בספרו משנת 1884 על האיקוסהדרון פיתח קליין את התורה של הפונקציות האוטומורפיות, וקשר בין האלגברה לגאומטריה. גם אנרי פואנקרה עסק בנושא זה, ובין השניים התפתחה יריבות ידידותית. את עבודתו בעניין פונקציות אוטומורפיות ופונקציות אליפטיות מודולריות סיכם קליין בספר בן ארבעה כרכים, אותו כתב יחד עם רוברט פריקה במשך 20 שנה.
על שמו של קליין קרויים עצמים מתמטיים אחדים:
קומוטיני
קוֹמוֹטִינִי (ביוונית: Κομοτηνή, בטורקית: Gümülcine) היא עיר בצפון מזרח יוון בחבל מזרח מקדוניה ותראקיה. העיר היא בירת נפת רודופי ושוכנת 65 ק"מ מאלכסנדרופולי ו-60 ק"מ מקוואלה.
היסטוריה.
באמצע המאה ה-4 בנה במקום הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון מצודה כדי לחלוש על הדרך המובילה לעיר פיליפופוליס. בשלהי המאה ה-12 היישוב ננטש בשל קרבות בלתי פוסקים מול צבא האימפריה הבולגרית השנייה. באמצע המאה ה-14 מאוזכר היישוב בשם קומוטסינאס, בתעודות ביזנטיות מימי הקיסר יוחנן השישי בהקשר למלחמת האזרחים באימפריה. ב-1361 נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושמו שונה לגומולצ'ינה. ב-1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה. מספר חודשים מאוחר יותר לאחר פריצת מלחמת הבלקן השנייה נכבשה קומוטיני על ידי הצבא היווני והוחזרה לבולגרים מתוקף הסכם בוקרשט, אשר סיים את מלחמות הבלקן. לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה הועבר שטח תראקיה המערבית ובכלל זה העיר קומוטיני לידי היוונים מתוקף חוזה ניי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה בולגריה למדינות הציר בחותמה על ההסכם התלת-צדדי. ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה ומסרו את שטחי תראקיה המערבית, מקדוניה המזרחית ובכלל זה העיר קומוטיני לחזקת בולגריה. לאחר המלחמה הוחזרה העיר ליוונים.
תחבורה.
שדות התעופה הקרובים לעיר ממוקמים בערים אלכסנדרופולי וקוואלה. העיר מצויה על תוואי כביש E-90 "חוצה אירופה", שנתיבו מתחיל בליסבון ומסתיים בצ'נקלה שבטורקיה. דרומית לקומוטיני עובר תוואי האגנטיה אודוס. בעיר תחנת רכבת ובה חולפים קווים סדירים לסלוניקי ואתונה ומעת לעת קו שמגיע עד לאיסטנבול.
אקלים.
בעיר שורר אקלים ממוזג בעל השפעות ממתנות של אקלים ים תיכוני. ערכי הטמפרטורה הממוצעים נעים מ-30oc בחודש יולי ועד 6oc בחודש ינואר. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 560 מ"מ.
אתרי תיירות מרכזיים.
במרכז העיר הוקם בשנת 1884 מגדל שעון כחלק מעשרות מגדלים שנבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית, בתקופתו של הסולטאן עבדול חמיד השני. בפאתי העיר מצויים שרידי המצודה הרומית מן המאה ה-4, אשר הורחבה על ידי הביזנטים ובתוכה הוקמה כנסייה. על חורבות הכנסייה הביזנטית נבנתה בשנת 1800 כנסיית "עליית הבתולה הקדושה השמיימה". בעיר קיים קומפלקס של מוזיאונים ובתוכו המוזיאון הארכאולוגי, המוזיאון הביזנטי, מוזיאון הפולקלור וכן גלריה.
דמוגרפיה.
כמעט מחצית מתושבי קומוטיני הם טורקים בני הדת המוסלמית סונית והשאר יוונים בני הדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוט קטן של צוענים. ב-29 בינואר 1990 פרצו התנגשויות בין שני הפלגים האתניים שהסתיימו בהרוג אחד, 19 פצועים וכ-400 בתי עסק שניזוקו.
הקהילה היהודית.
תעוד לקהילה יהודית ספרדית מאורגנת שמנתה 100 נפשות, קיים מראשית המאה ה-16. בית הכנסת נבנה מחוץ לחומות העיר במהלך המאה ה-18 וב-1786 במהלך מרד של חיילים וקצינים עות'מאנים כנגד השלטון המרכזי, הותקפו בני הקהילה וחלקם נשבו בידי המורדים לתקופה מסוימת. ב-1928 מנתה הקהילה 1,159 נפשות. בפרוץ מלחמת איטליה–יוון נטשו חלק מבני הקהילה את העיר מחמת הקרבות.
באפריל 1941 נמסר השטח לחזקת ממלכת בולגריה וב-22 בפברואר 1943 נחתם הסכם בין ממשלת בולגריה לגרמנים, אשר השלב הראשון בו היה שילוח 12,000 יהודי תראקיה ומקדוניה הוארדארית אל מחנות ההשמדה.
ב-4 במרץ 1943 אחר חצות נערכה אקציה בעיר קומוטיני במסגרתה נעצרו 863 מבני הקהילה היהודית. בשלב ראשון ריכזו השוטרים הבולגרים את היהודים במחסן הטבק המרכזי של העיר שכונה בניין צ'לבורוב, הפשיטו אותם, ביצעו חיפוש גופני משפיל בכולם, בזזו את רכושם ואת חלקם הכו באגרופים, קתות רובים ושוטים. למחרת היום ב 02:30 לפנות בוקר העמיסו השוטרים הבולגרים את יהודי העיר על רכבות משא פתוחות, אשר עשו דרכן באיטיות במשך שלוש יממות גשומות אל עבר בולגריה. הרכבות ביצעו חניית ביניים בעיר סימיטלי בבולגריה, רופא יהודי וקבוצת אחיות ניגשו לבדוק את הנוסעים. הרופא, ד"ר קונפינו יוסף תיאר את המראות:
בהגיע הרכבות ליעדן נכלאו בני הקהילה במחסני טבק שהיו ריקים בעונה זו של השנה, מרביתם בעיר דופניצה ומקצתם בעיר בלגואבגרד. כ-20 מבני הקהילה שוחררו בשל היותם בעלי אזרחות נוספת, בעיקר מטורקיה, ספרד ואיטליה. חיילי וקציני הצבא הבולגרי יוצאי מלחמת העולם הראשונה שהתגוררו בקומוטיני, שלחו מכתב תודה לשר הפנים הבולגרי פטר גברובסקי בו ברכו אותו על "טיהור עירם מנגע היהדות".
ב-19 במרץ, הועלו היהודים באכזריות על רכבות משא שנסעו לכוון העיר לום שעל גדת הדנובה והגיעו אליה למחרת היום. בנמל לום הועלו 4,219 יהודי תראקיה ובכלל זה בני קהילת קומוטיני על 4 מעבורות אשר הפליגו לכיוון העיר וינה. עשרות מהמגורשים מתו במהלך הגירוש והפלגת המעבורות. לפי חלק מהגרסאות מעבורת אחת טובעה על ידי הגרמנים ונוסעיה טבעו עימה. נוסעי שלוש המעבורות הנותרות הועלו לרכבות משא לכוון העיר קטוביץ וממנה למחנה טרבלינקה. מרבית יהודי קומוטיני נרצחו ביום הגעתם למחנה טרבלינקה ורק 8 מהם שרדו את המחנה.
ניאוגותיקה
גיומורג'ינה
אגון ולס
אגון יוזף וֶלֶס (בגרמנית: Egon Wellesz, 21 באוקטובר 1885 - 9 בנובמבר 1974) היה מלחין, מורה ומוזיקולוג אוסטרי, יהודי במוצאו, שעקר באמצע חייו לבריטניה ושם המשיך לפתח את הקריירה שלו. ולס היה תלמיד של ארנולד שנברג ונעשה לחוקר בעל שם בתחום המוזיקה הביזנטית.
לימודים וראשית הקריירה.
אגון ולס נולד בווינה כבנם של שמואל (שאמו) ולס, איש עסקים בתחום הטקסטיל ושל אילונה, בת לבית לוון (Lövényi), יהודים הונגרים מתבוללים שהתיישבו בבירת אוסטריה. בשנת 1908, שנת נישואיו לאמיליה פרנציסקה שטרוס, ויתר ולס על ההשתייכות לקהילה היהודית ומאוחר יותר, בשנת 1917, התנצר לפי הדת הרומית-קתולית השלטת באוסטריה.
ולס למד אצל ארנולד שנברג - תלמידו הפרטי הראשון במוצהר - ואצל גואידו אדלר, מייסד המכון למוזיקולוגי בווינה והעורך הראשי של ה"דנקמאלר" האוסטרי. שתי ההשפעות הללו עיצבו במידה רבה את חיי המוזיקה והמחקר של ולס. ב-1913 צלל ולס אל מעמקי המוזיקה הביזנטית, תחום שהעסיק אותו במשך כל חייו.
פעילותו באוסטריה ובאנגליה.
בשנת 1916 עשה מחקר יסודי בתחום פענוח תווי המוזיקה הביזנטית ובשנת 1932 הקים את המכון למוזיקה ביזנטית בווינה. בשנת 1920 כתב את הביוגרפיה הראשונה של ארנולד שנברג, שכללה הערות מושכלות על היצירות העיקריות שהלחין שנברג עד לאותה שנה.
כהכרה לחשיבות מחקריו התמנה אגון ולס למרצה במכון למוזיקולוגיה ובשנים 1916-1911 נתבקש ללמד תולדות המוזיקה באקדמיה למוזיקה בווינה. בשנת 1929 התמנה לפרופסור שלא מן המניין למוזיקולוגיה באוניברסיטת וינה.
ולס עזב את אוסטריה והיגר לאנגליה בעקבות האנשלוס - ליתר דיוק, שיחק לו מזלו וביום שגרמניה הנאצית הכריזה על סיפוח אוסטריה, נמצא ולס באמסטרדם, כדי להיות נוכח בביצוע יצירתו התזמורתית Prosperos Beschwörungen בניצוח ברונו ולטר, ולס כתב תשע סימפוניות וכמספר הזה רביעיות מיתרים. כתיבת הראשונות החלה ב-1945, לאחר הגיעו לאנגליה והיצירות הבאות התפרשו על פני כל שנות חייו.
בשנת 1946 קיבל ולס את האזרחות הבריטית. אחרי המלחמה הוא זכה בכמה הזדמנויות למחוות כבוד מצד עיריית וינה, עיר הולדתו, ומצד הרפובליקה האוסטרית. אולם לא הוצע לו לחזור למשרתו באוניברסיטה בווינה, ממנה סולק בימי השלטון הנאצי.
ב-18 בינואר 1972 בגיל 87, לקה ולס באירוע מוחי שגרם לו לחדול מכל פעילות יצירתית. הוא הלך לעולמו באוקסוארד בלילה שבין 8–9 בנובמבר 1974. הובא לקבורה בבית הקברות המרכזי של וינה.
אגון ולס היה נשוי החל משנת 1908 לאמילי (אמי) פרנציסקה שטרוס (1987-1889), חוקרת של התרבות הביזנטית. לזוג היו שתי בנות: מגדה (2006-1909) ואליזבת (1995-1912).
יצירות.
יצירותיו של ולס כמלחין מסתכמות בלפחות 112 עם מספרי אופוס ועוד כ-20 ללא מספר אופוס. הוא כתב להרכבים שונים ומגוונים, הן מוזיקה בימתית והן יצירות תזמורתיות לאולם הקונצרטים, מוזיקה קאמרית, מוזיקה לפסנתר, שירים ויצירות מקהלתיות.
לאחרונה גובר העניין במוזיקה של ולס. מכלול תשע הסימפוניות שלו יצא בהקלטות, אף כי ייצוג המוזיקה שלו על גבי תקליטורים ותקליטים אריכי-נגן איננו מרשים. הסימפוניה השלישית שלו (1950–1951), שיצאה לאור לאחר מותו, זכתה לביצוע הבכורה שלה בווינה בשנת 2000. אחדות מן הסימפוניות שלו נושאות שמות: השנייה ("האנגלית"), הרביעית והשביעית ("קונטרה טורונטום").
חמש מאות אלף שחור
חמש מאות אלף שחור הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שייקה אופיר, המספר על שני אמנים לא מוצלחים המסתבכים עם המאפיה. הסרט מכר 160,000 כרטיסים בישראל. סרט זה הוא סרטו היחיד של שייקה אופיר כבמאי.
עלילה.