השר הראשון של צפון אירלנד (באנגלית: First Minister; באירית: Céad-Aire) וסגנו (באנגלית: deputy First Minister; באירית: leasChéad-Aire) הם דיארכיה (שלטון משותף שווה-זכויות וסמכויות) הניצבת בראש הרשות המבצעת של צפון אירלנד ("המועצה המבצעת" או ממשלת צפון אירלנד). המשרה המשותפת נוצרה ב-1998 בעקבות הסכם יום שישי הטוב לפי עקרונות הדמוקרטיה ההסדרית. השניים מייצגים את שתי הקהילות המרכזיות, היוניוניסטים-פרוטסטנטים והקתולים-רפובליקנים. עד 2006 הייתה נחוצה הסכמה משותפת של שתי הקהילות על הצמד, ומאז הם נבחרים בנפרד על ידי המפלגה הקהילתית שזכתה ברוב קולות בבחירות לאספה של צפון אירלנד . השרה האחרונה הייתה ארלין פוסטר אשר הודיעה על פרישה בינואר 2017, דבר אשר חייב גם את סגנה, מרטין מקגיניס להתפטר מתפקידו. לאחר הבחירות שנערכו ב-2 במרץ 2017 לא הצליחה פוסטר לגבש קואליציה ומכל מקום תקופת המשא ומתן לא הסתיימה עד לבחירות הבזק בבריטניה ביוני, כך שהמשא ומתן התעכב תקופה נוספת.
שיטת הממשל.
התואר "השר הראשון" מקביל לתואר בעלי התפקידים המקבילים בסקוטלנד ובויילס.
שני נושאי התפקיד שווים בכול, והחלטותיהם מתקבלות יחדיו. עם זאת, בקבלות פנים רשמיות ניצב השר הראשון לפני סגנו.
משרד השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו (Office of the First Minister and Deputy First Minister - OFMDFM) אחראי על התוויית המדיניות ככלכלית, שוויון זכויות, התנהלות מול האיחוד האירופי, מנגנוני השלטון, מדיניות מינויים ציבוריים (בפרט שרי המועצה המבצעת) ותקני ההתנהלות הציבורית.
היסטוריה.
לאחר חתימת הסכם יום שישי הטוב נערכו בחירות ב-1 ביולי 1998. דייוויד טרימבל (יוניוניסט) נבחר לשר הראשון, ולסגנו נבחר שיימוס מאלון.
ב-15 באוקטובר 2002, עקב סירובו של הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA) להתפרק מנשקו, נוצר אי-אמון בין שתי הקהילות, וממשלת בריטניה השעתה את פעילות המועצה המבצעת של צפון אירלנד וביטלה את תפקודה העצמאי, לאחר שהשעיה קודמת לשישה שבועות באוגוסט 2001 לא הביאה לפתרון. בתקופת ההשעיה ניהל את צפון אירלנד שר מטעם הממשלה הבריטית (במסגרת "שלטון ישיר" - Direct Rule).
ב-26 במרץ 2007 הודיעו ראשי שתי המפלגות הגדולות של הקהילות, איאן פייזלי ומרטין מקגינס, על הסכמה ללכת לבחירות. משרת השר הראשון וסגנו שבה להתקיים לאחר הבחירות.
רשימת השרים.
מפתח מפלגות:
סן פרנסיסקו דה מקוריס
סו פרנסיסקו דה מקוריס (בספרדית: San Francisco de Macorís) היא בירת מחוז דוארטה ברפובליקה הדומיניקנית. העיר נמצאת בצפון-מזרח המדינה, במרחק של 135 ק"מ מבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.
היסטוריה.
העיר הוקמה ב-20 בספטמבר 1778, לאחר שספרד הסדירה את הגבולות בהיספניולה עם צרפת ב-1777. מקור השם סן פרנסיסקו דה מקוריס בפרנציסקוס מאסיזי, הקדוש המגן של מסדר הפרנציסקנים שהתיישבו באזור, ובשם האינדיאני של האזור- מקוריקס.
חינוך.
בעיר פועלת שלוחה של האוניברסיטה האוטונומית של סנטו דומינגו, בה לומדים כ-20,000 סטודנטים, וגם האוניברסיטה הקתולית נורדסטנה, שנחשבת לאחת האוניברסיטאות הטובות במדינה.
תחבורה.
בעיר פועלים אוטובוסים, מונית רגילות ומוניות שירות וגם "מוטוקונצ'וס", אופנועים שפועלים כמוניות. אף על פי שישנן תוכניות לצמצם את השימוש בכלי הרכב הזה עקב הסיכון הגבוה בו, הוא עדיין נפוץ בחלקים שונים של העיר.
GnuTLS
GnuTLS היא ספריית תוכנה חופשית שמממשת רכיבי קריפטוגרפיה רבים, בהם TLS, היא כתובה בשפת C, אך יש לה ממשקים לשפות תכנות רבות.
פחד קהל
פחד קהל או גלוסופוביה (מיוונית: γλῶσσα-φόβος, "פחד לשון") היא תחושת פחד ודחייה מפני דיבור מול קהל. פחד זה הוא ככל הנראה הסוג הנפוץ ביותר של פוביה חברתית.
תיאור כללי.
החשש לדבר בפני קהל הוא טבעי ואנושי כאשר הוא מופיע במינון סביר ומאפשר לתפקד בצורה תקינה. אך כאשר החשש מפריע לתפקוד התקין של אדם, ניתן לומר כי מדובר בחרדה שיש לטפל בה. חרדה זו עלולה לגרום לאדם לבחור מקצוע שאינו מתאים לו או להפסיק לימודים על מנת למנוע אפשרות חשיפה. אנשים אלה חיים חיי חברה מצומצמים, קשריהם הרומנטיים נפגעים וכמו כן הם מתקשים להשתתף באירועים משפחתיים. לעיתים אפילו תפקודם היומיומי נפגע באופן משמעותי.
דיבור מול קהל מציב את האדם במצב בו הוא נתון לשיפוט של אנשים אחרים. במצב זה, כל תשומת הלב של הקבוצה מופנית אליו וכל תקלה אשר תקרה לו עלולה לבלוט.
כל אדם חושש במידה מסוימת לפני שהוא נדרש להביע את עצמו בפומבי, אולם רמת הפחד משתנה בין בני אדם שונים. ישנם כאלה המתפקדים היטב ואוהבים את תחושת ההתרגשות של עמידה מול קהל. לעומתם, ישנם אחרים שגם עצם הרעיון שעליהם לעמוד מול קבוצת אנשים מעבירה בהם תחושת אימה ופחד משתק.
לרוב, הפחד מתעורר כאשר האדם עומד במרכז הסיטואציה, למשל כאשר הוא ניצב על במה מול קהל של מאות אנשים.
במקרים קיצוניים, פחד הקהל מתעורר גם כאשר האדם נמצא בתוך קבוצה בת מספר מועט של אנשים. לעיתים מספיק שיהיו מולו למעלה משני אנשים והוא יתקשה להביע את דעתו ולפתח דיון עימם.
גורמים.
קשה להצביע על גורם ספציפי לחרדה זו, ככל הנראה אנשים לוקים בה מסיבות תורשתיות, פסיכולוגיות, חברתיות ותרבותיות. לעיתים יכול פחד הקהל להתפתח כתוצאה מאירוע שקרה לאדם בעבר ואשר גרם להתפרצות שלה. במקרים רבים יש מתאם חיובי בין ביישנות לבין חרדת קהל. אופיו של האדם משפיע רבות על רמת החרדה. כך למשל בעלי אופי דאגני, ידאגו מהופעתם ואיך יראו על הבמה. בעלי אופי פרפקציוניסטי, המחפשים שלמות בביצוע ובעלי ביקורת עצמית מוגזמת ותובענית, לא יחושו שביעות רצון מספקת מיכולת הביצוע שלהם.
אדם המרגיש חסר ביטחון, בגלל גורמים פסיכולוגיים שונים, ביטחונו העצמי יורד אפילו יותר לקראת הופעה בפני קהל. אדם בעל אופי מופנם וסגור יעדיף לא להיות במרכז הבמה, וברגע שיידרש להיות במרכז הקבוצה רמת החרדה שלו תגבר.
קיים גם מקור ביולוגי לחרדת קהל הנובע מן האמיגדלה. האמיגדלה מעורבת בתהליך ויסות הרגש, מקושרת עם תגובות רגשיות במצב של סכנה ופחד כמו למשל תגובת "הילחם או ברח". כאשר עומדים מול קהל עשויה להתעורר תחושת חשיפה וסכנה, אשר גורמת לאמיגדלה לייצר תגובה דומה. ההערכה היא כי האמיגדלה היא שריד אבולוציוני המשפיעה על האדם להימנע מלהחשף למבטים או לתשומת לב אשר יכולים להיתפס כאיום המזמין תוקפנות.
טיפול.
הטיפול וההתמודדות עם פחד קהל מתחלק לטיפול בחלק המחשבתי וטיפול בחלק ההתנהגותי. טיפול פסיכולוגי (טיפול התנהגותי־קוגניטיבי) התברר כיעיל ביותר להתמודדות עם פחד קהל.
כאשר פחד הקהל קיצוני ומגביל את האדם בחיי היומיום שלו, ניתן לטפל בעזרת טיפול תרופתי פסיכיאטרי. תרופות מסוג זה משמשות בעיקר לטיפול בטווח הקצר ונועדו להפחית את הסימפטומים של החרדה משמשות להרגעה ומורידות את המתח. יש אפשרות גם לטיפול בנוגדי חרדה כלליים מקבוצת SSRI, כאשר חרדת הקהל נרחבת יותר. לעיתים נעשה שימוש בפרופראנולול לטיפול בפחד קהל.
תחש נהרות אפריקני
תחש נהרות אפריקני (שם מדעי: "Trichechus senegalensis"), מין תחש נהרות החי במימי החופים הרדודים של מערב אפריקה.
אורכו של תחש הנהרות האפריקני מגיע עד לכ-4.5 מטרים ומשקלו הוא 360 קילוגרמים. צבעו של תחש הנהרות האפריקני, הוא אפור כשעל גופו גדלות שערות קטנות, חסרות צבע .על השערות גדלים לעיתים קרובות אצות ואורגניזמים זעירים שגורמים לפעמים לצבע חום או ירקרק. תחשי הנהרות האפריקנים מאוד איטיים, והם נעים במהירות של 3 ק"מ לשעה, אל כשהם חוששים מטורפים הם יכולים להגיע עד למהירות של 32 ק"מ לשעה. מאפיין ייחודי (כחלק ממשפחת התחשיים) הוא התחלופה המתמדת של השיניים הטוחנות - שיניים חדשות מגיחות מאחורי הלסת ומחליפות את השיניים הבלויות שבקדמתה.
מדינות רבות באפריקה שבהם נמצא תחש הנהרות האפריקני הוציאו בול של התחש בין המדינות: קמרון, גאנה, חוף השנהב, מאלי, מאוריטניה, ניז'ר, טוגו וצ'אד.
יוסף רוס
יוסף רוֹס (רוזנברג) (Ross; 1911 – 24 בינואר 1991) היה קריקטוריסט ישראלי שפעל בארץ החל באמצע שנות ה-30.
ביוגרפיה.
יוסף רוס נולד בשם יוסף רוזנברג בשנת 1911 באנטוורפן שבבלגיה (פלנדריה) וגדל באמסטרדם שבהולנד. הוא החל לצייר כבר נעוריו, ואף שמעולם לא למד ציור באופן פורמלי, למד ברייקסמוזיאום באמצעות ציור היצירות המוצגות בו.
בראשית שנות ה-30 נסע ללמוד רפואה בברלין בירת גרמניה. הציור היה תחביב, שאִפשר לו לממן את לימודיו. כעבור שלוש שנים, ב-1933 (ראשית ימי גרמניה הנאצית), הופסקו לימודיו בעקבות קריקטורות של מוריו שצייר, והוא חזר להולנד והחל להתפרנס מציור קריקטורות תחת השם "Yuppy". בשנת 1935 עלה לארץ ישראל עם רעייתו רבקה והתיישב בתל אביב ברחוב ארנון. זמן קצר לאחר עלייתו החל לפרסם קריקטורות בעיתונות הארצישראלית, ובאותה תקופה גם פתח משרד פרסום שהציע עבודות גרפיקה לחברות מסחריות ועליו היה עיקר פרנסתו.
הקריקטורה הראשונה שלו, שעסקה בהצגה של תיאטרון "אהל", התפרסמה בעיתון "דבר". רוס היה מהקריקטוריסטים הראשונים ביישוב, ונחשב בזמנו לאחד הקריקטוריסטים הפעילים ביותר. עבודותיו התפרסמו במרוצת השנים במרבית היומונים בארץ, בהם "דבר", "הארץ" (שבו היה הראשון שצייר קריקטורות של תיאטרון), "פלסטיין פוסט" (שנקרא בהמשך "ג'רוזלם פוסט"), הדור, "ידיעות אחרונות", "מעריב", "הצופה" ו"ויאצה נוסטרה", ובסך הכול ב-14 עיתונים ושבועונים.