ב-1989 במופע "פלסף" שעלה עבר גפן סופית למופע א-מוזיקלי, וייחד את שהותו על הבמה להגיגיו כמעט ללא אתנחתא מוזיקלית.
ב-2004, לאחר 4 שנים שבהן חי בארצות הברית, חזר גפן לבמה עם מופע חדש בשם "רק דגים מתים שוחים עם הזרם", שבו שילב קטעי דיבור סאטיריים ושירה. יחד איתו הופיעו דין דין אביב בשירה וכלי הקשה, דנה עדיני בשירה וורד יעקב-פיקר בקלידים. קטעים מהמופע מופיעים באלבום האוסף המשולש של שירים והופעות של גפן ב-2008.
ב-2008 עלה המופע מראת פלאים, מופע משותף לגפן עם דניאל סלומון, שבו שולבו מונולוגים סאטיריים של גפן ושיריו של סלומון.
בשנת 2009 יצא לאור דיסק-ספר בהוצאת עם עובד בשם "אומר שירי אהבה", ובו 29 שירים פרי עטו של גפן, מכל התקופות, המוקראים על ידיו, ועטופים במוזיקה שנכתבה, עובדה והופקה מוזיקלית במיוחד לפרויקט על ידי יונתן בר גיורא. הפיק אמנותית רפי קינן.
בשנת 2012 חזר גפן אל הבמה עם מופע חדש בשם "יהונתן גפן - האיחוד", בניהולו האמנותי של דרור נחום ובהשתתפות המוזיקאיות ורד פיקר (שירה ופסנתר) וסיון טלמור (שירה וגיטרה). המופע כולל מונולוגים סאטיריים של גפן, תרגומים שלו לשירים של גיבורי התרבות שלו וקלאסיקות כמו "יכול להיות שזה נגמר", "לילה טוב", "הבלדה על חדווה ושלומיק", "אבשלום" ועוד.
בתחילת 2014 החל להגיש את התוכנית "אומרים שהיה פה" בטלוויזיה החינוכית בעריכת דרור נחום ועידו רוזנטל. באותה שנה החל גם את מסע ההופעות לילדים איך שיר נולד? המבוסס על "הכבש השישה עשר" ושירי ילדים נוספים מתוך "הייתי פעם ילד" ועוד. המופע עלה בשילוב המוזיקאים ורד פיקר (שירה ופסנתר), סיון טלמור (שירה, יוקולילי, קסילופון), שאותה החליפה ב-2016 מיקה קרני (שירה וכינור) ויונתן ארצי (שירה וגיטרה, שהוא בנו הצעיר של שלמה ארצי).
בתחילת 2015 חזר המופע "דויד ויהונתן", של גפן וברוזה, לסיבוב הופעות. גם בהופעות אלו ברוזה ניגן בגיטרה ושר וגפן הקריא שירים. מופע זה כלל בעיקר שירים ישנים אך שולבו בנוסף מונולוגים חדשים. המופע רץ בתקופת מערכת הבחירות ואחריה, וכלל ביקורת רבה על המדינה.
החל משנת 2016 מופיע גפן עם מאור כהן במופע קומי מוזיקלי. בשנת 2018 הם יצאו בסיבוב הופעות רשמי, שכלל שירים ישנים של גפן, ביחד עם מונולוגים חדשים ושירים חדשים שנכתבו במיוחד למופע זה. המופע אף כולל חומרים של כהן עצמו, דבר שלא היה נהוג בהופעות של גפן לפני. במופע זה השתתפה ורד פיקר (פסנתר, שירה וקולות).
בשנת 2017 הגיש תוכנית נוספת בטלוויזיה החינוכית "העולם עצוב אז צוחקים" על תולדות ההומור בארץ.
כמתרגם.
יהונתן גפן תרגם יצירות רבות. בין תרגומיו הבולטים אפשר למצוא את "המיזנתרופ" של מולייר ושירים בחלקו השני של "חתולשלאפאחד", חלקם משפת המקור וחלקם מאנגלית.
פרויקט התרגום הבולט של גפן הוא אוסף שירים ספרדיים שתרגם לעברית ודויד ברוזה הוציא אותם בתקליט "האשה שאיתי" (1983), שנחשב לאחד התקליטים המצליחים בישראל. בתוכניתו של יואב קוטנר על תולדות הרוק הישראלי "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי", סיפר ברוזה שיום אחד במהלך אחד מפסטיבלי "נביעות" בנואיבה שמע אותו גפן מנגן ושר לעצמו שיר ספרדי. גפן שאל אותו על מה השיר וברוזה סיפר. כך נוצר האלבום "האשה שאיתי" כולו. מפני שגפן לא ידע ספרדית ברוזה סיפר לו באופן כללי על מה השיר, או תרגם מילולית, וגפן סידר וחרז. בין להיטי האלבום היו "האשה שאיתי" ו"סיגליות". ב-1984 הוציא ברוזה אלבום נוסף שהורכב ברובו מתרגומיו של גפן לשירים ספרדיים, "ברוזה".
ב-1983 הוציא הזמר אריק סיני את האלבום "בסוף מעגל", שהורכב כולו מתרגומים של גפן לשירים אנגליים. מאלבום זה התפרסמו בעיקר השירים "בסוף מעגל" ו"ילד ירוק".
גפן גם תרגם את השיר "טמבל" ("דורצ'ינה") של ולדימיר ויסוצקי מרוסית. תרגומו הושר על ידי ארקדי דוכין, באלבומו "רוצה ויהיה" מ-1989, שהורכב כולו משירים מתורגמים של ויסוצקי.
ב-2012 העלה תיאטרון הספרייה את המחזה "קרוב יותר" בתרגומו של גפן.
חיים אישיים.
גפן היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה נורית גפן מקובר, יש לו שני ילדים, שירה גפן ואביב גפן. אווה חדד הייתה אשתו השנייה, ממנה יש לו בת, נטאשה. מתגורר בבית יצחק.
גפן הוא נינו של הרב שם טוב גפן.
בדצמבר 1980, הורשע גפן באחזקת סם מסוכן ונקנס ב-500 שקלים.
פעילות פוליטית.
ככותב וכפעיל פוליטי מבטא גפן עמדות של שמאל פוליטי, ויוצא נגד מיליטריזם, מסיבה זאת סירב לכתוב שירים ללהקות צבאיות חרף בקשות רבות ממנו לעשות זאת, ובכלל זה הביע עמדות נגד מלחמת לבנון הראשונה והכיבוש בשטחים. לעיתים קרובות עמדותיו גררו ביקורת נוקבת מולו של אנשי ציבור ושל אזרחים, חלקם טענו כי גפן "איננו יהודי" (בתגובה כתב את השיר "מיהו יהודי?"). הוא ספג איומים על חייו וקריאות לחרמות על יצירתו. הוא טען כי "אני רואה לעצמי חובה לבקר ולכתוב על עוולות קטנות, אבל אני לא רואה עצמי כפותר אותן".
ב-1982, בעת מלחמת לבנון הראשונה, הצטרף גפן להופיע במסגרת שירות מילואים יחד עם דויד ברוזה ויהודה עדר בפני חיילים בדרום לבנון. על אף שמיתן את רוב אמירותיו בפני החיילים, הורד גפן מהבמה פעם אחת בעקבות אמירותיו השנויות במחלוקת. לאחר המלחמה היה מהבולטים שבמתנגדיה והופיע בעצרת "שלום עכשיו" בקריאה לחקר טבח סברה ושתילה. באותה תקופה הוצג המחזה "קשר אייר" שכתב לתיאטרון בית לסין. את בקורתו על מלחמת לבנון חזר גפן לבטא ב-1984 במופע עם שלמה גרוניך "הווי ובידור". ב-1989 פרש גפן מהופעות חיות ובחר להתמקד בעיקר בכתיבה.
בשנת 2018, בעקבות מעצרה של עהד תמימי, נערה פלסטינית שצולמה כשהיא סוטרת לחייל צה"ל, כתב עליה גפן שיר קצר, בו ציין כי היא נולדה למציאות של "חמישים שנה של כיבוש והשפלות". גפן השווה אותה בשיר ל"דוד שסטר לגולית", ז'אן ד'ארק, חנה סנש ואנה פרנק. אנשי ציבור וכלי תקשורת רבים תקפו את גפן על השיר, במיוחד לגבי ההשוואה בין תמימי לאנה פרנק. בעקבות השיר של גפן, הורה שר הביטחון אביגדור ליברמן למפקד גלי צה"ל שמעון אלקבץ שלא לראיין את המשורר או להשמיע את שיריו. בתגובה טען היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כי אין זה בסמכותו של השר להתערב בתכנים של התחנה הצבאית. כעבור שבוע התנצל גפן על דבריו.
באוקטובר 2018 הצטלם גפן לרשת החברתית אינסטגרם בעודו לובש חולצה עם הכיתוב באנגלית "כל מה שמחבל מתפוצץ צריך זה חיבוק" שעורר סערה רבה במדיה החברתית ובתקשורת.
קישורים חיצוניים.
טוריו
ראיונות
על כתביו:
פוי
פּוי (Poi) הוא ענף מאומנויות הקרקס שבו נעשה שימוש בשני כדורים או יותר, מחוברים לחוטים (בדרך כלל חוט וכדור אחד לכל יד אך יש וריאציות שונות לכך). ברוב השפות קרוי הפוי בשמו המקורי פוי, אך בישראל נהוג לקרוא לו "פויז" (הריבוי של פוי במאורית הוא פוי, ולכן כינוי הפוי כפויז או פויזן הוא שגיאה). משמעות המילה פוי במאורית היא 'כדור מחובר לחוט', וחפץ זה היה משמש לריקודים מאוריים ככלי ריתמי ללימוד מקצבים ולשימוש בטקסים, והיה נהוג לשימוש בעיקר על ידי נשים.
כיום השימוש בפוי המודרני שונה משמעותית, וכולל בתוכו מאפיינים רבים שנלקחו מאביזרי להטוטנות (ג'אגלינג) נוספים.
הפוי נחשב בדרך כלל לסוג של להטוטנות, ונפוץ ביותר השימוש במילה ג'אגלינג כשהכוונה היא למעשה לפוי.
התנועה הבסיסית בשימוש בפוי היא סיבוב של שני הכדורים בו זמנית לכיוון אחד בשני צידי הגוף.
המונה ליזה
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קווי רכבת קלה
דנקל (הלחם של המילים דן וקל, מוכרת בציבור בתור: הרכבת הקלה בתל אביב) היא מערכת רכבת קלה, המיועדת להיות אמצעי התחבורה הציבורית העיקרי ברחבי תל אביב-יפו, ולפעול לקישור טוב יותר בין העיר לפרבריה (רחבי גוש דן).
המערכת נדונה כבר מקום המדינה, וכללה בגלגוליה השונים תוכניות לשיטות שונות של תחבורה ציבורית, כגון: רכבת מהירה, רכבת קלה, רכבת תחתית, מערך קווי אוטובוסים וכדומה. נכון ל-2021 המערכת כוללת שלושה קווי רכבת קלה (LRT – Light Rail Transit). בנוסף נבחנת היתכנות להקמתם של עוד שלושה קווי מטרו. על תכנון ויישום המערכת מופקדת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים, שהוקמה בשנת 1997.
ב-2 באוגוסט 2015 החלו העבודות להקמת תחנות הקו האדום, אם כי עבודות על חלקים עיליים ותחתיים של קו זה התבצעו אף לפני 2012. העבודות על התחנות היו צפויות להימשך שש שנים, עד לחנוכתו המתוכננת של הקו האדום כקו הרכבת הקלה הראשון באוקטובר 2021 אך החנוכה נדחתה לנובמבר 2022. אף שהיו אמורות להתחיל עד סוף שנת 2016, העבודות על הקו הסגול החלו בסוף 2018, והעבודות על הקו הירוק החלו בסוף 2019.
באוקטובר 2020, נחשף שם הרכבת הקלה, "דנקל" (שילוב בין דן וקל), זאת לאחר שלפי בקשת שרת התחבורה מירי רגב התבקשה חברת נת"ע להחליף את השם המתוכנן MetroTLV לשם עברי, ולהפריד את המותג מטרו המוטעה מכיוון שזו רכבת קלה. השם שהוצע על ידי נת"ע היה "דנקל" ואושר על ידי מירי רגב.
במאי 2021 בוצעו נסיעות מבחן של הקו האדום ברחובות אורלוב וז'בוטינסקי בפתח תקווה, ובאוקטובר 2021 בוצעה נסיעת מבחן על כל תוואי הקו מפתח תקווה ועד בת ים.
ב-24 בינואר 2022 הושלם פינוי כפר שלם, שבו יעבור תוואי הקו הסגול.
ב-30 בינואר 2022 הוכרזו הזוכים במכרז להקמת הקו הירוק והקו הסגול. את הקו הירוק יקימו קבוצת אלסטום, דן ואלקטרה, ואת הקו הסגול יקימו קבוצת שפיר ו-CAF הספרדית.
היסטוריה.
מתקופת העות'מאנים עד לסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.