קרל פון דרייס נולד בקרלסרוהה, בירת נסיכות באדן הגרמנית, ב-29 באפריל 1785 למשפחת אצולה מקומית לא עשירה במיוחד אך בעלת השפעה. סנדקו היה קרל-פרידריך הדוכס של באדן שהועיד אותו בהמשך לקריירה ביערנות.
קרל דרייס למד בבית ספר בעיר הולדתו, לאחר סיום לימודיו בשנת 1800, עבר לפפורצהיים ללימודים בבית ספר פרטי למינהל היערנות.
בשנים 1805-1803 למד דרייס ארכיטקטורה, חקלאות ופיזיקה באוניברסיטת היידלברג.
עם תום לימודיו הצטרף לשירות המדינה כפקיד יערנות ועבד כמורה במכון ליערנות הפרטי של דודו. ב- 1810 קיבל את התואר של יערן ראשי, אם כי לא הוצב במשרה זו. שנה לאחר מכן פרש משירות המדינה אך המשיך לקבל משכורת (מעין פנסיה) על מנת שיוכל להקדיש את מירב זמנו לפיתוח המצאותיו. המצאתו הבולטת ביותר הייתה הדרייזין, אב טיפוס של אופניים ללא דוושות.
הרעיון מאחורי הדרייזין היה למצוא כלי תחבורה מונע על ידי אדם שיחליף את הסוס ויאפשר למספר רב של אנשים אמצעי תחבורה מהיר, יעיל וזול. הסוסים הצריכו טיפול ומזון רב ועלותם הייתה יקרה. בנוסף, בשנת 1816 בעקבות התפרצות געשית באינדונזיה התחוללה באירופה שנה ללא קיץ שגרמה לפגיעה קשה ביבולים. כתוצאה מכך סוסים רבים נטבחו לצורכי מזון.
דרייס ביצע את נסיעתו המתועדת הראשונה על גבי הדרייזין ב- 12 ביולי 1817, כשרכב מרחק של 13 ק"מ בתוך שעה מהעיר מנהיים. מספר חודשים מאוחר יותר עורר סנסציה כשרכב מרחק של כ-60 ק"מ בתוך 4 שעות מגרנסבאך לבאדן-באדן. בהמשך דרייס הוסיף לדרייזין אביזרים כגון מטרייה ומפרש רוח.
בשנת 1818 זכה דרייס במעמד מיוחד מטעם הדוכס (Großherzogliches Privileg) (בבאדן לא היה קיים חוק פטנטים באותה תקופה), על מנת שיוכל ליהנות מפירות המצאתו. בנוסף לכך מונה על ידי הדוכס למשרת פרופסור למכניקה, אולם היה זה תואר לשם כבוד בלבד שאפשר לו להמשיך ולקבל פנסיה כממציא.
עם זאת דרייס לא זכה לשווק את המצאתו או להרוויח ממנה. מלבד זאת הדרכים שהיו מיועדות לכרכרות לא היו נוחות לנסיעה, ונסיעה על מדרכות באופניים ללא בלמים הייתה מסכנת את הולכי הרגל ולפיכך בלתי מעשית. למעשה הרכיבה בכלי זה נאסרה על ידי הרשויות בגרמניה, בריטניה, צרפת, ארצות הברית ואפילו בכלכותה שבהודו ועיכבה את המשך התפתחות האופניים למשך עשרות שנים.
ב- 1820 אירע בבאדן רצח פוליטי. הנאשם ברצח, סטודנט בשם לודוויג סנד, הורשע ונידון למוות. אביו של דרייס ששימש כשופט עליון של באדן לא הסכים לחון את הנאשם. בעקבות כך קרל דרייס החל לסבול מרדיפה מצד סטודנטים בכל רחבי גרמניה ונאלץ להגר לברזיל בשנת 1822.
בין השנים 1822–1827 התגורר דרייס בברזיל, שם שימש כמפקח קרקעות, אך לבסוף חזר למנהיים.
ב- 1838 ניצל דרייס מניסיון התנקשות ועבר להתגורר בכפר וולדקצנבוך, במרחק כ- 30 ק"מ מהעיר. בתקופה זו ערך ניסויים ב"קוודריצקל" - מעין רב-אופן בעל 4 גלגלים המונע בדוושות (רב-אופן דומה קיים גם כיום ומכונה דרייזין). לבסוף חזר למקום הולדתו בקרלסרוהה.
שנותיו האחרונות.
דרייס היה דמוקרט נלהב ותמך במהפכה בבאדן באביב העמים של 1848. בעקבות כישלון המהפכה נשללו ממנו תאריו והכנסתו הוחרמה לצורכי שיקום נזקי המהפכה. המלוכנים ניסו להכריז עליו כעל בלתי שפוי ולכלאו.הוא מת חסר פרוטה ב-10 בדצמבר 1851 בקרסלרוהה עיר הולדתו.
עיצור סדקי, חוכך, אטום
עיצור סדקי חוכך אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא H לטינית קטנה /h/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-h. זהו הצליל לאות ה.
גרובי
דוד אגמון
דוד אגמון (נולד ב-1947) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל שירת כמפקד יחידת הקישור ללבנון וכקצין חי"ר וצנחנים ראשי, לשעבר מנהל לשכת ראש הממשלה.
חייו.
אגמון נולד בקזבלנקה שבמרוקו ועלה עם משפחתו לישראל ב-1948, למד בגימנסיה הריאלית בראשון לציון.
בשנת 1965 התגייס לצה"ל שירת בצנחנים ובמלחמת ששת הימים לחם כמפקד מחלקה בפלס"ר 7, בהמשך שירת בסיירת אגוז כמפקד פלוגה והשתתף בפשיטה על מפקדת המחבלים בכפר עינתא הסמוך לבינת ג'בייל, פשיטה רגלית בלילה קר וגשום במיוחד בה נהרגו כחמישה מחבלים. בינואר 1971 פיקד על חולית הפריצה בפשיטה לאל חיאם, שבה פוצצה המפקדה של אזור דרום הפתח-לאנד. בפעולה נהרג קצין ונפצעו שלשה מהלוחמים, בהם אגמון שנפצע בידו. לאחר מכן נתמנה לסגן מפקד היחידה והשתתף במבצע קלחת 4 מורחבת ובמלחמת יום הכיפורים. בהמשך הקריירה הצבאית שלו שימש כמפקד גדוד 450 (האריה המעופף), מפקד בית הספר למ"כים, מפקד חטיבה, קצין אג"ם של פיקוד הצפון במלחמת לבנון הראשונה ומפקד אוגדה. בשנים 1986 עד 1988 פיקד על יחידת הקישור ללבנון ובשנים 1988 עד 1991 כיהן כקצין חי"ר וצנחנים ראשי. ב-1993 מונה יועץ לרמטכ"ל לענייני אינתיפאדה.
לאחר שחרורו פעל כאיש עסקים, הוא ניהל את חברת "חבר לחייל" שזכתה במכרז לניהול הגרלות האגודה למען החייל אך התמוטטה והותירה חובות רבים בפעילות אחרת, שיווק קרקעות באי ונואטו. כיהן כראש לשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו במשך מספר חודשים בשנים 1996-1997. לאחר מכן היה חבר במפלגת קדימה ושימש יו"ר מרחב ראשון לציון של המפלגה. ב-2012 הביע תמיכה במועמדותו של שאול מופז לראשות המפלגה.
היה נשוי לאווה עד למותה ב-2021 ואב לשלוש בנות. בתו עדי, נפטרה מסרטן במהלך שירותה כקצינה בחיל המודיעין ולאחר מאבק משפטי שניהלה המשפחה הוכרה כחלל צה"ל.
על הגורן
על הגֹרן הוא שירה של רחל המשוררת, שנכתב בתמוז תר"ץ 1930 והוקדש לחיה זלצר.
"על הגֹרן" מושתת על חוויותיה של המשוררת בתקופת העלייה השנייה, כאשר הייתה פועלת חקלאית בחוות כנרת ובדגניה א' ולנה עם חבריה "על הגורן", חוויה שאותה תיארה לימים במאמרה "קרבנות?". האני השרה פונה אל חברתה מאז, ומעלה זכרונות משותפים מימים עברו. המשוררת מתארת באמצעות חווייתה העצמית, כברוב שיריה, את חווייתם ותודעתם של חבריה, חלוצות וחלוצים, אנשי תנועת העבודה וחברי מפלגות הפועלים הציוניות, אשר כללה התמסרות ליעדי האומה ואהבת חיי עבודה בחקלאות בארץ ישראל.
השיר, שהולחן על ידי יהודה שרת, הושר ביישוב בקהילות בחגים ובמועדי זיכרון ובתנועות הנוער, במיוחד של תנועת העבודה, אשר הועידו את חניכיהן לצאת ל"הכשרה" ולחיי התיישבות חקלאית בקיבוץ ולהוקיר את חיי הקבוצה והקיבוץ ולהעריך את מאמץ החלוצים המייסדים.
השיר הולחן גם על ידי ברוך קוביאס בביצוע זמרת האופרה לוטה קריסטל.
המסגד הגדול בסטוקהולם
המסגד הגדול בסטוקהולם ע"ש זאיד בן סולטאן אל נהיאן (בשוודית: Zaid Ben Sultan Al Nahayans moské או Stockholms stora moské או Södermalm moské, בערבית: جامع زايد بن سلطان آل نهيان)
הוא המסגד הגדול ביותר בעיר סטוקהולם, בירת שוודיה. הוא נפתח ב-7 ביוני 2000 ברחוב קאפלגרנד 10, בסמוך לגינת ביירן (Björns trädgård) וקרוב לכיכר מדבורגר (Medborgarplatsen) ברובע סדרמאלם (Södermalm). הוא מנוהל על ידי האגודה האסלאמית של סטוקהולם (Islamiska förbundet i Stockholm).
היסטוריה.
בשנות ה-1980 הוצעו כמה מקומות אפשריים לבניית מסגד גדול בסטוקהולם: בניין המוסד Borgerskapets änkhus בנורטול, כמו כן ב-Observatorielunden, Jarlaplan ,Tensta ,Kristineberg ,Skärholmen.
המסגד נבנה, בסופו של דבר, על ידי שיפוץ בניין קיים של תחנת הכוח "קתרינה", שהוקם בשנת 1903 בסגנון "אר-נובו" על ידי האדריכל פרדיננד בוברג. מתכנן הבניין קיבל השראה מטיול שערך באותן שנים במרוקו.
משום כך כבר במקור עוצב הבניין עם מוטיבים "מורים" מסוימים - כולל כיוון אל מכה, תקרות גבוהות מקומרות וקישוטי רעפים גאומטריים בירוק ובלבן.
לפני בניית המסגד למוסלמים בסטוקהולם היו רק מסגדים בממדים קטנים. אחרי התייעצות, בחרו מנהיגי הקהילה האסלאמית להקים את המסגד בבניין תחנת הכוח "קתרינה". עבודות השיפוץ והפיכת הבניין למסגד התחילו בשנות ה-1990. הפרויקט עוכב בגלל מחאות ופניות ציבוריות שונות. בשנת 1996 מכרה עיריית סטוקהולם את הבניין ל"אגודה האסלאמית" תמורת 8 מיליון קרונות שוודיות. הבנייה עצמה התחילה בהתחלת שנת 1999, לפי תוכנית האדריכלית אווה אלוון, במימון ממשלת איחוד האמירויות הערביות ובעזרת תרומות ממוסלמים רבים משוודיה ומחו"ל. המסגד נקרא לכבוד השייח זאיד בן סולטאן אל נהיאן (2004-1918), היושב ראש הראשון של איחוד האמירויות הערביות.
נדבן איטלקי הציע לתרום שיש לבן בוהק כדי לכסות את הבניין מבחוץ, אך הצעתו נדחתה על ידי הרשויות המקומיות. קישוטים מרהיבים הורשו רק בפנים המסגד, כמו נברשות ענקיות מגבישים ועיטורים גאומטריים מסורתיים אסלאמיים שנחרטו בחלונות המקומרים. למסגד צריח עם כיסוי ברונזה ובקצהו סהר ומעל הכיפה, הנמוכה יחסית, ניצב גם כן סמל הסהר.
המסגד יכול להכיל עד 2000 מתפללים בו זמנית. הבניין משמש גם מרכז קהילתי עם כיתות ללימוד ערבית, משרדי המועצה המוסלמית השוודית, שהוא ארגון גג של כמה קבוצות אסלאמיות, ספרייה, חנות ספרים, חדר אוכל רחב ידיים ומסעדה, אולם ספורט וחמאם-סאונה עם הקפדה על ההפרדה בין שני המינים.
אירועים קשורים למסגד ולמנהיגיו.
ביולי 2003 ביקר ונאם במסגד המלומד האסלאמיסטי המצרי, השייח יוסוף אל קרדאווי במסגרת ועידה שאורגנה על ידי "המועצה האירופית לפתווה ומחקר" שהוא הקים. נכח בוועידה גם המנהיג, הגולה באותן השנים, של האופוזיציה האסלאמית בתוניסיה, ראשיד אל ר'אנושי. חבר פרלמנט ליברלי שוודי בשם פרדריק מאלם התלונן במשטרה נגד תוכן הטפתו של קרדאווי בזכות פיגועי ההתאבדות נגד ישראלים ובזכות הג'יהאד נגד ישראל.