גלאורונג יצא מנרגותרונד לכיוון יער ברתיל כשהוא מתווה את שבילו באש ועשן. טורין יצא לפוגשו והחליט לארוב לו במקום ששמו קבד אן ארס ופשרו: קפיצת האייל. באותו מקום עבר הנהר בנקיק עמוד בין שני צוקים, והאייל הנמלט מרודפיו היה מדלג מעליו בקפיצה אחת. כאשר גלאורונג קפץ מצד לצד, ארב לו טורין על צלע המצוק, טיפס למעלה ונעץ בו את גורתנג עד הניצב. גלאורונג זינק הלאה בייסורים ועיוותי גסיסה וטורין נחפז אחריו להשיב לעצמו את חרבו. טורין השיב לעצמו את חרבו, אך הדרקון שוב התמודד עמו בדברים, מששלף טורין את חרבו מבטן הדרקון, ניתז ארס על ידו. מכוות הארס, צחנת הדרקון ועמל הקרב הפילו עילפון על טורין והוא קרס לצד הדרקון הגוסס.
קבד נירמרת.
בלב היער ישבה ניניאל ודאגה לטורמבר. אז יצאה ניניאל בעקבות בעלה כי לא יכלה לשאת את חוסר הידיעה מה עולה בגורלו. אחרי ניניאל צלע ברנדיר המאוהב שביקש להגן עליה באיזו דרך שיוכל. ניניאל הגיעה אל מקום גסיסתו של הדרקון, במקום בו שכב טורין כמת. אז דיבר הדרקון בפעם האחרונה, שבר את כשף השכחה שלה ולעג לה על שנישאה לאחיה והרתה לו. מגודל הזוועה פנתה ניינור ניניאל הצידה וקפצה אל מותה מעל קבד אן ארס. במר נפשו חזר ברנדיר אל אנשי היער ובישר להם כי מת הדרקון אך מת גם טורמבר ומתה ניניאל, כי התברר לבסוף ששניהם היו אחים, בני הורין איש דור לומין. אנשי היער סירבו להאמין לו והחלו לצעוד לעבר מקום מותו של הדרקון. בדרכם פגשו את טורין טורמבר שנעור מעלפונו עם מות הדרקון וביקש לשוב הביתה אל רעייתו. אז אמר לו ברנדיר כי מתה אשתו והטיח בו את דברי גלאורונג. טורין סירב להאמין כי חשב שאחותו שוכנת בטוחה בדוריאת ושוב ראה איך קללת מורגות' משיגה אותו, הוא שלף את חרבו ורצח את ברנדיר.
בכאב גדול רץ טורין ביער, מקלל את גורלו ואת כל העולם, מוסיף לשנן לעצמו שאחותו עודנה בדוריאת. אז כשעבר ליד תל הקבורה של פינדוילס, פגש במבלונג ואנשי דוריאת. מבלונג סיפר לו כי אחותו באה לבקשו ואבדה באזור, אז ידע טורין כי אמת דיבר הדרקון ואמת דיבר ברנדיר. הוא פנה אל המקום שבו קפצה אחותו אל מותה וביקש את נפשו למות. אך בראותו את עצמו כרוצח, לא רצה לטמא את מקום מותה בדמו, לכן קבע את גורתנג בקרקע ונפל עליה.
מבלונג ואנשים הגיעו למקום מיד והתאבלו עליו ועל אחותו. אז קברו את טורין עם חרבו וחרטו על המצבה את המילים הבאות: טורין טורמבר דגניר גלאורונגה (טורין טורמבר רועץ גלאורונג). ומתחת כתבו: ניינור ניניאל.
...אבל היא לא הייתה שם, ולעולם לא נודע לאן נישאה גופתה במי הנהר...
אורוון
אורוון המכונה גם בשם "ללית" היא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. בת הורין תליון ומורוון אלדוון ואחות טורין טורמבר. אורוון חיה בדור לומין לקראת סוף העידן הראשון.
חייה.
אורוון נולדה בדור לומין לאביה הורין תליון ולאמה מורוון אלדוון כשנתיים לאחר הולדתו של אחיה הבכור - טורין, ואחת עשרה שנים לאחר דגור ברגולך. צהוב היה שערה ובהירות היו עיניה וקולה התרונן בצחוק עת רצה במשחקיה בשדות. כל אנשי אביה אהבו אותה מאוד ומשום צחוקה כינו אותה בשם "ללית" שפשרו צחוק, על שם קולו העליז של הנחל העובר ליד בית אביה.
גם טורין אחיה אהבה מאוד ועת שוטטה בעשב או בין העצים, היה שומר עליה בחשאי.
מאנגבנד באה מגפה להיתלום והפילה רבים מילדי האדם למשכב. טורין ואחותו אף הם חלו במגפה, אך בעוד שטורין החלים וקם על רגליו, מתה אחותו אורוון והיא בת שלוש במותה.
בעקבות מותה, גבר בטורין רצונו ללחום במורגות' ועושי דברו, וזמן מה לאחר מכן טורין אכן עזב את בית אמו לדוריאת, על מנת לשרת אצל מלך האלפים תינגול.
האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו
פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV
טקס פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV (בקיצור: טקס פרסי המוזיקה היוונית) (באנגלית MAD Video Music Awards, בקיצור MAD VMA) הוא טקס שבו מוענקים פרסי מוזיקה לאמנים יווניים על ידי ערוץ המוזיקה היווני MAD TV. הטקס החל בשנת 2004 ביוזמת MAD TV, שמארגן ומשדר את הטקס כל שנה בחודש יוני. משנת 2011 הטקס נערך בחסות חברת התקשורת וודאפון, לה יש קשרים עסקיים עם MAD TV. בשנים אלה נקרא הטקס MAD Video Music Awards by Vodafone, עם ציון שנת הטקס.
הטקס הוא האירוע המרכזי של MAD TV, ובדומה לטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV הוא מלווה בהופעות חיות של מוזיקאים ואמנים ומעניק פרסים לאמנים, בין היתר, עבור וידאו קליפים.
זהו טקס פרסי המוזיקה היחיד ביוון והוא מנוהל על ידי גוף פרטי. זאת לאחר שאירועי "טקס פרסי האריון" מטעם הפדרציה לתקליטים של יוון הופסקו ב-2007.
הזכייה בכל קטגוריה נקבעת באמצעות בחירת קהל הצופים של MAD TV כאשר בכל קטגוריה חמישה מועמדים לזכייה. הבחירות נעשות באתר האינטרנט של הטקס, באתר וודאפון היווני, או על ידי שליחת מסרון. בקטגוריית שיר השנה, שנוספה ב-2013, הקהל בוחר שיר לזכייה מתוך 50 שירים ("Top 50") שנבחרו מראש על ידי "MediaInspector".
קטגוריות שהיו נהוגות בעבר כוללות את "קליפ המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר", "מילות השיר הטובות ביותר", "הלחן הטוב ביותר", "הציטוט הטוב ביותר", "בימוי הקליפ הטוב ביותר", "הקליפ האמנתי הטוב ביותר", "הקליפ הסקסי ביותר", ו"שיר השנה של MAD RADIO".
מלבד ב-MAD TV, וב-MAD RADIO ביוון הטקס מועבר בשידור חי גם בקפריסין החל מ-2005, בבולגריה החל מ-2009, ובסטרימינג באתר האינטרנט של MAD TV. בארץ הטקס שודר ב"רדיו כחול יוון" ב-2012.
עבודה סמינריונית
מיקפה
דגם סאדברי
בית הספר סאדברי ואלי
הונדריביה
הוֹנְדָרִיבְּיָה (בבסקית: Hondarribia, רְדֵדָה) היא עיר השוכנת בצד המערבי של שפך הנהר בּידָסוּאָה בחבל הבסקים שבספרד. בספרדית היא נקראת פואנטרביה (Fuenterrabia). זוהי עיר גבול הבנויה על כף קטן אשר משקיף אל אַנְדָיי שבצרפת, מעברו השני של מפרץ טְשִׁינְגוּדִי. חלקה העתיק של העיר מבוצר ומוקף חומות. בסמוך לה שדה התעופה סן סבסטיאן לטיסות פנים-ארציות. ב-2005 מנתה אוכלוסיית הונדריביה 15,700 נפש.
לעיר העתיקה המבוצרת, המוכרת יותר בשמה הספרדי 'פואנטרביה', נודעה חשיבות אסטרטגית, וארבע פעמים במהלך תולדותיה הושמה במצור ואף נכבשה:
פואנטרביה
קלמן כצנלסון
קלמן כצנלסון (18 באוקטובר 1907 – 2 בפברואר 2000) היה עיתונאי, סופר, מתרגם ופעיל רוויזיוניסטי אשר בשנת 1964 עורר סערה ציבורית בישראל עם פרסום ספרו "המהפכה האשכנזית" בו הכריז על האשכנזים כאומה נפרדת והפגין גזענות קשה כלפי המזרחים. כצנלסון הכריז שהוא "לא ציוני, אלא לאומן אשכנזי".
קורות חיים.
ראשית דרכו.
קלמן כצנלסון נולד בשנת 1907 בעיר בוברויסק שברוסיה הלבנה (כיום בלארוס), אחד מחמשת ילדיהם של רודה לבית ברקוביץ, מורה בבית ספר תיכוני לבנות, ושמואל כצנלסון, סוחר, בוגר בית ספר גבוה למסחר בלייפציג.
מצד אביו היה כצנלסון אחיינם של אשת הציבור רחל כצנלסון-שזר (רעייתו של זלמן שזר, לימים נשיא מדינת ישראל);
ד"ר אברהם קצנלסון, רופא ופעיל ציוני, ראש מחלקות הבריאות של הסוכנות היהודית והוועד הלאומי, חבר הוועד הפועל הציוני, ההנהלה הציונית, אספת הנבחרים ומועצת המדינה הזמנית, מחותמי מגילת העצמאות;
ד"ר ראובן כצנלסון, ממניחי היסוד לרפואה הציבורית ולעבודה הסוציאלית בארץ (אשתו בת-שבע כצנלסון הייתה אשת ציבור וחברת הכנסת; בתו שולמית כצנלסון הייתה מייסדת ומנהלת אולפן עקיבא, כלת פרס ישראל למפעל חיים בחינוך; בנו שמואל תמיר היה עורך דין, חבר הכנסת ושר המשפטים);
ויוסף כצנלסון, ממנהיגי התנועה הרוויזיוניסטית בשנות ה-30.
ב-1918, בימי מלחמת האזרחים ברוסיה, נפטר אביו מטיפוס הבהרות. בשנת 1921, בעקבות המלחמה, ברחו בני משפחתו לפולין, וב-1924 עלו ארץ ישראל. כצנלסון למד שלוש שנים בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ולאחר סיום לימודיו עבד כפועל חקלאי במושבות עמק הירדן ובבנימינה. בשנת 1927 הצטרף למפלגה הרוויזיוניסטית וחבר לפלג המקסימליסטי הקיצוני שבהנהגת אב"א אחימאיר. בשנת 1929 פנה למקצוע העיתונות והשתתף בכתיבה בעיתוני הימין "דואר היום", "הירדן", "חזית העם" ו"המשקיף". הוא כתב מאמרים פובליציסטיים ובהם הביע איבה עזה לתנועת העבודה ולתנועה הקיבוצית. כך למשל כתב ב"דואר היום" ב-1930 על הצטרפותם של בני נוער לקיבוצים:
פעילותו הפוליטית.
לצד פעילותו העיתונאית נטל כצנלסון חלק בפעולות הפלגים המקסימליסטיים של התנועה הרוויזיוניסטית כדוגמת סיעת "הקטרוג והאמונה", סיעת "התנערות" וסיעת "שחרור העם". בשנת 1945 נמנה עם הוועד הפועל של תנועת העם למדינה עברית.
הוא נאסר על ידי שלטונות המנדט הבריטי בשנת 1933 למשך חודש, ובשנת 1944 נכלא למשך שנה במחנה המעצר בלטרון. בשנת 1946, לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, נעצר לתקופה של חודש ימים. באוגוסט 1947 נמנה עם עשרות ממנהיגי היישוב, בהם ראש העיר רמת גן אברהם קריניצי ראש העיר נתניה עובד בן עמי ואחרים, שנעצרו על ידי הבריטים, לאחר שבעקבות הוצאתם להורג של שלושת הנאשמים בפריצת האצ"ל לכלא עכו, יעקב וייס, אבשלום חביב ומאיר נקר, האצ"ל הוציא להורג שני סרג'נטים בריטים. הוא שוחרר מן המעצר ערב קום מדינת ישראל. לאחר הקמת המדינה המשיך בפעילותו העיתונאית בעיתון "חרות", ביטאונה של תנועת החרות, בו כתב מאמרים תחת שם העט "ק. מסתכל".