החל מסוף 1945 החלו לקום בארץ ישראל סניפים של אגודת "האחים המוסלמים".
התנועה האסלאמית שואפת לעודד את האסלאם בקרב ערביי ישראל, ולמעשה דוגלת באידאולוגיה של האחים המוסלמים. לתנועה זו שני פלגים: הפלג הצפוני, הנחשב לקיצוני, והפלג הדרומי, הנחשב למתון יותר ואף מיוצג בכנסת ובממשלת ישראל ה-36 במפלגת רע"ם - בעבר חלק מסיעת הרשימה המשותפת.
האחים המוסלמים ביהודה ושומרון.
סניפה הירדני של התנועה הוקם בתחילת שנות ה-50. פעילותם הפומבית של אנשי התנועה כללה בעיקר את הקמתן של אגודות רשמיות כדוגמת "המועדון הערבי" שהוקם בירדן במחצית שנות החמישים, וכן את ייסודו של כתב העת "אל-ראי" אשר תקף את כפיפותה של ממלכת ירדן לבריטניה, ואשר נסגר על ידי השלטונות הירדנים מספר חודשים לאחר הוצאתו לאור בעקבות קריאתו להפלת השלטון הירדני הקיים. סופו של שיתוף הפעולה בין התנועה לבין השלטון הירדני, אשר נבע מהקריאות להפלת השלטון הירדני הקיים, הוביל להוצאת התנועה מחוץ לחוק בשנת 1954, ולמעצר פעילים בולטים בתנועה. עם זאת, אף לאחר הכרזת התנועה כארגון בלתי חוקי על ידי השלטון הירדני, המשיכו פעילי התנועה בפעילות מחתרתית בשטח ירדן והגדה המערבית.
בשנת 1973 אפשרה ממשלת ישראל למנהיג התנועה המקומי, אחמד יאסין, להקים ארגונים חברתיים ודתיים וארגוני צדקה בקרב המוסלמים הפלסטינים. ב־1983 הוא נעצר בשל אחזקת נשק, ונשלח לכלא. כששוחרר ב־1985 הפך פופולרי; עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה ב־1987, היה יאסין אחד ממקימי החמאס. הוא נידון למאסר עולם ונכלא שוב בשנת 1991 בגין מעורבותו ברצח החיילים אבי סספורטס ואילן סעדון, אך שוחרר ב-1997 במסגרת הסכם בין ישראל לירדן לאחר כישלון ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל. ב־22 במרץ 2004 חוסל יאסין על ידי ישראל באמצעות טילים, שנורו כלפיו ממסוקי קרב של חיל האוויר הישראלי.
האחים המוסלמים בירדן.
בשנות החמישים, חברי התנועה בירדן תמכו בחוסיין מלך ירדן במאבקו במתנגדים פוליטיים ובנסיונותיו של נאצר להפילו. כשחוסיין אסר על התארגנויות פוליטיות בירדן ב־1957, המגבלה לא חלה על ארגון האחים המוסלמים. בניגוד למפלגות הפוליטיות כדוגמת המפלגה הקומוניסטית הירדנית, תנועת האחים המוסלמים לא נחשבה על ידי השלטון הירדני למפלגה אלא לארגון חברתי, ומשכך, הצו של המלך חוסיין משנת 1957 בדבר הוצאת כלל המפלגות בירדן מחוץ לחוק לא פגע בפעילות התנועה. למעשה, בין התנועה לבין השלטון הירדני התקיימו למשך תקופה ארוכה קשרים טובים, זאת בעיקר מאחר שחיזוק הלימוד האסלאמי בממלכה, ומכך חיזוק התנועה, אפשר לחזק את מעמדו של המלך חוסיין עצמו, אשר מקור הלגיטימציה שלו נבע מקשרו המשפחתי לנביא מוחמד.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 איפשר המלך חוסיין לסניף הירדני לקיים אימונים צבאיים בארצו.
ב-1989, התנועה הפוליטית של האחים המוסלמים, חזית הפעולה האסלאמית, זכתה ב-22 מתוך 80 המושבים בפרלמנט בירדן. המלך חוסיין ניסה להקטין את השפעתם על ידי שינוי חוקי הבחירות, אולם בבחירות 1993 הם הפכו לקבוצה הגדולה בפרלמנט. הם התנגדו נחרצות להסכם השלום בין ישראל לירדן, שנחתם בשנת 1994.
ביולי 2020 הוצאה התנועה מחוץ לחוק בירדן על ידי בית המשפט העליון.
האחים המוסלמים בסוריה.
נוכח המצוקה הכלכלית של שכבות הביניים העירוניות בסוריה בשנות ה-20 וה-30, החלו לקום אגודות אסלאמיות מקומיות בעריה הגדולות, מרביתן בהנהגת תלמידיו של חסן אל-בנא. עיקר עניינן של אגודות אלו היה פעילות חינוכית וקהילתית. בראשית שנות ה-40 החלו אגודות אלו לתאם את פעילותן ולשתף פעולה בצורה נרחבת יותר. בשנת 1944 הוקמה תנועה האחים המוסלמים הארצית, ולתפקיד המפקח הכללי (المراقب العام) נבחר השיח' מצטפא אל-סבאעי.
הסניף הסורי הוצא אל מחוץ לחוק כשסוריה התאחדה עם מצרים ליצירת הרפובליקה הערבית המאוחדת בשנת 1958. התנועה ירדה למחתרת. כשסוריה פרשה מן הרפובליקה המאוחדת בשנת 1961 הארגון הפך שוב לחוקי, וזכה ב-10 מושבים בפרלמנט (מתוך 172) בבחירות שנערכו בדצמבר 1961. במהפכת הבעת' ב-1963 הוצא שוב הארגון אל מחוץ לחוק, והוא שב למחתרת, לצד תנועות פוליטיות אחרות.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, התנועה התפרקה לפלגים מתונים וקיצוניים. אלה האחרונים הכריזו על ג'יהאד נגד מנהיגי מפלגת הבעת'.
עלייתו לשלטון של חאפז אל-אסד העלווי בסוריה ב-1970, קוממה את האחים המוסלמים מפני שהם אינם מכירים בעדה העלווית כמוסלמים. אסד ניסה בתחילה לרצותם, אולם ניסיונות אלה נחלו הצלחה מזערית בלבד.
ב-1973 שינה אסד את החוקה וביטל את הסעיף שקבע שהנשיא חייב להיות מוסלמי, בתגובה הכריזו האחים בסוריה שאסד הוא אויב אללה ובמשך כחצי שנה היו התקוממויות נגד השלטון. משטרו של אסד דיכא את ההתקוממות של האחים אבל החזיר את "הסעיף המוסלמי" לחוקה.
תמיכתו של אסד במארונים במלחמת האזרחים בלבנון גרמה לאחים המוסלמים להכריז ב-1976 מחדש על ג'יהאד; הם החלו במסע של התקפות ופעולות טרור. ב-1979, הרגו פעילי התנועה 83 צוערים עלווים בבית-הספר לארטילריה בחאלב. נסיונותיו של אסד להרגיעם על ידי החלפת בעלי-תפקידים בממשל, שחרור אסירים פוליטיים וביטול ההגבלות על מוסדות דת לא הועילו. ב־25 ביוני 1980 בוצע ניסיון התנקשות בו, שגרם להקצנת התייחסותו לתנועה. הוא השפיע על הפרלמנט הסורי להכריז על חברות באחים המוסלמים כעל פשע שדינו מוות, ושילח את הצבא נגד חברי התנועה. בפעולה, שנמשכה עד פברואר 1982, מחק הצבא הסורי את התנועה כמעט לחלוטין והרג 10,000 עד 25,000 איש בטבח חמאת, העיר שהייתה מעוזם של האחים המוסלמים ותומכיהם. הסניף הסורי הושמד, והניצולים ברחו, חלקם הקימו בעיראק את תנועת "הברית הלאומית לשחרור סוריה" וחלקם הצטרפו לארגונים אסלאמיים במדינות אחרות.
האחים המוסלמים מהווים האופוזיציה העיקרית בסוריה. התחילה את דרכה כתנועה חברתית והפכה עם הזמן למפלגה פוליטית, מיליטנטית (לוחמנית). זו האופוזיציה היחידה לשלטונו של אסד והיא מהווה התנגדות בעייתית כנגדו (אסד הצליח להפיל את כל המתנגדים בבעת' ורק האחים המוסלמים נשארו). התנגדותם נובעת מכך שעל פי תפיסתם השלטון צריך להיות ביידי אנשי דת מוסלמים והמדינה צריכה להתקיים על פי חוקי השריעה, דבר שלטענתם סוריה אינה מקיימת.
האחים המוסלמים בערב הסעודית.
הסניף הסעודי של האחים המוסלמים שכנע את המלך סעוד לאפשר לארגון המקומי להקים אוניברסיטה אסלאמית במדינה ב-1961.
האחים המוסלמים בצ'צ'ניה.
ממשלת רוסיה טוענת כי האחים המוסלמים מהווים גורם מהותי במרד המתמשך בצ'צ'ניה. הרוסים גם מאשימים את האחים המוסלמים בתכנון פיגוע הטרור ב־27 בדצמבר 2002, שבו מחבל מתאבד במכונית תופת פוצץ את מטה הממשלה בגרוזני.
האחים המוסלמים במאה ה-21.
תנועת האחים המוסלמים נחשבת למתונה יחסית לארגוני טרור אסלאמי הפעילים במזרח התיכון, כגון אל-קאעידה, דאעש או תנועות סלפיות קיצוניות כגון מפלגת א-נור. במדינות בהם הדבר מתאפשר להם, האחים המוסלמים תומכים בבחירות חופשיות ומשתתפים בהן. אמנת התנועה, כפי שהוצגה בשנת 1994, מגנה באופן מוצהר כל גילוי של אלימות וטרור כאמצעי להשגת יעדי התנועה.
ב-23 בספטמבר 2013 הוצאה תנועת האחים המוסלמים במצרים מחוץ לחוק, וזאת על ידי בית המשפט במצרים.
ביולי 2020 הוצאה התנועה מחוץ לחוק בירדן על ידי בית המשפט העליון.
חוגי סיירות
חוגי הסיירוּת הם ארגוני נוער ישראלים המקנים מיומנויות סיור ומיומנויות אישיות אחרות. חלק מרכזי בפעילות הארגונים מוקדש להיכרות עם נופי ישראל באמצעות טיולים רגליים.
הטיולים מתרחשים אחת לחודש ובחגים, כאשר הקבוצות הדתיות מטיילות בימי חול.
חוגי הסיירות הוקמו בשנת 1974 על ידי האגודה ע"ש אורי מימון, אך זמן קצר לאחר מכן חברו לחברה להגנת הטבע. בשנת 1997, פוצל הארגון בעקבות מחלוקות אידאולוגיות שונות ובעיות כלכליות, וכיום ישנם חוגי סיירות של "החברה להגנת הטבע", וחוגי סיירות של "הקרן הקיימת לישראל" ע"ש אורי מימון. חוגי הסיירות מיועדים לחניכים מכיתה ה' עד י"ב, בקק"ל וד' עד יב' ב"חברה להגנת הטבע" אך פועלים גם "חוגי טבע" המיועדים לילדים צעירים יותר.
רקע.
חוגי הסיירות הוקמו כמפעל הנצחה לזכר אורי מימון, שנפל במלחמת יום הכיפורים.
מימון, יליד חיפה, היה בוגר בית הספר הריאלי וחניך תנועת הצופים. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל המוצנח, היה חבר גרעין בקיבוץ חצרים ובתום שירותו התנדב בעיירת הפיתוח ירוחם כמדריך נוער. בהמשך, ובמקביל ללימודיו באוניברסיטה, עבד במשרד החינוך כרכז פעילות תרבותית בעיירות הפיתוח ומאוחר יותר שימש כעוזרו האישי של מנכ"ל משרד החינוך אלעד פלד.
בניגוד לתנועות נוער, בחוגי הסיירות ניתנת עצמאות כמעט מלאה לחניכים מגיל צעיר יחסית וחופש הפעולה שלהם בטיולים גדול מאוד. החניכים רוכשים מיומנות בהדלקת אש ובבישול מזון בשטח באופן עצמאי, בניווט ובשלל כישורי שדה אחרים. הדברים נלמדים באופן פעיל ובלתי אמצעי תוך כדי התנסות אישית וקבוצתית.
הפילוג בין האגודה ע"ש אורי מיימון ובין החברה להגנת הטבע.
בקיץ 1997 החליטו ראשי חוגי הסיירות וראשי האגודה ע"ש אורי מימון לפרוש מן החברה להגנת הטבע.
אנשי חוגי הסיירות הביעו חוסר שביעות רצון מסדר העדיפויות של "החברה להגנת הטבע" שהעדיפה מאבקים ירוקים על פני חינוך נוער וטענו שהחברה להגנת הטבע השתמשה בתקציבים של "חוגי הסיירות" (בין אם נאספו מהורי החניכים ובין אם התקבלו על ידי משרד החינוך או המועצות המקומיות בהן פעלו החוגים) לטובת מאבקיה הירוקים.