כאשר formula_42 הוא המומנט הזוויתי הכולל: (formula_43 אם formula_44 ו־formula_45 אחרת).
לתוצאה זו הגיע ראשון ארנולד זומרפלד על בסיס התאוריה של בוהר (התאוריה הקוונטית הישנה), לפני שפותחה תאוריית הקוונטים המודרנית.
המבנה העדין
תיקוני המבנה העדין
תיקוני המבנה הדק
אדוארדו סברין
אדוארדו לואיז סברין (באנגלית: Eduardo Saverin; נולד ב-13 במרץ 1982) הוא משקיע ויזם אינטרנט יהודי-ברזילאי ומייסד משותף של פייסבוק. נכון ל-2012 סברין מחזיק בפחות מ-5% מפייסבוק. נכון ל-2020 הונו נאמד ב-15.4 מיליארד דולר אמריקני. סברין מושקע בחברות הזנק נוספות כגון Qwiki ו-Jumio.
קורות חיים.
סברין נולד בסאו פאולו שבברזיל למשפחה יהודית שעקרה לאחר מכן לריו דה ז'ניירו. אביו היה תעשיין שעסק בייצוא, ביגוד, הובלה ונכסי דלא-ניידי.
עד 1993 צבר אביו של סברין עושר רב, ונודע לו כי כנופיות סחטנים הכניסו את שמו של סברין לרשימת מועמדים לחטיפה לצורך כופר נפש. כפועל יוצא המשפחה החליטה להגר לארצות הברית והתיישבה במיאמי שבפלורידה.
ב-2002 סברין החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד ובין השאר היה הנשיא של אגודת ההשקעות של הרווארד. במהלך לימודיו הרוויח $300,000 בהשקעה אסטרטגית בתעשיית הנפט. ב-2006 סיים את לימודיו לתואר ראשון בכלכלה.
סברין חבר באחוות הסטודנטים היהודים הבין-אוניברסיטאית אלפא אפסילון פאי, סניף הרווארד.
סברין גר בסינגפור מאז 2009. בספטמבר 2011 ויתר על אזרחותו האמריקאית כדי להוריד את מס רווחי הון שהיה צפוי לשלם על רווחיו מהנפקת פייסבוק.
פייסבוק.
בשנתו השלישית בהרווארד פגש סברין את מארק צוקרברג שהיה אז בשנתו השנייה ויחד הקימו מיזם משותף, הקמת אתר בשם "Facemash", בו יתאפשר לסטודנטים בהארוורד "לדרג" זה את זה, באפיונים שונים, כגון תמונות זה של זה ועוד. גרסה זו של האתר הועלתה בשם התחום Facemash.com למשך ארבע שעות בלבד עד שהאתר נסגר על ידי הנהלת האוניברסיטה.
צוקרברג וסברין החליטו להעלות גרסה ניסיונית של מיזם ה-Facemash. צוקרברג העלה אותה ב-4 בפברואר 2004 מחדר השינה שלו באוניברסיטה, כשהפעם כינה אותה "הפייסבוק" (בתרגום: "ספר הפָּנים"), והאתר נחל הצלחה רבה בקרב הסטודנטים. בהקמת האתר סייעו בידו שלושת שותפיו לחדר, כריס יוז, דסטין מוסקוביץ' ואנדרו מקקולום. אדוארדו סברין סיפק את המימון הראשוני בסך $19,000. כל החמישה נחשבים כמייסדים משותפים של פייסבוק.
לאחר כחודש החליט צוקרברג להפיץ את האתר בסטנפורד, קולומביה ובייל ולאחר מכן התפשטה ההפצה לשאר אוניברסיטאות ליגת הקיסוס. עד קיץ 2004 הפיצו צוקרברג, מוסקוביץ' וסברין את האתר ל-30 אוניברסיטאות שונות. בתקופה זו היה סברין מנהל הכספים של פייסבוק והמנהל העסקי שלה.
עם ההצלחה המהירה של פייסבוק נתגלעו חילוקי דעות בין סברין וצוקרברג לגבי הכיוון אליו צריכה החברה לשאוף. סברין איבד עניין ומעורבותו בחברה דעכה. שיא המחלוקת בין השניים היה כאשר סברין גילה כי חלקו בחברה דולל , ללא ידיעתו, מ-34.4% ל-0.03%. סברין הגיש תביעה נגד פייסבוק ותביעה זו יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט. פרטי ישוב התביעה אינם ידועים, אך סברין הוכרז באופן רשמי כמייסד משותף של פייסבוק באתר החברה. סברין חתם על חוזה אי גילוי בו נאסר עליו לגלות פרטים על ההסכם.
בעת הנפקת פייסבוק, הוערך חלקו של סברין בחברה בכ-5%, מה שהקנה לו הון של למעלה מ-5 מיליארד דולר אמריקאי.
במדיה.
ב-2010 יצא לאקרנים הסרט "הרשת החברתית" שתיאר את הקמת פייסבוק והיחסים בין סברין וצוקרברג מאז המפגש ביניהם. בסרט גילם אנדרו גארפילד את דמותו של סברין, וזכה לשבחים על משחקו ואף היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריה של פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
אנטומיה של הצמח
אנטומיה של הצמח (plant anatomy) הוא ענף של מדע הבוטניקה, העוסק במבנה הפנימי של צמחים. ענף מקביל הוא מורפולוגיה של הצמח, העוסק בצורה החיצונית של הצמח. במשך רוב ההיסטוריה לא הייתה הפרדה בין נושאים אלו, אולם מאז אמצע המאה ה-20, עם התפתחות המחקרים בנושא, אלה נחשבים לשני ענפי מדע שונים.
ועד המשלחות היהודיות
ועד המשלחות היהודיות, הידוע גם בשם ועד שליחי הארצות (בצרפתית: Comité des Délégations Juives), היה ועד שכלל נציגי ארגונים יהודיים שונים ושנשלח לועידת ורסאי על מנת לתבוע את זכויות היהודים בסדר העולמי החדש המתגבש לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הקמה.
הוועד הוקם ב-1919 ביזמת ההסתדרות הציונית העולמית באמצעות חיים ויצמן, נחום סוקולוב, מנחם אוסישקין וליאו מוצקין - מזכירו הראשי ונשיאו לאחר-כך. הוועד כלל נציגים מ"אסיפות לאומיות" של יהודים, בני ברית, נציגי יהדות אנגליה וכדומה. הוועד הסתמך על ההחלטות שהתקבלו בועידת הלסינגפורס שהתקיימה ב-1906 ובייחוד על "המניפסט מקופנהגן" שנוסח ב-1918 המגדיר את תביעות העם היהודי. במסמך זה, אשר נכתב על ידי המשרד הציוני, שבימי מלחמת העולם הראשונה הועבר לקופנהגן, מנוסחות במפורש שתי תביעות ראשיות, הממשיכות את רוח הקונגרס הציוני הראשון, והן:
לאחר הפעילות הראשונית ביוני 1919 הוחלט שמזכירות הוועד תהיה למשלחת קבועה לצד חבר הלאומים.
פעילות.
בדיוני ועידת השלום בפריז (1919) אודות עתידה של ארץ ישראל (העות'מאנית לשעבר), אשר הניחו את הבסיס למנדט הבריטי העתידי על הארץ, השתתפה משלחת של הוועד בראשות חיים ויצמן, ובהשתתפות נחום סוקולוב, מנחם אוסישקין ואהרון אהרנסון והפקידה את מפת דרישותיו הטריטוריאליות של העם היהודי בידי ועידת השלום.
התביעה הטריטוריאלית של הוועד הייתה מבוססת על שיקולים מדיניים, תביעות הערבים וסוגיית המים. הוועד טען שעל מנת לפתח את ארץ ישראל, יש לשלוט במקורות המים ולכן גבולה הצפוני של הארץ יהיה מדרום לצידון, ימשיך עם מסילת החיג'אז עד בואכה מפרץ עקבה
הועד יזם ועידת סיוע יהודית עולמית באוגוסט 1920 בקרלסבד במטרה לפרסם את הקשיים של היהודים ברחבי העולם ולמצוא דרכים לסייע להם. בעקבות הוועידה הוקם מרכז סיוע יהודי שנועד לתאם את הפעולות של ארגוני הסיוע השונים. הוועד אסף מידע על הפרעות והרדיפות נגד היהודים ועסק בפגישות עם נציגי מדינות שונות שהגיעו לפריס במטרה לעורר אותם לשמור על זכויות היהודים במדינותיהם ולפתוח את שעריהם לקליטת פליטים יהודים.
בסוף 1920 שלח הוועד משלחת לוועידת חבר הלאומים בז'נבה. לקראת הדיון על קבלת פינלנד לחבר הלאומים דרשה המשלחת להתנות את קבלתה בהתחייבותה לתת שוויון זכויות למיעוטים. המשלחת גם פעלה למען יהודי דנציג והפליטים היהודים שהגיעו לווינה שמעליהם עמד איום של גירוש.
בעקבות מאמצי הוועד הוכנסו אכן בכמה חוזי שלום שנחתמו לאחר הוועידה סעיפים להבטחת שלומם של מיעוטים לאומיים. בשנים 1921–1924 כיהן מיכאל אליניקוב כממלא מקום מזכיר הוועד.
הוועד המשיך להאבק למען זכויות המיעוט היהודי. בשנת 1924 נשלח נציג להאג לוועידה של חבר הלאומים נגד הנומרוס קלאוזוס. בשנת 1926 העמיד הוועד הגנה משפטית עבור שלום שוורצבארד.
לאחר מותו של ליאו מוצקין בנובמבר 1933 נבחר נחום גולדמן לעמוד בראש הוועד. הוועד השתתף בהכנות לכינוס הקונגרס היהודי העולמי.
ארכיון הוועד הועבר לארכיון הרצל.
Ronald D. Moore
לאופולדו גלטיירי
לאופולדו פורטונטו גלטיירי קסטלי (בספרדית: Leopoldo Galtieri; 15 ביולי 1926 - 12 בינואר 2003) היה איש צבא ארגנטינאי, מראשי החונטה הצבאית שהובילה את ההפיכה הצבאית בשנת 1976 נגד הנשיאה איסבל פרון. הוא כיהן כנשיא ארגנטינה מדצמבר 1981 עד ליוני 1982, הוא פוטר מן הנשיאות בעקבות כישלונו במלחמת פוקלנד מול בריטניה.
ביוגרפיה.
גלטיירי נולד למשפחה ענייה ממוצא איטלקי, בגיל 17 נרשם ללימודי הנדסה אזרחית באקדמיה הצבאית הלאומית של ארגנטינה ועם סיום לימודיו עסק בתפקיד זה בצבא, בשנת 1975 מונה למפקד חיל ההנדסה בצבא, בעת התרחשות ההפיכה הצבאית נגד משטרה של איסבל פרון בשנת 1976 היה מתומכיה הנלהבים, בשנת 1977 קיבל דרגת אלוף ובשנת 1980 מונה למפקד הצבא.
תקופת כהונתו הייתה תקופה של דיכוי נגד מפלגות ואיגודים שהתנגדו לשלטון הצבא, כמו כן התרחשו מקרים של מעצר אזרחים ורציחתם, במרץ 1981 התקבל גלטיירי בארצות הברית וממשלו של רייגן התייחס אליו בחיוב בשל תמיכתו בהם במלחמה הקרה, כראש הצבא תמך בארגוני הקונטראס בניקרגואה, אימן אותם וארגן להם משלוחי נשק ותמיכה כספית, בדצמבר 1981 מונה לנשיא ארגנטינה לאחר שהנשיא המכהן רוברטו אדוארדו ויולה הודח על ידי החונטה, הוא המשיך לכהן במקביל כמפקד הצבא, בתקופת נשיאותו ערך רפורמות פוליטיות והתיר תחת מגבלות ביטוי של ההתנגדות למשטר הצבאי.
באפריל 1982 כבש צבא ארגנטינה את איי פוקלנד שנשלטו אז בידי בריטניה ושהשליטה עליהם הייתה במחלוקת חריפה בין שתי המדינות, רוב מדינות העולם ובהם ארצות הברית גינו את ארגנטינה על הפלישה, בארגנטינה עצמה נערכו הפגנות תמיכה בגלטיירי, ביוני 1982 פתחה בריטניה במבצע צבאי להשבת האיים לידיה וכבשה אותם. מספר ימים לאחר התבוסה של ארגנטינה סולק גלטיירי מהשלטון. כשנה לאחר מכן עם השבת הדמוקרטיה לארגנטינה הואשם בפני בית דין צבאי על הפרת זכויות אדם ועל ניהול כושל של המלחמה בפוקלנד. בשנת 1986 נמצא אשם בעניין המלחמה בפוקלנד וקיבל עונש מאסר ל-12 שנים. בשנת 1988 בעודו מרצה את עונש המאסר נשללו כל דרגותיו הצבאיות. שנה לאחר מכן קיבל חנינה מהנשיא קרלוס מנם ושוחרר.
ביולי 2002 נפתחה נגדו חקירה בעניין פשעים שביצע בשנות ה-70 המאוחרות נגד אזרחים והוא הושם במעצר בית, באותה שנה התגלתה אצלו סרטן הלבלב וב-12 בינואר 2003 מת מן המחלה בבית חולים בבואנוס איירס.
מקרקעין