ב-8 באוקטובר 2021 נפתחה תקופת הגשת המועמדויות להשתתפות בקדם הסלובני לאירוויזיון. היא הסתיימה ב-22 בנובמבר 2021. כל האמנים נדרשו להיות מתחת לגיל 30, ולהוציא לאור שלושה סינגלים לפחות באופן מסחרי. יומיים לפני סגירת ההרשמה הודיעה RTVSLO, רשות השידור הסלובנית, כי 127 מוזיקאים הגישו את מועמדותם להשתתפות בקדם. האמנים המתחרים ב-EMA Freš (תחרות מקדימה ל-EMA בה מתחרים אמנים חדשים על הזכות להשתתף בקדם הראשי) נחשפו ב-26 בנובמבר 2021 יחד עם שיריהם. בין האמנים שנחשפו נמנתה להקת LPS עם "Disko". לאחר כחודש מרגע שידור התוכנית המקדימה ל-EMA, LPS הוכרזו כאחד מארבעת האמנים שזכו להשתתף בקדם הסלובני לאירוויזיון. ב-12 בפברואר 2022 התקיים חצי הגמר השני של EMA 2022, בו בוצע "Disko" על ידי הלהקה. חברי LPS הגיעו למקום השני והעפילו לגמר התחרות. הוא התקיים ב-19 בפברואר, ובסופו דורג השיר "Disko" במקום הראשון עם 103 נקודות.
באירוויזיון.
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי סלובניה תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר הראשון.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. סלובניה הופיעה חמישית, לפני אוקראינה ואחרי שווייץ. ב-10 במאי 2022 ביצעה LPS את "Disko" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי.
Guilty Pleasure (שיר של מיה דימשיץ')
Guilty Pleasure (בעברית: גילטי פלז'ר) הוא שיר באנגלית של הזמרת הקרואטית מיה דימשיץ'. השיר זכה בקדם האירוויזיון הקרואטי "Dora 2022" ונבחר לייצג את קרואטיה באירוויזיון לשנת 2022, בטורינו, איטליה.
לפני האירוויזיון.
בינואר 2022 הוכרז כי דימשיץ' תתמודד עם השיר בקדם "Dora 2022".
ב-19 בפברואר 2022 זכתה דימשיץ' עם השיר בקדם הקרואטי, Dora 2022, והשיר הוכרז כשיר הקרואטי לאירוויזיון 2022.
באירוויזיון.
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. קרואטיה שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-10 במאי 2022.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. קרואטיה הופיעה כמדינה ה-11, לאחר פורטוגל ולפני דנמרק. ב-10 במאי 2022 ביצעה דימשיץ' את "Guilty Pleasure" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי.
מארק הטפילד
מארק אוֹדוֹם הטפילד (באנגלית: Mark Odom Hatfield; ) היה איש אקדמיה ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן 30 שנה כסנאטור מטעם אורגון, וכיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט. הוא נולד באורגון, שירת בצי ארצות הברית בזירה הפסיפית במלחמת העולם השנייה לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת וילאמט. לאחר המלחמה הוא למד באוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן שב לאורגון ולאוניברסיטת וילאמט כאיש סגל.
בעודו עוסק בהוראה באוניברסיטה, כיהן הטפילד בשני בתי אספת המחוקקים של אורגון. בגיל 34 הוא נבחר כמזכיר המדינה של אורגון, ושנתיים לאחר מכן נבחר כמושל אורגון ה-29. הוא היה האדם הצעיר ביותר אי פעם שכיהן בשתי משרות אלו, וכיהן שתי תקופות כהונה כמושל לפני שנבחר לסנאט של ארצות הברית. בסנאט הוא כיהן שלושים שנה, ועד כה הוא מחזיק בשיא כסנאטור מטעם אורגון שמשך כהונתו היה הארוך ביותר. בעת פרישתו מהסנאט הוא היה במקום השביעי בוותיקותו מבין כל חברי הסנאט באותה עת, והשני מבין הרפובליקנים. ב-1968 הוא שקל להתמודד כעמיתו למרוץ של ריצ'רד ניקסון.
הטפילד כיהן כיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט בשתי הזדמנויות שונות. בעת שכיהן בתפקיד זה עלה בידו לנתב תקציבים ומיזמי מחקר לאורגון. מוסדות רבים, בניינים ומתקנים רבים באורגון נושאים את שמו, כולל משכן בית המשפט הפדרלי בפורטלנד, ספריית מארק א. הטפילד באוניברסיטל וילאמט, תחנת ממשלת הטפילד של הרכבת הקלה בעיר הילסבורו, בית הספר לממשל על שם מארק א. הטפילד בקולג' לממשל עירוני וציבורי באוניברסיטת המדינה של פורטלנד, ומרכז המחקר הימי על שם הטפילד בעיר ניופורט. מחוץ לאורגון קרוי על שמו מרכז מחקר במכונים הלאומיים לבריאות לכבוד תמיכתו במחקר רפואי בעת כהונתו בסנאט. הטפיל נפטר בפורטלנד ב-7 באוגוסט 2011 לאחר מחלה ממושכת.
ראשית חייו.
מארק הטפילד נולד בדאלאס שבאורגון כבנם היחיד של דובי א. (לבית אודום) הטפילד, שהייתה מורה בבית ספר, ושל צ'ארלס דולן הטפילד, שעבד כנפח בחברת סאות'רן פסיפיק. אביו של הטפילד היה מקליפורניה ואמו מטנסי. כאשר הוא היה בן חמש, לקח על עצמו סבו מצד אמו את ניהול משק הבית בעוד שאמו למדה בקולג' המדינתי של אורגון (כיום אוניברסיטת המדינה של אורגון) ולאחר ארבע שנים סיימה תואר בהוראה. דובי הטפילד לימדה בבית ספר בדאלאס במשך שנתיים, ולאחר מכן עברה המשפחה לסיילם, שם היא לימדה בבית ספר חטיבת ביניים.
בעידוד אמו, ההתנסות הראשונה של הטפילד בפוליטיקה הייתה כשהוא היה בן 10, כאשר הוא היה פעיל בשכונתו במסע הבחירות לבחירתו של הנשיא הרברט הובר בבחירות לנשיאות של 1932. בסוף שנות ה-30 עבד הטפילד כמורה דרך בבניין הקפיטול של אורגון בסיילם, ועשה שימוש במפתח שהיה ברשותו כדי להיכנס ללשכת המושל ולשבת על כיסאו של המושל.
ב-10 ביוני 1940, כשהיה בן 17, נהג הטפילד במכוניתה של אמו, התנגש בהולכת רגל שחצתה את הכביש בשם אליס מרי ליין, וגרם למותה. הטפילד לא הואשם כאחראי על התאונה, אך נמצא אשם במשפט אזרחי מול משפחת הנפגעת. המקרה הגיע לבית המשפט העליון של אורגון ב-1943, שאישר את פסק הדין של בית המשפט בערכאה הנמוכה.
ב-1940 סיים הטפילד את לימודיו התיכוניים בבית הספר בסיילם, ואז החל את לימודיו באוניברסיטת וילאמט שבעיר. בעת לימודיו הוא עבד במשרה חלקית עם מזכיר המדינה של אורגון, ארל סנל, ואצלו הוא למד כיצד ליצור בסיס פוליטי באמצעות שליחת הודעות לבוחרים פוטנציאליים לאחר שלמד על שינויים בחייהם כפי שפורסמו בעיתונים, כמו מקרי מוות וסיום לימודים. הוא גם שרטט את מסלול הקריירה הפוליטית שלו החל בחברות בבית המחוקקים המדינתי ועד לשיא כחבר בסנאט של ארצות הברית, בהשאירו מקום ריק לכל תפקיד מעבר לחברות בסנאט. ב-1943 סיים הטפילד את לימודיו בוילאמט עם תואר בוגר אוניברסיטה לאחר שלוש שנות לימוד. בעת לימודיו הוא חווה את ההפסד היחידי שלו בבחירות, כאשר התמודד בבחירות לתפקיד נשיא מועצת הסטודנטים.
לאחר סיום לימודיו התגייס הטפילד לצי ארצות הברית, והשתתף בקרבות מלחמת העולם השנייה באיוו ג'ימה ובאוקינאווה כקצין נחתת וחווה את מוראות המלחמה. כקצין בדרגת לוטננט, הוא גם היה עד להשפעות הטלת פצצות האטום על הירושימה, כאשר היה אחד האמריקאים הראשונים שראו את חורבות העיר. לימים, כסנאטור, התנגד הטפילד להרחבת כמות אמצעי הלחימה ולמלחמת וייטנאם.
לאחר שירות ביפן, עבר הטפילד לשרת בהודו-סין הצרפתית, שם הוא היה עד מקרוב לחלוקת העושר בין האיכרים הווייטנאמים לבין הבורגנות הקולוניאלית הצרפתית. לאחר שחרורו מהשירות, הוא בילה שנה אחת בלימודים בבית הספר למשפטים של וילאמט, אך הגיע להחלטה שפוליטיקה או הוראה יתאימו לו יותר.
לאחר מכן החל הטפילד ללמוד באוניברסיטת סטנפורד, שם הוא סיים ב-1948 לימודי תואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה. הוא שב לסיילם ולוילאמט והחל לעבוד כעוזר מרצה במדע המדינה. במהלך התקופה הזו הוא יצר את הבסיס הפוליטי שלו באמצעות שליחת הודעות ונשיאת נאומים בכל פורום ציבורי שאליו הוא הצליח להגיע.
קריירה פוליטית.
הקריירה הפוליטית של הטפילד כנבחר ציבור נמשכה על פני חמישה עשורים בהם הוא כיהן הן כמחוקק והן כאיש הזרוע המבצעת של ממשלת מדינת אורגון, כולל שתי תקופות כהונה כמושל המדינה. בזירה המדינתית הוא היה הסנאטור מאורגון שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר, ובבחירות לנשיאות של 1968 הוא היה מועמד למשרת סגן הנשיא. בעת כהונתו בסנאט הוא כיהן פעמיים כיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט, ונחקר פעמיים על חשדות להפרת כללי האתיקה.
מחוקק באורגון.