פעילותה החברתית של שעראווי, שהוקפאה בשל מלחמת העולם הראשונה, חודשה והפכה לפעילות פוליטית בשנת 1919 כאשר שעראווי עמדה בראש הפגנת נשים אנטי-בריטית. הפגנה זו נחשבת להפגנת הנשים הראשונה בתולדות מצרים ואף בתולדות העולם הערבי, אשר נערכה לאות הבעת תמיכה אקטיבית במאבק הלאומי המצרי נגד הכיבוש הבריטי.
בשנת 1920 החלה שעראווי לכהן כיו"ר המועצה המרכזית לנשים של מפלגת הוופד. במסגרת זו הגישה בהמשך לפרלמנט המצרי רשימה של דרישות לקידום מעמד הנשים במצרים.
בשנת 1923, שנה לאחר מות בעלה, סייעה שעראווי בהקמת "האיחוד הפמיניסטי המצרי" והייתה לנשיאה הראשונה של הארגון.
שעראווי סייעה להביא את הארגון לידי הכרה בינלאומית, והתייצבה בשנת 1923 בכנס הבינלאומי של איחוד הנשים ברומא. לכנס נסעו עם שעראווי נבאויה מוסא סיזא נבראוי, רוג'ינה כיאט ומאדאם ויסא ואסף. לאחר ששעראווי חזרה מהכנס ברומא למצרים, היא החליטה באקט הפגנתי להסיר מפניה את הרעלה שלה בציבור בפעם הראשונה בחייה, בתחנת הרכבת רעמסס שבקהיר. בכך יזמה יחד עם חברותיה את מהפכת כיסוי הפנים, כאשר הסירו וקרעו את כיסוי הפנים, ה"ניקאב", מעל פניהן ויחד יצאו לרחובות בפנים חשופות.
בשנת 1924 פרשה שעראווי ממפלגת הוופד והחלה להקדיש את מלוא זמנה לפעילות בארגון האיחוד הפמיניסטי המצרי. האיחוד פעל לאורך השנים למען קידום רפורמות שונות לשיפור חייהן של נשות מצרים. שעראווי השתתפה בין השנים 1924–1936 בכנסים בינלאומיים שונים, בין היתר באוסטריה, פריז, אמסטרדם, ברלין, קופנהגן, מרסיי, איסטנבול, בריסל ובודפשט.
בשנת 1925 הוציאה לאור מטעם הארגון עיתון בשפה הצרפתית "L'Egyptienne" בעריכת סיזא נבראוי. העיתון שימש במה בינלאומית להצגת הישגים של הנשים המצריות והערביות. עיתון זה נשלח ליותר משמונה מאות קוראים באירופה, אפריקה, אוסטרליה ויפן. העיתון "לה פיגארו" תיאר את העיתון הזה כמעגל המקשר בין המזרח לבין המערב.
"האיחוד הפמיניסטי המצרי" הוציא לאור בשנת 1937 את המגזין הפמיניסטי המצרי "אל-מאסרייה", אשר היה הראשון מסוגו במצרים והציג עמדות של סופרים שקראו לשחרור האישה דוגמת פכרי אבאזה ותאופיק אלחכים. בשנת 1938 ערך הארגון אירוע שנתי בבית האופרה, בו השתתפה המלכה ובירכה את שעראווי על פעילותה בארגון.
בשנת 1938 ערכה כנס בקהיר לטיפול בסוגיה הפלסטינית, אליו הגיעה מנהיגת הנשים הפלסטינית טרב עבד אלהאדי עם משלחתה ועאדלה בייהם עם המשלחת מסוריה, ובשנת 1944 הצליחה להקים את "פדרציית הנשים הערבית" הראשונה בתולדות העולם הערבי, פדרציה אשר הוקמה כמה חודשים לפני הקמת הליגה הערבית.
שעראווי המשיכה לכהן בתפקיד הנשיאה של "האיחוד הפמיניסטי המצרי", עד שמתה ב-12 בדצמבר 1947, בת 68.
נכדתה של שעראווי, סנייה שעראווי, הוציאה לאור בשנת 2012 ספר ביוגרפיה על חייה ופועלה של הודא שעראווי, (Casting Off the Veil: The Life of Huda Saharawi, Egypt's First Feminist (1879-1947.
יצירותיה של הודא שעראווי.
עסר אלחרים (ערבית:عصر الحریم), הספר מהווה זכרונות של האשה המצרית בין השנים (1880–1924) והוא תורגם לשפה האנגלית על ידי העיתונאית מרגוט בדראן (אנגלית: Harem Years: The Memories of an Egyptian Feminist).
מיישם אבטחת מידע
ארכיטקט אבטחת מידע
מנהל אבטחת מידע
קונבקציה
פאבל קדוצ'ניקוב
פאבל קדוצ'ניקוב (ברוסית: Павел Петрович Кадочников; 29 ביולי 1915 - 2 במאי 1988), שחקן קולנוע סובייטי. הוא זכה שלוש פעמים בפרס סטלין (1948,1949,1951) והוענק לו התואר האמן העממי של ברית המועצות (1979). על הפעילות בתחום הקולנוע הוענקו לשחקן מספר עיטורים ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
חייו.
פאבל קדוצ'ניקוב נולד בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה עברה לכפר באזור הרי אורל. בהיותו בכפר פאבל הצעיר הלך לבית הספר והחל להתעניין בציור. בשנת 1927 המשפחה חזרה ללנינגרד. תוך זמן קצר אביו חלה ופאבל קדוצ'ניקוב נאלץ להתחיל לעבוד במפעל לפרנסת המשפחה. במקביל לעבודה קדוצ'ניקוב המשיך לצייר והשתתף בפגישות חוג לציור. בקרבת חוג לציור נערכו פגישות חוג תיאטרון ומנהלו הציע לפאבל קדוצ'ניקוב להשתתף באחד ההצגות. לאור ההצלחה, הוא הציע לנער להתחיל ללמוד משחק בבית הספר למשחק. בשנת 1931 קדוצ'ניקוב התחיל ללמוד בבית הספר למשחק ששודרג לאוניברסיטה לתיאטרון במהלך לימודיו. לאור אישיותו והופעתו לקדוצ'ניקוב הייתה הצלחה אצל בנות בית הספר וכבר בשנת 1932 נולד לו בן מחוץ לנישואין.
בשנת 1935 קדוצ'ניקוב סיים את לימודי משחק ועל בסיס בוגרי הקורס הוקם תיאטרון חדש בלנינגרד. תוך זמן קצר קדוצ'ניקוב התחתן עם אחד משחקניות התיאטרון החדש. לקדוצ'ניקוב היו תפקידים רבים בהצגות התיאטרון החדש והוא הפך להיות אחד השחקנים הראשיים של הלהקה.
העבודה הראשונה של קדוצ'ניקוב בקולנוע בשנת 1935 לא הייתה מוצלחת. כאשר בשנת 1937 הבמאי סרגיי יוטקביץ' הציע לו להשתתף בסרטו, קדוצ'ניקוב תחילה סירב אך בסופו של דבר הסכים. התפקיד היה מוצלח ותוך זמן קצר הוא הצטלם בסרט נוסף של אותו במאי.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה פאבל קדוצ'ניקוב ביקש להצטרף לשורות הצבא האדום ונענה בשלילה. באותה תקופה סרגיי אייזנשטיין הציע לו להשתתף בסרטו "איוואן האיום". צילומי סרט נמשכו שלוש שנים וקדוצ'ניקוב שיחק בו אחד התפקידים המרכזיים. הפרק השלישי של הסרט, בו קדו'צינוקוב גילם שני תפקידים, לא הושלם מעולם ורק כמה דקות מתוכו צולמו.
לאחר סיום המלחמה קדוצ'ניקוב חזר ללנינגרד. התברר לו שתיאטרון בו הוא עבד במהלך שנות ה-30 נסגר. הוא קיבל מספר הצעות להיכנס ללהקה של תיאטרון אחר אך סירב והמשיך להצטלם בסרטי קולנוע בלבד.
בשנת 1947 הוא הצטלם בתפקיד ראשי בסרט "גבורת המרגל" (Подвиг разведчика) על פעילות מרגל סובייטי בעורף הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. לסרט הייתה הצלחה בלתי רגילה. בשנים 1948, 1949 ו-1951 השחקן קיבל 3 פעמים פרס סטלין עבור סרטים בהם שיחק כמו סיפור של איש אמיתי.
בשנת 1954 קדוצ'ניקוב גילם תפקיד גברי ראשי לצד ליודמילה קסטקינה בסרט "מאלפת הטיגריסים".
בשנות ה-60 קדוצ'ניקוב החל לביים סרטים. באותה תקופה הוא ביים שני סרטים שבהם השתתף גם כשחקן.
במחצית שנות ה-70 ניקיטה מיכלקוב הציע לקדוצ'ניקוב תפקיד בסרטו החדש. לאור ההצלחה קדוצ'ניקוב בהמשך השתתף בסרט נוסף של אותו במאי.
בשנת 1987 הוא ביים את סרטו האחרון. קדוצ'ניקוב מת בשנת 1988 מהתקף לב. נכדתו היא השחקנית, הזמרת והדוגמנית ילידת-דנמרק, נינה ברגמן.
בשנת 2000 הוקרנה בטלוויזיה סדרת סרטי שרלוק הולמס בה שולבו פרקים בהם השתתף קדוצ'קניקוב אך לא הוקרנו. בסך הכול קדוצ'ניקוב השתתף כבמאי או שחקן בכ-70 סרטים.
קומנדר ויליאם ט' רייקר
לוטננט תומאס רייקר
יום פתוח
יום פתוח הוא יום פעילות יזומה המתוכננת ומאורגנת על ידי ארגון או מוסד, במטרה להציג בפני המתעניינים את הפעילות וההישגים של הארגון, ולשווק אותו לקהל הרחב. ביום זה מתאפשרת גישה חופשית למתקני הארגון, שלרוב אינם פתוחים בפני הציבור, ומתקיימות בו פעילויות שונות בהן הארגון מוצג ומשווק בפני הקהל.
יום פתוח באקדמיה.
ימים פתוחים מתקיימים לעיתים קרובות במוסדות אקדמיים שונים, במטרה להציג בפני המתעניינים בלימודים אקדמיים את אפשרויות הלימודים במוסד. היום הפתוח מתקיים במכללות ובאוניברסיטאות פעם בשנה או מספר פעמים בשנה, סמוך למועדי הרישום לשנת הלימודים האקדמית הבאה או לסמסטר הלימודים הקרוב.
במהלך היום הפתוח מוצגים תכנים הנלמדים במוסד האקדמי, הישגים של המוסד, מתקניו וכיתות הלימוד שלו ועוד. נערכים מפגשים עם סגל המרצים, סטודנטים ובוגרים, ומוצע ייעוץ אקדמי לבחירת מסלול לימודים, כך שאלו משמשים כממליצים או סוכני מידע עבור ציבור המתעניינים בלימודים. זאת במטרה להשפיע על המתעניינים לבחור בו כמוסד האקדמי ללימודיהם.
הפעילות מלווה בהגשת כיבוד קל, הרצאות והסברים על מוסד הלימודים בחוגים השונים, חלוקת חוברות מידע, ואפשרות לבקר במתקני הקמפוס פתוחים לרשות הקהל (לרבות כיתות לימוד, אולפני רדיו, מעבדות ועוד).
במהלך היום הפתוח נערכים מאמצי שיווק שונים, כגון שימוש בתמריצים להרשמה ביום הפתוח (חלק מהמוסדות האקדמיים מקנים הנחות בשכר לימוד או בדמי ההרשמה לנרשמים במהלך היום הפתוח), שירות ייעוץ אקדמי חינם למתעניינים, שימוש במסרים פרסומיים בתוך תחומי המוסד (כגון הצבת פוסטרים, שלטים, שימוש במותג ובצבעי המותג של המוסד, ועוד), פעילויות בילוי, פנאי ומופעים חיצוניים שונים, ועוד.
יישוב לא מוכר
Airbnb
Airbnb הוא אתר אינטרנט המתווך בין שוכרי יחידות נופש להשכרה או יחידות מגורים לטווח קצר לבין בעלים של יחידות כאלו.
היסטוריה.
בשנת 2007 עברו בריאן וג'ו לסן פרנסיסקו. ארגון המעצבים התעשייתיים של אמריקה ערך את כנס העיצוב השנתי באותו הזמן, וכל המלונות היו בתפוסה מלאה. השניים, שלא היו מסוגלים לשלם את שכר הדירה שלהם, הציעו חלק מהלופט כמגורים למבקרי הכנס.
השם המקורי של החברה היה Airbedandbreakfast.com, אבל הוא קוצר ל-airbnb.com במרץ 2009. באותו הזמן האתר החל להציע לא רק חדרים משותפים אלא גם דירות שלמות, בתים ונכסים אחרים להשכרה. ביוני 2010, המייסדים של האתר עדיין השתמשו בלופט שהם שכרו כמשרד. כדי לספק מקום לעובדים וללמוד איך המוצר שלו עובד, צ'סקי ויתר על חדר השינה שלו, וחי בדירות של השירות עד אשר החברה עברה למשרד הראשון שלה.
החברה גייסה עד היום הון סיכון של כ-120 מיליון דולר, ולפי מקורות שונים שוויה מוערך ביותר ממיליארד דולר. במהלך 2012, לפי החברה, היא השכירה למעלה מ-12,000,000 לילות-חדרים.