בזיכרון ההיסטורי היהודי חקוק פטליורה כצורר שחייליו ביצעו פוגרומים ("פרעות פטליורה") שבהם נרצחו עשרות אלפי יהודים (לפחות 50,000 על-פי האומדנים המינימליסטיים), ושלום שוורצבארד זכור כנוקם דמם (ראו למשל על שם שוורצבארד). משה רוזנבלט, הרב הממונה על יהודי אוקראינה, כתב אז בעיתון שבידיו תיעוד והוכחות לגבי מעורבותו של פטליורה בתכנון הטבח וביצועו. הוא נקב במספר 200,000 הרוגים, וטען שהקהילה היהודית כולה כולל השורדים נפגעו נפשית וסבלו מהלם בעקבות המראות. אוהדיו של פטליורה, ובפרט לאומנים אוקראינים, הרואים בפטליורה לוחם חופש, מנסים להמעיט מאחריותו לפוגרומים שנערכו בתקופת שלטונו; הם טוענים שפטליורה לא היה אנטישמי, ומביאים כראיה את העובדה שבממשלתו היו שרים יהודים. את הפוגרומים הם מייחסים לאובדן שליטה של פטליורה בצבאו ובהמוני העם האוקראינים. את שוורצבארד הם מתארים כסוכן סובייטי.
מלבן
בגאומטריה, מלבן הוא מרובע שבו כל הזוויות ישרות. מלבן הוא מקרה פרטי של מקבילית ושל טרפז שווה-שוקיים. מלבן בעל זוג צלעות סמוכות שוות הוא ריבוע.
אורכו של המלבן מוגדר כאורך של צלע מזוג הצלעות הארוכות יותר, ורוחבו של המלבן מוגדר כאורך של צלע מזוג הצלעות הקצרות יותר.
מקור השם.
בשונה מצורות הגאומטריות אחרות, ששמותיהן מעידים על מהות הצורות שהם מייצגים, כמו משולש, ריבוע או משושה, השם מלבן אינו רומז לצורתו של המלבן, אלא ניתן לו על שם הלבנה ששימשה עוד מימי קדם לבניית בתים. צורת התבנית שאליה יצקו את בלילת הלבנה הייתה צורת מלבן, וממילא כך גם צורתה של הלבנה.
תכונות.
אם צלעות המלבן הן formula_1 ו-formula_2, אז:
יחסי ההכלה של המלבן.
יחסי ההכלה בין מלבן לריבוע - שיטחו של ריבוע לעומת מלבן, כאשר היקפי המלבן והריבוע זהים, יהיה גדול יותר. כאשר יהיו שווים - נקבל ריבוע.
יחסי ההכלה בין מלבן למעוין  - המלבן יהיה גדול יותר בשטחו כי אורך ורוחב צלעות המלבן אינם שווים.
יחסי ההכלה בין מלבן למקבילית - המקבילית היא כמו המלבן,  גם אצל המקבילית האורך והרוחב של הצלעות שונה אך גם סוג הצלעות שונה ולכן ניתן להסיק שגודל המקבילית גדול יותר
בתחומים אחרים.
בחשבון האינפיניטסימלי, אפשר לחשוב על אינטגרל רימן כגבול של סכומי שטח של מלבנים בעלי רוחב שרירותי, ולמעשה נעשה שימוש במלבן להגדרת המושג שטח.
חבורת הסימטריות של מלבן שאינו ריבוע היא חבורת הארבעה של קליין.
מלבן הזהב.
מלבן הזהב הוא מלבן שהיחס בין צלעותיו הוא יחס הזהב. יש הטוענים שהוא בעל ערך אסתטי מיוחד, ולכן ניתן למצוא אותו ביצירות אמנות. יש הטוענים שהוא נמצא גם במבני העת העתיקה, כגון הפרתנון באתונה ואף הפירמידות במצרים, אך יש לא מעטים המטילים ספק בכך.
קבוצות אינסופיות של מלבנים חסומים.
בכל מרובע בעל אלכסונים מאונכים, ניתן לחסום 2 קבוצות אינסופיות של מלבנים:
ריצוף.
ניתן לרצף את המישור בעזרת מלבנים בדרכים רבות, לדוגמה:
תכונות דואליות.
המצולע הדואלי של המלבן הוא המעוין:
הערות שוליים.
כלי נשק בצבא האדום
טבח מעלה עקרבים
טבח מעלה עקרבים היה פיגוע ירי שבו נרצחו 12 נוסעים של אוטובוס "אגד" ב-17 במרץ 1954, י"ב באדר ב' ה'תשי"ד, במעלה עקרבים שבנגב.
מהלך הפיגוע.
האוטובוס היה בדרכו חזרה לתל אביב מהחגיגות שנערכו באילת לציון חמש שנים להנפת דגל הדיו. על גג האוטובוס, בחזיתו, התנוססה כרזה: "ליום אילת ברכת אגד - אשד לחלוצי הנגב". באוטובוס היו 11 גברים, נשים וילדים, ועוד ארבעה חיילי צה"ל כמאבטחים. בשעת הצהריים, כשעלה האוטובוס באיטיות במעלה הפיתולים התלולים של מעלה עקרבים, סמוך לאנדרטת חיל ההנדסה, התקיפו אותו מחבלים ביריות. קבוצת הטרוריסטים כללה ככל הנראה 12 איש, בפיקוד סעיד אבו באנדק, בן השבט הבדואי עזאזמה מהנגב. מטרת המחבלים הייתה להרוג את הנהג, כדי לגרום לאוטובוס להידרדר לתהום. הנהג, קלמן עשרוני, אכן נפגע במכת האש הראשונה, אך הצליח לגרום לאוטובוס להיעצר בצלע ההר. עשרוני פתח את הדלתות והנוסעים ניסו לרדת כדי למצוא מחסה, אך התוקפים ירו על כל מי שניסה לרדת. אפרים פירסטנברג, הנהג השני (בשל הדרך הארוכה והקשה היו באוטובוס שני נהגים), ניסה לירות על המחבלים, אך נהרג. החיילים, שהצטרפו לנסיעה כמלווים, לא הספיקו להגיב מפני שנשקם היה מונח על המדפים העליונים של האוטובוס.
המחבלים עלו על האוטובוס וירו בנוסעיו מטווח קצר. 11 מנוסעי האוטובוס נהרגו במקום, ובהם אשתו של פירסטנברג, חנה. בנה בן ה-9, חיים, שישב במושב האחורי ובתה מירי, בת ה-5 וחצי, הוסתרו מתחת לגופות חיילים ולא נפגעו. לאחר שירדו המחבלים מן הרכב חיים התרומם, קרא לאחותו "מירל׳ה?". אחד המחבלים שמע את קולו, חזר וירה בראשו. הוא לא חזר להכרתו, ושהה 32 שנים במצב של שיתוק והכרה חלקית, בדומה למצב של תרדמת, עד שנפטר. בכך היה להרוג ה-12 בטבח. מן הטבח ניצלו שני חיילים, חיילת (שנפצעה קשה), נוסעת נוספת ומירי פירסטנברג, בת ה-5 וחצי, שניצלה בזכות החייל שסטר לה, הזהיר אותה שתשתוק, וסוכך עליה בגופו. בבית נותרה ציפי פירסטנברג, תינוקת בת 3 חדשים, בתם של אפרים וחנה. הניצולים העידו שהמחבלים ירקו על הגופות והתעללו בהן. מירי פירסטנברג אף אמרה בריאיון לאחר 60 שנה, שאִמהּ הייתה ערומה למחצה ועם אצבע אחת כרותה, מה שאומר שייתכן שהמחבלים גם אנסו את אִמהּ וגנבו את טבעת הזהב שלה.
כעבור זמן קצר עבר במקום קומנדקר צבאי ובו שלושה חיילי צה"ל. השלושה נתקפו בהלם למראה הזוועה, ומחשש שהמחבלים עדיין נמצאים בקרבת מקום, נסעו במהירות למשטרה הצבאית בבאר שבע. שלושת החיילים נשפטו מאוחר יותר על כך שלא טיפלו בפצועים. מנהל סניף אגד בבאר שבע הגיע אחר כך למקום מיוזמתו, לאחר שהאוטובוס לא חזר לבאר שבע במועד. הוא מצא שם את מירי בת החמש שניצלה מהתוקפים, והסתתרה תחת ספסל. מירי פונתה לבאר שבע ברכב צבאי. קומנדקר נוסף שהגיע מחצבה נתקל באוטובוס ואסף את הניצולה הנוספת ואת שני הפצועים.
לאחר שהתברר לממשלה היקף הפיגוע, ולאחר שגופות ההרוגים כבר הועברו לבאר שבע, ניתנה הוראה להחזיר את הגופות ולהציבן סמוך לאוטובוס, על מנת שניתן יהיה לצלם את הזוועה לעיתוני העולם. כך, על אף שהפיגוע התרחש בשעות הצהריים, התמונות המפורסמות של האוטובוס עם ההרוגים צולמו בלילה.
השפעות הפיגוע.
הטבח היה פעולת הטרור החמורה ביותר נגד ישראל מאז תום מלחמת העצמאות. בדיקות הצבא העלו שהמחבלים הסתננו מירדן כחוליית פדאיון; השערות אחרות היו שהמחבלים הגיעו ממצרים או שהיו תושבי הנגב שעסקו בהברחות בין מצרים לירדן. הפעולה עוררה בציבור הישראלי זעזוע עמוק וזעם, ונראה היה כאילו מלחמה בין ישראל לירדן היא בלתי נמנעת. ראש הממשלה באותה עת, משה שרת, התנגד לפעולת תגמול, וכתב על כך ביומנו:
ועדת שביתת הנשק הישראלית-ירדנית דחתה את דרישת ישראל לגנות את ירדן, ובתגובה החליטה ממשלת ישראל לפרוש מהוועדה. לאחר הפרישה החלה הוועדה לגנות את ישראל בגינויים חריפים, בקולות נציג ירדן ויושב ראש הוועדה מטעם האו"ם, ושלא בנוכחות ישראל. בישראל קמה מחאה ציבורית חריפה נגד מנגנון משקיפי האו"ם וקריאה להחלפתו של ראש משקיפי האו"ם הגנרל הדני ואגן בניקה, שגילה באופן עקבי גישה עוינת לישראל. עורך העיתון "ידיעות אחרונות", ד"ר הרצל רוזנבלום, רצה לצאת בקריאה פומבית בעיתונו להחלפת הגנרל, אך הצנזורה הצבאית לא התירה את פרסום המאמר. מנחם בגין, אז חבר הכנסת, נתן פומבי לדרישה זו באומרו מעל בימת הכנסת:
מנחם בגין סיים את נאומו בדרישה לצאת לפעולת תגמול באומרו:
בניסיון להפיג במעט את הדכדוך ששרר בארץ בעקבות הפיגוע, ביקש משה שרת ממרדכי זעירא ומיעקב אורלנד לכתוב שיר להרמת המורל, והשניים נענו וכתבו את "שיר שמח" ("אם גם ראשנו שח"), שהפך לקלאסיקה בזמר העברי.
פעולת התגמול בנחלין.
התנגדותו של משה שרת לפעולת תגמול לא מנעה פעולה שכזו לזמן רב. בעקבות רצח שומר על ידי מסתננים מירדן במושב כסלון שבפרוזדור ירושלים, פשט ב-29 במרץ 1954 כוח מיוחד של צנחנים בפיקודו של אריאל שרון על הכפר נחאלין שבקרבת בית לחם. בפעולה נהרגו 9 ירדנים, רובם אנשי המשמר הלאומי הירדני והלגיון הערבי, כולל מוכתר הכפר, ורבים נפצעו.
ב-10 בנובמבר 1968 נתקל כוח של סיירת שקד בחוליית מחבלים בסיני, והרג את מפקדה, סעיד אבו באנדק, שהיה מפקד המחבלים שביצעו את הטבח.
ב-2007, במלאת 53 שנים לטבח, הוצב אוטובוס ששוחזר על ידי אגד במוזיאון העיר באילת.
מתווה קלינטון
מתווה קלינטון (באנגלית: The Clinton Parameters) הוא השם לקווים מנחים להסדר קבע בין ישראל לפלסטינים, שהציע נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בדצמבר 2000.
הרקע למתווה קלינטון היה תחילתה של האינתיפאדה השנייה, כישלון השיחות שנערכו בקמפ דייוויד זמן מה קודם לכן, הבחירות המתקרבות בישראל, הסקרים שהצביעו על תבוסה אפשרית לאהוד ברק, וסיום תקופת כהונתו של קלינטון עצמו, שחפץ לסיים בהצלחה שמונה שנים של מאמצים בזירה המזרח תיכונית. ההצעה הוגשה ב-23 בדצמבר 2000, תוך הדגשה של הנשיא כי היא אינה בת שינוי וכל צד זכאי לקבלה או לדחותה בלבד.
תוכן המתווה.
מתווה קלינטון כלל ויתור פלסטיני על זכות השיבה, ומנגד ויתור ישראלי על ריבונות בהר הבית, אם כי הייתה אמורה להישאר בעלות סמלית ישראלית כלשהי באתר, חלוקת ירושלים והעיר העתיקה, והקמת מדינה פלסטינית עצמאית בשטחי יו"ש ועזה, למעט גושי ההתיישבות הגדולים (גוש אדומים, אריאל וגוש עציון), שיסופחו לישראל בתמורה לשטחים בתחומי הקו הירוק.
הנשיא הכתיב לישראלים ולפלסטינים את דבריו בחדר הישיבות הצמוד לחדר הסגלגל בבית הלבן, וביקש לקבל את ההכרעה תוך ארבעה ימים.
תגובות.
תגובת ישראל.