לעיתים, כאשר היה צורך ליידע את מושלי הפרובינציות, פקידים העתיקו את ה-Acta ושלחו אותן למושלים. בתקופה מאוחרת יותר הקיסרים השתמשו בהודעות הללו ככלי להעברת צווי הסנאט או הקיסרות.
Acta נוספות נשאו תוכן צבאי ועירוני. Acta Senatus ("החלטות הסנאט") הוסתרו לרוב מעיני הציבור והוטלה עליהן צנזורה עד אשר החליט יוליוס קיסר בשנת 59 לפנה"ס (בתפקיד הקונסול) לפרסם אותן.
בסוף כל הודעה נכתב “Publicare et Propagare” ("לפרסם ולהפיץ"), כלומר, שהמידע הכתוב בהודעות ייוודע לכל אנשי רומא.
הוצאת ה-Acta פסקה לאחר שמושב הקיסרות עבר לקונסטנטינופול. כיום לא קיימים עותקים של ה-Acta במצב שלם.
אלוהים, נצור את המלכה
אלוהים, נצור את המלך
המנון אירלנד
שיר החיילים (באירית: Amhrán na bhFiann) הוא ההמנון הלאומי של אירלנד. השיר מושר כהמנון באירית וגרסה זו מתורגמת מגרסה קדומה יותר בשפה האנגלית. את השיר הלחינו פיאדר קירני ופטריק היני. קירני היה גם זה שכתב את מילות השיר באנגלית. ליאם או רין תרגם את השיר, מאוחר יותר, כאמור, לגאלית אירית.
ההמנון הלאומי של אירלנד מורכב משני בתים בלבד מתוך השיר המקורי המורכב ממספר בתים. "ההצדעה לנשיא", שאותה מנגנים (ללא מילים) באירועים רשמיים בהשתתפות נשיא או נשיאת אירלנד, מורכבת מארבע התיבות המוזיקליות הראשונות של השיר ולאחריהן חמש האחרונות (מתוך ההמנון).
אימוץ ההמנון.
השיר נכתב בשנת 1907 עם מילותיו של פיאדר קירני. הוא הלחין את השיר יחד עם פאטריק היני. את מילות השיר פרסם לראשונה בולמר הובסון בשנת 1912. התרגום לשפה האירית היה פרי עטו של ליאם או. רין, שניסח גם את הטיוטות בשפה האירית לחוקת מדינת אירלנד החופשית ב-1922 ולחוקה האירית ב-1937. המילים באירית התפרסמו לראשונה במגזין "טוגלאך" (של צבא ההגנה האירי) ב-3 בנובמבר 1923.
שיר החיילים היה פופולרי בקרב רפובליקנים איריים, והמורדים משירות הדואר האירי במרידת חג הפסחא שהתרחשה בשנת 1916 נהגו לשיר אותו גם כן. מאוחר יותר הוא היה פופולרי בקרב האסירים במחנות המעצר הבריטיים. השיר אומץ לבסוף כהמנון לאומי בחודש יולי שנת 1926.
אלוהים, נצור את המלך היה ההמנון הרשמי של הממלכה המאוחדת, ובכללה אירלנד, עד להקמת מדינת אירלנד החופשית בשנת 1922. חלק מהאירים המשיכו להשתמש בהמנון הישן, דבר שהטריד את הנהגת אירלנד החופשית וגרם למבוכה ואי נוחות. במקרה מסוים סירב המושל הכללי ג'יימס מק'ניל להשתתף באספה ציבורית בטריניטי קולג' כשגילה שהמכללה מתכננת להשמיע את ההמנון הישן במהלך ביקורו. גם אחרי אימוץ ההמנון החדש, מיעוט של אירים המשיך לשיר את ההמנון של הממלכה המאוחדת.
בשנת 1934 רכשה הממשלה האירית את זכויות היוצרים על השיר במחיר של 1,200 פאונד.
מילות השיר.
ההמנון.
ההמנון המושר הוא למעשה הפזמון של השיר המלא.
קבר גוויה
קבר ממנטו מורי
בקבוק תינוקות
בקבוק לתינוק
פארק בואן רטירו
פארק בואן רטירו (בספרדית: Parque del Buen Retiro - פארק 'מנוחה נעימה') הוא הפארק המרכזי והחשוב של מדריד, בירת ספרד.
הפארק משתרע על שטח של 1.4 קילומטר רבוע ונמצא בסמיכות לשער אלקלה ולמוזיאון הפראדו. הפארק מכיל בין היתר פסלים רבים, אנדרטות ואגם, ונחשב לאחד המקומות הפופולריים בעיר.
היסטוריה.
מקורו של הפארק בתחילת המאה ה-16, אז נבנה באזור ארמון קיט לשימוש משפחת המלוכה. בשנת 1561 העביר המלך פליפה השני את חצר המלוכה למדריד, והרחיב את הפארק סביב לארמון הקיט המלכותי. הארמון שימש את המלך בתקופת התענית ובזכות קרבתו לארמון המלכותי יכול היה המלך לעבור אליו יחד עם חצר המלוכה.
גני בואן רטירו הורחבו בשנת 1620, כאשר גספר דה אוליבארס, מקורבו של המלך פליפה הרביעי, העניק לו שטחי אדמה בקרבת הארמון לצורכי הפנאי של חצר המלוכה. בשנות השלושים של המאה ה-17 נבנו בפארק מספר מבני שירות, בהם ה'קאזון דל בואן רטירו' (Casón del Buen Retiro) ששימש כאולם נשפים ומשמש כיום את מוזיאון הפראדו.
הפארק המשיך להתפתח במאתיים השנים הבאות ונוספו לו האגם וגרמי מים נוספים, גנים חדשים, גידור מהודר ומצפה כוכבים. ארמון הרטירו היה בשימוש עד ימיו של המלך קרלוס השלישי, ומרבית שטחי הארמון נהרסו במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בתקופת שלטונה של המלכה איזבלה השנייה זכה הפארק לעדנה מחודשת ונשתלו בו עצים וגנים חדשים. לאחר מהפכת 1868 בספרד וירידתה של איזבלה השנייה מכס השלטון, נפתח הפארק לציבור הרחב והפך בהדרגה לריאה הירוקה של מדריד.
עם הפיכתו לפארק ציבורי, שימש הפארק למספר תערוכות בינלאומיות. לצורך התערוכות נבנו בפארק מבנים חדשים, בהם ארמון ולאסקז (1884) וארמון הזכוכית (1887), שנבנה בהשראת ארמון הזכוכית בלונדון. כיום משמשים המבנים לגלריות אמנות. בתחילת המאה ה-20 הוקמה בפארק האנדרטה לזכרו של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד. בשנים הבאות הוקמו בפארק עשרות פסלים, אנדרטות ומזרקות והוא הפך למעשה לגן פסלים פתוח. בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 נוספו לפארק הגנים האחרונים.
ב-2021 הוכרזו פארק בואן רטירו ושדרת פראדו הסמוכה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מבוקש (2008)
מבוקש (באנגלית: Wanted) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2008, שמבוסס על סדרת קומיקס של מארק מילר בעלת אותו השם. הסרט בוים על ידי טימור בקממבטוב ומככבים בו ג'יימס מק'אבוי, מורגן פרימן, טרנס סטאמפ, תומאס קרצ'מן, קומון ואנג'לינה ג'ולי. הסרט עוקב אחר וסלי גיבסון, רואה חשבון מתוסכל שמגלה שאביו הוא מתנקש מקצועי אשר הצטרף ל"אחווה", גילדה סודית, ונרצח על ידי מתנקש אחר.
הפקת הסרט החלה באפריל 2007 ברפובליקה הצכ'ית, בה הורכבה התפאורה שהותאמה לאחר מכן לשיקגו. הסרט יצא בממלכה המאוחדת ב-12 ביוני 2008 ובארצות הברית ב-27 ביוני 2008 ב-22 בינואר 2009 הסרט היה מועמד בשתי קטגוריות בטקס פרסי אוסקר עבור המוזיקה.
תקציר העלילה.
וסלי גיבסון (ג'יימס מק'אבוי) הוא עובד משרד מתוסכל שחייו משעממים; חברתו בוגדת בו, יש לו בוסית מעצבנת והוא לוקח תרופות נגד חרדה. יום אחד, הוא פוגש את פוקס (אנג'לינה ג'ולי) שמספרת לו שאביו היה מתנקש שהיה חלק מארגון למתנקשים בשם "האחווה". וסלי מצטרף לאחווה ולומד את סודותיה. האחווה מחליטה להוציא להורג אנשים ששמם נרקם במכונת אריגה קסומה. המכונה מאתרת שמות של אנשים העתידים לגרום לסבל ומוות. וסלי מגלה כי שמו של אביו הופיע שם, ולכן פנה נגד האחווה. בסוף, מתברר שהארגון הטעה אותו כל הדרך, וגרם לו לרצוח את אביו שלו. השם האמיתי שהופיע במכונה היה השם של מנהל הארגון סלואן. לאחר מכן, הסתבר כי שמם של כל החברים באחווה הופיע במכונה. וסלי מצליח בכוחות עצמו ובעזרת פוקס (שהאמינה בכך שכל השמות שהמכונה מוציאה צריכים למות כולל היא עצמה) לנצח את הארגון.
מוזיקה.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין דני אלפמן.
מבוקש: פסקול הסרט המקורי
ביקורות והכנסות.
הסרט קיבל ביקורות טובות וקיבל ציון של 72% מתוך 100 מביקורות של מבקרי קולנוע באתר "Rotten Tomatoes" וקיבל מפי איגוד הסרטים האמריקאי את הדירוג המחמיר R כיוון שהסרט הכיל אלימות רבה. הסרט היה לשובר קופות עולמי כאשר הצליח להכניס 341 מיליון דולר ברחבי העולם.
משחק וידאו.
בשנת 2009, יצא לקונסולות המשחקים כגון אקס-בוקס, פלייסטיישן ולמחשב האישי, משחק וידאו המבוסס על הסרט הנקרא "מבוקש: נשקי הגורל" בו השחקן משחק את דמותו של וסלי אשר לובש על גופו חליפה שחורה מעור ועוטה על פניו מסכה בעלת עיניים זוהרות כתומות. במשחק, השחקן יצטרך להוביל את וסלי להילחם מול הנבל של המשחק העונה לשם "בן האלמוות", מתנקש אכזרי אשר רוצה לחסל את וסלי.
שיר החיילים
דוד פריזנהויזן
ר' דוד פריזִנהוֹיזֶן (בעברית על דרך היידיש; בגרמנית: David Friesenhausen, פריזנהַאוּזן; 1756 – 23 במרץ 1828, קרלסבורג), מתמטיקאי, דיין ואיש תנועת ההשכלה, הראשון שהציע הקמת בית מדרש לרבנים באימפריה האוסטרית.
ביוגרפיה.
דוד בן מאיר הכהן נולד בכפר פריזנהאוזן שבבוואריה בשנת 1756. למד תורה בעיר פירת (פיורדא) שבקרבת נירנברג עד גיל 30, אז החל ללמוד מדעים במשך כ-10 שנים נוספות. בשנת 1788 עבר לברלין, ובהּ פרסם את הספר "כליל החשבון" – ספר חשבון וגאומטריה ומבוא לאלגברה בעברית. בשנת 1796 הוא יצא למסע ברחבי אירופה כדי למכור את ספרו ולאסוף פרענומעראנטן לספר נוסף שלו, "מוסדות תבל", המתאר את מבנה היקום על פי קופרניקוס.
בעקבות אכזבתו מהרדיקליות של תנועת ההשכלה בברלין, עבר פריזנהאוזן לעיירה אונסדורף שבהונגריה בסביבות שנת 1800, ונתמנה בה לדיין. במקביל עסק במסחר. בשנת 1806 עבר לתקופה קצרה לפשט, אך בהיעדר מקור פרנסה שם, שב במהרה לאונסדרף. באותה תקופה הגיש לקיסר האימפריה האוסטרו הונגרית הצעה להקמת שלושה בתי מדרש לרבנים, בהונגריה, בגליציה ובמוראביה. תוכנית הלימודים המוצעת כללה בנוסף ללימודי תלמוד גם תנ"ך ולימודים כלליים. ההצעה נדחתה על ידי השלטונות, אך עוררה עליו רוגז רב מצד רבני הונגריה.
בין השנים 1808–1816 כיהן פריזהאוזן כדיין בקהילת יהודי אוהעל בעיירה שאטוראליאויהיי, ונודע כמתנגד לחסידות. בשנת 1816 יצא למסע שני באירופה, לשם גיוס מנויים לספרו "מוסדות תבל"; בעקבות הצלחתו לגייס מספיק מנויים, ובהם הרב משה סופר ואהרן חורין, יצא הספר לאור בווינה בשנת 1820. בנוסף לחלק האסטרונומי, כולל הספר הוכחה לפתרון הבעיה ה-11 של אוקלידס, וכן צוואה רוחנית, שבה מספר פריזנהאוזן על תוכניתו לייסוד בית מדרש לרבנים. סוגיית מידת תמיכתו בשינויים דתיים הייתה לסלע מחלוקת בין היסטוריונים שחקרו את כתביו.
קישורים חיצוניים.
ספריו:
פרדריק ג'ון קיזלר