מדינת רונדוניה, האוניברסיטה הפדרלית של מאטו גרוסו דו סול, מחוז רונדון ומחוז מרשל קנדידו רונדון - שניהם במדינת פארה, מחוז מרשל רונדון ומחוז רונדופוליס - שניהם במדינת מאטו גרוסו, הפקולטה על שם מרשל רונדון - סאו מנואל במדינת סאו פאולו, פקולטה על שם מרשל רונדון - קויאבה במדינת מאטו גרוסו, מוזיאון רונדון באוניברסיטה הפדרלית מאטו גרוסו, ספריית המרשל רונדון במוזיאון האינדיאני שבריו דה ז'ניירו, המחוז העירוני מרשל רונדון - במדינת פרנה, נמל התעופה הבינלאומי מרשל רונדון, הכביש המהיר על שם מרשל קנדידו רונדון - במדינת סאו פאולו, מרמוסט רונדון - קוף ממשפחת המרמוסטיים. כמו אלו, נקראו על שמו של רונדון רחובות, כבישים, שכונות ובתי ספר שונים ברחבי ברזיל.
בד דמשק
בד דמשק (בערבית: دمشق) הוא בד עם הדפס או עיצוב שנארג הפוך על הבד בתהליך האריגה.
תהליך האריגה.
אריגת בד דמשק היא אחת מחמש טכניקות האריגה הבסיסיות של מרכזי האריגה הביזנטיים והמזרח תיכוניים של ימי הביניים הקדומים.
במאה ה-2 פותחו בסין נולים לאריגה של משי נול משיכה. נול המשיכה הותאם לאריגה של בד דמשק עם דפוסים או עיצובים שלעיתים היו מסובכים ביותר לאריגה. ייתכן שהסינים ייצרו בד דמשק כבר בשושלת טאנג במאה ה-6. הסינים השתמשו בעיקר בחוט משי.
בד דמשק ארוג מחוטי משי, צמר, פשתן, כותנה או סיבים סינתטיים. בדי דמשק שזורים בחוט שתי אחד ובחוט ערב אחד, בדרך כלל ההדפס או העיצוב מתקבל למעלה בצד של חוט השתי, בגוון מבריק.
בתחילת המאה ה-19 הומצא הנול של ז'אקאר ונודע כמכונה הראשונה שפעלה בעזרת כרטיסי ניקוב. כיום רוב ייצור בדי דמשק הוא ממוחשב ומיוצר באירלנד ואיטליה.
היסטוריה.
השם דמשק מקורו מהעיר דמשק בסוריה, חלק מדרך המשי, שהיה מרכז מסחר וייצור חשוב באותה תקופה. בדמשק ייצרו את הבד החל מימי הביניים. בדי הדמשק התמעטו לאחר המאה ה-9 מלבד בספרד האסלאמית. בדי דמשק הובאו לאירופה במאה ה-11 על ידי הצלבנים שעברו דרך העיר דמשק. במאה ה-13 השימוש של בדי דמשק היה במלוא הדרו בבתי מלוכה ואצולה.
המילה "Damask" הופיעה לראשונה בשפה מערב אירופאית באמצע המאה ה-14 בצרפתית. במאה ה-13 נארגו בדי דמשק על נולים באיטליה, בעיר לוקה ובצפון צרפת בערים אמיין וקאין. הדוגמה הנפוצה שנארגה על הבד הייתה של מעוינים. סגנון זה נקרא “Venetian weave”.
מהמאה ה-14 עד ה–16, רוב בדי הדמשק נארגו בצבע אחד – לבן, עם הדפסי סטין מבריק. בדי דמשק דו-צבעוניים היו בעלי חוטי שתי וערב בצבעים מנוגדים כשלפעמים הוספו חוטי זהב וחוטים מתכתיים אחרים.
בתחילת המאה ה-16 המקור העיקרי של בדי דמשק היה מאזור פלנדריה היום, האזור הפלמי של בלגיה. במאה ה-16 האזור היה חלק מארצות השפלה הספרדיות, ומאוחר יותר הרפובליקה ההולנדית. רוב הייצור התקיים בעיר קורטרייק. החוטים היו חוטי פשתן אשר גודלו בשפע במדינות קרות בצפון אירופה. מלכים נהגו לתעד ניצחונות בקרבות באמצעות ציורים על גבי הבדים וכן סמלים ודמויות של בתי המלוכה השונים באירופה. בסוף המאה ה-16, עקב מלחמות דת באזור ושינויים תכופים בשליטת האזור, יצור הדמשק נדד לשוודיה, אירלנד, סקוטלנד והולנד. הצרפתים והאנגלים שהיו הלקוחות הגדולים ביותר, המשיכו לרכוש את בד הדמשק מייצור של קורטרייק שנחשב לאיכותי.
עיצובי מפות השולחן הושפעו מאוד מתיעוד מסורת עריכת שולחנות של אצולה ומציירים פלמים. ציירי הארלם היו אמנים שציירו עבור בד דמשק. לכל דוגמת בד או פריט ניתן שם, ושמו נקבע על פי העיצוב או הדפוס הארוג בו.
במאה ה-18 וה-19, התרחב הייצור לצרפת וצפון אירלנד. באירלנד תעשיית הדמשק התרחבה עם הקמת בתי אריגה על ידי (') אשר פועלים עד היום.
חשיפה ומכירה לקהל הרחב של מפות שולחן מבד דמשק ברשתות גדולות, התאפשרה עקב ירידה מחירי עלות הייצור בצפון אירלנד בה שכר הפועלים היה נמוך ביותר.
במאה ה-18, בין השנים 1785–1792 פיתח אדמונד קרטרייט, כומר אנגלי וממציא את הנול המונע על ידי כוח מכני ולא בכוח האדם המפעיל אותו. נול זה חולל מהפכה בתחום הטקסטיל, וממנו התפתחו מאוחר יותר הנולים האוטומטיים והממוחשבים המשמשים כיום בתעשייה, ואשר באמצעותם ניתן לארוג דוגמות בד סבוכות מאוד.
שימוש מודרני.
עד תחילת המאה ה-20, בד דמשק נחשב הבד היחיד המתאים לפאר את שולחנם של בתי מלוכה ואצולה. על בדי הדמשק הוטבעו סיפורי בית המלוכה, ניצחונות במלחמות, סמלים משפחתיים, ראשי תיבות של מחותנים, אירועי משפחה מיוחדים ועוד. בתי מלוכה אירופיים מחזיקים עד היום מלאי של מפות אלו. כמו כן, בתי מלוכה מקפידים, לחדש את האוסף בייצור חדש. ניתן למצוא כמה דוגמאות של אוספים אלה במוזיאונים באירופה.
במהלך המאה ה-20, האומן ההולנדי כריס לאבו היה אחד האומנים שייצרו מספר רב מאוד של עיצובים לבד דמשק עבור מפות שולחן. האומן נשלח ומת ב-1945 במחנה הריכוז דכאו בגלל עזרתו להצלת יהודים. הוא הוכר כחסיד אומות העולם ושמו מופיע ביד ושם.
בדי דמשק שימושיים בעיקר במפות שולחן ובבדי ריפוד, לעיתים הם משמשים גם לבגדים בתעשיית האופנה, בשל הרבגוניות והגימור האיכותי, שנחשב מראה "יקר". בעזרת האור, ההדפסים המבריקים על הבד משתקפים באופן שונה על הבד וזה לפי מיקום המתבונן. כמו משחק מחבואים, ההדפסים בולטים באור יום ופרטי ההדפס נראים במיטבם והדרם כאשר אור מוקרן עליהם בזווית חדה. כשהמפה נפרסת על השולחן, העין תופסת את המשחק בין חלקים מבריקים וחלקי המט. בזכות יופיין וזוהרן של מפות הדמשק, הן הפכו לפריט יקר ערך בסידורי שולחן בבתי מלוכה, אצל משפחות אצולה, משפחות עשירות ומשפחות שמיחסות ערך לעריכת שולחן.
היום, בד דמשק נארג בנול ז'אקאר ממוחשב. בדרך כלל באריגים בצבע מונוכרומטי (בצבע יחיד) בסיבי משי, פשתן או בסיבים סינתטיים, עם הדפסים של פרחים, פירות, ציורים של אמנים, וראשי תיבות של משפחות ייחוס וכו'. ניתן למצוא בתי אריגה של בד הדמשק, רק באיטליה ובאירלנד.
אופן הטיפול בבד בתקופה המודרנית.
בעת המודרנית, מקובל לסמן בתגים כיצד יש לטפל בבגד בעת ניקיונו. במרבית המקרים יונחה המשתמש בבגד שיוצר מבד דמשק לנקותו באמצעות שטיפה ביתית.
מרק טאקו
מרק טאקו הוא סוג של מרק, המורכב ממרכיבים דומים לאלו הנמצאים בתוך טאקו: בקר טחון, עגבניות, צ'ילי ירוק קצוץ, בצל, תירס, שעועית וחבילת תיבול לטאקו. גרסות צמחוניות משלבות שעועית עם שאר המרכיבים, למעט הבשר הטחון. לאחר הבישול, אפשר לפזר מעל המרק גבינה, שמנת חמוצה, בצל חי, אבוקדו או שבבי טורטיות.
דוד גלפיאן
דוד גלפיאן (נולד ב-31 בנובמבר 1970 בירבאן, ארמניה הסובייטית) הוא פעיל חברתי ארמני-ישראלי, אחד ממייסדי ומנהליי "נויאן טאפאן"-מרכז לתרבות וחינוך ארמני בעיר פתח תקווה, סופר, פובליציסט, אומן תלת מימד, מרצה לאנימציה תלת-ממדית במכללת "סלע" בינלאומית, מנהל פורטל המדיה "ישרארמדיה".
ביוגרפיה.
דוד עלה לישראל בשנת 1997, בשנת 2007 סיים את לימודיו בפקולטה לאנימציה תלת-ממדית במכללת "סלע", כעבור שנה הוזמן להצטרף לצוות המרצים.
בישראל זכה להעביר בהצלחה רבה מספר תערוכות תלת מימד עם יצירתיו.
הנושאים העיקריים ביצירותיו הן:
היסטוריה של ארמניה, תכנים שונים של כתבי הקודש ומיתולוגיה ארמנית טרם קבלת הנצרות.
הנושא האחרון היווה השראה לספר "תעלומות ארץ אררט" שנכתב יחד עם מנדל קורסונסקי, יצירותיו של דוד גלפיאן היו חלק בלתי נפרד בספר.
עבודותיו של דוד מקשטות את מנזר ניקולאס הקדוש ביפו (מתוך סדרת היצירה "יונה הנביא"-בריחה, קבלת החופש") וכן הפרסקה-"המלאכים מיכאל וגבריאל" שמקשטת את הקיר של המנזר "המלאכים הקדושים" בירושלים.
בשנת 2011 דוד ייסד סטודיו לאנימציה תלת מימד "סופי", לקח חלק במספר סרטים של הבמאי טומי לאנג כגון "זוג או פרד" ואחרים.
בשנת 2019 בעיר פתח תקווה הקהילה הארמנית הקימה אנדרטת זיכרון ראשונה לזכר רצח העם הארמני, דוד גלפיאן הוא האומן של האנדרטה.
סדרת הספרים "הייאסה".
סדרת הספרים כתובה בסגנון של היסטריה אלטרנטיבית עם אלמנטים של פנטזיה בשפה פשוטה, עובדה שגרמה לפופולריות רבה לא רק בקרב הדור המבוגר אלה גם בקרב הצעירים והנוער.
בהייאסה הסופר מגלה לקוראים את ההיסטוריה הלא ידועה של ארמניה ועמים שכנים מתוך דפי ההיסטוריה הגנוזים מתוך המיתוסים העתיקים של הארמנים שומרים אתיופים ועמים אחרים שעמדו בערש ההיסטוריה האנושית, עובדה שהמדע האירופי מנסה בהצלחה רבה להסתיר.
הסדרה יצאה לאור בישראל, רוסיה וארמניה.
תיאור קצר של הסדרה.
יחידה צבאית מיוחדת של המודיעין הצבאי הסובייטי "גרפון" שנשלחת לעיראק למשימה בזמן מבצע "סופת המדבר" של צבא ארצות הברית, נתקלת בהתנגדות מאסיבית.
היחידה נחלצת מתוך הפצצת חיל האוויר האמריקני ומתוך ניסיון חיסול מצד גדוד אמריקאי, פועלת לפי הפרוטוקול הצבאי ומוצאת את עצמה בעבר בתקופה של בניית מגדל בבל.
זוהי העת להתאחד ולהתגבר על כל הקשיים על מנת למצוא את הדרך חזרה הביתה.
אקוואריוס מנועים
אקוואריוס מנועים (א.מ) בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית, העוסקת בפיתוח מנועי בעירה פנימית ליניאריים עם בוכנה חופשית לשימוש בגנרטורים.
היסטוריה.