היו עבדים שביססו תקוות לשחרור על תסריטים ארציים הקשורים בנצרות, תסריטים שלחזיונות לא היה בהם תפקיד: הם קיוו שהמלך ג'ורג' השלישי יוציא צו לפיו כל נוצרי הוא חופשי; הם הסתמכו על דוקטרינות כנסייתיות בעניין המעמד האנושי והמוסרי שמקנה ההטבלה, וניסו למצוא דרך לעגן מעמד שוויוני זה באופן חוקי ומשפטי, עד שמועצותיהן של שלוש עשרה המושבות קבעו, בשורת חוקים שהתקבלו בשליש האחרון של המאה ה-17, שההתנצרות, אין בה כדי לשנות מעמד חוקי של עבד; היו שיזמו מרידות, והסתמכו על המסגרת הנוצרית שאפשרה להם להתכנס, לכאורה לשם פולחן, על-מנת לתכנן מרידות ואף לבחור מנהיגים. (מורגן קורא לכך "אינטרפרטציה רדיקלית של הבפטיזם"). היו מטיפים שעודדו פרשנות זו, של "יציאת בני ישראל של הזמן הזה מעבדות לחירות", כגון דייוויד מרגייט (Margate), מתודיסט שחור מאנגליה, אשר הזכיר, בדרשה שנשא ב-1774 בדרום קרוליינה, את גורלם של המצרים, הנוגשים, שטבעו בים האדום, ברמז ברור לתקופתו שלו. בתגובה דרשו ממנו בני המושבות הלבנים שיחזור לאנגליה, וכך אכן עשה, כעבור שנה.
לאחר שנכשלה תוכניתם הראשונה של פרדריק דגלס וחבריו לברוח מעבדות ב-1835, כתב: "תכופות היינו עולצים, שרים המנונות ומצהירים הצהרות של שמחה, שנימתן נשמעה מנצחת, ממש כאילו כבר הגענו לארץ של חירות וביטחון. אך משקיף בוחן אולי היה מבחין בשירתנו החוזרת של
‘O Canaan, sweet Canaan,
I am bound for the land of Canaan,’
בדבר-מה נוסף, מעבר לתקווה להגיע לגן-עדן. התכַּוונו להגיע לצפון – והצפון היה כנען שלנו [הדגשתו של דגלס]".
השיר הבא ביטא באופן מפורש יותר את שאיפות החרות:
Run to Jesus, shun the danger,
I don’t expect to stay much longer here.
אפילו את השיר “We`ll soon be free / When de Lord will call us home”, אשר כוונתו לעולם הבא, פירש עבד צעיר כך: “de Lord means for say de Yankees.”. השחרור שהתכוון אליו העבד, היה זה שיבוא מידי הצפוניים.
הרייט טובמן, שפחה שברחה וסייעה לאחר מכן לשחורים נוספים לברוח, השתמשה בשיר כדי להודיע לעבדים אודות קרבתה:
Dark and thorny is de pathway
Where de pilgrim makes his way;
But beyond dis vale of sorrow
Lie de fields of endless days.
איסוף השירים ופרסומם.
האוסף הראשון וזה הנחשב כחשוב ביותר מבין אוספי הספיריטואלז המוקדמים, הוא "Slave Songs of the United States" שיצא לאור ב-1867 על ידי ויליאם פרנסיס אלן, צ'ארלס פיקרד וייר ולוסי מק'קים גריסון.
אוסף מוקדם נוסף של ספיריטואלז פורסם על ידי קולנל תומאס ונטוורת' היגינסון, ששרת כמפקד בגדוד של עבדים משוחררים במלחמת האזרחים האמריקאית, במאמר בכתב העת "Atlantic Monthly" ב-1869. באותה שנה נכלל קובץ הספיריטואלז הזה גם בספר הזכרונות שלו "memoir Army Life in a Black Regiment".
בשנות ה-50 של המאה ה-19 שכר הכומר אלכסנדר ריד, שהיה מפקח בבית ספר בטריטוריות האינדיאניות (שהפכו מאוחר יותר לאוקלהומה), מספר עבדים משוחררים משבט הצ'וקטו האינדיאני (שמקורו באזור ג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ולואיזיאנה), לשם עבודות סביב בית הספר. הוא שמע שניים מהם, "דוד ואלאס" ו"דודה מינרווה" ויליס, שרים שירים דתיים אותם הלחינו. בין שירים אלו היו גם: "Swing Low, Sweet Chariot", "Steal Away to Jesus", "The Angels are Coming", "I'm a Rolling" ו-"Roll Jordan Roll". ריד, שעזב את הטריטוריה האינדיאנית עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, נכח ב-1871 בתוכנית מוזיקלית שהועלתה על ידי קבוצה של זמרים אפרו-אמריקאים מאוניברסיטת פיסק. על אף שהקבוצה שרה מוזיקה פופולרית, סבר ריד כי השירים ששמע בטריטורית צ'וקטו יתאימו להם. ריד ואשתו שכתבו את השירים כפי שזכרו אותם ושלחו אותם לאוניברסיטת פיסק. הג'ובילי סינגרס השמיעו לראשונה את שירי העבדים הללו בכינוס דתי שנערך באותה שנה וב-1872 פורסמו השירים לראשונה בספר מאת תומאס פ. סטיוארד שנקרא "Jubilee Songs as Sung by the Jubilee Singers of Fisk University". מאוחר יותר נודעו שירים אלו בשם "ספיריטואלז שחורים" (Black spirituals) כדי להבדילם מסוגי מוזיקה ספיריטואליסטית אחרים. ואלאס ויליס מת בשנת 1883 או 1884.
מתיאס גרונוולד
יהדות רג'יו אמיליה
זנג הא
בועזים
זנג הה
דאצ'יה קישינב
מועדון הכדורגל דאצ'יה קישינב היה מועדון כדורגל מהעיר קישינב, בירת מולדובה. המועדון הוא אחד הצעירים במולדובה ונוסד רק בשנת 2000 אך מאז הפך להיות אחד ממועדוני הצמרת של המדינה. המועדון פורק בסוף שנת 2017. הישגי השיא של הקבוצה הם סגנות הגביע המולדבי בעונת 2004/05 ואליפות בעונת 2010/11.
הופעות באירופה.
הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו בעונת 2003, אז ניצחה בסיבוב הראשון את קבוצת GI גוטה מאיי פארו וגברה בסיבוב השני על קבוצת פרטיזן טיראנה האלבנית שניצחה בסיבוב שלפני כן את קבוצת מכבי נתניה מישראל אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת שאלקה 04 הגרמנית.
הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונת 2005/06, אז הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון לקבוצת פ.צ. ואדוץ מליכטנשטיין, 2-0 בליכשטנשטיין, כך שניצון 1-0 אותו השיגה במולדובה לא הספיק והיא הודחה מהמפעל.
בעונת 2007 חזרה הקבוצה לגביע האינטרטוטו, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת פ.ק. באקו מאזרבייג'ן בזכות פנדלים. בסיבוב השני גברה הקבוצה על קבוצת סנט גאלן משווייץ אך הפסידה בסיבוב השלישי והאחרון לקבוצת המבורג הגרמנית, שהגיעה בסוף אותה עונה לשמינית גמר גביע אופ"א.
בעונת שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת בוראץ צ'אצ'אק מסרביה והודחה מהמפעל.
בעונת 2011/12 שיחקה הקבוצה בפעם הראשונה במוקדמות ליגת האלופות אך הפסידה כבר בסיבוב המוקדמות השני לקבוצת זסטפוני מגאורגיה והודחה מהמפעל.
פ.ק. באקו
אדנאואר
גנק (כדורגל)
שיעור תמותה
שיעור תמותה הוא מדד למספר מקרי המוות (באופן כללי, או מגורם מסוים) המתרחשים באוכלוסייה מוגדרת, וזאת ביחס לגודל אותה אוכלוסייה וביחידת זמן קבועה. בדרך כלל מבטאים שיעורי תמותה במספר מקרי המוות לכל 1,000 איש, בשנה אחת. באופן זה שיעור תמותה של 9.5 באוכלוסייה של 100,000 איש משמעותה 950 מקרי מוות באותה אוכלוסייה.
מונחי שיעור התמותה הנפוצים הם:
ביחס להצלחה או כישלון של התערבויות רפואיות, יש המבחינים בין:
שיעור התמותה הגולמי, כפי שהוגדר לעיל, כאשר הוא מיושם ביחס לכל האוכלוסייה, עשוי ליצור תמונה מטעה. כך לדוגמה, מספר מקרי המוות ל-1,000 איש עשוי להיות גבוה יותר במדינה מפותחת מאשר במדינה מתפתחת, למרות שמערכת הבריאות של הראשונה טובה יותר מזו של השנייה. זאת כיוון שבמדינות מפותחות יש באופן יחסי יותר אנשים זקנים, אשר סיכוייהם למות בשנה נתונה גבוהים יותר, כך יכול להיווצר מצב ששיעור התמותה הכולל יכול להיות גבוה יותר במדינה המפותחת, גם אם שיעור התמותה המתוקנן (לכל קבוצת גיל נתונה) הוא נמוך יותר. תמונה מדויקת יותר באשר לשיעורי התמותה מתקבלת בחלוקת שיעורי התמותה לכל קבוצת גיל.
סטטיסטיקה.
עשר המדינות בעלות שיעור תמותת התינוקות הגבוה בעולם, לכל 1,000 לידות, הן:
המאבק על השחיטה הכשרה
המאבק על השחיטה הכשרה הוא מאבק הנמשך מאז אמצע המאה ה-19 נגד הניסיון או הכוונה למנוע את השחיטה הכשרה, היהודית והמוסלמית. כיום, מובילי מגמת איסור השחיטה הכשרה הם ארגונים הפועלים להגנת בעלי חיים, הטוענים שהשחיטה הכשרה היא שיטה אכזרית להרג בעלי חיים.
הטענות נגד השחיטה הן בעיקר כלהלן:
היהדות הדתית והציבור המוסלמי במדינות שבהן מועלות טענות אלה נאבקים להמשך היתר קיום השחיטה הכשרה, בטענה שהיא גורמת לאובדן הכרה מיידי ואינה אכזרית וכן כלולה בחופש הדת שלהם.
רוב המערערים על השחיטה לא פעלו ישירות נגדה, אלא קראו לשחוט רק אחרי הימום בעל החיים באמצעות שוק חשמלי שאמור להביאו למצב של חוסר הכרה ולמנוע את כאב השחיטה עצמה. פתרון זה אינו מקובל על מבקשי השחיטה הכשרה, משום שהנזק הנגרם לבהמה על ידי מכת החשמל והנפילה בעקבותיה עלול להורגה ולעשותה נבלה או לחלופין להביאה למצב של גסיסה ובכך להטריפה.
הפעולות נגד השחיטה באירופה.
בשנת 1864 התחילו אגודות להגנת בעלי חיים בגרמניה לערער על השחיטה היהודית במטרה לבטל אותה. האגודות לא הצליחו לאסור על השחיטה היהודית, כי רוב המומחים לא ראו בשחיטה היהודית אכזריות. אמנם הוגשה הצעת חוק ראשונה מסוגה לפרלמנט הגרמני, במטרה לאסור את השחיטה היהודית, אך היא נדחתה. בשנת 1889 נאסרה השחיטה בסקסוניה, אך היא הותרה שוב אחרי 21 שנה. באותה תקופה לא נאסרה השחיטה בשום מדינה למעט שווייץ.
השחיטה היהודית בשווייץ.
ב-1866 נאסרה השחיטה היהודית בקנטון שוויץ, ושנה אחר כך התקבל האיסור בקנטון גרמני-פרוטסטנטי ובקנטון ברן. מאוחר יותר מחו היהודים נגד האיסור בקנטון ארגאו, כשהם מסתמכים על סעיף 50 של החוקה השווייצרית מ-1874, המעניקה חופש דת. הממשלה הפדרלית של שווייץ קיבלה את טענת היהודים, וב-17 במרץ 1890 קבעה כי השחיטה היא מצווה דתית יהודית, ועל כן היא מוגנת מכוח סעיף 50 לחוקה. בנוסף, הממשלה הסיקה אחרי בירור וחקירה שאין השחיטה נחשבת לאכזריות.
הקנטון ארגאו אסר בכל זאת על השחיטה היהודית בהחלטה של מועצת הקנטון ב-1891. בנוסף, ארגנו מתנגדי השחיטה היהודית עצומה חתומה על ידי 88,000 איש ובה ביקשו להעביר משאל עם על תיקון בחוקה. ב-20 באוגוסט 1893 התקיים המשאל, והתיקון לחוקה התקבל ברוב של 191,257 קולות נגד 127,101, למרות קריאה רשמית מהשלטון בשווייץ שקראה לאזרחים להצביע נגד התיקון. התיקון לחוקה אמר: