ג'יין גרייבס סמיילי (באנגלית: Jane Graves Smiley, נולדה ב-26 בספטמבר 1949) היא פרופסורית וסופרת אמריקאית זוכת פרס פוליצר. סמיילי כתבה מספר ספרים, סיפורים ומאמרים מצליחים במגוון תחומים, ביניהם ספרה "אלף דונמים" ("A Thousand Acres") זוכה פרס הפוליצר, והיא עצמה זכתה במספר פרסים נוספים, ביניהם פרס פיצג'רלד להישגים בספרות אמריקאית ופרס ה- Spur- Novel of the West.
ראשית חייה.
ג'יין סמיילי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 1949. הוריה היו ג'יימס לה-וורן סמיילי, מהנדס, ופרנסס גרייבס נואל, חיילת ועיתונאית. כבר בגיל שנה, אביה של סמיילי עזב את המשפחה בשביל לחפש טיפול רפואי לבעיותיו הנפשיות שכללו תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) בעקבות שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה. בשנת 1953 הוריה של סמיילי התגרשו, והיא עברה עם אמה ל-וובסטר גרובס, מיזורי. בראיון שנערך במסגרת אוניברסיטת ניו-יורק, סמיילי סיפרה שמשפחתה, אשר נהגה לספר סיפורים מחייהם, חייהם של ההורים שלהם והסבים שלהם, השפיעה רבות על הקריירה העתידית שלה בתור סופרת. סמיילי תיארה את המשפחה שלה בתור "הסיפור הראשון שהיא הכירה".
קריירה.
בשנת 1967 סמיילי סיימה את לימודיה בתיכון ג'ון בורווס, ועברה לניו-יורק. היא החלה את לימודיה לתואר ראשון בספרות בקולג' וואסר. לאחר מכן, סמיילי עברה לאוניברסיטת איווה על מנת ללמוד לתואר השני שלה, אותו סיימה בשנת 1976. במסגרת המחקר לדוקטורט שלה היא עברה לגור באיסלנד, והחלה לחקור סאגות נורדיות (שהשפיעו רבות על ספרה The Greenlanders). בנוסף, היא החלה בכתיבת שני ספריה הראשונים, כמו גם אוסף סיפורים קצרים והבסיס ל-The Greenlanders. ב-1977, סמיילי חזרה לאיווה, ולאחר תהליך אקדמי ארוך פרסמה את ספרה הראשון, Barn Blind בשנת 1980, את ספרה השני, At Paradise Gate פרסמה שנה אחריו. במקביל, סמיילי התקבלה כמרצה בפקולטה האנגלית באוניברסיטת איווה, שם היא לימדה עד שנת 1997, אז פרשה כפרופסורית (Distinguished Professor).
במהלך הקריירה שלה סמיילי פרסמה 28 עבודות ספרותיות שונות, ביניהן ספרה A Thousand Acres זוכה פרס הפוליצר (ומספר פרסים אחרים) ורב המכר The All-True Travels and Adventures of Liddie Newton, שזכה בפרס ה-Spur – Novel of the West. היא הוזמנה לאקדמיה האמריקאית לאומנויות וספרות ולקחה חלק במספר רב של פסטיבלי ספרות. כמו כן, היא עזרה להעניק את פרס בוקר הבינלאומי בשנת 2009.
יצירתה הספרותית.
שאיפתה המוצהרת של סמיילי הייתה לכתוב בכל הז'אנרים המשמעותיים: היא כתבה אפוס (The Greenlanders), טרגדיה (A Thousand Acres), קומדיה (Moo) רומן רומנטי (The All-True Travels and Adventures of Liddie Newton), וסיפור בלשות (Duplicate Keys).
עם זאת, ישנם מוטיבים חוזרים ביצירותיה: דמויות רבות שאובות מהמערב התיכון (American Midwest). סמיילי גדלה במערב התיכון, ורבים מהקונפליקטים שהיא מעלה בספריה שאובים מהחיים שם. סוסים מופיעים ברבות מעבודותיה, מאחר שהם היוו חלק משמעותי בחייה- עוד כשהייתה ילדה נהגה לרכב על סוסים, וגם כיום היא מחזיקה במספר סוסי מרוץ.
מרל רוברטסון
מרל גרין רוברטסון (באנגלית: 30 באוגוסט 1913 – 22 באפריל 2011) הייתה מאיאניסטית (חוקרת בני המאיה), היסטוריונית של האמנות, ארכאולוגית, אמנית ואשת חינוך אמריקנית. גרין רוברטסון נודעה במאמציה ותרומתה לשימור האמנות, האיקונוגרפיה והכתבים של בני המאיה, בעיקר בזכות שעתוקיה של תבליטים מחורבות ערי בני המאיה, כמו גם בגין ייסוד מכון פאר"י (PARI, המכון לאמנות פרה-קולומביאנית) וסדרת מפגשי השולחן העגול של פלנקה (Mesa Redonda de Palenque).
גרין רוברטסון היא כלת אות מסדר העיט האצטקי לשנת 1994 ופרס Orden del Pop לשנת 2004.
ילדות ונעורים.
מרל גרין רוברטסון נולדה בשנת 1913 במיילס סיטי, מונטנה. אמה אמה-לאדה הייתה מורה, ואביה, דארל אירווינג מק'קאן, עבד במפעל לאריזות. לגרין רוברטסון אח בשם אירווינג מק'קאן. משפחתה של גרין רוברטסון נדדה אל ביוט ולאחר מכן אל הלנה, וב-1921 התיישבה בגרייט פולס.
את רוב ילדותה בילתה גרין רוברטסון בעומק הטבע הפראי של מונטנה, והעידה על עצמה: "אני מנחשת שתמיד הייתי סוג של חוקרת". היא הייתה נוהגת להתלוות אל אביה במפגשים שערך עם חבריו, צ'יפים מזרם בלאקפוט, ומהם למדה את שפת הסימנים הילידית. השפעה זו תלווה אותה לתוך חייה הבוגרים ותתבטא בעיסוק במאיאניזם. השפעה חשובה נוספת הייתה מפגש מקרי ברכבת עם הצייר צ'ארלס ראסל שעורר בה, לדבריה, את הרצון להיות אמנית. משנודע לה היכן הוא מתגורר, הייתה נוהגת לבוא אל ביתו ולצפות בו מצייר.
בשנתה השנייה בתיכון עברה עם משפחתה אל סיאטל, וושינגטון. שם למדה בתיכון "רוזוולט". כשסיימה את לימודיה התיכוניים החלה ללמוד באוניברסיטת וושינגטון תואר ראשון באמנות. במהלך לימודיה האוניברסיטאיים עסקה גרין רוברטסון בעבודות אמנות קטנות כמו עיצוב תוכניות לנשפי סטודנטים וזיגוג בעלי זהב, ובמהלך הקיצים עבדה כמדריכה במחנה קיץ.
קריירה מחקרית.
בשנת 1964 קיבלה גרין רוברטסון תואר שני באמנות מאוניברסיטת גואנחואטו. רוב הקריירה שלה שזורה בלימוד והוראה, אולם עיקר הקריירה המחקרית שלה התמקדה בתרומתה לחקר ההיסטוריה של בני המאיה.
בשנת 1961 הגיעה גרין רוברטסון לראשונה אל אתר חורבות מאיה – טיקאל, בגוואטמלה. שם התחילה את תקופת החניכות שלה בארכאולוגיה ובילתה את שלושת הקיצים הבאים בציור ציורים אדריכליים של האקרופוליס עבור אוניברסיטת פנסילבניה. במקביל, החלה בפיתוח טכניקת השעתוק שלה. היא עבדה באתרי מאיה אחרים, בתיעודים עבור אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה ואוניברסיטאות נוספות. בסך הכל, רישומיה, צילומיה ושעתוקיה התיעודיים של גרין רוברטסון חולשים על פני יותר ממאה אתרי מאיה.
בשנת 1964 הגיעה גרין רוברטסון אל אתר חורבות המאיה פלנקה, מקסיקו. היא קבעה את ביתה במרחק של שמונה קילומטרים מפלנקה ונתנה לו את השם הילידי "נה צ'אן-באהלום" (Na Chan-Bahlum). גרין רוברטסון העבירה את רוב שנות השבעים בחקר האתר הסמוך אליו. מייקל קו כינה את הבית "גן עדן לפלנקו-פילים [אוהבי פלנקה]"; זאת משום שבמקום זה התקיימו מפגשי הרצאות וסיעור מוחות שזכו לכינוי "מפגשי השולחן העגול של פלנקה" (Mesas Redondas de Palenque). בשנה הראשונה נכחו במפגש שלושים וחמישה איש, אך כאשר הם הובאו לידיעת מקסיקו סיטי, סטודנטים וסטודנטיות התחילו להגיע למפגשי "השולחן העגול" והתעורר צורך להעתיק את מקום הפגישה. עד יוני של 1993 ארגנה אותם גרין רוברטסון, אז הודיעה על פרישתה מניהולם, ואת המפגשים המשיך לתחזק המכון המקסיקני הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה, עם גרין רוברטסון בתפקיד של נשיאת כבוד.
בפלנקה עסקה גרין רוברטסון בפענוח צופן הצבעים ובפסלי הסטוקו של האתר: גרין רוברטסון גילתה שהפיגמנט האדום מייצג את הישויות מהעולם הזה, הפיגמנט הכחול מייצג את האלים והמלכים, ופיגמנט אוכרה צהוב מייצג את יצורי השאול.
מלבד זאת, היא גילתה את המתודה בה השתמשו האמנים הקדומים לפיסול וצביעת הפסלים, ואת הנוסחה המדויקת של הפיגמנטים בהם השתמשו. גרין רוברטסון ארגנה מספר חפירות ארכאולוגיות חשובות בפלנקה, וכתבה קוורטט על פלנקה, בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. ב-1982 ייסדה גרין רוברטסון את פאר"י (PARI, המכון לאמנות פרה-קולומביאנית), מכון המממן מלגות ותומך במחקרים בתחום המאיאניזם. במכון קיימת ספרייה ובה אלפי כרכים, והמכון מוציא לאור ספרים ועלונים, ביניהם כתב העת של המכון ועלוני "השולחן העגול של פלנקה". גרין רוברטסון הייתה עמיתה במכון לחקר אמריקה המרכזית באוניברסיטת טוליין וב-1987 קיבלה תואר של דוקטור למדעי הרוח לשם כבוד מאוניברסיטת טוליין. יתרה מכך, היא כתבה שבעה ספרים העוסקים בממצאיה ומאמרים רבים עבור כתבי עת מדעיים.
שעתוקים ("שפשופים")
טכניקת השעתוק של גרין רוברטסון, שזכתה לשם "שפשופים" (Rubbings), הביאה טכניקה שהייתה קיימת אמנם – לדוגמה הייתה בשימוש על ידי ג'ון ה' דניסון הבן – לדרגת אמנות של ממש. ה"שפשופים" גם הוכחו, למרבה הצער, כמועילים במיוחד, לאחר שתבליטים רבים נפגעו על ידי איתני הטבע או נשדדו. למעשה, יצירת "גרסת גיבוי" לאמנות המאיה עבור דורות העתיד הייתה אחת המטרות של גיחות השעתוק הרבות שערכה. בסך הכל, יצרה רוברטסון מעל ארבעת-אלפים "שפשופים",
גרין רוברטסון ירתה את יריית הפתיחה של טכניקת ה"שפשוף" בשנת 1962 בטיקאל, כאשר פרסה על אחד התבליטים – Altar 5 – סדין, ואליו הידקה את אגודלה המרוח בצבע שמן שוב ושוב, עד לקבלת שעתוק מדויק של התבליט. ב-1963 גרין רוברטסון כבר שכללה את כלי הטכניקה לנייר אורז, דיו "סומי" ומברשת צבע: היא הייתה מדביקה את הנייר על גבי התבליט או המונומנט ומשקיעה אותו עם מעט מים. לאחר מכן הייתה דוחסת את הנייר אל המונומנט עם מטלית, ונותנת לו להתייבש עד מידה מדויקת; אז הייתה לוקחת כדור של צמר גפן טבול בדיו וטופחת אותו אל הנייר הלח. לעיתים, תלוי במונומנט, הייתה משתמשת בצבע שמן.
מארי קלייר בלייס
מארי קלייר בלייס (באנגלית: Marie-Claire Blais; נולדה ב־5 באוקטובר 1939) היא סופרת, משוררת ומחזאית קנדית- צרפתית שכתבה בעיקר על נושאים שנויים במחלוקת כמו דיכוי מעמד הפועלים, מערכות יחסים הומוסקסואליות וזהות לאומית. בלייס זכתה בפרסים רבים, ובין היתר היא אחת מהסופרות הקנדיות היחידות שקיבלו ארבעה פרסי ספרות מטעם המושל הכללי (1969, 1979, 1996, 2008), ודוברת הצרפתית הראשונה והיחידה שזכתה בפרס מאט כהן מטעם קרן הסופרים בקנדה בשנת 2006.
קורות חייה.