חיל נֵחָתים הוא חיל רגלים מובחר ונייד המוכשר ומאומן ללוחמה אמפיבית כלומר לנחיתת סער מן הים לשם לחימה בחוף. הנחתים מורדים בדרך כלל מכלי שיט ייעודי (נחתת או רחפת) לחוף פתוח לשם תקיפת אויב ביבשה על מנת לכבוש שטחי מפתח, להשתלב במבצע משולב או לשם ביצוע מבצעים חשאיים ופשיטות של תקיפת יעדים קרובים לחוף והשגת מודיעין צבאי. בעת המודרנית מאומנים נחתים לנחות לשדה הקרב גם ממסוקים ואף בצניחה. בתפיסה האסטרטגית האימפריאליסטית-מעצמתית מהווה חיל הנחתים חיל משלוח זמין שיכול להיות מנויד במהירות יחסית לאזורים מרוחקים ככוח התערבות. בצה"ל אין חיל נחתים, עם זאת, עם הקמתה מחדש של חטיבת גבעתי ב-1983 הייתה כוונה להכשירה כחטיבת נחתים, כוונה שלא מומשה.
שיוך ומבנה ארגוני.
הכפיפות הארגונית של חיל הנחתים משתנה ממדינה למדינה. יש מדינות בהן הנחתים שייכים לצי (חיל הנחתים הבריטי, חיל הנחתים הארגנטינאי, חיל הנחתים של הודו, חיל הנחתים המלכותי של תאילנד ועוד), יש מדינות בהן הנחתים הם חלק מצבא היבשה (אוסטרליה, סין, יוון) ויש מדינות בהן מתקיימת הפרדה בין נחתים הגנתיים השייכים לצבא היבשה לנחתים התקפיים השייכים לצי (צרפת, איטליה). חיל הנחתים של ארצות הברית מהווה זרוע נפרדת של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הכפופה למשרד הצי האמריקני, בדומה לחיל הים של ארצות הברית.
על מנת לאפשר עצמאות תפקודית בשטח כוללות מסגרות של חיל הנחתים יחידות קשר, הנדסה וארטילריה (כולל נ"ט) אורגניות ולעיתים אף יחידות אוויריות ייעודיות, כלים בלתי-מאוישים וכלים אמפיביים וכוחות תומכי לחימה נוספים.
היסטוריה.
חיל הנחתים צמח מתוך ההפרדה המסורתית שהייתה קיימת בציי העולם בין מלחים לחיילים לוחמים. המלחים היו אמונים על מקצועות הימאות בעוד תפקידם של החיילים היה להגן על כלי השיט וכן להתקיף ולהשתלט על כלי שיט עוינים או על מתקני חוף.
הלגיון הראשון אדיוטריקס של רומא העתיקה היה לגיון חיל רגלים שהורכב ממלחים. במאה ה-16 הקים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את יחידת הנחתים הייעודית הראשונה "חברות הים העתיקות של נאפולי" ("Compañías Viejas del Mar de Nápoles") שלימים היוותה את הבסיס לחיל הנחתים הספרדי. לאחר מכן נוצרו חילות נחתים גם בצרפת ובהולנד. ב-1717 הופעלו לראשונה נחתים רוסים בשירותו של פיוטר הגדול בכיבוש אי הולנדי וב-1798 כבשו נחתים רוסים את האי קורפו.
ראשיתו של חיל הנחתים המלכותי של בריטניה הייתה בשנת 1664 כרגימנט הים הרגלי של הדוכס של יורק ואולבני ועד מהרה נודע בשם "רגימנט האדמירל". בשנת 1755 הוקם חיל הנחתים המלכותי באופן רשמי, ומאז לקחו לוחמי החיל חלק במרבית העימותים הקרבות והמלחמות בהם השתתף הצבא הבריטי. בין היתר לקחו לוחמי החיל חלק במלחמות הנפוליאוניות, במלחמת 1812, במלחמת קרים ובדיכוי מרד הבוקסרים בסין. במלחמת העולם הראשונה ביצעו את נחיתת הסער בחופי גליפולי. במלחמת העולם השנייה השתתפו לוחמי החיל בחלק ניכר מנחיתות הסער שביצעו הבריטים במלחמה, ובכלל זה הנחיתות בנורווגיה ובפלישה לנורמנדי והיוו את שלד הקומנדו הבריטי שהוקם במלחמה. במלחמת סיני ביצעו הנחתים הבריטיים את מתקפת הסער האווירית הראשונה בהיסטוריה על העיר סואץ. כן לקחו לוחמי החיל חלק בלחימה בצפון אירלנד, במלחמת פוקלנד ובמלחמות עיראק ואפגניסטן.
חיל הנחתים של ארצות הברית, חיל הנחתים הגדול בעולם, נוסד ב-10 בנובמבר 1775, במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. יחידת הנחתים פורקה אחרי סיום המלחמה באפריל 1783, והוקמה מחדש ב-11 ביולי 1798. הנחתים נטלו חלק במלחמות נגד שודדי ים, במה שהאמריקאים מכנים המלחמות הברבריות, ובמלחמות טריפולי. מכאן המשפט בהמנון חיל הנחתים "לחופי טריפולי". מאז נטלו הנחתים חלק בכל מלחמות ארצות הברית ובכל זירותיה למעט מלחמת האזרחים האמריקנית. במאה ה-19 הם נלחמו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו וכן בקוריאה, קובה, הפיליפינים וסין. בתחילת המאה ה-20 החיל פעל במרכז אמריקה, והתמחה בלחימת גרילה. במלחמת העולם הראשונה החיל פעל בעיקר בצרפת, ונחשב ליחידה המצליחה ביותר של הצבא האמריקני. במלחמת העולם השנייה פעל החיל בעיקר בזירת האוקיינוס השקט, נגד הצבא היפני. בהמשך המאה ה-20 פעלו הנחתים במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם (הנחתים היו בין הכוחות הראשונים שהוצבו בווייטנאם, והאחרונים שעזבו את המדינה), הם התערבו ככוח משימה בלבנון (שם הותקפו מגוריהם ב-1983), בפלישה האמריקאית לגרנדה, בכווית (1991, במסגרת מלחמת המפרץ) ובמלחמת בוסניה (1995, במסגרת נאט"ו). במסגרת מלחמת עיראק (2003 ואילך) נטל החיל חלק משמעותי בלחימה.
נחתים
הוראה מקדימה בפסיכיאטריה
הוראה מקדימה בפסיכיאטריה (Psychiatric advance directive - PAD), כחלק מההוראות הרפואיות המקדימות, היא מסמך משפטי שמתאר את רצונותיו של האדם לצורך יישומם בעתיד במקרה שיסבול מהפרעה נפשית בדרגה שתמנע ממנו להחליט החלטות לגבי עצמו באופן אפקטיבי. המסמך מספק מידע על הטיפול המועדף או הבלתי רצוי מפסיכיאטרים או מגורמים מקצועיים אחרים בתחום בריאות הנפש. האדם יכול גם למנות מיופה כוח שיקבל סמכות לקבל החלטות עבורו. ההוראה המקדימה בפסיכיאטריה נותנת מענה לאובדן האוטונומיה והבחירה בזמנים של משבר נפשי, ומאפשרת לאנשים להביע את רצונותיהם ואת העדפותיהם, ולתכנן את אופן הטיפול בזמן משבר עתידי.
מדינות רבות בעולם יישמו חקיקה מקבילה עבור חולים הלוקים במחלות נפש כדי לחייב את ההוראה המקדימה בפסיכיאטריה, ובהן קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, סקוטלנד, אנגליה, וב-25 מדינות בארצות הברית.
ב-1990 עבר בקונגרס האמריקאי חוק Patient Self-Determination Act המחייב בתי חולים, מוסדות סיעודיים, ארגונים לשירותי בריאות בבית, מוסדות הוספיס וספקי שירותי בריאות אחרים לתת למטופלים מידע באשר לזכותם למתן הוראות רפואיות מקדימות הן ברפואת הגוף והן ברפואת הנפש, כולל הזהרות מסוימות, המדגישות כי המטפלים חייבים למלא הוראות אלה. החוק הפדרלי מבטיח שאנשים הלוקים במחלת נפש זכאים להשתמש בהוראה מקדימה ולפרט בה שורה של נתונים הכוללים העדפות ובחירות בתחומי טיפול שונים. גם הרופאים ושאר צוות בית החולים הכופים התערבויות טיפול שונות חייבים ברוב המקרים לציית להנחיות אלה. עם זאת, במדינות שבהן נחקקה הוראה מקדימה בפסיכיאטריה קיים בהנחיות סעיף המקנה לאנשי המקצוע זכות לסרב לאכיפת המסמך ככתבו וכלשונו, אם מעריכים כי העדפותיו האישיות של האדם סותרות את ההערכה הרפואית ועלולות להביא להחמרה או להיעדר טיפול הולם במצבו. בכל מקרה של סירוב לאכיפת המסמך, יש להציג בצורה מפורטת את הסיבות שהובילו להפעלת שיקול הדעת בנדון.
הנחיות אלה גם מספקות מידע רב וחיוני לגורמים המטפלים המסייע להצלחת הטיפול. למשל, היסטוריה של תופעות לוואי לתרופות שונות. כמו כן, רשימת סימפטומים בזמן משבר, תרופות מועדפות, בחירת בית החולים ו/או סירוב להתאשפז בבתי חולים מסוימים, רשימת אנשי קשר בזמן חירום, הנחיות מיוחדות לצוות המטפל, הנחיות כלליות בעניין תזונה, אלרגיות וכו'.
ממחקרים שנערכו באוניברסיטת דיוק עולה ששימוש בהוראה מקדימה בפסיכיאטריה משפר את שביעות רצון המטופל מהטיפול, את תחושת העצמאות והאוטונומיה ארוכות הטווח, את הרווחה ואת היכולת לקבל החלטות בנוגע לחייו בקרב מי שלוקה במחלת נפש חמורה. מסמכים אלה הופכים יותר ויותר נגישים דרך העברה אלקטרונית ומספקים גישה מידית למידע רלוונטי על מקרים יחידים. סקר בקרב 600 אנשים מקצוע, פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, הראה כי רוב רובם של אנשי המקצוע מצדדים בהוראה פסיכיאטרית מקדימה וסבורים כי תתרום להצלחת הטיפול.
ליאורית דניאל
ליאורית דניאל (נולדה ב-25 באפריל 1950) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל 6 שנים ברציפות (1965 - 1970) ושיאנית ישראל בזריקת דיסקוס, פעמיים אלופת ישראל (1968 ו-1970) בהדיפת כדור ברזל ופעם אחת אלופת ישראל (1966) בהטלת כידון. אלופת המכביה (המכביה השמינית) בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה.
דניאל גדלה בירושלים. היא למדה בתיכון ליד האוניברסיטה וניגנה באקורדיון. היא התאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ביוני 1964 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 37.92 מטר שיפור לשיאה הקודם (34.61 מטר).
אלופת ישראל.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1965 זכתה דניאל בשתי מדליות זהב בזריקת דיסקוס ובשיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 39.56 מטר, לפני אולגה וינטנברג (39.20 מטר) שלא נוצחה 25 שנה ובהטלת כידון בתוצאה של 26.68 מטר.
שתי מדליות כסף במכביה.
בתחרות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכה ברמת גן בשנת 1965 זכתה דניאל בשתי מדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.02 מטר, אחרי אולגה וינטנברג (42.09 מטר) ולפני א. דיקבה מאיטליה (36.79 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.05 מטר, אחרי חיה כץ (12.13 מטר) ולפני קרי פילר מהולנד (11.80 מטר).
בתחרות שנערכה באפריל 1966 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש לנערות של 39.72 מטר וחמישה חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקופנהגן שבדנמרק בספטמבר היא קבעה דניאל שיא ישראלי חדש לנערות של 42.18 מטר.
באפריל 1968 קבעה דניאל בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 43.16 מטר, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של אולגה וינטנברג (43.03 מטר).
אלופת המכביה.