בשנת 2004, אומדן האוכלוסייה הכולל היה כ-500 פרטים, עלייה קלה לעומת האומדן בשנת 1994 שהיה בסביבות 200 - 250 פרטים. סביר להניח שהאוכלוסייה גדלה במעט מאז. מומחי שימור מאמינים כי הפארק הלאומי סימן אינו מסוגל להכיל יותר מ-2,000 יעלים, מה שעשוי ליצור בעיה בעתיד.
נשיונל יידיש בוק סנטר
בחירות 1988
רגע של עברית
"רגע של עברית" היא פינה יומית בת כדקה בקול ישראל, העוסקת בלשון העברית ובתיקוני לשון.
הפינה, אחת מכמה שעסקו בסוגיות הלשון העברית שפעלו ברדיו בארץ, נוסדה בשנת 1971 על ידי יועץ הלשון הראשון של רשות השידור, אבא בֶּנְדָוִיד, שהיה עורכהּ. (קודם לכן, מ-1955 ועד 1970, הוגשה פינה במתכונת דומה על ידי יוסף מנחם מרגלית, בשם "עברית של יום יום").
במחצית השנייה שנות ה-70 הופסק שידורה, אך חודש כעבור זמן קצר בעקבות ביקוש המאזינים. מאז פרישתו של בנדויד בשנת 1982, עורכת וכותבת את הפינה יועצת הלשון של רשות השידור כיום, רות אלמגור-רמון.
בתחילה שודרה הפינה לפני חדשות השעה שבע בבוקר. במשך השנים שונה זמן השידור, והפינה שודרה בעיקר לפני חדשות השעה ארבע אחר הצהריים.
בשנים הראשונות העבירו הפינות, רובן פרי עטו של בנדויד, מסר חד וברור – הצגת שיבוש לשוני שכיח, וחלופה תקנית. הפינה זכתה לשבחים ולאהדת הציבור, ולצדם לפולמוס ציבורי ולביקורות של בלשנים ולשונאים, בהם חיים רבין, ראובן סיוון ומשה זינגר, שהתנגדו לנימה הפסקנית של הפינה, מכך שבנדויד פוסק בעניינים שלא הוכרעו על ידי האקדמיה ללשון העברית, ומכך שחלק מההצעות ל"תיקון" אינן סוגיה של תקינות לשונית, אלא עניין של טעם וסגנון אישי. בין מתנגדיו של בנדויד היו שכינו את הפינה "רש"ע" (ראשי התיבות של "רגע של עברית"). חמישה בלשנים, בהם ראובן סיוון, פרסמו בעיתונות קול קורא תחת הכותרת "רגע של עברית – לידי בלשנים", שבו דרשו להעביר את הפינה מידיו של בנדויד לידי ועדת בלשנים ומורים ללשון.
ב-1978 קיבלה האקדמיה ללשון העברית את האחריות לתיקונים ולהמלצות המוצגים בפינה.
בעריכתה של אלמגור-רמון, התוכנית על פי רוב אינה פוסלת שימוש לשון מסוים, אלא מסבירה את שורשיו ויחד עם זאת מציעה חלופה.
בשנים הראשונות הופיעה הפינה כדיאלוג בין קריין לקריינית – דניאל פאר ועדנה פאר. בין מגישי הפינה במשך השנים: משה חובב, דן כנר, חיותה דביר וליאורה גושן. בשנים האחרונות מגיש אותה מנחם פרי.
בשנת תשל"ד-1974 זכה אבא בנדויד בפרס רשות השידור על הפינה. באותה שנה כונסו המלצותיו ב"מדריך לשון לרדיו ולטלוויזיה" – ספר פנימי של מרכז ההדרכה של רשות השידור, שהיה לתקן בכל מערכות החדשות בארץ.
בשנת תש"ם הופיע בהוצאת המחלקה לחינוך מבוגרים שבמשרד החינוך הספר "רגע של עברית: לקט תיקוני לשון ששודרו בקול ישראל", שכתב שלום קרמר וערך אבא בנדויד.
בשנת 2001 הוציאה רות אלמגור-רמון את הספר "רגע של עברית", ובו אוסף קטעי הפינה ברדיו.
צנינית ענק
צְנִינִית עֲנָק (שם מדעי: "Caranx ignobilis") הוא דג-ים גדול ממשפחת הצניניתיים, והגדול ביותר מהסוג צנינית. תפוצתו משתרעת במים הטרופיים והסובטרופי באוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט. אורכו עשוי להגיע ל-1.7 מטר ולמשקל של 80 ק"ג. צבעו כסוף עם כתמים כהים, אולם זכרים בוגרים עשויים להיות בעלי מופע שחור. אזור מחייתם של הפרטים הצעירים במים רדודים והבוגרים במים עמוקים יותר.
צנינית ענק הוא טורף-על עוצמתי באזורים רבים בתחומי תפוצתו, וידוע כי הוא צד כאינדיבידואל וכלהקה. טרפו מורכב בעיקר מדגים אולם סרטנאים, סילוניות ורכיכות אחרות מהווים תוספת חשובה לתזונתו. לצורך הציד צנינית ענק נוקט באסטרטגיות שונות כגון ניצול נוכחות כלבי ים וכרישים המניסים את טרפו ממחבואם. זמן רביית המין הוא בחודשי השנה החמים יותר. הטלת הביצים מתרחשת במצב מחזורי מסוים של הירח ובהתגודדות להקות רבייה. קצב גדילתו של המין היא מהירה יחסית. הדג בעל חשיבות לענף הדיג המסחרי כמו גם לספורט הדיג.
גדעון לב-ארי
גדעון לב-ארי (3 בדצמבר 1935 – 16 בספטמבר 2001) היה איש רדיו ישראלי ומנהל קול ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה. בתחילת שנות ה-60 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל החל לעבוד כקריין בקול ישראל. במשך שנים היה כתב חדשות. כמו כן שימש כקריין ביומני גבע.
בשנות ה-70 ערך והגיש את התוכנית "הטור השבועי", ששודרה ביום שישי אחר הצהריים, ואת התוכנית "הנושא בטיפול", ששודרה במוצאי שבת וטיפלה בתלונות אזרחים. כמו כן הגיש את תוכנית המאזינים "בינינו לבין עצמנו". לצד לב-ארי עבדו בכל תוכניותיו קבוצה קבועה של אנשי רדיו וכתבים, ובהם דוד מרגלית, יובל מסקין ואלכס טלמור.
בשנת 1979 מונה למנהל קול ישראל ושימש בתפקידו עשר שנים. בתקופת כהונתו יזם את הקמת קול המוזיקה והיה שותף להקמת מרכז החדשות של קול ישראל בשכונת רוממה בירושלים. לב-ארי שינה את אופיין של תוכניות הבוקר בקול ישראל ויצר את המגזין היומי "כל צבעי הרשת". כמו כן החדיר רוח חדשה וקלילה יותר בסגנון ההגשה ברדיו, לעומת סגנון ההגשה המוקפד והרשמי שרווח עד אז.
בינואר 1988 התפטר לב-ארי מתפקידו. כעבור זמן עבר לנהל את רדיו לב המדינה. במשך תקופה הוא הגיש את תוכנית המאזינים "פתחון פה". במקביל כיהן כמנכ"ל המועצה לארץ ישראל יפה.
במשך שנים נמנה עם מגישי התוכנית "יש עם מי לדבר" בגלי צה"ל.
בשנת 2003 הוקרן בסינמטק תל אביב, ולאחר מכן בערוץ 2, סרטו של לב-ארי, "לב עצוב, לב שמח", שבו תיעד את סיפורם של שלושה צעירים שהמתינו להשתלת איברים.
מותו.
לב-ארי נפטר ב-16 בספטמבר 2001, לאחר שאושפז בבית החולים איכילוב בעקבות זיהום שהתפשט בגופו כתוצאה מעקירת שן בינה. נקבר בבית העלמין ירקון. כעבור שנה הגישה משפחתו תביעה לבית המשפט המחוזי בתל אביב על רשלנות רפואית. אולם בית המשפט דחה את התביעה וקבע שלא הוכחה רשלנות רפואית וכי תוצאות נתיחה שלאחר המוות מורות שמותו נגרם כתוצאה מאירוע לב. המשפחה ערערה לבית המשפט העליון, ובשנת 2011 הגיעו הצדדים להסכם פשרה לפיו ישלם משרד הבריאות פיצויים למשפחתו של לב-ארי בסך מאה ושמונים אלף שקלים.
חיים אישיים.
היה נשוי ליעל, ונישא בשנית לנירה. במשך תקופה היה בן זוגה של כרמלה מנשה, שהייתה כתבת בתוכניתו "הטור השבועי". היה אב לארבעה, והתגורר בבית אריה. אחייניתו היא השדרנית ענת דוידוב.
גדעון לב ארי
גדעון לבארי
טאמאטאבה
קריל אנטארקטי
קריל אנטארקטי (שם מדעי: "Euphausia superba") הוא מין של סרטן זעיר ממשפחת הקריליים החי באוקיינוס הדרומי. הקריל האנטארקטי חי בנחילים גדולים, שיכולים לכלול בין עשרת אלפים לשלושים אלף פרטים למ"ק. הוא ניזון מפיטופלנקטון. אורכו עד 6 ס"מ ומשקלו עד 2 גרם. תוחלת חייו מגיעה עד ל-6 שנים.
הקריל ממלא תפקיד חשוב במערכת האקולוגית של אנטארקטיקה, והוא אחד מהמינים הנפוצים ביותר בעולם. אוכלוסיית כל הקרילים האנטארקטיים בעולם מסתכמת לכדי משקל כולל של כ-500 מיליון טון, והוא מהווה כ-0.66% מהביומסה הכוללת על פני כדור הארץ.
תקופת ההשרצה של הקריל האנטארקטי חלה בתקופה בין ינואר למרץ, גם מעל המדף היבשתי וגם מתחתיו. בדרך האופיינית לקריל, הזכר תופס את נושא הזרע לפתיחת איברי המין של הנקבה. הרגליים הקדמיות הצמודות לבטן של הקריל האנטארקטי בנויות במבנה המתאים במיוחד לצורך ההזדווגות. לאחר ההזדווגות, הנקבה מטילה ששת אלפים עד עשרת אלפים ביצים בהטלה אחת. הביצים מופרות כשהן יוצאות מפתח איבר המין.
המעיים של הקריל האנטארקטי זוהרים בצבע ירוק, סימן מובהק לכך שיצור זה ניזון מפיטופלנקטון, סוג של אצות צורניות זעירות (שגודלן כ-20 מיקרומטר), שהקריל האנטארקטי ניזון מהם באמצעות שק האכלה. מלבד פיטופלנקטון, הקריל האנטארקטי אוכל גם שטרגליים, שטצדאים וזואופלנקטון. המעי של הקריל האנטארקטי הוא צינור ישר ויכולת העיכול של הקריל ירודה, לכן צואתו כוללת אחוז משמעותי של פחמן.
תפליט פלאורלי
תפליט פְּלֶאוּרָלִי (נקרא גם: תפליט קרום הריאה או תפליט אֶדרי; באנגלית: Pleural Effusion) הוא הצטברות של נוזל (תפליט) בחלל האֶדֶר (פְּלֶאוּרַה) העוטף את הריאות. הצטברות נוזל בחלל זה מעידה על קיומה של פתולוגיה, היכולה לנבוע כתוצאה ממספר סיבות, כגון אי ספיקת לב, זיהומים שונים וכן סרטן.
חלל האדר.
האדר הוא קרום נסיובי כפול העוטף את הריאות. בין שני קרומי האדר נמצא חלל פוטנציאלי בשם חלל האדר. במצב רגיל יש בחלל האדר מעט מאוד נוזל, המשמש כחומר סיכוך בין שני הקרומים. בקרב אנשים בריאים, הנוזל נכנס לחלל בשתי דרכים מרכזיות. האחת, דרך נימים באדר הדפני ובאדר הריאה. השנייה, דרך חלל הבטן מחורים קטנים הנמצאים בסרעפת.
נוזל זה נספג בחזרה דרך המערכת הלימפטית, אשר מסוגלת לספוג עד פי 20 יותר מהנוזל המיוצר באופן נורמלי. הסיבה להצטברות נוזל בחלל זה, מעבר לרגיל, נעוצה בכך שיצור הנוזל או כמותו, עולים על יכולת ספיגת הנוזל בחזרה.
אבחון סוג הנוזל.
קביעת סוג הנוזל מסייעת רבות לאבחנה הסופית ולטיפול. על מנת לקבוע את סוג הנוזל, יש צורך לבצע ניקור פלאורלי ("תורקוצנטזיס") ולבחון מרכיבים שונים בנוזל במעבדה.
שלב ראשון- טרנסודט או אקסודט.