הפלישה נכשלת והמימיקים צפו אותה מראש והציבו מארב לכוחות הצה"מ וטבחו בהם. קייג' מצליח להרוג מימיק אחד, אך נהרג בשדה הקרב תוך דקות ספורות מתחילת הקרב כשהוא מכוסה בדמו של המימיק. לאחר מותו הוא מתחיל להתעורר בכל פעם בהית'רו באופן מסתורי לבוקר האתמול, והוא חווה את אותם אירועים שקרו ביממה לפני הקרב הקטלני, בעודו היחיד שיש לו זכרונות מהיום ה"קודם", כאשר בכל פעם על אף נסיונותיו לשנות את העתיד, הוא נהרג שוב ושוב בשדה הקרב. אף על פי כן, בעקבות הניסיון הרב אותו הוא צובר כתוצאה מלולאות הזמן, מיומנויות הלחימה של קייג' גוברות במידה ניכרת בהדרגה והוא מסוגל כעת לחזות את המהלכים של החוצנים.
באחת מלולאות הזמן שקייג' חווה הוא פוגש בלוחמת המעוטרת ביותר של הכוחות המיוחדים סרג'נט ריטה ווראטאסקי (מגולמת על ידי אמילי בלאנט), אשר נודעת בכינוי "המלאך של וורדן" בשל חלקה המכריע בקרב נגד כוחות החייזרים בוורדן אשר בו היא הצליחה להרוג מאות חייזרים בעצמה. ווראטאסקי מכירה ביכולתו של קייג' לחזות את אירועי העתיד ומבקשת ממנו שיאתר אותה כאשר הוא "יתעורר" בפעם הבאה. כשקייג' מוצא אותה במחנה הטירונים היא מציגה אותו בפני ד"ר קרטר, מומחה בביולוגיה של המימיקים. השניים מספרים לו שהמימיק שהוא הרג היה מימיק נדיר מסוג "אלפא", הקשור באופן ישיר ל"אומגה" - המוח המרכזי של המימיקים. בכל פעם שאלפא אחד נהרג בשדה הקרב, האומגה מתחיל את היום מחדש עם הזיכרונות של היום הקודם וכך הוא יכול לחזות מראש את צעדי אויביו ולהיערך בהתאם. קייג' קיבל את היכולת הזו כשמת והוא מכוסה בדמו של האלפא. בעבר ווראטאסקי עברה חוויה דומה, וכך קיבלה את היכולת להרוג מאות מימיקים ביום הלחימה בוורדן, אך היא איבדה אותה בעקבות פציעתה בשדה הקרב וקבלת תרומת דם זרה בשל הפציעה. בעקבות כך קייג' וסרג'נט ווראטאסקי מובילים כעת את הלחימה בגזע החייזרים כאשר בעקבות כל לופ שקייג' חווה הוא וריטה מבינים טוב יותר את צעדיהם של האויבים וכתוצאה מכך מתקרבים באופן הדרגתי להבסת האויב על ידי השמדת ה"אומגה".
כאשר קייג' מתחיל לקבל חזיונות המסגירים לו את מיקום האומגה בסכר בגרמניה, הוא וווראטאסקי מנסים באמצעות יכולתו להתעורר כל יום מחדש לפלס נתיב דרך שדה הקרב ולסכר. אבל כשהוא מגלה שכל נתיב שהוא בוחר מביא בסוף למותה של ווראטאסקי, הוא בוחר להגיע לסכר לבדו. שם הוא מגלה שהאומגה לא נמצא וכי החיזיון היה מלכודת שהוצבה בפניו כדי למשוך אותו ולקחת ממנו את היכולת שלו להתחיל את היום מחדש. הוא מספיק להרוג את עצמו לפני שהאלפא המוצב שם יוכל לקחת את דמו. קייג' ווראטאסקי חודרים למטה של גנרל בריגהם במטרה להשיג אבטיפוס של טרנספונדר שנבנה על ידי ד"ר קרטר ואמור לדמות קשר ישיר בין האלפא לאומגה, וכשקייג' מנסה אותו על עצמו הוא מקבל חיזיון שמסגיר לו את מיקומו האמיתי של האומגה במוזיאון הלובר. אך בינם לבין חיילי הגנרל מתפתח מרדף בסיומו השניים נפצעים, וכתוצאה מהפציעה קייג' מקבל עירוי דם ומאבד את יכולתו להתחיל את אותו היום מחדש.
בהבנה שעליהם לחסל את האומגה לפני הנחיתה בנורמנדי, קייג' ווראטאסקי מגייסים חברים מכיתה ג'יי וטסים עימם לפריז. חברי הכיתה האחרים מקריבים את חייהם כדי לאפשר לקייג' ולווראטאסקי לחדור למרתפי הלובר ולזרוק רימוני נפץ על האומגה. השניים נהרגים על ידי אלפא בדיוק כשהאומגה מתפוצץ ומנטרל את כל המימיקים. לאחר שספג לתוכו את דמו של האומגה קייג' מתעורר מחדש ביום הפגישה הראשונה של עם גנרל בריגהם לפני הנחיתה המתוכננת, ושומע אותו מודיע בתקשורת על נחשול אנרגיה מסתורי שפרץ ממעמקי הלובר והרג את כל המימיקים. הוא מגיע בעצמו למחנה הטירונים בהית'רו ומגלה שווראטאסקי ושאר חבריו לכיתה ג'יי חיים ואינם מכירים אותו.
תצורת ג'יופוטאנג
תצורת גְ'יוֹפֿוֹטָאנְג (בסינית: 九佛堂组, בפין-יין: "Jiǔfótáng zǔ" – מילולית "היכל תשע הבודהות") היא תצורה גאולוגית מהקרטיקון התחתון בנציבות העירונית צ'אויאנג במחוז ליאונינג בסין. התצורה ידועה בשל המאובנים שנשמרו בצורה מעולה, הכוללים דינוזאורים מנוצים, עופות קמאים, פטרוזאורים ואורגניזמים אחרים (ראו הביוטה של ג'הול). התצורה היא חלק מחבורת ג'הול יחד עם תצורת יישיין.
תיארוך.
על הגיל המדויק של תצורת ג'יופוטאנג הייתה מחלוקת במשך שנים, כשהאומדנים נעו בין שלהי היורה לקרטיקון תחתון. חֶה ואחרים (2004) השתמש בתיארוך רדיומטרי של האיזוטופים של ארגון על שכבות הטוף על מנת לאמת את ההערכות הגיל הביוסטרטיגרפיות. מדידות אלו אישרו שגיל התצורה הוא מגיל אפטיאן השייך לתקופת הקרטיקון התחתון, לפני כ-0.7+/- 120.3 מיליון שנים. מאובנים של מיקרורפטור וג'הולאורניס נתגלו בתצורת ג'יופוטאנג. ג'וֹאוּ ואחרים (2003) מדדו בסיל בזלתי בחלקה העליון ביותר של תצורת ג'יופוטאנג את הגיל 110.6 מיליון שנים, כלומר אלביאן תחתון. מכאן שכל התצורה נוצרה מאפטיאן עליון לאלביאן תחתון.
סטרטיגרפיה.
תצורת ג'יופוטאנג שוכנת על תצורת יישיין. עובייה נעה בין 800 ל-1,200 מטרים. השכבה התחתונה בנויה ממשקעים סיליקלאסטיים גסי גרגיר של קונגלומרט ואבן חול המתחלפים במשקעים דקי גרגיר של אבן בוץ מעורב בטוף. ואחר כך שלוש פעמים שכבה של אבן חול מעורבת בטוף ועליה שכבה של אבן בוץ דקת גרגיר יותר המעורבת בטוף.
מאובנים.
יונקים.
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של יונקים, אבל רק אחד תואר רשמית וכונה בשם
בעלי אגן דמוי עוף.
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה כמה דגימות של בעלי אגן דמוי עוף.
פטרוזאורים.
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה דגימות רבות של פטרוזאורים.
תרופודה.
בתצורת ג'יופוטאנג נתגלה דגימות רבות של תרופודים.
אריה לייב גלמן
אריה לייב גֶלמַן (נכתב לעיתים גלמאן; ביידיש: געלמאן; כ"ד אב ה'תרמ"ז, 5 באוגוסט 1887 - כ"א באדר ב' ה'תשל"א, 1971) היה עסקן, עיתונאי יידיי, סופר ופובליציסט, נשיא תנועת המזרחי העולמית. חבר הסוכנות היהודית, חבר המגבית היהודית המאוחדת ומגבית קרן היסוד.
ביוגרפיה.
גלמן נולד ביאמפולה שבווהלין, רוסיה (אוקראינה) ליוסף ומרים אטל. למד ב"חדר" ובבית המדרש שבעיירה, ואצל סבו הרב משה גלמן, תלמיד חכם נחשב ששימש שו"ב בעיירה. מאוחר יותר המשיך בישיבה המקומית עד חתונתו.
מצעירותו היה ציוני נלהב. ביום הבר-מצווה שלו פרסם את מאמרו הראשון והתחיל בארגון תנועת המזרחי בעיירה.
בתמוז תרס"ה (1908) נישא לרבקה (בקי) בת יוסף דב שפארגאל.
בהיותו כבן 23 בשנת תר"ע היגר לארצות הברית עם הוריו והתיישב בסנט לואיס, שבה נעשה עד מהרה פעיל ראשי בחיי הקהילה היהודית בעיר. בשנים 1911–1917 היה מנהל בתי הספר העבריים בעיר. כאן גם הוצעה לו משרה רבנית, אך הוא סירב לה.
באייר תרע"ד (1914) התקיימה בסינסינטי הוועידה הראשונה של המזרחי באמריקה, ובה נבחר הרב דוב בר אברמוביץ לנשיא הראשון של המזרחי וגלמן למזכיר הראשי של התנועה. פעילותו הנמרצת הביאה להעברת מרכז התנועה לסנט לואיס. בתוך שנה (1915) הוא נבחר לנשיא המזרחי באמריקה.
יחד עם פעילותו הנמרצת בתנועת המזרחי, מילא גם תפקידים שונים אחרים כחבר הסוכנות היהודית, חבר המגבית היהודית המאוחדת, קרן היסוד ועוד.
ב-1917 מונה לעורך העיתון "דער יידישער רעקאָרד", ושימש בתפקיד למעלה מ-25 שנים. בהמשך אף קנה את העיתון והפך גם למו"ל שלו. במקביל ערך גם את עיתון "המזרחי וועג". גלמן השתתף בפרסומים שונים במאמריו הפובליציסטיים שבהם הטיף לרעיון המזרחי והציונות, ואף ניהל פולמוס חריף בכתב ובעל פה עם מתנגדי הציונות והמזרחי.
מיד עם קום מדינת ישראל מיהר לקיים את אשר הטיף כל ימיו ועלה להתיישב בארץ. בט"ז בכסלו ה'תש"י, (4 בנובמבר 1949), הגיע גלמן לארץ וקבע את מושבו לירושלים עד יום מותו. הוא נבחר ל'נשיא המזרחי העולמי'. ממשרדו שב'בית מאיר' בירושלים חלש על פעילות התנועה. במקביל גם היה פעיל במיזמים נוספים, שימש יושב ראש ארגון מפעל התורה שתמך בישיבות. שימש כיו"ר בישיבת כרם ביבנה, והיה יו"ר הוועדה העליונה של האנציקלופדיה התלמודית וגם היה פעיל באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן.
בשנת תשכ"ז הוענק לו פרס שפירא למחשבת הציונות הדתית. בהנמקת חבר השופטים נאמר בין השאר כי "עשייתו הרבה למעשה ולהלכה בעל פה ובכתב, כרוכים ירדו בכל מלוא מעופו רב הממדים. יחד עם מסכת מפעליו החשובים בעשייה היום יומית בתנועה, עשה רבות גם בשדה ההסברה בהפצת מעיינותיו חוצה ושר לה שירת הלל וזימרה בכל מלוא כוח הבעתו בנאומיו ובכתביו".
נפטר בתל אביב, ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. על פי צוואתו, במקום הספדים, קראו בהלווייתו קטעים מתוך הספר אורות הקודש שנבחרו על ידי הרב צבי יהודה קוק.
כתבים ופרסומים.
גלמן כתב למעלה מעשרה ספרים, שהציגו את עמדות תנועת המזרחי והציונות הדתית. רובם הגדול של ספריו ראו אור בהוצאת מוסד הרב קוק.
בשנת תשי"ז, כאשר הונחה אבן הפינה להיכל הרפורמי בירושלים, פרסם גלמן את החוברת "על פשעי התנועה הרפורמית". כעבור כמה שנים, פורסם החיבור שוב לרגל פתיחת הוועידה הרפורמית הראשונה בירושלים.
גלמן היה מעריץ של תנועת החסידות שכמה מאדמו"ריה המפורסמים חיו ופעלו ביאמפולה, מקום לידתו. כך גם נקשר בדמותו של רבי יחזקאל לנדא ה'נודע ביהודה', שעליו כתב את ספרו הגדול 'הנודע ביהודה ומשנתו'.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אליהו קלצקין
רבי אליהו קלצקין (קלאצקין; ברוסית: Елья Кляцкин; כ"ב באב תרי"ב, אוגוסט 1852, אושפול, פלך קובנה, רוסיה (ליטא) – י"ז באייר תרצ"ב, מאי 1932, ירושלים) היה רב ופוסק הלכה, רבה של לובלין ושל קהילות רבות נוספות, ומחשובי הפוסקים בדורו. חיבר ספרים רבים, ספרי שו"ת ודרשות.
ביוגרפיה.