ב-7 בנובמבר 1927 תומכי האופוזיציה ניסו לארגן הפגנות שפוזרו בכוח על ידי השלטונות. בדצמבר 1927, הכנס ה-15 של המפלגה הכריז על דעות האופוזיציה כבלתי מקובלות ו-75 מפעיליה הוצאו משורות המפלגה. זמן קצר לאחר מכן הוצאו משורות המפלגה עוד 8,000 תומכי האופוזיציה.
גורל האופוזיציה.
במהלך שנת 1928 הוגלו אלפי פעילים לאזורים מרוחקים של המדינה. בפברואר 1929 גורש לאון טרוצקי מברית המועצות. במהלך הטיהורים הגדולים, כל ראשי האופוזיציה ורוב תומכיה הוצאו להורג או נשלחו לשנות מעצר רבות.
קיד וקאסידי
קרב תל חי
ג'ורג' דיקארלו
ג'ורג' תומאס דיקארלו (באנגלית: George Thomas DiCarlo; נולד ב-13 ביולי 1963) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) בעל שתי מדליות.
ביוגרפיה.
דיקארלו נולד בסיינט פיטרסברג, שבפלורידה. הוא למד ושחה באוניברסיטת אריזונה.
אלוף אולימפי.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שנערכו ביוני 1984, קבע דיקארלו במשחה ל-400 מטר חופשי שיא אמריקאי חדש של 3:51.03 דקות, שיפור לשיאו בן ה-7 שנים של בריאן גודל (3:51.56 דקות). במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. בהיעדרו של שיאן העולם, אלוף העולם והאלוף האולימפי ולדימיר סלניקוב מברית המועצות (3:48.23 דקות), הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 3:51.23 דקות, שיפור לשיאו האולימפי של סלניקוב (3:51.31 דקות), לפני בן ארצו ג'ון מיקאנן (3:51.49 דקות) וג'סטין למברג מאוסטרליה (3:51.79 דקות). מספר דקות לאחר משחה הגמר, תומאס פרנר ממערב גרמניה, המתחרה העיקרי שלו שלא הגיע למשחה הגמר לאחר ששמר כוחות בשלב המוקדמות, שיפר את שיאו האולימפי במסגרת גמר ב', בתוצאה של 3:50.91 דקות. יומיים לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:10.59 דקות, אחרי בן ארצו מייק אובריין (15:05.20 דקות) ולפני שטפן פייפר ממערב גרמניה (15:12.11 דקות).
מברישניים
מברישניים (שם מדעי: "Sparassidae") הם משפחה של עכבישים הידועים גם בשמות עכבישים ציידים בשל מהירותם והאופן שבו הם צדים. הם קרויים גם עכבישי סרטן ענקיים בשל מראם וגודלם. מינים גדולים יותר מוכרים גם בשם עכבישי עץ בשל העדפתם להתגורר במקומות שבהם יש גזעי עצים כגון יערות, מכרות, ערימות עצים ובקתות עץ. הסוג "Palystes" מדרום אפריקה ידוע גם בשם עכבישי גשם או עכביש אוכל-לטאות. לעיתים נוטים לבלבלם עם טרנטולה מסוג Harpactirinae, אם כי הם אינם קרובים במיוחד.
משפחת המברישניים כוללת יותר מאלף מינים הנפוצים ברוב האזורים החמימים עד טרופיים בעולם, כולל רוב אוסטרליה, אפריקה, אסיה, אגן הים התיכון ושתי האמריקות.
מראה.
המברישניים הם בעלי שמונה עיניים המסודרות בשתי שורות של ארבע הפונות קדימה. ישנם מינים הגדלים לממדים גדולים. זכרים מהמין הטרופודה מאקסימה מלאוס מגיעים למוטת רגליים של 30-25 ס"מ ומברישימון הערבה הוא העכביש הגדול ביותר במזרח התיכון. מי שאינם בקיאים בעכבישים נוטים לבלבל את המברישניים עם הפרווניתיים (טרנטולות), אך בדרך כלל ניתן לזהות את המברישניים לפי צורת רגליהם המופנות קדימה בצורה המזכירה את זו של סרטן.
חלקם העליון של המברישניים מתאפיין בגוונים דהויים של חום או אפור. צידם התחתון של מינים רבים מפוספס בשחור לבן, ואזור הפה מתאפיין בכתמים אדומים. רגליהם של המברישניים מתאפיינות בזיפים (ומכאן שמם העברי), ויתר גופם מכוסה פרווה אחידה. הם חיים בדרך כלל מתחת לסלעים או גזעים ובמקומות מסתור דומים. ההיתקלויות עם בני אדם מתרחשות בעיקר בבקתות, מחסנים ומקומות דומים שבהם ישנה מינימום התערבות של בני האדם.
חוש הראייה של המברישניים איננו טוב כמו זה של הקופצניים, אך הוא מספיק כדי לאתר ממרחק אדם או חיה גדולה מתקרבים.
סביבת מחיה ותפוצה.
המברישניים נפוצים ביבשת אוסטרליה ובמקומות בעלי אקלים חמים עד טרופי ברחבי העולם. מינים שונים הובאו בטעות על ידי האדם לחלקים שונים בעולם כמו סין, הפיליפינים, יפן, הודו וחלקים דרומיים בארצות הברית כמו פלורידה ופוארטו ריקו. ניתן למצוא מברישניים בהוואי, שם הוא ידוע בשם עכביש הקנה. ניתן למצוא מברישניים בכל מקום בעולם שאליו הם עשויים להגיע כנוסעים סמויים ובלבד שלא מדובר באזורים קרים מכדי שיוכלו לשרוד בהם בחורף. בדרום אפריקה ידועים מספר מינים בשם הכולל עכבישי גשם עקב נטייתם לחפש מחסה מפני סופות גשם זמן קצר לפני תחילתן, נטייה המובילה אותם להיכנס לעיתים תכופות למגורי אדם.
מברישניים בוגרים אינם בונים רשתות, אלא צדים את טרפם: מזונם כולל בעיקר חרקים וחסרי חוליות אחרים, ולעיתים יגוונו את הדיאטה שלהם בלטאות קטנות כגון שממיות או חומטיים. המברישניים חיים בעיקר בנקיקים וסדקים בגזעי עצים, אך לעיתים קרובות יתעו לבתי מגורים או מכוניות. המברישניים מסוגלים לנוע מהר במיוחד, ונוטים לקפוץ תוך כדי ריצתם. הם מסוגלים ללכת על קירות ואף על תקרות. נטייתם לתפוס בחוזקה בזמן שמרימים אותם מקשה לנער אותם ומגבירה את הסיכון לנשיכה. הנקבות יגנו בחירוף נפש על שקי הביצים ועל האבקועים הצעירים. בדרך כלל יתחילו בהפגנת איום, אך אם יחושו שהסכנה נמשכת יתקיפו בנשיכה. שק הביצים שונה מאוד בין הסוגים השונים. לדוגמה; נקבות מהסוג "Palystes" תולות שקי ביצים גדולים בשיחים. השק מחוזק בעלים מתים ובחומרים דומים. אם השק נבנה בתוך בית מגורים ישמשו לעיתים פיסות נייר לאותה מטרה. סוגים אחרים יוצרים שקי ביצים שונים. "Pseudomicrommata" בונים את קיניהם בעשבים מסוג "Eragrostis" ולכן מוגבלת תפוצתם לאזורים בהם צומח סוג זה של עשב. נקבות של מספר סוגים נושאות את שק הביצים בפיהן.
ארס ותוקפנות.
כמו רוב משפחות העכבישים למעט "Uloboridae", וחלק מה-"Liphistiidae" ו-"Holarchaeidae", מברישניים משתמשים בארס כדי לשתק את טרפם ולסייע בתהליך העיכול. ידועים מקרים שבהם הם נשכו לצורך הגנה, אך נשיכותיהם אינן נחשבות מסוכנות לאדם בריא. המברישניים נחשבים מועילים לאדם מאחר שהם ניזונים מחרקים מזיקים כמו תיקנאים.
ישנם דיווחים על מקרים שבהם ננשכו בני אדם על ידי סוגים שונים של מברישניים, ביניהם "Palystes", "Neosparassus" (שהיו ידועים בעבר בשם "Olios") וסוגים נוספים. ההשפעות היו שונות וכללו בין השאר נפיחות וכאב מקומיים, מלווים לעיתים בבחילה, כאבי ראש, הקאות, אי סדירות בקצב הלב ופרפורים המעידים על השפעות מערכתיות נוירולוגיות מסוימות, בעיקר במקרים של נשיכות חמורות או רבות. יחד עם זאת, המחקר המדעי על נשיכות עכבישים בעייתי ורווי בקשיים כמו זיהומים בלתי צפויים, נשיכות יבשות (ללא ארס), שוק ואפקט נוצבו. מחקר על נשיכות עכבישים (ובעיקר מברישניים) באוסטרליה לא מצא כי לנשיכות עכבישים מאומתות יש השפעה חמורה או יוצאת דופן, גם במקרים של נשיכות סוגים "ידועים לשמצה" כמו "Neosparassus".
לא תמיד ברור מה גורם לעכבישים ממשפחת המברישניים לנשוך בני אדם. ידוע כי נקבות של חלק ממיני המברישניים יגנו בחירוף נפש על שק הביצים ועל צאצאיהן אל מול מה שנתפש על ידן כאיום. תדירות הנשיכות ומיקומן מעלה כי כפי הנראה רוב הנשיכות היו מקריות כתוצאה ממגע לא מכוון עם העכבישים. נשיכות מברישניים אינן מחייבות בדרך כלל קבלת טיפול רפואי. במחקרים שצוינו כאן לא היו עדויות לנקרוזה כתוצאה מהנשיכות.
הפקת קול וטקסי הזדווגות.
לאחרונה התגלה כי זכרים מהמין "Heteropoda venatoria" הנפוץ ברחבי העולם יוצרים קול הנישא באמצעות משטחים כשהם מזהים פרומון שהשאירה אחריה נקבה בת מינם. הזכרים מעגנים את עצמם למשטח שעליו זחלו ואז משתמשים ברגליהם על מנת להעביר תנודות מגופם אל המשטח. רוב הצליל מופק מתנודות חזקות של הבטן. התדר האופייני של התנודות והרצף שבו הוא מפיק אותן מעביר לנקבות באזור מסר לפיו הזכר מעוניין להזדווג. אם בסביבה נמצאת נקבה המעוניינת להזדווג, היא תתקרב למקור התנודות.
בתרבות.
מברישניים מהמין Delena Cancerides שימשו בסרטים כמו ספיידרמן וארכנופוביה.
אריוגלה
אַרֶיוֹגַלַה (בליטאית: Ariogala, בפולנית: Ejragoła, ברוסית: Эйрагола, ביידיש: אייראגאלע, וגם: ראגולה) היא עיירה במחוז קובנה בליטא, על גדת הנהר דוביסה, מרכז מנהלי ודתי והיישוב השני בגודלו במחוז משנה ראסייני.
אריוגלה היא מהיישובים העתיקים ביותר בליטא, ומוזכרת במסמכים משנת 1252, מסמכים המתעדים את הפגיעות שספג היישוב במסעי הצלב. במאה ה-14 הייתה בנויה במקום טירת עץ. לאחר קרב גרונוולד עלתה חשיבותה הכלכלית של העיירה. היא הוכרזה כעיר ונבנתה בה כנסייה. עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, בוטל מעמד העיר של היישוב. למרות אובדן העצמאות הליטאית והכפפת היישוב לאימפריה הרוסית, נבנו ביישוב מספר בתי ספר, כנסייה (שנהרסה בשלהי מלחמת העולם השנייה, ב-1944, עם התקדמות הכוחות הסובייטיים) ומוסדות ציבור נוספים. כיום קיימת ביישוב כנסייה בסגנון הנאו-בארוק וכן מספר בתי חרושת לבטון וטקסטיל.
יהודי אריוגלה.
בשנת 1897 היוו יהודי העיירה, 70% מכלל תושבי העיירה. לפני מלחמת העולם השנייה חיו באירגולה כ-500 יהודים. בעיירה היו מוסדות חינוך ותרבות יהודיים ופעלו בה תנועות נוער ציוניות.
עם פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941, רצחו לאומנים ליטאים אישי ציבור יהודים בעיירה. בעיירה הוקם גטו ויהודיו נרצחו באוגוסט ובספטמבר 1941 עם יהודי עיירות סמוכות, בידי שוטרים ליטאים וגרמנים.
מלבדם גרו בעיר למדנים רבים שחלקם שימשו כר"מים וראשי ישיבה בישיבות ליטא וכרבנים בליטא ובארצות הברית.
Sparassidae
אוסקר (כדורגלן)