ב-1939 הצטרף לקיבוץ בית זרע ולפלמ"ח. ב-1944 חזר לירושלים והחל במפעל חייו בקרב ילדים בשכונות. ייסד את המועדון המרכזי לתלמידי בתי הספר בעיר והקים את נחשונים של השומר הצעיר בשכונות. בזכות פעילותו בארגון היו מאות נערים ונערות לחברי גרעינים בקיבוצים. היה בין מייסדי אגף הנוער של ההגנה וחניכיו הצטרפו לחטיבת הראל של הפלמ"ח בקרבות במלחמת העצמאות. יחד עם חניכיו ,יצא בשיירה הראשונה מירושלים לתל אביב והשפלה. אחרי שליחות ציונית וחינוכית בקרב הנוער בתוניס ובטנג'ר, שימש מדריך ומורה של קבוצות נוער מצפון אפריקה ובני נוער ישראלים בקיבוץ שריד שבעמק ומורה בכפר הילדים מאיר שפיה לבני נוער יוצאי תימן והודו. ב-1958 יצא לשליחות בדרום אמריקה, שם הקים את התנועה הציונית הספרדית ואת תנועת הנוער הספרדי החלוצית תחזקנה. ב-1961 חזר לירושלים והיה מראשי האגף לנוער השכונות.
דמויות נוספות ממשפחת מיוחס.
עם בני המשפחה נמנים גם ר' מרדכי חיים מיוחס ור' חיים יוסף מיוחס אשר נשלחו כשד"רים מטעם כוללות הספרדים במאה ה-19, וכן הנכבדים רפאל מיוחס ואחריו בנו יעקב מיוחס אשר כיהנו לצד רב הכותל הראשון, בתפקיד שמשי הכותל המערבי עד לנפילת העיר העתיקה במלחמת העצמאות.
ביניהם נמנה גם יוסף מיוחס אשר היה בלח"י וידוע בכינויו "אברמיקו".
בית מיוחס וקברי בית דוד.
בשנת 1873 יצאה משפחת מיוחס מהעיר העתיקה שאת שעריה נעלו באותם הימים עם חשכה, ובנתה את ביתה באזור הכפר סילואן. בשנים 1914-1913 חפר הארכאולוג היהודי צרפתי ריימון וייל באזור הסמוך לבית וגילה שם מספר מערות שאותן זיהה עם קברי בית דוד. בתקופה הרומית שימש המקום מחצבה, ההרס שנגרם למערות מקשה על זיהויו של האתר. בשל גילוי המערות והכוונה לחפור מתחת לביתה, עזבה משפחת מיוחס את המקום. ההתיישבות היהודית באזור התחדשה בשנת 1991 וכיום מתגוררות בו 2 משפחות. בחפירה נחשפה כתובת תאודוטוס בן וטנוס כתובת זו ביוונית מזכירה בית כנסת ירושלמי וכן אדם בשם תיאודוטוס בן וֶטנוס שהוא ואבותיו כיהנו כראשי בית הכנסת כבר בימי בית שני. ממצא זה הוא עדות ארכאולוגית לכך שבירושלים היו בתי כנסת גם בזמן שבית המקדש השני עמד על תִלו.
משפט הקופים (סרט)
משפט הקופים (באנגלית: Inherit the Wind, מילולי: "ינחל רוח" על פי הפסוק "עֹכֵר בֵּיתוֹ יִנְחַל רוּחַ") הוא סרט קולנוע אודות משפט הקופים שהתנהל בקיץ 1925 במדינת טנסי שבארצות הברית, בו הועמד לדין המורה ג'ון סקופס והואשם בכך שלימד בכיתה את תורת האבולוציה של דרווין. הסרט הופק בשנת 1960 על ידי אולפני יונייטד ארטיסטס בבימויו של סטנלי קריימר ובהפקתו לפי מחזה באותו שם מאת ג'רום לורנס ורוברט אי. לי. בסרט מככבים פרדריק מארץ', ג'ין קלי וספנסר טרייסי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
למרות היותו סרט היסטורי, הסרט מהווה עיבוד קולנועי דרמטי של האירועים ולא תיעוד שלהם. הוא מתמקד בעיקר בטיעוני חופש הדיבור וזאת במידה רבה כאמצעי למתיחת ביקורת על הגבלת חירות זו בתקופת המקרתיזם שרדף שחקנים ואמנים בעלי דעות שמאלניות בעת שיצא לאקרנים.
רקע.
ב־13 במרץ 1925, נחקק בטנסי חוק שאסר על לימוד תאוריית האבולוציה ממניעים דתיים. האיגוד האמריקאי לזכויות האזרח הציע את הגנתו לכל מי שיואשם בלימוד האבולוציה בניגוד לחוק, ואף חיפש מורה שיתנדב לעשות זאת, מתוך תקווה שכאשר יובא הנושא לבית המשפט, יוכלו להוכיח את חוסר החוקתיות של החוק הנ"ל. לבסוף נמצא המתנדב, ג'ון סקופס, שהיה אז בן 24, מורה למדעים ומדריך ספורט בבית הספר המקומי בכפר קטן בשם דייטון. המשפט נפתח ב-10 ביולי, כאשר את התביעה ייצג המטיף והפוליטיקאי ויליאם ג'נינגס ברייאן, שאף היה מועמד לנשיאות ארצות הברית ואילו את ההגנה ייצג בהתנדבות עורך הדין קלרנס דרו.
הסרט.
כמעט כל עלילת הסרט מתרחשת בין כותלי בית המשפט. הסרט מתמקד בעיקר בשלושה: שני עורכי הדין, התובע מת'יו האריסון בריידי, המבוסס על דמותו של בראיין, ושגולם על ידי פרדריק מארץ', והסנגור הנרי דראמונד המבוסס על דמותו של דרו ושגולם על ידי ספנסר טרייסי; ועיתונאי ציני שנשלח לסקר את המשפט, שמבוסס על ה. ל. מנקן, בגילומו של ג'ין קלי.
עלילת משנה נוגעת בדמותו של המורה סקופס, שהיה דמות משנית גם במשפט שכן לא נחקר כמעט כלל על דוכן העדים.
בשיאו של הסרט חוקר דרו את ברייאן על אמונתו בתנ"ך המתבררת כאמונה מילולית בכתוב, שמובילה אותו לאבסורדים. לפי עלילת הסרט ברייאן מת במהלך נאום נמלץ שהוא נושא מיד לאחר הקראת גזר הדין באולם בית המשפט, במציאות נפטר ברייאן חמישה ימים לאחר המשפט.
פרסים ומועמדויות.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר: לשחקן הטוב ביותר (טרייסי), לעיבוד הקולנועי, לצילום שחור-לבן ולעריכה.
בפסטיבל ברלין זכה מארץ' בפרס "דב הכסף" לשחקן הטוב ביותר וקריימר זכה בפרס על בימוי סרט מתאים לצפייה לדור הצעיר והיה מועמד לפרס דב הזהב לסרט הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרסי באפט"א ופרס גלובוס הזהב.
הסרט זוכה לביקורות מעולות לאורך מספר עשורים, בעיקר על הפגנת המשחק של השחקנים הראשיים, בהם ג'ין קלי שאין לו בסרט כל תפקיד בשירה ובריקוד והוא מפגין משחק דרמטי. הוא קיבל דירוג גבוה במיוחד של 90% ביקורות חיוביות באתר "Rotten Tomatoes".
וולומולו
וולומולו (באנגלית Woolloomooloo) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.
גאוגרפיה.
וולומולו גובל ממערב במרכז העסקים הראשי של סידני (ליתר דיוק, בגני הדומיין), מצפון במפרצון וולומולו (שלוחה של מפרץ ג'קסון הקרויה על שמו), בדרום בדרלינגהרסט ובמזרח בפוטס פוינט. הוא פרוור קטן יחסית, ומשמש כמקום מגורים לעובדים במרכז סידני.
היסטוריה.
פרוור וולומולו החל כבית אחוזה של ג'ון פאלמר, מהמתיישבים הראשונים במושבה שלימים תיקרא סידני. הוא בנה את בית אחוזתו ב-1793 וקרא לו בית וולומולו מתוך התחשבות בתרבות התושבים המקומיים, שנספו במגפה כשנה לאחר הגעת המתיישבים אל האזור. הוא בחר באיות המשונה של השם, והמילה האבוריג'ינית עליה התבסס הייתה ככל הנראה ולמולה (Wallamullah), שמשמעה "שפע", או ולבמולה (Wallabahmullah), שמשמעה גור קנגורו שחור. בשנת 1852 העלה חוקר שפה השערה לפיה המקור לשם היה ולה-מלה (Wala-mala), שמשמעה אדמת קבורה. שם האזור סביב נחלתו היה בתחילה גרדן איילנד קוב (מפרץ אי הגנים) בעקבות אי קטן הקרוב למפרץ. שטח גרדן איילנד קוב חולק בין וולומולו, סארי הילס ודרלינגהרסט, וכך התבססו גבולותיו הקיימים של הפרוור.
בין השנים 1918 ל-1935 עברה בפרוור חשמלית, שהחלה מרחוב פארק והגיעה עד הרציפים במפרצון וולומולו. היא הוחלפה מוקדם יחסית לקווי חשמליות אחרים, שנותרו בפעילות עד שנות החמישים.
המזח בוולומולו, שזכה לשם מזח האצבע (Finger Wharf) היה מועמד להריסה לאחר שהפך לאזור נטוש ועני מאוד בשנות השמונים. לאחר שתושבים מקומיים התנגדו להריסתו, הצליחה העירייה לבנות במקום פרויקט מלונאות חדש, ששיפר את ערך הבתים באזור וסייע לג'נטריפיקציה שעברה עליו.
תרבות.
בפרוור שני אתרים בולטים לחיי תרבות: מזח האצבע וגן הדומיין, ממזרח וממערב. אזור המזח כולל פאבים ומסעדות, וגן הדומיין הוא מהגנים הציבוריים הגדולים והמפותחים בסידני.
שמו המוזר של הפרוור זיכה אותו במספר אזכורים תרבותיים: ספר הילדים האוסטרלי הקנגורו מוולומולו מאת ג'וי קאולי מתאר את הדמות הראשית כתושבת המקום; הקרקס המעופף של מונטי פייתון תיארו במערכון ברוסז האוסטרלי שלהם את האוניברסיטה (המומצאת) בוולומולו; ואחד מהמועדונים הפופולריים בעיר אוטרכט בהולנד קרוי וולומולו על שם הפרוור.
בין הסלבריטאים המחזיקים בבית בפרוור – ראסל קרואו.
וולומולו, ניו סאות' ויילס
קרב יד מרדכי
קרב יד מרדכי היה קרב בלימה שנערך במלחמת העצמאות בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר שנע צפונה לעבר תל אביב. במשך שישה ימים, החל מ-18 במאי ועד ל-23 במאי 1948, נערכו ניסיונות של חטיבה מצרית סדירה לכבוש את קיבוץ יד מרדכי, עליו הגנו 150 לוחמים עם 75 כלי נשק קלים.
כאשר התברר סופית שהתגבורת שנשלחה לא מצליחה לחדור את הכיתור המצרי, ולאחר שהלוחמים נותרו ללא תחמושת ונשק ראוי וספגו אבדות כבדות, הוחלט על נטישת הקיבוץ.
סיפור עמידת קומץ הלוחמים החמושים בנשק דל, מנותקים ללא סיוע חיצוני כנגד חטיבה מצרית סדירה, הפך לאחד הסמלים הבולטים של עמידה עיקשת בתש"ח.
רקע.
ב-14 במאי 1948, ה' באייר תש"ח, הכריזה מועצת העם על הקמת מדינת ישראל. ב-15 במאי פלש הצבא המצרי לארץ ישראל.
קיבוץ יד מרדכי שכן בקרבת הכביש הראשי ושלט עליו ועל מסילת הברזל הסמוכה לו. היה זה למעשה היישוב העברי הראשון בו נתקל הצבא המצרי מצפון לעזה בואכה תל אביב.
מפקדי הצבא המצרי החליטו לכבוש את הקיבוץ על מנת להבטיח את עורפם לאחר שינועו צפונה לעבר תל אביב.
ב-16 במאי נראו על הדיונה הגבוהה שמדרום תצפיות ראשונות של המצרים שהתכוננו להתקפה. מפקד פלוגת הפלמ"ח, סרן גרשון דובנבוים (דבמבם) החליט לשלוח לאזור הדיונות שמדרום לקיבוץ סיור אלים באותו הלילה, ליל יום ג' 18–19 במאי.