ב-2020 דיבב בסרט " את ראידן ולוחם לין קוי. בשנה שלאחריה דיבב בסדרה " את האוקס ואת ריד, ובסדרה "ארקיין" את ורן, הוסקל והרולד.
חיים אישיים.
מיטשל מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה ומיוצג בידי החברה "Dean Panaro Talent". הוא חבר באגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP) ובעמותה "SAG-AFTRA".
מרכז החלל הנורווגי
חוק הגבלת שכר הבכירים
נאבראד
נאבראד (בהונגרית: Nábrád) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נאבראד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,035 תושבים בשנת 1990 עד 905 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-13.
יהודי נאבראד.
יהודים חיו בנאבראד בתקופות זמן שונות. ליד בית הקברות בכפר קיים בית קברות יהודי ובו שבע מצבות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
נגיאר
נגיאר (בהונגרית: Nagyar) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר טיסה שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נגיאר קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-743 תושבים בשנת 1990 עד 630 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14.
יהודי נגיאר.
יהודים חיו בנגיאר בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
מצטפא אל-כאט'מי
מוצטפא אל-כאט'מי
הנרי אינמן
הנרי אינמן (באנגלית: Henry Inman: 20 באוקטובר 1801 - 17 בינואר 1846) היה צייר פורטרט, ז'אנר ונוף אמריקאי.
ביוגרפיה.
הוא נולד ביוטיקה, ניו יורק, להורים מהגרים אנגלים שהיו בין המתיישבים הראשונים ביוטיקה. משפחתו עברה להתגורר בניו יורק בשנת 1812.
החל משנת 1814 ובמשך שבע השנים הבאות, היה תלמידו של ג'ון ווסלי ג'רוויס בניו יורק, יחד עם ג'ון קווידור.
קריירה.
הוא היה סגן הנשיא הראשון של האקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא הצטיין בציור פורטרטים, אך היה פחות מוכשר בתמונות הז'אנריות. בין נופיו ניתן למנות את "מפלי רידאל, אנגליה", "אחר הצהריים באוקטובר", ו"חורבות ברמבלטי".
נושאי הז'אנר שלו כוללים את "נער החדשות" ו"נערות וושינגטון". הדיוקנאות שלו כוללים את אלה של הנרי ראטגרס ופיץ גרין האלק באגודה ההיסטורית בניו יורק. הוא גם צייר דיוקנאות של אנג'ליקה סינגלטון ואן בורן, הבישוף ווייט, השופטים הראשיים מרשל ונלסון, ג'ייקוב בארקר ואחרים.
תומאס מקנני הטיל על אינמן, שהיה ליתוגרף מוכשר, להעתיק יותר ממאה ציורי שמן של מנהיגי האינדיאנים שנעשו על ידי צ'ארלס בירד קינג עבור ספר מודפס, "ההיסטוריה של שבטי האינדיאנים של צפון אמריקה". ציורי השמן נמצאים כעת באוספים של הבית הלבן, המוזיאון לאמנות ג'וסלין ומוזיאון אמון קרטר לאמנות אמריקאית.
במהלך שנה שהה באנגליה בשנים 1844–1845, הוא צייר את הסופר וורדסוורת', ג'ון צ'יימברס, סר ויליאם סטיוארט, הברון מבלייר וסלבריטאים אחרים.
חיים אישיים.
בשנת 1822 נישא אינמן לג'יין רייקר אובראיין (1796–1873). יחד הם היו ההורים לארבעה ילדים, אחד מהם היה צייר ג'ון אובראיין אינמן (1828–1896), והנרי אינמן ג'וניור (1837–1899) שהיה סופר.
אינמן נפטר ב־17 בינואר 1846 לאחר שחזר מאנגליה לאמריקה עקב בריאות לקויה.
לפני מותו הוא עסק בסדרת תמונות היסטוריות עבור הקפיטול בוושינגטון.
תמי פרץ
הילה לולו לין פרח כפר בירעים
טוליאטי
טוליאטי (ברוסית: Тольятти, עד 1964 נקראה העיר סטברופול, ברוסית: Ставрополь) היא עיר במחוז סמרה שברוסיה. אוכלוסיית העיר מונה כ-700 אלף תושבים; העיר הכי גדולה ברוסיה, שאינה בירה של סובייקט פדרלי.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-1737 כעיר מבצר סטברופול כדי להגן על אדמות רוסיה מפני נוודים.
מאז 1964 העיר נקראת על שמו של הקומוניסט האיטלקי פלמירו טוליאטי. בשנות ה -70 חלה עלייה חדה באוכלוסייה עקב הקמת האווטוואז, שהיא עדיין החברה המגבשת של העיר.
לטוליאטי חמישה מוסדות להשכלה גבוהה, כאשר הוותיק שבהם הוא האוניברסיטה הממלכתית של טוליאטי. פועלים בעיר גם מספר מכוני מחקר. יש מוזיאונים, תיאטראות, תזמורת סימפונית של העיר, קונסרבטוריון וחברה פילהרמונית. יום העיר נחגג ביום ראשון של יוני.
ערים תאומות.
לסמרה יש ברית ערים תאומות עם הערים:
האריה השואג (תצלום)
האריה השואג (באנגלית: The Roaring Lion) הוא דיוקן ותצלום מפורסם של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל. הדיוקן צולם בשנת 1941 על ידי הצלם הארמני-קנדי יליד טורקיה יוסוף קארש ב"גוש המרכזי" שבגבעת הפרלמנט באוטווה, בירת קנדה.
התצלום צולם ב-30 בדצמבר 1941 במשרדו של יו"ר בית הנבחרים של קנדה במשכן הפרלמנט הקנדי לאחר שצ'רצ'יל נשא נאום בפני חברי הפרלמנט על אודות מלחמת העולם השנייה. צ'רצ'יל הוזמן לנאום בידי ראש ממשלת קנדה מקנזי קינג.
הדיוקן נודע במיוחד בשל היציבה והבעת הפנים של צ'רצ'יל, שהושוו לתחושות המלחמה ששררו בבריטניה — התמדה מול אויב כובש. סשן הצילומים היה קצר, ורגע לפני החשיפה, קארש ניגש לעבר צ'רצ'יל ושמט את הסיגר שהיה בידו. צ'רצ'יל נכעס והביע את מורת רוחו מהדיוקן. הגלריה לאמנות ע"ש פישר באוניברסיטת דרום קליפורניה תיארה זאת כ"דיוקן מתריס שהפך לסמל מידי של העמידה הבריטית נגד הפשיזם".
הוא הופיע על שער גיליון כתב העת "LIFE" מיום 21 במאי 1945, שקנה אותה תמורת 100 דולר אמריקני. בהווה, הדיוקן ניצב בחדרו של יו"ר בית הנבחרים של קנדה.
שלמה וייספיש
שלמה זלמן וייספיש (1908–1965) היה מלחין וזמר ישראלי.
ביוגרפיה.
וייספיש נולד בירושלים, דור רביעי בארץ. אביו, יוסף זאב וייספיש, היה חזן בעיר העתיקה בירושלים.
למד עד גיל 13 במאה שערים, ומשהתייתם מאביו עבר ללמוד בבית הספר "מקווה ישראל", ומאוחר יותר שימש שם כחזן.
נסע לגרמניה ללמוד קומפוזיציה וסיים את לימודיו בקונסרבטוריון, אך נאלץ לשוב לארץ בעקבות עליית הנאציזם.
למד אצל החזן שלמה זלמן ריבלין ואצל המלחין והמוזיקאי שלמה רוזובסקי. הופיע כסוליסט במקהלת צעירי ירושלים שהקים ירוחם ורדימון.
שימש כחזן בבית הכנסת "אמת ואמונה" ו"אוהל שם" בירושלים.
בשנת 1935 נסע למצרים כדי להופיע בתוכנית ברדיו קהיר, ונעצר לאחר ששר בשידור את "התקווה".
נפטר ב-17 ביולי 1965 לאחר מחלה קשה. נטמן בבית העלמין בקריית שאול.
יצירותיו.
הלחין למעלה מ-100 שירים, הידועים בהם השיר "עדרים" שכתב אסף הלוי וביצעו, בין היתר, ברלה חגי, חנה זמיר, ברכה צפירה ושושנה דמארי והשיר "סימונה מדימונה" שחיבר חיים שלמוני וביצעו ריקה זראי, ישראל יצחקי, דקלון, עופר לוי, חיים משה והגבעטרון.
סיפר וייספיש: "השיר הראשון אותו הלחנתי היה עדרים של אסף הלוי. זוכרני תחילה שרתיו לפני אמא ז"ל, והיא ייסרה אותי בדברה על ליבי: 'זה באמת יפה, אך למה לך להיות משוגע? האם לא מוטב שתהיה חזן?'".
מלחניו המוכרים:
וייספיש ביצע את מרבית השירים שהלחין, וכן ביצע שירים רבים נוספים, בין היתר את שיר הגמל (מילים ולחן: ידידיה אדמון) ושיר למשמרת (מילים: נ. הלוי).
הלחין וביצע את "שיר העשור" הידוע גם בשם "לעשור המדינה" יחד עם להקת סמדר. השיר נכתב לחגיגות עשר שנים לעצמאות ישראל.
מרטין ברושאט
מרטין ברושאט (בגרמנית: Martin Broszat; 14 באוגוסט 1926 - 14 באוקטובר 1989) היה היסטוריון גרמני שהתמחה בהיסטוריה חברתית גרמנית מודרנית. כמנהל המכון להיסטוריה בת זמננו במינכן משנת 1972 ועד מותו הוא נודע כאחד החוקרים הבולטים בעולם בנושא גרמניה הנאצית.
ברושאט הצטרף למכון להיסטוריה בשנת 1955 לאחר שקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קלן. במסגרת עבודתו במכון היה עד מומחה לתביעה במשפטי אושוויץ בפרנקפורט (1963–1965). עדותו עזרה להפריך את טענת האותנטיות של יומני היטלר המזויפים בשנת 1983. הוא היה פרופסור של כבוד באוניברסיטת קונסטנץ.
לדברי איאן קרשו, ברושאט תרם תרומות חשובות בארבעה תחומים. מסוף שנות החמישים עבד על ההיסטוריה של מזרח אירופה, במיוחד של פולין, ועל מחנות ריכוז נאציים. מחקרו זה הביא לתחילת מחקרו בנושא מבנה המדינה הגרמנית הנאצית, מחקר שהתבטא בספרו "מדינת היטלר" ("Der Staat Hitlers," 1969). מחקר זה פורסם באנגלית בשם "The Hitler State" (1981). בשנות ה-70 התעניין בהיסטוריה חברתית, או "היסטוריה מלמטה" (Alltagsgeschichte) ובחן את חיי היומיום תחת הנאצים. הוא פיתח את המושג "Resistenz" (חסינות, או התנגדות סבילה, בהקשר החיים תחת המשטר הנאצי) והיה עורך שותף של מחקר בן שישה כרכים על בוואריה תחת הנאציזם, ("Bayern in der NS-Zeit", 1977– 1983). בשנת 1985 החל דיון על "ההיסטוריזציה" של גרמניה הנאצית, וטען כי יש ללמוד אותה כמו כל תקופה אחרת בהיסטוריה, ללא הטפת מוסר ועם הכרה במורכבותה.
ראשית חייו.
שירות צבאי ולימודים.
ברושאט היה יליד לייפציג, גרמניה (רפובליקת ויימאר), בן למשפחה פרוטסטנטית, בנו השני של מנהל דואר. הוא למד בגימנסיה על שם המלכה קרולה ( Königin-Carola Gymnasium) משנת 1937 והשלים את לימודיו שם בשנת 1944. לאחר שעזב את בית הספר התגייס ברושאט והשלים טירונות פאנצרגרנדיר בוורמאכט בדרזדן ("Stammkompanie des Panzergrenadier -Ersatzbataillons" 108, Dresden). אחרי הכשרת קצינים שירת בחזית.
לאחר המלחמה למד היסטוריה באוניברסיטת לייפציג באזור הכיבוש הסובייטי, לימים מזרח גרמניה, משנת 1946. הוא סיים את לימודיו בשנת 1949, והחל לימודי תואר שני באוניברסיטת קלן. הוא קיבל דוקטורט בשנת 1952, בהנחיית תיאודור שידר, עבודתו עסקה בתנועת האנטישמיות בגרמניה בתקופת הקיסר וילהלם השני.
חברות במפלגה.