נֵגוֹייְן פּוֹק אוּנְג לִיץ' היה אחיינו של הקיסר טוּ-דּוּקּ, שמותו בשנת 1883 הוביל למשבר ירושה בין בניו המאומצים. שלושת בניו המאומצים נפטרו או נהרגו בטווח זמן קצר לאחר שירשו את הכס. היה זה במצב פוליטי בעייתי זה שהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית ייצבה את מעמדה בתור שלטת על דרום וייטנאם והשיגה השפעה על הצפון לאחר מלחמת סין–צרפת. נֵגוֹייְן פּוֹק אוּנְג לִיץ' על כס המלוכה באמצעות תככים פוליטיים של שני יועצים יריבים בחצר המלוכה הקיסרית בהואה, שראו בקיסר הצעיר פשרה פוליטית שתאפשר לממשל הווייטנאמי להעניק את מרב תשומת הלב למאבק בצרפת, אשר איימה על ריבונותה של וייטנאם. בהסכמת ממשלת הרפובליקה הצרפתית השלישית הוכתר נֵגוֹייְן פּוֹק אוּנְג לִיץ' בן ה-14 לקיסר "אנאם" (וייטנאם) בשנת 1884, תוך שהוא לוקח את השם הקיסרי הָאַם-נָגִי.
ביוזמת יועצים בחצר המלוכה הקיסרית וחברי משפחת המלוכה, הריבון הצעיר עמד בראש התקוממות נגד הצרפתים שהחלה ב-4 ביולי 1885. הקיסר הצעיר פרסם את צו צְ'אַן ווּאוֹנְג (Cần Vương); "עזרו לריבון", אשר החל מרידה כללית ברחבי הארץ נגד הסמכות השלטונית הצרפתית. המטרה של המרידה הייתה להסדיר את מעמדה הבינלאומי הריבוני של וייטנאם בפני המעצמות האירופאיות. המרד נכשל, והָאַם-נָגִי נמלט ביחד עם יועציו ומקורביו, מהעיר הקיסרית בהואה אל מקלט הררי. הכוחות הצרפתים מצאו ועצרו את הָאַם-נָגִי והחליפו אותו רשמית עם אחיו דּוֹנְג קָ'אן, שהיה נאמן לשלטון הצרפתי. הָאַם-נָגִי גורש לאלג'יריה הצרפתית, שם נפטר בשנת 1944. בשנת 1965, בהצעתו של נשיא צרפת, שארל דה גול, בתו של הָאַם-נָגִי העבירה את קבר אביה למעון אצולה שהיה ברשותו במערב צרפת, שם הוא קבור עד היום.
דייר מוגן
קארוי קצ'קמטי (היסטוריון)
קארוי קצ'קמטי (בהונגרית: Kecskeméti Károly; בודפשט, 19 באוגוסט 1933 – פריז, 2 באפריל 2021) היה ארכיונאי-היסטוריון יהודי-הונגרי-צרפתי. הוא גר בצרפת משנת 1956, לשם היגר אחרי המרד ההונגרי, בקושי שנה לאחר שסיים את לימודיו בהונגריה, בצרפת השיג את הדוקטורט בשנת 1980. כפקיד בכיר במועצה הבינלאומית לארכיונים, הוא השתתף בתוכניות פיתוח ארכיונים בכמה מדינות, בכמה יבשות (בעיקר באפריקה). עם פרישתו התפרסם לכבודו כרך לימוד בבלגיה, בשם Miscellanea Caroli Kecskeméti, בעריכתם של פרנק דיילמן ואנדרה ואנרי (Frank Daelemans - André Vanrie).
ביוגרפיה.
אביו של קארוי קצ'קמטי היה מורה, ג'רג' קצ'קמטי, ומאוחר יותר הפך לעיתונאי העורך ולאחר מכן העורך הראשי של העיתון היומי בשפה הגרמנית בבודפשט הפסטר לויד. אביו גורש באפריל 1944 ונרצח באושוויץ ביולי אותה השנה. אמו הייתה אגוטה קלר. סבו מצד אביו, ארמין קצ'קמטי, היה הרב הראשי לשעבר של העיר מאקו וכן פרופסור באוניברסיטת סגד שכתב מספר ספרים על ספרות והיסטוריה יהודית. יחד עם אשתו גם הוא נרצח בשנת 1944 במחנה ריכוז. סבתו מצד אמו גם היא הייתה צאצא (נכדה) של הרב הראשי של העיר סגד לאופולד לעף, אחד מאחיו של ליאופולד היה עמנואל לעף. סבו מצד אמו היה מהנדס במשרד לאדריכלות ממלכתית. אחותו של קארוי קצ'קמטי היא ז'וז'ה פרגה, סוציולוגית, חברה קבועה באקדמיה ההונגרית למדעים. אחיינו, בנה של אחותם מרתה קצ'קמטי, הוא ג'רג' קוזמה, שהיה קריקטוריסט, שלמד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, אך לא עשה בחינות סמיכה לרבנות.
לאחר מלחמת העולם השנייה בילה קצ'קמטי שנה וחצי בצרפת, חזר להונגריה וסיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות בגימנסיית אטווש יוז'ף. הוא החל את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1951 תחילה באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה ואחרי שנה עבר לפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת אטווש לוראנד. בתחום כהיסטוריון-ארכיבאי קיבל תואר והמנחה להמשך לימודיו לעבודת הדוקטורט על אוכלוסיית המאה ה-19 של היישוב טק היה ההיסטוריון היהודי-הונגרי ג'רג' סאבאד לימים חבר באספה הלאומית (הונגריה) יושב ראש הפרלמנט ההונגרי וחבר מן המנין באקדמיה ההונגרית למדעים. במקביל להכנת עבודת דוקטורט זו, כארכיונאי, ארגן קצ'קמטי את רשומות של היישוב טק בארכיון מחוז פשט.
הוא החל לעבוד כארכיונאי כאמור בשנת 1955 ובילה את התמחותו בארכיון המדינה של העיר שופרון ובארכיון הלאומי ההונגרי. ביוני 1956, בבודפשט הוא התקבל לארכיון המדינה. הוא ניצל את המרד ההונגרי ונמלט (היגר) בנובמבר 1956. כבר בינואר 1957 קיבל חוזה עבודה זמני בארכיוני המשרד הממשלתי צרפת מעבר לים (France d’Outre-Mer ) בפריז, ולאחר שסיים קורס ארכיונים בינלאומי, החל מיולי 1957 הפך להיות לארכיונאי של הארכיון הלאומי הצרפתי (Archives nationales). בשנת 1980 סיים סופסוף את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת סורבון, (דוקטורט שההתחיל עוד בהונגריה). נושא עבודת הדוקטורט הצרפתית הממלכתית שלו היה הליברליזם ההונגרי בין השנים 1790–1848. משנת 1986 היה קצ'קמטי חבר במועצה הבינלאומית לארכיונאות (International Council on Archives – ICA) ופרש לגמלאות בסוף 1998.
פעילותו המקצועית.
משנת 1962 ועד סוף 1998 עמד קצ'קמטי בראש מזכירות מועצת הארכיונים, ואילו משנת 1964 היה מעורב גם בפיתוח ארכיונים ב"עולם השלישי". בתפקיד זה בילה שנה בדקר מדצמבר 1970 כמומחה של אונסק"ו, שם נדרש לארגן הכשרה לארכיונאות באוניברסיטת בירת סנגל. עד לפרישתו ניהל את תוכנית המחשוב בארכיון הקומינטרן. במשך מספר שנים, מטעם ה-ICA, לימד כמה קורסים בארכיונים וכן הופקד על ידי מועצת אירופה על משימות מקצועיות שונות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 השתתף בתוכניות פיתוח ארכיונים בכמה מדינות (ברזיל, קניה, תימן, בורקינה פאסו, בנין, הרפובליקת של קונגו, פורטוגל).
כהיסטוריון הוא סייע לעבודתו של מכון אימרה נאג' בבריסל במשך חמש שנים משנת 1958 ובמהלכן השתתף גם בפרסום שני כרכים שהוציא המכון. הוא חקר את ההיסטוריה של הליברליזם והפרלמנטריזם ההונגרי, אך חקר גם את ההיסטוריה של יהדות הונגריה מתקופת שלטונו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עד 1918.
חיה ישראלי
חיה ישראלי (9 בפברואר 1891 - 30 באוקטובר 1979) הייתה מנשות העלייה השנייה, מחלוצי החקלאות וההתיישבות בארץ ישראל, ממקימי קבוצת כנרת והקימה בה את משפחתה. למדה במקוה ישראל ונעשתה דבוראית מקצועית מראשוני הענף הדבש בארץ ישראל.
משפחה.
חיה ישראלי נולדה ב-9 בפברואר 1891 כבת צעירה לפייגה ויעקב זלצר. משפחה יהודית חקלאית שחייתה בבית בודד ביער על פרשת דרכים של נתיב מרכבות-דואר ליד העיר קלעצק שברוסיה הלבנה. אדמתם הייתה חכורה מפריץ פולני. חיה הייתה הבת הצעירה. אחות לחמדה הבכורה והאח דוד. מילדותה עבדה חיה בגינת המשפחה גידלה עזים ותרנגולות.
בשנת 1902, עלתה משפחת זלצר לארץ ישראל והתיישבה ברחובות. רכשה חלקת אדמה ובנתה את ביתה ברחובות. האב יעקב זלצר חלה בדלקת התוספתן ונפטר בעגלה לבית החולים בירושלים.
שנתיים (ז' וח') למדה ישראלי בבית ספר עממי ברחובות. בשנת 1907 יצאה ביזמתה לבית ספר בצלאל בירושלים, ללמוד אריגת שטיחים. בכך חשבה לרכוש מקצוע אך לא היה לכך המשכיות. ישראלי חזרה לעבודה מלאה במשק המשפחה ברחובות ובעבודת כרמים וטבק בוואדי-חנין נס ציונה.
אנשי העלייה השנייה.
כדי להתפרנס עשתה פייגה זלצר בית אוכל ולינה לחלוצי העלייה השנייה, שם נפגשה ישראלי לראשונה עם א.ד. גורדון, נח נפתולסקי, מאיר רוטברג, רחל המשוררת ובן-ציון ישראלי שהגיע עם חברים לרחובות, שם עברו בעבודות מזדמנות בפרדסים התאהב בישראלי.
בשנת 1911, עם ייסוד חוות העלמות במושבת כנרת בראשות חנה מייזל, הוזמנה חיה על ידי רחל בלובשטיין להצטרף. רחל המשוררת אף הקדישה לה את השיר "על הגורן" על דף בכתב ידה..
כשקיבלה "קבוצת בן ציון" בשנת 1912 את משימת כיבוש העבודה בכפר אוריה, הצטרפה ישראלי אליהם. בשנת 1913 נישאה לבן-ציון ישראלי החופה הועמדה בבית האם ברחובות.
קבוצת כנרת.
ב-2 בנובמבר 1913 חזרה ישראלי החבורה לכנרת. יום זה נחשב ליום יסוד קבוצת כנרת.
ב-1917 ילדה ישראלי בכנרת, בעזרת שרה שמוקלר, את בתם עמליה. וכך הייתה לאם הראשונה בכנרת. הייתה פעילה מאוד בקבוצה, אקונומיה, מחסן בגדים, הנעלה עבודה ברפת ובלול. עברה כחלוצה את קשיי האקלים, מחלות ילדים, ואת בניית מודעות הקבוצה לגידול ילדים וחינוך משותף.
ב-1919 יצאה עם בן-ציון ישראלי ליפו, לשם נקרא להקמת המרכז החקלאי. ישראלי בהריונה השני נולד בן ואחרי יומיים נפטר. באותו זמן השתתפה ישראלי בקורס הכוורנים הראשון, שהתקיים ביזמתו של בן-ציון ישראלי במקוה ישראל. אף כי לפי הגדרתה השתתפה כ"שומעת חופשית" הייתה מדי יום הולכת ברגל מיפו למקווה ישראל לשמוע את ההרצאות וחוזרת ליפו.
ב-1921 חזרה המשפחה לכנרת. כבר הייתה מכוורת עם 35 כוורות אך הכוורן פייבל חנפילוב עזב בין ההולכים להקים את עין חרוד. ישראלי נעשתה אחראית עבדה שישים שנה ברציפות במכוורת. ישראלי פיתחה אידאולוגיה כשהיא רואה בדבורה סמל לפעילות, חריצות, סדר, דבקות במשימה ובהגנה על ביתה. בנוסף לתפוקת הדבש הסבירה לאנשי המשק את חלקן של הדבורים בהגדלת היבול החקלאי. המכוורת השתפרה והמלחמה העיקרית הייתה בנחילי הצרעות שחיסלו את הדבורים. השיטה הייתה לגלות את קיני הצרעות במשך היום ולסמן אותם ובלילה להבעירם באש.
ישראלי נעשתה פעילה בארגון מגדלי דבורים בישראל ומועצת הדבש. בתבונתה הצליחה לגשר בין האינטרסים השונים של ציבור מגדלי הדבורים. יוקרתה באישית עזרה ללקיים את הארגון בכל זרמי ההתיישבות.
בנוסף לעבודתה במכוורת סייעה ישראלי לצורכי כלל החברים בקבוצה. הייתה דואגת ומטפחת בנושאי: אוכל, הלבשה, הנעלה, שיכון, חינוך וכדומה. כך זכתה לכינוי "אם הקבוצה".