המגורשים היו במצב גופני קשה, ונמנעו מהם מזון וטיפול רפואי. רבים מהם זעקו לעזרה וביקשו מזון ומים, בבולגרית, טורקית ולאדינו. למרות איומי השוטרים הבולגרים ניגשה ואסילבה לקבוצת מגורשים, והעניקה להם מים, מזון וטיפול בסיסי. לשוטרים שניגשו אליה ואיימו, אמרה: "אתם יכולים להרוג אותי, אבל לפני כן, תנו לי להשקות את האנשים המסכנים הללו".
יהודי תראקיה הועלו על ארבע מעבורות נהר לכיוון וינה, ממנה הובלו ברכבות לקטוביץ ומשם למלקיניה גורנה ועד למחנה ההשמדה טרבלינקה. כמה עשרות ניצלו מהשמדה.
ב-18 בדצמבר 2001 הוכרה נדז'דה ואסילבה כחסידת אומות העולם.
ואסילבה נפטרה ותאריך פטירתה אינו ידוע.
נדז'דה וסילבה
לימס הדנובה
לימס הדנובה (בגרמנית: Donaulimes) הוא השם שניתן לחלק הגבול הצבאי הרומי לאורך הדנובה בבוואריה שבגרמניה, אוסטריה, סלובקיה, הונגריה, סרביה, רומניה ובולגריה.
ביצורי הגבול כללו מספר רב של מגדלי שמירה, מחנות לגיון ומבצרים. בגלל הגדה הבוצית והמסועפת שלה, היה קשה לפקח על הדנובה. לכן, בניגוד לקו הגבול של הלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה, שהשתרע מערבית ללימס הדנובה, לא נבנתה חומת גבול. המחנות הוקמו באמצע המאה הראשונה. מאוחר יותר, תחת טראיאנוס, הוקפו המחנות, שבמקור היו מוקפים רק בחומות אדמה, בחומות אבן.
לאורך הלימס נסללה דרך, שחיברה בין התחנות, המבצרים והמצודות לדלתה של הדנובה, "דרך הדנובה" (בלטינית:Via Istrum). לימס הדנובה הוא מונומנט ארכאולוגי, ומאז 2021 הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה חלקית של הלימס באוסטריה ובבולגריה.
המבצר העתיק ביותר באוסטריה היה זה של קרנונטום. מבצר עזר במרחק של 14 קילומטרים לכיוון מערב עד שלוגן (שכונה במועצה ) באוסטריה עילית. המסלול באותה תקופה היה מקביל בערך לכביש Wiener Straße (B1) של היום מווינה ללינץ.
מכיוון שהדנובה לא תמיד הציעה את ההגנה הדרושה, נבנו ראשי גשרים גם על הגדה הצפונית, כמו בשטילפרייד (Stillfried) או באוברלייזר ברג (Oberleiser Berg), נגד המרקומנים. אלו פונו תחת קומודוס בנו של מרקוס אורליוס ורצועה של שטח מת ברוחב שבעה קילומטרים נקבעה לאורך הדנובה.
הביצורים ההולכים ומתפוררים שופצו רק תחת הקיסר ולנטיניאנוס הראשון (364–375) והותאמו לשיטות הלחימה של אותה תקופה. החומות חוזקו והתעלות חודשו. בנוסף נוספו מגדלים לחומות. בשנת 1960 נמצאו שרידי מגדל שמירה ליד אוברנה (Oberranna, שכונה בשטח המועצה ). אבל ביצורים אלו החזיקו מעמד רק עוד מאה שנים. בשנת 488 פינתה האימפריה הרומית את השטח שכיום הוא שטח אוסטריה.
הביצורים הרומיים בחלק התחתון של הדנובה תוקנו שוב ושוב לאחר מכן, במיוחד תחת קיסרי האימפריה הביזנטית: אנסטסיוס הראשון ויוסטיניאנוס הראשון. הם שימשו בפעם האחרונה במהלך מסעות המלחמה בבלקן של הקיסר מאוריקיוס וגם תחת יורשו פוקאס כבסיס לפעולות צבאיות גדולות יותר, ובחלקם הוצב גם חיל מצב. עד שהפרוטו-בולגרים פלשו למחוז מואסיה אינפריור בשנת 679.
מגדלי הגנה בודדים עדיין נשמרים בבכרנסדורף (Bacharnsdorf) שבאוסטריה תחתית, במאוטרן (Mautern, פאביאניס בתקופה הרומית) ובטרייסמאואר (Traismauer, אוגוסטיאנה בתקופה הרומית). ישנם גם שרידים שמורים בטולן ובצייזלמאואר (Zeiselmauer). ביער קירנברג (Kürnberger Wald) שליד לינץ יש שרידים של חורבות של מגדל שמירה מהתקופה הרומית.
מבצרים באוסטריה.
מחנות לגיון באוסטריה היו ב:
מבצרים ומוצבים באוסטריה היו ממערב למזרח ב:
פאנוניה אינפריור.
בשנת 103 לספירה חילק הקיסר טראיאנוס את הפרובינקיה פאנוניה לשני חלקים: פאנוניה סופריור (Pannonia Superior) ופאנוניה אינפריור (Pannonia Inferior) או פאנוניה תחתית. הפרובינקיה פאנוניה אינפריור משתרעת לאורך הצד המזרחי של הדנובה, כיום חלק מהונגריה, סרביה, קרואטיה ובוסניה והרצגובינה. מושבות ועיירות נבנו בכל האזור משני צידי הדנובה, בנוסף למבצרים הרומאים, חיל המצב ובסיסים. כמה מן הבולטים היו (מצפון לדרום מהונגריה, דרך קרואטיה לסרביה):
הדנובה התחתונה.
על הדנובה התחתונה, בין בולגריה לרומניה של ימינו, נסללה דרך הדנובה התחתונה (באנגלית: Low Danubian Road), דרך רומית, בגדה הדרומית (בולגריה של ימינו) בתקופת שלטונו של הקיסר טיבריוס במאה ה-1 לספירה.
משני צידי הדנובה נבנו מחנות צבא רומאיים (מבצרים), חיל מצב קטן ומגדלי שמירה. כמו כן נבנו יישובים אזרחיים, בעיקר עבור יוצאי צבא ולגיונרים לשעבר. המבצרים הרומיים הבאים היו הראשונים שהוקמו על הדנובה התחתונה במאה ה-1:
אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ב-1 בפברואר 2018 הגישו גרמניה, אוסטריה, סלובקיה והונגריה בקשה משותפת להכללת לימס הדנובה ברשימת המורשת העולמית. הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים, המייעצת לוועדת המורשת העולמית, המליצה על הכללת אתר זה ברשימה. אך ממשלת הונגריה פרשה מתהליך ההכרה בהתראה קצרה, כיוון שרצתה ששרידי העיר הרומית אקווינקום בצפון בודפשט יוחרגו מהמורשת העולמית. המשמעות הייתה שהבקשה התבטלה עבור כל המשתתפים. לאחר תיקון ההסכם, חזרו על התהליך בשנת 2021, אך שוב ממשלת ויקטור אורבן בהונגריה חסמה את הכללת לימס הדנובה באתרי המורשת העולמית זמן קצר לפני סיום תהליך ההכרזה.
ב-30 ביולי 2021 הוחלט במסגרת "ישיבת ועדת המורשת העולמית" השנתית של אונסק"ו שהתקיימה בעיר פוג'ואו בסין לצרף את קטע הלימס של הדנובה המשתרע בבוואריה, אוסטריה וסלובקיה, לרשימת אתרי המורשת העולמית בשם: "גבולות האימפריה הרומית: לימס הדנובה (הקטע המערבי)". החלק ההונגרי של לימס הדנובה אינו כלול בינתיים מכיוון שהונגריה פרשה מהבקשה שהוגשה בתחילה יחד עם גרמניה, אוסטריה וסלובקיה. כתוצאה מכך, אתר המורשת העולמית מכיל 77 אלמנטים בלבד במקום 175. עבור החלקים הממוקמים בבולגריה, רומניה וסרביה, מדינות אלה הגישו בקשות לאומיות, שלגביהם טרם התקבלה החלטה בוועדת המורשת העולמית.
חצרמותית
חצרמותית (בתעתיק מדויק: חַצְ'רַמַוְּתית, קרובה יותר להגייה "חדרמותית" בעברית; בערבית: حضرموتية "חַצְ'רַמַוְּתִיַה") הייתה השפה העתיקה ביותר, והמזרחית מבין ארבע השפות הידועות בקבוצת שפות דרום-ערב העתיקות במשפחה השמית. היא שימשה באזור חצרמוות וגם באזור שסביב הבירה החצ'רמותית שבווה, כיום נפת שבווה בתימן. החצ'רמותים שלטו במסחר בלבונה באמצעות תחנת המסחר החשובה שלהם סוּמְהוּרַם (בחצ'רמותית "ס1מהרם"), כיום האתר הארכאולוגי ח'וּר רוּרִי בנפת זפאר (טֻ'פָאר), שבעומאן.
מקור השם חצ'רמות לא הובהר. המקום זוהה עם "חֲצַרְמָוֶת" המקראי (בעברית), וגם בערבית נהוג לפרשו בדומה: חַצַ'ר ("הגיע") + "מוות". מנגד, ההיסטוריון כמאל סליבי טען כי הבסיס הוא השם "חצ'רם" 𐩢𐩳𐩧𐩣, משורש ח-צ'-ר "ירוק".
כתב.
כמעט כל העדויות בשפה החצ'רמותית מגיעות מכתובות שנכתבו בכתב הדרום-ערבי העתיק המונומנטלי (אותיות רישיות), המורכב מ-29 אותיות שמקורן בכתב הפרוטו-סינאי.
פונולוגיה.
הפונמות המשוחזרות בשפה היו זהות בעיקרן לאלה של שבאית (ראו שם). מאפיינים ייחודיים של חצ'רמותית משמרים אלמנטים מפרוטו-שמית, במיוחד בכתובות מוואדי חצ'רמוות. כך, העיצור השורק [s3] מפרוטו-שמית נשמר כך, בעוד שהוא הפך לבין-שיני [ṯ] ביתר שפות דרום-ערב העתיקות. למשל, המילה "שלוש" היא [שלס] (בתעתיק השמי s2ls3) בחצ'רמותית, לעומת [שלתֿ'] (s2lṯ) בשבאית. מצד שני, יש גם מקרים שבהם מוצאים תֿ' [ṯ] במילים שצורתן הקדומה נכתבת בסָמֶך [s3], למשל בחצ'רמותית המילה "כְּתב" היא [מתֿ'נאד] mṯnad, לעומת [מסנד] ms3nd ביתר שפות דרום-ערב העתיקות.
במהלך חייה של השפה כנראה הופיעו שינויים פונטיים מסוימים, ככל שניתן להסיק משינויים בכתיב, בהשוואת כתובות מתקופות שונות: מהאות עין [ˤ] לאות אלף [ˀ], מהאות ט'ית' [ẓ] לאות צאד [ṣ], מהאות ת'או [ṯ] לאות סמך [s3].
כמו בשפות שמיות אחרות, לעיתים נוּן [n] עוברת הידמות מלאה לעיצור הבא אחריה. לדוגמה, ברבים של המילה "נפש" [נפס1] nfs1 הנוּן נטמעת בפֶא שאחריה, וכך המילה "נְפשוֹת" במקום [אנפס1] ʾnfs1 נכתבת [אפס1] ʾfs1.
מורפולוגיה
כינויי הגוף השלישי בחצ'רמותית מתחילים באות סאת [s1].
יש בשפה סופיות נקבה המסתיימות באות תֿ'אוּ [ṯ] או באות סמך [s3].
היסטוריה.
הממצאים הקדומים ביותר של כתב דרום-ערבי עתיק היו חרסים שנמצאו ברַייבּוּן (כיום ואדי דַװְעַן), הבירה הישנה של חצ'רמוות, ותוארכו באמצעות תיארוך פחמן-14 למאה ה-12 לפני הספירה. על כן חצ'רמותית היא שפת דרום-ערב העתיקה ביותר. לאחר כיבוש ממלכת חצ'רמות במאה ה-4 לספירה על ידי חמיירים, כחלק מהרחבת ממלכת שבא, שבאית הפכה לשפה הרשמית באזור, ומאז פסקו הכתובות בחצ'רמותית. ייתכן שהיעלמות הכתובות החצ'רמותיות, שברובן היו כתובות הקדשה לאלים המקומיים, מוסברת בכך שהחמיירים הביאו איתם את המונותאיזם, ועל כן לא ידוע אם חצ'רמותית אכן מתה בזמן זה או שמא רק פסקה לשמש כשפת הכתובות.
חוסה אמביסקה
חוסה אמיליו אמביסקה גארטה (בספרדית: José Emilio Amavisca Gárate; נולד ב-19 ביוני 1971 בלארדו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה כשחקן.
אמביסקה החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1988 כאשר שיחק כקשר בקבוצת לארדו במחזוב קנטבריה, ספרד.
בשנת 1989, חתם בקבוצת ריאל ויאדוליד, מהליגה הספרדית.
בשנת 1991, הושאל לעונה אל קבוצת יוניו אספורטיבה ליידה.
בשנת 1994, חתם בקבוצת ריאל מדריד שאומנה על ידי חורחה ולדאנו.
בעונת הבכורה שלו בריאל מדריד, כבש 10 שערי ליגה וסייע לקבוצת לזכות באליפות ספרד.
בשנת 1999, חתם בקבוצת ראסינג סנטנדר, עם סיום עונת 2001 ירדה קבוצתו אל הליגה הספרדית השנייה.