את התוכנית לנשק ביולוגי יזם סדאם חוסיין בתחילת שנות ה-80, אף על פי שעיראק חתמה על אמנת הנשק הביולוגי בשנת 1972. התוכנית נחשפה (ביחד עם התוכנית לנשק כימי) רק לאחר מלחמת המפרץ.
שיתופי פעולה.
בראשית שנות ה-80, סיפקו מספר חברות גרמניות שונות לעיראק ציוד המאפשר יצור רעלנים ביולוגיים שונים, זאת בנוסף למספר זנים של חומר ביולוגי שסופקו לה על ידי צרפת. כמו כן, הארגון לבקרת מחלות האמריקאי שלח לעיראק מספר רב של דגימות ביולוגיות לצורך פיתוח חיסונים, אך אלה יכולים היו גם לשמש מצע לגידול חומרי לחימה ביולוגיים. שיתופי הפעולה האלה נתנו לעיראק קרקע פורייה דיה על מנת להתחיל את דרכה בפיתוח נשק ביולוגי לצרכים התקפיים.
יצור אמל"ח.
עדויות ראשונות לייצור הנשק הביולוגי בעיראק הגיעו בשנת 1989, בה החל מתקן אל-חוכּום בייצור המוני של אנתרקס בדרגת נשק ובסופו של דבר ייצר 8,000 ליטר ומעלה (נתון זה מבוסס רק על הכמויות שעליהן הצהירה עיראק עצמה מאוחר יותר). כמו כן, עיראק הודתה רשמית כי עבדה עם כמה מינים של פתוגן חיידקי, וכמה סוגי וירוסים. ב-1995 חשפה אונסקו"ם כי בסך הכל ייצרה עיראק כחצי מיליון ליטרים של חומרים ביולוגיים לצורכי לחימה.
נשק להשמדה המונית נוסף.
לעיראק היו תוכניות לכלי נשק נוספים להשמדה המונית, שהעיקרי מביניהם היה פרויקט בבל (תותח העל). מדובר בפגז ארטילריה לטווח ארוך, שהיה מסוגל להגיע למרחק של עד 4,000 קילומטר. עם זאת, ניסיון הפיתוח של נשק זה על ידי עיראק סוכל, ככל הנראה על ידי המוסד. גם אמצעי זה מהווה נשק להשמדה המונית, והיה מאפשר לעיראקים יכולת תקיפה נרחבת.
שימושים ידועים בנשק.
נשק כימי.
חומרי לחימה כימיים שימשו רבות את עיראק במתקפותיה נגד איראן במהלך מלחמת איראן–עיראק. כבר בנובמבר 1980, חודשיים לאחר תחילת המלחמה, הגיע הדיווח הראשון על שימוש בחומרי לחימה כימיים מצד עיראק. בסך הכל, ידוע על כ-32,000 הרוגים מהצד האיראני על ידי סוגים שונים של נשק כימי ומעל 100,000 נפגעים.
נשק ביולוגי.
אף על פי שאין הוכחות ברורות לשימוש בנשק ביולוגי מצד עיראק במלחמה, ישנן כמה עדויות שיכולות להצביע על כך. הראשונה בהם היא פרסום חקירה שביצע הDIA עם סוכן עיראקי, שמסר תצפית על תסמינים ברורים של אבעבועות שחורות (מהסוג המשמש בלוחמה ביולוגית) לגבי מספר נפגעים שראה בשנים 1985-1986; השנייה שבהם הגיעה על ידי הNCMI (National Center for Medical Intelligence) שבועיים לאחר חקירת הסוכן, בה עלה כי מתוך 69 האסירים העיראקים שנכלאו על ידי ארצות הברית, שמונה היו מחוסנים למספר רב של מחלות המשמשות כנשק ביולוגי, שנים לפני שאותם חיסונים היו זמינים לכלל האוכלוסייה. דבר זה מצביע על כך שצבא עיראק חיסן לפחות חלק מחייליו בפני אותן מחלות אשר מאפיינות נשק ביולוגי. בכך, אף על פי שעדויות אילו אינן חד משמעיות, הן יכולות להצביע על שימוש עיראקי בנשק ביולוגי בזמן המלחמה.
אכיפה.
לאחר הפלישה לכווית בשנת 1990, קמה הוועדה המיוחדת של האו"ם לעיראק (אונסקו"ם), במטרה לפקח על מתקנים עיראקים לייצור ואחסנת אמצעי לחימה, כמו גם להוביל לפירוק מתקנים שבהם מאוחסן נשק בלתי חוקי. כל זאת לווה בהצהרה כי הסנקציות על עיראק יוותרו על כנם עד שהאו"ם יווכח לדעת כי תוכנית הנשק להשמדה המונית של עיראק בוטלה ומנהיגי המדינה יאפשרו לגופי הפיקוח מרחב פעולה. עוד לפני הקמת הגוף המדובר, כלל התוכניות להשמדה המונית של עיראק היו נתונות למעקב הדוק של סוכנויות מודיעיניות שונות, דוגמת הCIA, המוסד וכיוצא בכך. דבר זה התבטא בפעולות צבאיות כנגד אותן תוכניות (מבצע שועל המדבר, מבצע אופרה ומבצעים נוספים).
במהלך השנים 1991–1996, לקחה הוועדה חלק פעיל בנטרול התוכנית העיראקית להשגת נשק להשמדה המונית. השמדת כלי הנשק והמתקנים הנלווים התבצעה בעיקר על ידי גורמים עיראקיים, אך בפיקוח מתמיד על ידי אונסקו"ם וסבא"א. המסמכים מארכיוני הוועדה בניו יורק מוכיחים כי פעולתם של פקחי האו"ם הוכיחה את עצמם כמוצלחת בפינוי ופירוק חומרים גרעיניים ומתקנים נוספים, כמו גם של טילים אסורים וכלי נשק כימיים.
עדויות נוספות מראות כי הוועדה עצמה הייתה הגורם המרכזי שהצליח לבטל את התוכניות להשגת נשק להשמדה המונית על ידי עיראק. ניתן לראות כצד לאורך השנים חשפו הפקחים מספר רב של מתקנים שונים, כמו גם הובילה פעילות הוועדה להתקנת מערכות פיקוח שונות על המפעלים של עיראק, בכך מנעה מהם להגיע לנשק נוסף מלבד אלה שכבר השמידה.
בשנת 1998 סילקה עיראק את פקחים הוועדה משטחה, על רקע האשמות שארצות הברית השתמשה במשאבי הוועדה כדי לרגל אחר הצבא העיראקי והוועדה התפרקה בשנה שלאחר מכן.
סיום התוכנית.
בשנת 2003, העלתה ארצות הברית טענה בדבר הימצאות של נשק להשמדה המונית בידי משטרו של סדאם חוסיין, טענה זו הייתה הסיבה העיקרית לתחילת הפשיטה של ארצות הברית על עיראק, שהחלה באותה השנה. עם זאת, לאחר שיותר מרבע מיליון חיילים סרקו את המדינה למעלה משבע שנים, לא נמצאה כל הוכחה לקיומו של נשק להשמדה המונית בעיראק, ועל כן החיפושים אחר נשק כזה הופסקו.
עדויות שונות שנמסרו בשנים שלאחר הפלישה לימדו כי המידע המודיעיני שהוביל לפלישה היה שגוי ואף שקרי. קצין CIA הודה כי היו מספר שיבושים ושקרים שנועדו לקדם את המלחמה ושמטרתם הייתה להפיל את שלטון סדאם חוסיין.
עד שנת 1998 פורקה עיראק מנשקה ביסודיות – 90–95% מכלי הנשק להשמדה המונית של עיראק נוטרלו באופן מוחלט, במידה רבה בזכות הפיקוח ההדוק של האו"ם על המתקנים השונים בעיראק. לבסוף, בשנת 2009, הפכה עיראק "החדשה", קרי לא תחת משטרו של סדאם חוסיין, למדינה חברה באמנת הנשק הכימי, והשרידים האחרונים לנשק להשמדה המונית של עיראק, חומרי לחימה כימיים באתר אל-מות'נא, הושמדו ב-2018.
סטפן מילושביץ' (מגן)
סטפן מילושביץ' (בסרבית: Стефан Милошевић; נולד ב-7 באפריל 1995) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בספרטק סובוטיצה ומשמש גם כקפטן הקבוצה.
קריירה.
מילושביץ' נולד בפוז'ארוואץ וגדל בקוסטולאק, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של רודאר קוסטולאק. בגיל 11 הוא עבר למחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד, ולאחר 4 שנים עבר למחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד.
לקראת עונת 2013/2014 עבר מילושביץ' לספרטק סובוטיצה, וב-10 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסרבית. בעונה זו ערך 15 הופעות בליגה, ובעונה שלאחריה הפך למגן הבכיר של הקבוצה ושיחק 26 משחקי ליגה. בעונת 2015/2016 שיבץ אותו לעיתים המאמן בעמדה התקפית יותר, והוא סיים את העונה עם 34 משחקים, 5 שערים ו-2 בישולים בליגה ובגביע.
ב-3 במאי 2016, שנה לפני תום חוזהו בספרטק סובוטיצה, חתם מילושביץ' על חוזה לארבע עונות בכוכב האדום בלגרד. מילושביץ' לא זכה לקרדיט בהרכב הקבוצה, ובמהלך עונה וחצי הופיע רק פעמיים בליגה ופעמיים בגביע במדי הכוכב האדום.
ב-8 בפברואר 2018 ביטלו הכוכב האדום ומילושביץ' את חוזהו באופן הדדי, והוא הפך לשחקן חופשי.
ב-24 בפברואר 2018 חזר מילושביץ' לספרטק סובוטיצה, וחתם על חוזה לשנתיים וחצי במועדון.
כבר בתחילת עונת 2018/2019 החל לשמש מילושביץ' כקפטן הקבוצה לסירוגין, ובתחילת עונת 2019/2020 הפך לקפטן הקבוע.
קריירת נבחרות.
מילושביץ' שיחק במדי הנבחרות הצעירות של סרביה, ובשנת 2015 אף זכה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20, אך לא זומן למשחקי הנבחרת הבוגרת.
ז'אן דובופה
ז'אן פיליפ ארתור דובופה (צרפתית: Jean-Philippe-Arthur Dubuffet ;31 ביולי 1901 - 12 במאי 1985) היה צייר ופסל צרפתי. גישתו האידיאליסטית לאסתטיקה אימצה את מה שנקרא "אמנות נמוכה" ונמנעה מאמות מידה מסורתיות של יופי לטובת מה שלדעתו הייתה גישה אותנטית והומניסטית יותר ליצירת תדמית. הוא אולי ידוע בעיקר בזכות ייסוד התנועה האמנותית ארט ברוט ובאוסף היצירות - "Collection de l'art brut" - שתנועה זו הולידה. דובופט נהנה מקריירת אמנות פורה, הן בצרפת והן באמריקה, והופיע בתערוכות רבות במהלך חייו.
חייו.
דובופה נולד בלה האבר למשפחה של סוחרי יין סיטונאים שהיו חלק מהבורגנות העשירה. חברי ילדותו כללו את הסופרים ריימונד קוונו וג'ורג 'לימבור . הוא עבר לפריז בשנת 1918 כדי ללמוד ציור באקדמיה ז'וליאן, והתיידד עם האמנים חואן גריס, אנדרה מסון ופרננד לז׳ה. שישה חודשים לאחר מכן, הגיע למסקנה כי הלמידה באקדמיה היא חסרת טעם ועזב אותה ועבר ללמידה עצמאית. במהלך תקופה זו פיתח דובופה תחומי עניין רבים אחרים, כולל מוזיקת נויז נסיונית, שירה וחקר שפות עתיקות ומודרניות. דובופה נסע גם לאיטליה וברזיל, וחזר ללה האבר בשנת 1925, התחתן בפעם הראשונה והקים עסק יין קטן בפריז. הוא החל לצייר שוב בשנת 1934 כאשר עשה סדרה גדולה של דיוקנאות בהם הדגיש את האופנות בהיסטוריה של האמנות. אבל שוב הוא עצר, ופיתח את עסקי היין שלו בברסי במהלך הכיבוש הגרמני של צרפת. שנים לאחר מכן, בטקסט אוטוביוגרפי, הוא התגאה בכך שהרוויח רווחים ניכרים על ידי אספקת יין לוורמאכט.
סטפן מילושביץ'
צ'ימויו
צ'ימויו (באנגלית: Chimoio ) היא בירת מחוז מניקה במוזמביק, והיא העיר החמישית בגודלה במדינה. מספר התושבים בעיר 444,000 נפש נכון לשנת 2021.
שמה של צ'ימויו בתקופת הממשל הפורטוגזי היה וילה פרי Vila Pery. וילה פרי התפתחה תחת השלטון הפורטוגזי כמרכז חקלאי וטקסטיל חשוב.
מיקום.
קו הרכבת בין ביירה לבולאוואו וכביש מספר 9 לזימבבואה עוברים דרך העיר.