בשיא ימי הביניים מהמאה ה-11 ואילך, השלום הקיסרי עזר למניעת האלימות יחד עם שביתת הנשק של אלוהים. השלום הקיסרי הראשון ניתן על ידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1103 לתקופה של ארבע שנים וידוע בשם "השלום הקיסרי הראשון של מיינץ" (Erster Mainzer Reichslandfriede).
בשנת 1152 הכריז פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על השלום הקיסרי הגדול ("Großer Reichslandfrieden") לכל האימפריה.
השלום הקיסרי החשוב ביותר של מיינץ, עליו הכריז פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, דמה יותר לגזרה חוקית מאשר לברית נגד אלימות. כבר בשנת 1231 הוציא פרידריך את "חוקות מלפי", ספר קודיפיקציה ומערכת השיטה האינקוויזיטורית החלים על ממלכת סיציליה. השלום הקיסרי של מיינץ שחל לתקופה בלתי מוגבלת, היה מעשה חוקתי והפכה לאחד מחוקי היסוד החלים על כל האימפריה.
במאות ה-13 וה-14 נכרתו בריתות אזוריות ומקומיות רבות של שלום קיסרי, כגון פדרציות עירוניות.
בעידן המודרני.
עד היום הפרה של השלום הקיסרי על ידי מעורבות בפרעות אלימות היא עבירה פלילית על פי החוק הפלילי הגרמני, האוסטרי והשווייצרי.
מועדון הסקי המוסקבאי
מועדון הסקי המוסקבאי (ברוסית: Московский клуб лыжников, בראשי תיבות "МКЛ"), הייתה אגודת ספורט גדולה, שהתקיימה בשנים 1895–1923, בהמשך הפכה לאגודת צסק"א.
היסטוריה.
הופעתו של המועדון קשורה לרוכבי אופניים. חברי מועדון האופניים המוסקבאי יכלו לצאת לרכיבה רק בקיץ. סקי הפך לתחלופה חורפית. הצטרפו אליהם כמה רוכבים פינים ושוודים. בחורף 1894–1895 התארגן מועדון סקי של 20 איש. באביב 1895 אושרה האמנה וב־16 (29) בדצמבר 1895 נחנך מועדון הסקי במוסקבה, עם אישור האמנה. בראש המועדון עמד איוואן רוזליאקוב משנת הקמתו עד 1899.
ב-17 בדצמבר 1895 נפתחה תחנת הסקי המרכזית של המועדון "פטרובסקאיה", שנמצאה בבית פרטי שכור באזור פארק פטרובסקי - המועדון עצמו היה ממוקם בביתן קיסרי, וגולשים התחרו בשטח הסמוך. עד מהרה הופיעה תחנת הסקי השנייה "סוקולניצ'יה" בסטרומינקה.
בשנת 1901 אנשים עזבו את המועדון במטרה ליצור ארגון ספורט חדש, אשר נקרא OLLS. באביב 1909 נוצר מועדון כדורגל, כמו ב- OLLS, שם הייתה גם קבוצת הכדורגל שהוקמה בשנת 1910. המועדון לקח חלק בליגה המוסקבאית מאז 1911. אחד משחקניה הידועים היה פיודור רימשה.
בשנת 1923 הוא הפך למועדון המרכזי על שם האינטרנציונל הקומוניסטי.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 1917
הבחירות הפרלמנטריות ה-13 במספרן בקנדה מאז הקמתה באיחוד קנדה התקיימו ב-17 בדצמבר 1917 והיו בחירות לבית הנבחרים הקנדי, הבית התחתון בתוך הפרלמנט של קנדה. היו אלו מבין הבחירות החשובות ביותר בהיסטוריה הקנדית והם התקיימו במהלכה של מלחמת העולם הראשונה ו-11 ימים בלבד מאז פיצוץ הליפקס. היו אלו הבחירות הראשונות בהיסטוריה הקנדית שבהן ניתנה זכות הצבעה לנשים. קודם לבחירות הנהיגה את קנדה ממשלה שמרנית בראשותו של ראש הממשלה רוברט בורדן. האופוזיציה הונהגה בידי וילפריד לורייה, מנהיג המפלגה הליברלית. במסגרת מעורבותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה נדרש מצידה של הממשלה להעביר חוק גיוס חובה לחיל המשלוח הקנדי, זאת לאחר שהממשלה לא יכלה למלא את הבטחתה לגיוס מתנדבים בלבד.
עקב מהלך המלחמה נדחו הבחירות בשנה מ-1916 ל-1917, החלטה שאושררה בידי הממשלה הבריטית בראשות דייוויד לויד ג'ורג'. לקראת הבחירות הביא בורדן למהפך במפה הפוליטית, כאשר בתמיכת חבר המפלגה השמרנית, ארתור מיין, פירק את המפלגה השמרנית והקים במקומה את "המפלגה היוניוניסטית" (Unionist Party) שנועדה להניע מצביעים ליברליים תומכי הגיוס לתמיכת הממשלה. לקראת הבחירות אפשרה הממשלה זכות הצבעה לנשותיהם של חיילים שהיו באותה העת בשדה הקרב במלחמה. בבחינת ההצבעה חולקו המפלגה הליברלית של לורייה והמפלגה היוניוניסטית של בורדן פשוט בתור האופוזיציה והממשלה עבור המצביעים. הבחירות חילקו בעיקרן את האוכלוסייה האנגלית פרוטסטנטית כתומכת המפלגה היוניוניסטית ואת האוכלוסייה הצרפתית קתולית כתומכת המפלגה הליברלית. בסופן של הבחירות השתנתה המערכת הפוליטית בקוויבק, אשר בתוכה נעלם הפלג הפוליטי השמרני למשך יובל.
במהלך הבחירות היו מספר מועמדים עצמאיים ומפלגות קטנות. הממשלה היוניוניסטית קיבלה בסופן של הבחירות 1,070,694 קולות שהיוו 56.93% מכלל הקולות לעומת האופוזיציה הליברלית שקיבלה 729,756 קולות שהיוו 38.80% מכלל הקולות. היו אלו הבחירות האחרונות שבהן התחרה לורייה לראשות הממשלה שכן הוחלף בהנהגת הליברלים בידי ויליאם ליון מקנזי קינג. בבחינת מושבי בית הנבחרים השיגו היוניוניסטים 153 מושבים לעומת 82 לליברלים. הממשלה היוניוניסטית עם זאת, סבלה ממשברים פנימיים עקב חלוקת חבריה בין הפלג הליברלי והפלג השמרני. על כל מקרה, הממשלה החדשה העבירה חקיקה שאכפה את חוק גיוס החובה.
רענן ניסים פררה
מוסר בריכות
מוסר בריכות (שם מדעי: Sciaenops ocellatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת המסריים, המהווה מין יחיד בסוגו. הוא חי במערב האוקיינוס האטלנטי שבין מסצ'וסטס לפלורידה ובמפרץ מקסיקו. הוא קרוב למין פוגוניאס קרומיס ולעיתים מזדווג איתו.
המוסר מגיע לאורך של 55 עד 80 ס"מ בממוצע אך פרטים גדולים הגיעו לאורך 150 ס"מ ומשקל 45 ק"ג. הוא יכול לחיות בטבע עד גיל 50. הוא בעל ראש גדול ומוגבה, לסתות חזקות וסנפירים קצרים ופרוקים. צבעו של המוסר אדום-ורדרד עם גוף אפור בהיר עד לבן והסנפירים אפורים. סמוך לזנב ישנם 2 טבעות עיניים מדומות המשמשות כנראה לחקיינות עצמית המסתירה את ראש הדג ומבלבלת את טורפיו. עם זאת החיקוי לא מוצלח במיוחד והדג מתגונן בעיקר בשחייה מהירה.
דג זה ניזון בקרבת קרקעית הים מסרטנים וחסילונים שונים ומדגים אחרים כמו קיפונאים, ספרוסיים, סרדיניים, טריגליים, לטנוניים ואף ממיני מסריים קטנים.
הדג חי במים חמימים לאורך דרום ארצות הברית ומפרץ מקסיקו בקרבת החופים והשוניות. דג זה נידוג כדג מאכל מסחרי וגם כדג ספורט עקב גודלו המרשים והוא דג הספורט היקר ביותר במפרץ מקסיקו. הוא גם מגודל בחקלאות ימית לאורך החופים. הדג נפוץ ואיננו מצוי בסכנה בטבע.
לנדפרידן
אנתוני קוטון
אנתוני קוטון (באנגלית: Anthony J. Cotton) הוא קצין בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית המשרת כמפקד פיקוד התקיפה הגלובלית.
ביוגרפיה.
קוטון סיים ב-1986 תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית והתגייס לחיל האוויר של ארצות הברית. הוא שירת בכנף טילים בליסטים בדקוטה הצפונית ובבסיס חיל האוויר ונדנברג של חיל האוויר העשרים. בהמשך שימש קצין בתחום הריגול הלוויני בבסיסים בקולורדו. שירת במטה חיל האוויר ה-14 וכמפקד יחידת שילוח הלוויינים השלישית. בשנים 2005 עד 2008 שירת בפנטגון. באפריל 2008 מונה למפקד להק המבצעים במתקן בבסיס פורט בלוור בוירג'יניה. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד כנף הטילים 341 ובמאי 2010 מונה למפקד הכנף הממוקמת במונטנה. באוגוסט 2011 מונה למפקד כנף החלל ה-45 ומתקן שילוח הלוויינים בבסיס חיל האוויר פיטרסון בפלורידה. ביוני 2013 מונה לסגן ראש משרד הסיור הלאומי.
בנובמבר 2015 מונה למפקד חיל האוויר העשרים של ארצות הברית. בפברואר 2018 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד ונשיא אוניברסיטת חיל האוויר. באוקטובר 2019 מונה לסגן מפקד פיקוד התקיפה הגלובלית. בספטמבר 2021 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד הפיקוד. בתפקידו הבא נקבע שימונה למפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
קוטון בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית ותואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן.
מוסקו (איידהו)
מוסקו (באנגלית: Moscow, כמו שמה האנגלי של העיר מוסקבה) היא עיר בצפון איידהו, בגבולה עם מדינת וושינגטון. העיר היא מושב המחוז והעיר הגדולה ביותר במחוז לייטה. בעיר, שנוסדה ב-1887, נמצאת אוניברסיטת איידהו, המהווה את המעסיק הגדול ביותר בה ובמחוז כולו.
שם העיר.
קיימות מספר גרסאות לקביעת שם העיר. הגרסה המרכזית קובעת שהעיר נקראה בשמה על ידי מתיישב שהיגר לארצות הברית מרוסיה שהקים נקודת מסחר במקום בסביבות 1870 וקרא אותה על שם עיר הולדתו. גרסה אחרת קובעת שהאיש שמילא את מסמכי ההתאגדות של העיר, סמואל נף, קרא אותה על שם עיר הולדתו, מוסקו שבפנסילבניה. גרסה אחרת טוענת ששם המקום נובע משם אמריקאי-ילידי ואין לו קשר לעיר הרוסית.
גאוגרפיה.
העיר נמצאת ברמת קולומביה, המאופיינת בקרקעות גרניט ובזלת. בעיר זורם נחל פרדייס קריק (Paradise Creek). מצפון-מזרח לעיר מתנשא הר מוסקו לגובה 1,519 מטרים.
העיר הקרובה ביותר היא פולמן, וושינגטון, ביתה של אוניברסיטת המדינה של וושינגטון והערים חולקות אזור מטרופולין משותף ובכללו נמל התעופה האזורי פולמן-מוסקו.
אמנון (זיסט) ברמן
אמנון (זיסט) ברמן (20 בספטמבר 1926 – 7 ביולי 1948) היה טייס במלחמת העצמאות לוחם ומפקד בפלמ"ח בשירות הידיעות, פיקד על קורס טיס של ההגנה בארצות הברית ופעיל במוסד לעליה ב'. ברמן נהרג כאשר מטוסו הופל מעל לוד.
חייו.
נולד בירושלים בכ"א בתשרי תרפ"ז (20 בספטמבר 1926) לזהבה וברוך. למד בגימנסיה העברית בירושלים. בהיותו בן תשע הצטרף להסתדרות הצופים ובגיל 15 היה בחג"ם ובגדנ"ע, עבר קורס מ"כים בגדנ"ע.
פלמ"ח.
בתום הלימודים התגייס לפלמ"ח, ושירת בו משנת 1944 עד 1947, תחילה כטוראי ואחר-כך כמ"כ – בעין חרוד, בתל יוסף ובגניגר. בתקופת תנועת המרי העברי, השתתף בפריצה למחנה המעפילים בעתלית ובליל הגשרים. בתום השירות חזר ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, מתמטיקה וכימיה והשתלם בהנדסה.
שירות הידיעות.