בעוד שמונגוליה הפנימית נותרה בחזקת סין, מונגוליה החיצונה הכריזה על עצמה כעל מדינה עצמאית בראשותו של בּוֹגְד חָאן (Bogd Khaan), דבר שהכעיס את צמרת הרפובליקה הסינית עד מאוד. הרפובליקה הסינית, שנשלטה באותה עת על ידי הלאומנים מתנגדי הקומוניזם, כבשה את מונגוליה ב-1919, זמן קצר לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה, בה עלו הקומוניסטים לשלטון. כתוצאה מכך, הוביל הלוטננט הרוסי, ברון אונגרן, את חייליו למונגוליה באוקטובר 1920, והביס את הכוחות הסינים הלאומנים. לאחר שהסובייטים גירשו את הצבא הסיני ממונגוליה ושחררו את אולן בטור הם הכירו במונגוליה כמדינת חסות של ברית המועצות. אולם, מונגוליה הפנימית לא סופחה לתוך מונגוליה ונותרה חלק מסין, ובכך התפצלה מונגוליה סופית מחלקה הסיני.בתמיכה של ברית המועצות ומימונה, מונגוליה הכריזה שוב על עצמאותה ב-11 ביולי 1921 בתור הרפובליקה העממית של מונגוליה. כתוצאה מכך, מונגוליה עתידה להיות מדינה גרורה של ברית המועצות בשבעת העשורים הבאים. תבוסת הרפובליקה של סין במונגוליה תרמה אף היא להפסד הלאומנים במלחמת האזרחים הסינית ולעלייתו של מאו דזה-דונג לשלטון שנים מאוחר יותר.
הרפובליקה העממית של מונגוליה.
בשנת 1924, לאחר שבוגד חאן מת מסרטן הגרון באופן רשמי או, כפי שטוענים דיווחים מסוימים, נרצח על ידי מרגלים רוסיים, שונתה לחלוטין שיטת השלטון במדינה הצעירה. מעתה תהיה מונגוליה רפובליקה עממית, בהשפעה מוחצת של ברית המועצות. בשנת 1928, עלה לשלטון הורלוגין צ'ויבלסאן. אף על פי שהיה במובנים רבים שליט בובה של ברית המועצות, צ'ויבלסאן החזיק באידאולוגיה פאן-מונגולית, ובשנותיו הראשונות דאג באמת לפתח את התרבות המונגולית ותמך בשימור המאפיינים והמסורת המונגולית. עם זאת, שינוי הפוליטיקה העולמית והגברת הלחץ הסובייטי הובילו לדעיכת השאיפות הפאן-מונגוליות בתקופה שלאחר מכן.
בתקופתו, צ'ויבלסאן, שהיה מרשל בצבא המונגולי והחזיק בדעות מאוד קיצוניות בתחומי הדת והכלכלה, הנהיג קולקטיביזציה של בעלי חיים, השמיד מנזרים בודהיסטים, ורצח עשרות נזירים בודהיסטים. במונגוליה של שנות ה-20, כשליש מאוכלוסיית הגברים היו נזירים. עד תחילת המאה ה-20 פעלו במונגוליה כ-750 מנזרים.במהרה החלה ברית המועצות להפגין רצון באדמת מונגוליה, והחלה לבצע פעולות לצמצום העם המונגולי בה. ראשית, ב-1930, עצרה ברית המועצות את ההגירה מבוריאטיה, שמצפון למונגוליה ובה מונגולים רבים, לרפובליקה העממית כדי למנוע מהם להצטרף לרפובליקה. לאחר מכן החל משטר סטלין להורות לשלטונות המונגולים לבצע טיהורים במונגולים, בעיקר בנזירים. כל מנהיג מונגולי שסירב לשתף פעולה עם הרצח הוצא להורג, כולל מנהיגים בולטים כולל פלג'דיין ג'נדן ואנאנדין עמאר. בסך הכל בטיהורים אלה, שהתרחשו עד סוף שנות ה-30, נרצחו למעלה מ-30,000 בני אדם. צ'ויבלסאן עצמו מת באופן חשוד בברית המועצות בשנת 1952. מנהיג הקומינטרן בוהמיר סמרל כתב לימים כי: "אנשי מונגוליה אינם חשובים, אלא האדמה חשובה. האדמה המונגולית גדולה יותר מאנגליה, צרפת וגרמניה גם יחד".
לאחר הפלישה היפנית למנצ'וריה השכנה למונגוליה ב-1931, איימו היפנים לכבוש גם את מונגוליה. המונגולים מצידם, בעזרה רבה של הסובייטים, התחמשו עד מאוד והקימו צבא שנועד למנוע את ההתקפה היפנית. ובאמת, במהלך קרב חלקין גול בשנת 1939, ברית המועצות הגנה בהצלחה על גבולות מונגוליה מפני ההתפשטות היפנית. לאחר מכן הצטרף צבא מונגוליה לקרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה ותרם לניצחון הסובייטים על האימפריה היפנית בצפון סין. לאחר תום המלחמה זכתה מונגוליה להכרה על ידי הרפובליקה העממית של סין והרפובליקה הסינית (טאיוואן).
תקופת המלחמה הקרה וההשפעה הסובייטית.
בוועידת יאלטה בפברואר 1945 השתתפה ברית המועצות בעקבות חלקה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. אחד התנאים הסובייטיים להשתתפותה, שהועלו ביאלטה, היה שלאחר המלחמה מונגוליה החיצונית תשמור על עצמאותה ולא תסופח למעצמה אחרת. צעד זה למעשה שמר את מונגוליה מדינת חסות של ברית המועצות בלבד. משאל העם בנושא התקיים ב-20 באוקטובר 1945, כאשר (לפי המספרים הרשמיים) 100% מציבור הבוחרים הצביעו בעד עצמאות.
לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין, תחת לחץ של ברית המועצות, זכתה מונגוליה להכרה בריבונותה ב-6 באוקטובר 1949. עם זאת, הרפובליקה הסינית (ידועה בשם טאיוואן) השתמשה בזכות הווטו שלה במועצת הביטחון ב-1955, כדי למנוע את כניסת הרפובליקה העממית של מונגוליה לאומות המאוחדות, בטענה שמדובר בחלק מסין ולכן אין זה הוגן להעניק לה "קול נוסף" בהצבעות האו"ם. זו הייתה הפעם היחידה שהרפובליקה הסינית אי פעם השתמשה בזכות הווטו שלה. מכאן, ובגלל האיומים החוזרים ונשנים להטיל וטו מצד טאיוואן, מונגוליה לא הצטרפה לאו"ם עד 1961, כאשר ברית המועצות הסכימה להסיר את הווטו שלה על קבלת מאוריטניה (וכל מדינה אפריקאית עצמאית אחרת), בתמורה לקבלת מונגוליה. הדבר הוביל ללחץ בינלאומי של כמעט כל מדינות אפריקה שאינן חברות באו"ם, לחץ שהרפובליקה הסינית לא יכלה לעמוד בו. מונגוליה ומאוריטניה התקבלו שתיהן לאו"ם ב-27 באוקטובר 1961.
ב-26 בינואר 1952 עלה לשלטון יומג'אגין טסדנבאל לאחר מותו הלא-ברור של צ'ויבלסאן. טסדנבאל עתיד להיות הדמות הפוליטית המובילה במונגוליה במשך יותר מ-30 שנה. בתקופת שלטונו נאלץ לבחור צד בסכסוך הסיני-סובייטי, לאחר שברית המועצות, שהייתה דומיננטית ביותר במונגוליה, וסין, שהייתה גם כן שכנה קרובה ומאיימת למונגוליה, נכנסו לעימות פוליטי. בתחילה מונגוליה נמנעה מבחירת צד לזמן קצר, אך עד מהרה נקטה עמדה פרו-סובייטית חריפה, בהיותה אחת המדינות הסוציאליסטיות הראשונות שתמכו בעמדה הסובייטית בפיצול עם סין. על רקע זה, החל מתח בין סין למונגוליה. כוחות צבאיים משני הצדדים החלו להתיישב על גדר הגבול ומתח צבאי התגבש ונהיה מוחשי יותר ויותר החל מ-1963; בדצמבר 1965 ביקש הפוליטביורו המונגולי מברית המועצות להציב את כוחותיה הצבאיים במונגוליה, לשם תשמור עליה מפני הצבא הסיני.
בינואר 1966, עם ביקורו של ליאוניד ברז'נייב במונגוליה, חתמו שתי המדינות על הסכם סיוע הדדי, שסלל את הדרך לנוכחות צבאית סובייטית במונגוליה. בפברואר 1967, לאחר שבועות של החמרה במתיחות הסינית-סובייטית, אישרה מוסקבה רשמית את הצבת הארמייה הסובייטית ה-39 במונגוליה. לבסוף, לא פרץ עימות צבאי בין שתי המדינות, אולם המתח ביניהן נשמר במשך שנים.
פוסט-קומוניזם ומונגוליה הדמוקרטית.
עליית מיכאיל גורבצ'וב לשלטון בברית המועצות סימנה שחר של רפורמות ושינוי הסדר הקיים בברית המועצות והמדינות הגרורות שלה, עם מדיניות הפרסטרויקה והגלאסנוסט שלו. אווירת השינוי בברית המועצות גרמה לרפורמות דומות במונגוליה. בעקבות הפגנות המוניות בחורף 1990, החלה המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה לאבד בהדרגה את שלטונה. הפוליטביורו של המפלגה התפטר במרץ אותה שנה, ובמאי נאלץ השלטון לתקן את החוקה, תוך מחיקת ההתייחסות לתפקידה של המפלגה ככוח הפוליטי הדומיננטי במדינה. הדבר הוביל לניסוח חוקה חדשה למונגוליה, בה התאפשרה לגליזציה של מפלגות האופוזיציה, יצירת גוף מחוקק קבוע (החוראל הגדול) והקמת משרת נשיא. ב-29 ביולי 1990 נערכו הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות בתולדות מונגוליה. ועדיין זכתה המפלגה העממית בכ-85% מהקולות. עם זאת, ב-1996, המפלגה הפסידה והתפרקה.
ברית המועצות הסיגה את חייליה המוצבים במונגוליה ואת סיועה הטכני והפיננסי, בין השנים 1987 ל-1992. לאחר מכן, מדיניות החוץ והביטחון של מונגוליה השתנתה באופן עמוק. בהכרזה של ממשלת מונגוליה החדשה נאמר: "שמירה על יחסי ידידות עם הפדרציה הרוסית והרפובליקה העממית של סין תהיה בראש סדר העדיפויות של פעילות מדיניות החוץ של מונגוליה. היא לא תאמץ את הקו של אף אחת מהמדינות, אלא תשמר באופן עקרוני מערכת יחסים מאוזנת עם שתיהן ותקדם שיתוף פעולה של שכנות טובה בכל הזדמנות".
בבחירות לנשיאות מונגוליה ב-2009, מועמד המפלגה הדמוקרטית, צחיאגיין אלבגדורג', ניצח את מועמד המפלגה העממית נמברין אנקביאר, שהיה הנשיא המכהן. המפלגה הדמוקרטית זכתה פעם נוספת בינואר 2012. בשנת 2020, לאחר שראש הממשלה אקנגין חורלסק התפטר בעקבות הפגנות על רקע מגפת הקורונה במונגוליה, לבסנמסראי אוין-ארדן הפך לראש הממשלה החדש והנוכחי ב-27 בינואר 2021. ארדן נתפס כמי שמייצג דור חדש של מונגוליה שרכשו השכלה בינלאומית. בטולגה קלטמה הוא נשיא מונגוליה מאז 2017.
פוליטיקה.
מונגוליה היא דמוקרטיה ייצוגית סמי-נשיאותית עם נשיא שנבחר בבחירות ישירות. העם בוחר את הצירים באספה הלאומית, המכונה החוראל הגדול, ובמקביל בוחר בבחירות ישירות נשיא. הנשיא ממנה את ראש הממשלה, ולפי הצעותיו ורעיונותיו הוא ממנה את השרים מתוך חברי הפרלמנט. חוקת מונגוליה מבטיחה חירויות וזכויות דמוקרטיות, בהן חופש ביטוי וחופש דת מלא. במונגוליה יש מספר מפלגות פוליטיות; הגדולות ביותר שבהן הן המפלגה העממית והמפלגה הדמוקרטית. על פי נתוני הארגון Freedom House מונגוליה מדורגת כמדינה חופשית.