רג'ה או רָאגָ'ה הוא מלך, או נסיך שליט. המקבילה הנשית היא "רני" או "ראני". המלה מגיעה מסנסקריט ויש לה היסטוריה ארוכה בתת-היבשת ההודית. שליטים מסוימים נתנו לעצמם את התואר הזה כאמצעי להאדיר את יוקרתם בקרב נתיניהם. המילה (תרגום מילולי - מלך גדול; המקבילה הנשית: מהא-רני) מרמזת על רג'ה שכבש רג'ות אחרים, ובכך הפך ל"שליט אדיר".
המלה משמשת בהודו כדי להבדיל בין שליט הינדי לבין נוואב ("Nawab") או שאה ("Shah") מוסלמי, ונמצאת עדיין בשימוש נרחב שם. בהודו היו גם שליטים בעלי מעמד דומה שנקראו "חאן" ו"ניזאם". כל אלו הצליחו להתגונן ברובם מפני השלטון הבריטי הישיר, ואף כי הריבונות העליונה הייתה בידי הבריטים, היו אלו השליטים המקומיים ששלטו בכל שטחי החיים.
מדינת ראג'אסטאן קרויה מדינת המלכים על שם הראג'ות ששלטו בעריה.
מקור המילה הוא במילה הפרסית העתיקה Raz וניתן למצוא שרידים שלה גם בניבים ושמות בערבית (רָאזָה למשל באיראן ועיראק).
המילה התפשטה גם לשפות דרום-מזרח אסיה. בתאילנד הגרסה היא רָאט (râ:t) או רָאטְצַ'- בסמיכות (-râtchá) למלך והמלך "הגדול" נקרא מַהָארָאט (máhǎ:râ:t).
שליט המדינה המלאית פרליס ידוע עד היום כ"רג'ה של פרליס". הרג'ות הלבנים של סרווק בבורנאו היו ג'יימס ברוק והשושלת שלו.
מקבילית
מקבילית היא מרובע שכל זוג צלעות נגדיות שלו מקבילות זו לזו.
המקבילית היא מקרה פרטי של הטרפז (בהגדרתו המרחיבה). מקרים פרטיים של מקבילית הם מעוין, שכל צלעותיו באורך שווה, המלבן, שבו כל זוג צלעות סמוכות מאונכות זו לזו, והריבוע שהוא מעוין וגם מלבן.
כלל המקבילית מבדיל מרחבי הילברט ממרחבי בנך.
ניתן ליצור ריצוף של המישור עם כל מקבילית שהיא.
הצורה התלת-ממדית הבנויה רק ממקביליות היא המקבילון.
תכונות המקבילית.
formula_1
formula_2
האימפריה המראטהית
האימפריה המראטהית הייתה ממלכה בדרום ומרכז הודו שנוסדה בשנת 1674 והתקיימה עד 1818. האימפריה המראטהית ההינדואסטית דחקה את האימפריה המוגולית ששליטיה היו מוסלמים מרוב שטחיה של הודו. עם היחלשותה ההדרגתית של האימפריה המראטהית הגבירו הבריטים את שליטתם בתת-היבשת ההודית.
תולדות האימפריה.
המראטהים חיו באזור שמסביב לפונה שנים רבות ונלחמו בשליטים המוגולים של צפון הודו. תחת שלטון צ'הטרפטי שיוואג'י הפכו המראטהים לאגרסיביים יותר והחלו לערוך פשיטות תכופות בשטחם של המוגולים. בסופו של דבר פתח אורנגזב, מנהיג המוגולים, במתקפה על הדרום המראטהי. לאחר שצבאם ניגף במהירות, המראטהים פנו ללוחמת גרילה, שבה נחלו הצלחה רבה יותר. המלחמה הארוכה בדרום דילדלה את המקורות הפיננסיים של המוגולים. דתם של המראטהים הייתה הינדית, ולפיכך העימות איתם עורר חשש למרי הינדי ולפגיעה בשיתוף הפעולה הבין-דתי שהיה מסימני האימפריה המוגולית.
בשנת 1674 חש שיוואג'י, אז מנהיג המראטהים, ביטחון מספיק כדי להכריז על עצמו כקיסר. האימפריה המוגולית התפוררה, והמראטהים התפשטו וכבשו חלקים ניכרים של מרכז הודו עד שנת 1680. אולם גורל האימפריה המראטהית לא היה טוב מזה של קודמתה. עד סוף המאה ה-18 היא הפכה לקונפדרציה, והקשר בין מרכיביה היה רופף. שליטה למעשה היה ראש-הממשלה שכונה "פשווה" ("Peshwa"). קרב פאניפאט ("Panipat") היה המסמר האחרון בארונה של האימפריה, והשפעתו על המראטהים הייתה כזו של קרב ווטרלו על נפוליאון. למעשה, עד היום לביטוי "לפגוש את הפאניפאט שלך" במראטהית יש אותה משמעות כמו לביטוי "לפגוש את הווטרלו שלך" באנגלית.
התנגדות המראטהים לכיבוש הבריטי של הודו הייתה עזה ביותר, אולם עד 1818 כבר מיגרו אותה הבריטים כליל.
מורשת.
שם האימפריה נשמר עד היום בשמה של המדינה ההודית מהאראשטרה ("Maharashtra") שנמצאת במרכז-מערב הודו, באותו האזור בו החלה האימפריה המראטהית את התרחבותה. זוהי המדינה השנייה בגודלה בהודו מבחינת אוכלוסייה ומונה כ-112 מיליון אנשים. העיר המרכזית בה היא מומבאי שהיא העיר הגדולה ביותר במדינה. השפה המדוברת במדינה היא מראטהי שהייתה חשובה גם בתקופת האימפריה המראטהית.
מבנה שלטוני.
לצד הקיסר כיהן ברוב תקופת האימפריה גם ראש-ממשלה (פשווה) שבתקופות מסוימות היה בעל כוח רב. לצידו עמדו שרים שסייעו לו בתפקידו והיו אחראים על ניהול תחומים שונים באימפריה: אוצר, ענייני פנים, צבא, ניהול ענייני החוץ, ענייני דת וכדומה.
קרב קאנאי
קרב קאנאי (ידוע גם בתעתיק שגוי מלטינית כקרב קנה) היה אחד הקרבות הגדולים והחשובים ביותר, שנערכו במסגרת המלחמה הפונית השנייה. הקרב נערך ב-2 באוגוסט 216 לפנה"ס, בין צבא הרפובליקה הרומית ובעלות בריתה לבין צבא קרתגני בפיקודו של המצביא חניבעל. הקרב נערך ליד העיירה הרומית קאנאי על גדת נהר אַוּפִידוּס (כיום אופנטו - Ofanto), בחבל הארץ אפוליה (כיום פוליה) בדרום מזרח חצי האי האפניני. הצבא הרומאי נחל תבוסה ניצחת בקרב והושמד כמעט לחלוטין.
הקרב נערך בשנה השלישית של המלחמה הפונית השנייה, לאחר מספר קרבות קודמים, בהם הביס צבאו של חניבעל כוחות צבא רומיים. הרומאים, שהכירו בעליונותו הטקטית של חניבעל כמצביא, גייסו כוח חסר תקדים בגודלו במטרה להבטיח את השמדת צבאו של חניבעל, אולם הדבר לא מנע את ניצחונו של האחרון בקרב, ורק תרם להגדלת היקף האבדות של הצבא הרומאי.
ניצחונו המכריע של חניבעל בקרב, למרות נחיתותו המספרית הניכרת, הקנה לו מקום של כבוד בקרב המצביאים הגדולים בהיסטוריה, וקרב קאנאי הפך למטבע לשון ולמודל חיקוי בזכות התמרון שהביא לחניבעל את הניצחון בקרב - איגוף כפול של כוחות האויב באמצעות כוחות ניידים, כיתורם והשמדתם.
רקע.
הסיבות לפרוץ המלחמה הפונית השנייה בשנת 218 לפנה"ס, נעוצות במלחמה הפונית הראשונה, בשאיפותיה של קרתגו להחזיר לידיה את השליטה באגן המערבי של הים התיכון, ובחששותיה של רומא מפני התעצמותה המחודשת של קרתגו בעקבות כיבוש היספניה על ידי הצבא הקרתגני. לפני פרוץ המלחמה חיזק חמלקרת ברקה את אחיזתה של קרתגו בחצי האי האיברי, והרחיב את שליטתה בו. עם מותו הפך חותנו עזרובעל ליורשו, ועם מותו של האחרון בחר הצבא הקרתגי בחניבעל, בנו של חמלקרת, למצביא. מינוי זה קיבל גם את אישור הרשויות הקרתגיות.
העילה הרשמית לפרוץ המלחמה הייתה פרשת סגונטום. באירוע זה כבש חניבעל את העיר סגונטום (כיום סגונטו בספרד), בעלת בריתה של רומא וסיפק בכך את העילה לפרוץ מעשי האיבה. לאחר מצור בן חודשים אחדים נהרסה העיר, רבים מתושביה נטבחו ואחרים נמכרו לעבדות. בתגובה על הפגיעה בבעלת בריתה, הכריזה רומא מלחמה על קרתגו. התוכנית הרומית הייתה לשגר שני צבאות, האחד לחצי האי האיברי והשני ישירות לאפריקה, ולהביא לסיום מהיר של המלחמה.
לחניבעל היו תוכניות אחרות. בתחילת המלחמה הוא הפתיע את הרומאים בחציית הרי האלפים בחורף בראש צבא גדול. מיד עם הגיעו לאיטליה זכה בשני ניצחונות – האחד בקרב טיקינוס והשני בקרב טרביה. הרומאים נאלצו לזנוח את תוכניות הפלישה לאפריקה, אך בכל זאת שלחו צבא לחצי האי האיברי.
בשנה שלאחר מכן נפל כוח צבאי רומאי גדול למארב מתוכנן היטב של חניבעל בקרב טראסימני, והושמד. בצר להם פנו הרומאים לפאביוס מאקסימוס ומינו אותו לדיקטטור. פאביוס התחמק מקרב הכרעה, מתוך הכרה בעליונותו הטקטית של חניבעל.
הרומאים, שהיו רגילים לאסטרטגיה התקפית, מינו את פאביוס לדיקטטור תוך תקווה שיביס את חניבעל ולא יזנב בצבאו, כפי שעשה בפועל. בשנת 216 לפנה"ס, שנת קרב קאנאי, הרומאים בחרו הנהגה אחרת, שהבטיחה מדיניות תקיפה יותר. הסנאט דרש משני הקונסולים החדשים שנבחרו להשיג הכרעה ברורה במערכה נגד חניבעל, והורה על גיוסו של צבא גדול באופן יוצא דופן במונחים של הרפובליקה הרומית לשם כך.
הצבאות ופיקודם.
הצבא הרומי ופיקודו.
הצבא הרומי בקרב קאנאי הורכב משני יסודות עיקריים: צבאה של העיר רומא שהושתת על אזרחים בעלי רכוש, וכוחות מבעלות בריתה של רומא שהיו קשורים עמה בחוזי הגנה. הרומאים תרמו בעיקר את הלגיונרים - רגלים כבדים מעולים שנלחמו במסגרת יחידתית של לגיון. בנוסף תרמו הרומאים חלק מחיל הפרשים ואת הווליטים - חיילים רגלים קלים החמושים בכידוני הטלה. בעלות הברית תרמו חילות עזר (auxilia) שהורכבו מחיילים מאיכות משתנה, בהתאם לאזור שממנו גויסו. מספר חיילי בעלות הברית היה דומה למספר הרומאים. בנוסף לחילות בעלות הברית מאיטליה, התייצבו למערכה 1,000-1,500 חיילים רגלים קלים מסירקוסאי שנשלחו על ידי היירון השני. חילות העזר היו מגוונים הרבה יותר מהלגיונות, והם השלימו את יכולות הלגיונות בעזרת מיומנויות מקומיות שנשאו אנשיהם. חלקם היו לוחמי הרים מעולים, אחרים היו קשתים טובים, וכן הלאה. בנוסף לכך, תרמו בעלות הברית את החלק הגדול והאיכותי יותר של חיל הפרשים בצבא הרומי.
בקרב נערכו הלגיונות הרומיים במבנה שחמט מסורתי, כאשר המאניפולים של הדרג השני והשלישי הוצבו מאחרי הרווחים של הדרגים שלפניהם. הדרג הראשון של הלגיון הורכבה מההאסטאטים, הדרג השני מהפרינקיפים, והשלישי מהטריאריים (בקרב קאנאי נשארו הטריאריים לשמור על המחנה העיקרי, שהיה מצדו השני של הנהר). הלגיונות שהורכבו מאזרחים רומיים נערכו במרכז המערך, ואילו כוחות בעלות הברית האיטלקיות הוצבו משני עבריהם. האגף השמאלי של הרומאים היה מוגן בכ-4,800 פרשים של בעלות הברית, והאגף הימני היה מוגן על ידי הנהר וכ-1,600 פרשים רומאים.