מחבוא המלווים היה בין הסיפון לבין תקרת הארון של רב המלחים. הסתתרו בו המלווים: זאב רותם, זאב פז ומקס כהן. בנמל חיפה, לאחר שהאונייה עגנה, פועלי ניקיון נשלחו לחלץ אותם. חיים וינקלר, והאחות נירה הררי נשלחו עם המעפילים לקפריסין.
ג'ון ריד
פרס לוקוס
פרסי לוקוס (אנגלית: Locus Awards) הם סדרה של פרסים בנושא ספרות מדע בדיוני ופנטסיה הניתנים אחת לשנה על ידי הירחון לוקוס: כתב העת למדע בדיוני ופנטסיה היוצא בארצות הברית בעיר אוקלנד שבקליפורניה. הזוכים בפרס נבחרים על ידי קוראי כתב העת.
הפרסים ניתנים באירוע הנערך אחת לשנה. המוציאים לאור מקבלים תעודות המאשרות שהיצירות נבחרו וזכו בפרס.
הפרס נוסד בשנת 1971 וחולקו בו פרסים ליצירות שפורסמו בשנת 1970. המטרה העיקרית ליצירת הפרס הייתה להשפיע על תוצאות הזכייה בפרס הוגו.
קטגוריות הפרס.
הפרס ניתן בחמש עשרה קטגוריות:
היינריך שיף
היינריך שיף (בגרמנית: Heinrich Schiff; 18 בנובמבר 1951 גמונדן, אוסטריה - 23 בדצמבר 2016, וינה) היה צ'לן ומנצח אוסטרי.
חייו.
שיף למד נגינה בצ'לו אצל טוֹבּיאַס ְקֵינֶה (Tobias Kühne) ואנדרה נאווארה והופיע לראשונה כסולן בווינה ובלונדון בשנת 1971. הוא למד ניצוח אצל הנס סווארובסקי והופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בשנת 1986.
שיף היה מנהל אמנותי של נורת'רן סינפוניה משנת 1990 עד 1996, והקליט עמה לחברת NMC. כמו כן היה המנצח הראשי של הפילהרמונית של קופנהגן בדנמרק מ-1996 עד 2000, ושל תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור בשווייץ.
בשנת 2004 מונה שיף למנצח התזמורת הקאמרית של וינה וכיהן במשרה זו משנת 2005 עד 2008. בשנת 2008 פרש ממשרתו עקב בעיות בריאות.
שיף ניגן בצ'לו "מארה" של סטרדיוואריוס משנת 1711 ובצ'לו "היפהפייה הנמה" שבנה דומניקו מונטאניאנה בוונציה בשנת 1739. ההקלטה שלו לסוויטות הצ'לו של באך זכתה לפרסים, וההקלטה שלו לקונצ'רטי של שוסטקוביץ' זכתה ב"גראן פרי די דיסק" (Grand Prix du Disque) ההקלטה שלו לקונצ'רטו הכפול של ברהמס עם פרנק פטר צימרמן ווולפגנג זאוואליש זכתה ב"פרס התקליט הגרמני" (Deutscher Schallplattenpreis). מלחינים שונים כתבו קונצ'רטי לשיף, בהם ג'ון גאסקן ופרידריך צֶרְהָא (Friedrich Cerha) בין תלמידיו רודי שפרינג.
אליהו גולומב (אוניית מעפילים)
אליהו גולומב הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. נקראה על שמו של מפקד "ההגנה" אליהו גולומב משום שיצאה לדרכה ביום השנה לפטירתו. הפליגה יחד עם האונייה דב הוז לאחר פרשת לה ספציה.
תולדותיה.
נבנתה בשנת 1918 כאניית חופים ממונעת במנוע דיזל, עשוית ברזל, בעלת סיפון אחד; מסוגלת למהירות 8 קשר ותפוסתה 735 טון. שמה הקודם היה "Fenice".
נרכשה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב', עדה סירני ויהודה ארזי בנמל ג'נובה, איטליה. היא הוכנה להפלגת העפלה על ידי אנשי מספנה מקומיים. הם בנו באונייה קונסטרוקציה ועליה דרגשי לינה, מטבח ושירותים. מפקד האונייה היה פטר הופמן איש הפלי"ם ולצדו הגדעוני גרשון עציון, אשר הפעיל מכשיר קשר שהוכן במעבדת ההגנה ומקלט מתוצרת איטלקית. צוות הימאים היה איטלקי ורב החובל היה אנסלדו, שכיהן בתפקידו זה גם באונייה "חנה סנש", ועליו חובר שירו של נתן אלתרמן: "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי".
לקראת הפלגת ההעפלה האונייה הפליגה לנמל לה ספציה ועגנה בו. אנשי המוסד לעלייה ב' ארגנו את המעפילים, כ-339 נפש, רובם ככולם חניכי תנועות נוער, פרטיזנים, ניצולי מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. הם נאספו תחילה במחנות ברומא, ונציה ומג'נטה. הוחלט בתיאום עם השלטונות האיטלקים, להסיעם אל נמל לה ספציה במשאיות של הצבא הבריטי. אולם במקביל, השלטונות האיטלקים חשדו כי בין המעפילים חיילים או אנשי ממשל נאציים, המנסים להימלט ממעצר ומשפט. ההסעה במשאיות יצאה אל הנמל ואז נעצרו על ידי כוחות צבא בריטיים, ששהו עדיין באיטליה. במקביל, נעצרו גם מעפילי האוניה "דב הוז". לאחר עימות ומשא ומתן ממושך בין אנשי המוסד לבין הבריטים, עלו המעפילים בגלוי אל הסיפון. יהודה ארזי ארגן את המעפילים בקבוצות וניתנו להם תפקידים של חלוקת מזון, מים ושמירה על הסדר.
האונייה הפליגה לארץ ישראל ב-8 במאי 1946 ונתיבה היה גלוי. הגיעה לנמל חיפה ב-13 במאי. המעפילים הורשו להיכנס לארץ ישראל ברישיון על חשבון מכסת העלייה השנתית.
באוקטובר 1946 חזרה האוניה והפליגה עם מעפילים על סיפונה לארץ ישראל, תחת השם "ברכה פולד".
מצודת סן סבסטיאן
מצודת סן סבסטיאן (באנגלית Fort San Sebastian; בפורטוגזית Forte de São Sebastião de Shema) היא מצודה השוכנת בעיר שאמה שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה.
המצודה הוקמה על ידי הפורטוגזים בשנת 1523 ושימשה כתחנת מסחר. בשנת 1640 השתלטה חברת הודו המערבית ההולנדית על המצודה ללא קרב, שכן זו כבר הייתה הרוסה בחלקה. ההולנדים ביססו במקום מאחז צבאי. הבריטים אשר ראו במצודה איום למעוזיהם בחוף הזהב, הרסו את המצודה בשנת 1664. לא ברור אם הבריטים הצליחו להשתלט על המצודה, אולם ברי כי לא נותרו להחזיק בה. שנה לאחר מכן הקימה חברת הודו המערבית ההולנדית את המצודה מחדש, והפעילה בה תחנה לסחר בעבדים אשר נשלחו לקורסאו. בשנת 1872, בעקבות הסכם סומטרה שנחתם בין הולנד ובריטניה בשנת 1871, נמסרה המצודה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי האימפריה הבריטית. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.
האתר.
מהמצודה הפורטוגזית המקורית נותרו שרידים מעטים בלבד, והמבנה הניצב באתר כיום הוקם בידי ההולנדים. הגבעה עליה ניצבת המצודה עשויה מלטריט הנשטף בקלות במים, וכתוצאה מכך סבל המבנה מנזקים רבים לאורך השנים, וחיל המצב עסק בבניית מבנים תומכים סביב המצודה. גרם המדרגות המוביל אל הכניסה הראשית של המצודה, הוקם, גם הוא, במסגרת עבודות התמיכה במבנה.
דיסקוס
מצודת מטל קרוס
מצודת מטל קרוס (באנגלית: Fort Metal Cross; בהולנדית: Fort Metalen Kruis - "מצודת צלב הברזל") היא מצודה השוכנת על גבעה, סמוך לכפר הדייגים דיקסקוב (Dixcove) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה.
הבריטים החלו בהקמת המצודה בשנת 1683, בתגובה להקמתה של מצודת גרוס פרידריכסבורג (Fort Groß Friedrichsburg) בידי ברנדנבורג-פרוסיה, כ-15 ק"מ מערבה משם, אולם הקמת המצודה הסתיימה רק בשנות ה-90 של המאה ה-17. בשנת 1712 הושמה המצודה במצור בשתי הזדמנויות על ידי כוח מקומי שמנה 15,000 איש ואשר נתמך בידי הפרוסים. המצודה לא הוכנעה אולם בהתקפה השנייה התפוצץ מחסן אבק השרפה שלה, והסב אבדות לבריטים. הבריטים נטשו את המצודה בין השנים 1826–1830, ולאחר מכן שבו והחזיקו בה עד שנת 1868, עת נמסרה לידי ההולנדים במסגרת הסכם להחלפת השליטה במספר מצודות, אשר נחתם בין ההולנדים והאנגלים בשנת 1867. עם זאת, כוח אפריקאי מקומי הצליח להשתלט על המצודה, ובעקבות הסכם סומטרה אשר נחתם בין שתי המעצמות בשנת 1871, היא עברה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי הבריטים בשנת 1872. המצודה שופצה בין השנים 1954–1956, ובשנת 1979 היא הוכרזה, יחד עם עשר מצודות נוספות בגאנה, כאתר מורשת עולמית.
זורק דיסקוס
אודו (מסע בין כוכבים)
אודו (באנגלית: Odo) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים" בגילומו של השחקן האמריקאי רנה אוברז'ונואה. אודו, דמות קבועה בסדרת הטלוויזיה "", הוא חייזר המשתייך לגזע המשתנים בעלי היכולת לשינוי צורה, המשמש כאחראי הביטחון הראשי על תחנת החלל חלל עמוק 9.
ביוגרפיה של הדמות.
אודו הוא משתנה, אחד מ-100 אשר נשלחו על ידי "המייסדים" (המשתייכים לגזע של משתנים מרביע גמא) לרחבי הגלקסיה, על מנת לחקור אותה. בשנת 2356 אודו נמצא על ידי באג'ורנים, כשהוא נסחף ברצועת הכוכבים "דנוריוס", במשך זמן רב ולא ידוע. באותה העת - אודו עדיין לא למד כיצד לשנות צורה, ועל כן הופיע בצורתו הטבעית - נוזל ג'לטיני סמיך. מדענים בג'ורנים שמו אותו במיכל ועליו הכיתוב "דגימה לא ידועה". המשגיחים הקרדסיים שלהם תירגמו זאת לשפתם - "Odo'Ital", שפירושו המילולי: "לא כלום". גם לאחר שהתברר כי אודו הוא יצור בעל תבונה, המדענים המשיכו לקרוא לו בשם "אודו איטאל" (כמו שם בג'ורני אופייני), אשר קוצרה בסופו של דבר בפשטות לשם "אודו".
אודו הפך לנושא המחקר של המדען הבאג'ורני ד"ר מורה פול, אשר השתמש בשיטות מחקר מפוקפקות (אך יעילות) שכללו גרימת כאב, על מנת לעודד את אודו לנוע ולשנות את צורתו, גם לאחר שנמצא כי אודו הוא יצור תבונתי. בעוד שד"ר מורה רואה את עצמו כאביו הרוחני של אודו, אודו חש עוינות עזה כלפיו. מערכת היחסים שלהם הייתה קשה, אך בסופו של דבר הם הצליחו להגיע להבנה. אודו מבסס את מראהו כדמוי־אדם על פיו של ד"ר מורה, אך הוא מעולם לא הצליח לשכלל מספיק את יכולתו לשנות צורה כדי לחקות בצורה מדויקת פנים של דמויי־אדם, מה שהופך את דמותו כדמוי־אדם לקירוב בלבד.
כמשנה צורה, אודה יכול לשנות את המראה החיצוני שלו כרצונו, על מנת להסוות את נוכחותו. הוא יכול לשנות את הצורה של חלקי גוף לפי הצורך, כגון הארכת זרועותיו על מנת לתפוס אדם שנמלט, והוא מסוגל להפוך עצמו לנוזל, וכך הוא מאפשר לעצמו לזרום לאזורים בעלי נגישות נמוכה. לאחר 16 שעות בצורה של גוף מוצק, הוא חייב לחזור למצבו הטבעי כנוזל ג'לטיני, על מנת לנוח. בתחילה, לצורך מטרה זו הוא השתמש בדלי, אותו שמה במשרדו, אולם לאחר שקיבל חדר מגורים משלו - הוא השתמש בדלי כעציץ, אותו קיבל כמתנת חנוכת בית מקירה נריס.