עד 1994 לימדה בבתי-ספר תיכוניים בתל אביב, בין היתר בתיכון עירוני י"א, ושימשה כיו"ר וועדת העברית בעיריית תל אביב. מ-1986 הועסקה בבית הספר לחינוך ובמרכז האוניברסיטאי לפיתוח סגל בחינוך אוניברסיטת תל אביב כמפתחת תוכניות, מרכזת קורסים ומרצה בתחום הספרות והחינוך ובמקביל (מ-1988) לימדה ספרות במכללת לוינסקי לחינוך. פיתחה ערכה להוראת מושגי יסוד בספרות שהופקה בעידוד הפיקוח על הוראת הספרות במשרד החינוך והוצגה ביריד המזרח בתל אביב. כתבה תסריטים ותחקירים לטלוויזיה הכללית והחינוכית והועסקה כרעיונאית עבור שרות הסרטים הישראלי והטלוויזיה בין השנים 1980–1989. השתתפה בתוכניות רדיו וטלוויזיה בתחומי מחקריה וכתבה ספרים ועשרות מאמרים וביקורות ספרות. מחקריה מתפרסמים בבמות שונות: "עיתון 77", "מאזנים", "עיונים בחינוך", "עיונים בספרות ילדים", "חלקת לשון", "גג" וב"ביקורת ופרשנות". בשנים האחרונות (מ-2010) מתפרסמת במוסף תרבות וספרות בעיתון "הארץ" סדרת רשימות על מסעותיה בעקבות סופרים ומשוררים עבריים וישראליים. כיום (2013-2014) עוסקת גם בעריכת טקסטים ספרותיים אונליין כהכנה למבחני מחוננים וכן בהכנה אונליין לכתיבת חיבור למבחן יע"ל (ידע עברית לעולים) ופסיכומטרי במכון נועם. אם לבן וסבתא לנכדים.
מחקריה.
קרינסקי פרסמה ספרים מאמרים ומסות בתחום הספרות העברית החדשה ובתחום הספרות הכללית.
לקריאה נוספת.
על "המוטיב והסמל"
על "הדגם של ה"התקבלות" בהוראת הספרות – למידה בסביבה מתוקשבת"
על "פו הדב והפילוסופיה של האחר"
דיון כללי על פו הדב ובתוכו גם על המחברת וספרה:
על "בעקבות הכוכב האבוד. עיון והנחיה בקריאת הנסיך הקטן"
דיון כללי על הנסיך הקטן ובתוכו גם על המחברת וספרה:
חנקן שחור-מצח
חַנְקָן שְׁחוֹר-מֵצַח (שם מדעי: Lanius minor) הוא מין של ציפור מסוג חנקן במשפחת החנקניים.
הוא דומה במראהו לחנקן גדול ולחנקן דרומי ("Lanius meridionalis"). מתרבה בדרום-מזרח אירופה אל תוך אסיה, ומעדיף שטחים נמוכים ויבשים ונמצא לעיתים קרובות על קווי טלפון. חנקן שחור-מצח קטן במעט מחנקן גדול, יש לו מצח שחור וכנפיים גדולות יחסית. ציפור שיר זו היא בגודל בינוני ואוכלת חרקים גדולים, בעיקר חיפושיות, ציפורים קטנות, צפרדעים ולטאות. כמו חנקנים אחרים, חנקן שחור-מצח צד דגי פרקה, החיים במים מתוקים, ומשפד את גוויית הטרף באמצעות קוצים כמעין "מזווה". בתפוצה נדירה מגיע חנקן שחור-המצח גם אל מערב אירופה, כולל בריטניה, לרוב באביב.
ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים
ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים (לשעבר: ועדת המשנה למודיעין ולשירותי ביטחון) היא ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון בכנסת, העוסקת בפיקוח על גופי המודיעין והשירותים החשאיים של ישראל. הוועדה מונה שישה חברים לכל היותר, ובראשה עומד יו"ר ועדת החוץ והביטחון. הוועדה מתכנסת בחשאיות, פרוטוקולי דיוניה אינם מתפרסמים ברשומות, וכל דיווח על פעולותיה טעון אישור מראש של הצנזורה הצבאית.
הקמה וסמכויות.
תקנון הכנסת מסמיך את ועדת החוץ והביטחון לדון ב"מדיניות החוץ של המדינה, כוחותיה המזוינים וביטחונה". בשנת 1982, בעקבות הדלפות מהוועדה, החליט יו"ר הוועדה דאז להקים "כמה ועדות משנה, בהרכב מוגבל, כדי לדון ביתר פירוט ועומק בסוגיות רגישות הנתונות לאחריותה של הוועדה". אחת מהן כונתה "ועדת המשנה למודיעין ושירותי ביטחון", והיא נועדה לקיים דיונים מקיפים ופתוחים עם שירותי המודיעין באופן שיקיים את הפיקוח הפרלמנטרי על גופים אלה מבלי לסכן את ביטחון המדינה באמצעות פרסום מידע סודי. ב-2002, עם אישורו בכנסת של חוק שירות הביטחון הכללי, קיבלה ועדת המשנה מעמד סטטוטורי כגוף הפיקוח הפרלמנטרי על השב"כ. על פי הנוהג, ניתן ייצוג שווה יחסית לקואליציה ולאופוזיציה ומוענקת עדיפות למינוי חברי כנסת עם ידע ביטחוני מוקדם, משירות או מכהונה מיניסטריאלית.
עבודת הוועדה.
כללי ועדת החוץ והביטחון מסמיכים את הוועדה "לחוקק חוקים, תקנות וכללים ולבצע בקרה, פיקוח ואישור תוכניות עבודה ותקציבים של כלל גופי המודיעין ושל נושאים רגישים אחרים שלהם נגיעה מודיעינית".
הגופים שבפיקוח ועדת המשנה:
בין הנושאים שבפיקוח ועדת המשנה: הערכות מודיעין, ביטחון מידע וצנזורה, שבויים ונעדרים, תוכניות לאיסוף מידע ופערים באיסוף מידע.
כללי ועדת החוץ והביטחון מחייבים קיומן של לפחות 32 פגישות בשנה, לרבות פגישה אחת עם ראש הממשלה, 4 סיורים במוסד ובשב"כ, 4 פגישות עם ראש המוסד או עובדיו הבכירים, ועוד. חברי כנסת דיווחו בעבר כי בוועדת המשנה קיים פורום מצומצם עוד יותר, הקרוי "הוועדה הקטנה", בהשתתפות יו"ר הוועדה, נציג קואליציה ונציג אופוזיציה, אולם לוועדה כזו אין אזכור באתר הוועדה.
הרכב הוועדה.
בכנסת ה-24 מכהנים בוועדה חברי הכנסת הבאים: רם בן ברק (יו"ר), איתן גינזבורג, יוסי שיין, מיכל רוזין וצבי האוזר.
בכנסת ה-20 כיהנו בוועדה חברי הכנסת הבאים: צחי הנגבי (יו"ר), יאיר לפיד, אביגדור ליברמן, מוטי יוגב, אבי דיכטר, עמר בר-לב ואמיר אוחנה.
בכנסת ה-19 כיהנו בוועדה חברי הכנסת הבאים: אביגדור ליברמן (יו"ר), צחי הנגבי, בנימין בן-אליעזר, אריה דרעי ועפר שלח. זאב אלקין שימש כיו"ר הוועדה מחודש מאי 2014, תשעה חודשים לאחר שליברמן פרש ממנה וחזר לכהן כשר החוץ.
מידע סודי.
כדי למלא את תפקידם ביעילות, נהנים חברי הוועדה מנגישות גבוהה לחומר מודיעיני סודי ביותר. במרוצת השנים כיהנו בוועדה חברי קבינט לשעבר, בהם שרי ביטחון, חוץ, אוצר וחברי קבינט אחרים. כמה מהם העידו כי המידע שנחשפו אליו בוועדה עולה בהיקפו, בפירוטו ובסודיותו על המידע שנחשפו אליו בקבינט המדיני-ביטחוני. חברי ועדה שמעוניינים בכך יכולים לקרוא חומר סודי במתחם הוועדה, אולם הם אינם רשאים להוציא את המסמכים מחוצה לו. חברי הוועדה זכאים גם להגיש שאילתות מודיעיניות לגופי הביטחון הרלוונטיים.
ביטחון שדה.
עד שנת 2007 התקיימו דיוני ועדת המשנה על פי רוב בחדר ועדת החוץ והביטחון בקומה הראשונה, באגף הישן של הכנסת, שלא הותאם לשמירה על חשאיות. כך, מחוסר מקום שכנה כספת הוועדה מחוץ למתחם הוועדה, כך שמדי פעם יכלו באי הכנסת לראות עובד ועדה פוסע עם חומר סודי ולצדו איש משמר הכנסת. בהזדמנויות אחרות הבחינו עיתונאים בראשי ארגוני הביון צועדים לדיון חשאי בוועדת המשנה.
עם המעבר לאגף הוועדות החדש הוקצה לוועדת החוץ והביטחון מתחם סגור ומאובטח בקצה הקומה. הכניסה לחלל זה מתאפשרת רק עם כרטיס מגנטי מתאים, והיא כוללת בין היתר יציאה אחורית חבויה עבור מוזמני הוועדה.
פרסומים מהוועדה.
כבשאר ועדות המשנה של ועדת חוץ וביטחון, קובעים הכללים כי "הח"כים לא ידליפו מאומה ואף לא יתייחסו לעצם קיום הדיונים בוועדות המשנה. התייחסות לדיונים בוועדות המשנה השונות תעשינה רק על ידי יושבי הראש של ועדות המשנה, באישור ובתיאום עם יו"ר הוועדה". אולם, בהזדמנויות בודדות בעשורים האחרונים הורם מסך החשאיות שמאחוריו פועלת הוועדה, חלקן באורח יזום וחלקן בעקבות הדלפות.
דו"ח פולארד.
ב-21 בנובמבר 1985 נעצר בוושינגטון ג'ונתן פולארד, שהיה מנתח חומרי גלם באגף המודיעין של הצי האמריקני. הוא נשפט למאסר עולם על ריגול לטובת ישראל. ועדת המשנה לשירותים חשאיים בראשות ח"כ אבא אבן ובחברותם של אהוד אולמרט, שמחה דיניץ, מיכה חריש, אליהו בן-אלישר ודוד מגן, פתחה בחקירת הפרשה, אך נתקלה בהתנגדות חריפה של ראש הממשלה דאז שמעון פרס, שטען כי אין מקום לחקור את הפרשה. יו"ר הוועדה אבן ויו"ר הכנסת דאז שלמה הלל התעקשו כי עקרון האחריות הפרלמנטרית מחייב פיקוח על כל תחומי התפקוד של הממשלה. בסופו של דבר נכנעה הממשלה ושיתפה פעולה עם הוועדה.
הדו"ח, שהוגש ב-1987 וחלקו הקטן פורסם, מתח ביקורת חריפה על תפקוד הדרג המדיני והמקצועי בישראל בפרשת הפעלתו של פולארד.
ועדת עיראק.
בשנת 2003 פתחה ארצות הברית במבצע להפלת שליט עיראק סדאם חוסיין, על רקע אזהרות של שירותי המודיעין האמריקניים והישראליים מפני הימצאות נשק להשמדה המונית בעיראק. בסיום המלחמה לא נמצא נשק כזה בשטחה של עיראק. במקביל, התגלה כי לוב ניסתה לפתח במשך שנים נשק גרעיני, בלי שהדבר יגיע לידיעת ישראל.
על רקע שני כישלונות מודיעיניים אלה, החליט יושב ראש הוועדה, יובל שטייניץ, לחקור את תפקוד שירותי המודיעין. כמו בפרשת פולארד, גם במקרה זה נתקלה הוועדה בהתנגדות עזה ובסירוב לשתף פעולה, בעיקר מצד המוסד וצה"ל. המשבר נפתר רק בתיווכו של יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין. דו"ח הוועדה מתח ביקורת חריפה על המוסד ושירותי המודיעין, וקרא, בין היתר, להפקיע מאמ"ן את תפקיד "המעריך הלאומי". בחלקו הגלוי של הדו"ח התייחסו חברי הוועדה למחלוקת רבת השנים על סמכויותיה:
"ישנם הסבורים שהזכות ש'מעניקה' מערכת הביטחון לוועדת המשנה למודיעין ולשירותים חשאיים להציץ לקודש הקודשים הסמוי של ביטחון ישראל, מאפשרת לה לדרוש בתמורה להימנע מלמתוח עליה ביקורת ציבורית גם היכן שהדבר מתאפשר. ברם, אילו היינו נוהגים על-פי הכלל של "תהיי יפה ותשתקי", או-אז היינו מועלים בחובתנו לחברה ולמדינה, ובסופו של דבר גם בחובתנו למערכת הביטחון".
פרשת טננבוים.
בסוף 2003 אישרה ממשלת ישראל על חודו של קול הסכם לחילופי שבויים עם חזבאללה, שבמסגרתו יוחזר ארצה האזרח הישראלי, אל"ם במילואים אלחנן טננבוים שנחטף בחו"ל. אזרחי ישראל לא ידעו מהן נסיבות חטיפתו של טננבוים, שנלקח ללבנון בעת שהגיע למפרץ הפרסי לצורך ביצוע עסקת סמים. בפברואר 2004, בצעד חסר תקדים פרסמה ועדת המשנה לשירותים חשאיים, בחברותם של חברי הכנסת יובל שטייניץ, דוד לוי, אהוד יתום, חיים רמון ואילן ליבוביץ, את ההודעה הבאה: