בתקופת השלטון הסובייטי, הייתה העיר אחת ממרכזיה החשובים של בלארוס. יהודים רבים היו פקידים במוסדות ממשלתיים ופועלים בבתי חרושת. רבים אחרים הוסיפו לעסוק במלאכות למיניהן בעיקר במפעלים. בראשית המאה העשרים, הגיע השיא של החיים הדתיים והחברתיים של היהודים במוהילב. על כך מעיד המידע הרשמי משנת 1911 על אודות 38 בתי כנסת, וכמה עשרות בתי תפילה (13 מהם היו שייכים לזרמים חסידיים). הייתה גם ישיבה ו-44 חיידרים. באותה שנה, העיר הייתה מרכז גדול, שוקק חיים וסחר. היו בה 219 מפעלים יהודיים שהעסיקו 667 עובדים. 92 מתוך 93 מזקקות שהיו בעיר השתייכו ליהודים וכך גם 460 דוכנים וחנויות. יהודים היו גם מנהיגים בתחום המלאכה והשירותים, היו בין היתר 244 חייטים ו-132 עגלונים. נתונים אלו מלמדים על שיא הפריחה של יהודי העיר ברמת החיים ובתעסוקה. בשנת 1917, היו 50 בתי כנסת במוהילב. חינוך היהודים התבצע בגימנסיות מיוחדות.
בין מלחמות העולם.
בשנת 1920 עד 1927 בבית המשפט המקומי במוהילב, הייתה מחלקה יהודית שהתנהלה בשפה היידיש, כמו כן פעלו בעיר גם כמה בתי ספר ביידיש (אשר נסגרו בשנת 1938).
להלן, טבלה של מקומות לימוד במוהילב, נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20.
פעילותם הפורה של אמנים יהודים בולטים כמו הסופר דוד פינסקי, אליעזר צבי צווייפל והשחקן אהרון מסקין מעידים על חיי התרבות היהודיים העשירים והפורים במוהילב. במיוחד לאורך כל שנות ה-30 של המאה ה-20, עברו החיים היהודיים במוהילב שינויים חברתיים-תרבותיים ותעסוקתיים משמעותיים, שאפיינו לא רק את יהודי מוהילב אלא את יהודי ברית המועצות בכלל. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, (ספטמבר 1939) הגיעו למוהילב 3,570 פליטים יהודים מפולין. ערב פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, חיו במוהילב כ-19,715 יהודים שהיו כחמישית מאוכלוסייתה של העיר.
גורל יהודי הקהילה בשואה.
כיבוש האזור והשפעותיו על הקהילה.
בימים הראשונים לאחר פלישת הגרמנים לברית-המועצות במסגרת מבצע ברברוסה, הועברה למוהילב הנהלת השלטון הסובייטי של בלארוס. ב-13 ביולי 1941 כיתר הצבא הגרמני את מוהילב. אף שהכיתור הקשה על הבריחה ממנה, הצליחו מקצת יהודי מוהילב להתפנות מזרחה לתוך ברית-המועצות. העיר מוהילב נפלה בידי הגרמנים בין ה-25-24 ביולי 1941. על-פי ההערכות, נהרגו כ-2,000 מיהודי העיר בקרבות למניעת כיבוש העיר בידי הגרמנים. לאחר כיבוש העיר, נהרגו כעוד 10,000 יהודים.
הגרמנים הקימו בעיר ועד יהודי (בדומה ליודנראט) ואחד מתפקידיו של הוועד היה ספירת האוכלוסייה היהודית. בספירת היהודים שנערכה בין ה-8 ל-28 באוגוסט 1941, נמנו בעיר 6,437 יהודים, ביניהם 2,090 ילדים מתחת לגיל 15. ניתן להניח כי מספר היהודים בפועל היה גבוה יותר וכי חלק מהיהודים נמנעו מלהתפקד בספירה. השלטון הגרמני במקום, ציווה על היהודים לענוד על בגדיהם סמל של מגן דוד על החזה ועל הגב, בדומה לטלאי הצהוב.
הקמת הגטו.
הגטו (גטו מוהילב) הוקם ככל הנראה כבר ב-13 באוגוסט 1941, באזור פודניקוליה (Podnikolye), סמוך לבית העלמין היהודי במקום ורוכזו בו גם יהודים מכפרים ועיירות סמוכות. על ציווי המעבר לגטו חתם ראש ממשלת בלארוס באותה תקופה.
ב-7 בספטמבר, החליטו הגרמנים להקטין את שטח הגטו. ב-25 בספטמבר 1941, על-פי צו של אוטו ברדפיש (Otto Bradfisch), מפקד איינזצקומנדו 8, הרשויות האזרחיות הבלארוסיות המקומיות הורו ליהודים לעבור לגטו חדש, מעבר לנהר דוברובנקה (Dubrovenka). האחריות לביצוע המעבר הוטלה על הוועד היהודי. הקמת הגדרות והחומות של הגטו בוצעו על ידי היהודים עצמם. היהודים הורשו להעביר את רכושם לגטו החדש. בזמן המעבר רצחו הגרמנים 113 יהודים משום שסירבו לעבור לגטו החדש. הגטו החדש הוקף גדרות תיל במהלך חודש אוקטובר 1941.
על העברת היהודים לגטו, היו עדים תושבי מוהילב. ולנטינה בלקובסקאיה, שנולדה במוהילב בשנת 1928 והתגוררה בעיר במהלך מלחמת העולם השנייה, לא הייתה יהודיה והעידה מאוחר יותר:
הגטו החדש הוקף גדר ונאסר על תושביו לצאת מתחומו, אלא אם כן נשלחו לעבודות כפייה או קיבלו רישיון משלטונות העיר. הוועד היהודי ארגן שירות סדר יהודי, ואנשיו צוידו באלות והופקדו על שמירת הסדר בגטו. היהודים הואשמו באופן שגרתי בהפצת שמועות, באי ציות לפקודות הגרמנים, בכך שהם לא עונדים את הטלאי הצהוב ובסירוב לעבור לגטו. ההשלכות היו קשות. 632 יהודים נרצחו בגלל אשמות אלה. בגטו שררה צפיפות רבה ותושביו לא קיבלו אספקת מזון סדירה.
השמדת הקהילה.
אנשי האיינזצגרופן וגדוד 322 של המשטרה הגרמנית, בעזרתם של שוטרים מקומיים, רצחו בין ה-2–3 באוקטובר 1941, 2,270 יהודים מגטו מוהילב ליד הכפר קזימירובקה (Kazimirovka) הסמוך לעיר.
קצין האס-אס הבכיר אריך פון דם באך-צלבסקי, תיעד את הרצח ביומן המלחמה שלו:
וולטר מטנר, שוטר שהשתתף ברצח היהודים במהלך פעולה זו, תיאר את הירי וסיפר על הרצח במכתב לאשתו:
באקציה נוספת, ב-17–19 באוקטובר 1941, רצחו אנשי גדוד 316 של המשטרה הגרמנית, בעזרת המשטרה המקומית, כ-3,700 יהודים ליד הכפר פוליחוביצ'י (Polykhovichi).
לפני הוצאתם להורג, רוכזו היהודים לראשונה ב"מפעל דימיטרוב" שהפך למחנה עבודה. מספר קטן של יהודים שרד. ליובוב ניימרק, אחד הניצולים, העיד:
כמו כן, נרצחו 79 אסירים יהודים שהוחזקו בבית הסוהר של מוהילב ויהודים אחרים שהתגלו במקומות מסתור בעיר בזמן האקציות בגטו. לאחר מכן, בשנת 1943, חזרו הגרמנים למקום ושרפו את גופות היהודים שעוד נותרו. בסך הכל, נרצחו בגטו מוהילב כ-10,000 יהודים.
הניסיונות להסתיר את הרצח ההמוני ביערות או באזורים שונים היו מרושלים ולאזרחים הלא יהודים נודע במהרה מה מתרחש והשמועות החלו להסתובב. אנו יכולים ללמוד על מה שקרה במהלך הפעולה השנייה ועל האירועים סביבה מעדותה של אידה פישמן (שם נעורים ארמן, 2007-1927) שהייתה בת 14 בחיסול הגטו:
גטו מוהילב חוסל ב-23 באוקטובר 1941. עוד כ-239 יהודים נרצחו והתושבים היהודים האחרונים, כ-700 בני אדם ובהם בעלי מקצוע, הועברו למחנה בשטחו של בית חרושת סמוך. כמה מהם נרצחו שם ואחרים נרצחו בדצמבר 1941 כנראה במשאיות גז.
פרטיזנים.
במקום פעלו פרטיזנים שלחמו בכוחות הגרמנים אשר ניצבו במקום. כ-1,500 פרטיזנים יהודים היו פעילים ביערות מוהילב ומאות יהודים באזור מוהילב הצליחו לשרוד ביערות.
סיום המלחמה.
ב-28 ביוני, כבשו כוחות הצבא הסובייטי את מוהילב מידי הגרמנים וכתוצאה מכך, מוהילב חזרה לידי ברית המועצות.
לאחר השואה.
ביום השחרור היו במוהילב פחות מ-10,000 תושבים שאינם יהודים. אחרי המלחמה שבו יהודים לחיות בעיר ולקחו חלק גדול ופעיל בשיקומה. כשגייסו כוח אדם לתפקידי ניהול בעיר, מוצאו היהודי של המועמד לא היה מכשול ניכר. יהודים היו פקידים, מנהלי בנקים, מנהלי מוסדות חינוך, ראשי מחלקות חינוך ובריאות ציבורית ומנהלי ארגונים ומוסדות למיניהם.
להלן טבלה שמציגה את מס' העובדים במקצוע מסוים ואת מס' היהודים העובדים במקצוע, נתונים ממחוז מוהילב, 1944.
בשנת 1945, היו 13 יהודים בקרב מנהיגי מחוז מוהילב מתוך 777 אנשים.
בית הכנסת האחרון בעיר נסגר בפקודת השלטונות בשנת 1959 והמבנה נעשה למועדון ספורט. בשנת 1976 התגוררו במוהילב לפי האומדן כ־10,000 יהודים. בשנת 1989, הוקמה הקהילה מחדש על ידי מיכאל שולמן. כיום מתגוררים בעיר מוהילב כ-3,000 יהודים. מאז אוקטובר 2005, פתחו מאפיות כשרות במוהילב.
יהודי מוהילב היום.
נכון לשנת 2021, מתגורר בית השליח מטעם חב"ד, מנחם מנדל אלפרוביץ' הפועל מטעם "איגוד הקהילות היהודיות בחבר העמים". הוא פועל לקירוב יהודים ליהדות, מפעיל בית ספר יהודי, בית כנסת, בית תמחוי ומחייה מחדש את החיים היהודיים בעיר.
דמוגרפיה.
מחוז מוהילב.
בטבלה שלהלן מוצגת דמוגרפיה של מחוז מוהילב, המכיל עשרות עיירות וכפרים קטנים.
העיר מוהילב.
בטבלה שלהלן מוצגת הדמוגרפיה של העיר מוהילב.
בטבלה זו ניתן לראות כי קיימת ירידה משמעותית בכמות היהודים בעיר בין השנים 1979-1989 זה נובע מאסון צ'רנוביל שהתרחש בשנת 1986. אך אסון צ'רנוביל הוא לא הגורם היחיד להפחתה המשמעותית בכמות היהודים. מחקר משנת 1999 מראה את טווח השנים בהם יהודי בלארוס עלו לארץ ישראל וזה הגורם השני לירידת האוכלוסייה לא רק במוהילב, אלא בכל רחבי ערי בלארוס.
להלן מספר היהודים שעלו לארץ מבלארוס:
פלך מוהילב.
פלך מוהילב היה חלוקה מנהלית של האימפריה הרוסית, שמרכזה ובירתה הייתה העיר מוהילב. בטבלה מוצגות העיירות שהיו חלק מפלך מוהילב. חשוב לציין שכיום העיירות שמוזכרות הן עיירות בפני עצמן. הן היו חלק מהפלך של מוהילב שהתפרק בשנת 1919 ולאחר מכן הפכו לערים או עיירות. חשוב לציין גם שהעיירות שמוזכרות בטבלה, חלקן שייכות לרוסיה וחלקן שייכות לבלארוס כיום. הריבועים הריקים משמעם שלא ידועים הנתונים.
סיפורים של ניצולי שואה ממוהילב.
תרגום חלק מהראיון עם נחום סורקין.