צד פחות נעים שהתלווה למדצ'סטר הוא צמיחת הפשע המאורגן בעיר, כאשר סצנת המועדונים המשגשגת והפופולריות של הסמים הלא חוקיים שימשו קרקע פורייה לפושעים שצדו את ההזדמנות. מקרי אלימות בהסיינדה הובילו לקמפיין של משטרת מנצ'סטר נגד המועדון, אשר תרם לסגירתו ב-1997.
בסוף שנות ה-90 הושקה במנצ'סטר "דרך תהילה מוזיקלית" ברחוב אולדהם ברובע הצפוני. מסלול ההליכה משובץ באריחים משולשים עבור כל להקה ומהווה מחווה ללהקות כמו הסטון רוזס, הפי מאנדייז, אינספיירל קרפטס, 808 סטייט וג'יימס.
ייצוג בקולנוע.
סרטו של מייקל ווינטרבוטום אנשי המסיבות מ-2002 מספר את סיפורם של טוני וילסון ופקטורי רקורדס, כולל תקופת מדצ'סטר וההצלחה של הפי מאנדייז.
טרן והקדרה הקסומה
וו.ה. אודן
ג'ון קסאווטס
ג'ון ניקולס קסאווטס (באנגלית: John Nicholas Cassavetes; 9 בדצמבר 1929 - 3 בפברואר 1989) היה שחקן, במאי ותסריטאי אמריקאי. נחשב למייסד ולגדול במאי הקולנוע העצמאי. היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר על הופעתו בסרט "12 הנועזים", על תסריטו לסרט "פנים" ועל בימויו בסרט "אישה תחת השפעה".
ביוגרפיה.
קסאווטס נולד בניו יורק לשחקנית האמריקאית קתרין קסאווטס ולמהגר יווני, ניקולס ג'ון קסאווטס, בילה את תחילת חייו ביוון וחזר כילד ללונג איילנד כאשר הוא לא יודע מילה אחת באנגלית. למד בתיכון "אקדמיית בלייר" שבניו ג'רזי, ב"מכללת קולגייט" שבכפר המילטון, ניו יורק וב"אקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה" המפורסמת שבמנהטן.
לאחר שסיים את לימודיו שיחק בתיאטרון, במספר סרטים כניצב ועבד בטלוויזיה.
קריירה קולנועית.
כבמאי ותסריטאי.
קסאווטס נחשב לבמאי משפיע ביותר בתולדות הקולנוע האמריקאי והוכתר על ידי רבים בהוליווד כחלוץ הקולנוע העצמאי. ביים במהלך הקריירה שלו 12 סרטים שהיו למשפיעים ביותר בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
את סרט הביכורים פורץ הדרך שלו כבמאי וכתסריטאי "צללים" הציג קסאווטס בשנת 1959, על עבודתו זכה בפרס המבקרים בפסטיבל ונציה והועמד לשני פרסי באפט"א. את הסרט צילם פעמיים בשנים 1957 ו-1959 ובחר את הגרסה השנייה שהייתה המועדפת עליו. הסרט שצולם במצלמת 16 מ"מ בניו יורק במהלך דור הביט הופק על ידי צוות מתנדבים והוגדר על ידי מבקרי הקולנוע כ"לידתו של הקולנוע העצמאי". סרטו השני של קסאווטס דרמת הג'אז "Too Late Blues" בכיכובו של הזמר בובי דארין היה הסרט היחיד שגם הפיק בפועל לבדו. בסרטו השלישי "ילד מחכה" בהפקת סטנלי קריימר ליהק קסאווטס בפעם הראשונה את אשתו כוכבת הקולנוע ג'ינה רולנדס.
בשנת 1968 זכה להכרת האקדמיה על כתיבתו כאשר הועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר שכתב לסרטו "פנים", הסרט זכה לביקורות משבחות והועמד לשני אוסקרים נוספים על משחק. בשנת 2011 הוכנס הסרט לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית. קסאווטס ביים וכתב בשנת 1970 את הדרמה "בעלים" עליה הועמד לפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. קסאווטס גם כיכב בסרט בתפקיד ראשי לצד חבריו ושותפיו המקצועיים פיטר פאלק ובן גזארה. ב-1971 ביים וכתב את הדרמה הקומית "מיני ומוסקוביץ'", בסרט הופיע (ללא קרדיט) בתפקיד מאהב (אלים ובעל משפחה) של הגיבורה שאותה גילמה אשתו ג'ינה רולנדס.
בשנת 1974 יצר קסאווטס לדעת רבים את סרטו הטוב ביותר "אישה תחת השפעה". בסרט עליו הועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב, שיחקה גם אמו השחקנית קתרין קסאווטס. הסרט היווה חוויה חד פעמית לקהל מאחר שקסאווטס לא עשה לכוכבי הסרט אף לא חזרה אחת והשתמש בעיקר בטכניקות אלתור שהכריחו את השחקנים להפגין רמת המשחק ריאליסטית ככל האפשר לאורך כל סרט.
ב-1976 ביים את סרט הפשע רצח סוכן הימורים סיני שזכה לביקורות טובות וב-1977 את הדרמה "ליל הבכורה", בה שיחק בתפקיד משני.
בשנת 1980 זכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל ונציה על סרט הפשע שלו גלוריה. קסאווטס הסכים לביים את הסרט הזה לבקשת אשתו שהייתה כוכבת הסרט. בשנת 1984 ביים וכתב וכיכב לצד אשתו בפעם האחרונה בדרמה הקומית "זרמי אהבה". את סרטו ה-12 והאחרון "בעיה גדולה" ביים קסאווטס בשנת 1986.
משחק.
קסאווטס התגלה כשחקן לקראת סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 בדרמה של מרטין ריט "קצה העיר" בה שיחק בתפקיד הנווד אקסל נורדמן לצידו של כוכב הקולנוע האפרו אמריקאי סידני פואטייה, במערבון של רוברט פאריש "לסדר את הרוח" בתפקיד טוני אחיו הצעיר של החייל סטיב סינקלייר (רוברט טיילור) ובסרט הפשע של הבמאי ההונגרי המוערך לאזלו בנדק "רומן בהוואנה".
בשנות ה-60 הועמד קסאווטס לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעתו בסרט " 12 הנועזים" בתפקיד האסיר הצבאי ויקטור פרנקו ושיחק בסרטים "תינוקה של רוזמרי", סרט האימה המפורסם של רומן פולנסקי בתפקיד גאי וודהאוס, שחקן כושל ובעלה של רוזמרי (מיה פארו) ו"הרוצחים", סרט הפשע של דון סיגל בתור המורה ג'וני נורת'.
בשנות ה-70 הופיע בהפקתו של רוג'ר קורמן "קאפונה" בתפקיד הגנגסטר פרנקי ייל, במותחן העל טבעי של בריאן דה פלמה "הזעם" בתור איש המודיעין בן צ'ילדרס ובמותחן המסתורין "הזעקת שתי הדקות" בתור סמל יחידת ה־SWAT כריס בוטון.
את העשור האחרון לחייו סיים קסאווטס עם תפקידים בדרמה הקומית "הסערה" ע"פ מחזהו של ויליאם שייקספיר בתפקיד הארכיטקט פיליפ דמטריוס ובדרמה "בכל מקרה של מי החיים האלה?" בתור מנהל בית החולים ד"ר אמרסון.
את הופעתו האחרונה ערך בשנת 1984 לצד אשתו בסרט שביים וכתב ביחד עם התסריטאי הקנדי טד אלן "זרמי אהבה" שהופק על ידי מנחם גולן ויורם גלובוס, סרט אשר זיכה את קסאווטס בפרס דב הזהב.
לאחר מותו יצא הסרט הדוקומנטרי בהפקת גולן-גלובוס "I'm Almost Not Crazy: John Cassavetes, the Man and His Work" על דרכו האחרונה של קסאווטס בקולנוע.
חיים אישיים.
קסאווטס היה אב לשלושה ילדים: השחקנית והבמאית אלכסנדרה קסאווטס, השחקנית והבמאית זואי קסאווטס ובמאי הקולנוע ניק קסאווטס מאשתו כוכבת הקולנוע ג'ינה רולנדס לה היה נשוי במשך 25 שנה עד למותו. לאחר מספר שנים של בעיות רפואיות נפטר קסאווטס ב-3 בפברואר 1989 בגיל 59 ממחלת שחמת הכבד. נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון ווסטוד וילג'" שבלוס אנג'לס.
בשנת 1997 ביים בנו ניק את הסרט "היא כל כך יפה" שנעשה ע"פ תסריטו המקורי של קסאווטס לפני שנפטר.
ג'ון הופפילד
ציר בקר
אלפרד מהאן
למה לובשת הזברה פיג'מה?
למה לובשת הזברה פיג'מה? (מוכר גם בשם מדוע לובשת הזברה פיג'מה?; בכתיב המקורי: פיז'מה), הידוע במילותיו הראשונות: מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה?, הוא שיר ילדים עברי פופולרי מאת ע. הלל, שראה אור לראשונה בעיתון "דבר לילדים" ב-23 בדצמבר 1958 (תשי"ט) ובאביב 1959 התפרסם כספר השלישי בספריית "חלון" לגיל הרך של ספרית פועלים, עם איוריה של שושנה היימן. השיר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע לראשונה בשנות ה-60 על ידי גאולה גיל.
תוכן השיר.
השיר, מיצירותיו המוכרות ביותר של ע. הלל, משווה את הגוף המפוספס של הזברה לפיג'מה ומסביר מדוע היא עוטה את ה"בגד" הזה ולא אחרים מלבדו: הזברה ניסתה בגדים שונים לאחר שפשטה מעליה את ה"פיג'מה", ועם כל אחד מהם הייתה בעיה כלשהי שבעקבותיה היא ויתרה עליו והרגישה צורך לשוב במהירות לפיג'מה שלבשה טרם לכן.
הבגדים שניסתה הזברה במהלך השיר הם:
בנוסף, מופיעה בשיר "שמלת שבת" אבל הזברה אינה מחליטה אם כדאי, למרות הטרחה שבכך, ללבוש את השמלה ליום בודד; שקילתה הממושכת את העניין נמשכת עד מוצאי שבת.
זהו אפוא שיר עלילתי בעל צורה קבועה הן במבנה השירי והן בהתרחשות. הזברה, המואנשת ומוקבלת לילדים, פושטת את בגדיה מדי יום וחוזרת ל"פיג'מה", חזרה שקל לקוראים הצעירים להיצמד אליה. החלטותיה החוזרות לשוב לפיג'מה אינן מתבססות על היגיון, אלא מנומקת בצורה ילדית וגחמתית. לדברי העורך ומבקר הספרות יותם שווימר, "כך הופכת הזברה כדמות למעוררת הזדהות ואמפתיה [...] [ול]כזאת שמעוררת צחוק [...] זהו שיר 'מדבק', שקל ומהנה לחזור ולקרוא אותו, כיוון שהוא גדוש במנה נכונה של הומור, דמיון, תנופה, חריזה טובה – ואוצר מילים גדול למדי". לדעתו,
חוקרת ספרות הילדים יעקבה סצ'רדוטי טוענת שלמעשה השיר כן מציע תשובה הגיונית לשאלה, המתאימה לעולמם של הילדים: "הזברה לובשת פיג'מה מכיוון שלא נוח לה בשום בגד אחר".
ביצועים.
השיר הולחן על ידי דובי זלצר ובוצע לראשונה על ידי אשתו דאז ושותפתו, הזמרת גאולה גיל, שהופיע ב-1966 כשיר הנושא בתקליטה "מדוע הזברה לובשת פיג'מה: גאולה גיל בשירי ילדים".