הר הגעש הוא הר מרשים, המתנשא ב-3,800 מטר מעל מדבר המלח במרחק של 36 ק"מ משם. עם גובה פסגה של 6,723 מטר, או לחלופין 6,739 מטר או 6,752 מטר, זהו הר הגעש הפעיל השני בגובהו בעולם אחרי אוחוס דל סלאדו (6,887 מטר). גובה ההר והאוויר הצלול באזור הופכים את ז'וז'איז'קו לנראה מ, 189 ק"מ משם. מפסגת ז'וז'איז'קו עצמה אפשר לראות את אוחוס דל סלאדו, כ-250 קילומטרים דרומה יותר. האזור צחיח וממוקם בגובה רב, מה שמקשה על הפעילות באזור.
17 ק"מ מזרחה לז'וז'איז'קו נמצא הר הגעש סרו רוסאדו (Cerro Rosado) מהמיוקן (5,383 מטר). מהר זה זרמו קילוחי לבה דקיטיים על מדרונותיו הצפוניים-מזרחיים והדרומיים בתקופת הפליוקן-רביעון. 20 קילומטרים מזרחית לז'וז'איז'קו, ומאחורי סרו רוסאדו נמצא הסלאר דה ז'וז'איז'קו (Salar de Llullaillaco, 3,750 מטר) מדבר מלח עם מעיינות חמים בגבולותיו המערביים והדרום-מערביים. בסלאר דה ז'וז'איז'קו ישנם שלושה מכרות נטושים: מכרה הבוראט: מינה אמליה (Mina Amalia), ומכרות המלח: מינה לואיסה (Mina Luisa) ומינה מריה (Mina Maria), ופרוספקציה חדשה יחסית של ליתיום "פרויקטו מריאנה" (Proyecto Mariana). הר מיטראל (Mitral, 5,015 מטר) שוכן דרומית-מערבית לז'וז'איז'קו והוא בגיל המיוקן. הוא כולל לוע הר געש סחוף הנפתח לצפון-מערב. הר איריס ( (Iris, 5,461 מטר) צפונית לז'וז'איז'קו בנוי מסלעי פליוקן. הרי געש נוספים בסביבה הם "דוס נסיונס" (Dos Naciones), "סרו סייה" (Cerro Silla) ו"סרו 5074" (Cerro 5074).
הר הגעש.
ז'וז'איז'קו הוא הר געש שכבתי המתנשא לגובה של 2,200 מטר מעל השטח שמסביבו. להר יש צורה אליפטית, ממדיו: 23 על 17 ק"מ, ונפחו כ-37 עד 50 קילומטרים מעוקבים. הוא נוצר על ידי קילוחי לבה דקיטיים עבים שהתפרצו במהלך הרביעון. קילוחים אלו התפשטו למרחק מהר הגעש ויוצרים את פסגתו. יחידה עתיקה יותר נוצרה על ידי איגנימבריטים וזרמים פירוקלסטיים. קילוחי לבה עתיקים יותר משתרעים מערבה מהר הגעש ונקברו בחלקם על ידי משקעים קרובים יותר להר. קילוחים אלה מגיעים למרחק של 20 קילומטרים, ומהווים כ-70% משטח הר הגעש.
מדרונות הר הגעש תלולים למדי, עם עלייה בגובה של 1,800 מטרים לאורך של 3 קילומטרים בלבד במרחק אופקי. המדרונות הגבוהים יותר תלולים מאלו שבגובה נמוך יותר. לוע הר געש בגובה 6,100 מטרים נוצר בתחילת התפתחותו של הר הגעש ז'וז'איז'קו. הסחיפה הקטינה אותו לרמה. לוע זה מלא בשלג וקרח. הקרח מראה עדות להתחממות גאותרמית לאחרונה.
פסגת ז'וז'איז'קו נוצרת על ידי חרוט קטן עם כארבע כיפות לבה מחוברות, אשר מגיעות לאורכים של 1–3 קילומטרים ויש להן קירות תלולים. מפסגת הר הגעש בוקעים קילוחי לבה דקיטיים גדולים וצעירים. האחד משתרע מצפון להר הגעש והשני דרומית לו. אורכם הכולל הוא 4.5–8 קילומטרים ועובי חזיתות הזרימה שלהם הוא עד 15 מטר. מבחינה מורפולוגית, קילוחים אלו הן זרמי לבת טרשים, אַאַ, אדמדמים-שחורים וכוללים בלוקים בגדלים של 5 מטרים. קילוח הלבה הדרומי הוא באורך 6 קילומטרים והיה צמיג למדי כאשר התפרץ. הוא כמעט מגיע לכביש מדרום-מערב להר הגעש. קילוחים אלו כוללים סוללות ורכסים. בהתחלה הם תוארכו להולוקן, אך תיארוך ארגון-ארגון מצביע על כך שהם משלהי תקופת הפליסטוקן. כמה סימנים לפעילות קרחונים נמצאים באזור הפסגה.
לפחות שני שלבי בנייה מוכרים, ז'וז'איז'קו I וז'וז'איז'קו II. השלב הראשון מקורו בשני מרכזים ועבר סחיפה נרחבת מפעילות של קרחונים ומטאסומטיזם. דבר זה חל במיוחד על הר אסופררה אספרנטו (Azufrera Esperanto) בגובה 5,561 מטר ו-5 ק"מ צפונית לז'וז'איז'קו, שבו נשמר מעט חומר געשי מקורי ובו הסחיפה חשפה סלע לבן שעבר התמרה עמוקה. ז'וז'איז'קו II בצד הדרומי והצפון-מזרחי נשמר טוב יותר. קילוחי הלבה מגיעים לעובי של 500 מטר. קילוחי הלבה שלו פחות נרחבים מאלו של ז'וז'איז'קו I. משקעי זרמים פירוקלסטיים בעלי הרכב דומה לז'וז'איז'קו II נמצאים במדרון הדרומי של הר הגעש וייתכן שנוצרו לפני תחילת התפרצויות הלבה.
הגעשיות באזור הגעשי המרכזי עשויה להיות מושפעת מסממנים עמוקים, השולטים היכן נוצרים הרי געש ומערכות גאותרמיות. סממנים כאלה משתרעים באלכסון על פני הקשת הגעשית ומלווים בסימנים געשיים במרחקים ניכרים מהקשת. אחד מהסממנים הללו, ארצ'יברקה (Archibarca), עובר מתחת לז'וז'איז'קו ומזוהה גם עם מרבץ הנחושת של , , , , והקלדרה של הר . סממנים אחרים כוללים את קלמה-אל טורו (Calama-El Toro).
מקורם של כמה עמקים יבשים בז'וז'איז'קו, כולל "קברדה דה לאס סוריטס" (Quebrada de las Zorritas) במדרון הצפון-צפון-מזרחי, "קברדה אל סלאדו" (Quebrada El Salado) ו"קברדה ז'וז'איז'קו" (Quebrada Llullaillaco) במדרון הצפון מערבי, ו"קברדה לה ברדה" (Quebrada La Barda) במדרון הדרום מערבי. ה"קברדה ז'וז'איז'קו" מתנקז לתוך מדבר המלח של סלאר דה פונטה נגרה מצפון-מערב להר הגעש. הר הגעש אינו מושפע יחסית מסחיפת מים משום שמעט מאוד גשמים יורדים על ההר. בצד הצפון-מערבי של ההר יש אגם בגודל 9 דונם הנקרא "לאגו ז'וז'איז'קו" (Lago Llullaillaco). בגובה 6,170 מטר מעל גובה פני הים זהו אחד האגמים הגבוהים בעולם.
ניתן למצוא שני מכרות גופרית נטושים מצפון ומדרום לז'וז'איז'קו. המכרה הצפוני ידוע בשם "אסופררה אספרנטו" (Azufrera Esperanto) ומזוהה עם אזור של מטאסומטיזם. שביל או דרך מובילים למכרה ההוא מצפון-מערב.
מפולת של חומר מפורר.
מפולת גדולה התרחשה בהיסטוריה של הר הגעש בשלהי הפליסטוקן, נראה שנגרמה מפעילות געשית. מפולת סלעים זו התחוללה באגפים המזרחיים-דרום-מזרחיים של הר הגעש לשטח ארגנטינה של ימינו. תחילה על פני מדרון תלול של 20° על הר הגעש, התפצלה מסביב לסרו רוסאדו ונכנסה ל"סלינה דה ז'וז'איז'קו" (Salina de Llullaillaco), 25 קילומטרים מזרחית לפסגה, המשתרעת עד 5 ק"מ לתוך מדבר המלח. העובי של קצה המפולת מגיע ל-10 מטרים מעל מדבר המלח באונה הדרומית של המפולת. חלק מהמפולת תועל בעמק בין סרו רוסאדו להר געש ללא שם דרומה יותר. כשהמפולת הגיעה לסרו רוסאדו היא טיפסה כ-400 מטרים, ובעיקר המשיכה לזרום לדרום-מזרח אל נתיב המפולת הראשי, כשרק זרם קטן המשיך לצפון-מזרח. חלק מהמפולת שטיפסה במעלה ההר התמוטטה מאוחר יותר לאחור מעל משקעי המפולת הראשית. בניגוד להר הגעש צפונה יותר, צלקת המפולת בז'וז'איז'קו כמעט שאינה נראית למרות גודלה הגדול של הקריסה. היא התמלאה במידה רבה מאוחר יותר על ידי קילוחי לבה וחומר מפורר געשי.
מפולת זו חולקה לארבעה פציאס וכוללת צורות נוף כמו סוללות בגובה של עד 50 מטרים, רכסים אורכיים וסימני הטיפוס של המפולת על סרו רוסאדו. מקורם של רכסים אלה עשוי לנבוע מפני השטח שמתחת למפולת שאינם אחידים. פני השטח של המפולת מכוסים בפצצות געשיות באורך של פחות ממטר אחד, בלוקים באורך של יותר מ-2 מטר, אבנים וסלעים דמויי חצץ. סמוך למתלול ההתמוטטות על ז'וז'איז'קו נמצאים הגושים הגדולים ביותר בגדלים של עד 20 מטר. בסך הכל, שולי המפולת פריכים מאוד והמשטח מכוסה בגבנונים.
מרבץ המפולות מכסה משטח של כ-165 קילומטרים רבועים. נפחו נאמד ב-1–2 קילומטרים מעוקבים ומהירותו ב-45–90 מטרים לשנייה. תחום מהירות זה דומה לזה של מפולות החומר המפורר בקולימה, והר סנט הלנס. המפולת התרחשה לא יאוחר מלפני 156,000 – 148,000 ± 5,000 שנים, היא עשויה לחפוף לקילוח הלבה בן 48,000 השנים. כמה סלעים געשיים עדיין היו חמים בזמן ההתמוטטות, מה שמעיד על כך שפעילות געשית התרחשה מיד לפני ההתמוטטות. מפולת קטנה יותר שלא תוארכה התרחשה בצד הצפון-מזרחי.
מפולות כאלה נפוצות בהרי געש, שם הן מתחוללות בגלל המבנה התלול הנוצר מקילוחי לבה הנערמים זה על גבי זה. בדרך כלל לא ידוע מה גורם להתמוטטות, אף שעל פי החשד יש ל תפקיד בכך. הרי געש נוספים באזור עם קריסות גזרה הם: לאסטריה, , , סוקומפה, ו. גם בהרי הגעש סרו רוסאדו ומייאדו (Mellado), הקרובים לז'וז'איז'קו, יש עדויות להתמוטטות גזרה.
קרחונים ותופעות פריגלציאליות.
בשנת 2006 קבעה מנהלת המים הכללית של צ'ילה שיש שבעה גופי קרח נפרדים על ההר. קרחונים קטנים נמצאים מעל גובה של 6,000 מטרים. מקורות אחרים טוענים שאין קרחונים על ז'וז'איז'קו, מה שיהפוך אותו להר הגבוה בעולם ללא קרחונים. אף שדווח ב-1958 על גוש קרח במדרון המערבי בין 5,600–6,500 מטרים, ובשנת 1992 היה גוף קרח שעם זאת חסר כל עדות לתנועת קרחונים. עם זאת, יש בז'וז'איז'קו שדות שלג הקשורים לקפאת-עד באדמה. בגובה 1–1.5 מטר קיימים מעל גובה של 5,000 מטר, במיוחד באזורים מוגנים יותר. שלג מכסה את השטח מעל גובה 5,400–5,800 מטרים. ערוצונים שנמצאים באזור נוצרו כנראה מנגר מי הפשרת השלגים. שדות השלג בז'וז'איז'קו מספקים מים לסלאר דה פונטה נגרה. המחסור בקרחונים הוא תוצאה של האקלים היבש, שכן הגבוהה והאוויר היבש מאפשרים לכל השלג להתאדות לפני שהוא יכול ליצור קרחונים.
יש השערה שבמדרון הצפון-מערבי קיים קרקס קרחוני. פעם האמינו כי בז'וז'איז'קו היו שלושה קרחונים גדולים, אך ה"מורנות" הן למעשה מרבצי מפולות בוץ. עם זאת, במהלך הפליסטוקן הקרחונים הגיעו עד לגובה של 5,100 מטרים במדרון הצפון-מערבי. קילוחי הלבה הציפו חלק מהמשטחים הקרחונים וייתכן שקילוחי הלבה גרמו להמסה של קרחונים. מספר תוואי נוף קרחוניים במקומות אחרים נהרסו על ידי מפולות בוץ במהלך פעילותו האחרונה של ז'וז'איז'קו. ייתכן אולי שבז'וז'איז'קו אולי לא היו קרחונים בכלל במהלך הפליסטוקן.