במשחקים האולימפיים שנערכו במונטריאול, קנדה בשנת 1976 זכה דיביאזי לכבוד לשאת את דגל איטליה בטקס הפתיחה של האולימפיאדה. במשחקים עצמם הוא זכה בפעם השלישית ברציפות בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בשיא עולם חדש של 600.51 נקודות, לפני גרג לוגניס מארצות הברית (576.99 נקודות) וולדימיר אולייניק (548.61 נקודות), ובכך היה לקופץ המים הראשון בהיסטוריה והיחיד עד כה (2012) שזכה להישג זה. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 516.18 נקודות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי אימן דיביאזי את נבחרת איטליה ב-4 אולימפיאדות. (מוסקבה 1980, לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 ואטלנטה 1996).
ב-26 בפברואר 2006 זכה דיביאזי לכבוד לשאת את הדגל האולימפי בטקס הסיום של אולימפיאדת טורינו (2006).
חייו האישיים.
דיביאזי נשוי לאליזבטה דסי, שחיינית איטלקייה שהשתתפה באולימפיאדת מונטריאול (1976).
תוכנית הספר הכחול
תוכנית הספר הכחול הייתה חזונו של נורי א-סעיד ראש ממשלת עיראק אותו העלה על הכתב בשנת 1943 וכוון בעיקר לבריטים, ובו בדומה לתוכנית סוריה הגדולה של עבדאללה הראשון אמיר הממלכה הירדנית ההאשמית, הציעה לאחד את כל אזור הסהר הפורה תחת קונפדרציה בהובלת עיראק שתושביה הם שיקבעו את אופי השלטון בה. בניגוד לעבדאללה, שהתעלם בתוכניתו ממעמד היהודים, הציע נורי א-סעיד ליהודים אוטונומיה במחוזות מסוימים בקונפדרציה, בדומה לאוטונומיה שהוענקה למארונים בהר הלבנון בשנת 1864 ובה בעת הייתה עיראק לקיצונית במדינות ערב ביחסה ליישוב ומדינת ישראל.
ביולי 1947 נקרתה בדרכו של נורי סעיד ההזדמנות להגשים את חלום 'סוריה הגדולה' במסגרת תוכנית קלייטון של הבריטים לבלימת שאיפות ההתפשטות הסובייטיות במזרח התיכון באמצעות סיכול תוכנית החלוקה. הבריטים יעדו לעיראקים את הובלת קואליציית הפלישה הערבית הראשונה לארץ ישראל, תוך הבטחה לחימוש שתי דיוויזיות עיראקיות במסגרת הסכם הגנה אנגלו-עיראקי שנודע בשמו הסכם פורטסמות (1948). מרד בגדאד (1948) בהובלת התנועה הקומוניסטית העיראקית, רבים מחבריה יהודים, בתמיכה פעילה של ברית המועצות הביא לנפילת שלטונו של נורי סעיד ולסיכול תוכנית הפלישה הראשונה.
במאי 1948, שגרה עיראק דיוויזיה לארץ ישראל כחלק מהמאמץ של מדינות ערב לחסל את מדינת ישראל. עיראק לא חתמה על הסכם שביתת נשק עם ישראל בתום מלחמת הקוממיות, שלחה חילות משלוח במלחמות ששת הימים ויום כיפור ושגרה טילים לשטח ישראל במלחמת המפרץ הראשונה, כך עד סוף שלטונו של סאדם חוסיין.
ונטויס
המחוז הכלכלי של אורל
המחוז הכלכלי של אורל (ברוסית: Уральский экономический район "Uralsky ekonomichesky rayon") הוא אחד מ-12 המחוזות הכלכליים של רוסיה, מורכב מ-7 סובייקטים פדרליים, שטחו 824,000 קמ"ר ואוכלוסייתו כ-19.5 מיליון (נכון לשנת 2010).
הרכב המחוז.
מרכז המחוז הכלכלי היא העיר יקטרינבורג.
כלכלה.
המחוז עשיר בעפרות, מינרלים ומתכות (כגון בוקסיט, כלקופיריט, מגנטיט, אלומיניום, זהב, פלטינה), בדלקים פוסיליים (פחם, נפט וגז טבעי) ובאבני חן (ברקת, אחלמה, מלכיט, יהלומים), ומרכז בתוכו תעשיות שונות (תעשיית מטלורגיה, תעשיית מכונות, תעשייה צבאית, תעשיית עץ, תעשייה כימית, זיקוק, תעשייה פטרוכימית וכו'), כריית פחם, והפקת נפט וגז.
נחשב לאחד הבולטים ברוסיה בהנדסת מכונות ובעיבוד מתכות. בעיר מיאס (Миасс) שבמחוז צ'ליאבינסק נמצא "מפעל כלי הרכב אוראל" הנחשב ליצרן המשאיות הגדול ברוסיה. בעיר ניז'ני טאגיל (Нижний Тагил) שבמחוז סברדלובסק ממוקם "מפעל הקרונות של אוראל" הנחשב ליצרן טנקי המערכה הגדול בעולם ובו מיוצר הטנק הרוסי המודרני ביותר T-90. בנוסף, המפעל מייצר קרונות רכבת, ציוד מכני הנדסי ועוד.
בפאתי העיר אורנבורג שבמחוז אורנבורג, בחלקו הדרום-מזרחי של האגן וולגה-אורל, שוכן שדה הגז טבעי (והקודנסט) אורנבורג. השדה התגלה ב-1966, פותח על ידי גזפרום ונחשב לאחד משדות הגז הגדולים ביותר ברוסיה ובעולם כולו.
בעיר הסגורה נובואוראלסק (Новоура́льск, הידועה בעבר תחת שם הצופן "סברדלובסק 44") שבמחוז סברדלובסק, פועל המכון להעשרת אורניום ופיתוח טכנולוגיית הסרקזות (צנטריפוגות). המכון או מילולית המפעל האלקטרו-כימי של אורל (Уральский электрохимический комбинат; ברש"ת: УЭХК) עוסק, בין השאר, בהעשרת אורניום לאספקת דלק לתחנות כוח גרעיניות.
אשרף ע'ני אחמדזאי
מוחמד אשרף ע'ני אחמדזאי (בפשטו ודארי: محمد اشرف غنی احمدزی; נולד במחוז לוגר, ב-19 במאי 1949) הוא פוליטיקאי, כלכלן ואנתרופולוג אפגני, ממוצא פשטוני, שימש כנשיא אפגניסטן החל מ-21 בספטמבר 2014 עד לכיבוש קאבול בידי הטליבאן ב־15 באוגוסט 2021. כיהן בעבר כשר האוצר (2002–2004) וכיושב ראש אוניברסיטת קאבול (2004–2005). לפני שובו לאפגניסטן בשנים 1991–2002 עבד בבנק העולמי.
בשנת 2005 היה אחד משני המייסדים של המכון להתיעלות ממלכתית, ארגון חוץ-ממשלתי שמושבו בוושינגטון די. סי. שנועד לעזור בשיפור יכולת המדינות לשרת את אזרחיהן. הוא חבר בוועדה למען ההעצמה המשפטית של נפגעי העוני, יוזמה עצמאית בחסות התוכנית להתפתחות של האו"ם. בשנים 2010 ו-2013 שמו הופיע ברשימת מאה האינטלקטואלים המובילים בעולם, לפי סקר של המגזינים "פורין פוליסי" ו"פרוספקט". ע'ני אחמדזאי שיחק תפקיד מפתח בהרכבת הממשל האפגני אחרי נפילת שלטון הטליבן ב. הוא שימש כיועץ האו"ם בניסוח הסכם בון.
הוא השתתף בשנת 2009 בבחירות לנשיאות אפגניסטן והתמקם במקום הרביעי אחרי חאמיד כרזאי, עבדאללה עבדאללה ורמזאן בשארדוסט. בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות ב-5 באפריל 2014 ע'ני אחמדזאי, כמועמד עצמאי, זכה ב-31.5% מהקולות, במקום השני אחרי עבדאללה עבדאללה, מועמד "הקואליציה הלאומית", שקיבל 45% מהקולות. בסיבוב השני ב-14 ביוני 2014 ע'ני קיבל 55.27% מהקולות, בערך כמיליון קולות יותר מעבדאללה עבדאללה. תוצאות אלה אושרו ב-17 ביולי 2014 על ידי ועדת בחירות עצמאית. אחרי מחלוקת, ב-20 בספטמבר 2014 הגיעו ע'ני אחמדזאי ועבדאללה להסכם על חלוקת השלטון. עבדאללה עבדאללה התמנה לראש הממשלה.
אשרף ע'ני אחמדזאי הוא חבר בהנהלת מיזם הצדק העולמי הפועל להובלת מאמץ גלובלי, רבתחומי לחיזוק שלטון החוק הארצות המתפתחות. אחיו של אשרף ע'ני אחמדזאי הוא האשמט ע'ני אחמדזאי, ראש המועצה הגדולה של שבטי הקוצ'ים.
ילדותו וצעירותו.
אשרף ע'ני נולד בשנת 1949 במחוז לוגר של אפגניסטן, מדרום לקאבול. הוא בן לשבט הפאשטוני אחמדזאי, אחד משבטי הנוודים הקוצ'ים, מוסלמים סונים, חלק מאיחוד השבטים גיליג'י או גילזאי. לאותו שבט השתייך גם הנשיא לשעבר מוחמד נג'יבוללה. את לימודיו היסודיים והתיכוניים עשה בבית הספר היוקרתי "חביביה" בקאבול. המשיך לימודי תיכון בבית ספר לייק אוסוויגו במדינת אורגון בארצות הברית, מגמת משפטים, אותה הסב לאנתרופולוגיה חברתית ותרבותית. אותם סיים ב-1967. המשיך לימודים אקדמיים באוניברסיטת קאבול ובאוניברסיטה האמריקאית בביירות, בה סיים תואר ראשון בשנת 1973. שם פגש את אשתו לעתיד, רולה, לבנונית נוצרייה.
המשך הקריירה האקדמית.
בשנים 1973–1977 חזר לאפגניסטן כדי ללמד אנתרופולוגיה באוניברסיטת קאבול. ב-1977 עזב ולימד זמן קצר באוניברסיטת אורהוס בדנמרק. קיבל מלגה על מנת ללמוד לתואר השני ואחר כך שלישי באנתרופולוגיה תרבותית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת קולומביה הייתה בשנת 1982 בנושא "ייצור ומשילה:אפגניסטן 1901-1747". ב־1983 לימד ע'ני אנתרופולוגיה ומדעי המדינה באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה ואחר כך בשנים 1991-1983 באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. היה בתקופה זו פרשן מבוקש בשידורי BBC בשפות פרסית ופשטו שנועדו לאפגניסטן. בעבודה המחקרית התעניין בתהליכים של כינון מדינה ושינויים חברתיים.
בבנק העולמי.
בשנת 1991 הצטרף למשך מספר שנים לבנק העולמי במיזמים במזרח אסיה ובדרום אסיה. סייע להליכי התמורה הכלכלית-פוליטית ברוסיה, סין והודו.
עשה עבודות חלוציות בתחום יישום האנליזה הארגונית והמוסדית בתהליכי מקרו של תמורה ורפורמה. בין השאר עסק בתוכנית להתאמת תעשיית הפחם של רוסיה לתנאים הסוציו-כלכליים החדשים בארץ זו. בימי מלחמת המפרץ עסק במקביל בפרשנות פוליטית ברדיו ובטלוויזיה והתראיין בעיתונים.
אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001.
אחרי פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית בשנת 2001, עזב ע'ני את עבודתו בבנק העולמי ועסק בפעילות אינטנסיבית באמצעי התקשורת עם הופעות סדירות בתוכניות החדשות של רשתות NPR, BBC, CNN, PBS ותחנות טלוויזיה ורדיו אחרות וכתב מאמרים לעיתונים. בנובמבר 2002 הסכים להתמנות יועץ מיוחד של האו"ם והתלווה ללאח'דר בראהימי, הנציג המיוחד של המזכיר הכללי של האו"ם באפגניסטן, על מנת להכין את הסכם בון בנוגע למולדתו, תהליך ומסמך שהכינו את התשתית להעברת השלטון לידי העם באפגניסטן ובחירות בשנת 2004.
שובו לאפגניסטן.
בדצמבר 2001 חזר ע'ני אחמדזאי לאפגניסטן אחרי היעדרות בת 24 שנה. ב-1 בפברואר 2002 התמנה ליועץ ראשי ללא משכורת של הנשיא חאמיד כרזאי. פעל להכנת הלויה ג'ירגה ולפי בקשתו התמנה בראש אוניברסיטת קאבול. באוניברסיטה הנהיג הנהלה שיתופית, בהשתתפות הסגל והסטודנטים, אימן גברים ונשים בנושאי ארגון וניהול.