לחורבן של שואת יהודי אירופה הייתה השפעה על התרחבות היהדות החרדית בארצות הברית. השואה הביאה להגירה רחבה של יהודים אורתודוקסים לארצות הברית, ולהבדיל מדור המהגרים הקודם, זהותם של המהגרים החדשים הייתה זהות חרדית מוגדרת יותר, ולרבים מהם לא היה רצון לעבור את "כור ההיתוך" האמריקאי. שיעור האורתודוקסים בקרב המהגרים היהודים בשנים 1938–1956 עמד על 25% ,ומספרם עמד על עשרות אלפים. בתוך שני עשורים הוכפל מספר היהודים האורתודוקסים בארצות הברית. השואה הביאה גם להגירתם של ראשי ישיבות ואדמו"רים חסידיים עם שרידי התלמידים והקהילות שלהם מאירופה לארצות הברית, מה שאפשר להם להקים סביבם מוסדות והנהגה חזקה בארץ החדשה. בשנים שלאחר השואה צמחה האורתודוקסיה החרדית בארצות הברית בהובלת ר' אהרן קוטלר ור' משה פיינשטיין. המנהיגות החדשה דחתה בתוקף תמיכה בציונות ושאפה לצמצם את לימודי החול במוסדות החינוך שלה. בשנת 1956 אף פרסמו 11 ראשי ישיבות מכתב האוסר על שיתוף פעולה עם זרמים יהודיים אחרים. צעדים אלו הביאו לדחיקת "אגודת הרבנים", שהייתה המוסד הדומיננטי באורתודוקסיה, ולהתגבשותן הסופית של שתי אורתודוקסיות שונות זו מזו בתכלית: "אגודת ישראל" החרדית, ו"הסתדרות הרבנים דאמריקא" וה־OU, שאיגד בתי ספר יהודיים פרטיים וישיבות אורתודוקסיות מודרניות, כמו ישיבה יוניברסיטי.
כפי שקרה גם בישראל, לצד עזיבת הדת, אחת התגובות לשואה הייתה התפרצות של רצון עז ואנרגיות מחודשות לשיקום הקהילה החרדית. חלק מהניצולים שהיגרו לארצות הברית ראו בשואה עונש שהגיע לעם היהודי בשל ההתבוללות או הציונות החילונית, ובהצלתם נס משמיים. החורבן הגדול העצים אצלם את המחויבות לשמירה על המסורת, ואת האמונה בצורך בבידול חברתי מהגויים ובהקמת דור חדש שיישא בגאון את המורשת הדתית. הקמה מהירה של ישיבות ובתי כנסת והעמדת משפחות מרובות ילדים מיסדו את השינוי ותיקנו תיקון מסוים את תחושת האסון שליוותה את זיכרון השואה.
מיסוד לשגשוג (1975–2019).
עד שנות השישים העמידו כמה סוציולוגים בסימן שאלה את עתידה של האורתודוקסיה בארצות הברית. רוב בוגרי החינוך האורתודוקסי לא נשארו בקהילה, ואפילו בסקר שנערך בשנת 2013 טענו מחצית מהנשאלים שגדלו בקהילה האורתודוקסית שהם כבר אינם משתייכים לזרם הזה. אולם לטווח ארוך המציאות הפריכה את התחזיות. בדור שלאחר השואה הושלם מיסוד הקהילה החרדית בהקמת מוסדות וגיבוש הנהגה, ומשנות השבעים ניכרים צמיחה ושגשוג בקרב הקבוצה הזאת. כמו בישראל, הקפיצה המספרית שתתואר להלן נשענת על נישואין בגיל צעיר, שיעור ילודה גבוה, ועל היקף נמוך מבעבר של עזיבת הקהילה.
בשנות האלפיים "עקפה" הקהילה החרדית את הקהילה האורתודוקסית המודרנית ונעשתה הקהילה הגדולה ביותר בזרם האורתודוקסי. בשנת 2000 הוערך מספר החרדים בארצות הברית בכ־200,000 בלבד, פחות ממחצית הקהילה האורתודוקסית כולה, אולם בסקר משנת 2020, שייכו את עצמם 6% מיהודי ארצות הברית בני 18 ומעלה לזרם החרדי, לעומת 4% שהשתייכו לזרם האורתודוקסי מודרני.
דמוגרפיה.
פיריון.
סקר שערכה בשנת 2011 פדרציית ניו יורק, גילה שלנשים חרדיות בנות 35–44 יש בממוצע 5.5 ילדים, מסקר זה עולה גם שלנשים בנות 35–44 מהזרם החסידי יש כ־5.8 ילדים, לעומת חמישה ילדים לנשים מהמגזר הליטאי. פער זה מצביע על הנטייה של הזרם הליטאי לאמץ דפוסים מודרניים מעט יותר בהשוואה לזרם החסידי.
פרישה גאוגרפית.
89% מהאוכלוסייה החרדית בארצות הברית מרוכזת בצפון־מזרח ארצות הברית, ובעיקר בשתי מדינות: ניו יורק וניו ג'רזי. הריכוז החרדי החשוב ביותר בארצות הברית נמצא ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, ובמיוחד בשכונות בורו פארק, פלטבוש וויליאמסבורג. בברוקלין גרים יותר משליש מהיהודים החרדים בארצות הברית. הריכוז השני בחשיבותו כיום הוא לייקווד, עיר בניו ג'רזי שחרדים רבים מניו יורק, בעיקר מהזרם הליטאי, מהגרים אליה. בריכוז הזה חיים כיום למעלה מ־15 אחוז מהחרדים בארצות הברית. ריכוזים חשובים נוספים נמצאים בעיירה מונסי שמצפון לעיר ניו יורק, שבה גרה אוכלוסייה חסידית וליטאית, ובעיר פאלם טרי, שבה מתגוררים חסידי סאטמר. מחוץ לניו יורק ולניו ג'רזי בולטות קהילות חרדיות בערים גדולות, ובהן שיקגו, בולטימור, לוס אנג'לס ומיאמי. בערים אלו מתגוררות בדרך כלל אוכלוסייה ליטאית או קהילות של חסידי חב"ד.
הזרמים החרדיים בארצות הברית.
ליטאים.
הקהילה הליטאית פתוחה יחסית מבחינה חברתית כלפי אורח החיים האמריקאי, והמשתייכים אליה נוטים לעבוד במקצועות חופשיים. עם זאת, גברים בקהילה זו נוטים להקדיש כמה שנים ללימוד תורה בשנות העשרים לחייהם. מבחינה גאוגרפית, הקהילה הליטאית מפוזרת יותר מהקהילה החסידית, וליטאים נוטים להתגורר גם באזורים ובשכונות שבהם חיה גם אוכלוסייה לא יהודית ובכמה מדינות בארצות הברית. החרדים הליטאים בארצות הברית גם אימצו את האנגלית לשפת הדיבור שלהם במקום היידיש.
מבחינת דפוסי ההשכלה של הקהילה הליטאית, הבנות לומדות מקצועות חול בהיקף רחב למדי, ואף נבחנות במבחני הבגרות האמריקאיים, ואילו בקרב בנים היקף לימודי החול מצומצמים יותר, אך גם הם לומדים מקצועות חול, אפילו בגיל תיכון. במקרים רבים ההשכלה הכללית במגזר הליטאי כוללת לימודים אקדמיים, לעיתים במוסדות המציעים מסלולים ייעודיים לחרדים כמו טורו קולג', ולעיתים גם במוסדות כלליים. היחס ללימודים אקדמיים לגברים בישיבות "פתוחות" שונה מהיחס בישיבות שמרניות. למשל, בישיבת נר ישראל בבולטימור מקובל ללמוד לתואר אקדמי לצד הלימודים בישיבה. אפשרות נוספת ללימודים אקדמיים העומדת בפני בוגרי ישיבות ליטאיות היא לקבל נקודות זכות על הלימודים בישיבה, ובכך לקצר את המסלול האקדמי.
חסידים.
הדפוסים הכלכליים והחברתיים של הקהילה החסידית שונים בתכלית. הקהילה החסידית סגורה מאוד ביחסה אל החברה האמריקאית הסובבת, ושפת האם של חבריה היא יידיש. הגברים בה נוטים להינשא ולצאת לעבודה בגיל צעיר, לרוב במקצועות שאינם חופשיים. להבדיל מישראל, שיעור הנשים העובדות בקרב קהילה זו איננו גבוה. כמו כן, הקהילה החסידית מפוזרת פחות מבחינה גאוגרפית, וקהילות חסידיות יש כמעט אך ורק במדינות ניו יורק וניו ג'רזי.
היקף ההשכלה הכללית במגזר החסידי מצומצם יותר בהשוואה למגזר הליטאי. בנים במגזר החסידי אינם לומדים מקצועות חול בגיל התיכון, אולם הבנות לומדות מקצועות חול, ובמקרים רבים אף נבחנות בבחינות גמר. שכיחות הפנייה של צעירים וצעירות מהקהילה החסידית ללימודים אקדמיים נמוכה, ומי שפונים ללימודים אלו, רובם ככולם, יעשו זאת במסגרות אקדמיות חרדיות, כמו טורו קולג'.
שיעור התעסוקה של הגברים בקריית יואל החסידית, עומד על 75% ,ושל נשים 38% בלבד. נתונים אלו הפוכים כמעט מדפוסי התעסוקה של חרדים בישראל, שבה שיעורי התעסוקה של הגברים החסידים עומדים על 52% ,ושל נשים על 77%.
חרדיות אמריקאית אל מול חרדיות ישראלית.
חרדיות רכה.
החברה החרדית ובעיקר הליטאית בארצות הברית, אימצה היבטים רבים יותר של העולם המודרני לעומת זו הישראלית. השפעת המודרניות על החרדיות האמריקאית כוללת רמת חיים גבוהה, תרבות ופנאי. בחרדיות האמריקאית התפתח גם מעמד ביניים של חרדים המתגוררים בבתים מרווחים, מחזיקים מכוניות ותחומי התעסוקה שלהם דומים למקביליהם במעמד הביניים האמריקאי. בישראל, לעומת זאת, הזרם החרדי מודרני רק החל להיווצר, ולעת עתה הנפח שלו מצומצם.
חרדים אמריקאים עשויים להיות חשופים יותר לתרבות פופולרית, כמו מוזיקה וקולנוע, ולאמץ דפוסי בילוי הכוללים קניות בקניונים ואכילת מזון אמריקאי מהיר. גם ההכרה בחשיבות השמירה על כושר גופני, ההתעניינות בספורט, לרבות אהדה של קבוצות פוטבול, הן תופעות שיש להן יותר לגיטימציה בקרב חרדים בארצות הברית, בעיקר בחוגים הליטאיים. גם בתחום ההשכלה יש פערים בין החרדיות האמריקאית לחרדיות הישראלית. ל־25% מהחרדים בארצות הברית יש תואר אקדמי. הבדלים ניכרים יש גם ביחס לעוני, החרדים בארצות הברית רואים בעוני כישלון חברתי, ואילו החרדים בישראל בוחרים בו ואף מוצאים בו ערך דתי.
ניתן להציע כמה סיבות להבדלים בין החרדים בארצות הברית לחרדים בישראל:
שוליות פוליטית מול משקל פוליטי מכריע.
משקלם הדמוגרפי והפוליטי של החרדים בארצות הברית שולי, ולכן יכולתם להישען על תמיכת המדינה, וגם להשפיע על צביונה של המדינה אפסי. שוליות זו מפחיתה את המתח עם החברה הסובבת, שכן היעדר היכולת להשפיע מביא גם להיעדר ניסיון לשנות את אופייה ואת צביונה של המדינה. במדינת ניו יורק יש לחרדים משקל פוליטי ניכר, וניסיונם להפעילו בסוגיות הקשורות לחינוך אכן מעורר מתחים פוליטיים. נוסף על כך, ההפרדה בין דת למדינה בארצות הברית יוצרת קבלה שלה כחלק מהפסיפס החברתי והתעסוקתי המגוון במדינה. בישראל, לעומת זאת, לחרדים יש משקל דמוגרפי נכבד וכוח פוליטי חשוב במעלה, ולפיכך יש להם גם כוח להשפיע על צביונה של מדינת ישראל. ניסיונות אלו יוצרים התנגדות של החילונים וגורמים למתח גבוה בין הקבוצות. מתח כזה אינו קיים בארצות הברית, בוודאי שלא במישור הפוליטי.
להתאגדות הפוליטית והמפלגתית של החרדים בישראל קיימים השלכות גם על החברה החרדית עצמה. תלותם של משקי הבית החרדים בגורמים הפוליטיים לשם שגשוגם החברתי והכלכלי גבוהה יותר מתלותם של החרדים האמריקאים בגורמים פוליטיים חרדיים בארצות הברית. בשל המצב הפוליטי בישראל, חלקם של תשלומי ההורים במימון מערכת החינוך החרדית משני ביחס לתקציב שהיא מקבלת מהמדינה, ולכן ההורים נאלצים לעמוד בדרישותיה של המערכת הרבנית.
לימודי חול.
היסטוריה.