במשך עשור היה גרהאם חבר ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית, ובראשה ישב במהלך ולאחר פיגועי 11 בספטמבר, ולקראת מלחמת עיראק. הוא הוביל את חקירת הקונגרס המשותפת לאירועי 11 בספטמבר. כיו"ר ועדת המודיעין של הסנאט, התנגד גרהאם למלחמה בעיראק ונמנה בין 23 הסנאטורים שהצביעו נגד בקשת נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לשימוש בכוח צבאי נגד עיראק. לאחר שנפגש עם מנהיגי הכוחות המזוינים בפברואר 2002, וביקש ובדק את מסמכי הערכת המודיעין הלאומי, אמר כי הוא חש כי "מטפללים אותנו והתוצאה הולכת להסיח את דעתנו ממיקומם של אויבנו האמתיים". הוא המשיך להתנגד למלחמת עיראק באומרו בשנת 2008:
בשנת 2004 הוציא גרהאם לאור ספר בשם: "ענייני מודיעין: ה-CIA, ה-FBI, ערב הסעודית והכישלון של אמריקה במלחמה בטרור". במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, 1992 וב-2000 היה גרהאם מועמד אפשרי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. הוא נמנה בין מועמדיו הסופיים של המועמד הדמוקרטי לנשיאות ומושל ארקנסו ביל קלינטון ב-1992, וגם בשנת 2000 דווח כי המועמד הדמוקרטי לנשיאות אל גור שקל לבחור בגרהאם כעמיתו למירוץ.
בדצמבר 2002 הודיע גרהאם על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות ב-2004. ב-31 בינואר 2003 הוא עבר ניתוח לב פתוח ומסע הבחירות שלו נקלע בעקבות זאת לקשיים. ב-7 באוקטובר 2003 הכריז על פרישתו מהמירוץ הנשיאותי. בנובמבר שלאחר מכן הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט. לאחר שג'ון קרי היה למועמד המשוער של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות במרץ 2004, היה גרהאם מועמד רציני לתפקיד סגן הנשיא כעמיתו למירוץ של קרי.
לאחר חייו הציבוריים.
לאחר שלימד באוניברסיטת הרווארד בשנת הלימודים 06–2005, התמקד גרהאם בהקמת מרכז להכשרת מנהיגים פוליטיים עתידיים באוניברסיטת פלורידה, שם קיבל את תואר ראשון במדע המדינה בשנת 1959. מרכז ה-UF, או בשמו המלא "מרכז בוב גרהאם לשירות ציבורי" (Bob Graham Center for Public Service), שוכן בקמפוס של אוניברסיטת פלורידה למדעים ושבע האמנויות החופשיות. המרכז מספק לסטודנטים הזדמנויות להתאמן לקראת תפקידי מנהיגות עתידיים ולקהילת האוניברסיטאות לעסוק בקביעת וחקר מדיניות. ב-2009 פרסם ספר עיון נוסף, ומאז פרישתו מהסנאט גרהאם נהיה למחבר וחבר ב"הדיאלוג הבין-אמריקאי", קבוצת חשיבה לענייני יחסים בין-לאומיים בוושינגטון הבירה.
גביע CEV
גביע CEV הוא התחרות הרשמית השנייה בחשיבותה למועדוני כדורעף גברים באירופה ומתקיימת מדי שנה. עד שנת 2000 נקראה בשם גביע מחזיקות הגביע של CEV. בשנת 2000 שונה שמה לגביע הקבוצות הטובות ביותר של CEV ובשנת 2007 שונה שמו לגביע CEV. גביע CEV שהיה קיים בעבר שונה לשם "גביע האתגר של CEV". CEV הוא ראשי התיבות באנגלית ל"קונפדרציית הכדורעף האירופית".
ספליטרטרן
ספליטרטרן (בגרמניה: Splittertarn; "סכמת שבב") או ספלינטרמוסטר (Splittermuster) הוא הכינוי לסכמת הסוואה, שפותחה בשנות ה-30 בגרמניה הנאצית וכיום נגזרות שלו משמשות מספר מדינות בהן בולגריה ושוודיה.
השם "ספליטרטרן" או "סכמת שבב" (באנגלית: Splinter Pattern) נובע מהשימוש בצורות גאומטריות חדות, אשר בדומה לסכמות צבאיות רבות, נועדו לשבור את צורת העצם המוסווה. הסכמה הראשונית כללה שילוב של ארבעה צבעים, בהם רקע ירוק שעליו הוצבו צורות מוארכות בצבעי חום בהיר (חול) וחום אדמדם (חלודה), מעל הצורות הייתה שכבה נוספת של דפוס הדומה לטיפות או שבבים דקים בגוון ירוק שהוצבו לסירוגין לאורך הסכמה כולה.
סכמת הספליטרטרן הייתה הראשונה שאומצה בהצלחה בכוחות הגרמנים לקראת מלחמת העולם השנייה והייתה אחת הסכמות הנפוצות בקרב כוחות היבשה של הוורמאכט (היר) והפאלשירמייגר (צנחנים). סכמות נוספות שפותחו בגרמניה לאחר מכן עברו לכיוון עיצובי מעוגל וצבעוני יותר, אך הוא השפיע על מגוון סכמות הסוואה ברחבי העולם במהלך ולאחר המלחמה, בהן המעיל דניסון הבריטי וסכמת סטריכטרן או "גשם" של מזרח גרמניה.
משתמשות עיקריות.
משתמשות לשעבר:
משתמשות כיום:
ספינות סער
לירן סגל
לירן סגל (נולד ב-1980) הוא במאי טלוויזיה, וידאו קליפים ופרסומות ישראלי.
ביוגרפיה.
לירן סגל, בעל תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, משמש מאז שנת 2005 כבמאי פרסומות, קליפים וסרטים קצרים.
את דרכו התחיל בלימודי משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין ובעבודה כשחקן בצוותי בידור ברחבי הארץ. לאחר שהצטרף לחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת ת"א עבר לצד השני של המצלמה. במסגרת הלימודים יצר פיילוט לתוכנית מערכונים לערוץ ביפ וביים שבעה פרקי מערכונים לערוץ. בהמשך ביים תוכניות רבות עבור ערוץ 10, הוט, ערוץ 24 ועוד, ביניהן הסידרות "קומדי סנטרל סטיישן", "רוקרימון" ו"כחולים".
ביים עשרות תוכניות טלוויזיה ווידאו-קליפים עבור האומנים הגדולים ביותר ביניהם: אליעד נחום, שירי מיימון, נועה קירל, עדן בן זקן, יובל דיין, אייל גולן, סאבלימינל, לירן דנינו, עידן עמדי, שרית חדד, שמעון בוסקילה, עדן חסון, דיקלה, ירדנה ארזי וארז לב ארי ועוד.
נודע בעיקר בזכות הקליפ שבים לאליעד נחום, "מסע" שזכה גם בשיר השנה שנתיים ברציפות ובזכות הקליפ מאושרים שביים לדולי ופן אשר אירחו את נועה קירל ולירן דנינו שזכה לשיר המושמע ביותר בשנת יציאתו.
עוסק גם בבימוי פרסומות. וביים פרסומות עבור חברות רבות בשוק הישראלי, ביניהן לתנובה, הוניגמן, XL, גינדי, מיצובישי, מלונות אסטרל, בית החולים שיבא, האגודה לסוכרת נעורים, נעמת ועוד.
נשוי ואב לשלושה, מתגורר בבנימינה.
יחסי הממלכה המאוחדת–כף ורדה
יחסי הממלכה המאוחדת–כף ורדה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת וכף ורדה.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1975, זמן קצר לאחר שכף ורדה זכתה בעצמאותה מפורטוגל.
גביע קונפדרציית הכדורעף האירופית
פריץ פון וילה
פרידריך (פריץ) פון וילה (בגרמנית: Fritz von Wille; 21 באפריל 1860 - 16 בפברואר 1941) היה פרופסור וצייר נוף גרמני ובעל טירת קרפן (1911–1941).
משפחה.
הוא היה בנם של זוג האמנים אוגוסט פון וילה (1828–1887) ואשתו קלרה (נולדה כפון באטשר, 1837–1883). אביו, צייר נוף ורומנטיקה מאוחרת, מונה לבית הספר לאמנות של ויימאר בשנת 1859 על ידי הדוכס הגדול קארל-אלכסנדר מסקס-וויימר-אייזנאך. אמו, תלמידה של הציירת הצרפתייה רוזה בונר, הייתה ציירת בעלי חיים. פריץ פון וילה גדל בדיסלדורף מאז 1863. הוא התחתן ב-20 באוגוסט 1892 עם בתו של יצרן הטבק אוטו שניידר.
לזוג נולדו שני בנים: אוטו (1901-1977) ופריץ ג'וניור (1903- 1972). אוטו פון וילה הפך לצייר בעל הכשרה אקדמית כמו אביו וסבו. הוא התמחה בפורטרטים ונופים.
יצירה.
פריץ וילה היה אחד מציירי הנוף בבית הספר לציור בדיסלדורף. בין השנים 1879–1882 למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. הוא פיתח את עצמו כצייר נוף.
בשנות השמונים של המאה ה-19 ערך מספר רב של טיולים דרך גרמניה (כולל הסן, הרץ, יער שחור, תורינגיה, הריין התיכון). בשנים 1885, 1886 ו-1891 ביקר בריביירה האיטלקית. הוא שהה בנורווגיה ב-1904 וב-1925. נסיעות אלה מתועדות על ידי רישומים, המתוארכים לעיתים קרובות ליום המדויק.
בתחילת דרכו הושפע פריץ וילה מבחינה סגנונית מאביו אוגוסט. עד מותו של אביו בשנת 1887, הוא חתם לעיתים קרובות על התמונות כ"פריץ פון וילה ג'וניור" על מנת למנוע בלבול עם עבודתו של אביו, שעבד גם בדיסלדורף. משנת 1886 היה חבר בעמותת האמנים דיסלדורף מלקסטן.
בשנות השמונים של המאה ה-19 הונחה וילה על ידי הריאליזם המפורט של בית הספר לציור בדיסלדורף. הוא צייר תמונות רומנטיות, שבוצעו בקפידה. במהלך לימודיו הוא עבר במהירות מציור מדויק למשיחת מכחול רופפת ואימפרסיוניסטית וממבט מקרוב על הטבע לפנורמה נרחבת של הנוף. ציורי הנוף שלו מציגים אלמנטים אופייניים לציור הנוף של דיסלדורף של המאה ה-19 מאז יוהאן וילהלם שירמר: שמים מעוננים עם רוח, כיוון אור מיוחד ותפאורות צדדיות. מאז מסעותיו באיטליה, וילה הבהיר את צבעיו. את הצביעה המדורגת כרומטית בשנות ה-90 של המאה ה-19 ניתן לייחס להשפעתו של יוגן גוסטב דוקר.
העבודות העיקריות של וילה נוצרו בין השנים 1890–1910. לאחר רישומים ספונטניים בטבע, צייר נופים מורכבים מפוארים בסטודיו שלו בדיסלדורף. הוא נותר במידה רבה לא מושפע מהחידושים הסגנוניים בתחילת המאה ה-20. מבנה המשטח והצבע של כמה ציורים בסביבות 1900 עד 1910 קרובים לארט נובו.
פריץ וילה טייל בקביעות באזור הרי אייפל, במערב גרמניה מאז 1885. היה לו שם בית מגורים שני לחודשי הקיץ. בשנת 1911 קנה את טירת קרפן, ועבר לשם. בעשור הראשון של המאה ה-20 התפתח וילה למומחה בייצוג אזור הרי אייפל, כפי שהוכיח בתערוכת היחיד שלו "אוסף אייפל", 1904 בדיסלדורף. אפילו במהלך חייו הוא כונה "צייר האייפל".
מאז 1895 וילה קיבל מספר מדליות על ציוריו. כמה מוזיאונים, כולל בברלין, קלן, דיסלדורף, קרפלד, דירן, אאכן, בון ושטוטגרט קנו תמונות שלו. בשנת 1908 קיסר וילהלם השני רכש את מה שהיה ככל הנראה הגרסה הראשונה של הציור "הפרח הכחול" בתערוכת האמנות הגדולה בברלין. בשנת 1910 הוענק לו תואר פרופסור, שלא היה קשור להוראה. בשנת 1911, לאחר שפגש את קייזר וילהלם השני, הוא קיבל את מסדר הנשר האדום.
למרות ההתפתחויות האמנותיות האחרונות בתחילת המאה ה-20 ויל דבק בסגנונו. לאחר מלחמת העולם הראשונה כמעט ולא היו לו יצירות יוצאות דופן. הוא איבד את הונו בעקבות האינפלציה ונקלע לקשיים כלכליים קשים. בשנות השלושים ניסה להסתגל לטעמים החדשים בהצלחה מועטה.