כ-4,000 עובדים נשכרו על ידי חברות בארצות הברית ובקנדה לצבוע לוחות שעונים ברדיום. הם ערבבו דבק, מים ואבקת רדיום, ואז השתמשו במברשות משיער גמל על מנת למרוח את הצבע הזוהר על לוחות השעונים. תמורת צביעת כ-250 לוחות שעונים ביום עבודה קיבלה כל עובדת כסנט וחצי עבור כל לוח שעון צבוע (שווה ערך ל-28 סנט בשנת 2014). המברשות איבדו את צורתן לאחר כמה מריחות צבע, ולכן עודדו מנהלי העבודה בחברת הרדיום האמריקנית את עובדותיהם להחזיר למברשות את צורתן המחודדת תוך שימוש בשפתיהן או בלשונותיהן. לשם שעשוע צבעו חלק מהעובדות את ציפורניהן, שיניהן ופניהן בצבע הקטלני שיוצר בבית החרושת. רבות מהעובדות חלו. לא ידוע כמה מהן מתו מחשיפה לקרינה.
מחלת קרינה.
רבות מבין העובדות החלו לסבול אחר-כך מאנמיה, שברים ונקרוזה של הלסת, מצב הידוע כיום כ"לסת רדיום" (radium jaw). משערים שייתכן שגם השימוש בצילומי רנטגן שעשו הרופאים שבדקו את העובדות תרם לחלק ממחלתן של העובדות בכך שחשפו אותן לקרינה נוספת. התברר שלפחות אחת הבדיקות הייתה תחבולה, חלק מתרגיל של דיסאינפורמציה, שהחל בו קבלן של מערכת הביטחון. חברת הרדיום האמריקנית וחברות אחרות שייצרו לוחות לשעונים דחו את הטענות שהעובדות החולות סבלו מחשיפה לרדיום. במשך זמן מה צייתו רופאים, רופאי שניים וחוקרי רפואה לדרישות שבאו מצד החברות שלא לגלות את המידע שברשותם. החברות הפעילו לחץ על עובדי הרפואה כדי שהללו ייחסו את מותן של העובדות לסיבות אחרות. על מנת לפגוע במוניטין של הנשים נטען כי חלו בעגבת, מחלת מין ידועה לשמצה אז.
משמעות.
התדיינות משפטית.
הסיפור על ההתעללות בעובדות שונה ממרבית המקרים הדומים בכך שההתדיינות המשפטית כתוצאה מכך קיבלה כיסוי נרחב בתקשורת. גרייס פרייר (Grace Fryer), אחת העובדות במפעל, החליטה להגיש תביעה משפטית, אך רק אחרי שנתיים של חיפושים היא הצליחה למצוא עורך דין שהיה מוכן להתייצב כנגד חברת הרדיום. בסך הכל הצטרפו לתביעה חמש נשים: גרייס פרייר, עדנה הוסמן (Edna Hussman), קתרין שאוב (Katherine Schaub) והאחיות קווינטה מקדונלד (Quinta McDonald) ואלבינה לריס (Albina Larice) - שכונו בתקשורת "נערות הרדיום".
בסתיו 1928 הגיעו הצדדים לפשרה, לפני שהמשפט החל להתדיין בפני חבר מושבעים. הסכם הפשרה העניק לכל אחת מנערות הרדיום סכום חד פעמי של 10,000 דולרים (137,000 דולרים במחירי 2014), וקצבה שנתית של 600 דולרים (8,200 דולרים במחירי 2014) עד מותן, וכיסוי כל ההוצאות הרפואיות והמשפטיות עקב המחלה.
השפעה היסטורית.
ההתדיינות המשפטית והסנסציה התקשורתית סביב המשפט קבעו תקדים משפטי ועוררו את חקיקת התקנות המסדירות תקנים בנושאי בטיחות וגיהות בתעסוקה.
לסאגת נערות הרדיום שמור מקום חשוב בהיסטוריה הן בשל השפעתה על פיתוח המדע העוסק בזיהוי, הערכה ובקרה של סיכוני הבריאות של קרינה מייננת, על מנת לאפשר שימוש בטוח בציוד הפולט קרינה כזו, והן בשל התפתחות התנועות העוסקות בזכויות העובדים. משפט נערות הרדיום קיבע את זכותו של העובד כפרט לתבוע נזיקין מחברות בשל פגיעה בבריאותו. בעקבות המשפט שופרו תקני הבטיחות בתעשייה בצורה משמעותית למשך שנים רבות.
התביעה המשפטית והפרסום הנלווה היה גורם בקביעת דיני העבודה העוסקים במחלות הנגרמות עקב עבודה. צובעי לוחות השעונים ברדיום קיבלו הדרכה באמצעי הזהירות והבטיחות הנאותים וצוידו בציוד מגן, ובמיוחד הם הפסיקו לעצב מברשות צבע בשפתיים, ונמנעו משאיפת הצבע. השימוש בצבע רדיום לצביעת לוחות שעונים נמשך עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
סיפורן של נערות הרדיום מוזכר בסרטים ובספרים רבים, בהם "ציפור כלא" של קורט וונגוט.
השפעה על המדע.
ב-1933 ביצע רובלי אוונס (Robley D. Evans) את המדידות הראשונות של פליטת רדון בנשימה ושל הפרשת רדיום בצואה מעובדות לשעבר של מפעל צביעת לוחות שעונים ברדיום. הוא צבר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס תוצאות של בדיקות רפואיות מ-27 צובעי לוחות שעונים. במידע שאסף השתמש המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה של ארצות הברית ב-1941 על מנת לקבוע את הרמה הסבילה של קרינת רדיום ל-μ0.1 קירי (k3.7 בקרל).
המרכז לרדיו-ביולוגיה אנושית נוסד במעבדה הלאומית ארגון (Argonne National Laboratory) ב-1968. המטרה העיקרית של המרכז הייתה לבצע בדיקות רפואיות בצובעות לוחות שעונים ברדיום לשעבר שעדיין נותרו בחיים. המיזם גם התמקד באיסוף מידע, ובמקרים מסוימים, באיסוף דגימות מרקמות של נבדקות אלו. כשהמיזם הסתיים ב-1993 נאסף מידע מפורט מ-2,403 מקרים. לא אובחנו תסמינים באותם מקרים של צובעי לוחות השעונים שאצלם נתגלה פחות מפי אלף מהרמה הנורמלית של האיזוטופ Ra226 כפי שנמדדה אצל אנשים שלא נחשפו לקרינה, עובדה שהניחה את בסיס לקביעת הסף לגידולים ממאירים בשל קרינת רדיום.
היריון מדומה
היריון מדומה (באנגלית: false pregnancy או pseudocyesis) הוא מצב שבו בעל חיים (לרבות אדם) מציג את הסימנים והתסמינים המקושרים לפיזיולוגיה של ההיריון בזמן שאינו נמצא בהיריון בפועל.
התופעה של היריון מדומה נפוצה יותר בעולם הווטרינרי בקרב כלבים ועכברים. אצל בני אדם תופעה זו נדירה יותר ויכולה להתרחש על רקע רגשי. גברים יכולים לחוות תחושת חולי הדומה לזו של אישה בהיריון כאשר בת זוגם נמצאת בהיריון. המונח הרפואי ל"היריון סימפתי" מסוג זה הוא תסמונת קובאד. היריון מדומה יכול להיגרם כתוצאה משינויים במערכת האנדוקרינית, הגורמים לעלייה בהורמונים היוצרים שינויים הדומים למצב הריוני.
היסטוריה.
במהלך ההיסטוריה תועדו הריונות מדומים כבר בימי היפוקרטס, שכתב על 12 מקרים של נשים שחוו הריונות מדומים בתקופתו, בערך בשנת 300 לפני הספירה. בימי הביניים, מרי הראשונה מלכת אנגליה חוותה הריונות מדומים במהלך נישואיה לפליפה השני. את המונח pseudocyesis טבע ב-1923 ג'ון מייסון גוד, מיוונית פסאודו (מדומה) וקייסיס (היריון).
סיבות.
יש סיבות מגוונות שגורמות להיריון מדומה. הסיבה הנפוצה ביותר להיריון מדומה היא רצון חזק של האישה להיכנס להיריון, כך למשל נשים במהלך טיפולי פוריות לא מוצלחים, או אלה שאיבדו את העובר שלהן, נאחזות ברעיון שהן בהיריון, ולא מכירות בזה שהן רק מדמיינות. סיבה אחרת, היא הפחד העצום מלהיכנס להיריון או לעבור לידה, כמו למשל נשים שעוברות אונס ומפחדות מהתוצאה.
תסמינים.
התסמינים של היריון מדומה דומים לזה של היריון רגיל. מחקרים הראו ש-18% מהנשים עם הריון מדומה היו מוגדרות כנשים בהיריון על ידי מומחים. יכולים להיות תסמינים כמו: הפסקת וסת, בחילת בוקר, ניפוח בחזה ועלייה במשקל תסמין המחלה הפיזי הכי שכיח בין נשים עם הריון מדומה הוא ניפוח בטן (60-90%). התסמין הפיזי השני שהכי מאפיין הריון מדומה הוא הפסקה או שיבושים במחזור (50-90%), התסמינים האלה יכולים להופיע גם אצל גברים עם קובאד, ונעלמים בדרך כלל אחרי הרדמה כללית.
טיפול.
אין סיבה פיזית ידועה להיריון מדומה, ואין טיפול בו בתרופות מסוימות. כאשר יש לחולה עם היריון מדומה בעיות פסיכולוגיות ברורות, צריך להפנות אותה לפסיכותרפיסט, על מנת לטפל בבעיות אלה. התגלה שהטיפול הכי מוצלח הוא שכנוע החולה שהיא לא בהיריון, על ידי אולטראסאונד או שיטות דימות אחרות.
יהודה הכהן
יהודה הכהן (נולד בשנת 1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבת אלון, מפקד חטיבת שגיא, סגן מפקד חטיבת גבעתי ומפקד גדוד רותם.
ביוגרפיה.
הכהן התגייס לצה"ל בשנת 1993, והתנדב ליחידת שמשון. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס פורקה היחידה. עקב כך עבר לחטיבת גבעתי, ומונה למפקד צוות בפלחה"ן גבעתי. בהמשך שימש כמפקד פלגת ההכשרות ביחידה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הפלחה"ן, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול בבא"ח גבעתי. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד בגדוד רותם, והוביל אותה בשלהי שהות צה"ל ברצועת הביטחון ובזמן הנסיגה מלבנון, וכן בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט גבעתי. בהמשך שימש כסגן מפקד גדס"ר גבעתי, וביום העצמאות ה'תשס"ו (2006) היה בין מדליקי המשואות. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד רותם, והוביל את הגדוד בלחימה ברצועת עזה, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. את תפקידו סיים בשנת 2010. בהמשך שימש כסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה בין השנים 2010–2011. בשנת 2011 מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים של פיקוד הדרום, ושימש בתפקיד בין השנים 2012–2014. ב-11 ביוני 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא, ושימש בתפקיד עד 23 באוגוסט 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016), במקביל בנובמבר 2016 מונה למפקד חטיבת אלון, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
The Railway Series
פיליפ וילייה דה ל'איל-אדם
פיליפ וילייה דה ל'איל-אדם (בצרפתית: Philippe de Villiers de L'Isle-Adam; 1464 – 21 באוגוסט 1534), היה אביר במסדר אבירי יוחנן הקדוש, והגראנד מאסטר ה-41 של המסדר. פיקד על צבא האבירים ברודוס בעת המצור הטורקי עליה ב־1522.