גרסה זו של התוכנית שודרה בימי שני. התוכנית הייתה תוכנית אישית בהגשתו של מודי בר-און, ובמרכזה בדרך כלל נושא אחד לכל תוכנית (לרוב קשור למועד שידור התוכנית. למשל, יום פרסום המניפסט הקומוניסטי), שאליו - במישרין או בעקיפין - התייחסו המרואיינים בתוכנית. בדרך כלל בתוכנית מתארחים שלושה אורחים, ואורח מוזיקלי שמבצע שיר שסוגר את התוכנית. בעונה הראשונה, "זמר הבית" של התוכנית היה סולן להקת "השמחות" לשעבר, ישראל ברייט שביצע חידושים לשירים ותיקים - שגם הם היו קשורים לנושא המרכזי של התוכנית.
אורחים בולטים שהיו בתוכנית הם הסופרים א.ב. יהושע, אהרן אפלפלד, אתגר קרת ויורם קניוק; המוזיקאים רמי פורטיס, רונה קינן, יוני רכטר ועמיר בניון; המשורר והפזמונאי יהונתן גפן, יעקב רוטבליט, עורך עיתון הארץ עמוס שוקן, העיתונאי רביב דרוקר, הבמאי מיקי גורביץ', חברי הכנסת שלי יחימוביץ' ודב חנין, הסופר והעיתונאי סייד קשוע, השחקן שלמה בראבא, הקומיקאי טל פרידמן, עורך "ארץ נהדרת" מולי שגב והעיתונאי ופעיל השלום אורי אבנרי.
את התוכנית לוו בדרך כלל גם יצירות אמנות מתחום הציור, הפיסול והווידאו ארט שמשולבות בין הראיונות עם האורחים, ולעיתים גם כתבות חוץ בנושאים שונים.
הינשופים עם יאיר ניצני.
תוכנית התרבות הדיגיטלית של הרצועה, שודרה בימי רביעי (שודרה בימי שלישי בשבועות הראשונים של העונה השנייה). את התוכנית הגיש הקומיקאי וחבר להקת "תיסלם" לשעבר, יאיר ניצני, ביחד עם שני פאנליסטים קבועים: העיתונאים דרור פויר ולירון תאני. בתוכנית, הם דנו בעיקר בנושאים שקשורים למדיה הדיגיטלית - הרשתות החברתיות, עולם הטלפונים הסלולריים, המחשבים ועוד - והשפעתו על התרבות הישראלית והעולמית.
ינשופים מתחלפים.
התוכנית הזו ברצועה היא תוכנית אישית, שהוגשה על ידי מגישים שונים שהתחלפו מדי חודש.
היפופיל
דוד טבק
דוד טבק (5 באוגוסט 1927 - 21 ביולי 2012) היה אתלט ישראלי. אלוף ושיאן ישראל בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר (26 שנים). השתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952) במדי נבחרת ישראל.
קורות חיים.
טבק גדל במושב בית עובד ולמד בבית ספר מקוה ישראל. הוא התאמן בהדרכתו של המאמן האמריקאי אירווינג מונדשיין.
במסגרת אליפות הפועל בקרב רב שנערכה בתל אביב בדצמבר 1946 קבע טבק בריצת 200 מטר 23.7 שניות.
במשחקי המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 סיים טבק במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות.
בשנת 1951 קבע טבק בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 10.8 שניות.
בתחרות שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בינואר 1952 קבע טבק בריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש של 22.6 שניות, שיפור לשיאו של יהודה גבאי משנת 1947 - 22.8 שניות. בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ אותה שנה הוא קבע בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 10.7 שניות ובריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש נוסף של 22.5 שניות. באליפות ישראל שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.6 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.5 שניות. שיא זה החזיק מעמד 14 שנים ונישבר על ידי טיבור פרקש מהפועל רמת גן (10.5 שניות). נוסף לכך, הוא זכה בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.5 שניות. מספר ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באנקרה בין נבחרות ישראל לטורקיה הוא קבע בריצת 100 מטר תוצאה של 10.8 שניות ובריצת 200 מטר תוצאה של 22.4 שניות והיה שותף לניצחון על הרביעייה הטורקית בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא ישראלי חדש של 43.4 שניות.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים טבק במקום 21 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות (זמן אלקטרוני - 11.10 שניות) ובמקום 27 בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 21.8 שניות (זמן אלקטרוני - 22.34 שניות).
ילדיו של טבק אף הם ספורטאים בעבר, בני טבק הוא כדורגלן מכבי תל אביב בעבר ואתי טבק, אצנית מצטיינת.
דוד טבק נפטר ב-21 ביולי 2012. נטמן בבית העלמין ברמת השרון.
טבק
אדית זק
אדית זק (נולדה ב-19 באוקטובר 1947) היא מוזיקולוגית, מרצה, חוקרת מגדר ישראלית, מחברת הספר "מסעותי עם ורה"
ביוגרפיה.
ילדות.
זק נולדה בפרשוב בצ'כוסלובקיה (היום סלובקיה) לשרי ווילי אוהר ששרדו את אושוויץ, נפגשו אחרי המלחמה והחליטו להתחתן ולפתוח פרק ב'. אשתו הראשונה של וילי מאלווינה לבית פוגל נספתה בבירקנאו ובעלה הראשון של שרי יאקוב מורדקוביץ' גם הוא נספה במלחמה ביחד עם שתיים מבנותיהם, לילי הבכורה ואליס הצעירה. הבת האמצעית הלן הייתה היחידה ששרדה מבין שלוש הבנות של שרי ויאקוב. הלן הייתה בקבוצת הנשים הראשונה שנכנסה לבירקנאו ב-1942, היא נפגשה עם האם שהגיעה למחנה ב-1944, הצליחה להציל אותה וביחד שרדו השתיים גם את צעדת המוות. ב-1945 הן חזרו למיכלובצה עיר הולדתן, שם פגשו את בני זוגן ונישאו.
זק והוריה עלו לארץ בשנת 1949 באניה "גלילה". הם שוכנו במחנה המעבר "שער העלייה" ומשם עברו לגבעת עליה והצטרפו לאחות הלן ולבעלה שאול גוטליב שהגיעו לארץ שנה לפניהם כדי להתגייס לההגנה. בשנת 1952 היגרו הלן ושאול גוטליב לקנדה וזק והוריה נשארו בארץ.
קריירה.
עד גיל ארבעים עבדה זק כאמא במשרה מלאה. ב-1987 החלה לעבוד בפרויקט הבינתחומי באמנויות במכללת בית ברל וכתרפיסטית של ילדים ונוער בבית הספר "יחדיו", "בית דני", המרכז לבריאות הנפש גהה, מעון "לבצלר", בית ספר תיכון מקצועי לנוער עם צרכים מיוחדים תל אביב. ב-1988 (ועד 1996) קיבלה מלגה מטעם המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך בראשותו של ד"ר אליעזר מרכוס עבור "פרויקט המחקר הבינתחומי באמנויות." הפרויקט התמקד בגיבוש שיטה לשילוב אמנות ויזואלית ומוזיקה בהוראת הספרות בבתי ספר תיכוניים. במקביל החלה לשמש כמרצה בקורסים בינתחומיים באוניברסיטת בר-אילן.
ב- 1993 קיבלה זק תואר "מוסמך" בהצטיינות יתרה, ב-1990-2005 שימשה כמרצה במחלקה למוזיקה. הקורסים שלה מתמקדים בגישה בינתחומית ובסוגיות מגדריות, לדוגמה: מלחינות מפורסמות בהיסטוריה המערבית, הזוגות המפורסמים במוזיקה, דמות האשה באופרה של המאה התשע עשרה והמאה העשרים, מוזיקה ודרמה באופרות האיטלקיות של מוצרט, דמות הליצן (השוטה) ודמות המכשפה בתרבות המערבית.
בשנת 2000 הוסמכה זק כ"דוקטור לפילוסופיה" . עבודת הדוקטורט שכתבה בשיתוף עם פרופ' Raymond Monelle מאוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד נושאת את השם "Carmen and Turandot: femme fatale to femme creatrice in opera." מהווה פריצת דרך בפרשנות מגדרית במוזיקה. בשנים 2001-2003 היא שמשה כיועצת בנושא מעמד האשה לראש העיר קריית אונו. מ-1996-2005 הוזמנה להרצות בכנסים בינלאומיים כמו באוניברסיטאות כמו אוקספורד (2005) בכנס לציון מאתיים שנים להולדת פאני מנדלסון, באוניברסיטת סורבון בפריז (2004) על תהליכים וג'סטות בין אמנויות, באוניברסיטת קווינס בבלפסט בכנס הפדרציה הבינלאומית למחקר היסטוריה של נשים (2003) על הסלון כמרחב פרטי בו הציגו נשים את יצירותיהן, בקריית הוותיקן ברומא (2002) בכנס משותף עם Donne in Musica International על מוזיקאיות בתנ"ך, באוניברסיטאות הלסינקי וטורקו בפינלנד בכנסים שעסקו בקולן של נשים במרחבים תרבותיים ובפרשנויות מגדריות לאופרות מפורסמות.
מאמרים שכתבה זק מתפרסמים בכתבי עת בינלאומיים כמו Women's Writings, ערך שכתבה, על איימי ביץ', מלחינה ומקדמת זכויות של נשים יוצרות מופיע באנציקלופדיה שעוסקת בנשים בפוליטיקה האמריקאית (2008) - Encyclopedia of Women in American Politics.
מ-1997 מרבה זק להרצות בפורומים שונים בישראל ומחוצה לה בנושא מגדר, תרבות ומורשת. ערוץ אחד של הרצאות כולל סיפורים אישיים של נשים מפורסמות בהיסטוריה, של מלחינות שהודחקו בתודעה המערבית וסיפורי זוגות מפורסמים כמו קלרה ורוברט שומאן, פאני ופליקס מנדלסון, אלמה וגוסטב מאהלר, קוזימה וריכרד וגנר ועוד. ערוץ שני של הרצאות הוא בנושא המורשת והתרבות של קהילות יהודי סלובקיה שנמחקו מהמפה אחרי מלחמת העולם השנייה.
ב- 2011 ראה אור ספרה "מסעותי עם ורה" בהוצאת מטר.
Diwon (נולד 2 במאי 1979, ה' באייר ה'תשל"ט) 1979) (מבוטא די-ווֹן) הוא מפיק מוזיקלי ו-DJ יהודי אורתודוקסי מברוקלין. תחת שמו הרשמי, ארז סאפאר, הוא מכהן כמנכ"ל Shemspeed, חברת תקליטים עצמאית וסוכנות לקידום מכירות אמריקאית בשיתוף עם חברת הקלטות נוספת, Modular Moods.
קורות חיים.
חיים אישיים.
סאפאר נולד ב-2 במאי 1979, בסן דייגו, קליפורניה להורים יהודים אמריקאים ממוצא תימני. גדל בבית יהודי אורתודוקסי וגם כיום הוא יהודי אורתודוקסי. בילה חלקים מנעוריו בטוקיו, צ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, נאפולי, וסקוקי באילינוי. למד בבית ספר תיכון בוושינגטון די. סי., "תיכון אתיקה בוושינגטון" וב-2003 סיים את לימודיו עם תואר ראשון באוניברסיטת מרילנד ועבר לברוקלין.
נשוי ואב לילד אחד.
קריירה.
הקריירה המוזיקלית של סאפאר החלה בשנת 2001. באותה שנה הוא הקים "Modular Moods", חברת תקליטים עצמאית, והחל להופיע תחת הכינוי DJ הנדלר, בערבוב סגנונות של היפ הופ, אפרוביט ומוזיקה ערבית, באולמות ברחבי ארצות הברית. באותה שנה, השנייה שלו באוניברסיטת מרילנד, סאפאר יסד את "Juez" (עיוות של ג'אז וג'וז, יהודים באנגלית), רביעיית כלייזמרים בג'אז שבה הוא ניגן בתופים, יחד עם מתיו ווסטסטיין, חברו לספסל הלימודים, (ניגן בחצוצרה), גלעד סאברי (ניגן בסקסופון) ויושי פרוכטר (ניגן בגיטרה בס). בשנת 2004, יצא האלבום היחיד של הלהקה, Shemspeed Alt Schule, דרך Modular Moods. הלהקה התפרקה רשמית בשנת 2007.