בשנת 2017 השתתפה בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC.
חיים אישיים.
מ-2004 עד 2012, נילסן יצאה עם המתופף של להקת מטאליקה, לארס אולריך; שגם הוא יליד דנמרק. יש להם בן אחד, ברייס תדיאוס אולריך-נילסן (נולד ב-21 במאי 2007 בסן פרנסיסקו קליפורניה). יש לה בן בוגר יותר, סבסטיאן שרטור (נולד ב-27 בנובמבר 1989, ברומא, איטליה), ממערכת היחסים הקודמת שלה עם פאביו סרטור.
קאדל אוונס
קאדל אוונס (באנגלית: Cadel Lee Evans, נולד ב-14 בפברואר 1977) הוא רוכב אופניים אוסטרלי לשעבר.
אוונס רכב בקבוצה "קבוצת מרוץ BMC". בשנת 2011 ניצח במרוץ הטור דה פראנס. בעברו, הגיע פעמיים למקום השני במירוץ זה. אוונס ניצח באליפות העולם באופני כביש ב-2009, במרוץ החד-יומי לה פלש ואלון ובמרוצים נוספים. בשל הצלחתו והשפעתו של אוונס והעובדה שסלל דרך והשראה לרוכבים אוסטרלים רבים, בשנת 2015 נוצר מרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה על שמו.
אוונס נולד בקטרינה, שבטריטוריה הצפונית שבאוסטרליה. אוונס הוא האוסטרלי הראשון שהחזיק בתואר אלוף העולם באופני כביש, לאחר שניצח באליפות העולם בשווייץ בשנת 2009 והאוסטרלי הראשון שניצח בטור דה פראנס.
קריירה.
השנים הראשונות.
אוונס החל את הקריירה שלו כרוכב אופני הרים. בגיל צעיר אותר כספורטאי מצטיין. בשנים 1997 ו-1999 סיים במקום השני באליפות העולם לרוכבים מתחת לגיל 23.
אוונס ניצח בסבב גביע העולם פעמיים, ב-1998 וב-1999 וסיים שביעי במרוץ הקרוס קאנטרי במשחקים האולימפיים בסידני.
בשנת 2001 עבר לאופני כביש, בעזרת מאמנו אלדו סאסי, והחל את הקריירה שלו בקבוצת האיטלקית סאקו. לאחר שנה עבר לקבוצת מאפיי, אחת הקבוצות החזקות ביותר בדבוקה המקצוענית. בג'ירו ד'איטליה של 2002 הצטיין אוונס ולאחר הקטע ה-16 ההררי, נטל את חולצת המוביל מיינס הפנר שהחזיק בה במשך 10 קטעים. בקטע ההררי שנערך למחרת, רכב תחילה אוונס היטב כשהוא לבוש בחולצה הוורודה. אך אז נכנס למצב של תשישות המכונה Bonk ובקושי הצליח לסיים את הקטע. הוא איבד את ההובלה לפאולו סבולדלי שניצח במרוץ באותה שנה (אוונס סיים במקום ה-14 בדירוג הכללי).
לאחר פירוק מאפיי, עבר אוונס לקבוצה נוספת שהייתה עתירה בכוכבים, דויטשה טלקום. הוא רכב בשורותיה בשנים 2003-2004 אך לא זכה להישגים רבים.
בשנת 2005 עבר לקבוצה הבלגית דוויטאמון לוטו, סיים שמיני את הטור דה פראנס, והיה בכך לאוסטרלי הראשון בעשירייה הראשונה מאז פיל אנדרסון בשנת 1981.
בשנת 2006 החל מתבסס מעמדו של אוונס בדבוקה המקצוענית, כאשר סיים רביעי בטור דה פראנס (לאחר פסילתו של פלויד לאנדיס). הוא ניצח בטור דה רומאנדי, כשהוא עוקף את הספרדים אלברטו קונטדור ואלחנדרו ולוורדה.
אוונס סיים שני בטור דה פראנס של שנת 2007, לאחר שניצח בקטע ה-13 וסיים שני בקטע ה-19, שניהם מרוצים נגד השעון. הוא סיים רביעי בוואלטה אספניה, חמישי באליפות העולם ושישי בג'ירו די לומברדיה, מיקום שהעניק לו את המקום הראשון בגביע סבב הפרו-טור. אוונס הוכתר כרוכב השנה באוסטרליה הן ב-2006 והן ב-2007.
ערב הזינוק לטור דה פראנס נחשב אוונס כמועמד בכיר לניצחון, בעיקר עקב העדרו של אלברטו קונטדור, שקבוצתו, אסטנה, לא הוזמנה למרוץ. אוונס פתח את המרוץ היטב ולבש את החולצה הצהובה למשך חמישה שלבים (10-14). במהלך הטיפוס לאלפ ד'ואז, הצליח מתחרהו העיקרי של אוונס, קרלוס ססטרה, לפתוח פער של 2.15 דקות. אוונס צמצם את הפער בקטע המרוץ נגד השעון ודורג במקום השני הכללי, מקום עליו שמר עד לסיום המרוץ.
לאחר שהחלים מפציעה ברצועה הצולבת הקדמית השתתף אוונס במרוצי האופניים במשחקים האולימפיים בבייג'ינג. הוא סיים את מרוץ הכביש במקום ה-15, 22 שניות לאחר המנצח, הספרדי סמואל סאנצ'ז. במרוץ נגד השעון סיים חמישי.
למרות שובם של אלברטו קונטדור ולאנס ארמסטרונג לטור דה פראנס ב-2009, נחשב אוונס, לפני תחילת המרוץ, כאחד המועמדים לזכייה, וזאת לאחר שבמרוץ ההכנה לטור, הדופינה ליברה, סיים שני בדירוג הכללי וראשון בדירוג המאיצים. אולם בטור דה פראנס הוא גילה חולשה במספר קטעים הרריים וסיים בפיגור גדול במקום ה-30. כפי שנטען גם בשנים קודמות, גם במהדורת 2009 של הטור דה פראנס גרסו רבים כי קבוצתו של אוונס היא חלשה בהשוואה לקבוצותיהם של המועמדים האחרים לניצחון וכי נקודה זו היא בעוכריו.
בוואלטה אספניה הציג אוונס יכולת מרשימה וסיים שלישי בדירוג הכללי ואף לבש את החולצה הזהובה במשך יום אחד, למרות שסבל מבעיות טכניות במעלה רכס סיירה נבדה.
באליפות העולם שנערכה במנדריזיו שבשווייץ (אוונס מתגורר בקרבת מנדריזיו) ניצח אוונס במרוץ הכביש לאחר שהצליח לברוח מקבוצת המובילים מספר קילומטרים לפני הסיום. ניצחון זה הפתיע רבים מאחר שעד מרוץ זה נחשב אוונס כמי שמתרכז ומצטיין בייחוד במרוצי קטעים וכבעל יכולת פחותה במרוצים חד-יומיים.
בתום עונת 2009 עבר אוונס לקבוצת BMC Racing Team האמריקאית. בחודש אפריל הוא ניצח במרוץ החד-יומי לה פלש ואלון. בג'ירו ד'איטליה הוא לבש את החולצה הוורודה בקטע השני במרוץ וניצח בקטע השביעי שהיה קטע קשה במיוחד והתנהל בחלקו בדרכי עפר תחת גשם שוטף. הוא סיים את המרוץ במקום החמישי בדירוג הכללי וזכה גם בחולצת הנקודות (מלך המיאוצים) במרוץ. בטור דה פראנס של 2010 לבש אוונס את החולצה הצהובה בקטע התשיעי למרות שסדק את עצם הבריח שלו בקטע השמיני. אולם, במהלך הקטע התשיעי שנערך בגשם, הוא צבר פיגור גדול איבד את חולצת המוביל וסיים את המרוץ בפריז במקום ה-26 בדירוג הכללי. לקראת סוף העונה חזר אוונס לכושר ובאליפות העולם, שנערכה בסמוך למקום בו עשה את צעדיו הראשונים בעולם האופניים התחרותי (מלבורן), היה אחד הרוכבים הפעלתנים והבולטים במרוץ הכביש, אולם נכשל בהגנה על תוארו כאלוף העולם.
אוונס ניצח באחד ממרוצי הקטעים הפותחים של העונה, טירני-אדריאטי, תוך שניצח גם בקטע השישי במרוץ. בסוף חודש אפריל ניצח בטור דה רומאנדי וגם ביוני, במרוץ הדופינה ליברה, סיים שני (אחרי ברדלי ויגינס) והוכיח כי הוא נמצא בכושר טוב לקראת הטור דה פראנס.
טור דה פראנס 2011.
לפני המרוץ, נחשב אוונס כבעל סיכויים בינוניים לזכות בניצחון. שני המועמדים המובילים היו אלברטו קונטדור ואנדי שלק שסיימו במקומות 1-2, בהתאמה, במרוץ ב-2009 וב-2010. גם קבוצתו של אוואנס נראתה כאפורה למדי ביכולת התמיכה בו ובלט בה רק הרוכב האמריקאי הוותיק, ג'ורג' הינקאפי.
אוואנס פתח את המרוץ בצורה מוצלחת מאוד לאחר שסיים שני בקטע הראשון, קבוצתו סיימה שנייה במרוץ הקבוצתי נגד השעון ואוונס עצמו ניצח בקטע הרביעי שהסתיים בעלייה קצרה, לאחר מאוץ אל קו הסיום בו גבר על קונטדור. בכל השבוע הראשון למרוץ, שהיה רווי נפילות בהן נפגעו גם רוכבים בכירים (כולל קונטדור וויגינס) הצליחה קבוצתו, BMC, לרכוב בחלק הקדמי של הדבוקה דבר שמנע מאוואנס מעורבות בנפילות אלו והוכיחה בכך כי בקטעים המישוריים היא מספקת לאוונס את התמיכה הדרושה.
לקטעים ההרריים בפירנאים הגיע אוונס במקום השלישי וכראשון מבין הרוכבים שנחשבו כבעלי סיכויים לניצחון. בסיום קטעי הפירנאים עדיין שמר אוונס על מקומו השלישי בדרוג הכללי, כשמקדימים אותו הצרפתי המפתיע, תומא ווקלר ופרנק שלק שהצליח לברוח בקטע הררי והקדים בו את אוונס ב-30 שניות. ככל שהתקדם המרוץ, התברר כי קטעים 18 ו-19, שעמדו להסתיים במעברי האלפים, יהיו בעלי השפעה מכרעת על המרוץ. בקטע ה-18, שהסתיים במעבר גאליבייה, בצע אנדי שלק התקפה נועזת על דבוקת המובילים כ-62 קילומטר מקו הסיום ופתח עליה פער שבשלב מסוים עלה על 4 דקות. כשנוכח אוונס כי לא יקבל סיוע מהרוכבים האחרים, עבר לקדמת דבוקת המובילים ומשך את יריביו במשך מרחק גדול. אנדי שלק ניצח בקטע והקדים את אוונס ב-2.06 דקות, אך תודות למאבקו העיקש הצליח אוונס לשמור על פיגור סביר מול שלק. בקטע ה-19, שהסתיים במעלה המפורסם של האלפ ד'ואז, תקף קונטדור כבר בתחילת הקטע. בשלב מסוים סבל אוונס מתקלה באופניו, נכנס לפיגור והיה נדמה כי שוב בוגד בו מזלו. אולם, בסיוע רוכבים אחרים, הצליח לחזור לדבוקת קונטדור ושלק וקבע בסיום זמן זהה לאנדי שלק. לקטע ה-20 ולפני האחרון שהיה מרוץ נגד השעון סביב גרנובל, הגיע אוונס כשהוא מדורג במקום השלישי, בפיגור של 57 שניות מאנדי שלק ו-4 שניות מפרנק שלק. אוונס הפגין רמה גבוהה מאוד, סיים במקום השני (אחרי טוני מרטין) ועלה למקום הראשון הכללי, עם יתרון של דקה וחצי על אנדי שלק. בכך הבטיח למעשה את ניצחונו במרוץ כולו. כשחצה אוונס את קו הסיום בקטע האחרון בפריז הקיפו אותו חברי קבוצתו וחיבקוהו בהתרגשות רבה, אות למתח הרב בו נמצאה הקבוצה במשך כל זמן המרוץ.
2015-2012.
ב-2012 ניצח אוונס במרוץ הקטעים הצרפתי הקצר אך יוקרתי, קריטריום אינטרנשיונאל, כשהקדים את פייריק פדריגו ומייקל רוג'רס. אוונס, שניצח בקטע השני שהיה מרוץ אישי קצר נגד השעון, החל את הקטע השלישי והאחרון בזמן זהה לבן ארצו רוג'רס. בקטע ההררי סיים אוונס בזמן זהה למנצח פדריגו, הקדים ב-8 שניות את רוג'רס וכך ניצח בדרוג הכללי. בהמשך אותה שנה סיים במקום ה-7, המאכזב מבחינתו, בטור דה פראנס, בפיגור של יותר מ-15 דקות אחרי המנצח הבריטי, בראדלי ויגינס. ב-2013 התחרה אוונס בג'ירו ד'איטליה. הוא סיים שלישי בדרוג הכללי, 5:52 דקות אחרי המנצח האיטלקי, וינצ'נזו ניבאלי ו-1:09 דקות אחרי הקולומביאני, ריגוברטו אוראן. בטור דה פראנס באותה שנה גילה אוונס כושר נמוך וסיים רק במקום ה-39 בדרוג הכללי. ב-2014 ניצח בג'ירו דל טרנטינו.