לאחר המלחמה שימש מפקד פלוגה בקורס קציני שריון, וסגן מפקד גדוד 74 בחטיבה 188. ב-2014 מונה למפקד גדוד 82 בחטיבה 7, ב-2016 מונה למפקד גדוד 532 בחטיבה 460 וב-2018 לראש זירת דרום בחטיבת המבצעים באמ"ץ. ב-1 באוגוסט 2019 מונה למפקד חטיבת קרייתי. בפברואר 2022 מונה למפקד מרכז ניטור במפקדת אלון.
קרבות בינת ג'בייל.
ב-8 באוגוסט 2006, במהלך מבצע "שינוי כיוון 10" (שהיה למעשה הרחבה של מבצע "שינוי כיוון 9", כהכנה למבצע רחב היקף, מבצע שינוי כיוון 11) יצאה פלוגה א' בפיקודו לכיוון הכפר עיינאתה, פרבר מזרחי של העיר בינת ג'בייל. במהלך חילופי האש הודיע מפקד הגדוד לדאובה על חייל גדס"ר צנחנים פצוע באזור ושאל אם הוא מסוגל לעזור לחלץ אותו. דאובה החליט לצאת לחילוץ הפצוע בטנק בודד, כדי שלא ימשוך אש, ויוכל לחמוק בין טילי הנ"ט של חזבאללה. דאובה היה מודע לסיכון הרב שנטל על עצמו אך יצא בכל זאת, ללא מפות של האזור, כשהוא בקשר עם מפעיל כטב"ם שיכוון אותו לפצוע.
הטנק של דאובה התקדם לכיוון הפצוע דרך טרסות בגובה 3 מטרים, שבילים צרים, פרדסים ותנאי שטח קשים. בשלב מסוים נשברו האנטנות של הטנק, ודאובה הגיע לרחוב הראשי של הכפר כשהקשר מתבצע דרך אנטנת חירום עם המג"ד בלבד. במקביל נעשה ניסיון נוסף לחילוץ הפצוע על ידי כוח מפלחה"ן צנחנים וסיירת צנחנים. בשל טעות בזיהוי ירו הכוחות זה על זה, וכתוצאה מכך נהרג סמ"ר . אירוע זה עיכב את החבירה בין הטנק לכוח הצנחנים בכ-45 דקות. במהלך הזמן המשיך דאובה לנוע עם הטנק ללא הפסקה, כדי להקשות על פגיעה בו. לאחר שזיהה את כוח הצנחנים נסע לכיוונם וחבר אליהם. רופא הסיירת נכנס אל הטנק עם גופתו של ליפשיץ ועם החייל הפצוע סמ"ר מורן כהן, שהיה מונשם. הטנק נע אל מחוץ לכפר כדי להמתין למסוק שיפנה את הפצוע וההרוג, שהגיע לאחר מספר דקות עם חיילי יחידת 669. המסוק פינה את הפצוע, ההרוג והרופא.
לאחר ביצוע המשימה החלו דאובה וצוותו בנסיעה חזרה לכיוון שאר הגדוד בפאתי בינת ג'בייל. לאחר מספר רגעים ספג הטנק פגיעה של טיל נ"ט בחלקו האחורי. הפגיעה שיתקה את המערכות החיצוניות של הטנק, כולל יכולת צידוד הצריח (היכולת לסובב את צריח הטנק) ויכולת הירי של התותח. דאובה פקד על הנהג לנסוע קדימה במהירות, אך מספר שניות לאחר מכן נפגע הטנק מטיל שני. למרות הפגיעה הנוספת המשיך הטנק לנסוע דרך שבילי העפר בפאתי העיר. דקות לאחר מכן נפגע הטנק מטיל שלישי, שחדר את הצריח ופצע את הטען איתי בניאל בצוואר. דאובה החל ללחוץ על צווארו כדי לעצור את הדימום המסיבי. הטנק נפגע פעם רביעית מטיל נ"ט, שהפעם לא גרם לנזק רב, והצוות הפצוע המשיך בנסיעה מהירה. הטנק העלה עשן סמיך, מתוכו ומחלקיו החיצוניים. דאובה נפגע בעיניו, שהיו נפוחות ומפויחות, וכדי לראות את כיוון הנסיעה היה חייב להרים את עפעפיו בעזרת הידיים.
דאובה החליט לעצור את הטנק, והצוות יצא מפתחיו העליונים (הדלת האחורית ניזוקה קשה ולא פעלה). על ארבעת החיילים נפתחה אש ודאובה שהבין כעת איפה הם נמצאים יצר קשר עם המג"ד ששלח טנק נוסף לחלץ אותם. לאחר מספר דקות בהם היה הצוות תחת אש הגיע הטנק של מפקד פלוגה ג', סרן טל דוד (טלדה), אשר חילץ את הצוות למסוק שפינה אותם לבית חולים רמב"ם. חייו של איתי שנפצע בצווארו ניצלו, אך החייל אותו יצאו לחלץ, סמ"ר , לא שרד ונפטר בבית החולים.
על פעולת החילוץ והקרבות הקשיים באזור בינת ג'בייל הוענק לחנוך דאובה עיטור העוז. העיטור ניתן בספטמבר 2007 על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי.
דאובה נבחר לשאת נאום בטקס קבלת העיטורים הרשמי של מלחמת לבנון השנייה.
משפחתו.
גם שלושת אחיו של חנוך משמשים כקצינים בצה"ל:
ארבעת האחים נלחמו במבצע צוק איתן בחזית הלחימה.
גם אביו של חנוך, אלי דאובה היה קצין בשריון. סבו של חנוך, דוד דאובה היה מפקד קיבוץ עין צורים במלחמת העצמאות, ונפל בשבי הירדני. גם סבתו טובה דאובה נלחמה בקרבות גוש עציון ונפלה בשבי הירדני עם שאר לוחמי גוש עציון בתש"ח.
עון אל-ח'סאונה
איוואן פדרוסו
איוואן לאסרו פדרוסו סולר (בספרדית: Iván Lázaro Pedroso Soler; נולד ב-17 בדצמבר 1972) הוא אתלט קובני בעבר. אחד מקופצי הרוחק הגדולים בהיסטוריה. הוא אלוף אולימפי, 4 פעמים ברציפות אלוף עולם ו-5 פעמים ברציפות אלוף עולם באולם בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה.
פדרוסו נולד בהוואנה. בתחילת דרכו התאמן בהדרכת חוסה ויירה. בהמשך התאמן עם מילאן מטוס. בשנת 1988 בהיותו בן 15 קפץ למרחק של 7.43 מטר ובגיל 17 קפץ לרוחק מעבר ל-8 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בהוואנה זכה פדרוסו במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.96 מטר.
בתחרות שנערכה בסביליה, ספרד ב-17 ביולי 1992 קבע פדרוסו שיא אישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.53 מטר והוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדת ברצלונה (1992). שלושה שבועות לאחר מכן, במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.11 מטר.
בתחרות שנערכה בהוואנה במאי 1993 קבע פדרוסו בקפיצה לרוחק תוצאה של 8.49 מטר. שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה הוא סיים במקום 12 והאחרון בשלב הגמר בקפיצה לרוחק, לאחר שפסל בשלושת הניסיונות שניתנו לו. בשלב המוקדמות הוא קבע את התוצאה השנייה באיכותה לשלב זה - 8.23 מטר. תוצאה זו הייתה יכולה לאפשר לו לזכות במדליית כסף.
אלוף עולם.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 זכה פדרוסו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.50 מטר. בתחרות שנערכה בסלמנקה, ספרד ב-18 ביולי אותה שנה הוא קבע שיא אישי חדש בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.71 מטר (שיאו האישי). ב-29 ביולי, בתחרות שנערכה בגובה של 2,035 מטר מעל פני הים, בכפר אלפיני ססטרייר שבנפת טורינו, פיימונטה הוא קפץ למרחק של 8.96 מטר (בעזרת רוח גבית של 1.2 מ'/שנ') תוצאה טובה בס"מ משיא העולם של מייק פאוול, אך שיא זה לא הוכר על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מאחר שהיו אי סדרים במדידת מהירות הרוח. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה הוא זכה לראשונה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.70 מטר, לפני ג'יימס בקפורד מג'מייקה (8.30 מטר) ושיאן העולם מייק פאוול מארצות הברית (8.29 מטר).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים פדרוסו במקום 12 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.75 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 8.05 מטר.
בתחרות שנערכה בפדובה, איטליה ביוני 1997 קבע פדרוסו בקפיצה לרוחק תוצאה של 8.50 מטר. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.42 מטר, לפני אריק ולדר מארצות הברית (8.38 מטר) וקיריל סוסונוב מרוסיה (8.18 מטר). שלושה שבועות לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בקטניה, סיציליה, שבאיטליה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא תחרות חדש של 8.40 מטר.
בתחרות שנערכה בפדובה, ביוני 1999 קבע פדרוסו בקפיצה לרוחק תוצאה של 8.60 מטר. חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן אמריקאיים, שנערכו בויניפג, קנדה הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.52 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסביליה, הוא זכה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.56 מטר, לפני יאגו למלה מספרד (8.40 מטר) וגרגור צנקר מסלובניה (8.36 מטר).
אלוף אולימפי.
בתחרות שנערכה ביינה, שבמרכז גרמניה ביוני 2000 קבע פדרוסו בקפיצה לרוחק תוצאה של 8.65 מטר והוכיח שהוא בכושר טוב לקראת אולימפיאדת סידני (2000). ארבעה חודשים לאחר מכן, במשחקים עצמם לעיני 100,000 צופים, הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בניסיון האחרון בתוצאה של 8.55 מטר, לפני חביב הקהל שהוביל בתחרות ג'יי טורימה האוסטרלי (8.49 מטר) ורומן שורנקו מאוקראינה (8.31 מטר). שנה זו, לוותה ברגשות מעורבים עבורו, לאחר שהפך לאב ובאותה שנה אמו נפטרה.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה פדרוסו במדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.40 מטר, לפני סוונטה סטרינגפלו מארצות הברית (8.24 מטר) וקרלוס קלדו מפורטוגל (8.21 מטר) ובכך היה לקופץ הראשון שהשיג רצף כזה.
בתחרות שנערכה בפדובה, ביולי 2003 קפץ פדרוסו למרחק של 8.31 מטר והוכיח שהוא מצוי בכושר טוב לקראת אליפות העולם. חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית הוא זכה במדליית זהב בפעם שלישית ברציפות בתוצאה של 8.23 מטר, ובכך היה לקופץ הראשון שהשיג רצף כזה. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם עצמה שנערכה בפריז, צרפת הוא פסל בכל שלושת הניסיונות כבר בשלב המוקדמות וסיים במקום האחרון ללא תוצאה ולא הצליח לזכות בפעם חמישית ברציפות. דווייט פיליפס מארצות הברית זכה בתוצאה של 8.32 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים פדרוסו במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.23 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
בתחרות שנערכה בפור-דה-פראנס, באיים הקריביים בסוף חודש אפריל 2005 קפץ פדרוסו למרחק של 8.22 מטר והוכיח שהוא מצוי בכושר טוב לקראת אליפות העולם. 3 חודשים וחצי לאחר מכן באליפות העולם עצמה שנערכה בהלסינקי, פינלנד, כמו באליפות העולם הקודמת הוא שוב פסל בכל שלושת הניסיונות כבר בשלב המוקדמות וסיים במקום האחרון ללא תוצאה.
בתחרות שנערכה בהוואנה ביוני 2007 קבע פדרוסו בקפיצה לרוחק תוצאה של 8.15 מטר. חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.86 מטר ולא הצליח לזכות בפעם הרביעית ברציפות.
לאחר מכן ב-26 בספטמבר 2007 הודיע פדרוסו על פרישה מספורט תחרותי.