קיי כיכב בסדרה של סרטים לאחר הצלחה זו, והוא זכור במיוחד בשירים "טמבולינה טמבולינה" ו"הברווזון המכוער" מתוך סרטו "הנס כריסטיאן אנדרסן". אשתו, סילביה פיין, כתבה חלק משיריו בסרטים אלה ואחרים. רשימת סרטיו לאורך הקריירה כוללת עשרות סרטים בהם הוא הופיע כרקדן, מנצח על תזמורת, לוליין, אקרובט. אחד מקטעיו הידועים הוא קטע "הכינורית", בו הוא מנהל דיאלוג עם התזמורת תוך כדי חיקוי כלי נגינה בקטעים קלאסיים ידועים. קטעים אלה ידועים בביצועה של ציפי שביט בעברית.
מעבר לפעילותו הקולנועית, קיי גם הופיע כבדרן והקליט תוכניות לרדיו ולטלוויזיה, ביניהם הופעת אורח למופע החבובות בשנת 1978.
בשנת 1956 ביקר קיי לראשונה בישראל, כאשר להופעותו הגיעו אלפי ילדים אשר הקימו מהומה והתפרצו אל הבמה. בעקבות הדוחק נרמסה ילדה בת 12 ופונתה לבית חולים רמב"ם, ועוד מספר ילדים נפצעו וקיבלו עזרה ראשונה.
פעילות הומניטרית.
קיי היה פעל רבות בתחום הקהילה כשגריר במסגרת הארגון הבינלאומי UNICEF והתנדב להופיע בפני ילדים בבתי חולים. בנוסף, כמי שהיה גאה במוצאו היהודי, ביקר פעמים רבות בישראל במסגרת פעולות מחווה. במהלך מלחמת יום כיפור ביקר פצועי מלחמה רבים מהצד הישראלי. ניצח גם מספר פעמים על התזמורת הפילהרמונית הישראלית במופעי צדקה.
מותו.
דני קיי מת מהתקף לב במרץ 1987 לאחר מאבק בדלקת כבד. הוא עבר ניתוח מעקפים בשנת 1983, ובתקופה זו קיבל את דלקת הכבד מעירוי דם. קיי הותיר אחריו אשה, סילביה פיין, ובת. נקבר בבית הקברות קנסיקו במדינת ניו יורק.
כבוד והוקרה.
הופעתו של קיי כמנחה תוכנית הטלוויזיה "The Danny Kaye Show" זיכתה אותו בפרס אמי בשנת 1963.
בשנת 1981 זכה דני קיי בפרס כבוד ע"ש ג'ין הרשהולט על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע על תרומתו לתעשיית הקולנוע. בשדרת הכוכבים של הוליווד יש שלושה כוכבים על שמו, על עבודתו בתחומי המוזיקה, רדיו וקולנוע.
בשנת 1983, מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק העניקה לקיי תואר אבירות על גילומו של הנס כריסטיאן אנדרסן בסרט באותו שם משנת 1952. באותה שנה זכה קיי גם בפרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
ב-24 בפברואר 1986 הוענק לקיי אות הוקרה מטעם לגיון הכבוד על עבודתו בקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים.
לאחר מותו, ב-23 ביוני 1987, הוענקה לקיי מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, על ידי הנשיא רונלד רייגן.
בעיר תל אביב נקרא רחוב על שמו.
ארל סטנלי גרדנר
ארל סטנלי גרדנר (באנגלית: Erle Stanley Gardner; 17 ביולי 1889 – 11 במרץ 1970), סופר ומשפטן אמריקאי. אחד הסופרים הפוריים ביותר בתחום הספרות הבלשית, בוראו של עורך הדין הבדיוני פרי מייסון.
ביוגרפיה.
בשנת 1911 עבר בהצלחה את בחינות לשכת עורכי הדין של מדינת קליפורניה והוסמך כעו"ד, למרות שלא למד בשום פקולטה למשפטים, אלא השתלם במקצוע בלימודים עצמיים (דבר שהיה אפשרי באותם ימים). שנים רבות היה עו"ד פלילי מפורסם ומצליח.
עוד לפני שהתפרסם הרומן הבלשי הראשון שלו, כבר היה זה כתריסר שנים סופר מצליח ורב מכר בתחום הסיפורים הבלשיים הקצרים שהתפרסמו בחוברות "pulp fiction".
בשנת 1933 פרסם את ספרו הבלשי הראשון "פרשת ציפורני הקטיפה", בו יצר את דמותו של פרי מייסון, עורך הדין הפותר תעלומות בלשיות בין כותלי בית המשפט ומחוצה לו. מאז ועד מותו כתב כ-120 ספרי בלשים, שחלקם נתפרסם אף אחרי מותו וזכה לתפוצה אדירה בארצות הברית ובעולם כולו.
רוב ספריו היו מסדרת פרי מייסון, אך חלקם מסדרות נוספות, כגון סדרת פרקליט המחוז (.D.A) וסדרת הבלשית והבלש ברטה קול ודונלד לם (היא אשה גדולת ממדים, קולנית, בריונית ורודפת בצע והוא עורך דין נמוך קומה ורזה, שרישיונו נשלל ממנו) שפרסם תחת שם העט א. א. פייר.
הביקורת לא העריכה את הצד הספרותי של ספרי ארל סטנלי גרדנר, אולם ציינה לחיוב את האותנטיות והמקוריות שלהם בתחום המשפטי.
ארל סטנלי גרדנר היה חובב טבע וארכאולוגיה והרבה לסייר בעולם.
ברקת
בָּרֶקֶת היא אבן חן מהמעלה הראשונה, ומשכך נמנית עם אחת מארבע אבני החן היקרות (שלוש האחרות הן יהלום, ספיר ואודם). כאבן חן, ברקת היא תצורה של המינרל השקוף בריל (Beryl), הצבועה ירוק כתוצאה מחדירת כרום וונדיום לתוך הגביש. בלעז, קרויה ברקת בשמות אִזמרגד ואמרלד (Emerald), שמות שמשמשים גם לתיאור הגוון הירוק האופייני לברקת איכותית.
אטימולוגיה.
המילה "ברקת" מקורה במקרא, ובעברית המודרנית של ימינו היא מזוהה עם אבן האזמרגד. ייתכן שהברקת קשורה אטימולוגית ל-Marakatam בסנסקריט ול-Barraqtu האכדית. אחרים מזהים את הברקת המקראית כאבן חן השונה מזו המכונה היום ברקת. כך, למשל, על פי תרגום אונקולוס מזוהה האזמרגד דווקא עם האבן המקראית נופך. המקור הראשוני למילה אזמרגד הוא כנראה המילה מרקטה (marakata) (בסנסקריט: ירוק). ממנה נוצרה המילה היוונית סמרגדוס (ביוונית: σμάραγδος -סְמַרַגְדוֹס – אבן חן ירוקה), ומהיוונית נגזרו שמות האבן בשפות רבות.
תכלילים.
הברקת היא בין אבני החן העשירות ביותר בתכלילים. התכלילים הם אלמנטים ומינרלים שונים שחדרו אל תוך גביש האבן בעת התגבשותו. אלה מצויים בתוך האבן, מהווים מידע חשוב על מקורה ואיכותה ומשפיעים על ערכה הכלכלי.
היווצרות התכלילים.
גביש הבריל הטבעי הוא שקוף וחסר צבע, וחדירה של כרום וונדיום העניקה לו את הצבע הירוק האופייני לברקת. בדרך כלל, יסודות אלה נמצאים בחלקים שונים של קרום כדור הארץ מאלה שבהם נמצא הבריליום, כך שברקת לא הייתה נוצרת אלמלא תהליכים טקטוניים, אורוגנזה ובליה שהפגישו בין היסודות השונים ואיפשרו את היווצרותה של אחת מאבני החן היפות ביותר. הצצה מבעד למיקרוסקופ או לזכוכית מגדלת מספרת הרבה על תהליכי ההתגבשות של הברקת.
תכלילי הברקת נוצרו בכמה שלבים:
סוגי התכלילים.
שילוב של תכלילים מסוימים בשלבי ההתגבשות השונים מהווים "טביעת אצבע" של הברקת ומעידה על מוצאה.
מקורות וסוגים.
מקורות עתיקים.
יופייה של הברקת הצית את דמיונם של שליטים עוד בעת העתיקה, ואלו השקיעו משאבים רבים במציאתה. כבר בשנת 2000 לפנה"ס נתגלו במצרים העתיקה במחוזות מצרים העליונה (בקרבת עמק הנילוס) מרבצי ברקת הקרויים מכרות קלאופטרה. בימיו של אלכסנדר הגדול היו אלו כורים יוונים שחפרו במכרות במצרים בחפשם אחר האבן, ומאוחר יותר נכרתה הברקת עבור המלכה קלאופטרה. מצרים הייתה ספקית הברקת של העולם העתיק, וזו נסחרה בעיקר באירופה ובהודו. שרידים למכרות ברקת קדומים התגלו במצרים בראשית המאה ה-19 בהר סוכייט ובהר זבארה, בסמוך לחוף הים האדום, מזרחית לאסואן. במקום נתגלתה מערכת מסועפת של מכרות ותעלות, וכמות גדולה של כלי כרייה עתיקים שגילם נאמד ב-4,000 שנה. אבנים ממכרה זה נתגלו באוצרות החנוטים במצרים. במשך שנים רבות סופר במצרים על גבישי ברקת ואבנים מלוטשות המופיעות בחופי אלכסנדריה עם שוך סערה. תחילה נראה היה שהסיפור הוא פרי הדמיון המזרחי, אך בדיקות שנעשו הוכיחו שאבנים אלה הן בעלות אותן תכונות המאפיינות את אבני הברקת ממכרות קלאופטרה, ונראה שמקורן באניות טרופות שהובילו אותן. מקורו הגאולוגי של אזמרגד זה באבק ובנציצי צפחה.
מכרה עתיק אחר, כנראה מתקופת הרומאים, התגלה בהבכטל (Habachtal) אשר באלפים האוסטריים בגובה של 3,000 מ' מעל פני הים. צבע האבנים ממקור זה עמוק ונעים אך הן בדרך כלל קטנות מאוד ומלאות פגמים. מכרה זה אינו פעיל.
מקור עתיק אחר הוא מכרות בהודו, שכנראה נוצלו במידה רבה כבר לפני אלפי שנים ומיקומם נשמר בסודיות במשך דורות. המכרה המוכר ביותר נמצא באז'מרה מרווארה (Ajmere Merwara), מקורן אבני הברקת הקרויות המכרה העתיק (old mine).
אבנים מיוחדות.
בברזיל נתגלתה אבן הברקת הגדולה ביותר:
קולומביה היא ארץ מוצאן של אבני הברקת המיוחדות ביותר:
ייצור סינתטי.
בשל ערכה הרב של הברקת, נעשו ניסיונות רבים לייצרה באופן סינתטי. בשנים 1934–1937 עלה בידי מדענים גרמניים מחברת אי גה פארבן (IG Farben) ליצור גביש שנקרא "איגמרלד" (Igmerald)ּ. כיום מיוצרות אבני ברקת סינתטיות במספר ארצות ברחבי העולם, ביניהן ארצות הברית ורוסיה, בשיטת "פלקס-מלט" (Flux-melt) או בשיטה ההידרותרמית.
אבני ברקת סינתטיות שונות מן הטבעיות בסידור התכלילים שבהן, ובמקרים לא מעטים ניתן להבחין בין אבני ברקת סינתטיות לבין אבני ברקת טבעיות גם בעין וללא עדשת יהלומנים. לצד זאת, בדיקה יסודית של התכלילים באמצעות עדשת יהלומנים ופילטר צ'לסי מראה הבדלים בין אבן טבעית לאבן סינתטית בקלות רבה יותר. הבדל נוסף מתבטא בקשיות, כאשר אבנים סינתטיות קשות במעט מן הטבעיות, בעלות שבירה כפולה נמוכה יותר ומשקלן הסגולי נמוך במעט מזה של הטבעיות, ובזאת בשל האופי השונה של התכלילים שמצויים בהן.
חיתוך וליטוש.
הברקת מהווה אתגר למעבדיה: קשיותה הרבה אמנם מונעת ממנה שריטות רבות, אך כמות הסדקים והתכלילים שבה מקשים אף על חותך מקצועי המבקש לנצל כמה שיותר מן הגביש היקר. במשך הזמן התפתח חיתוך מיוחד לברקת – חיתוך אמרלד – ריבוע או מלבן בעלי שיפועים מדורגים ופינות קטומות, המאפשר להפגין את יופייה של הברקת ולהגן עליה מפגיעה מכנית.
הברקת בהיסטוריה.
השם ברקת מופיע בתנ"ך בהקשרים שונים, ובעיקר בתיאור החושן:
הברקת המקראית היא האבן השלישית בטור הראשון בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט לוי. תרגומים שונים של התנ"ך קושרים אותה ל-Emerald, והעברית המודרנית קיבלה תרגום זה.
הברקת הייתה ידועה עוד מימי קדם, וכבר אז הייתה מוערכת מאוד. היא מוזכרת אצל תאופרסטוס ופליניוס. על פי הרודוטוס, טבעת פוליקרטס הייתה משובצת בברקת.
אמונות ומיסטיקה.