עם הופעת האינטרנט, שיפור ציוד התאורה וזמינות המצלמות הדיגיטליות, שלטי הרדיו וציוד המיקרו-אלקטרוניקה, גברה הפופולריות של שיטת הצילום בעזרת העפיפון. בשנים האחרונות, הפכו עפיפונים שמאפשרים להרכיב מערכת צילום בעזרת עפיפון בקלות ובמהירות, ולהתחיל לצלם תמונות אוויריות בשיטה זו, למוצר זמין לצלם המתחיל. עפיפונים אלו מאפשרים לצלם תמונות בתחום האור הנראה, ועם מיומנות נוספות, גם בתחומי העל-סגול והתת-אדום.
מידת השכיחות של שיטה זו בתעשיית הצילום עצמה היא מוגבלת, בשל הצורך להיתלות בתנאי מזג האוויר (ובייחוד ברוח, שמש וגשם) והעובדה שלא כל אתר צילום מותאם לשימוש בעפיפון. הטסת עפיפון באזור בנוי או סביב עצים עלולה להיות בעייתית, בשל תנאי הרוח. השימוש העיקרי כיום בשיטה זו הוא בצילום לשעות הפנאי, צילום אמנותי, וכן בארכאולוגיה (בין היתר, מתמחה בעניין זה קרן הארכאולוגיה של מערב לותיאן, West Lothian Archaeological Trust).
שדרן ספורט
שדרן ספורט הוא אדם המתאר את המתרחש, במסגרת שידור תחרות ספורט, לאוזניו של המאזין או הצופה בטלוויזיה או ברדיו. בטלוויזיה מופיע השדרן לעיתים בתחילתה ובסופה של התחרות, אך במהלך התחרות עצמה רק קולו נשמע ברקע כשהתמונה המשודרת היא שידור התחרות.
על פי רוב, לצד שדרן הספורט ישב פרשן שתפקידו להעניק ניתוח מקצועי לתחרות הספורט, אך גם להעניק לשדרן רגעי אתנחתא במהלך השידור. אולם, השדרן הוא הדמות הבכירה והדומיננטית בשידור התחרות: רשות הדיבור נתונה לו לאורך רוב השידור, והוא האחראי להעניק אותה למשתתפים נוספים בשידור אם ישנם כאלה, כמו הפרשן או שדרן הקווים. כמו כן, בשידורי טלוויזיה, מעביר לעיתים השדרן בקשות או הנחיות לבמאי, בעיקר בנוגע להילוכים חוזרים. לשדרן השפעה רבה על אופי השידור, והוא עושה זאת באמצעות צורת ההתנסחות, משלב הדיבור, עוצמתו והאינטונציה שלו בהתאם למתרחש בתחרות.
שדרן הספורט יהיה לרוב נייטרלי ויתאים את דבריו והאופן שבו הם נאמרים לביצועי הספורטאי או הקבוצה, אולם בתחרויות שבהן מתמודדים ספורטאי או קבוצה שעמם השדרן מזדהה, כמו ספורטאי יחיד, קבוצה או נבחרת לאומית המייצגים את מדינתו או קבוצה שאותה הוא אוהד, הוא עלול לחטוא בחוסר אובייקטיביות או בהפגנת פטריוטיות. עם זאת, לעיתים כלל לא יצופה מהשדרן לנקוט בגישה נייטרלית, כתלות בקהל הצופים או המאזינים.
לצד מהלכים בולטים שנצרבו בתודעתם של אוהדי הספורט, כמו שערים שהובקעו או סלים שנקלעו, זכור בדרך כלל גם האופן שבו תוארו על ידי צוות שידור הספורט, בעיקר כשמדובר בתיאורים נלהבים ומלאי רגש.
תפקיד שדרן הספורט אינו דורש רישיון או לימודי תעודה, אולם במדיות השונות ניתנת עדיפות לאנשים בעלי רקע וידע בתחום הספורט, ובישראל מתקיימים מאז שנות התשעים קורסים ייעודיים לשדרני ספורט.
תקשורת הספורט נוהגת לפרסם באופן תקופתי דירוג של שדרני הספורט לפי איכות השידור שהפגינו בפרק זמן זה. השדרנים נמדדים בדרך כלל על פי בקיאותם כפי שבאה לידי ביטוי בשידור, דיוק בפרטים ומידת העניין שהם מעוררים בקרב הצופים.
האימפריה האחמנית
התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט
התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט (ברומנית: Teatrul Evreiesc de Stat; ביידיש: דאס בוקארעשטער יידישע מלוכה טעאטער (יי.מ.ט)) הוא תיאטרון ביידיש הפועל בבוקרשט בירת רומניה החל משנת 1948. התיאטרון הוא מוסד ממלכתי, ומייצג מסורת של מעל מאה שנות תיאטרון יידיש ברומניה, החל מהלהקה של אברהם גולדפדן ביאשי. התיאטרון שוכן באותו הבניין ("אולם באראשאום"), שבו פעל בשנות הרדיפות הגזעניות נגד היהודים בשנים 1940–1944 וזמן קצר אחר כך התיאטרון היהודי באראשאום – להקה שאולצה על ידי השלטון להציג רק הצגות ברומנית ומאת מחזאים לא רומנים. להקה זו קלטה בזמנו שחקנים ואמנים יהודים רבים, שסולקו מכל מוסדות התרבות והתיאטראות האחרים שברומניה.
התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט מתמחה במחזות מן הרפרטואר ביידיש, מחזות מן הרפרטואר העולמי שתורגמו ליידיש או יצירות הקשורות לנושאים יהודיים. מפני שהציבור דוברי היידיש ברומניה פחת בצורה מסיבית לאורך השנים מסיבות תרבותיות (המעבר לשפה הרומנית) והגירה, ההצגות מלוות החל משנות ה-1970 בתרגום סימולטני לרומנית. התיאטרון ממשיך לפעול למרות שבכלל האוכלוסייה היהודית ברומניה מונה בהתחלת המאה ה-21 רק אלפים ספורים. אולם הצגותיו מושכות גם קהל רומני לא יהודי ותיירים.
תולדותיו.
אחרי נפילת המשטר הצבאי-פאשיסטי של אנטונסקו באוגוסט 1944 הותרו שוב הצגות ביידיש ברומניה.
חלק גדול משחקני התיאטרון ברומנית "באראשואם" נקלטו בלהקת תיאטרון הרביו הרומני "אקסלסיור -אלהמברה".
באוקטובר 1945 האגודה לתרבות יידיש "איקוף" הקימה להקה חדשה על טהרת היידיש בשם "תיאטרון איקוף".
שהתחילה לפעול בבניין שהשתייך קודם לכן לתיאטרון באראשאום.
כשבשנת 1948 אסר המשטר הקומוניסטי על קיומם של מסודות תרבות פרטיים, כולל תיאטראות פרטיים, האגודה "איקוף" בשיתוף פעולה עם "הוועד הדמוקרטי היהודי", אז ארגון יהודי רשמי בחסות השלטון, יזמו הקמתו ב-1 באוגוסט 1948 של תיאטרון ממלכתי יהודי שנועד להצגות רפרטואר ביידיש.
במקביל בשנים 1949–1964 פעל גם בעיר יאשי תיאטרון יהודי ממלכתי נוסף.
החל משנת 1955 ניהל את התיאטרון פרנץ יוזף אאורבך שעשה מאמצים בנסיבות משטר הצנזורה הקומוניסטי לשפר את הרפרטואר ולגוון את פעילות המוסד. בשנים 1955–1960 החזיק התיאטרון סטודיו לשחקנים צעירים.
בשנים 1954–1956 בניין התיאטרון שופץ, בין השאר נבנתה בו במה חדשה. בשנות השיפוץ הלהקה שיחקה על במות של תיאטראות אחרים בבוקרשט.
בשנת 1968 ערך התיאטרון היהודי בבוקרשט את סיורו הראשון בחו"ל, לישראל. בשנות ה-1970 הותקנו אזניות תרגום סימולטני לרומנית. בשנת 1972 ערכה הלהקה את סיורה הראשון בארצות הברית וקנדה.
בשנות ה-1960–1970 בלטה גם תרומתו של המזכיר הספרותי של התיאטרון, ישראל ברקוביץ', שהתשדל להרחיב את הרפרטואר על ידי תרגומים ממחזאות העולמית, ביניהם "ואוריאל ד'אקושטה" מאת קרל גוצקו (1964), "אלוף הבונים מאת איבסן (1972), הוא כתב גם מחזות מקוריים כמו "חוט הזהב" (1963) על חייו ופעלו של אברהם גולדפדן, "א שנירל פערל" (1967) מופע רביו שכלל חמישים שירים מהמורשת היידית.
במהלך שנות קיומו על במת התיאטרון הופיעו שורה ארוכה של שחקנים ושחקניות, ביניהם סבילה פסטור, דינה קניג, מאוריצ'יו סקלר, סמואל פישלר, סיידי גליק, מאנו ריפל, אברם ניימרק, רוחלה הלר-שפירא, נושה גרופ-סטויאן, מרצ'ל פינקלסקו, לאוני ולדמן-אליאד, קרול מרקוביץ', טריסי אברמוביץ', רודי רוזנפלד, בבה לופו ברקוביץ', מיה מורגנשטרן, רוקסנה גוטמן ואחרים.
נכון לעכשיו התיאטרון ממומן על ידי עיריית בוקרשט. יחד עם המוזאון היהודי הסמוך התיאטרון היהודי נמנה עם המוסדות היהודים המרשימים של העיר. החל משנת 2012 מנהלת את התיאטרון השחקנית מיה מורגנשטרן.
הבניין.
הבניין של התיאטרון נבנה במאה ה-19 מיוזמתו של ד"ר יולוס ברש שרכש את המגרש אז בלב לבה של השכונה היהודית בבוקרשט. תחילה הייתה כוונתו להקים בו בית חולים אך בסופו של דבר התאחסן בו בית תרבות.
בשנים 1954–1955 בימי המשטר הקומוניסטי הבניין שופץ. אחרי נפילת השלטון הקומוניסטי, בשנת 1990 החזירה הממשלה הרומנית את הבניין לקהילה היהודית הקטנה שנארה בבוקרשט. התיאטרון עצמו נשאר מוסד תרבות ממלכתי מסובסד על ידי עיריית בוקרשט. מהעדר אמצעים לשפץ את הבית בשנת 2005 שקלה הקהילה היהודית יחד עם הקרן היהודית קריטאטיה להחזיר את הבניין לעירייה אך זאת דחתה את ההצעה, גם כן מחמת חוסר תקציב לאחזקתה ולשיפוצים.
בהתחלה הבניין כלל שני אולמות - אחד בקומת קרקע והשני בקומה א, אבל בשנים האחרונות הופעל אולם אחד בלבד בן 300 מושבים, מצויד עם מתקני סאונד ומיזוג אוויר, מתקן לתרגומים סימולטניים על ידי אוזניות. האולם הושכר לעיתים לצורך קיומם של אירועים שונים. בימינו הבניין מוכר כמורשת היסטורית של רומניה.
בסופה בשבת 25 בינואר 2014 ניזוק גג התיאטרון כשנפל ממנו קטע של 80 מטר מרובע. הבמה הוצפה במים שחדרו עד למרתף. כעת הבניין נמצא בשיפוצים מתמשכים ועד לסיום העבודות מופעי התיאטרון מתקיימים באולמות אחרים בעיר.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:תיאטרון יידיש]]
[[קטגוריה:תיאטרון רומני]]
[[קטגוריה:יהדות בוקרשט]]
[[קטגוריה:בוקרשט: תיאטראות]]
אגם למאן
מגנטון של בוהר
מגנטון גרעיני
המגנטון הגרעיני (באנגלית: Nuclear magneton) הוא קבוע פיזיקלי מתחום הפיזיקה האטומית, שבעזרתו נהוג לתאר את מומנט הדיפול המגנטי של חלקיקים כבדים יחסית כגון נוקלאונים או גרעינים, ומסומן formula_1.
המגנטון מוגדר ביחידות SI בצורה:
וביחידות cgs כך:
כאשר:
ערכו יחידות SI הוא בקירוב:
המגנטון הגרעיני משמש לרוב לתיאור המומנט המגנטי של חלקיקים כבדים יחסית בעוד שעבור חלקיקים קלים יותר ובעלי מטען גבוהה יותר ביחס למסתם, כגון עבור האלקטרון משתמשים דווקא במגנטון של בוהר.
כירולוגיה פסיכודיאגנוסטית
כירולוגיה פסיכודיאגוסטית היא שיטת אבחון פסאודו-מדעית, המתיימרת לאבחן הפרעות נפשיות באמצעות קריאה בכף היד. השיטה מבוססת, בדרך האנלוגיה, על מחקר הקווים ותבניות העור של כף היד וכף הרגל (דרמטוגליפיקה), שבו התברר שלאלו יש מאפיינים גנטיים המאפשרים לזהות סינדרומים גנטיים קיצוניים (כגון תסמונת דאון וטריזומיה 13).