פעולת השיבוש הזו יכולה להמשך זמן מה ולגרום להצטברות של השיבושים, עד שבסופו של דבר נדרשת התאמה מחדש של המשק למצב הממשי. מסיבה זו, טוענים האוסטרים, אחרי תקופה של שגשוג 'מלאכותי' כזה תבוא בהכרח תקופה של שפל שבה יתאים המשק את עצמו למצב החדש. ניסיונות למנוע תקופה של שפל כזו, באמצעות צעדים אינפלציוניים או "רפלציה", יניבו שפל עמוק וממושך יותר.
השקפה אחרת ביחס לאינפלציה מבטאים כבר הכלכלנים המוקדמים מאסכולת סלמנקה ובראשם חואן דה מריאנה. לפי השקפתו של האחרון, אינפלציה אינה אלא סוג של מיסוי, משום שבפעולה אינפלציונית כמו הקטנת אחוז המתכות היקרות במטבע, המלך או המטבעה מקטינים את ערכו של הכסף המצוי בידי האזרחים.
רעיון דומה, אם כי מזווית שונה, העלה וילהלם רפקה במאה העשרים. לפי רופקה, בהתייחס לאינפלציה יש להתחשב לא רק בכמות הכסף ובכיוון זרימתו. אם לעשות שימוש ב"מכפיל הקיינסיאני", כאשר כסף מוזרם על–ידי הממשלה לשוק הצרכנים הראשוניים (היינו, אלו שקיבלו את הכסף) חוסכים את מקצתו ומשתמשים ברובו לצריכה. עבורם, חל גידול ריאלי בכמות הכסף העומדת לרשותם, בלי שיחול פיחות בערך הכסף.
הגידול בכמות הכסף פוחת אצל הצרכן השניוני, השלישוני, הרביעוני, וכן הלאה. עם חלוף הזמן, ומעבר הכסף מצרכן לצרכן, השוק מתאים את עצמו לגידול בהיצע הכסף, ולכן ניתן לצפות אצל הצרכן השניוני לקיטון גם בגודל התוספת הכספית שממנה ייהנה בגלל ההזרמה הממשלתית, וגם לירידה בערך הכולל של הכסף העומד לרשותו. בנקודה מסוימת, טוען רופקה, מתחולל מהפך, והגידול בכמות הכסף מההזרמה הממשלתית מאוזן ויותר מכך על–ידי הפיחות בערך כלל הכסף שבידי הצרכנים.
התוצאה הסופית של תהליך זה, טוען רופקה, היא שהזרמת הכסף הממשלתית מהווה תוספת להכנסתם של החזקים, הקרובים לצלחת ההזרמה הממשלתית (למשל, הצרכנים הראשוניים והשניוניים), ולפיחות בכמות הכסף העומד לרשות החלשים. האינפלציה, לפי תפישה זו, מהווה למעשה מיסוי של החלשים לטובת העשירים ויש לה נטייה להגביר העיוותים ואי–השוויון בחברה.
היפר-אינפלציה.
ישנה הסכמה כללית בין כל הגישות כי אינפלציה ברמות גבוהות היא תמיד תופעה שלילית ומזיקה, עם השלכות חמורות על תפקודו של כל משק. בין התופעות הקשות הנובעות מהיפר-אינפלציה או אינפלציה גבוהה:
הירידה בהשקעות ובחיסכון גורמת בשירשור לתופעות כלכליות שליליות כירידה בצמיחה במשק ופגיעה בעסקים, קיטון במשרות הפנויות, ירידה בתעסוקה ועלייה באבטלה. הפגיעה בצמיחה במקביל לעלייה באינפלציה עלולה לגרום גם ל"סטאגפלציה" (עליית מחירים תוך כדי מיתון/צמיחה משקית שלילית). בסטאגפלציה המחירים ממשיכים לעלות אף שהצמיחה במשק שלילית והמשק סובל ממיתון כלכלי הולך ומעמיק.
בישראל.
בעברה, סבלה ישראל משיעורי אינפלציה ברמות גבוהות יחסית החל מסוף שנות השישים. שיעורי האינפלציה השנתית הגיעו בתחילה ל-10 עד 15 אחוז ועלו לאחר מלחמת יום הכיפורים ל-30 עד 50 אחוז. בשנת 1979 עלתה האינפלציה מדרגה והגיעה לשיעורים של מעל מאה אחוז לשנה. בשיאה, בשנת 1984, הגיע השיעור השנתי של האינפלציה ל-444.9 אחוז. בעקבות כינון "עסקת החבילה" והמדיניות הכלכלית המצמצמת בשנת 1985 ירדה האינפלציה במהירות לשיעור של 19.7 בשנת 1986. המהלך החל כאשר ב-4 בספטמבר 1985 נעשה פיחות במטבע ובנק ישראל הנפיק מטבע שקל חדש בשער המרה של 1 שקל חדש = 1,000 שקלים שנכנס כהילך חוקי. בשנים שלאחר מכן נשמר שיעור האינפלציה השנתית סביב עשרה אחוזים והחל בשנת 2000 ירד עוד יותר, לשיעורים של אחוזים בודדים לשנה, בדומה לאלה במדינות המערב.
נכון לשנת 2014, מפעיל בנק ישראל מדיניות מוניטרית המכוונת ליעד אינפלציה של בין 1% ל-3%. הכלי המרכזי בו הוא מנסה להשיג מטרה זו הוא שינוי ריבית בנק ישראל, המגדירה את הריבית למלווים ממשלתיים קצרי מועד, וממנה נגזרות ריביות על הלוואות רבות נוספות במשק. קיימת ביקורת רבה על גישה פשטנית זו, ומבקרים רבים טענו שהסתמכות בנק ישראל על אמצעי בודד לשליטה על האינפלציה במדינה אינה מעשית. (מה גם שיש לה השפעות מזיקות רבות נוספות, כדוגמת הגדלת האשראי הנלקח על ידי הציבור, היוצרת בין השאר עלייה במחירי הדיור) יש שאף טוענים שמטרותיו של בנק ישראל בשינוי הריבית כלל אינן קשורות לשיעור האינפלציה, ונועדו להשיג מטרות כלכליות אחרות, שאינן נאמרות במפורש.
מדידת האינפלציה הרשמית בישראל, עליה מתבסס גם בנק ישראל בחישוביו, נעשית על ידי מדד המחירים לצרכן, הנמדד מדי חודש על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. קיימות טענות לכך שהוא אינו מייצג באופן אמין את יוקר המחיה בישראל.
ביהדות.
בתלמוד בבלי מוזכרות האינפלציה והדפלציה כמכות כלכליות שהציבור צריך להתענות עליהן: "אמר רבי יוחנן לא שנו אלא בזמן שהמעות בזול ופירות ביוקר (=אינפלציה) אבל מעות ביוקר ופירות בזול (=דפלציה) מתריעין עליה מיד". כלומר שרבי יוחנן קובע שהדפלציה יותר חמורה, והוא גם מביא ראייה מדפלציה שהתרחשה בטבריה, בה מחיר המזון עמד על השער הממוצע ואף על פי כן היו בעיר נפוחי כפן רבים.
אורגאניזם
הסתדרות הנוער העובד והלומד
חקר החלל - מונחים
תורת הקוואנטים
עברית ויזואלית
עברית לוגית
עברית באינטרנט
העברית, כשפה הנכתבת מימין לשמאל, הייתה חריגה בשנים הראשונות לקיומו של האינטרנט, שהתפתח בשפות הנכתבות משמאל לימין, ובפרט אנגלית. כתוצאה מכך ניתנו שני פתרונות להצגתם של טקסטים עבריים בדפדפן, עברית ויזואלית (או "עברית חזותית") ועברית לוגית (או "עברית משתמעת").
עברית ויזואלית.
הפתרון הראשון שניתן היה עברית ויזואלית. פתרון זה היה אלתור שבא לתת מענה לבעיית השפה העברית בדפדפן בלי להעסיק בכך את מפתחי הדפדפנים הראשונים. בפתרון זה נכתב הטקסט העברי שנועד להצגה בדפדפן משמאל לימין, והצגתו נעשתה באמצעות גופן מיוחד שפותח למטרה זו. אף שמבחינת מערכת ההפעלה אופיין גופן זה כגופן לטיני (כזה הנכתב משמאל לימין), אותיותיו היו עבריות, והטקסט העברי הוצג כמקובל מימין לשמאל. משתמשי הדפדפנים באותה עת התבקשו להתקין גופן זה במערכת ההפעלה שלהם.
פתרון זה פותח באוניברסיטה העברית בירושלים, על ידי דודו רשתי, ולאחר מכן פותחו שני גופנים עבריים נוספים למטרה זו. אתרים עבריים שנבנו עד סוף שנות ה-90 השתמשו כולם בפתרון זה, ובאתרים עבריים ותיקים הוא נמצא עד היום. כפתרון מאולתר, יש בפתרון זה בעיות אחדות:
עברית לוגית.
כאשר חברת מיקרוסופט הצטרפה לשוק יצרני הדפדפנים, היא נתנה פתרון יסודי וטבעי לשפה העברית (ולכל יתר השפות הנכתבות מימין לשמאל), פתרון הקרוי "עברית לוגית", והוא הפך להיות תקן ב-HTML 4. במסגרת גיור תוכנה זה הותאם הדפדפן להכרה בשפות הנכתבות מימין לשמאל, וכתיבת דף HTML המכיל טקסט עברי נעשית, כמקובל בעברית, מימין לשמאל. פתרון זה פתר את כל הבעיות שבעברית הוויזואלית, והפך את העברית לשפה סטנדרטית באינטרנט.
חרף יתרונותיה הרבים של העברית הלוגית, כניסתה לאינטרנט העברי הייתה איטית, הן משום שאתרים מובילים כבר היו כתובים בעברית ויזואלית, והן משום שעברית לוגית נתמכה רק על ידי הדפדפן של מיקרוסופט, אינטרנט אקספלורר. השתלטותו של דפדפן זה על שוק הדפדפנים בעולם ובישראל הביאה למעבר הדרגתי של אתרים לעברית לוגית, ומתחילת המאה ה-21 מפותחים אתרים עבריים חדשים רק בעברית לוגית. מעבר של אתרים ותיקים מעברית ויזואלית לעברית לוגית נעשה באיטיות, עקב מאמץ ההסבה הכרוך בכך. האתר של עיתון "הארץ", למשל, עבר לעברית לוגית רק בתחילת 2004. אחד האתרים הבולטים שהשתמשו בעברית ויזואלית הוא אתר "סנונית" (שבמסגרת הקמתו נוצרה העברית הוויזואלית).
העברית, לפי תקן יוניקוד, היא לוגית בלבד. לפיכך, דף אינטרנט עברי בקידוד UTF-8 (כמו כל ויקיפדיה העברית) יהיה בעברית לוגית. קידוד windows-1255, עברית של חלונות, גם הוא מתייחס לעברית לוגית, וכך גם iso-8859-8-i. רק iso-8859-8 (בלי i בסוף, ולפעמים עם e בסוף) הוא הדרך לציין שהעברית בדף היא ויזואלית.
גרסה 6.1 של הדפדפן "נטסקייפ נוויגייטור" הייתה הגרסה הראשונה של דפדפן זה שתמכה בעברית לוגית, ובכך נפתחה גישה לאתרים הבנויים בשיטה זו גם למשתמשים במערכות הפעלה שבהן "אינטרנט אקספלורר" אינו פועל. דפדפנים שפותחו בתקופות מאוחרות יותר כגון מוזילה פיירפוקס ואופרה תמכו בעברית לוגית מן היסוד. לצורך תאימות לאחור תומכים כל הדפדפנים גם בעברית ויזואלית (על שרת האינטרנט או דף האינטרנט לציין את הקידוד הנכון. כמו כן קורא הדף יכול לשנות בעצמו את הקידוד בו משתמש הדפדפן להצגת הדף במידת הצורך).
הבעיה בתקופה שלפני האינטרנט.
הסוגיה של עברית ויזואלית לעומת עברית לוגית, אף על פי שהיא מוצאת את ביטויה הבולט ביותר באינטרנט, אינה מוגבלת לאינטרנט בלבד, אלא כל ההיסטוריה של המחשוב העברי הושפעה ממנה. בתחילת ימי המחשוב העברי משלה העברית הוויזואלית בכיפה. בימי DOS שימשו העברית הוויזואלית והלוגית בערבוביה (למשל, מעבד התמלילים QText השתמש בעברית ויזואלית בעוד שמעבד התמלילים איינשטיין השתמש בעברית לוגית), ובמעבר לחלונות כולם עברו לעברית לוגית בשימוש היומיומי.
ליטון של עברית.
עקב הבעיות הצצות לפעמים בכתיבת או קריאת עברית בקידוד בלתי מתואם בין משתמשים ועקב הצורך להתקין גופני עברית במחשב, משתמשים רבים החלו להשתמש באלפבית הלטיני לשם התכתבות בעברית באינטרנט. שימוש זה היה נפוץ בעיקר בהתכתבויות דואר אלקטרוני ובתוכנות מסרים מיידיים כגון ICQ בראשית דרכה. כתיבת העברית באותיות לטיניות מתרחשת באינטרנט בדרך כלל לא על פי תקן כלשהו אלא מוגדרת בצורה דינמית אד-הוק בין זוג משתמשים. קיימים תקנים רשמיים, אך אף אחד מהם אינו מוכר לכלל הציבור.