ניקולאי לבניקוב ממשיך בפעילותו בתחום הכדורגל ומנהל "אקדמיה לשיפוט ספורטיבי" בסנקט פטרבורג.
בנו קיריל לבניקוב, לאחר קריירה של כדורגלן גם הוא פנה לתחום השיפוט.
דרבי זניט
דרבי זניט (ברוסית: Зенитовское дерби) הוא הכינוי הנפוץ ליריבות הכדורעף בין שני מועדוני "זניט" של סנקט פטרבורג וקאזאן. הדרבי מתייחס ליריבות הקיימת בין מועדוני הכדורעף זניט קאזאן הטטארית וזניט סנקט פטרבורג והיא אחת היריבויות המתוחות בענף הכדורעף ברוסיה.
רקע.
זניט קאזאן נוסדה בשנת 2000 ועד 2022 הייתה אלופת רוסיה עשר פעמים, זכתה בגביע הרוסי ובליגת האלופות והוא המועדון החזק ביותר במדינה. בעוד זניט סנקט פטרבורג נוסדה בשנת 2017, העפילה לגמר הגביע הרוסי מספר פעמים וגמר גביע CEV האירופי, אך טרם השיגה תואר לאומי.
בעיתונות הספורט הרוסית, המפגש הוכתר כאחת היריבויות העיקריות בענף. בעיקר לאור העובדה כי שתיהן ממומנות על ידי תאגיד גזפרום, אך בעוד זניט סנקט פטרבורג ממומנת ישירות על ידי התאגיד, זניט קאזאן ממומנת על ידי חברת הבת שלה בטטרסטן, גזפרום טרנסגז קאזאן.
היסטוריה.
זניט קאזאן הייתה במשך שנים הקבוצה הדומיננטית ביותר בליגת העל הרוסית בכדורעף עם למעלה מ־10 זכיות באליפות הלאומית ומספר זכיות בליגת האלופות בכדורעף. ב־2017 הוקמה זניט סנקט פטרבורג והשתיים החלו להתחרות זו עם זו, כשהמפגש הראשון ביניהן נערך ב־28 באוגוסט 2017 ב.
בהמשך, השתיים נפגשו פעמיים בגמר הגביע הרוסי בכדורעף והיריבות ביניהן העמיקה, כאשר בסך הכל נפגשו 9 פעמים. המאזן נוטה בבירור לטובת קאזאן עם 6 ניצחונות. בעונת 2020 זניט סנקט פטרבורג ניצחה את קאזאן בחצי גמר הגביע ולאחר מכן גברה עליה גם במחזור 19 באליפות, תוך מיצובה כאחת מקבוצות הכדורעף החזקות ברוסיה.
אולמי הקבוצות.
עד 2010 זניט קאזאן אירחה את משחקי הבית באולמות שונים ברחבי קאזאן. ב־2011 נחנך מרכז כדורעף 'סנקט פטרבורג' בעיר ומאז הוא משמש כאולמה הביתי.
בשנת הקמתה זניט סנקט פטרבורג אירחה את משחקיה באקדמיה על שם פלאטונוב בסנקט פטרבורג. לאחר מכן עברה לארח בהיכל סיבור ארנה.
קלוג'רו מארונה
קלוג'רו מארונה (באיטלקית: Calogero Marrone; 12 במאי 1889 – 15 בפברואר 1945) היה עובד ציבור איטלקי אשר שימש כמנהל לשכת רישום האוכלוסין בעיריית וארזה שבלומברדיה בתקופת שלטונו של מוסוליני והנפיק מסמכים כוזבים ליהודים ולמתנגדי משטר בתקופת השואה. נעצר בעקבות הלשנה ומת במחנה הריכוז דכאו. על מעשיו ההירואיים הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.
מארונה נולד בפווארה שבסיציליה. הוא לחם כסמל במלחמת העולם הראשונה ואז הפך למזכיר המקומי של איגוד הווטרנים בעיר הולדתו. כאשר השתלט בניטו מוסוליני על השלטון, מארונה סירב להיות חבר במפלגה הפשיסטית הלאומית והוכנס לכמה חודשים לכלא. בשנת 1931 מצא עבודה בעיריית וארזה, ועבר לצפון איטליה יחד עם אשתו ג'וזפינה וארבעת הילדים פיליפינה, סלבטורה, דינה ודומניקו.
בווארזה התקדם לאחר שנים מספר לניהול לשכת רישום האוכלוסין המקומית, כשהוא ממונה על 12 עובדים. במקביל היה חבר בתא מחתרתי בשם "5 Giornate del San Martino". מתוך התנגדותו למשטר הפשיסטי, ניצל את תפקידו והנפיק תעודות רשמיות בזהות בדוויה למאות יהודים ואנטי-פשיסטים, שאיפשרו להם לחיות בביטחון או להימלט מאיטליה לשווייץ הנייטרלית. בעקבות הלשנה לשלטונות, נעצר ב-7 בינואר 1944 באשמת שיתוף פעולה עם תנועת ההתנגדות, סיוע ליהודים להימלט, והפרת חובות המשרד והמודיעין מול ועדת השחרור הלאומית – כשדי היה בכל אחת מהאשמות הללו להביא להוצאתו להורג על ידי כיתת יורים.
קלוג'רו מארונה הושעה מעבודתו כבר ב-1 בינואר, וב-4 בינואר הוא הוזהר על ידי דון לואיג'י לוקאטלי, כומר שהיה קשור למחתרת, כי האס אס עומד לעצור אותו. למרות זאת לא ניסה לברוח, משום שהוא הבטיח לפודסטה דומניקו קסטלטי כי ישתף פעולה בחקירות הנוגעות אליו, בעיקר כדי להגן על משפחתו מפני תגמול. הוא נעצר ועונה בבתי כלא רבים, אך לא גילה דבר. הוא נשלח למחנה הריכוז בולצאנו, ובסופו של דבר הועבר לדכאו ושם נפטר ב־15 בפברואר 1945 מטיפוס.
בשנת 2012 הוכר כחסיד אומות העולם.
מפלגת השמאל הסוציאליסטית (נורווגיה)
מפלגת השמאל הסוציאליסטית (בנורווגית: Sosialistisk Venstreparti או בקיצור SV) היא מפלגת שמאל סוציאליסטית-דמוקרטית נורווגית.
בשנת 2005 הפכה המפלגה לראשונה למפלגת שלטון כשהצטרפה לקואליציה האדומה-ירוקה יחד עם מפלגת העבודה ומפלגת המרכז. לפני כן, SV נדחתה לעיתים קרובות על ידי מפלגת העבודה. בעקבות הבחירות ב-2013 ירד כוחה, והיא הפכה למפלגה השביעית בגודלה. בבחירות אלה כוחה של המפלגה ירד לשפל שיא והיא הפכה לחלק מהאופוזיציה.
המפלגה נוסדה בשנת 1973 כליגת הבחירות הסוציאליסטית, קואליציה אלקטורלית עם המפלגה הקומוניסטית, מפלגת העם הסוציאליסטית, סוציאליסטים דמוקרטים - AIK וסוציאליסטים עצמאיים. בשנת 1975 הפכה הקואליציה למפלגה פוליטית מאוחדת. המפלגה הוקמה ברובה כתוצאה ממדיניות החוץ שרווחה באותה תקופה, כשהסוציאליסטים התנגדו לחברות נורווגיות באיחוד האירופי (שהיה ידוע אז כקהילה הכלכלית האירופית) ובנאט"ו. בעוד שיש כיום את האידאולוגיה הרשמית של הסוציאליזם הדמוקרטי, המפלגה מציגה את עצמה כ-יותר ויותר תומכת בפמיניזם ובסביבה. היא דורשת מגזר ציבורי חזק יותר, מעורבות ממשלתית יותר בכלכלה וחיזוק רשת הרווחה החברתית .
החל משנת 2019 חברים במפלגה מעל 15,000 איש ואישה; והמספר גדל בהתמדה מאז נקודת שפלה בשנת 2015. המנהיג הנוכחי של השמאל הסוציאליסטי הוא אודון ליסבקקן, שנבחר ב-11 במרץ 2012.
אידאולוגיה.
עמדה.
כמו קודמותיה (מפלגת העם הסוציאליסטית וועדת המידע של תנועת העבודה נגד חברות נורווגית בקהילה האירופית), השמאל הסוציאליסטי היא מפלגת שמאל המעדיפה מדינת רווחה ומיסוי של עשירים. פין גוסטבסן, לשעבר מנהיג מפלגת העם הסוציאליסטית, האמין כי מפלגת העבודה אינה סוציאליסטית, והכוח הסוציאליסטי היחיד בפרלמנט היו חברים מליגת הבחירות הסוציאליסטית. גוסטבסן היה אחד המתנגדים העיקריים לחברות נורווגיות בקהילה האירופית, ואמר כי הארגון הראה עד כמה קפיטליזם "מרושע וטיפש" באמת. על פי סקר משנת 2002, אחד מכל ארבעה חברים בשמאל הסוציאליסטי רצה שנורווגיה תצטרף לאיחוד האירופי.
תוכנית הבחירות של המפלגה לבחירות הפרלמנט בשנת 2001, קבעה כי המפלגה היא "מפלגה סוציאליסטית" עם חזון של נורווגיה ללא עוול חברתי. מאז הקמתה, המפלגה קידמה את עצמה כ-מפלגה סוציאליסטית. בשנים מאוחרות יותר, המפלגה הוצגה כסוציאל-דמוקרטית על ידי חלק בתקשורת הנורווגית, וכסוציאליסטים דמוקרטים. המפלגה הגדירה את עצמה כאקו-סוציאליסטית. המנהיג הנוכחי, אודון ליסבקקן, הוא מהפכן שמכריז על עצמו כ-סוציאליסט מרקסיסט הוא מאמין שהמפלגה תהיה סוציאל-דמוקרטית.
חינוך.
חינוך היה אחד הנושאים העיקריים בקמפיין מאז שקריסטין הלבורסן הפכה למנהיגת המפלגה. אוישטיין ג'ופדאל נבחר לשר החינוך והמחקר, וכיהן בתפקידו שנתיים. ולאחר מכן הוחלף על ידי הפוליטיקאי השמאל הסוציאליסטי, בורד וגאר סולחהל. הלבורסן השתלטה על המשרד בזמני סוף 2009. המשימה הראשונה של ג'ופדאל בתפקיד הייתה הענקת 39 מיליון שקל (10 מיליון קורנות) ל-"שוויון ההבדלים החברתיים "בין מיעוטים אתניים. המפלגה מאמינה שלכולם יש את הזכות לגישה חינמית וחופשי ל-גן ילדים. אנדרס פולקסטאד, מנהיג קונפדרציית האיגודים למקצוענים, לא היה מרוצה ממאמציו של ג'ופדאל בתקופת כהונתו, ואמר כי "ג'ופדאל יצר חוסר ודאות ובלגן רב לאחר שהפך לשר החינוך והמחקר. לרבים היו ציפיות גדולות, אך הוא בפיגור מהתקופה בה היה צד. התקשורת נורווגית ספגה ביקורת קשה על ג'ופדל על הצהרותיו השנויות במחלוקת והמוזרות. בסוף 2005 הוערך כי סטודנטים הלומדים לימודים כלליים, עסקיים ומנהליים יחסכו עד 4,591 שקלים (11,978 קורנות) במסגרת הקואליציה האדומה-ירוקה; ספרי בית הספר הפכו לחינמיים כאשר הקואליציה השתלטה.
המפלגה רוצה לצמצם את מספר בתי הספר הפרטיים; ג'ופדל טוען כי אין בהם שום תועלת. בארד ווגארד סוללהל אמר שהוא מאמין שבתי ספר במימון ממשלתי מסייעים "להחלקת אי-השוויון החברתי". ובנוסף ציין, "רבים מאלה שנותרו מחוץ לשוק העבודה קיבלו חוסר הכשרה מבית הספר. זה מונע מהם לתרום לקהילה. מפלגות הימין מבלבלות לעיתים קרובות בין ערכות ביטוח לאומי ורווחה כבעיה; עם זאת, אנו נוטים לבחון מדוע הם נאבקים. ישנם קשרים שיטתיים בין הרקע החברתי לחוסר הכשרה - זו שאלה כיתתית שבה צריך לעשות משהו." אחרים מאמינים שעל המפלגה להלאים בתי ספר שאינם ציבוריים. טורביורן אורפייל, לשעבר מנהיג פרק הנוער הסוציאליסטי בווסט-אגדר, אמר, "בית הספר והתבגרות חשוב מכדי להשאיר אותם לשוק. לכן יש לקחת אותם בחזרה." במהלך הבחירות בשנת 2005, הבטיחה המפלגה להגדיל את המשאבים לבתי הספר הציבוריים, מתוך אמונה כי יותר כסף יביא לפחות תלמידים למורה, ובכך יותר הוראות אינדיבידואליות ואישיות.
הסביבה.