לאחר סיום שביתת הנשק נראה היה כי נפוליאון החזיר לעצמו את היוזמה במהלך קרב דרזדן, שם הביס את צבא בעלות הברית שהיה עדיף מבחינה מספרית והביא לאבדות עצומות תוך שהוא מאבד כוחות מעטים יחסית. עם זאת, בערך באותה תקופה, הצרפתים ספגו תבוסות בשאר המערכות, בהם גם במלחמת חצי האי, כאשר הפורטוגזים, הספרדים והבריטים תחת ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, הפילו את ממלכת ספרד הנפוליאונית בקרב סלמנקה וקרב ויטוריה. נפוליאון, חסר יחידות פרשים מעולות, לא הצליח לנצל את ניצחונו בדרזדן במלואו ולא יכול היה להימנע מהשמדת קורפוס שלם בקרב קולם, מה שהחליש עוד יותר את צבאו. הוא נסוג ללייפציג בממלכת סקסוניה שם שינה את האסטרטגיה הצרפתית להגנתית. לבסוף נחל נפוליאון הפסד מכריע לבעלות הברית בקרב לייפציג (ידוע גם בתור "קרב האומות" בפי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). השליטה הצרפתית בגרמניה התפרקה, הצבא הצרפתי נסוג חזרה לצרפת עצמה ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, הורה על פלישה לתוך אדמת הקיסרות הצרפתית בשנת 1814.
הצעדה לפריז.
לאחר שנסוג מגרמניה נלחם נפוליאון בסדרת קרבות כדי למנוע את ההתקדמות של הקואליציה לצרפת, אך נאלץ לסגת בהתמדה לנוכח כוחות עדיפים. במהלך המערכה על צרפת הוא הוציא צו המורה על גיוס 900,000 חיילים טריים, אך רק חלק קטן מהם אכן גויס. בתחילת פברואר 1814, יצא נפוליאון למסע מערכת ששת הימים שבו ניצח בכמה קרבות כנגד כוחות אויב עדיפים מבחינה מספרית שצעדו לעבר פריז. עם צבא של 70,000 חיילים בלבד עמד הקיסר בפני לפחות חצי מיליון חיילי כוחות בעלות הברית שהתקדמו בכמה דרכים עיקריים. מערכת ששת הימים התמשכה בין ה-10 בפברואר ל-15 בפברואר, ובמהלכו נפוליאון הנחיל ארבע תבוסות: בקרב בשמפאובר, קרב מונמירייל, קרב שאטו-תיירי וקרב וושאן. עם זאת, הניצחונות של הקיסר לא היו משמעותיים מספיק כדי לבצע שינויים בתמונה האסטרטגית הכוללת. בעודו נאבק נגד ההתקדמות הרוסית והפרוסית, הכוחות האוסטרים תקפו מדרום תחת פיקודו של קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג.
הפסקת האש.
עם זאת, לאחר שישה שבועות של לחימה, צבאות הקואליציה כמעט לא הצליחו לכבוש שטח משמעותי. הגנרלים עדיין קיוו להביא את נפוליאון לקרב מכריע נגד כוחותיהם המשותפים. עם זאת, לאחר קרב ארקיס-סור-אובה, נפוליאון הבין שהוא לא יכול להמשיך באסטרטגיה הנוכחית שלו להביס את צבאות הקואליציה בהתנגשויות נגד כוחות לא מאוחדים והחליט לשנות את הטקטיקה שלו. היו לצרפתים שתי אפשרויות: לחזור אל פריז ולקוות שחברי הקואליציה יבקשו להגיע להסדר, שכן לכידת פריז בעודה מוגנת בידי הצבא צרפתי בפיקודו תהיה קשה ותגזול זמן רב, או לצאת במתקפה על הרוסים ולהשאיר את פריז פתוחה לאויביו כפי שהם השאירו לו את מוסקבה שנתיים קודם לכן. נפוליאון החליט לנוע מזרחה לסן דיזייר, לגייס כמה שיותר חיילים, ולהביא את כל המדינה להתקוממות אזרחית נגד הפולשים. הוא החל בביצוע תוכנית זו כאשר העביר מכתב לרעייתו מארי לואיז, דוכסית פארמה, בו הסביר על תוכניתו. המכתב התגלה לכוחות הקואליציה והתוכנית הצרפתית נחשפה למפקדי בעלות הברית. מפקדי הקואליציה קיימו מועצת מלחמה בפוגי במרץ והחליטו בתחילה להגיע למשא ומתן עם נפוליאון, אך למחרת הצאר אלכסנדר הראשון מרוסיה והמלך פרידריך וילהלם מפרוסיה יחד עם יועציהם שקלו מחדש והבינו את חולשת יריבם והחליטו לצעוד לעבר פריז.
הקרב על העיר.
צבאות אוסטריה, פרוסיה ורוסיה חברו יחד והועברו תחת פיקודו של הרוזן הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי, לו ניתנה גם האחריות של ההשתלטות על העיר, אך הכוח המניע מאחורי הצבא היו קיסר רוסיה ומלך פרוסיה. נפוליאון השאיר את אחיו הבכור ז'וזף בונפרטה להגנת פריז עם חיילים נוספים בפיקוד המרשלים אוגוסט דה מרמונט, בון אדריאן ז'נו דה מונסי ואדוארד מורטייר. צבא הקואליציה הגיח אל מחוץ לשערי פריז בסוף מרץ. בסמוך לעיר, חיילים רוסים שברו את המערך ורצו קדימה כדי לקבל הצצה ראשונה לעיר הבירה הצרפתית. כוחות הקואליציה חנו מחוץ לעיר ב-29 במרץ, לפי תוכניתם היו אמורים לתקוף את העיר מצידה הצפוני והמזרחי למחרת בבוקר. מלבד דה טולי גבהרד לברכט פון בליכר הנהיג את הכוחות הפרוסים והנסיך שוורצנברג את האוסטרים. מרמונט ומורטייר גייסו כוחות זמינים לעמדות ברמת מונמארטר כדי להתנגד להם. ב-30 במרץ החל הקרב כאשר כוחות הקואליציה תקפו את הצרפתים שהוצבו על הרמה. לאחר יום של קרבות התבהר ניצחון הקואליציה על הצרפתים המעטים. הקרב הסתיים כאשר המפקדים הצרפתים נכנעו ובשמם נכנעה העיר. אלכסנדר שלח שליח להיפגש עם הצרפתים ולזרז את הכניעה. הוא הציע תנאים נדיבים לצרפתים, אף על פי שהיה מוכן לנקום בשם השריפה במוסקבה יותר משנה קודם לכן, הכריז על עצמו שהוא מביא שלום לצרפת ולא להרס. ב-31 במרץ מסר המרשל טלייראן את מפתחות העיר לצאר הרוסי. מאוחר יותר באותו יום, צבאות הקואליציה נכנסו בניצחון לעיר עם הצאר בראש הצבא ואחריו מלך פרוסיה והנסיך שוורצנברג. ב-2 באפריל הכריז הסנאט הצרפתי על הדחת נפוליאון והקמת הרסטורציה הצרפתית, במסגרתה הושבו לשלטון בני בית בורבון בראשותו של לואי השמונה עשר, מלך צרפת.
תוצאות.
נפוליאון התקדם עד פונטנבלו כאשר הגיעה אליו הבשורה על כניעתה של פריז. זועם, הוא רצה לצעוד לעבר הבירה, אך המרשלים שלו לא נלחמו למענו ודחקו בו שוב ושוב להיכנע. הוא ויתר על הכס לטובת בנו נפוליאון השני ב-4 באפריל. בעלות הברית דחו זאת על הסף, ואילצו את נפוליאון להתפטר ללא תנאי ב-6 באפריל. תנאי הפטירה שלו, שכללו את גלותו לאי אלבה, הוסדרו בחוזה פונטנבלו ב-11 באפריל. נפוליאון בעל כורחו אישר זאת כעבור יומיים. מלחמת הקואליציה השישית הסתיימה. בהמשך, במהלך 1815, שב נפוליאון לצרפת והושב לכס, בכך החלה תקופת מאה הימים שבסופו של דבר הביאה להדחתו המחודשת ולהגלייתו לסנט הלנה באוקיינוס האטלנטי.
דאיניוס אדומייטיס
דאיניוס אדומייטיס (בליטאית: Dainius Adomaitis; נולד ב-19 בינואר 1974) הוא כדורסלן עבר ליטאי ומאמן בהווה. בעברו אימן את הפועל ירושלים.
קריירה כשחקן.
אדומייטיס שיחק בעמדת הסמול פורווד.
במהלך הקריירה שלו שיחק אדומייטיס בקבוצות רבות בליטא, ביניהן ז'לגיריס, עמה זכה באליפות היורוליג בשנת 1999.
מפגשים נגד ישראליות.
אדומייטיס נפגש נגד קבוצות ישראליות רבות וגם נגד נבחרות ישראל למיניהן, כדוגמה: נבחרת העתודה, נבחרת ישראל, מכבי תל אביב, עירוני נהריה ומכבי ראשון לציון.
קריירה כמאמן.
לפני שהתמנה למאמנה של הפועל ירושלים, אימן אדומייטיס את ריטאס וילנה ונבחרת ליטא.
שרה אנדרסן
שרה אנדרסן (באנגלית: Sarah Andersen; נולדה ב-15 ביוני 1992) היא קומיקסאית ומאיירת אמריקאית, מחברת הובקומיקס הנודע "Sarah's Scribbles".
ביוגרפיה.
אנדרסן נולדה ב-15 ביוני 1992 במרילנד, ארצות הברית.
היא סיימה בהצטיינות את לימודיה במכללה לאמנות של מכון מרילנד בשנת 2014. בזמן לימודיה שם החלה לכתוב ולצייר את הובקומיקס (קומיקס אינטרנטי) האוטוביוגרפי למחצה אשר נקרא Sarah's Scribbles (בעברית: השרבוטים של שרה). עבור הקומיקס זכתה בפרס בחירת Goodreads בקטגוריית הרומן הגרפי והקומיקס הטוב ביותר, פרס בו זכתה שלוש שנים ברציפות. בשנת 2016 זכתה פעם נוספת בפרס, הפעם על ספר הביכורים שלה, בגרות היא מיתוס. בשנת 2017 זכתה באותו פרס על ספרה "Big Mushy Happy Lump" ובשנת 2018 זכתה באופן דומה על ספרה "Herding Cats".
בשנת 2018 החלה אנדרסן לשתף פעולה עם הסופר האמריקאי אנדי ויר ויחד השניים יצרו את הרומן הגרפי "Cheshire Crossing", אשר יצא ביולי 2019. הרומן הוא למעשה המשך של רומן גרפי קודם שיצר ויר, כאשר הסיפור שונה אך עוקב אוחר אותן דמויות: וונדי דרלינג מפיטר פן, דורותי גייל מהקוסם מארץ עוץ, ואליס לידל מאליס בארץ הפלאות.
בסוף שנת 2019 החלה אנדרסן לפרסם קומיקס רשת רומנטי בשם "Fangs" העוסק בין היתר באהבה בין בני זוג בעלי כוחות על טבעיים. בספטמבר 2020 התפרסם הקומיקס כספר בהוצאת אנדרוס מקמיל. כבר באותו חודש הפך הספר לרב-מכר של מגזין Publishers Weekly. מעט אחרי כן, באוקטובר 2020, הפך גם לרב מכר של הניו יורק טיימס.
בינואר 2020, אנדרסן ציירה גרפיטי של דמויותיה כחלק מפרויקט אמנות ציבורי מחאתי במקסיקו סיטי, אך הוא נמחק תוך מספר ימים.
קומיקסאית
מריה ריבה
מריה אליזבת ריבה (באנגלית: Maria Elizabeth Riva; נולדה ב-13 בדצמבר 1924) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה.
ריבה נולדה בברלין, בתה של השחקנית מרלן דיטריך ובעלה רודולף סייבר, שעבד אף הוא בתעשיית הקולנוע.
ב-1930 עברה עם אמה ללוס אנג'לס. בילדותה בילתה רבות באולפני פרמאונט ובחברת המכרים של אמה. היא גם התלוותה רבות לחופשות של בני משפחת קנדי יחד עם אמה.
ב-1934 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "הקיסרית האדומה", בו אמה שיחקה את יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. ריבה קיבלה את תפקיד הקיסרית בילדותה, לאחר שלא נמצאה שחקנית ילדה בעלת דמיון במראה לאמה דיטריך.
כיוון שדיטריך הייתה מעוניינת לשמור את בתה קרוב אליה, היא לא שלחה אותה לבית ספר, והיו לה מחנכות פרטיות. בסוף שנות השלושים אפשרה לה אמה ללכת לבית ספר בינלאומי בשווייץ. במהלך הלימודים בפנימייה שותפתה לחדר הייתה השחקנית ג'ין טירני.
בנעוריה למדה משחק אצל מקס ריינהרדט. במלחמת העולם השנייה עסקה בבידור חיילים אמריקאים בגרמניה. בשנות ה-40 היא הופיעה תקופה תחת שם הבמה "מריה מנטון" (Maria Manton). כמו כן, עבדה תקופה בברודוויי.
במהלך שנות ה-50 הופיעה רבות בטלוויזיה ואף הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר, ב-1952 וב-1953. ב-1962 פרשה ממשחק.