האגודה מדגישה את המעלות של הריסון השיפוטי כפי שנכתב בקובץ מספר 78 בכתבי הפדרליסט שנכתבו על ידי אלכסנדר המילטון: "אין כל משקל לאימרה שבתי המשפט יורשו, בעילה של סתירה, להעמיד את רצונם שלהם על מקום כוונותיה החוקתיות של הרשות המחוקקת. ... בתי המשפט צריכים להכריז על מובנו של החוק, באם הם נוטים להפעיל את הרצון ולא את כוח השיפוט, שוב תהיה התוצאה שהם יבטלו את רצונו של הגוף המחוקק מפני רצונם."
סמליל האגודה היא צלליתו של ג'יימס מדיסון, שהיה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית ונשיא ארצות הברית הרביעי, וממחברי החוקה שהשתתף בחיבור כתבי הפדרליסט. פול ס. אטקינס, הממונה על הוועדה לניירות ערך ולבורסות החשיב את חברי האגודה "היורשים של מורשת ג'יימס מדיסון" בנאום שנשא בינואר 2008 לעורכי דין בסניף בדאלאס, טקסס.
הכנס הראשוני ב-1982 עלה כ-25,000 דולר ומומן על ידי המכון לענייני חינוך. מאוחר יותר, מימון של כ-5.5 מיליון דולרים הגיעו מקרן ג'ון מ. אולין. תורמים מוקדמים נוספים הם קרן סקאיף וקרן האחים קוק. תורמים נוספים הם חברות גוגל, שברון, דייוויד קוק, צ'ארלס קוק ומשפחת מרסר. ב-2017 ההכנסה השנתית של האגודה הפדרליסטית הסתכמה ב-20 מיליון דולר.
האגודה מפיקה כנסים לאומיים של עורכי דין בכל שנה בוושינגטון די. סי.. זהו אחד הכנסים המשפטיים-שמרניים החשובים ביותר בכל שנה. בין הדוברים בכנסים ניתן למצוא את נדין סטרוסן, לשעבר ראש האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, אשת העסקים ומתמודדת לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית קרלי פיורינה, יושב-ראש בנק BB&amp;T לשעבר ג'ון אליסון, שר המשפטים לשעבר מייקל מוקייסי, הסנאטור מייק לי והיועץ המשפטי של הבית הלבן תחת ברק אובמה ניל אגלטון. האגודה הפדרליסטית מזמינה לכנסים "דוברים פרוגרסיבים מוצלחים כדי לנסות ולהפריך תפיסות שמרניות".
כתב העת Harvard Journal of Law and Public Policy הוא כתב העת הרשמי של האגודה הפדרליסטית, וכל חברי האגודה מנויים לכתב עת זה.
שיטה והשפעה.
לאגודה הפדרליסטית יש כ-200 סניפים בבתי ספר למשפטים באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית בהם חברים סטודנטים למשפטים, וכ-90 סניפים בערים שונות, בהם חברים עורכי דין. האגודה הפדרליסטית מספקת ל-70,000 חבריה "התדיינות אינטלקטואלית וטיפוח מקצועי". דייוויד מונטגמרי (David Montgomery), כתב הוושינגטון פוסט אמר כי כל חבר באגודה הוא "תא סינפסה פעיל במוח כוורת פרוש ללא מנהיג". מונטגמרי קרא לאגודה הפדרליסטית "דוגמה מאלפת להצלחה, אשר מומחי מדעי המדינה קוראים לה 'קהילה פוליטית אפיסטימית'", מהדהד את דבריה של אמנדה הוליס-ברוסקי, שתיארה את האגודה הפדרליסטית כ"רשת מוחבאת של מומחים עם ידע מבוסס מדיניות אשר חולקים אמונות מסוימות ועובדים כדי לתרגם באופן פעיל את האמונות הללו למדיניות". סגן הנשיא לשעבר של האגודה הפדרליסטית, לאונרד ליאו, אמר ש"הוא תומך בתאוריית הרשת של האגודה", ואמר ש"זה פחות אודות מי מקבל איזו עבודה ויותר אודות בניית קהילה שיכולה לשמר, להחזיק ולהניע את עצמה".
סטיבן טלס (Steven Teles), פרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס והסופר של "The Rise of the Conservative Legal Movement: The Battle for Control of the Law" כתב כי השפעת האגודה הפדרליסטית על תהליך הבחירה של המשפטנים אינה בהכרח ההישג הכי חשוב של האגודה. תחת זו, יחסי ההיצע וביקוש בין האגודה והשופטים הם החשובים ביותר, כאשר "השופטים זקוקים למלומדים וטיעונים פדרליסטיים שיתרחבו לשטחים חדשים. כאשר התיאוריות המשפטיות מתרחקות מן הסטטוס קוו, הם זקוקים שיבדקו אותן וכדי להעניק להן לגיטימציה בדיון הציבורי. הם זקוקים למקרים המעלים שאלות שמספקות פתח כדי לשנות את החוק. ללא רשת של פרופסורים ועורכי דין הממלאים את הדרישה, לא ניתן למקסם את מה שיש לך דרך תהליך הבחירה".
בוושינגטון פוסט נכתב כי האגודה הפדרליסטית "מספקת אקלים מתמשך בתוכו סופות מימין באות והולכות" וגם כי "רוב ההשפעה של האגודה הפדרליסטית אינה מגיעה מהניצחונות הפומביים שלה בוושינגטון, אלא מהיותה תנועה שורשית שפועלת מאחורי הקלעים ומזיזה את החוק ברמת הרעיון, ואפילו ברמה התרבותית". האגודה הפדרליסטית אינה מקדמת מדיניות מסוימת, היא אינה ידידת בית המשפט ואינה מייצגת לקוחות בתיקים.
אמנדה הוליס-ברוסקי וקלווין טרביק, דוקטורנט למדעי המדינה באוניברסיטת שיקגו חולקים על כך שהאגודה הפדרליסטית אינה קשורה למפלגות, ומצביעים על מסמכים שנכתבו על ידי האגודה הפדרליסטית בשנת 1984 אשר בהם הארגון מצהיר שמטרתו היא לקדם עמדות שמרניות. מנגד, פרקליט המדינה של ארצות הברית בדימוס, טד אולסן כתב במגזין 'פוליטיקו', שב-37 שנות קיומה, "האגודה הפדרליסטית מעולם לא הגישה תביעה, ומעולם, באותה התקופה לא העבירה החלטה בעד או נגד עניין משפטי".
ב-2018, נכתב במגזין 'פוליטיקו' ש"הארגון שינה את אופייה של הרשות השופטת בצורה בולטת ובלתי ניתנת להכחשה". האגודה הפדרליסטית תוארה כמשפיעה בזמן הנישאות של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ג'ורג' ווקר בוש ודונלד טראמפ.
אגודת החוקה האמריקנית שנוסדה בשנת 2001 הוקמה כדי לתת משקל נגד לאגודה הפדרליסטית.
בינואר 2020 ועדת כללי האתיקה של מערכת המשפט של ארצות הברית הפיצה מסמך דעה שיאסור על חברות באגודה הפדרליסטית או באגודת החוקה האמריקנית עבור אנשי מערכת המשפט. ההצעה לא תאסור על חברות באיגוד עורכי הדין. ההצעה הוגבלה לחברות בלבד, שופטים עדיין יכלו להשתתף באירועים שיאורגנו על ידי הארגונים. לאחר שנידונה, ההצעה נדחתה.
פילוסופיה שיפוטית.
לפי הוושינגטון פוסט "פדרליסטים רבים הם לוחמים פוליטיים אידאוליגים, אף על פי שלעולם לא יעשו כן בשמה של האגודה הפדרליסטית. תחת זאת, אירועי האגודה מספקים הזדמנות להשחיז את הטיעונים שלהם, לתפוס הזדמנות לככב ולהגיע לתשומת הלב של המנטורים הנמצאים גבוה בהיררכיה הפוליטית-משפטית. במובן זה, האגודה הפדרליסטית היא סוכנות להשמה ויצירת קשרים".
במחקר משנת 2008 נמצא כי לחברי האגודה הפדרליסטית שמונו על ידי הממשל הרפובליקני לבתי המשפט לערעורים בארצות הברית היו יותר הצבעות שמרניות מאשר אלו שאינם חברי האגודה הפדרליסטית. מבקרי הארגון טוענים כי הוא מעדיף אקטיביזם שיפוטי, בייחוד בנושאים חברתיים. רבים מחברי האגודה הפדרליסטית מעדיפים לבטל את פסק דין רו נגד וייד (Roe v. Wade), בו התיר בית המשפט העליון של ארצות הברית הפלות. הארגון נוטה להעדיף שופטים בעלי עמדות שמרניות בנושאי זכויות העובר ונושאים חברתיים אחרים. חברי האגודה הפדרליסטית טענו בכל התיקים שהגיעו לבית המשפט העליון של ארצות הברית בנושאי הפלות מאז 1992.
על פי הסופרים של הספר "Building Coalitions, Making Policy: The Politics of the Clinton, Bush, and Obama Presidencies (2012)" "חברי האגודה הפדרליסטית דוחים את הטענה שהם מאוחדים סביב פילוסופיה מסוימת", אף על פי שחברים רבים מזוהים עם פרשנות טקסטואלית ומקורנית של חוקת ארצות הברית. הגבלות שיפוטיות מתאימות לראייה שמרנית בנושאי הפלות וזכויות להט"ב, בעוד ש"מבקרים מצביעים כי שמרנים באופן כללי אינם מחפשים את ה"משמעות המקורית" בתחומים כגון אפליה מתקנת, סמכויות הרשות מבצעת, חופש הביטוי ופדרליזם". פרוגרסיבים מציינים את "הנוחות המחשידה בה תורת המשפט הנתמכת על ידי חברי האגודה מניבה תוצאות שמרניות". לאונרד ליאו, סגן הנשיא לשעבר של האגודה הפדרליסטית, "חולק על הרעיון שהחוקה מכילה ערכים שמרניים או פרוגרסיבים, והוא מכחיש כי פרשנות מקורנית של החוקה מבטיחה תוצאות שמרניות וליברטריאניות." לאונרד אמר כי "אתה תומך בפרשנות מקורנית של החוקה בצורה נכונה כאשר אתה עושה זאת מבלי להציץ מעבר לפרגוד ולנסות לקבוע מראש תוצאות" וש"ישנם פרוגרסיבים שעובדים קשה מאוד כדי לפתח פרשנות מקורנית נייטרלית... העובדה שאנשים לפעמים מגיעים לתוצאות שונות - זה בסדר. חצי מהקרב הוא רק להסכים שזה חיוני". יותר ויותר, "מספר מלומדים פרוגרסיבים השקיעו במשימה של להראות כיצד גישת פרשנות מקורנית יכולה להפיק תוצאות פרוגרסיביות. מכיוון שקו מחשבה זה זרם מתוך האקדמיה, היגיון הפרשנות המקורנית יותר ויותר מופיע בכתבי טענות משפטיים ואפילו בדעות מיעוט בבית המשפט העליון".
גאמו
גאמו הוא סרט דרמה ניסיוני אמריקאי משנת 1997 שכתב וביים הרמוני קורין, בכיכובם של ג'ייקוב ריינולדס, ניק סאטון, ג'ייקוב סוול וקלואי סביני. סיפור הסרט מתרחש בזיניה, אוהיו, עיירה במערב התיכון של ארצות הברית, שנפגעה בסופת טורנדו. הנרטיב הרופף עוקב אחר מספר דמויות עיקריות שמוצאות דרכים מוזרות והרסניות להעביר זמן, מופרע על ידי קטעים קצרים המתארים תושבים אחרים בעיירה.
הסרט, הופעת הבכורה של קורין, צולם בנאשוויל, בתקציב של מיליון דולר. לגאמו לא ניתנה מהדורה קולנועית גדולה והסרט לא הצליח לייצר הכנסות גדולות בקופות. הסרט ייצר עיתונות משמעותית על תכניו הגרפיים והנרטיב המסוגנן, הארוג באופן רופף. לעיתים קרובות הוא נחשב לאחד מסרטי הפולחן הידועים ביותר.
עלילת הסרט.
ילד צעיר בשם סולומון מספר על אירועי הטורנדו שחרב את העיירה הקטנה זיניה שבאוהיו. ילד מתבגר אילם, המכונה באני בוי, לובש רק אוזני ארנב ורודות, מכנסיים קצרים ונעלי טניס במעבר עילי בגשם.