שפות נחשבות בלתי-ממוינות, אם מסיבה כלשהי עדיין לא נעשה מאמץ מספיק להשוות אותן לשפות אחרות, או לעיתים יותר קרובות מכיוון שהן תועדו בצורה לא טובה מספיק שתאפשר מיון מהימן. רוב השפות הללו נכחדו, וככל הנראה לעולם לא יהיו ידועות מספיק טוב למיון.
אסיה.
שפות טרנס–גינאה החדשה
משפחות-שפה שנכחדו ושפות לא ממוינות.
חלק זה מביא רשימה של שפות ומשפחות-שפה שנכחדו ואין להן שפות קרובות משפחה חיות. רוב השפות שנכחדו סובלות מהיעדר-תיעוד, דבר שמקשה על המיון שלהן לקבוצות גדולות יותר. יתר השפות, אלה שנכחדו וכן תועדו היטב, משויכות למשפחות קיימות. אם כן, רק מעט מהשפות שנכחדו ידועות היטב ועם זאת ממוינות כשפות מבודדות (יחידות במשפחותיהן, "עצמאיות גנטית"); לדוגמה, שומרית העתיקה מתועדת היטב במסמכים כתובים רבים שהשתמרו ופוענחו, אך עם זאת לא נמצאה שפה מתועדת אחרת או שפה חיה שדומה לה מספיק.
מיוני שפות אחרים.
מיון השפות למשפחות נעשה תוך הנחה שכולן מתפתחות משפה-אם (פרוטו-שפה) חד-הורית ומתפצלות עם הזמן לשפות-בנות שונות. על אף שרובן המכריע של השפות מתאימות למדי לתיאור זה, ישנן יוצאות מן הכלל. שפה מעורבת מתייחסת לרוב לשילוב מסוים של שפות קיימות, שעשויות בתורן להיות ממשפחות-שפה שונות.
פידג'ין היא שפה פשוטה המשמשת לתקשורת יעילה בין קבוצות הדוברות שפות שונות; התפתחות פידג'ין בדרך כלל כוללת תערובת רכיבים הלקוחים מהשפות השונות וכן פישוט של רכיבים אלה. כאשר פידג'ין מתפתח לשפה יציבה יותר, הנרכשת מלידה בפי ילדים, הוא נקרא בדרך כלל קריאול.
שפה ניתנת ליצירה או בנייה גם מהיסוד, ולא להתפתח משפות קיימות, בין אם לצורך קלות השימוש בה ובין אם לצורך ספרותי בדיוני; אלה מכונות כשפות מתוכננות.
שפות סימנים.
מערכות היחסים המשפחתיות של שפות הסימנים אינן מבוססות היטב, עקב מחסור במחקר הבלשני, וכתוצאה מכך רבות מהן מוגדרות כמבודדות.
משפחות-שפות-סימנים
מעבר למשפחות-שפות-הסימנים הללו, קיימות הרבה שפות סימנים המוגדרות מבודדות לעת עתה, כולל:
משפחות-שפה מוּצעות.
להלן רשימה של משפחות-על שהוצעו על ידי חוקרים אך עדיין לא התקבלו באופן גורף בבלשנות העולמית. משפחות-על אלה מקבצות משפחות-שפה מקובלות לקבוצות גנטיות גדולות יותר; התמיכה בהצעות אלה משתנה; השפות הדנה–יניסאיות למשל, הן הצעה שנערכה לאחרונה וקיבלה בדרך כלל טוב, בעוד ששחזורים של השפה הפרוטו-עולמית נתפסים לעיתים קרובות כמדע שוליים; להצעות שמבוססות עצמן על הצעות אחרות יש הסבירות שחלקן יצוינו בסוגריים.
קישורים חיצוניים.
הערות שוליים
צ'לדז
קיו ודאטי
יבול חו&quot;ל
יבול חו"ל הוא יבול (תבואה, פירות וירקות) שגדל בשדות מחוץ לארץ ישראל. המושג נזכר בעיקר בהקשר של שנת השמיטה: בשנה זו אסור לעבד את אדמת ארץ ישראל, ואחד הפתרונות להשגת מזון בשנה זו הוא ייבוא מחו"ל.
גבולות.
ישנן מחלקות לגבי ההגדרה המדויקת של גבולות ארץ ישראל לעניין שביעית, כיוון שגבולות אלה אינם בהכרח חופפים לגבולות הנוכחיים של מדינת ישראל. המחלוקת היא בעיקר בשני אזורים:
יתרונות וחסרונות.
מבחינה הלכתית, יבול חו"ל (מאזורים שאינם במחלוקת) הוא כשר לכל הדעות. בכך הוא עדיף על פתרונות אחרים שיש עליהם מחלוקת (כגון היתר מכירה או אוצר בית-דין או יבול נכרי). עם זאת, יש המתנגדים לפתרון זה מסיבות עקרוניות:
פולמוס השמיטה בזכרון יעקב
ח'דיוות מצרים
ח'דיוות מצרים (בערבית: الخديوية المصرية) הייתה מדינה אוטונומית אשר נשלטה בידי צאצאיו של מוחמד עלי פאשה, אולם בפועל נותרה מדינה מעין עצמאית תחת עליונות עות'מאנית עד לכיבוש הבריטי של 1882. גם לאחר הכיבוש הבריטי היא נותרה מחוז עות'מאני דה יורה עד 5 בנובמבר 1914, כאשר הוכרזה על ידי האימפריה הבריטית כפרוטקטורט בריטי בתגובה לכך שהטורקים הצעירים של האימפריה העות'מאנית הצטרפו למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז (אוקטובר–נובמבר 1914).
היסטוריה.
מצרים בראשות מוחמד עלי.
תפיסת השלטון של מוחמד עלי.
באביב 1801 נשלח מוחמד עלי פאשא למצרים לשם הכנעת שארית צבאו של נפוליאון בונפרטה במסגרת מסעו הכושל של האחרון לכיבוש מצרים והלבנט. המשלחת הצבאית נחתה באבו קיר באביב 1801. כוחות הצי המלכותי הבריטי פעלו לצד הצבא העות'מאני נגד הצבא הצרפתי ומוחמד עלי היה נוכח להפרש הצבאי האדיר בין הצבאות האירופאים לבין הצבא העות'מאני. לאחר נפילת הכוחות הצרפתים היה בין היתר היה מעורב במאבק שהתנהל בשנים 1801–1805 בין ההנהגה הממלוכית המקומית לבין הרשויות השלטוניות מטעם האימפריה העות'מאנית על השליטה במצרים. במרץ 1803 פרץ מרד ממלוכי מזוין נגד הרשויות העות'מאניות בעיר אל-מניא על גדות נהר הנילוס. בהמשך, הכוחות הלא-סדירים בצבא העות'מאני (באשי-בוזוק) תחת הנהגתו של תאהיר פאשא, מרדו בקהיר נגד המושל המכהן חורשיט אהמט פאשא ותאהיר פאשא מונה למושל בפועל של מצרים העות'מאנית. האלבנים מרדו בשלטון המושל המכהן עקב פיגורים בתשלום בשכר. במקביל למאורעות בקהיר השתלטו מורדים ממלוכים על העיר גיזה עם המטרה הראשית להשיב לידיהם את השליטה במצרים מהאימפריה העות'מאנית.
מוחמד עלי זכה בתמיכת פוליטיקאים מצרים והעולמא בשאיפתו לעלות להנהגת הכוחות האלבנים בקהיר ובמושלות על מצרים העות'מאנית לאחר פטירתו של תאהיר פאשא שבועות ספורים לאחר שעלה לשלטון בקהיר. הממשל העות'מאני עוד תמך במושלות חורשיט ועל כן החלו האלבנים והממלוכים במקביל לכבוש את מצרים מידי השלטון העות'מאני התומך בחורשיט. עד אוגוסט 1803 שלטו האלבנים בראשות מוחמד עלי ברוב הדלתא של הנילוס. מטעם הצי העות'מאני יצאה משלחת שמטרתה הייתה לכבוש את קהיר מידי השלטון האלבני ולהשיב את הסדר השלטוני העות'מאני למצרים. המשלחת הימית העות'מאנית נעה דרך נהר הנילוס לעבר קהיר ואחרי קרב בו הופגזה העיר קהיר, הכוחות האלבנים בפיקודו של מוחמד עלי יצאו במתקפת נגד ודחקו את חיל המשלוח העות'מאני אל מחוץ למי הנילוס. ההנהגה הממלוכית בראשותו של מוחמד ביי אל-אלפי החלה בניסיון לכבוש את הדלתא מידי הכוחות האלבנים אך ללא הצלחה. במסגרת המאבק הפכה העיר גיזה למוקד קרבות ראשי בין הממלוכים לאלבנים. קהיר לנוכח המצב החלה להתעורר לתוך מאבק פנימי בין תומכי המושל לשעבר הפרו-עות'מאני חורשיט אהמט פאשא לבין תומכי מוחמד עלי וקרבות פרצו ברחובות העיר. במאי 1805 מוחמד עלי פיקד על מצור שהוטל על קהיר בידי תומכיו האלבנים נגד מושלות חורשיט אהמט פאשא. באוגוסט העיר נכבשה ומוחמד עלי מונה למושל מצרים בידי תומכיו, עם כי באותה העת מצרים הייתה ברובה תחת שלטון הכוחות הממלוכים אשר הקיפו את השטח של הדלתא שהיה נתון לשליטה האלבנית בראשות מוחמד עלי.
לאחר מכן הגיע האדמירל העות'מאני, קבודן פאשא, עם פירמאן של הסולטאן סלים השלישי שמינה את מוחמד עלי כמושל (ואלי) העות'מאני של מצרים בשנת 1805 והעיר עקבה כמו גם צפון חבל חג'אז הועברו מהשליטה העות'מאנית לשליטה ישירה של המחוז המצרי. מוחמד עלי החל בהמשך במערכה צבאית ממושכת נגד ההנהגה הממלוכית לכיבוש כל מצרים. במסגרת השתלטותו על המדינה הזמין ב-1 במרץ 1811 מנהיגים ממלוכים למצודת קהיר, בתואנה כי הוא מקיים מסיבת פרידה מבנו, טוסון פאשה , שעמד לצאת בראש כוח הצבאי לכיבושים נרחבים בחצי האי ערב לחופי ים סוף. כאשר התכנסו המנהיגים הממלוכים במצודה, אנשי מוחמד עלי הרגו אותם. לנוכח משבר הנהגה, הכוחות הממלוכית הפסיקו להוות גורם פוליטי מרכזי המפריע במנהל מצרים בידי מוחמד עלי. מוחמד עלי היה כעת, לפי מינויו מידי הסולטאן העות'מאני, הואלי (תפקיד שלטוני המקביל למושל) של מצרים, אשר רשמית הייתה מחוז בתוך האימפריה העות'מאנית. על כן, מבחינה הלכתית היה נתון מוחמד עלי לרצונו של הסולטאן העות'מאני. בפועל, כל הכוחות העות'מאנים הנאמנים ישירות לסולטאן הוצאו ממצרים, ומוחמד עלי שלט באופן עצמאי לגמרי מלבד העובדה שהיה עליו לשלם מס חודשי לסולטאן העות'מאני בקונסטנטינופול במטרה להדגיש את נאמנותו אל הסולטאן, שהיה גם הח'ליפה, ראש הדת המוסלמית.
רפורמות (1808–1823).
במהלך היעדרותו של מוחמד עלי בערב, נציגו בקהיר השלים את הלאמת הקרקעות, שהחלה בשנת 1808, שכללו כמעט את כל הקרקעות השייכות לאנשים פרטיים, שנאלצו לקבל פנסיה לא מספקת במקום הקרקע. בשיטה מהפכנית זו של הלאמת קרקעות הפך מוחמד עלי לבעלים של כמעט כל אדמת מצרים. הפאשה ניסה גם לארגן מחדש את חייליו בקווים אירופיים, אך הדבר הוביל למרד אדיר בקהיר. המרד מוגר במתנות לראשי המורדים, ומוחמד עלי הורה כי הסובלים מהפרעות יקבלו פיצויים מהאוצר. הפרויקט של ניזם גדיד (המערכת החדשה) נזנח לזמן מה, כתוצאה מההפגנות נגדו.
בעוד אבראהים לחם במערכה הערבית השנייה, הפאשה הפנה את תשומת לבו לחיזוק הכלכלה המצרית. הוא יצר מונופולים ממלכתיים על המוצרים העיקריים במדינה. הוא הקים מספר מפעלים והחל לחפור בשנת 1819 תעלה חדשה לאלכסנדריה, הנקראת מחמודייה (על שם הסולטן השולט של האימפריה העות'מאנית). התעלה הישנה כבר נחסמה זמן רב קודם לכן, והכרח לתעלה בטוחה בין אלכסנדריה לנילוס הורגש רבות. סיכומו של הסכם מסחרי עם טורקיה בשנת 1838, שסוכם על ידי סר הנרי בולוור (לורד דארלינג), הכה מכת מוות במערכת המונופולים, אם כי יישום ההסכם על מצרים התעכב במשך שנים אחדות.
עובדה בולטת נוספת בהתקדמות הכלכלית של המדינה הייתה פיתוח גידול הכותנה בדלתא בשנת 1822 ואילך. הכותנה הובאה מסודאן על ידי מאהו ביי, ועל ידי ארגון התעשייה החדשה, בתוך שנים ספורות הצליח מוחמד עלי להפיק הכנסות ניכרות.