העיר פריפיאט נוסדה ב-4 בפברואר 1970 בד בבד עם הקמת הכור הגרעיני הסמוך, במטרה לאכלס את עובדי הכור ומשפחותיהם. היישוב קיבל הגדרה כעיר בשנת 1979 והיא נקראה על שם הנהר פריפיאט הזורם בקרבתה. ערים מסוג זה כונו "ערי אטום" ופריפיאט הייתה עיר האטום התשיעית בברית המועצות. פריפיאט הייתה בבת עינו של השלטון הקומוניסטי ותושביה (הצעירים ברובם) נהנו מרמת חיים גבוהה בתחומי החינוך, התרבות והפנאי. העיר נחשבה למופת של תכנון אדריכלי, ודפוסי הבנייה בה ייושמו גם בערים אחרות בברית המועצות. בנוסף היא היוותה גם עורק תחבורתי חשוב. אוכלוסיית העיר מנתה כ-47,500 תושבים (לפי אומדן נובמבר 1985), והייתה בגידול מתמיד של כ-1,500 תושבים בשנה. מטרת השלטונות הייתה להביא את העיר לכ-75–78 אלף תושבים. טרם האסון הייתה העיר בתנופת בנייה ומבנים ומתקנים חדשים עמדו להיחנך בה. בהם, אחד מסמליה המובהקים ביותר של העיר, הגלגל הענק, אשר עתיד היה להיחנך באחד במאי (ארבעה ימים לאחר האסון).
אסון צ'רנוביל.
תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל הורכבה מארבעה כורים פעילים ועוד שניים שהיו בבנייה. בלילה שבין 25 ל-26 באפריל התבצע ניסוי בכור מספר 4. אולם, בשל תכנון לקוי ומספר שגיאות שביצעו המהנדסים, החל הכור לייצר כמות אנרגיה גדולה בהרבה מהרגיל, ולהתחמם חימום יתר. המדענים הבינו את חומרת המקרה וניסו לטפל במצב, אך ללא הועיל. לאחר זמן קצר, החלו לוחיות הדלק הגרעיני בכור להתפוצץ ומי מערכת הקירור הפכו לקיטור. כתוצאה מכך כיפת הבטון של הכור התפוצצה והכור עלה באש, כשהשריפה פולטת החוצה ומפזרת באוויר חומרים רדיואקטיביים.
בבוקר יום האסון, 26 באפריל, השכימו תושבי פריפיאט מבלי לדעת על המתרחש. מרביתם חזו בלהבות העולות מהכור, אולם השלטונות לא יידעו אותם על חומרת המקרה ולא הוציאו הנחיות בטיחות כלשהן, והחיים בעיר התנהלו כסדרם. רק לאחר 36 שעות בהן נחשפו התושבים לקרינה הגבוהה, ולאחר שכל התקוות למניעת התפשטות הקרינה עלו בתהו, הוחלט על פינוי גורף של העיר. 1,100 אוטובוסים הוזעקו עוד קודם לכן מקייב, מרחק של כ-110 ק"מ מפריפיאט. לתושבים נמסרה הודעה ברדיו שקראה להביא כמות מספקת של בגדים ומסמכים חשובים, וכי הפינוי הוא זמני והם ישובו לבתיהם בקרוב. רק תושבים מעטים הספיקו לארוז את רכושם, ומרביתם נטשו את ביתם כמות שהוא. פינוי התושבים היה יעיל ומהיר וארך שעות מעטות, שבסופן, לא נותר אף לא אדם אחד בעיר פרט להמוני הפועלים שעסקו בכיבוי הכור ובאיטומו בטונות של בטון.
לאחר האסון.
לאחר אטימת הכור ניסו השלטונות לטהר את האזור על מנת לאפשר את חזרת התושבים, אך כשהבינו שלא ניתן לעשות כן, הוכרז על האזור שסובב את הכור ברדיוס של עד 30 ק"מ כשטח הסגר. הכניסה לאזור זה הייתה מוגבלת מאוד וכרוכה באישורים רבים, והתושבים שפונו הבינו כי לעולם עוד לא ישובו לגור בעירם. מעטים מהם עוד חזרו לאחר האסון כדי לאסוף את רכושם, אולם הרוב מעולם לא שבו. ברם, ההגבלות לא מנעו מוונדליסטים וגנבים אחרים לפשוט על העיר ולקחת מכל הבא ליד מהבתים הנטושים. העיר נחשבה ליעד מועדף במיוחד בעיני גנבי המתכות, שהמשיכו בפשיטותיהם גם שנים רבות לאחר האסון. העיר גם שימשה מקלט לחסרי הבית ולפושעים נמלטים שהסתננו לתחומיה.
לאחר האסון סיפקו השלטונות מקומות מגורים בקייב ובערים אחרות למפונים שנותרו חסרי כל.
רבים מהם גם אוכלסו בעיר סלָבוטיץ', המרוחקת כ-45 ק"מ מפריפיאט ונבנתה זמן קצר לאחר האסון במיוחד למען התושבים שפונו.
עם התפרקות ברית המועצות עברה העיר לשליטת אוקראינה.
פריפיאט, להבדיל מהעיר השכנה צ'רנוביל שהשתקמה קמעה מאז האסון, נותרה נטושה ומוזנחת עד היום. עדות לכך ניתן לראות בעובדה שעד היום נותרו כרזות תעמולה קומוניסטיות תלויות ברחבי העיר. לעומת זאת, עולם החי החל לשגשג דווקא לאחר האסון ועזיבת האדם, חרף הזיהום הכבד. צמחייה רבה החלה לגדול ללא הפרעה ברחובות בעיר, ולעיתים אף בתוך הבתים עצמם. גם בעלי החיים ניצלו את עזיבת האדם; באזור התרבו מינים רבים של בעלי חיים וציפורים, שחלקם נדירים ואחרים לא תועדו באזור טרם האסון.
העיר נמצאת באזור הסגר, יחד עם תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל ואזורים נוספים, כך שהכניסה אליה מוגבלת. העיר נחשבת למזוהמת ומסוכנת לאדם וקיים איסור להוציא ממנה חפצים. אולם מתקיימים סיורים מאורגנים לפריפיאט ולכור שלידה, שמוצעים על ידי חברות מסחריות. התיירים מגיעים בקבוצות מאורגנות עם מדריך, ומתבקשים להציג תעודות בהיכנסם לאזור, ולבדוק את רמת הקרינה על בגדיהם טרם הם עוזבים אותו. סמוך לפריפאט פועל חדר אוכל המשמש את עובדי הכור גם כיום.
בפברואר 2022 הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית פלשו לעיר מבלארוס במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה.
אזכורים לעיר.
העיר צ'רנוביל הסמוכה, הגם שהייתה קטנה ורחוקה יותר מהכור מאשר פריפיאט, נותרה עד היום שם נרדף לאסון, ואילו פריפיאט הפכה למייצג החזותי שלו. לדוגמה, במשחק הווידאו הפופולרי משוחקים שני שלבים שלמים בתוך הדמיה מדויקת למדי של העיר וגם בהמשכו משוחקת משימת צד ברחבי העיר וגם בהמשכם יש שלב שבו יש פלאשבאק שבו רואים עוד פעם את העיר, ובכך גם באחדים מהפרקים בסדרת המשחקים S.T.A.L.K.E.R. תוכנית הטלוויזיה "העולם אחרי האנושות" עשתה שימוש בעיר כדי לבחון כיצד ייראה העולם 20 שנה לאחר הכחדת האדם.
בתחום הקולנוע בולט הסרט התיעודי הקצר "White Horse" מ-2008, אשר בוים על ידי מריאן דה-לאו (שזכתה ב-2003 בפרס אוסקר לסרט הדוקומנטרי הקצר "הלב של צ'רנוביל"), ומתעד את חזרתו של תושב פריפיאט לביתו, 20 שנה לאחר שפונה.
העיר מוזכרת בסדרה "צ׳רנוביל" של רשת HBO.
פריפיאט
אדונים ומשרתים
האגודה הגאוגרפית הישראלית
האגודה הגאוגרפית הישראלית, היא האגודה המקצועית של הגאוגרפים בישראל. חברי האגודה עוסקים בכל תחומי הגאוגרפיה האנושית והפיזית. האגודה הגאוגרפית פועלת מאז 1959 לקידום הגאוגרפיה הישראלית המגוונת וייצוגה בישראל ובעולם. האגודה הגאוגרפית הישראלית היא חברה ב"איגוד הבינלאומי לגאוגרפיה (IGU)".
האגודה היא מוסד ללא כוונת רווח והיא פועלת על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש האגודה עומדת מועצה ונשיא, שנבחרים אחת לשנתיים ומהווים סמכות עליונה. בין נשיאי האגודה בעבר היו חתני פרס ישראל: פרופ' דוד עמירן, פרופ' דב ניר, פרופ' משה ברור ופרופ' אריה שחר.
מטרות.
מטרות האגודה הן: קידום הידע והמחקר הגאוגרפי בישראל והפצתם, הגברת המודעות להישגים התאורטיים והיישומיים של הגאוגרפיה בישראל ובעולם וייצוג הגאוגרפיה בחברות, בגופים ובהתארגנויות אשר ניתן לקדם את פעולותיהם באמצעות הידע והמחקר הגאוגרפי. כמו כן עוסקת האגודה בקידום מעמדו המקצועי של הגאוגרף ובהעמקת התודעה הציבורית לתרומת המקצוע ויישומיו, בקידום הוראת הגאוגרפיה בישראל, בחיזוק קשרים וחילופי מידע בין העוסקים בגאוגרפיה ושוחריה ובהידוק שיתוף הפעולה בין המחלקות לגאוגרפיה באוניברסיטאות בישראל וכן ייצוג הגאוגרפיה הישראלית בפורומים בינלאומיים.
פעילויות.
האגודה הגאוגרפית מקיימת ימי עיון מקצועיים, המקדמים דיון ולימוד של נושאים תאורטיים של המרחב, ושל הגורמים המשפיעים עליו ומושפעים ממנו. כן מקיימת האגודה כנס שנתי רב משתתפים בחג החנוכה. הכנס השנתי מתקיים כל שנה באוניברסיטה אחרת, ובמסגרתו מחולקים פרסי האגודה לתרומה גאוגרפית ייחודית ולחינוך גאוגרפי. האגודה מרכזת את פעילותם של כתבי העת הגאוגרפיים "אופקים בגאוגרפיה" ו"הרשת הגאוגרפית", וכן מפעילה רשימת תפוצה ואתר אינטרנט. בחסות האגודה פועל ארגון הסטודנטים הישראלי לגאוגרפיה, החבר בארגון הסטודנטים האירופאי לגאוגרפיה (EGEA).
פרס האגודה הגאוגרפית הישראלית.
פרס האגודה הגאוגרפית הישראלית מחולק מדי פעם (מאז תשנ"ו, 1996 חולק הפרס 18 פעמים) לגאוגרפים מצטיינים, בעיקר בתחום החינוך הגאוגרפי.
לינאס קלייזה
לינאס קלייזה (בליטאית: Linas Kleiza; נולד ב-3 בינואר 1985 בקאונס, ליטא הסובייטית) הוא כדורסלן עבר ליטאי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
נעוריו.
קלייזה החל את דרכו בכדורסל בנבחרת בית הספר מונטרוס כריסטיאן, אותה הוביל בליגת בתי הספר הליטאית ואף נבחר לבוגר (כיתה י"ב) המצטיין של השנה בשנת 2003. עם סיום לימודיו, זומן לסגל נבחרת הנוער של ליטא לקראת אליפות העולם 2003, שנערכה אותה השנה בסלוניקי. בטורניר עצמו הצטיין קלייזה והוביל את ליטא לראשונה בהיסטוריה לגמר הטורניר, בו הובסה על ידי אוסטרליה 92–126. קלייזה, שקלע בשמונה המשחקים בהם שותף 29.1 נקודות למשחק זכה בתואר של האליפות.
לאחר הצלחתו הרבה בנבחרת התקבל קלייזה לאוניברסיטת מיזורי וכבר בעונתו הראשונה במכללות התבסס כפורוורד מוביל והעמיד ממוצעים של 11.1 נקודות ו-8.4 כדורים חוזרים. ביולי 2004 זומן לסגל נבחרת העתודה של ליטא לקראת אליפות אירופה, בה הוביל שוב את הנבחרת לשלבי הגמר של הטורניר, אך גם הפעם הובסה ליטא דווקא ברגע המכריע וזכתה רק במדליית הארד. קלייזה שסיים את האליפות עם 17.5 ו-5 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, נבחר לחמישיית הטורניר.
גם לאחר שחזר למיזורי לעונתו השנייה בקולג', המשיך להציג את יכולת מצוינת ועם ממוצעים של 29.5 נקודות ו-9 כדורים חוזרים למשחק, זכה בכל התארים של טורניר האול-ביג 12 לשנת 2005.
קריירה ככדורסלן מקצועני.