ב-1984 יצר מזרחי אלבום שלם משלו: פסקול לסרטו של דני ורטה "קוקו בן 19". הוא כתב, הלחין, עיבד, הפיק מוזיקלית וניגן עם אלי טובול בתופים, יוסי פיין בגיטרה בס, רועי אייגר בקלידים, גלעד עצמון ועמיקם קימלמן בסקסופון ועמיחי בחליל. מזרחי שר בפסקול את "גנן קטן", "ביחד נתגבר" ו"ים קסום". את "קוקו" שר השחקן מאיר דדון, ואת להיט הסרט, "קוקו בן 19", שר דני בסן. באותה שנה החל מזרחי ללמוד מוזיקה קלאסית וללמד נגינה בגיטרה.
ב-1985 ניגן באלבום השלישי של מני בגר "הייתי בגן עדן", אחר כך סייע לו בהקלטת מוזיקה לסרטו של זאב רווח "המובטל בטיטו" וגם ניגן בשיר הנושא של הסרט; כמו כן הלחין את המוזיקה לסרטו של זיו בן-עמי "דואט".
ב-1986 הצטרף ללהקת מוזיקת שנות ה-60, "הסיקסטיז", עם מוטי דיכנה בבס ושירה, יואל לרנר בגיטרה ושירה ושלמה חממי בתופים ושירה. באותה שנה גם ניגן באלבום "עד ראייה" של מוטי דיכנה. מזרחי הופיע עם הלהקה בהצלחה רבה בכל רחבי הארץ עד 1990. באפריל 1990 השתתף בפסטיבל בלוז שנערך בים המלח עם "הסיקסטיז" גרי אקשטיין, יצחק קלפטר ומרגלית צנעני.
שנות התשעים.
ב-1990 הקים מזרחי הרכב עם בועז ברמן בכלי הקשה, איתי זילבר בבס ודודיק ניזרי תופים. בהמשך העשור ניגן בהרכבים שונים וגם המשיך ללמד גיטרה, לעבוד באולפנו הפרטי ולהלחין מוזיקה לסרטים. ב-1991 הלחין מוזיקה לדרמה "כל עמי הארץ מתיהדים" של רפי בוקאי וב-1992 לסרטה התיעודי של מיכל אביעד "אנשים ממול" ולסרטו של הבמאי פלסטיני רשיד משהראווי "דר ודור". הוא גם ניגן במחווה של אשר ביטנסקי לג'ימי הנדריקס: הקלטת שירו של בוב דילן "לאורך מגדל השמירה".
ב-1998 הקליטה להקת שב"ק ס' חידוש ל"תנו לי דרך". מזרחי, שזכה לתשומת לב חדשה, החל להקליט שירים לאלבום סולו ראשון עם להקתו החדשה, "השורשים", והראשון בהם, "בעזרת הנשמה", יצא לרדיו ב-1999.
שנות האלפיים.
ביוני 2001 יצא לאור אלבום הבכורה הרשמי של מזרחי, "אדון החלומות". מזרחי כתב, הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית. קלידן להקתו אמיר הכהן ייעץ מוזיקלית ואמנותית. האלבום כלל שילוב של נגינה בלוזית-רוקית בהשפעות אתניות ירושלמיות. לצד השירים "בעזרת הנשמה", "מלאך קטן", ו"תנו לי דרך" (בגרסה חדשה), כלל האלבום גם יצירות ארוכות, בהן כמעט שמונה דקות של "ירושלים בין ערביים" ושתים עשרה דקות של "אדון החלומות".
באוקטובר 2001 יצא פסקול "קוקו בן 19" בדיסק (בהוצאת "פונוקול"), ואל 13 הקטעים המקוריים צורפו שישה קטעי בונוס שהקליט מזרחי בשנות השמונים.
במשך העשור הלחין מזרחי פסי-קול לקולנוע ולטלוויזיה, ביניהם לטלוויזיה האמריקאית, לערוץ 4 הבריטי ועוד. בין השאר הפיק מופעים כמו "עבודה עברית", הופעה שלו עם אמן הבלוז ממפיס סלים בישראל ומחוצה לה ומופעי בלוז נוספים. בשנת 2006 הוציא אלבום המורכב מחומרים נדירים מהשנים 1975–1982 שחלקם עוד לא יצאו לאור - "Fenderica One".
בקיץ 2007 התאחדה להקת "הבמה החשמלית" לשלוש הופעות בירושלים ובתל אביב, בהרכב: מזרחי בגיטרה, אלי טובול בתופים, שלום בן-יקר בבס ודובי אלדמע בשירה. במסגרת האיחוד צילם הבמאי ניסים מוסק סרט תיעודי על הלהקה בשם "הבמה החשמלית - אגדת רוקנ'רול", ששודר בערוץ הראשון. להופעה במועדון הצוללת הצהובה בירושלים, הצטרף ברי סחרוף.
ב מופיע מזרחי עם להקתו (אלדד סומנר בבס, דן כץ בתופים ואמיר הכהן בקלידים) בחומרים מקוריים ברחבי הארץ, וכמופע מחווה לנגן הגיטרה החשמלית ג'ימי הנדריקס.
ביולי 2014 השתתף בפסטיבל "וודסטוק בירושלים".
ב-7 ביוני 2019 השתתף במופע מחווה ליצחק קלפטר שנערך בהיכל התרבות בתל אביב.
רות פראוור-ג'אבוולה
רות פראוור-ג'אבוולה (באנגלית: Ruth Prawer Jhabvala, 7 במאי 1927 - 3 באפריל 2013) הייתה תסריטאית וסופרת בריטית. נודעה כתסריטאית של רוב סרטי מרצ'נט ואייבורי הפקות (בהם זכרונות אהבה מפירנצה וזיכרונות מאחוזת הווארד עבורם זכתה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר). היא נושאת תואר של מפקדת (CBE) במסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1975 זכתה הסופרת בפרס מאן בוקר בעבור הרומן חום ואבק.
שנים ראשונות.
היא נולדה למשפחה יהודית בקלן, גרמניה. סבהּ היה חזן בבית הכנסת הגדול בעיר. ב-1939 הצליחו היא ומשפחתה להימלט לבריטניה וחוו את מלחמת העולם השנייה בלונדון. ב-1948 קיבלה אזרחות בריטית. ב-1951 קיבלה תואר מוסמך מאוניברסיטת לונדון. באותה שנה נישאה לאדריכל ההודי בן העדה הפארסית - סיירוס ג'אבוולה.
בין 1951 ל-1975 חייתה עם משפחתה בדלהי, ב-1975 עברה לניו יורק ומ-1986 היא אזרחית אמריקאית.
כתיבה ספרותית.
בעת שהותה בדלהי כתבה מספר נובלות, ברוח ג'יין אוסטן ומתוך התבוננות בהודו הנעה בין הרומנטיות של א.מ. פורסטר לריאליזם של ו.ס. נייפול. ב-1975 זכתה בפרס מאן בוקר היוקרתי על ספרה "חום ואבק". על העיבוד שערכה לספר זה לתסריט (לסרט "אבק לוהט") זכתה גם בפרס באפט"א.
ב-1960 כתבה את הספר "בעל הבית" (The Householder), ב-1963 ביקשו איסמעיל מרצ'נט וג'יימס אייבורי לעבד את הספר לסרט קולנוע וכך עיבדה אותו פראוור-ג'אבוולה לתסריט והפכה לחברה בצוות חברת ההפקות של השניים.
מרצ'נט ואייבורי.
ב-1961 ייסדו איסמעיל מרצ'נט וג'יימס אייבורי חברת ההפקות שהפיקה למעלה מ-40 סרטים עד מותו של מרצ'נט ב-2005. ב-1963 צירפו השניים את התסריטאית רות פראוור-ג'אבוולה.
רוב סרטי החברה בוימו על ידי אייבורי והופקו על ידי מרצ'נט, לתסריט מאת רות פראוור-ג'אבוולה והיו מבוססים על רומנים או סיפורים מאת א.מ. פורסטר, הנרי ג'יימס וג'אבוולה עצמה. עלילות הסרטים מתרחשות לרוב במאה ה-19 או ב"תקופה האדוארדית" באנגליה, ארצות הברית או הודו והם עשירים בעיצוב סגנוני, תלבושות תקופתיות וכדומה.
ירחמיאל לוקא
ירחמיאל לוקצ'ר
ירחמיאל לוקה
ישוע בן יהוצדק
יהושע בן-יהוצדק
ישוע בן-יהוצדק
עטרת כוהנים
שה&quot;ש
גרגוריוס
גרגוריוס (מיוונית: "Γρηγόριος", המשגיח) היה שמם של אפיפיורים אחדים.
קודקס רוהונץ
קודקס רוהונץ הוא כתב יד עתיק שהכתוב בו טרם פוענח.
היסטוריה.
הקודקס נקרא על שם העיר רוהונץ (Rohonc, כיום רכניץ באוסטריה), שם היה עד 1838, כאשר נתרם לאקדמיה ההונגרית למדעים על ידי הרוזן גוסטב בטיאני (Gusztáv Batthyány), יחד עם כל הספרייה הפרטית שלו.
מקורו של הקודקס אינו ברור. ייתכן שרמז על כך עשוי להיות ערך בקטלוג 1743 של הספרייה Rohonc Batthyánys, בו נכתב: "imádságok Magyar, I. volumen 12.", כלומר, התפילות בהונגרית בכרך אחד. גודלו של הקודקס הוא תבנית 12, גודל של דפי ספר הנוצר על ידי קיפול של גיליון דפוס ל-12 חלקים היוצרים דפים בגודל 5 על 7.5 אינצ'ים כל אחד. אבל זה כל המידע שנמסר בקטלוג, כך שהוא עשוי להיות רק רמז.
הקודקס נחקר על ידי החוקר ההונגרי פרנץ טולדי בסביבות 1840 ומאוחר יותר על ידי פאל הונפאלבי (Pál Hunfalvy), אך ללא הצלחה. הוא נבדק גם על ידי המומחה האוסטרי לפלאוגרפיה ד"ר מהל, אך לשווא. יוזף יירצ'ק ובנו, קונסטנטין יוזף יירצ'ק, שניהם פרופסורים באוניברסיטת קארל בפראג, בחנו את 32 העמודים של הקודקס בשנים 1884–1885 ושוב, ללא הצלחה.
בשנת 1885 נשלח הקודקס גם לחוקר הגרמני ברנארד יילג (Bernard Jülg), פרופסור באוניברסיטת אינסברוק, אבל גם הוא לא הצליח לפענח אותו. מיהאי מונקאצ'י (Mihály Munkácsy), הצייר ההונגרי המהולל, לקח את הקודקס איתו לפריז בשנים 1890–1892 כדי ללמוד אותו, אך הדבר לא הניב תוצאות.
רוב החוקרים ההונגרים חיוו דעתם שהקודקס הוא פשוט מתיחה של שָמואל ליטראטי נמש (Sámuel Literáti Nemes, 1796–1842), אספן עתיקות מבודפשט, הידוע לשמצה בגין זיופים היסטוריים רבים (שנעשו בעיקר בשנת 1830). דעה זו ראשיתה כבר ב-1866, כאשר ההיסטוריון ההונגרי קארוי סאבו חשב כך, ואליו נוספו חוקרים נוספים שהחזיקו בדעה זו.
תיאור.
כתב היד מכיל 448 דפי נייר. גודל כל אחד מהם הוא 10X12 ס"מ. ישנן 9–14 שורות בכל דף, כשכל שורה מכילה סמלים שאפשר לזהותם כאותיות. מלבד הטקסט מופיעים לא פחות מ-87 איורים, שאם הם קשורים לטקסט, כדרך כל ספר שפורסם מעולם, הרי שבאמצעותם ניתן ללמוד מעט על אודות הכתוב בדפים, אף שאין איש המסוגל לקרוא אותם. באיורים מופיעים סצינות מלחמה, טירות, מלכים, נתינים, דגלים. כמו כן, מופיעים סימנים המזוהים עם דתות ואמונות כמו הצלב הנוצרי, הסהר האסלאמי וצלב הקרס ההינדי. מספר סוגי הסמלים שכביכול יכולים להיות אותיות הוא כ-200, כ-10 פעמים יותר מאשר כל אלפבית מוכר. אך ישנם גם סמלים שמופיעים ממש לעיתים רחוקות. הסמלים דומים לכתב הברות כגון הכתב היפני.
עוד גילו כי הקודקס כתוב מימין לשמאל כמו בשפה העברית וכדרך עמי המזרח התיכון.
ניתוח הדפים מראה שהקודקס נכתב על דפים שיוצרו בוונציה בסביבות 1430.
השפה והכתב.
השפה שבה נכתב הקודקס אינה ידועה, אף על פי שהוצעו הונגרית, דאקית, רומנית או קומנית ואפילו הינדי. אין שום רמז שיכול להצביע באיזו שפה נכתב הקודקס. היו אף דעות שהספר נכתב בכתב הונגרי עתיק ("Rovásírás").
דו-קרב פנדלים
שאול זימן
שאול זימן (כ"א בסיון ה'תרס"ט, 10 ביוני 1909 – כ"ח באייר ה'תשכ"ג, 22 במאי 1963) היה רופא ישראלי ומנכ"ל משרד הבריאות.
זימן נולד בליטא לקלמן זימן ולאה לבית רבינוביץ'. הוסמך לרפואה בברלין, ובמהלך לימודיו פעל בארגונים ציוניים ובעליית הנוער. בסמוך לברלין השתתף במשק הכשרה, ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. אביו עלה שנתיים קודם לכן, ועסק בחקלאות ובפעילות ציבורית בתחום הדת.