בשנת ה'תרמ"ב (1882) החל ר' יעקב מרדכי להפעיל בחצר מכונת דפוס משוכללת, אותה רכש ממשפחת ב"ק. בין השאר הודפס בבית הדפוס עיתון הצבי.
הסופר והביבליוגרף א.ר. מלאכי, כותב שהעיתון תרם להפיכת החצר למרכז תרבותי שאירח רבים מאנשי ההשכלה של ירושלים.
שושנה הלוי מתארת: .
בשנת ה'תרנ"ז (1897) נסגר בית הדפוס.
הישיבה בחצר הירשנזון.
בשנת 1896 יצא הירשנזון למסע לגרמניה כדי לאסוף כספים להקמת ישיבה בירושלים. הרב אליהו גוטמאכר שתמך ברעיון מסר להירשנזון "איגרת קודש" הקוראת לתרום להקמת הישיבה. כחלק מהשליחות התקבל הירשנזון לראיון אצל הקנצלר של גרמניה, ביסמרק, ואף קיבל נתינות גרמנית.
הישיבה שהוקמה בחצר הירשנזון נקראה "סוכת שלום ולאחר מכן "מאור יעקב". תלמידי הישיבה היו בני גילים שונים. התלמידים נהנו מתמיכה כספית קבועה שחלקה הגיעה מהשכרת הבתים בחצר.
ראש הישיבה הירשנזון, נקט בגישה חינוכית - סלקטיבית, בעלת אוריינטציה הישגית, שהייתה חדשנית במושגי עולם התורה הירושלמי.
הרב גוטמאכר לקח על עצמו את החזקת הכלכלית של הישיבה, ולשם כך פרס רשת שליחים וגבאים בכל רחבי אירופה, וכמו כן כתב ופרסם רשימה של תקנות הנוגעות לאופן הנצחת התורמים.
בשנת תר"ל (1870), החליטו מנהלי הישיבה לשנות את שמה ל"שנות אליהו" לכבודו של הרב גוטמאכר. בכ"ד בתשרי ה'תרל"ה (1875), נפטר הרב גוטמאכר. בישיבה נערכה אספת - אזכרה רבתי, בהשתתפות מאות ממוקיריו. לאחר מכן הוחזקה הישיבה, על ידי שני בניו, רבי יצחק ורבי חיים.
מד מהירות לייזר
מד מהירות לייזר הוא מכשיר שמודד מהירות של עצמים במרחב ברמת דיוק גבוהה. השימוש הנפוץ בטכנולוגיה הזאת הוא על ידי אקדח ממל״ז שמשמש כמכמונת מהירות משטרתית.
בניגוד למד המהירות הרגיל שמתבסס על אפקט דופלר, מד מהירות לייזר מתבסס על עיקרון פשוט יותר של מדידת זמן החזרת קרן ה לייזר הנשלחת. המכשיר שולח פולסים קצרים של לייזר לכוון העצם שאת מהירותו הוא מודד וסופר את הזמן שלוקח לפולס לחזור אל המכשיר. השיטה מתבססת על ההנחה שמהירות האור באוויר קבועה ולכן השינוי בזמן שלוקח לקרן לחזור למכשיר בין שתי מדידות נובע כולו מתנועתו של העצם הנמדד. ניתן לחשב את המרחק לעצם הנמדד בעזרת הנוסחה:
formula_1
כאשר:
formula_2 הוא מהירות הקרן (כלומר מהירות האור)
formula_3 הוא המרחק בין המד לעצם הנמדד
formula_4 הוא הזמן שלוקח לקרן להגיע מהמד עד לעצם
נציב בנוסחה את מהירות האור ואת הזמן אותו מדדנו:
formula_5 - מהירות האור
formula_4 הזמן שלקח לפולס (יש לזכור שיש לחלק את הזמן הנמדד ב-2, כיוון שהזמן שנמדד הוא הזמן שבה הקרן נעה הלוך ושוב).
כדי לחשב את המהירות בדרך זו, שולחים מספר רב של פולסים בזמן קצר, וכך ניתן למדוד כיצד המרחק בין העצם למכשיר המדידה משתנה כתלות בזמן ולחשב את המהירות. מכיוון שהמהירות אינה אלא נגזרת של המיקום לפי הזמן נשתמש בנוסחה הבאה כדי לחשב את המהירות:
formula_7&lt;br&gt;
כאשר
formula_2 הוא המהירות של העצם
formula_3 הוא מיקומו של גוף
formula_10 הוא השינוי במיקום הגוף
formula_11 הוא השינוי בזמן המדידה
היתרון במד לייזר לעומת מכשירים אחרים הוא גודל הכתם (שטח הפגיעה) של הלייזר בעצם הנמדד. קרן לייזר היא צרה יותר לעומת גל אלקטרומגנטי שרוחב הפס שלו גדול יותר ועל כן שטח הפגיעה שלה קטן יותר. כאשר יש מספר עצמים במרחב אותו אנחנו רוצים למדוד לגודל הקרן חשיבות מכרעת בדיוק המדידה. בשימוש במד מהירות לייזר בטווח של כ-300 מטר קוטר הכתם שנוצר הוא כ-1 מטר. יתרון נוסף הוא זמן חישוב קצר יותר של המהירות, דבר שמאפשר לבחון שינוי מהירות לאורך זמן.
פלורנס אובנה
פלורנס אובנה (בצרפתית Florence Aubenas; נולדה ב-6 בפברואר 1961) היא עיתונאית צרפתייה שנחטפה בשנת 2005 בעיראק והוחזקה בשבי עד ששולם עבורה כופר.
חייה.
אובנה, ילידת בריסל, בלגיה, היא בתה של ז'קלין אובנה, עיתונאית ומבקרת קולנוע ואחותה של סילבי אובנה, ספרנית צרפתייה והיסטוריונית של הצילום.
אובנה היא בוגרת המרכז להכנת עיתונאים של פריז, מחזור 1984. היא עבדה עבור כתב העת הצרפתי Le Nouvel Économiste ובהמשך עברה לליברסיון. במסגרת עבודתה יצאה אובנה לתחקירים באזורי קרבות ומתיחות ובהם: רואנדה, קוסובו, אלג'יריה, אפגניסטן ועיראק.
החטיפה.
ב-5 בינואר 2005 הגיעה אובנה לעיראק יחד עם המלווה שלה, המתרגם ומורה הדרך העיראקי Hussein Hanoun al-Saadi (מי שהיה טייס וקולונל בצבא העיראקי), כדי לסקר את הפליטים מפלוג'ה.
בקלטת וידאו, שנמסרה לסוכנות רויטרס בבגדאד ושודרה ב-1 במרץ, הופיעה אובנה בהודעה קצרה באנגלית, וביקשה סיוע בשחרורה ומכאן התפרסמה הידיעה על חטיפתה וחטיפת המלווה שלה. משפחתה ושלטונות צרפת מסרו שכבר התקבלה קלטת כזאת שבוע קודם כן.
כששוחררו משביים העיתונאים הרומנים שנחטפו בעיראק הם סיפרו שבאחד מהמקומות שבהם הוחזקו בשבי, פגשו שבויים נוספים וביניהם את פלורנס אובנה.
השחרור.
ביום 12 ביוני 2005 פרסם משרד החוץ הצרפתי הודעה על כך שפלורנס אובנה ומורה הדרך שלה שוחררו ביום הקודם והגיעו בשלום לצרפת לאחר 157 ימים בשבי.
שלטונות צרפת סירבו לגלות פרטים על נסיבות השחרור, וההשערות הן ששולם כופר תמורת השחרור.
שני יצהרי
שני יצהרי (נולדה ב-14 בנובמבר 1989) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
יצהרי נולדה ברעננה וגדלה בבת ים ובילדותה עברה עם משפחתה להתגורר בראשון לציון. בגיל 8 הצטרפה ללהקה בבית הספר היסודי שבו למדה, ובהמשך גם בחטיבת הביניים שבה למדה. בילדותה השתתפה גם בלהקת הזמר העירונית של ראשון לציון, "קול ראשון".
בגיל 16 החלה לעבוד כמלצרית מזמרת באולם אירועים, שם רכשה את הכלים הדרושים לזמרת מתחילה. בעקבות עבודה זו קיבלה הזמנות להופיע במסיבות ובאירועים.
בצבא שירתה בלהקת חיל האוויר והחלה ללמוד פיתוח קול. במסגרת שירותה הצבאי טסה לסיבוב הופעות בארצות הברית למשך שלושה שבועות.
לקראת שיחרורה מצה"ל החלה לעבוד על סינגל הבכורה שלה.
יצהרי נשואה לגיא שמריה.
קריירה.
ב-4 במאי 2010 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "י'בינתי", שעמד במשך ארבעה שבועות בראש מצעד ההשמעות הארצי של תחנות הרדיו, עם למעלה מ-700 השמעות בחודש אחד.
ב-10 באוגוסט 2010 הוציאה את הסינגל השני שלה, "כמה כמה" וב-27 בספטמבר 2010 הופיעה על בימת קיסריה לצד ליאור נרקיס עם שני השירים שהפכו ללהיטים גדולים, "י'בינתי" ו"כמה כמה".
ב-11 בינואר 2011 הוציאה את הסינגל השלישי שלה "אגו" וב-5 באפריל באותה שנה הוציאה את שירה "היא רוצה".
ב-1 בספטמבר 2012 הוציאה את שירה "קצת מזל".
בקיץ 2013 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "מה שקורה באילת" בערוץ 24.
בנובמבר 2013 יצא הסינגל "תמסור לו", שמהווה חלק מפרויקט "שרים לשמשון", לזכרו של שמשון צור - חבר מועצת עיריית רחובות.
אלבום הבכורה של יצהרי צפוי לצאת במהלך חורף 2013-2014.
ב-2013 הצטלמה לדרמה הקומית "שחקן זר" של הזכיינית "קשת".
ב-2014 הנחתה את תוכנית הקיץ עד הבית בערוץ 24 לצד אלירז שדה, הדר לוי ועוד.
ב-20 באוקטובר 2015 אלבום "י'בינתי" חדש ב-2015.
ב-2021- משחקת בתיאטרון הקאמרי במחזמר ״זה אני״ בבימויו של מאור זגורי
פרנסוס על גלגלים
פרנסוס על גלגלים (Parnassus on Wheels) הוא הרומן הראשון שכתב כריסטופר מורלי בשנת 1917.
הרומן עוסק בפסיכולוגיה, תרבות ומגדר בצורה קלילה ומשעשעת, אך בעיקר במקומה של היצירה הכתובה בחייהם של אנשים. בספר מתארת הלן מקגיל, רווקה בת 39 שגרה בחווה עם אחיה הסופר, את קורותיה במשך מספר ימים. יום בהיר אחד היא קונה חנות ספרים ניידת מהנווד הכריזמטי, רוג'ר מיפלין, ומתחילה לנדוד איתו ברחבי ניו אינגלנד. במהלך מסעם, מקגיל לומדת את רזי המקצוע ממיפלין, ומסיעה אותו ליעדו הסופי, תחנת רכבת ממנה יוכל לנסוע אל אחיו המתגורר בברוקלין, שם ברצונו לכתוב ספר.
מקור השם.
פרנסוס הוא שמו של הר במיתולוגיה יוונית, הר המקודש לאפולו, ועליו חיו המוזות. בספר הוא כינוי לקרון הספרים שבמרכז העלילה.
תקציר העלילה.
רוג'ר מיפלין נודד ברחבי צפון-מזרח ארצות הברית בקרון (שנקרא בשם החיבה: פרנסוס) שבתוכו ספרים למכירה. הוא מרגיש שהגיע הזמן לעשות שינוי בחייו. את קרון הספרים הוא מוכר להלן מקגיל שנמאס לה לעבוד בחווה המשפחתית בעוד אחיה שקוע בכתיבת ספרים המתארים את חיי הכפר. רוג'ר מלהיב ומדביק את הלן באהבתו לקריאה ובציפייה להרפתקאות שמזמנים חיי הנדודים. בתום העסקה, המוכר והקונה ממשיכים לגלגל את ה'מיזם' ביחד כדי שהיא תלמד את רזי המקצוע
ורק אז נפרדות דרכיהם, אולם בהמשך העלילה הם שבים ומתאחדים לאחר תלאות מרובות. הספר הצנום מלא באהבה לספרות ולבני האדם - אהבה לא שגרתית, חמלה והומור.
תרגום הספר.
הספר תורגם לעברית בפעם הראשונה ב-2011 על ידי יהונתן דיין בהוצאת זיקית. זהו הספר הראשון שראה אור במסגרת ההוצאה. מאז הוצאתו לאור ראה החיבור אור בעשר מהדורות והוא כיכב ברשימת רבי המכר של החנויות הפרטיות למעלה משלוש שנים ברציפות.
ספר ההמשך "חנות הספרים הרדופה", אשר יצא, גם הוא בהוצאת זיקית ב-2013, מתאר את חייהם של הלן ורוג'ר כזוג נשוי המשתקע במקום אחד.
ביקורות.
עם צאתו לאור בתרגום לעברית הספר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. המבקרים כינוהו משעשע, מלהיב, סאטירה לא כואבת. יעד בירן כותב שתפקידו של רוג'ר מיפלין הוא לברור לקורא את הספר המתאים לאדם המתאים, מתוך השפע הספרותי הקיים. זאת כאנלוגיה לתפקידה של הוצאת הספרים זיקית.
השלם גדול מסכום חלקיו
נייל קוסטה