באליפות העולם שנערכה בסביליה בשנת 1999 דורג מורסלי במקום 12 כללי בריצת 1500 מטר, לאחר שלא הצליח לסיים את הריצה בשלב הגמר. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 3:37.32 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיים מורסלי במקום אחרון בשלב חצי הגמר, מקום 24 כללי ולא הצליח להן על תוארו.
תארים והישגים.
בשנת 1994 זכה מורסלי בתואר אתלט השנה בעולם.
רצועת המדבריות העולמית
רצועת המדבריות העולמית (מכונה גם חגורת המדבריות העולמית) היא כינוי לרצועת מדבריות בקווי הרוחב 20–30.
הסיבה לכך היא שבקו המשווה השמש נמצאת תמיד בזניט - מעל הראש, ומחממת דרך קבע את האוויר באזורים אלה. האוויר החם עולה למעלה כדרכו, כשהוא נושא עימו אדי מים רבים מהים. ככל שהוא מגביה הוא מתקרר, ופורק את האדים בצורת הגשמים הכבדים, האופייניים לאזורי קו המשווה, האוויר יבש שנותר מתפשט לצדדים בהיתקלו בסטרטוספירה המהווה לו כתקרה, הוא פונה לצפון ולדרום תוך שהוא מתרוקן משאריות הלחות שלו, ושוקע כאוויר חם ויבש במדבריות של חוג הסרטן וחוג הגדי - אותן רצועות מדבר גדולות שמצפון ומדרום לקו המשווה. שם ממוקמים בין היתר הנגב ומדבר סהרה. תופעה זו היא גורם עיקרי למצב האקלים בשטח הנגב והוא הגורם המרכזי לחום וליובש השרוי בו.
זוהי הסיבה לכך שהנגב הוא אזור מדברי על אף קרבתו היחסית לים התיכון אשר אמורה לגרום לכך שתנאי האקלים בו לא יהיו מדבריים.
משבר החוב של יוון
משבר החוב של יוון הוא משבר כלכלי, שהתרחש ביוון החל מסוף שנת 2009. הוא היה מוקד מרכזי של משבר החוב האירופי. המשבר החל כתוצאה של המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008 בצירוף בעיות מבניות וחולשה של הכלכלה היוונית. בעקבות המשבר נכנסה יוון למיתון ממושך שבמהלכו התכווץ התוצר הלאומי ביותר מ-20%. שיעור החוב הציבורי ביחס לתוצר עלה באופן חד, ושיעור האבטלה הגיע בשיאו (קיץ 2013) ליותר מ-25% מכוח העבודה. בעקבות המשבר, שאיים על יציבות כלכלות אחרות באירופה, יוון נאלצה לבקש סיוע ממדינות האיחוד האירופי ומקרן המטבע הבינלאומית ולהסכים לתנאים של מספר תוכניות חילוץ. במסגרת תוכניות החילוץ, שהאחרונה מביניהן הסתיימה בקיץ 2018, יוון קיבלה סיוע בסכום קרוב ל-300 מיליארד אירו ונאלצה להנהיג רפורמות ותוכניות צנע, שכללו קיצוצים חדים בתקציבי הרווחה, בתנאי הפנסיה ובהעסקה במגזר הציבורי.
המשבר ומדיניות הצנע הביאו להשלכות חברתיות קשות. יותר משליש מאזרחי יוון הוגדרו כנתונים בסכנה לעוני, ולפי דו"ח של ה-OECD כ-1.5 מיליון אזרחים יוונים חיו בתנאי עוני קיצוני בשנת 2017. תנאי הפנסיה של מרבית אזרחי יוון נפגעו באופן משמעותי ומספר האזרחים החיים ללא קורת גג גדל פי 4 בתוך מספר שנים. תקציבי הממשלה לשירותי חינוך, בריאות ורווחה הופחתו, דבר שהוביל להידרדרות בשירותים ובקצבאות, להרעה בנגישות ובאיכות של מוסדות חינוך ציבוריים, ולהגעת מערכת הבריאות הציבורית לסף התמוטטות. דו"חות ומחקרים שעוסקים בבריאות הציבור הצביעו על הידרדרות חריפה בבריאות הנפש, על עלייה במספר האזרחים הסובלים מדיכאון קליני ועל עלייה של 40% במספר ההתאבדויות בשנים 2015-2010.
שנות המשבר, במהלכן נערכו במדינה מספר מערכות בחירות, משאל עם, ומספר רב של שביתות והפגנות, היו גם שנים רצופות במשברים פוליטיים.
רקע.
יוון הצטרפה לקהילה הכלכלית האירופית ב-1 בינואר 1981. מתוקף כך היא הפכה לאחת החברות באיחוד האירופי לאחר הקמתו ב-1992. מטבע האירו הושק ב-11 ממדינות האיחוד ב-1 בינואר 1999. הקריטריונים להצטרפות לגוש האירו קבעו שעל המדינות המצטרפות להראות אינפלציה נמוכה מ-1.5%, גירעון תקציבי נמוך מ-3% ויחס חוב לתוצר נמוך מ-60%. ב-1999 יוון לא עמדה בקריטריונים ולא צורפה למטבע. בהמשך יוון הציגה שיפור בנתונים הכלכליים וכתוצאה מכך, צורפה לשוק האירו ב-1 בינואר 2001. מאוחר יותר התברר כי יוון סילפה נתונים על מנת להצטרף לאיחוד. כך למשל, יוון הצליחה להסתיר חלק מהחוב הציבורי.
במהלך שני העשורים שקדמו להצטרפותה לגוש האירו, יוון סבלה מאינפלציה גבוהה, חוב גבוה ביחס לתוצר, צמיחה נמוכה, ושורה של משברים הקשורים בשער החליפין של המטבע המקומי. התקווה של היוונים הייתה שהצטרפות לגוש האירו תעזור לייצב את האינפלציה ותיצור תנאים נוחים יותר לצמיחה. עד שנת 2008 ציפייה זו אכן התגשמה ברובה. ההצטרפות לאירו אפשרה ליוון ללוות כסף בריבית נמוכה יחסית. בעוד שבשנות התשעים יוון נדרשה לעיתים לשלם ריבית של כ-10% או יותר על חלק מההלוואות שלה, מצבה החדש אפשר לה ללוות בריבית של 2-3%. מצב זה עודד את המדינה ללוות יותר, אך במקביל עלויות מימון החוב ירדו והתוצר הלאומי גדל. בין 2001 ל-2008 ההשקעה הפרטית ביוון עלתה, התוצר הלאומי הריאלי של יוון גדל בקצב ממוצע גבוה של 3.9% בשנה והאינפלציה ירדה לפחות מ-4%.
לצד השיפור בנתוני הצמיחה והאינפלציה, מצב החוב של יוון לא השתפר ואף החמיר בשנים שקדמו למשבר. הסיבה המיידית למצב זה הייתה מדיניות הרחבה פיסקלית שלא לוותה בשמירה על גירעון נמוך. ההוצאה הציבורית כאחוז מתוך התוצר הלאומי הייתה במגמה כללית של עלייה, בעוד שההכנסה הציבורית ממסים כאחוז מהתוצר הייתה במגמה של ירידה. אחת הסיבות להוצאה הציבורית הגבוהה הייתה מערכת פנסיה לא יעילה וגיל פרישה ממוצע נמוך בהשוואה למדינות אירופאיות אחרות. מצד ההכנסות, המדינה סבלה ממערכת מיסוי מסואבת, התחמקות של אזרחים מתשלום מיסים, ואי-אכיפה של חוקי מס בשנים של בחירות. מצב זה השתקף בנתונים לא מחמיאים של גירעון תקציבי שנותר לאורך התקופה גבוה מ-4.5% (בניגוד לשאיפה המוצהרת לגירעון נמוך מ-3%). החוב של יוון כאחוז מהתוצר הלאומי ירד למשך תקופה קצרה בין 2001 ל-2003 מ-103.7% ל-97.4%; אולם, בשנים שלאחר מכן הוא החל לעלות עד לרמה של 113% ב-2008 ו-129.3% ב-2009. החוב הגדול הפך את יוון לפגיעה במיוחד בתרחיש של משבר בינלאומי. כל עוד המצב הבינלאומי אפשר להמשיך ללוות בעלות נמוכה יחסית, יוון הייתה יכולה להמשיך לממן את עלויות החוב שלה, אך עלייה משמעותית בעלויות המימון הייתה מעמידה את הכלכלה בסכנה של חדלות פירעון – כלומר, בסכנה של חוסר יכולת להחזיר חובות בזמן.
שיעורי הצמיחה של יוון הצביעו לכאורה על התחזקות של הכלכלה. עם זאת, שיעורי הצמיחה הגבוהים הובלו בעיקר על ידי צריכה מקומית (הן ציבורית והן פרטית), שהייתה תלויה בהמשך הלוואת הכספים. כלפי חוץ הכלכלה היוונית לא הצליחה להגביר את התחרותית אל מול היצרנים האחרים באירופה ובעולם. מצב זה הוביל להידרדרות של החשבון השוטף.
בנוסף לבעיית החוב, המשק היווני סבל מבעיות מבניות שהתבטאו בקושי לקיים כלכלה המבוססת על תחרות. התעשייה היוונית לא התמקדה בתחומים הנסמכים על הון אנושי גבוה. ההוצאה על מחקר ופיתוח הייתה נמוכה משמעותית מהממוצע באירופה ומדדים בינלאומיים הראו שמערכות החינוך וההשכלה הגבוהה מניבות הישגים נמוכים בהשוואה למדינות אחרות באירופה. הפריון לשעת עבודה ביוון היה נמוך בכ-44% מהממוצע במדינות האירו ואילו עלות העבודה ליחידה הייתה במגמה של עלייה חדה.
לטענת כלכלנים מסוימים, יוון סבלה גם מבעיות בתרבות הפוליטית שהתבטאו בקשיים בריסון מדיניות של הרחבה פיסקלית. הכלכלן זוכה פרס נובל אדמונד פלפס, למשל, טען כי שורש המשבר של יוון הוא בכלכלה המתאפיינת בקליינטליזם וקרוניזם, כלומר ניהול מדיניות כלכלית בהתאם לשאיפת הממשלה לזכות בהצבעות ולהעניק טובות. בעיות של שחיתות, הן במגזר הציבורי והן בפרטי, תרמו גם הן למצב הרעוע ולרמה נמוכה של תחרות.
פרשנים אחרים טוענים שהמקור העמוק למשבר הוא דווקא הכלכלה הניאוליברלית ויחסי הכוחות בין מדינות חזקות בגוש האירופי, כגון גרמניה וצרפת, לבין מדינות בפריפריה של האיחוד, כגון יוון, פורטוגל, אירלנד וספרד. הצטרפות יוון לשוק האירו סייעה לאספקטים מסוימים של הכלכלה, אבל כתוצאה מהמהלך יוון איבדה את היכולת לנהל מדיניות מוניטרית באופן עצמאי. יוון לא יכלה להתמודד עם בעיות התחרותיות של הכלכלה המקומית על ידי פיחות של שער החליפין.
תחילת המשבר.
הסכנה שבאחזקת חוב גבוה התפתחה לכדי משבר כלכלי חריף לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2008 המשבר הכלכלי, שהחל בארצות הברית והפך במהרה למשבר בינלאומי, הביא את יוון לסף קריסה כלכלית. תוצאה מיידית של המשבר הייתה האטה בענפים מרכזיים של הכלכלה היוונית, כגון תיירות והובלה ימית. באוקטובר 2008 הבנק המרכזי ביוון שיגר לפרלמנט ולממשלה היוונית מסמך בו הוא קבע כי דרושים צעדים דחופים. הבנק הודה כי "בצירוף הנסיבות הקשות הנוכחיות של הכלכלה הגלובלית, חוסר האיזון המקרו-כלכלי של הכלכלה היוונית וחולשותיה המבניות הופכים למשמעותיים יותר. הצירוף של הגורמים שתמכו בצמיחה מהירה שנמשכה 13 שנים ללא הפרעה מאבד בהדרגה את כוחו". באותו החודש חלה הידרדרות חריפה בחומרת המשבר הבינלאומי (לאחר הקריסה של ליהמן ברדרס באמצע ספטמבר של אותה השנה). למרות ההידרדרות, ולמרות האזהרות שהבנק היווני וגורמים חיצוניים שיגרו לממשלה, ההערכות של המוסדות היווניים נותרו אופטימיות ביחס לחומרת המשבר. למשל, בתחזיות שהוגשו למוסדות האירופאים בסוף ינואר 2009, שם נצפה כי הכלכלה היוונית תמשיך לצמוח בקצב של 1-2% בשנים 2009–2011 ושהגירעון הציבורי ילך וירד באותן השנים ביחס לתוצר הלאומי.
במקביל להתפתחויות אלה, גם המצב הפוליטי ביוון הפך ללא יציב: בדצמבר 2008 כוח של המשטרה היוונית הרג תלמיד בן 15 בשם אלכסנדרוס גריגורופולוס; התקרית הציתה הפגנות ומהומות נרחבות שנמשכו מספר שבועות באתונה ובערים יווניות נוספות.