בתוך הקרחון נוצרים בקיעים (carevasse) רבים, חלקם אורכיים וחלקם רוחביים. הם נוצרים כתוצאה מהתנועה, עקב חיכוך הקרח הנע בצלעות המסולעות של העמק, או כתוצאה מחיכוך בקרקעית העמק. בקיעי הקרח, על סוגיהם השונים, משמשים מקומות מאגר למים המפשירים והקופאים בחלקם שוב. הבקיעים נוטלים חלק חשוב בתהליכי פחיתת הקרחון בהעבירם את מי ההפשרה מפני הקרחון מטה, לעיתים עד לתשתיתו, תוך חיבורם על ידי יצירת תעלות זרימה גם לאורך צידי הקרחון. בקרחוני הרי אסיה המרכזית למשל, מתפתחים זרמי מים אף בגודל של נהרות, הזורמים לאורך הבקיעים המצויים לאורך הקרחון. לבסוף מתחברים מי הבקיעים עם המים היוצאים מפתח זרבובית הקרחון וזורמים עמם במרוכז.
סחיפה קרחית.
מהותה ועצמתה של הסחיפה הקרחית עדיין לא נודעו די הצורך. הסיבה לכך היא שסוג זה של ארוזיה אינו ניתן לבדיקה ישירה, מאחר ששטח פעולתה סמוי תחת הקרח. את אופייה ניתן לאמוד, אם כך, בעיקר מתוך ניתוח הצורות הייחודיות המופיעות באזורים מקורחים, מכמות החומר הבלית ומהרכבו. בעיקר קשה לעמוד על פעולת השחיקה הקרחית ועל היחס בינה לבין הארוזיה על ידי מי ההפשרה המלווים את פעולות הקרח. עוד פחות אפשר לדעת על תפקיד הבלייה הקרה בעיצוב. עד לפני זמן קצר היו קיימות שתי הערכות מנוגדות אודות תפקיד הקרח בעיצוב פני הארץ. הראשונה טענה שכיסוי הקרח שומר על פני הארץ מבלייה חיצונית. לקרח הנע ניתנה משמעות אירוזיבית מסוימת ואת עיצוב השטחים המכוסים בקרח קשרו בעיקר לזרמי מי ההפשרה, הנותרים תחת ובסמוך לכיסויי הקרח. ההערכה השנייה רואה בקרח את אחד הגורמים המכריעים בעיצוב פני הארץ. היום הצטמצם הוויכוח לשאלת המידה והעצמה של פעולת הקרח כשלעצמה, תוך הכרה בתפקיד המכריע שממלאים מי ההפשרה. מניחים כיום הבדל ניכר בין הכושר הארוזיבי של קרחוני העמקים לבין זה של מעטי הקרח השונים. למעטי הקרח השונים משויכת ביחס עצמה ארוזיבית קטנה יותר. -לפי נתונים רבים הוסרו בקנדה, במשך תקופות ההתקרחנות הפלייסטוקניות שנמשכו מאות אלפי שנים, לא יותר מ-10 מ' סלע ומעל שטחים רחבים, הוסר מעטה הבלית בלבד.
בין הארוזיה על ידי המים לבין הארוזיה הקרחית, קיימים הבדלים ניכרים מאוד, אם כי התנאים המווסתים את עצמת הארוזיה (שיפוע, כמות החומר המוסע והתנאים הליתולוגיים) -דומים. ההבדל העקרי מקורו במאסה; היות שהחקרח נע באיטיות רבה בהרבה מהמים, עשוי הוא להגיע עשוי הוא להגיע לעובי הגדול פי מאות אחדות מאשר המים. הקרחון ממלא את העמק לגובה רב יותר מאשר היו המים ממלאים אותו אי פעם. הפעולה הארוזיבית לעומק היא חזקה אמנם, אך עולה עליה הסחיפה לרוחב, הפועלת על דפנות העמק. הסחיפה לעומק היא אמנם חזקה, אך עולה עליה הסחיפה לרוחב, הפועלת על דפנות העמק. הסחיפה לעומק מופרעת במידת מה עקב עצמת הקרח כשלעצמה, משום שהתנועה הסמוכה לתשתית אטית למדי בהשוואה עם מים (עד שנפסקת תחת תנאים מסוימים) ואינה מערבולית.
עובי הקרח נשאר פחות או יותר קבוע, בהשוואה עם משטר המים, בהם קיימות תנודות ספיקה משמעותיות, בהתאם לעונות ולתנאי גאות ושפל. הבדלים אלה הם אלה שסיפקו ספקות באשר לכוחו הארוזיבי של הקרח. כנגד זה מעידות כמויות הבלית הקרחית העצומות -על עצמת הקרח כגורם ארוזיבי, אם כי ניתן להסביר את הדבר גם בכך שבשטחים גדולים, שהיו נתונים להשפעת ארוזיה של קרח, הוסר לבסוף סחף שהוכן על ידי הסחיפה של המים הזורמים. הבדל חשוב נוסף הוא שהקרח יכול להסיע בתוכו גושים עצומים, הגדולים לעין שיעור מאלה המוסעים על ידי נהר. יתרה מכך -לגושים אלה אין חופש תנועה ואין הם משנים את מקומם בתוכו כמו מטען של נהר. הגושים תקועים בקרח, המקיפם ומחזיקם מכל צד, כך שהשחיקה הנגרמת על ידם חזקה בהרבה מזו של גושים בעלי נפח דומה הנישאים במים. משום כך גדול בהרבה כח ההקצעה והגזירה (shearing) של הקרח הנע; עמקי קרחונים יהיו ישרים בהרבה מעמקי המים הזורמים; יישור זה הוא תולדה של קיטום הדורבנות (spur truncation) הרבים שהיו בעמק הפלוביאטילי אותו יירש הקרחון. -דברים אלו נכונים בעיקר לגבי הקרחונים העמקיים. בשדות ויריעות הקרח, בהם קיימת תנועה בלתי מתועלת אטית ביותר בכיוון פאות השדה, כושר הארוזיה חלש למדי. יתר על כן: פני הארץ המכוסים במשטח קרח יבשתי -מוגנים הם באופן יעיל מפני ארוזיה הקשורה בגורמי אוויר ובעיקר מפני הבלייה. מלבד עובי מאסת הקרחון, מותנית הסחיפה הקרחית במהירות התנועה של הקרח. היות שמהירות הקרח הנע היא קטנה בדרך כלל בהשוואה לזו של המים, הרי שעיקר הסחיפה נובע מהלחץ המופעל על ידי מאסת הקרח. לרוחב העמק בו נע הקרחון ישנה משמעות מכרעת על עיצובו האירוזיבי. ככל שהעמק מצר -כך הסחיפה יגדל -עקב ריכוזו על שטח קטן, ולהפך.
סחיפת הקרקע מתבטאת בכמה אופנים:
הובלת סחף על ידי קרחון.
שטחי הקרח, ובראשם הקרחונים, אינם מורכבים אך ורק מקרח נקי. בתוך הקרח מצויות תמיד כמויות שונות של חומר מוצק בגדלים שונים. חומר זה מכונה בשם סחף קרחוני או שפוכת הקרחון (glacial drift). בשטחי הקרח הנייח, כמויות השפוכת אפסיות יחסית לקרחוני העמק, בהם תופס הסחף אחוז ניכר למדי מנפח הקרחון.
עיקר הסחף הוא מארבע מקורות:
שלושת האחרונים הם הספקים העיקריים.
תוך כדי תנועתו עוקר הקרחון כמות רבה של חומר סלעי מתשתית ועמק ומצעותיו ונשאהו עמו. לא פחות חשובים הם מדרונות העמק המתנשאים מעל לקרחון. הם חשופים במידה רבה לבלייה קרה, שכתוצאה ממנה מתפורר סלע המדרונות לבלית של גושים גדולי ממדים ועד חומר אבקתי. חומר זה מושקע בקרחון הממלא את העמק על ידי תנועות הבלית (דרדרת, גלישות, החלקים) החלות על המדרונות החשופים והמספקות כמות ניכרת של חומר המושקע בקרחון.
הרוח, שעצמתה רבה בדרך כלל באזורים הרריים, מביאה אף היא כמות רבה של חומר גם ממרחקים ניכרים וגם הוא מושקע על הקרחון שבעמק. באזור מקורחן שבו מצויים הרי געש, ידועים מקרים רבים של אפר וולקני המכסה כליל את פני הקרחונים. אספקה מסוימת של חומר מוצק מקבל הקרחון מגלשונים (avalanche), המחליקים על צלעותיו התלולים של העמק הקרחוני (בעיקר 'גלשון בלול' -גלשון של שלג טרי).
•איתור הסחףעל פי המיקום בקרחון, מבדילים בין שלושה סוגים של סחף:
קיים חילוף של חומר בין שלושת הסוגים: סחף על -קרחוני הופך עקב משקלו, אגב הפשרת הקרח, לסחף תוך -קרחוני -ולהפך: על ידי לחץ בתוך הקרחון, עשוי חומר הנמצא בתשתית ובעיקר בתוך הקרחון, להגיע לפניו.
הסחף עשוי להגיע למקומו בכמה אופנים. גושי סלע כהים קולטים כמות קרינה רבה מאשר סביבתם ומחממים את התשתית הקרחית שעליה הם מונחים. הקרח מפשיר במידת מה וגושי הסלע שוקעים וחודרים לתוכו. בתוך בקיעי הקרח מושקע סחף רב, הן על ידי הרוח והן על ידי דרדור ממדרונות העמק. כאשר הבקיע נסגר במשך הזמן, נשארת הבלית בתוך הקרחון. חומר זה יהווה בהמשך את ה'מורנות התוך קרחוניות'. גם חומק מוצק מקרקעית העמק יכול 'לעלות' ולהגיע אל פנים הקרחון. תופעה זו תתרחש בעיקר אם קרקעית העמק אינה ישרה ומצויים בה בליטות ונקעים. כשהקרחון 'מטפס' מעל בליטה שבקרקעית העמק, הוא גורף עמו את החומר המוצק שבתשתיתו. תוך כדי חליצתם עשויים גושי החומר להיחלץ מפני הקרקע ולהתקבע בגוף הקרחון.
•טיל קרחוניעקב אופי המכניזם והחומר הקרחוני, אין באפשרותו של חומר לנוע בחופשיות בתוך הקרחון. בניגוד להסעה נחלית, אין בארוזיה הקרחונית מיון על פי גודל הגרגר וצורתו. הסחף עשוי להיות מורכב מגושי סלע עצומים (שמשקלם מגיע לטונות רבות) ועד לטיל וחרסיות. משקעים בלתי ממויינים אלה נקראים בשם הכולל טיל קרחוני (glacial till -'מרבץ מורנה') או בשם המציין את הרכבו של חומר זה, 'חרסית גרורות' (boulder clay). אין פירוש הדבר כי בכל משקע קרחוני קיימים גושים עצומי נפח לצד אבקה בלית. קיימות הצטברויות אשר הרוב המכריע של מרכיביהן הוא דק גרגר, לרבות חרסיות, אך בדרך כלל הסחף הוא ערבוב של חומר בלתי ממוין, על כל גדליו, ללא שיכוב או מעבר הדרגתי. כיום פזורים גושי סלע עצומים במקומות רבים שהיו מקורחנים בפלייסטוקן. פניהם מעוגלים וממורקים ועליהם שריטות וחריטות. גושים אלה מכונים גרורות תועים (erratic block /rock), והם מצויים במרחק רב ממקום מוצאם ולרוב בסביבה זרה לגמרי לאופיים הליתולוגי. הגרורות התועים הושקעו כנראה יחד עם חומר דק גרגר רב בזמן הפשרת הקרחונים.
מורינות.
תשתית הקרחון ופניו מצופים שכבה עבה של חומר מוצק. ציפוי זה אינו מחולק באופן שווה במרחב הקרחון, ובעיקר לא לאורכו. בחלקו העילי של הקרחון, שבחלק שבו עולה ההצטברות על הפחיתה -קטנה כמות החומר המוצק ולא ניתן לראותו כמעט, מאחר ששלג מכסה את הבלית. כמות החומר שבתשתית -מתרבה עם ההתקדמות במורד. עקב הלחץ הרב הרובץ על החומר הסלעי ועקב התנועה -הוא נטחן עד לגודל של גרגרי אבק -קמח סלעי (rock flour). המים היוצאים הזרבובית הקרחון הם לבנבנים לרוב, כתוצאה של תכולת החומר הסלעי הרבה. היכן שהולך הקרחון וקטן, כלומר בקצה הקרחון, החומר בתשתית נעשה מגון יותר מבחינת גודל מרכיביו ועשוי לעלות בנפחו על הקרח. כאן מעורבב הקמח הסלעי בכמות רבה של גושים גדולים שנעקרו מהתשתית, וסלעים שחדרו לגוף הקרחון דרך בקיעיו.
הן החומר המוצק המוסע על ידי הקרחון והן הצורות הרבות הנוצרות על ידי הרבדתו -מכונות מורינות (moraine). הצטברויות החומר בתשתית הקרחון מכונות בשם מורינות בסיסיות (ground moraine), והן מורכבות מחול, סילט וחלוקים חרושי שריטות עקב פעילות השחיקה.