הספר מתרחש בפולין, באחד הגטאות מתקופת השואה. הספר מתמקד בהישרדותם של ילדים בשואה.
הסיפור מתחיל בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים. בתקופה זו ניתן להבחין בהקצנת רדיפת היהודים בגרמניה. ההקצנה התבטאה בהרג מרובה והמוני, ובתהליך שמסתיים בפתרון הסופי. כפי שמתואר בספר, היהודים בגרמניה הנאצית ובפולין היו הקהילות הראשונות שסבלו ממדיניות הגזע הנאצית.
בתקופת השואה בשטחי הכיבוש הנאציים במזרח אירופה במלחמת העולם השנייה, רוכזו היהודים במתחמים שנקראו "גטו". אלכס נאלץ לחיות ולשרוד במתחם זה לבדו. המתחמים הוקמו על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בשיתוף פעולה עם המקומיים, ובמקרים רבים בשכונות וברבעים יהודים ובסמוך להם. תהליך הקמתם היה דומה ברוב שטחי הכיבוש: יהודי העיר וסביבותיה נצטוו לעבור להתגורר ברחובות או רבעים מוגדרים, שלעיתים פונו מיושביהם הלא-יהודים, כשלב מקדים לפני שילוחם אל מחנות ההשמדה.
נאסר על היהודים להתגורר מחוץ לגטו הצפוף. הגטו נועד לצמצם את המגע בין יהודים ללא-יהודים ולהגבילו למישור הכלכלי בלבד, והיהודים ניהלו את חייהם הפנימיים לפי מנהגיהם. גטאות אלה, שהוקמו בערים רבות במזרח אירופה נודעו בתנאי המחיה הירודים באופן קיצוני. עבור אלו ששרדו את הגטאות, היה הגטו תחנת מעבר בדרך לגורל קשה יותר במחנות ההשמדה.
נרמז שאביו של אלכס נשלח אל מחנה עבודה לאחר סלקציה. רמיזה זו ממחישה את תכלית מטרתם של הגרמנים בריכוז היהודים בגטאות. ריכוז זה נעשה על מנת להקל על החיילים שיאספו את היהודים אל מחנות ההשמדה והכפייה.
בשנת 1933 החלו הנאצים בהקמת מחנות ריכוז, שלימים הפכו לרשת מחנות לעבודת כפייה על פני אירופה הכבושה. במטרה לנצל את כוח האדם מקרב אסירי מחנות הריכוז, העבידו הנאצים את היהודים הכלואים במחנות אלה. שהיו חלק מהפתרון הסופי.
הנאצים השתמשו בטקטיקה של תהליך כפול, שהטעה את היהודים שהם הולכים למקום טוב ומאושר, כחלק מאחיזת העיניים באמצעים שונים של התעמולה הנאצית, כדי שהיהודים יעלו ללא התנגדות לרכבות שהובילו אותם למחנות ההשמדה. בתקופה זו החלו טרנספורטים של יהודים למחנות ההשמדה. רדיפת היהודים בתקופה זו באה לידי ביטוי באירועים קבועים והגבלות שחלות על היהודים, וברדיפה ומסעות רצח והשמדה מצד הנאצים שנרמזים בספר (היעלמותה של אמא של אלכס). אירועים אלו באים לידי ביטוי בספר כגלי אנטישמיות (שהם חלק מהרדיפה הנאצית) בפולין, בהשפעת עליית הנאצים ושלטונם.
במהלך הסיפור אלכס פוגש דמויות רבות שמגיעות מהמחתרת, ונרמז במהלך הספר על אפשרות היותם חלק מתנועת הפרטיזנים. אלכס פוגש אותם במקרה במהלך הסיפור, כששניים מהם צריכים סיוע רפואי ומקום מסתור. כל האירועים הללו הם חלק מתהליך הישרדותו של אלכס בגטו לבדו במהלך השואה, בעוד שהוא מחכה לחזרתו של אביו.
כדוגמה להישרדות הילדים בשואה, אלכס נאלץ לשרוד לבדו בגטו. תיאור הישרדותו בגטו תואם את המחקר ההיסטורי, לפיו ילדים שנשארו בודדים בגטו הבינו שלא יהיה מי שייקח עליהם אחריות או יעזור להם, ולכן הם נאלצו לדאוג לעצמם. אף על פי שהיו בעלי יכולת ויוזמה להשיג לבדם מזון לקיומם, הם חיפשו בכל זאת קשר וקרבה אנושית עם קרובי משפחה, ממש כמו בהישרדותו של אלכס, לבדו, תוך כדי חיפוש אחר קרבתו של אביו וכמיהה לחזרתו.
ג'ון איימרי
ג'ון איימרי (באנגלית: John Amery; 14 במרץ 1912 – 19 בדצמבר 1945), בוגד בריטי בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ג'ון איימרי נולד בשנת 1912, בן ללאופולד איימרי, מדינאי בריטי מהמפלגה השמרנית, ממנסחי הצהרת בלפור ולימים חבר הפרלמנט הבריטי ושר לענייני הודו ובורמה.
כאביו לפניו, למד איימרי בבית הספר רב-הייחוס הארו, ובגיל צעיר נכנס לעסקים, אך בשנת 1936 נאלץ להכריז על פשיטת רגל. באותה שנה נסע לספרד ונלחם במסגרת כוחותיו של הגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד, ואף שימש כקצין מודיעין בכוחות האיטלקיים שנלחמו בספרד (לכאורה כמתנדבים).
בספרד הכיר איימרי את ז'אק דרואה, המנהיג הפשיסטי הצרפתי, וביחד נסעו שניהם לאוסטריה, לצ'כוסלובקיה, לאיטליה ולגרמניה. לבסוף התיישב איימרי בצרפת שתחת שלטון וישי. עד מהרה מצא כי שלטון זה מתון מדי בעיניו ועשה מאמצים, שלא נשאו פרי, לעזוב את צרפת. הגרמנים פנו אליו בהצעה שיותר לו לעזוב את צרפת ולבוא לגרמניה כדי לשרת את מנגנון התעמולה הנאצי. רק ב-1942 הצליחו הגרמנים לקבל היתר משלטונות וישי ליציאתו מצרפת.
בהגיעו לברלין החל לשדר שידורי תעמולה נאציים באנגלית. בשנת 1943 הקים בחסות הנאצים יחידה שנקראה "הלגיון הבריטי של סנט ג'ורג'". איימרי ניסה לשכנע שבויי מלחמה בריטים להצטרף ליחידתו על מנת לצאת ולהילחם בברית המועצות. למעשה נוצרה היחידה לא בגין צורך צבאי אמיתי, אלא על מנת שתשמש כלי תעמולה בידי הנאצים. היחידה לא כללה יותר מעשרות אנשים. לבסוף החליטו הגרמנים כי שירותו זה של איימרי לא נחוץ להם עוד, והיחידה שולבה במסגרת הוואפן אס אס בשם "החיל הבריטי החופשי" (British Free Corps).
בחודשי המלחמה האחרונים עבר איימרי לאיטליה, שם שידר נאומי תעמולה ברדיו האיטלקי. בחודש אפריל 1945 נתפס בידי פרטיזנים איטלקים והוסגר לידי הבריטים.
בנובמבר 1945 הועמד לדין באשמת בגידה, והודה בכל סעיפי האישום. נטען כי עשה זאת כדי לחסוך מבני משפחתו את הסבל הכרוך במשפט ממושך.
איימרי נידון למוות והוצא להורג בתלייה בכלא וונדסוורת' (Wandsworth) בלונדון ב-19 בדצמבר 1945.
בעת שג'ון איימרי ביצע את מעשי הבגידה שלו ועד למותו הוא לא ידע, ככל הנראה, כי אביו לאופולד איימרי הוא בנה של אם יהודייה, ועל פי ההלכה האב הוא יהודי. האב לאופולד איימרי נולד בהודו לאב אנגלי בשם צ'ארלס פרדריק איימרי ולאם יהודייה בשם אליזבט לייטנר, בת לגולים יהודים מהונגריה. לאופולד איימרי הסתיר כל ימיו את דבר מוצאו היהודי, שהיה עלול לפגוע במעמדו כמדינאי בריטי שמרני, בעיני עמיתיו מן הממסד הבריטי. הוא הסתיר עובדה זו משני ילדיו, ג'ון איימרי הבכור ואחיו הצעיר ממנו ג'וליאן איימרי, כדי שלא יהיו חשופים לאנטישמיות. באוטוביוגרפיה שלו, שיצאה לאור זמן קצר לפני מותו ב-1955, כתב לאופולד איימרי כי אמו הייתה בת לגולים הונגרים. רק בשנת 1999 התפרסם מחקר של ההיסטוריון ויליאם רובינשטיין מאוניברסיטת ויילס, שבו נחשפה עובדת מוצאו היהודי של לאופולד איימרי.
שלט
מתנס
מייק פורטנוי
מייקל סטיבן "מייק" פורטנוי (נולד ב-20 באפריל 1967) הוא מתופף יהודי אמריקאי, הידוע בעיקר בשל חברותו בעבר בלהקת הפרוג מטאל דרים ת'יאטר.
פורטנוי זכה ב-23 פרסים ממגזין Modern Drummer, כולל שתים עשרה פעמים ברציפות בתואר 'מתופף הפרוג רוק הטוב ביותר', חמש פעמים בתואר 'ההופעה המצולמת הטובה ביותר' ופעמיים בתואר 'הקליניקאי הטוב ביותר'. בנוסף, בשנת 2004 נכנס להיכל הכבוד של מתופפי הרוק וקיבל פרס על סרט הלימוד הטוב ביותר (Liquid Drum Theater). מלבד Dream Theater הוא המייסד של עוד מספר להקות: טרנסאטלנטיק, ליקוויד טנשן אקספרימנט ו-O.S.I.
לאחרונה הספיק מייק גם לתופף באלבום החדש של הלהקה "Avenged Sevenfold".
לאחר שהמתופף שלהם נפטר, החליטו חברי הלהקה לבקש ממייק לתופף באלבומם החדש "Nightmare", בטענה שהוא היה המתופף האהוב על חברם לשעבר ללהקה, "The Rev".
ב-2010 עזב פורטנוי את דרים תיאטר. ב-2017 הקים פורטנוי יחד עם הקלידן דרק שריניאן (שניגן גם הוא עם דרים תיאטר בין השנים 1994–1999) את ההרכב "Sons of Apollo" הכולל גם את הבסיסט בילי שיהאן, הגיטריסט רון באמבלפוט ת`אל והסולן ג`ף סקוט סוטו. ההרכב הוציא את אלבום הבכורה שלו "Psychotic Symphony" שיצא ב-2017. במסגרת השקת האלבום, מופיע ההרכב בסיבוב הופעות בינלאומי במסגרתו יגיע גם לישראל בספטמבר 2018.
קורות חיים.
פורטנוי נולד ב-1967 למשפחה יהודית בלונג ביץ' שבלונג איילנד, ניו יורק, שם התחיל להתעניין במוזיקה בגיל מוקדם- "אבי היה חובב מושבע של דיסקי רוק'נ'רול והיה לנו אוסף עצום שלהם בבית. היה כמעט בלתי נמנע שאשאב לעולם המוזיקה". למרות שפורטנוי לימד את עצמו לנגן בתופים, הוא כן לקח שיעורים בתאוריית המוזיקה בתיכון. באותו זמן החל לנגן בלהקות מקומיות כמו Rising Power, Intruder וInner Sanctum. הוא עזב לאחר שקיבל מלגה לברקלי בבוסטון.
את ההשראה הוא קיבל מן המתופף של Rush ניל פירט ומהתקופה המאוחרת של פרנק זאפה. הוא אהב גם את טרי בוזיו, ויני קוליוטה, סיימון פיליפס, ג'ון בונהם וקית' מון וכן את הלהקות: הביטלס, מטאליקה, יס, U2, איירון מיידן, Jellyfish ועוד רבות וטובות. כמו כן הוא אהב מוזיקת ראפ.
חיים אישיים.
מייק ואשתו מרלנה גרים ברוקלנד, ניו יורק יחד עם בתם מלודי, בנם מקס, הכלב בונגו והחתולים E.T. וקפריסין.
תארים ותעודות הוקרה.
מגזין "Modern Drummer".
במשאלים במגזין, הוענקו למייק פורטנוי התארים הבאים:
Awake - 1995
A Change of Seasons - 1996
Falling into Infinity - 1997
Scenes From a Memory - 2000
Six Degrees of Inner Turbulence - 2002
Score - 2007
ריקמת תאים
קק&quot;ל
אריגה
אֲרִיגָה היא אמנות טקסטיל ומלאכת יד עתיקה, שבה הופכים חוטים או סיבים ליריעת בד על ידי שילוב חוטי ערב לתוך חוטי השתי. אפשר לארוג תוך החזקה ביד של מסגרת קטנה, או על משטח קשיח שעליו אפשר למתוח את חוטי השתי. אפשר לארוג גם באמצעות נול אריגה. אם בעבר מלאכת האריגה נעשתה באופן ידני או באמצעות כלים שונים, היום על פי רוב האריגה מתבצעת על ידי מכונות ממוחשבות ואוטומטיות.
סוגי נולים.
ישנם נולים מכל מיני סוגים:
אריגה שלא על גבי נול.