קלות גביית המס הייתה סיבה נוספת לפריסת הרשת, שכן הכפר היה חייב במס מודול אחר מודול, והאזור המרכזי המאורגן. צורותיהם של הבטסטידים נבעו מ"החיכוך שנוצר על ידי אינטראקציה, כדאיות, פרגמטיות, פשרה משפטית ורווח", ציין אדריאן רנדולף ב-1995. לעתים רחוקות יותר, ערים מתוכננות כאלה פותחו על פי תוכנית מעגלית. חלק מהבאסטידים לא תוכננו בצורה כל כך גיאומטרית: "גיאומטריית הבלוקים של הבאסטידים לא הייתה מסגרת נוקשה שלתוכה נדחסה עיירה; היא דומה יותר לרשת, המושלכת על האתר ומסתגלת לניואנסים שלה", כתב רנדולף.
מרבית הבאסטידים נבנו במחוזות לוט וגארון, דורדון, גרס וגארון עילית בצרפת, בזכות הגובה והאיכות של הקרקע. חלקם נבנו בעמדות הגנה חשובות. הידועה ביותר כיום היא, כנראה, אנדורה לה ולה, אך המאוכלסת ביותר היא וילנב-סור-לו (Villeneuve-sur-Lot), שפירושה "העיר החדשה על נהר לוט".
ג' תנועות
משפחת ארסלן
ריקוד האסם
ריקוד האסם (באנגלית: The Barn Dance) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לאקרנים לראשונה בשנת 1929, הרביעי בסדרת סרטי מיקי מאוס; והראשון מבין תריסר הסרטים הקצרים שיצאו במהלך אותה שנה. הוא בוים על ידי וולט דיסני ואב אייוורקס ששימש בתור האנימטור הראשי. על כרזת הסרט הכותרת כתובה כ"ריקוד אסם" (Barn Dance), בעוד שהכותרת המלאה מופיעה בפתיח הסרט.
עלילה.
"ריקוד האסם" אשר מופיע בכותרת הסרט הוא האירוע שמפגיש את מיני מאוס ושני המחזרים שלה: מיקי ופיט. האחרונים וכלי הרכב שלהם נראים לראשונה מגיעים לביתה של מיני בניסיון לאסוף אותה לריקוד. מיקי מופיע בעגלה עם הסוס שלו בעוד פיט במכונית שזה עתה נרכשה.
מיני בוחרת בתחילה בפיט להסיע אותה לריקוד אך המכונית מתקלקלת ומתפרקת באופן בלתי צפוי, רק אז היא פונה ועונה להזמנתו של מיקי. מאוחר יותר באסם, מיקי ומיני נראים רוקדים יחד לצד שאר חיות חווה, אבל מיקי מתגלה כרקדן מגושם למדי בכך שהוא דורך שוב ושוב על רגליה של מיני. כתוצאה מכך היא דוחה את הזמנתו לריקוד שני, ובמקום זאת היא מקבלת הצעתו של פיט, שמתגלה כשותף טוב יותר לריקוד.
מיקי המתוסכל מנסה לפתור את הבעיה שלו על ידי הנחת בלון במכנסיים שלו, שנראה שעוזר לו להיות "קל רגליים", והוא ניגש לבקש ממיני ריקוד נוסף. מיני מסכימה ומופתעת לגלות כי כישורי הריקוד שלו השתפרו. פיט, שמגלה במהרה את הטריק של מיקי, חושף אותו ומצביע עליו בפני מיני, שנגעלת בעליל מניסיון ההונאה שלו. כתוצאה מכך, היא עוזבת את מיקי וממשיכה לרקוד עם פיט, ומשאירה את מיקי בוכה על הרצפה.
הפקה.
כמו הסרט הקודם של מיקי, "ספינת הקיטור וילי" משנת 1928, סרט זה תוכנן כסרט קולי, ויש בו הרבה שימושים בשמע, כולל מיקי שמשתמש בברווז חולף כצופר למכונית שלו. גם סצנת הריקוד בסרט מדגימה את הכישרון ההולך וגובר של הסטודיו בשילוב פעולות מצוירות עם קצב מוזיקלי.
סרט זה בולט בכך שהוא מציג את מיקי נדחה על ידי מיני לטובת פיט, משהו שהיה נדיר אפילו בסרטים מצוירים עתידיים. זהו גם מראה יוצא דופן של דמותו של פיט; בעוד הוא הוצג בעבר כנבל מאיים, כאן הוא ג'נטלמן מנומס. בנוסף, מיקי לא הוצג כגיבור אלא כמחזר צעיר ולא יעיל למדי. בעצב ובבכי שלו על כישלונו, מיקי נראה רגשי ופגיע בצורה יוצאת דופן.
סגנון הלבוש והמכונית של פיט היו ההשראה להופעתו בסרט הקצר השג לך סוס! משנת 2013.
ביקורת.
עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily", כתב העת "Motion Picture News" ומגזין וראייטי נתנו לסרט ביקורות אשר החמיאו על האפקטים הקוליים והצד הקומי שבו.
רעידת האדמה באי לוזון, הפיליפינים (2022)
רעידת האדמה באי לוזון (2022)
קלאוס שוואב
קלאוס מרטין שוואב (באנגלית:Klaus Martin Schwab; נולד ב-30 במרץ 1938) הוא מהנדס וכלכלן גרמני. מייסד הפורום הכלכלי העולמי (WEF) ויו"ר הפורום מאז הקמת הארגון ב-1971.
שוואב הגה כמה רעיונות לשינוי הכלכלה והסדר העולמי הקיים ובתוכן "המהפכה התעשייתית הרביעית" ו"האיפוס הגדול" לפיהם פועל שוואב לביטול שיטת הממשל הדמוקרטית המחולקת למדינות ויצירת גוף ריכוזי אחיד.
ביוגרפיה.
שוואב נולד ברוונסבורג. הוריו, אוג'ן וילהלם שוואב ואריקה לבית אפפרכט עברו משווייץ לגרמניה בתקופת הרייך השלישי כדי שאביו יקבל את תפקיד המנהל בחברת Escher Wyss AG. משפחתו של שוואב הייתה במעקב של הגסטפו, אשר בשנת 1944 חקרה גם את אמו (שהייתה במקור מציריך) על שימוש במבטא שווייצרי בפומבי. הוא אזרח גרמניה אף על פי שיש לו שלושה סבים שווייצרים ושני אחים שווייצרים.
שוואב התחתן בשנת 1971 עם הילדה שוואב, שהייתה עוזרת שלו. החתונה התקיימה בעמק סרטיג בכנסייה רפורמית. בני הזוג מתגוררים בקולוניה שבשוויץ ולהם שני ילדים. ניקול (ילידת 1975) ואוליבייה. ניקול שוואב הייתה שותפה להקמת "פרויקט "השוויון בין המינים"."
חינוך.
שוואב למד בכיתות א' ו-ב' בבית הספר היסודי במחוז Wädenswil בשווייץ. לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה המשפחה חזרה לגרמניה, שם למד שוואב בגימנסיה Spohn - Ravensburg.
בשנת 1961 סיים את לימודיו כמהנדס מכונות מהמכון הטכנולוגי הפדרלי של שווייץ בציריך, כמו כן הוענק לו תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת פריבורג ותואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרווארד.
קריירה.
שוואב לימד מדיניות עסקית באוניברסיטת ז'נבה החל משנת 1972 ועד שנת 2003, והוא קיבל שם פרופסור לשם כבוד. מאז שנת 1979, הוא מפרסם כל שנה את "דו"ח התחרותיות העולמית," דו"ח שנתי המעריך את הפוטנציאל להגדלת הפריון והצמיחה הכלכלית של מדינות ברחבי העולם, שנכתב על ידי צוות כלכלנים. הדו"ח מבוסס על מתודולוגיה שפותחה על ידי שוואב, המודדת תחרותיות לא רק במונחים של פרודוקטיביות אלא גם על סמך קריטריונים של קיימות.
במהלך השנים המוקדמות של הקריירה שלו, הוא כיהן במספר דירקטוריונים של חברות. כמו כן הוא חבר לשעבר בוועדת ההיגוי של קבוצת בילדרברג.
בתור מחבר.
שוואב חיבר מספר ספרים ושותף בכתיבת ספרים נוספים. יש הרואים בו מטיף על כל נושא ה"קפיטליזם של בעלי עניין".
אחד מרעיונותיו המקוריים הוא המהפכה התעשייתית הרביעית והוא רואה ב"שיפור אנושי" מניע למהפכה זו. בכך שימשו אותו ג'ק מא ואריק שמידט, במיוחד דבריו של שמידט על כך ש"הטכנולוגיות של המהפכה התעשייתית הרביעית הן יוצאות דופן. מנהיגות צריכה להיות יוצאת דופן באותה מידה כדי לנהל את המורכבות של שינוי מערכתי". ואכן נתוני WEF צופים כי "עד 2025 נראה: שימוש מסחרי בננו-חומרים החזקים פי 200 מפלדה ופי מיליון דק יותר משיער אדם; השתלה ראשונה של כבד מודפס בתלת-ממד; ו-10% מכלל המכוניות בכבישי ארצות הברית ללא נהג."
בינואר 2017 כתב סטיבן פול "ב"גרדיאן" ביקורת על כל רעיון "המהפכה התעשייתית הרביעית"" על פי שוואב, פול הצביע על כך ש"האינטרנט של הדברים" כנראה יהיה בר פריצה ומסוכן. הוא גם מתח ביקורת על שוואב על כך שהראה כי טכנולוגיות עתידיות עשויות לשמש לטוב או לרע, אך לא נקט עמדה בנושאים, אלא הציע רק המלצות מדיניות מעורפלות.
האידאולוגיה המרכזית של המהפכה התעשייתית הרביעית, הטרנס-הומניזם, משכה מבקרי ביואתיקה, רעיון "האיפוס הגדול" של שוואב ספג ביקורות רבות, חלקם מתייחסים לנושא מנקודת מבט מקראית.
"עורך החדשנות" של "הפייננשל טיימס" מצא ש"חוסר החיים המציק של הפרוזה" הוביל אותו ל"חשד שהספר הזה באמת נכתב על ידי בני אדם - כאלה שמאכלסים עולם דמדומים מוזר של בעלי עניין, השפעות חיצוניות, נקודות פיתול ו"ארגזי חול של פיתוח".
הפורום הכלכלי העולמי.
בשנת 1971 ייסד שוואב את פורום הניהול האירופי, ששמו שונה ל-WEF בשנת 1987. בשנת 1971 פרסם שוואב גם "את ""ניהול ארגוני מודרני בהנדסת מכונות". בספר זה, הוא טען שניהול מיזם מודרני חייב לשרת הן את בעלי המניות והן את בעלי העניין בתאגידים (die Interessenten), כדי להשיג צמיחה ושגשוג לטווח ארוך. שוואב דגל בתפיסת ריבוי המשתתפים מאז הקמת ה-WEF.
בשנת 2003 מינה שוואב את חוסה מריה פיגרס למנכ"ל ה-WEF, כיורש המיועד שלו. באוקטובר 2004, פיגרס התפטר עקב קבלתו הלא מוצהרת של יותר מ-900,000 דולר כדמי ייעוץ מחברת התקשורת הצרפתית אלקטל בזמן שעבד בפורום. בשנת 2006, Transparency International הדגישה את התקרית הזו בדוח השחיתות הגלובלי שלהם.
בשנת 2015, ה-WEF הוכר רשמית על ידי ממשלת שווייץ כ"גוף בינלאומי".
ביקורת.
שכרו של שוואב וחוסר שקיפות פיננסית.
בעוד ששוואב הכריז כי משכורות הנהלה גבוהות מדי "אינן מקובלות עוד חברתית" הוא קיבל משכורת שנתית של כמיליון פרנק שווייצרי. דבר שקיבל ביטוי וגרר ביקורות רבות בתקשורת. תאגיד הרדיו והטלוויזיה השווייצרי SRF הזכיר את השכר המופרז של שוואב בהקשר של בזבוז תרומות ציבוריות ל-WEF והעובדה שהפורום אינו משלם מיסים פדרליים.
יתרה מכך, עיתונאי "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג" לשעבר, יורגן דונש, פרסם שהדוחות הכספיים של ה-WEF היו לא שקופים מכיוון שההכנסות וההוצאות לא נכתבו במדויק.
שוואב עורר זעם על כך שההתנהלות הכספית של ה-WEF התנהלה בחוסר אחריות ותוך ערבוב עם כספים ממיזמים עסקיים אחרים למטרות רווח. לדוגמה, ה-WEF העניק חוזה של מיליוני דולרים ל- USWeb בשנת 1998. אולם זמן קצר לאחר ביצוע העסקה, שוואב תפס מושב דירקטוריון באותה חברה, ונהנה מאופציות יקרות ערך.
רעיון השתלטות קואליציה עולמית על מוסדות דמוקרטיים.