להלן מספר דוגמאות של קהילות של תושבים זרים:
בשנות ה-30 של המאה ה-20 גורשו מדענים ואנשי רוח רבים מגרמניה הנאצית, לרוב עם משפחותיהם, בהם אלברט איינשטיין, אוסקר מריה גראף, וילי ברנדט ותומאס מאן. אלה הפכו לתושבים זרים במדינות אחרות.
התפתחות התעופה האזרחית משנות החמישים ואילך הגבירה את מגמות ההגירה. לדוגמה, במדינות רבות התפתחו קהילות של סטודנטים זרים, וחלקם בוחרים להישאר במדינה בה למדו. נושא הסטודנטים הזרים שימש למספר מחקרים אקדמיים.
קשה לאמוד את מספר התושבים הזרים בעולם, מכיוון שאין לכך הגדרה מדויקת. על פי חברת הייעוץ Finaccord היו בשנת 2017 כ-56.8 תושבים זרים בעולם. על פי האו"ם, בשנת 2019 היו בעולם כ-272 מיליון מהגרים, שהם 3.5 אחוזים מאוכלוסיית העולם.
עובדים זרים.
מספר תאגידים רב-לאומיים נוהגים לשלוח עובדים למדינות זרות, לעבודה בסניפי החברה או בחברות בנות. עובדים אלה מיישמים את מדיניות התאגיד במדינה בה הם עובדים.
מחקר שנערך בשנת 2007 מצא כי עובדים אלה מעוניינים לרוב בתפקידים עם אחריות רחבה ואוטונומיה בסביבה בינלאומית, ומוצאים עניין בגישור על הבדלים בין-תרבותיים. עם זאת, שכרם של עובדים אלה גבוה יותר מזה של עובדים מקומיים, והתאגיד נדרש לשלם עבורם גם הוצאות נלוות כמו שירותי בריאות, דיור, שכר לימוד בבתי ספר ועלויות ההובלה של חפצי המשפחה.
בני זוג של תושבים זרים עשויים לחוות הלם תרבות, אובדן של הרשת החברתית הרגילה שלהם, שיבושים בקריירה וקשיי הסתגלות של הילדים בבית ספר חדש. אלו הן הסיבות העיקריות שבגללן תושבים זרים נוטים לחזור למולדתם.
מגמות בהגירה.
להלן מספר מגמות שזוהו במאה ה-21 בהקשרי הגירה.
מחקרים אקדמיים.
במאה ה-21 נערכו מחקרים רבים אודות תושבים זרים ומהגרי עבודה, ובשנת 2013 הושק כתב עת מדעי המוקדש לנושא זה. לדוגמה, מחקר משנת 2017 מיפה את כלל הגורמים המשפיעים על הצלחת המשימה של עובדים זרים, בהם יכולת תקשורת בין-תרבותית, תמיכה בין בני הזוג, רמת המוטיבציה, הזמן המוקצב למשימה, יכולות רגשיות, ניסיון בינלאומי קודם, שליטה בשפה, כישורים חברתיים, שליטה בהבדלים בין-תרבותיים ובתהליכים ארגוניים.
תושבים זרים בספרות ובאמנות.
תושבים זרים רבים מתוארים בספרים, רומנים וסיפורים קצרים, שנכתבו לעיתים קרובות על ידי סופרים שבילו שנים במדינות זרות. להלן מספר יצירות ספרות וקולנוע בולטות.
הסופר האמריקאי הנרי ג'יימס היגר במאה ה-19 לאירופה, ורבים מהרומנים שלו עסקו במערכות יחסים בין העולם החדש לישן, בהם דיוקנה של גברת (1881). ג'וזף קונרד, יליד פולין, פרסם שורה של רומנים באנגלית המבוססים על חוויותיו במושבות רחוקות, בהן לב המאפליה (1899) ולורד ג'ים (1900). סופרים רבים נוספים פרסמו יצירות שבמרכזן תושבים זרים, בהם סומרסט מוהם, פורד מדוקס פורד, א. מ. פורסטר, ארנסט המינגוויי, גרהם גרין, פ. סקוט פיצג'רלד, ג'ורג' אורוול ואוולין וו.
סרטים בנושא זה עוסקים לעיתים קרובות בהלם התרבותי שחווים תושבים זרים. בין הסרטים מסוג זה נמנים לפני הזריחה, האדם השלישי, הצעיף הצבעוני, אמריקאי בפריז, חידון בחרוזים, נוכלים עם סגנון, חצות בפריז, נינוצ'קה, לתפוס גנב, עד כלות הנשימה, עולמה של סוזי וונג, מלון מריגולד האקזוטי, המעבר להודו, שנה בצל הסכנה, אבודים בטוקיו, קזבלנקה, בוראט, לאכול, להתפלל, לאהוב, שכר האימה, ויקי כריסטינה ברצלונה, לוסי, המלך ואני, שבע שנים בטיבט והמלך האחרון של סקוטלנד.
בטלוויזיה נוצרו מספר תוכניות מציאות אודות תושבים זרים. כמו כן שודרו סדרות טלוויזיה שבמרכזן תושבים זרים, בהן היהלום שבכתר ואפיזודס.
יוליה ניימיר
יוליה ניימיר (באנגלית: Julia Namier; 1893–1977) הייתה סופרת בריטית ילידת האימפריה הרוסית, אלמנתו של הדיפלומט הרוסי ניקולאי דה בוסובר ורעייתו השנייה של ההיסטוריון הבריטי לואיס ברנשטיין ניימיר.
ביוגרפיה.
ניימיר נולדה בסנקט פטרבורג בשם יוליה מיכאלובנה קאזארינה. היא נישאה לדיפלומט הרוסי ניקולאי דה בוסובר, שמת בשנות השלושים של המאה העשרים בעקבות הרדיפות של המשטר הסובייטי, יוליה עצמה נשלחה לגולג. האומנת הבריטית של יוליה פדתה אותה ואפשרה לה לעזוב את ברית המועצות - ב-1934 היא היגרה לבריטניה.
בבריטניה, ב-1938, פרסמה אוטוביוגרפיה בשם The Woman Who Could Not Die. כעבור שנתיים פרסמה ספר רוחני בשם Creative Suffering. פרסמה עוד שני ספרים, שכתבה על פי מקורות רוסיים-עממיים. ב-1942 פגשה את ההיסטוריון היהודי-בריטי ניימיר ולאחר שאשתו בנפרד נפטרה וניימיר הסכים להיטבל לנצרות (יוליה הייתה נוצרייה אדוקה) השניים נישאו ב-1945.
לאחר מותו של ניימיר כתבה יוליה ספר ביוגרפי עליו, Lewis Namier: A Biography, ספר שזכה בפרס ג'יימס טייט בלק לביוגרפיה לשנת 1971.
יוליה ניימיר זכתה שגם עליה תיכתב ביוגרפיה על ידי הסופרת קונסטנס בבינטון סמית, Iulia de Beausobre: A Russian Christian in the West.
I Like Boys
I Like Boys (בעברית: אני אוהב בנים) הוא שיר של הזמר האמריקאי טודריק הול. את השיר הפיק וכתב הול בשיתוף המפיק המוזיקלי ג'אן יווס דוקרנט. השיר יצא לאור בשנת 2019, במהלך חודש הגאווה, והוא השני מתוך המיני-אלבום השני שלו, "Haus Party, Pt. 1".
לשיר פורסם וידאו קליפ, אשר נפתח בסצנה בה מופיע הול, יוצא מהארון בפני אמו, אותה גילמה הקומיקאית והשחקנית האמריקאית לונאל . הסרטון ממשיך במדבר, שם הול מופיע כשהוא מוקף ברקדנים ובגמל. השיר חוגג את מיניותו של הול, וכולל אזכורים תרבותיים צבעוניים ועירום גברי. הול תיאר את השיר כ"קאמפי".
נכון לאוקטובר 2021, השיר הושמע למעלה מ-23 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ג'ק וולי
ג'ק וולי (באנגלית: Jack Woolley; נולד ב-23 בספטמבר 1998) הוא לוחם טאקוונדו אירי. ייצג את אירלנד באולימפיאדת טוקיו 2020.
ביוגרפיה.
וולי גדל בעיירה טולהט שבמחוז דרום דבלין שבאירלנד. בגיל שש הוא התחיל להתאמן בטאקוונדו.
ב-2012 הוא השתתף כצוער בטורניר הבינלאומי הראשון שלו באליקנטה, שם זכה במדליית ארד. בשנה שלאחר מכן הוא זכה במדליית הזהב הראשונה שלו בתחרות לצעירים בטרלבורג.
ב-2014 הוא התחרה באליפות העולם לצעירים בטאיפיי בקטגוריה של מתחת ל-48 ק"ג.
ב-2015, וולי התחרה לראשונה בטורניר הבוגרים בקטגוריית המשקל מתחת ל-54 ק"ג באליפות ארצות הברית הפתוחה באורלנדו. הוא סיים שלישי, בעוד שסיים שני בקטגוריית המשקל מתחת ל-55 ק"ג בתחרות הצעירים. הוא התחרה לראשונה גם באליפות העולם בטאקוונדו בצ'ליאבינסק (עד 54 ק"ג), שם הפסיד ברבע הגמר לוונילטון טשיירה הברזילאי. בנוסף, הוא זכה במדליית כסף (עד 55 ק"ג) באליפות אירופה לנוער בדאוגבפילס.
בינואר 2016 התחרה וולי באיסטנבול בטורניר המוקדמות האירופי (עד 58 ק"ג) לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו מאוחר יותר באותה שנה. הוא סיים שלישי ולא העפיל לאולימפיאדה, כאשר רק שני המקומות הראשונים העפילו. עד לאליפות העולם 2017 במוג'ו, הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 54 ק"ג. במהלך אותה תקופה הוא השיג מספר זכיות על הפודיום בטורנירים הפתוחים, והשתתף באליפות אירופה במונטרה. באליפות העולם במוג'ו וולי הודח בשש-עשרית הגמר על ידי אדריאן ויסנטה הספרדי. לאחר גביע העולם הוא עבר לקטגוריית המשקל עד 58 ק"ג.
בשנת 2017 וולי השתתף גם בארבעת טורנירי הגרנד פרי שהתקיימו במוסקבה, רבאט, לונדון ואביג'אן ובגראנד סלאם בוושי.
בשנת 2018, וולי השיג מספר זכיות נוספות על הפודיום בטורנירים הפתוחים. באליפות אירופה בקאזאן הוא הודח ברבע הגמר על ידי חסוס טורטוסה הספרדי. בנוסף, הוא השתתף בחמשת טורנירי הגרנד פרי ברומא, מוסקבה, טאיוואן, מנצ'סטר ופוג'יירה; ברומא הוא זכה במדליית ארד.
בשנת 2019 הגיע וולי לשמינית הגמר באליפות העולם במנצ'סטר, והפסיד להדי נפאטי התוניסאי. באותה שנה הוא השתתף בארבעת טורנירי הגרנד פרי (רומא, צ'יבה, סופיה ומוסקבה) והעפיל לאולימפיאדת טוקיו 2020, ובכך היה לספורטאי האירי הראשון שהעפיל לענף הטאקוונדו במשחקים האולימפיים. באולימפיאדה, הוא הודח על ידי לוקאס גוסמן הארגנטינאי בשמינית הגמר, בתוצאה של 19–22, ובזאת סיים את השתתפותו.
חיים אישיים.
בגיל 17 וולי יצא מהארון כביסקסואל. באחד מראיונותיו הוא סיפר שהיו ספורטאים שסירבו ללחוץ את ידו בקרבות בשל כך.
בליל יום שישי, 13 באוגוסט 2020, חמישה ימים לאחר סיומה של אולימפיאדת טוקיו 2020, וולי אושפז בבית חולים לאחר שהותקף קשות בדבלין על ידי "חבורה של בין 8 ל-12 אנשים ונשים". לאחר שפרסם תמונות שלו אחרי התקיפה, עם כתמי דם עליו ועל בגדיו, הוא זכה לתמיכה ממעריציו באינטרנט. ב-17 בספטמבר הוא סיפר על התקיפה בריאיון לראיין טוברידי בתוכנית הלילה האירית "The Late Late Show", וזכה לשבחים כ"מקור להשראה ומודל לחיקוי".
סטטיסטיקה.
מתוך 136 קרבות רשומים בתחרויות ובאירועים שונים, וולי ניצח ב-83 מתוכם, שיעור הצלחה של 61%.
חיים כהן (גבעתי)
חיים כהן הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד עוצבת השרון. קודם לכן שימש כלוחם עד מפל"ג ביחידת דובדבן מפקד גדוד שקד וקצין אג"ם של עוצבת הפלדה.
ביוגרפיה.
כהן התגייס לצה"ל, עבר מסלול של לוחם וקורס קציני חי"ר.
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, תפקיד בו שירת עד שנת 2019. בהמשך מונה לקצין אג"ם של עוצבת הפלדה בין השנים 2019–2021. ב-2021 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת השרון.
2018 בנמיביה
אירועים בשנת 2018 בנמיביה.
Bad Little Thing
Bad Little Thing (בעברית: דבר קטן ורע) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל. השיר יצא כסינגל ב-15 באוקטובר 2021 תחת הוצאת חברת אטלנטיק רקורדס.