בתחילת מתקפת האביב הגרמנית ב-1918, הדיוויזיה ה-63 הייתה חלק מהקורפוס ה-5 בפיקודו של גנרל אדוארד פאנשווה, שהובס בין 21 ל-23 במרץ בסן קנטן. הדיוויזיה ניסתה לבלום את הגרמנים בבפאום, אולם נכשלה ונאלצה לסגת לעבר אלבר. לאחר מתקפת מאה הימים, לחמה הדיוויזיה בקרב דרוקור-קוואנט (2–3 בספטמבר), השתתפה בחציית תעלת דו נורד (27 בספטמבר - 1 באוקטובר) ובקרב קמברה השני (8 באוקטובר - 9 באוקטובר). הדיוויזיה פורקה בצרפת באפריל 1919.
קדמות
בלאנקו (זמר)
ריקרדו פאבריקוני (; נולד ב-10 בפברואר 2003), הידוע בשם הבמה בלאנקו (באיטלקית: Blanco), הוא זמר-יוצר איטלקי.
ביוגרפיה.
פאבריקוני נולד בקלבג'זה דלה ריביירה ועבר בילדותו לברשה, שם גדל והתחנך בבית הספר המקומי. כילד, הוא הקשיב בעיקר למוזיקה של לוצ'ו בטיסטי, לוצ'ו דאלה ופינו דניאלה. במהלך תקופת התיכון החל לחבב את מוזיקת ההיפ הופ.
ביוני 2020 הוציא פאבריקוני לאור את המיני-אלבום הראשון שלו, "Quarantine Paranoid" ב-SoundCloud. לאחר מכן הוא חתם חוזה הקלטות עם יוניברסל מיוזיק גרופ. באותו החודש יצא סינגל הבכורה שלו, "Belladonna (Adieu)", וביולי פורסם הסינגל השני "Notti in bianco", שהגיע למקום השני במעד הסינגלים האיטלקי.
ב-8 בינואר 2021 הוציא בלאנקו לאור את השיר "La canzone nostra" בהשתתפות מייס וסלמו. הוא הצליח מאוד ברחבי איטליה והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי.
ב-18 ביוני 2021 הוציא בלאנקו לאור, בשיתוף עם ספרה אבסטה, את הסינגל "Mi fai impazzire". הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי, ונמכר בכ-420,000 עותקים ברחבי איטליה. ב-10 בספטמבר 2021 יצא אלבום הבכורה של בלאנקו, "Blu celeste", הכולל תשע רצועות שהוקלטו על ידו ולא יצאו לאור במרוצת השנים. לאלבום, שהגיע בשבוע הראשון לצאתו למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי, הוענק תואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות במדינה. הוא עלה לתואר פלטינה שבוע לאחר מכן.
בלאנקו זכה בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Brividi" בהשתתפות מחמוד. מבקרי המוזיקה האיטלקיים ראו בשיר כאחד מחלוצי השימוש באהבה הומוסקסואלית במוזיקה במדינה. הם טענו כי האווירה הרומנטית בווידאו קליפ של השיר, שצבר למעלה מ-3.3 מיליון צפיות ביממה, דומה לזו הנמצאת במערכת יחסים הטרוסקסואלית. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי. הוא ייצג את איטליה, ביחד עם מחמוד בגמר אירוויזיון 2022 וזכו במקום השישי.
ג'וליוס מאייר
ג'וליוס ל. מאייר (באנגלית: Julius L. Meier; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי יהודי-אמריקאי מאורגון, שכיהן כמושל אורגון ה-20 בשנים 1931–1935. מאייר היה הפוליטיקאי העצמאי היחידי שנבחר כמושל אורגון. הוא היה בנו של מייסד רשת חנויות הכלבו "מאייר ופרנק", ולפני שנכנס לעסק המשפחתי בפורטלנד הוא היה לעורך דין.
ראשית חייו.
ג'וליוס מאייר נולד בפורטלנד למשפחת מהגרים יהודים-גרמנים. הוריו היו אהרון מאייר, סוחר ומייסד של חנות הכלבו הגדולה ביותר בפורטלנד, "מאייר ופרנק" , וג'אנט לבית הירש. למאייר היו שלושה אחים ואחיות. ב-1901 הוא נשא לאישה את גרייס מאייר ולזוג נולדו שלושה ילדים. לימים הוא סיפר שיום חתונתו היה היום היחידי בו הוא הורשה לקחת יום חופש מעבודתו בחנות.
ב-1895 סיים מאייר את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אורגון, ובארבע השנים הבאות היה לו משרד עורכי דין בשותפות עם ג'ורג' ל. ג'וזף, ולאחר מכן הוא הצטרף לעסקי המשפחה. על פי מסורת המשפחה, באותה עת הוא הוסיף את האות L לשמו. צייר השלטים, שהתקין את השלט על דלת משרדו, עמד על כך שלכל עורכי הדין יהיה שם אמצעי, ומאייר הציע את האות L לצורך כך.
קריירה פוליטית.
טרם היבחרו למשרה פוליטית נבחרת, הקדיש מאייר שלושים שנה לפעילות ציבורית. כפילנתרופ בולט, הוא עסק בהובלת פעילויות למטרות שונות. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא עמד בראש מיזמים ל"איגרות חוב ליברטי" , שימש כמנהל האזורי של המועצה להגנה לאומית, ולאחר המלחמה הוא סייע לשיקומה של צרפת. הוא גם עמד בראש הנציבות של אורגון לתערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק שהתקיימה ב-1915 בסן פרנסיסקו, וב-1922 הוא ניסה להוביל לקיומו של יריד לאומי בפורטלנד ב-1925.
הישג חשוב של מאייר היה הובלת אגודת הכביש המהיר של נהר קולומביה, אגודת אזרחים לתמיכה פוליטית בסלילת הכביש, בתחילה מערבה מפורטלנד לאסטוריה בשנים 1912–1915, ובהמשך מזרחה מפורטלנד לעיר דאלס בשנים 1913–1922.
בשנות ה-20, כעורך דין וכפעיל בולט במפלגה הרפובליקנית בפורטלנד, ירש מאייר מהנרי ל. קורבט את תפקיד איש הקשר בין המפלגה לבין הממשל העירוני. משמעות הדבר שהוא קיבל תשלום חודשי מגורמי פשע מאורגן, במיוחד מעסקי מכירת משקאות אלכוהוליים שלפני תקופת היובש ועסקי הימורים. מדי חודש הוא קיבל סכום של 175,000 דולר מסוחר הפרחים טומי לוק, ידיד קרוב של ראש העיר ג'ורג' לואיס בייקר.
מושל אורגון.
בבחירות למשרת מושל אורגון של 1930, שותפו לשעבר של מאייר, ג'ורג' ל. ג'וזף, שרישיון עריכת הדין שלו נפסל במהלך עימות מול בית המשפט העליון של אורגון על צוואתו ואחוזתו של ארנסט היינריך ום, זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית והיה למועמדה למשרת המושל, אך זמן קצר לאחר מכן הוא נפטר. כאשר דחה מאייר את ההצעה להיות מועמד המפלגה, נבחר פיל מטשן הבן, בנו של הגזבר המדינתי לשעבר שהיו לו קשרים עם הקו קלוקס קלאן. בניגוד לחלק היסודי במצע של ג'וזף, התנגד מטשן למימון המדינה של מיזמי האנרגיה ההידרואלקטרית לאורך נהר קולומביה.
מאייר נכנס למערכת הבחירות כמועמד עצמאי, ואימץ את המצע של ידידו המנוח ג'וזף. על אף ההתנגדות למועמדותו שהובעה על דפי העיתון הגדול ביותר באורגון, The Oregonian, הוא זכה ב-54.4 אחוזים מכלל הקולות, לעומת יריבו הדמוקרטי אדוארד פ. ביילי, שזכה ב-25.1 אחוזים מהקולות. ניצחונו הסוחף של מאייר נחשב להשתקפות של התמיכה הציבורית החזקה במיזם ההידרואלקטרי.
מעשי השחיתות של מאייר נמשכו בעת כהונתו כמושל. לדוגמה, יריבו בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, פיל מטשן הבן, היה חבר מועצת נמל פורטלנד. מאייר שלח רואה חשבון חוקר אגרסיבי, פרנק אקין, כדי לחקור את מעשי השחיתות שם. אקין חשף בעיות באופן ברור, אך הוא נרצח יום לפני המועד שבו הוא היה אמור להגיש את הדוח שלו לבית המחוקקים של אורגון, והוא היה אמור גם לנהל חקירה במשרד המים של פורטלנד. העדויות נגד מנהל הנמל ג'יימס ה. פולהמוס כבר נחשפו בציבור ועלתה דרישה להתפטרותו. שמועות צצו בנוגע למותו של אקין. בסופו של דבר נוקה פולהמוס מכל החשדות למעשי שחיתות.
בין הישגיו של מאייר היו הקמת נציבות הפיקוח על משקאות חריפים של אורגון, זאת לאחר שחוק היובש בוטל, הקמת משטרת המדינה של אורגון, סיוע להקמת מועצת החקלאות המדינתית ונציבות האבטלה המדינתית, הפיכתה של מערכת המשפט המדינתית ללא-מפלגתית, ושימוש בתבונתו העסקית לסייע למדינה לנווט בתלאות הפיננסיות במהלך השפל הגדול. מאמציו להנהיג מס מכירות וקידום המיזמים ההידרואלקטריים לא נחלו הצלחה מידית, אף על פי שחקיקה פדרלית שעברה ב-1933 אישרה את המימון הציבורי להקמתם של סכר בונוויל ושל סכר גרנד קולי.
מאייר כיהן כמושל תקופת כהונה אחת בלבד ודחה הצעות להתמודד על תקופת כהונה שנייה בשל מצב בריאותו.
שנותיו האחרונות.
המגזין טיים דיווח ב-1937 שמאייר השקיע את רוב הונו בבנק הלאומי האמריקאי של פורטלנד, שנסגר ביוני 1933 ונכסיו והתחייבויותיו הועברו לבנק הלאומי הראשון. לאחר סיום כהונתו כמושל הוא פרש לאחוזתו "מנוחה" (Menucha) בעיירה קורבט, שהשקיפה על נהר קולומביה, ונבנתה על ידי האדריכל הרמן ברוקמן.
ג'וליוס מאייר נפטר באחוזתו ב-14 ביולי 1937. הוא נטמן בבית העלמין בית ישראל שבפורטלנד.
משפחת מאייר מכרה ב-1950 את אחוזת מנוחה לכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה של פורטלנד, שכיום מפעילה אותה כמרכז לכנסים ונופש. משפחות מאייר ופרנק מכרו את רשת בתי הכלבו ב-1966 לחברת בתי הכלבו מאי. לאחר שב-2005 התמזגה חברת מאי עם חברת מייסיס, מותגו מחדש החנויות לשעבר של חברת מאייר ופרנק כחנויות של רשת זו.
דרכון אנדורני
דרכון אנדורני הוא מסמך נסיעה המונפק לאזרחי אנדורה המאפשר להם לצאת מחוץ לגבולות המדינה.
למרות שאזרחי אנדורה אינם אזרחי האיחוד האירופי הם בכל זאת יכולים להשתמש בנתיבים עבור אזרחי האיחוד האירופי ו-EFTA (איגוד הסחר החופשי האירופי) בעת חציית הגבולות החיצוניים של אזור שנגן במקום להשתמש במעברי הגבול של אזרחי מדינות שלישיות.
דרישות אשרה.
דרישות ויזה לאזרחי אנדורה הן הגבלות כניסה מנהליות על ידי רשויות מדינות אחרות המוטלות על אזרחי אנדורה. החל מה-2 ביולי 2019, לאזרחי אנדורה יש גישה ללא ויזה או ל-166 מדינות וטריטוריות, מה שדירג את הדרכון האנדורני במקום ה-21 מבחינת חופש הנסיעה לפי מדד הנלי לדרכונים. וכמובן כניסה ללא אשרה לכל מדינות אירופה.
הדיוויזיה ה-63 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-63 (נורת'מבריה ה-2) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר הוקמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.