רייכר נולד במשפחה דתית ולמד עד כיתה ב' במסגרות חינוך חרדיות. את דרכו העיתונאית החל ככתב בבית המשפט בשנת 1961. הוא נתפס כעיתונאי בולט מאז שהגיש פינה קבועה בכלבוטק בשנות ה-70 ושנות ה-80. בשנות ה-80 אף שימש כאחד המגישים של התוכנית ערב חדש בטלוויזיה החינוכית. מאז הנחה רייכר תוכניות רבות וכתב טורים בעיתונים רבים: "סקנדל", "יש כתובת", "רייכר בשטח", "הפרלמנט של רייכר", "יש עם מי לדבר", "רייכר מתרגז" וכן תוכנית הטלוויזיה "למבוגרים בלבד" המיועדת לבני הגיל השלישי. בנוסף, הנחה גם את תוכנית ההומור "סתם בצחוק" בערוץ 1.
רייכר הוצב במקום השני ברשימת מפלגת הגמלאים בבחירות לכנסת השמונה עשרה, בהן לא עברה המפלגה את אחוז החסימה.
בשנת 2011 חזר רייכר להגיש בהתנדבות תוכנית לילה בגלי צה"ל, במתכונת דומה לזו של התוכנית שהנחה בעבר, "ציפורי לילה משוחחות". התוכנית החדשה, המשודרת במוצאי שבת, בין השעות 02:00-04:00, זכתה לשם "נדודי שינה עם גדעון רייכר", ובה מתעניין רייכר בסיפורים של מאזינים המתקשרים לאולפן.
מחזה בשם "היריקה", שכתב רייכר בעקבות אירוע שחווה, החל להיות מוצג בתיאטרון הבימה בשנת 2013, לאחר שהוצג עוד קודם על במות אחרות.
רייכר עוסק גם בהוראת מקצוע העיתונות ועושה זאת במכללות שונות.
אצ'ר
אֶצֶ'ר (בהונגרית: Ecser, בסלובקית: Ečer, מילולית: סוג של אלון) הוא כפר במחוז פשט, באזור המטרופוליטני של בודפשט בירת הונגריה.
הכפר ממוקם דרומית לבודפשט, בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי פרנץ ליסט (לשעבר פריהג'), לצד הכביש המהיר M0.
לפי עדויות הכפר היה קיים כבר בשנת 896 בעת שארפאד מנהיג המדיארים כבש את הונגריה ואנשיו קראו למקום על שם סוג האלון הגדל בו. העדות הישירה הראשונה בכתב על קיום הכפר היא מה-15 בדצמבר 1315. במאות ה-16 וה-17 שקע הכפר עקב כיבוש האימפריה העות'מאנית, אך התאושש במאה ה-18.
בכפר חי מיעוט סלובקי קטן.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו ביישוב 12 יהודים. איש לא חזר לכפר מהגירוש למחנות השמדה בשנת 1944.
בכפר כנסייה קתולית שנבנתה בשנת 1740.
לכפר להקת ריקודי עם בשם "Ecseri lakodalmas" (חתונת אצ'ר).
האלונים, הכנסייה ולהקת הריקודים מופיעים בסמל הכפר.
ערים תאומות.
הערים התאומות של אצ'ר הן:
דיג מקוון
יובל נעימי
יובל נעימי (נולד ב-31 באוגוסט 1985) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הגארד. בעבר שיחק בנבחרת ישראל. גובהו 1.88 מטר.
קריירה.
נעימי שיחק בצעירותו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בשנת 2003 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-30 במרץ במשחק ליגת העל כנגד עירוני נהריה. זה היה המשחק היחיד בו שיחק במשך עונת 2002/03. בעונת 2003/04 נעימי שיחק ב-5 משחקים בלבד בליגה. הוא נכלל בסגל הפועל ירושלים, שהגיעה להישג השיא שלה בעונה זו, זכייה בגביע יול"ב.
מאחר שלא קיבל דקות משחק רבות בירושלים, הוא הושאל למכבי ראש העין ששיחקה בליגה הלאומית. בסיום עונת 2004/05 הוא הושאל שוב, הפעם למכבי גבעת שמואל. הוא שותף בכל 30 משחקי הקבוצה בעונת 2005/06. אף על פי שלא הרבה לקלוע נקודות, הוא נבחר לתואר "תגלית העונה". הוא הצליח להישאר עם הקבוצה בליגת העל, לאחר חזרה דרמטית שלה בסיום העונה מהמקום האחרון בליגה. בעונת 2006/07, אף על פי שהעמיד ממוצע שיא נקודות בקריירה שלו עד לאותה עת של 6.9, הוא לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בשנת 2007 האריך נעימי את חוזהו בהפועל ירושלים, אך בעקבות ריבוי הגארדים בקבוצה הושאל לעירוני אשקלון. באשקלון קיבל נעימי לראשונה הזדמנות לשמש כשחקן בכיר, והוביל את אשקלון לעונה מוצלחת (מקום חמישי) תוך שהוא קולע 14.4 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2008 חזר נעימי בהפועל ירושלים, הפעם כשחקן מפתח, וסיים את העונה עם ממוצע של 10.3 נקודות למשחק. בעונה שלאחר מכן כבר מונה לקפטן הקבוצה, וקלע בממוצע 12.2 נקודות ו 4.3 אסיסטים בלמעלה מ-30 דקות למשחק. לקראת משחקי מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2009 זומן נעימי לסגל נבחרת ישראל. ב-2011 הוענק לנעימי פרס השחקן השישי בליגת העל בכדורסל של מנהלת הליגה.
ב-8 ביוני 2012, חתם נעימי לעונה אחת בטריומף הרוסית, בה השתכר בכ-700,000 דולרים.
ב-8 באוגוסט 2013, חתם במכבי תל אביב ל-3 עונות. ב-4 בדצמבר 2013, הגיעו נעימי והנהלת מכבי תל אביב להסכמה על שחרורו מהקבוצה, זאת בעקבות הסגל הרחב ומיעוט בדקות משחק.
ב-10 בדצמבר 2013 חתם נעימי בהפועל אילת עד תום העונה. בקיץ 2014 חתם לשנתיים בבני הרצליה.
ב-15 ביולי 2015 חתם לעונה בעירוני נס ציונה, אך בסוף העונה, לאחר שנס ציונה ירדה לליגה הלאומית, הוא עבר לשחק בקבוצה האיטלקית, ג'יבובה סקפאטי מליגת המשנה, והשתכר כ-130 אלף דולר. הוא סיים את העונה כמלך האסיסטים של ליגת המשנה ו-15.7 נקודות בממוצע. בקיץ 2017 עבר לפורלי, גם היא מליגת המשנה האיטלקית.
באוגוסט 2018 חתם במכבי רחובות מהליגה הלאומית. למרות הציפיות להתמודדות על עליה לליגה הראשונה נשרה הקבוצה בתום העונה לליגה השלישית.
בפברואר 2020 חתם באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית. ב-18 בספטמבר 2020 הודיע נעימי על פרישה מכדורסל, בגיל 35.
בית הקברות הר הזיתים
שטוג סימן 3
שטורמגשיץ סימן 3 ("Sturmgeschütz III", תותח סער סימן 3, ובקיצור: שטוג 3) היה כלי הרק"ם שיוצר במספרים הגדולים ביותר למען הורמאכט במשך מלחמת העולם השנייה (10,619 כלים נבנו במהלך המלחמה). ה"שטוג" היה שנבנה על בסיס שלדה של פאנצר סימן 3. למרות היותו תותח סער, הוא שימש במהלך המלחמה לרוב כמשחית טנקים.
פיתוח.
הצורך בכלי דוגמת ה"שטוג" עלה כבר במלחמת העולם הראשונה, כאשר במהלך הסתערויות חיל רגלים התגלה שלא הייתה לו יכולת לתקוף ביצורים. התותחים של אותם ימים היו מיושנים וכבדים ולא הצליחו להדביק את הקצב בו התקדמו חיילי הרגלים.
ב-1935 הציע הגנרל הגרמני אריך פון מאנשטיין ללודוויג בק ליצור "חיל תותחנים מסתער" על מנת לסייע לחיל הרגלים. ב-15 ביוני 1936 הוטל על דיימלר בנץ AG להכין רק"ם בעל תותח 75 מ"מ קצר קנה. הרכב יוצר ונעשה בו שימוש בשלדה של פאנצר סימן 3. לא היה ידוע בתחילה לאיזה חיל בוורמאכט יסופח כלי הרכב החדש. התברר כי לחיל השריון, שהוא החיל הטבעי לקבל רכב זה, היו קשיים תקציביים לקבל גדודי שטוגים ולכן השטוג הופנה לחיל התותחנים.
השטוגים שירתו בגדודים, שם קיימו את התפקיד הנועד להם כ"חיל תותחנים מסתער". מאוחר יותר הושם דגש על לחימה נגד שריון שהגרמנים נתקלו בה והשטוג שימש גם כמשחית טנקים. שטוג סימן 4 ("StuG IV") נכנס לייצור בסוף 1943 תחילת 1944. ההבדל בינו לבין השטוג סימן 3 הוא השימוש בשילדת פאנצר סימן 4 במקום פאנצר סימן 3.
שירות מבצעי.
השטוג סימן 3 היה מוצלח ושימש בכל החזיתות במלחמה בהצלחה כתותח סער וגם כמשחית טנקים. על אף שהשטוגים לא זכו לתהילה כמו הפאנצר והפנתר הם השמידו יותר טנקים. בגלל שילדתו הקטנה, השטוג היה מטרה קשה לפגיעה. השטוגים נחשבו לעילית של חיל התותחנים הגרמני והיה להם שיא מרשים של הרס טנקים - 20,000 טנקים עד אביב 1944. ב-10 באפריל 1945, סמוך לתבוסת גרמניה הנאצית, נמצאו ברשות הגרמנים 1,053 שטוגים.
הצבא הפיני קיבל מגרמניה 59 שטוגים בקיץ 1944 והשתמש בהם במלחמת ההמשך. שטוגים אלו השמידו 87 טנקים סובייטים כאשר רק 8 שטוגים הושמדו (חלקם בשל העובדה שצוותי הטנקים השמידו אותם כדי למנוע מהסובייטים לקחתם שלל). בסיום המלחמה, השטוגים הפכו לרק"ם העיקרי בצבא הפיני עד לשנות ה-60.
שטוגים הועברו גם לבעלות בריתה של גרמניה במהלך המלחמה: בולגריה, רומניה, הונגריה ואיטליה וגם לספרד שהייתה נייטרלית אך אהדה את הנאציזם. לאחר מלחמת העולם השנייה מכרו הסובייטים לסוריה שטוגים שנפלו לידיהם כשלל במלחמה. הם המשיכו לשרת בצבא הסורי לפחות עד מלחמת ששת הימים.
עדות למצב הטוב שבו נשמרו השטוגים ניתן לראות בסרט "החופשה של מיסטר בין" שם כלי השריון שדרס את אופניו של מר בין היה שטוג סימן 3.
ניידת חב&quot;ד
סיפורו של המחלן
סיפורו של המחלן (באנגלית: The Pardoner's Tale) הוא הסיפור הארבעה-עשר בסיפורי קנטרברי, יצירתו של ג'פרי צ'וסר, המשורר האנגלי בן המאה ה-14. הדמות המגוללת סיפור זה היא מוכר כתבי מחילה (אינדולגנציות). (האינדולגנציות הן מסמכים משפטיים בנצרות הקתולית של ימי הביניים אותם יכול נוצרי מאמין לרכוש כעדות מול האל לפטירתו מעונש על חטא שכבר נסלח). ככזה, הוא אמון על סיפורים שנועדו להפחיד את קהל שומעיו מפני החטא והמוות וסיפורו אכן עוסק בנושאים אלה.
הסיפור עוסק בשלושה חברים, הוללים. הימים הם ימי מגפת "המוות השחור" באנגליה וכאשר הם שומעים קול הלוויה מבחוץ, הם נשבעים למגר את המוות. המוות מתואר כדמות אנושית, שיושב בצל עץ בצד הדרך. הם מתגרים במוות אך זה דווקא פונה אליהם בדברים. הוא מסכסך בין החברים כאשר הוא מראה להם אוצר של מטבעות זהב. החברים שוכחים את נדרם ולבסוף הם רוצחים איש את רעהו בשל תאוות בצע.
הסיפור עוקב אחר תימות אופייניות בדרשות של אנשי דת המזהירים את ציבור השומעים מפני החטא, ובמיוחד חטאים המכוונים כלפי דרכי ההתנהלות של העולם.
ג'יי קיי רולינג סיפרה (בצ'אט מ-30 ביולי 2007) ששאבה את הרעיון לסיפור "מעשה בשלושה אחים", המופיע בספרים "הארי פוטר ואוצרות המוות" ו"מעשיות בידל הפייטן", מ"סיפורו של המחלן".
צבי הנינג'ה - הדור הבא