הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא יוני (8 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 856 מילימטרים בשנה. חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (142 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (11 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה.
העיר נמצאת ליד הכביש הלאומי A2. בנוסף, באזור העיר פועל שדה התעופה מפטנג .
קאצ'ה'ס נק
קאצ'ה'ס נק (בססוטו : Qacha's Nek) היא עיירת גבול במחוז קאצ'ה'ס נק , לסוטו.
גאוגרפיה.
העיירה ממוקמת כ-147 ק"מ מבירת לסוטו, מסרו. בדרום-מזרח העיירה ממוקם מעבר גבול לדרום אפריקה.
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (20 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא יולי (8 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,072 מילימטרים בשנה. חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (195 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (11 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה.
העיירה נמצאת ליד הכביש הלאומי A4. בנוסף, באזור העיירה פועל שדה התעופה קאצ'ה'ס נק .
תיקי הכפרים הערביים
תיקי הכפרים הערביים היו מסמכי מודיעין, שהיו מבוססים על מערכת אינדקס, וכללו נתונים מפורטים על כל כפר וכפר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. הם נאספו על ידי יחידת המודיעין, ש"י של ארגון "ההגנה". המסמכים היו הבסיס המודיעני לפעולות "ההגנה" והפלמ"ח במהלך הפעולות והמבצעים שערכו בשנות ה-40 של המאה ה-20. התיקים תיעדו את מספר הגברים בכפר, מקורות ההכנסה העיקרים, איכות המים במקום, רמת ההשתתפות ב, ההרכב הסוציו-פוליטי, מי הרג יהודים, איכות הקרקע, היחסים בין הכפרים, מספר כלי הנשק וכן את הטופוגרפיה.
התיקים שימשו לא פעם אחרי הקמת המדינה, בעיקר בפעולות התגמול שבוצעו.
הרעיון לניהול תיקים אלו הוצע על ידי גורמים שונים, ביניהם בן ציון לוריא, סייר וחוקר ארץ ישראל, שכתב ב-1940 לקרן קיימת לישראל כי "איסוף מסמכים שכאלו יעזרו מאוד לגאולת הארץ". ואכן ראש מחלקת ההתיישבות בקרן הקיימת לישראל, יוסף ויץ הפך את הרעיון ל"פרויקט לאומי". גם מראשי היישוב (ולימים נשיא מדינת ישראל), יצחק בן-צבי לקח חלק ביוזמה ואף הציע מספר הצעות לשפרה. בין הוגי הרעיון היו גם שמואל דיבון, ראש המחלקה הערבית של הש"י, וזרובבל ארבל, שהפעיל חוליות סיירים בחי"ש, אשר צוותו למיזם ביוזמת יגאל ידין.
תוכן התיקים.
לדברי אילן פפה בראשית שנות הארבעים התיקים כללו גם צילומי אוויר, לדבריו עם הזמן השתכללו הדברים התיקים ונוספו דברים כגוון מספר השומרים בכפר, איכות הנשק וזאת לצד הדרך הטובה ביותר לתקוף כל כפר וכפר. העדכון הסופי היה ב-1947 כאשר העדכון התמקד ביצרת רשימות של "מבוקשים" בכל כפר וכפר, הקריטריונים העיקריים להוספה של איש לרשימה היייתה השתתפות בפעולה כנגד הכוחות הבריטים וכנגד גורמים ציונים ותמיכה במנהיג פלסטיני.
לכל תיק הובא מבוא, מפת הסביבה בקנד מידה של 1:100,00, מפת הכפר בקנה מידה של 1:5,000, המפות עודכנו מדי פעם ופעם וכללו את צירי הכניסה והיציאה לכפר, מעבירי מים, בתי ההארחה, בארות, שמות מנהיגים, בתי מנהיגים ויעדים נוספים לחבלה.
מאתלובה דדבאייבה
מאתלובה דדבאייבה או דדבוייבה (באוזבקית: Matluba Dadaboyeva נולדה ב-15 באוקטובר 1955) היא זמרת טג'יקית מאוזבקיסטן, מבצעת מוזיקה מסרותית קלאסית ומוזיקה עממית אוזבקית וטג'יקית. היא בעלת תואר אמנית העם של אוזבקיסטן. אישה נמוכה בקומתה, מצטיינת מאתלובה דדבאייבה במנעד הרחב, בחוזק קולה ובשליטה על סודות אמנות הזמרה ממרכז אסיה.
ביוגרפיה.
מאתלובה דדבאייבה נולדה בשנת 1955 בכפר טג'יקי בנפת צ'וסט של מחוז נמנגן בדרום עמק פרגנה שבמזרח אוזבקיסטן. מגיל 4 ליוותה את אמה שהייתה זמרת-עם במופעיה. אמה הייתה מורתה הראשונה לזמרה. בילדותה למדה דדבאייבה שירים רבים גם מתוכניות רדיו ומהרפרטואר הפועלות בשדות הכותנה. מאוחר יותר סיימה תואר בדרמה מוזיקלית במכון הממלכתי לאמנויות בטשקנט.
בתחילת הקריירה שלה הייתה סולנית של להקת הפולקלור "דוני זקירוב" של רשות השידור האוזבקית. מאוחר יותר הייתה סולנית של להקת הששמקאם ע"ש יונוס רג'בי. באותה עת למדה ממנטורים כמו טורגון אלימטוב, קמונה איסמעילובה, אריף אלימחסומוב, אריף חאן חותמוב ואבדולחאשים איסמעילוב את סודות שירת המקאם. טורגון אלימטוב, נגן טנבור וסאטו צירף אותה להופעותיו ברסיטלים למוזיקה מסורתית קלאסית. הופיעה גם לצדו של באני ג'ן זיאאוב, נגן גיג'אק ורבים אחרים.
בשנת 2009 דורגה מאתלובה שת המקום הראשון בתחרות "מנגינות המזרח" (שארק טרונלרי) המתקיים במתחם רגיסטן בסמרקנד.
דדבאייבה ערכה סיורי הופעות בכל רחבי העולם, ומלמדת כעת שירה מסורתית קלאסית.
דז'ה ציגאן
דז'ה ציגאן (במקור וימר, בהונגרית: Czigány Dezső; בודפשט, 1 ביוני 1883 – בודפשט, 31 בדצמבר 1937) היה צייר יהודי-הונגרי. בתחילת המאה העשרים, תוך היכרות עם מגמות הסגנון המודרני, הוא פיתח את סגנונו האישי, וצייר דיוקנאות בעלי גוונים עמוקים ומעוצבים, עירום וטבע דומם בביצוע של הדגשת הצורה.
ביוגרפיה.
ציגאן נולד במשפחה יהודית כבנם של הפחח איגנץ וימר ושל האני פייפר. הוא למד בבודפשט ולאחר מכן במינכן, וכן אצל שימון הולושי במושבת האמנים בבאיה מארה. בשנת 1905 למד באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל הצייר ההיסטורי הצרפתי ז'אן-פול לוראן . הוא הציג לראשונה בשנת 1906 בתערוכות Salon des Indépendants. הוא לא הושפע מהציור האקדמי וההיסטורי, אלא מהאמנות של פול סזאן, פול גוגן, אנרי מאטיס ופליקס ואלוטון. במחצית השנייה של העשור הוא משך תשומת לב עם דיוקנאותיו שצוירו בסגנון Wilds Wild. הדיוקן העצמי שלו צבוע בשיער ירוק, שהופיע בתערוכה הראשונה של השמונה, ששמו היה "תמונות חדשות", בשנת 1909, עורר טינה רבה מצד המבקרים בני זמנו. מתחילת העשור הציור שלו הושפע יותר ויותר מפול סזאן.
הוא הציג גם עם ציירי מושבת האמנים של באיה מארה והשמונה בשנת 1911. כאשר הוקמה מושבת האמנים של קצ'קמט, הוא העדיף את קצ'קמט במקום את באיה מארה, ציגאן היה צייר מודרני. הוא היה בידידות טובה עם המשורר אנדרה אדי, הוא צייר אותו כמה פעמים. זוהי גם סדרת דיוקנאות עצמיים מפורסמים המתארים את עצמו כקרדינל, פועל או נזיר וכו'. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא התגורר בצרפת וחזר לביתו לארגן תערוכת אוספים של נופיו מדרום צרפת בשנת 1927 בסטודיו של בודפשט של הצלם אלדר סקיי ברחוב ואצי.
מותו.
בשנת 1937 הוא שם קץ לחייו במו ידיו. לפני שהתאבד, הוא הרג את משפחתו, את בתו, נכדו, אשתו השלישית, בורבאלה סילאשי, אחותו של וילמוש סילאשי.
הנצחה.
בשנת 1944 הוצג חומר האוסף שלו בתערוכת מורשת. רבים מציוריו נרכשו לאוספים פרטיים, אך כיום יותר ויותר מיצירותיו נשמרות בגלריה הלאומית של הונגריה ובמוזיאונים אזוריים איכותיים, כגון מוזיאון יאנוס פנוניוס בפץ', אוסף דיאק בסקשפהרוואר, ומוזיאון ריפל-רונאי בקאפושוואר. עבודותיו חוזרות אט אט למוזיאונים מאוספים פרטיים. כך, למשל, אספן האמנות המפורסם מרצל נמש תרם את החומרים שלו לגלריית קצ'קמט, והיו גם תמונות של דז'ה ציגאן שעדיין ניתן לראות ב"ארמון ציפרה" (Cifrapalota).
נולדג'
גלן ארל בות' (באנגלית: Glen Earl Boothe; נולד ב-8 במרץ 1988), הידוע בשם הבמה נולדג' (Knxwledge), הוא מפיק היפ הופ ופזמונאי אמריקאי מלוס אנג'לס.
קריירה.
מאז 2009, הוציא מעל 100 פרויקטים באמצעות בנדקמפ. בשנת 2010 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "Klouds", באמצעות הלייבל "אול סיטי". בשנת 2012 הוציא אוסף רטרוספקטיבי של 53 רצועות על קלטת, אשר פורסם על ידי "ליבינג רקורדס". שיריו הם לעיתים קרובות שילוב של ז'אנרים שונים, בהם ג'אז, נשמה והיפ הופ.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו בלייבל "סטונס ת'רואו רקורדס", "Hud Dreems", והפיק את הרצועה "Momma" באלבומו של קנדריק לאמאר, "To Pimp a Butterfly", שזכה בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר בשנת 2016. באותה השנה, הוציא יחד עם אנדרסון פאאק, כצמד בשם "נו-ווריז", את האלבום "Yes Lawd!". עבודתו לצד אנדרסון פאאק זכתה לשבחי הביקורת. במרץ 2020 הוציא את "1988", אלבומו השני בלייבל סתונס ת'רואו רקורדס.
בוק ואן בלרק
לואי אנדריס פפלר (באפריקאנס: Louis Andries Pepler; נולד ב-30 במרץ 1978) הידוע בשם הבמה שלו בוק ואן בלרק (באפירקאנס: Bok van Blerk) הוא מוזיקאי ושחקן אפריקאנר שהתפרסם בשנת 2006 עם השיר "דה לה ריי" שכתב ביחד עם שון אלזה ויאן וורסטר.
ביוגרפיה.
פפלר למד בבית הספר היסודי מנלופארק בפרטוריה ובבית הספר התיכון די וילגרס. לאחר לימודיו הוא עבד מחוץ לדרום אפריקה.
במרץ 2006 הוציאו בוק ואן בלרק והמוסיז את האלבום Jy praat nog steeds my taal (אתה עדיין מדבר בשפה שלי). אותו אלבום יצא מחדש באוקטובר 2006 בשם דה לה ריי אבל רק עם שמו של בוק ואן בלרק. לטענת ואן בלרק "המוסיז" הוסרו משום שהזמרת, טניה ואן גראן, הייתה עסוקה מדי בדוגמנות. את ואן בלרק מלווים ז'קו מאן (ומדי פעם מאני ואן נייקרק) בגיטרה המובילה, פרנסואה קוטזי בגיטרת בס, ונתן סמיט בתופים.
ב־2010 זכה בפרס המוזיקה של דרום אפריקה.
משנת 2011 התחיל להשתתף כשחקן בסרטים.
מחלוקת "דה לה ריי".