על פי תוקף הרוק הגדול ה-13 של אשוקה, הקיסר כבש את מעוזות קלינגה 8 שנים לאחר עלייתו לכס המלוכה. בהוראה נאמר כי במהלך כיבושו של קלינגה נהרגו בפעולה 100,000 אנשים ובעלי חיים; פעמים רבות המספר הזה "נספה"; ובנוסף לכך 150,000 אנשים ובעלי חיים נסחפו מקאלינגה כשבויים. אשוקה קובע כי התשובה של הסבל הללו גרמה לו להתמסר לתרגול והפצת הדהרמה. הוא הכריז שכעת שקל את השחיטה, המוות והגירוש שנגרמו במהלך כיבוש מדינה ככואבים ומצערים; וכי הוא ראה את הסבל שנגרם לאנשים הדתיים ולבעלי הבית גם כן כמצער. צו זה של אשוקה נמצא על מספר מקומות, ביניהם אררגודי, גירנר, קלסי, מנשר, ששבאזגארהי וקנדהאר. עם זאת, הושמטו כתובות של אשוקה שנמצאו באזור קלינגה, שם הוחלפו מצוקי הסלע 13 ו-14 בשתי גזרות נפרדות שלא מזכירות את החרטה של אשוקה. ייתכן כי אשוקה לא ראה לנכון מבחינה פוליטית לבצע ווידוי כזה לאנשי קלינגה. אפשרות נוספת היא מלחמת קלינגה ותוצאותיה, כפי שתוארו בהוראות הרוק של אשוקה, "דמיונית יותר מאשר אמיתית": תיאור זה נועד להרשים את המרוחקים מהזירה, ובכך אין זה אפשרי לאמת את דיוקו. מקורות קדומים אינם מזכירים שום פעילות צבאית אחרת של אשוקה, אם כי הסופר הטיבטי טרנאתה מהמאה ה-16 טוען כי אשוקה כבש את כל דרום הודו עד לממלכות טמיל.
עידן השלום.
לאחר התקרבותו אל הבודהיזם החל אשוקה בתהליך של שימור שלום. הוא שמר על הצבא בהיכון אבל תמיד הצליח לפתור משברים בעזרת דיפלומטיה. לאורך שלטונו הקידום וההצלחה היו אבני בסיס לתור הזהב של הודו שהגיע זמן קצר אחר כך. אשוקה תרם רבות לנזירים בודהיסטים. הוא אף שלח משימות להפצת הדת אל מעבר לאימפריה. אשוקה חידש את החוק והמשפט הוא חידש בינוי ופיסול היה בשיאו לאורך שנותיו. תחת אשוקה וממשיך דרכו, נכדו דשהאראטא עידן של שלום נמשך בכל תת היבשת ההודית למשך 41 שנה.
המונומנטים של אשוקה.
אשוקה פעל להפיץ את הבודהיזם באסיה תוך הקמת מונומנטים ומקדשים (סטופות) המסמלים מקומות מרכזיים בדרכו של סִידְּהָארְתַה גַאוּטַמַה שהפך ל"בודהה" (המואר). השפעה זו ניכרת עד היום ברחבי דרום אסיה. סמל הודו הנוכחי הוא עיבוד של כותרת עמוד האריה של אשוקה אשר נמצאה באתר סארנאת. המלך אשוקה בנה את העמוד כדי לציין את גן הצבאים, המקום בו סִידְּהָארְתַה גַאוּטַמַה נשא לראשונה את דרשתו על ה"דהרמה" והסנגהה הבודהיסטית (קהילת ההולכים אחרי בודהה) נוסדה. גם הגלגל המצוי במרכזו של דגל הודו, "אשוקה צ'אקרה", הוא "גלגל החוק" שהיה סמלו של אשוקה, שהיה בראש עמוד אשוקה, נמצא בסארנאת. אשוקה קבע חוקים חדשים החקוקים עד היום על מצבות שנמצאות באפגניסטן, בפקיסטן ובצפון הודו. במצבות אלו מופיעים דברי מוסר בסגנון: "עד עכשיו עשינו כך, מכאן ואילך נעשה כך". לדוגמה: "עד עכשיו אכלנו בשר, מכאן ואילך נאכל רק צמחים", או בנושא כיבוד הורים: "עד עכשיו לא כיבדנו אב ואם, מכאן ואילך נכבד אב ואם". לאחר שביקר בשנת 249 לפנה"ס בלומביני שבדרום נפאל, יצר בה את "עמוד אשוקה", אשר מסמן עד היום את מקום לידתו המדויק של בודהה. ברחבי נפאל והודו פזורות עוד עשרות סטופות המיוחסות לבנייתו של אשוקה.
עד המאה ה-19 היה ידוע אשוקה בעיקר בזכות אזכוריו במיתוסים ובספרות הבודהיסטית, אך לא היו סימוכין לכך שמדובר בדמות היסטורית ולא באגדה. אך החל מ-1837 החלו להימצא עוד ועוד עמודי אבן וסלעים ברחבי הודו ונפאל בעלי כתובת זהה, המלך דֵוָנמָפּיָה פּיָדָסי - "אהוב האלים, הוא אשר מביט קדימה באהבה", אשר כללו דברי מוסר ודברים על הקמת חברה צודקת והומנית. ב-1915 נתגלו כתבים חתומים בשם אשוקה, וכך הושלמה התמונה, כשהחוקרים זיהו את המונומנטים עם דמותו הספרותית של אשוקה.
פגיעות תנועות חוזרניות
פציעת תנועה חוזרנית
גול
דיאגרמת פאי
נחום קידר
נחום קידר (28 ביולי 1920 – 14 באפריל 2015) היה פרופסור לחקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים, מומחה לפיתוח ולטיפוח זני עגבניות. חתן פרס רוטשילד (2002) ופרס ישראל לחקלאות (2006).
ביוגרפיה.
קידר נולד בשם נוֹרְבֶרְט קָמֶרְמָן (בגרמנית: Kammermann) בשנת 1920 בווינה בירת אוסטריה. למד בגימנסיה בעירו. בצעירותו היה חבר בתנועת "מכבי הצעיר", ומטעמה נשלח ב-1938 (שנת האנשלוס) ללימודי חקלאות בדנמרק. תוכניותיו לעלות לארץ ישראל נדחו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. עם כיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1943 הפליג קידר עם מספר חברים באופן בלתי חוקי לחופי שוודיה. הוא המשיך בלימודי החקלאות באוניברסיטת לונד ואוניברסיטת אופסלה. בשנת 1947 סיים את לימודיו, אך שהותו בשוודיה נמשכה בתמיכת "החלוץ" לשם העשרת ידיעותיו במחלות צמחים ובגידול ירקות.
בשנת 1950 עלה לישראל והצטרף למחלקת הגנטיקה של מכון ויצמן למדע, בה עסק בטיפוח זני ירקות. במקביל המשיך בלימודי חקלאות במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1958 סיים את לימודי הדוקטורט, עם דיסרטציה שכותרתה "חסינות זני תפוחי-האדמה בפני כמשון". בתום לימודיו הצטרף כחבר סגל לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית (1959–1988), כמרצה, מרצה בכיר (1963), פרופסור חבר (1969) ופרופסור מן המניין (1976). בשנים 1983–1986 עמד בראש המחלקה לגידולי שדה וירקות. לאורך השנים שימש כחוקר אורח גם באוניברסיטת אילינוי (1958-59), אוניברסיטת ואחנינחן (Wageningen) (1965, 1974-75), אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (1977-78) ואוניברסיטת פלורידה (1984-85). בשנת 1988 פרש כפרופסור אמריטוס.
לאורך השנים נשלח קידר על ידי משרד החוץ לסיוע בגידול ירקות במדינות מתפתחות, ובעקבות התנסויות אלו החל בחקר חיי המדף של ירקות. עבודתו זו ההביאה לפיתוח זני בצל חדשים ופיתוח זן עגבניות שניתנות לקטיפה ואחסון טרם הבשלתן. עבודתו בגנטיקה של ירקות הובילה להמשך העיסוק בשיפור איכותן של עגבניות ולפיתוח עגבניות השרי; עבודה זו נעשתה על ידי צוות פיתוח שהקים בפקולטה והיוותה הצלחה מחקרית ומסחרית, לאורה המשיך הצוות בבחינת טיפוח זנים בעלי עמידות למחלות ועגבניות בעלות טעם משופר. זרעי העגבניות שפיתח מיוצרים בישראל בלבד ומהווים ענף ייצוא חשוב. בשנת 2005 ייסד צוות מחקר עגבניות בפקולטה בשם BON-TOM. חלק מפיתוחיו הם פטנטים הרשומים על שמו.
לצד עבודתו המחקרית החזיק קידר בתפקידים שונים נוספים: חבר ועדת ההיגוי לגידול ירקות במשרד החקלאות (1966–1988), יועץ למחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ (1970–1980), סגן נשיא הקונגרס העולמי להורטיקולטורה (1970), יועץ לממשלת ונצואלה בנושא גידול ירקות (1974), וכן יו"ר של תוכניות מחקר בינלאומיות לפיתוח זני ירקות.
קידר נפטר ב-2015, בגיל 94. הניח את אשתו, קטי קידר, שני ילדים, אורנית ואלון, ונכדים. נקבר בבית העלמין קריית טבעון.
אדם ניאנדרתלי
אנטי-גרמנים
אנטי גרמנים
אקטה דיורנה
גזוזטרה
בלקון
אקטה דיאורנה
גזוזטרא
צ'רלס גיטו
אורי פיינמן
אורי פיינמן (נולד ב-4 בינואר 1959) הוא זמר ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה.
פיינמן נולד בתל אביב, והפגין כישרונות מוזיקליים כבר בגיל 5 באירועים שונים בהם שר, ואף כונה "ילד פלא" בשל קולו העוצמתי. בגיל 11 זכה במקום הראשון בתחרות פזמונים גדולה שנערכה בתל אביב, עם ביצועו לשיר "איני יכול" של הזמר ניסים סרוסי. לימים, כשהפך לזמר, חידש את השיר גם במסגרת הסדרה "אהבה מחודשת".
בנעוריו למד לפרוט על גיטרה קלאסית, ועסק בנגינה ובהלחנת שירים שאז עוד לא פורסמו. בנוסף למוזיקה עסק גם בקרטה, והגיע למקום שני באליפות ישראל בקרטה. ב-1977 התגייס לצבא. באותה שנה החליט הרמטכ"ל, רפאל איתן, להפסיק את פעולתן של הלהקות הצבאיות, ופיינמן שובץ לשרת כפחח רכב בסדנא של חיל החימוש בג'וליס.
בשנת 1987, שנתיים לאחר שהחל לעבוד על אלבומו הראשון, הוציא לרדיו את שירו הראשון, "את אינך", שהפך במהרה ללהיט במצעדי הפזמונים. האלבום הראשון, שנקרא בפשטות "אורי פיינמן", הצליח ורבים משיריו צעדו במקומות הראשונים במצעדים. בשנת 1990 הוציא את אלבומו השני "מלח הארץ", שהופק מוזיקלית על ידי תמיר קליסקי מלהקת אתניX. בין שירי האלבום בלטו: "שלושים בצל" (מילים: אהוד מנור, לחן: תמיר קליסקי), "תני לי את ידך" (מילים: שמוליק צ'יזיק, לחן: נורית הירש), ו"אחכה לך שם בגן" (מילים: זאב נחמה, לחן: גברי מזור). באותה שנה זכה פיינמן בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים של רשת ג', ובמקום שלישי בתחרות "תפוח זהב" של הטלוויזיה הישראלית.
בדצמבר 1988 הופיע במופע הפסטיגל עם השיר "טיפה נשמה" (מילים: יואב גינאי, לחן: חנן יובל, עיבוד: אריק רודיך).
בדצמבר 1990 השתתף בפעם השנייה בפסטיגל עם השיר "אלף בית באהבה" (מילים: יורם טהרלב, לחן: נורית הירש, עיבוד: תמיר קליסקי).
במרץ 1991 השתתף לראשונה בקדם אירוויזיון עם השיר "הבה נגילה גילה" (מילים: דוד בר, לחן: אבי טולדנו, עיבוד: ננסי ברנדס), והשיר הגיע למקום החמישי בתחרות.
במרץ 1992 השתתף בפעם השנייה ברציפות בקדם אירוויזיון עם השיר "האור" שכתבו והלחינו בצלאל אלוני ועופרה חזה, ועיבד ננסי ברנדס. והשיר הגיע למקום השביעי בתחרות.
עוד באותה שנה הוציא את אלבומו השלישי "מקום לאהבה", בו בלטו השירים "הנסיך הלבן" (מילים: דודו ברק, לחן: מיקיאגי), "אחד מתך כולם" (מילים: אסתר שמיר-שיר, לחן: טורקי), וחידוש ל"ילדונת" שביצע במקור עוזי פוקס.