לדברי אקשטיין, הטענות כנגד הקרן אינן נכונות: "רוב האוונגליסטים, ורוב הנוצרים כנראה, אכן מאמינים שבאחרית הימים כולם יתנצרו. ההבדל הוא, שיש כאלו שחוצים את הגבול ובאמת מנסים לגרום לאנשים להתנצר עוד בחייהם. עם כאלו אני לא עובד ולא לוקח מהם כסף. אני לא מתקרב לאוונגליסטים אקטיביים כאלו ... מי שתורמים, עושים כן משום שהם מאמינים בתנ"ך ... ומאמינים שמי שמברך את העם היהודי יבורך בעצמו. לכן זו ממש מצווה עבורם. הם מחויבים להזדהות ולעזור לעם היהודי". "אני יודע שזה לא המסלול הטבעי, אבל אנחנו עומדים לבד נגד כל העולם. באים עשרות מיליוני נוצרים שרוצים לעמוד לצידנו. אז מה? נדחה אותם? זה פשוט לא הגיוני, לא מוסרי ומאוד מסוכן ... לא נעבוד איתם רק מכיוון שישו יבוא פעם בחזרה, וכל העולם יקבל אותו?". עוד טען, כי העביר כספים לרב מרדכי אליהו, וכי הרב עובדיה יוסף תמך בו.
מהצד השני של המתרס, ארגונים נוצריים מתחו ביקורת על התנגדותו של אקשטיין ל"יהדות משיחית", בעוד שזו לטענתם מטרת התורמים. בנוסף, הם ביקרו את עלות שכרו של אקשטיין. על לפי הדו"ח השנתי של הקרן בשנת 2014 שפורסם באתר גיידסטאר הגיע שכרו של אקשטיין ל-553,000 ש"ח (כמחציתם הפרשה למענק פרישה עתידי).
בשנת 2007 חתמה הסוכנות היהודית על הסכם שיתוף פעולה עם הקרן לידידות, במסגרתו תגייס הקרן מנוצרים תומכים בעולם 180 מיליון שקל לפרויקטים של עלייה וקליטה, ותקבל מושב לנציג נוצרי בהנהלת הסוכנות. ארגון יד לאחים הפועל "נגד המיסיון", כהגדרתו, יצא בחריפות נגד הסכם שיתוף פעולה זה.
ביוני 2014 תקף הרב אליקים לבנון החלטה של משרד החינוך לשתף פעולה עם הקרן לידידות בקייטנות קיץ. הקרן לידידות דחתה את טענותיו של לבנון. בעקבות דברי לבנון ורבנים אחרים הקימו מתנגדי הקרן את תנועת "ידיד נפש". התנועה עתרה לבג"ץ נגד הקרן לידידות והפעילה קמפיין תקשורתי נגדה.
מחלת אלף הפנים
מנוח בן יעקב
רבינו מנוח בן יעקב, מחכמי פרובאנס, חי ופעל בסוף המאה ה-13, ומחבר פירוש על משנה תורה לרמב"ם.
ביוגרפיה.
רבינו מנוח התגורר במשך ימי חייו בנרבונא ובלוניל. רבותיו היו אביו רבי שמעון, רבי מאיר ב"ר שמעון המעילי ורבי ראובן בן רבי חיים, ולדברי החיד"א רבו היה רבי מאיר בן ברוך. חיבר את ספר המנוחה - ביאור לדברי הרמב"ם במשנה תורה, ובידינו מצויים פירושיו לחלקים מספר אהבה וזמנים. בחיבורו משתדל רבינו מנוח בעיקר להביא את מקורות הרמב"ם ולתרץ את השגות הראב"ד. הוא מתייחס לרמב"ם בכבוד רב מאד. רבי דוד קונפורטי בספרו "קורא הדורות" מעלה השערה כי התוספות במסכת חולין המצטטים מרבינו מנוח, כוונתם אליו. רבי יוסף קארו מרבה להביא מדבריו ולדון בהם בספריו כסף משנה ובית יוסף.
לראשונה נדפסו חידושיו בקושטא שנת ה'תע"ח, על חלק מספר זמנים שבמשנה תורה. חידושים אלו חזרו ונדפסו בשנת ה'תרל"ט בפרשבורג, וצורף להם פירוש ארוך ורחב מאת הרב שמעון סידאן בשם בית מנוחה. בשנת ה'תש"ל הוצא לאור בהוצאת מוסד הרב קוק מכתב יד פירושי רבינו מנוח לחלק מספר אהבה שבמשנה תורה. במהדורת משנה תורה שבהוצאת שבתי פרנקל נוספו פירושיו לחלקים נוספים של הרמב"ם. לא ברור האם רבינו מנוח חיבר את פירושו על כל המשנה תורה, ורובו אבד, או שמא חיברו רק על חלק ממנו.
פרטי חייו ותאריכי לידתו או פטירתו אינם ידועים.
חי בן אחטב
חי אבן אחיטוב
חי אבן אחטוב
חי בן אחטוב
סנטה מריה נובלה
סנטה מריה נובלה היא כנסייה בפירנצה אשר באיטליה, הממוקמת בסמוך לתחנת הרכבת המרכזית בעיר הנושאת את שמה. הכנסייה נבנתה לאורך תקופות שונות על ידי מספר אדריכלים, אך המבנה בצורתו הנוכחית מיוחס ללאונה בטיסטה אלברטי.
היסטוריה.
האזור עליו נבנתה הכנסייה נשלט על ידי הדומיניקנים החל מ-1221. הם החליטו לבנות את הכנסייה בשטח בו הייתה ממוקמת כנסיית סנטה מריה דלה וין (Santa Maria delle Vigne) ולכן הוסיפו לשם הכנסייה את המילה "נובלה" ("חדשה"). הכנסייה נבנתה בסגנון רומנסק טוסקני על ידי שני נזירים דומיניקנים אשר החלו במלאכה באמצע המאה ה-13. הכנסייה הושלמה כמאה שנה לאחר מכן, אך בשלב זה, רק החלק התחתון של הכנסייה היה בנוי.
באמצע המאה ה-15 נבנה החלק העליון של הכנסייה על ידי לאונה בטיסטה אלברטי, בחסות ג'ובאני די פאולו רוצ'לאי, סוחר טקסטיל בן העיר פירנצה. אלברטי שאף להקנות למבנה את עקרונות הרנסאנס ובהם ההומאניזם, ההרמוניה והחזרה לקלאסיקה.
אדריכלות.
כיוון שהחזית נבנתה מבעוד מועד בסגנון רומנסק טוסקני, המשיך אלברטי באותו סגנון על מנת לשמור על מראה אחיד. ואולם, המבנה כולל מאפיינים רנסאנסיים שונים שבבסיסו שאיבת ההשראה מהתרבות הקלאסית של יוון ורומא הבאה לידי ביטוי בפתח הכניסה המזכיר שער ניצחון רומי והחלק העליון שלו צורת מקדש יווני.
מאפיין רנסאנסי אחר הוא השימוש ביחידת מודולוס, שהיא אמת המידה לפיה נבנה כל חלק במבנה ביחס קבוע. עיצוב החזית מבוסס על יחידת מודולוס משוכפלת ברוח הרנסאנס.
אלברטי מוסיף אלמנט חדשני המכונה "וולוטה" (בעברית יש המתרגמים: "לוליין" או "מגילה"), אלמנט שמחבר בין שני חלקי המבנה ומעניק לו עניין קישוטי, ללא תפקיד מעשי.
פנים הכנסייה מעוצב כצלב קטום דמוי האות T, מחולק לשלושה אולמות תווך. בכנסייה נעשה שימוש באחד מהכלים רבי העוצמה שפותחו בתקופת הרנסאנס. בתקופה זו התגלה עקרון הפרספקטיבה, דהיינו שעצם נראה קטן יותר, והמרחקים בין העצמים קטנים עם המרחק. על ידי יצירת ממרווחים קטנים בין העמודים ככל שמתרחקים מהכניסה, נוצרת אשליה שהמבנה ארוך בהרבה מאורכו האמיתי.
ישנם שני אזכורים של הפטרון, נותן החסות על המבנה– ג'ובאני רוצ'לאי, בשני האפריזים שבחזית הכנסייה. האחד מרומז, באפריז התחתון - לכל אורך האפריז משוכפל סמל המשפחה – המפרש. והשני מפורש, באפריז שתחת הגמלון - שמו של הפטרון מופיע עליו: "ג'ובאני רוצ'לאי בן-פאולו בשנה המבורכת 1470" ("IOHAN(N)ES ORICELLARIUS PAU(LI) F(ILIUS) AN(NO) SAL(UTIS) MCCCCLXX").
הסכם האחווה
הגישה הפונקציונלית
המודל של שיין
נורמן רוברט פוסטר
הברון פוסטר של גדת התמזה
טיומקין
טיומקין (בכתב קירילי: Тёмкин) או טֶמקין (Темкин) הוא שם משפחה יהודי שמקורו במַטרונים "תמרה" (ביידיש: תֶמֶה או תֶמְקֶ'ה). היה נפוץ מאוד בראשית המאה ה-20 בקרב יהודים באזור רוסיה הלבנה (צ'ריקוב, הומל וויטבסק).
פאלאצו בארבאריגו
פאלאצו בארבאריגו (באיטלקית: Palazzo Barbarigo) הוא ארמון הניצב על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
הארמון הוקם במאה ה-16, בסגנון הרנסאנס. לארמון שלוש קומות, והוא בנוי בסגנון אופייני - מרפסת (לוגיה) פתוחה פונה לעבר התעלה הגדולה, כאשר בקומה השנייה של המבנה (הפיאנו נובילה) מרפסת נוספת מעוטרת בעמודים. בקומה השלישית נבנתה קומת מגורים נוספת (סקונדו פיאנו נובילה).
כיום, הארמון הוא אחד הארמונות המפוארים ביותר לאורך התעלה הגדולה, בזכות פסיפסים העשויים זכוכית מוראנו שהמבנה עוטר בהם בשנת 1886, עת היה בבעלות חברה לייצור זכוכית שמקום מושבה במוראנו. פסיפסים אלה נוצרו בסגנון ביזנטי בהשפעת פסיפסי בזיליקת סן מרקו הסמוכה.
התקנת הפסיפסים עוררה ביקורת ציבורית שכן בכך הפך המבנה למעוטר הרבה יותר מהמבנים האחרים שסביבו, שמצבם באותה עת התדרדר בשל הזנחה. בתגובה טענו בעלי המבנה כי בתקופת הרנסאנס כל הארמונות שלאורך התעלה הגדולה עוטרו בפרסקאות ועיטורי זהב וגבס, שנזקקו לחידוש מעת לעת, ורק בשל הזנחה הם אינם בנמצא כיום.
כיום משמש המבנה כאולם תצוגה וכחנות לממכר זכוכית מוראנו.
מוריס תורז
מוריס תורז (בצרפתית: Maurice Thorez; 28 באפריל 1900 – 11 באפריל 1964), פוליטיקאי צרפתי שהנהיג את המפלגה הקומוניסטית הצרפתית מ-1930 עד מותו. הוא גם שירת כסגן ראש הממשלה של צרפת מ-1946 עד 1947.
תורז נולד בנוייל גודו, פא דה קלה. הוא היה לכורה פחם בגיל 12. בשנת 1919 הצטרף אל המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, אך מהר מאוד הצטרף למפלגה הקומוניסטית ונכלא מספר פעמים בשל פעילות פוליטית. בשנת 1923 היה למזכיר המפלגה, וב-1930 המזכיר הכללי של המפלגה, ובתפקיד זה המשיך לכהן עד מותו. תורז זכה לתמיכתו של המנהיג הסובייטי יוסיף סטלין למנהיגות המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, לאחר פיצולים בהרבה מפלגות קומוניסטיות בגלל מאבקו בלאון טרוצקי. אף שהיה המנהיג הרשמי של המפלגה, הוא הופעל בחשאי על ידי הקומינטרן בתיווכו של אז'ן פריד המסתורי.
תורז נבחר לפרלמנט בשנת 1932 לראשונה ובמשך 34 שנים היה נציג של איברי-סיר-סן. ב-1934 הוא עזר ליצור את החזית העממית, ברית בין הקומוניסטים, הסוציאליסטים והסוציאליסטים הרדיקליים.
בתחילת מלחמת העולם השנייה גויס לצבא אך ערק ונמלט לברית המועצות. חזר לצרפת לאחר המלחמה ובשנים 1946-1947, בתקופת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, והרפובליקה הצרפתית הרביעית היה סגן ראש ממשלת צרפת.
כנסיית ישו
ליבה מזערית
בתורת המשחקים, ליבה מזערית של משחק שיתופי היא פתרון קבוצתי, כלומר קבוצה של חלוקות אפשריות של הרווח בין כל השחקנים.
הליבה המזערית דומה בהגדרתה לליבה, אך בניגוד לליבה היא לעולם אינה ריקה.
formula_1-ליבה.
עבור מספר ממשי formula_2 ומשחק formula_3, ה-formula_4-ליבה מוגדרת להיות קבוצת וקטורי התשלומים הבאה:
formula_5
במונחים כלכליים, זוהי קבוצת כל חלוקות הרווח בין השחקנים כך שאף קואליציה לא יכולה לשפר את הרווח שלה על ידי עזיבת הקואליציה של כל השחקנים, אם היא חייבת לשלם קנס של formula_1 כאשר היא עוזבת.
המושג הוצג לראשונה על ידי שפלי ושוביק ב-1966