תפקידים ציבורים נוספים בהם כיהן: יו"ר דירקטוריון הוצאת מאגנס, יו"ר הוועד הישראלי בקרן וקסנר, חבר בוועדה המייעצת לבנק ישראל, חבר בוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, יו"ר הוועד המנהל במכון ירושלים לחקר ישראל, חבר בוועד המנהל של החברה להגנת הטבע, מוזיאון ישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים, הקרן הלאומית למדע, קרן בירד, יו"ר חברת נגב תעשיות תוכנה, דירקטור ברותם אמפרט נגב ועוד.
נפטר ב-29 במאי 2021. הותיר ארבעה ילדים, נכדים ונינים.
רביעיית פלורנטין
רביעיית פלורנטין הוא מיזם מגורים בפלורנטין, תל אביב.
הפרויקט.
הפרויקט מורכב מארבעה מבנים סגלגלים בני 9 קומות, כאשר מלבד מתחם המגורים כולל הפרויקט גם מתחם מסחרי בן 3,500 מ"ר הכולל כ-40 חנויות.
הפרויקט תוכנן על ידי האדריכל אילן פיבקו ובוצע על ידי היזמים יעקב גורסד ויהודה גורסד (באמצעות חברת YBOX) ואיש העסקים יוסי תורג'מן, והוא ממוקם בפינת הרחובות דרך שלמה, אברבנאל ומעון.
ביקורות.
המבנה השנוי במחלוקת זכה לדעות חלוקות, חיוביות (על חדשנות המבנה, למשל) ושליליות (על אי-התאמתו למרחב הציבורי, לדוגמה).
הע&quot;ל
אפטוסטיכוס סטיבנקולברי
אפטוסטיכוס סטיבנקולברי (שם מדעי: "Aptostichus stephencolberti") הוא מין של עכביש מהסוג אפטוסטיכוס הקרוי על שמו של הקומיקאי והסאטיריקן האמריקאי סטיבן קולבר. העכביש התגלה על קו החוף של קליפורניה בשנת 2007.
תיאור ותפוצה.
אזורי התפוצה של העכביש הם בדיונות החוף מאזור ביג סר ועד לשמורת פוינט לובוס וגשר שער הזהב בחצי האי של סן פרנסיסקו. בהשוואה למינים קרובים כמו אפטוסטיכוס אנג'לינהג'ולי (על שם השחקנית אנג'לינה ג'ולי), הסטיבנקולברי בהיר יותר. הן לזכר והן לנקבה רגליים חומות-צהובות, חלקם העליון והכליצרות חומים והבטן בהירה יותר ובעלת פסים אלכסוניים. לזכר שש שיניים ולנקבה חמש.
מתן השם.
העכביש נקרא על שמו של קולבר לאחר שקולבר דיווח בתוכניתו הקולבר ריפור שג'ייסון בונד, פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת מזרח קרוליינה, כינה עכביש אחר בשם "Myrmekiaphila neilyoungi" על שם כוכב הרוק הקנדי, ניל יאנג. קולבר הביע כעס על כך שבונד לא טרח לקרוא מין גם על שמו והחל לפנות בבקשה לקבל מין של בעל חיים שיהיה קרוי על שמו. לטענתו קרויים על שמו נשר וצב (אם כי לא טקסונומית), כך שאין סיבה שלא יקראו על שמו חיה נוספת.
במהדורה מאוחרת יותר של התוכנית עדכן קולבר כי בונד החליט לקרוא עכביש על שמו באומרו "וכל שהיה עלי לעשות הוא להתחנן בלי בושה בטלוויזיה הארצית." השניים שוחחו בטלפון במטרה להחליט איזה מבין העכבישים האפשריים ייקרא על שמו של קולבר, אך מאחר שמדובר היה ב-27 מינים הוחלט שבונד יקבל את ההחלטה בעצמו.
השם "Aptostichus stephencolberti" הוכרז רשמית בתוכנית ב-6 באוגוסט 2008. מאחר שקולבר מבטא את שם משפחתו (Colbert) כשה-T שקטה, הוחלט שגם ה-T בשמו של המין "stephencolberti" תהיה שקטה.
Aptostichus stephencolberti
מוסררה (פירושונים)
מילה בערבית המופיעה בשמות גאוגרפיים ושמשמעותה "מקום עם חלוקי נחל".
Electrophorus electricus
Electrophorus
Trithemis annulata
Oxythyrea noemi
Trichoptera
Amphipoda
Dytiscidae
פתח תקווה (פירושונים)
Gerridae
Ocneropsis bethlehemita
Strongylosomidae
Tetrarthrosoma syriacum
זנבזיפאים קופצים
אריך פריד
אריך פריד (Erich Fried; 6 במאי 1921 – 22 בנובמבר 1988) היה משורר, סופר ומתרגם אוסטרי-בריטי ממוצא יהודי. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, היה פריד מבטאה הראשי של השירה הפוליטית בגרמניה.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
נולד בווינה ב-6 במאי 1921 להוגו פריד, משלח בינלאומי ונלי פריד, מעצבת גרפית. בגיל חמש בלבד הפך לשחקן-ילד והופיע על במות שונות ברחבי וינה.
ב-1938, לאחר האנשלוס, עצרו הנאצים את אביו לחקירה. במהלך החקירה, שנמשכה יומיים, הכו כוחות הגסטפו את האב נמרצות, והובילו למותו. לאחר מותו של האב, נמלט אריך ללונדון דרך בלגיה, ומאוחר יותר הצליח למלט גם את אמו ללונדון.
בזמן מלחמת העולם השנייה, עבד כספרן, ככימאי חלב וכפועל בבית-חרושת.
בלונדון הצטרף לארגון "אוסטריה הצעירה", תנועת נוער שמאלית של אוסטרים גולים באנגליה, ולליגת הנוער הקומוניסטית, אותה עזב ב-1943 בשל הנטיות הסטליניסטיות שלה.
ב-1944 נישא למריה מרבורג, זמן קצר לפני לידת בנם המשותף האנס. באותה שנה הוציא לאור את ספר השירה הראשון שלו, "גרמניה", ושנה לאחר מכן את ספר השירה השני, "אוסטריה".
ב-1946 נפרדו מריה ואריך, וב-1952 התגרשו. באותה שנה נישא לנאן שפנס אייכנר, איתה הביא לעולם שני ילדים נוספים - דוד וקתרין. אריך ונאן התגרשו ב-1965, ובאותה שנה נישא אריך בפעם השלישית, לקתרין בוזוול, איתה היו לו עוד שלושה ילדים - פטרה, קלאוס ותום.
לאחר המלחמה, בין השנים 1952 ל-1968 עבד בBBC כפרשן פוליטי בגרמנית בשידורים לגרמניה.
ב-1963 הצטרף ל"קבוצת 47". פריד התפרנס מתרגום ספרות אנגלית לגרמנית, ולהפך. בין השאר תרגם את שייקספיר, טי אס אליוט, דילן תומאס, גרהם גרין וסילביה פלאת' לגרמנית, ואת גתה ושילר לאנגלית. כמו כן היה המתרגם לגרמנית של שיריו של דוד רוקח.
שירתו ופעילותו הפוליטית.
הוא טס תכופות לגרמניה להקריא שירה או להרצות על נושאים שונים, רואיין תכופות בטלוויזיה הגרמנית והציבור הרחב הכיר אותו היטב. בתקופת מלחמת וייטנאם הלך בראש הפגנות סטודנטים בברלין נגד המלחמה.
הציונים בישראל לא אהבו אותו בלשון המעטה, הוא היה ביקורתי כלפי מדינת ישראל והציונות, הוא כתב שיר ביקורת על "טבח דיר יאסין", ב-1974 הוציא את הספר "שמע ישראל", בו פואמה ארוכה בעלת שם זהה, המשתרעת על שבעה עמודים, שעסקה במלחמת ששת הימים, ובה גינה את ישראל על ששילחה את שבויי המלחמה המצריים למדבר סיני בלי נעליים ובלי מים. שורה אחת בפואמה אומרת: "כשדיכאו אתכם הייתי אחד מכם, איך אוכל להישאר כזה כשהפכתם למדכאים?", ומסתיימת במילים "טביעות הרגליים היחפות בחול הישימון, יאריכו ימים יותר מעקבות הפצצות והטנקים שלכם".
השיר עורר את זעם הישראלים, ממשלת ישראל הזדעזעה ששיר תוכחה מוסרית נגדה נכתב על ידי יהודי ניצול שואה, ומתפרסם בגרמניה.
שיר נוסף ב"שמע ישראל" הוא שיר מחאה כנגד הקמתה של נצרת עילית כ"קריה יהודית" מעל נצרת הערבית, ושיר אחר הוא שיר מחאה על הקמתו של מלון הילטון על גבי בית קברות מוסלמי ליד גן העצמאות בתל אביב ("יישנו, אורחי ציון, יישנו בשקט מעל קברים מחוללים").
בקרב צעירי גרמניה, שהתבגרו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, שימש אריך כמורה דרך מוסרי, שהעניק להם הערכה מוסרית על מלחמת וייטנאם, על הסכסוך הישראלי-ערבי, ועל בעיות חברתיות שונות בארצותיהם. בעת מרידות הסטודנטים של שנות השישים והשבעים היה פריד המשורר הפופולרי בקרב הסטודנטים ושיריו שוכפלו בעלונים ונתלו על קירות בגרמניה. על חומת ברלין נצבע מכתם שלו באותיות ענק: "מי שרוצה שהעולם יישאר כפי שהוא, אינו רוצה שהוא יישאר בכלל".
גם אולריקה מיינהוף, שהתפרסמה כחברת המחתרת השמאלנית הרדיקלית "כנופיית באדר-מיינהוף", הכירה את אריך בשנות ה-60, שערכה את הירחון "קונקרט", שאריך כתב בו, לפני שהצטרפה לפעילות של סיעת הצבא האדום. לאחר מיינהוף התאבדה בכלא ב-1976, כתב אריך שהוא רואה בה ממשיכת דרכה של רוזה לוקסמבורג.
הוא שלל את המאבק המזוין של הקבוצה, אך זה לא מנע ממנו להעריך את מיינהוף באופן אישי.
המלחין הנס ורנר הנצה הלחין שניים משיריו וכלל אותם באוסף יצירות שפרסם ב-1973, תחת השם "קולות".
ב-1979 הוציא לאור ספר שירי אהבה, ספר שהפתיע את קוראיו, הפך לאחד הספרים המצליחים ביותר בשירת גרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, וחשף את שירתו של פריד לקהל רחב יותר מבעבר.
לאחר מכן, פרסם ספרי שירה נוספים שעסקו באהבה, חיים, תקווה ומוות, בהם שירים שזכו להצלחה, כמו "זה מה שזה".
אחרית ימיו ומותו.
ב-1982 השיב לעצמו את אזרחותו האוסטרית, תוך שמירה על אזרחותו הבריטית, שניתנה לו ב-1949.
ב-22 בנובמבר 1988 נפטר מסרטן המעי הגס בבאדן-באדן, והובא לקבורה בלונדון.
פרס ספרותי אוסטרי נקרא על שמו - פרס אריך פריד.
אורי לוטן
אוּרִי לוֹטָן (11 באפריל 1951 - 6 במאי 2005) היה סופר, מתרגם, עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה.
אורי לוטן נולד וגדל בקריית חיים. הוא יצא בגיל 16 למסע ברחבי יבשת אירופה, וכשחזר ב-1969 התגייס לצבא, והחל לשדר בגלי צה"ל תוכניות מוזיקה. במשך ארבע שנים היה לוטן מהראשונים שחשפו את תרבות הפופ והרוק החדשה לקהל הישראלי. בין השאר הגיש במשך שנים את התוכנית "ציפורי לילה" והיה הישראלי הראשון ששידר בתחנת קול השלום של אייבי נתן.
לוטן עזב את ישראל בסוף שנות ה-70, וחי שנים רבות בארצות הברית בחוף המערבי. שם גם נחשף לתרבות הפסיכדלית, אותה הכיר לקהל הישראלי. כמו כן, עבר לגור כשבע שנים בפונה שבהודו והושפע מאושו ותורתו, אולם נטש אותה באכזבה, ובשנותיו האחרונות אף יצא כנגד אושו.
לוטן כתב במשך שנים על מוזיקה בעיתונים והיה מחסידי הכתיבה בסוגת הניו-ג'ורנליזם בישראל. הוא שלט באופן שוטף בארבע שפות: עברית, אנגלית, צרפתית וגרמנית. תרגם לעברית ספרים אחדים, ביניהם "פחד ותיעוב בלאס וגאס" של העיתונאי והסופר האנטר ס. תומפסון.
לוטן היה אחד מגדולי מעריציה של להקת גרייטפול דד בישראל והחזיק באוסף של כ-3,000 הקלטות שונות של הלהקה, ביניהן כ-1000 הופעות חיות.
בפברואר 2005 לוטן נפל במדרגות ביתו, שבר את מפרקתו והפך למשותק. ב-6 במאי 2005 נפטר ונקבר בבית העלמין ירקון.
הנצחה.