עם הגידול בחיילים בצד הסיני של הגבול ולאחר הסכם 17 הנקודות בין ממשלת טיבט המקומית לממשלה המרכזית של הרפובליקה העממית של סין ב-1951, הוציאה בהוטן את נציגה מלהסה.
המרד הטיבטי מ-1959 והגעתו של הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו, להודו השכנה הפכו את ביטחון גבול בהוטן–סין להכרח עבור בהוטן. על פי ההערכות, כ-6,000 טיבטים ברחו לבהוטן וקיבלו מקלט, אם כי לאחר מכן בהוטן סגרה את גבולה לסין, מחשש שיבואו עוד פליטים מהמרד. ביולי 1959, יחד עם כיבוש טיבט, כבש צבא השחרור העממי כמה מובלעות בהוטאניות במערב טיבט שהיו תחת ממשל בהוטאני במשך יותר מ-300 שנה והועברו לבהוטן על ידי נגוואנג נמגיאל במאה ה-17. המובלעות היו דארצ'ן , מנזר לברנג , גרטוק ומספר מנזרים קטנים יותר וכפרים ליד ההר קאילאש.
מפה סינית שפורסמה ב-1961 הראתה את סין תובעת שטחים בבהוטן, נפאל וממלכת סיקים (כיום, משמשת כמדינה בהודו). פלישות של חיילים סינים ורועי צאן טיבטים עוררו גם מתיחות בבהוטן. בהטלת סנקציות כלכליות חוצה-גבולות וסגירת הגבול עם סין, ביססה בהוטן קשרים צבאיים נרחבים עם הודו. במהלך מלחמת הודו–סין ב-1962, הרשויות בבהוטן התירו תנועות כוחות של צבא הודו דרך שטח בהוטן. עם זאת, תבוסתה של הודו במלחמה עוררה חשש מיכולתה של הודו להגן על בהוטן. כתוצאה מכך, במהלך בניית קשריה עם הודו, ביססה בהוטן מדיניות נייטרלית באופן רשמי. על פי הצהרות רשמיות של מלך בהוטן, ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק, בפני האספה הלאומית של בהוטן , ישנם ארבעה אזורים במחלוקת בין בהוטן לסין: דוקלם, הגבול עובר לאורך רכסי ההרים ג'ומולארי ומסאנג קאנג , והנהר טורסה . השטח השנוי במחלוקת בדוקלם משתרע על פני כ-89 קמ"ר, ואילו השטחים השנויים במחלוקת באזור רכסי ההרים משתרע על כ-180 קמ"ר.
עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, ייצגה הודו את דאגות בהוטן בשיחות עם סין סביב סכסוכי הגבול בין סין להודו. כאשר בהוטן נהייתה חברה באו"ם ב-1971, התחילה בהוטן לעבור קורס עצמאי יותר במדיניות החוץ שלה. באו"ם, בהוטן, אגב לצד הודו, הצביעה בעד מילוי המושב של כיבוש טאיוואן ותמכה בגלוי במדיניות "סין אחת" . ב-1974, בפתיחות סמלית, הזמינה בהוטן את שגריר סין בהודו להשתתף בהכתרתו של ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק כמלך בהוטן. ב-1983, ניהלו שר החוץ הסיני, וו שוקיאן , ושר החוץ של בהוטן, דאווה צרינג על כינון היחסים הדו-צדדיים בניו יורק. ב-1984, החלו סין ובהוטן בשיחות ישירות סביב סכסוך הגבולות.
ב-1998, חתמו סין ובהוטן על הסכם דו-צדדי לשמירת השלום בגבול. בהסכם, סין אישרה את כבודה לריבונותה וליושרה הטריטוריאלית של בהוטן ושני הצדדים ביקשו לבנות קשרים על בסיס חמשת עקרונות הדו קיום והשלום . עם זאת, בהוטן טוענת כי בניית הכבישים בסין נמצאת בשטח שלה, לכאורה בניגוד להסכם מ-1998, עוררה מתחים בין שתי המדינות. למרות זאת, ב-2002, סין הציגה את מה שלטענתה שימשה כ-"ראיות", וטענה כי היא מחזיקה בבעלות על שטחי קרקע שנויים במחלוקת. לאחר משא ומתן מסוים, הושג הסכם ביניים בין שתי המדינות.
ב-11 באוגוסט 2016, ביקר שר החוץ של בהוטן, דמצ'ו דורג'י , בבייג'ינג, בירת סין, לסיבוב ה-24 של שיחות הגבול עם סגן הנשיא הסיני, לי יואנצ'או . שני הצדדים העירו הערות כדי להראות שהם מוכנים לחיזוק שיתופי הפעולה בתחומים שונים ונתנו תקווה להסדרת נושאי הגבול.
משבר דוקלם – 2017.
ב-29 ביוני 2017, בהוטן התנגדה לרצונה של סין להקים כביש בשטח השנוי במחלוקת של דוקלם, במשולש הגבולות המערבי של בהוטן, הודו וסין. באותו יום, כתוצאה מהמתחים הגוברים, הייתה החמרה בביטחון הגבול. סגירת גבול הודו–סין , שהתקיימה מאז אמצע יוני 2017, במשולש הגבולות המערבית של בהוטן, לאחר שצבא הודו חסם את ההקמה הסינית של הכביש שבו בהוטן והודו רואים כהפרת ההסכים הקודמים. ב-30 ביוני 2017, גם הודו וגם סין הציבו 3000 חיילים בשני צדדי הגבול. באותו יום, פרסמה סין מפה שטענה כי דוקלם שייך לסין. סין טוענת באמצעות המפה שטריטוריה דרומית להר גיפמוצ'י שייכת לסין וכי היא נתמכת על ידי אמנת קולקטה. ב-3 ביולי 2017, סין אמרה להודו כי ראש ממשלת הודו לשעבר, ג'ווהרלל נהרו, קיבל את אמנת קולקטה. סין טענה ב-5 ביולי 2017 כי הייתה לה "הסכמה בסיסית" עם בהוטן ולא הייתה מחלוקת בין שתי המדינות. ב-10 באוגוסט 2017, דחה בהוטן את טענת הממשל בבייג'ינג לפיה דוקלם שייך לסין.
מקלט חיות הבר סאקטנג.
ב-2 ביוני 2020, סין העלתה סכסוך חדש על שטח שמעולם לא עלה בשיחות הגבול בין שתי המדינות קודם לכן. בפגישה וירטואלית של Global Environment Facility , סין התנגדה לתת מענק עבור מקלט חיות הבר סאקטנג , שנמצא במזרח בהוטן במחוז טשיגנג , בטענה כי השטח נמצא במחלוקת.
מפות היסטוריות.
מפות היסטוריות של אזור הגבול ממערב למזרח במפה הבין-לאומית של מפת הניווט העולמית והתפעולית, מהמחצית השנייה של המאה ה-20:
ישכר דב מראדושיץ
קת'רין קלארק
קת'רין מרליאה קלארק (באנגלית: Katherine Marlea Clark; נולדה ב-17 ביולי 1963) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של קהיליית מסצ'וסטס. מחוז הקונגרס כולל רבים מהפרוורים הצפון-מערביים של בוסטון, בהם מדפורד, פרמינגהם, וובורן ועיר ביתה של קלארק — מלרוז. קלארק, חברת המפלגה הדמוקרטית, הייתה חברה בבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנים 2008–2011, ובסנאט המדינתי בין השנים 2011–2013. ב משמשת כעוזרת יושבת ראש בית הנבחרים, התפקיד הרביעי בהיררכיה הדמוקרטית בבית הנבחרים.
ביוגרפיה.
קתרין מרליאה קלארק נולדה ביולי 1963 בניו הייבן שבקונטיקט. היא למדה באוניברסיטת סנט לורנס השוכנת בכפר קנטון שבאפסטייט ניו יורק, בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קורנל, ומאוחר יותר בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי של אוניברסיטת הרווארד. במהלך שנת 1983 למדה בנגויה שביפן. בראשית דרכה עבדה כעורכת דין בשיקגו. לאחר מכן עברה לקולורדו, שם עבדה כעוזרת משפטית עבור השופט אלברט אלפרד ארג', בבית המשפט הפדרלי המחוזי בקולורדו. בהמשך הייתה כתובעת במועצת התובעים המחוזיים של קולורדו. בשנת 1995 השתקעה במסצ'וסטס והחלה לעבוד כיועצת משפטית במשרד המדינתי לשירותי הטיפול בילד.
בשנת 2001 עברה קלארק לעיר מלרוז, שם נבחרה לוועדת בתי הספר של העיר, והחלה לשמש בתפקיד זה בינואר 2002. ב-2004 התמודדה לראשונה אל הסנאט המדינתי של מסצ'וסטס, אך הפסידה לסנאטור המכהן ריצ'רד טיזי מהמפלגה הרפובליקנית. בינואר 2005 נבחרה פה אחד ליו"ר ועדת בתי הספר במלרוז. בשנת 2006 החליטה להתמודד פעם נוספת לבית המחוקקים, והפעם לבית הנבחרים המדינתי. תוך כדי התמודדות זו הייתה יו"ר-עמיתה של "ניצחון 2006", ועד ציבורי של המפלגה הדמוקרטית במסצ'וסטס שהוקם במסגרת מאמציה לכבוש חזרה את תפקיד מושל מסצ'וסטס, אותו אייש מיט רומני הרפובליקני.
באוקטובר 2007 התפטר מייק פסטה, חבר בית הנבחרים המדינתי, לשם תפקידו כמזכיר לענייני גמלאים בממשלו של דיבאל פטריק. בבחירות ביניים התמודדה קלארק, ובפריימריז הדמוקרטים נבחרה למועמדת מפלגתה עם 65% מהקולות, כמו גם בבחירות הכלליות. היא הושבעה ב-13 במרץ 2008, ובנובמבר אותה שנה נבחרה לתקופת כהונה מלאה ללא התנגדות. בבחירות אמצע הכהונה ב-2010 התמודדה אל הסנאט של מסצ'וסטס ואף נבחרה אליו עם 52% מקולות הבוחרים. בסנאט הייתה יושבת ראש הוועדה המשותפת לשירות הציבורי, ונתנה את חסותה לעשרות הצעות חוק בהן הצעת חוק המרחיבה את סמכות המדינה לבצע האזנות סתר, במטרה לסייע לכוחות אכיפת החוק לחקור טוב יותר את פשעי האלימות ברחוב.
במהלך 2013 התקיימו בחירות מיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס, בשל היבחרו של נציג המחוז המכהן אד מרקי לסנאט של ארצות הברית. בבחירות מיוחדות אלה הייתה קלארק המועמדת הדמוקרטית. בשל היות המחוז מעוז דמוקרטי מובהק, התחרות האמיתית הייתה דווקא בבחירות המקדימות. בבחירות אלה זכתה קלארק ב-32% מקולות הבוחרים, וב-10 בדצמבר נבחרה בקלות אל הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. ב-12 בדצמבר קלארק הושבעה לתפקידה, ומונתה לוועדת ההקצבות של בית הנבחרים. בריאיון עיתונאי ל"הבוסטון גלוב" משנת 2014, השוותה את החיים בוושינגטון הבירה לתוכנית הטלוויזיה "בית הקלפים".
במרץ 2015 החליטה קלארק להחרים את נאומו של בנימין נתניהו בפני הקונגרס האמריקאי. היא אישרה את התחייבותה לחזק את יחסי ארצות הברית–ישראל, אך ציינה כי הזמנתו של ג'ון ביינר את נתניהו לנאום נעשתה ללא התייעצות ממשל הנשיא ברק אובמה. בינואר 2017 הודיעה כי תחרים את ההשבעה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, והאשימה אותו במיזוגיניה, אנטישמיות וגזענות. במרוצת השנים התקדמה קלארק בסולם הדרגות הדמוקרטי בבית הנבחרים. ב-28 בנובמבר 2018 הוכרז כי קלארק תחליף את לינדה סנצ'ז כסגנית יו"ר הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים, ולבסוף נבחר במקומה פיט אגילר.
ב-18 בנובמבר 2020 קלארק גברה על דייוויד סיסליני במערכת בחירות פנים-סיעתית, עם 135 קולות מול 92, שהתקיימו לבחירת יורשו של בן ריי לוהאן כעוזר יו"ר בית הנבחרים, התפקיד הרביעי בהיררכיה הדמוקרטית בבית הנבחרים.
אמבר ריילי