המחזה הנטורליסטי שכלל סצינות הולכות ומתקצרות של אלימות הולכת וגוברת, בהן אונס אנאלי, קניבליזם וצורות אחרות של אלימות, יצר את השערורייה הגדולה ביותר בתיאטרון הלונדוני מאז מחזהו של אדוארד בונד " הצילו" ב-1965.
קיין העריצה את מחזהו של בונד, שבתורו הגן עליה ועל המחזה בפומבי.
ההפקה הייתה מאוד שנויה במחלוקת וזכתה לביקורות שליליות מרוב מבקרי העיתונים, רבים מהם החשיבו אותה לניסיון בוסר להמם את קהל הצופים.
כותרת ביקורתו של ג'ק טינקר, מבקרו של הדיילי מייל הייתה "הילולה מבחילה של זוהמה".
אולם, מחזאים עמיתים של שרה קיין קשרו ל"ארורים" כתרים. בכללם מרטין קרימפ,
הרולד פינטר (שנהפך לידיד שלה),
וקריל צ'רצ'יל, שהחשיבה אותו כ"מחזה טוב למדי".
ברם, לימים מבקרים שינו את דעתם. למשל, מייקל בילינגטון מהגארדיאן, שתקף את המחזה בביקורתו הראשונה, כתב לאחר התאבדותה של קיין: "טעיתי בהערכתי, כפי שאני אומר שוב ושוב. היא הייתה כישרון בחסד. ככל הנראה, הרולד פינטר אמר באזכרה שלה שהיא הייתה משוררת, ואני תמים דעים עמו."
אחרי שהוא צפה בהפקה המחודשת של המחזה, מבקר האיבנינג סטנדרט כתב:
"כמה צווחנים ומטופשים נשמעים המהומה וההיסטריה של 1995, לאחר ש"ארורים" שב לרויאל קורט ליל אמש. זה היה, ותמיד יהיה, מחזה בעל תכלית מוסרית ראויה לשמה".
עוזר הבמאי, ג'וזף היל-גיבינס, הסביר ש"הטיעון מוסבר באמצעות צורה, למרות שישנם שינויים בסגנון ב"ארורים". כך היא בונה טיעון. על ידי זה שהיא ממקמת את זירת ההתרחשות בעיר תעשייתית בצפון אנגליה ולפתע הופכת את הפעולה לשטח מלחמה."
המבקר קן אורבן כתב ש"עבור קיין, הגיהנום אינו מטאפיזי, אלא היפרריאליסטי, המציאות המוקצנת".
לימים נערכה השוואה בין אלימות במשפחה ומלחמת בוסניה, לבין אלימות פיזית ונפשית. קיין אמרה: "ניתן להבין את האונס של פרטים באנגליה אם חושבים על מחנות האונס בבוסניה ועל ציפיות החברה מהתנהגותם של גברים במלחמה.
ב-2010 הועלה "ארורים" בתיאטרון ליריק האמרסמית, לונדון. הפקה מחודשת של המחזה, 15 שנה מהצגת הבכורה שלו, בבימויו של שון הולמס, מנהלו האמנותי של תיאטרון ליריק האמרסמית. בכיכובם של דני וב ולידיה וילסון.
ההפקה זכתה בפרס אוליביה לשנת 2011.
הפצצת ירמות' ולואוסטופט
גדי זוהר
פהלווית
פרסית בינונית
אהבה אסורה (טלנובלה ארגנטינאית)
אהבה אסורה (בספרדית: Los buscas de siempre) היא טלנובלה ארגנטינאית שהופקה עבור ערוץ הטלוויזיה Azul TV בשנת 2000. הכוכבים הראשיים של הסדרה הם פבלו אצ'ארי וננסי דופלה עם השתתפותו של נאצ'ו גדנו בתור האנטגוניסט הראשי.
בעקבות צילומי הטלנובלה, פבלו אצ'ארי וננסי דופלה התאהבו, התחתנו והביאו ילדים לעולם.
בישראל שודרה הטלנובלה בערוץ "ויוה" ושודרה הגרסה הבינלאומית. בארגנטינה הסדרה המשיכה לעוד 70 פרקים נוספים והסתיימה בפרק 270.
עלילה.
מרטין חימנס גר עם אמו, אביו ואחותו, אאוחניה. הם ניהלו חיי משפחה שלווים, עד שגילו כי אב המשפחה קרלוס ניהל חיים כפולים - יש לו משפחה נוספת, עם סילבינה אלסגה וילדיהם המשותפים אריאל וברברה. בעקבות המידע נכנסה אשתו של קרלוס לדיכאון ומתה. לאחר מותה, עבר קרלוס לגור עם ילדיו אריאל ואאחניה בביתה של סילבינה, אשתו השנייה של קרלוס. לסילבינה יש בת נוספת - ברברה.
ברברה ומרטין רבים לעיתים קרובות, אך עד מהרה הם מגלים שמאחורי השנאה מסתתרת אהבה. סילבינה תופסת אותם "על חם" ומאיימת על מרטין שיעזוב את הבית, או שהיא תספר לקרלוס. הוא עוזב את הבית ועובר להתגורר עם דודתו טיטינה ועם סבו. מרטין מתחיל לעבוד ברחוב והופך לרוכל. יש למרטין חברים טובים ובהם מנוסנטה, גבר מחוספס ושמנמן אך מוכן להקשיב לו בכל עת. מרטין מאוד אהוד בשכונה וטיטינה דודתו מאוד אוהבת אותו אך היא מצרה על כך שמרטין שונא את אביו בשל הקשר הכפול שניהל. מרטין לא מגלה לה שהוא מאוהב בברברה.
לאחר 10 שנים, ברברה הופכת ליד ימינו של אביה בחברה המשפחתית, ומאורסת לפרננדו, גבר שאפתן ורשע. מטרתו של פרננדו הוא להשתלט על החברה של משפחת אלסגה. באופן מקרי ברברה ומרטין נפגשים שוב ומגלים שאהבתם האסורה עדיין חזקה, ומנסים להילחם בה. פרננדו מצדו מתחיל להתעלל במשפחת אלסגה ומעשיו כוללים אונס, רצח, שוחד ואפילו מרעיל את הכלבה האהובה על מרטין, בריסה. הוא מנסה וגם מצליח לאנוס את אאוחניה הצעירה, אחותה של ברברה. ברברה נמצאת תחת איומים עקביים של פרננדו ונאלצת לנסוע לאירופה כאשר היא מגלה שהיא בהיריון. היא חוזרת מאירופה ולצער כולם מחדשת את אירוסיה לפרננדו. מרטין נותר שבור ומתנחם בזרועותיה של לולה, אחותו של חברו הטוב, מנוסנטה, והם נישאים. יותר מאוחר מנוסנטה מגלה כמה מהסודות של פרננדו, וכאשר הוא רוצה לגלות למרטין - פרננדו רוצח אותו.
בעקבות איומים על חייו של קרלוס, הוא שוכר שומר ראש - אישה בשם רפאלה (אמיליה מזאר) והדברים מובילים לכך שקרלוס מחליט לשדך את רפאלה למרטין. בהתחלה השניים לא מסתדרים אבל אז רפאלה מתאהבת במרטין. הקשר הזה הוא אחד מני רבים שמרטין מנהל לאורך הסדרה אך לבו שייך רק לאחת - ברברה.
בטו סנטנה (סבסטיאן אסטבנס) הוא כדורגלן מצליח. יש לו סבתא, דומינגה (אדלה גלייחר) ואחות קטנה בשם ג'סיקה (חימנה אקרדי). הוא כוכב שנוי במחלוקת והוא מאוד גס, חצוף, חושב שהוא כוכב העולם - כל זה עד שהוא פוגש במקרה בד"ר לאורה קנטון (ויויאנה סקונה), אישה נשואה שלא נכנעת לגסות הרוח שלו ודווקא לא מרוצה מכך שהיא צריכה לטפל בו בעקבות תאונה שהוא עושה על מגרש הכדורגל. לאורה נשואה לסנטיאגו ויש לה בן חורג - דריו (לוקאס פריירו). יש לה גם אח שקוראים לו אוקטביו (אוקטביו בורו) המשמש לה אוזן קשבת בעת צרה. הכול היה יכול להיות נפלא עבור לאורה אילולא העובדה הפעוטה שבנה החורג, דריו, פיתח אליה אובססיה, ושהיא התאהבה בבטו סנטנה באופן בלתי צפוי. כאשר סנטיאגו מגלה על האהבה ביניהם הוא מאבד שליטה ומאיים להפריע להם. דריו מצדו פועל בצורה אחרת - הוא כופה את לאורה ומתעלל בה. בסופו של דבר, הסיטואציה מסתבכת וסנטיאגו מקבל מכה ממעדר ונהרג. דריו מתאשפז במוסד וכעת לאורה ובטו יכולים לחיות ביחד. עד שהם מגלים שהם הורים טריים...
בינתיים, אל הבית של טיטינה, מגיעים דיירים חדשים; בניטו בוסלי (רודולפו ראני), "בבה" בפי כולם, ודולורס "לולה" בנווידס (קרולינה פפלאו). לולה היא אישה צעירה ויפה שחוותה סבל רב בחיים שלה כולל אהבה נכזבת לאקס שלה לשעבר, "צ'יבו" (אסטבן פרול) והעובדה שהייתה בכלא בעבר. היא פוגשת במרטין וכמובן שמתאהבת בו. "בבה" הוא אביה, והשניים לא בדיוק מסתדרים כי היא טוענת שהוא לא גידל אותה נכון והיה מכור להימורים. "בבה" מכור להימורים, טיפוס צבעוני ומעניין בפני עצמו. מרטין ולולה הופכים לזוג אחרי שברברה ופרננדו מתארסים. יום אחד מוצאים מרטין ולולה בפתח ביתם תינוק, שזהותו אינה ידועה. הם מחליטים לאמץ אותו. בינתיים, בבית משפחת אלסגה, אריאל (ממתיאס אספוטולו) מחליט לעזוב את המדינה לאחר רומן כושל עם מרסיה (אנדריאה ברביירי). באחד ממעשי הרצח של פרננדו, מרטין מגיע לזירת הרצח ונעצר. בכלא הוא מכיר את "צ'יבה" - אהובה לשעבר של לולה, והמצב ביניהם מסתבך אף יותר כאשר לולה מגלה שמרטין מאוהב באחותו. לבסוף השניים נפרדים ולולה חוזרת לזרועות "צ'יבה" שהשתחרר מהכלא. באחת המזימות האחרונות של פרננדו, הוא מוצא אישה שנראית דומה לברברה - סנדרה. הוא מכניס אותה לאחוזה והיא מחליפה את ברברה. כאשר המזימה מתגלה, פרננדו רוצח אותה. כמובן שסוף טוב הכול טוב - ופרננדו מוצא את מותו. בפרק האחרון של הסדרה מרטין וברברה מתאחדים ומתחתנים.
מילה 18
ג'ו בורמן
חסידות סקרנביץ'
צבי רבנר
צבי רַבנֵר (Zvi Rav-Ner; נולד ב-14 בפברואר 1950) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס שכיהן כשגריר ישראל בפולין.
ביוגרפיה.
רבנר נולד בשנת 1950 בעיר שווידניצה (Świdnica) שבפולין. בשנת 1957 עלה עם הוריו לישראל. בין השנים 1969-1972 שירת בצה"ל. לאחר השירות פנה ללימודים במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב אותם סיים בשנת 1976.
בשנת 1977 הצטרף למשרד החוץ, ותחילה עבד במחלקה לענייני המזרח הרחוק ובשנת 1980 מונה לתפקיד מזכיר השגרירות בהלסינקי, פינלנד. בשנת 1983 עבר לבוקרשט וכיהן בה כסגן ראש המשלחת הישראלית. בשנת 1985 שב לישראל והיה סגן מנהל המחלקה לענייני המזרח. בשנת 1988 נשלח ללונדון והיה יועץ בשגרירות, ולאחר מכן בוורשה. בין השנים 1993-2002 היה רבנר מנהל מחלקת מרכז אירופה במשרד החוץ, ושוב בין השנים 2006-2009, כאשר בין לבין שוגר שוב ללונדון והיה הציר המדיני וממלא מקום שגריר ישראל בלונדון.
באפריל 2009 מונה רבנר לשגריר ישראל בפולין.
רבנר טיפל ביוני 2010, במשבר שנוצר לאחר שישראלי, אורי ברודצקי, נעצר כשנכנס לפולין, ובית משפט פולני הורה לממשלת פולין להסגירו לידי גרמניה. ברודצקי הואשם על ידי הגרמנים בכך שהוא סייע לזייף דרכון גרמני ששימש את אחד המתנקשים בחייו של סוכן הנשק של החמאס מחמוד אל מבחוח בדובאי. ברודצקי נעצר בנמל התעופה של ורשה שם גילה קצין ערני במשטרת הגבול שמדובר באדם מבוקש על ידי גרמניה עימה יש לפולין הסכם הסגרה.