נדיה אלנה קומנץ' (שיבוש נפוץ: "קומנצ'י"; ברומנית: Nadia Elena Comăneci; נולדה ב-12 בנובמבר 1961) היא מתעמלת רומנייה בעבר, אלופה אולימפית שזכתה ב-9 מדליות, מהן 5 מדליות זהב והראשונה שזכתה באולימפיאדה בציון מושלם של 10 בהתעמלות. אלופת עולם בעלת 4 מדליות, מהן 2 זהב, 3 פעמים ברציפות אלופת אירופה בתחרות הקרב רב אישי, בעלת 12 מדליות מאליפות אירופה מהן 9 זהב.
קומנץ' נחשבת על ידי רבים כאחת הספורטאיות הגדולות של המאה ה-20 ואחת המתעמלות הגדולות בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
קומנץ' נולדה באונשט (עיר שנקראה בין השנים 1965–1996 "גאורגה גאורגיו-דז'") שברומניה, בתם של גאורגה קומנץ', מהנדס, ושטפאניה-אלכסנדרינה, פקידה במשרה חלקית. היא קרויה על שם "נדז'דה" (תקווה), גיבורה בסרט רוסי.
קומנץ' עלתה לראשונה על מזרן ההתעמלות בגיל 6, וב-1970 התחרתה באליפות הלאומית ברומניה כחברה בקבוצה מעיר מגוריה. שנה אחר כך הייתה לזוכה הצעירה ביותר באליפות רומניה. בתקופה זו החלו לאמן אותה בלה קארולי ואשתו מרתה , שעתידים היו לערוק לארצות הברית ולהיות המאמנים של כמה מגדולי המתעמלים האמריקאים.
אליפויות אירופה.
כשהייתה בת 13 שנים ו-6 חודשים, זכתה קומנץ' באליפות אירופה שנערכה בסקיאן שבנורווגיה בשנת 1975, בחמש מדליות, מהן ארבע מדליות זהב כולל תחרות הקרב רב ומדליית כסף אחת. בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה באותה שנה במונטריאול (שנה לפני המשחקים האולימפיים) זכתה קומנץ' בתחרות הקרב-רב. סגנונה היה מדויק מאוד תוך שילוב של שיווי משקל וביטחון עצמי. באותה שנה הכתירה אותה סוכנות "Associated Press" בתואר "ספורטאית השנה".
לאליפות אירופה שנערכה בקופנהגן דנמרק ב-1979 הופיעה קומנץ' מוכנה יותר לאחר שרזתה. היא זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, כולל תואר שלישי ברציפות בקרב-רב (המתעמלת הראשונה שזכתה בהישג זה) ומדליית כסף אחת. באליפות העולם שנערכה בפורט וורת' בדצמבר אותה שנה היא הובילה לאחר תרגילי החובה, אך אושפזה לפני תחילת תחרות תרגילי הזכות בשל הרעלת דם שנגרמה מחתך בשורש כף היד, שנוצר מצמיד המתכת המייצב שענדה. היא עזבה את בית החולים בניגוד להוראות הרופאים והשתתפה בתחרות על הקורה, שם זכתה בציון 9.95. ביצועיה העניקו לרומניות את מדליית הזהב הקבוצתית הראשונה שלהן באליפות העולם.
אולימפיאדות.
שנה מאוחר יותר (1976), בגיל 14 שנים ו-8 חודשים, הייתה קומנץ' לכוכבת אולימפיאדת מונטריאול. לא רק שהייתה המתעמלת הראשונה בתולדות האולימפיאדה שקיבלה את הציון המושלם 10 (שאותו קיבלה שש פעמים נוספות), היא אף זכתה בשלוש מדליות זהב: בתחרות קרב-רב אישי, במקבילים מדורגים ובקורה, במדליית כסף קבוצתית ובמדליית ארד על תרגילי הקרקע. כשחזרה לרומניה לאחר האולימפיאדה הוענק לה התואר "גיבורת מעמד העובדים הסוציאליסטים" כהכרת תודה על הצלחתה - הרומנייה הצעירה ביותר שזכתה בתואר זה.
כשזכתה קומנץ' בציון 10 הייתה הנבחרת הרומנית בהלם לכמה שניות, שכן הציון שהופיע בלוח התוצאות היה 1.00. הלוח הכיל אז שלוש ספרות בלבד, כיוון שלא ציפו שמשתתפים יצליחו להגיע לציון המושלם. אי-ההבנה נפתרה לאחר כמה שניות ומאז נבנים לוחות התוצאות להצגת ציון בן 4 ספרות, כך שיגיעו גם ל-10.00.
קומנץ' הגנה בהצלחה על תוארה כאלופת אירופה בהתעמלות בקרב-רב ב-1977, אך בהחלטה מעוררת מחלוקת נטשה הקבוצה הרומנית את התחרות במחאה על הניקוד שקיבלה בשלב הגמר של המכשירים.
באולימפיאדת מוסקבה זכתה קומנץ' ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, בתרגילים על הקורה (הגנה על תוארה) ועל הקרקע ומדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתחרות קרב-רב אישי אחרי ילנה דוידובה מברית המועצות. בספרה "מכתבים למתעמל צעיר" היא הסבירה את ההפסד בכך ש"באותו יום ילנה הייתה טובה יותר".
אליפות העולם.
לאליפות העולם בהתעמלות שנערכה בשטרסבורג, צרפת ב-1978 הופיעה קומנץ' כשאינה בכושר וסובלת מעודף משקל. לאחר נפילה מהמקבילים המדורגים סיימה במקום הרביעי בתחרות הקרב רב, אך עדיין הצליחה לזכות במדליית זהב בתרגיל על הקורה ובשתי מדליות כסף, בתרגיל על סוס הקפיצות ובתחרות הקבוצתית.
לאחר הקריירה כספורטאית.
קומנץ' פרשה מתחרויות זמן קצר לאחר אולימפיאדת מוסקבה. התחרות הגדולה האחרונה שלה הייתה האוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט ב-1981, שבה זכתה בחמש מדליות זהב. עם זאת, היו האשמות במשוא פנים מצד השופטים בתחרות, שכן חצי מצוות השופטים היו מרומניה. בין 1984 ל-1989 הייתה קומנץ' חברה בהתאחדות ההתעמלות הרומנית, וסייעה באימון מתעמלים רומנים צעירים.
בנובמבר 1989 ערקה קומנץ' לארצות הברית. היא חצתה בלילה את הגבול לדרום הונגריה ולאחר שש שעות הליכה הגיעה לעיר סגד, משם המשיכה באותו לילה לווינה, שם קיבלה בשגרירות האמריקאית ויזה לארצות הברית.
בארצות הברית עסקה קומנץ' בשיווק קו של בגדי התעמלות, לבנים, ציוד אירובי ואף דגמנה שמלות כלה. בשנת 1994 היא התארסה למתעמל בארט קונור , זוכה מדליית הזהב על המקבילים באולימפיאדת לוס אנג'לס, שאותו הכירה לראשונה בגביע אמריקה ב-1976. באותה שנה היא חזרה לרומניה (שבינתיים השתחררה מהמשטר הקומוניסטי) לראשונה מאז שערקה. קומנץ' וקונור נישאו בבוקרשט באפריל 1996. לזוג נולד בן ב-2006.
בשנת 1999 הייתה קומנץ' לספורטאית הראשונה שהוזמנה לנאום באו"ם באירוע שפתח את שנת המתנדב הבינלאומי. נכון ל-2014 היא מתגוררת באוקלהומה ועוסקת בהתעמלות ובמפעלי צדקה בכל העולם. היא ובעלה הם הבעלים של "האקדמיה להתעמלות של בארט קונור", של חברת הפקה של אירועי ספורט "10 מושלם", ושל כמה חנויות לציוד ספורט, והם עורכי המגזין "המתעמל הבינלאומי".
קומנץ' היא סגנית יו"ר של חבר המנהלים של הספיישל אולימפיקס הבינלאומי (אולימפיאדה לבעלי מוגבלות שכלית התפתחותית), נשיאת הכבוד של התאחדות ההתעמלות הרומנית, נשיאת הכבוד של הוועד האולימפי הרומני, שגרירת הספורט של רומניה, סגנית הנשיא של חבר המנהלים של האגודה למלחמה בניוון שרירים, וחברה בקרן הפדרציה הבינלאומית של המתעמלים. היא קיבלה שני פרסי "המסדר האולימפי" מהוועד האולימפי הבינלאומי.
בדצמבר 2003 הופיע ספרה הראשון - מכתבים למתעמל צעיר. מכספי הצדקה הקימה קומנץ' מרפאה בבוקרשט לעזור לילדים יתומים ברומניה.
לוט (פירושונים)
שקיפות
היצרות אב העורקים
סולם מאז'ורי
מלחמת העצמאות של אלג'יריה
מלחמת העצמאות של אלג'יריה (בערבית: الثورة الجزائرية, בצרפתית: Guerre d'Algérie, מלחמת אלג'יריה) הייתה מאבק מזוין בין צרפת ותנועות עממיות אלג'יראיות שהתנהל בין השנים 1954 ל-1962, והוביל, בסופו של דבר, לעצמאותה של אלג'יריה משלטון צרפת. המלחמה הייתה אחת ממלחמות הדה-קולוניזציה החשובות במאה העשרים, גרמה לזעזוע קשה ברפובליקה הצרפתית הרביעית בצרפת (1946–1958), ונחשבת לאחד הגורמים לנפילתה.
המלחמה התאפיינה בלוחמת גרילה, פעולות טרור נגד אזרחים, שימוש בעינויים בידי שני הצדדים, ופעולות אנטי טרוריסטיות שהפעיל הצבא הצרפתי כנגד המקומיים. המאבק החל על ידי חברים בארגון החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (Front de Libération Nationale - FLN) ב-1 בנובמבר 1954, ביום שכונה "יום כל הקדושים האדום" (Toussaint Rouge).
המלחמה הייתה קונפליקט רב-שלבי ורב-פנים שהיו מעורבות בו מספר תנועות יריבות שלחמו זו בזו בזמנים שונים: בצד תנועות השחרור האלג'יראיות, נלחם ה-FLN באכזריות נגד התנועה הלאומית האלג'יראית (MNA) באלג'יריה, ובמלחמות הקפה בצרפת עצמה. בצד הצרפתי, התפצל הצבא הצרפתי במהלך שני ניסיונות הפיכה, כשה-OAS הצרפתי פועל הן נגד ה-FLN והן נגד הממשלה הצרפתית.
בהוראתה של הממשלה הסוציאליסטית של גי מולה ובהנחייתו של שר הפנים פרנסואה מיטראן, החל הצבא הצרפתי במאמץ פיוס והשכנת שקט באלג'יריה, שנחשבה עד אז בעיני הצרפתים כחלק אינטגרלי מצרפת עצמה. אלא שניסיון זה להחזרת היציבות הידרדר עד מהרה למלחמה כוללת. האלג'יראים, שתמכו תחילה בפתרון שקט בדרכי שלום, נטו בהמשך יותר ויותר ליעד נחרץ של השגת עצמאות, כשהם נהנים מתמיכת מדינות ערביות, ובהמשך גם מתמיכה גוברת של דעת הקהל בעולם כולו, כחלק מהסלידה הגוברת מתופעת הקולוניאליזם. הצרפתים עצמם היו חלוקים בשאלת "אלג'יריה הצרפתית" (l'Algérie Française), האם לשמור על הסטטוס קוו, האם לשאת ולתת על סטטוס זמני שבין עצמאות מלאה לבין שילוב מלא של אלג'יריה כחלק מצרפת עצמה, או האם להסכים לעצמאותה המלאה של אלג'יריה. הצבא הצרפתי השיג תחילה ניצחון צבאי במלחמה, אך המצב השתנה, ועצמאותה של אלג'יריה נראתה בהמשך בלתי נמנעת.