בינואר 1934 נשא שרינג הרצאה באגודה הגרמנית לחינוך בנושא "הגרמאני במוזיקה הגרמנית". באותה שנה הופיע ספרו "בטהובן בפרשנות חדשה", שבו הוא מביא הקבלות ביצירות בטהובן לסצינות ממחזות שקספיר ושילר ומעלה את הטענה הנועזת, כי התבנית הצורנית הזאת התואמת את סצינות שקספיר ושילר הייתה מכוונת. באותה שנה כתב גם מאמר בכתב העת למוזיקולוגיה, שבו הגדיר את הסימפוניה החמישית של בטהובן כ"סימפוניה של התקוממות לאומית", שאותה השווה לעליית המשטר הנאצי. לבסוף, בשנת 1936, כתב ב"בטהובן ושירה", כי "אם מוזיקה ברוטאלית, חושנית וכן, בעינינו, זרה מבחינה גזעית, מאיימת לנתק אותנו מן הקשר הלא-מובן בין מוזיקה נעלה לאמנות נעלה, הרי בבטהובן נוכל לחזור וליצור ברית אידיאלית חדשה."
שרינג גילה עניין רב בחקר המוזיקה של תקופת הרנסאנס והבארוק ובעיקר יצירות באך. במסגרת מחקריו אלה חלק על הגרסה המקובלת, לפיה מוזיקת הקודש של המאה ה-16 בוצעה כולה בשירת א-קפלה.
באוגוסט 1940 פרש מעבודתו מחמת מחלה. הוא מת בשנה שלאחריה ונקבר בפרידהוף הרשטראסה. מקום קברו אינו ידוע.
קורינדו אייקידו
קורינדו אייקידו (ביפנית: 光輪洞合気道) הוא סגנון של אמנות הלחימה היפנית אייקידו שפותח על ידי מינורו היראי.
היסטוריה.
קורינדו אייקידו, נוסדה בשנת 1938 על ידי או-סנסיי מינורו היראי. מינורו היראי שהיה נצר למשפחת סמוראים מפורסמת ומומחים לאמנויות לחימה, הקדיש את חייו ללימוד, אימון ומחקר של אמנויות לחימה קלאסיות.
באמצעות חשיבה מושכלת, הידע שברשותו וניסיונו הרב באמנויות לחימה הוא פיתח ויצר צורה מקורית וחדשה של אמנות לחימה – קורינדו אייקידו.
מנקודת מבט היסטורית, קורינדו אייקידו (ואייקידו ככלל) נחשבת גנדאי בודו, כלומר אמנות לחימה מודרנית, אך היא נשענת על היסודות של אמנויות הלחימה העתיקות (קוריו)
מקורות.
כדרך לימוד, קורינדו אייקידו משלבת עקרונות וערכים אוניברסליים יחד עם עקרונות מדעיים, פרקטיים וטכניים של לחימה ואסטרטגיה עילית, תוך שמירה על תרבות ומסורות ארוכות טווח של אמנויות לחימה ביפן.
קורינדו אייקידו משלבת בתוכה את אמנויות הלחימה הבאות:
אמנויות לחימה משניות:
קימות אמנויות לחימה נוספות בכלים הקשורות לקורינדו אייקידו אולם הן נלמדות אך במעט מסניפי קורינקאי.
השם קורינדו מורכב באופן הבא:
קו – אור, מסמל את האור שבידע, היכולת להבדיל בין טוב לרע, צדק ואי צדק והוא זה שמנחה את הדרך הנכונה.
רינ – טבעת, הילה, צורת הידע ותוצאותיו, כל הכוחות בטבע מעגליים ואין סופיים.
דו – מנהרה, מסדרון צר, הדרך אל האור בנתיב לידע אבסולוטי.
מינורו היראי.
מינורו היראי נולד ב 3 באוקטובר 1903 בעיר קורשיקי במחוז אוקיאמה.
מינורו היה ידוע בכל המחוז כלוחם ללא חת, שלא הפסיד בשום התמודדות והביס באופן שלא משתמע לשתי פנים את יריביו.
מצידה של אימו, הוא היה נצר למשפחת סמוראים יוקרתית וידועה, משפחת היראי, ענף של משפחת מורי.
סבו של מינורו הצעיר היה אומן לחימה שלימד אותו בשיטת "היראי הא בוג'יטסו" - שיטה שפותחה מתוך "טוגאן ריו ג'ו-ג'יטסו" (כנראה המקור העיקרי של קורינדו אייקידו).
מינורו היה אדם מוכשר בעל מגוון רחב של תחומי עניין הכוללים לימודים מעמיקים בתחום הפילוסופי והרוחני שעזרו לו להצליח לשלב בין העט לחרב.
בשנת 1918 בגיל 15 הוא החל ללמוד ממורה בשם סגנטה אוקמורה, מורה זה לימד אותו בשיטת "אוקמורה ניטו ריו" שיטה המתמחה בלחימה בעזרת 2 חרבות, וגם בחרב אחת.
בשלב מאוחר יותר, למד סבורי ריו שיטה המתמחה באומנות הרומח/חנית.
כמו כן התאמן בטקנוצ'י ריו ג'ו-ג'יטסו ובקיטו ריו ג'ו-ג'יטסו.
היראי היה חובב טבע ובחר באתרי טבע לאימונים בהם היה לבדו, שם היה מתאמן בבוקן (חרב עץ) וגם בחרב אמיתית, חלק מהתרגולת היה חיתוך עשב בתנועות רכות.
החיבור שלו עם הטבע והאימונים האינסופיים הובילו אותו לפתח טכניקות טאי סבקי (תנועת הגוף) מיוחדות וייחודיות שכיום משמשות אבן יסוד בקורינדו אייקידו.
בשנת 1938 ייסד היראי שיטת אייקי- בודו חדשה, הוא לימד שיטה זו בדוג'ו חדש שפתח בעיר אוקיאמה
לדוג'ו הוא נתן את השם "קוגדו דוג'ו", בנוסף לימד שם גם קנדו.
היראי הושפע מעקרונות שונים שלמד בשיטות המוזכרות מעלה כגון תנועות מותן מתוחכמות, שיטות תרגול ראנדורי ועוד בזמן שפיתח את שיטתו החדשה.
בשנת 1939 בחודש נובמבר, מונה היראי למדריך ראשי של המשטרה הצבאית האימפריאלית של יפן וקיבל דרגת קולונל, בזמן זה גם עסק בכתיבת ספר "טאי ג'וטסו של המשטרה הצבאית.
להיראי היו יחסים קרובים עם אנשים בעמדות רמות בממשלתו של הקיסר הירוהיטו וכמו כן גם קשרים
קרובים עם המשפחה המלכותית,
היראי ניסה להניא את ראש הממשלה הידקי טוג'ו מלהתחיל מלחמות חדשות.
למרות שהיה פטריוט יפני הוא חשב שהרפתקאות מסוג זה לא יסתיימו טוב עבור יפן.
באותה שנה ( 1939) פגש היראי לראשונה מאסטר ג'ו ג'יטסו מפורסם בשם מוריהי אאושיבה, שניהם התרשמו לטובה זה מזה ולאחר שנתיים של היכרות ומספר פגישות אישיות ביקש אאושיבה מהיראי לעזור בניהול קובוקאן דוג'ו, המועדון הראשי של אאושיבה בטוקיו.
בינואר 1942 היראי קיבל את בקשתו של אאושיבה ולקח על עצמו את משרת המנכ"ל של קובוקאן דוג'ו זאת למשך שנתיים.
בתקופה זו הוא המשיך לנהל את מועדונו הפרטי בעיר אוקיאמה.
בשנת 1940 הוצג היראי בפני הגוף הלאומי "דאי ניפון בטוקוקאי" שקיבלו אותו כפרופסור ל"קנדו", היראי הדגים בבטוקודן בקיוטו את ה"טאי סבקי" (תנועת הגוף) המיוחד שפיתח בתחילת שנות ה-20 ואת עקרונות שיטת הלחימה זאת לפני ועדת ההנהלה של גוף זה, ההדגמה הרשימה עמוקות את הוועדה שהחליטה להכיר בסגנונו הייחודי של היראי כשיטת אייקי בודו ייחודית ופרקטית.
זמן קצר אחר כך קודם היראי לדרגת דאן 9 בג'ודו ומונה על ידי ה"דאי ניפון בטוקוקאי" להיות האחראי על הסניף במחוז טוקיו.
באוקטובר 1942 היראי הוזמן על ידי "דאי ניפון בוטוקוקאי" כנציג של אייקי בודו, כדי להקים מחלקה חדשה ופרקטית של אייקי בודו בארגון.
ועדה של שלשה מאסטרים: נציג הג'ודו, נציג הקנדו, ומינורו היראי החליטו לתת שם למחלקה החדשה, שם שיאחד את כל הזרמים של האייקי ג'וג'יטסו ושיהיה מקובל על האחרים.
שמות חברי הוועדה היו:
השם אייקידו ייצג את המחלקה החדשה של אייקי בוג'יטסו. (שיטות ג'וג'יטסו המשתמשות בעיקרון האייקי)
באופן זה אייקידו הצטרפה לשורת אמנויות לחימה כגון: ג'ודו, קנדו, סו-ג'יטסו, נגינאטה ג'יטסו ועוד.
היראי מונה לראש המחלקה החדשה והחזיק במשרה עד מלחמת העולם השנייה, כאשר הצבא האמריקאי נכנס ליפן הדאי ניפון בוטוקוקאי נסגר זמנית למשך תקופה של עשר שנים.
ביולי 1945 הוענק להיראי תואר "הנשי" על ידי דאי ניפון בוטוקוקאי והוא הפך למאסטר האייקי בודו הראשון שקיבל תואר בכיר זה.
באוקטובר באותה שנה היראי ייסד את הדוג'ו השני שלו בעיר שיזוקה וקרא את שמו "קורינדו דוג'ו".
ביוני 1948 היראי עבד עבור בית הספר לקציני משטרה ופיתח עבורם טכניקות "אסירה" מיוחדות.
לאחר מלחמת העולם השנייה מונה היראי כעוזר מיוחד לשר הפנים של יפן וסייע בשיקום מערכת החינוך שלה.
בספטמבר 1953 הוא ייסד דוג'ו שלישי של קורינדו אייקידו בטוקיו.
בינואר 1954 הוא איחד את שלושת בתי הספר תחת ארגון אחד שהוא קרא בשם "דאי ניפון קורינדו"
מאוחר יותר השם שונה ל "ניפון קורינקאי"
בשנת 1972 הקים היראי מרכז אימונים והדרכה במערב איזו.
היראי מתואר כאדם צנוע שנמנע מפרסום ושמר את חייו האישיים פרטיים.
הוא מעולם לא כתב ספר על קורינדו אייקידו, עקב האמונה כי תמונות ומילים לא יכולים ללמד "טאי סבקי"
ו"קושי מאוושי" (תנועת אגן), היראי שמר על הארגון קטן למדי מאחר שחשב ש"בודו" לא מתאים לצריכת המונים, מסופר כי מעולם לא החשיב את עצמו כמורה ל "בודו" אלא כ "היי הוקה" שמשמעותו לוחם או אסטרטג.
כושר פיזי ונפשי היו חשובים מאוד עבורו למעשה גם בשנותיו האחרונות הוא המשיך להתאמן ושמר על עצמו בכושר מצוין מעבר למקובל בגילו.
מינורו היראי נפטר באוקטובר 1998 בגיל 95 בביתו בשיזוקה.
פטיש לו היה לי
יקבי ראשון לציון (שיר)
יִקְבֵי רִאשׁוֹן לְצִיּוֹן ("כְּשֶׁנָּמוּת יִקְבְּרוּ אוֹתָנוּ ...") הוא פזמון עברי המתבסס על שיר השתייה הצרפתי הנודע "Chevaliers de la table ronde" ("אבירי השולחן העגול"), ולחנו הוא כלחן השיר המקורי. מחבריו אלמוניים, והוא חובר כנראה בשנות ה-40 של המאה ה-20.
על השיר.
מילות השיר מכריזות בעליזות על היקב שנקרא "כרמל" במושבה ראשון לציון, המלא וגדוש בחביות ובקבוקי יין אדום, המוגש כביכול לעוברים ושבים על ידי עלמות ועלמים בכוסות ובגביעים; בשל זמינות היין הֶערב ומגישיו החינניים, כדאי להקבר ביקב בראשון לציון, באופן מטפורי, כלומר לשכון בו לתמיד.
חשיבותו הכלכלית של היקב בראשון לציון בחברה היישובית הקטנה (כחמישים אלף נפש בשנת 1900), והיותו מקור לפרנסתו של מגזר יצרני רחב, אשר כלל משפחות איכרים ופועלים רבים, תרמו לצירופו של השיר "יקבי ראשון לציון" אל מחרוזת השירים הנהוגה על המפעל הציוני בארץ ישראל. נהגו לשיר אותו במסיבות, תהלוכות וחגיגות ביישוב והוא זכה לביצועים רבים, בדרך כלל מקהלתיים. בתקופת מלחמת העצמאות חוברה גרסה מקברית למילות השיר ולחנו, שהתייחסה לאבדות הרבות שספגו שיירות האספקה לירושלים הנצורה, וכוחות "ההגנה" וחטיבת הראל של הפלמ"ח.
מילות השיר.
בזכרונותיו ממלחמת העצמאות פרסם משה בן-שחר נוסח שונה של השיר:
דרום טירול (נפה)