בבחירות למשרת המושל של 1956 ניצח הויג בבחירות המקדימות של הרפובליקנים, אך פיגר מאחורי יריבו הדמוקרטי הרשל לאבלס. שבועיים לפני תבוסתו בבחירות הכלליות, פורסמה תמונתו של הויג על שער המגזין טיים. סיום כתבת השער כלל את הנבואה:
לאחר כהונתו כמושל.
הויג כמעט והצליח להישאר על כס המושל, אך נוצח. ביולי 1957 מינה אותו הנשיא אייזנהאואר כמנהל הפדרלי של ההגנה האזרחית. שנה לאחר מכן, ב-1958, מינה אייזנהאואר את הויג כמנהל המשרד לגיוס אזרחי וצבאי. הוא היה חבר המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית וייצג את ארצות הברית בפגישות תוכניות החירום של נאט"ו.
לאחר שאייזנהאואר הוחלף בנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, עבר הויג למגזר הפרטי, ועמד בראש חטיבת המקלטים של תאגיד הבנייה וונדר שבשיקגו. בכל אופן, כאשר ממשל קנדי בחר להקים בהיקף נרחב מקלטים קהילתיים על פני מקלטים ביתיים, דעכה ההתעניינות במוצרים אלו והוא שב לעסוק בעריכת דין.
ב-1964 העביר הויג את משרד עורכי הדין שלו לצ'יפיטה פארק שבקולורדו, שם הוא עסק בעריכת דין עד לפרישתו ב-1985.
ליאו הויג נפטר בקולורדו ספרינגס ב-15 ביולי 2000. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבעיר.
אפרים מונסונייגו
הרב אפרים מונסונייגו (מכונה: "מהרא"ם") (ה'ת"ע, 1710 - סביב ה'תק"ן, 1790) היה מקובל, ודיין בפאס. בהמשך, ראש ישיבה, אב בית הדין, ורבה של תטואן במאה השמונה עשרה.
קורות חייו.
נולד לרבי אברהם בפאס שבמרוקו. למד אצל רבי שמואל אלבאז ורב יעקב אבן צור. בשנת ה'תק"י נסמך לרבנות על ידי האחרון, והתמנה לדיין בעיר ב'בית דין של חמש' שמנה חמישה דיינים תלמידי הרב יעקב אבן צור. בשנת ה'תקי"ח עבר לתטואן וכיהן כדיין בבית הדין בראשותו של הרב יעקב אבן מלכא. לאחר שנפטר האחרון, התמנה תחתיו לאב בית הדין בעיר ולרבה של תטואן. חביריו הדיינים היו: רבי שלמה אבודרהם, רבי יהודה קורייאט. בתקופה מאוחרת יותר, הצטרפו הרב מנחם נהון, הרב שם טוב בן וואליד, הרב יהודה אבודרהם והרב יהודה הלוי. כנהוג, בית הדין התכתב עם שאר הדיינים בערי מרוקו, כדוגמת רבי עיוש אלמליח ושאר דייני רבאט, רבי שלמה טולידאנו ודייני מקנס, רבי יצחק חרוש ורבי אברהם פינטו דייני מרקש.
פסיקתו ההלכתית השפיעה על הדיינים במרוקו בכלל, ועל דייני תטואן בפרט.
תלמידיו.
רבי אפרים כיהן כראש הישיבה בתטואן. מבין תלמידיו ידועים הרב שם טוב אבן וואליד, הרב מנחם נהון - מדייני העיר. וכן רבי יעקב חיים בן נאיים שהעיד על רבו שהוא 'מקובל אלהי'.
נפטר סביב שנת ה'תק"ן, ונקבר בתטואן.
רוגר SR-22
רוגר SR-22 הוא הוא רובה חצי-אוטומטי קל בקליבר (קוטר 5.6 מ"מ) עם מעצה מודרני המבוסס על הרוגר 10/22, שנועד בעיקר לשימוש אזרחי ומשטרתי. על פי רוב, משמש הנשק לקליעה, ירי ספורטיבי וציד של חיות קטנות. מכיוון שמדובר ברובה קל, קומפקטי, מדויק ובעל רתע נמוך, הוא מתאים במיוחד ליורים מתחילים. את הרובה מייצרת חברת סטורם רוגר האמריקאית.
שימוש בישראל.
הרוגר SR-22 נכנס לשימוש כוחות הביטחון של ישראל (צה"ל, משמר הגבול ומשטרת ישראל) ב-2015 והחליף את הרוגר 10/22.
הרובה ידוע בישראל בעיקר בשל שימושו בידי כוחות הביטחון כאמצעי לפיזור הפגנות. באמצעותו יורים כדורי 0.22 אינץ'. כדורים אלה הם בקוטר דומה לתחמושת חיה אך בעלי כמות פחותה של אבק שרפה ולכן עוצמתם נמוכה משמעותית. את הירי מבצעים קלעים, בדרך כלל לטווחים של כ-100 מטר. הירי ברוב המקרים גורם לפציעת המטרה ולעיתים להריגתה. הוא סווג על ידי מדור קליעה וצליפה בצה"ל כ"נשק פחות מקטלני", אף על פי שלפחות 14 פלסטינים נהרגו מירי רוגר משנת 2015 עד 2021.
בעקבות מספר מקרים של פורעים ומפגינים אלימים שנהרגו מירי רוגר בשנת 2000, הוא סווג מחדש ב-2001 כנשק קטלני, והוראות הפתיחה באש בו הוחמרו וכתוצאה מכך השימוש בו הוגבל באופן ניכר. ב-2010 נודע כי למרות זאת, נעשה בו שימוש נרחב.
בעקבות גל הטרור הפלסטיני בירושלים ויהודה ושומרון ב-2015 שהתבטא באלפי פיגועי טרור פלסטיני שכללו יידוי אבנים ובקבוקי תבערה הוחלט להחזיר את השימוש ברוגר כנגד פורעים אלימים (כגון מיידי אבנים ובקבוקי תבערה) המהווים סכנת חיים.
בפברואר 2021 נהרג חייל צה"ל יונתן גרנות מירי רוגר במסגרת תאונת אימונים.
במאי 2021 השתמשו כוחות משמר הגבול בנשק זה כנגד משליכי בקבוקי תבערה במהומות בלוד. בעקבות אירועי המהומות בישראל החליט מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי על שינויים בשימוש בכלים לפיזור הפגנות, ובין השאר התיר שימוש ברובי רוגר לשימוש בכל מקום במדינת ישראל.
הפצצת חיפה במלחמת העולם השנייה
עולם הקטן
ספר עולם הקטן הוא חיבור פילוסופי של רבי יוסף אבן צדיק. הספר מספרי הפילוסופיה היהודית העיקריים שחוברו בימי הביניים במערב, והסיכום התמציתי הראשון של מדע, פילוסופיה ותאולוגיה בספרות היהודית.
רקע כללי.
האדם עולם קטן.
האדם עולם קטן, זה רעיון עתיק, וכבר אמרוהו במפורש חז"ל וחכמים קדמונים אחרים. כך רבי נחמיה אומר: מניין שאדם אחד שקול כנגד כל מעשה בראשית? שנאמר זה ספר תולדות אדם, ולהלן הוא אומר אלה תולדות השמים והארץ בהבראם, מה להלן בריאה ועשיה, אף כאן בריאה ועשיה. ורבי אליעזר בנו של יוסי הגלילי אומר: הקדוש-ברוך-הוא, יהא שמו הגדול מבורך לעולם ולעולמי עולמים, בחכמתו ובתבונתו ברא את העולם כולו וברא את השמים והארץ, עליונים ותחתונים, ויצר באדם כל מה שברא בעולמו.
הפילוסופים היהודים שבסוף תקופת הגאונים ותחילת תקופת הראשונים (יצחק בן שלמה הישראלי, רס"ג, רבי שבתי דונולו, רבי שלמה אבן גבירול) הישוו את האדם להבריאה. רבי משה אבן עזרא הסביר בשירו "בשם אל אשר אמר": "ונפש טהורה נגזרה מכבוד האל / ותחסר מעט מבוא לקצווי תהילותיו / ותשאף להתיימר במדע אשר קדם / וכבוד אשר נגנז לכל-תם בדורותיו / כי היא בגוף נובל אסורה בלי-כבל / וחיה ולא תיבל כשחק וצבאותיו / וזה הוא בשם עולם מכונה אבל קטן / ומי הוא אשר-בא עד תכונת יצורותיו".
רבי יוסף אבן צדיק הלך בעקבותיהם, וביסס את ספרו הפילוסופי על סמך הרעיון, באופן הבא:
הספר עולם הקטן.
הפילוסופיה הדתית בישראל בימי הביניים מתחלקת לשלוש אסכולות: זו של המדברים בראשות רס"ג, הסודית (מיסטית) נאופלטונית שתחילתה ברבי שלמה אבן גבירול, והאריסטוטלית ששיאה ברמב"ם.
הספר "עולם הקטן" חוליה בשרשרת של חיבורים פילוסופים שחיברו חכמים יהודים (רבי שלמה אבן גבירול, רבי משה אבן עזרא, רבי אברהם בר חייא, רבי יהודה הלוי, ואחרים) בהשפעת נאופלטוניות. גם רבי יוסף אבן צדיק אפלטוני כקודמיו, אלא שכבר עומד על גבול האריסטוטליות; ולדעת שמחה בונם אורבאך, מתלבט היאך לשלב את הנאופלטוניות לתוך האריסטוטליות. החוקרים דוד נימרק, יצחק יוליוס גוטמן, סטיבן כץ, וקולט סיראט כללו את רבי יוסף אבן צדיק באסכולה הנאופלטונית; אם-כי נימרק הדגיש שהוא רופף בין שתי אסכולות, זו של גבירול וזו של רס"ג. הרב דוד כהן כלל את "עולם הקטן" באסכולה האריסטוטלית (עם "אמונה רמה" של הראב"ד, "מורה נבוכים" של הרמב"ם, ו-"מלחמות השם" של הרלב"ג).
החכם רבי יוסף אבן צדיק, תלמידו של רבי יצחק אבן גיאת, ויש אומרים תלמידו של רבי יצחק אלבאליה, היה דיין בקורדובה. ספרו "עולם הקטן" חובר בדרך קיצור כתשובה לשאלת תלמיד: "מה היא כוונת החכמים באמרם הטוב המתמיד להמעלה השלמה, ואמרו שהמעלה השלמה ההיא והטוב ההוא אינם מצויים בעולם הזה, ואמרו שהדבר זה ראוי לדרוש אותו לכל בעל שכל". רבי יוסף אבן צדיק סיכם בהקדמה לספר את כוונתו: "שמתי כוונתי לבאר ידיעת האדם אמיתת עצמו לפי שמידיעתו לעצמו ידע הכל, ומי שידע עצמו אפשר שידע זולתו, ומי שלא ידע עצמו כ"ש שלא ידע זולתו. ועל כן נקרא האדם עולם קטן לפי שיש בו דמות מכל מה שבעולם. גופו כמעלת העולם הגשמי ונפשו החכמה כמעלת העולם הרוחני. וכעניין זה אמרו הפילוסופים בשומם חוק ורושם לפילוסופיה כי הפילוסופיה היא ידיעת האדם נפשו כי מידיעת נפשו ידע הכל, ר"ל עולם הגשמות ועולם הרוחני. וזאת היא חכמת הפילוסופיה שהיא חכמת החכמות ותכליתן לפי שהיא מדרגה ושביל לידיעת בורא הכל ומתחילו יתברך ויתעלה". כלומר, האדם נקרא עולם הקטן, גופו דומה לעולם הגשמי, ונפשו לעולם הרוחני, ולפיכך הוא המפתח להכרת העולם הגדול; ומאחר שהכל כלול בנפש החכמה, ידיעת נפשו היא מדרגה ושביל לידיעת הבורא ועשיית רצונו.
הספר כולל סברות מקוריות של המחבר; דעות של רס"ג, דונש בן תמים, יצחק בן שלמה ישראלי, רבי שלמה אבן גבירול, ורבי יצחק אבן גיאת; רעיונות ודעות שמקורם בפלוטינוס ובאריסטו ובנאופלטוניות המוסלמית בת זמנו (אנציקלופדיה של אחי הטוהר) המוצגים באופן הרמוני, והשפעות של כתבי כלאם ומועתזילה.
הספר מחולק לארבעה מאמרים. המאמר הראשון עוסק בפיזיקה: בעולם הזה הגשמי ובמיניו, ושכל מה שבו מן הנולדים השלשה מורכב מן היסודות ארבעה, וביאור הוויה והפסד ואיך יתחברו היסודות להיות מהם ההווים, ושהעולם הזה חולף אין לו עמידה. המאמר השני בתורת הנפש (פסיכולוגיה): בידיעת האדם עצמו ושהוא עולם קטן בבחינת גוף ונפש, ובחיוב האדם לחקור ולדרוש ביסודות המציאות ולעלות ממדרגה למדרגה, עד שבידיעתו נפש החכמה יגיע לידיעת בוראה. המאמר השלישי בתאולוגיה: היאך יקרב האדם לידיעת בוראו, בחידוש העולם, שהבורא אינו דומה לאחד מברואיו, וגבול השגת האדם מידות הבורא לזולתו בהביטו בפעולותיו (שלילת התארים). המאמר הרביעי במוסר: בעבודה ובעבירה, בתשובה, ובשכר ובעונש האמיתיים.