הפרויקט הוא הראשון מסוגו במדינת גוג'ראט ומהווה ציון דרך בתכנון הנדסי וסביבתי והתחדשות עירונית.
איירה ברלין
איירה ברלין (באנגלית: Ira Berlin; 27 במאי 1941 – 5 ביוני 2018) היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מרילנד, ונשיא לשעבר של ארגון ההיסטוריונים האמריקאים.
ברלין חיבר, בין היתר, את הספרים אלפים רבים שעברו: שתי המאות הראשונות של העבדות בצפון אמריקה ("Many Thousands Gone: The First Two Centuries of Slavery in North America"; 1998) ודורות בשבי: היסטוריה של עבדים אפרו-אמריקאים ("Generations of Captivity: A History of African-American Slaves"; 2003).
ביוגרפיה.
ברלין גדל בברונקס, ניו יורק, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון בשנת 1970. הוא כתב על ההיסטוריה האמריקאית ועל העולם האטלנטי במאות ה-18 וה-19. ברלין התמקד במיוחד בתולדות העבדות בארצות הברית. ספרו הראשון, עבדים ללא אדונים: השחור החופשי בדרום שלפני המלחמה ("Slaves Without Masters: The Free Negro in the Antebellum South"; 1974), זכה בפרס ספר הביכורים הטוב ביותר מטעם האגודה ההיסטורית הלאומית.
עבודתו של ברלין עוסקת במה שכינה "המגוון המדהים" בחיי העבדים האפרו-אמריקאים. לטענתו, המגוון הזה ניכר במיוחד בממדים של מרחב וזמן. בספרו אלפים רבים נעלמו מ-1998, הדן בהיסטוריה של העבדות בצפון אמריקה במאה ה-18, מבחין ברלין בין ארבעה אזורים וצורות העבדות שהתקיימו בהם: צ'ספיק, מחוזות הפנים (Lowcountry) בדרום קרוליינה, ג'ורג'יה, עמק המיסיסיפי התחתון, והצפון. בכל אחד מהאזורים הללו מבחין ברלין בשלושה "דורות", ומדגיש שינויים לאורך זמן. ברלין טוען כי להבדלי מרחב וזמן במאתיים השנים הראשונות של העבדות בצפון אמריקה היו השלכות חשובות על התרבות והחברה האפרו-אמריקאית.
ברלין ייסד את פרויקט החברה הדרומית והעבדים המשוחררים (Freedmen and Southern Society Project) ושימש כמנהל עד 1991. במסגרת הפרויקט יצא לאור חיבור רב-כרכים, "חופש: היסטוריה דוקומנטרית של האמנציפציה"". הפרויקט זכה פעמיים בפרס תומאס ג'פרסון של האגודה להיסטוריה של הממשלה הפדרלית, וכן בפרס ג'יי פרנקלין ג'יימסון של האגודה ההיסטורית האמריקאית על הישגי מערכת יוצאת דופן (אוקטובר 1999). ברלין נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 2004.
בשנת 2003 היה ברלין היועץ הראשי לסרט התיעודי של HBO "Unchained Memories" (זכרונות משוחררים מכבלים). בשנת 2007 היה חוקר ומייעץ לסרט התיעודי של PBS, ""(נסיך בין עבדים), שהופק על ידי Unity Productions Foundation (קרן יוניטי הפקות).
2020 במלאווי
ערך זה מפרט אירועים משנת 2020 במלאווי.
אירועים.
מתמשך – מגפת הקורונה במלאווי
אברהם אופנהיים (בנקאי)
אברהם אופנהיים (בגרמנית: Abraham Oppenheim; מאז 1868: אברהם פרייהר פון אופנהיים; 24 במאי 1804, קלן – 9 באוקטובר 1878, קלן) היה בנקאי יהודי-גרמני.
קורות חיים.
אופנהיים היה בנם השני מבין שנים עשר ילדיהם של הבנקאי סלומון אופנהיים הבן ואשתו תרזה שטיין (1775–1842). שטיין, (המכונה גם דייגן לוי) הייתה בתו של איש עסקים מדולמן.
בנו הבכור של סלומון אופנהיים הבן, סיימון , הצטרף לבית הבנקאות של אביו בשנת 1821. אברהם הצטרף באותה שנה, ואמם תרזה אופנהיים קיבלה כוח חתימה.
בשנת 1826 סלומון אופנהיים העניק לבניו סימון ואברהם ייפוי כוח כללי להמשיך בעסקי הבנקאות. בשנת 1828 אברהם התמנה לשותף. האחים הפכו את בית ההלוואות והחלפת המטבע של אביהם לבנק פרטי גדול. דרך נישואיו של אברהם בשנת 1834 לשרלוט בייפוס , משפחת אופנהיים הפכה לקרובי משפחה של משפחת הבנקאות רוטשילד.
אברהם אופנהיים התגלה בצורה בולטת במימון מערכת הרכבות הגרמנית, ענף הביטוח ותעשיית ההנדסה והכותנה. בשנת 1868 הוא הפך ליהודי הלא מומר הראשון שקיבל תואר אצולה בפרוסיה, בהיותו פרייהר התקבל למעגל הפנימי של הקיסר וילהלם הראשון. יחד עם גרשון בלייכרדר ובנקאים אחרים הוא ייעץ למלך במימון מלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 באמצעות אג"ח ממשלתיות. המלך הפרוסי דחה את תוכניתם של אופנהיים ובלייכרדר, בה תמך אוטו פון ביסמרק, למימון המלחמה על ידי הפרטת מכרות ממשלתיים בסאר.
מלון ססיל
מלון ססיל (באנגלית: Cecil Hotel) הוא מלון במרכז העיר לוס אנג'לס בעל היסטוריה של התאבדויות ורציחות. המלון חולק בניין משותף יחד עם מלון סטיי און מיין (באנגלית: Stay on Main) והם בעלי הנהלה משותפת ובעלים משותפים. מאז שנת 2017 רק סטיי און מיין משמש כבית מלון כחלק ממיתוג מחדש.
היסטוריה.
המלון שוכן ברחוב מיין 640, דרום במרכז העיר לוס אנג'לס. מלון ססיל הוקם שם בשנת 1924, כמלון מהודר בן 700 חדרים, לאנשים עם תקציב נמוך. חדרי השירותים והמקלחות היו משותפים לכל קטע מסדרון, ולא היו פרטיים או צמודים לכל חדר. בנוסף לזאת, בכל חדר ניתן היה לשכן מספר אורחים, שלא היה ביניהם קשר מוקדם.
בשנת 1929 הגיע המשבר הכלכלי הגדול, ולכל ענף המלונאות בארצות הברית חסרו אורחים. אלא שהבעיה של מלון ססיל הייתה קשה בהרבה. השכונה בה נמצא המלון, סקיד רו התמלאה בנוודים חסרי בית, שנשארו בה במשך עשורים רבים, והפכו את השכונה לשכונת מצוקה ופשע. לכן גם בחלוף המשבר, לא היה ביקוש מספק לשירותי המלון. כדי לשרוד, מלון ססיל נאלץ גם להוריד את מחיר ואיכות שירותיו וגם להגיע להסכם סבסוד עם הרשויות, שניסו לשכן את דרי הרחוב, במלון.
עד שנת 2007, כל הבניין שימש למלון ססיל בלבד, שהיה בית מלון זול מאוד, עם שירות ברמה נמוכה, ומוניטין רע. אי אפשר היה להעלות את מחירי שירות המלון ואיתם את רמת שירותו, בשל הסכמים עם הרשויות. לכן הוקם באותו בניין בית מלון נוסף, מלון סטיי אין מיין, שהיה חופשי מהסכמים אלו. למלון סטיי אין מיין הייתה כניסה נפרדת מזו של מלון ססיל והיה לובי נפרד. היו לו גם קומות נפרדות משלו בבניין. אולם המעליות היו משותפות לשני המלונות. כך שאנשים יכלו לעבור בקלות ממלון אחד לשני, דרך הבניין.
בשנת 2016 המלון עבר שיפוץ נרחב מתוך כוונה למיתוג כמלון בוטיק.
החל משנת 2017 ה"סטיי אין מיין" משמש כבית מלון, ואילו מלון ססיל משמש כמוסד דיור מוגן, עבור דיירים קבועים בתשלום נמוך מאוד, שאי אפשר היה לפנותם מבניין המלונות.
בשנת 2017 מועצת העיר לוס אנג'לס קבעה כי האתר הוא אתר מורשת היסטורית, לאור האריכטקטורה וההיסטוריה שלו.
אירועים שהתרחשו במלון ססיל.
כמה ממקרי הרצח הנודעים ביותר שידעה לוס אנג'לס התרחשו במלון סֶסִיל, או היו קשורים אליו: ב-1964, נאנסה ונרצחה בחדרה שבמלון גולדי אוסגוד, אשר נודעה בכינויה "גברת היונים של פארק פרשינג סקוור ". מקרה רצח זה מעולם לא פוענח. הרוצחים הסדרתיים ג'ק אונטרווגר וריצ'רד רמירז, "הצייד הלילי" התגוררו במלון זה, בתקופת ביצוע פשעיהם.
כמו כן, עד שנת 2015, נהרגו שמונה עשר אורחים של המלון באופן לא טבעי, בשלב מסוים המלון נודע בתור "The Suicide" ("ההתאבדות") לאור כמות מקרי ההתאבדות שקרו במלון:
סלאת אל-ג'נאזה
סלאת אל-ג'נאזה (בערבית: صلاة الجنازة, תעתיק: צלאת אל-ג'נאזה) היא תפילת האשכבה באסלאם, אשר אומרים אותה המוסלמים בהלוויה. התפילה נעשית בציבור, ובה המוסלמים מבקשים מחילה על חטאיו של המנוח, ועל חטאיהם של כל המוסלמים. לפי האסכולה החנפית והאסכולה המאלכית, התפילה חייבת להיעשות בנוכחות הגופה של הנפטר, בעוד שלפי האסכולה החנבלית והאסכולה השאפעית ניתן להגיד אותה גם שלא בנוכחות הגופה. בשריעה, סלאת אל-ג'נאזה נחשבת פרד אל-כִּפאיה, מצווה אשר אינה חובה על כל אחד ואחד מהמוסלמים, ומספיק שרק חלק מהקהילה מבצעים אותה כדי שכל הקהילה תצא ידי חובה. אחד ההבדלים המהותיים בין תפילת האשכבה לבין שאר התפילות באסלאם, הוא בכך שהיא מתבצעת כולה בעמידה, ללא השתחוות, סגידה או ישיבה, כשאר התפילות באסלאם.
מהלך התפילה.
לסלאת אל-ג'נאזה יש שישה שלבים:
1. הבעת הכוונה להתפלל על המת עם האימאם.
2. אמירת תכביר ראשונה לכניסה לתפילה, עם הרמת הידיים לאוזניים ושילובם. קוראים את תחינת הפתיחה שקוראים בתחילת כל תפילה.
3. אמירת תכביר שנייה, ולאחר מכן קריאת "צלאת אל-אבראהימייה"
4. אמירת תכביר שלישית, ואז נושאים תחינה עבור המת.
5. אמירת תכביר רביעית, ואז יש המבקשים בקשות עבור כל המוסלמים, בעוד אחרים לא אומרים שום דבר.
6. אומרים תסלים לצד ימין ואחר כך לצד שמאל, והתפילה מסתיימת.
מרכז העיר לוס אנג'לס
גיא מוסקוביץ'
גיא מוסקוביץ' (נולד ב-9 במאי 1996) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל במשחה ל-1,500 מטר חופשי (2016) ושיאן ישראל הנוכחי (2021) במשחה ל-800 מטר חופשי (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה.
מוסקוביץ' גדל בקריית מוצקין ולמד באורט קריית מוצקין. הוא התאמן בקבוצת מכבי קריית ביאליק בהדרכתו של ערן גורל.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2012 סיים מוסקוביץ' במקום 13 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.72 דקות במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.08 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:41.59 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת אוגוסט 2013 זכה מוסקוביץ' במדליית כסף במשחה ל-1,500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.24 דקות, אחרי מרק חינאווי מהפועל בת ים (15:51.37 דקות) ולפני עידן מורדל מהפועל דולפין נתניה (16:13.17 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.22 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.61 דקות.