כבש גדול-קרניים מותאם במיוחד לסביבתו הסלעית, וזריזותו וראייתו החדה עוזרות לו לזהות ולהתחמק במהירות מטורפים; במרדף מתמשך בסלעים הכבש מטפס בקלילות על צוקים וסלעים כמעט אנכיים, ורק לעיתים נדירות הטורף יכול להמשיך לרדוף אחריו שם. מין זה בדרך כלל פעיל בחלקים הקרירים של היום, ובתקופות החמות ביותר נכנס לעיתים למים רדודים כדי להתקרר. אף שמין זה נצפה גם בפעילות לילית, הוא על פי רוב מבלה את הלילה בהצטופפות בקבוצות על מדרונות סלעיים המספקים מבט רחב על הסביבה כדי להישמר מפני טורפים. במהלך היום בקיץ הם חיים בקבוצות של 10–20 פרטים, ובחורף הם עשויים להתקבץ לעדרים גדולים של עד 100 פרטים.
התזונה משתנה בהתאם למיקום, וכוללת בעיקר עשבים, יחד עם עשבי תיבול, עלים, נבטים, זרדים, שיחים וענפי עצים שונים. במהלך החורף המזון מוגבל למדי וכולל בעיקר שיחים חזזיות וזרעים, שאותם הם מגלים על ידי חפירה עם פרסותיהם בשלג. בכל העונות הם נוהגים לחפש מרבצי מלח טבעיים במינרלים שונים, וכשימצאו אחד כזה יבקרו בו באופן קבוע. מחוץ לעונת הרבייה העדרים בדרך כלל מופרדים (זכרים ונקבות לחוד), ולעיתים ניתן לרעות עדרים מעורבים או כאלו עם צאצאים בוגרים. שני העדרים פועלים בשטח של 48 קמ"ר ומושפעים מתנועות העונה, כאשר בקיץ הם עולים לאזורים גבוהים, ובחורף מתרכזים בעמקים מוגנים.
אף שלכבשים גדולי הקרן יש היררכיה בעדר, אין זה נדיר לצפות בשאר השנה בעדרים ללא היררכיה או אפילו ללא איל מנהיג – שלא כמו ההיררכיה הקפדנית השוררת אצל כבשי המופלון למשל. לעומת זאת לפני עונת הרבייה (המתרחשת בסתיו ותחילת החורף), הזכרים יוצרים היררכיה דומיננטית הנקבעת על ידי הקרבות או על ידי גודלה של הקרן; אם יש בעדר שני זכרים גדולים בעלי קרניים דומות, הקרב ביניהם בלתי נמנע.
לחימה בין זכרים.
במהלך עונת הרבייה (ובמידה מוגבלת גם כל השנה) הזכרים מקיימים ביניהם קרבות מרהיבים, המתחילים כאשר שני זכרים צועדים מעט אחורה, לוקחים תנופה ומזנקים אחד על השני עם ראש כפוף בעוצמה אדירה; לעיתים במהלך התנגחות חזקה זו ניתן לראות שביבי קרן מעופפים. כאמור הקרן חלולה מבפנים ומונעת פגיעה במוח כך שפציעות הן די נדירות, אולם הקרן עצמה עלולה להינזק כשעל פי רוב חלקים מהקרן מתקלפים או (נפוץ יותר) שהשפיצים של הקרן הופכים להיות מעוגלים כתוצאה מהתנגשויות רבות. הקרב עצמו יכול להימשך שעות רבות עד שאחד מהם נכנע. גם הנקבות עשויות להילחם ביניהן על מעמד גבוה בעדר, אך אצלן ההיררכיה נקבעת בדרך כלל לפי הגיל.
מחזור חיים.
ההריון נמשך בסביבות שישה חודשים (כ-175 ימים), לאחריהם נולד טלה אחד ולעיתים רחוקות שניים או שלושה. מרבית הלידות מתרחשות בשבועות הראשונים של תקופת ההמלטה באביב. נקבות באזור הרי הרוקי, נודדות בתקופת האביב לאזורים אלפיניים גבוהים, ככל הנראה על מנת להמליט באזורים בטוחים מפני טורפים; מצד שני באזורים אלו אין צמחייה מזינה ומספקת, ואם הטלאים נולדו באיחור, סביר להניח שהם לא ישרדו בשל תפוקת החלב הנמוכה של הנקבה הנובעת מאיכות מזון ירודה.
הטלאים שוקלים בשעת הלידה 4.5-3.6 קילוגרם ומתחילים ללכת ולקפץ בתוך שעות ספורות. לאחר מספר שבועות הטלה מתחיל לבלות זמן מועט עם אימו, ואת מרבית הזמן מבלה בקבוצות של טלאים החוזרים לאימם רק כדי לינוק או לנוח. הטלאים נגמלים לאחר 4–6 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 18 חודשים; בדרך כלל הזכרים אינם מתרבים עד שהם מגיעים לגיל 5–7 ונעשים חזקים מספיק כדי לנצח בקרבות. הנקבות נשארות בדרך כלל בעדר שבו נולדו לכל החיים, בעוד שהזכרים עוזבים את אימם בסביבות 2–4 שנים ומצטרפים לעדר משלהם.
תוחלת החיים של כבש גדול-קרניים זכר בטבע היא בדרך כלל 9–12 שנים בגלל הקרבות המתישים, ונקבות מגיעות ל-10 עד 15 שנים לכל היותר. בשבי תוחלת החיים יכולה להגיע עד 20 שנה.
טורפים ומחלות.
הטורפים של הכבשים גדולי הקרניים (בכל הגילאים) הם דובי גריזלי, זאבים מצויים ובמיוחד פומות ההרים, שלהם כוח גדול וזריזות מספקת למרדף אחר הכבש בבתי גידול סלעיים והרריים. הנקבות עלולות להיטרף על ידי קויוטים, והטלאים גם על ידי שונרים צפוניים, גרגרנים או עיטים זהובים בשבועות הראשונים לחייהם. תמותה נוספת מתרחשת כתוצאה מהחלקה והתרסקות במדרונות, צוקים שנופלים, או מפולות סלעים בבית גידולם ההררי.
כבשים גדולי-קרניים רגישים מאוד למחלות מסוימות כגון שחין ודלקת ריאות הנישאות על ידי כבשי בית שאיתם הם באים במגע; כיון שכבשים אלה רגישים לבעיות סביבתיות הנגרמות על ידי האדם, ניתן לדעת על ידם מבעוד מועד על זיהומים סביבתיים או מחלות שמתפרצות בשקט.
איומים ושימור.
כבש זה מסווג על ידי IUCN כ-"ללא חשש" (LC) ובעל מגמת אוכלוסייה יציבה, בשל תפוצה רחבה, אוכלוסייה גדולה, וכי אוכלוסייתו אינה יורדת בשום דבר הנדרש כדי להעפיל לרישום בקטגוריה מאוימת; חלק מתת-המינים לעומת זאת מצויים בדרגות שימור שונות (הארגון עדיין מחשיב את הכבש גדול-הקרניים כמחולק ל-7 תת-מינים).
הכבש גדול-הקרניים שיחק תפקיד חשוב במיתולוגיה של האינדיאנים בהרי הרוקי, והללו היו צדים אותו לבשרו ומכינים מקרניו כלים רבים ופריטים טקסיים. לפני בואם של המתיישבים הלבנים, היו כשני מיליון כבשים גדולי-קרניים ברחבי אמריקה; מספר גדול זה התרסק במהלך המאה ה-19 לכ-60,000 בלבד על ידי ציד נרחב לבשר ובעיקר לפוחלציו המרשימים. כמו כן, הזיהום ממחלות המועברות על ידי כבשי הבית היה סיבה נוספת לירידה הדרמטית של אוכלוסייתו. אף על פי שכיום הפיקוח על הציד חמור וקפדני, מספרי הכבש לא גדלו בצורה משמעותית מאז ועד היום. האיומים העיקריים עליו כיום בקנדה וארצות הברית הם ציד לא חוקי בפארקים לאומיים ומחלות המועברות מבעלי חיים מקומיים, בעוד שבמקסיקו הוא סובל בצורה נרחבת יותר מציד לא חוקי, אובדן בית גידול, ותחרות עם בעלי חיים ביתיים או כאלו שהובאו על מקורות המחייה (כגון הכבש הברבארי שהוא גדול יותר מכבש גדול-קרניים ובעל אופי אגרסיבי מאוד).
להלן נתוני IUCN על תפוצת הכבש במדינות הנזכרות הכוללים סיבות ירידה, אזורים מוגנים, מאמצי שימור ועוד:
מספרים.
נכון ל-2014, מעריכים שהאוכלוסייה הכוללת של הכבש גדול-הקרניים מונה כ-74,600 פרטים, מתוכם 42,700 בארצות הברית (ב-340 אוכלוסיות מפוזרות, מתוכן 8 גדולות; 64 אוכלוסיות הם בעלות 100 פרטים בכל אחת), 27,400 בקנדה (ב-14 אוכלוסיות מתוכן 5 גדולות), ו-4,500 במקסיקו (בשתי אוכלוסיות גדולות ושתיים קטנטנות).
כבש דאלי
כבש דאלי (שם מדעי: "Ovis dalli") הידוע גם ככבש דק-קרניים או כבש אלסקה, הוא מין של כבש בר בינוני בתת-משפחת היעלים המצוי בצפון-מערב אמריקה הצפונית. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1884 על ידי חוקר הטבע האמריקני אדוארד ויליאם נלסון
וקרוב מבחינה פילוגנטית למינים כבש גדול-קרניים האמריקני וכבש השלג מסיביר. כבש דאלי הוא כבש הבר בעל התפוצה הצפונית ביותר.
האטימולוגיה של השם המדעי היא כדלהלן: ""Ovis" = כבש; "dalli"" הוא על שם החוקר האמריקאי ויליאם-הילי דאל שחקר את האקולוגיה של כבש זה. לעיתים הכינוי "כבש דק-קרניים" נחשב כשמו הרשמי של המין, בעוד שהכינויים "כבש דאלי" ו"כבש סטון" משמשים כשמות של תת-המינים. כבש זה מופיע בסמלה של המדינה הקנדית קולומביה הבריטית; בשנת 2012 יצא מטבע אמריקני שעליו מוטבע כבש דאלי זכר בפארק הלאומי דנאלי.
תיאור.
קרניים.
לזכרים של כבש הדאלי יש קרניים גדולות, ארוכות וספיראליות עם שפיץ חד בסופם, העלול להיות עגלגל לאחר קרבות מרובים. בדומה לכבש גדול-קרניים גם לכבש הדאלי הזכר המסה של הקרניים גדולה יחסית למשקל הגוף, ומשקל הקרניים ביחד עלול להוות כ-8 עד 10 אחוז ממשקל הגוף הכולל (בסביבות 8 ק"ג); עם זאת קרניים במשקל כזה אינן נראות בתדירות גבוהה, ובדרך כלל הן רזות יותר בבסיסם ופחות מסיביות מאשר אצל קרובו. הקרן עבה מאוד בבסיס ונמשכת לאחורה, יורדת בעיקול חד למטה וחוזרת ומתעקלת למעלה באזור הלחיים. מלבד החריצים לאורך הקרן יש גם טבעות צמיחה שנתיות המקיפות את כל הקרן, שעל פיהם ניתן לקבוע את גילו של הכבש.
גם לנקבות יש קרניים המתעקלות מעט אחורה, אולם הן קצרות ודקות בהרבה ובצורת חרב. צבע הקרניים אצל הזכרים הוא חום בהיר עד בז', ואצל הנקבות בדרך כלל אפרפר-בהיר עד כהה. כיתר הכבשים מבנה הקרן הוא חלול מבפנים, ומונע פציעות חמורות בגוף ובמוח במהלך הקרבות העוצמתיים ביניהם.
כסות ומידות גוף.
הפרווה הצמרית של כבש הדאלי מורכבת משערות עבות ארוכות ומחממות, המגינות עליו מטמפרטורות גבוהות באזורים הרריים שבהם הוא מצוי. בקיץ הפרווה הופכת להיות קצרה ודקה, כאשר השערות הארוכות נושרות. צבע הפרווה שונה לגמרי בין תת-המינים, ומאפשר זיהוי קל מאוד ביניהם: לתת-המין המצוי הפרווה בהירה מאוד ונעה בין לבן לגמרי לצהבהב בהיר, ואילו לתת-המין סטון הצבע הכללי הוא אפרפר-כחלחל בהיר או כהה (לעיתים רחוקות חום אדמדם בהיר), כאשר הפנים העכוז, הבטן והחלק התחתון של הרגליים לבנים או אפרפרים בהירים. זנבו שחור ובולט, בניגוד לתת-המין המצוי שזנבו כמעט ואינו נראה בשל התמזגותו עם הפרווה הלבנה. כיון שהכבשים רובצים על ברכיהם, הפרווה באזורים אלה נשחקת והופכת לצהבהבה כהה מעט.