ב-1986 יצא אלבומו הראשון והמצליח של שמור: "זר בעולם". כל השירים בו נכתבו והולחנו על-ידי שמור, מלבד שיר אחד: "איתך בשעות הקטנות", שאותו הלחין היוצר עוזי חיטמן. את העיבודים לשירים עשה אריה ברקוביץ'. האלבום הופק על-ידי "האחים בן מוש" - היה על קלטת, שנמכרה בכל ישראל, ובעיקר מוזיקה מזרחית של אותה התקופה שפרחה במכירת קלטות באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב. ההצלחה שלו הייתה גדולה, והאלבום נמכר במאות עותקים. "זר בעולם", זכה לחידושים רבים, בין היתר של הזמר אורן חן. השיר היה מזוהה עם אוהדי בית"ר ירושלים בטריבונה, לפני כל משחק של הקבוצה.
ההצלחה הובילה את שמור לאלבומו השני "תעתועים", שיצא ב-1989. חברים ואמנים כמו ציון גולן ונועם שרעבי ארגנו לכבודו ערב התרמה למימון האלבום, אולם הוא לא הצליח כמו האלבום הראשון. את רוב אלבומו השני כתב והלחין שמור.
לאחר מכן הוציא עוד שלושה אלבומים:"כך את החיים בקלות", "אהבת ילדות" ואלבום הלהיטים "רוצה לחזור", שבו להיטים רבים מאלבומים קודמים, ושירים חדשים שביצע ובניהם הלהיט: "מרקו".
בשנת 2005 ביצע חידוש לשירו "מאוחר מדי" (המוכר יותר בשם "יושב בבית קפה קטן") הזמר שיר לוי הבן של ישי לוי. השיר הפך לאחד הלהיטים הגדולים של אותה השנה, לא הרבה זכרו שמדובר למעשה בחידוש לשיר של שמור. שמור המשיך לכתוב, והוציא להיטים רבים שהצליחו כמו "קרובה רחוקה", "בן אדם", "טליה" ועוד.
שמור ביצע את השיר "מלאך בלבן" (צחי) אותו כתב והלחין יחד עם היוצרת שלומית צברי, לזכרו של סמ"ר צחי דאלי, לוחם חטיבת גולני, בן 20, שנהרג בלבנון בשנת 1993.
החל מאמצע שנות ה-90, המעיט שמור בהופעותיו, והופיע מעט במועדונים אליהם הוזמן. "זיקוקים" - מופע החורף של הזמר משה פרץ ב-2012, ציוות אליו כמחווה לשנות ה-80 את גידי שמור בתור זמר אורח. בהופעה שרו יחד משה פרץ וגידי שמור שני שירים מלהיטיו של שמור - "מאוחר מדי" (יושב בבית קפה קטן) ו-"רוצה לחזור", באותה השנה הופיע שמור בתוכנית טלוויזיה "רעש מקומי" בערוץ הראשון". ב-2013 שמור הוציא לרדיו את הסינגל: "פעם מתעלמת, פעם עונה".
בשנת 2020 הוציא את הסינגל: "לא יוצאת ממני".
מתחילת דרכו כאמן יוצר לא עבד שמור עם אמרגן. לימים אמר שדבר זה הקשה עליו לצאת לציבור הרחב בהופעות גדולות יותר, ובפרסום נרחב כמו להופיע בתוכניות טלוויזיה, גם כשהיה בשיא הצלחתו.
חיים אישיים.
שמור נישא לאשתו הראשונה אורלי, התגרש ממנה, לאחר מכן נישאו בשנית, ושוב התגרשו, שלושה ילדים נולדו לזוג. אחריה נישא לנרקיס, ויש לו ממנה בן משותף.
שמור פתח בשנים האחרונות חברת תיירות, וזאת משלבת הפקות ומופעים, ביחד עם נופשונים ברחבי ישראל. במסגרת זאת שמור מוציא קבוצות שונות לבתי מלון ומצרף לתוכנית התרבותית מלבדו, אמנים נוספים.
שמור, שגדל בבית מסורתי, התחזק בדת בשנים האחרונות, והוא מקפיד להתפלל בבית הכנסת.
ורנר יונק
ורנר יונק (בגרמנית: Werner Junck; 28 בדצמבר 1895 - 6 באוגוסט 1976) היה גנרל גרמני בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה והמפקד של פיקוד האוויר עיראק. הוא טען ל-5 ניצחונות מהאוויר במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
יונק נולד במגדבורג, פרובינציית סקסוניה, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית, ב-28 בדצמבר 1895. הוא התעניין בתעופה לפני מלחמת העולם הראשונה, ולמד לטוס בשנת 1913. עם זאת, הוא נכנס לשירות צבאי כקצין ארטילריה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הוא הוצב במחלקת התעופה ה-33 של כוחות האוויר.
באוקטובר 1916, בזמן ששכוחות האוויר הפך לשירות האוויר הגרמני, הועבר יונק לטייסת הקרב ה-8. הוא השיג את הניצחון האווירי הראשון שלו ב-24 באפריל 1917, הפלת FE.2d בריטי מזרחית לאיפר. הוא מונה למפקד הטייסת ב-4 באפריל 1918 ונשאר בתפקידו עד סוף המלחמה. יונק נפצע שלוש פעמים והפיל ארבעה מטוסי ספאד בצפון צרפת לפני שביתת הנשק. חמשת הניצחונות שלו הפכו אותו לאלוף הפלות. שלוש הפציעות שלו העניקו לו אות הפציעה בכסף.
ורנר יונק היה אחד המדריכים בבית הספר הסודי לטייסי קרב של הלופטוואפה בברית המועצות בין השנים 1925–1928. יונק השתתף גם בתחרות המטוסים הבינלאומית הראשונה של FAI, ובתחרויות השלישית והרביעית 1929 (מקום 27) אתגר 1932 (מקום 14) ואתגר 1934 (מקום 6). בשנת 1934 הצטרף ללופטוואפה בדרגת מיור. בין השנים 1938–1939 הוא פיקד על טייסת הקרב ה-334 בדרגת אוברסט-לויטננט.
תפקידו הידוע ביותר של יונק במלחמת העולם השנייה היה פיקוד על כוחות האוויר עיראק, הרכיב האווירי של המטה המיוחד F, משלחת צבאית שנשלחה לעיראק במאי 1941 כדי לסייע לממשלת המורדים של ראשיד עלי לאחר שהדיחו את המשטר הפרו-בריטי בחודש הקודם. ב-29 במאי הם נסוגו מהארץ. בהמשך המלחמה הוא הוביל כוחות בלחימה נגד כוחות בעלות הברית בנורמנדי, וב-9 ביוני 1944 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בשנת 1960 הוא מונה ליו"ר הכבוד של "Gemeinschaft der Jagdflieger", התאחדות טייסי הקרב. ב-6 באוגוסט 1976 מת יונק בביתו במינכן.
שארית יהודה
שארית יהודה הוא ספר הלכתי, שחיבר רבי יהודה לייב (המהרי"ל) רבה של ינוביץ'. הספר מכיל ביאור בהלכות מליחה ותשובות בכל חלקי השולחן ערוך.
מהדורות.
כתביו ההלכתיים של יהודה לייב מינוביץ' נקבצו ויצאו לאור לראשונה בוילנא בשנת 1841, בספר בשם "שארית יהודה", על ידי נכדו הרב זאב וואלף.
בשנת 1957 הרבי מלובביץ ערך והוציא לאור מהדורה שנייה בשני חלקים. החלק ראשון הוא דפוס צילום מהמהדורה הראשונה, ובחלק השני הוספות שו"ת חדשות מכתבי יד חדשים שנמצאו, ראשי פרקים מתולדות חייו של יהודה לייב ותוספת הערות וציונים (בעיקר לנושא הנידון בשו"ת צמח צדק).
מהדורה נוספת נערכה על ידי הרב שלום בער לוין והרב יצחק וילהלם ויצאה לאור בשנת 2009. במהדורה החדשה נסדר הספר מחדש, נוספו סימנים חדשים שנדפסו במקומות שונים ומכתבי יד, ובשולי הגיליון באו מראי מקומות וציונים. בסוף הספר באו מפתחות.
מבנה הספר.
הספר כולל תשובות בהלכה בארבעת חלקי השולחן ערוך.
חלק מהשאלות שנשאל באו לבאר דעת אחיו אדמו"ר הזקן בשולחן ערוך שלו, תקנותיו, וטעמו בנוסח הסידור. בתשובותיו מוסר המהרי"ל שמועות ששמע מאדמו"ר הזקן. תשובות אחדות כתב בכמה מהדורות ונדפסו כולם. בנוסף לתשובות מופיעים בספר גם:
תיאטרון לנסובייט
תיאטרון לנסובייט (רשמית: ""התיאטרון הפטרבורגי על שם לנסובייט", ברוסית: Санкт-Петербургский театр им. Ленсовета) היא תיאטרון בעיר סנקט פטרבורג, רוסיה. התיאטרון הוקם בשנת 1929 בשם "התיאטרון הצעיר" ושמו שונה ל"תיאטרון החדש" בשנת 1933, ולבסוף כונה "התיאטרון הסובייטי של לנינגרד" (לנסובייט בקיצור) בשנת 1939 ומכאן שמו.
חברת השחקנים וההנהלה המנהלת את התיאטרון מתוקצבת מכספי התקציב הפדרלי של רוסיה באמצעות משרד התרבות הרוסי.
מבנה התיאטרון.
מאז 1945 התיאטרון ממוקם בוולדימירסקי פרוספקט 12 בסנקט פטרבורג.
התיאטרון ממוקם בבית אחוזה שהוא ציון דרך היסטורי מהמאה ה-19 שנבנתה עבור המשפחות קורסקוב והנסיך גוליצין. האחוזה הייתה אז בבעלות "אגודת המנהלים והסוחרים" לפני המהפכה הקומוניסטית בשנת 1917. הבניין הולאם ותוחזק על ידי הממשלה הסובייטית, כמה שיפוצים ושיחזורי פנים וחזית נעשו במהלך שנות השלושים של המאה העשרים ועד לשנות השמונים.
לאחר קריסת ברית המועצות, המצב הכלכלי השתנה באופן דרמטי והבניין הפך לאטרקטיבי עבור עסקים ומסעדות פרטיות רבות. עם זאת, הממשלה הרוסית עדיין החזיקה בבעלות על המבנה והמשיכה לתמוך בתיאטרון באמצעות סבסוד הלהקה וניהול הבמה, וכן במימון שיפוץ פנימי וחיצוני בשנים 2000–2010. בתום השיפוץ הועבר המבנה לבעלות העיר סנקט פטרבורג והעירייה.
משנת 2020, קומת הקרקע משרתת שתי מסעדות וחנות מזכרות. התיאטרון משתמש בבמה המרכזית עם אולם עבור 900 מושבים ובבמה הקטנה עם אולם ל-150 מושבים.
פרשת יוסוף אבו גוש
פרשת יוסוף אבו גוש עוסקת באיש לח"י ומוכתר אבו גוש שייח' יוסוף אבו גוש ובאירועים שקרו לו ולמשפחתו לפני מלחמת העצמאות, במהלכה ואחריה.
יוסוף אבו גוש, שהנהיג את ישוב אבו גוש, הוביל את אנשי הכפר לסייע לצד היהודי במאבק בשלטון הבריטי ובסכסוך מול הערבים. במסגרת נקיטת עמדה זו היה יוסוף לערבי הראשון שהצטרף למחתרת לח"י. בעקבות עמדתו הפרו יהודית של הכפר הובטח לתושביו שלא לפגוע בהם בקרבות מלחמת העצמאות ולסייע להם לאחריה אולם הבטחה זו הופרה והכפר נפגע קשות, יוסוף נאסר, משפחתו הוגלתה מהארץ ולא הורשתה לחזור (כמו רבים מבני הכפר) ורכושו הוחרם.
רקע.
משפחת אבו גוש שלטה בכפר אבו גוש במשך רוב תקופת השלטון העות'מאני בארץ ישראל ותחילת המנדט הבריטי. בני המשפחה, ששלטו בדרך העולה לירושלים, השתמשו בכוחם ובמעמדם כדי לגבות דמי מעבר מהנוסעים העוברים בדרך ובמקביל הציעו לאותם נוסעים שירותי דרך (בתשלום) כמו מקומות אוכל ולינה, סבילים להשקיית בהמות, ליווי שיירות, תחזוקת הדרך ועוד. הכנסות אלו בתוספת עיבוד של שטחים חקלאיים נרחבים הפכו את משפחת אבו גוש למשפחה העשירה והחזקה באזור. לשם הטלת מרותם הקימה המשפחה צבא פרטי שפעל גם לאבטחת שיירות וגם כנגד חמולות אחרות שניסו לערער על ההגמוניה של המשפחת.
מעמדה האבסולוטי של המשפחה התערער מעט עם גירוש העות'מאנים מהארץ בעקבות פלישתו של אבראהים פאשא המצרי לארץ ישראל ב-1831. גם לאחר חזרתם של הטורקים לא חזר מעמדה של המשפחה לקדמותו.