ביצירות הכליות של סוקולאי מורגשת השפעת המוזיקה הקולית. הלחין מספר קונצ'רטי (לכינור, לפסנתר, לחצוצרה, לחליל, וכפול). כמו כן הלחין 5 בלטים, 3 סימפוניות, מעל מאה יצירות מוזיקה קאמרית (לרבות רביעיית מיתרים, שישיה), 107 קנטטות, אורטוריות, שירים ו-200 יצירות למקהלה.
בימי המשטר הקומוניסטי לא הסתיר את אמונתו הדתית. אחרי שנות ה-1970 כתב יותר יצירות כנסייתיות כמו המוטטים לוקרנו, Confessio Augustana (הווידוי האוגוסטיני), קנטטת "לותר" וכו'. הוא שילב את האמונה הלותרנית עם נטיית לבו להשקפות אקומניסטיות.
סוקולאי נהנה מכוח יצירתי בלתי נדלה. במוזיקה שלו משתלבים בצורה הרמונית יסודות ממוזיקת העם ההונגרית (הפנטטוניה, מודליות, מקצבים), מהמוזיקה הכנסייתית המסורתית, המזמורים הגרגוריאנים, המוזיקה הקולית של הרנסאנס, וריאציות ושיטות החיקוי של הבארוק ואפילו שיטת שנים-עשר הטונים ואמנות הרצ'יטטיב.
סוקולאי לא השתייך לקבוצה מסוימת. לדעתו יש לידע מקצועי חשיבות רבה מאוד בהלחנה, אבל אין מלחין בעל השראה ללא כישרון ויצרתיות.
בסך הכל הלחין סוקולאי מעל ארבע מאות יצירות. ביצירות שלו למקהלה הלחין על טקסטים מאת מעל שלושים משוררים הונגרים.
הקפיד בבחירת הטקסטים והרבה מיצירותיו שאבו השרא מהעבר של ההונגרים.
חייו הפרטיים.
בשנת 1952 נשא סווקולאי לאישה את הפסנתרנית שארי ססטאי, ממנה התגרש ב-1968. ב-1970 הוא התחתן עם ד"ר מגדולנה ולטלר, רופאת עור. משני נישואיו הראשונים נולדו לו ארבעה בנים:טמאש, גרגיי, בלאז' ואדם. מתוכם רק טמאש לא בחר בקריירה מוזיקלית. גרגיי ובלאז' סוקולאי הם פסנתרנים, ואדם הוא נגן חליל. בתו, אורשויה, נולדה מנישואיו השניים והיא כנרת.
בשנת 1994 עבר סוקולאי לגור בעיר סופרון, בה היו לו זמן להלחנה והיה קרוב לבתו המתגוררת בווינה.
בגיל 80 בשנת 2011 סיים סוקולאי את יצירתו אופוס 400.
המלחין נפטר בשנת 2013 בדירתו בעיר שופרון בעקבות דלקת ראות.
התאבלו עליו במיוחד משרד משאבי האנוש של הונגריה, האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט, האקדמיה ההונגרית לאמנויות ועיריית שופרון.
פרסים ואותות הוקרה.
VIT-díjak (1955, 1957, 1959)
סמנכ&quot;ל טכנולוגיות
סמנכ&quot;ל טכנולוגי
חנן לושקוב
חנן לושקוב (1952 - 22 במאי 2021) היה שחקן נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים וחבר משלחת ישראל במשחקים הפאראלימפיים.
ביוגרפיה.
לושקוב נפצע במלחמת יום הכיפורים ולאחר תקופת שיקום החל להתאמן בבית הלוחם.
במשחקי סטוק מנדוויל בשנת 1978 השתתף בתחרות קליעה באקדח וזכה במקום הראשון.
ב-1984 צורף לנבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים. ב-1988 וב-1992 התחרה עם הנבחרת במשחקי אולימפיאדת הנכים.
לושקוב נפטר ב-2021 בגיל 69. הוא הוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
יוליאנוס בן צבר
יוליאנוס בן צבר (או יוליאנוס סאבארוס) היה מלך השומרונים ומנהיג המרד בארץ ישראל נגד השלטון הביזאנטי והקיסר יוסטיניאנוס בשנת 529-530 לספירה. תחת שלטונו של יוליאנוס, השומרונים כבשו את ניאפוליס וביצעו מעשי ביזה וטבח משמעותיים כנגד הציבור הנוצרי בארץ ישראל במטרה להשתחרר ממרותם. המרד לבסוף דוכא על-ידי הצבא הביזנטי במחיר יקר מצד החברה השומרונית בישראל - בין 20,000 ל-100,000 הרוגים לפי מקורות התקופה. יוליאנוס נהרג במהלך המרד, ראשו נכרת ונשלח לקיסר הביזנטי.
הכתרתו למלך - שנת 529 לספירה.
יוליאנוס בן צבר הוכתר למלך עם פרוץ מרד השומרונים נגד השלטון הביזנטי בשנת 529 לספירה. תאריך המרד ידוע לנו בזכות ביוגרפיה אותה כתב קירילוס מסקיתופוליס, נזיר בן המאה השישית, אשר ציין את התאריך המדויק בו התחילו האירועים - 'בחודש הרביעי למות אבא תאודוסיוס', שמת ב-11 בינואר 529 לספירה.
לגבי הסיבות למרד ישנן חילוקי דעות בין המקורות: לפי ה-"כרונוגרפיה" של יואנס מלאלס, המרד השומרוני החל לאחר שהנוצרים רגמו באבנים את בתי הכנסת של השומרונים במהלך השבת והטרידו את מנוחתם. בתגובה למעשי הנוצרים, השומרונים הכתירו את יוליאנוס בן צבר למלכם ובכך הכריזו עצמאותם מהאימפריה הביזאנטית.
בניגוד לגרסה זו, פרוקופיוס איש קיסריה תיאר בחיבורו "האנקדוטה" כי הכתרתו של יוליאנוס וההתקוממות השומרונית החלו בעקבות פרסום קובץ החוקים שפרסם הקיסר יוסטיניאנוס שאפשרו לו לגזול את רכושם של קבוצות אתניות שאינן נוצריות. פרוקופיוס אף הדגיש, שהמטרה העיקרית של החקיקה האנטי שומרונית של יוסטיניאנוס הייתה לחסל את הדת השומרונית. השומרונים מצידם לא הסכימו לקבל עליהם את הנצרות והמרות הביזנטית ולכן הכתירו להם למלך את יוליאנוס.
כמו כן, קיימת גרסה נוספת אשר לפיה יוליאנוס בן צבר הומלך על רקע משיחי. לפי דברי יוהאנס האפיסקופוס מניקיו שבמצרים - יוליאנוס נתפס כמשיח אשר נשלח על ידי אלוהים לחדש את המלכות השומרונית ולרשת את מלכותו של ירבעם בן נבט.
הובלת המרד נגד השלטון הביזנטי.
לפי המקורות, המרד החל בחודשים מאי-יוני והתרכז בעיקרו באזור השומרון, בין היתר בעיר סקיתופוליס וניאפוליס. כמו כן, ידוע כי הפגיעה בנוצרים בידי השומרונים הגיע גם לאזור קיסריה.
לאחר הכתרתו של יוליאנוס, השומרונים החלו במעשי ביזה ופגיעה בקהילה הנוצרית בעיר שכם בתגובה להתגרותם ביום השבת והפגיעה בבתי הכנסת. הנוצרים הגיבו גם הם ברצח שומרונים, דבר שגרם לאסקלציה ולמרד להתרחב. לפי המקורות, השומרונים בהובלת יוליאנוס, פגעו קשה ביישוב הנוצרי, ובין היתר העלו כנסיות רבות באש ביניהן אלו שנבנו על הר גריזים, החריבו כפרים שלמים על משקיהם והשתלטו על הדרכים המרכזיות.
כמו כן, מתואר כי השומרונים בהובלת יוליאנוס כבשו את העיר ניאפוליס והפכו אותה למרכז שלטונם. בכתביו של יואנס מלאלס, נכתב גם כי יוליאנוס אף יזם מרוצי מרכבות בהיפודרום העירוני בהם נטלו חלק יהודים, שומרונים ונוצרים. מתואר כי באחד המרוצים ניצח נוצרי בשם ניקיאס, אך מרגע שיוליאנוס התוודע לדתו, הוא שלל ממנו את הניצחון והוציא אותו להורג. בנוסף, יוליאנוס הרס גם את מאמונאס, האפיסקופוס של העיר.
מותו של יוליאנוס.
לאחר שנודע לקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס על המרד המתחולל בשומרון, הוא שלח צבא כדי לדכאו ולהפסיק את שפיכות הדמים. הצבא הביזנטי הצליח לדכא את ההתקוממות תוך הרג שומרונים רבים, ביזת רכושם ומכירתם לעבדות. בין ההרוגים השומרונים בקרבות מול הצבא הביזנטי היה המלך השומרוני יוליאנוס.
למותו של יוליאנוס, מלאלס מביא בכתביו שתי גרסאות: לפי הראשונה, יוליאנוס סאבארוס נלכד בשכם על ידי מדכאי המרד והוצא להורג, בעוד לפי השנייה, יוליאנוס הצליח לברוח מניאפוליס, אולם לאחר שנרדף על ידי הכוחות הביזנטיים, הוא נתפס ונהרג בקרב. בשתי הגרסאות סופו של יוליאנוס היה דומה - לאחר מותו, ראשו נכרת ונשלח לקיסר יוסטיניאנוס יחד עם כתרו ובגדי מלכותו.
לאחר מותו.
לאחר מותו של יוליאנוס המרד דעך משמעותית אך לא תם לגמרי ונמשך עד לחודש אפריל 530 לספירה, שכן לאחר תאריך זה אין עוד עדויות להתנגשויות נוספות בין השומרונים לנוצרים. במהלך דיכוי המרד, שומרונים רבים מצאו את מותם - לפי גרסתו של מלאלס מספר ההרוגים הגיע ל-20,000 בעוד פרוקופיוס טוען למספר גדול בהרבה - 100,000 שומרונים הרוגים.
כמו כן, לפי פרוקופיוס, לאחר דיכוי המרד הקיסר יוסטיניאנוס כפה על שומרונים רבים להתנצר, וזו רבים נעתרו לדרישה זו במטרה להפסיק את מסע הרדיפות כנגדם. אולם, אף על פי שרבים מהם נטבלו לנצרות, לפי הכרוניקן פסחאלה, השומרונים דבקו באמונתם הקודמת וקנו בכסף מהמושלים את זכותם לשמור על דתם השומרונית.
סומרטון פארק
סומרטון פארק (באנגלית: Somerton Park) הוא פרוור של העיר אדלייד, בירת מדינת אוסטרליה הדרומית. הוא נמצא 12 ק"מ דרומית למרכז העיר. בשנת 2016 בו 5,537 תושבים. בסומרטון פארק נמצאים מספר אתרים מפורסמים, ביניהם מכללת הלב הקדוש של אדלייד ובית הקברות נורת' ברייטון, אולם הוא מפורסם בעיקר בשל חוף סומרטון שבו נמצאה ב-1948 גופתו של אדם לא ידוע שמת בנסיבות לא ברורות, אירוע שנודע בתור פרשת תמאם שוד, ונותר עד היום אחת התעלומות המפורסמות ביותר בתולדות אוסטרליה.
רבאעיאת
הרבאעיאת של עומר ח'יאם (באנגלית: Rubáiyát of Omar Khayyám) הוא ספר הכולל לקט משיריו של המשורר והמתמטיקאי הפרסי עומר ח'יאם. השירים בספר לוקטו ותורגמו לאנגלית בידי אדוארד פיצג'רלד.
משמעות השם "רבאעיאת" בפרסית הוא "מרובעים". פיצג'רלד בחר לקרוא לספר כך משום שהשירים בספר מורכבים על פי משקל פרסי של יחידות בעלות ארבע שורות. שורשי המרובעים נעוצים בשירה העממית הפרסית, וח'יאם שכלל וגיבש את הצורה השירית הזאת.
הספר יצא לאור בבריטניה ב-1859 ובתחילה לא זכה לפרסום רב. עם זאת, החל משנת 1861 הספר הפך לפופולרי מאוד בבריטניה. ב-1872 פיצג'רלד הדפיס מהדורה שלישית לספר והוא החל להתפרסם גם בארצות הברית. בתקופת מפנה המאה העשרים הספר הפך לפופולרי כל כך עד שקמו "מועדוני עומר ח'יאם" ו"מועדוני הרבאעאית". הוא תורגם לשפות רבות, בין היתר לעברית.
בשמו של הספר נקשרו במהלך השנים מספר מקרי מוות מסתוריים. ב-1945 התאבד ג'ורג' מרשל, אחיו של דייוויד מרשל כשהספר מונח על חזהו. ב-1948 נמצאה גופה בסומרטון פארק שבאדלייד. זהותו של האיש, כמו גם נסיבות מותו, נותרו בגדר תעלומה עד ימינו. הרמז היחיד של המשטרה בפרשה הייתה חתיכת נייר שנתלשה מהספר ונמצאה בכיסו של האיש. על הנייר היו מודפסות המילים "תמאם שוד" (تمام شد, תם ונשלם) החותמות חלק מהשירים בספר. האירוע ידוע עד ימינו בתור "פרשת תמאם שוד".
יצחק שרם