תדרוך העיתונאים הראשון בבית הלבן נערך במרץ 1913 בחדר הסגלגל, בתקופת נשיאותו של הנשיא וודרו וילסון. מאז ועד לשנת 1969 הצהרות מהנשיא ומסיבות העיתונאים נערכו במקומות שונים, כולל חדר ההסכם ההודי (Indian Treaty Room), אודיטוריום מחלקת המדינה והחדר המזרחי בבית הלבן.
בשנת 1969, כדי להכיל את המספר ההולך וגדל של העיתונאים שנשלחו לדווח מהבית הלבן, הורה הנשיא ריצ'רד ניקסון על כיסוי בריכת השחייה המקורה, שהותקנה עבור הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שסבל משיתוק ילדים והיה מרותק לכיסא גלגלים, ומעליה הקים משרדי עיתונאים וטרקלין היכול לשמש כחדר תדרוך לעיתונאים.
בשנת 2000 שונה שמו של החדר ל"חדר תדרוך העיתונאים ע"ש ג'יימס ס. בריידי" לכבודו של ג'יימס בריידי, דובר הבית הלבן לשעבר שנורה במהלך ניסיון התנקשות בנשיא רונלד רייגן בשנת 1981 ונותר משותק בפלג גופו השמאלי והיה מרותק לכיסא גלגלים לשארית חייו.
שיפוץ.
בדצמבר 2005 הודיע הבית הלבן על כוונתו לשפץ את חדר תדרוך העיתונאים המיושן ומשרדי הכתבים והעיתונאים הצפופים. ב-2 באוגוסט 2006 נערך התדרוך הסופי בחדר הישן בהשתתפות הנשיא ג'ורג' בוש הבן וכמה מדוברי הבית הלבן הקודמים.
הנשיא בוש פתח מחדש את החדר המשופץ בטקס גזירת הסרט בבוקר ה-11 ביולי 2007. הוא ערך את מסיבת העיתונאים הרשמית הראשונה שלו בחדר התדריכים החדש למחרת, לאחר שפורסם דוח על התקדמות ממשלת עיראק. עלות השיפוץ הייתה כמעט 8.5 מיליון דולר. מתוך סכום זה 2.5 מיליון דולר מומנו על ידי התקשורת, והיתר מומן מכספי משלמי המיסים האמריקאים. מחיר מושבו של כל כתב היה 1,500 דולר. מתחת לחדר העיתונאים הנוכחי שוכנת עדיין בריכת השחייה המקורה מימי הנשיא רוזוולט שהפכה מאז לחדר שרתי מחשבים.
חדר תדרוך העיתונאים על שם ג'יימס ס. בריידי
דוריס סטיבנס
דוריס סטיבנס (באנגלית: Doris Stevens; 26 באוקטובר 1888 – 22 במרץ 1963) הייתה סופרג'יסטית וסופרת אמריקאית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם דורה קרולין סטיבנס באומהה, נברסקה בשנת 1892. משפחתה ממוצא אנגלי והולנדי, הוריה היו רפובליקנים מן המעמד הבינוני.
בשנת 1911 סיימה תואר ראשון באוברלין קולג'. לאחר סיום לימודיה עבדה כעובדת סוציאלית ומורה באוהיו ומישיגן.
בשנת 1921 נישאה לדאדלי פילד מאלון, עורך דין שייצג אותה ונשים נוספות שהיו חברות בקונגרס למען זכות הצבעה לנשים (Congressional Union for Women Suffrage) לאחר שנעצרו בהפגנות. בשנת 1923 התגרשו. בשנת 1935 נישאה לג'ונתן מיטשל, עיתונאי בעיתון "ניו יורק וורלד". בשתי הפעמים בהן נישאה, סטיבנס החליטה לשמור על שם נעוריה ולא להחליפו לשם המשפחה של בעלה, מעשה שנחשב לא שגרתי באותה עת.
נפטרה בשנת 1963 בגיל 74.
פעילות פמיניסטית.
סטיבנס התוודעה למאבק הסופרג'יסטי במהלך לימודיה באוברלין קולג'.
עברה להתגורר בגריניץ' וילג' ושם הצטרפה לקהילה פמיניסטית שבין חברותיה היו קריסטל איסטמן, אינז מילהולנד, מרי היטון וורס, סוזן גלאספל, דורותי דיי, ונשים נוספות.
יחד עם נשים נוספות, בהן אליס פול, לוסי ברנס, מרי ריטר בירד ואחרות, הקימו את הקונגרס למען זכות הבחירה לנשים (Congressional Union for Women Suffrage), בארגון זה שאפו ליישם גישות רדיקליות שבהן נקט איגוד הנשים בבריטניה באותה עת כחלק מן הדרישה לזכות בחירה לנשים במדינה. הן ערכו הפגנות ענק באופן יום יומי מול הבית הלבן, במהלכן ורבות מהן נעצרו.
בשנת 1914 הפכה סטיבנס למארגנת של הקונגרס למען זכות הבחירה לנשים בוושינגטון די סי.
בשנת 1915 ארגנה את הכנס הראשון לנשים בוחרות בסן פרנסיסקו.
בשנת 1916 הפך הקונגרס לזכות בחירה לנשים למפלגת הנשים הלאומית, תוך קריאה לתיקון החוקה. סטיבנס הובילה את וועידת המפלגה בקולורדו ולאחר מכן סייעה לנהל את קמפיין הבחירות בקליפורניה של מפלגת הנשים.
סטיבנס נעצרה בשנת 1917, במהלך הפגנות "המשמר הדומם" מול הבית הלבן. היא ישבה במעצר במשך שלושה ימים מתוך 60 הימים שנגזרו עליה, ולאחר מכן קיבלה חנינה. מכתבים ששלחה סטיבנס במהלך מעצרה אודות התנאים הקשים בבית המעצר התפרסמו בעיתון המפלגה, מה שתרם להעלאת המודעות הציבורית למעצרי הנשים והגביר את אהדת הציבור כלפיהן.
סטיבנס נעצרה בשנית בשנת 1919, במהלך הפגנת מפלגת הנשים בבית האופרה המטרופוליטנית בניו יורק. את עדותה על התנאים בבית המעצר והיחס לפעילות הפמיניסטיות מן "המשמר הדומם" פרסמה בשנת 1920 בספרה "כלואות למען החופש" (Jailed for Freedom). בספר מתוארים התנאים הקשים בבית המעצר, לרבות אלימות שהופעלה כלפי הנשים, מזון מקולקל ומלא רימות שניתן להן, צנזור המכתבים שנשלחו אליהן ומניעת פרטיות. כמו כן, תיארה כיצד נשים ששבתו רעב הואכלו בכפייה.
במהלך השנים הבאות מילאה סטיבנס מספר תפקידים בכירים במפלגת הנשים הלאומית, לרבות חברות בוועד המנהל, סגנית יושבת הראש של סניף המפלגה בניו יורק והובלה של קמפיין המפלגה לקונגרס. היא פעלה במדינות שבהן מועמדות נשים התמודדו לסנאט.
לאחר קבלת זכות הבחירה לנשים, המפלגה עברה לעסוק בנושאים כגון שוויון זכויות בתעסוקה וזכויות נשים במעגל המשפחה. המפלגה פעלה ליצירת קשרים עם מדינות נוספות מחוץ לארצות הברית כדי לקדם את המאבק הפמיניסטי, סטיבנס התמקדה בפעילותה בקידום שוויון זכויות לעובדות באמריקה הלטינית. בשנת 1933, יחד עם אליס פול, הייתה בין הפעילות המרכזיות שקידמו את חתימת "אמנת מונטווידאו", שהייתה בין המסמכים הראשונים שקבעו בחוק שוויון זכויות לנשים.
בשנת 1947 עזבה סטיבנס את מפלגת הנשים הלאומית. היא הצטרפה לפעילות "הליגה למען לוסי סטון", ארגון נשים שפעל לפי ערכיה של לוסי סטון לשימור שם הנעורים לאחר הנישואין, ונאבק למען זכויות נשים נשואות. בין השנים 1951–1963 שימשה סגנית נשיאת הארגון.
מרקו ניקוליני
מרקו ניקוליני (באיטלקית: Marco Nicolini; נולד ב-15 בספטמבר 1970) הוא סופר ופוליטיקאי סן מרינזי. בין 1 באפריל 2021 ל-1 באפריל 2022 כיהן כקפיטן עוצר של סן מרינו ביחד עם ג'אן קרלו ונטוריני .
ביוגרפיה.
מרקו ניקוליני נולד בנפת פדובה שבאיטליה לאב סן מרינזי ואם איטלקייה. הוא גדל בעיר פדובה. למד במכון ברבריגו אפיסקופל (Barbarigo Episcopal Institute) בעיר ולאחר מכן בפקולטה לשפות זרות ולספרות באוניברסיטת אורבינו .
ניקוליני עבד בתעשיית התיירות וחי בארצות שונות מחוץ לאיטליה. בגיל 28 עבר לגור בסן מרינו, שם עבד בשתי חברות פיננסיות ובבנק. בשנת 2016 הצטרף למפלגת RETE המקומית ונבחר לכהן במועצה הגדולה והכללית של סן מרינו. עמד בראש הנציגות הסן מרינזית למועצת אירופה בשטרסבורג.
ניקוליני פרסם ב-2018 ספר פרוזה אודות איגרוף בשם Storie di pugili ושנתיים אחר כך קובץ סיפורים קצרים בשם Sottacqua.
ניקוליני נשוי ואב לשני ילדים. הוא עוסק בשיט בקייאק.
בומבמלה
בומבמלה היה פסטיבל בסגנון העידן החדש שהתקיים בעבר בישראל.
רקע.
הפסטיבל התקיים במשך מספר ימים בחול המועד פסח, החל משנת 1999. הוא התקיים בחוף ניצנים. מקור שמו הוא מאירוע הקומבה מלה המתקיים בהודו.
מפיקי הפסטיבל היו האחים רוני וגילי טבצ'ניק והאחים יוסי ורועי שוורץ. במשך השנים הגיעו לפסטיבל כ-40 אלף איש בכל שנה.
אתר הפסטיבל חולק למתחמים שונים שכונו כפרים. בנוסף התקיימו בפסטיבל הופעות מוזיקה.
מארגני הפסטיבל נאלצו להתמודד עם דרישת רשויות המדינה שלא לקיים אותו, בטענה לפגיעה בסביבה.
בשנת 2011 התקיים הפסטיבל באילת.
יהודה (עיר מקראית)
בתיאור הגבולות של נחלת שבט נַפְתָּלִי, נאמר שהנחלה הגיעה עד נחלת זְבֻלוּן בדרום\נֶּגֶב, עד נחלת אָשֵׁר במערב\יָּם, ועד "יהוּדָה הַיַּרְדֵּן" במִזְרַח, והפירוש המקובל הוא שהכוונה לאזור היישוב "יהוּדָה" ששכן על הַיַּרְדֵּן במזרח הנחלה:
זיהוי אתר העיר המקראית.
מקומה של יהוּדָה, אם אמנם מדובר בכלל בשם ישוב, לא זוהה. יש שהציעו לזהות את יהוּדָה עם "נֶבִּי\סַיִד הודא", מקבץ מבנים מבנים המזוהה על ידי העדה הדרוזית עם מקום קבורתו של יהוּדָה בן יַעֲקֹב, וההשערה שהקבר מיוחס ליהוּדָה בעקבות שם היישוב הקדום שהיה במקום. נֶבִּי יהודה אמנם שוכן באזור מזרח נחלת נַפְתָּלִי, בסמוך לנחל חרמון\בניאס הנשפך לירדן מעט דרומה משם, אך נראה שלהשערה זו אין בסיס מוצק מעבר לכך. המבנה עצמו שייך לתקופה העות'מאנית, ובסביבתו ובבית הקברות שלידו לא נמצאו בינתיים ממצאים הקודמים לתקופה המַמְלוּכִּית היכולים להעיד על ישוב קדום שהיה במקום.
ריקוד האש
ריקוד האש היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמה שכתבה רמה בורשטין. עלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 ביס. שנת ההפקה של הסדרה היא שנת 2022. צפייה בתוכן מוגבלת מגיל 14 ומעלה.
עלילה.
האדמו"ר מפאיירסלוב (קהילה חסידית בדיונית בצפון הארץ) הולך לעולמו, ובנו הבכור, נתן (יהודה לוי), אמור לרשת את מקומו, אלא שהוא מתקשה לקבל הכרה בכך משום שבעבר נהג להיות "רב של נשים". על אף שהבטיח לא לעסוק בתחום עוד, הוא פוגש בפייגי (מיה עברין), נערה בת 17, שמשנה את חייו., פייגי מנסה להתאבד בביתו של הרב, והוא מציל אותה.
ביקורות.
הועלו טענות כי רמה בורשטיין שמקורבת לרב אליעזר ברלנד כתבה את התסריט במתוה ההגנה המשפטית והציבורית לאישומים נגדו.
הפקה.
הצילומים לסדרה החלו בנובמבר 2020. חלק מהצילומים נערכו בטבריה, צפת וחלק מהצילומים נערכו בבית פרטי בהוד השרון.
פרסים.
יהודה לוי זכה על תפקידו בסדרה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל סירייס מאניה.
הינדה הלנה ניימן גרין