בשנת 1889 נוצרה בקיסרות הגרמנית, על ידי וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ובעידודו של הקנצלר אוטו פון ביסמרק, הזכות לקצבת זקנה. גיל הזכאות נקבע ל-70 שנה, ובשנת 1916 הופחת ל-65 שנה. בעקבות קביעה זאת, במדינות רבות, וישראל בתוכן, היה גיל הפרישה במשך שנים רבות 60 שנים לאישה ו-65 שנים לגבר. עליית תוחלת החיים הביאה במדינות אחדות להעלאת גיל הפרישה, הרצון להימנע מהפליה מחמת גיל הוליך לביטול מוחלט של גיל הפרישה האחיד במספר מדינות, והחתירה לשוויון בין המינים הביאה במדינות אחדות להשוואת גיל הפרישה של האישה לזה של הגבר.
גיל הפרישה במדינות שונות.
במדינות ה-OECD המערכת הפנסיונית מבוססת על מספר אמצעים:
ישראל.
בשנת 1987 נקבע בחוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד שעובדת אשר בהסדרה קיבוצית (לא בחוזה אישי), נקבע לה גיל פרישה נמוך מזה שנקבע לעובד, רשאית לפרוש בכל גיל שבין גיל הפרישה שנקבע לעובדת וגיל הפרישה שנקבע לעובד. ב-1 באפריל 2004 הוחלף חוק זה בחוק גיל פרישה. חוק זה מגדיר שלושה מושגים:
לעיסוקים שונים (למשל לשופטים) ובנסיבות שונות (למשל להורה לילד שנפטר ומועסק אצל מעסיק גדול) נקבעו בחקיקה או בהסכמים קיבוציים גילאי פרישה שונים מאלה שבחוק (נמוכים או גבוהים יותר). בפסק דין של בית הדין הארצי לעבודה, נפסק שמעביד חייב לשקול באופן ענייני בקשת עובד להמשך העסקה לאחר גיל פרישה.
בנוסף לפנסיה, שהזכות לה תלויה בביטוח הפנסיוני של העובד, גיל פרישה הוא הגיל המותנה לזכאות לקצבת אזרח ותיק מהמוסד לביטוח לאומי. בגיל זה הקצבה משולמת בתנאי שההכנסה של האדם אינה עולה על תקרה הקבועה לכך והגיל המזכה לזכויות הניתנות בחוק האזרחים הוותיקים. בהתאם לחוק פיצויי פיטורים התפטרות של עובד לאחר שהגיע לגיל הפרישה דינה כפיטורים.
גיל פרישה לנשים.
רקע כללי.
גיל הפרישה לנשים הוא סוגיה הנמצאת על סדר היום במדינות רבות. מבחינה היסטורית גיל הפרישה הנמוך לנשים נוצר כי תוחלת החיים שלהן במאה ה-19 הייתה נמוכה משל הגברים, כיוון שרבות מהן מתו בלידתן. זאת, למרות שנשים ששרדו את גיל 40 חיו יותר מגברים.
תוחלת החיים עלתה מאז בתלילות ולכאורה, גיל הפרישה היה אמור לעלות גם הוא. אבל בינתיים גם זכויות העובדים ומדיניות הרווחה השתפרו מאוד, הפנסיה הפכה מזכות שניתנה לעובדים מעטים שהגיעו לזיקנה לזכות יסוד, ולממשלות היה נוח להשאיר את גיל הפרישה המוקדם. בדרך, הונצחו גם ההבדלים בין המינים. סיבה נוספת לפרישה המוקדמת לנשים הייתה שבעבר רוב הנשים לא עבדו, וגיל הפרישה המוקדם נועד לעודד אותן לצאת לעבודה. עוד נטען שהסבתות (ולא הסבים) צריכות לפרוש כדי שיוכלו לטפל בנכדיהן.
גיל הפרישה החל כגיל לקבלת קיצבה ממשלתית. עם השנים, הוא הפך לנורמה מחייבת גם במקומות עבודה פרטיים. בעבר גיל הפרישה לא היה אחיד ונקבע בידי המעסיק והעובד. כיום, ברוב מקומות העבודה במערב יש תוכנית חיסכון פנסיוני, והמדינה מחייבת את המעסיקים לאפשר לעובדים לצאת לפנסיה בגיל הפרישה. גיל הפרישה של האישה הישראלית נמוך מהממוצע ב-OECD ואילו גיל הפרישה של הגבר הישראלי הוא מהגבוהים בעולם.
אחת הסיבות המרכזיות לרצון להעלות את גיל הפרישה לנשים היא תוחלת החיים בישראל שעולה בשנים האחרונות בקצב מהיר, אך עיקרו של תהליך ההזדקנות עוד לפנינו. נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מעלים כי ב-2016 היוו בני ה-65 +כ-11% מהאוכלוסייה; לפי התחזית הדמוגרפית שערכה הלשכה (החלופה הבינונית), שיעור זה צפוי לגדול, ועד 2045 יהוו בני ה-65 +כ-15% מהאוכלוסייה.
תהליך ההזדקנות, לרבות התחזית שהוא יתעצם במהלך השנים, צפוי להשפיע משמעותית על הכלכלה והחברה, בין השאר דרך הגדלת ההוצאה הפיסקלית – על קצבאות זקנה ושארים, קצבאות סיעוד, הוצאות בריאות, ושירותים חברתיים שאוכלוסיית המבוגרים משתמשת בהם במידה רבה. על רקע זה התקיים דיון ציבורי לגבי העלאת גיל הפרישה לנשים וגברים.
החוק להעלאת גיל הפרישה לנשים
העלאת גיל הפרישה לנשים נעשתה במסגרת תיקון חוק גיל הפרישה, התשס"ד 2004. מטרת החוק היא לאפשר המשך עבודה של נשים עד גיל 65, עם העלייה הניכרת בתוחלת החיים, כדי למנוע גירעונות מקרנות הפנסיה ויצירת חיסכון לביטוח הלאומי של יותר מחצי מיליארד בקצבאות הזקנה בשנה.
החוק להעלאת גיל הפרישה לנשים קובע שהחל מינואר 2022 יעלה גיל הפרישה לנשים בהדרגה מ-62 ל-65 שנים ב-11 השנים הבאות. תחילה יעלה גיל הפרישה בכל שנה ב-4 חודשים ולאחר שלוש שנים קצב העלייה יהיה של 3 חודשים בשנה. המשמעות היא שכבר בשנת 2021 נשים יעבדו בישראל עד גיל 62 וארבעה חודשים ובשנת 2032 יעבדו עד גיל 65. להלן טבלה המציגה את מתווה האוצר להעלאת גיל הפרישה לנשים כפי שנקבע בחוק ההסדרים:
טיעונים בעד ונגד העלאת גיל הפרישה לנשים
בעד העלאת גיל הפרישה לנשים
טיעונים נגד העלאת גיל הפרישה לנשים:
ארט מאליק
ארט מאליק (באנגלית: Art Malik; נולד ב-13 בנובמבר 1952) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי יליד פקיסטן, שהתפרסם בעיקר בזכות סדרת הטלוויזיה "היהלום שבכתר" בה כיכב בתחילת הקריירה שלו, ולאחר מכן ב-"הולבי סיטי" ו-"הומלנד".
ביוגרפיה.
מאליק נולד בשם את'אר אול-חאק (Athar Ul-Haque) בבהאוולפור (Bahawalpur) בפנג'אב שבפקיסטן. אביו היה רופא שהיה אמור לקבל הסמכה כמנתח עיניים באנגליה, לכן ב-1956 מאליק וארבעת אחיו הגדולים הובאו להתגורר בלונדון. בגיל 10 נשלח לשנה אחת ללמוד בבית ספר בעיר קווטה (Quetta) במחוז בלוצ'יסטן שבפקיסטן. אחר כך למד בבית הספר "בק גרמר סקול" באפר טוטינג שבלונדון.
מאליק הוא מעט דיסלקטי והתקשה בלימודים אקדמיים. אחר ניסיון לא מוצלח של שנה בלימודי מנהל עסקים וסמסטר אחד של לימודי משחק בתיאטרון קווסטורס (Questors Theatre), קיבל מלגת לימודים בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. אחר זמן קצר החל לעבוד בלהקות התיאטרון "אולד ויק" וב"רויאל שייקספיר קומפני" וגילם את התפקיד הראשי במחזה השייקספירי "אותלו".
ב-1982, חמש שנים אחרי שעזב את גילדהול, לוהק מאליק לתפקיד הארי קומאר הבחור ההודי הצעיר בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "היהלום שבכתר" בהפקת ITV המבוססת על ספריו של פול סקוט "רביעיית הראג'". בזמן צילומי הסדרה ליהק אותו הבמאי דייוויד לין לסרטו "המעבר להודו". השתתפותו בשתי ההפקות המפורסמות והמצליחות הבטיחו את עתידו המקצועי. ב-1984 שיחק גם במיני סדרה "The Far Pavilions", עיבוד לספרה של הסופרת מ. מ. קיי (M. M. Kaye). ב-1986 השתתף בסרט "ההרמון" עם עומר שריף וננסי טראוויס.
ב-1985 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המגדל השחור", עיבוד לאחד מספרי הבלשים של הסופרת פ.ד. ג'יימס שגיבורו הבלש אדם דלגליש (רוי מרסדן). מאליק שיחק בתפקיד נאריד במחזה "דיו הודית" של טום סטופארד הן בהצגת הבכורה בלונדון, והן בשנת 1999 בהצגת הבכורה של המחזה בארצות הברית, שעלה ב"American Conservatory Theater" בסן פרנסיסקו.
בקולנוע שיחק ב-1992 בסרט "עיר של אושר" בתפקיד בנו של מאפיונר הודי. ב-1994 גילם דמות של פרופסור לאמנות בסרט "ללא כיסוי". כמו כן שיחק בסרט "שקרים אמיתיים" בכיכובו של ארנולד שוורצנגר, כנבל סלים אבו עזיז. עוד השתתף בפרק "אורפיאוס ואורידיקה" מתוך סדרת הטלוויזיה "סיפורי עמים" שביים ג'ים הנסון וגילם את דמותו של אורפיאוס.
ב-1988 עבר לארצות הברית והופיע בסדרת הטלוויזיה "Hothouse" של רשת ABC. היה לו תפקיד חשוב בסרט "007 באזור המסוכן" מסדרת סרטי ג'יימס בונד בו גילם לוחם מוג'הידין בן בריתו של בונד. ב-1997 גילם את דמותו של רמזי יוסף, שהיה ממתכנני הפיגוע במגדלי התאומים בשנת 1993, בסרט הטלוויזיה "" (Path to Paradise). ב-1998 כיכב במיני סידרה "Colourblind" על פי ספרה של קתרין קוקסון.
בשנת 2000 שיחק בסדרת המתח "Second Sight", בה כיכב קלייב אוון בתפקיד בלש המאבד את הראייה. ב-2001 היה קריין בתוכנית הדוקומנטרית "Hajj: The Journey of a Lifetime" עבור הטלוויזיה הבריטית. בין השנים 2003 ו-2005 שיחק בתפקיד זובין קהאן בסדרה הרפואית של ה-BBC "הולבי סיטי". עוד ב-2005 כיכב בעיבוד טלוויזיוני לרומן "The English Harem" בתפקיד סאם, מוסלמי לונדוני בעל מסעדה. לצידו משחקת מרטין מקוצ'ן, כנערה בת מעמד הפועלים שנישאת לו והופכת להיות אחת משלוש נשותיו.
ב-2010 שיחק בתפקיד משנה בסרט "איש הזאב". הוא השתתף בגרסה המחודשת של "על אדונים ומשרתים" ב-2010 וב-2012, בתפקיד מר אמנג'יט סינג' (Amanjit Singh) כמזכיר של ליידי הולנד. ב-2011 שיחק בסדרה "בורג'ה" כפרנסק גאסט.
בשנת 2014 שיחק בעונה הרביעית של סדרת האקשן "הומלנד", ובשנת 2020 שב לשחק בעונה השמינית והאחרונה.
תחיה כאריוכא
תחיה כאריוכא (בערבית: تحية كاريوكا; תעתיק מדויק: תחיה כּאריוכּא; 22 בפברואר 1915 – 20 בספטמבר 1999) הייתה רקדנית בטן ושחקנית קולנוע וטלוויזיה מצרייה. כאריוכא הופיעה במרבית מדינות ערב וכיכבה בסרטים מפורסמים לצד מוחמד עבד אל-והאב ופריד אל-אטרש.
ביוגרפיה.
כאריוכא נולדה באסמאעיליה בשם אבּלה בנת אל מוחמד כרים. היא עזבה את משפחתה לאחר סכסוך עם אביה בגיל 12 ועלתה על הרכבת לקהיר. עד גיל 31 הייתה לאחת מאגדות המחול המזרחי.
כאריוכא למדה בבית בספר למחול של איוונובה בטרם עברה לרחוב מוחמד עלי, הרחוב המקביל לברודוויי. היא נקראה כאריוכא בהקשר לריקוד סמבה ברזילאי, שאותו נהגה לבצע בתחילת הופעותיה בשנות ה-30 כאשר רקדה בקזינו של בדיה מסבני.
מוקסמת מהמקצבים הברזילאיים, ביקשה כאריוכא מנגן הדרבוקה לנגן את המקצב הזה עבורה וכפי שהכניס עבד-אל-והאב את הסגנון הלטיני ללחניו הכניסה כאריוכא את הסגנון הלטיני לריקוד.