שיתוף במשרה (באנגלית, "Job sharing") הוא הסדר העסקה שבו שני עובדים או עובדות מחלקים ביניהם משרה אחת. העובדים חולקים את הפעילות והחובות הכרוכים במשרה, ואת השכר וההטבות הניתנים בגינה. הסדר זה נוח לעובדים המעוניינים בעבודה במשרה חלקית, כגון סטודנטים ואמהות, משום שהוא מאפשר להם להשתלב גם בתקנים שבהם נדרשת משרה מלאה. בישראל, הסדר זה אינו נפוץ.
היסטוריה.
שיתוף במשרה קיים בבריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד ובארצות הברית לכל הפחות משנות השבעים והשמונים. בשנות האלפיים, שיתוף במשרה הפך לשכיח יותר, בעקבות ההצלחה המקצועית הגוברת של נשים, וניסיונן למצוא הסדרי עבודה אלטרנטיביים. לידתו של האינטרנט הקלה על שיתוף המידע בקרב משתפי משרה. בשנת 2007, סקר בריטי מצא ש-12% מהנשאלים ניצלו הזדמנות של שיתוף במשרה.
תיאורי מקרה.
בסוף המאה ה-20, כ-60% מהאוניברסיטאות בבריטניה השתמשו בשיתוף משרה. סקר של מנהלי משאבי-אנוש ב-78 אוניברסיטאות הסיק שכדי לכסות את ההוצאות הנלוות של הסדר זה, הפרודוקטיביות של העובדים צריכה לעלות רק בשליש אחוז. שיתוף במשרה מסייע גם למטפלות סיעודיות ממזרח אירופה, לעבוד במשמרות של 3–4 חודשים במערב אירופה, וכך לשמור על קשר עם משפחתן. ניתן להפעיל שיתוף במשרה גם בקרב מנהלים בכירים. בשנת 2007, שני מהנדסים בחברת פורד הורשו לשתף משרה בתכנון מחדש של דגם האקספלורר קרוסאובר 2011. דוגמה לשיתוף במשרה נעשתה בבית הספר לרוקחות באוניברסיטת טנסי שבארצות הברית. צעד זה נעשה על מנת להרחיב את תעסוקת הנשים, והצליח ביעד זה.
יתרונות וחסרונות.
יתרונות.
אחד היתרונות הבולטים של שיתוף במשרה הוא הפחתת הלחץ בקרב העובדים והעובדות. שיתוף במשרה מאפשר לעובדים להגיע לרמה טובה יותר של איזון עבודה-חיים, וזו אחת הסיבות לרצון של עובדים להשתמש בו. שיתוף במשרה נוח במיוחד לנשים ולאלה המחפשים יותר זמן פנוי לעצמם.
עבור המעסיק, היתרון בשיתוף במשרה הוא בשמירה על עובדים והגדלת ההון האינטלקטואלי והניסיון. בנוסף לכך, הסדר זה מאפשר למשוך עובדים חדשים. סקר בריטי משנת 2011 מצא ש-61% מהנשים מעוניינות באפשרות לשיתוף במשרה. 87% מהעונים לסקר אמרו שהאפשרות לשיתוף משרה יכולה להכריע אם הם יישארו במקום העבודה.
חסרונות.
אף על פי ששיתוף במשרה הוא סוג של עבודה במשרה חלקית, הוא יוצר אתגרים ייחודיים. אחד הקשיים שעלול להיווצר בשיתוף במשרה הוא כאשר שני העובדים המשתפים את המשרה לא מצליחים להגיע להסכמים ביניהם לגבי דרך העבודה, השכר, העומס והחופשות. שיתוף במשרה עלול גם לגרום לעובד להרגיש פחות חיוני וכך לפגוע בפרודוקטיביות שלו לאורך זמן. בנוסף, יכולה להיות סטיגמה שלילית על עובדים הבוחרים לעבוד בשיתוף משרה, והם עלולים להיתפס כעובדים בלתי מחויבים.
הקושי עבור המעסיק יכול להיווצר כאשר נדרשים מאמצים וזמן לייצר הסכמות בין השותפים למשרה. בנוסף, הכשרת שני עובדים לעבודה שיכולה להתבצע על ידי עובד אחד, עלולה להגדיל את העלויות הניהוליות. מעסיקים עלולים גם להתקשות במציאת עובדים ועובדות המעוניינים לעבוד בהסדר שכזה.
המלצות ליישום.
כדי לנהל היטב את ההסדר של שיתוף במשרה, מומלץ לעקוב אחר מספר המלצות. בבחירת השותף, כדאי לבחור שותף שאיתו קל לתקשר, לשתף פעולה וגם להתווכח. עם זאת, מומלץ לבחור שותף בעל כישורים, ניסיון וגישה משלימים, כדי להעשיר את התפקיד. עובדים בשיתוף משרה צריכים להיות גמישים ובעלי מחויבות ארגונית גבוהה. לאחר בחירת השותף, יש להחליט איך לפצל את העבודה. מודל אחד, הנקרא "מודל האיים" דוגל בחלוקת האחריות כך שכל שותף מבצע משימות אחרות. המודל השני נקרא "מודל התאומים", ובו שני השותפים מבצעים את אותם התפקידים, אך בימים אחרים. על מנת שההסדר יצליח, יש לוודא שקיימת תמיכה מצד ההנהלה, במיוחד אם הרצון להסדר מגיע מהעובדים. בנוסף לכך, יש ליידע את כל האנשים שיהיו בקשר עם העובדים - לקוחות, עמיתים וספקים - כדי שלא תהיינה תקלות. לבסוף, מומלץ להחליט על תקופת ניסיון ואחריה לנסות ולתקן את הדרוש תיקון.
"מודל האיים".
עובדי שיתוף במשרה עובדים ללא תלות זה בזה, במשימות שונות. אלו שני עובדים החולקים משרה אחת אך לא את עומס העבודה שלה. העובדים מתמחים בתחומים שונים של חובות התפקיד דבר המאפשר להם מיקוד טוב יותר בעת ביצוע התפקיד. לרוב מעסיקים אינם מאפשרים לעבוד פחות שעות מכיוון שזה מפחית בפרודוקטיביות ועל כן היתרון למעסיקים במודל זה, היא האפשרות להעסיק שני עובדים עם שתי התמחויות שונות ללא הגדלת העלויות הניהוליות
"מודל התאומים".
נקרא גם מודל שיתוף משרות שני העובדים חולקים משרה אחת עם עומס העבודה שלה. הם עובדים על אותם הפרויקטים, בימים שונים בשבוע. יש להם אחריות משותפת כצוות מה שדורש תקשורת יעילה בין השניים.
שעות העבודה השבועיות של שני העובדים מתפצלים בדרך כלל לשתי דרכים:
השוני בין שיתוף במשרה למשרה חלקית.
שיתוף במשרה בשונה ממשרה חלקית, יכול להיות גם משרת ניהול. היא מתחלקת בין שניים ומאפשרת לכל אחד מהשותפים יותר גמישות. היא הפכה לשיטה פופולרית בקרב מדינות רבות בעולם ,ומאפשרת להורים עובדים איזון טוב יותר בין עבודה לחיים. זוהי דרך עיקרית להתמודד עם האי שוויון בין המינים בשוק העבודה. במשרה משותפת שעות העבודה והמשכורת מחולקת בהתאם לתחומי האחריות ואופי העבודה: יש בעולם מי שמחלקים שעות או ימי עבודה, עובדים שבוע־שבוע או כל פתרון מתאים אחר.
משרה חלקית ברוב מקומות העבודה דורשת פחות הכשרה מקצועית, אחריות ומעורבות. משרה זו משולמות לפי מספר השעות שאתה יכול לבצע ביום שכר נתון.
דארה בירנבאום
דארה בירנבאום (נולדה בשנת 1946) היא אמנית וידאו ומיצב יהודיה אמריקאית. עבודתה עוסקת בעיקר במאפיינים אידאולוגיים ואסתטיים של תקשורת המונים ומאתגרת את ההטיות המגדריות כמו גם את הנוכחות ההולכת וגוברת של הטלוויזיה במשק הבית האמריקני משנות השבעים. בירנבאום משתמשת בווידאו כדי לשחזר דימויים טלוויזיוניים שכיחים של פורמטים טיפוסיים כגון חידונים, אופרות סבון ותוכניות ספורט. הטכניקות שלה כוללות שימוש בדימויים שחוזרים על עצמם וקטיעה של תנועה מצולמת בעזרת טקסטים ומוזיקה. היא ידועה גם בזכות היותה חלק מתנועת האמנות הפמיניסטית שהתהוותה במקביל לאמנות הווידאו מאמצע שנות השבעים בארצות הברית. בירנבאום חיה ועובדת בניו יורק.
ראשית חיים והשכלה.
דארה בירנבאום נולדה בשנת 1946 בניו יורק. בשנת 1969 קיבלה תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג. לאחר מכן עבדה במשרד האדריכלים לורנס הלפרין ושות' בניו יורק. העניין והעיסוק של בירנבאום במרחב האזרחי וביחסים המורכבים בין המרחבים הפרטיים והציבוריים כמו שהם מגולמים בתרבות ההמונים התגבשו בזמן עבודתה במשרד זה. בשנת 1973 קיבלה בירנבאום BFA בציור מהמכון לאמנות בסן פרנסיסקו .
קריירה ופרקטיקה אמנותית.
בשנת 1975 בירנבאום עברה לפירנצה למשך שנה ושם נחשפה לתערוכות של וידאו-ארט בביקוריה ב - Centro Diffusione Grafica, גלריה שהייתה חלוצה בתחום. זמן קצר לאחר חזרתה לעיר ניו יורק בשנת 1976, פגשה בירנבאום את דן גרהם, אמן שהשפיע רבות על התפתחותה האמנותית. גרהם הכיר לה את כתב העת הבריטי לקולנוע, Screen, ובירנבאום שהתעניינה מאוד בדיון של כתב העת בשיח הפמיניסטי המתפתח בביקורת על הקולנוע, מצאה כי ההתעלמות מהמדיום הטלוויזיוני הוא בעייתי ביותר מכיוון שלדעתה הטלוויזיה תחליף את הקולנוע ככוח הדומיננטי של תרבות ההמונים האמריקאית.
במקביל, המשורר אלן סונדהיים השאיר לבירנבאום את מצלמת סוני פורטפאק שלו, דבר שאיפשר לה ליצור את עבודות הווידאו הניסיוניות הראשונות שלה, כמו "Control Piece" ו- "Mirroring" . עבודות אלה חקרו את ההפרדה בין הגוף לייצוגו באמצעות מראות ודימויים מוקרנים. מראות המשיכו להיות אלמנט חשוב בעבודות הווידאו שלה בסוף שנות השבעים, עבודות שחקרו בעיקר ניכוס תרבותי ואת המוסכמות של המדיום הטלוויזיוני. באמצעות פיצולים וחזרות של דימויים טלוויזיוניים, בירנבאום בחנה את המבנים הטכניים של המדיום ואת הבניית מחוות הגוף במרחב הציבורי.
יצירתה הבולטת ביותר היא "1978 - 1979 Technology / Transformation: Wonder Woman" . בעבודה זו בירנבאום השתמשה בדימויים מסדרת הטלוויזיה וונדר וומן כדי לחשוף ולחתור תחת משמעויות אידאולוגיות המוטמעות בסדרת הטלוויזיה. באתר , של אוניברסיטת טקסס באוסטין, מוצגת עבודהזו ונמצא מאמר המוקדש לבירנבאום.
פרסים.
בשנת 2010 בירנבאום זכתה בפרס עמית האמנים של ארצות הברית.
מהמט קראיה
מהמט קראיה (באלבנית: Mehmet Kraja; נולד ב-27 ביוני 1952) הוא סופר, עיתונאי ומחזאי אלבני ונשיא האקדמיה למדעים ואמנויות בקוסובו . עד כה, פרסם 13 רומנים, 5 אוספי סיפורים, 10 מחזות ו-3 ספרים בנושא ביקורת ועיתונות, וכן מספר טקסטים עיתונאיים במספר עיתונים בקוסובו ובאלבניה. כיום, מתגורר בפרישטינה, קוסובו.
ביוגרפיה.
קראיה נולד ב-27 ביוני 1952 בקראיה , ליד אגם שקודרה, מונטנגרו. הוא למד בתיכון באולצין, ואז באוניברסיטת פרישטינה . ב-1974–1976, היה העורך הראשי של עיתון הסטודנטים "Bota e Re". בהמשך עבד כעיתונאי ועורך תרבות בעיתון "Rilindja" . ב-1992–1999, הוא התגורר ועבד בטירנה, אלבניה. לאחר מלחמת קוסובו, הוא היה עורך התרבות בעיתונים "Zëri i ditës" ו-"Koha Ditore" . מאז 2002, הוא מרצה ב , שם הוא מלמד כתיבת תסריטים.
מיסיליה