חזירי בר חיים בעדרים. כל עדר כולל על פי רוב כ-20 פרטים, אולם נראו גם עדרים שמנו 50 פרטים. בעדר טיפוסי יש שתיים או שלוש נקבות המגדלות את צאצאיהן. הזכרים לא נמצאים בעדר, פרט לעונת הרבייה. ההמלטה מתרחשת בדרך כלל במקום מבודד, הרחק מהעדר, ובשגר בדרך כלל ארבעה עד שישה גורים. החזיר הוא פעיל לילה, ומחפש את מזונו החל מרדת הערב ועד זריחת השמש. חזירים אוכלים כמעט כל דבר שנקרה בדרכם: אגוזים, גרגרים, נבלות, שורשים, פקעות, אשפה, חרקים, זוחלים קטנים ואפילו טלאים וצבאים צעירים. חזירי בר החיים באזורי הביצות אף אוכלים שפמנונים, ציפורים, אצות ובלוטים.
חזירי בר הם הפרסתנים היחידים שחופרים מאורות, וההסבר לכך הוא שהם היונקים היחידים בלי רקמת שומן חומה, ולכן הם צריכים למצוא דרכים אחרות להגן על עצמם מהקור. מאותה סיבה החזרזירים רועדים כדי לחמם את עצמם.
חזירי בר הם יצורים טריטוריאליים וסולידריים. הם מסמנים את שטחם על ידי התגרדות בעצים (התגרדות בעצים משמשת אותם גם לצורכי ניקיון). כאשר זכר מסוים חודר לשטח שליטתו של זכר אחר, הזכרים נלחמים באמצעות חטיהם.
בעת הצורך, חזירי הבר יכולים להגן על עצמם ועל צאצאיהם בתקיפות. הזכרים מרכינים את ראשם, מסתערים ונוגחים כלפי מעלה עם חטיהם החדים. הנקבה, בעלת חטים קטנים יותר, מסתערת עם ראש מורם ופה פתוח בנשיכה. התקפות כאלה לרוב אינן קטלניות עבור בני אדם, אף שהן עשויות להביא לטראומה ולאיבוד דם רב מפציעות קשות.
ישנו תיעוד משנות החמישים המוקדמות המראה שבשל התנהגותו המזיקה ניסו פרנסי ישראל להבריח את החזיר ממכורתם בעזרת גרביים ישנות ספוגות בריח אדם מקומי אך ללא הועיל.
לחזירי בר בוגרים יש טורפים טבעיים מעטים, ביניהם חתולים גדולים כמו נמר וטיגריס, להקות גדולות של זאבים, דוביים שונים וזוחלים גדולים כמו תנינים, פיתוניים וכוח ענק. לצעירים ישנם אויבים נוספים כמו עיטים, צבועים ותנים אך לרוב האמהות מגוננות בעוצמה על הגורים.
רבייה והתפתחות.
חזירי הבר מסוגלים להתרבות בכל עת במהלך השנה. הנקבות יכולות להמליט עד שתי המלטות בשנה. ההזדווגות תלויה בדרך כלל באקלים, שמשפיע ישירות על זמינות המזון. חוסר בערכים תזונתיים בעת מחסור במזון עלול לדכא רבייה. חזיר הבר נוטה לברירת "R selection".תקופת ההריון היא בטווח של 120-180 ימים. מספר צאצאים ממוצע בהמלטה בטווח של 6-5 ומשקלם נע בין 8.0-4.0 קילוגרם. נקבות מסוגלות להתרבות מסביב גיל 10 חודשים, והזכרים בוגרים מינית בערך מגיל 5 עד 7 חודשים. הצאצאים ממשיכים להתפתח ולגדול עד גיל 5-6 חודשים.
הזכרים אינם נותנים כל טיפול הורי מכיוון שהם פוליגיניים ולרוב משוטטים לבד. הטיפול בגורים אצל הנקבות עשוי להיות נמוך יותר במין זה מאשר בכבשים, בקר ועיזים, מה שיכול להוות פשרה בגודלי המלטה גדולים יותר. בעוד שלמינים דומים אלה יש בדרך כלל רק 1 או 2 צאצאים לכל המלטה, המלטות של חזירי הבר הן פי 2 עד 3 מגודל זה. באופן לא מפתיע, לחזירונים שיעור תמותה גבוה. בלידה, לחזירונים מעט מאוד שומן בגוף ומעט מאגרי אנרגיה. על ידי הרבעת צאצאים רבה יותר הם מגדילים את הסיכויים שצאצאים מסוימים ישרדו. ידוע שחזירות עם המלטות גדולות דורסות בטעות את צאצאיהם. עם זאת, מחקרים מצביעים על כך שדריסה זו עשויה להיות מכוונת, כדי להגדיל את סיכויי ההישרדות לשאר ההמלטה. מכיוון שתחרות מופחתת בקרב אחים על האכלה היא תוצאה של גודל המלטה קטן יותר. חזירונים חלשים יותר עשויים לנסות לינוק מספר פעמים, לפני שהם מוכים על ידי אחיהם, ונהרגים מתת תזונה. נקבות הממליטות חזירונים קרוב לאותו הזמן בשני עדרים שונים עשויים לאפשר לחזירונים מהמלטה אחרת לינוק. עם זאת, לעיתים קרובות אמהות דוחות חזירונים שאינם שלהם. נקבות עובדות באופן קולקטיבי על מנת להגן על כל הצאצאים הנמצאים בעדר שלהם. בזמן מסעות האמהות שומרות על החזירונים באמצע, כשהמבוגרים מובילים ומאחור. צעירים נותרים לעיתים קרובות עם נקבה אחת כהגנה, ואילו שאר חברי הקבוצה יוצאים לשוטט אחר מזון.
תת-מינים.
תת-מיניו של חזיר הבר הם:
חזיר הבית לפעמים מיוחס כתת-מין נוסף ("Sus scrofa domestica") ולפעמים במין נפרד ("Sus domestica"). ישנם גם גזעי חזירים שהוכלאו עם חזירי בר .
לחזירי בר צרפתיים וספרדיים יש 36 כרומוזומים, לעומת חזירי הבר משאר אירופה שיש להם 38 כרומוזומים (כמו חזירי בית). חזירי בר עם 36 כרומוזומים התרבו בהצלחה עם חזירים בעלי 38 כרומוזומים ולצאציהם היו 37 כרומוזומים.
במיתולוגיה.
במיתולוגיה היוונית ידועים שני חזירי בר. הרקולס צד את חזיר הבר בארימנתיאה כאחד מ-12 מעשי הגבורה שלו. בציד הקלידוני, גיבורים מיתולוגיים רבים צדו את החזיר הקלידוני, וביניהם חלק מהארגונאוטים והציידת אטאלנטה. בנוסף, חזיר הבר היה מקודש לאל המלחמה ארס. במיתולוגיה הקלטית חזיר הבר היה קדוש לאלה ארדווינה, וציד חזירים מופיע במספר סיפורים במיתולוגיה הקלטית והאירית. במיתולוגיה הנורדית לאלים פריה ופרייר היו חזירי בר. החזיר של פרייר נקרא גולינבורסטי ("רעמת זהב") והוא יוצר על ידי בני איבלדי כשי לפרייר. הזיפים ברעמה של גולינבורסטי היו זוהרים בחושך כדי לספק אור לבעליו. פריה רכבה על החזירה הילדסביני ("חזירת מלחמה") כשהיא לא השתמשה במרכבתה שנרתמה לחתולים. על פי השיר "הינדלוג'ו" הסוותה את זהותו של בן-חסותה אוטאר. חזירי הבר במיתולוגיה הנורדית היו מיוחסים לפוריות, והם שימשו כקמע הגנה במלחמה.
הרלדיקה ושימושים סמליים אחרים.
חזיר הבר וראש החזיר מופיעים בסמלים רבים. חזיר שלם עשוי לסמל את התכונות החיוביות של החזיר: אומץ ועזות במלחמה. ראש החזיר יכול לסמל הכנסת אורחים (מהמנהג של הגשת ראש חזיר במסעדות), או לסמל שבעל שלט האצולה הוא צייד ידוע ומפורסם.
שבט קמבל בסקוטלנד משתמש בחזיר בר על סמלו כדי לסמל אומץ ופראיות. מנהיגי השבטים גורדון, נסביט ואורקהארט משתמשים בשלושה ראשי חזיר בר על שלט האצולה שלהם. חזיר הבר היה גם סמלו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה.
הדגל של המורדים הסרבים כלל חזיר בר בזמן ההתקוממות הסרבית הראשונה. באותה תקופה חיו חזירי בר רבים ביערות והרים בסרביה, והיוו ייצוא מרכזי של האזור.
בבלגיה חזיר הבר הוא בעל החיים הסמלי של יערות הארדנים בדרום המדינה.
שימוש מסחרי.
שערות חזיר הבר היו בשימוש בתהליך ייצור מברשת השיניים עד שהוחלפו בחומרים סינתטיים, בדרך כלל ניילון, על ידי דופונט ב-1938. השיער לזיפים הגיע בדרך כלל מצוואר החזיר. אף על פי שמברשות אלו היו פופולריות מכיוון שהזיפים היו רכים, הן לא היו מוצלחות לשמירה על היגיינת הפה, מפני שלזיפים לקח זמן רב להתייבש, היוו כר נוח לצמיחת חיידקים, ונפלו מהמברשת. שערות חזיר הבר שימשו גם בייצור מברשות שיער.
חזיר יבלות ג'אווני
חזיר יבלות ג'אווני (שם מדעי: Sus verrucosus; או חזיר ורקוזי) הוא מין בסוג חזיר האנדמי לאי ג'אווה ולאיים הסמוכים, בָּאוִיאַן ומאדורה. החזיר הג'אווני חי ביערות שגובהם נמוך מ-800 מטר.
מאפיינים.
משקלו של החזיר הג'אווני נע בין 44 ל-108 ק"ג, כאשר הזכר שוקל למעלה מפי שניים מהנקבה. מקורות אחרים מציינים כי משקלן של הנקבות הוא 45 - 60 ק"ג, ושל הזכרים - 80 - 150 ק"ג. אורכו של החזיר הג'אווני 90 עד 190 ס"מ. צבעו נע מצהוב אדמדם ועד לשחור וחלקיו התחתונים הם בצבע צהבהב. בפניו 3 זוגות גבשושיות. יש שוני רב בגודלן של גבשושיות אלו מפרט לפרט והן אינן ניכרות אצל הנקבות. לחזירים הג'אוונים רעמת שיער ארוכה שיורדת מהעורף דרך עמוד השדרה עד לישבן. להם רגליים דקות וזנב ארוך. על הזנב יש ציצית שיער קטנה. לו ראש ארוך ואוזניים גדולות.
תקופת ההיריון בחזיר הג'אווני נמשכת בסביבות הארבעה חודשים. הם ממליטים 3–9 גורים מדי שנה בתקופת הגשמים שבין ינואר למרץ. הגורים יונקים עד גיל 3–4 חודשים, אז הם נגמלים מיניקה. הנקבות דואגות לגורים בקבוצות יחד עם נקבות נוספות בעוד שהזכרים נשארים בודדים. אורך חייו של חזיר יבלות ג'אווני הוא עד 14 שנה.
כאשר חש החזיר הג'אווני מאוים הוא זוקף את רעמת שיערו המצויה בגבו.
החזיר הג'אווני מזיק לחקלאות האדם וניצוד בשל בשרו. רק חזירים ג'אוונים מעטים מוחזקים בשבי. אלו מוחזקים במושבות רבייה, כולן בגני חיות במזרח האי ג'אווה.
חזיר יבלות מדברי
חזיר יבלות מדברי (שם מדעי: Phacochoerus aethiopicus) מין בסוג חזיר יבלות ממשפחת החזיריים. חזיר היבלות המדברי נפוץ במזרח אפריקה.
משקלו של חזיר היבלות המדברי 50 עד 150 ק"ג, כשהזכרים גדולים בדרך כלל מהנקבות.
בעונת הרבייה, המתרחשת במהלך התקופה הגשומה, מתקבצים הזכרים בקבוצות ומתחרים ביניהם על הנקבות. משך ההיריון 170–175 יום ובסופו נולדים 1–8 ולדות. הם נגמלים מיניקה בגיל 4 חודשים ומגיעים לבגרות מינית בגיל 18–20 חודשים.
הם פעילי יום, אף שבמקומות בהם הם ניצודים על ידי האדם הם עשויים להפוך לפעילי לילה. להם חוש ריח ושמיעה מפותחים.
החזיר הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מעשב, פירות, פקעות, שורשים, פרחים וחרקים.
חזיר יבלות מצוי
חזיר יבלות מצוי (שם מדעי: Phacochoerus africanus) הוא מין של יונק ממשפחת החזיריים החי בערבות הסוואנה של מרכז אפריקה ומזרחה.
תיאור.