מסווגים את מסלולי חלוקת המכתבים למסלולים שיש להיעזר בהם בכלי רכב לבין מסלולים שניתן לגמוא אותם בהליכה. הדוורים שמחלקים דואר במסלולים ארוכים נוהגים במשאית דואר, ולרוב משלשלים את המכתבים לתוך תאי דואר גדולים של עסקים או מפעלים. גם הדוורים שמחלקים דואר בהליכה נוהגים במשאית דואר. הם לוקחים כמות מסוימת של דואר ביציאתם מהמשאית, מחלקים אותה לאורך הרחוב ואז חוזרים מצדו השני של הרחוב בחזרה לרכב. דוורים שאינם מחלקים דואר בשטח עירוני צפוף אינם נדרשים ללבוש מדים, ויש שמובילים את הדואר במכוניתם הפרטית ולא ברכב של רשות הדואר.
נשים חילקו דואר בארצות הברית מתחילת המאה ה-19. על פי רשות הדואר האמריקאית, האישה הראשונה שעבדה כדוורית הייתה שרה בלאק, ומשלוח הדואר הראשון שלה היה ב-3 באפריל 1845. מארי פילדס הייתה האישה השחורה הראשונה שעבדה עבור רשות הדואר האמריקאית. כינויה היה "מארי כרכרת הנוסעים", והיא חילקה דואר בדיליז'נס במונטנה משנת 1895 עד לתחילת המאה ה-20. כאשר התפתחה התעופה ונוצר הדואר האווירי, טייסת הדואר הראשונה הייתה קת'רין סטינסון שהצניחה ממטוסה מטעני דואר ביריד במונטנה בספטמבר 1913. הדווריות הראשונות שחילקו דואר בערים באופן רשמי מטעם רשות הדואר הועסקו מימי מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 2007 כ-59,700 נשים חילקו דואר באזורים עירוניים וכ-36,600 חילקו דואר באזורים כפריים, בסך הכל כארבעים אחוזים מכלל הדוורים במדינה.
עין חובילה
מעיין בת עין
נתן לוריא
נתן (נוֹטֶה) לוריא (ביידיש: נאָטע לוריע; ברוסית: Нотэ Лурье; 2 (15) בינואר 1906 – 28 בנובמבר 1987) היה סופר יידיש סובייטי.
ביוגרפיה.
לוריא נולד בשנת 1906 בכפר רוסקושנויה בפלך טאורידה שבדרום-מערב רוסיה (כיום במחוז זפוריז'יה שבאוקראינה), בנו של הרב מנחם מנדל לוריא. נתן למד שנה אחת בלבד בבית הספר. עקב פוגרומים נאלצה משפחתו לעזוב את ביתה, והגיעה לרוסטוב-על-הדון. בגיל 13 נאלץ להתחיל לעבוד כדי לעזור בפרנסת המשפחה. את עבודתו הראשונה החל ברוסטוב, לאחר מכן הוא הגיע לזפוריז'יה, שם עבד במפעל למוצרי חלב. לאחר סגירת המפעל נדד בחיפוש עבודה עד שהגיע למינסק. שם החל ללמוד במכינה. ב-1925 החל לכתוב. הוא נסע לבירה מוסקבה ללמוד באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית . באותה תקופה החל לכתוב עבור העיתון "דער עמעס". ב-1932 פרסם את הרומן המפורסם שלו דער סטעפ רופט (הספר תורגם לאוקראינית ב-1934 ובהמשך גם לרוסית). לאחר סיום לימודיו הגיע לאודסה והיה למורה. שם המשיך לכתוב ולהשתתף במערכת "דער עמעס". הוא נבחר לאיגוד הסופרים הסובייטים, השתתף בוועידה הראשונה והשנייה של איגוד הסופרים הסובייטים באוקראינה, ובשתיהן נבחר לוועדת הביקורת.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה חייל בצבא האדום. לאחר המלחמה חזר לאודסה והמשיך בעבודתו הספרותית.
בשנות ה-50 נעצר יחד עם יוצרים יהודים אחרים בברית המועצות. נשפט ל-15 שנות מאסר ונשלח לגולאג. ב-1956 שוחרר וחזר לאודסה. הוא המשיך ליצור, וחברותו באיגוד הסופרים חודשה.
לוריא נפטר ב-28 בנובמבר 1987 בעיר מגוריו אודסה.
סופר דבורה סימן 3
סופר דבורה סימן 2
דבורה סימן 1
רוסטוב-על-הדון
אמן (עיר)
אֶמֶן (בהולנדית: Emmen ) היא העיר הגדולה במחוז דרנתה, שבצפון-מזרח הולנד.
אמן היא עיר מתוכננת, בשטח העיר מצויים מספר כפרים שנוסדו בימי הביניים. בניית העיר המודרנית החלה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, ושכונותיה נבנו סביב העיר העתיקה.
בתחומי העיר מספר שרידים היסטוריים, הכנסייה בכיכר השוק שנבנתה בימי הביניים, בניין העירייה ובניין הדואר שנבנו בתחילת המאה ה-20.
בשנת 1980 נחנך מחדש גן החיות דיירנפארק אמן (Dierenpark Emmen). גן החיות שנוסד לראשונה ב-1930, נבנה מחדש בשנת 1970. כיום מבקרים בו למעלה מ-1.5 תיירים בשנה.
בעיר שתי תחנות רכבת, מהן יוצאות רכבות לעיר זוולה.
טוקאי (יין)
טוקאי אוסו (Tokaji aszú) הוא סוג של יין לבן המיוצר בהונגריה. היין נקרא על שם חבל טוקאי הנמצא בצפון-מזרח הונגריה המתמחה בגידול גפנים. היין מיושן במרתפים גדולים בטמפרטורה של 10–12 מעלות צלזיוס ובתנאים של לחות גבוהה. היין נחשב בעל ארומה ייחודית. יין הטוקאי מגיע כיין יבש, חצי יבש ומתוק. ליין אף גרסאות מועשרות באלכוהול ההופכות אותו ליין מחוזק. בעקבות חיקויים של היקב על ידי שימוש באותו שם בטענה שהשם הוא לא של היקב אלא של חבל הארץ, שינה היקב את שם היין לטוקאי אוסו.
ג'ואל מוקיר
טוקאי
מילוס ראוניץ'
הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר
סדרת צוללות נובמבר (קוד דיווח נאט"ו; בברית המועצות נקראה הסדרה "פרויקט 627") היא סדרת צוללות גרעיניות ראשונה של ברית המועצות שנבנתה בשנים 1957 -1963. התכנון בוצע במשרד תכנון "מלחיט" שבלנינגרד. בסך הכול נבנו בסדרה זו 13 צוללות על ידי מספנת הצי הסובייטי סבמאש. צוללת אחת טבעה בשנת 1970, היתר הוצאו משרות בהדרגה במהלך שנות ה-90.
היסטוריה.
ב-12 בספטמבר 1952 יוסיף סטלין חתם על צו לתחילת עבודות תכנון צוללת גרעינית. המנהל המדעי של הפרויקט היה אנטולי אלכסנדרוב ומתכנן ראשי של המתקן הגרעיני היה ניקולאי דולז'אל. בשלבים הראשונים של הפרויקט הצי הסובייטי לא היה שותף לתכנון. בהתאם לרעיון הראשוני תוכנן לצייד את הצוללת בטורפדו גרעיני שמשקלו 40 טון. בשנת 1954 התוכנית הועברה לעיון מומחי הצי. ההערות העיקריות של מומחי הצי התייחסו לאי-ישימות של ניצול צוללת עם טורפדו גרעיני כה גדול וללא אמצעי הגנה מתאימים לצוללת עצמה. לאור הערות מפקדי הצי הפרויקט הוחזר למתכנן כלא ישים. במהלך תכנון מחדש הוחלט על שינוי עקרוני בחימוש. ביוני 1955 התכנון הושלם והחלה בניית הצוללת הראשונה. כבר בשנת 1956 התברר שיש צורך בשינויים משמעותיים בתכנון.
בשנת 1958 הצוללת נכנסה לשירות מבצעי. לראשונה בברית המועצות היה ניתן לבצע ירי מעומק של עד 100 מ'. הצוללות היו בשרות במשך כ-30 שנים בצי הצפוני ובצי האוקיינוס השקט. בצוללות היו תקלות רבות ורבים מהימאים נפגעו מקרינה. צוללת אחת נפגעה בשנת 1970 וטבעה במפרץ ביסקאיה. הצוללות החלו לצאת מהשרות בשנת 1987 והיום אין בשרות מבצעי צוללת מפרויקט זה.
צוללות מדגם זה התאפיינו ברמת רעש גבוהה יחסית ולכן היה ניתן לאתר אותן בקלות. בשנת 1962 צוללת מדגם זה הגיעה לקוטב הצפוני, הראשונה מבין הצוללות הסובייטיות. סך הכול ארבע צוללות הועברו למזרח הרחוק הסובייטי והפכו חלק של צי האוקיינוס השקט.
העיגול ליד וירג'יניה
"העיגול ליד וירג'יניה" הוא שמן של שתי יצירות אמנות מאת האמנית הישראלית דגנית ברסט. העבודות, ממחצית שנות ה-70 של המאה ה-20, משתמשות בתצלום דיוקנה של הסופרת וירג'יניה וולף.
היצירה.
בשנת 1975 יצרה דגנית ברסט את העבודה "העיגול ליד וירג'יניה" - קולאז' צילומי המכיל רפרודוקציה של דיוקנה בפרופיל של הסופרת וירג'ניה וולף. מתחת לדיוקן מופיע טקסט תיאורי: "וירג'יניה וולף, סופרת אנגליה מרתקת ומיוחדת במינה. ואחת המחדשות הגדולות בתחום הרומן המודרני". לצד דיוקן זה מופיע תיאור תלת-ממדי של עיגול, שנוצר כאשליה אופטית. מתחת לשני אלו יצרה האמנית שתי צורות, המעוצבות כמעין סהר, והמהוות מעין גרסה משלה לצורות המרכיבות את העיגול. בשנת 1976 יצרה ברסט גרסה נוספת לעבודה, בה הומר הציור בפסל תלת ממדי עשוי עץ לבוד של צורות אלו בגובה של 120 ס"מ.
וירג'יניה וולף מופיע כאיקונוגרפיה בעבודה נוספת של ברסט בשם "אורלנדו", אף היא משנת 1975. עם זאת, אין בעבודה ביאור לקשר שבין שני הדימויים המרכזיים שבה. ברסט עצמה התייחסה בדיעבד לבעיית הפרשנות של עבודה זו:
העבודות הוצגו בתערוכות שונות ביניהן "90-70-90" (1994), "גבולות השפה" (1997) ו"המזימה של הטבע" במוזיאון תל אביב לאמנות ובתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות.
מרבית הפרשנים הדגישו בכתיבתם את הפן המושגי ביצירות אלו. אופן הייצוג של העיגול משמש מעין דוגמה אירונית לפילוסופיה של הפוזיטיביזם. בפני הצופה, כפי שציינה נורית דוד, עומדת האפשרות לראות את "השמש הלבנה (או את הלבנה במילואה), או שאתה רואה את שני הסהרונים השחורים". גם מרדכי עומר, בתארו את הגרסה השנייה של העבודה, ראה בה חלק מבחינה של אופני הייצוג האמנותיים המעומתים עם שפה "גאומטרית-מינימליסטית".
בייבי (ערוץ)
ערוץ בייבי או BabyTV הוא ערוץ התוכן הגדול בעולם לפעוטות ומשודר ביותר מ-100 מדינות ברחבי העולם. את הערוץ יזמה חברת "טלית הפקות" של יהודה טלית בשנת 2001, הערוץ עלה לאוויר בישראל בדצמבר 2003, וכעבור שנתיים החל להיות משודר גם בצרפת. הוא משווק בעולם תחת מותג BabyTV ומדובב לשפות רבות.
בישראל הערוץ עלה לאוויר ב-yes בדצמבר 2003, במהלך 2010 ב-HOT ובסלקום tv כמספר חודשים לאחר עליית החברה, ומשודר ב-HD, כשבהוט וביס משודר ב-SD. הערוץ קיים גם בפרטנר TV. הערוץ משדר 24 שעות ביממה: בלילה הערוץ משדר סדרות מרדימות וביום הערוץ משדר סדרות העשרה. רוב התכנים המשודרים בערוץ מופקים בישראל.
באוקטובר 2007 רכשה קבוצת התקשורת האמריקאית פוקס 50% מהחברה האירופאית אשר ניהלה את הערוץ מחוץ לישראל. שאר החברה נותרה בשליטתה של משפחת טלית.
ערוץ בייבי הוא ערוץ הטלוויזיה הראשון מסוגו בעולם שכל כולו מוקדש לתינוקות בשלבי התפתחות שונים עד לגיל 3.
לוח השידורים של הערוץ מחולק לשידורי יום ושידורי לילה, כדי לתת מענה לתינוקות לפי שגרת יומם.
דורותאה ליביו
כביש בין-מדינתי 64