רוברט ואחיו אבון התקבלו ללשכת עורכי הדין באילינוי בשנת 1854. אחד התיקים הזכורים ביותר הוא "משפט הכוכבים", שערורייה פוליטית במרכזה מערכת הדואר של ארצות הברית, בה נחשף כי עובדי דואר קיבלו שוחד כדי להעניק זכויונות למסדירת דואר בדרום ובמערב המדינה.
מלחמת האזרחים.
עם תחילת מלחמת האזרחים האמריקאית, רוברט הקים את גדוד הפרשים המתנדבים ה-11 של אילינוי ופיקד עליו. הגדוד נלחם בקרב שילה. ב-1862 רוברט, אז קצין בצבא האיחוד, נלכד על ידי חיילי הקונפדרציה בלקסינגטון, טנסי, ואז שוחרר על תנאי - נאסר עליו להילחם בחיילי הקונפדרציה עד אשר יוחלף בעבור חייל קונפדרציה בדרגה שווה לזו שלו. תנאי זה הקשה על רוברט למלא את תפקידו הצבאי, והוא הגיש את התפטרותו מהצבא ביוני 1863.
כניסה לפוליטיקה.
לאחר המלחמה, רוברט כיהן כתובע הכללי באילינוי. אף על פי שמעולם לא נבחר למפלגה הרפובליקנית, הוא היה חבר מרכזי במפלגה. דעותיו בנוגע לעבדות, זכות הבחירה של נשים וסוגיות אחרות הקבילו לקונצנזוס הכללי בחברה, אך דעותיו האתאיסטיות והאגנוסטיות מנעו ממנו להתקדם מבחינה פוליטית.
נאומים וחשיבה חופשית.
בהרצאה שכותרתה "הכופרים הגדולים", הוא תקף את רעיון קיומו של הגיהנום: "כל הנבזות, כל הנקמה, כל האנוכיות, כל האכזריות, כל השנאה, כל תחושת קלון שלב האדם מסוגל לחוש, צמחה ונשאה פרי במילה אחת - גיהנום."
מותו.
אינגרסול מת מאי ספיקת לב בגיל 65. זמן קצר לאחר מותו אסף גיסו עותקים מכתביו כדי לפרסמם במהדורת ספרים - "מהדורת דרזדן -" 12 כרכים ששמרו את רעיונותיו ודעותיו של רוברט אינגרסול לדורות הבאים. אפרו של רוברט פוזר בבית הקברות הלאומי בארלינגטון.
מערכת עין הנץ
מערכת עין הנץ היא מערכת ניטור כלי רכב בשימוש משטרת ישראל, בה נעשה שימוש בטכנולוגיית (זיהוי מספר הלוחית ממצלמה) ומאגדת כמות לא ידועה של נתונים כגון מספרי רכב, מיקומים וזמנים על כלי רכב בכבישים בישראל.
המערכת מסוגלת להשתמש במידע בה כדי לשלוח התראות בזמן אמת על מיקומים של כלי רכב, ולגשת להיסטורית נסיעה של כלי רכב.
היסטוריה.
המשטרה הוציאה מכרז למערכת בשנים 2012–2013.
המערכת החלה להיקלט ב-2013, בתקופתו של המפכ"ל יוחנן דנינו, אך השימוש בה הורחב בתקופת המפכ"ל רוני אלשיך.
ב-2014 המערכת נפרסה כפיילוט במרחב שרון וניתנה לימ"ר של אגף התנועה וליחידת אתגר המתמחה במאבק בגניבות רכב. צמרת המשטרה תיעדפה את הפרויקט כאחד הנושאים המרכזיים לטיפול לשנת 2015. בשנת 2018 שר הפנים גלעד ארדן שם דגש על המערכת כחיזוק טכנולוגי בתוכנית העבודה.
ביקורת.
מאז ידיעת הציבור נמתחה ביקורת רחבה בנושא, אך בשל ריבוי הפרטים החסרים/המצונזרים אודות היכולות של המערכת, האופי והיקף השימוש בה, היה קושי רב לבקר אותה או להציג בעיות שעלו בעקבותיה.
למרות זאת, תועדו מקרים בודדים כגון מקרה מעצר שבו התביעה המשטרתית חזרה בה וביטלה את ההאשמות כנגד צעיר שנעצר בגין עברות אחזקה בסמים לאחר שנחשף מידע על שימוש במערכת עין הנץ כגורם מודיעיני מרכזי בהובלת השוטרים אל החשוד, ואף עדות ממקור משטרתי על שימוש רחב היקף יותר מהמצופה ממערכת בעלת רגישות גבוהה שכזו.
בעקבות אירועים אלו, החשיפה התקשורתית ועתירה שהגישו האגודה לזכויות האזרח בישראל ופרטיות ישראל בית המשפט קרא למשטרה להסדיר בחוק את השימוש במערכת, כל זאת אף על פי שכבר ב-2012 הוציא משרד המשפטים הנחיה לפיה תיעוד ממצלמות שמזהות לוחיות רישוי ייחשב "מאגר מידע" לפי חוק הגנת הפרטיות (מחייב בין היתר לרשום את המאגר במשרד המשפטים).
בשנת 2020 מרכז המחקר והמידע של הכנסת פרסם מסמך בו גם ביקר את חוסר המדיניות בנושא.
בינואר 2022 הוציא בג"ץ צו על תנאי המורה למדינה לנמק מדוע לא תחדל המשטרה להשתמש במערכת עד הסדרת השימוש בחקיקה.
צ'סטר הרדינג
צ'סטר הרדינג (באנגלית: Chester Harding: 1 בספטמבר 1792 - 1 באפריל 1866) היה צייר פורטרטים אמריקאי, הידוע בציוריו של דמויות מפורסמות בארצות הברית ובאנגליה.
ראשית חייו.
הרדינג נולד בקונווי, מסצ'וסטס ב -1 בספטמבר 1792. הוא היה הרביעי מבין שנים עשר ילדים שנולדו לאמו, אוליב (לבית סמית') הרדינג, ולאביו, אבל הרדינג. הוא גדל במדינת ניו יורק, והיה נער בעל גוף חזק. משפחתו עברה לקלדוניה, ניו יורק, כשהיה בן ארבע עשרה, והוא היה צריך לעזור בפרנסת המשפחה.
קריירה.
במלחמת 1812 הוא צעד כמתופף עם המיליציה לסנט לורנס. לאחר מכן הוא הפך לרוכל, שומר פונדק וצייר בית, וצייר שלטים בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא עבד כצייר שלטים כשנה, כאשר הכיר ציירי פורטרטים נודדים, שהוביל אותו לנסות את אותה אמנות. לאחר שהצליח לצייר דיוקן של אשתו, הוא הקדיש את עצמו בהתלהבות למקצוע.
הוא צייר כמה פורטרטים אחרים בפיטסבורג, ואז נסע לפריז, קנטקי, שם סיים 100 דיוקנאות בחצי שנה במחיר של 25 דולר כל אחד. הוא עשה מספיק כסף כדי לממן לימודים באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה. לאחר מכן התבסס בסנט לואיס, ובסופו של דבר המשיך דרכו כצייר פורטרטים נודד. באוגוסט 1823 נסע לאנגליה והקים סטודיו בלונדון ובילה שלוש שנים בלימוד וציור. הוא זכה להצלחה רבה, צייר אנשי מלוכה ואצולה, ולמרות היעדר חינוך מוקדם ומעמד חברתי, הוא הפך לחביב בכל המקומות.
עם שובו לארצות הברית בשנת 1826, התיישב בבוסטון, בתחילה התגורר בביקון היל, בוסטון, מסצ'וסטס, במה שנודע בשם בית צ'סטר הרדינג, ציון דרך היסטורי לאומי אשר בימינו שוכנת בו לשכת עורכי הדין בבוסטון. הוא שהה שם עד 1830. בשנת 1845, לאחר מות אשתו, הוא נסע שוב לאנגליה לביקור שני של תשעה חודשים. לאחר שובו התגורר בספרינגפילד, מסצ'וסטס, ובילה את חורפיו לעיתים קרובות בסנט לואיס או בחלק מערי הדרום. [5] בשנת 1828 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כאקדמאי של כבוד.
פורטרטים.
הוא צייר דיוקנאות של רבים מהגברים והנשים המפורסמים בתקופתו. בין האנשים שישבו אצלו היו ג'יימס מדיסון, ג'יימס מונרו, ג'ון קווינסי אדמס, ג'ון מרשל, ניקולס בראון, ג'וניור, דאדלי לוויט פיקמן, צ'ארלס קרול, ועוד. הרדינג הוא הצייר הידוע היחידי שצייר את דניאל בון בחיים. עבודתו האחרונה הייתה דיוקנו של האלוף ויליאם ט. שרמן. דיוקנו של דניאל ובסטר הגיע ללשכת עורכי הדין בניו יורק, וג'ון רנדולף לגלריית קורקורן בוושינגטון הבירה.
חיים אישיים.
ב־14 בפברואר 1815 התחתן הרדינג עם קרוליין מטילדה וודרוף (1795–1845) בקלדוניה שבמחוז ליווינגסטון, ניו יורק. קרוליין הייתה בתו של ג'יימס וודרוף. יחד הם היו הורים לתשעה ילדים, כולל ארבעה בנים, שניים שנלחמו כל אחד בצד אחר במלחמת האזרחים.
אשתו נפטרה ב־27 באוגוסט 1845 בספרינגפילד, מסצ'וסטס.
הרדינג נפטר בבוסטון ב -1 באפריל 1866, ונקבר בבית העלמין ספרינגפילד בספרינגפילד.
צאצאים.
דרך בנו הוראס, הוא היה סבו של ויליאם פ.ג הרדינג (1864–1930), יו"ר הפדרל ריזרב ונשיא בנק הפדרל ריזרב של בוסטון, וצ'סטר הרדינג (1866–1936), המושל של אזור תעלת פנמה בין השנים 1917–1921, אשר בסוף חייו הפך גם לצייר פורטרטים ידוע.
פיטר ואאגה
שלמה מי-טל
שלמה מי-טל (נולד ב-10 בנובמבר 1942 כריצ'רד אלן מאלט) הוא פרופסור (אמריטוס) בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון ועמית מחקר בכיר במוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית בטכניון. מחקריו מתמקדים בכלכלה התנהגותית, מקרו-כלכלה גלובלית, יצירתיות, יזמות וחדשנות.
ביוגרפיה.
שלמה מי-טל נולד במיילסטון שבססקצ'ואן, קנדה. הוא סיים את התואר הראשון באוניברסיטת קווינס באונטריו ואת התואר השני בכלכלה בשנת 1964 הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת מנצ'סטר בבריטניה לתואר M.Econ ובשנת 1967 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון, ארצות הברית.
לאחר נישואיו לשרון לבוב, סטודנטית בדגלאס קולג', עלו בני הזוג ארצה ביולי 1967 ומי-טל התקבל כמרצה לכלכלה באוניברסיטת תל אביב. מי-טל התקדם לדרגת מרצה בכיר ופרופ' חבר באוניברסיטה, ובשנת 1979 הצטרף לפקולטה לתעשייה וניהול בטכניון כפרופ' חבר. בשנת 1995 הופקד מי-טל על הקתדרה על שם סונדהיימר בכלכלה בפקולטה.
בשנת 1998 מונה מי-טל למנהל האקדמי של TIM - בית הספר לניהול של הטכניון, והוא המשיך בתפקיד עד לסגירתו הרשמית של בית הספר בשנת 2009. ב-2003 יצא לגמלאות כפרופ' אמריטוס.
משנת 1984, במשך עשרים שנה, היה מי-טל פרופסור אורח בחודשי הקיץ בבית הספר לניהול ע"ש סלואן ב-MIT.
בשנים 88–1987 כיהן כמנהל הרשות לתכנון לאומי וכלכלי במשרד הכלכלה והתכנון.
בני הזוג שלמה וד"ר שרון מי-טל, שעבדה כפסיכולוגית בבית הספר במשך כ-40 שנה, מתגוררים בזכרון יעקב ולהם ארבעה ילדים.
מחקריו.
יחד עם אשתו שרון, מי-טל החל במחקר בתחום הכלכלה ההתנהגותית בשנות ה-70. המאמר הראשון שלהם נקרא Time preference, delay of gratification and the intergenerational transmission of economic inequality (1978). ספרו Minds Markets &amp; Money: Psychological Foundations of Economic Behavior יצא לאור על ידי Basic Books בשנת 1982. בהמשך יצא באותו הוצאה Economic Games People Play שנכתב בידי מי-טל ואשתו.
מי-טל כתב 15 ספרים, ערך שישה נוספים ופרסם מעל 80 מאמרים בז'ורנלים מקצועיים.
פעילות מקצועית מחוץ לאקדמיה.
בשנת 1982 הקים מי-טל, יחד עם בן גלעד, את SABE – Society for Advancement of Behavioral Economics והוא חבר של כבוד ב-SABE.
מי-טל לימד קורסים בחדשנות ויזמות במשך כמה עשורים בבתי ספר שונים למנהל עסקים: בגרמניה, צרפת, ארצות הברית, דרום אפריקה, סינגפור וסין.
החל משנת 2008, מי-טל כותב טור קבוע בג'רוזלם ריפורט. הוא כותב גם מאמרים בעיתונים הכלכליים גלובס, כלכליסט ודה-מרקר.