כבש כחול מצוי או כבש כחול ההימלאיה (שם מדעי: "Pseudois nayaur"; מוכר גם בשם באראל), הוא מין של כבש בר בסוג כבש כחול החי במרכז אסיה, ותואר לראשונה ב-1833. המין הנוסף כבש כחול גמדי נחשב עד 1978 כתת-מין שלו, ונחשב עד היום על ידי חוקרים מסוימים כתת-מין. השם הנפוץ של הסוג "כבש כחול" מתייחס לברק הכחלחל של הפרווה, והשם של המין ("מצוי" או "ההימאליה") מתייחס לכך שזהו המין הנפוץ בסוג, ומצוי גם במורדות הרי ההימלאיה (השם האחרון משמש לעיתים ככינוי לתת-מין שלו).
מקור השם המדעי של הסוג הוא ביוונית ופירושו "כבש כזב", בשל פרוותו וזנבו הקצרים והיעדר בלוטות הריח בפניו, המשווים לו מראה המזכיר עיזים יותר מכבשים, כמו כן תכונות רבות משותפות לו ולסוג יעל. השם המדעי של המין "nayaur" בא מהשפה הנפאלית ומשמש כשם מקומי עבור כבש זה בנפאל. שמות מקומיים נוספים כוללים: "באראל", "בהאראר", "בהארוט" בהינדית, "נהא" או "סנה" בלדאק, "נאבו", "ספיטיאן" בנפאלית, ו"ג'נאוו" בבהוטן.
תיאור.
קרניים.
אף על פי שקרניו של הכבש הכחול מעלות דמיון לקרני הכבשים, עדיין ניתן להבדילו בקלות ממיני הסוג כבש בזכות המבנה המיוחד של קרניו; הקרן צומחת במצח לכיוון הצדדים במקום אחורה, ובניגוד למיני הכבשים אינה יורדת כלל בעיקול כלפי מטה החוזר ומתעגל באזור הלחיים. בסיס הקרן עבה מאוד בתחילתו, והופך להיות דק יותר ויותר ככל שהמרחק מהבסיס גודל. אופן הצמיחה הוא מוזר למדי ומזכיר מאוד את הקרניים של היעל הקווקזי המזרחי: בתחילה הוא צומח לכיוון מעלה, מתעגל וממשיך לצדדים, יורד למטה בעיקול חד באזור האוזניים, ובדרך כלל בסופו יש עיקול קטן מעט אחורנית לכיוון הגב. עם זאת קרניו לעיתים שונות מהמודל הסטנדרטי ועלולות להיות עבות עד הקצה, מחוברות כמעט כקרני תאו אפריקני, או מעוגלות כקשת. בהשוואה למיני כבשים אחרים כגון המופלון והדאלי החריצים בקרני הכבש הכחול כמעט שאינם נראים, ואין זה נדיר לצפות בקרניים חלקות לגמרי. הטבעות שעלולות להיות בולטות יותר הם טבעות הצמיחה השנתיות שעל פיהם ניתן לקבוע את גילו של הכבש, ובדרך כלל הן כהות יותר מאשר החריצים הרגילים. הזיהוי בין הזכר לנקבה הוא קל מאוד כיון שלנקבה יש קרניים קצרות יחסית - דמויות חרב, וכמו כן הזכרים גדולים כהים וכבדים בצורה ניכרת מהנקבות. גם קרני הנקבה שונות מעט מנקבות של כבשי בר אחרים כשעל פי רוב הן מתעגלות מעט לצדדים; הנקבות גם דומות יותר לעזי בר מאשר לכבשים. צבע קרני הזכרים הוא חום כהה-בז' ולעיתים עם גוון אפרפר מעט, בעוד שקרני הנקבות יהיו אפורות או כחלחלות.
מראה חיצוני.
הפרווה של הכבש הכחול היא שעירה וצמרית ומגינה עליו מטמפרטורות נמוכות בבית גידולו ההררי. בחורף הפרווה מורכבת משערות עבות יותר, ובקיץ השכבה החיצונית הנראית כצמר נושרת על ידי שפשוף בסלעים ועצים. שלא כמו כבשי הבר האחרים, הפרווה של כבש זה נשארת קצרה בכל העונות.
צבע הפרווה הוא ייחודי, ונע בעיקר בין גוון כחלחל לסגלגל שממנו בא שמו; עם זאת, במקומות רבים ניתן לראות כבשים כחולים עם פרווה חומה בהירה או אפרפרה, כשהנקבות נוטות להיות חומות מאשר הזכרים. הפרווה מספקת לו הסוואה מצוינת בסביבתו ההררית המחוספסת, ומסיבה זאת כאשר הוא חש בסכנה הוא ינסה ראשית לשבת בשקט ללא ניע כדי שהטורף לא יזהה אותו. הן לזכר והן לנקבה יש פסים שחורים עבים לאורך הרגליים, המופרדים בדרך כלל על ידי כתם חום או לבן בברכים כשל היעל הנובי; כמו כן יש בתחתית הצוואר כתם שחור גדול, ובאזור המותניים יש פס שחור עבה, המזכיר מאוד את זה של הצבאים. השפתיים הבטן והעכוז לבנים לגמרי, ובמרכז העכוז בולט הזנב הקצר והשחור. הפנים אפרפרים או כחלחלים בהירים (תלוי בצבע הפרט), כשלאורך החוטם נמתח פס כחלחל כהה או שחור עבה מתחילת האף ועד בסיס הקרניים. לעיתים יש כתם כהה נוסף מתחת לעיניים המופרד מהכתם בחוטם על ידי פסים בהירים.
מלבד גודל הגוף והקרניים, הזכרים עלולים להיות שונים בצבעי הפרווה מהנקבות כדלהלן:
הטלאים (או יותר נכון הגדיים) נולדים עם צבע פרווה כמעט זהה לזה של הנקבות הבוגרות, ואין להם שום דמיון לטלאים של כבשי בר אחרים, ולמעשה הם זהים לחלוטין לגדיים של מיני היעלים.
מבנה גוף.
במבנה הגוף, הכבש הכחול חולק מאפיינים רבים עם עיזי בר אחרים, אולם הוא נוטה להיות חסון ומוצק יותר. גופו, צווארו וראשו קצרים ועבים, וזנבו קטן וקצר. עיניו בינוניות וצהבהבות, אפו מחורץ ודק ואוזניו דקות ומוארכות מעט. רגליו קצרות ועבות, והגפיים האחוריות גבוהות מעט מהקדמיות ומשוות לו מראה כפוף. הפרסות של כבש זה בצבע אפרפר וחדות וחזקות מאוד. כמרבית היעלים תחתית הפרסה מתאפיינת בכרית גומי המסייעת לו לטפס בזריזות על צוקים ורכסים, ובאופן כללי הוא בין הטפסנים המעולים ביותר בתת-משפחה זאת. הכבש הכחול גם נועז ביותר, ואינו מהסס לקפוץ או לטפס בצוקים אנכיים וגבוהים מאוד שמהם הקרקע נראית כתהום פעורה.
תת-מינים.
על פי IUCN הכבש הכחול המצוי מחולק לשני תת-מינים:
תפוצה ובית גידול.
הכבש הכחול נפוץ במרכז אסיה. תפוצתו מתחילה החל צפון מזרח פקיסטן, עוברת דרך צפון הודו (ג'אמו וקשמיר), צפון ומרכז נפאל, צפון, דרום ומרכז בהוטן (עם גלישה לכיוון המדינה ההודית סיקים), צפון מיאנמר, ולכל אורך הרמה הטיבטית של סין העממית הכוללת את המחוזות: גאנסו, מונגוליה הפנימית, מערב ודרום צ'ינגחאי, מזרח סצ'ואן, המחוז האוטונומי הטיבטי, דרום מזרח שינג'יאנג וצפון יונאן; התפוצה הנרחבת בסין נעצרת בתחילת מדבר החול טקלה מקאן במערב, ובנהר הְווַאנְג-הֶה במזרח. ישנם דיווחים על המין גם ברכס פמיר שבדרום טג'יקיסטן וצפון מזרח אפגניסטן, אולם דיווחים אלו לא אומתו אף על פי שבהחלט ייתכן שהוא קיים שם בהתחשב בסמיכות להודו ופקיסטן.
בית גידולו של כבש זה הוא אזורים הררים גבוהים הכוללים פסיפס מגוון של צוקים, רכסים, גאיות, סלעים, מרעה תת-אלפיני, מרעה טרשי, שיחים, כתמי דשא ועשבים, ומורדות תלולים ואנכיים בזויות של 80-60 מעלות ומעלה. הכבשים הכחולים נמצאים בהרים בגבהים של 5,000-3,000 מעל פני הים בממוצע, ולעיתים בקיץ מטפסים לגבהים של 6,500 מטר. בשיא החורף כבשים אלו נודדים לאזורים נמוכים יותר בגלל הקור, ובאזורים מסוימים כגון הרמה הטיבטית, ניתן לראותם בעמקים ושטחי מרעה טרשיים נמוכים בכל השנה; גם באזורים כאלו הכבשים הכחולים נמנעים באופן גורף מיערות נשירים או אפילו דלילים. בין רכסי ההרים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את רכס ההימלאיה, רכס קארקוראם, רכס אנאפורנה, הרי קונלון, הרי הינדו-כוש, הרי טיין שאן, ומספר רכסים קטנים נוספים ברמה הטיבטית.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
הכבש הכחול הוא בעל חיים הפעיל לאורך כל היום, ומבלה את זמנו לסירוגין בין אכילה למנוחה על מדרונות עם צמחייה דלילה. כבשים אלו חיים בבדידות או בקבוצות של 20-5 פרטים ומעלה, ובעבר נצפו גם עדרים של 300; מלבד עונת הרבייה הקבוצות מחולקות בדרך כלל לקבוצות זכרים קטנות של עד 10 פרטים, וקבוצות של נקבות וצאצאיהם עם 18 פרטים ומעלה, אולם שלא כמו מיני הכבשים אין זה נדיר לצפות בקבוצות שונות הכוללות: 1) זכרים ונקבות מעורבים; 2) עדר נקבות עם זכר או שנים; 3) נקבה עם עדר זכרים (קבוצות כגון זה נצפים הכי פחות מהשאר).
במהלך הקיץ הקבוצות קטנות יותר ומתפזרות בצוקים הרבים, ואילו בחורף הם נוטים להתרכז בעמקים או ברכסים נמוכים שבהם יש מזג אוויר נוח יותר וכן חיפוש המזון קל יותר בשל שכבת השלג הדקה. כמו כן הם יורדים במהלך היום לאזורים נמוכים כדי לשתות ממאגרי מים. כבשים אלה סובלניים למזג אוויר קיצוני בסביבות ההרים שבהם מזג האוויר משתנה בין חום צורב לסוער וקפוא.
צפיפות האוכלוסייה גדולה למדי בסין והודו, ובנפאל היא בסביבות 2.7 עד 10 כבשים לקמ"ר בחורף כאשר העדרים מתאספים בעמקים. תזונתו של הכבש הכחול כוללת: עשבים, עשבי תיבול, שיחים, צמחים עשבוניים, זרעים, שורשים, טחבים, חזזיות, וצמחים טרשיים נוספים. הפרסות נמצאות בשימוש בכל העונות, כאשר בחורף הוא משיג על ידם טחבים וחזזיות בחפירה בשלג, ובקיץ הוא נוהג לחפור בעזרתם בקרקע בחיפוש אחר זרעים ושורשים שונים ותוך כדי מעלה ענני אבק.
התמודדות עם טורפים.
בשל ההסוואה המצוינת של פרוותם הכחלחלה בנוף המחוספס והעדר מקום מסתור בבית גידולם, הם עומדים או יושבים ללא תנועה כאשר הם חשים בסכנה או מבחינים בטורף. ברגע שהטורף גילה אותם, הם רצים ומקפצים במהירות לצוקים גבוהים ותלולים שבהם קשה המרדף ואז הם שוב "קופאים" במקומם ומתמזגים עם הסלעים. הטורף העיקרי והקטלני של הכבש הכחול הוא נמר השלג שטרף זה מהווה את המזון האהוב עליו, ומכונה בשל כך בהודו "רוצח הכבשים הכחולים". נמר השלג מותאם גם לחיים בגובה רב, ומסוגל לטפס במהירות בצוקים, אך עם זאת אין לו זריזות מספקת כשל הכבש הכחול; מסיבה זאת שיטת הציד שלו מתחילה במארב כשהוא מתקדם באיטיות לכבש. פרוותו הלבנה עם החברבורות האפורות מספקות לו הסוואה בעיקר בחורף, כשאז מורדות ההרים מלאים בשלג.
טורפים אחרים פחות שכיחים של הכבש הכחול הם נמרים, זאבים טיבטים ודולים, בעוד ששועלים, ועופות דורסים כגון העיט הזהוב טורפים לעיתים את הגדיים. על מנת להגן על עצמם מטריפה הם חיים קרוב לצוקים בלתי נגישים, או מגלים את הסכנה על ידי זקיפים הנמצאים בקצה העדר. זקיפים אלו משקיפים על הסביבה בשעות האכילה והמנוחה, ומתריאים במקרה של הבחנה בטורף.
רבייה.