השפות האומטיות הן קבוצת שפות המדוברות בדרום-מערב אתיופיה, סביב נהר אומו, בפי כ-6.2 מיליון דוברים. חלק מהשפות האומוטיות משתמשות בכתב געז ואחרות באלפבית הלטיני המותאם לצורכיהן. השפות האומוטיות מתאפיינות ברמה גבוהה של מִדְבָּק (אגלוטינטיביוּת) ובמערכות טונליות מורכבוֹת (למשל שפת בנץ'). הקבוצה ממוינת בדרך כלל כשייכת למשפחת השפות האפרו-אסיאתיות, אך יש החולקים על כך. מעמדה של הקבוצה כמשפחת-שפות בפני עצמה גם הוא שנוי במחלוקת.
קבוצת השפות האומוטיות חולקה לארבע קבוצות "אומוטיות" נפרדות בגלוטולוג גרסה 4.0 וכן על ידי גילדמאן (Güldemann 2018):
ההצעות למיון השפות בקבוצה.
הענפים של השפות האומוטיות הצפוניות והדרומיות (כונו בעבר "Nomotic" ו"Somotic") קיבלו הכרה מלאה, למרות חילוקי דעות מסוימים לגבי הרכב הענף הצפוני.
הוויכוח העיקרי הוא על מיקומן של שפות מאו בתוך הקבוצה. הבלשן ליונל בנדר (2000) סיווג את השפות האומטיות כדלקמן:
אוצר מילים משווה.
אוצר מילים בסיסי לדוגמה ב-40 שפות אומוטיות, מתוך בלאז'ק (2008):
הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב
לוסיני אוסטרוב (ברוסית: Лосиный Остров) הוא אזור יער בשטחה של מוסקבה ומחוז מוסקבה. זהו אזור היער הגדול ביותר במוסקבה והגדול מבין היערות שנמצאים בתוך העיר (החלק המוסקבאי של היער). מאז 1983 יש לו מעמד של פארק לאומי, והוא הוקם במקביל לפארק הלאומי סוצ'י.
הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב הוא אזור מוגן במיוחד בעל משמעות פדרלית, קטגוריה II לפי סיווג IUCN.
מגירה (כלי עבודה)
עזיז עלי אל-מצרי
כוב
כוב הוא עם עתיק, המוזכר בנבואתו של יחזקאל על נפילת מצרים ועמים מסביבם: . עם זה לא מוזכר במקומות נוספים.
בתרגום השבעים, עם זה נקרא "לובים", ולכן סבורים רוב החוקרים שמדינת לוב מקורה בעם כוב. לעומת זאת, ישנם מספר חוקרים הדוחים טענה זו, משום שבאותו הפסוק מופיע גם העם פוט, וחוקרים רבים מסכימים שעם זה הוא כיום העם בלוב. החוקרים הדוחים את הטענה שכוב היא בעצם לוב, אומרים כי במקום "וכוב ובני ארץ הברית" יש לקרוא "וכל בני ארץ הברית", אך דעה זו אינה מקובלת.
כל בחורה צריכה להתחתן
כל בחורה צריכה להינשא (באנגלית: Every Girl Should Be Married) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1948, בבימויו של קליפורד אודטס, עם קרי גרנט ובטסי דרייק בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של אלינור הריס על בחורה שמשאת נפשה להתחתן כי "כל בחורה צריכה להתחתן".
קרי גרנט ובטסי דרייק הפכו לזוג במהלך הסרט ובטסי דרייק הפכה כעבור שנה לאשתו השלישית של גרנט.
תקציר העלילה.
אנבל סימס (בטסי דרייק) עובדת כזבנית בחנות כלבו גדולה. היא יושבת בבית קפה עם חברתה ג'ודי (דיאנה לין) ומשתפת אותה ברצונה למצוא גבר מתאים ולהתחתן.
למקום נכנס גבר נאה (קרי גרנט) ואנבל "נדלקת" עליו. מאוחר יותר היא פוגשת אותו בחנות ומסתבר לה ששמו מדיסון בראון, הוא רופא ורווק. היא מגיעה לקליניקה שלו בטענה שהיא סובלת מנדודי שינה אך מסתבר לה שהוא רופא ילדים.
היא לומדת עליו הכל - המסעדה החביבה עליו, האוכל האהוב עליו ועוד. היא מגיעה למסעדת "פייר" כאילו במקרה ועושה רושם שהיא מחכה למישהו. כשמדיסון חוקר אותה היא אומרת שהיא מחכה ל"ארוס" שלה מר רוג'ר סנפורד (פרנשוט טון) שהוא גם בעל חנות הכלבו.
רוג'ר נגיע למסעדה במקרה ומשתף אתה פעולה. הם יוצאים ביחד אבל זה לא עושה רושם על מדיסון. למחרת עוקבת אנבל אחרי רוג'ר ומתנשקת אתו ברחוב. צלם פפרצ'י מצלם זאת וזה מתפרסם בעיתון והיא הופכת לידוענית.
רוג'ר מתאהב בה ולא רוצה לתבוע אותה אך היא רוצה את מדיסון והוא אדיש ומציע לה לחזור לעיירה שלה ולהתחתן עם הארוס שלה ג'ו.
לבסוף מתכנסים כולם בדירתה של אנבל ולמקום מופיע ג'ו (אדי אלברט) עם פרחים כדי להחזיר את אנבל לעיירה ולהתחתן אתה. רוג'ר נכנע ועוזב אבל מדיסון מזהה את ג'ו כשדרן רדיו המפורסם הארי פרוקטור והמזימה של אנבל מתגלה. ג'ו עוזב והם מתחבקים ובאותו זמן מגיע כומר שהוזמן כדי לשוחח על החתונה.
יחסי אינדונזיה–בהוטן
יחסי אינדונזיה–בהוטן הם יחסי החוץ בין אינדונזיה ובהוטן.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 בדצמבר 2011. ההסכם על כינון היחסים נחתם בין שני שגרירי המדינות לאו"ם בניו יורק. לאחר טקס החתימה, שני השגרירים החליפו דעות בנושאי שיתוף פעולה הדדי והביעו את רצונם של ממשלותיהם לשתף פעולה הדוק בתחומים בעלי תועלת הדדית. האזורים האפשריים שנדונו היו תיירות, סחר והחלפת ביקורים רשמיים. שני השגרירים הביעו גם את רצונם להעמיק עוד יותר את רמת שיתוף הפעולה הנוכחית בין שתי המדינות באו"ם ובפורומים רב-צדדיים אחרים.
יחסי בוסניה והרצגובינה–רומניה
יחסי בוסניה והרצגובינה–רומניה הם יחסי החוץ בין רומניה לבוסניה והרצגובינה. שתי המדינות חברות מלאות בתהליך שיתוף הפעולה של דרום מזרח אירופה, ביוזמה השיתופית בדרום מזרח אירופה ובברית היציבות לדרום מזרח אירופה.
היסטוריה.
רומניה הכירה בעצמאות בוסניה והרצגובינה ב-1 במרץ 1996, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים באותו יום. היחסים תוארו כ"מצוינים" על ידי שרי החוץ בשנת 2006, לקראת פתיחת שגרירות בוסניה בבוקרשט.
שתי המדינות התקשרו בהסכם סחר חופשי באפריל 2003, שרומניה חזרה ממנו בעקבות כניסתה לאיחוד האירופי בשנת 2007. נשיא רומניה טראיאן בססקו ערך ביקור רשמי בבוסניה במרץ 2008. רומניה טענה נגד כל נסיגה מהירה של כוחות מבוסניה, ותומכת בכניסה של בוסניה לאיחוד האירופי.
שיתוף פעולה צבאי.
רומניה תרמה 200 חיילים לגדוד הנדסי שאינו קרבי של IFOR/SFOR בעקבות מלחמת בוסניה באמצע שנות ה-90, ארבעה מסוקים למבצע EUFOR בין השנים 2005–2006, ו-85 שוטרים למשימת האיחוד האירופי בין 2003 ו-2006. המדינות חתמו על תוכנית שיתוף פעולה צבאית בשנת 2006.
סחר בבני אדם.
בפשיטות המשטרה על בתי בושת בוסניים בשנת 2001 נמצא כי רבות מהנשים הובאו מרומניה, והוצע להן לחזור אליה. האו"ם אישר כי קצינים רומניים נחקרו בגלל שיתוף פעולה אפשרי בסחר המין. פשיטות נוספות בשנת 2002 אורגנו על ידי היוזמה השיתופית בדרום מזרח אירופה בבוקרשט, רומניה.
דיולה פישר
דיולה פישר (בהונגרית: Fischer Gyula; שארקרסטור, מחוז פייר, 15 במרץ 1861 – בודפשט, 25 בפברואר 1944) היה הרב הראשי של העיר גיור, לימים רב בפראג ובבודפשט, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
דיולה פישר נולד כבנם של שלמה פישר ושל שרולטה דויטש. בין השנים 1877–1886 היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1885 באוניברסיטת בודפשט (היום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1887. באותה השנה נבחר לרב בעיר גיור ולאחר מכן לרב הראשי של העיר, משם עבר לפראג בשנת 1898, ואחר כך ב-1905 לקהילה היהודית של פשט, משנת 1920 היה הרב הראשי של העיר. עבודתו כרועה הרוחני של הקהילה התאפיינה בחריצות שקטה ודרשותיו בבית הכנסת חתרו לפשטות אצילית. הוא היה חבר בוועדת ההנהלה של בית המדרש לרבנים (פרנץ יוזף) בבודפשט משנת 1905, היה יו"ר ועדת תוכניות הלימוד של בית המדרש ומרצה בקורסים המתקדמים שלו. משנת 1918 לימד את השפה הגרמנית ואת ספרות המדרש (לפני כן גם את ספרות התנ"ך וביאוריו). הוא היה הנשיא מטעם הקהילה היהודית של האגודה הספרותית היהודית-הונגרית, חבר במועצת הנשיאות של "הפדרציה היהודית-הונגרית הפרו ארץ ישראלית". הוא תרגם יצירות רבות של ספרות יוונית-יהודית להונגרית. מותו נגרם על ידי דלקת ריאות וסוכרת. אשתו הייתה אוטיליה וינר.
כתביו.
מאמריו התפרסמו בכתבי עת יהודיים רבים ב:
והן ב:
פורסמו בהשתתפותו:
כון
כּוּן הייתה אחת מערי הדדעזר בן רחוב, מלך ארם צובה, יחד עם טבחת, שמהן לקח דוד נחושת רבה מאוד. שלמה בנו, לאחר מכן, בנה מנחושת זאת את ים הנחושת. דוד כבש את העיר לאחר שכבש את העיר חילם. העיר מוזכרת בדברי הימים. בשמואל ב פרק ח, העיר קרויה בֵּרֹתַי.
ויליאם פוקסוול אולברייט סובר כי העיר כון מוזכרת בכתבי המארות, בתור העיר כני וכן ברשימת הערים בסוריה של רעמסס השלישי, בתור Cunna או Conna.
במקורות רומיים-ביזנטיים נכתב שהעיר נמצאת בדרך בין חומץ להליופוליס, אך על פי חפירות שנעשו באזור, התגלו רק מכרות ברזל ולא מכרות נחושת, מה שהביא מספר חוקרים למסקנה שנחושת היא שם כללי לכל המתכות. לעומתם, חוקרים אחרים סבורים כי העיר הייתה עיר אוצרות, שאליה הביאו נחושת ממקומות אחרים ולאו דווקא כרו אותה בעיר.
ברותה.
העיר קרויה גם ברותה. בספר יחזקאל נכתב מיקומה הגאוגרפי של ברותה: ליד חמת וסִבְרַיִם, בין גבול דמשק ובין גבול חמת. מיקומה המדויק של העיר כיום אינו ידוע, אך ידוע שהיא בבקעת הלבנון. מקובל לזהות את העיר ברותה עם העיר בריתאן, הממוקמת לרגלי הר חרמון, דרומית לעיר בעלבכ. לעומת זאת, קרל אליגר הציע לזהות את העיר עם אל-ענטר או עם הכפר חוארין או עם מהין.
ברותה
ברתי
איילת שפירא
איילת שפירא (נולדה ב-1959) היא סמנכ"לית בכירה בחברת רפאל וראש חטיבת מנור וטכנולוגיות. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לסמנכ"לית וראש חטיבה בתעשיות הביטחוניות הישראליות. כלת פרס ביטחון ישראל בשנת 2017.
ביוגרפיה.
שפירא היא בוגרת תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון, ותואר שני במנהל עסקים.
בשנת 1984 הצטרפה לחברת רפאל, ומילאה בהם שורה של תפקידים. התחילה ממערכות מידע ועברה לאחר מכן לתפקידי מנהל ופיתוח עד שהגיעה לתפקיד סגנית לתפעול של ראש חטיבה וראש מנהל טכנולוגיות ברפאל.
בין השנים 2006–2009 כיהנה שפירא שנים כסמנכ"לית טכנולוגיות מידע (IT) ומנהלת מערכות מידע ראשית בחברת נטפים.
בשנת 2009 חזרה לרפאל, לתפקיד ניהול פרויקט.