ספקטרום המסה של תרכובות אורגניות יכיל בדרך כלל פיק קטן של מסה הגדולה ביחידת מסה אחת יותר מהפיק הגדול של המולקולה כולה (M). פיק זה ידוע בשם פיק M+1 ומקורו במעט המולקולות המכילות את האיזוטופ 13C במקום 12C. למולקולה המכילה אטום פחמן יחיד יהיה פיק M+1 שגודלו כ-1.1% מגודל פיק ה-M, שכן 1.1% מהמולקולות יהיו בעלות 13C במקום 12C. באופן דומה, למולקולה המכילה שני אטומי פחמן צפוי פיק M+1 של כ-2.2% מגודל פיק ה-M, שכן קיימת סבירות כפולה שהמולקולה תכלול את האיזוטופ 13C.
לכן, מהשוואת פיק ה-M+1 לפיק ה-M, נוכל לגלות את מספר אטומי הפחמן במולקולה לפי הנוסחה הבאה (יש לעגל את התוצאה למספר השלם הקרוב ביותר):formula_1כאשר "C" = מספר אטומי הפחמן, "X" = גובה פיק ה-M ו-"Y" = גובה פיק ה-M+1.
תרכובות המועשרות בפחמן-13 משמשות לחקר תהליכים מטבוליים באמצעות ספקטרומטריית מסה. תרכובות אלו בטוחות כיוון שהן אינן רדיואקטיביות. בנוסף, 13C משמש לכימות חלבונים (פרוטאומיקה כמותית). יישום חשוב נוסף הוא בסימון איזוטופים יציבים של חומצות אמינו בתרביות תאים (SILAC). תרכובות המועשרות בפחמן-13 משמשות בבדיקות אבחון רפואיות כגון תבחין נשיפה. האנליזה במבחנים אלו היא בדרך כלל בדיקה של היחס בין 13C ל-12C לפי ספקטרומטריית המסה של האיזוטופים.
היחס בין 13C ל-12C גבוה מעט בצמחים שעושים קיבוע פחמן במסלול C4 מאשר בצמחים שעושים קיבוע פחמן במסלול C3. מכיוון שההפרש ביחסי האיזוטופים השונים בין שני סוגי הצמחים נשמר במהלך שרשרת המזון, ניתן לקבוע האם התזונה העיקרית של אדם או בעל חיים כלשהו מורכבת בעיקר מצמחי C3 או צמחי C4 על ידי מדידת יחס האיזוטופים בקולגן והרקמות. עלייה מכוונת בריכוז ה-13C בתזונה היא הבסיס של i-food - דרך מוצעת להגדלת תוחלת החיים.
שימושים במדע.
במדעי כדור הארץ, יש שימוש בהפרש היחסים בין 13C ל-12C בין צמחים שונים.
תהליכים ביולוגיים לרוב יעדיפו את האיזוטופ בעל המסה הנמוכה יותר בתהליכי פירוק קינטי .
בגאוכימיה מימית, ניתן לזהות את מקור המים על ידי ניתוח ערך ה-δ13C של חומרים המכילים פחמן המצויים במים ובקרקעית. הסיבה לכך היא שערכי δ13C תלויים במקור ממנו הגיעו הפחמנים: מאטמוספירה, מקרבונט או מצמחים.
בביולוגיה, היחס בין פחמן-13 לפחמן-12 ברקמות צמחים משתנה בהתאם לסוג הפוטוסינתזה שהצמחים מבצעים וניתן להשתמש בזה, למשל, כדי לקבוע אילו סוגי צמחים נצרכו על ידי בעל חיים.
ריכוזים גבוהים של פחמן-13 בצמח מצביעים על מגבלות ביכולת הספיקה של הפיונית, ובכמה פחמן דו-חמצני היא יכולה להכניס וכמה אדי מים היא יכולה להוציא. מידע שיכול לסייע בהבנת התנהגות הצמח במהלך בצורות.
באופן דומה, ניתן להבין את הפוטוסינתזה של יער וכיצד היא מושפעת מיובש על ידי ניתוח יחסי האיזוטופים של הפחמן בטבעות עץ.
הספין של פחמן-13 בשונה מפחמן-12, אינו אפס אלא -, ולכן ניתן לחקור את מבנה החומרים המכילים פחמן באמצעות תהודה מגנטית גרעינית של פחמן-13.
תבחין נשיפה - בו בודקים את ריכוז הפחמן-13 באוריאה, הוא אמצעי אבחון בטוח ומדויק ביותר לאיתור הימצאות זיהום הליקובקטר פילורי בקיבה. מבחן הנשיפה עושה שימוש בפחמן-13 במקום בפחמן-14 עבור אוכלוסיות פגיעות, בשל אופיו היציב והלא רדיואקטיבי.
הפקה.
הפחמן-13 המיוצר עבור שימוש מסחרי, למשל עבור סינתזה כימית, מיוצר על ידי העשרת מקור פחמן טבעי שמכיל 1.1% פחמן-13. קיימות טכניקות רבות להפרדת פחמן-13 מפחמן-12, כגון: דיפוזיה תרמית, חילופי כימיקלים, דיפוזיה של גזים, זיקוק לייזר וזיקוק קריוגני. אך כרגע רק זיקוק קריאוגני של מתאן (CH4) או פחמן חד-חמצני (CO) מהווה טכניקת ייצור תעשייתית המשתלמת כלכלית. מפעלים המייצרים פחמן-13 באופן תעשייתי דורשים השקעה גדולה, ובנוסף דורשים מגדלי זיקוק קריאוגניים בגובה של יותר מ-100 מטרים להפרדת התרכובות המכילות פחמן-12 או פחמן-13. נכון לשנת 2014, למפעל הייצור המסחרי של פחמן-13 הגדול ביותר בעולם יש יכולת ייצור של כ-420 ק"ג פחמן-13 בשנה.
פחמן 13
תחזוקת הבית
מפלגת הדעווה האסלאמית
מפלגת הדעווה האסלאמית (בערבית: حزب الدعوة الاسلامية; תעתיק מדויק: חזב אלדעוה אלאסלאמיה) היא תנועה פוליטית, אסלאמית שיעית הפועלת בעיראק. אחד ממנהיגיה הבולטים היה מוחמד באקר א-סדר, אשר תרם רבות בהקמתה והתגבשותה של המפלגה. בעבר היה מרכז המפלגה בעיר נג'ף בעיראק, אך כיום נמצא מרכז המפלגה בעיר נאסריה. מטרתה העיקרית של המפלגה בהקמתה הייתה ליצור מפלגה אסלאמית שיעית שתשקף את האמונה האסלאמית ותחזיר את העם אל הדת. המפלגה מבססת את האידאולוגיה שלה על דת האסלאם ורואה בחוקי השריעה קו מנחה, אך עם זאת נאלצה בעבר וגם כיום למצוא פשרות אשר יישבו בין החתירה לשימוש טהור בחוקי השריעה כציר מרכזי בחקיקה ובחיי היומיום במדינה, לבין ניהול המדינה כמדינה דמוקרטית פלורליסטית בפועל, דבר אשר מאלץ אותה להתפשר על חלקים באידאולוגיה השיעית ובחוקי השריעה המנחים אותה. ראשיתה של הזירה הפוליטית השיעית בעיראק טמונה במפלגת הדעווה, וכיום היא עדיין נחשבת לאחת המפלגות הגדולות בעיראק ובראשה עומד נורי אל-מאלכי, ראש ממשלת עיראק לשעבר.
רקע היסטורי.
ישנם מספר אירועים וגורמים שהביאו להקמתה של המפלגה ובשל כך יש קושי בזיהוי שנת ההקמה הרשמית שלה בין אירועים אלה ניתן להזכיר את רפורמת המדרסות של 1930 והירידה בכמות התלמידים בחווזה שבנג'ף מ-6000 תלמידים לכ-2000, שמתוכם רק כ-326 עיראקים. בנוסף על כל אלה ניתן למנות גם את ההתנגדות הפוליטית של החווזה ללאומיות הערבית ולתנועות השמאל שהיו פעילות בעיראק ושלטו בה.
הקמת המפלגה והתגבשותה
מפלגת הדעווה הוקמה סביב 1957 במטרה לקדם אידאולוגיות ואמונות אסלאמיות שיעיות, להילחם בחילוניות ולהחזיר את העם העיראקי אל ערכי האסלאם. המפלגה התנגדה לשלטון הבעת' העיראקי שהיה שלטון סוני שדגל בלאומיות פאן-ערבית, והיה מבוסס על רעיונות סוציאליסטיים-חילוניים ועל הלאומיות הערבית.
בראשית דרכה התבססה המפלגה על תמיכת עולמא ואנשי-דת שיעים צעירים. מוחמד באקר א-סדר, שהיה מוכר כהוגה דעות, תאולוג ותאורטיקן פוליטי מוביל, התפתח במפלגה והפך במהירות לחבר המוביל בה. א-סדר הוא שהניח את היסודות למפלגה ולאידאולוגיה שלה, בהתבסס על "וילאית אל-אומה" (ממשל העם). בכתביו ביקש א-סדר להציג את האסלאם כחלופה להשפעות הזרות של הליברליזם והקומוניזם, תוך שהוא קובע את תפקידם של אנשי הדת השיעים במנהיגות הפוליטית. בינת אל-הודא, אחותו של א-סדר, הייתה דמות מפתח נשית במפלגת הדעווה. היא הייתה פעילה במפלגה ובמסגרת פעילותה ארגנה בעצמה קבוצת לימוד אסלאם לנשים אדוקות.
תולדות המפלגה.
המפלגה צברה כוח פוליטי ותאוצה בשנות ה-70. במהלכן נחקקו חוקים וננקטו צעדים כנגד חברי המפלגה: בשנת 1970 בעקבות צו ממשלתי נסגר עיתון המפלגה "ריסאלת אל-אסלאם" ("מסר האסלאם"), כמו גם מספר בתי ספר דתיים שיעיים, במקביל ממשלת הבעת' קבעה חוק גיוס חובה על הסטודנטים העיראקים בחווזה, מרכז הלימוד השיעי המרכזי בעיר נג'ף. בשנת 1973 נרצח בכלא ראש סניף בגדאד של המפלגה, וב-1974 הוצאו להורג כ-74 מחברי המפלגה, עקב הכרזה על חברות במפלגה כמנוגדת לחוק. בשנת 1975 החליטה הממשלה לבטל את צעדת מראד א-ראס השנתית מנג'ף לכרבלא. זה הוא אירוע משמעותי המציין את החג השיעי של יום העשורא. בעקבות האיסור החליטה המפלגה לקיים את מראד א-ראס בשנת 1977 בצורה מחתרתית, מה שהוביל לעימותים אלימים עם המשטרה ולאינתיפאדת ספר. ב-1982 נכשל ניסיון התנקשות בחייו של סדאם חוסיין בעיירה דוג'ייל אשר ממוקמת מצפון לבגדאד, מה שגרר תגובה רצחנית מצד משטר הבעת' בדמות טבח המוני בעיירה. בעקבות הטבח נמלטו רבים מחברי המפלגה לאיראן מחשש לחייהם ועקב בריחתם התערערה יציבות המפלגה משום שעתה כבר רוב חבריה לא נמצאו עוד בעיראק. המפלגה ביצעה פעולות התנגדות רבות למשטר הבעת' וביניהן הקמת גוף צבאי בשם "א-שהיד א-סדר" בשנת 1979, ניסיון התנקשות בחייו של טארק עזיז, ראש ממשלת עיראק לשעבר, בשנת 1980, ופיגוע התאבדות בשגרירות עיראק בביירות בדצמבר 1981 שהמפלגה לקחה עליו אחריות. לצד אלה, בוצעו גם ניסיון התנקשות נוסף בסדאם חוסיין בשנת 1987, כמו גם ניסיון התנקשות בבנו, עודאי, בשנת 1996.
אידאולוגיה.
האידאולוגיה המפלגתית הייתה מבוססת חוקי השריעה ותאמה את האמונות האסלאמיות של הזרם השיעי. היא שימשה כחוקה שנהגתה על ידי חברי המפלגה בעת הקמתה, ומחולקת למספר סעיפים:
מפלגת הדעווה לאחר מות מוחמד באקר א-סדר.