אולימפיאדת השחמט 1998
אולימפיאדת השחמט ה-33 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה באליסטה, שברוסיה, בין 26 בספטמבר ל-13 באוקטובר 1998.
התחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-4.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים.
אולימפיאדת השחמט ה-33 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל.
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-18.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
סקי במישור
נום
נום (באנגלית: Nome) היא עיר במערב אלסקה שבארצות הברית. העיר נוסדה ב-9 באפריל 1901 והייתה בעבר אחת הערים המאוכלסות באלסקה. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2020, מנתה אוכלוסיית העיר 3,699 תושבים.
נום היא העיר המערבית ביותר ביבשת אמריקה, והיישוב הקרוב ביותר למיצר ברינג בצידו האמריקאי. היא מרוחקת כ-500 ק"מ מהעיר הרוסית אנאדיר שביבשת אסיה.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בשנת 2000 היו בעיר 3,505 תושבים, 1,184 משקי בית ו-749 משפחות. 51.04% מהתושבים היו אמריקאים ילידים, 37.89% לבנים, 0.86% אפרו-אמריקאים, 1.54% אסיאתים ו-0.43% מגזע אחר ו-8.19% משני גזעים או יותר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $59,402 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $68,804. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $50,521 לעומת $35,804 לנשים. ההכנסה לנפש הייתה $23,402. בערך 5.4% מהמשפחות ו-6.3% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מהם 4.3% מתחת לגיל 18 ו-6.9% מגיל 65 ומעלה.
גאוגרפיה.
נום משתרעת על שטח של כ-55.9 קילומטרים רבועים, מתוכם 32.5 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-23.5 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת בגובה 6 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
העיר נוסדה על ידי מחפשי זהב.
בחורף 1925 התפשטה בעיר ובסביבתה מגפת דיפתריה. רבים מהתושבים נזקקו לטיפול רפואי והיו בסכנת חיים. תנאי השטח, רוחות ושלגים עזים ברחבי הטריטוריה, מנעו משלוח של נסיוב מציל חיים במטוס מאנקורג'. התרופות הובאו למקום במשלוח דרך הקרקע באמצעות מזחלת כלבים, עם צוות רפואי, שצלחו את השלג והסערה, הביאו את הטיפול הרפואי והתרופות והצילו חיים. לציון אותו אירוע מתקיים מדי שנה מרוץ מזחלות כלבים , שיוצא מאנקורג', עובר במסלול בו עברו מזחלות הכלבים, ומסתיים בנום.
פארו (פירושונים)
המסטאייה
אנטוני סלונימסקי
אנטוני סְלוֹנימסקי (בפולנית: Antoni Słonimski; 15 בנובמבר 1895, ורשה – 4 ביולי 1976) היה משורר וסופר פולני.
ביוגרפיה.
אנטוני סלונימסקי נולד בוורשה בשנת 1895, נכדו של מייסד עיתון "הצפירה" ר' חיים זליג סלונימסקי, ובנם של בנו, רופא עיניים ידוע שהתנצר, ואשתו הקתולית האדוקה. סלונימסקי הוטבל לנצרות. באוטוביוגרפיה שלו הוא מספר שהוריו עסקו בענייניהם והזניחו לגמרי את הטיפול בילדים ועל כן הוא לא זכה ללימודים מסודרים בגיל צעיר. זמן מה התגורר בבית סבו חיים זליג סלונימסקי. בשלב מסוים נודע לאב שסלונימסקי אינו לומד בבית ספר והוא הקדיש מספר חודשים להכנתו לכניסה לגימנסיה.
בשנת 1919 היה שותף עם המשוררים יוליאן טובים וירוסלב איוושקביץ' (Iwaszkiewicz) לייסוד חבר המשוררים המודרניסטי "סקמנדר" (Skamander). הוא התערה בחיי הבוהמה של ורשה של שנות ה-20 של המאה ה-20, כמשורר וכותב פיליטונים וגם כצייר. בכתיבתו הטיף לחופש, הומניזם ואהבת השלום ובחוגיו של יוזף פילסודסקי זכה לבקורת כפציפיסט. הוא הרבה לטייל ברחבי העולם ואף ביקר בארץ ישראל. בעקבות ביקורו יצא קובץ שירים בשם "הדרך למזרח" הספוג געגועים לארץ ישראל ואהדה למפעל הציוני. עם זאת, בשנת 1936 פרסם גם מאמר התוקף את היהודים.
בשנות המלחמה שהה בגלות באנגליה ובצרפת. למן שובו לפולין בשנת 1951 היה סלונימסקי אנטי-סטליניסט פעיל, שתמך בליברליזציה. מזכירו האישי של סלונימסקי היה אדם מיכניק (Michnik), ממנהיגי האופוזיציה המחתרתית הפולנית בין השנים 1968–1989. בשנת 1964 הוא הגיש למשרד ראש הממשלה בפולין מכתב של 34 פרופסורים ואנשי רוח הדורש להגביר את חופש הביטוי בפולין.
ב-4 ביולי 1976 נהרג בתאונת דרכים בוורשה.
יצירתו.
עם יצירותיו הבולטות נמנות:
לאחר השואה, בשנת 1947, חיבר סלונימסקי אלגיה המבכה את עולם השטעטלעך שחרב: "הקינה על העיירות היהודיות" ("Elegia miasteczek żydowskich"), שבהּ בא חשבון עם שכניהם הפולנים של היהודים שנרצחו:
בעברית יצא לאור קובץ משיריו: חזרה הביתה ושירים אחרים (מפולנית: שושנה רצ'ינסקי; אחרית דבר מאת רישרד לב), בהוצאת המתרגמת, 1993.
פרטיבה פטיל
פרטיבה דויסין פטיל (במראטהית: प्रतिभा देवीसिंह पाटिल; נולדה ב-19 בדצמבר 1934 בנלגאון, מהאראשטרה) היא פוליטיקאית ופעילה חברתית הודית, הנשיאה ה-12 של הודו והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד. משפטנית בהכשרתה.
פרטיבה פטיל נשבעה אמונים ב-25 ביולי 2007. חברה במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי (INC) הייתה מועמדת מטעם קואליציה של 'הברית המתקדמת המאוחדת' ו'השמאל ההודי' (התומכת מחוץ לממשלה) הנמצאת כעת בשלטון. היא זכתה בנשיאות ב-19 ביולי 2007 כאשר הובילה על המועמד בריון סין שחאווט ביותר מ-300 אלף קולות.
פטיל נבחרה כנציגה של העיר אדלבד, מחוז ג'לגאון, מדינת מהאראשטרה, כחברה בפרלמנט של מדינת מהאראשטרה במשך 23 שנים (1962–1985) והייתה סגן יושב ראש של ה'רג'יה סבהה', הבית העליון של הפרלמנט ההודי בין השנים (1986–1988). לאחר מכן כיהנה כחברת הלוק סבהה, הבית התחתון של הפרלמנט של הודו, מטעם המחוז אמראוואטי ממדינת מהאראשטרה, בשנים (1991–1996) וכמושלת ה-24 של מדינת ראג'סטאן, והאישה הראשונה בתפקיד זה, בשנים 2001–2004.
שנות נעוריה ולימודיה.
פרטיבה פטיל נולדה ב-19 בדצמבר 1934 בנדגאון, במדינת מהאראשטרה, כבת לנראיאן ראו פטיל.
סיימה לימודי תיכון בג'לגאון ובהמשך סיימה עם תואר מ.א. במכללת מולג'י ג'איטה המסונפת לאוניברסיטת "צפון מהאראשטרה" בג'לגאון, ועם תואר ראשון במשפטים במכללה ממשלתית במומבאי, המסונפת לאוניברסיטת מומבאי. בעת לימודיה במכללה הצטיינה בספורט - בטניס שולחן וזכתה בכמה אליפויות בין - אוניברסיטאיות. בשנת 1962 בחרו בה כ"מלכת המכללה" של מכללת ג'לאון מהאראשטרה. באותה שנה נבחרה גם כחברה באספת העיר אדלבד ברשימת הקונגרס הלאומי ההודי.
בצעירותה התחתנה שלוש פעמים. בפעם השלישית והאחרונה ב-7 ביולי 1965 עם מורה בשם דביסין רנסין שחאווט. לזוג יש בן ובת.
פעילותה במישור החברתי והחינוכי.
יחד עם בעלה פרטיבה פטיל הקימה מוסד חינוכי בשם "וידיה בהאראטי שיקשאן פראסראק מנדאל" האחראי על רשת בתי ספר ומכללות בערים ג'לגאון ומומבאי. כמו כן ייסדה את הקרן "שראם סדהאנה" המנהל הוסטלים לנשים עובדות בניו דלהי, מומבאי ופונה ומכללה להנדסה בג'לגאון. פרטיבה פטיל הקימה וניהלה בעצמה גם בית חרושת קואופרטיבי לסוכר ידוע כ"סאנט מוכתבאי סהקרי סחר קרחנה" ובנק קואופרטיבי הקרוי לפי שמה "פרטיבה מהילה סהקרי בנק". בנוסף הייתה מעורבת בהקמת בית ספר מקצועי לילדים לקויי ראייה ובניהול בית ספר לילדים מעוטי יכולת בני וימוקטה ג'אטיס ושבטים נוודים אחרים.
קריירה פוליטית מקומית.
אחרי כניסתה לפוליטיקה המקומית, זכתה בתמיכתם של כמה ממנהיגי מפלגת INC במדינה, ד"ר אבסהב גופלראו חדקר וראש הממשלה המקומית לשעבר, ישוונטראו צ'וואן. אחרי 1967 מונתה כסגן שר החינוך של מדינת מהאראשטרה ובין השנים 1972–1978 הייתה שרה בממשלה. החזיקה לסירוגין את תיקי התיירות,
הרווחה, והשיכון בממשלות של כמה ראשי ממשלה מקומיים - פטיל, בוסלה, צ'וואן ופאוואר.
נבחרה שוב ושוב מטעם מפלגת הקונגרס, לפרלמנט המקומי, עד שבשנת 1985 נבחרה לרג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי.
כאשר בשנת 1977 מפלגת הקונגרס התפצלה בעקבות תבוסתה אינדירה גנדי אחרי הכרזת מצב החירום בהודו בין השנים 1975–1977, הרבה ממנהיגי הקונגרס במהאראשטרה, כולל אלו שפרטיבה פטיל נמנתה עם תומכיהם, עברו לפלג Congress Urs בהנהגתו של דבראג' אורס.
אולם פרטיבה העדיפה להישאר בצד של אינדירה גנדי, למרות כל הסיכונים הפוליטיים שבדבר.
היא עזרה לאינדירה גנדי בניהול המטבח בעת האבל אחרי רצח רג'יב גנדי, מחתה נגד מעצרה של אינדירה גנדי בדצמבר 1977 ובילתה עשרה ימים בכלא בקרבתה. כאשר ב-1978 הפלג קונגרס (אורס) הגיע לשלטון במדינתה, מהאראשטרה, פרטיבה פטיל הייתה לראש אופוזיציה.
בשנת 1980 כשמפלגתה, הקונגרס (אי)(Congress (I במהאראשטרה חזר לשלטון, שמה הועלה כמועמדת אפשרית לתפקיד ראש הממשלה המקומית. אבל לבסוף זכה המועמד שנתמך על ידי סנג'אי גנדי,
א.ר. אנטולאי, שאחרי פרק זמן נאלץ להתפטר בגלל האשמות של שחיתות.
פטיל קיבלה שוב תפקידים של שרה בממשלת ווסנטקה פטיל. בשנים 1988–1990 רג'יב גנדי מינה אותה לתפקיד ראש ועד מפלגת הקונגרס במדינת מהאראשטרה.
בפרלמנט של הודו.
בשנת 1983 נבחרה פרטיבה פטיל לבית העליון של הפרלמנט בניו דלהי, רג'יה סבהה ובין השנים 1986–1988 הייתה לסגנית יושב ראש שלו. ב-1991 בבחירות שבזמנם רג'יב גנדי נרצח, פרטיבה פטיל נבחרה לבית התחתון (לוק סבהה) של הפרלמנט מטעם אמרוואטי, עיר בעלה שבה הוא כיהן בעבר שראש העירייה.
היא כיהנה גם כמנהלת הפדרציה הלאומית של הבנקים וחברות האשראי הקואופרטיביים וכחברה במועצת המנהלים של האיחוד הלאומי של הקואופרטיבים של הודו.
מושלת ראג'סטאן.
בנובמבר 2004 נבחרה פרטיבה פטיל כמושלת של ראג'סטאן, מדינה בצפון מערבה של הודו, בגבול עם פקיסטן. הייתה לפוליטיקאי השני של מהאראשטרה (אחרי ווסנטדה פטיל) ולאשה הראשונה שמילאה תפקיד זה.
בתקופתה בראש רג'אסטאן שלושה תפקידי שלטון חשובים מולאו על ידי נשים: