מרכז תעשייתי סובייטי ב־6 בינואר 1954, במהלך צמצום מספר היחידות האדמיניסטרטיביות במרכז רוסיה, נוצרו ליפצק וארבעה אזורים נוספים, והעיר קיבלה מעמד של מרכז אזורי. הניסוי התברר כמוצלח, ובניגוד לאזורי קמנסק, ארזמה ובלשוב, האזור עדיין קיים, לאחר שהפך לתורם של התקציב הפדרלי בשנת 2015.
המעמד המינהלי מעניק לעיר סבב פיתוח חזק. מוסדות אזוריים רבים מתחילים להיבנות, כבישים עוברים אספלט, ומתבצעת תוכנית רחבת היקף של גינון ותאורת רחוב. באתר המשתלה של צמחי הפירות והיער בביקנוב נפתח פארק קומסומולסק. בשנת 1955 הופעלה מרכזיית טלפון אוטומטית לעשרת אלפים מנויים, נפתח בניין חדש של בית החולים האזורי, ומוסדות עירוניים רבים אחרים עברו לבניינים חדשים. בשנת 1956 המוזיאון האזורי (לשעבר נרודני) קיבל את המעמד האזורי, בניית גשר פטרובסקי (באותה תקופה – גשר מס' 1) החלה, קו התעופה האוויר הנוסעים הראשון ליפצק – מוסקבה הושק, האוניברסיטה הטכנית הראשונה הופיעה – סגל הערב של המכון המכני טולה, מפעל לתיקון רכב (מאז 1963 – מפעל מכני ליפצק), מפעל של מוצרי בטון מזוין. בשנת 1959 נוסד מפעל המלט ליפצק. בשנת 1963 נפתחה היציקה הגדולה ביותר – "צנטרוליט" ובשנת 1964 – מפעל דשן חנקן.
העיר המורחבת קיבלה עד מהרה מחוזות מנהליים משלה. בשנת 1965 הוקמו הגדה השמאלית ורובע הגדה הימנית. בשנת 1966 נפתח לראשונה חיבור רכבת ישיר עם מוסקבה, בניין לשדה התעופה ליפצק עם 100 מושבים והוקם מפעל למוצרי גומי ופלסטיק. בשנת 1968 התרחשה טרגדיה: במהלך טיסת אימונים של ה-Yak-28 החל המטוס ליפול עקב מנוע בוער. במחיר חייהם הצליחו הטייסים לקחת את המטוס הנופל מאזורי מגורים. בשנים 1968–1969 הוקדש לזכרם ההרכב הנפתח של כיכר האוויאטורים ואנדרטת "המטוס".
בתחילת שנות השבעים, כמה רשתות ייצור ולוגיסטיקה מקומיות התגבשו בעיר: מפעלי כרייה (כריית גיר), מיצוי חול לצמח סיליקט, מיצוי כבול – עיבוד חומרי גלם לחומרים מוגמרים (ייצור של בלוקים מבטון, לבני סיד-חול, מלט, ברזל יצוק, יריעות מגולגלות) – בניית מכונות – ייצור מכונות וחלקים למכונות (מנועים מתנעים, טרקטורים)
ב-1972 הטרוליבוס הראשון הושק וגשר אוקטיברסקי נפתח להפעלה (בזמן הפתיחה – גשר מס' 2, המחבר בין האזורים הדרום-מערביים של הגדה הימנית ליישוב LTZ), הוקם בעיר אזור סובייצקי על בסיס גשר פרובוברז'ני.
ב-1973 המכון הפוליטכני ליפצק מאורגן, תנועה אווירית נפתחת עם בלגורוד, וורונז', גובקין, קורסק, מוסקבה, אורל, פנזה, ריאזאן וסראטוב. ב-1974 TsUM, הגדול ביותר באזור כדור הארץ השחור, נפתח, פארק הניצחון הוצב (לימים אחד הפופולריים בעיר), השלב הראשון בכביש הטבעת הוזמן, ארמון הספורט זבזדני פתח את שעריו.
ב-1978 גשר סוקולסקי נפתח לכביש הטבעת, בצומת שדרת פובי והדרך לטרקטורני, נחשפה אנדרטה לטנקיסטים, דומיננטית אדריכלית של האזור.
בשנים 1984–1985 החלה תנופת בנייה חדשה עם הקמתם של זירת המסלול והשדה יוביליני נבנתה, רבי קומות (פיתוח מוקדם יחסית הוא בן 10 קומות ומעלה) הרכבים אדריכליים הופיעו בשדרת פובידי, כיכר הניצחון, רחוב קוסמונבטוב (מהרובע המיקרו 9), פרויקט ייחודי לתכנון העיר, לשדרה ולמתקנים חברתיים ותרבותיים בכל בניין), הוקם מחוז אוקטיברסקי (מברית המועצות) מבטיח. בסוף שנות ה-80 - תחילת שנות ה-90 נמשכה תנופת הבנייה לגובה, אך פרויקטים רבים הושלמו בשנות ה-90 באיחור: שני בניינים רבי קומות בגובה עשרים קומות, בניין תחנה חדש ובית קולנוע "אוקטובר", תחנת אוטובוס, הבניין הראשי של השוק המרכזי, מתחם בניינים רבי קומות נבנו בראשית רחוב דובאטור.
עם קריסת ברית המועצות בראשית שנות התשעים, מפעלים תעשייתיים רבים בעיר נקלעים למצב קשה, ואי תשלום השכר הופך לנרחב. אף על פי כן, התפתחות העיר נמשכה: בשנת 1993 המפעל לייצור מקררים "שטינול" החל לעבוד, ובשנת 1996 נפתחה בעיר האנדרטה השנייה לפיטר הגדול, שהפכה לנקודת ציון חשובה של מרכז העיר.
גאוגרפיה.
תחילתה של ליפצק המודרנית היה הכפר הקטן מאליה סטודנקי ליפצקי, שנודע במאה ה-17 וממוקם בסמוך לנהר וורונז' באזור הפארק התחתון הנוכחי וגורודיששה. בתחילת המאה ה-18, בצו פיטר הגדול, הופיעו כאן צמחים מטלורגיים שהולידו את הכפר ליפצק צמחי ברזל (במקורות שונים יש גרסה של צמחי ברזל ליפצק). מאוחר יותר נבנו בכפר מפעלים אחרים. עם הזמן, כאשר נבנו והתפתחו צמחים ומפעלים, התרחב היישוב, וכבש שטחים ליד נהר וורונז', בגבעת הקתדרלה ובשני צידי יומן הקמני. עם התפתחות התעשייה, המרכז הכלכלי של המחוז עובר בהדרגה לליפצק. ב־16 בספטמבר 1779, על פי צו הקיסרית קתרין השנייה, הפך הכפר ליפצק צמחי ברזל לעיר ליפצק, מחוז טמבוב. בשנת 1788 נערכה עבורה התוכנית הכללית הראשונה. תוכנית זו התעלמה לחלוטין מהבניינים ומהשטח הקיימים. במקום רשת הרחובות המבלבלת, תוכננה רשת חדשה של בלוקים מלבניים בגודל אחיד משני צידי יומן האבן. הכיכר המרכזית היחידה בעיר הייתה אמורה להיות ממוקמת בצומת הרחובות הנוכחיים בוורושילוב והסובייטים. אם משווים את התוכנית של ליפצק בסוף המאה ה-18 עם המפה הנוכחית של החלק המרכזי של העיר, אפשר למצוא רק את הרחובות שכיום נקראו על שם סלטיקוב-שכדרין וקרל מארקס, כמו גם את התוואי של העליון סכר בריכה (כיום הקטע הראשוני של מעבר פטרובסקי). כל שאר הרחובות שהיו באותה תקופה חוסלו במהלך המאה ה-19.
תוכנית האב מעולם לא החלה להיות מיושמת מכיוון שלא הייתה שום אפשרות כלכלית לכך. מסיבות שונות, בשנת 1786 הפסיקו מפעלי המטלורגיה את עבודתם, ובשנת 1795 הם נסגרו. ב-25 באפריל 1805 נפתח אתר נופש בשם מינרלנייה וודי. מושל טמבוב, יחד עם מנהל אתר הנופש, IN נובוסילצב, הונחה להפוך את העיירה הפרובינציאלית והבנויה באקראי לעיר עץ וקש למתחרה באתרי הנופש האופנתיים במערב. לצורך כך פותחה תוכנית כללית חדשה לליפצק, שאושרה על ידי הקיסר אלכסנדר הראשון ב-19 ביולי 1805.
התוכנית הכללית החדשה, כמו גם הקודמת בשנת 1788, קבעה הגדלה של שטחה של העיר ותפרק אותה לרבעים מלבניים. התוכנית קבעה שני ריבועים עיקריים: הראשונה – המרכזית, על הגדה השמאלית של ליפובקה, סובורנאיה (כיום לנינה), השנייה - לירידים ובזארות, על הגדה הימנית של ליפובקה, כיום קומונלנאיה. העיר הייתה מוקפת מבצר וחפיר, משם הובילו ארבעה שערים לורונז', אוסמן, לבדיאן וטמבוב.
ReWalk Robotics
קריסה סלמינן
קריסה סלמינן (בפינית: Krisse Salminen; נולדה ב-27 בינואר 1977) היא קומיקאית ומנחת טלוויזיה פינית.
ביוגרפיה.
סלמינן היא בתם של השחקנית קארינה טורונן ומנחה הטלוויזיה רייו סלמינן, ב-2001 התחילה את הקריירה שלה במופעי סטנד אפ.
באירוויזיון 2007 שימשה כמנחה אורחת.
היא דיבבה את דמותה של פייפר בדיבוב הפיני לסרט רובוטס, את שלגיה בסרט "שרק השלישי" ואת ברבי ב"צעצוע של סיפור 3", היא גם דיבבה בסרט "סודות הקיסר" (Keisarin salaisuus), הסרט הפיני הראשון שיצא בהנפשה ממוחשבת.
ב-2012 זכתה בגרסה הפינית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
כשחקנית הופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, היא זכתה מספר פעמים ב-"Telvis", פרס הטלוויזיה הפיני.
חיים אישיים.
היא נשואה למפיק ירקו לואומן.
ריינג' רובר איווק
לנד רובר ריינג' רובר איווק (באנגלית: Range Rover Evoque) היא מכונית במרכב קופה (שלוש דלתות) או קרוסאובר (חמש דלתות) או קבריולה (שלוש דלתות גג נפתח) בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי לנד רובר משנת 2011. היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2010 והגיעה לישראל בשנת 2011. בדצמבר 2007 הציגה לנד רובר דגם קונספט מקדים בשם לנד רובר LRX.
דורות.
דור ראשון (2011–2018).
הדור הראשון יוצר בין השנים 2011–2018. בספטמבר 2010 הציגה לנד רובר את האיווק קופה (הגרסה הבסיסית) ובתערוכת הרכב של לוס אנג'לס בנובמבר 2010, הציגה את הגרסת החמש דלתות (קרוסאובר). גרסת החמש דלתות ארוכה ב-60 מ"מ מהגרסת הבסיסית (שלוש דלתות) וגבוהה ב-30 מ"מ מלפנים וב-40 מ"מ מאחור מהגרסה הבסיסית.
מנועי הדור הראשון.
הדור הראשון כלל מנוע טורבו בנזין בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-240 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה.
הדור הראשון כלל גם שני מנועי טורבו דיזל בנפחי 2.0 ו-2.2 ליטרים המספקים כ-180 כוחות סוס (בגרסת ה-2.0 ליטרים) ו-190 כוחות סוס (בגרסת ה-2.2 ליטרים). בכל גרסאות המנועים יש תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים.
מתיחת פנים שנת 2014.
באוגוסט 2013 הציגה לנד רובר מתיחת פנים לאיווק, מתיחת הפנים כוללת עיצוב מחודש ותיבת הילוכים אוטומטית חדשה בעלת תשעה הילוכים, האיווק הוא המכונית הראשונה שהשתמשה בתיבת הילוכים בעלת תשעה הילוכים. בתחום ההנעה אין כל שינוי למעט מערכת חדשה המסייעת למנוע.
ריינג' רובר איווק קבריולה.
הריינג' רובר איווק קבריולה היא גרסה מוגבלת של האיווק בעלת מרכב קבריולה (גג נפתח) שהוצגה בנובמבר 2015. היא כללה שינויים בעיצוב כדי להשיג התאמה למכונית ללא גג. היא כוללת גג רך הנפתח בתוך 18 שניות ונסגר בתוך 21 שניות עד מהירות של 50 קילומטרים לשעה.
הגג מתקפל אל תוך תא המטען ותוספת של קשת התהפכות אוטומטית המותקנת מאחורי זוג המושבים האחוריים מורידה את נפח תא המטען מ-575 ליטרים ל-252 ליטרים. הגג הנפתח יחד עם חיזוקי שלדה וקשת ההתהפכות, הוסיפו כ-270 קילוגרמים לעומת הגרסה הביסית של הדגם.
דור שני (2018–הווה).
בנובמבר 2018 הציגה לנד רובר את הדור השני לאיווק. הדור השני כלל את אותו עיצוב חיצוני אך במראה מודרני יותר ועיצוב פנים חדש עם שני מסכי מגע או שלושה מסכי מגע בחבילת ה-SE המוספיה לוח מחוונים דיגיטלי.