עיצוב מסתם מלעורי באמצעות בלון (percutaneous balloon valvuloplasty, ובראשי תיבות PBV) הוא הליך שבו מוכנס בצנתור בלון לפתח המסתם הצניפי, אשר מפשק את משלבות המסתם. בכך הוא מכפיל מיד את פתח המסתם ומפחית בחצי את מפל הלחץ על פניו. ההליך בוצע לראשונה בשנת 1984, והוא כיום חלק חשוב מן הטיפול בהיצרות המסתם הצניפי. בראשיתו נעשה שימוש בשיטה של בלון כפול, אולם כיום מרבית המרכזים הרפואיים המבצעים אותו נוקטים שיטה של בלון יחיד בעל צורת שעון חול. הצלחתו של ההליך תלויה במידה רבה במיומנות המבצע ובמבנה מסתם מתאים להליך, כך שבמרכזים מיומנים ובחולים עם מסתם גמיש יותר ניתן להגיע לשיעורי הצלחה של למעלה מ-95%. ההתוויה העיקרית לביצוע ההליך היא בחולים עם תסמינים עם מבנה מסתם מתאים וללא התוויות נגד, וכן לחולים ללא תסמינים עם מבנה מסתם מתאים שלהם יתר לחץ דם ריאתי וללא התוויות נגד. התוויות הנגד הן אי-ספיקה משמעותית של המסתם הצניפי ונוכחות קריש דם בעלייה השמאלית.
החלפת המסתם.
החלפה ניתוחית מבוצעת במטופלים עם היצרות קשה של המסתם הצניפי, אשר אינם מועמדים לעיצוב מסתם או חיתוך מסתם. המסתם התותב יכול להיות מסתם ביולוגי, שהוא על פי רוב בעל משך זמן חיים קצר יחסית, או מסתם מכני, המחייב טיפול בווארפרין (קומדין) לכל אורך החיים עקב הסיכון להתפתחות קרישים. התמותה סביב הניתוח תלויה בגורמים רבים, ונעה בין 5% בחולים צעירים ובריאים יחסית ל-10%–20% בחולים מבוגרים עם תחלואה נלווית.
מניעה.
מכיוון שחלק ניכר מן המקרים של היצרות המסתם הצניפי מופיעים על רקע שיגרוני, מניעה של קדחת שיגרונית באמצעות טיפול בפניצילין לדלקות גרון עשויה למנוע את הופעתה של המחלה, ומשכבר הופיעה עדות לנזק שיגרוני, את החמרתו לאחר התקפים חוזרים של קדחת שיגרונית. הקווים המנחים של איגוד הלב האמריקני בדבר מניעה שניונית של קדחת שיגרונית קובעים כי לאחר הופעת קדחת שיגרונית עם דלקת של הלב ונזק למסתמי הלב יש לטפל בפניצילין במשך 10 שנים או עד גיל 40 (הממושך מביניהם), וללא נזק למסתמי הלב יש לטפל במשך 10 שנים או עד גיל 21.
בנוסף, פרפור עליות הוא גורם סיכון להיווצרות קריש דם בעליות ולשליחת תסחיף שעלול להסתיים בשבץ מוחי או פקקת מסוג אחר. משום כך, חולים עם פרפור עליות מטופלים בווארפרין. באשר לחולים אשר בעברם אירוע תסחיפי, אף אם מקצב הלב שלהם גתי, אין מספיק מידע בספרות הרפואית על מנת לקבוע אם הדבר מוצדק באופן גורף. היצרות מסתם צניפי כשלעצמה איננה התוויה לטיפול מונע לאנדוקרדיטיס זיהומית.
פרוגנוזה.
השרידות ל-10 שנים בחולים לא מטופלים עם היצרות המסתם הצניפי נעה בין 50% ל-60%, כתלות בנוכחות תסמינים בעת האבחנה. בחולים ללא תסמינים, או עם תסמינים קלים ביותר, השרידות ל-10 שנים ללא טיפול גדולה מ-80%, ו-60% מהחולים אינם מפתחים תסמינים. לעומת זאת, לאחר הופעה של תסמינים המשבשים את שגרת החיים, שיעור השרידות ל-10 שנים ללא טיפול צונח לבין 0% ל-15%. קיום יתר לחץ דם ריאתי קשה מקצר את חיי החולים בממוצע לשלוש שנים.
גרף פשוט
החצי האפל (סדרת טלוויזיה)
החצי האפל (באנגלית: The Dead Zone, בתרגום מילולי: "האזור המת") היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית-קנדית המבוססת על ספר באותו שם (באנגלית) מאת סטיבן קינג, שבנוסף לסדרה, היווה בסיס לסרט קולנוע בשנות ה-80, גם הוא באותו שם. הסדרה שודרה במשך 6 עונות ברשת הכבלים האמריקאית USA בשנים 2002–2007. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3.
עלילת הסדרה.
עלילת הסדרה מתמקדת באדם מבריק בשם ג'וני סמית', מורה כריזמטי ואהוד, המתארס לאהובתו שרה ברקנל. יום אחד הוא נפגע קשה בתאונת דרכים קטלנית ושוקע בתרדמת עמוקה למשך שש שנים. לאחר שהוא מתעורר הוא מגלה שדברים רבים השתנו מסביבו: אמו מתה, ארוסתו נישאה לשריף המקומי וולט בנרמן. הוא מגלה גם שהתאונה והתרדמת העניקו לו כוח על טבעי: יכולת לראות את העבר והעתיד של אנשים באמצעות מגע. סמית' מנצל את יכולותיו כדי לעזור לאנשים ולמנוע אסונות שעלולים להתרחש בעתיד.
לילית (פירושונים)
ניקולאי גרונטוויג
ניקולאי פרדריק סֶבֶרִין גְרוּנְטְוִויג (בדנית: Nikolaj Frederik Severin Grundtvig; 8 בספטמבר 1783 – 2 בספטמבר 1872) היה מורה, סופר, משורר, פילוסוף, היסטוריון, כומר ופוליטיקאי דני.
יש הרואים בו את אחת הדמויות המשמעותיות בהיסטוריה הדנית, משום שמשנתו הפילוסופית העלתה צורה חדשה של לאומיות במחצית השנייה של המאה ה-19. גרוטנוויג נחשב לאבי רעיון בתי החינוך העממיים. בתקופתו הייתה שרויה דנמרק במאבקים עם פרוסיה, שהתדרדרו ב-1864 למלחמה שבה הפסידה דנמרק. גרונטוויג הבין כי חולשתה של דנמרק היא בראש ובראשונה בהיעדר לכידות חברתית. עד המלחמה הייתה ההנהגה הדנית מבוססת על מעמד בורגני קטן שהנהיג מדיניות לאומנית, בעוד שאיכרים זעירים ובינוניים היוו את מרבית העם. לאחר ההפסד במלחמה הוחלף המשטר בדמוקרטיה של איכרים. לשם כך נחוץ היה מעמד איכרים בוגר מבחינה רוחנית ומנטלית המסוגל להתמודד עם ניהול מדינה. גרונטוויג כיוון ליצירת מעמד כזה על ידי תנועת בתי החינוך העממיים שלו.
גרונטוויג וחבורתו מזוהים כמי שהשפיעו באופן הניכר ביותר על צורתה של הלאומיות הדנית המודרנית. מרטין בובר זוקף בספרו "עם ועולם" לזכותו ולזכות תנועת בתי החינוך העממיים שלו את ההישג המוסרי האדיר של העם הדני בהצלת יהודי דנמרק.
ביוגרפיה.
ראשית חינוכו.
גרונטוויג, בנו של יוהאן אוטוסן (Johan Ottosen Grundtvig), כומר לותרני, גדל באווירה דתית מאוד, על אף שלאמו היה כבוד למסורות ולאגדות דניות עתיקות. הוא חונך ברוח עידן האורות, אבל אמונותיו הושפעו גם מהתנועה הרומנטית הגרמנית ומההיסטוריה הנורדית.
ב-1791 נשלח לחיות בביתו של כומר בשם לאורידס פלד ביוטלנד, שם למד בבית הספר הקתדרלי של אורהוס משנת 1798 ועד לגמר לימודיו. ב-1800 עבר לקופנהגן על מנת ללמוד תאולוגיה. ב-1801 התקבל לאוניברסיטת קופנהגן, שם למד גם איסלנדית ואת הסאגות האיסלנדיות.
קריירה.
ב-1805 קיבל משרת מלמד בבית באי לנגלנד (Langeland). בשלוש השנים הבאות ניצל את זמנו הפנוי ללימוד כתביהם של שייקספיר, שילר, פיכטה ושלינג. ב-1808 שב גרונטוויג לקופנהגן, וזכה להצלחה עם ספרו "מיתולוגיה נורדית", וב-1809 עם מחזהו "נפילת החיים ההרואיים בצפון". ב-1810 נשא את דרשתו הראשונה בעיר, ואף פרסם אותה שלושה שבועות מאוחר יותר בדפוס. הדרשה כללה ביקורת אשר הרגיזה את הכנסייה המקומית, שאף דרשה כי ייענש.
ב-1810 עבר גרונטוויג משבר דתי והפך לותרני אדוק. הוא שב אל קהילת אביו באוּדְבִּי. הרהוריו מאותה תקופה בוטאו בספרו "כרוניקה של עולם ראשון" שנכתב ב-1812, והציגו טענות בדבר התגלויותיו של האל בהיסטוריה האירופית, ואשר הכילו ביקורת על האידאולוגיה של מספר דנים בולטים. חיבור זה רכש לו כבוד וידידים, בהם בלט ההיסטוריון כריסטיאן מולבך (Molbech). לאחר מות אביו ב-1813 ביקש גרונטוויג לרשת את משרתו ככומר הקהילה אך נדחה.
בשנים הבאות התפרסם מאוד: מלבד זרם מתמשך של מאמרים ושירים, חיבר מספר ספרים, כולל שני ספרי היסטוריה עולמית נוספים (ב-1814 ו-1817) ופואמה היסטורית ארוכה בשם "חרוזי רוסקילדה" ("Roskilde-Riim"; 1813). בין השנים 1816–1819 היה עורך וכותב יחיד כמעט של כתב עת לפילוסופיה, שפרסם גם שירה, בשם "דנה-וירגה" ("Danne-Virke") על שם מערכת הביצורים דנווירגה שבדרום חצי האי יוטלנד.
בין השנים 1813–1816 ניסה גרונטוויג להקים תנועה שתתמוך בנורווגים במאבקם בשוודים. מאוחר יותר הטיף כי חולשת אמונתו של העם הדני הייתה הגורם לתבוסתה של נורווגיה לשוודיה ב-1814, בדרשה שנשא מול קהל גדול בקופנהגן. מאוחר יותר חזר בו, הואיל וחסרו לו תומכים, ומתנגדיו מטעם הכנסיות האחרות היו רבים. ב-1821 עקר לסביבה הכפרית של העיירה פְּרֶיסְטֶה (Præstø), ושם שב לדרוש דרשות קצרות, אולם שנה לאחר מכן חזר לעיר הבירה. ב-1825 נקלע גרוטנוויג לוויכוח תאולוגי עם הנריק ניקולאי קלאוסן (Clausen), פרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן. במהלך הוויכוח הורשע גרונטוויג בהוצאת דיבה, נידון לקנס, והושעה על ידי הכנסייה הלותרנית מתפקידי הוראה לפרק זמן של 7 שנים. במהלך זמן זה פרסם אוסף של יצירות תאולוגית, ביקר באנגליה שלוש פעמים (1829–1831) ולמד אנגלית עתיקה. בשנת 1832 שב גרונטוויג ללמד, וב-1839 נתמנה לכומר בית התפילה של בית החולים "ורטוב" (Vartov) בקופנהגן – משרה בה החזיק עד יום מותו. בין השנים 1837–1841 כתב את ספרו "עבודת שירה עבור הכנסייה הדנית" ("Sang-Værk til den Danske Kirke") – קובץ עשיר של שירי תפילה. ב-1838 הוציא מבחר גרסאות תפילה סקנדינביות מוקדמות. ב-1840 ערך את הפואמה הכתובה האנגלו-סקסונית "הפיניקס" עם תרגום לדנית, וב-1843 ביקר באנגליה בפעם השלישית.
משנת 1844 ועד תום מלחמת שלוש השנים בין דנמרק לצפון גרמניה (נקראת גם מלחמת שלזוויג-הולשטיין או מלחמת שלזוויג הראשונה) נטל גרונטוויג חלק פעיל בפוליטיקה. בשנת 1861 קיבל תואר רשמי של בישוף – ללא הסמכויות. הוא המשיך לכתוב ולדרוש בכל יום ראשון עד ימים ספורים לפני מותו. דרשותיו משכו קהל גדול, וספריו השפיעו רבות על תפיסת הכנסיות בדנמרק, שהחלו להחליף מזמורים בגרסאות של משוררים לאומיים. בחייו כתב ותרגם גרונטוויג יותר מ-1,500 שירי תפילה בשפה הדנית. בנו סבנד גרונטוויג (1824–1883) היה אף הוא אספן ועורך של בלדות דניות.
משנתו החינוכית.