בספטמבר 2014 יצרה הקבוצה את האופרה האלקטרונית "אי שפיות". זו אופרה אלקטרונית מדוברת, בהשתתפות יובל סטוניס, הממשילה את מדינת ישראל לאנייה, אשר קברניטה מוביל אותה בים רדיואקטיבי מדומה, לשום מקום..
בשנת 2019, יצרה הקבוצה את "מעגל הגיר", תיאטרון רחוב המציג את המשפט המפורסם הנערך בסיום מחזהו של ברטולט ברכט, "מעגל הגיר הקווקזי".
בשנת 2021 יצרה הקבוצה את ההצגה שתי חברות וסוס אחד, "דרמה אנושית מרגשת ומצחיקה מפגישה בין עולמות של עבר והווה, דת וחילוניות, אהבה ומוסר והבטחה אחת גדולה".
מטרבין.
המופע "מטרבין", מופע ללא מילים, שאותו יצרו ינון צפריר ויפעת זנדני צפריר, מבוסס על הכפלת דמותו של רבין באמצעות מסכות דו ממדיות של דיוקנו ובציור מטרה המוצמדת לגב.
המופע בחיתוליו היה מורכב משחקנים ולא- שחקנים, כולם מתנדבים שביקשו להביע את הזעזוע ממעשה רצח רבין ומתרבות הפולחן שנלוותה אליו.
המופע הוצג בכיכר רבין, כתהלוכה נעה בתוך קהל גדול שהגיע לעצרות ולהפגנות והוא היה אקט ויזואלי-תיאטרלי שעורר שיח סוער של הצופים מכל קצוות הקשת הפוליטית, תגובות רגשיות, שאלות שנזרקו לאוויר ואחריהן ניסיונות לתת להן תשובות.
תיאטרון "אורתו-דה" הציג את עבודתו "מטרבין" בפסטיבל עכו בשנת 1999, שם זכה בפרס "המופע הטוב ביותר". הוא נבחר לייצג את ישראל, בתמיכת האגף לקשרי תרבות ומדע (קשתו"ם) של משרד החוץ, בפסטיבלים אחדים בחו"ל.
ביולי 2000 הוזמן המופע "מטרבין" לפסטיבל Chalon dans la rue   בצרפת, שם זכה לביקורות נלהבות, ולאחריו הוזמן לפסטיבלים נוספים באירופה:  Varazdin בקרואטיה 2002 ו-Ptuj בסלובניה 2004 בתמיכת משרד החוץ הישראלי.
המופע "אבנים".
"אבנים" הוא מופע פיזי ויזואלי סוריאליסטי, המלווה את מורדי הגטו דרך סיוטי העבר אל חלומות העתיד. היצירה נוצרה בהשראת פסלו של נתן רפופורט (1911-1987). לאחר מפלת גרמניה במלחמת העולם השנייה, נותרו האבנים מיותמות. בשנת 1946 יצק נתן רפופורט, את אנדרטת הברונזה לזכר מרד גטו ורשה. הוא חיפש אבן שתתאים להקמת הפסל. לאחר חיפושים רבים נמצאו אבני הגרניט, ממתינות חצובות בשוודיה. אותן אבנים שיועדו לפאר את ניצחון הרייך, מנציחות כעת את שואת יהודי אירופה.
המופע "אבנים" נולד מתוך ההצגה "פרטי-זן". המופע, האורך כ-17 דקות הוצג בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון רחוב 2005 בת-ים ואחר-כך בפסטיבלים נוספים בישראל :פסטיבל עכו 2005, סתיו תיאטרוני בסוזן דלל וחנוכת יוצרים ב בכיכר דיזנגוף.
פרזנטציה ראשונה בת 45 דקות של המופע תחת השם "אבנים" התקיימה בפסטיבל אביב ישראלי בתיאטרון הסמטה, במאי 2006.
בשנת 2007 זכה המופע "אבנים" בשלושה פרסים בינלאומיים:
בשנת 2008 זכה המופע בשני פרסים נוספים:
בשנת 2009 הוצג המופע בפסטיבל אביניון בצרפת. מתוך כ-900 הצגות, נבחר המופע לאחת משלוש ההצגות המובילות.
חלקה הראשון של היצירה, "פרטי-זן", זכה בפרס המופע הטוב ביותר בפסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון רחוב 2005.
בשנת 2015 יצרו הבמאי תור בן מיור והמפיקה סיגל לנדסברג, את הסרט הדוקומנטרי "בשוליים" ביוזמת ד"ר עירית פוגל, מנהלת המחלקה לתיאטרון ופרינג' ובתמיכת משרד התרבות. הסרט המתעד את תהליכי יצירת ההצגה “אבנים” וחלק ממסעותיה בעולם. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל " “אפוס” לסרטי אמנות וייצג את ישראל בפסטיבלי סרטים בעולם.
תיאטרון רחוב.
בשנת 2004 ניהל לראשונה תיאטרון "אורתו-דה" את מתחם תיאטרון הרחוב הבינלאומי בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, ומאז 2013, ממשיך זאת גם עד היום.
בשנים 2007 ו-2009 נבחר תיאטרון אורתו-דה לנהל אומנותית את כל מתחם תיאטרון הרחוב של פסטיבל עכו, שכלל כ-40 קבוצות תיאטרון מהארץ ומהעולם.
STS-71
STS-71 הייתה משימתה ה-14 של מעבורת החלל אטלנטיס, משימת המעבורות השלישית בתוכנית מיר ומעבורות החלל, במסגרתה בוצעה העגינה הראשונה בתחנת החלל הרוסית מיר, ומשימת החלל המאוישת ה-100 של ארצות הברית. המשימה שוגרה ב-27 ביוני 1995 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי כשבתוכה שני קוסמונאוטים רוסיים, שהיוו את משלחת EO-19 אל מיר, ונחתה ב-4 ביולי 1995 כשבתוכה צוות משלחת EO-18 של מיר, ששוגר כ-4 חודשים לפני כן אל התחנה במשימת סויוז TM-21. בכך הפכה המשימה למשימת המעבורות הראשונה שצוותה השתנה במהלך הטיסה. עם עגינתה במיר ב-29 ביוני הפכו המעבורת ומיר לרכב החלל הגדול ביותר שהורכב בחלל (עד אז). במהלך המשימה ביצעו צוותי המעבורת ומיר ניסויים משותפים בתחנה וביחידת הספייסלאב שנשאה המעבורת, והועברה אספקה מהמעבורת אל מיר. משימה זו הייתה הראשונה מבין 7 משימות רצופות של המעבורת אטלנטיס אל מיר במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל.
קישורים חיצוניים.
1995 בארצות הברית
בית רוז'ין
עראבה (נפת ג'נין)
עראבה (בערבית عرابة) היא עיירה בצפון השומרון בשטח A, הממוקמת כ-13 ק"מ מדרום מערב לג'נין. העיירה שוכנת בגובה של 350 מטרים מעל פני הים, ליד עמק דותן המצוי בין הר הכרמל ושכם. על פי אומדן הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, נכון ל-2016 מונה עראבה 12,330 תושבים, כולם מוסלמים.
היסטוריה.
אדמות עראבה כוללות את ח'ירבת אל-חמאם ותל אל מחפר, שמשויכים לכפר הכנעני ארובות, שמוזכר בספר מלכים א', או לעיר נרבתא מתקופת בית שני. בעראבה התבססה משפחתו של חוסיין עבד אל-האדי, שהחזיקה בעבר באדמות באזור עפולה, בית שאן, ג'נין ושכם.
בשנת 1971 חוברה העיירה לרשת החשמל.
בין ילידי עראבה המפורסמים נמנים חוסיין עבד אל-האדי, פח'רי עבד אל-האדי (מראשי הכנופיות במרד הערבי הגדול, 1939-1936), אבו עלי מוסטפא וחאדר עדנאן.
Back in the U.S.S.R
.Back in the U.S.S.R הוא שיר בסגנון רוק כבד של להקת הביטלס מהאלבום The Beatles (האלבום הלבן) שיצא ב-1968. השיר נכתב על ידי פול מקרטני אך הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון. השיר מוביל ברצף לשיר הבא באלבום Dear Prudence. השיר נפתח בצליל של מטוס של חברת התעופה הבריטית BOAC שטס בחזרה לברית המועצות ממיאמי ביץ' שבארצות הברית. מקרטני כתב את השיר בזמן שהותם של הביטלס ברישיקש, הודו. מתופף הלהקה, רינגו סטאר, לא משתתף בשיר, פול מקרטני החליף אותו על התופים. השיר נכתב כמחווה לשיר של צ'אק ברי "Back in the U.S.A" ולשיר של הביץ' בויז "California Girls". במילים, המספר מבטא את ההקלה שלו בשובו הביתה לברית המועצות, הביטלס הקליטו את השיר כשלושה חלקים אחרי עזיבתו הפתאומית של רינגו סטאר באופן זמני, מתוך מחאה על הביקורת של מקרטני על תיפופו בשיר ועל המתחים שאפיינו את המפגשים לאלבום. השיר גם יצא כסינגל בסקנדינביה.
רקע והשראה.
פול מקרטני החל לכתוב את השיר בתור "I'm Backing the UK" בהשראת הקמפיין "I'm Backing Britain", שזכה לתמיכה לאומית רחבה בינואר 1968, חודש לפני שהביטלס עזבו להודו כדי לבצע קורס במדיטציה טרנסצנדנטלית. על פי הסופר איאן מקדונלד, מקרטני שינה את השם ל"-"I'm Backing the USSR", ולאחר מכן, על פי הלהיט של צ'אק ברי משנת 1959 "Back in the U.S.A.", הגיע לשם של השיר. דונובן, הזמר-כותב הסקוטי, שהצטרף לביטלס בהודו, אמר כי "Back in the U.S.S.R." היה אחד "הקטעים הקטנים והמצחיקים" שמקרטני ניגן בדרך כלל באשראם, והוסיף כי "כמובן, הבלדות המלודיות פשוט נשפכו ממנו".
בראיון שנערך בנובמבר 1968, אמר מקרטני כי השראתו לשיר הייתה מהשיר "Back in the U.S.A." של צ'אק ברי וכתב מנקודת המבט של מרגל רוסי שחזר לברית המועצות לאחר שליחות ממושכת בארצות הברית. מייק לאב מהביץ' בויז, תלמיד אחר שהיה איתם בהודו, אמר למקרטני לנגן את "Back in the U.S.S.R." על גיטרה אקוסטית בארוחת בוקר ברישיקש, שם הציע למקרטני את הגשר שצריך להתמקד בבנות ברוסיה, בסגנון "California Girls". בראיון שלו למגזין פלייבוי ב-1984, אמר מקרטני כי הוא כתב את זה כ"סוג של פרודיה של הביץ' בויז" המבוססת על "Back in the U.S.A.". הוא הוסיף:פשוט את אהבתי את הרעיון של נערות גאורגיה ודיברתי על מקומות כמו אוקראינה אם הן היו קליפורניה. היו גם ידיים על פני המים, שאני עדיין מודע להם. כי הם אוהבים אותנו שם [ברוסיה הסובייטית], למרות שהבוסים בקרמלין אולי לא.במילותיו, מקרטני העביר את הפטריוטיזם של השיר של ברי לקונטקסט רוסי. הוא אמר כי הוא התכוון שזה יהיה "זיוף" על הטיעון האמריקאי הטיפוסי של טיעון כי "זה הרבה יותר טוב לחזור הביתה" ואת הכמיהה למקום המולדת שלהם. מקרטני אמר כי למרות היעדרם של מותרות כאלו בברית המועצות, הנוסע הרוסי "עדיין יהיה גאה כמו אמריקני". לדברי הסופר מיכאל גריי "Back in the U.S.S.R." היה התגובה הסרדונית של הביטלס על השיר על אמריקה של ברי, שהפכה ל"בלתי אופנתית" עד סוף שנות השישים.
מעמד האישה - משפט ושיפוט, מסורת ותמורה
מעמד האישה: משפט ושיפוט, מסורת ותמורה הוא ספר עיון מאת השופט פרופ' מנחם אלון (המשנה ה-11 לנשיא בית המשפט העליון), העוסק במעמד האישה כפי שהוא מתבטא במשפט העברי ובחוק במדינת ישראל. כותרת המשנה של הספר היא: "ערכיה של מדינה יהודית ודמוקרטית". הספר פורסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד במסגרת ספריית "הלל בן-חיים" למדעי היהדות ומצוטט לעיתים בפסקי דין וחוות דעת משפטיות.
תוכן הספר.
הספר נפתח בהקדמה ארוכה המתארת את הליכתה של ההלכה לאחר האמנציפציה ביהדות אירופה ובמרכזים היהודיים שבארצות המזרח וצפון אפריקה. אלון דן במרחב שבין יצירתיות ואיפוק (אקטיביזם והימנעות) בנושא מעמד האישה בספרות השו"ת.