ג'נטלמן טיפוסי הוא בעל הון מסוים שקיבל בירושה, אם כי יש ג'נטלמנים שהגיעו למעמד בזכות עצמם. לרוב איננו עובד למחייתו, ואם יש לו מקצוע יהיה זה בדרך-כלל עריכת דין. סביר שבעברו היה תלמיד בית ספר פרטי יוקרתי, חניך אקדמיה צבאית או סטודנט באוניברסיטה נחשבת, והוא יכול להיות פוליטיקאי, איש עסקים וכדומה. בכל מקרה, העבודה אינה ממלאה אצל הג'נטלמן מקום מרכזי, ויש לו פנאי רב למשחק (כגון משחק קלפים וספורט יוקרתי דוגמת רכיבה, טניס, ציד או סיף), עיסוק מדעי או אינטלקטואלי חובבני, שיחות שנונות, אירוח וביקור באירועי תרבות כתערוכות, קונצרטים ואופרות.
באנגליה במיוחד, ג'נטלמן הוא חבר במועדון, שהכניסה אליו מורשית לג'נטלמנים בלבד ובלבוש מהוגן בלבד. במועדון מוגשים שתייה חריפה, קפה ותה, ומאכלים קלים, ושם מתנהלת רוב האינטראקציה החברתית בין הג'נטלמנים. בארצות אירופה האחרות מחליף את המועדון בית הקפה או סלון מרווח בבית פרטי של אחד מהג'נטלמנים.
התרבות הג'נטלמנית מעלה על נס את התחביבים, מתוך אמונה כי רק עיסוק שלא על מנת להתפרנס יכול להיעשות באופן רציני, אמין וללא פניות. על בסיס זה, למשל, ייסד הברון פייר דה קוברטן את מפעל המשחקים האולימפיים המודרניים כמשחקים בהם רשאים להשתתף חובבים בלבד.
הג'נטלמן הטיפוסי אינו בהכרח דמות מעמיקה, ויכולותיו באות לידי ביטוי בעיקר בשיחה קלילה ושנונה.
במיוחד מצטיין הג'נטלמן ביחסיו עם נשים. גינוני הג'נטלמן נובעים מגינוני האבירות של ימי הביניים. היחס לגברת גובל בהערצה, הג'נטלמן ינשק את ידה, יפתח בפניה דלתות ויקום לקראתה. עם זאת הנשים אינן חלק מעולמם של הג'נטלמנים, שבדרך כלל לא ישוחחו עם נשים בנושאים המעניינים אותם (פוליטיקה וספורט למשל).
לג'נטלמנים רבים ישנו משרת אישי ("באטלר").
לפי האתוס של הג'נטלמן הבריטי, הוא אמיץ לב, ואינו נרתע מסכנות ותלאות. הוא עשוי לבלות תקופה בהודו או באפריקה, להתאמן באיגרוף ולהשתתף במלחמה. קצונה בצבאות ובציי אירופה הייתה במשך מאות שנים בעיקר נחלתם של ג'נטלמנים, ומכאן הביטוי "קצין וג'נטלמן", והאתיקה של התנהגות ההולמת קצין אשר נדרשת עד היום בצבאות רבים.
יש המחזיקים בגישה ביקורתית וטוענים כי חינוכם של הגברים הצעירים למודל הג'נטלמן גורם לציניות, יהירות, אגוצנטריות, אטימות ואף נכות רגשית, הנובעות מהחלפת ביטויי רגש אמיתיים בהענות למערכת של כללים ומוסכמות. על פי טענה זו מתקשה מי שחונך כג'נטלמן להתמודד עם מצבים מורכבים הדורשים גישה אנושית ויצירתית.
בתרבות ובשיח הישראלי.
מנחם בגין נהג לפי כללי הנימוס המזרח אירופי, ובין השאר נהג לנשק ידיהן של גברות. בתשובה לשאלה במסיבת עיתונאים ענה "אין שואלים ג'נטלמן היכן בילה את הלילה" (אך התכוון ללילה שבו נפגש עם בשיר ג'ומאייל).
לאחר שרמיזתו של ח"כ יוסף לפיד כאילו חברת הכנסת זהבה גלאון עוסקת בתחומים לא מכובדים, נתקלה בתגובות נזעמות, התנצל לפיד ואמר: "משום שהיא נעלבה ואני ג'נטלמן אירופי, אני מצטער אם היא נפגעה וחוזר בי מהביטוי".
בספורט חוזר פעמים רבות הכינוי "ג'נטלמן" לשחקן או מאמן הידוע בנועם הליכות ובמשחק הוגן. בפרט, בארצות בריטיות שגורה המימרה לפיה "כדורגל הוא ספורט של ג'נטלמנים המשוחק על ידי חוליגנים, ואילו רוגבי הוא ספורט של חוליגנים המשוחק על ידי ג'נטלמנים".
יצירות על ג'נטלמנים.
דמות הג'נטלמן התקבעה כארכיטיפ ספרותי בתרבות המאה ה-20 במידה רבה בזכות יצירות תרבות שעסקו במאפיינים בולטים של הדמות וביחסיה עם סביבתה. כך למשל כמעט בכל ספרי ההתבגרות של צ'ארלס דיקנס ניתן למצוא את הג'נטלמן כמושא לקנאה של צעיר עני המבקש להפוך לג'נטלמן בעצמו והפיכתו לג'נטלמן בסופו של דבר היא שיאו וסופו של הרומן (למשל, אוליבר טוויסט, דייוויד קופרפילד, פיפ בתקוות גדולות), מועדון הפיקוויקים של דיקנס מכיל אבות-טיפוס של ג'נטלמנים ומועדון ג'נטלמנים. גם בספרים אחרים של דיקנס מתקיימת בדרך כלל דמותו של הגבר ההגון, העשיר שנוטה חסד ופועל בקור רוח ובלי לבקש שכר לטובת הגיבור האומלל.
אוסקר ויילד דן באירוניה בכל מערכת החוקים והכללים המחייבת את החברה הוויקטוריאנית כאשר דמות הג'נטלמן נמצאת במרכזה. כך ב"חשיבותה של רצינות" מתחרים הגברים הצעירים ביניהם מי יותר ג'נטלמן ובמניפתה של ליידי וינדרמיר הן לורד דרלינגטון והן לורד וינדרמיר הם ג'נטלמנים מושלמים.
ג'יין אוסטן ושרלוט ברונטה מציגות את הג'נטלמן כרווק מבוקש ואת השאיפה להינשא לג'נטלמן כשאיפתה של כל נערה כדרך להיחלץ ממעמד חברתי נמוך או מקשיים כלכליים. רוצ'סטר בג'יין אייר של ברונטה, מר נייטלי באמה, מר דארסי ומר בינגלי בגאווה ודעה קדומה, הנרי קרופורד במנספילד פארק וכל דמויות הגברים כמעט בתבונה ורגישות של אוסטן מייצגות סטריאוטיפים של ג'נטלמנים, ואף מייחסות לכך חשיבות רבה בעלילה. למשל, מר דארסי משנה לחלוטין את אופן התנהגותו בציבור לאחר שגיבורת הרומן אליזבת מאשימה אותו שאינו מתנהג כג'נטלמן. ספרו של ויליאם מייקפיס תאקרי, יריד ההבלים, דן גם הוא באירוניה באותם נושאים.
אמילי ברונטה באנקת גבהים מציגה את דמותו האפלה של הית'קליף כאנטי-ג'נטלמן: יצרי, בלתי-מתחשב במוסכמות, מהיר חימה ונוקם. הוא מוצג כנחשק על ידי קתרין, בניגוד למוסכמה השולטת לפיה עליה לרצות להשתדך לג'נטלמן מהוגן.
ז'ול ורן מתאר ב"מסביב לעולם בשמונים יום" את דמותו הסטריאוטיפית של הג'נטלמן פילְיַאס פוֹג.
בארצות הברית יצאו עשרות ספרי הדרכה תחת כותרות כגון: "איך תהיה ג'נטלמן", "מדריך לג'נטלמן מודרני" וכדומה הדנים בנימוסים, ביחס אבירי לנשים ובאופנה גברית.
לבנטל
לבנטל (מגרמנית: Löwenthal או Loewenthal; וריאנטים: Lowenthal, Löwental וכן Löwendal, "לבנדל") הוא שם משפחה יהודי, גרמני ושוודי, שמילולית פירושו "עמק אריות". במקרה של יהדות אשכנז, היווה השם לעיתים וריאציה על השם לוי או על שמות פרטיים שפירושם "אריה".
לורנסו סרה פרר
משפחת דפיסא
דפיסא (קריא: דה פיזה) הייתה משפחה יהודית חשובה מפירנצה שבאיטליה.
משפחת דפיסא פעלה במאות ה-15 וה-16 ועסקה בבנקאות, ארגנה קליטת פליטים מספרד, צורכי ציבור וגם נודעה בפעילותה הספרותית והתרבותית. בן המשפחה הראשון המוזכר בכתובים הוא יחיאל בן מתתיהו דפיסא, אשר בשנת 1400 הקים בנק ובית מסחר בעיר פיזה. הוא גם עסק בעסקי ציבור ודאג לביסוס הקהילה היהודית. הוא נמנה עם הקרואים ב-"אסיפות שלוחי קהילות איטליה" בשנת 1415 בבולוניה ובשנת 1418 בעיר פורלי (Forli) שבמחוז אמיליה-רומאניה.
על בני המשפחה נמנים: המשורר שמואל כהן דפיסא, הבנקאי יחיאל דפיסא, הגאון יצחק דפיסא, הגאון אברהם דפיסא, רבי יחיאל נסים - מחבר "מנחת קנאות" ודניאל מפיזה - מראשי יהדות רומא.
יחיאל דפיסא.
יחיאל דפיסא היה נכדו של יחיאל בן מתתיהו דפיסא. צאצאיו היו: רבי אברהם בן החכם רבי יצחק בן החכם רבי יחיאל דפיסא - מת בבולנייא שנת שי"ד.
יחיאל דפיסא תמך ב-"חכמים, משוררים ומליצים בלשון עבר" (אוצר ישראל). הוא היה גם ידידו של דון יצחק אברבנאל שהיה קרוב לשלטון בעיר נאפולי.
יצחק דפיסא.
יצחק (איזאקו) דפיסא, נדיב יהודי תושב העיר פיזה. כמו אביו יחיאל דפיסא, סייע לפליטים יהודים מספרד להשתקע בטוסקנה. הוא הקים את הבנק "מונטה די פייטה", אשר סייע בין היתר לנזקקים בפיזה, והיה בכך לאחד ממוסדות הרווחה הראשונים באיטליה. יכולתו של איזאקו לפתוח את ידו לנזקקים נבעה גם מהצלחותיו העסקיות. הבנק שבבעלותו היה מוסד מוביל בתחום ההלוואות בטוסקנה, ואולי אף באיטליה כולה. איזאקו, שפתח סניפים ("שולחנות") בכל רחבי איטליה, נכנס כשותף בעסקים מסחריים, וכאשר הגיע למעמד נכבד בעירו, התפרסם בתור אדם התומך בסופרים ובאומנים.
אברהם דפיסא.
אברהם דפיסא היה בעל עסק בנקאי גדול, משורר ו-"חכם מלומד בתחום התלמוד". בחכמתו הרחבה והעמוקה בדברי חז"ל, על שכונה בקהילתו בתואר "גאון". באוסף התשובות של רבי מנחם עזריה מפאנו נמצאו שתי תשובות שלו בענייני הלכה, אשר נכתבו בשנת 1544.
הוא מת בעיר בולוניה בשנת שי"ד (1554).
יחיאל ניסים דפיסא.
יחיאל ניסים דפיסא (1574-1507) היה דודנו של אברהם ועבד עשרים שנה במוסד הבנקאי של אביו, עד אשר נסגר. אז עבר ללימודי תרבות כללית וללימודי רבנות ובהמשך התמקד רק בלימודי קודש.
יחיאל נסים בהעתקת כתבים פילוסופיים ותאולוגיים, כמו הפירוש הגדול של אבו רשיד לחיבור "מטאפיזיקה" של אריסטו. יחיאל נסים נתן ביטוי לידענותו הרחבה בכתבים רבים ומגוונים, ובחיבורו המפורסם, "מנחת קנאות", הוא ניסה להוכיח כי לדת יש עליונות בלתי מעוררת על הפילוסופיה. כן, יחיאל ניסים עסק גם בנושאי הקבלה ובחכמת התלמוד, ובהקשר זה נודע בחיבורו הגדול על הוראות המשפט התלמודי המסדירות את הבעיות הכרוכות במתן ההלוואה בריבית בתחילתו של עידן הבנקאות המודרנית.
דניאל דפיסא סייע לדוד הראובני בשנת 1525 בדרכו מרומא צפונה.
דניאל דפיסא.
רבי דניאל ב"ר יצחק דפיסא היה מראשי יהדות רומא בתחילת המאה ה-16. הוא ארגן את הקהילה היהודית ברומא. היה זה לאחר, שבשלהי המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16, המוני פליטים הגיעו לעיר. ליהדות רומא היו אחד-עשר בתי כנסת, דהיינו עדות. הפליטים הללו דרשו לקבל ייצוג בהנהלת הקהילה, אשר הייתה הממונה על יהודי העיר מטעם האפיפיור, שליט רומא. עמדת שליטה אשר השפיעה וקבלה החלטות על דרך חלוקת הוצאות הכספים להוצאות הציבוריות בין חברי הקהילה. רבי דניאל קבע את סדרי ההנהגה בקהילה. פעילותו הביאה לקרבה בין העדות השונות בקהילה.
בלקאדר
פיב&quot;א אסיה
פיב"א אסיה (באנגלית: FIBA Asia) היא התאחדות כדורסל אזורית של פיב"א שאליה שייכות כל 44 פדרציות פיב"א באסיה.