public void doSomething() {
// @Workaround הצהרה על אנוטציה חדשה בשם
public @interface Workaround {
אנוטציות יכולות להכיל רשימה אופציונלית של זוגות מסוג מפתח-ערך (key-value):
// Same as: @Edible(value = true)
@Edible(true)
Item item = new Carrot();
public @interface Edible {
boolean value() default false;
@Author(first = "Jules", last = "Verne")
Book book = new Book();
public @interface Author {
String first();
String last();
דוגמה לשימוש באנוטציות לצורך סימון של אנוטציות אחרות, על מנת לפרט היכן ומתי ניתן להשתמש בהן:
@Retention(RetentionPolicy.RUNTIME) // Make this annotation accessible at runtime via reflection.
@Target({ElementType.METHOD}) // This annotation can only be applied to class methods.
public @interface Scalable {
בדוגמה זו האנוטציות codice_4 ו-codice_6 מיושמות על האנוטציה codice_15 בעת ההצהרה עליה.
אנוטציה
Annotation
סטיבן בויד
סטיבן בויד (באנגלית: Stephen Boyd; 4 ביולי 1931 - 2 ביוני 1977) היה שחקן קולנוע צפון אירי שזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1960 על הופעתו בסרט "בן חור".
ביוגרפיה.
בויד נולד בשם ויליאם מילר בעיירה גלנגורמלי שבמחוז אנטרים, צפון אירלנד למרתה בויד ולג'יימס אלכסנדר מילר, היה ילד אחד מתוך 9 אחים ואחיות.
למד הנהלת חשבונות ב"אקדמיית יוז לפרסום" ועבד בתחילת חייו כפקיד במשרד נסיעות.
החל את דרכו המקצועית בתוכניות רדיו בבלפסט ובהפקות בלונדון.
קריירת משחק.
בויד החל את דרכו בתור שחקן קולנוע בדרמות המלחמה הבריטיות "גבעה בקוריאה", הסרט הראשון שעסק בפעולות הצבא הבריטי במלחמת קוריאה ו"האיש שלא היה מעולם" של רוברט נים בתפקיד פטריק אוריילי עליו זכה בויד בפרס באפט"א בשנת 1956. בשנת 1958 ערך בויד את ההופעה הראשונה שלו בהוליווד במערבון "הבראבדוס" של הנרי קינג בתפקיד הפושע ביל זאכרי.
בויד זכה במהרה להגיע לתודעה העולמית כבר בשנת 1959 לאחר ששיחק בתפקיד הטריבון מסאלה בדרמת ההרפתקאות הקלאסית זוכת 11 פרסי האוסקר של ויליאם ויילר "בן חור".על תפקידו בתור מסאלה חבר ילדותו של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון) זכה בויד בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה הזאת שיחק בויד גם בדרמה של ג'ין נגולסקו "הטוב ביותר מכל דבר" בתפקיד מייק רייס העורך במשרד הפרסום.
בויד הועמד בשנת 1962 בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב, הפעם בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתו בתור סם רולינס בקומדיה המוזיקלית של צ'ארלס וולטרס "הג'מבו של בילי רוז". בויד שיחק בתפקיד מוערך נוסף בדרמה של פיליפ דיון בהפקת מארק רובסון "המפקח" בתור הבלש ההולנדי פיטר יונגמן.
ב-1964 הופיע בויד בדרמת המלחמה התקופתית של אנתוני מאן "נפילתה של האימפריה הרומית" בתור ליוויוס.
שנת 1966 הייתה פורייה ביותר עבור בויד ששיחק בפנטזיית ההרפתקאות המצליחה של ריצ'רד פליישר "המסע המופלא" בתור הסוכן החשאי צ'ארלס גרנט, בדרמה של ראסל רוז "האוסקר" בתפקיד כוכב הקולנוע פרנקי פיין ובתפקיד המקראי של נמרוד בסרטו של ג'ון יוסטון "התנ"ך". ב-1968 שיחק לצידם של שון קונרי ובריז'יט בארדו במערבון של אדוארד דמיטריק "שאלקו". בויד ערך את הופעתו האחרונה בשנת 1977 בסרט הגנגסטרים של מייקל אפטד "סקוויזי".
חיים אישיים.
בויד ניהל שתי מערכות נישואין קצרות, אחת עם מרידלה די סרזנה שנמשכה שלושה שבועות עד לגירושין והשנייה עם אליזבת מילס שנמשכה 10 חודשים עד למותו של בויד.
בויד נפטר מהתקף לב ב-2 ביוני 1977 במהלך משחק גולף לו היה שותף בשכונת נורתידג' שבלוס אנג'לס, בן 45 בלבד היה במותו.
נקבר ב"פארק הזיכרון אוקווד" שבצ'סווד, לוס אנג'לס.
הלחימה בדרום לבנון (1982 - 2000)
יהודה לייב פיין
הרב יהודה לייב פיין (תרכ"ט, 1869 - כ"ב בתמוז תש"א, 17 ביולי 1941) היה רבה של סלונים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, חבר מועצת גדולי התורה באירופה וסגן נשיא אגודת הרבנים בפולין.
תולדותיו.
בן הרב שבתי ופייגה פיין. למד בישיבות סלבודקה, איישישוק ופוניבז' שבליטא. היה מתלמידי הרב מאיר שמחה כהן מדווינסק. נישא לדבורא-הנא, בת הגביר יעקב קונציפוביץ.
בשנת תרנ"ה (1895) התמנה כרב בעיירה פייסוצ'נה שבליטא. בשנת תרנ"ט (1899) עבר לכהן כרב בקופישוק הסמוכה. בשנת תרס"ו (1906) התמנה כרבה של אושמינה שבבלארוס במקומו של הרב מרדכי רוזנבלט, והקים בה ישיבה קטנה. בתקופת מלחמת רוסיה יפן ומלחמת העולם הראשונה עסק רבות בסיוע לפליטים היהודים. בשנת תרע"ט (1919) נפטרה אשתו ממחלת הטיפוס, בעת שהגישה עזרה לחולים ופליטים באושמינה. כעבור זמן נישא לפרומה-חיה רוגוב.
בשנת תר"פ (1920) נבחר כרבה של סלונים, לאחר כהונתו של הרב מרדכי רוזנבלט. כיהן בתפקידו במשך כעשרים שנה, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. בכנסייה הגדולה השנייה של אגודת ישראל, שהתקיימה בווינה בשנת תרפ"ט (1929), נבחר כסגנו של נשיא אגודת הרבנים בפולין הרב מנחם מנדל אלתר. כמו כן כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. היה פעיל מאוד בנושאים היהודיים הציבוריים ונודע כנואם וכדרשן.
בשנות השלושים היה מראשי הלוחמים במאבק על השחיטה הכשרה בפולין. היה פעיל בוועד הקהילה של סלונים ודאג לפליטים שבאו לעיר מהשטחים שנכבשו בידי הגרמנים בספטמבר 1939. ערך בסתר בביתו חופות וקידושין.
ב-17 ביולי 1941 יצא מביתו אל נקודת האיסוף בעירו סלונים במטרה לדבר עם הממונים הנאצים שיחוסו על קבוצה ובה כאלף וחמש מאות מיהודי העיר שרוכזה במקום. הוא הועלה על אחת המכוניות בדרכו האחרונה, יחד עם כל הקבוצה. כל בני משפחתו, בהם אשתו ושמונת ילדיו, נספו בשואה. כל כתבי היד שלו ובהם חידושיו על התורה והתלמוד, שכללו חיבור מיוחד על ספר המצוות לרמב"ם, אבדו בשואה.
בנו, הרב שבתי פיין, היה רבה של בליצה שבמחוז וילנה. בנו הוא הרב ראובן פיין.
שושלת טולון
שושלת טולון (בערבית: طولونيون, בתעתיק לעברית: "טוּלונִיוּן", על שם אחמד אבן-טולון) הייתה השושלת המוסלמית העצמאית הראשונה ששלטה על הלבנט (868–905 לספירה), לאחר שנפרדה הלכה למעשה מהשלטון המרכזי של האימפריה העבאסית.
היסטוריה.
במאה ה-9 גרמו סכסוכים פנימיים בקרב המוסלמים להחלשות השליטה של בית עבאס על חלקים מהח'ליפות המוסלמית ובכללם הלבנט. ב-868 מינה עצמו המפקד ממוצא טורקי, אחמד אבן-טולון, כשליטה המקומי של מצרים. בהמשך השיג אוטונומיה מהח'ליפות העבאסית, אם כי כמו שאר השושלות העצמאיות המוסלמיות של התקופה נשאר כפוף באופן סמלי לח'ליף העבאסי בבגדאד. במהלך שנות שלטונו של אבן-טולון (868-884) ויורשיו, התפשטה השושלת הטולונית מזרחה והשתלטה על שטחים נוספים כגון בקעת הירדן, החג'אז, קפריסין וכרתים. לאחר מותו של אחמד אבן טולון עלה לשלטון בנו ח'ומארוויה, שזכה להישגים צבאיים ודיפלומטים נרחבים והפך לשחקן חשוב במזרח התיכון. יורשיו של ח'ומארוויה היו מספר אמירים לא מוצלחים שהותירו את ניהול ענייני המדינה לעבדיהם ממוצא טורקי ואפריקאי. בשנת 905 נכשלו הטולונים בעצירת פלישה של צבא עבאסי לשטחם, שהחזירה את השליטה האפקטיבית על מצרים וסוריה לידי העבאסים. התקופה הטולונית התאפיינה ברפורמות כלכליות, מנהליות ותרבותיות. אחמד אבן-טולון שינה את מערכת המסים והפך את הסוחרים לבעלי בריתו. הוא גם הקים צבא טולוני חזק, והעביר את הבירה מפוסטאט לאל-קטאיע (שתי הערים הן חלק מקהיר של ימינו) והקים שם את מסגד אבן טולון המפואר, אחד המסגדים הגדולים בעולם.
העלייה והנפילה של השושלת הטולונית התרחשה על רקע היחלשותה של האימפריה העבאסית ששלטה באותה תקופה במרבית המזרח התיכון, בעקבות משברים כלכליים קשים וחוסר יציבות שהתבטא באירועים כגון מרד סמארה. חולשה זו אפשרה למנהיגים מקומיים בעולם האסלאם לצבור כוח על חשבון השלטון המרכזי העבאסי, אם כי ללא הנתקות מוחלטת ממנו ולרוב תוך המשך ההכרה הסמלית בח'ליף העבאסי. קודם לשושלת טולון היו תנועות מקומיות במצרים כגון פלג של תומכי עלי וקופטים שניסו גם הן לצבור כוח על חשבון השלטון העבאסי, אך אלה השיגו הישגים מעטים בלבד במאבקיהם.
אחמד אבן-טולון.
אחמד אבן-טולון היה חייל של חיל-משמר ממוצא טורקי בעיקר, שהוקם על ידי העבאסים ושכן תחילה בבגדאד. לאחר הקמת סמארה על ידי הח'ליף אל-מעתצם הועבר חיל המשמר לעיר זו. בשנת 868 נשלח אבן-טולון למצרים כדי למשול בה מטעם הח'ליף העבאסי אל-מעתז. במצרים נטל לעצמו אבן-טולון סמכויות נוספות וניהל באופן עצמאי את הכלכלה ואת כוחות הצבא המקומיים, כשהוא שולט על אוצר המחוזות סוריה ומצרים. בשנת 877 נשלח כוח עבאסי להדיח את אבן-טולון מכסאו בעילה שלא הסכים לשלם מס מספיק גדול לח'ליף, אך אבן-טולון הצליח להדוף את המתקפה על שטחו ואף השתלט על סוריה בשנה שלאחר מכן. עם אוטונומיה מלאה, לאחר שכבר לא היה צורך לשלם מיסים לח'ליף העבאסי, התפנה אבן-טולון להשקעת משאבים בבניית תעלות השקיה וצי ימי נרחבים, שהעבודה עליהם תמרצה את הכלכלה המקומית באופן משמעותי. בשנת 878 נכבשה בקעת הירדן על ידי הטולונים ובהמשך התפשט שטחה של השושלת צפונה לעבר הרי הלבנון ועד לגבול עם האימפריה הביזנטית. התרחבות משמעותית זו העניקה לטולונים עומק אסטרטגי כדי להגן על עצמם מהצבא העבאסי.
אחמד אבן-טולון הותיר אחריו צבא עצמאי סדיר ומאומן היטב, כלכלה יציבה וממסד בירוקרטי יציב שהטיב לנהל את ענייני הממשל. הוא מינה את בנו ח'ומארוויה (خمارويه) ליורש.
ח'ומארוויה.