ג'רג' אלמאר (במקור פרנקל-Fränkel, בהונגרית: Almár György; בודפשט, 2 במרץ 1895 – בודפשט, 16 בינואר 1974) היה אדריכל יהודי-הונגרי, אומן, צייר, אמן, גרפיקאי. ומעצב בתים ורהיטים בולט בהונגריה. אשתו הייתה לילי וספרמי (1901–1982), מורה למוזיקה, ובנם הוא איבאן אלמאר (1932) הוא אסטרונום וחוקר חלל.
ביוגרפיה.
ג'רג' אלמאר נולד במשפחה יהודית בבודפשט. הוריו היו ליפוט פרנקל, עורך דין יליד קישווארדה, וגבריאלה רוזנטל. הוא התחיל לצייר מוקדם ותמונותיו שרדו עוד מילדותו. בסיום לימודיו התגייס לצבא ולחם כתותחן במלחמת העולם הראשונה. ב-1920 קיבל תואר באדריכלות באוניברסיטה הטכנית יוזף בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה), ולאחר מכן עבד בברלין עד 1923. שם תחילה המשיך בלימודי הציור ולאחר מכן השתקע במשרד האדריכלים של ברונו פאול (Bruno Paul) שהיה אדריכל גרמני, מאייר, מעצב פנים ומעצב רהיטים. שם הזדמן לו להתוודע לעיצוב פנים פונקציונליסטי מודרני.
הוא חזר להונגריה ב-1923 ועבד במשרדו של פאל ליגטי (במקור לוי) כמעט שנתיים. הוא הפך לעצמאי ב-1924 ופתח משרד תכנון משלו. ב-1927 הציג את תוכניותיו האמנתיות לעיצוב הבית (דרך חברת הקרמיקה של מרגיט פיורה) בתערוכה שנערכה בחנות הספרים מנטור. בנוסף לקבוצת האמנות המודרנית שהתארגנה סביב חנות הספרים מנטור, הוא גם הצטרף לעבודתה של ההאגודה החדשה לאמנים והשתלב גם בעבודת "איגוד הסדנאות ההונגרית" (Magyar Műhely-Szövetség).
ב-21 ביולי 1928 נשא לאישה את אליס (לילי) בתם של ארנולד וספרמי (במקור רוטהאוזר) ושל פאני גראי בבודפשט. בשנת 1932 הציג אלמאר במסגרת איגוד הסדנאות ההונגרית בתערוכת עיצוב בית משפחתי, עיצוב עצמי, חסכוני וחדשני מבחינה פונקציונלית. הבניין תוכנן על ידי יאנוש באוטום (János Beutum) והריהוט על ידי ג'רג' אלמאר. אלמאר התחיל לעסוק בעיקר בעיצוב מבנים קטנים יותר, בתי משפחה ורהיטים, רעיונותיו ותוכניותיו שהיו קשורות לעיצוב פנים מודרני הופיעו במספר ספרים מקצועיים בשנות ה-30. אפיין את גישתו המורכבת שבנוסף לעיצוב רהיטים עשה גם ציורי קיר דקורטיביים וכן ציורי טפטים על קיר.
אין מידע מדויק כיצד שרד את שואת יהודי הונגריה, אך לאחר מלחמת העולם השנייה הפך לעובד במכון להנדסה אזרחית במשרד הבינוי ההונגרי ולאחר מכן היה עמית ב"תוכנית הדיור". הוא היה העורך (יחד עם Máté Major) של המגזין "בנייה וארכיטקטורה" (Építés–Építészet). הוא פרש ב-1955 והקדיש את כמעט שני העשורים הנותרים של חייו לציור. הוא צייר נופים קרובים לטבע וטבע דומם, הוא עבר בהדרגה למצב הביטוי האמנות המופשטת. כצייר, הציג בתערוכות רבות בהונגריה ובחו"ל. בשנת 1968 היה המייסד ולאחר מכן, למשך שארית חייו, נשיא "חוג חובבי האמנות" ב"מועדון הטכני של הקבלנים-בנאים". ניתן למצוא את התמונותיו באוספים של הגלריה הלאומית של הונגריה, גלריית מישקולץ וגלריית סומבטהיי.
הנצחה.
בנו, האסטרונום איבאן אלמאר, אסף, בספר והפך גם לדיגיטלי את יצירת אביו ואת מורשתו דרך 800 רישומים וציורים (שוחרר בתקליטור, 2005) תערוכת הזיכרון שלו נערכה בגלריה מישקולץ (2006)
פרשנות המקרא היהודית
שניאור זלמן לבקובסקי
הרב שניאור זלמן הלוי לבקובסקי (נולד בח' בטבת תש"ו) הוא ראש ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק.
ביוגרפיה.
נולד בטשקנט שבאוזבקיסטן לאיטה ולנחום לבקובסקי, כעבור שנה וחצי עברה משפחתו לברינואה שבצרפת, שם למד בישיבת תומכי תמימים המקומית.
בשנת ה'תשכ"ט (1969) נישא לשרה בתו של העסקן החב"די נתן גוראריה והחל לשמש כר"מ בישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770.
בשנת ה'תשמ"ח (1988) מונה לחבר בהנהלת הישיבה. בשנת תשנ"ב, לאחר פטירתו הרב ישראל יצחק פיקרסקי, מונה לבקובסקי לראש הישיבה תחתיו. שם מסר שיעור בגמרא פעמים בשבוע, בעברית ויידיש.
מאז תשנ"ב הוא עומד בראש ראש מכון סמיכה לרבנות במסגרת הישיבה.
מאז שנת תשמ"ח מארגן לבקובסקי כינוס תורה באסרו חג של שלוש רגלים ב-770 בהשתתפות רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד ואחרים.
משפחתו.
לרב לבקובסקי שבעה בנים וחמש בנות בהם;
רוני ברודצקי
רוני ברודצקי היא מחזאית, סופרת ובמאית תיאטרון ישראלית, זוכת פרס רוזנבלום לאמנית מבטיחה 2020, ומועמדת לפרס קיפוד הזהב ליוצרת המבטיחה 2014.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב וגדלה בכפר ורדים. בנעוריה למדה תיאטרון בבית הספר לאמנויות ומדעים מנור כברי. אחרי השירות בצבא סיימה תואר ראשון במסלול בימוי בבית הספר לאומנויות הבמה סמינר הקיבוצים, ותואר שני בתוכנית הבינתחומית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2016 הוציאה לאור את ספרה הראשון, "בריכה כמעט אולימפית" בהוצאת כנרת זמורה ביתן , שזכה לביקורות נלהבות. באותה שנה גם החלה לשמש כמנהלת האמנותית של הקבוצה החיפאית קבוצת הצעירים של תיאטרון חיפה, תפקיד שמילאה עד 2019.
סגנון הבימוי של ברודצקי ממזג בין סוגות תיאטרון שונות, כגון תיאטרון חזותי, תיאטרון תנועה, תיאטרון סיפור ותיאטרון דוקומנטרי, במטרה ליצור טקסט בימתי עתיר בדימויים ודמיון שמנגיש את המחזות בניצוחה לצופים בטווח גילים רחב.
חיים אישיים.
ברודצקי נשואה לרובי קסוס ואם לשני בנים.
מטוס הדרכה
האסכולה המינימליסטית
האסכולה המינימליסטית היא אסכולה בחקר המקרא הרואה בתנ"ך אך ורק נראטיב מיתולוגי, ללא שום ביסוס היסטורי.
האסכולה המינימליסטית אינה תנועה מאוחדת, אלא תווית שניתנה לכמה חוקרים באוניברסיטאות שונות שהחזיקו בדעות דומות, בעיקר נילס פיטר למצ'ה ותומס ל. תומפסון מאוניברסיטת קופנהגן, קית' וויטלאם מאוניברסיטת סטרלינג, ופיליפ ר. דייוויס מאוניברסיטת שפילד. המינימליזם הוליד ויכוחים אינטנסיביים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 - המונח "מינימליסטים" היה למעשה מונח גנאי שניתן על ידי מתנגדי האסכולה, שכונו כתוצאה מכך "מקסימליסטים", אך למעשה אף אחד מהצדדים לא קיבל אף אחד מהתיוגים.
ה"מקסימליסטים", או נאו-אולברייטיאנים (מחדשי הגישה של הארכאולוג ויליאם פוקסוול אולברייט לחקר המקרא), מורכבים משתי קבוצות די ברורות, הראשונה המיוצגת על ידי הארכאולוג ויליאם דיוור וכתב העת Biblical Archaeology Review, השנייה על ידי חוקר המקרא איאן פרובן והאגיפטולוג קנת' קיטשן. אף על פי שהוויכוחים בין ה"מקסימליסטים" לבין ה"מינימליסטים" היו סוערים בחלק מהמקרים, רוב החוקרים תפסו את דרך הביניים בהערכת הטיעונים של שתי האסכולות.
בישראל ניתן התיוג "מינימליסטים", בין השאר, לשני ארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב, זאב הרצוג וישראל פינקלשטיין. הרצוג עורר סערה במאמר שפרסם ב-29 באוקטובר 1999 במוסף סוף השבוע של עיתון "הארץ", תחת הכותרת: "התנ"ך - אין ממצאים בשטח", בה פרש את משנתו הארכאולוגית:. פינקלשטיין פרסם בשנת 2001 באנגלית את הספר "The Bible Unearthed" ובשנת 2003 בעברית בשם: "ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי", בו הביא טיעונים רבים התומכים באסכולה המינימליסטית. מצד ה"מקסימליסטים" בישראל בולט חוקר המקרא ישראל קנוהל שבספרו "מאין באנו", שפורסם ב-2008, טוען שאמנם ודאי שסיפורי התנ"ך לא התרחשו בדיוק כפי שנכתבו, אולם לרוב הסיפורים בתנ"ך יש גרעין היסטורי-עובדתי, שאותו אף ניתן בקירוב לגלות.
התפתחות האסכולה.
כבר בתחילת המאה ה-20, סיפורי בריאת העולם, תיבת נח ומגדל בבל - פרקים א' עד יא' של ספר בראשית - היו נתונים לבדיקה מקיפה של חוקרי המקרא, היסטוריונים וארכאולוגים, שהגיעו למסקנה שאלו רק סיפורי מיתולוגיה או אגדת עם. ונקודת המוצא של חוקרי המקרא הייתה שהתיעוד ההיסטורי בתנ"ך מתחיל עם סיפור שלושת האבות. אולם חוקרי המקרא זיהו במשך הזמן אנכרוניזמים (כשלים כרונולוגיים) רבים בסיפור, כגון: שהגמל לא בוית בזמן אברהם (ביות הגמל מתוארך רק ל), אברהם פוגש באבימלך הפלשתים (אך הפלשתים הגיעו לכנען רק מאוחר יותר), שם עירו אור כשדים (אך הכשדים הגיעו לאזור ב) אברהם נרדף עד העיר דן (בראשית יד יד) (אך העיר נקראת דן רק כאשר שבט דן מתיישב בה מאוחר יותר). עד מהרה התפתח קונצנזוס מדעי שמקורם של סיפורי האבות במסורות נפרדות, מאזורים שונים בישראל ויהודה הקדומות, ושילובן למסורת אחת נעשה ביהודה תוך הדגשת עליונותה. תפיסה זו גם תואמת את השערת התעודות, שאינה כופרת בהיסטוריות של סיפורי התנ"ך, אך מציעה הסבר כיצד נכתב וכיצד שולבו בו מסורות שונות.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נערכו חפירות מקיפות בתל יריחו, בראשות הארכאולוגית הבריטית קתלין קניון, בהם היא חשפה כי יריחו הייתה נטושה לאורך אמצע סוף המאה ה-13 לפנה"ס, הזמן המשוער של קרב יהושע וכיבוש יריחו. עבודתו של קניון אוששה בשנת 1995, על ידי תיארוך פחמן-14 אשר תארכו הרס העיר לסוף המאה ה-17 או ה-16 לפני הספירה. יישוב קטן ללא חומה נבנה מחדש במאה ה-15 לפנה"ס, אך התל לא היה מאוכלס מסוף המאה ה-15 ועד המאות ה-10/9 לפנה"ס. בעקבות חפירות תל יריחו התפתח קונצנזוס מדעי שלספר יהושע יש ערך היסטורי מועט. מקורו בתקופה הרחוקה מהזמנים שהוא מתאר, וכוונתו תאולוגית בעיקרה כיצד עם ישראל ומנהיגיו נידונים לציית לחוקים המפורטים בספר דברים. סיפורה של יריחו וכיבוש שאר כנען מייצג את התעמולה הלאומית של ממלכת יהודה, ואת תביעותיה לשטחה של ממלכת ישראל לאחר 722 לפנה"ס; פרקים אלו שולבו מאוחר יותר בגרסה מוקדמת של יהושע, שככל הנראה נכתבה בשלהי תקופת מלכותו של המלך יאשיהו (שלט בשנים 640–609 לפנה"ס), והספר תוקן והושלם לאחר נפילת ירושלים בידי הבבלים בשנת 586, ואולי לאחר החזרה מגלות בבל בשנת 538.