באוקטובר 2019 השתתפה בעונתה השביעית של סדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאריות".
בדצמבר 2020 השתתפה בעונה ה-11 של תוכנית המציאות "האח הגדול" והודחה רביעית ביום ה-27.
זקן נשואה למשה ולהם שלושה בנים, ומתגוררת בירושלים.
אוניברסיטת העיר ניו-יורק
טיטאנוזאוריה
טיטאנוזאוריה (שם מדעי: "Titanosauria") הוא ענף של דינוזאורים זאורופודים בני הקבוצה סומפוספונדילי שבקבוצת המקרונריה. ענף זה מכיל מינים מצליחים במיוחד שהתקיימו משלהי תור היורה ועד שלהי הקרטיקון. הוא כולל מינים מגוונים של זאורופודים, לרבות את הדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם (דוגמת ארגנטינוזאורוס) לצד זאורופודים קטנים יחסית וכן זאורופודים שהיו בעלי שריון (כגון סלטזאורוס). הענף קרוי על שם הדינוזאור טיטאנוזאורוס (סוג טקסונומי שהיום מוטל בספק). פירוש השם "טיטאנוזאור" הוא "לטאה טיטאנית" על השם הטיטאנים (יצורים ענקיים) מהמיתולוגיה היוונית עם הסיומת "זאור" שפירושו - זוחל.
תיאור.
כמו כל הזאורופודים, הטיטאנוזאורים היו דינוזאורים גדולים. עם זאת, לצד ענקים כמו ארגנטינוזאורוס, פטגוטיטאן, פוארטזאורוס, פוטאלונגקוזאורוס ואלמוזאורוס - שאורכם עלה על 30 מטרים ומשקלם נע בין 50 ל-100 טון - כללו גם זאורופודים קטנים יחסית שאורכם לא עלה על 15 מטר. בעלי החיים היבשתיים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם היו טיטאנוזאורים. להלן שלושת הגדולים ביותר:
לטיטאנוזאורים היה ראש קטן יחסית לגופם העצום, אפילו ביחס לזאורופודים אחרים. ראשם היה אופייני לענף מקרונריה ("גדולי אף/נחיריים"): הוא היה רחב ודמוי קופסה, אם כי אם ארוך יותר ביחס לקמרזאורוס. הנחיריים היו גדולים ועל ראשם הייתה מעין כרבולת בין עצמות הנחיריים. שיניהם היה קטנות ודמו לכפיות או עפרונות.
צוואריהם היו באורך ממוצע ביחס לזאורופודים. זנבם היה ארוך ודמוי שוט אך לא ארוך ודק כמו הזנבות של הדיפלודוקיים. עצמות אגן הירכיים היו רזות יותר מכמה זאורופודים אך עצמות החזה היו רחבות בהרבה, דבר שהקנה להם יציבה רחבה. כתוצאה מכך, מסלולי העקבות שיצרו הטיטאנוזאורים היו רחבים יותר באופן ניכר ביחס למסלולי עקבות של זאורפודים אחרים. גפיהם הקדמיות היו מוצקות וחזקות, וגבוהות יותר מהגפיים האחוריות. החוליות שלהם היו מוצקות (ולא חלולות). עמוד השדרה שלהם היה גמיש יותר, ולכן הם כנראה היו זריזים יותר משאר הזאורופודים ויכלו להתרומם על רגליהם האחוריות ולהניף את ראשם גבוה.
מטביעות עור שנשמרו כמאובנים עולה שטיטאנוזאורים רבים היו בעלי שריון ועורם היה מכוסה בקשקשים. אצל חלקם, כגון אצל סלטזאורוס כלל העור המשוריין גם אוסטאודרמים הדומים לאלה של האנקילוזאורים. מחקר שפורסם ב-2011 שיער שהאוסטאודרמים שימשו גם לאגירת מינרלים לתקופות קשות (בדומה למאגרי שומן).
פלאוביולוגיה.
תזונה.
הטיטאנוזאורים היו צמחוניים. קופרוליטים (צואה מאובנת) מהקרטיקון עליון של טיטאנוזאורים מעידים על תזונה מגוונת ולא בררנית. בין שרידי הצמחים שנתגלו בקורפוליטיים נמצאים ציקסיים ומחטניים. מחקר שפורסם ב-2005 מצא גם מגוון רחב של חד-פסיגיים, כולל דקלים, עשב פרימיטיבי ואבות קדומים של אורז ובמבוק, בשרידי הצואה של הטיטאנוזאורים.
קינון.
אתר קינון גדול של טיטאנוזאורים נתגלה ב-Auca Mahuevo שבפטגוניה, ארגנטינה. לאחרונה דווח גם על אתר קינון שנתגלה בספרד. באתר הקינון שבפטגוניה מאות נקבות של סלטזאורוס חפרו גומות באדמה עם רגליהן האחוריות, הטילו ביצים בתטולות של 25 ביצים כל-אחת, ואז כיסו אותן בצמחייה ועפר. הביצים קטנות יחסית, 11-12 ס"מ קוטרן. בין הביצים המאובנות שנתגלו מצאו הפלאונטולוגים גם ביצים המכילות עוברים מאובנים כולל טביעות עור. טביעות אלה מראות שהסלטזאוריים היו מכוסים במעין פסיפס של קשקשים ששימשו כשריון. המספר העצום של פרטים שנתגלו באותו אזור מרמז שהסלטזאוריים חיו בעדר, דבר שביחד עם השריון שלהם, סיפק הגנה מפני טורפים, כגון אבליזאורוס.
תפוצה.
הטיטאנוזאורים היו הקבוצה הגדולה האחרונה של זאורופודים. הם התפתחו עוד בשלהי היורה אך הגיעו לשיאם בקרטיקון עליון, כ-90 עד 66 מיליון שנה לפני זמננו. הם שרדו עד סוף עידן הדינוזאורים אז נכחדו עם יתר הדינוזאורים בהכחדת קרטיקון-שלישון. בתחום מחייתם הם היו הדינוזאורים הצמחוניים הדומיננטיים והגדולים ביותר, ובכך החליפו קבוצות זאורופודים אחרות כגון דיפלודוקיים וברכיוזאוריים שנכחדו עד אמצע הקרטיקון.
תחום התפוצה של הטיטאנוזאורים היה רחב ביותר והם התפשטו בכל היבשות לרבות אמריקה, אסיה, אירופה (ב-2006 נתגלו 4 שלדים של טיטאנוזאור באיטליה), אפריקה אוסטרליה (נתגלו מאובנים בקווינסלנד ובניו זילנד) ואף אנטארקטיקה (ב-2011 נתגלו בה מאובנים של טיטאנוזאור). הם היו נפוצים במיוחד ביבשות הדרומיות (שהרכיבו אז את גונדוונה) והטיטאנוזאורים הידועים (והגדולים) ביותר חיו באמריקה הדרומית.
מיון.
בענף טיטאנוזאוריה נכללים כ-50 סוגים. מכיוון שמינים רבים של טיטאנוזאורים ידועים מחומר מאובנים חלקי בלבד, יש עדיין ויכוח מדעי על המאפיינים המגדירים את הענף טיטאנוזאוריה ואיזה מינים נכללים בו. הענף נקרא במקור על שם טיטאנוזאורוס, מין שנתגלה ב-1877 על ידי ריצ'רד לידקר ומאז תקפותו הוטלה בספק. לידקר סיווג את טיטאנוזאורוס במשפחה טיטאנוזאוריים, שאף היא היום מוטלת בספק.
מיון הקבוצה:
המיון הבא של הטיטאנוזאורים מבוסס על נספח סוגי הדינוזאורים (מעודכן ל-2012) לספר מאת ד"ר תומאס ר. הולץ הבן.
פירוט הסוגים במשפחות אינו שלם וכולל רק את הסוגים הידועים ביותר. לרשימה מלאה ראו ערכי המשפחות.
סחיפה לאחור
סחיפה לאחור או גם התחתרות לאחור היא סחיפה בתחילת ערוץ נחל, הגורמת לתחילת הערוץ לסגת אחורנית בכיוון מנוגד לזרם, ובכך להאריך את הערוץ. המונח יכול גם להתייחס להתרחבות של קניון בעקבות סחיפה בקצהו העליון, כאשר מים זורמים על פני המישורים שמעליו ונכנסים לתוכו במפל, כפי שמתרחש בפארק הלאומי קניונלנדס ביוטה (ראו תמונה משמאל). תוך כדי כך, עובר הקצה העליון של הקניון סחיפה אל תוך המישור שמעליו, והקניון מתארך ומתרחב.
תיאור.
כאשר מים הזורמים על פני משטח פחות או יותר מישורי נשפכים לתוך שקע הם שוחקים את הקצה העליון של השקע. עקב כך הפלג שבתוכו מתארך בקצה העליון של הפלג שנסוג אחורה, או שהקניון שנוצר על ידי הפלג מתרחב באמצעות שחיקת דפנות הקניון באמצעות המים הנשפכים לקניון משני צדדיו בקצהו העליון. לעומת זאת, התרחבות הקניון במורד הזרם, למשל עקב סחיפה הנגרמת עקב זרימת המים בקניון, איננה סחיפה לאחור.
סחיפה לאחור היא תהליך סחיפה פלוביאלי הגורם להארכת נחל, עמק או ערוצון במקורותיהם. וגם גורם להרחבת אגן הניקוז שלהם. זרם המים שוחק את הסלע והקרקע במקורו של הזרם בכיוון הפוך לזרם המים. דוגמה יפה לסחיפה לאחור בישראל ניתן למצוא בנחל צין בקטע של עין עבדת, בו הנחל התחתר לאחור, עד כי יש ללכת כברת דרך בתוך בסיס הסחיפה כדי להגיע למפל במיקומו הנוכחי. אם תהליך הסחיפה לאחור נמשך מספיק זמן יכול הנחל לפרוץ את קו פרשת המים המפריד בינו לבין אגן ניקוז שכן ולכבוש את אגן הניקוז שקודם זרמו מימיו לנחל אחר.
אפשר להבחין בקלות בנהרות שנכבשו על ידי מקום הכיבוש, שבו נוצרת בדרך כלל "ברך" - זווית חדה (למשל ברך הליטני ליד מבצר הבופור ובנוסף ברך הירקון ליד תחנת הרכבת פתח תקווה - קריית אריה). צורה אחרת המרמזת על כך שנהר זה נכבש, היא אפיק עמוק ומפותח, המנקז אגן קטן במיוחד, שלא סביר שמימיו יכלו ליצור אגן כזה. במקרים אלו, סביר שהיה לנהר אגן גדול יותר, אלא שהוא נכבש לאחר עיצוב האפיק.
לוואקה הוא מונח שמקורו במלגשית המתאר מכתש בצורת טיפה (רחב למעלה וצר למטה) שנוצר באמצעות סחיפה לאחור, האופייני להרים במדגסקר, אם כי הוא קיים גם במקומות נוספים בעולם, לדוגמה דרום אפריקה או ברזיל. הסחיפה בלוואקה מהירה מאוד, ונגרמת כתוצאה משילוב של הרכב הקרקע, ותבנית האקלים.
סוגים של אפיקי נחלים הנוצרים עקב סחיפה לאחור.
מבין חמשת הסוגים האפשריים של תצורות הנוף של אפיקי נחלים, ארבעה נוצרים עקב סחיפה לאחור:
הסוג החמישי, הנפוץ מכולם, אפיקים קונסקוונטיים (Consequent streams), הם אפיקים העוקבים אחרי תבליט הנוף.
דגמי ניקוז הנוצרים עקב סחיפה לאחור.
סחיפה לאחור יוצרת שלושה סוגים עיקריים של דגמי ניקוז:
בנוסף, עקב סחיפה לאחור יכולים להיווצר ארבעה סוגים של דגמי ניקוז משניים:
בג&quot;ץ המסתננים
סולטיאם
סולטיאם היא תרופה ממשפחת הסולפונאמידים ומעכבי אנזימים. משתמשים בה כתרופה אנטי-אפילפטית.
היסטוריה.
סולטיאם סונתזה לראשונה במעבדות באייר (Bayer AG) באמצע שנות ה-50 ושווקה בשם אוספולוט (Ospolot) באירופה ובשווקים אחרים בתחילת שנות ה-20. היא לא נרשמה, מעולם, כתרופה מורשית בארצות הברית. המותג הועבר ב־1993 לחברת דסיטין (Desitin GmbH) והתרופה נמכרת בכמה מדינות אירופיות, בישראל, יפן ואוסטרליה.