בדיווח הראשון שלה בתוכנית "60 דקות", בשנת 2012, התמודדה וורד, שהייתה בעיר חלב שבסוריה, עם ירי צלפים והפצצות אוויריות. ביולי 2013 שידרה וורד כתבה ממצרים, מאותו מקום בו הותקפה מינית הכתבת לארה לוגן בפברואר 2011. באוקטובר 2014 חזרה במסווה לסוריה על מנת לראיין שני ג'יהאדיסטים מערביים - צעיר אמריקאי וחייל לשעבר הולנדי - שהתגייסו לארגון הטרור המדינה האסלאמית.
ב-21 בספטמבר 2015 הודיעה וורד כי היא מצטרפת לרשת CNN, וכי היא תוצב בלונדון. ב-8 באוגוסט 2016 הרצתה וורד בפני מועצת הביטחון של האומות המאוחדות על ניסיונה ככתבת צבאית בעיר חלב המשוסעת ממלחמת האזרחים בסוריה.
ביולי 2018 החליפה וורד את כריסטיאן אמנפור, והפכה לכתבת הבינלאומית הראשית של CNN. ב-2019 היא הפכה לעיתונאית המערבית הראשונה שמדווחת על חיי לוחמי הטליבאן מתוך השטחים אותם כבשו באפגניסטן. באוגוסט 2020 התפרסם כי וורד וצוותה היו תחת מעקב בעת ביקורם ברפובליקה המרכז-אפריקאית במאי 2019.
בדצמבר 2020 פרסמה תחקיר רחב-היקף על רדיפת אנשי שירות הביטחון הפדרלי הרוסי במשך שנים ארוכות אחרי איש האופוזיציה אלכסיי נבלני, כולל אירוע ההרעלה שלו בגז עצבים באוגוסט 2020. בתחקיר פירטה וורד גם את הדרכים בהם עקבו אנשי השירות אחריו, ואת החומרים הכימיים בהם נהגו להשתמש.
בשנת 2021 ספגה ביקורת מצד עיתונאים שטענו כי היא מסכנת את אנשי צוותה במהלך ההפיכה הצבאית במיאנמר רק לשם השגת כבוד ואחוזי רייטינג גבוהים יותר.
וורד גם הייתה הכתבת המערבית הבולטת באפגניסטן בעת מתקפות הטליבאן בשנת 2021, כשהיא משדרת מתוך השטחים שנכבשו על ידי הטליבאן ומקיימת ראיונות עם בכירי הארגון ומנהיגיו מאחורי קו האש.
פרסים.
ב-21 במאי 2012 קיבלה וורד את פרס פיבודי על הסיקור העיתונאי שלה מתוככי סוריה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. לאחר מכן זכתה בפרס פיבודי נוסף.
וורד קיבלה מאת אוניברסיטת המדינה של וושינגטון שני פרסי אדוארד מורו על עבודתה העיתונאית הבינלאומית.
וורד זכתה גם בשבעה פרסי אמי, בשני כפתורי כסף מאת "אלפרד דופונט-קולומביה" ובתואר כבוד מאת התאחדות כתבי הרדיו וטלוויזיה של וושינגטון הבירה.
חיים אישיים.
וורד נשואה לפיליפ וון ברנסטרוף, מנהל קרן השקעות. השניים נפגשו במוסקבה ב-2007, נישאו בלונדון ב-2016 ולהם שני בנים.
וורד דוברת אנגלית, צרפתית, איטלקית, רוסית, ערבית וספרדית ומבינה גם מנדרינית בסיסית.
דלפי (פירושונים)
ירוסלאב מיחאליק
ירוסלאב מיחאליק (בסלובקית: Jaroslav Mihalík; נולד ב-27 ביולי 1994) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת החלוץ במכבי פתח תקווה.
קריירת מועדונים.
מיחאליק, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ש.ק. ז'ילינה. ב-26 בנובמבר 2011, מיחאליק ערך את הופעת הבכורה שלו נגד דוקלה. ב-16 בספטמבר 2012, מיחאליק הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד דוקלה. בעונת , מיחאליק הבקיע 12 שערים בליגה וסיים שני ברשימת מלך שערי הליגה.
בינואר , מיחאליק חתם בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית. ב-19 בפברואר, מיחאליק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד ויסוצ'ינה ג'יהלאווה. ב-14 במאי, מיחאליק הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-5 נגד ויקטוריה פלזן.
בינואר , מיחאליק הושאל לקרקוביה קרקוב מליגת העל הפולנית. בסיום העונה, חתם על חוזה בקבוצה.
בינואר , מיחאליק חזר כשחקן מושאל למ.ש.ק. ז'ילינה בה שיחק שנה וחצי.
בקיץ , מיחאליק הושאל ללכיה גדנסק מליגת העל הפולנית, במדיה שיחק שנה וחצי ולאחר מכן חתם בסיגמה אולומוץ.
ב-6 באוגוסט 2021, מיחאליק חתם במכבי פתח תקווה מליגת העל.
קריירה בינלאומית.
בצעירותו, מיחאליק השתתף עם נבחרת הצעירה של סלובקיה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017, וכבש את השער השני של הנבחרת בניצחון 0-3 נגד שוודיה במשחק הראשון בטורניר.
בספטמבר , מיחאליק זומן לראשונה לסגל נבחרת הבוגרת. ב-8 באוקטובר, מיחאליק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-3 נגד . ב-7 ביוני 2019, מיחאליק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-5 נגד .
דיירות רחוב בישראל
אובידיו ביק
אובידיו אלכסנדרו ביק (ברומנית: Ovidiu Alexandru Bic; נולד ב-23 בפברואר 1994) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת בקשר באוניברסיטת קלוז'.
קריירה.
ביק, התחיל את הקריירה שלו המחלקת הנוער של ליברטי סלונטה ובקיץ , ביק חתם בביהור אורדאה. ב-17 במרץ 2012, ביק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לפוליטכניקה טימישוארה. ב-9 באפריל, ביק הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-5 נגד מרמורש.
בקיץ , ביק חתם באולימפיה סאטו מורה, במדיה שיחק שנה.
בקיץ , ביק חתם בגז מתאן מדיאש, עמה עלה לליגת העל הרומנית. בהמשך, שיחק גם באוניברסיטטה קראיובה וצ'ינדיה טרגובישטה.
ב-4 באוגוסט 2021, ביק חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל, אך בינואר חזר לקראיובה ממנה היה מושאל.
בקיץ חתם באוניברסיטת קלוז'.
Cheerleader
Cheerleader (בעברית: מעודדת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הג'מייקני OMI . השיר נכתב על ידי OMI וקליפטון דילון, מארק ברדפורד וריאן דילון, והופק על ידי OMI וקליפטון דילון. השיר הושמע למעלה מ-1.1 מיליארד פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המקורי של השיר, שבוים על ידי טים קאש, צולם באורגון בתקציב קטן. הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-20 מיליון פעמים ביוטיוב.
הווידאו הקליפ השני של השיר, שבוים על ידי סקורפיו 21, צולם בבית הקפה Red Bones במחוז סנט אנדרו , ג'מייקה, בינואר 2015.
גרסת הרמיקס של פליקס ין.
גרסת הרמיקס של פליקס ין יצאה ב-19 במאי 2014. גרסה זו הושמעה למעלה מ-1.1 מיליארד פעמים בספוטיפיי. גרסה זו נמצאת גם באלבום האולפן הראשון של OMI, "Me 4 U".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של גרסת הרמיקס, שבוים על ידי לני בס, צולמה בחוף הולובר, פלורידה. נכון לאוגוסט 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-1.1 מיליארד פעמים ביוטיוב
ביקורת.
כריס מולאנפי, מסלייט, מצא את המילים של השיר "מדרדרים עד כדי גיחוך". עם זאת, הוא שיבח את פזמון השיר ואמר כי הוא "קשור באופן אוניברסלי ובלתי-תרבותי בלתי נשכח."
ניק מסיט, מפורבס, סבר כי השיר הכניס מוזיקת דיפ האוס למיינסטרים של ארצות הברית.
שימוש במדיה.
ניתן לשמוע את השיר בסרט האנימציה מ-2017, , כאשר ג'ין ופריצה נכנסים לספוטיפיי. השיר גם הושמע בפרסומת לטויוטה C-HR ב-2018.
גרסת הרמיקס מופיעה ב-"Just Dance Unlimited" של "Just Dance 2016".
הקצוות החדים
סגנון "הקצוות החדים" (באנגלית: Hard-edge painting) הוא סגנון בזרם הציור המופשט, המתאפיין במעברים פתאומיים בין אזורי צבע, שכוללים לרוב צבע אחד לא משתנה. סגנון "הקצוות החדים" הפך לנפוץ בארצות הברית בשנות ה-60. סגנון זה קשור להפשטה הגאומטרית, לאופ ארט, להפשטה הפוסט-ציורית ולציור שדות הצבע.
מאפיינים נוספים של ציור "הקצוות החדים" הם השימוש בצורות גדולות, פשוטות ולרוב גאומטריות על פני שטח רחבים ושטוחים; קווי מתאר מדויקים וחדים ושטחים נרחבים של צבע בהיר שהוכתם אל קנבס חשוף. בתוך כך, הסגנון נבדל מההפשטה הגאומטרית, בכך שהוא דוחה קומפוזיציות בעלות אופי לירי ומתמטי. בציורי "הקצוות החדים" מתקבלת תחושה כוללת המזכירה במידה מסוימת את אמנות שדות הצבע, אך בניגוד לסגנון זה, ציור "הקצוות החדים" נמנע מהקשרים ציוריים לצורות גאומטריות טהורות. כמו כן, זהו ציור הנוקט שימוש בצבע נקי, בניגוד לכתמיות הסוערת המופיעה אצל אמני האקספרססיוניזם המופשט, וב"קצוות חדים" של כל כתם צבע, בניגוד לנזילות ולטפטוף, שניתן למצוא אצל ציירי הפעולה. האמנים המרכזיים שיצרו במסגרת סגנון "הקצוות החדים" הם: אלסוורת' קלי, פרנק סטלה, ויליאם ט. ויליאמס, סם גיליאם, קארל בנג'מין, לורסר פייטלסון, פרדריק המרסלי, ג'ון הווארד, הלן לונדברג, ג'ון מקלאוג'לין, אל הלד, אלכסנדר ליברמן, בריס מרדן, קנת' נולנד, אד ריהרדט וג'ק יונגמן.
היסטוריה.
את הכינוי "קצוות חדים" טבע בשנת 1959 הסופר, האוצר ומבקר האמנות של לוס אנג'לס טיימס, ז'ול לנגסנר, יחד עם פיטר סלז, אז פרופסור במכללות קלרמונט. המונח הומצא על מנת לאפיין את עבודותיהם של ציירים מקליפורניה, אשר בתגובתם לגישה היותר ציורית ולמחוות של האקספרסיוניזם מופשט, אימצו ביודעין שימוש בלתי אישי בצבע, תוך הצגת אזורי צבע נרחבים עם בהירות וחדות מיוחדים על פני פני השטח של התמונה. גישה זו לציור מופשט הפכה נפוצה בשנות השישים, וקליפורניה נחשבת למרכז היצירתי שלה.
בסוף שנות החמישים הבחינו לנגסנר וסלז, שמתקיים קשר משותף בין עבודותיו האחרונות של ג'ון מקלאפלין (1898–1976), לורסר פייטלסון (1898–1978), קארל בג'מין (1925–2012), פרידריך המרסלי (1919–2009) ואשתו של פייטלסון, הלן לונדברג (1908–1999). חמשת האמנים נפגשו עם לנגסנר וסלז בביתו של פייטלסון כדי לדון בתערוכה קבוצתית שתציג ציירים מופשטים מקליפורניה, תחת אוצרותו של לנגסנר. התערוכה "ארבעה קלאסיסיסטים מופשטים" (Four Abstract Classicists) נפתחה במוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות בשנת 1959, ולאחר מכן הופיעה גם במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס. האמנית הלן לונדברג לא נכללה בתערוכה.