הירגזי צהוב־הבטן חי בדרום ומרכז סין ביערות טרופיים, סובטרופיים וממוזגים בגבהים של 350–3,050 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה (כ–2,330,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. גודל האוכלוסייה לא כומת, אך לא סביר שהוא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה מצטמצמת, אם כי מוערך כי הירידה לא מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, הירגזי צהוב־הבטן מסווג כמין ללא חשש. בספטמבר 2013 תועדו ירגזים צהובי־בטן במזרח הרחוק הרוסי.
טקסונומיה.
הירגזי צהוב־הבטן שויך בעבר לסוג ירגזי ("Parus"), וסווג מחדש לסוג פריפרוס ("Periparus") ב-2005, אך הועבר לסוג פרדליפרוס ("Pardaliparus") ביחד עם המינים ירגזי פלאוואני ("Pardaliparus amabilis") וירגזי פיליפיני ("Pardaliparus elegans").
העץ הפילוגנטי של הסוג פרדליפרוס, על פי יוהנסון ואחרים (2013):
פריץ יוברט דוקיין
פרדריק "פְרִיץ" יוּבּרט דוקֶיְין (באפריקאנס ובאנגלית: Frederick “Fritz” Joubert Duquesne; 21 בספטמבר 1877 – 24 במאי 1956) היה אפריקאנרי מדרום אפריקה, חייל בשירות הרפובליקה הדרום-אפריקאית ובהמשך גם הקיסרות הגרמנית, צייד, עיתונאי ומרגל שפעל בעיקר בארצות הברית. נטל חלק חשאי בשירות הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה ובשירות גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. פעל על בסיס נקמת דמים להתנקש בחייו של הרוזן והשר הבריטי הוריישו קיצ'נר. לתקופה מסוימת אף פעל כיועץ בעבור נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט (כיהן בעשור הראשון של המאה ה-20).
דוקיין היה בן למשפחת חקלאים בורים ממוצא הוגנוטי שהיגרו מצרפת. במלחמת הבורים שירת בצבא הרפובליקה הדרום-אפריקאית ורחש שנאת דמים לקיצ'נר, מפקד הכוחות הבריטיים. דוקיין ברח מספר פעמים ממאסר והחל להתמחות בריגול. בהמשך עבר לארצות הברית והקים רשתות ריגול בה, באמריקה הדרומית, באיחוד דרום אפריקה ובממלכה המאוחדת. במהלך מלחמת העולם הראשונה הציע את שירותיו עבור הקיסרות הגרמנית וטען מאוחר יותר כי היה אחראי על מבצע התנקשות בחייו של קיצ'נר ב-1916. דוקיין היה אחראי על הטבעת 22 ספינות סוחר בריטיות ששטו באוקיינוס האטלנטי עד שנתפס בידי הרשויות הפדרליות של ארצות הברית ב-1917. הוא ברח ממאסר קודם נשלח לבריטניה למעצר שם.
ב-1932 נתפס פעם נוספת בידי הרשויות האמריקאיות אך הפעם שוחרר לאחר שהרשויות הבריטיות קידמו מדיניות פייסנית וחננו אסירים רבים ומועדים למשפט כדוקיין. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כמרגל מטעם גרמניה הנאצית בארצות הברית והקים את טבעת מרגלים רחבת היקף בארצות הברית. לבסוף, ב-1941, נתפס בידי סוכן כפול של ה-FBI ובהמשך הורשע בפרשת הריגול הגדולה ביותר שהתגלתה אי פעם בארצות הברית. דוקיין לאורך חייו החליף זהויות פעמים רבות ופיברק סיפורי חיים ומעשיות שהיו תלושות מהמציאות. לאחר שנתפס והורשע ב-1941 נשלח ל-18 שנות מאסר. בעקבות התדרדרות במצבו הבריאותי הוא שוחרר כעבור 12 שנים ב-1954. לאורך הקריירה שלו העניק דוקיין הרצאות על קורות חייו. בריאותו הרעועה של דוקיין בשנותיו האחרונות התגברה עליו ב-1956 והוא נפטר במנהטן, ניו יורק.
תחילת דרכו.
פרדריק "פְרִיץ" יוּבּרט דוקֶיְין נולד ב-21 בספטמבר 1877 באיסט לונדון (פרובינציית הכף המזרחי) היושבת בקירוב לחופי אפריקה הדרומית במושבת הכף, מושבה קולוניאלית בעלת ממשל עצמי מטעם האימפריה הבריטית. הוריו, אברהם דוקיין ומינה לבית יוברט היו חוואים אפריקאנרים שהיו צאצאים להוגנוטים שהיגרו לדרום אפריקה מממלכת צרפת. דוקיין טען במהלך חייו כי אימו הייתה בת משפחה של פיט יוברט, גיבור מלחמת הבורים הראשונה גנרל-קומנדנט במערכת הצבאית הבורית (אפריקאנרית) העצמאית ואחד ממנהיגי הרפובליקה הדרום-אפריקאית. הרפובליקה הייתה הגדולה מבין הרפובליקות הבוריות שהיו למדינות לאום ריבוניות. כאשר פריץ היה ילד צעיר עבר עם משפחתו אל העיירה נילסטרום (Nylstroom), המוכרת נכון להיום בשם מודימול (פרובינציית לימפופו) היושבת בחבל טרנסוואל. משפחתו קנתה חווה חקלאית במקום והוריו עבדו את האדמה ובנו בית עבור המשפחה. בכך עבר פריץ משטחי האימפריה הקולוניאלית הבריטית אל הרפובליקה הדרום-אפריקאית. בנוסף לפריץ ולהוריו משפחת דוקיין כללה את אחיו של פריץ פדרו, אחותו איזבל ודודו יארן.
אברהם דוקיין היה חקלאי, צייד וסוחר ומגיל צעיר לקח איתו את פריץ ללמוד כיצד לסחור, לצוד ולטפל בחווה חקלאית. בכך פריץ למד שיטות ציד מאז שהיה ילד קטן. דוקיין הצעיר היה סקרן במיוחד בהתנהלותו של הפנתר השחור בטבע. הוא היה נוהג לצפות ממרחק בטוח במארבים של פנתרים בתאו אפריקני. משפחת דוקיין השתמשה בחדר המרכזי של ביתם כחנות לסחורות שמכרו. כאשר היה פריץ בן 12 הגיע לקוח מבני הזולו והתמקח עם אמו בשעה שאברהם היה במסע ציד. הלקוח התרעם על המחיר של הסחורות וכאשר התלהט ויכוח בינו לבין אמו של פריץ הוא איים על חייה. פריץ רק לעברו של איש הזולו, חטף את החנית המסורתית שלו ודקר אותו בבטנו למוות. הוריו של פריץ חששו כי ייתכן והחיים בשממה הפרועה של טרנסוואל הכפרית אינם האפשרות הטובה ביותר עבור בנם ובהגיעו לגיל 13 פריץ נשלח ללימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת לונדון בממלכה המאוחדת. ישנם נתונים סותרים לגבי פעילותו ולימודיו באירופה. לפי הביוגרף שלו קלימנט ווד השלים את חוק לימודיו התיכוניים והמשיך ללמוד באקדמיה הצבאית בבריסל, בלגיה, ובאוניברסיטת אוקספורד. אין רשמים רשמיים על לימודיו של דוקיין באוקספורד ולטענתו הציג לאורך חייו סיפור שונה לגמרי. לפי דוקיין עצמו, בסיום לימודיו התיכוניים בבריטניה התחבר עם ההרפתקן מועל הכספים כריסטיאן דה וריז והחליט על דעת עצמו לצאת לסדרת מסעות מסביב לעולם. כאשר נודע לאביו בטרנסוואל על כך, הוא דרש מפריץ לשוב למסלול לימודיו כפי שהוכתב לו ומצא את בנו בלב מסע בסינגפור (באותה העת מושבה בריטית) על מצר מלאקה.
מלחמת הבורים השנייה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 התגלו מרבצי זהב ויהלומים בחבל טרנסוואל שהובילו לבהלה לזהב אל הרפובליקות הבוריות. ב-1899 פרצה מלחמת הבורים השנייה בין הרפובליקות של דרום-אפריקה ומדינת אורנג' החופשית לבין האימפריה הבריטית שפעלה לספח לשטחה את הרפובליקות. המאבק בין האפריקאנרים לרשויות הקולוניאליות הבריטיות התקיים במשך עשורי שנים, והבהלה לזהב זירזה את פרוץ המלחמה. מלחמת הבורים השנייה הייתה למלחמה כוללת במהלכה היחידות הצבאיות של הבורים התפצלו לכדי יחידות עצמאיות ונקטו בשיטת לוחמת גרילה ממושכת שדחקה את הבריטים לעבר לוחמת שחיקה. לאחר שפרדריק רוברטס, רוזן רוברטס הראשון, לקה במחלה קשה, הוא הוחלף בפיקוד העליון על הכוחות הבריטים בהוריישו קיצ'נר, שקידם נגד הבורים שיטות לוחמה חריפות בהן שימוש באדמה חרוכה וכליאת אוכלוסייה אזרחית רבה במחנות ריכוז בשביל למנוע ממנה מלתמוך בכוחות הגרילה.
דוקיין מיהר לשוב מבריטניה למולדתו שבדרום אפריקה ובגיל 21 התגייס לשורות צבא הרפובליקה הדרום-אפריקאית. במהלך שירותו נדבק לו הכינוי "הפנתר השחור" על בסיס אהדתו לפנתרים שחורים. הכוחות הבורים ניסו לפלוש לתוך חבל קוואזולו-נטאל הנתון לשליטה בריטית ולהשיג חוף לאוקיינוס הדרומי. על בסיס אסטרטגיה זאת דוקיין לקח חלק במצור על לידיסמית' שהחל בנובמבר 1899. המצור, ועמו כלל תוכנית הפלישה לקוואזולו-נטאל, נחל כישלון. באמצע המצור נפצע דוקיין בזרועו הימנית מירי רובה ובהמשך הועלה לדרגת קפטן יחידת ארטילריה. הוא מיהר לשוב לשירות פעיל ולקח חלק בדצמבר בקרב על קולנסו, גם כן בחזית של קוואזולו-נטאל. במהלך הקרב פיקד על הארטילריה הבורית תחת פיקודו הראשי של לואי בותה. לבסוף נתפס דוקיין ונפל בשבי הבריטי. הוא מיהר לברוח מהשבי ונע לעבר דרבן, עיר נמל בחבל נטאל. בדרכו חזרה אל טרנסוואל לשוב לשירות עבר דרך בית משפחתו בנילסטרום ומצא את המקום הרוס לגמרי.
בהמשך התברר לדוקיין כי ביתו הועלה באש בידי הבריטים, אחותו נרצחה, הוא מצא את גופתו של דודו ונודע לו כי אמו נחטפה למחנה ריכוז שהופעל על ידי הבריטים. מאותה העת רחש דוקיין שנאה תהומית כלפי בריטניה ואנשיה והחליט כי עליו להשלים נקמת דמים ולהתנקש בחייו של קיצ'נר. דרך מומחיות הציד שלו התמחה דוקיין בפעולות גרילה וניתן לו פיקוד על יחידת 'קומנדו' (Kommando) משלו. דוקיין היה אחראי על סדרת מבצעי חבלה והתנקשויות בכוחות בריטים. יכולת ההסתננות שלו רחשה לו פרסום רב ותרמה להפיכתו לאויב מספר אחד בעיני הציבור הבריטי. החל באותה העת הצבא הבריטי הורה למפקד חיל הסיירים האמריקאי המפורסם פרדריק ראסל ברנהאם לנטרל את דוקיין. במשך שנים התקיימה יריבות ממושכת בין השניים אשר ניסו ללא הצלחה להמיט האחד את השני.