האריה, על שלל כינויו, משמש כשם וסמל ליחידות ואמצעי לחימה בצה"ל.
לקריאה נוספת.
אלישבע דיין, החי במקרא: יונקים, ירושלים תשע"ז, עמ' 63.
מוזיאון גרמניה המזרחית
מוזיאון גרמניה המזרחית (גרמנית DDR Museum) הוא מוזיאון אינטראקטיבי במרכז ברלין, באזור בו שכנו בעבר מוסדות הממשלה של גרמניה המזרחית, על גשר קרל ליבקנכט שעל גדת הנהר שפרה, מול קתדרלת ברלין. המוזיאון מציג את חיי היומיום בגרמניה המזרחית בצורה מוחשית הדורשת השתתפות פעילה של המבקרים. התצוגה מחולקת ל-17 מתחמים: גבול, ברלין, תחבורה, שטאזי, קניות, מוצרים, בנייה, מגורים, נשים ומשפחה, תקשורת, חינוך, צעירים, אופנה, תרבות, בידור ותיירות.
היסטוריה.
היוזמה להקמת המוזיאון הייתה של האנתרופלוג פטר קנצלמן שהופתע לגלות, בעת ביקור בברלין, כי לא קיים מוזיאון לתולדות גרמניה המזרחית. המוזיאון נפתח ב-15 ביולי 2006 תחת ניהולו המדעי של ההיסטוריון שטפן וולה, ובראשותו של רוברט רויקל, כמוזיאון במימון פרטי, דבר יוצא דופן בגרמניה, שבה המדינה היא זו שמממנת בדרך כלל את פעילות המוזיאונים. המוזיאון נתקל בהתנגדות מצד מוזיאונים בבעלות המדינה, שהרגישו מאוימים מהאפשרות של מוזיאון רווחי כלכלית, ללא סובסידיות מהמדינה. ב-14 ביולי 2007 ציין המוזיאון את יום השנה לפתיחתו, והכריז כי במהלך השנה ביקרו בו 180,000 איש. במסגרת חגיגות השנה נחנך במוזיאון משחק אינטראקטיבי להנאתם של המבקרים. בינואר 2008 היה מוזיאון גרמניה המזרחית מועמד לפרס המוזיאון האירופי של השנה, וב-26 באוגוסט באותה שנה ביקר בו המבקר ה-500,000.
בניגוד למוזיאונים אחרים, המבקרים בתצוגה מוזמנים להשתתף בחוויית האוסטלגיה ולגעת בחלק גדול מהמוצגים - אפשר לנהוג במכונית טראבנט, לשבת במטבח או בחדר מגורים, לחטט בארון בגדים או לפתוח מגרות. בחלק אחר של התערוכה מתקן האזנה סמוי ("באג") מעניק למבקרים את התחושה להיות "תחת מעקב". בארכיון המוזיאון שמורים כיום כ-146,000 מוצגים - פסלי לנין, מדים של תנועת הנוער הסוציאליסטית, קפה "מוקה פיקס", מלפפונים חמוצים מאזור השפרה, ומוצרים אחרים שרבים מהם מופיעים בסרט להתראות לנין! שיצא שלוש שנים לפני פתיחת המוזיאון.
שני הפוסקרים
אנדרטת הנשים האריות
אנדרטת הנשים האריות הוא שמו של פסל בגינה קטנה ברוזנשטראסה (Rosenstrasse - רחוב הוורדים) במרכז ברלין. הפסל נקרא גם בלוק הנשים (Block der Frauen), ונחנך ב-1995 כגלעד להפגנת הנשים שנודעה בכינוי מחאת רוזנשטראסה. הפסל הוא פרי יצירתה של הפסלת המזרח גרמנייה ממוצא יהודי אינגבורג הונצינגר (Hunzinger), שהייתה בשנות ה-70 לחייה כשיצרה אותו. הפסל, העשוי מאבן אדמדמה, מורכב מדמויות נשיות מפגינות ואבלות, ועליו נכתב בגרמנית: .
ליד האנדרטה נמצא פסל אבן של אדם יושב על ספסל ומתבונן עליה באדישות.
קרב על פלליו
דור שלישי
כבשת הרש (משל)
למב הולם
קלייר פורלני
קלייר אנטוניה פורלני (באנגלית: Claire Antonia Forlani; נולדה ב-17 בדצמבר 1972) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה.
ביוגרפיה.
פורלני נולדה בטוויקנאהם, לונדון שבממלכה המאוחדת, למשפחה מרקע נוצרי. היא בתו של פייר לואיג'י פורלני, אמרגן מוזיקה מפרארה שבאיטליה ורעייתו האנגלייה, ברברה (לבית דיקנסון). בגיל 11, החלה ללמוד בבית ספר לאמנויות, שם למדה משחק. במהלך שש שנות לימודיה בבית הספר, למדה בנוסף גם ריקוד, מה שהוביל אותה לאחר מכן להופיע בהופעות על במה ב"מפצח האגוזים" ו"אורפיאוס בשאול".
קריירה.
בשנת 1993 עברה משפחתה של פורלני לסן פרנסיסקו, כדי לאפשר הזדמנויות נרחבות יותר לליהוק בסרטים של הוליווד. מיד לאחר מכן, קיבלה פורלני תפקיד במיני-סדרה "J.F.K.: Reckless Youth", ובסרט "בית ספר לשוטרים מתחילים 7: משימה במוסקבה".
בשנת 1995 שיחקה בתפקיד משני בסרטו של קווין סמית' "עכברי הקניון". בשנת 1996 הופיעה בסרט הפעולה של מייקל ביי "הפריצה לאלקטרז".
היא המשיכה להופיע גם בסרטים המופצים ברחבי העולם, וגם בסרטים דלי תקציב. היא לוהקה לסרט "שוכני המצולות" משנת 1998, אך עזבה את הצילומים אליו כמה ימים לאחר התחלתם, עקב חילוקי דעות אומנותיים. באותה שנה כיכבה בסרט "לפגוש את ג'ו בלאק" לצד אנתוני הופקינס ובראד פיט, מה שהיה לסרט הרווחי ביותר שלה. היא הופיעה לאחר מכן במותחן "קוד מסוכן", אשר יצא לאקרנים בינואר 2001, וקיבל ביקורות מעורבות.
עוד באותה שנה, נבחרה פורלני לייצג את הפנים החדשות של חברת הקוסמטיקה "לוראל", וכן דורגה במקום ה-85 ברשימת 100 הנשים הסקסיות ביותר במגזין הגברים "FHM".
בשנת 2003 כיכבה לצד ג'קי צ'אן בסרט "הקמע". בסתיו 2006 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "", כד"ר פייטון דריסקול.
חיים אישיים.
בין השנים 1997–1998 יצאה פורלני עם השחקנים בניסיו דל טורו וג'ון קיוזק, ובין השנים 1998–1999 יצאה עם בראד פיט, קיאנו ריבס ובן סטילר. בשנת 2007 נישאה לשחקן הסקוטי דוגריי סקוט, ויש לה ממנו שני ילדים חורגים מנישואיו הראשונים, ובן משותף אותו אימצו ב-2014.
לינגה הולם
לינגה הולם (Linga Holm) המכונה גם ההולם של מידגארת' (Holm of Midgarth) או בקיצור מידגרת' (Midgarth) הוא אי בלתי מיושב בקבוצת איי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת. שטח האי 0.57 קמ"ר, ושיאו מעל פני הים 10 מטרים. האי ממוקם כ-700 מטרים מערבית לאי סטרונסיי.
מקור שמו של האי בשם הנורדי: Lyngholm.
היסטוריה.
חדרי קבורה שהתגלו באי מלמדים כי האי שימש כאתר קבורה או כאתר יישוב כבר בתקופה הנאוליתית. באי התגלו שרידי בתים המעידים על התיישבות פיקטית בו. האי היה מיושב עד אמצע המאה ה-19 וקיים תעוד על חווה שפעלה בו עד שנת 1841.
האי מהווה שמורת טבע ומתקיימת בו אחת ממושבות כלבי הים האפורים הגדולה בעולם. האי מהווה אתר קינון חשוב לציפורי ים רבות ולאווז אפור (Anser anser anser).
וילי סאטון
ויליאם "וילי" סאטון (באנגלית: William "Willie" Sutton; 30 ביוני 1901 - 2 בנובמבר 1980) היה פושע אמריקאי מפורסם ורב מעללים אשר התפרסם בזכות מעשי שוד הבנקים הרבים שביצע. סאטון, אשר היה משתמש בכישוריו במשחק ובתחפושות למטרות פשעיו, זכה לכינוי "וילי החלקלק" (Slick Willie).
תולדות חייו.
סאטון נולד למשפחה אמריקאית ממוצא אירי בברוקלין, הרביעי מבין חמשת ילדי המשפחה. בנערותו נשר מבית הספר והחל לעבוד בעבודות שונות ומזדמנות. כבר בילדותו החל בפשע, ועל פי הספדו החל לפרוץ לבתים בגיל 9.
סאטון החל לשדוד בנקים בתעוזה הולכת וגוברת החל בסוף שנות ה-20. באותן שנים נשא לאישה את לואיז לודמן, אך השניים התגרשו זמן קצר לאחר מכן, כאשר המשטרה תפסה את סאטון ב-1931, ובית המשפט גזר עליו עונש של 30 שנות מאסר בגין תקיפה ושוד.
סאטון לא נשאר זמן רב בכלא וב-11 בדצמבר 1932 הצליח לקחת סוהר כבן ערובה בעזרת אקדח שהבריח לתאו. סאטון הצליח לברוח מהכלא ובמהרה חזר לשדוד בנקים. במהלך העשורים הבאים מעשי השוד של סאטון רק הלכו וגברו. כך שדד חנות תכשיטים לאור יום, וניסה לשדוד פעמיים את אותו הבנק. מצידן של רשויות החוק, אלו חידשו במשנה תוקף את מאמציהן ללכוד את הפושע, ואף הצליחו בכך מספר פעמים - אך פעם אחר פעם סאטון הצליח לברוח מכלאו.
ב-1950 סאטון היה לאחד מעשרת הפושעים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. אף על פי כן, הוא נעצר שוב רק ב-1952, ודווקא בזכות ארנולד שוסטר, אזרח מהשורה אשר זיהה את סאטון ברכבת התחתית של ניו יורק. שוסטר עקב אחרי סאטון והודיע על מקום המצאו למשטרה. שוסטר זכה לפרסום רב בעקבות חלקו בלכידת הפושע, אך זה הוביל ככל הנראה לרציחתו הברוטלית, אשר לימים נטען כי "הוזמנה" על ידי משפחות הפשע המאורגן כנקמה.
על סאטון נגזר מאסר עולם ו-135 שנות מאסר נוספות. עם זאת, סאטון שוחרר מבית הכלא ב-1969, 17 שנים בלבד לאחר מכן, בעקבות מצבו הבריאותי המדרדר עקב מחלת הנפחת. לאחר שחרורו סאטון פרש מקריירת הפשע הענפה אשר אימץ וניצל את כישוריו בכיוון ההפוך - ייעוץ לבנקים כיצד להתגונן ממקרי שוד. סאטון נפטר ב-1980 ונקבר בברוקלין.
מורשת.
"הישגיו" של סאטון, אשר על פי הערכות מנו כ-2 מיליון דולר אשר נשדדו מכ-100 בנקים שונים, זיכו אותו למעמד של גיבור תרבות. הוא כתב ספרי אוטוביוגרפיה, השתתף בפרסומות בטלוויזיה ודמותו הוללה בעיתונים. סאטון התפרסם בכך שעל אף שנהג להביא עמו נשק למעשי השוד, אך מעולם לא ירה בו. מאוחר יותר טען כי הנשק מעולם לא היה טעון, "מחשש שמישהו יפגע".
בין השאר נזקף לזכותו הציטוט "because that's where the money is" (בתרגום חופשי: "כי שם הכסף נמצא") בתשובה לשאלה מדוע שדד בנקים. סאטון הכחיש כי אמר את הציטוט, אך האגדה האורבנית כבר נוצרה. בין השאר ניתן למצוא הדים לציטוט ב"חוק סאטון" (Sutton's law) במדעי הרפואה, אשר קובע כי יש להעדיף את הדיאגנוזה הסבירה ביותר.
צפיפות הסתברות
פונקציית צפיפות הסתברות
קוואזולו-נאטאל
חקר העתיד
סטארוסטה (יהודים)
קרוול (מטוס)
קרוול (בצרפתית: Sud Aviation SE 210 Caravelle) היה מטוס הנוסעים הסילוני הראשון לטווח קצר-בינוני. המטוס יוצר על ידי חברת המטוסים הצרפתית סוד אויאסיו (Sud Aviation) החל משנת 1955 (אז עדיין נקראה החברה בראשי התיבות SNCASE). דגם מטוס זה הפך לאחד ממטוסי הנוסעים הסילוניים האירופיים הנמכרים ביותר, ונמכר לחברות תעופה אירופיות שונות ו-20 מטוסים אף נמכרו לחברת יונייטד איירליינס בארצות הברית.
הקרוול היה מטוס הנוסעים אשר ביסס את תצורת המנועים המורכבים בזנב, עם עיצוב כנפיים נקיות מהתקנים, עיצוב שזכה לחיקויים במגוון מטוסי נוסעים מאוחרים יותר.
עיצוב ופיתוח.