בהצהרת אסו רוק משנת 2003 הוצהר כי המטרה המרכזית של הארגון היא לקדם דמוקרטיה ופיתוח בקרב מדינות מתפתחות. ההצהרה מציינת את יתר מטרות הארגון: קידום דמוקרטיה, כלכלה, השכלה, שוויון מגדרי, ממשל יעיל, זכויות אדם, חקיקה לזכויות אדם, קידום מדינות קטנות, קידום הספורט, קיימות כלכלית ואקולוגית, וקידום בני נוער.
ב-2011 הוצעה מגילת חבר העמים הבריטי, צ'ארטר חוקי המציג את ערכי חבר העמים, בו מחויבות 53 המדינות החברות בו לזכויות שוות, דמוקרטיה ועוד. המגילה נחתמה על ידי אליזבת השנייה ב-11 במרץ 2013.
זכויות אזרחי חבר העמים הבריטי.
אזרחי חבר העמים הבריטי הם אזרחי כל אחת מהמדינות החברות בארגון. כל מדינה חברה רשאית לקבוע אילו זכויות היא מעניקה, אם בכלל, לאזרחי חבר העמים הבריטי שאינם אזרחיה.
בבריטניה.
בבריטניה אזרחי חבר העמים הבריטי שאינם אזרחים בריטיים אינם נחשבים לזרים, והם נהנים כמעט מכל הזכויות האזרחיות מהן נהנים האזרחים הבריטיים: הזכות להצביע בכל הבחירות הנערכות במדינה (בחירות פרלמנטריות, בחירות מקומיות, בחירות ארציות) הזכות להיבחר לבית הנבחרים הבריטי, הזכות לשרת בתפקיד ציבורי (שופט, שר וכו') ועוד. ישנן זכויות מעטות, אולם חשובות ביותר, שאינן מוענקות לאזרחי חבר העמים הבריטי, ובהן הזכות לשהות בבריטניה באופן בלתי מוגבל ולעבוד. עם זאת, חוקי ההגירה הבריטיים מעניקים מספר יתרונות לאזרחי חבר העמים הבריטי על-פני מהגרים אחרים, והם נהנים מתנאים מקלים בכל הנוגע להגירה, שהייה בבריטניה, ועבודה.
במדינות אחרות.
מדינות חברות רבות מעניקות לאזרחי חבר העמים הבריטי שאינם אזרחיהן זכויות דומות לאלו הניתנות להם בבריטניה. מספר מדינות אף מעניקות זכויות נוספות: הקלות במתן אשרת כניסה, אפשרות לקבל אזרחות בתנאים מקלים ובזמן קצר יותר, אפשרות לקבל מלגה (Commonwealth Scholarship) ועוד.
מדינות החברות בארגון.
חלוקה של מדינות לפי יבשת (בסוגריים: שנת ההצטרפות):
מדינות מועמדות.
הצטרפות של כל חברה חדשה לארגון מותנת באישור כל החברות הקיימות.
ישראל.
בשנת 1950, במהלך פגישה עם קצין הבריטי בשם בריאן רוברטסון, העלה דוד בן-גוריון ראש ממשלת ישראל את ההצעה להצטרפות ישראל לחבר העמים הבריטי. הדבר הפתיע את הנוכחים בשיחה מאחר שלא נרמז על הצעה כזו. אולם הצעתו של בן-גוריון לא יצאה לפועל.
ב-2006 הציע המזכיר הכללי של חבר העמים הבריטי שישראל תצטרף לארגון.
דרום סודאן.
פוליטיקאים מדרום סודאן הביעו התעניינות בהצטרפות לחבר העמים הבריטי, אך גם רעיון זה לא יצא לפועל והמדינה כלל לא הגישה בקשה להצטרף.
עמנואל ולרשטיין
עמנואל מוריס ולרשטיין (באנגלית: Immanuel Maurice Wallerstein; 28 בספטמבר 1930 – 31 באוגוסט 2019) היה סוציולוג נאו-מרקסיסטי יהודי-אמריקאי.
קורות חיים.
ולרשטיין נולד בניו יורק. את הקריירה האקדמית שלו החל במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה, שם קיבל את התואר הראשון בשנת 1951, את התואר השני בשנת 1954 ואת הדוקטורט בשנת 1959. הוא הרצה באוניברסיטת קולומביה עד שנת 1971, אז קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטת מקגיל, במונטריאול. בשנת 1976 קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטת בינגהאמטון, שם כיהן כפרופסור וכראש מכון פרנן ברודל לחקר כלכלות, מערכות היסטוריות והציוויליזציה, עד לפרישתו בשנת 1999. מאז שנת 2000 ועד למותו, היה עמית מחקר בכיר באוניברסיטת ייל.
ולרשטיין החזיק במשרה של פרופסור אורח במספר אוניברסיטאות בעולם וקיבל תוארי כבוד רבים.
ולרשטיין נפטר ב-31 באוגוסט 2019.
תאוריה.
ולרשטיין החל כמומחה לאפריקה הפוסט קולוניאלית, תחום אותו חקר באופן כמעט בלעדי עד לשנות ה-70 המוקדמות, אז החל להתבלט כהיסטוריון ותאורטיקן של המערכת הקפיטליסטית העולמית בקנה מידה מאקרוסקופי. ביקורתו על הקפיטליזם העולמי הביאה לו יוקרה בקרב תנועות המתנגדות לגלובליזציה, יחד עם נועם חומסקי ופייר בורדיה.
עבודתו החשובה, "The Modern World System", הופיעה בשלושה כרכים, בשנים 1974, 1980 ו-1989. בעבודה זו הסתמך ולרשטיין על שלושה מקורות עיקריים:
הדבר עליו מגיע לוולרשטיין, ללא ספק, קרדיט הוא העובדה שצפה את העימות בין הצפון לדרום עוד בטרם הסתיימה המלחמה הקרה.
ולרשטיין דחה את המושג "עולם שלישי", וטען כי יש רק עולם אחד, המחובר באמצעות רשת מורכבת של חליפין כלכליים. כלומר - כלכלה או מערכת עולמית, שבה ההבחנה בין הון לעבודה וצבירת ההון על ידי גורמים מתחרים (כולל מדינת הלאום, אך לא רק היא) אחראים לשסעים.
ולרשטיין מיקם את מקורותיה של המערכת העולמית הנוכחית באירופה הצפונית של המאה ה-16. שינוי, קטן בתחילתו, בדרכי צבירת ההון באנגליה ובצרפת, עקב נסיבות פוליטיות ספציפיות ותום התקופה הפיאודלית, הניע תהליך של התרחבות הדרגתית, שתוצאתו היא קיומה של רשת או מערכת עולמית כלכלית אחת בלבד. תקופה מרכזית בתהליך זה היא האימפריאליזם, שהביא את כל חלקי כדור הארץ תחת שליטה קפיטליסטית בסגנון אירופאי.
עם זאת, המערכת הכלכלית העולמית רחוקה מלהיות אחידה במובנים תרבותיים, כלכליים ופוליטיים - היא מאופיינת בהבדלים יסודיים בהתפתחות תרבותית ובצבירת כוח פוליטי והון. בניגוד לתפיסה החיובית של התאוריות של המודרניזציה והקפיטליזם, ולרשטיין לא ראה בהבדלים אלה שאריות של משטרים קודמים או אי-סדירויות שיכולים להיעלם, ואכן יעלמו, במהלך הזמן - חלוקה מתמשכת של העולם ל"מרכז", "פריפריה"' ו"סמי-פריפריה" היא תכונה הטבועה במערכת העולמית. אזורים שנותרו עד עתה מחוץ למערכת העולמית נכנסים אליה במעמד של פריפריה.
קיימת חלוקת עבודה בסיסית ויציבה מבחינה מוסדית בין המרכז לפריפריה: בעוד למרכז יש רמה גבוהה של התפתחות טכנולוגית והיא מייצרת מוצרים מורכבים, תפקיד הפריפריה הוא לספק חומרי גלם, מוצרים חקלאיים ועבודה זולה לסוכנים המתרחבים של המרכז. חליפין כלכליים בין המרכז לפריפריה מתרחשים בתנאים בלתי שווים: הפריפריה נאלצת למכור את מוצריה במחירים זולים, אך לקנות את מוצרי המרכז במחירים גבוהים יחסית - מצב בלתי שוויוני אשר, מרגע שנוצר, נוטה לייצב את עצמו עקב מגבלות פנימיות, חצי-דטרמיניסטיות.
המצבים של המרכז והפריפריה, עם זאת, אינם מוציאים זה את זה או קבועים לאזורים גאוגרפיים מסוימים אלא יחסיים זה לזה ומשתנים: יש אזור הנקרא סמי פריפריה, המתפקד כפריפריה עבור המרכז וכמרכז עבור הפריפריה. בסוף המאה ה-20, אזור זה יכלול, לדוגמה, את מזרח אירופה, סין וברזיל. כפי שנעמי קליין הראתה עם הדוגמה של סדנאות היזע בארצות מפותחות, מרכז, פריפריה וסמי פריפריה יכולים להתקיים בקרבה אחד לשני, באותו אזור גאוגרפי.
אחת התוצאות של התפשטות המערכת העולמית היא המסחור של דברים, כולל עבודה אנושית: משאבים טבעיים, קרקע ויחסים בין-אישיים מופשטים מערכם המהותי והופכים לסחורות בשוק המכתיב את ערך החליפין שלהם.
עבודתו של ולרשטיין עוררה גם ביקורת חריפה, גם מחוץ לחוגים נאו-ליברליים או שמרניים. היסטוריונים הראו שכמה מהנחותיו אינן נכונות מבחינה היסטורית, ואין ספק שוולרשטיין נטה להזניח את המימד התרבותי, בצמצמו אותו לאידאולוגיות רשמיות של מדינות, שמתגלות במהרה כסוכנויות של אינטרסים כלכליים בלבד. למרות זאת, התאוריה שלו מושכת עניין רב כיום מצד תנועות המתנגדות לגלובליזציה, החסרות ביסוס תאורטי יציב ואחיד, כמו זה שאפיין את תנועות הפועלים הקלאסיות של המאות ה-19 וה-20.
פאלאס (מיתולוגיה)
פאלאס (יוונית עתיקה: Παλλάς), במיתולוגיה יוונית, היא דמות שנויה במחלוקת, שלא יודעים בבירור את מקורה, ואף את מינה. להלן שתי גרסאות נפוצות:
על פי התאוגוניה של הסיודוס פאלאס הוא טיטאן, שהיה בנם של קריוס ואוריביה. אחיו הם אסטראוס ופרסס והוא היה בעלה של סטיקס. הוא היה אביו של זלוס, ניקה, קראטוס וביה (ייתכן גם של אאוס או סלנה). פאלאס היה אל החוכמה.
פאלאס היה גם כינוי לאתנה, אשר לפעמים נחשבה לבתו. באגדה אחת, פאלאס ניסה לאנוס את אתנה; היא הרגה אותו והפכה את עורו לאאגיס.
אאסון היה שמו של סוסו.
בגרסה אחרת, פאלאס הייתה חברה למשחקים של אתנה, בתו של האל טריטון. יום אחד, כאשר פאלאס ואתנה התאבקו ביניהם, זאוס הופיע ביניהם עם אאגיס. פאלאס, מרוב פחד, שכחה להתחמק ממכה של אתנה ונהרגה. אתנה התאבלה על מות חברתה ובנתה לכבודה פסל בדמותה, הפלדיום. היא גם אימצה את שמה, ומכאן פאלאס אתנה.
פאלאס (פירושונים)
פאלאס היא המילה הלועזית לארמון.
משה צבי נריה
הרב משה צבי נריה (מנקין; כ"א בשבט ה'תרע"ג, 29 בינואר 1913 – י"ט בכסלו ה'תשנ"ו, 12 בדצמבר 1995) היה רב, חבר הכנסת ומחנך, מייסד מרכז ישיבות בני עקיבא. מכונה "אבי דור הכיפות הסרוגות", בשל השפעתו על עיצוב הציבור הדתי לאומי.
חבר הנשיאות המייסדת של איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, כיהן כחבר הכנסת למשך קדנציה אחת מטעם המפד"ל. חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ופרס הרב קוק.
תולדות חייו.
נולד בלודז' שבאימפריה הרוסית (כיום בפולין) לרב פתחיה מנקין ולרחל. למד תורה במינסק ובשקלוב. עלה לארץ ישראל בשנת ה'תר"ץ (1930) לאחר שהרב אברהם יצחק הכהן קוק סייע לו בהשגת סרטיפיקט. כשהגיע נקשר לרב קוק, ולבנו, הרב צבי יהודה הכהן קוק. למד בישיבת מרכז הרב ובסמינר למורים "מזרחי".