כמו כן, לפי הנחיות ה-International Hormone Society, במקרה של אי-ספיקה של בלוטת יותרת הכליה שאינה מטופלת, הטיפול ב-T4 הוא הטיפול הנכון וטיפול ב-T3 לא יצלח.
הנושא שנוי במחלוקת, ולפי סקר של 1500 מטופלים בתירוקסין (T4) שנערך בבריטניה ב-2006, נמצא שעקב בעיות בטיפול 15.5% נאלצו לעזוב את מקום עבודתם, 33.3% הרגישו פגיעה במערכות היחסים שלהם, ו-78% אמרו שלא טופלו בצורה אופטימלית.
ניתוח בלוטת התריס.
ניתוח בבלוטת התריס יכול להיות מבוצע עקב מגוון סיבות. הסרת רקמה בביופסיה נועדה לאבחן סרטן או גידולים אשר יכולים לגרום ליתר פעילות.
כריתת בלוטת התריס היא הטיפול המועדף בסרטן בלוטת התריס. במקרה של ניתוח בו מוסרת בלוטת התריס, אדם יכול לחיות גם ללא בלוטת התריס אם הוא מקבל השלמה חיצונית של הורמוני בלוטת התריס.
טיפול ביוד רדיואקטיבי.
כאשר קיים זפק (גידול נפח) גדול בבלוטה, אשר יוצר סימפטומים אך לא נגרם עקב סרטן, ניתן לתת טיפול ביוד רדיואקטיבי. הטיפול גורם להקטנת נפח הבלוטה ב-50%-60%. הטיפולים נחשבים לבטוחים ואין בהם סיבוכים מיוחדים. עם זאת, לאחר הטיפול בדרך כלל נוצרת תת-פעילות. נמצא כי כאשר מטופלת תת-הפעילות בהורמון תירוקסין והמינון מאוזן על פי רמת ה-TSH, קיימת במטופלים נטייה מובהקת להשמנה, והם מעלים במשקלם באופן משמעותי.
בספרות.
אמילי עמרוסי כתבה רומן בשם "תריס" (2012, הוצאת כנרת זמורה ביתן דביר), המספר על מחלתן של נשים רבות ביישוב יהודי (טלמון) ובכפר הערבי השכן (ביתילו), על המוּדעוּת המחלחלת אט אט למחלה, ומלחמתן של הנשים בממסד הרפואי על מנת שיכירו בפתרון הפשוט של תוספת יוד למים.
בליצקריג
מבצע דינמו
מבצע דינמו, שכונה גם הנס של דנקרק, היה מבצע פינוים הימי של כ־340,000 חיילים בריטים וצרפתים מדנקרק הנצורה שבצפון צרפת, אל חופי בריטניה, שנערך ב־1940 במסגרת קרב דנקרק במלחמת העולם השנייה.
רקע.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיע לצרפת חיל משלוח בריטי גדול בפיקודו של לורד גורט. חיל המשלוח הבריטי לא התערב במלחמה עד הפלישה הגרמנית לארצות השפלה ולצרפת במאי 1940. "תוכנית D" שהגה המטכ"ל הצרפתי, שכללה התקדמות חיל המשלוח אל תוך בלגיה, על מנת לפגוש שם את הפולשים הגרמנים, התמוטטה. חיל המשלוח ביצע את חלקו, אך התמוטטות הקונספציה ההגנתית הצרפתית, שנשענה על קו מאז'ינו ולא הייתה מוכנה לטקטיקות הבליצקריג, ולחצייה המשוריינת של הגרמנים את יער הארדנים שנחשב לבלתי חדיר לשריון, הותירו את התמרונים על פי התוכניות המוקדמות חסרי תועלת. עד מהרה מצא עצמו חיל המשלוח נצור על גדות תעלת למאנש, ומנותק מחלקם הגדול של הכוחות הצרפתיים, כאשר אין בכוחו להכריע את המערכה, שבשלב זה כבר נטתה לטובת הגרמנים באופן ברור.
עיקר הכוח של בעלות הברית היה נצור על חופי דנקרק, אך הגרמנים השעו את המתקפה הקרקעית, תקפו בעיקר מן האוויר ונמנעו מלחסל את שארית הכוח הבריטי והצרפתי. בדיעבד, השעיית ההתקפה השפיעה על מהלך המלחמה כולה, אך הסיבות לה נותרו עלומות עד היום. סברה אחת היא שעצירת המתקפה נועדה לתת בידי הגרמנים זמן לארגן מחדש את כוחותיהם. סברה זו בעייתית, משום שקשה להבין מדוע החליטו הגרמנים להתארגן מחדש דווקא כאשר מיטב הכוח הבריטי נסוג לארצו והוא פגיע במיוחד. סברה נוספת היא שהיטלר היה משוכנע שעתה, לאחר התבוסה שספגו בעלות הברית, יקל עליו להגיע איתן להסכם, ולכן אין צורך בהשמדת כל הכוחות בדנקרק. סברה שלישית גורסת, כי היטלר חשש מהתקפה בריטית נגדית על העורף הגרמני, שייוותר חשוף במהלך ההתקפה על הכוחות בדנקרק. במבט לאחור, לא סביר שהבריטים יכלו לארגן מתקפת נגד שכזו, אך ייתכן שהיטלר לא היה מודע לכך בעת ההתרחשות. סברה נוספת היא שהרמן גרינג, מפקד הלופטוואפה, ביקש מהיטלר לאפשר לו לחסל מן האוויר את הכוח הנצור בדנקרק ולהפנות את חיל הרגלים למשימות אחרות. גרינג רצה בכך להאדיר את שמו. המתקפה האווירית על הכוחות לא צלחה גם בגלל מזג אוויר מאוד מעונן שהיה מעל האזור וגם עשן סמיך שהיתמר עד לגובה 5 ק"מ מבתי הזיקוק של דנקרק שהופצצו על ידי חיל האוויר הגרמני והפריע לביצוע ההפצצות.
מהלך המבצע.
גורט הורה על מבצע של פינוי מהיר, בכל כלי שיט שעמד לרשות בעלות הברית. הכוחות רוכזו ליד עיר הנמל דנקרק שבצפון צרפת, כאשר חלק מהם מעכב את האויב בלחימה לזמן של שבוע עד לפינוי הכוחות הבריטיים ומאפשר שרוב חיל המשלוח, וכן חיילים ואזרחים צרפתים, יפונו אל בריטניה. במהלך המבצע פונו קרוב ל־340,000 חיילים, בין ה־26 במאי וה־4 ביוני 1940.
להובלת החיילים שימשו ערב רב של יותר מ־900 ספינות: ספינות סוחר, ספינות דיג, יאכטות וספינות הצלה ואף סירות הכיבוי של התמזה. 235 ספינות טבעו במהלך המבצע. על מבצע הפינוי פיקד תת אדמירל ברטרם רמזי ממפקדתו בבונקר בדובר. הבונקר שימש כמחסן לציוד חשמלי בימי מלחמת העולם הראשונה, ומכאן שם המבצע.
גם אחרי שמזג האוויר הפך נוח יותר לביצוע הפצצות על ידי חיל האוויר הגרמני - מולו כבר לא ניצב צבא צפוף ונייח בדנקרק אלא בתעלה במאות ספינות, ומפציציו לא היו יעילים בהפצצת מטרות ניידות קטנות.
הייתה זו נחישותו של גורט, אל מול התנגדותם של הגנרלים הצרפתים, ובשלב מסוים אף של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל, בצירוף הקרבתם של הטייסים והמלחים הבריטים, שאפשרו את פינוי חיל המשלוח הבריטי מצרפת, ולמעשה את המשך המלחמה.
תוצאות.
"רוח דנקרק" הייתה רוח של עמידה איתנה ועיקשת אל מול האויב הגרמני, אך גם סימלה את אחת התבוסות הגדולות בהיסטוריה של הצבא הבריטי. בנאומו "נילחם בחופים" ציין צ'רצ'יל כי "מלחמות אין מנצחים באמצעות פינויים". על גורט היה לשלם את המחיר, ולאחר שובו מצרפת מונה לשליש למלך ג'ורג' השישי - הייתה זו הסטה הצידה מהמסלול של פיקוד צבאי קרבי.
באמנות.
סיפור הפינוי בדנקרק הופיע במספר רב של ספרים וסרטים. מספר סרטים נעשו על אודות מבצע הפינוי, בהם:
פירה (דמות מיתולוגית)
פִּירַה (ביוונית: Πύρρα) היא דמות במיתולוגיה היוונית, בתם של אפימתאוס ופנדורה ואשתו של דאוקליון.
סיפורה.
באחת מן הפעמים, כאשר זאוס התהלך על הארץ במסווה של נווד אביון, הוא גילה כי אנשי ארקאדיה מתנהגים בדרך כה אכזרית ומרושעת, עד שהחליט להוריד מבול על כל בני האדם. באותו הזמן דאוקליון מלך פאתיה ביקר את אביו פרומתאוס בקווקז; הוא ניסה לגרש את ציפור הטרף שניקרה בו, אבל זו שבה וחזרה בכל פעם. פרומתאוס, שידע לחזות את העתיד, הזהיר את דאוקליון מפני המבול הצפוי. דאוקליון החליט אז לבנות לו תיבה, והעביר אליה עדרים של חיות ממשק ביתו ואת שאר רכושו, ואז עלה בעצמו ועימו רעייתו פירה.
רוח גדולה באה אז מדרום, והגשם ירד במפלים. נהרות גאו וסחפו ערים ומקדשים, והטביעו את כל שחיו שם. התיבה נישאה אז מעל העצים והמים המשיכו לעלות. לבסוף רק פסגות הרים בודדות בצבצו מעל פני המים, והנה פסק הגשם.
התיבה נסחפה לה תשעה ימים, עד שנעצרה על פסגת הר אותריס שבתסאליה, לא הרחק מפתיה. אז ירדו דאוקליון ופירה, והעלו קורבן אייל לזאוס. כשהחלו המים לסגת, הם גם גילו מקדש מכוסה אצות ופסולת, ושם התפללו למען בני האדם.
זאוס שמע את תפילתם ושלח אלהם את הרמס שהודיעם: "הסירו דאגה מלבכם. כסו את ראשיכם והשליכו את עצמות אמכם מאחוריכם."
מאחר שלדאוקליון ולפירה היו אמהות שונות, ושתיהן קבורות עתה במקומות מוצפים, הם ניחשו שהכוונה הייתה לאמא-אדמה. הם כיסו ראשיהם והשליכו אבנים לאחור, ואלה, משפגעו בארץ, הפכו לגברים ונשים.
מספר בני אדם אחרים ניצלו גם הם; פארנאסוס, בנו של האל פוסידון, נעור לקול יללות זאבים, ובא בעקבותיהם לפסגת ההר שקרוי על שמו. גם מגארוס, בנו של זאוס, נעור לקול צווחות העגורים, ובא בעקבותיהם לפסגת הר גראניה. כך הצליחו להציל את עצמם ואת משפחותיהם.
סילבן שלום
סילבן שלום (נולד ב־4 באוגוסט 1958) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי. שימש כמשנה לראש הממשלה, שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת מטעם מפלגת "הליכוד". שלום הוא עורך דין ורואה חשבון בהכשרתו. בדצמבר 2015 פרש מהחיים הפוליטיים לאחר שפורסמו בכלי התקשורת טענות של נשים אנונימיות כי הטריד אותן מינית.
ביוגרפיה.
שלום נולד בשם ציון סילבן משה שלום לשמעון ומרים שלום בגאבס שבתוניסיה. עלה לישראל בשנת 1959 והתגורר בבאר שבע. אביו נהרג בגיל 37 במהלך שוד שהתרחש בסניף הבנק שניהל בבאר ­שבע. לזכר אביו הוקם בית כנסת בשכונה ה' בעיר. לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וקיבל תואר ראשון בכלכלה והסמכה כרואה חשבון. לאחר מכן למד באוניברסיטת תל אביב שבה קיבל תואר ראשון במשפטים והסמכה כעורך דין, כמו כן הוא בעל תואר שני במדיניות ציבורית. במהלך לימודיו נבחר ליו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון, וסגן יו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית.
עבד כעיתונאי בעיתונים ידיעות אחרונות וחדשות. הוא היה מקורבו של השר יצחק מודעי ושימש כעוזרו במשרדיו השונים. כיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית (1989–1990) ויו"ר דירקטוריון חברת החשמל (1990 - 1992).
ח"כ ושר בשנות התשעים.
בשנת 1992 נבחר שלום לכנסת השלוש עשרה מטעם "הליכוד" ובשנת 1997 מונה לסגן שר הביטחון. במהלך כהונתו פעל להקים את גדוד הנח"ל החרדי.
בשנת 1998 מונה לשר המדע והטכנולוגיה בממשלת נתניהו. בתפקיד זה הגה את תוכנית "פרחי מדע" לעידוד ללמידה והצטיינות.
שר האוצר.
שלום שימש סגן ראש הממשלה ושר האוצר בממשלת ישראל העשרים ותשע, ממשלתו הראשונה של אריאל שרון (2001–2003).
כשר אוצר הביא לחקיקתו, בעקבות המלצותיה של "ועדת רבינוביץ'", של תיקון מס' 132 לפקודת מס הכנסה, שמרכיביו העיקריים: