בשנות השלושים, עם בואם ארצה של עולי מרכז אירופה והתפתחות היישוב העירוני בארץ, התרחבו עסקיו של ברלוי. הוצאת המשחקים, שנשענה על הפעילות העסקית של החנות למכירה והפצה של מכשירי כתיבה וצורכי שרטוט, החלה להתפתח. ברלוי רכש את הדירה מעל החנות, חיבר אותה במדרגות לחנות ופתח שם את מפעל המשחקים. לשם הובאו חלקי המשחק מבתי הדפוס השונים, נאספו, נארזו ונשלחו להפצה בחנויות לספרים, מכשירי כתיבה וצעצועים ברחבי הארץ. באותן שנים עסקו מספר יזמים נוספים בני העלייה החמישית ממרכז אירופה בניהול חנויות ספרים והוצאה לאור של משחקי ילדים, בהם ד"ר ולטר פרייהן, ולטר קצנברגר, פרץ (פריץ) רושקוביץ וא' הוברמן (הוצאת "דעת").
שנות הארבעים היו שנות הפריחה ל"ספרות", ומדי כמה חודשים הוציא ברלוי לאור משחק חדש. עם המשחקים שיצאו בשנים אלו נמנים "תור הילד" – משחק המלווה בספרון שנכתב על ידי אנדה עמיר-פינקרפלד; "ריכוז"; "אנו בונים את ארץ ישראל" – משחק בנייה עם קוביות-עץ; "מולדתי" – משחק הרכבה (פאזל) של מפת ארץ ישראל, ועוד עשרות כותרי ספרים ומשחקים. נוסף למשחקים החינוכיים הייחודיים להוצאה, הוציא ברלוי שלושה משחקים אקטואליים הקשורים למלחמת העולם השנייה שהתנהלה אז: "הקרב על הים", "המלחמה לדגל" ו"על המשמר", שהיו משחקי לוח שהועתקו ותורגמו ממשחקים בריטיים, חלקם היו קיימים כבר במלחמת העולם הראשונה. ייתכן שריבוי המשחקים דווקא באותן שנים נעוץ בכך שהילדים נאלצו לבלות יותר בתוך הבית מחמת המלחמה שהלכה וקרבה לגבולות הארץ דרך המדבר המערבי והשפיעה על אורח החיים ביישוב.
בשנות הארבעים התקיימו בתל אביב מספר תערוכות תעשייה ומסחר, שבהן השתתף ברלוי כתעשיין – יצרן של משחקים. במשחק הלוח "תוצרת ארצי", שהוצא על ידי האיגוד למען תוצרת הארץ, מצוינים על לוח המשחק שמות המפעלים והיצרנים הגדולים בארץ בכל שטחי התעשייה, לרבות "ברלוי-משחקים" (המשחק, שיצא ביוזמת הפרסומאי פעיל האיגוד משה חלוץ ותוכנן על ידי מרגלית עקיבא, הוענק כפרס לזוכי התחרות "תוצרת הארץ", כעין "חידון הסמלים" שהיה נפוץ בישראל בשנות השישים והשבעים). בבית בעלי התעשייה נפתחה בשנת 1943 תערוכת צעצועים ומשחקים, שנחשבה להישג תעשייתי ומשקי, וגם בה הציג ברלוי את משחקיו.
באותן שנים תרגם ברלוי כמה ממשחקיו והוציא לאור קטלוגים של מוצריו באנגלית, בניסיון לשווקם לחו"ל, אך הניסיון לא עלה יפה. בשנת 1947 הופיע קטלוג משותף לכל הוצאות הספרים בארץ, שבו הוקדש פרק נרחב למשחקים. הוצאת ברלוי בלטה בקטלוג זה בכמות המשחקים בכלל ובריבוי המשחקים התנ"כיים וההיסטוריים בפרט.
למרות הקשיים בהשגת חומרי גלם בשלהי שנות הארבעים ובשנות החמישים (תקופת הצנע), המשיך ברלוי להוציא לאור משחקים חדשים, בהם כאלו המבטאים את האתוסים החדשים – "צבא וביטחון" ו"קיבוץ גלויות". נושאו של משחק הלוח "שבו שבו" הוא קיבוץ גלויות ועלייתן ארצה; "אל הניצחון – מטוראי לאלוף" הוא משחק נוסף שדרכו מכיר הילד את קרבות מלחמת העצמאות; באמצעות משחק הקלפים "דרגות צבאנו" לומד הילד לזהות את דרגות צה"ל; ו"חזון הדורות" הוא משחק היסטורי.
עם זאת, משלהי שנות הארבעים ואילך חלה ירידה ניכרת בביקוש למשחקיו של ברלוי וזאת מכמה סיבות:
פעילותו העיקרית של ברלוי באותן שנים הייתה הוצאתם לאור של ספרי ילדים חדשים, כמו סיפורי הטבע של אברהם שלמון, ספרונים לציור ולצביעה שציירה אלישבע נאדל והדפסת מהדורות חוזרות של חוברות ציור ולימוד כתיבה תמה עברית. בין משחקי ברלוי שנותרו רבי-מכר היו "ריכוז", "טיול בארץ", "למך", "הטכנאי הצעיר", ו"דגלנו".
בנימין ברלוי נפטר בשנת 1964, ביום הולדתו השבעים. נקבר בבית העלמין קריית שאול. אלמנתו מרים נפטרה ב-1967 ונקברה לצדו.
לאחר מותו של ברלוי חדלה ההוצאה לאור מפעילותה. זכויות היוצרים של ספריו נמכרו להוצאת "יסוד", ובנו מרדכי-אבא המשיך לנהל את החנות ברחוב אלנבי עד לסגירתה בשנת 1977.
חנותו של ברלוי.
המקור למשחקים רבים ששווקו בחנויות בארץ היה חנותו של ברלוי, "ספרות", ברחוב אלנבי 57 בתל אביב. בקומות העליונות של החנות פעל בשנות הארבעים והחמישים בית מלאכה לייצור המשחקים.
לאחר מותו ניהל את החנות בנו, מרדכי-אבא "אבוסיק" ברלוי, שעסק בעיקר במכירת מכשירי כתיבה וציוד משרדי. ב-1977 נמכרה החנות והפכה לחנות הלבשה. תכולת הקומה השנייה – חלקי משחקים, אריזות ריקות ודוגמאות הדפסה – פונתה במשאיות לתעשיית מיחזור נייר בחדרה; מוצרים שהיו שלמים נמכרו לסוחרים בשוק בצלאל בתל אביב. במרתף ביתו של בנימין ברלוי ברחוב פרנקפורט בתל אביב נשמרה יתרת האוסף – קטלוגים מאוירים של משחקים, דוגמאות הדפסה של אריזות ולוחות משחק, איורים, דוגמאות של משחקים מיובאים וחומרים שונים הקשורים לתהליך הייצור וההפקה של המשחקים. משם אסף את המשחקים האמן דוד טרטקובר.
משחקיו של ברלוי.
"המורה המחנך" ו"הסוחר המארגן".
בשנת 1945 הוציא ברלוי לאור משחק לילדים בשם "דרכנו". על קופסת המשחק מצוירת קבוצת ילדים עגומי פנים יושבים על דשא ירוק, וברקע - עיר אירופית, עטורת צריחי מגדלים, שממנה מתפתל שביל המוליך אל התיישבות ארצישראלית נוסח "חומה ומגדל". מטרת המשחק, כפי שנכתב, היא .
המשחק מלווה בשישה ספרונים שנכתבו על ידי ברלוי. מתואר בהם סיפור עלייתם לארץ של "המהנדס היוצר", "השומר בארצנו", "הפועל הבונה", "הרופא ותכונותיו", "הסוחר המארגן" ו"המורה המחנך". בספרון ההוראות למשחק מסביר ברלוי את רעיון הסיפורים:
בספרון "המורה המחנך" מתואר המורה המלמד את תלמידיו "תורה ועבודה" ומחנכם לאהבת האדם והמולדת. , ולאחר יום העבודה היה
בספרון "הסוחר המארגן" מתואר דיוקנו של איש עסקים, יזם, העוסק בין השאר בייצוא תוצרת הארץ ובייבוא "סחורות הדרושות לארץ", מקים בתי-חרושת למשחקי ילדים והוצאת ספרים לילדים ולמבוגרים, יוזם הקמת תעשיית צעצועים לייצוא, אוצר ומארגן תערוכות של אמנות ומשחקים.
שני הסיפורים האלה מתארים את דמותו של מחברם, בנימין ברלוי, שנשתלבו בו הסוחר-היזם והמורה-המחנך. בכתבה שהתפרסמה לציון עשרים שנות פעילותו כמו"ל, מתואר ברלוי כחלוץ תעשיית המשחקים בארץ, ששאיפתו לייצר משחקים עבריים מקוריים, וכמחנך שבאמצעות משחקיו "לומדים הילדים להכיר את הארץ, את הסופרים העבריים ותולדותיהם, את הנביאים, בעלי חיים, שמותיהם וצורתם".
בכתבה על מפעלו החינוכי הדגיש ברלוי את חשיבותם של משחקים חינוכיים בקירוב הילד למורשת היהודית:
בהוצאתם לאור של משחקי ילדים ממומשים שני התפקידים שברלוי נטל על עצמו - מורה ומחנך. כמורה המופקד על הנחלת דעת והשכלה, הוציא לאור משחקים לימודיים, דרכם לומדים הילדים חשבון, היסטוריה, תנ"ך, ידיעת הארץ וטבע; כמחנך ניסה להנחיל לילדים אידיאלים וערכים לאומיים.
ברלוי העביר את מסריו האידאולוגיים לקהלו בשתי צורות - באמצעות נושא המשחק ושמו, ובאמצעות דפי "הוראות המשחק" שנלוו למשחקים.
"הספרן", ממשחקיו הנפוצים ביותר של ברלוי, הוא משחק רביעייה, שדרכו מתוודע הילד לסופרים עבריים לאומיים וליצירותיהם, החל מסופרי תקופת ההשכלה ועד ביאליק ושמעוני. "40 שנה במדבר", "כניסת השבטים לארץ", "דבר הנביאים", "נביאים ראשונים" ו"נביאים אחרונים" הם דוגמאות למשחקים, המבקשים לקרב את הילד לתנ"ך ולהיסטוריה היהודית הקדומה, ולקשר בין העבר לבין המציאות המתהווה. משחקים כמו "טיול בארץ" ו"אנו עולים הגלילה ויורדים לים המלח" הם ביטויים לחינוך לאהבת הארץ והטבע, שהיו מרכיב מרכזי במערכת החינוך. משחקי לוח אלו, המבוססים על מפת הארץ, משקפים את האתוס של "כיבוש הארץ". הטיול על המפה הוא התחליף הביתי של הילדים למסעות ולטיולים של תנועות הנוער באותה תקופה. משחקיו של ברלוי משקפים גם בשמותיהם את האתוסים של היישוב - "אנו בונים את ארץ ישראל", "ארצנו", "דגלנו", "עמנו" - ובכך מעצימים את תחושת ה"אנחנו" הקבוצתי, שמייחדת ומאפיינת את התקופה.
בדפי "הוראות המשחק" פנה ברלוי ישירות לילד בסגנון מליצי, מלא פאתוס, המזכיר את סגנון הכתיבה של ספרי הלימוד העבריים באותה עת. כך, למשל, כתב בהקדמה למשחק "ארצנו": כתיבת דפי "הוראות המשחק" אפשרה לברלוי להתבטא כ"סופר" ולהביע את ה"אני מאמין" שלו, החינוכי והפוליטי. סגנון כתיבתו המליצי משלב ציטוטים מן המקורות, אמרות וסיסמאות. כמחנך היה מודע לכוחה של סיסמה לשכנע, להעביר רעיון או למכור מוצר. השימוש שלו בסיסמאות לא נתפס כמניפולטיבי, אלא ביטוי תמים וכן לשליחות החינוכית שנטל על עצמו, אשר כדי לשווקה היה חייב להשתמש בדרכים המקובלות בענף הפרסום. קהלו של ברלוי היו אמנם הילדים, אך כסוחר-משווק הוא פנה גם למורים ולהורים. דף "הוראות המשחק" נקרא בדרך כלל לאחר רכישת המשחק, ותפקידו הנוסף היה לחזק את הקונה בנכונות הקנייה.
את רוב המשחקים בנושאי תנ"ך והיסטוריה ערך ברלוי ו"סידר" בכוחות עצמו, מאחר שהיה בקיא בהם. רוב הרעיונות לנושאי המשחקים החינוכיים היו מקוריים שלו. אהבתו לתנ"ך וחיבתו לציטוטים מהמקורות משתקפות ברוב המשחקים שהוציא לאור, ביניהם "מדות", "נביאים אחרונים", "נביאים ראשונים", "כי מציון תצא תורה" ו"אבות". לדבריו, עשה לילות כימים בחיפוש אחר האמרות הנאות ביותר בתנ"ך "כדי להשגירן בפי ילדינו".