בסין התעוררה תנועת מחאה חברתית המכונה טאנג פינג, אשר התחילה בסמוך להתפטרות הגדולה באפריל 2021. יש במחאה זו דחייה של הלחצים החברתיים לעבודת יתר שבאה לידי ביטוי לדוגמה בלוח משמרות 996. אלה הבוחרים לקחת חלק במחאה מעדיפים "לנוח ולתת למכות לעבור" באמצעות גישה אדישה יותר לחיים.
הודו.
הודו חוותה עזיבה נרחבת של עובדים את מקומות העבודה שלהם במגזרים רבים. ענף ה-IT חווה עזיבה מאסיבית של עובדים, כשלמעלה ממיליון התפטרו ב-2021.
אוסטרליה.
גם באוסטרליה התרחשה התפטרות גדולה של עובדים המחפשים עבודות בעלות שכר גבוה יותר ותנאים משופרים. ב-IT השכר זינק ב-10% למשרות רבות.
ישראל.
בישראל נצפתה עלייה מ-109 אלף מתפטרים באפריל 2021 ל-142 אלף בספטמבר אותה שנה, שיא במהלך המגפה. כך למשל הייתה עלייה של פי שניים במספר המתפטרים במשטרה, ותופעה זו מתרחשת בכל הענפים. לפי ההערכות, בשנת 2021 עמד שיעור המתפטרים מכלל דורשי העבודה על 22.6%, בהשוואה ל-16.1% ב-2019.
סקר שערכה בישראל חברת דלויט מצא ש-86% מהמשתתפים, רובם בני 31–50 ציינו כי הקורונה הייתה רכיב משמעותי ביותר בחייהם. 76% מהנשאלים ענו שבמהלך השנה האחרונה יחסם לקריירה השתנה, 74% אמרו ששקלו להחליף עבודה, ו-57% ענו כי הם שוקלים להחליף את תחום העיסוק לחלוטין.
בסחור המעלות (סרט, 1946)
בסחור המעלות (באנגלית: The Spiral Staircase) הוא סרט אימה, פשע ופילם נואר אמריקאי משנת 1946 בבימויו של רוברט סיודמק, עם דורותי מקגוויר, אתל ברימור ורונדה פלמינג בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "Some Must Watch" של אתל לינה ווייט משנת 1933. העלילה היא על צעירה אילמת בעיירה בורמונט בתחילת המאה ה-20 השרוייה בפחד בגלל רוצח סדרתי שחונק נשים בעלות מום.
אתל ברימור הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
חלק מהסרט מתנהל בחושך לאור נר על גרם מדרגות לולייני כשעינו של הרוצח (עינו של הבמאי סיודמק) עוקבת.
ב-1964 עובד הספר לסרט טלוויזיה בהשתתפות אליזבת מונטגומרי וליליאן גיש, ב-1975 הופק רימייק בכיכובה של ז'קלין ביסט וב-2000, סרט טלוויזיה בכיכובה של ניקולט שרידן.
תקציר העלילה.
הלן (דורותי מקגוויר) היא בחורה צעירה ונאה שעובדת כבת לוויה של גב' ווארן (אתל ברימור) בעיירה בורמונט. גב' ווארן היא אישה חולה ששוכבת במיטה כל היום. מטפלת בה האחות ברקר (שרה אלגוד) שהיא אינה סובלת אותה.
בבית הגדול גרים גם בנה אלברט (ג'ורג' ברנט), מזכירתה בלאנש (רונדה פלמינג), ובנה סטיב (גורדון אוליבר), הטבחית גב' אוטס (אלזה לנקסטר) ובעלה (ריס ויליאמס).
הלן איבדה את כושר הדיבור בגיל שמונה לאחר שראתה את הוריה נשרפים. רופא העיירה ד"ר פארי (קנת סמית') רוצה להעבירה לבוסטון כדי שתקבל טיפול שיחזיר לה את כושר הדיבור. הוא רוצה להוציא אותה מהעיירה לאחר שכמה צעירות נרצחו שם והוא שם לב שכולן סבלו ממום כלשהו בדומה להלן.
אלברט ניהל יחסים עם בלאנש היפה אבל לאחר שאחיו החורג סטיב הצעיר ממנו חזר מאירופה, הוא התחיל לנהל יחסים אתה. בלנש לא רוצה את שניהם ומבקשת לעזוב ביחד עם הלן. היא יורדת בגרם המדרגות הספירלי למרתף כדי לאסוף את חפציה ולא חוזרת משם. הלן יורדת לחפש אחריה לאור נר ומוצאת אותה חנוקה. באותו רגע יורד אחריה סטיב והיא חושדת שהוא הרוצח וכולאת אותו במחסן.
היא עולה ופוגשת את אלברט שעוקב אחריה ומודה שהוא הרוצח הסדרתי ששואף לשלמות בעולם ולכן רוצח נשים בעלות מום. מכאן מתחיל מרדף מותח בבית. הלן מנסה להתקשר לד"ר פארי אך לא מסוגלת להוציא מילה מהפה. לבסוף יוצאת גב' ווארן מחדרה ויורה למוות באלברט ומתמוטטת.
הלן משחררת את סטיב ומנסה שוב להתקשר לד"ר פארי ומצליחה לראשונה לדבר למרכזן ולבקש את מספר הטלפון של הרופא.
אנה פפר
אנה פפר (בהונגרית: Pfeffer Anna; קאפושוואר, 31 באוגוסט 1945) היא חותרת קיאק יהודייה-הונגרייה. פעמיים סגנית אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968 ומונטריאול 1976) ואלופת עולם (בלגרד 1971) בקיאק זוגות. זכתה 9 פעמים באליפות הונגריה (7 פעמים ביחידות: 1967, 1968, 1969, 1971 פעמיים, 1972, 1973 ופעמיים בזוגות: 1968, 1974)
ביוגרפיה.
אנה פפר נולדה במשפחה יהודית. משנת 1962 הייתה חותרת קיאק של גאנץ מאוואג. היא הייתה חברה בנבחרת הונגריה מאז 1966.
באליפות העולם שנערכה בברלין בשנת 1966 היא זכתה במדליית ארד בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין בנקה בתוצאה של 1:59.95 דקות.
סגנית אלופה אולימפית.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה במדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קתלין רוז'נואי בתוצאה של 1:58.60 דקות, אחרי רוזוויטה אסר ואנמרי צימרמן מגרמניה המערבית (1:56.44 דקות) ולפני לודמילה פינאייבה ואנטונינה סרדינה מברית המועצות (1:58.61 דקות). נוסף לכך, היא הגיעה לשלב הגמר בחתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות, אך לא סיימה את התחרות ודורגה בסיום במקום תשיעי.
באליפות אירופה שנערכה במוסקבה בשנת 1969 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:58.81 דקות ומדליית ארד בחתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:12.10 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקופנהגן, דנמרק בשנת 1970 היא סיימה פעמיים במקום רביעי, בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:05.15 דקות ובתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:48.60 דקות.
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בבלגרד בשנת 1971 זכתה במדליית זהב בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:51.6 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:05.4 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) היא זכתה במדליית ארד בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:05.50 דקות, אחרי יוליה ריאבצ'ינסקאיה מברית המועצות (2:03.17 דקות) ומייקה יאפיס מהולנד (2:04.03 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קטלין הולושי בתוצאה של 1:55.12 דקות, 11 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה בטמפרה, פינלנד בשנת 1973 זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר רביעיות, ביחד עם ארז'בט הורבאט, אילונה טז'ר, מריה זקריאש בתוצאה של 1:46.94 דקות. מדליית ארד בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם אילונה טז'ר בתוצאה של 1:54.90 דקות.
באליפות העולם שנערכה במקסיקו סיטי בשנת 1974 היא סיימה פעמיים במקום רביעי, בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר יחידות בתוצאה של 2:16.41 דקות ובתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר רביעיות, ביחד עם קלרה ריינאי, אילונה טז'ר, מריה זקריאש בתוצאה של 1:45.24 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה במדליית כסף בתחרות חתירה בקיאק ל-500 מטר זוגות, ביחד עם קלרה רג'נאי בתוצאה של 1:51.69 דקות, אחרי נינה גופובה וגלינה קרפט מברית המועצות (1:51.15 דקות) ולפני ברבל קסטר וקרולה צירצוב מגרמניה המזרחית (1:51.81 דקות)
היא פרשה מתחרויות ב-1979.
חיים אישיים.
ב-1974 סיימה את לימודיה כמורה במכללה לחינוך גופני (כיום שמה "האוניברסיטה לחינוך גופני"), וב-1978 קיבלה תעודה כמאמנת קיאק-קאנו. בהמשך עבדה כמורה לחינוך גופני בבית הספר היסודי ברחוב מניאצ'קה (Menyecske) בבודפשט.
בוריס (להקה)
בוריס (ביפנית: ボリス) היא להקת מוזיקה ניסיונית יפנית שנוסדה בשנת 1992 בטוקיו ומורכבת מהמתופף אטסו, הגיטריסט/בסיסט טאקשי, והגיטריסטית/קלידנית וואטה. כל שלושת החברים מבצעים גם שירה. בוריס הוציאה יותר מעשרים אלבומי אולפן תחת מספר חברות שונות מרחבי העולם, וכמו כן גם מגוון אלבומי הופעה, אוספים, אלבומי אי-פי, סינגלים ושיתופי פעולה.
היסטוריה.
בוריס הוקמה בשנת 1992 כלהקה בת ארבעה חברים, עם אטסו כסולן, וואטה על הגיטרה, טאקשי על בס ונגאטה על תופים. הלהקה נקראה על שם השיר "בוריס" של להקת מלווינס מאלבומם Bullhead. אלבום הבכורה שלהם, Absolutego, יצא בשנת 1996 תחת חברת התקליטים "Fangs Anal Satan" שהקימה הלהקה. נאגאטה עזב את ההרכב בשנת 1996 ואטסו החליף אותו כמתופף, בזמן שוואטה לקחה על עצמה גם את הקלידים וטאקשי והחל לנגן על בס וגיטרת קצב בכלי בעל צוואר כפול שעיצב בעצמו. השלושה החלו לחלק ביניהם את תפקיד השירה המוביל, ונשארו הרכב בן שלושה חברים מאז.
ביפן, בוריס מוציאה את רוב המוזיקה שלה תחת כותר האינדי Inoxia Records. למרות שנשארו אלמוניים יחסית ביפן, סדרה של הוצאות-מחדש של האלבומים המוקדמים שלהם תחת כותר Southern Lords Records גרמה לעלייה בפופולריות של בוריס בצפון אמריקה. בוריס משתפת פעולה לעיתים קרובות עם מוזיקאים אחרים, ועשתה זאת לראשונה בשנת 1998 באלבום Black: Implication Flooding עם המוזיקאי הנסיוני קייג'י האינו (Keiji Haino). הם הוציאו שבעה אלבומים משותפים עם אמן הנויז Merzbow, והוציאו אלבומים משותפים עם אמנים בינלאומיים כמו Sunn O))) ואיאן אסטברי.