החקירות נערכו על ידי המשטרה האזרחית של ברזיל וסוכנות התעופה האזרחית הלאומית של ברזיל (ANAC). על פי נתונים ראשוניים, המטוס עם לוחית הרישוי PT-ONJ היה תקין לטיסה. הטייס הוסמך לבצע טיסות אוויריות ובנוסף לכך, הוא וטייס המשנה שלו נחשבו מנוסים ותנאי הטיסה בזמן ההתרסקות היו נורמטיביים. על פי הדיווחים, היה במטוס ריח של דלק, אך לא נמצאה שרפה כלשהי. ב-5 בנובמבר, הצהירו ב-CEMIG שהמטוס פגע בכבלים בעלי הספק גבוה בקראצ'ינגה, בווייל דו ריו דוסה. מידע ראשוני מפיהם של טייסים שטסו מעל האזור במקביל להתרסקות אישש את ההצהרה, לאחר שהיו עדים לרגע שבו פגע מטוס הטורבופרופ הדו-מנועי באותם כבלים חשמליים.
עד כה, לפי חיל האוויר הברזילאי, עדיין אין מידע על הדינמיקה של התאונה והגורמים לה.
קורבנות.
מלבד מריליה מנדונסה, היו במטוס טייס וטייס משנה, דודה של מנדונסה (שהיה גם המנהל שלה), והמפיק שלה, הנריק ריביירו.
Safe Auto
סייף אוטו (באנגלית: Safe Auto) היא חברה אמריקאית, המציעה שירותי ביטוח רכב, בריאות ואלמנטרי.
החברה הוקמה בשנת 1993, מעסיקה כ-780 עובדים ומספקת שירותי ביטוח ללקוחות ב-19 מדינות ברחבי ארצות הברית.
המטה הראשי של החברה נמצא בקולומבוס, אוהיו, ומלבדו מפעילה החברה סניפים בוודספילד ובסומרסט, קנטקי.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1993 על ידי ארי דש (Ari Deshe) וג'ון דיימונד (Jon Diamond) כחברה המספקת שירותי ביטוח.
בשנת 2012, מונה רון דייוויס (Ron Davies) למנכ"ל החברה, מיד לאחר המינוי פתחה שני מוקדים באוהיו שיספקו שירות לקוחות.
בשנת 2013, הצהירה החברה שהכנסותיה השנתיות עלו על כ-300 מיליון דולר.
בחודש מרץ 2015, רכשה את חברת הביטוח AutoTex MGA תמורת סכום שלא פורסם.
Mama (שיר של ג'ונאס בלו)
Mama הוא סינגל של הדיג'יי והמפיק הבריטי ג'ונאס בלו, בשיתוף פעולה עם ויליאם סינג . הסינגל יצא, על ידי חברת התקליטים Jonas Blue Music, ב-5 במאי 2017, כסינגל הרביעי מהאלבום הראשון של בלו, "Blue". השיר נכתב על ידי אד דרואט, רומנס וג'ונאס בלו, והופק על ידי ג'ונאס בלו.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-770 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויה של שסה נפוואני, הועלה לחשבון היוטיוב של ג'ונאס בלו ב-18 במאי 2017. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-721 מיליון פעמים.
הרצח של דייוויד איימס
That's My Girl
That's My Girl הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני. הוא יצא לאור ונשלח לרדיו להיטים עכשוויים ב-27 בספטמבר 2016, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וסייקו מיוזיק, כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, "7/27" (2016).
השיר הגיע למקום ה-73 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה.
"That's My Girl" נכתב בשיתוף הזמרת טינשיי, אלכסנדר קרונלנד ולוקאס לולס. השיר נכתב על ידי טינשיי במהלך מופע חימום שקיימה במהלך סיבוב ההופעות העולמי של קייטי פרי, "Prismatic World Tour". השיר נקרא במקור "She's My Girl" והוא הוזכר על ידי לורן חורגי במהלך ריאיון עם "Spin".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-240 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-19 בספטמבר 2016 ובוים על ידי במאית הווידאו קליפים האמריקאית, האנה לוקס דייוויס. הוא צולם במדבר קליפורניה. הקליפ מתחיל כשמספר מסוקים עושים את דרכם לאזור מלא עשן ליד ההרים. בהמשך לכך, מתחילות בנות הלהקה לשיר את השיר לפי הסדר.
נכון לנובמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-225 מיליון צפיות.
חברת הרכבת BNSF
חברת הרכבת BNSF (באנגלית: BNSF Railway Company) היא רשת רכבות המשא הגדולה ביותר בצפון אמריקה ואחת מתשע מסילות ברזל בצפון אמריקה בדרג ראשון. BNSF מונה 41,000 עובדים, של מסילות ברזל פרוסות ב-28 מדינות עם יותר מ-8,000 קטרים. יש לחברה שלושה נתיבים חוצי יבשות המספקים קשרי רכבת בין מערב ומזרח ארצות הברית. רכבות BNSF נסעו יותר מ- בשנת 2010, יותר מכל חברת רכבות אחרת בצפון אמריקה. היא מהווה חברת הבת התפעולית העיקרית של חברת האם Burlington Northern Santa Fe, LLC. בסיסה בפורט וורת', טקסס. חברת האם של הרכבת היא בעצמה חברה בת בבעלות מלאה של ברקשייר האת'וויי של וורן באפט. החברה עוסקת הובלת מטענים בתפזורת, כולל הובלת די פחם כדי לייצר כ-25% מהחשמל המיוצר בארצות הברית.
היסטוריה.
הקמת BNSF החלה עם הקמת חברת החזקות ב-22 בספטמבר 1995. חברת החזקות חדשה זו רכשה את רכבת אטצ'יסון, טופקה וסנטה פה (המכונה לעיתים קרובות "רכבת סנטה פה") ואת רכבת ברלינגטון הצפונית ומיזגה רשמית את שתי החברות הללו ליצירת רכבת ברלינגטון צפון וסנטה פה ב-31 בדצמבר 1996. ב-24 בינואר 2005, שמה של הרכבת שונה רשמית לחברת הרכבות BNSF תוך שמירת ראשי התיבות של השם המקורי (באנגלית: Burlington Northern and Santa Fe Railway).
ב-3 בנובמבר 2009, ברקשייר האת'וויי של וורן באפט הודיעה שתרכוש את ה-77.4 האחוזים הנותרים ממניותיה של BNSF, תמורת 100 דולר למניה במזומן ובמניות בעסקה בשווי של 44 מיליארד דולר. החברה השקיעה כ-34 מיליארד דולר ב-BNSF תוך רכישת חוב בסך 10 מיליארד דולר. ב-12 בפברואר 2010, בעלי המניות של חברת האם Burlington Northern Santa Fe Corporation הצביעו בעד הרכישה.
ל-BNSF ולמתחרה הראשית שלה, Union Pacific Railroad, יש דואופול על כל קווי רכבת המשא הטרנס-יבשתיים במערב ארצות הברית והם חולקים זכויות על פני אלפי קילומטרים של מסילה.
מויסי גינזברג
מויסי יאקובלביץ' גינזברג (ברוסית: Моисей Яковлевич Гинзбург; 4 ביוני 1892 - 7 בינואר 1946) היה אדריכל יהודי-רוסי, שפעל בתקופה הסובייטית.
חינוך.
גינזברג נולד במינסק למשפחת אדריכלים יהודים. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של מילאנו (1914) ובמכון הפוליטכני של ריגה (1917). במהלך מלחמת האזרחים הרוסית התגורר בחצי האי קרים, ועבר למוסקבה בשנת 1921. שם הצטרף לאוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה.
אידאולוג של קונסטרוקטיביזם.
מייסד קבוצת OSA (ארגון האדריכלים המודרניים), שהיו לה קשרים עם ולדימיר מאיאקובסקי וקבוצת LEF של אוסיפ בריק, הוא פרסם את הספר Style and Epoch ב-1924, עבודה משפיעה של תיאוריה אדריכלית עם קווי דמיון לארכיטקטורה של לה קורבוזיה. זה היה למעשה המניפסט של אדריכלות הקונסטרוקטיביסטית, סגנון ששילב עניין בטכנולוגיה מתקדמת והנדסה עם אידיאלים סוציאליסטיים.
ה-OSA התנסה בתכנון של דירות קהילתיות כדי לספק את אורח החיים הקומוניסטי החדש. המגזין שלו Sovremennaya Arkhitektura (״אדריכלות עכשווית״), הציג דיונים בתכנון עירוני וחיים קהילתיים, כמו גם בפרויקטים העתידניים של איבן ליאונידוב. הקבוצה פורקה בתחילת שנות השלושים והתאחדה עם קבוצות נוספות.
הבניה למגורים.
הבנייה הראשונה הייתה דירות גוסטראך (רחוב מלאיה ברונאיה, מוסקבה), שתוכננה ב-1926, אחת מהן הושכרה על ידי סרגיי טרטיאקוב. דירות אלו היו הדוגמה הראשונה של "חמש נקודות האדריכלות המודרנית" של לה קורבוזיה בברית המועצות. מבנה דומה נבנה בתכנון של גינזבורג בשנת 1928 בסברדלובסק (הושלם ב-1932).
שלוש שנים מאוחר יותר, נבנה בניין נרקומפין, בניין מגורים שניסה לגלם את הסוציאליזם ועקרונותיו בתכנון שלו. בלוקי הדירות נבנו עבור עובדי משרד האוצר (או 'נרקומפין'), והכילו מתקנים קולקטיביים, גינות גג ופארק. בניין נרקומפין זכה להכרה על ידי לה קורבוזיה כהשפעת Unité d'Habitation שלו, בעוד שמתווה דירות הדופלקס שלו הועתק על ידי משה ספדיה בדירות אקספו 67' שלו, וכן על ידי Denys Lasdun בדירות היוקרה שלו בסנט ג'יימס, לונדון.
ב-1928 תכנן גינזברג גם את בניין הממשלה באלמטי (אוניברסיטת אלמטי), שהושלם ב-1931. בתחילת שנות ה-30 הוא התרכז יותר בפרויקטים של תכנון עירוני.
קריירה בשנות ה-30.
כמו אמנים אוונגרדיים אחרים, גינזברג הוסר מכלל החסות הממשלתית ב-1932, כאשר המדינה השתלטה על מקצוע האדריכלות וניווטה אותו לטובת אדריכלות סטליניסטית אקלקטית. בפועל סילוק של גינזברג ושל קונסטרוקטיביסטים אחרים הפכה לתהליך הדרגתי שנמשך עד סוף שנות ה-30.
הוא מעולם לא חזר לתכנן במוסקבה או בלנינגרד, אך השאיר חותמו בחצי האי קרים ובמרכז אסיה ושמר על הסטודיו האדריכלי משלו עד מותו. ספריו החדשים על בית (Жилище) ובניית דיור מתועשת (Индустриализация жилищного строительства) נדפסו ב-1934 וב-1937.
גינזברג היה העורך של אנציקלופדית תולדות האדריכלות.
בתחילת שנות ה-30 היה גינזברג מעורב בתכנון החוף הקרים, תכנן מספר מלונות נופש ובתי הבראה, שרק אחד מהם נבנה בקיסלובודסק (1935–1937). הסטודיו של גינזברג הועסק גם על ידי משרד הרכבות ותכנן מגוון של תחנות עבור מסילות רכבת במרכז אסיה וסיביר. הפרויקטים שלהם, שפורסמו בסוף שנות ה-30, אינם נועזים כמו האוונגרד של שנות ה-20, אך הם בהחלט מודרניסטיים למראה.
בשנות ה-40 הוא תכנן אנדרטות לחחילים שנפלו במלחמת העולם השנייה בעיר קרץ' וסבסטופול.
מורשת.
יצירתו המפורסמת ביותר, בניין נרקומפין, נמצא במצב רעוע, לאחר שהיה ללא תחזוקה במשך עשרות שנים, ונמצא ברשימת המבנים שבסכנת הכחדה של אונסק"ו. תוכניות לבנייה מחדש של הבניין כמלון (תוכנן על ידי נכדו של גינזבורג) נחסמו בשל אי ודאות משפטית לגבי מצב האתר.
בשנת 2019, בניין נרקומפין נמצא בשיקום קפדני כדי להפוך שוב למתחם מגורים. המטרה היא לשחזר את הבניין קרוב ככל האפשר למצבו המקורי. הבנייה הסתיימה ב-2020.
האלמנה (סדרת טלוויזיה)