צאן למד במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהדרכת פרופסור היינריך מנדלסון. ב-1956 היה פקח הציד הלאומי הראשון במדינה. הוא היה כפוף ל"מדור לשמירת הטבע" במשרד החקלאות. בהמשך תפקד כעוזר ראשי לאלוף אברהם יפה ברשות שמורות הטבע. ב-1960 יזם והקים עם יפה את אגודת החי-בר; מטרת האגודה הייתה להשיב לארץ ישראל את חיות הבר התנ"כיות שחיו בה בימי קדם.
ב-1986, לאחר פרישתו מהרשות, פעל להקמת ה"טכנודע" בחדרה והיה מנהלו הראשון.
צאן כתב ארבעה ספרים: "חלום שהתגשם", המספר על הקמת שמורת חי-בר בנגב; "היצרים להטו והצבי שאג"; "הצועני"; ו"עולם אכזר הסוואנה".
אורי צאן היה נשוי למלכה (לבית גולדפיין) ונולדו להם שתי בנות. הוא התגורר בחדרה עד לפטירתו ב-1996.
מחלף אולגה
מחלף אולגה הוא מחלף המחבר את שכונת גבעת אולגה השוכנת במערב העיר חדרה, ואת העיר חדרה עם כביש 2.
היסטוריה.
בינואר 1959 הושלמה סלילת מסלול בודד של כביש 2 מנתניה ועד לכניסה לחדרה (ללא המשך צפונה). באמצע שנת 1965 נפתח המסלול הנוסף עד גבעת אולגה, (למעט מעל נחל אלכסנדר, בגלל הצורך להרחיב את הגשר מעל הנחל). בכניסה לשכונת גבעת אולגה נבנה צומת.
בשנת 1969 הושלמה סלילתו של כביש 2 מחדרה לחיפה. במסגרת המגמה להפוך את כביש החוף לכביש מהיר לכל אורכו, נחנך ב-1993 מחלף במקום, על שם שכונת גבעת אולגה, הקרויה על שם אולגה חנקין.
בשנת 2019 החל המחלף לעבור שדרוג, במסגרתו חובר כביש הגישה של מרכז הקניות "מול החוף ווילג'" מכיוון גשר אריאל שרון לכיוון גשר המחלף.
מבנה המחלף.
כל היציאות והכניסות במחלף מתבצעות באמצעות נתיבי שרות היוצאים מן הכביש בשני כיווני הנסיעה במקביל לכביש הראשי. המעבר בכביש המשני מתבצע באמצעות גשר העובר מעל הכביש הראשי בצדו הדרומי של המחלף. בשנת 2019 חובר גשר זה ישירות אל גשר אריק שרון הסמוך לתחנת הרכבת חדרה מערב, והתנועה בין מרכז חדרה וכביש החוף מתבצעת ישירות, ללא צורך לחלוף ברחוב אהרונסון החוצה שכונת מגורים (שכונת ויצמן) תוך הארכת זמן הנסיעה.
החל משנת 2011 מסמן המחלף את תחילתו של קטע דרך לכיוון צפון, שבו מותרת נסיעה במהירות של 110 קילומטר לשעה.
מוזיאון התרבות הירמוכית
מחלף אור עקיבא מערב
מחלף אור עקיבא מערב הוא מחלף המחבר את כביש 2 עם היישובים אור עקיבא וקיסריה, בכביש 6511.
בסוף שנות ה-60 נסללה הדרך המהירה מחדרה לחיפה, במסגרת הכביש החדש נבנה מעבר תחתי המקשר בין היישובים קיסריה, השוכן במערב על חוף הים התיכון, ואור עקיבא הנמצא ממזרח לכביש. עם התפתחותה של אור עקיבא עלה הצורך בחיבורה אל הכביש הראשי ולאחר תכנון ארוך נחנך המחלף בשנת 2008.
מבנה המחלף הוא כמחלף יהלום בו נתיבי הכניסה והיציאה אל המחלף נפגשים בשני מעגלי תנועה והמעבר בין שני צידי הכביש המהיר מתבצע על ידי המעבר מתחת לגשר הכביש.
בשנת 2012 הוחלט לקרוא את המחלף על שמו של יוני נתניהו.
אלכסנדר זיסקינד מהורודנה
איג'יפטאייר אקספרס
איג'פטאייר אקספרס (בערבית: مصر للطيران إكسبريس, באנגלית: EgyptAir Express) הייתה חברת תעופה אזורית מצרית, חברת בת של איג'יפטאייר. החברה נוסדה בשנת 2006 וביצעה את טיסתה הראשונה בשנת 2007. החברה הייתה חברה בברית חברת התעופה סטאר אלייאנס משנת 2008. ב-4 בנובמבר 2019 היא מוזגה לחברת האם שלה כחלק מהתארגנות מחדש של החברה.
החברה נוסדה על מנת לספק שירות לטיסות פנימיות וליעדים קרובים במצרים ובסביבתה. החברה השתמשה רק במטוסים קטנים, וטסה ל-14 יעדים במצרים וכן לנמל התעופה באתונה, בודפשט, ביירות, נמל התעופה הבינלאומי של מלטה, ג'דה ותל אביב.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019 (בשעת מיזוג החברה):
מרי בדהם
מרי בדהם (באנגלית: Mary Badham; נולדה ב-7 באוקטובר 1952) היא שחקנית קולנוע והמועמדת הצעירה ביותר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגיל 10 בלבד על הופעתה בסרט "אל תיגע בזמיר".
ביוגרפיה.
בדהם נולדה בעיר ברמינגהאם שבאלבמה לקצין צבא בדימוס ולשחקנית.
פרצה לתודעה בשנת 1962 לאחר שנבחרה לתפקיד הילדה הפראית סקאוט פינץ' בעיבוד הקולנועי של רוברט מאליגן לרומן "אל תיגע בזמיר".
בדהם הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שנבחנה לתפקיד ובגיל 10 בלבד הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ללא ניסיון משחק קודם והייתה לצעירה ביותר המועמדת לפרס עד לשחקנית טייטום אוניל.
את הפרס הפסידה בדהם לפטי דיוק שזכתה באוסקר בגיל 16 בלבד.
לאחר מכן התפרסמה בדהם בפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" בתפקיד הילדה ספורט שרווד.
אף על פי שהצליחה כבר לפרוץ בהוליווד בגיל צעיר לא פיתחה לעצמה קריית משחק והופיעה למעשה רק בשנת 1966 בסרטו של סידני פולאק "בית זה עומד להיהרס" בתפקיד הילדה הפרועה ווילי סטאר. בשנת 2005 חזרה בדהם מפרישה להופעה קטנה בדרמה העצמאית "אחת משלנו".
בדהם היא אחותו הצעירה של במאי המצליח של "שיגעון המוזיקה", "משחקי מלחמה" ו"רעם כחול" ג'ון בדהם.
בדהם עובדת כרסטורית אומנות.
פנורמה נעה
פנורמה נעה היא אמצעי בידור שהומצא בסוף המאה ה-18. שמה נגזר רעיונית מהציור הפנורמי שהיה פופולרי באותה עת, אם כי עיצובה היה שונה והיא שרדה זמן ממושך יותר.
מקור השם פנורמה ביוונית ומשמעותו "לראות הכל". הצייר רוברט בארקר המציא את המושג "פנורמה נעה" ב-1791 כדי לתאר את ציורי אדינבורו המרשימים שצייר. זאת למרות שציוריו הללו לא היו פנורמיים (היקפיים) אלא תצוגה המשכית של סצינות חולפות, כאילו נצפו מתוך סירה שטה או מחלון רכבת נוסעת. התמונות הותקנו על סלילים ענקיים וגולגלו למול פני הקהל דרך מסך-רקע או פרוסניום, אשר הסתיר את המנגנון מהקהל. שלא כמו במוצגי ציור פנורמי, לפנורמה הנעה כמעט תמיד נלוותה קריינות שתארה את התמונות החולפות והוסיפה לדרמה של האירועים המתוארים. לעיתים נוסף גם ליווי נגינת מוזיקה.
אחד הקריינים המצליחים ביותר היה ג'ון בנבארד, שהפנורמה שלו, טיול במורד ובמעלה המיסיסיפי, הניבה סיור עולמי כה מוצלח עד שרווחיו איפשרו לו לבנות אחוזה עצומה בלונג איילנד כחיקוי לטירת וינדזור.
בבריטניה סיירו בכל קצוות המדינה מגוון פנורמות כאלו משנות ה-50 של המאה ה-19 עד סוף שנות ה-1880.
באמצע המאה ה-19 הייתה הפנורמה הנעה אחד מאמצעי הבידור הנפוצים ביותר; מאות פנורמות סיירו בקביעות ברחבי ארצות הברית, בריטניה ומדינות אירופאיות רבות.
פנורמות נעות שימשו גם במחזות מלודרמטיים. הן הפכו לרכיב ויזואלי חדש בתיאטרון ואיפשרו שילוב איכות מציאותית יותר במחזות. בנוסף להיותן אפקט מיוחד על הבמות, היוו הפנורמות אב-קדמון ובסיס לקולנוע המוקדם.
נושאים מקובלים.
פנורמות נעות (ולעיתים גם דיורמות נעות) שימשו לשיחזור טקסי ענק. ב-1811 שוחזר בפילדלפיה אירוע משנת 1788 על גבי 400 מטר של בד מצויר. כך שוחזר גם טקס ההכתרה של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בלונדון.
נופים ומסעות אקזוטיים היוו נושא פופולרי, בעיקר מסעות להודו, ניו זילנד, אוסטרליה והאזור הארקטי.
בארצות הברית פנורמות פופולריות בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 היו ערים גדולות כגיון ניו יורק ומפלי ניאגרה.
שרידת המדיה.
פנורמות מעטות שרדו עד ימינו, ושיקולי שימור מונעים הצגתן בפורמט המקורי. במוזיאון במיין מצויה פנורמה שצוירה בעבודה משותפת של מיטב ציירי התקופה. פנורמות מצויות גם במוזיאון במסצ'וסטס ובמוזיאון לאמנות של אוניברסיטת בריגהאם יאנג. ב-2005 נתרמה לאוניברסיטת בראון פנורמה שצוירה ב-1860 ומתארת את חיי גריבלדי. אורכה כ-43 מטרים, מצוירת משני צידיה בצבעי מים. הפנורמה כוללת 42 סצינות, לרבות טקסט הקריינות המקורי הכתוב בדיו.
נתן שוולב
קיושי שיגה
קִיוֹשִׁי שִׁיגָה (ביפנית: 志賀 潔; ) היה רופא ובקטריולוג יפני.
חייו.
שיגה, שנולד במקור עם שם המשפחה סאטו, נולד בסנדאי שבמחוז מיאגי, יפן. הוא סיים את לימודי בית הספר לרפואה באוניברסיטת טוקיו הקיסרית בשנת 1896 והחל לעבוד במכון לחקר מחלות מידבקות תחת ניהולו של קיטסאטו שיבסבורו. הוא התפרסם בזכות גילוי החיידק "Shigella dysenteriae", חיידק מתג מהסוג "Shigella" הגורם לדיזנטריה, בשנת 1898, בעת מגפה חמורה שבמהלכה דווחו למעלה מ-90,000 מקרים של דיזנטריה עם שיעור תמותה של כמעט 30%. סוג החיידק נקרא על שמו של שיגה כמו גם הרעלן שיגה שהוא מייצר.
לאחר גילוי החיידק עבד שיגה עם פאול ארליך בגרמניה בין השנים 1901 ל-1905, ואחרי שחזר ליפן המשיך את מחקרו עם קיטסאטו. הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קאיאו בשנת 1920. בין השנים 1929–1931 היה הנשיא של אוניברסיטת קייג'ו הקיסרית בקייג'ו ויועץ רפואי בכיר למושל הכללי של קוריאה. שיגה קיבל את אות מסדר התרבות בשנת 1944, וכן את אות מסדר האוצר הקדוש, דרגה ראשונה, עם מותו ב-1957.
שכונת אברהם אבינו
שכונת אברהם אבינו היא שכונה יהודית בחברון, סמוך למערת המכפלה.
השכונה הוקמה בידי יהודים גולי ספרד במאה ה-16, וחרבה לחלוטין בטבח חברון בתרפ"ט.
בשנת 1979 הוקמה במקום מחדש שכונה יהודית בשם זה.
היסטוריה.
אדמות השכונה נקנו במאה ה-16, בידי קבוצת יהודים ממגורשי ספרד. הקבוצה התיישבה בחברון בנשיאות הרב מלכיאל אשכנזי. במרכז השכונה הוקם בית הכנסת אברהם אבינו
בטבח חברון בתרפ"ט (1929) עונו ונרצחו יהודים תושבי השכונה. התושבים ששרדו פונו לירושלים על ידי הבריטים. בכך פסקה ההתיישבות היהודית בשכונה לתקופה של 50 שנה.
לאחר הכיבוש הירדני בה'תש"ח (1948) הרסו הערבים את בתי השכונה והקימו עליהם שוק סיטונאי, מרכז איסוף אשפה ובית שימוש ציבורי. על חורבות בית הכנסת אברהם אבינו הוקם דיר עיזים וחמורים.
תחת שלטון ישראל.