המדינות בחרו אלקטורים, שהתכנסו במדינותיהם ב-4 בפברואר, וכולם הצביעו פה אחד לוושינגטון באחד מקולותיהם ובכך יישמו את האסטרגיה שתהפוך לימים לאסטרטגיית חמישים המדינות. האלקטורים השתמשו בקול השני שלהם כדי ליצור תוצאת הצבעה מפוזרת, ורובם נמנעו מלהצביע עבור אדמס והצביעו למועמדים אחרים, פחות עקב ההתנגדות כלפיו, ויותר על מנת להגדיל את הפער בינו לבין וושינגטון, ולמנוע תיקו שיעביר את ההצבעה אל בית הנבחרים של ארצות הברית ויביך את וושינגטון ואת החוקה. כך קיבל אדמס רק 34 אלקטורים, ו-35 הקולות האחרים התפזרו בין עשרה מועמדים אחרים.
כשהאלקטורים נבחרו, השמועות אמרו שהאנטי-פדרליסטים תכננו לתמוך בריצ'רד הנרי לי או בפטריק הנרי במקום בוושינגטון, כשג'ורג' קלינטון יהיה הסגן. השמועות עודדו בידי הפדרליסטים, שביקשו לחסום את קלינטון. קלינטון קיבל רק שלושה אלקטורים שתמכו בו, מתוך חשש שיתנגד לוושינגטון.
עשר מדינות מבין שלוש עשרה המושבות השתתפו. צפון קרולינה ורוד איילנד לא יכלו להשתתף כי עדיין לא אישרו את החוקה. ניו יורק לא הצליחה למנות את שמונת האלקטורים שלה בגלל תיקו במועצת המדינה.
הצבעת האלקטורים.
חבר האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:
אדוארד טיכנר
אסיה ג'באר
אסיה ג'באר (בצרפתית: Assia Djebar; נולדה ב-30 ביוני 1936 - 6 בפברואר 2015) הוא שם עט של הסופרת האלג'יראית-צרפתית פטימה זוהרה עימאליינה שכתבה בשפה הצרפתית. ג'באר היא גם במאית קולנוע ומתרגמת; היא ביימה שני סרטי קולנוע וכיהנה כפרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטת ניו יורק. כתיבתה של ג'באר התמקדה בנשים, בהגירה ובהיסטוריה של אזור המגרב. נבחרה לחברה באקדמיה הצרפתית.
תולדות חייה.
ג'באר נולדה בעיר החוף הקטנה שרשל שבאלג'יריה, לאב מוסלמי שהיה מורה לצרפתית בבית הספר היסודי בו למדה ואם ממוצא ברברי. בגיל 10 נשלחה לפנימייה יוקרתית בעיר בלידה. ב-1954 עברה לצרפת ולמדה היסטוריה בקולג' (Première supérieure) Lycée Fénelon בפריז, ב-1955 הייתה לאישה האלג'יראית הראשונה שנכנסה למוסד ההשכלה היוקרתי, אקול נורמל סופרייר בסבר. בשל שביתות הסטודנטים על רקע מלחמת העצמאות של אלג'יריה לא סיימה את בחינותיה ואת התואר הראשון, בהיסטוריה של הקולוניאליזם, השלימה בסורבון. ב-1958 נישאה לסופר האלג'יראי הגולה, וליד גארן (שם העט של אחמד אולד-רואיס), נדדה עמו לשווייץ ולתוניסיה בה עבדה כעיתונאית חוקרת, היא תיעדה את השלכות ההפצצה הצרפתית במחוז קף בתוניסיה. ב-1959 קיבלה משרת הוראה במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת רבאט שבמרוקו, לאחר קבלת העצמאות של אלג'יריה, חזרה למדינה ובשנים 1962 עד 1966 לימדה באוניברסיטת אלג'יר. כשהממשלה החליטה שההוראה צריכה להיות בשפה הערבית בלבד, עזבה את המוסד ועברה לפריז, בשנים אלו כתבה 4 ספרים, ואימצה את בתה. היא חזרה לאוניברסיטת אלג'יר ב-1974 כמרצה במחלקה ללימודי צרפת. ב-1975 התגרשה מג'באר וב-1980 נישאה בשנית, הפעם למשורר האלג'יראי אלולה מאלק. את הדוקטורט שלה בספרות צרפתית סיימה ב-1999 באוניברסיטת פול ואלרי (Université Paul-Valéry Montpellier 3). מאז 2001 ועד מותה, כיהנה כפרופסור באוניברסיטת ניו יורק.
ב-2005 נבחרה לחברה באקדמיה הצרפתית והייתה בכך לסופר הראשון מהמגרב הזוכה בכבוד זה. כמו כן היא נבחרה למסדר האמנויות והספרות בדרגת מפקד.
ג'באר נפטרה ב-2015 בפריז ונקברה בעיירת הולדתה שרשל באלג'יריה.
לאחר מותה החליטה ממשלת אלג'יריה להעניק פרס ספרותי על שמה (GRAND PRIX DU ROMAN ASSIA DJEBAR). הפרס בסך מיליון דינר אלג'ירי לכל זוכה מוענק מדי שנה בחסות משרד התקשורת האלג'יראי לשלושה סופרים שכתבו בשפות צרפתית, ערבית ובתמאזיגת.
יצירתה.
את ספרה הראשון La Soif ("הצמא") פרסמה ב-1957, גיבורתו היא אשה ממוצא אלג'ירי-צרפתי השואפת לאמנציפציה מגדרית, מהגרת למערב ומסגלת אורח חיים חדש. את הרומן פרסמה תחת שם העט, שמאז אימצה באופן קבוע. ספרה הרביעי Les Alouettes naïves, שפורסם ב-1967, מבוסס על חוויותיה מאירועי ההפצצה הצרפתית בתוניסיה והטיפול בפליטים.
סך הכל כתבה 12 רומנים, שני קובצי סיפורים קצרים, ספר שירה וספר זיכרונות, ספרים אלו תורגמו למעל 18 שפות. ספרה היחיד שתורגם עד עתה לעברית הוא "לילות שטרסבורג" (Les nuits de Strasbourg) מ-1997, שיצא לאור בישראל ב-2007 בהוצאת שוקן ותורגם על ידי חגית בת-עדה.
את ספריה כותבת ג'באר בצרפתית. החל מספרה הראשון, מתאפיינת יצירתה בעיסוק בנושאים של נשים, היסטוריה של אלג'יריה וסוגיות הקשורות בהגירה ובחופש. בשנת 1996 זכתה בפרס נוישטדט (Neustadt) הבינלאומי לספרות. בשנת 2000 זכתה בפרס השלום (Friedenspreis des Deutschen Buchhandels) המוענק ביריד הספרים הבינלאומי הנערך בפרנקפורט.
בנוסף ליצירתה הכתובה ביימה ג'באר שני סרטי קולנוע. הראשון La Nouba des femmes du Mont Chenoua, סרט עלילתי המבוסס על תסריט שכתבה, מתאר אישה השבה לאחר 15 שנים לכפר הולדתה באלג'יריה (בו מתגוררים תושבים משבטה של אמה של ג'באר), בסרט שיחקו שחקנים לא מקצוענים, הוא יצא ב-1979 לאחר שלוש שנות צילומים באלג'יריה וזכה בפרס המבקרים הזרים בפסטיבל הסרטים של ונציה. השני La Zerda ou les chants de l'oubli, המשלב יומני קולנוע מתקופת מלחמת העולם הראשונה והשנייה בקטעי שירה מסורתיים של נשים אלג'יראיות, יצא ב-1982 וזכה בפרס מיוחד לסרט ההיסטורי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
אייזקראוקלה (מחוז)
מחוז אייזקראוקלה (בלטבית: Aizkraukles rajons) היה אחד מבין שלושים ושלושה מחוזות לטביה עד החלוקה מחדש של לטביה ב-2009. המחוז נקרא על שם העיר המרכזית והגדולה בו אייזקראוקלה. שטח המחוז היה 2,566 קמ"ר ובתחילת 2009 התגוררו בו כ-40,000 תושבים.
אלוקסנה (מחוז)
מחוז אלוקסנה (בלטבית: Alūksnes rajons) היה אחד מתוך שלושים ושלושה מחוזות לטביה. גודלו המחוז הוא 2,243 קמ"ר והתגוררו בו כ-24,159 אנשים. בירת המחוז והעיר המרכזית והגדולה ביותר בו היא אלוקסנה שעל שמה קרוי המחוז.
המחוז, כשאר מחוזות (Rajons) לטביה, בוטל כחלק מהרפורמה המנהלתית של 2009.
דקל הזהב
אריה הזהב
מאנדי
מנדי
מקאליסטר
מקאליסטר (בכתיב לועזי: Macalister או McAllister) הוא שם משפחה סקוטי.
מקליסטר
התכניון
DIR (טיפול)
DIR (ראשי תיבות של Developmental Individual differences Relationship - based) מכונה גם שיטת גרינספן, או Floor time, הוא מודל אינטגרטיבי להערכה וטיפול בילדים בעלי צרכים מיוחדים בכלל וילדים על הספקטרום האוטיסטי בפרט. המודל פותח על ידי פרופ' סטנלי גרינספן וד"ר שרינה וידר על בסיס תצפיות רבות שנערכו על אינטראקציה של תינוקות בעלי התפתחות תקינה והוריהם אשר שימשו בסיס להבנת התפתחות ותפקוד תקינים.
הנחות היסוד של המודל.
תוכנית טיפולית לפי המודל תכלול שעות טיפוליות של רכיב הליבה של המודל - ה- Floor time, את רכיב העבודה המובנית חלקית בה יינתן מענה לצרכים טיפוליים בתחומי התפקוד השונים (בטיפולי השפה והתקשורת, הריפוי בעיסוק, הפיזיותרפיה וכו') ואת רכיב העבודה הסנסו-מוטורית (מפורטים מטה).
תוכנית כוללנית תכלול גם עבודה עם ההורים, התערבות רפואית, עבודה על התאמת אמצעי תקשורת תומכת וחליפית במידת הצורך עבור ילדים הזקוקים לכך, התערבות חינוכית במסגרת בה נמצא הילד, עבודה טיפולית עם בני גילו - למעשה, החזקת המערך הטיפולי של הילד והמשפחה על מרכיביו השונים.
מרכיב ה-Floor time הוא מרכיב הליבה של המודל ומטרתו המרכזית היא להביא את הילד לתוך קשר מהנה ומתמשך עם ההורה/המבוגר המשמעותי באמצעות התחברות אל מוקדי העניין וההנעה הרגשית של הילד ותוך הבאה בחשבון של צרכיו הייחודיים. מתוך המותאמות של ההורה אל השלב בו הילד נמצא ואל צרכיו התחושתיים-רגשיים, צפויים להתפתח שלבי ההתפתחות הבאים (שתוארו מעלה בקצרה).
מרכיב העבודה המובנית חלקית הוא זה אשר בו מתקיימת עבודה טיפולית על מטרות טיפוליות שונות המותאמות לצרכיו של הילד והמשפחה. הטיפולים הפארה רפואיים על סוגיהם, העבודה החברתית ומטרות שונות עליהם מושם דגש - נכנסים לתוך מרכיב העבודה המובנית חלקית.
מרכיב העבודה הסנסו-מוטורית הוא זה אשר בא לתת מענה לצרכים החושיים-מוטוריים של הילד על מנת להביאו לתפקוד מיטבי ובו תתקיים בו זמנית התאמה מרבית של הסביבה לצרכיו של הילד והן עבודה ממוקדת עם הילד על מנת להביאו לתפקוד אופטימלי בסביבתו.
תוכנית טיפול כוללנית תודרך ותנוהל על ידי איש מקצוע טיפולי אשר הוכשר לכך בתהליך ההכשרה הרשמי.
בישראל מיושם מודל ה-DIR במספר מסגרות חינוכיות ברחבי הארץ אשר מודרכות על ידי מטפלים מוסמכים לטיפול והדרכה במודל.
ממזרים חסרי כבוד
ממזרים חסרי כבוד (באנגלית: Inglourious Basterds) הוא סרטו השישי של הבמאי קוונטין טרנטינו, שיצא לאקרנים בשנת 2009. בדומה לסרטיו הקודמים, הסרט מתאפיין באלימות פואטית וגרפית ובהומור שחור. הסרט צולם בכמה אתרים, בהם גרמניה וצרפת. הסרט מתרחש בצרפת הכבושה על ידי הנאצים, במהלך מלחמת העולם השנייה, ועוסק בשני קווי עלילה הקשורים בניסיון כפול ומקרי של גורמים יהודיים להפלת השלטון הנאצי: קו עלילה אחד עוסק ביהודייה-צרפתייה צעירה שברחה מהנאצים, והשני עוסק בקבוצת חיילים יהודים מצבא ארצות הברית, המכונה ה"ממזרים", אשר פועלים לנקמה אלימה בחיילים נאצים. אף שמדובר בסרט מלחמה, טרנטינו מגדיר אותו כמערבון ספגטי עם איקונוגרפיה של מלחמת העולם השנייה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (כריסטוף ואלץ), בפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר ובפרס סאטורן לסרט הפעולה/הרפתקאות הטוב ביותר לשנת 2009.
עלילה.