בין 1929 ל-1959 ניגן לומברדו והוביל את להקת מסעדת "גריל רוזוולט" במלון רוזוולט בניו יורק ה"רויאל קנדיאנס". ההופעות שארגן בערב ראש השנה האזרחית היו לשם-דבר ושודרו ברדיו לרחבי ארצות הברית (עד 1956 ב-CBS ומ-1957 ב-NBC). ב-1960 עבר לומברדו למלון וולדורף-אסטוריה והופעות ראש השנה שודרו בטלוויזיה עד 1976. בתוכנית נוגנו עיבודים לשירי השנה החולפת ושובצו בה מעברים לדיווחים חיים מכיכר טיימס.
ב-1938 קיבל לומברדו אזרחות של ארצות הברית.
לומברדו מת בביתו ביוסטון, טקסס מהתקף לב.
בתרבות.
בעיר הולדתו, לונדון, אונטריו, היה מוזיאון לזכרו בין 1980 ל-2007.
בסרטם של הביטלס "צוללת צהובה" מוזכר שמו כאחד מה"בלו מיניס" הרעים.
מיאמי וייס
Turritopsis nutricula
איש למנשה
איש למנשה הוא מחזמר על פי ספרו של מיגל דה סרוואנטס "דון קישוט" עם תמליל מאת דייל וסרמן, שירים מאת ג'ו דריון ומוזיקה מאת מיץ' לי. המחזמר מבוסס על מחזהו הלא-מוזיקלי של וסרמן "אני, דון קישוט" מ-1959, המציג את סיפורו של האביר דון קישוט כ"מחזה בתוך מחזה" אותו מספרת דמותו של סרוונטס, שעה שזה ממתין להוצאתו להורג על ידי האינקוויזיציה הספרדית. היה זה אחד הלהיטים הגדולים של ברודוויי בשנות השישים.
אודות המחזמר.
הפקת המחזמר המקורית בברודוויי עלתה ב-22 בנובמבר 1965 וזכתה ל-2,328 הופעות וחמישה פרסי טוני (למחזמר, לשחקן הראשי (ריצ'רד קיילי), לבימוי הקטעים המוזיקליים, לפסקול ולעיצוב האמנותי). מאז הועלה המחזמר בברודוויי ב-1972, 1977, 1992 ו-2002-2003. כמו כן הועלה המחזמר במדינות רבות, בהן ישראל, בהפקת גיורא גודיק, ב-1967, בתרגומו של יורם קניוק עם גדעון זינגר כדון קישוט ושמואל רודנסקי כסנצ'ו פנסה.
השיר "The Impossible Dream" מתוך המחזמר היה לסטנדרט נודע והתפרסם בשירתן של רוברטה פלאק, קוני פרנסיס, שירלי באסי, דיאנה רוס וסוזן בויל והוקלטו לו גרסאות גם על ידי אלביס פרסלי (1972 באלבום Elvis as Recorded at Madison Square Garden), פרנק סינטרה (1966, באלבום That's Life), ז'אק ברל, שתרגם את המחזמר כולו לצרפתית הקליט את השיר באותה שפה, הצמד הבריטי קארטר USM ורבים אחרים.
עיבוד קולנועי.
ב-1972 הופק עיבוד קולנועי לפי המחזה בהשתתפות פיטר או'טול כדון קישוט/סרוונטס וסופיה לורן כדולצינאה.
ויליאם לוי
ויליאם לוי (באנגלית: William Levy; נולד ב-29 באוגוסט 1980) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי-קובני.
ביוגרפיה.
נולד בשם ויליאם גוטיירז לוי נולד בהוואנה, קובה. סבו מצד אמו היה יהודי (מקור השם "לוי"). אולם הוא סיפר שגדל בבית ללא דת, על ידי אמו החד-הורית, ברברה לוי. כאשר היה בן 14, לוי יחד עם משפחתו, כולל אחיו ג'ונתן גוטיירז לוי ואחותו ברברה גוטיירז לוי, היגר למיאמי, פלורידה. לאחר סיום לימודי התיכון, למד מנהל עסקים במלגת בייסבול באוניברסיטת סנט תומאס במשך שנתיים. מאוחר יותר הוא נסע ללוס אנג'לס כדי ללמוד משחק, והמשיך את לימודי המשחק שלו במיאמי ובמקסיקו סיטי.
קריירה.
לוי עבד כדוגמן בסוכנות הדוגמנות "נקסט" (next), והוא השתתף בשתי תוכניות ריאליטי: "אי הפיתוי" (isla de la tentacion) ו"גיבורי טלנובלה 2" של ערוץ טלמונדו.
ב-2005 הוא השתתף במחזה "לילדה יש קצב" (la tiene tum) אשר הועלה במרכז לאומניות בסאן חואן, פוארטו ריקו, ובאותה שנה החל להופיע בטלנובלות.
ב-2008 שיחק לוי בטלנובלה המקסיקנית "זהירות עם המלאך" (cuidado con el angel) לצד מאיטה פרוני, איתה שיתף פעולה גם ב"אהבה מנצחת".
בשנת 2009 כיכבלוי בתפקיד הראשי בטלנובלה "כישוף" (Sortilegio) לצד ג'קלין ברקמונטס.
בשנים 2010 - 2011 שיחק בטלנובלה המקסיקנית "אהבה מנצחת" לצד מייטה פרוני. עוד ב-2011, לוי כיכב בקליפ לשיר "I'm Into You" של ג'ניפר לופז, והיו שמועות לרומן ביניהם.
בשנת 2013 שיחק בטלנובלה "בלב הסערה" (la tempestad) לצד חימנה נאברטה
הסדרה זכתה להרבה תגובות חמות ולשלל פרסים.
בשנת 2014, לוי שיחק בסרט "מכורה" ("Addicted") לצד השחקנית האמריקאית ליאל שרון, ובאותה שנה שיחק בסרט "מועדון החד-הוריות" לצד איימי סמארט.
ב-2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים.
בשנת 2017 שיחק בסרט "", השישי בסדרת הסרטים "האויב שבפנים", בכיכובה של מילה יובוביץ', ושיחק בסרט "שינוי של הלב" לצדה של גלוריה אסטפן.
בשנת 2018 הצטרף לעונה השלישית של סדרת הדרמה המוזיקלית "סטאר" ברשת FOX, בגילומו של מת'או פררה.
בשנת 2021 שיחק את התפקיד הראשי של סבסטיאן ואייחו בטלנובלה הקולומביאנית "קפה בניחוח אישה", המהווה חידוש רימייק לטלנובלה באותו שם מ-1994, גם היא קולומביאנית.
חיים אישיים.
מאז 2003, לוי נמצא במערכת יחסים און-אוף עם השחקנית המקסיקנית-אמריקאית אליזבת' גוטיירז; בני הזוג הכירו כאשר השתתפו בתוכנית הריאליטי "גיבורי טלנובלה 2" (protagonistas de novela 2), שבה התחרו 12 משתתפים על הזכות לככב בטלנובלה. יש להם שני ילדים משותפים, בן, כריסטופר אלכסנדר, נולד ב-2006, ובת, קיילי אלכסנדרה, נולדה ב-6 במרץ 2010.
ב-11 ביולי 2009 הוא הוטבל לכנסייה הקתולית וקיבל לראשונה את לחם הקודש ("primera comunión") בטקס שנערך בכנסיית "גברתנו של התקווה" במקסיקו, ובו השתתפו בני משפחה וקומץ חברים קרובים. הסנדקים שלו היו המפיקה קרלה אסטרדה ובעלה אוסקר דל טורו.
ללוי יש משפחה בישראל. בשנת 2017 כאשר ביקר בארץ עם משפחתו כחלק מקמפיין של משרד התיירות לעודד תיירים להגיע לישראל ביקר גם את משפחתו.
שינוי שם.
הוא נולד בשם ויליאם גוטיירז לוי. את הרעיון לשינוי השם קיבל מחבר של הוריו שניסה לעזור למשפחה לצאת מקובה בזמן שאמו של ויליאם עדיין בהריון, כפי שסיפר בראיון לתוכנית הבידור "Entertainment Tonight". לוי הוא שם המשפחה היהודי של אמו.
תמונות עירום.
במאי 2012, בזמן שהתחרה בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", דלפו תמונות עירום של לוי. לוי הגיב ואמר "אני כבר רגיל לזה. [התמונות] כבר יצאו בכל העולם. הייתי דוגמן כשעשיתי את הדברים האלה, אז בתור דוגמן אין שום דבר רע בלעשות דברים מהסוג הזה. אתה חייב לעבוד. אתה חייב להרוויח כסף".
העברית (כתב עת)
העברית הוא כתב עת לענייני השפה העברית בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, המופץ כארבע פעמים בשנה.
כתב העת פונה אל הקורא העברי המשכיל, ובכך הוא משמש מעין מקבילה עממית יותר ל"לשוננו", כתב העת המדעי לחקר הלשון העברית, גם הוא בהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
היסטוריה.
כתב העת החל לצאת לאור בשנת ה'תש"ה, ועד לשנת ה'תש"ע נקרא לשוננו לעם. קדם לכתב העת מדור שבועי בשם זה שהתפרסם בשנת תרצ"ג בעיתונים "דאר היום" ו"הארץ", ובשנים תרצ"ה עד תש"ח ב"הארץ" לבדו. הקונטרס הראשון של כתב העת "לשוננו לעם", שיצא לאור בתמוז תש"ה, כלל טקסטים שהודפסו בחודשים שבט עד ניסן תש"ה במדור "לשוננו לעם" ב"הארץ".
עם עורכי כתב העת נמנו יצחק פרץ, עלי איתן ומאיר מדן; שושנה בהט, יוסף עופר, דוד טלשיר; חיים א' כהן ומשה פלורנטין (2003-2012). העורכת הנוכחית היא לובה חרל"פ.
בכל גיליון של "העברית" מתפרסמים מאמרים אחדים בנושאי השפה העברית. לעיתים יוצא לאור גיליון המוקדש לנושא יחיד, כגון חוברת נט/א-ב (תשע"א) שהוקדשה לאליעזר בן-יהודה.
חוברות מיוחדות אחדות מוקדשות לכללי הכתיב והדקדוק של העברית:
מדיקר
מדיקר (באנגלית: Medicare) היא תוכנית ביטוח לאומית-חברתית, המנוהלת על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית מאז 1965. התוכנית מבטיחה גישה לביטוח בריאות לאמריקאים בגילאי 65 ומעלה, כמו גם לצעירים עם מוגבלויות ולאנשים עם מחלות כליה סופניות. כתוכנית ביטוח חברתית, מדיקר מפזרת את הסיכון הפיננסי הקשור למחלה על פני החברה, על מנת להגן על כל הפרטים החברים בה ובכך יש לה תפקיד חברתי שונה במקצת ממבטחים פרטיים למטרות רווח, המנהלים את תיק הסיכונים שלהם על ידי התאמת התמחור בהתאם לסיכון הנתפס.
מדיקר מציעה הטבה מוגדרת לכל הנרשמים. הטיפול בבתי החולים מכוסה על ידי Part A וחולים שאינם נזקקים לאשפוז מכוסים על ידי Part B. על מנת לכסות את הטבות Part A ו-Part B, מדיקר מציעה בחירה בין תוכנית רשת פתוחה למשלם יחיד (open-network single payer health care plan, מדיקר המסורתית) לבין תוכנית רשת (Medicare Advantage או מדיקר Part C), שבה הממשל הפדרלי משלם עבור ביטוח בריאות פרטי. לרוב המבוטחים במדיקר יש ביטוח רפואי מסורתי (76%) וליתר (24%) יש תוכנית Medicare Advantage. מדיקר Part D מכסה תרופות מרשם של חולים המטופלים במרפאות חוץ אך ורק דרך תוכניות פרטיות, או תוכניות לתרופות מרשם עצמאיות, או דרך תוכניות Medicare Advantage המציעות תרופות מרשם.
ב-2010 סיפקה מדיקר ביטוח בריאות ל-48 מיליון אמריקאים - 40 מיליון מבוטחים בני 65 ומעלה, ושמונה מיליון אנשים צעירים בעלי מוגבלויות. מדיקר משרתת אוכלוסייה גדולה של זקנים, חולים ובעלי הכנסה נמוכה. בממוצע, מדיקר מכסה כמחצית (48%) מעלויות הבריאות של המבוטחים. מבוטחי מדיקר חייבים לכסות את שאר העלות. עלויות אלו ש"מתוך הכיס" משתנות בהתאם לכמות שירותי הבריאות שמבוטחי מדיקר צורכים. הן עשויות לכלול שירותים שאינם מכוסים - דוגמת טיפול בראייה, שיניים, שמיעה וטיפולים לטווח ארוך - וביטוח משלים.
היסטוריית התוכנית.
בשנת 1964 פורסם מחקר של דורותי פ. רייס לפיו לכמחצית מהקשישים בארצות הברית (כ-8.5 מיליון) אין ביטוח רפואי.