היה חבר באצ"ל, והתנדב במשמר העם הירושלמי, במסגרת זו לקח חלק בשמירה על המחסומים והשבת הסדר על כנו כדי לאפשר את עבודות ההצלה בעת הפיגוע ברחוב בן-יהודה שהתרחש בשנת 1948.
הקמת מפעל חזון פתיה.
בשנת 1975 הקים ביחד עם בתו שמחה עובדיה את מפעל "חזון פתיה" לשיקום תעסוקתי של חולי נפש, שהיה מחלוצי השיקום התעסוקתי בישראל. בשנת 1979 המפעל התרחב ועבר לשכונת סנהדריה בירושלים. בשנת 2011 הוקמה על שמו העמותה: לאלתר - הקרן לתמיכה בחולים נרקוטיים ע"ש שאול פתיה ז"ל.
פטירתו.
נפטר בירושלים ונטמן על יד אביו בנקודה הגבוהה בחלקה הבבלית בבית הקברות בהר הזיתים. על מצבתו חקקו בני המשפחה בין היתר את המשפט: "כואב חבלי משיח". לאחר פטירתו כתב עליו הרב מרדכי אליהו: "היקר באדם, האיש המופלא ומרומם מעם בעל חזון עצום, ר' שאול פתיה זצ"ל".
פרשנות החלום.
חכם שאול היה מפרש חלומות על פי השיטה שקיבל מאביו הרב יהודה פתיה. בין השנים 1974–1977 פרופ' יורם בילו ערך ראיונות עם חכם שאול אודות שיטתו בפירוש החלום. בילו טען כי לרציונל שהציג לפניו שאול ביסוד חלק מפירושי החלום בשיטתו, גוון "כמו-פסיכואנליטי". אך בילו קבע כי הזיקה שהציב שאול בין שיטת פירוש החלום שלו לבין שיטת הפירוש של אביו הרב יהודה נראית מוצקה, ועל כן אין זה סביר שהושפעה משיטתו הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד. בילו אף תיעד מספר פירושי חלום שמסר לו חכם שאול בראיונות שערך עמו, ניתחם והציע מקורות השראה מתוך הספרות הרבנית לפרשנות.
חכם שאול לימד את יסודות תורת הקבלה, ואת שיטתו בפענוח החלומות את נכדתו חביבה פדיה בילדותה לערך בגיל עשר. פדיה ממשיכה לבצע שימוש בשיטתו של סבה, ושילבה אותה במסגרת שיטת תרגול מקורית רחבה שפיתחה בשם: 'העצמי והאינסופי'.
עקרונות גישתו לפענוח החלום.
בילו ציין עקרונות בדרכי פענוח החלום שאפיינו את חכם שאול: 1. הבנת החלום מכוונת לעתיד, ולא לעבר. במידה והחלום מכוון לעבר, הוא נועד להצביע על תשוקות שכבר מומשו ולא כמו בפסיכואנליזה על תשוקות בלתי מודעות. 2. החלום הוא מסר מכוחות חיצוניים אך ישנם חלומות הבאים מהמחשבה ולאלו אין משמעות. 3. אמונה בתפיסת גלגול נשמות הוליכה אותו לראות בדמויות של נפטרים המופיעים בחלום כנשמות העתידות להיוולד. 4. פשרי החלום מוצגים כמסקנות נחרצות 5. המפענח אינו משתף את החולם בדרך בה הגיע לפתרון החלום. 6. המפענח משמש גם כמוכיח במידת הצורך 7. חלום אודות פגם בביצוע ריטואל דתי עשוי להצביע על פגם מיני.
פדיה ציינה בשם סבה מספר עקרונות שליוו אותו בפירוש החלום: 1. החלומות הם חלק מעבודת הבירור הקבלית. 2. יש סדר לחלום, וניתן לשים לב אם המספר החסיר פרטים. 3. הפרשנות אינה מבוססת על סימנים ואין משמעות קבועה לעניינים וחפצים המופיעים בחלום, אלא מדובר בסמלים ויש לשמוע את כל החלום כדי להבין את ההקשר.
הוראת הפיוט ושימורו.
חכם שאול למד ידע ומסורות מוזיקליות מאביו חכם יהודה, ולימד לאחר מכן ידע זה לנכדו הרב יהודה עובדיה פתיה. לתפיסתו השתיקה בתוך הפיוט היא חלק מן הביצוע ומטרתה להטמיע את רעיון השיר בנפש. שאול שימר מסורת יחידאיות של לחנים בבליים לפיוטים, ביניהם: לפיוט 'יונת רחוקים' של ר' יהודה הלוי, וזו נכללה בדיסק 'יונת רחוקים', ולפיוט 'עדות השם' של ר' עבדאללה חנין. מסורות שלימד מצויות בדיסק 'נג'ארה' משנת 2013 ביוזמתה של נכדתו חביבה פדיה והכוללים פיוטים ממסורות משפחת פתיה.
בספרות ושירה.
דמותו של הרב שאול פתיה שימשה השראה לנכדתו חביבה פדיה, והיא שילבה בספרי הפרוזה שלה 'חותמות' ו'אי M' את דמותו יחד עם עירוב של יסודות ביוגרפיים אותנטיים ופיקציה. בסיפור 'חותמות' על שמו קרוי קובץ הסיפורים כולו, הסב הוא אחד מגיבורי הסיפור, פדיה מתארת לפרטי פרטים את חדרו של סבה בו קיבל קהל, ומשלבת פענוח חלום בשמו, הסיפור הוא בדיה אך דרכי הפענוח הן בהתאם לשיטתו. בספרה 'אי M', היא מתארת על מציאת קלטת אחת המכילה ראיון שערך עם הסב האנתרופולוג פרופ' שמריהו רוזנר הלא הוא פרופ' יורם בילו בשם בדוי, ובו סבה מתאר יסודות בשיטתו בפרשנות החלום בהתאם למושגי הקבלה. בספר השירה שכתבה 'מתיבה סתומה', השיר 'ההולכים אחר מטתך' הוא שיר הספד לסבה.
המשורר בלפור חקק פרסם מספר שירים המתארים את חוויתו בימי ילדותו, כאשר בעקבות מספר פעמים בהם התעורר בבעתה, אמו סברה כי רוח רעה פקדה אותו, ועל כן לקחה אותו אל המקובל שאול פתיה שכתב לו קמעות לבליעה, שלדבריו פעלו עליו והפסיק להתעורר בלילה.
בשירו 'את הקמיעים הנסתרים בלעתי':
ובשיר נוסף 'צפונות':
חקק נתן לכך משקל רב וטען כי הקמיעים שכתב עבורו חכם שאול ושבלע בילדותו היו עבורו אירוע מכונן והם אלו שהפכו אותו למשורר וזו הסיבה לשירתו המיסטית.
משפחתו.
מצאצאיו הידועים:
ספרים בהוצאתו ועריכתו.
שאול עסק בפרסום והוצאה לאור של כתבי אביו הרב יהודה פתיה. ואף הוסיף להם הקדמות קצרות. כפי המתואר בעמודי השער של הספרים בהוצאתו, הספרים נדפסו ונכרכו במפעל חזון פתיה אותו הקים. צאצאיו ממשיכים כיום בהוצאת הספרים במסגרת: 'מכון הרה"ג יהודה פתיה זצוקל"ל מיסודו של ח"ר שאול פתיה בן ח"ר יהודה פתיה'. רשימה חלקית של ספרי אביו שהוציא לאור:
בשנת תשל"ט סייע בפיענוח ותרגום הספר חוקי הנשים של הרב יוסף חיים מבגדאד מערבית לעברית.
קישורים חיצוניים.
תגובות שכתב בעיתונות בנושא העדתי והמזרחי
עליו
מדיה ווידאו
משיחת שאול למלך
הוראס בויס
הוראס בויס (באנגלית: Horace Boies; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איווה ה-14 בשנים 1890–1894. הוא היה הדמוקרט היחידי שכיהן בתפקיד זה ב-78 השנים שבין 1855 לבין 1933.
ראשית חייו.
הוראס בויס נולד בעיירה אורורה שבמדינת ניו יורק לאיבר בויס, חוואי וותיק מלחמת 1812, ואסתר (לבית הנשאו) בויס. הוא למד בבתי ספר ציבוריים. בשנות נעוריו המאוחרות הוא עבד במשך ארבע שנים כפועל חווה ב. הוא שב לניו יורק, ובגיל 21 נשא לאישה את אדלה קינג והחל ללמוד משפטים. ב-1849 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד עורכי דין בעיירה המבורג שליד באפלו. לאחר מות רעייתו ב-1855, הוא נישא בשנית ב-1858 לוורסליה מ. ברבר. ב-1857 הוא נבחר מטעם הרפובליקנים לאספה המדינתית של ניו יורק.
באיווה.
ב-1867 עבר בויס לווטרלו שבאיווה ופתח שם משרד עורכי דין. הקריירה שלו הייתה מוצלחת, והוא רכש שטחי אדמה רחבים בסביבה.
ב-1880 עזב בויס את המפלגה הרפובליקנית על רקע תמיכתה בחוק היובש. ב-1889 הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית כמושל איווה, ובכך שבר את הדומיננטיות הממושכת של הרפובליקנים בפוליטיקה המדינתית. ב-1891 הוא נבחר לכהונה שנייה, אך ב-1893 הובס על ידי הרפובליקני פרנק ג'קסון. הוא היה פופוליסט בולט ותמך בהנהגת מטבע דו-מתכתי (זהב וכסף). במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא הנהיג באיווה לראשונה את יום העבודה.
כמושל, זכה בויס למעמד בולט מספיק כדי להיות מעורב בפוליטיקה הארצית של המפלגה הדמוקרטית, אף על פי שמסעות הבחירות שלו לזכייה במועמדות המפלגה לנשיאות ארצות הברית בוועידותיה ב-1892 וב-1896 לא נחלו הצלחה. מערכת הבחירות האחרונה שלו, ב-1902, הייתה ניסיון בלתי מוצלח לזכות במועמדות המפלגה למושב של איווה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שנותיו האחרונות.
לאחר פרישתו, עבר בויס ללונג ביץ', קליפורניה. היה זה יעד פופולרי של תושבי איווה באותה תקופה, ובויס היה פעיל באירועים חברתיים של עמיתיו יוצאי איווה בקליפורניה, השתתף במפגשי האיחוד של יוצאי איווה בלונג ביץ', ושימש כנשיא אגודת אנשי איווה בלונג ביץ'.
הוראס בויס נפטר בלונג ביץ' ב-4 באפריל 1923. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבווטרלו.
יצחק בנימין וולף
הרב יצחק בנימין וולף (נפטר בכ"ח בחשוון ה'תמ"ז, נובמבר 1686) היה רב יהודי־גרמני, שימש כרבן של לנדסברג, מחוז וערי המארק, ובהמשך העיר ברלין ומדינת , וכן סלוצק ואוליקה. נודע גם בספרו "נחלת בנימין". כונוה בפי בני דורו: "ר' וואלף ב"ר ליפמאן".
ביוגרפיה.
נולד לרב אליעזר ליפמאן אשכנזי, למשפחה מיוחסת. אחיו רבי אברהם ברלין שימש כרבה של העיר ברלין. למד אצל רבי יצחק אב בית דין פוזנא, שהעריכו באופן מיוחד.
שימש כרבה של לנדסברג על הלך בדרום מערב בוואריה שבגרמניה, מחוז וערי המארק, והחל מאביב ה'תמ"ה (1685) כרבה של ברלין ומדינת . לאחר מכן, כיהן ברבנות בפולין בסלוצק, ובאוליקה בווהלין. בין תלמידיו: הרב דוד אופנהיים מפראג.
על ספרו נחלת בנימין – ביאור על מצוות עשה ומצוות לא תעשה – שהוציא לאור בצעירותו (אמסטרדם ה'תמ"ב), כתב החיד"א כי "מספר זה נראה כי גדול כוח בקיאותו והשערתו" (שם הגדולים, מערכת ספרים ט, כו), אולם הוסיף כי יש המבקרים את הקדמת הספר. רבי יאיר חיים בכרך (מחבר שו"ת חוות יאיר) שיבח את הספר וכתב עליו: "עיני ראו ולא זר את גדלו וידו החזקה, מעשה תקפו וגבורתו בספרו הגדול והנורא". הספר צוטט בחיבורים שונים, ונדפס בשנית בהוסיאטין בשנת ה'תרס"ז.
ספר נוסף שהדפיס הוא חידושי רבי יצחק בנימין וואלף על מסכת בבא מציעא (פרנקפורט על האודר ה'תמ"ו).
הרב וולף נפטר בצעירותו ביום כ"ח בחשוון ה'תמ"ז (נובמבר 1686) ונטמן בסלוצק.
משפחתו.
נישא לאסתר. בניו הם ר' אליעזר ליפמן אב"ד העיר קובלנץ, ר' אהרן אב"ד הערים ברלין ופרנקפורט על האודר (נפטר בא' באב ה'תפ"א), וכן בן נוסף בשם ישראל חיים שנפטר על פניו. בתו הינדה נישאה לר' מיכל ששימש בדיינות בברלין. בת נוספת, בילה, נישא לר' יוסף מאיר שאף הוא שימש ברבנות.
איש הצפון
נקודת ניקופול