באליטה של חלק מהשבטים היה מנהג של קשירת ראש, שיטוח המצח של ילדיהם והחלק העליון של הגולגולת כסימן למעמד חברתי. הם קשרו את ראשו של התינוק בלחץ בין לוחות כאשר התינוק היה כבן 3 חודשים והמשיכו עד שהילד היה בערך בן שנה. מנהג זה היה אמצעי לסימון היררכיה חברתית; בני קהילה שטוחי הראש היו בדרגה מעל לבעלי ראש עגול. בעלי גולגולת פחוסה סירבו לשעבד אנשים אחרים שסומנו באופן דומה, ובכך חיזקו את הקשר בין בעלי ראש עגול לבין עבדות. חוקרים לבנים מוקדמים באזור כינו את הצ'ינוק "אינדיאנים שטוחי ראש" (Flathead Indians).
כמי שחיו ליד חופי האוקיינוס השקט, היו הצ'ינוק ציידי איילים ודייגים מיומנים. הדג הפופולרי ביותר היה האלתית. בין היתר בשל דפוסי החיים של יישובי קבע שלהם, היו לצ'ינוק ולשבטי חוף אחרים עימותים מועטים יחסית על אדמה, מכיוון שהם לא נדדו זה דרך הטריטוריות של זה, והיו להם משאבים עשירים בסביבה הטבעית. בני הצ'ינוק התגוררו, כדרכם של שבטים יושבי קבע רבים, ב. יותר מחמישים אנשים, השייכים למשפחה מורחבת, התגוררו לעיתים קרובות בבית ארוך אחד. הבתים הארוכים שלהם היו עשויים מלוחות עץ מעצי ארז אדום מערבי. רוחב הבתים היה 6–18 מטרים ואורכם 15–45 מטרים.
שפה ומיתוסים.
פרנץ בועז (1858–1942).
האנתרופולוג היהודי-גרמני, פרנץ בועז שהעביר את רוב שנותיו בארצות הברית, פרסם בשנת 1888 מאמר ב"ז'ורנל של הפולקלור האמריקני" (The Journal of American Folk-Lore), כתב עת הדן בפולקלור האמריקאי, ובו תיאר כמה "שירי צ'ינוק" כולל הטקסט הן בשפת צ'ינוק והן בתרגום לאנגלית.
אוסף "אגדות הילידים של אורגון וושינגטון נאספו" (Native Legends of Oregon and Washington Collected) של אגדות וסיפורים של הצ'ינוק שנכתבו ונאסף על ידי פרנץ בועז ב-1893, זה היה אוסף של סיפורי פולקלור שונים של הצ'ינוק שנכתבו מהתקופה בילה עם בני הצ'ינוק בין השנים 1890 ל-1891. במסעות קיץ לאורגון וושינגטון.
ב-1894 פרסם פרנץ בועז את ה"טקסטים של הצ'ינוק" (Chinook Texts). בספר עיון זה כלל בועז מיתוסים, אמונות, מנהגים, סיפורים וסיפורים היסטוריים שונים, כפי שסיפרו בני הצ'ינוק בעצמם.
ג'ורג' גיבס (1815–1873).
הגאולוג והאתנולוג האמריקני בן תקופתו של בועז, אסף ופרסם את "המילון האלפביתי של שפת הצ'ינוק" (Alphabetical Vocabulary of the Chinook Language). הוא נעזר ברוברט שורטס וסולומן ה. סמית מאורגון וא. צ. אנדרסון מוויקטוריה שבאי ונקובר. המילים הרבות נאספו משבטים שונים בהתחשב בכך שבאותה תקופה בני הצ'ינוק דוברי השפה כמעט נכחדו. הספר נכתב בעיקר למטרות מסחר עם האינדיאנים וגיבס אסף את רוב המילים והתרגומים שלו מהסוחרים עצמם.
בני הצ'ינוק כיום.
לבני הצ'ינוק יש קהילה כבר זמן רב בנהר הקולומביה התחתון. השבטים והקבוצות של הצ'ינוק בנהר הקולומביה התחתון התארגנו מחדש במאה ה-20, הקימו צורת ממשל נבחרת והחיו את התרבות השבטית. הם ביקשו הכרה לראשונה כשבט ריבוני מוכר פדרלית בסוף המאה ה-20, שכן הכרה זו מעניקה הטבות מסוימות שהובטחו על ידי האמנה לחינוך ולרווחה. הלשכה לענייני אינדיאנים של מחלקת הפנים של ארצות הברית דחתה את בקשתם ב-1997. מאז סוף המאה ה-20, "האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" עוסקת במאמץ מתמשך להבטיח הכרה רשמית, עורכת מחקר ומכינה תיעוד כדי להוכיח את ההיסטוריה שלה. מתייחסים אליהם בדיווחים ממשלתיים והיסטוריים, אך אמנות שנחתמו בטנסי פוינט (Tansy Point) ב-1851 לא אושרו על ידי הקונגרס באמצעות תהליך אשרור רשמי. חוסר מעש זה גרם לטריטוריות של הצ'ינוק שהוגדרו באמנות להישאר בלא שיועברו. אף על פי כן, השטחים הללו נלקחו על ידי הממשלה הפדרלית. אם הקונגרס היה מאשר רשמית את האמנות, הייתה נוצרת שמורה, שמשמעותה הייתה הכרה אוטומטית.
בשנת 2001 הכירה מחלקת הפנים של ארצות הברית ב"האומה האינדיאנית של הצ'ינוק", קונפדרציה של קבוצות האינדיאנים הקתלמט, הקלאצופ, הצ'ינוק התחתון, הווהקיאקום והצ'ינוק וילאפה כשבט, על פי כלליו שנקבעו בהתייעצות עם שבטים מוכרים אחרים. השבט תיעד את המשכיות הקהילה שלהם לאורך זמן בנהר הקולומביה התחתון. הכרה זו הוכרזה במהלך החודשים האחרונים של ממשלו של הנשיא ביל קלינטון. מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, יש לאנשי צ'ינוק בודדים חלקות קרקע ב העשירה בעץ במחוז בוושינגטון. הקווינולט ערערו על ההכרה בצ'ינוק באוגוסט 2001, והנושא החל להיות מטופל על ידי הממשל החדש.
לאחר שנבחר הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, בחנו הממונים הפוליטיים החדשים שלו את החומרים של צ'ינוק. ב-2002, בפעולה חריגה ביותר, הם ביטלו את ההכרה בצ'ינוק ובשני שבטים נוספים שאושרו גם הם על ידי הממשל הקודם. מאמצים של , חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית, ממחוז הקונגרס השלישי של וושינגטון, כדי להעביר חקיקה ב-2011 להשגת הכרה בשבט לא הצליחו. בהחלטתו על תביעה שהוגשה בסוף 2017, קבע שופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית, רונלד ב. לייטון, כי ניתן להעניק הכרה רק מהקונגרס וזרועות ממשל אחרות, אך במידה רבה צידד בשבט; לייטון דחה שבע מתוך שמונה תביעות של מחלקת הפנים לדחות את התיק, כולל ערעור על חוק משנת 2015 האוסר על שבטים לבקש הכרה בשנית.
משרדי "האומה האינדיאנית של הצ'ינוק" נמצאים ב בוושינגטון. השבט מקיים מפגש חורף שנתי בבית לוחות העץ ב, בוושינגטון. הוא מקיים גם טקס אלתית ראשונה שנתי (Annual First Salmon Ceremony) בצ'ינוק פוינט (Chinook Point, פורט קולומביה) על החוף הצפוני של הנהר קולומביה. בשנת 2019, האומה האינדיאנית של הצ'ינוק רכשה 40 דונם משטח הסכם טנסי פוינט (Tansy Point treaty) משנת 1851.
קבוצות בתוך שבט הצ'ינוק.
הקבוצות דוברות הצ'ינוק כוללות:
במאה ה-21, חלק גדול מבני הצ'ינוק חיים באזורים המקיפים את העיירות ביי סנטר, ו בדרום-מערב וושינגטון, וב באורגון.
מרג'ן סרץ'
מבול (סרט)
מבול הוא סרט קולנוע ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 2011 בבימויו של גיא נתיב, עם רונית אלקבץ, צחי גראד, יואב רוטמן ומיכאל מושונוב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי גיא נתיב ונועה ברמן הרצברג והוא בהשראת הסרט הקצר "מבול" משנת 2002 שהיה סרט הגמר של גיא נתיב בלימודיו בקמרה אובסקורה לפי תסריט של נועה ברמן הרצברג וזכה בפרס "דב הבדולח" בפסטיבל הקולנוע בברלין.
העלילה היא על בן אוטיסט החוזר הביתה מהמוסד בו שהה שנים ארוכות, למשפחה מתפרקת העסוקה בהכנות לבר המצווה של בנם.
הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
מיכאל מושונוב זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר.
רונית אלקבץ הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
יואב רוטמן היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
גיא נתיב ונועה ברמן הרצברג היו מועמדים לפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר
הסרט זכה לציון לשבח בפסטיבל ברלין 2011 (מסגרת Generation) ובפסטיבל סאלוניקי 2011, יוון (זוכה פרס הקהל בתחרות הבינלאומית ופרס "הישג אמנותי מיוחד" ליואב רוטמן, רונית אלקבץ ומיכאל מושונוב) ופרסי Asia Pacific 2011, אוסטרליה (מועמד לסרט הילדים הטוב ביותר).
תקציר העלילה.
משפחת רושקו גרה במושב ליד הים. האב גידי (צחי גראד) הוא טייס של מטוס ריסוס אך מתרשל בעבודתו ומעשן גראס לעיתים קרובות עד שמנהל המנחת (שמיל בן ארי) מודיע לו שהוא מושעה מהטסה ויכול לעבוד רק בשירותי קרקע. גידי לא מגלה זאת למשפחתו.
האם מירי (רונית אלקבץ) מנהלת את גן הילדים במושב ונחשבת כגננת מוערכת. יחסיה עם גידי בשפל והיא מקיימת יחסים עם דורון (יורם טולדנו), אבא של אחת מהילדות בגן. בנם הצעיר יוני (יואב רוטמן) מתכונן לבר המצווה ולומד לקרוא את ההפטרה של פרשת נח והמבול אצל הרב גושן (יעקב כהן).
יוני רואה את בתו של הרב יעל (ליר כץ) גולשת בבגד ים חשוף ומבקש ממנה שתלמד אותו לגלוש אחרת יגלה זאת לאביה הרב.
להורים יש בן בגיל 17 בשם תומר (מיכאל מושונוב) שסובל מאוטיזם קשה ונמצא שנים במוסד. המוסד עומד להיסגר מסיבות כלכליות והמנהלת יהודית (אסתי זקהיים) מודיעה לגידי ולמירי כי עליהם לקחת אותו הבייתה.
יוני מקבל את אחיו בצורה קשה. הוא לא מסתגל להרגליו של תומר לאסוף חרקים רבים שמסתובבים בבית. למירי אין ברירה אלא לקחת את תומר אתה לגן מה שמעורר את זעמן של האימהות. באחד הפעמים בורח תומר לתוך לול גדול, תופס תרנגולת ומועך ביצה כשכל התושבים צופים בו עד שמגיע יוני ומוציא אותו משם.
היחסים בין האחים משתפרים בעוד שבין ההורים הם מידרדרים. יוני המחונן כותב את שיעורי הבית לתלמידים תמורת כסף אותו הוא מוסר למנהל מכון כושר (ליאור רז) לקניית אבקת פלא בונה גוף. הוא אף מרבה להתאמן כדי שיוכל לעמוד נגד תלמידים שמציקים לו. הוא נתפס והיועצת החינוכית מיכל (לנה אטינגר) מזהירה אותו בנוכחות גידי.
שחר (דקל עדין) בנו של דורון, כועס על מירי ויחסיה עם אביו. הוא מתנקם בתומר וביחד עם חבריו הם מוצאים אותו בתוך סירה במחסן, מכניסים את הסירה לים והיא מתחילה לשקוע. יוני ויעל מגיעים ברגע האחרון וביחד עם שחר הם מצילים את תומר מטביעה ואחרי אשפוז הוא מתאושש.
לבסוף נערכת בר המצווה בבית הכנסת ויוני קורא את ההפטרה כשתומר יושב בקהל וחוזר אחריו. לאחר מכן מתכנסים האורחים בבית כשאלי הטייס (דני שטג) מנמיך לקראתם ומרסס אותם במים. על החוף מתעוררת סערת ברקים ויורד מבול.
שפת מין