הוא הבקיע את שערו הראשון עבור נבחרת איטליה עד גיל 21 ב-6 בספטמבר 2019, במשחק ידידות בניצחון 4–0 מול מולדובה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה הבוגרת ב-8 בספטמבר 2021, בניצחון 5–0 על ליטא.
Purge the Poison
Purge the Poison (בעברית: לטהר את הרעל) הוא שיר שנכתב והוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, "Ancient Dreams in a Modern Land". הוא יצא לאור כסינגל השני מתוך הפרויקט ב-14 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, לצד ההכרזה על האלבום. את השיר הפיקה ג'ניפר דקילביו. "Purge the Poison" הוא שיר פופ ואלקטרופופ הכולל גיטרה, ומושר מנקודת המבט של "אמא טבע". מילות השיר עוסקות בחברה טובה יותר, הנקייה מקפיטליזם, שינויי אקלים ופטריארכיה.
השיר צוין לחיוב על ידי מבקרי מוזיקה, וחלקם שיבחו את קליטותו. אחרים השוו אותו לשירים ישנים יותר בדיסקוגרפיה שלה. הקליפ הנלווה יצא במקביל לשיר ובוים ​​על ידי וירד לייף פילמס. בקליפ מופיעה מרינה כאשר היא רוקדת ולבושה בתלבושות צבעוניות. ב-5 במאי, פורסמה גרסה אלטרנטיבית לשיר, בהשתתפות האמנית נדז'דה טולוקונניקובה, החברה בלהקת הרוק הפמיניסטית פוסי ריוט.
רקע ופרסום.
בינואר 2020, פרסמה מרינה בחשבונות המדיה החברתית שלה כי היא עובדת על אלבום האולפן החמישי שלה. בכל הנוגע לפרויקט, היא הביעה רצון לשתף פעולה עם צוות שכולל נשים בלבד, בשונה מבעת הקלטת אלבום האולפן הרביעי שלה, "Love + Fear". לאחר יציאת הסינגל המוביל, "Man's World" ב-2020, פרסמה מרינה מספר טיזרים לשירים אחרים מסשנים של הקלטות האלבום, בהם "Flowers", וכן קטע מתוך הקליפ לשיר Venus Fly Trap. בעבר, במאי 2020, שיתפה מרינה קטע מהדמו של "Purge the Poison" בחשבון הטוויטר שלה, יחד עם חלק ממילות השיר. היא תכננה להוציא סינגלים מהאלבום שלה כבר באפריל 2020, אך שינתה את התוכניות בעקבות תחילת מגפת הקורונה.
מרינה כתבה את "Purge the Poison" בעצמה, כאשר ג'ניפר דקילביו שימשה כמפיקה. בריאיון לניו יורק טיימס, הביעה דקילביו את התרגשותה לעבוד עם אישה אחרת: "אני אחת מהמפיקות היחידות בתעשייה, ודיברנו זו בשפה של זו. היא הדבר האמיתי, ובתעשיית הפופ המוזרה הזה, זה מרענן שיש מישהו עם מילים שהולכות נגד הכל". יומיים לפני יציאת השיר, השיקה מרינה אתר בשם "AllMyFriendsAreWitches.com", שבו המעריצים יכלו להזין את מספרי הטלפון שלהם כדי לקבל עדכונים לגבי המוזיקה של מרינה; השיר זכה לתמיכה וקידום באמצעות ההאשטאג , והשיר הוכרז מאוחר יותר באותו יום. הוא יצא רשמית ב-14 באפריל 2021 להורדה דיגיטלית וסטרימינג, דרך אטלנטיק רקורדס. שם האלבום החמישי, "Ancient Dreams in a Modern Land", הוכרז במקביל, יחד עם תאריך היציאה, ב-11 ביוני 2021.
ב-5 במאי 2021, פורסמה גרסה אלטרנטיבית רשמית של השיר, בהשתתפות הלהקה הרוסית פוסי ריוט. לשיר נוסף בית חדש, שבוצע על ידי הזמרת נדז'דה טולוקונניקובה, החברה בלהקה. טולוקונניקובה הסבירה את מחשבותיה על השיר, וציינה כי היא "הופתעה מהרצועה", וציינה לחיוב את הדרך בה "היא מזינה את המוח שלך בשאלות הנכונות ומעודדת אותך לחשוב". ב-29 באוקטובר 2021, יצא לאור תקליט 7 אינץ' זוהר בחושך של השיר, במהדורה מוגבלת של 4,000 עותקים. התקליט כלל את הגרסה האלטרנטיבית כבי-סייד.
הרכב ומילים.
"Purge the Poison" הוא שיר פופ ואלקטרופופ המבוסס על גיטרה. המכשור מורכב מקלידים וסינתיסייזר שהופקו על ידי דקילביו, תופים, עליהם תיפף סם קאופמן-סקלוף, בס שנוגן על ידי פטריק קלי וגיטרה, עליה ניגן דייוויד לויטה. לדברי דקילביו, ההפקה של השיר אינטנסיבית בכוונה: "לא ניסיתי להיות נחמדה. ידעתי שזה צריך להיות חזק". ג'ואי נולפי מאנטרטיינמנט ויקלי כתב כי השיר דומה מוזיקלית לחומרים מאלבום הבכורה של מרינה, "The Family Jewels".
לפי גאב גינסברג מבילבורד, "Purge the Poison" הוא "מיני המנון של יום כדור הארץ", בשל מילותיו הנוגעות לשינויי אקלים והצלת כדור הארץ. מרינה כתבה את השיר מנקודת המבט של "אמא טבע", ומתייחסת לציפיות החברתיות לגבי קפיטליזם ופטריארכיה. בתור אמא טבע, היא פותחת את השיר, ומתייחסת לאירועים כמו מלחמות בארצות הברית, ולהשלכות של מגפת הקורונה: "Virus come, fires burn / Until human beings learn / From every disaster" (בעברית: "וירוס בא, שריפות בוערות / עד שבני האדם ילמדו / מכל אסון"). מילים אחרות בשיר מתייחסות לאירועי תרבות פופולרית בלתי נשכחים, כמו גילוח ראשה של בריטני ספירס בשנת 2007, ופרשת התקיפות המיניות של הארווי ויינשטיין.
ביקורות.
דימיטרה גורדואלה ממגזין אטווד שיבחה את "Purge the Poison", וכתבה שזהו "השילוב המושלם" של העשייה המוזיקלית הקודמת שלה; היא המשיכה: "אם עוד לא ידענו מה מרינה מסוגלת לעשות, היה קשה להאמין ששיר אייקוני וקליט כל כך יצא תוך כדי עיסוק בנושאים רציניים שנוגעים בכל אחד מאיתנו בכל יום". תומאס ה. גרין מ-"The Arts Desk" גם כן שיבח את השיר, וכינה אותו "אחד משירי הפופ הטובים של השנה". אהד סנווארי, ממגזין V, כינה את השיר "רצועת גיטאר הירו חלומית", ותיאר אותו כאחת מהשירים החדשים האהובים עליו. רד דזירי מ-"The Line of Best Fit" ציינה לחיוב את היכולות הווקאליות של מרינה בשיר.
לעומת הביקורות החיוביות, אביגיל פירת' ממגזין "Dork" התייחסה לשיר כ"פספוס הגדול ביותר" של האלבום; היא כינתה אותו "יותר מדי על האף" וציינה כי הוא פחות טוב מהרצועות הקודמות והעוקבות לו, "Venus Fly Trap" ו-"Man's World".
וידאו קליפ.
הקליפ השיר נוצר על ידי מרינה ו-Weird Life Films, שגם ביימו אותו. בקליפ מופיעה מרינה כאשר היא לבושה באנסמבל של תלבושות צבעוניות ונוצצות.
קרדיטים.
שיר.
הקרדיטים שלהלן לקוחים מהאתר טיידל.
וידאו קליפ.
הקרדיטים שלהלן לקוחים מחשבון היוטיוב של מרינה.
נופי זיכרון
נופי זיכרון (בגרמנית: Weiter leben. Eine Jugend, בתרגום מילולי - "להמשיך לחיות: נעורים") הוא אוטוביוגרפיה מאת חוקרת הספרות רות קליגר שפורסמה ביוני 1992 בגרמנית. בזיכרונותיה מתארת קליגר את ילדותה ונעוריה היהודיים באוסטריה ובגרמניה בתקופת הנציונל-סוציאליזם, את התנאים שבהם שרדה ואת אתגרי הקיום. קליגר החלה לכתוב את האוטוביוגרפיה בסוף 1988.
חלקי האוטוביוגרפיה.
האוטוביוגרפיה מחולקת לחמישה חלקים:
חלק ראשון: וינה.
בחלק הראשון של זיכרונותיה מתארת רות קליגר את ילדותה בווינה, שם נולדה ב-30 באוקטובר 1931, ולאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית במרץ 1938. בילדותה חוותה קליגר אנטישמיות, הדרת יהודים מהחיים הציבוריים והתחלת הרדיפה בהדרגה עד הגירוש. ככל שחייה הצטמצמו יותר ויותר עקב הרדיפות שחוותה בעולם החיצון, חיפשה קליגר יותר ויותר מקלט בעולם הספרות.
חלק שני: המחנות.
בגיל אחת עשרה גורשה קליגר לטרזין עם אמה. משם נלקחה למחנה המשפחות של טרזין במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ולאחר מכן גורשה לכריסטיאנשטט, מחנה לוויין של מחנה הריכוז גרוס-רוזן.
חלק שלישי: גרמניה.
קליגר, יחד עם אמה וילדה נוספת, הצליחו להימלט בצעדת פינוי בתחילת 1945 ושרדו בזהות בדויה שהעניק להם כומר בשלב האחרון של תקופת הרייך השלישי. הן עלו על רכבת לשטראובינג (Straubing). עם השחרור בידי הצבא האמריקאי השיגה קליגר תואר נוטאביטור (Notabitur) - תעודת בגרות בתנאים מקלים - בשטראובינג והחלה ללמוד ברגנסבורג.
חלק רביעי: ניו יורק.
קליגר היגרה לארצות הברית עם אמה ב-1947 והחלה בלימודים.
הוצאה לאור.
כתב היד נדחה על ידי זיגפריד אונסלד (Siegfried Unseld), אז ראש הוצאת זורקמפ (Suhrkamp Verlag), בטענה שהוא "לא ספרותי מספיק בסטנדרטים של ההוצאה". הוצאת וולשטיין (Wallstein) בגטינגן פרסמה לאחר מכן את כתב היד.
התקבלות ופרסים.
"נופי זיכרון" התקבל באהדה בקרב סוקרים וקוראים. קליגר קיבלה פרסים רבים. בספטמבר 1992 הגיע הספר למקום הראשון בדירוג מבקרי הספרים SWR-Bestenliste.
במסה משנת 2003 על הספר כתבה הרטה מילר שעבור הילדה רות קליגר, שכתוב בלדות של פרידריך שילר "[היתה] הדרך האינטנסיבית ביותר להתמודד עם הבלדות הידועות".
הנערה חייבת את חווית העיבוד לזיכרון החרוזים של שילר, ואלה סיפקו לה תמיכה בזכות צורתם המרוסנת: "הבלדות של שילר הפכו לפואמות המניעות אותי", כתבה קליגר, "כי אפשר היה לשנן אותן במהלך המסדר, בעמידה במשך שעות בחצר מחנה הריכוז. "אלו שירי ילדים, שבקביעותם, יציבותם, רצו ליצור משקל נגד לכאוס". מילר התרשמה מאמירותיה של קליגר במספר נושאים: אילו קבוצות היו במחנות הריכוז, כיצד האסירים הפוליטיים הגרמנים חשו עליונות על האסירים היהודים. מולר הוסיפה: "מפתיע שההומוסקסואלים הגרמנים שהיו גם הם במחנות המוות אינם מוזכרים בהקשר הזה. ... [הרי] גם הם, ההומוסקסואלים, כמו גם היהודים, זכו ליחס של בוז מהנאצים, בתור "תת אדם" (Untermenschen) בשל מהותם, גופם, לא בתור אויבים פוליטיים." לדברי מילר, סיפורים מרומזים של קליגר מהדהדים בראש במשך זמן רב. למשל, בפרק על ליזל הצעירה, שסמכה על רות והלכה בעקבות אביה לתא הגזים, ועליה כתבה קליגר: "ליזל לא הייתה ילדה סנטימנטלית. […] אבל היא גם הייתה ילדה, ומה שפרקה מולי היה יותר ממה שיכלה לעכל". קליגר הצליחה לשמור על קרבה אנושית כי לא הפכה אף אחד מהמתים לדמות גדולה מהחיים, אלא שמרה על האפשרות לבלבל אותם עם אנשים מהשורה. קליגר "אינה מנשאת אדם מת יותר מדי, אלא רק לרמה של קרבה אנושית."
בשנת 2008 הופצו בווינה 100,000 עותקים של הספר "נופי זיכרון" במסגרת הקמפיין Eine Stadt. Ein Buch (עיר אחת, ספר אחד).
הוואנג אוי-ג'ו