גלגולה הבא של סיסטרס אוף מרסי כלל גיטריסט גרמני לא ידוע, אנדראס ברון, שאותו גילה אלדריץ' מנגן בפאב בהמבורג וצירף אותו ללהקה באפריל 1989. הבסיסט, טוני ג'יימס, חבר לשעבר בלהקות "סיג סיג ספוטניק" (Sigue Sigue Sputnik) ו-"דור האיקס" (Generation X), וטים ברצ'נו, מלהקת "הכל אודות חווה" (All About Eve), שגויס כגיטריסט ברגע האחרון. ההרכב החדש יצא לדרך עם יציאת האלבום "ויז'ן ת'ינג" (Vision Thing), שיצא לאור באוקטובר 1990 והופק על ידי אלדריץ' (שיר אחד מתוכו, השיר "מור" (More), הופק ונכתב בשותפות עם סטיינמן). האלבום גם כלל את הגיטריסט ג'ון פרי ואת מגי ריילי שביצעה שירת רקע. כותרת האלבום לקוחה מציטוט של סגן נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש מ-1987 וזה ציין שינוי כיוון נוסף, הפעם לעבר רוק מבוסס גיטרות.
הלהקה השיקה סיבוב הופעות עולמי בשנים 91–1990 כדי לקדם את האלבום. ב-1991 הם ארגנו סיבוב הופעות מעורר מחלוקת בצפון אמריקה ביחד עם להקת "פבליק אנמי" (Public Enemy). מפחד למהומות בין מעריצי הסיסטרס הלבנים לבין מעריצי פבליק אנמי השחורים, הרבה ערים אסרו על קיום ההופעות וסיבוב ההופעות בוטל במחצית הדרך. מאוחר יותר בשנת 1991, עזב הבסיסט ג'יימס ופצח בקריירת סולו. הלהקה המשיכה והשתמשה בפסקול שהוקלט מראש. פרשת סיבוב ההופעות בארצות הברית לא עזר את יחסיו הרעויים כבר של אלדריץ' וחברת התקליטים החדשה של הסיסטרס, EastWest, חברת בת של וורנר (Warner Music Group) שאליה הוצמדה הלהקה לאחר ארגון מחדש בשנת 1989. סכסוכים בין Warner Music Group, הובילו להפסקת חוזה ההפצה של אלבומי הלהקה בארצות הברית משנת 92–1991 מה שאמר שהקלטות עתידיות יהיו זמינות בארצות הברית רק כדרך יבוא.
תחת התעקשותה של חברת התקליטים, הלהקה הקליטה מחדש את להיטם בעבר "מקדש האהבה" (Temple of Love) (עם עפרה חזה כקול שני ועם טוני ג'יימס על גיטרת בס) כדי לקדם את אוסף להיטי העבר שלהם שהופצו באופן עצמאי, שנקרא "חלק מהבנות נודדות בטעות" (Some Girls Wander By Mistake) (1992). בתחילת השנה, ביצעה הלהקה את השיר בתוכנית "טופ אוף דה פופס" (Top of the Pops) עם חזה וטוני ג'יימס ובכך ציינו את הפעם האחרונה שבה הרכב ההקלטות של אלבום "ויז'ן ת'ינג" חלקו את הבמה.
ביוני 1992, פיטר אלדריץ' את סטימסון, שהיה מנהל הלהקה במשך עשר שנים.
בסביבות הזמן הזה, החל בריצ'נו להתרכז בלהקתו האחרת, XC-NN (במקור, CNN). בינתיים, הוציא ברון את אלבום הסולו הראשון שלו "ברון" (Broon). ברון טען שהשירים באלבום הוצעו עבור האלבום הבא של הסיסטרס ונדחה על ידי אלדריץ'. אלדריץ' דחה את הטענות האלה ואמר שהשירים מעולם לא הוצעו לו.
בריצ'נו עזב עד סוף השנה והוחלף ב-1993 על ידי אדם פירסון. פירסון היה הגיטריסט היחיד בסינגל "תחת האקדח" (Under the Gun), שכלל גם את סולן להקת "Berlin" (Berlin) לשעבר, טרי נון שביצע שירת רקע. הסינגל הוקלט כדי לקדם את אוסף "הלהיטים הגדולים", שנקרא "מקרה זעיר של הפצצת יתר" (A Slight Case of Overbombing) (1993). ההפצות האלה התבררו כהקלטות המסחריות האחרונות, של הלהקה, לכל הידוע. ברון עזב את הלהקה בשנת 1993.
בעקבות המופעים האחרונים בדצמבר 1993, נכנסה להקת סיסטרס אוף מרסי למה שנקרא בפי אלדריץ' "שביתה כנגד EastWest".
סכסוך עם איסט ווסט רקורדס (1994–1997).
בסביבות שנת 1994, אלדריץ' טען שהיה עסוק בעניינים משפטיים בנוגע ללהקה אף על פי שלא סיפק פרטים על כך. נטען על ידי גורמים רבים שדברים אלה נבעו עקב סיבוב ההופעות הקצר עם "פבליק אנמי" ב-1991 או לחלופין סכסוכיו המתמשכים של אלדריץ' עם חברת התקליטים "איסט ווסט רקורדס" (EastWest), היות שהלהקה עדיין הייתה חייבת להם שני אלבומי אולפן מקוריים.
ב-1995, ביצע אלדריץ' רמיקס לשני שירים ללהקה הגרמנית "די קרופס" (Die Krupps) והופיע עם שרה ברייטמן בשיר "שאלה של כבוד" (A Question of Honor). למרות זאת, לא יצא לאור אלבום חדש של סיסטרס אוף מרסי.
שותפיו של אלדריץ' פנו לגארי מרקס, חבר הלהקה שהקים אותה בשותפות עם אלדריץ', כדי שיכתוב שירים עבור אלבום חדש. מרקס נפגש עם אלדריץ' והשניים הסכימו לתנאים שתחתם יופקו פסקולים עבור הרקע. לאחר שסיפק מרקס אחד-עשר פסקולים, נסוג אלדריץ' מהפרויקט 'ללא אף מילה'.
ב-1996, הוחייתה מחדש הלהקה עבור כמה מופעים שתמכו בלהקת "הסקס פיסטולס" (Sex Pistols), כשאת מקומו של ברון תפס כריס שיהן. במהלך מופעי ההמשך, את מקום הגיטריסט היו מחליפים ביניהם שיהן ומייק וריאק.
בסוף שנת 1997, בוטל החוזה עם EastWest, לאחר שהחברה הסכימה לקבל חומרים שהוקלטו תחת השם SSV במקום שני האלבומים שהיו חייבים הסיסטרס תחת החוזה. החברה הסכימה לקבל את החומרים (בסגנון טכנו שכללו מלמולים מאת אלדריץ' ללא תופים) ללא שמיעתם לפני כן. ההקלטות מעולם להופצו באופן רשמי אך הופצו דרך קובצי MP3 פיראטיים.
בעקבות ההפצות, הכיל האתר הרשמי של סיסטרס אוף מרסי את אותו "עדכון" במשך שנים:
שנים מאוחרות (1998-הווה).
בעוד שהלהקה לא הוציאה חומרים מוקלטים חדשים, באופן עצמאי או באופן אחר, החיה אלדריץ' את הלהקה לסיבובים קצרים בכל שנה מאז 1996, חוץ מ-2004. הלהקה מבצעת שירים שלא יצאו, שירי עבר ידועים יותר וידועים פחות, וביצועים חדשים של שירים ישנים. ב-2005, ניגן פירסון את הופעותיו האחרונות עם הסיסטרס אשר להם עתה יש חבר חדש בשם כריס קטליסט. פירסון עבר מאז לנגן בלהקת MC5.
ב-2006 סיירה הלהקה בצורה רחבה בצפון אמריקה ואירופה עם הגיטריסט החדש שלהם, בן כריסטו, שהיה בעברו חבר בלהקת הפאנק מטאל AKO. עם יותר משבעים הופעות, היה זה סיבוב ההופעות הגדול ביותר שלקחה על עצמה הלהקה ביותר מחמש עשרה שנים. בסתיו 2008, בוצע החלק הצפון אמריקאי של סיבוב ההופעות, ולאחריו שרשרת של הופעות באירופה, לבנון, דרום אמריקה ואף הופיעה במועדון התיאטרון ביפו במאי 2009.
ב-2011 חגגה הלהקה 30 שנים ונגנה ברחבי אירופה, יפן, אוסטרליה וניו זילנד.
בשבת ה-21 ביולי 2012, עשתה הלהקה את הופעתה הראשונה בפסטיבל אמפי בעיר קולון בגרמניה, ושם היו המופע הראשי ביום הראשון של אירוע בן יומיים. הזמרת האירית ונגנית הפסנתר, ליסה קאטברט הצטרפה אליהם על הבמה בשירת רקע לשירים "דומיניון" (Dominion), "זרועות" (Arms) ו-"מקדש האהבה" (Temple of Love), וגם ביצעה סולו משלה לשיר "הקורוזיה הזו" (This Corrosion) על פסנתר חשמלי.
אלבום רביעי אפשרי.
ב-2002 נזכר אלדריץ' בכמה פגישות אחרונות שהיו לו עם כמה חברות תקליטים:
באוקטובר 2006 הכריז המגזין "סייד ליין מיוזיק" (Side LIne Music) שהלהקה מנהלת דיונים עם חברת בת של יוניברסל, W14 Music. כשהם חתומים או לא חתומים, יצאו חידושים של סיסטרס אוף מרסי ב-3 בנובמבר 2006 באירופה (וב-30 באוקטובר בארצות הברית) דרך WEA הבינלאומית: First and Last and Always (1985), Floodland (1987) ו-Vision Thing (1990). כל שלושת האלבומים הכילו שירי בונוס.
אתר האינטרנט הרשמי של הלהקה נשאר אותו דבר מאז הושק. הקישורים עבור Merciful Release ו-Reptile House מציגים את הודעת "בבנייה" (Under Construction) כבר כמה שנים. סיסטרס אוף מרסי לא הפיקו חומרים מוקלטים חדשים מאז 1993. אפילו הגיטריסט בן כריסטו אמר למגזין סייד-ליין שהוא אינו יודע אם ומתי ייצא אלבום חדש. ב-2010 אלדריץ' אישר שהוא כרגע אינו רואה סיבה להוציא אלבום בראיון שנתן לג'ואל מקלבר ממגזין "קלאסיק רוק" (Classic Rock). באוגוסט 2010, כאשר התבקש לפרט, ציין אלדריץ' שמגבלות זמן ומחסור בחומרים זמינים הם חלק מהבעיות לכך:
השפעות.
מבין ההשפעות שלהם ציינה להקת סיסטרס אוף מרסי את לאונרד כהן, הוקווינד (Hawkwind), גארי גליטר (Gary Glitter), להקת "מחתרת הקטיפה" (The Velvet Underground), להקתה-"סטוג'ס" (The Stooges), להקת "מוטורהד", להקת "סואיסייד" (Suicide), להקת "יום ההולדת" (The Birthday Party) ולהקת The Fall. הם קראו לעצמם על שם שיר מאלבומו הראשון של לאונרד כהן, "שירי לאונרד כהן" (Songs of Leonard Cohen). ללהקה יש השפעות, גם כן, מלהקות אחרות מה-"גל הראשון" של מה שנקרא סוגת הרוק הגותי.
בעוד שהלהקה נהנת מקהל מעריצים גדול עם תחומי עניין במה שנקראת "התרבות האפלה" (Dark Culture), הלהקה רואה עצמה ראשית כל כלהקת רוק. הם באופן פעיל דחו את הקישור שלהם ל-"גות" בדרך של הצהרות פומביות בעיתונות וגם בחוזים שלהם. למרות זאת, דבר זה לא מנע מהם מלהופיע באופן קבוע בפסטיבלים שבהם מוזיקה גותית מושמעת כגון פסטיבל "מרה לונה" (M'era Luna Festival).
טויאמה (מחוז)
מחוז טויאמה (ביפנית: "Toyama-ken" 富山県) הוא מחוז באזור צ'ובו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר טויאמה.
במחוז טויאמה שוכן הכפר גוקאיאמה, שיחד עם הכפר ההיסטורי שירקאווה-גו שבמחוז גיפו מהווים אתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
לפני רסטורציית מייג'י נקרא המחוז מחוז אצ'ו, אך לאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 קיבל המחוז את השם ניאיקווה. ב-1876 אוחד המחוז עם מחוז אישיקווה, אך ב-1881 בוטל המיזוג, והמחוז קיבל את שמו הנוכחי.
גאוגרפיה.
מחוז טויאמה גובל במחוזות הבאים: ניאיגטה בצפון-מזרח, אישיקווה במערב, נאגנו בדרום-מזרח, גיפו בדרום, וים יפן מצפון. 30% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
במחוז נמצא ההיבשתי היחיד במזרח אסיה מחוץ לרוסיה, שהתגלה בשנת 2012.
ערים.
במחוז טויאמה 10 ערים:
כלכלה.