במהלך שלוש השנים הבאות אושפז במוסדות פסיכיאטריים שונים. דוקטור ווייס מבית החולים סטוקטון, המקום האחרון בו קול אושפז, אמר, "נראה כי הוא מפחד מהדמות הנשית ואינו יכול לקיים עמה יחסי מין; הוא מוכרח לרצוח אותה לפני שיוכל לעשות זאת". ווייס אישר את שחרורו של קול באפריל 1963, אף על פי שצוות הרופאים אבחן אותו כסובל מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
עם שחרורו עבר קול לדאלאס, טקסס, שם התגורר אחיו הגדול ריצ'רד, והתחתן עם חשפנית אלכוהוליסטית בשם בילי וויטוורת'. כעבור שנתיים הסתיימו נישואיהם בתפנית חדה לאחר ששרף קול מלון דרכים משהשתכנע כי בילי שוכרת בו חדר בו היא מקיימת יחסי מין מזדמנים עם גברים, ונעצר בגין הצתה. לאחר שהשתחרר מהכלא ניסה לחנוק ילדה בת אחד עשרה במיזורי, אך נעצר שנית ונידון לחמש שנות מאסר.
בתום מאסרו הגיע קול לנבדה, שם ניסה לחנוק שתי נשים נוספות. לבסוף בחר להתאשפז שוב; הפעם הבחינו הרופאים בפנטזיות הרצח אשר חווה אך לא עיכבו אותו ובמהרה שוחרר קול ונסע לסן דייגו.
הרציחות.
ב-7 במאי 1971, רצח קול את קורבנו הראשונה, אסי ל. באק, לאחר שהכירו השניים בפאב. הוא חנק אותה למוות ברכבו והשליך את גופתה החוצה. כעבור שבועיים רצח אישה לא מזוהה נוספת וקבר אותה ביער. מאוחר יותר טען כי לפני שרצח את שתיהן הצליח להוכיח להן כי לא היו נאמנות לבעליהן, ובשל כך הזכירו לו את אמו.
ביולי 1973 התחתן עם מלצרית אלכוהוליסטית בשם דיאנה פיי יאנגלאב פשל. השניים נהגו לריב ולהתווכח לעיתים קרובות, כשבכל פעם היה קול לוקח את חפציו ועוזב למשך ימים אחדים, משתמש בהיעדרויותיו כהזדמנות לרצוח נשים נוספות; מגופתה של אחת הנשים שרצח לכאורה אכל חלקים מסוימים.
בספטמבר 1979 חנק את אשתו למוות. אחד משכניו התקשר למשטרה כעבור שמונה ימים, אך לאחר שגופתה נמצאה עטופה בשמיכה וזרוקה בארון, הסיקו השוטרים שהגיעו למקום כי מתה כתוצאה משתייתה המופרזת וקול שוחרר.
קול עזב לסן דייגו והחל להסתובב בדרכים בחיפוש אחר קורבנותיו. ב-1979 פגש את מרי קושמן בבר בלאס וגאס ולקח אותה איתו למלון דרכים, שם חנק אותה למוות לאחר שקיימו יחסי מין.
משעזב את לאס וגאס חזר קול לדאלאס, שם רצח שלוש נשים נוספות בנובמבר 1980. לאחר שנתפס בזירת הפשע של הרצח השלישי וכן נחשב לחשוד העיקרי ברצח השני, נעצר בידי המשטרה, אשר הסיקה כי הנשים מתו כתוצאה ממוות טבעי ועמדה לשחרר אותו, לפני שהודה בכל רציחותיו. קול טען שרצח לפחות חמש עשרה נשים במהלך תשע השנים שקדמו לכך, אך הוסיף כי ייתכן שהיו יותר ושאינו זוכר מאחר שבדרך כלל היה שיכור כשביצע את פשעיו.
משפט והוצאה להורג.
ב-9 באפריל 1981, הורשע קול בשלושה אישומי רצח בטקסס ונידון למאסר עולם בבית הסוהר האנטסוויל. ב-1984 דווח כי גישתו של קול השתנתה לאחר מותה של אמו, וכי הוא מוכן להתמודד מול אישומי הרצח שנגדו בנבדה, אף על פי שמשמעות הדבר עבורו עלולה להיות עונש מוות.
בפברואר 1984 הוסגר קול לנבדה, שם נשפט והורשע ברצח של שתי נשים ב-1977 וב-1979. באוקטובר 1984 נידון למוות. לאחר שהחלטת עונשו נמסרה לו אמר, "תודה, אדוני השופט". מספר ארגוני זכויות אדם וגופים המתנגדים לעונש המוות, כגון האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ניסו להמתיק את עונשו של אך הוא מחה על כך בתוקף, ולבסוף הוצא להורג באמצעות זריקת רעל בבית הכלא של נבדה ב-6 בדצמבר 1985.
ה-BMD-2 הוא נגמ"ש לחימה מוטס סובייטי (BMD מציין ברוסית Боевая Машина Десанта פירוש: רכב קרב מוטס), שהוצג ב-1985. הוא גרסה אחרת של BMD-1 עם צריח חדש ושינויים נוספים לשלד. הוא תוכנן כתחליף לBMD-1 אך הוא נכשל בתפקיד זה לחלוטין בגלל נפילת הכלכלה הסובייטית בשנות ה-80 של המאה ה-20. נאט"ו נתנה לו את השם BMD M1981/1.
פיתוח.
כשמלחמת אפגניסטן (ברית המועצות) פרצה, הפעילו הכוחות הסובייטים נגמ"שי לחימה מדגם BMP-1 ונגמ"שי לחימה מוטסים מדגם BMD-1. שניהם היו חמושים בתותחי 73 mm 2A28 "Grom" low pressure smoothbore short-recoil semi-automatic gun, משגר ה-9S428 ATGM המסוגל לשגר טיל סאגר, AT-3B Sagger B (9M14M "Malyutka-M), AT-3C Sagger C, טילי נ"ט ומקלע PK חד צירי המותאם לטנקים. למרות שהתחמשותם הייתה נגד כוח אש של רכבים נוגדי טנקים (anti-tanks) חזקים, הוא לא סיפק מספיק נזק כנגד רכבי אויב שאינם משוריינים, חיילים, ובונקרים במיוחד במהלך קרבות באזורים הרריים בגלל זווית הגובה הנמוכה של התותח הראשי.
ב-1981 היחידות הלוחמות באפגניסטן התחילו לקבל BMP-2 חדשים. הוא חודש בתותח האוטומטי הרב-תכליתי 2A42 בעל מערכת טעינה עם שתי חגורות וזווית גובה גבוה יותר מה שפתר מספר חסרונות הרציניים של התותח הקודם. משגר ה-9S428 ATGM הוחלף במשגר 9P135M-1 ATGM עם מערכת שליטה חצי אוטומטית מונחת המסוגלת לירות טילי 9M113 קונקורס.
תיאור.
סקירה כללית.
ל-BMD-2 יש שלד דומה ל-BMD-1 ותותח חדש.
צוות.
צוות הBMD-2 זהה לזה הנמצא בBMD-1 עם שינויים קלים, כמו העובדה שהמפקד אינו יכול יותר להפעיל את מקלע PK השמאלי אשר הוסר בגלל שלא הצליח לירות באופן מדויק בו בגלל תפקידיו הקודמים. הוא גם קיבל את הרדיו R-123M בשביל תקשורת.
הצריח מושיב את התותחן בצד שמאל של התותח הראשי. בראשו יש צוהר עגול הנפתח לכוון צידו הקידמי. מול הצוהר האמור נמצאת כוונת התותחן אשר זהה לזו את משמש בBMP-2. כוונת אחרת של התותחן ממוקם בצידו השמאלי של התותח והיא מסוגלת לנוע במישורים אנכיים יחד איתו. זווית ראייה גבוהה זו משמשת כאשר התותחן מכוון על מטרוץ אוויריות. לרכב יש פריסקופים נוספים המספקים לו ראייה בצדדים. זרקור לבן מותקן מול הצריח.
צריח.
צריח הB-30 גרסה שונה של הצריח של נגמ"שי הלחימה BMP-1/BMD-1.
חימוש.
הרכב חמוש בתותח רב-תכליתי 2A42 אוטומטי 30 מ"מ ומקלע PK 7.62 מ"מ המותאם לטנקים (ממוקם בצד הימיני של התותח הראשי). התותח הראשי יכול לעלות או לרדת בין 75° ל5°- ויכול לשמש לירי על מטרות אוויריות. לצריח חמוש גם במשגר 9P135M-1 ATGM, בצד הימיני של גג הצריח, עם שליטה חצי אוטומטית מונחת המסוגלת לירות טילי 9M113 קונקורס.
כושר תימרון.
לBMD-2 יש את אותו מנוע ואותו מתלה כמו לBMD-1 אבל יש לו טווח פעולה על כביש של 450 ק"מ.
טכניקת צניחה.
את הרכב ניתן להעביר על ידי מטוסי An-12, Antonov An-22, איליושין Il-76, Antonov An-124 Ruslan ומסוקי מיל מי-6 וMil Mi-26.
המצנח הבליסטי PRSM-915 פותח כדי לוודא את הנחיתה הבטוחה של הרכב. בשביל להשתמש במצנח, ה-BMD ראשית נארז על משטח מיוחד לפני ההמראה. בשביל להנחית את ה-BMD, מצנח בלימה משוחרר בכוונה כדי להפיל את ה-BMD מהמטוס. לאחר שהתנתק מהמטוס נפתח פתח גדול. פריסת המצנח הראשי גורמת לפריסה של ארבעה מוטות ארוכים מתחת למשטח. ברגע שהמוטות נוגעים בקרקע רקטת האטה מופעלת, מאטה את ה-BMD למהירות צניחה של בין 6 מלימטר שנייה ו-7 מילימטר שנייה המעניקה לו נחיתה יחסית רכה. היא אפשרה ל-BMD לצנוח בבטחה הן עם נההג והן עם תותחן. מערכת זו נכנסה לשירות בשנת 1975 עבור הBMD-1, ותמיד שימשה בשביל הBMD-2 לאחר מכן.
יכולת אמפיבית.
ה-BMD-2 הוא כלי רכב אמפיבי לגמרי.
שריון.
עובי שריון האלומיניום על הצריח הוא 7 מ"מ. 15 מ"מ בחזית השלדה ו-10 מ"מ על ששאר הגוף. לשריון הקדמי של השלדה יש שני חלקים: חלקו העליון הוא בזווית 78° והתחתון נמצא בזווית של 50°. הוא עמיד בפני תחמושת קלה ובפני רסיסים.
תא חיילים.
העיצוב נעשה על מנת לחסוך במשקל הדרוש, אך הוא פוגע בנוחות צוות. כמו הBMD-1, לBMD-2 יש חלל פנימי צפוף במיוחד. הוא הרבה יותר קטן משל נגמ"שי הלחימה BMP-1 וBMP-2. הוא יכול לסחוב חמישה חיילים כולל את מפקד הרכב, מקלע ושלושה חיילים שישבו מאחורי הצריח.
הוא מצויד בלוחות ראייהפריסקופיים בצדדי ובאחורי הרכב. כמו כן ישנן רק שלוש יציאות ירי, שתיים בצדדי הרכב (אחת מכל צד) ואחת באחורי הרכב.
ציוד.
הBMD-2 הוא בעל אותו ציוד כמו של הBMD-1, חוץ ממערכת הרדיו שלו (ה-R-123M) שהחליפה את מערכת הרדיו של הBMD-1 (ה-R-123).
היסטורית שירות.
ה-BMD-2 נכנס לשירות עם הכוחות המוטסים הסובייטים בשנת 1985. הם השתתפו במלחמת אפגניסטן הסובייטית. מאוחר יותר הכוחות המוטסים הרוסיים של כוח הייצוב השתמשו בו, בניהם הכוחות המוטסים הרוסיים שהוצבו באבחזיה. נגמ"שי לחימה BMD-2 הועסקו גם בגדוד הרוסי המוצנח ה-234 במלחמת גאורגיה-רוסיה בשנת 2008. בנוסף לקח חלק במלחמה בדונבאס.
The Man Who Can't Be Moved
The Man Who Can't Be Moved הוא סינגל של הלהקה האירית דה סקריפט. השיר, שיצא ב-25 ביולי 2008, מופיע בתוך אלבום הבכורה שלהם, "The Script". השיר הופיע מספר פעמים בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה הלוחשת לרוחות. השיר היה אחד מהשירים שהופיעו בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט ב-2009.
הווידאו קליפ של השיר, שבוים על ידי מארק קלספלד , הועלה לערוץ היוטיוב של הלהקה ב-25 באוקטובר 2009. נכון ליוני 2021, לווידאו קליפ יש יותר מ-301 מיליון צפיות ביוטיוב. בנוסף, נכון ליוני 2021, לשיר יש יותר מ-342 מיליון השמעות בספוטיפיי.
מבצע סריס
מבצע סריס היה מבצע חשאי של יחידה 504 בשנת 1956 לחיסול שני בכירים מראשי הפדאיון, בתגובה על גל הפיגועים שאירע באפריל אותה שנה. המבצע נחשב לסיכול הממוקד הראשון שביצע צה"ל.
הרקע למבצע.
במרץ 1955 הקים הצבא המצרי את גדוד הפדאיון ברצועת עזה, לצורך ביצוע פעולות רצח בגבולות מדינת ישראל וזריעת בהלה ברחבי הארץ. הגדוד היה מבוסס בעיקרו על פלסטינים מהרצועה בפיקוד קציני צבא מצריים, ומנה בשיאו כ-600 לוחמים. אנשי הפדאיון חדרו לשטח מדינת ישראל, הן מרצועת עזה והן מהגדה המערבית בירדן, בפיקוח מצרי.