נגיף הפטיטיס B (שם מדעי: HBV, קיצור של Hepatitis B virus) הוא נגיף אשר מהווה את הגורם העשירי בחשיבותו למחלות כבד אשר ביניהן נמנות דלקת כבד נגיפית ושחמת הכבד שעלולה להוביל לסרטן. הנגיף נמצא בשכיחות גבוהה במרכז ודרום אפריקה, כמו גם בדרום-מזרח אסיה.
הווירוס שייך למשפחת ה-"hepadnaviruses", ומורכב מממברנה ליפידית המכילה שלושה סוגי חלבוני מעטפת העוטפת את הקפסיד האיקוסהדרלי.
הווירוס כולל 8 גנוטיפים, והוא מדביק רק בני אדם וקופי שימפנזה.
הנגיף מועבר דרך הדם בעת עירויים, נוזלי גוף שונים כגון נוזל הזרע ועל ידי שימוש במחטים מזוהמות.
מבנה הנגיף.
הנגיף כולל DNA מעגלי עם גדיל שלילי מלא, וגדיל חיובי לא מלא המכונה גם "Relaxed circular DNA".
הנגיף יוצר 4 שעתוקים שונים המסתיימים באותה נקודה אולם מתחילים במקומות שונים, כך שבסופו של דבר ה-DNA יוצר את כל החלבונים להם הוא זקוק.
השעתוק הגדול ביותר נקרא "pre-genomic RNA", והוא באורך של 3.5 KB. למעשה, ארוך יותר מה- DNA: שרשרת זו אחראית ליצירת הגנום,
הפולימראז, core ו-pre core (הליבה).
השעתוקים באורך בינוני (pre-s1, pre-s2) משמשים ליצירת חלבוני המעטפת, ואילו השעתוק הקצר ביותר באורך 0.7 kb משמש ליצירת חלבון x - חלבון רגולטורי במחזור החיים של הנגיף, אשר מפעיל שעתוק של חלבונים תאיים מסוימים, ועלול לגרום לקרצינומה הפטו-צלולרית בחולים אשר נדבקו בנגיף.
חלבוני המעטפת.
לנגיף זה יש 3 חלבוני מעטפת, אשר דרושים ליצירת הויריון והאינפקטיביות (כושר ההדבקה).
החלבונים כולם מכילים אזור משותף - S, כאשר החלבון הקטן ביותר מכיל רק את אזור S, החלבון הבינוני מכיל אזור נוסף - PRE S2, והחלבון הגדול מכיל בנוסף לשניהם את האזור PRE S1.
לחלבוני המעטפת יש קבוצות סוכריות, והם אמורים ליצור את המעטפת ולהיקשר לקולטן על פני התא. כדי לבדוק חשד להדבקה ניתן להשתמש בסמן לחלבונים אלו - בהמשך.
מחזור החיים של הווירוס.
הווירוס נקשר לתא ספציפי דרך רצפטור תאי, משיל את המעטפת בתהליך של uncoating, ועובר רפליקציה, הבשלה, יציאה והדבקה של תא נוסף:
בתחילה, הווירוס נקשר לקולטן על ממברנת התא על ידי חלבוני המעטפת וחודר פנימה, כאשר ה-core חודר לתא - בתוך הגרעין מתבצעת הרפליקציה, כשבתחילה יש תהליך של תיקון הסליל הלא שלם (כזכור, לנגיף יש גדיל חיובי שאינו שלם) - הסליל הלא שלם הופך לסליל שלם על ידי פולימראז תאי - תהליך הנקרא "Covalently closed circular DNA". לאחר "תיקון" הגדיל הלא שלם, מתרחש שעתוק של חלבונים (בעזרת חלבוני התא עצמם) - ליצירת פולימראז, חלבוני ליבה, חלבוני מעטפת וכו'. נוצר RNA גנומי המשתחרר, והופך בתהליך של reverse transcription לגדיל ה-DNA אשר קיים באופן רגיל בנגיף.
לתעתיק הרנא הגדול נקשר הפולימראז הנגיפי שנוצר ממנו והופך אותו לדנא מינוס ,רק בקישור הרנא לפולימראז מתבצע סיגנל שגורם לassembly של חלבוני הקפסיד(core) מסביב לקומפלקס הפולימראז והרנא הגדול. לאחר מכן מסונטז הדנא פלוס בעזרת הפולימראז הנגיפי עם כל מיני פריימרים מהתעתיקים האחרים שהיו בדרך ולכן נותרים ניקים(חורים- לא שלם) בדנא החיובי.
פתוגנזה.
מתוך הנדבקים בנגיף זה, 95% מתגברים על ההדבקה. אצל 5% מתפתחת הפטיטיס כרונית, חלק מהחולים מפתחים תהליכי פיברוזיס, קרצינומה הפטו-צלולרית (בכבד) וחלק מהחולים לא מראים תסמינים קליניים כלשהם. הסיכון של חולה לפתח קרצינומה הפטו-צלולרית גדול פי 100 לעומת אדם אשר לא נגוע בנגיף.
עיקר הנזק אשר נגרם לכבד, כתוצאה מהדבקה על ידי הווירוס, נעשה כתוצאה מהתגובה החיסונית של הגוף - התגובה הדלקתית כנגד הנגיף כוללת שני שלבים:
השלב הראשון הוא הפעלה של מערכת האינטרפרון - הגורמת לדיכוי ההתרבות וההכפלה של וירוס זה.
לאחר מכן מופעלת מערכת החיסון התאית - תאי T ציטוטוקסיים הורסים תאים אשר נגועים בנגיף.
חיסון.
החיסון הראשון למחלה פותח על ידי מוריס הילמן במרק, ויצא ב-1981.
היום יש שני חיסונים רקומביננטיים - האחד ניתן 1-2 פעמים, והשני 3 פעמים, החיסונים מבוססים על חלבוני המעטפת של הנגיף.
בישראל כיום נוהגים לחסן ב-3 מנות עוד בילדות, כאשר את המנה הראשונה מזריקים לילוד ביום לידתו, את השנייה חודש לאחר הראשונה, ואת השלישית חמישה חודשים לאחר השנייה.
מושג פתרון - עבור משפחת משחקים בצורה קואליציונית
התקוממות נאנצ'אנג
התקוממות נאנצ'אנג הייתה הקרב הגדול הראשון של הקומוניסטים הסינים כנגד השלטון הסיני הלאומני והוא מסמל את פתיחת מלחמת האזרחים הסינית. מטרת ההתנגדות המזוינת שהובילו הכוחות הקומוניסטיים הסינים ב -1 באוגוסט 1927 בנאנצ'אנג, מחוז ג'יאנגשי, הייתה להתנגד לטיהורים האנטי קומוניסטיים שבוצעו על ידי הקוומינטנג (KMT, המפלגה הלאומית של סין).
ב-1 באוגוסט 1927 כבשו כוחות קומוניסטיים את נאנצ'אנג, אך לאחר ארבעה ימים הם נסוגו מהעיר להרים במערב ג'יאנגשי מחשש שיכותרו על ידי כוחות הקוומינטנג. אומנם צבאית הסתיים קרב זה בכישלון, אך תאריך הקרב מצוין בסין הקומוניסטית כיום הייסוד של צבא השחרור העממי - כינויו של הצבא הקומוניסטי. מלון ג'יאנשי בה שכנה מפקדת המורדים הוא כיום מוזיאון המוקדש למרד.
פאץ' אדמס (סרט)
פאץ' אדמס (באנגלית: Patch Adams) הוא סרט קולנוע, מסוגת דרמה קומית משנת 1998 בבימויו של טום שאדיאק. זוהי ביוגרפיה של ד"ר האנטר (פאץ') אדמס, ממייסדי הליצנות הרפואית. את אדמס מגלם בסרט השחקן רובין ויליאמס. הסרט זכה להצלחה קופתית ניכרת בארצות הברית וגם בישראל.
ד"ר אדמס הקים ב-1972 את המוסד הרפואי "גזונטהייט" (), המספק שירות רפואי חינם לתושבי מערב וירג'יניה. הסרט עוקב אחרי התהליך שהביא אותו ליזום את שיטת הטיפול הייחודית שלו, להקים את המוסד ולהופכו לדגם מוביל ברפואה מסוג זה בעולם.
בסרט באה לידי ביטוי ההתנגשות בין הממסד הרפואי המסורתי, הדוגל בשמירת מרחק ביחסים בין רופא לחולה, לבין הסטודנט לרפואה, האנטר אדמס, הטוען כי יחס אישי לחולה, האזנה למה שמציק לו וניסיון לעורר בו חיוך ושמחת חיים במיוחד במצבים קשים, הם בגדר תרופה וכי מטרת הטיפול הרפואי צריכה להיות גם שיפור איכות חייו של החולה הסובל "ולא רק דחיית מותו".
עלילת הסרט.
רקע.
בשנת 1969 האנטר אדמס מתאשפז מרצונו בבית חולים פסיכיאטרי, בגלל דיכאון. באוטובוס הנוסע לבית החולים נשמעים ברקע דברי המשורר דנטה אליגיירי: "באמצע המסע של חיי מצאתי עצמי ביער אפל ... כי איבדתי את הדרך הנכונה". אדמס מגיע לבית החולים פיירפאקס (FairFax), מרואיין על ידי רופא מומחה לפסיכיאטריה, שלא מקשיב כמעט לדברי האנטר למרות שזה תפקידו.
שותפו של אדמס לחדר סובל מפחדים. הוא חושש כי בעקבות פתיחת דלת הכניסה לחדרם נכנסים סנאים לחדר ועומדים להתנפל עליו. השותף אחוז החרדה נמלט לפינות החדר ומנסה לטפס על הקירות. הצוות הרפואי נזעק ונותן לו זריקת הרגעה בכפייה. אדמס מגלה כי גם שאר החולים מטופלים בשיטות דומות. הוא מנסה להרגיע את שכנו לחדר בעזרת משחק תפקידים, עוזר לו להתגבר על הפחד ומעורר בו שמחת חיים. הוא מנסה זאת שנית אצל חבריו לטיפול הקבוצתי. עד מהרה הוא זוכה להכרת תודה ואמון של החולים האחרים וגם לכינוי פאץ' (טלאי). החוויות במוסד מביאות אותו להכרה כי עזרה לחולים נותנת משמעות לחייו ו"משכיחה" את הבעיות שלו. הוא עוזב את בית החולים ולאחר שנתיים נרשם ללימודי רפואה.
לימודי הרפואה.
כאשר אדמס מתחיל ללמוד מסתבר לו כי הוא המבוגר בתלמידים. שותפו לחדר, מיטץ' (פיליפ סימור הופמן), הוא בן למשפחת רופאים ותיקה המציג בפניו את יוקרת המקצוע האליטיסטי, עמדה שספג מאביו שבעקבותיו הוא מתכוון ללכת. אדמס מצליח מאוד בלימודיו ובבחינות אף על פי שהוא מקדיש זמן רב לחולים, מבצע מטלות קומיות ומעודד את רוחם. מיטץ' מקנא בהצלחותיו של שותפו לחדר ומפיץ שמועה כי אדמס מצליח שלא ביושר, במהרה נוצר קונפליקט עם דיקאן בית הספר המאיים לסלקו מהלימודים. אדמס מוצא שותף לרעיונות שלו, חברו טרומן (דניאל לונדון) מסייע לו ומגלה עד כמה אפקטיבית שיטתו. הוא מגייס גם את הסטודנטית קארין (מוניקה פוטר). תחילה היא אינה שותפה לגישתו הרפואית. מטרתה היא "החלוק הלבן של הרופא" והכבוד שבמקצוע. בהמשך היא מצטרפת ואף נענית בהדרגה לחיזוריו של פאץ'.
בבית החולים הוא מפגין את יכולתו, תחילה במחלקת ילדים חולי סרטן. במחלקה שוררת דממת מוות, הילדים שוכבים במיטתם משותקים מכל פעילות. הוא נכנס לחדרם, מתיישב ליד אחד הילדים, מתחיל בשיחה ומשחק איתו ואט אט מעלה חיוך רחב על פניו. אחד מרגעי השיא הוא כאשר אדמס נוטל בקבוק חוקן אדום, חותך אותו כך שיידמה לאף האדום של ליצני קרקס וחובש אותו. הילד החולה פורץ בצחוק ושאר הילדים מצטרפים לחוויה. אדמס ממשיך לבוא לבקר את הילדים חולי הסרטן וחדר החולים הופך להיות אולפן להצגות וחדר משחקים.
הסרט מדגיש את גישתן האנושית של האחיות לעומת יחסם המרוחק של הרופאים לחולים. בכירי הרופאים, שהם גם המורים הבכירים מקפידים כי המורשת הקרה והמתנשאת תועבר לרופאים החדשים. כך, באחת הסצנות מראות האחיות לאדמס כי בחדר סמוך יש חולים מבוגרים שהתייאשו מגורלם. שלושת הסטודנטים, אדמס ושני ידידיו, מגיעים אל אחד החולים הקשים כדי להגשים חלום נעורים שלו, מביאים בלונים בצורת בעלי חיים בספארי והחולה נהנה להגשים את חלום חייו ויורה לכל עבר באקדח צעצוע. התרגיל מרומם את רוחו ובהמשך הוא מוצג כאשר הוא לבוש בחיק בני משפחתו - אמנם עדיין בבית החולים - אך נראה כאדם רגיל.