כאשר נאדרפור סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1948, הוא כבר עזב את המפלגה. למעשה, מאז שנת 1946 נאדרפור היה מודאג מהמשבר איראן-אזרבייג'ן, וכמו סטודנטים לאומניים רבים אחרים, הוא היה משוכנע כי הקומוניזם הסובייטי אינו יכול לספק מענה ללאומנות.
לאחר מכן פעל נאדרפור להבטיח שהבחירות לפרלמנט באיראן יהיו פתוחות, כנות והוגנות. לכן הוא אהד את החזית הלאומית ומנהיגיה, מוחמד מוסאדק.
בשנת 1950 נאדרפור נשלח לפריז כדי להמשיך את לימודיו בשפה ובספרות צרפתית באוניברסיטת סורבון. במהלך שהותו בפריז הוא לא רק הפך לסופר עצמאי אלא הוא כתב גם עבור מפלגת "הכוח השלישי" (בפרסית: Nirooy-e Sevvom), שהקים האידאולוג והסופר האיראני חליל מלכי בחסות החזית הלאומית באיראן. לאחר קבלת התואר הראשון חזר נאדרפור לטהראן והחל לעבוד במגזר הפרטי.
בשנת 1960 ארגן נאדרפור את קריאת השירה הפרסית המודרניסטית הראשונה בטהראן, שנערכה באגודת התרבות של איראן ואמריקה (בפרסית: Anjoman-e Farhangi-e Iran-o Amrika). בהמשך עבד כיועץ במשרד לאמנויות דרמטיות של משרד האמנות והתרבות (בפרסית: Vezaarat-e Farhang-o Honar). הוא מונה גם כעורך מגזין התיאטרון (בפרסית: Majaleh-ye Namayesh), ועורך הראשי של כתב העת Monthly of Art and People (בפרסית: Honar-o Mardom).
בשנת 1964 נאדרפור נסע לאירופה. ברומא הוא המשיך את לימודיו שפה וספרות איטלקית. הוא גם בילה זמן מה בפריז, למד קולנוע צרפתי, והקדיש זמן כתיבה.
בשנת 1968 הפך נאדרפור לאחד משלושים החברים המייסדים של התאחדות הסופרים האיראנית הראשונה. הוא היה גם אחד מחותמי המניפסט שלו, יחד עם עוד כמה סופרים ומשוררים איראניים מפורסמים. כאשר ג'לאל אל-אחמד, הכוח המניע מאחורי ההתאחדות, נפטר בשנת 1969, בחרה האגודה בנאדרפור לדבר מטעמה בטקס ההשכבה. במשך שנתיים רצופות נאדרפור נבחר כחבר בוועדת ההיגוי לאיגוד הסופרים של איראן. בשנת 1977, הוא החליט שלא להשתתף פעילות האגודה בגלל חילוקי דעות.
בשנת 1971 הוא החל לעבוד כמנהל המחלקה לספרות עכשווית ב"רדיו והטלוויזיה האיראניים הלאומיים", שם ביים תוכניות רבות על חייהם ויצירותיהם של דמויות ספרות עכשוויות. נאדרפור נמלט מהמהפכה האיראנית בשנת 1980 לצרפת והתגורר שם עד 1987. בשנת 1987 הוא עבר לקליפורניה. במהלך מגוריו בארצות הברית נאדרפור נשא מספר נאומים והרצאות באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ג'ורג'טאון ,אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
נאדרפור נפטר מדום לב בביתו בלוס אנג'לס ב-18 בפברואר 2000.
זמן קצר לאחר מותו של נאדרפור, הקימה אלמנתו ג'לה בסירי את קרן נאדרפור בלוס אנג'לס. מטרת קרן נאדרפור היא לקדם מחקרים חוצי תרבויות וגישות השוואתיות למסורת הספרותית מזרח-מערב על ידי התמקדות במורשתו של המשורר המנוח.
נאדרפור ידוע במחקריו הנרחבים של השירה העכשווית של איראן בנוסף, הוא מוכר בזכות הפרשנויות ההיסטוריהאיראנית במאה ה-20. נאדרפור פרסם את שיריו הראשונים בשנות הארבעים והשלים ארבעה אוספים בשנות השבעים. שיריו תורגמו לאנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
נאדרפור נחשב למשורר האיראני בולט ויצירותיו נפוצות במדינות דוברות פרסית כמו אפגניסטן, טג'יקיסטן ופקיסטן.
בשנת 1993 הוא זכה בפרס של Human Rights Watch על פעילותו בגולה.
איליה בלאצ'י
קאלאפאט
קאלאפאט (ברומנית: Calafat) היא עיר נמל על הגדה השמאלית של נהר הדנובה ברומניה, בגבול עם בולגריה, מול העיר הבולגרית וידין.
באזור זה נבנה גשר מעל הדנובה, המאפשר תנועת רכבות וכלי רכב בין רומניה ובין בולגריה, גשר קאלאפאט-וידין.
שם היישוב מרמז על פעולת איטום כלי שיט בזפת ואומנם במקום נמצאו שרידי בית מלאכה שעסק בכך. יש הערכות שונות לגבי מייסדי היישוב, ספנים של הרפובליקה של ג'נובה או ספנים ביזנטיים או בעל מלאכה מקומי. התיעוד הראשון המזכיר את היישוב הוא מ-1424.
שטח העיר הוא 1903,59 קילומטרים רבועים ומספר האוכלוסין הוא 17.336 על פי המפקד של 2011, מספר קטן מהמפקד שהיה ב-2002.
טאטא בולט
טאטא בולט (בהינדית: टाटा बोल्ट, באנגלית: Tata Bolt) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב טאטא מוטורס אשר יוצרה בין השנים 2019–2014 בהודו
גמביט (סרט, 1966)
גמביט הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדית פשע משנת 1966 בבימויומ של רולנד ניס, עם מייקל קיין, שירלי מקלין והרברט לום בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של סידני קרול, שלושה נוכלים גונבים פסל יקר ערך ממיליונר ערבי.
ב-2012 הופק רימייק בכיכובם של קולין פירת' וקמרון דיאז.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
ולשלושה פרסי גלובוס הזהב:
תקציר העלילה.
הארי דין (מייקל קיין) הוא פורץ מקצועי. ביחד עם ידידו הפסל אמיל פורנייה (ג'ון אבוט) הם מתכננים לגנוב פסל יקר ערך ממיליונר ערבי בשם אחמד שאבנדר (הרברט לום). הפסל הוא ראש של נסיכה סינית בשם לו שין לפני 2,400 שנים שדומה מאוד לאשתו המנוחה. הארי מאתר בהונג קונג רקדנית במועדון בשם ניקול צ'אנג (שירלי מקלין) ומציע לה לטוס לפגישה עם שאבנדר תמורת 5,000 דולר. לאחר היסוס היא מסכימה והם טסים לעיר דאמוז (שם פיקטיבי) במדינה מזרח תיכונית שם הם מתאכסנים במלון השייך לשאבנדר ושם הוא גר.
שאבנדר מבחין בניקול הדומה לאשתו המנוחה והארי מציג אותם בתור סיר הרולד דין ואשתו ליידי ניקול דין. הוא מזמין אותם לדירתו המפוארת ומראה להם את הפסל היקר. הארי יודע מאמיל כי הפסל בתצוגה הוא העתק שנעשה על ידי אמיל וכי המקורי מוחבא באחת הפינות. הוא מתכנן את הפריצה ומגלה זאת לניקול אך היא נשארת איתו כי היא מתחילה להתאהב בו.
שאבנדר מזמין את ניקול לארוחה ולמופע במועדון והארי "לא מתנגד". בזמן הזה הוא פורץ לדירה ומנסה להתגבר על מערכת האזעקה. ניקול מתחמקת משאבנדר ומגיעה לעזור לו. הם מצליחים להוציא את הפסל מכלוב הזהב בו הוא נמצא אבל אז מופעלת האזעקה. ניקול בורחת והארי שם את ההעתק בפינה המוסתרת ואת המקורי הוא מחביא בתוך פסל של בודהא מעשה ידיו של אמיל.
הארי מצליח לברוח ולהגיע להונג קונג אבל ניקול נעצרת ומובאת לפני שאבנדר שגילה את הגנבה. הוא מתיר לה לטוס להונג קונג ולהזהיר את הארי כי לטובתו יחזיר את הגנבה.
הארי משאיר מכתב לשאבנדר שמרמז שהפסל האמיתי נמצא בתוך הפסל של בודהא.
בינתיים מתפרסמת ברחבי העולם הידיעה על גניבת הפסל היקר וערכו עולה. ניקול מגיעה להארי ומזהירה אותו. היא רוצה שיעזוב את עולם הפשע. הוא מגלה לה כי הפסל המקורי לא נגנב אלא המטרה הייתה לעורר פרסומת עולמית ולמכור את ההעתק שבידו בכסף רב כמו המקורי. כדי להראות לה שהוא עוזב את עולם הפשע הוא מנפץ את ההעתק. הוא "מקריב" את הפסל כדי לזכות באהבתה כמו בגמביט. הם מתחבקים ועוזבים. אמיל מקבל טלפון ראשון להזמנה, פותח בשמחה את הארון ששם עוד שלושה העתקים.
פרנסיס תומאס גרגורי
פרנסיס תומאס גרגורי (באנגלית:Francis Thomas Gregory; 19 באוקטובר 1821 - 23 באוקטובר 1888) היה חוקר ופוליטיקאי אוסטרלי.
יליד אנגליה, היגר עם משפחתו לאוסטרליה כילד. הוא היה אחיו הצעיר של החוקר והפוליטיקאי אוגוסטוס צ'ארלס גרגורי, שעשה גם את הקריירה שלו באוסטרליה.
ביוגרפיה.
גרגורי נולד בפרנספילד, נוטינגהמשייר, אנגליה בשנת 1821. משפחתו, כולל אחיו הבכור אוגוסטוס, היגרה למערב אוסטרליה בשנת 1829. לאחר השכלה בסיסית, נכנס גרגורי כמודד לשירות הציבורי במערב אוסטרליה בשנת 1841.
בשנת 1846 ליווה גרגורי את אחיו הבכור אוגוסטוס והחוקר הנרי צ'רצ'מן, כדי לחקור את המדינה מצפון לפרת'. בשנה שלאחר מכן מונה פרנסיס גרגורי לעוזר מודד ממשלתי כעבור שנתיים, 1849, הוא התמנה כמודד מוסמך.
בשנת 1857 הוא הוביל משלחות לנהר מורצ'יסון העליון, ובאזורים רחוקים יותר מזרחה וצפונה בשנת 1858.
בשנה שלאחר מכן ביקר גרגורי באנגליה, כדי לשדל את ממשלת בריטניה לממן את חקר צפון מערב אוסטרליה. פרנסיס גרגורי האמין שהאזור עשוי להתאים לחקלאות מרעה או מטעים, המבוססים על שימוש בכוח עבודה קטן.
בשנת 1860, ממשלת מערב אוסטרליה הטילה על פרנסיס גרגורי לעמוד בראש משלחת לחקר פנים הארץ סביב מפרץ ניקול. החלק הדרום מערבי של אזור זה נודע לימים בשם פילברה. ממשלת בריטניה העניקה 2,000 ליש"ט להוצאות. המסע עזב את פרמנטל ב־23 באפריל 1861. ארבעה ימים לאחר מכן, בצ'מפיון ביי (לימים ג'רלדטון), הצטרפו לגרגורי שלושה מתנדבים שהקימו משלחת של תשעה. הם השלימו את נחיתתם ליד נהר הרדינג ב־24 במאי, והחלו לתור בפנים הארץ למחרת.
לאחר שהגיע לנהר פורטסוק, המשלחת עקבה אחרי מהלך הנהר במשך מספר ימים, לפני שפנתה לדרום-מערב בעקבות נהר הארדי. ב־25 ביוני, לאחר שהגיעו לקו רוחב 23 ° 56' דרום, הם החלו לחזור על עקבותיהם והגיעו למקום הנחיתה שלהם על החוף ב -19 ביולי. ב־29 ביולי הם החלו גיחה שנייה, צפונית מזרחית למסלול הקודם.
הם סיימו את המסע ויצאו חזרה לפרת', אליה הגיעו ב־9 בנובמבר 1861.
פרנסיס גרגורי דיווח כי ראה אדמה בגודל מעל מיליון דונם, המתאימה לרעייה. הוא גם הפנה את תשומת הלב לאפשרות לפיתוח ענף הפנינים. כתוצאה מהמסע למפרץ ניקול, זכה גרגורי במדליית הזהב של החברה הגיאוגרפית המלכותית (1863).
בשנת 1862 עבר גרגורי לקווינסלנד, שם כבר היה אחיו אוגוסטוס בולט כחוקר וכפוליטיקאי.
הוא התחתן עם מריון הום בשנת 1865, אחותו של חברו ובעל חסותו, ולטר סי הום. בשנת 1874 נבחר וכיהן כחבר במועצה המחוקקת בקווינסלנד. במשך תקופה קצרה במהלך 1883, שימש כמנהל הדואר הכללי של קווינסלנד.
מוות.
גרגורי נפטר בטאוומבה ב־23 באוקטובר 1888 ונקבר בבית הקברות דרייטון וטאוומבה.