בתחילת 2009 הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות לתפקיד מושל המדינה, הוא זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לאחר שגרף 55% מקולות הבוחרים. הוא בחר כמועמדת כסגן מושל שתתמודד לצידו את קים גואדאניו. בבחירות הכלליות ניצח את מועמד המפלגה הדמוקרטית, המושל המכהן ג'ון קורזין, כשזכה ב-48.5% מהקולות לעומת 44.9% ליריבו ונבחר למושל ה-55 של מדינת ניו ג'רזי. ניצחונו של כריסטי יחד עם ניצחונו של בוב מקדונל בבחירות למושל מדינת וירג'יניה נחשבו למכה פוליטית לנשיא ארצות הברית ברק אובמה שתמך ביריביהם.
בפברואר 2010, חודש לאחר כניסתו לתפקיד הכריז על משטר חירום פיסקלי בשל הגרעון התקציבי הגבוה של המדינה. בשנתו השנייה העביר את חוק הרפורמה של הפנסיה והטבות הבריאות של עובדי המדינה. באוגוסט 2011 נאלץ להתמודד עם הוריקן איירין, סופה שזרעה הרס בניו ג'רזי, ובמהלכה נפגעו עשרות אלפי מבנים, נהרגו שישה בני אדם ונגרם נזק כספי המוערך בלמעלה מ-2 מיליארד דולר.
באפריל 2012 ביקר בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא המדינה שמעון פרס.
באוקטובר 2012 הכה במזרח ארצות הברית הוריקן סנדי, שהביא להכרזת מצב חירום בניו ג'רזי, פינוי המוני של תושבים וסגירת העסקים באטלנטיק סיטי. במהלך הסופה הביע כריסטי את תודתו לתמיכה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, בצעד שנחשב כנותן דחיפה למסע הבחירות של אובמה בבחירות לנשיאות לאור העמדה הבכירה של כריסטי במפלגתו.
כריסטי הכריז כי הוא מוכן לסכן את הכהונה השנייה שלו למען "השינויים והרפורמות שיצילו את מדינת ניו ג'רזי מקריסה כלכלית". הוא ספג ביקורות קשות מאיגודי המורים כשסרב להעלות את שכר המורים במערכת החינוך הציבורית בזמן שהשכר במגזר הפרטי ירד בשל המשבר הכלכלי. כריסטי אוזכר כמועמד להתמודד על הנשיאות ב-2012, אך הוא בחר בסופו של דבר שלא להשתתף בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית. הוא נחשב כמועמד למשרת סגן הנשיא לצידו של מיט רומני, אולם לא נבחר. הוא היה הנואם הראשי בוועידה הרפובליקנית.
בנובמבר 2013 נבחר לכהונה שנייה כמושל ניו ג'רזי לאחר שזכה לרוב גדול של מעל 60% מקולות הבוחרים, כולל קולות בוחרים צעירים ואפרו-אמריקאים, שני מגזרים בהם מסורתית חלשה המפלגה הרפובליקנית. כמו כן נבחר כריסטי ליו"ר איגוד המושלים הרפובליקנים.
במהלך מערכת הבחירות פעלו מקורביו של כריסטי לנקום בראש עיריית פורט לי, שתמך במועמדת המפלגה הדמוקרטית, על ידי חסימת הנתיבים על גשר ג'ורג' וושינגטון ויצירת עומסי תנועה לתושבי העיר. כריסטי הכחיש כי מקורביו היו מעורבים בפרשה, אך לאחר שנחשפו תכתובות בין סגנית ראש המטה שלו למקורבו בנושא זה, התנצל על הפרשה ועל הטעיית הציבור והודיע על פיטורי העובדת.
ביוני 2015 הודיע על התמודדותו בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. לאחר שקיבל תוצאות מאכזבות בפריימריז בניו המפשייר פרש מהמרוץ ב-10 בפברואר 2016, ובהמשך החודש הכריז על תמיכתו במועמדותו של דונלד טראמפ לנשיאות. כריסטי שימש ראש צוות המעבר לקראת כניסתו של טראמפ לתפקיד הנשיא, אך לאחר הבחירות וניצחונו של טראמפ, מונה במקומו סגן הנשיא הנבחר מייק פנס, וכריסטי מונה לאחד מסגניו.
כריסטי נשוי ואב לארבעה.
קאתי הילטון
קאתלין אליזבת הילטון (באנגלית: Kathleen Elizabeth Hilton; נולדה ב-13 במרץ 1959) היא שחקנית אמריקאית ואמה של פריס הילטון ושל מעצבת האופנה ניקי הילטון.
ביוגרפיה.
קאתי נולדה בקליפורניה. בתם של לורנס אבאנזינו (1997–1935) ושרון ריצ'רדס (2002–1938), אמה ממוצא אירי ואביה ממוצא איטלקי וכשהייתה בגיל קטן מאוד הוריה התגרשו ואמא נישאה בשנית ואחיותיה למחצה מנישואין אלו הן השחקניות קים וקייל ריצ'רדס.
בגיל 15 פגשה בפעם הראשונה את בעלה לעתיד ריצ'רד הילטון, יורש רשת המלונות הילטון ושהייתה בת 20 הם נישאו לזוג נולדו ארבעה ילדים: פריס הילטון (1981), ניקי (1983), בארון (1989) וקונראד (1994).
הילטון הייתה ידידה קרובה של הזמר מייקל ג'קסון ואף הופיעה בהלווייתו שנערכה ב-2009.
קריירה בטלוויזיה.
הילטון החלה להופיע בסדרות טלוויזיה מגיל 11 ואף כיכבה בתפקידי אורח במספר סדרות ידועות כמו: מעשי כשפים, ימים מאושרים והיפים והאמיצים וב-2005 החלה להנחות את תוכנית המציאות "מי רוצה להיות הילטון".
אנטולי ריבקוב
אנטולי נאומוביץ' ריבָּקוֹב (Анатолий Наумович Рыбаков; 14 בינואר 1911 - 23 באוקטובר 1998) היה סופר יהודי סובייטי. בתחילת דרכו הספרותית כתב לילדים, אך בהמשך כתב בעיקר למבוגרים. בעל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב .
ביוגרפיה.
אנטולי ריבקוב נולד בעיר צ'רניגוב שבאוקראינה למהנדס נחום אהרונוב ודינה ריבקוב. בשנת 1919 עבר למוסקבה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר עבד כסבל וכמוביל במפעל כימיקלים.
בשנת 1930 התקבל לאוניברסיטה להנדסת תחבורה. בשנת 1933 נאסר ריבקוב על ידי נ.ק.ו.ד. באשמת "חתירה תחת שלטון המדינה". לאחר מאסר קצר הוא שוחרר, אך נאסר עליו לשהות בערים שממוקמים בהם אתרים אסטרטגיים. ריבקוב כיתת את רגליו ברחבי רוסיה ועבד בעבודות מזדמנות. בשנת 1938 החל לעבוד כמהנדס כבישים בעיר ריאזן. בנובמבר 1941 גויס לצבא האדום, לחם במלחמת העולם השנייה כקצין תובלה. על מעשי הגבורה במהלך המלחמה עוטר בשני עיטורי המלחמה הפטריוטית הגדולה. את המלחמה סיים בדרגת מאיור.
יצירתו.
ריבקוב החל את הקריירה הספרותית שלו בשנת 1948 עם פרסום ספר ההרפתקאות לילדים ונוער "הפגיון" וכרך ההמשך שלו - "נשר הארד". ההצלחה הייתה גדולה, והספר "הפגיון" אף זכה לעיבוד קולנועי בשנת 1954 עלי ידי אולפני לנפילם שנחשבו באותה העת מהאולפנים הגדולים בברית המועצות.
לנוער הקדיש ריבקוב גם את ספריו על קרוֹש, שזכו אף הם להצלחה והוסרטו אף הם, הפעם על ידי האולפנים על שם מ. גורקי. את הרומן הראשון שלו -"הנהגים", ריבקוב הקדיש למכריו, כשהבא אחריו -"יקטרינה ווֹרוניקה" זכה לתגובות נרגשות ואף הוסרט בשנת 1957.
החל משנת 1972 הוסרטה הטרילוגיה "הפגיון", "נשר הארד" וכרך ההמשך "הקליע", וזכתה להצלחה. הספר "ילדי הארבט" שנכתב בסוף שנות השישים פורסם רק בשנת 1987, כיוון שכלולה בו ביקורת חריפה על המפלגה הקומוניסטית. הספר הוסרט ב-2004.
יורם (אורטוריה)
"יורם" הוא שמה של אורטוריה לסופרן, טנור, בריטון, באס, מקהלה מעורבת ותזמורת סימפונית - אופוס 18 שכתב פאול בן-חיים. היא נכתבה בשנים 1932–1933 במינכן, בהשראת "ספר יורם" של המשורר הגרמני רודולף בורכארט, לאחר שבן חיים, אז "פרנקנבורגר", פוטר מתפקידו כמנהל מוזיקלי של האופרה של אאוגסבורג, ככל המוזיקאים היהודים שם.
היסטוריה.
עליית הנאצים לשלטון סיכלה את השמעתה בגרמניה ולאחר שהמלחין עזב את מולדתו ועלה לארץ ישראל, נגנזה היצירה ונשכחה מלב עד שנת 1971. המוזיקולוג יהואש הירשברג, שחזר אותה שנה לישראל לאחר השלמת הדוקטורט בארצות הברית, נפגש עם בן חיים לקראת כתיבת ביוגרפיה של המלחין, מורו לשעבר, וקיבל ממנו, יחד עם שאר חומרים מגרמניה, גם את הפרטיטורה של האורטוריה "יורם".
בשנת 1979 זכתה האורטוריה לביצוע חלקי ובלתי מספק בישראל. בין המבצעים נמנה הטנור ניקולא תג'ר. האורטוריה נזנחה שוב עד לשנת 2008, אז התוודע פרופסור (אמריטוס) הירשברג במינכן אל ד"ר תיאה ויניו, חברה במקהלת המוטטים של מינכן והיא שכנעה את מנצח המקהלה, הייקו זימנס, לבצע את האורטוריה. ב-8 בנובמבר 2008 בוצעה לראשונה האורטוריה במלואה באולם הפילהרמוניה של מינכן, לציון 70 שנה לאירועי ליל הבדולח. ב-12 ביוני 2010 חזר אותו הרכב וביצע את האורטוריה בדרזדן ולמחרת, בנירנברג.
ב"מיזם מלחין השנה" של המכון למוזיקה ישראלית, בניהול ד"ר מיכאל וולפה, נבחר פאול בן-חיים ל"מלחין השנה תשע"ב". בין שאר יצירותיו בוצעה האורטוריה "יורם" ב-3 באפריל 2012 באודיטוריום סמולרש באוניברסיטת תל אביב. הזמרים היו אז קתרינה פרסיקה, סופרן (איזבל), קרסטן זיס, טנור (המספר), ברנד ולנטין, בריטון (יורם) ומוקלוש סבנסטיין, בס (פנחס). הייקו זימנס ניצח על מקהלת המוטטים של מינכן ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הלברית.
רודולף בורכארט, שעל פי "ספר יורם" שלו חיבר פאול בן-חיים את האורטוריה, נולד בשנת 1877 בקניגסברג, למשפחה פרוטסטנטית ממוצא יהודי. בורכארט, וכמוהו גם הוגו פון הופמנסטאל, שמו להם למטרה להביא לאיחוד רוחני של האומה הגרמנית כדי לגבש את האינדיבידואליות הגרמנית באמצעות פתיחתה למורשת אירופית כוללת. בורכארט נשאר בגרמניה לאחר עליית היטלר עד שנאלץ להימלט ממנה בשנת 1944. בן חיים, אז פאול פרנקנבורגר, כתב אליו בשנת 1932 סמוך להשלמת האורטוריה ובורכארט ענה לו במכתב מן ה-30 בספטמבר 1932:
פרנקנבורגר, בניגוד לבורכארט, מצא דרך פשרה לקיום יהודי בסביבה גרמנית. ב"יורם" ראה סינתזה של יהדות ונצרות, הבאה לביטוי בתוכן האורטוריה.