הכפר התחלק לשני חלקים; עליקה ג'נוביה (הדרומית), אשר בשנת 1960 כללה 193 תושבים, ועליקה שמאליה (הצפונית) אשר בשנה זו כלל 559 תושבים. עליקה ג'נוביה שכנה לצד הכביש הראשי ובקרבתה היה מעיין עין אל-עלק, עליקה שמאליה הגדולה יותר שכנה כקילומטר צפונית-מערבית משם. לצד ומדרום לעליקה שאליה (ממערב לג'נוביה), שכן עד לשנת 1967 בסיס של הצבא הסורי. לאחר כיבוש רמת הגולן, שימשו מבני הבסיס את גרעין המתיישבים הראשון של קיבוץ מרום גולן, טרם החליטה הממשלה ליישב את הגולן. באופן רשמי ההתיישבות הראשונית נקראה "אתר לאיסוף בקר" ומספר חודשים לאחר מכן הצטרפו מתיישבים נוספים וגרעין ההתיישבות עבר לקוניטרה, משם המשיך במשך השנים להתיישבות הקבע בקיבוץ מרום גולן.
כקילומטר מדרום-מערב לכפר עליקה הנטוש, נמצא קברו של השיח' מרזוּק, מבנה מלבני בעל כיפה על גגו. באזור זה בעונת האביב ישנה פריחה של מרבדי אירוס החרמון.
כיום מבני הבסיס הסורי הנטוש משמשים את מפקדת חטיבה 188 וגדוד שריון נוסף (בסבב רוטציה). לצד הכביש בצמוד לבסיס, נמצאה כיום חניון חטיבת ברק ובו אתר הנצחה לזכר נופלי חטיבה 188.
תריאק
תריאק הוא תרכיב אנטיטוקסיני (antitoxin; נוגדן באורגניזם הפועל כנגד רעלן), שהופק מארס נחשים ועקרבים בצירוף מרכיבים שונים מעולם החי, הצומח והמחצב. הוא שימש כתרופה לטיפול בהרעלות, בהכשות ובעקיצות, וכן לריפוי מחלות שונות. השימוש בתריאק הפך לנפוץ בעקבות מרשמים שכתב קלאודיוס גלנוס, רופא מפורסם בן המאה השנייה לסה"נ. בתחילה שימש החומר כנוגד רעלים, ועם חלוף הזמן התרחבו שימושיו לטיפול במגוון מצבים רפואיים.
היסטוריה.
הרכבת התריאק הייתה ענף ייצור ייחודי בארץ ישראל בתקופה הביזנטית ובימי הביניים, ובעיקר בתקופה המוסלמית הראשונה. התריאק היה אחד מחומרי המרפא המפורסמים ביותר שארץ ישראל השתבחה בהם, ואף יוצא לחוץ לארץ. עדויות רבות, כולן מן המאה העשירית, מלמדות שאחד המרכזים החשובים ביותר בעולם האסלאם לייצור תריאק היה בירושלים.
בספרות נזכרים אישים אחדים שישבו בירושלים במאה העשירית ועסקו במלאכת התריאק. הידוע ביותר מביניהם היה הרופא הירושלמי אלתמימי. מסופר כי היה בעל ידיעות נרחבות ברפואה והצטיין בהכנת משחות ותרופות נפרדות ומורכבות, אולם לשיא יוקרתו הגיע בהתקנת מיני התריאק השונים.
ירושלים וסביבתה היו גם מקור לאספקת המרכיבים הנפרדים של התריאק. חלק ניכר ממרכיבי התרופה (צמחים, בעלי חיים ומחצבים) הובאו מאזור ירושלים, ובעיקר מאגן ים המלח, שהיה קשור לירושלים מבחינה מנהלית, כלכלית ותרבותית. בין המרכיבים החשובים של התריאק היו האספלט ונחשי האפעה, שניצודו למטרה זו באזור ים המלח. נחש האפעה נקרא "טיר", וייתכן כי ממנו נגזר שם התרופה (טיריאק או תריאק). פליקס פברי מספר בספריו, כי לאור הביקוש הרב של הארס אסר הסולטאן המצרי על ציד הנחשים באזור, שמא יכחדו.
הפקת התריאק והשימוש בו בירושלים נזכרים גם בתקופות מאוחרות יותר. המלך הצלבני אמלריך (ששלט בין השנים 1162-1174) קרא לרופא על מנת שיטפל בבנו חולה הצרעת (בלדווין הרביעי) באמצעות "תריאק אלפארוק". במאה ה-18, נזכרת התרופה בתעודה המפרטת את נכסי יהודי שנפטר. באמצע המאה ה-19 העיד טיטוס טובלר כי בבית מרקחת של יהודים בירושלים ניתן למצוא Theriak. ייתכן כי צאצאי משפחת אלתריאקי, שעסקה בהפקת ארס הנחשים מאזור יריחו, מתגוררים כיום במזרח ירושלים.
לקריאה נוספת.
זהר עמר, "ייצוא התריאק מארץ ישראל ושימושיו בימי הביניים", קורות, יב, (תשנ"ו- תשנ"ז), עמ' טז- כח.
הנקוק (מיין)
הנקוק (באנגלית: Hancock) הוא מחוז במדינת מיין שבארצות הברית. נכון לשנת 2010 אוכלוסיית הנקוק מנתה 54,418 איש. עיר המחוז שלו היא אלסוורת. המחוז נוסד ב-25 ביוני 1789, ונקרא על שמו של מושל מסצ'וסטס הראשון - ג'ון הנקוק.
גאוגרפיה.
לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שטחו הכללי של מחוז הנקוק הוא 6,089 קמ"ר, כאשר 4,112 קמ"ר (67.53%) הם אדמה והשאר (1,977.0 קמ"ר; 32.47%) הם מים.
מחוזות סמוכים:
לאנס לארסון
לאנס מלווין לארסון (באנגלית: Lance Melvin Larson; נולד ב-3 ביולי 1940) הוא שחיין אמריקאי בעבר, הוא שיאן עולם במשחה ל-100 מטר פרפר ול-200 מטר מעורב אישי ואלוף אולימפי. היה לשחיין הראשון בעולם ששחה 100 מטר פרפר מתחת לדקה.
ביוגרפיה.
לארסון נולד במונטרי פארק, קליפורניה. הוא למד ושחה באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא היה תלמיד בית ספר תיכון הראשון ששחה 100 יארד חופשי מתחת ל-50 שניות.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בסנטה קלרה שבקליפורניה ב-11 ביולי 1959 קבע לארסון במשחה ל-200 מעורב אישי שיא עולם חדש של 2:24.7 דקות, שיא זה החזיק מעמד שבוע.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס שבקליפורניה ב-26 ביוני 1960 קבע לארסון במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 59.0 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת לדקה. הוא שיפר את שיא העולמי בן השנתיים של טאקרשי אישימוטו מיפן (1:01.0 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטולדו שבאוהיו ב-24 ביולי הוא שיפר את שיאו והעמידו על 58.7 שניות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי לואיס ניקולאו מארגנטינה (58.4 שניות).
מדליית זהב אולימפית.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה לארסון בשתי מדליות, זהב וכסף. במשחה החזק שלו, ל-100 מטר פרפר, שבו החזיק בשיא העולם ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי שבו החזיק בשיא העולם חודש לפני המשחקים האולימפיים, לרוע מזלו לא נערכו כלל באולימפיאדה וכך החמיץ מדליות נוספות. הוא זכה במדליית כסף במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה זהה לזו של השיאן העולמי ג'ון דוויט מאוסטרליה בשיא אולימפי חדש של 55.2 שניות, ובמדליית ארד זכה מנואל דוס סנטוס מברזיל (55.4 שניות). מדליית זהב במשחה שליחם 4x100 מטר מעורב, ביחד עם פרנק מקיני, פול הייט וג'ף פארל, בשיא עולם חדש של 4:05.4 דקות, לפני אוסטרליה (4:12.0 דקות) ויפן (4:12.2 דקות). הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 58.0 שניות, התוצאה המהירה בהיסטוריה למשחה זה באותה העת.
החלטה השנויה במחלוקת.
באחת ההחלטות המעוררות מחלוקת הגדולות במשחקים האולימפיים, במשחה ל-100 מטר חופשי, ששת שופטי המקום היו חלוקים בדעותיהם. מתוך שלושת שופטי המיקום, למקום ראשון, שני שופטים קבעו ניצחון לדוויט ואחד ללארסון. מתוך שלושת השופטים למקום שני, שניים קבעו כי דוויט סיים שני ואחד לארסון. שלושת השופטים במסלולו של דוויט מדדו תוצאה של 55.2 שניות ושלושת השופטים במסלול של לארסון מדדו תוצאות מהירות יותר (שופט אחד מדד 55.0 שניות, ושני שופטים מדדו 55.1 שניות). הגיבוי הידני הבלתי רשמי, של השעון האלקטרוני אף הוא הראה שלארסון שחה מהר יותר, אבל, השופט הראשי של התחרות היה הפוסק האחרון ובחר להתייחס רק לשופטי המיקום ולהתעלם משופטי הזמן ולכן, מדליית הזהב הוענקה לדוויט ומדליית הכסף הוענקה ללארסון. נוסף לכך, הוא קבע לשני השחיינים תוצאה זה של שיא אולימפי חדש של 55.2 שניות. במשך שנים המשיכו האמריקאים למחות על ההחלטה, אך ללא הועיל.
האוניברסיטה הלאומית של קורדובה
האוניברסיטה הלאומית של קורדובה (בספרדית: Universidad Nacional de Córdoba או בקיצור: UNC) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בעיר קורדובה, בירת פרובינציית קורדובה שבארגנטינה. היא נוסדה בשנת 1613 ובכך היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בארגנטינה ובין העתיקות בדרום אמריקה ובאמריקה הלטינית. בשנים האחרונות חל גידול במספר התלמידים והצוות ובתוכניות הלימודים, ובכך התבסס מעמדה כאוניברסיטה השנייה בגודלה בארגנטינה (אחרי אוניברסיטת בואנוס איירס).
היסטוריה.
בשנת 1610 יסדו הישועים, שהתיישבו בשנים ההן במדינות אמריקה, בית ספר לחבריו במתחם וחוות הישועים בקורדובה, בו לימדו פסיכולוגיה ותאולוגיה. בשנת 1613 התרחב בית הספר והחלה מגמה של לימודי השכלה גבוהה, הוקמה ספרייה (שחלקה השתמר עד היום) וכמה שנים לאחר מכן הוכרז רשמית על הקמת האוניברסיטה.
במשך כמה מאות שנים נשמר הסטטוס קוו שבו השליטה באוניברסיטה הייתה בידי אנשי הדת הישועים, למרות הליברליות שפרחה אז באוניברסיטאות אחרות באמריקה. בשנת 1918 פרצה מחאה של הסטודנטים באוניברסיטה שדרשו חופש ודמוקרטיה. תנועת המחאה שזכתה לתמיכת הממשלה בראשות איפוליטו איריגוז'ן, נלחמה למען ביצוע רפורמות באוניברסיטה והצליחה להעביר את הרפורמות הדרושות לכך.
האוניברסיטה ממוקמת במרכז העיר ומורכבת מלמעה מ-20 מבנים המשרתים את הפקולטות והמגמות השונות. מבני האוניברסיטה בנויים סביב חלל עגול מרכזי אשר בעבר שכן בחלל זה גן בוטני, אך כיום שרדו רק מספר ערוגות עם עצים ושיחים. המבנים עשויים מאבן ומלבנים, והחצר שלה מוקפת באכסדראות מרווחות. הרצפות ובסיסי העמודים השונים עשויים משיש. הכניסה הראשית לאוניברסיטה והיכל הכבוד היא דרך דלתות מגולפות, והחלונות מתוארכים לשלהי המאה ה-19. ספריית האוניברסיטה מכילה כתבים ומסמכים רבים של הישועים.
פקולטות.
ישנם 13 פקולטות ובתי ספר באוניברסיטה.
פנובסקוט (מיין)
פנובסקוט (באנגלית: Penobscot) הוא מחוז במיין שבארצות הברית. נכון לשנת 2010 האוכלוסייה בו מנתה 153,923 איש. עיר המחוז שלו היא בנגור. מחוז וושינגטון נוסד ב-15 בפברואר 1816 מחלק ממחוז הנקוק הסמוך.
גאוגרפיה.
לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שטחו הכללי של מחוז וושינגטון הוא 9,210 קמ"ר, כאשר 8,794.9 קמ"ר (95.49%) הם אדמה והשאר (415.5 קמ"ר; 4.51%) הם מים.
מחוזות סמוכים של ארצות הברית:
דמוגרפיה.
חלוקת תושבי פנובסקוט על פי קבוצות מוצא:
Elfdalian dialect
נעמי הנריק