במרוקו קנה לו רבי יעקב שם נכבד של "קדוש", וקברו, שהיה ניצב בפתחו של בית העלמין בפאס, שימש במשך מאות רבות בשנים מקום תפילה ליהודי פאס בעתות צרה. רבי שאול שמואל סירירו, מחכמי פאס במאה ה-16, מביא בספרו דרשה ובה של דברי חיזוק והתעוררות לתשובה, אותה נשא בפני קהל שהתאסף לצד קברו של קניזל, בעת מגפה שפרצה בעיר. בשנת ה'תרמ"ד (1883/4) הורה המלך חסן הראשון על העתקת בית העלמין ממקומו לצורך הרחבת מסגדים עתיקים. בבית העלמין "החדש" ניצב קברו עד לימינו אנו, לצד קברו של רבי יהודה בן עטר, רבה של פאס במאה ה-18.
ישראל במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)
המשחקים הפאראלימפיים פריז (2024) עתידים להיות המשחקים הפאראלימפיים ה-17, שבהם תשתתף משלחת ישראלית.
הרכב המשלחת הישראלית.
המשלחת הישאלית עתידה לכלול ספורטאי יחיד.
ענפים.
ירי תחרותי.
הקלעית יוליה צ'רנוי הבטיחה למשלחת הישראלית מקום במשחקים לאחר שזכתה במדליית הזהב בירי בשכיבה ברובה אוויר ל-10 מטר מעורב בגביע העולם לשנת 2022. המכסות בענף הקליעה ניתנות למדינה ולא לספורטאי.
ספרדים ועדות מזרח
חקקי לב
שו"ת חקקי לב הוא ספר שאלות ותשובות בשני כרכים על ארבעת חלקי השולחן ערוך שחיבר רבי חיים פאלאג'י.
שם הספר.
בשם החיבור רמוזים שמותיהם של אביו ואמו של המחבר, ושלו, בצורה הבאה: חיים קאלי קאדין יעקב, ולב על שם ספריו של סבו מצד אמו, רבי רפאל יוסף חזן: חקרי לב ומערכי לב. קרא לספרו על שמותם מכיוון שאביו הוא זה שהניחו ללמוד תורה באמרו אליו: ואמו, שלא ישנה בעבורו: וסבו אשר היה "נשיא אלהים בתוכינו, רב מבבל ורבי מארץ ישראל ראשון לציון, אלקפתא וריש גלותא, יוסף בסד"ר עליון..."
תוכן ומבנה.
כרך א'.
עוסק בעניינים הנוגעים לנושאים אורח חיים, יורה דעה ואבן העזר, ומכיל תשובות מפורסמות כגון ההיתר לאנשים זרים שאינם קרובי משפחה להתפלל למיתת אשה הסובלת ייסורים קשים ורבים, לבקשתה, כדי לגאול אותה מיסוריה, תוקף חרם דרבנו גרשום בקריאת מכתבי זרים לגבי גויים, איסור נתינת הדסים במים בשבת ועוד. כתב היד של ספר זה נשלח לשאלוניקי ושם נשרף, והחבי"ף נאלץ לשחזרו ולשולחו לדפוס בשנית. הספר מתחיל אחרי השער בדף א' ונגמר בדף קל"ב. בדף קי"ט באים השמטות בשם "לב תמים", ומדף ק"ך עד סוף הספר בא תוכן העניינים הנקרא בשם "דברים שבלב". בדף קצ"ג ע"ב של חקקי לב ח"ב באות: "השמטות לס' חקקי לב ח"א", הנקראות בשם "דברים הנכנסין ללב".
כרך ב'.
בחלק זה תשובות השייכות לחלק חשן משפט שהשיב לשואליו בנושאים הלכות דיינים, הלוואה, הרשאה, ועוד. ישנה פתיחה לספר ובה הסבר על חשיבות העיסוק בדיני ממונות, לדון דין אמת לאמתו, ועל שותפות הקב"ה בדין. בספר תשובות שנשלחו לרחבי האימפריה העות'מאנית: לקושטא לרבי רפאל חיים בנימין פרץ לרבי יעקב ענתיבי מדמשק, לעיר רודוסג'יק, לסאלוניקי, לירושלים לרבי שלמה משה סוזין ובעיקר לאזמיר ופרבריה. נגמר בדף רי"ט. בדף קצ"ג ע"ג של הספר באים "דברים הנכנסין ללב", והם "השמטות לס' חקקי לב ח"א", הנקראות בשם "דברים הנכנסים ללב", וכן "תקון הלשון והשמטות לס' חקקי לב ח"ב". אחרי "דברים הנכנסין ללב", הנגמרים בדף קצ"ז ע"א, בסוף הספר, מפתח מפורט עם תקציר של כל תשובה בשם פתיחת הלב הנגמר בסוף הספר בדף רי"ט.
מהדורות.
כרך א' של הספר נדפס לראשונה בשנת הת"ר (1840), כרך ב' בשנת התר"ט, יצאו לאור בדפוסו של סעדי הלוי אשכנזי בשאלוניקי, ונדפסו מנדבת ידו של הגביר אליעזר הילל בכר מנוח והוגהו (והובאו לדפוס) על ידי הרב אברהם מנשה. מהדורות צילום של הספר ייצאו בין השאר בהוצאת מפעלי ספרים ליצוא בע"מ בחלוקה מחדש לשלשה/ארבעה כרכים.
סולומון בילוב
סולומון (שלוימה) חיימוביץ' בילוב (רוסית: Соломон (Шлойме) Хаимович Билов; 1888 ברסט-ליטובסק, האימפריה הרוסית – 23 במרץ 1949, קייב, ברית המועצות) היה היסטוריון תיאטרון וספרות יהודי-סובייטי ומבקר ספרות.
ביוגרפיה.
ב-1905 הצטרף ל"בונד", ב-1907 עזב את האימפריה הרוסית. חי באירופה ובצפון אמריקה, שם לקח חלק בתנועה לזכויות הפועלים. ב-1912 סיים את בית הספר התיכון בניו יורק, מ-1913 עד 1915 למד בקינגסטון קולג'. בשנת 1918 חזר לשטחה של האימפריה הרוסית לשעבר ובשנים 1918–1920 עבד כמרצה וראש קורסי ערב לפועלים ברובנו. בשנת 1920 היה ראש בית הספר לעבודה בקובל שברפובליקה הפולנית השנייה. מ-1921 עד 1922 היה מרצה במכללה הפדגוגית ובקורסים טרומיים לקראת בית הספר וראש בית ספר לעבודה בנובוזיבקוב שברוסיה הסובייטית. בשנים 1922–1924 היה מרצה במכללה הפדגוגית היהודית ובבית ספר לעבודה, ראש המגזר היהודי של בית הספר המפלגתי המחוזי ועורך העיתון לפיונירים "איסקרה של איליץ'" בהומל.
מאז 1924 התגורר באודסה, שם מונה כפרופסור למגזר היהודי של הפקולטה לחינוך חברתי במכון לחינוך העממי באודסה (לימד קורסים בספרות יהודית ועברית והמטריאליזם ההיסטורי המרקסיסטי), אוניברסיטת הפועלים העברית (1926), המכללה הפדגוגית העברית (1927). לימד קורסים "תולדות המטריאליזם והלניניזם", "ספרות יהודית ועברית", ו"מטריאליזם היסטורי". היה ראש המחלקה לשפה וספרות עבריות, חוקר במכון לתרבות פרולטרית עברית של האקדמיית המדעים הכלל אוקראינית, פרופסור במכון קייב לאמנות התיאטרון.
ב-1936 במהלך הטיהורים הגדולים נאסר, אך לאחר בדיקת תיק מחדש שוחרר ב-1939. בתחילת פלישת הוורמאכט לברית המועצות פונה לסברדלובסק, עבד ככתב בלשכת המידע הסובייטית והוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
מחברם של כ-200 עבודות מחקריות וביקורות על ספרות ואמנות.
חאנייה
יצחק לייב טופרובסקי
פיצול האימפריה המונגולית
פיצול האימפריה המונגולית החל בשנת 1259 עם מותו של מונגקה חאן ללא יורש מתוכנן, באופן שגרם לתחילתה של מלחמת אזרחים בין שני אחיו הצעירים על תואר הח'אן הגדול. מלחמת האזרחים הזו חפפה עם מלחמה בין הולאגו חאן שהסתכסך עם על אידאולוגיה דתית ועל שטחים באזור הקווקז, ב. אותן מלחמות יחד עם מלחמות נוספות בין אצילים מונגולים החלישו את כוחו של הח'אן הגדול על האימפריה המונגולית כולה, עד שבשנת 1294 היא התפצלה לארבע חאנויות נפרדות: שושלת יואן בסין, השושלת האילח'אנית בדרום-מערב אסיה, החאנות של צ'אגאטאי במרכז אסיה, ואורדת הזהב במזרח אירופה.
כבר בימי חייו של ג'ינגיס חאן הוא הקצה טריטוריות שנכבשו לאחרונה לארבעת בניו האהובים. ההקצאות נודעו כ־"אולוס" (Ulus) ופירושה "אומה" או "שבט" בטורקית. ארבעת בניו היו: ג'וצ'י, אוגדיי חאן, טולוי, וצ'אגאטאי חאן. ג'וצ'י, הבן הבכור, קיבל את הטריטוריה בצפון-מערב האימפריה שמאוחר יותר תתפתח לאורדת הזהב; אוגדיי חאן הפך לשליט באזור צפון שינג'יאנג של היום ומערב מונגוליה; טולוי, הבן הצעיר, קיבל את החלק המזרחי של מונגוליה ועוד חלקים גובלים בצפון סין; וצ'גאטאי חאן קיבל את כל מרכז אסיה, מה שיתפתח מאוחר יותר לחאנות של צ'גאגטאי. שניים מבניו של טולוי לקחו חלק בהקמת שתיים ממדינות הירושה, אלו היו קובלאי חאן, שהקים את שושלת יואן בסין, והולאגו חאן, שהקים את המדינה האילח'אנית בפרס ודרום-מערב אסיה.
גם אחרי שנת 1294 קיסרי שושלת יואן הוכתרו כח'אנים גדולים על כל האימפריה, אך זה היה תואר סמלי בלבד, והאימפריה חולקה לארבע חאנויות שונות, שכל אחת עלתה ונפלה בזמנים שונים, רדפה אחרי האינטרסים שלה והתמודדה עם הבעיות שלה. כך, נוצרו מדינות הירושה של האימפריה המונגולית.
אורדת הזהב.
בשנת 1237, פתח באטו חאן במסע כיבוש מונגולי במזרח אירופה. צבא מונגולי בראשות באטו חאן זרע הרס נרחב במזרח אירופה והחריב ערים רבות. רק שתי ערים ראשיות בצפון שרדו ולא נכבשו, נובגורוד ופסקוב. בשנת 1240 נכבשה רוס של קייב על ידי המונגולים והפכה לווסאלית שלהם. באותה שנה העיר קייב, שהייתה בירתה, נפלה למונגולים. כמחצית מאוכלוסיית רוס של קייב נהרגה במהלך הכיבוש המונגולי. מאוחר יותר המונגולים התקדמו לעבר הונגריה ופולין, והמסע נמשך עד 1242, כשנגמר בניצחון מונגולי ונוסדה אורדת הזהב. באטו חאן מונה כאחראי על החלק הצפון מערבי של האימפריה המונגולית, וירש את האולוס של אביו ג'וצ'י בצפון מערב האימפריה, ובכך הקים את אורדת הזהב.
אף על פי שאורדת הזהב נוסדה כמדינה יורשת של האימפריה המונגולית, היא הורכבה מעמים רבים, וחיו בה מונגולים מעטים בלבד שהיוו את האצולה (אריסטוקרטיה).
אורדת הזהב הורכבה משני ענפים: ענף מערבי שנקרא ”האורדה הכחולה“, שנשלטה על ידי באטו חאן וצאצאיו; והענף המזרחי שנודע כ-"האורדה הלבנה", שנשלטה על ידי , שהיה אחיו של באטו חאן. לכל ענף היה חאן אחד ששלט בו, ולעיתים היו חאנים ששלטו בשני הענפים במקביל.
אורדת הזהב קיבלה את האסלאם, ועם השנים עברה תהליך אסלאמיזציה איטי. בשנת 1313 אוזבק חאן הפך את האסלאם רשמית לדת המדינה. הוא הפיץ את האסלאם ברחביהּ, ואסר על קיום דתות אחרות בתוך המדינה. אוזבק חאן היה החאן ששלט למשך הזמן הארוך ביותר באורדת הזהב, ותחתיו המדינה הגיעה לשיא כוחה. בירת אורדת הזהב הייתה העיר סראי. סראי תחת אורדת הזהב הייתה לעיר משגשגת מבחינה כלכלית. וכמו בשאר חלקי האימפריה המונגולית, המסחר המשגשג הביא איתו סובלנות דתית רבה בקרב הסוחרים אשר באו ממקומות שונים.