ב-3 במרץ 1949 הותר להעניק את התואר בפעם השנייה אך ללא הענקת עיטור לנין נוסף. למקבלי התואר בפעם השנייה היה מוצב פסל במקום לידתו. בשנת 1973 הוחלט על ביטול הגבלה להענקת התואר בפעם הרביעית, אך מעשית לא היו הענקות מסוג זה. בהתאם לצו מ-22 באוגוסט 1988 הופסקו הענקות בפעם השנייה.
עד לשנת 1949 הענקות בוצעו לעובדי תעשיות ביטחוניות, מנהיגי המדינה או עבור הישג יוצא דופן בתעשייה במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1949 התואר הוענק לראשונה עבור הישגים בתחום החקלאות ובשנת 1964 התואר הוענק לאמן. בשנת 1949 התואר הוענק לתלמידי בית הספר עבור הישג מיוחד בעבודה חקלאית.
בסך הכול היו 20,605 הענקות, מהם 205 אנשים קיבלו את התואר פעמיים ו-16 אזרחים קיבלו את התואר שלוש פעמים. התואר הוענק ללברנטי בריה, אך נשלל ממנו לאחר הרשעתו.
להלן מקבלי התואר 3 פעמים:
לפי הדגם הסובייטי הונהג תואר זה גם במדינות אחרות שבהן הושכן משטר קומוניסטי:גבור העמל הסוציאליסטי של בולגריה, גבור העמל הסוציאליסטי של רומניה וכו'.
ראיון (מנהל)
כליקותריים
כליקותריים (שם מדעי: "Chalicotheriidae"; מילולית: "בהמות חצץ") היא משפחה של מפריטי פרסה דמויי-סוס קדומים שחיו בתקופת האאוקן עד הפליסטוקן, לפני 46.2-0.781 מיליון שנה מזמננו. מאובניהם נתגלו באמריקה הצפונית, אפריקה ולאורך אירואסיה.
הכליקותריים דמו במראם לעצלני קרקע, לפנדה ענקית או לגורילות והיו בעלי גפיים קדמיות רחבות וארוכות ובעלי טפרים מאונקלים ארוכים, בעזרתם קטפו עלים ופירות מהעצים. הם היו כבדים מאוד, חלקם הגיעו למשקל של מעל 1.3 טון, וגולגולתם דמתה לגולגולת סוסים. הכליקותריים היו יצורים מגושמים שחיו על הקרקע באזורי יערות או סוואנות שיחים.
על אף המראה הדומה לסוסיים הם אינם נחשבים לקרוביהם, אלא קשורים יותר לאבות קדומים, כגון ההירקותריום.
מקרוקניה
מקרוקניה (שם מדעי "Macrauchenia"; המשמעות של השם: "למה ארוכה", בהתייחס לשן הלטיני הקדום של הלמה: "Auchenia") הוא סוג יונק פרהיסטורי דמוי-גמל מסדרת הליטופטרנה אשר חי בסוף תקופת המיוקן והפליסטוקן באמריקה הדרומית בערבות העשב הקדומות. המאובנים שלה התגלו בארגנטינה בערבות בהם מצא אותם החוקר צ'ארלס דרווין. מאובנים אלה נשלחו ללונדון שם נקראו בשם בידי ריצ'רד אוון. מאובנים נוספים התגלו בוונצואלה, צ'ילה ובוליביה.
מאפיינים.
חיה זו הייתה שונה מכל יונק מודרני ולמרות שמה לא הייתה קרובה לגמליים או לשאר הפרסתנים, אך כנראה מילאה את אותה גומחה אקולוגית והדמיון נובע מאבולוציה מתכנסת. היא שייכת לקבוצת המרידיונגולטיים, בה היו גם הטוקסודון והאסטרפותריום.
המקרוקניה הייתה יצור גדול, כשהפרטים הבוגרים יכלו להגיע לגובה 3 מטר ולמשקל 1042 ק"ג והיא הייתה בעלת חדק מיוחד לעזרה באכילת עלים, שהיה דומה לחדק הטפיר או הסאיגה.
בשל גודלה היא הייתה טרף רק לטורפי העל כמו התיילקוסמילוס בעל ניבי החרב ועופות האימה- הפורוסרקוסיים, אשר כנראה התמקדו בצעירים או חולים. לאחר ההחלפה האמריקאית הגדולה נוספו טורפים נוספים: הארקטותריום העצום, זאב בלהות, הפומה והיגואר וטורף קטלני ביותר - טיגריס שנחרבי שזינק עליהם בהפתעה ואז נשך אותם עם שיניו החדות.
בירייר יארל
מיפמורטיד
מיפמורטיד (Mifamurtide), המשווקת על ידי חברת טקדה בשם המסחרי מפקט (באנגלית: Mepact), היא תרופה המיועדת לטיפול באוסטאוסרקומה, סוג של סרטן עצמות התוקף בעיקר ילדים ומתבגרים, ועלול להיות קטלני בכשליש מהמקרים.
התרופה מאושרת באירופה ממרץ 2009 ובישראל כלולה בסל הבריאות משנת 2012.
אופן הפעולה.
המרכיב הפעיל של התרופה הוא מיפמורטיד (Mifamurtide), מולקולה סינתטית המדמה מרכיב בדופן התא של חיידקים. מיפמורטיד נקשר לתאים במערכת החיסון ומשפעל אותם כנגד תאים סרטניים המגיעים לריאות, שכן גרורות בריאות מהוות את גורם התמותה הראשוני במחלה. תאי מערכת החיסון מזהים תאים סרטניים המגיעים לריאות וקוטלים אותם, וכך מפחיתים היארעות גרורות בריאות.
התוויה.
מפקט ניתנת לילדים, מתבגרים ומבוגרים צעירים (גילאים 2–30) החולים באוסטיאוסרקומה High grade עם מחלה מתקדמת וללא גרורות, לאחר הסרה כירורגית מלאה של הגידול הראשוני בעצם. התרופה ניתנת יחד עם הטיפול הכימותרפי לאחר הניתוח, על-מנת לשפר את שרידות החולים במחלה.
במחקר פאזה 3 רחב-היקף בחולי אוסטאוסרקומה, תוספת של מיפמורטיד לטיפול הכימותרפי תרמה משמעותית לשיפור שרידות החולים במעקב לאורך 6 שנים, בכך שהפחיתה את הסיכון לתמותה מהמחלה בכשליש בהשוואה לקבוצת הביקורת שקיבלה כימותרפיה ללא מיפמורטיד.
תופעות לוואי.
במחקר פאזה 3 עם מיפמורטיד, מרבית תופעות הלוואי היו קלות-בינוניות. תופעות הלוואי הנפוצות ביותר כללו – צמרמורות, חום, עייפות, בחילה, טכיקרדיה (דופק מואץ), וכאבי ראש.
בירגר יארל
בירגר יארל (בשוודית: Birger Jarl, נשמע כבירייר יארל ; 1200 לערך - 21 באוקטובר 1266) נקרא גם בירגר מגנוסון (Birger Magnusson), שימש כעוצר שוודיה מ-1250 ועד מותו. תוארו היה יארל (ארל) של שוודיה, כלומר דוכס שוודיה (בלטינית: "Dux Sweorum"), ראש אצילי הארץ. מנהיג מרכזי בתהליך איחוד שוודיה מאוסף של שבטים ונחלות פיאודליות לאומה המונהגת על ידי מלך. הוביל את מסע הצלב השוודי השני להשלטת השלטון השוודי בפינלנד של ימינו (שלטון שנמשך כ-550 שנה) וייסד את בירת שוודיה, סטוקהולם.
תולדות חייו.
נולד לאחד מבתי האצולה הגדולים של שוודיה, בית ביילבו (Bjelbo) ומצד אמו היה נצר לבית האצולה היריב, בית סוורקר (Sverker). ב-1230 לערך נשא לאשה את אינגבורג אריקסדוטר (Ingeborg Eriksdotter), אחותו של אריק האחד עשר, מלך שוודיה. עוד לפני שקיבל את התואר יארל מאת המלך ב-1248, היה למנהיג טבעי. לפי מספר מקורות הוביל מסע צבאי כנגד רפובליקת נובגורוד וראשה, אלכסנדר נבסקי. המקורות הרוסיים מציינים בהקשר זה דו-קרב בו ניצח אלכסנדר את בירגר במסגרת קרב נייבה, אולם מקורות שוודיים, גרמניים, פיניים ובאלטיים אינם מכירים קרב זה כלל.
ב-1248 נפגש בירגר עם נציג האפיפיור, ויליאם ממודנה, ששכנע אותו לדרוש ממלכי שוודיה לאמץ את חוקי המלך של הכנסייה הקתולית. תנועתו של בירגר, שנקראה פולקונג (Folkung), התבססה על בית ביילבו, אך הייתה בעלת מאפיינים של מפלגה. בסיוע מדינת האפיפיור ערערה התנועה את סמכותם של המגנאטים (האצילים הפיאודלים השולטים בנחלותיהם) לטובת יצירת ממלכה נוצרית.
ב-1249 יזם את חתימת חוזה לדסה (Lödöse) שסיים עוינות ארוכת-שנים עם נורווגיה עליו חתמו מלכי שתי הארצות, אריק האחד-עשר והוקון הרביעי, מלך נורווגיה. לאחר מכן הנהיג את מסע הצלב השוודי השני לכיבוש פינלנד וניצורה, בתמיכת האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. השוודים ייסדו בישופות בראשות המסדר הדומיניקני באבו (כיום טורקו), שנשלטה מאופסלה, כבסיס לניצורם של הפינים. בעת שהותו בפינלנד מת המלך אריק האחד עשר, אולם בשל העדרו של בירגר המליכו המגנאטים המורדים את בנו בן ה-11, ולדמאר, למלך שוודיה. בירגר נותר במעמד של עוצר והחזיק בידו את השלטון האמיתי בשוודיה עד מותו.
במכתב מ-1252 מזכיר בירגר לראשונה את העיר שייסד, סטוקהולם, עיר שלטון מרכזית, שאיננה נמצאת בתחום שלטונו של אף אציל ומוגנת על ידי אגם מלארן. בירגר העניק זיכיונות לברית ערי הנזה להבטחת המסחר בשוודיה והסכים לייסוד מושבת-המסחר שלהם בגוטלנד, בה זכו לאוטונומיה. כך מסר למעשה חלק מהעצמאות הכלכלית השוודית לערי ההאנזה.
לאחר מות אשתו ב-1254, נשא בירגר לאשה את מתילדה מהולשטיין, אלמנת אבל, מלך דנמרק. הא מת בורנהם ונקבר במנזר ורנהם (Varnhems kloster).
לאחר מותו מלך בנו ואלדמאר לבדו עד למרידת אחיו מגנוס, שהסתייע בדנים ומלך בשם מגנוס השלישי, מלך שוודיה.
על שמו נקראו ערים, כיכרות ורחובות, ספינת נוסעים בקו סטוקהולם-מרייהאמן ובית מלון מרכזי בסטוקהולם.
הנודוס
הנודוס (שם מדעי: Henodus) הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלקדונטים בעל מראה דמוי צבים, על אף שלא היה לו קשר קרוב אליהם. זוחל זה התגלה בממצאים בטיבינגן, גרמניה והוגדר ב-1936. בסוג זה נכלל מין אחד - "Henodus chelyops".
זוחל ימי זה היה איטי מאוד וחי לאורך החופים של גרמניה בעת הטריאס העליון שלפני 228 עד 220 מיליון שנה. ממבנה המאובנים נראה שהוא חי בעיקר במים מליחים סביב לגונות ואף במים מתוקים ולא בים.
ההנודוס הגיע לאורך של מטר והיה בעל מראה מוזר דמוי צב עם שריון גדול ושטוח לאורך גבו. ואולם המבנה של השריון עשוי מחלק מעמוד השדרה שהתארך ולא מכלוב הצלעות כמו שיש לצבים. הדבר השאיר את הרגליים להתייצב מתחת לגופו. הוא היה בעל ראש קטן עם לסתות שטוחות שבהם רק שן אחת. המבנה שלהם מתאים לתזונה בסינון בדומה ללווייתני המזיפות, כך שהוא יכל לסגור את הפה במהירות על טרף קטן. אפשרות אחרת שסוברים מספר מדענים היא שהוא ניזון מצמחי מים שונים בהטיית הראש בדומה לסוג אחר מאותה סדרה - "Atopodentatus".
מרחב С2
מרחב С1
מרחב אוריסון
מרחב האוסדורף לחלוטין
טופולוגיה קבוצתית
טופולוגיה קבוצתית היא ענף בטופולוגיה העוסק בהגדרות הבסיסיות בטופולוגיה באמצעות תורת הקבוצות. היא מהווה הבסיס שעליו נבנים יתר תחומי הטופולוגיה, כמו טופולוגיה אלגברית, טופולוגיה גאומטרית וטופולוגיה דיפרנציאלית.
המבנה הבסיסי הנחקר במסגרת הטופולוגיה הקבוצתית הוא מרחב טופולוגי. זוהי קבוצה (שאיבריה קרויים "נקודות") שמוגדרת עליה "טופולוגיה" - אוסף של תת-קבוצות המקיימות אקסיומות מסוימות וקרויות קבוצות פתוחות. הקבוצות הפתוחות מאפשרות להתייחס באופן פורמלי ל"סביבה" של נקודה במרחב.