נַגְע חַמָּאדִי (נכתב לעיתים נאג חמאדי; מערבית: نجع حمادي) היא עיר במצרים, השוכנת על הגדה המערבית של הנילוס, מרחק של כ-80 ק"מ מלוקסור. נכון ל-2006 מתגוררים בעיר כ-45,000 תושבים, רובם חקלאים.
העיר הוקמה על ידי מוחמד פאשה חמאדי, על מנת לשכן את תושבי העיר הסמוכה סוהאג שנאלצו לעזוב עקב השלטון הבריטי במצרים, ונקראת על שמו.
ב-31 באוקטובר 1968 פשטו כוחות צנחנים של צה"ל, מוטסים במסוקי "סופר פרלון", על יעדים באזור נגע חמאדי, במסגרת "מבצע הלם".
ב-30 באפריל 1969 נערך מבצע בצורת בו הוטלו שתי פצצות מיוחדות ממטוסי תובלה אל מימי נהר הנילוס ליד נגע חמאדי על מנת שיתפוצצו מתחת לגשר נגע חמאדי בעת שיחלפו מתחתיו עם זרם הנהר וכך יגרמו להריסתו. הגשר אמנם נפגע, אך לא נהרס.
ספריית נגע חמאדי.
העיר מפורסמת בעיקר בזכות אוסף הפפירוסים של נגע חמאדי שנמצאו במקום בשנת 1945 ושוכנים בספריית נגע חמאדי. המסמכים מרחיבים על ההיסטוריה הידועה של ראשית הנצרות וכוללים את הבשורה על פי תומאס וכן כתבים גנוסטיים המרחיבים על האמונה בדואליזם תפיסתי ודתי, המדגיש את עקרון חלוקת העולם לשני יסודות מנוגדים: הטוב והרע, והשאיפה לגאולה רוחנית שתתרחש באמצעות ידיעה מיסטית, ולא בשל מעשים טובים.
עיטור אלכסנדר נבסקי
עיטור אלכסנדר נבסקי (רוסית: орден Александра Невского) הוא עיטור צבאי של רוסיה, ולפני כן של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-7 ביולי 1942. העיטור נקרא על שמו של אלכסנדר נבסקי.
לעיטור היו זכאים כל המפקדים (מרמת מפקד מחלקה ומעלה - עד לתפקיד מפקד דיוויזיה) על מיומנות אישית ופיקוד יעיל על גיסותיהם.
זהו העיטור היחיד בעולם שמופיע עליו דיוקנו של שחקן קולנוע. תמונות (או ציורים) אמיתיים של הנסיך אלכסנדר נבסקי לא השתמרו עד המאה ה-20, ולכן מעצב העיטור השתמש בתמונתו של שחקן הקולנוע ניקולאי צ'רקסוב (אשר גילם את דמותו של הנסיך אלכסנדר נבסקי בסרטו של סרגיי אייזנשטיין, אלכסנדר נבסקי בשנת 1938).
במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו כ-50,000 עיטורי אלכסנדר נבסקי (מתוכם כ-1500 הוענקו ליחידות צבאיות). בין מקבלי העיטור היו גם כ-70 קצינים מצבאות בעלות הברית.
משמרות הכהונה
בריאן דה פלמה
בריאן דה פלמה (באנגלית: Brian De Palma; נולד ב-11 בספטמבר 1940) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי. הקריירה שלו מקיפה מעל 50 שנות פעילות, והוא מוכר בזכות המותחנים וסרטי הפשע שלו.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
דה פלמה נולד בניוארק, ניו ג'רזי להורים ממוצא איטלקי-קתולי - ויויאן ואנתוני פרדריק דה פלמה. הוא גדל באזורים כפילדלפיה, פנסילבניה וניו המפשייר בבתי ספר פרוטסטנטים וקווייקרים. בילדותו התעניין בעיקר במדע וטכנולוגיה ואף זכה פעמיים בתחרות הלאומית למדע. בשל כך למד בהמשך פיזיקה באוניברסיטת קולומביה. באותה העת החל לגלות עניין רב בענף הקולנוע לאחר שצפה בסרטים "האזרח קיין" ו"ורטיגו". ב-1962, לאחר שקיבל תואר ראשון בפיזיקה, הוא נרשם לשרה לורנס קולג' בניו יורק לתואר שני בחוג ללימודי תיאטרון, וסיים את לימודיו בשנת 1964. במהלך תקופה זו ביים דה פלמה מספר סרטים קצרים.
בשנת 1963 צילם את הסרט "מסיבת החתונה" בו כיכב רוברט דה נירו. על אף שהסרט צולם בשנת 1963 הוא יצא לאקרנים רק בשנת 1969 לאחר שמעמדו של דה פלמה עלה בצורה ניכרת בקרב יוצרי הקולנוע של גריניץ' וילג'. לאחר מכן ביים מספר סרטים בעלי תקציב נמוך עבור ארגון זכויות האדם NAACP ועבור מחלקת האוצר של ארצות הברית.
במהלך עשור זה התפרנס דה פלמה בעיקר מהפקת סרטים דוקומנטריים, כאשר אחד הבולטים שבהם היה "The Responsive Eye" משנת 1966, אשר עסק במיצג האופ ארט של ויליאם סייץ אשר הוצג במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-1965. בעשור זה בלטו הסרטים באורך מלא של דה פלמה "Greetings" משנת 1968 ו"מנהטן בכחול" משנת 1970. בשני הסרטים כיכב רוברט דה נירו.
המעבר להוליווד.
לאחר שהשתתף במספר הפקות אולפן קטנות ומספר סרטים עצמאיים, דה פלמה ביים בשנת 1976 את הסרט "קארי" אשר התבסס על רומן באותו השם. הסרט זכה להצלחה רבה והפך לשובר הקופות הראשון של דה פלמה. בהמשך, ביים את סרט המדע בדיוני "הזעם" (1978), את סרט הקומדיה "נערה בהזמנה" (1980) (בשניהם כיכב השחקן קירק דאגלס), את סרט המותחן "לבוש לרצח" (1980) ואת המותחן "התפוצצות" (1981) בו כיכב ג'ון טרבולטה.
במהלך שנות ה-80 ביים דה פלמה שני סרטים קלאסיים בהם "פני צלקת" (1983), בו כיכב אל פצ'ינו ו"הבלתי משוחדים" (1987) בו כיכבו רוברט דה נירו וקווין קוסטנר. בשנת 1989 ביים את סרט המלחמה "חטאי מלחמה" בו מככבים מייקל ג'יי פוקס ושון פן.
במהלך שנות ה-90 ביים דה פלמה שני סרטים שוברי קופות בהם "דרכו של קרליטו" (1993), בו כיכבו שון פן ואל פצ'ינו ו"משימה בלתי אפשרית" (1996), בו כיכבו טום קרוז וג'ון ווייט.
לקראת סוף שנות התשעים ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ביים מספר סרטים אשר כשלו בקופות - בהם "עיני נחש" משנת 1998 בו כיכב ניקולאס קייג', הסרט "" משנת 2000, הסרט "פאם פאטאל" משנת 2002, הסרט "הדליה השחורה" משנת 2006 וסרט הדוקודרמה "Redacted" משנת 2007 אודות המלחמה בעיראק.
שעלת המכלאות
שעלת המכלאות (בלועזית: Kennel Cough/ Infectious Tracheobronchitis) היא מחלה נגיפית, או חיידקית, הפוגעת בדרכי הנשימה העליונות של הכלבים, ונגרמת בעיקר על ידי חיידק "Bordetella bronchiseptica". המחלה פוגעת בריסים הממוקמים בקנה הנשימה שתפקידם לסנן את האוויר הנכנס לריאות, כתוצאה מכך מתאפשרת כניסה גם לזיהום החיידקי. התוצאה הסופית היא כלב משתעל.
המחלה מועברת לכלבים בלבד.
סימנים קליניים.
במקרים מסוימים הכלבים עלולים לפתח דלקת ריאות אם המחלה לא טופלה כראוי בשלביה הראשונים.
מעבר לקו
מעבר לקו הוא ספר קומיקס בן 54 פרקים מאת הקומיקסאי שי צ'רקה שיצא לאור בשנת 2009 בהוצאת מודן. הספר מספר את קורות משפחת צ'ארטר שעוברים לגור ביישוב "מעלה נפצוצים", מעבר לקו הירוק. חמישים פרקים ממנו פורסמו בהמשכים בערוץ יהדות של nrg מעריב.
סדרת המשך בשם ״מעבר לקו 2״ פורסמה מדי שבוע במוסף ״דיוקן״ של מקור ראשון, כמו גם בבלוג של שי צ'רקה. סדרת ההמשך אוגדה לספר בשם "לצאת מהקווים - מעבר לקו 2" שיצא בשנת 2012.
עלילה.
בספר, צ'ארטר ומשפחתו גרים ביישוב "מעלה נפצוצים" על "גבעת הכבל" הנקראת כך בשל לווין הריגול האמריקאי שקשור בכבל שקשור בגבעה.
הספר מתאר את צ'ארטר ואת התקשורת, ותוך הומור הוא מותח ביקורת קלה על הממשלה, אזרחי מדינת ישראל והתושבים ביישוב, מתמודד עם סטראוטיפים על המתנחל הממוצע, ומתאר בהומור את חיי הקהילה שבישובי יהודה ושומרון. הספר עוסק גם בנושאים שאינם קשורים ישירות לחיים מעבר לקו הירוק, ובהם שכול, יהדות, היסטוריה, התרבות הישראלית, אומנות ועוד.
צ'רקה לא מציג את הערבים בתור "הרעים". צ'ארטר, הגיבור מיודד עם אחמד הערבי, והמאבק שלו הוא דווקא נגד ג'ורג' בוש וקונדוליזה רייס, שרוצים לפנות אותו מביתו. (וב"לצאת מהקווים", נגד ברק אובמה).
צ'ארטר מנסה שוב ושוב לשבור את הסטיגמות על מתיישבי יו"ש, בשיחות עם ידידו השמאלני (אורי פינק), ועם נהגי מוניות ומשאיות שונים.
בספר גם משולבות מספר קריקטורות המתאימות לעלילה.
דמויות.
בתחילת הספר מציין צ'רקה שכל דמיון בין הדמויות לבין אנשים אמיתיים (למעט במקרה שהדבר נעשה במפורש) הוא מקרי בהחלט.
נאדאר
מוריאל מטלון
מוריאל מטלון (נולד ב־4 בדצמבר 1948) הוא עורך דין ישראלי, שותף בכיר ויו"ר ועדת הניהול של משרד עורכי הדין גורניצקי ושות'.
מטלון התמחה במהלך השנים בתחומי הנדל"ן, מלונאות, תשתיות, אנרגיה, תקשורת, עסקאות בינלאומיות,  תאגידים ומיזוגים ורכישות. במהלך השנים הוא יעץ לממשלת ישראל בפרויקטים גדולים, דוגמת כביש חוצה ישראל, הרכבת הקלה בתל אביב, הפרטת השקם והפרטת חברת הדלק "פז". נוסף לכך הוביל מטלון את הקונסורציום בינלאומי בראשות חברת IDE להקמת מתקן התפלת מי-ים באשקלון ובמגזר הפרטי משמש כיועץ המשפטי של רשתות מלונאות בינלאומיות הפועלות בישראל. מטלון היה היועץ המשפטי הבכיר בהשקת חברת YES ושימש כדירקטור בבנק הפועלים שווייץ.
ביוגרפיה.
מוריאל מטלון נולד וגדל בעיר תל אביב-יפו, והוא תושב העיר עד היום. מוריאל הוא דור שישי בארץ ישראל, צאצא ישיר של אהרון מטלון אשר התיישב לפני כמאתיים שנה בארץ ישראל (שנת 1817) והיה למחדש היישוב היהודי בעיר יפו. בשלהי המאה ה-19, סבו משה יצחק מטלון (על שמו קרוי רחוב מטלון בעיר) היה לעורך הדין היהודי הראשון ביפו. בשנת 1913 העתיקה המשפחה את מקום מושבה לתל אביב ומשה יצחק מטלון היה מבוני העיר העברית הראשונה ומרחיב גבולותיה והקים את קריית מטלון בפתח-תקווה. אביו, נתנאל מטלון, היה במשך שנים חבר מועצת עיריית תל אביב-יפו, מראשי מכבי ישראל וההתאחדות לכדורגל, שגריר ישראל באורוגוואי, ויקיר העיר תל אביב לשנת 1986.
אימו רחל לבית בן-טובים, ילידת טבריה, הייתה נכדתו של איש העלייה הראשונה יצחק אייזיק בן-טובים (שעלה ליפו מליטא בשנת 1890) ובתו של ברוך בן-טובים, ממנהלי בנק אפ"ק, ממנהליו הראשונים של בנק אפ"ק (הוא בנק לאומי לישראל של היום) ושימש כמנהל הראשון של הבנק בטבריה בשנים 1913-1923, במהלכם נבחר גם לכהן כסגן ראש עירית טבריה והקים את קריית שמואל - השכונה היהודית הראשון מחוץ לעיר העתיקה של טבריה. בשנת 1923 הוא נבחר לפתוח את הסניף הראשון של הבנק בתל אביב.
מוריאל נשוי לענת ולהם שלושה ילדים.
השכלה ופעילות אקדמית.
מוריאל מטלון למד והתחנך בבית הספר הכרמל ובתיכון עירוני א'.