שמעון שמיר הקים ב-1982 את המרכז האקדמי הישראלי בקהיר, שקם בחסות האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וכנציג שבע אוניברסיטאות המחקר בישראל. הוא כיהן כמנהלו הראשון במשך שלוש שנים. מאז שובו ממצרים הוא חבר בהנהלה ובמועצה של המרכז. ייעודו של המרכז הוא לטפח קשרים אקדמיים בין ישראל למצרים. הוקמה בו ספרייה גדולה העוסקת בעיקר בהיסטוריה ובתרבות של ישראל, בלימודי היהדות, ובלשון וספרות עברית. סטודנטים וחוקרים מצרים נעזרים במרכז בלימודיהם ובמחקריהם, ומדי שנה נערכות בו הרצאות רבות של מבקרים מישראל. כן פועל המרכז לשימור המורשת של קהילות יהודי מצרים. – ספריות ובתי כנסת – התרבותית.
שמיר היה שגרירה השלישי של ישראל במצרים ושירת בקהיר בשנים 1988–1990. בתקופה זו השתתף ביישוב הסכסוך על טאבה, עודד שיתוף פעולה בנושאי החקלאות והכלכלה, וטיפח את הדיאלוג המדיני בין ישראל למצרים. במרס 1990, משנפלה ממשלת האחדות הלאומית והוקמה ממשלתו הימנית של יצחק שמיר, הודיע שמיר שאין הוא מתאים לייצג את האידאולוגיה שלה והתפטר מתפקידו. לאחר חתימת חוזה השלום עם ירדן ב-1994 התמנה שמיר כשגרירה הראשון של ישראל ושירת ברבת-עמון בשנתיים הראשונות לקיום השגרירות. הוא קשר קשרים עם הארמון ההאשמי והאליטה הירדנית, ופעל להסרת אבני נגף שהופיעו במהלך בניית השלום. במקביל כיהן גם כראש ועדת המעקב המשותפת, שבמסגרתה נחתם מספר רב של הסכמי שיתוף פעולה מערכתיים בין שתי המדינות.
בשנים 2000–2003 היה שמיר חבר בוועדת החקירה הממלכתית, בראשות השופט אור, שחקרה את הרקע וההתרחשויות של מהומות אוקטובר 2000. הדו"ח של הוועדה נחשב מסמך מכונן לגבי יחסי יהודים וערבים במדינת ישראל.
במישור הלא-רשמי פעל שמיר בפורומים רבים של שיח ישראלי-ערבי, ובעיקר ישראלי-פלסטיני. מטרתם של פורומים אזרחיים אלה היא להגביר את ההבנה ההדדית ולהעלות הצעות לפתרון סוגיות שונות של הסכסוך. על מפגשים מסוג זה, המכונים "דיפלומטיה אזרחית", ערך שמיר יום עיון בינלאומי שהרצאותיו הוצאו לאור בדפוס. בשנת 2004 נבחר שמיר כסגן הנשיא של הארגון Parliament of Cultures היושב באנקרה ובין שורותיו נמנים אנשי-רוח ומדינאים מרחבי העולם, מהם שליש מארצות האסלאם.
שמיר הוא חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל.
מחקריו.
סוריה וארץ ישראל בתקופה העות'מאנית.
שמיר עבד תקופות ממושכות בארכיונים העות'מאניים הממלכתיים באיסטנבול. ארכיונים עשירים אלה, המתעדים במפורט את פעולותיה של האימפריה העות'מאנית לאורך כל תולדותיה, מכילים יותר מעשרה מיליון מסמכים שרובם טרם נבדקו על ידי החוקרים. בהסתמך על תעודות שבדק שם, וכן על מקורות קונטמפורניים אחרים, פרסם שמיר מחקרים על סוריה העות'מאנית שהתמקדו בשאלות כגון, כיצד תרם מוסד החג' הסורי להתבססותה של אליטת הנכבדים בדמשק, ומה היו הגורמים למאבקים האלימים הבין-סיעתיים אשר הטביעו את חותמם על החיים החברתיים והפוליטיים של סוריה העות'מאנית. נושא מיוחד שהעסיק את שמיר היה השפעתו של עבדול חמיד השני על המצב בסוריה. סולטאן פרנואידי זה הקים מדינת משטרה עם רשת מסועפת של בלשים ששיגרו דיווחים מכל רחבי האימפריה למקום מושבו המבודד בארמון ילדיז. באמצעות דיווחיהם ומקורות ארכיוניים אחרים הראה שמיר בשני מחקרים נפרדים כיצד חוסל המושל של סוריה מדחת פאשא שכונה "אבי הרפורמות" ומה הייתה מעורבותו של מדחת בביטויים המחתרתיים הראשונים של לאומיות ערבית בלבנון.
החברה הפלסטינית בארץ ישראל.
במרכז מחקריו על החברה הפלסטינית עומדים שני מחקרי שדה צוותיים שערך בגדה המערבית. המחקר על מחנה הפליטים בג'לזון היה המחקר הישראלי הראשון שחקר לעומק את המציאות החברתית והכלכלית של מחנה פליטים ואת עמדותיהם של יושביו. המחקר השני על האליטה הפרופסיונלית בערים שכם, ג'נין וטולכרם העלה ממצאים מעניינים על עמדותיהם החברתיות, התרבותיות והפוליטיות של משכילים אלה.
אינטלקטואלים והגות במצרים ובעולם הערבי.
הגוש הגדול ביותר ברשימת הפרסומים של שמיר עוסק בזרמים רעיוניים, ובאינטלקטואלים המבטאים אותם, בעיקר במצרים. מחקרים הוקדשו לכל אחד מן הזרמים הבאים: סוציאליזם ערבי, מרקסיזם, פשיזם, ליברליזם, נאורות, "פילוסופיה לאומית" והיסטוריציזם. באחד המחקרים נעשה ניסיון לבנות את דמותה של מערכת האמונות בזרם המרכזי של החברה המצרית על פי המידע שניתן היה לרכז מתוך סקרי דעת קהל וכתבים רעיוניים וספרותיים. הפרופיל שהתקבל מנה כעשרים וחמישה ערכים הנעים על פני הסרגל שבין מסורת למודרניות. במישור שונה חקר שמיר את פרשנותו של האדריכל המצרי הנודע חסן פתחי לגבי בית המגורים בקהיר המוסלמית והערכים שהוא מבטא (שמיר גם עיצב את ביתו בהרצליה בסגנון האדריכלי הזה).
היסטוריה של מצרים בעת החדישה.
מצרים היא ארץ התמחותו העיקרית של שמיר. רובו של ספר ההיסטוריה שחיבר על העולם הערבי במאה ה-19 עוסק בתולדות מצרים. הספר התקבל כטקסט חובה בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון בארץ ונדפס במהדורות רבות. בשנות שירותו בקהיר פיתח עניין בתולדות הקהילה היהודית במצרים ופרסם מחקר שבחן את השאלה מדוע נשארו יותר ממחצית בני קהילה זו חסרי נתינות. אולם, עיקר פעילותו המחקרית התרכזה במצרים הרפובליקנית שקמה לאחר הפיכת 1952. שתי עבודות ראויות לציון מיוחד. במסה מקיפה, הפותחת ב-60 עמודים ספר שערך על ירידת הנאצריזם, הוא בוחן את הפרשנויות השונות שנתנו לתנועה זו ומציג פרשנות משלו הרואה אותה כתנועה משיחית שתקפה בעוז את שני מרכיביו של המשבר ההיסטורי באזור: העלבון והמבוכה. שמיר עקב אחרי התפתחות משטרו של אנואר סאדאת במאמרים רבים אשר קובצו בספר על מצרים בהנהגת סאדאת. פרקי הספר מנתחים את הדרך החלופית שהתווה סאדאת לאחר הדה-נאצריזציה של מצרים, ואת המדיניות החדשה שגיבש כלפי ישראל, העולם הערבי והמערב.
יחסי ישראל-ערב ותהליך השלום.
שמיר פרסם מאמרים רבים בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי ועל תהליך השלום - בדגש על היחסים עם מצרים. אחד המאמרים, המסתמך על תעודות מן הארכיון הבריטי, חושף את התוכנית הסודית ("פרויקט אלפא") שנהגתה ב-1955 על ידי בריטניה, בשיתוף עם האמריקאים, לפתור את הסכסוך עם מצרים על חשבון ישראל אשר הייתה אמורה לוותר על חלקים מן הנגב ואף להחזיר מספר מסוים של פליטים. המאמר מנתח את דרך חשיבתם של הוגי התוכנית ומסביר את חוסר מציאותיותה. מאמר אחר בוחן מחדש את מקורותיה של מלחמת ששת הימים ומתמקד בטענה כי היא פרצה בשל דיווחים בתקשורת על איומי מלחמה שהשמיעו מנהיגים ישראלים; הוא מפריך זאת בהסתמך על מברקים פנימיים של סוכנויות הידיעות. שמיר גילה עניין גם בתהליכים הלא-פוליטיים המזינים התפייסות בין אויבים, ובתוכם התהליך של "קבלת האחר". במאמר מקיף, שהתבסס על הרצאת זקס השנתית שנשא באוקספורד, הוא מציג את התפישה של "קבלת האחר" ביהדות ובאסלאם כפי שבאה לביטוי בכתביהם של הוגי דעות מצרים ויהודים בעת החדישה.
לקריאה נוספת.
בתוך הספר דת ומדינה במזרח התיכון
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
כדור סרק
כדור סרק הוא כדור תחמושת המכיל אבק שרפה אך אינו כולל קליע, שאותו הודף אבק השריפה בכדור חי. ירייה של כדור סרק יוצרת רשף וקול נפץ, אך אינה משגרת קליע. כדור סרק גורם לרתע נמוך מאשר כדור חי.
כדורי סרק (חסרי קליע), משמשים במצבים שבהם נדרשת תחושה של ירייה, אך ללא הסיכון הקיים ביריית כדור חי. חוסר הקליע בכדורי סרק (חסרי קליע), מאפשר ירי ללא כל סיכון, שכן הרובה אינו פולט כל חפץ או חומר המסכנים חיים. ירי כדורי הסרק דרוש לצורך תרגול של השימוש ברובה, מטחי כבוד, קרב יריות בקולנוע, אקדח הזנקה וכדומה.
בהוצאה להורג בירייה בפני כיתת יורים נהוג לטעון את רובהו של אחד מחברי הכיתה, באופן אקראי, בכדור סרק במקום כדור חי. בזכות זאת, כל אחד מהחברים בכיתת היורים יכול לקוות כי הוא זה שלא יתרום להרג, מה שאמור להקטין את הרתיעה מפני הירי ובכך להפוך את ההוצאה להורג לאמינה יותר. קלעים מנוסים אומנם אמורים להיות מסוגלים להבחין בין ירי כדור חי לכדור סרק לפי הרתע, אך ישנו מניע פסיכולוגי משמעותי לא לשים לב לעוצמת הרתע.
פיג'ו 207
פיג'ו 207 (בצרפתית: Peugeot 207) היא מכונית סופרמיני שמיוצרת על ידי חברת המכוניות הצרפתית פיג'ו החל משנת 2006. על פי "JATO Dynamics" הדגם היה הדגם הנמכר ביותר באירופה בשנת 2007.
גובהה של המכונית עומד על כ-1.472 מטר ורוחבה עומד על כ-1.748 מטר.
ב-2009 זכתה הפיג'ו 207 למתיחת פנים אשר כוללת והחלפת הפנסים ל-LED.
המנועים נותרו בשיתוף עם ב.מ.וו. שמשמשים גם את המיני קופר. 1.6 עם 120 כ"ס עם תיבת ההילוכים האוטומטית ה-AL4 אשר עתידה להיות מוחלפת ב-AM6 למנועי הבנזין וב-AT6 למנועי הדיזל. המנוע הנוסף הוא 1.6 טורבו 150 כ"ס ויש את הגרסה של ה-175 כ"ס ב-207 GTI.
יש לציין כי ה-207 משתתפת במרוצי ה-IRC InterContinnetal Rally Challenge.
הילוך סרק
לורנס סרה פרר
לורנס סרה פרר (בקטלאנית: Llorenç Serra Ferrer; נולד ב-4 במרץ 1953) הוא מאמן כדורגל ספרדי ממיורקה.
ביוגרפיה.
סרה פרר החל את קריירת האימון בפובלנס, קבוצה קטנה ממחוז סה פובלה שבמיורקה. בחמש עונותיו בקבוצה, הוא עזר לה לעלות לליגה השלישית בספרד. מאוחר יותר התמנה למאמן קבוצת הנוער של ריאל מיורקה. ב-1985 הצטרף לקבוצה הבוגרת, שם ביסס את מעמדו כמאמן מוכר. הוא היה מאמן המועדון במשך 8 שנים. ב-1993 הצטרף לריאל בטיס מהליגה השנייה. בעונתו הראשונה עזר לה להעפיל ללה ליגה בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה, ובעונתו השנייה עמה הוביל אותה למקום השלישי בליגה, שהקנה לקבוצה מקום בגביע אופ"א. בעונת 1996/97 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המלך.