נולד בפורטסמות' שבאנגליה להורים יהודים ילידי אוקראינה ופולין. הוריו נישאו באנגליה ועבדו כחייטים בפורטסמות', בה גדל והיה תלמיד מצטיין. משנת 1911 למד, לצד לימודיו הכלליים, גם בבית ספר יהודי. בנעוריו החל לקחת חלק בפעילויות בחוגים פוליטיים ובקרב הקהילה היהודית. כשהיה בן 13, בשנת 1922, נשא לראשונה דברים בכינוס האגודה הציונית של פורטסמות'. בשלהי שנות העשרים הצטרף למפלגת הלייבור ולמפלגת פועלי ציון.
בתום לימודיו עבר להתגורר בסטפני, למד ניהול מדעי ועסק בייעוץ. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כיועץ לייעול העבודה במפעלים לייצור תחמושת וכלי טיס. בתום המלחמה עבר להתגורר ברדינג ונבחר למועמד המחוז מטעם מפלגת הלייבור בבחירות שנערכו בשנת 1945 לבית הנבחרים הבריטי, כשהוא גובר על ג'יימס קלאהן. מטעם מחוז זה כיהן עד 1959, עת הפסיד למועמד מטעם המפלגה השמרנית. בשנת 1969 התמודד במחוז בחירה אחר וחזר לכהן בבית הנבחרים, בו ישב עד פרישתו בשנת 1987.
במפלגת הלייבור היה מיקארדו חבר הוועד הפועל של המפלגה ובשנת 1974 שימש יו"ר הסיעה בבית הנבחרים. מיקארדו נמנה עם חברי האגף השמאלי במפלגה ובשנות החמישים זוהה כביוואניסט.
החל בשנת 1950 ביקר מיקארדו מספר פעמים בישראל, במהלכם קשר קשרים עם נציגי הסתדרות העובדים הכללית. גיסו, משה רוזטי, שימש מזכיר הכנסת.
ויכוח המטבח
ויכוח המטבח היה סדרה של חילופי דברים ספונטניים (באמצעות מתורגמנים) בין סגן נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ומזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב, בפתיחת התערוכה הלאומית האמריקנית בפארק סוקולניקי במוסקבה ב-24 ביולי 1959. עבור התערוכה נבנה במיוחד בית שלם שהמציגים האמריקנים טענו שכל אחד בארצות הברית מסוגל לרכוש. הבית הכיל מכשירים ביתיים רבים שמטרתם לחסוך עבודה ידנית וכן ציוד לבידור ונופש, במטרה לייצג את פירות שוק הצרכנים הקפיטליסטי האמריקני.
היסטוריה.
ויכוח המטבח היה המפגש הראשון בין מנהיגים של ארצות הברית וברית המועצות מאז ועידת ז'נבה ב-1955. על פי תיאורו של ויליאם ספייר, שנכח במפגש כקצין העיתונות של המציגים, הוא התנהל במספר מקומות בתערוכה, אך בעיקר במטבח של בית הפרברים לדוגמה, שהיה חצוי לשניים על מנת שיהיה קל יותר לצפות בו.
חילופי הדברים גם כונו "ספליטניק", משחק מילים המערב בין המילה האנגלית ל"קרע" (Split) לשמו של הלוויין הרוסי "ספוטניק", הלוויין הראשון ששוגר לחלל. ניקסון וחרושצ'וב דנו ביתרונות של שיטות הכלכלה הנהוגות בארצותיהם, קפיטליזם מול קומוניזם. הוויכוח התנהל בצל ההסלמה במלחמה הקרה, שהחלה בשיגורו של ספוטניק ב-1957 והגיעה לשיאה במשבר מטוס הריגול U-2 ב-1960. רוב האמריקנים האמינו כי ניקסון זכה בוויכוח, דבר שהוסיף ליוקרתו מבית. הוויכוח הוקלט על וידאוטייפ בצבע, טכנולוגיה חדשה שהומצאה בארצות הברית. במהלך הוויכוח הצביע ניקסון על כך כאחד מסממני ההתקדמות הטכנולוגית האמריקנית. הוא גם התגאה בהישגים כדוגמת מדיחי כלים, מכסחות דשא, מרכולים שמדפיהם עמוסים מוצרי מכולת, מכוניות קדילאק בעלות גג נפתח, צבעי איפור, שפתונים, נעלי עקב, מערכות אודיו, תערובות להכנת עוגות, ארוחות טלוויזיה ופפסי קולה. בשל הדגש ששם ניקסון על המכשירים הביתיים האמריקניים, כדוגמת מדיח הכלים, כונה האירוע "ויכוח המטבח".
שני האישים התווכחו על הישגי התעשייה בשתי הארצות, כשחרושצ'וב שם דגש על ההתמקדות של הסובייטים בעשיית "דברים שיש בהם צורך" במקום במוצרי פאר. הוא שאל בציניות אם יש גם מכונה "המכניסה אוכל לפה ודוחפת אותו למטה". ניקסון ענה שלפחות התחרות היא טכנולוגית ולא צבאית. בסופו של דבר הסכימו השניים שארצות הברית וברית המועצות צריכות להיות גלויות יותר זו עם זו. עם זאת, חרושצ'וב הטיל ספק בהבטחה של ניקסון שחלקו בוויכוח יתורגם לאנגלית וישודר בארצות הברית.
המטבח תוכנן על ידי חברת הבניין "All-State Properties" מפלורידה, על ידי האדריכל אנדרו גלר (Andrew Geller). פרסום הוויכוח היה המקור לרעיון של החברה לשווק בתים מתועשים זולים יחסית.
שידור הטלוויזיה והתגובה האמריקנית.
שלוש רשתות הטלוויזיה הראשיות בארצות הברית שידרו את ויכוח המטבח ב-25 ביולי. פעולה זו גררה מחאה של הרוסים, שכן ניקסון וחרושצ'וב הסכימו ביניהם כי הוויכוח ישודר במקביל בארצות הברית ובברית המועצות, כשהסובייטים אפילו מאיימים להחזיק ברשותם את הסרט עד שיהיו מוכנים לשידור. הרשתות האמריקניות לעומת זאת חשו שההמתנה עלולה לגרום לחדשות לאבד את עדכניותן. יומיים אחר כך, ב-27 ביולי, שודר הוויכוח בטלוויזיה של מוסקבה, אם כי מאוחר בלילה כשרק חלק מההערות של ניקסון מתורגמות.
התגובה האמריקנית לוויכוח הייתה בתחילה מעורבת במידת מה, כשהניו יורק טיימס קורא לו "חילופי דברים שהדגישו את הפער העמוק שבין מזרח למערב, אבל חסרי השפעה בנושאים המהותיים" והציג אותו כסוג של תרגיל פוליטי. העיתון אף טען כי נראה כי דעת הקהל חצויה בנוגע לוויכוחים. מצד שני, טיים מגזין, שאף הוא סיקר את התערוכה, שיבח את ניקסון, באומרו כי "הצליח בדרך ייחודית לסמל את האופי הלאומי הגאה בהישגים האזרחיים, משוכנע באורח חייו, בטוח בכוחו תחת איום."
למרות האופי הבלתי דיפלומטי של חילופי הדברים, זכה ניקסון בסופו של דבר לפופולריות עקב מסעו למוסקבה, לאחר שבדרך כלל הייתה דעת הקהל כלפיו קודם פושרת. המסע קידם את התדמית של ניקסון כמדינאי עממי, ושיפר בכך מאוד את סיכויו לזכות במינוי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית שנה אחר כך.
קורא צ'קים
דפדוף
פלי הנמר
מועדון הכדורגל בלקפול
זיכרון פנימי
מנזר מאר אליאס
מנזר מאר אליאס (מנזר אליהו הקדוש) הוא מנזר יווני-אורתודוקסי בירושלים. המנזר שוכן בין קיבוץ רמת רחל לשכונת גילה, על דרך חברון (כביש 60), מערבית לגבעת הארבעה ודרומית-מזרחית לגבעת המטוס.
היסטוריה.
המנזר הוקם בתקופה הביזנטית, בין השאר, כתחנת דרכים על הדרך מירושלים לבית לחם וחברון. הוא נהרס בפלישה הפרסית ב-614, שוקם ונהרס שוב ברעידת אדמה במאה ה-12 והוקם שוב בשנת 1160. שיקום נוסף נעשה בתקופה הצלבנית וכמו כן, הוא שופץ בתחילת המאה התשע עשרה.
בשנת 1345 נקבר במקום הבישוף של ירושלים, אליאס. לאחר מותו החלו תושבי בית לחם ובית ג'אלא לעלות לרגל לקברו מדי שנה. עם הזמן התפתחה מסורת הגורסת שכאן חנה אליהו הנביא בבורחו מפני איזבל. בעבר היו מראים ליד המנזר סלע ועליו שקע בדמות אדם, ונטען שהסלע קיבל את צורת גופו של אליהו כדי שיוכל לנוח בנוחות על גביו.
ב-1823 הותקף נשיא המנזר והוכה קשות, ככל הנראה משום שהתוקפים סברו כי יוכל לגלות להם את מקומו של מטמון חבוי.
במלחמת העצמאות ב-1948 הגיעו המצרים, בפלישתם אל הארץ, גם אל מנזר מאר אליאס, ובסביבתו התחוללו קרבות בין המצרים והישראלים שהתבצרו ברמת רחל הקרובה. המצרים ניסו להשתלט על הכביש הסמוך ולהתקדם בו אל תוך ירושלים, אולם הכוחות הישראלים עצרו אותם. לאחר שביתת הנשק פינו המצרים את האזור, והוא עבר לידי הירדנים. הללו התבצרו על הגבעות הסמוכות, מול מוצבי ישראל. בחצר המנזר ולרוחב הכביש הציבו הירדנים גושי בטון נגד טנקים.
צה"ל כבש את המנזר מידי הירדנים בצהרי 7 ביוני 1967. המנזר נכבש על ידי פלוגה ג' מגדוד 62 (7), של חטיבת ירושלים (בפיקוד המ"פ ציון ארסלן, וסגנו רפי מיארה), בצהרי היום, לאחר הפעלת סיוע מהרכס הצפון-מזרחי, נגד המנזר ונגד המחנה הירדני שהיה לידו. הפלוגה השתתפה קודם לכן בהגנת רמת רחל. גג המנזר שימש כעמדה של הלגיון הירדני ממנו נורתה אש נגד מטוסים. מנקודה זו הופל מטוס של חיל האוויר מדגם פוגה מגיסטר, ומכאן שם הגבעה הסמוכה, גבעת המטוס.
פעם בשנה, ב-19 ביולי לפי הלוח היוליאני, נערכת במקום חגיגה גדולה של אנשי הקהילה היוונית-אורתודוקסית מהסביבה לרגל יום עלייתו השמיימה של אליהו הנביא.
בחזית מנזר מאר אליאס מוצב ספסל אבן לזכרו של הצייר ויליאם הולמן האנט, אשר נהג לשבת מול המנזר ולצייר.
נמל התעופה של ביירות
האגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל
האגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל (באנגלית: Israel Society for the Promotion of Classical Studies) היא עמותה המאגדת בתוכה ישראלים המתעניינים בחקר התרבות היוונית והרומית העתיקה. רוב החברים הם מרצים או סטודנטים, אבל החברות פתוחה לכל המתעניין בתחום.
האגודה הוקמה בשנת 1971 ביוזמתו של בנימין שימרון מאוניברסיטת תל אביב, אשר גייס את תמיכתם של הפרופסורים אלכסנדר פוקס וחיים וירשובסקי מן האוניברסיטה העברית, אשר יוקרתם הגדולה תרמה להצלחת הכנס הראשון. מטרתה המוצהרת של האגודה הייתה ונשארה "לקדם את לימודי השפות והתרבויות הקלאסיות בישראל ולהעמיק את הקשרים בין חוקרים ישראלים וחוקרים מרחבי העולם".
האגודה עורכת כנס שנתי באחת האוניברסיטאות בארץ בסוף סמסטר ב' של השנה האקדמית. בכנס (שהוא בן יומיים) מתקיימת האספה השנתית של האגודה וניתנות הרצאות של חוקרים מן הארץ ומחו"ל. בכנס מוענק פרס לחיבור מצטיין בנושא קלאסי של תלמיד לתואר ראשון.
הצלחתם של הכנסים הראשונים עודדו את חברי האגודה ליזום בשנת 1974 כתב עת שנתי, בינלאומי, בשם "Scripta Classica Israelica". המאמרים מופיעים באנגלית ובשאר השפות האירופיות. (המאמר הראשון, מאת פרופ' יוחנן גלוקר, הופיע בלטינית.) הסקריפטה מפרסמת מאמרים מכל תחומי הלימודים הקלאסיים, עם דגש מיוחד על ארץ ישראל והעם היהודי באותה תקופה ושואפת לספק במה לחוקרים צעירים. בין מדוריה מופיעות רשימות של תרגומים ופרסומים בעברית בלימודים הקלאסיים, של עבודות דוקטור בהכנה באוניברסיטאות השונות שבארץ, וכן תוכנית הכנס של השנה הקודמת.
אריה אגמון