ד"ר לאיוש ונטיאנר (בהונגרית: Venetianer Lajos; קצ'קמט, 19 במאי 1867 – אויפשט, 25 בנובמבר 1922) היה רב סופר והיסטוריון הונגרי.
ביוגרפיה.
לאיוש ונטיאנר היה בין השנים 1881 – 1891 תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, בתקופה זו, במשך שנה, היה תלמיד גם בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בשנת 1890 קיבל תואר דוקטור במדעי הרוח בבודפשט ובשנת 1892 קיבל סמיכה לרבנות. לאחר מכן קיבל באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה תעודת הוראה לבתי ספר התיכוניים לשפות הונגרית וגרמנית ולימד את המקצועות הללו בגימנסיה של צ'ורגו בתקופת היותו רב ביישוב. בשנת 1893 הגיע לצ'ורגו (עיירה במחוז שומוג'), ב-1896 ללוגוז' ובשנת 1897 נבחר כרב הראשי של אויפשט. הוא היה סגן נשיא התאחדות הרבנים הלאומית ההונגרית, חבר בוועדת ההיגוי של המכון הלאומי להכשרת רבנים פרנץ יוזף משנת 1910 (שמו היום כאמור בית המדרש לרבנים בבודפשט), ומרצה לתאולוגיה בבית המדרש. בשנים הראשונות בבית המדרש הוא לימד באופן קבוע את הדת היהודית, את התנ"ך ואת ההיסטוריה היהודית, ובשנים המתקדמות של הלימודים בבית המדרש לימד את היחסים המשפטיים של הונגריה לקהילה היהודית ואת המתודולוגיה של החינוך הדתי. לאחר מותו של איגנץ (יהודה ישראל) גולציר לימד את הספרות של חכמי ישראל. הוא היה עובד נמרץ ופורה של מדעי היהדות וזכה להשגי הצטיינות רבים בעבודתו כהיסטוריון. ערך מיוחד יש למחקריו ההיסטוריים היהודים שמתייחסים למחצית השנייה של המאה ה-19. ונטיאנר השתתף בתרגום וכתיבה של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
חייו הפרטיים.
לאיוש ונטיאנר הוא אביה של השחקנית אילונה וייאי והיה חותנו של השחקן דז'ה קרטס. אביו היה אלברט ונטיאנר, ואמו רגינה שטרן. לאשתו קראו תרזיה פאסטור. הוא התגורר באויפשט, רחוב בניצקי 4, כאשר נפטר בשנת 1922.
רשימת עבודותיו שפרסם בעצמו.
ונטיאנר היה גם אחד ממחברי כרך 10 של הסדרה הספרייה היהודית הפופולרית. כותרת ותוכן היצירה: פלוטארך יהודי. חלק 1. ונציאני לג'וס: לאו ליפוט. Gyula Fischer: Gábor Riesser. לאג'וס בלאו: ליפוט צונץ. (בודפשט, שנות העשרים של המאה העשרים)
חברת מולדת
חברת מולדת (נקראה גם סטודיו מולדת והקינו סטודיו מולדת) הייתה חברת סרטים בארץ ישראל, שעסקה בצילום ובהפקת סרטי קולנוע, פרסומת ותעודה. החברה נוסדה על ידי ירושלים סגל ונתן אקסלרוד בשנת 1927.
פעילות החברה.
בשנת 1927 הקימו סגל ואקסלרוד בשכונת מונטיפיורי את הסטודיו לצילום במטרה להפיק את סרט הראינוע העלילתי העברי הראשון. המעבדה בה פותחו הסרטים נתקלה בקשיים טכנולוגיים רבים, ובגלל היעדר חשמל נאלצו להשתמש במערכת מסובכת של עדשות ולפתח את הסרטים באמצעות אור השמש.
הסרטים הראשונים שצולמו היו סרטי פרסומות וסרטי תעודה; בחברה הופקו סרטי פרסומת רבים וכן צולמו סרטים דוקומנטריים רבים, בין היתר הקמת נתניה, יסוד תל מונד והנחת צינור הנפט בחיפה, וכן צולמו העדלאידעות של תל אביב. היומנים שצולמו הוקרנו בראינוע "ביתן" ובקולנוע "עדן".
הסרט העלילתי שאמור היה להיות הסרט הראשון שצולם בישראל היה "החלוץ". הסרט מתאר את חייו ומצוקתו של חלוץ שחווה קשיים ומעוניין לעזוב את הארץ ולחזור לאוקראינה ממנה הגיע, אך בסופו של דבר מתחרט ונשאר בארץ. את הסרט החל להפיק אקסלרוד בשנת 1926 בעזרת קואופרטיב שהוקם לצורך הצילומים, אך בגלל בעיות תקציביות הופסקו הצילומים ונגנזו, ונסגר הקואופרטיב. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1928, החל אקסלרוד בניסיון לצלם שוב את הסרט - סגל היה המפיק, אקסלרוד צילם והבמאי היה אלכסנדר פן. הצילומים החלו אך לאחר זמן מה, גילה סגל, שעסק באותו זמן בעבודות תרגום, כי הצילומים נערכים שלא לשביעות רצונו, וצילומי הסרט הופסקו בשנית.
בשנת 1932 צולם הסרט "ויהי בימי" - קומדיה קצרה בת 18 דקות שצולמה על רקע חגיגות פורים והעדלאידע, בהשתתפות השחקנים משה חורגל ואלינה סטרניצקה, ובהשתתפות שחקנים חובבים, בבימויו והפקתו של חיים הלחמי. הסרט הציג קומדיה של טעויות הכוללת שלושה זוגות במהלך חג פורים - זוג תיירים, זוג חלוצים וזוג יהודים מהישוב הישן. הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה.
לאחר חילוקי דעות מקצועיים, נסגרה החברה בשנת 1934.
Miss the Rage
Miss the Rage הוא סינגל של הראפרים האמריקאים טריפי רד ופלייבוי קרטי, שיצא לאור ב-7 במאי 2021. השיר הוא הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הרביעי של טריפי רד, "Trip At Knight".
רקע.
טריפי רד פרסם טיזר לרצועה באינסטגרם בדצמבר 2020. מאוחר יותר, עריכה של השיר המכילה את השירה של קרטי מ-"Want To" (שיתוף הפעולה שלו שהודלף עם הראפר המנוח ג'וס וורלד) על גבי מקצב השיר, הפכה לוויראלית בטיקטוק. הפופולריות של העריכה הובילה לכך שטריפי רד ביקש מקרטי שישתתף בשיר. תאריך צאתו של הסינגל ועטיפתו נחשפו ב-3 במאי 2021. שם השיר הפך למוטו גם בפוסטים של טריפי רד ברשתות החברתיות.
שם השיר מתייחס למעשה ההחמצה של הזעם שטריפי רד חווה בעת הופעתו בהופעות עקב מגפת הקורונה. טריפי רד הסביר: "ננעלתי. אני אחד האנשים שנמצאים בפסטיבלים, אני יוצא משוגע מהקרעים. אני מוכן לחזור לנוכחות הבמה שלי. נמאס לי מהחרא הזה. נמאס לי לשבת בבית כי זה כל מה שעשיתי. עם כל חרא מגפת הקורונה שקורה, הייתי בדיוק במרחב היצירתי שלי ועשיתי מוזיקה שבאמת התעסקתי בה". השיר נחשב לרצועת "אוקטן גבוה".
הרכב.
הרצועה כוללת את טריפי רד ופלייבוי קרטי מראפרפים על מקצב עם אקורדים סינתטיים המתנגנים בהילוך אחורי.
וידאו קליפ.
וידאו קליפ מילים לשיר יצא ב-7 במאי 2021 בערוץ היוטיוב של טריפי רד. הקליפ מונפש על ידי זאק אוקמי וצ'דוויק מקלה. הקליפ כולל אנימציית לולאה חוזרת ונשנית בה מהירות האנימציה מאטה, מאיצה ומתהפכת לפי קצב המוזיקה. האנימציה עצמה כוללת את טריפי רד אוחז בחרב בתלבושת אביר שחותך בעזרתה דם באוויר, כמו גם יצורים שונים שמתקדמים לעברו.
עונת 1964/1965 בליגת העל ההולנדית
עונת 1964/1965 הייתה העונה התשיעית של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פיינורד באליפות הליגה. נאק ברדה ופ.צ סיטארד ירדו לליגת המשנה.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 16 קבוצות, (14 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו פ.צ סיטארד וטלסטאר ספורטקלאב שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 15 ו-16 נשרו לליגת המשנה ההולנדית.
התמימים (פירושונים)
לנינסקויה
לנינסקויה (ברוסית: Ле́нинское) היא עיירה במחוז היהודי האוטונומי, המשמשת כמרכז מנהלי של נפת לנינסקי.
גאוגרפיה.
העיירה ממוקמת בגדה השמאלית של נהר אמור. כשני קילומטר ללנינסקויה נמצאת תחנת רכבת לנינסק של רכבות המזרח הרחוק.
היסטוריה.
היישוב הוקם ב-1858 שם מיכאילו-סמיונובסקויה על ידי קוזאקים. הקוזאקים הובאו ושוכנו באזור בכפייה, מטרת הממשלה הייתה ליישב אזורים לא מאוכלסים עם סין.
בתקופת השלטון הסובייטי נסללה מסילת רכבת עד בירוביג'אן.
ב-1934 שמו של היישוב שונה לבליוכרובו על שמו של המצביא הסובייטי וסילי בליוכר. לאחר מאסרו והוצאתו להורג של בליוכר, השם שונה ללנינסקויה.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית לנינסקויה לפי שנים:
בלט רוס דה מונטה קרלו
הלהקה "הבלטים הרוסיים של מונטה קרלו" (ברבים) נוצרה בשנת 1932 לאחר מותו של סרגיי דיאגילב והתפרקות הבלט רוס. מנהלה היה ואסילי דה באזיל (המוכר יותר כקולונל ו. דה באזיל), ומנהלה האמנותי היה רנה בלום. דרכיהם נפרדו ב-1936 והלהקה התפצלה. החלק שנשאר בידי באזיל שינה פעמיים את שמו לפני שהיה לבלט רוס המקורי. בלום ייסד את בלט דה מונטה קרלו, ששינה את שמו ל"בלט רוס דה מונטה קרלו" (בצרפתית: Ballet Russe de Monte-Carlo הפעם ביחיד) כשליאוניד מאסין התמנה למנהל האמנותי בשנת 1938. בשם זה פעלה הלהקה עד להתפרקותה כעבור כ-20 שנה.
בין הרקדנים ב"בלט רוס דה מונטה קרלו" היו רותאנה בוריס, פרדריק פרנקלין, אלכסנדרה דנילובה, מריה טולצ'יף, ניקולאס מגאלאנס תמרה טומאנובה, ג'ורג' זוריץ', אליסיה אלונזו, איבון ג'ויס קרייג, נינה נובאק, רייבן וילקינסון, מרדית בייליס, סיד צ'ריס ועוד. כוריאוגרף הבית של הלהקה היה מאסין; היא הציגה גם כוריאוגרפיות של מיכאיל פוקין, ברוניסלבה ניז'ינסקה, פרדריק אשטון, ז'ורז' בלנשין, אגנס דה מיל, רות פייג' וולרי בטיס.
הבלט רוס דה מונטה קרלו סייר בעיקר בארצות הברית לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. הלהקה הביאה בלט לערים ועיירות ברחבי הארץ, במקומות רבים שאנשיהם לא ראו בלט קלאסי מימיהם. הרקדנים הראשיים של הלהקה הופיעו עם להקות אחרות וייסדו בתי ספר למחול ולהקות משלהם ברחבי ארצות הברית ואירופה. הם הנחילו את מסורות הבלט הרוסי לדורות של אמריקאים ואירופאים.
היסטוריה.
בלט רוס דה מונטה קרלו החל את דרכו משום שלאוניד מאסין, כוריאוגרף הבלטים הרוסים של קולונל ואסילי דה באזיל, שאף להיות יותר מיד-ימינו של קולונל ואסילי דה באזיל ותו לא. דה באזיל היה המנהל האמנותי של הבלטים הרוסיים שלו, ומאסין חמד משרה זו, על כן פרש ממשרתו כדי להקים להקה משלו.
בלום ודה באזיל הסתכסכו בשנת 1934, ושותפותם בבלטים הרוסיים התפרקה. אחרי שעמלו נואשות לשמר את הבלט בחיים במונטה קרלו, השיגו ב-1937 בלום והכוריאוגרף הקודם של הבלטים הרוסיים, ליאוניד מאסין, מימון מ"עולם האמנות" של יוליוס פליישמן, ליצירת להקת בלט חדשה.