כ-42,000 איש עלו לארץ בעקבות ההכרזה. רובם ככל הנראה נמנו על עניי בבל, שכן חלק גדול מהיהודים בחרו להישאר בבבל מסיבות כלכליות, אך היהודים שלא עלו לארץ נתנו לעולים כסף וכלים יקרי ערך. בספר עזרא מוזכר שכאשר חזרו הגולים הם הונהגו על ידי ששבצר שהיה "הנשיא ליהודה", וזרובבל בן שאלתיאל. מרבית החוקרים סבורים שאלו שני אישים נפרדים – ששבצר הוא שנאצר בן יהויכין מלך יהודה, והוא נבחר על ידי כורש לעמוד בראש הגולים, אך זמן קצר לאחר מכן התמנה זרובבל לתפקיד נציג השלטון הפרסי ביהודה – אך רוב פרשני המקרא סבורים שזרובבל וששבצר הם אותו אדם.
מעט אחרי הקמת בית המקדש ביקשו השומרונים (המכונים בכתוב "צָרֵי יְהוּדָה וּבִנְיָמִן") לקחת חלק בבניית המקדש. זרובבל, יהושע הכהן הגדול ושאר המנהיגים דחו אותם: . המלבי"ם מבאר שהדחייה נבעה מההנחה שהשומרונים מצפים שעולי הגולה ישנו את הפולחן שלהם, ויעבדו גם את אלוהי השומרונים – כפי שהשומרונים עבדו גם את אלוהיהם וגם את אלוהי ישראל. המצודת דוד פירש שהמנהיגים הבינו שהשומרונים רק מחפשים נקודות תורפה, ולא באמת רוצים להשתתף.
מאז סבל היישוב מהתנכלויות רבות מצידם של השומרונים.
כתב השטנה.
כחלק מהמאמץ לפגוע ביהודים השבים מהגולה, שלחו השומרונים איגרת לארתחששתא הראשון מלך פרס, שעליה חתמו רחום בעל טעם ושמשי ספרא (רחום בעל הדברים ושמשי הסופר). באיגרת הם טענו שלאחר שהיהודים יסיימו לבנות את המקדש הם יפסיקו לשלם מס, ושירושלים הייתה מאז ומעולם עיר שנוהגת למרוד באימפריות שסביבה, ובניין ירושלים והמקדש הוא חלק מתוכנית של היהודים למרוד בשלטון הפרסי. לדבריהם נאמנותם למלכות לא מאפשרת להם לשבת ולשתוק.
בעקבות האיגרת השתכנע ארתחששתא שבניין ירושלים מנוגד לאינטרסים שלו ושל פרס, והוציא צו מיידי העוצר את בניין בית המקדש.
אחרית דבר.
כשמונה עשרה שנה לאחר מכן, הנביאים חגי וזכריה קראו לשבי ציון לחדש את בניית המקדש, והבטיחו שבזכות מעשה זה תיפסק הבצורת הקשה ששררה באותם ימים. העם שמע לנביאיו, והחל בבניין המקדש עוד לפני שהושג אישור ממלכות פרס. האישור ניתן לבסוף על ידי המלך דריווש, ולאחר ארבע שנים הושלם בניין המקדש ונחנך בג' באדר בשנה השישית למלכות דריווש.
בלה ואגו (פוליטיקאי)
בלה ואגו (במקור וייס עד 1898, בהונגרית: Vágó Béla; קצ'קמט, 9 באוגוסט 1881 – ברית המועצות, 10 במרץ 1939) היה עיתונאי, סוציאל-דמוקרט ואחר כך פוליטיקאי קומוניסטי, קומיסר העם של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מפקד צבאי, חבר מייסד של מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP).
ביוגרפיה.
בלה וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר שאנדור ואגו (וייס) ושל צציליה קוהן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן). הוא השלים את כל רמות בתי הספר בעיר הולדתו ובבודפשט ואז פנה לפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בודפשט (בשמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בתקופת לימודיו באוניברסיטה הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשנת 1900. בשנת 1903 היה חבר ב"איגוד העובדים אצל מעסיקים פרטיים", אולם על השתתפותו בהפגנות של האיגוד הוא גורש מהאוניברסיטה. בשנת 1905, הפך לעיתונאי של שופר המפלגה היומון נפסבה ביחד עם אחד ממנהיגי האגף השמאלי של המפלגה ארווין סבו. משנת 1906 היה המזכיר של כמה איגודים כפריים של המפלגה (MSZDP).
ב-2 בספטמבר 1911 התחתן בבודפשט עם ברטה שוש, בתם של שמואל שוש ואלואיזה בורטניק. בסביבות 1912 חזר לבודפשט, שם עבד במשרד ה"הוצאה לאור אשט" והנחה את הפצתם של כתבי העת באזורים מחוץ לבודפשט (ערי שדה, כפרים). הוא הצטרף לתנועה האנטי-מיליטריסטית במהלך מלחמת העולם הראשונה, והפך מאוחר יותר לאחד ממנהיגיה ואחד ממנהיגי ארגון העובדים אצל מעסיקים פרטיים. בשנת 1918 היה חבר בוועדה הבין-מפעלית וגם מילא תפקיד בהקמת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (מפלגת הקומוניסטים של הונגריה), בה נבחר לוועד המרכזי הראשון. משנת 1918 ועד ה-28 בינואר 1919 היה מנהיג הפלג הקומוניסטי של מועצת הפועלים בבודפשט, ואחר כך ארגן את העובדים במחוז בורשוד. הוא נעצר ב-20 בפברואר 1919 והיה אחד מחותמי הצהרת האיחוד של שתי המפלגות (MSZDP ו-KMP) והכרזת הדיקטטורה של הפרולטריון בבית המעצר הקולקטיבי. ברפובליקה הסובייטית ההונגרית בין 21 במרץ 1919 ל-3 באפריל 1919 היה סגן קומיסר העם לענייני הפנים, אחר כך של הרכבות והספנות. מה-25 במאי 1919 עד ה-24 ביוני 1919 היה קומיסר העם לענייני פנים, ומפקד הארמייה הראשונה של הצבא האדום ההונגרי. הוא ארגן את ההגנה על טרנס-טיסה מדברצן. לאחר נפילת הרפובליקה היגר לאוסטריה, אחר כך לגרמניה, ולאחר עליית היטלר לשלטון, לברית המועצות. שם הפך לעורך הראשי של עיתון המהגרים במוסקבה בשפה ההונגרית:"המגל והפטיש". הוא היה פעיל גם ב"סיוע אדום בינלאומי". ואגו נעצר ב-28 בפברואר 1939 (במסגרת הטיהורים הגדולים) באשמה בדויה (ריגול, פעילות אנטי מהפכנית), ונידון למוות ב-10 במרץ, וגזר הדין בוצע מייד והוא הוצא להורג כבר באותו היום. גם בנו, אנדריי (אנדראש) בלוביץ' ואגו, הוצא להורג. בלה ואגוהוא טוהר לחלוטין ב-25 בפברואר 1956.
הנצחה.
הפרק "החבר מגלס" ביצירתו של יוז'ף לנדיאל "רחוב וישגראדי" עוסק בו.
Do It Right
Do It Right (בעברית: עשה זאת כמו שצריך) הוא סינגל, שהוקלט על ידי הזמרת הבריטית אן-מארי. השיר יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים אסיילום רקורדס ו-Major Tom's, כסינגל שלא מתוך אלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-32 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מארי ב-12 בינואר 2016.
וילהלם אודה
וילהלם אוּדֶה (בגרמנית: Wilhelm Uhde; 28 באוקטובר 1874 - 17 באוגוסט 1947) היה אספן אמנות, סוחר, סופר ומבקר יהודי גרמני, אספן מוקדם של ציור מודרניסטי, ודמות משמעותית בקריירה של אנרי רוסו.
קורות חיים.
אודה החל ללמוד משפטים בדרזדן אך עבר בהמשך ללימודי תולדות האמנות. הוא למד במינכן ובפירנצה לפני שעבר לפריז בשנת 1904. הוא רכש לראשונה ציור של פיקאסו בשנת 1905, והיה אחד האספנים הראשונים של הציורים הקוביסטיים של פיקאסו וז'ורז' בראק. הוא פגש את רובר דלונה, סוניה דלונה ואנרי רוסו בשנת 1907, ופתח את גלריית האמנות שלו בשנת 1908 בפריז, שם הציג את ז'ורז' בראק, ראול דופי, אוגוסט הרבין, ז'ול פסקין ופבלו פיקאסו. אודה הזמין את פיקאסו לצייר את דיוקנו ב-1910 והפיק את המונוגרפיה הראשונה על רוסו בשנת 1911.
אודה וסוניה דלונה (טרק) התחתנו בשנת 1908 בלונדון. על פי הדיווחים היו אלו נישואי נוחות שהסתירו את ההומוסקסואליות שלו. הם התגרשו בשנת 1910 וטרק התחתנה עם רובר דלונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה איבדו אזרחים גרמנים רבים שחיו בצרפת את רכושם למדינה הצרפתית. כתוצאה מכך, הוחרם האוסף של אודה (כולל יצירות מאת ז'ורז' בראק, ראול דופי, אוגוסט הרבין, מארי לורנסין, פרננד לגר, פבלו פיקאסו ואנרי רוסו) ונמכר על ידי הממשלה בשנת 1914. בסדרת מכירות פומביות במלון דרוט בשנת 1921.
בשנים 1919–1920 עבד אודה עם הלמוט קולה והתגורר עמו בשנטילי שבצרפת. אודה הפך לפציפיסט בתקופת רפובליקת ויימאר, אך שב לצרפת בשנת 1924, וחזר לשנטילי בשנת 1927. כיהודי, הוא בילה את מלחמת העולם השנייה במסתור בדרום צרפת, בשלב מסוים עזר לתנועת ההתנגדות הצרפתית.
ציירי הלב הקדוש.
אודה ידוע גם כמארגן הראשי של תערוכת האמנות הנאיבית הראשונה, שהתקיימה בפריז בשנת 1928. בין המשתתפים היו אנרי רוסו, סרפין לואי (מסנליס) ואחרים הידועים ביחד כציירי הלב הקדוש. סרפין לואי הייתה עובדת הניקיון בבית של אודה, שאת עבודתה הוא גילה ונתן לה חסות בין השנים 1912 עד 1930.
מורשת.
חלק משמעותי מסיפור חייו של אודה מסופר בסרט הצרפתי Séraphine () משנת 2008 של הבמאי מרטין פרובוסט, ומתמקד במפגש ובתפקיד של סרפין לואי בחייו והוא בחייה. הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר.
.as היא סיומת האינטרנט בסמואה האמריקנית. היא מנוהלת על ידי AS Domain Domain. Island Networks, המספקת שירותי רישום עבור .gg ו-.je, אחראית גם על הפעילות הטכנית של .as.
נוהג.
שמות דומיינים הם ללא תשלום עבור עסקים ואנשים פרטיים התושבים בסמואה האמריקאית או קשורים אליהם.
אין הגבלה על הנרשמים, והדומיין פופולרי גם מחוץ לסמואה. יש מספר שמות .as בשל הרישום כדי בשימוש על ידי אנשים, חברות וארגונים ללא קשר סמואה האמריקנית (כמו למשל, אנשים וארגונים הקשורים אסטוריאס, אזור ספרדית). "AS" או "A / S" הוא סיומת המציינת חברת מניות משותפת במדינות מסוימות, כולל נורווגיה, דנמרק, אסטוניה וצ'כיה, ולכן TLD זה עשוי לשמש חברות מסוג זה. כמו כן, למערכות או אתרים אוטונומיים מסוימים המספקים מידע על מערכות אוטונומיות או BGP, כגון bgp4.as, יש שמות דומיינים רשומים. לפעמים הוא משמש כגרזן דומיין, מכיוון שהסיומת "-s" פירושה ריבוי בכמה שפות כמו אנגלית וספרדית, ולכן "-כמו" תהיה הסוף של רבים של מילה שמסתיימת עם "a". דוגמה לכך היא האתר הברזילאי escol.as, שפירושו "בתי ספר".
פרארי אנזו
פרארי אנזו (באנגלית: Ferrari Enzo) היא מכונית-על, שקרויה על שם מייסד החברה, אנזו פרארי. היא הוצגה ב-1 בספטמבר 2002.
ייצור ופיתוח.