בשנת 1976 החל גאנזבורג להתעניין בתחום חדש של מוזיקולוגיה - ה"ליברטולוגיה" (המחקר של הרכיב המילולי של היצירה המוזיקלית), ופיתח תאוריה זו תוך הרחבתה בנוסף לאופרה ליצירות מוזיקליות נוספות. הוא פרסם מספר רב של מאמרים על ההיסטוריה של המוזיקה. חקר יצירות של פרנץ שוברט ורוברט שומאן הוא תחום התעניינותו מיוחדת ובתחום זה הוא פרסם מאמרים ומחקרים.
גאנזבורג חיבר מספר יצירות מוזיקליות, בעיקר יצירות למקהלה, בהן "מזמור מספר 136" למילים מאת טאראס שבצ'נקו ושירים למקהלה על פי מילים של מרינה צווטאייבה ואוסיפ מנדלשטם.
הוא מנחה באופן קבוע תוכניות רדיו וטלוויזיה.
אגרוף האל
אגרוף האל (באנגלית: The Fist of God) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק במלחמת המפרץ ובנסיונותיו של שליט עיראק, סאדאם חוסיין להשיג נשק להשמדה המונית. שם הספר נגזר מתותח האמור לשמש כנשק יום הדין המצוי בידי העיראקים. את הספר הקדיש המחבר, בין השאר, לאלמנות וליתומים של רגימנט ה-SAS.
עלילה.
עלילת הספר נפתחת בעת שד"ר ג'רלד בול, מומחה לתכנון נשק ארטילרי, נשכר בידי שליט עיראק, סאדאם חוסיין, על מנת לתכנן ולבנות לו תותח על. משוכנע שהדבר נועד לשם שיגור לוויינים לחלל, ואינו יכול לשרת שום מטרה צבאית, מתכנן בול תותח אשר יכול היה לירות רק פעם אחת, אולם לסאדאם תוכניות אחרות. בול נרצח בשנת 1990. עיראק פולשת לכווית באוגוסט אותה שנה. בכירים במודיעין הבריטי מבינים כי דרוש להם מודיעין עדכני על הנעשה בכווית. סטיב ליינג, המשמש כמנהל המבצעים של אגף המזרח התיכון במודיעין הבריטי פונה להתייעץ עם ד"ר טרי מרטין, מזרחן המתמחה בתרבות עיראק. ד"ר מרטין ממליץ לליינג לפנות לאחיו הבכור, מייק מרטין, רב-סרן ברגימנט ה-SAS.
מייק מרטין התגייס לצבא הבריטי בשנת 1971 והתנדב לרגימנט המוצנח. הוא עבר הכשרה כלוחם ובהמשך קורס קצינים באקדמיה הצבאית המלכותית. לאחר ששימש כמפקד מחלקה בצנחנים התנדב מרטין, בשנת 1978, ל-SAS. לאחר שעבר את ההכשרה המפרכת ושימש במספר תפקידי פיקוד ביחידה, שב מרטין לצנחנים ולחם במלחמת פוקלנד. בנוסף לשליטתו בשפה הערבית למרטין נכס נוסף. הוא ואחיו טרי בילו את ילדותם בבגדאד, עת שאביהם עבד כרואה-חשבון בעבור תאגיד בריטי גדול. המודיעין הבריטי מגייס את רב-סרן מרטין בהשאלה מן ה-SAS. מרטין מסתנן לכווית, ומגלה עד מהרה כי לרודן העיראקי ישנו אס בשרוול, נשק להשמדה המונית העלול לשנות את כל מהלך המלחמה.
התחייה הלאומית הבולגרית
התחייה הלאומית הבולגרית (בבולגרית: Българско национално възраждане, מכונה גם הרנסאנס הבולגרי) היא תקופה בהיסטוריה של בולגריה שהחלה מהמחצית השנייה של המאה ה-18 והסתיימה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) עם הקמת נסיכות בולגריה. בתקופה זו התפתחה הלאומיות הבולגרית והונחו יסודות החינוך, התרבות והאמנות של בולגריה המודרנית.
רקע.
ב-1422 הוכרעה סופית האימפריה הבולגרית השנייה בידי העות'מאנים. העות'מאנים מיגרו את משפחות האצולה הבולגריות אם על ידי הוצאת בניהן להורג או על ידי הגלייתם. במקביל ובתהליך מתמשך בוצע טרנספר אוכלוסיות מאזור הבלקנים לאזור אסיה הקטנה ובמקביל יושבו ברחבי בולגריה אלפי מוסלמים ממוצא טורקי, חלק ניכר מהם טטרים. הנתונים הדמוגרפיים מעידים על ירידה ניכרת בהיקף האוכלוסייה הנוצרית ועליה ניכרת במספר המוסלמים.
החל מהמאה ה-18 איבד בהדרגה השלטון העות'מאני את האחיזה בפועל בבולגריה והיא נוהלה בידי מושלים מושחתים ובעלי אינטרסים כלכליים אישיים. ב-1762, במנזר המצוי על הר אתוס השלימו נזירים בולגרים את כתיבתו של ספר היסטוריה שנקרא: "ההיסטוריה של הסלאבים הבולגרים" שאיגד לתוכו כרוניקות שונות מההיסטוריה הלאומית הבולגרית שקדמה לכיבוש העות'מאני. המוטיב הדתי בכרוניקות אלו הועצם, ובחלק מהמקרים אף הוסף נרטיב דתי לכרוניקה. המשפט המפורסם ביותר מספר זה שהפך לנרטיב הרנסאנס הבולגרי היה: "מדוע הנכם מתביישים במוצאכם הבולגרי?". פרסומו של ספר זה מציין את תחילת עידן התחייה הלאומית הבולגרית ונודעה לו השפעה רבה על האליטה האינטלקטואלית. בהמשך, ובמהלך המאה ה-19 הפך אזור בולגריה לזירת קרבות כחלק מתהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית ובמקביל, באמצע המאה ידעה אירופה גל לאומני שכונה אביב העמים ותוצאותיו בלווי חולשת העות'מאנים האיצו את ההתעוררות הלאומית הבולגרית לכדי מרד גלוי.
מאפייני העידן.
הרנסאנס הבולגרי נחלק לשלוש תקופות. הראשונה מתפרשת על פני המאה ה-18, השנייה נמשכה מראשית המאה ה-19 ועד מלחמת קרים והשלישית, שיא עידן התחייה הלאומית התפרשה ממלחמת קרים ועד המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). התקופה הראשונה התבטאה בעיקר בכתובים ועסקה בהבלטת ההיסטוריה של הישויות הבולגריות העצמאיות של ימי הביניים, תוך יצירת קשר אתנוגרפי והיסטוריוגרפי לתושבי בולגריה במאה ה-18. במהלך התקופה השנייה נבנו כנסיות, מבני ציבור ומבני מגורים בסגנון אדריכלי השונה באופן מובהק מהאדריכלות העות'מאנית, והוא זכה מאוחר יותר לשאת את שם התקופה. התקופה השלישית הייתה הפורה מבין התקופות ובמהלכה התפתחו העיתונות ומערכת החינוך הבולגריים ופורסמו יצירותיהם של סופרים ומשוררים כגון חריסטו בוטב, קלמנט טרנובסקי ואיוואן ואזוב. נוסדו תנועות מהפכניות שדגלו במרד חמוש נגד העות'מאנים ומבין מנהיגיהן וסיל לבסקי וסטפן סטאמבולוב. השלטון העות'מאני רדף את ראשי התנועות המהפכניות וב-1873 הוצא להורג וסיל לבסקי בתלייה. ב-1876 פרץ מרד אפריל הבולגרי שגבה אלפי קורבנות ובאפריל 1877 פרצה המלחמה העות'מאנית-רוסית שהובילה להקמתה של נסיכות בולגריה.
דילמן
עיקרון הפעולה המינימלית
התחיה הלאומית הבולגרית
הרנסאנס הבולגרי
יוסף שרגא
הרב יוסף שרגא (נולד בט' בטבת תש"ז, 30 בינואר 1947) הוא רבה של עדת היזדים בארץ ישראל ורב בית כנסת היזדים (תפארת ירושלים) וראש כולל במקום.
ביוגרפיה.
נולד ביזד שבאיראן, דור שביעי למקובל "מולא אור שרגא". בגיל 6 עלה עם משפחתו לישראל והמשפחה התיישבה בשכונת הבוכרים בירושלים. למד בתלמוד תורה בני ציון הישן בשכונת הבוכרים ולאחר מכן בישיבת פורת יוסף אצל הרב בן ציון אבא שאול, הרב עזרא עטייה, והרב יהודה מועלם.
לאחר חתונתו למד דיינות והתמנה כרבה של עדת היזדים ורב בית כנסת היזדים (תפארת ירושלים) וראש הכולל. את הפסיקה ההלכתית שלו הוא רכש מרבו הרב בן ציון אבא שאול.
במשך שנים למד בחברותא עם הרב יהודה צדקה בערב שבת, ולאחר פטירתו המשיך ללמוד בחברותא עם בנו הרב משה צדקה המשמש כראש ישיבת פורת יוסף כיום.
בין השנים 1993–2008 היה מפקח גמרא בתלמוד תורה בני ציון.
במשך 40 שנה מסר נשיא מועצת החכמים של תנועת ש"ס הרב עובדיה יוסף את שיעורו השבועי מבית כנסת היזדים, לאחר פטירתו של הרב עובדיה יוסף ז"ל פנה הרב יוסף שרגא לבנו של הרב עובדיה ז"ל, הראשון לציון הרב יצחק יוסף ע"מ שימלא את מקום אביו במסירת השיעור השבועי בבית כנסת היזדים, הרב יצחק יוסף נעתר לבקשתו והחל מחודש כסליו תשע"ד החל למסור את השיעורים במקום אביו בבית כנסת היזדים בשכונת הבוכרים.
הרב יוסף שרגא נשוי ואב לשמונה ילדים.
קדחת שחור השתן
קַדַּחַת שְׁחוֹר הַשֶׁתֶן (Blackwater fever) היא סיבוך של מחלת המלריה, המתבטאת בהרס תאי הדם האדומים, הגורם לשחרור כמויות גדולות של המוגלובין אל מחזור הדם מחד, ולאיבוד המוגלובין בשתן מאידך, וכתוצאה מכך לאנמיה חריפה. הקדחת היוותה גורם משמעותי, במספר מקרי המוות, אצל בני העלייה הראשונה.
ד"ר ג'ון פארל איסמון, רופא מסיירה לאון, פרסם ב-1884 חוברת ובה הניתוח הקליני הראשון של קדחת השתן השחור. באותם ימים לחוברת נודעה חשיבות ראשונה במעלה, שכן הקדחת הייתה בלתי מוגדרת, ועם זאת הסיבוך החמור ביותר של מלריה, במערב אפריקה.
תסמינים.
הסימנים הקליניים של קדחת שחור השתן, חריפים ביותר.
טיפול.
כיוון שמדובר בסיבוך של מלריה, הטיפול התרופתי דומה לטיפול נוגד הטפילים המקובל במלריה, לצד עירוי נוזלים ולעתים גם דיאליזה במקרה של נזק כלייתי. לעתים נדרש החולה לאשפוז במחלקת טיפול נמרץ.
רחוב שער הפרחים
זכריה מנדל כ&quot;ץ (רב)
סלמאן מוצפי (רב)
ג'אנגג'יאג'יה
גַ'אנְגְגִ'יַאגִ'יֶה (בסינית מפושטת: 张家界; בסינית מסורתית: 張家界; בפין-יין: Zhāngjiājiè) היא נציבות עירונית בצפון-מערב מחוז חונאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין, כ-264 ק"מ צפון-מערבית לבירת המחוז צ'אנגשה. העיר נקראה בעבר דאיונג, והוזכרה בכתב כבר בשנת 221 לפנה"ס.
בעיר נמצא אזור הנוף וולינגיואן, אשר מאז 1992 מכיר בו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. בעקבות ההכרזה, הרשויות בסין החליטו לחזק את מעמדה של העיר ובין היתר שינו את שמה לג'אנגג'יאג'יה. ניתן לתרגם את השם כ"מולדת משפחת ג'אנג".
האקלים בעיר סובטרופי גשום עם ארבע עונות וכ־1,400 שעות שמש בשנה. הטמפרטורה הממוצעת היא 16 מעלות צלזיוס, ויורדים 1,400 מ"מ גשם בשנה.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 1,517,027 תושבים, מתוכם 578,452 בשטח האורבני, על פי הפילוג הבא:
בג'אנגג'אג'יה אוכלוסיות מיעוטים משמעותיות, שמהוות מעל 75% מאוכלוסיית העיר. המיעוטים הבולטים הם טוג'יה , באי ומיאו.
ערים תאומות.
הערים התאומות של ג'אנגג'יאג'יה הן:
ז'אנג ג'יה ג'ייה
העם (רוסיה)
הָעָם היה שבועון ויומון עברי שראה אור במוסקבה בין השנים 1916–1918. הוצאת העיתון חידשה את הופעת העיתונות העברית ברוסיה לאחר שזו נאסרה ב-1915 ברחבי האימפריה הרוסית.
ההוצאה לאור.