יישום מודל ההחלמה בישראל.
במקביל להתפתחויות שחלו בשנים האחרונות במדינות רבות בעולם, בתחום שיקום הפרעות הנפש והבנת תהליך ההחלמה, הופיעו גם בישראל שינויים משמעותיים בתחום זה. בשנת 2000 נחקק חוק שיקום נכי נפש בקהילה. חוק זה משקף את האמונה במרכזיות של האדם ושל איכות חייו, וכן מדגיש את חשיבות תפקידה של הקהילה בתהליך השיקום. החוק הוביל להתקדמות ניכרת בפיתוח שירותי השיקום בקהילה, שניתנו על ידי משרד הבריאות ויצרו בסיס לשותפות ודו-שיח בין מחלימים, בני משפחה, נותני שירות וקובעי המדיניות. בנוסף, מאז שנת 2000 פועלת המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה אשר פיתחה את "האמנה לשיקום", המבטאת את עיקרי ההתפתחויות בארץ בתחום השיקום הפסיכיאטרי של נפגעי נפש בקהילה. בעקבות ההתפתחויות הללו החלו להופיע בהדרגה שירותים שונים בקהילה שמטרתם לסייע בתהליך ההחלמה על ידי הפחתת הסטיגמה וקידום חיי קהילה מספקים. שירותים אלה הם: תעסוקה נתמכת, השכלה נתמכת ומערכי דיור נתמך (או דיור מוגן), בהם ניתן למצוא ארגונים כמו: קבוצת שכולו טוב, "עמיתים", "קשת", "בנפשינו" "אשנב" ועוד.
לקריאה נוספת.
Davidson L, O'Connell M, Tondora J, Styron T, Kangas K (May 2006). "The top ten concerns about recovery encountered in mental* health system transformation". Psychiatr Serv 57 (5): 640–5. doi:10.1176/appi.ps.57.5.640. . http://www.psychservices.psychiatryonline.org/cgi/content/abstract/57/5/640.
עובד אפרת
עובד אפרת (נולד ב-1 באפריל 1956) הוא מוזיקאי, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי. מאז 2011 מכהן כיו"ר דירקטוריון אקו"ם.
ביוגרפיה.
אפרת נולד בתל אביב והחל את דרכו המוזיקלית בנגינה על גיטרה בהיותו ילד. לאחר שירותו הצבאי בשייטת 13, הצטרף ללהקת הקליק כנגן גיטרה בס. במהלך עבודתו בלהקה, התפרסם תחת הכינוי "אובי פפר". במהלך שנות השמונים ניגן אפרת בהרכבים שונים ועם אמנים רבים, בהם אהוד בנאי, סי היימן וגבי שושן.
לקראת סוף שנות השמונים, התגלה כישרונו כמלחין, בעבודתו עם הזמרת ליליה, לה הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה הראשון, וכן את הלהיט "גבר באמבטיה". החל משנת 1989 פרץ אפרת בפעילות מוזיקלית ענפה, הפיק וניגן בתקליטו של אהוד בנאי - "קרוב", הלחין עבור סי היימן, הפיק מוזיקלית את אלבומה של להקת נוער שוליים, "ציירי לך שפם" והלחין לה מספר שירים. אפרת אף הפיק עבור סיון שביט, יעל לוי וחוה אלברשטיין וכמו כן עיבד עבורה.
במהלך שנות ה-90 המשיך להפיק ולעבד עבור אומנים רבים, עם חלקם עבד בעבר וחלקם חדשים כגון גידי גוב, דפנה דקל, אדם, טל פרידמן, דני בסן ונורית גלרון, ניגן בלהקתו של רמי קלינשטיין "המועצה", עיבד והפיק עבור להקת גן חיות ורפי פרסקי.
ב-1992 כתב את המוזיקה לסרט "ללקק ת'תות" בהשתתפות אורי בנאי.
בהמשך דרכו, הלחין, ניגן, עיבד והפיק אפרת עבור אמנים רבים נוספים, בהם ריטה, אתי אנקרי, יהודית רביץ, ורד קלפטר, זקני צפת ודני סנדרסון.
במהלך עבודתו המוזיקלית הפיק ועיבד, בנוסף, עבור מספר מופעי פסטיגל, כמו כן השתתף בהפקה המוזיקלית של מספר סרטים והלחין עשרות נוספים. רבים מלחניו זכו לפופולריות רבה, כגון "אמסטרדם", "אינך מבקש דבר", "בדיוק כמו אז", "הרווח בין הגבר לחולצה", "נאחז באוויר" ועוד.
אובי פפר
נינורתה
במיתולוגיה השומרית והאכדית, נִינוּרְתַה (נין אור: "אדון האדמה המעובדת") היה האל של העיר ניפור. מזוהה גם עם האל נינגירסו, ובתקופה מאוחרת נקרא נינוב. בניפור עבדו אותו כחלק מקבוצת אלים שכללה את אביו אנליל ואמו נינליל. מופיע לפעמים כמחזיק חץ וקשת, חרב או אלה שנקראת שָרוּר. האלה מתוארת באגדה השומרית "עלילותיו של נינרותה", כבעלת יכולת דיבור, ויכולת ללבוש צורה של אריה מכונף. באגדה אחרת נינורתה נלחם במפלצת מכונפת שנקראת אימדוּגוּד (באכדית: אָנזּו). הגרסה הבבלית מספרת כיצד המפלצת אנזו גנבה את "לוחות הגורל" שהחזיק האל אנליל. נינורתה יוצא להחזיר את הלוחות ובדרך הורג מפלצות שונות (הדרקון, הגיפסום, מלך הדקל, אדון סמאן-אנא, חיית הביזון, איש העקרב, ונחש בעל שבעת הראשים). לבסוף הוא הורג את המפלצת אנזו ומחזיר את הלוחות לאביו אנליל.
בת זוגו של נינורתה נקראה אוגאלו בניפור, או באו כאשר הוא נקרא נינגרישו. מצד אחד הוא מוצג כאיכר ואל מרפא, ומצד שני הוא אל הרוח הדרומית. הוא היה אל אהוד מאוד בקרב האשורים, ושני מלכים (תוכולתי-נינורתה הראשון ותוכולתי-נינורתה השני) נקראו על שמו. אשורנצירפל השני (883–859 לפנה"ס) בנה לו מקדש בעיר הבירה כלח. בתקופה הניאובבלית ובתקופה הפרסית הקדומה הוא אוחד וזוהה עם האל נרגל. הכוכב שאיתו מזוהה נינורתה הוא שבתאי.
אופיר שהם
אופיר שהם (נולד ב-1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כראש מפא"ת (המנהל למחקר ופיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון).
ביוגרפיה.
שהם התגייס לצה"ל ב-1980 והוא בוגר המחזור השני של תוכנית תלפיות, במסגרתה למד לתואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה שימושית (הוא סיים גם לימודי תואר שני בפיזיקה שימושית). בין השנים 1989–1993 עבר מסלול מבצעי בחיל הים, אשר כלל קורס חובלים. הוא ביצע תפקידי פיקוד והדרכה, ושימש כמפקד סטי"ל אח"י עצמאות (סער 4).. ב-1994 מונה לראש ענף גילוי ואופטרוניקה (גל"א) במפקדת חיל-הים. ב-1995 מונה לראש ענף מערכות ל"א (מל"א). ב-1997 מונה לראש מחלקת מאל"א (מערכות אלקטרוניות ולוחמה אלקטרונית) במפא"ת, בדרגת אלוף-משנה. ב-2000 מונה לראש מחלקת תקציבים וכלכלה במפקדת חיל הים.
ב-יוני 2002 הועלה שהם לדרגת תת-אלוף ומונה לעוזר ראש אגף התכנון. בכך היה לבוגר תלפיות בעל הדרגה הבכירה ביותר מאז נוסדה. לאחר מכן כיהן כמפקד יחידת לוטם (היחידה לתקשוב ולטכנולוגיות המידע) באגף התקשוב בין השנים 2005–2010.
במרץ 2010 מונה לראש מפא"ת וכיהן בתפקיד עד יוני 2016.
חיים אישיים.
שהם נשוי ואב לשלושה.
קרב מפרץ הליגולנד
טוליו לומבארדו
אשור דן השני
פסיכולוגיה פופולרית
פסיכולוגיה פופולרית היא שם כולל לתאוריות ורעיונות שונים לגבי חיי הנפש של האדם והתנהגותו, שלכאורה מבוססים על תחום הפסיכולוגיה, ונפוצים בקרב ציבור הרחב. המונח משמש לעיתים קרובות לתיאור רעיונות פסיכולוגיים שנראים פשטניים יתר על המידה, לא מעודכנים, לא מוכחים מדעית ולא מפורשים באופן נכון; במקביל משמש המונח לתיאור ידע פסיכולוגי תקף, מקצועי ויעיל, המוצג באופן שמיועד לשימוש הציבור הכללי.
העוסקים בפסיכולוגיה פופולרית הם מרצים, יועצים וכותבים שונים, שנתפסים בציבור כפסיכולוגים או בעלי ידע רחב בפסיכולוגיה, בעקבות תדמית שנוצרה להם בשל עבודתם, למרות שלמעשה אין להם הכשרה אקדמית כפסיכולוגים. המושג פסיכולוגיה פופולרית מתייחס גם לתעשיית המקורות ואמצעי התקשורת היומיומיים והנפוצים בציבור המספקים מידע על ההתנהגות האנושית.
אמצעים של הפסיכולוגיה הפופולרית.
המקורות והאמצעים שבהם ניתן למצוא מידע של הפסיכולוגיה הפופולרית עשויים להיות ספרי "עזרה עצמית" למיניהם (כגון ספרים העוסקים בדרכים להיות מאושרים יותר); תוכניות ייעוץ ברדיו ובטלוויזיה (כגון תוכניתה של ורדה רזיאל ז'קונט) וכתבות ייעוץ בעיתונות ובאינטרנט; מיתוסים הנפוצים בציבור אודות הנפש וההתנהגות; רעיונות ותאוריות פופולריים שמבוססים בחלקם או לא מבוססים על ידע פסיכולוגי מדעי (כגון פליטה פרוידיאנית, האניאגרם של האישיות, אינטליגנציה רגשית ועוד); תפיסות רווחות לגבי שיטות מחקר פסיכולוגיות שלא הוכחו מחקרית (כגון שיטת ניתוב לשוני פיזיולוגי); ואגדות אורבניות על פסיכולוגים (כגון "הפסיכולוג הנודע פרדריק סקינר גידל את בתו בתיבת סקינר").
היסטוריה.
הפסיכולוגיה הפופולרית החלה להתפתח החל מסוף המאה ה-19, במקביל להתעוררות מדע הפסיכולוגיה בארצות הברית על ידי חוקרים כמו ג'יימס קאטל, סטנלי הול וויליאם ג'יימס, שהושפעו מהתפתחות מדע הפסיכולוגיה בגרמניה על ידי וילהלם ווּנדט. ב-1890 פרסם ויליאם ג'יימס את ספרו "עקרונות הפסיכולוגיה", שזכה להתעניינות רבה בקרב הציבור הרחב, ובעקבותיו פורסם ספרו "Psychology: The Briefer Course", שנועד לאפשר לקהל לקרוא ולהבין ספרות פסיכולוגית. עם זאת, באותה תקופה רווחה בציבור ההנחה שפסיכולוגיה היא סוג של קריאת מחשבות, ושאין לה השלכות על חיי היומיום של אנשים נורמטיביים; פסיכולוגים רבים חשו שאין להם דרך גישה מותאמת אל הקהל הרחב. ב-1893 הוצג לראשונה תחום הפסיכולוגיה במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו, והופצו קטלוגים ובהם מידע על מטרות התחום, נושאי ההתעניינות ושיטות המחקר המקובלות. התחום הוצג גם בתערוכה העולמית ב-1904 בסנט לואיס, אז נערכו גם הרצאות של הול, טיצ'נר, ווטסון ועוד, וכן נערכו הדגמות של ניסויים ואבחונים על המבקרים בתערוכה.
רק בתחילת המאה ה-20 החלה הבנה של ההשלכות של הפסיכולוגיה על חיי היומיום של האנשים – כאשר תחום הפסיכולוגיה היישומית צבר תאוצה, וכשעבודתו של סטנלי הול בתחום הפסיכולוגיה החינוכית הביאה לשינוי גישה ורפורמות בדרכי ההוראה והחינוך בבתי הספר בארצות הברית. רבים ביקרו שינויים אלו, וטענו כי אין להסיק מסקנות מניסויים בפסיכולוגיה ולשנות בעקבותיהם את שיטות ההוראה המסורתיות; אך בתרבות הפופולרית נוצרה התקווה שמדע הפסיכולוגיה יוכל להביא לשיפור באיכות החיים של הציבור. בהדרגה נוצרו שדות עיסוק יישומיים בפסיכולוגיה, כגון פסיכולוגיה קלינית, פסיכולוגיה תעסוקתית וארגונית, פסיכולוגיה של הפרסום ועוד. במלחמת העולם הראשונה התפתח גם תחום הפסיכולוגיה הצבאית.