סולימאן אסקרי ביי (סולימאן אסקרי פאשה) (בטורקית: Süleyman Askerî Bey; 1884 - 14 באפריל 1915) היה קצין בכיר בצבא העות'מאני ממוצא צ'רקסי. במהלך המערכה במסופוטמיה, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, פיקד על כוחות הצבא העות'מאני שצרו על כות והוביל לכניעת חיילי הדיוויזיה השישית "פונה". כמו כן השתתף באותה מלחמה במערכה בקווקז. היה שותף בכיר בשואת העם הארמני ואף הועמד על כך לדין עם סיום המלחמה.
נעוריו.
סולימאן נולד ב-1884 בעיר פריזרן (שהייתה חלק מוילאייט קוסובו של האימפריה העות'מאנית וכיום בתחומי קוסובו) לווהאבי פאשה (Vehbi Pasha) ששירת כגרל בצבא העות'מאני ושירת בפריזרן בתקופה בה נולד סולימאן. בבגרותו הצטרף ל"אקדמיה העות'מאנית הצבאית" ברובע פנגלטי (Pangaltı) שבאיסטנבול וסיים אותה ב-1902. משם המשיך את הכשרתו הצבאית ב"קולג' הצבאי העות'מאני" אותו סיים ב-1905 כקצין בדרגת מומטז יוזבאשי (בטורקית: Mümtaz Yüzbaşı - דרגה מקבילה לקפטן כבוד).
קריירה צבאית.
טרום מלחמת העולם הראשונה.
ב-1905, עם סיום הכשרתו כקצין, הוצב סולימאן לשירות בארמייה השלישית של הצבא העות'מאני (שמפקדתה ישבה בסלוניקי) ונשלח לעיר ביטולה (כיום במקדוניה הצפונית). ב-1908 הצטרף למועצת האיחוד והקידמה והיה שותף למהפכת הטורקים הצעירים בכך שסייע במסירת נשק לאיש המורדים עטיף קאמצ'יל שהתנקש בגנרל שאמסי פאשה שהיה מפקד האזורי (מטעם הסולטאן עבדול חמיד השני) לדיכוי המרד.
ב-1909 הועלה סולימאן לדרגת קולאגאסי (בטורקית: Kolağası - דרגה מקבילה לקפטן בכיר או מייג'ור זוטר) ונשלח למסופוטמיה שם מונה למפקד הז'נדרמריה במחוז בגדאד.
ב-1911 נשלח לבנגאזי שבלוב כדי להשתתף במלחמה האיטלקית–עות'מאנית וזאת לאחר פלישת איטליה לצפון אפריקה.
ב-1912 מונה סולימאן לראש המטה של דיוויזיית הרגלים ה-14 של טרבזון (14th Trabzon Reserve Infantry Division (On Dördüncü Trabzon Redif Fırkası)) ונשלח עם יחידתו להשתתף במלחמת הבלקן הראשונה.
ב-1913 מונה סולימאן לפקד של צבא "הממשלה הזמנית של תראקיה המערבית" שהוקמה בצפון מזרח יוון על ידי בולגריה. בשלהי אותה שנה מונה לפקד על יחידה חצי צבאית שנקראה "הכוחות המיוחדים של האימפריה העות'מאנית" . ליחידה, שמפקדתה נקבעה בארזורום, התגייסו אנשי שבטים שונים (בעיקר כורדים וצ'רקסים) וכן פושעים (להם הובטחה מחילה אם יתגייסו). אופי היחידה איפשר לשלטונות באיסטנבול להטיל עליה משימות כנגד יעדים אזרחיים. המשימה העיקרית בה נטלה היחידה חלק מרכזי היה רצח העם הארמני.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הועלה סולימאן לדרגת בינבאשי (בטורקית: Binbashi - דרגה מקבילה ללוטננט קולונל) והוצב לפקד על אזור בצרה ושאט אל ערב במסופוטמיה תחת פיקודו של קולונל סובחי ביי.
לאור סדרי העדיפויות של הפיקוד הטורקי והצפי שלא צפויה מתקפה במסופוטמיה צומצמו הכוחות הטורקים בזירה זו וגם הכוחות שנשארו רוכזו ברובם סביב בגדאד. בידי סולימאן נותרה דיוויזיה אחת (הדיוויזיה ה-38) אותה פיצל בין בצרה ושאט אל ערב.
ב-6 בנובמבר 1914 החלה המערכה במסופוטמיה עם פלישת הצבא הבריטי לשאט אל ערב וכיבוש האזור מול התנגדות טורקית מצומצמת. מספר ימים לאלחר מכן כבשו הבריטים את בצרה לאחר קרב בצרה. קרבות אלו אילצו את סולימאן והדיוויזיה של לסגת לפנים הארץ.
לאחר כיבוש בצרה המשיכו הכוחות הבריטים להתקדם צפון מערבה ובתחילת דצמבר התחולל קרב אל-קורנה לכיבוש העיירה אל-קורנה . העיירה הייותה יעד אסטרטגי, מבחינת הבריטים, מכיוון היא ממוקמת על מפגש נהרות החידקל והפרת. בקרב זה נשבה מפקד הכוחות העות'מאנים באזור קולונל סובחי ביי.
בתחילת ינואר 1915 מונה סולימאן כמחליפו של סובחי ביי וכמפקד הכוח הטורקי בזירה (למעשה מפקדה של הארמייה השישית. הקרב הראשון בו התמודד בתפקיד זה היה קרב שוויבה שהתחולל באמצע אפריל 1915. בקרב זה ניסו הטורקים לכבוש מחדש את העיר בצרה ולשם כך תקפו את העיירב שוויבה מדרום מערב לבצרה. הניסיון הטורקי נכשל וסולימאן, שנפצע בקרב, הובא לבית חולים אך לא יכול היה לשאת את חרפת הכישלון ובחר להתאבד. הוא נקבר ליד העיר בצרה.
במקומו מונה נוראדין איברהים פאשה.
משפחתו.
סולימאן נישא לפאדים האנים (Fadime Hanım) שהייתה בת למשפחה אריסטוקרטית שמקורה בעיר פלובדיב. לזוג נולדו 2 בנות (פטמה ו-דילק (Dilek)).
כף אגוליאש
המינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות הנפש
המינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות הנפש (באנגלית: The Substance Abuse and Mental Health Services Administration) הוא גוף במחלקת הבריאות ושירותי האנוש האמון על שיפור האיכות והזמינות של הטיפול והשירותים השיקומיים במטרה להפחית מחלות, מוות או נכויות וכן לשפר את העלות לחברה כתוצאה משימוש משימוש לרעה בסמים.
היסטוריה.
מינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות נפש הוקם ב-1992 על ידי הקונגרס של ארצות הברית כחלק מארגון מחדש של מינהל האלכוהול, השימוש בסמים ובריאות הנפש (שהוקם בעצמו ב-1973).
הקונגרס הורה למינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות נפש למקד את פעילות בשירותי השימוש לרעה בסמים ובבריאות הנפש.
איפריקיה
אִפרִיקִיָה (בערבית: إفريقية; בבֶּרבֶּרית: ⵉⴼⵔⵉⵇⵢⴰ; באנגלית: Ifriqiya) הייתה בימי הביניים ישות גאוגרפית והיסטורית, שכללה את חלקהּ הצפוני-מזרחי של אלג'יריה , את תוניסיה ואת טריפוליטניה (מערב לוב). האזור, שנכבש בסוף המאה ה-7 בידי הערבים, נכלל בפרובינקיה אפריקה של האימפריה הרומית, ומכאן שמו. איפריקיה נודעה גם בשם "המגרב [המערב] הקרוב" (المغرب الأدنى). בירתה ההיסטורית של איפריקיה הייתה קירואן, ובמאה ה-13 נקבעה בתוניס. איפריקיה גבלה בדרומהּ בימות חול ובביצות המלח אל-ג'ריד . גבולהּ במערב לא היה קבוע והגיע לפרקים עד לבג'איה שבאזור הקביליה. בצפונהּ ובמזרחהּ משתרע הים התיכון.
במחצית השנייה של המאה ה-7 כבשו האומיים את אזור איפריקיה מידי הביזנטים. במאות ה-8–9 שלטו בו האע'לבים בחסות הח'ליפות העבאסית, ובסביבות שנת 800 עברה איפריקיה לשלטון הפאטמים. הזירים (زيريون) היו שליטי איפריקיה במאות ה-10–12 והחפצים (الحفصيون) שלטו בה מהמאה ה-13 עד המאה ה-16. מאז המאה ה-16 ועד המאה ה-18 הייתה איפריקיה לחלק מהאימפריה העות'מאנית כאיילט תוניס (Eyālet-i Tunus). הים לא היווה גבול גמור. האע'לבים כבשו במאה ה-9 את סיציליה שבה הוקמה אמירות אסלאמית. בשנים 1135–1160 הייתה איפריקיה בשליטת הנורמנים ובתקופה זו נקראה בשם "ממלכת אפריקה" .
המינהל לענייני הזדקנות
המינהל לענייני הזדקנות (באנגלית: Administration on Aging) היא סוכנות במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, האמון להבטיח לאמרקיאים מבגורים להישאר עצמאיים בקהילותיהם, בעיקר על ידי מתן מענקים למדינות, שבטים אינדיאנים וקהילות מקומיות לתוכניות שאושרו על ידי הקונגרס האמריקאי בעניינם של אמריקאים מבוגרים. כמו כן, הסוכנות עורכת מחקרים, ניתוחים והערכות של תוכניות כדי לענות על צורכי האוכלוסייה המזדקנת.
הצעת התקציב של המינהל לענייני הזדקנות הייתה בסך של כ-1.9 מילארד דולרים, מתוכם כ-819 מיליון דולרים ממנים תוכניות תזונה. בנוסף לכך, הסוכנות ממנת כ-539 מיליון דולרים של מענקים לתוכניות שיעזרו לקשישים להישאר בבתיהם באמצעות מתן שירותים חיוניים, חלק מהקציב החודש למשתתפי התוכניות ניתן לטיפול רפואי אישי בביתם ולגישה לשירותים המסייעים להם לנהל את כספם.
בראש המינהל לענייני הזדקנות עומד מאז אוגוסט 2017 אנס אלן רוברסטון .
ויליס סיבר אדמס
ויליס סיבר אדמס (באנגלית: Willis Seaver Adams; 1844–1921) היה צייר נוף אמריקאי, שלמד אצל ג'יימס אבוט מקניל ויסלר. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנויות באנטוורפן, בלגיה והיה חלק מתנועת הטונליזם שהתפתחה בסוף המאה ה-19.
ראשית חייו.
ויליס סיבר אדמס נולד בסופילד, קונטיקט, בשנת 1844. אביו היה סטיבן לורנצו אדמס, אמו הייתה סוזן אדמס. אביו היה חקלאי והפעיל גם בית מרזח שנמצא ליד הגשר המקורה אנפילד וסופילד מעל נהר קונטיקט. בילדותו של ויליס, אביו ניסה להפוך אותו לחקלאי ולמנהל בבית ספר, אך נכשל בשל חלומותיו של ויליס להיות מעורב באמנות. בין השנים 1857–1862 אדמס למד באופן ספורדי במכון הספרותי בקונטיקט, הידוע בשם אקדמית סופילד. בזמן שהיה בבית הספר אדמס מילא את ספריו ברישומי בעלי חיים והאנשים שראה סביבו.
בזמן שעבד בחנות תרופות בספרינגפילד, רופא עשיר בספרינגפילד בשם ד"ר הולמס מימן באופן פרטי את לימודיו של אדמס כדי שיוכל להשתתף באקדמיה המלכותית באנטוורפן בשנת 1868, אך אדמס נאלץ לחזור לספרינגפילד כאשר נותן החסות שלו נפטר זמן קצר לאחר מכן.
קריירה אמנותית.
ויליס סיבר אדמס נסע לקליבלנד, אוהיו, לחופשה של שבועיים שנמשכה לשהות ולמגורים של שנתיים (1876–1878) שם פגש כמה אמנים צעירים נוספים, כאוטו הנרי באכר.
הוא היה חבר במועדון האמנות של קליבלנד ובאקדמיה לאמנויות של קליבלנד. הוא גם צייר דיוקן של המושל ומאוחר יותר של הנשיא רתרפורד הייז. בתקופת שהותו בקליבלנד, נמנע אדמס מלהנציח מוטיבים תעשייתיים בציוריו או בסצינות המתארות את ההתקדמות המודרנית בחיי המאה ה-19, מה שהוביל לאידאולוגיית הטבע שלו. הוא גם פיתח עניין ברוחניות.
בשנת 1878 נסע אדמס עם אוטו באכר לאירופה והפך לאחד מ"נערי דובנק", קבוצה צעירה של אמנים אמריקאים שלמדה אצל פרנק דובנק. הוא התיידד עם ג'יימס אבוט מקניל ויסלר בוונציה, איטליה.