בנו תומאס פרנקל וכלתו אינגה רות פרנקל ארגנו תערוכות קבע מיצירותיו. ב-2006 פתחו את גלריית ArtForum ב-Judenplatz בווינה, גלריה שנסגרה באוקטובר 2017. תומאס פרנקל היה שותף להפקת הסרט התיעודי "חזונות מהתופת - אמנות נגד השִכחה" על חייו ויצירתו של אביו בהפקה משותפת עם הטלוויזיה הסלובקית STV2. במאי: פיטר דימיטרוב.
צרת הבת
רוברטו סיברה
רוברטו (בטו) סוארס סיברה (בפורטוגזית: Roberto ("Beto") Suarez Seabra; נולד ב-15 ביולי 1976) הוא שחקן כדורמים ברזילאי.
ביוגרפיה.
סיברה החל לשחק כדורמים בגיל 10, בהשפעת בן-דודו שהיה שחקן כדורמים. הוא זומן לראשונה לשחק בנבחרת ברזיל בכדורמים בשנת 1995, עוד לפני שהגיע לגיל בוגרים, בשל פציעה של שחקן אחר. הוא ייצג את הנבחרת שלוש פעמים ברציפות במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים (1999, 2003 ו-2007) וזכה עם נבחרתו פעמיים במדליית הכסף.
סיברה למד תואר ראשון בפרסום ובאקטואריה ותואר שני בסטטיסטיקה באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו.
כיס קורלנד
כיס קורלנד היה אזור בחצי האי קורלנד בו נותקה קבוצת ארמיות גרמנית מנציבות הרייך אוסטלנד וכותרה על ידי הצבא האדום במשך כמעט שנה, מיולי 1944 עד מאי 1945.
הכיס נוצר במהלך המתקפה הבלטית של הצבא האדום, כאשר כוחות החזית הבלטית הראשונה הגיעו לים הבלטי ליד ממל (Klaipėda) במהלך מתקפת ממל. פעולה זו בודדה את קבוצת ארמיות צפון משאר הכוחות הגרמניים, לאחר שנדחקה מדרום על ידי הצבא האדום, נפרסה הקבוצה בין טוקומס וליבאו בלטביה, עם הים הבלטי במערב, מיצר אירבה בצפון ומפרץ ריגה במזרח מאחורי הגרמנים. שמה שונה לקבוצת ארמיות קורלנד ב-25 בינואר, קבוצת הארמיות בכיס קורלנד נותרה מבודדת עד סוף המלחמה. כאשר נצטוו להיכנע לפיקוד הסובייטי ב-8 במאי, הם היו ב"בלאק-אאוט" ולא קיבלו את הפקודה הרשמית לפני ה-10 במאי, יומיים לאחר כניעת גרמניה הנאצית. זו הייתה אחת הקבוצות הגרמניות האחרונות שנכנעו באירופה.
רקע כללי.
קורלנד, שהייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית, יחד עם שאר החוף המזרחי והאיים הבלטים, נכבשה על ידי קבוצת ארמיות צפון במהלך 1941. קבוצת ארמיות צפון בילתה את רוב השנתיים הבאות בניסיון לכבוש את לנינגרד, ללא הצלחה. בינואר 1944 הסיר הצבא הסובייטי את המצור על לנינגרד.
ב-22 ביוני 1944, הצבא האדום פתח במתקפה האסטרטגית הבלארוסית, בשם הקוד מבצע בגרטיון. המטרה של מתקפה זו הייתה לכבוש מחדש את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית מהכיבוש הגרמני. מבצע בגרטיון היה מוצלח ביותר, הביא להרס כמעט מוחלט של קבוצת ארמיות מרכז, והסתיים ב-29 באוגוסט. בשלביו האחרונים (התקפות קובנה ושיאוליאי), כוחות סובייטים חדרו עמוק לעבר החוף הבלטי, ניתקו את הקשר בין קבוצת ארמיות צפון לבין שרידי קבוצת ארמיות מרכז.
לאחר סיום מבצע בגרטיון, המשיכו הכוחות הסובייטיים בטיהור החוף הבלטי, למרות ניסיונות הגרמנים לשקם את החזית במבצע דופלקופף. הצבא האדום נלחם במבצע ההתקפי ממל במטרה לבודד את קבוצת ארמיות צפון על ידי כיבוש העיר ממל (קלייפדה).
קרבות ראש הגשר של קורלנד.
ב-9 באוקטובר 1944, הכוחות הסובייטיים הגיעו לים הבלטי ליד ממל לאחר שגברו על המפקדה של ארמיית הפאנצר השלישית. כתוצאה מכך, קבוצת ארמיות צפון נותקה מפרוסיה המזרחית. היועצים הצבאיים של היטלר - בעיקר היינץ גודריאן, ראש המטה הכללי הגרמני - דחקו בפינוי וניצול של הכוחות כדי לייצב את החזית במרכז אירופה. עם זאת, היטלר סירב, והורה לכוחות הגרמנים בקורלנד ובאיים האסטוניים היומאה (Dagö) וסארמאה (Ösel) להחזיק מעמד, מתוך אמונה שהם נחוצים כדי להגן על בסיסי הצוללות הגרמניים לאורך החוף הבלטי. היטלר עדיין האמין שאפשר לנצח במלחמה, וקיווה שהטכנולוגיה החדשה של דניץ לצוללות מסוג XXI תוכל להביא ניצחון לגרמניה בקרב על האוקיינוס האטלנטי, ותאלץ את בעלות הברית לצאת ממערב אירופה. זה יאפשר לכוחות הגרמניים להתמקד בחזית המזרחית, תוך שימוש בכיס קורלנד כקרש קפיצה למתקפה חדשה.
סירובו של היטלר לפנות את קבוצת הארמיות הביא להתבססותם של יותר מ-200,000 חיילים גרמנים, בעיקר מהארמייה ה-16 והארמייה ה-18, במה שעתיד להתפרסם בפי הגרמנים כ"ראש הגשר של קורלנד". 33 דיוויזיות של קבוצת הארמיות הצפונית, בפיקודו של פרדיננד שרנר, נותקו מפרוסיה המזרחית והתפרשו לאורך חזית שהתפרסה מריגה ללייפאיה, אולם הם נסוגו לעמדת קורלנד הניתנת להגנה, תוך נטישת ריגה.
הכוחות הסובייטיים פתחו בשש התקפות גדולות נגד הכוחות הגרמניים והלטביים שהתבצרו בכיס קורלנד בין ה-15 באוקטובר 1944 ל-4 באפריל 1945. הנסיגות הגרמניות הדו-שלביות במהלך ביצוע השלב השני של המתקפה הבלטית הסובייטית (14 בספטמבר - 24 בנובמבר 1944), לאחר היווצרות הכיס בשלב הראשון של המתקפה הבלטית, מבצע מתקפת ממל.
ציר זמן.
בין ה-15 ל-22 באוקטובר 1944 – הסובייטים פתחו במבצע המתקפה בריגה ב-15 בשעה 10:00 לאחר מטח ארטילרי כבד. היטלר התיר למפקד קבוצת הארמיות, פרדיננד שרנר, להתחיל בנסיגה מריגה ב-11 באוקטובר, והעיר נכבשה על ידי החזית הבלטית השלישית ב-13 באוקטובר. החזית התייצבה כאשר הגוף העיקרי של קבוצת הארמיות צפון מבודד בחצי האי.
מ-27 באוקטובר עד 25 בנובמבר - הסובייטים פתחו במתקפה בניסיון לפרוץ את החזית לעבר Skrunda וסאלדוס כולל בשלב מסוים ייזום מתקפה בו-זמנית של 52 דיוויזיות. כוחות סובייטים תקפו גם דרומית מזרחית לליאפאיה בניסיון לכבוש את הנמל הזה. 80 דיוויזיות תקפו את הגרמנים בין ה-1 ל-15 בנובמבר בחזית ברוחב 12 ק"מ. פריצת הדרך הסובייטית נעצרה לאחר כ-4 קילומטרים.
השלב השלישי של הלחימה (המכונה גם "קרב חג המולד האחר") החל ב-21 בדצמבר בהתקפה סובייטית על גרמנים ליד סאלדוס. החזיתות הבלטיות הסובייטיות השנייה (הגזרה הצפונית) והראשונה (הגזרה הדרומית) החלו במצור, שזירז את ההגנה הגרמנית על היקף קורלנד במהלך הניסיונות הסובייטיים לצמצם אותו. בקרב זה, בשירות הארמייה ה-22 של החזית הבלטית השנייה, התמודד קורפוס הרובאים הלטבי ה-130 מול דיוויזיית האס אס הלטבית ה-19. הקרב הסתיים ב-31 בדצמבר והחזית התייצבה.
ב-15 בינואר 1945 שונה שמה של קבוצת ארמיות צפון לקבוצת ארמיות קורלנד בפיקודו של גנרל אוברסט לותר רנדוליץ. באמצע ינואר קיבל היינץ גודריאן את אישורו של היטלר להסיג 7 דיוויזיות מקורלנד, אולם היטלר סירב לשקול נסיגה מוחלטת. דיוויזיית הפאנצר ה-4, דיוויזיות הרגלים ה-31, ה-32, ה-93, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11 ושרידי דיוויזיות הרגלים ה-227, ה-218 וה-389 החבוטות והאס אס הלטבית ה-15 הועברו דרך הים. ב-23 בינואר פתחו הכוחות הסובייטיים במתקפה בניסיון לפרוץ את החזית לכיוון ליאפאיה וסאלדוס. הם הצליחו לכבוש את ראשי הגשר על נהרות ברטה ו-ורטאיה, אך שוב נהדפו על ידי הגרמנים.
הקרב החמישי החל ב-12 בפברואר בהתקפה סובייטית נגד הגרמנים לעבר Džūkste. התקפות אחרות התרחשו דרומית לליאפאיה, שם ריכזו הסובייטים 21 דיוויזיות, ומדרום לטוקומס, שם ניסו 11 דיוויזיות לפרוץ את החזית הגרמנית ולהשתלט על העיירה. ב-16 בפברואר פתחו הסובייטים במתקפה נגד הדיוויזיה ה-19.
כניעה.
ב-8 במאי, נשיא גרמניה קרל דניץ הורו לגנרל אוברסט קרל הילפרט - המפקד האחרון של קבוצת הארמיות - להיכנע. הילפרט, המטה האישי שלו ומטות של שלוש ארמיות נכנעו למרשל לאוניד גובורוב, מפקד חזית לנינגרד. בשלב זה, הקבוצה עדיין הייתה מורכבת משאריות של 27 דיוויזיות וחטיבה אחת.
ב-8 במאי הצליח הגנרל אוטו פרידריך ראוסר להשיג תנאי כניעה טובים יותר מהפיקוד הסובייטי. ב-9 במאי החלה הוועדה הסובייטית בפייליי לחקור את המטה השבוי של קבוצת ארמיות קורלנד, והחל איסוף כללי של שבויים.
עד ה-12 במאי, כ-135,000 חיילים גרמנים נכנעו בכיס קורלנד. ב-23 במאי הושלם האיסוף הסובייטי של החיילים הגרמנים בכיס קורלנד. בסך הכל כ-180,000 חיילים גרמנים נלקחו בשבי מהאזור הבלטי. עיקר שבויי המלחמה הוחזקו בתחילה במחנות גבעות ולדאי.
סדר הכוחות הגרמני (מרץ 1945).
קבוצת ארמיות צפון (עד 25 בינואר 1945)
קבוצת ארמיות קורלנד (25 בינואר 1945 עד 8 במאי 1945)
גנרל אוברסט היינריך פון ויטינגהוף – מ-10 במרץ 1945 גנרל אוברסט לותר רנדוליץ – מ-25 במרץ 1945 גנרל אוברסט קרל הילפרט
הארמייה הגרמנית ה-16.
גנרל חיל הרגלים קרל הילפרט – מ-10 במרץ 1945 גנרל חיל הרגלים ארנסט-אנטון פון קרוסיג – מ-16 במרץ גנרל הכוחות ההרריים פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך
הארמייה ה-18 הגרמנית.
גנרל חיל הרגלים אהרנפריד בגה
דיוויזיות אבטחה
לופטוואפה
קריגסמרינה
היסטוריוגרפיה.
חשבונות סובייטים ורוסים.
קרב קורלנד הראשון נועד להשמיד את הכוחות הגרמניים. לאחר כישלון זה, חשבונות רשמיים מתעלמים מקורלנד, וקובעים רק שהמטרה הסובייטית הייתה למנוע מהגרמנים להימלט.
בחשבון זה, הפעולות הסובייטיות בקורלנד היו פעולות חסימה הגנתיות. פעולות האיבה כללו בלימת ניסיונות פריצה גרמניים, והצבא האדום לא עשה מאמץ משותף ללכוד את כיס קורלנד, שהיה בעל חשיבות אסטרטגית מועטה לאחר בידודה של קבוצת ארמיות צפון, בעוד שהמאמץ ההתקפי העיקרי נדרש להתקפות ויסלה-אודר וברלין. הכוחות הסובייטיים ספגו אבדות נמוכות בהתאם. המחקר המודרני של גריגורי קריבושייב מצביע על סך של 160,948 אבדות סובייטיות בין ה-16 בפברואר ל-8 במאי 1945": 30,501 אבדות "בלתי ניתנות לשחזור" ו-130,447 "מסיבות רפואיות".