מלטה לארס איסידור מירנברי גורדינייר (בשוודית: Malte Lars Isidor Myrenberg Gårdinger; נולד ב-23 ביולי 2000) הוא שחקן שוודי. בנו של מנחה הטלוויזיה והדוגמן פונטוס גורדינייר.
בשנת 2021 גילם את דמותו של אוגוסט בסדרת הדרמה של נטפליקס "דרך המלך". הוא הוציא גם סינגל בשם "Nära vän", תחת השם GIBBON, עם NONNI.
דרך המלך (סדרת טלוויזיה)
דרך המלך (באנגלית: Young Royals) היא סדרת דרמה שוודית, אשר עלתה לשידור בנטפליקס ב-1 ביולי 2021. הסדרה בוימה על ידי רוג'דה סקרסוז ואריקה רלמאייר, ונכתבה על ידי ליסה אמבירן, סופי פורסמן וטובה פורסמן.
ב-22 בספטמבר 2021 נודע כי הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעתידה לצאת בשנת 2022.
עלילה.
הסדרה עוקבת אחר הנסיך וילהלם, שנשלח ללמוד בפנימייה בעקבות שערורייה אודותיו שנחשפה לציבור. שם, עליו להתמודד עם אינטראקציה עם בני נוער אחרים בגילו, כל זאת תוך ניסיון להסתיר את מיניותו המתהווה ואת משיכתו החדשה אל אחד מחבריו ללימודים. כאשר הטרגדיה מגיעה, על הנסיך וילהלם לבחור: חובה או אהבה?
בהאבה סיני
בהאבה סיני (שם מדעי: Bahaba taipingensis) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת המסריים החי רק באוקיינוס השקט שלחופי סין, הונג קונג ומקאו וגם במים מליחים לשפכי היאנגצה ונהר הפנינה שבסין. מין זה מצוי כיום בסכנת הכחדה חמורה עקב דיג וסכרים בנהרות בהם הוא חי.
דג זה נפוץ לרוב במים מלוחים לחופי סין באזורי שוניות, כרים תת-ימיים וחופי סלעים והוא עולה לשפכי מספר נהרות שם הוא משריץ.
תיאור.
זהו דג גדול באורך של מעל 2 מטרים ומשקל 100 ק"ג, אך לרוב נפוץ באורך של 40 ס"מ בלבד. הוא מחפש את מזונו על קרקעית הים וניזון מדגים קטנים יותר ומסרטנים. הדג יכול להתקיים הן במים מלוחים והן בנהרות והצעירים מתחילים את חייהם בנהר.
המין מצוי בסכנה חמורה עקב דיג יתר והאוכלוסיות החלו לצנוח כבר משנות ה-30 של המאה ה-20 בה נמכרו מעל 50 טונות דגים, אף שהכמות ירדה ל-10 טונות בשנות ה-50 וה-60. בדומה לטוטואבה, דג קרוב וגדול מהמשפחה הפרטים הגדולים כבר כמעט שלא נראים יותר בטבע.
כיום המין מוגן בסין שאף הגנה על הנהרות שבו הוא מצוי אך בהונג קונג המין לא מוגן. לדג שלפוחית שחייה המשמשת כתרופה סינית עממית מבוקשת, מה שמגביר את הדיג הלא חוקי.
בית הסוהר המדינתי
בית הסוהר המדינתי (באנגלית: Union Correctional Institutionn) הוא מוסד כליאה, השוכן במחוז מריון שבפלורידה. הכלא מנוהל על ידי מחלקת בתי הכלא של מדינת פלורידה ומאכלס מעל ל-2,100 אסירים.
היסטוריה.
בית הכלא הוקם בשנת 1913 ומאז עבר סדרה של הרחבות. לאחר הקמתו במתקן היו כלואים כ-600 אסירים שעבדו בעיקר בחווה של הכלא. בשנת 1928 דווח על 1,101 אסירים גברים ומספר לא ידוע של אסירות. בין האסירים הלבנים והאסירים האפרו-אמריקאים הייתה הפרדה לחלוטין. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 אוכלוסיית האסירים גדלה לכ-2,000. בשנת 1935 נבנה בניין חדש בעל רמת אבטחה מרבית. נכון ל-2021, הוא עדיין נמצא בשימוש, אך גם עבר מספר שיפוצים.
בשנת 1954, לאחר הקמת בית הסוהר לוול, כל האסירות הועברו לבית הסוהר החדש. בשנת 1955 נבנה "האגף המזרחי" שבשנת 1972 הופרד והוקם בית הסוהר פלורידה. בשנת 1992 נבנה בניין חדש שמאכלס נידונים למוות.
בהתאם לדיווח משנת 1999 בכלא היה קיים מתח על רקע גזעי, לאור כך שרוב האסירים הם אפרו-אמריקאים ורוב עובדי הסגל של הכלא הם לבנים.
בין הרוצחים שהוצאו להורג בכלא נמנה טד בנדי, רוברט לונג וג'וזפה זנגארה, שהואשם בניסיון לרצח של פרנקלין דלאנו רוזוולט. אדי ג'יימס נידון למוות בשנת 1995 ועדיין כלוא במתקן.
Instacart
Instacart היא חברה אמריקאית שמתמחה במשלוחי מוצרי מזון שניתן להזמין דרך האינטרנט מחנויות מזון, תוך היעזרות ביועצי מכירות עובדי החברה בהכנת המשלוח.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 2012 על ידי אפורבה מהטה שקודם עבד באמזון. תחילה השרות היה רק באזור סן פרנסיסקו. בשנת 2015 החברה כבר כללה כ-200 עובדים והרחיבה את פעילותה לערים נוספות ברחבי ארצות הברית. בנובמבר 2017 פעילות החברה התרחבה לקנדה.
לאחר התפרצות מגפת הקורונה דווח על גידול היקף המכירות של 218% והחברה גייסה אלפי עובדים והגיעה ל-10 אלף עובדים. ב-2020 החברה החלה לשתף פעולה עם Rite Aid ועם Walmart.
בשנת 2021 החברה הודיע על כוונתה לפטר כ-2,000 עובדים מכיוון שרוב החנויות שמשתפות פעולה עם החברה החלו לארוז משלוחים בעצמן.
המוסך למטרות מיוחדות
המוסך למטרות מיוחדות (ברוסית: Гараж особого назначения) הוא שמה של יחידת סמך מבנית של שירות האבטחה הפדרלי של הפדרציה הרוסית. על פי החוק "אודות אבטחת המדינה", עובדי המוסך מבטיחים את תנועתם הבטוחה של נשיא הפדרציה הרוסית, ראש ממשלת הפדרציה הרוסית, ראשי שני בתי האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית, וכן מנהיגי כל המדינות הזרות המבקרים ברוסיה.
היסטוריה.
בתקופת האימפריה הרוסית.
בחצר משק הבית הקיסרי תמיד העניקו תשומת לב ראשונית לרכבים, שכן קיסרי רוסיה תמיד היו די ניידים. מכוניות הראשונות ברוסיה הופיעו בסוף המאה ה-19 ומיד משכו את תשומת ליבם של השלטונות.
האבות המייסדים של גוף המוסך הקיסרי נחשבים לשני נהגים מכובדים - שר משק הבית הקיסרי, הברון ולדימיר בוריסוביץ' פרדריקס והנסיך ולדימיר ניקולאייביץ' אורלוב. אורלוב מילא תפקיד מוביל במשיכת הקיסר לאמצעי תחבורה חדש, והפך, למעשה, לנהג האישי הראשון של ניקולאי השני
המכונית הראשונה שקנה הנסיך אורלוב, הופיעה בצארסקויה סלו בתחילת 1906. היא נרכשה בצרפת מדגם דלאוני-בלוויל עם גוף משולש-פייטון. המכונית סיפקה חידוש יקר ונדיר באותה תקופה - פנסים הופעלו באמצעות חשמל. עד מהרה נרכשו עוד ארבע מכוניות, כולן מותגי מרצדס.
כמעט במקביל לרכישת מכוניות, נבנו בנייני מוסך בצארסקויה סלו ובפטרהוף. בקומת הקרקע היו כמה חניות למכוניות, סדנאות ואחסון, כמו גם שירותים נלווים. הקומה השנייה שימשה כשיכון לעובדי המוסך.
במקביל להופעתן של המכוניות הראשונות, שהצי שלהן המשיך להתרחב בהדרגה, היה צורך דחוף במומחים מוסמכים המסוגלים לנהוג ולתקן מכוניות שרד. באמצע 1906 נפתח במוסך בית ספר מיוחד לנהיגה. למעשה, זה היה בית הספר הראשון לנהיגה ברוסיה. הנסיך אורלוב מינה את אדולף קגרס לנהלו.
בתחילת 1907 נפתרו הנושאים הבסיסיים העיקריים הקשורים להקמת המוסך הקיסרי הרוסי. למעשה, מוסך הוד מעלתו הקיסרית (Собственный Его Императорского Величества гараж) היה הגוף שממנו נוצר בהמשך "המוסך למטרות מיוחדות".
שר משק הבית הקיסרי הכין ב-18 בפברואר 1907 פתק לקיסר ניקולאי השני "אודות הארגון הזמני של יחידת הרכב". מסמך זה הוא שהניח למעשה את היסוד להפיכתו של גוף חדש ליחידה עצמאית קבועה של משרד משק הבית הקיסרי.
באותה עת היו ארבע קטגוריות של מכוניות במוסך של הוד מלכותו הקיסרית. הראשונה כונתה "מכוניות הוד מלכותו", או "קיסריות" - מכוניות אלה שימשו רק את ניקולאי השני, הקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה וילדיהם. הקיסר העדיף את מכוניות דלאוני-בלוויל הצרפתיות.
אם בשנים 1906–1908 מכונית המצעד העיקרית של ניקולאי הייתה דלונה-בלוויל משולש פיטון 40 כ"ס, אז בשנת 1908 קיבל המוסך דגם חזק יותר עם מנוע של 70 כוחות סוס ומרכב מסוג לנדאו, שכאשר חלקו העליון נפתח לחלוטין, הפך לפייטון.
בשנת 1909 נוספה לימוזינה לנדאו, שנבנתה על ידי בונה כלי רכב פריזאי אחר — Kellneretsesfils ("קלנר ובניו"). בספרות המודרנית לימוזינה זו מכונה SMT, שהיא הקיצור ל־Sa Majestele Tsar, שפירושו בצרפתית "הוד מלכותו הצאר".
הקטגוריה השנייה כללה מכוניות סוויטות או "פרשות". השלישית כללה מכוניות שנרכשו עבור מפקד הארמון. הקטגוריה הרביעית כללה משאיות. בנוסף למוסך הקיסרי, במשרד מפקד הארמון, שהיה אחראי על ההגנה ואבטחת הריבון, היה חניון גדול.
בנסיעותיו, ניקולאי השני העדיף מכוניות פתוחות. החלטה זו הוכתבה לא רק על ידי כעניין של טעם, אלא גם מבחירה פוליטית של הצאר. הוא האמין שהמלוכה צריכה להיות גלויה לעם ואף על פי שהמאבטחים שכנעו אותו שוב ושוב להסתובב בעיר במכונית סגורה, ניקולאי השני, ככלל, נסע בלימוזינות פתוחות. גם בחורף.
מלחמת העולם, אליה נכנסה האימפריה הרוסית בקיץ 1914, שינתה את חייה של המדינה כולה. השינויים השפיעו גם על המוסך הקיסרי, שקיבל משמעות מיוחדת במהלך שנות הלחימה. בשלב זה, סוף סוף עבר ניקולאי השני מסוס למכונית. כל הנסיעות בקו החזית התקיימו ברכב. בעיקר בשל תכונות כמו מהירות ואמינות. במהלך השנים הללו, המוסך הצטייד במכוניות רולס רויס, טורקט-מריי ודגם ווקסהול. קרונות מיוחדים נוצרו להובלת מכוניות ברכבת למסירתם למרחקים ארוכים.
שתי מכוניות המוסך הראשונות יוצרו בתחילת 1915 ועד מהרה החלו לפעול. כל רכב בעל ארבעה צירים בת עשרים מטרים הייתה יכולה להכיל חמש מכוניות, חדרי שירות לתיקונים, חלפים, נפט ודלק. מכוניות נכנסו ויצאו ממנו לאורך מסילות מתכת מיוחדות - רמפות שהורכבו באחד מקצות המכונית. על פי הנוהג שהיה באותן שנים, מכונית המוסך חוברה לרכבת הסוויטות, שתמיד נעה יחד עם הרכבת הקיסרית.
פעילויות המוסך של הוד מלכותו הקיסרי לא היו מוגבלות רק להסעת המשפחה הקיסרית עם אנשי חצר ותחזוקת המכוניות עצמן. כמה שנים לאחר הופעתם, סדנאות מוסכים בצארסקויה סלו הפכו גם הן למעין מעבדת מחקר וייצור ליצירת רכבי שטח חצי מסלוליים לתנועה בעונת החורף. הרעיון ליצור כלי רכב כאלה היה של הנהג האישי של הקיסר, הצרפתי אדולף קגרסה. מהירות הרכב הייתה 30–40 קמ"ש.
ב-2 במרץ 1917 חתם הקיסר ניקולאי השני על התפטרותו. בכך הסתיים סיפור המוסך של הוד מלכותו הקיסרי.
מלחמת האזרחים.