המוזיקולוג האמריקני מילוש ולימירוביץ' מסביר, "ה-Obikhod היה כמו ה- Liber usualis של הרוסים. ב-1848 הוא הפך להיות חובה עבור כל הכנסיות ברוסיה." כך נקשר ה-Obikhod ללאומניות ברוסיה. המנגינות שבחר רימסקי-קורסקוב מה-Obikhod יישאו משקל לאומני ודתי מסוים, והרוסים יכירו אותם לחלוטין. היצירה פנתה גם לרגשות הרוסים בגלל הביטוי שלה לחג הפסחא, נקודת השיא של השנה.
פרופסור רוברט גרינברג מתאר את הפתיחה לחג הפסחא הרוסי כ"סיפור עלילתי של יום פסחא רוסי מבוקר ועד רדת החשכה". ברוסית, חג הפסחא מכונה "החג הבהיר".
תזמור.
הפתיחה מנוגנת לתזמורת רומנטית בגודל של אותה תקופה, המורכב מ-3 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות יערשתי חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, טימפני, גלוקנשפיל, משולש, מצלתיים, מערכת תופים, גונג, נבל וכלי קשת.
מבנה.
היצירה היא בעיקר בצורת אלגרו סואנטה, עם הקדמה ארוכה בהתחלה. לאורך כל היצירה, ישנם מספר קטעי סולו בולטים, הכוללים כינור, צ'לו, טרומבון, קלרינט וחליל.
קטע הפתיחה כתוב במקצב שתי חמישיות, והיא אחת היצירות היותר מפורסמות לתזמורת בנגינה במקצב חמישיות. החלק האחרון של היצירה כולל מקצב של 2 חלקי אחד, תוך שימוש מדי פעם במקצב 3 חלקי 1, והיא אחת היצירות התזמורתיות המעטות שבהן משתמשים באחת מחתימות הזמן הללו.
היצירה אורכת כ-14 דקות.
תעודות אוגרית
האדון
האדון הוא רומן רומנטי אירוטי משנת 2019 מאת אל ג'יימס,
הספר תורגם לעברית על ידי שירה פאר ויצאה לאור בעברית בהוצאת ידיעות אחרונות.
עלילה.
מקסים (מקס) טרווליאן הוא אריסטוקרט האנגלי אשר חי חיים טובים כצלם, דוגמן ומלחין, טרווליאן שוכב עם אשה מזדמנת כמעט כל לילה אך אין לו בת זוג.
באופן פתאומי אחיו קיט מת והוא יורש את מחוז טרוותיק ואת התואר "הרוזן מטרוותיק".
עוזרת הבית של מקס היא מהגרת אלבנית בשם אלסיה דמאצ'י (בת 23). בפעם הראשונה שהוא רואה אותה הוא מתאהב בה ואף היא מתאהבת בו, הוא מגלה את כישרונותיה בתחום המוזיקה והוא נהנה להקשיב לה מנגנת בפסנתר יום אחד הוא מכניס אותה לחדר הצילום שלו, הוא מצלם אותה ואז מנשק אותה, לאחר מכן היא מספרת לו שהיא הוברחה מאלבניה על ידי מבריח שהבריח אותה למטרות זנות, היא ברחה ממנו לפני שנגע בה, יום לאחר מכן המבריח מחפש אותה שוב.
מקס מסתיר אותה בדירת האירוח שלו בקורנוול, בדירה הוא מגלה שהיא בתולה והם מתחילים במערכת יחסים.
שני אנשים פורצים לדירתו של מקסים ומגלים את אלסיה ומרביצים לה, מקס מגיע ולוכד אותם, הוא ואלסיה הולכים לבית אחוזת טרוותיק שם היא מגלה שהוא רוזן, והיא חושבת שהוא זקוק לה מינית והוא לא אוהב אותה באמת, מקסים מגיע ומעמיד אותה על טעותה.
לאחר כמה ימים אלסיה מספרת לו שהיא מאורסת בעל כורחה לגבר אלבני שהיא לא רוצה בה, הוא מכה אותה ולא אוהב אותה, אביה רוצה בנישואים והיא חייבת לשמוע לו.
היא יוצאת לקניות, שם הארוס שלה - אנטולי מגלה אותה ולוקח אותה, בשל היעדר מסמכים ודרכונה, היא נוסעת עם ארוסה במסלול נסתר לעיתים הוא שם אותה בתוך התא מטען.
מקסים מגיע לביתה בקוקס ומבקש מאביה את ידה אביה אומר לו שהיא הובטחה לגבר אחר, באותו רגע אלסיה נכנסת והם מתחבקים, היא אומרת למקסים שייתן לה לטפל בבעיה.
מיד אחר כך אנטולי - הארוס נכנס.
אלסיה משקרת לאביה ואומרת שהיא בהיריון ממקסים, אביה מתעצבן ומוציא רובה ציד היא מסבירה לאביה שהיא שונאת את אנטולי ומראה לו סימני חבלות ממנו, כשמקסים רואה את זה הוא מתנפל על אנטולי ונותן לו מכות.
אנטולי שולף אקדח ומאיים לרצוח את אלסיה, אלסיה אומרת לו שהיא הוציאה את הכדורים מהאקדח ביום שלפניי, אביה של אלסיה מגרש את אנטולי מביתו.
אביה של אלסיה מכוון את רובה הציד שלו על מקסים ומכריח אותו להתחתן עם אלסיה, מקסים מחייך, כורע ברך ומציע נישואים לאלסיה.
ביקורת.
"האדון" זכה לביקורות שליליות חזקות על ידי מבקרי ספרות, כאשר צובר הביקורות Book Marks דיווח על שלוש ביקורות שליליות ושתי ביקורות חיוביות מבין 6 שנאספו. ה"גרדיאן" תיאר זאת כ"לורד בוגר מתעלל במהגרת אלבנית, כאשר מחברת "חמישים גוונים של אפור" מחליפה BDSM במשחקי כוח מצמררים להחריד" והוסיף כי "יש מחסור מוחלט בבגרות רגשית שזה באמת מטריד". איזבל כתבה "הנרטיב כל כך מחויב לביצוע מיניות של הפגיעות וחוסר האונים של אליסה עד שהתוצאה פוגענית". ב"אטלנטיק" אמרו שזה "מדרדר ללא תקווה ולא מבדר בצורה עצומה". בביקורת חיובית, Booklist קבעה כי "האמונה של הספר בכוחה הטרנספורמטיבי לאין שיעור שאהבה תגיע למקום המתוק שהקוראים מחפשים להיסחף".
עיבוד קולנועי.
ב-25 בפברואר 2020, הוכרז על ידי וראייטי כי האדון יעובד לסרט שיופק על ידי סרטי יוניברסל.
מרגרטה הימלר
מרגרט הימלר (9 בספטמבר 1893 - 25 באוגוסט 1967) הייתה אשתו של ראש האס אס, ראש הגסטפו, ושר הפנים של הרייך הגרמני, היינריך הימלר.
ביוגרפיה.
חייה המוקדמים ונישואים ראשונים.
מרגרטה בודן נולדה בעיירה ליד בידגושץ', בתם של בעל הקרקעות הנס בודן ואשתו אלפרידה. למרגרטה היו שלוש אחיות (אלפריד, לידיה ופולה) ואח. הימלר הוכשרה ועבדה כאחות במהלך מלחמת העולם הראשונה עד תום המלחמה.
נישואיה הראשונים היו קצרים והיא ובעלה הראשון לא הביאו ילדים לעולם. הודות לתמיכתו הכלכלית של אביה, היא הצליחה להפעיל ולנהל מרפאת סיעוד פרטית בברלין.
נישואים להיינריך הימלר.
מרגרט בודן הכירה את בעלה השני, היינריך הימלר ב-1927. הם נפגשו במהלך אחד מסיורי ההרצאות שלו ונשארו לאחר מכן בקשר קבוע בעזרת מכתבים. במכתב אחד ששרד והתגלה לבעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה, מתייחסת מרגרטה להיינריך הימלר כ"לאנדסקנכט עם לב קשה", אך היא התרשמה בכל זאת מסגנון כתיבתו הרומנטי ומאהבתו הכנה אליה.
היינריך ומרגרטה חלקו עניין משותף בהומאופתיה והיו בעלי נטייה מוגזמת ליעילות וניקיון, בנוסף לכך הם היו שניהם חסכנים ואנטישמיים. האנטישמיות שלה באה לידי ביטוי במכתב שכתבה להיינריך הימלר ב-22 ביוני 1928, בו היא כתבה הערות מזלזלות על הבעלים השותף של המרפאה הפרטית שלהם בברלין, הגינקולוג והמנתח ברנהרד האושילד, בקריאת "האושילד הזה! היהודים האלה כולם אותו דבר!". כבר ב-1928 הצטרפה למפלגה הנאצית והייתה החברה ה-97,252 של המפלגה.
היינריך ומרגרטה נישאו ביולי 1928. ראשית הקשר בניהם, התווכח היינריך רבות עם הוריו לגבי מערכת היחסים שלו עם מרגרטה, שלא ראו בעין טובה את העובדה שהיא הייתה מבוגרת ממנו בשבע שנים, שהיא הייתה גרושה ואף הייתה פרוטסטנטית. איש מבני משפחתו של הימלר לא הגיע לחתונה ולכן השושבינים שלו היו אחיה ואביה של מרגרטה. בסופו של יום, הוריו של הימלר קיבלו אותה אך שמרו ממנה מרחק לאורך כל שנות נישואיה להימלר. באוגוסט 1929 נולדו בתם הראשונה והיחידה גודרון בורוויץ. לזוג הימלר היה גם בן מאומץ בשם גרהרד פון אהה שמת לפני מלחמת העולם השנייה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עברו הזוג הימלר למינכן.
במהלך עצרת נירנברג ב-1938, היו להימלר סכסוכים עם רוב נשותיהם של מנהיגי האס אס הבכירים. לאחר המלחמה, לינה היידריך (רעייתו של ריינהרד היידריך) תיארה בכתבה לעיתון דר שפיגל את מרגרטה כ"אישה צרת אופקים, חסרת הומור וסובלת מאגורפוביה).
הדוויג פוטסט, מזכירתו הצעירה של הימלר החל מ-1936, הפכה לפילגשו ב-1938. היא עזבה את עבודתה ב-1941 ונולדו לו ממנה שני ילדים: בנו הלגה פוטהסט (שנולד ב-1942) ובתו נאנט דורותיאה פוטהסט (שנולדה ב-1944). מרגרטה, שגרה אז בעיירה גמונד אם טגרנזי בבוואריה עם בתה, נודע על הקשר אי שם ב-1941. מרגרטה והימלר כבר היו בשלב הזה פרודים והיא החליטה להמשיך עם הקשר אך ורק למען בתם גודרון. עם זאת, היינריך הימלר היה מקורב לבתו, הוא התקשר אליה מדי כמה ימים וביקר לעיתים קרובות ככל שיכול. הדוויג ומרגרטה נשארו נאמנות להימלר. מרגרטה והיינריך הימלר נפגשו בפעם האחרונה באפריל 1945, כשהם חולקים זמן יחד עם גודרון בביתם בגמונד.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר שהחלה מלחמת העולם השנייה, הימלר עזר להפעיל בית חולים צבאי המזוהה עם הצלב האדום הגרמני. עד דצמבר 1939, היא פיקחה על בתי החולים של הצלב האדום באזור ברלין-ברנדנבורג. בתפקיד זה היא הובילה משלחות לתוך השטחים והמדינות שנכבשו על ידי הוורמאכט הגרמני. במרץ 1940, מרגרט נסעה לפולין הכבושה. ביומנים שלה, שנכתבו בזמן השליחות לפולין, כתבה הימלר, "אז הייתי בפוזנן, לודז' ובוורשה, האסכול היהודי הזה, רובם לא נראים כמו בני אדם, זו עבודה מדהימה לנסות ליצור שם סדר". על מאמציה הגיע הימלר לדרגת קולונל בצלב האדום הגרמני.
ב-1945, מרגרטה וגודרון עזבו את גמונד כשחיילי בעלות הברית התקדמו לאזור. לאחר הפלישה לבולצאנו על ידי הצבא האמריקאי במאי 1945, נעצרו מרגרטה וגודרון. הם הוחזקו במחנות מעצר שונים באיטליה, צרפת וגרמניה. במהלך המעצר שלה, נחקרה מרגרטה, אך התברר כי לא הודיעו לה על עסקיו הרשמיים של בעלה, היא תוארה כבעלת "מנטליות של אישה מעיירה קטנה" שנמשכה לאורך כל חקירתה.