בשלוש השנים שבין 1947 ל-1950 היה נדמה שהקומוניזם הולך וצובר השפעה והצלחה כלל עולמיים. ב-1948 הפכו פולין, הונגריה, רומניה וצ'כוסלובקיה לקומוניסטיות וברית המועצות הטילה מצור על ברלין. שביתות ענק פרצו באפריקה המערבית הצרפתית, בקניה ובדרום אפריקה, בהנהגת איגודי עובדים קומוניסטיים מקומיים. סין נפלה לידי הקומוניסטים ב-1949 ובאותה שנה ביצעה ברית המועצות את הניסוי הגרעיני הראשון שלה וב-1950 פרצה מלחמת קוריאה.
על רקע תופעות כלל-עולמיות אלה, ממשלו החדש של הארי טרומן דרש נאמנות על מנת להגן על ארצות הברית מפני הסחף. במסגרת זו מונתה ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית (House Committee on Un-American Activities), ועדת חקירה של בית הנבחרים של ארצות הברית שחקרה מה שהוגדר כפעילות של קומוניזם ותעמולה אנטי-אמריקנית. הרוח החיה בוועדה היה הסנטור ג'וזף מקארתי. מקרתי אסף שמות של ידוענים שנחשדו בפעילות קומוניסטית, בלי אבחנה אם היו חברים בפועל במפלגה הקומוניסטית או שהיו חברים ב"חזית העממית" שטרם פרוץ מלחמת העולם השנייה. עצם מימון המפלגה שהגיע ממוסקבה היווה עבירה. הוועדה יצרה "רשימה שחורה" של חשודים, אשר עקב כך לא יכלו לעבוד יותר בתעשיית הסרטים של הוליווד, למשל. בהם צ'ארלי צ'פלין, ברטולט ברכט, פול רובסון, לארי אדלר, ליאונרד ברנשטיין, ארתור מילר, יפ הרבורג, אורסון ולס, מירנה לוי, פיט סיגר ורבים אחרים, שחלקם גלו מארצות הברית לאנגליה ולמדינות אחרות. החיפוש אחר קומוניסטים הפך ל"ציד מכשפות" וקומוניסטים נמצאו גם בצבא ובממשל. חלק מהם נחשד בפירוש בריגול לטובת ברית המועצות. בפרט זעזעה את ארצות הברית פרשת יוליוס ואתל רוזנברג, מדענים יהודים קומוניסטים שהורשעו בהעברת סודות אטום לברית המועצות והוצאו להורג ב-1953, עד היום לא התבררה לחלוטין אשמתם.
גם איגודי עובדים הוקיעו מתוכם קומוניסטים ומספר חברי המפלגה צנח באמצע שנות החמישים כ-5,000 איש בלבד, כ-1,500 מהם סוכני FBI.
1956 - 1989.
שתי מכות הונחתו על הנהגת המפלגה הסטליניסטית בשנת 1956. נאומו הסודי של ניקיטה חרושצ'וב בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית (פברואר 1956), בו הוקיע את סטלין והפלישה הסובייטית להונגריה בנובמבר אותה שנה. המפלגה התדלדלה עד כדי כך שהיומון שהוציאה מאז 1924, ה-"Daily Worker" ("העובד היומי") נסגר מחוסר מנויים.
רבים ממנהיגי המפלגה הצעירים ותומכיה לשעבר, שהתנערו מברית המועצות ומהקומוניזם הדוגמטי, מצאו עצמם בהנהגת "השמאל החדש" של שנות השישים ובפרט בהנהגת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. בין אישים אלה ניתן למנות את אלן גינסברג ואת מלקולם אקס.
חברי המפלגה התפצלו אידאולוגית בין תמיכה בהמשך קו המוכתב ממוסקבה לבין נהיה אחר מנהיגות קומוניסטית אלטרנטיבית כגון מאו דזה-דונג (מאואיזם), פידל קסטרו והו צ'י מין. המפלגה הייתה תומכת טבעית בתנועת השלום שהתנגדה למלחמת וייטנאם ועקב כך נחשדו אנשיה בחוסר פטריוטיזם. מעקב ה-FBI אחר פעילויות המפלגה היה מתמיד והיא גוועה עד שב-1984, בעת ממשלו האנטי-קומוניסטי החריף של רונלד רייגן, בוטל המבנה הכלל-ארצי שלה. מאז הפסיקה המפלגה להיות פעילה במרוץ למשרות פדרליות, אך המשיכה להריץ מועמדים למשרות מקומיות, בעיקר בתחומי הרווחה, העבודה והחינוך.
שנות ה-90 וה-2000.
בשנות התשעים, עקב התפרקות הקומוניזם בברית המועצות הפכה המפלגה למפלגה שבמונחים אירופאים נחשבת לסוציאליסטית, ללא מחויבות למלחמת מעמדות. כך הצליחה לגייס תומכים חדשים מקרב שכבות המצוקה של ארצות הברית בשכונות אפרו-אמריקאיות והיספניות. המפלגה מריצה מועמדים למשרות ברמה המקומית, תחת חסות המפלגה הדמוקרטית ופעילה בעיקר נגד העמדות של המפלגה הרפובליקאית, נגד מלחמת עיראק ובעד יוזמות חברתיות כביטוח בריאות ממלכתי. רשת האינטרנט מאפשרת את הפצת העיתון השבועי של המפלגה, "עולם-העם" (People World) לקהל תומכיה.
הגבלת קלוריות
הגבלת קלוריות או הגבלה קלורית (באנגלית: Calorie restriction או Caloric restriction, בר"ת: CR) היא דיאטה אשר דוגלת בהפחתת כמות הקלוריות הנצרכת, מבלי להגיע למצב של תת-תזונה או למחסור במרכיבי תזונה הנדרשים לגוף.
ישנן טענות שונות לגבי יעילות דיאטה זו. המצדדים בה טוענים שהיא משפרת בעיות בריאותיות הקשורות בגיל ומאטה את תהליך ההזדקנות בעולם החי כולו. המתנגדים לדיאטה זו טוענים כי היא מכניסה את הגוף למצב של חסכון באנרגיה אשר מקשה על ירידה במשקל, ושהיא לא שוללת צריכת מזון אשר משפיע בצורה ניכרת על רמות האינסולין (אשר נקשר לתהליכי עלייה במשקל).
"דיאטת רעב".
הרעיון הבסיסי הוא לצרוך מעט קלוריות ככל שניתן תוך אספקת צורכי הגוף. מקובל לקבוע הפחתה של כשליש מצריכת הקלוריות הרגילה. שיטה זו היא אחת מני מעט שיטות דיאטה, אשר תועדו כשיטות שהעלו את ממוצע אורכי החיים ואת אורך החיים המרבי במגוון של מינים: שמרים, דגים, מכרסמים, כלבים ופרימטים שאינם מסוג קופי-אדם. תוחלת החיים של עכברים וחולדות תחת משטר זה עלתה בכ-: 30%–40%. בימינו מתנהלים מחקרים על פרימטים כדי לראות את השפעת המשטר התזונתי על אורך החיים שלהם, ולפי תוצאות הביניים נראה שאכן ישנה השפעה לטובה, אך אין זה ודאי לומר מה השפעת השיטה על אורך החיים של פרימטים ובני אדם.
הסברים ביולוגיים.
המחקר אודות הגבלת קלוריות אמנם נמשך מעבר ל-70 שנה אך עד היום לא ידוע בדיוק מהו המנגנון הפועל מאחוריו. ישנם אמנם כבר הסברים ביוכימיים וגנטיים מסוימים.
בפברואר 2000 דיווח לראשונה צוות חוקרים מ-MIT, שבראשו עמד פרופסור לאונרד גוארנטה ("Leonard Pershing Guarente"), על תוצאות מחקר שעשה במשך כל העשור הקודם על "גן נוגד הזדקנות", שהתגלה עוד קודם לכן בשמרים. הצוות של גוארנטה גילה במחקרו אנזים, שנוצר על ידי אותו גן ספציפי בשמרים, המסוגל "לכבות" פעילות של גנים אחרים באותם שמרים ולגרום בכך להאטת תהליך ההזדקנות של הפטריות החד תאיות הללו. שמרים שקיבלו עותק נוסף של הגן, חיו יותר מאשר אלה שלא קיבלוהו. ושמרים שמה-DNA שלהם, הוציאו או השקיטו את הגן הזה, חיו פחות מאלה שמהם לא הוציאו או השקיטו אותו. גוארנטה וצוותו קראו לגן ולאנזים שהוא מקודד לו, בשם "Silent Information Regulator" (רגולטור משקיט מידע), סירטואין, או בראשי תיבות - SIR.
המחקר החדש הזה הראה גם קשר ישיר מובהק בין האטת קצב חילוף החומרים של השמרים, להאטת תהליך ההזדקנות אצלם. ותוצאה זו השתלבה יפה עם תוצאותיהם של המחקרים הקודמים, שהראו כי "דיאטת רעב", גורמת להארכת תוחלת החיים. כמו כן, העובדה שהתוצאה האחרונה, הארכת תוחלת החיים עקב דיאטת רעב הייתה אוניברסלית, דהיינו, נכונה לכל יצור חי כנראה, החל מחד תאיים ועד לפרימטים (קופים דמויי אדם) גרמה לחוקרים להניח גם, שהאנזים והגן שגילו, בהנחה שהם אכן קשורים ל"דיאטת הרעב", אף הם אוניברסליים בכל עולם החי, לרבות אולי בבני אדם.
ההיפותזה של גוארנטה וצוותו הייתה אם כן, שסירטואין הוא לפחות אחד הגורמים המופעלים על ידי דיאטת רעב, והוא משמש כמתווך, המאפשר לה להאט את ההזדקנות ואת ההתדרדרות הבריאותית הנילווית אליה ובכך להאריך את תוחלת החיים הבריאים. ואחד מתלמידיו של גוארנטה, פרופסור דייוויד סינקלייר, הנחשב כיום לאחד ממובילי תחום המחקר הזה, הצליח ב-2004 לקשר אמפירית בין "דיאטת רעב" לסירטואין.
מחקר אחר שפורסם ב-2000 מציע כי המנגנון שעל פיו עובדת השיטה קשור לירידה ברמות אינסולין בגוף, אף כי למעשה שינוי התזונה הזה משפיע על מדדים פיזיולוגיים רבים.
הלומברדים במסע הצלב הראשון
הלומברדים במסע הצלב הראשון או הלומברדים (איטלקית: I Lombardi alla prima crociata) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית מאת טמיסטוקלה סולרה, המבוססת על שירה אפית מאת תומאסו גרוסי. הופעת הבכורה נערכה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו ב-11 בפברואר 1843. ורדי הקדיש את הפרטיטורה למריה לואיזה, דוכסית פרמה שמתה זמן קצר לאחר מכן.
בשנת 1847 בוצעו שינויים רבים באופרה במטרה להופכה לגרנד אופרה הראשונה של ורדי בצרפתית והוצגה בפריז באקדמיה המלכותית למוזיקה תחת הכותרת ירושלים.
היסטוריה.
האופרה הנסובה על נושאים נוצריים, הכוללת בתוכה קטעי תפילה, תהליך התנצרות, וכמובן מסע צלב, עוררה חשד בקרב שלטונות הכנסייה עוד לפני הופעתה הראשונה. לבקשת הכנסייה, בדק משרד המשפטים את האופרה, ואכן ורדי נתבקש לבצע מספר שינויים מינוריים. לדוגמה, ורדי כלל באופרה את התפילה אווה מריה, אך מאחר שלדעת הצנזורה התיאטרון אינו מקום ראוי לתפילה, נאלץ ורדי בעל כרחו לשנות לסלבה מריה ("Salve Maria"). לאחר השינויים הייתה האופרה מוכנה להופעת הבכורה. האופרה התקבלה יפה, ועוד באותה שנה הועלו הפקות שלה גם בוונציה ובסניגאליה. גם הבכורות הבריטית והאמריקאית לא אחרו לבוא. בשנת 1846 הוצגה האופרה בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון, ובשנת 1847 הוצגה בניו יורק.
כיום מוצגת האופרה מפעם לפעם, ואף קיימות הקלטות של הפקות בהשתתפות גדולי הזמרים כקרלו ברגונצי, רנאטה סקוטו, אפרילה מילו, חוסה קאררס, לוצ'אנו פבארוטי ורוג'רו ריימונדי.
עלילה.
מערכה ראשונה.