בשנת 2011 התמנתה ליו"ר ועדת העזבונות במשרד המשפטים. באותה שנה הייתה חברה בוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון, שקבעה כי מבחינה משפטית בשטחי יהודה ושומרון לא שורר שלטון של כיבוש. כמו כן היא מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
משפחתה.
נשואה לכלכלן ד"ר אהוד שפירא, ואם לשלוש בנות, בהן אפרת שפירא רוזנברג ועינת ישפה (מנהלת השירות הפסיכולוגי של עיריית בני ברק). מתגוררת בתל אביב.
אהוד שפירא
אהוד שפירא (נולד בשנת 1944) הוא כלכלן ומנהל ישראלי, יושב-ראש פסגות בית השקעות ולשעבר ממלא-מקום מנכ"ל בנק לאומי ויו"ר קבוצת הביטוח הפניקס.
ביוגרפיה.
נולד בישראל, בנם של יעקב ובלה שפירא. בעל דוקטורט לכלכלה ומימון מאוניברסיטת ניו יורק.
בתחילת שנות ה-70 החל את עבודתו בבנק לאומי. בין השנים 1975–1980 התגורר בארצות הברית, שם עבד בתפקידים בכירים בבנק לאומי. בשנת 1980 שב לישראל וכיהן כסגן ראש החטיבה העסקית בבנק לאומי. בשנת 1984 שב לארצות הברית במסגרת תפקידו בבנק לאומי ושהה בה עד שנת 1989. לאחר ששב לישראל שימש בתפקידים בכירים בבנק לאומי. היה ראש החטיבה העסקית, משנה בכיר למנכ"ל ואחראי על החטיבה המסחרית, מערך הנדל"ן והחטיבה הבינלאומית. בין השנים 1995–2006 שימש כממלא-מקום המנכ"ל גליה מאור.
בשנת 2006 עזב את בנק לאומי ומונה כיו"ר "הפניקס". במקביל שימש כדירקטור בחברות מהדרין ונשואה-אקסלנס. בשנת 2010 פרש מ"הפניקס". באותה שנה נבחר כדירקטור בבנק לאומי והתמודד על תפקיד יו"ר הבנק, אך לא נבחר. בסוף 2010 נבחר ליו"ר הדירקטוריון של חברת ביראד - חברה למחקר ופיתוח, חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן, חבר בוועד המנהל ויו"ר ועדת ההשקעות של האוניברסיטה. באוקטובר 2011 החליף את זהבית כהן בתפקיד יושב-ראש פסגות בית השקעות. במקביל הקים עם קבוצת שותפים את קרן ההשקעות גאיה, וכדי למנוע ניגוד עניינים הוא אינו מנהל את הקרן.
שפירא חבר בחבר הנאמנים של מוזיאון תל אביב לאמנות ובוועד המנהל של מכון ירושלים לחקר ישראל. בשנת 2012 מונה לראש אגודת הידידים בישראל של בית לוחמי הגטאות.
משפחתו.
שפירא מתגורר בתל אביב. נשוי לשופטת בדימוס תחיה שפירא (בתו של הרב שלמה גורן) ואב לשלוש בנות. בתו הבכורה עינת ישפה היא פסיכולוגית חינוכית, העומדת בראש השירות הפסיכולוגי החינוכי של עיריית בני-ברק ומתגוררת בפתח תקווה. בתו השנייה היא עו"ד אפרת שפירא-רוזנברג המתגוררת במזכרת בתיה.
ישראל תמרי
ישראל תמרי (נולד בשנת 1946) הוא קרדיולוג ישראלי, היה מנהל יחידת צנתורי לב בבית החולים וולפסון, משורר ומתרגם שירת הייקו. כיום משמש כקרדיולוג של מלר"מ, המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים. מאז תחילת שנות ה-70 הוא עוסק בתחום הקרדיולוגיה ומתמחה בצנתורי לב. בשנים 1982–1989 שימש כמנהל יחידת צינתורי הלב של "בית חולים ניו-יורק מרכז רפואי קורנל" (New York Hospital-Cornell Medical Center). הוא חבר בחברה הקרדיולוגית הישראלית ובחברה הקרדיולוגית האמריקאית ומרצה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
במקביל לפעילותו הרפואית הוא עוסק בשירה ובתרגום. פרסם שלושה ספרי תרגום של שירת היקו מיפנית לעברית וכן ספר מקור. כמו כן ערך את ספריו של חותנו הרב שלמה גורן "תורת הרפואה" ו"תורת המדינה".
נשוי לד"ר דרורית (בתם של הרב שלמה וצפיה גורן) ואב לשלושה, הילה גולדברד, ד"ר צבי תמרי וד"ר שירה קציר. מתגורר בגבעתיים.
דולף שייס
אדולף "דולף" שייס (באנגלית: Adolph "Dolph" Schayes; 19 במאי 1928 - 10 בדצמבר 2015) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי יהודי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
שייס נחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים של תקופתו, ולאחד מגדולי הספורטאים היהודים בכל הזמנים. הוא נבחר שש פעמים בקריירה לחמישיית העונה הראשונה, שש פעמים לחמישייה השנייה, תריסר פעמיים השתתף במשחק האולסטאר וכמאמן נבחר פעם אחת למאמן השנה ב-NBA. בין השנים 1957–1963 החזיק בתואר "הקלע המוביל בתולדות ה-NBA". בשנת 1973 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל וב-1996 נבחר כאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
חייו הפרטיים.
שייס נולד בעיר ניו יורק להורים יהודים ממוצא רומני שהיגרו לארצות הברית. בנו, דני, הלך בעקבותיו והיה גם הוא כדורסלן ששיחק בליגת ה-NBA שנים רבות. שלוש מנכדותיו, אבי, קרלה ורייצ'ל גואץ', זכו במדליית כסף בכדורעף כחלק מהמשלחת האמריקאית ב, ונכדו, מיקי פרי, זכה במדליית הזהב בריצת שליחים 4x100 ב.
קריירת הכדורסל.
תחילת הדרך.
בשנת 1944 החל שייס לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ניו יורק, בה למד במקביל גם הנדסה. כבר בעונת ה שלו, סייע שייס לקבוצת האוניברסיטה להעפיל עד לפיינל פור טורניר אליפות המכללות בכדורסל. בשלב חצי-הגמר של הטורניר, פגשה ניו יורק את אוניברסיטת המדינה של אוהיו במשחק שנערך במדיסון סקוור גארדן. שתי דקות לסיום המשחק, עוד הובילה אוהיו בפער של 10 נקודות, והייתה בדרך להעפלה לראשונה זה שש שנים לגמר הטורניר, אולם שייס השתלט על המשחק והצליח להשוות ולכפות הארכה בה ניצחה קבוצתו. ניו יורק העפילה למשחק הגמר, בו נכנעה לאוניברסיטת אוקלהומה A&amp;M בהנהגתו של הסנטר בוב קורלנד בתוצאה 49-45.
שייס היה לשחקן המוביל של אוניברסיטת ניו יורק במשך ארבע שנותיו במכללות, ובעונת ה רשם ממוצע נקודות של 13.7 והוביל את קבוצתו למאזן של 22 ניצחונות מול ארבעה הפסדים בלבד, וזכה ב"פרס האגרטי" לכדורסלן המכללות המצטיין של מטרופולין ניו יורק.
קריירה מקצוענית.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים, נבחר שייס בבחירה הרביעית בדראפט ה-BAA על ידי ניו יורק ניקס ובמקביל נבחר על ידי טרי-סיטיז בלאק הוקס בדראפט של ליגת ה-NBL המתחרה. לאחר שההוקס העבירו את הזכויות להחתמתו לסירקיוז נשיונלס, בחר שייס לשחק בשורות הנשיונלס לאחר שאלו הציעו לו חוזה של 7,500 דולר, גבוה ב-50% מזה שהציעו הניקס.
שייס הגיע לקבוצה, שנוסדה רק שנתיים קודם לכן, וסיימה את שתי העונות הקודמות במאזני ניצחון-הפסד שליליים. יחד איתו הגיע לקבוצה גם אל סרבי, גארד קשוח שעזב את רוצ'סטר רויאלס בעקבות סכסוך עם הבעלים, והצטרף לסירקיוז כמאמן-שחקן. שייס, הביא איתו סגנון משחק ייחודי שטרם נראה בליגה. שחקן גבוה, שנוסף על יכולת המשחק מתחת לסל, גם ידע לקלוע מבחוץ. הוא סיים את עונת הרוקי שלו עם ממוצע של 12.8 נקודות למשחק, וסייע לקבוצתו לשפר את מאזנה ל-40 ניצחונות מול 23 הפסדים בלבד.
לקראת העונה הבאה, עונת , מוזגו ליגת ה-BAA וליגת ה-BNL לליגה אחת שנקראה ליגת ה-NBA. סירקיוז, הממוקמת במדינת ניו יורק, שובצה לבית המזרחי. בעונתו הראשונה בליגה, קלע שייס 1,072 נקודות, היה לקלעי השישי בטיבו בליגה והחל רצף של 12 שנים בהן היה הקלעי המוביל של הקבוצה. שייס הוביל את הנשיונלס למאזן של 51 ניצחונות מול 13 הפסדים בלבד, המאזן הטוב ביותר בליגה ונבחר לחמישיית העונה השנייה. לאחר שניצחו את פילדלפיה ווריורס בשני משחקים, וגברו בגמר החטיבה על הניקס בתוצאה 1–2, העפילה סירקיוז לגמר ה-NBA באופן אוטומטי. בגמר פגשה הקבוצה את מיניאפוליס לייקרס, בהנהגתו של ג'ורג' מייקן ונכנעה לה בשישה משחקים בתוצאה 2–4.
בטרם נפתחה עונת , עזבו שלוש קבוצות את הליגה, מהלך שגרר שינוי מבני בליגה שעברה לשחק בשני בתים בלבד. במקביל החלה הליגה במדידת קטגוריה חדשה - ריבאונדים. שייס העלה את ממוצע הנקודות שלו ל-17.0, ועם 1,080 ריבאונדים, 16.4 בממוצע למשחק, היה למלך הריבאונדים הראשון של הליגה. הוא נבחר במהלך העונה להשתתף במשחק האולסטאר הראשון שהתקיים, בו קלע 15 נקודות, וקטף 14 ריבאונדים, ובסיום העונה נבחר פעם נוספת לחמישיית העונה השנייה. על אף יכולתו, סיימה סירקיוז עם 32 ניצחונות מול 34 הפסדים, והעפילה לפלייאוף מהמקום הרביעי במזרח. סירקיוז הדיחו פעם נוספת את הווריורס בשני משחקים בסיבוב הראשון, ופגשו את הניקס בגמר האזורי, אך הפעם הייתה ידם של הניקס על העליונה לאחר שניצחו בחמישה משחקים 3-2.
בעונת שבר שייס את שורש כף ידו הימנית. חרף הפציעה, ועל אף שידו קובעה בתחבושת גבס, המשיך שייס להשתתף במשחקי הקבוצה, והחל לפתח זריקה לסל באמצעות ידו השמאלית. הוא תרם באותה העונה 13.8 נקודות למשחק, ובדיעבד סיפר כי פציעה זו הפכה אותו לשחקן טוב יותר, משום שכשהחלים גילה כי פיתח אמבידקסטריות שאפשרה לו מגוון התקפי רחב יותר.
בעונת הצליח שייס להוביל את קבוצתו עד לגמר ה-NBA בפעם השנייה, ולראשונה זה ארבע שנים. הוא תרם 17.1 נקודות ו-12.1 ריבאונדים למשחק, והוסיף אחוזי קליעות עונשין של 82.7%, שני בליגה רק לביל שרמן, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה עם מאזן של 42 ניצחונות מול 30 הפסדים, ובמקום השלישי בבית המזרחי. בשלב הבתים של הפלייאוף, ניצחה אמנם ניצחה סריקיוז את כל ארבעת משחקיה, אולם במשחק מול בוסטון סלטיקס נפגע שייס כשהופל אל הרצפה, ושבר את שורש כף היד פעם נוספת. בגמר האזורי הדיחה ב 0-2 את הסלטיקס, והעפילה לגמר ה-NBA בו פגשה פעם נוספת את מיניאפוליס לייקרס. בסדרת הגמר תרם שייס החבול 9.3 נקודות למשחק, אך לא הצליח לזכות באליפות הראשונה בקריירה, לאחר שמיניאפוליס גברה על קבוצתו בשבעה משחקים.