על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. איסלנד שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-10 במאי 2022.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. איסלנד הופיעה כמדינה ה-14, לאחר אוסטריה ולפני יוון. ב-10 במאי 2022 ביצעה סיסטיר את "Með hækkandi sól" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. איסלנד הופיעה כמדינה ה-18, לפני מולדובה ואחרי יוון.
דניס גנטנאר
סרגיי קריבצוב
לטיף
סופיה אמיליה זיברין
סופיה אמיליה זיברין (באנגלית: Sofija Emīlija Ziverts;  1878 - ?) אזרחית לטבית שהוכרה כחסידת אומות העולם על פעילותה להצלת יהודים בלטביה במהלך מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
סופיה זיברין חיה בעיר לייפאיה שבמערב לטביה. לאחר שהגרמנים כבשו את לייפאיה ב-29 ביוני 1941, אם יהודיה בשם אריקה אלפרוביץ, בדתה סיפור שהיא ארית קתולית שהושארה על סף דלתם של זוג יהודי ואומצה על ידם. כאשר הגיע , מפקד אס דה, לעיר בה התגוררה, אלפרוביץ שכנעה אותו באמיתות הסיפור וקוגלר נתן למשפחה תעודות המעידות על כך שאריקה אינה יהודיה ושבניה, אדוארד וגיאורג, הם יהודים רק למחצה ולכן פטורים מהתקנות החלות על היהודים. הסיפור הציל את חיי המשפחה למספר חודשים אך לאחר שהפסיקו להאמין לו, הרשויות הגרמניות החרימו את האישור שניתן למשפחה, ונתנו למשפחה הארכה של שלושה חודשים כדי למצוא שני עדים, שהכירו את האם לפני המלחמה ויוכלו להעיד שהיא אינה יהודיה.
האם פנתה אל הרטה קרקלינס שהיא הכירה בקבוצת טניס ואל מרת יאנקוביץ שהייתה שכנתה. שתי הנשים נחרדו מהנעשה ליהודים, והרטה קרקלינס ואמה של מרת יאנקוביץ, סופיה אמיליה זיברין העידו עבור משפחת אלפרוביץ. זיברין כתבה לרשויות מכתב בו העידה שלפני כ-40 שנה פגשה את אנה פריירס שעבדה בביתה של המשפחה היהודית שגידלה את אריקה כאשר טיילה בים. במכתב היא סיפרה שאנה סיפרה לה שאריקה אומצה על ידי המשפחה וכי היא אינה יהודיה בעצמה. במכתב היא העידה על מספר מפגשים שהיו לה כביכול עם אריקה ומשפחתה לאורך השנים. בנוסף לעדות, הרשויות דרשו מאריקה אלפרוביץ להשיג תעודה שמוכיחה שהיא הוטבלה בילדותה. בזכות העדות של סופיה זיברין, הרשויות נתנו לאריקה הארכה של שלושה חודשים שוב ושוב עד שתימצא תעודה שמוכיחה שהיא הוטבלה ובינתיים אריקה ושני בניה יכלו לחמוק מהגזרות שחלו על יהודים ולהציל את עצמם. ב-1943 הרשויות המקומיות הפסיקו לתת לאריקה עוד הארכות אך שכחו להודיע לאס. דה על כך. בזכות עדותה של זיברין ובשל חוסר התיאום בין הרשויות המקומיות לאס דה, המשפחה היהודיה ניצלה ושרדה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה סופיה אמיליה זיברין איבדה קשר עם המשפחה היהודית שהצילה, אך שנים לאחר מכן (אלפרוביץ), שהפך לימים לפרופסור לכימיה, העיד בפני יד ושם על מעשיה של סופיה והדגיש את אומץ ליבה ואת המוכנות שלה להעיד עדות שקר, שאילו הייתה נתפסת הייתה גוררת עונש מוות. ב-2011 פרופ' אנדרס פרסם ספר על יהודי לטביה בשואה ובו כתב בין היתר על מעשיה ההירואים של סופיה אמיליה זיברין.
הכרה והנצחה.
ב-17 בפברואר 1999, הוכרה סופיה אמיליה זיברין כחסידת אומות עולם. יד ושם לא הצליחו למצוא קרובים של סופיה והיא כבר לא הייתה בחיים לכן אף אחד לא קיבל בשמה את התעודה מיד ושם, אך שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם.
ניהול מוזיקלי
משפחת זגורסקיז
אנטונז זגורסקיז (באנגלית:Antons Zagorskis 1902–1966), אלאונורה זגורסקיז (באנגלית: Eleonora Zagorskis 1905–1944 ) ובנם פרנסיס זגורסקיז (באנגלית: Fracis Zagorskis 1926–1986), אזרחים לטבים שהוכרו כחסידי אומות עולם על פעילותם להצלת יהודי במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
אנטונז ואלאונורה זגורסקיז היו חקלאים שחיו ועבדו בשטח החקלאי שמחוץ לכפר שבלטביה יחד עם ששת ילדיהם, כולל בנם בן השתים עשרה, פרנסיס.
ב-2 ביולי 1941, כחלק ממבצע ברברוסה, הנאצים כבשו את העיר שנמצאת במזרח לטביה. ב-4 ביולי 1941 הנאצים הורו לכל יהודי העיר להתייצב ליד בית הספר הרוסי שנמצא בעיר. בין יהודי העיר שהתייצבו שם היו לב לובן, אשתו רחל, ושלושת ילדיהם, בן ציון בן החמש, בר בת התשע ובת שבע בת האחת עשרה. באותו יום נרצחו יהודי העיר, ביניהם אשתו וילדיו של לב לובן אך הוא נשאר בחיים כאשר נפל לבור ההריגה. לובן חיכה בבור תחת גופות היהודים שנרצחו עד הערב ואז זחל החוצה. לאחר שהסתובב זמן מה הוא פגש את אנטונז ואלאונורה זגורסקיז וביקש מהם שיעזרו לו להתחבא. הזוג יצרו מקום מחבוא במרתף ביתם ושם הסתתר לובן רוב תקופת המלחמה.
בערבים, לובן היה יכול לצאת החוצה על מנת לנשום אוויר נקי. ערב אחד, באביב 1944, כשלובן היה בחצר, ראה שוטר אחד איש עם זקן שחור מחוץ לבית והוא הגיע לערוך חיפוש בבית משפחת זגורסקיז ביום למחרת. השוטר שערך את החיפוש לא מצא הוכחות לכך שמשפחת זגורסקיז מחביאה יהודי בביתם ועזב אך בעקבות הלחץ והפחד, אלאונורה לקתה בהתקף לב ומתה בעודה בת 39. לאחר מותה נשארו אנטונז, וששת ילדיו בשטח החקלאי בו חיו והמשיכו להסתיר את לובן עד שחרור האזור.
לאחר המלחמה.
לאחר שחרור האזור ביולי 1944, לובן העיד על רצח יהודי וילאני מול ועדה מיוחדת שהקימו הכוחות הסובייטיים. לובן הצטרף לאותה ועדה ועזר לה למצוא את האשמים ברצח יהודי וילאני. זמן מה אחר כך, לובן עבר לרזקנה, התחתן מחדש והוליד בן. לאחר מכן הוא עבר לריגה ושמר על קשר עם משפחת זגורסקיז עד מותו בשנת 1962. משפחת זגורסקיז המשיכה לחיות מחוץ לריבני. בהמשך, הבן פרנסיס נהיה ארכאולוג.
הכרה והנצחה.
ב-16 באוגוסט 2011, יד ושם הכירה באנטונז, אלאונורה ובנם פרנסיס כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בלטביה ואת האות עצמו קיבל בנו של פרנסיס. שמם של אנטון, אלאונורה ופרנסיס חקוק בקיר הכבוד ביד ושם בגן חסידי אומות העולם.
זמש
זמש הוא חומר גלם המיוצר מעורם של בעלי חיים.
בניגוד לעור הרגיל, מתאפיין הזמש במרקם רך ומחוספס יותר. עור רגיל מופק מהאפידרמיס, שכבת העור החיצונית של בעל החיים שמטרתה להגן על החיה מפני הסביבה החיצונית. מנגד, בזמש נעשה שימוש בדרמיס, שהוא החלק הפנימי של עור החיה. זה הופך אותו לפחות עמיד, שכן חלק זה רך ועדין יותר וכולל נקבוביות פתוחות, שבעטיין הוא פגיע ללכלוך ורטיבות. זאת, בשונה מהעור רגיל, שנחשב לעמיד בפני רטיבות ובפני רוב סוגי הלכלוך.
הפקה ושימוש.
הזמש מופק בעיקר מעורן של כבשים, אך גם עורם של צבאים, עזים ועגלים יכול לשמש להכנתו. גם חלקים מסוימים מעורות הפרה יכולים לשמש לייצור זמש.
בדומה לעור, עובר גם הזמש תהליך של בירסוק. ניתן להשאיר את השכבה החיצונית של העור ולהשתמש בשכבה הפנימית, אך זמש מסוג זה (המכונה בפי העם "עור הפוך") אינו נחשב איכותי ביחס לזמש שבו מופרדות שכבות העור באופן מלא, על מנת להשאיר את החלק הרך בלבד.
הזמש משמש בעיקר למוצרים עדינים יותר שאינם נדרשים להציג עמידות דומה לזו של העור, כמו כפפות, נעליים, ריפוד, וילונות, תיקים וכדומה.
אטימולוגיה.
המילה "זמש" הגיעה לעברית בתקופה שבה עיקר ההשפעה על העברית המתפתחת היה מהשפות הסלאביות, ומקורה הוא מהמילה הפולנית "Zamsz". באנגלית נקרא הזמש "סוויד" ("Suede") והוא מגיע מהביטוי הצרפתי "gants de Suède" שמשמעו "כפפות משוודיה".
אסיסטים
ריבאונדים
יוסף אפלבוים
יוסף אפלבוים (נולד ב-1936) הוא פרופסור אמריטוס להנדסת חשמל בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, לשעבר מחזיק הקתדרה לאלקטרוניקה על שם יוקל בפקולטה, ועמית IEEE על "תרומתו למערכות המרת אנרגיה סולארית".
ביוגרפיה.
יוסף אפלבוים נולד בשדליץ שבפולין. בתקופת השואה משפחתו ברחה לבלארוס וגורשה על ידי הסובייטים למחנה עבודה בסיביר, ואחר כך נדדה המשפחה לקירגיזיה. עם תום המלחמה יכלה המשפחה לחזור לפולין ומשם עברה למחנה עקורים בגרמניה. בשנת 1949 עלה אפלבוים ארצה עם משפחתו והם שוכנו במעברת קריית אליהו בחיפה. אפלבוים למד בבית הספר בסמ"ת בחיפה ובשנים 1955–1957 שירת בחיל הקשר.
לאחר שחרורו מצה"ל למד בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. שם קיבל תואר ראשון בשנת 1961 (בהצטיינות) ואת תואר שני ב־1963. המשיך ללימודי תואר שלישי בטכניון בהנחייתו של פרופ' מיכאל ארליצקי וקיבל תואר דוקטור בשנת 1967.
בשנת 1968 התמנה למרצה באוניברסיטת אוקלהומה, ושנה לאחר מכן למהנדס פרויקטים בג'נרל אלקטריק בארצות הברית. בשנת 1972 שב לישראל והצטרף לפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. הוא כיהן כראש המחלקה להנדסת חשמל בשנים 1978–1980. קודם לדרגת פרופסור חבר ב-1979 ופרופסור מן המניין ב-1986. פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנת 2005.
במהלך עבודתו הנחה 43 סטודנטים לתארים מתקדמים וכתב מעל 200 מאמרים מדעיים.