מאיר שש נולד בהונגריה במחוז זמפלן, ומגיל 5 התגורר בעיירה אוהעל (שאטוראליאויהיי) שבצפון מזרח המדינה. למד בבית הספר קסטנבאום ובגימנסיה שבאוהעל, ואחר כך המשיך את לימודיו בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובאוניברסיטה בבודפשט. במלחמת העולם השנייה, שפרצה תוך כדי לימודיו, היו הוא ורעייתו לעתיד חברי המחתרת בבודפשט, ועסקו תוך סכנת נפשות בהצלת יהודים ובהברחתם לארץ ישראל. מבני משפחתו באוהעל לא שרד איש. אחרי המלחמה חידש את לימודיו האוניברסיטאיים, ובנוסף לתואר בוגר הסמינר הרבני רכש גם תואר דוקטור לפילוסופיה והוסמך להוראת השפות הקלאסיות והיסטוריה.
ב-1950 עלה לישראל עם רעייתו ובנו והשתקע בעכו, ובה נולדה בתם. ב-1952 החל ללמד בבית הספר הימי בחיפה. שנתיים אחר כך עבר בית הספר לעכו, והוא הוסיף ללמד בו היסטוריה והיסטוריה ימית עוד כ-40 שנים עד צאתו לגמלאות. שנים אחדות שימש כמנהל הפדגוגי של בית הספר, ובשנתיים האחרונות לחייו לימד בחוג לתולדות הציוויליזציות הימיות באוניברסיטת חיפה.
בצד עבודתו העיקרית כמורה וכמחנך עסק ד"ר שש גם במחקר ובכתיבה. הוא הוציא מתחת ידו מאמרים רבים וספרים אחדים בענייני ים, אשר מרביתם נותרו היחידים בתחומם בשפה העברית. עם אלה נמנים תרגומי טקסטים יווניים ולטיניים בענייני ים ומאמרים העוסקים בענייני ים בתלמוד ובמדרשים. תרגם את "קשר קאטילינא" לסאלוסטיוס (מקור מול תרגום), כתב את הספר "עכו הימית" המגולל את תולדותיה של העיר מן ההיבט הימי ואת ספרי הלימוד "משוטים ומפרשים" ו"ספר הים". כמו כן העלה על הכתב בספר תלת-לשוני (עברית, הונגרית, אנגלית) את תולדות עיירת הולדתו שנכחדה בשואה.
גולת הכותרת של עבודתו כהיסטוריון ימי הוא הספר "המערכה על הימים - תולדות העוצמה הימית", שראה אור ב-1991. ייחודו של החיבור בנקודת מבט שאינה מצויה בספרי היסטוריה אחרים המוכרים לנו. ד"ר שש הלך בעקבות אדמירל אלפרד תֶייר מֶהֶן, אבי תאוריית העוצמה הימית (Sea Power), שאל כתביו התוודע בשנות השישים, ובחן כיצד השפיעו השימוש בים והשליטה בנתיביו על ההיסטוריה הכללית של עמי אירופה, אמריקה ואסיה משחר תולדותיהם ועד ימינו. זהו חיבור רחב היקף, שמעטים כמותו נכתבו בשפות זרות, והוא חלוץ ויחיד מסוגו בשפה העברית.
מאיר שש נפטר בעכו בז' באב תשנ"ג (25 ביולי 1993).
תאונת הרכבת בברטיני-סיר-אורז'
תאונת הרכבת בברטיני-סיר-אורז' התרחשה ב-12 ביולי 2013, כאשר רכבת בינעירונית שנסעה מפריז ללימוז' נשמטה והתרסקה לתוך תחנת ברטיני-סיר-אורז'. בהתנגשות נהרגו שבעה בני אדם ונפצעו 192. התאונה אירעה ב-17:15 (שעון צרפת) כאשר ברכבת היו 385 נוסעים, 22 דקות לאחר עזיבתה את תחנת המוצא אוסטרליץ (פריז).
ככל הנראה, הרכבת לא הייתה צריכה לעצור בתחנה ונכנסה אליה במהירות גבוהה. מסיבה לא ברורה נחצתה הרכבת לשני חלקים והתהפכו ארבעה מקרונותיה. תאונה זו היא תאונת הרכבת החמורה ביותר בתולדות צרפת מאז תאונת הרכבת בגאר דה ליון, ב-1988.
SNCF, חברת הרכבות הלאומית של צרפת, הודיעה כי התאונה נגרמה עקב התנתקות של לוחית מתכת שחיברה בין שני חלקים של מסוט כפול כמאתיים מטרים לפני התחנה. הלוחית המשוחררת נתקעה בתוך המסוט וגרמה לארבעת הקרונות האחרונים של הרכבת להשמט מהמסילה עליה נסעו. שלושת הקרונות האחרונים התנתקו מחלקה הקדמי של הרכבת והתהפכו בתוך התחנה כאשר הקרון שלפניהם נותר מחובר לרכבת.
תאונת הרכבת בצרפת (2013)
קיי. סי. ג'ונס
קיי. סי. ג'ונס (באנגלית: K. C. Jones; 25 במאי 1932 – 25 בדצמבר 2020) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי. שיחק בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA בין השנים 1958–1967, ובשמונה מתוך תשע העונות זכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA. לאורך קריירת המשחק רשם ממוצעים כוללים של 7.4 נקודות, 4.3 אסיסטים ו-3.5 ריבאונדים למשחק. כמו כן אימן את הסלטיקס בין השנים 1983–1988, והוביל אותם לשתי אליפויות נוספות בעונות ו-.
בשנת 1989 נכלל בהיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 2006 נכלל בהיכל התהילה של כדורסל המכללות.
קריירה כשחקן.
ג'ונס שיחק כדורסל בקולג' באוניברסיטת סן פרנסיסקו. לראשונה בהיסטוריה, פתחו בחמישיית קבוצת מכללות שלושה שחקנים שחורים: ג'ונס, ביל ראסל (חברו של ג'ונס לעתיד בבוסטון סלטיקס) והאל פרי. יחדיו הובילו את האוניברסיטה לשתי אליפויות NCAA רצופות ב-1955 וב-1956. ג'ונס שיחק עם ראסל גם בנבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת מלבורן (1956). במהלך הקריירה שלו נודע ג'ונס כמגן עיקש. ג'ונס שיחק בכל תשע העונות שלו ב-NBA במדי הבוסטון סלטיקס, והיה חלק משמונה אליפות רצופות בין השנים 1959–1966. לאחר שבוסטון הפסידה לפילדלפיה 76' בפלייאוף 1967, סיים ג'ונס את הקריירה שלו ככדורסלן.
ג'ונס נבחר לחבר בהיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית' בשנת 1989.
קריירה כמאמן.
ב-1973 היה למאמן הראשי של הקאפיטל בולטס (שהפכה לוושינגטון בולטס שנה אחת מאוחר יותר). ג'ונס אימן את הבולטס במשך שלוש עונות והוביל אותם לסדרת גמר ה-NBA בשנת 1975, שם הבולטס הפסידו לגולדן סטייט ווריורס.
בשנת 1983 לקח ג'ונס את תפקיד המאמן הראשי של הבוסטון סלטיקס, קבוצתו הישנה, כשהחליף את ביל פיץ'. ג'ונס הדריך את בוסטון שהובלו בידי לארי בירד לאליפות בשנים 1984 ו-1986. בנוסף, בשנת 1986, ג'ונס אימן את נבחרת המזרח במשחק האולסטאר בדאלאס. נבחרת המזרח ניצחו את נבחרת המערב 132–139. הסלטיקס לקחו את אליפות הבית האטלנטי בכל חמש העונות של ג'ונס כמאמן ראשי והגיעו לגמר ה-NBA ב-4 מתוך 5 שנותיו כמאמן. בנוסף, הוא אימן את הסיאטל סופרסוניקס בשנת 1990 ובשנת 1991.
ב-25 בדצמבר 2020 הלך לעולמו בגיל 88.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.
הפרוטה
"הפרוטה" הוא סיפור קצר לילדים מאת ש"י עגנון, המספר בשבח שמירת שבת.
פרסום הסיפור.
הסיפור פורסם לראשונה ב-9 בפברואר 1934 במוסף לילדים של העיתון "דבר", בפתח גיליון שהוקדש לסופר אז"ר, במלאת לו שמונים שנה. קדמה לסיפור הקדשתו, באמצעות שיר בחרוזים, לאז"ר. הסיפור פורסם שנית ב"דבר", ב-17 באפריל 1936, במוסף לעולה. שתי גרסאות אלה הודפסו מנוקדות.
לקראת פרסום הסיפור לראשונה שלח ברל כצנלסון, עורך "דבר", מסר לעגנון:
הסיפור הודפס בכרך "בשובה ונחת: סיפורי אגדות", שיצא לאור בהוצאת שוקן בברלין בשנת 1935, ואחר כך בכרך "אלו ואלו", במהדורת 1953 של כל סיפורי ש"י עגנון, במסגרת מקבץ של שלושה סיפורים הקרוי "סיפורים של שבת".
תרגום לגרמנית של הסיפור, בתרגומה של ה. טורנובסקי-פינר, הופיע בתחילת 1936 בכתב העת "יידישה רונדשאו" (גיליון 102).
בשנת 1938 פרסמה "הליגה למען השבת" חוברת "שבת לנוער", בעריכת הרב ד"ר יעקב נאכט, ובין הסיפורים והמאמרים שבה נכלל גם הסיפור "הפרוטה".
עלילה.
הסיפור הוא, כפי שמתאר משפט הפתיחה שלו, "מעשה בעני אחד שחזר בליל שבת מבית הכנסת לביתו וראה פרוטה בדרך". אף ששמח למציאת הפרוטה וחשב כיצד יוכל ליהנות ממנה, לא נגע בה העני, לשם שמירת השבת. בבוקר, כשהלך לבית הכנסת, שוב ראה העני את המטבע, שהפעם היה מעה של כסף. גם הפעם לא נגע העני במטבע. בחזרתו מבית הכנסת לביתו ראה העני את המטבע, שהפעם נראה לו כמטבע זהב, וההסבר לכך: "אם מעשה כשפים אין כאן יש כאן מעשה החמה, שחמה של צהרים זורחת על הפרוטה והיא נראית כזהב". בדרכו לתפילת מנחה נמנע העני מלעבור ליד המטבע, מחשש שיצרו יגבר עליו. לאחר התפילה הלך בכל זאת להביט במטבע, "מצאה מונחת במקומה, ולא מטבע אחת הייתה אלא מטבעות הרבה היו". לא התפתה העני ליטול מהמטבעות, וחזר לבית הכנסת לתפילת ערבית. לאחר התפילה, במוצאי שבת, חזר העני אל המטבע ומצא שם דינרים הרבה, ומילא בהם את כיסיו. הסיפור מסתיים במילים: "מכאן ולהבא לא הייתה השבת חסרה כלום. בשביל ששמר שבת אחת מעוני, זכה לשמור שבתות הרבה מעושר".
עיבוד לתיאטרון.
בשנת 2007 העלה "תיאטרון מראה" את ההצגה "מעשיות ומעשים", על פי שלושה סיפורים של עגנון: "הפרוטה", "מעשה העז" ו"מאויב לאוהב".
גן ישראל
רבי ישראל בעל שם טוב
סטיף
סטיף (בערבית: سطيف, בברברית: ⵣⴹⵉⴼ, בצרפתית: Sétif) היא עיר ומחוז בצפון-מזרח אלג'יריה. לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך ב-2008, התגוררו בעיר 252,127 תושבים.
היסטוריה.
בימיה הראשונים של סטיף, הייתה העיר תחת שלטון נומידיה. מלך נומידיה יוגורתה הפסיד את העיר (אשר נחרבה) לידי האימפריה הרומית בשנת 104 לפנה"ס. העיר הרומאית נוסדה בסוף המאה ה-1. לאחר האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית שלטה בעיר ופיתחה אותה רבות.
אוכלוסייה.
התפתחות אוכלוסיית סטיף מוצגת בגרף הבא:
אקלים.
האקלים בסטיף הוא ים תיכוני: הקיץ חם ויבש, והחורף קר ולח יותר.
מכיוון שסטיף שוכנת בגובה של 1100 מטרים, האקלים בה בחורף הוא מהקרים ביותר באלג'יריה.
ולטה (כדורגל)
מועדון הכדורגל ולטה (מלטזית: Valletta Football Club) הוא מועדון כדורגל מלטזי מהעיר ולטה, בירת מלטה, המשחק בליגת העל המלטזית.
המועדון נוסד בשנת 1943 לאחר מיזוג של שלוש קבוצות כדורגל מהעיר ולטה. עקב מלחמת העולם השנייה לא התקיימה ליגת כדורגל והקבוצה הצטרפה לליגת העל המלטזית רק שנה אחרי שנוסדה, בעונת 1944/1945. הקבוצה משחקת מאז ברציפות בליגת העל המלטזית, ונחשבת לאחת הקבוצות הטובות במלטה.
אוגוסט קרוג