שמו של הסוג נקרא כך, ככל הנראה, בגלל שעליהם של מינים בסוג זה משוננים, ובגלל שהם נאחזים בחזקה בקרקע באמצעות שורש מרכזי מעובה וארוך, המדומה לנעיצת שן של אריה
מאמץ האש
מאמץ האש הוא יסוד התקפי במלחמה המודרנית. מאמץ האש משלים ומסייע למאמץ התמרון בשדה הקרב על מנת להגיע להכרעה תוך ניצול עוצמה קרבית. תפקיד מאמץ האש הוא לשתק ולהשמיד את כוחות האויב כהכנה לתמרון יבשתי, או כחלק ממנו. קיימת אף דוקטרינה לפיה ניתן להגיע להכרעה בשדה הקרב המודרני באמצעות אש-מנגד, אף ללא תמרון ("תמרון באש ללא גייסות", ראו להלן).
באסטרטגיית צה"ל המושג מאמץ ("מאמץ אש" או "מאמץ תמרון") הוא מושג שעיקרו איגוד כוחות רב־זרועי ולעיתים אף בין־ארגוני תחת הגיון אחד שיש לו מפקד, משאבים נתונים ומשימה אחת.
מרכז אש משולב.
מרכז אש משולב (באנגלית: Joint Fire Support) הוא חלק ממפקדת המערכה. תפקידיו לתכנן ולנצל באופן מיטבי את סיוע האש במסגרת הקרב המשולב. מאמץ האש מושתת על סדרת פעולות הכוללת: פיתוח בנק מטרות (באמצעות מודיעין צבאי), תכנון תקיפת המטרות ("תוכנית אש"), תקיפת המטרות על ידי הגורמים המוקצים למשימה, ריכוך ארטילרי על היעדים, דיווח תוצאות התקיפה והערכה של נזקי התקיפה.
גורמי סיוע, היחידות הלוחמות המייצרות אש, מורכבות בראש ובראשונה, ובאופן היסטורי מחיל תותחנים (ארטילריה) וכן מכוחות חיל אוויר, נ"מ וחיל ים. הם כוללים גם לוחמה אלקטרונית, לוחמת סייבר ושימוש בנשק מונחה, שהוא הגורם העיקרי לייצור אש יעילה בלוחמה המודרנית.
בראש מרכז האש ניצב בדרך כלל קצין בכיר במערך הארטילריה. המרכז אחראי על הקצאת גורמי הסיוע לגזרות ולכוחות המתמרנים וביצוע בקרה על תכנון התקיפה, על הפעלת גורמי הסיוע תוך תיאום בינם ובין עצמם ובינם ובין כוחות ידידותיים בגזרה, ועל עמידה ביעדי תוכנית התקיפה. בקרי אש מכוחות הסיוע השונים מייצגים השתלבות רב ממדית במרכז האש. תפקידם לתכנן ולנהל את השליטה והבקרה והביצוע הסופי של גורמי הסיוע לתמיכה ישירה בכוחות המתמרנים. הם משתתפים בתכנון מאמץ האש כדי לכלול סיוע ארטילרי, סיוע אווירי קרוב, אמנעה אווירית תקיפות אוויריות, לוחמה אלקטרונית (EW), וסיוע בירי ימי.
בקרת אוויר קדמית.
לתאום הסיוע האוויר הקרוב, מוצמדים לכוחות המתמרנים בקרי אוויר קדמיים (FAC - ) או בקרי אוויר טקטיים ( TACP). במידת רבה תפקידים אלה חופפים אם כי הם עשויים להיות שונים מצבא לצבא. בצבאות מסוימים סמכויות בקר אוויר קדמי FAC נרחבות יותר . תפקידם לייעץ למפקדים בשטח על השימוש הטוב ביותר בכוחות האוויר, לתאם את התקיפה האווירית והכוונתה ביעילות תוך מניעת אש ידידותית
בצה"ל פועלים צוותי "סופ"ה" (סיוע ותקיפה), צוותי לוחמים ייעודיים המשותפים לזרוע היבשה ולחיל האוויר. הם כוללים חמישה לוחמים: קצין סיוע אווירי (קס”א), קצין שיתוף ארטילרי (קש”א) ושלושה לוחמים בעלי הכשרת מש"ק תקיפה. תפקידם לאתר ולמפות מטרות, ולתאם ולכוון אש ארטילרית, ירי טילים וכלי טיס תוקפים. ההכוונה מתבצעת באופן ישיר, באמצעים טכנולוגיים ובאמצעות מערכות שליטה ובקרה משותפות ליבשה ולאוויר. הצוות אחראי על תכנון והפעלת האש בקרב ועל הקשר בין הכוחות המתמרנים לכוחות סיוע האש. הצוות עתיד להשתלב בכל גדוד מתמרן בצה”ל, ויהיה מוכשר להפעלת כלל יכולות האש במרחב האוגדתי מהיבשה והאוויר.
שיתוף הפעולה בין חיל האוויר לכוחות הקרקע מרוכז במסגרת היחידה לשיתוף פעולה. בשדה הקרב המשולב טייסים מהיחידה משמשים בתפקיד קצין סיוע אווירי (קס"א) לכוחות היבשה מרמת הגיס ועד רמת החטיבה.
היסטוריה.
ראשיתו של מאמץ האש במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1913 עוד נכתב בתקנון-השדה הצרפתי: "הארטילריה אינה מכינה את ההתקפה, היא רק מסייעת לה. אין שלב נפרד של הכנה ארטילרית להתקפה; חיל-הרגלים וחיל-התותחנים פועלים בו-זמנית". חיל הרגלים נחשב בצבאות העולם ככוח הקרבי העיקרי והוא נמדד בעוצמת כידוניו. להתקפה לא הוקצתה כלל ארטילריה מלווה.
בשנת 1916 כבר כתב המרשל פרדיננד פוש: "מידת ההכנה הארטילרית קובעת את יכולת-ההתקפה של חיל-הרגלים. ואילו כאשר נבלם חיל-הרגלים בהתקדמותו, מוטל על הארטילריה לפתוח בהכנה-ארטילרית מחודשת". מכאן ואילך שוכללו עוד ועוד השיטות לייצר סיוע אש יעיל. הנחתת "ריכוך ארטילרי" או אווירי לפני הסתערות יבשתית הפכה לפרקטיקה מקובלת.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 כתב הוגה הדעות הצבאי האיטלקי ג'וליו דוּאה שניתן אף להכריע מלחמה באמצעות אש בלבד. רעיון ההפצצה האסטרטגית שיושמה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת וייטנאם ניסתה ליישם עליונות, פגיעה במרקם החיים וביכולת הצבאית וזריעת אימה בקרב האויב עד כדי כניעה, תוך מזעור הצורך לשליחת חיילים לתמרון ומניעת סיכונם.
מאמץ האש בדוקטרינת RMA.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עם התפתחותו של החימוש המונחה המדויק גיבש צוות חשיבה של צבא ארצות הברית מהפך מחשבתי שנקרא Revolution in Military Affairs, או RMA. בבסיס הדוקטרינה ניצבה הגדרה של המלחמה כ"מבצע לוגיסטי להשמדת מטרות", כלומר הכרעה חדה בקרב ללא תמרון יבשתי. לפי דוקטרינה זו על המדינה התוקפת לייצר מבעוד מועד "בנק" של מטרות איכות של האויב: מתקני תשתית אסטרטגיים, בסיסים ומרכזים לוגיסטיים, מעברים הכרחיים ומפקדות ולהשמיד מטרות איכות אלה באופן מדויק ותוך מזעור הפגיעה בחיי אדם, כדי לטעת בלב מנהיגיו את התחושה שהם הפסידו במערכה ושמוטב להם להיכנע.
הדוקטרינה נוסתה לראשונה במלחמת המפרץ (1991) וכן במלחמת המפרץ השנייה ובמלחמת לבנון השנייה. אולם, על אף בנקי המטרות האיכותיים, החימוש המדויק וההפעלה המתוחכמת, התקשו ארצות הברית וישראל להכריע מלחמות אלה אך ורק באמצעות אש מרחוק ונדרש גם תמרון קרקעי כדי להשיג בהן ניצחון.
לעומת זאת, מבצע כוח מאוחד שקיימו חברות נאט"ו במלחמת קוסובו (1999) ומבצעי דין וחשבון (1993) וענבי זעם (1996) שקיימה מדינת ישראל מול ארגון הטרור החזבאללה שבלבנון מהווים דוגמאות למערכות שהוכרעו כמעט אך ורק תוך שימוש באש מדויקת מרחוק בלבד.
דוגמה להיפוך מחשבתי זה (בו התמרון היבשתי משלים כביכול את מאמץ האש, בניגוד לתפיסה המקובלת בה האש מסייעת לתמרון ומשלימה אותו) ניתן למצוא בדברי נשיא מדינת ישראל שמעון פרס במהלך מבצע עופרת יצוקה, בהם הצדיק את הכניסה הקרקעית לרצועת עזה, וקבע כי זו "נועדה להשלים את מאמץ האש באמצעות תמרון ולהעמיק את הפגיעה בחמאס ובתשתיות הטרור".
כולל רייסין
מרכז בגין סאדאת למחקרים אסטרטגיים
איל ויטוריאנו
חיים הלל פריד (רופא)
חיים הלל פְרִיד (11 באוקטובר 1913 – 21 בנובמבר 2008) היה רופא קרדיולוג ישראלי, מנהל מחלקות ומנהל בפועל של בית החולים דונולו ביפו, פרופסור לרפואה פנימית וקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
פריד נולד בעיר וילנה שבליטא, בן לשושלת רבנים ארוכה ומיוחסת, נצר לרבי חיים מוולוז'ין (מחשובי תלמידיו של הגאון מווילנה, ומייסדה של ישיבת עץ חיים – ישיבת וולוז'ין, "אם הישיבות") וחתנו רבי הלל פריד. סבו, רבי חיים הלל פריד – נכדו של רבי הלל – היה משנה לראש ישיבת וולוז'ין, בעל שו"ת "חוט המשולש" (נפטר שנתיים לפני הולדתו, ופריד נקרא על שמו); אביו, הרב שמואל פריד, היה ממלא מקום הרב הראשי בווילנה.
פריד סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה וילנה. התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נותר בליטא לסייע לאביו, שנפגע בתאונה. לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ב-1941 וכיבוש וילנה היה אביו מראשוני הנרצחים בפונאר. פריד עצמו חי בגטו וילנה ועבד בו כרופא, עד לחיסול הגטו בספטמבר 1943. לאחר מכן שהה בכמה מחנות ריכוז, ולבסוף הגיע למחנה העבודה דַאוּטְמֶרְגֶן (Dautmergen) שבדרום-מערב גרמניה. באפריל 1945 הוצעד עם יתר האסירים בצעדת מוות, ובמהלכה הצליח להימלט עם כמה מחבריו.
לאחר המלחמה, בשנת 1946, עלה פריד לארץ ישראל דרך מצרים. הוא התיישב בירושלים, ובהיעדר תקנים, עבד כמתנדב במחלקה של משה רחמילביץ' (מאבות הרפואה בישראל) בבית החולים הדסה הר הצופים. לאחר נטישת בית החולים ב-1948, במלחמת העצמאות, עבר לנהל את מחלקה פנימית ב' בבית החולים הממשלתי ביפו. ב-1970 היה פריד למנהלו בפועל של בית החולים. לאחר מכן היה מנהל מחלקה פנימית בבית החולים וולפסון בחולון.
פריד היה מומחה לצנתור. הקורסים בקרדיולוגיה שהעביר היו הבסיס להקמת בית הספר ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב.
כיהן כנשיא המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל.
בשנת תש"ס-2000 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
היה נשוי לשרה פריד (1926–2011), ואב ליעל, שאלי ויהודה.
חיים הלל פריד נפטר בסתיו 2008, בן 95 במותו.
נקבר בבית העלמין קריית שאול. אשתו נפטרה כשנתיים וחצי אחריו, ונקברה לצדו.
בני-דודתו הם פרופ' חיים הלל בן-ששון ופרופ' יונה בן-ששון, אביו של פרופ' מנחם בן ששון.
באבא חאקי
תל איילון
תל איילון הוא תל ארכאולוגי בגובה של 280 מטרים מעל פני הים, השוכן במזרחו של פארק קנדה, כ-1,200 מטרים דרומית-מערבית למבוא חורון. התל מזוהה עם העיר הקדומה איילון אשר העניקה את שמה לעמק איילון ולנחל איילון.
איילון במקרא.
איילון נזכרת במקרא במספר הזדמנויות. בספר יהושע מסופר שיְהוֹשֻׁעַ הביס את חמשת מלכי הָאֱמֹרִי בגִּבְעוֹן ורדף אחריהם במעלה בֵּית-חוֹרֹן, עד עֲזֵקָה ומַקֵּדָה. יְהוֹשֻׁעַ קרא אז לשמש לעצור בשמים בגִּבְעוֹן בעוד הירח עוצר מעל עמק אַיָּלוֹן כדי לאפשר את המשך המרדף - ואמנם כך קורה:
בהמשך הספר נזכרת אַיָּלוֹן כאחת מהערים שניתנו לשבט דן:
רשימת ערי דָן מזכירה כך גם את אַיָּלוֹן וגם את אֵילוֹן, וההשערה היא שמדובר בחזרה משובשת של שם אותה העיר.