ג'ון אדמס (באנגלית: John Adams) היא מיני-סדרה ביוגרפית בת שבעה פרקים, המתארת את רוב חייו הפוליטיים של נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס והתפקיד שמילא בהקמת ארצות הברית. הסדרה נוצרה ובוימה על ידי טום הופר, ומככב בה פול ג'יאמטי בתפקיד הראשי. התסריט נכתב על ידי קירק אליס, בהסתמך על הביוגרפיה עטורת השבחים של דייוויד מקולו משנת 2001. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית על ידי HBO בשבעה חלקים, בין 16 במרץ ועד 20 באפריל 2008. הביוגרפיה של ג'ון אדמס וסיפור 50 שנותיה הראשונות של ארצות הברית, זכה לשבחי המבקרים ועוטר בפרסים יוקרתיים. הסדרה קטפה ארבעה פרסי גלובוס הזהב ושלושה עשר פרסי אמי, יותר מכל סדרה אחרת בהיסטוריה.
עלילה.
חלק I: הצטרף או מות (1770–1774).
פרק 1 נפתח בבוסטון של 1770, בלילה החורפי הקר בו אירע טבח בוסטון. הפרק מתאר את אדמס מגיע לזירה בעקבות היריות, מסייע לפצועים ואף מחזיק את ראשו של , אדם שחור שנחשב באופן מסורתי להרוג הראשון של המהפכה האמריקאית. אדמס, עורך דין מכובד באמצע שנות ה־30 לחייו, מוכר בציבור בזכות השכלתו הרחבה ומסירותו לחוק ולצדק. אף עורך דין בבוסטון אינו מוכן לייצג את המעילים האדומים במשפט, ומתוך אמונה עמוקה כי כל אדם זכאי לייצוג משפטי הוגן, נעתר אדמס לבקשתו של מפקד החיילים, קפטן , ולוקח על עצמו את ייצוגם. אדמס מתואר כחושש מתגובתם של מכריו, והוא אכן נקלע לעימות עם בן דודו, סמואל אדמס, מראשי תנועת בני החירות המתנגדים לפעולות הממשלה הבריטית. בסדרה מוצגת גם הכבוד וההערכה שרחש אדמס לאשתו אביגייל, והיא מתוארת כמי שמגיהה את נאום הסיכום שלו בבית המשפט. לאחר ישיבות רבות, מגיע חבר המושבעים למסקנה כי כל החיילים ומפקדם חפים מפשע. בנוסף, הפרק מציג את המתח הגובר סביב חוקי הכפייה, מזכיר באקראי את מאורעות מסיבת התה של בוסטון, ומתאר את בחירתו של אדמס לקונגרס הקונטיננטלי הראשון כנציגה החמישי של מסצ'וסטס. הפרק מסתיים ביציאתו לפילדלפיה שם נערך הקונגרס, יחד עם בן דודו סאם אדמס, ג'ון הנקוק, רוברט פיין ואלברידג' גרי.
אי דיוקים היסטוריים.
הסדרה חורגת לעתים מספרו של דיוויד מקולו, תוך שימוש בחופש יצירתי.
אולפנת חורב לבנות
הקמת אולפנת חורב.
במהלך העלייה החמישית שבשנות השלושים, שרובה עולי מרכז אירופה (בעיקר גרמניה), עלתה גם קבוצה של יהודים אורתודוקסים שהביאו איתם מסורת חינוכית שמקורה היא מהרב יעקב (יוקב/יוקל/יאקב) אטלינגר המכונה הערוך לנר וביכורי יעקב ובתלמידו הרב שמשון רפאל הירש (הרש"ר הירש) ובשיטתו החינוכית - "יפה תורה עם דרך ארץ. מחנכים אלו חיפשו דרכים חדשות להתאים את חינוך ילדיהם למציאות החיים בארץ. כך הוקם בשנת 1934 בית הספר "חורב" (על-שם אחד מספריו של הרב הירש), ובו 16 תלמידים ותלמידות (בית הספר היה מעורב בנים ובנות). מייסדי בית הספר היו פרופ' שמשון ברויאר, ד"ר הופמן, ד"ר לוינגר וד"ר פאלק שלזינגר, והם פנו לרב ד"ר יונה כהן בכדי שינהל את בית הספר.
הבנות למדו בדירתו של המנהל ברחוב החבשים (ששינה את שמו לרחוב אתיופיה) ליד שכונת מאה שערים בירושלים. בהמשך עבר בית הספר דרך בית רעוע בגן העיר, רחוב הרב אבידע ורחוב שטראוס, עד שהגיע למשכנו הקבוע - הבניין ברחוב כובשי קטמון בשכונת קטמון בירושלים.
בשנות השישים, בניהולו של מרדכי ברויאר, התרחבו מוסדות חורב, ונפתחו ישיבה תיכונית וכן אולפנה לבנות (כדלהלן).
תלמידות המוסדות משתייכים כיום לזרם הדתי לאומי. בעבר היה ניתן למצוא במוסדות יותר מחנכות ומורות וכן תלמידות המשתייכות לבתים חרדים, אך כיום נדיר למצוא תלמידות שאינן משתייכות לזרם הדתי-לאומי. רוב מוחלט של בוגרות האולפנה ממשיכות לשירות לאומי וחלקן לולצבא.
אולפנת חורב כיום.
האולפנה שוכנת כיום בשכונת בית וגן בירושלים ובראשה עמד הרב מאיר יעקובוביץ עד לשנת תשס"ח. בשנת הלימודים תשס"ט החליף אותו הרב עודד מייזליש שלימד במשך שנים רבות בישיבה התיכונית.
יום הלימודים מחולק בין שיעורים המתעמקים במקורות ישראל לבין שיעורי חוכמות העולם. תלמידות האולפנא ניגשות לבגרות מלאה בתנ"ך, תושב"ע, לשון והבעה, מתמטיקה, אנגלית, חינוך גופני ומגמה.
מגמות הלימוד באולפנה הן: מחשבים-אלקטרוניקה, ביוטכנולוגיה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אמנות, היסטוריה, ספרות, לימודי א"י, מוזיקה.
אולפנת חורב דורגה במקום הרביעי בממוצעי בחינות הבגרות מכלל התיכונים בישראל.
ראה עוד ברשימת בוגרות מפורסמות של האולפנה עליהן נכתב ערך בוויקיפדיה ראו .
הקו הכחול (ישראל–לבנון)
אב הכנסת
אַב הַכְּנֶסֶת (בלטינית: Pater synagogæ; ביוונית: πατὴρ συναγωγῆς, תעתיק לטיני: Pater synagogês) היה בעל תפקיד בקהילות יהודיות באימפריה הביזנטית בראשית ימי הביניים. אין זה ברור מה היה בדיוק אופי התפקיד, אולם ייתכן כי ציין מנהיג או נכבד קהילה דומה לפרנס, כפי שעולה מכתובת בבית הכנסת בסטובי. מהתייחסות למונח בקודקס תאודוסיאנוס ניכר כי הוא נבדל מראש הכנסת (archisynagogus), ושני בעלי תפקידים אלה היו פטורים משירות צבאי. הופעתו של המונח, לצד מקבילו הנשי, "אם הכנסת" (Mater synagogês), על כתובות בקטקומבות יהודיות ברומא מרמזת שהתואר היה לתואר כבוד בקהילות אלה, אשר ייתכן שניתן לעוסקים בגמילות חסדים, ולאו דווקא משרה של ממש.
נפילת רון ארד בשבי
עאקל האשם
רוברט א. דאהל
אל-אסעד
זכויות להט&quot;ב בגואם
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגואם מוגדרות בין המתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית מאז 1978, ונישואים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים מאז יוני 2015. כטריטוריה של ארצות הברית מעבר לים, החוק הפדרלי של ארצות הברית נגד פשעי שנאה משנת 2009 תקף גם בשטח גואם ומכסה את הקטגוריות של נטייה מינית וזהות מגדרית כמוגנות מפני אפליה. מאז אוגוסט 2015, גואם אסרה על אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי בתעסוקה.
היסטוריה.
אנשי הצ'מורו , העם הילידי של איי מריאנה בהם גואם, קיבלו באופן מסורתי הומוסקסואליות וטרנסג'נדריות. חברת הצ'מורו הוגדרה כחברה בעלת פתיחות רבה כלפי מיניות, שבה הומוסקסואליות מעולם לא נתפסה כנושא טאבו אלא "כחלק מהחיים".
בעקבות הגעתם של מיסיונרים קתולים ותחילת הקולוניזציה של האימפריה הספרדית במאה ה-17, ולאחר מכן ההתמערבות והאמריקניזציה של גואם במאה ה-20, הטריטוריה שילבה את המושגים המערביים של מיניות ומגדר, שעד לסוף המאה ה-20 הטילו סטיגמות שונות ועוינות נגד אזרחי להט"ב. חוק עונשין חדש שנקבע ב-1933, שהיה זהה לזה של קליפורניה, אסר על קיום "מעשי סדום", מין אוראלי וקונילינגוס, בין אם בקרב זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד, עם עונש של עד שנה לעשר שנות מאסר בגואם. מקרה העבירה היחיד שדווח על רקע תוכן החוק התרחש בתחילת שנות ה-50. התיק, המכונה פנינגטון נגד הממשלה, הביא לניצחון של הנאשם, שהואשם בעשיית מעשה סדום, אם כי רק על רקע טכני בעקבות כך שבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית קבע כי בית המשפט היה חסר סמכות לשפוט את פנינגטון בתיק ללא חבר מושבעים.
מעמד בחוק.
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה הוכשרה בגואם לאחר רפורמה בחוק הפלילי בשנת 1978, בעוד גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד הוגדר כשווה - 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
בשנת 2009, הוצעה הצעת חוק להכרה בשותפויות מקומיות בין זוגות חד מיניים בבית המחוקקים של גואם שהיו מעניקות לזוגות חד-מיניים חלק מאותן זכויות וחובות משפטיות כמו בקרב זוגות נשואים הטרוסקסואלים. עם זאת, החוק לא התקדם לסבב הצבעה על העברתו.
ביוני 2015 גואם הפכה לטריטוריה הראשונה של ארצות הברית מעבר לים שהכירה וביצעה נישואים חד מיניים בשטחה. ב-5 ביוני 2015, השופטת הראשית פרנסס טיידינגקו-גייטווד מבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז גואם בהאגטנה קבעה כי האיסור של גואם על הכרה בנישואים בקרב זוגות חד מיניים איננו חוקתי. טיידינגקו-גייטווד ציטטה בפסיקתה את החלטת בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית בתיק לאטה נגד אוטר בשנת 2013 שביטלה איסורים זהים באיידהו ובנבדה. גואם החלה להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד מיניים ארבעה ימים לאחר מתן הפסיקה. ב-11 באוגוסט באותה שנה בית המחוקקים של גואם העביר את חוק השוויון בנישואים שהפך את חוקי הנישואים של גואם לנייטרליים מבחינה מגדרית.
הורות ואימוץ.
בעקבות הכשרתם של נישואים חד מיניים בגואם בשנת 2015, אימוץ (חורג ומשותף) על ידי זוגות חד מיניים הוגדר כחוקי. ישנה הכרה בגישה לשירותי רבייה בסיוע בקרב זוגות לסביות כגון הפריה חוץ גופית. גואם מכירה בהורה שאיננו בהריון, כהורה חוקי לילד שנולד באמצעות תרומת זרע בקרב זוגות לסביות, בתנאי שההורים נשואים. במאי 2017 הודיעה מחלקת בריאות הציבור והשירותים החברתיים בגואם כי תכלול את שמות שני בני הזוג בתעודות הלידה של ילדים שיש להם הורים חד מיניים.
הגנה מפני אפליה.
באוגוסט 2015, בית המחוקקים של גואם העביר פה אחד את חוק 102-33, האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית או ביטוי מגדרי בתעסוקה. אפליה כלפי עובדי ממשלה על בסיס נטייתם המינית או זהותם המגדרית אסורה גם כן.
החוק הפדרלי של ארצות הברית נגד פשעי שנאה משנת 2009 תקף גם בשטח גואם ומכסה את הקטגוריות של נטייה מינית וזהות מגדרית.
זהות מגדרית.
על מנת שטרנסג'נדרים יהיו רשאים לשנות את מגדרם החוקי בגואם בתעודת הלידה שלהם, עליהם לספק למשרד לסטטיסטיקה חיונית הצהרת רופא שקובעת כי הם עברו ניתוח להתאמה מגדרית.