סטנלי אלן מק'קריסטל (באנגלית: Stanley Allen McChrystal; נולד ב-14 באוגוסט 1954) הוא גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. מק'קריסטל שימש בין השאר בתפקידים כעוזרו של יושב ראש המטות המשולבים, מפקד הכוחות המיוחדים המשולבים (JSOC) ושימש בתפקידו האחרון כמפקד כוחות ארצות הברית וכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן.
במהלך הקריירה הצבאית שלו זכה מק'קריסטל להצלחות לצד ביקורות. תחת פיקודו הצליחו הכוחות המיוחדים (JSOC) להרוג את אבו מוסעב א-זרקאווי, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה בעיראק. מנגד, נמתחה עליו ביקורת במספר מקרים, ובראשם בעקבות התבטאות ביקורתית פומבית שמתח על סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בריאיון לכתב העת רולינג סטון. מק'קריסטל נאלץ לבסוף להתפטר מתפקידו, כשנה לאחר שמונה, ולבסוף פרש מחיי הצבא.
מק'קריסטל זכה למדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, מדליית השירות המצוין, עיטור כוכב הארד, עיטור אות לגיון ההצטיינות.
קריירה צבאית.
מק'קרסיטל החל את דרכו בצבא ארצות הברית ב-1972 עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1976, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט, התנדב מק'קריסטל לכוחות המוטסים של צבא ארצות הברית. בתפקידו הראשון שימש כמפקד מחלקה ברגימנט הרגלים ה-504 של הדיוויזיה המוטסת ה-82 שבסיסה בפורט בראג. ב-1978 התקבל לאקדמיה הצבאית ללוחמה מיוחדת על שם קנדי בפורט בראג והחל במסלול אימון בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, ולאחריהם מונה למפקד פלגת כוחות מיוחדים. ב-1980 חזר למסלולי ההכשרה - הפעם כקצין חי"ר מתקדם באקדמיה הצבאית בפורט בנינג.
לאחר תפקידים שונים, בהם קצין מודיעין בקוריאה הדרומית בעבור כוחות האו"ם באזור, התקבל מק'קריסטל לריינג'רס ושימש ביחידה בתפקידים שונים החל ב-1985. ב-1989 יצא ללימודי פיקוד ומטה במכללת הצי ברוד איילנד. לאחר לימודיו שימש כקצין פעולות מבצעים מיוחדים בפיקוד הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, לרבות בתקופת מלחמת המפרץ.
לאחר מספר תפקידים פיקודיים ביחידות שונות, ובהן בפיקוד המבצעים המיוחדים, מונה למפקד גדוד הצנחנים השני ברגימנט הרגלים ה-504. בשנים 1994–1996 שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט הריינג'רס ה-75 ובין יולי 1997 ליולי 1999 פיקד על רגימנט הריינג'רס ה-75. לאחר תקופה קצרה בה שימש כעמית לעניינים צבאיים במועצה ליחסי חוץ בניו יורק (Council on Foreign Relations) חזר לשרת בצבא בתפקידים פיקודיים ותפקידי מטה בכירים, בין השאר במסגרת מלחמת אפגניסטן ולקראת הפלישה לעיראק במסגרת מלחמת המפרץ השנייה.
ב-2003, עם תחילת המלחמה, מונה מק'קרסיטל למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים אשר פעלו בעיראק כנגד כוחותיו של סאדאם חוסיין וארגוני טרור כגון הטליבאן ואל-קאעידה. תחת פיקודו היחידה הובילה פעולות מיוחדות רבות ובהן לכידתו של סדאם חוסיין לאחר הפלישה, ובהן התנקשות בחיי מנהיג אל-קאעידה במדינה, אבו מוסעב א-זרקאווי. לצד הצלחות מק'קריסטל ספג גם ביקורת בעקבות כהונתו כמפקד היחידה. שמו עלה בפרשת מותו של כוכב הפוטבול האמריקאי שהתגייס לצבא ארצות הברית, פט טילמן, אשר נהרג מאש ידידותית. מק'קריסטל חתם על מסמך שציין כי טילמן נהרג מידי אש אויב, אך ציין לאחר מכן כי היו לו ספקות בנושא. במקרה אחר הועלו טענות כנגד פקודיו בגין הפעלת כוח בלתי סביר בחקירת שבויים. לאחר 3 שנים כמפקד JSOC עבר מק'קריסטל לתפקידי מטה בכירים אחרים, בהם עוזרו של יושב ראש המטות המשולבים.
ב-2008 החל ברק אובמה את כהונתו כנשיא ארצות הברית. אובמה נבחר, בין השאר, על בסיס הבטחות להביא לשינוי במלחמה המתמשכת מימי קודמו באפגניסטן ובעיראק. ב-2009 הורה אובמה להחליף את מפקד כוחות ארצות הברית ובעלות בריתה באפגניסטן, הגנרל דייוויד מק'קירנן, ולמנות תחתיו את מק'קריסטל. מק'קריסטל, עתה גנרל, הוביל את כוחות ארצות הברית ובעלות בריתה באזור במספר מבצעים, מהגדולים ביותר במלחמה מאז תחילתה, ובראשם מבצע מכת החרב.
על אף שעוד לפני שנכנס לתפקיד כוחות ארצות הברית באפגניסטן קיבלו תגבורת משמעותית, המשיך מק'קריסטל להביע בפומבי דרישות לתגבורות נוספות והחווה לעיתים דעות בנושאים מדיניים-ביטחוניים הנוגעים למשרד הביטחון ולאפגניסטן. אלו התקבלו לא אחת בביקורת קשה מצד גורמי ממשל. הסאה הוגדשה ביוני 2010, כאשר בריאיון לכתב העת רולינג סטון מק'קריסטל מתח ביקורת נוקבת על הנשיא אובמה וסגנו ג'ו ביידן. מק'קריסטל זומן לשיחת בירור עם הנשיא אובמה, עזב את תפקידו כמפקד הכוחות באפגניסטן ולבסוף פרש מהצבא.
סטנלי מקריסטל
יוסף בצרי
יוסף בצרי (אברס) (נולד ב-1923 – הוצא להורג ב-19 בינואר 1952, כ"א בטבת ה'תשי"ב) מהרוגי המלכות, היה עורך דין ישראלי שהוצא להורג בעיראק באשמת ריגול ובטענה כי היה מעורב בפיגועים בבגדאד 51–1950 גם כנגד יהודי בגדאד, במטרה לעודדם לעלות לישראל.
ביוגרפיה.
בצרי נולד בבגדאד, בנם של גורג'יה ואפרים והיה עורך דין במקצועו. החל מ-1942 הצטרף לתנועת "החלוץ" ול"הגנה". בדצמבר 1949 הצליח לעלות לישראל דרך הברחת הגבול עם איראן. בישראל גויס לפעילות מודיעינית, ושב לעיראק. בשנת 1951 התרחש גל פיגועים נגד מטרות יהודיות ומערביות בבגדד. ב-14 בינואר 1951 התרחש פיצוץ בחצר בית הכנסת "מסעודה שם-טוב" בבגדד. בפיגוע נהרגו ארבעה, בהם ילד בן 12, ונפגעו עשרות. לטענת יהודה תג'ר, גם הוא איש מודיעין ישראלי שפעל בבגדד באותה תקופה (ואף נאסר ל-10 שנים בשל פעילות זו), את הפיגוע ביצעו אנשי "האחים המוסלמים".
החל מאמצע 1951 החלה הבולשת העיראקית בגל מעצרים נגד מחתרת ציונית שפעלה במדינה. ב-22 במאי נעצרו שני שליחי מודיעין בבגדד - יהודה תג'ר ומרדכי בן-פורת. בצרי ירד למחתרת והסתתר אצל דודו, ששון צדיק. ב-5 ביוני 1951 נעצר בצרי יחד עם שלום צלאח ולטיף אפרים על ידי הבולשת העיראקית באשמה, כי היו מעורבים בפעילות חבלנית נגד יהודים בבגדד, במטרה לעודד אותם לעלות לישראל. בסך הכל נעצרו 21 איש. בצרי, צלאח ואדם שלישי, יוסף בית הלחמי (שהצליח להימלט חזרה לישראל), הואשמו במעורבות בשלושה פיגועים: ב-13 במרץ, ב-10 במאי וב-5 ביוני. בצרי הואשם גם בריגול. ב-24 באוקטובר החל משפטו הראשון של בצרי, שהועמד בסך הכל לשלושה משפטים על עבירות שונות שיוחסו לו. ב-1952 הוצאו בצרי וצלאח להורג. הרב ג'ורג'י מועלם היה איתם ב-30 דקות האחרונות לחייהם, ומספר שהם אחזו בידיו וקראו "שמע ישראל", לדבריו בקשתם האחרונה הייתה "אחרי מותנו קחו אותנו לקרובנו". לאחר מכן הובילו אותם לכיכר ושם ניתלו כששק שחור מכסה את פניהם. בקשתם לבא לקבורה בישראל לא התמלאה, אך בהר הרצל הוקמה מצבה לזכרם. שלמה הלל סיפר כי מילותיהם האחרונות היו "תחי מדינת ישראל". אחרי מותו הוענקה לבצרי דרגת קצונה בצה"ל.
הנצחה.
לטענת הסוציולוג הישראלי יהודה שנהב היו עולים מעיראק אשר ישבו במעברות וסירבו להשתתף באירועי האבל על הוצאתם להורג של השניים, בטענה כי "זוהי נקמת אלוהים מן התנועה אשר הביאתנו עד הלום". על פי ההיסטוריונית אסתר מאיר השמועות כי בצרי או אנשי התנועה הציונית היו אחראים להתקפות "אינן נתמכות בראיות או במידע מבוסס".
קהילת יהודי מרגיטה
התאסלם
לאסה וירן
לאסה ארטורי וירן (בפינית: Lasse Artturi Virén ; 22 ביולי 1949) הוא אתלט פיני למרחקים ארוכים. הוא אלוף אולימפי שזכה ב-4 מדליות זהב בשתי אולימפיאדות (מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ושיאן עולם בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר. הוא האתלט הראשון שניצח בשתי אולימפיאדות רצופות בריצת 5000 מטר ובריצת 10000. זכה לכינוי "הפיני המעופף". לאחר פרישתו, עבר לפעילות פוליטית ונבחר לפרלמנט הפיני.
ביוגרפיה.
וירן נולד במירסקילה שבדרום פינלנד. הוא עבד בתור קצין משטרה והתאמן תחת הדרכתו של רלף הייקולה.
ההופעה הבינלאומית הראשונה של וירן הייתה באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי בשנת 1971. הוא רץ בצילו של אתלט פיני אחר, יואה ואטיינן שזכה בשתי מדליות זהב בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר תוך שהוא מסיים במקום השביעי (13:38.6 דקות) ובמקום ה-17 בהתאמה. לאחר זמן לא רב, הוא שבר את השיא הפיני של ואטיינן בריצת 5000 מטר. מעודד על ידי משטר אימונים נוקשה שהתקיים בקניה, הוא שיפר בריצת 2 מייל את השיא העולמי (8:14.0 דקות) בכמעט 4 שניות והגיע מוכן למשחקים האולימפיים.
אירוע השיא.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה וירן בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא אולימפי חדש של 13:26.42 דקות, לפני מוחמד גמודי מתוניסיה (13:27.33 דקות) ויאן סטיוארט מבריטניה (13:27.61 דקות) ובריצת 10000 מטר בשיא עולם חדש של 27:38.35 דקות, למרות שנפל בהקפה ה-12 כתוצאה מהסתבכות עם אמיל פוטמנס מבלגיה שזכה במדליית כסף (27:39.58 דקות) ומירוטס איפטר מאתיופיה (27:40.96 דקות). הוא שיפר את שיאו העולמי של רון קלארק מאוסטרליה (27:39.4 דקות). בכך היה לאתלט הרביעי בהיסטוריה שזכה בשתי ריצות אלו אחרי בן ארצו הנס קולמיינן (1912), אמיל זטופק מצ'כוסלובקיה (1952) וולדימיר קוץ מברית המועצות (1956).
ארבעה ימים לאחר האולימפיאדה, בתחרות שנערכה בהלסינקי קבע וירן בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:16.4 דקות. שבוע לאחר מכן, שיפר פוטמן (מתחרהו הגדול) את השיא שקבע ב-3.4 שניות והעמיד אותו על 13:13.0 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה וירן במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.57 דקות ובמקום השביעי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 28:29.23 דקות.