ב-20 ביוני 2017 חתם זגורי לשנתיים בבני סכנין. זגורי ערך 16 הופעות במדי הקבוצה בתחילת עונת 2017/2018, וב-31 בינואר 2018 הושאל להפועל אשקלון, במדיה ערך 11 הופעות ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית. לאחר מכן חזר לבני סכנין, ובעונת 2018/2019 ערך 21 הופעות וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-18 באוגוסט 2019 חתם זגורי במכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-26 ביולי 2020 חתם זגורי בהפועל רמת גן.
ב-28 ביוני 2021 חתם לעונה אחת בהפועל אום אל-פחם. ב-20 בספטמבר 2021 עבר לבני יהודה תל אביב
נבחרת ישראל.
בשנת 2008 ערך זגורי 15 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל, בהן כבש שני שערים.
ב-9 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק מול נבחרת סרביה שנערך באצטדיון בלומפילד. ביוני 2013 היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל, אז היה שותף לניצחון על אנגליה במסגרת שלב הבתים של הטורניר. בסך הכל ערך זגורי תשע הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
נוגד דלקת לא סטרואידי
סדימנט
הלמוט גרנשהיים
השר לענייני חוץ וחבר העמים
מטה משיח
מטה משיח הוא ארגון המשתייך לזרם המשיחיסטי בחב"ד ומפיץ את הלימוד והעיסוק בנושאי הגאולה וביאת המשיח. מי שדחף את הקמת הארגון היה שלמה מיידנצ'יק שהיה גם יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל. הוא מפיק עלון שבועי ועורך שבתוני נופש וכנסים.
הקמה.
הארגון הוקם בשנת ה'תשנ"ז במטרה להפיץ את בשורת בואו הקרוב של המשיח וזיהויו עם רבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד. ליו"ר הארגון מונה פרופסור ירמיהו ברנובר. עם חברי ההנהלה נמנים הרב חיים יוסף גינזבורג (מנהל מוסדות חב"ד ברמת אביב), הרב יוסף יצחק וילשנסקי ושלמה קליש. כרכז מונה הרב בצלאל קופצ'יק, ולאחריו משמש בתפקיד הרב שמואל הנדל.
מפעולות הארגון.
הארגון עורך מדי שנה שבתות אירוח המכונות 'שבת שכולה משיח', שבמהלכן עוסקים המשתתפים בנושאי גאולה ומשיח.
המטה מארגן מדי שנה כינוסים בהשתתפות אלפים בסמיכות ליום הולדתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, בי"א בניסן. בכנסים הופיעו הזמרים מרדכי בן-דוד, יעקב שוואקי, ליפא שמלצר, פרחי מיאמי, אהרן רזאל וישי לפידות בין היתר התקיימו הכנסים אצטדיון בלומפילד, בהיכל יד אליהו, בפארק הירקון ובהיכל טוטו חולון.
הארגון עורך כנס שנתי בסמוך לכ"ח בניסן, תאריך שבו נשא הרבי מלובביץ' שיחה מפורסמת בקרב חסידי חב"ד, שבה אמר: "אני את שלי עשיתי... מכאן ולהבא עשו אתם כל אשר ביכולתכם להביא משיח בפועל ממש". הכנס נערך בבית הכנסת בית מנחם בכפר חב"ד. הארגון עורך ימי עיון בנושא בית המקדש והגאולה בימי בין המצרים.
בשנת ה'תשע"ו (הקהל) ארגן המטה התוועדויות בקהילות חב"ד בישראל.
גאולה בעברית.
המיזם 'גאולה בעברית' הוקם בכינוס השלוחים העולמי ה'תשע"ח. במסגרת המיזם שולח המטה מדי שבוע שיעור ערוך לשלוחים ודף מקורות בנושאי השיעור.
רוזנר
רוזנר (בגרמנית: Rosner) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי ממקור גרמני.
ויניגרט
חוסה אנריקה
אנקי
דונש
הרפקס
הָרְפָּקְס (ביוונית: ἅρπαξ, בלטינית: harpax) היה כינויו של כלי נשק ימי רומי, ששימש לתפיסה ממרחק של אניית אויב על מנת להיצמד אליה ולהכריעה בלוחמת פנים אל פנים. היה זה כלונס ארוך וכבד, שלקצהו האחד חוברו אונקלי אחיזה ולקצהו האחר נקשר חבל ארוך. הוא נורה על ידי בליסטרה, ולאחר שנאחז נמשך על ידי האנייה התוקפת באמצעות כננת. את ההרפקס המציא, על פי המסופר, מרקוס ויפסניוס אגריפה, מפקד הצי של אוקטביאנוס, והוא השתמש בו לראשונה ובהצלחה רבה בקרב נאולוכוס (36 לפנה"ס) נגד ציו של סקסטוס פומפיוס.
ההרפקס במקורות ההיסטוריים.
על קרס הברזל שנורה מקטפולטה ומכונה "הרפקס" אנו יודעים ממקור אחד בלבד – אפיאנוס, ההיסטוריון היווני־רומי בן המאה ה-2 לספירה. הוא כותב כי לקראת הקרב הימי בנאולוכוס בין אגריפה לפומפיוס הכין כל צד 300 ספינות. אוניות אלה "...נשאו כלי קלע מסוגים שונים, מגדלים וכל המכונות שעלה בידם להתקין. אגריפה המציא מכונה שנקראה הרפגה (ἁρπάγη), כלונס באורך חמש אמות מחוזק בחישוקי מתכת ובכל אחד מקצותיו טבעת. לטבעת אחת חובר ההרפקס, אונקל ברזל, ולטבעת השנייה חבלים כפולים. ההרפקס נורה על ידי קטפולטה, ולאחר שנאחז באוניית האויב משכו את החבלים באמצעות מכונה."
ביום שנקבע ערכו הצדדים את אוניותיהם לקרב בשורה חזיתית. עם מתן האות הסתערו אוניות שני המחנות חרטום אל חרטום, ותוך כדי חתירה מאומצת המטירו אנשיהן כידונים, אבנים, אודים בוערים וחצים, חלקם מקטפולטות ואחרים ביד. כשהצטמצם המרחק, התנגשו האוניות זו בזו. אחדות ניגחו באילי הניגוח את אויבותיהן, ואחרות פרצו בעד המערך תוך כדי ירי קלעים והטלת כידונים. עיקר המאמץ היה לשתק את תנועת אוניית היריב או להיאחז בה, על מנת להכריע בלוחמת פנים־אל־פנים את חיילי הצי שעל סיפונה. "ההרפקס נחל את ההצלחה הגדולה ביותר", מספר אפיאנוס. "אפשר היה להטילו אל האוניות ממרחק רב בשל משקלו הנמוך, וכשמשכוהו חזרה בחבלים נאחז בהן היטב. בשל אחיזת קרס הברזל לא יכלו האנשים לנתק אותו על נקלה ואורכו הרב היקשה עליהם לחתוך את החבלים. מאחר שמכשיר זה לא היה מוכר להם מקודם ועל כן לא הצטיידו במוטות שבקצותיהם כילפים, לא יכלו הם לעשות דבר במצב בלתי צפוי זה זולת לחתור לאחור כדי להתנגד למשיכה. אבל מאחר שהאויב עשה כמותם, היו מאמצי החותרים בשני הצדדים שווים וההרפקס עשה את מלאכתו."
הצי של רומא עד המלחמות הפוניות.
עד למלחמה הפונית הראשונה בשנים 264–241 לפנה"ס, היה הצי הרומי קטן ולא מפותח יחסית, והכיל מספר קטן של אוניות, אשר עיקר תפקידן היה לסייר בנהרות וחופי רומא וסביבתה. עד המלחמות הפוניות הייתה שיטת הלחימה הימית העיקרית ניגוח כלי השיט של היריב ומעט ירי קשתים. שיטה זו הצריכה יכולת תמרון ומהירות טובה מהיריב.
רומא במלחמות הפוניות ופיתוח העורב.
עם כניסתה של רומא למלחמה הפונית הראשונה כנגד קרתגו נוצר צורך לצי גדול ומודרני, אשר יצליח לעמוד כנגד הצי הקרתגי ויכולת התמרון שלו. את מלאכת הבנייה הרומאים נתנו לבעלות בריתם וזאת בגלל חוסר הניסיון של הרומאים בבניית ספינות מלחמה. החידוש שהרומאים הכניסו לספינות המלחמה שלהם במטרה לנצח את הצי הקרתגי הוא ה"העורב".
העורב.
ה"עורב" היה מתקן תקיפה ימי מורכב מכבש אשר לכד את ספינת היריב כאשר היא הייתה קרובה ואיפשר לחיל הרגלים להשתלט על הספינה. המחשבה מאחורי המתקן הייתה ההבנה שהצי הקרתגי מהיר ובעל יכולת תמרון טובה יותר וניסיון רב יותר מאשר הצי הרומי, ויתרונה של רומא נמצא בחיל הרגלים שלה. לכן על ידי ה"עורב" מנטרלים את יכולת הניווט של הספינות הקרתגניות ומאפשרים לחיל הרגלים הרומאי להשתלט על ספינות האויב.
פוליביוס מיטיב לתאר את ה"עורב" בספרי ההיסטוריה, והוא כותב כך:
התפתחות ימית מהמלחמת הפוניות ועד קרב נאולוכוס.
מכשיר ה"עורב" הוכיח את עצמו במלחמה הפונית הראשונה, והרומאים ניצחו את הצי הקרתגי. אך מלבד הניצחונות על הצי הקרתגי התגלה המכשיר כמוציא את הספינות הרומאיות מאיזון בזמן השיט בים הפתוח, וגרם ליותר טביעות של ספינות רומאיות מאשר האבדות בקרבות. בעקבות שני אסונות כבדים בשנים 255 ו-253 לפנה"ס שבהן איבד הצי הרומי כחצי מהצי שלו כתוצאה מחוסר האיזון שהעורב גרם הוחלט לוותר על השימוש ב"עורב".
לאחר המלחמות הפוניות פותחו ספינות מלחמה גדולות יותר, אשר יכלו להכיל יותר כלי נשק (כמו בליסטראות) וחיילים. במהלך המאבק כנגד מאמציו של סקסטוס פומפיוס בסיציליה, הטיל אוקטוויאנוס את משימת בניית הצי מחדש, לאחר שניזוק בסופה, על אגריפה. אגריפה אימן והכין את הצי הרומאי למלחמה והקרבות מול סקסטוס פומפיוס במערב סיציליה. כחלק מההכנות, פותח ההרפקס.
ההרפקס ומאפייניו.
להרפקס היה אותו תפקיד כמו ה"עורב", בכך שתפקידו היה לחבר בין שתי ספינות ואיפשר השתלטות, אך עם שינויים רבים שהביאו לשדרוג היכולות הצבאיות של הצי של אגריפה. ההרפקס מתואר בספרו של אפיאנוס ככלי אשר היה מורכב ממוט עץ באורך כ-2.2 מטר, מחוזק בטבעות ברזל, על מנת שלא יישבר בקלות. ההרפקס נורה מבליסטרה אשר ניצבה על סיפון הספינה, כשהצד שנורה לכיוון ספינת האויב היה מצויד בטבעת ברזל, שבראשה עוגן קרסים מברזל. תפקיד עוגן הקרסים היה להינעץ בספינה היריבה. מצדו השני של ההרפקס הייתה טבעת נוספת, אליה חוברו חבלים. לאחר שעוגן הקרסים ננעץ בספינת היריב, היו מנופים על הספינה היורה מושכים את החבלים, ובכך מקרבים את ספינת היריב לטווח שבו ניתן לחבר את הספינות באמצעי גישור ולהסתער עם חיילים. מכיוון שספינותיו של אגריפה היו גדולות יותר מספינותיו של סקסטוס יכול אגריפה להציב יותר חיילים על ספינותיו, ולוודא ניצחון בהשתלטות.
ההופעה הראשונה של ההרפקס בקרב.
בתאריך 3 בספטמבר 36 לפנה"ס בקרב נאולוכוס ערך ההרפקס את הופעת הבכורה שלו בקרב הימי בין הצי החדש של אוקטוויאנוס לצי של סקסטוס פומפיוס. כאשר תוצאות הקרב הראו באופן חד משמעי את היכולות והחשיבות של ההרפקס בקרב.
תוצאות הקרב:
סקסטוס
אוקטוויאנוס
ההרפקס בהמשך המערכה של אוקטוויאנוס.
לאחר קרב נאולוכוס המשיך ההרפקס להיות כלי מרכזי בציו של אוקטוויאנוס, והופעל גם בקרב האחרון של המערכה הימית, בקרב אקטיום. קרב בו ניצח אוקטוויאנוס את ציו של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה, ובכך הסיר את האיום האחרון למעמדו בקיסרות הרומית.
נפחא
רפאל פוירשטיין
תות&quot;ל
אסאמאס
בחירת מין היילוד
בחירת מין היילוד הוא ניסיון לשלוט במינו של הצאצא להשגת מין רצוי. ניסיון זה יכול להתבצע במספר דרכים, גם לאחר קליטת העובר וגם לפניה.
שיטות עממיות והיסטוריה.