בפברואר 2013 נרכשה החברה על ידי החברות ברקשייר האת'וויי ו-3G Capital, במחיר של 28 מיליארד דולר. ומאוחר יותר נמחקה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
במרץ 2015 דווח שרוכשי חברת היינץ ירכשו את קראפט וימזגו את החברות.
קטשופ היינץ.
היינץ המציא את ה"קטשופ היינץ" בשנת 1869.
כיום, "קטשופ היינץ" הוא הנמכר ביותר בעולם ומכירותיו עומדות על כ-650 מיליון בקבוקים בשנה במעל ל-200 מדינות ברחבי העולם.
חברת היינץ היא צרכנית העגבניות הגדולה בעולם ומשתמשת בכ-2 מיליון טון עגבניות בשנה לצורך ייצור הקטשופ.
חברת היינץ משתמשת בשיטת קילוף עגבניות טבעית. שיטה זו נעשית על ידי שימוש באדים וללא שימוש בחומרים כימיים, דבר המייקר את הליך הייצור אך מוביל לתוצאות טובות יותר מבחינת האיכות והטעם.
עם פתיחתן של מסעדות המזון המהיר בשנות ה-60, הפך קטשופ היינץ לחלק מתרבות הצריכה האמריקנית.
מוצרים של החברה סופקו בארצות הברית עם אישור כשרות.
היינץ בישראל.
מוצרים של החברה, כגון שעועית אפויה, שווקו בישראל כבר בשנות ה-70. קטשופ היינץ נכנס לישראל בשנת 1995 והופץ על ידי חברת פודליין, חברה-בת של חברת רמדיה. בעקבות פרשת רמדיה בשנת 2005 חששה חברת היינץ העולמית שהמשבר יפגע במוניטין מוצרי החברה, ובעקבות כך החליטה למכור את עסקיה בישראל. חברת "דיפלומט" רכשה את עסקיה, לרבות המרכז הלוגיסטי, והחלה להפיץ את מוצרי היינץ בישראל.
ברשתות השיווק נמצא קטשופ היינץ בהבדל מחיר משאר מתחריו: הוא ממוצב במחיר היקר יותר בכ-30% עד 40%. חברת היינץ מחזיקה בקו מוצרים הכולל כשנים עשר מוצרים.
באוגוסט 2015 נקבע שהמוצר יימכר בישראל בשם "מתבל עגבניות" ולא קטשופ, עקב תקן ישראלי הדורש לפחות 10% רכז עגבניות במוצר. בפברואר 2017 שונה התקן כך שהיינץ יכולה לחזור ולשווק את המוצר בשם "קטשופ", אך בפועל החברה לא עשתה זאת.
הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע
אלפרד מרגול-שפרבר
אלפרד מרגול-שפרבר (ברומנית: Alfred Margul-Sperber; 23 בספטמבר 1898 - 3 בינואר 1967) היה סופר, פובליציסט ומתרגם יהודי רומני שכתב בשפה הגרמנית וביידיש.
חייו.
אלפרד שפרבר, כפי שנקרא בלידתו, הוסיף בבגרותו מגזרת משם אימו, מרגולה (Margula), לשם משפחתו ויצר בכך את שם העט שלו. אביו היה מנהל חשבונות ואימו מורה לפסנתר. הוא נולד בסטורוז'ינץ (Storojineţ), בבוקובינה, כעת באוקראינה ואז ברומניה. הוא למד תחילה בצ'רנוביץ ובהמשך בווינה, שם סיים את בחינות הבגרות וב-1918 שב לצ'רנוביץ כדי ללמוד משפטים. הוא עזב את לימודיו ונסע תחילה לפריז ואחרי זה לניו יורק, מקומות בהם חי עד 1924. בניו יורק עבד כעיתונאי בכתבי עת קומוניסטיים, שהיו בתחילת דרכם שם. ב-1924 שב לצ'רנוביץ והיה עורך בעיתון היהודי הליברלי, Czernowitzer Morgenblatt ושימש גם ככתב חוץ של New Yorker Volkszeitung ושל עיתונים שיצאו לאור ברומניה, דוגמת Der Nerv מצ'רנוביץ ו-Das Ziel מברשוב.
בתקופת שואת יהודי רומניה, כשהעיתונים היהודיים נסגרו, עבד כמורה לשפות זרות בבוקרשט. החל מ-1944 עבד ברדיו, בעיתונות הגרמנית, כתב שירה ופרסם כמה ספרים והצטיין כמתרגם. מרגול-שפרבר תרגם מרומנית לגרמנית יצירות של מיכאי אמינסקו, טודור ארגזי, יון בארבו, מריה באנוש ארון קוטרוש וולדימיר קולין וגם בלדות עממיות דוגמת מיאוריצה.
שירתו הלירית התבססה על חוויותיו מימי נסיעותיו לווינה, פריז וניו יורק.
מרגול-שפרבר היה מיודד עם פאול צלאן והתכתב איתו.
תאוריית הצלף הבודד
קאסיודורוס
פאביוס מאגנוס אורליוס קאסיודורוס סנאטור (בלטינית: Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator; 485 לערך – 585 לערך), המוכר כקאסיודורוס, היה מדינאי, סופר ואחד האבות המייסדים של תרבות ימי הביניים.
נולד בסולציום שבקלבריה, בן למשפחת אצולה סורית שישבה באיטליה, את הקריירה התחיל כחבר-מועצה ועוזר לאביו, שהיה מושל סיציליה. רכש לעצמו שם כמומחה הבקי בחוקים. כיהן כקוואיסטור בשנים 507–511, כקונסול ב-514, וכראש האדמיניסטרציה (Magister officiorum) אצל המלך האוסטרוגותי תיאודריך הגדול ואצל בנו. התבלט כמשכיל וכתב על תקופתו.
בשנת 537 או 538, אחרי שהביזנטים כבשו את איטליה, עזב את איטליה לקונסטנטינופול, שם שהה למעלה מעשור והתעמק בשאלות דתיות. קאסיודורוס שילב בהשכלתו את המערב והמזרח, את התרבות היוונית, הרומית והגותית. שילב ידע דתי קתולי עם אריאני.
כאשר חזר לאיטליה, ייסד מנזר על אדמות אחוזתו לחוף הים היוני. כתב תקנון נזורה בו הטיל על הנזירים טיפול בקניינים רוחניים ושמירתם. אסף כתבי יד עתיקים ודאג להעתקתם, תמך במדע ובטכנולוגיה – התקין שעוני שמש, שעוני מים ומכשירים דומים. כתב (או דאג שיכתבו בשמו) ספר המתאר את המלכים הגותיים, ספרי לימוד וספר דקדוק.
קאסיודורוס כתב חיבור שבו הנחה נזירים איך להעתיק ספרים ובו אמר שהעתקת כתבי-יד היא דרכו של הנזיר בהתמודדות עם השטן ועם פיתוייו, פרסם ספר על חוקי הכתיב, תרגם את "קדמוניות היהודים" של יוסף בן מתתיהו מיוונית עתיקה ללטינית.
כתביו.
בספרו "עקרונות הספרות האלוהית והארצית" הכין קאסיודורוס לנזירים תוכנית לימודים בשני חלקים, חלק העוסק בכתבי קודש וחלק העוסק בכתבי חולין, בהם אריסטו.
מסג'ד אל-חראם
גרף רגולרי
בתורת הגרפים, גרף רגולרי (באנגלית: Regular graph) הוא גרף שבו דרגת כל הקודקודים שווה, כלומר מספר הקשתות היוצאות מכל קודקוד קבוע. גרף מכוון רגולרי מקיים תנאים חזקים יותר ובו דרגת הכניסה ודרגת היציאה של כל הקודקודים שוות. כלומר formula_1 לכל קודקוד formula_2.
גרף רגולרי שבו דרגת כל הקודקודים היא formula_3 נקרא גרף formula_3-רגולרי או גרף רגולרי מדרגה formula_3.
לדוגמה, formula_6 (גרף שלם בעל formula_7 קודקודים) הוא גרף formula_8-רגולרי.
אם formula_3 אי-זוגי, נובע מלמת לחיצות הידיים שבגרף formula_3-רגולרי יהיו מספר זוגי של קודקודים.
הייחודיות של הגרפים הרגולריים טמונה בעובדה שסדרת הדרגות שלהם קבועה.
תכונות אלגבריות.
נסמן ב-formula_11 את מטריצת הסמיכויות של הגרף formula_12. formula_12 הוא גרף formula_3-רגולרי אם ורק אם formula_15 הוא וקטור עצמי של formula_11 ששייך לערך העצמי formula_3.
יהיו formula_18 הערכים העצמיים של formula_11, formula_12 גרף formula_3-רגולרי אם ורק אם מתקיים formula_22 ו-formula_23 (כאשר formula_7 הוא מספר הצמתים ב-formula_12).
גרף רגולרי הוא קשיר אם ורק אם לערך העצמי formula_22 יש ריבוי אלגברי 1. הטענה ניתנת להכללה: מספר הרכיבים הקשירים של הגרף שווה לריבוי האלגברי של הערך העצמי formula_22.
גרף רגולרי-חזק.
גרף רגולרי-חזק הוא גרף רגולרי שבו לכל זוג של קודקודים שכנים (כלומר, יש בין הקודקודים קשת) יש formula_28 שכנים משותפים, ולכל זוג קודקודים לא שכנים יש formula_29 שכנים משותפים.
גרף רגולרי-חזק לעיתים מסומן ב-formula_30 (formula_31 מסמן את מספר הקודקודים בגרף, formula_3 מסמן את הדרגה המשותפת לכל הקודקודים).
לדוגמה, גרף פטרסן הוא גרף רגולרי-חזק שבו formula_33 קודקודים, דרגת כל הצמתים היא formula_34, לכל זוג של קודקודים שכנים אין אף שכן משותף ולכל זוג קודקודים לא שכנים יש שכן משותף בודד. כלומר, ניתן לסמן אותו כך: formula_35.
דין רציפות
דין רציפות הוא הליך בכנסת שנועד לאפשר את קידומה של הצעת חוק שאושרה בקריאה הראשונה, והמשך חקיקתה נעצר עקב התפזרות הכנסת.
הליך הרציפות עוגן לראשונה ב-1964, בחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשכ"ה-1964. בדברי ההסבר להצעה נכתב כי "הניסיון מראה, שעם סיום כהונתה של כנסת יוצאת, נשארות הצעות חוק מטעם הממשלה שהדיון בהן התחיל אך לא הסתיים. בכנסת החדשה יש צורך להגיש הצעות חוק אלה מחדש ולחזור על שלבי הדיון שכבר נתקיימו בכנסת היוצאת. במקרים רבים יש בכך משום חזרה מיותרת". הצעת החוק שהונחה על שולחן הכנסת, כפי שניתן ללמוד גם מדברי ההסבר, כוּונה רק להצעות חוק המוגשות מטעם הממשלה. הממשלה היא גם זו שיזמה את הצעת החוק, מתוך כוונה להקל על עצמה בהליכי החקיקה.
במהלך הדיונים בהצעת החוק שונה נוסחה, ונקבע כי ניתן יהיה להחיל רציפות גם על הצעות חוק פרטיות, ולמעשה על כל הצעת חוק שאושרה בקריאה הראשונה. כן נקבעה הפרוצדורה הקיימת בעיקרה גם כיום - משעה שהודיעה הממשלה לכנסת על רצונה להחיל רציפות על הצעת חוק, רשאית כל סיעה להציע בתוך שבועיים שלא להחיל רציפות. במקרה כזה מצביעה מליאת הכנסת על הצעת הסיעה. אם אף סיעה לא מציעה שלא להחיל רציפות, או שהכנסת דוחה את הצעת הסיעה (דחייה שמשמעותה הסכמת הכנסת להחלת רציפות), עוברת הצעת החוק לדיון בוועדה שדנה בה בכנסת הקודמת.
בשנת 1979 תוקן החוק, ביוזמתה של שולמית אלוני, ונקבע בו כי לא רק הממשלה תוכל להודיע על רצונה, אלא גם ועדה מוועדות הכנסת תוכל לעשות כן, לגבי הצעות חוק שהן יוזמה של ועדה מוועדות הכנסת או של חבר הכנסת.