במאה ה-19 שלטה במחקר הבלשני הגישה הדיאכרונית, החוקרת את ההיסטוריה ואת התפתחות השפות. המחקר הגזרוני היה אז חוד החנית של הבלשנות ההיסטורית, וההתקדמות בתחום זה – בעיקר בחקר השפות ההודו-אירופיות – תרמה רבות לידיעת ההיסטוריה של שפות רבות וקרבת המוצא ביניהן, ולהבנת העקרונות האוניברסליים שבבסיס התפתחותן של שפות.
עם תחילת המאה ה-20 ירדה קרנה של הגישה הדיאכרונית בבלשנות ופינתה את מקומה למחקר הסינכרוני, הבוחן את השפה כמערכת בנקודת זמן מסוימת. על אף המתודולוגיות הנוקשות שפיתחה הבלשנות ההשוואתית כדי להעניק למסקנותיה תוקף מדעי, המחקר האטימולוגי כרוך מעצם טבעו במידה מסוימת של ספקולטיביות, וזו גוררת התייחסות חשדנית ולעיתים מזלזלת מצד הקהילה המדעית. על כך יש להוסיף גם את הפופולריות של אטימולוגיות עממיות שתרמו לירידת מעמדה של האטימולוגיה כמדע.
בשפה העברית.
חקר האטימולוגיה בעברית מתמקד בעיקר במילים קדומות, מתקופת התנ"ך ומתקופת התלמוד והמשנה, ובו הן מושוות למילים בערבית, בארמית ובשפות שמיות אחרות. העברית, שהיא שפה שמית, קלטה כבר בימי קדם מילים שמוצאן יווני ולטיני, בימי הביניים הושפעה מן הערבית, ובעת החדשה הטמיעה בתוכה מילים לועזיות רבות.
העגה העברית הושפעה משפות שכנות, מגלי העלייה ומשפות האם של הישראלים וכן מהגלובליזציה, ובולטת בה השפעת הערבית, האנגלית והיידיש. יש בה גם תערובת של מילים שהגיעו מרוסית, מטורקית, מלדינו ועוד.
בעברית החדשה נטבעו מילים רבות בשלב מאוחר יחסית (מאז ימי אליעזר בן-יהודה), ועל כן גיזרונן בדרך כלל ברור ומתועד. ישנם מילונים המכילים פרטים על גיזרון המילים.
שומרונים
שומרונים (בעברית שומרונית: ࠔࠠࠌࠝࠓࠩࠉࠌ שָׁמֶרִים, במשמעות שומרי התורה, בערבית: السامريون, א-סאמיריוּן) הם עם וקבוצה אתנית-דתית ייחודית הטוענת להיותה המשך ישיר של בני ישראל. השומרונים טוענים כי הם צאצאי שבטי אפרים, מנשה ולוי שלא גלו במהלך גלות עשרת השבטים לאחר חורבן ממלכת ישראל.
הדת השומרונית מבוססת על האמונה כי השומרונים הם ה"שומרים", כלומר שומרי התורה המקורית, לפי נוסח ייחודי של התורה המצוי בידם. נוסח זה, הכתוב בכתב שומרוני הדומה במידה רבה לכתב העברי הקדום, כולל כמה הבדלים עלילתיים. שפתם של השומרונים דומה לעברית עתיקה, והם מחזיקים בגרסה משלהם לחגים המקובלים ביהדות וגם מנהגיהם שונים מאלה הנהוגים בעם היהודי. במהלך ההיסטוריה נתגלעו מחלוקות בעלות אופי דתי בין היהודים לבין השומרונים, המכונים בספרות חז"ל בשם "כותים"; המחלוקת המרכזית סובבת סביב "המקום הנבחר" לבניית בית המקדש, אותו מזהים השומרונים עם הר גריזים.
במאה ה-4, בימיו של מנהיגם הנערץ בבא רבה, האוכלוסייה השומרונית מנתה מעל למיליון נפש, אך עד תחילת המאה ה-20 שרדו כ-130 נפש בלבד. במהלך המאה ה-6, האוכלוסייה השומרונית הצטמצמה משמעותית כתוצאה ממרידות השומרונים כנגד האימפריה הביזנטית. לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, שומרונים רבים המירו את דתם לאסלאם. לאורך ההיסטוריה חוו השומרונים פרעות ומעשי טבח גם על-ידי הערבים, הצלבנים והעות'מאנים.
בעשורים האחרונים השתקמה מעט הקהילה השומרונית, ונכון ל-2021 היא מונה כ-840 נפשות, מרביתם חיים בקריית לוזה שבהר גריזים ובעיר חולון.
מוצאם.
מוצאם של השומרונים כקבוצה דתית שנוי במחלוקת במחקר ההיסטורי, והמסורת השומרונית בהקשר זה שונה במידה ניכרת מזו היהודית. השומרונים טוענים שמוצאם משבט אפרים ומשבט מנשה (שני בני יוסף) וכן מהלוויים. בעבר היו גם שומרונים שהתייחסו לשבט בנימין, אך שושלת זו כלתה בשנת 1968. על-פי המסורת השומרונית, הפיצול הדתי בין השומרונים לבין שבטי ישראל הדרומיים בהנהגת שבט יהודה החל בתקופתו של עלי הכהן.
בתלמוד השומרונים מכונים בשם כותים, כינוי המייחס את מוצאם לעיר העתיקה כותא, הממוקמת בעיראק של ימינו. בספרו "מלחמת היהודים" משתמש יוסף בן מתתיהו גם כן בכינוי כותים לתיאור השומרונים. על-פי המסופר במקרא (ספר מלכים), לאחר חורבן ממלכת ישראל הגלו האשורים את הכותים לשומרון מכותא וערים נוספות באזור מסופוטמיה.
הגנטיקה המודרנית תומכת באופן חלקי הן בטענות השומרונים והן בתיאור המקראי והתלמודי, מה שמרמז כי שושלת היוחסין של השומרונים נעוצה בשילוב כלשהו של שתי המסורות הללו.
במקורות השומרוניים.
לפי המסורת השומרונית, הם "ישראלים טהורים", חלק מעם ישראל ונושאי מורשתו האמיתית. את הפירוד בינם לבין היהודים הם תולים בחילוקי דעות בדבר "המקום הנבחר" לבניית בית המקדש. לדבריהם משה רבנו קבע את קדושתו של הר גריזים, ולכן, לפי המסורת שבידם, בנה יהושע בן נון את המשכן בהר גריזים באתר על ההר שהם מכנים "גבעות עולם". בהר כיהנו ככהנים גדולים פינחס בן אלעזר בן אהרן הכהן ובניו. המשכן, בהר גריזים, הוכר על ידי כל שבטי ישראל. הם מצביעים על שושלת בני אהרן הכהן:
לאבישוע המוזכר בסוף השושלת הם מייחסים את כתיבת ספר התורה המצוי עד היום ברשותם, הוא "ספר אבישע". מקום קבורתם של פנחס ובניו בגבעת פינחס הוא הכפר הערבי
עוורתא, הנחשב למקום קדוש לעדת השומרונים. לתקופה זו, שבה היה המשכן בהר גריזים, קוראים השומרונים "רַחוּתה" – ימי הרצון.
השומרונים מספרים על סכסוך שפרץ בין עלי הכהן שהיה מזרע איתמר הכהן לבין עזי הכהן (ראו לעיל בשושלת). כתוצאה מכך פרש עלי הכהן והקים את המשכן בשילה. רוב העם הלך אחרי עלי הכהן. לפיכך יוצא כי הפירוד בעם ישראל נוצר על ידי השבטים שפרשו ולא קיבלו את הדעה כי הר גריזים הוא "המקום בו בחר ה'".
בסוף ימיו של עזי הכהן החלה תקופת "פנוּתה", הסתרת הפנים, וזאת בעקבות נטישת הר גריזים. רק שבטי בני יוסף, שבט אפרים ושבט מנשה, המשיכו לשמור על המסורת האמיתית. לכן, השומרונים קוראים לעצמם "שמֵרים" משום ששמרו לדעתם את תורת משה המקורית.
השומרונים היום טוענים שהם צאצאי השבטים הישראלים אפרים ומנשה, אשר לא גלו עם שאר עשרת שבטי ממלכת ישראל בגלות אשור שאירעה בשנת 722 לפנה"ס.
במקורות היהודים.
ככל הנראה, השומרונים עלו על במת ההיסטוריה כקהילה אתנית ודתית נבדלת בשלב מסוים לאחר חורבן ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס לערך. האימפריה האשורית, כמו אימפריות אחרות בתקופתה, פעלה בשיטת ההגליה: את האוכלוסייה שכבשה היא הגלתה ממקום מושבה אל מקום אחר, ככל הנראה על מנת למנוע מרידות אזוריות.
בכתובת אשורית מלכותית שנחשפה, מתפאר סרגון השני על כך שגירש 27,290 איש מתושבי שומרון. ספר מלכים מתאר גם הוא את חילופי האוכלוסין שביצעו האשורים:
על פי המתואר בספר מלכים, כשהגיעו אותם המהגרים לשומרון, ה' שלח אריות שהרגו בהם. הכותים הכירו בכך שהאריות באו עליהם משום שאינם יודעים "את משפט אלוהי הארץ", ולכן פנו אל מלך אשור בבקשה לטפל בכך. מלך אשור ציווה להשיב לשם את אחד הכהנים מממלכת ישראל שהגלה לאשור על מנת ש"יֹרֵם אֶת-מִשְׁפַּט אֱלֹהֵי הָאָרֶץ". כך מסופר שהכהן לימדם את חוקי עם ישראל, והם קיבלו את תורת עם ישראל. על שם הסיפור הזה קיבלו הכותים את הכינוי "גרי אריות" – שכן התגיירו מפחד האריות שהרגו בהם.
מנגד, בספר דברי הימים ב' מוזכרים בני השבטים מנשה, אפרים, שמעון והגרים שהיו איתם, כמי שמצטרפים לתושבי ממלכת יהודה בימיו של אסא. בפרק ל', חזקיהו מלך יהודה פונה לבני אפרים, מנשה, זבולון, אשר ויששכר לשוב ולהתאחד עם תושבי יהודה על מנת לחגוג את חג הפסח בירושלים, ובימי יאשיהו, המקדש משופץ בכסף שנאסף גם "מיד מנשה ואפרים ומכל שארית ישראל" (ל"ד, ט'). ירמיהו אף הוא מזכיר אנשים משכם, שילה ושומרון שמעלים מנחה ולבונה לבית המקדש (ירמיהו מ"א, ה'). למעשה, בדברי הימים אין אף אזכור להגירה של כותים אל השומרון.
על-פי הארכאולוג יצחק מגן, ייתכן כי הגרסה המובאת בספר דברי הימים קרובה יותר למציאות ההיסטורית; לטענתו, ייתכן שמדיניות חילופי האוכלוסין האשורית נכשלה, וחלק גדול מתושבי ממלכת ישראל נותרו בשומרון.
בבראשית רבה מתואר מפגש בין רבי מאיר לבין שומרוני:
השומרוני טוען כי מוצאו מיוסף, אך הרב מאיר משיב לו שהשומרונים מקורם בשבט יששכר.
מחקרים גנטיים.
בשנים האחרונות נערכו מספר מחקרים גנטיים על העדה השומרונית. מחקר גנטי שנערך ב-2004 השווה בין השומרונים ליהודים מעדות שונות כולל אשכנזים, עיראקים, טריפוליטאים, מרוקאים, תימנים וביתא ישראל. במחקר נבחן גם הקשר בין אוכלוסיות אלו לבין דרוזים ופלסטינים. מחקר זה, שנערך תוך השוואה וסיכום של מחקרים קודמים, העלה כי:
מספר חוקרים הצביעו על כך שלאורך ההיסטוריה, יהודים רבים דחו את טענתם של השומרונים כי מוצאם בשבטי ישראל הצפוניים, אם כי חלקם ראו בדת השומרונית כזרם נוסף ביהדות (כדוגמת היהדות הקראית). המחקר הגנטי המתפתח, הקרבה הרבה בין הכתב השומרוני לבין הכתב העברי הקדום, ומחקרים רבים שהדגימו את הקשר בין נוסח שומרון לבין נוסח המסורה, הובילו לכך שכיום כמעט בלתי ניתן להפריך את היותם של השומרונים צאצאיהם של בני ישראל.
היסטוריה.
התקופה הפרסית.