היחסים בין שתי המדינות מוגדרים במידה רבה על ידי דת משותפת, כאשר בשתי המדינות הכנסייה הקתולית דומיננטית עם דבקות רבה באפיפיור יוחנן פאולוס השני, והיסטוריה משותפת של מאבק אנטי-סמכותי, אולם הן אינן חזקות כל כך כיחסי פולין עם מדינות אחרות בדרום-מזרח אסיה - מצב עניינים שהוגדר על ידי תדיאוש איווינסקי כמערכת יחסים "שנפגעה בטעות".
היסטוריה.
היחסים בין הפיליפינים לפולין החלו בעידן התגליות והתיישבות הפיליפינים על ידי ספרד. אמנם היה אינטראקציה בין שתי המדינות, אולם כל היסטוריה של הקהילה הפולנית בפיליפינים לפני סוף המאה ה-19 אינה ידועה כמעט, ועוד יותר מכך ההיסטוריה של הפיליפינים בפולין. חשבונות על נוכחות פולנית בפיליפינים נרשמו כבר בשנת 1618, אך החשבון המתועד הראשון של פולני שנכנס לפיליפינים היה זה של וויצ'ך מנצ'נסקי, מיסיונר ישועי מקרקוב שהשתתף בפעילות מיסיונרית ביפן, סין, וייטנאם, ושהו במנילה כמה חודשים בשנת 1642.
המהפכה הפיליפינית עוררה את האינטרס של הפולנים, במיוחד אותם אנשי האינטליגנציה הפולנית שהיו מוכנים להוקיע את הקולוניאליזם האירופי. בשנת 1898 פרסם איגנסי רדלינסקי מאמר ב"גזטה ורשבסקה" שכותרתו "הערות קולוניאליות - איי הפיליפינים" (" Notatki kolonialne - Wyspy Filipińskie"), שם הוא מגנה את השיטות בהן התיישבו הספרדים בפיליפינים.
בתקופה הקולוניאלית האמריקאית חלה צמיחה מהירה בקהילה הפולנית המקומית, אם כי רוב האנשים בפיליפינים באותה תקופה שהיו ממוצא פולני היו אמריקנים פולנים. יחסי סחר הולכים וגוברים בין פולין לדרום מזרח אסיה הובילו בסופו של דבר להקמת קונסוליית כבוד במנילה ב-2 במאי 1938, כאשר איש העסקים השווייצרי פרדריק צוליג שימש כקונסול הכבוד הראשון. לפני הקמת הקונסוליה הפולנית היו הפולנים בפיליפינים בחסותה הדיפלומטית של הקונסוליה הצרפתית.
עם עצמאותה של הפיליפינים מארצות הברית בשנת 1946 והקמתה של הרפובליקה העממית הפולנית בשנת 1952, נותקו היחסים בין שתי המדינות בגלל הבדלים פוליטיים. עם זאת, בעקבות ההפסקה הסובייטי-אמריקאי, נורמלו היחסים בין שתי המדינות עם כינונן הפורמלי של היחסים הדיפלומטיים ב-22 בספטמבר 1973, שהגיע לשיאו בביקורו של הנשיא לשעבר דיוסדאדו מקפאגאל בפולין בשנת 1974, הביקור הראשון במדינה על ידי כל חבר בממשלת הפיליפינים.
מאוחר יותר הקימו הפיליפינים שגרירות בוורשה בשנת 1990 אך היא נסגרה בשנת 1993. פולין הקימה שגרירות במנילה בשנת 1993 אך היא נסגרה בשנה שלאחר מכן. שגרירות הפיליפינים בוורשה נפתחה מחדש בשנת 2009 ובתחילת 2016 הודיעה פולין כי תפתח מחדש את שגרירות מנילה. לאחר מכן נפתחה שגרירות פולין מחדש ב-4 בינואר 2018.
ביקורים דיפלומטיים.
מספר בכירים בממשלת הפיליפינים ביקרו בפולין, לאחרונה בשנת 2008 בביקורו של שר החוץ אלברטו רומלו. הפקידה הבכירה ביותר בפיליפינים שביקרה בפולין היא גלוריה מקפגל ארויו, שביקרה במדינה בשנת 2000 בעת שכיהנה כסגנית הנשיא.
בכירים בממשלת פולין ביקרו בעבר גם בפיליפינים. ביולי 2005 ביקר ראש הממשלה מארק בלקה בפיליפינים, הפעם הראשונה שראש ממשלה פולני ביקר במדינה. הנשיאים לשעבר לך ואלנסה ואלכסנדר קוושנייבסקי ביקרו גם הם בפיליפינים בביקור אישי, ונאמו על חוויותיה הפוליטיות של פולין.
ב-23 בינואר 2018, נפגש ואלנסה עם הנשיא רודריגו דוטרטה ומספר פקידי ממשלה בארמון מאלאקניינג, הפגישה הראשונה בין ראשי המדינה בשתי המדינות.
יחסי ביטחון.
בשנת 2010, הכוחות המזוינים של הפיליפינים הודיעו על רכישה של שמונה מסוקי PZL W-3 Sokół בשווה 2.8 מיליארד ₱ (200 מיליון זלוטי, 50 מיליון אירו), תחילת מאמץ בשווי 150 מיליארד ₱ לחדש את הציוד של הצבא הפיליפיני. רכישה זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1989 שממשלת הפיליפינים רכשה מסוקים צבאיים חדשים לגמרי. הרכישה לא הייתה ללא מחלוקת: יורשו של ארויו, בניגנו אקינו השלישי, ביקר אותם כ"חסרי תועלת", והכריז מאוחר יותר כי הפיליפינים לא ירכשו עוד מסוקי סוקול, ובשנת 2013, שר ההגנה וולטיר גזמין הכריז שזאת תהיה הפעם האחרונה שהפיליפינים ירכשו ציוד צבאי פולני.
חמש שנים מאוחר יותר בפיקודו של הנשיא דוטרטה, יורשו של אקינו, שר ההגנה, דלפין לורנזנה, שהחליף את גזמין, אישר כי ממשלת הפיליפינים תרכוש צי מסוקי Sikorsky S-70 אמריקאי בלאק הוק, שהושלמה בשנה שלאחר מכן כעסקה בין ממשלות הפיליפינים לפולין בעלות כוללת של 12.1 מיליארד ₱ (241 מיליון דולר). המסוקים הראשונים יוצרו על ידי PZL Mielec, ובכך עקפו את הבטחתו של דוטרטה שלא לרכוש ציוד צבאי מתוצרת ארצות הברית. המסוקים הראשונים הגיעו ב-9 בנובמבר 2020, והיחידות הנותרות יגיעו עד הרבעון הראשון של שנת 2021.
בנוסף לרכישת ציוד, ממשלת פולין מנהלת גם הסכם לשיתוף פעולה הגנתי בין משרדי ההגנה של שתי הממשלות.
יחסים כלכליים.
היחסים הכלכליים בין פולין לפיליפינים מוגבלים בעיקר למסחר, ואף על פי שערך הסחר בין שתי המדינות אינו גדול, הוא הולך וגדל. הסחר בין שתי המדינות הגיע ל-397.7 מיליון דולר בשנת 2016, כאשר מאזן הסחר היה לטובת הפיליפינים. מוצרים פולניים המיוצאים לפיליפינים כוללים מוצרי חלב, ציוד מכני ונייר, ואילו 70% מהיצוא הפיליפיני לפולין מורכב מאלקטרוניקה. פולין היא גם שוק הולך וגדל לייצוא רהיטים בפיליפינים, כאשר המסחר בין שתי המדינות ברהיטים גדל בממוצע של 10.5% בין השנים 2005–2009 אף על פי שייצאה מוצרי רהיטים בשווי 457,000 דולר בלבד לפולין בשנת 2009. בשנת 2008 הורתה ממשלת הפיליפינים באופן זמני על איסור ייבוא עופות פולני במטרה למנוע את התפשטות שפעת העופות, שבאותה עת לא השפיעה על מלאי העופות המקומיים.
ישנן השקעות פולניות מינימליות במדינה, בעיקר בגלל אקלים ההשקעה הרווח שמרתיע כניסה זרה לכלכלה הפיליפינית. אולם למרות זאת, ממשלת פולין הביעה אמון בפוטנציאל הכלכלי של הפיליפינים. הדבר התבטא במיוחד כאשר פולין הרחיבה בשנת 2006 מסגרת אשראי לממשלת הפיליפינים לרכישת ציוד הגנה חדש, כאשר שר ההגנה, רדוסלאב סיקורסקי, ציטט את יכולתם של הפיליפינים להחזיר את ההלוואה. בשנת 2012 רכשה קבוצת Can-Pack מקרקוב 35% מחברת הבת לאריזת האלומיניום של סן מיגל וחברה פולנית השתתפה גם בתהליך ההתמחרות על לוחיות רישוי פיליפיניות חדשות.
לפיליפינים יש גם השקעות בפולין: International Container Terminal Services Inc. מפעילה את בגדיניה, לאחר שקיבלה חוזה ניהול לעשרים שנה בשנת 2003.
יחסי מלזיה–פולין
יחסי מלזיה–פולין הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין מלזיה לפולין.
היסטוריה.
לאחר כינון היחסים עם ברית המועצות, מלזיה הרחיבה את יחסיה למדינות מרכז אירופה כמו פולין. עד כה היחסים בין שתי המדינות מבוססים בעיקר על כלכלה והסחר עם מלזיה הפך לאחד השותפים הכלכליים והמסחריים החשובים ביותר עבור פולין בדרום-מזרח אסיה.
יחסים כלכליים.
בתחום הכלכלי, הוקמה מועצה עסקית מלזיה-פולין שתעצים את שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות. פולין הייתה מעוניינת לחקור הזדמנויות בשוק הפיננסים האסלאמי במלזיה עם תחילת המוצר המבוסס על חלאל במלזיה והמדינה הייתה אחת המדינות הבודדות מהאיחוד האירופי שקיבלו אישורי חלאל מהרשויות במלזיה על מוצרי המזון שלה. בעוד קבלנים מלזיים היו מעוניינים להתמודד על פרויקטים גדולים בפולין, במיוחד הקשורים לתשתיות ופיתוח. חברות גרינטק בפולין חיפשו גם שותפים להקמת בסיס במלזיה. שתי המדינות כוננו יחסים כלכליים ומסחריים בשנת 1970 לאחר חתימת הסכם סחר. בתחילת 2013, הראג'ה מודה של פרליס, טואנקו סייד פייזודין פוטרה ג'מאלולאיל דחק בחברות פולניות לחפש הזדמנויות כדי להרחיב את העסק שלהם במלזיה. כך ביולי 2013 נחתמה אמנה חדשה למס הכנסה שתחליף את אמנת 1977 אשר ממוקדת לחיזוק שיתוף הפעולה הדו-צדדי, כמו גם סחר והשקעות בין שתי המדינות. מינואר עד אפריל 2013, המסחר הכולל בין מלזיה לפולין הגיע לכ-220 מיליון דולר ופולין הפכה לשותפת הסחר ה-12 בגודלה של מלזיה בין מדינות אירופה. הייצוא העיקרי של מלזיה לפולין כלל מכונות, מכונות חשמליות, מוצרי גומי, שמן דקלים, ברזל ופלדה, ואילו הייצוא העיקרי של פולין למלזיה היה כלי רכב, כלים וגם מכונות ומכונות חשמל.
יחסי ביטחון.
בשנת 2002, פולין הגיעה להסכם עם מלזיה על אספקת טנקי PT-91 לצבא מלזיה עם שווי הערכה של חוזה בהיקף של 250 מיליון דולר במהלך 10 השנים הבאות. ההסכם נחתם לבסוף בשנה שלאחר מכן.
לאונרדו טורנאבוני
לאונרדו טורנאבוני (באיטלקית: Leonardo Tornabuoni; יליד פירנצה, 1494? – רומא, 1540) היה מדינאי ואיש דת קתולי איטלקי.
ביוגרפיה.
הוא היה בנם של לורנצו טורנאבוני, ממשפחת טורנאבוני, מהאצולה העירונית המקושרת למשפחת מדיצ'י וג'ובאנה דלי אלביצי. הוא פיתח קריירה כנסייתית בצילו של האפיפיור מבית מדיצ'י לאו העשירי.
הבישוף של סנספולקרו.
ב-1 באוקטובר 1520 האפיפיור לאו העשירי הכיר בזכות הירושה של גאלאוטו גרציאני כבישוף סנספולקרו.
ב-15 באפריל 1522 נפטר גרציאני במהלך מגפה, ולמחרת השמרנים המפוארים, כששמעו את הידיעה, בחרו פה אחד שמונה אזרחים למסירת משרת הבישוף לידי לאונרדו טורנאבוני. ב-14 בינואר 1524, עם עיכוב ככל הנראה עקב המגפה, הוא החל את הכהונה בראש הדיוקסיה. איתו נפתחת "השושלת האפיסקופלית" של בני טורנאבוני בסנספולקו, שעל כיסאה יחליפו ארבעה מבני משפחה זו בשנים 1522 ל-1598.