וילהלמינה הייתה גם מלחינה ופטרונית של המוזיקה. היא ניגנה בקתרוס, למדה אצל סיבליוס ליאופולד וייס והעסיקה את ברנהרד יואכים הייגן. היא הלחינה את האופרה ארגנור, שהועלתה ב-1740 לציון יום ההולדת של בעלה, וכמה יצירות קאמריות ששרדו עד היום.
זכרונותיה של המרקיזה, "Memoires de ma vie", שקיים ספק בדבר מהימנותם, נכתבו בצרפתית בין שנת 1748 ל-1758, ושמורים בספרייה המלכותית בברלין. הם הודפסו לראשונה ב-1810 בגרסה גרמנית שתיעדה את חייה עד 1733, ובגרסה צרפתית שהמשיכה בתיאור עד 1742. מהדורה נוספת בגרמנית התפרסמה בלייפציג ב-1908, והמהדורה האנגלית הראשונה של ספר הזכרונות יצאה לאור בברלין ב-1904.
בשנת 1909 שימשה דמותה השראה לרומן היסטורי בשם "האביר העדין מברנדנבורג העתיקה" ("A Gentle Knight of Old Brandenburg") מאת צ'ארלס מייג'ור.
פנטסיה על נושא רומנטי
פנטסיה על נושא רומנטי הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1977 שכתב חנוך לוין וביים ויטק טרץ'. סרט זה היה ניסיונו השני והאחרון של לוין בתחום הקולנוע (לאחר "פלוך" בבימוי דן וולמן מ-1972). התסריט המלא לסרט יצא לאור במסגרת האוסף "אחרון" שיצא לאחר מותו של לוין.
עלילה.
הסרט עוסק בחייו העגומים והקומיים של יעקב קולף (אלכס מונטה), אדם פשוט ואפרורי, בחברו קריצר (נסים עזיקרי) רודף הנשים ובגלוסקא (רות סגל) המאוהבת בקולף אך אינה זוכה לאהבתו. לאחר מות אמו מחליט קולף שאין טעם לחייו ומנסה להתאבד, אך ברגע האחרון מגיעה כריסטינה, מלכת שוודיה, שבאה לישראל כדי למצוא חתן, ומצליחה להציל אותו ממוות. היא מנסה לשכנע אותו שיש טעם בחיים, אך לבסוף נוטשת אותו לטובת נסיך ספרדי (דודו טופז).
ביקורת ופרסים.
למרות הערכת המבקרים, לא זכה הסרט להצלחה כלכלית. נדב הולנדר, בביקורת שנכתבה עם צאת הסרט ב-DVD, טוען כי הסרט "אינו פסגת יצירתו של לוין, וניכר בו המאמץ להשתלב במדיום הקולנועי הלא מוכר. אבל הלויניות נמצאת בו בכל רגע ובכל משפט, והיא משעשעת, מדכאת ומקסימה כהרגלו."
הסרט זכה בחמישה פרסים בתחרות הישראלית לסרטים לשנת 1977 בקטגוריות:
כתיבת התסריט.
בתחילה תכננו לוין, ויטק טרץ' ודני טרץ' להתבסס על התסריט "קולף" או בשמו האחר "פנטזיה על נושא שוודי", שנכתב בספטמבר 1975 והיה הגרסה השלישית לתסריט. הדבר לא היה מעשי לנוכח התקציב שעמד לרשותם ועל כן שכתב לוין את התסריט עד לגרסתו התשיעית, ושינה אותו מהותית. בנוסף לכך קיצורים שהוכנסו לסרט מכורח המציאות יצרו גרסה חדשה בפועל שהיא למעשה העשירית ועל פיה התסריט שוכתב לאחר מעשה.
השפעת הסרט.
אף שהסרט לא זכה להצלחה מסחרית, אחד מהשירים המופיעים בו, "חיה לי מיום ליום", המלווה את הסצנות של גלוסקא, הולחן מחדש על ידי רמי קלינשטיין עבור האלבום "ימי התום" של ריטה, והפך להיות אחד מלהיטיה הגדולים.
הוצאה אלטרנטיבית
תל שילה
אמנת קונסטנטינופול
נמל מרסמשט
נמל מרסמשט (במלטית: Il-Port ta' Marsamxett, באנגלית: Marsamxett Harbour) שהיה ידוע בעבר בשם מרסמוצ'טו (Marsamuscetto) הוא אחד משני הנמלים הטבעיים הנמצאים משני צדדיו של חצי האי שברס (Sceberras), עליו שוכנת ולטה, בירת מלטה. הנמל גובל מדרום בערים ולטה ופלוריאנה, ממערב בפייטה (Pietà), טא' שביאש וגזירה (Gżira) ומצפון בסלימה (Sliema).
מוצאו של נמל מרסמשט אל הים התיכון שוכן בפינה הצפון-מזרחית שלו, ובמרכזו שוכן האי מנואל, המחובר ליבשה באמצעות גשר. האי מוקף בשני ערוצים - ערוץ סלימה (Sliema Creek) מצפון וערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek) מדרום. בחלקו הדרומי של הנמל שני מפרצים קטנים - ערוץ מסידה (Msida Creek) שמשמש כולו כמעגן ליאכטות וערוץ פייטה (Pietà Creek). על הנמל משקיפים שלושה מבצרים - מבצר סנט אלמו בצפון-מזרחה של וולטה, מבצר טיגנה בסלימה ומבצר מנואל על האי מנואל.
בניגוד לנמל הגדול השוכן ממזרח לוולטה והמוקדש בעיקרו לפעילות מסחרית, משמש נמל מרסמשט בעיקר לפעילות נופש, ומעבר למעגן בערוץ מסידה, שוכנים בו מספר מעגנים נוספים. מעבורת נוסעים חוצה את הנמל ומקשרת בין סלימה לוולטה. חברת מצר גוזו מפעילה קו מעבורת מטען מרציף סה מזון (Sa Maison) בנמל לנמל מג'אר באי גוזו, אחת ליום בימי חול.
תוכנית 1919
תוכנית 1919 הייתה תוכנית שהוכנה על ידי ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר ב-1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה לניצחון במלחמה. הוא כתב מסמך שבו הוא פירט כיצד אפשר לנצח עם טנקים את מלחמת העולם הראשונה ולסיים את מלחמת החפירות.
הרעיון.
פולר הציע לבנות טנקים ובכך אלו שיהיו בתוכם יהיו מוגנים מפני מכונות הירייה הגרמניות שקצרו אלפי חיילים בכל הסתערות על החפירות.
הטנקים יפלשו במהירות ויכבשו מאחזים חשובים של האויב בקרבת הגבול (לדוגמה מפקדות). בצבא האויב יהיה בלבול ופחד מפני המכונות הענקיות שמסתערות עליו וכך יוכל לפלוש גם חיל הרגלים.
מטרתו הסופית של פולר הייתה שלטנק תהיה חשיבות בפני עצמו בלחימה ולא רק כסיוע לחיל הרגלים.
תוכניתו של פולר לא אומצה על ידי הצבא הבריטי.
מלחמת בזק.
הצבא הבריטי לא הסיק מסקנות ממסמכו של פולר ופירק את חיל השריון שלו בסוף מלחמת העולם הראשונה אבל גרמניה וברית המועצות חקרו את המסמך.
אחד העקרונות של מלחמת בזק הגרמנית (בליצקריג) היה שימוש בטנקים.
הצבא מפציץ בצורה מסיבית את מדינת האויב ואז פולש הצבא עם המוני טנקים וכובש במהירות את המקום. כך נותרו צבאות אירופה המומים מהמהירות ומהאסטרטגיה (צבאות אירופה יחדיו היו יותר חזקים מצבא גרמניה אבל האסטרטגיה שינתה הכל).
קארדוזו
חסידות בוסטון
חסידות בוסטון (באסטאן) היא חצר חסידית הנקראת על שם העיר בוסטון בארצות הברית, שבה התגורר מייסד השושלת. שורשי החסידות הם מחסידות לעלוב.
ייסוד החסידות.
החסידות התחילה להתפתח עם הגעתו של מייסדה, רבי פינחס דוד הלוי הורוביץ, לעיר בוסטון בשנת תרע"ד (1914).
רבי פינחס דוד נולד בירושלים בשנת תרל"ו (1876). נקרא פינחס על שם סבו, הרב פינחס הורוביץ מבראד, שנפטר שנה לפני כן, ודוד על שם דוד המלך. אמו הייתה אחותו של רבי דוד צבי שלמה בידרמן מלעלוב. כשהיה כבן עשרים הורה לו דודו לנסוע לאמריקה ולהיות שם אדמו"ר. הוא סירב לעזוב את ירושלים ונשאר בה.
עשר שנים אחר כך פרצה מחלוקת בגליציה בשאלת שיטת החלוקה של הכספים שנאספו עבור היישוב היהודי בארץ ישראל. תושבי ירושלים שיגרו לגליציה משלחת לדיון שנערך בנושא, ובתוכה רבי פינחס דוד. כשהסתיים הדיון, נשאר עוד כמה חודשים בגליציה כדי להכיר את גדולי התורה והחסידות במקום. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה נחסמה הדרך חזרה ולכן נסע לבוסטון. כעבור זמן הצטרפה אליו משפחתו.
סביב רבי פינחס דוד התחילה להתקבץ קהילה והוא נעשה בפועל אדמו"ר. בשנת תרצ"ו (1936) הקים ישיבה בשיתוף פעולה עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק, שבה למדו לימודי קודש בבוקר ולימודי חול אחר הצהריים.
בשנת ת"ש עזב רבי פינחס דוד את העיר בוסטון ועבר לשכונת ויליאמסבורג שהתחילה להיות מרכז חרדי. התגורר שם כשנתיים עד לפטירתו בח' בכסלו תש"ב, בגיל 66 שנים.
רבי פינחס דוד נפטר בח' בכסלו תש"ב. לאחר כשלוש וחצי שנים נקברו עצמותיו ליד קבר אביו בהר הזיתים.
הדור השני.
רבי משה.
הבן הגדול, רבי משה הורוביץ, נולד בשנת תרס"ט. למד בישיבות בארץ ישראל, פולין והונגריה. בשנת ת"ש היגר לארצות הברית ולאחר פטירת אביו החל לנהל את החצר בוויליאמסבורג. בהמשך העביר את החצר לשכונת קראון הייטס בברוקלין ובהמשך עבר לבורו פארק. הוא יסד שם תלמוד תורה וישיבה שנקראו דרכי נועם - הפלאה. היה חתנו של רבי חיים אברהם מזידיטשוב. נודע כמלחין וכנואם. כיהן כחבר נשיאות אגודת ישראל. בשנת תשמ"ה לקה בדום לב ונפטר בי"ד בסיוון.
רבי לוי יצחק.
הבן השני, רבי לוי יצחק הורוביץ, נסע לבוסטון שנתיים לאחר פטירת אביו וחידש שם את החצר. היה חתנו של רבי נפתלי אונגר מניימארקט. הוא מצא מסילות ללב סטודנטים יהודים שלמדו בעיר. היה עורך "שבתונים", תוכניות שבת לסטודנטים שבהן טעמו את טעמה של שבת חסידית. בהשפעתו החלו רבים מהם לשמור מצוות והתקבצו סביבו. סייע לאלפי אנשים שבאו לבוסטון במשך השנים לצרכים רפואיים במסגרת ארגון רופא שייסד.
אחרי מלחמת ששת הימים עלה לישראל. היו בבעלותו אדמות ברכס שועפאט, שאותן קנה אביו בשנת תרפ"ט (1929), והוא ביקש לבנות שם קריה חסידית. האישורים התמהמהו והנהלת עיריית ירושלים הציעה לו להחליף את האדמות האלה בקרקע בשכונת הר נוף. האדמו"ר קיבל את ההצעה, ובסוף שנת תשמ"ד (1984) נכנס לבית המדרש החדש שנבנה עבורו בשכונה. גם לאחר העלייה לארץ המשיך לשהות בבוסטון בחודשי החורף, כדי לקיים את הפעילות עם הסטודנטים היהודים.
בשנת תשמ"ט (1989) מונה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. הוא דגל בעמדות תקיפות בכל הקשור לנושאי ארץ ישראל, ובכמה מקרים השפיע על החלטות של המועצה בתחום זה. נפטר בי"ח בכסלו תש"ע ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
רבי לוי יצחק הדגיש את האחריות והדאגה לכלל ישראל, ללא הבחנה בין יהודי ליהודי. חסידות בוסטון-הר נוף היא אחת הבודדות שקיבלה לתוכה את בני כל העדות ויש בה שיעור גבוה של בעלי תשובה.
הדור השלישי.
בני רבי משה.
בשנת תשמ"ה, לאחר פטירת רבי משה, הוכתרו בניו על ידי האדמו"ר מבלאז'וב כצוואת אביהם.
בני רבי לוי יצחק.
בשנת תש"ע אחרי פטירת האדמו"ר לוי יצחק הורוביץ מונו שלושת בניו לאדמו"רים בהסכמת החסידים וכצוואת אביהם.
מוסדות וקהילות החצר.
בארצות הברית ישנם בתי מדרש במונסי, איירמונט (מכונה זידיטשוב-בוסטון), ניו ג'רזי ובוסטון. לחסידות יש בית כנסת במנצ'סטר בראשות רבי ישראל אהרן הורוויץ, בנו של רבי פינחס דוד.