רחוב אוקספורד החזיר במעמד רחוב הקניות הפופולרי של סידני בשנות השישים עד השמונים של המאה ה-20, ועובר תהליכי חידוש מטעם עיריית סידני במאה ה-21 כדי להחזירו למעמד זה.
בפדינגטון בניינים ויקטוריאניים וג'ורג'יאניים רבים, תריסר מהם מסומנים לשימור כנכסי המדינה. ג'וניפר הול, הבניין העתיק ביותר בפרוור, עבר שיפוץ והוא פתוח לקהל הרחב. ויקטוריה ברקס משמש כיום כמתקן אימונים ומפקדה של צבא אוסטרליה, ופתוח אף הוא לקהל על מנת להתרשם מהמבנה, שנבנה בסוף המאה ה-19 מאבן חול מקומית. בית עיריית פדינגטון הוא מהבניינים הבולטים, ומגדל השעון שלו מתנשא לגובה 32 מטרים ונראה על קו הרקיע של הפרוור.
פדינגטון, ניו סאות' ויילס
פדינגטון
סיפרי
היד האדומה של אלסטר
היד האדומה של אלסטר (באירית: Lámh Dhearg Uladh, באנגלית: Red Hand of Ulster) הוא מטען הרלדי המזוהה עם הפרובינציה האירית אלסטר. היד האדומה היא כף יד ימנית בצבע אדום אשר חמש אצבעותיה זקופות וצמודות. במספר גרסאות מוצגת גם כף יד שמאלית או כף יד שבה האגודל אינו צמוד.
היד נקראת גם לעיתים "היד האדומה של או'ניל" וגם "היד האדומה של אירלנד", ומקורה המשוער בדמות המיתולוגית Labraid Lámh Dhearg ובמספר סיפורי עם איריים שעברו מדור לדור. הסמל מקושר למסורת הגאלית האירית, ובמיוחד לשבטים מאזור אלסטר טרום המאה ה-15, כדוגמת שבט אונייל.
מקורות מיתולוגיים.
מקובל לשער כי מקורו של הסמל הוא במסורת הפגנית ובדמותו של Labraid Lámh Dhearg, אולם על פי אגדה נוספת, ממלכת אלסטר נותרה ללא יורש עצר ותחרות שיט נערכה בין הטוענים לכתר. הזוכה בתחרות היה זה אשר ייגע ראשון בחופה של אלסטר. אחד המתמודדים, אשר חשק בכס המלוכה וראה כי הוא עומד להפסיד במירוץ, כרת את כף ידו הימנית וזרקה אל עבר החוף, וכך זכה במרוץ ובכס המלוכה. צבעה האדום של כף היד הוא ככל הנראה בצבעו האדום של הדם. בגרסה מסוימת של אגדה זו הזוכה הוא חבר שבט אונייל, וכך זוהתה כף היד האדומה עם שבט זה.
השימוש בסמל.
במהלך מלחמת תשע השנים (1594 - 1603) בין שבט אונייל לבין אנגליה הוצג הסמל כסמלו של השבט. המלחמה נקראה בפיהם (יד אדומה לניצחון!).
היד האדומה מופיעה כמטען בשלטי האצולה של משפחות רבות המקושרות לשבט או'ניל, הן באירלנד (בעיקר בצפונה) והן בסקוטלנד. לאחר שהפך וולתר דה ברוס לרוזן אלסטר בשנת 1234 שולב בשלט האצולה שלו, שבו צלב אדום על רקע זהב, סמל היד האדומה. השלט הפך ברבות הימים לדגלה של אלסטר.
מוטיב היד האדומה שולב גם בדגל צפון אירלנד, בסמליהם של כמה מחוזות בצפון ושל ארגונים רשמיים ופרטיים באירלנד. סמל היד האדומה נחשב אחד הסמלים הבודדים אשר חוצים את גבולות הסכסוך בין תומכי האיחוד עם הממלכה המאוחדת לבין הרפובליקנים.
היד האדומה של אירלנד
היד האדומה של אולסטר
ביומימטיקה
ביומימטיקה או ביומימיקרי (מיוונית, הלחם המילים ביוס, βίος שמשמעותה חיים ומימטיקה μίμησις/μιμεîσθαι שמשמעותה חיקוי) היא ענף בעולם המדע המחקרי, בעיקר בתחומי הביולוגיה, כימיה והפיזיקה, החוקר את אופן פעילותו של הטבע על מנת לחקותו לצורך פתרון בעיה אנושית.
תהליכים אבולוציונים הובילו לפיתוח מנגנונים המאפשרים לצמחים ובעלי חיים להתאים את עצמם לסביבתם, לדוגמה מבנה גוף הציפור לתעופה, מבנה הקקטוס לאזור גידול יבש ומדברי. פיתוח בהשראת אותם מנגנונים מהווה בסיס לתחום.
ההתפתחות הטכנולוגית מאפשרת למדל באופן ממוחשב את אותם מנגנונים ביולוגים כימיים ומכניים, כולל מבנים מיקרוסקופיים ומולקולריים.
היסטוריה.
ניתן למצוא במיתולוגיה היוונית את השימוש בביומימטיקה, בסיפורם של דדלוס ואיקרוס אשר נמלטו מהמגדל בו נכלאו בעזרת כנפי ציפור המדובקות בשעווה. אחת מעבודות הביומימטיקה המתועדות המוקדמות ביותר היא עבודתו של לאונרדו דה וינצ'י על תעופה מלאכותית.
את המונח ביומימטיקה טבע המהנדס והביופיזיקאי האמריקאי אוטו שמידט במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. במהלך מחקר הדוקטורט שלו פיתח שמידט את "טריגר שמידט" על ידי חקר מערכת העצבים של דיונונים בניסיון לתכנן מכשיר שהעתיק את המערכת הביולוגית של התפשטות העצבים ("nerve propagation"). שמידט המשיך להתמקד במכשירים המחקים את המערכות הטבעיות ועד 1957 הוא העלה דעה מנוגדת להשקפה המקובלת של הביופיזיקה באותו הזמן, השקפה שתיקרא "ביומימטיקה".
ב 1960 טבע ג'ק סטיל מבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון בדייטון, אוהיו בו עבד גם אוטו שמידט, מונח דומה - ביוניקה. סטיל הגדיר את המונח ביוניקה כמדע המערכות שתפקודן מועתק מהטבע או מערכות המייצגות תכונות של מערכות טבעיות.
בשנת 1969 המונח "ביומימטיקה" הובא לשימוש ככותרת לאחד ממאמריו של שמידט וב-1974 מצא המונח את דרכו למילון ובסטר.
בשנת 1997 ג'נין מ. בניוס הוציאה לאור ספר בתחום בשם "Biomimicry: Innovation Inspired by Nature".
ב-2006 ייסדו ג'נין בניוס ובריוני שוואן (Bryony Schwan) את "המכון לביומימיקרי" (The Biomimicry institute) להטמעת נושא הביומימטיקה במערכות חינוכיות ובתוכניות חינוך. ב-2007 השיק האתר את מנוע החיפוש AskNature, המתפקד כספרייה אלקטרונית של ידע על מנגנונים ביולוגיים שונים שנאספו לאורך השנים. כמו כן הוא מכיל סיפורי המצאות בהשראת חלק מהמנגנונים.
בשנת 2007 גן החיות של סן דייגו בארצות הברית החל בתוכנית ביומימיקרי.
ביומימטיקה בישראל.
בשנת 2008 הוקם "ארגון הביומימיקרי הישראלי" על ידי דוקטור יעל הלפמן כהן ודוקטור דפנה חיים-לנגפורד. הארגון פועל בשיתוף משרד החינוך ללא מטרות רווח במטרה להעלות את המודעות ולחשוף את הציבור הישראלי לנושא. יחד עם יחידים וחברות מהתעשייה, גורמי רשויות והאקדמיה, הארגון מפעיל פרויקטים התנדבותיים, מעביר קורסים, ומקיים כנסים המהווים במה לחשיפת מנגנונים ביולוגיים בעלי פוטנציאל הנדסי-יישומי, לצד מחקרים ופיתוחים ביומימטיים.
בשנת 2011 הספארי ברמת גן התחיל להציע תוכני ביומימיקרי לקהל הרחב. חלק ממחיצות הזכוכית בגן ובבריכת הפינגווינים בנויות בהשראת פרח הלוטוס.
בשנת 2014, הוקמה בבית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב מעבדה לביומימיקרי. בראשה עמדו פרופ' יורם רייך, ד"ר יעל הלפמן כהן ופרופ' יהודה בניהו. נכון לשנת 2020 המעבדה לא פעילה.
בשנת 2019 הוקמה בבית הספר להנדסה מכנית באוניברסיטת תל אביב מעבדה חדשה לביומימטיקה, בראשות ד"ר בת-אל פנחסיק.
פטר דבאיי
מסורת יהודית
סכין תוקע
שטחים (משחק ילדים)
תקיעות
סכין (משחק ילדים)
ארצות (משחק ילדים)
אקשן
פי.וי.סי
מגלאנצפליה
פוניו על הצוק ליד הים
פוניו על הצוק ליד הים (באנגלית: Ponyo וביפנית: 崖の上のポニョ) הוא סרט קולנוע אנימציה יפני, אשר בוים על ידי הייאו מיאזאקי והופק על ידי סטודיו ג'יבלי. זהו סרטו העשירי של מיאזאקי. עלילת הסרט עוקבת אחר דגיגה קסומה המתיידדת עם סוסקה, ילד בן חמש, ובעקבות ההכרות ביניהם, רוצה להפוך לילדה. הסרט זכה במספר רב של פרסים, בהם פרס האקדמיה היפנית. הסרט יצא ביפן ב-19 ביולי 2008 ובקנדה ובארצות הברית ב-14 באוגוסט 2009.
עלילה.
פוניו היא דגיגה קסומה - בתם של אלת הים ופוג'ימוטו, מכשף שהיה בעבר בן אנוש. פוג'ימוטו רוקח בביתו התת-ימי שיקויים כדי להחזיר את הים לקדמותו, כמו בעת שהאוקיינוסים האדירים, ובהם בעלי חיים פרה-היסטוריים, כיסו את היבשה. פוניו מתגנבת מביתה בים, נלכדת בבקבוק זכוכית ונשטפת לחוף עיירת דייגים ביפן. סוסקה, ילד בן חמש, מוצא אותה, מציל אותה, שובר את הזכוכית שעטפה אותה, מוציא אותה לחופשי והשניים מתיידדים.
פוג'ימוטו יוצא לחפש אחר בתו ושולח יצורים קסומים דמויי נחשולים לצוד אחריה. לבסוף הוא מצליח להחזירה לביתו, אך פוניו מאוהבת בסוסקה ומאסה באביה. היא מצליחה לגדל באופן קסום איברים דמויי ראש, ידיים ורגליים ושותה בהחבא את שיקויו של אביה ושופכת כמה מהם, במקרה. כתוצאה מכך פוניו הופכת לילדה דמוית אנוש, אך הים מתחיל לגעוש ולהתעצם בעקבות השיקויים שנשפכו.
פוניו רוכבת על הגלים ומאתרת את סוסקה ואמו ליסה, אשר לוקחים אותה לביתם הממוקם על ראש גבעה, בעוד שבחוץ רוגשת סערה אדירה. במהלך הליל נקראת אמו של סוסקה לבית האבות בו היא עובדת, אך עד מהרה מנותק החשמל ובבוא הבוקר סוסקה ופוניו מוצאים עצמם לבדם בבית, אשר עתה הפך לאי מוקף ים. פוניו משתמשת בכוחותיה הקסומים להגדיל סירת צעצוע והשניים יוצאים לחפש אחר אמו של סוסקה, ופוגשים ניצולים אחרים המשייטים בסירות בין הגבעות - בעוד שמתחתיהם הים הקדמוני חזר לשלוט.
אט-אט כוחה של פוניו תש עד שהיא מתעלפת, וסוסקה פוגש באביה. פוג'ימוטו אולץ על ידי אלת הים לאפשר לפוניו לחיות לצד סוסקה אם הוא אכן אוהב אותה. בתשובתו לאלת הים סוסקה אומר שהוא אוהב את פוניו בכל מצב, גם במצבה כדגיגה קסומה, וגם במצבה כבת אדם רגילה ואף כמי שעלולה לאבד את הכוחות הקסומים שלה, כאשר תהפוך להיות בת אדם רגילה. פוניו מועברת לידי סוסקה בתוך בועה שקופה וקטנה כדגיגה קסומה, ורדומה. ועם בואם אל חוף מבטחים, מופיע לפתע פוג'ימוטו שגם הוא מבקש לשמור על בתו ולהגן עליה. ואז לפתע הבועה שבתוכה נמצאת פוניו קופצת גבוה מעל סוסקה, ובעת שהיא נוחתת ראשיהם נפגשים בנשיקה, המסירה את הבועה ומחזירה את פוניו לגופה האנושי. סוסקה מוכיח את אהבתו בדאגתו הרבה לפוניו ולכן הוריה נותנים לה לבלות את שארית חייה כבת אנוש לצדו של סוסקה.
הסרט מסתיים בסצנה זו ולא מרחיב על גורל העולם המוצף.
צבאנות
המחוז הפדרלי של צפון קווקז