בשנת 2018, ארגון זכויות האדם הבינלאומי "Human Rights Watch" דחק בסנט וינסנט והגרנדינים ובמדינות אחרות במזרח הקריביים לבטל את חוקי איסור "מעשי הסדום" הפוסט-קולוניאליים בשטחן. בספטמבר 2018, בעקבות התקפות פיזיות על שלושה צעירים אשר ביצעו קרוס-דרסינג, הצהיר ראש הממשלה רלף גונזלבס באומרו כי "זה לא הולם ולא נכון עבור מישהו לתקוף פיזית אדם על סמך כל דעה קדומה שיש לו עקב נטייתו המינית". גונזלבס גינה את התקרית והצהיר כי "הומופוביה בלתי הגיונית שכזו אינה מקובלת לחלוטין" בעודו קרא בנוסף לקיים שיחות פתוחות על הומוסקסואליות במדינה.
ביולי 2019, שני גברים הומוסקסואלים הגישו תביעות בבית משפט כדי לערער על חוקי איסור "מעשי הסדום" ו-"מעשים מגונים גסים" במדינה. העותרים כללו את ג'ווין ג'ונסון, 22, שתבע בהצלחה מקלט מדיני בממלכה המאוחדת ב-2017, לאחר שהצהיר כי הוא "לא יכול לחיות כהומוסקסואל בסנט וינסנט והגרנדינים", ושון מקליש, 53, תושב וינסנט בשיקגו בארצות הברית. מקליש קרא באופן פומבי בפני ראש הממשלה גונזלבס לביטול החוקים כדי שיוכל לחזור לביתו עם בן זוגו ולחוש בבטחה. על פי תצהיריהם, כתוצאה מחוקי המדינה, הם הוגלו מהמדינה הקריבית בשל "ההשפעות הקשות של חוקים אלו על חייהם". שני התביעות צפויות להישמע ביחד בבית המשפט העליון של סנט וינסנט והגרנדינים בבירה קינגסטאון. בהתייחסותו להליכי הגשת התביעות, ראש הממשלה גונזלבס הצהיר באומרו כי "מה שלא יקרה כאן, זו תהיה החלטת "OECS" (ארגון מדינות מזרח הקריביים)... אז זה יחול, מכיוון שכל הוראות החוק וההוראות החוקתיות והחקיקה דומות בעצם".
תנאי מחיה.
חיי קהילת הלהט"ב בסנט וינסנט והגרנדינים מוגדרים כ-"בלתי נראים" ובעלי סטיגמות בעוד לא קיימות עמותות או ארגונים המוקדשים לזכויות להט"ב.
בספטמבר 2011, זוג חד מיני "יצא מהארון" לעיני הציבור עם מערכת היחסים שלהם במדינה, בעודם כתבו מאמר בעיתון "Vinci Kallaloo" שכותרתו "מבוא: לא קל להיות הומו בסנט וינסנט והגרנדינים". המאמר זכה לתשומת לב חסרת תקדים, עם למעלה מ-3,400 כניסות תוך פחות מיממה ולמעלה מ-50 תגובות, הכתבה השלישית בגובהה מכל כתבה בעיתון באותה תקופה. באותה שנה, שלושה מרצים במכללה הקהילתית של סנט וינסנט והגרנדינים היו קורבנות של תוכנית מתוזמרת של מנהל המכללה, שהאשים אותם ב-"נטיות הומוסקסואליות". פרסום ב-"Vinci Kallaloo" האשים את המנהל בכך שהחל את השמועה במאמץ לפטר את המרצים ולפטור את המכללה ממתנגדים מפלגתיים למפלגת השלטון, שכן המרצים היו תומכים במפלגה הדמוקרטית החדשה האופוזיציונית או שלא הביעו עמדה פוליטית מסוימת.
במאי 2019, לאחר שהיה קורבן למתקפה טרנספובית באפריל 2019, הוסר על ידי התובע כתב אישום על רקע הונאה נגד לסואן סטיוארט, נער אשר ביצע קרוס-דרסינג שהואשם ב-"הונאת גבר על ידי התחזות לאישה".
ברוריה (תנועה)
תנועת ברוריה הייתה תנועה ציונית דתית לבנות (בשונה מתנועות השומר הדתי ובני עקיבא המעורבות שהוקמו באותה שנה) ולה קשר לתנועת צעירי המזרחי. התנועה, שנוסדה בפולין, היוותה חלק מתנועת תורה ועבודה באירופה. משמעותה אינה בגודלה אלא בפריצות הדרך שהביאה. "היא גידלה טיפוס של אישה דתית פעלתנית והביאה אותה למודעות ביכולתה, כישוריה ויוזמתה. הודות לפעולותיה בשדה ההכשרה עלו רבות מחניכות "ברוריה " ארצה ותרמו להגשמת הציונות הדתית בארץ ישראל.
הרקע להקמתה ומקור שמה.
תנועת ברוריה שילבה בין פעילות ציונית וחלוצית לבין שמירה על קיום המצוות והמורשת היהודית. התנועה קמה על רקע תחושת הזנחת הבנות על ידי המזרחי, תחושה שנתמכה על ידי מיעוט הבנות בבתי הספר ברשת יבנה ובשאר מסגרות תנועת המזרחי. כמו כן תנועה זו פתרה את הבעייתיות של תנועה מעורבת של בנים ובנות במיוחד בהכשרות. היא נקראה על שם ברוריה, אשת התנא רבי מאיר, וזאת כדי להצביע על השאיפה להידמות לאישה פעילה ויוזמת המעורבת בענייני הציבור. בעוד הבנות בחברה הדתית בפולין מילאו בדרך כלל תפקיד סביל והתאפיינו בחוסר סיפוק אישי, בנות ברוריה גילו יוזמה, רצון למעורבות, לפעילות ולעשייה תנועתית וחלוצית משמעותית. הבנות התארגנו בסניפים והבוגרות התארגנו בקיבוצי הכשרה, לקראת עלייתן לא"י.
אזורי פעילות.
תנועת ברוריה פעלה בריכוזים דתיים. ראשיתה בפולין בשנת 1928 (ה'תרפ"ט) והמשכה בארגוני "ברוריה" בשורה של ארצות בהן בלגיה, צ'כיה, ליטא, לטביה, קנדה וארץ ישראל. הודות לפעילותה החינוכית של התנועה, עלו רבות מחניכות "ברוריה" לארץ ישראל ותרמו להגשמת הציונות הדתית בה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופסקה פעילותה. חלק מחברותיה נספו בשואה.
מטרות התנועה.
מטרות התנועה, כפי שהוגדרו באופן הצהרתי וגובשו לאורך שנות פעילותה תואמים את מטרות תנועת תורה ועבודה. פעילות ומעורבות בחיים הציבוריים והקהילתיים, חינוך יהודי רוחני, הכשרה לחיי תורה ואמונה ולהשקפת עולם יהודית-ציונית, חלוציות דתית, עליה והתיישבות בארץ ישראל ודגש מיוחד על יצירת טיפוס חדש ואידיאלי של אישה דתית, שנוסף על תפקידה כאם היא שותפה מלאה ושוות זכויות בהגשמת חזון הציונות הדתית.
אופן פעילותה.
הסניפים הראשונים קמו בפולין בצורה ספונטנית, ביוזמת חברות וחברים בודדים שהבינו את הצורך הרב בארגון הבת והאישה בתוך תנועת תורה ועבודה. בשנת 1934 נוסדה "מחלקת ברוריה" במסגרת תנועת תורה ועבודה בפולין. בראשה הועמד עוזר סאקאל, שניהל את פעולותיה התרבותיות.
תנועת ברוריה מנתה בפולין בשנת 1935 39 סניפים של בוגרות ו-51 סניפים של ברוריה הצעירה, שנועדו לבנות צעירות יותר. בשנים הבאות הפעילות התרחבה גם ב"חוגי נשים בעלות משפחה" וגם בפעילות לצעירות. יוסף אלחי מציין בספרו שחסר מידע לגבי גודל הארגון. הוא מביא מקור של תנועת תורה ועבודה משנת 1938 לפיו תנועת ברוריה הפעילה אלפי בנות ומתוכן כבר עלו לארץ ישראל מאות מחברותיה, לא ברור אם המספר הכתוב הסתמך על נתונים מבוססים. (בנוסף הוא מביא את הנתון שבפולין היו 14 הכשרות דתיות ב-1933 לעומת 104 הכשרות דתיות ב-1935, שנים אלו ידועות בהתרחבות ההכשרות באופן כללי הן במגזר הדתי והן בכללי). מיעוט הבנות בבתי הספר של "יבנה" הפריע לפוטנציאל ההתרחבות של התנועה, מפני שבתי ספר אלה היו אמורים להוות לה מקור מזין.כמו כן, חלק מבנות התנועה למדו בבתי ספר ציבוריים והשכלתן הייתה כללית והושפעה מהתרבות שאינה יהודית. ברוריה השלימה לבנות את תחומי היהדות והציונות ושימשה גם כלי למאבק בהתבוללות.
הנהלת תנועת תורה ועבודה יזמה את הקמתה של ההסתדרות העולמית של ברוריה, וזו סיפקה חומרי הדרכה וחוגים למדריכות. אורגנו גם סמינריונים בהם נידונו מעמד האישה ביהדות, היחס בין תורה למדע, יחס היהדות להשכלה, ללימודי החול ולתנועה הציונית. לסניפים נשלחה חוברת בשם "תוכנית לעבודת התרבות בסניף ברוריה": תוכנית זו כללה לימוד חומש, נביאים וכתובים (נ"ך), אגדה, דינים, חגים, מנהגים יהודיים ומקורם, חוג לעברית, חוג לתולדות ישראל, פלסטינוגרפיה ("שיעור מולדת"), תולדות הציונות וקורות המזרחי ותנועת תורה ועבודה.
פעילות התנועה זכתה לגיבוי של הרבנים ניסנבאום, נויפלד ובראט ועוד מנגד היו רבנים חרדיים שהתנגדו לציונות הדתית.
בשנת 1936 הוציא ארגון "ברוריה" עיתון בשם "אונזער וועג" (דרכנו). עיתון זה היה לביטאון הנשים הציוני-הדתי הראשון והיחיד בפולין.
קיבוצי התנועה - ההכשרה.
בתחילת המאה ה-20 החלה התעוררות ציונית נרחבת באירופה שהובילה לעלייה השנייה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נעצרה העלייה ארצה והתחדשה רק לאחר סיום המלחמה. בתקופה זו הובילו תנועות הנוער השונות את הקמתן של חוות הכשרה ברחבי אירופה בהן הוכשרו צעירים ששאפו לעלות ארצה. מתוך הרצון להתאים את אופי ההכשרה לפעילות החלוצית המרכזית בארץ החוות התרכזו בהכשרה חקלאית. אולם, לא הייתה אפשרות להתפרנס אך ורק מחקלאות.
חברות התנועה רצו לעלות לארץ וחיפשו דרכים למימוש מטרה זו. האפשרויות שעמדו בפניהן לא התאימו מסיבות שונות למשל, היו הכשרות שלא התאימו לבנות עקב העבודה הפיזית הקשה (סלילת כבישים, חציבת אבנים, חטיבת עצים) כמו כן, היו בנות דתיות שלא יכלו לצאת למרכזי הכשרה רחוקים עקב התנגדות ההורים. נישואין פיקטיביים היוו בעיה במיוחד בהשקפה הדתית לנשים שנחשבו גרושות ואסורות לנישואים עם כהן, הגעה כתייר והשארות בארץ שדרשה הפקדת ערבון יקר מאוד.
הן חיפשו להקים מודל הכשרה שיענה על יכולותיהן וצרכיהן. המודל שנבחר היה קבוץ מקצועי עירוני לנשים בלבד..
תנועת ברוריה דרשה שהקיבוצים יחשבו לקיבוצי הכשרה של ברוריה ויהיו בין אלה הזכאים לקבל סרטיפיקטים מהמכסה שמחלק המרכז הארץ ישראלי.
בספרות שבידנו אנו מוצאים תיעוד על 3 קיבוצים עד שנת 1933
הקבוץ הוקם ב-1933 על ידי חברות תנועת ברוריה בעיירה רמברטוב (Rembertow) הסמוכה לוורשה כדי להכשיר בנות יהודיות דתיות לעלייה ארצה. הפעילות המקצועית של חברות הקבוץ הייתה תפירה וההכשרה הרוחנית הייתה השתלמות בנושאים יהודיים ועבריים
הודות לתנועת ברוריה קיבלו חברות מהקיבוצים, העלייה החמישית, סרטיפיקט מיוחד לעליה בזמן הספר הלבן שהגביל את עלית היהודים לארץ. הסרטיפיקט ניתן לפי קריטריון סוג ג – אנשים הבאים לעבודה בארץ ושיש להם סיכוי מוחלט לקבל עבודה. הסוכנות היהודית, אשר קיבלה רישיונות עלייה כאלה, חילקה אותם לחלוצים, לבעלי מקצוע ולפועלים. עליתן הייתה חלק מהעלייה החמישית.
חשיבותה והשפעתה של תנועת ברוריה.