החברה למתנ"סים מפעילה שני מועדוני נוער מקומיים לתושבים החילוניים ביישוב - קריית אלון ואילנוער, המונים יחד כמה מאות חניכים ומהווים תנועות נוער חילונית מקומיות. כמו כן פועלות בעיר גם שתי תנועות נוער ארציות דתיות - עזרא ובני עקיבא (עם 2 סניפים). בשנת 2010 הוקמה בעיר מועצת נוער עירונית הכוללת נציגים מתנועות הנוער ובתי הספר בעיר. החל משנתון 2011–2012 פועלים בעיר מתנדבי שנת שירות של החברה למתנ"סים.
בינואר 2017 נחנך במרכז התרבות על שם אריאל שרון (מתנ"ס מרחב גבעת שמואל), אולם תרבות להצגות ולמופעים שונים.
במאי 2019 נחנך תיכון גבעת שמואל על שטח של כ-20 דונם, הכולל ארבע קומות ובהן כיתות לימוד, אודיטוריום בית ספרי, ספרייה, מרחבי למידה שכבתיים, חדרי ספח ומנהלה, מעבדות ו-2 כיתות חינוך מיוחד.
ב-2019 נחנכו מרכזי תרבות חדשים בעיר, בהם שלוחת המתנ"ס "הבית השקוף" ברמת הדר ושלוחת המתנ"ס "הבית הירוק" ברמת הדקלים.
בינואר 2020 נחנך מתחם הכולל אולם תרבות ואודיטוריום בצמוד לאולפנת גבעת שמואל.
בפברואר 2020 הוקם שבט עירוני של תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו".
החל משנת 2009 פועל בעיר בית מדרש קהילתי. בבית המדרש מתקיימות עשרות תפילות בכל יום, ורבים מתושבי העיר באים ללמוד בו ולהשתתף בשיעורים שמתקיימים בו. בראש בית המדרש עומד הרב דוד טורנר.
אדריכלות ייחודית.
בגבעת שמואל ממוקמים מספר מבנים בעלי ערכים אדריכליים ייחודיים בישראל:
פארקים וגינות.
הפארקים והגינות המרכזיים של העיר הם:
מסחר.
מרכזי המסחר העיקריים של העיר כוללים את:
תחבורה.
גבעת שמואל נמצאת במקום מרכזי באזור גוש דן ולכן נמצאת בסמוך לצירי תחבורה רבים וגם כוללת כאלו, צירי התחבורה הם:
רכבת קלה.
במסגרת תוכנית הרכבת הקלה של גוש דן, מתוכנן לעבור בדרום ובמזרח העיר (רמת אילן ורמת הדר) הקו הסגול של הרכבת הקלה. הקו צפוי להפתח בשנת 2023 לכל המוקדם וב-2030 בערך קו המטרו M2 במערב רמת הדר. במסגרת הפרויקט להסעת המונים בגוש דן.
ג'דיידה-מכר
ג'דיידה-מכר (בערבית: جديدة-مكر) היא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל.
היישוב שוכן בגליל המערבי, מזרחית לעכו ומערבית לכביש 70. שני הכפרים ג'דיידה ואל-מכר אוחדו למועצה אחת בשנת 1990. הרוב המכריע של תושבי ג'דיידה מכר הם ערבים-מוסלמים, לצד מיעוט זניח של ערבים-נוצרים.
היסטוריה.
ג'דיידה (جديدة).
ג'דיידה הוקם במאה ה-16 על ידי ערבים מסוריה. משמעות שמו של היישוב בעברית הוא "חדשה". במאה ה-19 נחכרו אדמות היישוב על ידי חיים פרחי שהיה היועץ של מושל עכו.
בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של הכפר.
אל-מכר (المكر).
מכר (או: אל-מכר) הוקם גם הוא במאה ה-16 על ידי תושבים מלבנון אך במקום ישבו תושבים כבר מהתקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה הערבית. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר, על פי הערכה, בין 160-300 נפשות, כמחציתם דרוזים וכמחציתם מוסלמים. במפקד 1922 נמנו בכפר 281 נפש.
יש המעריכים כי במקום שכן היישוב "מכרה" שממנו בא חפר המכרי שהיה מגיבוריו של דוד המלך.
בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של אל-מכר.
אוכלוסייה.
כל תושבי הכפר ערבים, והרכבם בקירוב הוא:
בשנת 2014 אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את הקמת העיר טנטור, עיר ערבית חדשה, בצמוד ומדרום לעיר. בשנת 2021 פורסם כי כדי למנוע מהומות פוליטיות, הוחלט להרחיב לממדי עיר את היישוב ג'דיידה-מכר בבניית 8000 יחידות דיור, ולבטל את הקמת העיר החדשה טנטור.
ראשי המועצה.
ראש המועצה מ-11 בנובמבר 2008 הוא מוחמד שאמי.
קישורים חיצוניים.
אתר המועצה המקומית ג'דיידה-מכר
גדרה
גְּדֵרָה היא מועצה מקומית באזור השפלה הדרומית במחוז המרכז בישראל. נוסדה כמושבה על ידי קבוצת הביל"ויים בכ"ה בכסלו בשנת 1884, והוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1949. היא כונתה "מושבת הביל"ויים", שכן היא המושבה היחידה שהוקמה על ידי אנשי ביל"ו.
אטימולוגיה.
מקור השם גדרה בתנ"ך. : "הֵמָּה הַיּוֹצְרִים וְיֹשְׁבֵי נְטָעִים וּגְדֵרָה". ב: "וגדרה זו סנהדרין שגדרו פרצותיהן של ישראל". גדרה הנזכרת בדברי הימים היא גדרה הנזכרת ב.
גאוגרפיה.
גדרה בנויה על פני 7 גבעות אשר מתנשאות לגובה של כ־90 מטר מעל פני הים. בשטח השיפוט מצויים שטחים ירוקים רבים. מצפון גובל עם תל קטרה וממערב יש שטחים חקלאים. הרי יהודה אשר נמצאים ממזרח לגדרה מופיעים בסמל המועצה המקומית. גדרה גובלת מצפון וממזרח במושב קדרון, מועצה אזורית ברנר, ממערב מועצה אזורית גדרות, ומדרום מועצה אזורית באר טוביה.
היסטוריה.
בעת העתיקה.
תל קטרה הוא תל עתיק בצפון גדרה. עד 1948 שכן עליו הכפר קאטרה שנכבש ונהרס במלחמת העצמאות. לפי החרסים שנתגלו במקום הוא היה מיושב בתקופת הברונזה הקדומה, תקופת הברונזה התיכונה ובתקופת הברזל עד לתקופה הביזנטית. לפי הסברה זה מקומה של העיר קדרון המוכרת ממלחמות החשמונאים. ייתכן שהשם קטרה שמר על השם העתיק קדרון ואכן המושב הסמוך קדרון נקרא בשם זה. בפסגת התל הוקמה תצפית וספסלי מנוחה. משם יש תצפית יפה על גדרה והסביבה. על פי זקני השכונה הנתמכים הנתמכים בחפירות ארכאולוגיות, בשטח התל קברים של תושבים ערבים אשר התגוררו באזור התל.
מוזיאון לתולדות גדרה מוצגים ממצאים שנמצאו במערת קבורה מהתקופה הכנענית ומהתקופה הביזנטית אשר התגלו בגבעות הכורכר ו"מחורבת חברא". מערת הקבורה מהתקופה הכנענית כללה חדר אחד בגודל של שישה מטרים מרובעים. המערה נחצבה במדרון הדרום-מזרחי של רכס הכורכר. בקבר נמצאו מנחות קבורה וכן כלי חרס ביתיים, כלי נשק וחרפושיות, המאפשרות תארוך לתקופה הכנענית התיכונה שלב ב'.
במערה מהתקופה הביזנטית חדר אחד ובו תשעה כוכי קבורה ונחתמה באבן גולל. נמצאו בה מנחות קבורה אופייניות ומטבע מימי קונסטנטינוס הראשון. בין הכחים המוצגים המוזיאון: צמידי זכוכית, חרוזי זכוכית ובקבוקי זכוכית.
בצפונה של גדרה באתר "חורבת חברא" נמצאו מבנים, בית בד ובאר וכן לוח שיש עם כתובת בעברית. התאריך המשוער אף הוא מהתקופה הביזנטית.
בכניסה יש ציטוט של השם גדרה ממפת מדבא ומספר דברי הימים. אך הם לא קשורים למושבה החדשה.
הקמת המושבה.
גדרה נוסדה כיישוב שיתופי, על ידי אנשי ביל"ו (בית יעקב לכו ונלכה), שסבלו תלאות רבות במקומות שונים, מאז עלייתם לארץ בי"ז בתמוז תרמ"ה (1882). רבי יחיאל מיכל פינס, שאמר על הביל"ויים "שמח אני בתומת לִבם עם הרעיון הקדוש לנו ועם חריצותם הנמרצה לעבוד עבודה בפועל כפַּים", רכש באביב 1884 מהקונסול הצרפתי ביפו 3,000 דונם ליד הכפר הערבי קטרה. האדמה נרשמה על שמו של ר' עזריאל הילדסהיימר מברלין, חולקה ל-25 חלקות שוות ושליח נאמן מכר את החלקות לנדיבים בחוץ לארץ. בני ביל"ו פרעו את חלקם בתשלומים במשך השנים.
בנר שני של חנוכה, כ"ו בכסלו תרמ"ה, 14 בדצמבר 1884, עלו על הקרקע הביל"ויים צבי הורביץ ושלמה זלמן צוקרמן. הם הדליקו על גבעת המושבה שתי מדורות כנגד שני נרות חנוכה. במשך השבועות הבאים עלו גם שאר החברים: מרדכי חנקין (הנקין), בנימין פוקס, דב ליבוביץ, יוסף ליס, יעקב שלמה חזנוב, יעקב מוהילבסקי, מנחם מנדל מוהילבסקי ואליהו סברדלוב. על הגבעה מצאו המייסדים את צריף העץ שבנה עבורם פטרונם יחיאל מיכל פינס. ברשותם היו רק חמור, רובה, תשעה מעדרים ומזומנים – 410 פרנק. בשנה הראשונה הם החליטו לנטוע גפנים וקראו לכרמים על שם משה מונטפיורי ורעייתו: "משה" ו"יהודית". בעקבות קשיים במקום, עלה הרעיון לפזר את הבילויים במושבות. פטרונם רבי יחיאל מיכל פינס הגן עליהם. חובבי ציון נרתמו לעזרתם. כעבור שנה רכשו מחרשות וסוסים והחלו לגדל חיטה. האורווה שנבנתה לסוסים נחשבה על ידי ערביי הכפר השכן קטרה למבנה והגג נהרס על ידי השלטונות בסיוע ערביי הכפר. אברהם מויאל – בא כח חובבי ציון ביפו – טען לזכותם בפני השלטונות והם הורשו להשלים את הגג מעל הבור ואפילו עברו לגור בו לצד הסוסים. בינתיים שנים מהראשונים נישאו וזכו לפינה משלהן בפרוזדור של האורווה.
ב-1887 החריפו היחסים בין גדרה ובין הכפר קטרה. גדרה הוקמה על שטח שבעבר היה שייך לכפריי קטרה או הוחכר להם, ומכירת האדמות נטלה מהם מקור חשוב של פרנסתם. כפריים, שעיבדו שטח של גדרה שלא כחוק, תקפו בתחילת האביב מתיישב מגדרה. כמה מתיישבים, מצוידים בשוטים, עלו בתגובה על שטח המריבה בכוונה לעורר תגרה שתחייב התערבות השלטונות העות'מאנים. המתיישבים שהערבים עלו עליהם במספרם, אולצו לסגת עד מהרה, אולם השלטונות, כמצופה, התערבו ועצרו תשעה ערבים. העוינות בין גדרה לקטרה הגיעה לשיאה שנה אחר-כך, כאשר הכפריים גנבו סוס מגדרה. המתיישבים רדפו אחרי הגנבים, החזירו את הסוס ותפסו אחד מהם. אותו לילה, ב-17 באוקטובר 1888, תקפו הכפריים את גדרה כדי לשחרר את העציר. יריות נורו באוויר ואבנים יודו, אך שני הצדדים נזהרו שלא להרוג איש והערבים נהדפו. למחרת הגיעה לגדרה תגבורת משתי מושבות שכנות, עקרון וראשון-לציון, אך רק הגעת החיילים הטורקים מנעה תגרה המונית. השלטונות עצרו ארבעה מכפריי קטרה ונטלו את הערבי שהוחזק בידי היהודים. התגרה שככה, ושני היישובים השכינו שלום ביניהם אך שתי נשים הפילו את ולידיהן בעת ההתקפה ושני קברים ראשונים נכרו במושבה. נראה שמאז והלאה השלימה קטרה עם קיומה של גדרה
בשנת 1888 קיבלו אנשי המושבה רישיון לבנות בתים במושבה. אתם קיבל רישיון יעקב שכביץ שעלה לארץ ישראל בשנת 1893 והתיישב בגדרה ליד הבילויים, והיה לתלמיד החכם של המושבה.
בשנת 1889 עמדו מתיישבי גדרה במוקד מחלוקת חריפה, בה נטלו חלק רבנים ועסקנים ציונים בישראל ומחוצה לה, בעניין עיבוד אדמותיהם בשנת השמיטה ("פולמוס גדרה").
בתקופת היישוב.