השיעור (בצרפתית: La Leçon) הוא מחזה בעל מערכה אחת שנכתב על ידי אז'ן יונסקו. הוא הועלה לראשונה ב-1951 בהפקה שבוימה על ידי מרסל קובליר (ששיחק גם כן את הפרופסור). קלאודה מנסרד שיחקה את המשרתת ורוזטה זוצ'לי שיחקה את התלמידה בהפקה זו. מאז 1957 המחזה הפך להפקה קבועה בThéâtre de la Huchette שבפריז יחד עם המחזה הראשון של יונסקו, הזמרת הקרחת. המחזה נחשב ליצירה חשובה בתיאטרון האבסורד על ידי מבקרים רבים.
עלילה.
המחזה מתרחש בביתו של פרופסור בצרפת. הפרופסור, איש מבוגר יחסית (בערך בן 50-60), מצפה לתלמידה חדשה (בת 18). המשרתת של הפרופסור, אישה מעט צעירה יותר מהפרופסור (בערך בת 40-50), דואגת לבריאותו של הפרופסור. ככל שהשיעור האבסורדי מתקדם, הפרופסור מתעצבן יותר ויותר על (מה שהוא רואה כ) בורותה של התלמידה, והתלמידה נהיית יותר שקטה וותרנית. אפילו בריאותה מתחיל להידרדר, ומה שמתחיל ככאב שיניים הופך לכאבים עזים בכל חלקי גופה. ברגע השיא של המחזה, התלמידה נדקרת ונרצחת על ידי המורה. המחזה מסתיים בכך שהמשרתת מכניסה תלמידה חדשה לביתו של הפרופסור, וכך המחזה מסתיים בדיוק היכן שהוא התחיל - תחילת השיעור.
על הבמה העברית.
ב-1979 הועלה "השיעור", ביחד עם מחזה אחר של יונסקו "התמונה", בתיאטרון באר שבע. הבמאית הייתה עדה בן נחום, מעצבת התפאורה לידיה פינקוס-גני והוא הציג 25 פעמים.
בשנת 2010 הועלה המחזה בעיבוד מעט שונה בעברית בצוותא על ידי הבמאי יאיר שרמן. בעיבוד של שרמן, העלילה מתרחשת בחדר יהודי מסורתי והתלמידה הפכה לתלמיד. עיצוב ההצגה נשען במידה רבה על מסורת התיאטרון היפני, עם תנועה מעובדת לפרטיה, איפור ותפאורה מסוגננת. מעבר לעיצוב החיצוני, שרמן, בסיועה של דנה רייך, תרגם וערך את המחזה כאילו הוא מתרחש בחדר יהודי
באותה שנה הועלתה במרכז למוזיקה בירושלים אופרה במערכה אחת מאת ישראל שרון המבוססת על המחזה, בבימויו של דורי אנגל, בביצועם של אנסמבל "קפריזמה" ובניצוחו של המלחין.
מדליית קרים
מדליית קרים (באנגלית: Crimea Medal) הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא והצי המלכותי ששירתו במהלך המערכות של מלחמת קרים.
לצד מדליית קרים הוענקו למשרתים בצבא הבריטי גם מדליית קרים הטורקית, בגרסתה הבריטית. כמו כן, מלבד לחיילים הבריטים הוענקה מדליית קרים גם לבעלות בריתה במלחמה, בהם הטורקים והצרפתים. הצרפתים אף הוסיפו אבזמים משלהם למדליה הבריטית (מעבר לאבזמים אשר אושרו על ידי הבריטים) כגון 'טרקטיר' (Traktir) ו-'מר דה אזוף' (Mer d'Azoff).
תיאור.
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור. בצידה הקדמי של המדליה מתוארת דמותו של המלכה ויקטוריה, כאשר מקיפה אותו האמרה; 'ויקטוריה רגינה' (VICTORIA REGINA). בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותה של אלת הניצחון המכונפת כאשר היא מניחה את זר הניצחון על ראשו של לוחם. לצד הדמויות נכתב 'קרים' (CRIMEA) לציון שם המערכה.
מדליית קרים נבדלת בעיטורים הרבים בחיבור בין המדליה לסרט העיטור וסביב האבזמים המציינים את הפעולות השונות. האבזמים אשר הורכבו לאורך סרט העיטור, עוטרו בצורת עלה של עץ אלון כאשר משני הצדדים נמצאים בלוטים. קישוטיות זאת לא חזרה על עצמה במדליות שלאחר מדליית קרים וגם לא נראתה לפני כן.
אבזמים.
מלבד הענקת המדליה למשרתים בצבא באזורי הקרבות, הוענקו בנוסף חמישה אבזמים רשמיים לציון פעולות אשר המוענק השתתף בהם. מוענק בודד היה רשאי לענוד עד ארבעה אבזמים סך הכל. אבזמים אלו היו:
ריקי שלח
ריקי שלח (נולד בבולגריה ב-4 באוגוסט 1944) הוא מפיק ובמאי סרטים ישראלי, ממייסדי האקדמיה הישראלית לקולנוע ויושב ראש הראשון שלה.
קורות חייו.
ריקי שלח נולד בבולגריה, עלה עם הוריו לישראל בהיותו בן ארבע וגדל ברמת גן. הוריו, לילי וניסים, הגיעו ממשפחה עשירה ובישראל הפכו לאנשים קשי יום. אהבתו לקולנוע צמחה מגיל צעיר, על הגבעה בגן אברהם ברמת גן היה מטפס עם חבריו על העץ והם היו צופים בסרטי הקולנוע שהוקרנו באמפיתיאטרון הסמוך.
למד סוציולוגיה ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן נסע לארצות הברית ולמד בבית הספר לבימוי והפקת טלוויזיה RCA Studio School בניו יורק, שנתיים מעליו למד יהורם גאון. כששב לישראל שימש כעוזר במאי של במאים ישראלים רבים, בהם מנחם גולן (בכמה סרטים, ביניהם "מבצע יונתן" מ-1977), יואל זילברג וזאב רווח. כמו כן היה עוזר במאי של במאים זרים שהגיעו לישראל, כגון ריצ'רד דונר, פיטר קולינסון וויליאם פרידקין. בהתחלה כעוזר שלישי ורביעי, ועם הזמן כעוזר ראשון לבמאים ישראליים, אחר-כך עבר לניהול הפקה, בשלב הבא נהיה לבמאי ולמפיק.
בשנת 1990 הקים שלח עם אחרים את "האקדמיה הישראלית לקולנוע" וכיהן כיושב ראש הראשון שלה, עד לשנת 1993. הוא יושב בוועד המנהל שלה מאז ועד היום. עד להקמת האקדמיה לקולנוע, מדי שנה הייתה ועדה מטעם משרד התמ"ת שהייתה בוחרת את הסרט שהיה מייצג את ישראל באוסקר האמריקאי. משרד התמ"ת היה עורך טקס ומכריז על כך. ב-1989 התקיים טקס כזה בקולנוע שחף והטקס היה לדעתו של שלח מביך, וגם שינוי תהליך הבחירה חייב מעבר לתהליך שקוף ופתוח שבסופו ייבחר הסרט שהוא לדעת רוב אנשי הקולנוע בארץ הסרט הטוב ביותר ולא הסרט שוועדה כזו או אחרת חושבת שחברי האקדמיה האמריקאית יאהבו. שלח גמר אומר שבפעם הבאה שטקס כזה ייערך יהיה תחת כנפיה של אקדמיה ישראלית לקולנוע שתבחר בסרט הראוי. שלח התחיל בשכנוע הגופים השונים, בין האנשים שסייעו לו מיד היו יורם גולן, האחראי דאז על הקולנוע מטעם משרד התמ"ת ואלון גרבוז מנהל סינמטק תל אביב.
בשנת 1995 כיהן שנה כיושב ראש "איגוד הבמאים הישראלי".
ריקי שלח הוא אלמן, היה נשוי לחן סדן, לו שתי בנות משותפות ובן מנישואיה הראשונים של אשתו. ב-2015 עלה למסכים סרטו "טוביאנסקי אודות ההוצאה להורג הראשונה והאחרונה של איש-צבא ישראלי, פרשה סמויה מתקופת קום המדינה. הביקורת קטלה את הסרט והוא ירד במהרה מהמסכים. בסוף 2015 החל להכין סרט על פרשת המרגל פולארד, עם הסופר צבי עמית.
אודות חלק מסרטיו.
"טוביאנסקי" (2015) - 88 דק'.
אודות ההוצאה להורג הראשונה והאחרונה של איש-צבא ישראלי, מאיר טוביאנסקי. פרשה סמויה מתקופת קום המדינה. הביקורת קטלה את הסרט והוא ירד במהרה מהמסכים. שיחקו בסרט: עוז זהבי, מיכה סלקטר, מיקי לאון, עידו מוסרי, שירה קצנלנבוגן, אורי פפר, מרינה שויף, רוני בליץ, אלדד פריבס, פולי רשף ויהודה ברקן.
"אילוף הגוררת" (2014) - 80 דקות
קומדיה תיעודית. שלח בשיתוף תמי ברנשטיין ופולי רשף ראיינו 48 נשים מפורסמות: שחקניות, זמרות, דוגמניות ונשות עסקים וביקשו מהן לספר את הבדיחה הכי שוביניסטית שהן מכירות. הדבר הוביל לדיון על מערכות יחסים, נשים, גברים, שוביניזם, פמיניזם ועוד, מאוד מצחיק ורציני. הסרט יצא לבתי הקולנוע בסוף 2012 והיה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2013.
"אלטלנה" (2008) - מיני סדרה של 3 פרקים, במאי אלי כהן
פחות מחודש לאחר הקמת המדינה נודע למערכת הביטחון ולראש הממשלה, דוד בן-גוריון, כי אונייה ועליה קרוב לאלף עולים, נשק ותחמושת בהיקפים גדולים, הפליגה מחוף צרפת לישראל.
סיכומים בן האצ"ל ונציגי משרד הביטחון קבעו כי הנשק והתחמושת יימסרו לצה"ל ורק 20% מהם יועברו לידי האצ"ל הנלחם בירושלים אשר עדיין לא נכללה בתחומי המדינה.
כשהגיעה האונייה התברר כי הנהגת האצ"ל, עם מנחם בגין בראשה ועמיחי פאגלין כאופוזיציונר ראשי בתוכה דורשים שהנשק יחולק בעיקר לגדודי האצ"ל. האצ"ל החל בפריקת האונייה בחוף ויתקין, האזור כולו הוקף בטבעת של חיילי צה"ל אשר הטילו מצור על אנשי האצ"ל ועד מהרה פרצו ביניהם חילופי אש ונהרגו הלוחמים הראשונים.
עם החרפת העימות הוברח בגין לאונייה והיא פנתה לכיוון ת"א ושם מול חוף פרישמן התפתח קרב עקוב מדם שהסתיים בשעה ארבע אחר הצהריים בפקודת בן-גוריון להפציץ את האונייה.
בקרב שהתפתח בין החיילים שעל החוף לבין אנשי האצ"ל ובאירועים סביב האונייה ובפיצוצה נהרגו 16 אנשי אצ"ל ושלושה חיילי צה"ל.
הסרט מטיל את האשמה על שני המנהיגים כאחד.
מצד אחד בן-גוריון אשר בעילה של ממלכתיות מרשה לעצמו להפציץ אונייה שיש עליה מלבד הנשק והתחמושת הכה נחוצים לצה"ל המתהווה, גם למעלה מ-900 עולים חדשים ואנשי צוות. מתוך אותה עילה של ממלכתיות מסרב בן-גוריון בעיקשות מיותרת להיכנס למשא ומתן עם האצ"ל.
תוצאות התעקשותו 19 הרוגים.
התנפלותו של בן-גוריון על האלטלנה תסייע לו רבות זמן מה אחר כך לפרק את הפלמ"ח.
בגין מן הצד השני, צעיר מבן-גוריון ב-27 שנים איננו שולט באנשיו באירופה ולא יודע על יציאת האונייה לדרך. הוא נתקל בתוך כדי האירוע במיני מרד ונאלץ לקבל את התפטרותו של אחד מבחיר קציניו. הוא נסחף אחרי אנשיו ומתעקש על נשק לירושלים הדבר איננו עוזר בהדברות עם הצד שכנגד.
"שתי דקות מפארדיס" (2002) - סרט טלוויזיה לHOT3, במאי: דני סירקין
קומדיה על יחסי יהודים-ערבים. יולי גרוס (אפרת בוימולד) שמתגוררת בזכרון יעקב מחליטה להתמרד נגד הוריה שאינם מתרגשים משיגיונות נעוריה. היא פוגשת את אמיר (הישאם סולימאן) הערבי בן ה-18 מפרדיס הסמוכה, הם מתיידדים והורי שני הצדדים מתנגדים לקשר בחושבם שמדובר בקשר רומנטי. היא עוזבת אותו כשרואה שהניסיון שלה הצליח, אבל אז אמיר מתחיל לחזר אחריה והיא מתאהבת בו. עוד שיחקו בסרט: שמואל וילוז'ני ונולי עומר.
"חצוצרה בואדי" (2002) - 95 דק', במאים סלבה צ'פלין ולינה צ'פלין
על פי הרומן מאת סמי מיכאל