באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה גניאל ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.34 דקות, 3 מאיות השנייה לאט מהשיא הישראלי שלו, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.34 דקות, לפני דרור גרינברג מהפועל גלבוע (4:13.23 דקות) ושגב פורת מהפועל גליל עליון (4:13.54 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:08.46 דקות, לפני יוחאי ליפשיץ מהפועל יזרעאל (16:21.45 דקות) ושגב פורת (16:54.84 דקות). כשחיין ראשון במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי הצליח גניאל לשפר את השיא ישראלי לאחר שנתיים ללא שיא, כשקבע תוצאה של 1:54.28 דקות, שיפור של 3 מאיות השנייה לשיאו.
לאחר פרישתו משחייה תחרותית.
לאחר פרישתו משחייה תחרותית למד רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועבד כמנתח חזה ולב במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, ובבית החולים איכילוב בתל אביב.
בשנת 2012 נבחר לעמוד בראש הוועדה הרפואית לאולימפיאדת לונדון 2012, שהכשירה ואשרה את כשירותם של הספורטאים הישראלים לקראת המשחקים האולימפיים.
נפטר ב-14 במאי 2018 לאחר מחלה קשה.
משפחתו.
בנו הוא השחיין האולימפי אמרי גניאל, אלוף ושיאן ישראל אף הוא.
דיאמנטבולן
ברקינזדה
שיא השעה
באופניים, שיא השעה הוא השיא המציין את המרחק הגדול ביותר שניתן לרכוב במשך שעה. קיימים מספר שיאים הנקראים שיא השעה, כיוון שמספר מסוגי האופניים שנעשה בהם שימוש לקביעת השיא אינם עונים להגדרת איגוד האופניים הבינלאומי לאופניים.
שיא השעה הראשון נקבע על ידי פרנק דודס, כשהוא משתמש באופניים מסוג פני - פרטינג (ראו תמונה למטה). דודס קבע את השיא על 26.508 ק"מ. שיא השעה הראשון לנשים נקבע על ידי הרוכבת הרוסיה תמרה נוביקובה ב-1955, 38.473 ק"מ. השיא המפורסם ביותר לגברים נקבע על ידי הרוכב הבלגי אדי מרקס בשנת 1972, 49.431 ק"מ, והחזיק מעמד 12 שנה בטרם נשבר. השיא המפורסם ביותר לנשים נקבע על ידי הרוכבת ההולנדית לאונטין ואן מורסל ב-2003, 46.065 ק"מ. השיא הנוכחי לגברים, 55.089 ק"מ, נקבע בשנת 2019 על ידי ויקטור קמפנרטס הבלגי. השיא הנוכחי לנשים, 48.007 ק"מ, נקבע בשנת 2018 על ידי ויטוריה בוסי האיטלקייה.
קביעת השיא.
בעולם הרכיבה המקצוענית זוכה מחזיק שיא השעה לכבוד רב. ניסיונות לשבירת שיא השעה נעשים בולודרום על אופני מסלול, ובדרך כלל בגובה רב, על מנת ליהנות מהתנגדות מופחתת של אוויר (כיוון שבגובה רב האוויר דליל יותר).
בדרך כלל נעשים ניסיונות לשבירת השיא על ידי רוכבי אופניים מתחום הכביש, לרוב בשלהי הקריירה שלהם. כך עשו מיגל אינדוראין, פרנצ'סקו מוזר, כריס בורדמן, ובנשים קיטי ואן אוסטן-הייג', ז'ני לונגו ולאונטין ואן מורסל. מרקס אמר כי "שבירת השיא הייתה הרכיבה הקשה ביותר בחיי".
בעת שבירת שיאו של מרקס, שנעשתה על ידי פרנצ'סקו מוזר, נעשה שימוש לראשונה בגלגלי דיסק קרבון, המעניקים יתרון אווירודינמי. מוזר עשה גם שימוש בעירוי דם, דבר שהיה מותר אז, וכיום הוא אסור.
בשנים 1993 ו-1994, גריים אוברי, רוכב אופניים סקוטי, שבר את השיא פעמיים כשהוא רוכב כשידיו מתחת לחזהו. בשנת 1996 נקבע שיא נוסף על ידי כריס בורדמן, רוכב בריטי, כשהוא רוכב בתנוחה אירודינמית יותר, כשידיו מופנות לחזית כמו סופרמן. באותה השנה נשבר גם שיא הנשים, על ידי ז'ני לונגו, רוכבת צרפתייה, באותה תנוחת "סופרמן" אירודינמית.
לאחר הישגים אלה, ועם התפתחות האירודינמיקה החלו מופיעים עיצובים חדשים והחל ניטש ויכוח בסוגיה האם אלו אופניים כלל. איגוד האופניים הבינלאומי פסק כי יהיו שני שיאים:
תחרויות העל
תחרויות העל הן תחרויות שחמט הנערכות מדי שנה ואשר הקטגוריה השחמטאית שלהן היא 19 ומעלה (מד כושר ממוצע של 2700 או יותר). התחרויות סגורות וניתן להשתתף בהן רק בהזמנת המארגנים. תחרויות העל משוחקות בדרך כלל בשיטת ליגה. בדומה לגראנד סלאם בטניס, תחרויות העל הן התחרויות החשובות ביותר המתקיימות כל שנה. בין המנצחים בתחרויות אלו נמצאים רבים מגדולי השחקנים בהיסטוריה.
תחרויות שמתקיימות (נכון ל-2018).
טאטא סטיל (קורוס/ויק אן-זהה).
תחרות העל קורוס מתקיימת בינואר מדי שנה בעיירה קטנה בשם ויק אן-זהה שבהולנד. מלבד האירוע הראשי- תחרות בין 14 רב-אמנים מהצמרת העולמית בשיטת רובין, ישנן גם תחרויות משניות במספר רמות. שיאן הזכיות בקורוס הוא מגנוס קרלסן עם 6 זכיות (מהן אחת במשותף) ואחריו וישוואנתן אנאנד עם 5 זכיות (מהן 3 במשותף) ואחריו מקס אויבה, לאיוש פורטיש, לבון ארוניאן וויקטור קורצ'נוי עם 4 זכיות (חלקן במשותף). בין זוכי התחרות נמצאים 10 אלופי עולם בשחמט. הטורניר נערך לראשונה ב-1928. מאז 1939 הטורניר נערך ברציפות עד היום (להוציא את 1945).
דורטמונד.
תחרות העל של דורטמונד מתקיימת בקיץ מדי שנה בדורטמונד שבגרמניה.
כל המשתתפים בדורטמונד מוזמנים לתחרות מלבד הזוכה בתחרות אירפלוט שבמוסקבה שמקבל את הזכות להשתתף אוטומטית. התחרות התקיימה לראשונה ב-1928 וזכה בה פריטס זאמיש. היא התקיימה פעם נוספת בשנת 1951 וגם בשנת 1961 אז זכה מארק טיימנוב. משנת 1973 התחרות מתקיימת ברציפות כל שנה. שיאן הזכיות בדורטמונד הוא ולדימיר קראמניק - מתוך 37 הפעמים שהתחרות התקיימה (להוציא השלוש הראשונות המיוחדות) קראמניק זכה בתחרות 9 פעמים (במקום השני נמצא לקו עם 3 זכיות). בשנת 1984 זכה יהודה גרינפלד הישראלי בתחרות. בשנת 2005 השתתף הישראלי אמיל סוטובסקי בתחרות. למרות הופעתו החלשה (מקום לפני אחרון עם 3.5/9) הוא התפרסם בתחרות זו בזכות משחק מרשים נגד אלוף העולם ולדימיר קראמניק בו הקריב סוטוסבקי כלי בהקרבה עמדית עמוקה וזכה במשחק.
תחרויות עבר.
לינארס.
תחרות העל של לינארס התקיימה בעיירה לינארס שבספרד.
לינארס מתוארת לעיתים קרובות כוימבלדון של השח כלומר כטורניר השנתי החזק ביותר. התחרות התקיימה בין השנים 1978 ל-2010 מדי שנה (למעט השנים 1987 ו-1996). בתחילה היא לא נחשבה תחרות על וזוכיה היו שחמטאים אלמונים יחסית, אך בהדרגה התחרות נהפכה לתחרות החזקה והחשובה ביותר בעולם השחמט. בשנים 2006–2008 חצייה הראשון של התחרות נערך בעיר המקסיקנית מורליה. שיאן הזכיות בלינארס הוא גארי קספרוב עם 9 זכיות (במקום השני נמצאים וסילי איוונצ'וק ווישוואנתן אנאנד עם 3 זכיות).
סופיה (M-Tel).
תחרות העל M-Tel התקיימה בסופיה שבבולגריה. התחרות מומנה על ידי חברת טלפונים סלולריים בשם M-Tel. התחרות נערכה בין השנים 2005 ל-2009. התחרות הייתה סגורה למוזמנים בלבד וכל ששת משתתפיה היו רב-אמנים מהשורה הראשונה בעולם. שיאן הזכיות בסופיה הוא וסלין טופאלוב עם שלוש זכיות (במקום השני נמצאים וסילי איוונצ'וק ושירוב עם זכייה בודדת).
כלל הדואט
הפארק הלאומי גרמבה
הפארק הלאומי גרמבה (צרפתית: Parc national de la Garamba), השוכן ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, נוסד ב-1938 והוא אחד הוותיקים ביותר מסוגו באפריקה. ב-1980 הכריז אונסק"ו על הפארק כאתר מורשת עולמית.
אקלים וגאוגרפיה.
האקלים של הפארק מאופיין בעונה גשומה הנמשכת בין מרץ לנובמבר, ובמהלך פרק הזמן הזה יורדת כמות משקעים ממוצעת של 1,260 מילימטרים. הטמפרטורה הממוצעת היא בין 20° ל-30°C. עונת הקיץ היבשה נמשכת מנובמבר עד מרץ, ובמהלכה הטמפרטורה הממוצעת היא בין 6°C ל-39°C.
הפארק משתרע על פני שטח של 4,920 קילומטרים רבועים, אך ההכרזה של אונסק"ו כוללת שטח נוסף בסך 80 קילומטרים רבועים. מבחינה טופוגרפית משתרע הפארק על פני רמות נרחבות, המאופיינות בכרי דשא גבוה ובצמחיית סוואנה. אדמת הפארק משופעת כלפי מטה באזור קו פרשת המים שבין הנילוס לקונגו, שבו יש שקעים ביצתיים גדולים. בשטחי הפארק זורמים שלושה נהרות גדולים והם גרמבה בתוך הפארק עצמו, דונגו בגבול הדרומי של הפארק ואקא בגבול המערבי של הפארק.
פאונה.
פארק גרמבה ופארק מנובו שברפובליקה המרכז אפריקאית הם בית גידול עבור מספר מינים של בעלי חיים אופייניים לסודאן ולגינאה. גרמבה הוא בית גידול עבור אחת האוכלוסיות הטבעיות היציבות והאחרונות של קרנף רחב-שפה מהזן cottoni. ב-1960 מנתה אוכלוסיית הקרנפים כ-1,000 פרטים, אך בשל ציד בלתי חוקי בהיקף נרחב פחת מספרם לכדי 15 בלבד ב-1984, ומתוך ה-24 שהיו בשטחי הפארק בשנת 2004 נהרגו אחדים. שנתיים לאחר מכן נצפו שלושה קרנפים בלבד, אך באונסק"ו מאמינים כי ישנם פרטים נוספים שטרם נצפו. עם זאת, בסקר מיוחד של IUCN שנערך ב-2008 לא נצפו כלל קרנפים, והובע חשש כי האוכלוסייה נכחדה.
כמו כן, גרמבה הוא בית גידול לזן של פיל סוואנה אפריקני המהווה צורת ביניים בין הזן cyclotis לזן africana. בפרק הזמן שבין שלהי שנות ה-70 ל-1984 פחת גודל האוכלוסייה מ-20,000 ל-8,000 פרטים. במשך השנים חלו עליות וירידות בגודל האוכלוסייה, עד שבשנת 2003 דווח כי נותרו רק 1,453 פרטים בשל ציד בלתי חוקי בהיקף נרחב מאוד, אם כי עד לשנת 2006 חלה עלייה בהיקף של עשרות אחוזים והאוכלוסייה מנתה למעלה מ-3,800 פרטים. גרמבה ידוע גם בשל התוכנית לביות פילים אפריקניים שהחלה לפעול בו במהלך שנות ה-60, ובמסגרתה הצליחו לאמן פילים למטרות רכיבה עבור תיירים.