שמעון שוורץ נולד בשנת 1925 לשפרה וליום טוב שוורץ בעיר בוטושאן שהייתה עיר מחוז ברומניה. במשפחתו חמש נפשות: הורים, ושלושה ילדים: חיים, ברכה שמעון. אביו עבד בקולנוע ואמו הייתה עקרת בית. אביו נפטר לפני פרוץ המלחמה. ביתו היה בית מסורתי. מגיל 5 למד שמעון ב"חדר" ואחר כך בבית הספר המקומי בו למד שמונה כיתות.
בשנת 1941, עם כניסת הגרמנים לרומניה, חלו הגבלות על האוכלוסייה היהודית ובכללם איסור יציאה לשוק לפני השעה עשר בבוקר.
בגיל 18 נלקח שמעון למחנה לעבודות כפייה בשם דואגה, שם הועסק בסחיבת אבנים וריסוקם. רוב היהודים הגיעו למחנה זה, השאר נשלחו למחנות בבסרביה.
שמעון עבד במחנה עבודה זה עד לשחרורו בידי הצבא האדום בשנת 1944.
העיר בוטושאן נמצאת בצפון מזרח רומניה בגבול מולדובה, והייתה העיר הראשונה שהצבא האדום שחרר. רומניה שוחררה ב-23 באוגוסט 1944. האוכלוסייה המקומית והיהודים סבלו מהסובייטים יותר מאשר מהגרמנים. הסובייטים גנבו כל אשר הזדמן לידם ואנסו נשים, על כן הנשים הסתגרו בבתיהן. הסובייטים שהו בעיר כחצי שנה עד ההתקפה הגדולה על הגרמנים.
אמו ואחותו נשארו כל עת המלחמה בביתן ואחיו חיים נלקח למחנה העבודה בטירספול. כל בני משפחתו שרדו.
יהודה כהן.
יהודה כהן נולד בשנת 1922 לחנה ולנתן בעיר בוטושאן שברומניה. לאביו היה בית קפה. משפחתו הייתה בעלת צביון דתי. משפחתו מנתה ארבעה ילדים: יעקב, רבקה, בטי ויהודה. למדתי ב"חדר" וכן בבית הספר התיכון הממלכתי.
בספטמבר 1941 הצטווה הצבא לאסור את יהודי הערים, והחיילים קיבלו הוראה להרוג כל יהודי שימצא באזורים הכפריים.
עם פרוץ המלחמה נשלח אביו למחנה עבודה בטירספול וכן גם יהודה. בגיל שבע עשרה נלקח יהודה למחנה ועבד בתפירה לגרמנים עד סוף המלחמה.
הוא השתחרר בידי הצבא האדום.
בתום המלחמה התגייס לצבא הרומני ולאחר זמן מה ברח.
יהודה הגיע ארצה עם קבוצתי בשנת 1947 באנייה "מדינה" שנעצרה על ידי הבריטים. באותה אנייה הפליגה אף רעייתו לעתיד צפורה, אותה לא הכיר באותה עת.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה התמקמו בעיר אנשים אשר פונו מהכפרים שמסביב ואלו שחזרו מטרנסניסטריה.
כתוצאה מהגירה זאת עלתה אוכלוסיית יהודי בוטושאן ל -19,550 בשנת 1947. אולם החל משנת 1956, רבים מיהודי בוטושאן עלו, בעיקר לישראל.
עד 1969 נותרו 500 משפחות וארבעה בתי כנסת, השוחט המקומי (קצב כשר) שימש גם כרב הקהילה.
בשנת 1992 התגוררו 200 יהודים בוטושאן.
כריית אסטרואידים
כריית אסטרואידים היא אופציה עתידית לכריית משאבים הנמצאים באסטרואידים בחלל. תהליך זה מסובך ויקר בהרבה מכריית משאבים בכדור הארץ, אך גם יש לו יתרונות על פני תהליכי הכרייה הנפוצים כיום. כיום הנושא הוא תאורטי בלבד ולא ניתן למימוש, אך לאחרונה מספר מדינות וחברות התחילו לבחון את האופציה.
תהליך כריית האסטרואיד.
ישנם מספר שלבים שניתן למצוא כמעט בכל תוכנית עכשווית לכריית אסטרואידים: תחילה, יש לבחור אסטרואיד; לאחר מכן צריך להביא את האסטרואיד לאזור הקרוב לכדור הארץ (זהו שלב שבחלק מהתוכניות אינו קיים, כאשר הכריה נעשית מבלי להזיז את האסטרואיד ממקומו); אחר כך צריך לכרות את משאבי האסטרואיד ; ולבסוף לשלוח את החומר שנכרה לכדור הארץ.
בחירת האסטרואיד.
השלב הראשון של התוכנית הוא בחירת אסטרואיד. שלב זה חשוב ביותר, מפני שככל שהאסטרואיד שנבחר קרוב יותר לפלנטה שממנה מתבצעת המשימה, מכיל יותר משאבים יקרים, ונמצא במסלול שנוח יותר לשנות או להשתמש בו, כך הפרויקט יכול להיות יותר רווחי יותר ויש פחות סיכוי לכישלון המשימה.
בהתאם לכך, ההערכה היא שכדאי להתביית על אסטרואיד שנמצא בחגורת האסטרואידים, שהיא הקרובה ביותר לכדור הארץ . בנוסף צריך לבחור אסטרואיד עשיר במתכת, כך שהפרויקט יהיה רווחי כלכלית במקרה של הצלחה. ולבסוף צריך לבחור אסטרואיד שמסלולו מאפשר להביא אותו לכדור הארץ בצורה נוחה.
ההגעה אל האסטרואיד.
אחרי שהאסטרואיד שרוצים לכרות נבחר, ישנן שתי אופציות אפשריות להמשך:
תת- השלב הראשון הוא שלב חובה בשתי האופציות המוצגות למעלה. בתת- שלב זה, צריך לשלוח חללית את האסטרואיד, שבתור התחלה כדי לצאת מכדור הארץ תשתמש במנועים המיועדים ליציאה מן האטמוספירה ואחרי זה החללית יכולה להמשיך ולהשתמש במנועים הרגילים, או לעבור למנועים חשמליים, שהם לא מספיק חזקים כדי לצאת מהאטמוספירה, אבל הרבה יותר חסכוניים בחשמל, מה שיקל על המסע בטווח שבין כדור הארץ לאסטרואיד.
תת- השלב השני הוא שלב חובה רק באופציה הראשונה מבין האופציות המוצגות למעלה. בתת- שלב זה, צריך בתור התחלה לחבר את החללית לאסטרואיד ולעצור את הסיבוב שלו, לחכות עד לרגע שבו האססטרואיד נמצא בנקודה המתאימה במסלול שלו, ואז להפעיל את מנועי החללית כך שמסלול האסטרואיד ישתנה במידה מספיקה כדי להביא אותו למרחק של מספר דקות אור מכדור הארץ, כדי שיהיה נוח ללכוד אותו כבידתית לכדור הארץ.
תת- השלב השלישי, כמו תת- השלב השני תקף רק לאופציה הראשונה המוצגת למעלה. בתת- שלב זה, צריך לכבול כבידתית את האסטרואיד לכדור הארץ, כדי שהאסטרואיד ישאר במסלול יציב מסביב לכדור הארץ, מה שיקל על הבאת החומרים שנכרו מהאסטרואיד לכדור הארץ. בשביל זה אפשר להשתמש בכבידת הירח, בנוסף למנוע של החללית, כדי לשנות את המסלול של האסטרואיד, כך שאחרי כמה הקפות סביב כדור הארץ והירח הוא יכנס למסלול יציב בערך בשכבת הגאוקורונה.
כריית המשאבים מהאסטרואיד.
השלב העיקרי השלישי של כריית אסטרואידים הוא בדרך כלל שלב כריית האסטרואיד. העיקרון בשלב זה הוא לכרות את המשאבים של האסטרואיד, ואז לשלוח אותם לכדור הארץ.
2 דוגמאות לדרכים אפשריות לכרות את האסטרואיד:
הבאת המשאבים לכדור הארץ.
בדרך כלל השלב הרביעי והאחרון בתהליך של כריית אסטרואידים הוא הבאת המשאבים שנכרו מן האסטרואיד לכדור הארץ. שתי אופציות אפשריות להבאת המשאבים שנכרו מהאסטרואיד לכדור הארץ:
יתרונות וחסרונות.
לכריית אסטרואידים יש מספר יתרונות על פני שיטות הכרייה שנוהגים להשתמש בהן כיום, אבל כריית אסטרואידים גם מגיעה עם מספר חסרונות שבקושי קיימים בשיטות הכרייה הרגילות שמשתמשים בהן כיום.
היתרונות שבכריית אסטרואידים על פני כרייה רגילה.
למרות שכריית אסטרואידים זה תהליך מאוד יקר ומסובך לעומת תהליכי הכרייה ה"פשוטים" יחסית הנפוצים כיום, יש לשיטה הזו הרבה יתרונות על פני שיטות הכרייה הרגילות:
החסרונות שבכריית אסטרואידים על פני כרייה רגילה.
לכריית אסטרואידים יש מספר חסרונות שאין בשיטות הכרייה השכיחות קיום:
חיות הכיס
איינזצגרופה מצרים
איינזצגרופה מצרים (מגרמנית: Einsatzgruppen - "קבוצות משימה") הייתה יחידה שהקימו הנאצים בצפון אפריקה, במטרה לחסל את היהודים בארץ ישראל, אחרי כיבושה המתוכנן.
האיינזצגרופן היו יחידות רצח ממונעות שפעלו במלחמת העולם השנייה בשטחים כבושים בידי גרמנים. איינזצגרופן הופיעו לראשונה בעת סיפוח אוסטריה לרייך במרס 1938. תפקידן של עוצבות המבצע היה להתקדם בעקבות היחידות הלוחמות ולחסל את האויבים האידאולוגים, הם היו גורם מרכזי בהשמדת היהודים באירופה בזמן מלחמת העולם השנייה. האיינזצגרופן חולקו ליחידות חיסול, איינזצגרופן מצרים היא יחידת חיסול שנועדה לחסל יהודים בארץ ישראל.
רקע כללי.
בקיץ 1942 הייתה השמדת היהודים על ידי הגרמנים בשיאה, בברית המועצות נורו למוות קרוב למיליון יהודים בידי הס"ס, הוורמאכט ומשתפי פעולה מקומיים, או נחנקו למוות במשאיות הגז של RASA (המשרד הראשי לביטחון הרייך ). בדצמבר 1941 הופעל מחנה המוות חלמנו להשמדת יהודי ורטגאו, ובאמצע מרס 1942 החלו ההמתות השיטתיות בגז במחנה ההשמדה בלז'ץ ועוד. היעדים המועדפים לחיסול יהודים היו בריטניה וארץ ישראל. ב-20 ביולי 1942 ס"ס אוברשטורמבנפיהרר ולטר ראוף קיבל הוראות להפעלת יחידות האיינזצקומנדו של משטרת הביטחון (סיפ"ו) ושל האס דה (ס"ד). היחידה הזו תוכננה להשתתף בתוך זמן קצר מאוד במבצעים משותפים עם הדיוויזיות הגרמניות והאיטלקיות לכיוון מזרחה.
הקמתה של היחידה איינזצגרופה מצרים.
ב-1 ביולי 1942 התייצב אצל הימלר ס"ס שטנדרטנפיהרר ולטר שלנברג ב-RASA ומנהל שירותי הריגול של הס"ד ודיווח לו שהתוכנית על הפעלת כוחות במצרים. באותו היום נשא הימלר, הרצאה בת שעה אצל היטלר במאורת הזאבים. באותה הזדמנות התקבלה ההחלטה על הפעלת היחידה אייצקומנדו מצרים.
ההסכמים ודרכי הפעלתה של היחידה איינזצקומנדו.
ב-13 ביולי 1942 הוורמאכט נתן את פקודת ההפעלה של היחידה איינזצקומנדו שנועדה לרצוח יהודים בארץ ישראל. פיקוד הוורמאכט קבע :" בהסכמת הרייכספיהרר ס"ס בראש המשטרה הגרמנית תוסדר הפעלת הס"ס קומנדו של ארמית השלטון לאפריקה כדלקמן: הס"ס איינזצקומנדו יקבל את הנחיותיו המקצועיות מראש הסיפ"ו והס"ד ויבצע את המשימות המיועדות לו באחריות שלו. במסגרת תפקידו ואחריותו שלו הוא רשאי לנקוט אמצעים מבצעיים נגד האוכלוסייה האזרחית". ההסכם כולו היה זהה בתוכנו לטקסט ששימש מאז אביב 1941 בסיס לרצח ההמוני בידי האיינזצגרופן בברית המועצות. בהסכם נקבע כי היחידה רשאית לבצע פעולות רצח, גם של אוכלוסייה אזרחית. מפקד יחידת הרצח האיינזצקומנדו היה ס"ס אוברשטורמבנפיהרר ולטר ראוף.
התפקידים שניתנו באיינזצקומנדו.
כל קציני הס"ס שהוצבו באיינזצקומדנו מצרים היו מאותו רקע ובני אותה קבוצת גיל, מלבד ראוף, הוט ורט, נולדו כל האחרים בין 1911–1916. הגיל הממוצע של הסגל הפיקודי של האיינזצגרופן במצרים היה נמוך מהגיל הממוצע של הסגל הפיקודי של האיינזצגרופן בברית המועצות ונבדל באופן מהותי עוד יותר ממבנה הגיל של המפקדים באיינזצגרופן פולין.
באיינזצקומנדו חולקו מספר תפקידים:
ארץ ישראל על הכוונת הגרמנית.