אחד ממלחיני הווירלאי המפורסמים ביותר הוא גיום דה מאשו (1300 - 1377), שכתב גם בתי שיר משלו; 33 יצירות נפרדות פרי עטו שרדו עד ימינו. מלחיני וירלאי אחרים הם ז'האנו דה ל'אסקרואל (Jehannot de l'Escurel), מן המוקדמים ביותר (נולד ב-1304), וגיום דופאי (1400 בקירוב - 1474), מן האחרונים שבמלחיני הווירלאי.
באמצע המאה ה-15, חלה התרחקות ברורה בין צורת השיר למוזיקה, ונכתבו דוגמאות רבות של צורה זו (כמו גם הבלדה והרונדו), שלא נועדו למוזיקה מלכתחילה, או שהמוזיקה שנכתבה להן לא שרדה.
דוגמאות.
"Douce Dame Jolie" by Guillaume de Machaut
English Example:
"People I Once Knew" by Eric Armentrout
לודקריס
הפארק הלאומי לוס גלסיירס
לוס גלסיירס (בספרדית: Parque Nacional Los Glaciares) או בתרגום "הקרחונים" הוא פארק לאומי בפרובינציית סנטה קרוס שבפטגוניה, ארגנטינה. הפארק משתרע על פני 4,459 קמ"ר. בשנת 1981 הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
הפארק הלאומי הוקם ב-11 במאי 1937, והוא הפארק השני בגודלו בארגנטינה. שמו מתייחס לשדה הקרח הפטגוני הדרומי בהרי האנדים שמזין 47 קרחונים, מתוכם רק 13 זורמים אל האוקיינוס האטלנטי. שדה הקרח הוא הגדול ביותר מחוץ לאנטארקטיקה ולגרינלנד.
גאוגרפיה.
את פארק לוס גלסיירס, ש-30 אחוזים משטחו מכוסים בקרח, ניתן לחלק לשני אזורים. כל אחד מהאזורים ניתן לשייך לאחד משני האגמים הגדולים הנמצאים בתחום הפארק. אגם ארחנטינו המשתרע על פני 1,466 קמ"ר, ומהווה את האגם הגדול ביותר בארגנטינה, נמצא בדרום הפארק. ואגם ויידמה, המשתרע על פני 1100 קמ"ר, הנמצא בצפון הפארק. אגם ויידמה מתנקז לאגם ארחנטינו, וזה מזין את הנהר סנטה קרוס הזורם לאוקיינוס האטלנטי. במרכז, בין שני האגמים קיים אזור לא תיירותי הנקרא האזור המרכזי ("zona centro").
האזור הצפוני כולל את אגם ויידמה, קרחון ויידמה ומספר קרחונים קטנים, וכן מספר הרים הפופולריים בקרב מטיילים ומטפסי הרים ביניהם הפיץ רוי והסרו טורה.
האזור הדרומי מכיל מספר קרחונים הקטנים, ואת הקרחונים הגדולים הזורמים אל אגם ארחנטינו ובהם קרחון פריטו מורנו, קרחון אופסלה וקרחון ספגציני. שני האחרונים נגישים רק בעזרת סירות בעוד הקרחון פריטו מורנו, הידוע בכינויו הקרחון המתנפץ, נגיש מהיבשה.
דני כהן סולל
דני כהן סולָל (נולד ב-26 במאי 1969) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בתוניס ולאחר עליית המשפחה לארץ גדל בראשון לציון. למד קולנוע בבית הספר לאומנות קמרה אובסקורה ולאחר מכן למד לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודיו בקמרה אובסקורה כתב וביים את סרט הגמר "הערוץ הצרפתי" שזכה במענקים מקרן משרד התמ"ס, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו והמכון הישראלי לקולנוע. הסרט זכה גם בפרסי הסרט, הבימוי, הצילום והמשחק בתחרות סרטי הבוגרים של "קמרה אובסקורה". בסרט משחק עמנואל הלפרין, והוא הוקרן בשלושת הסינמטקים בארץ, שודר בערוץ 2 ובערוצי הסרטים של HOT, וזכה לאהדת המבקרים.
בשנת 1997 יצר סרט עלילתי ניסיוני בשם "אמא של אליהו", שזכה למענק הרשות השנייה ושודר בערוץ 2 ובערוץ 23. הסרט בכיכובו של השחקן אלון דהן צולם ללא דיאלוגים, והוא מלווה לכל אורכו בקריינות של ירון לונדון.
בין השנים 1997–2001 שימש כהן סולל כעוזר עריכה של העורך דני שיק, ועסק בסרטים עלילתיים ודוקומנטריים.
בשנת 2001 ביים את סרט הטלוויזיה "חוצלארץ" אותו כתב ביחד עם אשתו, התסריטאית טלי אפנעים (כהן סולל). הסרט זכה בפרס "קשת יוצרים" במסגרת תחרות של זכיינית ערוץ 2 קשת.
בשנת 2003 ערך כהן סולל את הסרט התיעודי "אמא פאיזה" של הבמאית סיגלית בנאי; הסרט שודר בערוץ 1.
בשנת 2005 זכה בפרס הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה עבור תסריט הסרט "איך את מעיזה?".
בקיץ 2009 עלה לאקרנים סרט הקולנוע סיפור גדול, אותו כתב ביחד עם שרון מימון. כהן סולל היה מועמד עם הסרט לפרס אופיר בקטגוריית התסריט. בהמשך רכשה חברת סרטי פרמאונט את הזכויות להפיק גרסה אמריקאית על פי התסריט.
בשנת 2010 זכה בפרס הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בעבור תסריט הסרט "יונה וג'וזף".
במהלך השנים 2016 2017 שימש כלקטור וכעורך תסריט בקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וכיום משמש כלקטור בקרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה, ובפרויקט קולנוע של קרן יהושוע רבינוביץ לאומנויות.
ספורט.
כהן סולל הוא ספורטאי פאראלימפי. בשנת 2011 החל לעבוד עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים במרכז ספיבק של איל"ן ברמת גן, ולנהל את אתר האינטרנט של המרכז, וזאת במקביל לעיסוקו ככותב. כמו כן, הוא מאמן את קבוצת הבוצ'יה (משחק הדומה לפטאנק) של המפעל המוגן "בית מליכסון" של איל"ן, ושחקן בוצ'יה מקצועי בעצמו. בשנים 2016, 2018 ו 2019 זכה באליפות ישראל בבוצ'יה ביחידים ובזוגות.
כהן סולל נשוי ואב לשני ילדים, מתגורר בתל אביב.
מנשה בן-ישראל
אי שוויון המשולש
סוקיאקי
Fennec Browser
אי-שיוויון צ'רנוף
הפועל חיפה רמת השרון
לואר (נהר)
נהר הלואר (בצרפתית: Loire; הגייה: lwaʁ) הוא הנהר הארוך ביותר בצרפת. אורכו הוא 1,013 קילומטר, ואגן הניקוז שלו מכסה כ-20% משטח צרפת המטרופוליטנית. מוצא הנהר הוא מאזור הסון (Cévennes) במחוז ארדש בגובה של כ-1350 מטר, והוא זורם צפונה דרך העיר נוור עד לאורליאן, משם הוא ממשיך מערבה דרך טור ונאנט עד שהוא נשפך למפרץ ביסקאיה בסן-נאזר. החלק המרכזי של עמק הלואר, המשתרע סביב הנהר, הוכלל בשנת 2000 ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
המדינה האירית החופשית
קרב שכם (2002)
הקרב בשכם 2002 היה מאבק שהתנהל בתחילת חודש אפריל, 2002 בין כוחות צה"ל ובין קבוצות חמושים פלסטינים מפלגי הפת"ח, החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במסגרת "מבצע חומת מגן". הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של צה"ל, שהסב אבדות כבדות למחבלים, לעומת הרוג ישראלי אחד, רס"ן אסף אסולין שנהרג מאש כוחותינו. הקרב נחשב לאחד הקרבות המוצלחים ביותר של צה"ל במבצע חומת מגן, אך הוא לא זכה לבולטות בתקשורת עקב הקרב הקשה בג'נין.
רקע.
מכל ערי הגדה המערבית, שכם נחשבה כעיר בעלת פוטנציאל הסכנה הגבוה ביותר עבור כוחות צה"ל. המטה הכללי של צה"ל חשש מהסתבכות הכוחות בעיר ובעיקר באזור הקסבה בשכם שהיא מקום צפוף ביותר המקשה מאוד על ביצוע פעילות מבצעית. מהעיר נשלחו עשרות מחבלים מתאבדים מטעם הפת"ח והחמאס לתוך תחומי ישראל וביצעו את הפיגועים הקשים ביותר באינתיפאדה השנייה.
למרות הפשיטה המוצלחת למחנה הפליטים בלאטה בעיר, הפיקוד הצבאי חשש ממאות חמושים פלסטינים שהתבצרו בעיר שעשויים היו לגרום לאבדות קשות בקרב החיילים. המשימה שהוטלה על אוגדת מילואים מבצעית, עברה בסופו של דבר לידיה של אוגדת אזור יהודה ושומרון. מפקד האוגדה באותה תקופה, יצחק גרשון, קיבל למשימה כוחות מתוגברים של חי"ר מחטיבת הצנחנים ומחטיבת גולני בנוסף לגדוד חרוב ולחטיבת יפתח מחיל השריון.
לקראת הפעולה התאמן גדוד 890 של הצנחנים, בפיקודו של סא"ל אמיר ברעם, במשך 3 ימים באתר בנייה של חברת א. דורי הסמוך לנתניה, כדי לדמות את אופי הלחימה במחנות הפליטים בשכם. לפני הפעולה דובר על ניסיון של מרד בקרב מחלקת המילואים המשוריינת בטענה שלא אומנו באופן ראוי לקראת לוחמה בשטח בנוי, לאחר דין ודברים עם הפיקוד העליון שוכנעו לבסוף לוחמי השריון להצטרף למבצע.
מהלך הקרב.
הקרב החל בהתקפה של שני גדודים בו זמנית על אזור הקסבה, הגדודים השתמשו בשתי שיטות לחימה שונות.
הכוחות מחטיבת גולני פשטו על האזור בגיבוי של נגמ"שי אכזרית, הפשיטה המהירה שאותה לא צפו הפלסטינים, הביאה לנהירה המונית של חמושים אל אזור מערב העיר שבו החלו לפעול באותה העת הכוחות מחטיבת הצנחנים.
במהלך קרב ההשתלטות על החלק המזרחי של העיר נתקלה החטיבה בעשרות מטענים שהונחו על הצירים, בתוך משאיות תופת ובמעבירי מים שעל הכביש. את המטענים נטרלו כוחות של חיל ההנדסה הקרבית.
הפלסטינים החמושים התפצלו לקבוצות קטנות של שניים עד ארבעה לוחמים אשר תפקידם היה לפקד על האזור בו שהו, מטעני חבלה הונחו בין סמטאות העיר ועמדות הירי המאוישות היו מוכנות לפקודה. מפקד גדודי חללי אל-אקצא באזור נאסר באדווי צוטט בתחילתו של הקרב: "אנו מחכים לחיילי צה"ל שיצאו מהרכבים הממוגנים שלהם וילחמו איתנו פנים אל פנים על האדמה".
כוחות הצנחנים התקדמו בצעדים זהירים, בשטח הוחלט שכל מספר דקות יישלח כוח מבצעי קטן במטרה להשתלט על הבתים שבאזור הקסבה. טקטיקת לחימה זו העמידה את החמושים הפלסטינים בחוסר אונים, משום שאם הם היו פותחים באש אל עבר החוליות הקטנות הם היו חושפים עצמם לאש צלפים ישראלית שהמתינה מהצד השני, ואם הם לא היו יורים, היו נפגעים מהירי של החוליות הקדמיות של צה"ל. החוליות הקטנות הסתייעו גם במסוקי קרב שחיפו עליהם בירי טילים בכל עת הלחימה.
ב-8 באפריל, לאחר שלושה ימי לחימה, הראו הפלסטינים סימנים של התשה וכניעה. לטענת מפקד כוחות הצנחנים בשטח אל"ם אביב כוכבי, הרמטכ"ל שאול מופז לא היה מרוצה מהעובדה שערים פלסטיניות נוספות כקלקיליה וטולכרם נכנעו לכוחות צה"ל כמעט ללא אבדות.
טענתו של מופז הייתה שהיה עדיף לא להשאיר חמושים בשכם ללא כל טיפול, משום שלבטח אחרי הנסיגה החמושים שנכנעו כביכול, יחזרו לעסוק בפעילות חבלנית. לאור ההתפתחויות בעיר, ההסכמה על סיום המבצע באה באיחור של שעתיים, שבהם נתקלו כוחות הצנחנים במחבלים בעיר והרגו אותם.
לאחר ההשתלטות המהירה על העיר, הוחל בסריקה שיטתית בת חודש של העיר והקסבה לאיתור מחבלים, מעבדות נפץ ואמצעי לחימה.
תוצאות הקרב.
במהלך הקרב נהרג חייל ישראלי אחד (מפקד פלחה"ן צנחנים, רב-סרן ) מאש דו-צדדית, האבדות בצד הפלסטיני היו 78 חמושים הרוגים, מאות פעילי טרור נעצרו.