אל הפלייאוף העפילו 4 הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בליגת המשנה, אליהן הצטרפו שתי הקבוצות שהעפילו מסיבוב הפלייאוף הראשון בליגת המשנה ושתי הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל לסדרת הטוב מ-3 משחקים.
ז'וקובקה
ז'וקובקה (ברוסית: Жуковка) הוא יישוב דאצ'ות במחוז מוסקבה שברוסיה. נכון ל-2010, גרים ביישוב 489 איש.
היישוב ממוקם על הגדה הימנית של נהר מוסקבה, 9 ק"מ מכביש הטבעת של מוסקבה לאורך הכביש רובליובו-אוספנסקויה.
ז'וקובקה הוא אחד מיישובי הדאצ'ות היוקרתיים ביותר במחוז מוסקבה.
ליד ז'וקובקה נמצאים יישובי קוטג' "ז'וקובקה-2" ו"ז'וקובקה-3".
אצטדיון גאזי
אצטדיון גאזי (פשטו: غازي لوبغالی; פרסית: ورزشگاه غازى) הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם במזרח קאבול שבאפגניסטן, ששימש בעיקר למשחקי כדורגל. לפעמים הוא נקרא בשמות אחרים כמו אצטדיון התאחדות הכדורגל האפגנית. הוא נבנה בתקופת שלטונו של המלך אמאנוללה חאן בשנת 1923, כונה 'גאזי' (גיבור) על הניצחון האפגני במלחמה האנגלו-אפגנית השלישית.
האצטדיון שופץ בשנת 2011 לאחר שהמגרש הוסר כולו והוחלף בכיסוי דשא חדש ובדשא מלאכותי.
המשחק הבינלאומי הראשון שהתקיים בתוך אצטדיון גאזי היה משחק כדורגל בין ל ב-1 בינואר 1941, המשחק הסתיים בתיקו מאופס. בשנת 1963, המוזיקאי האמריקאי דיוק אלינגטון ערך כאן קונצרט במסגרת סיבוב ההופעות שלו בחסות מחלקת המדינה של ארצות הברית.
בסוף שנות התשעים האצטדיון שימש כמקום להוצאות להורג פומביות על ידי ממשלת הטליבאן.
עד אוגוסט 2021, האצטדיון שימש בעיקר למשחקי כדורגל בין קבוצות ממחוזות שונים במדינה וכן למשחקים בינלאומיים. באצטדיון היו גם מתקני אימונים לנבחרת הנשים הלאומית באיגרוף נשים.
ב־15 בדצמבר 2011 חגג הוועד האולימפי הלאומי באפגניסטן את פתיחתו מחדש של אצטדיון גאזי ששופץ. באירוע בהשתתפות הוועד האולימפי האפגני השתתפו השגריר האמריקני ריאן קרוקר, נשיא הוועד האולימפי האפגני, סגן אלוף מוחמד זהר אגבאר, ומפקד כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי גנרל ג'ון ר. אלן.
האירוע, שכלל גם כמעט 5,000 צופים, כלל מצעד של ספורטאים, דברי פתיחה, חיתוך סרט ושני משחקי כדורגל מקוצרים שכללו קבוצות כדורגל גברים ונשים כאחד. מגרש המשחקים המשודרג קיבל הסמכה מ־FIFA לעריכת משחקים בינלאומיים.
יוליה קניירש
יוליה קניירש (במקור קורח, בהונגרית: Kenyeres Júlia; לטניה, מחוז זאלה, 11 בדצמבר 1895 – בודפשט, 30 בדצמבר 1958) הייתה עיתונאית, פוליטיקאית יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה.
יוליה קורח נולדה במשפחה יהודית. אביה, פילפ קורח, היה פקיד מדינה שעבר מקושיצה ללטניה ב-25 במרץ 1895 כקצין מס. אמה הייתה ברתה זינגר. לפילפ קורח היו שלושה ילדים, אחיה של יוליה היו מור קורח, מדען מפורסם בעולם ומשורר וכן אלדאר קומיאט. לאחר שהות של מספר שנים בלטניה, אב המשפחה הוצב ברייקה. יוליה קניירש השלימה שם את בתי הספר היסודיים והתיכוניים שלה. בבודפשט נרשמה למחלקה למתמטיקה ולפיזיקה באוניברסיטה, אך שנה לאחר מכן עברה לפקולטה לרפואה.
קריירה פוליטית.
יוליה השתתפה בעבודתו של חוג גליליאו כסטודנטית באוניברסיטה. היא הייתה חברה במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) מהקמתה. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, בשל חשיבתה הפוליטית, מינתה אותו הוועדה העממית לחינוך ציבורי לסגנית קומיסר העם (סגנית שר) לענייני קולנוע. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית היגרה בשל הטרור הלבן. בברלין הפכה לחברה במפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD) ועבדה כעורכת עיתון מפעלי. בינתיים כתבה מאמרים ושירים לעיתונות המהגרים ההונגרית.
בשנת 1921, בווינה, הייתה ממקימי המגזין הספרותי הקומוניסטי "אחדות" (Egység). בסתיו 1922 עברה שוב לברלין ולאחר מכן בשנת 1932 לברית המועצות. אחרי סיום לימודיה בבית הספר לנין במוסקבה, לימדה היסטוריה של המפלגה הקומוניסטית ומרקסיזם-לניניזם. בשנת 1936 התנדבה לחטיבה האזרחית הבינלאומית במלחמת האזרחים בספרד, שם נודעה בשם יוליה אלווארז. בשנת 1939 חזרה לברית המועצות.
יוליה קניירש הייתה אחת המארגנים והעורכים העיקריים של רדיו קושוט במוסקבה בשנים 1939–1940. בשנת 1947 חזרה להונגריה. בשנת 1950 מונתה למשנה למנכ"ל סוכנות הידיעות ההונגרית (Magyar Távirati Iroda). היא ערכה את המהדורה ההונגרית של המגזין "לשלום מתמשך ודמוקרטיה עממית". עד מותה הייתה חברה בהנהלת "האיגוד הלאומי של עיתונאים ההונגרים".
הנצחה.
הגימנסיה של לטניה נשאה את שמה עד 1990.
השטן (קלף טארוט)
השטן הוא קלף מספר 15 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
משמעות הקלף.
קלף השטן הוא קלף המסמל כבילות והשתעבדות לעולם החומר וליצרים האפלים לכאורה של האדם. קלף המתאר בגידה, סחטנות רגשית קשה, מערכות יחסים שמבוססות על יצרים, שליטה, כוח,
מיניות לא תקינה, רדיפה אחרי חומרנות מוגזמת, רוע לב, עין רעה, קנאה, הרס עצמי, התמכרויות.
קלף השטן מייצג את ההגבלה, את הפחדים, את ההרגלים. הוא מייצג מצבים של תלות העדר מודעות, רכושנות, ומיניות מתפרצת. עוד מייצג הקלף הליכה אחר התשוקות בתחכום ועורמה עד לכדי התמכרות אובססיבית. כמו כן, הקלף מייצג את הפיתוי של העולם החומרי וההנאות הפיזיות, תאווה ואובססיה לכסף וכוח, חיים בפחד, שליטה ושעבוד.
פאול וגנר
פאול וגנר (גרמנית: Paul Wegener; 11 בדצמבר 1874 – 13 בספטמבר 1948) היה שחקן גרמני, תסריטאי ומפיק סרטים. היה מוכר ביותר בשל תפקידו פורץ הדרך בקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני.
ילדותו.
פאול וגנר נולד ב-11 בדצמבר 1874 בארנולדסדורף לאנה וולף ואוטו וגנר. כפעוט, פאול היה חולה, וציפו שיחיה רק לזמן קצר בלבד. אביו עבר לארמלנד, ופאול ואנה עברו בעקבותיו כשישה חודשים לאחר שבריאותו של פאול השתפרה. אמו של פאול, אנה, נפטרה זמן קצר לפני יום הולדתו השלישי. לאחר מות אמו, אביו אוטו איבד עניין בבנו, ופאול הצעיר נאלץ לדאוג לעצמו.
לאחותו של פאול היה חבר אשר לימד אותו לקרוא ולכתוב, וכך, כבר בגיל שמונה שנים, פאול החל לקרוא ספרות ללא הפסקה ודקלם מונולוגים.
לאחר שנתיים בבית ספר קתולי, פאול הצעיר עבר לבית ספר אחר, שם הקים עם תלמידים אחרים מועדון דרמה, ערך כתב-עת בכתב יד, והלחין שירים. זו הייתה תקופה מכריעה בחייו של פאול שמיפתה את עתידו. הקשר הראשון של פאול לעולם התיאטרון היה בהופעה בקוניגסברג, שם החלה לראשונה המסירות שלו לכל החיים לעולם הבמה.
קריירה.
תחילת הקריירה בתיאטרון ובקולנוע.
בגיל עשרים, החליט וגנר לסיים את לימודי המשפטים ולהתרכז במשחק, הוא סייר במחוזות טרם הצטרפותו ללהקת המשחק של מייק ריינהרדט בשנת 1906. בשנת 1912 החליט לפנות את דרכו למדיום החדש, הקולנוע. והופיע בגרסה של "התלמיד מפראג" מ-1913. במהלך עשיית הסרט שמע לראשונה וגנר על האגדה היהודית הישנה על הגולם מפראג והחליט לעבד את הסיפור לסרט קולנוע, בבימוי וכתיבת משותפת עם הנריק גיילן. הגרסה הראשונה שלו לסיפור "הגולם" (1915, גרסה אבודה) הייתה הצלחה גדולה וביססה את המוניטין של וגנר. בשנת 1917, וגנר יצר פרודיה על הסיפור שנקרא "הגולם והנערה הרוקדת", אך זהו למעשה היה העיבוד שלו לאגדה הגולם: איך הוא הגיע לעולם (1920), הסרט הוא אחד הקלאסיקות של הקולנוע הגרמני ועזר לחזק את מקומו של וגנר בהיסטוריה הקולנועית.
עוד אחד מסרטיו המוקדמים היה "היוגי" (1916), בו שיחק בעצמו את התפקיד של יוגי, ממציא צעיר, אשר סיפק לו את ההזדמנות להכיל שלושה מתחומי העניין שלו: עולם הטריקים הצילומיים (זהו היה אחד מהסרטים הראשונים אשר הציגו אי-נראות), העולם העל-טבעי ומיסטיקה מזרחית.
המשכה.
בשנת 1926 הוא הופיעו בסרטו ההוליוודי הראשון והיחיד, "הקוסם" של רקס אינגרם, בו הוא גילם את אוליבר האדו, בעיבוד לסיפורו של סומרט מוהם. לאחר מכן הופיע ב"המקרה המוזר של קפטן רמפר" (1927). ובשנת 1928 כיכב לצד בריג'יט הלם בעיבוד של שותפו הוותיק, הנריק גיילן, ל"אלרון" של האנס היינץ איוורס, בתפקיד פרופסור טן ברינקן, דמוי פרנקנשטיין.
תחת השלטון הנאצי.
כאשר הנאצים הגיעו לגדולתם הפוליטית, חברות תיאטרון רבות פורקו ורבים מהשחקנים והבמאים נעצרו, נרדפו והוגלו. עם זאת, וגנר הפך לשחקן של המדינה והופיע בסרטי תעמולה נאציים. בניהם "החיים שלי עבור אירלנד" (1941) ו "Kolberg" - אפוס סרטי תעמולה על המלחמות הנפוליאניות משנת 1944–1945. עם תום המלחמה, וגנר היה מהראשונים לבנות מחדש את החיי התרבות בעיר ברלין. בספטמבר 1945, הופיע בתפקיד הראשי בהפקה של "נתן החכם" בתיאטרון דויטשה בפולין. למרות מצבו הרפואי הרע, וגנר הפך לנשיא בארגון לשיפור הסטנדרטים לתושבים.
סופה.
סרטו האחרון של וגנר היה "המנדרינית הגדולה" (1948). ביולי 1948 הוא חזר על תפקידו הקודם, נתן החכם, בתיאטרון דויטשן, אך בסצנה הראשונה הוא התמוטט והמסך נפל.
חייו האישיים ואחרית חייו.
וגנר היה נשוי שש פעמים, מתוכם בפעם השלישית והשישית נישואיו היו לשחקנית ליידה סלמנובה, אשר הייתה שותפתו למשחק בכמה הזדמנויות. סלמנובה הפכה לאלמנתו. נישואיו הרביעיים היו לגרטה שרדר שגילמה את השחקנית הראשית ב"נוספרסטו" (1922). הגאוגרף אלפרד וגנר היה בן דודו. הפיזיקאי פרופסור פיטר פ. וגנר היה בנו.
בשנת 1947, סבל וגנר משבץ מוחי אשר התיש אותו וגרם לו לנסוע לשווייץ לקבלת טיפול רפואי. עם שובו לברלין נכנע שוב למחלה, אך סירב לוותר על משחק. הוא קיבל תפקיד בסרטו הקולנועי האחרון "המנדרינית הגדולה" (1948). ביולי 1948, חזר על תפקידו כ"נתן החכם", שם התמוטט. חודשיים לאחר מכן, ב-13 בספטמבר 1948, פאול וגנר מת בשנתו.
פילמוגרפיה.
שיחק:
ביים:
אגנש קניירש