ככל הנראה, המפרץ התגלה על ידי אלונזו אלווארז דה פינדה ביום קורפוס כריסטי בשנת 1519, ועל שם החג הנוצרי נקרא המפרץ.
אלונזו דה לאון היה האירופאי הראשון שחצה את המפרץ, וגילה את נהר נוצ'ז ב-4 באפריל 1689. דה לאון נתן לנהר את שמו. בשנת 1746 נשלח חוארין דה אורביו אי באסטרה על ידי מושל האזור הספרדי, חוזה דה אסקאנדון, לחקור את האזור וליישבו. אורביו קרא למפרץ על שם המלאך מיכאל, אולם בדוח של דייגו אורטיז פארליאה משנת 1766 נקרא המפרץ מחדש בשמו הנוכחי.
המתיישב האירופי הראשון באזור המפרץ היה בלאס מריה דה לה גרצה פאלקון, אשר התיישב בסמוך לנהר נוצ'ז בשנת 1746. הנרי לורנס קיני התיישב באזור לייב אוק פוינט בשנת 1838 וג'נרל צבא ארצות הברית זכרי טיילור נחת באזור בו ממוקמת כיום העיר קורפוס כריסטי עם חייליו ב-31 ביולי 1845. מחנה הצבא שהקים היה הבסיס לעיר הנוכחית.
ביוזמת חבר הקונגרס של מדינת טקסס, ג'ון נאנס גארנר הורה נשיא ארצות הברית וורן הרדינג ב-22 בספטמבר 1922 על הקמת נמל במפרץ, ובשנת 1926 נחפרה במימי המפרץ תעלה באורך של כ-30 ק"מ ובעומק של 8 מטרים על מנת לאפשר כניסת אוניות לנמל. במהלך השנים התעלה הועמקה והורחבה.
כיום מהווה אזור המפרץ, בשל אקלימו הנוח ומימיו השקטים, אתר תיירות ונופש הן בחודשי הקיץ והן בחודשי החורף.
פסיכולוג חינוכי
בית דאראס
לסיה גלילי
מפרץ גלווסטון
מפרץ גלווסטון (באנגלית: Galveston Bay) הוא מפרץ הממוקם לחוף מפרץ מקסיקו במדינת טקסס שבארצות הברית. לחופו הצפוני של המפרץ ממוקמת העיר יוסטון.
מפרץ גלווסטון מכיל בחובו שישה מפרצים קטנים: מפרץ כריסמס (Christmas Bay - מפרץ חג המולד), מפרץ וסט (West Bay - המפרץ המערבי), מפרץ גלווסטון התחתון (Lower Galveston Bay), מפרץ גלווסטון העליון (Upper Galveston Bay), מפרץ איסט (East Bay - המפרץ המזרחי) ומפרץ טריניטי. אל המפרץ נשפכים הנהרות טריניטי והקינטו (San Jacinto River).
שטחו הכולל של המפרץ הוא 1,500 קמ"ר, אורכו 50 ק"מ ורוחבו 27 ק"מ. עומקו הממוצע של המפרץ הוא כ-3 מטרים.
תעלת הספינות של יוסטון נחפרה במפרץ על מנת לאפשר מעבר ספינות לנמל יוסטון.
העיר יוסטון היא הגדולה בערים השוכנות לחוף המפרץ. ערים נוספות הן גלווסטון, פסדינה, בייטאון, טקסס סיטי ואנאהואק.
המפרץ משמש כגבול של ארבעה ממחוזות טקסס: מחוז בראזוריה, מחוז צ'יימברס, מחוז האריס ומחוז גלווסטון.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:טקסס: מפרצים|גלווסטון]]
[[קטגוריה:מפרצים במפרץ מקסיקו|גלווסטון]]
וולף בירמן
קרל וולף בירמן (בגרמנית: Karl Wolf Biermann; נולד ב-15 בנובמבר 1936 בהמבורג) הוא זמר-יוצר ופובליציסט גרמני ממוצא יהודי, לשעבר דיסידנט מזרח-גרמני.
קורות חייו.
וולף בירמן נולד בשנת 1936 לאֶמה ולדַגוֹבֶּרְט (Dagobert; 1904–1943) בירמן. אביו, יהודי-גרמני יליד המבורג, שעבד כמסגר במספנה בעיר, היה קומוניסט פעיל, חבר המפלגה הקומוניסטית של גרמניה, ומתנגד לנאצים. בעת שלטון הנאצים נכלא בשל פעולותיו, בין היתר כנגד משלוחי הנשק שנשלחו מגרמניה לגנרל פרנקו בספרד ב-1937, ובמהלך מלחמת העולם השנייה נלקח מבית הכלא למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצח בשנת 1943.
כשסיים וולף בירמן את חוק לימודיו בראשית שנות ה-50, בגיל 17, החליט לעבור לגרמניה המזרחית, מתוך תקווה כי שם יוכל לחיות את חייו כקומוניסט בהתאם לאמונתו. עד 1955 הוא התגורר בפנימייה ליד העיר שוורין.
בירמן למד כלכלה פוליטית באוניברסיטת הומבולט שבברלין. בין השנים 1957–1959 שימש כעוזר מנהל בתיאטרון הגרמני ברלינר אנסמבל (Berliner Ensemble). בהמשך עבר ללימודי פילוסופיה ומתמטיקה.
ב-1960 התוודע בירמן למלחין הגרמני-אוסטרי הנס אייזלר, אשר אימץ אותו כבן טיפוחיו, וניצל את השפעתו בממסד המזרח גרמני על מנת לקדם את קריירת השירה של בירמן, עד מותו ב-1962.
בשנת 1961 ייסד בירמן בברלין את תיאטרון העובדים והסטודנטים (Arbeiter- und Studententheater). מופע שהעלה בנושא בניית החומה בברלין הביא לסגירת התיאטרון בשנת 1963.
על אף שהיה קומוניסט בדעותיו, הייתה השקפת עולמו נון-קונפורמיסטית, והדבר לא נעלם מעיני המשטר. משנת 1964 החל להופיע גם בגרמניה המערבית. בסוף שנת 1965 החליטה המפלגה לאסור עליו להופיע ולפרסם בציבור במדינה בטענה שהוא מפיץ דעות ספקניות ואנרכיסטיות. איסור דומה הוטל גם על הסופרים שטפן היים והיינר מילר. השטאזי הכין תוכנית פעולה להריסת המוניטין שלו במדינה.
מספר אמנים ביקרו את בירמן בשנים אלו על מנת לתמוך בו. שירתו הועתקה והופצה במזרח גרמניה בכתב ובקלטות והועברה מיד ליד, וכך הגיעה גם לגרמניה המערבית. שיריו אלו הביאו לו את הכרתו ופרסומו.
בשנת 1976 החליטה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה על שלילת אזרחותו בעת ששהה בביקור במערב גרמניה. ביקור זה היה באישור השלטונות המזרח-גרמניים, ובו הופיע בפני איגוד העובדים של עובדי הברזל. שלילת האזרחות גררה מחאה ממספר אינטלקטואלים מזרח גרמניים, בהם הסופרת כריסטה וולף.
בשנת 1977 הצטרפה אליו גרושתו, השחקנית אווה מריה האגן, ובתהּ קטרינה (נינה האגן).
בעת שהותו במערב גרמניה ביקר בירמן את המשטר המזרח גרמני רבות. השטאזי (המשטרה החשאית המזרח-גרמנית) ניסתה להתנקש בחייו מספר פעמים (באחת הפעמים באמצעות פגיעה בבלמים מכוניתו), וניסתה לפגוע בשמו הטוב (באחת הפעמים באמצעות ניסיון שלא צלח לפתותו על ידי קטינה) ולפגוע בו כלכלית.
כיום מתגורר בירמן בהמבורג ובצרפת, עם אשתו פמלה. הוא אב לעשרה ילדים, מהם שלושה במשותף לפמלה בירמן.
למשפחתו של בירמן קשרים הדוקים עם ישראל. מרבית ילדיו מבקרים בישראל לעיתים תכופות, וחלקם אף התנדבו בקיבוצים שונים. חלק מילדיו עוסקים גם הם במוזיקה. בנו בנימין הוא שדרן רדיו ותקליטן מפורסם, בתו מארי היא זמרת-שחקנית מחוננת, ובנו טיל כותב מוזיקה בגרמנית, באנגלית ובעברית.
בסדרת הרצאות שנתן בירמן בארץ בשנת 2006 הדגיש את תמיכתו בצד הישראלי בסכסוך הישראלי-ערבי. הוא העביר ביקורת חריפה על הגרמנים והאירופאים וטען שהשקפותיהם מושפעות על ידי מניעים אנטישמיים (כלפי הישראלים) וגזעניים (כלפי הערבים).
דור הפרוזאק (סרט)
דור הפרוזאק (באנגלית: Prozac Nation) הוא סרט קולנוע עצמאי משנת 2001. הסרט בוים על ידי הבמאי הנורווגי אריק סקולדברג והופק בעזרתה של לטי גרובמן. בסרט כיכבו כריסטינה ריצ'י, ג'ייסון ביגס, אן הייש ומישל ויליאמס. הסרט מתבסס על אוטוביוגרפיה של אליזבת וורצל באותו שם, המתארת את חוויותיה והדיכאון הקליני בו לקתה. כותרת הסרט מתייחסת לתרופה האנטי-דיכאונית "פרוזאק".
עלילה.
אליזבת "ליזי" וורצל היא נערה בת 19, אשר התקבלה להרווארד על ידי מלגת לימודים בעיתונות. הוריה התגרשו כשהייתה בגיל שנתיים ומאז היא חיה עם אימה. ליזי לא ראתה את אביה בכל ארבע השנים האחרונות, ולמרות חוסר העניין ומעורבותו, ליזי עדיין מתגעגעת לאביה, גורם תורם לדיכאון שלה. באמצעות סדרה של פלאשבקים, ברור שלא הייתה תקשורת מוחלטת בין ההורים של ליזי, אשר באו לידי ביטוי בעקבות יחסיה של ליזי עם אימה.
זמן קצר לאחר שהגיעה להרווארד, ליזי מחליטה לאבד את בתוליה לתלמיד מבוגר, ששמו נח. ליזי ממשיכה להרחיק את נח על ידי מסיבת הפסד הבתולים שלה מיד לאחר מכן בעזרת השותפה שלה רובי. למרות שליזי ורובי היו החברות הכי טובות בהתחלה, רובי הופכת במהרה לפגועה נוספת על ידי אי-היציבות של ליזי. למרות שמאמרה של ליזי לטור המוזיקה המקומי בהרווארד מוצג בפרס על ידי הרולינג סטון המוקדם לסמסטר, ליזי בקרוב מוצאת את עצמה לא מסוגלת לכתוב ותקועה במעגל קסמים עם שימוש בסמים.
הקריירה הספרותית המבטיחה של ליזי בסיכון, כפי שהבריאות הנפשית והפיזית שלה. אימה שולחת אותה למפגשים פסיכיאטריים יקרים, שבו אביה ללא רחם מסרב לתרום משהו בכלל. לאחר תקופה ארוכה של טיפול תחת תרופות ומחווה של התאבדות, ליזי מתייצבת ומתחילה להסתגל לחיים שלה כפי שהם באמת.
הוצאת הסרט.
הצגת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2001, והזכויות להקרנתו נרכשו על ידי חברת ההפצה מירמקס. אך לאחר חודשים של הקרנות-מבחן ועריכות מחדש של הסרט, שלא זכה להצלחה, הוא יצא לאקרנים רק בנורווגיה (באוגוסט 2003) ולא בארצות הברית. ב-2005 שודר בטלוויזיה ויצא בגרסת DVD.
שריונית מרמון הרינגטון
שריונית מרמון הרינגטון (באנגלית: Marmon-Herrington Armoured Car) היא רכב קרבי משוריין הנושא צוות של 3 לוחמים. רכב בעל ניידות, מהירות, עבִירוּת וכוח אש גדול יחסית ששימש למטרות מודיעין, שמירה, סיור ושיטור. השיריונית פותחה בשנת 1938 ויוצרה לראשונה עבור הצבא הדרום אפריקני שהיה חלק מהאימפריה הבריטית. הצבא הבריטי אימץ שריונית זו ועשו בה שימוש נרחב בזמן מלחמת העולם השנייה, במיוחד במערכה על המדבר המערבי בצפון אפריקה וכן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
היסטוריה.
בשנת 1938 החליטה ממשלת דרום אפריקה לפתח שריונית. התוצאה הייתה שריונית שנבנתה על בסיס מרכב של משאית 3 טון תוצרת פורד. היות שלא הייתה אז בדרום אפריקה תעשיית רכב, היה צורך לייבא מרכיבים רבים. המרכב היה תוצרת "פורד קנדה", מערכת ההנעה הייתה תוצרת חברת מרמון הרינגטון מארצות הברית. החימוש הראשי - תותח 2 ליטראות 37 מ"מ תוצרת אנגליה וחימוש משני - מכונת ירייה בראונינג "0.303 תוצרת ארצות הברית.
השריון בוצע על ידי מפעלי הפלדה הדרום אפריקאים וההרכבה בוצעה במפעלי "דורמן לונג" בדרום אפריקה.
כמויות ייצור
חלק מדגם MK II שזכו לסימון MK IIA, נועדו להגנה נגד מטוסים וחומשו בשני מקלעי ויקרס מקבילים.
מלחמת העולם השנייה.