בשנת 1958 שיחקה אומקי במחזמר המפורסם של צמד הכותבים האגדי רוג'רס והמרשטיין "שירת תוף הפרח" Flower Drum Song"". על הופעתה בתפקיד מיי לי הועמדה אומקי לפרס טוני. המחזמר עובד בשנת 1961 לקומדיה קולנועית מצליחה בבימויו של הנרי קוסטר. אומקי שחזרה על הופעתה כמיי לי הועמדה בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב, לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי.
את הופעותייה האחרונות כשחקנית עשתה מיוקי בין השנים 1969 ל-1972 בסיטקום "The Courtship of Eddie's Father" בתפקיד גברת לווינגסטון, עוזרת הבית של האלמן טום קורבט (ביל ביקסבי). מיוקי שיחקה בסדרה במשך 4 עונות והועמדה פעם אחת לפרס גלובוס זהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
חיים אישיים.
לאומקי היה ילד מבעלה השני הבמאי רנדל הוד.
אומקי נפטרה בשנת 2007 בעיר ליקינג, מיזורי ממחלת הסרטן כשהיא בת 78.
אדני צדק
אֲדֹנִי צֶדֶק דמות מקראית, מלך ירושלים בזמן כיבוש הארץ על ידי יהושע, שמו נזכר ב:
כאשר נודע לאדני צדק כי הערים העי ויריחו נפלו בידי הצבא הישראלי ותושבי גבעון נכנעו, כרת אדני צדק ברית עם מלכי חברון, ירמות, לכיש ועגלון והכריז מלחמה על הגבעונים. לדעת יהודה אליצור, כוונת המלכים הייתה להילחם נגד הגבעונים אותם ראו כבוגדים ולא נגד ישראל.
יהושע נחלץ לעזרת הגבעונים ונלחם בחמשת המלכים. המלכים ברחו והסתתרו במערה ליד מקדה. יהושע ציווה לקחת את חמשת המלכים ולתלות אותם.
הסבר שמו.
שמו של אדני צדק הוא שם תאופורי. פירוש השם אדני צדק הוא: (האל) צדק אדון.
בנוסח תרגום השבעים שמו של אדני צדק הוא אדני בזק. יש חוקרים הסוברים כי השם אדוני צדק הוא שם כללי למלכי ירושלים וזאת גם לדעת רד"ק שטען כי .
האל צדק ידוע כאל פיניקי ונזכר גם בכתבי פילון איש גבל.
עידן עמדי (אלבום)
עידן עמדי הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי עידן עמדי שיצא בתחילת ב-5 בספטמבר 2011. האלבום הוכתר כאלבום זהב לאחר שמכר למעלה מ-20 אלף עותקים.
השיר "המכתב האחרון" יצא לאור במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" בעקבות בקשת משפחתו של סמ"ר משה אוחיון שנפל בלבנון, עמדי קיבל לידיו צרור מכתבים, אשר כתב החייל לאהובתו דאז, בהם הוא מספר לה על קשייו, על געגועיו ועל אהבתו הרבה אליה ואל משפחתו, עידן חיבר שיר המבוסס כולו על ציטוטים ממכתבים אלו והלחין אותו.
חולות נודדים
חולות נודדים הם חולות לא יציבים, העשויים מגרגרי קוורץ קשים, קטנים מ-2 מ"מ, בעלי נפח נקבובית גדול, שצבעם זהוב-צהבהב, בלתי תלכידיים בהיעדר הכוח הכימי, סוכן מליטה, או המבנה הפיסי, המאפשר משיכה חשמלית, שיקשור בינם לבין עצמם לבין הקרקע. גרגירי החולות נודדים ממקום למקום עם זרם הים והרוח (בסחיפה אאולית), ובהעצרם יוצרים מבני חול משתנים בכפוף לעוצמת הרוח וכיוונה. חולות הנודדים נודדים ממקום למקום, ולעיתים יכולים לכסות צמחים או לעקור אותם ממקומם. במעופם עם הרוח בכמויות גדולות הם עשויים לגרום להרס ונזק כבד לשטחי חקלאות ולמבנים. חוליות, סופות חול ועלעול חול הן תופעות גאולוגיות בהן מעורבת תנועתם של חולות נודדים.
במדבר לעיתים קרובות נושבות רוחות חזקות שעורמות את החול לחוליות גדולות, שגובהן יכול לעלות על 500 מטר, ואורכן אף יכול להגיע ליותר מ-100 קילומטר. הרוח מעיפה את החול מעלה ומטה והחולות הנודדים יכולים להתקדם למרחק של 40 מטר בשנה, ולקבור כל מה שנקרה בדרכן. אנשים רבים אבדו בחוליות הענקיות של מדבר טקלה-מקן שבצפון אסיה, ולכן הוא זכה לכינוי 'ארץ לבלי שוב'.
בישראל שרדו חברות חולות נודדים מעטות במישור החוף הדרומי, בנגב המערבי, חולות חלוצה ובערבה, חולות סמר משום בנייה על שטחי החול, כרייה לצורכי חומר גלם (זיפזיף) והעלמה של חקלאות מוואסי המונעת באמצעות רעייה, כריתה ושרפה של צמחייה מייצבת קרקע את התפתחות חברת חולות מיוצבים.
השריון הגרמני במלחמת העולם השנייה
חיל השריון הגרמני במלחמת העולם השנייה היה הזרוע החשובה ביותר של כוחות היבשה הגרמניים במהלך המלחמה. עוצבות השריון, שפעלו בשיתוף פעולה הדוק עם הארטילריה, חיל הרגלים והלופטוואפה, היוו את חוד החנית של הצבא הגרמני, ומילאו תפקיד מרכזי במסגרת טקטיקת הבליצקריג, שהצבא הגרמני הפעיל בהצלחה רבה בשלבים הראשונים של המלחמה. עוצבות השריון הגרמניות (דיוויזיות הפאנצר והפאנצרגרנדיר) מילאו תפקיד מכריע בשורת הניצחונות של גרמניה הנאצית בשנים הראשונות של המלחמה (1939–1942), ובכיבוש כמעט כל שטח יבשת אירופה על ידי הצבא הגרמני, אף על פי שהיוו פחות מ-20 אחוז מיחידות צבא היבשה הגרמני. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה, חיקו צבאות בעלות הברית את הגרמנים, הקימו עוצבות משוריינות רבות עוצמה על בסיס הדגם הגרמני ולמדו כיצד להתמודד עם טקטיקת ה"בליצקריג" הגרמנית. עם זאת, שמרו הגרמנים על עליונות בתחום לוחמת התנועה ולוחמת השריון – לפחות ברמה הטקטית – לאורך כל המלחמה, וכוחות השריון שלהם גרמו אבדות כבדות לכוחות השריון של צבאות בעלות הברית גם בשלבים המאוחרים של המלחמה, כאשר האחרונים נהנו מעדיפות מספרית גדולה.
טקטיקת השריון הגרמנית הייתה חדשנית לתקופתה. הגרמנים היו הראשונים שהבינו את הפוטנציאל המלא הטמון בלוחמת השריון והקימו עוצבות שריון עצמאיות גדולות. עוצבות אלה אורגנו בתחילה במסגרת דיוויזיות ולאחר מכן במסגרת קורפוסים ואף ארמיות שריון. הם הפעילו מגוון רחב של כלי רכב קרביים משוריינים: טנקים, משחיתי טנקים, תותחים מתנייעים, תותחי סער, נושאי גייסות משוריינים ותותחי נ"מ מתנייעים.
שלבים בהתפתחות השריון הגרמני, 1920–1939.
באורח אירוני יצרה מפלת גרמניה במלחמת העולם הראשונה אווירה, שבה נקל היה לתאוריות חדשות להתפתח בצבא המובס יותר מאשר בצבאות בעלות הברית המנצחות. האיש שעליו הוטל לארגן ולעצב את צבא גרמניה המגומד לאחר חוזה ורסאי היה גנרל הנס פון זקט, שנתמנה למפקד צבא גרמניה ב-1920. פון זקט, אדם שהעריך את המיכון, והאמין באמונה שלמה בעתיד הלוחמה הניידת, ראה בה אמצעי להימנע ממלחמה סטטית (כזו שאפיינה את מלחמת העולם הראשונה), ובשנות כהונתו נערכו ניסויים במערכים ממוכנים כחלק מהרפורמות בצבא. לזכותו נזקף חלק ניכר מהצלחת דיוויזיות הפאנצר (שריון) במלחמת העולם השנייה. הוא כתב: "נראה לי, שעתיד הלוחמה כולה הוא בהפעלת צבאות ניידים, קטנים יחסית אך בעלי איכות גבוהה, אשר ייעשו יעילים יותר על ידי תוספת מטוסים..."
הסוגיה העיקרית שעמדה על הפרק הייתה פיתוחה של טקטיקת לוחמה משולבת, שבסופו של דבר תעצב את יחידות השריון הגרמניות. בעוד אי הוודאות לגבי השימוש בטנקים בצבאות צרפת ובריטניה הוביל להצבתם ככלי לסיוע חיילי הרגלים, או להקמת מערכים הכוללים טנקים בלבד - בשני המקרים התוצאות היו יחידות מסורבלות ואיטיות - בגרמניה קרמה עור וגידים תורת לחימה חדשה של יחידות שריון עצמאיות המסוגלות להבקיע את מערכי הגנת האויב, ולנצל את ההצלחה בכוחות עצמן.
אחד מדמויות המפתח בפיתוח תורת הלחימה הגרמנית החדשה, הבליצקריג, ובהקמת גייסות השריון היה היינץ גודריאן. גודריאן, מחלוצי לוחמת השריון, הושפע רבות מכתביהם של תאורטיקני השריון באזיל לידל הארט וג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, והיה מהראשונים לקלוט ולהבין את מלוא עוצמתה של מכונה צבאית מודרנית ממוכנת ואת כוחה של הבקעה משוריינת, ואת הצורך בריכוז השריון; ב-1929, בעת שערך תמרונים עם טנקי דמה ודיוויזיות פאנצר 'דמיוניות', השתכנע גודריאן כי סיפוחם של טנקים לדיוויזיות חיל רגלים תהיינה טעות: הפתרון, בעיניו, טמון בהקמת דיוויזיות שריון אשר יכללו את מרכיבי הסיוע השונים של דיוויזיה רגילה ויאפשרו לטנקים לנצל את מלא יכולתם. במשך שנים החל גודריאן להציג את רעיונותיו על אודות לוחמה ניידת לפני הממונים עליו, בעוד האגפים השמרניים יותר של הצבא הגרמני - בדיוק כמו המקבילים להם בבריטניה - מתייחסים לרעיון הטנק בספקנות.
הקמת גייסות השריון.
הצעד העיקרי הראשון בדרך למיכון הצבא הגרמני ולהקמת גייסות שריון היה מינויו של אוברסט אוסוולד לוץ, חסיד הלוחמה הניידת, למפקח על גיסות התובלה (Inspektion der Kraftfahrtruppen) ב-31 באוקטובר 1931, יחד עם גודריאן כראש מטהו. תחת השגחתם התאמנו קצינים גרמנים בחשאי בבית הספר לשריון בקאזאן בברית המועצות, ובנובמבר 1933 הם הקימו את פיקוד אימון הכוחות המשוריינים (Kraftlehrkommando Zossen); ב-1934 הוקם פיקוד השריון של כוחות היבשה של הוורמאכט, בפיקודם של לוץ וגודריאן. תחת השגחתם הוקמו דיוויזיות השריון הראשונות.
בהתבססם במידה מסוימת על המחקר שנערך בבית הספר לשריון בקאזאן החליטו שניהם יחדיו, שכוחות השריון זקוקים לשני סוגי טנקים: אחד קל, בעל תותח בקוטר 37 מ"מ עם יכולת חדירת שריון, שייכנס לייצור כפאנצר סימן 3, ואחד בינוני, בעל תותח בקוטר 75 מ"מ לסיוע ממרחק, שייכנס לייצור כפאנצר סימן 4. אולם היה להם ברור, כי ציודן של יחידות השריון בטנקים אלו יימשך באטיות ובהדרגה, בהתאם להספק של בתי החרושת. בינתיים הוחל בייצורו של טנק קל חדש, הפאנצר סימן 2, החמוש בתותח 20 מ"מ, כאמצעי ביניים עד להספקתם של הדגמים המשופרים בכמויות מספיקות.
הגורם החיוני השני בהתפתחות זרוע השריון הגרמנית היה צמיחתו של אדולף היטלר כמנהיג גרמניה. חיל השריון הגרמני היה בדיוק הכלי אשר לו נזקק לשם אכיפת מדיניותו התוקפנית - והוא הבין זאת עד מהרה. זמן קצר לאחר כניסת היטלר לתפקידו הציג לפניו גודריאן תמרון מוצלח של כוחות ממונעים, ביניהם טנקים קלים, משוריינים, אופנועים ותותחים נגד-טנקים. התוצאות הרשימו את הפיהרר, והשריון הגרמני זכה באהדתו.