טעמי המקרא של איכה נקראים במנגינה מלנכולית, השונה מטעמי המקרא של שאר ספרי המקרא. מנגינה זו משמשת בחלק מהקהילות גם לקריאת פסוקים עם משמעות של עצב במקומות אחרים במקרא (כמו ההפטרה של שבת חזון ומספר פסוקים במגילת אסתר). בקהילות החסידיות ישנו ניגון מיוחד (בשינויים קלים בין קהילה לקהילה) לפרק השלישי "אני הגבר" בעל האקרוסטיכון המשולש, המותאם לשלישיית פסוקים.
בנצרות.
בכנסיות הנוצריות המערביות נהוג לקרוא ולשיר את פרקי איכה במהלך טקס ה-Tenebrae הנערך בשלושת הימים האחרונים של "השבוע הקדוש". ובהקשר זה אף נוצרו לחנים רבים לשם שירת האיכה בטקס ה-Tenebrae (ראו #במוזיקה)
בכנסייה האנגליקנית קוראים את איכה בתפילת הבוקר והערב בימי שני ושלישי של השבוע הקדוש ובתפילת הערב של "יום שישי הטוב".
בכנסייה הקופטית האורתודוקסית מזמרים את קינת היחיד, פרק ג' שבאיכה, בשעה השתים עשרה של "יום שישי הטוב", יום צליבת ישו, לזיכרון קבורתו של ישו.
איכה במוזיקה.
מלחינים רבים כתבו מוזיקה לפסוקי מגילת איכה המושרים במהלך טקס ה-Tenebrae הנערך בשבוע הקדוש (ראו על כך בפסקה מנהגי איכה בנצרות).
להלן רשימה של חלק מהמלחינים שכתבו מוזיקה לאיכה, מסודרת לפי תקופות.
מלחינים מתקופת הרנסאנס.
טאליס השתמש בשני פסוקים עוקבים, אבל יצירותיו עצמאיות, למעשה, אם כי מקובל לשיר את שתיהן בזו אחר זו. הואיל ותפקידם הליטורגי של הפסוקים היה חופשי למדי, יכלו המלחינים לבחור כרצונם באילו פסוקים להשתמש, ומכאן המגוון הרחב של הטקסטים המופיעים ביצירות אלה.
מלחינים נוספים מתקופת הרנסאנס שכתבו מוזיקה לפסוקי איכה הם רוברט וייט, Alfonso Ferrabosco the elder , קרלו ג'זואלדו, אמיליו דה קאוואליירי ועוד.
מלחינים מן המאה ה-20.
מלחינים מודרניים נוספים שכתבו מוזיקה לאיכה הם: המלחין האנגלי אדוארד ביירסטו , המלחין הקנדי פיטר טוגני ואחרים.
לקריאה נוספת.
ערכים אנציקלופדיים
מבואות לספר איכה
מהדורות מפורשות למקרא
ספרי מבואות למקרא (ארכאיים)
ספרות אחרת
מאמרים
קישורים חיצוניים.
מגילת איכה ברשת
פרשנות לאיכה ברשת
אחר
תדמית
תדמית היא דימוי, דמות אדם או ארגון המצטיירת בעיני אחר, או הרושם שאדם עושה על המתבונן בו. הדימוי במהותו הוא אינסטינקט, והרושם שאחרים מקבלים הוא בגין מגוון סימנים חיצוניים שהאדם מקרין כגון לבוש, דיבור, שפת גוף וכדומה. התדמית יכולה להיות זהה לדמות אותה היא משקפת, אך בימינו לעיתים קרובות יש פער ביניהן עקב נטייתם של אנשים לעסוק בעיצוב התדמית, וביצירת הרושם אותו הם מבקשים להציג בפני אחרים.
ייעוץ תדמית עסקית.
יועץ התדמית הוא אדם אשר מייעץ לחברה או אדם פרטי על המראה החיצוני שלהם, אישיותם וכן על הלבוש המקובל בקרב קבוצה או אוכלוסייה מסוימת. יועץ התדמית מיידע את הלקוח שלו אודות הצהרותיו ופעולותיו החיצוניות אשר משפיעות על התדמית העסקית שלו. היועץ יכול לייעץ ללקוח שלו להשתתף באירועים מסוימים או להימנע מאירועים שאינם מועילים לשמירה על תדמיתו. (מהיכן לקוח?)
מחקרים מוכיחים כי תשעים ושלושה אחוזים מהתקשורת הבין אישית של בני האדם מורכבים מהמסר הבלתי מילולי, הכולל את המידע המועבר דרך ההופעה החיצונית, היציבה, תנועות הגוף, מאפייני הקול וסמלי סטטוס. רק שבעה אחוזים מהווה המסר המילולי, הכולל מידע בצורת מילים ומשפטים (בנצור, נ., 1987).
בשנת 1960, בארצות הברית נערך העימות הטלוויזיוני הראשון בין שני מועמדים לנשיאות, ריצ'רד ניקסון הרפובליקני וג'ון קנדי הדמוקרטי, אשר הוכיח כי ישנה חשיבות רבה לתדמית האישית. משנת 1960, נעזרים פוליטיקאים ברחבי העולם ובארץ בפרט ביועצי תדמית אשר מדריכים אותם בבחירה של המסרים המילוליים והבלתי מילוליים אשר יסייעו להם להקרין נחישות, אמינות ומנהיגות לעין הציבורית. יועצי התדמית עוזרים לפוליטיקאים לעצב את הסגנון שישקף בצורה הטובה ביותר את תכונותיו החיוביות, ועם זאת יתאם את ציפיות הבוחרים (בנצור, נ., 1987).
התדמית בפוליטיקה.
הפוליטיקאי ניזון מן התדמית הציבורית שלו והיא עומדת למבחן יום-יומי: די בפליטת-פה בלתי מוצלחת, במעידה בהופעה בפני כלי התקשורת- ומאמץ של שנים עלול לרדת לטמיון. כלי העבודה החשוב ביותר של פוליטיקאי הוא יכולת העברת מסר פומבי. מה שקהל הבוחרים רואה במועמד לתפקיד פוליטי מותנה בתדמית שהמועמד מקרין בהופעותיו הציבוריות: בנאומיו, במסר שהוא מעביר, בהופעותיו וראיונותיו בכלי התקשורת ובמדיה השונים וכמו כן בוויכוחים פומביים.
מחקרים שנעשו בתחום תקשורת ההמונים מוכיחים כי המרכיבים השכיחים ביותר שאנשים מייחסים למעביר המסר הפומבי המוצלח הם ביטחון, דינאמיות ומומחיות. ביטחון ודינאמיות הם מרכיבים צורניים המתבססים על התרשמות מדרך העברת המסר ולא על תוכנו, לכן התדמית שמקרין הפוליטיקאי היא תנאי להצלחתו בקריירה (בנצור, נ., 1987).
התדמית בראיונות עבודה.
מחקרים מוכיחים כי שבע שניות, זה הזמן שלוקח ליצור רושם ראשוני חיובי. בראיונות עבודה חשוב למרואיין לגייס את יכולתו בפרק זמן קצר וקצוב של הראיון כדי להקרין תדמית שתפעל לטובתו ותאפשר לו ליצור רושם ראשוני חיובי מול המראיין.
נקודת מוצא של ייעוץ תדמית.
ה"אני הפנימי" וה"אני החיצוני"
המילה תדמית נגזרת מהשורש "דמה". לשורש זה יש תכונה של אי ודאות וחוסר ביטחון לגבי המהות האמיתית. כלומר, במילה תדמית משוקעת אי-הוודאות. לכל אחד מבני האדם ישנם שני סוגי "אני": ה"אני הפנימי" – מכלול הרגשות והמידע, ו"האני החיצוני" – אותו חלק מתוך ה"אני הפנימי" שאותו יחלוק עם סביבתו החברתית. ישנו פער בין האופן בו בני האדם תופסים את ה"אני הפנימי" שלהם, לאופן בו הסביבה רואה את ה"אני החיצוני שלך". למעשה, קיים פער בין המסרים שהאדם מעוניין להעביר ולבין המסרים שהוא מעביר בפועל. תפקידם של יועצי התדמית הוא ליצור התאמה בין המסר המילולי והבלתי-מילולי.
ההיסטוריה של ייעוץ התדמית.
תעשיית ייעוץ התדמית הראשונה החלה בשנות ה-70 המאוחרות. לפני כן, מושג "ייעוץ התדמית" אינו היה מוכר בקרב הציבור הרחב. עקרונות אלו היו רלוונטיים לתחומים של עיצוב אופנה, דוגמנות, ובתי ספר שהתמחו בתחום. המועמדים היחידים אשר שכרו יועצי תדמית והיו מיועדים למהפך היו דוגמניות, אושיות טלוויזיוניות וסלבריטאים.
בשנת 1980 התאחדו מספר כוחות משלובים על מנת לסלול את הדרך לתעשיית ייעוץ התדמית ולגרום לה להתפתח. ספרו של ג'ון מולוי, "להתלבש להצלחה", זכה לפופולריות עצומה ותאוריית ה"צבע העונתי" החלה לצבור תאוצה בכל העולם. במקביל, נשים נכנסו לשוק העבודה והחלו להתחרות בזירה הגברית, תוך שהן מודעות לעובדה כי התדמית העסקית חשובה בזירה זאת, וכמו כן החלו להשקיע את כספן במראה החיצוני.
בשנת 1990 חברות ההייטק הושפעו ממגמה של עיצוב ביגוד נוח ועובדיהן החלו להתלבש בסגנון הנקרא "עסקי מזדמן" אשר תפס תאוצה בכל רחבי העולם. מעסיקים דיווחו כי לבוש עסקי עבר מפורמלי לעסקי מזדמן ומשם לעסקי אוים וגרם לבלבול בעניין התדמית העסקית. לכן היה חשוב להציג את קוד הלבוש המקובל ולהציב מגבלות ותקנים.
כיום, הביקוש ליועצי תדמית איכותיים בשוק העבודה נמצא בשיאו. ישנה תחרות קשה וארגונים מוכרחים לבדל את עצמם מהמתחרים. כמו כן, פיתוח מיומנויות אישיות ומקצועיות הופכות להיות קריטיות בעידן זה.
האופן בו מקדמים תדמית עסקית.
תחילה האדם צריך לשאול עצמו אם הופעתו החיצונית משרתת או בולמת את התקדמותו: אם אכן אין ניגוד בין ה"עטיפה" ובין הרצון להתקדם. לאחר מכן יועץ התדמית משתמש נכון בנתונים הטבעיים המוצלחים של הלקוח שלו, ועוזר לו לחפות על נתונים פחות מוצלחים בעזרת לבוש מתאים, עיצוב שיער ואיפור – כאשר כל אלה יגדילו את סיכוייו "להימכר" ויעלו את מחיקו בשוק. כמו כן, יועץ התדמית דואג לברור בקפידה את המסרים אשר יובילו את הלקוח שלו להשגת המטרה וכי יהיו בהירים ויעילים ככל האפשר. האיכות הבסיסית, ההופעה החיצונית והמיומנות התקשורתית- מהווים יחד את התדמית (בנצור, נ., 1987).
התדמית ומעורבותה בחיינו.
בני האדם הורגלו לסממנים חיצוניים כדי לקטלג כל אחד ואחד על פי אמונתו, עיסוקו ודרך חייו. כך גם הורגלנו לקטלג מוצרים, חברות, קבוצות חברתיות, וכל תופעה אליה אנחנו מתוודעים - על פי קריטריונים הקשורים לנורמות וערכים חברתיים. כיוון שהרגל זה הפך לטבע אנושי, מהווה התדמית חלק מהאישיות של רבים מאיתנו, ואנו נוקטים בפעולות שונות לסייע לעיצובה. כך למשל, אשה מתאפרת כדי להוסיף עוד ממד לדמותה, גבר מתגלח או מגדל זקן כדי לשוות לעצמו מראה מסוים, איש עסקים ירהט את משרדו באופן שיצור רושם מסוים על לקוחותיו. טיפוח תדמית אישית על ידי האדם עצמו לא נתפסת בהכרח על ידי הצופה מהצד ויש והיא מקבלת פרשנות אחרת.
לעיתים קרובות מדובר במהלך המשנה באופן מהותי את הדימוי המצטייר בעיני הסביבה ויכול אף להטעות את המתבונן בו. אם למשל אישה שמנהלת אורח חיים דתי, לובשת מכנסיים וראשה גלוי - יש לה תדמית (מראה חיצוני) של חילונית אך דמות של דתית, ונראה כי לתדמית שלה יש יכולת השפעה הרבה יותר משמעותית על הסביבה מאשר למהות האמיתית שלה.
ענייני תדמית נשזרים כמעט בכל תחומי החיים. הקידמה בעידן המודרני מספקת אפשרויות רבות לשנותה ולעצבה בשלל דרכים, ובשנים האחרונות היא מושכת יותר ויותר בעלי מקצוע המתמחים בכך.
התדמית בכלכלה.