אראחמיה נולדה באוצ'מצ'ירה שברפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה (כיום אבחזיה שבגאורגיה). בשנת 1983, בהיותה בת 15, היא זכתה באליפות השחמט לנשים של גאורגיה הסובייטית, והמשיכה וכתה גם בשנה שלאחר מכן. בשנת 1985 זכתה אראחמיה באליפות העולם בשחמט לנוער לנערות שהתקיימה בדוברנה סלובניה. שלוש שנים מאוחר יותר זכתה במדליית כסף באדלייד. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1986, היא הגיעה לקריטריון לצורך השתתפות באליפות העולם בשחמט לנשים. היא החלה לשאוף לתואר הנכסף של אלופת העולם בשחמט לנשים בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים התמודדתה אראחמיה במתחרות ברמה הגבוה ביותר בעולם כשווה אל שווים. בשנת 1987 היא זכתה לראשונה במקום השני באינטרזונל (Interzonal) לנשים, שנערך בטוזלה בוסניה והרצגובינה. במקום הראשון זכתה ננה יוסליאני. בשנת 1993 התעלתה מעל הציפיות וזכתה במקום הראשון בתחרות בג'קרטה ובתחרות שהתקיימה בשנת 1995 בקישינב, בתחרויות בהם ניצחה מטובי שחקניות השח בעולם. אף על פי שזכתה בתחרויות, היו הישגיה בתחרות המועמדים נמוכים יותר, וזה מנע ממנה את ההזדמנות להתמודד על אליפות העולם. בשנת 1996 היא נישאה לסקוטי, ג'ונתן גראנט, ועברה להתגורר עמו באדינבורו. היא מתגוררת בסקוטלנד עד היום.
מלבד תחרויות אליפות העולם בהם זכתה אראחמיה בשנות התשעים, היא זכתה במקום הראשון בתחרות הפתוחה לנשים בביאל שבקנטון ברן ובז'נבה. לאחר מכן, בשנת 1991, זכתה בגביע דואברל היוקרתי והייתה האישה הראשונה שזכתה בתחרות זו. השתתפותה בטורניר ה"פרמייר היסטינגס" של קונגרס השח הבינלאומי היסטינגס, בשנים 1993/1994, הייתה אף היא הצלחה מסחררת בו זכתה במקום השלישי יחד עם רב-אמן אחר. השגה, מבחינת הנשים היה השני בטיבו אחרי יהודית פולגאר.
בשנת 1990 שיחקה אראחמיה בהופעת בכורה מוצלחת באולימפיאדת השחמט בנובי סאד בנבחרת הנשים של ברית המועצות. היא זכתה ב12/12 נקודות מושלמות. אולימפיאדה זו הייתה ההתחלה לקריירה של מדליות אולימפיות בקבוצות של נבחרת הנשים של ברית המועצות ונבחרת גאורגיה. סך הכל 9 מדליות מתוכם 2 מדליות זהב קבוצתיות ו-3 מדליות זהב אישיות. אבל באליפות אירופה לנבחרות זכתה אראחמיה לפרסים רבים יותר. בשנת 1997 היא זכתה בפולה קרואטיה במדליית זהב קבוצתית ומדליות כסף קבוצתית בשנים 1992 ו-2005.
בשנים 2008–2012 השתתפה באולימפיאדת השחמט הפתוחה (המבוססת רובה ככולה על גברים) בנבחרת סקוטלנד.
בשנת 2014 בארפורט היא חלקה מקום 8–9 עם טטיאנה מלמד.
כתוואן אראחמיה באולימפיאדת השחמט לנשים.
בין השנים 1990 ל-2014 השתתפה כתוואן אראחמיה ב-6 אולימפיאדות שחמט לנשים:
כתוואן אראחמיה באולימפיאדת השחמט הפתוחה.
בין השנים 2008 ל-2012 השתתפה כתוואן אראחמיה ב-6 אולימפיאדות שחמט פתוחות:
בית טליתא קומי
בית טליתא קומי שכן, מאז שנות ה-60 של המאה ה-19, ברחוב המלך ג'ורג' במרכז העיר ירושלים, ופעל כבית יתומות לנערות נוצריות.
הקמת הבית ופעילות המוסד.
את הבית יסד מסדר הדיאקוניסות הגרמנית, והאדריכל היה קונרד שיק. סיפור טליתא קומי מהברית החדשה שימש מקור השראה להקמת בית היתומות, שכן המנזר ראה עצמו כממשיך את דרכו של ישו כנותן חיים לנערות, ומכאן שם הבית. הבית נבנה במכוון הרחק מהעיר העתיקה כדי לאפשר לתלמידות לקבל חינוך מתאים לנזירות הרחק מהווי העיר. המבנה היה בעל סגנון ערבי עם כיפות עגולות וגג שטוח. קירות המבנה קושטו בפסוקים מהברית החדשה בגרמנית. סביב למבנה הייתה חצר גדולה עם עצים וספסלים.
במוסד למדו בעיקר נערות ערביות משכבות האינטליגנציה. במהלך מסע וילהלם השני לארץ ישראל ביקרה במוסד אשת הקיסר. בימי העלייה החמישית נכנסו ללמוד במוסד גם נערות יהודיות מעולות גרמניה.
המוסד טליתא קומי עודו קיים, ופועל כבית ספר בעיירה הפלסטינית בית ג'אלא שמדרום לירושלים.
סגירת המוסד, מכירה והריסה.
בשנת 1940, בעקבות היות גרמניה מדינת אויב במהלך מלחמת העולם השנייה, נכנסו לעבוד בבית הספר עובדי ממשלה ומתנדבים במקום האחיות הגרמניות. בהמשך המוסד נסגר ובמבנה נותרו רק הנזירות. שלטונות המנדט שיכנו במבנה את משרד המפקח על התעשייה הכבדה. במרץ 1948 עלה הרעיון לשכן בחצר באופן זמני את בעלי העסקים שנפגעו בפיצוץ ברחוב בן-יהודה. לאחר הקמת מדינת ישראל השתכנו במבנה ארגונים שונים, בהם החוג האקדמאי, הסטודיו של מוטקה בלום, הסטודיו של לודוויג בלום ועורכי דין רבים ובחצר שוכנו חנויות ועסקים שונים של מפוני המרכז המסחרי הישן.
בסוף 1951 רכשה מדינת ישראל את המבנה והחצר, יחד עם נכסים נוספים, מידי הכנסייה הלותרנית. העסקים שהשתכנו במבנה ובסביבתו בקשו לרכוש אותו מידי המדינה, אך המדינה סירבה בגלל רצונה לפתח במקום מרכז עסקים חדש של העיר. על כן, בתחילת 1962 מכרה המדינה את המבנה לחברת הכשרת הישוב ללא מכרז. על טענת מבקר המדינה שהמכירה נעשתה במחיר נמוך מהשווי הריאלי, ללא מכרז, הגיב משרד האוצר שבגלל הרצון שהיזם יפתח את המקום לא היה מקום לנהל מכרז. בסוף 1965 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה את התוכנית לבנייה במקום שכללה את הקמת מגדל העיר ובניין המשביר לצרכן והושלמו הסדרי הפיצויים עם הדיירים. הבית הועמד מוזנח ויועד להריסה, הגם שחלק מדייריו המשיכו לפעול בו גם בשנים שלאחר מכן.
בשנת 1980 נהרס בית היתומים, למרות מחאה ציבורית, ועל חורבותיו הוקם בניין משרדים ומסחר (בית רג'ואן). כאות זיכרון הוחלט להשאיר חלקים נבחרים מהבניין כמעין פסל סביבתי: במרכז רחבת המשביר לצרכן הועמדה חזית הקומה השנייה שכללה מרפסת, שעון ואת הכתובת "TALITHAKUMI". כן שומרו פריטי ארובה וחלון זוגי מסוגנן, הסמוכים אל חלק הקיר המרכזי. על אות הזיכרון ואופיו התנהל ויכוח והעירייה הקימה ועדה להחלטה בנושא. מחלקת התכנון של עיריית ירושלים הוציאה לאור חוברת לזכר המבנה, בו ביקרה את ההחלטה להרסו.
שרידי בית טליתא קומי הפכו לאחד המונומנטים המוכרים בירושלים. במקומון הירושלמי כל העיר הופיעה במשך כמה שנים פינה שנקראה "ניפגש בטליתא". בפינה זו פורסמו מכתבים של קוראי העיתון שביקשו לפגוש אנשים שלא הצליחו ליצור אתם קשר באופן אחר - על פי רוב למטרות רומנטיות. הדבר מתואר בהרחבה בספר "אמא קומי" של הסופר אלדד כהן.
באדור ג'ובבה
באדור ג'ובווה
לוציוס ארטוריוס קסטוס
צוללות
כתוואן אראחמיה-גראנט
כתוואן אראחמיה-גרנט
כתוואן אראחאמיה
הדואומו
סונגבירד
צבא אבחזיה
הכוחות המזוינים של אבחזיה הם צבא קבע של רפובליקה המוכרת כמדינה רק על ידי רוסיה, ניקרגואה, ונצואלה, נאורו וסוריה. יתר מדינות העולם רואות בה רפובליקה בדלנית של גאורגיה.
הבסיס של הכוחות המזוינים של אבחזיה הוא "המשמר הלאומי האבחזי" שנוסד בתחילת 1992, לפני התפרצות מעשי האיבה בין כוחות הממשל הגאורגי והכח החצי-צבאי, מחדריוני לבין בדלנים אבחזים, והיה מורכב מאבחזים. במהלך מלחמת אבחזיה, 1992 - 1993, הביס הצבא האבחזי כשהוא נתמך בקונפדרציית עמי ההר של הקווקז, מתנדבים קוזאקים ולפי טענת הגאורגים גם חיילים סדירים של צבא רוסיה, את החיילים הגאורגים. לאחר המלחמה, קטנה אוכלוסיית הגאורגים באבחזיה (שהיוו רוב במחוז) בכ-80% במדיניות מכוונת של השלטונות הבדלניים של אבחזיה. לטענת הגאורגים, הגיעו רוב כלי הנשק מבסיס-הטיסה, המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 של חיל האוויר הסובייטי לחטיבת מטוסי סוחוי 27, והאחרים הם שלל שהותירו הגאורגים מאחור.
במאי 2015 מונה אנטולי חרוליוב לרמטכ"ל. בעבר פיקד חרוליוב על הארמייה ה-58 הרוסית במהלך המלחמה בדרום אוסטיה.
כוחות היבשה.
על פי הממשל הבדלני של אבחזיה מאורגן הצבא האבחזי על פי מודל שווייצרי, שבה בתקופת שלום מונה הכוח הצבאי 3,000 - 5,000 איש, ובמקרה של מלחמה נקראים לדגל 40,000 - 50,000 חיילי מילואים. חיילי המילואים מורשים להחזיק את נשקם הרשום בביתם. סוכנות הידיעות הרוסית נובוסטי דיווחה כי הצבא האבחזי מונה: 10,000 חיילים כח הגנה עצמית המחזיקים 60 טנקים, כולל 40 טנקים מסוג T-72, ו-85 קנה ארטילריה ומרגמות, כולל עשרות מרגמות בקוטר 122–152 מ"מ ו-116 משוריינים מסוגים שונים. כמו כן כולל, חימוש הצבא האבחזי, מספר רב של כלי נשק אנטי-טנקים החל מטילי RPG-7 וכלה במשגרי רקטות וטילים אנטי טנקים מונחים מסוג טילי קונקורס-M.
את המספר האמיתי של הציוד לא ניתן לאמת באופן מדויק כיוון שפיקוח בינלאומי מעולם לא הורשה לפעול באבחזיה.
חיל הים.
חיל הים האבחזי מורכב משלוש דיוויזיות הממוקמות בסוחומי, אוצ'מצ'ירה ופיצונדה, שכל אחת מהן כוללת סירות מהירות. כמו כן כולל הצי מספר כלי שיט אזרחיים שצוידו בתותחים ומערכות טילים ארטילריים לא מונחים. סוכנות הידיעות הרוסית נובוסטי דיווחה כי הצי האבחזי כולל מעל ל-20 סירות מנוע חמושות במקלעים ותותחים בעלי קליבר קטן.
חיל האוויר.
לצבא אבחזיה יש חיל אוויר קטן. המידע על הרכב החימוש הוא קטן וממילא חיל האוויר הרוסי מגבה את המרחב האווירי של אבחזיה. על פי ההערכות המועטות שיש כולל חיל האוויר האבחזי כלי טיס אוויר-קרקע: מטוסי סילון מסוג סוחוי Su-25, מטוסי אימון מסוג אלברטוס Aero L-39; מטוסי קרב מסוג מיג-21; מטוסי אימון ישנים מסוג יאקובלב Yak-52; מטוסי תובלה מסוג מיל מי-8.
כיום.