אחד מיתרונותיו של המלון ושל המבנה עד היום, הוא הנוף הנשקף מחלונות הקומות הגבוהות ומן הגג מהם ניתן לראות היטב את בריכת חזקיהו, כנסיית הקבר, כיפת הסלע, הר הזיתים, הר הצופים, כיפת ה"חורבה" ועוד. שבחי הנוף מצוינים במודעה שהתפרסמה ביום 18 באפריל 1909 ב"הצבי". אמדורסקי היה ידידו של פנחס גרייבסקי ואף מימן את הוצאת "המדריך לארץ ישראל" שלו ב-1909. לפיכך שילב גרייבסקי בסקירתו על מלונות ירושלים סקירה אוהדת במיוחד למלון "צנטראל" של אמדורסקי. והוא כותב:
אמדורסקי טיפל גם ביהודים שהיו עצורים בקישלה, בית המעצר שליד שער יפו. בשל קשריו עם השלטונות הצליח לשחד שומרים לשחרר יהודים, בעיקר כאלו שנתפסו לעבודת הצבא בעת מלחמת העולם הראשונה, ולהביא לעצורים ארוחות ממטבחו הכשר של המלון.
ב-11 במאי 1931 התפרסמה מודעה מאת סופר "דבר" בירושלים:
ב-20 במרץ 1935 (שושן פורים תרצ"ה) עבר בית המלון למשכנו ברחוב בן יהודה, בו שכן במשך כ-13 שנה עד שנפגע בהתפוצצות מכונית תופת ברחוב ב-22 בפברואר 1948. לאחר מכן לא חזר מלון אמדורסקי לפעול עוד.
מבנה המלון בעיר העתיקה לאחר עזיבת אמדורסקי.
עם עזיבתו של אמדורסקי את הבניין ברחבת שער יפו ב-1931, הוחכר המלון לגרמני ששמו לא ידוע, לאחר מכן עבר לידיו של ערבי נוצרי בשם יעקוב סואחלי ונקרא "מלון קונטיננטל". ב-1942 חכר את המלון מהפטריארכיה מוסלמי בשם סעיד קרש ושם המלון שונה לפטרה, שמו עד היום. לפי דיווח של הש"י (שירות הידיעות של ההגנה) מ-1947 היו במלון פטרה 50 מיטות ב-22 חדרים ואורחיו היו מוסלמים כפריים וסוחרים זעירים מכפרי וערי הסביבה ואף מלבנון, סוריה ועיראק.
המכירה לעטרת הכהנים והסכסוך המשפטי.
ב-2005 רכשה עמותת עטרת כהנים, בסיוע יהודים מחוץ לישראל, את המבנה (יחד עם מלון ניו אימפריאל) מידי הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית. הפטריארך, אירינאוס הראשון, הסכים לעסקה ומשנודע הדבר, הודח לאחר סדרת הפגנות נגדו.
הפטריאכיה טענה כי המכירה לא אושרה על ידי הסינוד הקדוש ובמקביל ביקשה להטיל חיסיון על כל מסמכי הסינוד בטענה שאלו "נכתבו ברוח הקודש". בית המשפט דחה את בקשת החיסיון ובתגובה זנחה הפטריאכיה את טענתה זו.
הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית הגישה תביעה לביטול העסקה. בשנת 2017, לאחר דיונים משפטיים ארוכים, אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את חוקיות הרכישה. ערעור כנגד פסק הדין נדחה על ידי בג"ץ ביוני 2019. ערעור נוסף ובקשה לפתיחת משפט אזרחי נדחה על ידי בג"ץ ביוני 2022.
כיום משמש מלון פטרה בעיקר כאכסניה (הוסטל) לתרמילאים ומתגאה בעובדה שהמבנה הוא בית המלון העתיק ביותר בעיר הפעיל כיום.
מלון מרכז
מלון מרכזי
מלון פטרה
ג'מאל משבורן
ג'מאל משבורן (באנגלית: Jamal Mashburn; נולד ב-29 בנובמבר 1972 בניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. משבורן שיחק בקבוצות דאלאס מאבריקס, מיאמי היט וניו אורלינס הורנטס ונחשב לאחד מהקולעים הטובים ב-NBA בתקופתו, עם ממוצע קריירה של 19.1 נקודות למשחק. כינויו היה "Monster Mash" (מאש המפלצתי).
קריירה.
משבורן שיחק בצעירותו כדורסל במסגרת קבוצת בית ספר תיכון קרדינל הייס שברובע הברונקס, ובשנתו האחרונה בתיכון, ב-1990, הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות המחוזית של ניו יורק. לאחר לימודיו בתיכון הוא הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת קנטקי, בה רשם קריירת מכללות מוצלחת מאוד. הוא הפך לקולע הרביעי בטיבו בתולדות האוניברסיטה במהלך שלוש עונות המשחק שלו במדיה, ואף נבחר לחמישייה הראשונה של ה"אול-אמריקן" ב-1993.
בעצת מאמנו ריק פיטינו, עזב משבורן את האוניברסיטה לאחר שלוש שנים והציע את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-1993. הוא נבחר במקום הרביעי על ידי דאלאס מאבריקס והצליח רבות בעונתו הראשונה ב-NBA, כאשר קלע 19.2 נקודות בממוצע למשחק. באותה עונה הוא שבר שבעה שיאי מועדון שונים של דאלאס הקשורים לרוקיז, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA לעונת . על אף יכולתו הטובה של משבורן, דאלאס לא הצליחה באותה עונה מבחינה קבוצתית.
בעונתו השנייה, , הפך משבורן לאחד משלישיית שחקנים צעירים מובילים בדאלאס, יחד עם ג'ייסון קיד וג'ים ג'קסון. השלושה הובילו את הקבוצה למאזן של 36 ניצחונות ו-46 הפסדים בעונה הסדירה, שהיווה את השיפור הגדול ביותר במאזן העונתי מבין כל קבוצות ה-NBA באותה שנה. גם בעונות שלאחר מכן היה משבורן מהשחקנים המובילים של דאלאס ושבר שיאים רבים של המועדון, ובכך ביסס את מעמדו כאחד מהפורוורדים בעלי האופי הקלעי הטובים ביותר בליגה. משבורן הוא השחקן הרביעי הצעיר בתולדות ה-NBA שקלע 50 נקודות ומעלה במשחק, כאשר הצעיר ביותר הוא ברנדון ג'נינגס.
עם זאת, פציעות חוזרות ונשנות של משבורן הגבילו את יכולת המשחק שלו בעונתו האחרונה בדאלאס, והוא הועבר לקבוצת מיאמי היט באמצע עונת . תפקידו של משבורן במשחק ההתקפה של מיאמי היה מצומצם ביחס למעמד לו זכה בדאלאס, ולפיכך גם תפוקתו הסטטיסטית ירדה. אף על פי כן, משבורן היה לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצה שזכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות הבית האטלנטי והעפילה למשחקי הפלייאוף. כהוקרה על יכולתו, הוא נבחר לאחד מ-25 השחקנים הטובים בתולדות המועדון בשנת 2008.
ב-2000 הועבר משבורן לקבוצת שארלוט הורנטס (בהמשך ניו אורלינס הורנטס), והפך לשחקן המוביל בקבוצה שהייתה מבוססת על שחקנים צעירים. הוא הוביל את הקבוצה לשתי העפלות רצופות לשלב חצי גמר המערב בפלייאוף בשנים 2001-2002. עונת הייתה טובה במיוחד עבור משבורן, שהשיג ממוצעים של 21.6 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק והשתתף לראשונה בקריירה במשחק האולסטאר של ה-NBA. הוא נבחר גם לחמישייה השלישית של העונה.
משבורן המשיך להפגין יכולת מרשימה בעונת , אך בשל פציעות השתתף ב-19 משחקים בלבד. בשל הבעיות הרבות מהן סבל בברכו הימנית, הוא עבר ניתוח והחליט שלא לשחק במשך העונה שלאחר מכן. בזמן בו ישב בחוץ הוא הועבר לקבוצת פילדלפיה 76' בפברואר 2005, אך לא הצליח להחלים מפציעתו והוצב ברשימת השחקנים הלא-פעילים בקבוצה. במרץ 2006 הוא שוחרר מפילדלפיה, והודיע לבסוף על פרישה ממשחק.
ג'אמאל מאשבורן
זעקת הקרב
זעקת הקרב (באנגלית: Battle Cry) הוא רומן מאת ליאון יוריס שראה אור ב-1953, העוסק בכיתה בחיל הנחתים האמריקני במלחמת העולם השנייה. בספר התבסס יוריס על ניסיונו שלו כאלחוטן קרבי בחיל הנחתים. בשנת 1955 ביים ראול וולש את העיבוד קולנועי של הספר על פי תסריט של יוריס עצמו, ועיבוד זה היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול המקורי, שאותו הלחין מקס שטיינר. בסרט שיחק ואן הפלין בתפקיד הראשי.
הספר תורגם לעברית בידי דניאל שר בשנת 1957, ושנית בידי מרדכי ברקאי בשנת 1987.
עלילה.
הרומן מספר את סיפורם של אנשי הגדוד השני ברגימנט הנחתים השישי, בדגש על אנשי כיתת האלחוט בפלוגת המפקדה
. גיבורי הסיפור באים מרקע מגוון: נער "כל-אמריקאי", אינדיאני הבא משמורה, והיספאני עני מסן אנטוניו. הסמל הקשוח שלהם מתאר את תהליך הפיכתם מטירונים ללוחמים באמצעות מסלול אימונים תחת פיקודו התובעני של סם האקסלי. כך גם מתוארים בספר הקרבות בהם השתתפו, ביניהם קרב גוודלקנל, קרב טאראווה והקרב על סאיפאן.
השפעה.
הספר שימש השראה למפקדים שונים בצה"ל, ומרדכי גור, לימים הרמטכ"ל העשירי, כותב באוטוביוגרפיה שלו על כך, ועל ההשפעה של הספר עליו עצמו, במסגרת חוויותיו כמ"פ בחטיבת הצנחנים.
מרים ד'אבו
מרים ד'אבו (באנגלית: Maryam d'Abo; נולדה ב-27 בדצמבר 1960) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית אנגלייה, הידועה במיוחד בשל תפקידה כנערת בונד קארה מילובי בסרט ג'יימס בונד משנת 1987 "007 באזור המסוכן".
שנותיה הראשונות.
מרים ד'אבו נולדה בלונדון לאם גאורגית (נכדתו של גנרל גיאורגי קוויניטאדזה) ולאב הולנדי, ד'אבו גדלה בפריז ובז'נבה.
היא החליטה להיות שחקנית בהיותה בת 11. היא למדה ב-Drama Centre London, תוך כדי עבודה כדוגמנית בפרסומות.
קריירה.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1983 בסרט האימה והמדע הבדיוני דל התקציב Xtro, שם גילמה את דמותה של אנליז מרסיה, או-פר צרפתייה, שנהפכה להיות אינקובטור אנושי לחייזר, לאחר סצנת אהבה בעירום. Xtro ספג ביקורת על היותו לא מוסרי מצד ארגונים דתיים, אבל למעשה התקבל והצנזורה הבריטית (BBFC) אישרה את הפצתו ללא עריכה. ד'אבו אמרה למגזין Femme Fatales ב-1994 שהיא זוכרת אותו כ"סרט נוראי".
ב-1985 היא הופיעה בקצרה כ"חברה הצרפתייה" בסרט "לילות לבנים".
תפקידה הידוע ביותר הוא ב-1987 בסרט "007 באזור המסוכן", אז גילמה את דמותה של קרלה מילובי, צ'לנית וצלפית מתוקה ופגיעה שמתאהבת בג'יימס בונד. הוא נותר הסרט האהוב ביותר שלה. מכיוון שהייתה מקושרת לסרט, היא הופיעה בגיליון מיוחד של "פלייבוי" שהקדיש בספטמבר 1987 מספר עמודים מצולמים לג'יימס בונד, אולם זמן לאחר מכן היא אמרה "לא הייתה מצטלמת לתמונות האלו כיום... למדתי הרבה מאז" בריאיון למגזין "פיפל".
ב-1988 היא שיחקה את ט'ארה, קצינת רפואה חייזרית במיני-סדרת המדע בדיוני הטלוויזיונית "Something Is Out There", שאחריה שודרו שישה פרקים של מיני-סדרה של רשת NBC באותו שם.
ב-1992 היא זכתה לביקורות אוהדות על תפקיד המשנה כאמנית זכוכית דקורטיבית יומרנית בקומדיה הבריטית השנונה ודלת התקציב "Leon the Pig Farmer", שהתקבלה באופן חיובי בפסטיבלי הסרטים בוונציה, בלונדון, באדינבורו ובפאלם ספרינג שבקליפורניה. ב-1994 היא הופיעה בסרט "גרסת בראונינג", אותו ביים מייק פיגיס.