אל המשחקים הפאראלימפים שנערכו בסידני בשנת 2000 שלחה ונואטו שני ספורטאים, גבר ואישה, שהתחרו במקצועות הטלת הכידון. לאחר שנעדרה מאולימפיאדת הנכים אתונה (2004), שבה ונאוטו ושלחה מרים כוח אל אולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008). הספורטאים הנכים אותם שלחה ונואטו מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
קיפצ'וגה קיינו
קיפצ'וגה חיזקיה "קיפ" קיינו (באנגלית: Kipchoge Hezekieh "Kip" Keino; נולד ב-17 בינואר 1940), הוא אתלט קנייתי למרחקים בינוניים וארוכים בעבר. הוא פעמיים אלוף אולימפי משתי אולימפיאדות (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בעל 4 מדליות (2 זהב ו-2 כסף) ושיאן עולם. מכהן כיושב ראש הוועד האולימפי של קניה.
קיינו היה בין הקנייתים הראשונים שניצחו במשחקים האולימפיים בריצות הבינוניות והארוכות וזכו בהכרה עולמית. הישגיו, פעולתו ודמותו בשנותיו כאתלט פעיל ובשנים שלאחר מכן היוו השראה וסייעו לרבים מבני ארצו להפוך לרצים מצטיינים ולהפוך את קניה למעצמה בתחום ריצות אלו.
ביוגרפיה.
קיינו נולד בקיפסאמו, שבמחוז ננדי. הוריו נפטרו בהיותי ילד צעיר ולכן גדל בבית דודתו. לאחר סיום לימודיו עבד במשטרת קנייה ובתחילת דרכו הספורטיבית שיחק רוגבי.
קריירת האתלטיקה של קיינו החלה במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962. הוא סיים במקום 11 בריצת 3 מייל.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קיינו במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:50.4 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 13:49.6 דקות. בריצת 1500 מטר הוא פספס את העלייה לשלב הגמר לאחר שסיים בשלב חצי הגמר במקום החמישי בתוצאה זהה למקום הרביעי. רק תשעה אתלטים עלו שלב ולכן דורג במקום עשירי בתוצאה של 3:41.9 דקות.
במשחקי אפריקה שנערכה בברזוויל, הרפובליקה של קונגו ביולי 1965 זכה קיינו בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר (3:41.1 דקות) ובריצת 5000 מטר (13:44.4 דקות).
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בהלסינגבורג, שוודיה ב-27 באוגוסט 1965 קבע קיינו בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 7:39.6 דקות, שיפור ביותר מ-6 שניות לשיא הקודם. שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונישבר על ידי אמיל פוטמאנס מבלגיה (7:37.6 דקות). בתחרות שנערכה באוקלנד, ניו זילנד ב-30 בנובמבר אותה שנה, הוא קבע בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:24.2 דקות, שיפור לשיאו של רון קלארק מאוסטרליה. שיא זה החזיק מעמד 8 חודשים ונישבר בחזרה על ידי קלארק.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה קיינו בשתי מדליות זהב, בריצת 1 מייל (שיא תחרות - 3:55.34 דקות) ובריצת 3 מייל (שיא תחרות - 12:57.4 דקות).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:34.9 דקות, לפני שיאן העולם ג'ים ראיין מארצות הברית (3:37.89 דקות) ובודו טומלר ממערב גרמניה (3:39.08 דקות) ובמדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:05.2 דקות, אחרי מוחמד חמודי מתוניסיה (14:05.01 דקות) ולפני בן ארצו נפתלי טמו (14:06.41 דקות). נוסף לכך, הוא התחרה בריצת 10000 מטר אך לא סיים את הריצה. היה לו חלק מרכזי שבאולימפיאדה זו באה לידי ביטוי הדומיננטיות הקנייתית בריצות הבינוניות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קיינו בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 1500 מטר (3:36.68 דקות) ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר (13:27.6 דקות).
קיינו השתתף בכינוס הפועל התשיעי שנערך במאי 1971 בישראל.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אולימפי חדש של 8:23.64 דקות, לפני בן ארצו בן ג'יפצ'ו (8:24.62 דקות) וטפיו קנטאנן מפינלנד (8:24.66 דקות) ובמדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.81 דקות, אחרי פקה ואסאלה מפינלנד (3:36.33 דקות) ולפני רוד דיקסון מניו זילנד (3:37.46 דקות).
במשחקי אפריקה שנערכו בלאגוס, ניגריה, בשנת 1973 זכה קיינו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.63 דקות. לאחר מכן פרש מספורט תחרותי.
כינוס הפועל 1971.
קיינו הגיע לישראל כדי להתחרות בכינוס הפועל שנערך באביב 1971, אולם הוא אכזב ונוצח בשתי הריצות בהן נטל חלק. בריצה ל-3000 מטר סיים קיינו שני אחרי האתיופי, יוהנס מוחמד. וגם בריצה ל-1500 מטר סיים קיינו שני ונוצח על ידי השוודי, אולף האגברג.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:חברי הוועד האולימפי הבין-לאומי]]
[[קטגוריה:רצים קנייתים למרחקים ארוכים]]
[[קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 3,000 מטרים מכשולים (גברים)]]
[[קטגוריה:עסקני ספורט]]
[[קטגוריה:רצים קנייתים למרחקים בינוניים]]
[[קטגוריה:נושאי דגל קניה באולימפיאדה]]
[[קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 1500 מטרים (גברים)]]
[[קטגוריה:מעוטרי המסדר האולימפי]]
[[קטגוריה:אלופים אולימפיים מקניה]]
[[קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת טוקיו (1964)]]
[[קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)]]
[[קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מינכן (1972)]]
[[קטגוריה:זוכי פרס לוריוס: ספורט למטרה טובה]]
[[קטגוריה:שיאני עולם קנייתים: אתלטיקה]]
[[קטגוריה:קניה: אישים בספורט]]
[[קטגוריה:קנייתים שנולדו ב-1940]]
עודד מרום
עודד מרום (נולד ב-1 בנובמבר 1937) הוא טייס קרב לשעבר ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי, לזכותו הפלת 11 מטוסי אויב. כיום עוסק בכתיבה של ספרי הדרכה והיסטוריה הקשורים לטיסה, חיל האוויר וירושלים.
ביוגרפיה.
עודד מרום נולד וגדל בראשון לציון. אמו שושנה נולדה בראשון לציון, בעוד אביו מנשה מרימס נולד בקישינב ועלה לארץ ישראל בשנת 1922 מחבל בסרביה. ההורים הכירו בראשון לציון, ולאחר חתונתם התגוררו זמן קצר במושבה סג'רה לאחר מכן נסעו לשמונה שנים לבלגיה. עם חזרתם נולד עודד בשנת 1937.
למד בבית הספר חביב, סיים תיכון ב"הדסים" והתגייס בגיל 17 לחיל האוויר לקורס טיס. סיים כטייס קרב ב-23 באוקטובר 1957 (קורס 23). עבר אימונים מבצעיים במטוס אוראגן, טס על דאסו מיסטר IV, ווטור והיה בין ראשוני טייסי המיראז' בשנת 1962, בטייסת 101. שימש מדריך ראשי בבית הספר לטיסה. בשנים 1965 עד 1967 היה מפקדם הראשון של חניכי קורס 36 במטוס פוגה מגיסטר. הקים והוביל בשנת 1960 את הצוות האווירובטי הראשון של מטוסי הפוגה. בשנת 1966 עיצב וצייר את הסמל של הצוות האווירובטי (זוג אווזים) ועיצב את צבעי הפוגות של הצוות האווירובטי שנצבעו בכחול-לבן. השתתף במבצע מוקד ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים כמוביל מבנה המיראז' הראשון שתקף את שדה התעופה "קהיר מערב" בעומק מצרים, שם הושמדו המסלולים וכל מפציצי טופולב טו-16. בבוקר היום השני למלחמה הפיל את מטוס האויב הראשון שלו, מיג-19. הוביל את הצוות האווירובטי בראש מטס הניצחון לאחר מלחמת ששת הימים בירושלים.
באוקטובר 1967, כארבעה חודשים לאחר המלחמה נתמנה למפקד טייסת 101 בדרגת סגן-אלוף ופיקד עליה שלוש שנים בזמן מלחמת ההתשה, במהלכן הפיל 7 מטוסי אויב (מיג-21, מיג-17).
במאי 1970 נתמנה לראש ענף תקיפה במטה חיל האוויר. בשנת 1972 מונה לראש מחלקת ההדרכה בדרגת אלוף-משנה ובפרוץ מלחמת יום הכיפורים טס מספר ימים בטייסת 101 במהלכם הפיל שלושה מטוסי אויב מיג-17 סורי, סוחוי-7 סורי והאנטר עיראקי (מטייסת שחשה לעזרת המצרים) באזור תעלת סואץ. לאחר 4 ימים הוביל מבנה שלישייה לתקיפה בחוף הצפוני במצריים, במהלכה נהרג זוריק לב. לאחר 5 ימים חזר למטה וייסד את מרס"ה (מרכז סיוע אוויר-קרקע) ופעל עד סוף המלחמה במתן סיוע התקפי לכוחות היבשה בשלוש החזיתות. מתוך 11,000 גיחות שביצע חיל האוויר במהלך המלחמה, הופנו מחצית הגיחות לסיוע התקפי לכוחות הקרקע.
הפך לאלוף הפלות בעל הישג של הפלת 11 מטוסי אויב, כולן בוצעו במטוסי מיראז'.
לאחר שחרורו עסק, בין השאר, בכתיבה ובהפקת ספרי הדרכה והיסטוריה. משנת 1982 עד 2012 כתב והפיק 160 מגזינים בנושאי בטיחות טיסה וקרקע עבור חיל האוויר, 24 ספרים בנושאי טיסה ומורשת טייסות ויחידות החיל, ספרי טבע וקדמוניות ירושלים, עורך ומפיק את פרסומי מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל מיום היווסדו ואת "דפי המורשת" של עמותת חיל האוויר.
בין ספריו: הרפתקה בטייסת (הוצאת מסדה, 1980); סוד המעיין הנעלם, 1982; יונים אדומות, 1989;
אדם ציפור (הוצאת כתר, 1992); פרחים ברקיע (הוצאת משרד הביטחון, 1993);
ספרים שיצאו בהפקת עמותת חיל האוויר: טייסת הנגב במלחמת העצמאות, 2003; מחלקת הטיס של הפלמ"ח, 2005; אהוד שלי - לזכרו של אהוד חנקין ז"ל, 2008; פלמחים במלחמה, 2008; טייסת א' 1947–1949, 2011; ידעתי שתבואו, 2013; היה חזק - סיפור חייו של נוריק הראל ז"ל, 2012; עילוי - המערך הטכני של חיל האוויר במאה ה-21, 2016;
ספרו הרפתקה בטייסת עובד לתסריט סרט קולנוע עלילתי באורך מלא לכל המשפחה, הרפתקה בשחקים, שיצא לקולנועים בשנת 2019.
בשנים האחרונות עורך ומפיק ספרי תיעוד וביוגרפיה.
יבגני מורוזוב
יבגני מורוזוב (בבלארוסית: Яўгені Марозаў; נולד ב-1984 בסליהורסק שבבלארוס) הוא עיתונאי בלארוסי, סופר וחוקר את ההשפעות החברתיות והפוליטיות של הטכנולוגיה.
קורות חייו.
נולד בבלארוס למשפחת כורים. מורוזוב התחיל לפתח עמדה ביקורתית בנושאי מידע בעת שעבד בארגון החוץ-ממשלתי -"Transitions Online", ארגון חוץ-ממשלתי המשתמש באינטרנט כדי להפיץ מידע על 29 מדינות פוסט קומוניסטיות.