לאחר מכן מקס עוזב את הלימודים ועובר לעבוד במספרתו של אביו. מרגרט יאנג מחפשת אחריו, אך מקס אינו מעוניין לפגוש אותה. יום אחר דרק מגיע אל המספרה לאחר שעת הסגירה ומבקש להתנצל בפני מקס על שרגם אותו באבנים. הוא מספר למקס שדוקטור גוגנהיים לקה בשבץ מוחי. מקס הולך לבקר את דוקטור גוגנהיים שלא דיבר עשרה ימים בבית החולים. גוגנהיים מזהה את מקס וחוזר לדבר. בבית החולים מקס פוגש את הרמן שנפצע בעינו מאחד מבניו. הוא מספר למקס כי רוזמרי עזבה. מקס מביים תאונת אופניים ודופק על חלונה של רוזמרי שמסכימה לטפל בו. מקס מנסה לשכנע אותה לחזור להרמן אך ללא הצלחה ואף זוכה לנשק אותה. רוזמרי מגלה כי הדם שמרוח על מצחו של מקס הוא מזויף והיא אומרת לו לצאת מביתה.
מקס משכנע את הרמן להשקיע 8 מיליון דולר בבניית המצפה הימי בגינו נזרק מקס מראשמור. הם מזמינים את רוזמרי להנחת אבן הפינה, אך היא אינה מגיעה. מקס חוזר לבקר אותה בבית הספר החדש בו היא מלמדת ומנסה לשכנע אותה לחזור להרמן.
מקס כותב מחזה חדש ומזמין את כל הדמויות שנראו בסרט. הוא מקדיש את ההצגה לאימו - אלואיז פישר ולאדוארד אפלבי. מקס מושיב בערמומיות את הרמן ורוזמרי אחד ליד השנייה. מקס, מגנוס, מרגרט ודרק משתתפים בהצגה עתירת האפקטים והפירוטכניקה. ההצגה היא הצלחה מסחררת והרמן ורוזמרי חוזרים להיות יחדיו בעוד מקס ומרגרט יאנג הופכים לזוג.
ביקורת.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 87%, המבוססת על ידי 85 מבקרים.
סקצ'רס
סקצ'רס (באנגלית: Skechers USA, Inc.) היא חברת נעליים אמריקאית שנוסדה על ידי רוברט גרינברג ובנו מייקל בשנת 1992, מיד לאחר שרוברט עזב את חברת LA Gear - גם אותה הוא הקים, בשנת 1983.
המוצרים הראשונים של החברה היו מגפיים בסגנון של מגפי "ד"ר מרטינס" ונעלי סקייטבורד. לאורך השנים התפתחה החברה באופן ניכר, וכיום היא מוכרת מאות דגמי נעליים שונים מסוגים שונים, עבור גברים, נשים וילדים כאחד.
נעלי החברה מיוצרות במפעלים הממוקמים בסין, מקסיקו, ברזיל ורומניה.
נכון ל-2012, נמכרו נעלי סקצ'רס במעל ל-100 מדינות ברחבי העולם באמצעות רשת של כ-30 מפיצים.
מאז 1999, מניית החברה נסחרת בבורסת ניו יורק תחת הסימול - SKX.
כדי להיתפס כמותג אופנתי, פרסמה סקצ'רס במהלך השנים את מוצריה באמצעות ידוענים שונים.
בשנת 2012, נאלצו אנשי סקצ'רס ליישב תובענה ייצוגית נגדם, שהתבססה על הטענה כי הם הטעו את לקוחותיהם בקמפיין הפרסום של דגם הנעליים Shape-Ups, תמורת סכום על סך 40 מיליון דולר.
הפלסטיות של מערכת העצבים
הפלסטיות של מערכת העצבים, הנקראת גם גמישות מוחית, היא יכולתה של מערכת העצבים להשתנות בהתאם להתנסותו של הפרט עם הסביבה. היא מאפשרת למערכת העצבים להתאים את פעילותה לשינויים בתנאים הסביבתיים, על סמך ניסיון קודם של הפרט ותהליכים של למידה. ברמה התאית, גמישות מוחית מתאפשרת על ידי שינויים בקשרים בין נוירונים ועיצוב מחדש של סינפסות בהתאם לסביבה.
המונח "פלסטיות" זכה לביסוס מדעי במחצית השנייה של המאה העשרים, כאשר עדויות רבות הראו כי אזורים שונים במוח יכולים להשתנות לאורך כל החיים וגם במהלך הבגרות. על אף שהשינויים במוח אינם מוגבלים לתקופת הילדות המוקדמת, הגמישות המוחית אינה יציבה לאורך כל החיים וקיימות בילדות תקופות קריטיות, בהן הרגישות הסינפטית למניפולציות סביבתיות גבוהה יותר וקל יותר לארגן מחדש את הרשתות העצביות. במהלך הבגרות, הפלסטיות הסינפטית פוחתת אבל מתקיימת יכולת לשלוט בה ולווסת אותה על פי הצורך של האורגניזם.
הפלסטיות במערכת העצבים באה לידי ביטוי ברמות שונות ובסדרי גודל שונים. פלסטיות בקשרים סינפטיים וברשתות עצביות היא מאפיין בסיסי של למידה, ולפיכך מתרחשת באופן שגרתי ולאורך כל החיים. לעומת זאת, בחלק מהמקרים המונח מתייחס לתהליך נרחב יותר של שינויים סינפטיים, שבו אזורים שלמים ויחידות תפקודיות בתוך מערכת העצבים משנים את תפקודם ודפוס פעילותם. דוגמאות המעידות על פלסטיות נרחבת שכזו באות לידי ביטוי בתחומים שונים - מתגובות לפגיעה מוחית עד למצבים רפואיים כגון כאבים כרוניים, כאבי רפאים (כאבי פנטום) או דיסטוניה פוקאלית.
משום שגמישות המוח תלויה בהתנסויות בחיים, סביבות שונות ופעילויות שונות משאירות את רישומן על המוח.
מנגנונים של פלסטיות ניתנים לשינוי ולשיפור על ידי פעילות גופנית, מדיטציה או אימון מוחי.
היסטוריה.
עד תחילת שנות ה-60, הקונצנזוס המדעי היה כי מבנה ותפקוד המוח קבועים, אינם נתונים לשינוי ותלויים אך ורק בגנטיקה של האדם. עדויות ראשוניות לפלסטיות מוחית נמצאו כבר בשנת 1793, במספר ניסויים בהם זווגו בעלי חיים ורק אחד מבני הזוג אומן באופן אינטנסיבי. ניתוח של מוחותיהם הראה כי בעלי החיים שעברו אימון היו בעלי צרבלום גדול באופן משמעותי לעומת אלו שלא עברו אימון. עם זאת, תוצאות מסוג זה נזנחו, עד שבתחילת שנות ה-60, מריאן דיאמונד , חלוצה בתחום מדעי המוח, סיפקה את ההוכחה המדעית הראשונה לפלסטיות. במחקריה בתחום האנטומיה שנעשו על חולדות, היא הראתה שמרכיביה המבניים של קליפת המוח עשויים להשתנות כתלות בסביבות עשירות או עניות ובכל גיל, מעוברות ועד זקנה. קליפת המוח של חולדות שגדלו בסביבה עשירה הייתה עבה ב-6% משל אלו שגדלו בסביבה ענייה, בהתבסס על הבדלים בחוויות חיים מוקדמות. מחקריה העידו כי קליפת מוח עבה יותר מצביעה על יכולת למידה גבוהה יותר ולעומתה, קליפה דקה על יכולת למידה נמוכה יותר; ובכך היא הוכיחה את יתרונות הגמישות המוחית. תרומתה של דיאמונד לתחום שינתה את הסתכלותנו על מוח האדם בכל הקשור לפלסטיות מוחית.
תהליך נוירו-ביולוגי ואופן פעולה.
בכל זמן נתון, מיליוני תאי עצב במערכת העצבים מתקשרים ביניהם כדי לבצע את העבודה החיונית לגוף ולנפש. כתוצאה מתקשורת מתמדת זו, המוח עצמו משתנה עם הזמן.
למעשה, אחד מעקרונות היסוד של תהליך הפלסטיות של מערכת העצבים מבוסס על הרעיון לפיו הקשרים העצביים עוברים שינויים באופן תמידי, בעיקר על ידי פירוק והתחדשות של הקשרים בין הסינפסות. שינויים אלו הם שמאפשרים את הפלסטיות המוחית והם תלויים במידה רבה בפעילות הנוירונים שנמצאים על הסינפסה.
שינויים בתקשורת תאי העצב.
הגמישות של מערכת העצבים מתקיימת בעקבות שינויים בתקשורת בין תאי העצב הקדם-סינפטיים לבין תאי העצב הבתר-סינפטיים. שינויים אלו מתבססים על השפעת כמות המוליך העצבי שמשתחרר מתא העצב המשדר לסינפסה על רמת המתח החשמלי שנוצר בתא המטרה, זאת משום שתא המטרה יופעל רק כאשר המתח החשמלי יעבור את סף ההפעלה שלו. תהליך העיצוב מחדש של קשרים סינפטיים מתרחש בעקבות הנטייה של סינפסות לא פעילות להתנוון, לצד הנטייה של סינפסות פעילות להתחזק, כך שהן יעבירו את המידע בצורה יעילה יותר. גירוי חוזר ונשנה של תא העצב הקדם-סינפטי יגביר את הסיכוי להעברת המידע דרך הסינפסה, בעוד שגירוי לא משמעותי יגרום לתהליך של התרגלות ודיכוי של ההעברה הסינפטית.
מפות קורטיקליות.
תהליך הגמישות המוחית מתאפשר על ידי ארגונו הקורטיקלי של המוח, בייחוד במערכות החושיות, לפיו ארגון תאי העצב באזורים ראשוניים תואם את הארגון באיבר החישה הרלוונטי ומשתנה בהתאם לרגישות האיברים. מידע מקולטני חישה מגיע לתאי עצב סמוכים בקליפת המוח באזור התחושתי הראשוני כך שלמשל, מידע חושי מהרגל מגיע לאזור מסוים במוח ואילו מידע מהידיים אל אזור אחר. הדבר תקף לכלל החושים, כשבקליפת הראייה ארגון המפות תואם את ארגון קולטני האור ברשתית ובקליפת השמיעה קבוצות תאי העצב מסודרות בהתאם לתדירות הצלילים שהן מעבדות.
ראייה.
דוגמה חיה לשינויים פלסטיים במפות הקורטיקליות הוא דניאל קיש, מומחה להתמצאות אנושית במרחב באמצעות הדים (echolocation), שאיבד את מאור עיניו בינקותו עקב מחלת הסרטן ברשתית. בגיל צעיר פיתח שיטה להתמצאות במרחב באמצעות נקישות בלשונו. אזורי הראייה במוחו של קיש הוסבו לפענח את ההד החוזר מנקישות לשונו לכדי תמונה ברורה של החלל הפיזי, באופן דומה לטכניקת ההתמצאות של עטלפים, דולפינים וחיות אחרות. קיש הגיע לדרגת שליטה המאפשרת לו לרכוב על אופניים ולצאת לטיולים ארוכים בטבע בגפו. התמצאות זו מתאפשרת לו בעקבות ארגון מחדש של המפות הקורטיקליות.
כאבי פנטום (כאבי רפאים).
כאב רפאים הוא מצב בו אדם ממשיך לחוש בכאב או תחושה כלשהי באיבר בגוף אשר נקטע ואינו קיים יותר. זוהי תופעה המתרחשת בכ-60%-80% מקטועי האיברים. הסבר לתופעה המבוסס על היבטים של גמישות מוחית טוען כי קשרים שנוצרו בין המפות הקורטיקליות של האיברים הקטועים לבין אזורי החישה במוח הם שגורמים לתחושת הכאב. באופן זה, פעילות הנוצרת בקליפת המוח מפורשת בצורה שגויה על ידי אותו אזור שבעבר היה אחראי על האיבר הקטוע, כאילו הוא ישנו.
אזורים פלסטיים במוח.
ניתן לראות כי קיימים הבדלים בפלסטיות במערכת העצבים וכי קיימים אזורים הנחשבים "פלסטיים". בנוסף, מידת הפלסטיות של אזורים שונים קשורה לרצף התפתחותם. למשל, אזורים המתפתחים בימים הראשונים לחיים (כגון קליפת המוח התחושתית הראשונית) מראים גמישות מוחית נמוכה ולעומתם אזורים שמתפתחים בילדות המאוחרת (כגון האונה המצחית וכפיס המוח), מראים גמישות רבה יחסית.
פלסטיות מעוברות ועד זקנה.