נשפון הפרפר חי בעיקר במרכז ומערב אפריקה. טווח התפוצה של הסוג משתרע מסנגל עד לסומליה ומסודאן וצ'אד עד לנמיביה ודרום אפריקה. למינים רבים בסוג יש נוכחות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בקמרון ובאוגנדה. בית הגידול משתנה בין המינים ומורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער עננים עד רום 1,300 מטר מעל פני הים, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, סובטרופית או צחיחה למחצה, חורש מעורב בבתה וסוואנת שיחים דוקרנית.
הנשפון הפרפרי פעיל בדמדומים ובלילה ומבלה את שעות היום בשינה בחללי עצים, כפות של בננה וקוקוס ובקתות נטושות. בניגוד למרבית העטלפים, סוג זה אינו נוהג לעטוף את גופו בכנפיו בזמן השינה. הנשפונים הפרפריים חיים בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות של 3–12 פרטים. במהלך הלילה, הם יוצאים לתור אחר חרקים בשטח פתוח או מעל מקורות מים, ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר של 30–70 קילוהרץ שאינו נשמע לאוזן אנושית. העשים מהווים את מזונם העיקרי, והם מסוגלים לבצע תמרונים מורכבים באוויר במהלך הציד. יש עונת רבייה אחת בכל שנה בחורף, אך העיתוי משתנה מאזור לאזור בהתאם לקו הרוחב (דצמבר בצפון ואוגוסט בדרום). הנשפונית ממליטה גור יחיד או תאומים לאחר היריון של 3 חודשים והוא נגמל לפני גיל חודשיים.
מינים.
בסוג זה 11 מינים:
עטלפון
העטלפון (שם מדעי: "Pipistrellus") הוא סוג של עטלף זעיר במשפחת הנשפוניים ובו כ-30 מינים, שחיים באירואסיה, אפריקה ואוקיאניה, ומחולקים למספר תת-סוגים. הסוג עטלפון תואר בשנת 1829 על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן יעקוב קופ ובעבר נכללו בתוכו למעלה מ-50 מינים נוספים שפוצלו בהמשך לסוגים נפרדים; הוא ידוע כסוג השנוי ביותר במחלוקת מבחינה טקסונומית. 3 מינים בסוג זה מצויים בישראל: עטלפון לבן-שוליים, עטלפון אירופי ועטלפון ריפל. השם המדעי של הסוג (פיפיסטרלוס), פירושו באיטלקית ״עטלף זעיר״. העטלפון הוא בין הנציגים הקטנים בסדרת העטלפים.
תיאור ואנטומיה.
העטלפון מתאפיין בגוף קומפקטי, עדין ושטוח, כנפיים קצרות וצרות וצרות יחסית, ראש עגול ופנים קטנות ומחודדות. סימני ההיכר של הסוג הם אוזניים קצרות, רחבות ומשולשות שבתוכן צפירים קטנים, חרטום קצר, שטוח וחרוטי עם זוג נפיחויות בצדדיו ואף גדול ורחב. העיניים קטנות ובולטות, הלוע רחב עם רפידות בולטות בזווית הפה והשיניים קצרות וחדות ומספרן 34. הזנב ארוך ודקיק וכנף הזנב ארוכה ודמוית עלה.
כפי שמרמז שמם, העטלפונים בעלי מידות גוף קטנות למדי: אורך ראשם וגופם בסוג 33–62 מ״מ, אורך הזרוע 24–42 מ״מ ואורך הזנב 19–50 מ״מ; משקלם 3–22 גרם ומוטת כנפיהם 20–35 ס״מ.
הפרווה של העטלפון קצרה, עבה וזיפית. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור הגאוגרפי, ונע בין חום אפרורי לחאקי, אפור כהה, שחור-כסוף, אדמדם, ערמוני, זהוב, חול, אוכרה, צהבהב או חום-כתמתם. הצד התחתון בדרך כלל בהיר או חיוור מהצד העליון. האוזניים והפנים בצבע שחור מבריק או חום כהה במיוחד. הכנפיים וכנף הזנב עשויות להיות שחורות, חומות או לבנות, כאשר לחלק מהמינים יש בשולי הכנף סימונים לבנים או צהבהבים. ההבחנה בין המינים הרבים בסוג מאתגרת מאוד, וחלקם מזוהים רק על פי המורפולוגיה של נוסחת השיניים.
תפוצה וביולוגיה.
העטלפונים נפוצים ב-4 מתוך 8 האזורים האקולוגים של כדור הארץ: האזור האפרוטרופי, האזור האינדומלאי, האזור האוסטרלי והאזור הפלארקטי. טווח התפוצה של הסוג כולל את מרבית אירופה (למעט את רוב סקנדינביה), חלקים נרחבים מאסיה (כולל אנטוליה, הקווקז, הלבנט, חצי האי ערב, מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית, מדינות הודו-סין, דרום-מזרח אסיה, הפיליפינים ויפן), צפון אפריקה, אפריקה שמדרום לסהרה, מדגסקר ואוקיאניה (כולל צפון אוסטרליה, גינאה החדשה ואיי שלמה).
בית הגידול של הסוג מגוון מאוד, וכולל ערבות-עשב קרירות, יערות נשירים, ממוזגים, טרופיים וירוקי-עד, יערות מנגרובים או יערות עננים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים, ביצות ויערות גדותיים, כמו גם סוואנות טרופיות, דוקרניות וצחיחות למחצה ואפילו מדבריות.
העטלפונים פעילים בדמדומים ובלילה ושוכנים במהלך היום במקומות מגוונים כמו בתים, גזעי עצים חלולים, מערות, סלעים, עלווה צפופה ועוד. הם פחות חברותיים מעטלפים אחרים, וחיים לעיתים קרובות בגפם או בקבוצות קטנות של עד 12 פרטים. העטלפון יוצא לשחר לטרף עם דמדומי ערב ותר אחר חרקים מעופפים שמהווים את מזונו העיקרי. מינים שחיים באזורים ממוזגים, נודדים עם בוא החורף עד 1,600 קילומטר דרומה או נכנסים לתרדמת חורף. הסוג מתרבה פעם או פעמיים בשנה (לרוב בתחילת העונה היבשה ובעונה הגשומה), והעטלפונית ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון שנמשכת 40–60 יום; בהשוואה לעטלפים אחרים, המלטת תאומים שכיחה יותר אצל הסוג. נקבות הרות או מניקות עשויות להקים מושבות זמניות. הגורים נגמלים בגיל חודש עד חודש וחצי. בהתחשב בגודלו הקטן ובאויביו הרבים, תוחלת החיים הממוצעת של העטלפון 2–3 שנים בלבד; בשבי לעומת זאת הוא עשוי להאריך ימים עד גיל 16.
מינים.
בסוג זה 33 מינים:
רמשן
הרמשן (שם מדעי: "Nyctalus") הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת הנשפוניים, ובו 8 מינים, שחיים באירואסיה ואפריקה. הסוג הוקם בשנת 1825 על ידי הזואולוג האנגלי תומאס אדוארד בודיץ׳ והוא קרוב מבחינה גנטית לעטלפונים הזעירים. משמעות שמו המדעי הוא ״עטלף ישנוני״. הרמשן חי ביערות, ניזון מחרקים מעופפים ופעיל בשעות הלילה.
תיאור ואנטומיה.
הרמשן מתאפיין בגוף כבד ומוצק, בראש קצר ומעוגל ובכנפיים צרות במיוחד. הגולגולת שלו פחוסה וחרוטית, עם חרטום קצר ורחב. הלוע שטוח עם בלוטות נפוחות בצדדיו. אוזניו העגולות רחבות למדי עם דשי עור בולטים בבסיס, והצפירים זעירים וכמעט שאינם נראים.
האף גדול, רחב ונפוח והעיניים קטנטנות. השפתיים גדולות ועבות, והשיניים חזקות ומפותחות עם ניבים גדולים. כנף הזנב רחבה, והזנב הדק ארוך יחסית ומשתרע מעבר לכנף הזנב הסובבת אותו.
הרמשן גדול יחסית לקרוביו העטלפונים: אורך הראש והגוף 51–103 מ״מ, אורך הזרוע 35–70 מ״מ ואורך הזנב 31–74 מ״מ; משקלו 6–74 גרם ומוטת כנפיו 26–46 ס״מ.
הפרווה של הרמשן קצרה, צפופה ומבריקה, והיא משתרעת מעט לעבר הכנפיים. צבעה הכללי נע בין חום זהוב לחום אוכרה, חום אפרורי, חום ערמוני, בז׳ או אדמדם, כשאזור הכתפיים והמצח נוטים להיות כהים בדרך כלל. הגחון והחזה חיוורים יותר. הכנפיים, הפנים והאוזניים בצבע שחור מבריק, שחור פיח מלוכלך או חום כהה. הזרועות והרגליים בצבע בורדו. סביב הצוואר והעורף, יש לרמשן צווארון שיער עבה שבולט בעיקר כשהוא מתגונן או מאיים.
תפוצה וביולוגיה.
הרמשנים מצויים בעיקר באזור הפלארקטי המשתרע על אירופה, אסיה וצפון אפריקה. באירופה, הם נפוצים בכל היבשת, כמו גם באיים הבריטים באיים האזורים, בקורסיקה ודרום סקנדינביה. באפריקה הם מצויים בעיקר לאורך קו החוף. באסיה, הם נפוצים לאורך מערב, מרכז ומזרח היבשת, כולל הודו-סין, אנטוליה, תת-היבשת ההודית, יפן, טאיוואן וחצי האי הקוריאני; יש אוכלוסיות מבודדות גם בלבנון, ישראל, קפריסין ועומאן. בית הגידול של הסוג מגוון למדי וכולל בעיקר יער מחטני, יער נשיר וחורש ים-תיכוני, ובמידה פחותה גם סוואנה, יער גשם ממוזג, יער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער עננים ומדברות קרים.
הרמשן מבלה את שעות היום במבנים נטושים וחללי עצים בבדידות או בקבוצות קטנות-בינוניות. הוא יוצא לפעילות בשעות הערב המוקדמות, ותר אחר מזון מעל חופת היער בגובה רב. שיא הפעילות מתרחשת בשקיעה ולפני הזריחה, ומסונכרת עם פעילות פריטי הטרף שלו. הרמשן טס במהירות גבוהה יחסית (כ-50 קמ״ש), שבאה על חשבון יכולות התמרון שלו; מסיבה זאת, הוא ממעט לחפש מזון בסביבה סבוכה עמוסת עצמים. מרבית הרמשנים ניזונים בעיקר מחרקים גדולים, בפרט חיפושיות ועשים. המינים הגדולים בסוג ידועים בכך שהם מגוונים את תזונם בבשר, וצדים מכרסמים קטנים או ציפורי שיר דוגמת חרגולן, ירגזי ואדום-חזה. הרמשן מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד ונחשב לעטלף קולני למדי שמשמיע קולות המזכירים ציוצי ציפורים.
לקראת החורף, חלק מהרמשנים בוחרים לנדוד דרומה לאזורים חמים, וחלק נשארים במקום ונכנסים לתרדמת חורף. בדרך כלל, הנקבות הן אלה שנודדות והזכרים נשארים במקום. הנקבות מקימות מושבות המוניות של עד 1,000-400 פרטים בהן הן ממליטות ומגדלות את הגורים. הרבייה מתרחשת בסוף הקיץ או באביב, וכל זכר מקים בשטחו הרמון שמכיל עד 9 נקבות. הרמשנית ממליטה שגר של 1–3 גורים לאחר היריון של 50–70 יום והם גדלים במהירות. הנקבות עשויות להתרבות כבר בגיל 3 חודשים, בעוד שהזכרים מתרבים רק מגיל 15 חודשים. תוחלת החיים של הרמשן עד 8 שנים.
מינים.
בסוג זה 8 מינים:
איי שיבאטה
ערפד מדומה
ערפד מדומה (שם מדעי: "Megaderma") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת הערפדים המדומים ובו 2 מינים, שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1812 על ידי הזואולוג הצרפתי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר ובעבר נכלל בו גם ערפד מדומה רפאים. מקור השם, בתפיסה המוטעית שרווחה בעבר לפיה העטלפים הללו ניזונים מדם.
תיאור ואנטומיה.