באי כרתים ידוע הסיפור על המינוטאורוס, מפלצת בעלת גוף אדם וראש פר, ששכנה בלבירינת. המלך מינוס גבה מנתיניו מס שנתי של קורבנות אדם להאכילה. את המבוך לשיכון המפלצת בנה הבנאי האומן דיידלוס, וכאשר ציווה המלך מינוס להמיתו בשל גילוי סוד המבוך, עיצב כנפי שעווה לו ולבנו איקרוס כדי להימלט מכרתים. איקרוס לא שמע בקול אביו, המריא גבוה מדי והשמש המסה את כנפיו. הוא צנח אל הים וטבע. דיידלוס הגיע בשלום למחוז חפצו. באי כרתים גדל זאוס, מלך האלים.
אלת היופי אפרודיטה נולדה, על פי האגדה, מקצף גלים ורכבה על קונכייה אל האי קיתרה וממנו אל קפריסין.
"סלע אנדרומדה", אליו לפי האגדה נכבלה אנדרומדה, נמצא בחוף הים של יפו.
במדרשי התורה מציינים שבימי דור אנוש עלה האוקיינוס והציף שליש מהעולם עד עכו ויפו. יש הטוענים לפיכך שהים התיכון לא נוצר בששת ימי בראשית אלא לאחר מכן ובשל כך אין מברכים עליו את הברכה "עושה מעשה בראשית" אלא ברכה מיוחדת לו "שעשה את הים הגדול".
היסטוריה.
מקורו של הים התיכון בשינויים גאולוגים שהפרידו את מפגשן של דרום מערב אירופה ומערב צפון-אפריקה, וגרמו לזרימה אדירה של מים מהאוקיינוס האטלנטי לפני כ-5.3 מיליון שנים. עדויות שונות שמקורן בגנטיקה של חיות ים מצביעות על אפשרות שלפני כ-4.5 מיליון שנים התפצל הים לשני אגנים הפרדים.
מיקומו הגאוגרפי של הים התיכון וריבוי האיים הפכו אותו לגשר שחיבר בין הארצות ששכנו לאורך חופיו. גשר זה התאפשר עם פיתוח הספנות בעת העתיקה. התרבות הראשונה שהייתה לה מסורת ימית משמעותית הייתה התרבות המינואית ששגשגה בכרתים בין 2700 ל-1450 לפנה"ס. אזור הים התיכון מועד לרעשי אדמה, מהם קלים ומהם קשים מאוד ייתכן שאסונות טבע אלה המיטו אסון על התרבות המינואית. בתקופה שבין 1450 ל-1500 לפני הספירה התפרץ הר הגעש סנטוריני, והוא נחרב כליל.
משבר תקופת הברונזה במאה ה-12 לפנה"ס מנע התפתחות נוספת בספנות, אך הים המשיך להיות גשר חשוב. גויי הים (הפלשתים) השתמשו בו כדי לפלוש למזרח התיכון. הפלשתים נעצרו ליד הדלתא של הנילוס על ידי הצי המצרי.
לאחר התייצבות המערכות הפוליטיות, עלו כוחות חדשים על במת הים התיכון. הראשונים לנצל את מרחבי הים התיכון לאחר משבר תקופת הברונזה היו הפיניקים. אלה הפליגו מחופי צור צידון וערים נוספות באזור לבנון המודרנית מערבה. מטרתם הייתה סחר ובהמשך הקימו תחנות סחר ברחבי הים התיכון. עם הזמן התפתחו חלק מתחנות סחר אלה והפכו לערים, חלקן גדולות, שהחשובה בהן הייתה קרתגו שבחופי צפון אפריקה.
במאה ה-21 התגלו בים מספר מאגרים של משאבי טבע, ביניהם גז טבעי, וסביבם מתפתחת מחלוקת דיפלומטית בין מדינות הים השונות לגבי אופן החלוקה של שטחי הים בריבונותן של המדינות. מחלוקות אלו עומדות בבסיסן של בריתות בין כמה ממדינות מזרח הים התיכון.
במקביל, בשנים אלו התחזקו ענפי דיג במדינות המשיקות לים, ובמקרים רבים נוצרו תופעות של דיג יתר שגרמו נזקים משמעותיים למאזן האקולוגי. כאשר אוכלוסיות רבות של דגים נפגעות, יצורים מהם ניזונים הדגים - אצות, מדוזות וסרטנים לדוגמה - מגיעים לגידול יתר באוכלוסייתן, והטורפים הטבעיים של הדגים - דולפינים, כרישים ולווייתנאים לדוגמה - נתקלים בקשיים למצוא מזון.
גאוגרפיה, הידרולוגיה והמערכת האקולוגית.
לאזורים מסוימים בים התיכון ניתנו שמות שונים. הים הליגורי ממוקם מצפון לקורסיקה, הים הטירני ממוקם בין סרדיניה, סיציליה ואיטליה, הים האדריאטי ממוקם בין החוף המזרחי של איטליה לבין החוף הדלמטי, הים היוני ממוקם בין איטליה ליוון, הים האגאי ממוקם בין יוון לטורקיה, ים כרתים ממוקם מצפון לכרתים וים מרמרה ממוקם בין הים התיכון לבין הים השחור.
רכס הרים תת-ימי המשתרע בין סיציליה לבין תוניסיה מחלק את הים התיכון במרכזו לאגן מזרחי ולאגן מערבי, קיימים מספר הבדלים בין אגנים אלה.
קיימות מערכות זרמים נפרדות בכל אגן. הזרם באגן המערבי נע ממצר גיברלטר לאורך חופי צפון אפריקה מסביב לקורסיקה והאיים הבליאריים ובחזרה לגיברלטר. אף שהמים בזרם שבאגן המערבי מגיעים מהאוקיינוס האטלנטי, הרדידות של מצר גיברלטר (כ-800 מטרים) מאפשרת מעבר של מים עליונים בלבד, אשר דלים בחומרים מזינים (nutrients).
בשנים מסוימות פקדו את הים התיכון סופות טרופיות.
הזרם באגן המזרחי של הים התיכון איטי יותר ונע כנגד כיוון השעון לאורך חופי לוב, מצרים, ישראל, לבנון, סוריה, טורקיה ויוון. באגן המזרחי כמעט שאין זרמים אנכיים ועקב כך אין ערבוב בין שכבת המים העליונה לשכבת המים התחתונה. החומרים האורגניים, שמקורם בתמותת בעלי חיים ימיים וכן מסחף המגיע מהנהרות המעטים שבאזור, שוקעים לקרקעית ובהיעדרם נבלמת התפתחות האצות המיקרוסקופיות (ננופלנקטון) המהוות את הבסיס לשרשרת המזון.
רייאן (W.B. Ryan), במאמרו על הים התיכון באנציקלופדיית האוקיינוגרפיה כותב: "הים התיכון הוא גוף המים העני, הגדול ביותר על-פני כדור-הארץ". כמות האצות המועטה שבו היא הגורם לכמות הדגים הדלה באגן המזרחי של הים התיכון, אם כי קיימים גם בו הבדלים בין אזורים.
האזור הדרום-מזרחי שבין תל אביב לפורט סעיד היה מושפע מהטין והמינרלים שנסחפו במימי הנילוס. זו הסיבה שמתל אביב דרומה משתרע שטח של מים לא עמוקים ההולך ומתרחב כלפי דרום. כך למשל מול נהריה, במרחק של 8 ק"מ מהחוף, עומק הים הוא 55 מטר, מול תל אביב 45 מטר ומול עזה 31 מטר. המצב השתנה החל בשנת 1971 עת הושלם סכר אסואן. מאז שוקע רוב הסחף באגם נאצר שמדרום לסכר.
באגן המערבי המליחות היא 3.5% ובחופי ישראל היא 3.9%.
האזור הצפון-מזרחי של הים התיכון נהנה ממי נהרות האיתן שמקורם בהפשרת שלגים מהרי הטאורוס באנטוליה שבטורקיה. מי נהרות אלה מביאים סחף ועשירים בחומרים מזינים ולכן כמות הדגה באזור זה גדולה יחסית.
הים מול חופי ישראל עני במיוחד בדגה שכן כמות הגשמים היורדים בארץ קטנה ומרוכזת בעונה קצרה, ולכן כמות המים העשירים בחומרים המזינים הזורמים אל הים היא מועטה. סערות החורף הן גורם מרכזי נוסף לגידול בכמות האצות. הסערה גורמת לגריפת חומרים מזינים מקרקעית הים באזור המדף היבשתי ולכן לאחר שהסערה שוככת, מופיעה פריחה משמעותית של אצות והים מקבל גוון ירוק. החל משנת 2012, הוקם מרכז לאומי בישראל לחקר ים התיכון המאגד את כל המוסדות בישראל העוסקים בכך.
אקלים.
האקלים הים תיכוני הוא אקלים מעבר בין האקלים הסובטרופי לבין האקלים הממוזג. בחורף, קר גשום ולעיתים מושלג, ובקיץ יבש וחם בדרך כלל.
טמפרטורת מי הים.
באגן המזרחי האקלים חם יותר מאשר באגן המערבי. בחופי ישראל, השוכנת באגן המזרחי, טמפרטורות פני הים בקיץ עשויות להגיע עד ל-31°C (בממוצע כ-30) ובחורף לרדת ל-16°C (בממוצע כ-17), ואילו באגן המערבי הן מגיעות ל-26° בממוצע בקיץ ויורדות בממוצע ל-11°C בחורף.
צמחייה.
גידולים ייחודיים של מדינות הים התיכון הם: זיתים, גפנים, תפוזים ומנדרינות, והצמחייה הנפוצה היא חורש ים תיכוני.
איים.
האיים הגדולים בים התיכון הם:
סיציליה וסרדיניה שייכות לאיטליה, רודוס וכרתים ליוון. קפריסין עצמאי, והשלטון בו מתחלק בין הרפובליקה של קפריסין לבין "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" שהיא תולדה של פלישת טורקיה לאי ב-1974. סמוך לחופי ספרד נמצאים האיים הבלאריים - מיורקה, מנורקה ואיביזה השייכים לספרד, ובין סיציליה לתוניסיה נמצא האי מלטה, אמנם זעיר, אך עצמאי. האי קורסיקה, מקום הולדתו של נפוליאון בונפרטה, שייך לצרפת. מלבד איים אלה, יש עוד מספר רב של איים קטנים וזעירים, מהם מיושבים, מהם לא, רובם מרוכזים בים האגאי.
מדינות גובלות.
21 מדינות ממוקמות לחופי הים התיכון:
טורקיה ומצרים הן מדינות טרנס-יבשתיות. גאוגרפית, האיים הדרומיים ביותר של איטליה, איי פלאג'יה, שייכים ליבשת אפריקה.
טריטוריות נוספות גובלות בים התיכון (ממערב למזרח) :
גאולוגיה.
מבחינה גאולוגית, קרקעיתו היא קרום אוקייני. עומקו הממוצע של הים התיכון כ-1,500 מ' מתחת לגובה פני הים, והנקודה העמוקה ביותר בו היא שקע קליפסו - הנמצאת בים היוני, בין דרומן של איטליה ויוון - ועומקה 5,267 מטרים מתחת לגובה פני הים. רכס תת-ימי רדוד בקרקעית מצר סיציליה מחלק את הים התיכון לשני אגנים: האגן המערבי - המכסה שטח של כ-0.85 מיליון קמ"ר, והאגן המזרחי - המכסה שטח של כ-1.65 מיליון קמ"ר.
טקטוניקה.
הים התיכון מצוי באזור מפגש של שלוש יבשות: אפריקה, אסיה ואירופה, היושבות על כמה לוחות טקטוניים: בדרום הלוח האפריקאי הנע צפונה לעבר הלוח האירו-אסייתי – הנפגשים במערב במצר גיברלטר, בצפון-מזרח ניצב ביניהם לוח אנטוליה (אסיה הקטנה) המכיל את טורקיה, ובמזרח – לוח ערב, שחלקו המערבי, הלוח הלבנטיני, מהווה את גבולו הדרום-מזרחי של הים.
לים התיכון קדם אוקיינוס קדום, ים טתיס, שנוצר ביורה עת התפרקה יבשת-העל פנגיאה לשני חלקים: לאוראסיה בצפון וגונדוונה בדרום.
באמצע המיוקן נוצרה אורוגנזה בין לוח ערב והלוח האירו-אסייתי שהוביל להפרדה הדרגתית של ים טתיס מהאוקיינוס ההודי במזרח. בה בעת התפתח האגן האוקייני נאו-טתיס. תהליך הסגירה במזרח הסתיים בשינויים מהותיים בדפוסי הזרמים, אשר גרמו להתקררות האקלים העולמי. האגן האוקייני התרחב במהלך התנגשויות אלה ונוצרו בו קימוטים ואזורי הפחתה. הקשת הגעשית של דרום הים האגאי – רצועה אורוגנית שבעבר הייתה מנותקת מן הים – התרחבה והתכופפה כתוצאה מתנועה סיבובית שחלה בפליסטוקן: חלקה המזרחי הסתובב נגד השעון וחלקה המערבי הסתובב בכיוון השעון. תנועת הלוח האפריקאי-ערבי צפונה לעומת לוח אירואסיה החלה תהליך של סגירת ים טתיס.