לפי מפקד האוכלוסין הבולגרי בשנת 1919, שנערך על פי בקשת מדינות ההסכמה, מאוכלוסיית תראקיה המערבית היו 219,723 מהם: טורקים 35.4% (77,726 מוסלמים), בולגרים 46.3% (101,766 - 81,457 נוצרים ו -20,309 מוסלמים), יוונים 14.8% (32,553 נוצרים), יהודים 1.4% (3,066) ארמנים 1.5% (2,369), אחרים 0,9% (1,243). האזור שהועבר למדינות ההסכמה כלל גם את קראאגאך וסביבתה, שהפכה לחלק מטורקיה לאחר הסכם לוזאן.
תראקיה המערבית נמסרה למדינות ההסכמה בדצמבר 1919, ולאחריה עזבו בולגרים את האזור, ואילו יוונים רבים עברו להתגורר בו. ממשלת ההסכמה (בראשות הגנרל הצרפתי שארפ) קיימה מפקד משלה בשנת 1920, לפיו תראקיה המערבית מנתה 204,700 איש, מתוכם: טורקים 36.5% (74,720 מוסלמים), בולגרים 32.2% (65,927 = 54,079 נוצרים ו -11,848 מוסלמים), יוונים 27.4% (56,114 נוצרים), יהודים 1.5 % (2985) ארמנים 0.9% (1880), אחרים 3066. בזמן עריכת מפקד זה חזר חלק מאוכלוסיית קסנתי היוונית, שעזבה באופן מאסיבי את מחוז קסנטי לאחר מלחמות הבלקן (1913).
על פי המחקרים הטורקים אוכלוסיית תראקיה המערבית בשנת 1923 הייתה 191,699, מתוכם 129,120 (67%) היו טורקים / מוסלמים (כולל גם את הפומקים) ו- 33,910 (18%) היו יוונים; 28,669 שנותרו (15%) היו בעיקר בולגרים (נוצרים), יחד עם מספר קטן של יהודים וארמנים (לפני חילופי האוכלוסין).
אוכלוסיית האזור, על פי מפקד האוכלוסין הרשמי של 1928 ו-1951, שערכ הרשויות המקומיות, לפי שפת אם, הייתה כדלקמן:
Cross-Eyed Mary
"Cross-Eyed Mary" הוא שיר של להקת הרוק המתקדם הבריטית ג'ת'רו טאל מאלבומם משנת 1971, "Aqualung".
השיר עוסק, כמו שירים נוספים באלבום, בדמויות שוליים בחברה המודרנית. הדמות המרכזית בשיר, המכונה "מרי הפוזלת" ("Cross-Eyed Mary"), היא תלמידת בית ספר העוסקת בשעות אחר הצהריים בזנות ומעדיפה את חברתם של ה"עלוקות האפורות" כמילות השיר על פני חבריה לבית הספר. השיר נכתב כמעין המשך לשיר הפותח באלבום, "Aqualung", ודמות ההומלס המככבת בו מוזכרת במהלך הבית הראשון.
"Cross-Eyed Mary" דורג כשיר ה-12 הטוב ביותר של ג'ת'רו טאל בספר "Rock - Das Gesamtwerk der größten Rock-Acts im Check".
קנוט אנמרק ינסן
קנוט אנמרק ינסן (באנגלית: Knud Enemark Jensen; 30 בנובמבר 1936 - 26 באוגוסט 1960) היה רוכב אופנים דני, שמת במהלך אולימפיאדת הקיץ 1960 ברומא, איטליה. במהלך הקריירה שלו היה מעורב בשערוריית סימום מוקדמת.
ביוגרפיה.
ינסן נולד באורהוס. בשנת 1960 הוא זכה באליפות נורדיה האינדיבידואלית, וכן היה חבר בקבוצת דנמרק שזכתה במדליית הכסף במשחק בו מת.
מרוץ הכביש האולימפי בן ה-100 ק"מ, נערך בחום של מעל 40 מעלות בוויאלה כריסטופורו קולומבו ברומא. אחד מקבוצת דנמרק של ארבעה אנשים, יורגן ב. יורגנסן, שנשר מהמרוץ בגלל מכת שמש לאחר ההקפה הראשונה, מה שקבע כי כל שלושת רוכבי האופניים הדניים שנותרו, חייבים לסיים את המירוץ על מנת שהקבוצה לא תיפסל. יג'נסן אמר לחבריו שהוא חש סחרחורת, נילס באונסואה אחז בגופייתו, ובזה ממנו ליפול, ואילו ואגן בנגסבורג החזיק את ינסן מהצד השני. בנגסבורג ריססה את ינסן במים, מה שהביא לשיפור לכאורה, אך כאשר באונסו הפסיקה, ינסן התמוטט ושבר את גולגולתו על המדרכה.
ינסן הובא באמבולנס לאוהל צבאי מחומם מאוד בסמוך לקו הסיום, שם נפטר באותו אחר הצהריים מבלי שב להכרה. הנסיך אקסל מדנמרק, חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, היה בדרך למיטתו של ינסן בזמן פטירתו.
אולוף יורגנסן, מאמן קבוצת האופניים הדנית, אמר לחוקרי ממשלת דנמרק כי נתן לינסן ולכמה רוכבי אופניים אחרים את רוניאקול (אלכוהול ניקוטיניל), שזה מרחיב את כלי הדם. הנתיחה של ינסן נערכה במכון לרפואה משפטית. ב-25 במרץ 1961 הגישו שלושת הרופאים האיטלקים שביצעו את הנתיחה דוח סופי לפיו מותו של ינסן נגרם כתוצאה ממכת חום, ולא נמצאו תרופות בגופו. דוח הנתיחה המלא מעולם לא פורסם לציבור. שנים לאחר מכן טען אלווארו מרקיורי, אחד הרופאים שערכו את הנתיחה, כי הם "מצאו עקבות של כמה דברים", כולל אמפטמין.
מותו של ינסן הביא את הוועד האולימפי הבינלאומי להקים ועדה רפואית (בשנת 1961) ולערוך בדיקות סמים באולימפיאדת החורף 1968 בגרנובל, צרפת, ובאולימפיאדת הקיץ 1968 במקסיקו סיטי, מקסיקו.
ינסן היה נשוי לאחייניתו של אלוף האופניים האולימפי לשעבר הנרי הנסן.
וואלי פאנק
מרי וואלאס "וואלי" פאנק (באנגלית: Mary Wallace "Wally" Funk; נולדה ב-1 בפברואר 1939) היא טייסת אמריקאית, וחלק מצוות הנשים של ה-13 של מרקורי, בו נבחרו נשים שיבצעו בדיקות סינון פזיולוגיות, במקביל לאסטרונאוטים המקוריים של תוכנית מרקורי, כחלק מתוכנית פרטית שלא נעשתה על ידי נאס"א.
חייה.
פאנק נולדה בפברואר 1939 בלאס וגאס, ניו מקסיקו. כבר כשהייתה בת 9, השתתפה פאנק בשיעור הטיסה הראשון שלה ובגיל 18 קיבלה את רישיון הטיס. עבודתה הראשונה הייתה בבית הספר לטיס של צבא ארצות הברית באוקלהומה, ותוך זמן קצר הפכה לאישה הראשונה אי פעם שעסקה כמדריכת טיסה בבסיסי הצבא.
ב-1961, כשהיא בת 21 בלבד, הוזמנה פאנק לתוכנית "נשים בחלל", שהוקמה על ידי הרופא וויליאם רנדולף לאבלס השני , יו"ר הוועדה המיוחדת של נאס"א למדעי החיים. אף על פי שהייתה צעירת המשתתפות, היא עברה את השלב הראשון של הבדיקות בהצלחה, יחד עם 12 נשים נוספות. שלב הבדיקות השני כלל הערכות פסיכולוגיות ובדיקות במיכל בידוד, ובמהלכו שהתה פאנק 10 שעות ו-35 דקות בתוך מיכל מים בחדר חשוך ואטום לרעש.
פאנק המשיכה גם לשלב השלישי, אך כמה ימים לפני ביצועו, נשלחו מברקים לכולן אשר הודיעו על ביטול הבדיקות. מספר משתתפות מה-13 של מרקורי ניסו להיאבק בהחלטה, ואף נפגשו עם סגן הנשיא לינדון ג'ונסון. מנהל נאס"א בפועל, ג'ורג' לאו, ציין כי לפי הדרישות, כל האסטרונאוטים צריכים להיות בוגרי קורס טיס צבאי ובעלי תואר הנדסי (למרות שג'ון גלן התקבל ללא תואר הנדסי). החלטה זו סגרה את הדלת בפני פאנק וחברותיה כי באותן שנים, נשים לא יכלו להשתתף בקורסי אימון של חיל האוויר והצי, ולכן לא היו נשים שיכלו להתקבל. למרות שחלק מהטייסות בקבוצת הפרויקט היו בעלות ניסיון מצטבר יותר מחלק מהאסטרונאוטים המועמדים, לא הסכימו לקבל את הניסיון שלהן על מטוסי סילון אזרחיים. חלק מחברי הוועדה היו בעד טענות הנשים, אולם הנושא לא התקדם ונאס"א לא קיבלה אף מועמדת לתוכנית האסטרונאוטים.
שני פוקר
שני פוקר (נולדה בד׳ בטבת ה׳תשנ״ג, 28 לדצמבר 1992) היא משוררת ישראלית.
קורות חיים.
נולדה וגדלה ברמת גן.
שיריה של פוקר התפרסמו לראשונה בשנת 2018 בכתב העת "המוסך", וזמן קצר לאחר מכן גם בכתבי העת "הבה להבא" ו"הו!". מאז ועד היום שיריה מתפרסמים בבמות שונות, כתבי עת ועיתונים. בשנת 2019 יצא ספר שיריה הראשון "מחצית חביוני" בהוצאת "הבה לאור" ובעריכת עודד כרמלי. הספר זכה לביקורות משבחות. בנוסף, סיפורים פרי עטה של פוקר התפרסמו לאורך השנים בין השאר בכתב העת "מעבורת", בכתב העת "גרנטה", וב"ynet".
בשנת 2021 ערכה פוקר ביחד עם עודד כרמלי את כל המחזות של יונה וולך, שכונסו לספר "אנדרטה של צרעת: יונה וולך - כל המחזות", שיצא בהוצאת "הבה לאור". פוקר היא חברת מערכת בכתב העת "הבה להבא", ותלמידת מחקר בחוג לספרות באוניברסיטת ת"א.
ספריה.
כתיבה:
מחצית חביוני, קובץ שירה, הבה לאור, 2019.
עריכה:
אנדרטה של צרעת: יונה וולך - כל המחזות, הבה לאור, 2019.
צבא היבשה של רומניה
הכוחות המזוינים של רומניה (ברומנית: Forțele Armate Române) או צבא רומניה (ברומנית: Armata României) הוא הארגון המרכזי לשמירת ביטחונה של מדינת רומניה. צבא זה כולל 3 זרועות עיקריות: צבא היבשה של רומניה, הצי הרומני וחיל האוויר הרומני.
הגיוס לצבא רומניה בעיתות שלום אינו חובה וניתן להתנדב החל מגיל 18. לפי חוקי רומניה אפשר לגייס בשעת מלחמה את כל הגברים בין הגילים 15 - 49. בשנת 2004 הוערך מספר הגברים בגילאים אלו ברומניה בכחמישה מיליונים. נכון לשנת 2005 מנה כוח האדם של שלוש זרועות הצבא הרומני כ-112,000 חיילים וכ-28,000 אזרחים.
היסטוריה.
בנובמבר 1859, בפקודתו של אלכסנדרו יואן קוזה, הוקם המטה הכללי העליון של צבא רומניה. במאי 1860 חוקק החוק שקבע את העקרונות והצורה בה יודרכו החיילים הרומנים.
לאחר ההמהפכה ברומניה והדחתו והוצאתו להורג של השליט ניקולאה צ'אושסקו, החלה רומניה להתקרב למדינות המערב וביקשה לשדרג את הצבא שלה. בשנת 1997 זכתה חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות מישראל בחוזה להשבחת נגמ"שים עבור צבא רומניה, בשיתוף הזרוע התעשייתית של צבא רומניה וחברת הטכנולוגיה השווייצרית ארליקון קונטראווס. תוכנית ההשבחה הייתה מבוססת על חבילת חימוש לנגמ"שים מפיתוח רפא"ל, המכונה "25-OWS". בשנת 2001 סיפקה חברת אלישרא מערכות לשליטה ובקרה ולוחמה אלקטרונית לצבא היבשה של רומניה.
בשנת 2002, ההוצאה הלאומית של רומניה, למימון צבאה הייתה 985 מיליוני דולרים, שהיוו 2.47% מהתל"ג הרומני.
ב-29 במרץ 2004 הצטרפה רומניה לנאט"ו.
בשנת 2007 חתמה חברת אלביט מערכות על חוזה לאספקת צריחים בלתי מאוישים ומערכות אלקטרו-אופטיות לצבא רומניה.
ואלי פאנק
שולמית מסרר
שולמית מֶסֶרֶר (ברוסית: Сулами́фь Миха́йловна Мессере́р, 27 באוגוסט 1908, מוסקבה - 3 ביוני 2004, לונדון) הייתה בלרינה וכוריאוגרפית רוסיה, שהניחה את היסודות לבלט קלאסי ביפן.
ביוגרפיה.
שולמית מסרר נולדה למשפחה יהודית-ליטאית. אביה, מיכאיל מסרר, היה רופא שיניים, אב לעשרה ילדים שנקראו כולם בשמות תנכ"יים: פנינה, עזריה, מתניה, רחל, אסף, אלישבע, שולמית, עמנואל, אבינדב ואראלה.