במחצית הראשונה של שנות ה-90, ההתלהבות סביב mRNA החלה לדעוך: בכל פעם שהזריקו את הגנום הזה לבעלי חיים, התגובה החיסונית הייתה כל כך חזקה שה-mRNA הושמד מיד. ההשקעות במחקרים אלו עלו בתוהו, ומדענים רבים התייאשו ועזבו את התחום. קריקו התעקשה להמשיך ולבקש מענקי מחקר, אבל כל בקשותיה נדחו. המחקר על mRNA נחשב בעיני הממונים עליה באוניברסיטה בזבוז זמן, והם הציבו בפניה אולטימטום: לעזוב מרצונה, או שיבוטל מסלול הקידום שלה לפרופסורה, היא תורד בדרגה ושכרה יקוצץ. הוויזה שלה לארצות הברית הייתה תלויה בהעסקתה, והיא ידעה שלא תוכל לממן את הלימודים האקדמיים של בתה ללא ההנחה לעובדי האוניברסיטה. לכן הסכימה לתנאים. המשכורת שלה הייתה נמוכה מזו של טכנאי המעבדה שעבד איתה.
בקשותיה למענקי מחקר (גרנטים) נדחו שוב ושוב, בעלה שנסע להונגריה להסדיר את ענייני הוויזה שלו נתקע ללא יכולת לחזור לארצות הברית למשך חצי שנה לפחות, היא נותרה לבד עם בתם בת ה-12, והתבשרה שהיא חולה בסרטן ושעליה לעבור ניתוחים.
ב-1997 פגשה קריקו את דרו וייסמן, פרופסור לאימונולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה. במהלך שימוש במכונת צילום בספרייה, נקלעה קריקו לוויכוח עם וייסמן, שביקש להשתמש בה. הוויכוח הפך לשיחת היכרות, ווייסמן הציע לקריקו להשיג את המענקים הדרושים למחקרה. קריקו, בשיתוף פעולה עם וייסמן, החלה לבדוק מה ב-mRNA מעורר תגובה חיסונית כל כך חזקה, ואיך ניתן למנוע זאת. לאחר ניסיונות רבים במעבדה, היא הצליחה לשנות מעט את ההרכב הכימי של האות U (אורציל, אחת מארבע האותיות המרכיבות את שפת ה-mRNA), כך שה-mRNA מצליח לחמוק ממערכת החיסון, אך עדיין מקודד את החלבונים הנדרשים.
גילוי זה נתפס כמאפשר שימוש טיפולי ב-mRNA. יחד עם וייסמן מחזיקה קריקו בפטנטים אמריקניים ליישום RNA לא-אימונוגני, שעבר מודיפיקציה של נוקלאוזיד. BioNTech ו-Moderna קיבלו רישיון לשימוש בטכנולוגיה זו לפיתוח חיסונים נגד COVID-19.
בסדרת מאמרים שפרסומה החל בשנת 2005 תיארו קריקו ווייסמן כיצד שינויים ספציפיים בנוקלאוזידים ב-mRNA הובילו לתגובה חיסונית מופחתת.
קריקו ווייסמן הקימו חברה קטנה ובשנים 2006 ו-2013 קיבלו פטנטים לשימוש בכמה נוקלאוזידים ששונו לשם הפחתת התגובה החיסונית האנטי-ויראלית ל-mRNA. זמן קצר לאחר מכן מכרה האוניברסיטה את רישיון הקניין הרוחני לגארי דאהל, ראש חברה לאספקת חומרי מעבדה שהפכה בסופו של דבר ל-Cellscript. שבועות לאחר מכן פנתה אליה Flagship Pioneering, חברת ההון סיכון שהייתה ועודנה תומכת במודרנה, לשם רישוי הפטנט. לדעת קריקו, הפיתוח שלה עדיין לא הבשיל לכדי פטנט. בתחילת 2013 שמעה קריקו על עסקת 240 מיליון דולר של Moderna עם AstraZeneca לפיתוח mRNA של VEGF (גורם גדילה אנדותלי - Vascular endothelial growth factor) .
אוניברסיטת פנסילבניה סירבה להחזיר את קריקו למסלולה המקורי לפרופסורה. בכירי האוניברסיטה לא הבינו את משמעות המחקרים שלה. כאשר הודיעה להם כי קיבלה הצעה להיות סגנית נשיא חברת BioNTech, הם סברו שחברה זו אינה משמעותית כי אין לה אתר אינטרנט. קריקו סברה שלא תקבל הזדמנות ליישם את הניסיון שלה ב-mRNA באוניברסיטת פנסילבניה, ולכן עזבה את האוניברסיטה והתמנתה לתפקיד כסגנית נשיא בכירה ב-BioNTech RNA Pharmaceuticals.
החוקר דרק רוסי, שעבד באותה תקופה על פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד, קרא את המאמר של קריקו ווייסמן, יצר קשר עם החוקרים וסיפר להם על חברה שהקים יחד עם מספר פרופסורים מהרווארד ו-MIT, בשם מודרנה (הלחם של המילים modified RNA), לייצור תרופות וחיסונים על בסיס mRNA. חברה נוספת שביקשה מהם אישור לשימוש בפטנט הייתה חברת BioNTech, שמייצרת היום את החיסון נגד COVID-19 של חברת פייזר.
המחקר וההתמחויות של קריקו כוללות טיפול גנטי מבוסס mRNA, תגובות חיסוניות המושרות על ידי RNA, בסיסים מולקולריים של סבילות לאיסכמיה וטיפול באיסכמיה מוחית.
תרומות מדעיות.
עבודתה ומחקריה של קריקו תרמו למאמץ של BioNTech ליצור תאים חיסוניים המייצרים אנטיגנים לחיסון. מחקריה גילו כי התגובה האנטי-ויראלית מ-mRNA העניקה לחיסוני הסרטן שלהם דחיפה נוספת להגנה מפני גידולים. בשנת 2020 שימשה הטכנולוגיה של קריקו ווייסמן בחיסון ל-COVID-19 שיוצר במשותף על ידי פייזר ו-BioNTech. האתולוג הבריטי ריצ'רד דוקינס וביולוג תאי הגזע הקנדי דרק רוסי, שעזרו בהקמת מודרנה, קראו למתן פרס נובל לקריקו ולוייסמן.
פטנטים.
US8278036B2 &amp; US8748089B2 - המצאה זו מספקת מולקולות של רנ"א, אוליגוריבונוקליאוטיד ופוליריבונוקליאוטיד הכוללות או נוקלאוזיד שעבר מודיפיקציה, וקטורים לטיפול גנטי הכוללים מרכיבים אלה, שיטות לסינתזה של מרכיבים אלה, ושיטות להחלפת גנים, טיפול גנטי, השתקת תרגום גנים, והעברת חלבונים טיפוליים לרקמות in vivo, הכוללות מולקולות אלה. ההמצאה הנוכחית מספקת גם שיטות להפחתת האימונוגניות של מולקולות RNA, אוליגוריבונוקליאוטידים, ופוליריבונוקליאוטידים.
חיים אישיים.
קריקו התחתנה עם בלה פרנסיה והיא אמה של האלופה האולימפית ואלופת עולם בחתירה, סוזן פרנסיה.
גביע הערוץ הראשון בהחלקה על הקרח (רוסיה)
גביע הערוץ הראשון הרוסי בהחלקה על הקרח (ברוסית: Кубок первого канала по фигурному катанию) הוא טורניר החלקה על הקרח שהושק בפברואר 2021.
פדרציית ההחלקה הרוסית והערוץ הראשון הרוסי הציגו בפברואר 2021 טורניר קבוצתי ייחודי בהשתתפות כל כוכבי ההחלקה הרוסיים, שנערך בין ה-5 ל-7 בפברואר במגה-ספורט ארנה במוסקבה. שתי נבחרות לקחו חלק בטורניר. אלינה זגיטובה ויבגניה מדבדבה שימשו כקפטניות שתי הנבחרות שהתמודדו. קרן הפרס עמדה על 10 מיליון רובל רוסי. חרף מגפת הקורונה ברוסיה, התחרות נערכה בשנת 2021 בנוכחות צופים והועברה בשידור חי בערוץ הראשון.
היסטוריה.
הטורניר הראשון נערך בפברואר 2021 ובו השתתפו מחליקים רוסיים על הקרח, גברים ונשים שהתפצלו למספר נבחרות של גברים מול נשים. בטורניר השתתפו מיטב המחליקים הרוסיים שהשתתפו באליפויות רוסיה, אליפויות אירופה ובאליפויות עולם.
בטורניר השתתפו:
בטורניר 2021 ניצחה נבחרתה של אלינה זגיטובה.
עודד הירש
עודד הירש (נולד ב-1976) הוא צלם ואמן וידאו ארט ישראלי.
ביוגרפיה.
הירש נולד וגדל בקיבוץ אפיקים. בוגר המחלקה לצילום במרכז האקדמי ויצו חיפה. בשנים 2006–2012 חי בניו יורק, שם סיים תואר שני באמנות במכון פראט בברוקלין. משנת 2013 מרצה במחלקה לצילום במרכז האקדמי ויצו חיפה, ומשמש כראש המכון לאמנות במכללת אורנים.
עבודותיו.
עבודה קבוצתית היא נושא מרכזי ביצירה של הירש ומתבטאת במדיום הצילומי כאשר המצלמה עוקבת אחר תהליכי השינוי והאדפטציה של קבוצת אנשים בזמן פעולה משותפת, אופנים אלו משקפים את פני החברה. בכתבה בערב רב הירש מסביר: אנו מייצרים ביחד סיטואציות של סיזיפיות יזומה אשר התכלית היחידה שלה היא עצם הקיום של הדבר כאמנות. כלומר המוטיבציה המניעה היא לא אידאולוגיה ולא הפקת תועלת או רווח אישי כלשהו, פרט לסיפוק שנגזר מעצם מעשה הביחד האמנותי.
בעבודות הרב-תחומיות שלו שצולמו בעמק הירדן משלב הירש בעבודות הווידאו ארט קולנוע ואלמנטים של פרפורמנס. הוא מתעד את מאחורי הקלעים של ההפקות שלו הכוללים משתתפים רבים. עבודותיו המוקדמות נעשו בשנים 2003–2006. אחת מהן היא סדרת צילומי הסטילס " אבא" שהוא תיעוד ראשוני של אביו שעבר תאונת דרכים ונשאר נכה כאשר עודד עוד היה ילד.
סדרת התמונות "לישון בטוב" משנת 2008 נוצרה לאחר שעבר לניו יורק וצולמה בדירתו הקטנה בקווינס. התמונות משקפות הצצה פנימה אל חייו הפרטיים דרך חלון הבניין ועד לצלחת האוכל, במעברים בבית ליד פתחי הדלתות, ברגעים אינטימיים יומיומיים של קציצת ציפורניים, החלפת נורה ועד לזיכרונות על תקופת השירות הצבאי, בו הוא לבוש במדים מתגונן וממוגן על ידי שקי חול וחוטי תיל, כמו גם רגעים זוגיים, כאשר זוגתו ישנה והוא ער שומר וצופה בחלון. תמונות אלה הוצגו בתערוכת היחיד הראשונה שלו "מישהו בבית" במוזיאון רמת גן לאמנות.
בשנת 2009 יצר את "כחול 50", עבודה עליה כתב גדעון עפרת "אני סמוך ובטוח שעבודת הווידאו הזו היא יצירה יוצאת דופן בחשיבותה, עבודה במעמד של קלאסיקה מקומית, מסוג אותן עבודות שהן קאנוניות מרגע היווצרן.". "כחול 50" היא שמה של תווית הסימון של בגדי משפחת הירש במכבסת אופקים. הירש מתעד התרחשות חד פעמית במימי הכנרת כאשר קבוצת אנשים לבושים באופן זהה במעילים צהובים, מושכים חבל המניף אדם בכיסא גלגלים מעלה למגדל שמירה מתכתי. המאמץ המשותף ניכר בעבודה זו והסאונד המצמרר של התחככות החפצים מגביר את תחושת הקושי עד לרגע שבו האדם בכיסא הגלגלים מגיע בבטחה למקומו.
סרטו השני, "טוצ'קה" משנת 2010 עוקב אחר קבוצת קיבוצניקים מעמק הירדן המתקינים גשר. הנושא מתמקד במאמץ משותף, קולקטיבי וקשה, עשייה משותפת שהיא לשם האמנות בלבד ונטולת אינטרסים. הדמויות לבושות באופן זהה, בחליפה כחולה וכובעים לבנים, ללא ייחוד אינדיבידואלי, כמו הרעיון הקיבוצי. האנשים נושאים עימם דליים צהובים ואביזרים נוספים לצורך בניית הגשר. טוצק'ה ברוסית משמעותו נקודה, וזהו השם הראשון שניתן לקיבוץ השומר הצעיר שהפך לימים לאפיקים.
באותה שנה יצא לאור גם הסרט "הביתה", שעוקב אחר 21 אינדיבידואלים אנונימיים המוצאים עצמם תקועים יחד על סירה שאינה שטה לשום מקום, תלושים מנוף מולדתם.