בדצמבר 1940 הפליג הילב מחיפה, בקבוצה של עשרה ימאים מארץ ישראל, באוניית משא איטלקית שנלקחה שלל על ידי הבריטים, ורבניה (Verbania). האונייה הגיעה לצפון אמריקה בהפלגה ארוכה מסביב לאפריקה, ומשם בשיירה לבריטניה. מאוקטובר 1941 עד מרץ 1942 המתינו הימאים לשווא להחזרתם לארץ ישראל. באפריל 1942 הפליג הילב באונייה ההולנדית קונייט (Koenjit), שהוטבעה ב-12 במאי. כעבור שבוע הגיע בסירת הצלה, עם 23 אנשי צוות אחרים, לאי דומיניקה. מספטמבר 1942 עד אוגוסט 1946 הפליג הילב כקצין שני על שש אוניות משא אמריקאיות.
חיים ארלוזורוב.
בקיץ 1946 נקרא הילב להיפגש בניו יורק עם אנשי המוסד לעלייה ב', ובעקבות הפגישה התנדב להגנה וקיבל את הפיקוד על האוניה אולואה (לימים אוניית המעפילים חיים ארלוזורוב), שהפליגה מנמל בולטימור ב-15 באוקטובר. האונייה הובילה 1,346 מעפילים מנמלי שוודיה ואיטליה, ועלתה על שרטון מול חוף בת גלים שבחיפה ב-28 בפברואר 1947, תוך מאבק בספינות וחיילי הצי הבריטי. הילב התערב בין המעפילים ונעצר במחנות המעצר בקפריסין. אחרי שיצר קשר עם מנגנון ההגנה במחנות הוא שולב בקבוצת מעפילים שהועברה למחנה המעצר בעתלית, ומשם הוברח לחופשי.
הפלגת הפאנים.
הילב השתתף במבצע הפאנים - אוניות המעפילים "פאן יורק" (בשמה העברי קיבוץ גלויות) ו"פאן קרסנט" (בשמה העברי – עצמאות), שהביאו למעלה מ-15,000 מיהודי רומניה ובולגריה. האוניות נקנו בארצות הברית באמצעות חברת קש, ובמאי 1947 הפליגו לים התיכון עם צוותים אמריקאים. ה"פאן יורק" נשלחה למרסיי, הצוות האמריקאי שוחרר, וצוות חדש בפיקודו של רב החובל הספרדי אסטבן הרננדורנה תפס את מקומו. הילב מונה לתפקיד רב החובל בסוף אוגוסט, ושכנע את הרננדורנה להמשיך כקצין ראשון. אנשי הצוות היו גולים ספרדים רפובליקנים, ומתנדבים יהודים אמריקאים.
הבריטים, שעקבו אחר תנועת הספינות, הפעילו לחץ דיפלומטי כבד על ממשלות פנמה, טורקיה ורומניה כדי למנוע את הפלגתן, ואף שתלו דיסאינפורמציה בתקשורת העולמית בנוגע לספינות. כשזה לא עזר, החלו הבריטים להפעיל את השפעתם על הממשל האמריקאי, בטענה שקרית שהספינות מאורגנות בסיוע ברית המועצות על מנת להגביר השפעתה במזרח התיכון. ממשלת ארצות הברית השתכנעה ודרשה מהסוכנות היהודית לעצור את הספינות.
באותו זמן החל האו"ם לדון בתוכנית החלוקה להקמת מדינה יהודית בשטחי ארץ ישראל, וההנהגה הציונית לא רצתה להתעמת עם הבריטים. משה שרת, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות, הורה לעצור את הפלגת הספינות. אולם, ראש "המוסד לעלייה ב'" שאול אביגור ואחרים ביישוב התעקשו לבצע את ההפלגה, בגלל הצורך לא לעכב את העולים שכבר היו מאורגנים ולחצו לעלות, והסכנה המוחשית שארבה, לדבריהם, ליהדות רומניה.
למרות הלחצים שהפעילה הנהגת הסוכנות, הפליגו לבסוף שתי הספינות לנמל בורגס בבולגריה, לשם הגיעו המעפילים מרחבי רומניה ברכבות נוסעים מיוחדות. האוניות הפליגו ב-27 בדצמבר 1947 כשעליהן יותר מ-15,000 מעפילים, ובהיותן בלב ים קבע להן דוד בן-גוריון את השמות העבריים "קיבוץ גלויות" ו"עצמאות". כשעברו הספינות מן הים השחור אל הים התיכון הן נתקלו במשחתות בריטיות. בהוראת בן-גוריון, שחשש לגורל הנוסעים הרבים, החל משא ומתן בין הבריטים לבין מפקדי הספינות, ולאחר שהושג הסכם, עלו חיילים לא חמושים על הספינות וכיוונו אותן ישירות לקפריסין, שם הורדו המעפילים למחנות מעצר.
הילב ורוב אנשי הצוות נשארו על האוניה במהלך מעצרה בנמל פמגוסטה בקפריסין, ושמרו על כשירותה להפלגה. כחודש אחרי הקמת מדינת ישראל, ב-18 ביוני 1948, הפליגו האוניות לחיפה, שם נעצרו במובלעת הבריטית בנמל עד לפינויה ב-30 ביוני. הילב נעצר, נשפט ונדון לתשלום קנס. הוא היה העציר האחרון של הבריטים בארץ.
בישראל.
ב-1949 התפנה הילב ללימודים, וב-1950 הוסמך רשמית כרב חובל להפלגות ארוכות. במשך שנה שרת כקצין ראשון תחת פיקודו של רב החובל אסטבן הרננדורנה, שהיה סגנו בפאן יורק, ובהמשך הפליג כרב חובל באוניות שונות של חברת צים. מ-1955 ועד פרישתו ב-1989 היה מפקח ימי ומנהל אגף במשרדי צים בחיפה ובלונדון.
הילב נפטר בחיפה ב-2009.
עילם רותם
עילם רותם (נולד ב-29 בנובמבר 1984) הוא מלחין, נגן צ'מבלו, זמר בס וכן מבצע וחוקר מוזיקה עתיקה. הקים ומנהל את אנסמבל נביאי הקווינטה ומלחין מוזיקה חדשה בשפה המוזיקלית של המאה ה-17, יצירות שהבולטות שבהן עושות שימוש בטקסט התנכ"י בעברית.
רותם הוא גם מלחין הבית של תזמורת הבארוק ירושלים.
ביוגרפיה.
רותם נולד בשדות ים. בתקופת לימודיו בתיכון של קיבוץ כברי הקים עם חבריו חמישייה קולית בשם "נביאי הקווינטה". אנסמבל זה הפך לאנסמבל בינלאומי ידוע בשם "Profeti della Quinta" שמופיע ברחבי אירופה, צפון אמריקה ועוד. רותם למד לתואר ראשון בנגינת צ'מבלו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולמד לתארים מתקדמים בזמרה, אלתור והלחנה, ונגינת קונטינואו בתחום המוזיקה העתיקה בסקולה קאנטורום בזל ובאוניברסיטת וירצבורג. מתמחה בסגנון המוזיקלי של המאות ה-16 וה-17 באיטליה, והרכבו, "נביאי הקווינטה", ידוע ברחבי העולם, בין השאר בשל ביצועיו למוזיקה של המלחין היהודי סלומונה רוסי, שהיה המלחין הראשון שהשתמש בשפה המוזיקלית ה"מערבית-נוצרית" להלחנה של טקסטים יהודיים בעברית ("השירים אשר לשלמה", 1623).
יצירותיו.
בהשראת סלומונה רוסי, הלחין רותם יצירות חדשות בשפה המוזיקלית של תחילת המאה ה-17 על פי טקסטים תנ"כיים בעברית. הלחנה בשפות מוזיקלית עתיקות אינה דבר חדש, אולם, סדר הגודל של היצירות והדבקות של רותם בשפה המוזיקלית שבחר, והשימוש בפרוזה התנכ"ית העברית ליצירותיו, בולטים בהשוואה ליצירות מוזיקליות אחרות העוסקות בנושאים תנ"כיים ועושות שימוש בעיבודים של הטקסט שברוב גדול של המקרים, מעובד ומושר בשפות שאינן עברית.
גליקסמן
לגדל את הופ
לגדל את הופ (באנגלית: Raising Hope) היא סדרה קומית אמריקאית ששודרה בערוץ פוקס בין ה-21 בספטמבר 2010 עד ל-4 באפריל 2014.
הסדרה הייתה מועמדת לשני פרסי אמי.
ב-10 במרץ 2014 הוחלט בערוץ פוקס לבטל את הסדרה באמצע שידור העונה הרביעית ופרק הסיום שודר ב-4 באפריל 2014.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ yes Comedy.
תקציר.
הסדרה עוסקת בג'יימס (ג'ימי) צ'אנס, צעיר בן 24 אשר יוצא כל ערב ועדיין גר עם משפחתו. חייו של ג'ימי משתנים כאשר סטוץ' עם לוסי, שמתגלה כפושעת מבוקשת, משתבש. לאחר מספר חודשים, ג'ימי מבקר בכלא המקומי בו הוא מגלה שלוסי ילדה תינוקת אשר עליו לגדל. כעת ג'ימי נאלץ להיעזר במשפחתו לביצוע המשימה הקשה בחייו.
שחקנים ודמויות.
שלה היא מתגלה כבעלת יכולות רבות.
בזדאן
בזדאן (בסרבית קירילית: Бездан, בסרבית בכתב לטיני: Bezdan, בהונגרית: Bezdán) הוא כפר בסרביה השוכן בשטח הרשות המקומית סומבור, שבמחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה.
תיעוד ראשון בכתובים לכפר בן 10 בתים בשם בזדאן מצוי בתעודות עותמ'אניות מ-1579 שעסקו בגביית מיסים. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1794 החריבה שרפה חלקים גדולים מהכפר. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1900 מנתה האוכלוסייה במקום 7,985 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה וב-1931 התגוררו בבזדאן 6,449 נפשות.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר המלחמה חלה ירידה הדרגתית במספר תושבי הכפר. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכלל בזדאן בשטחי סרביה. בראשית המאה ה-21 התגוררו בבזדאן כ-5,000 תושבים.
הקהילה היהודית.
בכפר מתועדת קהילה יהודית החל מ-1740. ב-1778 הוקם במקום בית עלמין יהודי. ב-1880 מנתה הקהילה 211 נפשות ונכללו בה גם מספר מועט של משפחות יהודיות שהתגוררו בכפר באצ'קי מונושטור . ב-1807 נחנך בית הכנסת הקהילתי וב-1870 נחנך בית ספר יסודי יהודי, אשר הועבר בהמשך לרשות השלטונות ושולב במסגרת החינוך הממלכתי. רבה הראשון של הקהילה היה הרב מרדכי (מרקוס) בליץ שכיהן עד 1865. ב-1900 התגוררו בבזדאן 238 יהודים שהיוו כ-3 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 110 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה הועבר לחזקת הונגריה. במרץ 1944, לאחר הוחל בהשמדה שיטתית של יהדות הונגריה. במאי 1944 ביצעו ההונגרים אקציה, עצרו ובהמשך גרשו את מרבית בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ, שם הם נרצחו.
ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת בעיירה. בראשית המאה ה-21 עדיין נותרו שרידי בית העלמין היהודי פזורים במקום.
פוני (שיער)
פוני היא תסרוקת בה השיער גזור מלפנים ונח על המצח. לרוב הפוני גזור בצורה ישרה מעל הגבות, אך הוא יכול להיות גם פרוע, בצורת קוצים, מוסט לאחד הצדדים בעזרת ג'ל או מכסה את העיניים.
תסרוקות פוני נהוגות בעיקר אצל ילדים אך גם בתת-תרבות שונות. למשל שיער פוני שחור וקצר נהוג בתת-תרבות הגותית כדוגמת מורטישה ממשפחת אדמס
. לעיתים תסרוקת הפוני הופכת לסימן היכר של מפורסמים, כמו בטי פייג' והביטלס.
מקור הכינוי בעברית הוא מהשפה הגרמנית, שם הכינוי מתאר את רעמת סוסי פוני שגדלה גם מלפנים ומכסה את מצח הסוס.
תנועת הגבר