ההתארגנות הפוליטית הלאומית של הפלסטינים צמחה מתוך אגודות לאומיות שהורכבו מנכבדים מקומיים, כגון "האגודות המוסלמיות-נוצריות", שהוקמו ב-1918. אלו בחרו צירים לוועידות לאומיות (הקונגרס הערבי-פלסטיני), שבשנת 1920 החלו לבחור את "הוועד הפועל הערבי"כארגון קבוע, בראשותו של מוסא כאט'ם אל-חוסייני. בתפקידי ייצוג למוסלמים שימש הארגון העדתי-הדתי המועצה המוסלמית העליונה, וכן בדומה היו גופי ייצוג וניהול שונים לעדות הנוצריות. היו קיימים גם ארגונים כלכליים, מקצועיים ותרבותיים. בשנות ה-20 נוצרה יריבות בין המועצה המוסלמית העליונה ובין הוועד הפועל הערבי, שהתפרק בשנת 1934, השנה שבה מת מוסא כאט'ם אל-חוסייני. בשנות ה-30, לאחר פירוק הוועד התגבשו מפלגות מדיניות, אך הן לא מילאו תפקיד חשוב.
תקופת מדינת ישראל (1948 ואילך).
בשנות ה-90, ובמיוחד במהלך האינתיפאדה השנייה, החריף המאבק המזוין של ארגוני הטרור הפלסטיניים הפועלים נגד ישראל כאשר הפלגים האיסלאמיים בחברה הפלסטינית, ובעיקר ארגון החמאס, זכו לפופולריות רבה בקרב הציבור הפלסטיני בעיקר לאחר ששמו למטרה לחסל את מדינת ישראל ולהחליפה במדינה פלסטינית אסלאמית תיאוקרטית, שתתקיים בשטחי ארץ ישראל במלואם. מבחינת האיסלמיסטים הפלסטינים הסכסוך הישראלי-ערבי אינו סכסוך בין שני עמים על הטריטוריות של ארץ ישראל, אלא הוא מלחמת ג'יהאד (מלחמת קודש) נגד כופרים באסלאם הכובשים אזורים אותם הם מחשיבים כאדמות מוסלמיות (ראו דאר אל-אסלאם).
נכון לתחילת המאה העשרים ואחת האסלאם הוא אחת הדתות המוכרות במדינת ישראל, בעזה ובגדה המערבית. הציבור המוסלמי במדינת ישראל כלל נכון לשנת 2005 כ-16.1% מכלל האוכלוסייה בישראל, מה שהופך אותו לקבוצה הדתית השנייה בגודלה במדינת ישראל לאחר הציבור היהודי. רוב האוכלוסייה בעזה ובגדה המערבית היא מוסלמית (75% בגדה המערבית ו-99% ברצועת עזה).
האסלאם הפוליטי בישראל.
התנועה האסלאמית היא תנועת אסלאם פוליטית ישראלית השואפת לעודד את האסלאם בקרב ערביי ישראל. לתנועה מאפיינים רבים הדומים למאפייני תנועת האחים המוסלמים וכמותה היא פועלת בשני מישורים עיקריים: דתי (חינוך מוסלמי, שירותי דת) וחברתי (שירותי רווחה). התנועה משתייכת אידאולוגית לקבוצה רחבה של תנועות אסלאמיות בעולם השואפות לתחיית האסלאם ודוגלות בעיקרון: "האסלאם הוא הפתרון", אך היא נבדלת מהם בעידודה את הלאומיות הפלסטינית, בעוד התנועות האחרות דוגלות בעידוד זהות דתית-מוסלמית, והדחקת הזהות העדתית והלאומית.
התנועה האסלאמית הוקמה ב־1971 על ידי עבדאללה נימר דרוויש שלמד קודם לכן במכללה האסלאמית בשכם. במהלך שנות השבעים התמקדה התנועה בהקמת מוסדות רווחה המקבילים למוסדות המדינה וזאת עבור הקהילה המוסלמית. בין הפעילויות השונות היו אספקת מחשבים לבתי ספר, ארגון ליגת כדורגל אסלאמית, ארגון חתונות, ייעוץ זוגי, הקמת מעונות, ארגון התרמות לעניים ועוד.
ב־1996 התפלגה לשני פלגים: הפלג הצפוני הקיצוני והפלג הדרומי המתון יותר. הצפוני מחרים את הבחירות לכנסת ובשנת 2015 הוכרז הפלג הצפוני כהתאחדות בלתי מותרת. הפלג הדרומי נחשב למתון יותר, ונציגים מטעמו משמשים כחברי הכנסת מטעם במסגרת מפלגת רע"מ אשר רצה לרוב לכנסת בסיעה משותפת עם מפלגות אחרות (כגון רע"מ-תע"ל והרשימה המשותפת) החל מהכנסת הארבע עשרה. רע"מ נכנסה לקואליציה לראשונה בכנסת העשרים וארבע.
נפות ירדן
12 המחוזות של ירדן מחולקים ל-52 נפות.
נפות.
מחוז אירביד
מחוז בלקא
מחוז ג'רש
מחוז זרקא
מחוז טפילה
מחוז כרכ
מחוז מידבא
מחוז מעאן
מחוז מפרק
מחוז עג'לון
מחוז עמאן
מחוז עקבה
היחס הכפול
נפות ישראל
מדינת ישראל מחולקת ל-16 נפות, שהן הדרג השני של המנהל המקומי. הממשל המרכזי מחולק למחוזות, ומחוזות מחולקים לנפות. שבעת מחוזות ישראל (עם מחוז יהודה ושומרון), המהווים יחידות מנהליות ראשיות במדינה, מחולקים לנפות - יחידות מנהליות משניות.
אין בישראל מערכת שלטון נפתי תת-מדיני אלא כל משרד ממשלתי מרכזי הנדרש לקיים פעילות ברמה המקומית, מקיים מערך של נציגויות במחוזות ובנפות לפי שיקולים פנימיים של המשרד, ולחלופין מקיים מערך שירותים מקומיים באמצעות שותפות עם השלטון המקומי.
לשלושה מחוזות יש נפה אחת החופפת את שטחי המחוז, ליתר המחוזות יותר מנפה אחת. גבולות המחוזות והנפות נקבעו בהחלטת ממשלה ומתפרסמים בשנתון הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
שושנה רביד
שושנה רביד (13 בספטמבר 1923 - 6 במרץ 2012) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע, במאית תיאטרון ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה.
שושנה רביד נולדה בצ'צ'נוב, פולין, לדוד שמוקלר, חוקר בפילוסופיה יהודית ולשרה לבית קנינסברג, בת יחידה בין ארבעה בנים.
גדלה בדנציג, אז חלק מגרמניה. בילדותה הייתה חברה בתנועת "הבונים", שדגלה בחינוך ציוני וסוציאליסטי ברוח תנועת העבודה. עלתה לארץ ישראל ב-1939, במסגרת עליית הנוער. התחנכה בקיבוץ כפר גלעדי. השתתפה בחוגים הדרמטיים של גבעת השלושה וכפר גלעדי.
התגלתה על ידי השחקן והבמאי מנחם גנסין, אחד משלושת המייסדים של תיאטרון "הבימה".
בוגרת המחזור הראשון בבית הספר הדרמטי שליד תיאטרון הבימה (1945) בהנהלתו של גנסין, שם פגשה בבעלה לעתיד, השחקן שרגא פרידמן. לאחר שסיימה את שנת הלימודים הראשונה הצטרפה לתיאטרון במעמד של חניכה. עם סיום הלימודים המשיכה כשחקנית מן המניין. אל הקולקטיב צורפה ב-1956.
בזמן מלחמת העצמאות הייתה חברה בלהקה הצבאית הארצית לצד בוגרים נוספים מבית הספר הדרמטי של הבימה, חברי להקת "הצ'יזבטרון" להקת "איילון" ולהקות צבאיות נוספות בבימויו וניהולו האמנותי של בעלה. בכורת התוכנית הראשונה נערכה ב-7 במאי, כשבוע לפני הכרזת המדינה. במסגרת התוכנית השנייה, "אין ספק", ביצעה יחד עם חברי הלהקה את השיר "דודו" שהפך לאחד מלהיטי התקופה.
רביד, מהכוכבות הצעירות הראשונות של "הבימה", גילמה שורה ארוכה של תפקידים ראשיים, ביניהם: דסדמונה באותלו, הפיה הראשית בחלום ליל קיץ, קורדיליה בהמלך ליר, מיכל באהבת נעורים, ליזיסטרטה בליזיסטרטה, פורציה בהסוחר מוונציה, קתרין במראה מעל הגשר, יילנה אנדרייבנה בהדוד וניה, טילטיל בהציפור הכחולה, שיינדלה ב"מירלה אפרת". נודעה במשחקה הטבעי ובקולה הצלול.
גילמה את התפקיד הראשי בסרט "יהונתן וטלי" (1953), אחד הסרטים העלילתיים הישראליים הראשונים שהופקו בארץ. "יהונתן וטלי" מספר את סיפורה של ניצולת שואה המחפשת באמצעות "המדור לחיפוש קרובים", את שני ילדיה שאבדו לה במהלך מלחמת העולם השנייה. רביד זכתה לשבחים רבים על משחקה.
השתתפה בתסכיתי רדיו רבים שהתבססו על הצגות תיאטרון ויצירות ספרותיות מקוריות ואוניברסליות, ביניהם: "מירלה אפרת" מאת יעקב גורדין, "הקילומטר ה - 56" מאת משה שמיר, "הזבובים" מאת ז'ן פול סארטר והשחף מאת צ'כוב.
בשנת 1960, בשיא קריירת המשחק שלה, פרשה מתיאטרון הבימה, אך חזרה להופיע בו מדי פעם.
במהלך השנים שיחקה בתיאטרון הרפרטוארי והמסחרי כשחקנית עצמאית: "אנריקו" לצידו של אבנר חזקיהו, שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תיאטרון הקאמרי)בתפקיד בת-שבע, אימו של שלמה המלך (אילי גורליצקי); "במעגל הנישואין" (תיאטרון משה הלוי) לצידו של אלכסנדר יהלומי ; משפטה של מרי דוגן (תיאטרון "השדרה") ; "הדה גאבלר" (במה 73) וביימה במסגרות שונות: "נעליים אדומות" (תיאטרון "יובל"). בין היתר התנדבה לביים בחוג הדרמטי של בית הכלא תל מונד ונווה תרצה. במסגרת עבודתה זו העלתה את המחזה אנה פרנק. ניהלה חוג דרמטי לחובבים בכפר שמריהו.
שיחקה בסרטים : "יונתן וטלי", "אלדורדו", "אסירי החופש", "רק בלירה", "בעל החלומות" (קריינות), מבצע יונתן ועוד. הופיעה באחד ממשחקי הטלוויזיה הראשונים שהופקו בטלוויזיה הישראלית, "רגע חושבים" (1969) לצד שרגא פרידמן, שלמה בר שביט, זאב רווח, שושיק שני ואורי לוי ובסרט הטלוויזיה המבוסס על סיפורו של גדעון תלפז "מי ורדים מפורט סעיד" (1972).
בשנת 1970 נטלה חלק בחיזיון "אם אשכחך" שהוקדש לירושלים לצד חנה רובינא, גדעון שמר, חיים יבין ועוד. את המופע יזם, ערך וביים בעלה שהלך לעולמו סמוך לבכורה.
בתחילת שנות השמונים הקימה וניהלה את תיאטרון "הינשוף". המחזה הראשון שהעלה התיאטרון היה "עשבים שוטים" מאת סטפן פוליאקוב ("אליל ההמונים"). בין משתתפי ההצגה יורם לוינשטיין, אז שחקן צעיר וכיום מייסדו ומנהלו של סטודיו לאמנויות התיאטרון על שמו.
בשנת 1986 הוזמנה שושנה רביד להשתתף במחזמר "גבירתי הנאווה" בתפקיד גב' היגינס. השתתפותה במחזמר מהווה סגירת מעגל, שכן ההפקה השתמשה בתרגום של בעלה השחקן שרגא פרידמן ודן אלמגור.
נפטרה ב-6 במרץ 2012. הותירה אחריה שני בנים ובת, ונכדים. התגוררה בתל אביב.
במסגרת המיזם להנצחת אמנים ואנשי במה של עיריית תל אביב, נקבעה ב-2015, לוחית זיכרון לשושנה רביד לצד לוחית זיכרון קודמת לבעלה שרגא פרידמן, על ביתם ברחוב איינשטיין 75 בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות]]
[[קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים]]
[[קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות]]
[[קטגוריה:ישראליות ילידות פולין]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי פולין]]
[[קטגוריה:נשות העלייה החמישית]]
[[קטגוריה:אנשי העלייה החמישית]]
[[קטגוריה:עולות בעליית הנוער]]
[[קטגוריה:עולים בעליית הנוער]]
[[קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול]]
[[קטגוריה:חברות להקות צבאיות ישראליות]]
[[קטגוריה:חברי להקות צבאיות ישראליות]]
[[קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1923]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923]]
[[קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2012]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012]]
כפר נהר הירדן