ליחידה למבצעים מיוחדים היו כמה אגפים בצרפת. המשימה של סקרבק התמקמה באלג'יר, בתוך בסיס של יחידת אי אמ אף. לאחר שתי החדירות בנורמדי ב-1944, המשימות של סקרבק הפכו למיותרות, כמעט כל היחידה למבצעים מיוחדים אוחדה עם עוד כמה יחידות והפכה לכוחות הפנים של הצרפתים(FFI).
סקרבק, שכבר הוכרה בציבור בשם כריסטין גרנוויל, נהייתה חלק מרשת פועלת שהונהגה על ידי . התפקיד של קאמרטס ועובדיו היה לארגן את לוחמי המחתרת הצרפתית, בדרום צרפת כדי להחליש את הפולשים הגרמנים לקראת הפלישה המשמעותית, מבצע דרגון שעתיד היה לצאת לפועל ב-15 באוגוסט. סקרבק הייתה הסגנית שלו, ממלאת מקומה של , שנתפסה ואחר כך הוצאה להורג בידי הגרמנים.
מישור וורקורס.
סקרבק הוצבה ב ומצאה את עצמה במרכזה של פעילות צבאית שהנהיג המייג'ור הבריטי לספק חימוש וציוד לאנשי המחתרת הצרפתית (ה"מאקי'ז") בהצנחה. סקרבק הייתה זו שיצאה בכל ליל ירח בהיר בראש "צוות קבלה" כדי למצוא את החביות שהוצנחו ממטוסי בעלות הברית על המישור. בבוקר 14 ביולי באה הצנחה לאור יום, היחידה במהלך המלחמה. מנהיג הממשלה הזמנית, שארל דה-גול עודד את המבצע, אולם קאמרטס התנגד לה בשל פעולת הגרילה הנרחבת שנצרכה כדי להגיע אל חביות הסיוע שהוצנחו, ובשל הסירוב של בעלות הברית לספק ארטילריה אנטי-טנקית למאקי'ז לצורך הפעולה. בסופו של דבר פרץ מרד גלוי נגד הכוחות הגרמניים הכובשים, אך בשל היותה לא מפותחת ולא מתוכננת היא דוכאה במהירות על ידי הגמנים. ב-22 ביולי, תחת אש, נאלצו סקרבק וקאמרטס לברוח ממישור וורקורס, ולהציב את בסיסם החדש בעיירה .
באלפים.
לאחר הבריחה מוורקורס, סקרבק יצאה למסע רגלי באלפים כדי להגיע לסיין. כשהיא הגיעה, העבודה שלה ושל חבריה הייתה לארגן ולספק ציוד ליחידות המחתרת הצרפתית והמחתרת האיטלקית שליד הגבול. ב-13 באוגוסט היא העפילה ברגל במשך יומיים אל מעבר הרים בשם Col De Larche (כיום ) והגיעה אל מבצר של הגרמנים שנשמר בידי 150 חיילים. שם היא גרמה לחיילים פולנים לחתור תחת הנאצים. היא ניגשה אל 63 מהחיילים בשירות הגרמנים, שהיו פולנים, ובדברה בפולנית (תוך שהיא חושפת את זהותה) סיפרה להם על כך שהמאקי'ז הולכים לתקוף ולהרוס את המבצר. היא נתנה להם מידע מדויק על מתי ואיך זה יקרה, וביקשה את שיתו, הפעולה שלהם. לאחר שישה ימים שחברי המחתרת הצרפתית סגרו על המבצר, הגרמנים נכנעו והפולנים הקשיבו לסקרבק והצטרפו אליהם.
מצילה את מפקדה (קאמרטס).
ב-13 באוגוסט 1944, היו שלושה סוכנים של תנועת ההתנגדות הצרפתית (הרזיסטאנס) שהחזיקו כסף רב שנועד לשימוש המחתרת, יומיים לפני נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת במבצע דרגון. השלושה היו קאמרטס, , וכריסטיאן סורנסן. הם חילקו ביניהם את הכסף, כדי שאם מישהו ייתפס יהיה הכסף הנשאר לפליטה. בהגיעם למחסום דרכים של הגרמנים טענו שאין הם מכירים זה את זה, אולם בבדיקת חייל המחסום עלה שמספרי השטרות שבידיהם עוקבים, מה שהראה שכן יש ביניהם קשר, והם נעצרו ונשלחו למבנה הכלא הישן בעיירה ". למעשה, הגרמנים כלל לא ידעו שהם תפסו את אחד האנשים הכי בכירים במחלקה למבצעים מיוחדים, קאמרטס (Francis Cammaerts). סקרבק ביקשה אישור להוציא לפועל פעולת להצלת קאמרטס, ואף הייתה מוכנה לסכן את חייה עבור משימת שחרורם של הסוכנים. רק בקושי עלה בידה לקבל אישור שכזה, והיא נפגשה עם מגשר בין בצרפתים לגסטפו והציגה את עצמה כאשתו של החברים. היא איימה עליו והציעה לו שני מיליון פרנק תמורת שחרורם של הגברים. המגשר הכיר לה את מאקס ואם, סוכן גסטפו, שהיה לו את הסמכות לגרום לשחרור של סוכני היחידה למבצעים מיוחדים. בביטחון עצמי רב היא טענה שכאחיינית של הגנרל מונטגומרי היא יודעת שבקרוב תתחיל מתקפה של הבריטים על העיירה 'דין' (Digne-les-Bains) שבה הוחזקו הסוכנים, במטרה לשחררם. היא גם אמרה למפקד הגסטפו שזהותו ידועה לקבוצת נקם צרפתית אזרחית, בתור מי שהוציא לפועל את המאסר והעינויים של הסוכנים, וכי ברגע שהבריטים יכבשו את העיירה הוא ייתפס ויוצא להורג ללא משפט. לדבריה, הדרך היחידה שלו למלט את עצמו היא לשחרר את הסוכנים, ושהיא מוכנה לשלם לו עבור השחרור 2 מיליון פרנק. ואכן, כששמע ואם על תחילת מבצע דרגון, הוא השתכנע שאכן בעלות הבריטים מכוונים את צעדיהם היישר אל העיירה 'דין' ואל הכלא שבפיקודו. בערב, חבריה של סקרבק הוצעדו מחוץ לבית הכלא, הם חשבו שהנאצים ירצחו אותם. רק כאשר הם ראו שה"חיילים" שמובילים אותם קוברים את חליפות האס אס שלהם, הם הבינו שמשחררים אותם.[]
מבצע דרגון.
דיאגן שוחררה יומיים לאחר שסקרבק שחררה את חבריה. לאחר שהאמריקאים הגיעו לצרפת, סקרבק וחבריה הציעו עזרה אך המפקד האמריקאי זילזל בהם וקרא להם "שודדים". דבר זה מאוד עיצבן את סקרבק והיא עזבה את הצבא האמריקאי. לאחר העזיבה, היא הסתובבה בין האסורים הגרמנים והפולנים והודיעה לפולנים שהם יכולים להצטרף לצבא של בעלות הברית. מפקד האמריקאים לא אהב זאת והוא איים לעצור את סקרבק וחברייה אם לא יעזבו. לעומת זאת, האחראי על מפקד צבא האמריקאים אהב אותם והוא מינה אותם למגשרים בין האמריקאים לחברי המחתרת הצרפתית.
סוף המעשה.
כאשר סקארבק חזרה מצרפת, הציבו אותה בארץ מולדתה- פולין. היא הייתה אמורה לעזור לממשלה של פולין להשאיר את החברה במקומה ולדווח על דברים שקרו ברפובליקת האנשים של פולין. אך המשימה התבטלה מכיוון שהצבא האדום כבש את פולין (פולין שוחררה בפברואר 1945). כשסקארבק חזרה היא עברה לחייל העזר האווירי לנשים (WAAF) והפכה לקצינת טיסה, היא שירתה בתפקיד זה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה, סקרבק נותרה ללא עתודות כלכליות או מדינת מולדת לחזור אליה. לאחר המצוקה הפיזית והנפשית שהיא סבלה במשך שש שנים בשירותה, היא נזקקה, כנראה יותר מכל סוכן אחר שהועסק, לביטחון לכל חייה. ואולם כמה שבועות לאחר שביתת הנשק היא פוטרה עם שכר של חודש ועזבה לקהיר כדי להסתדר בעצמה. אף על פי שהייתה גאה מדי כדי לבקש סיוע אחר, היא הגישה בקשה להגנה על דרכונה הבריטי. מאז הבגידה האנגלו - אמריקאית במדינתה ביאלטה, היא הייתה כמעט חסרת מדינה. ניירות ההתאזרחות התעכבו ובינתיים, כאשר היא מזניחה כל תקווה לביטחון, היא יצאה לחיים של חוסר ודאות ומסע לא בטוח, כמעט כאילו רצתה לשחזר בשלום את הסכנות והתחושות שחוותה במהלך המלחמה.לאחר שלא הצליחה למצוא עבודה בניירובי, היא חזרה ללונדון שם עבדה בשרת טלפונים, אשת מכירות, מלצרית ודיילת על ספינות אוקיינוס. באחת מספינות הנוסעים, סקרבק התבקשה להציג את המדליות שהיא הרוויחה במלחמה. "קו הסרטים" המרשים שלה הפך אותה מיד לחביבת הנוסעים. אך היא הפכה במהרה לקורבן של מסע התעללות מצד הצוות, על היותה זרה, אישה וחשודה כשקרנית. דייל עמית, דניס מולדובני, הגן עליה והשניים היו כנראה אוהבים. מולדובני נהיה אובססיבי כלפיה והיא נפרדה ממנו, בטענה שהוא "עקשן ומפחיד".
מותה ומורשתה.
כריסטינה גרנוויל נדקרה למוות במלון שלבורן, לונדון ב 15 ביוני 1952.גופתה זוהתה על ידי בן דודה, . לאחר שהרשות בדקה את דרכונה גילו שהיא הורידה לעצמה שבע שנים בדרכון אך גילה האמיתי במותה היה 44 .התוקף שלה היה דניס מולדובני, האיש האובססיבי שעבד עם סקרבק בתור דייל. לאחר שהורשע ברצח שלה נתלה מולדובני ב 30 בספטמבר 1952 .
גרנוויל נקברה בבית העלמין הקתולי של סנט מרי, צפון מערב לונדון .בעקבות מותה, הקים אנדז'יי קוברסקי קבוצה של אנשים שמטרתה הייתה לוודא ששמה לא יוכתם. הם הצליחו לעצור כמה דוחות של עיתונאים ושני ספרים.
ב-1971 מצאו במלון בו נרצחה תא מטען ובו חפציה. כמה ממאמריה, המדליות שלה, והפגיון שהיו בין החפצים מוחזקים כיום במוזיאון סיקורסקי, בלונדון .
תרבות פופולרית.
ויליאם נולאן טען שאיאן פלמינג ביסס את הדמות ווספר לינד, בספר הראשון של ג'יימס בונד על קריסטין גאוויל.ב־3 במאי 2016, תחנת שידור 4 הרדיו של ה-BBC, שידר פרק בתוכנית הרדיו "חיים נהדרים" על חייה של כריסטינה סקרבק. ספרו של מייקל מורפורגו "בפה של הזאב" (2018) מתמקד במלחמת העולם השנייה, על סיפורה של סקרבק .
Ahead Of Their Time
הרמן פרל
הרמן פרל (בגרמנית: Hermann Prell; 29 באפריל 1854 – 18 במאי 1922) היה פסל גרמני, צייר היסטורי ומונומנטלי ופרופסור באקדמיה לאמנויות יפות דרזדן.
קורות חייו.
פרל היה בנם של סוחר המשי והמתרגם אדוארד פרל-ארקנס (1814–1898) ואשתו (לבית קרופ). מכיוון שהאב התנגד לרצונו של הבן להיות צייר, פרל ניסה לשנות את דעתו בבקשת עצת מומחה. לשם כך הוא שלח טיוטת ציור לוילהלם פון קולבאך, המומחה לאמנות המוביל באותה עת, וביקש ממנו להעריך אם יש לו מספיק כישרון למקצוע זה.
האחרון כתב תשובה מפורטת לאב, כך שנעתר לבקשת בנו. לכן פרל עזב את בית הספר והחל ללמוד באקדמיה לאמנות בדרזדן בהנהגת תיאודור גרוס בגיל 16, לפני שעבר לקרל גוסוב באקדמיה בברלין בשנת 1876. ארנולד בוקלין, וגם מקס קלינגר, שהיו כמעט באותו גיל, היו המודל לחיקוי שלו.
בין 1879 ל-1881 הוא שהה ברומא ואז חזר לברלין. לאחר שלמד באקדמיה לאמנות בברלין, הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות בדרזדן בשנת 1892. ב-1893 או 1894 הוא קיבל מדליית זהב גדולה בתערוכת האמנות הגדולה בברלין. כמו כן הוענק לו תואר אצילות.
ב-1 בנובמבר 1886 הוא התחתן עם הציירת סופי שטמר.
פרל פרש לגמלאות בשנת 1914.
משנת 1897, הסטודיו והדירה שלו היו ממוקמים בווילה על גדות האלבה עד שנת 1902. בנו היה הזואולוג היינריך פרל (1888–1962). אחיו היה צייר הנוף ולטר פרל (1857–1936).