שירו "חשמלית" (ברוסית: Электричка / Elektrichka) דן באדם התקוע ברכבת הפרברים שהובילה אותו למקום שהוא לא רוצה להגיע אליו, זה היה ברור שמדובר במטפורה על החיים בברית המועצות. על הלהקה נאסר להופיע עם השיר הזה בהופעות חיות. בכל מקרה, המסר הפוליטי של השיר עשה אותו לפופולרי בקרב בני הנוער של התנועה נגד הממסד, והם התחילו לראות בוויקטור צוי ולהקתו קינו כאלילים שלהם.
בשנת 1982, נפגשו צוי ומריאנה, ובשנת 1985 הם נשאו. היא הייתה מקור של תמיכה ומשפחה עבור צוי. מריאנה ילדה את בנם אלכסנדר (סשה) ב -5 באוגוסט 1985.
קינו הציגה השקפות פוליטיות נוספות בקונצרט השני של מועדון רוק לנינגרד. הלהקה זכתה בתחרות עם שיר אנטי מלחמה "אני מכריז על ביתי... [כאזור ללא גרעין]" (ברוסית: Я объявляю свой дом ... безъядерной зоной). השיר זכה לפופולריות על רקע מלחמת אפגניסטן המתמשכת שבה נהרגו אלפי סובייטים צעירים.
תקופת גורבצ'וב.
קינו עדיין לא משתלבת במיינסטרים בשל היעדר תמיכה ממשלתית, אבל זה השתנה עם הגעתו של מיכאיל גורבצ'וב בשנת 1985. הרפורמות הכלכליות והחברתיות שלו, במיוחד הגלאסנוסט והפרסטרויקה, החלו לחשוף את הבעיות החברתיות והכלכליות של ברית המועצות והתאפשרו דיונים פתוחים עליהם במדיה. הגלאסנוסט שחרר את ההגבלות על התקשורת והתאפשר לכתוב על להקות רוק ולהראות אותם בטלוויזיה.
בשנת 1986 ברוח האווירה הפתוחה והאווירה הציבורית פרסם צוי שיר שכותרתו "[אני רוצה] שינויים!" (ברוסית: !Перемен! / Peremen). בזמן שמוזיקאים אחרים שרו על פרחים ונעליים, צוי שר "הלבבות שלנו דורשים שינויים!" וקרא לדור הצעיר לדרוש שינויים בתוך המערכת הנוכחית. שמה של קינו התפשט בכל רחבי האומה הסובייטית.
עלייתו לתהילה.
1987 הייתה שנת הפריצה של קינו. שחרורו של האלבום השביעי של הלהקה "סוג דם" (ברוסית: Группа крови / Gruppa Krovi) והצלחתו המסחררת הובילה לתופעת "הקינומניה". האווירה הפוליטית הפתוחה תחת גלאסנוסט אפשרה לצוי ליצור את האלבום הכי פוליטי שלו עד אז. כמו כן, התאפשרה לו הזדמנות להקליט צלילים של מוזיקה שאף אחד אחר לא ניגן בתקופתו. רוב השירים כוונו לנוער של ברית המועצות בקריאה להשתלט ולעורר שינויים בתוך האומה. חלק מהשירים התייחסו לבעיות החברתיות ולשיתוק של החברה. הצלילים והמילים בשיריו גרמו לצוי להיות גיבור בעיניהם של הנוער הסובייטי, וגרמו לקינו להיות להקת הרוק הפופולרית ביותר אי פעם. המעריצים מרפובליקות סובייטיות שונות תרגמו את שיריו של צוי מרוסית לשפות האם שלהם. במהלך השנים הקרובות צוי הופיע במספר סרטים מצליחים וגם נסע לארצות הברית לקדם את סרטיו בפסטיבלים של קולנוע. מספר אלבומים נוספים יצאו ושוב בעיקר עם נושאים ומסרים פוליטיים, מה שגרם לתדלוק נוסף בפופולריות של הלהקה. אף על פי שצוי היה כוכב ענק הוא עדיין חי חיים יחסית רגילים. הוא המשיך בתפקידו הישן בחדר הדוודים של בניין דירות, עובדה שהפתיעה רבים. צוי אמר שהוא נהנה לעבוד וגם היה זקוק לכסף לתמוך בלהקה, כי הם עדיין לא קיבלו תמיכה ממשלתית והאלבומים שלהם הועתקו והועברו ברחבי הארץ באמצעות ה"סמיזדאט" ללא תשלום. זה אפילו גרם לצוי ליותר פופולריות בקרב העם מפני שהם יכלו להזדהות איתו. שעתה היפה של קינו הגיע בשנת 1990 באצטדיון האולימפי לוז'ניקי במוסקבה. 62,000 מעריצים מלאו את האצטדיון כדי לחגוג את ההצלחה של להקת הרוק המצליחה ביותר בברית המועצות.
ב-15 באוגוסט 1990 נהרג ויקטור בתאונת דרכים. התאונה התרחשה בקילומטר ה-35 בכביש סלוקה-טאלסי, ליד טוקומס, לטביה, כמה עשרות קילומטרים מן העיר ריגה. לפי חקירת המשטרה הוא נרדם על ההגה, סטה לנתיב הנגדי והתנגש באוטובוס.
השפעה תרבותית.
השפעתה של להקת קינו על המוזיקה של החברה הסובייטית הייתה ענקית. הלהקה הציגה צלילים ומילים ששום אומנים סובייטים אחרים לא היו מסוגלים או מוכנים להציג. קינו פתחה דלתות עבור להקות רוק רוסיות מודרניות. זה מוצג כיום במקומות רבים ברחבי רוסיה, החל מגרפיטי על גדרות של סנט פטרסבורג ועד לקיר שלם שמוקדש לוויקטור צוי ברחוב ארבט המפורסם במוסקבה.
בשנת 2000 הוכן אלבום כפול של שירי ויקטור צוי בביצוע אמנים רוסים שונים לרבות זמפירה ואקווריום.
לאחרונה הופיע שירו "סוג דם" במשחק הפופולרי Grand Theft Auto IV המושמע בתחנת הרדיו הפיקטיבית ולדיווסטוק FM במשחק.
השיר "שינויים!" והמחאה בבלארוס.
השיר "שינויים!" ("Перемен!") של להקת "קינו" למילים של ויקטור צוי, יצא בברית המועצות בשנת 1986. בשנים לאחר מכן הפך השיר להמנון לא רשמי של הפרסטרויקה. "שינויים!" שב ועלה לכותרות כאשר החל לשמש כהמנון הלא רשמי של ההפגנות בבלארוס (2020). השיר מושמע שוב ושוב בהפגנות ההמוניות נגד נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו והפך לאחד הסמלים הבולטים של המחאה. שימש גם כפסקול ראשי בסרט הקולנוע "".
גרסאות כיסוי בעברית.
מעריציו של ויקטור צוי שעלו לישראל מחבר העמים תרגמו את שיריו לעברית, ביצעו גרסאות כיסוי שלהם והציגו את ויקטור צוי לקהל הישראלי. גרסאות הכיסוי הראשונות נעשו בשנת 2000 על ידי להקת אקו, להקה באר-שבעית שהורכבה מעולים צעירים מחבר העמים שעלו לארץ במסגרת פרויקט חלו"ם. תחת ניהולו המוזיקלי של דויד פרץ, שגם סייע בעיבוד התרגום, הקליטה הלהקה שני שירים של ויקטור צוי: "כוכב בשם שמש" ו"קוקושקה". "כוכב בשם שמש" כלל עיבוד שונה למדי מהמקור הרוסי ואף יצא לאור באוסף של הלייבל קקטוס. בשנת 2013 שמואל זלצר, שלא הכיר את התרגום של להקת אקו ודויד פרץ, תרגם מחדש וביצע את השיר "כוכב הקרוי שמש" וכן את השיר "סוג הדם". בשנת 2015 להקת זה לא חשוב, שגם היא לא הכירה את התרגומים הקודמים, תרגמה מחדש את השיר "כוכב בשם שמש". לדעת שמואל זלצר הדמיון בין שלוש הגרסאות נובע מהיותו של השיר "יחסית קל ואינטואיטיבי לתרגום".
קומפלקס (כימיה)
בכימיה, קוֹמְפְּלֵקְס (לפי האקדמיה ללשון העברית: תַּצְמִיד) הוא מולקולה המורכבת מאטום או יון מרכזי, בדרך־כלל של מתכת, ומליגנדים (חומרים מקמפלקסים), המקושרים על ידי תרומה של זוג או מספר זוגות אלקטרונים של הליגנד לאטום או ליון המרכזי. תרכובות המכילות קומפלקס מכונות תרכובות קואורדינטיביות. קומפלקסים שבהם ליגנדים אורגניים קשורים לגרעין מתכתי באמצעות אטום פחמן קרויים קומפלקסים אורגנומתכתיים.
דוגמאות לחומרים שהם קומפלקסים: כחול פרוסי, נחושת גופרתית, המוגלובין, כלורופיל איי.
ווט F4U קורסייר
ווט F4U קורסייר (באנגלית: Vought F4U corsair) היה מטוס קרב חד-מנועי מתוצרת חברת ווט האמריקאית מימי מלחמת העולם השנייה, שיועד לפעול על נושאת מטוסים. המטוס התבסס על מנוע בוכנה רדיאלי עוצמתי ובאותה עת ונחשב בעיני היפנים כמטוס הקרב המסוכן בזירות הקרב.
המטוס שירת גם במלחמת קוריאה, ועד ליציאתו הסופית מפעילות מבצעית בשנות ה־60 והיה למטוס הקרב המונע במנוע הבוכנה בעל השירות הממושך ביותר.
פיתוח.
בפברואר 1938 פרסם הצי האמריקני מכרז לפיתוח מטוס קרב חד־מנועי ומטוס קרב דו־מנועי. חלק מדרישות הצי למטוס היו יכולת נשיאת ארבעה תותחים (או שלושה, עם אפשרות לנשיאת תחמושת רבה יותר) וטווח של מינימלי של 1,000 מיל (1600 ק"מ). ביוני נחתם חוזה לייצור האבטיפוס XF4U-1, שעיצב רקס ביזל, המתכנן הראשי, וצוות הפיתוח של חברת ווט האמריקנית. לאחר בחינת הדגם הראשוני פיתוח האבטיפוס המשיך במהירות. האבטיפוס הונע באמצעות מנוע XR-2800-4, שהפיק 1,805 כוחות־סוס, ולו הוצמד מדחף גדול וכנף גדולה יחסית למטוסי קרב בני זמנו. טיסת הבכורה של ה־XF4U-1 נערכה ב־29 במאי 1940, אך הופסקה כאשר לשוניות הקיזוז שלו החלו לפרפר.
באוקטובר אותה שנה, טס ה־XF4U-1 מסטראפורד להארטפורד במהירות ממוצעת של 652 קמ"ש, ושבר את שיא מהירות הטיסה למטוסי הקרב האמריקאיים החד־מנועיים של אותה תקופה, שעמד על 640 קמ"ש.
טיסות הניסוי הדגימו את יתרונותיו של הקורסייר בנתוני מהירות וטיפוס מעולים, אך גם העלו כמה קשיים שבגללם היה צריך לשכתב את דרישות הביצועים של המטוס. לדוגמה, דרישת הצי למטוס שיצא מסחרור בשני סיבובים הייתה צריכה להתמתן שכן הקורסייר לא יכול היה לעשות זאת בלי עזרת מצנחים מיוחדים.
ב־2 באפריל 1941 חתם הצי על חוזה לקניית 584 מטוסי F4U-1, הישג גדול לווט שהצליח לעמוד בקריטריונים למטוסים המיועדים לפעילות על נושאת מטוסים.
עיצוב.
מנוע ומדחפים.
הקורסייר נבנה סביב מנוע רדיאלי גדול בעל 18 צילינדרים שייצר 2,000 כוחות־סוס (1,500 קילו־ואט) Pratt &amp; Whitney R-2800. כדי לעזור למטוס לנצל את כוח המנוע שולב מדחף תלת-להבי בעל זווית פסיעה משתנה הגדול בזמנו למטוסי קרב (קוטר המדחף היה 4.08 מטר).
כנפיים וכני נסע.
כנפיים
כדי לאפשר קיפול כנף היה צריך לשלב כני נסע המתקפלים אחורה אל תוך הכנף, אך בשל המיתר שנבחר לכנף היה בלתי אפשרי לייצר כני נסע שהיו גבוהים דיים להפרדת המדחף מהקרקע. בשל כך נבנו הכנפיים בהטייה מטה לקראת כני הנסע, ובהטייה מעלה אחריהם בדומה מאוד למטוסי השטוקה הגרמנים – מה שכונה כנף שחפית הפוכה. בשל כך הייתה הכנף כבדה ומסובכת להרכבה, אבל היא הורכבה בזווית אנהדרלית מושלמת לצמצום הגרר.
מבנה הכנפיים יצר בעיות נוספות. במהירויות נמוכות כנף שמאל הייתה יכולה להזדקר בלי סימנים מקדימים. אם היו מעלים מצערת לפתע (לאחר ביטול נחיתה למשל), הכנף הייתה מזדקרת וצונחת, והמומנט הסיבובי שהמנוע היה יוצר היה מוסיף לגלגול, והמטוס היה עלול להתהפך על גבו. הבעיה נפתרה על ידי הוספת פס הזדקרות מיוחד בקצה כנף שמאל.
כונסי האוויר לרדיאטור ולמגדש מוקמו בכנף בין הגוף לכני נסע (בניגוד לרוב המטוסים שבהם הם מוקמו מחוץ לכנפיים).