חסידות תולדות אהרון שפועלת בשכונת מאה שערים בירושלים יצרה ברחובות השכונה הפרדה בין גברים ונשים. באוקטובר 2010, במהלך חג הסוכות, הגישה רחל עזריה, חברת מועצת עיריית ירושלים, עתירה לבג"ץ (נגד משטרת ישראל ועיריית ירושלים, בשל אי-אכיפת החוק שאסר על הפרדה מגדרית במדרכות. בעקבות העתירה הודיעה המשטרה שתפעל לביטול ההפרדה המגדרית, ובאת כוח המשטרה הצהירה כי "מקובל על המדינה כי במרחב ציבורי מובהק כגון רחובות עיר, קיים איסור על הפרדה על רקע מגדרי". לאחר שהתחייבות זו לא יושמה הגישה עזריה עתירה נוספת באוקטובר 2011 וגם בדיון בה התחייבה המשטרה למנוע הקמת גדרות להפרדה מגדרית. בעקבות העתירה פיטר ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, את עזריה מהקואליציה, לטענתו, בשל הכללתה של העירייה ברשימת המשיבים. בסוכות 2012 ההפרדה בוצעה במאה שערים ללא מחיצות. מלבד הקטע האחרון, בצמוד לבתי הכנסת של תולדות אהרן וברסלב.
על רקע הצפיפות הרבה בהילולת רבי שמעון בר יוחאי ונוהגי ההפרדה המגדרית של התרבות החרדית, נסללה בראשית המאה ה־21 דרך גישה רגלית עוקפת לקבר רשב"י, שכונתה "דרך מהדרין" והוצב בה שילוט "למעבר גברים". בשנת 2016, בעקבות תלונת מרכז צדק לנשים ליועץ המשפטי של המשרד לשירותי דת בטענה לאפליה מינית, מסרה הנהלת המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים שאין ולא תהיה כל מניעה של גישת נשים לדרך. היועץ הוסיף שיצוין במפורש על גביה שהיא פתוחה לכל. יושב ראש ועד מושב מירון השיב שמדובר בדרך פרטית בבעלות המושב ולפיכך עומדת להם זכות הקביעה מי יעבור בה. היועץ דחה את דבריו. באירועי אותה שנה לא הוצבו סדרנים לאכוף את ההפרדה ולא הוצבו שלטים ברוחה, וכן לא בוצעה הפרדה במנהרה שמקשרת בין מירון לטרמינל העלאת הנוסעים.
בצה"ל.
עם הקמת צה"ל. הוקם חיל הנשים (ח"ן) בפיקוד קצינות יוצאות הצבא הבריטי. בפקודת הקמתו של הח"ן נקבע שנשים יישרתו בתפקידי הגנת יישובים, בתפקידים מקצועיים, בתפקידים מנהלתיים ובתפקידי עזר; אבל לא בתפקידי לחימה. עם זאת, לא התקיימה הפרדה מגדרית כמטרה לעצמה, וגם ביחידות הלוחמות, שעיקרן גברים, שירתו נשים בתפקידים מנהלתיים ובתפקידי עזר.
בתחילת המאה ה-21 גדל שילובן של חיילות ביחידות לוחמות. בשנת 2002 ניתנה בצה"ל פקודת השילוב הראוי, שבין השאר עסקה בשילובן של חיילות בכל מסלול צבאי שבו אין סיבה ייחודית למניעת שיבוצן. על פי הפקודה מותר לחייל דתי להתנגד לשיבוצו בתוך הכשרה גופנית הכוללת בנים ובנות ביחד (כדוגמת אימון כושר גופני), ולהתנגד לשיבוצו תחת מפקדת במהלך הטירונות; קיימת חובת הפרדה ברורה בין מגורי בנים ובנות. כנגזרת מהשילוב הראוי התאפשר קיומו של גדוד המיועד לציבור החרדי - גדוד נצח יהודה - שבו אין לחיילים כל פעילות המשולבת עם חיילות.
במשך הזמן התלוננו חיילות על אפליה והדרה הנובעות מאופן יישום הפקודה. כך למשל נמנעו מפקדים ממינוי נשים לתפקידי מטה והדרכה, מחשש להתנגדות חיילים דתיים לשיבוץ תחתן. יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, גילה כליפי-אמיר, כתבה ב-2011 שהאופן שבו ממומשת הפקודה בפועל מגביל את הנשים בתפקידיהן, כופה קיצוניות דתית והופך את הפקודה לבלתי אפשרית. בשנת 2016 הפקודה הוחלפה בפקודת השירות המשותף אשר הגבילה את ההיתרים להפרדה מגדרית, לדוגמה בצמצום האפשרות של חיילים לבקש פטור מהשתתפות בטקסים ובאירועי הווי, ובקביעתה ש"בהכשרה שאין בה חשש למגע גופני, לייחוד או ללבוש חשוף – מותר לשבץ כל חייל במסגרת שאינה מגדרית".
בקולנוע החרדי.
כבשאר התחומים בחברה החרדית, גם בקולנוע החרדי נערכת הפרדה מגדרית ברורה. לפיכך, הסרטים נחלקים לסרטים בהם משחקות נשים בלבד (בהם ייתכנו תפקידים שוליים בלבד לגברים) לעומת סרטים בהם משחקים גברים בלבד, בהם קיומה של האישה יאוזכר בשיחה או על ידי צילום צלליתה. דבר זה יוצר מגבלה על תוכן העלילות שכן העלילות מכילות נשים או גברים בלבד, ובהתאמה גם מעצב את אופיו של הקולנוע החרדי.
מיקל אנקה
מיקל אנקה (דנית: Michael Ancher: 9 ביוני 1849 - 19 בספטמבר 1927) היה אמן ריאליסטי דני, וידוע בציוריו של דייגים, אגמים וסצנות אחרות מקהילת הדייגים הדנית והיה בין מייסדי ציירי סקיין. היה בעלה של הציירת אנה אנקה.
ביוגרפיה.
מיקל פיטר אנקה נולד ברוצקר שבאי בורנהולם. בנו של סוחר מקומי, למד בבית הספר אך לא הצליח להשלים את לימודיו התיכוניים מאחר שאביו נקלע לקשיים כלכליים, מה שאילץ אותו להסתדר בעצמו. בשנת 1865 מצא עבודה כפקיד חניך באחוזה ליד רונדה שבמזרח יוטלנד. בשנה שלאחר מכן הוא פגש את הציירים תיאודור פיליפסן ווילהלם גרוט שהגיעו לאזור לצייר. הם התרשמו מעבודתו המוקדמת, ועודדו אותו לעסוק בציור כמקצוע. בשנת 1871, הוא שהה תקופה קצרה בבית הספר לאמנות של נילסן על מנת להצטרף לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנות בקופנהגן בהמשך השנה. למרות שבילה זמן מה באקדמיה, הוא עזב בשנת 1875 מבלי שסיים את לימודיו.
אחד מחבריו ללימודים היה קרל מאסן שהזמין אותו לנסוע לסקיין, כפר דייגים קטן בצפון הרחוק של יוטלנד, שם נפגשים הים הבלטי והים הצפוני. מאמצע שנות ה -70 של המאה ה -19, הוא ומדסן הפכו לחברי מפתח בקבוצת אמנים שהתכנסו שם מדי קיץ, המכונים ציירי סקיין.
לאחר שאנקה ביקר לראשונה בסקגן בשנת 1874, הוא התיישב שם והצטרף לחברת האמנים ההולכת וגדלה. מושבת הציירים נפגשה באופן קבוע במלון Brøndums בסקיין כדי להחליף רעיונות.
בשנת 1880 התחתן אנקה עם ציירת אחרת ילידת סקיין, אנה ברונדום, שלאביה היה שייך מלון ברונדמס. בשנים הראשונות לנישואיהם היה לבני הזוג בית וסטודיו שהפך למוזיאון סקיין. לאחר לידת בתם הלגה בשנת 1883, עברה המשפחה למרקווג שבסקיין.
קריירה.
את פריצת הדרך האמנותית שלו השיג בשנת 1879. עבודותיו של מיקל אנקה מתארות את הדייגים של סקגן ואת חוויותיהם הדרמטיות בים, המשלבות ריאליזם עם קומפוזיציה קלאסית. עבודות מפתח כוללות את הם יעקוף את הנקודה?, סירת ההצלה המובלת בדיונות (1883), הצוות ניצל (1894) והאיש הטבוע (1896).
מיקל אנקה הושפע מהכשרתו המסורתית באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות בשנות ה -70 שהטילה כללים נוקשים על הקומפוזיציה. עם זאת, נישואיו לאנה אנקה הציגו בפניו את הרעיון הנטורליסטי של מציאות לא מעוותת וצבעיה. על ידי שילוב ההרכב הציורי של נעוריו עם תורת הנטורליזם, מייקל אנקה יצר מה שכונה אמנות פיגורטיבית מונומנטלית מודרנית, כגון בציור הטבילה.
בין היתר ניתן לראות את עבודותיהם של אנה ומיקל אנקה במוזיאון סקגן, מוזיאון סטטנס לאמנות, מוזיאון פרדריקסבורג, אוסף הירשפרונג ומוזיאון לאמנות ריבה. מיקל קיבל את מדליית אקרסברג בשנת 1889 ובשנת 1894 את אות מסדר הדנברוג.
הבית של מיקל ואנה אנקה.
המעון של אנה ומיקל אנקה נרכש בשנת 1884. בשנת 1913 נוסף לנכס סטודיו גדול ומהווה חלק מהמוזיאון הנוכחי. עם מותה בשנת 1964, בתם, הלגה אנקה, הורישה את הבית ואת כל תוכנו לקרן הלגה אנקה.
בשנת 1967 הפך הבית למוזיאון, בית אנקה. הריהוט והציורים המקוריים שיצרו בנוסף לעבודות ואמנים אחרים של סקיין מוצגים בבית ובסטודיו המשוחזרים.
Woman (שיר של דוג'ה קאט)
Woman (בעברית: אִשָׁה) הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית דוג'ה קאט, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, "Planet Her". השיר יצא לאור ב-1 באוקטובר 2021, על ידי חברות התקליטים קימוסבי רקורדס ו-RCA רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום. ב-1 באוקטובר 2021 נשלח לרדיו להיטים עכשוויים באיטליה והופץ כסינגל הרביעי מהאלבום.
השיר הגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד גלובל 200.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אמאלה דלמיני, ג'יידנה מוביסון, לידיה אסרת, דייוויד שפרשר, לינדן ג'יי, ארון הורן ואיינסלי ג'ונס והופק על ידי יטי ביטס, לינדן ג'יי, איינזלי ג'ונס וקריט קלאסיקס. רוזמרי אקאפן מ-"" כתבה ש"בדרך אופיינית לדוג'ה, היא עדיין מסוגלת להעביר את הבתים הרגילים המהירים שלה, בתוספת פזמון קליט".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-110 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
האודיו הוויזואלי הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דוג'ה קאט ב-1 באוקטובר 2021 וזכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-31 מיליון צפיות.
ניסאן מקסימה
ניסאן מקסימה (באנגלית:Nissan Maxima) היא מכונית קומפקטית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ניסאן משנת 1980. היא הוצגה בשנת 1980 לשנת הדגם 1981.
באוגוסט 2020 הודיעה ניסאן כי המקסימה תוחלף בשנת 2022 על ידי מכונית חשמלית.
ב-5 באוגוסט 2022 הודיעה רשמית כי באמצע 2023 ייצור המקסימה יסתיים רשמית.
דור ראשון (שם קוד G910).
הדור הראשון יוצר בין השנים 1980 ל-1984. הדור הראשון הוצג בשנת 1980 לשנת הדגם 1981. היא החליפה את הדאסטון 810 אשר נמכר ביפן בדורו הראשון בלבד ובדור השני ליפן, הציגה ניסאן את המקסימה בעוד שבצפון אמריקה נמכר הדור השני של הדאסטון 810. המקסימה שווקה בשני מרכבים, סדאן וסטיישן. משנת 1982 גם בצפון אמריקה נמכר המקסימה אך בשם דאסטון מקסימה. משנת 1984 לקראת סוף הייצור גם בצפון אמריקה נקראה המקסימה "ניסאן מקסימה" ולא "דאסטון מקסימה".
בתחום ההנעה שיווקה ניסאן את המקסימה עם שני מנועים, אחד מנוע בנזין בנפח 2.4 ליטר המספק 120 כ"ס ומנוע דיזל בנפח 2.8 ליטר, מנוע הדיזל שווק באירופה, אך עד שנת 1983 שווק גם בצפון אמריקה. כל המנועים שווקו לבחירה בין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים לבין תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים.
דור שני (שם קוד PU11).