ברבים מספריו קיימות דמויות מיסטיות המזכירות את צדיקי החסידות, ואלו משמשות כתובת לפנייתו של היהודי המתלבט הקרוע בין העולמות. רבים מספריו מתרחשים באזור הרי הקרפטים שבו גדל הבעש"ט, מייסד החסידות, ואפשר להעריך שהוא שימש השראה לחלק מהדמויות המיסטיות בספריו. לעומת דמויות הצדיקים מופיעות לא אחת בספרים דמויות נשיות, לא יהודיות, המסמלות את החיוניות הפשוטה, את החופש ואת העולם שאליו מנסה היהודי להגיע, אולם ללא הצלחה שלמה.
אפלפלד העיד על יצירתו: "כתבתי 40 ספרים וכולם שייכים לסאגה של חיי. כל ספריי קשורים זה בזה, כל אחד עוסק בפינה אחרת מחיי".
פעמים אחדות ציין אפלפלד שלא נותרו לו זכרונות רבים מתקופת השואה - אף שעבר במקומות רבים, כולם נמחקו מזכרונו. עם זאת, ביצירתו הוא מנסה לשחזר תקופה זו. על כך כתב יגאל שוורץ:
היבט ייחודי בכתיבתו של אפלפלד מצוי דווקא בכך שסיפוריו המתייחסים לאימת השואה אינם כתובים בסגנון ריאליסטי. על כך כתבה גיטה אבינור:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
על יצירתו:
איגור סיקורסקי
איגור איבנוביץ' סיקורסקי (ברוסית: Игорь Иванович Сикорский; אוקראינית: Ігор Іванович Сікорський) היה מהנדס אמריקאי ממוצא רוסי-אוקראיני (25 במאי 1889 - 26 באוקטובר 1972). רבים זוקפים לזכותו את הצלחת התפתחות המסוק. מייסד חברת סיקורסקי.
ביוגרפיה.
סיקורסקי נולד בקייב שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה). למד בעיקר בביתו לפי תוכנית שבנתה לו אימו ובסנקט פטרבורג. כבר מצעירותו התעניין בתעופה ובמיוחד במסוקים, ב־1909 בנה את המסוק הראשון שלו, אך זה לא צלח להמריא. לאחר פיתוחים רבים הצליח להגיע לריחוף של מספר שניות באוויר ולא יותר מכך. בשנת 1910 התייאש מהמסוקים ופנה לרעיון חדש באותה עת - מטוס רב מנועי.
סיקורסקי היה המהנדס הראשי בפרויקט לפיתוח המטוס הארבע־מנועי הראשון, ואף היה טייס הניסוי בטיסתו הראשונה של מטוס זה ב־13 במאי 1913. מטוסיו של סיקורסקי שימשו את רוסיה כמפציצים במלחמת העולם הראשונה תחת השם "איליה מורומץ".
בעקבות המהפכה הבולשביקית עבר ב־1917 לצרפת, וב־1919 היגר לארצות הברית. בראשית דרכו היה חסר כל והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים למהגרים רוסים. לאחר שצבר מעט כסף בנה מטוס נוסעים בן 15 מקומות, הבנייה נקלעה לקשיים כספיים והסתיימה רק הודות לתרומה של 5,000 דולר מהמלחין סרגיי רחמנינוב. מטוס זה התרסק בטיסתו הראשונה, אך דגם משופר בשם A-29 זכה להצלחה גדולה.
סיקורסקי פיתח וייצר גם מטוסים אמפיביים דו־מנועיים. מטוס הסיקורסקי S-42 היה עמוד השדרה של חברת התעופה פאן אמריקן ואיפשר לה לפתוח קווים טרנס אטלנטיים ארוכים. בשל כך כונה המטוס גם בכינוי Pan Am Clipper.
בשנת 1938, אחרי שנים של פיתוח פרטי, הצליח לשכנע את ממשלת ארצות הברית להקציב 2 מיליון דולר לחקר תעופה בעזרת מסוקים. הפיתוח הוביל לבנייתו של המסוק VS-300. ה־VS-300 יצר את ההבדל המשמעותי ביותר בין עיצוב "הכנפיים המעופפות" לבין כלי טיס מעשי שמאפשר שימושים צבאיים. ה־VS-300 אכן היה שונה באופן מהותי מהמודלים הראשוניים. פיתוחו של סיקורסקי היווה התקדמות רצינית במסוקים ובעקבותיו הגיעו פיתוחים נוספים.
ב־24 במאי 1940 טס ה־VS-300 לראשונה. הוא היה מצויד ברוטור תלת־להבי, ברוטור זנב קטן לייצוב ובמנוע בוכנה בן 75 כוחות סוס. ב־1941 טס כבר המסוק במשך יותר משעה.
החברה מייסודו, Sikorsky Aircraft Corporation, פעילה גם בימינו ומהווה את אחת מיצרניות המסוקים המובילות בעולם. סיקורסקי גם הקדיש מזמנו לפעילות באגודת פושקין וטולסטוי בארצות הברית.
קאטו אוטיקוס
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס
מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס (95 לפנה"ס - 46 לפנה"ס), הידוע יותר בשם קאטו הצעיר (כדי להבדילו מאבי סבו, מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס) הוא פוליטיקאי רומי מתקופת הרפובליקה המאוחרת. הוא זכור בהיסטוריה בעיקר כיריבו הפוליטי של יוליוס קיסר וכן בזכות היותו עקשן ובלתי-ניתן להשחתה (incorruptibilis).
תחילת חייו.
קאטו הצעיר נולד בשנת 95 לפנה"ס למרקוס פורקיוס קאטו ולליוויה דרוסה. בגיל צעיר מאוד הוא התייתם מהוריו והועבר לבית אחי אמו, מרקוס ליוויוס דרוזוס, אשר קיבל אפוטרופסות גם על שאר בניה של אחותו. דרוזוס נרצח כאשר קאטו היה בן ארבע שנים בלבד.
כבר בשנים המוקדמות החלה לבלוט אחת מתכונותיו העיקריות של קאטו, והיא עקשנותו. מאוחר יותר הוא החל להיפגש עם סולה, שהיה חבר קרוב של המשפחה, ולדון עמו בנושאים שונים.
כאשר הוא קיבל את ירושתו, יצא קאטו ללמוד פילוסופיה ומדע המדינה. הוא הפך חסיד של הפילוסופיה הסטואית והחל לנהוג לפי כלליה, ובראש ובראשונה באורח חיים צנוע, כמו של אבי-סבו קאטו הזקן. הוא מיעט באכילה ובשתייה וחישל את גופו לעמוד בפני קור וגשם. באותה תקופה גם נשא את אשתו הראשונה, אטיליה.
תחילת הקריירה הציבורית.
בשנת 67 לפנה"ס נשלח קאטו, שהיה טריבון צבאי, למקדוניה. עם פקודיו נהג ביד קשה ובמשמעת ברזל, אך גם היה הוגן וחי באותם תנאים כמוהם, ולכן היה אהוב על חייליו.
בשנת 65 לפנה"ס חזר קאטו לרומא משליחותו המקדונית דרך אזור המזרח התיכון. עם שובו נבחר לכהונת קוואיסטור ולמד בדקדקנות את החוקים הנוגעים למשרה, ובמיוחד את דיני המיסים. עם היכנסו לתפקיד תבע לדין את קודמיו באשמת שימוש לא נאות בכספים ומרמה.
בנוסף לכך היה קאטו חבר בסנאט, ובתפקידו זה לא נעדר מאף ישיבה וגינה בפומבי את אלה אשר נעדרו בקביעות. מיומו הראשון בסנאט הצטרף לסיעת האופטימטים השמרנית.
קשר קאטילינה ומאבק בפופולרים.
בשנת 63 לפנה"ס נבחר קאטו למשרת טריבון הפלבס ובתפקידו זה עשה רבות, יחד עם מרקוס טוליוס קיקרו, שהיה אז אחד הקונסולים, לגילוי ודיכוי קשר קאטילינה, שנקשר באותה השנה. אציל רומי, לוקיוס סרגיוס קאטילינה שמו, תכנן לבצע הפיכה ולהנהיג ברומא שלטון דיקטטורי. קיקרו וקאטו הנהיגו את חקירת הקשר ודרשו לדון את כל המעורבים למיתה, בניגוד לדעתו של יוליוס קיסר, אשר טען דווקא לעונש של גלות. הקולות בסנאט התחלקו לפי מאפיין סיעתי: רוב האופטימטים הצביעו בעד עונש מוות, ורוב הפופולרים הצביעו בעד גלות. מאותו יום החלה יריבותם של קאטו וקיסר, אשר רק התחזקה כאשר הסתבר שקיסר ניהל רומן עם אשתו של קאטו, אטיליה. קאטו מיהר להתגרש ממנה בשנת 63 לפנה"ס ונשא לאישה את מרקיה פיליפה, בתו של לוקיוס מארקיוס פיליפוס, אופטימאט נודע.
אחרי השערורייה סביב קיסר ואשתו, הפנה קאטו את כל מרצו לסיכול תוכניותיהם של הפופולרים: היה בין המתנגדים הבולטים של גנאיוס פומפיוס מאגנוס שחזר בשנת 62 לפנה"ס עטור ניצחון מניצחונותיו במלחמת מיתרידטס השלישית והדברת שודדי הים הקיליקיים. פומפיוס ביקש לבצע שתי משימות. הראשונה: העברתו של חוק שיעניק קרקע חקלאית לחייליו המשוחררים הן ממערכותיו בספרד נגד קווינטוס סרטוריוס והן למשוחרריו ממערכה במזרח. פומפיוס הצליח להעביר חוק שהעניק קרקע עבור חייליו הספרדים, אך הסנאט לא סיפק את המשאבים הדרושים והחוק נותר אות מתה. השנייה: אשרור בדיעבד של הסדריו במזרח. פומפיוס ערך את הסדריו ללא קבלת אישור מוקדם מהסנאט וכעת ביקש אישור בדיעבד לפעולותיו. קאטו היה מראשי המתנגדים למהלך זה ונקט כל תחבולה פוליטית שהייתה ברשותו, כולל פיליבסטר.
גם יריבותו עם קיסר התלהטה בשנת 60 לפנה"ס: קיסר סיים את כהונתו כמושל עם אימפריום פרו-פראיטורי בהיספניה בייטיקה והמתין לטריומף שהגיע לו. הענקת טריומפים לפראיטורים הייתה אירוע נדיר מאוד ברפובליקה הרומית וקיסר חיכה בחדווה לפרס חשוב זה, שהיה צפוי להעניק תוספת יוקרה משמעותית לקריירה שלו. כדי לזכות בטריומף היה קיסר צריך להמתין מחוץ לפומריום (הגבול שמחוצה לו יכול היה המצביא להישאר עם חייליו) עם צבאו, אך מאידך גיסה היה חייב להיכנס לרומא כדי להכריז על מועמדותו על כהונת הקונסול. קאטו נקט פעם נוספת בטקטיקת הפיליבסטר ומנע כל דיון לגבי הטריומף של קיסר וכך נאלץ קיסר לבחור בין הטריומף למועמדות לכהונת הקונסול.
במהלך שנת 59 לפנה"ס ולאחריה המשיך קאטו להתנגד לקיסר וחבריו לטריאומווירט הראשון, פומפיוס וקראסוס. כך, למשל, הוא הכריח את קיסר ופומפיוס לבחור בין קבלת טריומף לבין התמודדות על משרת הקונסול, על ידי כך שהתנגד בתוקף לדחיית בחירות הקונסולים.
כאשר קיסר היה קונסול בשנת 60 לפנה"ס, התנגד קאטו בתוקף לכל הצעותיו, עד כדי כך שקיסר הורה לאסור אותו. ברם, אפילו זה לא מנע ממנו להתנגד לקיסר בחריפות ולנסות ולמנוע את מינויו למושל איליריה וגאליה קיסאלפינה.
מושל קפריסין.
בשנת 58 לפנה"ס העביר פובליוס קלודיוס פולכר, שהיה בן חסותו של מרקוס ליקיניוס קראסוס, חוק ברומא ההופך את קפריסין לפרובינקיה רומית. לפני כן נשלטה קפריסין על ידי מצרים התלמיית באמצעות המלך תלמי שהיה אחיו של תלמי השנים עשר.
חברי הטריאומווירט החליטו בשלב כלשהו, שעל מנת שקאטו לא יסכל את תוכניותיהם, יש לסלקו מרומא. התירוץ שהם מצאו לכך היה מינויו למושל קפריסין בשנת 58 לפנה"ס. קאטו אמנם הבין שמתכוונים לסלק אותו מהבמה המרכזית, אך ההצעה הייתה טובה מדי בשביל לסרב.
לאחר הגיעו הציע קאטו למלך קפריסין בתמורה לממלכתו את תפקיד הכהן הגדול במקדש אפרודיטה בפאפוס. תלמי סירב להצעה והתאבד. כל אוצרותיו הועברו לרומא.