במרץ 2019, המנהלת הנורווגית לענייני ילדים, נוער ומשפחה פרסמה שני דוחות, הממליצים לדחות התערבויות רפואיות אלה בקטינים אינטרסקסים עד שיוכלו להסכים לביצועם.
טיפול המרה.
בשנת 2000, האגודה הפסיכיאטרית הנורווגית הצביעה ברוב מכריע עבור הצהרת העמדה לפיה "הומוסקסואליות אינה הפרעה או מחלה, ולכן אינה יכולה להיות כפופה לטיפול. יש להתייחס ל-'טיפול' שמטרתו היחידה לשנות נטייה מינית הומוסקסואלית להטרוסקסואלית כרשלנות אתית, שאין לה מקום במערכת הבריאות".
החל מדצמבר 2019, הסטורטינג הוא שוקל על חקיקת איסור על קיום טיפול המרה בחוק.
בריאות ותרומת דם.
באוקטובר 2016, שר הבריאות והשירותים, בנט הואי, הודיע כי התרופה "PrEP" למניעת מחלת ה-HIV, תוצע בחינם כחלק ממערכת הבריאות של נורווגיה. בכך, הפכה נורווגיה למדינה הראשונה בעולם אשר מציעה את התרופה בחינם לאזרחיה.
בנורווגיה, כמו במדינות רבות נוספות, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לא הורשו בעבר לתרום דם. ביוני 2016, המנהלת הנורווגית לבריאות ורווחה הודיעה כי תסיים את תוקף האיסור, ותיישם במקום זאת תקופת דחייה של 12 חודשים, לפיה "MSM" יותרו לתרום את דמם בתנאי שלא קיימו יחסים במשך כשנה. תקופת הדחייה החדשה יושמה ב-1 ביוני 2017.
תנאי מחיה.
נורווגיה מוגדרת כמדינה ידידותית מאוד עבור אזרחי להט"ב בעולם, בעוד את הקהילה הפתוחה ביותר ניתן למצוא בעיר הבירה, אוסלו, בה ממוקמים אירועים ומקומות רבים ידידותיים ללהט"ב, בהם גביע הספורט "Raballder" ומצעד הגאווה של אוסלו (הידוע כפסטיבל). אירועים נוספים כוללים את: "Scandinavian Ski Pride", "Trondheim Pride", ו-"Regnbuedagene" בברגן.
בשנים 2005 ו-2014, אירחה נורווגיה בשטחה את אירועי הגאווה האירופיים "Europride". במהדורתו של מצעד הגאווה בבירה אוסלו לשנת 2019, נרשמה השתתפות של כ-45,000 איש, בעוד כ-250,000 נוספים הוגדרו כמי שהשתתפו וצפו באירוע, על פי המארגנים.
בנורווגיה קיימות עמותות להט"ב רבות, בהן נכללות האגודה "Foreningen for kjønns - og seksualitetsmangfold", שהוקמה בשנת 1950 כארגון הלהט"ב הראשון בנורווגיה, "Queer Youth (Skeiv Ungdom), Gay &amp; Lesbian Health Norway", מרכז השוויון "Likestillingssenteret" ועמותת הטרנסג'נדרים "Forbundet for Transpersoner". קבוצות אלו מציעות באופן שונה קווי סיוע וייעוץ לבני נוער, מקדמות בריאות ומאבק במחלת ה-HIV ודוגלות בזכויות חוקיות שוות עבור זוגות חד מיניים וטרנסג'נדרים נורווגים. בצפון הרחוק של נורווגיה מתקיים מצעד הגאווה בחבל הארץ של לפלנד, אשר מתחלף מדי שנה בין המדינות הסקנדינביות של פינלנד, שוודיה ונורווגיה. במרץ 2019, נורווגיה זכתה בתואר יעד הטיולים הידידותיים ביותר בעולם עבור להט"ב במקום הרביעי לצד דנמרק, איסלנד ופינלנד במקומות העליונים.בשנת 2015, כלי תקשורת דיווחו כי היו קריאות להעביר תחנת מוניות ליד הכניסה לפאב הלהט"ב הוותיק ביותר באוסלו לאחר שמספר מוסלמים טענו כי תמונות שלהם צולמו בעודם נכנסים לפאב על ידי נהגי מוניות שחנו בתחנה, אשר הופצו מאוחר יותר בקהילות מוסלמיות.
ב-1 בספטמבר 2016, האראלד החמישי, מלך נורווגיה נשא נאום נלהב בעד זכויות להט"ב ברחבי העולם. עד 7 בספטמבר, נאומו זכה לכמעט 80,000 סימוני לייקים בפייסבוק ונצפה יותר משלושה מיליון פעמים בו כלל את המשפט, "הנורווגיות הן בנות שאוהבות בנות, בנים שאוהבים בנים ובנות ובנים שאוהבים זה את זה". ביולי 2020, ממשלת נורווגיה הודיעה כי תעניק עדיפות לפליטי להט"ב לצד נשים וילדים פגיעים הכוללת את העברת הפליטים ממדינת מקלט אחת לאחרת לצורך יישוב קבע. בספטמבר 2020 הודיעה אי מארי אריקסן סורייד, שרת החוץ הנורווגית, כי עיריות פולניות שהציגו בשטחן את הצהרות "אזור חופשי מלהט"ב", ישללו מהן מענקי "EEA" (מענקים המייצגים את התרומות של איסלנד, ליכטנשטיין ונורווגיה לצמצום פערים כלכליים באזור הכלכלי האירופי (EEA) וחיזוק היחסים הדו-צדדיים עם 15 מדינות האיחוד האירופי במרכז ודרום אירופה) בעוד שפולין היא המרוויחה הגדולה ביותר מכספים אלו ועלולה להפסיד מיליוני יורו של סיוע.
סרגיי מיכאילוב
סרגיי מיכאילוב (ברוסית: Сергей Анатольевич Михайлов; נולד ב-7 בפברואר 1958) הוא איש עסקים רוסי, מנהיג ארגון הפשע סולנצבסקאיה, שנחשב לאחד הנציגים המשפיעים ביותר של העולם התחתון בשם מיכאס. מעולם לא הורשע על פי אישומים הקשורים לפשע מאורגן.
בשנת 1999 נכלל ברשימת המועמדים לפרלמנט הרוסי מהמפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה בבחירות לדומה הממלכתית ב-1999, אך רישומו כמועמד בוטל בשל אזרחותו היוונית.
בשנים 2001–2002, כל מדינות אמנת שנגן, כמו גם ארצות הברית, הונגריה, לטביה ותוניסיה סירבו אשרות כניסה למיכאילוב. השלטונות הצרפתיים הגיבו לבקשתו כי לא יאפשרו לו להיכנס למדינה "מסיבות ביטחוניות".
כיום מיכאילוב הוא נשיא חברת המניות המשותפת "בית תיירות מרכזי" .
מנזר סנט אוטיליין
מנזר סנט אוטיליין (מנזר אוטיליה הקדושה) הוא מנזר בנדיקטיני באמינג שליד ארזינג ואגם אמרזה במחוז לנדסברג, בבוואריה שבגרמניה. זהו בית האם של קהילת סנט אוטיליין.
הקמה.
במאה ה-16 נבנתה טירה קטנה באמינג, כולל קפלה המוקדשת לסנט אוטיליה (אוטיליה הקדושה). גם הטירה וגם הקפלה נעשו לפי סגנון הבארוק של המאה ה-17.
לאחר מספר חילופי בעלים והריסת חלק ניכר מהטירה בשנת 1884, בשנת 1886 הגיעה האחוזה לרשותו של אנדריאס אמריין, לשעבר בנדיקטיני ממנזר בוירון. הוא ביקש לשלב את אורח החיים הבנדיקטיני עם עיסוק בתחום המיסיון הנוצרי. הוא לא הצליח לממש זאת בקהילת בוירון וביקש לייסד קבוצה עצמאית. לאחר הקמה ברייכנבאך במחוז חם ב-1884, עברה הקהילה לאמינג ב-1887, שם קיבל המנזר את שמו מהקפלה הקיימת של סנט אוטיליה. בשנת 1886/1887 נוסד גימנסיום (בית ספר) לנזירים בנדיקטינים צעירים על שם רבנוס מאורוס. קבוצת המיסיונרים הראשונה מבין חניכי בית הספר נשלחה לאפריקה באותה שנה.
התפתחות.
בשנת 1895 פרש אנדריאס אמריין מהקהילה, שהפכה אז לכנסייה. בשנת 1902 הועלה סנט אוטיליין למעמד של מנזר. לאחר הקמתם של שלושה מנזרים נוספים, נבחר סנט אוטיליין בשנת 1914 כארכיון קהילת סנט אוטיליין של הקונפדרציה הבנדיקטינית (המיסיונרים הבנדיקטינים). הארכיבר (ארכיונאי) של סנט אוטיליין היה ראש קהילת סנט אוטיליין.
המנזר הוציא משלחות לדרום אפריקה, קוריאה וסין. סנט אוטיליין הוגדל בתקופה זו על מנת להכיל את הקהילה המתרחבת, שגדלה לכמעט 400 איש.
בשנת 1941 דוכא המנזר על ידי הגסטפו. הנזירים חזרו ב-1945.
מאפריל 1945 עד מאי 1948 שימש המנזר כמחנה עקורים ל-5,000 ניצולי מחנות ריכוז. המנזר כלל בית חולים לניצולים שמנהיגם היה ד"ר זלמן גרינברג. אושפזו בו גם ילדים, והוא תפקד גם כסנטוריום.
המנזר המשיך לתת חסות לגימנסיום רבנוס מאורוס עד שנת 1973, אז הועברה משימה זו לדיוקסיה של אוגסבורג. שני המוסדות שומרים על קשרים הדוקים מכיוון שחלק מההנהלה וצוות ההוראה של בית הספר הם נזירים בנדיקטינים.
מבנים.
כנסיית המנזר, המוקדשת ללב הקדוש, נבנתה בין 1897 ל-1899. הצריח המתומן המחודד שלו, בגובה 75 מטר, נראה למרחק רב. במגדל הפעמונים תלויים שמונה פעמונים, המשמיעים את אחד הצלילים העמוקים ביותר בדרום גרמניה.
כנסיית המנזר הנאו-גותית עם שלושת המעברים נחנכה ב-1903. מוזיאון המיסיון, ובו כלי קודש בסגנון אר נובו, מדרום לכנסייה, נפתח בשנת 1911.
במהלך השנים נבנו בסנט אוטיליין מתקנים חדשים: בית ספר חדש לגימנסיה רבנוס מאורוס, בתי הארחה, הוצאת ספרים, בתי מלאכה ומבנים לחקלאות וגננות.
זכויות להט&quot;ב בליכטנשטיין
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בליכטנשטיין מתמודדים עם אתגרים משפטיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית היא חוקית מאז 1989, בעוד גיל הסכמה (14) בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים הושווה מאז 2001, אך זוגות חד-מיניים אינם רשאים לאמץ ילדים במשותף ולהינשא כגון תושבים הטרוסקסואלים. עם זאת, מאז 2011 ישנה הכרה בשותפות רשומה בין זוגות חד מיניים, ואימוץ חורג מאז יוני 2021.
מעמד בחוק.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית ברחבי ליכטנשטיין בשנת 1989 על ידי הסרת סעיפים 129 ו-130 לחוק הפלילי, אם כי גיל ההסכמה לא הושווה לזוגות הטרוסקסואלים (14) עד 2001.
חוק העונשין תוקן בדצמבר 2000 כדי להסיר כל אפליה כלפי פעילות בין בני אותו המין, שנכנס לתוקף בשנת 2001 והשווה את גיל ההסכמה ללא קשר למגדר או נטייה מינית.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
בשנת 2001 החלה הרשימה החופשית, אחת משלוש המפלגות הפוליטיות במדינה, לעבוד על טיוטה לחוק שותפות חד מינית. העיתון התקבל על ידי הלנדטאג ונמסר לממשלת ליכטנשטיין. הצעת חוק השותפות הרשומה נדחתה על ידי הפרלמנט בקיץ 2003. הצעה חדשה של הרשימה החופשית אומצה על ידי הלנדטאג ברוב של 19 קולות בעד מול 6 מתנגדים ב-24 באוקטובר 2007. שרת המשפטים אורליה פריק הציגה את טיוטת הצעת החוק עבור השותפות הרשומה באפריל 2010. ב-23 בנובמבר אישרה הממשלה את הנוסח הסופי של הצעת החוק. ב-16 בדצמבר 2010 אושר על ידי הלנדטאג בקריאה ראשונה, ועבר את הקריאה השנייה שלו ב-16 במרץ ופורסם ב-21 במרץ 2011. הארגון השמרני "Vox Populi" הודיע על כוונתו לכפות משאל עם בעניין. על פי החוקה, לארגון היו כ-30 יום לאסוף לפחות 1,000 חתימות עבור כך. משאל העם נערך ב-17 וב-19 ביוני 2011. בסיומו, נקבע כי רוב של 68.8% מהמצביעים אישרו את החוק, שנכנס לתוקף ב-1 בספטמבר 2011.