דרוקר החל את קריירת האימון שלו בשנת כעוזר מאמן של אריק שיבק במכבי עירוני רעננה. בעונת התמנה דרוקר למאמנה הראשי של הקבוצה ונשאר בתפקיד עד עונת . בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל דרוקר לגמר הפלייאוף הישראלי ושם הפסיד למכבי תל אביב 3:1. בקיץ חתם בקבוצת הפועל גליל עליון ואימן אותה במשך עונה אחת. בשנים - שימש כמאמנה של הפועל ירושלים. בעונת זכה עם הקבוצה בגביע יול"ב לאחר ניצחון בגמר על ריאל מדריד.
בעונת אימן את קבוצת אוראל גרייט הרוסית. וזכה עמה ביורוקאפ צ'לנג'. את עונת החל כמאמנה של קבוצת ריטאס וילנה הליטאית, אך פוטר (כשבמאזנו 13 ניצחונות ו 2 הפסדים) על ידי נשיא המועדון, יונאס וינאוסקאס, שידוע ביחסיו העכורים עם מאמנים. הסיבה הרשמית לפיטוריו הייתה: "אי שיתוף שחקני בית". בשנים - שימש כמאמנה של אוסטנדה הבלגית. בשנתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות ובשנתו השנייה בגביע. בקיץ 2008 חתם דרוקר בפורטיטודו בולוניה האיטלקית ל-3 שנים, אך חוזהו הופר תוך זמן קצר. המאמן החליט לתבוע את המועדון וחזר לאוסטנדה שהזעיקה אותו כשהיא ממוקמת במקום האחרון בטבלה.
מנובמבר 2008 ועד יוני 2010 שימש דרוקר כעוזר מאמן של פיני גרשון בקבוצת מכבי תל אביב. בשנתו הראשונה בקבוצה כעוזר מאמן זכה באליפות המדינה בכדורסל. ביוני 2010 שוחרר ממכבי בעקבות הפסד האליפות להפועל גלבוע גליל.
ב-18 ביוני 2013 חתם דרוקר בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל, אותה אימן במהלך עונת 2013–2014 והוביל למקום ה-8 בליגת העל.
ב-17 ביוני 2014 חתם דרוקר בקבוצת מכבי ראשון לציון מליגת העל.
ב-26 בינואר 2016 מונה למאמן נבחרת בולגריה, אך חודש לאחר מכן ויתר על המשרה לטענתו מסיבות אישיות.
ב-14 באפריל 2016 פוטר דרוקר ממכבי ראשון לציון.
ב-12 ביולי 2017 מונה למאמן קבוצת אקדמיק סופיה הבולגרית
ב-18 בנובמבר 2017, מונה למאמן הפועל אילת באותו זמן היה המאמן השני של האילתים שגם שיחק בעבר בקבוצה ועזב את אקדמיק סופיה.
ביוני 2019 חתם לשתי עונות כמאמן הפועל חולון ב-5 בדצמבר פוטר מתפקידו.
ביוני 2020 חתם לשנתיים כמאמן בני הרצליה, בסיום עונת 2020/21 עזב את הרצליה ומונה למאמן נבחרת ישראל בכדורסל נשים
ביוני 2022 מונה למאמן הפועל חיפה מליגת העל.
חיים אישיים.
שרון הוא אחיו של העיתונאי רביב דרוקר.
אב לבן ובת מנישואיו הראשונים להדס דרוקר (במקור זוסמן), ובן מהיוצרת הדוקומנטרית ציפי קרליק.
שטיין
שטיין (בגרמנית: Stein; מילולית: אבן), מילה ממנה נגזר שם משפחה וכן שמם של מספר מקומות באזורים דוברי גרמנית.
ברידיי
וילהלם גזניוס
היינריך פרידריך וילהלם גֵּזֶנִיּוּס (בגרמנית: Heinrich Friedrich Wilhelm Gesenius; 3 בפברואר 1786, נורדהאוזן – 23 באוקטובר 1842, האלה) היה תאולוג, חוקר לשונות שמיות וחוקר מקרא גרמני.
אף על פי שהיה נוצרי מאמין, גזניוס היה בין ראשוני אסכולת ביקורת המקרא. הוא דגל בגישה מדעית רציונליסטית לחקר המקרא ולשונו – הוא שחרר את התחום הזה מגישות דתיות מיושנות והתייחס אל העברית לא כאל "לשון הקודש", אלא כאל שפה אנושית שיש לחקור בכלים מדעיים שבאמצעותם חוקרים את כל השפות. ספריו על העברית והארמית של המקרא – ובראשם דקדוקים ומילונים לשפות הללו – מוסיפים לשמש את העוסקים בתחום גם במאה ה-21.
רקע משפחתי ולימודיו.
גזניוס נולד בנורדהאוזן שבחבל תורינגיה כצאצא לשושלת של מלומדים – אנשי דת לותרנים, משפטנים ובעלי מקצועות אקדמיים אחרים. אחד מאבותיו מהמאה ה-17 היה בארווארד גזניוס (Barward; 1616–1673) שכיהן כראש קהילה לותרנית בהנובר-מינדן. סבו מצד האב, אוגוסטוס גזניוס (1718–1773) היה מורה ליוונית בעיר הלמשטדט (Helmstedt), וכיהן גם הוא כראש קהילה (סופריור) ומטיף לותרני ביישוב שנינגן (Schöningen). אביו וילהלם (1761–1801) עבד כרופא בנורדהאוזן, ואמו הייתה יוהנה יאקובה מגדלנה לבית גאנגלוף (Gangloff).
אביו העדיף שבנו יקבל חינוך פרטי בבית עד לכיתה השמינית (Tertia), ואז רשם אותו לגימנסיה. בשנת 1801, כשהיה בן 15, נפטר אביו, ווילהלם הצעיר עבר לגור אצל מנהל הגימנסיה, כריסטוף לודוויג לנץ (Lenz; 1760–1833), דמות נערצת ומומחה בתחום השפות הקלאסיות, שהיה למֶנטור שלו עד שנת 1803.
באותה שנה נסע גזניוס ללמוד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת הלמשטדט. המורה שהשפיע יותר מכול על גזניוס בתקופה הזו בעיקר בגישתו בתחום התאולוגיה היה היינריך הנקה (Henke) – תאולוג, פילוסוף ומחבר ספרי היסטוריה של הנצרות, אשר דגל בגישה רציונליסטית. מורים אחרים, דויד יוליוס פוט (David Julius Pott) וליכטנשטיין, השרו בגזניוס את העניין המיוחד בלימוד השפה העברית.
פרט לשפות המזרח השתלם גזניוס באוניברסיטה גם בלימוד השפות הקלאסיות האירופיות – לטינית ויוונית. לזמן מה עבד גזניוס בהוראה בבית ספר (פדגוגיוּם) בעיר, אולם מפני שנמשך מאוד לצד המחקרי האקדמי, עבר בשנת 1806 להמשך לימודיו באוניברסיטת גטינגן היוקרתית. עם סגל המורים באוניברסיטה נמנו שני מלומדים חשובים, תאולוגים ומזרחנים שניהם: יוהאן גוטפריד אייכהורן (Johann Gottfried Eichhorn), שחיבר ספר דקדוק של השפה הערבית, ותומאס כריסטיאן טיכסן (Thomas Christian Tychsen). בגטינגן מילא גזניוס תפקיד של מדריך (רֶפֶּטֶנְט) לתאולוגיה, עסק בפילולוגיה קלאסית – "אודיסיאה", הסיודוס, יובנליס – ובמקביל בתחומים שהפכו לעיסוקו העיקרי – חקר השפות השמיות וחקר התנ"ך. תוך שנה סיים את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה דווקא בתחום הספרות הרומית "Symbolae observationum in Ovidii fastos", על ספר ה"פסטיבלים" של אובידיוס. כפי שציין גזניוס לאחר מכן, ביום הבחינה, 19 באוגוסט 1806, היה עליו להגן על עבודתו מול בוחנים בעלי "רוח לוחמנית" במיוחד.
אף־על־פי שהשיעורים שנתן נהנו מקהל קבוע של 30 סטודנטים, הם הופסקו באוגוסט 1809 בלחץ הפרופסור כריסטיאן גוטלוב היינה (1729–1812), המנהל הקשיש המפורסם של ספריית האוניברסיטה, אשר התנגד, יחד עם אייכהורן, לקידומו של גזניוס באוניברסיטה, ומשום כך הסכים גזניוס לקבל את הצעת ההיסטוריון יוהנס פון מילר (1752–1809) למשרת מורה בגימנסיה הקתולית בעיר היילבאד הייליגנשטאט שבאייכספלד, תורינגיה. באותה שנה נפטרה אמו בנורדהאוזן, בגיל 51.
פעילותו כמורה וחוקר.
אם לרגע נראה כי קידומו בעולם האקדמיה אינו עובר בצורה חלקה, הרי שעד מהרה זכה להערכת הרקטור של אוניברסיטת האלה, אוגוסט הרמן נימאייר (Niemeyer), שהשיג עבורו באמצעות ההחלטה המלכותית מ־9 בפברואר 1810 משרה של פרופסור שלא מן המניין באוניברסיטה זו. כבר כעבור שנה (1811), בגיל 25 בלבד, התמנה גזניוס לפרופסור מן המניין.
גזניוס לימד שם בקביעות קרוב לשלושים שנה, למעט הפסקה בשנים 1813–1814 בגלל המלחמות הנפוליאוניות. כמו כן, יצא לשני מסעות מחקר ארוכים: ב־1820 לפריז וללונדון, עם עמיתו יוהאן קארל תילו (Johann Karl Thilo) לצורך לימוד כתבי יד עתיקים וב־1835 לאנגליה ולהולנד לצורך לימודים פיניקיים.
בהמשך הוצעו לו משרות מכובדות גם באוניברסיטאות אחרות – ברסלאו, באוקספורד ואף בגטינגן, לאחר פרישתו של אייכהורן ב־1827, אך גזניוס סירב לעזוב את האלה. הרצאותיו הבהירות והמרתקות משכו כחמש מאות צופים בכל פעם. בשנת 1813 הקים בהאלה את "החברה לאקסגזה של כתבי הקודש" שמאוחר יותר, ב-1826 התאחדה עם הפקולטה לתאולוגיה. במידה רבה בזכותו עלתה בזמנו קרנה של הפקולטה לתאולוגיה בהאלה ותפסה את המקום הראשון בתחום בגרמניה, במיוחד אחרי שחוזקה על ידי המיזוג עם אוניברסיטת ויטנברג בשנת 1817. באותה שנה העניקה אוניברסיטת האלה לגזניוס תואר דוקטור של כבוד. בשנים 1823–1824 כיהן גזניוס כרקטור של אוניברסיטת האלה אך הודח על ידי המלך פרידריך וילהלם השלישי.
תלמידו הראשון של גזניוס בתחום חקר השפה העברית היה אוגוסט ניאנדר. תלמידיו המצטיינים היו פטר פון בולן (von Bohlen), אנדראס גוטליב הופמן, הרמן הופפלד, אמיל רֶדיגר (Rödiger), יוהאן כריסטיאן פרידריך טוך (Tuch), יוהאן קארל וילהלם פאטקה (Vatke) ותיאודור בנפיי (Benfey).
גזניוס הותקף פעמים רבות בשל גישתו הרציונליסטית, אולם גם ההתקפות הקשות ביותר, מצד לודוויג פון גרלך (von Gerlach; 1795-1877) בשנת 1830 ומצד המוציא לאור של העיתון הכנסייתי האוונגלי (לותרני) ארנסט וילהלם הנגסטנברג (Hengstenberg) לא הצליחו להכתים את תהילתו.
שני חיבוריו הידועים ביותר הם מילון ודקדוק של העברית המקראית. המילון יצא לראשונה בשנת 1812, ונערך מחדש פעמים רבות. הוא שימש בסיס למילון העברית המקראית של בראון, דרייבר ובריגז (Brown–Driver–Briggs, BDB, בד"ב). המהדורה הגרמנית בעריכת פרנץ בול שימשה את המחקר במשך שנים רבות, עד שבשנת 1987 החלה לצאת מהדורה חדשה בעריכת רודולף מאייר והרברט דונר (כרך רביעי יצא בשנת 2007).
ספר הדקדוק שלו יצא לראשונה בשנת 1813, וגם הוא נערך פעמים רבות. מהדורתו ה־28, בעריכת אמיל קאוטש (Kautzsch), תורגמה לאנגלית בידי ארתור ארנסט קאולי. עדכון מקיף של המהדורה ה־28 החל לצאת בגרמנית על ידי גוטהלף ברגשטרסר, אולם הוא לא זכה להשלימו, והספר נותר חלקי.
בשנת 1810 פרסם גזניוס עבודה על השפה המלטזית, ובה הפריך את הטענה הנפוצה אז שהיא גלגול של השפה הפונית. כמו כן פרסם מחקרים על הפונית עצמה ועל העברית השומרונית.
בנוסף לספרי דקדוק ומילונים של שפות שמיות, גזניוס פרסם פירוש על ספר ישעיהו, עבודות על הדת השומרונית, ועבודות על הגאוגרפיה של המזרח התיכון.
גזניוס נפטר בהאלה אן דר זאלה ב־23 באוקטובר 1842, ונקבר בבית העלמין שְטָאטְגוֹטֶסְאָקֶר (Stadtgottesacker).