טמאש באואר (בהונגרית: Bauer Tamás; נולד ב-6 במאי 1946, בודפשט) הוא כלכלן יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה ופוליטיקאי. פעילותו הפוליטית התחילה למעשה ב"ברית הדמוקרטים החופשיים" (SZDSZ). בין השנים 1994–2002 היה חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט). ככלכלן, הוא עוסק בנושא הכלכלות המתוכננות במזרח אירופה. בשנים 2011–2014, היה סגן נשיא "הקואליציה הדמוקרטית" (מפלגה הונגרית סוציו-ליברלית פרו-אירופית שנוסדה ב-2011).
ביוגרפיה.
טמאש באואר סיים את לימודיו בגימנסית מיקלוש רדנוטי (לשעבר הגימנסיה היהודית של בודפשט) של אוניברסיטת אטווש לוראנד בשנת 1964 והתקבל למחלקה לכלכלה כללית של "אוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה" (כיום שמה אוניברסיטת קורווינוס של בודפשט), שם השיג תואר בראשון כלכלה ב-1968. באותה שנה הפך לחבר ב"חברה הכלכלית ההונגרית" (הארגון המקצועי הוותיק ביותר של כלכלנים הונגרים). בסיום לימודיו הפך לעובד במכון המחקר לכלכלה של האקדמיה ההונגרית למדעים. מאוחר יותר קודם לתפקיד עמית מחקר בכיר. ב-1984 הגן על עבודת הדוקטור שלו בכלכלה. ב-1988 הפך לפרופסור במחלקה לכלכלה השוואתית וטרנספורמטיבית באוניברסיטת גתה בפרנקפורט או בקיצור אוניברסיטת פרנקפורט ולאחר מכן לראש המחלקה. בשנים 1991–1994 היה חבר בוועדת הכלכלה של האקדמיה ההונגרית למדעים. ככלכלן, תחומי המחקר שלו כוללים חקר המנגנון הכלכלי והמדיניות הכלכלית של הרפובליקה העממית ההונגרית ושל מדינות הקומקון, הסוגיות התאורטיות והתיאור האמפירי של הטרנספורמציה, ומגבלות המדיניות הכלכלית הנובעות מתהליכים פוליטיים ותנודות צמיחה. בין השנים 2004–2009, הוא היה גם מנהל הפרויקט של הקרן הלאומית למחקר מדעי. יש לו גם עבודה עיתונאית ענפה.
קריירה פוליטית.
טמאש באואר הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP) ב-1966, אך גורש ממנה ב-1974 כי הפגין נגד החמרת מתן ההיתרים להפלות מלאכותיות. מאוחר יותר היה אחד ממנהיגי האופוזיציה הדמוקרטית. תחת השם הבדוי "דנש צ'ונקה" הוא פרסם בעיתון האופוזיציה "דברן" שהוצא בשיטת סמיזדאט. הוא נבחר כחבר במועצה הלאומית של החזית העממית הפטריוטית ב-1985, אך התפטר אחרי שלוש שנים. ב-1988 היה מיוזמי הקמת "חזית מרץ החדש". באותה שנה היה ממייסדי "רשת היוזמות החופשיות" (לימים ברית הדמוקרטים החופשיים – SZDSZ). בעת הקמתו נבחר לחבר המועצה הארצית, ובשנים 1992–1995 ובשנים 2002–2003 היה חבר נשיאות המפלגה. הוא כיהן גם בוועד המנהל של המפלגה בין השנים 1995 ל-1996 ובין 1998 ל-1999.
ב-1985, ה-MSZMP מנע ממנו להתמודד בבחירות לפרלמנט וב-1990 היה מועמד לפרלמנט של ה-SZDSZ, אך לא השיג מושב. הוא זכה במושב ברשימה הלאומית של המפלגה בבחירות לפרלמנט של 1994, וחזר על אותו הדבר ב-1998. הוא לא קיבל מנדט ב-2002 וב-2006. הוא הציג מועמדות לפרלמנט כעצמאי במחוזות אובודה וצ'פל. בשנים 1995 עד 1998 שימש כסגן ראש הסיעה בפרלמנט. הוא עזב את המפלגה ב-2007 בשל מדיניות הנהגת המפלגה דאז והמדיניות הכלכלית שלדעתו הייתה פגומה. טמאש באואר היה סגן יו"ר מפלגת "הקואליציה הדמוקרטית" מאז 6 בנובמבר 2011. ביוני 2014 התפטר מתפקיד סגן הנשיא.
משפחתו.
אביו, מיקלוש באואר (1921–2008), הוא עורך דין וקצין חקירות שנחשב ל"ידוע לשמצה" לשעבר של הרשות להגנה של המדינה (המשטרה החשאית ההונגרית – ÁVH). אמו, יהודית שנברג, עבדה כפקידה עד פרישתה לפנסיה. יש לו אחות, קטלין (1951). באואר התחתן ב-1969, אשתו ארנקה ורביי כלכלנית ועובדת מדינה. נולדו להם שני ילדים, יאנוש (1970) וז'וז'ה (1972).
ויאנה
ויאנה בירו (בצרפתית: Vianney Bureau; נולד ב-13 בפברואר 1991), המוכר בשמו הפרטי ויאנה, הוא זמר-יוצר צרפתי.
ביוגרפיה.
ויאנה נולד בפו לאב ששירת כטייס מסוק בצבא ולאם שעבדה בבקרת תנועה אווירית, ולו שלושה אחים. הוא גדל במשפחה אוהבת מוזיקה, והאזין לאביו שניגן בגיטרה ושר שירים של ז'ורז' ברסנס, ריקי לי ג'ונס, מקסים לה פורסטייה ופרנסואה ברנז'ה.
ויאנה גדל בפריז, וכבר בגיל 12 גילה את תשוקתו למוזיקה והחל לכתוב שירים. ב-2005 הכיר לו אביו מספר חברים מוזיקאים, שאיתם ועם אחיו הבכור הוציא דיסק ראשון בהוצאה עצמית.
קריירה.
ב-2015 היה מועמד לראשונה לזכייה בפרס ניצחונות המוזיקה, המקבילה הצרפתית לפרס הגראמי, על אלבומו הראשון Idées blanches. הוא זכה בפרס ב-2016 בקטגוריית זמר השנה, וב-2017 בקטגוריית שיר השנה עבור השיר Je m'en vais. הוא היה מועמד לפרס גם בשנים 2020 ו-2021, אולם לא זכה.
ב-2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "אמא שלי משוגעת", לצד פאני ארדן ואריאל דומבסל. באותה שנה הוציא יחד עם הראפר מטר גים את השיר La Même, שהגיע למקום הראשון במצעדי השירים השבועיים בצרפת ובבלגיה.
ב-2021 שימש כשופט בעונה העשירית של תוכנית The Voice הצרפתית, לצד אמל בנט, פלורן פאני ומארק לאבואן.
חיים אישיים.
החל מ-2016 ויאנה בזוגיות עם נגנית הצ'לו קתרין רובר, לה נישא ב-14 ביולי 2020. באוקטובר 2021 הודיע בטוויטר על היותו אב לבן.
ויאנה בירו
Whatever It Takes
Whatever It Takes (בתרגום לעברית:כל מה שידרש) הוא שיר של להקת הפופ רוק האמריקאית Imagine Dragons. השיר יצא לאור ב-9 במאי 2017, כסינגל קידום מכירות דרך Kidinakorner ו-Interscope. מאוחר יותר הוא הפך לסינגל השלישי מתוך אלבום אולפן השלישי של הלהקה, Evolve, ב-6 באוקטובר 2017. הוא שימש כשיר הנושא הרשמי של אירוע ה- שלם וצפה WWE, בנוסף להכללתו במשחק הווידאו "Madden NFL 18" .
רקע כללי.
ב-9 במאי 2017 הורכז שם השיר יחד עם עטיפת האלבום "Evolve" באמצעות טוויטר ב-9 במאי 2017.
קליפ.
קליפ לשיר שוחרר ב-12 באוקטובר 2017. בוים על ידי מאט איסטין ואהרון היימס. איסטין גם ביים בעבר את הקליפים לשירים On Top of the World" ,Roots" ו-" Believer ". הסרטון מתחיל כשהסולן דן ריינולדס שוחה בחדר מלא במים. לאחר מכן הוא חותך לסצנה שבה ריינולדס והלהקה מנגנים באותו חדר; עם זאת, הוא אינו מלא במים בסצנה זו. כשהם מבצעים את הפזמון של השיר, הגג מתפורר והגשם מתחיל לזרום פנימה. לאורך הסרטון, הגשם נמשך והחדר בסופו של דבר מתמלא לחלוטין במים. עם זאת, הלהקה עדיין מנגנת. בזמן שריינולדס שר, חפצים כמו כפפת איגרוף ומפתחות צפים לידו יחד עם שני אנשים שהם לכאורה סירנות, מושכים בו משני הצדדים. לפני הפזמון האחרון, המוזיקה נעצרת והלהקה מרחפת ללא רוח חיים על המים. כשהם שוב פורצים לשיר, הבמה השתנתה לחלוטין מכיוון שהחדר כבר לא מתחת למים, והחדר עולה בלהבות כשלהקה מנגת בו. כשהסרטון מסתיים, הכל בוער והמוזיקה נעצרת. הסרטון זכה בפרס MTV Video Music עבור "סרטון הרוק הטוב ביותר".
הופעות חיות.
באוקטובר 2017, Imagine Dragons ביצעה את השיר בתוכנית "Late Night עם סת' מאיירס".
ב-30 במאי 2018, הם ביצעו את השיר בשידור חי לפני המשחק השני של גמר גביע סטנלי 2018 ב- T-Mobile Arena בלאס וגאס.
שימוש במדיה.
בפברואר 2018, Imagine Dragons ביקשה מוועידת הפעולה הפוליטית השמרנית להפסיק להשתמש ב"Whatever It Takes" באתר הוועידה שלהם.
נבחרת יוטה ג'אז של ליגת ה-NBA מרבה לנגן את השיר לפני הטיפ-אוף של כל משחק בית ב- ויוינט סמארט הום ארנה בסולט לייק סיטי, יוטה .
הופעה מסחרית.
נכון ל-15 במאי 2018, השיר הגיע למקום ה-12 ב- בילבורד הוט 100.
אלחנן, האפיפיור היהודי
ראש האופוזיציה
אפיפיור יהודי
אסון המחיצה בפסטיבל אסטרו-וורלד
רוברט בידרון
אנה טסוצ'יה
מוסא בן דוד וחיון
הרב מוסא בן דוד וחיון (אוחיון, בן חיון) (סביב ה'תק"כ, 1760 – כ"ד באב ה'תקע"ז, 6 באוגוסט 1817) היה פוסק הלכה, מקובל, ראש ישיבה ודיין במרקש שבמרוקו בראשית המאה ה-19.
ביוגרפיה.
נולד במרקש לאביו רבי יהודה שהיה מדייני העיר. כינוי המשפחה "אטאחוני". למד אצל חכמי עירו והתפרסם בשל היותו שקדן ומתמיד. לימים התמנה לראשות הישיבה, שאז מנתה כשלש מאות תלמידים. בין תלמידיו נמנו רבי משה רוזיליו ורבי יהודה אלמליח. סמוך לשנת ה'תקס"ב התמנה לדיין בבית הדין של העיר בראשות רבי אברהם פינטו ורבי שלמה אסבאג, יחד עם רבי יעקב פינטו השני, רבי יהודה הצרפתי, רבי משה אסבאג ורבי שלמה אזנקוט. בית הדין נשא ונתן בענייני הלכה עם יתר חכמי מרוקו, כדוגמת רבי רפאל בירדוגו רבה של מקנס. כמו כן עמד רבי מוסא בקשר הלכתי עם שד"רים שונים. וכן היווה כתובת לשאלות בנושאי קבלה בקרב חכמי מרקש.
פטירתו.
נפטר בכ"ד באב ה'תקע"ז. הספידוהו רבי רפאל מסעוד אבן מוחא, ותלמידו רבי משה רוזיליו. נזכר בפיוטי 'שוכני מערה' של מראכש.
צאצאיו.
רבי מוסא הוליד לפחות שתי בנות. מצאצאיו ידועים רבי ראובן פינטו, ורבי מסעוד קורקוס - מחכמי העיר.
דייוויד אנטין
דייוויד אנטין (באנגלית: David Abram Antin; 1 בפברואר 1932, ניו יורק – 11 באוקטובר 2016) היה אמן משורר יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
אנטין נולד בשנת 1932 בניו יורק וסיים בית הספר הטכני בברוקלין. בהמשך הוא קיבל תואר שני מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1966. בשנים 1955–1964 אנטין עבד כמתרגם בעיקר מגרמנית עבור Pergamon Press.
בשנת 1959 דייוויד פרסם יצירת שירה הראשונה. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ביחד עם אשתו אלינור אנטין הוא עבר לקליפורניה. הוא התחיל לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו במחלקה לאמנויות החדשה. בשנים 1971–1999 הוא כיהן באוניברסיטה במשרת פרופסור. השפעתו על סטודנטים לצילום הייתה גבוהה במיוחד.
הוא קיבל מלגת גוגנהיים ומלגה של הקרן הלאומית למדעי הרוח. בשנת 1984 הוא קיבל פרס על יצירות שירה שפרסם.
רונה מוסקבה