סרטו הבא של פרמינגר, Centennial Summer (1946), היה הסרט הראשון שביים ואשר הוסרט כולו בצבע. היה זה סרט מוזיקלי שעלילתו נסובה סביב יריבות בין שתי אחיות על אהבתו של אותו גבר. הסרט זכה להצלחה פושרת בעיני המבקרים ובקופות. לעומת זאת, שכרו של פרמינגר לקראת סוף שנת 1946 היה אחד הגבוהים באולפני פוקס המאה ה-20, והוא השתכר 7,500 דולר לשבוע. בשנת 1947 שוכנע פרמינגר לביים את הסרט "לנצח אמבר", עיבוד לספרה של קתלין וינזור. על סרטו זה אמר פרמינגר כי היה הסרט היקר ביותר שעשה, וגם הגרוע ביותר. ג'ואן קרופורד כיכבה בסרטו הבא, Daisy Kenyon, לצד הנרי פונדה ודיינה אנדרוז. הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1947, זכה להצלחה בינונית בלבד בקופות. את הסרט That Lady in Emine, בכיכובם של בטי גרייבל ודגלס פיירבנקס, ביים פרמינגר בעקבות מותו הפתאומי של הבמאי ארנסט לוביטש בחודש נובמבר 1947. הסרט הוצג לראשונה בחודש יולי 1948 וזכה לתשומת לב רבה בזכות העובדה כי לוביטש היה הבמאי שהחל בעבודה על יצירה זו.
סרטו הבא של פרמינגר היה עיבוד קולנועי ליצירה היסטורית של אוסקר ויילד, "מניפתה של ליידי וינדרמיר", אשר נקרא "המניפה". הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1949, לא זכה לתשומת לב רבה.
ב-1953 שיחק בסרטו של בילי ויילדר סטלאג 17. ב-1954 ביים את "נהר האבדון" עם רוברט מיצ'ם ומרילין מונרו. ב-1958 ביים והפיק את הסרט שלום לך, עצבות לפי ספרה של פרנסואז סאגאן. ב-1963 הפיק וביים את הסרט "הקרדינל".
שנות השיא של פרמינג'ר היו בשנות החמישים, עם שורה של הצלחות הן בקופה והן בביקורת. במיוחד היה נערץ על ידי מבקרי הקולנוע הצרפתיים. באמצע שנות השישים החל לסבול מירידה ואף איבד את אמון האולפנים הגדולים בו. עם זאת, עדיין הצליח לבלוט. סרטו האחרון -"הגורם האנושי", ע"פי הרומן המופתי של גרהם גרין, לא זכה בשעתו להצלחה,גם בשל קשיי הפצה. היה זה עיבוד נאמן ומרשים (תסריט - המחזאי טום סטופארד),עם שחקנים מעולים כניקול וילייאמסון,ג'ון גילגוד, רוברט מורלי, ריצ'רד אטנבורו ואחרים. שנים מאוחר יותר, לאחר מותו של פרמינג'ר, נתגלה הסרט מחדש וזכה להערכה לה הוא ראוי.
בשנותיו האחרונות סבל מסרטן ומאלצהיימר ועל כן נעלם מן החיים הציבוריים.
אחיו הצעיר אינגו היה סוכן ספרותי ומפיק סרטים.
פנסיה מוקדמת
הקאנטוס של היפריון
הקאנטוס של היפריון (באנגלית: Hyperion Cantos) היא סדרת מדע בדיוני בת ארבעה ספרים מאת הסופר האמריקאי דן סימונס. הקאנטוס מתאר אפוס רחב יריעה בזמן ובמרחב, שמתרחש בעתיד הרחוק. מוטיבים חוזרים בספרים, הם המסע המיידי בזמן ("מישגור"), אמנות ומשמעותה, ותפקידה של הדת בעידן המודרני.
ארבעת הספרים שבסדרה, כולם תורגמו לעברית:
כמו כן כתב סימונס שלושה סיפורים קצרים המתרחשים באותו יקום:
פרדיננד הראשון, מלך בולגריה
פרדיננד הראשון, מלך בולגריה (בבולגרית: Фердинанд I; 26 בפברואר 1861, וינה - 10 בספטמבר 1948, קובורג), נולד כנסיך פרדיננד מקסימיליאן קרל לאופולד מריה לבית סקסה קובורג גותה, שהייתה משפחת אצולה גרמנית. פרדיננד היה נסיך והמלך הראשון של ממלכת בולגריה השלישית, בשנים 1887–1918 ובנוסף היה בוטנאי, אנטומולוג ובולאי.
בתקופתו יישמה בולגריה את חוקת טרנובו, שהייתה חוקה מתקדמת וליברלית, שאיפשרה חופש פולחן וזכויות אזרח בסיסיות, גם לבני הקהילה היהודית. תחת שלושים שנות שלטונו של פרדיננד הפכה בולגריה ממדינה שגררה אחריה את הקיבעון העות'מאני, אשר אפיין אותה במשך כמעט 500 שנים, למדינה מתוקנת עם שירותי ציבור, תשתית וכן צבא מודרני. סופיה הפכה לאחת מערי הבירה היפות והמפותחות בבלקן. אך פרדיננד ביצע טעויות קריטיות בכל הנוגע למדיניות החוץ, החל מהתבוסה במלחמת הבלקן השנייה וכלה בתבוסה הקשה וכמעט אובדן העצמאות, במלחמת העולם הראשונה, אשר תוצאותיה אילצו אותו לוותר על כסאו.
רקע משפחתי.
פרדיננד נולד בווינה לבית קוהארי, שהיה ענף הונגרי של בית המלוכה סקסה קובורג גותה. הוא גדל והתחנך באווירה הקוסמופוליטית של בירת האימפריה האוסטרו הונגרית. בית קוהארי, שהיה נצר למשפחות אצולה אמידות בהונגריה וסלובקיה, החזיק בשטחי קרקע נרחבים באזורים אילו ולנכסים אילו הצטרפה נדוניה לא קטנה, שהביאה עימה אימו קלמנטין, נסיכת אורליאן, שהייתה בתו של לואי פיליפ, מלך צרפת. כיאה למסורת האירופאית של המאה ה-19, נוצרו קשרי נישואין במסגרת נישואים פוליטיים, במטרה לעגן בריתות ויחסים בין המדינות השונות. דודו של פרדיננד היה פרננדו השני, מלך פורטוגל, אביו היה דודן של המלכה ויקטוריה וגם קרוב משפחתו של לאופולד השני, מלך הבלגים. ברוח אותה מסורת, ייסד גם פרדיננד שושלת משפחתית, כאשר הפך להיות נסיך ומלך בולגריה.
חייו האישיים.
פרדיננד חותן בנישואים פוליטיים ב-20 באפריל 1893, למריה לואיזה מבורבון-פארמה, נסיכת בולגריה, בתו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ופיאצ'נזה האחרון. החתונה נערכה בעיר לוקה שבטוסקנה, איטליה ולזוג נולדו ארבעה ילדים בוריס, (לימים המלך בוריס השלישי), בשנת 1894, הנסיך קיריל בשנת 1895 והנסיכות אבדוקיה בשנת 1898 ונדז'דה בשנת 1899. כמקים הממלכה הבולגרית המתחדשת, בחר פרדיננד בשמות לבניו, אשר יצרו קשר אתנוגרפי, למלכי בולגריה באימפריה הראשונה כגון בוריס הראשון והשני מחד וקדושים נוצרים כגון קירילוס, אשר יחד עם אחיו מתודיוס המציאו את הכתב הקירילי הנהוג בבולגריה, מאידך. הדבר מיצב את פרדיננד בנרטיב הבולגרי המתחדש, כממשיך השושלת ההיסטורית במטרה לאחד מסביבו את כל העם, לכדי קהילה אחת, אף על פי שכלל לא היה בולגרי.
מריה לואיזה נפטרה ב-31 בינואר 1899, מיד לאחר לידת בתה נדז'דה. רק לאחר פטירתה של אימו קלמנטין, נסיכת אורליאן, בשנת 1907, החליט המלך להינשא בשנית, כדי לחזק את קשרי המשפחה עם בתי האצולה באירופה. כך, ב-28 בפברואר 1908, נישא המלך בשנית לאלאונורה מרויס-קוסטריץ, שנמנתה עם בית אצולה גרמני שמרכזו במדינת תורינגיה, שבגרמניה של ימינו. בפברואר 1896, המיר פרדיננד את דתו של בנו בכורו, בוריס מנצרות קתולית לנצרות אורתודוקסית ובכך, ביצע מחווה לשיפור היחסים מול האימפריה הרוסית, צעד שגרר אחריו חוסר שביעות רצון בקרב קרובי משפחתו הקתולים ובראשם פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
נסיך ומלך בולגריה.
בתאריך 7 בספטמבר 1886, התפטר הנסיך אלכסנדר בטנברג, בלחץ האימפריה הרוסית. משלחת מטעם הפרלמנט הבולגרי יצאה לאירופה, במטרה לחפש אציל ממשפחת מלוכה מיוחסת, אשר יסכים לשמש כמלך בולגריה ויהיה מקובל על המעצמות. לאחר שסיירו ברחבי אירופה הגיעו לווינה ופרדיננד, שהיה קצין ומדען נאות להצעה וב-7 ביולי 1887, הפך לנסיך בולגריה. כמיטב המסורת של האצולה האירופאית, החל פרדיננד במפעלי בנייה ראוותניים ברחבי בולגריה, שכללו ארמונות ומבני ציבור. פרדיננד היה אוטוקרט, אך החוקה הבולגרית הגבילה את סמכויותיו באמצעות הפרלמנט וראש הממשלה. פרדיננד התעמת עם הפרלמנט וראש הממשלה והרבה לבחור בעלי תפקידים מקרב נאמניו.
ב-5 באוקטובר 1908, הכריזה רשמית בולגריה על עצמאותה והתנתקותה מן האימפריה העות'מאנית וכך הפך פרדיננד מנסיך למלך, כשההכתרה מתקיימת בכנסייה עתיקה מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה, בעיר טרנובו. ההכרזה התקבלה על ידי כל מעצמות אירופה ובכלל זה העות'מאנים.
פרדיננד הגיע למדינה מוזנחת, שטרם השתחררה מהקיבעון העות'מאני שאחז בה במשך כמעט 500 שנים. תשתיות תקשורת ותחבורה לקויות, כמעט ללא שירותי ציבור לא כל שכן מוסדות תרבות ואמנות. במשך שנות שלטונו הוא הפך את בולגריה בכלל וסופיה בפרט לבירה אירופאית מן המניין, עם מוסדות חינוך אקדמיים, מבני ציבור, תרבות ואמנות, תשתית מודרנית של אמצעי תחבורה, מסילות ברזל כבישים ומדרכות. נבנתה תשתית חשמלית ומים זורמים ברחבי בולגריה. הוא ארגן מחדש את פקידות ממשלו והקים את משרדי החינוך והבריאות. גולת הכותרת של מפעלו, הייתה הקמתו של צבא מודרני ממוכן ומצויד היטב.
מלחמות הבלקן.
פרדיננד השלים את בניית צבא בולגריה וכיאה לממשיך דרכה של האימפריה הראשונה, כפי שתפש עצמו, חתר להשגת שטחים וחזרה לימי "בולגריה הגדולה". בשנת 1912, הצטרף לליגה הבלקנית, במטרה לגרוע שטחים מהאימפריה העות'מאנית, תוך מתן אמתלה דתית, שמדובר במאבק נגד הכופרים. לאחר הצלחה במלחמת הבלקן הראשונה וכיבוש שטחים רבים ובכלל זה העיר אדירנה, הסתכסכה בולגריה עם שכנותיה, בשל רצונו של המלך פרדיננד בשטחים נוספים ופרצה מלחמת הבלקן השנייה, כשבולגריה תוקפת את סרביה ויוון. המלחמה הסתיימה במפח נפש לבולגרים, כשצבאות האימפריה העות'מאנית מחד ורומניה מאידך, תוקפים ומביסים את הצבא הבולגרי, תוך גרימת אבדות כבדות. בלחץ המעצמות נחתם הסכם בוקרשט (1913), תוך אובדן שטחים שהשיגו בתחילת הלחימה, כגון חבל דוברוג'ה, העיר סיליסטרה והותרת רצועת חוף צרה, לאורך הים האגאי. חלומו של המלך פרדיננד והקצונה שמסביבו, להפוך לקיסר קונסטנטינופול ואת בולגריה למעצמה אזורית, נגוז. פרדיננד הולך שולל בידי קצונה לאומנית ששלטה בצבאו, תוך התעלמות מוחלטת מהסבך הגאופוליטי בבלקן ואזהרותיהן של האימפריה הרוסית לבל יתקוף את סרביה בעלת בריתה והקיסרות הגרמנית לבל יכבוש את איסטנבול. פרדיננד התעלם ובולגריה שילמה מחיר כבד של 65,000 הרוגים וכ 100,000 פצועים. פרדיננד לא ויתר על חלומותיו לאימפריה אזורית ומלחמה זו הייתה רק חזרה גנרלית לאירועי מלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה והוויתור על הכתר.