בנובמבר 2004, במסגרת התוכנית "עובדה" שדרה דיין כתבה על תקרית שארעה באזור רפיח ובה היה מעורב קצין שנודע כסרן ר' שביום שידור הכתבה הוגש נגדו כתב אישום על הרג נערה פלסטינית לא חמושה. לאחר שסרן ר' זוכה, הוא הגיש כנגד דיין וזכיינית השידור טלעד תביעות על הוצאת דיבה כשבין טענותיו כי הקטעים ששודרו בתוכנית היו ערוכים בצורה מגמתית ולא הוגנת, ולעיתים אף מטעה, במטרה להוכיח את אשמתו. שופט בית המשפט המחוזי בירושלים נעם סולברג קיבל את התביעה, וקבע כי דיין וטלעד אשמים בהוצאת לשון הרע מתוך רשלנות ושלא בזדון והוטל עליהם פיצוי כספי לתובע בסך 300,000 ש"ח, החזר הוצאות משפט לתובע בסך 80,000 ש"ח, הקראת עיקרי הכרעת הדין בתוכנית והבהרה לצופים כי הכתבה ששודרה בשעתו העבירה מסר שגוי לגבי התובע. בית המשפט העליון קיבל את הערעור שהגישה דיין, וקבע כי הכתבה אמנם פגעה בסרן ר', אולם דיין נהנית מהגנת "אמת דיברתי", שכן, בעת שידור הכתבה, העובדות היו מספיק מהימנות ל"עיתונאי סביר", תוך שבית המשפט מבהיר את המושג של "אמת לשעתה". השופטים ביטלו את הדרישה להתנצלות, אולם חייבו את טלעד בתשלום פיצוי לסרן ר' בסך 100,000 ש"ח בגין הקדימונים לתוכנית, שנמצא כי היו בגדר לשון הרע. בספטמבר 2014 נפסק בדיון נוסף בהרכב של תשעה שופטים, שנערך לבקשתו של סרן ר', שלא לשנות מהתוצאה האופרטיבית של פסק הדין הקודם והרחיבו את הזיכוי מ"אמת לשעתה" ל"תום לב".
ב-7 בינואר 2016 פרסמה דיין תחקיר המבוסס על ממצאים של עמותת עד כאן על ארגוני שמאל בישראל ובהם תועד פעיל השמאל עזרא נאווי מוסר מוכרי קרקעות פלסטיניים לרשות הפלסטינית בידיעה שצפוי להם מוות בעינויים, ואף מתגאה בכך. בעקבות התחקיר ספגה דיין גינויים מארגוני ופעילי שמאל, כולל שורת מאמרים נגדה ב"הארץ". דף פייסבוק המזוהה עם השמאל הרדיקלי הפיץ תמונה שלה מקבלת זר פרחים מאדולף היטלר. דיין הגנה על החלטתה לפרסם את התחקיר.
ב-7 בנובמבר 2016, שודר במסגרת התוכנית תחקיר על הנעשה בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו ועל מעורבותה של אשת ראש הממשלה שרה נתניהו בעבודת הלשכה. בדקות האחרונות של המשדר הקריאה דיין תגובה ארוכה של לשכת ראש הממשלה, שתקפה אישית את דיין, ובין היתר האשימה אותה בהיותה אשת שמאל קיצוני המשתמשת בתוכניתה לתעמולה פוליטית שנועדה להפיל את ממשלת הימין. התגובה עוררה סערה ציבורית.
פרסים שבהם זכתה.
בשנת 2008 קיבלה דיין אות הוקרה מהקרן החדשה לישראל על תרומתה לקידום זכויות האדם והאזרח בישראל.
בשנת 2009 זכתה בתואר "אביר איכות השלטון" מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל בקטגוריית תקשורת.
ב-2015 זכתה בפרס סוקולוב בתחום התקשורת האלקטרונית: "על שורה של תחקירים יסודיים ופורצי דרך בתוכנית עובדה, על תרומתה החלוצית בתחום התחקיר הטלוויזיוני, יצירת שפה תחקירית חדשה והיותה מופת לדור שלם של עיתונאים חוקרים".
בשנת 2016 זכתה בפרס "מגן השקיפות" של עמותת "שקיפות בינ"ל ישראל".
במרץ 2018 זכתה בפרס "מפעל חיים בתחום הטלוויזיה" במסגרת טקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה.
משפחתה.
דיין נשואה להראל אורבך ואם לשני בנים ובת. היא תושבת שורש. סבה, אריה דיין, היה בן דודו של שמואל דיין.
שרביטנאים
פרנולוגיה
הפְרֶנוֹלוֹגְיָה היא תאוריה פסודומדעית הטוענת כי ניתן לקשר בין מבנה הגולגולת לבין אישיותו של האדם ותכונות אופי, כגון פשיעה. הפרנולוגיה פותחה על ידי פרנץ יוזף גאל באוסטריה בסביבות 1800 והייתה פופולרית מאוד במאה ה-19 באירופה וארצות הברית.
הפרנולוג בודק את מבנה הגולגולת ועל סמך זה הוא מסיק לגבי מבנה המוח שמתחתיה. על פי התאוריה במוח ישנם 42 אזורים שכל אחד מהם אחראי על תכונה שונה באופי. למשל, היכולת להשוות בין דברים או מצבים, תקווה ואופטימיות וכדומה. ניתן לחלק את המוח לשבעה אזורים כלליים יותר: קליטת הנתונים; עיבוד נתונים; כישורי ביטוי; מוסר ואמונה; אגו; הישרדות; חברה ומשפחה.
בעוד שחלק מהנחות היסוד של התאוריה מקובלות גם כיום - לכל אזור במוח יש התמחות בתפקוד מסוים - טענות התאוריה כי ניתן ללמוד על אופי האדם ממבנה הגולגולת הופרכו.
פסיכוגרף.
ב-1931 פותח בארצות הברית הפסיכוגרף, מכשיר שנועד ליישם את עקרונות הפרנולוגיה. המכשיר הכיל קרוב לאלפיים חלקים, ונמכרו 33 מכונות מסוג זה. המכשיר שימש בעיקר כאטרקציה למשוך קונים לחנויות בזמן השפל הגדול בארצות הברית. המכשיר בחן ונתן ציון ל-32 נקודות שונות בגולגולת. תוצאות הבדיקה התיימרו לנתח את נקודות החוזק והחולשה של הנבדק.
ארסמוס מרוטרדם
דסידריוס ארסמוס רוטרדמוס (בלטינית: Desiderius Erasmus Roterodamus; 27 באוקטובר, כנראה בשנת 1466 – 12 ביולי 1536), ידוע כארסמוס מרוטרדם, היה מלומד, פילוסוף ותאולוג הולנדי, מגדולי האישים בהומניזם של הרנסאנס וממבשרי ביקורת המקרא. בביקורתו הרציונליסטית על הדת הנוצרית של ימיו, נחשב לאחד ממבשרי הרפורמציה הפרוטסטנטית, אם כי הוא עצמו נותר נאמן לאפיפיור.
ילדות ולימודים.
ארסמוס נולד בשם חֶרִיט חֵרִיטְזוֹן ברוטרדם שבהולנד. הוא סבר בטעות שמקור שמו "חריט" (Gerrit) בשורש "begeren", "לרצות" או "לחשוק", ותרגם שם זה ללטינית וליוונית.
מקור המידע העיקרי בנוגע לראשית חייו הוא התייחסויות מעורפלות בכתביו. הוא היה, כמעט בוודאות, ילד בלתי חוקי לאביו, כומר בשם חרארד. על אימו ידוע רק ששמה היה מרגרט. אף על פי שהיה ממזר, טיפלו בו הוריו עד למותם המוקדם במגפה בשנת 1483. לאחר מכן זכה לחינוך הטוב ביותר שהיה זמין לאיש צעיר בימיו, בבתי-ספר כנסייתיים. הוא התקבל לכמורה וקיבל עליו את שבועת הנזירות בגיל עשרים וחמש לערך, אולם נראה שמעולם לא פעל ככומר, ונזירות הייתה אחד מיעדי ההתקפה העיקריים שלו במלחמתו הארוכה בעוולות הכנסייה.
הוא נסע ללמוד באוניברסיטה של פריז, שהייתה אז מרכז הלימודים הגבוהים, אולם כבר הייתה נתונה תחת התחדשות התרבות הקלאסית באיטליה. ארסמוס בחר לחיות כחוקר עצמאי, עצמאי ממדינה, מקשרים אקדמיים, מנאמנות דתית ומכל דבר אחר שעלול היה לפגוע בחופש המחשבה או בחופש הביטוי הספרותי שלו. מרכזי הפעילות העיקריים שלו היו פריז, לוון, אנגליה ובזל, אך הוא מעולם לא השתייך באופן עקבי לאף אחד מהמקומות הללו. במהלך שהותו באנגליה הצליח לרקום ידידות לחיים עם ראשי החשיבה האנגלית בימיו הסוערים של הנרי השמיני: ג'ון קולט, תומאס מור, תומאס לינאקר וויליאם גרוצין. כיהן כפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת קיימברידג', והייתה לו האפשרות להעביר את שארית חייו כפרופסור באנגליה. הוא התגורר ב"קווינס קולג'" בקיימברידג', וייתכן שהיה בוגר המוסד.
הוצעו לו משרות מכובדות ורווחיות רבות בכל רחבי העולם האקדמי, אולם הוא סירב לכולן; הוא העדיף את הפעילות המחקרית העצמאית, חסרת הביטחון הכלכלי. בין 1506 ל-1509 התגורר באיטליה. הוא העביר חלק מזמנו בבית ההוצאה לאור של אלדו מנוציו בוונציה, אולם להוציא זאת היו לו קשרים מועטים מאוד עם מלומדים איטלקיים.
מגוריו בלוון שבפלנדריה חשפו אותו לביקורת קטנונית רבה מצד מי שהתנגדו לעקרונות הקדמה הספרותית והדתית שלהם הקדיש את חייו. הוא הציג את חוסר הסימפתיה הזו כרדיפה, וחיפש מקלט בבזל, שם, תחת השלטון השווייצרי, יכול היה להביע את עצמו בחופשיות. בבזל היה מוקף בחברים נאמנים; הוא נקשר למוציא-לאור הנודע פְרוֹבֶּן, ומעריצים רבים מכל רחבי אירופה עלו אליו לרגל.
מחקר תאולוגי.
פוריותו הספרותית של ארסמוס החלה בשלב מאוחר יחסית של חייו. רק לאחר ששלט בלטינית, החל להביע את עצמו בנושאים הגדולים של הספרות והתאולוגיה של אותם הימים. המרד שלו באופני החיים של הכנסייה לא נבע מספקות באשר לאמיתות הדוקטרינות (עיקרי האמונה) המסורתיות, וגם לא מעוינות למוסד הכנסייה עצמו; הוא פשוט חש כי עליו להשתמש בלמדנותו לשם טיהור הדוקטרינה ושחרור מוסדות הנצרות. כמלומד, ניסה לשחרר את שיטות הלימוד מהנוקשות והפורמליזם של ימי הביניים; אולם הוא לא הסתפק בכך. הוא ראה בעצמו מטיף יושר. במשך כל חייו פעל מתוך שכנוע כי הדרך להפיח חיים חדשים באירופה, היא יישום כן ואמיץ של למדנות אמיתית לניהול החיים הציבוריים בכנסייה ובמדינה. אמונה זו היא שמעניקה עקביות לחייו, שמבחינות אחרות נדמים כמלאי סתירות. ארסמוס מנע מעצמו כל מחויבות כובלת, ועדיין היה במובנים רבים מרכז חיי הלמדנות של ימיו. הוא התכתב עם יותר מחמש-מאות איש, ובהם מהחשובים ביותר באנשי הפוליטיקה והמחשבה, ורבים דרשו בעצתו בנושאים רבים (אם כי לא תמיד פעלו לפיה).
באנגליה החל ארסמוס בבחינה שיטתית של כתבי יד של הברית החדשה ביוונית, כדי להכין מהדורה חדשה ותרגום ללטינית. מהדורה זו, "Novum Instrumentum omne, diligenter ab Erasmo Rot. Recognitum et Emendatum", פורסמה ב-1516 בידי פרובן בבזל, והייתה הבסיס למרבית הנוסחים של כתבי הקודש במהלך תקופת הרפורמציה. היה זה הניסיון הראשון של חוקר ליברלי לברר מה באמת אמרו כותבי הברית החדשה. ארסמוס הקדיש את מחקרו לאפיפיור לאו העשירי, פטרון הלימודים, והוא ראה בעבודתו זו תרומה של ממש לנצרות.
במהדורה השנייה של הטקסט השתמש במונח המוכר יותר - "Testamentum" במקום "Instrumentum". מהדורה זו שמשה את יוצרי התרגום המוכר ביותר לאנגלית, תרגום המלך ג'יימס. מהדורות נוספות פורסמו בשנים 1522, 1527 ו-1535.
פרסם גם את "פרפרזות על הברית החדשה", מהדורה עממית לתוכנם של כמה מספרי הברית החדשה. כמו כל כתביו, גם אלה פורסמו בלטינית, אך הם תורגמו במהרה (ובעידודו) לשפות אחרות.
ארסמוס והרפורמציה.