רודולף היה בנם הבכור של אלברכט הראשון, דוכס אוסטריה ואשתו אליזבת מגוריציה-טירול, ובכך נכדו של רודולף הראשון, מלך גרמניה. לאחר מאבקים ממושכים עם אדולף מנסאו, אביו נבחר למלך גרמניה בשנת 1298 והכתיר את רודולף בן השש עשרה כשליט משותף באדמות התורשה האוסטריות של שושלת הבסבורג. על פי הסכם ריינפלדן, רודולף פעל כעוצר מטעם אחיו הצעירים פרידריך הראשון ולאופולד הראשון.
ב-25 במאי 1300 ארגן המלך אלברכט הראשון את נישואיו עם בלאנש, בתו של פיליפ השלישי, מלך צרפת. האיחוד המיועד נכשל מכיוון שבנם ובתם של בני הזוג מתו צעירים ובלאנש עצמה מתה, כנראה לאחר הפלה, בשנת 1305. רודולף ליווה את אביו במשלחתו בשנת 1304 נגד ואצלב השני, מלך בוהמיה, שהציב את בנו ואצלב השלישי על כס המלוכה ההונגרי לאחר ששושלת אראפד נכחדה בשנת 1301 עם מותו של אנדראש השלישי, מלך הונגריה.
מלך בוהמיה.
הזדמנות נוספת להשגת שלטון לבית הבסבורג נפתחה כאשר בשנת 1306 נהרג המלך ואצלב השלישי, השליט הבוהמי האחרון של שושלת פשמישל, ואלברכט הראשון הצליח לתפוס את ממלכתו. רודולף קיבל אז את כס המלוכה הבוהמי. על כך טען דודו מצד אמו הדוכס היינריך מקרינתיה, בעלה של אחותו של וצלאב, אנה מבוהמיה. כאשר כמה אצילים בוהמיים בחרו בהיינריך כמלך בוהמיה, אלברכט הראשון הטיל על גיסו חרם קיסרי וצעד נגד פראג. היינריך ברח, תחילה לבוואריה, ולאחר מכן חזרה לארצות מולדתו בקרינתיה. כדי לקבל לגיטימציה נוספת של התביעות ההבסבורגיות על כס המלוכה הבוהמי והפולני, השיא אלברכט את רודולף לאליזבת ריצ'זה הפולנית, אלמנתו של המלך ואצלב השני.
רודולף נדחה על ידי כמה אצילים בוהמיים, שהמשיכו להחזיק מעמד עבור היינריך. מטרותיו להשתלט על מצבורי הכסף בקוטנה הורה ("קוטנברג") עוררו מרד שהוביל בית האציל שטרקוניצה. המלך צר על מבצר המורדים בהוראז'וביצה, אך מת במחנה בלילה שבין ה-3 ל-4 ביולי 1307, ככל הנראה כתוצאה מנקב במערכת העיכול.
מכיוון שרודולף לא הותיר ילדים, התפיסה הראשונה של ההבסבורגים לכתר בוהמיה נכשלה כאשר האצילים הבוהמיים החזירו את היינריך כמלך בתמורה לאמנת זכויות, אשר בתורו נאלץ לוותר על כס המלוכה לטובת הרוזן יוהאן מלוקסמבורג. שלוש שנים מאוחר יותר. במקום זאת מותו של רודולף העצימה את סכסוך הירושה ההבסבורגי הפנימי, והגיעה לשיאה ברצח המלך אלברכט הראשון על ידי אחיינו יוהאן רוצח האב בשנת 1308. רודולף קבור בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג.
ג'ים ואן לוס
לאופולד הראשון, דוכס אוסטריה
לאופולד הראשון, דוכס אוסטריה (4 באוגוסט 1290 – 28 בפברואר 1326) מבית הבסבורג היה דוכס אוסטריה ושטיריה כשליט משותף עם אחיו הבכור פרידריך הראשון משנת 1308 ועד מותו.
ביוגרפיה.
לאופולד נולד בווינה, והיה בנם השלישי של אלברכט הראשון, מלך גרמניה ואליזבת מגוריציה-טירול, נצר משושלת מיינהרדינר. לאחר מותו של אחיו הבכור הדוכס רודולף השלישי בשנת 1307 ורצח המלך אלברכט בשנת 1308, הפך לאופולד לראש השושלת ההבסבורגית ומנהל שטחי הבית בשוואביה, שם פתח במסע נקמה נגד רוצחי אביו. האיש הנמרץ התכנס עם בית לוקסמבורג וליווה את המלך היינריך השביעי במסעו האיטלקי. בשנת 1311 הוא עזר לדכא את מרד הגואלפים במילאנו תחת גווידו דלה טורה והטיל מצור על העיר ברשיה.
עם מותו של היינריך, הוא תמך מאוד באחיו פרידריך בבחירות בשנת 1314 כמלך הרומאים. למרות כל המאמצים (ושוחד), ההבסבורגים זכו רק לקולותיהם של ארבעה נסיכים בוחרם, בעוד שלודוויג הרביעי, דוכס בוואריה, בתמיכת הלוקסמבורגים, נבחר על ידי חמישה. בעימות המזוין בין היריבים, כוחותיו של לאופולד תמכו בטענות אחיו. אולם במולדת אבותיו הוא ספג תבוסה מכרעת על ידי הקונפדרציה השווייצרית בקרב מורגרטן בשנת 1315.
כאשר פרידריך ואחיהם הצעיר היינריך נלכדו בקרב מולדורף בשנת 1322, נאבק לאופולד בשחרורם. הוא נכנס למשא ומתן עם המלך לודוויג הרביעי ואף מסר את הנחלה הקיסרית שהחזיק בטירת קיבורג. המאמצים נכשלו ולאופולד המשיך לתקוף את כוחותיו הבווארים של לודוויג, שהציב מצור על העיירה בורגאו השוואבית בשנת 1324. לאחר שהמלך לא קיבל אישור על בחירתו מהאפיפיור יוחנן ה -23 ואף הוטל עליו חרם, הוא שחרר את פרידריך בשנת 1325. אולם השבוי היה חייב להבטיח להישבע שאחיו יכיר בלודוויג כמלך, דבר שסירב אליו לאופולד. פרידריך כאיש כבוד חזר מרצונו לבית המלוכה בבוואריה, שם הסכימו לבסוף הוא ולודוויג על פשרה משותפת.
לאופולד נפטר בשטרסבורג זמן קצר לאחר מכן, בהיותו בן 35. שרידיו נקברו במנזר קוניגספלדן בעיירה ווינדיש בארגאו, שווייץ.
משפחתו.
בשנת 1315 נישא התחתן לאופורד עם קטרינה מסבויה (1284–1336), בתו של אמדאו החמישי, רוזן סבויה ואשתו השנייה, מארי מבראבנט. נולדו להם שתי בנות:
לאופולד השני, דוכס אוסטריה
לאופולד השני, דוכס אוסטריה (1328 – 10 באוגוסט 1344), חבר בבית הבסבורג, היה בנו הצעיר של הדוכס אוטו העליז.
ביוגרפיה.
אשתו הראשונה של אוטו הייתה אליזבת מבוואריה, בתו של שטפן הראשון, דוכס בוואריה מנישואיו ליוטה משווידניץ. נולדו להם שני בנים, לאופולד ואחיו פרידריך השני (1327–1344), ולאחר מות אביהם בשנת 1339 שניהם היו דוכסי אוסטריה בתואר, אך שניהם מתו לפני התבגרותם. ב-10 באוגוסט 1344, בגיל שש עשרה, מת לאופולד בפתאומיות. ב-11 בדצמבר 1344, ארבעה חודשים לאחר מכן, מת גם אחיו פרידריך באופן פתאומי. בשני המקרים היו חשדות להרעלה. המרוויח ממותם היה דודם אלברכט השני, דוכס אוסטריה, אחיו של אוטו, שהמשיך לשלוט באוסטריה עד מותו בשנת 1358.
פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה
פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה (1382 – 24 ביוני 1439), חבר בית הבסבורג, היה דוכס אוסטריה משנת 1402 ועד מותו. כחלק מהקו הלאופולדיני של הבסבורג, הוא שלט על אוסטריה הנוספת ורוזנות טירול משנת 1406 ואילך.
ביוגרפיה.
פרידריך היה בנם הצעיר של הדוכס לאופולד השלישי (1351–1386) ואשתו ורידיס, בתו של ברנבאו ויסקונטי, אדון מילאנו. על פי הסכם נויברג משנת 1379, אביו שלט על שטחי אוסטריה הפנימית של שטיריה, קרינתיה, קרניולה, כמו גם על טירול והנחלה האוסטרית בשוואביה. לאחר מותו המוקדם של הדוכס לאופולד בקרב סמפך בשנת 1386, פרידריך ואחיו הבכורים וילהלם, לאופולד הרביעי וארנסט נותרו בתחילה בחסות דודם אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה.
כאשר התעורר סכסוך ירושה עם מותו של הדוכס אלברכט בשנת 1395, הדוכסים הצעירים התעקשו על זכויותיהם: בשנה שלאחר מכן המשיך וילהלם לשלוט על אדמות אוסטריה הפנימית ולאופולד הרביעי מונה כרוזן טירול. כאשר התבגר פרידריך בשנת 1402, הוטל עליו רשמית לנהל את ירושת אביו בשטחי הבסבורג המפוזרים בשוואביה, המכונים יחד אוסטריה הנוספת והתיישב בפרייבורג אים ברייסגאו. חלוקה נוספת של השטחים הליאופולדיים התרחשה לאחר מותו של וילהלם בשנת 1406: הדוכס לאופולד הרביעי, היורש הבכור, מסר את טירול לפרידריך, אולם הוא לא הפך לשליט יחיד באוסטריה הנוספת עד מותו של לאופולד בשנת 1411.
שנות ראשונות שלטונו של פרידריך היו בסימן עימותים חיצוניים ופנימיים. הוא נאלץ להתגבר על התנגדות האצילים הטירולים (שהעניקו לו את התואר "הכיסים הריקים") בשנת 1406/07 ומרד בבישוף טריינט. הוא נאלץ להתמודד גם עם תנועת העצמאות באפנצל שבשוואביה, שם הסכסוך עם מנזר סנט גאלן הסלים בשנת 1401, וגרם למלחמות אפנצל. פרידריך נאלץ לעמוד בסדרה של סכסוכים צבאיים ארוכי שנים, עד שהושג שלום בשנת 1410. עם זאת, אזור אפנצל הפך בשנת 1411 לאזור חסות של הקונפדרציה השווייצרית הישנה. עוד בטירול, הוא נאלץ להתמודד עם הכוחות הפולשים של שטפן השלישי, דוכס בוואריה, אותו ניצח בעמק הפונדק התחתון.
עם מותו של הדוכס לאופולד הרביעי בשנת 1411, האחים הצעירים שנותרו בחיים פרידריך וארנסט חילקו שוב את רכושו של לאופולד. עם אוסטריה הנוספת, הפך פרידריך לשליט ללא עוררין על שטחי הבסבורג באלזס ושל מרקיזות בורגאו. בשנת 1417 ירש גם את אחוזות קיבורג מענף הבסבורג-לאופנבורג שנכחד. כמה עימותי גבול עם הרפובליקה של ונציה הובילו לאובדן רוברטו בעמק לגרינה.
במהלך הניתוק המערבי, הדוכס פרידריך צידד באנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, ועזר לו במנוסתו במועצת קונסטנץ במרץ 1415. בעקבות כך, המלך זיגיסמונד הלוקסמבורגי עצר את יוחנן בברייסגאו והטיל על פרידריך חרם קיסרי. הודות לתמיכת האוכלוסייה המקומית הוא הצליח להשאיר את טירול, אם כי איבד את ארגאו המערבית, את אחוזות פרייאמט ורוזנות באדן, במולדתם הישנה של ההבסבורגים, לשווייצרים.
בשנת 1420 העביר פרידריך גם את החצר הטירולית שלו ממראן לאינסברוק. לאחר כמה מרידות של אצילים מקומיים, שלטונו על טירול התייצב, בין השאר בשל תחילתו המוצלחת של כריית כסף שהביאה לעלייה בשגשוג באזור. לאחר מותו של אחיו ארנסט ב-10 ביוני 1424 השתלט הדוכס פרידריך גם על העוצרות על אוסטריה הפנימית עבור אחייניו הקטינים פרידריך החמישי (הקיסר לימים פרידריך השלישי) ואלברכט השישי. אולם בשנותיו האחרונות נאלץ שוב להתמודד עם מרד נוסף נגד שלטונו הטירולי, שהניע הנסיך-הבישוף אלכסנדר מטריינט.
פרידריך מת בחצרו באינסברוק, ולמרות כינויו מת כאיש עשיר. בנו ויורשו זיגיסמונד כונו דר מינזרייך ("עשיר במטבע"). פרידריך נקבר במנזר הציסטרסיאני של סטמס, טירול.
משפחתו.
ב-24 בדצמבר 1407 התחתן פרידריך עם אליזבת מפפאלץ (1381–1408), בתו של רופרט של גרמניה, באינסברוק. נולדה להם בת אחת, אליזבת, אך הן מתו זמן קצר לאחר הלידה ב-27 בדצמבר 1408.
ב-11 ביוני 1411 התחתן פרידריך עם אנה מבראונשווייג, בתו של פרידריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג; היו להם ארבעה ילדים: