בשנת 1989 תיאר פעיל זכויות הלהט"ב בתאילנד, נטיי טירארוג'יאנאפונגס, את מעמד הקהילה במדינה כמורכב הרבה יותר בעבר מאשר בהווה, באומרו כי אף על פי שאנשים הודו בקיומה של הומוסקסואליות, "הם עדיין לא רגילים לרעיון של אנשים הומוסקסואליים בגלוי. אפילו פחות מכירים את הרעיון של זכויות להט"ב". המצב החל להשתנות בשנות התשעים עם אירועים ציבוריים רבים יותר, כגון פסטיבלי גאווה שהתקיימו מדי שנה בין השנים 1999–2007 בבנגקוק, עד שסכסוכים פנימיים בין המארגנים וויכוחים עם התומכים הפיננסיים לציונו מנעו קיום אירועים עתידיים. מצעד הגאווה של בנגקוק היה צפוי להתקיים שוב בנובמבר 2017, הפעם הראשונה מזה 11 שנים, אך נדחה בגלל תקופת האבל הלאומית של ראמה התשיעי, מלך תאילנד.בעיר פוקט נערכים אירועי גאווה בכל שנה מאז 1999. המצעד השני בעיר צ'יאנג מאי שבצפון העיר בשנת 2009 עורר עוינות רבה עד וכתוצאה מכך בוטל. כשהמשתתפים התכוננו לצעדה, קבוצה פוליטית הקיפה את המתחם שבו התכנסו, צעקה עלבונות באמצעות מגפונים כלפי המשתתפים והשליכה פירות וסלעים לעבר הבניין בו הסתתרו. עם זאת, עשר שנים מאוחר יותר, מעל 500 איש כולל פוליטיקאים, צעדו במצעד העיר ב-21 בפברואר 2019 אשר הוקדש לזכרו.
"Songkran" הוא החג הלאומי של השנה החדשה בתאילנד, אשר חל ב-13 באפריל בכל שנה. החג קיבל משמעות מיוחדת בשנים האחרונות עבור תושבי להט"ב והמבקרים, שכן הוא מתקיים בו זמנית עם מסיבת המעגלים הגאה של סנגקראן בבנגקוק, שנחשבה לחגיגת הלהט"ב הגדולה ביותר באסיה. האירוע חגג 14 שנה לציונו בשנת 2019.
אפריקה.
אוגנדה.
באוגוסט 2012 התקיים באנטבה מצעד הגאווה האוגנדי הראשון במטרה למחות על יחס הממשלה השלילי ביותר נגד זכויות להט"ב במדינה ועל הניסיונות של הפרלמנט לאמץ חוק "מעשה סדום" נוקשה שכונה בשם "הצעת החוק - להרוג את ההומואים" שיכלול מאסר עולם בגין עבירה פלילית של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה.
מהדורת המצעד השני נערכה באנטבה באוגוסט 2013. החוק הוכרז בדצמבר 2013 ונדחה לאחר מכן על ידי בית המשפט החוקתי באוגנדה ב-1 באוגוסט 2014 על רקע טכני. ב-9 באוגוסט 2014 נערך המצעד השלישי בעיר על רקע אינדיקציות לפיהן ניתן לערער על פסק הדין או להחזיר את החוק לפרלמנט על מנת לשנותו ולהפיכת הומוסקסואלית במדינה לחוקית.
אסווטיני.
מצעד הגאווה הראשון של אסוואטיני נערך ביוני 2018 במבבנה אשר נוסד על ידי ארגון הלהט"ב "Rock of Hope". האירוע החל בצעדה (עם הגנה משטרתית), בעקבות פיקניק ומסיבה אשר במהלכו השתתפו כ-1,000 איש. האירוע זכה לסיקור תקשורתי בינלאומי ומקומי לא מבוטל, והופיע בעמוד הראשון של שני העיתונים הגדולים של המדינה. שגרירת ארצות הברית באסווטיני ליסה ג'יי פיטרסון השתתפה במהלכו. המצעד הגאווה השני במדינה נערך ביוני 2019 ותואר לאחר מכן כ-"הצלחה משמחת" לצד השמעות שירים אסוואטינים מסורתיים.
אתיופיה.
אף על פי שהומוסקסואליות היא פלילית באתיופיה ונענשת ב-15 שנות מאסר, בינואר 2009 נערכו מספר אירועי גאווה באדיס אבבה. בשנת 2012, אמור היה להתקיים כנס זכויות להט"ב בעיר, אם כי בוטל בשל תגובות שליליות מצד נוצרים וקבוצות דתיות קיצוניות, שהפגינו נגדו וכינו את משתתפיו "מיסיונרים של רוע".
בנין.
ב-17 במאי 2013 ארגנו אגודות להט"ב בקוטונו, בנין, אירוע גאווה לתמיכה ביום הבינלאומי נגד הומופוביה, וטרנספוביה וביפוביה במכון פרנסיס, שמשך קהל של 200 איש.
דרום אפריקה.
מצעד הגאווה הראשון של דרום אפריקה נערך לקראת סוף עידן האפרטהייד ביוהנסבורג ב-13 באוקטובר 1990, והיה לאירוע הראשון מסוג זה ביבשת אפריקה. לאחר מכן הגוף המארגן של מצעד הגאווה של ג'ובורג התפרק בשנת 2013 עקב סכסוך פנימי לגבי המשך השימוש באירוע לצורך הסברה פוליטית. ועדה חדשה הוקמה במאי 2013 לארגון "גאווה עממית" שנחשבה "כתנועה פוליטית כוללת ומפורשת למען צדק חברתי".
תהלוכות גאווה נוספות המתקיימות באזור יוהנסבורג כוללות את מצעד הגאווה בסווטו המתרחש מדי שנה במדולנדס ומצעד איקורהולני המתרחש מדי שנה בקווא-תימה, עיירה במזרח הרנד. מצעדי הגאווה שנערכים בערים נוספות ברחבי המדינה כוללים את מצעד קייפטאון, עיירת ח'ומבולאני (הנכללת בתוך העיר), דרבן, מפרץ נלסון מנדלה בפורט אליזבת ומצעד בלימפופו המתקיים בפולוקוואנה, לימפופו.
כף ורדה.
בקנה מידה אחד עם מושבות אפריקאיות פורטוגזיות אחרות, כף ורדה מדווחת כאחת המדינות הידידותיות ביותר באפריקה כלפי להט"ב. בשנת 2013 הוקמה האגודה "Associação Gay de Cabo Verde", אשר ארגנה את מצעד הגאווה הראשון במדינה ביוני 2013, שנערך במינדלו, העיר השנייה בגודלה.
שלוש שנים לאחר מכן התקיים מצעד הגאווה הראשון בעיר הבירה פראיה. מאז, החלו עמותות נוספות לעבוד למען זכויות להט"ב בשטח המדינה בהן "Associação LGBTI de Praia". בשנת 2018 נערך מצעד הגאווה של פראיה בעזרת מכון כף ורדה לשוויון מגדרי (ICIEG) וממשלת פראיה. המשתתפים קראו להכשרתם של נישואים חד מיניים ולחקיקה נגד אפליה כלפי להט"ב.
לסוטו.
ב-18 במאי 2013 התקיימה צעדת הגאווה הראשונה בלסוטו במרכז העיר מאסרו ואורגנה על ידי העמותה "The Matrix Support Group". האירוע דווח כמוצלח, לצד תמיכת הרשויות והענקתם ליווי למשתתפים. מאז, נערכו מדי שנה צעדות ואירועי גאווה במספר ערים, המושכים כמאות משתתפים.
מאוריציוס.
"Collectif Arc-En-Ciel" שנוסד בשנת 2005, הוא החלוץ בנושא והארגון הראשי של קהילת הלהט"ב במאוריציוס. הארגון הקים את מצעד הגאווה הראשון במדינה בשנת 2006 כמו גם במשך השנים שלאחר מכן, אשר כלל מעל 1,200 מפגינים בשנת 2016. באותה שנה, הארגון העביר את ציונו מהעיירה הקטנה של בו-באסין רוז-איל לבירה פורט לואי. ביוני 2018, מהדורת המצעד התקיימה אך בוטלה לאחר זמן קצר עקב מאות איומי מוות שנחשדו כי מקורם בקיצונים דתיים. בנוסף, הפגנת נגד אלימה אורגנה על ידי ג'אבד מיטו, אסלמיסט קיצוני ידוע שכבר נמצא במעקב על פי הרשויות המדינה, בעוד כוח משטרה חזק נפרס כדי לספק הגנה למשתתפי המצעד. דמויות דתיות רבות וחשובות באי, כולל הקרדינל מוריס פיאט, גינו בתקיפות את ההפגנה וקראו לכבוד וסובלנות לכולם. ישיבת להט"ב התקיימה בנושא מספר ימים לאחר מכן בחוף קאודאן בבירה, בתמיכה של ראש הממשלה פראווינד ג'וגנאוט.
מלאווי.
ב-26 ביוני 2021 קיימה קהילת הלהט"ב במלאווי את מצעד הגאווה הראשון בעיר הבירה, לילונגווה, בעוד שפעילות הומוסקסואלית במדינה איננה חוקית משנת 1881 ונענשת במאסר של עד 14 שנים והצלפת מלקות נכון לאוגוסט 2021 (בפועל, החוק מושהה מאז 2012).
נמיביה.
מצעד הגאווה הראשון של נמיביה התקיים בוינדהוק בדצמבר 2013 בו השתתפו כ-100 איש. העיר סווקופמונד ערכה את מצעד הגאווה הראשון שלה ביוני 2016. שתי הערים המשיכו מדי שנה מאז בציונם ולא עמדו בפני מכשולים מצד ממשלת נמיביה ביוזמת קיומם. ביוני 2017 צעדו כ-200 איש במצעד גאווה בוינדהוק, כפול מכמות הצועדים ב-2013. בנובמבר 2017 התקיים בווינדהוק פסטיבל לסביות נמיבי ראשון בו נכללו למעלה מ-60 לסביות צעירות מ-8 אזורים שונים אשר התכנסו לשבוע של הופעות פומביות וביטוי יצירתי, עם שירה, חשיפת סיפורים, מוזיקה, הצגות דרמה וריקודים המדגישים את היותן של לסביות בנמיביה בפרט. המהדורה השנייה של הפסטיבל התקיימה בנובמבר 2018. בדצמבר 2018 המשיכו להפגין כמאות איש במצעדי הערים בעוד פעילות הומוסקסואלית בין גברים מוגדרת כפלילית מאז 1920 על פי החוק הרומאי-הולנדי הקולוניאלי.
קניה.
ב-26 ביוני 2012, שגרירות ארצות הברית בבירה ניירובי קיימה את מה שנחשב לאירוע הגאווה הראשון אי פעם בקניה. קצין יחסי ציבור בשגרירות הצהיר בתגובה כי, "ממשלת ארצות הברית מצידה הבהירה כי קידום זכויות אדם עבור חברי קהילת הלהט"ב הוא מרכזי במדיניות זכויות האדם שלנו ברחבי העולם ובהגשמת מטרות מדיניות החוץ שלנו".
תוניסיה.
בשנת 2015, הארגון התוניסאי, שמס, הוקם כארגון זכויות הלהט"ב בתוניסיה. ב-18 במאי 2015 קיבל הכרה רשמית מהממשל כארגון. ב-10 בדצמבר 2015, יום זכויות האדם הבינלאומי, הצטרף הארגון עם קבוצות פעילים מקומיים להפגנה נגד האפליה המתמשכת נגד אזרחי להט"ב במדינה. בחודש מאי 2016 ארגנו מספר עמותות קבלת פנים לאירוע גאווה קטן בבירת המדינה, תוניס. עמותות תוניסאיות שונות עבור זכויות להט"ב ארגנו בנוסף אירועים והפגנות פומביות לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותו החודש.
מצעדי הגאווה בישראל.
בישראל קיימת קהילה להט"ב פעילה, עם אירועי גאווה שנתיים המתקיימים בתל אביב וירושלים מאז שנת 1998. אירועים נוספים מתקיימים באופן קבוע גם בערים חיפה, פתח תקווה, חדרה, רעננה, אילת, באר שבע וראשון לציון. בשנת 2012 התקיימו במהלך חודש יוני ובתחילת חודש יולי מצעדי גאווה בערים: חדרה, פתח תקווה, רעננה והרצליה לראשונה.