בליל 10 ביולי 1948 כבשה פלוגת יהונתן (פלוגת הגדנ"ע של המחוז) את חירבת חמאמה (שלוחה של רכס הר הרצל) בפעולה נהרג מפקד הפלוגה . התקפות הנגד של הערבים נהדפו. בליל 12 ביולי 1948 נכבשה גבעת בית מזמיל (כיום - קריית היובל).
עם כיבוש בית מזמיל התקרבו הכוחות לכפר מלחה (או בערבית - אל מאלחה). בכפר זה היה ריכוז גדול של אוכלוסייה ולוחמים ערבים והוא שימש חוליית חיבור בין בית ג'אלא ועין כרם.
כיבוש מלחה.
שאלתיאל הטיל את משימת כיבוש מלחה על פלוגת אצ"ל בצירוף שתי מחלקות מפלוגת יהונתן. על פלוגת יהונתן הוטל לכבוש את חלקו המזרחי של הכפר ואת בית הספר ועל האצ"ל היה לכבוש את מרכז הכפר ואת גבעת "אל ראס" החולשת עליו מדרום בין מלחה לפסי הרכבת.
ההתקפה החלה אור ל-14 ביולי 1948 בהרעשה של מרגמות האצ"ל מקטמון ומרגמות צה"ל מבית וגן. לאחר ההרעשה החלה ההסתערות. הערבים גילו התנגדות שבמהלכה נהרג לוחם האצ"ל . לבסוף נשברה ההגנה הערבית והם נסוגו לבית ג'אלא ולבית צפאפה. בידי התוקפים נפלו שבויים ושלל רב שהועבר למחסני האצ"ל. במקביל כבשו כוחות פלוגת יהונתן את הר אורה-"מיס קרי", והקו מלחה-מיס קרי הפך לקו ההגנה הדרומי של ירושלים, אל מול הכוחות המצריים שישבו מעבר לנחל שורק, על הר התעלה.
הקרב בגבעת אל ראס.
גבעת אל ראס (בעברית - הראש) הייתה גבעה סלעית במרחק של כ-200 מטר דרומית למלחה. הכוחות הגיעו למקום באיחור ולא הספיקו להתחפר באדמה הסלעית והחשופה.
כוחות הלגיון הערבי פתחו למחרת בהפגזה קשה ובהסתערות על גבעת אל ראס. אנשי האצ"ל לא הספיקו להתחפר והשטח בינם ובין מלחה כוסה באש ולא ניתן היה לעזור להם. חלק קטן הצליח להימלט אבל רוב הכוח נלכד על הגבעה. הפצועים הוכנסו למערה שהייתה במקום אבל תוך זמן קצר שטף כוח של הלגיון את הגבעה. הם נכנסו למערה ודקרו למוות בכידונים את כל הפצועים פרט לאחד שהתחזה למת.
הלגיון המשיך בהתקפתו לעבר מלחה אך נהדף. תוך מספר שעות הגיעה תגבורת מבסיס האצ"ל בקטמון והחלה התקפת הנגד. כוחות הלגיון נסוגו וגבעת אל ראס נכבשה שוב. במערה נמצאו גופותיהם של 17 חיילי האצ"ל.
בורגס (מחוז)
מחוז (אובלסט) בורגס (בבולגרית: Област Бургас) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום מזרח המדינה לחופי הים השחור. במחוז 13 רשויות מקומיות ועיר הבירה שלו היא העיר בורגס.
במחוז שורר אקלים ממוזג, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 514 מילימטרים. מחוז בורגס הוא השני בגודלו בבולגריה מבחינת השטח ורביעי בגודלו מבחינת כמות האוכלוסין.
החלק העתיק של העיר נסבאר אשר מצויה במחוז, הוכרז כאתר מורשת עולמית.
כלכלה.
למחוז חשיבות כלכלית נכבדה עבור בולגריה, שכן 74 אחוזים מהיקף היבוא והיצוא של בולגריה עוברים דרך נמלי הים שבו. המחוז מניב 5.22 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי של בולגריה. לחופי הים השחור, בערים בורגס, סוזופול, נסבאר וצארבו , קיים מערך נמלים, המשמשים לייבוא דלק, ייצוא סחורות ודייג. בעיר בורגס, ממוקם נמל תעופה בינלאומי הכולל מסוף מטענים וקיימת תשתית תחבורתית ענפה, הכוללת רשת מסילות רכבת. במחוז קיימת תעשייה פטרוכימית, מפעלים לעיבוד מתכות, תעשיית מזון, יין, טבק וטקסטיל, מכרות ומפעלים לעיבוד עץ וייצור רהיטים.
בשל מיקומו לחופי הים השחור, המחוז שופע תיירות ימית, בתי הארחה, בתי מלון ומעיינות מרפא, בעיקר בחודשים יוני עד ספטמבר.
היסטוריה.
התיישבות מאורגנת בשטח המחוז מתוארכת לתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפני הספירה. לאחר מכן מתועדת התיישבות במקום, בתקופת יוון העתיקה, במאה ה-4, לפני הספירה ובהמשך היה האזור חלק מפרובינציה רומית. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית.
ביוני 1829, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), נכבש האזור על ידי הרוסים וחלק מהתושבים הוגלו או נמלטו למחוזות אחרים, כגון בסרביה או מולדובה.
בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכלל בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 אוחד מחוז רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה ושטחי מחוז בורגס נותרו מאז בחזקת הבולגרים.
עצמון
צבעי הלאומיות הכלל-אפריקאית
צבעי הלאומיות הכלל אפריקאית
לופית מצויה
לוּפִית מצויה (שם מדעי: "Arisarum vulgare") הוא מין צמח עשבוני מהסוג לופית במשפחת הלופיים. הוא ידוע גם בכינויו העממי מטה אהרון.
מאפיינים.
לופית מצויה היא המין רחב-התפוצה ביותר בסוג, והיחיד המיוצג בצמחיית ארץ ישראל. הוא נפוץ בחבל הצומח הים תיכוני בישראל, בבתי גידול מגוונים: בתות, מקומות סלעיים, מקומות צל, גינות ושטחי מעזבה. הוא מתרבה באופן נמרץ לאחר שרפה או פגיעה אחרת בקרקע הטבעית.
הלופית המצויה היא גאופיט בעל פקעת. עליה צצים בראשית החורף, לאחר הגשמים הראשונים, ופריחתה מוקדמת, סמוך ללבלוב. הפריחה נמשכת מאוקטובר עד אפריל, מוקדמת יותר במקומות מושקים ומאוחרת תחת צל כבד. התפרחת מאריכה ימים, כנראה בשל מיעוט המאביקים בעונת החורף.
תפרחת הלופית אופיינית למשפחה מבחינה מורפולוגית, אך בשונה משאר סוגי המשפחה המיוצגים בארץ ישראל, צבע המתחל בהיר והוא אינו מפיק ריח של תסיסה או פגרים. המתחל צינורי, צבעיו ירוק ולבן לרוב בדגם מפוספס. השזרה מעוטת פרחים יחסית, וחסרת פרחים עקרים.
יש המלקטים את הצמח על פקעותיו לשימושים שונים, למאכל לאחר טיגון או בישול וכן לשימוש ברפואה עממית, בה מיוחסים לו סגולות לריפוי פצעים, מחלות בדרכי השתן ובמערכת הנשימה.
הלופית המצויה זכתה לכינוי עממי מוכר, "מטה אהרון", על שום צורת התפרחת הדומה למקל מכופף ומזכירה את מטהו של אהרון הכהן. ייתכן גם שהכינוי קשור לשם aron, שיוחס ביוון העתיקה לצמחים ממשפחת הלופיים (וממנו נגזר גם שמו המדעי של הלוף, "Arum").
ג'ודי פיקו
ג'וֹדי לין פיקו (באנגלית: Jodi Lynn Picoult; נולדה ב-19 במאי 1966) היא סופרת אמריקאית-יהודיה, ידועה בעיקר בשל ספרה "שומרת אחותי", שאף עובד לסרט קולנוע באותו שם. נכון ל-2016 נמכרו כ-40 מיליון עותקים של ספריה של פיקו ברחבי העולם.
ביוגרפיה.
פיקו נולדה למשפחה יהודית חילונית, גדלה בלונג איילנד, ובגיל 13 עברה משפחתה לניו המפשייר. את סיפורה הראשון כתבה בגיל 5 והוא נקרא "הלובסטר שלא הובן כהלכה" ("The Lobster Which Was Misunderstood"). היא למדה באוניברסיטת פרינסטון כתיבה יוצרת וכבר במהלך לימודיה שם פרסמה שני סיפורים קצרים במגזין הנוער "סבנטין". את לימודיה סיימה בשנת 1987 ולאחר מכן החלה לעבוד במגוון עבודות, בהן עריכת ספרי לימוד והוראת אנגלית לתלמידי כיתה ח'. היא סיימה תואר שני בחינוך באוניברסיטת הרווארד.
פיקו הפכה לכותבת של ה-DC קומיקס, בחוברת הקומיקס "וונדר וומן". הגיליון הראשון שלה (#6) יצא ב-28 במרץ 2007, והגיליון האחרון (#10) יצא ב-27 ביוני 2007.
פיקו נשואה לטים ואן ליר, אותו פגשה בפרינסטון, לזוג שלושה ילדים.
חידוש עבודת הקרבנות
אלכסנדר אלקין
קפה ערבי
פיטר לוגר
פיטר לוגר (באנגלית: Peter Luger Steak House) היא מסעדת סטייקים הממוקמת בשכונת ויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק, שנוסדה בשנת 1887 ולה סניף נוסף בגרייט נק (Great Neck), ניו יורק, בלונג איילנד.
סקר זאגאט בחר בפיטר לוגר למסעדת הסטייקים הטובה ביותר בעיר ניו יורק זה 26 שנים ברציפות.
למסעדה בברוקלין יש בר עץ ארוך, וחדר האוכל בסגנון טווטוני.
ב-2002 הכניס אותה ארגון ג'יימס בירד לרשימת ה"קלאסיקות של אמריקה".
המסעדה בברוקלין זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום.
היסטוריה.
המסעדה בברוקלין נוסדה ב-1887 בשם "Carl Luger's Café, Billiards and Bowling Alley" בשכונה הגרמנית שבסמוך לה נבנה תשע שנים אחרי כן גשר ויליאמסבורג.
ב-1950 העמידו צאצאיו של הבעלים המקורים את המסעדה למכירה פומבית וסול פורמן רכש אותה בשל היות "המכרז נמוך באופן שערורייתי". נכדתו, ג'ודי סטורץ', ממונה כיום על קניית הבשר עבור המסעדה. ב-1984 נסגר הסניף בגרייט נק אחרי שרפה קשה שהרסה את המסעדה. היא נפתחה מחדש שנה וחצי אחרי כן ב-1986. כיום, אחת מבעלי המסעדה היא איימי רובינשטיין, אשתו של הווארד רובינשטיין, איש יחסי הציבור הידוע שלקוחותיו כוללים את ג'ורג' שטיינברנר, רופרט מרדוק ודונלד טראמפ.
התפריט.
האומצות המוגשות בפיטר לוגר עוברות תחילה תהליך ממושך של יישון יבש, המקנה לבשר טעם אופייני.
התפריט מצומצם, ומתמקד בעיקר באומצות פורטרהאוס המיועדות לאחד עד ארבעה סועדים.
מנות עיקריות יכולות לכלול גם אומצות אנטרקוט, כבש, דגים טריים בעונתם, ומבחר משתנה של מנות בצהרים. מנות נוספות כוללות קוקטייל חסילונים, עגבניות ביפסטייק, סלט בצל (מוגש עם רוטב סטייק), תפוחי אדמה, טוגנים, תרד מוקרם, ברוקולי, טבעות בצל, קותל חזיר שמן, ומגוון קינוחים. המסעדה מגישה גם המבורגרים, בארוחת הצהרים בלבד.
הסטייקים מוגשים כשהם פרוסים על צלחת משופעת כך שהמיצים ניגרים.
המסעדה גם מגישה רוטב סטייק משלה שמורכב מתמהיל רוטב קוקטייל עם רוטב סטייק מסורתי.
פיטר לוגר גם משווקת את רוטב הסטייק שלה בהזמנת דרך הדואר ובאמצעות קמעונאים ברחבי המדינה.
מסעדות חיקוי.
מספר מלצרים עזבו את פיטר לוגר ופתחו בתי סטייק משלהם עם תפריטים ומנות שעוצבו על פי הדגם התפריט והמנות המוגשים בפיטר לוגר:
תסמונת קוטארד
זהות בדויה
עמק המוות
עמק המוות (באנגלית: Death Valley) הוא עמק מדברי במזרח מדינת קליפורניה שבארצות הברית, בצפון מדבר מוהאבי, הגובל ב. במהלך הקיץ, זהו אחד המקומות החמים ביותר על פני כדור הארץ, יחד עם מדבריות במזרח התיכון ובסהרה.