גולדשלאג נולדה בברלין למשפחה מתבוללת. אביה, גרהרד גולדשלאג, היה בין היתר עיתונאי, מלחין ומנצח ואמה הייתה זמרת קונצרטים. לאחר עליית הנאצים לשלטון בינואר 1933 היא חייתה כמו יתר יהודי גרמניה במשטר של טרור והטרדות קשות מצד השלטון הנאצי.
היא התחתנה במהלך חייה חמש פעמים: לאחר "גירושו" של בעלה הראשון, ב–9 באוקטובר 1944 היא נישאה שוב, הפעם עם משתף פעולה יהודי אחר, בשם רולף איזאקסון (Rolf Isaaksohn). נישואיה השלישיים היו עם פרידהיים שלנברג (Friedheim Schellenberg), הרביעיים עם נהג מונית צעיר כבן עשרים, והחמישיים עם מנצח ברלינאי, שהלך לעולמו ב-1984. בסוף חייה סבלה מבדידות ודיכאון. ב-1994, שמה קץ לחייה בקפיצה מחלון דירתה, בהיותה בת 72.
מלחמת העולם השנייה.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נישאה גולדשלאג למוזיקאי היהודי מנפרד קיבלר (Manfred Kübler). יחד עם קיבלר הועסקה כעובדת כפייה במפעל האלקטרוניקה Ehrich &amp; Graetz שבברלין. בתחילת 1943 נמנתה עם אחרוני היהודים שנותרו בברלין. קצת לאחר תחילתה של "אקציית בית החרושת" (הכינוי שהוענק לגירוש הגדול של יהודי גרמניה למחנות ההשמדה) באביב 1943, היא ירדה למחתרת והודות למראה הארי שלה (שער בלונדיני ועיניים כחולות), ובעזרת מסמכים מזויפים, הסתירה את זהותה היהודית.
באביב של אותה שנה נלכדה עם הוריה על ידי הגסטפו באחת מנקודות המפגש שלהם. לאחר עינויים קשים ועל מנת להימנע מגירושה וגירוש הוריה למחנות ההשמדה, הסכימה ליהפך ל"לוכדת" יהודים בעבור הגסטפו. לצד חסינות מפני גירוש (שניתנה לה ולהוריה) הבטיחו לה בגסטפו שכר של 200 רייכסמארק על כל יהודי שתסגיר לידיהם. במהלך תקופה זאת, אחר שצוידה על ידי הגסטפו באקדח ובהסתייעה במיומנות היוצאת מגדר הרגיל שרכשה לעצמה כאשת מחתרת לשעבר, החלה גולדשלאג בפעילותה.
על פי הערכות שונות, במשך תקופת פעילותה בשירות הגסטפו הייתה גולדשלאג אחראית לזיהויים והסגרתם של בין 600 ל-3,000 יהודים, בהם מנהיגי "חוג חלוצי", גד בק וצבי אבירם. ככל הנראה אחד מן הראשונים שהוסגר על ידה היה בעלה שבמהלך 1943 הועלה על אחת הרכבות לאושוויץ יחד עם כל משפחתו. הוריה, שהובטח לה על ידי מפעיליה כי ייהנו מחסינות, לא שרדו את המלחמה. לאחר שהות בגטו טרזיינשטט הם נשלחו לאושוויץ באוקטובר 1944, שם נרצחו תוך זמן קצר. למרות זאת גולדשלאג לא חדלה מלשתף פעולה עם הנאצים, והיא המשיכה בפעילות זאת עד שלהי המלחמה במאי 1945.
במהלך הקרב על ברלין ב-1945 התיישבה גולדשלאג בזהות בדויה בחלק המזרחי של גרמניה, בעיר ליבנוולד. בדצמבר של אותה שנה היא נעצרה ונכלאה בליבנוולד לאחר שאחות בבית חולים דיווחה ששמעה מפיה השוואה מקוממת כביכול בין המשטרה החשאית הרוסית לבין הגסטאפו. לאחר שהצהירה על זהותה האמיתית נכלאה בבית הכלא המשטרתי באלכסנדרפלאץ, משם הועברה לידי שלטונות הצבא הסובייטי. ביוני 1946 הועמדה בפני בית משפט צבאי סובייטי באשמת שיתוף פעולה עם הגסטפו. היא נידונה למאסר של 10 שנים, אותה עברה במספר בתי כלא בגרמניה המזרחית.
לאחר שחרורה שבה לברלין והתיישבה בחלקה המערבי שבשליטת בעלות הברית. ב-1957 הועמדה שוב לדין, הפעם תחת אישומים של "סיוע לרצח" ו"שלילת חירות" של מספר לא ידוע של אנשים. היא נידונה שוב לעשר שנות מאסר, הפעם על ידי השלטונות האמריקאים. מאחר שריצתה כבר תקופת מאסר דומה כשנכלאה על ידי השלטונות הסובייטים בסוף המלחמה, פטר אותה בית המשפט ממימוש העונש בפועל.
יצחק מבוהוש
תפילת הכלה
תחינת הכלה
רשימת מדינות על-פי עתודות הנפט המוכחות
להלן טבלה של דירוג מדינות על פי עתודות הנפט המוכחות, המבוססת על נתוני כתב העת האמריקני Oil and Gas Journal, נכון ל-1 בינואר 2013. למעלה מ-70 אחוזים מכלל עתודות הנפט בעולם מצויות בידי אופ"ק.
ז'ירונד (שפך נהר)
שפך נהר הז'ירונד (בצרפתית: Gironde, באוקסיטנית: Gironda) הוא שפך נהר בדרום-מערב צרפת שנמצא בגבול בין פואטו-שראנט מצפון וממזרח ואקיטן מדרום וממערב.
הז'ירונד נוצר מהתלכדות שני נהרות הגארון והדורדון (Dordogne) בבק ד'אמבז (Bec d'Ambès) ונשפך אל מפרץ ביסקאיה. הנהר נתן את שמו למחוז ז'ירונד.
אורכו של השפך 75 ק"מ ובשפך רוחבו מגיע ל-12 ק"מ בכך הוא שפך הנהר הגדול ביותר במערב אירופה ומשתרע על שטח של 635 קמ"ר. רוחבו הרב של שפך הנהר איפשר בהיסטוריה את התפתחות המסחר הימי הנרחב באזור כולו ואת בניית העיר בורדו והתפתחותה על גדות הגארון. כך שכלכלת האזור לא כוללת רק דיג אלא גם איפשר את התפתחות כלכלת הנפט והאלקטרוניקה בזכות נמל הנפט בבק ד'אמבז והקמת תחנת כוח גרעינית בבלאי.
איים בז'ירונד.
בכל אורך שפך הנהר יש איים הממוקמים בו. האיים השתנו עם הזמן בעקבות שימושים שונים של בני האדם וכן בגלל החולות ששינו מקומם בהתאם לזרמים השונים. להלן רשימת האיים הגדולים מצפון לדרום:
היווצרות שפך הנהר.
שפך הנהר זורם על משטח גירי מתקופת הקרטיקון. הרי האלפים והרי הפירנאים נוצרו כתוצאה מהקימוט האלפיני לפני 60 מיליון שנה, והקימוט ייצר קמר בז'ונזה (Jonzac) וצוקים בדרום מאדוק. זרמי המים שפגעו בצוקים יצרו את שפך הנהר. באותה תקופה כל האזור היה מוצף ים ורק לקראת סוף תקופת השלישון הייתה ירידה במפלס המים.
תחילת הרביעון אופיין בתקופת קרח וחום מחזוריות, ושינויים אלו הם שעיצבו את שפך הנהר בצורתו הנוכחית. לפני כ-2,000 שנה נוצרו הביצות בגדות השפך, ולפני כ-1,000 שנה נוצרו הדיונות והחופים. כיום הביצות כולן יבשו אך הז'ירונד ממשיך להתחדש כל העת. כך למשל ב-1999 שקע האי קרוט (île de la Croute) מתחת למים, וכך העיירה בורג' מצאה את עצמה מול נהר הדורדון ולא מול הז'ירונד.
וובאן והשפך.
סבסטיאן דה וובאן שהיה אחראי הביצורים של לואי הארבעה עשר, בנה מערכת ביצורים לאורכי חופי צרפת על מנת להגן על צרפת ממתקפות של יורדי ים ובפרט ההולנדים והאנגלים. במסגרת הביצורים על וובאן הוטל להגן על הז'ירונד כנתיב שיט חשוב למסחר של צרפת כאשר במעלה השפך ממוקם נמל בורדו שהיה הנמל העיקרי של צרפת. וובאן החל את בניית הביצורים בסוף המאה ה-16 כאשר המיקום שהוא בחר למיקום הביצורים היה העיר בלאי. הוא בנה את מצודת בלאי אולם לאחר בניית הוא גילה כי המצודה עצמה אינה מספקת מענה לשליטה על כל המעבר בז'ירונד משום שהארטילריה שישבה במבצר לא יכלה להגיע עד לצידו השני של הנהר.
בעקבות כך בין 1690 ל-1693 בנה וובאן את פור מדוק מצידו השני של השפך ואת פור פאטה על אי במרכז השפך כך שבסוף המאה ה-17 הז'ירונד נסגר לתנועה של כוחות עוינים. הביצורים האלו הועמדו למבחן רק ב-1814 במהלך המלחמה של הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בפירנאים.
סובסידיאריות
עקרון הסובסידיאריות (בעברית: עיקרון השִׁיּוּרִיּוּת) הוא עיקרון בארגונים מבוזרים לפיו המדרג הגבוה בארגון צריך לטפל רק באותן משימות שאינן יכולות להיות מטופלות טוב יותר במדרג נמוך או מקומי יותר. העיקרון מיושם בתחומים של מדעי המדינה, ניהול ארגוני, פיקוד צבאי, קיברנטיקה ומדעי המידע. במדע המדינה, עקרון השיוריות נחשב לעיקרון הבסיסי של הפדרליזם.
עקרון הסובסידיאריות במשפט האיחוד האירופי.
עקרון הסובסידיאריות הוא עיקרון משפטי החל בדין האיחוד האירופי, ומעוגן בסעיף 5(3) באמנה על האיחוד האירופי (TEU):
עקרון הסובסידיאריות חל רק בתחומים שבהם למוסדות האיחוד האירופי אין סמכות ייחודית לחקיקה, אלא הנמצאים בסמכות משותפת של האיחוד האירופי והמדינות החברות. ביחס לתחומים הללו מתעוררת אפוא השאלה מי ראוי שישתמש בסמכותו לגבש מדיניות ולחוקק חקיקה: מוסדות האיחוד או המדינות החברות, כל אחת לפי הבנתה וצרכיה? עקרון הסובסידיאריות מבקש להשיב על השאלה הזו וקובע כי מוסדות האיחוד רשאים בסמכותן (השיורית) לחוקק חוקים בתחומים הללו שעה שמתקיימים שלושה תנאים מצטברים:
התפתחות עקרון הסובסידיאריות.
המקור ההיסטורי של עקרון הסובסידיאריות מצוי במשנתה של הכנסייה הקתולית. עם זאת, יש הרואים את המקור העתיק שלו בעצתו של יתרו למשה להאציל את רוב סמכויות השיפוט שלו לשופטים בדרגות נמוכות יותר: יש הרואים בסובסידיאריות עיקרון בעל הצדקה מוסרית-חברתית (כגון, הוגי הכנסייה) במובן זה שהמוסר מחייב לאפשר לאנשים לקבוע את גורלם עד כמה שניתן, ויש הרואים בה ביטוי לעיקרון דמוקרטי, המחייב שהחלטות תתקבלנה כמה שיותר קרוב לאלה שעומדים להיות מושפעים מהן. העיקרון נכלל תחילה ב-Single European Act מ-1987. באמנת מאסטריכט (אשר נכנסה לתוקף ב-1993) ניתן לעיקרון תוקף אשר חיזק את מעמדו, והוא נקבע באמנה כעיקרון כללי של משפט האיחוד האירופי. אמנת אמסטרדם (אשר נכנסה לתוקף ב-1999) הוסיפה פרוטוקול ליישום 'עקרון הסובסידיואריות' ו'עקרון המידתיות'. באמנת ליסבון (אשר נכנסה לתוקף ב-2009), פרוטוקול זה תוקן, ונהפך לפרוטוקול השני לאמנת ליסבון.
עקרון הסובסידיאריות ועקרון המידתיות.
סעיף 5(1) לאמנה על האיחוד האירופי קובע כי ההגבלות על סמכויות האיחוד האירופי ומוסדותיו נופלות בגדר 'עקרון ההענקה' (The Principle of Conferral), כאשר השימוש בסמכויות אלו נמצא בגדר עקרונות 'הסובסידיאריות' ו'המידתיות'. כלומר, 'עקרון ההענקה' קובע אילו סמכויות נמצאות בגדר הסמכויות שהוענקו לאיחוד האירופי ומוסדותיו, ועקרונות 'הסובסידיאריות' ו'המידתיות' קובעים איך להפעיל סמכויות אלו.
יישום בפועל של עקרון הסובסידיאריות.