צבי בן פורת (1930 - 9 בפברואר 2010) היה מלחין, מעבד ומנצח מקהלות ישראלי.
ביוגרפיה.
צבי בן פורת (פירר) נולד בבודפשט, הונגריה. ניצל מן השואה, שבה נספה אביו, איש אופרה בבודפשט, ועלה לארץ ישראל באוניית מעפילים בשנת 1947. אחרי תקופה שעשה בקפריסין, לשם גורש בצו הבריטים, הגיע לישראל ולמד מוזיקה בקונסרבטוריון בירושלים אצל המלחין יוסף טל. בין חבריו ללימודים היה המנצח אליהו ענבל.
במשך שנותיו בישראל עבד בהוראת זמרה בבית ספר ובתיאטרון "במתנו" לנוער ובעיקר באולפני קול ישראל ובאולפן ההקלטות בימק"א. בן פורת ניצח על מקהלות הילדים והנוער של קול ישראל. תלמידיו מאותם ימים, גדעון ברוידא והזמרות ירדנה שלומי-איתן, רוחמה רז ואביבה אבידן, מתארים אותו כ"אישיות חינוכית מהמעלה הראשונה" ומציינים את מסירותו לעבודה ולזמרים הצעירים.
ב-1966 כתב בן פורת את המוזיקה לסרטם של אבשלום כ"ץ ורם לוי "אני אחמד".
במאי 1971 השתתף עם גיל אלדמע ועזרא גבאי ביצירות "3 שירים ללא מילים", (פסטרולה - צבי בן פורת), (שיר ללא מילים - עזרא גבאי) ו (מחול הניצחון - גיל אלדמע) .
בן פורת כתב את המוזיקה לסדרה "סמי וסוסו", ל"בלופר וחצי" של יוסי גודארד ולמחזמר "עוד לא נותקה השלשלת" של רעיה בלטמן.
צבי בן פורת נפטר בדירתו בירושלים אחרי שנים של הסתגרות, לאחר שפרש מעבודה ויצירה.
גאורגי טודורוב
גאורגי טודורוב (בבולגרית: Георги Тодоров; 10 באוגוסט 1858, בולגראד, נסיכות מולדובה – 16 בנובמבר 1934, סופיה, ממלכת בולגריה) היה גנרל, ומפקד הארמיות השנייה והשלישית של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה.
את תחילת הקריירה הצבאית שלו, עשה טודורוב במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ולאחריה למד בבית הספר הצבאי בסופיה. בשנת 1882 נשלח לאקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג, אך לא סיים את הלימודים בשל פרוץ המלחמה עם הסרבים בשנת 1885, עת נקרא בדחיפות לפקד על כוחות בחזית. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885), פיקד על גדוד שהגן על העיר וידין בפני המצור הסרבי. לאחר המלחמה השתתף ביחד עם קבוצת קצינים מיליטנטים, בהם ניקולה ז'קוב, בהפיכה הצבאית, אשר הובילה להדחתו של הנסיך בטנברג. לאחר הפיכת הנגד, נשפט ושוחרר מהצבא. עם עלייתו לשלטון של הנסיך פרדיננד הראשון, הוחזר לצבא ובשנת 1896 קודם לדרגת קולונל. בשנת 1910, קודם לדרגת מאיור גנרל וקיבל פיקוד על אוגדת חיל הרגלים השביעית "רילה" של צבא הממלכה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נלחמו טודורוב ואוגדתו מול העות'מאנים בגזרת סלוניקי וזכו לניצחון משמעותי בקרב בולייר, אשר לאחריו נפתחה הדרך בפני הבולגרים לכיבוש העיר אודרין. במהלך מלחמת הבלקן השנייה הועבר לגזרה המקדונית, שם ניהל קרבות עיקשים מול הצבא הסרבי.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ הקרבות באוקטובר 1915 קיבל טודורוב פיקוד על הארמייה הבולגרית השנייה אשר השתתפה במתקפה הבולגרית על סרביה. באמצע אוקטובר 1915, ברמת אובצ'ה פולה המצויה בין הערים וראניה שבסרביה וברובו שבמקדוניה, זכתה אוגדתו של טודורוב בניצחון על הצבא הסרבי, אשר היה בנסיגה לעבר סלוניקי. קרב זה עיכב את הגעתם של הכוחות הסרביים למחנה האנגלו-צרפתי ופגע בשורותיו, אם כי לא באופן משמעותי מאוד. באוקטובר 1917 פיקד על הארמייה השלישית בגזרת דרום דוברוג'ה, תחת פיקודו של מפקד החזית אוגוסט פון מקנזן והשתתף בקרבות שהובילו לכיבוש החבל. ב-8 בספטמבר 1918 נאלץ מפקד המערכה של צבא בולגריה, הגנרל ניקולה ז'קוב לפרוש מתפקידו בשל בעיות בריאות וטודורוב מונה להחליפו. חילופי הגברי לא יכלו להתרחש בעיתוי גרוע יותר, כאשר החזית המקדונית נטתה לרעת הבולגרים והכוחות הסרביים, הצרפתיים והבריטיים לוחצים לפריצת קוויה. ב-15 בספטמבר נחלו הבולגרים תבוסה צורבת בקרב דוברו פולה כאשר הכוחות הצרפתיים והסרביים אשר היו עדיפים על פני הבולגרים, הפעילו להביורים ופגעו קשות בכוחותיהם. הקרב נוהל באופן כושל והחיילים הבולגרים נטשו את החזית והתמרדו כנגד המלך פרדיננד, דבר שהוביל לפריצתה והעמיד את ממלכת בולגריה בסכנת אובדן העצמאות. בולגריה נאלצה לבקש הפסקת אש מיידית ומאוחר יותר להיכנע.
אחריתו.
טודורוב נתפש כאחראי לכישלון בקרב דוברו פולה, אשר סימל את הכרעת המלחמה לרעת הבולגרים. לאחר חתימת חוזה ניי צומצם הצבא הבולגרי וטודורוב שוחרר מן השרות בשנת 1919. ב-16 באפריל 1925 השתתפו טודורוב ורעייתו בתפילת האשכבה בכנסיית סוייטה נדליה בסופיה, לזכרו של הגנרל קונסטנטין גאורגייב, שנרצח יומיים קודם לכן בידי קומוניסטים. במהלך האירוע התפוצצה במקום פצצה רבת עוצמה, שנועדה לחסל את המלך בוריס השלישי, אשר למזלו הטוב איחר לאירוע. 160 בני אדם נהרגו בפיגוע, ובכלל זה שר ההגנה מתקופת מלחמת העולם הראשונה וקצינים בכירים בצבא הבולגרי כגון הגנרל סטפן נרזוב, ו-320 נפצעו. טודורוב היה בין הפצועים ורעייתו נהרגה. טודורוב הלך לעולמו בסופיה ב-16 בנובמבר 1934. להבדיל מקציני צבא אחרים בוגרי מלחמת העולם הראשונה, כגון פנטליי קיסלוב או סטפן טושב, לא הנציחו הבולגרים באופן משמעותי את שמו.
מדרסת תנכזיה
המערכה על מזרח אפריקה במלחמת העולם הראשונה
בנק זרובבל
בנק זרובבל היה בנק ישראלי ששירת את האגודות השיתופיות בעיקר מ"המגזר האזרחי".
בנק זרובבל נוסד ב-1932 והחל את פעילותו ב-1933. הבנק נוסד על ידי 37 באי כח של אגודות שיתופיות בעזרת זרוען "מרכז ברית פיקוח של אגודות האשראי בישראל". הוא שימש כבנק אגודות האשראי בארץ ישראל ויועד למתן אשראים רק לאגודות האשראי השונות שפעלו באותו זמן. רצונן של האגודות לחיות מיגיע כפיהן פעל כזרז להקמת בנק ובכך "נחסכה" מהאגודות בקשת עזרה מבחוץ. המקור הראשי לגיוס הכספים היה הנפקת איגרות חוב. כמו כן השקיעו האגודות השיתופיות בבנק, על אף שהונן עצמן לא היה גדול. הבנק נתן אשראי בשלושה תחומים:
הבנק הצליח תוך מספר שנים לאגד עשרות אגודות ועשרות אלפי חברים.
מנהלו הראשון היה הרב ישעיהו שפירא, ממנהיגי תנועת העבודה של הציונות הדתית.
ב-1959 התמזג לתוכו "בנק לקרדיט גומלין" שהוקם ב-1926 וגם הוא היה מסונף ל"ברית פיקוח".
בשנת 1962 הוקמה שותפות בין הבנק ובין אוצר האכרים למשכנתאות, ולבנק זרובבל הועברו פעולות של האוצר שלא נגעו למשכנתאות. בשנת 1966 נפתחו לבנק שלושה סניפים חדשים והיו לו סך הכל 13 סניפים.
בעקבות הפסדים גדולים של בנק זרובבל, פנה בנק ישראל בשנת 1968 אל הנהלת "בנק הלוואה וחיסכון לישראל (לשעבר יפו תל אביב)" בבקשה שימזגו לתוך בנק הלוואה וחסכון לישראל את בנק זרובבל, תוך שבנק ישראל מתחייב לכסות את הפסדי בנק זרובבל שיתגלו במהלך שלוש השנים הבאות הבנקים מוזגו באופן רשמי ביולי 1969. באותה עת היו לבנק זרובבל 17 סניפים.
בפברואר 1970 התאחד הבנק המשותף עם הבנק לחרושת ולמסחר ובעקבות סכסוך משפטי נאלץ לוותר על השם ולחזור לשם זרובבל. הבנק נרכש ב-1971 על ידי בנק הפועלים.
אן רו
אן רו סימפסון (באנגלית: Anne Roe Simpson; 20 באוגוסט 1904 – 28 ביוני 1991) הייתה פסיכואנליטיקאית וחוקרת אמריקאית.
ביוגרפיה.
אן רו, שנהגה להשתמש בשם נעוריה "רו" כשם משפחה, קיבלה את תואר הדוקטור בשנת 1933 באוניברסיטת קולומביה. מ-1959 עבדה כמרצה וחוקרת באוניברסיטת הרווארד, וב-1967 עברה לאוניברסיטת אריזונה, שם לימדה בפקולטה לפסיכולוגיה עד פרישתה ב-1984.
במחקריה עסקה בפסיכולוגיה של אנשים בעלי אינטליגנציה גבוהה, אלכוהוליזם והשפעתו על יצירתיות, ויצירתיות במדע. כן פיתחה תאוריה לגבי התפתחות קריירה בהתאם למאפייני אישיות ומקצועות שונים. רו כתבה יותר ממאה מאמרים וספרים, הידוע בהם הוא ספרה "The Making of a Scientist", שפורסם ב-1952.
רו נישאה לג'ורג' גיילורד סימפסון, מדען במקצועו, שמת ב-1984. היו לה שלוש בנות חורגות.
רו מתה בגיל 87 בביתה בטוסון שבאריזונה.
התאוריה של רו.
רו החלה להתעניין בתחום התפתחות הקריירה כאשר עסקה במחקר על אמנים וזיהוי גורמי אישיות מרכזיים הקשורים ביצירתיות אמנותית. בהמשך דרכה חקרה רו מאפיינים של מדענים דגולים, ותוצאות מחקרים אלו השפיעו רבות על השקפתה בנושא בחירת מקצוע. מממצאי מחקרה, רו הסיקה כי ההבדלים האישיותיים שבין מדענים שעסקו בתחום הפיזיקלי-ביולוגי לבין אלה שעסקו בתחום החברתי נבעו בעיקר בשל סוג האינטראקציות שלמדענים אלו היה עם אנשים ואובייקטים. מסקנה נוספת של רו הייתה שבחלקם, הבדלים אלו נובעים מפרקטיקות שונות של גידול ילדים.
התאוריה של רו - שהושפעה בעיקר מתאוריית האישיות של מרפי (1947), ותאוריית היררכיית הצרכים של אברהם מאסלו (1954) - מציעה שכל אינדיבידואל יורש נטייה להוציא אנרגיה נפשית בדרך מסוימת. פרדיספוזיציה זו של הוצאת אנרגיה נפשית במשולב עם חוויות ילדות שונות, מבנה את הסגנון הכללי של סיפוק הצרכים אותו מפתח הפרט - ולסגנון זה יש השלכות על התנהגות הקריירה. דהיינו, התאוריה טוענת כי מערכת היחסים שבין גורמים גנטיים וחוויות ילדות היא שמשפיעה על התנהגות המקצוע של הפרט.
התאוריה של רו בנויה משתי רמות.