בספטמבר 1939, עם פרוץ המלחמה, נכבשה לודז' על ידי הגרמנים והנהלת הקיבוץ הורתה לחברי הקיבוץ לברוח מזרחה (לוורשה). עם זאת, הוחלט להשאיר מאחור גרעין של 10 חברות, ולאה בראשן, כדי לשמור על רכוש הקיבוץ. ב-6 בספטמבר יצאו כ-400 חברי הקיבוץ לכוון ורשה אולם בזמן שחצו נהר בעיר לוביץ' (כ-70 ק"מ צפונית מזרחית ללודז') הפציצו מטוסים גרמנים את הגשר שעל הנהר והמשך הדרך נחסם. רק בודדים הצליחו להגיע לוורשה והיתר נפוצו לכל עבר וחזרו, בקבוצות קטנות וכבודדים, ללודז' (מתוך 400 היוצאים רק כ-180 הצליחו לחזור). לאה הנהיגה את הניצולים מול הגזירות שהטילו הגרמנים על היהודים ופעלה ללא פחד לבטל או להקל את הנטל תוך שהיא משתדלת לשמור על מסגרת הקיבוץ.
הפעילות בוורשה.
בתחילת 1940, עם המעבר לגטו ותחילת התפרקות הקיבוץ בלודז' נקראה לאה לסייע למרכז "החלוץ" בוורשה. מכיוון שלא רצתה לנטוש את חבריה בלודז' נהגה לנוע, בתחפושת של נוצרייה, בין שתי הערים.
במאי אותה שנה עמדה בראש קבוצה של כ-70 חלוצים שיצאה מוורשה והקימה את חוות ההכשרה בצ'רניאקוב (Czerniakow). לאה שימשה כמזכירת החווה וניהלה את הקשרים מול בעל החווה זטבורניצקי. בחורף 1941 אולצו החברים לחזור לגטו אך לאחר משא ומתן שניהלה לאה הסכים בעל האחוזה לקבל את חברי "החלוץ" בחזרה לחווה ובאביב 1942 הגיעו 140 חלוצים לחווה.
בנוסף לתרומתה של החווה להכשרת החלוצים היא שימשה גם כמרכז של תנועת "דרור" וכבסיס ששימש למסתור לחברי מחתרת שפעלו מחוץ לגטו, לבניית קשרים לארגונים אחרים, להכנת ניירות מזויפים ולהצטיידות במזון ונשק. בנובמבר 1940 מונתה לאה לנציגת תנועת "דרור" בוועדת התיאום שטיפלה בתיאום הפעילויות של התנועות השונות. בנוסף אליה פעלו בוועדה צביה לובטקין, אנטק צוקרמן, פרומקה פלוטניצקה, יוסף קורניאנסקי ואחרים. תוך ניצול המראה הארי שלה ושליטתה בשפה הפולנית פעלה לאה בשליחות המחתרת בצד הארי של ורשה. כמו כן הייתה חברה במשלחת, שכללה גם את טוסיה אלטמן, פרומקה פלוטניצקי ואריה וילנר, שיצאה לצד הארי כדי ליצור קשר עם המחתרת הפולנית ולקבל מהם נשק. חלק מהפעילויות של הנהלת הארגון כללו ניסיונות של הרגע האחרון (שכשלו) להשיג דרכונים שיאפשרו לחברי "אי"ל" לעזוב את ורשה ואת פולין. לאה גם נבחרה לצאת למערב כדי לספר על השואה בפולין אך גם ניסיון זה נכשל.
בשלהי 1942 הורו הגרמנים על סגירת החווה וחבריה נאלצו לחזור לגטו.
מרד גטו ורשה.
עם חזרתה לגטו הצטרפה לאה לפעילות המחתרתית של ארגוני ההתנגדות האנטי נאציים.
לאה הייתה ממקימי הבסיס של אי"ל ברחוב מילה 34 וחברה בפלוגה לוחמת של חברי תנועת "דרור". ב-18 בינואר 1943 (במהלך "המרד הקטן") לכדו הגרמנים את לאה יחד עם כל חברי "דרור" שהתחבאו במילה 34. יחד איתה נתפסו גם טמה שניידרמן, שרה גראנטשטיין ואחרים. הנתפסים נשלחו לטרבלינקה שם נרצחו.
טיטוס פלאוויוס יוספוס
פייר גארדל
פייר-גבריאל גארדל (בצרפתית: Pierre-Gabriel Gardel 4 בפברואר 1758, בננסי - 18 באוקטובר 1840, בפריז) היה רקדן בלט, מנהל בלט, כנר ומלחין צרפתי. הוא היה אחיו הצעיר של מקסימיליאן גארדל, שהיה מבוגר ממנו ב-17 שנים. בשנת 1795 נשא לאישה את הרקדנית מארי מילר, שאותה הציג ברבות מיצירותיו.
קריירה.
גארדל החל את לימודיו בבית הספר של האופרה הלאומית של פריז בשנת 1772, בהשגחת אחיו. הוא היה לסולן ב-1780, אבל נאלץ לוותר על קריירת ריקוד עקב בעיות בריאות, לצד קנאה גוברת מצד בן-גילו, אוגוסט וסטריס, שהצטיין בטכניקה. עם מות אחיו מקסימיליאן בשנת 1787, תפס פייר את מקומו כמנהל הבלט של האופרה.
בעזרת לואי מילו, התקדם גארדל לעמוד בראש בלט האופרה של פריז למשך 40 שנה, בהן התאים עצמו לתהפוכות המהפכה הצרפתית ושלטון נפוליאון.
שלושת הבלטים הראשונים שלו: "משפט פריס" (1787), "פסיכה" (1790) ו"טלמאכוס" (1790) שאבו את נושאיהם ממיתוסים קלאסיים והתאימו למשטר הישן. כשהמהפכה הצרפתית חוללה המולה פוליטית, יצר גארדל מחולות פריוטיים, ששילבו תוכן פוליטי עם רעיונות נאו-קלאסיים. הוא שיתף פעולה עם ז'אק-לואי דויד, צייר שהיה שותף להשקפותיו של גארדל על הצגת רעיונות המהפכה ביצירות אמנות. ב" L'Offrande à la Liberté (1792) שלו הציג גארדל את אירועי המהפכה כאופרה, עם מוזיקה מאת פרנסואה ז'וזף גוסק. היא כללה את ההמנון המהפכני הלאומי המרסייז, שהושר על הבמה.
פייר גארדל טען, שריקוד טכני חזק חשוב בה במידה הן לעלילת הבלט והן לצד התיאטרלי שלו. הוא הושפע מן הרפורמות של נובר, אם כי גארדל לא גרס, ששימוש בפנטומימה צריך להביא להגבלת הטכניקה. הוא צימצם את השימוש בפנטומימה למינימום ונתן עדיפות לאנשים בעלי כישרון דרמטי טבעי. הכוריאוגרפיה שלו הציעה לרקדנים מה שנחשב בעיניו לעבודה דרמטית ומאתגרת. מחוץ לאופרה, מנהלי בלט התמקדו בפנטומימה. בתקופה זו איפשר גארדל שינויים בהכשרה, שישקפו את התמקדותו בהרחבת הטכניקה להשגת מעללים גופניים רבי-עוצמה. גארדל התיר ועודד יצירת דיברטיסמנים לרקדנים. אוגוסט וסטרי היה רקדן ראשי באותה תקופה ונודע בהרחבת גבולות הסיבוב והקפיצה. בדיוק אותו דבר שגרם קשיים לגארדל כרקדן הוא שהיה ליקר-ערך, מרגע שגארדל נעשה למנהל בלט האופרה.
אחידות האימון שהאופרה של פריז נודעת בה הופיעה לראשונה בהנהגתו. ביקרו אותו על שלא התיר לכוריאוגרפים חיצוניים גישה לרקדניו, ש"אותם החזיק במעין בידוד אמנותי". היו שטענו, כי הנהגתו של גארדל הייתה הסיבה לכך, שמספר קטן כל כך של רקדנים ידועי-שם יצאו מן האופרה של פריז בתקופת שלטונו ובשנים שאחריה. ככוריאוגרף מוכשר, הלהיב את הקהל למן הפקותיו הראשונות ב-1790 עד ממש לפני פרישתו. ב-1829 החל להפחית את נטל עבודתו, ובחר ליצור לאופרות, במקום לכתוב בלטים שלמים. מ-1820 עברה יצירת הבלטים אל ז'אן-פייר אומר, אף כי לפרישה מלאה ממשרתו הגיע גארדל רק ב-1827.
יצירות עיקריות.
כולן הוצגו באופרה של פריז
Breezeblocks (שיר)
Breezeblocks (בעברית: אבן בניין קלה) הוא סינגל של הלהקה הבריטית אלט ג'יי, מתוך אלבום הבכורה שלהם "An Awesome Wave". הסינגל, שיצא ב-18 במאי 2012, היה לשני באותו אלבום. השיר נכתב על ידי ג'ו ניומן, גאס אונגר-המילטון, גוויל סיינסבורי, תום גרין, והופק על ידי צ'ארלי אנדרו. הסינגל נכנס לעשירייה הראשונה במצעד הסינגלים והאלבומים העצמאיים בבריטניה, ואף נבחר במקום השלישי ברשימת "מאה השירים הלוהטים של 2012" על ידי מאזיני תחנת הרדיו האוסטרלית טריפל ג'יי, כשלפניו הופיעו ברשימה "Thrift Shop" ו-"Little Talks".
כתיבת השיר.
שירם של אלט ג'יי כולל בתוכו התייחסויות רבות לספר הילדים "ארץ יצורי הפרא" מאת מוריס סנדק. במהלך השיר ניתן לשמוע את סולן הלהקה, ג'ו ניומן, שר "האם אתה יודע לאן הדברים הפרועים הולכים?" (באנגלית: "?Do you know where the wild things go"), שורה שלקוחה בבירור משמו של הספר. בנוסף לכך, המילים החוזרות על עצמן בחלקו האחרון של השיר הן גרסה שונה של משפט המופיע בספר. המילים של השיר הן "בבקשה אל תלך, אני אוכל אותך שלם / אני אוהב אותך כל כך", ומילותיו של סנדק בספרו הן "הו, בבקשה אל תלך - אנחנו נאכל אותך - אנחנו כל כך אוהבים אותך!".
וידאו קליפ.
השיר שוחרר יחד עם וידאו קליפ, בבימויו של אליס בהל ובכיכובם של השחקנים ג'ונתן דויר, ג'סיקה דיגיובאני ואלינור פינטה, והיה לקליפ הרשמי הראשון של הלהקה.
בקליפ מוצג מאבק אלים שמתנהל בין גבר לאישה, כשהם מפילים וחובטים זה בזה, ומשתמשים לתקיפה בחפצים שונים שנמצאים בדירה בה המאבק מתרחש. הקליפ מוצג לצופים בהילוך אחורי, כך שהוא מתחיל במותה של האישה שנהרגה על ידי הגבר כשהכה אותה עם אבן בניין קלה, ואז מציג את התפתחות האירועים, וחושף כי האישה הייתה התוקפת הראשונה, והריגתה שימשה את הגבר כהגנה מפניה. סופו של הקליפ, שמציג את תחילת המאבק, מראה כיצד חיכתה האישה בדירתו של הגבר, לאחר שתקפה וכבלה את אשתו, והתכוננה לתקוף אותו בעת שיגיע הביתה.
הסרטון שודר לראשונה ביוטיוב בתאריך 23 במרץ 2012, ונכון ליולי 2021, יש לו למעלה מ-226 מיליון צפיות. הסרטון זכה בפרס וידאו קליפ של מוזיקה בבריטניה בקטגוריית "הסרטון האלטרנטיבי הטוב ביותר" בתאריך 8 בנובמבר 2012.
עומאר גאייה
עומאר גאייה (באנגלית: Omar Gaye; נולד ב-18 בספטמבר 1998 בבנג'ול שבגמביה) הוא כדורגלן גמביאני, המשחק בעמדת המגן השמאלי במכבי נתניה ובנבחרת גמביה.
קריירת מועדונים.
גאייה נולד באזור בנג'ול, עיר הבירה של גמביה שבאפריקה. הוריו מתו כשהיה בן 11, והוא היגר לאירופה על מנת להתפרנס ככדורגלן.
ב-2017 הוא הצטרף לראשונה לקבוצת בוגרים, כשהשתלב ביובה סטאביה מהסרייה סִי, אך לא שיחק בה. בעונת 2018/2019 הוא שיחק בוִויאַרֵגְ'יוֹ מהסרייה דִי, בה כבש שלושה שערים ב-28 משחקים. לאחר מכן הוא עבר לנוֹלה, גם היא מהליגה האיטלקית הרביעית, בה שיחק עשרה משחקים ועזב את הקבוצה.
בינואר 2020 הוא הצטרף לקאיאני מהליגה השנייה בפינלנד, במדיה שיחק שלושה משחקי גביע ועזב.
לאחר חמישה חודשים ללא משחק פעיל, הוא הצטרף למילסאמי אורחיי מליגת העל המולדובית לקראת עונת 2020/2021, וסיים איתה במקום השלישי בטבלה. במהלך העונה הוא שיחק 29 משחקים, כבש פעם אחת ובישל פעמיים.
ביולי 2021 הצטרף גאייה למכבי נתניה מליגת העל. בתחילת אוגוסט 2021, במהלך משחק הכנה לעונה, קרע גאייה את הרצועה בברכו וגמר את העונה.
קריירת נבחרות.
ב-5 ביוני 2021 ערך גאייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בניצחון 0–2 על נבחרת ניז'ר במשחק ידידות. במשחק זה הוא נכנס כמחליף בדקה ה-89.
מרק בייקון