בשנת 1359 החל במאבק פנימי על השליטה במדינה. מכיוון שלא היה ממשפחת ג'ינגיס חאן הוא לא היה יכול להתמנות לחאן של אורדת הזהב. לכן תמך באבדולה שהיה תחת השפעתו החזקה. במהלך השנים 1359 - 1370 הוא ניהל מאבקים צבאיים עם הצלחות זמניות. בשנים 1363, 1367–1368 ו-1372–1373 גם בירת אורדת הזהב הייתה תחת שליטתו. בסיס הכח שלו היה בחופי הים השחור. לאור כך שהוא לא הצליח לקבל את תמיכת האצולה בחלק המזרחי של אורדת הזהב הוא הנהיג מדיניות התקרבות למדינות המערב (ליטא, ונציה וג'נובה). בשנת 1370 אבדולה נפטר באופן פתאומי. כתוצאה מכך, המוניטין של ממאי ירד, לא רק בחלקים המזרחיים של אורדת הזהב, אלא גם בנסיכויות הרוסיות. מתיחות נוספת בין ממאי לבין נסיכות מוסקבה התגלתה לאחר שממאי קטע את המדיניות המסורתית לפיה תפקיד נסיך ולדימיר מוענק לנסיך מוסקבה. ממאי מינה לתפקיד זה את דמיטרי מסוזדל וגם את נסיך טבר. נסיכים אלה לא הצליחו לממש את התפקיד. יתרה מכך, כתשובה לצעדי ממאי, דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה החזק, הקטין באופן משמעותי את התשלומים לאורדת הזהב. בשנת 1377 כוחותיו של בן ברית של ממאי ניצחו את הכוחות הרוסים בקרב על נהר פיאנה ופשטו על ניז'ני נובגורוד וריאזן. בהמשך, בשנת 1378 כוחות בראשות דמיטרי דונסקוי ניצחו בקרב על נהר ווז'ה.
במקביל לכך, החאן טוכטמיש בתמיכת טימור לנג החל בניסיונות השתלטות על אורדת הזהב. לקראת אביב 1380 הוא השתלט על כל השטח, למעט חופי הים השחור שהיו בשליטת ממאי. למרות מצבו הירוד, בשנת 1380 ממאי החל בפשיטה גדולה לשטחי נסיכות מוסקבה. בקרב קוליקובו נחל מפלה קשה. בהמשך, באותה שנה הוא הפסיד בקרב נגד החאן טוכטמיש ונמלט לחצי האי קרים לשטחים שהיו בשליטת ג'נובה.
לפי הערכה של ההיסטוריונים הוא נהרג שם בפקודת טוכטמיש ונקבר לא רחוק מהעיר פאודוסיה.
צאצאים שלו שירתו בחצר נסיך ליטא ונסיכי משפחת גלינסקי היו ביניהם. לפי הערכות היסטוריונים כל מנהיגי הקזקים של דנייפר היו צאצאי או קרובי משפחה של ממאי.
ג'ימי בקסטר
ג'ימי בקסטר (באנגלית: Jimmy Baxter; נולד ב-30 בנובמבר 1980) הוא כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדות הקלעי והסמול פורוורד בקבוצת עירוני אשקלון מליגת העל הישראלית. גובהו 1.98 מטר. בקסטר הוא קופץ לגובה לשעבר שזכה פעמיים בטורניר של קונפרנס USA.
קריירה.
בקסטר נולד בפינלאס קאונטי שבפלורידה. שיחק ארבע שנים באוניברסיטת דרום פלורידה, כשבעונתו השלישית במדיה הוא מציג יכולת שיא של 14.6 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים. באמצע עונתו הרביעית בדרום פלורידה נטש את תחום הכדורסל ועבר להתחרות בקפיצה לגובה, כשמטרתו העיקרית הייתה להגיע לאולימפיאדת אתונה 2004, אך למרות שתי זכיות בטורניר של קונפרנס USA ושיא אישי של 2.25 מטרים לא זכה להשתתף באולימפיאדה. לאחר הכישלון האישי באתלטיקה, החליט לחזור לכדורסל ושיחק מספר שבועות בליגת ה-WBA. לאחר מכן יצא לאירופה וחתם באוליביירנסה הפורטוגזית, אך שוחרר כבר לאחר שמונה משחקים.
בעונת הוחתם בדיז'ון הצרפתית, עימה זכה בגביע הצרפתי כשהוא מעמיד ממוצע שיא של נקודות עם 16.5 למשחק. את העונה הבאה העביר באיטליה, תחילה עם פאביה מהסרייה ב' ולאחר מכן ברג'יו אמיליה מהסרייה א'. בעונת עבר לונטספילס הלטבית, בה דורג במקום החמישי בדירוג הקלעים המובילים של גביע יול"ב עם 19.2 נקודות בממוצע למשחק. בנוסף על כך זכה בתחרות ההטבעות של האולסטאר הלטבי. עם זאת היה שותף לאובדן האליפות (הנדיר) של וונטספילס שהודחה כבר בחצי גמר הפלייאוף הלטבי. את העונה שלאחר מכן החל באוסטנד הבלגית, אך לאחר שקבוצתו פתחה את העונה עם ארבעה הפסדים רצופים, שוחרר מהקבוצה וחתם מיד בבשיקטש הטורקית, בה קלע 16.4 נקודות, הוריד 3.9 ריבאונדים ומסר 2.3 אסיסטים בממוצע למשחק.
באוגוסט 2009 חתם בעירוני אשקלון מליגת העל. ושיחק בה למשך עונה אחת.
חייו האישיים.
בינואר 2003 כאשר נסע חזרה מהקמפוס לביתו בסנקט פטרבורג, הבחין בקסטר בשברולט קורסיקה הפוכה בתוך תעלת מים. הוא הצליח לשבור את החלון וחילץ אב ובנו לפני שהרכב התמלא מים. בקסטר זכה להכרה מהמשטרה המקומית וסיפורו אף הגיע לעיתונות כאשר אותה המשפחה הגיעה למשחק של האוניברסיטה. עשרה חודשים לאחר מכן, זכה שוב להכרה כאשר הבריח גבר שחנק מורה ליד מגוריו.
Sunshine of Your Love
Sunshine of Your Love (בתרגום חופשי: זוהר אהבתך) הוא להיטם של להקת קרים, שיצא באלבומם Disraeli Gears. השיר הוא השיר הנמכר ביותר של הלהקה והן של חברת אטלנטיק רקורדס בתקופה שבה עבדה עם הלהקה. השיר ידוע בריף הגיטרה/בס שלו, ובסולו הגיטרה של אריק קלפטון.
השיר נכתב על ידי פיט בראון, ג'ק ברוס ואריק קלפטון, שהמשיך לבצע אותו לאחר פירוק הלהקה.
ב-2004 השיר נבחר למקום ה-65 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים על ידי המגזין רולינג סטון. ב-2009 השיר נבחר למקום ה-44 ברשימת שירי ההארד רוק הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי ערוץ הטלוויזיה האמריקני VH1.
ס. ארקדי
ס. ארקדי היה שם העט של ארקדי ספרות (1911 – 18 ביולי 1989, י"ד בתמוז תשמ"ט). הוא היה סופר ישראלי, הראשון שכתב סיפורי ריגול על רקע ישראלי בשנות המדינה הראשונות.
ארקדי ספרות נולד ברוסיה בשנת 1911. בוגר בית הספר הטכני הגבוה בקייב. בימי מלחמת העולם השנייה שירת כקצין הנדסה בצבא האדום. השתתף בקרבות ונפצע פעמים אחדות. עלה לארץ ישראל בשנת 1946. שירת בצה"ל במלחמת העצמאות והיה ממקימי חיל השריון, ועוד קודם לכן - שירות המשוריינים (שמ"ש).
ספרו הראשון שנתפרסם לאחר המלחמה (1950) היה הספר "טאנק - נשק התקפה: ספר לנוער וללוחם", שהיה ספר מקצועי- טכני על תורת השריון. הספר היה מחלוצי הספרות הצבאית המקצועית שהופיעו במדינת ישראל.
סיפוריו הבדיוניים הראשונים נדפסו ב"דבר השבוע". עניין רב עורר סיפורו "הזווית השלישית" (כותרת משנה: "זה היה יכול לקרות אצלנו..."), שפורסם בהמשכים בשבועון זה בשנת 1951, עם איורים של אבא פניכל. בסיפור זה מסכלים קציני מודיעין של צה"ל מזימת ריגול וחבלה מצרית שעמדה להתבצע באמצעות סוכן מצרי שלבש זהות בדויה של צעיר יהודי שעלה לארץ, בעזרת פושע מלחמה נאצי שהתחזה לתייר. הסיפור כלל תאורים ריאליסטיים של פעילות מודיעינית שלא היו מקובלים אז בספרות העברית. הסיפור ראה אור כספר בשנת 1953.
ב-1953 נתפרסמה ב"דבר השבוע" סדרת סיפורי ריגול נוספים של ס. ארקדי, בשם "מסיפורי חוקר ותיק", אף היא על רקע אקטואלי של ריגול ערבי בישראל. סדרה זו ראתה אור כספר בשנת 1954.
ספרו "בחייהם ובמותם", שנתפרסם בשנת 1951, היה קובץ של סיפורי גבורה – רובם מימי מלחמת העולם השנייה ומיעוטם מימי מלחמת העצמאות.
ספרו האחרון "חיים קצרים: ארבע עשרה סיפורים" הופיע בשנת 1971.
ארקדי ספרות נפטר בשנת 1989, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
מתוך הזווית השלישית.
(ראש שירות הריגול מתדרך את הסוכן לקראת יציאתו למשימה בישראל):
"זוהי הפעם הראשונה, לאחר סיום לימודיך, שמוטלת עליך, איש צעיר משימה, שאתה חייב לבצע באופן עצמאי. זכור ואל תשכח, כי מרגע קבלת התפקיד חדל המרגל להיות אזרח מולדתו. למראית עין חדל גם להיות בן לעמו. הוא – כביכול – שוכח את עמו, את ביתו, זונח את משפחתו, את דתו ואת מנהגיו, הוא נולד מחדש, ולו שם אחר, שפה אחרת... וכל מה שגלגול זה מושלם יותר - מרובים יותר סיכוייו להצלחה. והצלחה, אישי הצעיר, היא תהילה לאללה, תפארת למלך ובשבילך – עליה בדרגה, כסף, נשים, עתיד מהיר".
(מצביע על מפת ישראל שעל הקיר):
"זאת היא הארץ, בה תצטרך לחיות ולעבוד. עליך ללמוד את לשונה ומנהגיה. שם – אולי – תתחתן ותצטרך להכות בה שורש ולמצוא לך עוזרים כלבבך. בארץ זו, הזרה לך לעת עתה, מעניין אותנו הכל: הצבא שלה, גודלו וציודו, התוכניות וכושר התפוקה של תחנות-החשמל, מקומות בתי החרושת ותוצרתם, כל קילומטר של כביש חדש, כל ישוב חדש. מבחינה גאוגרפית-מדינית יש בארץ הזאת פגם ניכר – בשטחה אין כל "עומק". גבולותיה קרובים מדי למרכזיה-החיוניים. תושבי הארץ הזאת באו מעשרות ארצות, מדברים בכל לשונות תבל. הם שונים זה מזה במנהגיהם, והם חיים יחד ועובדים יחד מבלי להכיר איש את רעהו – וזאת היא חולשתה השנייה. תוך ניצול שני הגורמים האלה אתה צריך, ואני בטוח שגם תצליח להתערות בארץ הזאת ולמלא את שליחותך. זכור אני מאמין בהצלחתך."
לקריאה נוספת.
עמיעד ברזנר, ניצני השריון, הוצאת מערכות, 1995
אסכולת המדריגל האנגלי
אסכולת המדריגל האנגלי מגדירה את תקופת השגשוג הקצרה אך האינטנסיבית של המדריגל המוזיקלי באנגליה, שנמשכה בעיקר משנת 1588 עד 1627, ומלחיני המדריגלים שפעלו בתקופה זו. המדריגלים האנגליים היו א-קפלה, שירה ללא ליווי, בסגנון קליל, ובראשית הדברים הסתמכו ברובם, אם כהעתקים ואם תרגומים ישירים, על מדריגלים איטלקיים. רובם נכתבו לשלושה עד שישה קולות.
סגנון ומאפיינים.
סביר להניח, שהמניע לכתיבת מדריגלים נולד בהשפעתו של אלפונסו פראבוסקו, שעבד באנגליה בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-16 בחצר המלכה אליזבת; הוא כתב יצירות רבות בצורה זו, ולא זו בלבד, שהמדריגלים שלו היו פופולריים אלא שאף היוו השראה לחיקוי מצד מלחינים מקומיים. ההתפתחות שחוללה את פרץ כתיבת המדריגלים באנגליה הייתה, מכל מקום, התפתחות השירה בשפת המקום - בייחוד הסונטה - שהוליכה לכתיבת מוזיקה בסגנון האיטלקי. כשניקולאס יונג הוציא לאור את "מוזיקה טרנסאלפינה" בשנת 1588, זכה האוסף לפופולריות עצומה ופתח את השער לאופנה החדשה של הלחנת מדריגלים.