מינגסה גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, ושיחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון. ב-24 בנובמבר 2020 ערך מינגסה את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–4 על דינמו קייב במסגרת שלב הבתים של עונת 2020/2021 בליגת האלופות. ב-29 בנובמבר 2020 ערך מינגסה את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה במדי ברצלונה, בניצחון 0–4 על אוססונה במסגרת המחזור ה-11 לעונת 2020/2021. ב-15 במרץ 2021 הבקיע מינגסה את שער הבכורה שלו במדי המועדון, בניצחון 1–4 על וסקה במסגרת המחזור ה-27 בלה ליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך מינגסה 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים, והוסיף חמש הופעות בליגת האלופות.
ב-30 ביולי 2022 סלטה ויגו הודיעה על העברתו של מינגסה לארבע שנים.
קריירה בינלאומית.
ב-8 ביוני 2021 ערך מינגסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בניצחון 0–4 על נבחרת ליטא במשחק ידידות.
אברהם נפתלי הירץ שייאר
אינגר אירווינג קוז
אינגר אירווינג קוז (באנגלית: Eanger Irving Couse; 3 בספטמבר 1866 - 26 באפריל 1936) היה אמן אמריקאי וחבר מייסד ונשיא ראשון של אגודת האמנים בטאוס. הוא ידוע בציורי ילידים אמריקאים. עבודתו הייתה גם חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת קיץ 1928 ובאולימפיאדת קיץ 1932.
ראשית חייו.
קוז נולד למשפחה חקלאית במישיגן. כילד, הוא החל לצייר את בני שבט הצ'יפווה שגרו בסמוך. הוא למד בילדותו בבתי ספר מקומיים והמשיך לעבוד באמנות.
קוז עזב את מישיגן ללימודי אמנות מקצועית במכון לאמנות בשיקגו ובאקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק. הוא נסע לפריז, שם למד באקול דה ביו-ארטס ובאקדמיה ז'וליאן. הוא חי בצרפת במשך 10 שנים, וצייר בעיקר נופים של חוף נורמנדי. בין השנים 1893 - 1896 התגורר במושבת האמנות של אטפלה, שם צייר את רחובותיה ואת הדייגים.
קריירה אמנותית.
לאחר שובו לארצות הברית התגורר קוז לראשונה בניו יורק. הוא בילה בטאוס, ניו מקסיקו במהלך הקיץ.
בסוף המאה ה -19, דרום מערב ארצות הברית וניו מקסיקו בפרט, משכו אמנים וסופרים רבים מכיוון שנותרו ללא פגע ממאמצי ההרחבה הלאומית שהוכתבה על ידי המדיניות האמריקאית. האמנים והסופרים של תקופה זו רצו לתפוס את שרידי המערב הישן לפני שהוא נעלם כליל. בתקופתו, בניו מקסיקו, למד קוז וצייר את חייהם ותרבותם של האינדיאנים מאזור טאוס - שבט פואבלו. הוא החל להציג את ציוריו על חיי האינדיאנים וזכה בתערוכת היחיד הראשונה שלו בשנת 1891.
בשנת 1911 נבחר קוז לאקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא גם היה פעיל במושבת האמנות של טאוס. בשנת 1915, קוז היה אחד מששת החברים המייסדים של אגודת האמנים של טאוס, ונבחר לנשיא הראשון. חבר מייסד נוסף היה האמן ג'וזף הנרי שארפ, שהפך קפלה ליד ביתו של קוז לסטודיו. הנכסים הסמוכים מוכרים עכשיו במשותף כאתר ההיסטורי קוז / שארפ, והם נשמרים ומופעלים על ידי קרן קוז.
מבין עבודותיו נחשב "אלק-פוט משבט הטאוס", שצויר בקיץ 1909, ליצירת המופת של קוז. הציור נרכש עבור אוסף האמנות הלאומי של ארצות הברית על ידי אספן האמנות הידוע ויליאם ט' אוונס וכעת הוא מוצג באוספי מוזיאון האמנות האמריקאית סמיתסוניאן.
יצירתו "השבויה" הוצג בשנת 1891 בתערוכת היחיד הראשונה שלו, שהתקיימה בעמותת האמנות פורטלנד באורגון, ולאחר מכן בסלון פריז בשנת 1892. ציור גדול זה, היה הציור האינדיאני הראשון של קוז, שלימים זכה לתהילה בארצות הברית על ציוריו את עמי הילידים בניו מקסיקו. בשנת 1991 נכלל "השבויה" בתערוכה הלאומית לאמנות אמריקאית בשם "המערב כאמריקה", מה שיצר מחלוקת בפרשנות למשמעויותיהם וכוונותיו של הציור. היסטוריונים לאמנות בחנו את המניעים הגזעניים, המיניים והחברתיים של הציור בהקשר של החברה האמריקאית באותה תקופה.
מורשת וכבוד.
עבודותיו זכו להכרה ופרסים רבים ממוסדות כמו: סלון פריז, המכון לאמנות בשיקגו, האקדמיה הלאומית לעיצוב (פרס הולגרטן השני, 1900; פרס הולגרטן הראשון, 1902; פרס אלטמן, 1916); פרס איזידור, 1917. הוא זכה בפרס ליפינקוט מטעם האקדמיה לאמנות יפה בפנסילבניה (1921) ופרסים רבים נוספים.
עבודותיו מוחזקות במוזיאונים רבים בארצות הברית ובעולם כוללות אוסף של דייוויד ופגי רוקפלר - במוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון.
קוס נפטר באלבוקרקי שבניו מקסיקו בשנת 1936. הוא קבור בבית העלמין סיירה וויו בטאוס
הבאונטי
הבאונטי (The Bounty) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1984 בבימויו של רוג'ר דולדסון, עם אנתוני הופקינס ומל גיבסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי רוברט בולט והוא מבוסס על הרומן "קפטן בליי ומר כריסטיאן" של כריסטיאן יו (1972).
זה העיבוד הקולנועי החמישי על פרשת המרד על הבאונטי. בניגוד לעיבודים האחרים שהציגו את בליי כאדם רע וסדיסט, כאן הוא מוצג כמפקד טוב שתפקידו לשמור על ההוראות והסדר והעונשים שהוא מטיל לא חורגים מהסביר באותה תקופה. לעומת מתואר פלטשר כחסר משמעת.
המוזיקה נכתבה ומבוצעת על ידי ואנגליס.
הסרט צולם בגיזברן (ניו זילנד) ובמורואה (פולינזיה הצרפתית). סצנת המשפט צולמה במכללה הימית המלכותית בגריניץ'.
העלילה מסופרת בפלאשבקים.
תקציר העלילה.
לוטננט ויליאם בליי (אנתוני הופקינס) מתייצב במכללה הימית המלכותית בגריניץ' בפני אדמירל הוד (לורנס אוליבייה) וקפטן גריתם (ג'יימס פוקס) לבירור התנהגותו בפרשת המרד על הבאונטי. הוא מתחיל לספר על המסע.
לפני המסע הוא הצליח לשכנע את הקצין פלטשר כריסטיאן (מל גיבסון) להצטרף למסע כי הכיר ביכולתו ממסעות קודמים. הוא מינה אותו כאיש אמונו בצוות. רב החובלים של האונייה היה ג'ון פריאר (דניאל דיי-לואיס). בליי הזמין אותם לביתו לסעודה ביחד עם אשתו והסביר להם את מטרות המסע - להגיע לטהיטי, לקחת משם שתילים של עץ הלחם ולהביאם לג'מייקה לשמש מזון זול לעבדים.
ה"באונטי" הפליגה ממעגן ספיטהד ליד פורטסמות' ב-23 בדצמבר 1787 לכיוון כף הורן. בליי החליט לעבור לטהיטי בדרך קצרה דרך כף הורן אך נתקל בסערות קשות ונאלץ לעשות את הדרך הארוכה מדרום לכף התקווה הטובה. את פריאר שהתנגד לו, החליף בפלטשר כריסטיאן שנהפך לרב חובלים ואיש אמונו.
החדשים הארוכים בים הפכו את המלחים לפקעת עצבים. רוב המלחים היו אנשים פשוטים וחסרי השכלה. בליי העניש במלקות את המתחצפים ומפרי המשמעעת. המלח הראשי קול (ברנרד היל) היה מצליף בהם בנוכחות כל האנשים, בהם המלח צ'רצ'יל (ליאם ניסן).
ב-26 באוקטובר 1788 הם הגיעו לטהיטי. למלחים זה היה גן עדן - פרחים, פירות, אוכל טעים ונשים יפהפיות חשופות חזה וחסרות כל עכבות מיניות.
הבוטנאי נלסון (סיימון צ'נדלר) החל לאסוף שתילי עץ הלחם.. המלך המקומי נתן לפלטשר את בתו והוא החל לבלות בשתייה וענוגים. כעבור ששה חדשים החליט בליי לחזור ובמהירות השתנה מצב הרוח של המלחים ופלטשר. כמה מהמלחים שהחליטו להישאר, נתפסו והושמו אזוקים במעצר בספינה.
הבאונטי הפליגה ב-5 באפריל 1789. בליי מתרה בפלטשר לשנות את התנהגותו ולהתנהג למפקד. הוא גם מודיע לכולם כי ברצונו שוב לעבור במיצר הורן כדי להקיף את כדור הארץ.
בליי מגלה שנגנבו ממנו אגוזי קוקוס ופלטשר מודה בזה. בליי נוזף בו בפומבי ובלילה מחליט פלטשר למרוד וחלק מהמלחים מצטרפים אליו. הם מעירים את בליי וקושרים אותו לעמוד אך פלטשר מגן עליו מפגיעה. הם זורקים לים את כל שתילי עץ הלחם.
בליי מורד לסירת מפרש עם עוד 18 קצינים ומלחים ומתחיל מסע ארוך בו הדגים את יכולתו כנווט ומנהיג. הוא עודד את האנשים וחילק את המים והאוכל בצדק. על אי אחד הם הותקפו על ידי פראים שהרגו קצין אחד. לבסוף לאחר מסע של 6710 ק"מ הוא הצליח להגיע לנמל קופאנג באי טימור שהיה בשליטת ההולנדים.
פלטשר ואנשיו חזרו לטהיטי שם הסכים המלך לתת לו את בתו ההרה ועוד מספר ילידים. הם הגיעו לאי פיטקרן שאז לא היה מוכר.
לבסוף מזכה בית המשפט את בליי ופלטשר ואנשיו מתבוננים בבאונטי שהעלו באש ומבינים שלא יוכלו לעולם לחזור לבריטניה.
מיגלין
מיגלין (באנגלית: Maeglin) היה דמות בדיונית מהלגנדריום של הסופר ג'.ר.ר. טולקין. מיגלין היה עלף, בנם של אאול "העלף האפל" וארד'ל, בתו של פינגולפין. הוא חי בתקופת העידן הראשון בארץ התיכונה והיה אדון בממלכת העלפים הנסתרת, גונדולין. שמו נודע לשמצה בשל בגידתו בעלפים והסגרת מיקומה של העיר הנסתרת, גונדולין לידי שר האופל מורגות.
ביוגרפיה.
ארד'ל עזבה את גונדולין כדי לשוטט בשאר מחוזות בלריאנד, ובהגיעה ליער נן אלמות שבדרום הארץ, היא פגשה את אאול ונשארה איתו, ובסופו של דבר ילדה את מגלין. אאול העניק לילדו את השם מגלין כשהיה בן שתים עשרה. אמו סיפרה לו על גונדולין ועל אנשיה במהלך כל ילדותו והוא כמה לראות את קרובי משפחתו בעיר הנסתרת. עד מהרה הוא ואימו התעייפו ונמלאו אי שביעות רצון מחייהם הבודדים והמסוגרים בנן אלמות וקרירותו של אאול כלפי העולם החיצון. כשארד'ל החליטה לבסוף לעזוב את אאול, היא לקחה את בנה (שגנב את חרבו של אביו, אנגוויר, אשר חושלה מברזל מטאורי) וחזרה לגונדולין. עם זאת, אאול עקב אחריהם, והחליט בפני טורגון, להרוג את מיגלין באמצעות חץ מורעל, אך במקום זאת פגע בארד'ל, ארד'ל מתה מפצעיה, ואאול הושלך אל מותו מחומות העיר.