בסיום ההכשרה המקצועית, בוגרי התוכנית משובצים במדורים השונים של היחידות. הבוגרים יעסקו במחקר מתמטי וטכנולוגי פורץ דרך ובעיצוב ופיתוח תשתיות מחשוב, תשתיות מחקר ומערכות סייבר מתקדמות, תוך שימוש בטכנולוגיות ויכולות מסווגות ביותר. צוותים קטנים, בהם משרתים בוגרי ארזים לצד בוגרי מסלולים איכותיים אחרים (כגון גאמא ותלפיות), בשילוב עם טכנולוגיה מתקדמת, יוצרים סביבת עבודה ייחודית באופיה המעודדת למידה מתמדת, עבודת צוות ומצוינות אישית. לאחר שצברו ניסיון, בוגרי המסלול מיועדים גם להוות שדרה פיקודית ומקצועית ביחידה. חלק מהבוגרים שימצאו מתאימים יוכלו להשתלב במערך ההדרכה של היחידה והתוכנית.
המיונים והקבלה לתוכנית.
המועמדים לתוכנית עוברים מסלול מיונים ממושך וקפדני, אשר מתחיל במבחני "שחקים" של חיל המודיעין, וכולל מבדקי יכולת מתמטית, יכולות בין-אישיות, פוטנציאל מנהיגותי ויכולות אנליטיות. בעבר המיונים לכל חיל נעשו בנפרד, אולם כיום נעשים ברובם במשותף.
בנוסף לשלבי המיון, על המועמדים לעמוד בתנאי הקבלה של האוניברסיטה הן בציוני הבגרות והן בבחינה הפסיכומטרית.
הודיה בונן-אלק
הודיה בונן-אלק (נולדה בשנת 1987) היא סופרת ישראלית.
חייה.
בונן-אלק גדלה בעיר נהריה, בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בספרות בהתמחות בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה, תלמידת מחקר בחוג לספרות עברית והשוואתית שבאוניברסיטת חיפה.
נשואה ואם לשלוש בנות.
ספריה.
בונן-אלק כתבה את ספרה הראשון, "כח 12", בגיל 18 בשיתוף עם אבי רט. הספר יצא בהוצאת ידיעות אחרונות וזכה בפרס "ספר הזהב" לשנת 2011, של התאחדות הוצאות הספרים בישראל, לציון מכירת 20,000 עותקים. שנה לאחר הם המשיכו בשיתוף הפעולה עם ספר לבני נוער, "שלם יותר מלב שבור", אחרי שבונן התחתנה עברה לגור במושב שדה יעקב, ועל המושב כתבה את סיפרה השלישי "שבועיים בכפר".
במהלך השנים האחרונות היא מעבירה סדנאות כתיבה יוצרת לילדים מצטיינים. הילדים בסדנאות עובדים לאורך השנה על ספר משלהם ובסופה מוציאים אותו לאור.
ספרה השלישי, "שבועיים בכפר" נכתב בעקבות המעבר מן העיר אל עמק יזרעאל. היא גרה במושב שדה יעקב שבעמק (ממש כמו בספר).
אולימפיאדת הנכים סוצ'י (2014)
משחקי החורף הפאראלימפיים 2014 הם אולימפיאדת הנכים ה-11 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 7 במרץ ל-16 במרץ 2014 בעיר סוצ'י שברוסיה.
במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 550 ספורטאים מ-45 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים.
המשלחת הרוסית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 30 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-28 מדליות כסף וב-22 מדליות ארד ובסך הכל 80 מדליות, כמות המדליות הרבה ביותר.
שלמה פיוטרקובסקי (איש עסקים)
שלמה פיוטרקובסקי (נולד ביוני 1948) הוא איש עסקים ובנקאי ישראלי.
חייו.
פיוטרקובסקי נולד בשנת 1948. אביו היה ניצול שואה יליד פולין ואמו נולדה באלכסנדריה. בילדותו גדל באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב ולאחר מכן עברה המשפחה לחולון. פיוטרקובסקי התגייס לחיל הרגלים ונפצע במלחמת ששת הימים. עם סיום המלחמה עבר קורס קצינים ושירת כקצין ביטחון שדה. לאחר שחרורו למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב.
פיוטרקובסקי נשוי ולו ארבעה ילדים.
קריירה.
בשנת 1971 במהלך לימודיו, החל לעבוד בבנק לאומי במחלקת הביקורת הפנימית. הוא התקדם בתפקידים שונים במחלקה והשלים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987 נשלח על ידי מנכ"ל בנק לאומי ארנסט יפת להשתלמות בצרפת בבית הספר אינסיאד למנהל עסקים. עם חזרתו מונה לסגן מנהל מחלקת שלוחות חו"ל באגף עסקי החוץ של הבנק. באפריל 1987 מונה למנהל חטיבת הכספים ובמרץ 1988 קודם לדרגת סמנכ"ל. בתחילת 1989 קיבל אחריות גם על תיאום המערך המנהלתי של הבנק. בשנת 1990 מונה פיוטרקובסקי לתפקיד המשנה למנכ"ל הבנק.
למרות שנחשב כמועמד מוביל לתפקיד המנכ"ל הבא של בנק לאומי החליט פיוטרקובסקי להענות להצעה שקיבל מיגאל ארנון ששימש כיו"ר הבנק הבינלאומי, ולהתמנות בשנת 1991 לתפקיד המנכ"ל.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל הבנק הבינלאומי התפתחו עסקי הבנק והתרחבו באופן משמעותי. פיוטרקובסקי הוביל מדיניות אגרסיבית של גיוס לקוחות והענקת אשראי מעבר לחלקו היחסי של הבנק במערכת הבנקאית. בנוסף לכך הוביל מספר יוזמות חדשניות בענף הבנקאות כגון הקמת חברת כרטיסי אשראי חדשה בשם "אלפא קארד", פריסת "קיוסקים" לביצוע פעולות בנקאיות ללא צורך בפתיחת חשבון, והכנסת בעלי השליטה בבנק, משפחת ספרא, כמשקיעים בחברת הסלולר סלקום.
בתקופת כהונתו נחשב פיוטרקובסקי לשכיר המתוגמל ביותר במשק וחבילות השכר שלו הפכו לדוגמה וחיקוי עבור מנהלי הבנקים המתחרים.
בשנת 2001 עבר פיוטרקובסקי לתפקיד יו"ר הבנק והחליף את יגאל ארנון. במקומו של פיוטרקובסקי כמנכ"ל התמנה דוד גרנות. עם העברת השליטה בבנק הבינלאומי לקבוצת בינו-ליברמן פרש פיוטרקובסקי גם מתפקיד היו"ר.
לאחר פרישתו מהבנק הוביל מספר יוזמות עסקיות ובראשן היוזמה להקמת בנק אינטרנטי אשר לא הבשילו לכדי מימוש.
סכסוך המניות.
בשנת 2005 התגלע סכסוך בין פיוטרקובסקי ויגאל ארנון שהיו בעבר ידידים קרובים, בנוגע לבעלות על מניות בחברת סלקום. המדובר ב-2% ממניות החברה שנרכשו מן האחים ספרא בשנת 1994 ואשר עלותן אז עמדה על כ-20 אלף דולר בלבד. ארנון טען כי 1% ממניות החברה בשווי נוכחי של עשרות מיליוני שקלים, שהוחזקו אצל פיוטרקובסקי שייכות לו וכן כל הדיווידנדים בגינן שחולקו במשך השנים. לטענת ארנון הן נמסרו לפיוטרקובסקי כנאמן בתוקף חברותם עקב סכסוך הגירושין שלו. פיוטרקובסקי הכחיש את הדברים וטען כי המניות שייכות לו והוא אף שילם עבורן.
ארנון הגיש תביעה נגד פיוטרקובסקי להשבת המניות ולאחר משפט ממושך ומתוקשר קבע בית המשפט המחוזי בת"א במרץ 2009 כי המניות שייכות לארנון ועל פיוטרקובסקי להשיבן לבעלותו. ערעורים שהוגשו על ידי שני הצדדים נמשכו על ידיהם בהמלצת בית המשפט בדצמבר 2011. אולם בכך לא הגיע הסכסוך אל סיומו, שכן הצדדים נחלקו לגבי היקף ההצמדה והריבית על הסכומים המושבים וההתדיינות בנושא זה בערכאות השונות נמשכה עד שנת 2019.
הקרב ברחוב כייבל
הקרב ברחוב כייבל (באנגלית: Battle of Cable Street) התחולל ב-4 באוקטובר 1936, כאשר תושבי האיסט אנד של לונדון סיכלו קיום מצעד של איגוד הפשיסטים הבריטי בראשותו של אוסוואלד מוסלי, שגובה על ידי שוטרי משטרת המטרופולין של לונדון. מוסלי וכנופיית "החולצות השחורות" שלו ביקשו לקיים מצעד דרך השכונות היהודיות הצפופות של מזרח לונדון (בפרט שכונת סטפני) במטרה להטיל טרור וקיבלו לכך אישור ואף ליווי משטרתי. מול כ-3,000 צועדים המגובים ב-2,000 שוטרים התבצרו מאחורי מתרסים קבוצות מאורגנות של כוחות אנטי-פשיסטיים, בהם יהודים (שהמרו את פי ועד שליחי הקהילות, שדרש מהיהודים להישאר ספונים בבתיהם), אנשי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, סוציאליסטים אנשי מפלגת הלייבור העצמאית, אנרכיסטים ואירים-קתולים. המפגינים האנטי-פשיסטים, תושבי האזור, מנו כ-100,000 איש. סיסמתם הייתה "They shall not pass" ("הם לא יעברו!", תרגום הביטוי בספרדית "no pasaran", סיסמת הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד). במהומות האלימות שהתחוללו עקב ההתנגשות, תקפו המתבצרים את הצועדים ואת השוטרים שהגנו עליהם במקלות, והשליכו עליהם אבנים, שברי ריהוט ואשפה שהכינו מבעוד מועד. קבוצת מפגינים יהודים אף שפכו חביות של גולות, שגרמו לנפילת סוסי המשטרה ולפציעתם ולפציעת השוטרים. בסופו של היום נפצעו כ-175 איש בהם נשים וילדים וכ-150 מפגינים אנטי-פשיסטים נעצרו על ידי המשטרה. המצעד הפשיסטי נעצר והפשיסטים נפוצו לכל עבר. בעקבות הקרב התפרסם "חוק הסדר הציבורי (1936)" - Public Order Act, שאסר לבישת מדים פוליטיים בציבור ותרם להתמוססות תנועתו של מוסלי.
אלישע אפריאט
רבי רחמים אלישע אפריאט (ה'תר"ה, 1845 (בערך), צפרו, מרוקו - ט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929, ירושלים) היה רב ודיין, מחכמי יהדות מרוקו ובסוף ימיו בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בסביבות שנת ה'תר"ה לרב יהושע אהרן, בעיר צפרו הסמוכה לפאס במרוקו. הוא נקרא עם לידתו בשם "רחמים אלישע", אך רק שמו השני היה בשימוש בקרב מכיריו. כבר בצעירותו התפרסם כצדיק ופרוש, ודבק בו התואר המליצי "קדיש דרבנן", במשמעות של חכם קדוש, ובשמו נקשרו גם סיפורי נסים ונפלאות.
במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כדיין בבית דינו של הרב שלום אזולאי בצפרו, לצד הרבנים: ישמ"ח עובדיה, ורפאל עמרם מאמאן. חתימתו מופיעה על כרוזים ותקנות שונות יחד עם חבריו.
בחודש סיוון ה'תרפ"ב (קיץ 1922), עלה לארץ ישראל בראש קהילתו, חמישים ושלוש משפחות. יהודי אמיד בשם מרדכי צבע תמך בו כלכלית ובעזרתו התאפשרה עלייתו של הרב אפריאט לארץ ישראל.
הוא נפטר בט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929 בירושלים, והוא כבן 83. קברו בבית הקברות בהר הזיתים לצד קברו של מטיבו מרדכי צבע.
שלמה נתן קוטלר
רבי שלמה נתן נטע קוטלר (תרכ"ו, 1865, קובנה - כ"ה בשבט תש"ה, 8 בפברואר 1945, ירושלים) היה רב וראש ישיבה ליטאי. שימש במשרות רבניות בקהילות יהודיות בליטא, בארצות הברית ובירושלים.
קורות חיים.