ב-9 ביולי 2013, הסרט הוכרז יחד עם ג'סטין מרקס כתסריטאי. ב-5 בנובמבר 2013, הוכרז שג'ון פאברו יביים את הסרט. ב-6 במרץ 2014, הוכרז שאידריס אלבה יתן את קולו לשירחן. ב-23 באפריל 2014, הוכרז כי סקרלט ג'והנסון תדבב את קא ולופיטה ניונגו תדבב את ראקשה. ב-25 ביוני 2014, הוכרז כי בן קינגסלי ידבב את בגירה. ב-15 ביולי 2014 הוכרז כי ניל סת'י יגלם את מוגלי. ב-28 ביולי 2014 הוכרז כי כריסטופר ווקן ידבב את המלך לואי וג'יאנקרלו אספוזיטו ידבב את אקילה. ב-1 באוגוסט 2014, הוכרז כי ביל מארי ידבב את באלו. ריצ'רד שרמן, שכתב את השירים לסרט האנימציה המקורי יחד עם אחיו רוברט שרמן, יכתוב שירים חדשים לסרט. והשיר "The Bare Necessities" ישוחזר ויבוצע על ידי ביל מארי.
המשך.
ב-25 באפריל 2016 הודיעה חברת וולט דיסני שבעקבות ההצלחה הכספית והביקורתית של הסרט, החלה העבודה על סרט המשך. לפי הדיווחים, ג'ון פאברו יחזור לתפקד כבמאי וניל סתי הודיע שהוא ישוב לשחק את מוגלי, והתסריטאי ג'סטין מרקס יחזור לכתוב את סרט ההמשך.
קישורים חיצוניים.
מידע וכתבות:
ביקורות:
זורק (משחק מחשב)
זוֹרק (מאנגלית: Zork) הוא משחק מחשב ואחד מהמשחקים מבוססי הטקסט הראשונים. הגרסה הראשונה של זורק נכתבה בין השנים 1977–1979 באמצעות שפת התכנות MDL על ידי טים אנדרסון, מארק בלאנק, ברוס דניאלס ודייב לבלינג.
המשחק פורסם בשלושה חלקים: זורק: האימפריה התת-קרקעית הגדולה, זורק II: המכשף פרובוז, וזורק III: אדון המבוך.
סיפור המשחק.
עולם המשחק.
המשחק מתרחש ב"שרידי אימפריה עתיקה קבורה עמוק באדמה", והשחקן הוא הרפתקן חסר שם ש"מעז לחקור את הארץ המסוכנת בחיפוש אחר עושר והרפתקאות". מטרת המשחק היא לחזור מ"האימפריה התת-קרקעית הגדולה" עם האוצר שבה, ובכך לזכות בתואר "אדון המבוך". המבוך מלא במפלצות וחפצים רבים אשר מציבים אתגרים שונים בפני השחקן (ולעיתים מסייעים לו).
עלילה.
זורק I.
העלילה מתרחשת בשנת 948 בלוח השנה הזורקי הבדיוני. המשחק מתחיל על יד בית לבן שמהווה נקודה מעניינת ברורה, ולשחקן ניתנות הוראות קצרות.
כאשר השחקן נכנס לבית, הוא מוצא מספר חפצים, ביניהם פנס פליז ישן, מעמד גביעים ריק וחרב מעוטרת בחריטות מורכבות במיוחד. מתחת לשטיח נמצאת דלת מלכודת שמובילה למרתף חשוך שמתברר כאחת הכניסות הבודדות לאימפריה התת-קרקעית הגדולה. מיד לאחר מכן השחקן נתקל במספר יצורים מסוכנים, ביניהם גרואים וציקלופ שמקשה על הניווט במבוך.
מטרת-העל של זורק I היא למצוא ולאסוף את שנים עשר האוצרות של זורק ולמקם אותם במעמד הגביעים. כדי למצוא את האוצרת על השחקן לפתור חידות ואתגרים רבים, ואף ולנווט בהצלחה בשני מבוכים.
כאשר השחקן ממקם את כל האוצרות במעמד הגביעים הוא זוכה ב-350 נקודות ובתואר "אדון הרפתקנים". מפה עתיקה מופיעה במעמד הגביעים באורח קסום, ובה הוראות הגעה אל כניסה שמובילה לסיום של זורק I ולתחילתו של זורק II.
זורק II.
השחקן מתחיל בנקודה שבה זורק I עצר, חמוש בפנס הפליז ובחרב מהמשחק הקודם.
תוך זמן קצר השחקן מתוודע למכשף פרובוז. בעבר, המכשף היה מטיל לחשים מכובד, אך כוחו נחלש והוא הוגלה על ידי דימוויט פלאטהד. על אף שכעת הוא גובל בסניליות, המכשף עדיין עוצמתי. מטרתו של השחקן בזורק II היא לחדור אל משכנו של המכשף ולהשתלט על הקסם שלו, תוך התחמקות והתמודדות עם מלכודות וקסמים רבים.
זורק III.
השחקן מתחיל בתחתית "גרם המדרגות האינסופי" שבו מסתיים זורק II. הפעם, מטרת המשחק אינה השגת חפץ או כוח; על ההרפתקן להוכיח את עצמו כראוי לתואר "אדון מבוך".
השחקן נדרש להתמודד עם "שומרי זורק" - דבר שמתאפשר רק בבגדי אדון מבוך, ולאחר מכן לעמוד במבחן אחרון. על השחקן לענוד קמע וטבעת מלכותית, ללבוש גלימה וברדס, ולהחזיק במטה, בספר שחור ובמפתח - את כולם ניתן למצוא במקומות שונים ברחבי המשחק. המשחק מסתיים כאשר השחקן פותח דלת ומגלה את האוצר הגדול של זורק.
פקודות.
בניגוד לשאר המשחקים של התקופה, בשלושת משחקי זורק השחקן לא מוגבל לפקודות של פעולה-שם עצם (לדוגמה "קח מנורה", פתח תיבה", "הרוג טרול" וכיוצא בכך), אלא משתמש במשפטים מורכבים כדוגמת "הכנס את המנורה והחרב בתיבה", "הסתכל מתחת לשטיח", "זרוק הכל למעט המנורה" וכו'. המשחק מכיר פעלים רבים, חלקם אף אינם תוך משחקיים אלא מתייחסים לתוכנה עצמה, ביניהם "שמור", "הפעל מחדש", "צא" ו"שחזר".
בלה (פירושונים)
בית האופרה העירוני בשיקגו
בית האופרה העירוני בשיקגו (באנגלית: Civic Opera House of Chicago) הוא בית אופרה הממוקם ברחוב ווקר דרייב 20 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. בית האופרה העירוני מהווה חלק מגורד שחקים בעל 45 קומות בחלקו המרכזי ו-22 קומות באגפים הצדדיים שלו, המוכר בשם בניין האופרה העירוני.
הבניין תוכנן בסגנון האר דקו ונפתח לציבור ב-4 בנובמבר 1929.
בית האופרה העירוני מכיל 3,563 מושבים ובזכות כך הוא אולם האופרה השני בגודלו באמריקה הצפונית. כיום מהווה את ביתה הקבוע של האופרה הלירית של שיקגו.
יעקב ארז (עיתונאי)
יעקב ארז (נולד ב-17 במרץ 1939) הוא עיתונאי ישראלי. כיהן ככתב הצבאי, כראש אגפי המוספים והחדשות של עיתון "מעריב" וכעורך העיתון בשנים 1992–2002. חתן פרס סוקולוב (1984) על תחקיר עיתונאי בנושא מלחמת לבנון הראשונה.
קורות חייו.
ארז נולד בתל אביב, בנם של משה ורחל אייכנבלט. הוא גדל בנתניה, למד בתיכון ע"ש שאול טשרניחובסקי, ובכיתה י' עבר לפנימייה הצבאית לפיקוד ובמסגרתה למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בצה"ל שירת ארז כלוחם וכקצין בחטיבת גולני עד 1960 ועבר בין היתר קורס מפקדי פלוגות.
לאחר שחרורו החל לעבוד ככתב ספורט בעיתון "חדשות הספורט" ולאחר מכן ככתב ספורט ב"מעריב" ובמהדורת אזור השרון של העיתון. ב-1963 מונה לכתב "מעריב" באזור הערבה ואילת. ב-1966 מונה לכתב אזור הצפון של "מעריב" וסיקר עבורו את חזית הצפון במלחמת ששת הימים. ב-1971 מונה לכתב לענייני השטחים ולאחר מכן לכתב הצבאי של העיתון. בסדרת ידיעות התריע על הכנות המצרים למלחמה, אך ידיעותיו נפסלו על ידי הצנזורה הצבאית ולמכשיר הטלפון שלו אף הושמה האזנת סתר בהוראת ראש אמ"ן אלי זעירא. הוא סיקר עבור העיתון את מלחמת יום הכיפורים, את שיקום צה"ל לאחר המלחמה, מלחמת ההתשה במובלעת הסורית, הסכם השלום בין ישראל למצרים מנקודת המבט הצבאית ומלחמת לבנון הראשונה.
ביולי 1976 יצא לארצות הברית וליווה את מבצע פעמון החירות - ספינות חיל הים שהגיעו למפגן חגיגות 200 שנה לארצות הברית. הוא היה בעל מדור בשם "שולחן החול" במגזין "סופשבוע" של "מעריב" ביום שישי. על מנת לעקוף את מגבלות הצנזורה פרסם במדור זה פינה בשם "אגדה לילדים" (ולעיתים "אגדה לילידים"), ובה בדרך של משל רמז על אירועים אקטואליים ביטחוניים (כגון פרשת קו 300) ועל התדרדרות המצב הביטחוני לקראת מלחמת לבנון ואחריה. בפרט מתח ביקורת על שר הביטחון אריאל שרון אותו כינה "צחור השיער". את הטור היה חותם באמירה "כל מי שמאמין כי יש דמיון בין סיפור זה לבין מאורעות אמיתיים בסביבתנו - עושה זאת על אחריותו האישית". ב-1984 זכה בפרס סוקולוב יחד עם אברהם תירוש ואבי בטלהיים על תחקיר בנושא המלחמה.
ביולי 1984 מונה לכתב "מעריב" בארצות הברית. בשובו שימש ראש מערכת המוספים של "מעריב", תקופה בה יזם את המוספים "גבר לעניין", "קריירה" ו"בית וגן". ב-1988 מונה לראש אגף החדשות. בתקופתו עבר העיתון לפורמט טבלואיד ושימוש בצבע. ב-1992 מונה לסגן עורך "מעריב", ובהמשך השנה מונה לעורך הראשי, תפקיד בו כיהן עד מרץ 2002. בהמשך שימש פרשן צבאי בעיתון.
בשיתוף עם אילן כפיר ומוטה גור היה העורך של "", שיצאה משנת 1981 בהוצאת רביבים. הוא מחבר הספר "שיחות עם משה דיין", שיצא לאור בהוצאת מסדה ב-1981.
ב-2004 סייע ליאיר לפיד בכתיבת סדרת הטלוויזיה "חדר מלחמה".
ארז נשוי ואב לשלוש. אחיו הצעיר, , היה מפקד גדוד בחיל השריון ונהרג ב-1976.
מוסיה בוגרשוב
מוסיה בוגרשוב (2000-1903ׂ) הייתה ציירת שהשתתפה בכמה תערוכות חשובות בשנות ה-20 של המאה ה-20, בין היתר בשתי התערוכות בצריף "האהל" בתל אביב שנערכו בין השנים 1926–1928 ונתפסו כאירוע מכונן באמנות הישראלית וסימנו את מעבר המרכז האמנותי מירושלים לתל אביב.
ביוגרפיה.
מוסיה נולדה ברוסיה ועלתה ארצה עם הוריה ב-1906. אחותה הצעירה, רחל נולדה כבר בתל אביב-יפו. זמן קצר לאחר מכן מתה אמן במהלך הריונה השלישי, והבנות נותרו יתומות. אביהן, ד"ר חיים בוגרשוב (1876-1963), שהיה ממייסדי גימנסיה הרצליה, התחתן בשנית. המשפחה גרה מאחורי הגימנסיה, ברחוב מונטפיורי 6 (היום מגדל שלום), ובחופשות הקיץ נהגו הבנות לבלות בעין גנים, אצל אחי אביהן, שם היה לו משק חקלאי. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נידון האב למוות על ידי הטורקים בגלל פעילות ציונית (אף כי הסיבה הרשמית הייתה שכלא נער ערבי) ונאלץ לברוח עם משפחתו לקהיר, שם פתח בית ספר עברי. כאשר איים הקונסול הרוסי בקהיר לגייס אותו לצבא, ברחה המשפחה לברצלונה ואחר כך למדריד, שם חיו עד תום המלחמה, אז שבו בני המשפחה ארצה, והבנות השלימו את לימודיהן בגימנסיה הרצליה.
אמנות.
בשנת 1922 נסעה מוסיה בוגרשוב לפריז, שם למדה ציור אצל אותון פרייז (Othon Friesz) (1879-1949) - אמן-צייר צרפתי פוביסט ידוע.
באותה תקופה למדו בפריז ציונה תג'ר, חברתן הקרובה של האחיות, וחנה אורלוף, מכרה של המשפחה.
לפרנסתה עבדה מוסיה אצל מארי ואסילייבה (Vassilieva), ציירת, פסלת ומעצבת תיאטרון רוסייה, שהתפרנסה מיצירת בובות, אותן מוסיה הייתה צובעת.