סמל קנטבריה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית קנטבריה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" מחולק במאוזן. החלק העליון הוא שדה כחול שבו בצד שמאל שני ראשים מוקפים בהילה, והם מסמלים את אמטריוס (Emeterius) וסלדוניוס (Celedonius) הקדושים המגנים של ערי האוטונומיה. מתחת להם, ספינה בצבעים טבעיים ששוברת שרשרת שחורה שנמשכת מהקצה השמאלי של המגן עד לטירת זהב בעלת חלון ודלת כחולים ושינות, שנמצאת בחלק הימני. בתחתית, שלושה גלים לבנים. כל זה מסמל את כיבוש סביליה שמיוצגת בטורה דל אורו שבה, על ידי צי ספינות מקטנבריה ששט על נהר גואדלקיביר (Guadalquivir) ב-1248, במהלך הרקונקיסטה. החלק התחתון הוא שדה אדום שבו אסטלה לבנה עגולה, מקושטת בסגנון קנטברי עתיק, והיא מסמנת את תושביה הקדומים של האוטונומיה ואת תרבותם.
מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד.
הסמל עוצב על ידי מומחים מהאקדמיה המלכותית להיסטוריה ונקבע בחוק ב-22 בדצמבר 1984.
רודולף מוסבאואר
אפקט מוסבאואר
שנדי (פירושונים)
טאיקוונדו בישראל
שנדי (טמפו)
שנדי הוא משקה אלכוהולי קל מסוג שנדי המיוצר בישראל בידי חברת טמפו משקאות.
שנדי הופיע לראשונה על המדפים בשנת 1983 כבירה קלה בעלת 1.9% אלכוהול בעלת טעם לימוני. לאחר מספר שנים חדלה טמפו מייצור השנדי. עם הפסקת ייצורו נפוצו גרסאות ביתיות של שנדי שכללו תמהיל של בירה, לימונדה וספרייט.
אנדרסוכוסים
קרב אקטיום
קרב אקטיום היה העימות המכריע של המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית. הקרב היה קרב ימי בין הצי של אוקטוויאנוס (לימים אוגוסטוס קיסר) לבין הצי של מרקוס אנטוניוס, והסתיים בניצחון של אוקטוויאנוס. לאחר ההפסד בקרב לא הצליח אנטוניוס לשקם את צבאו ואת ציו, ובכך הביא הקרב לתבוסתו במלחמה, ולהתאבדותו שלו ושל קלאופטרה, המלכה האחרונה של השושלת התלמיית במצרים.
רקע.
פירוק הטריומוויראט השני.
בשנת 35 לפנה"ס הגיעה אוקטביה, אחותו של אוקטוויאנוס, לאתונה עם 2,000 חיילים. חיילים אלו נועדו להיות תגבורת למלחמותיו של בעלה, אנטוניוס, במזרח. אנטוניוס השאיר לה באתונה הודעה לשלוח את החיילים מזרחה, אך שהיא עצמה תחזור לרומא, ובכך ניתק את בריתו עם אוקטוויאנוס. בשומעו זאת, אוקטוויאנוס זעם על כך, והשתמש ביחסו של אנטוניוס לאשתו אוקטביה לטובת התעמולה שכנגד אנטוניוס.
תעמולת מלחמה.
תעמולת המלחמה שיחקה תפקיד חשוב בדרך לקרב אקטיום. בשנת 34 לפנה"ס סיפח אנטוניוס את ארמניה לרפובליקה הרומית, וביצע את תהלוכת הניצחון שלו באלכסנדריה. בסוף תהלוכת הניצחון התבצע טקס "המתנות של אלכסנדריה"', בו הוענקו חלקים מהאימפריה הרומית לקלאופטרה ולצאצאיה, אשר אוקטוויאנוס השתמש בו כדי להתנגח פוליטית באנטוניוס. אנטוניוס בחר לבצע את מצעד הניצחון לציון כיבוש ארמניה באלכסנדריה, במקום ברומא. בסוף המצעד, התלבש אנטוניוס כאל דיוניסוס, בעוד שקלאופטרה התלבשה כאלה איזיס. אנטוניוס חילק שטחים אשר שלט עליהם לילדיה של קלאופטרה. קיסריון הוכר כבנו של יוליוס קיסר, והוכרז כשליט מצרים לצד קלאופטרה. לאלכסנדר הליוס ניתנה ממלכת ארמניה, מדי וכל השטחים מעבר לנהר הפרת. לתלמי פילדלפוס ניתנו סוריה וקיליקיה, וכל השטחים בשליטה רומית ממערב לנהר הפרת ועד לדרדנלים. לקלאופטרה סלנה השנייה ניתנה קירנאיקה ולוב.
אוקטוויאנוס ניצל את הידיעה על הטקס, ואת יחסו של אנטוניוס לאשתו אוקטביה, על מנת לצייר את הסכסוך כסכסוך רומי-מצרי, כמערב נגד המזרח. קלאופטרה צוירה כמפתה המזרחית, אשר מרחיקה את אנטוניוס מאשתו הרומית, ומשפיעה עליו לטובתה של מצרים. הזיכרון של מלחמות האזרחים היה טרי אצל הרומאים, ועל כן היה צריך אוקטוויאנוס לתאר את הסכסוך ככזה שהוא כנגד גורם זר, ולא כסכסוך פנימי-רומאי. בשלב זה היה ברור לשני הצדדים כי המצב אינו יכול להימשך כמו שהוא, ושהמלחמה הפכה בלתי-נמנעת.
מערכת אקטיום.
בחורף 32 לפנה"ס חנה אנטוניוס עם צבאו באפסוס והחל לרכז כוחות, בכוונה לצעוד לכיוון רומא. מתוך 30 לגיונות אשר עמדו לרשותו, ריכז אנטוניוס 19 למערכה כנגד אוקטוויאנוס, כשמ-11 הלגיונות האחרים הוצבו ארבעה בקירניאקה, שלושה בסוריה, וארבעת הנותרים נשארו במצרים. קלאופטרה הביאה עמה ממצרים קופת מלחמה של 20,000 טלאנטים, סכום שיכל לכלכל מסע מלחמה, למעשה ללא מגבלת זמן. בשנת 31 לפנה"ס הגיע אנטוניוס עם צבאו לאקטיום , שם חנה, ייתכן ומתוך כוונה למשוך את אוקטוויאנוס לרוקן את קופת המלחמה המצומצמת שלו ולשחרר כוחות שלא יוכל לשלם להם.
אוקטוויאנוס ידע כי קופת המלחמה והתשתית הלוגיסטית שלו לא יספיקו אם ינצל את מלוא פוטנציאל הגיוס שלו, ועל כן החליט שההכרעה תבוא בים. אולם, כשהגיע לאקטיום, סירב אנטוניוס לצאת לקרב ימי, עקב המצב הירוד של ספינותיו, והדלדלות מספר החותרים בהן, עקב התנאים הקשים במחנה. אנטוניוס הציב חותרים על הסיפון עם נשק וציוד, כשהמשוטים במים, על מנת להציג את הצי כמוכן לקרב. אולם, הוא לא הוציא את הצי מהמפרץ, מה שהכריח את אוקטוויאנוס לנטוש את תוכניתו לקרב ימי מכריע עוד באותו היום. שני הצדדים התמקמו משני צידי המפרץ, כשאף צד אינו מעוניין לבצע את המהלך הראשון. לאחר קרוב לשנה של המתנה, החליט אנטוניוס להוציא את ציו מהמפרץ ולהתמודד עם אוקטוויאנוס ב-2 בספטמבר, 31 לפנה"ס.
יחסי הכוחות.
אף על פי שלמערכה באקטיום שני הצדדים הגיעו עם כוחות גדולים, בפועל בקרב השתתפו בעיקר חיילי הצי והחותרים, בעוד שמרבית הלגיונות צפו בקרב מהחוף. בין המקורות ישנן סתירות לגבי מספר הלוחמים וגודל הצי אשר הציבו שני המצביאים, עם זאת ישנה הסכמה שהבדלי הכוחות לא היו גדולים. אומדן הכוחות המקובל הוא:
ניתן להבחין, אם כן, כי אוקטוויאנוס יצא לקרב אקטיום בראשות צבא גדול כמעט כפליים, אך מפוזר על גבי מספר רב יותר של ספינות מזה של אנטוניוס. כמו כן ספינותיו של אנטוניוס היו גדולות יותר בממוצע מאלו של אוקטוויאנוס והחזיקו לוחמים רבים יותר למרות הבדלי כוח האדם.
ההבדל השני היה באיכות הלוחמים והניסיון איתו הגיעו למערכה: אנטוניוס נהנה מצבא יבשתי מאומן ומתורגל שגרעינו מתבסס על וותיקי הלוחמים מהקרבות בפרתיה והמערכות עם גאיוס יוליוס קיסר, אך ללא ניסיון במערכות ימיות ועם מורל ירוד עקב חניית חורף שוחקת. אוקטוויאנוס נהנה מצי לוחם איכותי, שצבר ניסיון במערכה ימית ממושכת עם מורל גבוה תחת פיקודו של אגריפה, אדמירל מוערך ורב השראה.
ניתוח נוסף מראה כי בעוד שאוקטוויאנוס יכל להמשיך ולגייס מהמושבות הלטיניות חיילים ומפקדים מיומנים, גרעינו הקשה של צבא אנטוניוס נמצא בשחיקה מתמדת מאז המערכה שלו בפרתיה ב-36 לפנה"ס, וגייסותיו הגיעו ממזרח הים התיכון ללא אימון וללא שדרת קצונה נאמנה, שיקול שהיה יכול להוות גורם מכריע בבחירת הטקטיקה והאסטרטגיה של קרב אקטיום.
הגאוגרפיה של המערכה.
מחנה אוקטוויאנוס מוקם צפונית לניקופוליס, בגדת המיצרים הצפונית, בעמדה שולטת המאפשרת תצפית על הנמל של אנטוניוס, אך מרוחקת ממקורות מים זמינים. הנמל של אוקטוויאנוס נפתח אל הים האיוני. מחנה זה סבל בתחילת המערכה מהצקות לאספקת המים שלו בידי כוחותיו של אנטוניוס אך במהרה אגריפה הבטיח את אספקת המים ודחק את אנטוניוס אל מדרום למיצר. במקום מחנה זה, לאחר הקרב הוקם במקום המחנה אתר זיכרון לניצחונו של אוקטוויאנוס.
מחנהו של אנטוניוס מוקם דרומית לאקטיום ומערבית לאנאקטוריום, בנקודה בה היו אמנם מקורות מים זמינים, אך אלה סבלו מניקוז גרוע. למחנה הייתה פתחה למפרץ האמפרקי.
לכל מחנה היו יתרונותיו וחסרונות משלו - זה של אנטוניוס סבל מסדרה של מגיפות, עריקות והיעדר אספקה עקב מיקומו באזור ביצתי. גורמים אלו דלדלו את כוחותיו של אנטוניוס והותירו את הצי במורל מדוכדך. שהות החורף של צבא אנטוניוס הייתה באזור ללא ניקוז יאות לצורכי יישוב של למעלה ממאה אלף חיילים ועבדים. יתירה מכך שיטות הגיוס בהן השתמש אנטוניוס על מנת להילחם בשחיקת שורות החותרים (בדגש על גיוס בכפייה) הותירו את הצי מאויש בחותרים לא מאומנים דיים ובכוחות שנאמנותם מוטלת בספק. בסוף החורף ועד הקרב עצמו התדלדלה יכולת הצי של אנטוניוס עד כדי כך ששרף את אותן הספינות שלא יכול היה למלא את שורות חותריהן בצורה אפקטיבית, בעודן עוגנות.
היסטוריונים מסוימים רואים מהלך זה, בצירוף העמסת ספינותיו במפרשים, כהוכחה לכוונתו לבצע את מהלך הבריחה של קלאופטרה ושלו עצמו, תוך כדי נטישת לגיונותיו היבשתיים לגורלם (עם או בלי פקודות לסגת) - ובכך הופכים את קרב אקטיום לקרב נסיגה ולא לקרב בו שני הצדדים חותרים לניצחון מכריע.
חלוקת הכוחות והמפקדים לקרב.
אוקטאוויאנוס:
אנטוניוס:
שייטת עורפית: השייטת המצרית תחת פיקודה של קלאופטרה.
הקרב.
היציאה לקרב.
ביום הקרב יצא הצי של אנטוניוס מן הנמל כאשר כוחותיו ערוכים בשלוש שייטות קדמיות והשייטת המצרית עם קלאופטרה מאחור. בתגובה, כוחותיו של אוקטוויאנוס נערכו בשורה המתוחה מצפון לדרום על מנת למנוע איגוף ו\או בריחה של כוחות ולאפשר למספרים העדיפים של הצי של אוקטוויאנוס לבצע מהלכי איגוף. בין אם תוכניתו של אנטוניוס כללה בריחה ובין אם לאו, הרי שספינותיו המהירות פחות נאלצו לחתור למגע על מנת לפרוץ את קווי האויב.
אחד המהלכים השנויים במחלוקת שבוצעו לפני הקרב עצמו היה העמסת האוצר התלמי על השייטת המצרית וכן העמסת מפרשים הן על ספינותיו של אנטוניוס, דבר שיאפשר לשייטת במידה ותבקיע דרך הקו של אוקטוויאנוס לסגת ולהמשיך את המלחמה ביום אחר.
מהלך הקרב.