מחוז יוגיאקרטה הוא ביתן של יותר מ-100 מוסדות להשכלה גבוהה, המספר הגבוה ביותר של מוסדות להשכלה גבוהה מכל מחוזות אינדונזיה. שעליהן נמנית גם האוניברסיטה הממלכתית הראשונה שהוקמה באינדונזיה, אוניברסיטת גדג'ה מדה . לפיכך, זכתה יוגיאקרטה לכינוי "עיר הסטודנטים" (באינדונזית: Kota Pelajar).
מחוזות אחים.
המחוז המיוחד של יוגיאקרטה חתם על יחסי מחוזות אחים או על הסכם קשרי ידידות עם מספר מחוזות/מדינות:
כנפיים מעל ברלין
כנפיים מעל ברלין (ברוסית: Крылья над Берлином) הוא סרט קולנוע רוסי היסטורי בבימויו של קונסטנטין בוסלוב, אשר מתוכנן לצאת לאקרנים ברוסיה ב-28 באפריל 2022, כשבועיים לפני יום הניצחון (9 במאי).
עלילה.
הסרט מספר על טייסי גדוד התעופה הראשון של חיל האוויר של הצי הבלטי, שהוטל עליהם להיות הראשונים שיפציצו את ברלין, בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
אלתקן
אֶלְתְּקֹן היא עיר מקראית בהר יהודה, הנזכרת בקבוצה 8 של רשימת ערי יהודה ב, בהר: "חַלְחוּל בֵּית צוּר וּגְדוֹר: וּמַעֲרָת וּבֵית עֲנוֹת וְאֶלְתְּקֹן עָרִים שֵׁשׁ וְחַצְרֵיהֶן".
זיהוי.
בעבר סברו כי שמה של אֶלְתְּקֹן נשתמר בעין א-טקה, אך הסבר אינו אפשרי, שכן מעין זה מצוי ליד נחלין, בחלק הנמוך של משולש הערקוב בשפלה הגבוהה, ומרוחק מתחום היישובים המזוהים בוודאות בקבוצה (חלחול, בית צור וגדור בחלקה המערבי, בית ענות/ן בחלקה המזרחי). גם הממצא בח' א-דיר הסמוכה לעין א-טקה, שהוצעה כמקום האתר הקדום, הוא מהתקופה הביזנטית בלבד ולא התקיים בתקופת המקרא. לא מתאים גם עין א-טקה שבהר, שכן גם הוא מחוץ לתחומי קבוצה 8. זיהוין של אֶלְתְּקֹן ומערת כרוך בהבנת טיבה של קבוצה 8 ברשימת ערי יהודה; נראה כי הקבוצה מקיפה את אזור רמת ההר, כשחלקה הראשון במערבו והשני במזרחו. על פי סקר הר יהודה, האתרים המתאימים יותר לזיהוי מערת וְאֶלְתְּקֹן הם ח' עדיסה שמדרום לבית-ענות\ן וח' זויה שמצפון לה. יש עדיפות קלה לזיהוי מערת בח' זויה, ולכן לזיהוי אֶלְתְּקֹן בח' עדיסה.
האתר.
ח' עדיסה שוכנת על הדרומית בשרשרת גבעות נישאות לאורך הבקעות של מזרח רמת ההר. נ"צ 1632.1064, גובה מוחלט 1,010 מ', גובה יחסי 25 מ', תצפית מצוינת. שטח מרבי מוערך בכ-25 דונם, כולל השלוחה מזרחה. מעיון במפה עשוי להיראות אזור זה כהמשך ישיר לספר המדבר הדרומי, אך בשטח בולטת דווקא ההמשכיות מבקעות רמת ההר שבאזור חלחול.
הממצא.
בסמוך לח' עדיסה נחשפו כנראה קברים מתקופת הברונזה התיכונה. ראשית היישוב באתר עצמו היא בתקופת הברזל 2א (בשטח של כ-11 ד'), והמשכו בתקופת הברזל 2ב (גם כן כ-11 ד'). היישוב מגיע לשיאו בתקופת הברזל 2ג (כ-25 ד', האתר ה 8–10 בגדלו בהר), מצטמצם בתקופת הברזל 2ד (כ-14 ד'), ונותר בהיקף דומה בתקופה הפרסית (כ-13 ד'). מאז ישנו רצף יישובי באתר, בתקופות הבאות: הלניסטית (כ-9 ד'), רומית 1 (כ-12 ד'), רומית 2 (כ-9 ד'), ביזנטית (כ-10 ד'), ועד ימי הביניים (כ-8 ד'), שבסופם ניטש היישוב.
תולדות היישוב.
מהממצא שלעיל מסתבר כי אֶלְתְּקֹן נושבה לראשונה בתחילת תקופת המלוכה, במאה ה-10 לפסה"נ, ומאז התחזק היישוב בהדרגה עד שיאו, ככל הנראה בימי חזקיהו (סוף המאה ה-8 לפסה"נ). נראה כי העיר חרבה במסע סנחריב על ממלכת יהודה (701 לפסה"נ), והתאוששה מחורבן זה באופן חלקי בלבד בשלבה האחרון של תקופת המלוכה. מהלך עניינים זה אופייני למרבית אתרי הר יהודה המקראי.
רשימת ערי יהודה שבה נזכר היישוב, מתוארכת לחציה השני של תקופת המלוכה. היא ערוכה בסדר גאוגרפי לא חמור, ונחלקו הדעות אם שיקפה חלוקה מנהלית של הממלכה, ובאיזה שלב: בימי חזקיהו טרם מסע סנחריב, או סביב ימי יאשיהו בשלהי התקופה. מכלל המחקר ומסקר הר יהודה כולו עולה כי יש עדיפות לתארוך לימי יאשיהו, אך באלתקן, כמו ביתר יישובי ההר מהרשימה, הממצא מאפשר את שני התארוכים.
אין לדעת אם אֶלְתְּקֹן חרבה עם חורבן בית ראשון בידי נבוכדנצר והתאוששה, או לא חרבה כלל. מכל מקום היא ממשיכה את קיומה לתקופה הפרסית בהיקף דומה, המשיכה להתקיים ברצף עד ימי הביניים, ואז ניטשה. לא נמצאו באתר שרידים מהתקופה העות'מאנית ועד ימינו, ובעת הסקרים בשנים 1968 ו-1983 האתר לא היה מיושב.
סימון קרמר
סימון דוידוביץ' קרמר (ברוסית: Симон Давидович Кремер; 10 בפברואר 1900 – 1 בנובמבר 1991) היה גנרל יהודי-סובייטי בחיל השריון של הצבא האדום, גיבור ברית המועצות.
ביוגרפיה.
נולד בשם שמעון קרמר בעיר הומל שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית במשפחה יהודית ענייה. למד בבית הספר יהודי יסודי. בגיל 11 נאלץ לצאת לעבוד כדי לעזור בפרנסת המשפחה.
ב-1918 התגייס לצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, השתתף בלוחמה נגד כוחות הצבא הלבן במערב רוסיה. בהמשך לקח חלק במלחמה הפולנית-סובייטית. בסיום המלחמה נשאר בשירות קבע בצבא. בשנים 1921- 1922 למד במכללה צבאית. בהמשך, מילא תפקידים שונים ביחידות הפרשים. בשנת 1931 התקבל ללימודים באקדמיה צבאית במוסקבה, אותם סיים בהצלחה בשנת 1934. בתום הלימודים מונה לקצין מודיעין של גיס ממוכן במזרח הרחוק של ברית המועצות. בשנת 1936 עבר לשרת בגה.רה.או.. בשנת 1937 נשלח לשגרירות ברית המועצות בבריטניה, לתפקיד של עוזר הנספח הצבאי. בפועל ניהל קרמר פעילות ריגול בשטח בריטניה. בין היתר הפעיל את הסוכנת אורסולה קוצ'ינסקי. קרמר שירת בשגרירות עד לאוגוסט 1942, אז חזר לברית המועצות.
לאחר שובו - שירת במפקד המודיעין הצבאי עד לפברואר 1943, ולפי בקשתו עבר מהמודיעין למפקדת כוחות היבשה. הוא עבר קורס הסבה לשריון וביוני 1943 נשלח לחזית. הוא מנה לתפקיד סגן מפקד חטיבה ממוכנת. השתתף בקרב קורסק, במבצע קוטוזוב ובקרב דנייפר. בנובמבר 1943 נפצע קשה במהלך הקרבות ואושפז בבית חולים.
בפברואר 1944, לאחר שהחלים מפציעותיו, מונה למפקד חטיבה ממוכנת שהייתה חלק מהכוחות של החזית הבלארוסית. קרמר פיקד על החטיבה במבצע בגרטיון. החטיבה השתתפה בשחרור צפון בלארוס והייתה בין הראשונות שנכנסו לשטחה של ליטא. החטיבה הצליחה להדוף את הגרמנים מהעיר שיאוליאי ובהמשך התקדמה צפונה לתוך לטביה, השתלטה על העיר ילגבה ומשם המשיכה עד לחוף הים הבלטי. ב-23 באוגוסט 1944 הוענק לקרמר עיטור גיבור ברית המועצות על תפקידו בקרבות אלו.
ב-14 בספטמבר 1944 הועלה קרמר לדרגת גנרל-מיור. כעבור יומיים נפצע קשה מרסיסי פגז בשתי רגליו. הוא הועבר לטיפול בבית החולים המרכזי של הצבא האדום במוסקבה, בו צוות רופאים מומחים הצליח בסדרת הניתוחים להציל את שתי רגליו. תקופת ההחלמה מהפציעה נמשכה עד סוף ינואר 1945.
ב-26 בינואר 1945 מונה קרמר לתפקיד סגן מפקד קורפוס (גיס) ממוכן, השתתף בקרבות נגד קבוצת ארמיות קורלנד. לאחר תום המלחמה באירופה הועבר קרמר למונגוליה. באוגוסט 1945 נטל חלק בקרבות נגד יפן.
לאחר המלחמה המשיך לשרת בכוחות המזוינים של ברית המועצות. בשנים 1946 -1951 פיקד על דיוויזיה ממוכנת בדרום ברית המועצות. ב-1952 מונה לסגן מפקד קורפוס. בשנת 1956 סיים את שירותו הצבאי.
במהלך שירותו עוטר (בנוסף לתואר גיבור ברית המועצות) פעמיים בעיטור לנין, שלוש פעמים בעיטור הדגל האדום, בעיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה, בעיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה, ובעיטור הכוכב האדום.
התגורר בעיר אודסה, שם נפטר ב-1 בנובמבר 1991.
יחסי ארגנטינה–ניגריה
יחסי ארגנטינה–ניגריה הם יחסי החוץ בין ארגנטינה וניגריה.
סקירה כללית.
בשנת 2012 הסתכם הסחר בין המדינות ב-300 מיליון דולר, אולם הוא הצטמצם בשנים שלאחר מכן. בשנת 2015 דחק מייג'ור גנרל אינדיה גרבה, סגן נשיא לשכת הסחר של אבוג'ה בממשלה ובמשקיעים פרטיים מארגנטינה להשקיע בתעשיית בעלי ברית החקלאות בניגריה. באופן ספציפי, הוא הדגיש את הצורך במאמצים משותפים של שותפים עסקיים משתי המדינות בהקמת מפעלי עיבוד בארץ, למוצרים חקלאיים.
רבקה בר-יוסף
רבקה בר-יוסף (21 בינואר 1919 [או 1920] - 10 באפריל 2021) הייתה פרופסור לסוציולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה העברית וכיהנה גם כראש המחלקה.
ביוגרפיה.
בר-יוסף נולדה בעיר סטמאר (סאטו מארה) ברומניה, ליוזפינה (יוזה) ונפתלי ויינברגר. בהמשך, התגוררה בעיר קלוז'. עלתה לישראל בגיל 19 ממניעים ציוניים כדי ללמוד באוניברסיטה העברית בפקולטה למדעי הרוח ולמדה שנה היסטוריה ולשון עברית. לאחר שנה הצטרפה לחבריה בגרעין של תנועת הבונים בחצר כנרת (חברי הגרעין הקימו, מאוחר יותר, ב-1949, את קיבוץ מעגן לחוף הכנרת).
לאחר מלחמת העולם השנייה היא התנדבה דרך ההגנה לצבא הבריטי כדי לעזור לניצולי שואה באירופה. היא הצטרפה לשורות כקצינה במחנה עקורים באיטליה. בתקופה זו, הייתה פעילה גם בהעלאת מעפילים לארץ, בשיתוף פעולה הדוק עם אריה לובה אליאב. לאחר שרות בן שנתיים היא שבה לישראל ולקיבוץ מעגן. במלחמת העצמאות נפל אחיה היחיד (והצעיר ממנה) יוסף ויינברגר בקרב על מלחה. לאחר מות יוסף, שינו היא וגיסתה (אלמנת אחיה) את שם משפחתם מויינברגר לבר-יוסף, כדי להנציח את זכרו. ב-1949 עברה בר-יוסף להתגורר על יד הוריה בירושלים, שבה ללימודים באוניברסיטה העברית בחוג למדעי החברה, והשלימה תואר שני בסוציולוגיה, פסיכולוגיה וחינוך. בתום לימודי המ.א. היא נסעה לשנה לאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ואז שבה לישראל והמשיכה את לימודיה לתואר שלישי באוניברסיטה העברית. את הדוקטורט, שעסק בנושא קליטת עולים חדשים בתעשייה, כתבה בהנחייתו של פרופסור שמואל נח אייזנשטאדט. הדוקטורט הוגש ב-1962, ואושר ב-1963.
מ-1964 שימשה בר-יוסף כמרצה בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית עד פרישתה לגמלאות ב-1991.