היות שהספר הוא אבוד, גם תוכנו הוא בגדר השערה. על סמך צוואות אחרות שנתחברו בימי בית שני, ניתן לשער שהחיבור היה מספר מחדש את עלילת המבול ומזהיר את צאצאיו מפני חטא, אולי בצד אזכור שכרותו של נח. האזכור בספר היובלים מייחס לנח מסירת מידע על רפואה לבניו, וכן חלוקה גאוגרפית של העולם. ספר נח, אם כן, עשוי היה לכלול גם טענות לידע קדום שנמסר מימי המבול לאנושות כולה. מסורת דומה נשתמרה בפרקי דרבי אליעזר, שם מסופר שלנח נמסר סוד העיבור (בדומה לספר היובלים שקושר בין נח וחישוב הלוח הנכון).
החוקר רוברט צ'ארלס שפרסם בראשית המאה ה-20 את המהדורה המקיפה הראשונה באנגלית של הספרים החיצוניים, סבר כי אל תוך ספר חנוך הוכנסו כמה תחיבות (אינטרפולציות) שהיו שייכות במקור לספר נח. קטעים אלה כוללים את חנוך א' ו'-י"א, נ"ד, ס', ס"ה-ס"ט וכן סיפור לידתו של נח בחנוך א' ק"ו-ק"ח.
אהרן ילינק, מראשי תנועת חכמת ישראל הקדיש בחיבורו "בית המדרש" מדור שנקרא "ספר נח", ובו הוא כלל את כל המסורות הימיביניימיות שניתן לייחס לחיבור שכזה, כולל ציטוטים מתוך ספר רזיאל.
אף כי ריבוי האפשרויות שהוצעו לתוכנו של הספר נובע מהיעדרו, יש שרואים בזה גם עדות נגד קיומו של הספר מעיקרו. במאמר מ-1999 טענה כנה ורמן שהמסורות השונות שנקשרו בספר נח מקשות על סבירות קיומו של חיבור שכזה, ולא מן הנמנע שהמחברים הקדומים עצמם המציאו את קיומו של ספר אגדי מימי המבול לתלות בו את טענותיהם. דבורה דימנט מחזיקה בדעה דומה. קובץ מאמרים בעריכת מיכאל סטון התפרסם ב-2010 ועורר מחדש עניין בנושא.
3' UTR
5' UTR
חאזם אל בבלאווי
אבי ליכט
אבי ליכט (נולד בשנת 1969) הוא משפטן שכיהן במשרת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (לניהול ותפקידים מיוחדים) בשנים 2018-2016, ולפני כן המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (כלכלי-פיסקלי) במשך כשבע שנים.
ביוגרפיה.
אבי ליכט נולד וגדל בעפולה, בן לעו"ד אריה ליכט. הוא למד בבית הספר היסודי "אוהל מאיר", המשיך בישיבה התיכונית מדרשית נועם בפרדס חנה ובתיכון יהודה בעפולה.
לאחר שירותו הצבאי למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית וסיים אותו בהצטיינות יתרה. היה עורך כתב העת משפטים. הוא התמחה אצל השופט תיאודור אור בבית המשפט העליון, ואצל עו"ד (כיום השופט) עוזי פוגלמן. לאחר ההתמחות למד לתואר שני בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק, שם היה המילגאי הישראלי הראשון בתוכנית האוזר.
בשובו לישראל, הצטרף למחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה, והיה סגן בכיר לפרקליט המדינה. במסגרת תפקידו זה ייצג את המדינה בעתירות לבג"ץ.
בשנת 2009 נבחר למלא את תפקיד המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (כלכלי-פיסקלי), במקומה של עו"ד דידי לחמן-מסר. ועדת האיתור לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה כללה את ליכט ברשימה של שמונה מועמדים לתפקיד בספטמבר 2015, אך בסופו של דבר נבחר ד"ר אביחי מנדלבליט לתפקיד. לאחר מכן מונה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה לניהול ותפקידים מיוחדים.
במאי 2018 הודיע על פרישתו במהלך 2018.
לאחר פרישתו מונה לכהן כמרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
ביוני 2019 הודיע על הצטרפותו כשותף למשרד עורכי הדין מיתר.
באפריל 2020 מנהל את המשא ומתן בהיבט המשפטי מטעם סיעת כחול לבן.
אבי ליכט נשוי לד"ר תמר ליכט ואב לשלושה. מתגורר בירושלים.
במחלקת הבג"צים.
בתפקידו כסגן בכיר לפרקליט המדינה במחלקת הבג"צים, אבי ליכט ייצג את המדינה במאות עתירות לבג"ץ, בעיקר בתחומי תקשורת, הפרטה, מכרזים ציבוריים, תחבורה, וכן בנושאים ביטחוניים ונושאי דת ומדינה. בין התיקים הבולטים בהם הופיע:
משנה ליועץ המשפטי לממשלה.
בתפקידו זה, אבי ליכט סיפק שירותי ייעוץ משפטי שוטפים למשרדי הממשלה בנושאים כלכליים ורגולטוריים, היה אחראי על החקיקה התאגידית התשתיתית שבאחריות משרד המשפטים, וליווה הליכי חקיקה של המשרדים הכלכליים והרשויות הכלכליות בשירות המדינה, וכן ליווה מהלכים מרכזיים של משרדים אלה, ובכלל זה: אוצר, כלכלה, תקשורת, אנרגיה ומים, רשות המים, רשות החשמל, תחבורה, הגנת הסביבה, רשות השידור, הרשות השנייה, בנק ישראל, רשות ניירות ערך, רשות החברות הממשלתיות, והרשות להגבלים עסקיים. מתוקף תפקידו, היה מעורב בקבלת החלטות מרכזיות בשוק, והיה חבר בשורה של ועדות שעסקו ברפורמות בכלכלה בישראל, ובין היתר:
ב-4 באפריל 2013 מינתה שרת המשפטים ציפי לבני את ליכט לכהן בוועדת ריבלין, בראשות המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אליעזר ריבלין, שתפקידה לבחון את האפשרות להחלת הסדר פיצוי מיוחד על עובדי הקריה למחקר גרעיני בדימונה שחלו בסרטן בעת חשיפתם לקרינה מייננת במהלך עבודתם.
פייר דה לה רו
פייר דה לה רו (בצרפתית: Pierre de la Rue סביבות 1452 - 20 בנובמבר 1518), שנודע בכינוי פיירסון, היה מלחין וזמר פרנקו-פלמי מתקופת הרנסאנס. בן לדורו של ז'וסקן דה פרה, וחבר ותיק באסכולה הפרנקו-פלמית של בורגונדיה, נחשב דה לה רו, יחד עם אלכסנדר אגריקולה, אנטואן ברומל, היינריך איזאק ויאקוב אוברכט לאחד המלחינים המפורסמים ורבי ההשפעה ביותר בסגנון הפוליפוני של ארצות השפלה בסביבות 1500.
חייו.
ילדות ונעורים.
לה רו נולד כנראה בטורנה, כיום בבלגיה, וסביר שלמד בקתדרלת נוטרדאם בעיר, שכללה מוסד מוזיקלי נכבד. אין כל רשומות לגבי שנות ילדותו. סברה שקישרה בינו לבין זמר הטנור פיטר ואן דר סטראטן שחי בבריסל בשנים 1470-1469 כנראה אינה נכונה, אם כי שם הזמר הוא גרסתו הפלמית של שם המלחין. בשנת 1471 שהה בגנט ועבד בכנסיית יאקוב כזמר במשרה חלקית. מן העובדה, ששכרו שולם מתוך קרן השונות של הקתדרלה אפשר להניח, שהובא לביצועים מיוחדים של פוליפוניה. משנת 1472 הועסק בכנסייה בעיר Nieuwpoort בבלגיה, כנראה על בסיס קבוע, אבל בשנת 1477/8 נעלם שמו מספר החשבונות.
על קורותיו בשנות ה-80' של המאה ה-15 אין מידע רב. ביוגרפים קודמים של לה רו סברו שעבד בסיאנה, איטליה בשנים 1483 עד 1485, אך בהמשך נקבע ש"לה רו" המוזכר ברשומות שם היה זמר אחר. בשונה מרוב המוזיקאים הפרנקו-פלמים בתקופה זו, דה לה רו לא ביקר מעולם באיטליה.
"הקאפלה הגדולה".
"הקאפלה הגדולה", המוסד המוזיקלי של החצר הבורגונדית-האבסבורגית, הייתה כבר בעלת היסטורית נכבדה כאשר פליפה היפה ירש אותה בשנת 1494. מוסד זה שימש כמרכזה של האסכולה הבורגונדית, המקום שמלחינים כמו גיום דופאי ואנטואן בינואה פעלו בו בעבר וכבר הותירו אחריהם מצבורי מוזיקה; גם יצירות של אוקכם הועתקו זמן לא רב קודם לכן לכתבי יד, שנקשרו עם הקבוצה ממש לפני הצטרפות לה רו לחצר. נוסף לכך, סביר להניח שמוזיקה מאת מלחינים, ששירתו את הדוכסים הקודמים של בורגונדיה, כגון שארל האמיץ - אדריאן באזין, ז'יל ז'וי, היינה ואן חיזכם ורוברט מורטון - המשיכה לשמש חומר לביצוע וללימוד. אל מוסד נכבד זה הביא דה לה רו את ניסיונו ובשלותו כמלחין.
דה לה רו התבלט כאינטלקטואל השנון של האסכולה הבורגונדית. הוא קיים את מסורת ארץ השפלה בחצר הבורגונדית, ופיתח את עבודתו של אוקכם בחקר ההבעה שבצלילים כוראליים, בייחוד במוזיקה שעניינה מיתה וקבורה. דה לה רו שילב בכתיבתו מסכת של קפיצות קוליות גדולות ובלתי צפויות, שבעטיין נשמעה המוזיקה שלו מחודדת ושונה מאוד מן הכתיבה העדינה של מלחיני ארצות השפלה, שהושפעו מאנגליה.
במסגרת עבודתו בקאפלה הגדולה, יצא לה רו פעמיים למסע לספרד. במסעו השני, בשנת 1506, נטרפה ספינתו בתעלה האנגלית, והוא עשה שלושה חודשים בחצרו של הנרי השביעי, מלך אנגליה. לאחר שנתיים נוספות בספרד, בשירותה של חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, חזר לה רו ב-1508 לארצות השפלה, מן הסתם משום שחואנה סולקה מהשלטון לאחר שבעלה, פליפה הראשון, מלך קסטיליה, מת בטיפוס בשנת 1506 ודעתה של האלמנה נטרפה עליה באבלה. הסיבה לכך שלה רו נשאר בספרד זמן רב כל כך איננה ידועה, אבל אין זה בלתי סביר שהמוזיקה שלו, הקודרת ועזת הרגש, הייתה מן הדברים המעטים שהביאו נחמה לאלמנה. נוסף לכך, הוא נהנה מיחס טוב, חואנה קידמה אותו לדרגת כומר חצר ראשי, ראש הקאפלה, ושילמה לו כפליים משכרם של שאר הזמרים; תשלום שכרם של הזמרים הייתה כנראה אחת הפעולות המנהליות המעשיות הבודדות שהייתה מסוגלת לבצע בתקופת שגעונה.
במסעותיו עם הקאפלה הגדולה פגש רבים משאר מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית, שעבדו שם באותו זמן (למשל ז'וסקן, איזאק ורובר דה פווין) וייתכן שגם לפגישות אלה היה חלק מכריע בהתפתחות סגנונו.
פרישה ומוות.
בין 1508 ל-1514 שהתה החצר במחלן ובבריסל ומיעטה במסעות. ההשערה היא, כי אלה היו שנותיו הפוריות ביותר של לה רו כמלחין, כיון שהיה פנוי יותר מבכל זמן אחר ולא נדרש לתלאות המסע על פני אירופה. זמן קצר אחרי ששארל החמישי, מלך צרפת הגיע לבגרות בשנת 1515
חידשה החצר את מסעותיה; לה רו פרש זמן קצר אחרי מסע עצום-ממדים בכל הערים הגדולות בחלקים הצפוניים של ממלכת שארל. סביר להניח שעזב את משרתו במהלך אחד מביקורי הקאפלה בקורטרייק, במאי 1516. הוא נשאר שם עד מותו כעבור קצת יותר משנתיים. בתולדות חייו יש פער מידע בשנות ה-70' וה-80' של המאה ה-15.