השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הניו זילנדי והפך ללהיט במספר מדינות נוספות.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי קיילי מינוג, ריצ'רד "ביף" סטנארד, ג'יימס וילטשייר, ראסל סמול, ג'ון אנדרסון, יוהאן אמות' ואמה הולמגרן והופק על ידי ריצ'רד "ביף" סטנארד ופרימייסנס. בריאיון עם ראסל סמול, מפיק האלבום, נחשף שהקלטות האלבום התעכבו כיוון שכאשר שלחו את "The One" לסטנארד, הצוות של מינוג נאלץ לחכות 10 חודשים לסיום העריכה שלו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-6.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
את הווידאו קליפ הנלווה של "The One" ביים בן איב, והוא צולם במנצ'סטר, הממלכה המאוחדת. הוא צולם באולפן צילום, תוך שימוש במסך ירוק. חלק מהקליפ צולם במנצ'סטר ארנה. הוא הוקרן לראשונה באוגוסט 2008, חודשיים לאחר יציאתו כסינגל. הוא נוצר בהשראת שחקניות אמריקאיות כדוגמת קרול לומברד ולורן באקול.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-8.1 מיליון צפיות.
אנדרה פראנקן
בוסטר
בוסטר (פירושונים)
ביאטריס ארתור
מנת דחף
משאבת הנקה
כובע מכשפה
כובע או מצנפת מכשפות הוא סגנון של כובע שחובשות המכשפות בתיאורי התרבות פופולרית, המתאפיין בכתר חרוטי ובשול רחב.
מקורות ועיצוב.
מקורו של כובע המכשפות כפי שמוצג היום שנוי במחלוקת. אחת התיאוריות המוקדמות ביותר היא שרידי החנוטים של "המכשפות" של סובשי, החובשות כובעים שחורים גבוהים ומחודדים מאוד הדומים לכובע הראש של אחיותיהם באירופה של ימי הביניים. סובשי, המתוארכת בין המאות ה-4 ל -2 לפנה"ס, ממוקמת בערוץ גבוה ממש ממזרח לעיר טורפן. תיאוריה נוספת היא שהתדמית צמחה מתוך אנטישמיות: בשנת 1215 הוציאה המועצה הרביעית של הלטרן צו על כל היהודים ללבוש כיסוי ראש מזהה, כובע מחודד המכונה "ג'ודנאט""." באופן פוטנציאלי, סגנון הכובע הזה נקשר אז לקסמים שחורים, פולחן השטן ומעשים אחרים שבהם הואשמו היהודים. תיאוריה דומה טוענת כי דמותו של כובע המכשפות הארכיטיפי נולדה מדעות קדומות נגד קווייקרים. אף על פי שהכובעים המסורתיים שחבשו הקוויקרים עצמם לא היו מחודדים, כובעי הקווייקר היוו מוקד למחלוקת תרבותית, וניתן להעלות על הדעת שהתגובה הפוריטנית נגד הקווייקרים באמצע המאה ה-18 תרמה לכך שכובעים הפכו לחלק מהאיקונוגרפיה של הדמוני. תאוריה נוספת מציעה כי כובעי המכשפות מקורן כ"כובעי אשת", כיסוי ראש ייחודי שחובשות נשים אשר ייצרו בירה ביתית למכירה. על פי הצעה זו, כובעים אלה זכו לקונוטציות שליליות כאשר תעשיית הבירה, הנשלטת על ידי גברים, האשימה את הנשים במכירת בירה מדוללת או מוכתמת. בשילוב עם החשד הכללי שנשים בעלות ידע בצמחי מרפא עובדות בתחום סמוי, יכול היה להיות ש"כובע האשת" נקשר לכישוף.
הרומן של ל. פרנק באום, "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1900, כלל איורים שהציגו את המכשפה המרשעת מן המערב, כשהיא בעלת כובע גבוה וחרוטי. אביזר אופנה זה הועבר לעיבוד הסרט משנת 1939, בו גילמה את המכשפה המרשעת על ידי השחקנית הדמות מרגרט המילטון.
בתקשורת.
את הכובע הזה חבשו הדמויות הבדיוניות הבאות:
מסיכת השפיות
מסכת השפיות: ניסיון להבהיר כמה סוגיות אודות האישיות הפסיכופתית הוא ספר שנכתב על ידי הפסיכיאטר הרווי מילטון קלקלי בשנת 1941. הספר נחשב לפורץ דרך בתיאור מקרים פסיכיאטריים, ולאחת העבודות החשובות ביותר על פסיכופתיה במאה העשרים. בהמשגה של קלקלי, "מסיכת השפיות" מתייחסת ל"מסכה" שמסתירה את ההפרעה הנפשית של האדם מהסביבה.
קלקלי מתאר אדם עם פסיכופתיה כאדם שמסוגל לחקות נורמליות ולהסתיר התנהגויות לא-מסתגלות וכאוס פנימי. אך למרות ההצגה החיצונית המשכנעת, האינטליגנטית, ואפילו המקסימה לכאורה, קלקלי טוען כי אדם עם פסיכופתיה חסר את היכולת לחוות רגשות אמיתיים וכי הוא עיוור צבעים להיבט הזה של הקיום האנושי. בספרו קלקלי מסיק כי 'מסכת השפיות' מסתירה פְּגָם נוירו-פסיכיאטרי משמעותי, אך אחד שהוא אינו מצליח לזהות במדויק עם הכלים שעמדו לרשותו. מההשערות של קלקלי התפתח עניין במרכזי בפסיכוביולוגיה של פסיכופתיה, ובמהלך השנים הצטברו ראיות רבות לחריגות במבנה ותפקוד המוח בקרב עבריינים עם פסיכופתיה. הספר הודפס בחמש מהדורות, וקלקלי תיקן והרחיב את העבודה שלו עם כל מהדורה שפורסמה. המהדורה החמישית פורסמה זמן קצר לאחר מותו של קלקלי בשנת 1984. המהדורה הוצאה לאור מחדש על ידי יורשיו של קלקלי בשנת 1988 למטרות חינוך ללא כוונות רווח.
תיאור.
מסיכת השפיות, המהודרה החמישית, מציגה תיאוריות קליניות אודות האישיות הפסיכופתית, וכן תיאורי מקרה של 15 מטופלים (במהדורה הראשונה היו רק 9, וכולם ממין זכר). קלקלי עשה שימוש במאפייני הנובלה ותיאורים דרמטיים שונים כדי לתאר את המטופלים. לשיטתו של קלקלי, "מסיכת השפיות" היא זו שמבדילה את הפסיכופת מאנשים רגילים. הוא כתב: "אנו מתמודדים פה לא עם אדם שלם אלא עם מכונת רפלקסים משוכללת המסוגלת לחקות את ההתנהגות האנושית בשלמות. מכונה נפשית משומנת זו מפיקה... סימולציות של רגש אנושי נורמלי... כה מושלם הוא התוצר... שאף אחד אינו יכול לקבוע במונחים מדעיים ואובייקטיביים, מדוע אין זה אמיתי. ועם זאת אתה יודע, או מרגיש שאתה יודע, שהמציאות, במובן של חוויית חיים בריאה ומלאה, אינה קיימת שם... מטופל זה משתנה לכדי רובוט... שמסוגל לעשות כל מה שהאישיות הבריאה מסוגלת לעשות, חוץ מאשר להשתתף בחיים ברמה האישית."
התווית "פסיכופת", כפי שקלקלי השתמש בה, אומצה גם על ידי התרבות פופולרית, והיא מיושמת לעיתים קרובות על רוצחים סדרתיים ועל עבריינים אלימים אחרים, ללא קשר לשאלה אם האבחנה באמת מתאימה להם. אמנם המונח נפוץ בתרבות הפופולרית, אך לשימוש התרבותי אין רלוונטיות טכנית כל שהיא לקרימינולוגיה, פסיכולוגיה או לפסיכיאטריה.
שכיחות.
קלקלי טוען בסעיף קטן שכותרתו "הם לא באים לבד כמו מרגלים, אלא גדודים-גדודים" (ביטוי המופיע בהמלט), שלמרות שקשה להשיג נתונים סטטיסטיים מהימנים, ישנן סיבות שונות לחשוד כי פסיכופתים נכנסים לאשפוזים פסיכיאטריים ולבתי הסוהר בשיעור "גבוה במיוחד". הוא אכן מציג נתונים סטטיסטיים מתוך סקר לפי הוא ותשעה פסיכיאטרים אחרים איבחנו אחד מתוך שמונה מטופלים כבעלי אישיות פסיכופתית.
סיפורת והיסטוריה עתיקה.
בסוף הספר, קלקלי סוקר דמויות רבות ביצירות בדיוניות שהוא חושב שמתאימות לפרופיל הקליני שלו. הוא מסיים בהתייחסות לדמויות בהיסטוריה, הוא מוציא את אדולף היטלר ואחרים מהגדרתו אך מבליט את אלקיביאדס, מצביא ומדינאי ביוון העתיקה. מהכתיבה עולה כי קלקלי מוקסם מדמותו של אלקיביאדס מאז שלמד בתיכון.
סיפורים רבים מחייו של אלקבידיאס מתארים אדם תוקפני, הפכפך, כריזמטי, וחסר אחריות. אולם, קלקלי אינו מבחין בין דמותו ההיסטורית של אלקיביאדס לבין הדמות שמתוארת על ידי פילוסופים, מטיפי מוסר ומוזיקאים.
מאפיינים.
קלקלי הציע – על בסיס עבודתו עם פסיכופתים בקליניקה שלו ובמוסדים סגורים 16 (מופחת מ-21 במהדורה הראשונה) מאפיינים לפסיכופתיה:
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת שנכתבה על ידי הפסיכולוג רוברט ד' הייר מבוססת בחלקה על הפרופיל הקליני של קלקלי והייר נתן לקלקלי קרדיט מלא בעבודתו. בתחילה, השתמש הייר בפרופיל הקליני ודירג את הפריטים שלו על סולם של 3 נקודות. הייר (1980) דיווח כי לפרופיל מהימנות פנימית טובה, אולם חלק מהפריטים (למשל: אינטליגנציה טובה, היעדר הזיות וחשיבה אי-רציונלית, איומי סרק של התאבדות) לא היו קשורים, או קשורים רק באופן חלש לפריטים האחרים. בעקבות כך בנה רוברט הייר מודל סטטיסטי של פסיכופתיה מתוך הפרופיל של קלקלי, ויצר אופרציונליזציה המאפשרת לבחון כל פריט ולכמת אותו ובכך יצר הערכת פסיכופתיה מהימנה.
היעדר תובנה.
קלקלי טוען כי הפסיכופת חסר את היכולת להודות ולהבין את ההפרעה הנפשית ממנה הוא סובל, וההשפעה שיש להפרעה זו על אחרים. הוא משווה את חוסר התובנה של הפסיכופת לזה של אדם הסובל מפסיכוזה חמורה אך שלא כמו החולה הפסיכוטי, הוא מציין שבאופן שטחי בלבד, הפסיכופת מסוגל להכיר בעובדה שהוא נמצא בבית החולים בגלל התנהגות לא מקובלת ומוזרה. הוא מציע כי העיוורון הרגשי המאפיין את הפסיכופת מקשה עליו לדעת כיצד אחרים מרגישים לגבי התנהגותו ושבעקבות הוא לא יכול לחוות שום דבר בר השוואה.
על פי קלקלי, עובדות שיובילו את רוב האנשים לתובנה, יובילו אדם עם פסיכופתיה להשליך ולהאשים אחרים בסביבתו באמצעות תירוצים ורציונליזציות משוכללות ועדינות. הפסיכופת מניח כי העונשים המשפטיים על פשע שביצע אינם חלים עליו, או שהוא הקורבן האמיתי. לעיתים קרובות הוא מגיב לרעיונות שעליו להיענש בעקבות התנהגותו כמשהו בלתי צפוי ובלתי הולם לחלוטין.
תגובות רגשיות דלות.
בספרו קלקלי מציין את התיאטרליות שמאפיינת את הפסיכופת. הוא מציין כי הפסיכופת תמיד יפגין עוני רגשי. למרות שזה עשוי להיראות כאילו הוא צועק מרוב זעם, מתלהב, ובוכה בדמעות מרירות על האסונות שגרם, הסתכלות קפדנית תחשוף שמדובר במשחק.
קלקלי מציין כי היכולות הרגשיות של הפסיכופת כוללות רגזנות, הבזקים מהירים של מעין חיבה, מצבי רוח רדודים של רחמים עצמיים, יהירות ילדותית, וביטויים אבסורדיים של זעם נמצאים כולם בטווח הרגשות של הפסיכופת. עם זאת, הוא גם מציין כי כעס בוגר, תרעומת עקבית, צער סולידי בגלל מצבו החמור, גאווה מתמשכת, שמחה עמוקה וייאוש אמיתי אינם נמצאים בטווח הרגשות של הפסיכופת.
עבריינות.