חיים ליב חריפאי (אוסטרון) (אריה לאינסון) (1889? – 1 במאי 1934, ט"ז באייר תרצ"ד) היה מחנך ועיתונאי עברי, עסקן ופעיל תרבות ביישוב, איש תנועת העבודה ואחר-כך הציונים הכלליים.
קורות חיים.
חיים ליב, בן צבי מאיר, נולד ברוסיה. היה חניך הקורסים הפדגוגיים הגרודנאיים (הסמינר להכשרת מורים עבריים) מיסודה של חברת מפיצי השכלה לאחר שעברו לחארקוב.
נישא לחנה, וב-1921 נולד בנם הבכור, בן שחר. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל. כעבור שנתיים, ב-1924, הצטרפו אליו אשתו ובנו. בדצמבר 1929 נולדה בתם, זהרירה.
לאחר עלייתו עבד כמורה לספרות בתיכון כדורי וכמורה לעברית למבוגרים ביישובי הגליל העליון (באזור ראש פינה ותל חי) מטעם ועדת התרבות המרכזית מיסודה של ההסתדרות. היה חבר "הפועל הצעיר", וכתב בביטאונה. לאחר היווסדו של ביטאון ההסתדרות, "דבר", כתב גם בו. פרסם מאמרים פובליציסטיים וגם ביקורת תיאטרון.
בהמשך עבר לעיר תל אביב ועבד בה כמורה. מחלת השחפת, שבה לקה עוד בטרם עלייתו, השביתה אותו מפעם לפעם מפעילות והקשתה עליו את ההסתגלות לארץ, ומצבה החומרי של המשפחה היה קשה.
עם משבר העלייה הרביעית ובחירתו של הארי סאקר להנהלה הציונית ב-1927, היה לתומכו והגן עליו מעל דפי העיתונות הציונית. מאז הלך והתרחק מתנועת העבודה, ועבר מעיתוניה לעיתון "הארץ", ומשם ל"דואר היום", שבו כתב עד 1932.
לאחר שהתאחדה הפועל הצעיר ב-1930 עם "אחדות העבודה" ליצירת מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י), עבר לציונים הכלליים (מ-1931: הסתדרות הציונים הכלליים המאוחדים בארץ ישראל). נמנה עם אנשי האגף הימני בתנועה, מתומכי יהושע סוּפּרַסקי, ומצד שני היה מתומכי משה סמילנסקי והתאחדות האיכרים. כתב בביטאון המפלגה "הציוני הכללי" ובביטאון התאחדות האיכרים "בוסתנאי". היה חבר אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל.
חרף מחלתו, לא הסתפק בפעילות עיתונאית, היה פעיל תרבות ונשא הרצאות בנושאים שונים, היה מראשי הדוברים בוועידות המפלגה ונאם במושבות. בוועידה הארצית של הציונים הכלליים בשנת 1932 נבחר כסגן במועצה הארצית. בשנים האחרונות לחייו כיהן כבא-כוח ועדת התרבות המרכזית שליד התאחדות האיכרים והציונים הכלליים (המקבילה התנועתית לוועדת התרבות של ההסתדרות). במסגרת פעילותו נוסדו ביותר מעשר מושבות ועדות תרבות מקומיות.
התגורר ברחוב רש"י 54 בתל אביב. נפטר ב-1 במאי 1934 בבית החולים הדסה בתל אביב מדלקת ריאות, בגיל 45. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר את אשתו ושני ילדיהם.
בנו, בן שחר חריפאי (1921–2004), התנדב לבריגדה היהודית. למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה ושירת בצה"ל כמשפטן, בין היתר כשופט צבאי וכנשיא בית דין צבאי מחוזי, בדרגת סגן-אלוף. בהמשך כיהן כמזכיר מועצת מקרקעי ישראל ולבסוף כשופט תעבורה ברחובות.
היה נשוי לנורדיה לבית פניק, גננת, ואב לשתיים.
בתו הצעירה זהרירה חריפאי (1929–2013) הייתה שחקנית תיאטרון שפעלה בארץ במשך יותר מחמישה עשורים, כלת פרס ישראל לתיאטרון.
הייתה אשתו של הסופר, העיתונאי והעורך שלמה שבא עד מותה, ואם לבת, השחקנית והבמאית איה שבא.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
תרגום:
חיים לייב חריפאי
ח&quot;ל חריפאי
ח.ל. חריפאי
ח. ל. חריפאי
אריה לאינסון
יוני שטבון
יונתן (יוני) שֶטבּוּן (נולד בי"ד באדר ה'תשל"ט, 13 במרץ 1979) כיהן כסגן יו"ר הכנסת, חבר וועדת החוץ והביטחון וחבר הכנסת ה-19. בעלים של משרד 'כנף אסטרטגיה' ועוסק בניהול פרויקטים בינלאומיים. יועץ בתחום מדיניות חוץ וביטחון. שטבון הוא סא"ל (במיל') ומעוטר צל"ש הרמטכ"ל על תפקודו בקרב בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה.
ביוגרפיה.
שטבון הוא בן בכור למשפחה שעלתה מצרפת שבועות ספורים לפני לידתו. אביו הוא ד"ר ישראל שטבון, קרדיולוג בכיר בבית החולים מאיר בכפר סבא. הוריו קראו לו על שמו של סא"ל יוני נתניהו. שטבון מתגורר עם משפחתו בנתניה.
הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בתחום ממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה, מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ובוגר תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים בתוכנית המנהלים.
שירות צבאי.
שטבון שירת כלוחם ביחידת אגוז בחטיבת גולני. עבר קורס קציני חי"ר ובסיומו שב ליחידה כמפקד צוות והוביל אותו במהלך מבצע חומת מגן.במהלך המבצע הוטל על יחידתו להשתלט על מתחם המוקטעה (משרדו של ערפאת) ברמאללה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגולני והוביל אותה בלחימה אל מול הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון. במהלך מלחמת לבנון השנייה היה קצין האג"מ של גדוד 51 ולחם בקרב בבינת' ג'בייל, שבו נהרגו שמונה לוחמים, בהם חברו ומפקדו רועי קליין. על תפקודו כמפקד בקרב הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל. בהמשך שירותו הועלה לדרגת סגן-אלוף. שימש כמג"ד חי"ר במילואים וכיום בתפקיד תכנון ומטה בכיר בבור.
פעילות ציבורית.
בשנת 2010 ייסד עם חבריו את תנועת "רעננים" ועמד בראשה. התנועה עסקה בקידום ערכים ציוניים בישראל ובתפוצות.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, התמודד בבחירות המקדימות של מפלגת הבית היהודי בראשותו של נפתלי בנט. הרשימה זכתה ב-12 מנדטים ושטבון נכנס לכנסת.
בכנסת התשע עשרה שימש שטבון כסגן יו"ר הכנסת וכחבר בוועדת החינוך ובוועדת החוץ והביטחון.
במסגרת תפקידיו בכנסת היה חבר המשלחת לארגון נאט"ו וחבר האגודה הפרלמנטרית לקשרי ישראל צרפת.
הוא ייסד את פורום השכונות ועמד בראשו. הפורום בא לקדם מנהיגות שכונתית תוך ממשק עם משרדי הממשלה והגורמים הפוליטיים. בעקבות העלייה המוגברת של עולים מצרפת הוביל שטבון את הקמתה של השדולה למען קליטת העולים מצרפת ועמד בראשה.
ב-12 במרץ 2014 היה שטבון חבר הכנסת היחיד שהצביע נגד תיקון לחוק הגיוס שעבר בקריאה שלישית (האופוזיציה החרימה את ההצבעה). החוק ביקש להסדיר את גיוס בני הישיבות לצה"ל אך בשילוב סנקציות פליליות. שטבון טען כי חקיקה בכפייה תוביל לאפקט הפוך ולקרע בעם.
בין החוקים שהעביר:
ביוני 2016 יצא לאור ספרו "תחת אש – רשימותיו של מפקד משדה הקרב", בהוצאת ידיעות ספרים. הספר עוסק בחוויות, בלבטים, בקבלת החלטות במצבי קיצון מתוך נקודת מבט של מפקד, מנהיג, אדם ואב למשפחה.
ספרו תורגם לאנגלית וצרפתית, ומחולק בקורסי הפיקוד השונים של צה"ל ובמסגרות החינוך השונות.
התמודד בבחירות על ראשות עיריית נתניה בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018, וזכה ב כ 30% מקולות הבוחרים בעיר. שימש כיו"ר האופוזיציה וחבר מועצת העיר, עד פרישתו באוקטובר 2020.
בשנת 2021 החל לנהל צוות מיוחד של החטיבה האסטרגית בקריה בתל אביב. הצוות עוסק באתגרי הלגיטימציה וחופש הפעולה הישראלי במרחב הבינלאומי. בצוות נמצאים בעלי תפקידים ממשרדי הממשלה השונים בהם ההמטה לביטחון לאומי, משרד החוץ, המשרד לעניינים אסטרטגים, המשרד לענייני מודיעיין, משרד ראש הממשלה (המטה להסברה לאומית), חטיבת המחקר באגף המודיעין וגורמי מודיעין נוספים.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
טקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים
טקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים התקיים בהר הצופים בז' בניסן תרפ"ה, 1 באפריל 1925, כחלק מחגיגת הפתיחה של האוניברסיטה העברית בימים ז'-י' בניסן תרפ"ה 1-3 באפריל 1925. הטקס נועד לסמן בתודעה הציבורית את תחילת פעילותה של האוניברסיטה העברית כמוסד אקדמי מוביל בעם ישראל, שהוקם בתכנונה של התנועה הציונית בארץ ישראל.
לקראת הטקס, פעלו במסגרת האוניברסיטה: "המכון למדעי היהדות" ו"המכון לכימיה ולמיקרוביולוגיה" במחקר ובהוראה, והספרייה; וכן ניצבו בנייני המכונים למדעי הטבע; חגיגת הפתיחה כללה סעודה רבת משתתפים והנחת אבן פינה לבניין "המכון לפיזיקה ולמתמטיקה" על שם אלברט איינשטיין; כולם בהר הצופים. הטקס נערך בתיאטרון המעלות בהר הצופים ("שהוכן לטקס, הגם שטרם הושלמה בנייתו") והחל בשעה שלוש אחר הצהריים; בין הנואמים היו חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית יושב ראש הטקס, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, המשורר חיים נחמן ביאליק והנציב העליון הרברט סמואל.
המשתתתפים בטקס.
לפי אומדן השתתפו בו כשבעת אלפים בני אדם, תושבי ארץ ישראל ואורחים מחוץ לארץ, מנהיגים, אנשי דת ואנשי צבא ומנהל בריטיים, נציגי ממשלות ומשלחות אוניברסיטאיות, מבריטניה, אירלנד, ארצות הברית, הולנד, מצרים, שווייץ, צרפת, קנדה, פולין ואוסטריה.
בין המוזמנים והמשתתפים היו הלורד בלפור, מנחם אוסישקין, הרב יעקב מאיר, פילדמרשל אלנבי, הרב ד"ר יוסף הרמן הרץ, הרב ד"ר ישראל לוי, אחד העם (אשר גינצברג), יהודה לייב מאגנס, מרדכי בן-הלל הכהן, פטריק גדס, אוטו ורבורג, רונלד סטורס, זליג ברודצקי, יעקב טהון, לורד אולסווטר, נורמן בנטוויץ, הרב ד"ר שור, מרדכי נורוק, נחום סוקולוב, פרופ' ארתור שוסטר, הרב ד"ר מרדכי אהרנפרייס, רוברט מונד, יוסף קלויזנר, הרמן כהן (האוניברסיטה של לונדון), הרב פרופ' צבי פרץ חיות, ז' הופיין, יוסף שפרינצק, זלמן שניאור, שמואל לנדמן, שאול טשרניחובסקי, אלברט חיימסון, מאיר גרוסמן (סוכנות טלגרף), גרשון אגרונסקי, ה' פרבשטיין, בוריס שץ, הרמן שטרוק, גוסטב טק, אביגדור גולדשמיט, איריס קסטלו, ורה ויצמן, ג'ון הנרי פטרסון, מאיר דיזנגוף, יוסף הורוביץ, משה גאסטר, אריאל בן-ציון, אחמד לוטפי אל-סייד (רקטור האוניברסיטה המצרית ונציגה הרשמי של מצרים), ליאופולד פיליכובסקי, הרב מרדכי רפאל חיים הכהן.
הביטואציה
הַבִּיטוּאציה, ובעברית התרגלות, היא ירידה בעוצמת התגובה לגירוי מסוים בעקבות חשיפה מתמשכת אליו.
זהו תהליך של ניתוק הקשר בין הגירוי לתגובה והוא יכול להתרחש במשך שעות עד שבועות.
ההתרגלות מסייעת לאדם להתמקד באירועים חדשים בסביבה, על ידי הפחתת הצורך לבזבז מאמץ התנהגותי בהגבה חוזרת ונשנית לגירויים ישנים.
היבטים נוירולוגיים.