בין אם החזרת פולחן האיקונות הייתה תוצאה של מדיניות שלטונית ובין אם הגיעה כלחץ של נזירים מלמטה, ניצחון האורתודוקסיה מסיים את הוויכוח האיקונוקלסטי שהתרחש בכמאה השנים שעברו מאז שלטונו של ליאון השלישי. האמונה האיקונופילית הוכרה כאמונה האורתודוקסית הרשמית בעוד האמונה האיקונוקלסטית הוגדרה סופית כמינות. בניגוד לועידת ניקאיה השנייה, אחר מאורעות אלו במרץ 843, פסקו סופית הניסיונות להחזיר את האיקונוקלזם אל מרכז האמונה הנוצרית האורתודוקסית.
הדחתה.
ב-15 במרץ 856, הודחה הקיסרית תאודורה מהשלטון באופן רשמי על ידי בנה הקיסר מיכאל השלישי. זאת לאחר ששוכנע על ידי אחיה של תאודורה, ברדאס, כי היא זוממת נגדו. עם זאת, הקיסרית המודחת המשיכה להתגורר בארמון עד לשנת 858. אז היא נשלחה עם בנותיה למנזר גסטריה (Gastria).
לאחר הדחתה מהשלטון.
החיים במנזר.
לאחר כ15 שנים בשלטון האימפריה כעוצרת תאודורה פורשת למנזר. הפרישה למנזר מתוארת כמעבר רגוע ושלוו. אם כי, יש טענה במחקר שתאודורה לא פרשה מן השלטון ברצון אלא נשלחה הכפייה כזאת או אחרת של בנה הקיסר מיכאל השלישי. חוקרים כיום מצביעים על העובדה כי תאודורה לא אימצה לעצמה חיי נזירות בזמן חייה במנזר בכדי להצביע על חוסר שביעות רצונה מן התרחשות האירועים.
מותה.
תאודורה נפטרה ככל הנראה לאחר עלייתו לשלטון של בסיליוס הראשון (Basil I) ונקברה במנזר בו חייה בסוף ימיה.
תאודורה כקדושה.
על אף מעמדה כקדושה, לא מתועד כי תאודורה ביצע ניסים או מעשים אל-טבעיים אחרים. בחיי הקדושים שלה מתוארים שני מאורעות אל-טבעיים, הנבואה על הפיכתה לקיסרית וההפסד של הצי הערבי, אך שני מאורעות אלו לא מיוחסים לתאודורה עצמה. כמו כן, אין אף אזכורים לניסים שבוצעו על הקבר שלה או לכת של מאמינים שהאמינה בה כקדושה. גם חיי הקדושים שלה כתובים באופן לא סטנדרטי, בכך שהם כתובים יותר ככרוניקה היסטורית ולא מתמקדים רבות על קדושה של תאודורה. תאודורה מוצגת לרוב כמי שמשחקת תפקיד פסיבי במאבק להחזרת האיקונות.
Bunda jau Baltija
Atmostas Baltija
Ärgake, Baltimaad
אוהבי ה'
אוהבי ה' הוא אלבום מוזיקה של מוזיקה חסידית בלחניו של חיים בנט בביצוע סולו של הזמר החסידי שלמה כהן ומקהלת רננו חסידים. על העיבוד המוזיקלי של האלבום רובי בנט. האלבום מכיל 10 רצועות והוא יצא בשנת 1993.
את השיר אוהבי ה' ביצע שוב שלמה כהן באלבום א שבת טיש.
לאונרד ג'ורדן
לאונרד באק ג'ורדן (באנגלית: Leonard Beck Jordan; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-23 בשנים 1951–1955, וכסנאטור מטעמה בשנים 1962–1973.
ראשית חייו.
לאונרד ג'ורדן נולד במאונט פלזנט, יוטה. אביו היה שופט מחוזי ואמו מורה בבית ספר. המשפחה עברה לצפון-מזרח אורגון והוא התחנך בבתי ספר באנטרפרייז, מקום מושב מחוז ואלווה. כבן למשפחה גדולה עבד ג'ורדן בחווה, ולאחר מכן, ב-1917, כשהיה בן 18, התגייס לצבא ארצות הברית. הוא הוצב כלוטננט משנה במלחמת העולם הראשונה, אך לא שירת מעבר לים. לאחר שנתיים בשירות הוא החל ללמוד באוניברסיטת אורגון שביוג'ין על בסיס מלגת ספורט ושיחק בנבחרת הפוטבול של המוסד. ב-1923 סיים ג'ורדן את לימודיו, ושנה לאחר מכן נשא לאישה את חברתו לכיתה, גרייס אדינגטון.
לאחר סיום לימודיו, עבד ג'ורדן בחוות כבשים בהלס קניון שבאיידהו במהלך השפל הגדול, וב-1940 התיישב בגריינג'וויל, שם הוא הקים עסק לכלים חקלאיים וסוכנות נדל"ן ועסק במכירת מכוניות.
ב-1946 נבחר ג'ורדן לסנאט של איידהו, אך איבד את מושבו בבחירות של 1948.
מושל איידהו.
ב-1950 נבחר ג'ורדן כמושל איידהו ה-22.
במהלך תקופת כהונתו שנמשכה ארבע שנים נאסרה הפעלתן של מכונות מזל במדינה, אוחדו כל השירותים הקשורים לטיפול במובטלים ובהכשרה מקצועית, והוקמה נציבות הכבישים המדינתית. ב-1954 הוא לא התמודד על תקופת כהונה שנייה, שכן אז לא התאפשר למושל על פי החוקה להיבחר ליותר מתקופת כהונה רצופה אחת. החל מהבחירות של 1946 האריכה חוקת איידהו את משך תקופת הכהונה של המושל שהייתה נהוגה עד אז של שנתיים, אך לא אפשרה בחירה של המושל לתקופת כהונה רצופה נוספת. יורשו של ג'ורדן כמושל היה התובע הכללי של המדינה, רוברט סמיילי, שהוביל בהצלחה ב-1955 חקיקה להצעת התיקון לחוקת המדינה כך שתתאפשר בחירה לכהונה נוספת של המושל. חקיקה זו אושרה במשאל עם שנערך במסגרת הבחירות הכלליות של 1956. סמיילי עצמו נבחר לכהונות נוספות ב-1958 וב-1962, וביקש להיבחר לתקופת כהונה רביעית, אך נוצח בבחירות המקדימות.
ב-1955 מונה ג'ורדן על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר כראש המשלחת האמריקאית של הוועדה הבינלאומית המשותפת לגבול ארצות הברית–קנדה.
סנאטור.
באוגוסט 1962 מונה ג'ורדן לסנאט של ארצות הברית על ידי המושל סמיילי, בעקבות מותו של הנרי דוורשאק ביולי אותה שנה. בנובמבר אותה שנה הוא ניצח את חברת בית הנבחרים של ארצות הברית, הדמוקרטית גרייסי פפוסט, בבחירות מיוחדות להשלמת תקופת הכהונה המקורית של דוורשאק בסנאט. ב-1966 נבחר ג'ורדן לכהונה שנייה מלאה בסנאט לאחר שניצח את חבר בית הנבחרים לשעבר, הדמוקרט ראלף הרדינג.
בעת כהונתו בסנאט סייע ג'ורדן לפרנק צ'רץ' ב-1972 להקים את . הוא הצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1964 ו. הוא גם הצביע בעד חוק זכות ההצבעה של 1965 ובעד אישור מינויו של ת'ורגוד מרשל כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא גם הצביע בעד התיקון לשוויון זכויות.
באוגוסט 1971 הודיע ג'ורדן שהוא לא יתמודד בבחירות לכהונה שלישית ב-1972. במקומו נבחר ג'ים מק'קלור, הרפובליקני שכיהן שלוש תקופות כהונה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה הראשון של איידהו. בגיל 73 היה ג'ורדן הסנאטור הראשון מטעם איידהו שסיים את כהונתו מרצונו.
מותו והנצחתו.
לאונרד ג'ורדן נפטר ב-30 ביוני 1983 בבויסי בגיל 84. יחד עם רעייתו, שנפטרה שנתיים לאחר מכן, הוא נטמן בפארק הזיכרון קלוברדייל שבעיר. בניין משרדי של מדינת איידהו, הסמוך לקפיטול המדינתי, נקרא על שמו עוד בחייו בדצמבר 1973.
שאלאמון בק
ד"ר שאלאמון (שלמה) בק (בהונגרית: Beck Salamon; טופויה, 25 במרץ 1885 – בודפשט, 7 ביוני 1974) היה משפטן יהודי-הונגרי, עורך דין, פרופסור באוניברסיטה, ודוקטור למדע המדינה (1957).
ביוגרפיה.
שאלאמון (שלמה) בק נולד במשפחה יהודית אביו היה מוריץ בק, סנדלר. אשתו הייתה ד"ר מגדולנה קליין. את בית הספר היסודי שלו סיים בבית הספר היהודי של שש הכיתות בעיירת הולדתו ולאחר מכן למד בגימנסיה בסובוטיצה במשך שש שנים נוספות. סיים את לימודיו ועבר את בחינות הבגרות בנובי סאד ב-1903 (כל המקומות היו אז בממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית) ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא קיבל את התואר דוקטור במשפטים ב-1907. בסיום לימודיו המשיך ללמוד בחו"ל ולאחר עיסוק כמתמחה בעריכת דין קיבל את ההסמכה כעורך דין ב-1910. הוא הצטרף לאידיאלים של הרדיקליזם הבורגני והפך לחבר בחוג הגלילאו. בין שתי מלחמות העולם עסק בעריכת דין וגם כתב ספרים כמומחה משפטי. (למשל ניתוח של חוק סימני המסחר ההונגרי שפורסם ב-1934). הוא עסק בסוגיות של משפט פרטי ומשפט מסחרי. בשנת 1925 שאלאמון בק יחד עם העורך הראשי ארתור מסלן והעורך המשותף אישטוואן וראנאי, הקימו את כתב העת הירחון "החוק האזרחי" (Polgári Jog), ששאלאמון בק לא היה רק העורך שלו, אלא גם כותב המאמרים התדיר. מספר המאמרים שכתב שאלאמון בק במהלך 14 שנות קיום הירחון, (עד שנאסר להופעה בשלהי 1939), היה יותר מ-300.
בשנים 1929 עד 1931 היה חבר בוועדת הבחינות המאוחדת לשופטים ולעורכי דין. לאחר מלחמת העולם השנייה פרש מעיסוקו כעורך דין ועבד רק כפרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם לימד משפטים. הוא פרש משם לגמלאות כראש החוג למשפטים. בק היה היו"ר הבכיר ואחד החברים הפעילים ביותר באיגוד הקניין התעשייתי ההונגרי, שנוסד ב-1962, שעסק גם בדיני סימני מסחר ובדיני פטנטים.
יחסי אהבה-שנאה
יחסי אהבה-שנאה הם קשרים בין-אישיים המאופיינים ברגשות אהבה או שנאה שנחווים בו-זמנית או לסירוגין – תופעה שכיחה במיוחד כאשר מדובר ברגשות עזים.
מונח זה מופיע לעיתים קרובות בפסיכולוגיה, בכתיבה פופולרית ובעיתונאות. ניתן להחילו על מערכות יחסים עם אובייקטים דוממים, או אפילו עם מושגים, כמו גם על מערכות יחסים רומנטיות או כאלה שבין אחים והורים/ילדים.
שורשים פסיכולוגיים.
יחסי אהבה-שנאה נקשרו לקיומה של דו-ערכיות (אמביוולנטיות) רגשית בשנות הילדות המוקדמות, לתגובות סותרות המוּנעות ממצבי אגו מנוגדים הקיימים באותו אדם עצמו; או לדו-הקיום הבלתי נמנע של עימותים אנוכיים עם מושא האהבה. אנשים המזוהים כמתמודדים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, או עם הפרעת אישיות גבולית, נוטים לנקוט בתגובות אגרסיביות כלפי מושא אהבתם, בפרט כאשר קיימות סוגיות של זהות אישית: במקרים קיצוניים, ייתכן שהשנאה לעצם קיומו של האחר תהיה הרגש היחיד שיוותר, עד שיסתנן דרכה רגש האהבה.
מחקר שפורסם באוניברסיטת ייל מצביע על כך שיחסי אהבה-שנאה נובעים כתוצאה מהערכה עצמית נמוכה.
משפחה והתפתחות.