לאחר הקמת המדינה המדינה שימשה להבאת עולים ממרסיי. הגיעה לישראל ב-1 בספטמבר 1948, וב-28 באוקטובר 1948. האונייה נמכרה ב-28 בדצמבר 1948, ושמה שונה ל-Raffaele Capano.
צנחן היישוב
אריה לייב מאלין
הרב אריה לייב מאלין (1906 - כ"ט בטבת ה'תשכ"ב, 5 בינואר 1962) היה מייסד וראש ישיבת "בית התלמוד" בארצות הברית.
קורות חיים.
שנותיו הראשונות.
נולד בעיר ביאליסטוק בשנת 1906. אביו היה הרב אברהם משה מאלין, מו"צ בעיר ונכד לרב איסר יהודה מאלין מרבניה הנודעים של בריסק שבאחרית ימיו התגורר בירושלים ואשר כיהן כאב בית דין בה. בצעירותו למד תורה בישיבתו של הרב שמעון שקופ בעיר גרודנה, בישיבתו של הרב אלחנן וסרמן ובישיבתו של הרב ברוך דב לייבוביץ'. כמו כן למד בחברותא עם בן-עירו הרב משה שמואל שפירא.
לאחר שנים אלו פנה ללמוד בישיבת מיר. כאן החל להתפרסם כלמדן מעמיק, ובנוסף נעשה לתלמידו בתורת המוסר של משגיח הישיבה, הרב ירוחם לייבוביץ'. הוא ערך את חלקו השני של ספרו של הרב לייבוביץ', "דעת חכמה ומוסר", כמובא בהקדמה לספר.
על פי בקשתו של הרב איסר זלמן מלצר, נהג ראש ישיבת מיר, הרב אליעזר יהודה פינקל, לשלוח מדי שנה קבוצה מתלמידיו המובחרים לבריסק, על מנת לשמוע את שיעוריו על סדר קדשים של "הרב מבריסק", הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק. אחד מתלמידים אלו היה הרב מאלין הצעיר, יחד עם הרב יונה קרפילוב, הרב יחיאל מיכל פיינשטיין ואחרים. בבריסק התקרב הרב מאלין מאוד לרב סולובייצ'יק וקיבל ממנו את דרך הלימוד הידועה כשיטת בריסק. רבים משיעוריו של הרב מבריסק שיצאו לאור אחר כך במהדורת סטנסיל נכתבו על ידו. הרב סולובייצ'יק מצידו הרשה לרב מאלין באופן מיוחד לעיין בכתביו של אביו, רבי חיים מבריסק, ואף שילם לו על מנת שילמד יחד עם בנו יוסף דב, לימים ראש ישיבת בריסק בירושלים.
במלחמת העולם השנייה.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, בהיות הרב מאלין בשנות השלושים לחייו, היה מוכר כבר כרב גדול בתורה, ולקח חלק בניהולה של ישיבת מיר. לאחר פרוץ המלחמה, בשנת 1941, דחה הרב מאלין הצעה להימלט לארצות הברית שקיבל מהרב אברהם קלמנוביץ', מראשי ועד ההצלה, והעדיף להישאר עם הישיבה. הוא דחף לפיתוח הקשר בין ישיבת מיר לחסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, אשר סיפק לרבים מבני הישיבה אשרות מעבר ליפן, והיה חבר בוועדה שהחליטה מי יקבל אשרות אלו וישתמש בהן, מי יימלט לאמריקה, ומי ייאלץ להישאר מאחור באירופה.
הרב מאלין עצמו נלווה לישיבת מיר במסעה המפורסם דרך רוסיה לעיר קובה שביפן ולאחר מכן לשאנגחאי שבסין.
בארצות הברית.
אחרי המלחמה עבר הרב מאלין לארצות הברית. מיד לאחר הגעתו לשם דחה הזמנה שקיבל מהרב משה פיינשטיין לעמוד בראשות ישיבת תפארת ירושלים שבניו יורק, וכן הזמנה שקיבל מהרב אברהם קלמנוביץ לעמוד בראשות ישיבת מיר שנפתחה מחדש בברוקלין. הוא נישא אז לבתו של הרב דוד דב קרויזר, הרבנית יפה, (נפטרה בירושלים בג' באב ה'תשע"ז) והקים בברוקלין את בית התלמוד, ישיבה וכולל אותם ביקש לעצב בצביונם ורוחם של הישיבות והיכלי התורה באירופה שלפני המלחמה.
הרב מאלין קיבץ לבית התלמוד כמה מתלמידי החכמים והלמדנים הגדולים ששרדו את השואה והגיעו לארצות הברית, והנהיג במקום רמה גבוהה של לימוד התורה ושל מוסר. בית התלמוד סבלה באותן שנים ממצוקה תקציבית חמורה, והרב מאלין חילק את זמנו בין אמירת שיעורים לחברי הכולל ולתלמידי הישיבה, לימוד תורה ומוסר בביתו, והשגת מימון למוסדות שהקים.
באותה תקופה נחשב הרב מאלין לאחד מגדולי ראשי הישיבות באמריקה, לצידו של הרב אהרן קוטלר.
בכ"ט טבת תשכ"ב, 5 בינואר 1962, הוזמן הרב מאלין לפגישה עם מספר רבנים נוספים בביתו של הרב שבתי פרנקל. הוא הגיע לפגישה באיחור ניכר, ומיד אחר כך התמוטט ונפל, כנראה בעקבות התקף לב. לאחר זמן קצר נפטר, בגיל חמישים ושש שנים.
פטירתו של הרב מאלין הייתה פתאומית ומפתיעה. הרב קוטלר אמר בשעת הלווייתו שעם מותו איבדה יהדות ארצות הברית אדם שהיה יכול להיות מנהיגו של הדור הבא. ארונו הועלה ארצה, והוא נטמן בבית הקברות שבהר המנוחות, בסמוך לקברו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
דרכו בלימוד התורה.
דרך לימוד התורה של הרב מאלין נושאת את מאפייניה של שיטת הלמדנות מבית בריסק – חתירה לעומק היסודות, ההגדרות והכללים של הנידונים המובאים בסוגיה, ועיסוק מרובה בספר משנה תורה של הרמב"ם ובמסכתות סדר קדשים. עם זאת, סגנונו אינו זהה לחלוטין לזה של הרבנים לבית בריסק, ודרכו בהבנת סוגיות רבות היא עצמאית.
כמו כן, היה כאמור תלמידו של הרב ירוחם לייבוביץ', ועסק רבות בתורת המוסר.
ספריו ותלמידיו.
חידושי תורתו של הרב מאלין נערכו ויצאו לאור לאחר מותו מתוך הקלטות משיעוריו ורשימות שכתב לעצמו בקיצור. בשנת תשכ"ב יצאו לאור חלק מהם במהדורה ראשונית ומצומצמת. בשנים תשמ"ב - תשמ"ג יצאו לאור על ידי אחיינו של הרב מאלין, הרב ברוך דב פוברסקי, שני כרכיו של הספר "חידושי רבי אריה לייב":
בשנת תשס"ה יצא לאור הספר "מתורתו של הגאון רבי אריה ליב", הכולל שיעורים של הרב מאלין על פרק ראשון ופרק חמישי של מסכת בבא מציעא, ומספר מאמרי מוסר.
בשנת תשע"ב יצא לאור הספר "קובץ שיעורי רבי אריה לייב", הכולל אוסף שיעורים והערות של הרב מאלין במגוון נושאים אשר הופיעו בכתבי עת תורניים ובספרי זיכרון שונים.
על תלמידיו הידועים של הרב מאלין נמנים הרב אלי' חיים סורדלוף, הרב מרדכי אליפנט, הרב שמשון דוד פינקוס והרב אהרן פלדמן.
פטריס ואסקס
פטריס ואסקס (בלטבית: Pēteris Vasks; נולד ב-16 באפריל 1946) הוא מלחין ונגן קונטרבס לטבי.
קורות חייו, לימודיו ופעילותו כנגן קונטרבס בתזמורות.
נולד באיזפוטה (Aizpute) במערב לטביה, אשר הייתה בעבר חלק מברית המועצות, במשפחה נוצרית מן הזרם הפרוטסטנטי; אביו היה כומר פרוטסטנטי מוכר ברחבי לטביה. ואסקס למד לנגן בכינור אצל א.דארזין (Emils Darzins) באקדמיה למוזיקה יאזפס ויטולס בריגה משנת 1959 ועד לשנת 1964. בשל מדיניות הדיכוי בלטביה הסובייטית נגד הדת הבפטיסטית, נאלצה משפחת המלחין להדרים זמנית לרפובליקה הסובייטית השכנה, ליטא; שהייתה ליברלית יותר. בליטא, ואסקס למד לנגן על קונטרבס באקדמיה למוזיקה ולתיאטרון בוילניוס, בכיתה של ויטאוטס סרייקא (Vytautas Sereika), עד שנת 1970. בין השנים 1963–1978 ניגן בתזמורות סימפוניות וקאמריות שונות בארצו ובליטא: התזמורת הפילהרמונית הליטאית (1966-1969), התזמורת הקאמרית של הפילהרמונית הלטבית (1969-1970), תזמורת רשות השידור הלטבית (1971-1974) עוד לפני שנרשם בשנים 1973-1978 ללימודי קומפוזיציה (הלחנה) בקונסרבטוריון בריגה בכיתה של ולנטין אוטקין (ולנטיוס אוטקינס - Valentin Utkin).
ואסקס מימן את לימודיו מתעסוקתו כנגן קונטרבס בתזמורת האופרה הלאומית הלטבית בריגה.
השיג הכרה בינלאומית בשנות ה-90 כאשר גדעון קרמר, כמו כן המנצח הפיני יוהא קאנגס, אנסמבל היליארד והצ'לן דוד גרינגאס, סייעו בהפצת יצירותיו בעולם.
לכך תרמו גם להקת הבלט האמריקאית ביל ג'ונס ולהקת תיאטרון הבלט ההולנדי.
הוא נשוי לבמאית דזינטרה גקה-וסקה.
פעילותו כמלחין.
בהתחלה סגנונו של ואסקס נקשר לניסיונות האליאטוריים
של מלחינים כמו ויטולד לוטוסלבסקי, קשישטוף פנדרצקי וג'ורג' קרמב. יצירותיו המאוחרות כללו, בין היתר, יסודות מהפולקלור המוזיקלי הלטבי, כפי שבאו לידי ביטוי בקונצרטו לקרן אנגלית משנת 1989, המעודן והפסטורלי.
יצירותיו הן בדרך כלל בהירות מאוד ונגישות, תוך נוכחות הרמונית חזקה. הקטעים הליריים יכולים להיות מוחלפים לסירוגין על ידי דיסוננסים חסרי שקט ועל ידי קטעים קודרים מונעים הקצב של שיר לכת.
ואסקס רגיש מאוד לנושאי הגנת הסביבה ושימור הטבע שבאים לידי ביטוי בכמה מיצירותיו:
"קנטבילה", (1979), "מוזיקה דולורוזה" (1984). פטריס הלחין חמש רביעיות מיתרים מהן הרביעית (2003) והחמישית (2006) נכתבו למען רביעיית קרונוס.
בשנת 1996 ואסקס היה המלחין האורח של הפסטיבל למוזיקה חדשה ב סטוקהולם ומלחין הבית של פסטיבל פרסטיין למוזיקה.
ב-2006 היה מלחין הבית של הפסטיבל מוייל גלמורגן בוויילס.
רשימת יצירות חלקית.
"קונצ'רטו לתופים וכלי הקשה"
נמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו
נמל התעופה הבין-לאומי מוסקבה-דומודדובו (ברוסית: Международный Аэропорт Москва-Домодедово) הוא נמל תעופה במחוז מוסקבה, השני בגודלו ברוסיה מבחינת נפח הנוסעים והמטען, אחרי נמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו. השדה ממוקם מדרום-מזרח לעיר מוסקבה, במרחק של כ-42 ק"מ ממרכז העיר. שטחו הכולל 136 קמ"ר והוא מאפשר פוטנציאל גדול במיוחד לתוכניות פיתוח עתידיות שלו. בשנת 2008 עברו בו 20.43 מיליון נוסעים ובשנת 2012 כ-30 מיליון נוסעים.
היסטוריה.
פעילותו של השדה החלה במאי 1965, אם כי טיסות פנים מרחבי ברית המועצות החלו כבר במרץ 1964. בתחילה נסלל בשדה מסלול המראה בודד, אולם עם הגידול בנפח התעופה הפנים-ארצית, נסלל בתוך 18 חודשים מהפתיחה מסלול מקביל נוסף, ובכך היה לשדה התעופה הראשון בברית המועצות שבו מתבצעות נחיתות והמראות במקביל. בדצמבר 1975 בוצעה הטיסה הבינלאומית הראשונה מן השדה, והוא הוכרז רשמית כנמל תעופה בינלאומי.
החל משנת 1996 מתופעל השדה בידי חברה פרטית במסגרת עסקת חכירה ל-75 שנה. החברה החלה בביצוע השקעות רבות בפיתוח השדה, והשקעות אלה התבררו כמשתלמות עם הפיכתו של שדה התעופה לבסיס פעילות מרכזי עבור כל חברות התעופה הגדולות בעולם. בשנת 2003 בוצע שדרוג משמעותי של מגדל הפיקוח והוא מאפשר טיפול בכ-70 המראות ונחיתות בשעה על המסלולים המקבילים.
באוגוסט 2004 בוצעו שני פיגועי טרור במטוסים שהמריאו מנמל התעופה, בהם נספו 89 בני אדם.