תזונה והתנהגות.
הארמדיל חשוף-הזנב הצפוני הוא נדיר יחסית ונצפה לעיתים רחוקות. הוא אוכל חרקים כמו כל שאר הארמדילים, וניזון בעיקר מנמלים וטרמיטים. הוא מבלה הרבה יותר זמן במחילות שלו מתחת לאדמה משאר סוגי הארמדילים. כשהוא חופר הוא רוטט בצורה דומה למקדחה, כשהוא משתמש בטופרי המגל על הרגליים הקדמיות. הם מסוגלים לגרגר, לצווח ולהמהם, וכשהם נתפסים הם צווחים ומשתינים על הלוכד כדי לגרום לו לשחרר אותם.
בלידה אמהות יולדות רק צאצא אחד, שנולד ורוד, עיוור, חסר שיער, למרות שקשקשי השריון כבר נראים לעין. הם חיים מעל שבע שנים.
ג'יימס אנדרסון
ג'יימס אנדרסון (באנגלית: James Anderson; 1679/1680 - 25 במאי 1739) היה סופר וכומר סקוטי, שנולד והתחנך באברדין, סקוטלנד. הוא הוסמך לכמורה בכנסייה של סקוטלנד בשנת 1707 ועבר ללונדון, שבה שירת ככומר בכנסיית פרסביטריאן עד 1734. דווח כי הוא איבד רכוש וממון רב כאשר "חברת הים הדרומי" (South Sea Company) נפלה בעקבות בועת הים הדרומי בשנת 1720. אנדרסון ידוע בעיקר בזכות תרומתו לבנייה החופשית.
ביוגרפיה.
אנדרסון נולד בערך בשנת 1680 באברדין, בה התחנך וקרוב לוודאי קיבל את התואר השני שלו (M.A) ואת תואר הדוקטור בתאולוגיה (DD). בשנת 1710 הוא עבר ללונדון והוסמך לכמורה בכנסיית פרסביטריאן, ומאוחר יותר עבר לכנסייה אחרת מזרם הפרסביטריאניזם. על פי The Gentleman's Magazine ("העיתון לג'נטלמן)" נאמר על אנדרסון כי היה ידוע בקרב תושבי לונדון כ"בישוף אנדרסון", ותואר כ"אדם מלומד, אך עם זאת פזיז, אשר איבד חלק ניכר מרכושו בשנת 1720 הקטלנית".
חלק מדרשותיו של אנדרסון הוצאו לאור. אחת מהן "לא רוצחי המלך" ("No King-Killers"), אותה הטיף ב-1715, ביום השנה של הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, היה נאום הגנה נלהב על ניהולו של זרם הפרסביטריאניזם במהלך מלחמת האזרחים, ואף הגיע למהדורה שנייה.
אנדרסון היה בונה חופשי וב-1721 בעת תחייתה של הבנייה החופשית באנגליה, הלשכה הגדולה גמרה אומר להפיק תקציר סמכותי של חוקת האחווה והמשימה הוטלה על אנדרסון. כשסיים לכתוב את החוקה, הציג אותה לפני המפקח הגדול של הלשכה. החוקה של אנדרסון שהיא החוקה של הבונים החופשיים המכילה את ההיסטוריה, החוקים, הנהלים אשר נהוגים על ידי רוב הלשכות הקדמוניות, העתיקות ועבודת האחווה לשימוש הלשכה של לונדון. עבודתו של אנדרסון עברה עריכות והיא מוכרת מאז על ידי הבונים החופשיים האנגליים כקוד הסטנדרטי בנושא הבנייה החופשית ותורגמה לגרמנית. העתק אמריקני של המהדורה הראשונה של 1723 פורסם בניו יורק ב-1855 וקיימים העתקים מאותה מהדורה ב"חוקת קוקס של הבנייה החופשית באנגליה ואירלנד" (1871 וכן בכרך הראשון של הספרייה הארכאולוגית המסונית של קניג (1878). אנדרסון תרם לספרות המסונית את "כתב ההגנה של הבנייה החופשית" שתורגם לגרמנית והודפס ב-"עיזבונות הזהב של הסופרים המוקדמים של הבנייה החופשית" של ג'ורג' אוליבר (1847).
הבנייה החופשית.
אנדרסון היה בונה חופשי, נשיא לשכה מסונית ומפקח גדול של הלשכה הגדולה של אנגליה. הוא הוזמן בספטמבר 1721 בידי הלשכה הגדולה לכתוב את ההיסטוריה של הבונים החופשיים, וכתב ידו פורסם ב-1723 כחוקותיהם של הבונים החופשיים. שמו של אנדרסון לא מופיע בכותרת העמוד אך בספח למסמך הוא מוכרז כיוצרו.
עבודות.
ב-1732 הופיעה עבודה בשם "הגנאלוגיה המלכותית של קיסרים, מלכים ונסיכים החל מאדם עד לימנו", שבזכותה מוכר אנדרסון במיוחד. היא מבוססת על עבודתו של ג'והאן הובנר. לפרקיה הראשונים של העבודה לא היה ערך היסטורי רב, אך פרקיה המאוחרים של העבודה היו לשימוש לעיתים קרובות ביחס הגנאלוגי של שושלות שליטי יבשות. הכרך מסתיים עם תקציר אודות האצולה האנגלית, ובהקדמה המחבר מכריז על נכונותו, אם יהיה בה צורך, לנסח ולערוך באורך מלא את הגנאלוגיות של כל האיים הבריטיים.
עבודתו האחרונה של אנדרסון, אשר הוזמן לבצע על ידי הרוזן הראשון של אגמונט ובנו, מחומרים שהם סיפקו הייתה בעלת הכותרת: "ההיסטוריה הגנאלוגית של שושלת יברי, על ענפיו השונים של יברי, לובל, פרסבל וגורניי" ("Yvery A Genealogical History of the House of Yvery, in its different branches of Yvery, Lovel, Perceval, and Gournay"), אך הוא הספיק לסיים, לכתוב ולפרסם רק את הכרך הראשון, לפני שהלך לעולמו, ב-25 במאי 1739. מאוחר יותר פורסם כרך שני, הודות לכותב אחר. העבודה הוסרה מרשימת ההפצה על בסיס הטענה כי היו בה מספר הערות משפילות על מצב האצולה האנגלית ועל אופי העם האירי. עם זאת, בשנת 1742 היא פורסמה שנית לאחר עריכה ללא ההערות המשפילות. על המידע הגנאלוגי הרב בספר זה נאמר כי הוא מיתי (נטען כי מדובר במיתוס ולא בעובדות).
עבודה נוספת של אנדרסון: "חדשות מאליסיום, או דיאלוגים מהמתים, בין ליאופיד, האימפריה הרומית, ולואי ה-14, מלך צרפת" ("News from Elysium, or Dialogues of the Dead, between Leopold", "Roman Emperor, and Louis XIV, King of France") פורסמה זמן קצר לאחר מותו בשנת 1739.
החוקות של הבנייה החופשית עברו עריכות מחדש וב-1734 כתב היד פורסם על ידי בנג'מין פרנקלין בפילדלפיה והפך להיות הספר המסוני הראשון שהוצא לאור באמריקה. גרסה אלקטרונית של עבודה זו קיימת באינטרנט. מהדורת לונדון שנייה מורחבת הרבה יותר הופיעה ב-1738. העבודה תורגמה לשפות רבות, כולל הולנדית (1736), גרמנית, (1741) וצרפתית (1745).
בין עבודותיו היו גם:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים]]
[[קטגוריה:אגודות סתרים]]
[[קטגוריה:תאוריות קשר]]
[[קטגוריה:חברי הבונים החופשיים|*א]]
[[קטגוריה:סופרים סקוטים]]
[[קטגוריה:כמרים בריטים]]
[[קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים]]
[[קטגוריה:ילידי 1680]]
[[קטגוריה:נפטרים ב-1739]]
לורטה לינץ
ארנסט מוניז
ארנסט ג'פרי מוניז (באנגלית: Ernest Jeffrey Moniz; נולד ב-22 בדצמבר 1944) הוא פיזיקאי גרעין אמריקאי שכיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית, תחת הנשיא ברק אובמה ממאי 2013 עד ינואר 2017. לפני כן כיהן בתפקידים שונים בתקופת כהונתו של הנשיא ביל קלינטון, בהם מנהל שותף במשרד מדיניות המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן, ובתפקיד במחלקת האנרגיה בין השנים 1997–2001.
מוניז שירת כפרופסור לפיזיקה והנדסת מערכות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), עמד בראש תוכנית יוזמת האנרגיה וכיהן כמנהל המעבדה לאנרגיה ולסביבה באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
מוניז נולד בפול ריבר, מסצ'וסטס, לג'ורג'ינה וארנסט פרי מוניז. שני הוריו הם בנים למשפחת מהגרים פורטוגלית. הוא סיים תיכון בשנת 1962 ולמד בבוסטון קולג', שם קיבל תואר ראשון בפיזיקה. לאחר מכן סיים דוקטורט בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1972.
מוניז הצטרף כחבר בפקולטה לפיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1973, וכיהן כדיקן הפקולטה בשנים 1991–1995 וכן כראש מתקן מאיץ החלקיקים "Bates Linear Accelerator Center" באוניברסיטה. היה גם ליושב ראש משותף במועצת המחקר של אוניברסיטת MIT. הוא שירת בממשלו של הנשיא ביל קלינטון, כמנהל שותף למדע במשרד מדיניות המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן בשנים 1995 - 1997. בנוסף עבד במחלקת האנרגיה של ארצות הברית, וכיהן כסגן מזכיר האנרגיה בשנים 1997–2001.
ב-4 במרץ 2013 הודיע הנשיא ברק אובמה כי בכוונתו למנות את מוניז למזכיר האנרגיה, על מנת להחליף את המזכיר הפורש, סטיבן צ'ו. ב-16 במאי 2013 אישר הסנאט את מינויו, והוא החל את כהונתו ב-21 במאי 2013.
מתוקף תפקידו כמזכיר האנרגיה וכמדען גרעין, מוניז מילא תפקיד מרכזי במגעים שהובילו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, כשדן במשא ומתן ישירות על המגעים הטכניים בהסכם, יחד עם שר האנרגיה הגרעינית של איראן, עלי אכבר סאלחי, אשר למד גם כן באוניברסיטת MIT. על רקע השכלתו בנשק גרעיני, וידא כי אין בדרישות האיראנים בהסכם סיכונים ממשיים. ההסכם המקיף בין איראן למעצמות P5+1 (שבהם חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון, יחד עם גרמניה ונציג מן האיחוד האירופי) הושג באופן סופי ב-14 ביולי 2015.
דפוס פין, ראזענקראנץ ושריפטזעטצער
דפוס פין וראזענקראנץ
פין, ראזענקראנץ ושריפטזעטצער
פין וראזענקראנץ
אברהם צבי רוזנקרנץ
אברהם צבי ראזענקראנץ
טאקוונדו במשחקים האולימפיים
טאקוונדו הוא ענף במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סידני (2000). עוד קודם לכן, נערכו תחרויות ראווה באולימפיאדת סיאול (1988) ובאולימפיאדת ברצלונה (1992).
שיטת הטורניר.
הלוחמים מתחרים בארבע קטגוריות משקל:
עד אולימפיאדת לונדון (2012) הורשתה כל מדינה לשלוח לכל היותר שני גברים ושתי נשים. החל מאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), תוכל כל מדינה לשלוח נציג או נציגה לכל אחת מקטגוריות המשקל.
הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט בת ארבעה שלבים. המנצח בשלב הגמר זוכה במדליית זהב, והמפסיד במדליית כסף. לוחמים שהפסידו לאורך הדרך לשני הלוחמים שהגיעו לשלב הגמר, מקבלים הזדמנות לזכות במדליית ארד בטורניר ניחומים, שנערך אף הוא בשיטת נוקאאוט. מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008) מחולקות שתי מדליות ארד: המפסידים לזוכה במדליית הזהב מתחרים זה נגד זה ולאחר מכן בקרב הסופי נגד מי שהפסיד בחצי הגמר לזוכה במדליית הכסף, ולהפך.
מדליות.
לוחמי טאקוונדו מ-38 מדינות שונות זכו במדליות בארבעת הטורנירים האולימפיים שנערכו עד כה. בראש טבלת המדליות ניצבת קוריאה הדרומית, מולדת הטאקוונדו.
לוחמי טאקוונדו ישראלים במשחקים האולימפיים.