ראשיתה של התנועה בשני ארגונים נפרדים: האחד "אלנהדה אלנסאאיה" (בערבית: התעוררות נשית), ארגון נשים ערבי-פלסטיני שהוקם ב-1948 והשני - תנועת נשים דמוקרטיות מתקדמות.
&lt;Br&gt;שני הארגונים החליטו להתאחד לברית תנועתית משותפת בשם תנד"י (תנועת נשים דמוקרטיות בישראל) בשנת 1951, זאת מכיוון שמטרות הארגונים היו דומות ואיחוד זה נועד להרחיב את פעילותם של שני הארגונים.
תנד"י כתנועה חברתית-פמיניסטית פועלת כשאר אחיותיה בעולם למען יצירת שוויון זכויות לנשים החיות בישראל בכל תחומי החיים (בשוק התעסוקה, בפוליטיקה ובחברה) ולוחמת כנגד אלימות כלפי נשים ולמען הגנה על זכויות הילד.
&lt;Br&gt;בנוסף לתפקיד מסורתי זה, תנד"י פועלת לקידום ערכי השוויון בחברה הישראלית, במסגרת פעילות זו שואפת התנועה לייצר שוויון מוחלט לאוכלוסייה הערבית-פלסטינית ולשאר המיעוטים החיים בישראל.
&lt;Br&gt; התנועה תומכת בנוסף בכינון שלום צודק בין שני העמים ושואפת למנוע מלחמות מתוך החשיבה שמלחמות פוגעות ודוחקות נשים אל השוליים יותר מכל.
פעילותה של התנועה היא בתפר שבין שיח להעצמה נשית, זאת במטרה לייצר פתרונות קונקרטיים ופרקטיים לצרכים הסוציאליים של נשים פלסטיניות באזורים מוחלשים.
&lt;Br&gt;מתוך פעילות זו פועלת התנועה לעידוד נשים ערביות החיות בישראל לצאת ללמוד ולעבוד מחוץ לבית ולשם כך הקימה התנועה עשרות גני-ילדים ומעונות יום למען אותן הנשים בדיוק, שקודם לכן התקשו לבצע פעילויות שכאלה בשל כבילתן אל הבית.
הפעילות בתנועה נלחמות כנגד תופעות הגזענות, הריסות הבתים הבלתי חוקיים והפקעת האדמות הבלתי חוקיות המתרחשות כלפי החברה הערבית-פלסטינית בישראל ולמען המאבק על השלום הישראלי-פלסטיני ושוויון זכויות מלא למיעוטים הלא-יהודיים בישראל.
בנוסף, מקיימת התנועה פעילויות חינוכיות דו-לאומיות עבור נשים יהודיות ופלסטיניות בישראל, זאת במטרה להסיר את המחיצות הלאומיות המפרידות ביניהן כדי ליצור היכרות הדדית שתאפשר להן לקדם יחדיו (ככוח נשי משותף) שינוי מבני ביחסי הכוחות המגדריים שבין גברים לנשים בשתי החברות.
תנד"י הייתה הראשונה שהקימה מקלט לנשים מוכות במגזר הערבי בישראל.
אחד מהפרויקטים הראויים לציון של התנועה הוא "פרויקט מנהיגות צעירות" המתמקד באוכלוסיית הנשים הפלסטיניות הצעירות החיות במדינת ישראל, הפרויקט בא במטרה להעצים את הנשים וללמד אותן את זכויותיהן בשלב משמעותי בחייהן.
הפעילות מתקיימת באזורים שונים בארץ : ביפו, רמלה, עכו, חיפה וגם באזור המשולש ובגליל.
במסגרת הפעילות לומדות קבוצות הנשים על ההיסטוריה של הקונפליקט, על ההיסטוריה של תנועות הנשים בארץ ובעולם, על זכויות נשים בעולם התעסוקה, בתקשורת ובהנהגה.
&lt;Br&gt;הפרויקט בא במטרה להכשיר את הנשים הצעירות המשתתפות בו לקראת השתלבות במגוון הפעילויות המתקיימות במסגרת התנועה.
לטענת התנועה - רבות מן המשתתפות הפעילות בפרויקט, מצליחות ליצור שינוי בחייהן הפרטיים ובנוסף גם להשפיע על תהליכים חברתיים בקהילה בה הן חיות.
במשך למעלה מ-30 שנה כיהנה סמירה חורי כיו"ר תנדי (1971–2003). נשיאתה הנוכחית של התנועה היא חה"כ לשעבר מטעם חד"ש - תמר גוז'נסקי ומזכ"לית התנועה היא פתחיה סגייר.
תרשיש (מפלגה)
תרשיש הייתה מפלגה שהתמודדה בבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת 1988. בראש המפלגה עמד משה דואק, שהשליך רימון יד בכנסת בשנת 1957 וריצה בעקבות כך 15 שנות מאסר. סימנה היה "זעמ", היא זכתה ל-1,654 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
מצע המפלגה כלל דרישה לשילוב הספרדים במחצית ממשרדי הממשלה, חברי הכנסת, ההסתדרויות, העיריות, ההנהלה הציונית והסוכנות היהודית. כמו כן דרש דואק להקים טכניון ואוניברסיטה בנתניה ולנהל את משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, משרד החינוך, משרד האוצר ומשרד המשפטים.
תשדיר הבחירות שהגיש נפתח בקריאה "נוער נוער נוער! כולם משקרים לכם, כל הנאבקים לשלטון, מכל המפלגות, הם כנופיות שקרנים שאפתנים קרייריסטים על חשבון העם" והפך עד מהרה לקאלט.
ליביגיט
ליביגיט (גרמנית Liebigit אנגלית Liebigite) הוא מינרל רדיואקטיבי נדיר של אורניום שנוסחתו היא (Ca2(UO2)(CO3)3•11(H2O).
בדרך כלל הוא מופיע מעורב עם בצרי אורניום נוספים. צבעו ירוק עד ירוק/צהוב. פלואורסצנטי כשהוא מוקרן בקרינת UV (על-סגול).
נתגלה לראשונה ב-1848 באדירנה שבטורקיה ונקרא על שם הכימאי הגרמני יוסטוס פון ליביג.
אמיר כווית
אמיר כווית הוא האמיר העומד בראש אמירות כווית. אמירי כווית משתייכים לבית סבאח שעלתה לשלטון בשנת 1752, כאשר לפניהם שלט באזור שבט בני ח'אלד (بني خالد). האמיר הוא ראש המדינה, הוא נמצא מעל הרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת של הממשלה.
עד שנת 1961, ראשי המדינה היו שייח'ים. בשנה זו הכריז על עצמו השייח' עבדאללה א-סאלם א-סבאח כאמיר. דבר זה השתקף בחוקת כווית שהתקבלה ואושרה ב-11 בנובמבר 1962. על פי החוקה ראש המדינה הוא האמיר והוא זה אשר ממנה את ראש הממשלה ובסמכותו בין השאר לפזר את הפרלמנט ולמנות בכירים בצבא.
יורש העצר.
הירושה לכס המלכות של כווית מוגבלת לצאצאיו של מובארכ א-סבאח. על האמיר המכהן למנות יורש עצר בתוך שנה מיום כניסתו לכס המלוכה; המינוי זקוק לאישור על ידי רוב חברי הפרלמנט של כווית, האספה הלאומית. אם נסיך הכתר החדש לא מצליח לזכות באישור האספה הלאומית, האמיר מגיש שלושה בני משפחה זכאים לבדיקה, והאסיפה בוחרת אחד להיות נסיך הכתר. האספה קובעת גם את משכורתו של האמיר.
נסיך הכתר צריך להיות חבר בכיר בבית סבאח. תפקיד האמיר מתחלף באופן מסורתי בין שני הענפים העיקריים של בית סבאח, אל-אחמד ואל-סאלם. ראש הממשלה ממונה על ידי האמיר, אולם מינויו של ראש הממשלה מחייב אישור מרוב חברי הפרלמנט של האספה הלאומית.
תפקיד האספה הלאומית.
לאספה הלאומית הזכות החוקתית לאשר או לסרב למינוי אמיר על פי סעיף 4 לחוקת כווית. כמו כן לפרלמנט הסמכות להדיח אמיר מתפקידו. כך הוציא הפרלמנט את סעד אל-סבח מתפקידו בשנת 2006 עקב מחלתו. ב-2009 הגדיר ערן סגל את הפרמלט כ"החזק ביותר" מהפרלמנטים במזרח התיכון.
שכרו השנתי של האמיר נקבע על ידי האספה הלאומית והוא עומד על 50 מיליון דינר כוויתי.
מצעד יום הניצחון
Give Peace a Chance
Give Peace a Chance ("תנו צ'אנס (סיכוי) לשלום") הוא פזמון שכתב ג'ון לנון ושהיה חלק ממסע התעמולה לשלום שערכו לנון ורעייתו, יוקו אונו בשנת 1969. השיר הוקלט ב-1 ביוני בחדר מלון במונטריאול, יחד עם חבריהם של בני הזוג ויצא על גבי תקליטון ב-4 ביולי, כאשר לנון היה עדיין חבר בלהקת הביטלס. ג'ון לנון כיבד את ההסכם שהיה לו מראשית ימי הביטלס עם פול מקרטני והקרדיט לכתיבת השיר ניתן ל"לנון-מקרטני". מאידך, חברי הביטלס התנגדו שהתקליטון יופק כתקליטון ביטלס ולכן נרשם שמבצעי השיר הם "Plastic Ono Band".
כתיבת והקלטת השיר.
ג'ון לנון כתב את השיר לאחר שהחל מנישואיו ליוקו אונו במרץ 1969 בילו השניים במסיבות עיתונאים בלתי פוסקות במסגרת שביתות מיטה שערכו באמסטרדם, וינה ומונטריאול. לנון ביקש לחדד את המסר לפיו יוקו והוא אינם מטיפים לא לסוציאליזם ולא לקומוניזם ולא לשום "-איזם" אלא כל שהם דורשים הוא שמנהיגי העולם ייתנו סיכוי לפתרון סכסוכים בדרכי שלום, שייתנו צ'אנס לשלום.
החל מ-26 במאי שהו בני הזוג לנון בחדר מספר 1742 במלון "המלכה אליזבת" במונטריאול. ב-1 ביוני הקליטו את השיר. בהקלטה השתתפו חברים רבים של בני הזוג ואישים בעלי מעמד סמלי כ"נביא ה-LSD", טימותי לירי, המשורר אלן גינסברג, הרב אברהם פיינברג, שדרן הרדיו Murray the K, דיק גרגורי, זמרי מנזר הארי קרישנה ואחרים, חלקם מוזכרים בשמם במילות השיר. השיר הוקלט במקביל על ידי רשות השידור הקנדית CBC.
מילות השיר המקוריות כללו את המילה Masturbation (אוננות), אך ג'ון לנון לא רצה שהשיר ייפסל לשידור על ידי הצנזורה ולכן במילות השיר שהודפסו נכתב במקום זאת Mastication (לעיסה).
בישראל.
סמוך ליציאתו הוקלט השיר על ידי סופרגרופ של מבצעים ישראליים ובהם אריק איינשטיין, שלום חנוך, אורי זוהר, יוסי בנאי, ישראל גוריון, אבי טולדנו, דן בן אמוץ, גבי ברלין, אילן ואילנית, הצ'רצ'ילים, שלישיית התאומים, רבקה מיכאלי, ציפי שביט, שלמה וישינסקי, הגשש החיוור, גילה אלמגור, יעל אביב וחנה אהרוני. השם שניתן להרכב החד-פעמי היה "מקהלת כולם".
ב-5 באוקטובר 1995 נשא יצחק רבין נאום בכנסת ובו אמר "ממשלת ישראל החליטה לתת צ'אנס לשלום". הוא הזכיר את מילות השיר גם בפתח נאומו האחרון בעצרת ב-4 בנובמבר.
בהופעת פול מקרטני בתל אביב שר פול מקרטני את השיר כמחווה לג'ון לנון.
מנחם קידרון
תנו צ'אנס לשלום
תנו סיכוי לשלום
Give Peace A Chance
תנו לשלום סיכוי
נוער נוער נוער
גיל כהן (שייטת)
גיל כהן (נולדה ב-7 ביולי 1992) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשיות מדגם 470. אלופת העולם 2021, אשר יחד עם נועם חומרי זכתה באליפות העולם המעורבת הראשונה, שנערכה במרץ בפורטוגל.
ביוגרפיה.
כהן נולדה וגדלה בחיפה, ולמדה בבית הספר הריאלי.
בגיל צעיר הצטרפה כהן למועדון השייט של הפועל תל אביב, והייתה אלופת ישראל באופטימיסט בשנים 2005 ו-2006, ובדגם 420 בשנים 2007 ו-2008. ב-2008 זכתה גם במקום השני באליפות העולם שנערכה ביוון, וב-2009 זכתה, יחד עם דנה ממרייב, במקום השני באליפות העולם לנוער בדגם 470, שנערכה אף היא ביוון. כהן וממרייב זכו גם במדליית ארד בשבוע הייר בשנת 2010.