הג'יברלינים יוצאים מן מציטוזול התא אל האפופלאסט וחוזרים לתאים מהאפופלאסט לציטוזול ובכך מתגברים על כליאת הג'יברלינים בתא. החלבונים האחראים על תהליך זה עדיין לא זוהו אך ידוע שתהליך זה מתרחש משום שקיימת תנועה של ג'יברלינים בצמח. חלבונים ממשפחת NPF ומשפחת SWEET התגלו כחלבונים נשאים של ג'יברלינים ברחבי הצמח.
פירוק של ג'יברלינים.
כיבוי הפעילות של הג'יברלינים נעשה על ידי דה-אקטיבציה שלהם – כלומר הפיכתם מהורמון פעיל לתרכובות לא פעילה. זהו תהליך חשוב במיוחד לבקרת פעולתם ומניעת פעילות יתר בצמח. יש מספר דרכים לכיבוי פעילותם, ביניהן על ידי אנזימים ממשפחת 2ODDs בשם GA2oxs.זו משפחה בה יש אנזימים היכולים לפעול על תרכובות המורכבות מ־20 אטומי פחמן וכאלו היכולות לפעול על תרכובות בעלות 19 אטומי פחמן.
דוגמה לפעילות כיבוי הם הגנים GANT1 ו-GAMT2 המקודדים לאנזימים המבצעים מתילציה בקבוצת הקרבוקסיל שנמצאת על C-6 של הג'יברלינים ומבוטאים בעיקר בשלב הזרע. כאשר יש מוטציה כפולה בגנים אלו מתקבלים ריכוזי ג'יברלינים עולים בזרעים, והם הופכים לעמידים יותר למעכבי סינתזת ג'יברלינים במהלך נביטתם.
שימושים בחקלאות.
לג'יברלינים שימושים רבים וחשובים בחקלאות. בין שימושים אלו:
אלו גובי
אלו גובי (באנגלית: Aloo Gobi) הוא מאכל צמחוני מתת היבשת ההודית העשוי מתפוחי אדמה (אלו), כרובית (גובי), ותבלינים הודיים. הוא פופולרי במטבחים הודיים ופקיסטניים. צבעו צהבהב עקב השימוש בכורכום, ומדי פעם מכיל עלי קארי וקצח. מרכיבים נפוצים אחרים כוללים שום, ג'ינג'ר, בצל, גבעולי כוסברה, עגבנייה, אפונה וכמון. ישנן מספר וריאציות ומנות דומות.
בתרבות הפופולרית.
Aloo Gobi הוא שם של שיר והרצועה השנייה באלבומם של ויזר מ-2021, OK Human.
אי שם באירופה
אי שם באירופה (בהונגרית: Valahol Európában) הוא סרט הונגרי שצולם בשנת 1947 וב-1 בינואר 1948 הייתה הצגת הבכורה של סרט הדרמה שביים גזה פון רדוואני.
עלילה.
הסרט מתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה. הדמויות שלה הן ילדים יתומים וחסרי בית שמסתובבים בהונגריה בכנופיות ומפרנסים את עצמם כפי שהם יודעים: הם גונבים אוכל. בקרוב יוציאו נגדם צווי חיפוש ומעצר. למזלם הם מוצאים טירה על גבעה צחיחה שנראית נטושה. עם זאת, הטירה לא בלתי מיושבת, אלא מאוכלסת על ידי מנצח לשעבר, פטר שימון, שחי שם לבדו, מאוכזב מהעולם. הילדים סולדים תחילה מהמבוגר, הם כמעט תולים אותו, אבל עד מהרה מתיידדים איתו ואפילו מחבבים אותו. שימון לא משקר להם או בוגד בהם כמו המבוגרים האחרים. יתרה מכך, הוא מעורר אותם למודעות עצמית. מלמד אותם שחרות היא הערך החשוב ביותר לו זכאים כל בני האדם (לרבות הם הילדים). יחד הם משפצים את הטירה הרעועה תוך כדי שריקת המרסייז, המנון צרפת. עם זאת, הילדים נחשפים וכמה וכמה מבוגרים יוצאים לדרך כדי ללכוד אותם. הם לא רוצים לוותר על החרות שלהם, ונלחמים עליה והם אפילו מצליחים לגרש את המבוגרים, אבל במהלך קטטה, אחד הילדים הקטנים, קוקשי, נפצע אנושות מרובה ציד. הם נאלצים לקחת אותו לכפר, אף על פי שיודעים שיילכדו. קוקשי מת, אך שימון מביא מהעיר צו שמשחרר את הילדים מהעונשים בשל השוד שביצעו (כמו חנינה) ואף מעביר את הטירה לרשותם.
הסרט.
אחרי מלחמת העולם השנייה, כל מפלגה משמעותית שקמה בהונגריה ייסדה חברת הפקת סרטים משלה כדי לצלם סרטים שהיו כי מתאימים לאידאולוגיה שלה. בהיעדר הון פרטי, לא ניתן היה ליצור יצירות חדשות ומצטיינות לכן בסופו של דבר צו ממשלתי משנת 1947 עזר לשבור את המבוי הסתום והעניק לכל חברת סרטים כזו 200,000 פורינט הונגרי סיוע או קרדיט לצילומים. חברת הוניה (Hunnia Filmgyár Részvénytársasag) ששמה השתנה למאפילם (Mafilm) חתמה על חוזים עם שלושה יזמים, לרבות עם הפקת Radványi Mafirt שנוסדה על ידי המפלגה הקומוניסטית ההונגרית שתכננה לצלם את הדרמה הקולנועית "אי שם באירופה""." רדוואני היה מפיק את הסרט במקור בקופרודוקציה הונגרית-רומנית ואחר כך הונגרית-אוסטרית, אך המשא ומתנים שלו הסתיימו בכישלון. למרות זאת, הסרט, שהוא התחיל לצלם ב-25 באוגוסט 1947, הייתה הראשונה ששהסתיימה מכל היתר. בסגל הופיעו כמעט כל השמות הגדולים של הקולנוע ההונגרי באותה התקופה ואפילו חברי הדור הבא הכי משמעותיים שיחקו.
גיבורי הילדים נבחרו מבתי יתומים. עם זאת, הם לא מצאו את השחקן לתפקיד קוקשי זמן רב, עד שהבחינו בלאצי הורבאט, בנה הקטן של המנקה מפעל הסרטים, שהפך לקוקשי. הילדים כמעט שיחקו על עצמם ממש בסרט. בחיים האמיתיים הם אכן היו פושעים קטנים (הם גנבו תפוחים, השתכרו באחד מימי הצילומים, שפכו דיו למיכל המים הקדושים של אחת הכנסיות, וכן הלאה). אחרי הצילומים של "אי שם באירופה" הסריט הבמאי קארוי מאק את הסרט הראשון שלו עם אותה חבורת ילדים, בשם זמני "פיונירים" ולאחר מכן בשם "כוכבים בעניבות כחולות", אבל הסרט נאסר להקרנה. רוב שחקני הילדים של הסרט הגיעו מגאודיופוליס. הדעות המוסכמות היו כי קיומה של המיני-מדינה הזו היוותה השראה ליצירה. הצילומים חיצוניים של הטירה נעשו בטירת צ'שנק.
למפלגה הקומוניסטית כבר לא היה כסף להפצת הסרט, לכן כל זכויות ההפצה עברו לרדוואני, שסייר בעולם עם סרטו. בפולין, למשל, הסרט הוצג ב-TVP1 ב-4 באפריל 1975 בין השעות 10:00-12:40 בשם 'Gdzieś w Europie' במסגרת תוכנית בת שלושה ימים במלאת 30 שנה לשחרור הונגריה. בשנת 2000 הסרט נכלל ב-12 היצירות ההונגריות המובילות בכל הזמנים, ובשנת 2012 בחרו בו חברי האקדמיה ההונגרית לאמנויות כאחד מ-53 הסרטים ההונגרים הטובים ביותר.
השחקנים.
מחצית משחקני הסרט היו יהודים.
לב גרוסמן
לב גרוסמן (באנגלית: Lev Grossman; נולד ב-26 ביוני 1969) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי ממוצא יהודי, כתב את "טרילוגיית הקוסמים": "הקוסמים" (2009), "מלך הקוסמים" (2011) ו"ארץ הקוסמים" (2014). בין השנים 2002 ל-2016 הוא היה מבקר ספרים וכתב טכנולוגיה במגזין "טיים".
ראשית חייו.
גרוסמן נולד בקונקורד, מסצ'וסטס שבארצות הברית. הוריו הם המשורר אלן גרוסמן והסופרת ג'ודית גרוסמן. הוא אחיו התאום של אוסטין גרוסמן, סופר ומעצב משחקי וידאו, ואחיה של בת-שבע גרוסמן, פסלת. אביו של גרוסמן יהודי ואמו אנגליקנית, אך גרוסמן סיפר על ילדותו: "גדלתי בבית מאוד לא-דתי. מאוד. אין לי דת בכלל. לכן אני מתייחס לדת כמו משהו זר לחלוטין לציוויליזציה המערבית, הכי זר שאפשר."
גרוסמן בעל תואר ראשון בספרות ממכללת הרווארד. כמו כן למד ספרות משווה באוניברסיטת ייל.
קריירה.
עיתונות.
גרוסמן כתב מאמרים רבים בנושאי ספרות, שפורסמו במגוון עיתונים, בהם הניו יורק טיימס, Wired, לינגואה פרנקה, אנטרטיינמנט ויקלי, Time Out, וול סטריט ג'ורנל ווילג' ווייס. כמו כן היה חבר במספר אגודות ספרותיות. הוא כתב את אחד הקטעים המוקדמים בסדרה "דמדומים" של סטפני מאייר.
כמו כן היה כתב הטכנולוגיה בכתב העת טיים ופרסם מאמרים אודות משחקי וידאו, בלוגים, סרטונים ויראליים וקומיקס באינטרנט. ב-2006 נסע ליפן כדי לסקר את הקונסולה Wii. בין השאר ראיין את ביל גייטס, סטיב ג'ובס, סלמאן רושדי, ניל גיימן, ג'ואן דידיון, ג'ונתן פרנזן, ג'יי קיי רולינג וג'וני קאש. בשנת 2010 כתב את המאמר המרכזי על איש השנה של המגזין "טיים", מייסד פייסבוק מארק צוקרברג.
הוא עזב את עבודתו במגזין טיים באוגוסט 2016 כדי להפוך לסופר במשרה מלאה.
ספרות.
הרומן הראשון של לב גרוסמן, "Warp", פורסם ב-1997 לאחר שעבר לניו יורק. ספר זה עסק בחייו של צעיר חולמני בן 20 בבוסטון. לאחר שהספר קיבל ביקורות שליליות באתר אמזון, כתב מאמר ביקורת על תופעה זו, שהייתה אז חדשה יחסית. ספרו השני, "Codex", ראה אור ב-2004 והפך לרב מכר בינלאומי. אחריו פרסם גרוסמן את "הקוסמים", רב המכר המזוהה איתו ביותר.
במאמר לניו יורק טיימס כתב גרוסמן שהוא תכנן לכתוב פרוזה, ושאב השראה, בין היתר, מג'ונתן פרנזן, זיידי סמית' וג'ומפה להירי, והופתע לגלות את עצמו מצליח כסופר פנטזיה.
"הקוסמים" יצא לאור בכריכה קשה באוגוסט 2009, וזכה לשבחי המבקרים. גיבור הספר, קוונטין קולדווטר, הוא צעיר המתקבל לברקבילס, בית ספר סודי ואקסקלוסיבי לקוסמים בצפון מדינת ניו יורק, ומגלה ממלכה קסומה בשם פילורי. הספר זכה במספר פרסים ספרותיים.
באוגוסט 2011 פורסם "מלך הקוסמים", ספר ההמשך של "הקוסמים", שעלילתו מתרחשת בממלכת פילורי הקסומה.
הספר השלישי בסדרה נקרא "ארץ הקוסמים" והוא פורסם באוגוסט 2014.
ביולי 2019 פרסם גרוסמן את "הקוסמים: סיפורה של אליס", רומן גרפי המסופר מנקודת מבטה של אליס, דמות משנית בסדרת הספרים. הספר נכתב יחד עם לילה סטרג'ס והמאייר פיוס בק.
ספר הילדים הראשון של גרוסמן, "חץ הכסף", יצא לאור בספטמבר 2020. הוא הופיע ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
קולנוע וטלוויזיה.
טרילוגיית "הקוסמים" של גרוסמן עובדה לטלוויזיה עבור רשת הכבלים . הסדרה שודרה בחמש עונות, מדצמבר 2015 עד אפריל 2020.
גרוסמן כתב את התסריט לסרט "The Map of Tiny Perfect Things", המבוסס על סיפור קצר שכתב. הסרט שודר ב-Amazon Prime Video ב-12 בפברואר 2021.
חיים אישיים.
גרוסמן מתגורר בקלינטון היל, ברוקלין, עם אשתו השנייה ובת מנישואים קודמים. לזוג שני ילדים נוספים.
גרוסמן מצהיר על עצמו כאתאיסט.
מחנות ריכוז בצרפת