ג'וזאיה לזלי פורטר (Josias Leslie Porter; 4 באוקטובר 1823, מחוז דניגול, אלסטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד – 16 במרס 1898, בלפסט, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת) היה כומר פרסביטריאני אירי, סופר ואיש אקדמיה. פעל כמיסיונר בסוריה וכתב ספרים על אודות האזור.
קורות חייו.
פורטר למד תאולוגיה באוניברסיטת גלאזגו ובאוניברסיטת אדינבורו. הוא הוסמך לכמורה ב-1846 וכיהן באחת מקהילות ניוקסל שבצפון-מערב אנגליה. ב-1849 נשלח כמיסיונר לדמשק שבסוריה מטעם הכנסייה הפרסביטריאנית האירית, ונשאר שם למשך עשר השנים הבאות. בתקופת שהותו במזרח סייר בארצות השכנות – בלבנון, בארץ ישראל ובעבר הירדן וכתב עליהן.
ב-1859 חזר לארצו והתמנה לפרופסור בתחום ביקורת המקרא במכללה התאולוגית של הכנסייה הפרסביטיאנית בבלפסט, שנוסדה ב-1853. במשך השנים מילא תפקידים בכירים בכנסייה הפרסביטריאנית האירית. מ-1867 פעל כמזכיר המכללה וכמו כן פעל כמפקח במערכת החינוך החינוך הממשלתית. ב-1879 התמנה לנשיא אוניברסיטת המלכה בבלפסט והיה גם לחבר הסנאט של האוניברסיטה המלכותית של אירלנד . פורטר היה עמית האגודה המלכותית לספרות.
ספריו.
שהייתו במזרח הניבה את חיבוריו על האזור. יהושע בן אריה ציין כי "חשיבות ספריו [של פורטר] אינה בגלל הערכותיו המדעיות, אלא בזכות סקירותיו על ארץ ישראל וסוריה". ב-1855 פרסם את ספרו "חמש שנים בדמשק" ("Five Years in Damascus") שבו תיאר את חייו בה ואת מסעותיו לתדמור, לחורן וללבנון. ב-1858 פרסם את "מדריך לנוסעים לסוריה ולארץ ישראל" ("Handbook for Travellers in Syria and Palestine") בהוצאת ג'ון מאריי. מהדורה שנייה, משוכתבת ומורחבת, פורסמה ב-1875 אחרי ביקור חוזר של פורטר באזור. ב-1865 ראה אור ספרו "ערי הענק של הבשן והמקומות הקדושים בסוריה" ("The Giant Cities of Bashan and Syria's Holy Places") שזכה לעניין ולתפוצה רבה, אך גם לביקורת על העדר חקירה מדעית. כאיש דת הדגיש את התואם שמצא בין הכתובים לבין המקומות. כותרת המשנה לספרו על הבשן הייתה "המקומות הקדושים בסוריה". ספריו הנוספים על ארץ ישראל הם "דרך שומרון לגליל ולירדן" ("Through Samaria to Galilee and the Jordan") מ-1885 ו"ירושלים, בית לחם וביתניה" ("Jerusalem, Bethlehem, and Bethany") מ-1887. חיבורים אחרים שלו עוסקים בכתבי הקודש. פורטר חיבר ערכים רבים, רובם ככולם על אתרים בארץ ישראל, למילון האנציקלופדי לספרות מקראית ("Cyclopædia of Biblical Literature") של ג'ון קיטו . כמו כן תרם ערכים לאנציקלופדיה בריטניקה ולמילון המקרא של סמית .
קישורים חיצוניים.
J. L. (Josias Leslie) Porter, "Five Years In Damascus", London: John Murray, 1855
כרך ראשון,
כרך שני
J. L. Porter, "A Handbook for Travellers In Syria And Palestine ", London: John Murray, 1858
J. L. Porter, "Giant Cities of Bashan and Syria's Holy Places", London: Nelson, 1865
מרטיני-הנרי
מרטיני-הנרי (באנגלית: Martini–Henry) הוא רובה מחורק נטען בית בליעה בעל טעינת ידית, אשר פותח ב-1870 בבריטניה ושימש את הצבא הבריטי ומספר מדינות נוספות החל מ-1871 ועד לסוף מלחמת העולם הראשונה.
רובה המרטיני-הנרי החליף את הסניידר-אנפילד ונקלט ב-1871 בתור רובה השירות של כוחות הצבא הבריטי והאימפריה הבריטית. בין חצי מיליון למיליון רובים סך הכל יוצרו בארבעה דגמים עיקריים (סימן 1 עד סימן 4) עם גרסת קרבין מקוצרת לשימוש פרשים וכוחות ארטילריה. הוא נותר בשימוש סדיר עד 1918 למרות פיתוחו של הלי-מטפורד ולאחר מכן הלי אנפילד שבהדרגה החליפו אותו.
המרטיני-הנרי שירת במערכות השונות ברחבי האימפריה הבריטית, כולל המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, מלחמת הזולו, מלחמת הבורים ומלחמת העולם הראשונה.
הסניידר-אנפילד אומנם היה הרובה הבריטי הראשון שכלל טעינת בית בליעה (במקום מהלוע), המרטיני-הנרי פותח בתצורה זו מתחילתו והיה מהיר וקל לתפעול בהרבה מקודמו. מאפיין משמעותי במרטיני-הנרי היה טעינת הידית שפותחה על ידי הנרי פיבודי ושוכללה על ידי פרידריך פון מרטיני. אופן הטעינה כלל הורדת ידית מתחת לרובה אשר פתחה את בית הבליעה מחלקו העליון, כדור בודד היה מוכנס לתוך בית הבליעה, ובהרמה חזרה של הידית בית הבליעה היה נסגר והכדור היה נכנס למקומו. הורדה חזרה של הידית לאחר הירי הייתה פותחת את בית הבליעה והתרמיל היה נזרק החוצה.
שנתון למקרא ולחקר המזרח הקדום
Das Lila Lied
בית העלמין ווסטריאקובסקויה
בית העלמין ווסטריאקובסקויה (ברוסית: Востряковское кладбище) הוא נקרופוליס, הממוקם בדרום מערב מוסקבה.
בית הקברות ממוקם ברובע טרופאריובו-ניקולינו, ותופס שטח של 136.8 דונם.
ב.מ.וו X4
ב.מ.וו X4 (באנגלית: BMW X4) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ב.מ.וו משנת 2014. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק במרץ 2014, ובתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג באפריל 2014 והגיעה לישראל באוגוסט 2014. בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2013, הציגה ב.מ.וו את דגם הקונספט המקדים.
דור ראשון.
הדור הראשון הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק במרץ 2014 ובתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג באפריל 2014. העיצוב החיצוני היה עממי מידי לסגנון קופה, עיצוב הפנים היה יותר מפואר כמו בשאר דגמי ב.מ.וו.
היצע המנועים כלל שלושה מנועי בנזין ושלושה מנועי דיזל. מנועי הבנזין בנפחי 2.0 ו-3.0 ליטר שסיפקו 181 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 241 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 302 כ"ס (מנוע 3.0 ליטר). מנועי הדיזל בנפחי 2.0 ו-3.0 ליטר שסיפקו 188 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 255 כ"ס (מנוע 3.0 ליטר), 308 כ"ס (מנוע 3.0 ליטר). ללקוח היה אפשרות לבחור בין תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים, לתיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
ב.מ.וו X4 M40i.
גרסת הביצועים לגרסה הבסיסית. גרסה זו הייתה בעלת מנוע בנזין I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק כ-360 כ"ס, וכיול ספורטיבי למתלים. היא הוצגה באוקטובר 2015.
דור שני.
את הדור השני חשפה ב.מ.וו בפברואר 2018. הדור השני קיבל עיצוב מודרני וספורטיבי לעומת הדור הראשון, פנים ה-X4 כולל לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12 אינץ' ומסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 6.5 אינץ' או 10.25 אינץ' (בחבילת הפרימיום).
בתחום ההנעה החלפו המנועי הבנזין ומנועי הדיזל. היצע מנועי הבנזין כולל שלושה מנועי בנזין בנפחי 2.0 ו-3.0 ליטר המספקים 184 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 252 כ"ס (מנוע 3.0 ליטר), 360 כ"ס (מנוע 3.0 ליטר).
היצע מנועי הדיזל כולל, שלושה מנועי דיזל בנפחי 2.0 ו-3.0 ליטר המספקים 190 (מנוע 2.0 ליטר), 231 (מנוע 2.0 ליטר), 326 כ"ס (מנוע 3.0 ליטר). במנוע הדיזל בנפח 3.0 ליטר צריכת דלק המשולבת עומדת על 15.6 ק"מ לליטר. לכל המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
מתיחת פנים שנת 2021.
ביוני 2021 הציגה ב.מ.וו מתיחת פנים ל-X4. העיצוב נותן עיצוב ספורטיבי מודרני, הפגוש האחורי שודרג ועוצב באופן יפה וחזק יותר. פנים הרכב קיבל גם עיצוב מודרני ומעודכן, מסך המגע בקוטר 6.5 או 10.25 אינץ' שודרג בכל החבילות ל-12.3 אינץ' וכולל אפשרות למערכת הפעלה של אפל או אנדרואיד. לכל המנועים נוספו מערכת מיקרו-היברידית בקיבולת 48 וואט המייסעים בצריכת הדלק, ולהיצע מנועי הבנזין נוסף מערכת הנעה היברידית פלאג-אין המשלבת בין מנוע 2.0 ליטר טורבו עם מנוע חשמלי, שני המנועים מספקים יחד 252 כ"ס, וטווח נסיעה חשמלי של בין 42–50 ק"מ.
ב.מ.וו X4 M.
בפברואר 2019 הציגה ב.מ.וו את דגם הביצועים ל-X4. דגם הביצועים הנקרא ב.מ.וו X4 M כולל עיצוב ספורטיבי, מתלים בכיול ספורטיבי וקליפרים ספורטיבים. המנוע בדגם הוא מנוע בנזין I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר טווין טורבו המספק 480 כ"ס או 510 כ"ס (בחבילת קומפטישן). ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 4.2 שניות או 4.1 שניות (בחבילת הקומפטישן), והמהירות המרבית היא 280 קמ"ש (בחבילת קומפטישן).
ביוני 2021 יחד עם מתיחת הפנים לדגם הבסיסי הציגה ב.מ.וו את מתיחת הפנים ל-X4 M. מתיחת הפנים כללה עיצוב חדש למכונית כולל עיצוב ספורטיבי מודרני. בתחום ההנעה ישנו מנוע בנזין I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר עם שני מגדשי טורבו המספק כ-510 כ"ס ומומנט מרבי של 66.2 קג"מ. ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.8 שניות במקום 4.1 שניות.
מכירות.
להלן נתוני המכירות בארצות הברית, אירופה וישראל.
דני אורבך
דני אורבך (נולד ב-27 ביולי 1981 בפתח תקווה) הוא היסטוריון צבאי ופרופסור חבר באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
דני אורבך נולד בפתח תקווה וגדל בכפר סבא. למד בתיכון גלילי, ושירת בחיל המודיעין.
למד באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בהיסטוריה כללית ולימודי אסיה, היה סטודנט מחקר באוניברסיטת טוקיו, וקיבל את הדוקטורט שלו בהיסטוריה באוניברסיטת הרווארד.
ב-2003 ביקש אורבך משורה של היסטוריונים לערער בפני הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם של יד ושם על ההחלטה שלא להעניק את התואר להנס פון דוהנני, שופט גרמני ואחד מאנשיו של אדמירל וילהלם קנריס, ראש האבווהר, מנגנון המודיעין של הורמאכט, ומראשי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם. בעקבות מאמציו של אורבך, שונתה ההחלטה ופון דוהנני קיבל את התואר.
כיום מרצה על היסטוריה צבאית בחוג להיסטוריה כללית ומשמש כיועץ מוסמך במדור יפן בלימודי אסיה באוניברסיטה העברית. ב-5 באפריל 2021 קודם לפרופסור חבר.
כותב גם באתרים "מידה", "שיחה מקומית", ו"דיומא". מפעיל את הפודקאסט "סוכן משולש", העוסק בתחומי המודיעין והריגול.
מחקריו.