הממצאים במוזיאון מוצגים באולם אחד המחולק לפי ממצאים שונים שרובם מוצגים בחלונות תצוגה. בכניסה לאולם תצלום אווירי גדול של הקיבוץ, שדותיו אזור האתר הארכאולוגי והירמוך.
התצוגה במוזיאון מוצגת במעגלים, במעגל החיצוני בצמוד לקירות האולם מוצגים ממצאים הקשורים בחיי היום יום של התושבים. מרכז האולם מוקדש לממצאים הקשורים באמנות פרהיסטורית.
רוב המוצגים נמצאים מאחורי חלונות. התצוגה כוללת כלי חרס, בעיקר שברים שנמצאו באתר, וכן מספר כלים שעברו רפאות. בנוסף מוצגים גם כלים משוחזרים המסומנים בנקודה אדומה. הכלים כוללים קנקנים, סירי בישול, קנקני ממגורה לאחסון תבואה שנמצאו במקום, רבים מהם נמצאו משוקעים ברצפה. בנוסף מושם דגש בתצוגה גם על דוגמאות עיטור של כלי חרס במיוחד דגם אידרת הדג המאפיין את התרבות. התצוגה כוללת גם כלים מבזלת ואבן גיר כגון מכתשים, לוחות שחיקה ועוד.
התצוגה כוללת גם כלי עבודה גרזנים ולהבי מגל, משקולות, תעשיית כלי צור הכוללת מגרדים, ראשי חיצים, נקרים ומקדחים. חלון תצוגה אחד מוקדש לתליונים מנוקבים ומחורצים.
המעגל הפנימי המוקדש לאמנות הקדומה באתר שער הגולן. חלון תצוגה אחד מוקדש לצלמיות חלוקים. בתצוגה כעשרים צלמיות שעוצבו ברמות פירוט שונות: צלמיות עיניים, צלמיות פרצוף וצלמיות עם פרצוף אנושי וגוף. תצוגה נוספת מוקדשת לחלוקים מחורצים בדגמים גאומטריים. החלוקים עשויים מבזלת וגיר. במרכז המעגל הפנימי חלון תצוגה עגול המוקדש לצלמיות טין צרוף והכוללים שמונה פריטים. בנוסף מוצגת במוזיאון הצלמית שנשרפה במלחמת העצמאות.
פרנסואז מבנגו אטון
פרנסואז מבנגו אטון (בצרפתית: Françoise Mbango Etone; נולדה ב-14 באפריל 1976) היא אתלטית צרפתייה שייצגה את קמרון. היא פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008) ופעמיים ברציפות סגנית אלופת העולם בקפיצה משולשת.
שיאה האישי בקפיצה משולשת (15.39 מטר) מדרג אותה שלישית בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
מבנגו אטון נולדה ביאונדה בירת קמרון.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיימה מבנגו אטון במקום 13 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.12 מטר. שנה לאחר מכן, באולימפיאדת סידני 2000 היא סיימה במקום 10 בתוצאה של 13.53 מטר. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 14.13 מטר.
סגנית אלופת העולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה מבנגו אטון במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.60 מטר, אחרי טטיאנה לבדייבה מרוסיה (15.25 מטר) ולפני תרזה מרינובה מבולגריה (14.58 מטר).
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר, אנגליה בשנת 2002 זכתה מבנגו אטון במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.82 מטר. שבוע לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה בראדס, תוניס בתוצאה של 14.95 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה במדריד, ספרד היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 14.37 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במרץ 2003 בברמינגהאם, בריטניה זכתה מבנגו אטון במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.88 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת אותה שנה היא זכתה פעם נוספת ברציפות במדליית כסף בשיא אפריקה חדש של 15.05 מטר, אחרי טטיאנה לבדייבה שקבעה את תוצאת השנה בעולם של 15.18 מטר ולפני מגדלין מרטינז מאיטליה (14.90 מטר).
אלופה אולימפית.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במרץ 2004 בבודפשט, הונגריה סיימה מבנגו אטון במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.62 מטר. באולימפיאדת אתונה (2004) היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 15.30 מטר, לפני חריסופי דבצי מיוון (15.25 מטר) וטטיאנה לבדייבה (15.14 מטר).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה מבנגו אטון במדליית זהב בקפיצה משולשת פעם שנייה ברציפות בשיא אולימפי חדש של 15.39 מטר, לפני טטיאנה לבדייבה (15.32 מטר) וחריסופי דבצי (15.23 מטר).
ב-23 באפריל 2010 קיבלה מבנגו אטון אזרחות צרפתית.
שיאים אישיים.
אצטדיון:
אולם:
פוקנה הודית
פוקנה הודית (שם מדעי: "Neophocaena phocaenoides"), היא אחת משישה מינים במשפחת הפוקניים והיא המין היחיד בסוג Neophocaena.
מבנה.
המאפיין הבולט ביותר של הפוקנה ההודית הוא היעדר הסנפיר הגבי. במקום זה, קיימת גבשושית רכסית נמוכה וצרה. בשל זאת, ובשל ראשה המעוגל, צורתה של הפוקנה מזכירה צורת צלופח.
צבעה של הפוקנה אפור בהיר ואחיד. הגורים שחורים בהיוולדם, כשרק אזור קטן בגבם אפור, אולם צבעם משתנה לחלוטין לאחר ארבעה עד שישה חודשים. אורכה של הפוקנה בבגרות נע בין 150 ל-190 סנטימטרים, ומשקלה - בין 30 ל-45 קילוגרמים. בכך היא מהקטנות שבמיני הלווייתנאים. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 4 עד 6 שנים, והנקבות - בגיל 6 עד 9 שנים.
התנהגות ורבייה.
בדומה לפוקנות אחרות, התנהגותה של הפוקנה ההודית אינה קופצנית וחיננית כשל קרוביה הדולפינים. שחייתה איטית, והיא מתקרבת לפני המים רק כדי לנשום. רק לעיתים רחוקות היא קופצת אל מחוץ למים. הזמן המרבי בין נשימה לנשימה נע בין 11 ל-15 שניות. על פי רוב היא נעה בקבוצות קטנות שגודלן לא עולה על ארבעה פרטים, אולם גם קבוצות גדולות יותר (50 פרטים) נצפו. פעמים רבות היא תימצא בגפה או יחד עם צאצאה.
הפוקנה ההודית ניזונה בעיקר מחסרי חוליות ומסילוניות (כגון דיונונים) הנמצאים בסמוך לקרקעית. בנוסף היא ניזונה מדגים ומחסילונים. הפוקנה היא טורף אופורטוניסטי המסתמך על היצע המזון באזור תפוצתו. לעיתים הם גם יאכלו מזון מן הצומח.
הפוקנה ההודית מגיעה לבגרות מינית עד גיל שנתיים. ההזדווגות מתרחשת בדרך-כלל בסוף האביב או בקיץ. משך ההיריון בין 10 ל-11 חודשים, ובסופו ממליטה הנקבה בדרך-כלל גור יחיד. בתחילת חייו הגור צמוד לגב אמו שנושאת אותו. הגורים נגמלים מיניקה בגיל 6 עד 15 חודשים.
תפוצה.
הפוקנה ההודית חיה בסמוך לחופי אסיה, ובמיוחד סביב לקוריאה, להודו, לסין, לאינדונזיה, לבנגלדש וליפן. אוכלוסייה ייחודית החיה במים מתוקים (תת-מין "N. p. asiaeorientalis") נמצאת בנהר היאנגצה. גבול תפוצתם המערבי הוא המפרץ הפרסי. בכל תחום תפוצתן הפוקנות נשארות במים רדודים (עד 50 מטרים), קרוב לחוף ובדרך-כלל באזורים עם קרקעית חולית. האוכלוסייה של הפוקנה שחיה במימיה של יפן מבודדת גאוגרפית מיתר האוכלוסיות על ידי המים העמוקים המפרידים בין יפן לאסיה היבשתית.
סויוז 12
סויוז 12 (ברוסית: Союз-12) היא חללית סויוז שהמריאה ב-27 בספטמבר 1973 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: וסילי לאזארב, אולג מקארוב
זו הייתה טיסה ראשונה של חללית מאוישת לאחר האסון של סויוז 11. מאז 1971 הוכנסו שיפורים שונים לתכנון החללית וסויוז 11 למעשה הייתה הטיסה הראשונה של הדגם המשופר. הרכב הצוות צומצם ל-2 והם צוידו בחליפות חלל שהיו צריכים ללבוש במהלך המראה ונחיתה.
מכיוון ששיגורי תחנות חלל במהלך תחילת 1973 נכשלו, לחללית לא היה לאן להתחבר והמטרה היחידה הייתה לבחון את הדגם החדש וחליפות החלל.
מוריץ קנטור
מוריץ בנדיקט קַנטוֹר (Moritz Benedikt Cantor; 23 באוגוסט 1829 – 10 באפריל 1920) היה מתמטיקאי והיסטוריון של המתמטיקה, יהודי-גרמני. פרופסור באוניברסיטת היידלברג.
קורות חיים.
מוריץ קנטור נולד במנהיים שבגרמניה, נצר למשפחה שהיגרה מפורטוגל להולנד. בילדותו לא היה בכוחו ללמוד בבית הספר, והוא למד בביתו. בהמשך חייו למד בגימנסיה במנהיים. בשנת 1848 החל ללמוד באוניברסיטת היידלברג ולאחריה באוניברסיטת גטינגן, שבה למד אצל קרל פרידריך גאוס ווילהלם אדוארד ובר. בהנחייתו של מוריץ אברהם שטרן החל לגלות עניין במחקר היסטורי. בשנת 1851 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג, על עבודה שכותרתה Über ein weniger gebräuchliches Koordinatensystem ("על מערכת קואורדינטות פחות נפוצה"). עבר לברלין, שם שמע את הרצאותיהם של דיריכלה ויאקוב שטיינר. בשנת 1853 חזר לאוניברסיטת היידלברג, במינוי של פריוואטדוצנט. בשנת 1863 קודם לדרגת פרופסור.
מאמר קצר בהיסטוריה של המתמטיקה, שעסק בשלושה מתמטיקאים בני המאה ה-16, שאותו הציג במפגש מדעי בבון, התקבל בהתלהבות, שעודדה את קנטור להמשיך בתחום זה.
נמנה עם מייסדי כתב העת "Kritische Zeitschrift für Chemie, Physik, und Mathematik" ("כתב עת ביקורתי לכימיה, פיזיקה ומתמטיקה"). בשנת 1856 התפרסם מאמר חשוב ראשון שלו, "Über die Einführung Unserer Gegenwärtigen Ziffern in Europa" ("על כניסתם לאירופה של המספרים הנוכחיים שלנו"), בגיליון הראשון של כתב העת "Zeitschrift für Mathematik und Physik" ("כתב עת למתמטיקה ופיזיקה"). כעבור שלוש שנים מינה אותו אוסקר שלמילך, מייסדו ועורכו של כתב העת, לאחראי למדור ההיסטורי בכתב העת. החל משנת 1877 התפרסם ביוזמתו מוסף עצמאי בשם "Abhandlungen zur Geschichte der Mathematik" ("מסות על ההיסטוריה של המתמטיקה").
בשנת 1863 יצא לאור ספרו "Mathematische Beiträge zum Kulturleben der Völker" ("תרומות מתמטיות לחיי התרבות של העמים"). הספר עורר תשומת לב רבה, וזכה לשבחים אך גם לביקורת.
יצירתו הגדולה ביותר הייתה סדרת הספרים בהיסטוריה של המתמטיקה, "Vorlesungen über Geschichte der Mathematik" ("הרצאות על ההיסטוריה של המתמטיקה"), שיצאה לאור בהדרגה במשך 28 שנים, בארבעה חלקים:
כתב ערכים אחדים למהדורת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה.
בין תלמידיו היה צבי הרמן שפירא, מראשוני חובבי ציון ותנועת הציונות המדינית.
קנטור נפטר בהיידלברג ב-10 באפריל 1920, שלושה ימים לאחר פטירת בנו.