דה ליאון נחשב לאחד מהוגי רעיון והיה הדמות המובילה במפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה (SLP), מ-1890 ועד למותו ב-1914. בנוסף, דה ליאון היה אחד ממייסדי ארגון הפועלים הרדיקלי פועלי התעשייה של העולם ב-1905. ב-1908 פרשו דה ליאון ותומכיו מ-IWW, על רקע רצונם להתמקד בפעולה פוליטית, בניגוד לגישת המאבק הישיר שמייצגה הבולט בארגון היה ביל הייווד. עם פרישתם, החליטו דה ליאון ואנשיו להקים ארגון מתחרה ל-IWW, אשר נקרא בתחילתו ה-"IWW הצהוב" או ה"IWW של דטרויט", ובסופו של דבר שינה את שמו רשמית ב-1915 ל"עובדים, איגוד תעשייתי בינלאומי" (WIIU) עד פירוקו בשנת 1924.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:עורכי עיתונים אמריקאים]]
[[קטגוריה:פעילים בארגוני עובדים בארצות הברית]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה]]
[[קטגוריה:IWW]]
[[קטגוריה:אמריקאים ממוצא ונצואלי]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1852]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1914]]
מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה
מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה - (באנגלית: (The Socialist Labor Party of America (SLP) הוקמה ב-1876 כמפלגת הפועלים. נחשבת לאחת מפלגות הפועלים הוותיקות ביותר בעולם. במקור נודעה כ"מפלגת הפועלים של אמריקה" עד שינוי שמה שנה לאחר הקמתה (1877) ל"מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה" פעלה ברציפות מאז ועד לפירוקה הסופי בשנת 2008.
המפלגה דבקה לאורך שנותיה באידאולוגיה של "איגוד תעשייתי סוציאליסטי". אידאולוגיה אשר ראתה באיגודים המקצועיים את הכלי דרכו החברה תעבור מאורח חיים קפיטליסטי לאורח חיים קומוניסטי. אנשי המפלגה האמינו שפעולה משולבת של פוליטיקה יחד עם איגוד פועלים המוני, תיצור את השינוי החברתי לו הם קיוו.
היסטוריה.
בשנת 1872 העביר ארגון האינטרנציונל הראשון את מטהו לניו יורק. בשלב זה בתולדות הארגון, הוא היה חלש, לא מאורגן ושרוי במאבקים אידאולוגיים פנימיים שפילגו את הארגון. כעבור שנתיים פעילים מהארגון הקימו בניו יורק ובפילדלפיה את המפלגה המרקסיסטית הראשונה בארצות הברית. לאחר שינויים אידאולוגיים וארגוניים, התכנסה בשנת 1876 וועידה בפנסילבניה ובה הוקמה המפלגה. בשנת 1877 קיבלה את שמה הנוכחי. אמנם בתחילה נהנתה המפלגה מתמיכה תקשורתית, אך בשנת 1878 חל משבר אידאולוגי במפלגה שפיצל אותה וגרם לירידה בתמיכה. בשנת 1886 ניסתה המפלגה להריץ מועמד לראשות עיריית ניו יורק, ונכשלה כהוגן.
לאחר שנים של פילוגים אידאולוגיים, שנת 1890 נחשבה ל"קו פרשת המים" ב-SLP. הסיבה היא הגעתו של דניאל דה ליאון. דה לאון, משכיל שהיגר לניו יורק לאחר תום לימודיו באוניברסיטת ליידן בשנת 1872, נטש את עבודתו האקדמאית על מנת להקדיש את כל מרצו ל-SLP. דה לאון הסתובב בכל רחבי הארץ בהרצאות אודות המפלגה ורעיונותיה, דבר שחיזק מאוד את הפופולריות שלה. אמנם דה לאון מעולם לא החזיק בתפקיד רשמי בראשות המפלגה שלה, אבל רבים החשיבו אותו כמנהיג התנועה. כך היה עד מותו בשנת 1914.
בתחילת המאה ה-21 המפלגה התקשתה לממן את עיתוניה וחבריה היו מועטים. נסגרה בספטמבר 2008.
קישורים חיצוניים.
מקורות ראשוניים
קישורים עם מידע היסטורי על המפלגה
קישורים של ה-SLP
ארכיונים
תומאס הגרטי
תומאס ג'יי הגרטי (באנגלית: Thomas J. Hagerty; 1862 - ?1920) היה כומר נוצרי-קתולי אמריקאי ומארגן איגוד מקצועי בפדרציית הכורים המערבית. הוא נודע גם בזכות היותו פעיל מרכזי בייסוד ארגון פועלי התעשייה של העולם. הגרטי היה אחד מששת המייסדים הראשונים של ה-IWW אשר חיבר את ההקדמה המפורסמת של חוקת הארגון ויצר את "גלגל הגרטי", תיאור סכמטי של יחסי ההיררכיה ב-IWW בין ההנהגה המרכזית לשאר סניפי הארגון והאיגודים החברים.
חייו.
אין מידע על שנות ילדותו ונעוריו של הגרטי, ורק למן תחילת פעילותו ככומר יש תיעוד. ישנה סברה שאולי הגרטי היה בעל הכשרה רפואית, עקב שימוש בטרמינולוגיה רפואית בחלק מכתביו, ופנייתו של דניאל דה ליאון אליו בשאלה רפואית אותה הוא שואל דווקא את הגרטי כ"רופא". אולם סברה זו אינה מוכחת או מאומתת עם מידע קיים אודותיו. לאחר 3 שנות פעילות אינטנסיבית בזירת תנועת העבודה האמריקאית (בין 1902-1905), נעלם הגרטי במפתיע והפסיק לפעול במסגרות סוציאליסטיות שונות. לאחר עזיבתו את ה-IWW דיווחים מעטים התקבלו אודותיו, בעיקר במכתבים של חברים לשעבר שנתקלו בו במקרה ברחובות שיקגו, רובם מתארים אדם אשר חי בעוני רב אולם לא איבד את תפיסתו האידיאליסטית.
הגרטי ככל הנראה אימץ את השם הבדוי "ריקרדו מורנו" לאחר עזיבתו את ה-IWW. תחת השם "מורנו" החל הגרטי לעבוד בהוראת לספרדית וכרופא עיניים באזור שיקגו. למן שנות ה-20, הגרטי חי ככל הנראה בעוני רב ברחובות שיקגו, ומותו או מקום קבורתו אינם ידועים.
פתיח לחוקת ה-IWW.
הפתיח לחוקת ה-IWW אשר נוסח על ידי הגרטי, נותר עד היום הפתיח של הארגון:
נועה
נועה (לעיתים בכתיב חסר: נֹעָה) הוא שם פרטי בעברית.
נעה
בניין הטטריס
שם בדוי
Vine הייתה רשת חברתית מקוונת לפרסום סרטוני וידאו. הסרטונים היו חייבים להיות קצרים במיוחד, באורך של עד 6.5 שניות לכל היותר. ההסרטה התבצעה דרך האפליקציה. המצלמה צילמה במהלך הלחיצה על המסך, וניתנה אפשרות להוסיף אפקטים של סאונד. סרטונים שהועלו התנגנו בלולאה. את הסרטונים היה ניתן לפרסם ברשתות חברתיות ובדואר האלקטרוני. כמו כן, היה ניתן לעקוב אחר חשבונות, לסמן לייק או "Revine" שמציג את הסרטון בפיד.
החברה נרכשה על ידי חברת Twitter באוקטובר 2012 בעסקה שמוערכת בכ-30 מיליון דולר. באוקטובר 2016 הודיעה חברת טוויטר על סגירת Vine.
היסטוריה.
ביוני 2012 הוקמה Vine על ידי דום הופמן, עומר בונגרי, רוס יוסופוב וקולין קרול.
Vine יצאה לשוק ב-24 בינואר 2013 כאפליקציה חינמית למכשירי iOS. האפליקציה זמינה למכשירי Android מ-3 ביוני 2013 כאפליקציה חינמית, בדומה לאפליקציות האייפון.
ב-27 באוקטובר 2016 הודיעה טוויטר כי בכוונתה להפסיק לתחזק את Vine כבר בחודשים הקרובים.
מלחמת לאמיה
מלחמת לאמיה הוא שמו של עימות צבאי שנערך בשנים 323 - 322 לפנה"ס, בין אתונה ובעלות-בריתה לבין ממלכת מקדון. העימות פרץ לאחר מותו של אלכסנדר הגדול, כאשר אתונה, הליגה האיטולית וערי מדינה יווניות אחרות ניסו להסיר את עול ההגמוניה המקדונית שכפה עליהן פיליפוס השני לאחר הניצחון בקרב כירונאה בשנת 338 לפנה"ס.
המלחמה נקראת על שמה של העיר לאמיה בה צרו היוונים על כוחותיו של אנטיפטרוס. בשלבי המלחמה הראשונים הייתה יד האתונאים ובעלי-בריתם על העליונה, אך לאחר הגעת תגבורות מהצבאות המקדוניים באסיה נטתה הכף לטובת אנטיפטרוס, והמערכה כולה הסתיימה בניצחון מקדוני ובביטול (זמני) של הדמוקרטיה האתונאית.
רקע.
בשנת 338 לפני הספירה נערך קרב כירונאה בין מקדוניה בהנהגת פיליפוס השני לבין אתונה ותבאי. מקדוניה ניצחה בקרב זה ובעקבות כך הצליחה לתפוס שליטה על יוון ולאחד את הערים תחת הנהגה אחת. פאוסניאס כתב כי קרב זה היה אסון אתונאי ושל הערים שתמכו באתונה היות שלאחר מכן אתונה איבדה מהשפעתה וערים אחרות סבלו קשות גם כן. תבאי נחרבה בשנת 335 על ידי אלכסנדר כאשר שוב מרדה במקדוניה.
זמן לא רב לפני מותו, החליט אלכסנדר לאפשר לגולים מערים יווניות לחזור לעריהם. גם על מנת להאדיר את שמו, אך גם ובעיקר על מנת להבטיח נאמנות של אנשים בערים השונות אל מול תנועות ומסיתים שקמו ברחבי יוון נגד מקדוניה. אלכסנדר אף דרש כי ההכרזה על כך תתבצע בעת הכרזת המנצחים במהלך המשחקים האולימפיים. לשון ההודעה היה "המלך אלכסנדר לגולים מהערים היווניות. אנו לא הסיבה לגלותכם, אך, פרט לאלו מכם הנמצאים תחת קללה, אנו נהיה הסיבה לחזרתכם לעריכם. אנו כתבנו גם לאנטיפטרוס על כך שאם עיר מסוימת לא תסכים לקבל אתכם בחזרה, ביכולתו לבצע כל הנדרש על מנת לאכוף זאת".
מרבית האוכלוסייה ראתה צו זה כדבר טוב אך היו כובשים שלא רצו להחזיר את השטחים שכבשו, למשל, האתונאים שחילקו את אדמות האי סאמוס בין אזרחיהם ולא היו מעוניינים לאבד את האדמות הללו בשום אופן. האתונאים העדיפו שלא לצאת נגד אלכסנדר וצבאו ולהסתכן בכישלון כמעט ודאי. הם המתינו להזדמנות לפעולה.
מותו של אלכסנדר היה נקודת המפנה מבחינת האתונאים. היות שאלכסנדר לא השאיר אחריו יורש, האתונאים חשו כי זוהי שעת הכושר לפעולה בעת אי ודאות בכל הנוגע לשלטון במקדוניה ולפעול למען שחרור אתונה בפרט ויוון בכלל מעול השלטון המקדוני.
ההיערכות למלחמה.
כאשר נודע דבר מותו של אלכסנדר, שאפו האתונאים לא רק להבטיח את חירותם מידי המקדונים, אלא גם להחליפם בשלטון על יתר הערים היווניות. הכסף שהושאר בעירם על ידי הרפלוס (Harpalus) היווה משאב עיקרי לגיוס כספים ללחימה, בנוסף לשמונת אלפים שכירי חרב ששוחררו מתפקידם והמתינו בעיר טיינרום.
לאוסתנס הופקד על גיוס הצבא האתונאי והנהגתו. ההנחיות שקיבל בתחילה היו שעליו להציג כאילו הוא פועל באופן עצמאי ולא בשם אתונה, זאת על מנת שאנטיפטרוס יזלזל במאמציו ולא ימהר לצאת לקראתו וזה יקנה לאתונאים זמן יקר להיערכות. לאחר שלאוסתנס גייס את שכירי החרב הוא נכנס לאטוליה. לאחר שאנשי אטוליה שמעו את דבריו של לאוסתנס הם בשמחה העניקו לו שבעת אלפים חיילים.
דמוסתנס הצטרף לשגרירים שעברו בין הערים היווניות על מנת לשכנע אותן להצטרף לאתונה במאבק נגד המקדונים לשחרור יוון.