לשלדון יש יריבות עם שני חבריו לעבודה - בארי קריפקי (מגולם על ידי ג'ון ריס בואי) ולזלי ווינקל (מגולמת על ידי שרה גילברט). בארי הוא פיזיקאי פלזמה עם בעיית הגייה (הוא מבטא W במקום R). בארי חיסל באמצעות הרובוט שלו "Krippler Kripke" (או כפי שהוא הגה את שמו - "Kwipke Kwippwer") את הרובוט של החבר'ה, מונטי, בקרב רובוטים פומבי שערכו בעבר. קריפקי המשיך את האנטגוניזם כלפי שלדון כאשר הוא מתח את שלדון כשזה התארח ברדיו דרך משרדו. עם זאת, שלדון ניסה להתיידד איתו בשני מקרים: באחד מהם כדי לקבל גישה למחשב הרשת שקריפקי היה אחראי עליו ופעם נוספת כחבר פוטנציאלי בקבוצה חדשה של חברים. לזלי היא פיזקאית אופטית. לזלי הייתה חברה של לאונרד לתקופה מסוימת. לזלי ושלדון רואים את עצמם כעולים מבחינה אינטלקטואלית אחד על השני. עם זאת, לזלי היא שנונה, ובדרך כלל שלדון לא מצליח לענות לה כראוי. לזלי נוהגת לכנות את שלדון לעיתים קרובות "מפגר".
האויב המושבע של שלדון הוא השחקן ויל ויטון (המגלם את עצמו בגרסה מוקצנת). שנאתו של שלדון לויטון נובעת מכך שויטון ביטל בעבר את הופעתו בכנס מדע בדיוני שנערך ביישוב ג'קסון שבמיסיסיפי אליו שלדון הלך. בעונה השלישית, השניים נתקלים זה בזה בטורניר קלפי פנטזיה, הסלידה של שלדון לויטון חזקה במיוחד ושלדון מעוניין להביס את ויטון. ויטון ציין בעבר בפני שלדון כי הוא ביטל את הופעתו בג'קסון משום שסבתו נפטרה והוא היה צריך ללכת להלוויה שלה. בעקבות כך שלדון הפסיד לויטון במשחק בכוונה מתוך אהדה, רק כדי לגלות בהמשך שהסיפור היה תכסיס. במהלך הסדרה השניים מתעמתים עוד מספר פעמים כאשר ויטון לא בוחל בשקרים ותכסיסים כדי לנצח את שלדון. עם זאת, ויטון ושלדון משלימים לבסוף כאשר ויטון מעניק לשלדון בובה שלו החתומה על ידו, והדבר גורם להם להיות חברים. לאחר שויטון נותן לשלדון את הבובה, בקופסה סגורה וחתומה, ברנט ספיינר משיג אותה ופותח אותה, מה שגורם לשלדון להוסיף את ספינר אל "רשימת האויבים בשר ודם" שלו המכילה 62 אנשים.
ביקורות.
גילום דמותו של שלדון על ידי ג'ים פרסונס קיבל קבלת פנים יוצאת מן הכלל מן המבקרים, והוא מצוין לעיתים קרובות כסיבה העיקרית להצלחה של הסדרה. ג'יימס צ'מברלין מ-IGN כתב: "קשה לדמיין כיצד הסדרה 'המפץ הגדול' הייתה אם ג'ים פרסונס לא היה מגלם את דמותו של שלדון קופר". מאט רוש מ-TV Guide, ציין כי "יש ניצוץ של השראה אלוהית בשלדון קופר בגילומו של ג'ים פרסונס". קן טאקר מ-אנטרטיינמנט ויקלי כתב כי "פרסונס עושה משהו נדיר ברשת הטלוויזיה: גורם להערצת האינטלקטואליזם, ואפילו [הופך אותו] להירואי".
ב-16 ביולי 2009, ג'ים פרסונס היה מועמד לפרס אמי לדמות הראשית בסדרת קומדיה על גילום דמותו של שלדון. הוא היה מועמד שוב ב-8 ביולי 2010, וזכה בפרס "השחקן המוביל בסדרת קומדיה" ב-29 באוגוסט 2010 בטקס האמי ה-62. באוגוסט 2009, הוא זכה בפרס עמותת מבקרי הטלוויזיה על ההישגים האישיים הגבוהים ביותר בקומדיה. הוא היה מועמד גם לפרס "People's Choice Award" לשחקן טלוויזיה בקומדיה האהוב ביותר ובפרס סטלייט עבור השחקן הטוב ביותר בקומדיה או סדרה מוזיקלית. ב-16 בינואר 2011 זכה פרסונס בפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. הפרס הוענק לו על ידי קיילי קווקו אשר משחקת בסדרה את פני. ב-18 בספטמבר 2011 פרסונס זכה בפרס אמי נוסף. ב-22 בספטמבר 2013 זכה פרסונס בפרס אמי השלישי שלו.
סטפני ברנט
מרי קופר
מיסי קופר
הנרייטה פימנטל
הנרייטֶה הנריקס פּימֶנטֶל (בהולנדית: Henriette Henriques Pimentel; 1877–1944) הייתה יהודייה הולנדית ממוצא ספרדי, שניהלה את בית הילדים ה"קרֶש" (De Creche - "הפעוטון") באמסטרדם עד למלחמת העולם השנייה ובתקופת השואה. הצילה יחד עם ולטר סוסקינד, יוהאן ואן הולסט ואחרים, כמה מאות ילדים יהודים ונרצחה באושוויץ עם יתר הילדים, שלא הצליחה למלט מהמוות.
קורות חיים והצלת הילדים.
בית הילדים De Creche, שבאמסטרדם, נוסד ב-1906 על ידי "העמותה למעונות ליונקים ופעוטים" (Vereniging zuigelingeninrichting en kinderhuis), מכספי הנדוניה של יהודייה הולנדית בשם סופי רוזנטל (Sophie Rosenthal), כמעון יום לילדים ממשפחות יהודיות שחיו במצוקה כלכלית. פימנטל החלה לנהל אותו ב-1926 והמשיכה בכך 17 שנה עד סגירתו על ידי הנאצים. הילדים שחיו בו היו יהודים ולא יהודים כאחת וגם הצוות היה מעורב. ב-1941, כשנה לאחר במאי 1940, סולקו מבית הילדים כל אנשי הצוות הלא-יהודים.
בערב ראש השנה תש"ד (29 בספטמבר 1943), החל גירוש יהודי הולנד למחנות ההשמדה. יהודי אמסטרדם וסביבתה רוכזו ב"תיאטרון ההולנדי" - Hollandsche Schouwburg, שהיה סמוך ל"קרש", כאשר ה"קרש" עצמו שימש גם הוא כתחנת מעבר לחלק מהילדים היהודים. פימנטל החלה להעביר את הילדים לסמינר הקלויניסטי למורים, הסמוך, שמנהלו יוהאן ואן הולסט שיתף עימה פעולה. הוא קיבל לימים אות חסיד אומות העולם בגין מעשיו. ואן הולסט שלח את הילדים לכפרים שונים מחוץ לאמסטרדם. הם נעזרו לשם כך גם באחד מאנשי היודנרט, ולטר סוסקינד, יהודי גרמני ממוצא הולנדי, ששימש כמנהל אותו מקום ריכוז יהודי בתיאטרון, וכן באנשי מחתרת הולנדים. על פעילותו של ולטר סוסקינד ומשפחתו, בהצלת יהודי הולנד, נעשה סרט הולנדי, בינואר 2012 - "סוסקינד".
פימנטל לא הספיקה להציל את כל הילדים שהסתתרו ב"קרש" ונשארה עם אלה מהם שנותרו, כשסגרו הנאצים את ה"קרש" וגירשו גם את הילדים שהיו בו. חלק מהילדים גורשו בטרנספורטים מיוחדים למחנה וסטרבורק (Westerbork) בהולנד וחלקם הנותר למחנות אחרים מחוץ למדינה. פימנטל גורשה עם האחרונים, לאושוויץ, שם נרצחה גם היא, כמותם. פימנטל הייתה בת 67 בהירצחה. היא לא הייתה נשואה ולא השאירה אחריה צאצאים, למעט הילדים שהצילה.
דויד סולארי
דויד אדוארדו סולארי פוג'ו (בספרדית: David Eduardo Solari Poggio; נולד ב-21 במרץ 1986 בברנקייה שבקולומביה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה.
לפני שהגיע לישראל שיחק בשמונה מועדונים שונים: ונציה וקיוג'ה (איטליה), אספולי (אקוודור), אולימפו (ארגנטינה), דפורטיבו טאצ'ירה (ונצואלה), א.א.פ. פאפוס ואלקי לרנקה (קפריסין).
בינואר 2012 הצטרף לקבוצת עירוני קריית שמונה. את שערו הראשון במדי קריית שמונה הבקיע סולארי מול הפועל באר שבע במסגרת חצי גמר גביע הטוטו, ובהמשך עונת 2011/2012 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה.
עונה לאחר מכן העפיל עם קבוצתו לגמר גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, אך קבוצתו נכנעה להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין.
ב-25 ביוני 2013 חתם סולארי לשנתיים במועדון ספורט אשדוד. ב-3 בפברואר 2015 חתם במכבי פתח תקווה עד סוף העונה.
ב-4 באוגוסט 2015 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
בקיץ 2016 חזר לארגנטינה וחתם בקבוצת סנטראל קורדובה (רוסאריו) מליגת המשנה. בקיץ 2017 חתם בקבוצת אנוסיס נאון פראלימני מליגת המשנה בקפריסין, ובמדיה שיחק עונה אחת.
דויד סולארי הוא אחיהם של הכדורגלנים סנטיאגו סולארי, ששיחק בעבר בריאל מדריד, ואסטבן סולארי, ואחותו היא השחקנית ליז סולארי.
עיטור אנדרסן
קרב וייהאיוויי
קרב וייהאיוויי (ביפנית: 威海衛の戦い) היה קרב במלחמת סין–יפן הראשונה, שנערך בעיר וייהאיוויי שבשאנדונג בין ה-20 בינואר וה-12 בפברואר 1895. הקרב הפגיש בין כוחות האימפריה היפנית וכוחות שושלת צ'ינג.
רקע.
לאחר הניצחון בקרב לושונקואו ב-21 בנובמבר 1894, המטרה האסטרטגית של היפנים הייתה הבסיס הימי של צי בייאנג - הצי הסיני - בעיר וייהאיוויי שבחצי האי שאנדונג. ניטרול הבסיס היה נותן ליפנים שליטה מלאה על דרכי הגישה הימיות לבייג'ינג ולטיינג'ין, ובנוסף יסיר כל איום על קווי האספקה הימיים של היפנים.
הבסיס הימי בווייהאיוויי נבנה בסיוע יועצים צבאיים מגרמניה, ונחשב בעיני יועצים זרים בסין טוב יותר מנמל הונג קונג. מערך ההגנה על הבסיס כלל תריסר מוצבים שהשקיפו על הכניסה לנמל, מצוידים בתותחים מתוצרת קרופ, ושני איים מבוצרים בתוך המפרץ. בנוסף, בכניסה לנמל הוצבו מחסומים שנועדו למנוע התקפה מבחוץ, או כניסה לנמל של כלי שיט בלתי מאושרים. באותה עת עגנו בנמל חמש עשרה ספינות מלחמה: אוניית המערכה דינגיואן, הסיירת הממוגנת "ג'ינגיואן" ו"פינגיואן" ושלוש עשרה ספינות טורפדו.
הקרב.
הקרב החל ב-28 בינואר 1895, עם הפצצת העיירה דנגז'ואו, השוכנת כ-150 קילומטרים מערבית לווייהאיווי, על ידי סיירות הצי הקיסרי היפני "יושינו," "אקיצושימה" ו"נאניווה." אולם, התקפה זו הייתה פעולת הסחה מהנחיתות שערכה הארמייה השנייה של צבא יפן, בפיקודו של גנרל איוואו אויאמה, מזרחית לווייהאיוויי. הארמייה השנייה התחלקה לדיוויזיה השנייה, בפיקודו של לוטננט-גנרל סקומה סמאטה, ולדיוויזיה השישית, בפיקודו של גנרל קורוקי טממוטו. הנחתיות הושלמו ללא התנגדות עד ה-22 בינואר.
הכוח היפני החל לצעוד לכיוון וייהאיוויי ב-26 בינואר בשני טורים: אחד צעד לאורך החוף, והשני - במסלול ששכן מספר קילומטרים לפנים היבשה. כוונת היפנים הייתה לפתוח בהתקפה ביום ראש השנה הסיני, ועד ה-29 בינואר כיתרו את העיר מבלי שנתקלו בכל התנגדות.