים כֻּויכַּאת, אל-בירווה ומנשייה הגיעו לכפר יסיף בעקבות כיבוש כפריהם, חלקם נשארו וחלקם גורשו לירדן. בישיבת הכנסת בתשע במרץ 1949, מחה חבר הכנסת, תופיק טובי, על העברת כ־700 מתושבי הכפרים שהגיעו לכפר יאסיף לירדן. ב־5 ביוני 1951 הופעלה מחדש המועצה המקומית על ידי ממשלת ישראל. כפר יאסיף היא המועצה המקומית הערבית היחידה, שהמשיכה לפעול אחרי הקמת המדינה. בבחירות המקומיות למועצה שנערכו ב־1954 זכה יאני קוסטנדי יני בבחירות וכיהן ברשות המועצה עד 1964. יאני היה יושב הראש של המפלגה הקומוניסטית המקומית והצליח להביס את הרשימה מטעם מפא"י בכל מערכת בחירות. הוא ראה את עצמו לא רק ראש המועצה המקומית של כפר יאסיף אלא כדובר של הערבים שחיו במדינה החדשה.
ב־1972 נבחרה ויולט חורי על ידי מליאת המועצה המקומית לראשת המועצה לאחר שבעלה, פאזי חורי, פרש מתפקידו. היא שימשה כראשת מועצה כשנה ובמהלך כהונתה המועצה קבלה מענקים מיועץ ראש הממשלה לענייני ערבים וכן התהדקו הקשרים עם הקיבוץ השכן, יחיעם. בבחירות ב-1978 רצה במפלגה עצמאית וזכתה במושב אחד. נכון ל-2019, חורי היא האישה היחידה שעמדה בראש מועצה ערבית בישראל.
נתונים דמוגרפיים.
התיכון המקומי נקרא בית ספר תיכון "יני" על שמו של ראש המועצה של הכפר בשנים 1934–1962.
כפר יאסיף התפרסם בין יישובי הערבים בארץ באחוז הגבוה ביותר של אקדמאים.
מקאם נבי אל-ח'דר.
מקאם נבי אל-ח'דר (مقام النبي الخضر) קדוש לדרוזים והוא נחשב לקברו של אליהו הנביא על פי המסורת הדרוזית. אל-ח'דר או בשמו האחר, אבו איברהים הוא אחד מחמשת הנביאים שייסדו את הדת הדרוזית. ב-25 בינואר עולים אליו לרגל. לנביא אל-ח'דר יש מספר מאקמים בארץ.
השכלה.
בכפר יש 4 בתי ספר, 2 בתי ספר יסודיים (מ- "א" עד "ו"), 1 בית ספר חטיבת ביניים (מ-"ז" עד "ט") ו- 1 בית ספר על יסודי (מ- :י" עד "יא"), יש גם ספרייה ציבורית שיש בה הרבה ספרים שיכולים להשתמש בהם לתקופה מסוימת ולהחזיר לספריה.
כפר יונה