כהונתו השנייה של בן שאכר בתפקיד ראש הממשלה הייתה מה-21 בנובמבר 1991 עד ה-29 במאי 1993. הוא החליף בתפקיד את טאהר אל-מסרי, שהתפטר ב-19 בנובמבר לאור ההתחזקות של האופוזיציה האסלאמית בפרלמנט. במהלך כהונה זו התרחשו השיחות בין ישראל לבין הפלסטינים והירדנים בעקבות תוצאות ועידת מדריד. גם כשסיים את כהונתו השנייה, המשיך בן שאכר להיות מעורב בצמרת הפוליטיקה הירדנית. בעקבות הסכם אוסלו בין ישראל לאש"ף, נכח בן שאכר בפגישה ב-26 בספטמבר 1993 בין חוסיין לבין יצחק רבין, פגישה שהחלה לסלול את התהליך להסכם השלום בין ישראל לירדן. בעקבות הפגישה מונה בן שאכר לאחד מעוזריו של המלך באשר למשא ומתן עם ישראל.
כהונתו השלישית של בן שאכר כראש ממשלה הייתה מינואר 1995 ועד פברואר 1996.
זיד בן שאכר נפטר ב-20 באוגוסט 2002.
טאהר אל-מסרי
טאהר אל-מסרי (בערבית: طاهر المصري; נולד ב-1942) הוא ראש ממשלת ירדן לשעבר.
ביוגרפיה.
טאהר אל-מסרי נולד בשנת 1942 בשכם למשפחה פלסטינית מכובדת ששורשיה ממצרים. בתחילת הקריירה שלו עבד בשירות החוץ הירדני ובין היתר היה שגריר ירדן בספרד, בצרפת, באונסק"ו, בבלגיה ובבריטניה. שימש כשר החוץ של ירדן במחצית השנייה של שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90. כשנחתם בפברואר 1985 הסכם שיתוף פעולה בין אש"ף לבין ממלכת ירדן, אל-מסרי יצא לברית המועצות על מנת להסביר את המדיניות הירדנית בסוגיה הפלסטינית. באוקטובר 1987 נכח אל-מסרי בפגישה של המלך חוסיין עם המזכיר האמריקני ג'ורג' שולץ, שהציע כינוס מעצמות להכרעה בסוגיה הפלסטינית. חוסיין סירב להצעתו של שולץ. בפרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987 חוסיין החליט על ניתוק הזיקה בין ירדן לגדה המערבית, החלטה לה התנגד אל-מסרי. את ההכרזה על הניתוק ביצע חוסיין ללא להודיע מראש לשר החוץ שלו, שכעס מאוד על כך. אל-מסרי גם התנגד לפלישה לעיראק בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה.
ב-19 ביוני 1991 מונה אל-מסרי לראש ממשלת ירדן בידי המלך חוסיין, במקומו של מודר בדראן שהתנגד לפתיחת משא-ומתן חשאי עם ישראל. אל-מסרי, לעומת זאת, נתפס כליברל, ולכן מינה אותו חוסיין לתפקיד. אולם, בעקבות הבחירות שנערכו בירדן בנובמבר 1989 (הראשונות מאז ועידת רבאט ב-1974), עלה כוחם של האחים המוסלמים ושל ארגונים אסלאמיים אחרים בפרלמנט, שהתנגדו בכל תוקף להסכם מדיני עם ישראל. בהצבעת אי-אמון שנערכה בפרלמנט, הצביעו 50 מתוך 80 הצירים להפלת הממשלה. אל-מסרי מצא שידיו כבולות והתפטר לאחר כחצי שנה בתפקיד, ב-21 בנובמבר 1991, למרות הפצרותיו של המלך חוסיין. הוא הוחלף בידי קרוב-משפחתו של המלך זיד בן שאכר.
בהמשך כיהן אל-מסרי כיושב ראש הבית התחתון בפרלמנט הירדני. לאחר הסכם השלום בין ישראל לירדן באוקטובר 1994 אל-מסרי התנגד לנורמליזציה ביחסים בין שתי המדינות, בטענה שהעם הירדני לא יקבל יחסים חמים עם מדינה שהייתה עוינת במשך שנים רבות. הוא גם התנגד לסעיף בהסכם השלום שהכיר בריבונות ירדנית במקומות הקדושים בירושלים, כי לטענתו מקומות אלו כבושים ולכן ממילא לישראל אין שום ריבונות עליהם. כשהובא הסכם השלום לאישור בפרלמנט הירדני, אל-מסרי בחר להימנע.
אל-מסרי שירת במועצה ליחסי חוץ בשנת 2002 והוא נציב הליגה לחברה אזרחית. בשנים 2010–2012 היה יושב ראש הסנאט הירדני.
מודר בדראן
מודר בדראן (ערבית: مضر بدران; נולד ב-1934) הוא פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר.
ביוגרפיה.
מודר בדראן נולד בשנת 1934 בג'רש שבעבר הירדן. למד משפטים בדמשק, והחל לאחר מכן קריירה בשירותי הביטחון הירדניים. בשנת 1970 הוא התמנה למנהל השירות החשאי בעיצומו של המאבק בין המלך חוסיין נגד הכוחות המזוינים הפלסטיניים בספטמבר השחור.
בתום שירותו הביטחוני פנה למישור הפוליטי. הוא שימש שר החינוך, ולאחר מכן מונה לראש ממשלת ירדן ב-13 ביולי 1976, עת החליף את קודמו זיד א-ריפאעי שסיים לכהן לאחר שלוש שנים בתפקיד. בהתאם להחלטות הליגה הערבית בוועידת רבאט, שקבעו כי אש"ף הוא המייצג הבלעדי של הפלסטינים, ממשלתו הראשונה של בדראן מנתה מספר מועט של שרים ממוצא פלסטיני בהשוואה לממשלות קודמות (3 שרים פלסטינים מתוך 18 בלבד). בממשלתו הראשונה שימש בדראן גם בתפקיד שר החוץ. עם זאת, עיקר פעילותו של בדראן בכהונתו הראשונה לא נגעה במישור המדיני כי אם בעניינים כלכליים. לאחר הפיתוח הכלכלי המואץ של ירדן בראשית שנות ה-70 החלה האינפלציה לגאות, ולצד זאת תהליכי העיור המוצאים הביאו לקיטוב חברתי בתוך החברה הירדנית. ממשלתו של בדראן פעלה להפחית תופעות אלו באמצעות סובסידיות מוגברות ומדיניות כלכלה סוציאלית. אולם, בדראן לא הצליח לחסל תופעות אלו ועל רקע זה סיים את כהונתו הראשונה והוחלף ב-19 בדצמבר 1979 בידי עבד אלחמיד שרף.
בדראן חזר לתפקיד ראש הממשלה לאחר פחות משנה, בעקבות מותו המפתיח של שרף כתוצאה מהתקף לב. הוא החליף את ד"ר קאסם א-רימאווי שמונה באופן זמני, והחל לכהן בשנית ב-28 באוגוסט 1980. ממשלה זו כללה מספר רב יותר של פלסטינים, איתות פוליטי ליאסר ערפאת שכוחו נחלש לאחר גירושו מלבנון. בפברואר 1981 נלכדו סוכנים סוריים שזממו להתנקש בחייו של בדראן, לטענתם כיוון שתמך בארגון האחים המוסלמים שפעל כנגד המשטר בסוריה. כהונתו השנייה של בדראן התאפיינה בעיסוק במישור הכלכלי גם היא, בייחוד לאור המצב המחריף של הממלכה בעקבות ירידת מחירי הנפט ופרוץ מלחמת איראן–עיראק. חוסר השיפור במצב הכלכלי הביא לביקורת ציבורית כלפי בדראן, שבאה לידי ביטוי גם דרך "המועצה הלאומית המייעצת" (הגוף ששימש כפורום פוליטי ציבורי למן 1978 בעקבות פיזורו של הפרלמנט הירדני ארבע שנים קודם לכן). ביקורת זו הביאה להתפטרותו מראשית הממשלה ב-10 בינואר 1984. החליפו בתפקיד אחמד עוביידאת, שגם הוא היה בעל רקע ביטחוני.
ב-4 בדצמבר 1989, בעקבות הבחירות בממלכה (הראשונות לאחר הכרזתו של חוסיין על ניתוק הקשר ההיסטורי של ירדן עם הגדה המערבית) בדראן מונה בשלישית לראש הממשלה. הוא כיהן בתפקיד במשך שנתיים, עד ל-19 ביוני 1991. כהונותיו ארוכות השנים של בדראן בתפקיד ראש הממשלה, דבר חריג בנוף הפוליטי של ירדן, מעידות על יציבות המשטר ועל יכולתו הפוליטית לאורך תקופת כהונותיו. מלבד כהונתו כראש ממשלה, בדראן שימש גם שר החוץ ושר הביטחון של ירדן.
אחיו של מודר, עדנאן בדראן, כיהן גם הוא כראש ממשלת ירדן בשנת 2005. בדראן נחשב לידידו הקרוב של המלך המנוח חוסיין.
ועדת התגובה
הדמר
אחמד עוביידאת
אחמד עוביידאת (בערבית: احمد عبيدات; נולד ב-18 בנובמבר 1938) הוא פוליטיקאי ירדני, שימש כראש ממשלת ירדן מינואר 1984 עד אפריל 1985.
ביוגרפיה.
אחמד עוביידאת נולד ב-18 בנובמבר 1938 באירביד שבצפון עבר הירדן. למד בבגדאד. שימש כמפקד המודיעין הכללי מ-1974 עד 1982 ושר הפנים מ-1982 עד 1984, תחת שתי ממשלותיו האחרונות של מודר בדראן.
בעקבות התעצמות הבעיות הכלכליות בממלכה, לאור העלייה באינפלציה והירידה במחיר הנפט, גברו הקריאות האופוזיציוניות כנגד בדראן הן מן הרחוב הירדני והן מצד "המועצה הלאומית המייעצת", גוף פוליטי שהוקם כתחליף לפרלמנט שפוזר ב-1974. בעקבות זאת התפטר בדראן מראשות הממשלה, לאחר ארבע שנים בתפקיד, ועוביידאת מונה ליורשו ב-10 בינואר 1984. ממשלתו כללה מספר מצומצם יחסית של שרים פלסטינים, לאור היחסים המתוחים בין המלך חוסיין לבין אש"ף של יאסר ערפאת. בנוסף, בממשלת עוביידאת כיהנה לילא שרף, אלמנתו של ראש הממשלה לשעבר עבד אלחמיד שרף והשרה השנייה בהיסטוריה של ירדן. היא כיהנה כשרת ההסברה עד לינואר 1985.
ממשלתו של עוביידאת פעלה, כקודמותיה, בעיקר בניסיון לייצב את המצב הכלכלי במדינה. לשם כך הוכנסו מספר רב של כלכלנים לכהן כשרים בממשלה, וננקטו צעדי צנע כלכליים כמו צמצום סובסידיות. פעולות אלו, אמנם, לא עזרה במידה רבה לשיפור המצב הכלכלי. תחום פעילות נוסף של עוביידאת בזמן כהונתו כראש ממשלה היה המאבק בשחיתות, שהייתה לאבן נגף בעייתית בממשל הירדני. גם מאבק זה הצליח בצורה חלקית בלבד. לאחר כינוסו המחודש של הפרלמנט ב-1974, החלו להישמע קולות פוליטיים שקראו לביטול מעמדם החוקי המיוחד של השבטים בממלכה. עיתונים ליברליים קראו בהזדמנות זו להפסקת התרבות השבטית בכללה, שאותה ראו כפרימיטיבית. בעקבות זאת ראשי השבטים פנו בחמת זעם אל המלך חוסיין בדרישה שייפסק מסע ההשמצות. חוסיין שלח מכתב לעוביידאת ודרש ממנו פיקוח רב יותר על העיתונים. בעקבות המעשה, ובעקבות חילוקי דעות נוספים, התפטרה לילא שרף מממשלתו של עוביידאת בראשית 1985.
ממשלת עוביידאת המשיכה לכהן עד אפריל 1985, אז הוחלף עוביידאת בידי מקורבו של המלך וראש הממשלה לשעבר זיד א-ריפאעי. הסיבה למינוי א-ריפאעי הייתה יכולתו הדיפלומטית המוכחת וקרבתו למלך, דברים שהמלך נזקק להם לאור ההסכם עם אש"ף בפברואר 1985 והניסיון לפריצת דרך במשא ומתן עם ישראל.
לאחר תום כהונתו כראש ממשלה, עוביידאת שימש כציר בפרלמנט ונמנה עם האופוזיציה הבכירה בממלכה, שהתנגדה לכוונותיו של המלך חוסיין לכונן הסכם שלום עם ישראל ולנתק את הקשר ההיסטורי בין ירדן לבין הגדה המערבית. באפריל 1990, בעקבות המהומות שפרצו בממלכה, מונה עוביידאת לראש "הוועדה הלאומית" שתפקידה הייתה לכונן תהליכי דמוקרטיזציה בממלכה. ביוני 1991 פרסמה הוועדה את "האמנה הלאומית של ירדן", שעיקר תוכנה עיגון המשטר בירדן כמונרכיה פרלמנטרית והדגשת זכות הפלורליזם הפוליטי בממלכה. בעקבות פרסום האמנה נסללה הדרך לחזרת הפעילות המפלגתית בירדן ב-1992, לאחר שהופסקה בשנת 1957. עוביידאת התנגד לרגולציה של היחסים בין ישראל לירדן לאחר הסכם השלום בין ישראל וירדן.