כני נסע
כני הנסע נתמכו בכנפיים ונסגרו לתוכן תוך קיפול אחורה. בעת פתיחה ננעלו כני הנסע בעזרת תומכה אשר הגבירה את השרידות בנחיתות על גבי נושאות מטוסים. לקורסייר הייתה נטייה לדלג בעת נגיעה ראשונית בנחיתה, וכדי למנוע זאת הותקן שסתום זליגה שאפשר ללחץ ההידראולי שתמך בכני נסע לצאת בהדרגה ולשכך את המכה.
גוף המטוס.
מבחינת מבנה אווירודינמיקה וחומרים הקורסייר היה בקדמת הטכנולוגיה של זמנו, אבל במבנה שלו שולבו גם חומרים בסיסיים. לדוגמה, משטחי ההיגוי וקצות הכנפיים כוסו בבדים (הקורסייר היה המטוס האחרון שנבנה כך), ומשטחי ההיגוי עצמם נבנו מעץ. חלקי הגוף החיצוניים הגדולים בגוף המטוס יוצרו מאלומיניום, ואלו שלא יועדו לפתיחה רותכו בשיטת ריתוך חדשנית (ריתוך נקודתי), שחסכה בברגים ואומים.
ששת המקלעים הותקנו בתוך הכנפיים, ולכן המקום היחיד שבו אפשר היה להכניס תאי דלק היה קדמת תא הטייס. בשל זאת הוזז תא הטייס 0.8 מטר לאחור והגוף הוארך מעט. תא הטייס צויד ב־65 ק"ג של לוחות שריון, ומאחורי משענת הראש של הטייס הותקנה זכוכית חסינת ירי בעובי 38 מילימטר כדי להגדיל את הראות האחורית באמצעות "פנלים שקופים" מאחורי תא הטייס.
חימוש.
המטוס צויד בשישה מקלעי M2 בראונינג בקוטר 12.7 מילימטר, שלושה בכל כנף. המקלעים החיצוניים חומשו ב־375 קליעים ושאר המקלעים ב־400 . בהגדרות הצי ניתן דגש על נשיאת חימוש, והקורסייר הותאם לשאת חימוש רב, החל מפצצות במשקלים שונים, וכלה ברקטות כבדות בקוטר 12.5 סנטימטר.
היסטוריה מבצעית.
מלחמת העולם השנייה.
הקורסייר בדגמיו הראשונים לא התאים לפעולה מנושאת מטוסים. אף על פי שב־1942 הטייסת הראשונה השלימה מבחני הסמכה על נושאת מטוסים, הטייסות לא נפרסו על ספינות הצי. רוב המטוסים הועברו לכוחות הנחתים, שלא השתמשו לרוב בנושאות מטוסים. אלה בירכו על בואו של מטוס שהיה בבירור עדיף על הזירו היפני ששלט עד אז בכל זירת האוקיינוס השקט. מפברואר 1943 טייסות הקורסיירים נפרסו בגוודלקנל ולבסוף גם בשאר איי שלמה.
למרות ההתחלה המבישה במה שנקרא מאוחר יותר "טבח יום האהבה" (כאשר קורסיירים נקראו לסייע למטוסי P-40 שליוו מטוסי B-24 ליברייטור שעמדו להפציץ שדות תעופה בקאהילי. בקרב שהתחולל אבדו שני B-24, שני P-40 ושני קורסיירים שהתנגשו במהלך הקרב) למדו הטייסים לנצל את תכונותיו החזקות של ה־F4U כנגד מטוסי הזירו והחלו לשלוט בשמי האוקיינוס השקט.
טייסות הצי המצוידות בקורסיירים לא נפרסו על נושאות מטוסים בשל בעיית ה"הקפיצות" על נושאות המטוסים ובשל בעיית שדה ראייה בנחיתות עליהן. הבריטים הסמיכו את טייסות הקורסיירים על נושאות המטוסים שלהם הרבה לפני האמריקאים. הם פתרו את בעיית שדה הראייה בנחיתה – הקורסייר פנה תוך כדי גישה לנחיתה, וההתיישרות עצמה באה שניות לפני הנגיעה בסיפון. בנחיתה כזאת לא ראה הטייס את סיפון נושאת המטוסים, אלא בשניות האחרונות לנחיתה. בעת הנחיתה נעשה שימוש בכיוון מיוחד שעזר לטייס להעריך את שיעור ההנמכה והפנייה הדרושים כדי להתיישר בצורה מיטבית.
למרות כל זאת בפשיטות על רבאול מטוסי טייסת VF-17 נחתו, חומשו ותודלקו על נושאות המטוסים USS Essex ו־USS Bunker Hill. אך ראשוני הטייסות הוסמכו לשירות בספינות הצי רק באפריל 1944.
נתוני סטטיסטיקה שפורסמו לאחר המלחמה מלמדים שבצי ובחיל הנחתים טסו הקורסיירים ל־64,051 גיחות, ורק 15% מהן היו מנושאות מטוסים. טייסי F4U רשמו 2,140 הפלות ו־189 אבדות (יחס של 11:1). בתפקיד תקיפה הקורסיירים הטילו 15,621 טונות של חימוש (70% מכלל החימוש שהוטל על ידי מטוסי קרב במלחמה).
בתחילת המלחמה הצי הבריטי השתמש במטוסים כדוגמת הבלאקבורן סקואה (Blackburn Skua). ההשערה הייתה שמטוסים הפועלים מנושאות מטוסים לא יצטרכו להתמודד כנגד איומים חזקים יותר ממטוסים אמפיביים. לאחר זמן מה שונתה הגישה והצי רכש גרסאות מיוחדות של ההוריקן והספיטפייר (שנקרא סיפייר). למרות זאת הטווח המוגבל לא אפשר למצות את הפוטנציאל שלהם בעודם מוצבים על גבי נושאות מטוסים, ולכן רכש הצי הבריטי מטוסים אמריקאיים, וביניהם גם הקורסייר.
הבריטים עשו מספר התאמות למטוס כגון קיצור הכנפיים ב־200 מילימטר כדי להתאים לנושאות המטוסים הבריטיות הקטנות ובנוסף, הורם הכיסא ב־180 מילימטר והחופה הוגדלה בהתאם כדי לשפר את הראות מתא הטייס. סך הכל קיבלו הבריטים 2,012 מטוסים ממגוון הדגמים, והם פעלו גם באירופה וגם באוקיינוס השקט.
הטייסים הניו־זילדיים קיבלו את הקורסיירים שלהם בשלהי 1944 אך בשל חוסר במטוסי אויב בקרבת ניו זילנד, שימשו המטוסים בעיקר כמטוסי תקיפה, והם סייעו לכוחות אמריקאיים, ניו זילנדיים ואוסטרליים.
מלחמת קוריאה.
במלחמת קוריאה הקורסייר בגרסתו החדשה AU-1 הותאם במיוחד כמטוס תקיפה, אך לסיכול ההתקפות הליליות של הפוליקרפוב Po-2 שבשל מהירותו האיטית היה מטרה בעייתית למטוסי הסילון, שימשו הקורסיירים גם כמיירטים ליליים.
עם הופעת המיג־15 עלה שיעור האבדות של AU-1, אך יעילותו כמטוס תקיפה פיצתה על המחיר באבדות.
מדינות אחרות.
צרפת רכשה 93 קורסיירים לשירות הצי שלה ב־1952, וב־1953 רכשה כ־25 מטוסים נוספים, יוצאי מלחמת קוריאה, מהצי האמריקאי.
הקורסיירים שירתו במלחמת אלג'יריה, במלחמת הודו-סין הראשונה ובמבצע מוסקטר.
שדה התעופה תמנע
מטריצה נורמלית
באלגברה ליניארית, מטריצה נורמלית היא מטריצה ריבועית A, המתחלפת עם המטריצה הצמודה לה, formula_1, כלומר: formula_2 . חשיבותה נובעת מן המשפט המרכזי על לכסון אוניטרי: מטריצה היא לכסינה אוניטרית אם ורק אם היא נורמלית. מחלקת המטריצות הנורמליות כוללת מחלקות מרכזיות רבות: מטריצות אוניטריות, מטריצות צמודות לעצמן (הרמיטיות) ואנטי-צמודות לעצמן, מטריצות ממשיות סימטריות ואנטי-סימטריות, ועוד.
אם V מרחב מכפלה פנימית מממד סופי עם בסיס אורתונורמלי B, אז המטריצה המייצגת של העתקה ליניארית formula_3 היא מטריצה נורמלית, אם ורק אם T היא העתקה נורמלית. במקרה כזה, המטריצה המייצגת של T ביחס לכל בסיס אורתונורמלי אחר היא מטריצה צמודה אוניטרית למטריצה המייצגת ביחס ל-B, ולכן התנאי אינו תלוי בבחירת הבסיס.
אלג'יריה הצרפתית
אנדרטת אתונה לשואה
אנדרטת אתונה לשואה היא אנדרטה לזכר יהודי יוון שנספו בשואה, הניצבת בעיר אתונה, בירת יוון.
האנדרטה נחנכה בשנת 2010.
הרקע להקמת האנדרטה.
האנדרטה הוקמה באתר שנתרם על ידי עיריית אתונה במרכזה של העיר, סמוך לאקרופוליס ובקרבת בית הכנסת ברחוב מלידוני (Melidoni). מיקום זה נחשב סמלי משתי בחינות: כ-350 יהודים נלכדו בבית הכנסת בתקופת הכיבוש הגרמני של יוון (ב-24 במרץ 1944) לאחר שהגיעו למקום בעקבות שמועה כוזבת כי הגסטאפו מחלק שם מצות. הם גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ ורובם המכריע נרצח. כמו כן, אתר האנדרטה משקיף על אתר בית הקברות, שבו נשא פריקלס בשנת 431 לפני הספירה את ההספד המפורסם שלו על הרוגי אתונה במלחמה הפלופונסית.
כ-65,000 מיהודי יוון נרצחו בשואה אתונה הייתה האחרונה בין בירות מדינות האיחוד האירופי שבה הוקמה אנדרטה לזכר השואה.
האנדרטה תוכננה על ידי האמנית היוונית-אמריקנית דאנה מגאניאס (DeAnna Maganias). ועדה מטעם קהילת יהודי יוון בחרה בתוכניתה מתוך 19 הצעות לתכנון האנדרטה, שהוגשו במסגרת תחרות בינלאומית שנערכה לשם כך.
טקס חנוכת האנדרטה נערך ב-10 במאי 2010 במעמד ראש עיריית אתונה ונציגים של ממשלת יוון, הכנסייה האורתודוקסית והכנסייה הקתולית של יוון, נציגי קהילת יהודי יוון, קהילת יהודי אתונה והכנסת, וכן שגרירי גרמניה, איטליה, פולין והולנד.
מבנה האנדרטה.
האנדרטה היא מבנה שיש בצורת מגן דוד, שנשבר וששת משולשיו מנותקים ממרכזו, וניצבים במרחקים בלתי שווים ממנו. קודקוד כל אחד מן המשולשים פונה לכיוונם של ערים וכפרים ביוון שמהם גורשו אל מותם אלפים רבים של יהודים. על גבי חלקיו של המבנה חרותים שמות מקומות היישוב מהם גורשו היהודים. מרכזו של המגן-דוד הוא שלם ומסמל את הישרדותו של גרעין הקהילה ופריחתו מחדש.
המבנה ניצב בליבו של גן צמחים ועשבי מרפא, המסמל החלמה ושלווה.
אצטדיון מבומבלה
אצטדיון מבומבלה (באנגלית: Mbombela Stadium) הוא אצטדיון בנלספרייט (בשמה האפריקאי - מבומבלה) שבדרום אפריקה. בניית האצטדיון החלה בשנת 2007, והוא אירח מספר משחקים במסגרת גביע העולם בכדורגל 2010. פרט לכדורגל, מארח האצטדיון משחקי רוגבי.
בניית האצטדיון החלה בחודש פברואר 2007 והושלמה בחודש נובמבר 2009. במהלך הבנייה פתחו העובדים מספר פעמים בשביתות, וכתוצאה מהשביתה החמישית, פוטרו כל עובדי חברת הבנייה. בניית האצטדיון נמשכה והושלמה באמצעות קבלני משנה בלבד. בסך הכל נדרשו כ-5.5 מיליון שעות עבודה להשלמת המבנה. בהקמת האצטדיון נקשרו שערוריות של שחיתות, העלמת מס ואף רצח, בעקבותיהן נאלצה ממשלת הפרובינציה לקחת לידיה את המשך ניהול הבנייה החל מחודש ינואר 2009.
מרבית המושבים באצטדיון מקורים תחת גג זיזי. תכונתו הבולטת של האצטדיון היא 18 תומכי הגג שלו, המזכירים בצורתם ג'ירפים, בין היתר בשל קרבתו של האצטדיון לפארק הלאומי קרוגר. כמו כן, מושבי האצטדיון צבועים בפסים שחורים ולבנים, המזכירים זברות.
מונדיאל 2010.
במהלך מונדיאל 2010, אירח האצטדיון ארבעה משחקים במסגרת שלב הבתים:
וייסלב מניאק
וייסלב יאן מניאק (בפולנית: Wiesław Jan Maniak; 22 ביוני 1938 - 28 ביוני 1982) היה אתלט פולני, אלוף אירופה (בודפשט 1966) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה.