ישימונית תמנע (שם מדעי: "Stenodactylus doriae") היא שממית סוליטרית, המוגבלת לבית הגידול החולי. אורכה עד 18 ס"מ; ניתן להבדיל בין הזוויגים על פי גודל גוף (הנקבה גדולה מהזכר) ועל פי בסיס הזנב הרחב יותר אצל הזכרים. זהו מין פעיל לילה, שבשעות היום נמצא במחילה אותה סתם בחול בעזרת הזנב. ככל הנראה אין לישימונית תמנע נאמנות למחילה מסוימת.
תפוצה היא בדרום מערב אסיה, איראן ומזרחה עד סיני.
תפוצה בארץ: בישראל נפוצה הישימונית בכתמי חולות שנותרו בערבה.
בישראל מין זה נמצא בסכנת הכחדה חמורה על פי רמת הסיכון האזורי.
בעונת הרבייה שבתחילת הקיץ הנקבה מטילה 2 ביצים בכל תטולה.הנקבה מטילה עד 5 פעמים בעונה.הצעירים בוקעים כחודשיים וחצי לאחר ההטלה ואורכם בעת הבקיעה כ5סנטימטרים.
אנריקה קפרילס רדונסקי
אנריקה קפרילס רדונסקי (בספרדית: Henrique Capriles Radonski; נולד ב-11 ביולי 1972) הוא פוליטיקאי ונצואלי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
קפרילס רדונסקי נולד בקראקס. הוריה של אימו היו שניהם יהודים ניצולי השואה, ממוצא פולני, הולנדי ורוסי ואביו הוא נוצרי קתולי ממוצא יהודי ספרדי. הוא מגדיר את עצמו כקתולי. למד משפטים באוניברסיטה הקתולית אנדרס בלו והתמחה בדיני מיסים ובמשפט מסחרי. חבר ב-"International Fiscal Association".
בדצמבר 1998, בגיל 26 בלבד, נבחר לכהן בפרלמנט של ונצואלה ובכך הפך לחבר הצעיר ביותר שכיהן בפרלמנט זה אי פעם. חודשים ספורים לאחר בחירתו, מונה על ידי חבריו למפלגת המרכז הנוצרית-סוציאליסטית למשרת סגן נשיא הפרלמנט, תפקיד בו כיהן עד פיזור הפרלמנט באוגוסט 1999.
ביולי 2000 נבחר מטעם מפלגת "Primero Justicia" (שהוקמה ב-1992 על ידי לאופולדו לופס) לראשות עיריית בארוטה המשתייכת למטרופולין של קראקס. באוקטובר 2004 נבחר שוב למשרה כשהוא גורף כ-79% מהקולות.
ב-2008 הציג את מועמדותו לתפקיד מושל מדינת מירנדה ובבחירות שנערכו בנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד.
ב-12 בפברואר 2012 התקיימו פריימריז בין מועמדי האופוזיציה בוונצואלה. בבחירות השתתפו כ-2.9 מיליון אזרחים, וקפרילס זכה בכ-62% מהקולות ונבחר למועמד האופוזיציה בבחירות לנשיאות ונצואלה שיתקיימו ב-7 באוקטובר 2012. בבחירות אלו הפסיד לצ'אווס, אך זכה לאחוזי תמיכה נרחבים ביותר ביחס לאנשי אופוזיציה שהתמודדו מול צ'אווס בעבר
באותה שנה של מערכת הבחירות בוונצואלה הוא הצהיר על כך שאם הוא יבחר לנשיאה של וונצואלה הוא יהיה מוכן לכונן יחסים עם מדינת ישראל וכן גם ארצות הברית לאחר הבחירות.
יהודה יהב
יהודה יהב (נולד ב-1948) הוא אדריכל, פסל וצייר ומעצב אנדרטאות וחדרי מורשת ישראלי.
ביוגרפיה.
יהב נולד בחיפה שם גם למד אדריכלות בטכניון. לאחר גמר לימודיו האקדמיים בשנת 1975 עבד מספר שנים בפתח תקווה ובשנת 1979 פתח משרד אדריכלים עצמאי. יהב הוא אדריכל פעיל שתכנן מבני מגורים פרטיים, מבני חינוך ומסעדות, אך תרומתו המשמעותית ביותר היא תכנון חדרי מורשת ואנדרטאות בכל רחבי הארץ, ובמיוחד אנדרטאות לזכר קרבות ופעולות בהם השתתפו חיילי חטיבת אלכסנדרוני.
עמנואל מנדל
עמנואל מנדל (בגרמנית: Emanuel Mendel; 28 באוקטובר 1839 – 23 ביוני 1907) היה נוירולוג ופסיכיאטר יהודי-גרמני, פרופסור באוניברסיטת ברלין, מנהל בית החולים הכללי בברלין ופוליטיקאי, חבר הרייכסטאג של הקיסרות הגרמנית.
חייו.
עמנואל מנדל נולד בשנת 1839 בבּוּנצלאוּ שבשלזיה תחתית (כיום בולסלבייץ בפולין).
למד רפואה בברסלאו ובברלין. את תואר הדוקטור שלו קיבל ב-1860 בנושא אפילפסיה. בתחילה עבד כרופא מיילד. לאחר קבלת התואר עבד במרפאה של אדוארד היימן. בעקבות מחלה קשה של ד"ר היימן החל ב-1864 לנהל את המרפאה, וב-1868 הקים מרפאה פסיכיאטרית ברובע פנקו בברלין. בהמשך התמחה בנוירולוגיה ובפסיכיאטריה וקיבל את ההסמכה כמרצה באוניברסיטה ב-1873.
מ-1884 לימד פסיכיאטריה באוניברסיטת ברלין וכן פסיכיאטריה משפטית, והתמנה למנהלה של המרפאה הפסיכיאטרית. ב-1885 התפטר מניהול המרפאה, ועשר שנים מאוחר יותר מכר אותה לגוסטב שולינוס (Scholinus). ב-1882 ייסד מנדל את כתב העת "כתב העת המרכזי לנוירולוגיה" ("Neurologisches Centralblatt"), שאותו ערך עד מותו. בכתב עת זה פרסם גם פרויד.
עמנואל מנדל היה חבר במפלגת הקדמה הגרמנית. ביוזמתו נבנה ב-1905 בית חולים ברובע פנקו בברלין. קהילת פנקו העמידה לזכרו ב-1911 פסל בדמותו בגן בית החולים; בשנת 1935 סילקו הנאצים את הפסל, ומאז נעלם.
מנדל היה חבר ברייכסטאג (הפרלמנט הגרמני) מ-1877 עד 1881 והיה מעורב בחקיקה בנושאי בריאות.
עבודתו.
תחומי ההתעניינות של מנדל היו שיתוק מתקדם, מאניה ואפילפסיה. הוא דגל בסינתזה של פסיכיאטריה ונוירולוגיה. ב-1893 החל להשתמש בתמצית של "Duboisia myoporoides", מין עץ הגדל באוסטרליה, לטיפול במחלת פרקינסון. המרפאה והמעבדה שניהל היו קשורים (אך לא שייכים) לאוניברסיטה.
אחד מחיבוריו היה ספר לימוד לפסיכיאטריה לתלמידי רפואה ("Leitfaden der Psychiatrie für Studirende der Medicin")
ספינת עבדים
ספינת עבדים הייתה ספינת משא גדולה שהוסבה במיוחד לצורך הובלת עבדים, בעיקר עבדים שנרכשו מאפריקה לאמריקה.
המסלולים הבולטים ביותר של ספינות העבדים יצאו מחופי צפון מערב ומערב אפריקה לדרום אמריקה, ולחוף הדרום מזרחי (ארצות הברית של היום) והאיים הקריביים, מסלול שכונה מעבר הביניים. כ-12.5 מיליון אפריקאים הועברו בספינות מהסוג הזה.
הסחר בעבדים האפריקאים הוצא מחוץ לחוק בשנת 1807, על פי חוק משותף של ארצות הברית ובריטניה. בתחילה החל הביטול בבריטניה, והחוק האמריקאי נכנס לתוקף מאוחר יותר, ב-1 בינואר 1808. לאחר תאריך זה נחשבו כל ספינות העבדים שיצאו מאפריקה לפיראטיות ונתונות ללכידתם של הצי האמריקני והצי המלכותי הבריטי.
בשנת 1815, במועצת וינה, ספרד, פורטוגל, צרפת והולנד הסכימו לבטל את סחר העבדים מטעמן. במהלך תקופה זו הפכו ספינות העבדים לקטנות וצפופות יותר, בתמורה לביצועים משופרים, ושינו את ייעודם ככלי שיט להברחות במצור ימי.
עולם הזמן
עולם הזמן (באנגלית: In Time) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2011 שנכתב ובוים על ידי אנדרו ניקול, בכיכובם של ג'סטין טימברלייק, אמנדה סייפריד, קיליאן מרפי, וינסנט קרטיזר ואלכס פטיפר.
הסרט מציג עולם בדיוני בשנת 2161, בו פריצת דרך גנטית גרמה לאנשים לחיות לנצח. אף על פי כן, החיים מוגבלים על ידי שעון דיגיטלי הטבוע על אמת היד. הזמן הוא המצרך היקר ביותר ואיתו מתנהל המסחר והכלכלה בעולם.
עלילת הסרט.
שינוי גנטי איפשר לאנושות לעצור את ההזדקנות בגיל 25, אבל כדי לחיות, אנשים חייבים להרוויח זמן חיים, מכיוון שהשעון נכנס לפעולה בגיל 25 ומתחיל לספור לאחור, כשלכל אדם יש שנה החל מהרגע שהשעון החל לפעול. המצרך היקר ביותר הוא "זמן חיים", אשר יכול להיות מועבר בין אנשים. הוא תחליף לכסף וזמינותו מוצגת בשתל על הזרוע התחתונה. כאשר שעון זמן החיים יגיע לאפס, האדם מת בו במקום. החברה מחולקת לאלו החיים במעמד חברתי גבוה ונמוך בערים מיוחדות הנקראות "אזורי זמן", ואילו העניים חיים בגטאות, שם העוני שולט - אנשים חייבים לעבוד כל יום כדי להרוויח עוד כמה שעות של חיים אחרת ימותו, הם צריכים גם להשתמש בו כדי לשלם עבור צרכים יומיומיים כמו חשמל, שיחות טלפון ותחבורה ציבורית. העשירים גרים בחלק העיר המפואר בשם ניו גריניץ'. הם נוסעים במכוניות חשמליות מהירות, ויכולים לחיות מאות שנים.
ויל סאלס (ג'סטין טימברלייק) בן 28 ועובד במפעל, חי עם אמו (אוליביה ויילד) בגטאות. עשיר בן 105 בשם הנרי המילטון (מאט בומר) מגיע לבר בגטו ועובר שוד בבר לאחר שהוא מנופף בזמן הרב שיש לו (מעל למאה שנים) וקונה אלכוהול לבחורות. המילטון מותקף על ידי פורטיס (אלכס פטיפר), ויל סאלס מציל אותו ומוביל את המילטון למקום מבטחים, שם המילטון מסביר לו ש"כדי להיות בן אלמוות, רבים יצטרכו למות", כך שלמעשה יש מספיק זמן לכולם לחיות חיים מלאים, אבל רק לעשירים יש מספיק זמן לאלמוות.
מאוחר יותר באותו הלילה, המילטון מעביר 116 שנים לוויל בזמן שהוא ישן, ושומר רק חמש דקות עבור עצמו, בהם הוא משתמש כדי לשבת על הגשר מעל הנהר עד שזמנו אוזל. המילטון נופל לתוך הנהר ומת. ויל מגיע מאוחר מדי כדי להציל אותו, מבין שהוא כבר צולם על ידי מצלמה משטרתית ונמלט מהמקום. המשטרה חושבת שוויל הרג את המילטון וגנב את כל הזמן שלו.
אמו של ויל מחכה בתחנת אוטובוס, ומגלה שאין לה זמן מספיק כדי לשלם על הנסיעה באוטובוס הרגיל שלה כי המחיר עלה פתאום. היא רצה במורד הרחוב כדי למצוא זמן. עד שוויל מוצא אותה, נגמר לה הזמן והיא מתה בזרועותיו. ויל מחליט לחפש נקמה, יוצא לניו גריניץ', עם יותר ממאה שנה על ראשו. כשהוא מגיע הוא נכנס לקזינו, שם הוא פוגש מיליונר זקן שהוא הבעלים של בנק הלוואות זמן - איש העסקים פיליפ וייס (וינסנט קרטיזר). ויל מנצח את פיליפ במשחק פוקר וזוכה ב-1,100 שנים. לאחר המשחק הוא זוכה בהזמנה אישית מפיליפ למסיבה באחוזתו.