שפס היה בין חלוצי השימוש במחשבים במדעי הרוח בישראל. בשנים תש"מ-תשמ"ז הוא פיתח גופן להדפסת יוונית עתיקה – כולל פרוצדורה להדפסת "ניקוד" (הטעמות, נשימות, ואיוטה סובסקריפטום) – בזמן שאפילו ביוון הדפיסו מחשבים רק באותיות לטיניות (ורק באותיות גדולות). עם הגופן הזה הוא היה הראשון לסרוק חומר מודפס ביוונית (חשבונות מנהלי המקדש בדילוס בתקופה שבין 314 ל-167 לפנה"ס, המשתרעים על מאות עמודים ומוקפים חומר בשפות אחרות) לטקסט (בעזרת הסורק האופטי הטקסטואלי הראשון, Kurzweil Optical Scanner, ובעזרת מענק מן האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים), ופיתח תוכניות לניתוח החומר הכלכלי הרב הכלול בכתובות. הפיתוח המהיר של תוכנה כבר יישן את התוכניות האלה, אבל החומר הנצבר שימש לו במחקריו הכלכליים והיווה בסיס למאמריו ולספרו על המצאת המטבע.
ספרים שכתב.
1. Economic Rights of Women in Ancient Greece (Edinburgh University Press, ’79). (Chosen as part of the American Council of Learned Societies’ “Humanities E-Book” [program, now available at http://quod.lib.umich.edu/cgi/t/text/text-idx?c=acls;cc=acls;view=toc;idno=heb04300.0001.001].)
2. יופיותו של יפת, a first-year course in Ancient Greek for speakers of Hebrew (Faculty of the Humanities, Bar Ilan University, ’89; second experimental edition, ’95; third edition ’02).
3. The Invention of Coinage and the Monetization of Ancient Greece (University of Michigan Press, Ann Arbor, ’04).
4. Handbook for Classical Research (Routledge, London/New York 2011).
ספרים שערך.
1. Classical Studies in Honor of David Sohlberg (Bar Ilan University Press, Ramat Gan, ’96) (עם רנון קצוף ויעקב פטרוף).
2. Law in the Documents of the Judaean Desert (Brill, Leiden/Boston, ’05) (עם רנון קצוף).
צימאון (אלבום)
צימאון הוא האלבום ה-22 של הזמר היוצר הישראלי שלמה ארצי שיצא ב-22 במרץ 2002.
הפקה.
האלבום יצא שנתיים אחרי אלבומו הקודם של ארצי אהבתיהם, ושש שנים אחרי אלבומו הקודם שהכיל שירים מקוריים שהוא כתב והלחין - שניים. הוא הוזמן מראש במאה אלף עותקים ובעקבות צאתו לחנויות הגיע ל-132 אלף עותקים בתור 17 ימים, שלושה שירים מהאלבום הגיעו למצעד השנתי תשס"ב (2002), וארצי עצמו זכה בתואר "זמר השנה" באותה שנה. לאלבום צורף הקליפ של הסינגל - "בשקט בשקט" בתור הרצועה ה-16 באלבום.
האלבום כולל בתוכו שיר "נסתר", ששמו הוא: "ימי הולדת". השיר מתנגן לאחר הרצועה האחרונה באלבום (לא לקחתי ללב).
ברנהרד גולדמאן
ברנרד גולדמן
ברנרד גולדמאן
יהודה ושומרון ומזרח ירושלים תחת שלטון ירדן
בין 1948 ל־1967 שלטה ירדן במזרח ירושלים ובשטחי יהודה ושומרון, לאחר שכבשה אותם בסיומו של המנדט הבריטי. קודם לכן נכלל אזור זה בשטח ארץ ישראל המנדטורית, שבה הובטח ליהודים בית לאומי בהצהרת בלפור ב־1917, ורובם יועדו למדינה ערבית על פי תוכנית החלוקה ב־1947.
במהלך מלחמת העצמאות השתלט הצבא הירדני על שטחי יהודה ושומרון ועל מזרח ירושלים, וב־1950 הכריזה ירדן על סיפוח שטחים אלו לשטחה הריבוני. הסיפוח זכה להכרה בינלאומית על ידי בריטניה, עיראק, פקיסטן ומדינות נוספות, אף כי הייתה כלפיו התנגדות מצד ישראל.
בתקופת שלטונה כינתה ירדן שטח זה בשם "הגדה המערבית" (בערבית: الضـّفـّة الغربيـّة, בתעתיק מדויק: "אלצ'פה אלע'רביה"), ממלכת ירדן כולה כונתה בשם "ממלכת שתי הגדות" (כאשר במרכזה עובר נהר הירדן) ואילו השטחים הירדנים שממזרח לנהר נקראו בשם "הגדה המזרחית". השליטה הירדנית בשטחים אלו הגיעה לסיומה עם כיבוש השטחים על ידי ישראל במלחמת ששת הימים.
תקופה זו אופיינה בהגירה אל מחוץ לגדה המערבית, על רקע התדרדרות המצב הכלכלי, עקב ניתוק האזור מיתרת שטחי ארץ ישראל המערבית.
רקע.
שטח יהודה ושומרון היה לאורך מרבית ההיסטוריה חלק מארץ ישראל, ונשלט על ידי גורם שלטוני אחד ששלט גם על שאר חלקי הארץ. מאז 1922 נמצא כל שטחה של ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן, ובכלל זה שטח יהודה ושומרון, במסגרת המנדט הבריטי. תוכנית החלוקה שפורסמה ב־1947 חילקה את הארץ למספר יחידות עם מעברים צרים בנקודות מפגש, שמהם הורכבה מדינה יהודית ומדינה ערבית, כאשר המפתח לחלוקה היה בעיקרו שיקול דמוגרפי של ריכוזי אוכלוסייה יהודית וערבית. בשל כך יועד אזור יהודה ושומרון להיות חלק מהמדינה הערבית, בעוד ירושלים וסביבתה הייתה מתוכננת להיות תחת משטר בינלאומי. תוכנית החלוקה נדחתה על ידי הערבים והם פתחו במלחמת 1948 על מנת לסכלה.
בשיחות סודיות שנוהלו בין גולדה מאיר כנציגת הסוכנות היהודית לבין המלך עבדאללה בנובמבר 1947, סוכם בין הצדדים כי היישוב היהודי יאפשר לירדן להשתלט על אזור יהודה ושומרון, ובתמורה לא יתקוף את המדינה היהודית שתקום. זמן קצר קודם לסיום המנדט הבריטי נערכה פגישה שנייה בין גולדה מאיר למלך עבדאללה, בה הודיע המלך עבדאללה כי לא יוכל לעמוד בסיכום שהבטיח, בשל ההסכם עם מדינות ערב הנוספות בדבר פלישה לארץ.
כיבוש בידי ירדן במהלך מלחמת העצמאות.
במלחמת העצמאות נלחם צבא ירדן (שנקרא אז הלגיון הערבי) באזור ירושלים ועמק בית שאן. עוד בטרם הוכרזה המדינה פתח הלגיון בהרעשה כבדה משטח עבר הירדן על קיבוץ גשר ומצודת המשטרה בנהריים, שעל פי החלטת החלוקה נועדו להיכלל בשטח המדינה היהודית, הפגזה שנמשכה שלושה ימים בין 27 ל-30 באפריל 1948. נוסף על כך, נותרו בשטחי יהודה ושומרון חלק מיחידות הלגיון ששימשו בשירות הבריטים במשימות משמר גם לאחר המועד האחרון לעזיבת הבריטים את הארץ, יחידות שבין השאר נטלו חלק בהתקפה על גוש עציון ורמת רחל. בראשית מאי 1948 נכנס הצבא הירדני לשטחי יהודה ושומרון ולמזרח ירושלים, והשתלט על השטח הערבי שפינו הבריטים. ערב ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, כבש הצבא הירדני את גוש עציון, כיבוש שגרר את פינויים של נווה יעקב ועטרות מצפון לירושלים ושל בית הערבה. הרובע היהודי בעיר העתיקה נכבש אף הוא. קרבות קשים נערכו עם הלגיון באזור לטרון, בשטח העירוני של ירושלים וסביבתה. המהלכים העיקריים בחזית הירדנית התרחשו ברובם עד ההפוגה השנייה בקיץ 1948.
כבר ב-19 במאי 1948 מונה אבראהים האשם למושל צבאי כללי לכל השטחים בארץ ישראל "שהצבא הירדני נמצא בהם, או שהוא אחראי לשמירת הסדר והביטחון בהם".
בסיום המלחמה עמד צה"ל מול הצבא הירדני בקו חזית ארוך ומפותל (ביחוד באזור ירושלים), כאשר לצד הצבא הירדני עומד הצבא העיראקי באזור השרון. בעקבות חיכוכים פנימים בין ירדן לעיראק ואיום צה"ל לכבוש את השטח שהוחזק על ידי הצבא העיראקי, הסכימה ירדן, במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן, שנחתם בתום מלחמת העצמאות, להעברת שטחים נרחבים לידי ישראל, בייחוד באזור ואדי עארה והמשולש, תמורת שטח קטן יותר שהוחזק על ידי ישראל בדרום הר חברון. קביעת קו הגבול במסגרת הסכם זה הגדירה את גבולות יהודה ושומרון על משמעויותיהם הפוליטיות למשך 18 השנים הבאות, גבולות שהם בעיקרם צבאיים־פוליטיים, ולא גאוגרפים.
במהלך מלחמת העצמאות נוספו לתושבי יהודה ושומרון כ־300,000 פליטים שעזבו מקומות יישוב שנכבשו על ידי צה"ל. במסגרת תוכנית החלוקה תוכנן חיבור אזור יהודה ושומרון עם מישור החוף הדרומי, אך אזור זה נכבש על ידי צה"ל ונותק מהשפלה וממישור החוף על נמליהם (נמל חיפה ונמל יפו) כמו גם מהגליל ומהנגב. השליטה הישראלית בפרוזדור ירושלים ובירושלים המערבית ניתקה חלקית את החיבור בין השומרון ליהודה, שנעשתה דרך מזרח ירושלים ומדבר יהודה. הקשר עם מצרים וסוריה התאפשר אך ורק דרך עבר הירדן המזרחי. מאפיינים אלו השפיעו לרעה על הכלכלה באזור במהלך השנים הבאות.
תחת שלטון ירדן.
השתלטות ירדן על הגדה המערבית.
עם תום מלחמת העצמאות נותרו רוב שטחי הגדה המערבית בשליטת ממלכת עבר הירדן, בהסכמת ישראל בהתאם להסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. ירדן לא הסתירה את רצונה לשלוט בשטחים אלה, והחלה מיד בפעולות מעשיות להשגת מטרה זו. ב-1 באוקטובר 1948 יזם המלך עבדאללה כנס תמיכה בעמאן בהשתתפות אלפי נציגים פלסטינים בשם "הקונגרס הפלסטיני הראשון", וכנס דומה בשם "קונגרס יריחו" התקיים ב-1 בדצמבר ביריחו. הנציגים ביריחו הכריזו על עבדאללה כעל "מלך עבר-הירדן ופלסטין" והעניקו לו מנדט לפתור את המשבר הפלסטיני בכל דרך שימצא לנכון, כולל אפשרות של סיפוח הגדה המערבית לירדן. ב-7 בדצמבר אושרו החלטות יריחו בפרלמנט הירדני.
ב-13 בדצמבר 1948 הכריז המלך עבדאללה על סיפוח מזרח ירושלים לירדן.
החלטות קונגרס יריחו אושררו בכנס שנערך ברמאללה ב-26 בדצמבר 1948, ובכנס בשכם ב-28 בדצמבר 1948. בעקבות צעדים אלו החלה הממלכה הירדנית לקבל אחריות הולכת וגוברת על הגדה המערבית. במאי 1949 צורפו נציגים מהגדה המערבית לממשלתו של תאופיק אבו אל-הודא, בהם שר ייעודי לנושא הפליטים הפלסטינים. ממשלת ירדן שילמה את משכורות הפקידים הממשלתיים, הטמיעה את המחוזות השלטוניים בשטחי הגדה המערבית והפכה את הדינר הירדני להילך חוקי בשטחים. בפברואר 1950 שונתה הגדרת החוק הירדני כך שהשטחים בהם הוא יחול יכללו גם את הגדה המערבית, ולכל פלסטיני הוענקה אזרחות ירדנית.
במרץ 1950 נאסר במדינה השימוש במונח "פלסטין" במסמכים הרשמיים.