בשתי העונות האחרונות בקריירה שלו ג'יימס סבל מהשפעות פציעותיו וגילו המתקדם, ולבסוף החליט לפרוש בקיץ 1937. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא שירת בארטילריה המלכותית, ולאחר המלחמה החל לעבוד כעיתונאי ולנהל משחקי הימורים על כדורגל. בקיץ 1939 הוא שהה בפולין למשך תקופה קצרה, וסייע לנבחרת המקומית באמצעות לימוד שיטות משחק מודרניות. ב-1949 הוא הוזמן על ידי ארסנל על מנת לאמן את קבוצת הנוער של המועדון, אך הוא מת בפתאומיות ממחלת הסרטן. שמו של ג'יימס הוסף להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ב-2005 כהכרה בתרומתו הרבה למשחק הכדורגל באנגליה.
טום ואדל
טום ואדל (באנגלית: Tom Waddell; 1 בנובמבר 1937 - 11 ביולי 1987) היה אתלט אמריקאי אולימפי, רופא ואקטיביסט. מקום שישי באולימפיאדה (מקסיקו סיטי 1968) בקרב עשר ומייסד "המשחקים הגאים" שנערכו לראשונה בסן פרנסיסקו (1982).
ביוגרפיה.
ואדל למד בספרינגפילד קולג', מסצ'וסטס כשהוא נהנה ממלגת הצטיינות בספורט, הוא היה שחקן פוטבול, מתעמל, לאחר סיום לימודיו ב-1959 החל להתאמן בקרב עשר. למד רפואה בשלוחה של אוניברסיטת סיטון הול וב-1966 גויס לצבא ושירת כקצין רפואה מונעת. במהלך שירותו נשלח לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) באתלטיקה בקרב עשר וסיים במקום השישי עם 7719 נקודות.
בזמן שוודל עבד בסטנפורד בשנת 1970, הוא הכיר את לי בריאן, איתו ניהל מערכת יחסים של חמש שנים.
בתחרות שנערכה בהוואי בשנת 1972 הוא נפצע בברכו בתחרות קפיצה לגובה, שסיימה את הקריירה הספורטיבית שלו.
לאחר שירותו הצבאי, למד תחת מלגה באוניברסיטת סטנפורד, כרופא עבד בשנים 1974 עד 1981 במזרח התיכון, טיפל בבני משפחת המלוכה הסעודית ואף היה רופא המשלחת הסעודית לאולימפיאדת מונטריאול.
בשנת 1975 פגש וואדל את בן זוגו מעצב הנוף צ'ארלס דיטון, שהיה מבוגר ממנו ב-12 שנים. הזוג הופיע בכתבת שער של המגזין "פיפל" ב-11 באוקטובר 1976 ובכך היו לזוג ההומואים הראשון בארצות הברית שהופיע על שער מגזין לאומי גדול.
לאחר שחזר לארצות הברית עבד במרפאה בסן פרנסיסקו. באותה תקופה יזם את המשחקים הגאים.
בשנת 1981 החל לנהל מערכת יחסים חדשה עם איש יחסי הציבור וגיוס התרומות זוהן ארטמן. באותה העת הוא הכיר את הספורטאית הלסבית, שרה לוינשטיין ואתה הוא הביא את בתם, ג'סיקה שנולדה בשנת 1983. כדי להגן על זכויותיהם החוקיות של ג'סיקה ואמה הם התחתנו בשנת 1985.
ב זכה ואדל במדליית זהב בהטלת כידון, על אף היותו חולה באיידס.
ואדל נפטר ממחלת האיידס ב-1 ביולי 1987.
רד אורבך
גיאורגי נודיה
נתן שלם
נתן שלם (10 באוקטובר 1899 - 20 בספטמבר 1959) היה גאולוג וגאוגרף. מראשוני חוקרי הטבע של ארץ ישראל ויישובה לאחר מלחמת העולם הראשונה. היה בין הראשונים למחקר רעידות אדמה ואסונות טבע בארץ ישראל. היה בין מקימי ״אגודת משוטטים ארץ-ישראלית״. לאחר קום המדינה, היה מראשוני המכון הגיאולוגי לישראל, שם המשיך במחקריו בתחומי רעידות האדמה, וייסד את המחלקה שלימים, לאחר מותו, הפכה למכון הגיאופיסי לישראל.
ביוגרפיה.
נולד בסלוניקי יוון ליהושע שלם, בן למשפחה יהודית מסורתית ממוצא ספרדי. למד במסגרות חינוך יהודיות שכללו ידיעת השפה העברית, בין היתר אצל יצחק אפשטיין. הקים ביחד עם חברו דוד בנבנשתי את אגודת דורשי עברית בסלוניקי ב-1910. ב-1914 נשלח עם קבוצת נערים ללמוד בירושלים בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין. שם הכיר את מי שעתידה להיות אשתו, חווה לבית קומרוב (1895–1963), בת בכורה למשפחה עשירה שהגיעה מחרקוב והתיישבה בנס ציונה. בתקופת לימודיה של חווה בבית המדרש למורים, המשפחה התגוררה בירושלים. עם תום לימודי ההוראה, במהלך מלחמת העולם הראשונה יצא ללמד במושבה סג'רה. ב-1919, לאחר נישואיו, נתן שלם נסע ללימודי גאולוגיה בפירנצה, שם קיבל תואר דוקטור ב-1924, ושם גם נולד בנו הבכור אליהו (1924–1976). לאחר ארבע שנים נולדה בתו ירדנה (1928). נכדתו היא זמרת העבר נגה שלם.
מורה בירושלים.
לאחר קבלת תואר הדוקטורט באיטליה ב-1925, חזר נתן שלם לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם היה מורה לגאוגרפיה, לכימיה ולפיזיקה בגימנסיה העברית רחביה. במסגרת זו יצא עם תלמידיו לטיולים רבים בטבע. היה בין מקימי אמא"י (אגודת משוטטים ארץ ישראלית) ביחד עם חברו דוד בנבנשתי. בטיוליו ערך תצפיות ומדידות שונות ובהן איסוף דוגמאות סלעים, מאובנים וצמחים.
אהבת השיטוט ברחבי ישראל הייתה אצל נתן שלם מוטיב מרכזי בהוראת הטבע והגאוגרפיה במוסדות השונים בהם לימד במשך השנים. הוא היה יוצא עם תלמידיו לשטח, בתדירות גבוהה, לפעמים כל שבוע, ודרבן אותם לאסוף צמחים, בעלי חיים וכלי צור. נתן שלם הקים חדר טבע בגימנסיה העברית, ובו אוספי סלעים, חי וצומח של ארץ ישראל, וקירב את תלמידיו לעולם ידיעת הארץ, התנ”ך והטבע של ארץ ישראל.
תלמידו יהודה האזרחי הקדיש כמה עמודים לתיאורו של שלם ופעלו, בספרו "עיר, אבן ושמים".
על מראהו כתב:
על מבטאו כתב:
על אגודת המשוטטים ועל חיבתו של שלם לטיולים כתב האזרחי:
פעילות אקדמית.
חלוץ המחקר במדעי האדמה.
נתן שלם נחשב מראשוני חוקרי מדעי האדמה בארץ ישראל. הוא שם דגש רב על הגאומורפולוגיה, אבל לא רק בה, היה חלוץ. כפי שאפשר לראות מקשת הנושאים שטיפל בהם, וברובם מיוצגים באסופת המחקרים, שהתפרסמו לאחר מותו.
במשך לימודיו בפירנצה התרכז נתן שלם בלימודי המסלע ותורת המאובנים (פלאונטולוגיה) ומהם התפשט לתחומים קרובים. בין השנים 1925–1929, חזר ונסע בימי חופשת הקיץ אל אוניברסיטאות פירנצה ומודנה, היה אסיסטנט בקורסים למינרולוגיה, ותוך כדי כך השתמש במעבדותיהם ובאוספי מכונים אלה לבדיקת המאובנים שהביא מישראל. בתקופה זו גיבש את תפיסתו המחקרית שבאה לידי ביטוי בגישה הבין תחומית (ובין נושאית) ובראייה דינמית של הנוף. בלימודיו הפורמליים התוודע למגוון מקצועות עזר שבלעדיהם לא יכול היה להתמחות בתורות אלה. הגישה המחקרית הבין תחומית הובילה אותו, כבר במחצית השנייה של שנות העשרים להתמקד במקצוע הגאוגרפיה, אותו העריך עוד מתקופת לימודיו כתלמיד בית המדרש למורים בירושלים, ולאחר מכן בלימודי הגאוגרפיה באנגליה בשנים 1935–1937.
נתן שלם הרבה לעסוק בנושאים הקשורים להתפתחות מהעבר להווה: כגון: עמקי נחלים, תמורות אקלימיות, הקארסט, ורעידות אדמה, סייסמולוגיה וגעשיות. גישתו לנוף כמכלול דינמי התבטאה בשני היבטים שונים: הראשון – דינמיקה בו-זמנית, יחסי גומלין בין תופעה אחת לשנייה, כמו הקשר בין הטמפרטורה ובין הופעת הטל. היבט שני הוא כרונולוגי, הנוף כמכלול תופעות המתפתחות ללא הרף, זו אחר זו, כשינויים טקטוניים המביאים לשינויים ברשת הנחלים. מתוך יומניו עולה כי “צומת הדרכים” המקצועית שלו היה בכנס המדעי בהרי האלפים, בשנת 1928. כנס שהביא להתעניינותו בנושאים מורכבים ומשולבים מנקודת מבט מרחבית, וגם לתובנה של הדינמיקה הנופית.
הנחלת העברית כשפה מדעית.
נתן שלם חידש והתאים מושגים עבריים מהמקורות היהודיים הקדומים, עם המחקר המודרני המתחדש בארץ ישראל, הוא העיר וביקר כותבים אחרים שאינם מדקדקים בשפה או בהגדרותיהם העבריות. את אהבתו לשפה העברית על גווניה הרבים, הוא קיבל ממורהו בסלוניקי, ד"ר יצחק אפשטיין, שלו הכיר תודה כל חייו על השפה ורזיה ועל הצורך לדייק במילים שאותן בוחרים לכתוב או לדבר, בחיי יום יום, כבכתיבה מדעית. נתן שלם לא התבייש להצהיר על האידיאה שלו בנושא עיברות השפה המדעית.
אפשר לראות תכונתו זו בחיבור על הטל: הוא ריכז רשימה של מושגים והסביר את מקורם העברי, הערבי, הארמי. לדוגמה: ענן בוקר; עב טל; רסיסי לילה; אגלי טל. לאחר שהגדיר את מושגיו העבריים, הוא עבר לסעיף מרכזי במחקרו: "הטל בספרותינו העתיקה". וכך במאמר שאמור לטפל בתצפיותיו הפיזיקליות והביאולוגיות, הוא מצא לנכון להקדים דיון ארוך למדי שמקומו בעבודות שנעשות בתחומי מדעי הרוח כמקרא או לשון. יוצא איפוא, כי הטקסט של המונוגרפיה התחיל בשפה עברית "חגיגית" וגבוהה, שונה לחלוטין מהשפה המדויקת שהשתמש בה בהמשך כאשר דן בכמויות הטל או בגורמי תפוצתו. וכך נמשך הדיון על הטל בתלמוד ובספרות היהודית העתיקה. נתן שלם, למעשה קיבץ את הפסוקים והביטויים המופיעים במקורות האלה, ובעזרתם ניסה להציג מה ידעו אבות האומה על התופעה הנחקרת, ומה מתוך התיאורים הספרותיים העתיקים האלה ניתן ללמוד על התנהגות התופעה. וכפי שעשה בעיברות מושגים במחקר הטל, עשה גם בתחומים אחרים:
שלם חיבר את ממצאיו על תפוצת הרעשים בלבנט, עם מושגים עבריים עתיקים הוא שאב את המונחים שאיתם הגדיר את התופעות הנחקרות. כאשר הוא תיאר את רעידות האדמה בירושלים, השתמש במושג "רעשים", או "זוועות" בהתאם לתוצאותיהם, היינו יצר הקבלה מסוימת בין סולמות מודרניים למדידת עוצמות רעשות, כסולם ריכטר, ובין מושגים מהספרות העברית העתיקה, כפי שעשה זאת עם הטל.
בעיברות המושגים המדעיים, כאידאולוגיה הוא חצה את גבולות הגאוגרפיה. את גישתו המיוחדת הזאת הציג נתן שלם, לרקטור האוניברסיטה העברית, בדוח"ותיו השנתיים, וכך כתב:
עיברות השפה המדעית הייתה משימה חשובה ביותר שהשפיעה על דרך כתיבתו. כמו כן התייחס ל'ידיעות' מהעולם העתיק וחיפש בהן את הערך מדעי. שילוב מיוחד זה בכתיבתו עמד לו לרועץ, כאשר נידון גורלו על ידי אנשי האוניברסיטה בוועדותיהם השונות.
באוניברסיטה העברית.