לאחר אימוץ תיקונים לחוקה בשנת 1989 (הקמת קונגרס צירי העם כגוף ממלכתי, הפכה המועצה לאחד מגופי הקונגרס) נערכו הליכי פירוק למועצה וסמכויותיה פגו בשנת 1990.
בשנים 1990–1993 היה הסובייט גוף של קונגרס צירי העם, גוף מחוקק, מינהלי וגוף בקרה קבוע של המדינה, שהורכב משני בתים - מועצת הלאומים ומועצת הרפובליקה. בשנת 1989 הפכה לפרלמנט הקבוע הראשון ברוסיה לאחר ספטמבר 1917. במהלך תקופה זו נבחר הסובייט העליון על ידי קונגרס צירי העם לתקופה מסוימת עד שהקונגרס החדש שנבחר הקים הרכב חדש של הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית. ב-21 בספטמבר 1993 הופסקו סמכויותיהם של צירי העם ושל הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית על פי הצו לרפורמה חוקתית, במסגרת המשבר החוקתי במדינה. הצו עצמו נמצא כמנוגד לחוקה על ידי בית המשפט לחוקה של הפדרציה הרוסית. למרות התנגדותם של מרבית צירי העם של הפדרציה הרוסית ותומכיהם, ב-4 באוקטובר 1993 הם התפזרו באמצעות כלי נשק וכלי רכב משוריינים שהובאו למושב הפרלמנט.
במסגרת החוקה שאומצה משנת 1993 הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית פורק וחדל מלהתקיים ואת מקומו בתור הבית התחתון של הפרלמנט תפסה הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
משכן הסובייט העליון.
אסיפות וכינוסי הסובייט העליון של רוסיה הסובייטית התקיימו בארמון הקרמלין הגדול, באולם שנבנה מאולמות אלכסנדר ואנדריי בארמון. בשנת 1990 הועבר הסובייט העליון לבניין ייעודי על סוללת קרסנופרנסקאיה, המכונה הבית הלבן עד 1993, עת הועבר לידי ממשלת רוסיה, שהשתכנה בו.
קונגרס צירי העם של רוסיה
קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Съезд народных депутатов Российской Федерации) היה הגוף הבכיר לענייני חקיקה ברוסיה בשנים 1990–1993.
היסטוריה.
הקונגרס הוקם בהתאם לתיקונים לחוקה, שאומצו על ידי הסובייט העליון של רוסיה מ-29 באוקטובר 1989. הקונגרס נבחר על בסיס זכות בחירה אוניברסלית, שווה וישירה בהצבעה חשאית לתקופה של 5 שנים.
ההרכב הראשון והיחיד שלו נבחר ב-4 במרץ 1990, שהתכנס בתור הקונגרס הראשון ב-16 במאי אותה שנה. לאחר פתיחת קונגרס צירי העם התפטר הסובייט העליון של רוסיה וחדל להיות גוף הכוח העליון ומאוחר יותר הפך לגוף של קונגרס צירי העם שפעל כגוף חקיקה, מינהלי ובקרה קבוע.
בצו של נשיא הפדרציה הרוסית בוריס ילצין מספר 1400 "אודות רפורמה חוקתית הדרגתית בפדרציה הרוסית" מ-21 בספטמבר 1993 פעילות קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית והסובייט העליון של הפדרציה הרוסית הופסקו וסמכויותיהם של צירי העם של הפדרציה הרוסית בוטלו. בשל אי ציות לצו, הסובייט העליון אימץ החלטות על הדחה והפסקת סמכויותיו של הנשיא ילצין בשל מה שהם כינו "הפרה גסה של החוקה". בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית הכריז על צו 1400 ועל מעשיו של הנשיא ילצין כלא חוקתיים ומספיקים כדי להדיחו מתפקידו. הסובייט העליון התכנס לכינוס חירום חריג של קונגרס צירי העם.
ב-23 בספטמבר אישר הקונגרס שהתכנס את החלטות המועצה בנושא סיום סמכויותיו הנשיאותיות של ילצין והעברתן, על פי החוקה, לסגן הנשיא רוצקוי, ומעשיו של ילצין הוגדרו כניסיון הפיכה. ב-4 באוקטובר 1993, לאחר עימות של שבועיים במרכז מוסקבה, הקונגרס והסובייט העליון פוזרו על ידי כוחות באמצעות כלי נשק וכלי רכב משוריינים.
קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית בוטל סופית ב-12 בדצמבר 1993 עם אימוץ החוקה החדשה של הפדרציה הרוסית, שביטלה גם את הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית והחליפה את הגופים הללו באספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית ובה מועצת הפדרציה של רוסיה כבית עליון והדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית כבית תחתון.
יוסף בלוך
רבי יוסף בלוך (תפ"ג - כ"ב באדר תקמ"ט) היה מתלמידי המגיד ממעזריטש, מגיד בעיירה סטאנוב ומחבר הספר גנזי יוסף.
ביוגרפיה.
נולד בשנת תפ"ג לרבי אברהם בלוך, נשא לאשה את בת רבי יהודה אריה לייב ראב"ד סלוצק, לאחר נישואיו עבר מליטא לגליציה, שם למד אצל רבי דוב בער ממעזריטש ורבי יחיאל מיכל מזלאטשוב, כמו כן עמד בקשרים גם עם רבי חיים טירר מחבר הספר באר מים חיים.
כיהן כאב"ד בעיר האלשיץ ולאחר מכן כראב"ד העיר אלעסק, בשנת תקמ"ו נתקבל לרב ומגיד מישרים בקהילת סטאנוב, נפטר ונקבר בסטאנוב ביום ד' כ' אדר שנת תקמ"ט.
ספריו.
ספרו גנזי יוסף הנחשב לאחד מספרי היסוד בחסידות נדפס לראשונה בשנת תקנ"ב ומאז נדפס עוד פעמים רבות, כתב גם חידושים על הש"ס שלא נדפסו ברובם.
תחנת הקוממיות
תחנת הקוממיות היא אחת מהתחנות המתוכננות ונקודת היציאה הדרומית של קו האדום כחלק מהמערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב. מיקומה ברחוב הרב יצחק ניסנבוים ורחוב הקוממיות בבת ים, צפונית לאצטדיון העירוני בת ים ובית העלמין חולון.
מיקום.
תחנת הקוממיות שוכנת בדרום העיר בת ים וצפונית-מזרחית לשכונת נווה חוף בראשון לציון.
רמיש (קנטון)
רמיש הוא קנטון במזרח לוקסמבורג. בירת הקנטון היא רמיך.
יחידות מנהליות.
קנטון רמיש מורכב משמונה קומונות:
קארל וינטרסברגר
קארל וינטרסברגר (בגרמנית: Karl Wintersberger; 27 באוקטובר 1880, אגנפלדן – 28 באפריל 1970, במברג) היה עורך דין ותובע כללי גרמני. יחד עם יוזף הרטינגר, הוא חקר רציחות שהתרחשו במחנה הריכוז דכאו בשנים 1933–1934 נגד מפקד מחנה הריכוז הילמר ווקרל ואחרים בגין רצח. וינטרסברגר היה חבר במפלגת העם הלאומית לפני 1933 והצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937. שימש כשופט בית המשפט בבמברג ופרש לאחר מלחמת העולם השנייה.
השכלה.
קרל וינטרסברגר למד בווילהלמסגימנסיה במינכן עד שסיים את בית הספר התיכון בשנת 1900. לאחר מכן קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת מינכן עד 1904.
החקירות במחנה הריכוז דכאו.
התובע הציבורי הראשון בבית הדין האזורי במינכן, יוזף הרטינגר, החל לחקור את רציחתם של כמה אסירים במחנה הריכוז, כולל רודולף בנאריו, בתחילת 1933. באפריל הוא סגר את החקירה מכיוון שלא הצליח להוכיח שבוצע פשע ולא הרגיש שהוא נתמך במידה מספקת על ידי הממונים עליו. לאחר סדרת מעשי רצח אחרים במחנה הריכוז דכאו, חידש וינטרסברגר, התובע הציבורי הבכיר והממונה על הרטינגר, את החקירה. אלא שחקירותיו הופסקו גם על ידי צוות האס אס במחנה הריכוז, אף שהצליח להוכיח את מעשי הרצח של סבסטיאן נפצגר ואלפרד שטראוס וב-1 ביוני 1922 הגש כתב אישום לבית המשפט המחוזי במינכן. במקביל הוא הגיש בקשה לצווי מעצר בגלל הסיכון לטשטוש ראיות. תיקי החקירה הגיעו לידי שר הפנים אדולף וגנר, שרשמית היה ממונה על היינריך הימלר, באמצעות שר המשפטים הנס פרנק. וגנר החזיק את התיקים תחת מנעול ומפתח, ההליכים לא נמשכו יותר. ווינטרסברגר הועבר לבמברג במרץ 1934.
לאחר מכן.
בתקופת השלטון הנאצי עשה קריירה כעורך דין מינהלי והיה לנשיא הסנאט בבית הדין האזורי הגבוה של באמברג. הוא פרש לאחר תום מלחמת העולם השנייה. הוא מת בבמברג בשנת 1970.
לשכת המחקר של משרד התעופה (גרמניה הנאצית)
לשכת המחקר של משרד התעופה של הרייך (בגרמנית: RLM / Forschungsamt (FA)) היה גוף למודיעין אותות והסוכנות לקריפטואנליזה של המפלגה הנאצית הגרמנית בשנים 1933 עד 1945. לשכת המחקר, שנוהלה מאז הקמתה על ידי ראש הלופטוואפה, הרמן גרינג, הייתה מוסד של המפלגה הנאצית ולא סוכנות מודיעין וקריפטוגרפיה רשמית של הוורמאכט.
תיאור.
הסוכנות תוארה כאחת מ"סוכנויות הביון הקריפטואנליטיות העשירות ביותר, הסודיות, והמשפיעות ביותר" על כל סוכנויות הביון הקריפטואנליטיות הגרמניות, קיומה היה ידוע היטב למודיעין הצרפתי (לגופים כמו Deuxième Bureau והלשכה המרכזית למודיעין ופעולה, Bureau Central de Renseignements et d'Action) באמצעות מאמציו של המרגל האנס-תילו שמידט אך מעט היה ידוע אודותיה למדינות אחרות בבעלות הברית.
הארגון תואר על ידי ההיסטוריון, ד"ר וילהלם פ. פליק, קצין צופן גרמני ותיק, שהוזמן על ידי הגנרל אריך פלגיבל, לכתוב היסטוריה של קריפטוגרפיה וקריפטואנליזה גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה בספרו "סודות המלחמה באתר":חישבה לתת לממשלה ולמפלגה הדומיננטית [הנאצית] תובנה כה מרחיקת לכת על מחשבותיו, רגשותיו ושאיפותיו של העם הגרמני כפי שהיה ידוע בכל ההיסטוריה. בהשוואה לתוכנית זו, שיטות המודיעים של מטרניך ושל שר המשטרה הצרפתי, פושה היו ניסויים חובבניים.הסוכנות נודעה בכינוי לשכת המחקר של הרמן גרינג ולשכת ההצפנה של הרמן גורינג. שמה הרשמי המלא בגרמנית היה Forschungsamt des Reichsluftfahrt Ministerium, שמשמעותו "משרד המחקר של משרד התעופה" (לופטוואפה).
היסטוריה.
הרמן גרינג היה חבר בכיר במפלגה הנאצית שהקים את לשכת המחקר שנוהלה על ידי המפלגה יחד עם גוטפריד שאפר באפריל 1933. שפר עבד במשרד הרייכסווהר בשנים 1927 עד 1933 ולא היה מרוצה הן מהיקף עבודות הניטור והן מחוסר יכולת השיטות הנהוגות שם. הוא יחד עם כמה עמיתים, בהם הנאצי, הנס שימפף, קודמו וחברו האישי של גרינג, התפטר בשנת 1933 והציע לגרינג ליצור משרד נפרד שיהיה נקי מקשרי מחלקה. שימפף ארגן בעבר תא לאומי-סוציאליסטי בתוך הרייכסווהר בלי ששום מילה זלגה על כך לאיש. שפר ביקש, בשל היקף הפעילות המצומצם וגם מחוסר יכולת במשרד האותות של לשכת הרייכסווהר, שהסוכנות החדשה תהיה עצמאית מהמשרד הזה. גרינג הסכים ואחר כך הצהיר במהלך חקירות אצל האמריקאים שהוא רצה ארגון משלו שיוכל לטפל בכל שלבי הניטור תחת שליטה מרכזית אחת.