באליפות אירופה בשחייה שנערכה בדברצן, הונגריה במאי 2012 סיים גניאל במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה 1:01.33 דקות. בשלב המוקדמות קבע שיא ישראלי חדש של 1:00.96 דקות, עמו עלה לחצי הגמר מהמקום הראשון. גניאל קבע 1:01.01 בחצי הגמר ועלה מהמקום הרביעי. גניאל שיפר את שיאו האישי ביותר משתי שניות ואת השיא הישראלי של דני מלניק ביותר משנייה. הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יעקב טומרקין, אלון מנדל ונמרוד שפירא בר אור בתוצאה של 3:37.77 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 23 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:15.76 דקות ובמקום 33 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.78 שניות.
התוצאה של גניאל ב-100 מטר חזה רחוקה 17 מאיות השנייה מהקריטריון האולימפי הבינלאומי המחמיר לאולימפיאדת לונדון (2012). לאור זאת קיבל גניאל הזמנה לאולימפיאדה מפינ"א. מינהלת הספורט ההישגי המליצה פה אחד על צירוף גניאל למשלחת האולימפית, על אף שלא עמד בקריטריון הישראלי, על תקן אחד משלושת המקומות השמורים לספורטאים צעירים. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 32 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.07 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 סיים גניאל במקום 34 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.77 דקות ובמקום 45 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.48 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 16 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יונתן קופלב, יעקב טומרקין ונמרוד שפירא בר אור בתוצאה של 3:39.31 דקות, כשחיין חזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:01.72 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהרנינג שבדנמרק בדצמבר אותה שנה סיים גניאל במקום 35 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:00.06 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2014 זכה גניאל ב-3 מדליות, זהב, כסף וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי בינלאומי חדש של 1:01.34 דקות, לפני איתי גולדפדן מהפועל עמק חפר (1:02.29 דקות) וירון שגלוב (1:03.27 דקות) מהפועל עמק יזרעאל. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.78 דקות, אחרי רונן פאור מבני הרצליה (2:15.60 דקות) ולפני גל נבו (2:20.89 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.41 שניות, אחרי איתי גודלפדן שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 28.01 שניות וירון שגלוב (28.11 שניות).
טומסק
טוֹמְסְק (ברוסית: Томск) היא בירת מחוז טומסק שבמחוז הפדרלי הסיבירי שברוסיה. העיר שוכנת על גדת הנהר טום, כ-60 ק"מ מנהר האוב. אוכלוסיית העיר מונה כיום למעלה מחצי מיליון בני אדם. העיר מהווה מרכז תרבותי ותעשייתי חשוב.
היסטוריה.
בינואר 1604 הגיעו לחצרו של בוריס גודונוב שליחים ובראשם נסיך טטרי עם בקשה לצרפם לרוסיה הצארית ולהקים מבצר להגנת האזור מפולשים. בהתאם להחלטת הצאר, יצאה משלחת צבאית במטרה להקים באזור מבצר ולהביא לצירופו של האזור לרוסיה. ב-7 באוקטובר 1604 הסתיימו עבודות הקמת המבצר, ויום זה נחשב ליום הקמת העיר. עד מהרה הפך המבצר למרכז צבאי חשוב ולמרכזו של המערך הצבאי שהיה באזור במהלך כל המאה ה-17.
במהלך המאה ה-18 התרחקו גבולות המדינה מאזור העיר, והיא איבדה את חשיבותה צבאית. החל ממחצית המאה ה-18 הייתה העיר למקום הגליית מתנגדי השלטון. עם סיום בניית הדרך הסיבירית החדשה בשנת 1738, הייתה העיר למרכז תחבורתי חשוב. בשנת 1804 נוסדה גוברניית טומסק רחבת הידיים, ששטחה היה כ-900 אלף קמ"ר.
במהלך הקמת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית, נקבע שתוואי המסילה יעבור הרחק מדרום לעיר, ובמקום נבנה גשר חדש מעל הנהר אוֹבּ. עם הזמן התפתחה במקום זה עיר חדשה – נובוסיבירסק, שהיא כיום העיר הגדולה בסיביר. העיר טומסק איבדה את מרכזיותה, על אף שעם הזמן נבנתה מסילת ברזל מיוחדת אשר עוברת דרך העיר.
תקופת 1918–1944 הייתה תקופת השפל בפיתוח העיר, כאשר הורגשה בריחת אוכלוסין לערים הממוקמות לאורך מסילת הברזל הסיבירית ובמיוחד לנובוסיבירסק. העיר לא הייתה עוד מרכז מחוזי, אלא חלק ממחוז נובוסיבירסק. בתקופה זו העיר התבססה רק על נוכחות מוסדות להשכלה גבוהה שהוקמו בעיר עוד במאה ה-19.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר מפעלי תעשייה רבים, וב-13 באוגוסט 1944 נוסד מחוז טומסק. למרות הקמת מחוז מיוחד, עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 היה פיתוח העיר איטי יחסית.
תנופת פיתוח העיר החלה עם הגעת יגור ליגצ'וב לתפקיד ראש המחוז. בתקופתו נבנו בעיר בתי זיקוק, מפעלי תעשייה ביטחונית רבים וכו'.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה בוגשבו המקשר אותה עם ערים אחרות ברחבי רוסיה.
יהודים.
בטומסק פועלת קהילה יהודית גדולה ויש בה בית חב"ד מאז שנות ה-90. בית הכנסת המרכזי שוחזר בשנת 2010.
אקלים.
התנאים האקלימיים באזור העיר קשים למדי. רק בכ-100 ימים בשנה עולה הטמפרטורה מעל האפס. במהלך החורף הטמפרטורה צונחת עד למינימום של 55 מעלות מתחת לאפס (נרשם בשנת 1969). לעומת זאת, בקיץ עלולה הטמפרטורה לנסוק עד ל-37 מעלות. הטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי היא כ-18 מעלות.
השכלה ותרבות.
עוד בסוף המאה ה-19 הוקמו בעיר מוסדות להשכלה גבוהה – אוניברסיטת טומסק ואוניברסיטה טכנית. עתה פועלים בעיר שבעה מוסדות להשכלה גבוהה. בעקבות זאת, ממוקמים בעיר גם סניף של האקדמיה הרוסית למדעים ומספר מכוני מחקר.
בו מקאלב
לסטר "בו" מקאלב (באנגלית: Lester "Bo" McCalebb; נולד ב-4 במאי 1985) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-מקדוני ששיחק בעמדת הרכז בנבחרת מקדוניה.
קריירה.
מקאלב נולד בעיר ניו אורלינס שבלואיזיאנה וב-2003 החל לשחק כדורסל באוניברסיטת ניו אורלינס במדי ה"פרייבטירס", בעבורם שיחק במשך 5 שנים. בתחילת עונת עבר לשחק בקבוצת מרסין הטורקית. הוא זכה להצלחה בעונה זו כשקלע 17.4 נקודות למשחק, 4.6 אסיסטים ו-2.7 חטיפות. בעקבות העונה המוצלחת, עבר לשחק בתחילת עונת במדי פרטיזן בלגרד. בעונה זו שיחק כרכז הפותח של הקבוצה והוביל אותה לזכייה בליגה האדריאטית ולחצי גמר הפיינל פור של היורוליג. בתום עונה זו, חתם במועדון מונטפסקי סיינה לשלוש עונות.
בקיץ 2011, נקרא לשחק בשורותיה של נבחרת מקדוניה בכדורסל באליפות אירופה שנערכה בליטא. באליפות עצמה, חתום מקאלב על הישג השיא של נבחרת מקדוניה אי-פעם כשהעפיל עימה לשלב חצי הגמר של האליפות, תוך שהיא מדיחה את המארחת, ליטא. הישג זה, לדעת רבים, נחשב לאחד הסנסציות הגדולות שאירעו בתולדות אליפות אירופה, שכן עד לאותה העת נחשבה מקדוניה לנבחרת חלשה בקנה מידה אירופי.
בקיץ 2012, על אף התעניינות מצד סן אנטוניו ספרס מה-NBA ומכבי תל אביב, חתם מקאלב לשנתיים בפנרבחצ'ה הטורקית, במהלכן הרוויח כ-2 מיליון דולר.
בקיץ 2014, עזב מקאלב את המועדון הטורקי, שבחר לא להאריך לו את החוזה וצרף במקומו את ריקי היקמן.
בנובמבר 2014 חתם בבאיירן מינכן לחודש עם אופציה להארכת חוזה עד תום העונה. חוזהו הוארך בסופו של דבר עד ינואר . בינואר הוא קרע רצועות באגודל, מה שגרם לו להיות מושבת ממשחק עד סיום העונה. באוקטובר 2015 חתם בניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA, אך נופה מהסגל הסופי של הקבוצה לקראת תחילת עונת אחרי ששיחק בארבעה משחקי קדם-עונה. בינואר 2016 חתם במועדון הצרפתי לימוז' עד לתום העונה.
באוגוסט 2016 עבר לשחק בגראן קנריה מליגת העל הספרדית והיורוקאפ.
ב-13 בדצמבר 2017, מקאלב חתם בסרגוסה באסקט מליגת העל הספרדית עד לסיום העונה.
שחקן העונה של ליגת העל בכדורסל
שחקן העונה של ליגת העל בכדורסל (ידוע גם כ-MVP של העונה בליגת העל בכדורסל) הוא פרס שנתי מטעם מנהלת ליגת העל בכדורסל המחולק לשחקן הטוב ביותר בליגה במהלך העונה. הזוכה בפרס נבחר על ידי ועדה מיוחדת של מנהלת ליגת העל. חלוקת הפרס מתבצעת בטקס מיוחד שנערך בגמר הליגה, בו מתבצעת גם חלוקת פרס מאמן העונה של הליגה.
צ'ארלס מינלנד וג'ו דאוסן הם היחידים שזכו גם בתואר שחקן העונה וגם בתואר מלך הסלים של הליגה באותה העונה.
ביולי 2020 זכה דני אבדיה בתואר MVP של העונה, והיה ל-MVP העונה הכי צעיר בתולדות הליגה הישראלית.
הזוכים בפרס.
החל מ-2014/2015.
החל מ-2014/2015 בוחרים בנוסף לשחקן העונה מכלל שחקני הליגה, גם את שחקן העונה מבין השחקנים הישראלים בלבד בליגת העל.
שיאני הזכיות.
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר שחקן העונה של ליגת העל יותר מפעם אחת:
לי מרווין
לי מרווין (באנגלית: Lee Marvin; 19 בפברואר 1924 – 29 באוגוסט 1987) היה שחקן קולנוע אמריקאי שהתמחה בגילום דמויות נבלים אולם בשנת 1965 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לתפקידו בסרט "קט בלו", תפקידו הקומי הראשון והכמעט יחיד. הוא זכה על תפקיד זה גם בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
מרווין נולד בניו יורק. לפני שסיים את לימודיו פרצה מלחמת העולם השנייה ומרווין עזב את בית הספר על מנת להתגייס לחיל הנחתים האמריקני ושירת כצלף בדיוויזיית הנחתים הרביעית. הוא נפצע בישבן בקרב על סאיפאן מאש מכונת ירייה ורוב אנשי מחלקתו נהרגו. על פציעתו בקרב הוענק לו עיטור לב הארגמן.
קריירה.
לאחר המלחמה הועסק כשחקן מחליף במחזות "אוף ברודוויי". ב-1950 עבר להוליווד וקיבל תפקידים קטנים בסרטי מלחמה ומערבונים. בעיקר נעזרו בו במאים כדי לביים נכונה קטעי קרבות, מהלכים מלחמתיים והווי חיילים קרביים. ב-1953 שיחק בסרט "הפרא" ("The Wild One") לצידו של מרלון ברנדו. תפקיד קטן היה לו גם בסרט "המרד על הקיין" (1954) ובסרט "בהלה בצוק השחור" (" Bad Day at Black Rock") ב-1955. בסך הכל שיחק בתפקידים קטנים בלמעלה מ-50 סרטים בשנות החמישים. ב-1956 כיכב לראשונה בתפקיד משני בסרט "!Attack".