אחרי מלחמת העולם הראשונה עבד, תקופה קצרה, עם אריך מנדלסון והצטרף לחבורת "Der Ring" מיסודו של האחרון, ששאפה לקדם את האדריכלות המודרנית. כאדריכל מודרני הושפע קורן מטכנולוגיות חדשות שנכנסו לתחום האדריכלות. אחד החידושים שהרשימו אותו במיוחד הייתה הזכוכית. ב-1929 פרסם ספר בשם "הזכוכית באדריכלות המודרנית", שהוגדר על ידי עמיתיו כ"ספר נבואי", ובו כלל עבודות וטכניקות הקשורות בחומר שהיה חדש כחומר בנייה.
אחרי עליית הנאצים לשלטון וחקיקת חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, נשללה ממנו, כמו מיתר האדריכלים היהודים, הרשות לעבוד במקצועו, והוא היגר ליוגוסלביה ואחר כך, ב-1938 ללונדון. באנגליה הצטרף לקבוצת MARS, שדגלה בהטמעת האדריכלות המודרנית באנגליה. בין שאר פעילותיה של הקבוצה היה קורן יו"ר והרוח החיה בוועדה ששאפה לתכנן את "לונדון אחר המלחמה"; תוכנית שפורסמה ב-1942.
בין 1941 ל-1945 לימד בבית ספר לארכיטקטורה באוקספורד ואז החל ללמד בבית הספר לאדריכלות של איגוד האדריכלים AA (Architectural Association School of Architecture), מבתי הספר העצמאיים לאדריכלות הוותיקים ביותר בעולם.
ב-1966 היגר לאוסטריה, ושם גם נפטר.
Friendly fire
צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית
יום סיווארד
יום סיווארד (באנגלית: Seward's Day) הוא יום חג לאומי במדינת אלסקה שבארצות הברית.
חג זה נחוג מדי שנה, ביום שני האחרון של חודש מרץ, ומציין את יום החתימה על חוזה רכישת אלסקה - החוזה בין ארצות הברית ורוסיה, שנחתם ב-30 במרץ 1867 במסגרתו רכשה ארצות הברית את שטחי אלסקה, תמורת 7.2 מיליון דולר.
חג זה נקרא על שם מזכיר המדינה של ארצות הברית באותה עת ויליאם הנרי סיווארד אשר נשא ונתן על הרכישה.
חג זה נחוג לצד יום אלסקה (המציין את יום המעבר לשליטת ארצות הברית, ונחוג מדי שנה ב-18 באוקטובר).
פול גרינגרד
פול גרינגרד (באנגלית: Paul Greengard, 11 בדצמבר 1925 – 13 באפריל 2019) היה נוירולוג אמריקאי, ממוצא יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, יחד עם ארוויד קרלסון השוודי ואריק קנדל.
קורות חיים.
גרינגרד נולד ב-1925 בניו יורק, להורים יהודים. אביו, בנג'מין גרינגרד (נולד ב-1891), היה זמר/רקדן/קומיקאי וודביל מצליח למדי ולאחר מכן מוכר קוסמטיקה, צאצא דור שלישי למהגרים יהודים מהעיר קניגסברג, אז פרוסיה המזרחית וכיום קלינינגרד, רוסיה. אמו, פרל לבית מייסטר (1898–1925) נישאה לאביו ב-1922 ונפטרה שלוש שנים אחר כך, בעת לידתו של גרינגרד. האב נישא בשנית כשגרינגרד היה בן קצת יותר משנה והאם החורגת, שהייתה נוצריה (אפיסקופלית) גידלה גם את גרינגרד כנוצרי לכל דבר. רק בגיל 20 הוא גילה את מוצאו היהודי, שהוסתר ממנו. לגרינגרד שתי אחיות, אשר אחת מהן, זכתה במשותף עם ז'אן - קלוד בייקר בפרס פוליצר בגין ספרם "Josephine: The Hungry Heart" (הוצאת רנדום, 1993).
לימודים.
גרינגרד למד בבתי ספר ציבוריים בברוקלין ובקווינס, התגייס בגיל 17 לצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה ושירת שם כטכנאי אלקטרוניקה במשך כשלוש שנים, עד תום המלחמה. ב-1948 סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה ב, ניו יורק ואחר כך החל ללמוד ביופיזיקה באוניברסיטת פנסילבניה, בפילדלפיה. משמונה המנחה שלו לנשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס הוא עבר יחד עמו לבולטימור, מרילנד והמשיך ללמוד שם ביופיזיקה עד שסיים וקיבל דוקטורט ב-1953. למד וחקר במסגרת פוסט דוקטורט, תחילה בבית חולים המשתייך לאוניברסיטת לונדון, ואחר כך באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת אמסטרדם ולבסוף שוב בלונדון, ב, את מערכת היחסים שבין הביוכימיה לאלקטרופיזיולוגיה של מערכת העצבים.
בתקופה זו נישא לראשונה ושני בניו נולדו בלונדון. האחד קלוד, הוא כיום ד"ר למתמטיקה וסגן נשיא IBM והשני , רופא וד"ר למחשבים (שני התארים מאוניברסיטת ייל, 1987), חבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), פרופסור ומרצה למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ניו יורק.
מחקר והוראה.
גרינגרד המשיך במחקר בארצות הברית, בסוכנות הממשלתית - NIH (המכונים הלאומיים לבריאות) ואחר כך במעבדות המחקר של Geigy (כיום נוברטיס) (1959–1967). בשנים 1961–1967, במקביל למחקריו במעבדות גייגי הוא גם כיהן כפרופסור ומרצה לפרמקולוגיה בישיבה יוניברסיטי. אחר כך שימש תקופה קצרה בתפקיד דומה באוניברסיטת ואנדרבילט ומ-1968 חקר ולימד במשך חמש עשרה שנה באוניברסיטת ייל. במהלך תקופה זו, ב-1978 הוא קיבל את מטעם אוניברסיטת פיטסבורג. מחקריו בראשית שנות השבעים היו הבסיס ליצירת התרופה פרוזק כנגד דיכאון. החל מ-1983 הוא חקר ולימד במעבדה למדע תאי ומולקולרי באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק וכאן גם עשה את מרבית עבודת המחקר שזיכתה אותו לבסוף בפרס נובל.
גרינגרד נישא בשנית, ב-1985, לפסלת הידועה בזכות עצמה אורסולה פון רידינגסווארד (1942).
ב-1991 הוא קיבל את פרס האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) בנוירולוגיה. ב-2010 הוא קיבל את פרס מדליית הזהב של מכון קרולינסקה השוודי, הקובע את זוכי פרס נובל לרפואה, לכבוד שנת המאתיים לייסודו של המכון, בגין מחקריו על מחלת אלצהיימר. גרינגרד כיהן, בין השאר, גם כמנכ"ל לחקר מחלה זו. במהלך הקריירה המדעית שלו הוא כתב למעלה מ-1000 מאמרים וזכה בלמעלה מ-50 פרסים.
פרס נובל.
במוח האדם יש מעל 100 מיליארד תאי עצב, המתקשרים ביניהם לבין עצמם בלי הרף. הם עושים זאת באמצעות מוליכים עצביים - נוירוטרנסמיטרים, מולקולות כימיות, שאחת הידועות שבהן קרויה דופמין. הקשר הזה מתבצע דרך נקודות מגע הקרויות "סינפסות" - לכל תא עצב יש אלפי סינפסות שכאלה. גרינגרד, קנדל וקרלסן זכו בפרס נובל בגין גילוייהם בנוגע לטרנסדוקציית (התמרת) האותות, העוברים במערכת העצבים. גרינגרד ספציפית גילה כיצד דופמין ומוליכים עצביים - נוירוטרנסמיטרים אחרים פועלים. הם מתחברים לרצפטורים - קולטנים מתאימים על פני השטח של תא עצב ובכך גורמים לשורת פעולות בתוך התא, המשפיעות על "חלבוני מפתח" מסוימים. חלבונים אלה עוברים כתוצאה מכך פוספורילציה - הוספת קבוצה זרחתית, או דפוספורילציה - הסרתה של אותה קבוצה זרחתית, וכך הם משתנים ומשנים בהתאמה גם את דרך פעילותם בתוך תא העצב. בצורה כזו עובר המסר הנדרש מתא עצב אחד למשנהו.
בכספי פרס נובל שקיבל ייסד גרינגרד ב-2004 את פרס פרל מייסטר גרינגרד לנשים מדעניות. הפרס קרוי על שם אמו הביולוגית שמתה בלידתו, וגרינגרד טען שהוא מיועד ליצור העדפה מתקנת לנשים במדע, משום שנשים אינן זוכות לפרסים ולהכרה הראויה בגין מחקריהן המדעיים.
גרינגרד נפטר בניו יורק ב-13 באפריל 2019.
רז הימן והלל סגל
רז הימן (נולד ב-18 באפריל 1964) והלל סגל (נולד ב-2 ביוני 1949) הם צמד נהגי שטח ישראלים, שהשתתפו במרוצים חשובים בתחום הראלי בארץ ובעולם, בהם ראלי דקר.
ביוגרפיה.
הימן וסגל הם צמד (נהג ונווט) מרוצי שטח הפועלים יחדיו משנת 2005.
הימן נשוי ואב ל-4 ילדים, תושב פרדס חנה. הוא השתתף במרוצים רבים בארץ ובעולם, בהם 'ראלי הפרעונים' (6 פעמים), 'ראלי תוניס' (פעמיים), 'ראלי איחוד האמירויות', 'ראלי מרוקו' (פעמיים) 'ראלי פריז-דקר', אליפות העולם למרוצי אנדורו 2000 (ספרד), 2004 (פולין), ראלי דרך המשי (בה זכה פעמיים במקום הראשון), באחה 1000 מקסיקו, וראלי דקר - דרום אמריקה 2012. הימן הוא הבעלים של חברת "תנועה מערכות מחשוב וניווט בע"מ", ומספק תמיכה שוטפת לאנשי ספורט מוטורי דו-גלגלי וארבע-גלגלי בענייני מכשירי ניווט ועוד.
סגל נשוי ואב ל-3 ילדים, תושב כפר תבור.מבעלי חברת ‘ליוגב בע"מ’. השתתף גם הוא במרוצים רבים בעולם, בהם באחה 1000 מקסיקו, 'פריז-איסטנבול', 'פריז-דקר' (3 פעמים), 'ראלי הפרעונים' (4 פעמים), ראלי "דרך המשי" (זכה פעמיים במקום הראשון) וראלי דקר - דרום אמריקה 2012.
הצוות נוהג ברכב אבטיפוס מבנייה עצמית, בעל שלדת צינורות עליה הורכבו מכלולים מכניים של מיצובישי פאג’רו. לרכב מנוע טורבו דיזל מתוצרת ב.מ.וו בנפח 3,000 סמ"ק, המנוהל בידי תוכנת מרוצים מיוחדת.
משרד התרבות והספורט העניק לצמד את פרס שרת התרבות והספורט לספורטאים מצטיינים לשנת 2009 על הישגים מיוחדים בתחום, ומענק של 300 אלף ש"ח.
בשנת 2012 הפכו השניים לישראלים הראשונים שהשתתפו במרוץ הראלי הקשה ביותר בעולם, ראלי דקר, מחופה המזרחי של דרום אמריקה עד לחופה המערבי (מארגנטינה דרך צ'ילה אל פרו). כחלק מההכנות למרוץ, הם שיפרו ורעננו את רכב השטח שלהם, צירפו למנוע גיר חדש, ורעננו את המתלים ושיכוך הזעזועים. הקטגוריה בה התחרה הצוות היא T1.2 (T1 מתייחס לרכבים בבנייה עצמית, ו-2 מתייחס למנועי דיזל). רכב התחרויות בו התחרה הצמד בראלי דקר הוצג בתערוכת "אוטומוטור" 2012
גדליה מליניץ
שמואל אסקרוב
שמואל אסקרוב (נולד ב-27 בספטמבר 1949) הוא קצין צהל בדרגת רב-סרן ששימש סגן מפקד גדוד 53 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
אסקרוב גדל בקיבוץ קריית ענבים. הוא התגייס בנובמבר 1967 ולמרות מחלת האסתמה ממנה סבל, הוא ביקש לשרת כלוחם בחטיבה 7. אסקרוב עבר את מסלול הלוחם בשריון בתפקיד נהג טנק, לאחר מכן עבר וסיים בהיצטינות קורס מפקדי טנקים וקורס קציני טנקים. הוא שירת בתור מפקד מחלקה, סגן מפקד פלוגה וקצין מבצעים בגדוד 82 של החטיבה, הוא השתחרר בשנת 1972 כשהוא חוזר לעבודות החקלאות בקיבוץ.
באוקטובר 1972 חזר אסקרוב לשירות צה"ל ושירת במפקדת חילות השריון. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים עבר אסקרוב לשרת בתור סגן מפקד גדוד 53 של חטיבה 188, בגיל 24 היה אסקרוב הסמג"ד הצעיר ביותר בצה"ל.
מלחמת יום הכיפורים.