מול הכניסה למתחם בית הקברות ממוקמת אנדרטה לזכר חללי הדיוויזיה הבריטית ה-54 (East Anglian). בתוך המתחם ממוקמות שלוש אנדרטאות נוספות. אחת מהן היא לזכר החללים הטורקים והיא ממוקמת בחלקה בה נקברו.
בבית הקברות קבורים גם עשרות חללים יהודים אשר על מצבותיהם מסומן מגן דוד.
בית הקברות במתכונתו הקבועה נחנך בטקס שהתקיים בשנת 1925, במעמד הנציב העליון בארץ ישראל דאז, הרברט סמואל, והפילדמרשל אדמונד אלנבי, מפקד הצבאות שכבשו את ארץ ישראל מידי הטורקים.
החללים בבית הקברות.
בבית הקברות טמונים כיום 3,691 חללים. 3,217 מהם הם חללי מלחמת העולם הראשונה ו-781 מהם נקברו כאלמונים. חללי מלחמה זו – אנגלים, סקוטים, ולשים, אוסטרלים ניו זילנדים ויהודים - נאספו משדות הקרב לאחר כיבוש העיר או הועברו לבית הקברות מאתרי קבורה אחרים, ארעיים. מרבית החיילים הבריטים שנטמנו בבית הקברות היו חיילי ארבע דיוויזיות – ה-52 (Lowland), ה-53 (Welsh), ה-54 (East Anglian) וה-74 (Yeomanry).
210 קברים הם של חללים ממלחמת העולם השנייה – רבים מהם כנראה פצועי קרבות שאושפזו בבתי החולים הצבאיים באזור ונפטרו בהמשך. בנוסף נטמנו בבית הקברות 30 חללים שנפטרו לאחר המלחמה.
234 קברים בבית הקברות הם של נתיני מדינות אחרות – כנראה החיילים הטורקים שנטמנו בו.
בבית הקברות נקבר חייל שעוטר בעיטור צלב ויקטוריה – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של בריטניה. זהו סגן-משנה סטנלי בואי , בן 21 במותו, אשר שירת בגדוד של הרובאים הסקוטים המלכותיים (Royal Scots Fusiliers). העיטור ניתן לו לאחר שהסתער לבדו במהלך התקפה טורקית על קבוצה של כ-30 חיילים טורקיים והביא לכניעתם. הוא נפגע באותו קרב ונפטר מפצעיו שלושה ימים אחר כך, ב-4 בדצמבר 1917.
נזקים לבית הקברות.
רעידת אדמה שהתחוללה בשנת 1937 גרמה נזק לאחד מן המבנים במתחם בית הקברות.
בחודש מאי 2004 אירע מקרה של ונדליזם בבית הקברות, ככל הנראה על רקע אירועי מלחמת עיראק השנייה. על פי הדיווח העיתונאי על האירוע שברה קבוצה של חמושים 33 מצבות וציירה כתובות נאצה וצלבי קרס על גבי 25 מצבות נוספות.
במהלך מבצע עופרת יצוקה נפגע בית הקברות וכ-400 מצבות נזקקו לשיקום. בסוף 2011 הושלם השיפוץ בכספים שהועברו מישראל לבריטניה שביצעה את השיפוץ במקום.
מדידות עכבה חשמלית
מדידת עכבה חשמלית או ספקטרוסקופית עכבה אלקטרוכימית היא שיטה לאפיון של מערכות אלקטרוכימיות באמצעות מדידת העכבה החשמלית או המקדם הדיאלקטרי של המערכת.
הטכניקה נפוצה במחקר אלקטרוכימי, משום שהיא מספקת מידע על המערכת שקשה לחלצו בדרך אחרת, ומשום שעריכת הבדיקה קלה מבחינה טכנית. עם זאת ניתוח המדידה מורכב, ומצריך ידע בחשמל ומידע מוקדם על המערכת.
עכבה (באנגלית אימפדנס, Impedance) היא הכללה של התנגדות חשמלית לזרם חילופין.
ליבה של שיטת המדידה הוא מדידת ההתנגדות של מערכת אלקטרוכימית לזרם חילופין בתדירות משתנה.
השיטה המקובלת ביותר לניתוח המדידה מבוססת על מציאת מעגל חשמלי שקול (שתגובתו החשמלית זהה לתגובה של המערכת). מתוך הערכים של כל רכיב במעגל השקול ניתן להפיק מידע על הכימיה של המערכת עצמה. הבעיה המרכזית עם שיטת ניתוח זו היא שניתן למצוא מעגלים שקולים שונים עם תגובה חשמלית זהה. לפיכך פותחו שיטות נוספות לניתוח התוצאות, במיוחד שיטות למציאת פילוג זמני הרלקסציה בדגם.
אופן ביצוע ומגבלות טכניות.
המדידות מבוצעות בתא שלש אלקטרודות סטנדרטי המחובר לפוטנציוסטט.
מאחר שבשיטה זו מפעילים על המערכת מתח חליפין, על המתח להיות בעל משרעת נמוכה, שכן הפעלת מתח גבוה עלולה ליצור תהליכי חמצון-חיזור אפקטיביים ולשנות את המערכת תוך כדי המדידה.
משרעת מתח החליפין הנמוכה גוזרת עבודה עם תמיסות שבהן מתח המנוחה יציב, שאילמלא כן משרעת מתח החליפין תבָּלע בתנודות מתח המנוחה. לשם כך נהוג להשרות את מערכת בתמיסה בה היא תמדד מספר רב של שעות, כדי לאפשר לה להגיע לאיזון.
בנוסף, עקב המתח הנמוך גם הזרמים בניסוי יהיו נמוכים, לכן יש לעבוד סביב פוטנציאל בו הזרמים לפני הפעלת מתח החליפין נמוכים ויציבים. זרמים נמוכים מפני שבמדידת זרמים גבוהים, השגיאה גבוהה, והיא עלולה להיות גדולה יותר מהזרם הנוצר על ידי מתח החליפין. זרמים יציבים מפני שני טעמים: ראשית, זרמים גבוהים מראים בדרך כלל על פעילות פארדיית ענפה במערכת, ושנית, רגישות גבוהה לשינוי קל במתח עלולה להקשות על ניתוח התוצאות.
כל אלו מראים את חשיבות מציאת פוטנציאל העבודה, אותו ניתן לאתר על ידי וולטמטריה מחזורית (ציקלית) או סריקה קווית. בוולטמטריה מחזורית, ניתן לבחור את הערך בו הזרם הוא אפס, בתנאי שמדובר באזור בו הזרמים יציבים (השיפוע נמוך). בסריקה קווית ניתן לבחור את נקודת הזרם המינימלי.
במהלך הבדיקה נסרק טווח התדירויות, בדגימת התדירויות שהוגדרו מראש.
טווח התדירויות נקבע על פי יכולת הפוטנציוסטט לדייק במדידת ההתנגדות. עם זאת, מאחר שלא ניתן לדעת את התנגדות המערכת עד למדידה עצמה, נהוג למדוד טווח רחב מאוד ולהזניח את הערכים הלא אמינים. נוהג אחר הוא דגימת עשר תדירויות מכל דקאדה של תדירויות (למשל עשר תדירויות בין עשרת אלפים למאה אלף הרץ), משום שהתוצאות כמעט ואינו משתנות בתדירויות גבוהות ולכן נדרשת בהן דגימה פחות שכיחה.
הצגת הנתונים.
צורות ההצגה המקובלות הן דיאגרמת ניקוויסט ועקומת בודה.
ניתוח התוצאות.
כאמור ניתן לדלות מידע כימי רב מהמדידה וזאת על ידי ייחוס משמעות כימית לכל רכיב במעגל המדמה, כפי שמראה הטבלה.
ישנם רכיבים נוספים, ומשמעויות כימיות נוספות, אם כי כבר מאילו עולה מגוון המידע הרחב שניתן להפיק מהמדידה ולכן חשיבותה הרבה.
מציאת המעגל המדמה.
יש לזכור עם זאת, כי החלק המורכב בניתוח התוצאות הוא מציאת המעגל החשמלי המדמה את המערכת.
אומנם משפט תבנין מבטיח קיומו של מעגל כזה, אך אינו מבטיח כי קל למוצאו. יתרה מזו, ייתכן והרכיבים במעגל המדמה שקיים ע"פ משפט תבנין חסרי משמעות כימית או אלקטרוכימית. (למשל- אם במעגל המדמה ישנה סדרה אינסופית של נגדים- הדבר חסר משמעות אלקטרוכימית.)
הדרך המקובלת למציאת המעגל, היא איתור רכיבים ייחודיים ע"פ טבלאות דומות לזו שבתחתית הדף, הוספות רכיבים משוערים ע"פ ידע מוקדם על המערכת (למשל- אם ידוע כי האלקטרודה העובדת נוטה לפולריזציה מוסיפים קבל)
והתאמת המשתנים במעגל לאילו שבתוצאות הניסוי בצורה איטרטיבית.
האלגוריתמים הנפוצים הם אלגוריתם סימפלקס ואלגוריתם לבנברג מרקוארדט.
ניתן גם לבחור מעגל מתוך מאגרי מעגלים שקיימים בספרות המקצועית ולנסות להתאמים.
יתרונות וחסרונות השיטה.
לשיטה זו מספר רב של יתרונות-
היא מספקת מידע מגוון מאוד על המערכת, קשה למצוא שיטה נוספת בה מדידה אחת עשויה לספק גם מידע מאקרוסקופי כמו מקדם דיאלקטרי (על ידי ניתוח קיבול הקבל), וגם מידע מיקרוסקופי כמו מבנה פסי ההולכה (על ידי ניתוח דיודת הגן).
יתרון אחר הוא היכולת לעקוב אחר תהליכי המתרחשים בסקאלת זמנים קצרה, בעוד מעקב אחרי רלקסציה של יונים באמצעים ספקטרוסקופיים מצריכה מכשור ייקר מאוד (לייזר מיוחד וכו...), מדידות עכבה חשמלית מצליחות לעשות בעלות זולה הרבה יותר ובקלות.
בנוסף, בתנאים מסוימים (מיכשור תקין, מבצע מדידה מיומן) ניתן להגיע לרמות דיוק מאוד גבוהות במדידות (פחות מאחוזים בודדים של שגיאה).
עם זאת, לשיטה זו גם לא מעט חסרונות-
ראשית ניתוח התוצאות שלה מאוד מורכב, והוא מצריך ידע אינטגרטיבי במספר תחומי מדעים.
שנית, בגלל רגישות ודיוק המדידה היא מועדות להפרעות ורעשים מבחוץ.
חמור מכך, בגלל שיש לדעת מידע מקדם על המערכת כדי לנתח אותה, ומשום שנמדדים בדרך כלל ערכים שאחר כך מוזנחים,
ניתוח התוצאות נתון מאוד למניפולציה לא מכוונת של מבצע המדידה. משום שבכך שהוא בוחר את המעגל ע"פ המידע המקדים, והוא בורר את הערכים שאינם מוזנחים, הוא עלול לכפות את השקפתו הערכים שנמדדו.
דוגמה: ניתוח מדידות עכבה חשמלית של שבבי מגנזיום בציפויים שונים.
נביא כאן כדוגמה את ניתוח מדידות העכבה שבתמונה-
נמדדה העכבה לכמה שבבי מגנזיום בציפויים שונים, כל אחד מוצג בגרף בצבע אחר. המדידות של התדירות הגבוהה ביותר התקבלו בקצה השמאלי, והלכו והימינו ככל שהתדירות קטנה.
ראשית עלינו לקבוע אילו רכיבים משתתפים במעגל המדמה את המערכת:
החיתוך הראשון עם ציר הX - מרמז על הימצאותו של נגד המדמה את התנגדות התמיסה.
החיתוך השני עם ציר ה-X - מרמז על הימצאותו של נגד המדמה את התנגדות האלקטרודה.
מכיוון שאלקטרון היוצא מן האלקטרודה חייב לעבור בתמיסה חיבורם בטור.
הגידול בערכי ה-Y של המדידה עד לשיא מראה על קיומו של קבל המדמה את קיבול האלקטרודה. מכיוון שאלקטרון שטוען את האלקטרודה לא יוצא ממנה, אין חיבור ישיר (טורי) בין ההקבל לנגד הראשון. לעומת זאת כל האלקטרונים על פני האלקטרודה מתפלגים בין לצאת ממנה (נגד ראשון) לבין לטעון אותה (קבל) לכן חיבור הקבל הוא במקביל לנגד הראשון.
קיומם של ערכים ברביע הרביעי במרחב בתדירויות הנמוכות מרמז על המצאות משרן. כלומר חלק מהאלקטרונים על פני השטח של האלקטרודה הושפעו מהרלקסציה של היונים הספוחים לפני השטח של המגנזיום.
גם תהליך זה לא משחרר אלקטרונים ישירות לתמיסה, לכן הוא מקביל לנגד הראשון ולקבל.
עד כה - נגד המדמה את התנגדות האלקטרודה ליציאת אלקטרון, קבל המדמה את קיבול האלקטרודה, ומשרן המדמה רלקסציה של היונים על פני השטח. כל אלה במקביל, ובטור עליהם נגד המדמה את התנגדות התמיסה.
זאת בהנחה שהאלקטרודה והתמיסה הומוגניות, ואין בהן אזורים שונים מבחינה חשמלית.