באולימפיאדת לונדון (2012) זכה פריירה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא לאומי חדש של 4:08.86 דקות, אחרי ראיין לוכטה (4:05.18 דקות) ולפני קוסוקה הגינו מיפן (4:08.94 דקות). נוסף לכך, סיים במקום רביעי (כמו באולימפיאדת בייג'ינג) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.74 דקות ובמקום 15 במשחה שליחים 100X4 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.00 דקות, כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 54.45 שניות.
שתי מדליות ארד באליפות העולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013, זכה פריירה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.30 דקות, אחרי ראיין לוכטה (1:54.98 דקות) וקוסוקה הגינו (1:56.29 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.48 דקות, אחרי דאיה סטו מיפן (4:08.69 דקות) וצ'ייס קייליש מארצות הברית (4:09.22 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 15 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.43 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 52.23 שניות.
גליניס ג'ונס
גליניס ג'ונס (באנגלית: Glynis Johns; נולדה ב-5 באוקטובר 1923) היא שחקנית, זמרת, רקדנית ופסנתרנית ולשית. גליניס היא זוכת פרס טוני, מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1960 על הופעתה בסרט "אנשי השקיעה" ומועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה על הופעתה בסרט "דוח הרוכל".
ביוגרפיה.
ג'ונס נולדה בפרטוריה שבדרום אפריקה במהלך מסע הופעות שערכו אביה השחקן הוולשי מרווין ג'ונס ואמה פסנתרנית אלייס מוד.
קריירה.
הופיעה לראשונה כילדה בתור בלרינה על בימות.
בגיל 15 ערכה את הופעתה הראשונה בסרט קולנועי, "רכיבה דרומית" לצידם של אגדות הקולנוע הבריטיות רלף ריצ'רדסון ואדמונד גוון.
בגיל 18 השתתפה בדרמת המלחמה של מייקל פאוול "49 מקבילים" בתור אנה מהצוות הספינה הקנדית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שיחקה ג'ונס בסרט הריגול הבריטי "הרפתקאות טארטו" ובדרמה "זרים מושלמים" בתפקיד דיזי קלייטון חברתה של הגיבורה הראשית קתרין וילסון (דברה קר).
בשנות ה-50 הופיעה בקולנוע הבריטי בסרט האסונות "אין כניסה בשמיים" בתפקיד הדיילת מריג'ו קורדר, בהפקת וולט דיסני "החרב והעלה" בתפקיד מלכת צרפת מרי טיודור, בקומדיות "ליצן החצר" ו"הכרטיס" ובדרמות "קופסת הקסמים" לצד אביה מרווין ג'ונס, "מקום אחר, זמן אחר" ו"סוד מדינה". בשנת 1952 היא הייתה חלק של צוות השופטים בתחרות מיס עולם 1952.
בשנת 1960 הועמדה ג'ונס לראשונה בקריירה שלה לפרס האוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בסרטו של פרד זינמן "אנשי השקיעה" בתפקיד בעלת הפאב גברת פירת'.
ב-1962 הועמדה ג'ונס לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה הארוטית הספרותית של ג'ורג' קיוקור "דוח הרוכל".
ב-1964 התפרסמה ג'ונס בסרט המוזיקלי הקלאסי "מרי פופינס" בתפקיד לוחמת זכויות האישה וינפריד בנקס.
בשנת 1973 זכתה ג'ונס בפרס טוני על הופעתה במחזמר "מוזיקת לילה זעירה", את הבלדה המפורסמת "Send in the Clowns" כתב סטיבן סונדהיים במיוחד עבור ג'ונס.
הופעתה הקולנועית האחרונה הייתה בשנת 1999 בסרט "סופרסטאר" בתפקיד סבתה של התלמידה מרי קתרין גלאגר.
חיים אישיים.
לג'ונס נולד ילד אחד (השחקן גרת' פורווד) מבעלה הראשון, השחקן האנגלי Anthony Forwood (3 באוקטובר 1915- 18 במאי 1988) שהיה הומוסקסואל וניהל מערכת יחסים רומנטית ארוכת שנים עם השחקן דרק בוגרד.
בנם המשותף גרת' פורוורד הלך לעולמו ב-2007 בגיל 62 (14 באוקטובר 1945- 16 באוקטובר 2007).
בעלה השני היה גיבור מלחמת העולם השנייה האנגלי דייוויד פוסטר ששירת כקצין בצי המלכותי.
לבעלה השלישי ססיל הנדרסון הייתה נשואה במשך שנה אחת.
ב-1964 נישאה בפעם הרביעית לסופר אליוט ארנולד, הזוג התגרש לאחר מספר שנים.
בשנת 1998 הוכרה ג'ונס על ידי "חברת וולט דיסני" כאחת מאגדות דיסני.
תאוריית הגרוויטציה
תאוריית הגרביטציה
ווספ (אונייה, 1807)
"ווֹסְפּ" (באנגלית: USS Wasp) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג סלופ (18 תותחים) של הצי האמריקני, שנפלה לידי הצי המלכותי הבריטי בחודשים הראשונים של מלחמת 1812. האונייה נבנתה ב-1806 במספנת הצי בוושינגטון והוכנסה לשירות פעיל ב-1807. ב-1812 הכניעה ולכדה את אה"מ "פרוליק" (22 תותחים), אך מיד אחר כך נפלה היא עצמה בשבי לידי אוניית קו בריטית (74 תותחים) שהופיעה בזירה. היא הוכנסה לשירות פעיל בצי המלכותי, תחילה בשם אה"מ "לוּסֶרוויֶא" ("Loup Cervier") ואחר כך בשם אה"מ "פִּיקוֹק" (HMS "Peacock"). באמצע 1814, תוך כדי שירותה, התמלאה מים וטבעה על כל צוותה ליד כפי וירג'יניה, בפתח מפרץ צ'סאפיק.
שירותה בצי האמריקני.
ב-1808 עסקה "ווספ" בעיקר באכיפת האמברגו של ג'פרסון, שכלל הובלת חיל מצב מניו יורק סיטי אל פסמקוודי בחודש יוני, סיורים במפרץ קסקו שבמיין בחורף 1808-1809, ושהייה בפורטלנד עד מאי 1809. בשבועות האחרונים של שנת 1810 פעלה האונייה בין נמלי צ'ארלסטון וסבנה. ב-1811 הפליגה "ווספ" אל המפטון רודס והצטרפה לשייטת בפיקוד קומודור סטיבן דיקייטר, שכללה מלבדה את הבריג "נאוטילוס" והפריגטות "יונייטד סטייטס" ו"קונגרס".
"ווספ", בפיקודו של מאסטר-קומנדנט ג'ייקוב ג'ונס, המשיכה לסייר לאורך חופי המדינות התיכונות אחרי כניסת ארצות הברית למלחמה נגד בריטניה ביוני 1812. הקרב היחיד שניהלה במלחמה זו אירע באוקטובר 1812. ב-13 בחודש הפליגה מנהר דלאוור, ויומיים לאחר מכן נקלעה לסערה חזקה, שתלשה את מנור החלוץ שלה וסחבה למצולות שניים מאנשי צוותה. למחרת בערב נתקלה "ווספ" בשייטת אוניות בריטית, ולמרות ששתיים מביניהן נראו כאוניות מלחמה גדולות, הפליגה לעברה ללא היסוס. היא הצליחה להשיג את שיירת האויב למחרת בבוקר, אז גילתה כי מדובר בשש אוניות סוחר מלוות על ידי הסלופ (22 תותחים) אה"מ "פרוליק".
באחת עשרה וחצי בבוקר ה-15 באוקטובר פתחו השתיים באש אחת על השנייה כשהמרחק ביניהן 50 עד 60 יארד. הקרב היה קצר והלחימה עזה, ושתי האוניות ספגו נזקים כבדים בתרונה ובחיבל, אך "ווספ" הצליחה לפשוט על סיפון יריבתה ולגבור עליה. איתרע מזלה של "ווספ", ובזירת הלחימה הופיעה לפתע אוניית קו בריטית נושאת 74 תותחים, אה"מ "פויקטירס". "ווספ", שתרניה ומפרשיה נפגעו קשות, לא יכלה להימלט או להשיב מלחמה ליריב חזק שכזה, וב-4:00 אחר הצהריים נכנעה ונפלה בשבי.
שירותה בצי הבריטי.
מיד לאחר נפילתה הוחלף שמה של "ווספ" ל"לוּסֶרוויֶא". היא הוכנסה לשירות פעיל ב-1813 בתחנת הצי בהליפקס (נובה סקוטיה) תחת פיקודו של קפטן צ'ארלס גיל. ב-26 בפברואר 1813 החליף אותו קפטן ויליאם מנדס.
ביוני נשלחה "לוסרוויא" אל ניו לונדון, שם סייעה בהטלת הסגר על שייטת בפיקוד קומודור סטיבן דיקייטר שנמצאה בנמל. גיימס בידל, שהיה לוטננט ראשון ב"ווספ" וכעת הקפטן של הבריג האמריקני הורנט (אונייה, 1805), הזמין את מנדס להתמודד מולו בקרב אונייה מול אונייה, אך דיקייטר אסר עליו לעשות זאת. למחרת עזבה "לוסרוויא" את ניו לונדון והמשיכה בסיורה.
ב-27 ביוני לכדה את הסקונר "ליטל ביל" ("Little Bill") בפיקוד רב החובל ג'ון רוץ', שהפליגה מסנט ברתולומיוז אל קרוליינה הצפונית. היא הוביל מטען של סוכר ודבשה. "ליטל ביל" הושבה לבעליה.
ב-28 באוגוסט לכדה "לוסרוויא" את האונייה "הופ" ("Hope"), 468 טון תפוסה, בפיקוד רב החובל ג' אמרי. "הופ" הפליגה מליסבון אל ניו פורט עם מטען של מלח. גם היא הושבה לבעליה.
ב-29 באוקטובר חילצה "לוסרוויא" מן השבי את הבריג "ג'ון אנד מרי" בפיקודו של רב החובל ט' קולינס. היא אף נטלה חלק עם עוד שלוש אוניות מלחמה בריטיות בלכידת הסלופ "אמליין", 44 טון, בפיקוד רב החובל א' אדמס, שהפליגה מניו יורק אל רוד איילנד עם מטען של 240 חביות קמח.
זמן מה לאחר שהבריג האמריקני "הורנט" לכד והטביע בפברואר 1813 את הבריג הבריטי "פיקוק", הוחלף שמה של "לוסרוויא" לאה"מ "פיקוק". מנדס קיבל ב-23 במרץ 1814 את הפיקוד על "טרפסיקורי", והפיקוד על "פיקוק" עבר לתקופה קצרה לידיו של קפטן ג' דונט. באפריל או זמן קצר לאחריו הועלה קומנדר ריצ'רד קוּט מאה"מ "בּוֹרֶר" לדרגת פוסט קפטן והועבר אל "פיקוק".
"פיקוק" הייתה אחת מחמש אוניות מלחמה בריטיות שלכדה ב-21 באפריל 1814 את הבריג השוודית "מינרווה". ב-15 במאי חילצה משבייה את האונייה השוודית "פרובידנטיה", 4 תותחים, 400 טון ו-17 איש. היא נשבתה על ידי פריבטיר אמריקני במהלך הפלגתה מהאי אמליה אל ליסבון עם מטען של עצי אורן, ארז ועוד. באותו היום חילצה מן השבי גם את האונייה הרוסית "הנדריק", 8 תותחים, 80 טון ו-13 איש. "הנדריק" נלכדה בעת הפלגתה מן האי אמליה אל אמסטרדם, כשהיא נושאת מטען של עצי אורן וכותנה.
אחריתה.
"פיקוק", בפיקודו של קוט, אבדה ליד כפי וירג'יניה. היא יצאה לים ביוני, וככל הנראה התמלאה מים וטבעה ביולי 1814.
אה&quot;מ פיקוק (1812)
המשחתות מסדרת סקורי
המשחתות מסדרת סקורי (ברוסית: Эскадренные миноносцы проекта 30-бис; פרויקט 30bis) הן סדרת משחתות, אשר נבנו בברית המועצות עבור הצי הסובייטי בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. 70 משחתות מדגם זה נבנו בשנים 1949–1953.
כללי.
הסקורי הייתה הסדרה הגדולה ביותר לכלי שיט גדולים שנבנתה בברית המועצות. 18 מהמשחתות נבנו במספנת ניקולאייב עבור צי הים השחור, 16 במספנת זאדאנוב בלנינגרד עבור צי הים הבלטי, 18 במספנת סברודיבסק עבור צי הים הצפוני והשאר במספנות אמור עבור צי המזרח הרחוק.