לאחר עיכוב במזג האוויר, הצליחו לבסוף גדודי חיל הרגלים המוצנח של חטיבת הצנחנים הראשונה (הפולנית) של סטניסלב סוסבובסקי להמריא באנגליה. 114 מטוסי C-47 המריאו אך 41 מטוסים פנו לאחור לאחר שמפקדת נושאת הכוחות החליטה שיהיה מסוכן מדי להצניח אם המטוסים יתעכבו זמן רב מדי. השאר נלחצו; לא היו להם את קודי השידור הנכונים והם לא הבינו את ההודעות. אחת ההודעות הבודדות שיצאו מארנהם הזהירה את הפולנים ש-DZ 'K' אינו מאובטח ולנחות במקום זאת על הפולדר ממזרח לדריאל, שם עליהם לאבטח את המעבורת Heveadorp על הגדה הדרומית של הריין. הפולנים צנחו תחת אש בשעה 17:00 וספגו אבדות אך התאספו בסדר תקין. כשהם התקדמו לגדת הנהר, גילו שהמעבורת נעלמה; איש המעבורת הטביע אותו כדי למנוע מהגרמנים את השימוש בו.
הגעתם של הפולנים הפיגה את הלחץ על הבריטים כשהגרמנים נאלצו לשלוח כוחות נוספים מדרום לנהר הריין. מחשש להתקפה על הקצה הדרומי של גשר הכביש או על כביש ניימכן, גדוד של דיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-34, גדוד המקלעים ה-47 וקבוצות קרב נוספות עברו את הנהר בן לילה.
באוסטרבייק, עמדות ההגנה אוחדו ואורגנו לשני אזורים. היקס פיקד על הצד המערבי והצפוני של ההיקף, והאקט, לאחר מנוחה מסוימת, על החזית המזרחית. ההיקף לא היה קו הגנה שלם אלא אוסף של כיסי הגנה בבתים ובתעלות שועל המקיפים את מרכז אוסטרבייק, כשבמרכזו מטה הדיוויזיה במלון הרטנשטיין. ההיקף היה בערך 4.8 ק"מ מסביב והוגן על ידי כ-3,600 איש. למרות מאמציהם של הגרמנים, הקו נשאר כמעט ללא שינוי במשך חמשת הימים הבאים, אף על פי שגרמנים מבית הספר לנגדיך הרמן גרינג תקפו את עמדות רגימנט הגבול בצד המערבי ליד הריין, ואילצו אותם לנטוש קרקע גבוהה חשובה אסטרטגית המשקיפה על אוסטרבייק. התגבורת הגדולה ביותר לבריטים הנצורים הייתה היכולת ליצור קשר עם יחידות ארטילריה קדמיות של הקורפוס ה-30. נוצר קשר רדיו עם הגדוד הבינוני ה-64, הארטילריה המלכותית, אשר הצליחו להטיל ירי פגזים כבדים ומדויקים על עמדות גרמניות סביב ההיקף. קישור הרדיו למפקדת הסוללה שימש גם כקו התקשורת הראשי לקורפוס ה-30. כה חשובה הייתה האש הארטילרית שסיפק הגדוד הבינוני ה-64, שלאחר מכן ארקהארט לחץ (ללא הצלחה) כדי שהגדוד יוכל לענוד את תג הפגסוס המוטס על מדיו.
הבריטים היו עדים לצניחה הפולנית אך לא הצליחו ליצור קשר באמצעות רדיו ולכן שחיין (טוראי ארנסט הנרי ארצ'ר) נשלח דרומה לנהר הריין. הבריטים תכננו לספק רפסודות למעבר נהר באותו לילה, שכן הפולנים היו לחוצים נואשות בגדה הצפונית. הפולנים המתינו על הגדה הדרומית, אך עד השעה 03:00 לא נראו שום רפסודות והם נסוגו לדריל כדי לתפוס עמדות הגנה.
22 בספטמבר, הקרב באוסטרבייק.
בן לילה, הגרמנים מדרום לנהר יצרו קו חוסם לאורך מסילת הברזל, שהתחבר לדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-10 מדרום וטיהרו את גשר הכביש מהפולנים. אולם, הפולנים היו חפורים היטב בדריל, והשריון הגרמני לא היה מסוגל לתמרן מהכבישים הראשיים כדי לתקוף אותם. תקוות התעוררו כאשר שלוש מכוניות משוריינות של פרשי הבית מהקורפוס ה-30 הצליחו לעקוף את ההגנות הגרמניות באי ולהתחבר לכוחו של סוסבובסקי. לאחר רדת החשיכה, עקבו אחריהם טנקים של משמר הדרגונים ה-4/ה-7 המלכותי וחיל רגלים של הגדוד ה-5 של הרגימנט הקל של דוכס קורנוול. ואילו מאחוריהם, שאר דיוויזיית ווסקס ה-43 עשתה את דרכה במסדרון צר.
באוסטרבייק נמשכו קרבות כבדים סביב ההיקף. הפגזה עזה וצלפים הגדילו את מספר הנפגעים בעמדות הסיוע בבתי המלון ובבתי העיירה. ביטריך הורה להגביר את ההתקפות ולהרוס את ראש הגשר הבריטי מצפון לנהר הריין, ובשעה 09:00 החלו ההתקפות הגדולות עם תקיפות צוותי הקרב השונים של דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-9 ממזרח ויחידות צוות הקרב פון טטאו מהמערב. היו רק הישגים קטנים אך בעקבות התקפות אלו נערכו התקפות סימולטניות אחר הצהריים כאשר הגרמנים ביצעו מהלכים נחושים בקצה הצפוני והמזרחי. מצפון, הם הצליחו להסיג לזמן קצר את רגימנט הגבול הסקוטי של המלך לפני שהאחרונים תקפו נגד ותפסו מחדש את עמדותיהם. אולם ארקהארט הבין את חוסר התוחלת בהחזקת קו העצים חסר החשיבות הטקטית והורה ליחידות בצפון לסגת אחורה ולהגן על קו קצר יותר. ממזרח, שרידי גדוד הצנחנים ה-10 כמעט הושמדו בעמדתם הקטנה על כביש ארנהם הראשי, אך הגרמנים לא הצליחו להשיג הישג משמעותי.
שניים מקציני המטה של ארקהארט שחו במהלך היום בריין ויצרו קשר עם המטה של סוסבובסקי. נקבע כי יש לספק שש סירות גומי בגדה הצפונית כדי לאפשר לפולנים לחצות את הנהר ולהיכנס להיקף אוסטרבייק. באותו לילה התוכנית הופעלה אך הכבל שנועד להעביר את הסירות נשבר והמשוטים הקטנים לא הספיקו לחתור על פני הנהר הזורם במהירות. רק 55 פולנים עברו את הנהר לפני השחר ורק 35 מהם הגיעו אל ההיקף.
23 בספטמבר, הקרב על ראש הגשר.
לודוויג שפינדלר נצטווה לשנות את התקפותיו דרומה יותר כדי לנסות להרחיק את הבריטים מהנהר, לבודד את הבריטים מכל תקווה לתגבור ולאפשר את השמדתם. עם זאת, למרות מאמציהם, הם לא הצליחו, אם כי הארטילריה וההתקפות המתמידות המשיכו לשחוק את ההגנות הבריטיות עוד יותר.
הפסקה במזג האוויר אפשרה ל-RAF לטוס סוף סוף במשימות קרב נגד הכוחות הגרמניים המקיפים את אנשיו של ארקהארט. מטוסי הוקר טייפון ו-P-47 ת'נדרבולט הפגיזו עמדות גרמניות לאורך היום ומדי פעם ניהלו דו-קרב עם הלופטוואפה מעל שדה הקרב. חיל האוויר המלכותי ניסה לבצע את טיסת האספקה האחרונה שלהם מבריטניה בשבת אחר הצהריים, אך איבד שמונה מטוסים עבור הכוחות המוטסים ברווח קטן. כמה מאמצי אספקה קטנים נעשו משדות תעופה של בעלות הברית באירופה במהלך היומיים הבאים, אך עם השפעות מועטות.
מדרום לנהר התכוננו הפולנים למעבר נוסף. באותו לילה, הם חיכו להגעת ספינות סער מהקורפוס ה-30, אך אלה הגיעו רק לאחר חצות, ורבות מהן היו ללא משוטים. המעברים החלו בשעה 03:00, עם תמיכה באש של דיוויזיית ווסקס ה-43. במהלך שעות החשיכה הנותרות, רק 153 לוחמים הצליחו לחצות - פחות מ-¼ מהתקוות לתגבורת.
24 בספטמבר, קריסת המערך הבריטי.
בבוקר ביקר הורוקס בעמדות הפולניות בדריל כדי לראות את החזית בעצמו. מאוחר יותר, הוא ערך ועידה בהשתתפות בראונינג, מייג'ור-גנרל אייבור תומאס מהדיוויזיה ה-43 (ווסקס) וסוסבובסקי בוולבורג. בפגישה שנויה במחלוקת בה הוצא סוסבובסקי פוליטית, הוחלט כי יתבצע ניסיון מעבר נוסף באותו לילה. כאשר הגרמנים ניתקו את כביש האספקה הצר ליד ניימכן מאוחר יותר באותו יום, נראה כי הורוקס הבין את חוסר התוחלת של המצב ונערכו תוכניות להסיג את הדיוויזיה המוטסת הראשונה.
באוסטרבייק המצב היה נואש; האקט נפצע בבוקר ונאלץ לוותר על הפיקוד המזרחי. ה-RAF ניסה לספק תמיכה צמודה סביב ההיקף שרק סייעה בהחזקת המתחם, אך הפגזה וצליפה הגדילו את האבדות משעה לשעה. תחנות הסיוע התמלאו על ידי 2,000 נפגעים בריטים, גרמנים והולנדים. מכיוון שעמדות סיוע רבות היו בקו החזית, בבתים שהשתלטו עליהם מוקדם יותר בקרב, נוצר המצב המוזר שבו נפגעים פונו קדימה ולא אחורה. ללא פינוי, הפצועים נפצעו לעיתים קרובות שוב וחלק מהעמדות החליפו ידיים בין הבריטים לגרמנים מספר פעמים כאשר נלחמו על ההיקף.
במהלך הלחימה סביב אוסטרבייק, התקיימו הפסקות אש קצרות ומקומיות סביב עמדות הסיוע כדי לאפשר לפצועים להגיע אליהם, אך ביום ראשון ביקש קולונל גרים ווראק - קצין הרפואה הבכיר - רשות מארקהארט לארגן הפסקת אש. ווראק נלקח לראות את ביטריך שהסכים והציע לווראק אספקה רבה ככל שיכול היה לשאת. בין השעות 15:00–17:00 החלה הפסקת אש כללית סביב ההיקף וכ-450 פצועים באלונקות ופצועים מהלכים פונו מההיקף. הגרמנים השתמשו בג'יפים ובאמבולנסים על מנת לקחת מקרים חמורים היישר לבית החולים סנט אליזבת בארנהם, שם עבדו יחד צוות רפואי בריטי, גרמני והולנדי.
באותו לילה, בעלות הברית בצד הדרומי של הנהר ניסו לבצע מעבר נוסף. התוכנית קראה לגדוד ה-4 של רגימנט דורסט ולגדוד הצנחנים הפולני ה-1 לעבור בשעה 22:00 באמצעות סירות ורכבי DUKW. סוסבובסקי זעם על כך שנאלץ לוותר על השליטה באחד מגדודיו וחשב שהתוכנית מסוכנת אך התנגדותו נדחתה. הסירות הגיעו רק 1:00 לפנות בוקר, וכמה מהם הושמדו או אבדו בדרך; בשינוי התוכנית של הרגע האחרון, הוחלט כי רק לוחמי רגימנט דורסט יעברו. הסירות הקטנות, ללא צוותים מיומנים, הזרם החזק והבחירה הגרועה של אתר הנחיתה בגדה הצפונית גרמו לכך שמבין 315 האנשים שניסו לחצות, רק קומץ הגיע לקווים הבריטים בצד השני. ה-DUKW ורוב הסירות נחתו רחוק מדי במורד הזרם ולפחות 200 איש נלכדו בשבי.
25 בספטמבר, הנסיגה.
במהלך הלילה, עותק של תוכנית הנסיגה נשלח מעבר לנהר לארקהארט. למרות התוכן המתסכל בעליל, ארקהארט ידע שאין ברירה אחרת, שלח לתומס ברדיו בשעה 08:00 והסכים לתוכנית בתנאי שתצא לפועל באותו לילה. הכוחות המוטסים יצטרכו לסבול יום נוסף בהיקף שלהם. לוחמים נוספים פונו מעמדות הסיוע במהלך היום אך לא הייתה הפסקת אש רשמית ולעיתים הדבר נעשה תחת אש. בשעה 10:00, הגרמנים החלו בהסתערות המוצלחת ביותר שלהם על ההיקף, כשהם תקפו את הקצה הדרום מזרחי עם חיל רגלים שנתמך על ידי טנקי טיגר שזה עתה הגיעו. ההתקפה הזו דחפה את הקווים החיצוניים של המגינים ואיימה לבודד את עיקר הדיוויזיה מהנהר. התקפות נגד חזקות מצד המגינים וירי פגזים מרוכזים מדרום לנהר הדפו בסופו של דבר את הגרמנים.