וורן גדל בלונדון שלאחר מלחמת העולם השנייה יחד עם אמו. בילדותו למד בבית הספר למשחק "Terry's Juveniles" ("הגוזלים של טרי"), במבנה תיאטרון דרורי ליין. באותה תקופה ניגש למבחני בד שונים ובהם קיבל תפקידים במספר הצגות. אחד מאותם תפקידים היה תפקיד ילד מספר בהצגה "The Five O'clock Club" ("מועדון השעה חמש"); בתפקיד זה התחבר עם אנשים שונים בתעשייה, ובהם עם מארק בולאן הצעיר (שהופיע אז בשם הבמה "טובי טיילר", ועתיד להפוך לסולן להקת "טי רקס"), שהעסיק את וורן בהמשך כמנהלו האישי.
קריירת הצילום.
בגיל 17 החל וורן את קריירת הצילום שלו, כששיחק במחזה "Forty Years On" של אלן בנט בכיכובו של ג'ון גילגוד בתיאטרון אפולו (Apollo Theatre) שברובע הווסט אנד. בתקופה זו רכש וורן את מצלמתו הראשון, מיד שנייה, והחל לצלם את עמיתיו השחקנים. עבודתו הגדולה הראשונה הייתה כאשר חברו מיקי דינס ביקש ממנו לתעד את נישואיו לג'ודי גרלנד, אירוע שסימן את תחילת הקריירה של וורן כצלם מקצועי. כשביקר בניו יורק מסיבות אישיות, נבחן למחזמר "Minnie's Boys" בברודוויי; עם זאת, לבסוף דחה את התפקיד שהוצע לו, כדי לחזור ללונדון ולנסות לבסס את עצמו כצלם מקצועי.
לאחר החלטתו לפתוח בקריירת צילום, החל לצלם דיוקנאות רבים של שחקנים, סופרים, מוזיקאים, פוליטיקאים וחברי משפחת המלוכה הבריטית. בתחילת שנות ה-80 החל בפרויקט אישי לצלם את כל דוכסי בריטניה, 26 הדוכסים שאינם שייכים למשפחת המלוכה וארבעת הדוכסים ששייכים אליה. יחד עם אנגוס מונטגו, הדוכס ה-12 ממנצ'סטר, הקים וורן את "קרן הדוכס" ("Duke's Trust"), ארגון צדקה לילדים נזקקים.
פרויקטים בתחומים נוספים.
ב-1999 הקים וורן חברת ביגוד בשם "סוויידיש נייבי קלות'ינג" ("Swedish Navy Clothing", מילולית: "ביגוד חיל הנחתים השוודי"), בעקבות מפגש שלו עם חיילי חיל הנחתים השוודי, שאותם צילם, ומהם שאב השראה.
בתחילת שנות ה-90 החל וורן לכתוב מחזות. את אחד מהם, "The Lady of Phillimore Walk", ביים הבמאי הבריטי פרנק דנלופ (Frank Dunlop) והמבקרים השוו אותו למותחן "Sleuth" מאת אנתוני שאפר (Anthony Shaffer), זוכה פרס טוני למחזה הטוב ביותר. המחזה זכה גם להפקות בארצות הברית.
וורן המציא את ה-"Hankybreath" (הֵנְקִיבְּרֵת', "מטפחת הנשימה"), מטפחת שניתן לנשום דרכה אוויר מסונן מזיהום אוויר באמצעות מסנן פחמן. המטפחת תוכננה להיות בניחוח שמן אקליפטוס, אך שווקה לבסוף בניחוח פרחים. ההמצאה נובעת מניסיונו של וורן עם אסתמה בלונדון המזוהמת.
מאמענט
אנטלוגנאתוס
אֶנְטֶלוֹגְנַאתוּס (שם מדעי: "Entelognathus") הוא סוג החולייתן הלסתני הקדום ביותר הידוע, המכיל לסתות ועצמות הפנים. מאובן של המין אנטלוגנאתוס פרימורדיאליס ("Entelognathus primordialis") התגלה ב-2013 בסלעי מחוז יונאן של סין.
האנטלוגנאתוס פרימורדיאליס חי כ-419–415 מיליון שנה לפני זמנינו.
דג זה שפירוש שם סוגו הוא "לסת שלמה" היה שייך לסדרה הקדומה בעלי שריון שהכילה מינים בעלי ראש מגודל וקשיח עם לסתות חזקות. אורכו הממוצע הגיע ל-20 ס"מ.
דב קרמר
דב קרמר (נולד ב-7 בפברואר 1965) הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל בריצות למרחקים בינוניים, בריצות למרחקים ארוכים, בריצת 3000 מטר מכשולים בריצות שדה ובריצת מרתון (מרתון טבריה).
קרמר החזיק בשיא הישראלי בריצת 10 ק"מ (על כביש) (28 שנים), בריצת 1500 מטר (14 שנים), בריצת 3000 מטר (19 שנים), בריצת חצי מרתון (4 שנים) ובריצת מרתון (9 שנים).
ביוגרפיה.
קרמר התאמן בקבוצת איילות ובקבוצת הפועל חולון בהדרכתם של איליה בר זאב (1984 - 1990) ורפי וישניצר.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-27 ביולי 1986 סיים קרמר במקום רביעי בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:52.23 דקות.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-7 במאי 1988 זכה קרמר במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 3:42.97 דקות, שיפור לשיא בן ה-5 שנים של רוני מעוז (3:43.07 דקות). חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה באאלסט שבבלגיה ב-25 ביוני הוא זכה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בשיא ישראלי חדש של 7:55.0 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של אריה גמליאל (7:55.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד 19 שנים ונשבר על ידי איתי מגידי (7:54.11 דקות).
בתחרות שנערכה באולם בג'ונסון סיטי שבארצות הברית ב-4 במרץ 1989 זכה קרמר במדליית כסף בריצת 5000 מטר בשיא אישי חדש של 13:51.58 דקות, אחרי יחזקאל חליפה (13:49.22 דקות). בתחרות שנערכה בהכטל שבבלגיה ב-22 ביולי אותה שנה הוא סיים במקום חמישי בריצת 1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 3:41.83 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-14 שנים ונשבר על ידי איתי מגידי (3:41.73 דקות). באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.23 דקות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1991 זכה קרמר ב-4 מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:53.91 דקות, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:49.19 דקות, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:53.48 דקות ובריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 8:53.07 דקות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלט ישראלי באותה העת.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1993 זכה קרמר ב-2 מדליות זהב, בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 29:42.76 דקות ובריצת מרתון בתוצאה של 2:20:37 שעות.
בתחרות חצי מרתון שנערכה במילאנו שבאיטליה ב-3 באפריל 1993 קבע קרמר את התוצאה הטובה ביותר של אתלט ישראלי 1:03:56 שעות שיפור לשיא בן השנה של עמית נאמן (1:04:56 שעות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי היילה סטאין (1:03:43 שעות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באותה שנה זכה קרמר ב-4 מדליות זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:52.04 דקות, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:31.98 דקות, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:09.8 דקות ובריצת מרתון בתוצאה של 2:19:57 שעות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1994 זכה קרמר ב-4 מדליות זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:53.09 דקות, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:40.60 דקות, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 29:59.98 דקות ובריצת מרתון בתוצאה של 2:18:08 שעות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ב-14 באוגוסט סיים קרמר במקום 22 בריצת מרתון בשיא ישראלי חדש של 2:15:45 שעות, שיפור לשיא ב ה-13 שנים של יאיר קרני (2:17:34 שעות). שיא זה החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי אסף בימרו (2:14:52 שעות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1995 זכה קרמר במדליית זהב, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:51.76 דקות.
ירושה (תכנות)
בתכנות מונחה-עצמים, ירושה הוא מנגנון המבסס אובייקט על אובייקט אחר שמשמש לו כאב טיפוס, כך שהאובייקט הנגזר יורש את המאפיינים והפעולות של אובייקט האב טיפוס. המימוש הנפוץ של הגדרה זו היא בעזרת מחלקות. מחלקה יכולה לקבל בירושה תכונות והתנהגות של מחלקת-האם שלה (נקראת גם "מחלקת-על", "מחלקת-אב" או "מחלקת בסיס"). היחסים בין מחלקות מגדירים היררכיה של מחלקות. מנגנון הירושה מסייע במידול של תחומים בדרך דומה לזאת המוגדרת באופן "טבעי" על ידי העוסקים בהם.
לדוגמה, אם ריבוע הוא סוג-של (או מקרה פרטי של) מצולע, ניתן להגדיר יחס ירושה בין המחלקה מרובע למחלקה מצולע; על פי רוב, אובייקט של המחלקה היורשת (מרובע) יתמוך בכל הפעולות המוגדרות על מצולע כלשהו, ובנוסף יתמוך בפעולות נוספות, המיוחדות למרובע. בדומה, ניתן להגדיר יחס ירושה בין המחלקה ריבוע למחלקה מרובע.
על פי רוב, ירושה גוררת ניתנות-להחלפה: בכל מקום בתוכנה שבו ניתן להשתמש באובייקט השייך למחלקה א', ניתן להשתמש באובייקט השייך למחלקה ב', היורשת ממחלקה א' ישירות או בעקיפין (עם זאת, ירושה פרטית או מוגנת, בשפות המאפשרות זאת, איננה גוררת ניתנות-להחלפה באופן כללי). דרישה זו גוררת הגבלות על יחס הירושה, בעיקר בשפות בעלת מערכת טיפוסים סטטית: למשל, אם המחלקה מצולע כוללת פעולת "הוסף צלע" המשנה את האובייקט הנוכחי, אזי המחלקה מרובע איננה יכולה לרשת ממנה, כיוון שלא ניתן להוסיף צלע למרובע כך שהוא יישאר מרובע.
שימושים.
ירושה מאפשרת להשיג מספר מטרות:
דוגמת קוד.
להלן דוגמת קוד פשוטה בשפת C# המגדירה את היחסים בין בעל חיים, חתול וציפור: חתול הוא סוג-של בעל חיים. ציפור היא סוג-של בעל חיים. לכל בעל חיים יש שם, וציפור יכולה בנוסף גם לעוף:
class Animal
string name = "unknown animal";
class Cat : Animal
Cat() {
name = "Kitty Cat";
class Bird : Animal
Bird() {
name = "Larry Bird";
int altitude = 0;
void fly() {
altitude++;
ירושה מרובה.
ישנן שפות (למשל פייתון או ++C) המאפשרות למחלקה לרשת ממספר מחלקות שונות. ירושה מרובה מאפשרת גמישות, אך טומנת בחובה בעיות של יעילות ושל רב משמעות במקרה של "ירושת יהלום" (נקראת לעיתים "יהלום המוות"): מחלקה א' יורשת ממחלקות ב' וג', ושתיהן יורשות ממחלקה ד'. בשל כך מנגנון זה איננו נתמך בשפות אחרות (כגון ג'אווה או #C), ובמקומו מתאפשרת ירושה בודדת של מחלקות, וירושה מרובה של "ממשקים": מחלקות שאינן כוללות מימוש, אלא רק הצהרה על אוסף הפעולות הנתמך. בירושה מרובה מסוג זה אין בעיה של ירושת יהלום.
פולימורפיזם והמרה.
מנגנון הירושה מאפשר למחלקות הבנים לממש פעולות כפי שהן נקראות במחלקות האב, אך באופן שונה לחלוטין מכפי שהן ממומשות במחלקת האב. טכניקה זאת נקראת דריסה (באנגלית: Override). לדוגמה, ניקח "גיבור-על" כללי, ומקרה פרטי שלו - סופרמן. קטע הקוד הבא מגדיר את המחלקות המתאימות בשפת התכנות Java (המילה extends מציינת ירושה):
class SuperHero
void useSpecialPower() {
System.out.println("I am using my special power now");