"הירושימה אהובתי" הוגדר כסרט "הולדת האומה" של הגל החדש בקולנוע הצרפתי על ידי מבקר הסרטים האמריקאי ליאונרד מלטין. ז'אן-לוק גודאר, במאי הקולנוע הצרפתי השייך לגל החדש, תיאר את החדשנות של הסרט כ"פוקנר פלוס סטרווינסקי" ושיבח את המקוריות שלו, כשהוא מגדיר אותו "הסרט הראשון ללא אזכורים קולנועיים". במאי הקולנוע אריק רוהמר אמר: "אני מאמין שבעוד מספר שנים, נדע אם הירושימה אהובתי היה הסרט החשוב ביותר מאז מלחמת העולם השנייה, הסרט המודרני הראשון של הקולנוע עם הקול".
בין החידושים של הסרט נמנים ההתנסויות של רנה עם רצפים מאוד קצרים של פלאשבקים המשולבים בתוך הסצנות כדי לרמוז על הרעיון של הבזק זיכרון קצר. מאוחר יותר, רנה השתמש באפקטים דומים בסרטו "אשתקד במרינבד".
אזכורים לסרטים.
בספרו על רנה, ג'יימס מונקו מסיים את הפרק אודות "הירושימה אהובתי" כשהוא טוען שהסרט מכיל אזכור לסרט הקלאסי משנת 1942 "קזבלנקה":
ביקורות.
בספרו "יומנים מיפן: 1947-2004:, דונלד ריצ'י, חוקר ההיסטוריה של הקולנוע, מספר על היום בו ראה את הסרט בטוקיו, ב-25 בינואר 1960, ומעיר על סטיות וטעויות שונות מהתרבות היפנית של רנה. הוא מציין, לדוגמה, שההכרזות ביפנית על זמני ההגעה והיציאה בסצנות הרכבת אינן תואמות את השעה בה צולמו הסצנות, האנשים נכנסים לתוך חנויות האמורות להיות סגורות, אולם נכנסים דרך ה"נורן"- וילונות יפניים מסורתיים המהווה סימן מסורתי שהחנות פתוחה לעסקים, ותמיד מוסרים בשעת הסגירה, ולכן יש כאן אי דיוק.
פרסים.
הירושימה אהובתי זיכה את מרגריט דיראס במועמדות לפרס אוסקר עבור כתיבת התסריט, וגם בפרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1959, הסרט הוצא מהבחירה הרשמית עקב נושאו הרגיש וגם על מנת להימנע מלהרגיז את הממשל האמריקאי.
Telephone
Telephone (בעברית: טלפון) הוא הסינגל השני של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, The Fame Monster בשיתוף ביונסה. השיר יצא לאור ב-26 בינואר 2010 ונכתב על ידי גאגא יחד עם רודני ג'רקינס, לאשון דניאלס, לאזונאט פרנקלין, וביונסה, בהשראת הפחד שלה מלהחנק על הבמה כתוצאה של חוסר אוויר בזמן השירה. במקור, גאגא כתבה את השיר עבור הזמרת בריטני ספירס, שהקליטה בשבילו גרסה משלה אך בסופו של דבר בחרה שלא להוציאו. מבחינה מוזיקלית, "Telephone" הוא שיר דאנס-פופ וסינת'פופ.
השיר קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים אשר לעיתים קרובות ציינו כי "Telephone" הוא השיר הטוב ביותר ב-The Fame Monster. בנוסף השיר היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2011 בקטגוריית "שיתוף הפעולה הטוב ביותר עם שירה". השיר הגיע למקומות גבוהים ברחבי העולם שבהן נכנס לחמשת המובילים באוסטרליה, אוסטריה, ספרד, שווייץ ועוד, וכבש את מצעדי המדינות בפולין, הונגריה, ישראל, יוון, רוסיה, בריטניה, ועוד מדינות נוספות. בשנת 2010 השיר מכר כ-7.4 מיליון עותקים ברחבי העולם ועד היום הגיע לסכום של כ-9 מיליון ובכך נחשב ברשימת הסינגלים הנמכרים בכול הזמנים.
הקליפ לשיר הוא המשך של השיר שלה משנת 2009, "Paparazzi", והוא נמשך כ-9:30 דקות. הוא מתחיל בכך שגאגא מגיעה לבית כלא ולאחר מכן משתחררת בערבות על ידי ביונסה והן נוסעות לדיינר שבו גאגא היא המלצרית וביונסה היא האורחת, וביחד הן מרעילות את כל האורחים במנות שהוגשו להם ורוקדות את כוריאוגרפיית השיר. בסוף הקליפ הן בורחות במהירות גבוהה מהמשטרה שרודפת אחריהן. הקליפ קיבל ביקורות חיוביות ואף הועמד לשלושה פרסי VMA ב-2010 כולל קטגוריית "וידאו השנה". בחודש ינואר 2015 בילבורד בחר בקליפ כטוב ביותר של חצי העשור. לזכרו של אלכסנדר מקווין, גאגא ביצעה את "Telephone" בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בשילוב עם "Dance in the Dark". בנוסף למופע בטקס הפרסים, השיר נכלל גם במופע המחצית של הסופרבול LI ובכל סבבי ההופעות של גאגא לאחר צאתו, האחרון שבהם Joanne World Tour משנת 2017.
רקע וכתיבה.
"Telephone" נכתב במקור על ידי גאגא עבור אלבום האולפן השישי של הזמרת בריטני ספירס, "Circus" משנת 2008, אך ספירס דחתה אותו. בהמשך, הקליטה גאגא את השיר בשיתוף פעולה עם ביונסה עבור "The Fame Monster". גאגא הגיבה על הנושא באומרה כי, "כתבתי אותו בשבילה (ספירס) לפני זמן רב והיא פשוט לא השתמשה בו לאלבום שלה. זה בסדר כי אני אוהבת את השיר ואני יכולה לבצע אותו עכשיו". גרסת הדמו של ספירס עבור השיר הודלפה במאי 2010. בנוסף, האורחת המקורית בו הייתה אמורה להיות ספירס, אך בסופו של דבר גאגא הפכה את ביונסה לסולנית המוצגת במקום. ההשראה העיקרית מאחורי השיר הייתה הפחד של גאגא מ-"מחנק" מכיוון שהיא חשה כי לעיתים רחוקות היא מוצאת זמן פשוט להשתחרר וליהנות. בראיון אמרה כי,
במאי 2011 אמרה גאגא כי "הקשר הרגשי שלה" עם השיר היה קשה. כשנשאלה אם זה מפני שהשיר נכתב במקור לבריטני ספירס, היא ענתה: "ובכן זה לא בדיוק מה שקרה, אבל אני לא רוצה להתעמק בזה. אני יכולה להתעמק בזה אם תפנה לזה, אוף... אבל בסופו של דבר התמהיל ותהליך סיום ההפקה הלחיץ אותי מאוד. אז כשאני אומרת שזה השיר הכי גרוע שלי זה לא קשור לשיר, רק הקשר הרגשי שלי אליו".
הרכב.
השיר נכתב על ידי גאגא, רודני ג'רקינז, לשון דניאלס, לאזונטה פרנקלין וביונסה והוא מבוצע כדואט בין גאגא לבין נואלס. נואלס מתחילה לשיר רק באמצע השיר, ובכל בית שלאחריו. השיר מתחיל כאשר גאגא שרה בקול חלש לקול נבל. על פי תווי השיר שפורסמו באתר "MusicNotes.com", השיר הוא בעל משקל של ארבעה רבעים, ובעל מקצב של 120 ביטים לשנייה. על פי מילות השיר, גאגא נמצאת במועדון. בזמן שהותה שם, חברה ממשיך להתקשר אליה, אולם היא לא יכולה לענות, משום שהיא מחזיקה משקה ורוקדת. בסוף השיר, נשמע משיבון סלולרי. על פי סלנט מגזין, השיר מדבר גם על כך שגאגא מעדיפה לרקוד ברחבת הריקודים מאשר לענות לטלפון. על פי גאגא, הטלפון שמוזכר בשיר הוא אינו טלפון פיזי, אלא אדם שנמצא בראשה, ודוחק בה לעבוד קשה יותר.
ביקורת.
השיר זכה ביציאתו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. מייקל האברד מהאתר "MusicOMH" אמר כי השיר היה "כנראה הדבר הטוב ביותר כאן (The Fame Monster)". הוא החמיא גם ל-"גשר המבריק" ולסיום השיר שבו השיחה עוברת לתא הקולי שלה. באתר פופג'ויסטיק נכתב: "זה מעט דומה לשירה של גוון סטפני "?What You Waiting For", מכיר את שירו של הזמר טימבלנד "The Way I Are", ועוד חמישים דברים אחרים. מבנה השיר מסעיר למדי." כותב הכתבה החמיא גם לשיתוף הפעולה בין ביונסה לבין גאגא, וכתב עליו שהוא "מבריק". באתר פופמאטראס נכתבה ביקורת חיובית על השיר, ונאמר בה כי: "שיתוף הפעולה מוכיח את עצמו כאחד מהשירים המסעירים ביותר שגאגא הוציאה". עוד הוסיפה הביקורת, כי השיר הופך לאחד השירים הבולטים במיני אלבום, "The Fame Monster"". במגזין הבילבורד ניתנה ביקורת חיובית לשיר בה נאמר כי, "בעוד השיר פורץ דרך קיר של צפצופים סלולריים וחוזר להפקה פשוטה, גאגא וביונסה השאירו את המאזין עם אפשרות אחת: להיכנע לרחבת הריקודים". במגזין הטיימס, נכתב כי: "כניסתה של ביונסה באמצע השיר לקולות רינגטונים של טלפונים, מוסיפה הרגשה של כאוס מוחלט".
השיר דורג ברשימת 25 השירים הטובים ביותר של 2010 של רוב שפלד ממגזין הרולינג סטון. בשנת 2011 הוכנס השיר לחבילת "ליידי גאגא" לסדרת משחקי המגע "טאפ טאפ" (Tap Tap), יחד עם עוד חמישה משיריה: "Bad Romance, "Speechless", "Poker Face", "Alejandro", ו-"LoveGame".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ לשיר צולם ב-28 בינואר 2010 על ידי הבמאי ג'ונאס אקרלנד. הוא תוכנן להתפרסם בפברואר 2010, אך יציאתו נדחתה למרץ, חודש מאוחר יותר. הווידאו הוצג לראשונה ב-11 במרץ 2010 ב ובערוץ ה-VEVO הרשמי של גאגא. לקליפ יצא גם וידאו שמראה את הקליפ מצולם מאחורי הקלעים שקיבל מעל 15 וחצי מיליון צפיות עד היום.
בטקס ה-VMA 2010, היה מועמד הקליפ בשלוש קטגוריות, "הכוריאוגרפיה הטובה ביותר", "וידאו השנה" ו"שיתוף הפעולה הטוב ביותר", כאשר זכה רק באחרון, ובאחרים הפסיד לטובת "Bad Romance", הסינגל הקודם של גאגא.
הקליפ מהווה המשך לעלילת הקליפ לשיר Paparazzi של גאגא. בתחילת הקליפ מובלת גאגא לתא כלא. לאחר שיחת טלפון, יוצאת גאגא אל הרחוב ונפגשת עם ביונסה, והשתיים מתכננות את פשען הבא. הן נכנסות אל מסעדת "דיינר", מסעדה אמריקאית טיפוסית, שם פוגשת ביונסה את בן זוגה ומרעילה אותו, אך הוא לא מת. בסצנה אחרת, מכינה גאגא סנדוויצ'ים ושופכת עליהם רעל. אותם סנדוויצ'ים מרעילים את בן זוגה של ביונסה, שנחנק ומת, כמו גם את שאר הסועדים. לבסוף מדווח כתב חדשות על פעולותיהן של גאגא ושל ביונסה, כאשר באותו הזמן לבושות השתיים בבגדי לוויה אירופאים מסורתיים. הקליפ גרף מעל 415 מיליון צפיות בערוץ ה-YouTube הרשמי של גאגא, נכון לינואר 2022. לקליפ יצאה גם גרסה מצונזרת שלא כוללת מספר תכנים פרובוקטיביים של הקליפ.
שבחים.