בעקבות כניעת הצבא הבריטי בסרטוגה הצטרפה צרפת למלחמה לצד ארצות הברית, ובקיץ 1778 נערכו השתיים לכיבוש בתנועת מלקחיים של ניופורט: הצבא הקונטיננטלי מצד היבשה וצי צרפתי מצד הים. כדי לסכל את ההתקפה הימית, הורה המפקד הבריטי, קפטן ג'ון בריסביין, להטביע בפתח המפרץ אוניות שאין צורך בהן. בין ה-3 ל-6 באוגוסט הוטבעו במכוון במקומות שונים במפרץ מספר לא מבוטל של אוניות-מלחמה ואוניות שכורות של הצי המלכותי. ביניהן הייתה גם "לורד סנדוויץ' 2", שהוטבעה ב-4 באוגוסט 1778.
בעלי האוניות שהוטבעו קיבלו פיצוי מן הממשלה הבריטית. ממסמכי האומדנה של האדמירליות מתברר כי רבים מכלי השיט נבנו ביורקשייר; הפרטים אודות "לורד סנדוויץ" תואמים את נתוניה של "אנדוור" לשעבר, ומציינים כי נבנתה בוויטבי, תפוסתה 368 טון, וכי הוחזרה לשירות בצי ב-10 בפברואר 1776.
ב-1834 התפרסם מכתב בעיתון "פרובידנס ג'ורנל" ברוד איילנד, אשר הצביע על האפשרות כי "אנדוור" לשעבר נחה על קרקעיתו של המפרץ. הקונסול הבריטי ברוד איילנד מיהר לחלוק על כך, וכתב בתגובה כי הצרפתים קנו את "אנדוור" מידי מַאתר ב-1790 והחליפו את שמה ל-"Liberté". מאוחר יותר הודה הקונסול, כי הדבר נודע לו מאמירת אגב של בעליה הקודמים של האונייה הצרפתית ולא מן האדמירליות. לימים הועלתה סברה כי "ליברטה", שטבעה בחופי ניופורט ב-1793, הייתה לאמתו של דבר אונייה אחרת של קוק, אה"מ "רזולושן" לשעבר, או "אנדוור" אחרת, סקונר-מלחמתי שהוצא מן השירות ונמכר ב-1782. במכתב נוסף שנשלח אל "פרובידנס ג'ורנל" נאמר, כי מלח אנגלי בגמלאות ערך סיורים לתיירים באונייה ישנה בתמזה עד 1825 לכל המאוחר, אשר לדבריו הייתה "אנדוור" לשעבר של קוק.
האגודה לארכאולוגיה ימית של רוד איילנד (Rhode Island Marine Archaeology Project, RIMAP) החלה ב-1991 לחקור את זהותן של שלוש-עשרה מובלות-חיילים שהוטבעו במהלך ההסגר הימי על ניופורט ב-1778, וביניהן גם "לורד סנדוויץ'". ב-1999 מצאה RIMAP מסמכים בארכיון הלאומי הבריטי בלונדון (Public Record Office), המאשרים כי שמה של "אנדוור" הוחלף ל"לורד סנדוויץ'", כי שרתה כמובלת-חיילים אל צפון אמריקה, וכי הוטבעה במכוון בניופורט ב-1778 עם מובלות-חיילים נוספות.
צוות מחקר משותף של RIMAP והמוזיאון הימי הלאומי של אוסטרליה בדק ב-1999 מספר טרופות בנמל שמיקומן היה ידוע. ב-2000 חקר הצוות אתר ובו כלי שיט שהוטבע כנראה במכוון, והיה מכוסה חלקית על ידי טרופת של אסדה מן המאה ה-20. השרידים הישנים יותר היו של אוניית עץ שגודלה וכפי הנראה גם מאפייני המבנה שלה היו כשל "לורד סנדוויץ'", היא "אנדוור" לשעבר. הידיעה כי אונייתו הקודמת של קוק אכן נמצאת בנמל ניופורט עוררה את עניין הציבור במציאת הטרופת. ברם, בהמשך פעולות המיפוי של האתר התברר כי בנמל ניופורט מצויות עוד 8 טרופות מן המאה ה-18, שאחדות מהן דומות גם הן בגודלן ובמאפייניהן ל"אנדוור". ב-2006 הודיעה RIMAP כי לא צפוי שהטרופות יימשו מקרקעית הנמל. ב-2016 פרסמה RIMAP ששרידי "אנדוור", ככל הנראה, נמצאו על קרקעית נמל ניופורט, חלק מקבוצה של חמש טרופות נוספות, וכי בכוונתה לגייס כספים ולחקור את האוניות והממצאים שבתוכן.
בספטמבר 2018 פורסם בנשיונל ג'יאוגרפיק, כי ארכאולוגים מ-RIMAP הצליחו לאתר במדויק את מקום קבורתה של האונייה. הידיעה עוררה התלהבות רבה בקרב הציבור באוסטרליה, אבל חוקרים צננו את הרוחות בהדגישם כי קיימים עדיין ספקות באשר לזהות הטרופת שהתגלתה.
חפצים מ"אנדוור" ששרדו לימינו.
בנוסף לחיפוש אחר שרידי האונייה עצמה, התעורר באוסטרליה עניין רב במציאת חפצים שהיו שייכים לאונייה בעת הפלגתה לדרום האוקיינוס השקט. ב-1886 תכנן איגוד פועלים בקוקטאון למשות מן הים את ששת התותחים שהושלכו מן האונייה כאשר עלתה על שרטון בשונית המחסום הגדולה. פרס של 300 לירות הובטח למי שיוכל לאתר ולמשות את התותחים, אך החיפושים שנערכו באותה שנה ובזו שלאחריה לא הניבו דבר ואיש לא דרש את הפרס. ב-1913 התגלו פרטי ציוד של האונייה שהושארו בנהר אנדוור, וב-1913 טען צוות של אוניית קיטור מסחרית כי משה תותח של "אנדוור" מהמים הרדודים ליד הריף, אך הדבר התגלה כטעות. הנדבן צ'ארלס וייקפילד, שכיהן כנשיא יד הזיכרון לאדמירל ארתור פיליפ, מסר ב-1937 לממשלת אוסטרליה חלק קטן מן השדרית של "אנדוור".
החיפושים אחר תותחי "אנדוור" בשונית האלמוגים התחדשו, אך המשלחות שיצאו ב-1966, 1967 ו-1968 לא מצאו דבר. הם נמשו לבסוף ב-1969 על ידי צוות מחקר של האקדמיה למדעי הטבע של פילדלפיה, שהשתמש במגנטומטר מתוחכם, באמצעותו אותרו התותחים, כמות של מטילי ברזל ששימשו כנֶטֶל ועוגן החרטום האבוד. מלאכת השימור נעשתה על ידי המוזיאון הימי הלאומי של אוסטרליה, שני תותחים הוצגו לראווה במשרדי המוזיאון בנמל דרלינג ליד מרכז סידני, ואחר כך הועברו לתצוגה במפרץ בוטני ובמוזיאון הלאומי של אוסטרליה בקנברה (רפליקה אחת נשארה במוזיאון). תותח שלישי ועוגן החרטום הוצגו במוזיאון ג'יימס קוק בקוקטאון, ושלושת הנותרים במוזיאון הימי הלאומי בלונדון, באקדמיה למדעי הטבע בפילדלפיה, ובמוזיאון ניו זילנד טה פאפה טונגרווה בוולינגטון.
הפלגת "אנדוור" לאוקיינוס השקט הונצחה על צדו האחורי של מטבע ניו זילנדי בן 50 סנט, וב-1988 קראו על שמה את מעבורת החלל אנדוור.
רפליקות של "אנדוור".
בינואר 1988, במסגרת הפעולות לציון 200 שנים לראשית ההתיישבות האירופית באוסטרליה, החלו בונים בפרימנטל שבאוסטרליה המערבית רפליקה של "אנדוור". הבנייה הושלמה ב-1993 והאונייה נחנכה באפריל 1994. הרפליקה יצאה להפלגת הבכורה שלה באוקטובר אותה שנה; היא הפליגה אל נמל סידני ומשם בנתיב הפלגתו של קוק ממפרץ בוטני צפונה אל קוקטאון. בין השנים 1996–2002 ביקרה האונייה בנמלים ברחבי העולם אותם פקד קוק במהלך הפלגתו, ואל נמל הבית של "אנדוור" המקורית בוויטבי הגיעה במאי 1997 וביוני 2002. תצלומי הגלים בשעת הקפתה את כף הורן בהפלגה זו שולבו לימים בסרט הקולנוע "Master and Commander: The Far Side of the World" (2003).
הרפליקה "אנדוור" ביקרה בכמה נמלים באירופה ושבה לנמל סידני ב-8 בנובמבר 2004. בדרכה הביתה עלתה על שרטון, מרחק קצר מן המקום בו הניח קוק לראשונה את רגלו על אדמת אוסטרליה 235 שנים קודם לכן. אל נמל סידני נכנסה הרפליקה "אנדוור" ב-17 באפריל 2005, לאחר שהקיפה פעמיים את העולם וגמאה מרחק של 170,000 מיילים ימיים (310,000 ק"מ). הרפליקה נמסרה לבעלות המוזיאון הימי הלאומי של אוסטרליה ב-2005, והיא עוגנת דרך קבע ופתוחה למבקרים בנמל דרלינג בסידני.
רפליקה נוספת במלוא גודלה של "אנדוור" עוגנת כיום בוויטבי. היא משקפת אמנם את מראה וממדיה החיצוניים של "אנדוור" המקורית, אך בעלת צלעות פלדה במקום צלעות עץ, חסר בה סיפון פנימי אחד והיא אינה מסוגלת להפליג.
במוזיאון ראסל במפרץ האיים בניו זילנד עוגנת רפליקה של "אנדוור" בקנה מידה 1:5 הכשירה לשוט. היא נבנתה באוקלנד ב-1969, הועלתה על משאית והוצגה בכל רחבי ניו זילנד ואוסטרליה, וב-1970 הועברה לידי המוזיאון.
ה"בארק אנדוור ויטבי" בויטבי שבאנגליה היא רפליקה מוקטנת, מעט פחות ממחצית גודלה של "אנדוור" המקורית. היא מצוידת במנועים להנעתה, ועורכת הפלגות לתיירים לאורך החוף אל כפר הדייגים סַנְסֶנְד.
עוזי גלר
עוזי גלר (נולד ב-27 בינואר 1931 בקיבוץ גבעת חיים) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בכיר, אלוף ישראל בשחמט וחבר נבחרת ישראל לשעבר, אשר ייצג את ישראל באולימפיאדות השחמט בשנים 1970 ו-1972.
פרש משחמט תחרותי בשנת 2002.
הישגים בולטים.
תחרויות נוספות בהן זכה היו: אליפות הקיבוץ המאוחד, אליפות עמק חפר ותחרות "שח קיט" נתניה.
משחקים מול שחמטאים מהצמרת העולמית.
במסגרת שתי תחרויות בינלאומיות בנתניה, שהתקיימו בשנים עוקבות, 1968 ו-1969, התמודד גלר באופן מרשים ביותר מול שלושה רבי אמן חזקים: בובי פישר (שהפך שנים ספורות לאחר מכן לאלוף העולם בשחמט), שמואל רשבסקי (שזכה באותה שנה, בפעם השישית, באליפות ארצות הברית), לובומיר קבאלק (שזכה שנה קודם בפעם השנייה באליפות צ'כיה, ומאוחר יותר זכה אף הוא מספר פעמים באליפות ארצות הברית). גלר הפסיד במשחק אחד (מול פישר, שזכה בתחרות הראשונה בנתניה בפער עצום מסגנו, 3.5 נקודות), ניצח בשני (מול קבאלק, ניצחון שהיה להישגו הגדול ביותר) וסיים בתיקו בשלישי (מול רשבסקי, במשחק קצר בין 22 מהלכים. רשבסקי זכה בתחרות השנייה בנתניה, אף הוא בפער גדול מסגנו, 2 נקודות), .
ההגנה הצרפתית (בשחור מול פישר) והפתיחה האנגלית (בלבן מול קבאלק ורשבסקי), בהן השתמש גלר במשחקיו אלו, היו הפופולריות ביותר ברפרטואר הפתיחות שלו.
להלן המשחקים:
הופעות באולימפיאדות השחמט.
גלר ייצג את ישראל פעמיים באולימפיאדות השחמט.
חיים אישיים.
מתגורר בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. עסק בחקלאות, בחשמלאות ובמחשבים.
אורי רשטיק
אוֹרִי רֵשְטִיק (נולד ב-21 בדצמבר 1982) הוא מנכ"ל אשכולות. מנכ"ל שח"ם – ארגון השחקנים בישראל וחבר מועצת עיריית גבעתיים לשעבר. כיהן כיושב ראש התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל בשנים 2012–2014.
ראשית חייו.