תחילה חשבו בנאס"א לצייד את שלב ההמראה מהירח בחללית אלטאיר במנוע השורף מתאן נוזלי כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן, מתוך מחשבה על שימוש עתידי בתכנון זהה של חללית לנחיתה והמראה ממאדים. בנאס"א בוחנים מזה שנים יחידת המרה שתעשה שימוש בפחמן הדו-חמצני המצוי באטמוספירה של מאדים לשם ייצור מתאן וחמצן, עבור מנועי החללית. בשלב זה, הטכנולוגיה של מנועי מתאן/חמצן אינה בשלה, והעלויות הגבוהות של יחידות ההמרה הביאו את נאס"א להחלטה להתבסס על דלק קריוגני לנחיתות על הירח. יחד עם זאת, במשימות עתידיות של תוכנית "אוריון", ייעשה שימוש במנועי מתאן/חמצן לשם הוכחת הטכנולוגיה, וצבירת ניסיון לקראת המשימות המאוישות למאדים.
פרופיל משימה.
החללית אלטאיר תשוגר על גבי טיל השיגור שמפותח בימים אלו ארס 5 למסלול נמוך סביב כדור הארץ, ביחד עם מנוע רקטי נוסף שנקרא שלב העזיבה של כדור הארץ. לאחר הגעה למסלול נמוך סביב כדור הארץ, יתנתק ארס 5 מאלטאיר, ויישרף באטמוספירה. במקביל תשוגר החללית אוריון וצוות האסטרונאוטים שבתוכה על גבי טיל השיגור ארס 1, שגם אותו מפתחת נאס"א בימים אלה. כאשר שתי החלליות נמצאות במסלול, הן יתחברו, ולאחר החיבור יוצת המנוע הרקטי שבשלב העזיבה של כדור הארץ, ובאמצעותו ישתחררו זוג החלליות מכוח המשיכה של כדור הארץ ויטוסו לכיוון הירח.
ביטול תוכנית קונסטליישן.
בהצעת התקציב של נאס"א לשנת 2011, שהוצגה לציבור ב - 1 בפברואר 2010, כלול ביטולה המוחלט של תוכנית קונסטליישן, ביטול מיזמי הפיתוח של ארס 1 ו - 5, ביטול החללית אוריון CEV ונטישת התוכנית לחזרה של אסטרונאוטים אמריקניים לירח בשנת 2020.
פט מוריטה
רמת בגין
יהדות פזארו
יהדות פזארו הייתה קהילה יהודית שהתגבשה בסוף המאה ה-15 בעיר פזארו שבאיטליה. כיום לא נותרה בעיר קהילה יהודית.
תולדות הקהילה.
יהודים הגיעו לפזארו בשנת 1300. קיימות מספר עדויות מהשנים 1367–1499 לקיומו של בית כנסת בעיר, בקומה העליונה של בית מגורים ברובע סן טרנציו. היהודים התגוררו ברחבי העיר ועד המאה ה-17 לא הוקם בה רובע יהודי נפרד. בית הקברות היהודי (Campo dei Giudei) שכן מחוץ לעיר, כמקובל ביתר ערי איטליה באותם הימים.
הקהילה היהודית קמה לאחר ששליטי העיר הזמינו יהודים להתיישב בה ולעסוק במקצועות שהיו נפוצים אצל יהודי ימי הביניים, כלומר, הלוואה בריבית וסחר במשכונות ומוצרי יד-שנייה. גם בתום ימי הביניים ועד שנת 1700 לערך היו עיסוקים אלו נפוצים אצל יהודי הקהילה.
כמו בקהילות יהודיות אחרות בימי הביניים היו גבולות העיסוק של היהודים מוגדרים ומוכתבים על ידי משטר הגילדות. הקהילה נדרשה לשלם מס מיוחד לתחזוקת העיר אך התאפשר לה חופש דת והותר לה להחיל על חבריה שיפוט עצמי. חלו עליהם הגבלות שונות, בהן איסור תנועה ברשות הרבים בעת החגים הנוצריים ואיסור עבודה במועדים אלה. יהודים לא יכלו לשמש כעדים בהליכים משפטיים ובימי שלטון בית ספורצה נדרשו לשאת טלאי צהוב ולנוע עם אבוקה בשעות הלילה. עוד נאסר עליהם לקבל שירותי מין מזונות נוצריות.
בשנת 1631, כאשר השליטה בעיר עברה לרשות מדינת האפיפיור, הועלתה דרישה להגביל את תחום מגוריהם של היהודים לגטו. הועלו שלושה מקומות אפשריים למיקומו של הרובע היהודי, והוא הוקם לבסוף בשנת 1634. בתחום הגטו התגוררו בתחילה כ-600 איש, ופעלו בו בית כנסת איטלקי ששירת את רוב הקהילה, ובית כנסת ספרדי. לאחר הקמת הגטו הלכה האוכלוסייה היהודית בעיר והצטמצמה, עקב ירידת חשיבותה הכלכלית של העיר. ב-1938 התגוררו בה 55 יהודים בלבד.
כיבוש פזארו בידי נפוליאון ב-1793 הביא להשוואת מעמדם של היהודים ליתר האוכלוסייה, אך ב-1846 הם חויבו פעם נוספת להתגורר בגטו והוטלו עליהם הגבלות נוספות למשך מספר שנים. במהלך התגבשות המדינה האיטלקית כחלק מאיחוד איטליה הוסרו כל ההגבלות, עד מלחמת העולם השנייה.
הפיגוע בציר המתפללים
הפיגוע בציר המתפללים אירע בליל שבת פרשת ויצא, י"א בכסלו ה'תשס"ג, 15 בנובמבר 2002, סמוך לציר המתפללים בחברון. הפיגוע התרחש בתוך סמטה צרה מדרום לציר המתפללים, המשמש כחלק מהדרך מקריית ארבע למערת המכפלה ובאזור ה"שער הדרומי" (השער לקריית ארבע) במקביל. במהלך הקרב עם שלושת המחבלים נהרגו 12 ישראלים - 3 לוחמי חטיבת הנח"ל, 5 שוטרי משמר הגבול, שלושה אנשי כיתת הכוננות של קריית ארבע, ומפקד החטיבה המרחבית, אלוף-משנה דרור וינברג. 14 ישראלים נוספים נפצעו. נהרגו גם שלושת מבצעי הפיגוע, חברי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בשנים שלאחר הפיגוע היו שכינו את המקום בשם "סמטת המוות", "סמטת הגיבורים" או "סמטת הגבורה".
רקע.
שלושה שבועות לפני הפיגוע, במסגרת תוכנית "יהודה תחילה" צה"ל פינה את כוחותיו מהעיר חברון. פינוי הכוחות היה בניגוד לדעתו של מפקד החטיבה, דרור וינברג, שהעריך שהפינוי יפגע ביכולתו של צה"ל לסכל פיגועים באופן יעיל. בימים שלפני הפיגוע התקבל מידע על התארגנות של חוליה לביצוע פיגוע, אך כוחות צה"ל נמנעו מכניסה לשטח העיר חברון עקב תוכנית "יהודה תחילה".
מיקום הכוחות לפני האירוע.
אחד המחבלים מיקם את עצמו מול ה'שער הדרומי', שער היציאה מקריית ארבע לחברון. שני המחבלים הנותרים מיקמו את עצמם בקצה הקרוב לציר המתפללים של סמטת הגבורה. לפי הערכות תחקיר האירוע המחבל ששהה סמוך לשער אמור היה להיכנס לתוככי קריית ארבע במטרה לבצע בה פיגוע ושני המחבלים הנותרים אמורים היו להוות הסחת דעת.
4 חיילי חטיבת הנח"ל בפטרול, בליווי ג'יפים של משמר הגבול היו בכיוון היציאה מסמטת הגבורה לאחר פטרול שם. עוד 2 חיילי נח"ל שהו על עמדת תצפית באזור. עוד מספר חיילי צה"ל בעמדת ה'שער הדרומי'.
הקרב.
האירוע החל בשעה 18:55, לאחר שתפילת ליל שבת הסתיימה במערת המכפלה, המתפללים חזרו לביתם בקריית ארבע דרך 'ציר המתפללים', והכוחות החלו בסיור פטרול האחרון. המחבלים החלו לירות במקביל משני האזורים: באזור השער הדרומי לעבר כוחות צה"ל בעמדה ובאזור סמטת הגבורה לעבר הכוחות היוצאים מהפטרול בסמטה. כתוצאה מהירי 2 חיילי נח"ל בסמטה נפצעו. 2 חיילי הנח"ל האחרים החלו לירות לעבר המחבלים ששהו בסמטה וג'יפ מג"ב נכנס כדי לחלץ את הפצועים ויצא חזרה החוצה כיוון שלא הצליח במשימתו. בעקבות הירי באזור השער הדרומי 2 חברי כיתת הכוננות קראו לכוחות נוספים לבוא למקום והחלו להשיב אש.
מפקד כוח הפטרול של הנח"ל פקד על 2 חיילי הנח"ל שהיו בעמדת התצפית לרדת, מכיוון שהתוקפים ירו לעבר העמדה ואחד מהחיילים היה חובש. מאחר שהאזור היה חשוך, השניים לא הצליחו למצוא את דרכם ובמקום זה חברו לכוחות מחוץ לסמטה.
רפ"ק , קצין מג"ב, שמע את היריות ונסע במהירות עם ג'יפ לאזור הסמטה. עם כניסתו לסמטה פתח את דלת רכבו. ההערכה היא שהוא ניסה להכניס פנימה את הפצועים אך אחד המחבלים הרג אותו ואת נהגו. הג'יפ נותר עם פנסים דולקים, תוך שהוא מסנוור את הנכנסים לסמטה.
אחרי מספר דקות גם אחד הפצועים נפטר. בשעה 19:00 היו כבר 4 הרוגים.
קמב"ץ הגדוד של מג"ב שהיה מפקד הגזרה באותו סוף השבוע נכנס עם הקשר שלו לסמטה. ביניהם למחבלים נערכו חילופי אש עד שנפצע הקשר. הקמב"ץ פינה את הקשר מחוץ לסמטה לאמבולנס ולאחר זמן קצר חזר לסמטה להמשיך בקרב. כעבור מספר דקות מת הקשר מפצעיו.
בשעה 19:15, אל"ם דרור וינברג שמע את היריות וניסה להגיע בדרך המהירה ביותר, אך גילה שהיא חסומה. הוא הקיף את קריית ארבע והגיע לאזור הפיגוע. בזמן זה המחבלים הפסיקו לירות וארבו לחיילי צה"ל שיכנסו לסמטה. וינברג ארגן כוח של שלושה ג'יפים ונכנס לתוך הסמטה. הוא ירד מהג'יפ ופסע לעבר הג'יפ הפגוע של רפ"ק סמיח סוידאן. בשלב זה נורה לעברו כדור והוא נפגע, הוא דיווח לקשר שלו שהוא נפצע והקשר פינה אותו אל מחוץ לסמטה שם הוא מת מפצעיו.
במקביל לקרב בסמטה התפתח קרב באזור ה'שער הדרומי'. קב"ט קריית ארבע וכוח המילואים שאייש את המחסום הרגו את המחבל ששהה שם. הקב"ט ארגן כוח של חברי כיתת הכוננות, רץ לעבר הסמטה והגיע לשם ב-19:40. הכוח נכנס לתוך הסמטה בליווי ג'יפ. בואניש זיהה מחבל מימין וצעק לחבריו שהמחבל מימינם בינתיים הופיע המחבל השני משמאל ופתח באש. בנקודה זו החובש מהנח"ל איגור דרוביצקי שהיה בעמדת התצפית שמע את היריות ורץ לתוך הסמטה כדי לעזור בקרב ולהגיש עזרה לפצועים, הוא הספיק לחלץ שניים מהפצועים החוצה מן הסימטה, אך כשנכנס בפעם השלישית הוא נורה בראשו ומת במקום. בתקרית זו נהרג יחד עם שני חברי כיתת כוננות של קריית ארבע וחברון, אלכס צביטמן ואלכסנדר דוכן, שפעלו לחלץ פצועים מהסמטה, מפקד כיתת הכוננות הקב"ט יצחק בואניש, ועוד 2 חיילי מג"ב. השעה 19:50 והיו 11 חיילים וחברי כיתת כוננות הרוגים ומחבל אחד שנהרג.
אליהו ליבמן, קב"ט הישוב היהודי בחברון, נכנס לסמטה עם ג'יפ 451 כדי להשיג מידע על המתרחש בזירה. אחד מהמחבלים פתח באש על הג'יפ, אך הוא לא נפגע והצליח לצאת מהסמטה ולהעביר את המידע שהשיג.
בשעה 19:50 הגיעו מפקדי צה"ל לאזור ונכנסו בנגמ"שים לסמטה. הם יצאו ממנה בזריזות כיוון שהמחבלים ירו ללא הרף לעברם. בשעה 20:15 הפסיקו המחבלים לירות. הכוח נכנס שוב לסמטה וירה לעבר המחבלים וחילץ את מי שהיה שם (כולל המתים). המחבלים לא החזירו אש.
בין השעות 20:30-21:30 ערכו המפקדים תוכנית. בשעה 21:30 סגן מפקד גדוד 931 של חטיבת הנח"ל נכנס לסמטה עם נגמ"שים. סגן מפקד פלוגה של הגדוד זיהה אחד מהמחבלים וניסה לירות לעברו, ומכיוון שלא הצליח הוא יצא מכיפת המפקד בנגמ"ש וכך נורה על ידי מחבל ונפצע קשה. הוא פונה במסוק לטיפול רפואי ומת מפצעיו בבית החולים. הוא ההרוג ה-12 והאחרון בפיגוע.