תיאטרון נוצר הוקם ב-1991 על ידי קבוצת יוצרי תיאטרון שהתרכזה בעיקר בהעלאת מחזאות מודרנית וקלאסית בפרשנות פוליטית-רדיקלית בחללי הצגה לא רגילים. בראש הקבוצה עמדו הבמאי והמחזאי אבישי מילשטיין והיוצרת, השחקנית והבמאית דלית מילשטיין.
רקע על עמותת תיאטרון נוצר.
אבישי מילשטיין, ביחד עם דלית מילשטיין (אין קשר משפחתי) וקבוצה של כ-15 אמנים, גיבשו שפה תיאטרונית שבאמצעותה יכולה המציאות הישראלית המורכבת והמסוכסכת להדהד ביצירתם. במקביל ליצירתם התיאטרונית, יזמו והשתתפו אמני הלהקה בפעילות לשינוי חברתי ולקידום דיאלוג רב תרבותי בחברה הישראלית - ועל כך זכו בפרס הקרן החדשה לשינוי חברתי 7–1996. במשך קרוב לעשור פעלה הלהקה ביפו במבנה אלהמברה ההיסטורי והייתה אחת מלהקות התיאטרון העצמאיות הראשונות בארץ שהצליחה לתפעל חלל בית ייחודי לאורך זמן רב. גם קודם לכניסתם למבנה אלהמברה התאפיינה הלהקה בבחירת חללים לא רגילים ליצירותיה, בהם חלל רדינג א' של חברת החשמל שפתח לראשונה את שעריו לקהל הרחב עם העלתם של 'מחזות מלחמה' - חלק ב', אנשי קופסאות השימורים' מאת אדוארד בונד ב-1994.
בעשור האחרון בעקבות תחושת מיצוי העבודה ביפו, התגבשה מתוך גרעין המייסדים של התיאטרון להקה חדשה בניהולה של דלית מילשטיין. סימן ההיכר של הלהקה הוא אוונגרד פוליטי על בסיס מחזאות ישראלית מקורית. רוב המחזות עליהם עובדת הלהקה נכתבים במיוחד עבור שחקניה בתהליכים ארוכי טווח תוך דיאלוג עם יוצרים משדות אמנות נוספים. העמותה עברה לבית חדש בבת ים, ובו היא ממשיכה את פעילותה כלהקת תיאטרון חדשנית יחד עם שילוב מעורבות קהילתית בתוך כותלי העיר.
החיבור עם בת ים.
לתיאטרון נוצר יש חזון בו מתגבשת בארץ קבוצה משמעותית של יוצרי תיאטרון אקטיביסטים הרואים עצמם כבעלי ייעוד ושליחות לקחת חלק בגיבוש פניה של החברה שהם חלק ממנה.
החיפוש אחרי שפת תיאטרון הניזונה מהחללים הפיזיים והמרחבים החברתיים בתוכם פועלת הלהקה, הוליד קשר יוצא דופן בין להקת תיאטרון ייחודית לעיר בת-ים - אחת הערים המשקפות באופן הצלול ביותר את אופייה הרב תרבותי של החברה הישראלית. הממשק בין אמני התיאטרון לעיר בא לידי ביטוי גם בהשפעה על יצירת הלהקה וגם בתוכניות שונות שמקדמים אמני הלהקה בתוך הקהילה עצמה: איתור צעירים מוכשרים בתחומי אמנות שונים מרחבי מדינת ישראל שבאים לבת-ים טרם גיוסם לצבא על מנת ליצור יצירות מקוריות בהנחיה אישית של אמני הלהקה ובמקביל להתנדב לפעילות קהילתית, מפגשי אמן במסגרות שונות ברחבי העיר, יצירות תיאטרון מיוחדות שמוצגות בתוך חללים של בתי מגורים משותפים. בשנת 2010, בחר ראש עיריית בת ים, שלומי לחיאני, בלהקת תיאטרון נוצר והעניק לה בית במתחם העסקים, אזור התרבות המתפתח בעיר. את המהלך הובילו דלית מילשטיין וגיא כהן אשר כיהן כמנכ"ל התיאטרון בשנים אלו.
חברי הלהקה ובעלי תפקידים.
מנהלת אמנותית.
דלית מילשטיין - יוצרת תיאטרון ויזמית תרבות. בוגרת הסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב, בית הספר לתיאטרון רחוב של אברהם דנא, תואר ראשון במדעי הרוח והחברה בהצטיינות באוניברסיטה הפתוחה ובימים אלה כותבת דוקטורט על התפר שבין תיאטרון, לשון ואידאולוגיה בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. מאז שנת 2004 המנהלת האמנותית והיוצרת המרכזית של הלהקה.
מנהל מוזיקלי.
בועז ברקת - אמן רב-תחומי, בוגר בית הספר רימון בקומפוזיציה וניצוח מקהלות. יוצר, מבצע ומלחין מוזיקה לסרטים, סדרות טלוויזיה, משחקי מחשב הפקות אנימציה, שירים, קרקס והצגות תיאטרון שונות. מייסד מרכז המוזיקה בבית הספר הדמוקרטי בכפר-סבא. המנהל המוזיקלי של להקת תיאטרון נוצר מ-1997. בין עבודותיו: פנטסילאה, הגבול והשיבה, ירמה, ארץ בושת.
כוריאוגרף ומנהל טכני.
ערן לביא - לוליין קרקס וממייסדי תחום הקרקס בישראל; רקדן וחבר לשעבר בלהקתה של רות זיו אייל ובלהקתו של יורם בוקר; בוגר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ובית הספר לתיאטרון רחוב של אברהם דנא; כוריאוגרף לתיאטרון ולקרקס. משמש ככוריאוגרף הבית של הלהקה מיום היווסדה, ניהל את המעבר לבת-ים לרבות שיפוץ המקום ומשמש כיום גם כמנהל הטכני.
עיצוב תלבושות ותפאורה.
מיכל לאור - מעצבת הבית של תיאטרון נוצר מ-1996.
משרד ואדמיניסטרציה: הדי גינת
ניהול והפקה : שירי שחר
שיווק: עדנה ברנר
יו"ר ועד המנהל: דלית מילשטיין
קרולינה הררה
קרולינה הררה (באנגלית: Carolina Herrera, נולדה ב-8 בינואר 1939) היא מעצבת אופנה אמריקאית ילידת ונצואלה. הררה ידועה בגלל סגנונה הייחודי ועיצוביה נלבשו על ידי ג'קלין קנדי-אונאסיס ומישל אובמה.
ביוגרפיה וחיים אישיים.
הררה נולדה תחת השם מריה קרולינה ג'וזפינה פקנינס נינו ב-8 בינואר 1939 בקראקס, ונצואלה, לאביה, גילרמו פקנינס אסבדו, קצין בחיל האוויר שהיה מושל קרקאס בעברו ואמה מריה כריסטינה נינו פסיונס.
סבתא של הררה הכירה לה את עולם האופנה ונהגה לקחת אותה לתצוגות אופנה של בלנסיאגה וקנתה לה בגדים של לנווין ודיור.
בשנת 1957, בגיל 18, נישאה לגילרמו הרנס טלו, בעל אדמות ונצואלי, שעמו היו לה שתי בנות. מאוחר יותר השניים התגרשו. בשנת 1968 היא נישאה לריינלדו הררה גבארה שירש את התואר הספרדי המרקיז החמישי של בית טורה לאחר מות אביו ב-1962. ריינלדו היה מנחה של תוכנית בוקר ונצואלית ובנוסף עורך משנה במגזין ואניטי פייר. לזוג יש שתי בנות ושישה נכדים.
קריירה.
בשנים 1965–1968 עבדה בחנותו של המעצב וחברה הטוב אמיליו פוצ'י בקרקאס. לאחר נישואיה לריינלדו החלה לטפח את סגנון החיים של המעמד הגבוה והקפידה להתלבש בעיצובים האחרונים של בתי אופנה ידועים כדוגמת איב סן-לורן, ולנטינו גאראווני וארמני. בנוסף לסגנון הלבוש היא נהגה להסתובב עם מפורסמים כמו מיק ג'אגר ואנדי וורהול במקומות כמו סטודיו 54 ומועדונים ידועים ברחבי העולם, מה שגרם לה להתפרסם בסגנון הייחודי והדרמטי שלה. ב-1972 נכנסה לראשונה לרשימת המתלבשים הטובים העולמית.
ב-1980 הציעה העורכת הראשית של המגזין ווג בזמנו, דיאנה פרילנד שהררה תעצב קו בגדים משלה. הררה החלה לעצב ולהציג את עיצוביה בניו יורק. באותה שנה התרחשה תצוגת האופנה הראשונה של הררה שכלל את דוגמנית העל אימאן. המותג של הררה פעיל משנת 1980 בעיר ניו יורק. בין לקוחותיה הידועות ביותר נמנות ג'קלין קנדי-אונאסיס שביקשה ממנה לעצב שמלה לחתונת בתה, קרוליין קנדי, השחקנית רנה זלווגר ומישל אובמה.
בסוף שנות השמונים רכשה חברת בישום בשם "Puig" את הזכויות ליצור קו בישום תחת המותג קרולינה הררה. החברה אחראית בין היתר על ניחוחות מבתי אופנה כמו ז'אן-פול גוטייה, נינה ריצ'י ופראדה.
בשנת 2008 השיקו מותג סגנון חיים הקרוי "CH" ונכון לשנת 2012 קיימות 18 חנויות של המותג ומוצריה של הררה נמכרים ב-280 חנויות ב-104 מדינות.
בשמים.
במהלך הקריירה שלה, הפיצה הררה 138 בשמים בסך הכול, כשחלקם נכללים ב-13 סדרות שונות. שלוש הסדרות הבולטות ביותר הן "Good Girl", "212" ו-"212 VIP".
Good Girl.
סדרת ה-"Good Girl" הפכה לאחת מסדרות הבשמים המצליחות בהיסטוריה. היא הושקה לראשונה בשנת 2016 והבושם הראשון שיצא במסגרתה היה "Good Girl", שהפך לאחד מהבשמים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, תוך שהנפיק סכום כולל של למעלה מ-200 מיליון דולר, בפרק זמן קצר מצאתו והיה לבושם הנמכר ביותר במדינות רבות במשך שלושה חודשים. אירוע ההשקה שלו היה אחד מאירועי ההשקה הגדולים בעולם הבישום והבושם עצמו זכה להצלחה ולהכרה בינלאומית.
מגה פרויקט
מגה פרויקט (באנגלית: Mega project או Major Program; המילה "מגה" מקורה ביוונית: μέγας "megas" – גדול) מוגדר כפרויקט ענק עתיר השקעה, שעלותו מסתכמת במיליארד דולר ומעלה, המעורר תשומת לב ציבורית (או התעניינות פוליטית רבה) עקב השפעתו – הישירה והעקיפה – על הקהילה, הסביבה והתקציב. מגה פרויקטים כוללים, בין השאר: תשתיות תחבורה (גשרים, מנהרות, תעלות מים, אוטוסטראדות, רכבות, ספינות, כלי טיס, נמלי תעופה וים); תשתיות מים (נהרות, מאגרים); תשתיות אנרגיה (תחנות כוח, סכרים, הפקת גז ונפט); בנייני ציבור; מערכות IT; מערכות נשק; ערים; פרויקטי מדע; פרויקטי חלל.
דן איתן
דן איתן (אטינגן) (נולד ב-28 ביוני 1931) הוא אדריכל ישראלי. זוכה פרס רוקח, פרס רכטר ופרס ישראל (לשנת ה'תשע"ט) לאדריכלות.
קורות חייו.
איתן נולד בקיבוץ עין שמר של השומר הצעיר. כשהיה בן ארבע עזבה משפחתו את הקיבוץ ועברה לאזור המרכז. איתן למד פיסול במכון אבני. ללימודי האדריכלות בטכניון הגיע לאחר שהשתתף בתחרות לבניית אנדרטה שכללה גם חדר זיכרון וסיים אותם בשנת 1955. כסטודנט עבד במשרד של זאב רכטר ולאחר סיום לימודיו עבד כחצי שנה במשרד אדריכלים בפינלנד. כשחזר לארץ עבד תקופה במשרדו של דב כרמי. כשנתיים לאחר סיום לימודיו פתח איתן משרד עצמאי. בשנת 1958 פתח יחד עם יצחק ישר משרד משותף והם עבדו יחד עד שנת 1965. ב-1966 הקים משרד עצמאי ובין השנים 1978 ל-2010 היה שותף של האדריכל ערי גושן.
כיהן כיו"ר הוועד הארצי של אגודת האדריכלים ועמותת האדריכלים המאוחדים (1988-1986), חבר בצוות ההיגוי להקמת בית הספר לאדריכלות על שם עזריאלי באוניברסיטת תל אביב (1993) וחבר ועדת בדיקה בינלאומית של הפקולטה לאדריכלות בטכניון (1997).
בשנת 2013 הוענק לדן איתן אות יקיר העיר תל אביב-יפו.