הישג אחר הוא פיתוח השיטה לתכנון תמוך חזון. שיטה זו חודרת ומחליפה את השיטה המבוססת על חלופות. החזון נבנה במשותף עם הציבור המשתתף לכל אורך תהליך התכנון, והמשכו – היישום. חזון יצירתי זה נבחן בכלים אנליטיים ועל בסיסם מותווים קווים אסטרטגיים לפיתוח, נגזרת מדיניות תואמת, מוגדרים אמצעים ליישום, נבנית תוכנית פעולה פנים רשותית, ומופעלת תוכנית למעקב ובקרה. השיטה נוסתה ויושמה בהצלחה גדולה בהכנת התוכנית האסטרטגית של העיר תל אביב-יפו. שטרן היה אמון הן על הצד המתודולוגי, הן על תהליך בניית החזון (היצירתי) עם הציבור, ועל תכנון ההיבטים הפיזיים של התוכנית. בעקבותיה הוא ערך גם מחקר מקיף על התועלות של שיתוף הציבור בתהליך החייאה עירונית מנקודת מבטם של התושבים, הרשויות, המתכננים והתוכנית עצמה, וכן העריך את תרומתו של שיתוף הציבור המקוון בתהליכי תכנון מקומיים.
לאחרונה שטרן השתתף בצוותי מחקר עבור מנהל התכנון במשרד הפנים שעסקו בשני מחקרים עיקריים: הצורך בתוכניות מחוזיות בישראל ומחקר השוואתי של הליכי וכלי תכנון בעולם המערבי והשלכותיהם למערכת התכנון הישראלית. במסגרת עבודתו ההתנדבותית בוועדה למורשת עולמית הוא יזם גם מחקרים בתחומי השימור והמורשת ובהם תיחום אזורי חיץ סביב אתרי מורשת עולמית, מובחנותם של נופים עירוניים היסטוריים ומחקר מקיף על משארי נוף ונופים אסוציאטיביים.
ייעוץ ופעילות ציבורית.
אלי שטרן ידוע גם כמתכנן ויועץ במגזר הפרטי. עם תחילת דרכו האקדמית הוא שימש יועץ לאגף תכנון וכלכלה של משרד התחבורה, לטלוויזיה החינוכית, לאיגוד הבנקים, וכן שימש בצוות התכנון של "התוכנית הכחולה" לשימור אגן הים התיכון של UNEP (התוכנית הסביבתית של האומות המאוחדות). כתרומה חשובה לקהילה ולפיתוח הנגב, שטרן ערך יחד עם עמיתו הפרופ' יהודה גרדוס את ספר באר שבע עליו הם זכו בפרס השלטון המקומי לשנת 1980 וכן יזם יערך מחקרים רבים בתחום הפיתוח העירוני והאזורי של הנגב. כחלק מפעילותו הציבורית בנגב ובכלל המדינה, הוא שימש חבר בוועדת הפיתוח של עומר, חבר בוועדת ההיגוי של מרכז המבקרים לנגב בבאר שבע, חבר בוועדה הלאומית לסטטיסטיקה מוניציפלית, חבר בוועדה לתשתיות לאומיות, מתאם תכנון עם הרשות הפלשתינאית מטעם מכון ראות, חבר בוועדה הלאומית לסיווג שימושי קרקע, יועץ לחברת כביש חוצה ישראל, ועוד. בשנים 83–1982 שטרן שהה עם משפחתו בדרום אפריקה ובין שאר פעילויותיו שם הוא ייעץ למשרד התכנון Plan Assoc. ועמד בראש צוות התכנון של מדינת בופוטוצוואנה.
בשנת 1988 הוא הקים יחד עם עמיתו הפרופ' שאול קרקובר את חברת סביבותכנון שעסקה עד שנת 2014 בתכנון עירוני ואזורי בכל הרמות, מהארצית ועד למקומית והמפורטת. אחד הפרויקטים הראשונים הייתה התוכנית להתפתחות והתחדשות של באר שבע עליה הוא זכה (בפעם השנייה) יחד עם שותפו בפרס השלטון המקומי לשנת 1989. מבין הפרויקטים הבולטים אותם הוא הוביל וביצע ראוי לציין את תוכנית המתאר הדינמית של אשקלון, תוכניות אב ומתאר של המועצות האזוריות דרום השרון, גזר, לכיש ומרחבים, התוכנית האסטרטגית לתל אביב-יפו, תוכנית המרחב הביוספרי של שפלת יהודה, מסמך המדיניות הארצית והכלים לשמירת השטחים הפתוחים בישראל, המסמכים הסביבתיים לשיחות שלום עתידיות עם סוריה ולבנון, ותוכניות האב והפיתוח לשכונות שפירא ופלורנטין בתל אביב. בשל עשרות הפרויקטים הנוספים ששטרן תכנן ויישם במהלך השנים הוא זכה ב"אות יקיר התכנון" לשנת 2012 מטעם איגוד המתכננים בישראל.
פרסומיו.
עבודותיו המדעיות של אליהו שטרן פורסמו בלמעלה מ-120 מאמרים בכתבי עת ובספרים וכן למעלה מ-100 דו"חות מחקר ותכנון. עבודותיו כוללות תשעה ספרים:
הפיגוע בצומת מגידו
הפיגוע בצומת מגידו היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני באמצעות מכונית תופת, בשעות הבוקר של 5 ביוני 2002, בצומת מגידו שבעמק יזרעאל. 17 בני אדם נרצחו בפיגוע ו-43 נפצעו, מהם ארבעה באורח קשה. ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע.
ביום רביעי, 5 ביוני 2002, סמוך לשעה 7:15 בבוקר, נצמד מחבל מתאבד עם מכונית תופת סמוך למיכל הסולר בצידו השמאלי של אוטובוס אגד בקו 830, שנסע בכביש 65, והיה בדרכו מתל אביב ליישובי הגליל התחתון ולטבריה. בעת שעבר האוטובוס בצומת מגידו שבעמק יזרעאל, פוצץ המחבל את המכונית, שהכילה 100 ק"ג של חומר נפץ.
מעוצמת פיצוץ המכונית האוטובוס התהפך על צידו ונשרף.
בפיגוע נרצחו 17 בני אדם, בהם 13 חיילים, ונפצעו 43, מהם ארבעה באורח קשה.
את מכונית התופת הכין המחבל איאד סוואלחה, שחוסל ב-9 בנובמבר 2002 בידי כוח צה"ל שבא לעצרו.
גורם בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, שנטל אחריות לפיגוע, מסר כי המחבל הוא חמזה סמודי, צעיר כבן 18 מג'נין.
זיהוי ההרוג ה-17 בפיגוע.
ההרוג ה-17 בפיגוע זוהה רק לאחר שישה חודשים, בעקבות יציאתו לאקרנים ב-2003 של הסרט הדוקו-אקטיביסטי "ההרוג ה-17" שעסק במאמצים לזיהויו.
תורת המשחקים (פירושונים)
אביאור ביירון
אביאור ביירון (נולד ב-1 באוגוסט 1973) הוא זמר-יוצר ומוזיקולוג ישראלי.
ביוגרפיה.
ביירון נולד בפתח תקווה וגדל בראשון לציון ובכיתה ו' עבר ליבנה, בה התגורר עד הצבא. מגיל עשר למד פסנתר קלאסי ומגיל שלוש עשרה למד גיטרה בסגנונות רוק וג'אז אצל גיל דור, קובי שפי ויוסי לוי. בהיותו בן חמש עשרה הייתה לו להקה בה היה המלחין, הסולן והגיטריסט.
הוא בוגר קורס תכנות בממר"מ בצה"ל והוא ושירת כמתכנת במשך ארבע וחצי שנים. לאחר שחרורו מהצבא החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב והוא בעל תואר ראשון במוזיקולוגיה ובניצוח תזמורת (1995–2000). במקביל לתואר הראשון למד קומפוזיציה קלאסית אצל ד"ר יובל שקד וד"ר ראובן סרוסי. באותה תקופה הלחין יצירות בסגנון מוזיקה בת-זמננו. הוא ניגן והופיע בהרכב אנסמבל אימפרוביזציה "כדור השלג", בה ניגנו מוזיקה מודרנית המבוססת על אימפרוביזציה.
הוא בעל תואר דוקטור במוזיקה מ-Royal Holloway College שבאוניברסיטת לונדון, בה למד במסלול ישיר לדוקטורט בשנים 2002–2007. מנחהו לדוקטורט הוא פרופ' ג'ון רינק (John Rink). נושא התזה: "שנברג כמבצע: האסתטיקה הלכה למעשה". עשה פוסט דוקטורט בברלין.
בשנת 2001 ביירון חזר בתשובה; בשנים 2011–2013 למד ספרות, יהדות, פילוסופיה ושירה עברית בתוכנית העמיתים של "עלמא בית לתרבות עברית". בסיום הקורסים התבקשו התלמידים להכין יצירת אמנות, ביירון חיבר שירים שחלקם נכנסו לאלבום הבכורה שלו.
ב-2015 הוציא את המיני-אלבום “שירים לציפורה”, הכולל חמישה שירים; מפיק האלבום הוא יובל מסנר. תוכני השירים עניינם מחאה חברתית, סובלנות וקבלת האחר, זהות ישראלית ויהודית. בטקסטים יש התכתבות עם מקורות יהודיים. הלחנים וסגנון הנגינה מושפעים ממוזיקה קלאסית, רוק, ג'אז, פולק וכיוונים אלטרנטיביים בגיטרה.
'רות ממתינה' הוא שיר מחאה על האטימות של הממסד הדתי כלפי אלו הרוצים להתגייר. 'ציפורה' הוא שיר אהבה לאשתו. 'ברחובה של עיר' הוא שיר של אישה מתקופת המקרא, החיה בשולי החברה, ומבטא ביקורת על מעמד הנשים בעבר ובהווה. 'סימנים על החול' הוא שיר אהבה לילדיו, המדבר על המורשת שאנחנו משאירים להם. השיר "רות ממתינה" מתוך האלבום הושמע בתחנות הרדיו : רשת א', רשת ב' ו88FM; שירים שונים הועלו בynet, nrg ובאתרים נוספים.
ביירון כונה על ידי כלי התקשורת "זמר המחאה הדתי הראשון".
מבחר ביקורות על האלבום:
יצחק טסלר, ynet:
"אביאור ביירון הוא כל מה שלא ציפיתם למצוא במוזיקה יהודית – והוא מוציא אלבום בכורה שבו הוא שר את מחאת הגרים, הנשים והחלשים ביהדות. עם צאת אלבומו, הופך ביירון לחלק מסצנת המוזיקה היהודית… השירים מורכבים, המילים מעוררות מחשבה."
דודי פטימר, נענע 10, על השיר רות ממתינה: "אביאור ביירון בשיר חדש ומושך משמיעה ראשונה: השילוב של פיוט לצד רוק, רומנטיקה לצד דת והכל ברוח מעט הומוריסטית רקמו שיר יפהפה! לשמוע שוב ושוב וליהנות!"
רז ישראלי, nrg: "בין רוק לקדושה, בין השכלה קלאסית למחאה, השילובים הבלתי צפויים במוזיקה של אביאור ביירון מוכיחים שהכול אפשרי."
החל מ-2014 ביירון מופיע ברחבי ישראל עם שירי האלבום ושירים נוספים שכתב והלחין. בפברואר 2016 חתם עם חברת נענע דיסק על חוזה הפצה ל"שירים לציפורה".
מאז 2016 ביירון מופיע עם ג'ורג' סמעאן (מוזיקאי ערבי-נוצרי המנגן בעוד, כינור ושר) בהופעה בשם "מחפשים את אלוהים". דואט שירים יהודיים וערבים, בסימן חיפוש אחרי אלוהים וסובלנות בדתות שונות. התוכנית כוללת שירים מן המקורות היהודיים והערביים, וכן שירים ותרגומים מקוריים של ג'ורג' סמעאן (שתרגם פיוטים יהודיים ושירים ישראליים לערבית) ואביאור ביירון (שתרגם שיר תפילה לבנוני ושיר צ'כי על ביקור בכותל בירושלים לעברית). ההופעה כוללת הסבר על השירים השונים וההקשרים החברתיים שלהם.
ביירון פרסם מאמרים מדעיים בכתבי עת למוזיקולוגיה ובהם Music Theory Online. הוא מתמחה בתחומים: חקר ביצוע מוזיקלי, תאוריה וניתוח, ומוזיקה של המאה ה-20. כעת (2016) ביירון עובד על עריכת ספר בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד על ארנולד שנברג. כתב מספר כתבות בynet ובnrg יהדות.
בשנים 2004–2008 שימש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2013 לימד ב"עלמא בית לתרבות עברית" החל משנת 2014 הוא מרצה במכללה האקדמית אחוה.
מאז שנת 2006 ביירון הוא המנכ"ל של "ביירון סמינרס", חברת תרגומים ולימוד שפות שייסדו הוריו בשנת 1987. מאז שנת 2013 הוא הבעלים של החברה.
חיים אישיים.
אביאור ביירון מתגורר בישוב הקהילתי שריגים עם אשתו ושלושת ילדיהם. בעבר התגוררו במזכרת בתיה והיו חלק מקהילת "קשת" ביישוב.
קישורים חיצוניים.
ריאיונות וכתבות עם אביאור ביירון