הפניה הראשונה לקב"ן במהלך שירות סדיר, דורשת אישור המפקד הישיר, שממלא גם חוות דעת על תפקוד החייל ומתאר את הפתרונות הפיקודיים שהוצעו. במקרה של סירוב המפקד, ניתן לקבל הפניה גם דרך רופא היחידה. מטרת אישורים אלו היא עירוב המפקדים במצוקת החייל, כדי שיסייעו ויציעו פתרונות פיקודיים, ויהיו ערים למצוקת החייל.
לפניות חירום מעבר לשעות הפעילות, פועל מוקד ברה"ן ("בריאות הנפש") דרך מוקד מקול הלב.
פקודות מטכ"ל מסדירות את נוהלי הטיפול באופן שוטף ובהם גם הפניה ראשונית של חייל המעוניין בפניה לקב"ן או במקרה שקיים סיכון גבוה לאובדנות. על פי הפקודות, חייל המאיים בהתאבדות, נשקו יילקח והוא יישאר במעקב שני קצינים (או חיילים בדרגתו) עד שיובא בפני גורם בריאות הנפש לקבלת הערכה נפשית.
קשיי הסתגלות.
קב"ן המאבחן הפרעה נפשית או אפשרות שחייל יגלה קשיים בשירות, יקבע לחייל ציון קה"ס (קשיי הסתגלות) שעשוי גם להוריד את הפרופיל הצבאי עד לקבלת פטור משירות (פרופיל 21). כחלק מהקלות אלו, רשאי הקב"ן לספק ימי חופשת מחלה ("גימלים"). חלק מהדירוגים מחייבים לינת בית, בדומה לקבלת הקלות תנאי שירות (קה"ש).
מדרג הקה"ס נע בין 0 ל־60, כאשר לקה"ס 0 ולקהס 20, אין משמעות או השפעה ממשית על השירות.
כמו כן, קה"ס יכול לאפשר לעיתים פסילת קורסים או יקבע את מרחק השירות מהבית, בדומה להקלת ת"ש.
בניין מועצת העבודה וההגנה
בניין מועצת העבודה וההגנה (או בניין הוועדה לתכנון המדינה, בניין הדומה) הוא בניין במוסקבה ברחוב אוחוטני ריאד 1, המאכלס את הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הבית התחתון ב.
היסטוריה.
הרעיון להקים בניין גדול וייצוגי באתר של מבנים היסטוריים בקנה מידה קטן לאורך הקו האדום של בית האיגודים במוסקבה עלה באמצע שנות העשרים. בשנת 1926 נערך מכרז לתכנון בניין הבנק הממלכתי של ברית המועצות, אולם הבנייה באתר זה ננטשה ועל פי הפרויקט של א. ז'ולטובסקי, שהשתתף במכרז, שופץ בניין הבנק ברחוב נגלינאיה. בתחילת שנות השלושים, במקביל למכרז על מלון מוסובייט, הוכרז על מכרז לפרויקט של מלון אינטוריסט שממול, אך עד מהרה הרעיון נזנח והוחלט להקים במקום את בניין מועצת העבודה וההגנה.
כדי לפנות מקום בבניין, למרות התנגדויות של מבקרי אמנות, נהרסה כנסייה מהמאה ה-17. מבלי להודיע על מכרז, תכנון הבניין הופקד בידי האדריכל ארקדי יאקובלביץ' לנגמן, שהשלים אותו בהשתתפות האדריכלים ס. סרגייבסקי ונ. מאזייר. באותה תקופה כבר היה לנגמן בעל ניסיון בבניית מבנים גדולים במוסקבה כמו אצטדיון דינמו (יחד עם לעזר צ'ריקובר) ובית אגודת דינמו (יחד עם איוואן פומין).
במקור תוכנן להיות בניין גרנדיוזי שיוביל לארמון הסובייטים. ברם, במתכונתו הנוכחית, הבניין נבנה בשנים 1932–1935, כאשר תוכניתו של לנגמן לא יושמה במלואה. על פי הפרויקט הראשוני, הבניינים היו אמורים לעמוד בכיכר סגורה עד לסמטת גאורגייבסקי ולכלול את בית האיגודים. ביקורת מצד האדריכל הראשי של מוסקבה סרגיי צ'רנישייב, שהאמין שפתרון כזה ייצור אפקט של נקיק צר, אילצה לנטוש את הפרויקט במלואו. שנתיים לאחר השלמת הבניין, מועצת העבודה וההגנה פורקה. במדריך הטיולים השנתי של מוסקבה הופיע הבניין כבית מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות. מאוחר יותר, הבניין הועבר לידי מועצת השרים של ברית המועצות ואז לידיועדת התכנון הממלכתית של ברית המועצות (גוספלאן).
משנת 1994 שוכנת כאן הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, הבית התחתון בפרלמנט הרוסי. תוכנן כי לאחר הקמת מרכז פרלמנטרי חדש במרכז מוסקבה, ייהרס הבניין על מנת לבנות במקומו בית מלון או מרכז קניות. תוכניות כאלה הוכרזו על ידי איש העסקים מיכאיל גוצרייב, שהיה אמור לקבל לידיו את הבעלות על הנכס. ברם התוכניות לא הבשילו לכדי מימוש.
אדריכלות.
תוכנית הבנייה היא סימטרית. חזיתות הצד הראשיות צרות וארוכים מעוטרות גבוה, מהמרתף לעליית הגג, עם חירוץ אומנותי לאורך הקצוות. החזית הראשית מחולקת לשתי חזיתות צדדיות ומרכזיות. באזור המרכזי ישנה אכסדרת כניסה שטוחה, שקרובה יחסית לאכסדרת העמודים של בית האיגודים הניצב בסמוך. בראש הבניין חרוט סמל ברית המועצות, ועל החלק הקדמי יש מוט וממנו מתנופף דגל רוסיה. מבחינה סגנונית, עיצוב הבניין משלב גם אלמנטים של קונסטרוקטיביזם (עקביות ועיצוב שנחשפו בחזיתות), מונומנטליות וייצוגיות - מאפיינים האופייניים לאדריכלות הסובייטית.
הפרלמנט הרוסי
אקס-מן 3
מחסה סן ניקולאס
מחסה סן ניקולאס או מחסה סאן ניקולאס (באנגלית: San Nicolás Refuge; בספרדית: El Refugio San Nicolás) הוא מחסה הממוקם בחוף הצפוני של פתחה של תעלת הנסיך גוסטב, בחצי האי טריניטי, בקצה הצפוני של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
המחסה הוא אחד מ-18 המחסות המשמשים את בסיס המחקר אספרנסה, המופעל על ידי צבא ארגנטינה, שאחראי על התחזוקה והתפעול של המחסות.
היסטוריה.
המחסה הוקם ב-12 בספטמבר 1963.
תעלת הנסיך גוסטב
תעלת הנסיך גוסטב או ערוץ הנסיך גוסטב (באנגלית: Prince Gustav Channel) הוא מצר ים, בארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
המצר מפריד בין חצי האי טריניטי (שבחצי האי האנטארקטי), שממערב למצר, לבין האי ג'יימס רוס והאי וגה, שממזרח למצר.
אורכו של המצר 130 קילומטרים ורוחבו בין 6 קילומטרים (במקטע הצר ביותר) ל-24 קילומטרים (במקטע הרחב ביותר).
לחופו הצפוני של המצר מצוי מחסה סן ניקולאס.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי המצר.
המצר התגלה בשנת 1903 על ידי אוטו נורדנשלד, שעמד בראש המשלחת השוודית לחקר אנטארקטיקה.
נורדנשלד היה הראשון שהפליג דרך המצר.
באוגוסט 1945 משלחת חקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד הפליגה דרך המצר (וזו הייתה הפעם השנייה שבוצעה הפלגה דרכו); משלחת זו מיפתה את המצר.
הפעם השלישית שהפליגו דרך המצר, הייתה על ידי משלחת חקר נוספת מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, הפלגה זו בוצעה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
המצר מופה שנית על ידי משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בין השנים 1959–1961, אשר יצא לסקר ממפרץ התקווה.
מקור השם.
שמו של מצר הים ניתן לו ב-1903 על ידי נורדנשלד, נורדנשל קרא למצר "Kronprins Gustaf Kanalen" - כשהוא עושה שגיאת כתיב בשמו של הנסיך: "Gustaf" במקום "Gustav".
המצר נקרא על שם נסיך הכתר גוסטב משוודיה (לימים המלך גוסטב החמישי).
לינקולן אלזוורת' ראה את המצר בטיסתו מעל אנטארקטיקה בנובמבר 1935.
נסיגת הקרח.
ב־27 בפברואר 1995 דיווח הסקר האנטארקטי הבריטי (BAS) כי מדף קרח שחסם בעבר את התעלה התפרק. מדף קרח זה השתרע על שטח של 2,100 קילומטרים רבועים לפני התפרקותו, מהם שטח של 2,000 קילומטרים התפרק.
לקריאה נוספת.
• Reece, A. (1950), The Ice of Crown Prince Gustav Channel, Graham Land, Antarctica, Journal of Glaciology, 1(8), 404-409. https://doi:10.3189/S0022143000012703
• Daniel Nývlt, Régis Braucher, Zbyněk Engel, Bedřich Mlčoch, Timing of the Northern Prince Gustav Ice Stream retreat and the deglaciation of northern James Ross Island, Antarctic Peninsula during the last glacial–interglacial transition, Quaternary Research, Volume 82, Issue 2, 2014, Pages 441-449, ISSN 0033-5894, https://doi.org/10.1016/j.yqres.2014.05.003.
• Mieke Sterken, Stephen J. Roberts, Dominic A. Hodgson, Wim Vyverman, Andrea L. Balbo, Koen Sabbe, Steven G. Moreton, Elie Verleyen, Holocene glacial and climate history of Prince Gustav Channel, northeastern Antarctic Peninsula, Quaternary Science Reviews, Volume 31, 2012, Pages 93-111, ISSN 0277-3791, https://doi.org/10.1016/j.quascirev.2011.10.017.
• Filip Hrbáček Hrbáček, Jana Smolíková, Daniel Nývlt, Jan Kavan, Zbyněk Engel, Observation of the Emperor penguins Aptenodytes forsteri in the Prince Gustav Channel related with unusual sea-ice decline in north-western Weddell Sea, DOI: https://doi.org/10.22370/rbmo.2018.53.3.1363
• Pieńkowski, A., Marret, F., Scourse, J., &amp; Thomas, D. (2013), Organic-walled microfossils from the north-west Weddell Sea, Antarctica: Records from surface sediments after the collapse of the Larsen-A and Prince Gustav Channel ice shelves, Antarctic Science, 25(4), 565-574. DOI: https://doi.org/10.1017/S0954102012001186
• A. J. Cook and D. G. Vaughan, Overview of areal changes of the ice shelves on the Antarctic Peninsula over the past 50 years, The Cryosphere, 4, 77–98, 2010 www.the-cryosphere.net/4/77/2010/
הסובייט העליון של רוסיה
הסובייט העליון של רוסיה, (ברוסית: Верхо́вный сове́т РСФСР; מילולית: המועצה העליונה של הפדרציה הרוסית) היה הגוף השלטוני הבכיר של רוסיה הסובייטית בשנים 1937–1990 (עד לבחירת קונגרס צירי העם, שהפך לסמכות העליונה החדשה עד 1993), במקביל לשנים 1937 עד 1993 הייתה המועצה לגוף המחוקק של רוסיה.
הסובייט העליון של רוסיה נבחר לראשונה ב-26 ביוני 1938. בהתאם לחוקת ברית המועצות משנת 1936 ולחוקת רוסיה הסובייטית משנת 1937, כל סמכויות המדינה של קונגרס הסובייטים הרוסי הועברו לידי הסובייט העליון. הסובייט נבחר על בסיס זכות בחירה אוניברסלית, שווה וישירה בהצבעה חשאית של אזרחים מעל גיל 18, ללא הבחנה בין מין, דת או לאום, לתקופה של 4 שנים (ומאז 1978 לתקופה של 5 שנים). בסך הכל נערכו 11 מערכות בחירות של המועצה, שבכולן זכתה המפלגה הקומוניסטית.