טלהאמר החל את קריירת האימון שלו בקבוצה מהליגות הנמוכות, ומשנת 2000 החל לאמן את מחלקות הנוער השונות של אדמירה ואקר מדלינג. בשנת 2004 מונה לעוזר מאמן הקבוצה הבכירה, ובספטמבר 2004 הפך למאמן הראשי והיה למאמן הראשי הצעיר ביותר בהיסטוריה של הבונדסליגה האוסטרית. הוא עזב את המועדון באוגוסט 2005.
מדצמבר 2005 עד אוקטובר 2006 היה מאמנה של ווינר ספורט קלאב מהליגה השלישית. מיוני 2007 ועד מאי 2008 היה עוזר מאמן הקבוצה הבכירה של ל.א.ס.ק. לינץ.
לאחר שאימן שתי קבוצות נוספות מהליגות הנמוכות, בפברואר 2011 מונה טלהאמר למאמנה של נבחרת הנשים האוסטרית. בשנת 2020 הוא סיים את הכהונה ובמקומו מונתה אירנה פורמן.
לקראת עונת 2020/2021 מונה למאמן הראשי של ל.א.ס.ק. לינץ. ב-13 בספטמבר 2021 הוא פוטר מתפקידו.
הקרנה כפולה
הקרנה כפולה (באנגלית: double feature) הייתה תופעה בתעשיית הקולנוע בה אולמות קולנוע נהגו להציג שני סרטים במחיר של סרט אחד. תופעה זו החליפה פורמט מוקדם יותר, במסגרתו הוצג סרט עלילתי אחד באורך מלא יחד עם הקרנת מספר סרטים קצרים.
רקע.
בתי אופרה נהגו להציג שתי אופרות על במה אחת, על מנת לספק הופעות ארוכות יותר עבור קהל הצופים. נוהג זה היה מקובל בעיקר בהקשר של אופרות קצרות, הכוללות מערכה אחת או שתיים בלבד, והיה זה קשה, מבחינה מסחרית, להעלות אותן בהפקות נפרדות. דוגמה בולטת לכך היא ההעלאה של "ליצנים" (Pagliacci) יחד עם "אבירות כפרית" (Cavalleria rusticana), שהועלו יחד לראשונה ב-22 בדצמבר 1893 במטרופוליטן אופרה. מאז, שתי האופרות הוצגו לעיתים קרובות יחד, כהפקה אחת, שזכתה לכינוי "Cav and Pag".
מקורותיו וראשיתו של הפורמט.
הקרנות כפולות החלו להיות מוצגות בשנות ה-30 של המאה ה-20. לפני כן, מודל ההצגה השכיח ביותר כלל את הדברים הבאים:
עם השלמת דחיקתו של הקולנוע האילם על ידי הקולנוע המדבר בבתי הקולנוע האמריקאיים בשנת 1929, חדלו מציגים עצמאיים רבים מהקרנות במודל הנזכר לעיל, שהיה הדומיננטי ביותר באותה התקופה. בתי הקולנוע סבלו מירידה משמעותית בהכנסותיהם בשנים הראשונות של השפל הגדול.
בעלי האולמות החליטו שהם יכולים הן למשוך יותר לקוחות והן לחסוך בעלויות אם יציעו שני סרטים במחיר של אחד. הטקטיקה עבדה; הקהל סבר שמחיר הכרטיס משתלם לעומת התמורה - מספר שעות של בילוי אסקפיסטי - ופורמט הקרנה זה הפך ל.
הקרנת קולנוע טיפוסית בשנות ה-30 החלה עם תוכנית מגוונת שכללה קדימונים, יומן קולנוע, סרט מצויר או סרט קצר. לאחר מכן הוקרן בי מובי (סרט דל-תקציב), הפסקה קצרה, ולבסוף - הסרט המרכזי (A Movie) - סרט שהופק בתקציב גבוה בהשתתפות כוכבי הקולנוע הגדולים ביותר של התקופה.
אולמות קולונוע שהקרינו "הקרנות כפולות" הפכו למצליחים יותר מאלו שהקרינו סרט עלילתי אחד בלבד. אולפני הוליווד הגדולים הבחינו בכך, והחלו להפיק בי מוביז המיועדים ספציפית להקרנות מסוג זו, בהשתתפות שחקנים לא מוכרים או כוכבי עבר. כמו כן, החלו בהפקות של סדרות סרטים הכוללות דמויות חוזרות (למשל: "פלאש גורדון").
אף על פי שהיו מפיקים שנפגעו בשיטת הקרנה זו (למשל: מפיקי סרטי קומדיה קצרים), היא הייתה מקור ההכנסה העיקרי של אולפנים הוליוודיים קטנים יותר, כגון ו-, שהתמחו בהפקת בי מוביז.
דעיכתו של הפורמט.
הקרנות כפולות הפכו לנפוצות, בין השאר, בשל רצונם של אולפני הוליווד הגדולים לבצע , כלומר: לדרוש מבעלי אולמות הקולנוע לרכוש מהם סרטים באיכות ירודה כאשר הם רוכשים את הסרטים המבוקשים ביותר עם הכוכבים הגדולים ביותר. אולם בשנת 1948, קבע בית המשפט העליון, בפסק הדין , כי נוהג זה אינו חוקי עוד בארצות הברית. פסיקה זו תרמה לסיומה של שהייתה נהוגה בהוליווד עד לאותה העת.
ללא , לאולפנים הגדולים כבר לא היה תמריץ ליצור בי מוביז משלהם. עם זאת, קהל הצופים, בעיקר בבתי קולנוע שכונתיים ודרייב אין, עדיין ציפה להקרנות הכוללות שני סרטים. בשנת 1948, כמעט שני שלישים מבתי הקולנוע בארצות הברית הציגו "הקרנות כפולות".
בעקבות פסיקת בית המשפט העליון משנת 1948, המקורות לסרטים השניים של ההקרנות הכפולות השתנו. הסרט השני עשוי היה להיות:
עד לאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, רוב אולמות הקולנוע חדלו מלהציג הקרנות כפולות, לטובת ההקרנות המקובלות עד היום - הצגה של סרט עלילתי אחד בלבד. עם זאת, מפעם לפעם ראשי האולפנים הגדולים היו מפיצים להקרנות כפולות סרטים שהופצו כבר בעבר בנפרד, למשל סרטי ג'יימס בונד ומערבוני הספגטי של "האיש ללא שם".
במקביל להפסקת ההקרנות הכפולות, אולמות הקולנוע חדלו משיטת הקרנה אחת - ההקרנה הרצופה, מדיניות על פיה אולם הקולנוע נפתח בשעה 10:30 או 11:00 בבוקר, והקרין מגוון של סרטים באורך מלא, סרטים קצרים, סרטים מצוירים ועוד, ללא הפסקה, עד לחצות. לקוח היה רוכש כרטיס, ויכול היה להיכנס אל אולם הקולנוע בכל עת במהלך ההקרנה.
בעוד שרוב בתי הקולנוע הפסיקו את ההקרנות הכפולות, לשיטת הקרנה זו נוצרה משיכה נוסטלגית. בסנט קילדה, מלבורן, אוסטרליה, שהוקם ב-1936, ממשיך את המסורת של ההקרנות הכפולות עד לעצם היום הזה.
מדי פעם, סרטים קצרים מופקים במטרה להיות מוקרנים לפני סרטים באורך מלא (למשל, סרטי חברת פיקסאר באורך מלא, המוקרנים בבתי הקולנוע, כוללים גם סרטים קצרים), אבל באופן כללי - בארצות הברית אין מקרינים עוד סרטים חדשים, בהפצתם הראשונה, בפורמט של הקרנות כפולות.
בעקבות הצלחתו של הסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט", נוצרו שלושה סרטים מצוירים קצרים בכיכובו של , במטרה להיות מוקרנים בבתי הקולנוע כהקדמה לסרטי חברת דיסני אחרים, וזאת בניסיון להחיות את הצפייה בסרטים מצוירים קצרים לפני סרטים באורך מלא. התוכנית נכשלה, ורק שלושה סרטים קצרים שכאלו הופקו.
לאורך השנים, בתי קולנוע מסוימים (כגון: סינמטקים) המשיכו להציג שני סרטים במחיר של אחד, מעת לעת, בדרך כלל שני סרטים הקשורים זה לזה.
במהלך שנות ה-90, קלטות VHS רבות, שיועדו לצפייה ביתית, כללו שני סרטים על קלטת אחד (במקרים רבים, הסרט השני היה סרט המשך של הראשון).
במאה ה-21.
בשנת 2007, סרטו של קוונטין טרנטינו "חסין מוות" וסרטו של רוברט רודריגז "פלאנט טרור" הופצו יחד, כהקרנה כפולה, תחת השם , לאחר שנערכו יחד עם טריילרים פיקטיביים לסרטי ניצול בסגנון שנות ה-70, על מנת לשחזר את חוויית הצפייה בהקרנה כפולה. למרות שבחי הביקורות, "גרינדהאוס" היה כישלון כלכלי בקופות הכרטיסים בארצות הברית, ולאחר מכן שני הסרטים הופצו בנפרד, כאשר שווקו לקהל הבינלאומי, ובהמשך לצפייה ביתית ב-DVD.
בשנים האחרונות, מספר סרטים פופולריים, שהוקרנו כבר בעבר, זכו להפצה מחודשת בבתי הקולנוע בפורמט של הקרנה כפולה. כך הסרטים "צעצוע של סיפור" (1995) ו-"צעצוע של סיפור 2" (1999) הופצו מחדש יחד בשנת 2009, לקראת מועד יציאתו של הסרט הבא בזיכיון - "צעצוע של סיפור 3" (2010); הסרטים "דמדומים" (2008) ו-" (2009) הופצו מחדש יחד כהקרנה כפולה בשנת 2010, יום אחד בלבד לפני הבכורה של סרט ההמשך ".
זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה
זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה הוא זיהום אוויר שעיקר מקורו הוא מהמפעלים המזהמים שבמפרץ חיפה, אך לא רק.
מחקרים שונים הצביעו על קשר אפשרי בין זיהום האוויר לרמות תחלואה של תושבים באזור במחלות שונות. עם זאת מרבית המחקרים נעשו בגישה אקולוגית ומכאן שלא יכלו להוכיח קשר סיבתי בין זיהום האוויר לרמת התחלואה.
רקע.
הטמפלרים שהתיישבו בחיפה החל מסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הביאו להתפתחות משמעותית של התעשייה והתחבורה באזור מפרץ חיפה. השלמת מסילת הרכבת החיג'אזית עד לעיר בשנת 1903 הפך את העיר למרכז תחבורתי אזורי. הכיבוש הבריטי בשנת 1918 שראה במפרץ כמסוף יצוא לנפט ומרכז תעשייה פטרוכימית, האיצו את המגמה הזו. מפעלי התעשייה שנבנו כהמשך לתוכנית זו במפרץ חיפה במשך השנים כללו בתי זיקוק לנפט, תחנת כוח, מפעלים פטרוכימיים שונים, מפעל בטון ומלט, מפעלי פלדה וציפוי מתכות, מפעל דשנים ותעשייה אגרוכימית, ומפעלים לייצור מזון, כימיקלים ומוצרים אחרים. נמל חיפה, שהחל לפעול בשנת 1933, הוא הנמל הגדול בישראל. בשנת 2021 החל לפעול לצידו נמל המפרץ.
מפרץ חיפה משפיע על ערים נוספות, הגובלות בו, או נמצאות בסמוך, ביניהן הקריות, קריית טבעון, יגור, כפר חסידים ורכסים. מפעלי הכימיקלים ומוצריהם, מפעלי זיקוק הנפט ומפעלי הפלסטיק והגומי, המרוכזים ברובם במפרץ חיפה, הם כ-4.4% מכלל מפעלי התעשייה בעיר חיפה. במחוז חיפה פועלים כ-31 מפעלים המוגדרים מפעלים גדולים בעלי השפעה אזורית. 20 מהמפעלים פועלים במפרץ חיפה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו מאבקים אזרחיים בנושא איכות הסביבה בישראל בכלל, ובאזור מפרץ חיפה בפרט, שלוו בהמשך בחקיקה ובאכיפה של הגבלות על פליטות תעשייתיות. בשנת 2011, בעקבות החלת חוק אוויר נקי (2008) והגבלת היתרי הפליטה למפעלים, החל תהליך מדורג של ירידה בפליטות באזור מפרץ חיפה. בשנת 2015 התקבלה בממשלה התוכנית הלאומית לצמצום זיהום אוויר ולהפחתת סיכונים סביבתיים באזור מפרץ חיפה.
נמל חיפה ותחבורה יבשתית כגורמים לזיהום אוויר.
לנמל חיפה תרומה משמעותית לזיהום האוויר במפרץ חיפה. על פי מחקר אקדמי שבוצע על ידי ד"ר אליקים בן חקון מהפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, נמל חיפה הוא גורם זיהום האוויר העיקרי במפרץ חיפה בתחום תחמוצות גופרית, חנקן וחלקיקים נשימתיים. עם זאת, המשרד להגנת הסביבה לא קיבל את מסקנות המחקר.
מדינת ישראל נכון לשנת 2022 (ינואר) לא אשררה את הנספח השישי לאמנת מרפול שעניינה מניעת זיהום מכלי שיט, בתואנה שטרם הוסדרו הליכי החקיקה המתאימים לצורך אכיפת הנספח.