ב-1982 התקבלה פון רידינגסווארד כמרצה בבית הספר לאמנות של אוניברסיטת ייל, החלה ללמד שם ופגשה את מי שעתיד היה להפוך לחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, פול גרינגרד, יהודי אמריקאי. היא נישאה לו ב-1985.
גם לגרינגרד היו אלה נישואין שניים ויש לו שני בנים מנישואיו הראשונים - האחד הוא כיום ד"ר למתמטיקה וסגן נשיא IBM והשני לסלי גרינגרד, רופא וד"ר למחשבים (שני התארים מאוניברסיטת ייל, 1987), חבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), פרופסור ומרצה למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק.
פון רידינגסווארד לימדה באוניברסיטת ייל במשך שש שנים וב-1988 חזרה לניו יורק ומאז היא עוסקת בפיסול בלבד.
ב-1991 היא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהקולג' לאמנות של מרילנד, בבולטימור. החל מ-2008 היא אחת מ-250 החברים ב-American Academy of Arts and Letters.
צ'אדור
צ'אדור (בפרסית: -چادر "אוהל") הוא בגד מסורתי לנשים מוסלמיות, בדרך כלל בצבע לבן, כחול או שחור. הצ'אדור נלבש בעת יציאתה של האישה מביתה ומכסה את כל גופה של האישה מהראש עד הרגליים.
החלק בצ'אדור שמסתיר את הפנים עשוי בדרך כלל מבד מוסלין ואילו החלק שמכסה את השיער עשוי בדרך כלל מכותנה.
הצ'אדור נפוץ בעיקר באיראן.
בימי שלטונו של רזא ח'אן השאה הראשון באיראן הוא פעל בין היתר להתמערבות ולכן ב-1936 חוקק חוק על איסור לבישת צ'אדור או רעלה בציבור, עד כדי כך שהיו שוטרים ברחובות שהיו קורעים את הבגד מעל ראשן של הנשים. הצ'אדור הפך להיות גם כלי פוליטי מצד המנהיגים הדתיים. לאחר המהפכה האיראנית, הוחלט כי נשים יעטו את הצ'אדור או הרעלה בציבור, והחוקים נאכפו על ידי משמרות המהפכה.
גימנסיה גאולה
גימנסיה גאולה הייתה בית ספר תיכון בתל אביב, השני שנוסד בעיר תל אביב אחרי גימנסיה הרצליה. בית הספר פעל בשנים 1919–1979.
תוכנית הלימודים.
גימנסיה גאולה נוסדה בסוף שנת 1919 בשם בית הספר התיכוני למסחר, על ידי קבוצה של עסקני היישוב שכללה את זאב גלוסקין, אליעזר הופיין ויהודה גור, ובהחלטה של אגודת הסוחרים ביפו, במטרה להכשיר פקידים משכילים שיוכלו להשתלב במסחר המתפתח בארץ ישראל ובמנגנון הממשל הבריטי. תוכנית בית הספר הייתה תלת שנתית (מקבילה לכיתות ט'–י"א) וכללה לימודי תנ"ך, עברית, היסטוריה, מתמטיקה, מדעים והתעמלות, ובנוסף כלכלה, תורת המסחר, חוקה מסחרית, תורת הסחורות, גאוגרפיה כללית ומסחרית, הנהלת חשבונות, כתיבה במכונת כתיבה, כתיבת מכתבים ושפות: אנגלית, ערבית וצרפתית. במהרה בית הספר קיים גם ארבע שנות לימוד תיכוניות ראשונות (המקבילות היום לכיתות ה'–ח'), כך שהוא כלל שבע שנות לימוד, אולם חלק מהתלמידים הגיעו רק לקראת השנה החמישית. כן נוספה שנה שמינית למעוניינים בהכנה לבחינות גבוהות לקראת קבלה לאוניברסיטה. בשנת 1928 הונהג סטאז' למשך 2–3 חודשים בהם הבוגרים עבדו ללא תשלום בבתי מסחר. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 החל בית הספר לקיים שני מסלולי לימוד תיכוניים: מסלול תיכוני מלא של 8 שנות לימוד (כיתות ה'–י"ב) ומסלול פקידותי דו-שנתי (מקביל לכיתות ט'–י'). המסלול התיכוני כלל בין מגמותיו מגמת כלכלה שפעלה במקביל למגמות ספרותית, ביולוגית וריאלית, זכר למקור המסחרי של בית הספר. בנוסף, קיים בית הספר קורסים מסחריים בשיעורי ערב.
בסביבות שנת 1926 הוקמה כיתת מכינה עבור תלמידים שאינם מתאימים ללימוד בכיתה הראשונה. בהמשך הוקמה כיתה לבני 6, והחל משנת 1929 קיים בית הספר ארבע כיתות מכינה (מקביל לכיתות א'–ד'). בשנת 1932 קיים בית הספר קייטנה לילדי המכינה.
בית הספר השתייך לרשת בתי הספר של הוועד הלאומי וזכה להכרה בבוגריו מצד האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1950 שונה שם בית הספר ל"בית ספר תיכון גאולה", או "גימנסיה גאולה", אולם מתכונת הלימודים לא השתנתה.
גימנסיה גאולה התחרתה בגימנסיה הרצליה על תואר בית הספר הטוב ביותר בתל אביב ודרישות הקבלה אליה היו גבוהות.
בשנים 1936–1948 היה בית הספר מרכז לאימוני חג"ם של ההגנה ובמקום היה גם סליק כפי שכתוב בלוחית זיכרון על גדר הבניין ברחוב גאולה 30.
בספטמבר 1973 נפתחה בבית הספר חטיבת ביניים במסגרת הרפורמה.
צוות, תלמידים ובוגרים.
בשנים הראשונות ניהל את בית הספר ד"ר וינברג ולאחריו בשנים 1922–1930 ניהל את בית הספר ד"ר אלכסנדר קולר. את קולר החליף ד"ר מ. גלעדי ולאחריו כיהן כמנהל ד"ר שמואל אוארבך (אביר). לאחר מכן, עד שנת 1943 ניהל את בית הספר אשר ברש. מ-1950 עד אמצע שנות ה-60 ניהל את בית הספר ד"ר שמריהו אלנברג. בשנת 1968 ניהל את בית הספר אברהם וסרמן. בצוות המורים נמנו בין השאר, פרופסור שמעון הלקין, אהרון בן-אור ונתן גורן.
בשנת 1925 למדו בבית הספר 89 תלמידים ועבדו בו שמונה מורים. ביוני 1927 סיימו את בית הספר 28 בוגרים מהמחזור השישי, 13 בנות ו-15 בנים. ביולי 1932 סיימו את בית הספר 47 בוגרים.
מבנה בית הספר.
בשנתיים הראשונות שכן בית הספר בבית שכור ולאחר מכן עבר לצריף ברחוב הים (היום רחוב הרב קוק). בשנת 1925 עבר בית הספר למבנה ברחוב גאולה 30 בתל אביב, שהוקם על מגרש שנתרם על ידי חברת גאולה. במבנה היו שבעה חדרים בקומה אחת. כבר בספטמבר 1926 גויסו כספים מתורמים שונים, בהם עריית תל אביב, לצורך הרחבת מבנה בית הספר בקומה הראשונה והוספת קומה שנייה חלקית. ביוני 1929 הוחל בהקמת אולם התעמלות על מגרש שהוקצה לבית הספר על ידי עיריית תל אביב. בשנת 1960 נחנך אגף חדש של בית הספר בתכנון האדריכל שמעון פובזנר, בוגר בית הספר ובשנת 1962 נוסף מבנה חדש של מעבדות וכיתות. בשנת 1973 התחילה לפעול בבית הספר חטיבת ביניים – מהראשונות בתיכוני תל אביב. לאחר מותו של מנהלה האחרון – אברהם וסרמן במרץ 1979 ועם סיום תקופת החכירה מעיריית תל אביב הוחלט על סגירת בית הספר עם סיום שנת הלימודים 1978/79. על סגירת המוסד הופקד עו"ד אמנון חלד מבוגרי "גאולה" כנציג הוועד המנהל. כיום פועל במבנה, בית הספר עירוני ד' אורט, ששכן במשך שנים רבות ברחוב התבור 32.
פרדוקס בורלי-פורטי
ישראל קולת
ישראל קוֹלָת (קופילוביץ) (Israel Kolatt; 20 בספטמבר 1927 – 29 במרץ 2007) היה היסטוריון ישראלי, חוקר הציונות, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
קולת נולד בשנת 1927 בעיר וילנה, ובשנת 1935 עלה ארצה כילד עם משפחתו. המשפחה השתקעה בתל אביב, ובה גדל. אביו, חיים קופילוביץ, כיהן בווילנה כיו"ר הליגה למען ארץ ישראל העובדת, פועלי ציון צ"ס וראש המשרד הארצישראלי. בארץ היה למנהל הוצאת "עיינות" של מפא"י, ומשנת 1957, כשהתמזגה עם "עם עובד", היה למנהלה עד 1963, אז הוחלף על ידי אליעזר פרי. כן היה ממנהלי התאחדות המו"לים וכיהן במשך שנים רבות כיו"ר ארגון יוצאי וילנה בתל אביב.
קולת היה פעיל ומדריך בתנועות הנוער של תנועת העבודה. למד בחוגים להיסטוריה והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1955 קיבל תואר שני. היה תלמידו של יעקב טלמון. נושא עבודת הדוקטור שלו, שהוגשה בתשכ"ד (1964), היה: "אידאולוגיה ומציאות בתנועת העבודה בארץ ישראל, 1905-1919". בשנים 1964–1965 שהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1965 התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית, ולימים פרופסור במכון ליהדות זמננו.
מתלמידיו: אריה מורגנשטרן, יעקב גולדשטיין ואליקים רובינשטיין.
בנו הוא צפריר קולת.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ברה קט
עיגון (מחשוב)
פעולת עיגון (באנגלית: mount) במחשוב מתבצעת לפני גישת המחשב אל התקנים שונים (כגון החסנים ניידים, מחיצות נוספות, וכונני CD-ROM). משמעות העיגון היא הצמדת ההתקן אל מערכת הקבצים הבסיסית של מערכת ההפעלה, והקצאת מספר סידורי שיהיה מזהה ייחודי להתקן, ובכך לאפשר למחשב והמשתמש גישה אליו.
נקודת עיגון.
נקודת עיגון (ידועה יותר בשם האנגלי Mount point) היא מיקום בקובצי מערכת ההפעלה המשמש כבסיס לעגינת התקנים, שכאשר יעוגן התקן הוא יוצמד אליו.
העיגון יכול להתבצע אוטומטית על ידי המחשב לדוגמה בעת עליית מערכת ההפעלה, או ידנית על ידי פקודות שיתן המשתמש. במערכות הפעלה מבוססות לינוקס, ניתן לעגן התקנים ידנית על ידי שימוש בפקודה mount, או לעגנם אוטומטית על ידי עריכת הקובץ fstab.
אישה שטן
אישה שטן (במקור: She-Devil) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1989 שבוים על ידי סוזאן סיידלמן. הכוכבות הראשיות בסרט הן מריל סטריפ, ורוזאן בר ולצידן משחק אד בגלי ג'וניור. זוהי הגרסה השנייה לספרה של הסופרת הבריטית פיי וולדון, "חייה ואהבתה של אישה שטן", אחרי ששלוש שנים קודם ליציאת הסרט שידרה רשת הטלוויזיה ה-BBC מיני סדרה המספרת את אותו סיפור.
עלילת הסרט.
רות פצ'ט (בגילומה של רוזאן בר) היא עקרת בית מרושלת, בעלת משקל עודף המנסה נואשות לרצות את בעלה בוב (אד בגלי הבן) אך מתקשה. באירוע חגיגי בו הם משתתפים מתחיל בוב עם סופרת הרומנים היפה וגונבת הלבבות מרי פישר (בגילומה של מריל סטריפ) ורות מתחילה להבין שהיא לא תוכל לעצור את בעלה. לאחר עימות בין השניים אומר בוב לאשתו שהיא אמא רעה, רעיה גרועה, טבחית נוראית ויש לה מראה של אישה שעובדת בשדה. מיד לאחר מכן הוא עוזב את הבית ונוסע לביתה המפואר של חברתו החדשה מרי. רות מחליטה לנקום וכותבת על פתק ארבעה נכסים חשובים בחייו של בעלה אותם היא מתכוונת להרוס. "ביתו, משפחתו, הקריירה, חירותו" היא כותבת בפתק ומתחילה צעד אחר צעד להרוס את חייו של בעלה.