המכון נוסד בדצמבר 1974 בוויצ'יטה, קנזס, כ"קרן צ'ארלס קוק" ומומנה בתחילתה על ידי צ'ארלס קוק. שאר חברי הדירקטוריון הראשון כללו את המייסד השותף מארי רות'בארד, המלומד הליברטריאני ארל רוונל, ואנשי העסקים סם האסבנדס ג'וניור ודייוד פאדן.
על פי הצעתו של רות'בארד, המכון שינה את שמו בשנת 1976 למכון קאטו על שמם של "מכתבי קאטו", סדרת מאמרים בריטים שנכתבו בתחילת המאה ה-18 על ידי ג'ון טרנצ'ארד ותומס גורדון.
מכון קאטו עבר תחילה לסן פרנסיסקו, קליפורניה, בשנת 1977, ולאחר מכן לוושינגטון הבירה, בשנת 1981.  המכון עבר למיקומו הנוכחי בשדרת מסצ'וסטס בשנת 1993. מכון קאטו נבחר למרכז החשיבה המדורג החמישי בעולם לשנת 2009 במחקר על מרכזי חשיבה מאת ג'יימס ג. מקגאן, דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה, המבוסס על קריטריון של מצוינות "בהפקת מחקר קפדני ורלוונטי, פרסומים ותוכניות בתחום מחקר מהותי אחד לפחות".
בשנת 2011 התקציב של מכון קאטו עמד על 39 מיליון דולר.
פעילות.
תוכניות שונות של מכון קאטו דורגו לטובה בסקר שפרסמה אוניברסיטת פנסילבניה בשנת 2012.
פרסומים.
מכון קאטו מפרסם מחקרי מדיניות רבים, כתבי עת וספרים. הוא מפרסם במשותף עם מכון פרייזר את מדד החירות בעולם כל שנה מאז שנת 2015.
בנוסף, מכון קאטו מארגן כנסים במדינות שונות ומפיק פודקאסטים.
אידאולוגיה.
מכון קאטו דוגל בתפיסה פילוסופית-פוליטית ליברטריאנית, כלומר בעד התערבות מינימלית של הממשלה בענייני פנים, בענייני חוץ, וכן בהגנה חזקה על חירות האדם. זה כולל תמיכה באידאולוגיית מיסים כגנבה, התנגדות למערכת הפדרל ריזרב, פירוז המשטרה, לצד הקפדה על מדיניות חוץ שאינה מתערבת בנעשה במדינות אחרות, ובפרט במזרח התיכון. חוקרי קאטו קראו בעקביות להפרטה ולסגירה של שירותים ומוסדות ממשלתיים רבים, כגון נאס"א, ביטוח לאומי, שירות הדואר של ארצות הברית, החינוך הציבורי והשידור הציבורי.
המכון מתנגד לשכר מינימום, בטענה כי הוא פוגע בחופש העיסוק, בזכויות הקניין הפרטיות, ומגדיל את האבטלה ואת יוקר המחיה. הוא מתנגד לאיגוד עובדים. הוא מתנגד לרפואה ממלכתית מסורבלת, וטוען כי היא מזיקה לחולים ופוגעת בחירות הפרט. המכון יצא נגד העדפה מתקנת. הוא גם קרא לביטול מוחלט של מדינת הרווחה, בטענה כי צדקה פרטית מסוגלת להחליף אותה במלואה. בנוסף, המכון התנגד לחוקי ההגבלים העסקיים, בטענה שהרגולציה איננה מעודדת תחרות, פוגעת בזכות הקניין ולעיתים קרובות אף יוצרת מונופולים בחסות ממשלתית.
בנוסף, חוקרים רבים במכון קאטו תומכים במדיניות הגירה ליברלית, לגליזציה של סמים, וביטול אל תשאל, אל תספר וחוקים המגבילים פעילות מינית בהסכמה. מכון קאטו מתנגד באופן רשמי להיות מתויג כחלק מהתנועה השמרנית מכיוון שלטענתם "שמרנים דבקים בחוסר רצון לשנות את הסטטוס קוו".
מכון קאטו תואר על ידי העיתונאי עזרא קליין כ"עקבי ובלתי מפלגתי", ואמר כי "הוא הסנגור הבולט ביותר לעקרונות של ממשל קטן בחיים האמריקאים, והוא דוגל בעקרונות אלה בין אם הדמוקרטים נמצאים בשלטון, ובין אם הרפובליקנים בשלטון".
דאג באנדו, חוקר בכיר במכון, קרא להפסיק את הסיוע האמריקאי לישראל.
פרס על שם מילטון פרידמן.
מאז 2002 מכון קאטו מעניק מדי שנתיים את פרס מילטון פרידמן ל"איש שתרם תרומה משמעותית לקידום חירות האדם". שווי הפרס מגיע ל-250 אלף דולר אמריקאי.
דניאל אקטע
דניאל אקטע (נולדה ב-29 באוגוסט 2002 ברעננה) היא צ'לנית ישראלית.
קריירה.
דניאל אקטע סומנה על ידי מבקרי מוזיקה ברחבי העולם כאחד מהכישרונות הצעירים המובילים והבולטים בתחום הצ'לו. היא נבחרה על ידי הדיילי גזט כאחד מעשרת המבצעים הטובים ביותר לשנת 2016 לצד הצ'לן הידוע יו-יו מה, ונבחרה על ידי הטיימס יוניון כבחירת המבקרים בתחום המוזיקה הקלאסית לשנת 2016.
דניאל היא סולנית פעילה כבר מגיל צעיר, תלמידתו של פרופ' פרנס הלמרסון באקדמיה למוזיקה ע״ש ברנבוים-סעיד בברלין, שם החלה את לימודיה בגיל 13, כצעירת התלמידים באקדמיה, נכון ל-2021. היא הספיקה להופיע עם תזמורות רבות בישראל ומחוצה לה: הווירטואוזים של מוסקבה בניצוחו של מאסטרו ולדימיר ספיבקוב, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הלאומית של רוסיה, התזמורת הפילהרמונית של קייפטאון, התזמורת הקאמרית של אינגולשטאדט, התזמורת הסימפונית האסטונית, ודים רפין והפילהרמונית של נובוסיבירסק, התזמורת הסימפונית ירושלים - בסיור קונצרטים ברחבי ארצות הברית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל סולני תל אביב ועוד.
הופעותיה כסולנית כללו קונצרטים על במות רבות, וביניהן: אולם הקרנגי הול בניו יורק, אודיטוריום סטרן, אולם צ'ייקובסקי במוסקבה, אולם הברביקן בלונדון, לינקולן סנטר בניו יורק, המרכז הסימפוני בשיקגו ואולם רוי טומסון בטורונטו.
דניאל היא זוכת מלגה מטעם הקרן הבינלאומית ע"ש ולדימיר ספיבקוב, זוכת הפרס ע"ש אולג ינקובסקי לתגלית האומנותית לשנת 2016 ופרס האמן הצעיר המבטיח שניתן לה על ידי מאסטרו ספיבקוב. כמו כן היא זוכת מלגת הצטיינות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל מאז שנת 2013 המלגה לזכרו של וולפגאנג לאופר.
דניאל מנגנת בצ'לו איטלקי שנבנה על ידי אנריקו אורסלי, אשר הועמד לרשותה על ידי ד"ר משה קנטור, באמצעות הקרן הבינלאומית ע"ש ולדימיר ספיבקוב.
חיים אישיים.
דניאל היא בת ללימור (חצוצרנית) ולתמיר (מלחין וחצוצרן), ואחות לאסטל (אבובנית). משפחת אקטע מתגוררת ברעננה.
המשמר המלכותי הדני
המשמר המלכותי (בדנית: Kongelige Livgarde) הוא רגימנט מיוחד בצבא המלכותי הדני, אשר נוסד ב-30 ביוני 1658 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק. המשמר אחראי על ביטחונה של משפחת המלוכה הדנית, אך משמש גם כרגימנט סדיר של הצבא. חיילי המשמר עוברים אימונים צבאיים רגילים, לצד אימונים מיוחדים באבטחה.
היסטוריה.
המשמר הוקם ב-30 ביוני 1658 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק. הוא נקרא בתחילה "המשמר הרגלי המלכותי", וזאת מכיוון שב-1661 הקים המלך פרידריק גם את משמר הפרשים המלכותי. ב-1866 פורק משמר הפרשים, ומאז המשמר הרגלי נודע בפשטות בתור "המשמר המלכותי".
מטרתו המקורית של המשמר הייתה להגן על המלך ועל משפחת המלוכה, אולם בפועל הוא לקח חלק ברוב מלחמותיה של דנמרק. זמן קצר לאחר הקמתו הוא נשלח להשתתף במלחמה נגד שוודיה, ומילא חלק חשוב בהגנה על הבירה קופנהגן. בין השנים 1675–1679 הוא השתתף במלחמת סקונה, ושנה לאחר מכן לקח חלק במלחמת תשע השנים. המשמר השתתף גם במלחמת הירושה הספרדית, במלחמה הצפונית הגדולה, ובהגנה על קופנהגן ב-1807. המשמר השתתף גם במלחמת שלזוויג הראשונה ובמלחמת שלזוויג השנייה. ב-1940 ניסו חלק מחיילי המשמר להתנגד לפלישת גרמניה הנאצית לדנמרק, וב-1943 התנגד המשמר לניסיון הגרמני לפרוק מנשקו את הצבא הדני (מבצע ספארי).
במסגרת נאט"ו, חיילי המשמר נשלחו ככוח שמירת שלום לקפריסין, יוגוסלביה, אריתריאה, עיראק ואפגניסטן. בעיראק נהרג אחד מחיילי המשמר ובאפגניסטן איבד 14 איש.
ב-2008 נערכו בקופנהגן חגיגות 350 להקמת המשמר.
מירפלד
משמר הפרשים המלכותי
משמר הפרשים המלכותי (בדנית: Livgarden til Hest) היה רגימנט פרשים מיוחד בצבא המלכותי הדני, אשר נוסד ב-1 בינואר 1661 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק. לצדו של המשמר המלכותי הדני, היה משמר הפרשים המלכותי אחראי על ביטחונה של משפחת המלוכה הדנית, אך שימש גם כרגימנט סדיר של הצבא והשתתף בכמה ממלחמותיה של דנמרק.
היסטוריה.
המשמר הוקם ב-1 בינואר 1661 בידי פרדריק השלישי, מלך דנמרק כרגימנט פרשים מיוחד שנועד להשלים את משמר הרגלים המלכותי. מטרתו המקורית של המשמר הייתה להגן על המלך ועל משפחת המלוכה, אך גם לזהות ולפתח כישרונות עתידיים שימלאו בעתיד תפקיד בכיר יותר בצבא הדני. בין השנים 1675–1679 השתתף המשמר במלחמת סקונה. במלחמה זו, רבים מבין קציני המשמר שולבו ביחידות רגילות וקיבלו דרגות בכירות יותר. המשמר השתתף גם במלחמה הצפונית הגדולה, ובהגנה על קופנהגן ב-1807. המשמר השתתף גם במלחמת שלזוויג הראשונה, אולם לאחריה פורק והתאחד עם משמר הרגלים המלכותי, שנקרא מאז בפשטות "המשמר המלכותי".
צובא
ארנסט תלמאן (אי)
האי ארנסט תלמאן (בספרדית: Cayo Ernest Thaelmann, בגרמנית: Ernst-Thälmann-Insel) הוא אי במפרץ קסונס השייך לקובה. ב-1972 העניקה קובה במתנה את האי לגרמניה המזרחית, אולם לאחר איחוד גרמניה מחדש, נותר מעמדו של האי לא-מוגדר. ב-2001 ויתרה ממשלת גרמניה באופן רשמי על כל זכויותיה על האי.
גאוגרפיה.
גודלו של האי הוא 7 קמ"ר והוא עשיר בצמחייה ובבעלי חיים מסוגים שונים, אולם אינו מיושב בבני אדם.
היסטוריה.
ב-19 ביוני 1972 ביקר פידל קסטרו בברלין המזרחית ונפגש עם אריך הונקר. במהלך הפגישה, הוציא קסטרו מפה, והצהיר שהוא מעניק לגרמניה המזרחית במתנה את האי בלנקו דל סור (Cayo Blanco del Sur), כמחווה לידידות בין שתי המדינות. לרגל כך, הוכרז על שינוי שמו של האי ל"ארנסט תלמאן" על שמו של הפוליטיקאי ארנסט תלמאן אשר נחשב לגיבור עממי בגרמניה המזרחית.