אלכסנדריה (בערבית מצרית: اسكندريه, מיוונית: Αλεξάνδρεια; בערבית ספרותית: اَلْإِسْكَنْدَرِيَّة, תעתיק: אָלְאִסְכַּנְדַרִיָּה; בקופטית: Ⲣⲁⲕⲟϯ - רַקוֹטִי) היא העיר השנייה בגודלה במצרים, עיר הנמל החשובה שלה ובעלת היסטוריה עתיקה. העיר משמשת כבירת המחוז הקרוי על שמה ושוכנת בצפון המדינה על שפת הים התיכון סמוך לשפך הזרוע המערבית של הדלתא של הנילוס כ-180 ק"מ צפון-מערבית לבירה קהיר.
היסטוריה.
אלכסנדריה העתיקה.
אלכסנדריה נוסדה בידי אלכסנדר מוקדון בשנת 334 לפנה"ס והוא קרא לה על שמו. תלמי הראשון, ששלט אחרי אלכסנדר, עשאה בירת מצרים. אלכסנדריה הייתה לפוליס יווני אופיינית, מלאה בגנים ובבנייני ציבור מפוארים. היום לא שרד כמעט דבר מן העיר העתיקה. סמוך לתחילת הספירה הנוצרית הייתה אלכסנדריה מרכז המדע והחכמה בעולם העתיק והעיר השנייה בגודלה באימפריה הרומית אחרי רומא. במרוצת הזמן הייתה לעיר מסחר חשובה ביותר בעולם העתיק. רציפים ארוכים השתרעו על חופה, ואניות באו אליה ממזרח וממערב. אחד ממלכי שושלת התלמיים יסד בה מעין אוניברסיטה, וגדולי המלומדים של העולם העתיק, ובהם אוקלידס, למדו והורו בה.
תלמי הראשון בנה את "המגדלור באלכסנדריה" על האי פארוס הסמוך אליה. מגדלור זה, הנחשב למגדלור הראשון בעולם, הוקם במאה השלישית לפנה"ס (285 לפנה"ס עד 247 לפנה"ס). זה היה המבנה הגבוה ביותר שהוקם אי-פעם בידי מהנדס יווני, והוא נמנה עם שבעת פלאי העולם העתיק. המבנה נהרס במאה ה-14 לספירה, ועל הריסותיו הקים מוחמד עלי בשנת 1842 את המגדלור העומד במקום היום.
תלמי הראשון גם יסד באלכסנדריה את הספרייה הגדולה הראשונה בעולם. סבורים שהכילה לא פחות מ-700,000 מגילות. הספרייה נשרפה ברובה בשנת 47 לפנה"ס, כשיוליוס קיסר כבש את העיר. מרקוס אנטוניוס חזר וחידש אותה.
ימי הביניים עד העת החדשה.
בשנת 616 כבשו הפרסים את אלכסנדריה אולם הביזנטים הצליחו להחזיר לעצמם את השליטה בה אחרי זמן קצר ובשנת 640 היא נפלה לידי הערבים לאחר מצור שנמשך 14 חדשים, והספרייה נהרסה. הערבים העבירו את בירת מצרים לקהיר, ועל ידי כך פגעו במעמדה של אלכסנדריה. עם גילוי דרך ים חדשה להודו סביב יבשת אפריקה בשנת 1497 פחתה גם חשיבותה כעיר נמל ומסחר.
בשנת 1807, במהלך מלחמת אנגליה–טורקיה העיר נכבשה למספר חודשים על ידי הבריטים.
אלכסנדריה שבה והייתה לעיר נמל חשובה בימי מוחמד עלי (1769–1849), מקים מצרים החדשה. מוחמד עלי גם הביא לעיר מהנדסים אירופים לבנות בניינים גדולים בסגנון מערבי. חשיבותה המסחרית של העיר גדלה עוד יותר לאחר פתיחתה של תעלת סואץ בשנת 1869. בימי שלטון הבריטים, משנת 1882 הוסיפה העיר להתפתח. נמלה העמוק היווה תחנה חשובה לאניות סוחר וצי בדרכן בין אירופה להודו.
אלכסנדריה המודרנית.
אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-5.2 מיליון בני אדם נכון ל-1 ביולי 2020. גם במאה ה-21 מהווה אלכסנדריה עיר מסחר ונמל חשובה הנפרשת לאורך כ-32 ק"מ של חוף הים התיכון. היא אחראית על כ-80% מהיצוא והיבוא של מצרים, ומהווה מרכז מסחרי חשוב בהעברת גז טבעי ונפט מסואץ.
בשנת 2002 הוקמה בה הביבליותיקה אלכסנדרינה, ספרייה ציבורית גדולה שמטרתה להיות מעין חידוש של הספרייה הגדולה של אלכסנדריה מהעת העתיקה. מבנה חשוב נוסף בעיר הוא אוניברסיטת אלכסנדריה, האוניברסיטה השנייה בגודלה במצרים.
יהדות אלכסנדריה.
היהודים הראשונים התיישבו בעיר במאה ה-3 לפנה"ס, בימי שלטון בית תלמי. הם זכו לעצמאות רחבה בניהול ענייניהם הפנימיים. בראשם עמד אתנרך (נשיא העם) ולימים ניהלה את הקהילה מועצת הזקנים בת 71 איש. הקהילה הייתה עשירה מאוד והקימה בית כנסת מפואר. התפתחה בה ספרות יהודית-הלניסטית, ובה נעשתה ראשית מלאכת תרגום התנ"ך ליוונית ("תרגום השבעים"). בגמרא מוזכרים יהודי העיר, ונאמר שהשמן היחיד המצוי ברשות אנשי אלכסנדריה הוא שמן צנונות.
בין יהודי העיר המפורסמים מאותה התקופה היה הפילוסוף פילון האלכסנדרוני.
בתקופה הרומית היוו היהודים כ-40 אחוזים מתושביה של אלכסנדריה, והם חיו ברבעים מיוחדים משלהם (2 מתוך 5 רבעים). התושבים האחרים היו בעיקר יוונים. בשנת 38 לספירה פרעו תושבי העיר היוונים ביהודים, בסיועו של הנציב הרומאי, אאולוס אוויליוס פלאקוס. בשנת 66, בפרוץ מרד היהודים ברומאים בארץ ישראל, התמרדו גם יהודי אלכסנדריה. המרד דוכא ביד קשה, ורבבות יהודים נהרגו. מרד נוסף, מרד התפוצות, פרץ ב-115. בתלמוד הירושלמי מוזכר המרד ונאמר שהדם הגיע בים עד קפריסין. בשנת 414 גורשו כל היהודים מאלכסנדריה בידי שליטיה הביזנטיים.
במאה ה-12 ישבו בה רק 300 יהודים. במאה ה-19, עם חדירת האירופאים למצרים, שבה הקהילה היהודית וגדלה. בין השאר כיהנו בה כרבנים ראשיים הרב ישראל משה חזן, הרב נתן עמרם, הרב משה פארדו, הרב פרופ' דוד פראטו והרב ד"ר משה ונטורה. במקורות יהודים נהגו באותה תקופה לכנות את אלכסנדריה "נא אמון". אחרי מלחמת העולם השנייה ישבו באלכסנדריה כ-15,000 יהודים. בשנים שלאחר קום מדינת ישראל עלו רובם לישראל. בית הכנסת אליהו הנביא קיים עד היום בעיר. באלכסנדריה התגוררה קהילה יהודית תוססת ומסבירת פנים
יהודים שעבדו לפרנסתם במשך ימות השנה, ובשבתות ובימים טובים היו מתכנסים בבתי הכנסת הרבים בעיר שהגדול מכולם נקרא "אליהו הנביא" ומנה 1000 מקומות ישיבה, בבית הכנסת היה מקוה נשים ומקוה גברים, הייתה מקהלת ילדים ונערים שליותה את התפילות המרוממות, היו חזנים מעולים שבקולם הערב רוממו את התפילה לשחקים. הרב נפוסי כהן כרב אחרון של הקהילה היהודית לפני הגרוש ואחרי פטירת קודמו הרב משה וינטורה. באלכסנדריה היה מועדון "מכבי" לנוער, היהודים שוחחו ביניהם בשפה הצרפתית ובשפה הערבית, היהודים עסקו במקצועות חשובים והיו נדבך חשוב מאוד בתרומתם לכלכלת העיר והמדינה כולה. הגירוש הראשון של יהודי אלכסנדריה היה בשנת 1956 לאחר מלחמת סיני (מבצע קדש) והגרוש השני הקשה יותר היה בשנת 1967 לאחר מלחמת ששת הימים. קודם הגרוש נלקחו הגברים למאסר ללא שום עילה או הצדקה, חלקם גם עברו עינוי קשה, כגון מי שהיה מראשי הקהילה. הרב נפוסי שהיה רבה האחרון של אלכסנדריה עבר עינוי קשה במיוחד שאין כאן המקום לפרטו ולאחר 10 ימים שוחרר ממאסרו. גם יהודים נוספים מבני הקהילה עונו בעינויים קשים ומרים, ולא דיברו על כך עד סוף ימיהם. יהודי אלכסנדריה גורשו ממקומות עבודתם והורשו לצאת ללא רכושם ונכסיהם, בתיהם ורכושם נלקחו מהם, והם הורשו לצאת את הארץ רק עם בגדים שלבשו על גופם. ניתנה להם האפשרות להגר לצרפת או לארגנטינה, כמובן לא לארץ ישראל. תשמישי קדושה גם נלקחו בכח על ידי השלטונות, גם ספרי תורה שנכתבו על ידי בני הקהילה לעילוי נשמת יקיריהם לא הורשו לצאת את המדינה.
הנילוס
בייט
דולפין
הדולפינים הם קבוצה פרפילטית (לא טקסונומית) של יונקים ימיים השייכים לסדרת הלווייתנאים (Cetacea), ולתת-סדרה לווייתני שיניים.
הם מתחלקים לשתי על-משפחות: דולפינים ובה משפחת דולפינים יחידה - דולפיניים (אך ישנם גם פוקניים וחדשיניים, שאינם נחשבים דולפיניים), ודולפיני נהרות, ובה ארבע משפחות.
תיאור וטקסונומיה.
חלק מהמינים בעל-משפחת הדולפינים אינם נקראים בשמם העממי "דולפינים". דוגמה לכך היא הלווייתן הקטלן והעבשן הקטלני. כ-50 מיני דולפינים חיים בעולם, רובם באוקיינוסים ומיעוטם במים מתוקים; לכולם שיניים קטנות וזהות שמספרן יכול להגיע ל-200. אורכם של רוב מיני הדולפינים מגיע לכשני מטרים, כאשר הזכרים ארוכים בכ-10% מהנקבות. בטבע הדולפינים הם טורפים; דולפינים החיים בשביה יכולים להתרגל למזון אחר. מזונם העיקרי הוא דגים, בעיקר מליחים, מקרל וסרדינים. ישנם אף מינים הצדים תמנונים.
שמם של הדולפינים בא מהמילה היוונית הקדומה "δελφίς" ("דלפיס"), שמשמעותה "עם רחם" דהיינו: "דג" עם רחם.
משקלם של רוב המינים הוא בין 60 ל-200 ק"ג. תוחלת חייהם של דולפינים החיים בשביה נעה בין 20 ל-25 שנים; זכרים פראיים חיים עד גיל 31 בממוצע ועד גיל 50–60 שנים, ונקבות פראיות עד גיל 46 בממוצע ובמקרים נדירים עד גיל 70–80 שנים. מבחינה אבולוציונית התפתחו הדולפינים לראשונה לפני כעשרה מיליון שנים בתקופת המיוקן. הדולפינים חיים בלהקות ונחשבים לאחת החיות האינטליגנטיות ביותר בטבע, בעלי יכולת למידה, ונצפו מפתחים שיטות ציד מיוחדות שיש בהן דגש על יצירתיות ועבודת צוות, כמו יצירת חומת בוץ אצל דולפיני נהרות, מעקב אחר חתול ים ושימוש בו למציאת טרף חבוי, וריכוז והימום דגים באמצעות חבטות זנב. היחס בין משקל המוח למשקל הגוף אצל הדולפינים הוא מהגבוהים בעולם החי. על הקשר בין בני אדם לדולפינים דובר רבות. הדולפין נחשב לחיה ידידותית לאדם. האמריקאים אף עשו שימוש ביכולות הדולפינים על מנת להטמין מכשירי ריגול ומוקשים ימיים, במסגרת תוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני. הדולפינים אינם מונוגמיים, ונקבה עשויה להזדווג עם כמה זכרים. דולפינים נראו כשהם עוזרים לדולפינים פצועים ואפילו לדולפינים מתים. נקבות הדולפין עוזרות אחת לשנייה בגידול הצאצאים ובהדרכתם.
מיקרופונים תת-מימיים קלטו מגוון צלילים שמשמיעים דולפינים. הם נוקשים בלסתותיהם לאות אזהרה, זכרים מייבבים כדי למשוך את תשומת לבן של נקבות. דולפינים גם משמיעים צלילי "קליק" שונים. באמצעות ה"קליקים" הללו הדולפינים מנווטים את דרכם ומוצאים מזון במים, בהם הראות לא טובה. גופים הנמצאים במים מחזירים את הדי ה"קליקים", וכך יודעים הדולפינים באיזה כיוון, באיזה מרחק, ומהי צורתם של הגופים סביבם. בשיטת התמצאות זו, הנקראת איכון הד פועל גם הסונאר.