האתר מורכב מארבעה תת-אזורים המייצגים ארבעה תת-סוגים שונים של מישורי גאות ושפל. הוא ממוקם בים הצהוב בין סין לחצי האי הקוריאני, ליתר דיוק בין סין לדרום-מערב ודרום קוריאה. יותר מ-60 נהרות גדולים וכ-80 נהרות משניים מזרימים משקעים לים, כולל הנהר הצהוב והיאנגצה של סין ו של קוריאה הדרומית. השילוב בין כמות גדולה של משקעים לגאוגרפיה של הים הצהוב הסגור בחלקו הביא להיווצרות של אחד ממשטחי הגאות והשפל הגדולים בעולם, כשבצידו המערבי שוכן אתר המורשת העולמית מקלטי עופות נודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין. שטחו הכולל של אתר המורשת גטבול הוא 1,284.11 קילומטרים רבועים המוקפים באזורי חיץ בשטח של 74,592 קילומטרים רבועים. הגדול מבין ארבעת תת-האזורים, שינאן גטבול, מהווה כ-85% מכלל השטח. השוואה של 40 מערכות אקולוגיות ימיות וחופיות שונות, שהוכנה על ידי מומחים כחלק מהמועמדות של אונסק"ו, כולל את ששת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו הפארק הלאומי בנק ד'ארגן, הפארק הלאומי סונדרבאנס, מפרץ הא לונג, ארכיפלג קווארקן, איי גלאפגוס וים ואדן, חשפה כי האחרון הוא האזור היחיד מחוץ לאזור הים הצהוב שיש בו משטחי גאות ממוזגים רחבים. עם זאת, ים ואדן של הים הצפוני שונה בגאולוגיה, גאומורפולוגיה, אוקיינוגרפיה ומגוון ביולוגי. משרד האוקיינוסים והדיג של קוריאה הדרומית וארגון שיתוף הפעולה המשולש בים ואדן (Trilateral Wadden Sea Cooperation) חתמו על מזכר הבנות (MoU) במהלך סימפוזיון ים ואדן הבינלאומי בווילהלמסהאפן בשנת 2009, אשר קובע את המסגרת לשיתוף פעולה בנושא הגנה וניהול מישורי הגאות והשפל, העלאת המודעות להגנה על המערכות האקולוגיות של מישורי הגאות והשפל ברחבי העולם ושיתוף ידע.
אקולוגיה.
הקמת סכרים על הנהרות והרחבת שטחי היבשה על ידי יבוש החופים בקנה מידה גדול, יחד עם זיהום ודיג יתר, השפיעו קשות על המערכות האקולוגיות של מישורי הבוץ של הים הצהוב, וכתוצאה מכך רשום גטבול כפגיע ברשימה האדומה של מערכות אקולוגיות של ה-IUCN. בין היתר, ניתוח של IUCN מצא כי מאז תחילת שנות ה-80, ניתן להבחין באובדן של 35% מבתי הגידול במישורי הגאות והשפל של הים הצהוב במזרח ודרום-מזרח אסיה. גטבול הוא גם חלק נתיב הנדידה המכונה נתיב התעופה מזרח-אסיה–אוסטרלאסיה , והוא משכן למיליוני עופות מים נודדים כגון כפן שחור-פנים, מין הביצנית "Tringa guttifer" וחרמשון גדול. חלק ממיני העופות נמצאים בסכנת הכחדה על פי הרשימה האדומה של IUCN של מינים מאוימים, כמו הכפן שחור-הפנים. המגוון הביולוגי האנדמי כולל מין התמנון "Octopus minor", מיני הסרטנים "Macrophtalmus japonica", "Ocypode stimpsoni" ו-"Uca lacteal", תולעי רב-זיפיות, החלזון הימי "Umbonium thomas " וצדפות.
אנטולי גסמן
אנטולי גריגורוביץ' גַסְמַן (ברוסית: Анаталий Григорьевич Гасман; 23 באוקטובר 1844 – 13 בדצמבר 1919) היה מדינאי רוסי. חבר הסנאט הרוסי, סגן שר המשפטים באימפריה הרוסית וחבר המועצה המדינית. יהודי מומר.
ביוגרפיה.
נולד ב, בן למשפחה יהודית ענייה. בצעירותו הוכרו כשרונותיו ולכן בחרו הוריו עבורו בקריירה רבנית. הוא התקבל לישיבת רמיילס והיה ממקורביו של רבי בצלאל הכהן, זקן המו"צים בקהילה היהודית בעיר. חבר בן עשירים תושב סלונים שכנע אותו לעזוב את הקריירה הרבנית ולקבל השכלה כללית, השניים קיבלו בסתר שיעורים ברוסית והשלימו ידע כללי מפי תלמיד בית המדרש לרבנים וכעבור זמן קצר עברו ללמוד בו בעצמם. המוסד היה מזוהה עם תנועת ההשכלה הווילנאית ואחד מחבריו לספסל הלימודים היה הסופר והפובליציסט לב לבנדה. בבית המדרש שכלל גסמן את העברית שלו וזכה לקרבתם של המשורר אד"ם הכהן, קלמן שולמן ושמואל יוסף פין. ביוזמתו נדב אברהם מאפו את הכנסות החלק השני של ספרו "עיט צבוע" לטובת העניים שבתלמידי בית המדרש לרבנים. בכל תקופת שהותו במוסד זה, ובניגוד למקובל בקרב רוב ככל התלמידים בבית המדרש, הקפיד גסמן על שמירת חוקי ההלכה בהתאם לרמה המקובלת בבית הוריו.
לאחר תום לימודיו בבית המדרש לרבנים, נבחן והתקבל ללימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת פטרבורג במלגה ממשלתית מלאה. בתקופה זו התקרב לברון הוראצי גינצבורג. הוא תקף בסדרת מאמרים בעיתונות שפרסם בעילום שמו, את התובע העליון של הסינוד הקדוש קונסטנטין פוביידונוסצב הנודע בדעותיו האנטישמיות ובפעולותיו להצרת צעדי יהודי רוסיה. הוא השלים את לימודיו ב-1867 ולאחר מכן נשלח ללימודים גבוהים מחוץ לרוסיה במימון ממשלתי מלא. בשנים 1868–1882 עבד במשרד המשפטים של האימפריה הרוסית, בין היתר כיהן תקופה כשופט בערכאה נמוכה בסרטוב. בתקופת עבודתו בקזאן כקטגור ממשלתי, התנצר. הרקע להתנצרותו אינו ברור כל צרכו, ייתכן שהיה זה תנאי למינויו כקטגור וייתכן שהיה זה על רקע רומנטי, כדי לאפשר את נישואיו לבתו של נסיך שהציב את העניין כתנאי להסכמתו לנישואי בתו.
עם מינויו של ניקולאי מנסיין כשר המשפטים של האימפריה הרוסית ב-1885 התמנה גסמן כיועץ בכיר לשר. לאורך המחצית הראשונה של שנות ה-90 של המאה ה-19 הלך גסמן והתקדם בצמרת משרד המשפטים הרוסי. בתקופה הראשונה אחרי שהתנצר, ניסתה העסקונה היהודית בפטרבורג להיעזר בו, בתקווה למצוא בו "חבולסון שני", אך בפועל לא שיתף פעולה ואף פעל דרך קבע נגד היהודים. חברת מרבי השכלה ניסתה לנקום בו כלכלית לפי עצת מזכירה הקשיש יהודה לייב גורדון אך הניסיון נכשל.
ב-1895 התמנה כסנאטור ב. כשנבחר איבאן צ'גלוביטוב כשר המשפטים של האימפריה הרוסית, התמנה גסמן כסגנו. כשנתבקשה התערבותו כסגן שר המשפטים לטובת היהודים במשפט בייליס סירב להתערב.
גסמן נפטר ב-13 בדצמבר 1919 בפטרוגרד ונקבר בית הקברות ניקולסקויה במרכז העיר.
יהודה ליטני
יהודה ליטני (1943 – 12 בינואר 2022) היה עיתונאי, פרשן וכתב ישראלי לענייני פלסטינים, וכן עורך, דובר ומתרגם.
ביוגרפיה.
יהודה ליטני נולד בירושלים בשנת 1943 לחיים (הנריק) לייטאיזן, בעל בית מלאכה לצורפות שעלה לארץ ישראל מפולין ב-1939, ערב מלחמת העולם השנייה, ולנחמה, בת למשפחת פת הירושלמית שבבעלותה היה קפה פת ברחוב הנביאים בעיר. הוא למד בגימנסיה העברית רחביה במגמת מזרחנות וב-1961 התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 515 (לימים יחידה 8200) של חיל המודיעין עד 1964.
בתום שירותו הצבאי התגורר במשך מספר שנים בניו יורק, שם למד פרסום ועבד בקונסוליה הישראלית בעיר כמפענח צופן (מפענח מברקים). עם שובו מניו יורק למד באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי המזרח התיכון ועבד בקול ישראל ובערוץ הראשון. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שירת כדובר הממשל הצבאי ביהודה ושומרון, תחת פיקודו של האלוף רפאל ורדי. בשנת 1973 החל לעבוד בעיתון "הארץ" וסיקר עבור העיתון משטחי יהודה ושומרון את ליבת הסכסוך הישראלי-פלסטיני. היה מראשוני העיתונאים הישראלים שכתבו על מעשי העוולה שבוצעו, לדבריהם, על ידי מדינת ישראל וצה"ל נגד האוכלוסייה הפלסטינית בשטחי יהודה ושומרון. הוא קנה לעצמו שם של עיתונאי וכתב שטח מוערך, והרבה להיפגש גם עם מנהיגים פוליטיים פלסטינים וגם עם תושבים מהרחוב הפלסטיני, ולשמוע את נקודת מבטם על הסכסוך. הוא עבד בעיתון עד שנת 1985, ושימש גם ככתב המדיני של העיתון. לאחר מכן החל לעבוד עבור העיתון "ג'רוזלם פוסט", שם עבד כעורך לענייני המזרח התיכון, בין היתר באינתיפאדה הראשונה ובעיתון "חדשות".
בשנת 1982 קיבל את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג של האגודה לזכויות האזרח בישראל על פועלו העיתונאי לשיקוף מצב תושבי שטחי יהודה ושומרון הפלסטינים "כנתונים לממשל צבאי ונטולי רוב הכלים להתבטאות עצמית ועצמאית העומדים לרשות אזרחיה של המדינה השלטת עליהם", כך על פי נימוקי הזכייה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 עבד בחברת החדשות של ערוץ 2 והיה העורך של היומן השבועי "השבוע" בערבית בערוץ 2.
בשנת 2000 פורסם ספר הבישול שכתב ביחד עם נעים עריידי, "לא על החומוס לבדו" בהוצאת מודן.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 פרסם ליטני, שחש חיבה גדולה לאירלנד, תרגומי שירה אירית בעיתונים ובכתבי-עת שונים. כן כתב, יחד עם רעייתו, לבנה, את "המיתולוגיה האירית" בסדרת המיתוסים של הוצאת מפה. בין היתר תרגם את ספרו של המשורר האירי שיימוס היני "סטיישן איילנד" בהוצאת כרמל.
היה נשוי ללבנה, מתמטיקאית במקצועה, ולהם שלושה ילדים. נפטר ב-12 בינואר 2022 בביתו בהוד השרון בגיל 78.
מורגן וייד
מורגן וייד (באנגלית: Morgan Wade; נולדה ב-10 בדצמבר 1994) היא זמרת-יוצרת, כותבת שירים אמריקאית.
ביוגרפיה.
מורגן וייד נולדה בפלויד, וירג'יניה שבארצות הברית. היא החלה לכתוב שירים כסטודנטית בקולג', ובשנת 2018, היא גייסה מוזיקאים דרך קרייגסליסט כדי להקליט את אלבומה הראשון "Puppets with My Heart", שנזקף לזכות האחים החורגים. וייד סיפרה למגזין "רולינג סטון קאנטרי" שהיא קיבלה השראה לעשות זאת לאחר שנפרדה מהחבר שלה. וייד סיפרה גם שהלחץ של סיבוב הופעות והקלטה עם האחים החורגים הובילו להתפתחותה של התמכרות לאלכוהול.