בראשית חודש ספטמבר 1957, חודש ימים לפני מתן גזר הדין במשפטם של ג'ק ומיירה סובול בבית המשפט בארצות הברית, נודע בישראל כי ד"ר הנרי שפיץ (Henry Spitz), מי שהיה רופא בבית החולים של מלב"ן בבאר יעקב ורעייתו שהייתה רופאת ילדים, חשודים על ידי רשויות החוק האמריקאיות כחברים ברשת הריגול של ג'ק סובל. ד"ר שפיץ, יהודי שנולד באוסטריה, היגר עם רעייתו לארצות הברית בשנת 1959 ועבד כרופא פתולוג בבתי חולים בניו יורק. בשנת 1949 עבר ד"ר שפיץ לעבוד בבית חולים בעיר אלבקרקי במדינת ניו מקסיקו המרוחקת כ- 120 ק"מ מאתר פיתוח הנשק הגרעיני בלוס אלמוס. בוריס מורוס, הסוכן שהפליל את בני הזוג סובול, טען כי בתקופה זו נוצר קשר בין בני הזוג סובול לבין ד"ר שפיץ והם הפעילו אותו במסגרת רשת הריגול שלהם. ב-1950, לאחר שנה וחצי בה התגורר ד"ר שפיץ באלבוקרקי הוא בחר לעזוב את ארצות הברית והגיע עם משפחתו והגיע לווינה, משם עלו בני הזוג שפיץ ב- 1951 למדינת ישראל. חמש שנים עבד ד"ר שפיץ כרופא פתולוג בבית החולים של מלב"ן בבאר יעקב. בשנת 1956 חזר עם משפחתו לווינה, לכאורה לצורך ביקור משפחתי ותוך כוונה לחזור לארץ. בראשית שנת 1957, כאשר נודע דבר מעצרם של בני הזוג סובל בארצות הברית, שלח ד"ר שפיץ מכתב להנהלת מלב"ן והודיע על התפטרותו ולא שב עוד לישראל. ד"ר שפיץ הכחיש את הטענות בדבר היותו מרגל וטען כי את ג'ק סובול פגש באקראי ואילו את בוריס מורוס איננו מכיר כלל, אך על מנת שלא לעמוד לחקירה ומשפט בארצות הברית ויתר בפברואר 1957 על אזרחותו האמריקאית.
גורלו של האח רוברט סובלן קשור גם למדינת ישראל. לאחר שהורשע בריגול באוגוסט 1961 ונגזר עליו מאסר עולם הוא הגיש ערעור על פסק הדין. זאת לאחר שאובחן כחולה בלוקמיה. הוא שוחרר בערבות עד שמיעת הערעור. לאחר שערעורו נדחה, חמק רוברט סובלן מארצות הברית והגיע לישראל ביוני 1962, אך גורש על ידי הרשויות לארצות הברית. בזמן הטיסה ניסה להתאבד אך הצליח רק לפצוע עצמו. המטוס נחת בלונדון ובמשך שבועות נאבק סובלן בבריטניה נגד הסגרתו לארצות הברית. משנכשל, בלע מנת יתר של תרופות וכעבור מספר ימים נפטר. פרשת סובלן עוררה סערה פוליטית וחברתית בישראל. אנשי מערכת המשפט ביקרו בצורה חריפה את הממשלה והאופוזיציה אף הגישה הצעת אי אמון בעניין שנדחתה.
סוף הדרך.
לאחר מספר שנות מאסר שוחררו בני הזוג סובל ממאסרם. מיירה שוחררה על תנאי בשנת 1960 וג'ק זכה לשחרור מוקדם, בגין "התנהגות טובה", לאחר 5 שנות מאסר, שנתיים לפני תום תקופת המאסר שנגזרה עליו, באותו היום שבו התאבד אחיו. ג'ק סובל נפטר בשנת 1967 ומיירה סובל נפטרה בשנת 1992.
צ'ארלס רייט
סר צ'ארלס סימור רייט (באנגלית: Charles Seymour Wright; 7 באפריל 1887 - 1 בנובמבר 1975), נודע בשם החיבה שלו "סילאס" רייט על שם הסופר סילאס הוקינג, היה פיזיקאי קנדי, חבר במשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט לאנטארקטיקה, 1913-1910.
חייו.
על אף משקפיו, הצטיין רייט בספורט, וברוח הרפתקנות הנעורים חיפש מחצבים ושייט בקנו בצפון הרחוק של קנדה, שעדיין לא מופה אז. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת טורונטו וזכה במלגת לימודים ללימודי תואר שלישי בקולג' גונוויל וקאיוס שבקיימברידג', אנגליה, שם עסק בחקר קרניים קוסמיות במעבדת קאוונדיש בשנים 1910-1908. בתקופת שהותו שם פגש את דאגלס מוסון, שחזר זמן לא רב קודם לכן מן המשלחת הבריטית של שקלטון לאנטארקטיקה (1909-1907), שנודעה בשם משלחת נמרוד. כששמע על התארגנות משלחתו של סקוט אל הקוטב הדרומי הגאוגרפי, הגיש רייט את מועמדותו אך נדחה. הדחייה לא הרתיעה את רייט, שהלך ברגל מקיימברידג' ללונדון, שם הגיש את בקשתו באופן אישי; הפעם, קיבל אותו סקוט ורייט צורף למשלחת כפיזיקאי וחוקר קרחונים.
באנטארקטיקה הוציא רייט לפועל מספר רב של ניסויים בתצורות קרח וקרינת קרקע. מינואר עד אמצע מרץ 1911 היה אחד מארבעת חברי המשלחת (עם תומאס גריפית טיילור, פרנק דבנהאם ואדגר אוונס), שחקרו ומיפו את ההרים המערביים של ארץ ויקטוריה (המסע המערבי), שם ביצעו מחקרים מדעיים ותצפיות גאולוגיות. ב-1 בנובמבר 1911 היה רייט חבר בצוות הקבוצה הדרומית, שיצאה ממחנה הבסיס בכף אוונס בכוונה להגיע אל הקוטב הדרומי. הוא קיווה להיכלל בקבוצת הקוטב, שנבחרה ללוות את סקוט בתנופה האחרונה אל הקוטב; ואולם, ב-22 בדצמבר 1911, בקו רוחב 85° '15 דרום, שבעה שבועות מן היציאה למסע ועדיין במרחק 480 ק"מ מן הקוטב, היה רייט בקבוצת הסיוע הראשונה שסקוט שילח חזרה. במהלך חמשת השבועות הבאים עזר לקבוצה לנווט את דרכם לאורך 920 ק"מ חזרה לכף אוונס, שם המתינו לשובו של סקוט ואנשיו מן הקוטב. סקוט לא שב. ב-12 בנובמבר 1912 היה רייט, כחבר בקבוצת חיפושים בת 8 אנשים בהנהגת אדוארד ל. אטקינסון, הראשון לאתר את האוהל, שבו נמצאו גופותיהם של רוברט פלקון סקוט, אדוארד אדריאן וילסון והנרי רוברטסון באוארס, שגוועו כולם, ברעב ובקור, בדרכם חזרה מן הקוטב הדרומי, שמונה חודשים קודם לכן.
בשובו לאנגליה נשא רייט לאישה את אחותו של חברו למשלחת טרה נובה, ריימונד פריסטלי. הוא נשא הרצאות בקרטוגרפיה ועריכת סקרים במקביל לכתיבת עבודתו המדעית.
בשנת 1914 התגייס רייט לחיל ההנדסה המלכותי בדרגת סגן לייטננט ושירת בצרפת. לאחר קריירה מרשימה במלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה עזר לפתח אלחוט חפירות וקיבל את אות צלב הצבא ואות מסדר הממלכה הבריטית (OBE), הצטרף ב-1919 למחלקת המחקר של האדמירליות. הוא היה פעיל באדמירליות הבריטית במהלך מלחמת העולם השנייה, ומילא תפקיד חשוב בפיתוח הראשוני של מערכת המכ"ם של בעלות הברית ובפיתוח מתקנים לאיתור מוקשים מגנטיים וטורפדו. בשנת 1946 הוענק לו תואר אבירות על פועלו.
עם יצירת השירות המדעי של הצי המלכותי ב-1946, התמנה רייט לראש השירות הראשון. משם עבר לארצות הברית בתפקיד יועץ מדעי לאדמירל במשימת השירותים הבריטיים המשותפים, וושינגטון הבירה, וב-1951 היה למנהל מעבדת הפיזיקה הימית של מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה בלה חויה, קליפורניה. ב-1955 הצטרף רייט למועצת מחקר ההגנה של מעבדת צי האוקיינוס השקט של קנדה וב-1967 למכון למדעי כדור הארץ שבאוניברסיטת קולומביה הבריטית ולקולג' הצבאי המלכותי לדרכים בוויקטוריה, קולומביה הבריטית.
רייט חזר לאנטארקטיקה פעמיים, ב-1960 וב-1965. ב-1969 פרש לאי סולטספרינג בקולומביה הבריטית, קנדה, שם מת ב-1 בנובמבר 1975, בן 88.
רות הילמן
רות הילמן (פרידמן-לבוב) (3 בנובמבר 1917 – יוני 2010) הייתה פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע.
ביוגרפיה.
רות פרידמן-לבוב נולדה בנובמבר 1917 במוסקבה שלאחר מהפכת אוקטובר, בתם של שרה ואריה פרידמן-לבוב, זמר אופרה ושירי עם יהודיים. בשנת 1921 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. בשנת 1924 התיישבה המשפחה בחיפה, וב-1927 נשא אביה בשנית את צפורה בן-גוריון (אחותו הצעירה של דוד בן-גוריון), אחות, אלמנה ואם לשני נערים בני גילה, אריה בן-גוריון (יליד 1916; לימים ממייסדי קיבוץ בית השיטה, פעיל חינוך ותרבות, מקים ארכיון החגים הבין-קיבוצי) ועמנואל בן-גוריון (יליד 1919; לימים כתב לענייני מדע בעיתוני הארץ ומחבר ספרים פופולריים בנושא תעופה). אביה היה זמר, מורה לזמרה בבתי ספר, מנצח מקהלות נוער ופועלים בעיר, מנחה שירה בציבור, ממייסדי המכון למוזיקה בחיפה וסגן המנהלת שלו וכיהן כיו"ר אגודת האמנים והמורים למוזיקה בחיפה, ובית המשפחה שברחוב ארלוזורוב 26 בשכונת הדר הכרמל בחיפה היה מוקד של פעילות מוזיקלית ובית ועד לחוג שוחרי המוזיקה בעיר.
אריה, רות ועמנואל למדו בבית הספר הריאלי. בנעוריה למדה במכון למוזיקה שניהל אביה. מיד עם סיום לימודיה התיכוניים נסעה ללמוד נגינה בפסנתר באקדמיה למוזיקה בווינה, ולאחר שסיימה שבה ב-1938 ארצה ולימדה בשנים 1938–1941 נגינה בפסנתר ותאוריה במכון למוזיקה בחיפה.
שירתה ב"הגנה".
בחודש ספטמבר 1940 נישאה לישראל הילמן (יליד 1915), תעשיין ומנהל (בנו של התעשיין הלל הילמן). המשפחה השתקעה ברמת גן, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, איתן הילמן ועירית פיין.
מ-1941 לימדה במשך עשרים שנה במקביל בנתניה וברמת גן. באוגוסט 1961 הגיעה לבאר שבע בעקבות בעלה שנתמנה למזכיר חברת מפעלי ים המלח, ייסדה וניהלה את הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, במשך עשרות שנים. נסים אלשיך, שהיה שותף לייסוד הקונסרבטוריון וכיהן כשנים רבות כסגן המנהלת, החליף אותה כמנהלו.
הייתה חברת המועדון הישראלי למוזיקה קאמרית.
כיהנה כראש מחלקת התרבות בויצו רמת גן. בהמשך כיהנה כסגנית-נשיאת מועדון הסורופטימיסט בבאר שבע.
בבאר שבע התגוררה ברחוב סוקולוב 8. בשנים האחרונות לחייה התגוררה בגני עומר שבעומר. נפטרה בקיץ 2010, בגיל 92.
הנצחה.
אולם הקונצרטים המרכזי של הקונסרבטוריון העירוני באר שבע נקרא על שמה.
בבאר שבע נקרא רחוב על שמה.
רות פרידמן-לבוב
אנדרטת השלום (ירושלים)
"אנדרטת השלום" או "אנדרטה לשלום" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין הניצב בירושלים.