בסתיו 1973 ג'והנסון היה דוקטורנט שהצטרף למשלחת שארגן הגאולוג הצרפתי מוריס טייב לחדאר שבאתיופיה. באותה תקופה אתיופיה הייתה אזור בלתי נחקר מבחינת מאובנים, וכל מאובני ההומינידים האפריקאים המפורסמים הגיעו מטנזניה, קניה ודרום אפריקה. בנובמבר 1973, לקראת סוף עונת השדה הראשונה, גילה ג'והנסון עצם קרסול של הומיניד, כיום מסומנת בסימון הקטלוגי AL 129-1 ונחשבת למאובן הראשון שהתגלה מהמין אפרנסיס. צורת העצם רמזה שבעליה הילך בקומה זקופה והיא תוארכה לגיל של כשלושה מיליוני שנים, עתיק בהרבה מכל הומיניד הולך-על-שתיים שהיה ידוע באותו זמן.
בשנת 1974 חזרה המשלחת לעונת שדה נוספת באותו המקום וחשפה מספר לסתות הומינידים, אך לא יותר מכך. בבוקר 24 בנובמבר שכנע אחד הסטודנטים את ג'והנסון לוותר על תוכניתו לאותו יום להישאר במחנה על-מנת לעדכן את רשימות המשלחת, ובמקום זה להצטרף אליו לסקר מאולתר על לנד רובר לשטח מרוחק מספר קילומטרים מהאתר, ערוץ שהמשלחת כבר סקרה לפחות פעמיים לפני כן ולא מצאה בו דבר. בעת הנסיעה הבחין ג'והנסון מזווית עינו בעצם לבנה שבצבצה מעל פני השטח וזיהה אותה כעצם זרוע של הומיניד. בבדיקה מיידית נחשפו לידה גם שברי גולגולת, חוליות, חלקי עצם ירך, ואגן מהטיפוס האופייני להליכה על שתיים. כמות כזו של ממצאים מפרט יחיד היא נדירה ביותר בפליאואנתרופולוגיה. עוד באותו ערב הועתק המחנה למקום הממצא בהכנה לחשיפה זהירה (שנמשכה שלושה שבועות נוספים), השלד קיבל את הסימון הקטלוגי AL 288-1 ואת הכינוי "לוסי", בעקבות שירם של הביטלס "לוסי ברקיע היהלומים" שהתנגן ללא הפסק בטייפ של המשלחת. חשיבותו המרכזית של הממצא באבולוציה של האדם, בסיוע הכינוי הקליט, זיכו את ג'והנסון בפרסום רב לא רק בתחום האנתרופולוגיה אלא גם בתקשורת ובציבור הרחב.
במשך כעשרים השנים הבאות היה ג'והנסון שותף מרכזי בחשיפתם של מאובני אפרנסיס רבים נוספים באותו האזור, בעיקר כשלושה-עשר פרטים המסומנים במקובץ AL 333 וזכו לכינוי "המשפחה הראשונה". למספר פליאואנתרופולוגים שעבדו עם ג'והנסון, כמו טים וייט שהיה שותף למחקר על לוסי ויואל רק שהיה שותף לגילוי הגולגולת המושלמת הראשונה של אפרנסיס, יש תרומות חשובות בפני עצמם. ג'והנסון כתב מספר ספרים על לוסי, אפרנסיס והאבולוציה של האדם. כמו כן הוא נודע בעימות אינטלקטואלי חריף עם משפחת ליקי, בעיקר האב לואיס והבן ריצ'רד, שתמכו במוצא האנושות ממין היפותטי עתיק של אדם, שממנו השתלשלו גם האוסטרלופיתקנים וגם האדם המודרני. לעומתם העדיף ג'והנסון השתלשלות האדם דרך חלק מהאוסטרלופיתקנים, רצוי כמובן דרך המין אפרנסיס שהוא גילה. בוויכוח זה יוצא בינתיים ג'והנסון כשידו על העליונה שכן, אף שיש כיום החולקים על מעמדו של אפרנסיס כאב ישיר של האדם, האוסטרלופיתקנים כקבוצה עתיקים בשני מיליון שנה בערך מכל מין אדם שאי-פעם התגלה.
תחפנחס
יונה אטלינגר
יונה אטלינגר (28 במאי 1924 – 24 ביוני 1981) היה קלרינטן שפעל ולימד בישראל, צרפת ובריטניה. אטלינגר נחשב לנגן קלרינט קלאסי בולט בדורו, והוא מאמני הביצוע החשובים שיצאו מישראל. אישיותו המוזיקלית, נגינתו והצליל הייחודי שפיתח, עשיר בהבעה אך חסכני בוויברטו, השפיעו רבות על אמנות נגינת הקלרינט בישראל ובאירופה במחצית השנייה של המאה העשרים. עם תלמידיו של אטלינגר נמנו עשרות קלרינטנים, סולנים ונגני תזמורת מארצות רבות.
ביוגרפיה.
אטלינגר נולד ב-1924 במינכן שבגרמניה, וב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. המשפחה השתקעה בתל אביב ואטלינגר למד בבית הספר ע"ש א"ד גורדון - בו גם הועסק מאוחר יותר כמורה למוזיקה. בילדותו ניגן בפסנתר ובנערותו עבר לנגן בקלרינט. מורהו הבולט היה הקלרינטן צבי ציפין. את המשך הכשרתו עבר אטלינגר בארצות הברית ובצרפת, שם למד אצל הקלרינטן לואי קהוזאק. מורהו לקומפוזיציה היה המלחין פאול בן-חיים.
מ-1947 ועד 1964 שימש כנגן ראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, שעימה הופיע פעמים רבות כסולן תחת שרביטם של מנצחים כזובין מהטה, סרג'יו צ'ליבידאקה, פול פאריי ואחרים. בישראל נטל אטלינגר חלק בהקמתם של כמה מההרכבים הקאמריים המובילים, וביניהם רביעיית תל אביב, איתה הופיע והקליט עד מותו. עם רביעיית תל אביב ועם הפסנתרנית פנינה זלצמן, הופיע אטלינגר בפסטיבלי המוזיקה ובמרכזי התרבות המובילים בארצות הברית, דרום אמריקה, אירופה, אוסטרליה והמזרח הרחוק. הוא גם הופיע כמנצח עם התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים. כמה מהמלחינים הישראלים הבולטים בתקופתו חיברו עבורו במיוחד יצירות, ביניהם המלחינים צבי אבני, בן-ציון אורגד, יוסף טל, ומרדכי סתר.
ב-1964 עבר אטלינגר לפריז, שם לימד קלרינט ולמד קומפוזיציה וניצוח אצל המלחינה והמנצחת נדיה בולאנז'ה. ב-1966 הצטרף לבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, שם שימש כמנצח התזמורת הסימפונית של בית הספר, וכפרופסור לקלרינט ומוזיקה קאמרית.
יונה אטלינגר נפטר בלונדון במפתיע ב-1981, ממחלת לב, בגיל 57.
הקלטות.
בחייו הופיעו תקליטים של אטלינגר בחברות RCA, Decca ו-'הרמוניה מונדי'. בנוסף הוקלטו קונצרטים רבים של אטלינגר על ידי קול ישראל. מהקלטותיו של אטלינגר ידועה במיוחד ההקלטה של חמישית הקלרינט של ברהמס עם רביעיית תל אביב, שהופיעה בשנות ה-60 בתקליט של חברת Decca, ונחשבת על ידי מבקרים לאחד משיאי הביצוע בהקלטות היצירה.
ההקלטה יצאה מחדש בשנות ה-80 על תקליטור בתפוצה מוגבלת של חברת סוני, יחד עם חמישית הקלרינט של מוצרט, גם היא בביצוע עם רביעית תל אביב.
עיבודים לקלרינט.
בנוסף לקריירה כסולן, נגן תזמורת, מנצח ומורה, הוסיף אטלינגר לספרות הקלרינט לא מעט עיבודים חשובים מיצירות הבארוק והקלאסיקה המוקדמת:
עיבודים נוספים של אטלינגר לקונצ'רטי מאת פרגולזי, הנדל ו מבוצעים על ידי ממשיכיו הרבים של אטלינגר בישראל ובחו"ל, ואולם לא הופיעו בדפוס עד היום.
אומנות הסלע באלטה
עולמקומיות
טישו
השושלת המקדונית
השושלת המקדונית (יוונית: Μακεδονική δυναστεία) הייתה שושלת ששלטה על האימפריה הביזנטית בין 867 ל-1056, לאחר השושלת האמוריאנית. במהלך תקופה זו, האימפריה הביזנטית הגיעה לשיא כוחה וגודלה מאז תחילת הכיבושים המוסלמים, והחלה תקופה הקרויה "הרנסאנס המקדוני" באמנות ובספרות. השושלת קרויה על שם מייסדה, בסיליוס הראשון, שהגיע מהתמה של מקדוניה (שנמצא בכלל בתראקיה ולא באזור מקדוניה). מייסד השושלת וחלק ממנהיגיה היו ממוצא ארמני ולכן בחלק מן המקורות, מכונה השושלת כ"שושלת הארמנית". הקיסרית האחרונה מן השושלת הייתה תאודורה, שמתה ללא שהותירה צאצאים שימשיכו את השושלת.
וסט קובינה
וסט קובינה (באנגלית: West Covina) היא עיר במחוז לוס אנג'לס, במטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. העיר שוכנת 32 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס בחלקו המזרחי של עמק סן גבריאל. נכון לשנת 2008 חיים בעיר כמעט 112,660 תושבים. רוב התושבים הם מהמעמד סוציו-אקונומי בינוני עד גבוה. ישנן מספר שכונות יוקרה בתחומי העיר בהן ערך הבתים הוא הגבוה ביותר בכל עמק סן גבריאל.
כמו כל ערי הפרברים של לוס אנג'לס חלק גדול מתושביה של וסט קובינה עובדים בלוס אנג'לס. במהלך השנים הצליחה וסט קובינה למשוך אליה מספר חברות ענק. במרכז העיר ישנו אזור מסחר ועסקים בו יושבות מפקדות וסניפים של חברות גדולות.
היסטוריה.
וסט קובינה הוקמה בשנת 1923 לאחר שתושבי חלקה המערבי של העיר קובינה יצאו למלחמה בכוונה של עיריית קובינה להקים מתקן ביוב בחלקו המערבי של העיר. הפתרון היחידי היה להיפרד מהעיר ולהקים עירייה חדשה כך שהשטח יהיה שייך לעירייה החדשה.
בהתחלה הייתה וסט קובינה עיר חקלאית ורוב תושביה גידלו תפוזים ואגוזים. עם השנים החוות והשדות הוחלפו בשכונות מגורים עירוניות וכיום 90% משטח העיר בנוי. העיר משתרעת על שטח של 41.7 ק"מ מרובעים ואין לה לאן להתרחב מכיוון שהיא גובלת בערים אחרות מכל צדדיה.
העיר התפרסמה בכל העולם בעקבות הסדרה "האקסית המטורפת". גיבורת הסדרה רבקה, עוזבת עבודה מצליחה כעורכת דין בניו יורק ועוברת לגור בווסט קובינה, המקום בו מתגורר אהוב ילדותה ג'וש, במטרה להחזיר אותו לחיקה.
יורם כרמלי
יורם כרמלי (נולד ב-1939) הוא אנתרופולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
יורם כרמלי נולד בחיפה. למד צ'לו באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בירושלים וכן לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית. למד תכנון עירוני וסביבתי בטכניון. סיים תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטה העברית והורה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה. סיים דוקטורט באנתרופולוגיה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL) ב-1985. נושא עבודת הדוקטורט: משפחה וכלכלה בקרקס הבריטי 1975 - 1979.
כרמלי מונה לפרופסור חבר (reader) באוניברסיטת חיפה ב-2003, ושימש כראש המגמה לאנתרופולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. שהה בשבתונים באוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ברונל, ובקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
מחקריו.
כרמלי חוקר את משבר המודרניות והפוסט-מודרניות, ההשלכות החברתיות והייצוגים הסמליים השונים שלו. המוקדים התאורטים הם ניתוח של טקס ומשחק כמו גם פרקטיקות גופניות וטכנולוגיות העוסקות בגוף. תחומי המחקר הם הקרקס הבריטי, ומן הצד השני טכנולוגיות הפריה חדישות, כמו גם ספורט וצריכה בישראל. שיטות המחקר הן אתנוגרפיה כולל תצפית משתתפת, ראיונות עומק וניתוח מסמכים; במספר פרויקטים יישם גם שיטות סטטיסטיות.
מודרניות, מופע, זהות - הקרקס הבריטי