ככלל בהלכה מוכר תחום המכונה "הרשאה", ובו נקבע כי כל אדם רשאי למנות אדם אחר שיבצע במקומו פעולות משפטיות. מונח זה יכול לשמש בסיס הלכתי למינוי טוען בבית-הדין. מושג המורשה, הוא הטוען או עורך הדין מובא כבר בגמרא במסכת שבועות אם כי לא בצורה חיובית כל כך. שם בגמרא נטען על הפסוק: "ואשר לא טוב עשה בתוך עמיו" (יחזקאל י"ח) — רב אמר: זה הבא בהרשאה". בתוספות מוסבר שהעדיפות כביכול של השליח (הטוען בבית דין) על משלחו היא בכך שהוא אלים (אף בדיבורו) או בעל טענות, אבל החיסרון בדבר הוא שהוא מתעבר על ריב לא לו, אך מסיקים כי אם עושה זאת להציל ממון חבירו הרי זה בגדר השבת אבדה ולכן מותר.
וכן כתב המאירי בן המאה ה-13 : "לעולם יזהר אדם שלא יבוא לדין אלא בהכרח ולא יעשה עצמו כעורכי הדיינין להיותו מתעבר על ריב לא לו, שעריכת הדיינין מחדשת שנאות בין בני אדם, וכל שכן במי שנכנס בה מצד הרצון ושלא מחמת ענייני עצמו". למדנו שעצם העניין אפילו לבוא ולטעון טענות אמת בשביל אחר הוא מגונה, מפני שגורם לשנאה בין אדם לחבירו.
אמנם כתבו חלק מהפוסקים שהבא בהרשאה לשם שכר ולא בשביל שהוא אלים יותר או בעל טענות — אינו בכלל "לא טוב עשה בעמיו".
וכן מצד דין אמת והטיית הדין כתבו הפוסקים את מוגבלותו של הטוען לטעון. כתב המרדכי גם הוא בן המאה ה-13: . דברים אלו הובאו בקצרה בסמ"ע. כלומר שהטוען אסור לטעון אלא דבר שידוע לו בוודאי ואסור לטעון דבר שאינו ידוע לו בוודאי, וכל שכן דבר שידוע לו שהוא שקר.
בשולחן ערוך הרב הוסיף "המורשה אסור לטעון דבר שיודע שאינו אף על פי שאומר בשם המרשה, ואפילו דבר שאינו יודע בבירור אסור לטעון עד שישמע מפי המרשה שכן הוא". נראה מכאן כי יש מקומות רבים המציינים בדברי הפוסקים לדורותיהם אודות השימוש בטוען הרבני.
מקובל לחשוב כי המשנה מביעה עמדה מוסרית שלילית כלפי מקצוע הטיעון בבית-הדין, בפסיקתה - , אולם קיימות פרשנויות מקובלות אחרות למשנה זו המתירות עיסוק זה בגדרים מסוימים (עיין ערך מורחב לעיל).
ג'ורג' לחמן מוסה
ג'ורג' ל. מוסה
מצודת סרגון
דור שרוקין
דידקטי
הסקת השמועה עד להלכה
לעמבערג
ברנרד היל
ברנרד היל (באנגלית: Bernard Hill; נולד ב-17 בדצמבר 1944) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי מועמד פרס אמי, מוכר בזכות הופעותו בסרט "טיטניק" ובתפקידו בשני סרטים מטרילוגיית "שר הטבעות".
ביוגרפיה.
היל נולד באזור בקלאקלי צפון מנצ'סטר שבצפון מערב אנגליה, למד ב"מכללת קסאווריאן" ולאחר מכן בבית ספר הפולטכני שבמנצ'סטר, היל סיים את לימודיו בהצלחה בשנת 1970 עם תעודה בתיאטרון.
היל החל את דרכו בתחום התיאטרון כשגילם את דמותו של ג'ון לנון ואת מקבת' בהצגות בהם השתתף, בנוסף שיחק היל במחזה "מראה מעל הגשר".
היל הופיע בתפקיד ראשי בשנת 1982 בסדרת הטלוויזיה "Boys from the Blackstuff", שם גילם דמות בדיונית בשם יוסר היוז שיוצא מדעתו בשל היותו מובטל. הופעתו בסדרה זיכתה אותו במועמדות לפרס באפט"א.
באותה שנה שיחק היל גם בתפקיד קטן בדרמה הביוגרפית "גנדי".
את הופעתו הראשונה בהוליווד עשה היל בשנת 1996 במותחן הפעולה "הרוח והחושך". בשנה שלאחר מכן עשה תפקיד משנה בדרמה הביוגרפית של ג'יימס קמרון "טיטניק". בסרט גילם היל את דמותו של קפטן אדוארד סמית', רב החובל של האונייה "טיטניק" בעת טביעתה הטראגית בשנת 1912.
בשנת 2002 הופיע היל בסרט השני בטרילוגיית "שר הטבעות", ".
בסרט זוכה שני פרסי אוסקר של פיטר ג'קסון גילם היל את דמותו הספרותית של המלך תיאודן, המלך ה-17 במספר ברשימת מלכי רוהאן. ב-2003 גילם היל בשנית את דמותו של תיאודן בסרט השלישי בטרילוגיית שר הטבעות, ".
היל שיחק גם בסרט ההרפתקאות "מלך העקרבים". בסרט הופיע היל בתור פילוס, פרופסור הנלחם לצידו של מתאוס (דויין ג'ונסון). ב-2003 הופיע היל במותחן האימה הפסיכולוגי "גותיקה". ב-2005 השתתף היל בסדרה "A Very Social Secretary" וב-2008 השתתף בתפקיד קטן במותחן ההיסטורי של בריאן סינגר "מבצע ואלקירי".
היל נשוי ואב לבן אחד.
מילבה מאריץ'
מִילֶבַה מַארִיץ' (בסרבית: Милева Марић; 19 בדצמבר 1875 – 4 באוגוסט 1948) הייתה אשתו הראשונה של אלברט איינשטיין (בין השנים 1903–1919) ואם שלושת ילדיו. למדה עם איינשטיין ב-ETH (מכון הפוליטכניק) בשווייץ. מאריץ' הייתה אחת הנשים הראשונות באירופה שקיבלה תואר אקדמי במתמטיקה ופיזיקה.
ביוגרפיה.
מילבה מאריץ' נולדה למשפחה מבוססת ממוצא סרבי, בעיירה קטנה באזור וויבודינה (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בסרביה) כבת בכורה מבין 3 ילדים. אביה, איש צבא בעברו, עבד לאחר לידתה בבתי משפט בערים שונות בסרביה ובהן בזאגרב (שבאותה העת הייתה ידועה גם בשמה האחר, אגרם).
בשנת 1891 השיג אביה אישור מיוחד לרשום את בתו כתלמידה פרטית בבית הספר המלכותי בזאגרב (שקיבל בנים בלבד). מאריץ' עברה את מבחני הכניסה, ונכנסה לכיתה י' בשנת 1892. היא קיבלה אישור מיוחד ללמוד שעורים בפיזיקה ועברה את בחינות הסיום בספטמבר 1894. הציונים שהשיגה במתמטיקה ובפיזיקה היו הגבוהים ביותר שבית הספר העניק למי מתלמידיו. במהלך לימודיה בתיכון למדה במגמה ריאלית, דבר שלא היה נפוץ בזמנו לבנות. מאריץ' המשיכה בבית הספר הגבוה לבנות בברן שבשווייץ וזכתה שם לתעודת בגרות.
בקיץ 1896 למדה במשך סמסטר אחד רפואה באוניברסיטת ציריך. לאחר מכן, בחורף 1896 עברה מאריץ' ללמוד מתמטיקה ופיזיקה בפוליטכניון של ציריך (שהפך מאוחר יותר למכון הטכנולוגי של ציריך). מוסד זה היה מוסד הלימודים היחיד שהסכים לקבל נשים בתחומי לימוד אלו והיא הייתה האישה החמישית שהתקבלה לשורותיו והיחידה במחזור שלה. במשך שנה למדה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה ושבה ללימודיה בציריך.
בשנת 1899 עברה את הבחינה הראשונה לתואר בהצלחה, אולם במבחן התואר הסופי בשנה לאחר מכן נכשלה.
מאריץ' הכירה את אלברט איינשטיין במהלך לימודי המעבדות בפיזיקה, אולם בני הזוג שמרו על יחסיהם בחשאי היות שמשפחתו של איינשטיין התנגדה להם.
בשנת 1901 חזרה מאריץ' על מבחן הדיפלומה ונכשלה בשנית. לאחר מכן שבה לסרביה ושם נודע לה כי היא בהריון. ב-4 בפברואר 1902 נולדה בסרביה בתם הבכורה ליזרל, אותה לא פגש איינשטיין מעולם. שמה נזכר בפעם האחרונה במכתב מספטמבר 1903, שם נאמר כי היא סובלת ממחלת השנית. לא ברור מה עלה בגורלה, ההשערות הן כי נפטרה מהמחלה או נמסרה לאימוץ. קיומה של ליזרל לא היה ידוע לביוגרפים עד 1986, עת התגלתה חליפת המכתבים בין איינשטיין למשפחתה של מילבה בסרביה.
ב-6 בינואר 1903 התחתנו איינשטיין ומילבה. ב-14 במאי 1904 נולד בנם הנס אלברט.
מילבה הצטרפה לבעלה בפראג ובציריך, שם גם נולד בנם השני אדוארד (כונה בפיהם "טדל") ב-28 ביולי 1910.
ביוגרפים שונים מייחסים למאריץ' חלק פחות או יותר משמעותי בניסוח העבודות שפרסם איינשטיין בשנת הפלאות (1905), אולם לא נמצא לכך כל ביסוס עובדתי, ומאריץ' עצמה מעולם לא העלתה טענה כזו, אפילו לא ברמז.
משנת 1912 ניהל איינשטיין חילופי מכתבים חשאית עם אהובתו (ולימים אשתו השנייה) אלזה.
במהלך מספר חודשים התגוררו כל בני המשפחה בברלין ואז עזבה מאריץ' עם הילדים לציריך.
מברלין ניסה איינשטיין לשכנע את מאריץ' להתגרש ואפילו הבטיח לה בתמורה את סכום פרס נובל, אם יזכה בו.
לאחר חמש שנות מגורים בנפרד התגרשו בני הזוג ב-14 בפברואר 1919.
בהסכם הגירושים נכתב שאם יזכה איינשטיין בפרס נובל לפיזיקה יעבור סכום הפרס לקרן על שם מאריץ' להחזקת ילדיהם, והיא תוכל להשתמש בכספי הריבית מקרן זו. ועדת פרס נובל נאותה ב-1922 להעניק לאיינשטיין את הפרס רטרואקטיבית לשנת 1921, אך בנימוקיה צוינה רק עבודתו על האפקט הפוטואלקטרי, ולא על פיתוח תורת היחסות הכללית, עבודתו העיקרית, שעדיין לא הייתה תמימות דעים בקרב הפיזיקאים לגבי נכונותה. כשהועבר לו הפרס, בסך 32,000 דולר, הוא העביר את סכום הפרס למאריץ', שקנתה בכסף שלושה בתים בציריך - באחד התגוררה ושני האחרים שימשו כהשקעה.
בשנת 1930 חלה הבן הצעיר אדוארד בסכיזופרניה ואושפז במוסד פסיכיאטרי.
עקב הוצאות האשפוז של אדוארד, נאלצה מאריץ' למכור את שני הבתים. הבית השלישי, בו התגוררה מאריץ', הועבר לרשות איינשטיין כדי למנוע את הצורך למכור גם אותו. איינשטיין המשיך להעביר למאריץ' ולאדוארד קיצבה עד סוף ימיהם.
הנס אלברט, לימים פרופסור ב-UCLA, נפטר בארצות הברית בשנת 1973. אדוארד נפטר ב-25 באוקטובר 1965 בשווייץ.
בשנת 2005 הוצב לוח זיכרון על ביתה בציריך וב-2008 גם על הבית בו נפטרה, גם הוא בציריך.
סעדיה בוקשיצקי
כובע פטרייה
כובע פטרייה הוא כובע רך בעל תיתורה (שוליים) הנוטה מטה. הכובע מספק הגנה מהשמש לעיניים ולפנים.
הכובע, עשוי לרוב מבדים עמידים, כדוגמת קנבס או כותנה. מרבית הכובעים מצוידים במספר חורי אוורור. שרוך להידוק וכיס קטן הם תוספות נוספות המקובלות בתעשייה.
בישראל מכונה הכובע גם כובע רפול, על שם רפאל איתן, שנהג ללכת עם כובע כזה בשנים שלאחר שירותו הצבאי.
הוא נקרא באנגלית "כובע דלי" (Bucket hat) על שום צורתו.
צבאות רבים עושים שימוש בכובעים בסגנון זה, עקב נוחות השימוש בו, כיוון שאינו מקטין את שדה הראייה ומגן על הפנים והעורף.
הכובע בתרבות.
בישראל הכובע הוא חלק מבגדי העבודה של צה"ל, ופעמים רבות ניתן לראות באמצעי התקשורת חיילים מצולמים ולראשם הכובע.
בארצות דוברות אנגלית, בהן שודרה הסדרה האי של גילגאן מזוהה הכובע עם דמותו של גיליגאן. בסדרת הטלוויזיה מ.א.ש, חבשה דמותו של קולונל הנרי בלייק כובע פטרייה.
כובע פיטריה
מעמד העובדים
כובע רפול
משה קליערס