גיבר מתאר את "המעיין הירושלמי" שממנה נובעת כל התורה הנוצרית. הוא מתאר את ירושלים בתור העיר החשובה ביותר לקתולים ואת הסכנה הטמונה באנטיכריסטוס, ולבסס מחדש את הנצרות בירושלים. ואם לא די בכך למען הזכרת חשיבות העיר, הוא מזכיר את העולים לרגל העומדים בפני שודדים שקורעים את עקבי נעליהם למציאת כל דבר מוסתר, מכריחים לבלוע סם הגורם להקאה, ולבסוף גם משסעים את בטניהם. על מנת למנוע את החילול וההרג הזה, יש לשלוח אבירים להגן על העיר.
גרסת רוברט מריימס (רוברט הנזיר).
הוא פותח את תיאורו בקריאה לפרנקים, "העם הנבחר והאהוב על האל [...]; עם הנבדל מכלל האומות, הן במקומה של ארצכם, הן באמונתכם הקתולית [...]: אליכם מכוונת דרשתנו." מייד לאחר מכן, הוא מזכיר את ירושלים וחשיבותה העליונה. הוא מספר על העוולות שעושים הפרסים, עם מנוכר לאל לחלוטין, לאחר שפלשו לארצות הנוצרים. לדבריו, הפרסים הורסים את הכנסיות ומחללים מזבחות.
רוברט ממשיך בתיאוריו על האימפריה הביזנטית שנדחקת ומאבדת משטחה בידי האויב הפרסי. "ועל מי מוטל הנטל להשיב שטח זה, אם לא עליכם, אשר לכם מעל לשאר העמים העניק האל תהילת נשק בולטת, גדולת נפש, כושר גופני וכוח להשפיל את קודקוד שערם של המתנגדים לכם?"
הוא מזכיר להם את הרקע ממנו הגיעו - את כיבושי קרל הגדול ובנו, שהרסו ממלכות עובדי האלילים, במטרה לעוררם לקרב על הקבר הקדוש. הוא מצטט פסוקים מהברית החדשה אשר מציבים את אהבת האל מעל אהבת המשפחה והחיבה לרכוש. רוברט אף מציין כי היציאה למסע תסייע להם לזנוח את המריבות הקטנות שבינם לבין עצמם, ותכווין את כל האגרסיות החוצה כלפי האויב המשותף.
רוברט קורא לירושלים "טבור העולם, הארץ הפורייה מכולן, כעין גן עדן אחר של הנאות". הוא מחזק את קדושתה וחשיבותה כדי להדגיש את גודל האסון שהיא שיעבוד העיר לכובש זר ואכזר.
סוף דבר.
במאה ה-20 יצאו מחקרים אשר סקרו את הנסיבות העובדתיות שיכלו להוביל לנאומו של האפיפיור. לפיהם, ביזנטיון אכן פנו למערב אך לא על מנת לשחרר את ירושלים, והן לא במטרה להקל על העולים לרגל. לפי יהושע פראוור, הנוצרים לא נפגעו כלל בידי הסלג'וקים. לגישתו, הקושי לא היה בין הנוצרים לסלג'וקים אלא בין הכנסייה הנוצרית לכנסיות של כיתות שונות. במחצית השנייה של המאה האחת-עשרה, הכנסייה היוונית שאפה לאחדות בין כלל המסורות הנוצריות. על כן, לא רק שהנוצרים בירושלים לא ראו בסלג'וקים אויבים, אלא אף ראו בהם גואלים מהשאיפות הכפייתיות של הממלכה הביזנטית.
בית הדין לענייני מים
בית הדין לענייני מים הוא בית דין בו מתבררות מחלוקות הקשורות במים. קיים בית דין אחד כזה בחיפה, והוא משמש כבית דין ארצי.
בית הדין הוקם ב-1959 מכוחו של לחוק המים. הוא מורכב משופט, שאותו ממנה שר המשפטים, ומשני נציגי ציבור, אך בהסכמת הצדדים רשאי לשבת השופט כדן יחיד. בסמכותו של בית הדין לדון על פי חוק המים ועל פי חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות, וכוחו כשל בית משפט מחוזי במשפט אזרחי. בית הדין ייחודי בכך שאינו כפוף לדיני הראיות, ויחודו מביא לכך שתהליכי הדיון בו קצרים בהשוואה לתהליכים מקבילים בבתי משפט אחרים.
בבית דין זה, ניתן לערער על החלטות משרד האנרגיה והמים, המשרד להגנת הסביבה ורשות המים בכפוף לחוקים הנ"ל.
מזמור
מזמור (בלועזית: קַנטוּס; באנגלית: Chant, שמקורו בצרפתית עתיקה: chanter) הוא הפקה רתמית של מילים או צלילים, בדיבור או בשירה, אשר מבוססת במקרים רבים על גובהי צליל, אחד או שניים, הקרויים טונים דקלומיים/. מזמורים שונים נבדלים בהיקפם, ממלודיה פשוטה המכילה מערכת תווים מוגבלת עד למבנים מוזיקליים מורכבים ביותר, הכוללים לא פעם מספר רב של חזרה על פסוקיות-משנה מוזיקליות, בדומה לרספונסוריות והאופרטוריות הגדולות של המזמור הגרגוריאני. מזמור יכול להיחשב לדיבור, מוזיקה, או לצורה מועצמת ומסוגננת של נאום. בשלהי ימי הביניים התפתח סוג מסוים של מזמור דתי לכדי שיר (ויצר בכך את אחד משורשי המוזיקה המערבית המאוחרת)
מזמור כנוהל רוחני.
זמרור (של מנטרה, טקסט מקודש, שם של אל/רוח וכדומה) הוא נוהל רוחני מקובל בשימוש. בדומה לתפילה, מזמור עשוי להוות רכיב הנוהל אישי או קבוצתי. מסורות רוחניות שונות רואות במזמור דרך להתפתחות רוחנית.
דוגמאות לנהלים כאלה אפשר למצוא בתרבויות אפריקאיות ואינדיאניות, מזמור גרגוריאני, מזמורי הוודות, חזנות, קריאת הקוראן, מזמורים בהאים, מזמורים בודהיסטיים שונים, מנטרות שונות ושירת מזמורי תהילים ותפילות, בייחוד בכנסיות הקתולית, האורתודוקסית, הלותרנית ואנגליקנית.
נוהלי מזמורים שונים ונבדלים זה מזה. המזמור הבודהיסטי הטיבט מתבטא בשירה גרונית, שבה כל אחד מהמזמרים מפיק גובהי צליל רבים. למושג של זמרור מנטרות נודעת חשיבות מיוחדת במסורות הינדו רבות ובדתות דהרמיות המקורבות אליהן. לדוגמה, תנועת הרא קרישנה מבוססת במיוחד של זמרור שמות האל בסנסקריט. השיגין (詩吟) היפני, או "מזמורי פיוט", משקף את עקרונות הזן בודהיזם ומושר מן ה-Dan tien (או הבטן התחתונה) – משכן הכוח במסורות המזרח.
ויולה דייוויס
ויולה דייוויס (באנגלית: Viola Davis; נולדה ב-11 באוגוסט 1965) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר 2017 על תפקידה בסרט "גדרות". נודעת גם בזכות תפקידה בתור הסוכנת אמנדה וולר בשני סרטי גיבורי-העל של "יחידת המתאבדים" (מהיקום הקולנועי של DC).
דייוויס נחשבת לאחת השחקניות המוערכות ביותר בתעשיית הבידור כאשר במהלך הקריירה שלה זכתה בפרסים רבים בהם גם שלושת הפרסים העיקריים של תעשיית המשחק האמריקאית: פרס אמי לטלוויזיה, שני פרסי טוני לתיאטרון ופרס אוסקר לקולנוע, מה שהופך אותה לאפרו-אמריקאית היחידה עד כה שזכתה בשלושת פרסים אלו. בנוסף לכך היא זכתה גם בפרס גלובוס הזהב ובארבעה פרסי גילדת שחקני המסך.
מגזין "טיים" כינה אותה כאחת ממאה האנשים המשפיעים בעולם בשנים 2012 ו-2017, ובשנת 2020, הניו יורק טיימס דירג אותה במקום התשיעי ברשימת השחקנים הגדולים ביותר של המאה ה-21.
ביוגרפיה.
דייוויס נולדה בעיירה סט. מאת'יוס שבקרוליינה הדרומית, למשפחה נוצרית אדוקה אפרו-אמריקאית. הוריה הם מארי אן (לבית לוגאן) ודן דייוויס. משפחתה של דייוויס עברה לעיר סנטרל פולס שברוד איילנד כאשר הייתה בת חודשיים. דייוויס למדה בחוג תיאטרון ב"מכללת רוד איילנד" וסיימה את לימודייה בהצלחה בשנת 1988, לאחר מכן למדה בבית הספר ג'וליארד במשך 4 שנים. היא דודנית מדרגה שנייה של השחקן מייק קולטר.
קריירה.
בשנת 2001 זכתה דייוויס בפרס טוני על תפקידה במחזה "המלך האדלי השני". התפקיד הקולנועי הראשון שנתן חשיפה ממשית לדייוויס היה בדרמה התקופתית מועמדת 4 פרסי אוסקר "הרחק מגן עדן" בשנת 2002, כמו כן באותה שנה השתתפה במותחן המסתורין הבדיוני של סטיבן סודרברג "סולאריס" ובסרטו של דנזל וושינגטון "אנטואן פישר". לאחר מספר שנים של משחק בתפקידי משנה בסדרות ובסרטים בין היתר "תתעשר או תמות בדרך" "דיסטרביה" ו"לילות ברודנטה".
בשנת 2009 קיבלה דייוויס להכרה והערכה בינלאומית כאשר גילמה את דמותה של גברת מילר, בדרמת המסתורין מועמדת חמישה פרסי אוסקר "ספק" לצד השחקנים מריל סטריפ ופיליפ סימור הופמן. על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדת גם לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2011 השתתפה בסרט הדרמה של טייט טיילור; "העזרה" שמבוסס על הספר באותו שם של קתרין סטוקט. על תפקידה בתור עוזרת הבית אייבלין קלארק הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס באפט"א לשחקנית משנה וזכתה בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס סטלייט. ב-2012 זכתה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
החל מ-2014, דייוויס מככבת בתור אנאליס קיטינג בסדרת הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח" ב-ABC, תפקיד שזיכה אותה בפרס גילדת שחקני המסך ב-2014 ולפרס אמי לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה ב-2015, ובכך הפכה דייוויס לשחקנית השחורה הראשונה שזכתה בקטגוריה זאת, ולכך התייחסה בנאום זכייתה. היא הייתה מועמדת באותה קטגוריה גם ב-2016, אך הפסידה לטטיאנה מסלני.
בשנת 2016 שיחקה בתור הסוכנת אמנדה וולר המפקדת על יחידת המתאבדים בסרט גיבורי-העל של הבמאי דייוויד אייר "יחידת המתאבדים" (מהיקום הקולנועי של DC) לצידם של ויל סמית', ג'ארד לטו, מרגו רובי וקארה דלווין - ובשנת 2021 גילמה את אותו תפקיד בסרט ההמשך של "יחידת המתאבדים", של הבמאי ג'יימס גאן.
באותה שנה גילמה את רוז בסרט הדרמה "גדרות" בבימויו ובכיכובו של דנזל וושינגטון. על תפקידה בסרט זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה ובפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2020, היא גילמה את אגדת הבלוז מא רייני בסרט הדרמה הביוגרפי "הבלוז של מא רייני" של שירות הזרמת המדיה נטפליקס, שעליו קיבלה מועמדות רביעית לפרס האוסקר, והפכה לשחקנית השחורה עם מספר המועמדויות הרב ביותר.
בשנת 2021 החלה לעבוד על הפקת סדרת האנתולוגיה "הגברת הראשונה" שם היא גם תשחק ותגלם את הגברת הראשונה מישל אובמה. הסדרה עלתה לשידור במהלך 2022 ברשת הטלוויזיה שואוטיים
חיים אישיים.
ביוני 2003 דייוויס נישאה לשחקן ג'וליוס טנון. באוקטובר 2011 אימצו בני הזוג תינוקת; בנוסף לשני ילדיו של טנון מנישואיו הקודמים.
במאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות של צה"ל, שיתפה פוסט ביקורת נוקב נגד ישראל ובעד הפלסטינים, בו פירטה את קורותיהם של הפלסטינים בשייח' גראח שבמזרח ירושלים.
פרח חד-מיני