בנוסף לזאת, ככל שהחודרן צר יותר כך קטן שטח המגע שלו עם מיגון המטרה במהלך ניסיון החדירה אליה. שטח המגע בין קצה החודרן ובין מיגון המטרה הוא האזור שבו מתנגד המיגון לתנועת החודרן ו"מנסה" לעוצרו. מכאן שבאזור זה מתהווים לחצים וכוחות חיכוך אדירים, הבאים לידי ביטוי בטמפרטורות גבוהות ביותר ובלחצים מכניים עצומים. תנאים קיצוניים אלו שוחקים ומפוררים את קצהו הקדמי של החודרן ככל שהוא מעמיק לחדור לתוך המיגון, מאטים אותו וגורמים לפיזור גדול יותר של כוח החדירה שלו. מכאן שעיצוב החודרן כגוף צר יותר והקטנת שטח המגע כאמור, לא רק משמרות את מהירותו בזמן המעוף אלא אף מסייעות לחודרן להעמיק ולחדור לתוך מיגון המטרה.
מהטעמים הללו נדמה, אם-כן, כי ככל שיעוצב החודרן כגוף צר וארוך יותר כך ישתפר תפקודו. אולם, לא כך היא ומסתבר כי 'אליה וקוץ בה': ככל שהחודרן צר וארוך יותר כך נפגעת יציבותו בזמן המעוף ו'ציר הגוף' שלו (ציר האורך העובר במרכזו) נוטה לסטות מ'ציר התנועה' שלו. סטייה זו, ההולכת ומחריפה במהלך המעוף, לא רק פוגעת בדיוק הפגיעה במטרה של החודרן, אלא אף מאטה אותו משמעותית (בגלל הגדלת הגרר באוויר) ומביאה גם למצב בו החודרן פוגע במיגון המטרה כשהוא בזווית למישור המיגון. שתי תופעות המפחיתות משמעותית את יכולת החדירה שלו לתוך המיגון. מסיבה זו במהלך תכנון מבנהו של החודרן יש לשמור על מבנה צר וארוך, כדי לשפר את סיכוי החדירה למטרה, אך להימנע ממבנה ארוך וצר מדי, כדי שלא לפגוע ביציבות המעוף.
לחץ הגזים מהקנה מאיץ את החודרן, ולרוב מהירות הלוע, המהירות בה עוזב החודרן את הקנה היא בסביבות 970 מטרים לשנייה. הירי מעניק לחודרן אנרגיה קינטית גבוהה מאוד (סדר גודל של 6-7 מגה-ג'אול אחרי הפרדת המנעלים), ולרוב הלחץ בו פוגע החודרן במטרה הוא בסביבות 3,500 קילוגרם לסנטימטר רבוע. ככל שהמרחק גדול יותר מהירות החץ והאנרגיה הקינטית שלו יורדות, אך מרבית החודרנים יעילים עד לטווח של 6 קילומטרים.
קוטרם של חודרנים מודרניים הוא 2–3 סנטימטרים ואורכם 40–60 סנטימטרים. למעשה, ככל שהטכנולוגיה מתפתחת, החודרים מעוצבים כך שיהיו צרים יותר וארוכים יותר, כדי להשיג גם מסה מרבית וגם גרר מינימלי, אך ככל שהיחס אורך\קוטר גדל, כך קשה יותר לייצב את החץ מבחינה אווירודינמית. באופן מסורתי, ראשי קרב מיוצבים באוויר על ידי סחרור, ולכן מרבית התותחים עד לשנות ה-90 של המאה ה-20 עשו שימוש בקנה מחורק. אולם כאשר אורכו של ראש הקרב גדול פי 6 מקוטרו, הסחרור אינו יעיל, ראש הקרב מאבד מיציבותו והעדר היציבות פוגעת בדיוק. מסיבה זו, החודרן מיוצב על ידי סנפירים. תותחים בעלי קנה מחורק יכולים לירות חודרנים על ידי קיומה של טבעת מסתחררת, שמטרתה מניעת בריחת גזים מהקנה והסתחררות במגע עם הסלילים, במקום החודרן והמנעלים. החודרן עשוי לרוב ממתכת כבדה או מתרכובות, אך הם חייבים להיות מחומרים בעלי צפיפות גבוהה. לכן, משתמשים בטונגסטן, טונגסטן קרביד או אורניום מדולדל במסג עם ניקל, אבץ או שניהם. לחודרנים קינטים העשויים מאורניום מדולדל יש אפקט נוסף, כיוון שהשברים מתלקחים במגע עם האוויר לאחר הפגיעה וגורמים להצתה של תחמושת ודלק.
יתרון נוסף של חודרנים קינטיים העשויים אורניום מדולדל הוא תכונת החידוד העצמי של חומר זה. חידוד עצמי משמעו שהקצה החודר של מוט האורניום נשחק במהלך החדירה בצורה השומרת על מבנה חד בקצהו וכך גדל עומק החדירה המקסימלי.
גם חודרנים רגילים, כאשר פוגעים וחודרים דרך שריון הטנק, ממירים חלק מהאנרגיה הקינטית שלהם לחום ומחדירים שברי פגז ושברי שריון בטמפרטורות של בין 500 ל-1,500 מעלות צלזיוס אל תוך חלל הטנק ובכך פוגעים במערכות ובצוות, לעיתים קרובות עד כדי השבתה מלאה של הטנק ופגיעה באנשי הצוות.
ויקטור לואי קורדונייה
ויקטור לואי קורדונייה (בצרפתית: Victor Louis Cordonnier; 23 במרץ 1858 – 17 בנובמבר 1936), היה גנרל וסופר צרפתי, מפקד דיוויזיה וקורפוס בחיל הרגלים, אשר לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. קורדונייה כיהן גם כמפקד הקורפוס הצרפתי בחזית המקדונית תחת פיקודו הכולל של הגנרל מוריס סראי.
תחילת הקריירה.
קורדונייה למד באקדמיה הצבאית סן-סיר וב-1879 הוסמך כקצין רגלים בדרגת סגן משנה. ב-1887 סיים הכשרה לתפקידי פיקוד ומטה באקדמיית המלחמה הצרפתית ומילא שורת תפקידי מטה זוטרים בגדודי רגלים. ב-1905 הוצב לתפקידי הדרכה באקדמיית המלחמה ובהמשך פיקד על קורסי קצינים. ב-1910 הועלה לדרגת קולונל ושנה מאוחר יותר פרסם את ספרו הראשון שעסק בנסיבות שהובילו למלחמת רוסיה–יפן ותורגם למספר שפות. ב-1913 מונה למפקד החטיבה ה-87 של הצבא הצרפתי.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצבה חטיבתו של קורדונייה בחזית המערבית ובשלהי אוגוסט 1914, נטלה חלק בקרב הארדנים במסגרת המערכה על הגבולות. לאחר הקרב מונה קורדונייה למפקד הדיוויזיה ה-3 והוביל אותה במהלך הקרב הראשון על המארן. ב-15 בספטמבר נפצע קורדונייה בעת הפגזה ארטילרית ופונה מהחזית. בדצמבר חזר לפקד על אוגדתו שלחמה בקרב שמפאן הראשון. בינואר 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-8 בחזית המערבית.
ביולי 1916 מונה למפקד הקורפוס הצרפתי בחזית המקדונית ופעל תחת פיקודו של מפקד כוחות מדינות ההסכמה בזירה הגנרל מוריס סראי. קורדונייה פיקד על הכוחות הצרפתיים במהלך קרב לרין אשר במהלכו כבש צבא ממלכת בולגריה את העיר פלורינה ובהמשך השתתף בקרבות לשחרור העיר. לקורדונייה כמו לרבים מקציני מדינות ההסכמה בחזית, הייתה מערכת יחסים עכורה עם הגנרל סראי, בפברואר 1917 נאלץ לסיים את תפקידו ובמקומו מונה הגנרל פול פרנסואה גרוסטי.
שלהי הקריירה ואחריתו.
קורדונייה חזר לפריז ואובחן כחולה במחלת הסרטן. הוא אושפז בסנטוריום ולא חזר עוד לתפקיד פיקודי. עם תום המלחמה שוחרר מהצבא. ב-1921 הוציא לאור ספר על הקרבות בהם השתתף בחזית המערבית והרבה לכתוב מאמרים שעסקו בהפקת לקחים צבאיים ממלחמת העולם הראשונה. קורדונייה הלך לעולמו ב-1936 והוא בן 78 שנים.
חודר שריון קינטי
טאנדם
דייטמר האמאן
קרקוביה קראקוב
ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול
ניקפורוס הקדוש (יוונית: Νικηφόρος Α) ידוע גם כניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול 758 - 5 באפריל 828.
היה איש דת, סופר והיסטוריון ביזנטי.
קורות חייו.
הוא נולד למשפחה נוצרית אורתודוקסית, אביו תיאודור היה אחד המזכירים של קונסטנטין החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית, וניקפורוס נכנס בעקבותיו לשירות הציבורי של האימפריה כמזכיר הממשלה של אירינה, קיסרית האימפריה הביזנטית. הוא השתתף בוועידת ניקיאה השנייה שנערכה בשנת 787. בשנת 802 מונה למנהל הכללי של בית המחסה לעניים בקונסטנטינופול.
בשנת 806 הוא מונה לפטריארך של קונסטנטינופול, בחירה לא שגרתית זו והעובדה כי בעת בחירתו הוא לא היה איש דת או בעל הסמכה הביאה להתנגדות מצד אנשי הממסד הדתי שראו בו מינוי פוליטי ועושה דברו של הקיסר. הוא הודח מתפקידו בשנת 815 במהלך הסינוד שנערך באותה שנה בקונסטנטינופול. הוא נפטר במנזר תיאודור הקדוש וגופתו הועברה לקונסטנטינופול ביום 13 במרץ 847 ונקברה בכנסיית השליחים הקדושים.
מורשתו.
ניקפורוס הותיר אחריו מספר כתבים חלקם עוסק בנושאים תאולוגיים וחלקם מתארים את ההיסטוריה האנושית מבריאת העולם.
כתביו ההיסטוריים המאוגדים תחת השם ההיסטוריה האוניברסלית היו פופולריים בקרב משכילים ביזנטיים ותרגום לטיני של כתבים אלו הופץ באירופה.
ניקפורוס כתב ספרים תאולוגיים המסבירים את עיקרי האיקונוקלאזם: אפולוגטיקוס מינור עבור פשוטי העם, אפולוגטיקוס מז'ור המכיל ניתוח מקיף של האיקונוקלאזם וכולל התייחסות לנימוקי המתנגדים לדוגמה, תשובות למתנגדים ומובאות מכתבי הקודש הנוצריים.
איבן פישר
איוון פישר
Shrek the halls
גרנדה במשחקים האולימפיים
גרנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). עיקר השתתפותה של גרנדה במשחקים בא לידי ביטוי בענף האתלטיקה. האתלט אליין פראנסיק היה הקרוב ביותר להיות הראשון שזוכה במדליה אולימפית, כשסיים במקום הרביעי בריצת 400 מטר באולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת לונדון (2012) הצליח לעשות זאת קיראני ג'יימס, שזכה במדליית הזהב בריצה לאותו המרחק. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) איבד ג'יימס את תוארו, אך זכה במדליית כסף. בראלון טפלין סיים שביעי באותו מרוץ, וקורט פיליקס סיים במקום התשיעי בקרב עשר.
גרנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
דוקטרינת יעקב
"דוקטרינת יעקב" (בלטינית: Doctrina Iacobi nuper baptizati; "תורת יעקב שנשתמד מקרוב") הוא ספר אנטישמי מהמאה ה-7 שנכתב בשפה היוונית, ככל הנראה בארץ ישראל.
הספר מתעד כביכול דיון שנערך בקרתגו ביום 13 ביולי 634, בין יהודי בשם יעקב שנאלץ להמיר את דתו לנצרות לבין יהודים שלא המירו את דתם, ובו מופיעים נימוקיו של יעקב בזכות ההתנצרות. הספר דן באימפריה הביזנטית במלחמתה בצבא הערבי-מוסלמי וכיבוש הפרובינציות המזרחיות של האימפריה. הספר משתמש בדימויים נוצריים השאובים מספר דניאל על פי הפרשנות האסכטולוגית-אפוקליפטית הנוצרית, במטרה לשלב את האירועים שבמהלכם איבדה הנצרות את השליטה במקומות הקדושים שבארץ ישראל בחזון אחרית הימים.
הספר מציג תמונה מוקדמת של הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, העומדת לעיתים בסתירה להיסטוריוגרפיה המוסלמית.
שור אוסבורנה
שור אוסבורנה (בספרדית: Toro de Osborne) הוא פסל שטוח בדמות צללית שור המוצב ב-89 אתרים שונים בצדי דרכים ברחבי ספרד, ונחשב לסמל לא רשמי שלה.
היסטוריה.