מחנות הקיץ הראשונים ברוסיה הופעלו זמן קצר לאחר הקמת ברית המועצות. מחנות אלה כונו בשם "מחנות החלוצים הצעירים" ונועדו להנחלת התעמולה הסובייטית בקרב בני הנוער, ומומנו על ידי הממשל הסובייטי. מספר המחנות גדל במהלך השנים בשנת 1973 פעלו בברית המועצות כ-40,000 מחנות קיץ בהם נכחו למעלה מ-9 מיליון ילדים. לאחר נפילת ברית המועצות פחת מספר המחנות והן הפכו למחנות פרטיים.
מחנות קיץ בינלאומיים.
קיימים גם מחנות קיץ בינלאומיים המופעלים על ידי ארגונים בינלאומיים שונים או באופן פרטי. ברוב המקרים המחנות מיועד לקהל יעד מסוים ופועלים סביב נושא מסוים כמו דת, פעילות טבע ואקסטרים, תנועת נוער וכו'. מחנה הקיץ לבני נוער הגדול ביותר הוא ג'מבורי הצופים העולמי של ארגון הצופים העולמי המתקיים מידי 4 שנים, כל פעם במדינה אחרת בעולם וכולל בין 40 ל-50 אלף משתתפים במחזור אחד במשך כ-10 ימים.
E-GEOS
e-GEOS היא חברה איטלקית, בבעלות משותפת של סוכנות החלל האיטלקית וחברת טלספאציו. מטרות החברה הן פיתוח, ייצור ושיווק של מוצרים, שירותים ויישומים של חישה מרחוק של כדור הארץ. החברה תומכת בפעילות החלל של איטליה, ומאפשרת שילוב המגזר העסקי בתחום המו"פ החללי של המדינה.
ולדימיר ואזוב
ולדימיר ואזוב (בבולגרית: Владимир Вазов; 18 במאי 1868, סופוט, האימפריה העות'מאנית – 20 במאי 1945, ריבאריצה ממלכת בולגריה) היה גנרל, ומפקד אוגדת הרגלים התשיעית "פלבן" של צבא בולגריה, במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר לחמה בחזית המקדונית והשתתפה בשלושת הקרבות ליד אגם דויראן.
תחילת הקריירה.
ואזוב נולד למשפחה עם נטייה פוליטית לאומנית. הוא הלך בדרכיו של אחיו הבוגר גאורגי ואזוב, איש צבא נוקשה שאף הוא הגיע לדרגת גנרל. אחיו הבכור היה הסופר והמשורר הבולגרי הנודע איוואן ואזוב והאח הצעיר בוריס, גדל להיות פוליטיקאי ואיש ציבור. בשנת 1886 החל ולדימיר ואזוב את לימודיו בבית הספר הצבאי בסופיה וסיימם בשנת 1888, כשהוא בדרגת סגן משנה. בין השנים 1902–1903, נשלח לבית הספר לארטילריה של הצבא הרוסי בעיר פושקין. במלחמת הבלקן הראשונה הוצב בגזרת לילבורגז כמפקד גדוד ארטילריה ובמלחמת הבלקן השנייה שירת בתפקיד זהה בגזרה הסרבית, ליד העיר פירוט.
מלחמת העולם הראשונה.
בתהילתו זכה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כמפקד אוגדת חיל הרגלים התשיעית "פלבן", של הצבא הבולגרי בחזית המקדונית. למרות נחיתות מספרית לעומת הכוחות הצבאיים הבריטיים והיווניים, הצליח לשמור על הקו הדרומי של החזית, שעבר סמוך לאגם דויראן שבמקדוניה של ימינו והשתתף בכל שלושת הקרבות העקובים מדם, שנוהלו בגזרה. באחרון שבהם קרב דויראן השלישי, שהתחולל בחודש ספטמבר 1918 הנחיל תבוסה מוחצת לכוחות הצבא הבריטי והיווני אשר איבדו 7,000 מחייליהם.
אחריתו.
ואזוב נחשב גיבור מלחמה. עם סיום המלחמה, לאחר ההגבלות שהוטלו על בולגריה במסגרת חוזה ניי, הותר לו להישאר בצבא, בניגוד לקצינים רבים אחרים. ואזוב השתחרר מהשירות ב-24 בפברואר 1920. עם שחרורו עמד בראש ארגון קציני המילואים הבולגרים.
ב-16 באפריל 1925 השתתפו ואזוב ורעייתו בתפילת האשכבה בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, לזכרו של הגנרל קונסטנטין גאורגייב, שנרצח יומיים קודם לכן בידי קומוניסטים. במהלך האירוע התפוצצה במקום פצצה רבת עוצמה, שנועדה לחסל את המלך בוריס השלישי, אשר למזלו הטוב איחר לאירוע. 160 בני אדם נהרגו בפיגוע או נפטרו מפצעיהם לאחריו ובכלל זה שר ההגנה לשעבר וקצינים בכירים בצבא הבולגרי כגון הגנרל סטפן נרזוב, ו-320 נפצעו. ואזוב נפצע קשה באירוע ונדרש להחלמה בת מספר חודשים.
בין השנים 1926 ועד 1932 כיהן כראש עיריית סופיה ונחשב אחד מראשי העיר הטובים שהיו, כשבתקופתו עברה העיר תנופת פיתוח בעיקר בתחום התשתיות. ואזוב נישא ונולדו לו שלושה ילדים, כשבנו בכורו ולדימיר הפך בעצמו לקצין בכיר בצבא הבולגרי. ולדימיר ואזוב פרש לכפר ריבאריצה שם הלך לעולמו ב-20 במאי 1945.
ELV (ראשי תיבות: European Launch Vehicle) היא חברה איטלקית, בבעלות משותפת של סוכנות החלל האיטלקית וחברת אוויו. מטרות החברה הן פיתוח, ייצור ושיווק של משגר הלוויינים העתידי של אירופה, וגה. החברה בבעלות משותפת של אוויו (70%) וסוכנות החלל האיטלקית (30%).
נותב
בטרם הזרוע השבורה
"בטרם הזרוע השבורה" (באנגלית: In Advance of the Broken Arm) הוא רדי מייד שיצר מרסל דושאן בשנת 1915, לאחר הגירתו לארצות הברית. היצירה מורכבת מאת לפינוי שלג ועליה מופיעה כתובת באנגלית: "In Advance of the Broken Arm/(from) Marcel Duchamp 1915." (בטרם זרוע שבורה/(מאת) מרסל דושאן"). דושאן יצר מהדורות נוספות לרדי מייד זה. הראשונה נוצרה במרץ 1945. מהדורה שנייה נוצרה בשנת 1963 ומהדורה נוספת בת שמונה יצירות, הרביעית במספר, נוצרה בשנת 1964 על ידי דושאן וארטורו שוורץ.
עותקים מן היצירה מצויים במוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון ישראל, הגלריה הלאומית של קנדה ועוד.
פרובינקיה ערביה
ארנסט ויגפורס
ארנסט יוהנס ויגפורס (שוודית: Ernst Johannes Wigforss; 24 בינואר 1881 - 2 בינואר 1977) היה פוליטיקאי שוודי, שנמנה עם החברים המרכזיים במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, בתקופה שזו ביססה את שליטתה בשוודיה ויצרה את מודל מדינת הרווחה השוודית. ויגפורס, ששימש במשך מספר שנים כשר האוצר השוודי, היה אחד מהתאורטיקנים החשובים בביסוס המודל הסוציאל-דמוקרטי השוודי, והושפע מהמרקסיזם הרוויזיוניסטי של אדוארד ברנשטיין אך בה במידה מליברלים שמאליים בריטים כלאונרד הובהאוס, ר. ה. טאוני וג'. א. הובסון. הגותו הפוליטית והכלכלית של ויגפורס התייחסה למספר תחומים כדמוקרטיה תעשייתית וניהול עצמי של העובדים.
חייו.
ויגפורס נולד בעיר הלמסטד שבמחוז הלנד שבדרום-מערב שוודיה. הוא החל ללמוד בלשנות באוניברסיטת לונד בשנת 1899 ובשנת 1913 השלים דוקטורט. עד 1914 שימש כמורה בבית ספר תיכון וכמרצה לשפות סקנדינביות באוניברסיטה.
ויגפורס פרסם מאמרים על נושאים פוליטיים עוד בתקופת לימודיו, והיה מזוהה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1919 נבחר כחבר הבית העליון של הפרלמנט השוודי. בשנת 1924 כיהן לראשונה כשר בממשלתו קצרת-הימים של יילמאר ברנטין. לאחר פרישתם של ברנטין ושל שר האוצר שלו פרדריק תורסון, מונה ויגפורס בינואר 1925 כשר האוצר בממשלתו של ריקרד סנדלר, שהחזיקה מעמד עד ליוני 1926.
בתקופה זו היה ויגפורס מראשי התאורטיקנים הכלכליים של הסוציאל-דמוקרטים השוודים, לצידו של נילס קרלבי. ויגפורס ראה עצמו כמרכסיסט רפורמיסט, אך בה בעת היה מושפע מאנשי שמאל ליברלים באנגליה כהובהאוס, הובסון וטאוני. כברנטין, הוא סבר כי הדרך להשגת הסוציאליזם היא דרך רפורמות שיביאו לשיפור במצב העובדים. לטענתו, את המשבר הכלכלי של השפל הגדול ניתן לפתור באמצעות תוכנית יזומה ליצירת מקומות עבודה, והעלאת כוח הקנייה של הפועלים, וזאת כאשר הקפיטליזם מאפשר בזבוז של משאבים כלכליים ומוריד באופן מלאכותי את רמת החיים של רוב האנשים. במאמר משנת 1932 שכותרתו "האם אנו יכולים להרשות לעצמנו לעבוד?" (Har vi råd att arbeta) טען כי תוכנית יצירת מקומות העבודה הממשלתית, והעלייה בכוח הקניה שתיווצר כתוצאה מכך, הן הדרך היחידה להחזיר את הכלכלה על רגליה, ולעג לאמירה הליברלית כי קיצוצים בתקציב הם הדרך להתגבר על משבר כלכלי. מאמר זה שהופץ כעלון בחירות נחשב אחד הגורמים לניצחונה של מפלגתו בבחירות של שנת 1932, ניצחון שהוביל לעשרות שנים של הגמוניה של מפלגתו בפוליטיקה השוודית, וליישום תוכנית שהובילה ליצירת מדינת הרווחה השוודית.
במידה מרובה היו אלו רעיונות הדומים לאלו של ג'ון מיינרד קיינס, ונראה כי ויגפורס אף קדם לקיינס ברעיונות אלו. ויגפורס הושפע מהכלכלן השוודי קנוט ויקסל והשפיע על דור שלם של כלכלנים שוודים כגונאר מירדל ואנשי אסכולת סטוקהולם. ג'ון קנת גלבריית כתב בספרו "היסטוריה של הכלכלה: עבר ועתיד" כי "הוגן יותר לדבר על 'המהפכה השוודית' ולא על 'המהפכה הקיינסיאנית' בכלכלה, וויגפורס היה הראשון בטרנספורמציה זו של החשיבה הכלכלית והמעשה הכלכלי".
לאחר ניצחון מפלגתו בבחירות של 1932 היה ויגפורס לשר האוצר בממשלתו של פר אלבין הנסון, ולאחר מכן בממשלתו של טאגה ארלנדר, וכיהן במשרה זו (עם הפסקה קצרה במהלך שנת 1936) עד שנת 1949. סכסוכים אישיים בתוך מפלגתו עם השר לעניינים סוציאליים גוסטב מלר מנעו אותו מלרשת את הנסון עם מותו בשנת 1946.
עם פרישתו בשנת 1949, ועד למותו בשנת 1977, המשיך ויגפורס בכתיבה ופעילות ציבורית, ונחשב אחד החדשנים והמעזים שבפוליטיקאים הסוציאל-דמוקרטיים. כך, למשל, היה ממנהיגי התנועה לפירוז גרעיני בשנות החמישים, ונחשב אחד האחראים להחלטה על הפסקת תוכנית הגרעין השוודית בשנת 1962.
בפברואר 2009 חשף העיתון דגנס ניהטר כי בכספות משרד האוצר השוודי נמצא מסמך בחתימתו של ויגפורס, בו ויגפורס מאשר מתן אשראי מבנק שוודי למספר מספנות גרמניות בשנת 1941, דבר שהיה בו כדי תרומה של ממש למאמץ המלחמתי הגרמני.
הולך בדרכי (סרט, 2005)
הולך בדרכי (באנגלית: Walk the Line) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2005 בבימויו של ג'יימס מנגולד. הסרט הוא סרט ביוגרפי, המתאר את סיפור חייו של זמר הקאנטרי הנודע ג'וני קאש, אותו מגלם השחקן חואקין פיניקס. לצדו שיחקה ריס וית'רספון, שגילמה את רעייתו של קאש, זמרת הקאנטרי ג'ון קרטר קאש, תפקיד שזיכה את וית'רספון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנה זו.
עלילת הסרט.