עם זאת, תחילת פריחת התרבות היהודית בספרד החלה רק מאוחר יותר, בימיהם של רבי משה בן חנוך, אחד מארבעת השבויים, שעלה בשיעור קומתו על כל חכמי ספרד והציב את היסודות להפיכתה למקום תורה חשוב, ושל רבי חסדאי אבן שפרוט, שעלה לגדולה ובתפקידו כממונה על יהודי ספרד הזמין רבנים רבים לבוא אל החלק המוסלמי שבספרד, תמך בחכמים, קרא לתלמידים מבבל ללמוד בישיבות ספרד ויזם בארץ זו הפצה נרחבת של התלמוד הבבלי.
תור הזהב.
בין המאה העשירית ועד המאה השתים-עשרה בדרך כלל שגשגו היהודים תחת שלטון המוסלמים, יהודים מילאו תפקידים בכירים בחצר המלוכה וקהילות היהודים שגשגו. קהילות היהודים הגדולות קמו במדריד, גרנדה, טולדו וקורדובה. תקופה זו התאפיינה באנשי אשכולות רבים, רבנים, ראשי ישיבה, פוסקי הלכה, משוררים, סופרים, מדענים, פילוסופים, רופאים, מדינאים, מתמטיקאים, מדקדקי עברית, פרשני מקרא ופרשני תלמוד ועוד. חכמים בולטים:
רוב ספרות ההגות של חכמי יהדות ספרד בימי הביניים (מורה נבוכים, חובות הלבבות, הכוזרי, מקור חיים, ספר העיונים והדיונים ויצירות נוספות), כמו גם חלק מספרי פרשנות המקרא וההלכה (כמו פירוש המשנה לרמב"ם), נכתבה בערבית יהודית. לעומת זאת, שירת ימי הביניים של יהדות ספרד נכתבה בעיקר (אך לא רק) בעברית.
ארכיטקטורה בתור הזהב של ספרד.
בתור הזהב של יהדות ספרד, בין המאה העשירית למאה השתים עשרה, היה שינוי מהותי בארכיטקטורה היהודית ובארכיטקטורה המוסלמית. בתקופה שקדמה לעליית המוסלמים בספרד לא התאפשר ליהודים לעסוק באופן גלוי ביהדותם ולכן לא היו להם בתי כנסת. אך למרות זאת ניתן להבחין כי בתחילת תקופת תור הזהב הבנייה של בתי הכנסת הושפעה מהכנסיות. מבחינה חיצונית בתי הכנסת היו בנויים לגובה באבן לבנה ומפוארים מאוד אך עם השנים הם הושפעו מהמוסלמים. כלומר מבנה בעל עמודים עגולים עם קשתות מעוטרות ורחבה גדולה לתפילה, כמו למשל בית הכנסת שלאחר מכן הפך לכנסייה בשם סנטה מריה דה לה בלנקה בטולדו. הבנייה המוסלמית מצד שני לא השתנתה ולא הושפעה כלל, כפי שניתן לראות בדוגמה של המסגד של קורדובה שהחל להיבנות ב 788 לספירה על ידי עבד אל רחמן הראשון והושלם כמה מאות שנים לאחר מכן. לאחר שיהודי ספרד החלו לעסוק בפומבי ביהדותם הם החלו להיות מושפעים מצורת הבנייה שהייתה נהוגה בסביבתם, שבשנים האלה הייתה מוסלמית.
סופו של תור הזהב.
החל מהמאה ה-9 ועד אמצע המאה ה-12 אינטלקטואלים יהודים רבים פעלו בספרד, והיהודים זכו בדרך כלל לביטחון. מצד שני זו הייתה תקופה רוויית זעזועים, ולעיתים הביטחון שהיהודים זכו לו נקטע. מסיבה זו ישנה מחלוקת בין החוקרים לאיזה אירוע ניתן לייחס את סיום תור הזהב של יהדות ספרד. ההיסטוריונים המקדימים ביותר טוענים שתור הזהב הסתיים בשנת 1031 עם התפרקות ח'ליפות קורדובה לממלכות קטנות (טאיפות) ותחילתה של אי יציבות בספרד. היסטוריונים אחרים טוענים כי אפשר להתייחס לפוגרום גרנדה בשנת 1066 כסוף תור הזהב שכן זו הייתה הרדיפה האלימה המשמעותית הראשונה כנגד יהודים, שהטילה חורבן זמני על אחת הקהילות המשגשגות ביותר בספרד. קבוצה שלישית של היסטוריונים טוענת שסוף תור הזהב הגיע בעקבות כיבוש ספרד על ידי אל-מוראביטון בשנת 1090 – אף על פי שלא היו רדיפות רחבות היקף כנגד יהודים בתקופתם, מעמד היהודים היה נמוך יותר מבעבר. קבוצה רביעית ואחרונה של חוקרים מגדירה את סוף תור הזהב באמצע המאה ה-12, עם עליית שושלת אל-מוואחידון ותחילתן של רדיפות קשות כנגד היהודים.
במאה השתים-עשרה סבלו היהודים בספרד הן מהרדיפות של שושלת אל-מוואחידון המוסלמית, שהחריבה לחלוטין את כל הקהילות היהודיות בספרד, והן מתהליך הכיבוש מחדש (רקונקיסטה) של ספרד בידי הנוצרים. לתקופת מה הצליחו היהודים לשבת בשלווה יחסית תחת שלטון הנוצרים אך במאה השלוש-עשרה התחילו לטפול על היהודים עלילות דם ונגזרו גזרות על הדת היהודית. עם סיום הרקונקיסטה בשנת 1492 הוצא צו מלכותי מידי פרננדו השני ואיזבלה, מלך ומלכת ספרד, כי כל יהודי בספרד חייב לעזוב את הממלכה או להתנצר, מאורע זה נקרא בשם גירוש ספרד. יהודים שהתנצרו למראית עין בלבד (כדי למנוע את גירושם מהארץ), עונו על ידי האינקוויזיציה הספרדית (שהוקמה בשנת 1478), אם נמצא שהמשיכו בפולחן היהודי.
היסטוריוגרפיה.
המונח "תור הזהב" נטבע על ידי היסטוריונים יהודים אנשי "חכמת ישראל" בגרמניה בראשית המאה ה-19, כחלק מהניסיון לאמץ את יהדות ספרד שלפני הגירוש כדוגמה ומופת להשתלבות בסביבה. האינטלקטואלים היהודים–גרמנים מימי תנועת ההשכלה, חוכמת ישראל והמאבק לאמנציפציה הנגידו בין הספרדים, שיצרו בלשון ארצם והיו מעורים בתרבותה ולכן נועדו לשמש מודל ליהודי גרמניה, לבין המסורת האשכנזית המסתגרת שבימיהם זיהו אותה עם יהודי פולין האדוקים והנחשלים. יחס זה היה בגדר התנערות מהגישה השלילית המקובלת של יהודי אשכנז כלפי ספרד שטרם הגירוש, שצמחה בהשפעת החסיד יעב"ץ וכותבים אחרים ותפשה אותה כתקופה של שקיעה והתפוררות האמונה בשל עיסוק מוגזם בפילוסופיה וחוכמות חיצוניות. במסגרת יצירת ההיסטוריוגרפיה שלהם, האדירו יצחק מרדכי יוסט וכותבים אחרים דמויות שנויות-במחלוקת שכמעט נעלמו מהמורשת היהודית והשתדלו להעלים אספקטים שהתנגדו להם, כמו העיסוק במיסטיקה בקרב יהודי איבריה.
קברט
קברט הוא מופע בידור הכולל קטעי קומדיה, זמרה, מחול, תיאטרון וריקודי עמוד.
הקברט מאופיין בעיקר על ידי חלל ההצגה - מסעדה או מועדון לילה עם במת הופעה כאשר הצופים יושבים סביב שולחנות (לעיתים תוך שתייה ואכילה). חלל ההצגה גם ייקרא "קברט". קטעי מופע הקברט נעים בין סאטירה פוליטית לבידור קל.
הדוגמה הברורה ביותר היא המחזמר מברודוויי שהפך לסרט בכיכובם של לייזה מינלי, מייקל יורק וג'ואל גריי - "קברט".
אך יש גם דוגמאות ישראליות כמו "את ואני והמלחמה הבאה" של חנוך לוין.
בגרמניה ובאוסטריה נפוצים מופעי קברט גרמני (מאוית: Kabarett), המאופיין בסאטירה פוליטית ובנטייה להומור קודר יותר מבשאר אירופה. בתקופה שבין מלחמות העולם היה הקברט הגרמני מזוהה עם ביקורת חברתית, בדרך כלל שמאלנית: רבים מהכותבים המפורסמים בתחום היו סוציאל-דמוקרטים או קומוניסטים, בהם ברטולט ברכט, קורט טוכולסקי, קורט וייל ויורה זויפר.
מקור המילה בצרפתית - סוג של קערית לקפה ששימשה בברים בהם נוסד הז'אנר.
סוגים של קברט.
ניתן לחלק את הקברט לעשר קטגוריות שונות. אולם, אלו הן קטגוריות מלאכותיות; מופעי קברט מכילים אלמנטים ממספר קטגוריות.
ספרות סאטירית.
שחקן הקברט משחק עם השפה, לעיתים פיוטי.
ביקורתי-חברתי.
שחקן הקברט מנתח נושאים חברתיים ופוליטיים בצורה עיקשת.
סיפור.
שחקן הקברט מספר סיפור מגוחך לעיתים, שטומן בתוכו מוסר השכל.
מוזיקלי.
שחקן הקברט משתמש במוזיקה, כגון שילוב של שתי מנגינות.
שטותי.
שחקן הקברט מספר סיפורים שטותיים ומשחק דמויות מטופשות.
פיסי.
שחקן הקברט מתמקד יותר בפעלולי אקרובטיקה ובשימוש באביזרים מאשר בטקסט.
קומדיה בישיבה (Sit-down comedy).
קומדיה ששחקן הקברט מעביר בישיבה.
קומדיה בעמידה (Stand-up comedy).
דומה לסגנון ה'סיפור'.
Zap-cabaret.
שחקן הקברט מחליף בין סוגי הקברט, הדמויות או השירים בקצב מהיר.
קברט מותאם (Tailored cabaret).
סגנון זה מתאר מצב בו שחקן הקברט מופיע בפני ארגון ממשלתי, מוסד או חברה כלשהם, והוא בונה את המערכונים שלו בהתאם לקהל היעד של המקום בו הוא מופיע.
גרפולוג
גרפולוג, אדם העוסק בגרפולוגיה, כלומר בניתוח כתב יד.
גרפולוגיה היא תורה פסאודו-מדעית הקושרת בין כתב ידו של אדם לבין אישיותו.
פעילות זו נעשית לשתי מטרות שונות בתכלית:
גרפולוגים עוסקים במקצועם בעיקר כעצמאיים, או במכון לשירותי גרפולוגיה המאגד גרפולוגים אחדים.
הכשרה של גרפולוגים נעשית בעיקר במכונים העוסקים בגרפולוגיה. ישנם גרפולוגים העוסקים בהוראת המקצוע.
לגרפולוג העוסק באבחון תעסוקתי יש עוצמה רבה: בכוחו להשפיע, ואולי אף להכריע, למי תינתן משרה מסוימת. חרף זאת, גרפולוג אינו נדרש בישראל להסמכה או לרישוי.
רבים מהגרפולוגים בישראל מאוגדים במסגרת "האגודה לגרפולוגיה מדעית בישראל", שהוקמה בשנת 1977. הצטרפות לאגודה מותנית במעבר מבחני קבלה.
אלקטרונאי
אלקטרונאי הוא אדם בעל הכשרה מקצועית באלקטרוניקה. אלקטרונאים עשוים להיות מועסקים בהתקנת מתקני אלקטרוניקה חדשים או בתחזוק מתקנים קיימים.
בישראל, לתעודה מקצועית כאלקטרונאי זכאי בוגר י"ב במגמת אלקטרוניקה. משרד העבודה מדרג את דרגת המיומנות על פי שנות הניסיון, לדוגמה: בוגר י"ב במגמת אלקטרוניקה בעל שלוש שנות ניסיון יקבל תעודת אלקטרונאי סוג 1.
הכשרה למקצוע זה ניתנת בבתי ספר לטכנאים, בבתי ספר מקצועיים המכשירים טכנאי אלקטרוניקה ובבתי ספר להנדסאים, המכשירים הנדסאי אלקטרוניקה.
בין הענפים בהם פעילים אלקטרונאים והקורסים המעשיים המוצעים על ידי משרד העבודה בישראל:
בנוסף, בצה"ל מועסקים גם אלקטרונאי חימוש בחיל החימוש.
בישראל, כמו במדינות אחרות בעולם, מופצת ערכת משחק לילדים, הקרויה "האלקטרונאי הצעיר" ומטרתה ללמד ילדים את העקרונות הבסיסיים של האלקטרוניקה תוך ניסוי ומשחק.
בנקאי
בנקאי הוא אדם העוסק בבנקאות. המונח משמש לעיתים לתיאור נושאי המשרה הבכירים בבנק, ולא לזוטרים, הקרויים פקידי בנק, ולעיתים – לתיאור כל עובדי הבנק העוסקים בפעילות בנקאית. בלשון ארכאית היה נהוג המונח "שולחני" לתאר בנקאים או חלפני כספים.
במסגרת העיסוק כבנקאי קיימות התמחויות משנה, ובהן: אשראי, מטבע חוץ, מסחר בניירות ערך ועוד.
הכשרה לתפקידי הבנקאי נעשית במסגרת מרכזי ההדרכה של הבנקים, וכן באוניברסיטאות, במסגרת לימודי כלכלה ומנהל עסקים.
ישועים