באוקטובר 2017 פרסמה רשות החדשנות דוח הממליץ על שיתוף פעולה מעמיק בין מגזרי הטכנולוגיה של שתי המדינות באומרו, "מתוקף היתרונות היחסיים המשלימים בין חדשנות ישראלית וקוריאנית, קיים פוטנציאל מסחרי גדול בנקודת הממשק בין שתי המדינות".
בשנת 2020 קוריאה הדרומית דורגה במקום ה-4 ברשימת השווקים הגדולים ביותר ליצוא סחורות ישראליות באסיה, בשווי כולל של 2.7 מיליארד שקל.
יחסי תיירות.
מספר הסכמי תיירות ותעופה נחתמו בין המדינות. חברת התעופה הקוריאנית קוריאן אייר מפעילה 3 טיסות שבועיות בקו סיאול - תל אביב. וכמו כן, מפעילה טיסות מטען ייעודיות לתל אביב. רוב התיירות בין המדינות מבוצעת בקבוצות טיולים ומקצתם תיירים עצמאיים.
קשרים ביטחוניים.
הסיוע האמריקאי הביטחוני המשותף לשתי המדינות, ויחסי העוינות שיש לשתי המדינות עם שכנותיהן שמציבות להן איומים אסטרטגיים מביאות לשיתוף ביטחוני רב בין שתי המדינות.
בשנת 2011, משלחת פרלמנטרית דרום קוריאנית בת 11 חברים נפגשה עם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס במלון המלך דוד בירושלים, במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בנושאי ביטחון ושלום.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ישראל מכרה ציוד צבאי מסוגים שונים לקוריאה הדרומית, לרבות מזל"טים. במהלך חודש ינואר 2012, ממשלת קוריאה הדרומית הציעה לישראל להרחיב את שיתוף הפעולה התעשייתי בין שתי המדינות, בניסיון להבטיח את הבחירה הישראלית במטוס הקוריאני "נשר הזהב", מתוצרת התעשייה האווירית הקוריאנית, כמטוס האימון החדש של חיל האוויר הישראלי. במסגרת השיחות, מנכ"ל משרד ביטחון אודי שני טס לקוריאה הדרומית לשם דיונים על ההסכם המוצע. לפי דיווחים, שוויה של העסקה היה עתיד להסתכם בסכום של מעל למיליארד דולר. עם זאת, לבסוף הוחלט לבחור במטוס מתוצרת איטליה כמטוס האימונים הבא של חיל האוויר, החלטה אשר צפויה לפגוע במידה מסוימת בקשרים המסחריים והביטחוניים בין שתי המדינות.
קוריאה הדרומית הביעה עניין ברכישת מערכת כיפת ברזל הישראלית להגנה מפני טילים. ב-15 באוגוסט 2014, חזרה על הבעת עניינה.
באוקטובר 2017 דווח על הקמת מיזם ישראלי-קוריאני משותף בשם "Korea Aviation Technologies" לפיתוח דור חדש של מל"טים.
גילן
סופר נני
"סופר נני" היא תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת בין 2007 ל-2013. את התוכנית הנחתה מיכל דליות, ובה היא מסייעת למשפחות המתקשות להתמודד עם גידול הילדים וניהול חיי המשפחה. התוכנית הייתה מבוססת על תוכנית הריאליטי "Supernanny" של ערוץ 4 הבריטי. התוכנית זכתה למדרוג (רייטינג) גבוה, אך נמתחה עליה ביקורת רבה על חשיפת הילדים ברגעים מביכים, ניצול המצב המשפחתי לחשיפה טלוויזיונית, הפרת זכותם של ילדים לפרטיות, ועל כך שלא ניתנה לילדים הזכות לסרב להשתתף בה, וזו הופקדה אך ורק בידי הוריהם.
הסדרה המקורית.
הסדרה המקורית עלתה לשידור בערוץ 4 הבריטי ביולי 2004 בכיכובה של ג'ו פרוסט, שעבדה כ-30 שנה כאומנת (באנגלית:Nanny). בעונה הראשונה צפו בכל פרק כ-5 מיליון צופים בממוצע. בעקבות הצלחת הסדרה הפורמט נמכר ל-25 מדינות ברחבי העולם שהפיקו גרסאות מקומיות, ובסך הכל שודרה ב-47 מדינות. ג'ו פרוסט עברה לככב בגרסה האמריקאית ששדורה החל מינואר 2005 ברשת ABC עד שנת 2011. במקביל הופקו עוד 5 עונות קצרות בכיכובה עבור ערוץ 4 הבריטי (עם 3 עד 6 פרקים לעונה). בעקבות הסדרה כתבה פרוסט ספר הדרכה לטיפול בילדים שזינק למקום הראשון ברשימת רבי-המכר של ה"ניו-יורק טיימס".
הפקה ושידור בישראל.
באוגוסט 2006 החלו צילומי התוכנית בישראל, בכיכובה של מיכל דליות, מנהלת בית הספר להורים של מכון אדלר, והפרק הראשון שודר ב-15 בנובמבר.
בעונת 2011 עלתה גרסה של התוכנית בה מיכל דליות לא נכנסה לבית המשפחות, אלא הזמינה הורים גרושים לשבת על ספה אחת בקליניקה, ומנחה אותם איך לטפל בילדים.
באוקטובר 2017, שודרה תוכנית מיוחדת בשם ה"משימה המיוחדת של סופר נני", שבה הדריכה מיכל דליות הורים איך להרחיק את הילדים מחשיפה גבוהה למסכים (משחקי מחשב, וצפייה בטלוויזיה).
ביקורות ותלונות.
באפריל 2008 יזם חבר הכנסת אריה אלדד דיון בוועדת הכנסת לזכויות הילד על הסדרה. אלדד ביקש לאסור את שידורה. במכתב ששלח כתב: "בימים בהם נלחמות רשתות הטלוויזיה על כל פיסת רייטינג, נראה כי נפרצו כל הגבולות והמטרה מקדשת את האמצעים. נראה לי כי השימוש בקטינים חסרי ישע, במטרה לחנך את הוריהם ולתת לצופים עצות, נבונות ככל שיהיו, הוא מעשה בלתי מוסרי".
באוגוסט 2010, ד"ר בועז רפפורט, מומחה לרפואת ילדים, התלונן נגד התוכנית על מקרה בו נלקח ילד משולחן ארוחת הערב בעקבות התנהגות קיצונית לבני משפחתו, ועל מקרה נוסף בו איים ילד באלימות על אביו. בתגובה מסרה שידורי קשת כי לילד שנמנעה ממנו ארוחה לא נגרם נזק בריאותי.
באוקטובר 2010, נערך שוב דיון בוועדת הכנסת לזכויות הילד, בדיון הודיע יושב ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו אילן אבישר שהוא מתנגד לאופן השימוש בילדים בסדרה. בעקבות הביקורת על "סופר נני", הרשות השנייה יזמה אמנה שתאסור על ילדים והורים להשתתף תוכניות מציאות ללא בחינה של גורמי מקצוע.
בספטמבר 2012, פתחה הרשות השנייה בהליך בירור לשידורי קשת, בשל חשיפת קטין שהושפל בפרק של "סופר נני", לאחר שצופים התלוננו על חשיפתו המלאה של בן 10 אשר חווה את מה שמגישת התוכנית הגדירה "השפלה".
קישורים חיצוניים.
ביקורות
יחסי קוריאה הדרומית וישראל
יחסי ישראל וקוריאה הדרומית
יחסי ישראל - קוריאה הדרומית
יחסי קוריאה הדרומית - ישראל
יחסי קוריאה הדרומית-ישראל
יואל שר
יואל שָׁר (1936 – 20 ביולי 2013) היה פסנתרן, מלחין, זמר, בדרן ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה בשם יואל ויסוקר. בני דודו הם השוערים יצחק ויעקב ויסוקר. בנעוריו רקד בלהקת המחול של יונתן כרמון.
לאחר שהשתחרר מצה"ל, נסע לארצות הברית. החל להתפרסם בשנות ה-60 של המאה ה-20 כזמר-פסנתרן המשלב הומור בהופעותיו. ב-1964 נישא לג'ויס. ב-1971 חזרו לישראל עם שתי בנותיהם. כעבור שנה הקים שר את מועדון הלילה "עומר כיאם" ביפו העתיקה אותו ניהל חתנו לשעבר אורי דרזי בין השנים 1995-1998. ב-1976 הוציא אלבום בשם "יואל שר ומנגן". באלבום ביצע לראשונה את השיר "ים של דמעות", אשר התפרסם כעשור מאוחר יותר בלחן אחר בפיו של זוהר ארגוב.
שיחק בסרטי הקולנוע "שתי דפיקות לב" (1972),"מזימות בירושלים" (1976) "חמש מאות אלף שחור" (1977), "העיט" (1981), "צלילה חוזרת" ו"אדון ליאון" (1982).
כתב מוזיקה לסרט "מתנה משמיים" (1973), להצגת הילדים "קופיקו העליז" (1978) ולסרט הטלוויזיה "סוחרי גומי" (2002).
ב-1997 פרסם בהוצאת סער ספר בשם "שמעתי ראיתי כתבתי" ובו אסופת פתגמים.
נפטר בשנת 2013 ממחלת הסרטן בה לקה לראשונה ב-1987. השאיר אחריו אישה, ג'ויס, ושלושה ילדים. בנו, אלון, הוא מדבב והתמודד בעונה הראשונה של The Voice ישראל. בתו, שרון, היא זמרת. ארכיונו שמור במסגרת הארכיון לתולדות פתח תקווה.
גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי בע&quot;מ
קמפוס אפל
קמפוס אפל (באנגלית: Apple Campus) היה המטה הראשי של חברת אפל, לפני הקמת אפל פארק, אשר שניהם ממוקמים בקופרטינו שבקליפורניה. הקמפוס משתרע על שטח 32 דונם ועובדים בו כ-2800 מעובדי החברה.
עד בניית המטה, הממוקם ברחוב Inifinte Loop 1, היו משרדי החברה פזורים בבניינים רבים ברחבי העיר. בשנת 1993 נבנה המטה החדש ותחילה הועברו אליו מחלקות המחקר והפיתוח, אך לאחר שובו של סטיב ג'ובס להנהלת החברה, בשנת 1997, הוא העביר אליו את משרדי הנהלת החברה. במתחם זה נמצאת גם "חנות המפעל" של האפל סטור.
באוגוסט 2011 הודיע סטיב ג'ובס למועצת העיר כי החברה רכשה שטחים בעיר והיא תבנה בהם קמפוס חדש. הקמפוס החדש יעוצב בצורת לולאה שלמה והוא יעטף בקירות זכוכית. כמו כן יבנה מרכז כנסים גדול שישמש את החברה באירועים ומסיבות העיתונאים שהיא עורכת. סך עלות הקמת המטה החדש הסתכמה ב-5 מיליארד דולר, והוא נפתח לעובדים באפריל 2017..
בנימין ריצ'לר
בנימין זאב ריצ'לר (באנגלית: Benjamin Zeev Richler; נולד ב-1940 במונטריאול, קנדה), חוקר ומומחה לכתבי יד עבריים, מנהל המכון לתצלומי כתבי יד עבריים בספרייה הלאומית לשעבר.
קורות חיים.
בנימין ריצ'לר נולד במונטריאול שבקנדה, בן בכור ליוסף אביגדור ושרה רבקה ריצ'לר ואח לשילה.
בנימין נמנה עם צאצאי רבי יהודה ליב הלוי עד"ל.
בשנת 1956 החל ללמוד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק וב-1960 סיים וקיבל תואר ראשון בספרות אנגלית.
מייד לאחר סיום לימודיו נסע לראשונה לישראל והתמקם ראשית בקיבוץ שעלבים.
במהלך השנים 1961-1962 לימד אנגלית בישיבה התיכונית בפרדס חנה, מדרשית נעם.
בעקבות הניסיון שרכש בהקמת הספרייה בישיבה הומלץ לבנימין ללמוד ספרנות, בבית הספר לספרנות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1963, לקראת סיום לימודיו ולאור ידיעותיו במדעי היהדות התקבל והחל לעבוד כסטודנט במסגרת המכון לתצלומי כתבי יד עבריים.
בשנת 1964 התגייס לשירות צבאי במסגרת המח"ל (מתנדבי חוץ לארץ).
בשנת 1965 לאחר שהשלים את השירות הצבאי, חזר בנימין ריצ'לר אל המכון לתצלומי כתבי יד עבריים, הפעם כעובד מן המניין.
בשנת 1968 פגש את כרמלית רביבי (נפטרה ב-2021) ובאותה שנה התחתנו ועברו להתגורר בירושלים, שם נולדו שלושת ילדיהם.
בשנת 1997 מונה למנהל המכון לתצלומי כתבי יד עבריים.
בשנת 2006 עבד על קטלוג כתבי היד העבריים שבספריית הקונגרס בוושינגטון, ארצות הברית.
בשנת 2008, פרש לגמלאות מהספרייה הלאומית, אך המשיך לפרסם מאמרים וספרים.