אחרי נישואיו של הנסיך לודוויג מפרוסיה עם הנסיכה לודויגה קרולינה רדזיוויל השתייכה בין השנים 1691 ל-1795 טאורגה לפרוסיה. עם חלוקת פולין בשנת 1795 עברה העיר לאימפריה הרוסית, תחת שלטונה הייתה עד תום מלחמת העולם הראשונה. ב-21 ביוני 1807 חתם הצאר אלכסנדר הראשון על הסכם שביתת נשק עם נפוליאון בטאורגה. ב-30 בדצמבר 1812, במהלך פלישת נפוליאון לרוסיה, נחתמה בה אמנת טאורוגן (כשמה הגרמני של העיר) שבה התחייבה פרוסיה לנייטרליות כלפי רוסיה, ובכך נסוגה מהברית שאולצה לחתום עם צרפת. בשנת 1846 העניק הצאר ניקולאי את טאורגה כמתנה לנסיך וסילחיקוב.
במהלך המאה ה-19 התבססה כלכלת טאורגה על תעשיית עץ בהתבסס על היערות שמסביבה ועל מסחר הודות למיקומה על הדרך הראשית בין קניגסברג וסנט פטרבורג. טאורגה גם הייתה עיר מסחר עבור כפרי הסביבה והיו בה פעמיים בשבוע ימי שוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נחרב חלק נכבד מהעיר בידי כוחות הכיבוש הגרמניים.
יהודים.
במפקד של 1847 מצוין שהיו בטאורגה 410 יהודים, אך מספר זה נראה כטעות וההערכה היא שהיו בעיר כ-2,000-1,000 יהודים. במפקד של 1897 נמנו בעיר 3,634 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 6,655 איש. זו עיר הולדתו של ד"ר אבא לפין ובתחילת המאה ה-20 כיהן כרב בעיירה הרב אברהם אהרון בורשטיין שנודע כ"הגאון מטבריג".
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-2,000 יהודים, כחמישית מאוכלוסייתה, ופעלה בה גימנסיה עברית. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 נסגרו המוסדות היהודיים בעיר.
ביום הראשון למבצע ברברוסה, 22 ביוני 1941, נכנסו הגרמנים לעיר, וכעבור מספר ימים רצחו בה כ-300 גברים יהודים שעצרה המשטרה הליטאית. 122 גברים יהודים נוספים מהעיר נרצחו בתחילת יולי.
בתחילת ספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיר באתר של מספר סככות, ששימש כגטו, וגודר בגדר תיל. יהודי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, ובשל איסור על הכנסת מזון לשטחו, שררו בו רעב כבד ותנאי תברואה קשים.
ב-16 בספטמבר 1941 נלקחו יהודי הגטו במשאיות ליערות ויז'בוטאי וטווריג, ושם נרצחו באכזריות בידי שוטרים ליטאים. בקברי האחים באתרים אלו גילו הסובייטים לאחר המלחמה כ-3,900 גופות.
ערים תאומות.
לטאורגה חמש ערים תאומות:
דוד ניימרק
הרב פרופ' דוד ניימרק (לעיתים נוימרק; בכתיב יידי: ניימאַרק; בכתיב לועזי: David Neumark או Neimark; כ"ב באב תרכ"ו, 3 באוגוסט 1866, שטשרץ, גליציה – י"ח בכסלו תרפ"ה, 15 בדצמבר 1924, סינסינטי, אוהיו), פילוסוף יהודי רפורמי, חוקר הפילוסופיה היהודית ופעיל ציוני.
ביוגרפיה.
דוד ניימרק נולד לשלמה בעיירה שצ'ז'ץ שבגליציה (בפולנית: Szczerzec; כיום שבאוקראינה) בשנת תרכ"ו (1866). ניימרק היה ילד פלא, שהחל בגיל שנתיים וחצי בלימוד עברית ובגיל שש בלימודי תלמוד. בילדותו התחנך בחדר, ובבגרותו (1887) למד גם לימודים תיכוניים בעיר לבוב. בין השנים 1892–1896 התגורר בגרמניה, למד באוניברסיטת ברלין (התמקד בלימודי פילוסופיה) ונסמך לרבנות בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בעיר.
בתקופת שהותו בלבוב החל ניימרק לפעול במסגרות לאומיות ושיתף פעולה עם שמריהו לוין, יוסף לוריא, ראובן בריינין, יהושע טהון, מרדכי אהרנפרייז ומיכה יוסף ברדיצ'בסקי. בברלין, בשנת 1896 החל לכתוב בעיתון "השילוח" בהוצאת אחד העם, בו גם פורסמה עבודת הדוקטורט שכתב בנושא "תורת הבחירה בשיטותיהם של קאנט ושופנהאואר". בשנת 1897 השתתף כציר בקונגרס הציוני הראשון. באותהּ שנה החל לכהן כרב בראקוניטץ (רקוניץ, ) שליד פראג ובאפריל 1899 עמד בראש האספה הציונית הראשונה שהתקיימה בסביבת פראג. בשנת 1904 סיים את תפקידו וחזר לגרמניה לבקשתו של אחד העם, לצורך עריכת מדור היהדות באנציקלופדיה עברית "אוצר היהדות" שתוכננה בהוצאת "אחיאסף". לאחר שבוטלה הדפסת האנצקלופדיה, היגר ניימרק בשנת 1907 לארצות הברית.
בשנת 1908 שכר נשיא ההיברו יוניון קולג' בסינסינטי שבמדינת אוהיו, הרב קאופמן קוהלר (Kohler), את ניימרק למשרת פרופסור לפילוסופיה בהיברו יוניון קולג', משרה שבה כיהן משנה זו ועד פטירתו ב-1924. ניימרק נחשב בקרב הסטודנטים למרצה פופולרי בשל חכמתו ושנינותו. באמריקה זכה לכינוי "פאט" (Pat; קיצור של השם האירי הנפוץ "פטריק") בשל הזקן האדמדם שטיפח, שבגינו דמה לדמות הסטראוטיפית של אירי בתקופתו.
בשנת 1912 יצא ספרו "תולדות העיקרים בישראל", וב-1921 פרסם את "תולדות הפילוסופיה בישראל". בתווך (1917) הוציא קובץ מאמרים על עניינים פילוסופיים, ספרותיים וזמניים בשם "מקרן זווית".
ניימרק פרסם מאמרים בנושאי אקטואליה ופילוסופיה בעברית, בגרמנית ובאנגלית. הוא השתתף בקביעות במערכת "השלח" ("השילוח"; מהיווסדו) וכתב ב"לוח אחיאסף", "התורן" ו"הדור". בשנותיו בארצות הברית השתתף במרבית העיתונות העברית הנפוצה. בכתב העת של ראובן בריינין "ממזרח וממערב" כתב, לראשונה בשפה העברית, על אודות ניטשה. בנוסף, ערך את כתב העת "Journal of Jewish Lore and Philosophy".
פרופ' ניימרק נפטר בסינסינטי בחורף 1924.
בתו, מרתה ניימרק (1904–1981), הייתה הראשונה שהעלתה את נושא סמיכת נשים לרבנות: בשנת 1921, בהיותהּ בת שבע-עשרה, הגישה מרתה – אז סטודנטית בהיברו יוניון קולג' – בקשה להיסמך לרבנות. בקשתהּ עוררה דיון בן שנתיים בשאלה אם על הקולג' להסמיך גם נשים לרבנות. במהלך הדיון הסכימו סגל ההיברו יוניון קולג' והוועידה המרכזית של רבני ארצות הברית (Central Conference of American Rabbis, CCAR) כי 'אין סיבה מוצדקת למנוע מנשים את הזכות להיסמך לרבנות', אולם מועצת המנהלים של ה-HUC, שחששה מהעמקת הקרע בין הזרם הרפורמי לזרמים המסורתיים יותר ביהדות, החליטה כי לא בשלה העת לצעד זה.
מוטני
דוד נימרק
הספרייה הדיגיטלית העולמית
הספרייה הדיגיטלית העולמית (אנגלית: World Digital Library) היא ספרייה בינלאומית המופעלת על ידי ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו) וספריית הקונגרס של ארצות הברית. הפרויקט מאפשר גישה חופשית לחומרים כמו: כתבי יד, מפות, ספרים נדירים. גוגל הייתה השותפה הראשונה בשותפות פרטית-ציבורית, ותרמה 3 מיליון דולר ב-2005.
הספרייה פועלת בערבית, סינית, אנגלית, צרפתית, פורטוגזית, רוסית וספרדית, וכוללת תוכן בשפות רבות אחרות. יש אפשרות לחיפוש ודפדוף באתר על פי פרמטרים שונים דוגמת מקום, זמן ונושא.
אבני דרך.
ציוני דרך משמעותיים אותה מציינת הספרייה
מאווטיני
פונדיצ'רי
קבוצת דיסקברי צ'אנל
קבוצת רכיבת האופניים המקצוענית של ערוץ דיסקברי (באנגלית: Discovery Channel Pro Cycling Team) הידועה בשם דיסקברי צ'אנל הייתה קבוצת אופניים מקצוענית מארצות הברית. הקבוצה המשיכה את דרכה של קבוצת רשות הדואר האמריקאית החל מסוף שנת 2004. בין השנים 2005 ו-2007 דיסקברי צ'אנל התחרתה בסבב המקצועני החדש של ה-UCI, והייתה אחת מעשרים קבוצות בסבב זה. הקבוצה נסגרה בסיום שנת 2007, בעקבות פרישת הספונסר שלה.
מנהלה הספורטיבי של הקבוצה מאז הקמתה תחת חסות רשות הדואר היה יוהאן ברוינל, רוכב אופניים בעברו, שתרם רבות לקבוצה מבחינת הטקטיקה וחוכמת הרכיבה. הרוכב המוביל של הקבוצה היה לאנס ארמסטרונג האמריקאי, אלוף העולם לשעבר, שבמדי רשות הדואר ודיסקברי זכה שבע פעמים ברציפות בטור דה פראנס. גם אלברטו קונטדור זכה בטור דה פראנס לאחר פרישת ארמסטרונג, וכך השלימה הקבוצה שמונה זכיות במרוץ הגדול בעולם. רוכבי הקבוצה זכו במרוצים רבים, במיוחד מרוצי קטעים, והקבוצה נחשבה לאחת מקבוצות האופניים החזקות בדבוקה המקצוענית ברוב שנות פעילותה.
קבוצת רשות הדואר הוקמה ב-1996, תחת הבעלים תומאס ויזל. קודם לכן היה ויזל הבעלים של קבוצת סובארו מונטגומרי, שהייתה הגלגול הקודם של קבוצת רשות הדואר.
היסטוריה.
סובארו מונטגומרי (1990-1995).
בשנת 1990 חברו אחת לשנייה חברות סובארו ומונטגומרי סקיוריטיס, ושימשו כנותני החסות הראשיים במשותף של קבוצת אופניים מקצוענית חדשה. המנכ"ל של חברת מונטגומרי, תומאס ויזל, שהיה חובב ידוע של ענף האופניים, הקים את הקבוצה והיה הבעלים שלה. הקבוצה החדשה נקראה בשם "סובארו מונטגומרי". עם הקמת הקבוצה הצטרפו אליה מספר רוכבים אמריקאים צעירים כישרוניים.
הקבוצה השתתפה בתחילה בעיקר במרוצים בארצות הברית ובקנדה. ההישג הראשון של הקבוצה היה זכייתו של ג'ונאס קרני בטור של גסטוון ב-1990. שנה לאחר מכן זכה במרוץ זה לאנס ארמסטרונג, רוכב נוסף של הקבוצה. ב-1992 עזב ארמסטרונג את הקבוצה לטובת קבוצת מוטורולה. בשנה זו זכה בארט באוון באליפות ארצות הברית במרוצי כביש, וכמו כן זכה בהראלד סן טור באוסטרליה. היה זה המרוץ הראשון מחוץ לגבולות ארצות הברית וקנדה, בו זכתה הקבוצה.
בשנתיים הבאות לא הגיעה הקבוצה לאף הישג משמעותי. ב-1995 הסירה חברת סובארו את החסות שנתנה לקבוצה. אף על פי כן, תומאס ויזל המשיך את תמיכתו בקבוצה, ושמה שונה ל"מונטגומרי-בל". בשנה הראשונה והיחידה של הקבוצה תחת שם זה ניצח קלארק שיהאן בקטע השמיני בטור דו פונט, מרוץ האופניים הגדול ביותר בארצות הברית דאז.
רשות הדואר האמריקאית (1996-2004).