להלן רשימת מנהיגי ברית המועצות, מאז הקמתה בשנת 1922, ועד לנפילתה בשנת 1991. הסימן † ליד תאריך סיום הכהונה מציין מוות בעודו מכהן.
פרטיגייט
מצודת לואיבור
בקעת בית שאן
דסטיניז צ'יילד
דסטיניז צ'יילד (, פירוש לעברית: ילד הגורל) הייתה להקת בנות שההרכב הסופי שלה כלל את ביונסה, קלי רולנד ומישל ויליאמס. תחילה שם הקבוצה היה גירלז טיים, והיא הוקמה בשנת 1990 ביוסטון שבטקסס. לאחר כמה שנים בהן הצלחתה הייתה מזערית לעומת שאר להקות הבנות של אותה עת, כמו הספייס גירלז, TLC ואן ווג, הוחתמה בשנת 1997 הקבוצה, שהורכבה מביונסה, לטבייה רוברסון, לטויה לאקט וקלי רולנד, בקולומביה רקורדס בתור דסטיניז צ'יילד. בהתאם לציפיות של חברת התקליטים קיבלה הכרה בין־לאומית גבוהה מאוד לאחר הוצאת השיר "No, No, No" מהאלבום "Destiny's Child" ולאחר פרסום האלבום "The Writing's on the Wall", שכלל את שני הלהיטים "Say My Name" ו-"Bills, Bills, Bills". על-אף הפרסום וההצלחה המסחרית אליהם הגיעה הייתה נגועה בסכסוכים פנימיים, בין היתר בשל העדפתו של מנהלה המוזיקלי, מת'יו נואלס, לביונסה ולרולנד על פני לאקט ורוברסון.
על רקע סכסוך זה פרשו לאקט ורוברסון מהלהקה בתחילת שנת 2000. את מקומן תפסו ויליאמס ופרה פרנקלין, שפרשה לאחר מספר חודשים והותירה אותן כשלישייה מוזיקלית. אלבומה השלישי, "Survivor", כלל את הלהיטים "Survivor", שהגיע למקום השני בבילבורד הוט 100, "Independent Women Part I" ו-"Bootylicious". בשנת 2001 הוכרז מטעם הלהקה על הפסקה לטובת פיתוח קריירות הסולו של חברותיה. היא שבה לפעילות כשנתיים לאחר מכן לקראת יציאת אלבום האולפן החמישי שלה, "Destiny Fulfilled", בו נכללו "Lose My Breath" ו-"Soldier". מאז פירוקה הרשמי ב-2006 הופיעו ביונסה, ויליאמס ורולנד כמה פעמים ביחד כולל בהופעת המחצית של הסופרבול לשנת 2013 ובפסטיבל קאוצ'לה ב-2018.
להקת דסטיניז צ'יילד מכרה יותר משישים מיליון תקליטים ברחבי העולם. הבילבורד מדרג אותה כאחת מהשלישיות המוזיקליות הגדולות ביותר בכל הזמנים וכאמן המוזיקלי (כולל להקות) התשיעי המצליח ביותר ב. הוא דירג אותה במקום ה-68 וה-90 ברשימות "100 האמנים הטובים ביותר בשנת 2008" ו"אמני הדאנס המצליחים ביותר בכל הזמנים" בהתאמה. היא הייתה מועמדת ל-14 פרסי גראמי, ואף זכתה בשלושה מהם עבור שיר ה-R&amp;B הטוב ביותר (פעם אחת) והופעת ה-R&amp;B הטובה ביותר (פעמיים).
היסטוריה.
1990–1997: שנותיה הראשונות של הלהקה וגירלז טיים.
בשנת 1990 פגשה ביונסה נואלס את הראפרית לטבייה רוברסון באודישן להקמת להקת בנות חדשה. השתיים הצטרפו ללהקה חדשה שביצעה שירי ראפ ודאנס, ובסיסה היה ביוסטון שבטקסס. קלי רולנד, שעברה לביתה של ביונסה בשל הקרבה בין הוריהן, הצטרפה אליהן בשנת 1992. במקור הן נקראו גירלז טיים, ובמרוצת השנים הצטרפו לשלישייה תמר דייוויס והאחיות ניקי ונינה טיילור. נוכחותן של נואלס ורולנד בקבוצה משכה אליה תשומת לב רחבה. מפיק ה-R&amp;B, ארן פרגר, טס ליוסטון כדי לראות את הלהקה ולבחון האם היא מתאימה לפיתוח. הוא הזמין את חברותיה לאולפן שלו, דה פלנט, בצפון קליפורניה, והחל להקליטן תוך התמקדות בקולה של ביונסה, בנימוק שיש לה יכולות קוליות טובות יותר משאר הבנות. עם מאמצים להחתים את הקבוצה בחברת תקליטים גדולה שלח פרגר אותה לתחרות הכישרונות "Star Search". היא הפסידה כיוון שבחירת השיר שלה הייתה שגויה, בהתאם לדבריה של ביונסה. הן ביצעו שיר ראפ במקום שיר פופ המתאים למיינסטרים.
בגלל תבוסתן של חברות הגירלז טיים בתחרות הכישרונות החליט אביה של ביונסה, מת'יו, לנהל אותן. במסגרת כהונתו כמנהלה המוזיקלי של הלהקה סילק את דייוויס ואת האחיות טיילור ממנה, והכניס במקומן את לטויה לאקט ב-1993. היא התאמנה בחצרות האחוריות בבתי חברותיה או בסלון של אמה של ביונסה, טינה. החזרות הגנרליות שלה נערכו גם כן בסלון, ומדי פעם קיבלו הבנות פידבקים וביקורות מהלקוחות. כשהגיע הקיץ לקח מת'יו את הבנות למחנה אימונים על מנת לשפר את יכולות הריקוד והשירה שלהן באמצעות שיעורי פיתוח קול. לאחר ההכשרה הקפדנית שעברו החלו להופיע כמופעי פתיחה ללהקות R&amp;B מפורסמות כמו SWV ואימטור. טינה עיצבה את כל התלבושות שלבשו בעת הופעותיהן.
במרוצת שנותיה הראשונות בקריירת המוזיקה שלה שינתה גירלז טיים את שמה מספר פעמים: "Somethin' Fresh", "Cliché", The Dolls", ו-"Destiny". תחת השם האחרון הוחתמה אצל אלקטרה רקורדס. כמה חודשים לאחר מכן, טרם הוצאת אלבום בכורה, פרשו הבנות מחברת התקליטים עקב סכסוכים על אופיה של הלהקה המתפתחת. המרדף אחר חתימת חוזה הקלטות האפילה רבות על משפחתה של ביונסה: ב-1995 עזב מת'יו את עבודתו כזבן בחנות לציוד רפואי לטובת ניהולה – דבר שהוביל להפחתה משמעותית בהכנסותיה של המשפחה. על רקע המשבר הכלכלי הוריה של ביונסה נפרדו לפרק זמן קצר. בשנת 1996 שינתה להקת דסטיני את שמה לדסטיניז צ'יילד ("Destiny's Child" – "ילד הגורל"). נטען על ידי חברות הקבוצה כי השם הנבחר שאוב מקטע מהתנ"ך: . המילה "גורל" נלקחה מספר ישעיהו על ידי אמה של נואלס, טינה.
מת'יו ניהל משא ומתן בדבר חתימת הלהקה בקולומביה רקורדס. לפני העסקה הקליטו חברותיה מספר רצועות באוקלנד שבקליפורניה בהפקת ד'וויין ויגינס מ-. בשנת 1997, לאחר כמה ניסיונות בה ראו מנהלי חברת התקליטים את הפוטנציאל המסחרי הגבוה שהיה לבנות, נכללה הרצועה "Killing Time" בפסקול של "גברים בשחור".
1997–2000: הצלחה מסחרית ושינויים בהרכב הלהקה.
דסטיניז צ'יילד פתחה את קריירת המוזיקה שלה בנובמבר 1997, עם יציאת השיר "No, No, No" – הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלה, "Destiny's Child", שיצא ב-17 בפברואר 1998. הוא הגיע לשיאו בבילבורד 200 כשדורג במקום ה-69. בנוסף, הגיע למקום ה-14 במצעד אלבומי ה-R&amp;B/היפ-הופ המובילים באותו השבוע. על נתוני המכירות שלו ברחבי ארצות הברית, שהוערכו בכמיליון עותקים על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), קיבל האלבום מעמד פלטינה. גרסת הרמיקס ל-"No, No, No" הגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ-הופ ולמקום השלישי בבילבורד הוט 100. הסינגל השני מתוך האלבום, "With Me", כשל בניסיון לשחזר את ההצלחה המסחרית לה הגיע הסינגל הראשון. במקביל השתתפה הלהקה בשיר "Get on the Bus" מתוך הפסקול של הדרמה הרומנטית, "למה טיפשים מתאהבים?". הוא זכה להצלחה באירופה בלבד, ואף הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי. בשנת 1998 זכו חברות הדסטיניז צ'יילד בשלושה מפרסי המוזיקה של רכבת הנשמה, כולל פרס פריצת השנה.
לאחר הצלחת אלבום הבכורה שלהן התכנסו במהירות בנות הלהקה יחד עם מפיקים חדשים, דוגמת קווין בריגס ורודני ג'רקינס, באולפני הקלטות שונים. הן כתבו והקליטו את האלבום השני שלהן, "The Writing's on the Wall", שהפך לאלבום הנמכר ביותר של הדסטיניז צ'יילד. עם יציאתו נכנס למצעד הבילבורד 200 במקום החמישי ולמצעד ה-R&amp;B במקום השני. "Bills, Bills, Bills" פורסם ב-1999 כסינגל המוביל מתוך האלבום, והגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 – שירה הראשון של הקבוצה שמגיע להישג זה. "The Writing's on the Wall" יוחס לימים לאלבום הפריצה של הקבוצה, שכן מאז הפכו למפורסמות גם בקהלי יעד אחרים מאירופה ומארצות הברית כמו יפן.
ב-14 בדצמבר 1999 איימו לאקט ורוברסון בפני מנהל הלהקה על כוונתן לעזוב אותה בטענה שהוא שמר לעצמו נתח גבוה מדי מרווחיה של הדסטיניז צ'יילד והעדיף את נואלס ורולנד על פניהן. על-אף שלא התכוונו מעולם לעזוב את הקבוצה גילו רוברסון ולאקט, שבווידאו קליפ של "Say My Name" (הסינגל השלישי מ-"The Writing's on the Wall"), הן הוחלפו על ידי שתי בנות אחרות. לפני הקרנת הבכורה של הקליפ הכריזה ביונסה ב-"TRL" כי לאקט ורוברסון החליטו לעזוב את הקבוצה, ואת מקומן תפסו מישל ויליאמס ופרה פרנקלין.
ב-21 במרץ 2000 הגישו שתי הבנות תביעה משפטית נגד מת'יו ושתי חברותיהן ללהקה לשעבר בגין הפרת הצהרות נאמנות וחוזי שותפות שנחתמו בין הצדדים. בעקבות כניסתן של הערכאות ביזו שני הצדדים במשפט זה את זה בכלי התקשורת. חמישה חודשים לאחר הצטרפותה החליטה פרנקלין לעזוב את הקבוצה. שלוש הבנות שנותרו, ויליאמס, ביונסה ורולנד, טענו שעזיבתה נבעה מתחושות ההחמצה של הופעות הקידום והקונצרטים שבוטלו בעקבות הסכסוך המשפטי. ויליאמס הוסיפה וטענה כי פרנקלין לא יכלה להתמודד עם הלחץ שהופעל עליהן. פרנקלין, לעומת זאת, חשפה כי הסיבה לעזיבתה היא התשובות השליליות שקיבלה לאחר שניסתה להוביל כמה מהלכים אסטרטגיים לטובת הצלחת הדסטיניז צ'יילד.