לשינן יש גם כמה שימושים קולינריים. עליו הצעירים והקטנים מוספים לסלט עלים, ללא בישול. העלים הגדולים יותר דורשים בישול קל לפני מאכל עקב טעמם המר. העלים עשירים בוויטמין A, בוויטמין C, בסידן ובברזל. מן הפרחים ניתן להפיק יין ודבש.
השינן ניכר בראשו הצהוב והפורח, שהופך לזרעים נושאי ציצית הנראים ככדור כסף סיבי העף ברוח ומכונה "סבא" כמו הסביון.
בארץ ישראל צומחים שני מינים קרובים, שינן עב-שורש ("Taraxacum cyprium") הפורח מאוגוסט עד ינואר בעיקר בהרי יהודה ובגליל העליון, ושינן סורי ("Taraxacum syriacum") הפורח בקיץ במרומי החרמון.
עמנואל לה רואה לדורי
עמנואל לֵה רוּאָה לאדוּרי (בצרפתית: Emmanuel Le Roy Ladurie; נולד ב-19 ביולי 1929) הוא היסטוריון צרפתי ידוע שעבודתו מתמקדת בעיקר על חבל לנגדוק והמשטר הישן בצרפת, ועוסקת בהיסטוריה של האיכרים.
ביוגרפיה.
עמנואל לה רואה לדורי נולד ב-Les Moutiers-en-Cinglais, קלבדוס, בנו של ז'אק לה רואה לדורי, שר החקלאות בממשלתו של אנרי פיליפ פטן. הוא התחנך ב-Caen, בקולג' סנט ז'וזף, בפריז ב-Lycée Henri-IV וב-Sceaux ב-Lycée Lakanal. עמנואל לה רואה קיבל תואר בהיסטוריה מאקול נורמל סופרייר ודוקטורט מאוניברסיטת פריז. לה רואה לדורי לימד ב-Lycée de Montpellier, באוניברסיטת מונפלייה, באקול פראטיק דה אוטז אטוד בפריז, באוניברסיטת פריז ובקולז' דה פראנס – הוא הופקד על הקתדרה להיסטוריה של התרבויות המודרניות בשנים 1999-1973 והוא כיום פרופסור אמריטוס מהקולז' דה פראנס.
בשנת 1993, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
מחקריו.
לה רואה לדורי זכה לתהילה לראשונה עם תזת הדוקטורט שלו "איכרי לנגדוק" (Les paysans de Languedo) שראתה אור כספר ב-1966 ותורגמה ופורסמה באנגלית ב-1974. במחקריו על האיכרות בלנגדוק במהלך מספר מאות שנים ("המשך הארוך" – longue durée), השתמש לה רואה לדורי בכמות עצומה של מידע כמותי כגון מעשר, משכורות, מיסים, חוזי שכירות ודוחו"ת רווח והפסד ויחד עם זאת יישם תאוריות של הוגים כמו ארנסט למברוז (Ernest Labrousse), מישל פוקו, דייוויד ריקארדו, פרנאן ברודל, קלוד לוי-שטראוס, תומאס מלתוס, פרנסואה סימיאן (François Simiand), זיגמונד פרויד ומקס ובר כדי לחקור את ההיסטוריה של לנגדוק "l'histoire immobile" ("היסטוריה נייחת"). לה רואה לדורי טען שניתן לראות בהיסטוריה של לנגדוק גלים של פריחה ושקיעה שביסודם השתנו מעט מאוד לאורך הזמן.
לה רואה לדורי טען שהסממן הבולט בהווי של לנגדוק היה תרבות של אנשים שחיו שם. הוא טען שהסיבה שבגינה אנשי לנגדוק לא יכלו לשבור את מעגלי ההתקדמות והנסיגה נגרמה לא כל כך בשל גורמים טכנולוגיים, אלא מכיוון שהתרבות מנעה מאנשים להתפתחותן של טכנולוגיות ופרקטיקות חקלאות מתקדמות יותר. לפי השקפתו של לה רואה לדורי, הרי ש"מבנים" שמורכבים מחומרים ותבניות מנטליות המשתנים באיטיות שעומדים בבסיס השינויים הדרמטיים יותר ולפי דעתו של לה רואה לדורי הרי ש"צרופי נסיבות" של מגמות ואירועים, בהם היסטוריונים מתמקדים בדרך כלל, הם פחות חשובים. לה רואה לדורי, בדומה לברודל, מאמין שההיסטוריה מורכבת מ"מבנים", אולם בשונה מברודל, גילה לה רואה לדורי עניין בביוגרפיה וב- histoire évènementielle (היסטוריה של אירועים), אותה פוטר ברודל כלא רלוונטית.
עבודתו הידועה ביותר היא "מונטיו (Montaillou): חיי כפר באוקיטן (occitan) בשנים 1324-1294", אותה פרסם בשנת 1975. הספר הוא מחקר על הכפר מונטיו באזור לנגדוק שבדרום צרפת בזמן מאבק הכנסייה הקתולית בקתרים. לה רואה לדורי נעזר ברשימות מפורטות של חבר האינקוויזיציה, ז'אק פורנייה, ששירת כבישוף פמייה בשנים 1325-1318 ונהפך לימים לאפיפיור בנדיקטוס ה-12, זאת על מנת לפתח מחקר רב-שכבות של החיים בכפר הצרפתי הקטן במהלך שנים אחדות. לה רואה לדורי השתמש ברשומות החקירה אותה ניהל פורנייה על מנת לצייר תמונה של עולמם החומרי והרוחני של הכפריים. לה רואה לדורי בוחן את הראשון על רקע השתקפותו בפרקטיקות החקלאיות, בנעשה בתוך הבתים, ביחסיהם עם כפרים אחרים ועם כוח חילוני וכנסייתי ואת האחרון כפי שהשתקף באמונותיהם לגבי האל, הגורל, המין, המוות, החיים, הנישואים, הכשפים, החלל, הזמן והישועה.
עבודה ידועה אחרת של לה רואה לדורי היא "קרנבל ברומא"
שעוסק בטבח של כעשרים בעלי מלאכה בעת הקרנבל השנתי בעיר רומאן (Romans), צרפת, בשנת 1580. בספר זה לה רואה לדורי משתמש בשני הדיווחים היחידים מפי עדי ראייה של הטבח (אחד מהם היה עוין כלפי קורבנות הטבח, והאחר, סימפתטי), לכך הוא מצרף מידע כמו רשומות מגפה ורשומות משלמי המסים והוא בוחן את הטבח כעולם בזעיר אנפין של החיים הפוליטיים החברתיים והדתיים של החברה הכפרית במחצית השנייה של המאה ה-16 בצרפת.
מחקרים דומים בהיסטוריה חברתית שפרסם לה רואה לדורי לאחרונה כוללים את "יסמין המכשפה" ואת "הקבצן והפרופסור: דרמת משפחה בת המאה ה-16".
ב"יסמין המכשפה" הולך לה רואה לדורי בעקבות קרלו גינצבורג שטען שרעיון הכישוף כפי שנראה בעיני האיכרים היה שונה מאוד מרעיון הכישוף כפי שנראה בעיני השופטים ואנשי הכנסייה. על מנת להבין את "תפקידו החברתי של הכישוף", השתמש לה רואה לדורי בשיר מ-1842 "פרנקואנטו" (Françouneto), מאת ז'אק בו (Jacques Boè) והתבסס על סיפור עם כפרי צרפתי מסורתי. לה רואה לדורי טען שהשיר מכיל עקבות רבים של אמונות עממיות בדבר הכישוף בצרפת הכפרית של המאות ה-17 וה-18. לה רואה לדורי טוען ש"פשעה" של ה"מכשפה" פרנקואנטו היה הפרת הקוד החברתי הבלתי כתוב של "עושר מוגבל", כלומר היא הגדילה את הונה העצמי על חשבון אחרים. ב"הקבצן והפרופסור", משתמש לה רואה לדורי במכתבים וזיכרונות של משפחת פלטר (Platter) על מנת לבחון את הערכים החברתיים של המאה ה-16, במיוחד בהתייחס לדת, רפואה, פשע, חינוך ותשלום מס.
אם כי לה רואה לדורי ידוע במיוחד בשל מחקריו ב"מיקרו היסטוריה", הרי שהוא גם חקר את ההיסטוריה הפוליטית של צרפת בשנים 1460–1774. אחד מספריו המפורסמים ביותר על היסטוריה פוליטית הוא "מדינת המלוכה הצרפתית: 1610-1460", לה רואה לדורי מתחקה אחרי התפתחותה של המדינה הצרפתית בשנים 1460–1610. הוא טוען שעיקר מעייניו של הכתר הצרפתי היו נתונים לכלכלה, לרפורמציה ולפוליטיקה האריסטוקרטית, וכי הסיבות העיקריות לגידול המדינה הצרפתית היה התרחבות צבאית לאיטליה, פרובאנס ובורגונדיה ויריבות עם ספרד. בספר ההמשך שלו "השלטון הישן" טוען לה רואה לדורי שהיה קשר קרוב בין המדיניות הפנים למדיניות החוץ של הכתר הצרפתי. במיוחד, הוא טוען שתקופות הסמכותיות במדיניות הפנים באו בד בבד עם תוקפנות במדיניות החוץ ולעומת זאת תקופות של ליברליזם במדיניות הפנים עלו בקנה אחד עם תקופות של שלום במדיניות החוץ. למרות מעידות מסוימות בשנות החמישים של המאה ה-18, טוען לה רואה לדורי ששלטונו של לואי ה-15 היה מאופיין בליברליזם מבית ושלום בחוץ בעוד ששלטונו של לואי ה-14 והקרדינל רישילייה עמד בסימן תוקפנות וריכוזיות. בשלהי ספרו בן שני הכרכים מצהיר לה רואה לדורי שצמיחת הפופולריות של רעיונות ההשכלה, אנטי-כנסייה והליברליזם שרווחו בצרפת של 1774, פילסו בפניה את הדרך למהפכה הצרפתית.
לה רואה לדורי ידוע גם בשל היותו אחד מההיסטוריונים הסביבתיים המודרניים הראשונים, היות שעבודתו מתמקדת על פעילות אנושית המתרחשת לאור שינוי סביבתי, כמו גם בגורמים סביבתיים המשפיעים על ההיסטוריה האנושית.
הוא היסטוריון פורה ביותר, מורהו הרוחני היה פרנאן ברודל, מהבולטים שבהיסטוריונים של אסכולת האנאל. בראשית שנות השבעים ייסד לדורי את תנועת "ההיסטוריה החדשה" (Nouvelle histoire). לה רואה לדורי הוא מחשובי היסטוריוני ה"מיקרוהיסטוריה", שבה היסטוריון משתמש באירוע, זירת התרחשות, משפחה או חיים על מנת לחשוף את ה"מבנים" שמרכיבים את חיי בני האדם בתקופה אותה הוא חוקר. חוקרים אחדים כמו ניאל פרגוסון פקפקו בערכה של ה"מיקרוהיסטוריה" בטענם שטעות להניח שמחקר כפר אחד, תקרית אחת או משפחה אחת יקרב אותנו להבנה טובה ומקיפה יותר של צרפת, לא כל שכן של יתר אירופה. ביקורת אחרת שנמתחה על לדורי היה בשימושו במונח "מבנים", מבקריו טוענים שהוא מעולם לא הגדיר או הסביר למה "מבנים" משתנים לאורך הזמן או אפילו אם ה"מבנים" שלדורי מתיימר למוצאם קיימים.
לה רואה לדורי היה חבר המפלגה הקומוניסטית הצרפתית (PCF) בשנים 1945–1963. הוא עזב את המפלגה לאחר שהמרד ההונגרי ב-1956 עורר בו תהיות רבות. מאז הוא מנתח את הנושאים הפוליטיים ואת הטוטליטריות הקומוניסטית בספריו.
עמנואל לה רואה לדורי עבד גם על ההיסטוריה של אזורי צרפת ועל אנתרופומטריקה היסטורית כמו גם על השפעת שינויי האקלים על ההיסטוריה האנושית. מלבד ספריו, לה רואה לדורי הוא מסאי פורה שכותב על מגוון נושאים כמו השימוש במחשבים כמתודה למחקר היסטורי, שיעורי העבריינות בצבא הצרפתי במאה ה-19, התפשטות המחלות הגלובליות ואמונת האיכרים הצרפתים שכישוף יכול לגרום לאימפוטנציה. לדורי הוא אינטלקטואל בולט בצרפת וכותב תכופות לעיתונים Le Nouvel Observateur, L'Express ולה מונד ומופיע לעיתים קרובות בטלוויזיה הצרפתית.
המסגד האומיי
המסגד האומיי (בערבית: الجامع الأموي תעתיק: אלג'אמע אלאמוי), או המסגד הגדול של דמשק, הוא מסגד בדמשק שבסוריה, אחד המסגדים הגדולים והעתיקים בעולם. המסגד בנוי בתוך הטמנוס העתיק של העיר. ליד חצר המסגד מצוי מאוזוליאום צלאח א-דין.