אובדן הפרדת שדות יכול בקלות להוביל לפלט פגום. במערכות המעודדות שימוש בתוכניות כאבני בניין בסקריפטים, ניתן להעביר נתונים פגומים כאלה ולפגוע בעיבוד נוסף שלהם, בלי להתחשב בעובדה שהמתכנת המקורי ציפה שהפלט ייקרא רק על ידי עיניים אנושיות. ניתן למנוע בעיות אלה על ידי הכללת תוחמים מפורשים, אפילו רווחים, בכל פורמטי הפלט הטבלאי. שינוי פשוט של הדוגמה המסוכנת ממקודם ל- מונע ממספרים מעמודות שונות להתמזג בפלט, עקב הרווחים הכלולים במפורש:
1234567 1234567 1234567
123 123 123
123 12345678 123
אסטרטגיות דומות מיושמות על נתוני מחרוזות.
כתיבת זיכרון.
למרות שעל פני השטח זוהי פונקציית פלט, מאפשרת כתיבה למיקום זיכרון שצוין על ידי ארגומנט דרך . פונקציונליות זו משמשת מדי פעם כחלק מהתקפות מחרוזות פורמט משוכללות יותר.
הפונקציונליות גם הופכת את בטעות לשלמה טיורינג אפילו עם קבוצה מעוצבת היטב של ארגומנטים. משחק של איקס עיגול כתוב במחרוזת הפורמט הוא מנצח של תחרות IOCCC ה-27.
שפות תכנות עם printf.
שפות המשתמשות במחרוזות פורמט החורגות מהסגנון במאמר זה (כגון AMPL ו-Elixir), שפות שיורשות את היישום שלהן מה-JVM או סביבה אחרת (כגון Clojure ו- Scala ), ושפות שאין להן printf נייטיבי סטנדרטי אך יש להן ספריות חיצוניות המדמות התנהגות printf (כגון JavaScript) אינן כלולות ברשימה זו.
קבוצה כימית
קבוצת רובינשטיין
קבוצת רובינשטיין היא קבוצת חברות ישראלית הפועלת בתחום הבנייה, הדיור המוגן והנדל"ן המניב. הקבוצה הוקמה בשנת 1931 על ידי אהרן רובינשטיין (אביו של אמנון רובינשטיין) ושותפים נוספים, שבהמשך הצטרף אליו אחיו אברהם רובינשטיין. בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם כניסת בני הדור השני של המשפחה לפעילות בחברה, הופרדה הבעלות בחברות שהחזיקה בין בני משפחה שונים. בין הנכסים של הקבוצה נמנים חברת "בית-הזהב" (חברה המנהלת ומפעילה בתי דיור מוגן), מגדלי המשרדים בית רובינשטיין, מגדל סונול ותאומי רובינשטיין בתל אביב.
היסטוריה.
מייסד הקבוצה אהרן רובינשטיין, נולד בפולין. הוא היה השני בין שבעה אחים ואחיות, אביו מרדכי רובינשטיין היה ממשפחה של סוחרים ובעלי בית־חרושת. בשנת 1924, הגיע מרדכי רובינשטיין לבדו לארץ ישראל, שזמן מה אחר כך הצטרפה אמו ושישה מהילדים, שהאחות הבכורה נשארה בפולין. בשנה הראשונה גרה המשפחה ביפו, ואחר־כך עברה לשכונת נוה שאנן בתל־אביב. אולם מרדכי רובינשטיין הפסיד את רוב הכסף שהביא עמו מפולין, ושהיה בן 17 נאלץ אהרן רובינשטיין לעזור בפרנסת המשפחה, ועבד בקידוח בארות. בהמשך למד טפסנות בטון וארגן שותפות של פועלים שעסקה בתחום.
בשנת 1931 פנה אל אהרן רובינשטיין קבלן בשם זליג שחורי, שזכה בעבודות הבטון להקמת מוזיאון רוקפלר בירושלים, והשניים יצרו שותפות בשם רובינשטיין-שחורי לעבודות בטון. השותפות זכתה במכרזים של ממשלת המנדט להקמת ארבעה בנייני משטרה ("מצודות טגארט"), ברמת־גן, נס־ציונה, רחובות ותל מונד (מבנה בית הסוהר השרון), בנוסף בנתה את בית־הספר ביל״ו בשדרות רוטשילד ואת בניין הדואר המרכזי ביפו, ביצעה עבודות בנמל יפו ובמחנות הצבא הבריטי בארץ ישראל ובקפריסין.
בשנת 1949 הכניס אהרן רובינשטיין שלושה מאחיו לעסקיו ושותף נוסף, אליעזר וקסמן. הוא הקים את חברת "אהרן רובינשטיין ושות'" בה החזיק ב-60% מהמניות, ששאר השותפים החזיקו 10% כל אחד. לאחר כעשר שנים פרשו שני אחים והאח הצעיר, אברהם רובינשטיין רכש את חלקם. בשנות ה-50 וה-60 התרחבה החברה באופן משמעותי והחלה לבנות שכונות שלמות, בין השאר את שכונת רמת יוסף בבת ים, את השכונות נאות רחל ונאות שושנים וחלק משכונת קריית בן־גוריון בחולון, שכונת אפרידר באשקלון, ואחר־כך חלקים גדולים משכונות רמת־אשכול, הגבעה־הצרפתית, פת וגילה בירושלים.
בשנות ה-70 התחיל הדור השני של המשפחה להיכנס לחברה, והשותף וקסמן פרש מחברה. הוא ראה שבניו לא יוכלו להיקלט בחברה והחליט לצאת עם חלק מהרכוש, שאותו הוא יוכל להעביר לבניו, ולהישאר בחברה כשכיר. האחים רובינשטיין קנו אותו, כל אחד לפי חלקו היחסי בחברה, ונוצרה חלוקה חדשה, 75% לאהרון ומשפחתו 25% לאברהם ומשפחתו. בין אהרון ואברהם נוצרה בתקופה זאת חלוקת עבודה. אברהם עסק בניהול השוטף, פיתוח הקרקעות, ביצוע, מכירות, כשעל חלק מהתחומים ממונים בני הדור השני. אהרון התעסק בפיתוח עסקים חדשים כולל השתלטות על חברות. קבוצת רובינשטיין התרחבה לתעשייה, באמצעות חברת החזקות בשם "לנדקו", כולל רכישת מפעלי השימורים "עסיס" ו"מן". ונכנסה לענף התיירות, עם שותפות ברשת מלונות "בזל", במלון "אסטוריה" ובחברת הנסיעות "קופל". בנוסף השתלטה על חברה שנסחרה בבורסת ניו יורק, שהיו שבבעלותה בתי דירות בעיר ניו יורק.
לאחר מספר שנים נוספות החלה לעלות השאלה של המשך ניהול החברה, שני המועמדים העיקריים היו אמנון ומוטי, בניו של אהרון. מוטי עבד בחברה מאז 1969 וראה עצמו כיורש אך אביו העדיף את אמנון הבכור שפנה לאקדמיה ואחר כך בפוליטיקה והיה מעורב בעסקי המשפחה רק באופן חלקי. מוטי החליט לקחת את חלקו ולפרוש, ומכר את מניותיו לדודו אברהם בשנת 1985. בהמשך חולקו שאר נכסי החברה שאברהם החזיק בעסקי הבנייה והנדל"ן. אברהם נפטר ב-1996 ואחר כך פרץ סכסוך ירושה בין שני ילדיו, אמם ואח שלישי.
בית חולים בית בלב
חיים אבן חביב
רבי חיים אבן חביב היה מחכמי פורטוגל במאה ה-15. בשנת 1497, עם גירוש פורטוגל, היגר אל העיר פאס שבמרוקו. בשנת ה'רס"ה השלים את החיבור "ספר הבתים", בו מלאכת איסוף וסידור של אלפים מתשובות הרשב"א, לפי הנושאים שבהם הן עוסקות, הספר לא נדפס.
תולדות חייו ויצירתו.
רבי חיים נולד לרבי משה אבן חביב. יש הסבורים כי אביו הוא רבי משה בן שם טוב אבן חביב, מחבר פורה בנושאי פילוסופיה, שירה ודקדוק עברי. כנראה בעת גירוש פורטוגל הוא קידש שם שמים בעמידתו האיתנה על הנאמנות לדת היהודית, לנוכח מעשי הכפייה וההרג שביצעו השלטונות במקום. הוא חתם את "ספר הבתים" שסידר, בחרוז: .
ספר הבתים.
עם גירוש פורטוגל, בשנת ה'רנ"ז (1497), היגר אל העיר פאס שבמרוקו ונמנה עם חכמי המקום. הוא שקד שם על איסוף וסידור שאלות ותשובות הרשב"א, הנחשבות ליסוד בפסיקה ההלכתית. עלה בידו לקבץ ולסדר לראשונה כ-3000 תשובות אל תוך ספר בן שני כרכים גדולים הנחשב במשך מאות שנים לקובץ תשובות הרשב"א הגדול ביותר. את שם הספר קרא "ספר הבתים", משום שאת התשובות סידר לפי "בתים", כאשר כל בית מציין נושא הלכתי ראשי המכיל את כלל התשובות העוסקות באותו נושא. החלק הראשון מכיל עשרים ותשעה בתים והחלק השני עשרים וחמישה. את המלאכה סיים בי"ב בניסן ה'רס"ה (1505).
בחתימת הספר הוא כותב על גודל טרחתו בחיבור הספר: . והוא מוסיף תפילה שייפקד בבנים זכרים: . מפעלו נזכר לשבח על ידי אחד ממגורשי ספרד שבאו לפאס, המקובל וההיסטוריון רבי אברהם אדרוטיל, הכותב בספרו "השלמות לספר הקבלה":
גלגוליו של כתב היד.
כתב היד היה במרוקו עד המאה ה-18, ועד אז עשו בו שימוש חכמי מרוקו, ומהם: רבי שמואל אבן דנאן, רבי מנחם סירירו, רבי יעקב אבן צור וכן השד"ר ששהה תקופה ממושכת במרוקו רבי חיים יעקב. רבי מתתיה סירירו כותב לרבי יוסף חיים בן סאמון, שהתעניין אצלו על קניית כתבי יד מאוצרות משפחת סירירו, כי בשנת ה'תקט"ז, לאחר מאמצים מרובים, מצא יחד עם רבי משה נגארה את כתב היד בפאס. כך במהלך אמצע המאה ה-18 הובא הספר לליבורנו, וכפי שכותב רבי יוסף חיים בן סאמון: . הספר הובא גם לידי ידידו של בן סאמון, החיד"א, והוא עשה בו שימוש רב. במאה ה-19 הגיע הספר לידיו של רבי אליעזר אשכנזי מתוניס שתכנן להוציאו לאור. לאחר מכן בא לידי רבי יהודה זרחיה אזולאי, שכתב שער לכתב היד וכלל בו ציטוטים שונים העוסקים בשבחיו של הרשב"א. בשנת ה'תרל"ה הוצע הספר למכירה על ידי אספנים שהוציאו את חידושי הר"ן על מסכת ראש השנה, מכתב יד שהיה בעזבונו של רבי יהודה זרחיה אזולאי. משם הספר עבר לחכמי ירושלים שמכרו אותו לאוצר המקטלג זוסמן יעבץ (אביו של זאב יעבץ). כיום הספר נמצא בספריה הבודלייאנית.
פירושים על נ"ך.
החוקר הרב יעקב משה טולידאנו העיד כי ראה פירושים שונים על נ"ך מרבי חיים אבן חביב שהועתקו על ידי רבי יהודה בן רבי מאיר טולידאנו, בשנת ה'תק"ע בערך.
חיים בן חביב
מניין חוקי
צרקנו
צרקנו (בסלובנית: Cerkno) היא עיירה בסלובניה כ-50 ק"מ מליובליאנה. אוכלוסייתה מונה כ-1,425 תושבים. העיירה מהווה מרכז מנהלי של אזור "גבעות צרקנו". המועצה המקומית שמרכזה בצרקנו כוללת כ-30 יישובים בסביבה ומתגוררים בה כ-5 אלף תושבים.
היסטוריה.
האזור היה מאוכלס עוד בתקופת רומא העתיקה ועל כך מעידים שרידים של מבצר רומי.
היישוב הוזכר לראשונה בשנת 1257. במהלך המאה ה-16 האזור עבר לשליטת הבסבורג ונכלל ב-Gefürstete Grafschaft Görz und Gradisca. בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה השטח נכבש על ידי איטליה והוא סופח על ידה. הוא היה חלק של איטליה עד לשנת 1943. האזור היה בין המרכזים החשובים של פעילות פרטיזנים בסלובניה. בעיירה הוקם בית החולים הפרטיזני פרנייה. בספטמבר 1943 העיירה שוחררה על ידי לוחמים יוגוסלבים.
בקרבת העיירה נמצא קבר אחים של מתנגדי הקומוניסטים שנרחצו בפברואר 1944 כנקמה על מתקפה בה נהרגו פעילים קומוניסטים.
בין הבניינים הבולטים בעיירה כנסייה שנבנתה בשנת 1714.
בשנת 1984 כ-10 ק"מ מהעיר נפתח אתר סקי. הוא כולל 8 רכבלים באורך 300–1900 מ' שמעלים את הנוסעים עד לגובה של כ-1300 מ' ו-18 ק"מ מסלולי ירידה מההר.
באביב נערך בעיר פסטיבל מסכות פופולרי. כמו כן בכל קיץ נערכת תחרות אופני הרים.