ה"ניו יורק פוסט" כתבו שזו "טלוויזיה מצוינת, מבריקה ולא קונבנציונלית. כל-כך רבת רבדים ובלתי צפויה". ב"טיים אאוט" לונדון נכתב "עדיין לא משוכנעים שהטלוויזיה מנצחת את הקולנוע? תנסו את "קצה האגם". אמביציוזית, מיומנת, מציגה קול יצירתי. הישג מופתי. המסך הקטן מעולם לא הרגיש כל-כך גדול". "וול סטריט ז'ורנל" כתבו ש"הנראטיב כל-כך מותח והפרטים כל-כך עמוקים, שאפשר לשכוח לנשום. מציגה עוצמה חסרת תקדים". ב"אסקווייר" נכתב כי זהו "ייצוג מושלם לעידן הזהב של הטלוויזיה. פורטרט מסובך, פרוע, מסנוור ומהנה לצפייה. עשויה היטב בצורה קיצונית". ב"TV Guide" נכתב שהסדרה "מורכבת ומגוונת. מופלאה בצורה רעננה ובלתי נשכחת" וב"וושינגטון פוסט" נכתב כי הסדרה "ראויה לציון. מלאה בדמיון, אינטליגנטית, יפהפייה ובטוחה בעצמה. תופתעו מכמה מהר אתם הולכים להתמכר".
קצה האגם: הנערה הסינית (סדרת המשך/עונה שנייה).
במרץ 2013 התפרסם שהיוצרת-כותבת ג'יין קמפיון הצהירה שלא תהיה עונה נוספת, אך באוקטובר 2014 הוכרז שהסדרה חודשה לעונה שנייה. "קצה האגם: הנערה הסינית" הוקרנה לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן במאי 2017 ומתמקדת בחקירת מקרה רצח בעיר סידני שבאוסטרליה.
פרג'אללה דאבוש
הרב פרג'אללה (פריג'א) דאבוש (ה'תקע"ה, 1815 - ב' באייר ה'תר"ם, 1880) היה מקובל ואב בית הדין היהודי בטריפולי, מגדולי רבני יהדות לוב.
תולדות חייו.
נולד בעיר זליתן (Zliten) שבלוב בשנת 1815, נצר למשפחת רבנים ידועי שם מהעיר טריפולי. שימש כרב העיר זליתן ובשנת 1840 עבר לטריפולי והיה חבר בבית הדין הרבני. הנוסע רבי ישראל יוסף בנימין ("בנימין השני") המבקר בטריפולי בשנת 1853 כותב בספר מסעותיו ספר מסעי ישראל: . בשנת 1865 מונה לתפקיד אב בית הדין בטריפולי ושימש גם כראש ישיבה בעיר. במסורת יהודי לוב נקשרו לשמו אגדות עממיות רבות, ובהם גילוי אליהו.
הרב דאבוש נפטר בטריפולי בשנת 1880, הותיר אחריו בנים רבים ובהם הרב רפאל דאבוש (שהיה גם הוא אב בית הדין היהודי בטריפולי) והרב חיים דאבוש שהיה מפקח על הישיבות בלוב.
מאיה גולד
מאיה גולד (נולדה ב-1978) היא אמנית ישראלית, מרצה במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה.
גולד למדה לתואר ראשון B.F.A בבצלאל בין השנים 1998–2002. בשנת 2001 למדה בלונדון ב-Slade School of Fine Art, U.C.L. בשנת 2005 סיימה את לימודי MFA בבצלאל. מאז השלימה את לימודי התואר הראשון והשני בבצלאל וב- Slade school London פועלת גולד בתחום הציור, תוך כדי שימוש בטכניקת ציור מסורתית והפעלת אסטרטגיות ציור קלאסיות כגון פרספקטיבה ונקודת מבט. ציוריה, הנראים בתחילה כציורים ריאליסטיים לחלוטין, מתאפיינים לעיתים קרובות בממד סוריאליסטי חבוי, המתגלה לאחר התבוננות ממושכת בעבודות ומערער את אחיזתו של הצופה בדימוי המוכר, הראשוני. הדימויים הריאליסטיים (בין אם אלו דמויות זעירות הפועלות במרחב או נופים ליניאריים) המשובשים באופן הצגתם, מעלים שאלות מעניינות וחשובות על אודות מהותו ואופן היווצרותו של החלל הציורי ומקומו של הצופה מולו.
עבודותיה של גולד הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בארץ ובעולם.
בשנת 2012 שיתפה מאיה גולד פעולה עם הזמר שלמה ארצי בהפקת האלבום אושר אקספרס. גולד עיצבה את עטיפת האלבום ואת ציורי החוברת המצורפת לאלבום (שמן על בד) במשך מספר חודשים, בהשראת שירי האלבום והדו-שיח המשותף עם ארצי.
תערוכות.
תערוכות יחיד.
2013- בצבאות או בריחות השדה, גלריה אלון שגב, תל אביב.
מאיה גולד, Minnesota street project, San Francisco.
2020- חוטים, גלריה עינגא, תל אביב.
יאסרברני KSE
יאסברני KSE (בהונגרית: Jászberényi KSE; נודעה בעבר גם כפורטרס יאסברני) היא קבוצת כדורסל הונגרית מהעיר יאסברן במרכז הונגריה המתמודדת בליגת העל ההונגרית.
הקבוצה מארחת באולם הספורט סלגוטרהן בעיר, המכיל 1,800 מקומות ישיבה.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה בשנת 2001. בסיום עונת 2004/05 העפילה לליגה השנייה. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת הבכורה סיימה הקבוצה בתחתית הטבלה. בעונה השנייה סיימה במקום החמישי והפסידה ברבע גמר הפלייאוף לקבוצת קאפושווארי 3-2.
אירופה.
בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של היורוצ'לנג'.
Do-Re-Mi
אצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה
נפוליאון הראשון יצר תוארי אצולה לצורך הנהגת אליטה יציבה בקיסרות הצרפתית הראשונה, לאחר חוסר היציבות כתוצאה מהמהפכה הצרפתית.
כמו רבים אחרים לפניו ולאחריו הבין נפוליאון, כי היכולת להעניק תוארי אצולה היא גם כלי שימושי להידוק השליטה במדינה תוך עלות מזערית לאוצר המדינה. סך הכל נוצרו 2200 תארים על ידי נפולאון.
נפוליאון הקים בשנת 1802 מסדר אבירים חדש בשם "לגיון הכבוד", שקיים עד היום. כל בעלי התארים, מכל הדרגות, מדורגים מיד אחרי נסיכי צרפת.
הוצרות.
מוסד האצולה של הקיסרות הראשונה נוצר בשנת 1804 ביצירת התואר לנסיכים בני המשפחה הקיסרית של נפוליאון. אחרים הגיעו בעקבותיהם. בשנת 1806 תוארי הדוכסים נוצרו, ובשנת 1808 התארים "ברון" ו"אביר".
נפוליאון מיסד את האצולה הקיסרית על ידי צו קיסרי ב-1 במרץ 1808. מטרתה של אצולה זו הייתה לאחד את מעמד האצולה הישן והמעמד הבינוני המהפכני באמצעות אצולה אחת. צעד זה, שמטרתו היא קידום אליטה יציבה, עולה בקנה אחד עם הקמתו של לגיון הכבוד ועוד מוסדות.
היררכיה.
בתוך מעמדות האצולה של נפוליאון הייתה קיימת היררכיה קפדנית ומדויקת של התארים, שהוענקו על פי ההשתייכות למשפחת הקיסרות, הדרגה בצבא או תפקידים אזרחיים וניהוליים:
אפשר לקבל תואר גם מבלי להיות אחד מבעלי המעמדות האלו.
התואר "מרקיז" לא היה בשימוש בתקופת הקיסרות הצרפתית הראשונה, ולכן הפך לאופנתי מאוד לאחר ירידת קרנו של נפוליאון ועליית בית בורבון בתקופת הרסטורציה.
אצולה זו היא למעשה שירות, והיא מורכבת במידה רבה מחיילים (67.9%), וחלק קטן יותר של עובדי מדינה (22%) ומשתפי פעולה מהמשטר הישן.
האצולה של נפוליאון לא בוטלה לאחר הרסטורציה, אך נעלמה בהדרגה בסיבות טבעיות; חלקן נובעות מן העובדה שמספר רב של חיילים שזכו לתארים מאת נפוליאון מתו במהלך מלחמות נפוליאון.
בשנת 1975 נותרו 239 משפחות שהיו חברות באצולה של הקיסרות הראשונה, ועד כ-135 תארים. כיום יש נסיך אחד (נסיכות מחוז אסלינג. כיום בגרמניה ואינו בשימוש) ושבעה דוכסים.
תארים.
נסיכים.
היו שלושה סוגים של תוארי נסיכים:
דוכסים.
היו שלושה סוגים של תוארי דוכסים:
רות חשין
רות חשין (נולדה ב-12 בפברואר 1937 בירושלים) הייתה מנהלת הקרן לירושלים. בעיני רבים, חשין הייתה הדמות המזוהה ביותר עם הקרן במשך 45 שנה. היא הייתה שותפה לייסוד הקרן, ובשנים 2000–2011 שימשה כנשיאת הקרן. היא גם חברה במועצות המנהלים של מוסדות תרבות מרכזיים בירושלים.
ביוגרפיה.
רות חשין נולדה בירושלים, והיא דור שישי למשפחה ותיקה בעיר. מצד אביה היא הנינה של יואל משה סלומון. סבה, חיים סלומון, היה סגן ראש העיר ירושלים בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. באותה תקופה, ראש העירייה מונה על ידי השלטון הבריטי, והיו לו שני סגנים, ערבי ויהודי. הוא היה בין מייסדי חברת התרופות "אסיא", שלימים הפכה לחברת טבע. אביה של רות חשין, נחמן סלומון, היה מנהל בחברה, ולימים מנכ"ל "טבע".
הקרן לירושלים.
בשנת 1965 סייעה חשין לראש עיריית ירושלים, טדי קולק, להקים את מחלקת התיירות של העירייה. בשנת 1967, שנה לאחר השקתה של הקרן לירושלים, החלה חשין לשמש רכזת כללית של הקרן. רות חשין ניהלה את הקרן לירושלים עד שנת 2012, אז החלה לשמש כנשיאת הכבוד של הארגון, בהיותה האישיות המזוהה עם הקרן. תחת הנהלתה גייסה הקרן בסך הכל כחמישה מיליארד ש"ח, והייתה גורם משמעותי מאוד בתמיכה במפעלי התרבות החילונית העיקריים בעיר. חשין היא דמות מוכרת מאוד בקרב אישים יהודים רבים בישראל ובעולם, והיכרותה האישית ויוזמתה סייעו לה לגייס סכומי כסף גדולים ולהקים אחדים ממפעלי התרבות הכללית העיקריים בירושלים, ובהם: מוזיאון המדע בירושלים, תיאטרון החאן, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, מרכז התרבות משכנות שאננים, המרכז העירוני למוזיקה ע"ש אלפרט, סינמטק ירושלים, גן החיות התנ"כי, מכון ירושלים לחקר ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, אצטדיון טדי ופארק טדי.
על תפקידה של הקרן בטיפוח תרבות כללית בירושלים אמרה חשין: "היא אפשרה לירושלים להתפתח מעבר ליכולותיה הכלכליות. ידוע שירושלים היא העיר הכי ענייה בארץ, ואם היינו מתבססים על המיסים של התושבים לא היינו מגיעים לאן שהגענו. פעילות הקרן מאפשרת לשתף את יהדות העולם בענייניה של ירושלים".
תפקידים נוספים.
חשין יושבת במועצות של כמה מוסדות תרבות בירושלים, ובהם: פסטיבל ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, המוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון ירושלים, תיאטרון החאן הירושלמי, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ובית ההארחה במשכנות שאננים.
חשין היא גם חברה במועצת המנהלים של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, ובבעלותה מניות של החברה. אביה של חשין היה מנהל החברה, ולאחריו ניהל אותה במשך שנים רבות גיסהּ, אלי הורוביץ. רבים מבני משפחתה המורחבת מעורבים בחברה, ובבעלותם של חלק מהם מניות בחברה.
בנוסף, חשין חברה במועצה הציבורית של תנועת יש דין ושל הקרן החדשה לישראל.
משפחתה.
רות חשין נישאה לשופט מישאל חשין, ולהם שלושה ילדים – אפרת, מדריכת איינגאר-יוגה; שניאור (נקרא על שם שניאור זלמן חשין, סבו מצד אביו) ויואל (על שם סב-סבו, יואל משה סלומון).
בני הזוג היו נשואים עד מותו של חשין בשנת 2015.