אנטוניני מפורסם בהיסטוריה הכנסייתית באומץ לבו בנאום אותו נשא בפתיחת הוועידה הלטרנית החמישית שההתקיימה ב-1512 בארמון הלטראנו. ב-1517 מינה אותו האפיפיור לאו העשירי לקרדינל. האפיפיור העסיק אותו כנציג האפיפיור בשליחויות חשובות. הידועה שבהן לקרל החמישי שזמן קצר אחרי הפגישה נעשה קיסר. לאו העניק לו ב-1512 את התואר הפטריארך הלטיני של קונסטנטינופול. להיטותו לרפורמה אמיתית במצב הכנסייה הניעה אותו להגיש לאפיפיור אדריאנוס השישי תזכיר. הוא נחשב כחבר מלומד וישר בסנאט האפיפיורי ורבים סברו שהוא יחליף את האפיפיור קלמנס השביעי.
מקובל נוצרי.
אנטוניני פגש את מרסיליו פיצ'ינו כשביקר בפירנצה והוא הכיר את פרושיו של פיקו דלה מירנדולה לקבלה. ענינו בתלמוד הוביל אותו להתכתבות עם יוהנס רויכלין.
כדי לעסוק בהיסטוריה יהודית התחבר אנטוניני עם המדקדק אליהו בחור. כאשר סערת המלחמה הבריחה את אליהו בחור מפדובה לרומא הוא התקבל בארמון הבישוף. הוא התגורר עם משפחתו אצל אנטוניני במשך יותר מעשר שנים. שם התחילה הקריירה של אליהו בחור כמורה החשוב ביותר לעברית של מלומדים נוצרים. המהדורה הראשונה של "ספר הבחור" (רומא, 1518) מוקדשת לאג'ידיו. אג'ידיו פתח בפני אליהו בחור את הספרות הקלאסית ולימד אותו יוונית. בכך הוא אפשר לו להשתמש ביוונית בעבודותיו הלקסיקוגרפיות.
המניע העיקרי של היה אנטוניני היה לנסות ולהבין את סודות הקבלה. אגידיוס השתייך לקבוצה של מקובלים נוצרים, שהחשובים בהם היו יוהנס רויכלין ופיקו דלה מירנדולה שהאמינו שתורת הסוד היהודית ובמיוחד ספר הזוהר מכילה עדות שאין לערער עליה על אמיתותה של הדת הנוצרית. במהלך מאבקו של רויכלין במתנגדים להשכלה (1507–1521) כתב לו הקרדינל, ב-1516: "בעוד שאנחנו עמלים לטובתך, אנחנו מגנים לא עליך כי אם על החוק; לא על התלמוד, כי אם על הכנסייה". הנושא העיקרי במאבק היה שמירה על ספרים יהודיים.
אנטוניני העסיק עוד מלומד יהודי, ברוך מבנוונטו שתרגם עבורו את ספר הזוהר. הקרדינל היה אספן של כתבי יד עבריים ורבים מהם נמצאים היום בספריית מינכן.
בספריית אנגליקה ברומא נמצא כתב יד עתיק של התנ"ך שניתן לאגידיוס על ידי האפיפיור לאו העשירי. המחקר בספרות יהודית גרם לקרדינל להתעניין גם ביהודים עצמם. הוא ביטא התעניינות חיובית זאת גם בעידוד שלו לרויכלין במאבק שהוזכר לעיל ובניסיון, שלא עלה יפה, ב-1531 יחד עם הקרדינל ג'ירולמו גינוקי למנוע צו אפיפיורי המסמיך את הכנסת האינקוויזיציה נגד האנוסים.
חיבוריו.
אנטוניני היה תלמיד מעמיק בכתבי הקודש ומלומד ביוונית ובעברית. מיוחסים לו מספר רב של חיבורים. את רובם ניתן למצוא בכתבי יד בספרייה הלאומית הצרפתית בפריז אבל צריך עוד לבסס את האמיתות שלהם. מלבד כמה חיבורים קטנים על השפה העברית רוב כתביו הם בעלי אופי קבלי. כמעט ואין ספר מיסטי יהודי מימי הביניים שהוא לא תרגם, העיר עליו או פירש אותו. ביניהם ספר הזוהר.
רק מעטים מכתביו של אנטוניני הודפסו. כאשר הוא התבקש על ידי האפיפיור קלמנס השביעי לפרסם את חיבוריו הוא ענה שהוא חושש לסתור את האנשים הקדושים והמפורסמים על ידי פירושו את כתבי הקודש. האפיפיור ענה שהתחשבות אנושית לא צריכה למנוע ממנו לפרסם. מותר להטיף ולכתוב בניגוד לדעתם של אחרים ובלבד שלא יסטה מן האמת ומהמסורת המקובלת של הכנסייה.
החיבורים העיקריים של אנטוניני הם הספר ההיסטורי Historia viginti sæculorum per totidem psalmos conscripta. לספר העוסק בדרך פילוסופית-היסטורית בהיסטוריה של העולם לפני ואחרי לידתו של ישו יש חשיבות רבה להכרת ההיסטוריה של זמנו.
ששת הספרים של ההתכתבויות של אנטוניני (1497–1523) עוסקים בענייניו של המסדר שלו. רבים מהם ממוענים לגבריאל מוונציה שהחליף אותו בתפקיד. ספרים אלה שמורים ברומא בספריית אנג'ליקה. הקרדינל יוזף הרגנרתר (Joseph Hergenröther), שהיה היסטוריון חשוב של הכנסייה במאה ה-19, שיבח במיוחד, את המכתב בו הודיע אנטוניני ב-27 בפברואר 1519 על התפטרותו מתפקיד ראש המנזר של הנזירים האוגוסטיניים.
חיבורים ידועים אחרים של אנטוניני הם הפירוש שלו למשפטים של פטרוס לומברדוס, מילון של שורשים עבריים, Libellus de ecclesiae increment (ספר על צמיחת הכנסייה), Liber dialogorum (ספר דיאלוגים) ו-Informatio pro sedis apostolicae auctoritate contra Lutheranam sectam. (מידע לאפיפיור נגד הכת הלותרנית).
שסתום פלזמה
האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן
האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן (בסינית: 云南三江并流; בפין-יין: Yúnnān Sānjiāngbìngliú) הוא תחום אזורי נוף במדינה סין, בעל מגוון נופי וביולוגי מהמיוחדים בעולם ובעל התרבות המגוונת בסין, אשר כולל ומנוהל במסגרות אזורים טבעיים מוגנים וריכוזי אוכלוסייה ומוכר במעמד אתר מורשת עולמית.
התחום מצוי בדרום-מערב סין, בצפון-מערב מחוז יוּנָּאן, לצד הגבול עם מדינת מיאנמר במערב ורמת טיבט בצפון-מערב, כאשר מרבית שטחו המוכרז מאופיין בכיוון צפון-דרום באמצעות פני רכס חֶנְגּדְּווַאן ושלוש מהנהרות הגדולים באסיה, יאנגצה, מקונג ו-סאלווין, הזורמים בו דרומה זה לצד זה. שמונה יחידות נוף בעלות סוגי אדמה וגבהים מגוונים ביותר מרכיבות את התחום, אשר במסגרתן מתקיימים מרבית מתנאי האקלים השוררים בכדור הארץ וצומח וחי מהמגוונים ומהייחודיים בעולם.
המגוון האתני הגדול ביותר בסין מתקיים גם הוא באזור ובסביבתו, במסגרת היות מחוז יונאן בעל מספר קבוצות המיעוטים הרב בסין במפגשו עם טיבט ועם שלוש מדינות נוספות ואוכלוסייהן, ובתחום כלול גם שטח העיר ליג'יאנג אשר מרכזה העתיק הוכרז אתר מורשת עולמית.
התחום מנוהל במסגרת חלוקה של 15 אזורים הכוללים שמורות טבע וגנים לאומיים עם ריכוזים עירוניים וכפריים אשר הוכרזו כמוגנים בהדרגה עם הקמת תוכניות להגדרת ולשימור אזורי הטבע הייחודיים בשמונה יחידות הנוף, עד אשר הפכו עם אזורי החיץ ביניהם לתחום אשר תחת תוכניות שימור כוללות של שלטונות מחוז יונאן וממשלת סין ובהכרה וניהול גם כאתר מורשת עולמית טבעי על ידי ארגון אונסק"ו.
סביבה.
רכס חנגדוואן.
רכס חֶנְגּדְּווַאן מהווה את השלוחה ההררית העיקרית ממזרח לרכס הימאליה, בהתעקלו ממנו כצורת חצי-קשת מזרחה ולאחר מכן דרומה דרך מערב מחוז יונאן לכיוון חצי האי של חבל הודו-סין. הרכס התרומם והתקמט לתצורות תתי הרכס בעלי התלמים המקבילים במסגרת כוחות לחיצה הפועלים על הסלע בשטח הקרקע, קרום כדור הארץ.
חלק הרכס העובר בתחום כולל ארבעה תוואיי תת-רכסים מקבילים בכיוון צפון-דרום במסגרת הרכס עם הפרדתם זה מזה בעיקר באמצעות ערוצי הנהרות. תת-רכסים אלו ממערב למזרח: "גַּאולִיגּונְגּ" - על גבול מיאנמר, "נו" - הכולל את פסגות הרי מיילי, בילואו Biluoshan ולָאוֹווֹ, "באימאנג-יוּ'נְלִיאנְג" Yunliang ו-"לָאוֹגּ'וּ'ן" לצד מורדות הרי "צְ'ייֵנְחוּ" ו-"הונג" Hong.
שלושת הנהרות.
הנהרות יאנגצה, מקונג וסאלווין נובעים ברמת טיבט. יאנגצה זורם דרומה ואחר פונה מזרחה לכל רוחבה של סין עד הישפכו לים סין המזרחי באוקיינוס השקט, מקונג זורם דרומה ומזרחה דרך המדינות מיאנמר, לאוס, תאילנד וקמבודיה עד הישפכו לים סין הדרומי באוקיינוס השקט, סאלווין ממשיך דרומה למיאנמר עד הישפכו לים אנדמן באוקיינוס ההודי. לאורך 70 קילומטרים זורם ממערב לסאלווין ולתחום כולו נהר רביעי מקביל בשם "דּוּלוֹנְגְגְּ'יַאנְגּ" בזרימה דרומה למיאנמר כאשר ממערבו רכס "דַּאנְדַּאנְגּלִיקַה".
בתחום השמור נהר יאנגצה גם קרוי בשם ערוץ "גִּ'ינְשַׁאגְּ'יַאנְגּ", נהר מאקונג בשם ערוץ "לַאצַאנְגּ" ונהר סאלווין בשם "נוּגְּ'יַאנְגּ". מחוץ לתחום מתרחקים הנהרות זה מזה בירידתם מההרים לכיווני ולאזורי הימים השונים באסיה. לתחום צביון נוף של שורות ערוצים לצד שרשראות הרים בעיקר לאורך מרכזו ומערבו, וצביון זה מכתיב את גבולותיו לסביבת אזורי טבע עם אגני ניקוז ועמקים לעומת רמות עם צמחיית מים והרים שופעת על פני שמונה יחידות נוף.
התחום.
השטח המוכרז כאזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים יחד עם אזורי חיץ ביניהם כולל כ-16,984,190 דונמים כאשר הוא מתפרש לאורך 310 קילומטרים בכיוון צפון-דרום ו-180 קילומטרים בכיוון מזרח-מערב. תחום שלושת הנהרות המקבילים מצוי בנקודת מפגש של הלוחות היבשתיים המהווים את מזרח אסיה, דרום אסיה ורמת צ'ינגהאי-טיבט אשר יצרה כוחות התנגשות טבעיים להתרוממות רכס חֶנְגּדְּווַאן ועל פניו זרימת שלושת הנהרות זה לצד זה. כך תוואי התחום הוא תוצר יוצא דופן בשלל נופיו וניגודיהם בעיקר בערוצי קניוני הנהרות לעומת ההרים עטויים שלג וקרחונים, אשר אליהם מתלווים אגמים, ביצות, יערות ושדות שופעים לעומת ערבות, רמות, תצורות אבן קרסט אלפיני ותצורות אבן חול אדמדמה הקרויה "דאנשיה". כל אחד מרכיבי הנוף הללו מתפרש על פני שטחים נרחבים.