הספק חשמלי מסופק על ידי שני מערכי כוח סולאריים ניתנים לניהול בכל מודול, המשתמשים בתאים פוטו-וולטים של גליום ארסניד כדי להפוך את אור השמש לחשמל. אנרגיה מאוחסנת כדי להניע את התחנה כשהיא עוברת לצל כדור הארץ. חלליות אספקה מחדש ימלאו דלק למנועי ההנעה של התחנה לשמירה על התחנות, כדי להתמודד עם ההשפעות של גרירה אטמוספירית. המערכים הסולאריים נועדו לשרת עד 15 שנים.
טיאנגונג מצוידת במנגנון העגינה הסיני המשמש את חלליות שנג'ואו ואבות טיפוס קודמים של טיאנגונג. מנגנון העגינה הסיני מבוסס על מערכת APAS-89/APAS-95 הרוסית. אף על פי שנאס"א הגדירה את זה כ"שיבוט" של מערכת העגינה הרוסית APAS, היו טענות סותרות לגבי תאימות המערכת הסינית למנגנוני העגינה הנוכחיים והעתידיים בתחנת החלל הבינלאומית, שגם הם מבוססים על APAS. יש לה מעבר העברה מעגלי שקוטרו . המסה של הגרסה האנדרוגנית היא 310 ק"ג ולגרסה הלא-אנדרוגנית יש מסה של 200 ק"ג.
בתחנת החלל יהיו יותר מ-20 ניסויים עם סביבה סגורה ולחץ. למעלה מאלף ניסויים מאושרים לביצוע בתחנה על ידי סוכנות החלל המאוישת הסינית.
בשנת 2011 תוכננה הרכבת תחנת החלל במהלך 2020 עד 2022. עד 2013 תוכנן שיגור מודול הליבה של תחנת החלל מוקדם יותר, בשנת 2018, ואחריו מודול המעבדה הראשון בשנת 2020, ומודול שני בשנת 2022. בסך הכל מתוכננות 11 שיגורים לכל שלב הבנייה, החל משנת 2021.
התמריץ של סין לבנות תחנת חלל משלה הוגבר לאחר שנאס"א סירבה לשתף את סין בתחנת החלל הבינלאומית בשנת 2011, מהלך שספג ביקורת מצד גורמים שונים, מול סין, רוסיה ואירופה. נועד לשמור על גישה שיתופית ורב-צדדית בחלל. שיתוף פעולה בתחום טיסות חלל מאוישות בין סוכנות החלל המאוישת הסינית (CMSA) לבין סוכנות החלל האיטלקית (ASI) נבדק בשנת 2011, השתתפות בפיתוח תחנות חלל מאוישות בסין ושיתוף פעולה עם סין בתחומים כגון טיסת אסטרונאוטים, ומחקר מדעי נדון. הסכם שיתופי פעולה ראשוני עם מינהל החלל הלאומי הסיני וסוכנות החלל האיטלקית נחתם בנובמבר 2011, המכסה תחומי שיתוף פעולה של תחבורה בחלל, תקשורת, תצפית על כדור הארץ ועוד. הניסוי האיטלקי אמור להתבצע על גבי התחנה הסינית. טיאנגונג כלולה גם בהסכם שיתוף פעולה מצרפת, שוודיה ורוסיה.
לתחנה יש רשת Wi-Fi לחיבור אלחוטי. כל אסטרונאוט עונד אוזניות ומיקרופון להולכת תקשורת קלה. 120 סוגי מזון שונים, שנבחרו על פי העדפת האסטרונאוטים, מאוחסנים על התחנה. מצרכים הכוללים בשר חזיר מגורר ברוטב שום, עוף גונגבאו, בקר פלפל שחור, כרוב כבוש ומשקאות הכוללים מגוון סוגי תה ומיצים מסופקים מחדש על ידי טיל המטען טיאנג'ואו 2. פירות וירקות טריים נשמרים במצננים. הואנג וייפן, מאמן האסטרונאוטים הראשי במינהל החלל הסיני, הסביר כי רוב האוכל מוכן להיות מוצק, נטול עצמות, קטן. תבלינים כגון רוטב חזיר ורוטב פלפלים סיצ'ואן משמשים כדי לפצות על אובדן הטעם הזמני בעיקר במהלך מיקרו-כבידה. התחנה מצוידת במטבח קטן להכנת מזון ובתנור המיקרוגל הראשון אי פעם בחלל, כך שאסטרונאוטים יוכלו "תמיד לקבל אוכל חם מתי שהם צריכים".
מודול הליבה של התחנה טיאנחה כולל חדרי מגורים לאנשי הצוות, המכיל שלושה חדרי שינה נפרדים, שירותים, מתקני מקלחת וציוד חדר כושר. חדרי הצוות גדולים באופן משמעותי מזה של תחנת החלל הבינלאומית וכוללים מיטה בגודל מזרן טווין, חלון קטן, אוזניות, אוורור ושירותים אחרים. מגרה חשמלי עצבי-שרירי משמש למניעת ניוון שרירים. רמת הרעש באזור העבודה היא 58 דציבלים, בעוד שבאזור השינה הרעש נשמר על 49 דציבלים.
החל מ-17 בספטמבר 2021, הדיירים הראשונים והיחידים בתחנת החלל היו צוות משימת שנג'ואו 12, במשימה שנמשכה 90 יום, 14 שעות ו-8 דקות מרגע הכניסה למודול הליבה של טיאנחה ועד לזמן ההיפרדות מהתחנה.
משימת שנג'ואו 13 נמשכת 180 יום שיהפכו לאחר מכן לשהות נורמה בטיאנגונג.
סין בודקת חללית מדור הבא שתחליף בסופו של דבר את שנג'ואו. החללית החדשה נועדה לשאת אסטרונאוטים לתחנת החלל הסינית ולהציע את היכולת לחקר הירח. מתוכנן שחללית הדור הבא תינתן לשימוש חוזר עם מגן חום שנועד להתמודד עם החזרות בטמפרטורה גבוהה יותר דרך האטמוספירה של כדור הארץ. על פי גורמים סיניים, עיצוב הקפסולה החדש גדול משנג'ואו. החללית תוכל לשאת אסטרונאוטים לירח ותוכל להכיל שישה עד שבעה אנשי צוות בו זמנית, שלושה אסטרונאוטים יותר מהשנג'ואו. בחללית החדשה יהיה חלק מטען המאפשר לאסטרונאוטים להחזיר מטען לכדור הארץ.
סוף המשימה.
טיאנגונג מיועדת לשימוש למשך 10 שנים וניתן להאריך את שהותה בחלל ל-15 שנים ותכיל שלושה טייסי חלל. חלליות מאוישות סיניות משתמשות בכוויות מסלול כדי להאט את מהירותן, וכתוצאה מכך הן נכנסות מחדש לאטמוספירה של כדור הארץ. לרכבים הנושאים צוות יש מגן חום שמונע הרס של הרכב הנגרם כתוצאה מחימום אווירודינמי במגע עם האטמוספירה של כדור הארץ. לתחנה עצמה אין מגן חום; עם זאת, חלקים קטנים מתחנות החלל יכולים להגיע אל פני כדור הארץ, כך שאזורים לא מיושבים ימוקדו לתמרוני מסלול.
מירקורפ
מירקורפ (באנגלית: MirCorp) הייתה חברת חלל פרטית אמריקאית-רוסית, שהוקמה כדי לנהל ולקדם פעילויות מסחריות בתחנת החלל מיר כדי לפתחה ולמנוע את התרסקותה אל כדור הארץ. במסגרת זו החברה תכננה להשקיע בבניית חללית לתיירות חלל אך עם ריסוק התחנה אל כדור ארץ, התוכניות נזנחו ובסופו של דבר החברה פורקה.
מירקורפ ניסתה להדגים כיצד חברה פרטית יכולה לנהל תחנת חלל מאוישת וכיצד מודל עסקי יכול להיות מפותח סביב תחנת חלל. עם זאת, כישלונה ביצירת הכנסות מספיקות לתשלום הוצאותיה ומאסרו של וולטר אנדרסון, אחד ממייסדיה בגין העלמת מס מעידים על כך שמאמציה לא צלחו.
היסטוריה.
וולטר אנדרסון שיתף פעולה עם ריק טומלינסון ליצירת מירקורפף כדי לנסות להציל את תחנת החלל מיר לאחר שזיהו בה את הפוטנציאל הכלכלי. לרוסיה חסרו כספים לשדרוג ולהצלת תחנת החלל מיר וממשלתה הגיעה למסקנה שאין ברירה אלא לרסק את התחנה. כמה רעיונות עלו, כולל מסירתה לידי ארגון האומות המאוחדות. הרעיון שהציעו אנדרסון וטומלינסון היה להציל את תחנת החלל מיר על ידי העלאתה למסלול גבוה יותר כדי להרוויח זמן ופיתוח תוך גיוס כספים נוספים עבור תחזוקתה. תוכנית זו מעולם לא יושמה על ידי צוות MirCorp, מכיוון שממשלת ארצות הברית אסרה על ייצוא טכנולוגיית חלל.
בפברואר 2000, נחתם הסכם בין חברת החלל הרוסית "אנרגיה", שהייתה בעלת הזכויות המסחריות לתחנת החלל, ומירקורפ, בלונדון. במסיבת העיתונאים נכחו מנכ"ל מירקורפ, ג'פרי מנבר, ומנכ"ל תאגיד "אנרגיה", יורי סמיונוב. במסיבת העיתונאים נכחו גם המשקיע המשותף ד"ר צ'ירינז'ייב קתוריה, ואנדרו אדי, שגויסו מסוכנות החלל הקנדית.
החברה הייתה חלוצת תחום תיירות החלל ואף יזמה עסקה עם רשת הטלוויזיה NBC, שתכננה הפקת תוכנית ריאליטי בשם 'המטרה: מיר' (Destination: Mir), שהייתה אמורה להתנהל על פי הפורמט של תוכניות ריאליטי: המשתתפים עוברים מבחנים כדי לזכות בזכות לטוס לתחנת החלל מיר. המתנדבים נדרשו לעבור אימוני אסטרונאוטים מפרכים, שבסיומם אחד מהם יזכה לטוס למיר. באפריל 2000 נרשמה נקודת ציון היסטורית: שני אסטרונאוטים שנשכרו על ידי מירקורפ המריאו אל מיר בחללית רוסית, הפעם הראשונה שבה חברה פרטית שלחה אסטרונאוטים לחלל. הצוות שהה במיר 73 ימים, תיקן ליקויים שנתגלו בה והכין אותה לקראת הפיכתה לאולפן טלוויזיה ובית מלון לתיירים עשירים.
כאשר בסוף שנות התשעים חתמה מירקורפ על הסכם שיתוף פעולה עם חברת Space Adventures Ltd. כדי לייצר הכנסה לתחזוקת תחנת החלל המזדקנת, מירקורפ החליטה למכור טיול תיירותי לתחנת החלל מיר ואיש העסקים דניס טיטו הפך לתייר החלל הראשון בעולם. עם זאת, לפני שטיטו יכול היה לצאת לטיסה שלו, התקבלה ההחלטה בסוכנות החלל והתעופה הרוסית להסיט את מיר להתרסקות אל כדור הארץ ולאחר התערבות חברת Space Adventures Ltd. הוחלט להטיס את טיטו למשימה בתחנת החלל הבינלאומית. טיטו, ששילם 20 מיליון דולר עבור טיסתו בחללית הרוסית סויוז TM-32, שהה שבעה ימים בתחנה ונחשב לתייר החלל הראשון בעולם. החללית עגנה בתחנת החלל הבינלאומית. טיטו וחבריו הקוסמונאוטים בילו בחלל 7 ימים, 22 שעות, 4 דקות והקיפו את כדור הארץ 128 פעמים. טיטו ביצע כמה ניסויים מדעיים במסלול. עם זאת, לאור ההכשרה המפרכת הנדרשת למשימתו, טיטו התנגד לשימוש במילה תייר ומאז טיסתו המונח משתתף בחלל משמש לעיתים קרובות יותר להבדיל בין נוסעי חלל מסחריים לאסטרונאוטים מקצועניים.
בסופו של דבר, מירקורפ לא הצליחה להוציא לפועל את הפקת תוכנית הריאליטי וניסיונותיה לשמור את תחנת החלל מיר במסלול נכשלו. שנים ספורות לאחר מכן נעצר וולטר אנדרסון באשמת העלמת מס ונידון לשמונה שנות מאסר. מירקורפ פורקה בשנת 2003.
רעש בראוני
רעש בראוני (נודע גם בשמות רעש חום ורעש אדום) הוא אות רעשי הנוצר כתוצאה מתנועה בראונית, לכן הוא השם החלופי לרעש הילוך מקרי.
מקור השם.
השם "רעש חום" לא מגיע מהצבע החום, אלא תרגום מאנגלית שם משפחתו של רוברט בראון שתיעד את התנועה האקראית של חלקיקים זעירים הצפים במים. השם "רעש אדום" מגיע מהאנלוגיה ל"רעש לבן"/"אור לבן"; רעש אדום חזק יותר באורכי גל אדומים, בדומה לקצה האדום בספקטרום הנראה.
הסבר.