פרח חד-מיני הוא פרח הנושא איברים נקביים (עלי) או איברים זכריים (אבקנים) בלבד. האיברים הנקביים מופיעים בפרחים מסוימים והזכריים בפרחים אחרים. בניגוד אליו, בפרח דו-מיני האיברים הזכריים והנקביים נמצאים באותו פרח.
פרחים חד-מיניים נחלקים לשני סוגים:
תיאטרון יידישפיל
יידישפיל (ביידיש: הלחם של "משחק" ו"יידיש") הוא תיאטרון יידיש הפועל בתל אביב מאז שנת 1987.
היסטוריה.
התיאטרון נוסד ב-1987 ביוזמת ראש עיריית תל אביב-יפו שלמה להט ומנכ"ל בנק מרכנתיל דיסקונט משה נוידרפר. כמו כן, השתתף שמואל עצמון בהקמת התיאטרון ושימש כמנכ"ל ומנהל אמנותי, כאשר החל מנובמבר 2011 החליף אותו ששי קשת.
משנת 2016 מנכ"ל התיאטרון הוא זליג רבינוביץ' והמנהל האמנותי הוא ששי קשת.
תיאטרון "יידישפיל" לקח על עצמו את משימת שימורה וטיפוחה של תרבות שהיא אבן יסוד חשובה בתולדות העם היהודי. שפת היידיש היא שפה חיה ונושמת בקרב רבים מהעם היהודי גם כיום, ולתיאטרון יש קהל קבוע, רובו מבוגר יחסית. משרדי התיאטרון יושבים ברחוב קרליבך 7, תל אביב.
בשנת 1996 אישרה הכנסת חוקים להקמת הרשות הלאומית לתרבות היידיש והרשות הלאומית לתרבות הלאדינו, שמתפקידן לבסס מעמד איתן לשתי השפות ולתרבות העשירה האצורה בהן.
מאז הקמתו העלה תיאטרון יידישפיל 42 הפקות שהוצגו בפני קהל רחב בארץ וברחבי העולם. במהלך שנים אלו נטל התיאטרון חלק בפסטיבל ישראל כמו גם בפסטיבלים בינלאומיים חשובים רבים, והופיע בין היתר בערים ויסבאדן, לונדון, פרנקפורט, אמסטרדם, וינה, לוס אנג'לס ווילנה.
בתיאטרון משחקים שחקני יידיש ותיקים כיעקב בודו ויעקב אלפרין, כשלצידם קבוצת שחקנים צעירים יותר - בהם ילידי הארץ ועולים חדשים, המהווים עתודה לדור ההמשך, ביניהם דודו פישר, גדי יגיל, ענת עצמון, מוניקה ורדימון, גרא סנדלר, יונתן רוזן, רונית אשרי, יוני אילת ואמיתי קדר. השחקן קרול מרקוביץ' שיחק גם הוא בתיאטרון מראשיתו ועד פטירתו ב-2006.
בתיאטרון מועלות הצגות רפרטואריות בסגנונות שונים שנכתבו בידי יוצרים שונים. בכל ההצגות ניתן תרגום סימולטני לעברית ולרוסית בכתוביות ובאוזניות, כדי להקל על הצפייה על מי שאינו דובר יידיש.
תיאטרון יידישפיל מופיע בכל היכלי התרבות השונים ברחבי הארץ.
בכל עונת הצגות, תיאטרון היידישפיל מעלה כארבע הצגות חדשות, כאשר בכל רבעון עולה הצגה אחרת. תוכן ההצגות משתנה, כאשר חלקן תורגמו ליידיש ונכתבו על ידי מחזאים בעבר (שייקספיר, מולייר ועוד), אחרות עובדו לבמה מיידיש (שלום עליכם ועוד) ונוספות הן הצגות מקומיות (יהושוע סובול ועוד).
אומנות בקפה
אינוס קטינה
גנום אנושי
שיטת גרינספן
להקת המי
אונס סטטוטורי
אונס סטטוטורי הוא מונח משפטי, המתאר יחסי מין עם קטין מתחת לגיל ההסכמה. המונח "סטטוטורי" פירושו "על פי החוק". המדובר בחזקה שהיא יציר החוק, לפיה אדם שהוא פחות מגיל ההסכמה (השונה ממדינה למדינה) אינו יכול להסכים לקיום יחסי מין, אף אם הביע הסכמתו בצורה זו או אחרת. אונס סטטוטורי שונה מאונס בכך שאין כל דרישה לשימוש בכוח או לאי הסכמה. הנסיבה היחידה הרלוונטית לעניין זה היא היותו של הקטין פחות מגיל ההסכמה.
על פי החוק במדינת ישראל כל המבצע באדם שגילו פחות מ-14 בעילה (המוגדרת בסעיף 345(ג) לחוק העונשין כהחדרת איבר מאברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה) או מעשה סדום (המוגדר בסעיף 347(ג) לחוק כהחדרת כל איבר או חפץ לפי הטבעת של אדם או החדרת איבר המין לפיו) מבצע אונס סטטוטורי, שדינו 16 עד 20 שנות מאסר, בהתאם לנסיבות. מקרה נוסף של אונס סטטוטורי הוא בעילת קטינה עד לגיל 21 בידי בן משפחתה, גם בהסכמתה, וזאת על פי סעיף 351 לחוק.
מדינות מסוימות רואות בקיום יחסי מין עם קטין מעל לגיל מסוים משום עבירה פחותה, אם הקטין הביע הסכמתו. עבירה זו נקראת לעיתים "Corruption of a minor". במדינת ישראל, המקיים יחסי מין עם קטין מעל לגיל 14, אך מתחת לגיל 16 (או 18 בנסיבות מסוימות), מבצע עבירה של בעילה אסורה בהסכמה שעונשה פחות מהעונש על אונס סטטוטורי.
החוק בישראל מבחין בין בעילת נערה שגילה פחות מ-14 (שזו עבירת אונס סטטוטורי) לבעילת נערה מבוגרת יותר, שגילה פחות מ-16 (שזו עבירה קלה יותר, של בעילה אסורה בהסכמה). מטעמים היסטוריים, הביטוי statutory rape באנגלית מכוון בדרך כלל דווקא לעבירה הקלה יותר, בעילה אסורה בהסכמה של נערה מבוגרת יותר.
ראל
ורה דוכס
ורה דוכס (בצ'כית: Vera Dukasova; 1912 – 27 במרץ 1948) הייתה אישה שהוצאה להורג בירושלים על ידי אנשי הלח"י בראשית מלחמת העצמאות.
חייה.
ורה דוכס נולדה בעיר פריברם בצ'כוסלובקיה בשנת 1912. בשנת 1934 נישאה בפראג למהנדס יהודי בשם יוסף דוכס. בשנת 1938, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצליחו ורה ויוסף דוכס לצאת מצ'כוסלובקיה שהייתה תחת שלטון הנאצים, ולהגיע לטורקיה. בשנת 1941 הם הגיעו לארץ ישראל. בני הזוג התגוררו בשכונת טלביה בירושלים, שכונתם של ערביי ירושלים העשירים בתקופה שלפני מלחמת העצמאות, וורה עבדה כמלצרית. ורה תכולת העיניים ובעלת השיער הבלונדיני נחשבה לאחת הנשים היפות בירושלים והייתה מוכרת בציבור כנוצרייה.
ביום שישי, 26 במרץ 1948, בעת שישבה עם בנה בן ה-11 בבית קפה אלנבי ברחוב קינג ג'ורג בירושלים, נכנסו אנשי לח"י והורו לוורה דוכס להתלוות אליהם לשם חקירה. אנשי הלח"י שפטו אותה במשפט שדה, בו הואשמה כי עבדה מאז 1940 בשרות הבולשת הבריטית - ה-CID, וכי מסרה ידיעות לערבים. ורה דוכס הודתה בהאשמות, ומאשימיה גזרו עליה עונש מוות.
את בנה של ורה דוכס, שלא ידע עברית, ולא הבין את המתרחש, העבירו אנשי הלח"י לתל אביב ומסרו לידי קרובי משפחה.
בהודעה אנונימית בטלפון נמסר מקום הגופה לתחנת המשטרה במחנה יהודה. הגופה נמצאה במוצאי שבת 27 במרץ במגרש ריק סמוך לבית החולים שערי צדק. בתיק שנמצא על הגופה היו דרכון צ'כי, תעודת זהות ותעודות אחרות. על צווארה היה צלב. ורה דוכס הובאה לקבורה בבית הקברות סנהדריה.
מקורות בלח"י מסרו כי ורה דוכס הודתה בחקירתה שעבדה שנים בשירות הבולשת הבריטית, וכי מסרה לבריטים ידיעות על עמדות ההגנה בטלביה ועל צורת המחסומים ומקומם ברחביה. בעקבות הריגתה של ורה דוכס פרסמו אנשי הלח"י כרוז בזו הלשון:
כדי לחזק את טענתם הפיצו אנשי הלח"י גם מסמך בשפה הצ'כית בחתימת ידה של ורה דוכס, שצורף לו תרגום לעברית, ובו הודתה, לכאורה, בכך שהייתה מרגלת בריטית, בדומה למסמך ההודאה של חיה זיידנברג שהוצאה אף היא להורג על ידי הלח"י כחודשיים קודם לכן. במסמך נכתב:
לאחר הרצח הופיע בעלה של ורה, יוסף דוכס, בפני נציגי העיתונות ומסר כי אשתו לא הייתה נוצרייה. לדבריו נולדה אשתו כיהודיה והוא הציג תעודת לידה שהוצאה על ידי ועד הקהילה של פריברם. כן מסר כי גם לשני ילדיהם של בני הזוג יש תעודות המעידות כי הם יהודים. הוא סיפר כי כל בני משפחתו ומשפחת אשתו נרצחו על ידי הנאצים. יוסף דוכס הכחיש כי אשתו הייתה מרגלת. לדבריו היא הוצאה להורג בזדון או עקב מידע שגוי שהגיע לשוביה.
המקרה של ורה דוכס לא היה מקרה יחיד; במה שראו כטיהור המחנה מבוגדים הוציאו אנשי הלח"י להורג בין היתר גם את יוסף דוידסקו, מוותיקי מחתרת נילי, את ישראל פריצקר איש מש"י, שירות הידיעות של האצ"ל ואת יהודה אריה לוי בעצמו איש הלח"י.
הרחק מן ההמון הסוער
הרחק מן ההמון הסוער הוא סרט קולנוע משנת 1967 שביים ג'ון שלזינגר עיבוד לרומן "הרחק מהמון מתהולל" מאת תומאס הארדי. זהו סרטו הרביעי של שלזינגר והוא שונה בסגנונו מהסרטים הקודמים שלו שתיארו את אורח החיים העירוני באנגליה. ניקולס רוג צילם את הסרט, וריצ'רד רודני בנט כתב את הפסקול. בסרט שולבו מספר שירי עם.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על מוזיקה מקורית. כמו כן היה מועמד לפרסי באפט"א בקטגוריות הצילום והתלבושות.
עלילה.
סיפור העלילה מתרחש בדרום מערב אנגליה בתקופה הוויקטוריאנית. בת שבע אברדין (ג'ולי כריסטי) היא אשה צעירה ויפה, עיקשת ועצמאית בדעותיה. היא יורשת את החווה של דודהּ, ומחליטה לנהל אותה בעצמה, דבר המעורר מורת רוח בקרב הקהילה הכפרית.
לבת שבע שלושה מחזרים, גבריאל אוק (אלן בייטס) שהוא רועה מסור אך חסר מזל, ויליאם בולדווד (פיטר פינץ') חוואי עשיר קודר ומתבודד, והסמל פרנק טרוי (טרנס סטמפ) דרגון שובה הלב והבוגדני.
הסרט נאמן למקור הספרותי אם כי הייתה ביקורת על בחירתה של ג'ולי כריסטי לתפקיד הראשי. הצילומים נערכו ברובם במחוזות דורסט ווילטשייר שבאנגליה.
דגל פורט סאמטר
דגל פורט סאמטר היה גרסה של דגל ארצות הברית אשר הונף על חומות פורט סאמטר בתחילתה של מלחמת האזרחים האמריקנית. עיצובו של הדגל היה עיצוב ייחודי שכן הכוכבים שבקנטון הדגל עוצבו בצורת יהלום ומנו 33 כוכבים, מספר המדינות אשר היו חברות באיחוד טרם פרישת מדינות הדרום.
הדגל אשר הונף בפתחו של הנמל הדרומי פגע ברגשותיהם של בני קרוליינה הדרומית וכל מדינות הקונפדרציה שכן הקונפדרציה האמינה בעצמאותה ולא יכלה להשלים עם דגל זר המונף בפתחו של אחד מנמליה החשובים ביותר.
ירית הפתיחה של המלחמה הייתה במצור בן מספר חודשים אותו הניחו כוחות הדרום על המצודה אשר שכנה במבואותיו של נמל צ'ארלסטון, מפקד צבא הקונפדרציה שהיה מוצב באזור, בריגדיר גנרל פ.ג.ט. בורגארד קרא לחיילי המבצר להיכנע, אך למרות קריאות חוזרות ונשנות התעלמו מגיניו מהקריאה.