מינים מסוימים של לווייתני שיניים ניצודו בעבר בשביל בשרם, שומנם ומרכיבים אחרים בגופם (ראו ציד לווייתנים). כיום כל המינים מוגנים לפי אמנת CITES, וחלקם מוגנים גם באמנות נוספות. על הציד של הלווייתנאים כולם הוטל מורטוריום ב-1986, אולם מדינות אחדות עדיין צדות לווייתנאים בכמויות קטנות. עם זאת, לכל מיני לווייתני השיניים הסכנה העיקרית הנשקפת באופן ישיר מצדו של האדם היא לכידה שולית ברשתות דיג. בנוסף, מיני לווייתני שיניים קטנים מוחזקים כאטרקציה בגני חיות ובפארקים מיוחדים. החזקה זו מעוררת התנגדות עזה, וזאת בשל הדאגה ללווייתנים שדורשים בדרך-כלל מרחב גדול ורחב.
נהרתניים
נהרתניים (שם מדעי: Platanistidae), משפחה בתת-סדרת לווייתני שיניים הכוללת סוג יחיד בשם נהרתן ("Platanista") ובו שני מינים:
המינים במשפחה מתקיימים במים מתוקים ונחשבים לפרימיטיביים בין הלווייתנים. אלה מצויים בתת-היבשת ההודית בלבד. הם ניזונים מדגים וסרטנים. לכולם עיניים קטנות וחרטום מוארך.
חדשיניים
חדשיניים (שם מדעי: Monodontidae), משפחת של לווייתני שיניים הכוללת שני מינים, שניהם יחידים בסוגם:
שני המינים החיים ייחודיים במראה החיצוני שלהם: הלבנתן לבן כולו, ולזכרי החדשן יש חט מסולסל היוצא מפיהם.
גודלם של החדשיניים בינוני. אורכם נע בין שלושה לחמישה מטרים. חוטמם קטן מאוד. הם חסרי סנפיר גב, אולם במקומו יש להם גבשושית קטנה לאורך גבם. סנפירי החזה גדולים. הם מפיקים מגוון של קולות, ובדומה ללווייתנאים אחרים - הם משתמשים באקולוקציה על-מנת לנווט.
החדשיניים ניזונים מדגים, מרכיכות ומסרטנאים קטנים. ההיריון נמשך בין 14 ל-15 חודשים, ובסופו ממליטה הנקבה על-פי רוב גור יחיד. הגורים נגמלים מיניקה רק בגיל שנתיים, ומגיעים לבגרות מינית רק בגיל חמש עד שמונה שנים. הם חברתיים, ונעים בקבוצות שמונות מספר פרטים, ושעשויות להגיע לגודל של מאות פרטים.
מיון.
מבין משפחות לווייתני השיניים, החדשיניים מקורבים ביותר לדולפיניים ולפוקניים. לפי מחקרים מולקולריים, נראה כי הפוקניים והחדשיניים התפצלו מהענף המרכזי לפני כ-11 עד 15 מיליוני שנים.
לווייתני מקור
לווייתני מקור או זִּיפְיוּסִיִּים (שם מדעי: Ziphiidae), משפחה בתת-סדרת לווייתני שיניים ובה לפחות 20 מינים. המשפחה כוללת שישה סוגים:
לווייתני המקור היא אחת המשפחות הפחות ידועות של יונקים גדולים: מינים אחדים ממשפחה זו תוארו רק בשני העשורים האחרונים. משפחת הזיפיוסיים היא השנייה בגודלה של לווייתנאים (אחרי הדולפיניים).
לבני משפחה זו ראש מעוגל, חרטום מוארך וצר. לחלקם תפיחה במצח. לווייתני המקור נעים בגודלם מכ-3.4 מטרים ועד כמעט 13 מטרים והם עשויים לשקול בין 1 עד 15 טון. הם מצויים בכל האוקיינוסים. הם קשים מאוד לזיהוי בטבע: צורת הגוף משתנה במקצת ממין אחד לאחר, והצופה חייב להסתמך על ההבדלים הדקים בדרך כלל בגודל, בצבע, בצורת המצח ואורך החרטום.
הם ניחנים ביכולת בלתי רגילה לצלול למשכי זמן ארוכים - 20 עד 30 דקות בדרך כלל, ויש תיעוד אף לצלילה של 80 דקות- ולעומקים עמוקים ביותר: 1000 מטרים וייתכן שאף יותר מכך.
זיפיוסיים נוטים להתרועע בקבוצות משפחתיות קטנות ונמנעים ממים רדודים. אזורים ידועים שבהם הם מתקהלים כוללים את המים העמוקים הלאה משפת המדפים היבשתיים וקרוב לתחתית של צורות נוף ימיות כהרים ימיים, קניונים, מדרונות ואיים אוקייניים כגון האיים האזוריים והאיים הקנריים. הם ניזונים בעיקר מדיונונים החיים במים עמוקים אך גם מדגים ומסרטנים.
בשל אזור המחיה שלהם ונטייתם לבצע צלילות ארוכות מאוד הם קשים מאוד לצפייה ומעט ידוע על מרבית המינים. אחדים טרם קיבלו שם או תיאור באופן רשמי, ואחרים ידועים רק משרידים שנמצאו אך מעולם לא נראו חיים. רק שלושה או ארבעה מתוך יותר מ-20 מינים ידועים באופן סביר. המינים לווייתן מקור ענק ביירד וזיפיוס חלול-חרטום נוצלו לצרכים מסחריים הלאה מחופי יפן והמין בקבוקף צפוני ניצוד באופן נרחב בחלקו הצפוני של האוקיינוס האטלנטי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
עופות קמאים
עופות קמאים היא קבוצה פוליפילטית הכוללת את ראשוני המינים במחלקת העופות, ואשר נכחדה כולה עם הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה. הם התפתחו מקבוצת הקלורוזאורים השייכים מקבוצת הדינוזאורים תרופודים, ביורה העליון שבסוף היורה. הם היו בעלי נוצות, שעיקר תנועתם לא הייתה בתעופה ממשית, אלא בדאייה ובקפיצות, והתפתחה מהצורך להתגונן מהטורפים על האדמה. מתוך עופות אלה התפתחו העופות הבתראים החיים כיום.
ההכחדה של סוף היורה העליון שפגעה בעיקר בדינוזאורים הגדולים, ופינתה מקום לשגשוג מחלקה זו. במהלך 10-5 מיליון השנים הראשונות של תור הקרטיקון, חזרו עופות רבים לאדמה והתפתחו שם לטורפים ולצמחונים לא מעופפים (כמו הפטגופטריקס וההספראורניס), בעוד אחרים המשיכו לפתח את יכולת התעופה. צורות שונות אלו של עופות חיו בדו-קיום במהלך 80-70 מיליון השנים של הקרטיקון, אולם ההכחדה הגדולה של עידן המזוזואיקון (שנגרמה מפגיעת אסטרואיד) חיסלה מינים רבים של יצורים על פני כדור הארץ, ובכללם את אחרוני העופות הקמאים שנפגעו קשות והוכחדו לגמרי. סוגי עופות בתראים שרדו ושכללו את יכולת תעופתם במהלך התפתחותם. גודלם היה קטן ביחס לעופות הקמאים ויכולת הסתגלותם גבוהה יותר. הגדול שביניהם היה הגרגנטואוויס שמגיע לגודל של יען במשקל של 140 ק"ג.
מיון.
בעבר היו ידועים 6 סדרות שונות של עופות שמאובניהן נשמרו, הן עדות למגוון העשיר של המחלקה: מפריטים המזכירים דינוזאורים במראם עד לפריטים בעלי מראה עופות מודרני. כיום מניחים שקבוצות אלה הם פוליפילטיות וחסרות קשר אחת לשנייה. הקבוצה המכלילה שלהם היא ענף האביאלאה, המאפיין את המעבר בין דינוזאורים אמיתיים לעופות. עם זאת הענף גם הוא פוליפלטי מאחר שהוא כולל כנראה גם את המשפחות: אנכיאורניטיים וסקנסוריופטריגיים.
הקבוצות הנוכחיות קשורות לעופות הקמאים, נוסף על סוגים רבים נוספים:
עופות בתראים
עופות בתראים (שם מדעי: Neornithes) היא תת-מחלקה במחלקת העופות הכוללת את כל העופות החיים כיום. הם התפתחו מן העופות הקמאים, שנכחדו כולם וכנראה שראשוניהם התפתחו בתור הקרטיקון. הם שגשגו בעיקר לאחר הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנים ואז גדלו מאוד והחלו לכבוש את השמיים, כשמספר מינים קדומים כמו הגסטורניס והפורוסרקוסיים שלטו על הקרקע. ואולם מרבית עופות אלה נכחדו, למעט היענים וקרוביהם.
ידועות שתי קבוצות של העופות הבתראים:
ההבדל הגדול ביותר בין שתי הקבוצות הוא קיומה של עצם הקרין על החזה, המיועדת לעזרה בתעופה. עופות החסרים את העצם יתקשו מאוד לעוף, אם בכלל ורבים מאלה החסרים אותה באמת לא עפים.
עופות בעלי שיניים
עופות בעלי שיניים (שם מדעי: "Odontognathae"), היא קבוצה לא-טקסונומית של עופות קמאים נכחדים אשר כשמם היו בעלי שיניים קצרות בקצוות מקורם. הקבוצה הוגדרה בידי החוקר אלכסנדר ווטמור אשר חיבר בין מיני עופות בעלי שיניים אשר נראו דומים יותר לעופות הבתראים מאשר לעופות קדמוניים כמו הארכאופטריקס.
קבוצה זו נחשבה לקבוצה השלישית של העופות באמצע הדרך בין העופות הקמאים (Archaeornithes) לעופות הבתראים (Neornithes), הקיימים כיום. עם זאת כיום הקבוצה חסרת תוקף מדעי, מאחר שהקבוצות הכלולות בה שייכות לקבוצה אורניתורה, בה עוד מינים רבים וגם אבות העופות הבתראים.
מינים אלה היו אוכלי דגים שחיו בקרבת הימים וחלקם חיו כמו טבלניים ופינגוויניים והסתמכו על שחייה במקום על תעופה. אחדים מהם כלל לא עפו. הגדול מביניהם היה ההספראורניס שהגיע לגובה של 1.8 מטר.
בני הקבוצה נכחדו כליל לאחר הסוף הקרטיקון עם ההכחדה הגדולה לפני 66 מיליון שנה ללא קרובים מודרניים.
עופות מפותחים חסרי שיניים
עופות מפותחים חסרי שיניים (שם מדעי: Neognathae) היא אינפרא מחלקה במחלקת העופות בה נמצאים כל העופות המודרניים למעט בני קבוצת עופות קדומים חסרי שיניים.
עופות אלו התפצלו מעל־סדרת עופות קדומים חסרי שיניים שאינם עפים כלל. אף על פי כן, לא כולם מסוגלים לעוף לדוגמה משפחת הפינגווינים. העוף הקטן בעל־סדרה זו הוא קוליברי הדבורה ("Mellisuga helenae") שוקל רק 1.6-2 גרם ואורכו 5–6 ס"מ. העוף הגדול ביותר בעל־סדרה הוא פינגווין קיסרי ("Aptenodytes forsteri") ששוקל 22–45 ק"ג וגובהו 110–130 ס"מ. המין המעופף הגדול ביותר (בכל עולם החי המודרני) הוא המין שקנאי מסולסל ("Pelecanus crispus") ששוקל 11–15 ק"ג ומוטת כנפיו כ־3 מ' וקרובים אליו עופות נוספים כמו חובה גדולה, קונדור האנדים, ברבור מחצצר וברבור מצוי. העוף בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר הוא אלבטרוס נודד ("Diomedea exulans") שמשקלו 5.9-12.9 ק"ג ומוטת כנפיו עד 370 ס"מ.
נקראים
נַקָּרָאִים (שם מדעי: Piciformes) היא סדרה במחלקת העופות הכוללת תשע משפחות. הבולטת ממשפחות הסדרה היא הנקריים הידועה במנהגה לנקר בעצים.
מאפיינים.
לנקראים מבנה רגל המותאם לטיפוס, עם שתי אצבעות הפונות קדימה ושתיים אחורה. אצל הנקראים עצם הלשון היא בעלת מבנה ייחודי. העצם מקיפה את הגולגולת ועולה לתקרתה. לעצם מחוברים שרירים חזקים הגורמים ללשון להימתח.
הגוזלים בוקעים לא מפותחים, עיוורים ובדרך כלל עירומים.
הגדול שבנקראים הוא טוקן טוקו (Ramphastos toco) ששוקל עד 870 גרם.
נקריים
נקריים (שם מדעי: Picidae) היא משפחה בסדרת הנקראים. זוהי המשפחה הגדולה בסדרה, ולה שני נציגים בישראל: נקר סורי וסבראש מצוי.