אלימות במשפחה היא תופעה נרחבת. מערכות הסיוע החברתיות בתחום האלימות במשפחה ברובן מיועדות לנשים, ואין בהן הכוונה מותאמת לגברים. בעקבות חוסר מודעות והכרה למצוקות בקרב גברים, לעולמם הרגשי, ולהתמודדות היומיומית בתחום האלימות ובכלל, ובשל הקושי בקרב גברים בחברה הישראלית לשתף, לדבר ולהיעזר בכל הקשור למצוקות וקשיים, גברים בדרך כלל אינם פונים מיוזמתם לקבל סיוע בנושא כאשר הם חשים מצוקה, אלא כאשר מופעלת מוטיבציה חיצונית, או בכפייה. השיח הציבורי מדבר בעיקר על הרחקה והענשה של גברים אלימים. גבר שמודע לצד האלים שבו, או שנתון במצוקה עקב אירוע התפרצות שתוצאותיו הן חרדה ותחושת בהילות, אין לו לאן לפנות. שירותי הרווחה נתפסים כמיועדים לשכבות החלשות, והמענה שם ניתן בעיקר על ידי נשים, דבר שמרתיע הרבה גברים. יש גברים שחוששים שאם יודו באלימות שלהם, ירחיקו אותם מהבית, או שייקחו מהם את הילדים. גברים שסובלים מאלימות מצד נשותיהם, בהרבה מקרים מתביישים לדבר על כך באופן גלוי.
לבני משפחה וחברים של גברים אלימים, שמודעים למצב ומבקשים למנוע את המשך ההידרדרות ולשמוע על האפשרויות לטיפול, אין לאן לפנות.
היסטוריה.
הקו הוקם בשנת 2004 על ידי העובדת הסוציאלית מלכה גנחובסקי, מנהלת המרכז למניעה וטיפול באלימות המשפחה של ויצו ועיריית ירושלים. לאחר מספר שנות פעילות, נקלע הקו למצוקה כלכלית ונחלץ ממנה בעזרת ויצו ארצות הברית. מאז פועל הקו במימון של ויצו ארצות הברית. הגברים המאיישים את הקו הם מתנדבים שהוכשרו לכך, והם מלווים באופן שוטף על ידי אנשי מקצוע. כמות הפניות לקו עולה משנה לשנה, וניכרת במיוחד כשאירועי אלימות במשפחה מועלים בתקשורת. לקו פונים גם אנשי מקצוע שנתקלים באלימות במשפחה אצל מטופלים או תלמידים שלהם.
אברהם רויגו
ג'ון גודריק
ג'ון גודריק (באנגלית: John Goodricke, 17 בספטמבר 1764 - 20 באפריל 1786) היה אסטרונום חובב אנגלי, עמית החברה המלכותית. נודע בעיקר בכך שהיה הראשון להציע תאוריה מדעית שהסבירה את השתנות עוצמת האור של הכוכב אלגול.
תולדות חייו.
גודריק, שנקרא על שם אבי סבו הברון סר ג'ון גודריק (1617–1670), נולד בחרונינגן שבהולנד, אך חי רוב חייו באנגליה. הוא התחרש בילדותו המוקדמת עקב מחלה קשה. הוריו שלחו אותו לאקדמיה של תומאס בריידווד, בית ספר לתלמידים חרשים באדינבורו, ובשנת 1778 לאקדמיית וורינגטון.
לאחר שעזב את וורינגטון, חזר גודריק לגור עם הוריו ביורק. שם הוא התיידד עם שכנו אדוארד פיגו, שאביו נתנאל פיגו בנה מצפה כוכבים פרטי מתוחכם. אדוארד התעניין בכוכבים משתנים, ונתן לגודריק רשימה של אלה שלדעתו ראויים לצפייה.
למרות שכבר אז תופעת הכוכבים המשתנים הייתה ידועה, גודריק היה הראשון שהציע מנגנון שיסביר זאת. הוא הציע שאלגול הוא מה שמכונה כיום כוכב בינארי לקוי. הוא הציג את ממצאיו בפני החברה המלכותית במאי 1783, ועל עבודה זו העניקה לו החברה את מדליית קופלי לאותה שנה. הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית ב-16 באפריל 1786. אך מת ארבעה ימים לאחר מכן מדלקת ריאות, מבלי שנודע לו על בחירתו.
לגודריק מיוחס גם גילוי ההשתנות התקופתית של הכוכבים שליאק ודלתא בקפאוס.
הנצחתו.
גודריק נקבר בכנסיית הונסינגור ביורקשייר. בסמוך למקום מצפה הכוכבים בו פעל הוצב שלט לזכרו.
על שמו קרויה מכללת גודריק שבאוניברסיטת יורק.
ניקולאי קוזנצוב (אמן)
ניקולאי דמיטרייביץ' קוזנצוב (ברוסית: Nikolai Dmitrievich Kuznetsov; 2 בדצמבר 1850 - 2 במרץ 1929) היה צייר רוסי ופרופסור לאמנות באקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנקט פטרבורג. עבודתו מורכבת בעיקר מדיוקנאות וסצנות ז'אנר.
ביוגרפיה.
הוא היה בנו של בעל אדמות עשיר והתחיל ללמוד באודסה, שם התגלה כישרונו האמנותי והחל לקחת שיעורים בבית הספר המקומי לציור.
. מ-1876 עד 1880, הוא למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם למד אצל פאבל צ'יסטיאקוב. הוא נחשב לתלמיד טוב, אך לעיתים קרובות עזב את האקדמיה כדי לצייר באחוזה המשפחתית. בשלב זה הוא התנגד בהצלחה לרצונות משפחתו והתחתן עם אישה ממעמד הפועלים שהועסקה שם.
בסיום הלימודים שלאחר מכן, הוא הציג תדיר ברחבי רוסיה ואוקראינה וקיבל הזמנות רבות. בין יושבי הדיוקנאות שלו היו פיוטר צ'ייקובסקי ואיליה מצ'ניקוב. במהלך תקופה זו, הוא היה מבקר תדיר במושבה אברמצבו. בגלל מבנה גופו הגדול, הוא שימש לעיתים קרובות כמודל לציירים אחרים.
לאחר תאונה ב-1889, הוא נאלץ ללכת על קביים, ולכן עבד בסטודיו באחוזתו, שהפך למקום מפגש של הקהילה האמנותית. ב-1893, כשהתאושש מעט, העביר את הסטודיו שלו לאודסה והחל להציג. שנתיים לאחר מכן, הוצעה לו משרת פרופסור באקדמיה האימפריאלית, שם לימד ציור קרב, אך עזב ב-1897 כדי לחזור לאודסה. בשנת 1900 הוא הציג בתערוכה העולמית בפריז. מאוחר יותר הוא נסע רבות לתערוכות ברחבי אירופה.
ב-1920, במהלך מלחמת האזרחים הרוסית, עם נסיגת הצבא הלבן, הוא ומשפחתו היגרו ליוגוסלביה, ולבסוף התיישבו בסרייבו, שם מת ב-1929.
בתו הייתה זמרת האופרה מריה ניקולייבנה קוזנצובה.
מיליון מטר מעוקב
הפצת סרטים מוגבלת
הפצה מוגבלת של סרטים היא אסטרטגיית הפצת סרטים שבה הוצאת סרט חדש מתבצעת במספר מועט של בתי קולנוע, בדרך כלל בשווקים מטרופוליניים גדולים. מאז 1994, הוצאה קולנועית מוגבלת בארצות הברית ובקנדה מוגדרת כסרט שיצא בפחות מ-600 בתי קולנוע.
מטרת האסטרטגיה לעיתים קרובות היא לאמוד את הביקוש של סרטים מיוחדים, כמו סרטים דוקומנטריים, סרטים עצמאיים וסרטים אמנותיים.
סרט יוצא דופן במיוחד הוא מופע הקולנוע של רוקי, שהוצג לראשונה ב-1975 ועדיין מוצג באופן מוגבל בלבד; זהו ההפצה המוגבלת הארוכה ביותר בתולדות הקולנוע.
הפצה הדרגתית.
הפצה הדרגתית היא סוג של הפצה מוגבלת שבה סרט נפתח בפחות בתי קולנוע (בדרך כלל 599 או פחות) מאשר מהדורה רחבה. אם הסרט צובר מוניטין וביקורות חיוביות, הוא מופץ בהדרגה לעוד בתי קולנוע, ככל שמסע הפרסום צובר תאוצה. לסרט מצליח ששוחרר בצורה זו יש אפילו אפשרות להתרחב להפצה רחבה.
היתרון של האסטרטגיה הזו הוא שעלויות השיווק נשמרות עד לרגע שבו נבדקת מראש מידת ההצלחה של הסרט, כאשר המפיץ יכול להגדיל את הפרסום ולדחוף להפצה רחבה יותר רק אחר כך, כדי שאם הסרט לא יצליח הוא יוכל לפרוש מהקמפיין, ובכך למזער את הוצאות הפרסום.
בשלבים המוקדמים של הוצאה הדרגתית, מדד המפתח הוא ממוצע ההכנסות לכל קולנוע, ולא סך ההכנסות כולן. סרטים עצמאיים שצברו ממוצעים גבוהים לכל קולנוע נתפסים כמועמדים סבירים להוצאה רחבה יותר מוצלחת. מפיץ המשתמש באסטרטגיית שחרור זו חייב לדאוג לא להתרחב מהר מדי בשלבים המוקדמים כדי למנוע מהקהל להתפזר ליותר מדי בת קולנוע, מה שיפחית את ממוצע הצופים בכל קולנוע, ויגרום לסרט להיחשב פחות מוצלח.
אינלנד אמפייר
אינלנד אמפייר (באנגלית: Inland Empire) הוא סרט אימה סוריאליסטי משנת 2006. את הסרט כתב וביים הבמאי האמריקני דייוויד לינץ'. הסרט הופק באופן עצמאי ובתקציב נמוך על ידי לינץ' עצמו בשותפות עם השחקנית האמריקנית לורה דרן, אשר גם מופיעה בסרט בתפקיד הראשי. שלא כסרטיו האחרים של לינץ', סרט זה לא נעשה על פי תסריט כתוב מראש אלא הורכב משלל סצנות אשר צולמו בזמנים שונים ואף לפרויקטים שונים שהופקו עבור אתר האינטרנט של לינץ' בסוף שנות התשעים ותחילת שנות האלפיים. החיבור בין הסצנות השונות נעשה בדמיונו של לינץ' עד אשר הפך לסיפור קוהרנטי ובכל פעם צולמו סצנות חדשות לאחר שלינץ' הגה, כתב וחיבר אותן לנרטיב ההולך ומתרחב לאיטו. בשל האופן הלא קונבנציונלי של עשייתו ארכה ההפקה מספר שנים, והסרט יצא לאקרנים כ־5 שנים לאחר הסרט הקודם של לינץ', מלהולנד דרייב. זהו סרט הקולנוע באורך מלא האחרון של דייוויד לינץ', שלאחריו הודיע כי הוא פורש מעשיית סרטים. יחד עם זאת, הוא שב אל המסך לבימוי העונה השלישית של סדרת הטלוויזיה טווין פיקס (2017), וביים את כל פרקיה.
בסרט מופיעים השחקנים ג'סטין ת'רו, ג'רמי איירונס, ג'וליה אורמונד, גרייס זבריצקי, קרולינה גרושקה, קשישטוף מייצ'ארק והשחקן הוותיק הארי דין סטנטון (באחד מתפקידיו האחרונים).
במהלך הפקת הסרט חבר לינץ' לקולקטיב יוצרי הקולנוע הפולני Camerimage ובעזרתם צילם חלקים מעלילת הסרט בפולין. לקראת סוף הפקת הסרט קיבל לינץ' תקציב נוסף להשלמת ההפקה מהחברה הצרפתית StudioCanal, וכך היה הסרט לקופרודוקציה אמריקנית פולנית צרפתית.
זהו הסרט הראשון מאז ראש מחק (1976) שלינץ' שימש בו מלבד כבמאי ותסריטאי גם כמפיק, כצלם ראשי, כעורך וכמעצב הפקה. כמו כן, זהו סרט הקולנוע היחיד של לינץ' שצולם בפורמט וידאו דיגיטלי ולא בסרט צילום 35 מ"מ.