עברון עובד בצילום, בווידאו ובפילם, ומשתמש בהם על מנת להרהר על האופנים השונים בהן נכתבות ומובנות היסטוריות חברתיות ופוליטיות, תוך שהוא בוחן אופנים היסטוריים וחומריים שונים הנוגעים למדיום הצילום ולפעולת הראיה האנושית. העיסוק שלו בזיכרון, בהיסטוריה ובכתיבתה מתמקד לעיתים קרובות באופן בו אמצעי התקשורת השונים וחומריהם הפיזיים (פילם, צילום אנלוגי, וידאו דיגיטלי וכו') מסקרים, מייצגים משמרים וזוכרים עבורנו אירועים היסטוריים. מחקריו נשענים על ממצאים ועדויות מהעבר, כגון מסמכים ארכיוניים, מבנים היסטוריים, מונומנטים, אוספי תצלומים, ביוגרפיות ועקבות אחרים למהלכה של ההיסטוריה. באמצעות אסטרטגיות אמנותיות שונות שהוא מפעיל על ממצאים אלו, וכן לעיתים באמצעות תוספות נראטיביות כדוגמת ערוצי קריינות, מייצר עברון עבודות רפלקסיביות הבוחנות את הדימוי הסטטי והנע ושואלות אודות האופנים בהם המדיה מעצבת את תפיסת העבר שלנו.
חיים פרטיים.
עברון מתגורר ועובד בתל אביב.
היקאווה מארו
היקאווה מארו היא ספינה יפנית ששימשה בין השאר להעברת פליטים יהודיים מליטא לצפון אמריקה בין השנים 1940 ל-1941 ובכך עזרה לעשרות יהודים להנצל בתקופת השואה.
שימושיה של הספינה לפני מלחמת העולם השנייה.
ב-30 בספטמבר 1929 נבנתה הספינה "היקאווה מארו" כספינת תענוגות עבור חברת הספנות היפנית "ניפון יוסן" ונודעה כ"מלכת האוקיינוס השקט". הספינה הייתה חלק מקבוצה של שלוש ספינות שנבנו באותו דגם והפליגו מספר פעמים בין יוקוהאמה שביפן לוונקובר שבקנדה וסיאטל שבארצות הברית, והיא היחידה ששרדה מביניהן גם לאחר מלחמת העולם השנייה. שתי הספינות האחרות הוטבעו במהלך קרבות מלחמת העולם השנייה בחזית האוקיינוס השקט.
שימושיה של הספינה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בזמן מלחמת העולם השנייה הספינה השיטה עשרות פליטים יהודיים שרצו להימלט מהנאצים. הפליטים יצאו מקובנה שבליטא והגיעו ליפן בזכות אשרות מעבר שקיבלו מקונסול יפן בקובנה צ'יאונה סמפו סוגיהרה ומהנציג הדיפלומטי ההולנדי בקובנה, יאן זווארטנדיק.
מיפן הפליגו בספינה "היקאווה מארו" 82 פליטים יהודים מאירופה הכבושה בתאריך 22 ביולי 1940 מיוקוהאמה בדרך לסיאטל, וושינגטון, בארצות הברית. הספינה עגנה בסיאטל בתאריך 3 באוגוסט 1940 ובכך הפכה לספינה היפנית הראשונה שהעבירה פליטים יהודים לצפון אמריקה. לאחר מכן בתאריך 5 ביוני 1941 הספינה הפליגה פעם נוספת מיוקוהאמה בדרך לוונקובר, קנדה, עם עצירה באמצע בסיאטל, ארצות הברית. הספינה עגנה בוונקובר בתאריך 17 ביוני 1941.
עדויות.
בין הפליטים היהודים שהיו על הספינה היו זרח ורהפטיג ומשפחתו. לימים, הפך זרח ורהפטיג לחבר כנסת וחתן פרס ישראל. הוא כתב ספר בשם 'פליט ושריד בימי השואה' שסיפר בין השאר על הפלגתו בספינה כפליט מידי הנאצים. בספרו הוא מתעד את חוויותיו בספינה ומספר על אחד הפליטים שלא הייתה לו ויזה והתגנב לספינה כנוסע סמוי במטרה להגיע לארצות הברית. חלק מהפליטים גילו אותו ועזרו לו, הביאו לו מהאוכל שלהם ואף נתנו לו להתחבא בחדריהם. לפעמים כדי לשמור על הנוסע הסמוי בסתר, הפליטים האחרים לא נתנו לעובדי הניקיון לנקות את החדרים שלהם ואמרו שינקו אותו בעצמם כדי שלא יגלו בטעות את הנוסע מתחבא בחדריהם.
כאשר הספינה הגיעה לסיאטל, ורהפטיג ביקש את עזרתו של רב הקהילה, הרב שאול פנחס וולגלרנטר, בהברחת הנוסע הסמוי בתוך קבוצת הפליטים כשהוא ונכבדי העיר באו לקבל את פני הפליטים. הרב סירב בטענה שאינו רוצה להסתכן ולסכן את מעמד הרבנות בעירו ויעץ לזרח לנסות להציל את הפליט בוונקובר, שם הפיקוח בנמל היה פחות חמור מאשר בארצות הברית. הפליט הוברח לבסוף לוונקובר בעזרת נשות הארגונים הציוניים שעלו על הספינה לקבל את פני הפליטים, וכעבור מספר שנים קיבל מעמד חוקי בקנדה.
ב-21 בנובמבר 1941 הפכה הספינה "היקאווה מארו" לספינת בית חולים בחיל הים של יפן וסיימה את תפקידה כספינת פליטים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הפכה היקאווה מארו לאוניית מטען ובשנת 1953 חידשה את שירותה בקו ההפלגה של סיאטל. משנת 1961 האונייה שמורה בפארק יאמאשיטה ביוקוהאמה, יפן, כספינת מוזיאון.
Laxed (Siren Beat)
גנאסינגבה אייאדמה
נעמי מאטא'אפה
פיאמה נעמי מאטא'אפה (נולדה ב-29 באפריל 1957) היא פוליטיקאית סמואית וראש שבט (Matai) המכהנת כראש מפלגת . היא התמודדה לתפקיד ראש ממשלת סמואה בשנת 2021 וניצחה את ראש הממשלה המכהן טוילאפה איונו סייללה מליאלגאוי.
קודם לכן הייתה מאטא'אפה האישה הראשונה שכיהנה כשרה בממשלת סמואה. בין השנים 2016–2020 כיהנה כסגנית ראש ממשלת סמואה, האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
ב-24 במאי 2021 השביעה מאטא'אפה את עצמה לתפקיד ראש ממשלת סמואה, כאשר ראש הממשלה המכהן, טוילאפה איונו סייללה מליאלגאוי, סירב להכיר בלגיטימיות של השלטון הנבחר החדש, בטענה שהוא "מונה על ידי אלוהים." ב-27 במאי הפכה פלאו למדינה השנייה להכיר רשמית בממשלתה של מאטא'אפה. איי מרשל הצהירה כי היא "מעריכה ותומכת בהצהרתו של הנשיא פנואלו" (ומכירה בניצחונה של מאטא'אפה), וכי היא, יחד עם מיקרונזיה, "רואה חשיבות רבה בשמירה על שלטון החוק והערכים הדמוקרטים של איי האוקיינוס השקט."
ויקטורי טומא דוגבה
פולאריס (סיפור קצר)
פולאריס (באנגלית: Polaris) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה. פ. לאבקרפט הנכתב ב-1918 ופורסם בדצמבר 1920 בכתב העת "הפילוסוף". זה הוא הסיפור הראשון בסדרת "הכרכים הנסתרים" של לאבקרפט. הסיפור עוסק בנושאים מהותיים כגון משמעות חלומותינו, מה היא טיבה של המציאות, ואיזה מהשניים הוא האמיתי, ומציג זאת דרך האובססיה הלילית של גיבור הסיפור עם כוכב הצפון וחלומותיו על עירו הנמצאת תחת מצור תמידי.
עלילה.
הסיפור נפתח בתיאור השמיים בידי המספר כפי שצפה בהם מחלונו לאורך לילות רבים חסרי שינה, ובייחוד בכוכב הצפון, פולאריס, אותו הוא מתאר כ"קורץ באימה כמו עין מטורפת המתאמצת להעביר איזה מסר מוזר, אך לא מצליחה לזכור דבר למעט זה שפעם היה לה מסר להעביר".
הוא ממשיך לתאר את הלילה ואת האורורה שמעל ביתו הנמצא בביצה, וכיצד הוא חלם על עיר הבנויה משיש הנמצאת על מישור שבין שתי פסגות כשפולאריס בוהק ביניהן באמצע השמיים. כעבור זמן-מה הוא מבחין בתנועה בבתיה של העיר ורואה אנשים יוצאים לרחובות, מדברים זה עם זה בשפה שמעולם לא שמע אך באופן מוזר מצליח להבין. לפני שהוא מספיק ללמוד עוד על טיב המקום, הוא מתעורר.
לאחר פעמים רבות בהן חלם על העיר ועל אנשיה מואס המספר בקיומו חסר הגוף כצופה, והוא מחפש דרך בה יוכל למצוא את מקומו ביניהם. באותו הזמן מתעורר בו גם הספק בנוגע לטיב חלומותיו והאם יש להם יש איזו אחיזה אמיתית במציאות.
לילה אחד מקשיב המספר-החולם לשיחותיהם של אנשי העיר כשלפתע גופו הפיזי מופיע בחלום; לא "גוף של זר", אלא גוף כמו של אחד מתושבי העיר, שכעת שמה מתגלה כאולת'ו הנמצאת על המישור סארקיס בארץ לומאר, אשר תושביה נרדפים על ידי אויב הידוע בשם "אינואיט".
בזמן שאנשי העיר ממהרים להצטרף לקרב נגד האינואיטים, נשלח המספר למגדל השמירה כדי שיוכל להתריע אם האויב מצליח לחצות את החומות. בקומה העליונה הוא מבחין בפולאריס בוהק בשמיים וחש בנוכחות מרושעת, ושומע חריזה הנדמית כאילו דוברה על ידי הכוכב עצמו:
לא בטוח לגבי משמעות השיר, נרדם המספר ובכך נכשל בחובתו להגן על אולת'ו. הוא מתעורר חזרה בביתו שבביצה, משוכנע שחייו אינם אלא חלום שממנו הוא לא יכול להתעורר.
השראה.
המבקר וויליאם פולווילר כתב כי "פולאריס הוא אחד מסיפוריו האוטוביוגרפיים ביותר של לאבקרפט. הוא משקף את תחושות האשמה, התסכול וחוסר התועלת שלו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בדיוק כמו המספר, מלאבקרפט נשללה האפשרות להיות חייל (לוחם) מפני שהיה "חלש ובעל נטייה להתקפי עילפון כשהיה נתון לקשיים או ללחץ".
בדומה לסיפוריו האחרים, נולד "פולאריס" מתוך חלום שחלם לאבקרפט אותו הוא מתאר במכתב: "לפני כמה לילות חלמתי חלום מוזר על עיר מוזרה - עיר מלאה בארמונות ובכיפות זהובות השרועה בין גבעות אפורות ונוראיות.. הייתי, כפי שאמרתי, מודע לעיר מבחינה חזותית. הייתי בתוכה ומסביבה. אך בהחלט אי אפשר לומר שהיה לי קיום גשמי".
לאבקרפט הבחין בדמיון המוזר שבין הסיפור לבין סגנונו הכללי של הלורד דנסאני, שאת עבודותיו החל לקרוא רק שנה מאוחר יותר. האנציקלופדיה של סיפוריו של ה. פ. לאבקרפט מציעה שאולי לאבקרפט ודנסאני הושפעו שניהם מספרותו של אדגר אלן פו.
פרסום.
הסיפור פורסם לראשונה במהדורת דצמבר 1920 של כתב העת "הפילוסוף". לאחר מכן פורסם שנית במהדורת מאי 1926 של כתב העת "החובבן הלאומי", שוב במהדורת פברואר 1934 של "מעריץ הפנטזיה", ולבסוף במהדורת דצמבר 1937 של "סיפורים מוזרים".
בינון דור
בינון דור (שם מדעי: "Oxynoemacheilus insignis") הוא מין של דג ממשפחת הבינוניים, הנמצא בסכנת הכחדה ותפוצתו מוגבלת למעיינות עמק בית-שאן.
תיאור.
ראשו של הדג מחודד. סביב הפה 6–8 בינים. מתאפיין בזנב ממוזלג מעט, ובקשקשים קטנים המכסים את גופו. אורכו בין 50 ל-70 מ"מ. הגוף מנומר.
הדג מצוי במים זורמים, בין אבני הקרקעית.
היסטוריה.
הבינון התגלה במעיינות עמק בית שאן בשנות ה-60 על ידי ד"ר מנחם גורן מומחה לדגים מאוניברסיטת תל אביב, וזוהה כמין חדש למדע. אז גם הבינו החוקרים כי דג זה, השוכן על קרקעית הנחל, הוא אנדמי לישראל ולאזור מעיינות עמק בית שאן.
רשות הטבע והגנים השלימה ב-2016 פרויקט ייחודי הכולל הקמה של בית גידול חדש להצלת הזן הנדיר הנמצא בסכנת הכחדה, בשמורת הטבע תל סהרון. בית הגידול המלאכותי ישמש כאתר נוסף לאלו הטבעיים לשמירה על הדג.
גרגולים (סדרת טלוויזיה)