קרחון בינדשאדלר (באנגלית: Bindschadler Glacier) הוא קרחון בחלקו הצפון- מערבי של רכס החברה המלכותית באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון בין הר טייבל לבין מצוק פלטפורם.
קרחון בינדשאדלר נשפך אל קרחון עמנואל.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1992 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם חוקר הקרחונים רוברט איי. בינדשאדלר (Robert A. Bindschadler), שהיה החוקר הראשי של מחקרי מרכז טיסות החלל גודארד של נאס"א מאז שנת 1983 עבור תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית, במסגרת חקר יריעת הקרח המערב אנטארקטית, וכן חקר את זרמי הקרח בחוף סיפל הסמוך, והאינטראקציה שלהם עם מדף הקרח רוס, ואת התפקיד של יריעות קרח הקוטב והשפעתם על התחממות האקלים העולמית.
לקריאה נוספת.
• Qiang Shen, Hansheng Wang, C. K. Shum, Liming Jiang, Houtse Hsu, Fan Gao &amp; Yingli Zhao (2021), Antarctic-wide annual ice flow maps from Landsat 8 imagery between 2013 and 2019, International Journal of Digital Earth, 14:5, 597-618, DOI: 10.1080/17538947.2020.1862317
מורה (כדורגל)
איתי בנהר
איתי בֶּנְהַר (נולד ב-8 בפברואר 1958) הוא מיקרוביולוג מולקולרי ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב. מכהן כראש המרכז להתמודדות עם מגפות באוניברסיטה זו.
ביוגרפיה.
בנהר נולד בתל אביב וגדל ברחובות. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הצנחנים.
בשנת 1981 החל את לימודיו בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, אותם השלים בשנת 1983. בהמשך החל לימודי תואר שלישי במיקרוביולוגיה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופ' חנה אנגלברג קולקה, והשלים אותם בהצטיינות. עבודת התזה שלו, שהוגשה בשנת 1992, עסקה בוויסות של התבטאות גנים.
לאחר מכן יצא בנהר לארצות הברית, שם שימש כעמית בתר-דוקטורי במכונים הלאומיים לבריאות בתחום האימונותרפיה של סרטן, ועם חזרתו לישראל בשנת 1995 הצטרף כמרצה לפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, אז גם זכה במלגת אלון לחוקרים צעירים מצטיינים. בשנת 2001 קיבל קביעות כמרצה בכיר, בשנת 2005 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2008 לפרופסור מן המניין.
בשנים 2007–2011 כיהן כראש המחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית ולביוטכנולוגיה, בשנים 2012–2015 כראש המכון לביוטכנולוגיה ובשנים 2014–2018 שימש כסגן דקאן הפקולטה למדעי החיים. החל משנת 2014 מחזיק בקתדרה על שם מוריס ומניה לי לביופיזיקה וביוטכנולוגיה, וכן מכהן כראש המרכז להתמודדות עם מגפות של אוניברסיטת תל אביב מאז הקמתו בשנת 2020. הוא חבר בוועד המנהל של רמות, חברת מסחור הטכנולוגיות של אוניברסיטת תל אביב.
בנהר נשוי ואב לשלושה, מתגורר ברחובות.
מחקר.
איתי בנהר הוא מומחה ומוביל דעה בתחום של הנדסת נוגדנים. במשך מעל לשני עשורים הוא בנה ספריות של פאג'ים שמהן ניתן לבודד נוגדנים כנגד מספר מטרות. ברבות השנים פרסם בנהר מעל ל-110 מאמרים בעיתונות המדעית, כתב 16 פרקים בספרים ורשם 19 פטנטים.
קבוצתו של בנהר עוסקת בשלושה כיווני מחקר מרכזיים: הערכה של תצורות חדשניות לנוגדנים דו-ספציפיים ושל חלבוני תצמיד נוגדן-רעלן כתרופות אנטי-סרטניות פוטנציאליות; הערכה של "מתגי מוות" המשופעלים על ידי פרוטאזים ויראליים עבור ביעור פוטנציאלי של תאים המזוהמים על ידי וירוסים; פיתוח ננו-תרופות מוכוונות נוגדנים. במרוצת השנים למדו בהנחיית בנהר 45 תלמידים לקראת תואר מוסמך, ו-28 תלמידים לקראת תואר דוקטור.
בנהר כיהן בעבר ומכהן כיום כיועץ למספר חברות ביוטכנולוגיה ובכללן Natera, המפתחת כלים דיאגנוסטיים לשלב טרום-לידה; AIT, המפתחת נוגדנים ליישומים קליניים; CEACAM ו-SeraSense Biotech המפתחות נוגדנים אנטי-סרטניים; GreenVision, המפתחת מערכות דימות מתקדמות; Intellect Neuroscience, המפתחת נוגדנים למחלת אלצהיימר; Medgenics, המפתחת "ביו-משאבות" להובלת תרופות; 4C-BioMed ו-Sentaur Bio המפתחות נוגדנים תרפויטיים.
שריר הירך הארבע ראשי
ג'ייקוב טונסון
ג'ייקוב טונסון (באנגלית: 12 בנובמבר 1655 - Jacob Tonson1736 ) היה סוחר ספרים ומוציא לאור אנגלי. נודע במיוחד כבעל זכויות המחבר של מחזותיו של ויליאם שייקספיר אחרי שרכש אותן בעקבות התקנון של המלכה אן מיורשי המוציא לאור של Fourth Folio .
פרסם טונסון את הטקסטים של ג'ון דריידן, ג'ון מילטון, בן ג'ונסון ואברהם דה מואבר . טונסון הקים גם את מועדון קיטקט, מועדון לספרות ופוליטיקה.
שותפו לעסקים היה אחיינו, ג'ייקוב טונסון הבן (1735-1682). המשיך בניהול העסק בנו הצעיר, ג'ייקוב טונסון השלייש (1767-1714)
קורות חייו.
ילדותו ולימודיו.
ג'ייקוב טונסון הזקן נולד בשנת 1655. טבילתו התקיימה ב-12 בנובמבר 1655 בכנסיית סנט אנדרו בהולבורן שבלונדון. אביו ג'ייקוב וסבו, ריצ'רד טונסון, היו סנדלרים וסוחרים. האם אליזבת לבית וולבנק (Wallbancke) הייתה בתו של מתיו וולבנק, מוציא לאור וסוחר ספרים באכסניית גריי בלונדון והתמחה בעיקר בספרי משפטים. ג'ייקוב היה הרביעי מבין חמשת ילדי הוריו. גם אחיו היה לסוחר ספרים.
לפי פרטים במכתביו זכה טולסון בחינוך טוב. ב-6 ביוני 1670 לקראת מלאת גיל חמש עשר הוא נכנס כשולייה אצל המוציא לאור תומאס באסט. במשך שמונה שנים הוא השתפשף בתחום סחר הספרים ויצר קשרים רבים בקרב המוציאיים לאור וסוחרי הספרים.
הקריירה כמו"ל.
ב-7 בינואר 1678 התקבל טונסון באיגוד של מוכרי מכשירי הכתיבה ובעזרת מאה פאונד שירש מאביו פתח הוצאה לאור בצ'יינסרי ליין . בהתחלה פרסם ספרים בשותפות עם מו"לים אחרים, ובהמשך יצא לדרכו בנפרד. בשנות ה-1700 המוקדמות קיבל את אחיינו ג'ייקוב טייסון כשולייה.
פרסומיו של ג'ון דריידן.
לא ברור מתי פגש טונסון את ג'ון דריידן אך התחיל לפרסם כתבים פרי עיטו החל משנת 1679 כשיחד עם אייבל סוולי פרסם את "טרוילוס וקרסידה" שלו. הסופר היה לקוחו של טונסון עד שנת מותו, 1700. הקשר בין השניים הועיל לשניהם. בעזרתו של דריידן התחיל טונסון להוציא לאור סדרה פופולרית של
Miscellanies - אופסי שירה וטקסטים אחרים שהביאו לו רווחים נאותים.
מחברים אחרים בני זמנו.
טונסון גילה חוש במציאת כישרונות. הוא טיפח כישרונם של כמה משוררים בני תקופתו. אחד מהם היה מתיו פריור, ממנו פרסם טונסון בשנת 1692 את ה"אודה המחקה את האודה השנייה שבספר השלישי של הוראטיוס"
על אף קשייו הפוליטיים של פריור בגלל אהדתו של מפלגת טורי, טונסון שהיה קשור לאורך חייו למפלגת ויג לא הפסיק לרגע לפרסם את כתביו
להבדיל ממו"לים אחרים טונסון פרסם שירה ומחזאות אנגלית כמעט באופן בלעדי. לכן טונסון נחשב לאחד מיוצרי הקאנון הספרותי האנגלי
הוא שיתף פעולה עם שורה של משוררים אנגלים צעירים, ביניהם ויליאם קונגריב, ג'וזף אדיסון, ריצ'רד סטיל, אלכסנדר פופ וג'ון יוז
מילטון, שייקספיר ואחרים.
טונסון השיג זכויות יוצרים בשם כמה מחברים קלאסיים אנגליים ופרסם גרסאות מאוד פופולריות שלהם
ניסה ליצור קשר עם מילטון בשנת 1673 בזמן שהסופר, לקראת סוף ימיו, מכר חלק מספרייתו. שנים אחרי מות המשורר, בשנת 1683 רכש טונסון מברבזון איילמווי חצי מזכויות היוצרים עבור "גן העדן האבוד" מאת ג'ון מילטון וכעבור שבע שנים את המחצית השנייה. בשנת 1688 פרסם את המהדורה הראשונה של היצירהומהדורה מהודרת מאויירת, מלווה בהערות ופירושים ולוח מקורות. "כן העדן האבוד" של מילון הפך לעסק המכניס ביותר בכל הקריירה שלו כמוציא לאור.
טונסון רכש גם את הזכוות למרבית יצירות שייקספיר עוד לפני הפעלת התקנון של המלכה אן משנת 1710. תקנון זה הגן על זכותו להיות המפרסם הבלעדי ליצירות אלה. בשנים הבאות פרסם טונסון מהדורות פופולריות של שייקספיר בעריכתם של ניקולס רואו, אלכסנדר פופ וסמואל ג'ונסון. מהדורות אלה כללו גם דיונים על הקשר כתיבת היצירות במהלך חייו של המחבר.
טונסון מילא תפקיד חשוב לחקר המפעל הספרותי של שייקספיר ולהפצת מחזותיו של שייקספיר בקשר בקהל הרחב.
סטדרטים גבוהים של הוצאה לאור.
שמו של טונסון הלך לפניו כסמל להוצאה לאור מקצועית, להבדיל מכמה מעמיתיו שפרסמו מהדורות עם שגיאות רבות וחמורות ואף בלי הסכמת היוצרים.
טונסון התנגד לפרסום חומרים "מגונים" או משמיצים. הוא נתקל בבעיה כשפרסם שירים של רוצ'סטר שהיו חופשיים יותר בתכנים המיניים וניסה לצנזר אותם.
קישורים חיצוניים.
Brianna MacGregor - curator of the exibition- "The Rise of Jacob Tonson" Edward Worth Library site - Dublin 2015
מגדל מקפת
מגדל מקפת קרנות פנסיה וקופות גמל בע"מ היא קרן פנסיה. החברה הוקמה בדצמבר 1995 ונמצאת בבעלותה של מגדל חברה לביטוח.
יו"ר דירקטוריון החברה מפברואר 2020 הוא רן עוז. מנכ"ל החברה מאוגוסט 2021 הוא עמית אורון.
היסטוריה.