ב-13 במאי הממשלה החדשה אישרה סופית את הפיצול, והמדינה החדשה ביקשה מקונגרס ארצות הברית להצטרף לארצות הברית, וב-31 בדצמבר 1862 אישר נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן, את הצטרפות המדינה החדשה בחקיקה, בתנאי שהיא תוציא בהדרגתיות את העבדות מחוקתה. המדינה הצטרפה רשמית ב-20 ביוני 1863.
היסטוריה.
יום הצטרפותה של המדינה נחוג החל משנות ה-70 של המאה ה-19, אולם רק בשנת 1927 הפך היום לחג לאומי רשמי בהחלטה של בית המחוקקים המדינתי.
ארבע חתונות ולוויה אחת
ארבע חתונות ולוויה אחת (באנגלית: Four Weddings and a Funeral) הוא סרט קומדיה רומנטית בריטי משנת 1994, בבימויו של מייק ניואל. זה היה הראשון ממספר הסרטים שנכתבו על ידי התסריטאי ריצ'רד קרטיס עבור השחקן יו גרנט.
הסרט זכה להצלחה והפך לסרט הבריטי המרוויח ביותר בתולדות הקולנוע באותה תקופה, עם הכנסות של מעל 245,700,000 $. הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר, וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
עלילת הסרט.
הסרט עוקב אחר חוויותיה של קבוצת חברים דרך עיניו של אחד מחברי הקבוצה, צ'ארלס (יו גרנט), אשר נמשך אל קארי האמריקאית (אנדי מקדואל) שמתארחת בארבע החתונות שאליהן מוזמנים צ'ארלס וחבריו.
החתונה הראשונה.
החתונה הראשונה היא של אנגוס (טימותי ווקר) ולורה (שרה קרואו), שבה צ'ארלס הוא השושבין. צ'ארלס וחבריו הרווקים תוהים אם גם הם יזכו להתחתן אי פעם. בחתונה זו צ'ארלס פוגש את קארי לראשונה, ומבלה איתה את הלילה. לאחר שקארי חוזרת לארצות הברית, תוהה צ'ארלס אם הייתה זו הזדמנות שהחמיץ לאהבה.
החתונה השנייה.
החתונה השנייה היא של ברנרד (דייוויד הייג) ולידיה (סופי תומפסון), זוג שנפגש והכיר בחתונה הקודמת. כאן השחקן רואן אטקינסון עושה את הופעתו השנייה בסרט, אך הפעם ככומר לכל דבר עם פליטות פה מביכות בעת עריכת טקס הנישואין. צ'ארלס שמח לגלות כי קארי היא אחת המוזמנות, אך מתאכזב לאחר שזו מציגה לו את ארוסה, סר האמיש בנקס (קורין רדגרייב), פוליטיקאי עשיר מסקוטלנד. בקבלת הפנים, צ'ארלס מוצא את עצמו יושב ליד השולחן עם כמה מחברותיו לשעבר, אשר מביכות אותו עם סיפורי העבר על חוסר יכולתו לשמור על דיסקרטיות. צ'ארלס פוגש גם את חברתו מהעבר הנרייטה (אנה צ'נסלור), המכונה על ידי חבריו בכינוי המביך "פרצוף ברווז".
בתום החתונה סר האמיש בנקס נוסע לענייניו, וצ'ארלס מבלה לילה נוסף עם קארי. קארי מונה באוזניו את 33 הגברים אתם שכבה, ומציינת שזה פחות מאשר מדונה אך יותר מאשר הנסיכה דיאנה. בתשובה לשאלתו היא עונה שהוא במקום ה-32 והאמיש בנקס במקום ה-33 והאחרון.
החתונה השלישית.
החתונה השלישית היא של קארי וארוסה בטירה סקוטית, שם צ'ארלס מבין כי הוא מדוכא מהחמצת ההזדמנות לאהבה עם קארי. במהלך החתונה מתוודה ידידתו של צ'ארלס, פיונה (קריסטין סקוט-תומאס) כי היא מאוהבת בו כבר שנים ארוכות, אך מבינה כי אהבתה לא תתגשם. בעוד צ'ארלס מעכל את דבריה של פיונה, מתמוטט אחד מחבריו, גארת' (סיימון קאלו), ומת בעיצומו של טקס הנישואים.
הלוויה.
במהלך הלוויה של גארת' מגלים צ'ארלס וחבריו כי מאת'יו (ג'ון האנה) היה מאהבו של גארת', והוא מקריא את השיר "הספד" מתוך אוסף שיריו של ויסטן יו אודן. לוויה זו גורמת לצ'ארלס וחבריו להביט על החיים בצורה שונה, ולעשות חשבון נפש כל אחד לעצמו.
החתונה הרביעית.
החתונה הרביעית מתרחשת לאחר עשרה חודשים, כאשר צ'ארלס מחליט להתחתן עם חברתו מהעבר הנרייטה. כמה רגעים לפני טקס הנישואים מגלה צ'ארלס כי קארי, שהגיעה לחתונה, נפרדה מבעלה, דבר שגורם לו לפקפק בכוונותיו להינשא להנרייטה. לאחר שיחה בשפת סימנים עם אחיו החירש-אילם דייוויד (באוור דוד), מחליט צ'ארלס לבטל את החתונה, דבר שמעלה את זעמה של הנרייטה וגורם לה לחבוט בפניו באגרופה.
כמה שעות אחרי ביטול החתונה יושב צ'ארלס עם חבריו בביתו ומהרהר במעשיו, אך כאן מפתיעה אותו קארי בביקור כדי לבדוק שהוא בסדר ומתנצלת על כך שבכלל נכחה בחתונתו. צ'ארלס מתוודה בפניה כי בעת שעמד מתחת לחופה הבין בפעם הראשונה בחייו שהוא לגמרי מאוהב רק באישה אחת, "וזאת לא הייתה האישה שעמדה לידי בחופה". במקום הצעת נישואין מסורתית מציע צ'ארלס לקארי מחויבות לכל החיים ללא נישואים, וקארי מסכימה: "I Do".
הצלחת הסרט.
עם יציאתו החלקית בצפון אמריקה, ב-11 במרץ 1994, הכניס הסרט 138,486 $ בחמישה בתי קולנוע, אך עם יציאתו הרחבה ב-15 באפריל, הסרט גרף הכנסות של 4,162,489 $. בסך הכול גרף הסרט הכנסות של 53,700,832 $ בצפון אמריקה, ו-193,000,000 $ בארצות אחרות, וביחד הכניס הסרט 245,700,832 $ ברחבי העולם.
שיר הנושא.
שיר הנושא לסרט בוצע על ידי להקת Wet Wet Wet, בו ביצעה הלהקה את גרסת הכיסוי הגדולה ביותר שלהם ללהיטם הידוע של הטרוגס "האהבה נמצאת בכל מקום" (Love Is All Around), אשר זכה להצלחה בינלאומית גדולה ושהה עשרה שבועות בראש המצעד הבריטי.
עומאן במשחקים הפאראלימפיים
עומאן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סיאול (1988), כששלחה משלחת של תשעה ספורטאים, גברים כולם, למשחקים, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה עומאן חלק מעולם.
לאורך השנים שלחה עומאן ספורטאים רבים אל המשחקים הפאראלימפיים, אך במשלחותיה של המדינה ייצגו אותה גברים בלבד ומעולם לא נשלחה ספורטאית. הספורטאים הנכים אותם שלחה עומאן מעולם זכו רק במדליית ארד אחת, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים מלבד אותה מדליה.
פרחים בקנה
פרחים בקנה הוא שיר שכתב דודו ברק, הלחין אפי נצר ועיבד בני נגרי. את השיר ביצעה לראשונה להקת חיל התותחנים ב-1970, והוא היה לשיר המזוהה ביותר עמה.
היסטוריה.
ברק כתב את השיר בעקבות מלחמת ששת הימים, והוא מבטא את תחושת האופטימיות שאחזה אז, בציפייה לתום עידן המלחמות ("בשדות האש ייתם הקרב האחרון", "וכל אשר אתמול ידע מכאוב ושכול לא עוד ידע שלכת וקרב"). סולנית הלהקה יהודית שוורץ ביצעה את השיר כשהיא חולה, וכדי להתגבר על צרידותה הרימה את קולה, באופן שנשמע לעיתים כצעקה, ומזוהה מאוד עם השיר. חבר נוסף בלהקה בעת שביצעה את השיר היה יוני רכטר שניגן על האורגן.
השיר צעד במקום הראשון בגל הקל במצעדים השבועיים בנובמבר 1970 במשך שבועיים ומאוחר יותר הגיע למקום ה-14 במצעד הפזמונים של קול ישראל לשנת תשל"א. במצעד שירי הלהקות הצבאיות שערך אתר MOOMA לרגל יום העצמאות 2004 הגיע השיר למקום החמישי, אחרי "חורף 73", "שיר לשלום", "הרעות" ו"מה אברך".
לאורך השנים ביצעו אמנים נוספים גרסאות כיסוי לשיר. רותי נבון ביצעה אותו בשנת 2002, כשיר הנושא של הסדרה התיעודית "ירוקות" שעסקה בטירוניות במחנה 80, הביצוע של נבון הגיע למקום ה-39 במצעד הפזמונים של רשת ג' לשנת תשס"ב. כמו כן ביצעו אותו מחדש סאבלימינל, הצל ומשפחת תאקט לכבוד מצעד שירי הלהקות הצבאיות שערך אתר MOOMA והתוכנית של דודו טופז "הראשון בבידור" לרגל יום העצמאות 2004 בו הגיע השיר למקום החמישי, אחרי "חורף 73", "שיר לשלום", "הרעות" ו"מה אברך". הביצוע של סאבלימינל, הצל ומשפחת תאקט הגיע למקום ה-13 במצעד הפזמונים של גלגלצ בשנת תשס"ד ולמקום ה-14 במצעד של רשת ג'. בכך היה השיר לשיר הראשון ששלושה ביצועים שונים שלו מגיעים למצעדי הפזמונים העבריים השנתיים. גרסת כיסוי נוספת של השיר, בביצוע שחקני החמישייה הקאמרית, היא גרסה סאטירית, כאשר במהלך ביצוע השיר הופכת נימת הביצוע מעדינה ואופטימית לאגרסיבית.
יום מיזורי
יום מיזורי (באנגלית: Missouri Day) הוא יום חג לאומי במדינת מיזורי שבארצות הברית. חג זה מצוין כל שנה ביום רביעי השלישי של חודש אוקטובר.
יום חג נועד לשמש כיום לציון ההיסטוריה של המדינה, ונקבע בחוק מדינתי בשנת 1915. חוק זה דורש כי גופי תרבות, מסחר, פוליטיקה ודת במדינה ייחדו זמן ביום זה לציין את תוצריה הכלכליים והחקלאיים של המדינה, ולציין את הישגיהם של בני המדינה בתחום המסחר, התרבות, המדע והאמנות.
החג נקבע ביוזמת אנה לי ברוזיוס קורן (Anna Lee Brosius Korn), מורה תושבת מיזורי, אשר הלחינה את השיר הלאומי של המדינה (באותה עת) "מיזורי", ואשר סברה כי יש לייחד יום לציון חשיבותה של המדינה וההיסטוריה שלה. לאחר ששכנעה את בית המחוקקים של המדינה לחוקק את החוק, עברה לאוקלהומה וסייעה לקביעת יום אוקלהומה.
משחקי הרעב - עורבני חקיין
עורבני חקיין (באנגלית: Mockingjay) הוא הספר השלישי בטרילוגיית משחקי הרעב מאת הסופרת האמריקנית סוזן קולינס. הספר עוסק בחייה של קטניס אוורדין, נערה בת 17 שניצחה במשחקי הרעב פעמיים ומנהיגה את המרד נגד הקפיטול. ההשראה לכתיבת הסדרה באה מהמיתולוגיה היוונית, קרבות הגלדיאטורים ברומא ותוכניות הריאליטי העכשוויות.
הספר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2010, ואילו ה-e-book שישה ימים מוקדם יותר. הספר "עורבני חקיין" מכר כ-450,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו לאור, וזכה לתגובות חיוביות מצד המבקרים.
עלילה.
בעקבות מחאותיה נגד הקפיטול בשני משחקי הרעב בהם השתתפה, הופכת קטניס אוורדין לסמל המרד המתלקח נגד הקפיטול. היא מכונה 'עורבני חקיין' על שם סיכת הציפור עורבני חקיין שענדה במשחקים. אלמה קווין, נשיאת מחוז 13, מציעה לקטניס להופיע כסמל המרד, וזו מסכימה אך מציבה תנאים תנאים הכוללים בין היתר את חנניתם של המנצחים שנשבו על ידי הקפיטול, וכן הזכות להרוג את קוריולאנוס סנואו, נשיא מדינת פאנם.
קטניס מצטלמת למספר סרטי תעמולה שמוחדרים לטלוויזיה על ידי ביטי - מנצח-מיועד, גאון מחשוב. קטניס צופה בשידורים של הקפיטול, שבהם מראיינים את פיטה, ובמהלכם הוא מתנגד בכל תוקף למעשיהם של קטניס בפרט והמורדים בכלל.