צעדות שוויון בפולין (בפולנית: marsze równości) הן המקבילה הפולנית למצעדי גאווה המתקיימות מאז 2001 אשר מטרתן לשפר את מעמד זכויות הלהט"ב בפולין.
רקע.
רק מספר צעדות נערכו בפולין עד סוף שנות העשרים של המאה העשרים. עם זאת, לאחר שמפלגת השלטון השמרנית חוק וצדק החלה לפעול נגד זכויות הלהט"ב, התפשטו המצעדים לעיריות שמרניות יותר ובשנת 2019 נערכו מעל 25 צעדות, לעומת 7 בשנת 2017 ו-15 בשנת 2018 כתגובה לרטוריקת ההומופוביה של המפלגה.
צעדת השוויון בבירת פולין, ורשה, אשר נאסרה על ידי ראש העיר, לך קצ'ינסקי בשנים 2004–2005. מארגניה הציגו תביעה בנוגע לאיסור בבית הדין האירופי לזכויות אדם בשטרסבורג. פולין, המיוצגת על ידי לך קצ'ינסקי, נמצאה כאשמה על ידי בית הדין בהפרת זכויות אדם בסיסיות הקשורות לחופש ההתאגדות במעשי איסורו (ראו: פסק דין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין).
בפברואר 2019 חתם ראש העיר של ורשה, רפאל צ'אסקובסקי, על הצהרה התומכת בזכויות להט"ב, והודיע על כוונתו לפעול על פי הנחיות ארגון הבריאות העולמי ולשלב סוגיות הקשורות ללהט"ב בתוכניות הלימוד של שיעורי חינוך מיני בבתי הספר בעיר. פוליטיקאים ממפלגת חוק וצדק הביעו התנגדות לתוכנית זו, ומנהיג המפלגה ירוסלב קצ'ינסקי אמר כי הצהרתו של צ'אסקובסקי מהווה "מתקפה נגד המשפחות והילדים שלנו". על פי הדיילי טלגרף, הכרזתו של צ'אסקובסקי הובילה לזעם מצד פוליטיקאים וגופי תקשורת שמרנים בפולין, ובתגובה מספר פרלמנטים אזוריים הכריזו על "אזור חופשי מלהט"ב" בשטחן.
בחודשים ינואר ופברואר 2020 הכריזו המועצות המקומיות, גמינות ופרובינציות של כ-80 מחוזות בפולין, רובם בדרום-מזרח המדינה, על היותם "אזורים חופשיים מלהט"ב". אזורים אלו שייכים מבחינה היסטורית לחלק השמרני-מסורתי בפולין, ותופסים כשליש משטח המדינה. שני המסמכים שהוכרזו על ידי העיריות היו "אמנת השלטון המקומי לזכויות המשפחה", ו-"החלטה נגד אידאולוגיה להט"ב" בעודן מתחייבות להימנע מעידוד סובלנות או מימון ארגונים לא ממשלתיים הפועלים למען זכויות להט"ב בפולין.
הכרזת ההצהרות הובילו לתגובות שליליות בינלאומיות נגד פולין. פוליטיקאים ליברלים ופעילי תקשורת וזכויות אדם השוו את ההצהרות להכרזות בתקופת שלטון הגרמניה הנאצית על אזורי יודנריין ("ללא יהודים"). העיתון האיטלקי לה רפובליקה כינה את ההצהרות כ-"מושג המעורר את המונח יודנריין". סגן מושל ורשה, פאוול רביאג' צייץ כי "הפשיסטים הגרמנים יצרו אזורים חופשיים מיהודים. אפרטהייד של שחורים". ב-18 בדצמבר 2019 הצביע הפרלמנט האירופי (ברוב של 463 תומכים מול 107 מתנגדים) על גינויים של יותר מ-80 אזורים חופשיים מלהט"ב בפולין. בפברואר 2020 סיימה העיר התאומה הצרפתית סן-ז'אן-דה-ברייה את שותפותה עם העיר טוחוב הפולנית כתוצאה מהצהרת "אזור חופשי מלהט"ב" אשר אומצה על ידי הרשויות בשטחה.
בספטמבר 2020 הודיעה אי מארי אריקסן סורייד, שרת החוץ הנורווגי, כי העיריות הפולניות שהציגו את הצהרות האזורים, ישללו מהן מענקי "EEA" בעוד שפולין היא המרוויחה הגדולה ביותר מכספים אלו ועלולה להפסיד מיליוני יורו של סיוע. ב-6 בספטמבר 2021 שלחה הנציבות האירופית מכתבים למועצות אזוריות הקובעים כי כספי האיחוד האירופי לא יינתנו לאזורם אם לא יבטלו את מדיניות הצהרתם. לאחר מכן הנציבות חסמה כ-150 מיליון כספי יורו לאזורים חופשיים מלהט"ב, כמו גם תשלום של 42 מיליארד יורו מקרן המאבק במחלת הקורונה "Covid-recovery" בשל אי ציותה של פולין לחוק האיחוד האירופי. באותו חודש פרסמה קבוצת חברי הפרלמנט האירופי מכתב שהופנה לוועדים האולימפיים האירופיים (EOC) בו דרשו לכבד את זכויותיהם של ספורטאים להט"בים והביעו הצעה לארח את המשחקים האירופיים (2023), שתוכננו להתקיים בקרקוב, במיקום אחר בשל אימוצה של הצהרת "אזור חופשי מלהט"ב" בשטחה.
ערים.
ורשה.
ההיבט הגדול ביותר של תנועת הלהט"ב בפולין הוא מצעד הגאווה המתקיים בוורשה מדי שנה מאז 2001. סקר דעת קהל שנערך בשנת 2010 על ידי "PBS" עבור הראה כי מיעוט של 45% מתושבי ורשה תמכו במצעד באותה שנה. עם זאת, בשנים האחרונות המצעד זכה לתמיכה רחבה מצד תאגידים וממשלות אזוריות. השותף העיקרי של מצעד 2018 הייתה הממשלה האזורית של פרובינציה מזוביה, שורשה היא חלק ממנה. בשנים 2004 ו-2005 שללו פקידי ורשה אישור לארגן אותו, בגלל סיבות שונות, בהן הסבירות להפגנות נגד, הפרעה לחגים דתיים והיעדר היתר. למרות זאת, כ-2,500 צעדו באופן בלתי חוקי ב-11 ביוני 2005. במהלכו, כ-10 איש נעצרו. איסור המצעד הוכרז כבלתי חוקי על ידי פסק הדין של בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2007 באמירה כי האיסור מערער את האיסור האפליה וחופש ההתאגדות המובטח באמנה האירופית לזכויות אדם. המצעד גונה על ידי ראש עיריית ורשה לך קצ'ינסקי, שאמר כי התרת אירועי גאווה רשמיים בורשה תקדם "אורח חיים הומוסקסואלי".
אירועי הגאווה בעיר נמשכו באופן שנתי קבוע מאז 2006, ומשכו אליהם קהל של כ-10,000 איש בכל שנה, עד שנת 2015, כאשר המצעד משך מעל 18,000 אלף צועדים. מאז עלתה הנוכחות בצורה דרמטית, והגיעה במצעד של שנת 2018 ל-45,000 משתתפים. ב-8 ביוני 2019 צעדו באירוע מספר שיא של משתתפים מאז היווסדותו, כ-50,000 איש בהם ראש העיר רפאל צ'אסקובסקי השתתף לראשונה באירוע ואמר כי הוא רוצה שורשה תישאר עיר "פתוחה וליברלית". המצעד הוגדר כגדול ביותר במרכז ומזרח אירופה. ורשה אירחה בנוסף בשנת 2010 את אירועי הגאווה האירופאים, "Europride" אשר הייתה למדינה הראשונה שעושה זאת במדינה קומוניסטית לשעבר.
קרקוב.
מצעד הגאווה בקרקוב נערך מאז מאי 2004 אשר במהלכו השתתפו כ-1,500 צועדים לראשונה לצד כנס מדעי שאורגן בשיתוף המכון לסוציולוגיה של אוניברסיטת יג'יילוניה, ביקור במוזיאון המדינה אושוויץ-בירקנאו והוקרה להומוסקסואלים. במהלך האירועים התקיימו ציון רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית והוקרנו סרטי להט"ב. בשנת 2005, בשל מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, החליטו המארגנים לבטל את קיומו. ב-2006 התקיים מצעד הסובלנות ב-28 באפריל. במהלכו השתתפו כ-2000 איש אשר במקביל ארגון הנוער הימני קיצוני "כל נערי פולין" בעל פילוסופיה קתולית-לאומנית המצהיר כי מטרתו היא "לגדל את הנוער הפולני ברוח קתולית ופטריוטית" ארגן מחאה נגדית של מצעד "המסורת והתרבות". לאחר מכן הותקפו משתתפי המצעד על ידי כמה מאות מפגינים הומופובים. המשטרה עיכבה כ-11 מפגינים וקנסה עשרות מתוכם. אחד מהמשתתפים במצעד דווח כי נפצע מאבן שנזרקה על ראשו.
המצעד השלישי בעיר התקיים ב-21 באפריל 2007 וגם בו השתתפו כ-2,000 איש. מפגינים הומופובים ניסו לשבש את קיומו מספר פעמים אשרר מתוכם כ-13 נעצרו על ידי האבטחה. ביניהם היו חמישה קטינים, בהם שני צעירים בני 16 שנמצאו עם חומרים פירוטכניים. הצעדה הרביעית התקיימה ב-26 באפריל 2008, 6 ממתנגדיה נעצרו עקב התפרעות ותקיפה של קצין אך ממשתתפי הצעדה לא נפגעו. הצעדה גונתה על ידי הכנסייה הקתולית. הצעדה החמישית בעיר הייתה לראשונה מופרדת מפסטיבל התרבות לסובלנות והתקיימה ב-16 במאי 2009 כחלק מ-"פסטיבל מאי קוויר" שהוקם לראשונה אשר לקחו בו כ-400 איש חלק. בשנים שלאחר מכן, מצעדי הגאווה בעיר שונו משמם הקודם של "צעדת הסובלנות" ל-"מצעד הגאווה" והתקיימו בשלווה רבה יותר מבעבר.
פוזנן.
בשנת 2004, צעדת השוויון בפוזנן צעדה 200 מטר מהטירה הקיסרית לאורך רחוב שוויטי מרצ'ין. הצעדה התעמתה מול מפגינים הומופובים שקראו כינויים פוגעניים ויידו אבנים, ביצים ובקבוקים אל עבר הצועדים. המשטרה התעמתה עם המפגינים ועיכבה חלק מתוכם, לאחר מכן הצעדה הוחזרה לנקודת תחילתה. שנה לאחר מכן התרחשו שוב עימותים בין צועדים לבין מפגינים לאחר שקראו כינויי גנאי וזרקו בקבוקים, ביצים ואבנים אל עבר הצועדים, המשטרה התערבה ופיזרה את הצעדה. הצועדים הגיבו במחאת ישיבה. לאחר מכן המשטרה עצרה כ-65 ממשתתפי הצעדה בטענה כי "התכנסו באופן בלתי חוקי". ב-15 בנובמבר החליט ראש עיריית פוזנן, ריזארד גרובלני, לאחר שהתייעץ עם המשטרה ועם רשות הדרכים העירונית, להוציא איסור על קיום הצעדה. אף על פי שהמשטרה בתחילה לא התנגדה למסלול שהציעו המארגנים, הנשיא טען כי הצעדה תהווה איום על הסדר הציבורי, החיים, הבריאות או הרכוש בקנה מידה משמעותי. המקרה עורר סערה בפולין ובעולם כולו. ב-24 בנובמבר פרסמה המזכירות הבינלאומית של הארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצהרה רשמית על פולין לראשונה מזה שמונה שנים, בה הביעה חשש מפני האיום על זכויותיהם של להט"בים פולנים. למעלה מ-2,900 איש חתמו על מכתב פתוח על מחאה אזרחית בנוגע לפרעות המפגינים ב-19 בנובמבר 2005. היועמ"ש לזכויות האזרח, אנדז'יי זול, ביקש מראש עיריית פוזנן הסברים על הסיבות להחלטת מעצרם של הצועדים. עצרות סולידריות לתמיכה בצועדים נערכו בכל רחבי המדינה בהם בין היתר בגדנסק, אלבלונג, קרקוב, פוזנן, ז'שוב וורשה. מחאה דומה אורגנה גם מול שגרירות פולין בברלין והקונסוליה הכללית הפולנית בניו יורק.