את עיסוקו בכתיבה החל יקופ קדרי בכתבי עת שונים כגון "התקווה" (Ümit) ו"חדוות הידע" (Servet-ı Fünun). בתקופה מוקדמת זו הזדהה הסופר עם השקפתו האמנותית של הזרם הספרותי "שחר העתיד", אשר נטבעה בסיסמה "אישית היא האמנות ומכובדת", ודבק בעקרון ה"אמנות לשם אמנות". באותן שנים כתב יקופ קדרי את מחזהו "נירוונה", וכן מאמרים, מסות, שירה בפרוזה וסיפורים קצרים. הנסיבות ששררו בארצו בימי מלחמת הבלקן ובשנים של מלחמת העולם הראשונה חוללו שינוי בתפיסתו האמנותית. רצונו לשרטט את מציאות חייה של החברה הטורקית לתקופותיה השונות השתקף בבחירתו בעיתות היסטוריות מוגדרות כרקע למרבית ספריו. עלילת הרומן "חווילה להשכיר" מתרחשת טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. תקופת החוקה השנייה משמשת כרקע לרומן "ליל גזר הדין", ואילו האירועים המסופרים ברומן "סדום ועמורה" מתחוללים בשנות שביתת הנשק. עלילת ספרו "הזר" מתרחשת בימי מלחמת העצמאות הטורקית, והרומן "אנקרה" משתרע על פני העשור הראשון לייסוד הרפובליקה. האירועים המתוארים בספרו "גלות" מתחוללים בשנות שלטונו של הסולטאן אבדולהמיט השני, ועלילת הרומן בשני כרכים "פנורמה" מתרחשת בשנים 1923–1952. אם בשנות העשרים של המאה ה-20 כתב יקופ קדרי מנקודת מבטו של מהפכן אופטימיסט, הרי שמקץ זמן מה נכזבו תקוותיו והוא חדל מלהשתמש בכתיבתו הספרותית כמכשיר לביטוי עמדותיו החדשניות. משנת 1955 ואילך לא כתב דבר זולת ספרי זכרונות. החשובים שבספריו והמפורסמים שבהם הם הרומנים "נור בבא", "חווילה להשכיר" ו"הזר".
נור בבא.
רומן הביכורים של יקופ קדרי, "נור בבא", נכתב בשנים 1914–1915. תחילה פורסם בעיתון כרומן בהמשכים, ורק בשנת 1922 ראה אור כספר. באותן שנים התעניין יקופ קדרי בספרות יוון העתיקה ובספרות לטינית, וכן נהג לפקוד טריקה (מסדר) בקטשי ברובע צ'מליג'ה (Çamlıca) שבצדה האסייתי של איסטנבול. הרומן נכתב בהשראת הבאקכות, מהטרגדיות המפורסמות של המחזאי היווני אוריפידס, ובהתבסס על רשמיו של הסופר מהמסדר. הרומן מגולל את סיפור אהבתם הסוער של ראש המסדר ואשת איש. לתיאורי חינגות השתייה, המוזיקה והאהבים עד אור בוקר, כמו גם לטקסי המסדר ואורחותיו, חלק נכבד ברומן. יקופ קדרי הקביל בין חינגות המסדר הבקטשי לבכחנליות של העת העתיקה, וביקש לתאר את התמורה המתחוללת באופי אהבתה של ניגר, הגיבורה הנשית של הרומן, מהגופני למיסטי. ואולם לדידו של הקורא, ההיבט המעניין ברומן הוא המידע הנוגע למסדר הבקטשי, ובתרומתו להצלחתו המסחרית הרבה של הספר אף הביא להפצת שם מחברו. יקופ קדרי הואשם עם זאת במתן פומבי לסודות המסדר, ובפרט בהשפלתו, וכיוון שכך נאלץ ללמד על עצמו זכות ב"מילות הסבר" שכתב למהדורה הראשונה והשנייה של ספרו.
חווילה להשכיר.
ברומן "חווילה להשכיר" - הראשון שכתב לאחר שזנח את הסגנון האינדיבידואליסטי - תיאר יקופ קדרי את משבר הערכים שהוליד את תנועת ההתמערבות בתקופת החוקה השנייה, את ההתנתקות מהמסורות ומאורח החיים הישן, ואת הנתק ששרר בין הדורות. אם בתחילת הרומן מצטייר האקי ג'ליס, המשמש כפה לסופר, כמשורר מאוהב ורגיש, אך אדיש לבעיות המולדת, הרי שבהמשכו חודרת לתודעתו ההכרה כי החברה - היא החשובה, ולא הפרט. האקי ג'ליס נתפס לאושר הקרוי "האידיאל הלאומי", המתגלם בטורקיה של העתיד ובאומה העתידית. דרך עיניו של גיבור הרומן למוד התובנות החדשות בוחן ושופט יקופ קדרי את הדמויות האחרות שברומן, דהיינו, את החברה. בטורקיה של העתיד אין, להשקפתו, לא מקום לנתין העותמאני של העבר, לא לחסידי המערב, ולא לעוורים לבעיות המולדת, אלא אך ורק לאינטלקטואלים אינדיבידואליסטים ושוחרי אמנות. הדמויות הראשיות ברומן משורטטות אמנם בדמותם של טיפוסים מוגדרים, אך כוונתו של הסופר הייתה לעצבם כפרטים רבי-פנים.
הזר.
הספר "הזר", שזיכה את מחברו בפרס השני מטעם מפלגת העם הרפובליקאית בקטגוריית הרומן לשנת 1942, נחשב לרומן המצליח ביותר של יקופ קדרי. הספר זכה לתשבחות על שום שגולל את מציאות חייהם של תושבי הכפרים באנטוליה ותיאר את התהום הפעורה בין איש הרוח הטורקי לתושבי הכפרים. הספר משך עם זאת גם חצי ביקורת, שכן מחברו הואשם בהעלבת הכפריים וברחישת בוז כלפיהם. כשם שהציג בספריו "חווילה להשכיר" ו"סדום ועמורה" את חסידי המחשבה העותמאנית ואת שוחרי המערב כגורמים מנוונים בחברה, כך גם ב"זר" מתוארים תושבי הכפרים בנחשלותם ובניוונם, ואילו מלאכת בריאתה של אומה חדשה נופלת על כתפיהם של אנשי הרוח, שמתפקידם להושיע את המולדת. בהיותו הרומן החשוב הראשון שעסק באנטוליה ובתושבי כפריה, ובהצלחתו לבטא בנימה פיוטית את המציאות על כיעורה הרב, קנה לו "הזר" מקום של כבוד בתולדות הרומן הטורקי.
אף שכסופר נטה יקופ קדרי לעסוק בבעיות החברתיות מנקודת השקפה פוליטית במובהק, הוא השתדל לשוות לגישתו זו אופי אמנותי ככל האפשר. הביקורות שהושמעו כלפיו התייחסו יותר מכל לתכניהן של יצירותיו הספרותיות, אך לעיתים גם ללשונן. מיומנותו בניתוחים פסיכולוגיים, כמו גם הישגיו בבריאת דמויות ובמתן ביטוי למציאות החברתית של התקופה שדן בה, זיכוהו בשבחים:
"בשאיפתו לקשור את הדמויות שבספריו לנסיבות חברתיות ולתהליכים היסטוריים, הפגין יקופ קדרי - אולי לראשונה בתולדות הרומן הטורקי - ניסיון מדעת להפיח בדמויות אלה אישיות אמינה ומלאת חיים."
אחריות המדינה בנזיקין
משוריינים נושאי תותח
ספר השירים האמריקני הגדול
רוטר
גראקכוס
ליבי רן
יקופ קדרי
אם וי אגוסטה
אם. וי. אגוסטה (איטלקית: MV Agusta) היא חברה לייצור אופנועים שהוקמה במילאנו, איטליה ב-1945. היא נודעה בעיקר עקב הצלחתה במרוצי אופנועי גרנד פרי בשנות ה-60 של המאה ה-20 עת זכתה ב-17 אליפויות רצופות בקטגוריה הבכירה. החברה נסגרה ב-1980 והוקמה מחדש בשנות ה-90.
היסטוריה.
אם. וי. אגוסטה החלה את דרכה כמחלקה בחברת התעופה האיטלקית אגוסטה, אותה יסד הרוזן ג'ובאני אגוסטה ב-1907. עם מותו של אגוסטה ב-1927, עברה החברה לניהולה של אלמנתו, ג'וזפינה ואחד מבניו, דומניקו. בשנות ה-30 הם נתקלו בשפל בענף התעופה והחליטו להשקיע בתחום האופנועים. הם החלו בתכנון מנוע זול לייצור בנפח 98 סמ"ק, שתי פעימות ושני הילוכים. מלחמת העולם השנייה קטעה את תוכניותיהם ופיתוח המנוע נעצר.
עם תום המלחמה ב-1945 הקים דומניקו אגוסטה את חברת ורגרה הנדסה על שם כפר באזור וארזה. ראשי התיבות של החברה הם המקור לתחילית אם. וי (באיטלקית: Meccanica Verghera). בסוף אותה שנה הוצג האופנוע הראשון של החברה. הוא התבסס על המנוע שפותח עוד לפני המלחמה והחברה התכוונה לכנותו "וספה 98", אך כשנתגלה שהשם וספה נרשם כבר על ידי פיאג'ו הוא שונה ל-"98" בלבד. כבר בשנתו הראשונה התחרה הדגם במרוצי אופנועים וכשזכה לניצחונות הציגה החברה גרסה נוספת שכונתה "ספורט" וכללה מזלג טלסקופי והספק של כחמישה כוחות סוס שהיוו שיא עבור מנועים בנפח עד 100 סמ"ק.
ב-1947 הוצגו שני דגמים חדשים. האחד בעל מנוע דו צילינדרי, שתי פעימות בנפח 125 סמ"ק והשני בעל מנוע חד צילינדרי, ארבע פעימות בנפח 250 סמ"ק. שנתיים לאחר מכן הוחלפו דגמי ה-98 וה-125 בדגם חדש שכונה 125TEL. המשך ההצלחה במרוצים הוביל להגברת המכירות גם של הדגמים הרגילים, אך החברה המשיכה להציע גם דגמים ספורטיביים לקהל הרחב. דגם ה-125 שכונה "מוטורה לונגו" (Motore Lungo) על שם מכסי המנוע המוארכים שלו היה אופנוע הספורט הנפוץ בתקופתו.
ב-1953 ייצרה אם.וי. לראשונה מעל ל-20,000 אופנועים בשנה והחל ייצור של דגמי החברה גם במפעל בספרד. החל מאמצע שנות ה-50 החל ענף ייצור האופנועים לסבול מדעיכה, עקב המעבר של צרכנים לשימוש במכוניות. חברות מתחרות של אם.וי. החלו לקצץ בתוכניות פיתוח ומחקר, אך אם.וי. דווקא הגבירה את ההשקעה, כשרכשה את הרישיון לייצור מסוקים של חברת בל לצורך הכנסת טכנולוגיות תעופה לאופנועים. ב-1954 הוצג דגם הספורט 175CSS שהצליח בסדרות המרוץ לאפנועי כביש וב-1956 הציגה אם. וי. את דגם 83 שהבטיח לשאת שני נוסעים בנוחות ובצריכת דלק מינימלית. שיפורים במערכת השימון הובילו לאמינות גבוהה של מנועי האופנועים והחברה הבטיחה אחריות של 100,000 קילומטר.
בשנות ה-60 המשיכה מגמת השפל במכירות אופנועים ואם. וי. התמקדה בייצור אופנועים פחות עממיים. בראש הפיתוחים הייחודיים שלה היה אופנוע 600 סמ"ק, בעל תצורת מנוע שזוהתה שנים אחר כך עם יצרני אופנועים יפנים בלבד. היה זה האופנוע הגדול הראשון עם מנוע ארבעה צילינדרים, והוא התבסס על מנוע אופנוע ה-500 של מייק היילווד ממרוצי ה-GP. דגם זה התפתח בהמשך לדגמי 750 סמ"ק וב-1975 לדגם "750S אמריקה" שהיה בעל מהירות מרבית של 220 קילומטר לשעה.
עם מותו של הרוזן דומניקו אגוסטה ב-1971 החל תהליך דעיכה של החברה. הפסדיה הובילו לקיצוץ הדגמים לשניים בלבד, ה-750 וה-350. ב-1977 נמכרה חברת האם למשקיעים שהציבו דרישה לחסל את עסקי האופנועים. שני דגמים חדשים בנפח 750 ו-850 סמ"ק בעלי ארבעה שסתומים לצילינדר לא הגיעו לכדי ייצור המוני ובשנתיים הבאות המשיכה החברה למכור רק אופנועים שיוצרו טרם ההחלטה על סגירת הייצור.
החייאת המותג על ידי קג'יבה.