המהפיכה התעשייתית הביאה להפיכת הכורסה מחפץ יוקרה בבעלות אצילים בלבד, לחפץ שגם מעמדות הביניים יכלו לרכוש. שיטות יצור תעשייתיות ושיטות עיבוד וכיפוף עץ מודרניות הביאו לייצור תעשייתי של רהיטים ובהם כורסאות. במחצית השנייה של המאה ה-20 התפתח עיצוב הכורסה באיטליה ובסקנדינביה והכורסאות הפכו שוב ליצירות אמנות, תוך שימוש בחומרי ריפוד חדשים (כגון קצף הגומי).
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפכה הכורסה לחלק מתרבות הפופ, ועוצבה בהתאם תוך שימוש בצבע, בצורות לא שגרתיות (כגון כורסה בצורת כף יד) ובחומרי גלם לא שיגרתיים (כגון אבן, ברזל, סוגי פלסטיק, קרטון ונייר).
חסום כליל
כורסא
ניר עישר
ניר עישר (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי ומטפל בשיטת טיפול התנהגותי קוגניטיבי, ממייסדי מכון פסגות ומנהל רפואי בו. עישר הוא מנהל הפיתוח ויוזם "היום הבינלאומי לבדיקת דיכאון וחרדה בישראל", יום הסברה שנערך בארץ מאז שנת 1994, מדי שנה, כחלק מאירועי "National Depression Screening Day" העולמיים.
ביוגרפיה.
נולד בעיר סיגט בצפון רומניה, ועלה לישראל ב-1961. שנה לאחר שסיים את השירות הצבאי נסע לעיר פאביה בצפון איטליה, שם למד וסיים לימודי רפואה, ושב לישראל ב-1982. בשנים 1990-1992 למד טיפול התנהגותי קוגניטיבי (CBT) במסגרת לימודי תעודה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך למד ברחבי העולם מאנשי המקצוע המובילים בתחום. כמו כן, היה מתמחה מספר שנים בפסיכיאטריה בבית החולים אברבנאל, אך לא סיים את ההתמחות.
ב-1989 פיתח את "שיטת האנתרופותרפיה", שנועדה לספק מכלול טיפולי נרחב במצבים פסיכיאטרים חריפים, בעיקר במסגרת טיפולי בית. העבודה המדעית הוצגה במסגרת כנס בינלאומי בנושא סכיזופרניה אשר נערך בסטוקהולם ב-1992.
מ-1993 מרצה עישר במגוון מסגרות אקדמיות וטיפוליות המיועדות לאנשי מקצוע בתחום הפסיכותרפיה ההתנהגותית-קוגניטיבית. בין היתר, בין השנים 2001-2003 שימש כמרצה ויועץ מקצועי בשלוחת תל אביב לטיפול קוגניטיבי-התנהגותי מטעם מכון מגיד מיסודה של האוניברסיטה העברית. בין השנים 2004-2009 היה שותף בצוות ההוראה ומרצה בתוכנית ללימודי מוסמך בפסיכותרפיה התנהגותית קוגניטיבית של שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
עישר וצוותו פיתחו מערכי הדרכה והעבירו סדנאות לשיפור ההתמודדות של כוחות ההצלה של שירותי הביטחון בישראל, עם מצבי חירום שונים. כמו כן, בתפקידו כקצין התנהגות אוכלוסין בצה"ל, העביר הדרכות במרכז המידע הטלפוני של פיקוד העורף לנותני השירות בשעת חירום, בהן, מתוארות דרכים להתמודדות עם כעס ומצוקה של המטלפנים, ופיתוח שיטות מענה יעילות על בסיס הגישה ההתנהגותית קוגניטיבית. בשנים 2002-2006 פיתח עם צוותו סדנה למניעת טראומה (PTV – Pre-Traumatic Vaccination) באמצעות הכנה מנטלית; הסדנה הוכחה כיעילה במניעת תסמיני דיסוציאציה, במסגרת מחקרים מדעיים שבוצעו בנושא. המחקרים הוצגו בכנסים בינלאומיים בשיקגו וקרואטיה ופורסמו בכתבי עת מקצועיים מובילים.
כיסא פרפר
כיסא פרפר (בשמו הרשמי כיסא BFK - על פי ראשי תיבות של מעצבי הכיסא) הוא כיסא מתקפל, העשוי מסגרת מתכת שמקצותיה תלוי משטח בד גמיש המאפשר ישיבה עליו.
הכיסא עוצב על ידי קבוצות אוסטרל (Grupo Austral) שפעלה בבואנוס איירס שבארגנטינה בשנת 1938. חברי הקבוצה כללו את אנטוניו בונט קסטלנה, חואן קורשאן וחורחה פרארי הרדוי - ומשמם נגזר שמו הרשמי של הכיסא - BFK.
היסטוריה.
הכיסא מהווה פיתוח של כיסא שעוצב בשנות ה-70 של המאה ה-19 ונקרא "כיסא פאראגון". שלושת המעצבים פיתחו את הכיסא בשנת 1938 עבור מבנה מגורים שהם עיצבו בבואנוס איירס. ב-24 ביולי 1940 הוצג הכיסא בתערוכת העיצוב ("Salon de Artistas Decoradores") בה הבחינו בו אוצרי המוזיאון לאמנות מודרנית (ה"מומה") שבניו יורק. לבקשת אוצר העיצוב של המוזיאון, אדגר קאופמן הבן שלח הרדוי שלושה כיסאות לניו יורק - אחד מוצג כיום במוזיאון, השני בבית על האשד בעיצובו של פרנק לויד רייט. לא ידוע כיום מיקמו של הכיסא השלישי. קאופמן כינה את הכיסא "שיא העיצוב הכיסא המודרני" וניבא כי יזכה להצלחה רבה. הכיסא שווק באופן מסחרי על ידי חברת נול (Knoll) החל משנת 1947.
כיסא BFK
ג'ייקוב ג'ונס
קומודור ג'ייקוב ג'ונס (באנגלית: Jacob Jones; מרס 1768 – 3 באוגוסט 1850) היה קצין בצי האמריקאי, שהשתתף במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמה הברברית הראשונה, במלחמת 1812 ובמלחמה הברברית השנייה.
קורות שירותו בצי.
ג'ונס נולד בחווה ליד סמירנה, במחוז קנט שבדלאוור. אביו היה איכר אדוק ואמו בת למשפחה מכובדת, אשר נפטרה בעודו תינוק. ארבע שנים אחר כך מת גם אביו. ג'ונס למד רפואה ועבד כרופא, ולימים מונה לפקיד בית המשפט העליון של דלאוור. הוא נישא לאנה מטילדה סייקס, בתו של ג'יימס סייקס, המושל ה-15 של דלאוור. אשתו מתה לפני הצטרפותו לצי המלחמתי, ויש הסבורים כי בשל מותה החליט לעלות לים.
הוא הצטרף לצי של ארצות הברית ב-1799 בהיותו בן 31, גיל גיוס מבוגר מאוד באותם זמנים, מונה לפרח חובלים ושירת בתפקיד זה 22 חודשים. במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798-1800) שירת תחת פיקודו של קומודור ג'ון בֶּרִי בפריגטה "יונייטד סטייטס", וב-27 בפברואר 1801 הועלה לדרגת לוטננט. ב-24 במאי 1803 עבר לפריגטה "פילדלפיה" כלוטננט שני. ב-31 באוקטובר 1803, תוך כדי פעולה קרבית בנמל טריפולי שבלוב נגד הקורסארים הברברים, עלתה "פילדלפיה" על שרטון ונפלה בשבי עם כל צוותה. ג'ונס וחבריו לצוות שוחררו מן השבי ביוני 1805, בסיומה של המלחמה הברברית הראשונה.
ב-20 באפריל 1810 הועלה ג'ונס לדרגת מאסטר-קומנדנט, וב-4 ביוני נמסר לו הפיקוד על הסלופ "ווספ" (18 תותחים). ב-18 באוקטובר 1812, במהלך המלחמה נגד בריטניה, לכדה "ווספ" את אה"מ "פרוליק", בריג נושאת 10 תותחים, אך שעות אחדות אחר כך נאלצה להיכנע לאוניית קו חזקה ממנה פי כמה שהופיעה בזירה. ג'ונס ואנשיו נפלו בשבי. עם שובו לארצות הברית, לאחר חילופי שבויים, קיבל ג'ונס מדליית זהב מן הקונגרס לאות הוקרה על אומץ לבו.
ג'ונס הועלה לדרגת קפטן וקיבל את הפיקוד על הפריגטה הבריטית לשעבר "מסידוניין" (38 תותחים). הוא שירת זמן מה בשייטת של קומודור סטיבן דיקייטר, שנותרה מסוגרת בנמל ניו לונדון במהלך 1814. אחר כך נשלח קפטן ג'ונס אל זירת ימת אונטריו, שם פיקד על הפריגטה "מוהוק" בשנה האחרונה למלחמת 1812.
במלחמה הברברית השנייה, ב-1815, שב ג'ונס לפקד על "מסידוניין". אחר כך, בשנים 1816-1818, היה מפקדה של הפריגטה "גרייר".
ג'ונס שירת בתפקיד קומודור של שייטת הים התיכון בשנים 1821-1823, ושל שייטת האוקיינוס השקט בשנים 1826-1829. הוא שימש קצין מינהלת הצי בוושינגטון, ומילא כמה תפקידי חוף חשובים בבולטימור ובניו יורק בשנות השלושים והארבעים של המאה. ב-1847 מונה למפקד Philadelphia Naval Asylum, תפקיד בו החזיק עד יום מותו ב-3 באוגוסט 1850.
שלוש אוניות בצי ארצות הברית נקראו על שמו. האי ג'ונס (Jones Island) במדינת וושינגטון קרוי גם הוא על שמו.
טים פיגוט-סמית
טים פיגוט-סמית (באנגלית: Tim Pigott-Smith; 13 במאי 1946 - 7 באפריל 2017) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה.
פיגוט-סמית נולד בעיר רגבי שבמחוז ווריקשייר באנגליה. בנם של מרגרט מיוריאל והארי תומאס פיגוט-סמית, שהיה עיתונאי במקצועו. למד בבית הספר לבנים Wyggeston and Queen Elizabeth I College בעיר לסטר, בבית הספר "המלך אדוארד השישי" בסטרטפורד אפון אייבון ובאוניברסיטת בריסטול. אחר כך למד משחק בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק.
אחרי שורה ארוכה של תפקידי משנה קטנים קיבל פיגוט-סמית תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "היהלום שבכתר" בה גילם את דמותו של השוטר רונלד מריק. ב-1985 קיבל את פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה כשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסדרה.
תפקידים חשובים נוספים בטלוויזיה היו בסדרת הפשע "The Chief" בין השנים 1990 ל-1993, בדרמה "The Vice" של רשת ITV, בסרט הטלוויזיה "בלאדי סנדיי" משנת 2002. פעמיים הופיע בעיבוד לרומן של אליזבת גסקל "צפון ודרום", בפעם הראשונה ב-1975 גילם את דמותו של פרדריק הייל אחיה של הגיבורה, בעיבוד השני "צפון ודרום" שנוצר ב-2004 גילם את דמותו של ריצ'רד הייל אביו של פרדריק.
פעמיים השתתף בתפקיד אורח בסדרת המדע בדיוני דוקטור הו ב-1971 בפרק "The Claws of Axos" וב-1976 בפרק "The Masque of Mandragora".
בזכות קולו הייחודי הוא הפך לקריין פופולרי. בין הסרטים הדוקומנטריים שבהם הופיע היו "Battlefield" סדרה דוקומנטרית על קרבות שונים במלחמת העולם השנייה. הוא היה קריין גם בסדרה "Monarchy: The Royal Family at Work" העוקבת אחרי המלכה אליזבת בתקופה של יותר משנה ובמסגרת הביקור שלה בארצות הברית בשנת 2007.
בין תפקידיו בקולנוע היו בסרטים "אלכסנדר" (2004), "ארבע הנוצות", "כנופיות ניו יורק", "ג'וני אינגליש", "שארית היום" ו"ונדטה". ב-2008 השתתף בסרט "קוונטום של נחמה".
פיגוט-סמית מרבה להופיע בתיאטרון במחזות שייקספיריים ובמחזות יווניים. ב-1974 גילם את פוסתומוס בהפקה של "סימבלין" עבור הרויאל שייקספיר קומפני בבימויו של ג'ון ברטון. ב-2011 שיחק בתפקיד הראשי ב"המלך ליר" בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס שבלידס.
הוא הופיע בפסטיבל התיאטרון בצ'יצ'סטר במחזה "ENRON" בתפקיד קן ליי, וב-2009 הופיע באותו מחזה בלונדון.
בתקופת צילומי הסדרה "היהלום שבכתר" כתב פיגוט-סמית יומן על רשמיו בהודו. היומן יצא לאור בספר בשם "Out Of India" והוא כולל אנתולוגיה של שירה ופרוזה.
הוא כתב שני ספרי ילדים בסדרה "תעלומות רחוב בייקר", "The Dragon Tattoo" יצא ב-2008 והספר "Shadow of Evil" יצא לאור ב-2009.