המעורבות של סין התקבלה בברכה על ידי אלג'יריה. שר החוץ האלג'יראי, עבדלקאדר מסאהל, ציין בנאום 2018 על "התרומה החיונית שהביאה סין למהפכה האלג'ירית (1954–1962) כדי לעזור לה להחזיר את עצמאותה. התמיכה הבלתי מעורערת של סין נמשכה מכיוון שהיא הייתה המדינה הראשונה שהכירה בממשלה הזמנית של הרפובליקה האלג'ירית (GPRA) כמה שבועות לאחר הכרזתה בספטמבר 1958."
לאחר שאלג'יריה קיבלה עצמאות בשנת 1962, סין המשיכה 'למלא את החלל' שהשאירו מדינות המערב. סין סיפקה תמיכה מהותית, כולל משלוח מיידי של צוות רפואי, תרומת משלוחי חיטה, פלדה, ציוד בית ספר, מטען הובלה של 13,000 טון וארבעה מטוסי תובלה והקלה בנטל הכספי על ידי הלוואת 50 מיליון דולר בריבית נמוכה.
במהלך המלחמה הקרה התפתחה אלג'יריה כמנהיגה של העולם השלישי ומגדלור של תנועות אנטי-קולוניאליזם ושחרור לאומי באפריקה. לדברי דרק מיטשל, מדיניות החוץ של סין התבססה על "סולידריות עם 'העולם השלישי' כדי להבדיל בין היריבות הדו-קוטבית של המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות." סין ניסתה להתחרות בהשפעה ההגמונית של ברית המועצות והמערב באלג'יריה, והמדיניות האלג'ירית הפכה למקור מרכזי לסכסוך בתחרות בין סין לברית המועצות.
בשנות השבעים התברר תפקידה המשפיע של סין באזור צפון אפריקה כאשר סין נכנסה לתווך סכסוכים קטנים בין אלג'יריה לבין המתחרה האזורית מרוקו שאיימה לשבש את יציבות האזור. האו"ם ניסה ולא הצליח לפתור את הסכסוכים הללו, אך כמה פרשנים טוענים כי היחסים הטובים של סין עם שתי המדינות וההשקעה הכלכלית הגוברת באזור הם שאפשרו להצליח במעורבותה של סין.
בעוד שסין, מבחינה היסטורית, אכן שלטה ביחסים כ"מעצמה זרה", היחסים בין שתי המדינות נותרו דו-צדדיים. בשנת 1971, למשל, מילאה אלג'יריה תפקיד חשוב בסיוע לסין להשיג מושב גם באספה הכללית של האו"ם וגם במועצת הביטחון של האו"ם.
בשנות ה-90 – "העשור האפל" שנשלט על ידי מלחמת האזרחים באלג'יריה - סין המשיכה להעניק סיוע בצורת מימון צבאי, כמו נשק בסך 100 מיליון דולר, אך נמנעה מנוכחות צבאית גלויה.
בטקס שחגג 60 שנה לקשרים דיפלומטיים בין שתי המדינות, השגריר הסיני באלג'יריה, לי ליאנה, הצהיר כי "היחסים הבילטרליים החזקים הללו נוסדו על ידי הדור הישן, כאשר הם גדלו והגיעו לרמה של שותפות אסטרטגית מקיפה., שהוא הישג גדול בתהליך התקדמות פורה של קשרים דו-צדדיים."
יש תחושה של המשך סולידריות בין אלג'יריה לסין שנובעת הן מההתאחדות ההיסטורית שלהם לעולם השלישי וכעת, מתחושתם ההדדית של שייכות לעולם המתפתח.
יחסים כלכליים.
לא ניתן היה להמעיט בחשיבותה של ההתמודדות הכלכלית של סין באזור צפון אפריקה - ובמיוחד באלג'יריה. יש חוקרים שתיארו את סין כמי שלוקחת "תפקיד הגמוני" באזור, ואחרים מתחו ביקורת על סין על כך שהיא נוקטת מדיניות כלכלית "בשירות עצמי" של מיצוי משאבים ללא הבחנה. סין עברה מלהיות תומכת חיצונית ולעיתים קרובות פסיבית של תנועות אנטי-קולוניזציה לשותפה הכלכלית הבולטת של כמה מדינות אפריקאיות. אלג'יריה היא המדינה בצפון אפריקה עם הקשרים הכלכליים הקרובים ביותר עם סין, ובקנה מידה אפריקאי, נמצאת במקום השלישי אחרי דרום אפריקה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. סין השיגה תפקיד משפיע זה לא באמצעות קמפיינים צבאיים או קולוניזציה אלא באמצעות פרויקטים של תשתיות ופיתוח כלכלי.
פרויקטים של פיתוח.
בין השנים 2000–2011 זוהו באלג'יריה כ-9 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח. פרויקטים אלה נעים בין הצעה של הלוואה מועדפת של כ-48 מיליון דולר בשנת 2004, לבניית בית אופרה בעלות כוללת של 300 מיליון יואן בשנת 2010.
בפסגת הפורום לשיתוף פעולה בין סין לאפריקה (FOCAC) בשנת 2018, הכריז נשיא סין שי ג'ינפינג על סיוע, השקעות והלוואות לאפריקה בשלוש השנים הבאות על 60 מיליארד דולר. זהו אחד מסדרת מהלכים מהותיים מבייג'ינג להרכבת השקעותיה באפריקה; ההלוואות הסיניות לאפריקה גדלו ממיליארד דולר בשנים 2000–2002 ל-52 מיליארד דולר בשנים 2015–2017. המעורבות של סין באלג'יריה ספציפית שיקפה גם את המגמה הזו. בין השנים 2001–2016 הפכה סין משותפה זוטרה בסחר החוץ של אלג'יריה למקור היבוא הראשון באלג'יריה ובכך עקפה את צרפת.
בשנת 2018 תרמה סין 28.8 מיליון דולר לאלג'יריה כחלק מהסכם לשיפור שיתוף הפעולה הכלכלי והטכני של אלג'יריה–סין.
פרויקטים של בניה.
גורם מפתח שהוביל לקשרים כלכליים חזקים באלג'יריה וסין היה נסיגתם של תאגידים מערביים מאלג'יריה במהלך מלחמת האזרחים באלג'יריה. כאשר אלג'יריה פתחה אז בתוכנית לשיקום לאחר המלחמה, סין הצליחה לפתח קשרים כלכליים עם אלג'יריה באמצעות פיתוח כבד של תשתיות המדינה. אלה כוללים את בניית שדה התעופה החדש באלג'יר, משרד החוץ, בית המשפט החוקתי, האצטדיון האולימפי של אורן והכלא הגדול ביותר באלג'יריה.
לאחרונה, חברות סיניות זכו בזכויות על שני שלישים מהכביש המהיר 1216 ק"מ מזרח – מערב - בהיקף של מעל 11 מיליארד דולר, זהו הפרויקט הגדול ביותר באלג'יריה - כמו גם הקמת המסגד השלישי בגודלו בעולם. אחד הסימנים הגלויים ביותר לבנייה הסינית היה מתנה של 38 מיליון דולר לאופרה של אלג'יר בשנת 2015 – פרויקט שחשיבותו טמונה לא רק בשווי הכספי אלא גם במחווה הסמלית מסין בתמיכה בעיצוב אלג'יראי ותרבות אלג'ירית.
אנרגיה.
כלכלת אלג'יריה נשלטת על ידי תחום הפחמימנים, המהווה כ-28% מהתוצר, 58% מהכנסות הממשלה ו-98% מכל היצוא. באלג'יריה יש שני כורים גרעיניים, אחד מהם הוא הכור הגרעיני אל סלאם שנבנה בסין. אנרגיה גרעינית מציעה אפשרות לגוון את אספקת האנרגיה של אלג'יריה. עם זאת, בתחילה, פוטנציאל המיליטריזציה של כורים גרעיניים היה גורם לדאגה בקרב מדינות המערב. זה הוביל לשיתוף פעולה בין סין לאלג'יריה, וכתוצאה מכך אלג'יריה הסכימה לאשרר את אמנת האו"ם למניעת הפצה בשנת 1995
תעשיית הרכב.
בשנת 2008 הקימו סין ואלג'יריה את אזור הכלכלה והסחר החופשי ג'יאנגלינג במוסטגנם, שהתמקד בהרכבת מכוניות בהשתתפות החברות הסיניות ג'יאנגלינג מוטורס גרופ וקבוצת תאגיד ג'יאנגשי פחם ושותפתן האלג'ירית, קבוצת מזוז.
בשנת 2009, מאמץ חוק המימון המשלים של אלג'יריה חייב את המשקיעים הזרים שיהיו שותפים אלג'יריים כבעלי מניות. בעקבות זאת הגיע בפברואר 2015 צו ביצוע שדורש מחברות רכב זרות להקים מפעלי הרכבה באלג'יר עצמה, בניסיונות למשוך השקעות זרות ולעורר ייצור מקומי.
סחר.
הסחר הדו-צדדי צמח במהירות בשנים האחרונות, וסין עקפה לאחרונה את צרפת כספקית המובילה לאלג'יריה. היצוא הסיני לאלג'יריה נשלט על ידי מוצרים מיוצרים, ואילו היבוא הסיני מאלג'יריה נשלט על ידי נפט גולמי ומוצרי נפט. הסכם זה עונה על הצורך המתפתח במהירות של סין בחומרי גלם, בעוד שבאלג'יריה מוצרי צריכה מסין הפכו חיוניים לחיי היום יום. יש יתרון נוסף בכך שזרם טובין זה אינו פוגע בייצור המקומי האלג'יראי (שכמעט אינו קיים).
אלג'יריה הצטרפה לאחרונה ליוזמת החגורה והדרך המוצעת בסין המתמקדת בשדרוג פלטפורמות לוגיסטיות תחבורות כדי להתמודד עם תנועה הולכת וגוברת מהסחר העולמי. מטרה אחת של האסטרטגיה של הממשלה היא לקשר בין פלטפורמות לוגיסטיות תחבורות, ולהפחית את עלות הובלת הסחורות. שר התחבורה והעבודות הציבוריות של אלג'יריה, אדלג'ני זלין, הצהיר כי "אנו [ממשלת אלג'יריה] שמחים להצטרף ליוזמה, בה סין תחלוק את ניסיונה ואת הידע שלה עם יבשת אפריקה, כולל אלג'יריה, כחלק מתהליך פיתוח עולמי."
ריצ'רד דויל
ריצ'רד "דיקי" דויל (באנגלית: Richard "Dickie" Doyle; 18 בספטמבר 1824 – 10 בדצמבר 1883) היה מאייר בריטי של התקופה הוויקטוריאנית. עבודתו הופיעה לעיתים קרובות, בין היתר, במגזין פאנץ'; הוא צייר את שער הגיליון הראשון, ועיצב את ראש המגזין, עיצוב ששימש במשך למעלה ממאה שנה.
ביוגרפיה.
נולד בלונדון, אחד משבעה ילדיו של הקריקטוריסט האירי ג'ון דויל (המכונה 'H.B'), קריקטוריסט פוליטי ידוע, לדויל היו אחים אמנים - ג'יימס, והנרי אדוארד דויל. לדויל הצעיר לא הייתה הכשרה אמנותית רשמית פרט לסטודיו של אביו, אך מגיל צעיר גילה יכולת מחוננת לתאר סצנות פנטזיה גרוטסקיות. במהלך חייו הוא הוקסם מאגדות. הוא הפיק את ספרו המאויר השלם הראשון "בית לחגים", כשהיה בן שתים עשרה; הספר פורסם לאחר מותו בשנת 1887.
הוא הצטרף לצוות פאנץ' בשנת 1843 בן 19, ונשאר שם שבע שנים.
הוא היה דודו של סר ארתור קונאן דויל, מחבר סיפורי שרלוק הולמס.
קריירה.
האיורים שפורסמו לראשונה של דויל הופיעו בספר "טורניר אגלינטון" (1840), ספר הומור שהתרחש בימי הביניים, שזכה להצלחה מסחרית.
דויל שיתף פעולה עם ג'ון ליץ' ואמנים אחרים כדי לאייר שלושה ספרי חג המולד של צ'ארלס דיקנס ב-1844–1846.
בשנת 1846 איוריו של דויל ל"טבעת הפיות" (תרגום חדש לאגדות האחים גרים), פרסמו את שמו לראשונה כמאייר אגדות. בעקבות זאת בשנת 1849 הוא הפיק סיפורי אגדות מכל העמים שזכה בהצלחה גדולה. דויל הצליח להציג באופן מלא את אהבתו למיתולוגיית הפיות עם איוריו הרבים המלאים בשדונים, פיקסיות ויצורים מיתיים אחרים.
בעקבות הצלחה זו אייר דויל שורה של כותרות ספרי פנטזיה: הבובה המכושפת מאת מארק לימון (1849), סיפורו של ג'ק והענקים (1850), ומלך נהר הזהב של ג'ון ראסקין (1850), שהופקו בשלוש מהדורות בשנה הראשונה לפרסום.
הוא גם כתב לפאנץ' סדרת מאמרים שכותרתה "נימוסים ומנהגים של אנגלים". בהיותו רומי קתולי אדוק, התפטר מתפקידו מצוות פאנץ 'בשנת 1850 בתגובה לעוינות כלפי מה שכונה "תוקפנות האפיפיור".