לפי קונסטנטין אירצ'ק בבדאג הפכה למרכז החשוב ביותר של הסוחרים מרגוזה באזור הדנובה. קמה בה מושבת רגוזנים עם פרוכיה קתולית שנתנה שרותי דת לתושבים מאיסאקצ'ה, איזמאיל, טולצ'ה, בנדרי וקיליה.
השלטון העות'מאני.
היישוב, שזכה לימים לשם הטורקי בבדאג ("הר האב") נכבש זמנית על ידי הסולטאן העות'מאני באיזיט הראשון בעת מסעו משנת 1393 לעבר הדנובה בעת מלחמתו בנסיך ולאכיה, מירצ'ה הזקן. בשנת 1417 סופח לאימפריה העות'מאנית בעשבות מסע צבאי נוסף של בנו של באיזיט, מהמט הראשון (מהמט צ'לבי). בשנת 1484 הפך אותה הסולטאן באיזיט השני לבירת חבל דוברוג'ה והקים בה את המאוזוליאום לזכרו של באבה סארי סלטוק עם המסגד הגדול "אולו ג'אמי" (שלא שרד), העיר נקראה אז באבה סלטוק.
פשיטות של קוזאקים, רומנים ומלחמות הטטרים.
בימי הסולטאן מוראט הרביעי החלה בו בבניית מבצר שנהרס מאוחר יותר בשנת 1587 על ידי פולשים קוזאקים. ב-1594 סבלה בבדאג מהתקפה של לוחמים מטרנסילבניה בראשות אלברט קיראי ולפי הכרוניקה הקנטקוזינית (Letopisețul Cantacuzinesc) של סטויקה לודסקו ב-1596 הוטל עליה מצור על ידי ההיידוקים של נסיך ולאכיה מיכאי האמיץ, בפיקודו של וליצ'קו. בהמשך ב-1598 השתתף הביי הטורקי מבבדאג בהתקפות על ולאכיה. בשנת 1650 עדיין עמדו על כנם חומות היסוד ומגדלי המבצר מתקופת ימי הביניים.
נשמרו בעיר מסגד טורקי מן המאה ה-16 לצד קברו של גאזי עלי פאשה והסביל קאלאיג'י, בניין מאוחר באתר המאוזולאום של סארי סלטוק, בית פאנאגיה וכן כלי קרמיקה, מטבעות, כלי נשק ושרידים נוספים הנמצאים באוספי מוזיאונים ובאוספים פרטיים.
לפי עדות הכרוניקן הטורקי אווליה צ'לבי מן המאה ה-17 המאוזוליאום של סארי סלטוק נהרס (בשנת 1612) על ידי הנוצרים (הקוזקים). והחל מאותה תקופה קיבלה העיירה את השם בבדאג, גם כן לזכרו של באבה סארי סלטוק.
אווליה צ'לבי מצא בבבדאג 3,000 בתים בעלי קומה אחת וכן סראיות בעלות שתי קומות. היו בעיר יותר מסגדים, ביניהם המסגד הגדול "אולו ג'אמי" על יד הטקה של סארי סלטוק, באמצע העיר - מסגד "עלי פאשה", ב"מחאלה" המסגד "דפטרדר דרוויש פאשה". פעלו לדבריו שלוש מדרסות, 20 בתי ספר קוראניים, 8 אכסניות, 3 חמאמים ציבוריים ו-70 בתי מרחץ פרטיים, 390 חנויות רובם בבעלות סוחרים מרגוזה, שבהם נמכרו בדים, וכלי נשק כולל קשתות וחצים, 8 בתי קפה וטבק, 11 "טקה" בינים הטקה "סארי סלטוק", הטקה "מחמוד בוכרי", הטקה "אוזון אימאם".
במחצית הראשונה של המאה ה-17 היה האזור של בבדאג זירת פשיטות קוזקים, טטרים נוגאי מבוג'אק וטטרים של קרים.
מנהיג הטטרים נוגאי מבוג'אק, מרזה קנטמיר התמנה ב-1621 לזמן קצר בראש האלייט סיליסטרה שכלל את בבדאג.
בימי שלטונו של הסולטאן מוראט הרביעי, בשנת 1628 התנהל מצפון לבבדאג קרב אכזרי שבו נחל מרזה קנטמיר ניצחון מכריע על מנהיג טטרי מקרים, יאבוז שהין גיראי.
אולם ב-1636 בקרב אחר שהוזכר על ידי אווליה צ'לבי, אייני גיל אגה, סגן מפקד הסיפאהים מבבדאג עם כוחות של טטרים נוגאי מתיישבי הכפרים מסביב, וכוחות סיפאהים ויניצ'רים, ותגבורת של רומנים מוואלכיה ומולדובה, ניצח את מרזה קנטמיר המרדן בעמק הג'ילר (Haci Pașa Köy) על יד בבדאג (כיום הכפר לסטון Lăstuni, במחוז טולצ'ה)
העיירה הפכה למקום איסוף הכוחות העות'מאנים לקראת מלחמות עם פולין, ואחר כך עם רוסיה.
במהלך המאה ה-17 נבנתה העיר מחדש ושגשגה. היא הייתה למרכז פוליטי וצבאי עות'מאני.
נוסעים נוצרים שביקרו ביישוב מציינים נוכחות חשובה של תושבים נוצרים אורתודוקסים, ככל הנראה בולגרים לרוב.
- 450 במספרם לפי הכומר הבכיר הדלמטי פטרו דאודטו בקשיץ' הוא ראה כנסייה מעץ מכוסה בקש על שם פרסקבה הקדושה ששרתה אאת הנוצרים המקומיים.
ב-1659 הבישוף פיליפ סטניסלבוב מציין נוכחותם של 2000 תושבים נוצרים אורתודוקסים.
בשנת 1672 שהה בבדאג הסולטאן מהמט הרביעי עם אשתו המועדפת ובנו בעת מסעו לקמנץ פודולסק.בשנים 1677–1678 הועבר מושב הפאשה מסיליסטרה לבבדאג. הכרוניקות מזכירות את התערבותו של הפאשה מבבדאג בענייני הנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה. בבבדאג סודרה ב-1673 למשל העלאתו של גאורגה דוקה על כס ולאכיה ובשנת 1688 התערב הסרסקר של בבדאג, סולימאן האינג'י, לטובת מינוים של קונסטנטין ברנקוביאנו כשליט ולאכיה ושל קונסטנטין קנטמיר כשליט מולדובה. ב-30 בדצמבר 1705 - 5 בינואר 1706 התארחה בבבדאג משלחת של הנסיך הטרנסילבני פרנץ ראקוצי כאורחי הסרדאר יוסוף פאשה.
ב-1709 נחתם בבבדאג הסכם בין הסרסקר יוסוף להיטמאן הקוזקי איוואן מזפה שבו התחייב האחרון לספק סיוע לצבא העות'מאני למקרה הצורך. ב-1711 מתכבדת העיירה בנוכחות הסולטאן אהמט השלישי המנהל את המלחמה נגד רוסיה ומולדובה. בימי המלחמה בין העות'מאנים לרוסים ולאוסטרים ב-1737 במחנה בבדאג קיבל הווזיר הגדול ייגן מהמט פאשה את שגרירי אנגליה והולנד שניסו לתווך. כרוניקן החצר באותה תקופה, סובחי מחמד אפנדי, הלך לעולמו בבבדאג בשנת 1769.
המלחמות בין הטורקים לרוסים.
החל משנת 1739 הייתה בבדאג מושב הפיקוד של הכוחות העות'מאנים באזור ומושב החורף של הווזיר הגדול. נחתמו בה הסכמים בינלאומיים שנגעו במסחר בים השחור. הצבא הרוסי כבש אותה זמנית מספר פעמים: ב-1771 על ידי הגנרל וייסמן, שפירק את התותחים הטורקים ושדד והצית את העיר. הסכם פוקשאן אסר על שיפוץ המבצר. ב-1773 על ידי הקולונל קליאצ'קו וב-1774 על ידי הגנרל קמנסקי. שוב, ביולי 1791 הטיל הגנרל מיכאיל קוטוזוב תבוסה מוחצת על חיל טורקי בן 20,000 לוחמים בסמוך לבבדאג. ב-1809 העיירה נכבשה ללא לחימה על ידי הגנרל מטביי פלטוב. בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) בבדאג הייתה כמעט ללא הספרה בשליטת החיילים הרוסים.
מיקום העיירה הקרובה לים השחור הפך אותה למטרה של הצי הרוסי שהפגיז והרס אותה בשנת 1854 בעת מלחמת קרים.
באמצע המאה ה-19 הייתה בבדאג חלק מהסנג'ק סיליסטרה שנכלל בתוך וילאייט טונה ("וילייט דנובה"). בשנת 1872 שלט עדיין במקום הפאשה האחרון של ההדאג, חסן.
בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבשה בבדאג על ידי הצבא הרוסי אחרי התכתשות קלה.
הבולגרים.
הבולגרים חיו באזור עוד המאות 13–14. נוכחותם כ"נוצרים סכיזמטיים" (כלומר פרבוסלבים או אורתודוקסים) מצוינת בעדויות של נוסעים קתוליים במאה ה-17.
בעיר היו באמצע המאה ה-19 כ-3,000 בתי קרקע, מספר ארמונות בני שתי קומות ואוכלוסייתו הייתה בעיקר בולגרית. הבולגרים התגוררו בעיקר בשכונת סארי פפוקג'י (ה"מחאלה" של סוחרים), צ'יפצ'י, צ'יפטה קיופריו מחלסי, והשכונה (מחאלה) שעל יד מסגד חינקיאר וכנסיית חיונקיארדן. כנסייה זו נשרפה על ידי הטורקים בסוף המאה ה-18 ושוב ב-1842 מכיוון שהייתה חשודה כמרכז של מורדים. בקרב הבולגרים היו גם אנשים אמידים בעלי מעל 5,000 ראשי בקר. העיר הייתה מעורבת בתנועת התחייה הבולגרית כשבכפרים הסמוכים פעלו מורים כמו וסיל לבסקי, הכומר חריטון חלצ'ב שעזב עם קבוצת מורדים אל ההר בבדאג. פרט לבולגרים חיו בעיר קבוצה קטנה של רומנים, גגאוזים, יוונים סרמוסקג'י. הכמרים היו רוסים, להוציא בולגרי אחד ומולדובני אחד.
באמצע המאה ה-19 בנו הבולגרים את הכנסייה דמיטר הקדוש. ציורי הקיר עם כתובות בבולגרית נמחקו בשנת 1989. בחצר הכנסייה נמצא קברו של צעיר ועל מצבתו שיר עם אופייני לתקופת התחייה הבולגרית.
כשפרצה מלחמת הבלקן בראשונה בשנת 1912 ארבעה תושבי בבדאג התגייסו למיליציה מקדוניה-אדירנה שלחמה במסגרת הצבא הבולגרי.
השלטון הרומני וההתיישבות הרומנית.
כוחות הרומנים הגיעו לאזור פעים חוזרות בימי שליטי ולאכיה מירצ'ה הזקן ומיכאי האמיץ.
בתום המלחמה בין רוסיה לאימפריה העות'מאנית, שבה השתתפה גם רומניה, בצד הרוסי, הסכם השלום בסן סטפאנו בשנת 1878 שם קץ לשלטון העות'מאני וקבע כי דוברוג'ה תעבור לידי רוסיה. היא הועברה בהמשך (בקונגרס ברלין) לידי רומניה תמורת דרום בסרביה. בנסיבות אלה גם העיר בבדאג סופחה לרומניה, שהשתתפה באופן פעיל במלחמה נגד הטורקים.
אחרי 1879 רומניה החלה במדיניות של סילוק הבולגרים ושל יישוב אוכלוסייה הרומנית. התאפשרה פעילות מדרסה מוסלמית עבור הטורקים. בבניין הקרוי "בית פנאגיה".
בימי מלחמת העולם הראשונה בשנים 1916–1918 נכבשה העיר על ידי צבא בולגריה.
החיילים הבולגרים התקדמו בתוך לדוברוג'ה ב-1 בספטמבר 1916. בסוף השנה חטיבת הפרשים של הגנרל קולב, חלק מהארמייה הבולגרית השלישית, הביסה את הכוחות הרומנים והרוסים במספר קרבות וכבשה את מנגליה, קונסטנצה וב-18 בדצמבר 1916 את בבדאג. בחצר כנסיית דימיטר הקדוש הוקם בית קברות צבאי בולגרי. שם קבורים 40 חיילים של הארמייה השלישית הבולגרית שנפלו בקרבות על בבדאג. בימינו בית הקברות אינו קיים יותר. בעיר הוצא עיתון "דוברוג'ה" בבולגרית וה התכנסו זו אחר זו שתי אספות לאומיות גדולות של דוברוג'ה שערכו עצומות שבהן בקשו את איחוד דוברוג'ה עם בולגריה. הוקמו מויצה עממית מרכזית של דוברוג'ה וועדים עממים בערים ובכפרים.
ב-1918 המצב השתנה עם ניצחון מעצמות ההסכמה ודוברוג'ה כולל בבדאג חזרו תחת שליטה רומנית.
בימי מלחמת העולם השנייה ב-1940 כוחות של גרמניה הנאצית בעלת ברית עם רומניה, תפסו עמדות בצפון דוברוג'ה כולל בבבדאג לקראת הפלישה לברית המועצות. פעל במקום מחנה לעבודות כפויות ליהודים.
בתקופת השלטון הקומוניסטי בשנת 1951 התחילו הלאמות הרכוש. בין השנים 1947–1953 פעלו באזור, בעיקר ביער בבדאג מחתרת אנטיקומוניסטית של 33 לוחמים. הם נעצרו ב-1957.