מוריס גילתה את הצד היותר תיאטרלי שלה במחזמר של ברכט ואייזלר "There's Nothing Quite Like Money" ובשיר "Pirate Jenny" מתוך המחזה אופרה בגרוש של ברטול ברכט וקורט וייל.
The Happy End הוציאו שני אלבומים בלייבל Cooking Viny יחד עם שרה ג'יין מוריס.
בעקבות ההופעה המוצלחת של אדינבורו בשנת 1986, מוריס הצליחה להגיע למצעד הפזמונים עם ההרכב של הצמד The Communards. מוריס התפרסמה בעיקר בזכות להיטם "Don't Leave Me This Way". מוריס בלטה בשירתה בשירים רבים של ההרכב, בשל טווח הקול הנמוך והעמוק שלה, שהיה מנוגד לפלסט של זמר ההרכב ג'ימי סאמרוויל. היא גם הקליטה כאמנית סולו, והוציאה אלבומים מאז 1989. אלה זכו לפופולריות רבה באיטליה וביוון. מוריס השתתפה בשנת 1991 גם באופרה "The Fall of the House of Usher " מאת המלחין הבריטי פיטר האמיל ו-  Judge Smith בשירתה את חלק המקהלה.
היא שיחקה את דמותה של Mère Ubu באלבום "Long Live Père Ubu!" של להקת הרוק Père Ubu!, הכולל שירים מתוך Bring Me The Head of Pere" Ubu", העיבוד התיאטרלי של הזמר דייוויד תומאס למחזה המלך אובו של המחזאי הצרפתי אלפרד ז'ארי.
היא הקליטה אלבום גרסת כיסוי של הגיטריסט והזמר ג'ון מרטין עם הגיטריסט טוני רמי בשנת 2019 בשם "Sweet Little Mystery".
שרה ג'יין מוריס היא בת דודה של הסופר והעיתונאי האמריקאי ארמיסטד מופין.
מפלצת של מלון 4
רכבת פלשתינה
סלובקים
סלובקים, או העם הסלובקי (בסלובקית Slováci), הוא מונח המתייחס לאזרחי סלובקיה, לאנשים שמוצאם מסלובקיה ומזוהים עם ההיסטוריה, התרבות ודוברים את השפה הסלובקית. מוצאם של הסלובקים הוא מהגזע הסלאבי.
אטימולוגיה.
מקור השם "סלובקים" הוא מהמילה "סלובנין", שמם הקודם של הסלאבים והחל מהמאה ה-14 נקראו "סלובקים".
היסטוריה.
הסלובקים החלו להתיישב בסלובקיה במאה ה-5 והחלו להתאגד בצורה שבטית. שמות השבטים אינם ידועים, עקב העדר מקורות כתובים אודותם. לפי אברס, במאה ה-7 החלו השבטים להתאגד לקבוצה גדולה יותר על מנת לספק הגנה אחת על השנייה.
קול ביער
קול ביער הוא שיר חסידי שמיוחס לסבא משפולי. השיר הוא משל לגעגועי הקב"ה, האב, אל בניו, עם ישראל, שישובו אל ביתו (הכוונה בשיבה לביתו היא גם במובן הגאוגרפי, שיבה לארץ ישראל ולבית המקדש, וגם במובן הרוחני, חזרה בתשובה). הבנים משיבים לו שיש שומר שמונע מהם לשוב אליו. הבסיס הרעיוני של השיר לקוח מדברי המדרש לפיו הקב"ה קורא לעם ישראל לשוב אליו, ואילו ישראל משיבים לו "רבונו של עולם שלך היא".
לפי אליעזר שטינמן הסבא היה שר את הניגון בשעת תיקון חצות ביער עם חסידיו.
כיום הניגון נפוץ בקרב חסידי חב"ד.
נדב בכר ואורן צור הוציאו עם ארז לב ארי את הניגון כסינגל. השיר נכלל בפלייליסט של גלגלצ. אברהם מרדכי שוורץ כלל את השיר באלבומו כרובים עליונים תחת השם א גשריי.
מילות השיר.
במקורו השיר הושר בעברית יידיש ואוקראינית. אחד הנוסחים העבריים הוא:
זאריה בלץ
שפות דרום-ערב העתיקות
שפות דרום-ערב העתיקות (נקראות גם דרום-ערבית עתיקה, צַײְהַדית ותימנית) הן קבוצה של ארבע שפות קרובות מאוד, שדוּבּרו בעיקר בקצה הדרומי של חצי האי ערב בין המאה ה-12 לפני הספירה למאה ה-6 לספירה, ונכחדו כולן. הן נכתבו בכתב הדרום-ערבי העתיק (מֻסְנַד), וממצאים רבים ומקוטעים בכתב זה התגלו ברחבי חצי האי, אך רק חלקם פוענחו. השפה הידועה ביותר והנחקרת ביותר בקבוצה היא שבאית, והשלוש האחרות הן מעינית (מד'הבית), קתבאנית וחצרמותית (חצ'רמותית). בממצאים האפיגרפיים באזור זוהו עוד כמה שפות, כמו אסוואנית, ששויכו לקבוצת שפות דרום-ערב העתיקות, אך מעט מאוד תיעוד שלהן שרד.
כינוי נוסף של קבוצת השפות הוא "חִמיירית", על שם שבט חִמְיָר שחי בחצי האי ערב מהמאה ה-5 לפנה"ס, אך שם זה מוליך שולל, מפני שהשפה החִמְיַירִית דווקא אינה שייכת לקבוצה זו. במאות הראשונות לספירה (עד המאה ה-4) שפות דרום-ערב העתיקות היו בשימוש גם בקרן אפריקה, מערבה מאזור מוצאן, וההנחה היא שהן הובאו לשם על ידי שבטים נודדים.
צמד להגים חיים אשר ייתכן שמשתייכים למשפחה הם ראזִחית וח'ולאנית (פַײְפאית), שעדיין מדוברים בקצה הצפון-מערבי של תימן. עם זאת, שני להגים אלה קשים למיון: יש להם מאפיינים הן של ערבית והן של דרום-ערבית עתיקה, וקשה להכריע אם הם ניבים של ערבית בעלי תשתית דרום-ערבית שנשתמרה בתוכם, או שמא שפות דרום-ערביות עתיקות שעברו שינויים משמעותיים בהשפעת הערבית, השלטת באזור.
מיקום הקבוצה בעץ השמי.
עד אמצע המאה ה-20 סברו שכל ארבע השפות בקבוצה זו הן ניבים של שפה "דרום-ערבית עתיקה" אחת, אך הבלשן אפ"ל ביסטון לבסוף הראה שהן אכן שפות עצמאיות. על פי המיון המקובל בעבר, שבין היתר, נעשה על בסיס גאוגרפי, שפות דרום-ערב העתיקות השתייכו לענף השפות השמיות דרומיות, יחד עם ערבית, שפות דרום-ערב החדשות ואתיו-שמיות:
אולם, עם התקדמות המחקר בתחום, הוכנס לשימוש מיון חדש, הממקם את שפות דרום-ערב העתיקות בענף השמיות המרכזיות, יחד עם ערבית, אוגריתית, ארמית וכנענית/עברית, ומותיר את שפות דרום-ערב החדשות ואת האתיו-שמיות בענף הדרומי:
מיון חדש זה מבוסס על כך שערבית, שפות דרום-ערב העתיקות והשמיות הצפון-מערביות (אוגריתית, ארמית וכנענית/עברית) חולקות חידוש במערכת הפועל: נטיית האימפרפקט (אספקט בלתי מושלם) משתמשת בנטיית התחיליות "yVqtVl-u"* (ובקבוצות האחרות יש "*yVqattVl"); נֵבֵּס (Nebes) הראה כי לפחות לבני ממלכת סבא הייתה הצורה "yVqtVl"* באימפרפקט.
שפות דרום-ערב העתיקות מול שפות דרום-ערב החדשות.
החוקרים חלוקים בדעותיהם לגבי הקשר בין שפות דרום-ערב העתיקות ושפות דרום-ערב החדשות. בעבר היו סבורים כי השפות העתיקות והשפות החדשות משתייכות לאותה קבוצה, כאשר חלקן נכחדו מזמן וחלקן עדיין שרדו. הבלשן ג'ון היונרגארד עדיין סבור כי שפות דרום-ערב החדשות מראות מאפיינים הדומים לשפות העתיקות מהאזור, במיוחד חצ'רמותית. עם זאת, הדעה המקובלת בבלשנות השמית כיום היא, שמדובר בשתי קבוצות נפרדות בתוך הענף השמי הדרומי. דעה נוספת של חוקרים אחרים היא, כמו שנראה בעץ השני לעיל, כי השפות החדשות צמחו מענף השפות השמיות המרכזיות וקרובות יותר לערבית, אך לא ברור לאיזה תת-ענף לשייכן.
השפות בקבוצה.
קבוצת דרום-ערב העתיקות כללה מספר שפות; להלן אלה שהשתמרו בכתב (התאריכים על פי "הכרונולוגיה הארוכה"). מלבד אלה, ראזִחית, לכל הפחות, עשויה להיות שפת דרום-ערב עתיקה ששרדה.
מיון פנימי בקבוצה.
על אף שכיום מקובל כי ארבע שפות דרום-ערב העתיקות נחשבות עצמאיות, ברור שהן קרובות מאוד זו לזו מבחינה בלשנית ונובעות מאב קדמון משותף, כיוון שהן חולקות חידושים מורפולוגיים מסוימים. אחד המאפיינים המבחינים (איזוגלוסות) החשובים ביותר, שנשמר בכל ארבע השפות הללו ולכן משמש להבחנתן כקבוצה קוהרנטית, הוא תווית היידוע בצורת הסופית -(h)n, כלומר סיומת "-ן" או "-הן" לשמות עצם מיודעים. באותו זמן, ההבדלים המשמעותיים בין הארבע מבחינים ביניהן מספיק בכדי שייחשבו שפות נפרדות.
אחת הדעות היא שיש לחלק קבוצה זו לשתי תת-קבוצות: שבאית, ושלוש האחרות. היסוד המבחין (איזוגלוסה) בחלוקה זו הוא העיצור המשמש לציון הבניין הגורם (המקביל לבניין הפעיל בעברית) וכן בכינויי הגוף השלישי "הוא" ו"היא": בשבאית העיצור הוא [h] (המשוחזר מהאות המקבילה ל-ה'), כברוב הלשונות השמיות, ואילו ביתר שפות הקבוצה עיצור זה הוא העיצור הצדי-חוכך-מכתשי אטום [ɬ] (שנכתב באות המקבילה ל־שׂ שמאלית), כבאכדית ובאוגריתית.
תיעוד כתוב.
מערכת הכתב
שפות דרום-ערב העתיקות נכתבו בכתב הדרום-ערבי העתיק, אבג'ד (כתב עיצורי) שהשתלשל מהאלפבית הפיניקי. כתב זה קרוי במחקר האפיגרפי גם "הכתב המונומנטלי" (שמופיע על מונומנטים) ובדרום-ערבית הוא נקרא Ms3nd "מֻסְנַד" (מוסנד). כיוון הכתיבה בממצאים הכתובים היה בוסטרופידון, כלומר השורות נכתבות לסירוגין מימין לשמאל ואז משמאל לימין, לסירוגין, ואחר כך התקבעה כתיבה מימין לשמאל. הכתב כלל 29 גרפמות, כמו בפרוטו-שמית. הוא שימש במקביל גם את פרוטו-געז האתיו-שמית בממלכת דעמת שבקרן אפריקה, והשתלשל ממוצא משותף לאלפביתים השמִיִים, הכתב הפרוטו-סינאי. כמו כן התגלו כתובות בכתב זה עם אותיות קטנות ומחוברות שנכתבו על מקלות עץ.
כתובות בשפות הקבוצה.
הכתובת האחרונה שנמצאה בשפות אלה מתוארכת לשנת 554 לספירה, כ-60 שנה לפני עליית האסלאם. בהשוואה לחלקים אחרים של העולם העתיק, למשל ארץ ישראל, מספר הכתובות ששרדו גבוה מאוד: סביב 10,000 כתובות. אוצר המילים השבאי מכיל כ-2,500 מילים.
קטגוריות של כתובות:
כתובות האבן מציגות ניסוחים ודרכי התבטאות רשמיים ומדויקים מאוד, ואילו הסגנון של כתובות העץ, הכתובות בכתב יד מעוגל, הרבה יותר בלתי פורמלי.
פונולוגיה.
העיצורים המשוחזרים לשפות דרום-ערב העתיקות מובאים בטבלה להלן, באלפבית הפונטי הבינלאומי, ובסוגריים מובא התעתיק השמי המקובל, כאשר הוא שונה ממנו.
היסטוריה של המחקר וההוראה.
אף על פי שהכתובות מאזור דרום-ערב העתיק היו ידועות כבר במאה ה-18, אלה היו וילהלם גזניוס (1786-1842) ותלמידו אמיל רודיגר שהתחילו לבסוף לפענח את הכתב, למעשה בנפרד ובמקביל, בשנים 1841–1842. אחר כך, במחצית השנייה של המאה ה-19 יוסף הלוי ואדוארד גלזר לקחו איתם לאירופה מאות כתובות והעתקים בשפות דרום-ערב הערביות העתיקות. על בסיס חומר רב זה, פריץ הומל הכין מבחר טקסטים בשנת 1893 יחד עם ניסיון לדקדוק. מאוחר יותר, עשה המומחה לשבאית ניקולאוס רודוקנאקיס צעדים חשובים במיוחד לקראת הבנת שפות דרום-ערב העתיקות.