ב-24 באפריל 1995 קיבל גילברט מאריי, נשיא איגוד היערנים של קליפורניה (שדולה בתחום עצים להסקה המזוהה בטעות כארגון ממשלתי), חבילה בדואר אשר הייתה מיועדת לקודמו בתפקיד, ויליאם דניסון, שעזב שנה קודם לכן. מאריי יצא מנקודת הנחה שהחבילה מיועדת לנשיא איגוד היערנים ולא אישית לדניסון, והורה לעוזרו להביא את החבילה. העוזר התלוצץ ואמר "החבילה מאוד כבדה, כנראה שזו פצצה". הדבר היה חמישה ימים בלבד לאחר מתקפת הטרור על בניין פדרלי באוקלהומה סיטי שהביאה למותם של 168 אנשים. מאריי חייך לעצמו בעודו לוקח את החבילה ופותח אותה ועוד בטרם הספיק לפתוח את כולה נחרב המשרד כולו מעוצמת הפיצוץ. זו הייתה הפצצה האחרונה והחזקה מכולן.
הלכידה.
המניפסט.
במכתביו משנת 1995 (חלקם לקורבנות העבר שלו) תבע קזינסקי פרסום של מניפסט שכתב בשם "החברה התעשייתית ועתידה" בעיתונים מובילים, תוך שהוא מבטיח לחדול ממעשיו אם יפורסם המאמר. בספטמבר 1995, במהלך שנוי במחלוקת, אכן פורסם המאמר ב"הניו יורק טיימס" וב"וושינגטון פוסט" מתוך תקווה שסגנונו של האלמוני יזוהה ויוביל למעצרו.
מעצרו של קזינסקי אכן התאפשר בזכות ערנותה של אשת אחיו דייוויד שזיהתה את סגנון כתיבתו של טד מתוך הפרסומים וכן שמה לב כי הרציחות התרחשו במועדים שבהם עזב האח את בקתתו שביערות מונטנה ונסע ברחבי ארצות הברית. היא הסבה את תשומת לבו של דייוויד לחשדותיה. לאחר שכנועים רבים מצדה הסכים האח להצליב את המניפסט של ה"יונבומבר" עם מאמר ישן שאחיו כתב ואשר לא זכה לפרסום, בציפייה שחשדותיה של אשתו יתבדו, אלא שהדמיון בין שני המאמרים והביטויים הזהים שהופיעו בהם היה ברור לעין. דייוויד הודיע לרשויות, שהוא חושד כי ה"יונבומבר" הוא אחיו התמהוני, שחי בבקתה מבודדת ביער. בתחילה לא התייחס ה-FBI ברצינות למידע החדש. באותה תקופה היה ה"יונבומבר" הפושע המבוקש ביותר בארצות הברית, ול-FBI היו יותר מאלף חשודים פוטנציאליים. החוקרים נטו לחשוב כי מדובר באדם החי בקרבה גאוגרפית לאזורים שבהם אירעו הפיצוצים, שמקורב באופן כלשהו לאמצעים טכנולוגיים מפותחים ולא נטו לחשוב כי מדובר דווקא במתבודד תמהוני, אולם לאחר קריאת מאמרו הישן של טד, אשר היה בידי האח וקבלת חוות הדעת הלשונית הוחלט לעצור את קזינסקי.
מעצר.
האח התנה את העברת האינפורמציה בשלושה תנאים:
ה-FBI הבטיח לדייוויד כי כך אכן יהיה, אולם הוא הפר חלק מהבטחותיו. קזינסקי נעצר ב-3 באפריל 1996. המעצר עצמו בוצע באופן שלקח בחשבון את טבעו המתבודד של טד ושנאתו לטכנולוגיה. אנשי ה-FBI התחזו לפועלים, אשר באו לסלול כביש ביער, אשר טד חי בו. כפי שצפו יצא אליהם טד, כשהוא מנסה למנוע מהם להמשיך ב"עבודתם" ואז נעצר על ידם. בבקתה הדחוקה שבה התגורר שהייתה בגודל של 3.5 מ' על 3 מ', נמצאו עדויות מרשיעות לפעילותו ובהן בין השאר, חומרי חבלה ואף פצצה שהייתה מוכנה למשלוח. בנוסף נמצאו ברשותו של הרוצח ספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", וכן כמה מדריכי טלפון של מדינת מונטנה. במסמכים שלו נתפסו גם כותרים דוגמת "איך להיות שפוי במקומות בלתי שפויים", וכן "לימודי ויכוחים אישיים מתוחים".
משפט.
פרקליטיו של קזינסקי טענו לאי כשירותו לעמוד לדין מטעמים של אי שפיות. קזינסקי עצמו התנגד לקו הגנה זה וכאשר הועלתה הטענה בבית המשפט על ידי פרקליטיו, קם ואמר לשופט כי הוא חפץ לפטר את פרקליטיו ולנהל את ההגנה שלו בעצמו. בתגובה מינה השופט פסיכיאטרית מטעם בית המשפט שמצאה שקזינסקי, הגם שאובחן כסכיזופרן-פרנואיד, נמצא בשלב נסיגה של המחלה שלו וכשיר לעמוד לדין.
קזינסקי חמק מעונש מוות בזכות הודאתו באשמה ב-22 בינואר 1998. מאוחר יותר ניסה לחזור בו מההודאה בטענה שלא מסר אותה מרצונו, אולם בית המשפט דחה את בקשתו. יש הסוברים שקזינסקי לא היה יכול לסבול שדיון בשפיות שלו יערך בפני כל האומה, וכן שחשש כי אם יוכרז כחולה נפש ויקבע כי פעל כתוצאה ממחלתו יינטל העוקץ מניסיונו להציג את עצמו כמי שפעל ממניעים "אידאולוגיים".
סוף דבר.
קזינסקי מרצה עונש של 8 מאסרי עולם בבידוד בבית הכלא פלורנס שבקולורדו, בלי זכות לבקש חנינה. גם הפסיכיאטרית שלו וגם אחיו ואמו טענו כי מבחינתו של קזינסקי עונש המאסר גרוע מעונש מוות, שכן עונש המוות היה מאפשר לו לראות את עצמו כמרטיר, אשר מת מוות הרואי למען רעיונותיו, בשעה שחיים כאסיר יביאו לתלות באחרים, המצב השנוא עליו מכל..
קזינסקי עצמו דרש מהממשלה לקבל את הפצצות שלו בחזרה, ואיתן גם כמה אביזרים אחרים שנלקחו ממנו. על אף שטען כי הדבר נעשה כדי לממן את חובותיו הכבדים, שכן לטענתו הוא חייב פיצוי של למעלה מ-15 מיליון דולר למי שכינה "קורבנותי, כביכול", וסכום של 21 מיליון דולר בשל המשפט האזרחי שהתנהל נגדו, ביקש שהחומר ישלח לאוניברסיטת מישיגן, "לצורכי מחקר". בסופו של דבר שופט הורה למכור במכירה פומבית ברשת את הפריטים שנתפסו בפשיטה על ביתו של טד קזינסקי והרווחים מהמכירה ישמשו לכיסוי הוצאות הנזקים שגרמו הפצצות שהכין, אשר מוערכים בסכום של כ-15 מיליון דולר, ותשלום לנפגעים.
פריים
פָּרִיִּים (שם מדעי: Bovidae; מכונים גם נבובי קרניים) הם משפחה של מעלי גירה בסדרת מכפילי פרסה.
המשפחה מונה 137 מינים ו-45 סוגים. זוהי משפחה מגוונת ביותר, הנפוצה באפריקה, במרבית אירופה ובמרבית אסיה ובאמריקה הצפונית. המגוון הצורני של משפחה זו ניכר בעיקר באפריקה. ניתן למצוא את בני המשפחה במגוון אזורי מחיה: בטונדרה הארקטית, באזורים טרופיים וסאב-טרופיים, בסוואנות ובאדמות עשב. במשפחה זו מינים רבים שעברו תהליך של ביות, וכעת משמשים לצרכים רבים במשק האדם.
מאפיינים.
לפריים גובה כתפיים שנע בין 25 סנטימטר לשני מטרים. המשקל נע בין שלושה ל-1,300 קילוגרם. למינים מסוימים רגליים ארוכות ודקות, בעוד שלאחרים רגליים עבות ומגושמות. הפריים הם בעלי קרניים בקדמת המצח. סממן זה מאפיין בעיקר את הזכרים ומקצת מהנקבות. הקרניים קיימות בשלל צורות וגדלים: ארוכות, מחודדות, קצרות, ספירליות, מעוקלות, מסולסלות וישרות. הקרניים עשויות מחומר גרמי קבוע עטוף בשכבת קרטין. הקרניים משמשות בעיקר לאינטראקציה חברתית בעדר כגון סמל מעמד, חיזור, התגוששויות בין זכרים וכו'.
הפריים הם פרסתנים (בעלי פרסות) מכפילי פרסה. כלומר חסרה להם האצבע הראשונה, האצבעות השנייה והחמישית קטנות ביותר ועיקר משקל הגוף הוא על האצבע השלישית והרביעית שהתאחו לצורת עצם יחידה. מהיותם מעלי גירה, קיבתם בעלת ארבעה חדרים, ומעכלת תאית באמצעות תסיסה בקטריאלית.
מינים מסוימים במשפחה זו חיים ביחידאות ואילו אחרים מתקבצים בעדרים גדולים ביותר, בעלי מבנה חברתי מורכב (על פי רוב היררכיה). כולם אוכלי עשב (על אף שמינים אחדים יאכלו בשר בעיתות הצורך), אך נבדלים זה מזה בסוגי הצמחייה אותם אוכלים ובצורות ההשגה של מזון זה.
תיעוד המאובנים מתחיל בתחילת המיוקן. המינים השוכנים באמריקה הצפונית, הגיעו ליבשת זו מצפון אסיה דרך מצר ברינג, שבעידן הקרח האחרון (בתקופת הפליסטוקן) קפא ונהיה לגשר יבשתי שחיבר בין היבשות. ההתנהלות במזג האוויר הקר ביותר, מסבירה את התאמתם של המינים הצפון-אמריקאים לטמפרטורות נמוכות.
הפריים ניצודים על ידי האדם עבור בשרם ועורותיהם, וכן כספורט (ראשיהם עטורי הקרניים מהווים פוחלצים מרשימים לתצוגה). מספר מיני פריים בויתו ומשמשים לחקלאות כחיות משק. הבולטים והנפוצים שבהם הם בקר הבית (פרות לבשר ולחלב), כבש הבית ועז הבית.
מיני פריים מסוימים, לרוב כאלה שאינם נכללים בקטגוריות "בקר", "עיזים" או "כבשים", מוגדרים כאנטילופות.
הגדול בפריים הוא הגאור שמשקלו ואורכו 250–330 ס"מ. עם זאת, פרטים גדולים במיוחד של בקר הבית מגיעים לגודל דומה. הקטנה בפריים היא אנטילופה מלכותית שמשקלה 3 ק"ג ואורכה 25–30 ס"מ.
גודל.
להלן טבלה ובה ארבעת הפריים הגדולים ביותר וממדיהם:
לווייתן מצוי
לווייתן מצוי (לעיתים רורקל או רורקל ענק; שם מדעי: Balaenoptera physalus) הוא יונק ימי ממשפחת לווייתני ענק שבסדרת הלווייתנאים. זהו הלווייתן השני בגודלו, ובעל החיים השני בגודלו החי כיום אחרי הלווייתן הכחול. הלווייתן המצוי עשוי להגיע לאורך של כמעט 27 מטר ומשקל של 120 טון אך אורכו נע בדרך כלל בין 18 ל-21 מטר ומשקלו הממוצע הוא כ-70 טון. הלווייתן המצוי הענק ניצוד באופן נרחב במהלך המאה ה-20, וכיום הוא נחשב כמין הנתון בסכנת הכחדה.
טקסונומיה.
הלווייתן המצוי היה ידוע לטקסונומים זה מכבר. הוא תואר לראשונה על ידי Frederick Martens ב-1675, ושוב על ידי Paul Dudley ב-1725. תיאורים אלו היו לבסיס למיונו של קארולוס ליניאוס, שסיווג אותו ב-1758 תחת הסוג "Balaena" (שם מדעי: "Balaena physalus"). בתחילת המאה ה-19 הוא סווג מחדש תחת השם המדעי "Balaenoptera physalus", אשר הוא השכיח עד היום. שמו המדעי של המין, "physalus", נגזר מהמילה היוונית "physa" שמשמעותה "נושף".
הלווייתן המצוי משתייך למשפחת לווייתני הענק, הכוללת בין היתר את הלווייתן גדול הסנפיר, הלווייתן הכחול, הלווייתן הצפוני ואת לווייתן המינקי. בצפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי התגלו הכלאות טבעיות מקריות בין הלווייתן הכחול לבין הלווייתן המצוי