מלניק הוזמן מספר פעמים לצייר בארמונות ובבתי אמידים בירדן, בשנת 1913 צייר תקרות ב"ארמון המשיח" בשכונת הבוכרים בירושלים, ב-1915 צייר ציורי קיר ועיטורי עמודים במסגד אל-אקצא על הר הבית בירושלים, בין השנים 1926-1933 צייר ציורי קיר ותקרות בבניין ימק"א בירושלים ובמלון פאלאס בירושלים. בתקופת המנדט הבריטי התפרסם כצייר תפאורות תיאטרון ואופרה (האופרה הארצישראלית) בשנת 1913 ייסד יחד עם ידידיו מנחם גולדפרב וישראל שאוולנסקי את "אגודת ציירים וצובעים". במשך שנות פעילותו היה פעיל מרכזי ב"ארגון בעלי מלאכה בירושלים" ואף פרסם מאמרים בירחון המקצועי "המלאכה" וכן בעיתונות מקצועית בישראל ובגרמניה.
בין שאר פעולותיו היה גם כתיבת מילון גרמני-עברי למקצועות הצבע, ובו מאות מונחים אשר לא היה להם תקדים בשפה העברית.
מלניק היה בין יוזמי ובוני שכונת 'בניין ומלאכה', (היום חלק משכונת ארנונה בירושלים), שם בנה את ביתו ושם נפטר.
מלניק נפטר בירושלים בכ"ז באייר תש"ג (1943), בתום מחלה ממושכת, בן 58 במותו. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
חיליק בר
יחיאל (חיליק) בר (נולד ב-4 בספטמבר 1975) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת וכסגן יושב ראש הכנסת מטעם מפלגת העבודה. עד ראשית 2017, שימש כמזכ"ל מפלגת העבודה. בעבר כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם סיעת "ירושלים תצליח" של ראש העיר ניר ברקת, והחזיק בתיק התיירות וקשרי החוץ.
ביוגרפיה.
בר נולד וגדל בשם יחיאל אבוקרט, בשכונת מצוקה בצפת. בנם הבכור (מתוך חמישה) של מימון אבוקרט, יליד מרוקו וטובה לבית פדהצור, ילידת הארץ בת לאב יליד פולין ואם ילידת בריטניה. בהתאם לכך אמר על עצמו: "אני חצי מרוקאי גאה, חצי אשכנזי גאה". אביו כיהן כסגן ראש העיר ומזכיר מועצת הפועלים מטעם מפלגת העבודה.
בר היה חניך ומדריך בנוער העובד והלומד בצפת, והיה פעיל בנוער העבודה. למד במכללת בזק בגבעת מרדכי שבירושלים. שירת בצה"ל כקצין שלישות והגיע לדרגת סרן במילואים. למד באוניברסיטה העברית ומאז 1998 כיהן כיו"ר תא הסטודנטים (אופק) של מפלגת העבודה באוניברסיטה. היה יו"ר ארגון הסטודנטים הארצי של מפלגת העבודה, יו"ר המשמרת הצעירה העולמית של תנועת העבודה הציונית העולמית, יועצה של דליה איציק במשרד להגנת הסביבה ובמשרד התעשייה והמסחר, יועץ למ"מ ראש עיריית ירושלים פרופ' שמעון שטרית, מנהל היחידה לפיתוח כלכלה והשכלה גבוהה בעיריית ירושלים, מנהל פרויקט ועידת ירושלים במועצה הציונית לישראל ויועצו של שר התשתיות הלאומיות בנימין בן אליעזר בממשלת אריאל שרון השנייה ובממשלת אהוד אולמרט. כן שימש יועצו של בן אליעזר עת שימש כשר התמ"ת.
תוך כדי פעילותו הציבורית למד וסיים תואר ראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים, ותואר שני ביחסים בינלאומיים.
משמש מאז שנת 2002 כציר בקונגרס הציוני העולמי ובוועד הפועל הציוני העולמי. בנוסף לכך הוא פעיל בזירת ההסברה הישראלית והשתתף במשלחות הסברה ודו-קיום רבות ברחבי העולם, במסגרתן נפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ובכירים נוספים בעולם הערבי והמערבי. ב-2003 היה שותף בהקמה של "הפורום הישראלי הצעיר לשיתוף פעולה" (YIFC), ארגון צעיר הפועל בנושא, ואשר זכה על פעילותו זו בפרס מיוחד של שר החינוך של האיחוד האירופי.
בשנת 2008 התקבל ללימודי תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת הארוורד (Harvard University) בארה״ב, אך בחר לוותר על ההזדמנות לטובת המשך כהונה במועצת העיר ירושלים.
ב-11 בנובמבר 2008 התמודד ברשימת "ירושלים תצליח" של ניר ברקת למועצת העיר ירושלים ונבחר מטעמה למועצת העיר. בה כיהן כחבר הנהלת העיר, וכמחזיק תיקי התיירות וקשרי החוץ בעיריית ירושלים.
באוגוסט 2008 נבחר לכהן כיו"ר (מזכיר) מחוז ירושלים של מפלגת העבודה.
בשנת 2010 נבחר למזכ"ל מפלגת העבודה והיה הצעיר ביותר ששימש כמזכ"ל המפלגה בתולדות מפלגת העבודה, ומהיחידים שנבחר למזכ"ל ולא היה באותה עת חבר הכנסת. לאחר פרישת יו"ר המפלגה אהוד ברק ושותפיו מהמפלגה לשם הקמת מפלגת העצמאות שבה ובחרה ועידת מפלגת העבודה בבר פה אחד למזכ"ל המפלגה, בוועידה שהתקיימה ב-27 במרץ 2011. לאחר הפרישה נטל בר תפקיד מכריע בהובלת ושיקום המפלגה ב"תקופת המעבר" יחד עם היו"ר הזמני מיכה חריש ועד לבחירתה של שלי יחימוביץ' לראשות המפלגה. הוא סיים את תפקידו כמזכ"ל המפלגה בראשית 2017.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) שוריין לו, כמקובל במפלגתו, המקום השביעי ברשימה לכנסת, מתוקף תפקידו כמזכ"ל המפלגה. בעקבות פרישתו של עמיר פרץ ביום הגשת הרשימות, קודם למקום השישי ברשימה. בינואר 2013 נבחר בר מטעם מפלגת העבודה לכהן בכנסת ה-19. כיהן כסגן יו"ר הכנסת עד להתפטרותו במאי 2014, כדי לפנות את התפקיד לחבר הכנסת נחמן שי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים שובץ במקום השביעי ברשימת המחנה הציוני, ונבחר לכנסת. כיהן כסגן יושב ראש הכנסת, כחבר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת וכחבר בוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול. במסגרת פעילותו בכנסת, בר הוביל את העלאת פתרון שתי המדינות לסדר היום הציבורי, כמי שהקים את השדולה לפתרון הסכסוך היהודי-ערבי ב-2013.
ב-16 בינואר 2019, טרם הבחירות לכנסת ה־21 הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים ובבחירות אלו הוא הוצב במקום ה-105 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 שהתקיימו בספטמבר של אותה שנה שוריין בר על ידי יו"ר העבודה החדש עמיר פרץ במקום ה-11 ברשימת העבודה-גשר ולא נבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש במרץ 2020 הוצב במקום ה-20 ברשימת העבודה-גשר-מרצ ולא נבחר. בר לא התמודד בבחירות לכנסת העשרים וארבע ב-2021.
חיים אישיים.
בר נשוי לאדית, בכירה במשרד הפנים, ואב לשלושה ילדים: הראל, אוריה ויובל. הוא מתגורר בשכונת ארנונה בירושלים.
נעמי ביטר
נעמי בּיטֶר (נולדה ב-1936) היא פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית. בין השנים 1962–1999 פעלה במשותף עם נורה כוכבי בשם "נורה ונעמי".
ביוגרפיה.
נעמי ביטר נולדה בירושלים בשנת 1936. אביה, פריץ קוֹרנברג, היה ארכיטקט, ואמהּ זינה ניהלה את "פנסיון קוֹרנברג" בתלפיות. בין השנים 1955–1957 הצטרפה להיאחזות הנח"ל בעין-ע'דיאן (יטבתה) שבערבה.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ללמוד במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל, שם פגשה את נורה כוכבי ופתחה עמה סטודיו משותף בבית קוֹרנברג. בשנת 1964 נישאה לבני ביטר. בשנת 1966 ערכה סיור בסקנדינביה וביקרה בבתי מלאכה לקרמיקה בדנמרק, פינלנד, שוודיה ושווייץ. בשנת 1970 עקרה כוכבי לתל אביב, אולם השתיים המשיכו לעבוד במשותף בתל אביב ובירושלים. בשנת 1988 שהתה בווירג'יניה המערבית שבארצות הברית.
נורה כוכבי
נורה כוכבי (1934 – 28 בפברואר 1999) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית. בין השנים 1962-1999 פעלה עם נעמי ביטר תחת השם "נורה ונעמי".
ביוגרפיה.
נורה כוכבי נולדה בברלין בירת גרמניה הנאצית. בשנת 1936 ברחה המשפחה לצרפת, ובשנת 1939 עלתה לארץ ישראל. בשנת 1954 נישאה למשה כוכבי. בין השנים 1954-1956 הצטרפה לקיבוץ יראון ואחר כך לקיבוץ אייל. בשנת 1957, עברה להתגורר בירושלים בעקבות לימודי הארכאולוגיה של בעלה.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ללמוד במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל. שם, פגשה בנעמי ביטר ופתחה עימה סטודיו בשכונת תלפיות בירושלים. בשנת 1970 עברה להתגורר בתל אביב. בין השנים 1974-1975 שהתה תקופות ממושכות ביפן, שם ביקרה אצל קדרים במאשיקו, באזור גיפו ובקיוטו ובארצות הברית, שם השתתפה בסדנה של פול סולדנר. בשנים 1980-1981 שהתה באחוזת ירנטון באוקספורד, אנגליה.
נורה ונעמי
"נורה ונעמי" הן נעמי ביטר (נולדה ב-1936) ונורה כוכבי (1934-1999), צמד פסלות ואמניות קרמיקה ישראליות, אשר פעלו במשותף בין השנים 1962-1999.
ביוגרפיה.
נורה ונעמי החלו לפעול במשותף בשנת 1962, לאחר שנפגשו במסגרת לימודיהן במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל. בשנה האחרונה ללימודיהן פתחו השתיים סטודיו לקרמיקה ב"בית קרונברג" בשכונת תלפיות בירושלים. בשנת 1965 הציגו בסטודיו תערוכת ראשונה ובה כלים שימושיים ועציצי גן. בנוסף, רכשו השתיים ידע ברפאות חרסים כתוצאה מהשתתפות בחפירות ארכאולוגיות במהלך שנות ה-70 בתל אפק. בשנים הראשונות לעבודתן עסקו בעיקר בקדרות באובניים ובבניית יד. ההכרה ראשונית בעבודותיהן קיבלו ממאירה גרא, שעבדה באותן שנים בהנהלת חנות "משכית". ב-1965 פתחו את תערוכת היחיד הראשונה שלהן בבית קורנברג. לאחר שמשפחתה של כוכבי עברה לתל אביב, בשנת 1970, המשיכו השתיים לעבוד במקביל בשני חללי סטודיו.
המעבר של נורה ונעמי לפיסול, שהחל במהלך שנות השבעים של המאה ה-20, היווה ניסיון להתייחסות אל הטבע והארכאולוגיה הארצישראלית וניכרה בו השפעתה של האמנות המופשטת. בשנת 1972 הציגו את תערוכת הפיסול הראשונה "סיני", ובה יצירות שהושפעו מצורות טבע מדבריות. עד מחצית שנות השבעים לקחו השתיים חלק גם בתערוכות ישראליות שאורגנו על ידי מכון היצוא הישראלי, בראשותה של מרתה ורדי, ברחבי אירופה ובארצות הברית. במהלך שנות השמונים החלו להופיע בעבודתן ייצוגים של דמות האדם באמצעות צורות סמליות כגון עצים, סירות וכדומה.
בשנת 1999 נפטרה נורה. נעמי המשיכה לעבוד בסטודיו עד שנת 2003.
ארכיון המתעד את עבודתם של נורה ונעמי נמצא במרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
שרה אשל
שרה אשל (25 באוקטובר 1918 – 11 בנובמבר 2012) הייתה סופרת ילדים עברית.
ביוגרפיה.