ב-1821, במלחמת העצמאות כנגד האימפריה העות'מאנית, השתתפו תושבי פורוס בלחימה, וב-1830 הוקם באי בסיס של חיל הים היווני (שמאוחר יותר, ב-1881, הועתק ברובו לאי סלמיס).
מול פורוס נמצאת פלאקה שבפלופונסוס, שממנה טיפה דרומה משתרעים פרדסי הלימונים של "לימונודסוס". קצת צפונה מפלאקה נמצאת העיירה גלאטאס , עיר ראשית של טריזיניה, ולא רחוק משם שרידי טרויזן. מעבורות רבות פועלות במעבר מים זה שבין גלאטאס לפורוס. תעבורת נוסעים ומכוניות קיימת באופן שוטף בין האי לפלופונסוס. האי הוא יעד לחופשות סוף שבוע בקרב האתונאים וכן יעד לספינות טיולים. מיקומו הגאוגרפי של פורוס מאפשר לשוהים בו להצטרף לטיולים יומיים באתרי עתיקות היסטוריים בפלופונסוס: אפידאורוס, מיקנה, ארגוס, נאפפליו ואולימפיה.
פורוס היה בעבר שני איים – קאלאבריה (ביוונית מודרנית: Καλαυρία; קלאוריה לשעבר) הצפוני והגדול, והאי הגעשי ספרייה (ביוונית: Σφαιρία "Sphairia") הדרומי, בו מכסה העיירה פורוס כמחצית משטחו – שחוברו במצר יבשה צר וגשר העובר מצד לצד. קו החוף של האי נמתח לאורך 43 ק"מ וכ-4,000 תושבים חיים בו (על פי המפקד של 2011 – ראו לוח של נתוני האיים להלן), מזה 3,651 בעיירה פורוס לבדה – גבעה של בתים לבנים וציוריים עם גגות רעפים שבראשה ניצב מגדל שעון משנת 1927 שהוא סימן ההיכר הבולט של האי, ומולם נשקפים נופי הרי ארגולידה. בקאלאבריה, האי המיוער, מצוי מנזר זואודוכוֹס פיאי (Zoodóchos Pygí) מהמאה ה-18, היושב בלב חורשות אורן ודולב, וכן שרידי מקדש פוסידון.
הידרה.
במאה ה-16 התיישבו באי פליטים מאלבניה, שנמלטו מעושק השלטון העות'מאני, והפכו את הנמל למרכז סחר עשיר ולצומת המסחר הראשי בים האגאי. באי היה צי סוחר של 160 ספינות, שהביא עושר רב לבעליו. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שברו סוחרי הידרה את המצור הבריטי וסיפקו סחורות לצרפת. במאה ה-18 זכה האי לאוטונומיה, ובמקום תשלום מיסים סיפק מלחים לצי העות'מאני. אוכלוסיית הידרה תפחה ל-40,000 ערב מלחמת העצמאות של יוון ב-1821. בזמן המלחמה הפכו ספינות האי למשחתות. מפקד צי המרד – אנדריאס מיאוליס – היה בן הידרה.
הידרה התפרסמה בשנות ה-50 כאתר צילום לסרט "הנער על הדולפין" ומאז נמשכו אליה אמנים, שחקנים, סופרים, אנשי אופנה וידוענים מכל העולם, שלא לדבר על המוני ספינות הנופש, היאכטות והתיירים הרגילים. המפורסם בין דיירי האי היה הזמר לאונרד כהן. יתרונו של האי הוא העדרם של קטנועים ואופנועים רועשים – למעשה, בכל האי אין כלי תחבורה ממונעים, מלבד רכב תברואה ובנייה, ואמצעי התחבורה היחידים הם החמורים והפרדות. העיירה הידרה בנויה בתבנית חצי גורן על צלע ההר המקיפה את הנמל. בתי המידות של העשירים תוכננו במאה ה-18 בידי אדריכלים מאיטליה; ואחד מהם, בית גיורגוס קונטוריוטיס , הפך למוזיאון.
ספצס.
האי ספצס, הדרומי מכולם ועם "רגל אחת" במפרץ הארגולי, ממוקם כ-90 ק"מ דרום-מערבית מפיראוס ומונה כ-4,000 תושבים. העיירה ספצס היא היישוב היחיד הגדול באי. כמו בהידרה, גם כאן התגוררו בעלי אוניות שתרמו את ספינותיהם למרד באימפריה העות'מאנית, ובתיהם מפארים את העיירה. במוזיאון המקומי מוצגות בין השאר עצמותיה של לסקרינה בובולינה, גיבורת הצי במלחמת העצמאות. בובולינה, אשה ססגונית שהתברכה בפרשיות אהבהבים, תרמה ספינה משלה למלחמה.
אוסטיאופניה
אלדפירת', מלך נורת'מבריה
אלפרית' מנורת'מבריה (מת ב-14 בדצמבר 704 או 705),
היה מלך נורת'מבריה מ-685 עד מותו. הוא מתואר על ידי כותבים קדומים כביד כאלוקאין וכסטפן מריפון, בשל מלומדותו הגדולה.
חלק מיצירותיו וכמה מכתבים שכתבו לו שרדו. שלטונו היה שקט יחסית, שהפגם היחיד בו היה מחלוקות עם הבישוף וילפריד, דמות מרכזית בכנסיית נורת'מבריה הקדומה.
אלפרית' נולד בתאריך לא ברור לאוסוויו מלך נורתמבריה, ולנסיכה אירית בשם פין. מאוחר יותר כשהפך אוסוויו למלך נורת'מבריה, הוא מת בשנת 670 והוחלף על ידי אקגפרית' בנו. אלפרית' התחנך לקריירה בכנסייה והפך לאיש משכיל. ב-685, כאשר אקגפרית' נהרג בקרב על נצ'טנסמר אלפרית' נקרא לשוב לנורת'מבריה, והפך למלך. מידע זה ידוע על פי מדיווחים מהסופרים בהאי ההברידאי לונה.
ממשלת נתניהו הראשונה
מאורוליצוס
זיכרון מרומז
זיכרון מרומז (נקרא גם זיכרון לא-מוצהר או זיכרון לא-דֶקלֶרָטיבי, וכן זיכרון אימפליציטי, מאנגלית: Implicit memory) הוא מאגר זיכרון המכיל ידע שלא בהכרח יוכל לבוא לידי ביטוי באופן מילולי. הוא מכיל בין היתר ידע הנוגע למיומנויות מוטוריות וקוגניטיביות שונות.
הזיכרון המרומז הוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך והוא כולל בין היתר את הזיכרון הנהלי.
מאפיינים.
הזיכרון המרומז משפיע על ההתנהגות באופן בלתי מודע והוא אינו מצריך הפעלה של מאמץ מנטלי כדי להיזכר במידע המאוחסן בו. למעשה, אחד מהמאפיינים המרכזיים של הזיכרון המרומז הוא חוסר היכולת של האדם לזכור את ההתנסויות הקודמות אשר הובילו לרכישתו.
הזיכרון המרומז בא לידי ביטוי כאשר חוויות מהעבר משפרות את רמת הביצוע של פעולה מסוימת, אשר אינה מצריכה היזכרות מודעת או מכוונת של חוויות אלו.
הבחנה בין זיכרון מרומז למפורש.
הזיכרון המפורש גם הוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך, אך הוא שונה מהזיכרון המרומז בכך שאת הידע המאוחסן בו ניתן לתאר בקלות במילים. בעוד שהזיכרון המפורש מתייחס ל"מה", הזיכרון המרומז מתייחס ל"איך".
ידע ותהליכים המעורבים בזיכרון המרומז.
הזיכרון המרומז מתייחס למספר תופעות בעלות מאפיינים שונים. הוא כולל:
הזיכרון המרומז מוביל לאשליה שיכולה לגרום לאדם להאמין לאמירות ששמע או חווה בעבר, ללא קשר לאמיתות הדברים.
היסטוריה ומחקר.
בעקבות טבעו הסמוי, הזיכרון המרומז לא זכה להתייחסות מחקרית עד שנת 1960. בשנה זו המחקר אודות אמנזיה העלה שזיכרון זה לא נפגע במצבים אלו.
כאמור, הידע הנמצא בזיכרון המרומז לא תמיד יכול לבוא לידי ביטוי באופן מילולי. על כן, ניתן להביע אותו דרך ביצוע ולאו דווקא על ידי היזכרות מודעת.
בהתאם לכך, הלמידה המערבת את הזיכרון המרומז מתייחסת לשינוי בהתנהגות הנצפית.
בעקבות זאת, מטלות לבדיקת הזיכרון המרומז מתבססות על שינויים בהתנהגות וברמת הביצוע של מטלות בעקבות תהליכים שונים של הטרמה.
תקרית צ'ספיק-ליאופרד
תקרית צ'ספיק-ליאופרד (באנגלית: Chesapeake-Leopard Affair) הייתה התנגשות ימית מזוינת שהתרחשה ב-22 ביוני 1807 בחופי נורפוק (וירג'יניה) בין אוניית המלחמה הבריטית "ליאופרד" והפריגטה האמריקנית "צ'ספיק". הלחימה בין השתיים ארעה לאחר שהאונייה הבריטית רדפה אחר הפריגטה האמריקנית, ירתה לעברה מתותחיה והעלתה בכוח צוות השתלטות אל סיפונה כדי לחפש אחר מלחים שערקו מן הצי המלכותי. "צ'ספיק" נתפסה בלתי מוכנה, ולאחר כמה מטחי דופן מתותחי "ליאופרד", להם הצליחו המלחים האמריקנים להשיב בירי כדור תותח אחד בלבד, החליט קומודור ג'יימס ברון, מפקד ה"צ'ספיק", להיכנע. הבריטים הורידו ארבעה אנשי צוות מהאונייה האמריקנית והעמידו אותם למשפט באשמת עריקה; על אחד מהם נגזר דין מוות בתלייה. לאחר החיפוש שוחררה "צ'ספיק" ושבה לנמל. קומודור ברון נשפט בבית דין צבאי ונענש בשלילת הפיקוד לחמש שנים ללא קבלת משכורת.
תקרית צ'ספיק-ליאופרד עוררה תרעומת רבה בקרב האמריקנים שיצאו בקריאות רמות לא להבליג על העלבון ולהכריז מלחמה על בריטניה, אך הזעם הציבורי שכך עד מהרה. הנשיא תומאס ג'פרסון ניסה תחילה לנצל את חרחורי המלחמה הללו כדי לאיים מבחינה דיפלומטית על הממשלה הבריטית ולאלצה ליישב את העניין. הקונגרס נסוג מתמיכה בסכסוך מזוין כאשר הנציגים הבריטיים לא הביעו כל חרטה על שערוריית צ'ספיק והציגו הודעות רשמיות המאשררות את תקפותו של הגיוס הכפוי לצי המלכותי. סירובה של בריטניה לחדול מפגיעה בנייטרליות של ארצות הברית נענה בהשפעת ג'פרסון בלוחמה כלכלית - חוק האמברגו של 1807.
מזרח הארלם
מזרח הארלם (באנגלית: East Harlem), הידוע גם כהארלם הספרדית, הוא חלק בשכונת הארלם הממוקם בצד הצפון מזרחי של מנהטן, ניו יורק שבארצות הברית.
מזרח הארלם הוא אחד המקומות בהן אוכלוסייה ממוצא לטיני היא הדומיננטית ביותר באזור: חלק ניכר מהווה אנשים ממוצא פוארטו ריקני, בנוסף למספר גדל של דומיניקאים ומהגרים מקסיקנים רבים. מזרח הארלם כולל בתוכו את האזור שבעבר היה ידוע כהארלם האיטלקית, וחלק מהשאריות והשרידים מהאזור שהיה מאוכלס על ידי אוכלוסייה איטלקית רבה בעבר עדיין קיימים.
מזרח הארלם מוקפת על ידי מתחם, והיא מהווה מקום עם רמת הפשע הגבוהה ביותר במנהטן. השכונה סובלת מבעיות חברתיות רבות, ובהן אחוז האבטלה הגבוה ביותר בניו יורק, הריון של נערות, איידס, שימוש גבוה בסמים, חסרי בית, ואחוז חולי אסתמה גבוה פי חמישה מהממוצע בארצות הברית. למזרח הארלם יש את הריכוז השני בגודלו בארצות הברית של דיור ציבורי, אחרי בראונסוויל שבברוקלין.
צפונית לשכונה שוכן נהר הארלם, מזרחית לה נמצא האיסט ריבר, רחוב 96 מכיוון דרום והשדרה החמישית ממערב. מזרח הארלם הוא מקום היווסדה של משפחת הפשע ג'נוביז, אחת מחמש המשפחות ששלטו במאפיה האיטלקית בניו יורק.
צל של ספק
צל של ספק (באנגלית: Shadow of a Doubt) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי בבימויו של אלפרד היצ'קוק. בסרט משחקים תרזה רייט וג'וזף קוטן. תסריט הסרט נכתב על ידי ת'ורטון ויילדר, סאלי בנסון ועלמה רוויל. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. ב-1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
עלילה.