"פרשת טננבוים היא אחת הפרשות החמורות והמדאיגות בתולדות המדינה. הוועדה לא תנוח ולא תשקוט עד שתגיע הפרשה לסיומה, כולל סיבת הגעתו של טננבוים ללבנון והנזקים לביטחון המדינה, ולנקיטת הצעדים המתבקשים בהתאם".
הצעד החריג שנקטה הוועדה הוביל לדיון ציבורי בנסיבות חטיפתו של טננבוים, באישיותו ובמניעים שהובילו את ראש הממשלה אריאל שרון לקדם את העסקה בכל כוחו. היא פגעה קשות במעמדו הציבורי של טננבוים.
דו"ח האסיר X.
בפברואר 2013, בעקבות פרסום בכלי תקשורת אוסטרלי, אישר המוסד כי האסיר שהתאבד בכלא איילון בדצמבר 2010 היה בן זיגייר, סוכן של הארגון. סמוך לפרסום הפרשה העידו שלושת יושבי ראש הוועדות בתקופה הרלוונטית כי מעולם לא קיבלו דיווח מהמוסד על הפרשה עד שהתפרסמה בתקשורת.
בצעד חריג, הודיע יושב-ראש ועדת המשנה כי חמשת החברים ישמשו כוועדת בדיקה סביב נסיבות גיוסו למוסד של בן זיגייר, שנודע בכינוי "האסיר איקס", וכן סביב הנסיבות שבהן נעצר, נשפט ונכלא. הדו"ח הוגש לראש הממשלה, שרי הקבינט וגופי הביון הרלוונטיים אולם לא נועד לפרסום. למרות זאת, ביוני 2013 פורסם כי הדו"ח מותח ביקורת קשה על הליך גיוסו של המוסד, קובע שגיוס זיגייר נבע מכשל מערכתי חמור, ומאשים את המוסד בהסתרת מידע חיוני מוועדת החוץ והביטחון. יו"ר הוועדה ליברמן דרש לשלוח לבדיקת פוליגרף את חמשת חברי הוועדה כדי לבדוק מי הדליף את המידע, אולם עקב התנגדות השב"כ והיועץ המשפטי לכנסת המהלך לא הבשיל.
הסמכת שירות הביטחון הכללי לסייע במאבק בנגיף הקורונה
במרץ 2020 החלה ועדת המשנה לדון בהסמכת שב"כ לסייע למאבק בנגיף הקורונה באמצעות ה'כלי'. בצעד נדיר, היא פתחה את דיוניה לציבור והזמינה נציגים של ארגוני החברה האזרחית ומומחי פרטיות להביע את עמדתם. במסגרת פעילותה בנושא, הוועדה אישרה (לפי סעיף 7 לחוק שירות הביטחון הכללי) את החלטת הממשלה המסמיכה את השב"כ לעקוב אחר חולי קורונה, ושבה ואישרה הארכות של ההחלטה במהלך הגל הראשון של הקורונה.
הר צ'ינגצ'נג ומערכת ההשקיה של דוג'יאנגין
הר צִ'ינְגצֶ'נְג ומערכת ההשקיה של דוּגְ'יָאנְגְיֵן הם אתר מורשת עולמית בסמוך לעיר דוּגְ'יָאנְגְיֵן שבמרכז מחוז סצ'ואן שבסין. האתר כולל שלושה חלקים נפרדים: הר צִ'ינְגצֶ'נְג המשתרע על כ-15.1 קמ"ר, מערכת ההשקיה של דוּגְ'יָאנְגְיֵן המשתרעת על שטח של 2.3 קמ"ר ושמורת הטבע לונְגְשִׂי-חונְגְקוֹאוּ המשתרעת על שטח של 161.4 קמ"ר, סה"כ כ-179 קמ"ר. סביב אזורי הליבה של האתר יש שטח חיץ של 368 קמ"ר, סה"כ שטח של כ-547 קמ"ר.
שלושת האתרים שוכנים בשוליים המערביים של מישורי צ'נגדו באזור המעבר שבין אגן סצ'ואן לרמת טיבט והם כלולים באתר המורשת שמורות הפנדה הענק בסצ'ואן שהוכרז ב-2006.
הר צִ'ינְגצֶ'נְג.
הר צִ'ינְגצֶ'נְג (סינית: 青城山; פיניין: Qīngchéng Shān) הוא הר בנפה העירונית דוּגְ'יָאנְגְיֵן שבמרכז מחוז סצ'ואן שבסין. ההר הוא אחד המרכזים החשובים ביותר בסין לדת הטאואיזם.
תיאור.
הר צ'ינגצ'נג שוכן כ-15 קילומטרים דרומית מערבית לעיר דוג'יאנגין, וכ-65 קילומטרים מצ'נגדו בירת מחוז סצ'ואן. ההר שוכן על השלוחה המזרחית של הרי צְ'יוֹנְגְלָאי (邛崃), כשמצפון לו רכס הרי מין (岷山). היקף ההר כ-100 קילומטרים, ושטח שמורת ההר הוא כ-15 קמ"ר. המדרון המזרחי של ההר פונה למישורי צ'נגדו והמדרון המערבי אל הנהר מין. ההר בנוי סלעי משקע מתור הקרטיקון. יש בהר 36 פסגות, הגבוהה ביותר, פסגת דָאמְייֵן (Damian) בגובה 2,434 מטרים והנמוכה בגובה 726 מטרים. הפסגה הידועה ביותר היא פסגת לָאושְׂיָאו (老霄顶, פין-יין lǎo xiāo dǐng) בגובה 1,280 מטרים. פעילות קרסטית גרמה להיווצרות מערות רבות בהר והן משמשות חלק מהפולחן של דת הטאואיזם שהר צ'ינגצ'נג היווה את ערש הולדתה. ההר שייך לאזור האקלים הסובטרופי הלח. הטמפרטורות נוחות במהלך כל השנה (הטמפרטורה השנתית הממוצעת בהר היא 15.2°C), המשקעים רבים ולעיתים קרובות ההר עטוף בערפל.
ההר מיוער כולו והוא ירוק במשך כל עונות השנה. פירוש שם ההר הוא "העיר הירוקה" וההסבר המקובל הוא שאת נקודת התצפית הידועה ביותר בהר "מערת טְייֵנְשְׁה" מקיפים כבמעגל פסגות רבות מיוערות הדומים לחומה ירוקה המקיפה עיר. ההר מכונה גם "המקום המבודד ביותר תחת השמיים" (曲径通幽).
היסטוריה.
עוד בתקופת שושלת צ'ין, במאה השנייה לפני הספירה, נקבע הר צ'ינגצ'נג כאחד מ-18 הרים ונהרות קדושים שבהם ניתן להקריב קורבנות, אבל הפרק החשוב בהיסטוריה של ההר התחיל מאוחר יותר וקשור קשר הדוק לתולדות הטאואיזם בסין. בשנת 142 טען הפילוסוף גָ'אנְג לִינְג (張陵, בפין-יין Zhāng Líng; 156-34) כי לאו דזה, הנחשב לאבי הטאואיזם, נגלה אליו, ובשנת 143 הוא התיישב בצוק צְ'ה-צֶ'נְג, כיום "המערה השמימית של הטְייֵנְשְׁה", בהר צ'ינגצ'נג. שם הוא יצר את תורת הטְייֵנְשְׁה טָאו (天師道, פין-יין Tiān Shī Dào, "דרכם של המורים השמימיים") הנחשבת לתחילת הטאואיזם הממוסד בסין. משום כך נחשב הר צ'ינגצ'נג לערש הטאואיזם. שרידים המיוחסים לתקופה זו הם גילופים בסלע במערת המורה השמימי ועץ גינקגו שנטען כי גָ'אנְג לִינְג שתל אותו במו ידיו. גָ'אנְג לִינְג יסד בעצמו 24 קהילות טאואיסטיות. כמה דורות אחר-כך ראו כל מנהלי בתי הספר הטאואיסטים חובה לעצמם לעלות להר צ'ינגצ'נג על מנת לסגוד לאב המייסד. הטאואיזם שהחל בהר צ'ינגצ'נג הלך והתפשט ברחבי סין. בתקופת שושלת ג'ין (420-265) הוקמו כמה מקדשים טאואיסטיים בהר והוא הפך מרכז שממנו הופצו לרחבי סין כתבי יד בנושא. הטאואיזם הגיע לשיאו בתקופת שושלת טאנג שבה הוקמו בהר צ'ינגצ'נג לבדו 40 מקדשים טאואיסטים, ואלפים ברחבי סין כולה.
במאה התשיעית לספירה, בשלהי תקופת שושלת טאנג, התגורר בהר מעל ל-30 שנה המלומד הטאואיסטי דוּ גוָאנְגְטִינְג (杜光庭, פין-יין Du Guangting; 933-850). הוא השלים כתיבה של כ-30 ספרים בכ-250 כרכים, שבעטיים נודע בהיסטוריה הסינית כתאורטיקן הראשי של הטאואיזם. במאה ה-17, בתקופה הסוערת שבין סוף שושלת מינג לתחילת שושלת צ'ינג התרכזו בהר מלומדים ותלמידים טאואיסטיים מכל רחבי סין, מאז ואילך שב ההר להיות המרכז הרוחני והאינטלקטואלי של טאואיזם עליו שמר עד ימינו.
המסורת הטאואיסטית בהר כיום כוללת את האלכימיה של צ'ינגצ'נג, את האדריכלות הטאואיסטית, המוזיקה, הרפואה ולימוד אורח החיים הנכון, ואמנויות הלחימה של צ'ינגצ'נג.
מערכת ההשקיה של דוּגְ'יָאנְגְיֵן.
דוּגְ'יָאנְגְיֵן (都江堰, פין-יין Dūjiāngyàn, ) היא מערכת השקיה שנבנתה בשנת 256 לפני הספירה בתקופת המדינות הלוחמות על ידי ממלכת צ'ין. מערכת ההשקיה מתבססת על מי הנהר מין (岷江, פין-יין Mínjiāng) ושוכנת בגובה 726 מטרים מעל פני הים כקילומטר מערבית לעיר דוג'יאנגין, כ-50 קילומטרים מערבית לצ'נגדו בירת סצ'ואן. המערכת פועלת גם כיום ומשמשת להשקיית שטחים חקלאים סמוכים המשתרעים על מעל ל-6,600 קמ"ר. מערכת ההשקיה דוּגְ'יָאנְגְיֵן, תעלת גֶ'נְגְגְווֹ במחוז שאאנשי ותעלת לִינְגְצ'וּ' במחוז גואנגשי מכונים "שלושת המפעלים ההנדסיים ההידראוליים הגדולים ביותר בשושלת צ'ין"
היסטוריה.
תכנון.
תושבים שחיו במישורים סביב צ'נגדו בתקופת המדינות הלוחמות (מ-406 לפנה"ס ועד 221 לפנה"ס) סבלו משיטפונות שנתיים כאשר הנהר מין היה עולה על גדותיו. לִי בִּינְג (李冰, פין-יין Lǐ Bīng), המושל האזורי של מחוז שׁוּ (שמו הקודם של מחוז סצ'ואן) מטעם מדינת צ'ין, חקר את הבעיה וגילה שהנהר היה עולה על גדותיו באביב כתוצאה ממי הפשרת השלגים בהרים הסמוכים שזרמו בעוז עד שנתקלו בקטע הנהר המישורי שקרקעיתו נמוכה בשל שקיעת סחף ואז הם פרצו מעבר לגדות הנהר. פתרון אפשרי אחד היה להקים סכר, אבל לי בינג היה גם אחראי על שמירת נתיב המים פתוח לספינות שנועדו להעביר עצים ממורדות ההרים לצ'נגדו על מנת לבנות ספינות מלחמה. בשנת 270 לפנה"ס הוא הכין תוכנית שמטרתה למנוע שיטפונות, לנצל את מי הנהר להשקיית מישור צ'נגדו במשך כל השנה ולהכין תעלה שבמימיה אפשר יהיה לשוט עד צ'נגדו. הוא בחר באתר דוּגְ'יָאנְגְיֵן שבו היה עיקול טבעי בנהר לשם יישום התוכנית, מכיוון שבמקום זה נפגשו ההרים במישור צ'נגדו. הוא הציע להכין סוללה שתסיט חלק ממימי הנהר ואז לחצוב תעלה דרך הר יוּ'לֵיי שדרכה יזרמו המים העודפים להשקיית מישור צ'נגדו.
בנייה.
לי בינג קיבל 100,000 טאאלים של כסף למימוש המיזם מג'או, מלך צ'ין (秦昭王 שלט 251-306 לפנה"ס) והתחיל בעבודה שבה השתתפו כמה עשרות אלפי פועלים. הסוללה נבנתה מסלים ארוכים דמוי נקיק ארוגים מסיבי חזרן מלאים בסלעים שכונו ג'וּלונְג שנסמכו על חצובות בנויות משלוש קורות עץ מוצלבות המכונות מָאצָ'ה. ארבע שנים נדרשו על מנת להשלים את בניית הסוללה בשיטה זו. חציבת התעלה דרך ההר היוותה בעיה קשה יותר. הכלים שעמדו לרשות העובדים בתקופה זו שטרם המצאת אבק השרפה היו פטישי אבן, ומקדחי מוט, ושימוש בהם לשם החציבה היה אורך כ-30 שנים. לי בינג השתמש בשיטה אחרת. הוא ניצל את שפע היערות בסביבה על מנת להצית אש על הסלעים ואז לאחר שהתלהטו לשפוך עליהם את המים הקפואים של הנהר. תהליך שגרם לסלעים להיסדק ואז ניתן היה להסירם. שמונה שנים נדרשו על מנת לחצוב תעלה ברוחב 20 מטרים לתוך מישור צ'נגדו. העבודה כולה הושלמה בשנת 256 לפנה"ס וארכה 14 שנים.
גם לאחר השלמת המערכת הכין לי בינג תוכנית שנתית לניקוי קרקעית הערוץ הפנימי מהסחף בתקופה היבשה. לצורך כך הוא טמן בקרקעית הנהר סמנים מאבן בצורת סוס בפתח התעלה שנחצבה. הסמנים הראו מה הגובה המינימלי והמקסימילי אליו צריכה להגיע קרקעית הנהר על מנת שזרם המים לתעלה יבטיח ספיקה בכמות הנדרשת להשקיה. פעולת דליה זו מבוצעת גם כיום.