הסיבה לכך שההר הפך להר קדוש נעוצה בהיות האזור שסביב ההר ערש הציוויליזציה הסינית. נתגלו עדויות רבות ליישובי קבע סביב ההר המתוארכות לתקופה הפלאוליתית, לדוגמה באתר מערת גְ'ה-גִ'י (Zhiji) שבה נתגלו שימוש באש ושרידים פלאוליתיים רבים. בתקופה הנאוליתית התקיימו באזור התרבויות המתקדמות ביותר בפרהיסטוריה של סין: תרבות פֵּילִיגָאנְג (裴李崗; פין-יין Péilǐgāng) המתוארכת בין 7,000 ל-5000 לפנה"ס ותרבות דָאחֶצוּן (大河村). חשיבות האזור כערש התרבות הסינית קיבלה משנה תוקף משנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר נתגלו בו אתרים מתרבות לונגשאן: האתר הארכאולוגי וָאנְגְצֶ'נְגְגָאנְג (王城岗, פין-יין: Wangchenggang) בדנגפנג והאתר שִׂיגָ'אי בסמוך לעיר שִׂינְמִי (新密 פין-יין Xīnmì) הסמוכה. מתרבות זו התפתחו המדינות הראשונות והשושלות הראשונות בסין: שיה, שאנג וג'ואו. כמה מערי הבירה של שושלות אלו הוקמו סביב ההר, כולל יָאנְגְצֶ'נְג (שמה הקודם של דנגפנג) ווָאנְגְצֶ'נְגְגָאנְג, שהייתה אחת משתי ערי הבירה של שושלת שיה. התקופה שבה פעלו שושלות אלו עיצבה את האומה הסינית, תהליך היסטורי שהתרחש למרגלות הר סונג. הר סונג הפך למרכז התרבות הסינית ובמקביל ל"מרכז הארץ" (中国, בפין-יין Zhongguo) בתודעה הסינית, כיום כינויה של סין כולה. מסופר על הדוכס ג'וֹאוּגונְג משושלת ג'ואו שחיפש את מרכז הארץ באמצעות שעון שמש בטקסים שנערכו ביָאנְגְצֶ'נְג (כיום דנגפנג) בירתה המזרחית של השושלת. גם הקמת מצפה הכוכבים בסמוך לדנגפנג בתקופת שושלת טאנג, זמן רב אחר-כך, נובעת מהאמונה כי האזור הוא מרכז העולם.
לאחר שהבודהיזם חדר לסין בתקופת שושלת האן נבנו מקדשים בודהיסטים רבים סביב ההר, כולל מקדש סונְגְיְוֵּ'ה, מנזר שאולין ומקדש חְווֵיְשָׁאן. מנזר שאולין היה גם המקור שממנו התפשט הזן בודהיזם בסין. לאזור היה גם תפקיד חשוב בהתפתחות הטאואיזם. בתקופת שושלת וי הצפונית פיתח הנזיר הטאואיסטי הנודע קוֹאוּ צְ'ייֵנְגְ'ה תוך כדי התבודדות את הכת המכונה בֵּייטְייֵנְשְׁה דָאו. המקום המרכזי שתפס ההר בתודעה, בתרבות ובדתות בסין גרם לכך שבמשך כ-2,000 שנים, החל בתקופת שושלת האן, דרך שושלות וי הצפונית, טאנג, סונג, ג'ין, יואן, מינג, צ'ינג וכלה ברפובליקה העממית של סין נבנו סביב ההר, מבנים דתיים ואזרחיים רבים, בהם שלושת צמדי השערים: טאישה, שאושה וצִ'ימוּ, שנבנו בתקופת שושלת האן, מבני הדת העתיקים ביותר בסין, והפגודה של מקדש סונְגְיְוֵּ'ה, הפגודה הראשונה מלבנים שנבנתה בסין והפגודה העתיקה ביותר בסין.
מבני דת.
ההר הוא אחד ההרים הקדושים ביותר לטאואיזם בסין, וכולל מקדשים טאואיסטיים חשובים דוגמת מקדש ג'ונְגְיְוֵּ'ה, אחד המקדשים הטאואיסטיים הקדומים בסין, ויחד עם זאת יש גם נוכחות בודהיסטית ניכרת בהר. בהר שוכן מנזר שאולין, הנחשב מקום הולדת הזן בודהיזם, ואוסף הפגודות של המנזר הוא הנרחב ביותר בסין. אקדמית סונְגְיָאנְג שבסמוך היא אחת מארבע האקדמיות החשובות ביותר בסין העתיקה. על ההר ובסביבתו יש שפע של מנזרים טאואיסטיים ובייחוד בודהיסטיים. מבנים דתיים נוספים הם פגודת סונְגְיְוֵּ'ה מהמאה השישית, כמו גם הפגודות מתקופת שושלת טאנג (שלטה 907-618) במקדש פָאוָאנְג. שמונה אתרים של מבנים דתיים ואזרחיים השוכנים בעמק שבין הר טָאיְשְׁה (太室) הר שָׁאושְׁה המשתרעים על שטח 40 קמ"ר בסמוך לדנג פנג הוכרזו אתר מורשת עולמית ב-2010.
אריוך
אַרְיוֹךְ מלך אֶלָּסָר נזכר בתנ"ך בספר בראשית, כאחד ממלכי קואליציית ארבעת המלכים שהוקמה יחד עם אמרפל מלך שנער, כדרלעמר מלך עילם ותדעל מלך גוים, למטרת דיכוי מרד של חמשת מלכי כיכר הירדן, שכרתו ביניהם ברית על מנת למרוד במלכי מסופוטמיה.
במקרא.
ארבעת המלכים, בהנהגת כדרלעומר, באו לכנען כדי להכניע את מלכי כיכר הירדן שמרדו בכדרלעומר. בדרכם הכו בעמים נוספים: רפאים, זוזים, חורים, עמלקים, ואמורים. במלחמתם כנגד חמשת מלכי כיכר הירדן הכניעו ארבעת המלכים את המורדים, שבו מהם שבי רב ובזזו את כל רכושם. בדרכם צפונה אל ארצותיהם רדף אחריהם אברהם, ובאזור דמשק השיג אותם, הביסם, והשיב את השבויים והרכוש למלכי כיכר הירדן.
במחקר.
מקור שמו.
מקור השם אריוך הוא חורי, והוא דומה מבחינה לשונית לשמות הנזכרים בתעודות ממארי. השם אינו שכיח ומופיע פעמים אחדות בכתבי היתדות. השם אריוך מופיע גם בספר דניאל ותפקידו רב הטבחים של נבוכדנצר. יש חוקרים שמזהים את אריוך עם וארד-סין, אחיו של רים-סין הראשון, אשר נודע גם כארי-אקו (Eri-aku).
לדעת ההיסטוריון רן צדוק, מקור השם הוא פרסי.
זיהויה של אלסר.
יש המזהים את אֶלָּסָר עם לרסה, ממלכה שהתקיימה בעיר זו בתחילת האלף השני לפני הספירה וממוקמת בחלק הדרומי של מסופוטמיה, ויש כאלה המזהים את אלסר עם אל-נצורה הקרובה לחרן.
יוסף בן מתתיהו, בספרו קדמוניות היהודים, גורס כי אריוך היה אחד משרי הצבא של האשורים. בן מתתיהו מתאר כיצד בזזו ארבעה שרי צבא אלה את סוריה והגיעו לאזור סדום כדי להילחם עם מלכי כיכר הירדן אשר מרדו באשור.
בדברי חז"ל.
הרמב"ן בפירושו לספר בראשית מביא מדרש, לפיו כל אחד מארבעת המלכים רומז לאחת מהאימפריות הגדולות שיקומו בעולם: לפי מדרש זה, רומזת "אלסר" לממלכת מדי.
האמורא שמואל מוזכר בתלמוד הבבלי בכינוי "אריוך", והתוספות מבארים שם כי כיוון שהיה שמואל נחשב כמלך מחמת בקיאותו ופיקחותו הגדולה, קראוהו "אריוך" שהוא שמו של מלך המוזכר במקרא.
ההר הצהוב
יורם מירון
יורם מירון (8 באוקטובר 1939 - 6 בינואר 2007) היה מחלוצי הוראת השפה הערבית הפלסטינית בישראל ומחברם של ספרים ותוכניות לימוד בתחום זה.
ביוגרפיה.
מירון נולד בקיבוץ הזורע, בן לרות ומאיר מירון, ממייסדי הקיבוץ, אשר עלו לישראל מגרמניה במסגרת תנועת הנוער היהודית-גרמנית ורקלויטה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
התחנך במוסד החינוכי שומריה בקיבוץ משמר העמק והיה מדריך וחבר פעיל בתנועת השומר הצעיר. בשנים 1957–1960 שירת בצה"ל בחטיבת גולני. בשנת 1959 קיבל את אות החייל המצטיין מידי הנשיא יצחק בן-צבי. בשנת 1961 התגורר בקיבוץ זיקים במסגרת תוכנית סיוע של קיבוצים מבוססים מתנועת הקיבוץ הארצי לקיבוצים צעירים שסבלו מקשיים. בשנה זו נישא לאורנה לבית פולסקי.
בשנים 1962–1964 התגורר בקיבוצו הזורע ועסק בחקלאות. בשנים 1964 עד 1966 למד ערבית ולימודי המזרח התיכון במכון ללימודים ערביים בגבעת-חביבה ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1967 עד 1980 עסק בהוראת השפה הערבית ותרבותה במוסד החינוכי שומריה בקיבוץ משמר העמק. בשנים 1982 עד 1985 כיהן כמזכיר קיבוץ הזורע.
בשנים 1986–1994 היה מנהל המכון ללימודים ערביים בגבעת חביבה. בשנת 1987 יזם את קיומו של הכנס השנתי של המורים לערבית בישראל, ועסק בהפקת האירוע מדי שנה, עד מותו. היה בין יוזמיו ומייסדיו של ביטאון המורים לערבית וחבר מערכת פעיל.
בשנים 1994 עד 2007 ניהל את המחלקה ללימודי ערבית במרכז היהודי-ערבי לשלום בגבעת חביבה. בתקופה זו היה חבר בוועד הבין-דתי בישראל ובפורום להסכמה אזרחית. בשנים 1993 עד 1998 היה חבר בוועדת אמנות ההיגוד של עמותת אמנות לעם.
בשנים 1995 עד 1997 עסק בפיתוח וחיבור תכנים לסדרת הטלוויזיה "תעלם ותכלם" של הטלוויזיה החינוכית.
בשנים 2001 עד 2007 היה חבר בוועדת המקצוע: השפה הערבית ועולם האסלאם במשרד החינוך. בשנת 2005 תרגם לעברית את הנובלה "ילדי הטל" של הסופר מחמד אלאסעד, תרגום אשר יצא לאור בהוצאת פרדס.
בשנת 2003 יזם פרויקט לתיעוד ושימור של מסורת הסיפור העממי ביישובים הערביים הכפריים בישראל. בשנת 2005 השלים צוות בראשותו את האיסוף והתיעוד בכפרי הגליל העליון, ופרסם את תוצריו בספר "אגדה של כפר (כרך א') אגדות כפריו של הגליל ומרומיו", שיצא לאור באותה שנה. החל משנת 2006 ועד מותו בשנת 2007 עסק בחלקו השני של הפרויקט: איסוף ותיעוד סיפורים מכפרי הגליל התחתון והעמקים.
בשנים שלאחר מותו עסק צוות הפרויקט בהשלמת עבודתו שנקטעה, ובשנת 2012 פרסם את תוצריו בספר "אגדה של כפר (כרך ב') סיפורי הכפרים ממורדות הגליל ומרחבי עמקים", שהוקדש לזכרו.
מירון נפטר בשנת 2007, בגיל 68. הותיר אישה ושלושה ילדים. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ הזורע.
דודו סראנסה
אלשנדרו סילבה דה סוזה (בפורטוגזית: Alexandro Silva de Sousa; נולד ב-15 באפריל 1983), הידוע כ"דודו סראנסה", הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
דודו החל את הקריירה המקצוענית שלו בויטוריה, משם עבר לקאשיווה רייסול. קבוצתו הראשונה באירופה הייתה סטאד רן הצרפתית, אליה הגיע ב-. לאחר חצי עונה לא כל כך מוצלחת ברן, בה כבש שער אחד בלבד ב-15 הופעות, עבר דודו בינואר לצסק"א מוסקבה מרוסיה, איתה זכה בשתי אליפויות, שני גביעים ושני סופר קאפ. ב-6 באוגוסט 2008 חתם דודו באולימפיאקוס היוונית לשלוש שנים תמורת 6 מיליון אירו. במאי 2009 הוא האריך את חוזהו עד יוני 2013 עם סעיף שחרור של 8.5 מיליון אירו. דודו עבר תקופה מצוינת באולימפיאקוס במהלכה זכה בשתי אליפויות וגביע אחד, אך ב-7 באפריל 2011 קיבל הצעה מאתלטיקו מיניירו, ואולימפיאקוס הסכימה למכור אותו תמורת 1.1 מיליון אירו בחוזה לשלוש שנים. ב- עבר לגויאס. ב-27 בינואר 2014 חתם ב-OFI כרתים היוונית.
ב-5 ביוני 2014 עבר דודו לישראל וחתם לעונה אחת במכבי נתניה, שלושה שבועות לאחר מכן נחת בארץ והתקבל על ידי כ-50 מאוהדי הקבוצה בשדה התעופה. סראנסה סבל מפציעה וכלל לא שיחק במדי הקבוצה, וב-22 בספטמבר 2014 שוחרר מהמועדון. בינואר 2015 חתם בקבוצת פורטלזה מהליגה השלישית בברזיל. ב-28 במאי 2016 חתם סראנסה בבוטפוגו.