כמה חודשים אחר כך הוצב בפלוגתו של המייג'ור ג'ון אדאיר. ב-5 בנובמבר 1792 מצאו החיילים מקום לינה בסמוך לפורט סנט קלייר. בעת תהליך בניית המחנה האמריקני ארבו להם כוח אינדיאני קטן בפיקודו של ליטל טארטל. כשפתחו האינדיאנים באש, הורה אדאיר לסגת מן המחנה למורד ההר. הוא חילק את פלוגתו לשלוש קבוצות; שתיים ינסו להימלט ואחת, בפיקודו של מדיסון, תלחם נגד הילידים ותעכב אותם. אולם ידם של הילידים הייתה על העליונה, והם הצליחו לפגוע במדיסון.
קריירה פוליטית.
ב-7 במרץ 1796 מינה מושל קנטקי באותה העת, אייזק שלבי, את מדיסון כמבקר המדינה. בתפקיד זה הוא כיהן כעשרים שנה. בשנת 1800, בד בבד שהוא ממלא את תפקידו כמבקר המדינה, הוסמך לנאמן הסמינרים הנוצריים מטעם הכנסייה הבפטיסטית במחוז פרנקלין. ב-5 בדצמבר 1806 הצטרף לחבר המושבעים שפסק בזכותו של ארון בר, לשעבר סגן נשיא ארצות הברית, עליו פותחה תאוריית קשר בה ניסה לכונן מדינה חדשה בדרום ארצות הברית. מאוחר יותר החל לכהן כנגיד הבנק של קנטקי.
במרוצת מלחמת 1812 גייס המושל שלבי כמה מתנדבים מקנטקי, שילחמו בטריטוריה הצפון-מערבית, מקום בסיסם של האינדיאנים. הקולונל ג'ון אלן ומדיסון הקימו יחדיו שני רגימנטים בפיקודם. הרגימנט השני של מדיסון, שכונה גם כ"רגימנט הרובאים הראשון של קנטקי", נלחם תחת הגנרל ג'יימס וינצ'סטר בקרב פרנץ' טאון. באותו הקרב נפל וינצ'סטר לשבי הבריטי, אף על פי שהכוח האמריקני, שמנה כ-400 איש, הצליח להדוף מעט את הבריטים. בזכות התקרבותם של האמריקנים למטרתם, חשבו אנשיו של מדיסון כי הם נצחו במערכה. דגל לבן התנוסס אף באופק ורבים סברו כי מדובר בהודעת כניעה של הבריטים. אולם לאחר כמה דקות התברר כי היה זה וינצ'סטר שנופף בדגל על מנת להורות למדיסון לעצור את הקרב ולהיכנע. הגנרל הבריטי הנרי פרוקטור לקח כמה שבויים בנוסף לווינצ'סטר למחנה הבריטי. בין השבויים נמצא מדיסון, שנקלח עם כמה חיילים נוספים לפורט מאלדן, ולאחר מכן לכלא בקוויבק. אחר הקרב בזזו האינדיאנים את מכלי האספקה של צבא האויב, שכללה כמות גדולה של ויסקי. שיכורים ואלימים היו כשטבחו ברבים מהשבויים על גדות נהר הריזין.
מדיסון שוחרר מהשבי כשנה לאחר לכידתו במסגרת חילופי שבויים. הוא חזר לקנטקי ב-6 בספטמבר 1814, וצבר אהדה רבה על שירותו הצבאי. בשנת 1816 התפטר מתפקיד מבקר המדינה עקב בריאותו הלקויה. אולם בהצעת חבריו, העמיד עצמו לתפקיד המושל. ג'יימס ג'ונסון, המועמד השני במערכת הבחירות, פרש מהמירוץ ולכן מדיסון נבחר ללא התנגדות.
מותו.
מדיסון נסע לבלו ליק ספרינגס זמן קצר לאחר ניצחונו בבחירות. בשל בריאותו המדרדרת, הוא היה חלש מדי מכדי לחזור לפרנקפורט לטקס ההשבעה. שופט בית המשפט לשלום במחוז בורבון נשא את נאומו של מדיסון במקומו ב-5 בספטמבר 1816. הוא נפטר ב-14 באוקטובר אותה השנה, שבועות ספורים לאחר כניסתו לתפקיד. הוא נטמן בבית הקברות של פרנפורט.
סגנו, גבריאל סלוטר, מונה למושל החדש של קנטקי. רבים הטילו רבב בהליך בחירתו של סלוטר לתפקיד, ואף טענו כי מושל שאינו נבחר על ידי העם לא מייצג אותו. ההצעה לקיים בחירות מיוחדות לתפקיד הועברה לסנאט, שדחה אותה.
יחסי גאורגיה–קנדה
יחסי גאורגיה–קנדה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גאורגיה לקנדה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.
קנדה הכירה בגאורגיה זמן קצר לאחר פרידתה מברית המועצות בשנת 1991. ביולי 1992, קנדה וגאורגיה ייסדו רשמית יחסים דיפלומטיים. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, היחסים בין שתי המדינות התגברו בהדרגה.
בשנת 2008 במהלך מלחמת רוסיה-גאורגיה, קנדה תמכה נמרצות בשלמות הטריטוריאלית ובריבונותה של גאורגיה ושל ממשלתה שנבחרה באופן דמוקרטי. יתר על כן, קנדה לא הכירה בעצמאות אבחזיה ודרום אוסטיה וממשיכה להכיר בהם כחלק בלתי נפרד ממדינת גאורגיה.
בשנת 2011, גאורגיה פתחה שגרירות תושבת באוטווה. באותה שנה, קנדה פתחה קונסוליית כבוד בטביליסי. ממשלת קנדה התחייבה לסיוע הומניטרי ולפרויקט מימון משותף עם ארצות הברית, הקמת והרחבת מרכז תיאום שרידי מלחמת רוסיה–גאורגיה בגאורגיה. גאורגיה קיבלה תמיכה מקנדה לגבי בקשתה להצטרף לנאט"ו.
באוקטובר 2011, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות לקידום היחסים הכלכליים.
סחר.
בשנת 2019, הסחר בין קנדה לגאורגיה הסתכם ב-39 מיליון דולר קנדי. היצוא העיקרי של קנדה לגאורגיה כולל: כלי רכב וציוד; מכונות; מוצרים מבוססי בעלי חיים; ומוצרים מבוססי כימיקלים. היצוא העיקרי של גאורגיה לקנדה כולל: מוצרי מזון; טקסטיל; מתכות; וכלי רכב.
פרס גראמי להקלטת הדאנס הטובה ביותר
אריק ברנשטיין
אריק ברנשטיין (נולד ב-15 באוקטובר 1952) הוא צלם קולנוע ומפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
ברנשטיין הוא בוגר בית הספר לאמנויות ע"ש טיש של אוניברסיטת ניו יורק, שם למד קולנוע עם התמחות בצילום קולנוע. במהלך לימודיו צילם את סרט הגמר של הבמאי אילן דה פריס, שלמד איתו בניו יורק.
ברנשטיין החל את הקריירה שלו כצלם קולנוע בסרטים: "עובדים על העולם" (1983), "זעם ותהילה" (1984), "פלאש" (1986), יוננם (1988), "על הפנים" (1989), "ד.צ. חוף אילת" (1989), "רומן אמיתי - שלום חנוך בהופעה" (1989), ו"ערב בלי נעמה" (1992).
בשנת 1993 הקים, יחד עם עמי אמיר, את חברת "מטר הפקות" שעסקה בעיקר בהפקת תוכניות טלוויזיה, בין השאר את "החמישייה הקאמרית" (1993–1997) ו"הבורגנים (2000–2004). בשנת 2000 נכנסה חברת אולפני הבירה ירושלים (JCS) כשותפה בחברה ושמה שונה ל"מטר פלוס". בשנת 2003 ברנשטיין ו-JCS פרשו מהחברה, לאחר שנקלע לקשיים ועמי אמיר קיבל את מלוא הבעלות בחברה. בשנת 2007 רכשה את "מטר הפקות" חברת הפרסום מקאן-אריקסון.
בשנת 2003 הקים את חברת "עלמה הפקות". במסגרת החברה הפיק את בין השאר, את המיני-סדרה התיעודית "האוליגרכים" שביים אלכסנדר גנטלב, את הסדרה התיעודית "במדינת היהודים" שיצרו מודי בר און וענת זלצר, ואת הסרט "הביטחוניים" שביים שמעון דותן. הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס, והיה גם מועמד ל"פרס וולג'ין" בפסטיבל הקולנוע ירושלים. ב-2007 הסרט נמכר לשידור בערוץ HBO.
בשנת 2008 הפיק את הפרויקט "עזה - שדרות: החיים למרות הכל", אתר אינטרנט המציג סרטוני וידאו קצרים, בני שתי דקות כל אחד, שתיעדו את חייהן של שש דמויות מעזה ושש דמויות משדרות, ותנאי המחיה הקשים בשני המקומות. הסרטים הופקו על ידי צוותים ישראליים ופלסטיניים במקביל. הפרויקט היה מועמד לפרס אמי, בקטגוריית מדיה דיגיטלית.
חיים אישיים.
היה נשוי לסופרת אילנה ברנשטיין. אחותו הגדולה היא הסוציולוגית וההיסטוריונית החברתית דבורה ברנשטיין.
יחסי סומליה–קוריאה הצפונית
יחסי סומליה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין קוריאה הצפונית וסומליה.
סקירה והיסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (הידועה בכינויה קוריאה הצפונית) וסומליה כוננו רשמית ב-13 באפריל 1967. התקופה של שנות ה-50 המאוחרות עד שנות ה-60 הייתה כאשר קוריאה הצפונית הכריזה לראשונה על דיפלומטיה אוטונומית.
במהלך תקופת הרפובליקה הדמוקרטית הסומלית, היחסים עם קוריאה הצפונית היו הדוקים, בשל אידיאלים משותפים ואינטרסים גאופוליטיים. שתי המדינות דבקו רשמית באנטי-אימפריאליזם ובמרקסיזם-לניניזם, והיו מיושרים עם ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה. המועצה המהפכנית העליונה כוננה יחסים עם קוריאה הצפונית ב-1970. נשיא סומליה סיאד בארה ביקר שני ביקורים בפיונגיאנג במהלך כהונתו, פעם אחת ב-1971. לאחר מכן הוא נפגש עם קים איל-סונג, וחתם על הסכם דו-צדדי של סיוע טכני וכלכלי.
במהלך השנים שלאחר מכן, התגבר שיתוף הפעולה הצבאי, כאשר קוריאה הצפונית אימנה וציידה את הכוחות המזוינים הסומליים. בנוסף, עקב טינה נגד אתיופיה על מעורבותה של המדינה במלחמת קוריאה, יועצים צפון קוריאנים אימנו כוחות גרילה פרו -סומליים שהשתתפו בסכסוך האתיופי-סומלי. זה השתנה במידה ניכרת לאחר עלייתה של החונטה הצבאית האתיופית הקומוניסטית לשלטון ב-1974, מה שגרם בסופו של דבר ליישור מחדש של התמיכה הסובייטית כלפי אתיופיה. קוריאה הצפונית הלכה בעקבותיה וסיפקה סיוע צבאי לאתיופיה נגד סומליה במהלך מלחמת אוגדן.
נכון למרץ 2014, קוריאה הצפונית וסומליה עדיין מקיימות רשמית יחסים דיפלומטיים על פי הוועדה הלאומית של קוריאה הצפונית.
ארסטד
ניסוי ארסטד
אצטדיון TQL
אצטדיון TQL (באנגלית: TQL Stadium; נקרא בתחילה אצטדיון וסט אנד, באנגלית: West End Stadium) הוא אצטדיון כדורגל בסינסינטי, אוהיו שבארצות הברית. קיבולת האצטדיון היא 26,000 צופים. האצטדיון נחנך ב-16 במאי 2021 והוא משמש כמגרשה הביתי של קבוצת ה-MLS סינסינטי.
היסטוריה.
האצטדיון נבנה בעלות של 250 מיליון דולר, וזאת כחלק מהתחייבותה של סינסינטי להקים אצטדיון ייעודי לכדורגל, לצורך משחקיה במסגרת ליגת ה-MLS. בניית האצטדיון החלה בדצמבר 2018, והמשחק הראשון ששוחק בו היה במאי 2021, בו הפסידה הקבוצה המארחת 3-2 לאינטר מיאמי. את הזכויות לשמו של האצטדיון רכשה חברת לוגיסטיקה מקומית מסינסינטי.
משחקים בינלאומיים.