קרוס החל לשחק בגיל צעיר מאוד וכילד התפרסם בדרמה הקומית "ג'ק פרוסט" בתור צ'ארלי בנו של הסולן ג'ק פרוסט (מייקל קיטון) ובסרטו השני של מ. נייט שאמלאן "בעיניים פקוחות"בתפקיד הילד ג'ושוע ביל.
בתחילת דרכו הרבה לשחק גם באופרת הסבון הוותיקה "כשהעולם מסתובב".
קרוס הצליח לפרוץ לתודעה כשחקן בוגר בשנת 2006 בזכות הופעה שובת לב בסרטו הראשון של ראיין מרפי, הדרמה הקומית "לרוץ עם מספריים" בתפקיד הנער המתבגר אוגוסטין בורוגס עליו זכה קרוס בפרס סיאטל.
בשנה זו השתתף גם בסרט המלחמה של קלינט איסטווד "גיבורי הדגל" בתפקיד הנחת פרנקלין סוסליי ממניפי הדגל באיוו ג'ימה.
ב-2008 שיחק קרוס במותחן האימה "ללא עקבות" בתפקיד הצעיר המומחה לטכנולוגיה אוון ריילי והשתתף בדרמה הפוליטית ביוגרפית של גאס ואן סנט "מילק" בתפקיד הפעיל החברתי לזכויות הומואים דיק פאביץ'.
בשנת 2012 השתתף קרוס בדרמה הפוליטית המצליחה של סטיבן ספילברג "לינקולן" בתפקיד ג'ון היי מזכירו הצבאי של הנשיא אברהם לינקולן (דניאל דיי-לואיס).
בשנת 2017 החל לשחק לצד ניקול קידמן וריס וית'רספון בסדרת הדרמה-קומית "שקרים קטנים גדולים" שיצר וכתב דייוויד אי קלי, אשר מבוססת על הרומן באותו שם ומשודרת ברשת HBO.
בשנת 2019 ביים את סרטו הקולנועי הראשון "ליל קיץ", קומדיית נעורים בהשתתפותן של לאנה קונדור וויקטוריה ג'סטיס.
מינה זיסלמן
מינה זיסלמן (בליך) (Sisselman; 7 בנובמבר 1916 – 2 באפריל 2010) הייתה ציירת, מורה לציור, מבקרת אמנות ופסלת סביבתית ישראלית. כלת פרס דיזנגוף לציור (1958).
קורות חיים.
מינה זיסלמן נולדה ב-1916 בשכונת נווה צדק שבתל אביב הקטנה, בתם של בלה לבית כהן ופינחס זיסלמן. למדה ציור בגימנסיה הרצליה אצל ישראל פלדי, ומאוחר יותר, למשך תקופות קצרות, אצל הציירים חיים גליקסברג, יצחק פרנקל ומשה קסטל. בשנים 1947–1954 שהתה בארצות הברית, שם למדה בבית ספר לאמנות שעל יד המוזיאון לאמנויות היפות בבוסטון וכן בבית הספר של אמדה אוזנפנט בניו יורק. בנוסף קיבלה הדרכה אישית ממארק שאגאל והתיידדה עמו. ב-1954 שבה לארץ וגרה במשך 4 שנים בקיבוץ עינת, ולאחר מכן חזרה לגור בתל אביב.
בין השנים 1964–1980 לימדה ציור במכון אבני בתל אביב. כמו כן לימדה בסטודיו שבביתה, ברח' מנדלי מוכר ספרים 3 בתל אביב.
מ-1955 עד 1970 כתבה ביקורת אמנות בעיתונים "דבר", "הפועל הצעיר" ו"על המשמר".
עבודותיה של זיסלמן נמצאות באוספי מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון יד לבנים פתח תקווה, מוזיאון אילת ובאוספים פרטיים בישראל ובשאר העולם.
יצירותיה שתוכננו למבנים ציבוריים נמצאות באתרים שונים בישראל.
בשנת 1947 נישאה לאהרן בליך. הייתה אם לד"ר ברוך בליך (מומחה לתקשורת חזותית, מרצה במסלול האקדמי המכללה למינהל ובבצלאל) ובילו בליך (נולד ב-1950; אמן ומרצה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון).
זיסלמן נפטרה ב-2 באפריל 2010.
יצחק אבינועם
יצחק אבינועם (יגנס) (25 במאי 1921 – 21 בפברואר 2015) היה מפקד האצ"ל בירושלים בתקופת המאבק נגד שלטון המנדט הבריטי.
ראשית דרכו.
יצחק אבינועם (יגנס) נולד בפתח תקווה בשנת 1921, דור חמישי בארץ. בשנת 1937, בהיותו בן 16 הצטרף לתנועת בית"ר ושנה לאחר מכן התגייס לאצ"ל. בשנת 1945, בתקופת המאבק נגד הבריטים שלאחר סיום מלחמת העולם השנייה נתמנה לעמוד בראש "דלק", שירות המודיעין והידיעות של האצ"ל ולאחר מכן למפקד מחוז ירושלים של האצ"ל.
בתקופת פיקודו של יצחק אבינועם על האצ"ל בירושלים ביצע האצ"ל מספר התקפות על יעדים בריטיים בעיר ביניהם פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946. בו נהרגו 91 אנשים, מתוכם 28 בריטים, 41 ערבים, 17 יהודים, וחמישה אנשים אחרים ונפצעו 45, התקפה על מועדון הקצינים בבית גולדשמיד ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ב-1 במרץ 1947 בה נהרגו 17 קצינים וחיילים בריטיים, ונפצעו 27 והתקפה על מחנה הצבא הבריטי שנלר בירושלים, ב-12 במרץ 1947 בה נהרג חייל בריטי אחד ו- 8 נפצעו. פעולה אחרת, ניסיון לפוצץ את תחנת הרכבת ירושלים ב-30 באוקטובר 1946 כשלה. ארבעה ממשתתפיה נתפסו ואחד, מאיר פיינשטיין נדון למוות. והתאבד בצינוק, בטרם שיבוצע גזר הדין.
מאסר וגלות.
ב-17 במרץ 1947, ימים אחדים לאחר התקפת האצ"ל על מחנה שנלר, הגיע יצחק אבינועם לחדרו של "גל" - יהושע גולדשמיד, אחד ממפקדי האצ"ל בירושלים ששכן ברחוב גאולה, סמוך למחנה שנלר. בהכנסו לבית התייצב מולו קצין בריטי, באקדח שלוף, וקרא לו להרים ידיו. בחדר פנימה היו כבר שניים מחברי האצ"ל שהגיעו לחדר לפניו ונעצרו גם הם, שמואל כצנלסון, לימים הפרקליט הנודע ושר המשפטים שמואל תמיר שהיה סגנו של אבינועם, ומפקד נוסף ממפקדי האצ"ל בירושלים.
שלושת העצורים הוחזקו בחדר עד הערב בציפייה כי לחדר יגיעו אנשי אצ"ל נוספים, שלא באו. אז הועברו השלושה למחנה שנלר הסמוך, ומשם למשרדי הבולשת הבריטית. שם נחקרו לאחר סיום חקירתם הועברו שלושת העצורים למחנה המעצר בלטרון. אנשי האצ"ל ניסו להבריח את יצחק אבינועם מן המחנה בארגז מזון שהיה על גבי משאית, אך הוא נתגלה והוחזר למעצר, הוכנס לצינוק ולאחר נשלח למחנה המעצר בקניה, שם הוחזק לסיום המנדט הבריטי ויציאת הבריטים מהארץ. בשובו הוחזר לתפקיד מפקד האצ"ל בירושלים, בתקופת המעבר של מלחמת העצמאות, בטרם הוכרזה ירושלים במהלך ההפוגה השנייה כחלק ממדינת ישראל.
בתקופת מדינת ישראל.
בראשית תקופת המדינה היה יצחק אבינעם חבר הנהלת ארגון "של"ח" (שיקום לוחמי החופש) שטיפל בזכויותיהם של נכי האצ"ל ובהנצחת הנופלים. לאחר מכן היה חבר הוועד הארצי של ברית חיילי האצ"ל.
בנו גל נפל בשנת 1971 בקרב עם מחבלים במחנה פליטים ברצועת עזה. בשנת 1972 מינה שר הביטחון דאז משה דיין את יצחק אבינועם כחבר במועצה הארצית להנצחת החייל, מועצה ציבורית שתפקידה לייעץ לשר בכל נושא הקשור להנצחה.
יצחק אבינועם השתתף גם כנציג האצ"ל בוועדה מיוחדת של וותיקי המחתרות שהוקמה, עשרות שנים לאחר מעשה, לשם טיהור שמו של אריה פולונסקי שהיה חבר בארגון ההגנה ששירת במשטרת המנדט ושימש כמקשר בין הסוכנות היהודית לבולשת הבריטית ונרצח על ידי האצ"ל בשנת 1939 בחשד של הלשנה על חברי האצ"ל. חברי הוועדה האחרים היו אנשל שפילמן, שייצג את הלח"י ואל"ם במיל' גרשון ריבלין, מבכירי ארגון ה"הגנה". הוועדה טיהרה את שמו והוא נכלל בין חללי מערכות ישראל והונצח בספר "יזכור: פרשיות חייהם ומותם של הנופלים במערכות צה"ל" שבהוצאת משרד הביטחון. שמו ותמונתו הונצחו גם באתר "יזכור", אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל.
סקוואנטו
טיסקוואנטום, ידוע בכינוי סקוואנטו (1 בינואר 1585 - 30 בנובמבר 1622) היה אינדיאני שעזר למתיישבים הראשונים שהגיעו למושבת פלימות' בחורף הראשון שלהם במקום (דצמבר 1620); עזרתו הייתה חיונית להישרדותם. סקוואנטו השתייך לשבט פטוקסט, פלג ממשפחת השבטים וומפנאואג.
ביוגרפיה.
תאריך לידתו המדויק של סקוואנטו אינו ידוע, אך רבים מהחוקרים מתארכים את לידתו ב-1 בינואר 1585.
במרץ 1605 הפליג קפטן ג'ורג' ווימות מאנגליה על מנת לחקור את חופי פנובסקוט, מיין ומסצ'וסטס, במימון של סר פרדינדדו ג'ורג'ס. ההוראות שניתנו לו היו לאסוף מידע ולנסות למצוא משאבים בצפון אמריקה, בייחוד באזור קנדה וניו אינגלנד. במהלך ההפלגה חטף ווימות 5 אינדיאנים מתוך מחשבה שג'ורג'ס יתעניין לראות את ילידי האזור; אחד מהאינדיאנים האלה היה סקוואנטו. בסוף יולי של 1605 חזר ווימות, ואיתו האינדיאנים, לאנגליה.
אין אזכורים של סקוואנטו מ-1605, כשהגיע לאנגליה ועד ל-1614. בכל אופן, במרץ 1614 הפליג קפטן ג'ון סמית' מאנגליה, יחד עם קפטן תומאס האנט (Thomas Hunt) בראש ספינה נוספת, על מנת לחקור את חופי מיין ומסצ'וסטס; סקוואנטו הצטרף אליו במסע חזרה למקום הולדתו, כמדריך ומתורגמן. המסע נועד להיות
הרפתקני-מסחרי במטרה למצוא זהב, אך סמית' והאנט נוכחו לדעת שדגים ופרוות יהיו הדרך היחידה שלהם להימנע מכישלון פיננסי ולכסות את עלויות המסע. האנט נותר עם רוב המלחים ואסף מטען של דגים ופרוות, ואילו סמית' החל לחקור ולמפות את האזור. סקוואנטו שימש מתורגמן בעסקת פרוות בין האנט לאינדיאנים מקומיים, אך האנט החליט לחטוף את כולם ולמכור אותם לעבדים במאלגה שבספרד תמורת 20 פאונד על כל אחד מהם.
מספר נזירים מקומיים גילו את כוונתו של האנט ולקחו את האינדיאנים תחת חסותם "בשביל להכניסם תחת כנפי הנצרות". סקוואנטו הצליח להגיע ללונדון, שם הוא פגש את ג'ון סלייני (John Slany), סוחר ובונה ספינות; סלייני צירף אותו למשלחת שיצאה לניופאודלנד כמדריך ומתורגמן. בניופאונדלנד ראה אותו קפטן תומאס דרמר (Thomas Dermer), שעבד בעבר עבור סר ג'ורג'ס. דרמר זיהה אותו ולקח אותו חזרה לאנגליה ב-1617. בסופו של דבר, נסע סקוואנטו עם דרמר בשנת 1619 במשלחת לחופי ניו אינגלנד. לאחר שעצרו באי מונהגן שליד מיין, הם הפליגו דרומה והטילו עוגן במימי נמל פלימות', שנה אחת לפני בואם של המתיישבים האנגלים למקום. סקוואנטו גילה שכל אנשי השבט שלו, כמו גם רוב השבטים שחיו באזור, מתו ממגפה; ככל הנראה מאבעבועות שחורות, אך יש הסוברים שמדובר בעכברת.