בשנת 1255 התחיל במצרים מרד ממלוכי חדש כנגד אייבכ במצרים העליונה. א-נסיר יוסף, ביברס, קלאון ושאר הממלוכים של אקטאי הצטרפו למורדים. לאייבכ היה קשה לעמוד נגדם והוא החליט לכרות ברית עם שליט מוסול בדר א-דין לולו שבמסגרתו היה עליו לשאת את בתו. זה מאוד לא מצא חן בעיני שג'ר א-דור, שראתה זאת כבגידה לאחר שהיא זאת שהפכה את אייבכ לסולטאן. שג'ר א-דין נקמה באייבכ וחנקה אותו באמבטיה. לפי אל-מקריזי בין אייבכ לשג'ר א-דין התחילו חילוקי דעות עוד לפני כן והיא ניהלה משא ומתן עם א-נסיר יוסף, לו הבטיחה את הסולטנות במצרים. אייבכ ידע מזה ורצה במהרה להיפטר מאשתו התככנית, רק היא הקדימה אותו.
לאחר מותו של אייבכ בנו אל-מנסור עלי הוכרז כסולטאן עם קוטוז כעוצר. שג'ר א-דור הומתה על ידי קוטוז והממלוכים של בעלה.
אייבאכ
מצלמת קולנוע
מצלמת קולנוע (מסרטה) היא מצלמה המצלמת תמונות רבות בזו אחר זו, במהירות, ליצירת סרט קולנוע.
רקע.
קולנוע הוא אמצעי תקשורת, המעביר תמונות נעות וחיות שצולמו במצלמה, ועל כן מתיימר להיראות כ"אמת ומציאות", שבזכות הטכנולוגיה שלו הן מגיעות לקהל רב, בפריסה גאוגרפית וחברתית רחבה. הקולנוע מבוסס על שני מכשירים: מצלמת הקולנוע ומקרן הקולנוע. שניהם פרי פיתוח של אנשים מדיסציפלינות שונות, במשך המאה ה-19, תוך כדי שכלול טכניקות צילום סטילס ופנס הקסם. לדוגמה: באחד משלבי הביניים בין הצילום הנייח ופנס הקסם לקולנוע, צלמים, שרצו לתעד תנועה, צילמו רצפי תמונות נייחות של תנועה מסוימת (כמו סוס דוהר, אדם הולך, ציפור עפה), אחר כך הציגו אותן במהירות התנועה המצולמת, אחת אחרי השנייה, וקיבלו אפקט של תנועה. משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד סופה חלה התקדמות רבה לקראת בניית ציוד לצילום והקרנה של "תמונות נעות". גורם קרדינלי לכך היה המצאת סרט הצילום המתמשך והגמיש (ג'ורג' איסטמן, 27 באוגוסט 1889), שאִפשר את יצירת הסרטים כפי שאנו מכירים אותם.
היסטוריה.
מצלמות קולנוע נבנו בידי אנשים שונים. באמצעותן הם ערכו הצגות של "תמונות נעות" וניסו למכור את המצאתם, אבל הידועה והמשפיעה מכולן הייתה מבית היוצר של תומאס אדיסון. האיש שתרם את התרומה החשובה ביותר לתכנון ובניית המצלמה של אדיסון היה ויליאם לאורי קנדי-דיקסון (William Lauri Kenedy-Dixon), שיש המכנים אותו "הקולנוען הראשון". אדיסון רשם פטנטים על מצלמה (קינטוגרף Kinetograph) ומקרן (קינטוסקופּ Kinetoscope ) ב-24 באוגוסט 1891. הצגה ראשונה למוזמנים הייתה ב-20 במאי 1891. עבודתו של אדיסון מציינת את המעבר מהעידן הטרום-סינֶמטי (Pre-Cinema era) לעידן הסינֶמטי (Cinema era).
מבחינה טכנית, נתנה המצלמה של אדיסון תוצאות טובות, אך היא הייתה כבדה, מסורבלת ולא ניידת. דיקסון בנה סביבה אולפן מיוחד שכונה "מריה השחורה" (Black Maria), ואת האירועים המצולמים צריך היה להביא אל המצלמה. את מקרן הסרטים שלו בנה אדיסון בפורמט של "תיבת הצצה" (Peep Show) - קופסה מלבנית שהכילה את מנגנון ההקרנה והופעלה באמצעות מטבע או אסימון, כאשר הצופה ראה את הסרט דרך עדשת זכוכית בראש המכשיר. נתונים אלה הגבילו מאוד את הנושאים שאפשר היה לצלם: ריקוד, איגרוף, "איש חזק", קסמים, סצנות קומיות שונות וכיוצא בזה; וכמובן הגבילו גם את אורך הסרט.
שלא כאדיסון, חשבו ממציאים אחרים שהפוטנציאל המסחרי של הקולנוע נמצא בהצגות סרטים פומביות לקהל רחב, ולא בהצגה לאדם בודד. בשנת 1895 נרשמו כמה הצגות פומביות של ממציאים שונים, בארצות הברית ובאירופה, בהטלת הקרנת תמונת הסרט על בד, לקהל של קוני כרטיסים. הידועות שבהן: ב-1 בנובמבר 1895 הציגו האחים סקלאדנובסקי ( Skladanowsky) בברלין סרטים מתוצרתם, במשך 15 דקות, בליווי תזמורת. ההצגה הידועה ביותר, והמאוחרת מכולן, היא של האחים לומייר (Lumière), בפריז, ב-28 בדצמבר 1895, שבשל השפעתה הרבה נקבעה כ"יום ההולדת" של הקולנוע. המצלמה של האחים לומייר הייתה קלה במשקל, ניידת, נוחה לתפעול ורב-תכליתית (לצילום, הדפסה של פוזיטיב והקרנה). זה היה שלב חשוב שאִפשר את התפתחות הקולנוע כאמנות וכתעשייה.
מאז, שוכללו מצלמות הקולנוע (ואיתן מכשירי ההקרנה) בכיוון של יותר ניידות, התקנים שונים המשפרים את תפקוד המצלמה, פיתוח עדשות. עם הופעת הסרט המדבר (1925), נבנו גם מצלמות היכולות להקליט פס-קול על הנגטיב.
אופן העבודה.
פעולת מצלמת הקולנוע מבוססת על מנגנון מכני, המונע ביד, בקפיץ או במנוע חשמלי, המעביר את סרט הצילום הנגטיבי מול העדשה, וקרני האור העוברות דרכה מטביעות עליו את התמונה. חשיפת הנגטיב לאור נעשית בסדרה של "תנועה (בלי חשיפה) – עצירה מול העדשה (חשיפה לאור) – תנועה (בלי חשיפה)" וכן הלאה. למעשה, מצלמת הקולנוע רושמת על סרט הצילום רצף של תמונות נייחות, בקצב מסוים, שהקרנתן באותו קצב יוצרת אשליה של תנועה. קצב הצילום ופורמט הנגטיב עברו גלגולים רבים, מתחילת פיתוח הציוד, דרך כניסת הסרט המדבר (שדרש קצב צילום של 24 פריימים (מסגרות) בשנייה) ובהמשך המצלמות הביתיות. סרט קולנוע נמדד בדרך כלל ב"רגל" (Foot), שבפורמט 35 מ"מ יש בו 16 מסגרות. בתולדות הקולנוע ידועים פורמטים שונים (Film Formats): 3 מ"מ, 8 מ"מ (המשמש בעיקר לסרטי חובבים, ומתאים להקרנת הסרט בחדר ביתי), סופר-8 מ"מ, 9.5 מ"מ, 11 מ"מ, 13 מ"מ, 15 מ"מ, 16 מ"מ (המשמש לצילום סרטים תיעודיים או לסרטים דלי תקציב. בעבר, רוב צילומי החוץ לטלוויזיה בוצעו בפורמט זה), סופר-16 מ"מ, 17.5 מ"מ, 19 מ"מ, 21 מ"מ, 24 מ"מ, 26 מ"מ, 28 מ"מ, 38 מ"מ, 48 מ"מ, 50 מ"מ, 51 מ"מ, 54 מ"מ, 55 מ"מ, 56 מ"מ, 57 מ"מ, 60 מ"מ, 63 מ"מ, 63.5 מ"מ, 65 מ"מ, 68 מ"מ, 70 מ"מ (רוחב המשמש לסרטים המוקרנים על מסך ענק במיוחד, ובהם סצנות רבות משתתפים (כגון סצנות קרב) המצדיקות מסך כזה), 75 מ"מ, Vista Vision והידוע והנפוץ מכולם – 35 מ"מ - הרוחב המקובל לסרטי קולנוע המוקרנים בבתי קולנוע. רוחב זה מספק תמונה חדה גם בהקרנה על מסך גדול.
בשנת 2001, הסרט "מלחמת הכוכבים" של הבמאי ג'ורג' לוקאס צולם כולו על גבי מדיה מגנטית, ובכך תרם לכניסה של מדיה זו לתחום הקולנוע. כיום חלק נכבד מסרטי הקולנוע מצולמים במצלמות וידאו בטכנולוגיה אלקטרונית, ונשמרים על גבי דיסקים וסרטים מגנטיים. המצלמות הפופולריות הן RED ו-ALEXA.
צופים כי בשנים הבאות, כשמצלמות הווידאו יוכלו לצלם באותו עומק צבע וניגודיות גוון, יופסק השימוש במצלמות פילם. באוקטובר 2011, יצרניות מצלמות הפילם הגדולות לקולנוע הודיעו על הפסקת ייצור מצלמות מסוג זה.
מסרטה
מסלאמין
מסלאזין
מצלמת 16 מ&quot;מ
סופר-8
מצלמת סופר 8
מצלמת 8 מ&quot;מ
ופה
והא
הטרנספורט ה-20
קינדר טרנספורט
טריק דאדי
טריק דאדי (באנגלית: Trick Daddy; נולד ב-23 בספטמבר 1973) הוא שם הבמה של מוריס יאנג, ראפר אמריקאי ממיאמי.
חייו.
יאנג נולד במיאמי, פלורידה. שנים רבות פעל יאנג במחתרת המקומית של ההיפ הופ ופרץ לתודעה הציבורית בשנת 1996 כאשר השתתף בשירו של לותר קמפל "Scarred" שהפך ללהיט גדול. הראפר הצעיר והלא מוכר זכה להתעניינות אצל מאזינים וחברות תקליטים. זמן קצר לאחר צאת השיר חתם יאנג בחברת התקליטים 'Slip-n-Slide Records'. אלבום הבכורה שלו "Based on a True Story", שיצא בשנת 1997 תחת השם טריק דאדי דולרס הצליח במידה בינונית.
לקראת האלבום השני שלו, "www.thug.com" שיצא שנה לאחר מכן הוא הוריד את ה'דולר' משמו ונותר 'טריק דאדי'. הסינגל הראשון והיחידי מהאלבום, "Nann Nigga" הפך ללהיט והגיע למקום השלישי במצעד ההיפ הופ של בילבורד.
בשנת 2000 החתימה אטלנטיק רקורדס את טריק דאדי והוציאה את אלבומו השלישי, "Book of Thugs: Chapter AK Verse 47". הסינגל החשוב והמצליח ממנו הוא "Shut Up". בהמשך מכל אלבום יצא לטריק דאדי לפחות סינגל אחד שהצליח מאוד. האלבום הרביעי שלו, "Thugs Are Us" יצא בשנת 2001 וכלל את הסינגל "I'm a Thug". האלבום החמישי שלו "Thug Holiday" שיצא בשנת 2003 כלל את הסינגל "In da Wind" שהוכרז על ידי המבקרים כשיר המעניין ביותר שלו. בשנת 2004 יצא אלבומו השישי "Thug Matrimony: Married to the Streets" בו הסינגל "Let's Go", הדואט עם טוויסטה בהפקת ליל ג'ון בו הוא מסמפל את הגיטרה של אוזי אוסבורן מהשיר "Crazy Train". זה השיר המצליח ביותר של טריק עד כה. באותה שנה הוא השתתף בשיר "What's Happnin!" של Ying Yang Twins שזכה להצלחה. בשנת 2006 יצא אלבומו השביעי Back" by Thug Demand" עם הסינגל "Tuck Ya Ice" אשר לא הצליח כמו הסינגלים הקדומים. בין האלבום השביעי לאלבומו הבא Finally Famous: Born a Thug, Still a Thug הוא השתתף בשירים רבים של חברים כמו דיג'יי חאלד, פיטבול, ריק רוס. האלבום "Finally Famous: Born a Thug, Still a Thug" יצא בספטמבר, 2009 בחברת התקליטים העצמאית שלו, Dunk Ryders Records.
בשנת 2009 השתתף טריק דאדי בסרט עוד יום אחד, בתור רומאן, סוחר סמים ערמומי ורודף נשים. הסרט עוסק בהצטלבות חייהם של ראפר צעיר ושאפתן וראפר ותיק ומצליח במשך יום שלם.
טריק דאדי סובל ממחלת הלופוס, אך הוא הפסיק את הטיפול הרפואי בטענה כי הוא איננו מועיל לו.
ולאדימיר ארנולד
כדורגל שולחן
כדורגל שולחן הוא משחק שולחן המיועד לשניים עד ארבעה שחקנים, המבוסס על עקרונות משחק הכדורגל. המשחק מדמה משחק כדורגל, בין שתי קבוצות של בובות שחקנים המסתובבים על גבי מוטות ומטרתם לפגוע בכדור ולהכניס אותו לשער היריב. באנגלית מכונה המשחק פוסבול (Foosball).
היסטוריה.