תפוצתו בקרבת החופים בכל היבשות מניו זילנד וארגנטינה בדרום ועד לקו אורך 40 צפון. במפרץ אילת נפוצים שני מינים של פטישנים: פטישן פגום-חרטום שארכו יכול להגיע עד ל-6 מטרים ופטישן כד-חרטום שארכו יכול להגיע עד 4 מטרים.
לכריש זה צורה לא שגרתית, צבעם אפור ויש להם מבנה ראש ייחודי - חלקו הקדמי מתרחב בצורת לוח סחוסי מארך, שבשני קצותיו קבועות העיניים כצורת פטיש ומכאן שמם.
הפטישניים ניזונים מדגים, סרטנים ודיונונים. לצורך איתור טרף הם מסתייעים בחוש ריח מעולה ובקולטנים רבים המצויים על ראשם, אשר מסוגלים לאתר טרף המפיק אותות חשמל.
המין הנפוץ ביותר בסוג זה הוא פטישן כד-חרטום.
תת פעילות של בלוטת התריס
אריה לייב באקשט
מדינת שומר לילה
מספרי טראומה
מספרי טראומה ידועים גם בשם מַלְעַ"כּ (ראשי תיבות של: מספריים לחיתוך עם כפתור; או מַלַ"כּ), הם מספריים מיוחדים המיועדים לשימוש כוחות הצלה במקרי טראומה המצריכים קריעת בגדים מעל גוף הנפגע.
מספריים אלה שונים משאר המספריים בכך שיש באחד מהלהבים שבהם, כיפוף הקרוי "כפתור", אשר נועד לספק בטיחות לגוף המטופל ולמנוע פציעה במקרה של נגיעה בגוף המופשט מבגדים על ידם.
תיאור מספרי הטראומה והשימוש בהן.
המַלְעַ"כּ הוא מספריים חזקים בדרך כלל, המיועדים לחתוך גם חומרים קשים לחיתוך, כגון: עור; בדים עבים כמו ג'ינס; חגורות בטיחות בתאונות דרכים; בגדי רוכבים ממוגנים; נעליים ומגפיים, ואפילו מתכות דקות. הסוגים החזקים של המלע"כ יכולים לחתוך מטבעות מתכת.
לִשני לַהֲבֵי המלע"כ, יש זווית קהה של כ-145 מעלות באמצעם, כאשר מעמידים את בסיס המספריים במאונך או 30 מעלות במאוזן וזה נועד כדי לאפשר חדירה נוחה ובטוחה יותר מתחת לבגדיו של אדם בלא לסכן את גופו בפציעה. קיימים מספר גדלים במלע"כים, אך הגודל הנפוץ שבהם הוא כ-20 ס"מ.
מַלְעַ"כּ מצוי בשימוש פרמדיקים, חובשים ואנשי צוות רפואי בשטח ובמיון. כמו כן הוא מצוי בשימוש צוללנים, מטיילים מקצועיים, ויחידות צבאיות המבקשים מספריים אשר מסוגלים לחתוך חומר חזק כמו רשתות או חוטי ברזל.
השימוש במלע"כ חיצוני בלבד ולא נועד לפעולות כירורגיות פנימיות כלשהן. כמו כן כלי זה דורש מיומנות לא פשוטה במקרי טראומה מסוימים הדורשים חיתוך לבוש. באופן כללי ובסיסי, השימוש בו נעשה באופן שהלהב הכפוף כלפי מטה והלהב החד כלפי מעלה.
היסטוריה ואטימולוגיה.
מקור השם מלע"כ, ככל הנראה בצה"ל ושם הומצא השימוש בשם זה; לאחר מכן הפך לשימוש נרחב יותר בישראל. גם כיום, בטופסי הרישום הרשמיים של מד"א נקראים מספריים אלה בשם מלע"כ.
רבים תמהים על המילה "כפתור" המשולבת בראשי תיבות זה; לפי אבן-שושן, המילה "כפתור" מציינת בין היתר בעברית החדשה "כינוי לבליטה כלשהי מעוגלת וכדורית, במכשיר, בגוף בעל-חיים ועוד". לפי זה ניתן לשער בפשיטות שהכיפוף הבולט בתחילת מספרי הטראומה הוא הכפתור; ולמרות שאינו עגול וכדורי, הכיפוף שבו נחשב אפוא למעוגל.
ראשי התיבות של המלע"כ, שובשו לא פעם מחוסר ידע בנושא, כך למשל ניתן למצוא כאלה שכינו את המלע"כ כ"מל"כ" שראשי תיבותיו: "מספריים לחיתוך כפתורים", פתירה שאין לה משמעות רלוונטית. כמו כן ניתן למצוא פתרון: "מספרים לחומר עם כפתור", אשר גם הוא עם משמעות לא ברורה.
אינדווידואליזם
גלגל&quot;ץ
אבי פזנר
אביעזר (אבי) פזנר (נולד ב-9 ביוני 1937) הוא איש ציבור, דיפלומט ודובר ישראלי, לשעבר שגריר ישראל באיטליה ובצרפת. שימש יועץ התקשורת של ראש הממשלה יצחק שמיר, ובמשך 12 שנים כיהן כיו"ר עולמי של קרן היסוד.
קורות חיים.
נולד בדנציג, פולין, לחיים פזנר (פוזנר) ולרגינה לבית ארלנגר. סבו, הרב יצחק פוזנר, היה תלמידו של רבי יחיאל מאיר מגוסטינין. בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בשווייץ. בשנת 1953 עלה לישראל עם משפחתו. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1962 התחתן עם מרטה קמפר בבואנוס איירס ולזוג שלושה ילדים ושמונה נכדים.
פזנר דובר שש שפות: עברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית. בשנת 1965 החל את פעילותו הדיפלומטית במשרד החוץ ועד שנת 1971 שירת באפריקה, תחילה ברפובליקה המרכז אפריקאית ואחר כך בקניה. עם שובו לארץ התמנה לסגן דובר משרד החוץ. לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה לדובר המשלחת הישראלית לוועידת השלום בז'נבה. בין השנים 1974–1981 שימש כיועץ בשגרירות ישראל בוושינגטון, ועבד שם במהלך ועידת קמפ דייוויד. בשנים 1982–1983 שירת כדובר המשלחת הישראלית בשיחות השלום עם לבנון.
עמד בראש אגף העיתונות של משרד החוץ ושימש כדובר המשרד בין השנים 1981–1986. עם בחירתו של יצחק שמיר לראש ממשלה, עבר לשרת כיועץ התקשורת של ראש הממשלה. פזנר שימש בתפקיד זה במהלך מלחמת המפרץ וסייע בהכנת ועידת השלום במדריד.
בשנת 1991 מונה לשגריר ישראל באיטליה ובה בעת שימש כשגריר לא-תושב במלטה, לאחר מכן מונה לשגרירה הלא-תושב הראשון של ישראל באלבניה. בתקופת שירותו באיטליה, היה אדריכל כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לוותיקן, ובמסגרת המשא ומתן נפגש חמש פעמים עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני. בשנת 1995 מונה לשגריר ישראל בצרפת ושירת שם עד ספטמבר 1998, אז קיבל מהנשיא ז'אק שיראק את אות מפקד אבירי לגיון הכבוד הצרפתי.
בספטמבר 1998 נבחר כיו"ר העולמי של קרן היסוד. בתחילת האינתיפאדה השנייה, באוקטובר 2000, במקביל לתפקידו זה, נבחר לשמש כאחד הדוברים הרשמיים של ממשלת ישראל. בתקופת כהונתו כיו"ר קרן היסוד גייס הארגון למעלה מ-2 מיליארד דולר למדינת ישראל ומימן פרויקטים רבים, ובכלל זה חלק ניכר מפעילות הסוכנות היהודית.
באוקטובר 2010 סיים את תפקידו כיו"ר קרן היסוד. לאחר פרישתו, נותר חבר דירקטוריון בקרן והקים חברה לייעוץ בינלאומי. פזנר היה לנציגה של חברת ענק האנרגיה הצרפתית AREVA בישראל בששת השנים הבאות. מאז 2013 הוא משמש כפרשן מדיני בתחנת הטלוויזיה i24 News שמשדרת מאולפנה ביפו באנגלית, צרפתית וערבית.
בין 2006 ל-2016 שימש כנציג הציבור בוועדת המינויים העליונה במשרד החוץ. פזנר משמש חבר בדירקטוריונים רבים ובכללם- האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון, מוזיאון תל אביב לאמנות, אנו - מוזיאון העם היהודי בתל אביב.
מאז פרישתו מקרן היסוד, הוא חבר בוועדת הביקורת של הארגון.
היה בין המשתתפים בספר האלבומי "ישראל 2000" ובספר "עם לבדד - מולדת ופזורה" שערך הרב ד"ר בני לאו.
פרסם שני ספרים:
- סודותיו של דיפלומט ("Les Secrets d'un Diplomate" ,צרפתית, 2005 Editions du Rocher)
- הייתי בפריז וגם ברומא (תל אביב: ContentoNow‏, 2017)
נשוי למרטי לבית קמפר, ילידת ארגנטינה, המשמשת כנציגת מוזיאון תל אביב לאמנות באירופה. הוא אב לשלושה, סב לשמונה ומתגורר בתל אביב.
משמר הדרגונים המלכותי
משמר הדרגוּנים המלכותי (באנגלית: Royal Dragoon Guards או בר"ת: RDG) הוא רגימנט חיל שריון בצבא הבריטי. הוא נוסד ב-1 באוגוסט 1992 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים; 'משמר הדרגונים המלכותי ה-4/ה-7' ו-'משמר הדרגונים ה-5 המלכותי אינסקילינג'. שמו של הרגימנט מורכב מהשיוך 'דרגון', זאת משום התפקיד המסורתי של היחידות אשר אוחדו לתוכו.
מאז הקמת הרגימנט הוא הספיק לשרת במספר מוקדים ומערכות. בשנות ה-90 שירתו יחידות הרגימנט בצפון אירלנד ובוסניה. בשנת 2004 נשלח הרגימנט לשירות במהלך מלחמת עיראק, לאחר מכן ב-2007 נשלח הרגימנט שוב לשירות בעיראק ובשנת 2010 נשלח לאפגניסטן. באוקטובר 2012 עתיד הרגימנט להשלח פעם נוספת לתקופת שירות בדרום אפגניסטן.
מבנה ויעוד.
הרגימנט מחולק לארבעה אסקדרונים (Squadron) לוחמים ואסקדרון מפקדה. כל אחד מהאסקדרונים הלוחמים ממשיכים את המסורת של אחד מארבעת הרגימנטים ההיסטוריים שפורקו ואוחדו לתוך הרגימנט החדש. מבין האסקדרונים המבצעיים, שלושה פועלים כיחידות שריון ואחד כאסקדרון חיל רגלים משוריין. כל אסקדרון שריון מורכב משלוש מחלקות של ארבעה טנקי צ'לנג'ר 2 כל אחת, בנוסף לשני טנקי מפקד וסגן מפקד האסקדרון (סך הכל 14 טנקים). אסקדרון החרמ"ש מורכב באותו אופן אך עושה שימוש ברק"מי סיור מסוג סימיטר במקום טנקים.
הרגימנט משרת החל משנת 2000 כחלק מהחטיבה ה-4 הממוכנת. הרגימנט נחשב לרגימנט מסוג 58, כלומר שהוא מכיל 58 טנקי צ'לנג'ר 2 בנוסף ל-8 רק"מי סיור 'סימיטר'.
היסטוריה.
משמר הדרגונים ה-4/ה-7 המלכותי.
'משמר הדרגונים ה-4/ה-7 המלכותי' (באנגלית: '4th/7th Royal Dragoon Guards') נוצר בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים:
משמר הדרגונים ה-5 המלכותי אינסקילינג.
'משמר הדרגונים ה-5 המלכותי אינסקילינג (באנגלית: '5th Royal Inniskilling Dragoon Guards') נוצר בשנת 1922 בתור 'הדרגונים ה-5/ה-6' על ידי איחוד שני הרגימנטים:
תנועת זכויות האישה באיראן
תנועת זכויות האישה באיראן (בפרסית: جنبش زنان ایران) היא תנועה חברתית של נשים איראניות הפועלות למען זכויות האישה באיראן.
התנועה החלה את פעילותה לראשונה בשנת 1910, מספר שנים לאחר המהפכה החוקתית האיראנית. בין השנים 1972 ו-1978 נחלה התנועה הצלחות רבות, בהן מתן זכות בחירה לנשים בבחירות בשנת 1963, כחלק מהמהפכה הלבנה של מוחמד רזא שאה פהלווי. כמו כן הורשו נשים לעבוד במשרות ציבוריות ונוספו להן זכויות רבות בענייני משפחה ונישואין, ובוטלה חובת חבישת הרעלה.