שירזלי עסק מנעוריו בכתיבה ותרגום בלאדינו, השפה העיקרית של היישוב הספרדי בארץ ישראל ושל קהילות ספרדיות אחרות באימפריה העות'מאנית. בשנים 1889–1890 פרסם שלוש חוברות של כתב עת ספרותי בלאדינו בשם "ליברו די פאסאטיימפו" ("ספר לשעת הפנאי") שכלל סיפורים מתורגמים. בשנת תרנ"ט (1898) ייסד חנות ספרים וספרייה של ספרות חול והומור בעברית ובצרפתית בירושלים. בכך היה בין החלוצים להפצת ספרות חילונית בעיר. בשנת 1901, ביחד עם בן-ציון טרגן, ייסד כתב-עת ספרותי דו-שבועי בלאדינו בשם "גואירטה די ירושלים" ("גינת ירושלים"), שהופיע במשך כשנה וכלל בעיקר תרגומים ללאדינו של ספרות יפה אירופית. בשנת 1904 רכש, בשותפות עם טרגן, את בית הדפוס של אליעזר בן-יהודה והיה למו"ל של עיתוני בן-יהודה ("הצבי" ו"השקפה") ושל הכרכים הראשונים של מילון בן יהודה. לאחר שנה טרגן ירד למצרים ושיריזלי נותר הבעלים היחיד של בית הדפוס. בשנת תרס"ט (1909) ייסד את עיתון "הפרדס" (איל פאראדיזו / דער פארדעס) שיצא לאור במהדורות תלת-לשוניות בשפות עברית, לאדינו ויידיש.
שיריזלי היה מבין הראשונים בארץ ישראל שהוציאו לאור ספרות חילונית. ישנם חוקרים, למשל מוטי נייגר, הרואים בו אף את החלוץ בתחום, אף-על-פי שבית הדפוס שלו חסר כמה מאפיינים של הוצאה לאור של ממש. כמחצית הספרים היו בלאדינו, ושיריזלי היה אחד משני מפיצי ספרות הלאדינו הגדולים בירושלים (ביחד עם משה עזריאל). עיקר ספרי הלאדינו שהדפיס היו מהדורות של רומנים וסיפורים שפורסמו בהמשכים בעיתונות הלאדינו שבבעלות אלכסנדר בן-גיאת באיזמיר. בעברית פרסם בעיקר תרגומים ממיטב ספרות העולם. בנוסף הדפיס ספרות חול וספרות רבנית בעברית. הספרים הודפסו על נייר פשוט, במהדורות כיס שנמכרו במחיר זול. בסכ"ה יצאו בבית הדפוס כמאה ספרים בין 1902 לסוף מלחמת העולם הראשונה, ביניהם "הגנובה" מאת ויקטור הוגו בתרגום בן-יהודה וחמישה ספרים של חמדה בן-יהודה. פועלו התרבותי פורץ הדרך נשכח מחיבורים מאוחרים, בגלל היותו ספרדי איש ירושלים, שפעל במנותק מהמרכז הספרותי שהתפתח מאוחר יותר בתל אביב, ומהמוסדות המפלגתיים.
שירזילי עסק גם בתרגום ללאדינו ובכתיבה בלאדינו ובעברית בעצמו וכמו כן שימש בתור הכתב הירושלמי של עיתוני לאדינו מערי טורקיה ויוון.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה אולץ על ידי הממשל העות'מאני למכור את בית הדפוס. היה חבר מטעם העדה הספרדית בוועדה המקומית לשיתוף פעולה עם ועד הסיוע האמריקאי להקלת המצוקה ביישוב היהודי. במהלך המלחמה גויס לצבא העות'מאני ושירת כחובש וכעוזר לרוקח באזור אנטוליה. בשעות הפנאי לימד עברית בקרב הקהילה היהודית המקומית. לאחר המלחמה חזר לירושלים ויזם מחדש חנות ספרים קטנה אשר הספיקה רק בקושי לפרנסת משפחתו. עם זאת היה מעורב בפעילות צדקה וייסד את אגודת "המרפא" שיועדה לספק טיפול רפואי למעוטי יכולת.
היה נשוי לרחל בת הרב חזקיה שבתי, ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים. לאחר פטירתה נשא את חנה בת ר' אברהם מורסיאנו, ולהם שלושה עשר ילדים נוספים.
שיריזלי נפטר במרץ 1938, בגיל 60. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. על שמו קרוי רחוב בשכונת מזכרת משה בירושלים סמוך לבית מגוריו.
קישורים חיצוניים.
על משפחת שיריזלי:
שלמה ישראל שריזלי
ש&quot;י שריזלי
שלמה שיריזלי
שי&quot;ש
ש&quot;י שיריזלי
Born Again
Born Again הוא אלבומה האחד עשר של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור באוגוסט 1983. האלבום הוא היחיד של הלהקה בו משתתף איאן גילן, סולנה המפורסם של להקת הרוק הכבד דיפ פרפל. מתופף הלהקה המקורי ביל וורד, חזר ללהקה באלבום זה, לאחר שהתגבר על בעיות השתייה שלו, וזהו אלבומו האחרון בו ניגן עם להקת "בלאק סבאת'".
הקלטות.
לאחר שהסולן רוני ג'יימס דיו והמתופף וייני אפיק עזבו את הלהקה ב-1983, סברו רבים כי הלהקה תבוא אל קיצה. על מנת למנוע את התפרקותה נשכר דון ארדן כדי לשמש כמנהל הלהקה. בתחילה, "Born Again", לא היה אמור לצאת תחת השם בלאק סבאת', אלא כאלבום סופר גרופ, בו איאן גילן משמש כסולן. אך ארדן יתעקש שהאלבום ייצא תחת "בלאק סבאת'". לפני שהוחלט על גילן כסולן המחליף של דיו, שמות כגון רוברט פלאנט ודייוויד קוברדייל הועלו כהצעות.
ההקלטות הראשוניות לאלבום נערכו באולפני "The Manor Studio" שבבעלותו של היזם הבריטי ריצ'רד ברנסון. מפיק האלבום היה רובין בלאק, שעבד עם הלהקה קודם לכן כטכנאי קול באלבום Sabotage.
במהלך החזרות, נטל גילן את רכבו של וורד, והתפרע איתה על מסלול הקארטינג במגרש הסמוך לאולפן, כשבמהלך הנסיעה איבד גילן את השליטה על הרכב והתנגש בעמוד, כשהרכב מתרסק. לאחר שחולץ ללא פגע, כתב את השיר "Trashed" הפותח את האלבום. השיר "Disturbing the Priest" ("מפריע לכומר") נכתב לאחר שחדר החזרות היה ממוקם בסמוך לכנסייה מקומית, וחברי הלהקה קיבלו תלונות מהכמרים במקום על הרעש שיצרו.
הצלחה וביקורות.
"Born Again" היווה הצלחה מסחרית גדולה. בבריטניה, האלבום היה המצליח ביותר של הלהקה מאז Sabbath Bloody Sabbath, והגיע למקום ה-4 במצעד הבריטי.
האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי מוזיקה, ברובן שליליות. אדוארדו ריבדביה מאתר Allmusic כתב על האלבום "אחד מאלבומי ההבי מטאל המאכזבים בכל הזמנים". את השירים "Zero the Hero", "Hot Line" ו-"Keep It Warm" כינה ריבדביה "מביכים". ניל ארנולד מאתר "Metal Forces" העניק לאלבום ביקורות חיוביות וכתב כי האלבום הוא "טוב מאוד", עם זאת הוסיף "למרות שאולי איאן גילן הוא לא הסולן המתאים ביותר עבור בלאק סבאת'"
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי טוני איומי, גיזר באטלר, ביל וורד ואיאן גילן, למעט היכן שצוין אחרת
צד ב'
מבצעים.
חברי להקת בלאק סבאת'
משתתפים נוספים
בני ציון (פירושונים)
לוחמת מנהרות
לוחמת מנהרות היא סוג של לוחמה המתנהלת במנהרות ובחללים תת-קרקעיים אחרים. במסגרת לוחמת מנהרות לעיתים רבות נבנים מתקנים תת-קרקעיים לצורך ביצוע מתקפות או לצורך הגנה והיא עשויה לכלול גם שימוש במערות טבעיות קיימות או במתקנים מלאכותיים תת-קרקעיים (כמו מערכות ניקוז, קטקומבות, וכו') למטרות צבאיות. המנהרות עשויות לשמש הן כדי לחדור לטריטוריה מסוימת, מתחת לביצורים הקיימים מעל לקרקע, וכמו כן לעיתים הן עשויות גם לסייע לחזק את ההגנה על ידי יצירת האפשרות לערוך מארבים, ועל ידי יצירת היכולת להעביר כוחות מחלק אחד של שדה הקרב למשנהו בבטחה ומבלי שהאויב ישים לב לכוחות שנמצאים בתנועה. המנהרות יכולות לעיתים גם לשמש כמקום מקלט לחיילים ולאוכלוסייה אזרחית בעת מתקפות של האויב. פעמים רבות מנהרות שנבנות במסגרת לוחמת מנהרות עשויות להיות חלק ממבוך נרחב של מנהרות.
בצה"ל.
בצה"ל מכונה התחום לוחמה תת-קרקעית או לוחמת תת-קרקע, בראשי תיבות: לת"ק ומוקד הידע בתחום הוא יחידת יהל"ם, יחידת העלית של חיל ההנדסה הקרבית. את הלחימה במנהרות מבצעים לצדם גם יחידות מיוחדות נוספות, סיירות חיל הרגלים ומערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית.
בנוסף, גם גדודי חיל ההנדסה הקרבית וגדודי חיל הרגלים מוכשרים בלחימה זו באופן בסיסי.
בעשור האחרון הושם דגש בישראל על פיתוח טכנולוגיה לאיתור מנהרות וחללים תת-קרקעיים, דבר שהניב טכנולוגיה ייחודית שיושמה בהצלחה במעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות של פיקוד הדרום שאיתרה וחשפה למעלה מ-15 מנהרות שחפר חמאס מרצועת עזה לשטח ישראל. בעקבות ההצלחה הוקמה מעבדה דומה גם בפיקוד הצפון, וזו רשמה לזכותה גילוי ונטרול של 6 מנהרות חודרות-גדר של חזבאללה במבצע מגן צפוני.
דוגמאות בולטות לשימוש בלוחמת מנהרות.
בעת העתיקה וימי הביניים.
בזמן מרד בר-כוכבא (132–136 לספירה), המורדים היהודים השתמשו רבות בלוחמת-מנהרות, כחלק מלוחמת-הגרילה נגד האימפריה הרומית.
בתקופת מסעי הצלב, חפריו של צלאח א-דין חפרו מנהרה מתחת למצד עתרת, וכשהגיעו ליסודות מגדל העוז שרפו את תמוכות המנהרה וגרמו לקריסתו.
במלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית נעשה במקרים רבים שימוש בכורים מומחים אשר חפרו מנהרות מתחת לשטחי הפקר על מנת למקם מוקשים מתחת לעמדות ההגנה של האויב. כאשר פוצצו המוקשים, חיל הרגלים התקדם לעבר קו חזית האויב על מנת לנצל את רגע הבלבול המיידי שלאחר הפיצוץ. משך הזמן אשר היה נדרש באותה העת לחפירת המנהרה והצבת חומר הנפץ בה היה יכול להימשך אף עד שנה שלמה. היו מקרים מסוימים במהלך המלחמה בהם הכורים חפרו את מנהרותיהם בטעות לתוך מנהרות אויב.
בתחילת הקרב על הסום הכוחות הבריטים הטמינו 17 מוקשים מתחת לקו התעלות הגרמני הקדמי ומתחת למוצבים הגרמניים. שלושת המוקשים הגדולים ביותר הכילו כ-20 טון חומר נפץ למוקש. הגדול שבהם היה במשקל 27 טון והוא יצר את מכתש לוכנאגר שקוטרו 91 מטרים ועומקו 21 מטרים. מכתש פיצוץ זה השתמר מאז ועד היום ומהווה אתר זיכרון לקרב.
בינואר 1917, במהלך הקרב על מסין (Messines), הגנרל סר הרברט פלומר נתן הוראה לחפור מתחת לעמדות הצבא הגרמני. בעקבות כך, במהלך חמשת החודשים הבאים נחפרו מנהרות שאורכן הכולל היה בסביבות 8,000 מטרים. כ-600 טונות של חומרי נפץ הונחו מתחת לעמדות הצבא הגרמני. חומר הנפץ במנהרות פוצץ בו זמנית ב-7 ביוני ב-3:10. הפיצוץ גרם למותם של כ-10,000 חיילים.
האזור בו התנהל קרב רכס וימי מאופיין בקרקע גירנית רכה יחסית, לפיכך נחפרו באזור מנהרות רבות, הן לקישור בין הכוחות והן מנהרות-נפץ שנחפרו על ידי חיל ההנדסה הבריטי סמוך לקווי הביצורים הגרמניים, מתחת לפני הקרקע, אותן ניתן היה למלא בדינמיט ולפוצץ בבוא העת. גם הגרמנים חפרו מנהרות בצד שלהם, כולל מנהרות ממולכדות, למקרה שיתפסו בידי הבריטים, כפי שאכן קרה.
במלחמת וייטנאם.