השותפים.
את הקמת הכפר יזם ד"ר יונתן דקל חן, חבר קיבוץ ניר עוז, מרצה בכיר ויו"ר החוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית.
הכפר מאוגד כעמותה והוא מיזם של החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית יחד עם קרן קיימת לישראל והמועצה האזורית אשכול. למיזם שותפים משרד החינוך, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ובית ספר למוזיקה רימון.
הרץ במבוך (ספר)
הרץ במבוך (באנגלית: The Maze Runner) הוא מותחן נעורים פוסט-אפוקליפטי, המספר על חבורה של נערים הלכודים בתוך מבוך ענק ומסתורי. זהו הספר הראשון מתוך חמישיית ספרי מדע בדיוני שכתב הסופר האמריקאי ג'יימס דשנר, שלושה מהספרים תורגמו לעברית. הספר יצא לאור באוקטובר 2009 בהוצאת "דלקורטה פרס" (Delacorte Press) ונמצא במשך שנה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הספר יצא לאור בעברית על ידי הוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2013, בתרגום דבי אילון.
בשנת 2014 עובד הספר המצליח לסרט קולנוע בשם "הרץ במבוך" בכיכובו של דילן או'בריאן. בעקבות הצלחתו של הסרט הראשון עבדו מפיקיו על סרט ההמשך, ", והוא יצא לאקרנים בישראל ב-17 בספטמבר 2015. בינואר 2018 יצא הסרט השלישי והאחרון בסדרה, ".
עלילה.
עלילת הספר מתמקדת בתומס, נער בגיל שש-עשרה המתעורר במעלית ישנה, ללא זכרונות מלבד שמו הפרטי. כשדלתות המעלית נפתחות, תומס מוצא את עצמו במרכז קרחת יער, יחד עם כ-60 נערים נוספים. קרחת היער נמצאת במרכז מבוך רחב ממדים, הבנוי מחומות בגובה מאות מטרים. מן הקרחת יש 4 פתחים למבוך, אשר נסגרים בכל לילה. הנערים ששהו בקרחת, הנקראים "קורחים", מתחברים לתומס וחושפים בפניו את עקרונות פעילות המבוך (הגעת המעלית עם אספקה פעם בשבוע והגעתה עם נער פעם בחודש, שגרת שינוי הצורה של המבוך כל לילה ועוד). הוא מגלה שהוא לא חריג בשל העובדה שהוא זוכר רק את שמו. גם כל יתר הנערים במבוך לא זוכרים דבר מעברם חוץ משמם. הקורחים עצמם, שחלקם שהו בקרחת מעל שנתיים, הצליחו לקיים צוויליזציה בה לכל אחד יש עבודה והמטרה היא להמשיך להתקיים. עם הזמן הקורחים מפתחים מילים חדשות, ובעצם מייצרים סלנגים חדשים המיוחדים לנערי המבוך. כמו כן, יש קבוצה של נערים בשם "רצים" שתפקידם לסייר במבוך ולנסות למצוא את הדרך החוצה. כל הנערים שמגיעים לקרחת מאמינים שאם הם יגלו את הדרך החוצה מהמבוך, הם יוכלו לצאת מהקרחת, אך לאחר סיורים בכל המבוך במשך שנתיים לא נמצא שום פתרון.
יום אחד מינהו, אחד מהרצים, נתקל במאמלל, יצור שמתוכנת לפגוע במי שהוא רואה, מת באמצע המבוך. לאחר מכן, במטרה לחקור עוד את המאמלל מנהיג הקורחים, אלבי, הולך עם מינהו לראות בעצמו המאמלל אך זה, שמסתבר שלא היה מת, פצע אותו. הם כמעט מגיעים לקרחת כאשר שערי המבוך מתחילים להיסגר, ותומס שרואה שהם לא יצליחו להספיק להגיע לקרחת, רץ אל תוך המבוך כששאר הנערים צועקים לו לא לעשות זאת, שכן בלילה המאמללים יוצאים ואיש לא שורד, אך לא מצליחים לעצור אותו והוא נכנס לתוך המבוך.
בתוך המבוך הוא מגלה שאלבי נעקץ על ידי המאמלל וכעת גוסס, והתרופה היחידה היא נסיוב המגיע במעלית האספקה ונמצא בקרחת. מינהו, שלא נפגע, מאבד תקווה וכאשר מופיע מאמלל, הוא עוזב את אלבי הפגוע ובורח אל תוך המבוך. תומס נשאר וקושר את אלבי לאחת החומות בעזרת עלי קיסוס וקושר גם את עצמו. כאשר המאמלל מתחיל לטפס, תומס מתקדם במקביל לאדמה עם עלי הקיסוס ומושך את המאמלל מאלבי, ואז יורד לאדמה ומנסה לברוח מהמאמלל. בדרכו הוא נתקל בעוד שלושה מאמללים, אך מצליח לחמוק מהם ופוגש את מינהו, ושניהם ממשיכים לברוח יחדיו מארבעת המאמללים. יחד הם מגיעים לפתח במבוך, אשר הוביל לצוק, ושניהם מצליחים לדחוף את המאמללים דרכו. הם שורדים עד פתיחת החומות ומביאים את אלבי הפגוע בחזרה לקרחת. במעשה זה תומס מוכיח את עצמו וממונה להיות רץ.-צריך הבהרה-
יום לאחר הגעתו של תומס, המעלית מגיעה פעם נוספת ועמה גם נערה העונה לשם תרזה, כשפוגש בה נזכר תומס בזיכרונות מעומעמים ומבין שכבר פגש בה בעבר. כשהיא הגיעה היא הייתה חסרת הכרה, והדבר היחיד שאמרה הוא "הכל עומד להשתנות". יחד איתה הגיע פתק שאומר שהיא האחרונה. לאחר מכן, לא מגיעה האספקה שהקורחים צריכים כדי לשרוד והחומות לא נסגרות בלילה, מה שמעמיד אותם בסכנת חיים מצד המאמללים שמסתובבים חופשי במבוך. מאז, כל לילה מגיעים מאמללים והורגים קורח אחד.
כשתרזה מתעוררת תומס מגלה שהם מסוגלים לתקשר בטלפתיה זה עם זה, ומזכרונותיה המעורפלים היא מספרת לו ששניהם עזרו לפרויקט נתע"ב (ניסוי תחום-הרג: עולם בסכנה), החברה שבנתה את המבוך. הם בוחרים להסתיר את זה משאר הקורחים.
לילה אחד, גאלי, אחד מהקורחים שהתייחס ברשעות לתומס, שנעקץ בעבר על ידי מאמלל, משתגע וצועק על תומס שהכל בגללו ושהוא יהרוג את כולם, וכשמגיע המאמלל באותו לילה גאלי קופץ ישר עליו ונלקח בידי המאמלל.
תומס ותרזה מצליחים להבין שיש דפוס כלשהו בדפוסי השינוי של המבוך, ובעזרת מינהו וניוט מצליחים לזהות אותיות, המרכיבות את המילים: "צפים, תופסים, מדממים, מוות, גופה, לוחצים". תומס, שהתאכזב מכך שלא מצא פתרון אמיתי למבוך, מחליט להעקץ בעצמו על ידי מאמלל ובכך להשיב לעצמו את חלק מזכרונותיו. מזכרונותיו, תומס הבין שהוא עצמו היה חלק מפרויקט נתע"ב, ושכל הקורחים הם משתתפים שנבחרו כבר בילדותם, ושמטרת הניסוי היא לבדוק את היכולות שלהם במצבים שונים. כמו כן, תומס מבין שהפתרון היחיד של המבוך הוא לקפוץ מעבר לצוק, ולהכניס למחשב את המילים שמצאו. ההגעה לפתח הצוק מסוכנת, ווויכוח שורר בין הקורחים האם לצאת מהמבוך או להישאר בו. בסוף הם מתפלגים לשתי קבוצות. קבוצה שמחליטה לצאת אל המבוך, וקבוצה שבוחרת להישאר בקרחת למרות הידיעה שהם עומדים למות תוך כמה ימים (המאמללים הורגים קורח אחד כל יום).
לאחר קרב קשה עם המאמללים, בו נהרגו כמעט חצי מנערי הקבוצה, שאר הקורחים שנכנסו למבוך הצליחו לעבור את המבוך בחיים. בצד השני של היציאה הסודית שוכן המטה של נתע"ב, שם הם רואים אנשים רבים בחלוקים הנמצאים ליד מחשבים ומביטים בהם. הם פוגשים באישה שתומס מזהה, שלצידה עמד גאלי. גאלי השתגע וזרק סכין לכיוון תומס, אך צ'אק, חברו הצעיר של תומס, מזנק בין הסכין לתומס והסכין הורגת אותו.
לאחר מכן, מספר אנשים פורצים למתחם ויורים בכל החוקרים, אומרים לקורחים שהם יגנו עליהם ולוקחים אותם באוטובוס למתחם שלהם. במהלך הנסיעה האנשים מסבירים להם מה קרה בעולם ומה המשמעות של נתע"ב: מסתבר שכמה שנים לפני תחילת הסיפור התרחשו מספר התלקחויות שמש שגרמו לחימום כדור הארץ ולהפיכת רובו לבלתי ראוי למחיה. כמו כן, הופצה מגפה שמקורה בדרום אמריקה הגורמת לאנשים להפוך ל'קוקואים' - משוגעים לגמרי. מסתבר שחלק מהקורחים שהוכנסו למבוך הם חסינים למחלה הנקראת "התלקחות" והוכנסו למבוך בשביל לגלות מה הופך אותם לחסינים. וחלקם הלא חסינים ל"התלקחות" נכנסו למבוך למעקב על תגובתם לאירועים שעוברים עליהם במבוך, וכך למצוא דרך לפיתוח תרופה לכלל העולם.
אלחנן ישי
אלחנן ישי (28 בדצמבר 1917 - 9 במאי 2001) היה מפקד הגדנ"ע והנח"ל, עוזרו האישי של דוד בן-גוריון, מנהל אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון ועוזר שר הביטחון (שמעון פרס) לענייני התיישבות. היה מעוזריו הבולטים ומאנשי אמונו של שמעון פרס לאורך חלק גדול מהקריירה הפוליטית של פרס.
ביוגרפיה.
נולד בשם אלחנן ונחוצקר בפולטבה שברוסיה (במאה ה-21, באוקראינה) למשפחה פולנית שגורשה לרוסיה. ב-1932 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והתחנך בכפר הנוער בן-שמן בו שימש אחיו, עקיבא ישי, כמדריך ראשי. ב-1937 הצטרף ל"הגנה" ויצא עם הגרעין הראשון של הנוער העובד בחבר הקבוצות לכיבוש העבודה בזכרון יעקב.
ב-1940 עבר להתגורר בביתניה עילית במסגרת גרעין להתיישבות קיבוצית, שהפך לאחר מכן לקיבוץ אלומות. בקיבוץ שימש כמזכיר וגזבר הקיבוץ.
ב-1947 נשלח לצרפת עם האונייה "יציאת אירופה" ("אקסודוס"), מוסווה כרופא, ופעל בקרב שארית הפליטה. ב-1948 שב לישראל והשתתף בקורס הקצינים הראשון של צה"ל ולאחריו מונה (1949) למפקד הגדנ"ע, במסגרתו קמו הפלוגה הראשונה והגדוד הראשון של הנח"ל.
ב הוצב במקום ה-63 ברשימת מפא"י, אך לא נבחר.
ב-1951 חזר לקיבוצו ויצא לשליחויות ממלכתיות מעבר לים.
בסוף מרץ 1952, מספר ימים לפני שנפתח המשא ומתן עם גרמניה על הסכם השילומים, הזעיק בן-גוריון את ישי וביקש ממנו לארגן אזרחים שימנעו ממשתתפי עצרת המונים שארגנה תנועת החרות בכיכר מוגרבי בתל אביב נגד המשא ומתן, לפתוח במהומות ולתקוף את בנייני ההסתדרות וסולל בונה. ישי עודכן במידע שוטף אודות העצרת מפי הרמטכ"ל, מפכ"ל המשטרה וראש שירות הביטחון. הוא גייס בדרכים לא צבאיות חטיבת מילואים של חברי קיבוצים, הביא אותם לתל אביב וחילק להם אלות. ביום ההפגנה, ה-25 במרץ, הם התערבו בתוך ההמון, לבושים בבגדים אזרחיים, בהם הסתירו את האלות. בזמן ההפגנה העביר ישי לבגין ידיעה אלמונית: "יש כאן, בתוך הקהל, אלף בחורים שבאו מהעמקים עם נשק ביד – והם מוכנים בהזדמנות הראשונה לעשות פרובוקציה ולהתנפל עליכם". לדברי ישי, בגין התייחס לאיום ברצינות וביקש מהנאספים להפגין בשקט.
ב-1953 נקרא ישי לבקשת בן-גוריון לעבור לשדה בוקר ולשמש כעוזרו האישי. ב-1955 היה פעיל מרכזי בהקמת חבל לכיש.
ב-1956 מונה לסגן ראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בארצות הברית. בעת שהותו שם למד מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטה בניו יורק.