לאחר שנים רבות כאמנית פעילה ומציגה, אמא לילדים צעירים ומורה לאומנות חזרה ברקאי בגיל 40 ללימודים אקדמיים (2005) וקיבלה את תואר המוסמך בהצטיינות מהפקולטה לאומנויות באוניברסיטת תל אביב. היא התמחתה במחקר בינתחומי באמנויות ונושא עבודת התזה שלה היה ביטויי הומוסקסואליות בתיאטרון הישראלי. מיד עם קבלת התואר השני החלה לעבוד כאוצרת ומפיקת תערוכות במוזיאון פתח תקווה לאמנות עכשווית ובמקביל למדה לדוקטורט שעסק בביטויי דמות החייל בתיאטרון הישראלי מנקודת מבט חברתית העוסקת בריבוי "גברויות" (להבדיל מ-גבריות). את התואר השלישי קיבלה בשנת 2012 והספר שנכתב בעקבות הדוקטורט פורסם בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה "למדא" בשנת 2019.
במסגרת תפקידה כאוצרת במוזיאון פתח תקווה לאומנות, בין השנים 2005–2009, קידמה תערוכות שהזמינו אמנים עכשוויים להגיב על האוסף הוותיק במוזיאון פתח תקווה באמצעות יצירה חדשה בטכניקת ההדפס האומנותי, פעולה שהובילה לתערוכות "חריטות ושריטות – דמות החייל בדפוסים משתנים" 2008 ו"נוף חתום" 2009. בשנת 2010 אצרה את הביאנלה לתכשיט ישראלי במוזיאון ארץ ישראל והובילה קו אוצרותי בינתחומי העוסק בריבוי זהויות בחברה הישראלית. התערוכה: "רצפים, זהויות; תכשיט ישראלי 5" הייתה חדשנית לזמנה ועוררה שיח ער בעולם האומנות והעיצוב. בשנת 2020 אצרה במוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים את התערוכה "מסיגות גבול" שנתנה במה לאמניות דתיות ומסורתיות יהודיות, דרוזיות ומוסלמיות, תערוכה שזכתה להד תקשורתי נרחב ולשבחים רבים.
החל משנת 2011 מנהלת ברקאי את תחום הדעת אומנות חזותית במשרד החינוך, תפקיד במסגרתו היא כותבת תוכניות לימודים באומנות לכל שכבות הגיל, מובילה את הפיתוח המקצועי של המורים והמורות לאומנות ומנהלת צוות מקצועי שנותן מענה לצורכי בתי הספר, התלמידים והמורים. בתפקיד זה הנהיגה מסורת של תערוכות אומנות לבוגרים מצטיינים של מגמות האומנות במוזיאונים ומוסדות אומנות נחשבים כגון מוזיאון ישראל, מוזיאון חיפה לאמנות וגלריית המדרשה הירקון 19 בתל אביב. היא אוצרת את כל התערוכות בעצמה. תערוכות אלו הפכו לעוגן משמעותי ולגורם העצמה ומצוינות עבור תלמידים ומורים במגמות האומנות והן מתקיימות ברצף החל מ-2012.
במקביל היא ממשיכה להרצות באקדמיה. בין השנים 2013–2017, ניהלה את תוכנית הלימודים לתואר שני באוריינות חזותית ואת תוכנית התעודה באוצרות במכללת סמינר הקיבוצים. כאקדמאית, היא מפרסמת מאמרים רבים ופרקים בספרים בעברית ובאנגלית שעוסקים בחינוך לאומנות ובאומנות ישראלית.
בשנת 2017–2018, זכתה במלגה לפוסט-דוקטורט מאוניברסיטת קונקורדיה במונטריאול, קנדה, שם השלימה מחקר על אמנים ישראלים "נאו-דיאספוריים" שהיגרו מישראל. בשנת 2018, חזרה ללמד בסמינר הקיבוצים במסגרת התואר הראשון באומנות וחינוך לאומנות.
מדלן ארתור
מדלן ארתור (באנגלית: Madeleine Arthur; נולדה ב-10 במרץ 1997) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית.
ביוגרפיה.
ארתור נולדה וגדלה בוונקובר שבקולומביה הבריטית, לג'יין (לבית וולטר) ולבריאן ארתור. היא למדה בבית הספר התיכון ע"ש סר ווינסטון צ'רצ'יל. ארתור הייתה מתעמלת במשך 13 שנים לפני שעברה להתמקד במשחק. היא דוברת צרפתית ואנגלית.
קריירה.
ארתור גילמה את וילה וורן הצעירה בסדרת הדרמה של ABC "המשפחה", ואת ג'יין קין, בת דמותה של איימי אדמס, בסרטו הביוגרפי של טים ברטון, "עיניים גדולות" משנת 2014. לארתור היו תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, בהן "ההריגה", "אנשי המחר", ו"על טבעי".
בספטמבר 2021 לוהקה ארתור לתפקיד ראשי במיני-סדרת הטלוויזיה של נטפליקס "השטן באוהיו".
About Damn Time
About Damn Time הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליזו, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, "Special". השיר יצא לאור ב-14 באפריל 2022, כסינגל המוביל מתוך האלבום. השיר הגיע לעשירייה הראשונה באוסטרליה, קנדה, אירלנד, ניו זילנד והממלכה המאוחדת ולעשרים העליונים בארצות הברית.
השיר הגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה.
הפזמון של השיר כולל דגימה של פסנתר הלוקה מהמנגינה של "Hey DJ" משנת 1984. ראניה אניפטוס מבילבורד אמרה של-"About Damn Time" יש פזמון "שגורם להרגשה טובה". רייצ'ל ברודסקי מ-"Stereogum" תיארה את השיר כ"גזרת פאנק-פופ עם צלילים קלאסיים בחלקם". באופן דומה, הסכימו עימה ב-"NME".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר שם למעלה מ-45 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליזו ב-15 באפריל 2022, יום לאחר שיצא כסינגל רשמי ברחבי העולם. ביים אותו כריסטיאן ברסלאור.
נכון למאי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-23 מיליון צפיות.
הופעות.
ליזו ביצעה את השיר בתוכנית "The Late Late Show" עם ג'יימס קורדן במרץ 2022. היא ביצעה לראשונה את השיר במלואו בסאטרדיי נייט לייב ב-16 באפריל 2022. ב-28 באוגוסט 2022, ליזו הופיעה עם השיר בטקס פרסי הוידאו קליפים של MTV לשנת 2022, יחד עם שירה "2 Be Loved (Am I Ready)". מגזין "בילבורד" סקר את מופעי טקס המוזיקה ודירג את הופעתם במקום השביעי.
רדיו אורבני עכשווי למבוגרים
הרפובליקנים של רוקפלר
הרפובליקנים של רוקפלר היו חברים במפלגה הרפובליקנית (GOP) בין השנים 1930–1970, אשר החזיקו בדעות מתונות-ליברליות בנושאי פנים, בדומה לאלו של נלסון רוקפלר, מושל ניו יורק (1959–1973) וסגן נשיא ארצות הברית (1974–1977). רוב תומכים של הרפובליקנים של רוקפלר מוצאם במדינות הצפון-מזרחיות והמערב התיכון, בעוד שתומכיהם היו נדירים בדרום ובמערב.
המונח מתייחס לחבר במפלגה הרפובליקנית המחזיק בדעות המשוות לאלו של נלסון רוקפלר או לרפובליקני מתון או ליברלי. עם זאת, חברים שהשתייכו לרפובליקנים של רוקפלר מצהירים שהם היו חלק מאידאולוגיה פוליטית נפרדת, שהסכימו בנושאים מסוימים ובמדיניויות מסוימות עם ליברלים, בעוד בנושאים אחרים הסכימו עם השמרנים ובנושאים רבים לא הסכימו עם אף אחד מהם. לוק פיליפס גם הצהיר שהרפובליקנים של רוקפלר מייצגים את המשך המסורת הוויגית של הפוליטיקה האמריקאית.
הרפובליקניות של רוקפלר תוארה כשלב האחרון של "הממסד המזרחי" של המפלגה הרפובליקנית, שהונהגה על ידי מושל ניו יורק, תומאס דיואי. תפקידה החשוב של הקבוצה במפלגה הרפובליקנית עבר מתקפה כבדה במהלך מסע הבחירות של 1964 בין רוקפלר ובארי גולדווטר. בשלב שלפני הפריימריז בקליפורניה, הפעיל הפוליטי סטיוארט ספנסר קרא לרוקפלר "לזמן את הקשר האגדתי הזה של כסף, השפעה והתנשאות המכונה הממסד המזרחי". רוקפלר השיב, "אתה מסתכל על זה, חבר, אני כל מה שנשאר".
מייקל לינד טוען כי עלייתו של האגף הפיוז'וניסטי השמרני יותר של המפלגה הרפובליקנית, שהחלה בשנות ה-60 עם גולדווטר והגיעה לשיאה במהפכת רייגן ב-1980, מנעה את הקמתה של אומה שמרנית דיזראלית בארצות הברית. הביטוי השימוש במונח "הרפובליקנים של רוקפלר" נעשה למילת גנאי על ידי שמרנים מודרניים, המשתמשים בו כדי ללעוג לאלה במפלגה הרפובליקנית שנתפסים כבעלי דעות ליברליות מדי, במיוחד בנושאים חברתיים מרכזיים. המונח אומץ בעיקר בגלל תמיכתו הקולנית של נלסון רוקפלר בזכויות אזרח ומדיניות הוצאות מפוארת. עם זאת, ההיסטוריון ג'סטין פ' קופי הצהיר שהליברליזם של רוקפלר הוא מיתוס, כאשר סגן הנשיא לשעבר ספירו אגניו הצביע על כך שהמציאות הייתה שונה בתכלית, וקבע כי: "הרבה אנשים ראו את רוקפלר מאוד ליברלי במדיניות חוץ, אבל הוא לא היה. הוא היה קשה יותר מניקסון, וההחזיק באידאולוגיה ימנית בכל הנוגע ליעוד של אמריקה בעולם".
ברמה הלאומית, המועמד המשמעותי האחרון לנשיאות מהאגף הליברלי של המפלגה היה ג'ון אנדרסון, שהתמודד כעצמאי ב-1980 וגרף 6.6% מהקולות. מקומית, במיוחד בצפון מזרח, המשיכו בעלי תפקידים רפובליקנים ליברליים לנצח בבחירות, כולל ביל ולד וצ'רלי בייקר ממסצ'וסטס, פיל סקוט מורמונט ולארי הוגאן ממרילנד.
עמדה פוליטית.
במדיניות הפנים, הרפובליקנים של רוקפלר החזיקו בדרך כלל בדעות המזוהות עם המרכז ימין מבחינה כלכלית, עם זאת, הם דחו בתוקף שמרנים כמו בארי גולדווטר, תוך שהם מחזיקים באמונות במדיניות חברתית שלעיתים קרובות זוהו כליברלית. הם העדיפו רשת ביטחון חברתית והמשך של תוכניות ניו דיל, אך ביקשו להטמיע את התוכניות הללו בצורה יעילה יותר מהדמוקרטים. אף על פי כן, הרפובליקנים של רוקפלר התנגדו לסוציאליזם ובעלות ממשלתית והיו תומכים נלהבים של עסקים גדולים ווול סטריט, אך תמכו ברגולציה מסוימת של עסקים. אבל במקום להגביר את הרגולציה של העסקים, הם דגלו בפיתוח מערכת יחסים מועילה בין אינטרסים ציבוריים ליוזמות פרטיות, תוך יצירת השוואות ודמיון לדיריגיזם הצרפתי. הם תמכו בהשקעות ממשלתיות ופרטיות בתחום איכות הסביבה, בריאות והשכלה גבוהה כצורך לחברה טובה יותר ולצמיחה כלכלית. הם היו תומכים נלהבים של מכללות ממלכתיות, בתי ספר למסחר ואוניברסיטאות עם שכר לימוד נמוך ותקציבי מחקר גדולים, וגם העדיפו השקעות בתשתיות כמו פרויקטים של כבישים מהירים.