הרומן "זווית השיפוע הטבעי" (Angle of Repose), שכתב סטגנר והודפס לראשונה על ידי הוצאת דבלדי (Doubleday) בתחילת 1971 זכה בפרס פוליצר לספרות ב-1972. הספר היה מבוסס על מכתביה של מרי האלוק פוט (Mary Hallock Foote; 1938-1847) שהודפסו לראשונה ב-1972 על ידי הוצאת הספרים "הנטינגטון ליבררי פרס" (Huntington Library Press) כספר זיכרונות בשם "בת טובים ויקטוריאנית במערב הרחוק" (A Victorian Gentlewoman in the Far West). סטגנר הסביר בקצרה בתחילת הספר "זווית השיפוע הטבעי" את השימוש שעשה במכתבים שטרם פורסמו, אבל השימוש שעשה בשילוב קטעים שנלקחו ישירות מהמכתבים של מרי פוט בספר מבלי לתת קרדיט עוררו מחלוקת מתמשכת.
סטגנר גם זכה ב"פרס הספר הלאומי" (National Book Award) ב-1977 עבור "ציפור המשקיף" (The Spectator Bird). בשלהי שנות ה-80 הוא סירב לקבל את המדליה הלאומית לאומנויות (National Medal of Arts) מסוכנות התמיכה הלאומית באומנויות (National Endowment for the Arts) משום שסבר כי הסוכנות נהייתה פוליטית מדי. הרומן האוטוביוגרפי למחצה "חצייה לביטחון" (Crossing to Safety) שכתב סטגנר זכה לשבחי הביקורות הספרותיות ולהצלחה מסחרית.
ספריו העיוניים של סטגנר כוללים את "מעבר לקו האורך 100: ג'ון וסלי פאוול וההזדמנות השנייה של המערב" ("Beyond the Hundredth Meridian: John Wesley Powell and the Second Opening of the West" - 1954) ביוגרפיה של ג'ון וסלי פאוול שהיה האדם הראשון שחקר את נהר הקולורדו דרך הגרנד קניון ואחר-כך שירת כמדען ממשלתי ותומך בשימור מים במערב ארצות הברית. סטגנר כתב את ההקדמה וערך את הספר "זהו דינוזאור" ("This Is Dinosaur") עם תמונות של הצלם פיליפ הייד (Philip Hyde), ספר של מועדון סיירה ששימש כחלק מהמערכה שניהל המועדון נגד הכוונה של לשכת הטיוב של ארצות הברית להקים סכרים במונומנט הלאומי דינוזאור, וסייע לייסד את התנועה המודרנית לאיכות הסביבה. חלק גדול מספריו מתרחש בעיירה גרינסבורו (Greensboro) בוורמונט, שבה התגורר בחלק מחייו. כמה מהדמויות המופיעות בספריו (בייחוד בספר "צמיחה שנייה" – "Second Growth") מוצגות בצורה בלתי מחמיאה עד כדי כך שתושבי גרינסבורו נעלבו, והוא לא ביקר בעיירה במשך כמה שנים לאחר שהספר יצא לאור.
מורשת.
ביום השנה המאה להולדתו של סטגנר כתב הסופר טימותי איגן (Timothy Egan) בניו יורק טיימס הרהורים על מורשת הסופר, כולל היחסים המעורערים עם העיתון. מעל ל-100 קוראים, בהם הסופרת ג'יין סמיילי (Jane Smiley) כתבו תגובות על הכתבה.
מתוך הכרה במורשת של סטגנר באוניברסיטת יוטה החלה הוצאת הספרים של האוניברסיטה (University of Utah Press) לחלק מ-2010 את "פרס סטגנר בהיסטוריה של המערב האמריקני או באיכות הסביבה" (Stegner Prize in Environmental or American Western History). פרס זה מוענק למונוגרפיה הטובה ביותר שהוצאת הספרים מקבלת בנושא ההיסטוריה של מערב ארצות הברית או של התנועה לאיכות הסביבה בפרק זמן נתון. הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הקימה את "מרכז וולאס סטגנר" (Wallace Stegner Center) העוסק בקשר שבין מחקר משאבי הטבע לחקיקה ומדיניות בנושאי הסביבה.
במכללת המדינה לואיס-קלארק (Lewis-Clark State College) בעיר לואיסטון באיידהו נהוג לערוך הרצאה שנתית על שם סטגנר (The Wallace Stegner Lecture) הנחשבת זמן רב כהישג תרבותי-ספרותי בולט בקהיליית המכללה. במסגרת ההרצאה אותה נערכים דיונים על הקשרים בין הסופר או הסופרת המעבירים את ההרצאה לבין מחוזות הפיזיים והפסיכולוגיים בהם הם שוכנים.
מלגת וולאס סטגנר (Wallace Stegner Fellowship) היא תוכנית באוניברסיטת סטנפורד המאפשרת לעשרה זוכים מדי שנה להשתתף בסדנת כתיבה יוצרת שבועית באוניברסיטה. הבית שבו התגורר סטגנר מגיל 7 עד גיל 12 בכפר איסטנד (Eastend) בססקצ'ואן בקנדה שוחזר על ידי מועצת האומנויות של איסטאנד ב-1990 ומיועד כמעון לאמנים. מלגת וולאס סטגנר לאומנויות (Wallace Stegner Grant For The Arts) מאפשרת לסופרים קנדים קבלת מלגה בסכום של 500 דולר קנדים ומגורים חינם בבית במהלך חודש אוקטובר. ב-2003 יצא לאור שירה של שלישיית האינדי רוק "ממבו סאנס" (Mambo Sons) "דבר חי קטן / חצייה לביטחון" ("Little Live Thing / Cross to Safety", שמות שניים מספריו של סטגנר) המושפע מכתביו של סטגנר. את השיר חיברו סקוט לאוסון (Scott Lawson) והגיטריסט טום גרה (Tom Guerra), ומשום כך הוזמן לאוסון להתגורר בבית סטגנר במרץ 2009.
במאי 2011 דיווח ה"סן פרנסיסקו כרוניקל" שביתו של סטגנר בלוס אלטוס הילס, שנמכר ב-2005 מיועד להריסה על ידי בעליו הנוכחי. לין סטגנר אמרה שהמשפחה ניסתה למכור את הבית לאוניברסיטת סטנפורד, אבל האוניברסיטה אמרה כי הבית יימכר במחירי השוק, כמקובל לנכסי דלא ניידי הנתרמים לסטנפורד. מרי סטגנר, אלמנתו של וולאס סטגנר אמרה כי הוא היה מביע מורת רוח מהמהומה סביב נושא זה. בנוסף, כשהעיירה הביעה רצון לקרוא למשעול ליד ביתו על שמו הוא סירב. עם זאת, מרי הודתה שבעלה נהנה אחר-כך לטייל במשעול, ושנים לאחר מותו ב-2008 המשעול נקרא על שמו.
פרסים.
ובנוסף זוכה פרס או. הנרי (1950) עבור ""The Blue-Winged Teal, פעמיים זוכה מלגת גוגנהיים (1949 ו-1959), עמית בכיר במכון הלאומי למדעי הרוח (National Institute of Humanities), חבר באקדמיה האמריקנית לאומנויות וכתבים (American Academy of Arts and Letters).
"האנציקלופדיה של הביוגרפיה העולמית" דיווחה שערכו של פרס ליטל בראון היה "2,500 דולרים, שבאותה תקופה היה סכום גדול. הספר היה להצלחה ספרותית וכספית וסייעה לסטגנר לקבל את המשרה... בהרווארד".
הקאן פידאן
הקאן פידאן (בטורקית: Hakan Fidan; נולד ב-1968 באנקרה) הוא תת-מזכיר למודיעין ועמד בראש ארגון הביון הלאומי הטורקי בשנים 2010–2015.
באוקטובר 2013 חשף ה"וושינגטון פוסט" כי טורקיה מסרה לאיראן בתחילת 2012 מידע על רשת ריגול ישראלית שפעלה בשטחה וכללה כ-10 אזרחי איראן, וכי ישראל חושדת כי פידאן הוא שחשף את המידע בפני האיראנים.
ביוני 2013 דיווח העיתון הטורקי "הורייט" כי פידאן פגש באותו חודש בחשאי את ראש המוסד תמיר פרדו שביקר באנקרה, ודן עמו בענייני סוריה ואיראן.
Hardwell
Afrojack
Sander van Doorn
טומרולנד
קן מילר
קן מילר (באנגלית: Kenneth Raymond Miller; נולד ב-14 ביולי 1948) הוא ביולוג תא וביולוג מולקולרי אמריקני המכהן כפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בראון. תחום מחקרו העיקרי של מילר הוא המבנה והתפקוד של קרום התא. מילר הוא מחבר-שותף של ספרי מבוא בלימודי ביולוגיה בקולג'ים ובתיכונים בארצות הברית, ספרים הרואים אור משנת 1990 ובהם נעשה שימוש בכל 50 מדינות ארצות הברית. מילר הוא קתולי מאמין ומתנגד לבריאתנות, כולל תנועת התכנון התבוני. הוא כתב שני ספרים בנושא: למצוא את האל של דרווין, בו הוא טוען שקבלת הראיות לנכונותה של תאוריית האבולוציה מתיישבת עם האמונה באלוהים; ורק תאוריה (פרפרזה על טענת הבריאתנים כי האבולוציה היא רק תאוריה), ספר בו הוא חוקר את תאוריית התכנון התבוני ואת המשפט "קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר", כמו גם את השלכותיו של המשפט על המדע והחינוך המדעי ברחבי ארצות הברית. ספריו הופיעו ברשימות רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ביוגרפיה.
מילר סיים לימודי תיכון בניו ג'רזי ולמד ביולוגיה באוניברסיטת בראון. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון ב-1970, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בולדר בקולורדו ב-1974. הוא לימד באוניברסיטת הרווארד עד 1980. מחקרו עוסק במבנה ממברנות התא ובתפקודן, בסיוע מיקרוסקופ אלקטרוני.
ספרי לימוד.
מילר הוא מחבר-שותף (עם הנוירוביולוג והביולוג הימי ג'וזף לוין) של ספר לימוד בביולוגיה לתיכונים ולקולג'ים שפורסם במספר מהדורות על ידי הוצאת פרנטיס הול (Prentice Hall) החל ב-1990. ההוצאה גייסה את לוין לכתיבת הספר לאחר קריאת מאמר שכתב בכתב העת של המוזיאון הסמיתסוני. לוין היה תלמידו-לשעבר של מילר וגייס את מילר ככותב-שותף. השניים כתבו גם ספר מבוא לקולג'ים בתחום הביולוגיה, שפורסם ב-1991, בשם ביולוגיה: מגלים את החיים.
חינוך מדעי.
מילר הביע תמיכה פומבית בפוליטיקאים התומכים במדע. הוא תמך במועמדים לוועדות חינוך וועדות בתי ספר (גופים ציבוריים הנבחרים במדינות השונות בארצות הברית והאחראים על תוכניהם של ספרי הלימוד ונושאי הלימוד בבתי הספר). כמו כן הביע תמיכה במועמדים שקידמו את לימודי האבולוציה בקנזס ובאוהיו. בקהילת המדע פעל מילר לקידום ההבנה בקרב מדענים לגבי שורשיה של התנועה הבריאתנית ולהרחבת החינוך לתפיסות מדעיות.
בשנת 2002 השתתף מילר בדיון ציבורי שנערך מטעם ועדת החינוך של אוהיו, מול תומכים של התכנון התבוני. הוא זומן להעיד בתחום התמחותו בתביעת סלמן נגד מחוז קוב (Selman v. Cobb County), בה נדונה חוקיות ההכנסה של מדבקות לתוך ספרי לימוד בביולוגיה אותם כתב מילר, מדבקות עליהן נכתב שהאבולוציה היא תאוריה ולא עובדה. ב-2005 פסק בית המשפט שהמדבקות מפירות את התיקון הראשון לחוקה, המחייב את הפרדת הדת מהמדינה, מכיוון שהמדבקות מביעות טיעון על פיו פרשנות דתית אחת עדיפה על פני האחרות. עקב ערעור על סמכותו המקצועית של מילר לדון במשמעותה של ההגדרה "תאוריה" הועבר התיק לדיון בבית משפט בערכאה נמוכה יותר, ולבסוף יושב בפשרה מחוץ לבית המשפט.