זוג קווים למילימטר (בראשי תיבות: זקלמ"מ; באנגלית :LP/mm) היא יחידת מידה תקנית למדידת רזולוציה של תמונות דיגיטליות או מודפסות.
על מנת למדוד רזולוציית תמונה, ניתן להשתמש במגוון שיטות. אחת השיטות היא לספור כמה קווים אפשר לצופף יחדיו לאורך מילימטר אחד בתמונה ועדיין יהיה ניתן להבחין כי מדובר בקווים נפרדים. עין האדם מסוגלת להפריד בין לא יותר מעשרה קווים למילימטר – 10 זקלמ"מ. מכיוון שבין הקווים המסומנים יהיו קווים לבנים (השווים ברוחבם לקווים השחורים), ניתן לדבר על זוג קווים, השחור והלבן, במקום על מספר קווים כללי.
ג'רוזלמה
ג'רוזלמה (באיטלקית: Gerusalemme - ירושלים) היא מפה של ירושלים מסוף המאה ה-16 מעשה ידי נזיר איטלקי. בחלקה העליון הימני של המפה יש תיאור קצר בשפה האיטלקית של "העיר הקדושה ירושלים" (La santa città di Gerusalemme). המפה נועדה להדרכת עולי רגל, ככל הנראה איטלקים. 62 אתרים במפה ממוספרים וחלק ממנה הוקצה למקרא מפורט המזהה אותם. שולי המפה מעוטרים בציורים של עולי רגל.
דיפוזיית החידושים
פעפוע החידושים (באנגלית: Diffusion of Innovations) הוא התהליך שעובר חידוש בהפצתו בין חברי קהילה מסוימת.
אסכולת דיפוזיית החידושים מחפשת להסביר כיצד, מדוע, ובאיזו רמה רעיונות וטכנולוגיה מתפשטים בין חברות. המקורות לתאוריה זו הם רבים.
אחד ממפתחיה הוא אוורט רוג'רס (Everett Rogers) אשר הגדיר את דיפוזיית החידושים כתהליך שבו החידוש מועבר על ידי ערוצים מסוימים לאורך זמן בין חברים במערכת חברתית מסוימת.
בהקשר התקשורתי תאוריה זו מתייחסת למקומם של ערוצי תקשורת בינאישית ותקשורת המונים בתהליך של אימוץ חידושים.
ניתן לומר כי לתהליך שבעה אלמנטים: החידוש עצמו, מאמצי החידוש, ערוצי החידוש, זמן ומרחב, סוכני שינוי, והמערכת החברתית.
שלבי אימוץ החידוש.
תהליך אימוץ החידוש לאורך ציר זמן מתואר על ידי הסוציולוג אוורט רוג'רס באמצעות מודל של חמישה שלבים:
המודל התקשורתי.
קיימת גרסה אחרת למודל המתייחסת לתהליך שעובר החידוש דרך תקשורת ההמונים:
קטגוריות מאמצים.
לפי רוג'רס, ישנן 5 קטגוריות המסווגות את הפרטים בחברה באימוץ החידוש: המחדשים, המאמצים המוקדמים, הרוב המקדים, הרוב המאחר והמשתהים.
את הפיזור באחוזים של כל אחת מן הקטגוריות ניתן לראות בתמונה.
ג'ני גרוס
ג'ני גרוס (בגרמנית: Jenny Groß; באנגלית: Jenny Gross; 5 בספטמבר 1863 - 8 במאי 1904) הייתה שחקנית תיאטרון יהודיה אשר שיחקה באוסטרו-הונגריה ובגרמניה.
ביוגרפיה.
גרוס נולדה בסצאנטו (Szantho) שבהונגריה (כיום אנדאו (Andau) באוסטריה). החלה לשחק בתיאטרון קארל (CarlTheater) בווינה כשא.פ. זוננטל שימש לה מנטור. ב-1885 שיחקה בתיאטרון הממלכתי-לאומי הגרמני (Hoftheater) בברלין בתפקיד אשת סלונים סנטימנטלית (Salondame) ולאחר מכן בתיאטרון לסינג (Lessingtheater) שנוהל על ידי אוסקר בלומנטל.
גרוס הייתה אהובת מבקרי התיאטרון ובהם המשורר והסופר הגרמני תאודור פונטאנה. היא שיחקה בהצגת הבכורה של ההצגה "מאדאם סאן-ג'יין" (Madame Sans-Gêne) של המחזאי ויקטוריאן סארדו (Victorien Sardou) בעת שהוצגה בגרמניה בפעם הראשונה. גם במחזותיו של המחזאי-סופר-משורר האוסטרי לודוויג אנצנגרובר (Ludwig Anzengruber) וגם בקומדיות העממיות, הוכיחה גרוס את כשרונה הרב-גוני.
גרוס נפטרה בברלין בירת גרמניה ב-8 במאי 1904, ונקברה בווינה.
סלמוביץ
מפת ירושלים מסוף המאה ה-16
ISO-2709
ISO 2709 הוא תקן לשמירת מידע ביביליוגרפי והעברתו.
תקן זה נמצא בשימוש נרחב בקטלוגים בספריות ברחבי העולם.
תקן זה פותח בשנות ה-60 תחת הנחייתה של אברם הנרייטה כדי לקודד את המידע שנשמר על כרטיסי ספרייה בספריית הקונגרס של ארצות הברית.
ישראל בנימין לבנר
ישראל בנימין לֶבנֶר (נכתב גם ליונר, ליוונר; בכתיב יידי: לעוונער; ברוסית: Израиль Беньямин Левнер; אב תרכ"ב, אוגוסט 1862, טרודיליובובקה, פלך יקטרינוסלב, רוסיה – כסלו תרע"ז, דצמבר 1916, לוגנסק, רוסיה) היה מחנך עברי, מחבר ספרי לימוד ומקראות, סופר ילדים ונוער, מתרגם, מעבד ועורך עיתוני ילדים, ורב מטעם בלוגנסק.
ביוגרפיה.
ישראל בנימין בן ר' משה לבנר נולד בקיץ 1862 בטרודיליובובקה, מושבה יהודית בפלך יקטרינוסלב שבדרום רוסיה.
למד בישיבת זלטופול ומאוחר יותר למד לימודי חול וב-1881 הוסמך להוראה. נסע לסיביר והקים בית ספר עברי בטאקמאן. החל משנת 1885 לימד ביקטרינוסלב.
החל לפרסם ב"המליץ" סדרות מאמרים שעסקו בענייני חינוך וכאלה שתיארו את ההווי היהודי של הקהילות שבהן ביקר בין השנים 1883–1885.
בשנת תרנ"ב פרסם בוורשה ספר לימוד בשם "רע הילדים", שמשך תשומת לב רבה, וזכה מיד לתפוצה גדולה בכמה מהדורות. מאז כתב, עיבד ותרגם בעיקר ספרות ילדים ונוער.
המו"ל בן-אביגדור מהוצאת תושיה זימן אותו להוצאת הספרים שלו, שם הוציא לאור סדרה של ספרוני סיפורים לילדים בשם "ביבליותיקה לילדים".
הספר שמשך תשומת לב רבה ביותר הוא כל אגדות ישראל, שבו סיפר וסידר לפי סדר כרונולוגי את אגדות חז"ל בלשון מקראית. הספר יצא במהדורות רבות ותורגם לשפות אחרות.
בשנים תרס"ה עד תרס"ו ערך את השבועון המצויר לילדים "החיים והטבע" שיצא ליד היומון "הזמן". בשבועון זה השתתפו מהבולטים שבמשוררים והמספרים העבריים באותם ימים.
עם הפסקת העיתון עזב את וילנה ועבר ללוגנסק שבאוקראינה, שם התמנה לרב מטעם הממשלה.
שם הוציא לאור וערך את עיתון הילדים "הפרחים" משנת 1907 (תרס"ח) ועד שחדל לצאת לאור ב-1914 (תרע"ד), בסמוך לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. לעיתון "הפרחים" כתבו בין השאר פסח בן-עמרם, אברהם שוער, לוין קיפניס ואחרים.
כתביו.
תרגום, עיבוד ועריכה.
כינוס סיפוריו:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
כתר דמשק
כתר דמשק הוא כינוי לכתב יד חשוב של התנ"ך המצוי בספרייה הלאומית בגבעת רם שבירושלים.
היסטוריה.
על פי הקולופון שלו, כתר דמשק נכתב בשנת 1260 על ידי מנחם בן רבי אברהם ו' מאלך, בעיר בורגוס שבקסטיליה (ספרד של ימינו). הספר הועבר לבית הכנסת חוש-אל-באשה אל-ענאבי בדמשק שבסוריה, ומכאן שמו של הכתר כיום.
בכל שנה ביום ט' באב, היו בני הקהילה, קוראים את ספר איוב, מתוך ה"כתר".
בשנת 1940 נגנב הכתר מבית הכנסת, והתגלה שוב בשנת 1962 עת נרכש עבור הספרייה הלאומית.
אחד מעמודי הכתר (המכיל איור) נמכר ביוני 1987 במכירה פומבית, ונרכש על ידי המוזיאון היהודי בטולדו שבספרד.
תיאור הספר.
הכתר כולל את כל ספרי התנ"ך, כשהוא מנוקד ומכיל טעמים והערות מסורה גדולה ומסורה קטנה. המסורה הגדולה בכל עמוד כתובה עם קישוטי מיקרוגרפיה.
בין כל אחד מחלקי התנ"ך מצוי דף איור צבעוני. סימוני הסדרים והפרשיות מעוטרים בצבע זהב וצבעים נוספים.
עשרים וארבעה ראשי איברים
עשרים וארבעה ראשי איברים הם כינוי לאיברים מסוימים בגוף, שעבד כנעני יוצא לחירות כשאדונו פצע אותו באחד מאיברים אלה.
מקור הדין.
בתלמוד למדו דין זה מפסוק בפרשת משפטים: .
אף שבתורה מדובר רק בפגיעה בעין או בשן, חז"ל קיבלו שמדובר באבות טיפוס לכל איבריו שאם נפגעו ונחתכו אינם חוזרים לגדול, והרחיבו זאת לכל 24 האיברים הדומים להם, שאף בהם כריתתם מחייבת את האדון לשחרר את עבדו.
לגבי השימוש דווקא בשן ובעין בציווי המקראי, מבואר על ידי רש"י כי ההוצאה לחופשי מתבצעת גם לאחר פגיעה באיברים שהעבד לא נולד איתם (בדומה לשן) אך רק עבור איברים שאין להם תחליף (כעין) ולא, לדוגמה, בשן חלב שאחרת תצמח במקומה.
מהות הדין.
במשנה מבואר שעבד יוצא לחירות מאדונו, בשלוש דרכים, או על ידי תשלום כסף לאדון, או על ידי קבלת שטר שחרור, ואפשרות שלישית היא במקרה והאדון פצע את עבדו וחיסר את אחד מאבריו, במקרה כזה חייב האדון להעניק לעבד שטר שחרור.
בנוסף לזה צריך העבד לטבול טבילה נוספת על טבילת העבדות שלו, ובטבילה זו הוא משתחרר והופך לגר יהודי לכל דבר ועניין:
זיהוי האיברים.
במשנה מנו את כל 24 האיברים:
אצבעות הידיים והרגליים (20), ראשי האזניים (1), ראש החוטם (1) ראש הגווייה (1), וראשי הדדים שבאישה (1) לדעת הרב שמואל שטראשון ראשי האוזנים נחשבים כשני ראשי איברים כמו כן שני ראשי דדי האשה והמספר 24 המובא במשנה מדבר רק על ראשי איברים שבאיש, ובאישה ישנם עוד שנים.
נגע צרעת.
דין נוסף הנוגע לראשי איברים הוא בדיני נגע הצרעת שאינו מטמא משום , במקרה והנגע הוא באחד מעשרים וארבעה ראשי איברים הללו.
יאיר סהר
יאיר סהר (נולד ב-1 ביולי 1958) כיהן כנשיא בורסת היהלומים הישראלית וכיו"ר מפעלי בורסת היהלומים בשנים 2011 - 2013 . בשנת 2013 קיבל את התואר נשיא כבוד של בורסת היהלומים של ניו יורק - ה-DDC בעבור פועלו לקירוב שתי בורסות היהלומים בתקופת כהונתו כנשיא בורסת היהלומים הישראלית.
בינואר 2016 קיבל יאיר סהר את התואר נשיא כבוד לכל ימי חייו של בורסת היהלומים הישראלית.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות והשכלתו.
יאיר סהר נולד והתחנך בתל אביב. הוא למד חשמל בתיכון אורט סינגלובסקי ושירת בצבא כמדריך בפנימיית חיל חימוש. בראשית שנות השמונים פתח משרד לביקוע יהלומים. עם המעבר לביקוע בלייזר המשיך לעסוק בביקוע בסיוע חמש מכונות לייזר. בגיל 26 החל לנסוע לבלגיה לרכוש יהלומי גלם, ובהמשך החל לעסוק גם בייצור.