אתר המאובנים שוכן על גבעת מָאוטְייֵנְשָׁאן (帽天山, בפין-יין: "Màotiānshān") במזרחה של נפת צֶ'נְגְגְ'יָאנְג, הנציבות העירונית יושי במחוז יונאן בדרום-מערב סין. הוא שוכן כ-5 קילומטרים מזרחית לעיירה צֶ'נְגְגְ'יָאנְג, מושב הנפה, וכ-65 קילומטרים דרומית לקונמינג בירת המחוז. מרכזו של האתר הוא בקואורדינטות , והוא משתרע על שטח של 5.12 קילומטרים רבועים וסביבו הוגדר שטח חיץ על שטח של 2.2 קילומטרים רבועים שבו חלות הגבלות בנייה. סך כל שטח האתר הוא כ-7.32 קמ"ר.
האתר שוכן במזרח רמת יונאן כשהמבנה הגאולוגי הוא של קער החסום בגושים מועתקים (fault-blocked syncline). פני השטח של אזור האתר הם של גבעות והרים נמוכים וביניהם פזורים עמקים, אגמים ומישורים פוריים. דרומית לאתר שוכן אגם פושיין, אחד מהאגמים העמוקים בסין. זהו אגם מים מתוקים בגובה 1,721 מטרים מעל פני הים המשתרע על שטח של 212 קמ"ר ושעומקו 155 מטרים. גובה פני השטח של אתר המאובנים נע בין 1,858 ל-2,063 מטרים מעל פני הים. במרכז הקער שוכנת גבעת מָאוטְייֵנְשָׁאן שגובהה 2,024 מטרים. ערוצונים וחרצים שמקורם בסחיפה התחתרו בפני השטח וחשפו את השכבות מתחילת הקמבריון ואת השכבות מהפרקמבריון שמתחתיהן. הערוצים הם חלק מאגן הניקוז של נהר הפנינה. המים הזורמים בערוצים נשפכים לנהר לוּשִׂישָׁאו, שחוצה את האתר ממזרח למערב, ובסופו של דבר לאגם פושיין, שהוא בסיס הסחיפה המקומי. הקרקע באתר היא קרקע אדומה.
צמחייה.
באתר נמנו 522 צמחים וסקולריים המשתייכים ל-389 סוגים ב-124 משפחות, שמתוכם 171 מינים ו-128 סוגים אינם מקומיים. הצמחייה כוללת 20 מיני שרכאים (16 סוגים, 12 משפחות), 6 מינים של חשופי זרע (5 סוגים, 3 משפחות) ו-486 מינים של בעלי פרחים (357 סוגים, 109 משפחות).
חלק מהמינים מוגדרים מינים מוגנים ברמה הלאומית כדוגמת נורית ארסית, קמליה מרושתת ודיכוטומנתס טריסטניקרפה. כמה מינים מוגדרים כמוגנים ברמת המחוז, ובהם אלה ויינמניפוליה, מגנוליה חלקת עלים, ומין האוג טוקסיקודנדרון גריפיתי.
הצמחייה המקורית באתר, שכללה עצים ירוקי עד רחבי-עלים מהמינים קסטנופסיס אורתאקנתה, קסטנופסיס דלאוויי, אלון שוטקי, מין האלון ליתוקרפוס דאלבטוס וזית יונאן, כמעט ונעלמה כליל, וכיום מכסה יער ירוק-עד 28% מפני השטח. מרבית העצים הם אורנים מהמינים אורן יונאן ואורן ארמן, אקליפטוסים וכן המינים קטליריה איווליניאנה, אלנוס נפאלי ודודונאה דביקה. כמו כן ניטעו באתר שיחים ויערות פתוחים.
בעלי חיים.
הפאונה הנוכחית כוללת חרקים, זוחלים כגון תת-מין של גומצן שטיינגר ("Trimeresurus stejnegeri yunnanensis"), נחש ארסי מתת-משפחת צפעוני גומה, ומין הזעמן ליקודון ספטנטריונליס, עופות דוגמת חסידה שחורה, כפן מצוי, מנדרין סיני, אווז הודי, עגור אפור, נץ מצוי, אפודי סהרוני, פשוש ודרור הרים, ויונקים דוגמת פנגולין סיני.
אקלים.
האקלים באתר הוא סובטרופי מונסוני. יש באתר שתי עונות מובחנות: העונה היבשה בין נובמבר לאפריל, והעונה הגשומה, בין מאי לאוקטובר, שבה יורדים כ-80% מהמשקעים השנתיים. ממוצע המשקעים השנתי הוא 964 מילימטרים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15°C, כשהטמפרטורה היומית הגבוהה ביותר היא 31°C והנמוכה ביותר 5°C-. הלחות היחסית היא 74%, והרוחות במקום הן בדרך כלל דרומיות, דרומיות מערביות במהירות 1–2 מטרים לשנייה.
גאולוגיה.
סטרטיגרפיה.
אתר המאובנים בצֶ'נְגְגְ'יָאנְג שייך לחלקו המערבי של המשטח היבשתי של יאנגצה על לוח סין הדרומי. האתר שוכן בקצה הדרומי של העתק שְׂיָאוגְ'יָאנְג המשתרע (בכיוון מצפון לדרום) מסצ'ואן ליונאן. האירועים הטקטוניים החשובים ביותר שעברו על האתר הם האורוגנזה שבה נבנו הרי ההימלאיה (לפני 50 מיליון שנים) והתנועה לאורך העתק שְׂיָאוגְ'יָאנְג לפני 4 מיליון שנים. כיוון המישור של השכבה המכילה את המאובנים הוא מצפון-צפון מזרח לדרום-דרום מערב. השכבות באתר שייכות לסיניאן עליון (שלהי הפרוטרוזואיקון), קמבריון תחתון, דבון תיכון ועליון, קרבון ורביעון. שכבות מסיניאן תחתון ומהפרם קיימות בשולי האתר.
להלן פירוט השכבות באתר (מסודרות מלמעלה כלפי מטה), כאשר בין מרביתן מפרידה אי התאמה:
מתחת לאתר יש קער אסינכרוני שכיוונו 30° מזרח, שבו הזרוע המזרחית תלולה יותר. מספר העתקים שאורכם בין כמה מאות מטרים לכמה קילומטרים חוצים את ציר הקער ואת כל האתר.
השכבות המכילות את המאובנים.
המאובנים של "הפאונה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג" נתגלו בפצלים ובסלעי אבן הבוץ הצהבהבים של החלק העליון של פרט יוּ'אָנְשָׁאן בתצורת צְ'יוֹנְגְג'וּסְה (המכונה גם תצורת חֵיילִינְפּוּ - Heilinpu Formation) מהקמבריון התחתון. חלק זה מתחלק לשלושה אזורים ביולוגיים (Biozones) המבוססים על סוג הטרילוביט הנפוץ, והם אזור ביולוגי "Yunnanocephalu – Malungia", אזור ביולוגי "Eoredlichia -Wutingaspis" ואזור ביולוגי "Parabadiella". הפאונה של צ'נגג'יאנג קיימת רק באזור הביולוגי האמצעי. חלק עליון זה נחלק לארבע שכבות (מלמעלה כלפי מטה):
היסטוריה.
היסטוריה גאולוגית.
לפני 800 מיליון שנים התחוללה אורוגנזת גִ'ינִּינְג (Jinning Orogeny), אירוע בניית הרים שייצר את התשתית (מסד של סלעי הקרום היבשתי באזור היציב מבחינה טקטונית) של דרום סין. עיוות נוסף נגרם על ידי אורוגנזת צֶ'נְגְגְ'יָאנְג. לפני כ-700 מיליון שנים עבר האזור עידן קרח (קרחונים כיסו אז את מרבית כדור הארץ, תופעה המכונה "כדור השלג ארץ"). בתקופה שבין לפני 700 ל-540 מיליון שנים עברו על אזור צֶ'נְגְגְ'יָאנְג תהליכים חוזרים ונשנים של התקמטות וסחיפה, שבסופם הוצף האזור על ידי ים רדוד שבו הושקעו בהדרגה סלעים קרבונטיים שנוצרו על ידי השקעה של בעלי חיים בעלי קונכיות.
לפני 530 מיליון שנים היה האזור מפרץ רדוד בקו הרוחב 11° דרום. התנאים הסביבתיים – שפע אור שמש, וחמצן – גרמו לשגשוג של אצות שהיו תחילת שרשרת המזון לבעלי חיים אחרים. המאובנים של הפאונה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג נוצרו בתקופה זו בפרט יוּ'’אָנְשָׁאן בלמינות (שכבות דקות) בעובי שבין 3 ל-5 סנטימטרים כאשר מקור החלק התחתון בכל למינה הוא טיני והעליון בוצי, מה שמעיד על השקעה עקב זרם עכירות קטן. בעלי החיים נקברו במהירות במשקעים מבלי שעברו ריקבון והשכבות שבהן נקברו לא עברו טלטלות. הרקמות הרכות נשתמרו על ידי החלפה לפיריט.
מהקמבריון ועד הפרם העליון (בין לפני 540 ל-250 מיליון שנים) נוצרו באזור כ-1,500 מטרים של סלעי משקע בכמה אירועי השקעה. פעילות בניית הרים בסוף עידן הפלאוזואיקון גרמה להעלמות ים טתיס הקדום, ובכך בא הקץ לפרק הימי בתולדות אזור צֶ'נְגְגְ'יָאנְג. האזור הושפע מפעילות געשית בסוף תור הפרם וכמו כן החל לפעול העתק אזורי ארוך הקרוי העתק שְׂיָאוגְ'יָאנְג, והחל להיווצר הקער של מָאוטְייֵנְשָׁאן.
בין לפני 250 ל-4 מיליון שנים (מטריאס תחתון עד שלהי הנאוגן), חווה האזור מדי פעם תהליכי התרוממות, כאשר הסלעים מעידן הפלאוזואיקון נחשפים ונסחפים. קרקע החלה להיווצר וכיסתה את הסלעים. בין לפני 4 ל-3 מיליון שנים הייתה התרוממות נוספת, בשולי האירוע שיצר את הרי ההימלאיה, והאזור הפך לרמה. פעילות טקטונית נמרצת גרמה ליצירת העתקים ואגן מרכזי שהצטברו בו מים ונוצר אגם פושיין.
לפני כ-12,000 שנים (תחילת הולוקן) הגיע אגם פושיין לשיא גודלו. פני האגם היו גבוהים ב-30 עד 40 מטרים מגובהם בהווה, והוא השתרע על שטח של כ-350 קמ"ר, ובקצהו הצפוני הגיע עד המורדות הדרומיים של גבעת מָאוטְייֵנְשָׁאן. לפני כ-5,000 התחזקה התנועה בהעתק שְׂיָאוגְ'יָאנְג וגרמה להעמקת אגם פושיין.
לפני כ-3,000 שנים (שלהי ההולוקן) התיישבו בני אדם על הגדה הצפונית של אגם פושיין, וחיו על הדיג, הציד, וגידול חיות משק. הם ביראו את היערות ירוקי העד הבראשיתיים העבותים, וחשפו בכך את השכבות מהקמבריון התחתון.
היסטוריה אנושית.
אזור יונאן כולל שרידים ארכאולוגיים לכמה מהעדויות הקדומות ביותר להתיישבות אנושית בסין. אתר המאובנים נמצא במרחק של כ-300 קילומטרים בלבד מהאתר שבו נתגלו מאובנים של אדם יואנמואו, תת-מין של הומו ארקטוס, המאובן האנושי הקדום ביותר ביונאן. בכמה נפות סמוכות נתגלו עדויות לפעילות אנושית מהתקופה הפלאוליתית בתקופה שבין לפני 100,000 עד 30,000 שנים.
בנפת צֶ'נְגְגְ'יָאנְג עצמה נתגלו כמה אתרים נאוליתיים. ההתיישבות המסיבית באזור החלה לפני 1,200 שנים. האזור החל לפעול תחת שלטון מרכזי בשנת 279 לפנה"ס בתקופת המדינות הלוחמות, כשהמצביא גְ'וָאנְג צְ'יָאו (庄跤) שנשלח מטעם מדינת צ'ו השתלט על האזור (כולל צֶ'נְגְגְ'יָאנְג) והכריז על עצמו שליט ממלכת דְייֵן. ממלכת דיין נכבשה על ידי שושלת האן בשנת 109 לפנה"ס. בשנת 106, בתקופת שושלת האן המערבית, הוקמה הנפה רשמית בשם נפת יוּיְוֵּאן. רק ב-1913 קיבלה הנפה את שמה הנוכחי.
בנפה מתגוררים בני כמה קבוצות אתניות: האן, חווי, יִי ומְיָאו. היִי, היו התושבים המקורים, בני ההאן (הקבוצה האתנית הגדולה בסין) היגרו לאזור החל מתקופת שושלת צ'ין (מ-300 לפני הספירה), החְווֵי הם קבוצה מוסלמית שהגיעו לאזור ב-1250 בתקופת שושלת יואן והמְיָאו הגיעו לאזור במאה ה-17, בתקופת שושלת צ'ינג.