ב-5 בנובמבר 2009, התקיים באוניברסיטת ברנדייס דיון ראשון מסוגו בעניין דו"ח גולדסטון בהשתתפות השופט ריצ'רד גולדסטון וד"ר גולד. השופט גולדסטון, מחבר הדו"ח הקשה נגד ישראל, דן בדו"ח בפעם הראשונה מול נציג מישראל.
מנכ"ל משרד החוץ.
ב-7 ביוני 2015 אישרה הממשלה את מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד החוץ.
באוגוסט 2015 נחשף כי גולד נחשד בעבירת מס בשנת 2007, וכעונש לכך חויב לשלם כופר בסך של 200,000 ש"ח והסתיר זאת כאשר מונה למנכ"ל משרד החוץ. בטפסים שמילא גולד לקראת המועמדות למשרה בשירות המדינה, נשאל האם הוטל עליו תשלום כופר בגין עבירה כלשהי, והוא השיב בשלילה.
באוקטובר 2016 הודיע גולד על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל משרד החוץ בשל נסיבות אישיות.
ספריו.
יצא לאור בתרגום לעברית בשנת 2008 בהוצאת ידיעות ספרים תחת השם "המערכה על ירושלים: האתגר המדיני של ישראל"
יצא לאור בתרגום לעברית תחת השם "ממלכת האיבה".
רפאל בנבנשתי
רפאל (רפי) בנבנשתי (נולד ב-22 במאי 1937) הוא כלכלן והיסטוריון כלכלי המחזיק מניות יסוד במרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע.
ביוגרפיה.
רפאל בנבנשתי נולד וגדל בירושלים, נצר למשפחת רבנים ידועה בסלוניקי ומשפחה מספרד ופורטוגל. הוא בנו של חתן פרס ישראל, דוד בנבנשתי, ואחיו של מירון בנבנשתי.
בשנים 1959–1963 למד בנבנשתי כלכלה וגאוגרפיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1963–1966 היה מנהל אגף התכנון במשרד התעשייה והמסחר. בשנים 1967–1972 שימש בנבנשתי מנהל המחלקה לתכנון ענפי ברשות לתכנון כלכלי וב-1968 השתתף בכתיבת תוכנית הפיתוח לעזה והגדה המערבית.
בשנים 1972–1975 עבד ככלכלן בכיר בחברה להשקעות של הבנק העולמי (IFC) בוושינגטון. לאחר מכן, שימש במשך שבע שנים מנהל רשות ההשקעות של ישראל. בתקופה זאת, יזם עם עמיתיו אברהם אשרי ויוסי ורדי מסע עולמי לגיוס השקעות בענפי הטכנולוגיה המתקדמת, שהוכתר בהקמת קרנות הון סיכון להשקעות בישראל ובהקמת מפעלים של משקיעי חוץ בכל רחבי ישראל, בהם מפעלי המוליכים למחצה בירושלים (אינטל) ובמגדל העמק (טאואר סמיקונדקטור).
בשנים 1984–2000 השתתף בנבנשתי בצוות שהקים את הארגון FIAS - Facility for Investment climate Advisory Services במסגרת הבנק העולמי. הארגון מספק ייעוץ למדינות מתפתחות לגבי הדרך להגדלת השקעות זרות בכלכלתן. במסגרת עבודתו יעץ בנבנשתי למדינות בכל רחבי העולם על מדיניות ההשקעות הרצויה. בין השאר יעץ לממשלת סין בשנת 1986 על מדיניות ההשקעות מחו"ל הרצויה עם פתיחתה למערב, וסייע לממשלת לסוטו בשנים 1989–1995 להגדיל את התעסוקה בתעשייה המקומית פי חמישה, ל-40,000 עובדים.
בשנים 1993–2001 שימש בנבנשתי יועץ לשר האוצר של ישראל ולשר לשיתוף פעולה אזורי בקידום פרויקטים אזוריים. בשנת 1994, הכין יחד עם יוסי ורדי, לקראת ועידת קזבלנקה (הועידה הכלכלית הראשונה למזרח התיכון וצפון אפריקה), את תוכנית "האופציות לפיתוח ולשיתוף פעולה אזורי", מסמך הכולל הצעות להשקת עשרות פרויקטים כלכליים, שמדינת ישראל, הרשות הפלסטינית ושכנותיהן הערביות יכלו לממש ביחד, כולל: חיבור תשתיות של מים, חשמל, תובלה ותקשורת; פיתוח אזורי תיירות, תעשייה ואחסון משותפים; הקמה של חוות חקלאיות; כרייה של תעלות; סלילה של כבישים ואיחוד של נמלי ים. בנבנשתי היה גם שותף במשא ומתן להסכם השלום בין ישראל לירדן והיה בין מעצבי הרעיון החדש של פרויקט תעלת הימים (מובל ים סוף - ים המלח). יחד עם חברת תה"ל בשנים 1998–2000, עיבד בנבנשתי מתאר חדש של פרויקט תעלת הימים בשם "מובל השלום" והציג אותה בירדן. הוא עודד את בדיקת הכדאיות של הפרויקט החדש במסגרת עבודתו במשרד לשיתוף פעולה אזורי. הפרויקט נמצא מאז 2007 בבדיקה של הבנק העולמי בליווי ועדה של נציגי ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית. התוצאות הסופיות של הבדיקה התפרסמו בשנת 2014. בין השותפים לבדיקה יש הסכמה שההמלצה תהיה לבצע את הפרויקט בצורה מודולרית ובשלבים. השלב הראשון יהיה ניסיוני לפרויקט כולו כדי למזער הסיכונים האקולוגיים.
בנבנשתי היה יו"ר משותף של הוועדה המשותפת של ישראל, ירדן וארצות הברית שבחנה את תוכניות פיתוח לבקעת הירדן וים המלח במסגרת הסכם השלום עם ירדן. בשנים 2000–2002 יזם וקידם ביחד עם שרון פרדו ויוליה זיפלינגר, במסגרת המשרד לשיתוף פעולה אזורי, את פרויקט הכרזת דרך הבשמים בנגב כאתרי מורשת עולמית. בשנים 2008–2010 שימש יועץ לצוות המכין את תמ"א 13 לים המלח.
מאז שנת 2000 הוא בעל מניות יסוד והיה יו"ר של הארגון מרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע.
בשנים 2003–2006 השלים תואר מוסמך לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והגיש עבודה שכותרתה הייתה "השפעת גורמים פוליטיים וכלכליים על היקף המסחר במוצרי מותרות ומסלוליו בתקופת האימפריה הרומית". ביולי 2012 אושרה עבודת מחקר שלו באוניברסיטה העברית בירושלים במסלול בין חוגי: היסטוריה, כלכלה וגאוגרפיה ואושר לו התואר דוקטור לפילוסופיה. כותרת העבודה הייתה "מוסדות כלכליים של המסחר האשורי העתיק במאות ה-20 עד ה-18 לפני הספירה". בשנת 2016 פרסם ספר בהיסטוריה כלכלית בהוצאת מגנס בשם "הכלכלה בשחר ההיסטוריה".
בנבנשתי הוא סא"ל בדימ', השתתף בכל מלחמות ישראל ממלחמת סיני עד מלחמת לבנון הראשונה. בין השאר היה בין מטהרי הכוכים בקרב המיתלה במלחמת סיני, מפקד הקו העירוני, הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ומפקד גזרה בעמק הירדן ועמק בית שאן במלחמת ההתשה (1970-1969), ומאוחר יותר כיהן כסמח"ט בחטיבה 266. חבר המועצה לשלום ולביטחון.
חיים אישיים.
בנבנשתי נשוי ואב לשתי בנות ובן.
פרסומים.
עורך שותף:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:משפחת בנבנשתי|רפאל]]
[[קטגוריה:ויקיפדים ישראלים]]
[[קטגוריה:היסטוריונים כלכליים]]
[[קטגוריה:כלכלנים ישראלים]]
[[קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937]]
קאוס אוסטרליס
קאוס אוסטרליס או ε בקשת הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים קשת והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים. למרות היותו הבהיר ביותר בקבוצה הוא קיבל את ציון באייר ε. מקור שמו הוא ערבוב של ערבית (قوس - קאווס - קשת) ולטינית (Australis - אוסטרליס - דרומי) ופרוש השם הוא החלק הדרומי של הקשת. כוכב זה יחד עם הכוכבים קאוס מדיה (δ בקשת - החלק המרכזי של הקשת) וקאוס בוראליס (λ בקשת - החלק הצפוני של הקשת) יוצרים את הקשת שמחזיק הקנטאור המיוצג בקבוצת כוכבים זו.
תכונות.
קאוס אוסטרליס הוא ענק כחול - לבן מסוג ספקטרלי B9.5 III במרחק של כ-145 שנות אור ובהירות נראית נראית מדרגה 1.79. מסתו כ-5 מסות שמש ורדיוסו גדול פי 7 מרדיוס השמש. עוצמת ההארה שלו היא קצת יותר מפי 300 משל השמש בתחום הנראה ופי 375 בתוספת הקרינה בתחום העל-סגול. ככל הנראה הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר כילה את המימן שבליבתו והוא מתיך מימן בשכבות חיצוניות יותר.
ניתוח ספקרוסקופי של אור הכוכב מראה על שכיחות נמוכה מהרגיל של יסודות כבדים מהליום. ככל הנראה הסיבה לכך היא מהירות הסיבוב הגבוהה של קאוס אוסטרליס סביב צירו שמעיפה מפניו יסודות קלים ויוצרת מסביבו ענן של מימן והליום שמסתיר את הרכבו הכימי האמיתי.
לקאוס אוסטרליס בן זוג עמום במרחק של 32 שניות קשת עם בהירות נראית מדרגה 14, שנקרא קאוס אוסטרליס B.
אפסילון בקשת
מבצר הים בצידון
מבצר הים בצידון (בערבית: قلعة صيدا البحرية , בצרפתית: Château de la Mer a Sidon) הוא מבצר צלבני בעיר צידון בדרום לבנון. הוא שוכן על אי זעיר בכניסה הצפונית אל מעגן צידון, ומחובר אל היבשת שמדרום לו באמצעות גשר אבן באורך 80 מטר שבו תשע קשתות.
היסטוריה.
המבצר הוקם בידי צלבנים מאנגליה ומצרפת על שרידיו של מקדש פיניקי שהוקדש לאל מלקרת. הקמת המבצר החלה ביום 11 בנובמבר 1227 והוא הושלם ב-2 במרץ 1228. הוקמו בו מגדל גדול בצידו המערבי של האי ומצודה מרובעת קטנה יתר בצידו המזרחי. ביצורים אלו הוקפו בחומה שצידה הפונה אל היבשה הוא החזק ביותר, ושולבו בה שרידי עמודים רומים שנועדו לחזקה.
בין המבצר ליבשה הוקם גשר אבן ובו ארבע קשתות, אך זה הגיע באותה עת רק עד אמצע המיצר בין האי ליבשה. 40 המטרים הנותרים גושרו על ידי גשר עץ וניתן היה להורסו בקלות ולנתק את האי מהיבשה. הכניסה למבנה מעוטרת בתבליטי אריות.
ב-1253 הקים המלך לואי התשיעי אולם מרכזי במבצר. כאשר המוסלמים כבשו את צידון, הם הרסו את המבצר, והסולטאן הממלוכי אל אשראף חליל אשר שלט במחצית השנייה של המאה ה-13 בנה מסגד בצידו המזרחי של האי. בשנת 1447, בתקופת שלטונו של הסולטאן אלמלכ אלט'אהר סייף א-דין ג'קמק, חודש המבצר.
תיקן אמריקני
תיקן אמריקני (שם מדעי: Periplaneta americana), הידוע בשפה העממית כ"ג'וק" או "מקק", הוא חרק מסדרת התיקנאים. אף על פי שתואר במדע לראשונה כמין אמריקני (ומכאן שמו), מקורו כנראה באפריקה, ככל הנראה בתור הקרבון (לפני כ-300 מיליון שנה). כיום הוא נפוץ מאוד כמעט בכל רחבי העולם, בעיקר הודות לאמצעי התחבורה של האדם.
ביולוגיה.
מאפיינים פיזיולוגים.
תיקנים אמריקנים בוגרים מגיעים לאורך ממוצע של כ-4 ס"מ, ולגובה של כ-7 מ"מ. צבעם חום, עם גוון בהיר בלוחית הגבית של החזה. הם בעלי זוג מחושים ארוכים במיוחד ביחס לגוף, ורגלי הליכה זיפיות. בראשם נמצאות שתי עיניים מורכבות, אשר מכילות כ-2,000 יחידות ראיה כל אחת ומשמשות אותם לראייה יעילה בחושך. ראשם נוטה כלפי מטה - תכונה אשר בשילוב עם גובהם הנמוך מאפשרת להם להידחק דרך סדקים צרים במיוחד. הם בעלי כנפיים המאפשרות תעופה (חסרות במופע הצעיר). לעיתים ניתן לראות תיקנית בוגרת נושאת את תיק הביצים שלה בקצה הבטן.
דיאטה.