במישור יחסי האם והילד, צורת הדיבור המכונה שפת האימהות (motherese) מועילה לילד לקלוט את השפה, בהיותה מוכוונת במיוחד כלפיו, בקצבה האיטי, בגובה הצליל, בפשטותה ובחזרות שבה.
שפתו של הילד מתפתחת במהלך המשחק שבמהלכו הוא לומד מילים חדשות המגדילות את אוצר מילותיו ומשפרות את כושר ביטויו.
השלבים בהתפתחות השפה.
רכישת השפה נעשית על פי סדר התפתחות נורמלי ואוניברסלי, עם שינויים בהתאם לשפה הספציפית (חצרוני, 2010).
בתהליך ההתפתחות שפה נורמטיבית הופכת התנהגות התינוק כבר בחודשים הראשונים לחייו להתנהגות תקשורתית, וזו ממשיכה להתפתח לאורך כל חייו (חצרוני, 2010). התפתחות השפה הנורמטיבית מורכבת מחמישה שלבים עיקרים (צור, 2003; רימל, 2012)
האיתור מתבצע בגן הילדים על ידי בדיקה של הגננת בנוגע להשתלבות הילד בפעילויות חברתיות, עיכוב בהתפתחותו המוטורית או הקוגניטיבית של הילד העשויה לבוא לידי ביטוי בקשיי התמצאות במרחב, מוטוריקה עדינה, פיתוח אינטראקציה חברתית, תקשורת וכן בליקויים תחושתיים. באיתור מסתכלים על התפתחות השפה של הילד (נבון, ויזל וליכטלהוייז, 2002).
השלב הקדם-מילי.
השלב הקדם-מילי מתחיל בלידה וממשיך עד גיל שנה (0–12 חודשים). כבר מלידתו יודע התינוק להשתמש בבכי. רוב התינוקות יודעים כבר בגיל חודשיים להביע קולות של עונג וסיפוק ובשלבים מאוחרים יותר מתחילים למלמל. התינוק מחקה צלילים ומפיק צלילים שפתיים (ב', פ) ולשוניים (ת, ד). במהלך תקופה זו התינוק מבחין בין קולות נעימים לקולות כעס ולומד להבין מספר מילים משמעותיות. השלב מסתיים כאשר התינוק מתחיל להשתמש במילים כאמצעי להעברת מחשבות, רגשות וצרכים. במהלך שלב זה רוב התינוקות מפתחים מערכת עשירה ומורכבת של התנהגויות ותנועות גוף המשמשות להעברת מסרים לאדם אחר. בשלב זה ההורים נוהגים בשני אופנים: תקופת הפרשנות - שבה ההורה מפרש את ההתנהגויות השונות של התינוק, ותקופת הכוונות התקשורתיות - שבה משתכללות יכולותיו של התינוק, והוא מתחיל להשפיע באופן מכוון על פעולות המבוגר. התינוק בעצם מצליח להפעיל את המבוגר לטובת הצרכים והרצונות שלו. תקופה זו מסתיימת עם הופעת המילים הראשונות.(גבעון, קליין, 2002).
השלב החד-מילי.
שלב זה מתרחש בין הגילאים 12–18 חודשים (שנה עד שנה וחצי), מרגע שהתינוק מתחיל להגות מילים בודדות.
רק בגיל שנה לערך (בנות מקדימות בדרך כלל במעט ובנים מאחרים בדרך כלל במעט) מבוטאות מילים ראשונות, והן מתייחסות לקרובי משפחה ("אבא" ומאוחר יותר "אמא" ו"טטה" עבור סבתא) וגם לחפצים או תחושות ("יופי").
במהלך תקופה זו התינוק מזהה חפצים ומכנה אותם בשמם ומסתיים כאשר הילד מצליח ליצור רצף של מילים.
אוצר המילים נרכש בקצב איטי למדי עד גיל שנה וחצי לפחות.
בשלב זה התינוק מבין כ-50 מילים ומפיק 3–20 מילים בודדות. המילים המופקות לא תמיד מובנות, ולעיתים קיימת השמטה של צלילים בתחילת המילה.
כאשר הילד מתקרב לגיל שנתיים או מעט אחרי גיל זה, מבחינים בין שני סגנונות יסודיים של דיבור בשלב הראשון. ישנם ילדים המשתמשים בסגנון התייחסותי, כלומר להתייחס לעצמים ולהתרחשויות ("חתול", "כלב"), ואילו ילדים אחרים בעיקר מתייחסים לשמות גוף ("אני", "שלי"). הסגנון ההתייחסותי מקושר בדרך כלל להורים משכילים המעודדים דיבור והתייחסות לסובב. הילד מביע את עצמו במילה אחת, המביעות תוכן של משפט שלם והכוונה התקשורתית מובעת באמצעות האינטונציה וההקשר שבה נאמרת המילה. בתחילת השלב הילדים לומדים מילים חדשות בקצב אטי מאוד, ולאחר מספר חודשים מגיע "הפרץ הלקסיקלי", שהוא בעצם רכישה מסיבית של מילים חדשות. לקראת סוף השלב, בערך בגיל שנתיים, הילד משתמש ב"דיבור טלגרפי", הכולל שימוש במילות תוכן מצומצמות, והחסרה של מילות קשר, נטיית זמן, גוף וכדומה (איל, 1987).
השלב הרב-מילי.
השלב הרב-מילי מתרחש בגיל שנתיים-שלוש.
הוא מתרחש בעקבות פרץ לקסיקלי, שבו המילים הולכות ונרכשות במהירות, כשהילד בסקרנותו מנסה להמריץ את התהליך ככל האפשר.
בשלב זה הפעוט מבין כ-1,000 מילים, מבין מושגים בסיסים ומשפטים והוראות הבנויות מ-2–3 שלבים.
זהו שלב בו הילד עובר לצרף מילים, ומביע רעיון משמעותי. התינוקות לומדים להשתמש בצירוף של שתי מילים אם עד אז המילה "אבא" יכולה לומר שאבא הגיע, שאבא אהוב, או שהחפץ שייך לאבא, עתה הם כבר יודעים לצרף מילה למילה.
לאחר מכן הילד מפיק מבע תלת-מילי, משפטים הבנויים מ-3–4 מילים מפיק כ-300 מילים. בשלב הזה הדיבור מובן ב-70% לסביבה הקרובה.
בתחילה רצפי המילים אינם מנוסחים כמשפטים שלמים כיאות אלא בקיצור נמרץ, בצורה מעין טלגרפית.
השלב הדקדוקי המוקדם.
שלב המתרחש בין הגלאים 3–4 שנים, ונמשך כשנתיים. השלב הזה מציין תקופה פעילה מאוד ברכישת השפה, בו לומדים הילדים לעשות שימוש בצורנים דקדוקיים ולהרכיב משפטים רבים מורכבים וארוכים. הוא מתאפיין באמצעות צירופי מילים מקובלים בשפה. בשלב זה קיימת רכישה של כללי הדקדוק ורכישה של כללי התחביר, כמו כן, הילד מגלה את עקרון הצירוף, שבעזרתו הוא לומד שניתן ליצור משמעות חדשה בצירוף של מספר מילים. בהמשך, הילד יוצר משפטים בני 3–5 מילים. רוב המבעים מורכבים משמות עצם, פעלים ומילות תואר (אתר רונית ול).
השלב הדקדוקי המאוחר.
שלב זה מתרחש בין הגילאים 4–6 שנים, וממשיך דרך מספר שנים ראשונות בבית הספר היסודי. בשלב זה שפתו של הילד נעשית מורכבת יותר, אוצר המילים מתרחב, הילד מבין מילים נדירות יותר שמביעות רעיונות מורכבים יותר. הילד מבין דיבור מרומז ועקיף, מפתח מודעות פונולוגית. לרוב אינו טועה בשימוש בצורות הזכר והנקבה.
בגיל 6 אוצר המילים האקטיבי של הילדים כבר מתקרב ל-2,500 מילים, שלב זה כולל שימוש במשפטים רבים ומחוברים. הילד לומד, כי שפה יכולה לשמש כאמצעי להבעת רעיונות מורכבים. הוא מפיק משפטים פשוטים מחוברים ומורכבים בקלות, והוא מצליח להעביר מסרים המסבירים התנהלות של אירועים. . נוסף לכך, בשלב זה הילד לומד גם את העקרונות של יחסים בזמן, יחסי סיבה ותוצאה ויחסי אזכור ושימור וכדומה, והם המאפשרים לו תקשורת עם הסובבים אותו (גבעון, קליין, 2002). השפה ממשיכה להתפתח ולהשתכלל, במהלך כל החיים. עם השימוש בשפה כתובה, אנו ממשיכים ומוסיפים ללקסיקון שלנו עוד ועוד אוצר מילים ומושגים חדשים (אתר רונית ול).
כלי עזר.
כלי עזר חשובים ללימוד שפה הם מיפוי מהיר, יכולתם של ילדים לנחש מובנה של מילה לפי הקשרה, העדפת שם העצם על שם התואר, ילד שאמו מצביעה על חתול ואומרת "חתול", יבין שמילה זו אינה מסמלת את צבע החתול אלא את שמו, ניגוד לקסיקלי - ילד שכבר מכיר את המילה "חתול", ואמו מצביעה על החיה ואומרת לו "לבן", יוכל להסיק שהמילה "לבן" אין פירושה גם כן "חתול", אלא היא מסמלת דבר מה אחר. עוד כלי עזר לילדים בעלי קשיים התפתחותיים שעוזר להם להעביר את מהלך היום יום, פעילות בצמחים כצעצוע או משחק משמש תחום עיסוק מרכזי ועיקרי בחיי הילדים בעלי הקשיים וזה תורם מאוד להתפתחות הילד והשפה. באמצעות המשחק מפתחים הילדים מיומנויות סנסוריות, מוטוריות, קוגניטיביות, שפתיות, רגשיות, חברתיות, והתנהגותיות. ישנם ילדים בעלי מוגבלויות עם התפתחות שפתית קשה יותר ולכן הם צריכים להישאר בבית והם צריכים להסתפק במשחקים ופעילויות שהצוות שלהם עושה עבורם. המשחקים שלהם כוללים: התבוננת בחפץ, טעימה, הרחה, ושמיעת צליל, מומלץ להיעזר במשחקי מילים הממוקדים במבנה הצלילי שלהן ככה זה עוזר להם יותר (שרון-יאירי וכהן, 2012).
תאוריות על רכישת שפה.
ישנן תאוריות שונות בנוגע לרכישת השפה, החל מהתאוריות הנייטיביסטיות המניחות כי תהליך רכישת השפה מותנה בהתפתחותם של מנגנונים ביולוגיים ועד לתאוריות הסביבתיות לפיהן התפתחות השפה מקורה בתהליכי אינטראקציה שונים בין הילד וסביבתו. מרבית התאוריות היום משלבות בין שתי הגישות הללו. החוקרים מסכימים כי לסביבה משקל רב בלמידת השפה, וכן שקיים משהו טבוע במוחו של הילד כדי שתתאפשר למידתה.
הגישה הביהביוריסטית.
גישה זו טוענת כי בדומה להתנהגויות אחרות אפשר לראות גם את התפתחות השפה כתהליך של התניה, הילד נולד כלוח חלק והסביבה אחראית על התפתחות שפתו בתהליכים של התניה קלאסית ואופרנטית. לפי גישה זו אומנם קיימים מבנים מולדים כמו כלי הדיבור ומבנים נוירולוגיים שהילד מביא עמו לתהליך רכישת השפה, אך מעבר לכך רכישת השפה נלמדת בתהליכים של חיקוי הסביבה וקבלת חיזוקים. סקינר טען, כי הורים מתנים את ילדיהם התניה אופרנטית כדי שידברו. תשומת לבם מחזקת את התינוק במלמולו, התכיפות המוגדלת של המלמול מגדילה את הסיכוי שהתינוק יאמר דברים הנשמעים כמילים. הילד מגיב בחזרה על מה שנשמע להורים כמילים וכך נכנסות "מילים" למלאי ההתנהגויות המילוליות של התינוק. סקינר טוען כי הדקדוק של השפה נרכש באמצעות חיזוק דומה. (צור, 2012).
הגישה הנייטיביסטית.
גישה זו מתמקדת בגורמים מולדים, בעלי בסיס ביולוגי, המאפשרים את רכישת השפה. חומסקי חולל בשנות החמישים שינוי חד בתפיסה וטען, בניגוד לגישה הביהביוריסטית, כי חלק מן המוח מותאם במיוחד ללמידת שפה. לטענתו ישנם כשרים מולדים לרכישת שפה, המאפשרים לילדים קטנים לגזור את כלליה של כל שפה מדוברת. כשרים אלה כונו "אמצעי רכישת שפה". בעזרת מנגנון זה יש לילד ידע על עקרונות השפה וכך הילד מסוגל לזהות את החוקיים הדקדוקים גם לפי מדגם מצומצם יחסית של דוגמאות.
שורה של טענות מחזקת סברה זו: