משרדי קבוצת JVP עברו ב-2007 מהגן הטכנולוגי מלחה לבית המדפיס הממשלתי שהוקם בתקופת המנדט הבריטי, בסמוך למתחם תחנת הרכבת הישנה, לאחר שבוצע בו שיפוץ ושחזור מקיף במימון הקרן. במתחם, הקרוי "Margalit Startup City Jerusalem" פועלות כיום כ-30 חברות הזנק וממוקמים בו גם משרדי הקרן, החממה הטכנולוגית, פרויקט החברתי "Margalit Startup City Community", הזרוע החברתית (לשעבר עמותת בקהילה) של Margalit Startup City שבמסגרתה פועלים עשרות מתנדבי שנת שירות מרחבי הארץ בשכונות מתקשות לקידום יזמות, חדשנות ומצוינות על מנת לצמצם פערים בחברה הישראלית. הרובע כולל גם את מועדון זאפה, מסעדת הסדנא, עמותת JGive לגיוס המונים ופועלת בו קרן מימון ההמונים OurCrowd. המתחם צפוי להתרחב בשנים הקרובות בכ-50,000 מ"ר עם מרכז הייטק בינלאומי שצפוי להתמקד בארבעה תחומים טכנולוגיים: פודטק, סייבר, פינטק ובריאות דיגיטלית.
אריה הודי
יון וסילסקו
יון וסילסקו (ברומנית: Ion Vasilescu, 4 בנובמבר 1903 בוקרשט - 1 בדצמבר 1960 בוקרשט) היה מלחין ומנצח רומני, אחד היוצרים המרכזיים של המוזיקה הקלה הרומנית במאה ה-20.
עם להיטיו האהובים על דורות רבים של בני ארצו, נמנים "Mi-am pus busuioc în păr",שנודע בביצועה של מריה טנאסה, Vrei să ne întâlnim sâmbătă seara", "Hai acasă puişor", "Nu-ţi pare rău când vezi că plâng?", "Ţărăncuţă, ţărăncuţă" "Cu lăutarii după mine" ואחרים. בחלק מלחניו שילב במיומנות יסודות מן המלוס והקצב העממי הרומני.
שנות ילדותו ולימודיו.
וסילסקו הצטיין בכישוריו המוזיקליים מילדות. החל מבגיל 11, בשנים 1916-1914 ו-1923 -1919 למד בקונסרבטוריון למוזיקה "קורנטי" בקראיובה, כשמוריו היו אידה קרפאטי (כינור), יון סולוביו (תאוריה וסולפז' וג'ורג'ה פוטינו (הרמוניו). בינתיים סיים בקראיובה גם את לימודי התיכון בבית הספר התיכון על שם קרול בראשון. בשנים 1924-1923 עבר ללמוד באקדמיה למוזיקה בבוקרשט, בין השאר, אצל המלחין אלפונזו קסטלדי (הרמוניו, קונטרפונקט).
בשנת 1924 נסע לפריז והשתלם בסכולה קנטורום עד שנת 1929. למד, בין היתר, קונטרפונקט אצל פול לה פלם.
התחלת הקריירה.
בשובו למולדת, עבד וסילסקו כמורה למוזיקה בבית הספר התיכון "האחים בוזשט" בקראיובה. במקביל פיתח קריירה של מנצח. הוא ניצח על תזמורת התיאטרון הלאומי בקראיובה בשנים 1923-1921 ושוב בשנים 1930-1926.
לימד בהמשך בבתי ספר תיכון נוספים בקראיובה: במכללת "קרול הראשון", בתיכון הצבאי "דימיטריה א. סטורזה" וכן במדרשה ("בית הספר הנורמלי") למורים.
החל משנת 1926 למשך 4 שנים לימד תאוריה וסופלז' בקונסרבטוריון למוזיקה "קורנטי" שבו למד בנעוריו.
בבוקרשט.
בשנת 1930 נקרא וסילסקו לבוקרשט על ידי קונסטנטין טנאסה על מנת לנצח, אמנם לתקופה קצרה, על תזמורת להקת התיאטרון המפורסמת שלו, "קרבוש". לאחר מכן ניצח וסילסקו על תזמורת התיאטרון "אלהמברה" בבוקרשט, ניצח וניהל תזמורות בתיאטרון "ג'וקונדה", בלהקת התיאטרון של עצמו - תיאטרון "יון וסילסקו" שפעל בשנים 1945-1943.
בשנים 1949-1945 ניצח על תזמורת התיאטרון שבגן "סבוי" בבוקרשט.
בשנת 1952 הסכים המשטר הקומוניסטי להקמת תיאטרון ל"מוזיקת אסטראדה" (כלומר מוזיקה קלה) ווסילסקו הועסק שם לזמן קצר כמנצח. המשיך אחר כך לעבוד כשכיר של התיאטרון כמלחין הבית.
בשנות ה-1930-1950 הלחין וסילסקו בז'אנרים שונים - לרבות מוזיקה לסרטים ולבמה, קומדיות מוזיקליות, שבהן המפורסמת ביותר היא "Suflet candriu de papugiu", לצד שירים אין ספור בסגנון של הפולקלור העירוני - "רומנצה" (ה"בלוס" הרומני), שירי אהבה, או שירי שמחות ושתייה, מוזיקה קלה בקצבים מודרניים בני זמנו (טנגו, סלו, פוקסטרוט, סמבה, רומבה, טויסט, צ'ה צ'ה צ'ה, בולרו ואחרים). רבים משיריו הפכו לנכסי צאן ברזל של המוזיקה הקלה הרומנית.
וסילסקו קידם את הקריירה של זמרים רבים כמו מריה טנאסה, ג'יקה פטרסקו, לויג'י יונסקו, ניקולאיה ניצסקו ואחרים.
מצד שני, מבצעים כמו מריה טנאסה, ג'יקה פטרסקו, דורל ליביאנו, ז'אן מוסקופול, ליזט וריה וויוריקה וריוני הפכו לשגריריו והפיצו כמה מלהיטיו אף בחו"ל, בעיקר בארצות הברית. אחד משיריו - "לא צר לך כשאני בוכה?" התפרסם דרך פסקול סרט ווסטרן אמריקאי "Starlight Over Texas", על מילים חדשות ותחת השם "בגני גרנדה". הוא הפך ללהיט של הזמר הספרדי מן האיים הקנריים רפאל מדינה.
גם גדולי הנגנים הצוענים - ה"לאוטארים" - כמו פטריקה מוצוי וגריגוראש דיניקו נהנו לנגן את מנגינותיו בסגנון עממי (איכרונת, בפאתי בוקרשט).
בימי מלחמת העולם השנייה כתב וסילסקו כמה שירים פטריוטיים שנועדו להלהיב את החיילים שנלחמו בחזית האנטיסובייטית. אחרי השכנת המשטר הקומוניסטי נאלץ לכתוב שירים ברוח התקופה, לכבוד המפלגה ולשבח את מאמצי העם בבניית "חברה חדשה". אולם התאפשר לו להמשיך להלחין להיטים שניחמו את בני עמו גם בימים הסגריריים של הדיכוי והמצוקה.
יון וסילסקו נפטר בבוקרשט בשנת 1960 בגיל 57.
טריוויה.
שירו "Glasul roţilor de tren" (קול גלגלי הרכבת) משמש מזה שנים רבות כאות מוזיקלית בהודעות על הגעתן ויציאתן של הרכבת בתחנת הרכבת בוקרשט צפון (Gara de Nord).
יצירות.
יון וסילסקו הלחין מעל 700 שירים.
אופרטות.
1940 "Un vals ca pe vremuri"
מוזיקה לסרטים.
944 ""Squadriglia bianca") Escadrila alba") (רומניה-איטליה)
דיסקוגרפיה.
בחברה הממלכתית "אלקטרקורד"
מוסרנות
מוסרנות היא ביקורת מוסרית כללית ורחבה לגבי ערכים ואתיקה בעולם, בשונה ממוסר, שמתייחס לתחומים יותר ספציפיים במציאות היומיומית. הקונוטציה של הביטוי היא לרוב שלילית. מונח דומה המבטא יחס שלילי לאדם המתנהג במוסרנות מוגזמת או מעוותת הוא ״יפה נפש״.
יש הטוענים כי המוסרנות היא בעצם צביעות, כאשר אדם נותן ביקורת מוסרית אוניברסלית בעוד הוא עצמו אינו עומד בסטנדרטים שהציב, או מנסה להתבדל מתופעה או אירוע ובמקום זאת מנסה ליצור בו שינוי באמצעות הטפה מוסרנית.
לעיתים השימוש במונח זה נעשה בביטול כלפי רעיונות הקוראים לשינוי קיצוני באורחות חיים מקובלות, בטענה כי זוהי מוסריות מרחיקת לכת ולא מציאותית.
אושאן
אושאן (Groupe Auchan SA) היא רשת מרכולים בינלאומית שבסיסה בצרפת. החברה הוקמה על ידי ז'ראר מוייה (Gérard Mulliez) בשנת 1961 בעיר רובה (Roubaix) שבצפון-מזרח צרפת וכיום היא אחת ממשווקות המזון הגדולות בעולם, המעסיקה כ-269,000 עובדים בכ-12 מדינות. נכון לשנת 2011 כללה הרשת 639 היפר-מרקטים ו-2,412 מרכולים.
מייסד החברה, ז'ראר מוייה, פתח את הסניף הראשון בשנת 1961, בתוך מבנה תעשייתי מוסב שהיה שייך ל-Phildar, חברת טקסטיל בבעלות אביו. אושאן היא חברה בבעלות פרטית, כאשר רוב מניותיה מוחזקות על ידי ז'ראר ומשפחתו. מוייה ניהל את החברה עד לשנת 2006.
בשנת 1981 החברה פתחה סניף ראשון בספרד, תחת השם "Alcampo".
בנוסף לצרפת, מפעילה הרשת סניפים במדינות ספרד, פולין, רוסיה, פורטוגל, טייוואן, הונגריה, אוקראינה, רומניה, הרפובליקה העממית של סין, לוקסמבורג, איחוד האמירויות הערביות וטג'יקיסטן.
De Laude Novae Militiae
אוליבר ונדל הולמס האב
אוֹלִיבֶר וֶנְדֶל הוֹלְמְס האב (באנגלית: .Oliver Wendel Holmes, Sr; 29 באוגוסט 1809 – 7 באוקטובר 1894) היה רופא, משורר, פרופסור, מרצה וסופר אמריקאי. הוא השתייך לקבוצת "משוררי האח המבוערת" (Fireside Poets), ונחשב על ידי עמיתיו לאחד מטובי המשוררים והסופרים במאה ה-19. ספרי הפרוזה המפורסמים ביותר שלו הם אלו מסדרת "שולחן ארוחת הבוקר", שהראשון בהם ראה אור ב-1858 בשם "The Autocrat of the Breakfast-Table". הוא ידוע גם בשל הרפורמות החשובות שהנהיג בתחום הרפואה.
חייו.
הולמס נולד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ולמד באקדמיית פיליפס ובהרווארד קולג'. לאחר סיום לימודיו בהרווארד ב-1829 החל לומד משפטים, אך חזר לאחר זמן קצר למקצוע הרפואה. הוא החל בכתיבת שירה בגיל צעיר; אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר, "אולד איירונסיידס", ראתה אור ב-1830 והשפיעה על קבלת ההחלטה לשמר ולא לגרוט את פריגטת המפרשים הנודעת "קונסטיטושן" של הצי האמריקני. ב-1836, לאחר שהתמחה בבתי ספר יוקרתיים לרפואה בפריז, קיבל הולמס את תואר הדוקטור מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. הוא לימד בבית הספר לרפואה של דרטמות' קולג' ואחר כך שב להרווארד, שם שימש לזמן מה בתפקיד דיקן. במהלך שנות הקריירה הארוכות שלו תמך ברפורמות שונות בתחום הרפואה, ובין היתר נתפרסם כמי שהעלה את ההנחה השנויה במחלוקת שרופאים יכולים להעביר את קדחת הלידה מחולה לחולה. הולמס פרש מהרווארד ב-1882 והמשיך בכתיבת שירה, סיפורים ומסות עד מותו ב-1894. בשנת 1847 הוא תמך בקבלת האריוט האנט ללימודי הרפואה, אך בסוף הדבר לא צלח.
הולמס השתייך לאליטה הספרותית של בוסטון, שכללה חברים כמו ראלף וולדו אמרסון, הנרי וודסוורת' לונגפלו וג'יימס ראסל לואל, והטביע חותם בל יימחה על עולם הספרות של המאה ה-19. רבות מיצירותיו נתפרסמו בירחון "The Atlantic", כתב-עת שאת שמו הוא עצמו בחר. הוא קיבל תוארי כבוד רבים מאוניברסיטאות ברחבי העולם בשל הישגיו הספרותיים כמו גם בתחומים אחרים. הולמס מתאר לעיתים קרובות ביצירותיו את סביבת מגוריו בבוסטון בנימה הומוריסטית או מעוררת מחלוקת. אחדים מחיבוריו בתחום הרפואה, ובמיוחד המסה שפרסם ב-1843 ועוסקת בהידבקות בקדחת הלידה, נחשבים לחדשניים לתקופתם. לעיתים מזומנות נתבקש לכתוב שירים או פואמות לכבוד אירועים, רבים מהם בהרווארד. הולמס תרם גם לתפוצתם של מונחים אחדים, כמו "הבְּרַהְמִינִים של בוסטון" ו"אנסתזיה" (הרדמה).
AltaVista