את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת עשה כהן ב-2 בספטמבר 2010 בניצחון 1–3 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2012, ולאחר מכן שיחק באופן קבוע במדי הנבחרת במהלך הקמפיין. במוקדמות מונדיאל 2014 שותף במשחק אחד, ולאחר מכן נעדר מהנבחרת לתקופה ארוכה. במשחקי מוקדמות מונדיאל 2018 היה כהן שחקן הרכב קבוע.
בניין הפטריארכיה הארמנית
ג'יסון ליזאק
מבזק חדשות
מבזק חדשות הוא מהדורת חדשות קצרה יחסית, בת כחמש עד עשר דקות (להבדיל ממהדורה מלאה הנמשכת כחצי שעה עד שעה). בנוסף למבזק חדשות שגרתי, המשודר במועדים שתוכננו מראש, מתקיימת לפעמים פריצת חדשות, בעקבות אירוע שהתרחש ומצדיק דיווח מיידי תוך הפסקת השידור הרגיל.
מבזק חדשות שגרתי.
פורמט מבזק החדשות כמעט ואינו משתנה בין ערוץ אחד למשנהו. המבזקן יושב מול המצלמה ומקריא מתוך מכשיר הטלפרומפטר את המבזק שעמלו עליו במשך שעות עוד לפני שידורו. המבזק מלווה בדרך כלל באות פתיחה ובאות סגירה כמו כל תוכנית טלוויזיה. במהלך המבזק מוצגות כתוביות בתחתית המסך (טיקרים) שמסכמות את דברי המבזקן בצורה קצרה וגם קטעי וידאו ואודיו בנושא האייטם שמוצג באותו הזמן.
המבזק עצמו אורך לא יותר מעשר דקות אך עם זאת מושקעות בהכנתו שעות רבות. במבזק מוצגים מספר אייטמים חדשותיים מרכזיים שהתרחשו באותו היום ובסופו של המבזק משודרת תחזית מזג האוויר. לעיתים, לאחר תחזית מזג האוויר מוצג אייטם שאינו חדשותי אלא בידורי כדי לסיים את המבזק בצורה נינוחה ושמחה יותר לעומת תחילת המבזק שעוסק רק בחדשות, הלא נעימות לעיתים.
מטרת המבזק היא להביא לצופה את כל אירועי היום בפחות מעשר דקות ולסכם עבורו את כל האירועים שנחשבים בעיני עורך המבזק (בדרך כלל המבזקן עצמו) כחשובים.
כל ערוצי השידור המרכזיים בישראל משדרים מספר מבזקי חדשות לאורך היום: עם תחילת היום במשדרי הבוקר, בערבו של יום ובסופו של יום בחצות. מגישי החדשות שמגישים את המבזק נקראים בעגה העברית 'מבזקנים'.
פריצת חדשות.
לעיתים, עם התרחשותם של אירועי חדשות חשובים, פורצים ערוצי הטלוויזיה במבזק חדשות מיוחד עם דיווח נרחב על אותה התרחשות. במבזק מעדכנים הכתבים של אותו הערוץ שפורץ על האירועים ומדווחים על ההתרחשויות. עם משוך הזמן והמשך הדיווח (בעיקר בהתרחשות אירועים גדולים מאוד), המבזק משתנה והופך למשדר במתכונת גל פתוח שנמשך לעיתים שעות רבות או מספר ימים.
אירועים מסוג גודל כזה קורים כל הזמן ובכל העולם: מלחמות, פיגועים, תאונות דרכים (התנגשות רכבות, התרסקות מטוסים), אסונות טבע, וכו'. אירועים אלה יכולים להיות גם מתחום הספורט, הכלכלה, התרבות או המדע ולאו דווקא מסוג "החדשות הקשות" (לדוגמה: מבזק חדשות מיוחד של חברת החדשות של ערוץ 2 בזמן שנערך הניסוי לשחזור המפץ הגדול - תחום המדע, או בזמן זכייתו של שחר צוברי במדליית ארד באולימפיאדת בייג'ינג 2008 - תחום הספורט).
בעולם.
הפריצה המיוחדת לשידורי הטלוויזיה הרגילים עם עדכון מיוחד אינה פופולרית בעולם, שכן במדינות הללו קיימים ערוצי חדשות שכל מטרתם היא לספק את החדשות. בערוצים אלה, עם התרחשות אירועים גדולים, המגיש מודיע על "חדשות חמות" ומתחיל לדווח על ההתרחשות.
בישראל.
במדינת ישראל, שלא פועל בה ערוץ חדשות, במקרה של התרחשות אירוע חשוב, פורצים ערוצי הטלוויזיה המרכזיים (קשת 12, ערוץ 13, כאן 11, ערוץ 9) במבזק חדשות מיוחד עם דיווחים על ההתרחשות. ברוב המקרים בישראל, הפריצות היו בגלל אירועים ביטחוניים כגון פיגועי התאבדות, פיגועי ירי, מלחמות, מסיבות עיתונאים וכדומה.
Funhouse
Funhouse הוא אלבומה החמישי של הזמרת פינק. האלבום יצא לאור ברחבי העולם באוקטובר 2008. האלבום הגיע למקום ראשון במצעדים של המדינות אוסטרליה, ניו זילנד ואנגליה, הוא גם הצליח במדינות ארצות הברית, אירלנד, צרפת וגרמניה.
הסינגל הראשון שלה מהאלבום "So What" היה המצליח ביותר שלה בכל הקריירה שלה. הוא הגיע למקום ראשון באחת עשרה מדינות ולחמשת הראשונים בהרבה מדינות אחרות. הסינגל השני שלה "Sober" הגיע לעשרים הראשונים בעשרים מדינות כולל ארצות הברית, קנדה וטורקיה. הסינגל השלישי "Please Don't Leave Me" הגיע לארבעים הראשונים בארצות הברית ולעשרים הראשונים בקנדה, ניו זילנד, אוסטרליה ואנגליה. עוד סינגל שיצא הוא "Bad Influence" שצועד במצעדים של ניו זילנד ואוסטרליה. סינגלים נוספים שיצאו: "Funhouse" ששוחרר לראשונה באוגוסט, 2009 באנגליה,"I Don't Believe You" ששוחרר לראשונה באוקטובר באוסטרליה ו"Ave Mary A" שיצא באוסטרליה בינואר, 2010.
שמו המקורי של האלבום היה אמור להיות "Heartbreak Is A Motherfucker" ששמו ניתן בעקבות הגירושין המכוערים של פינק ובעלה, קארי הארט, למרות שהם השלימו בסוף. השם שונה כדי למנוע ביקורת וירידה במכירות האלבום. האלבום מכר עד כה בכ-6.500.000 עותקים.
מכון ברוקינגס
מכון ברוקינגס (באנגלית: Brookings Institution) הוא ארגון למחקר מדיניות חברתית הנמצא בוושינגטון די. סי. המכון הוא אחד מצוותי החשיבה הוותיקים ביותר בבירת ארצות הברית, המנהל פעילויות מחקר וחינוך בתחום מדעי החברה, במיוחד בשטח הכלכלה, מדיניות עירונית, שלטון, מדיניות חוץ וכן פיתוח וכלכלה עולמית. מטרותיו המוצהרות של מכון ברוקינגס הן "לספק המלצות יצירתיות ומעשיות המקדמות שלוש מטרות כלליות: חיזוק הדמוקרטיה האמריקאית; קידום רווחה כלכלית וחברתית, ביטחון והזדמנות לכל האמריקאים; והבטחת מערכת שיתוף פעולה בינלאומית שהיא פתוחה, בטוחה ומשגשגת יותר."
מכון ברוקינגס מצהיר כי החוקרים חברי המכון מייצגים קשת נרחבה של דעות ומתאר את עצמו כבלתי מזוהה מבחינה מפלגתית, בעוד שהתקשורת בת ימינו מתארת את עמדות המכון כנעות בין עמדות ליברליות לעמדות מרכז. נשיא המכון הנוכחי, סטרוב טלבוט, היה סגן מזכיר המדינה האמריקאי תחת הנשיא ביל קלינטון. במכון מכהנים חמישה סגני נשיא: קרלוס פסקואל (שגריר לשעבר של ארצות הברית לאוקראינה, אשר כיהן אף בסגל המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית), קמל דבריס (עמד בראש תוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות), ויליאם גייל (בכיר לשעבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית בעת כהונת הנשיא ג'ורג' בוש האב), ברוס כץ ודרל מ. וסט.
היסטוריה.
מכון ברוקינגס נוסד בשנת 1916 בשם המכון למחקר ממשלתי (באנגלית: Institute for Government Research) ולטענת המכון הוא היה הארגון הפרטי הראשון אשר נועד לניתוח נושאי מדיניות ציבורית ברמה הלאומית. מייסד המכון, הנדבן רוברט ס. ברוקינגס (1850-1932), מימן בתחילה שלושה ארגונים נפרדים: מכון המחקר הממשלתי, המכון לכלכלה ובית הספר ללימודים מתקדמים ע"ש רוברט ברוקינגס. שלושת הארגונים אוחדו ליצירת מכון ברוקינגס בשנת 1927.
בתקופת השפל הגדול פתחו כלכלני מכון ברוקינגס במחקר בקנה מידה נרחב אשר מומן על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, כדי להבין את הגורמים לשפל הכלכלי. מאוחר יותר הובילו נשיאו הראשון של המכון, הרולד מולטון, וחוקרים נוספים מצוות המכון, קולות המתנגדים ליוזמת הניו דיל כיוון שלדעתם היוזמה תעצור התאוששות כלכלית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייסו חוקרי המכון לסייע לממשל האמריקאי בסדרת מחקרים על נושא הגיוס.
בשנת 1948 נתבקש מכון ברוקינגס להגיש לממשל תוכנית לניהול שיקומה של אירופה. התוכנית הבטיחה את ניהולה הזהיר של תוכנית מרשל על יסודות מנהל עסקים תקין. בשנת 1952 החליף רוברט קלקינס את מולטון בתפקיד נשיא המכון. הנשיא החדש הצליח לגייס מימון למחקרי המכון מקרנות פורד ורוקפלר דבר שהבטיח את עתידו הכלכלי של המכון. הנשיא החדש ארגן מחדש את המכון ומיקדו במחקרים כלכליים, מחקרי מדינות הממשל ותוכניות מדיניות חוץ. בשנת 1957 הועתק מיקומו של המכון לבניין חדש הסמוך לכיכר דופונט, בלב הרובע ההיסטורי של בירת ארצות הברית.
בשנת 1967 התמנה לנשיא המכון קרמיט גורדון. בשנת 1969 יזם גורדון סדרת מחקרים העוסקים בבחירה בין תוכניות ממשלתיות מתוך התקציב הלאומי של ארצות הברית, בכותרת "קביעת סדר עדיפויות לאומי". גורדון אף חיזק את תוכנית מחקרי מדיניות החוץ של המכון והרחבה לתחומי מדיניות ביטחון לאומי והגנה. לאחר בחירתו של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית התדרדרו היחסים בין המכון לממשל, למרות זאת במהלך שנות ה-70 הוצעו למכון יותר חוזי מחקר עבור הממשל האמריקאי משהיו אנשי צוותו מסוגלים לבצע.
בסוף 1975 חיברו קבוצת דיפלומטים ואקדמאים מהמכון דו"ח בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי, בדו"ח נקבע כי פתרון הסכסוך צריך להיות מבוסס על נסיגת ישראל לגבולות ה-4 ביוני 1967 והגדרה עצמית לפלסטינים בכפוף להכרתם בריבונות ישראל. עקרונות הדו"ח אומצו על ידי הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ימי קרטר ושימשו בסיס למדיניות החוץ שלו במזרח התיכון.
בשנות ה-80 התמקדו מחקרי המכון באתגר של הפחתת הגרעון הלאומי האמריקאי וכן מחקרים בזיהוי בעיות בביטחון הלאומי ובחוסר היעילות של המנגנון הממשלתי. נשיאו הרביעי של המכון, ברוס מקלארי, יסד את המרכז לחינוך מדיניות ציבורית לצורך פיתוח סדנאות וכנסים ציבוריים כדי להרחיב את ציבור הלומדים מתוכניות המחקר. בשנת 1995, עם מינויו של הנשיא החמישי למכון, מייקל ארמקוסט, מיקד המכון את מאמציו במיקוד משימותיו לקראת המאה ה-21. המכון יצר מספר מרכזי מחקר בינתחומיים, כגון מרכז למדיניות אורבנית ומטרופוליטנית, אשר התמקד במצבן העגום של הערים ומרכז למחקרי מדיניות בצפון מזרח אסיה, אשר כינס מומחים ממדיניות אסייתיות שונות כדי לבחון את בעיותיהן האזוריות.