לפני אמצע המאה ה-20, אנשים שחיפשו ספרות שפורסמה נאלצו להסתמך על אינדקסים ביבליוגרפיים מודפסים, שנוצרו באופן ידני מכרטיסי אינדקס. "במהלך שנות ה-60 המוקדמות של המאה העשרים השתמשו במחשבים לדיגיטציה של טקסט בפעם הראשונה. המטרה הייתה להפחית את העלות והזמן הנדרש לפרסום שני כתבי עת תקציריים אמריקאים, האינדקס מדיקוס של הספרייה הלאומית לרפואה והדו"חות המדעיים והטכניים של מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי (נאס"א). בסוף שנות השישים גופים כאלה של מידע אלפאנומרי דיגיטלי, המכונים מאגרי מידע ביבליוגרפיים ומספריים, היוו סוג חדש של משאב מידע. בשנות ה-1970 המוקדמות, שליפה אינטראקטיבית מקוונת הפכה לכדאית יותר מבחינה מסחרית מרשתות טלקומוניקציה פרטיות. השירותים הראשונים הציעו כמה בסיסי נתונים של אינדקסים ותקצירים של ספרות מדעית. מאגרי מידע אלה הכילו תיאורים ביבליוגרפיים של מאמרים בכתבי עת שניתן היה לחפש בהם לפי מילות מפתח בכותרת ומחבר, ולעיתים לפי שם היומן או כותרת הנושא. ממשקי המשתמש היו גלמיים, הגישה יקרה והחיפוש נעשה על ידי ספרנים בשם 'משתמשי הקצה'.
דורה וילסון
דורה וילסון ( באנגלית:Dora Wilson; 31 באוגוסט 1883 - 21 בנובמבר 1946) הייתה אמנית אוסטרלית ילידת בריטניה, הידועה בזכות תחריטים וסצינות רחוב.
ביוגרפיה.
דורה לינל וילסון נולדה ב־31 באוגוסט 1883 בניוקאסל על נהר הטיין, אנגליה. הוריה היו ג'יימס וילסון, ואנני מריה, לבית גרין. המשפחה היגרה למדינת ויקטוריה באוסטרליה בשנת 1884, כאשר דורה הייתה בת שנה.
דורה וילסון התחנכה בבית הספר סומרסט ובמכללת הנשים המתודיסטית במלבורן. בין השנים 1901–1906 למדה בגלריה הלאומית בהנהלת ברנרד הול ופרדריק מקובין, ויצרה חברויות עם האמנים האחרים רות הוליק, גוונדולין גרנט, ובן זוגה פג קלארק.
קריירה אמנותית.
דורה וילסון הייתה ידועה בעיקר בזכות תחריטים, פסטלים וציורי שמן של טבע דומם. עבודתה זכתה לשבחים על "חוש הצבע החזק" שלה, אך גם נמתחה ביקורת על כך שהפגינה "יופי של קופסת שוקולד". עבודותיה נכללו במספר תערוכות בולטות, כולל התערוכה האוסטרלית ליצירת נשים במלבורן, תערוכת האקדמיה המלכותית לאמנות אוסטרלית בלונדון. בשנת 1923 עבודתה, 'ריווה ד'אור', הודפסה על שער המגזין "עולמן של נשים" והוצגה בחברת האמנים בפריז.
הסטודיו שלה היה מקום המפגש של עמיתיה מבית הספר לציור שהציגו בשנים 14–1913 כ"שתים עשרה ציירי מלבורן'. קבוצה זו כללה את ג'סי טריל, ג'נט קומברה סטיוארט, נורה גורדון, פנלי בויד, ולינדזי ברנרד הול. וילסון הייתה גם חברה באגודת מלבורן של נשים ציירות ופסליות.
משנות העשרים ואילך היא התרכזה בעיקר בסצינות רחוב, ובשנת 1923 הוזמנה על ידי סר בולדווין ספנסר לבצע סדרת ציורים של ציוני דרך באירופה. היא הסתובבה באירופה במשך למעלה משנתיים, בליווי הצלם פג קלארק. בשנת 1928 הוצגו עבודות אלה בגלריה Beaux Arts בלונדון ובשנה שלאחר מכן ב״בית אוסטרליה״ בלונדון.
בראשית שנות השלושים של המאה העשרים התמקדה בסצינות היסטוריות מההיסטוריה של מלבורן, עם תערוכה בשם "אבני דרך של מלבורן" שהתקיימה בגלריה לאמנות יפה במרץ 1935. עבודתה הוערכה לטובה על ידי ארתור סטריטון על היותה "רעננה בצבע וחפה ממראה מדכא של צבע שחור."
אמוג'י קקי מחייך
אמוג'י קקי מחייך או אמוג'י ערימת צואה (💩) הוא אמוג'י הדומה לערימת צואה מפותלת, על פי רוב בתוספת עיניים וחיוך. השימוש בו בא לבטא בדרך כלל ביקורת, אכזבה או אי שביעות רצון, ולעיתים משמש גם במשמעות צואה.
היסטוריה.
האמוג'י הוצג לראשונה ב-1997 בסט של 90 אמוג'ים שיצרה חברת סלולר מיפן, בשנים שלאחר מכן מפעילי סלולר יפניים הגדירו גם הם גרסאות לאמוג'י. בגרסאות אלו האמוג'י לא כלל עיניים וחיוך. ב-2007 הוסיפה חברת גוגל את האמוג'י לשירות ג'ימייל לאחר שהשתכנעה שהוא יהיה פופולרי בקרב המשתמשים, את האימוג'ים עיצבו מעצבים של שרבוט גוגל, עיצוב האימוג'י קקי מחייך נעשה בהשראת הדמות Poop Boy מסדרת המאנגה "Dr. Slump" של אקירה טוריאמה. ב-2008 השיקה אפל את ערכת האמוג'י הראשונה למערכת ההפעלה IOS, שכללה גם את אמוג'י ערימת הצואה. ב-2010 נוסף האמוג'י באופן רשמי לתווי יוניקוד וקיבל את הקוד 1F4A9.
פופולריות.
ב-2014 האמוג'י זכה בקטגוריית "אמוג'י השנה" בטקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים. את הפרס לקח עודד פז שהיה מחופש אליו.
ב-2016 דווח בתאגיד השידור האוסטרלי שהאמוג'י הוא "אחד האמוג'ים הפופולריים ביותר", בשל "הקסם הבלתי אפשרי שלו" ו"ויכולתו להתעלות על הבדלי שפה ופוליטיקה". דווח גם על הצגתו בבלונים ובעוגות יום הולדת. באותה השנה נוצר באוסטרליה המערבית מיצג של האמוג'י מקן טרמיטים.
ב-2017 גילם פטריק סטיוארט את דמות האמוג'י בסרט "". הדמות דובבה לעברית על ידי יהויכין פרידלנדר.
אמוג'י ערימת קקי
חוק למניעת זיהום הים מהשלכת פסולת
החוק למניעת זיהום הים מהשלכת פסולת נחקק בשנת 1983 (תשמ"ג) על ידי המשרד להגנת הסביבה. מטרת החוק היא לגרום להפסקת הטלת פסולת אל שטחי הים של ישראל ככל שניתן, ולעודד מציאת דרכים אחרות ונקיות יותר להיפטר מהפסולת.
הרקע לחוק.
לפני חקיקת החוק, השלכת פסולת לים הייתה וזיהומו שכיחה יחסית בקרב הישראלים. לאחר שהחלו פיתוחים מרכזיים בהתפלת מי ים למי שתייה, הובהרו הבעיות במצב זה מבחינת שמירה על בריאות האזרחים. בשלב זה נהיה ברור שדרושים חוקים המטפלים בנושאים אלו.
עיקרי החוק.
החוק אוסר השלכה של כל סוג של פסולת לים בכל צורה, במטרה לשמור על הים ועל החופים נקיים יותר וכדי למנוע זיהומים של הים, לדוגמה הזרמות של ביוב ושפכים לים ומזהמים אחרים שפוגעים בחיי הים ובאיכות המים.
הוועדה למתן היתרים.
החוק נאכף על ידי הוועדה למתן היתרים - ועדה אשר ממנה השר להגנת הסביבה, ובה גם נציגים של גופים ציבוריים אחרים שעניינם לשמור על הסביבה. תפקיד ועדה זו הוא לפקח על מקרים הקשורים לחוק, לשנות ולהוסיף לחוק כשצריך.
נכון לשנת 2009 מורכבת הוועדה מנציגים של כמה משרדים - משרד הביטחון, הבריאות, התחבורה, התעשייה והמסחר, התיירות, וגופים נוספים אשר מעוניינים בשמירה על איכות הסביבה.
בנוסף, יש לוועדה הסמכות לספק היתרים להשלכת פסולת - אישורים מיוחדים להשלכת סוגי פסולת מסוימים במקרים אשר הוועדה רואה לנכון. כדי לקבל היתר צריך להגיש בקשת היטל לוועדה, בה הוא מתאר את המקרה ומדוע הוא זקוק להיתר, החוק מחייב לענות לבקשה תוך עד 75 ימים מיום הגשתה. בנוסף, החוק מחייב לשלם על כל סוג של היטל לים, במטרה להביא להפנמה של העלויות לטיפול הים, בדרך כלל העלויות יהיו בקירוב ל 300 ש"ח ליום, אך מספר זה משתנה בהתאם לכמות ההטלה, לחומרים, ולעוד משתנים.
לועדה ישנה גם סמכות למתן היתרי חירום, היטלים מיוחדים אשר אמורים להינתן רק במקרי חירום כאשר אין דרך אפשרות סבירה למנוע את ההזרמה, או במקרים המתייחסים לתאונות או נזקים בשל אירוע חריג. החוק קובע שעל הוועדה לדון בהיתרי חירום תוך 72 שעות מהגשתם, ושהם עלולים לעלות עד כ 10,000 ש"ח ביום.
מחלוקת סביב החוק.
ישנם מקרים רבים בהם ניתנים היתרים והיתרי חירום שאינם הכרחיים, ובמקרים רבים החוק אינו מטפל בבעיה שלשמה נועד באופן אפקטיבי, ולכן רבים טוענים כי הוא זקוק לניסוח חדש ומקיף יותר. למרות זאת, בתוך הוועדה למתן היתרים ישנן מספר עמותות לשמירה על איכות הסביבה, שהצטרפו כדי לוודא כי היתרים אינם ניתנים ללא סיבה, לדוגמה עמותת "צלול".
עונש על אי ציות לחוק.
החוק קובע שהעונש על הטלת פסולת לים יכול לנוע בין שנת מאסר וקנס בסביבות 185,000 ש"ח, לבין 3 שנות מאסר או כפל הקנס. גובה העונש תלוי בנסיבות מקשיחות קיימות, למשל במקרים בהם נגרם נזק ממשי לים, או כאשר הנזק נעשה על ידי תאגיד.
חוק הפיקוח על מכונים פסיכומטריים
חוק הפיקוח על מכונים פסיכומטריים, תשס"ט-2008 מסדיר את פעילות המכונים העוסקים בהכנה לבחינה הפסיכומטרית.
מטרת החוק.
מטרת החוק היא להסדיר את פעילות המכונים הפסיכומטריים, ליצור מציאות שבה המדינה תוכל להגן בצורה יעילה על חיילים וסטודנטים לעתיד המוציאים את מיטב כספם עבור ההכנה לבחינה והקבלה לאוניברסיטאות.
החוק מיועד אל המכונים הפסיכומטריים, אל הסטודנטים ובפרט אל חיילים משוחררים.
עיקרי החוק.
החוק נועד להגן על תלמידי המכונים הפסיכומטריים ובפרט חיילים משוחררים, אשר רוצים לבטל את השתתפותם בקורסי ההכנה לבחינת הפסיכומטרי, ולבחינה עצמה.
ביטול השתתפות בקורס.
החוק קובע שתלמיד רשאי לבטל את השתתפותו בקורס עד שלושים ימים לפני תחילת הלימודים בקורס – בלא דמי ביטול, מתום שלושים ימים לפני תחילת הלימודים בקורס ולא יאוחר מתחילת הלימודים – כנגד דמי ביטול בסכום שלא יעלה על עשרה אחוזים מהמחיר הכולל, עד תום שליש מהמפגשים בקורס – כנגד דמי ביטול בסכום שלא יעלה על ארבעים אחוזים מהמחיר הכולל.
פרסום מבחנים ונתונים על ידי המרכז הארצי לבחינות והערכה.
החוק מחייב את המרכז הארצי לבחינות והערכה לפרסם לציבור, לאחר כל מועד שבו התקיים מבחן פסיכומטרי, טופס מבחן מרכזי שניתן באותו מועד ואת פתרונו, וכן נתונים בדבר תוצאות המבחן, לרבות התפלגות התוצאות לפי מדדים שונים. וכן החוק מחייב את המרכז הארצי לבחינות והערכה לפרסם אחת לשנה טופס מבחן בכל שפה שבה התקיים מבחן פסיכומטרי באותה שנה.
הרקע לחוק.