מניל למד במכון הלאומי למדעים יישומיים בטולוז והוסמך כמהנדס בשנת 2001. מאז שנת 2005 הוא עוסק במקצוע זה במשרה חלקית בחברת המחשבים הצרפתית אונילוג.
הבירה התלמית
הבירה התלמית (לעיתים הבריס או החקרא התלמית) היא מצודה שעמדה בירושלים בזמן שלטון מצרים התלמית על ארץ ישראל. המצודה נזכרת במספר מקורות קדומים אולם לא נמצאה לה כל עדות ארכאולוגית ומידע רב אודותיה עדיין נסתר.
שיבת ציון.
עם הכרזת כורש, שיבת ציון והקמתן המחודשת של חומות ירושלים בשלהי המאה ה-6 לפנה"ס, בנה השלטון הפרסי גם מצודה בעיר. מצודה זו היא ה"בירה" המוזכרת בספר נחמיה ו-. מקובל לזהות אותה עם מגדל חננאל, שעמד מצפון להר הבית. באזור זה לא היה מכשול טופוגרפי אשר ימנע גישת אויבים לחומות העיר והמצודה נבנתה כחלק ממאמץ פרסי לחזק את גבולות האימפריה.
כאשר כבש אלכסנדר מוקדון את ארץ ישראל בשנת 332 לפנה"ס, נפלה ירושלים לידיו ללא כל שפיכות דמים. אין כל עדות לתפקיד שמילאה מצודת הבירה בפרק זה. ייתכן וכלל לא עמדה עדיין על תילה בשלהי המאה ה-4 לפנה"ס, אך באותה המידה ייתכן שנכנעה בפני מוקדון בשלמותה.
השלטון ההלניסטי.
בעשורים שלאחר מותו של מוקדון היה המזרח התיכון עד למלחמות הדיאדוכים – שורת התנגשויות, קרבות וקואליציות משתנות במאבק על השליטה באימפריה שהותיר אחריו. בין הראשונים לחזות את קריסתה של האימפריה היה תלמי בן לאגוס, נציב מצרים, אשר בשנת 305 לפנה"ס הכריז על עצמו כמלך. כעבור ארבע שנים ניצל תלמי את עיסוקם של יתר המלכים ההלניסטיים בקרב איפסוס על מנת להשתלט על קוילה-סוריה, ובכללה ארץ ישראל, על אף שזו יועדה לבעל בריתו סלאוקוס, מייסד הממלכה הסלאוקית. כל עוד היו שני המלכים בחיים, נוהל הפולמוס ביניהם באמצעים דיפלומטים, ככל הנראה עקב המחויבות שחש סלאוקוס לתלמי אשר עזר לו להקים ולבסס את שלטונו בבבל. אולם עם מות תלמי בשנת 283 לפנה"ס ומות סלאוקוס כעבור ארבע שנים, פנו יורשיהם למאבק מזוין.
במשך כמאה שנים, במהלך המאות ה-3 וה-2 לפנה"ס ניהלו שתי הממלכות סדרה של מלחמות שנודעו בשם המלחמות הסוריות.
בשנת 202 לפנה"ס ניצל אנטיוכוס השלישי את מותו של תלמי הרביעי, אשר הסתלקותו נתנה את האות לתחילתם של מאבקי כוח בצמרת השלטון התלמי, על מנת לפלוש לתחום קוילה-סוריה. בקרב פניאון (200 לפנה"ס) ריסק אנטיוכוס את הכוח שניצב מולו והשתלט על ארץ ישראל. אולם בעוד שכיבוש ירושלים על ידי מוקדון התרחש ללא קרב, לא כך היה כאשר הגיעו הכוחות הסלאוקים לירושלים. לפי יוסף בן מתתיהו, בבירה של ירושלים החזיק עדיין חיל מצב מצרי שהציב במקום סקופאס, מפקד הצבא התלמי. בסיועם של תושביה היהודיים של ירושלים צר צבאו של אנטיוכוס על מצודה זו עד שהכניעהּ. המצודה מוזכרת גם בתיאור אמנתו של אנטיוכוס השלישי ליהודים, ומכאן שנפלה ככל הנראה בשלמותה לידי הסלאוקים.
איגרת אריסטאס.
תיאורה המפורט ביותר של מצודת הבירה התלמית נמצא באיגרת אריסטיאס, יצירה המתעדת את תולדות תרגום השבעים. האיגרת מתארת את יציאתה של משלחת מטעמו של תלמי השני לארץ ישראל, משלחת אשר כללה בין היתר גם חברים מן הקהילה היהודית באלכסנדריה. לאחר תיאורו את בית המקדש והפולחן המתקיים בו, מזכיר מחבר האיגרת את הזכות הגדולה שניתנה בידיו לבקר במצודה הסמוכה למקדש:
התיאור אינו מבהיר היכן בדיוק הייתה ממוקמת בירה זו (חקרא במקור היווני), אולם מעצם הציון כי "עלינו לבירה" (לאחר תיאור מתחם בית המקדש עצמו), כמו גם הציון כי "היא יושבת במקום הגבוה ביותר" ניתן להבין כי היא נמצאה מעל הר הבית. מאחר שעל פי התיאור המצודה ישבה בצמוד להר הבית עצמו ולא על אחד ההרים הסובבים את ירושלים, כגון הר הזיתים, המיקום היחיד המתאים למציאות הטופוגרפית הוא מצפון לבית המקדש. במקום זה עומד מצוק עליו עתיד היה הורדוס להקים את מצודת האנטוניה ואשר עליו יושב כיום בית הספר אל עומריה.
מיקום זה, הזהה למיקומה של המצודה הפרסית, נמצא הרחק מהאוכלוסייה הירושלמית שבתקופה ההלניסטית התרכזה בעיר דוד. דבר זה מלמד כי מטרתה הייתה בראש ובראשונה להגן על ירושלים ומתחם הר הבית מפני אויב חיצוני. האזור מצפון לבית המקדש הוא האזור הנגיש ביותר לאויב המבקש לצור על העיר. לראיה, בדיוק מנקודה זו פרץ אל העיר פומפיוס הגדול בעת כיבושהּ בשנת 63 לפנה"ס, ובדיוק מנקודה זו, תוך השתלטות על מצודת האנטוניה, פרצו חייליו של טיטוס אל בית המקדש בשנת 70 לספירה.
תאריך חיבורה של איגרת אריסטאס אינו ידוע, אם כי ברור כי לא נכתבה בתקופה אותה היא מתיימרת לתאר. הדעות לגבי תאריך חיבורה המדויק מגוונות, אולם הדעה הרווחת מצביעה על אמצע המאה ה-2 לפנה"ס. אם אכן כך הדבר, ההשראה לסיפור אינה אחת המצודות האחרות שעמדו בצפון הר הבית בשנים מאוחרות יותר, הבירה החשמונאית או מצודת האנטוניה. לאור התיאור האידילי של שומרי המצודה, נאמנותם למקדש ולחגי ישראל, ולאור העובדה כי האיגרת נכתבה על ידי יהודי, ייתכן כי מצודה זו מתוארת כאנטיתזה לחקרא הסלאוקית. זו הייתה שנואה על יהודי ירושלים ונמצאה בעימות עם אוכלוסיית העיר במהלך מרבית שנות קיומה. לחלופין, למרות שנכתבה עשרות שנים לאחר סיום השלטון התלמי בירושלים, ייתכן והאיגרת אכן משמרת זיכרון היסטורי על אודות מצודה תלמית מצפון לבית המקדש.
גורלה של הבירה התלמית.
ספר מקבים ב' כולל התייחסות ל"סוסטראטוס, נציב האקרופוליס" (מקור המילה "חקרא" – מצודה – במילה אקרופוליס) שנים ספורות לפני מרד המכבים, אולם במהלך כל המרד אין ולו אזכור אחד למצודה כלשהי מצפון למתחם בית המקדש והיא נעדרת מכל תיאור מאוחר יותר. יש הסוברים כי הדבר רומז על כך כי הבירה התלמית והחקרא הסלאוקית הן למעשה אותה המצודה, אולם כל תאוריה של מצודת החקרא הסלאוקית מתארכים את בנייתה רק לערב תקופת המרד. כמו כן, מקובל כיום למקם מצודה זו מדרום להר הבית. גורלה של הבירה התלמית, אם כן, הוא בגדר תעלומה. תאוריה אחת מייחסת את הריסתה לאנטיוכוס הרביעי, כאשר זה עלה על ירושלים והחריבה בשנת 168 לפנה"ס. טענה זו גורסת כי אנטיוכוס, אשר היה זקוק למצודה על מנת לדכא את האוכלוסייה היהודית, בנה את החקרא בעיר דוד והעביר לתוכה את חיל המצב הסלאוקי. עתה, משלא הזדקק למצודת הבירה, החריב גם אותה.
אס&quot;א תל אביב (כדורמים)
מועדון הכדורמים אס"א (איגוד ספורט אקדמי) תל אביב הוא קבוצת כדורמים שהוקמה על ידי סטודנטים, ורבים משחקניה הפעילים הם סטודנטים או אקדמאים.המועדון מהווה חלק מאגודת אס"א תל אביב, שפעילה גם בתחומים כטניס וכדוריד. הקבוצה משחקת בליגה הלאומית בכדורמים.
הקבוצה זכתה תשע פעמים באליפות המדינה (הזכייה האחרונה ב-2016/2017) ושמונה פעמים בגביע המדינה (הזכייה האחרונה ב-2017/18).
בעונות 2010/11-2011/12 השתתפה בליגה האירופית בכדורמים.
שחקניה הבולטים מהווים דרך קבע חלק חשוב של נבחרת ישראל בכדורמים.
מחלקת הנוער.
למועדון מחלקת נוער שפרצה בשנים האחרונות קדימה ומובילה בתחומה בארץ.
במשך כל שנה קבוצות הילדים והנוער הן בין הקבוצות הבכירות בישראל.בשנת 2009 קבוצת הנוער לקחה אליפות היסטורית לאחר שנים רבות ללא תארים במחלקות הנוער.
בית הספר לשחייה וכדורמים.
המועדון מפעיל את בית הספר לשחייה וכדור מים. בית הספר פועל במשך כל השנה וקולט בנים ובנות בגילאי 6 - 13. תוכנית האימונים בבית הספר לכדור מים כוללת אימוני שחייה המשולבים במשחקי כדור ומיומנויות משחק הכדור מים. כמו בכל בית ספר לשחייה, לומדים הילדים את ארבעת סגנונות השחייה: חתירה, חזה, גב ופרפר ובנוסף משולבים משחקי כדור במים, כך על ידי שילוב של מיומנויות שחייה, פיתוח יכולות גופניות ושילוב משחקי כדור משיגים הילדים יכולת ספורטיבית רחבה.
שחר איילון
שחר איילון (נולד בשנת 1955) הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת ניצב שכיהן גם כנציב כבאות והצלה וכמנכ"ל רכבת ישראל.
ביוגרפיה.
איילון נולד, גדל והתחנך בירושלים. נצר למשפחות ראב, שטמפפר והרשלר שעלו מהונגריה לארץ ישראל במאה ה-19. בן לדוד איילון (הרשלר), שהיה אלוף ארץ ישראל בקפיצה במוט, מזכיר מועצת הפועלים ועסקן באגודת הספורט של הפועל ירושלים, ולרות איילון, בעלת מדליית זהב במכביה השלישית בריצת משוכות ומורה לחינוך גופני. בצעירותו היה ספורטאי מצטיין וחבר נבחרת ישראל לנוער באתלטיקה, במסגרתה התחרה בריצות ל-400, ל-800 ול-1500 מטרים. איילון אף שהה עם נבחרת הנוער בכפר האולימפי בזמן טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. את שירותו הצבאי עשה כמדריך כושר קרבי.
שירותו במשטרת ישראל.
לאחר שירותו הצבאי גויס לשורות הימ"מ ושירת ביחידה משנת 1977 עד 1980 כמפקד מחלקה. עשה הסבה למשטרה ה"כחולה" ושירת במגוון תפקידים בהם מפקד יחידת הסיור במרחב ירקון, מפקד תחנת אילת בשנים 1984–1985 וקצין מבצעים של המחוז הדרומי עד 1988. בשנת 1988 התמנה לראש לשכת סיור מרחבית בירושלים. על תפקודו במהומות הר הבית באוקטובר 1990 זכה לעיטור המופת של משטרת ישראל. ב-1991 קודם לתפקיד מפקד תחנת הבירה ובשנים 1993–1994 שירת כמדריך ראשי בבית הספר לשוטרים. ב-1995 מונה לסגן ראש אגף שיטור וביטחון וב־1998 לסגן מפקד מחוז תל אביב.
בשנת 2001 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד מחוז יהודה ושומרון. במסגרת תפקידו פיקד באוקטובר 2002 על פינוי חוות גלעד. בתדריך לכוחות המשטרה לפני הפינוי הורה לשוטרים להסיר את תגי הזיהוי האישיים שלהם ממדיהם ואם יתבקשו להזדהות לטעון ששמם הוא "שחר איילון". על כך ספג הערה פיקודית מהמפכ"ל שלמה אהרונישקי.