בשנים האחרונות חוקרת פרופסור למפרט את סוגיית המוטציות ועד כמה הן מקריות. התורה המובילה היום את החשיבה האבולוציונית "הסינתזה המודרנית", או "הנאו-דרוויניזם", הגורסת כי ההתפתחות האבולוציונית עשויה משורה של טעויות מקריות בשכפול הדנ"א, מהן בוררת האבולוציה את המתאימות יותר לסביבת החיים, ברירה שנקראת "הברירה הטבעית". מוטציות מקריות אינן עוד גורם השונות המוביל את האבולוציה בעיני כל המדענים. למפרט נמנית עם החוקרים המציעים שונות אבולוציונית בדרכים שאינן מקריות. לגישתה לא ייתכן שהדנ"א אינו "מדבר" עם סביבתו, אינו מקיים אתה דיאלוג תמידי, כפי שעושות כל הישויות האחרות בקוסמוס. הברירה היא אכן טבעית כפי שגרס דרווין, אבל מקורות השונות ממנה בוררת הברירה הטבעית הם תוצר של מפגשים עם הסביבה. גנומים של אורגניזמים שונים מתאחדים יחד בסימביוזה ונעשים לאורגניזם אחד, או לאורגניזמים שתלויים זה בזה לחלוטין. כל תא יחיד בעולם החי, גם תא יחיד בגוף האדם, הוא תוצר של סימביוזה בין תאים קדמוניים שונים, שחברו יחד ומקיימים ביניהם חלוקת תפקידים. דוגמה מוכרת היא המיטוכונדריה, שעדיין נושאת ומשכפלת בתוך כל תא חי, את הדנ"א הקדמוני שלה, בנפרד מן הדנ"א של גרעין התא. כל אדם, תלוי קיומו יום יום, בטריליוני חיידקים שחיים עליו ובתוכו, ועושים עבודה גדולה. בעיכול, במצב הרוח, ברמת החרדה, בהשמנת יתר, בסינדרום קרון, אולי באוטיזם. גם שינויי טמפרטורה, מליחות, חמיצות, גרביטציה, רמת החמצן, כימיקלים שונים, קרינות שונות – כולם עשויים לגרום לשינויים במבנה הדנ"א. גם בתהליך הקרוי "אפיגנטיקה", זה שמשנה את רמות הביטוי של הדנ"א בגלל השפעות מן הסביבה, הופך במקרים רבים לתורשתי ועובר מדור לדור. וודאי יש גם טעויות העתקה מקריות בדנ"א, אך לדעתם של חוקרים חשובים ופרופסור למפרט ביניהם, אין בטעויות אלה כדי להסביר את מגוון השונות האבולוציונית על המורכבות ההולכת וגדלה של היצורים החיים, מן החד-תאיים הראשוניים ועד לאדם, לדולפין ולרבים אחרים. כך גם קשה להניח העדר דיאלוג בלתי פוסק בין התורשה לבין הסביבה.
ספרים שכתבה.
למפרט פרסמה ארבעה ספרים.
מאמרים.
למפרט פרסמה מאמרים רבים, חלקם מחקריים וחלקם עיוניים. את רשימת המחקרים אפשר לראות באתרים:
חנה עמית
חנה עמית (נולדה בשנת 1951) היא עורכת ישראלית בתחום התרבות היהודית וההיסטוריה של עם ישראל וארץ ישראל, לשעבר עורכת כתב העת "עת־מול".
ביוגרפיה.
נולדה בפתח תקווה ליעקב ויהודית גרשון. בין השנים 2005-1999 הייתה עורכת כתב העת "עת־מול". מאז 2006 היא עורכת משנה של כתב העת "דווקא". כמו כן ערכה את כתב העת של הקיבוץ הדתי "עמודים".
יחד עם בעלה, ד"ר דוד עמית, הוציאה את הספרים "רחוב בירושלים: מסע בזמן מתקופת המקרא ועד היום" ו"מראי מקום – לטייל עם המקורות בצפון הארץ". כמו כן ערכה מספר ספרי אוסף של מאמרי הגות.
במשך שנים התגוררה בכפר עציון, וכיום מתגוררת בירושלים.
דוד עמית
דוד עמית (ו' בטבת תש"ח, 19 בדצמבר 1947 - י"א בניסן תשע"ג, 22 במרץ 2013) היה חוקר ארץ ישראל וארכאולוג ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בישראל, בנם של משה ואלידע פרוינד. שירת בגדוד 50 של ה"נח"ל מוצנח" והשתתף במלחמת ששת הימים בקרבות סיני. במלחמת ההתשה שימש כסגן מפקד במוצב המזח שבקצה הדרומי של קו התעלה. במלחמת יום הכיפורים שימש מפקד מחלקה בדרגת סרן ונטל חלק בקרב העיר סואץ. לאחר שכל המפקדים הבכירים נפצעו נטל לידיו את הפיקוד על הכוח הנצור במשטרה שבעיר סואץ. על כך קיבל את עיטור המופת. במלחמת לבנון הראשונה שימש כסמג"ד במילואים.
היה בן קיבוץ בארות יצחק, והגיע בסוף שנות ה-60 לכפר עציון, ובשנות ה-80 שימש מזכיר הקיבוץ. היה ממייסדי בית ספר שדה כפר עציון וניהל אותו בשנותיו הראשונות. ערך עשרות חפירות ארכאולוגיות וסקרים מטעם רשות העתיקות במדבר יהודה, ירושלים, הר חברון ושפלת לוד. בין השאר חפר יחד עם צבי אילן בדרום הר חברון וגילה שני בתי כנסת קדומים בחורבת ענים ובמעון. חפר כפר מימי הבית השני ליד מזור, מחצבה תת-קרקעית ובית מלאכה לכלי אבן מימי הבית השני במדרון הר הצופים בירושלים, סמוך לבריכת ממילא בירושלים, ועוד.
ד"ר עמית שימש מרצה לארכאולוגיה במכון שכטר למדעי היהדות. ערך קובצי מאמרים רבים בתחום ההיסטוריה והארכאולוגיה של ארץ ישראל. פרסם מאמרים בכתבי עת שונים ובהם קתדרה, אריאל ועת־מול. זמן קצר לפני מותו הוציא עם אשתו, חנה עמית, את הספר "רחוב בירושלים: מסע בזמן מתקופת המקרא ועד היום".
בשנותיו האחרונות התגורר בירושלים. נפטר בשנת 2013 ונקבר בקיבוץ כפר עציון.
בשנת 2014, יצא בהוצאת יד יצחק בן-צבי, ספר המקבץ מבחר רחב של מאמרים שפרסם עמית.
חלום בלהות
קפלון
חלוקת קפריסין
רובינזון
רצף הפאונה
העתיד (כתב עת)
העתיד (בגרמנית: Die Zukunft) היה רבעון גרמני בעברית שיצא לאור משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד 1993.
הרבעון יצא במימון הממשלה הפדרלית הגרמנית, בהוצאת פרידריך ריינקה והודפס בישראל. היו לכתב העת עורכים שונים שהתחלפו, לעיתים, מגיליון לגיליון.
מטרת הרבעון הייתה להנגיש את התרבות הגרמנית ואת הנעשה בגרמניה לקורא העברי, אותו קורא שנרתע מגרמניה ותרבותה בשל השואה. לשם כך הופץ הרבעון חינם תקופה ארוכה, אף שרשמית נמכר והופץ רק למנויים משלמים.
PETRA (ראשי תיבות של Positron-Electron Tandem Ring Accelerator) היה מאיץ חלקיקים שהיה בשימוש מ-1978 עד 1986 בסינכרוטרון האלקטרונים "דזי" (Deutsches Elektronen-Synchrotron) בהמבורג שבגרמניה.
מטרת המאיץ הייתה ללמוד על התנגשויות אלקטרון-פוזיטרון. היקפו היה 2.3 ק"מ והואצו בו אלקטרונים עד 19 מיליארד אלקטרו-וולט.
הגלאי TASSO מצא במתקן זה ראיות לקיומו של הגלואון כאשר נמצאו ראיות לקיומו של מבנה תלת-סילוני במישור יחיד (single-plane three-jet structure); הסילון השלישי יוחס ליצירתו של גלואון מאחד הקווארקים שהופקו בניסוי כתוצאה מהתנגשות בין אלקטרון לפוזיטרון.
את הפטרה החליף מאיץ החלקיקים HERA (Hadron-Elektron-Ringanlage או Hadron-Electron Ring Accelerator). החל ב-2007 פועל בדזי מאיץ קרינה אלקטרומגנטית (magnetobremsstrahlung) בעל רגישות גבוהה בשם PETRA-III.
מרים פרץ
מרים פרץ (נולדה ב-10 באפריל 1954, ז' בניסן ה'תשי"ד) היא אשת חינוך ישראלית ששניים מבניה, קציני צה"ל, נהרגו בקרב בעת מילוי תפקידם. מאז היא מרצה בקרב בני נוער וחיילי צה"ל. כלת פרס ישראל למפעל חיים לשנת 2018, על פעילותה לחיזוק הרוח היהודית-ישראלית. כמו כן, הדליקה משואה בטקס בהר הרצל בשנת 2014.
פרץ התמודדה בבחירות 2021 לתפקיד נשיאת מדינת ישראל, אולם הפסידה בהתמודדות ליצחק הרצוג.
ביוגרפיה.
פרץ נולדה וגדלה במלאח היהודי שבקזבלנקה שבמרוקו, בתם של איטו לבית ועקנין ויעקב אוחיון. למדה בבית ספר של רשת אליאנס. בשנת 1964 עלתה לישראל ושוכנה במעברת באר שבע - חצרים. עבדה כמנקה החל מכיתה ג'. בשנת 1970 עברו הוריה להתגורר בשכונה ד' בעיר. סיימה תואר ראשון בספרות והיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
באמצע שנות ה-70 נישאה לאליעזר פרץ. לאחר נישואיהם עברו לאופירה, שם עבד בעלה כמפקח של משרד הבריאות, והיא עסקה בחינוך והוראה. באופירה נולדו שני בניהם הגדולים, אוריאל ואלירז. לבני הזוג נולדו עוד שני בנים ושתי בנות.
בשנת 1982, בעקבות הסכם השלום עם מצרים, פונתה משפחת פרץ מביתה, יחד עם כל מתנחלי סיני. המשפחה הגיעה לגבעון, ומשם לגבעת זאב, שבה היא מתגוררת עד היום, ובה נולדו להם עוד ארבעה ילדים: הדס, אביחי, אליסף ובת-אל. ניהלה את בית הספר של תל"י בגבעת זאב במשך כ־22 שנים. פרץ מפקחת במינהל חברה ונוער במחוז ירושלים של משרד החינוך.
פרץ שכלה שניים מבניה, אוריאל ואלירז, בעת שירותם בצה"ל. ב-25 בנובמבר 1998 נהרג בנה הבכור, סגן בן ה-22, מפקד מחלקת הסיור בגדוד 51 של חטיבת גולני, במארב בדרום לבנון, באזור מרכבה. בעלה אליעזר פרץ נפטר כחמש שנים לאחר מכן, בגיל 56, ממחלה קשה שהתפתחה אחרי מות בנו הבכור אוריאל. ב-26 במרץ 2010 נהרג בנה השני, רס"ן , בהיתקלות בחוליית מחבלים ברצועת עזה.
בעקבות מות בנה אוריאל שנהרג כתוצאה מפגיעה של כדור ברימון שנשא עליו, היא נפגשה עם המהנדס איסר וקסלר שפיתח מנגנון מיוחד המונע מהרימון המאופסן להתפוצץ אם הוא סופג ירי או רסיס שננעצים בו.
בעקבות נפילת שני בניה מקדישה פרץ את חייה להנחלת המורשת היהודית והציונית ומרצה בפני קהילות יהודיות בישראל ובעולם, בני נוער וחיילי צה"ל. בשיא פועלה זה, אשר החל לאחר נפילת בנה הראשון ובוצע בהתנדבות, פגשה כאלף חיילים בשבוע, וכן בני נוער רבים, וקיבלה אלפי מכתבים, רבים מהם מאמהות שכולות אחרות. כן עורכת מפגשים עם נפגעי טרור. כונתה לעיתים בכלי תקשורת: "אם הבנים".
בשנת 2011 פרסמה סמדר שיר את הספר "שירת מרים", ובו סיפור חייה של מרים פרץ. עם מכירת העותק ה-40,000 זכה הספר באות "ספר פלטינה" מטעם התאחדות הוצאות ספרים בישראל. באותה שנה, עם פרישתה מהוראה, קיבלה את פרס "יקירת החינוך הדתי" מטעם ארגון המורים הדתיים. כן נאמה באותה שנה בטקס הפרידה הרשמי שנערך עם פרישת הרמטכ"ל גבי אשכנזי באוניברסיטת תל אביב.
בשלהי שנת 2014 חשפה כי ראש הממשלה בנימין נתניהו הציע לשריין אותה ברשימת הליכוד בבחירות לכנסת העשרים, אולם היא סירבה להצעה. לדבריה, במהלך השנים פנו אליה בהצעות פוליטיות דומות גם יאיר לפיד, נפתלי בנט, גדעון סער ואחרים.
בשנת 2019 נחנך במעמד חברי כנסת, קצינים בכירים ואישי ציבור, ביישוב גבעת זאב אולם ההרצאות "שבת אחים", לזכר שני בניה. האולם נבנה במטרה לאכלס את המשתתפים בהרצאותיה.