בעבר, עד שנות ה-60 של המאה ה-20, השימוש בסוללות בשוק האזרחי היה מוגבל למספר קטן יחסית של מכשירים. לכן היו מעט דגמים, והם סומנו באותיות: AA, C, D, וכדומה. כאשר הסימון התייחס בעיקר לממדים שלהן. עם התפתחות המיקרו אלקטרוניקה, ושימושיה הרחבים גם בשוק האזרחי, החל משנות ה-70 של המאה ה-20, נוצרה דרישה לסוללות בעלות קיבול גבוה, וממדים קטנים יותר ויותר. הדבר יצר דחיפה לפיתוח טכנולוגיות כימיות נוספות עבור סוללות. התוצאה הייתה שוק עם דגמים רבים של סוללות, הנבדלים, למשל, מבחינת הגודל, הקיבול, המרכיבים הכימיים של התא הבסיסי, יכולת הטעינה לשימוש נוסף, ועוד. לכן נדרש להרחיב את שיטת הסימון, כך שהסימון ימסור בקיצור יותר מידע על הסוללה. ואף נוצרו מספר תקנים לסימון. כך למשל, בשנות העשרה של המאה ה-21, סוללה שבעבר כונתה AA, אשר מרכיביה העיקריים הם אבץ ופחמן והמתח החשמלי הראשוני שלה הוא 1.5V, מכונה, לפי אחת משיטות הסימון, R6.
בריאות וזיהום סביבתי.
סוללות מכילות מתכות ויוני מתכות, ושאר חומרים, העלולים לדלוף ולזהם את הסביבה, ובפרט את מי התהום והקרקע, ולפגוע בחי ובצומח.
גי דה מופאסאן
גִי דֶה מוֹפָּאסָאן (בצרפתית: Guy de Maupassant; 5 באוגוסט 1850 - 6 ביולי 1893) היה סופר צרפתי שכתב בעיקר סיפורים קצרים ורומנים.
ביוגרפיה.
גי דה מופאסאן נולד וגדל בעיירה אטרטה בנורמנדי. אמו הכירה מילדותה את גוסטב פלובר שעתיד היה להיות בעל השפעה על חיי בנה. הוא נשלח לבית ספר ברואן שם היה תלמיד טוב, ושקע באהבתו לשירה ותיאטרון.
עם סיום לימודיו בקולג', ב-1870, פרצה מלחמת צרפת–פרוסיה, מופאסאן הפסיק את לימודיו והתגייס לצבא. אחרי שחרורו נסע לפריז, שם עבד במיניסטריון הצי.
פלובר לקח אותו תחת חסותו. הוא עודד את מופאסאן לכתוב, והכניס אותו לחוגי הספרות. בביתו של פלובר הכיר מופאסאן את הסופר הרוסי איוון טורגנייב, את אמיל זולא, אלפונס דודה ואחרים.
ב-1878 הועבר למיניסטריון החינוך, והיה לעורך של כמה עיתונים. בזמנו הפנוי כתב רומנים וסיפורים קצרים.
ב-1880 פרסם את יצירת המופת שלו "כדור של שומן", אשר זכתה להצלחה מיידית. בעשור שבין 1880 ל-1891, כתב רומנים וסיפורים למאות. סגנונם המאופק והבהיר העמידו אותו בשורה הראשונה של הסופרים בני המאה ה-19.
מופאסאן, שהיה מבין המתנגדים הרבים להקמת מגדל אייפל, נהג לשתות כוס קפה בכל בוקר במסעדה שעל המגדל. כששאלוהו מדוע הוא עושה זאת ענה ש"זהו המקום היחיד בפריז שלא רואים ממנו את המגדל".
בעקבות הצלחתו נפתחו לפניו גם חוגי החברה הגבוהה. הוא הרבה בנסיעות, וחזר מכל נסיעה עם ספר חדש לפרסום. בשנותיו האחרונות העדיף להתבודד, פחד מפני המוות ומרדיפה, ולאחר ניסיון לשים קץ לחייו בינואר 1892, ככל הנראה כתוצאה ממחלת העגבת שהתפשטה למערכת העצבים שלו (עגבת שלישונית), הוכרז כלא שפוי.
הוא נפטר בפריז, ב-6 ביולי 1893, ממחלת העגבת, כחודש לפני יום הולדתו ה-43.
מטר מטאורים
מטר מטאורים הוא אירוע שמימי שבו נצפים מטאורים מנקודה אחת בשמי הלילה. ניתן לראות מטאורים כמעט בכל לילה (מאזור חשוך ומרוחק ממקורות אור חזקים), אולם במועדים מסוימים בשנה נצפים בשמיים מטאורים רבים - תופעה המכונה מטר מטאורים.
הגורם למטר מטאורים.
מטרי מטאורים נגרמים על ידי מטאורואידים שמקורם משביט. בכל פעם ששביט חולף בסמוך לשמש, הוא מותיר אחריו שובל של רסיסים, בדרך כלל קטנים מאוד (כגרגרי חול), הנושרים מ"זנב" השביט. אם מסלולו של השביט חוצה את מסלול כדור הארץ, כדור הארץ ישוב ויחלוף דרך ענן השרידים הזה באותה נקודה במסלולו בכל הקפה שלו סביב השמש - כלומר: בכל שנה, בתאריכים קבועים, ייראו מכדור הארץ מטאורים רבים יחסית.
הקצב הנצפה של פגיעת המטאורים גדול יותר בחציו השני של הלילה, היות שבזמן זה כיוון הצפייה הוא כלפי כיוון התנועה של כדור הארץ סביב השמש, שהוא הצד שנתקל ביותר מטאורים.
נקודת ההקרנה.
במהלך מטר מטאורים נראה כאילו כל המטאורים מגיעים מאותה נקודה ברקיע, נקודה זו מכונה נקודת ההקרנה (radiant) של המטר. למעשה, המטאורים נעים בקווים מקבילים אחד לשני לעבר כדור הארץ, נקודת ההקרנה היא תוצאה של פרספקטיבה, בדומה לפסי רכבת ישרים ה"נפגשים" באופק לעיני צופה העומד עליהם.
מטרי המטאורים השונים מכונים על שם קבוצת הכוכבים בה נמצאת נקודת ההקרנה שלהם, למשל: הפרסאידים של חודש אוגוסט מגיעים לכאורה מהקבוצה פרסאוס והלאונידים מגיעים מקבוצת אריה.
מטרי מטאורים עיקריים.
מטרי מטאורים נוספים, קטנים, מחזוריים או היסטוריים: בוטידים, דרקונידים, אלפא מונוסטרוטידים, אנדרומדידים, אלפא אאוריגידים.
יום ראשון
יום ראשון הוא היום הראשון בשבוע למניין הימים מן השבת. זהו יום קדוש כמעט בכל העדות הנוצריות ויום מנוחה במדינות אירופה ואמריקה. לפיכך, בחלק ממדינות העולם, ועל פי תקן ISO-8601, זהו היום השביעי בשבוע וחלק מימי סוף השבוע. מקובל לקשור את יום ראשון לשמש, ולכן הוא מכונה בלשונות רבות "יום השמש", למשל באנגלית "Sunday", ובגרמנית "זונטאג". כמו כן, בהשפעה נוצרית, הוא מכונה "יום האדון" בלשונות אחרות, למשל ביוונית "Κυριακὴ" ובספרדית "Domingo".
בדתות.
ביהדות.
בספר בראשית כתוב כי ביום זה החלה בריאת העולם. יום זה נקרא "יום אחד" ובו נבדלו האור והחושך, היום והלילה:
בלוח השנה השומרוני והלוח הקראי, חג השבועות חל תמיד ביום ראשון, וכן בלוח השנה במגילות קומראן, יחד עם שאר מועדי הביכורים.
בנצרות.
על-פי הברית החדשה והאמונה הנוצרית, ביום ראשון קם ישו לתחייה. כל עוד היו רוב הנוצרים יהודים, היה "יום האלוהים" (יום התפילה הנוצרי) מצוין בשבת, ורק במאה השנייה לספירה, כאשר המתנצרים מקרב האוכלוסייה האלילית באימפריה הרומית הפכו לרוב, עברו ההתכנסות והתפילה ליום ראשון. העדות הראשונה למעבר יום התפילה הנוצרי משבת לראשון היא בכתביו של איגנטיוס מאנטיוכיה (תלמידו של יוחנן כותב הבשורה) מתחילת המאה השנייה (שנת 110), אשר מנומקת בתחייתו של המשיח ובשאיפה להיבדל מהיהודים שלא קיבלו את בשורתו של ישו:
ייתכן כי שמו של היום המזוהה עם השמש (dies Solis בלטינית או Sunday באנגלית) התאים יותר להיות "יום האלוהים" בתרבות הרומית יותר מיום השבת שזוהה עם האל סטורנוס, שסירס את אביו אוראנוס ואכל את בניו. בשנת 321 הפך קונסטנטינוס, הקיסר הנוצרי הראשון, את יום ראשון ליום המנוחה הרשמי. אין בצו כל התייחסות לשבת, לדיבר השלישי או לתחייתו של ישו אלא דווקא ליומה של השמש:
בימינו, הכללים לציון יום ראשון בנצרות משתנים מעדה לעדה. בכל העדות הנוצריות מתקיימת ביום זה תפילה חגיגית בכנסייה ותמיד חל ביום ראשון טקס המיסה או טקס ליטורגי דומה, ומקובל להפחית מהעבודה הרגילה.
בניגוד לשמירת השבת ביהדות, ברוב העדות הנוצריות אין איסור גורף על עבודה ביום ראשון, אולם יש קהילות פרוטסטנטיות בהולנד, בדרום אפריקה, בבריטניה ובארצות הברית המזהות את יום ראשון עם השבת המוזכרת בעשרת הדיברות, ולפיכך קיים בהן איסור מוחלט על עבודה במהלך יום ראשון.
עם זאת, היו מספר קהילות וזרמים נוצריים שומרי שבת לאורך ההיסטוריה, חלקם קיימים גם כיום.
יום שני
יום שני הוא היום השני מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ועל-פי תקן ISO-8601, זהו היום הראשון בשבוע. בכל מדינות אירופה ואמריקה זהו היום הראשון בשבוע העבודה.
מקובל לקשר את יום שני עם הירח, ולכן הוא נקרא בשפות רבות "יום הירח".
בישראל.
בשבוע העבודה של הכנסת, נהוג להצביע על הצעות אי אמון בממשלה ביום שני.
ביהדות.
ביהדות יום שני הוא היום בו נבראו השמיים לפי סיפור בריאת העולם בתנ"ך ():
בתפילת שחרית של יום שני נהוג לקרוא בתורה בפרשת השבוע, ולומר תוספות לתפילת התחנון, כמו גם ביום חמישי.
בדתות אחרות.
בבודהיזם נחשב הירח כמסמל את השחרור ממעגל גלגולי החיים, ולכן כחיובי בסופו של דבר.
באמונות עממיות שונות, בעיקר באירופה, הירח המקושר ליום שני הוא סמל הסכנה והמסתורין, ולפיכך יום שני הוא יום "חסר מזל".
יום שלישי
יום שלישי הוא היום השלישי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ועל-פי תקן ISO-8601 הוא היום השני בשבוע (השבוע מתחיל ביום העבודה הראשון). מקובל לקשר יום זה עם כוכב הלכת מרס, ומכאן שמו בחלק מלשונות אירופה.
בעולם.
במדינות המערב הלטיניות מקובל לזהות את יום שלישי עם האל הרומי מרס וכוכב הלכת מאדים. בצרפתית נקרא היום Mardi, באיטלקית martedì, ובספרדית martes, כולם גלגולים של dies Martis הלטיני.
לעומת זאת, בשפות גרמאניות יום שלישי נקרא על שם האל הנורדי טיר, המקביל במעמדו למארס: באנגלית Tuesday, בגרמנית Dienstag (גלגול הצורה Ziestag, בעקבות שמו הגרמני של אותו אל, Zio),שוודית Tisdag, דנית Tirsdag.
ברוסית השם הוא וְטוֹרְנִיק (במקור: Вторник), שמקורו במילה שפירושה "השני".
בערבית يوم الثلاثاء - יום א-ת'לאת'אא -היום השלישי.
בארצות הברית נערכות הבחירות לנשיאות ביום השלישי הראשון בחודש נובמבר ובלבד שאינו חל באחד בו, כמו כן קיים גם "יום שלישי הגדול" בו נערך במספר מדינות באיחוד הבחירות המקדימות של המפלגות האמריקאיות.
בישראל.