ב-22 במאי 2021 פרסם ה"דיילי מייל" שחושף הפרשה הוא מאט וייסלר, המעצב הגרפי שייצר את המסמכים המזויפים לבקשת מרטין בשיר. זאת, לאחר שדו"ח השופט דייסון ניקה את וייסלר מכל אשמה, היחיד מכל המעורבים שלא נפגע מהדו"ח, מאחר שבשיר הוליך אותו שולל כאשר ביקש ממנו "לשחזר" מסמכים עבורו, ולא גילה לו את מטרת הבקשה. לפי המסמכים, הבנק הצהיר כביכול, שהופקדו כספים לחשבונות הבנק של אחראי האבטחה של דיאנה, המזכיר האישי שלה, ושל אחד מעובדיו של אחיה, הרוזן ספנסר, אשר בתורו הסב את תשומת לבה למסמכים, דבר שהגביר את תחושת הפרנויה שלה, ודרבן אותה להתראיין באופן בלעדי אצל בשיר.
וייסלר סיפר ל"דיילי מייל" שבשיר פנה אליו במפתיע, שלושה חודשים אחרי שהוא, וייסלר, עזב את עבודתו ב-BBC ופתח משרד עצמאי עם שותף. משום שהוא נודע כמי ש"יודע לעשות הכל", התאגיד המשיך לעבוד איתו כפרילנסר. בשיר הופיע בביתו ערב אחד בשעה תשע, והסביר שהוא רוצה לשחזר עותקים של הפקדות בנקאיות, ששולמו כ"דמי פיקוח". מכיוון שהיה מדובר בתוכנית טלוויזיה יוקרתית כ"פנורמה", וייסלר נתן אמון בבשיר וקיבל את הסברו שהפרטים חסויים. על אף זאת, וייסלר ביקש לקבל הנחיות בכתב, כנהוג במשימות מסוג זה, אך בשיר התעקש להשאיר את הדברים בעל-פה. בשיר שילם לו 250 לירות שטרלינג, ולבקשתו, וייסלר שלח את המסמכים למחרת בבוקר לנמל התעופה לונדון הית'רו, משם תכנן בשיר לטוס ליעד לא ידוע. חשדותיו של וייסלר התעוררו אחרי שידור הריאיון. הוא פנה למי שהיה מפיק "פנורמה", מארק קיליק, שהביע דאגה מהמסמכים והבטיח לשוחח "עם האנשים המתאימים". אחר כך נפגש עם העורך החדש אז של "פנורמה", סטיב יולט, שהגיב בזלזול וחוסר עניין. בדצמבר 1995, כאשר חזר וייסלר ממסיבת חג המולד של ה-BBC, הוא מצא שדירתו נפרצה, ונגנבו ממנה תקליטוני הפלופי עם המסמכים שהוא יצר עבור בשיר, וחשש שעומדים לעשות אותו שעיר לעזאזל. הוא פנה אל טים גארדם, מנהל התוכניות השבועיות, שהבטיח לו ש"העניין בשליטה, ויטופל", וביקש ממנו לא לדבר עם התקשורת. לאחר מכן פנו אליו עיתונאים רבים, והתברר שה-BBC לא רק שלא תמך בו, אלא אף הפיץ תדרוכים תדרוכים נגדו. כמו כן, ה-BBC ביטל עבודות שהוזמנו אצלו, ואחד מעובדי התאגיד סיפר לו שהצוות שלו מעוניין לעבוד איתו, אך סטיב יולט אסר זאת עליהם. למעשה, הופצה הוראה שלפיה וייסלר "לעולם לא יעבוד עוד ב-BBC". וייסלר פנה לבשיר, שהתחייב באוזניו שהמסמכים לא שימשו לצורך השגת הראיון.
בעקבות הדוח החריף של השופט דייסון, החליט תאגיד BBC לוותר ולהחזיר את הפרסים שקיבלו התאגיד והריאיון ב"פנורמה", ובראשם פרס באפט"א לטלוויזיה לתוכנית האירוח הטובה ביותר לשנת 1996. ב-25 במאי 2021 הודיע מנכ"ל ה-BBC, טים דייווי, על פתיחת חקירה עצמאית לבדיקת נסיבות החזרתו של בשיר לעבודה בתאגיד בשנת 2016. (בשיר עבד ב-BBC עד 1999, עבר ל-ITV, ואחר כך עבר לניו יורק, בתחילה כמגיש "נייטליין" ברשת ABC, ואחר כך כפרשן פוליטי ב-MSNBC, משם התפטר בדצמבר 2013 בעקבות הערות "לא ראויות" שלו כלפי שרה פיילין, שהייתה מושלת אלסקה ומועמדת למשרד סגנית נשיא ארצות הברית בבחירות 2008. הוא חזר ל-BBC בשנת 2016 ככתב לענייני דתות, ועד להתפטרותו במאי 2021, שימש כעורך תחום הדתות). לאחר בדיקה שעשה קן מק'קוורי, בכיר בדימוס ב-BBC, נמסר ב-14 ביוני 2021, שהעסקתו מחדש של בשיר ב-2016, נעשתה מכיוון שהוא היה המועמד המתאים ביותר למשרת הכתב לענייני דתות, ולא נועדה לטייח את שערוריית הריאיון עם הנסיכה דיאנה.
פרשת הריאיון של מרטין בשיר עם הנסיכה דיאנה, נחשבת לאחד המשברים הגדולים ביותר בהיסטוריה של תאגיד BBC.
ראו גם.
תוכניות וסדרות:
פירנצה
פִירֶנְצֶה (באיטלקית: ; בכתיב מיושן: פירינצי) היא עיר במרכז איטליה צפונית לרומא, המשמשת כבירת חבל טוסקנה. בעיר ששוכנת על נהר הארנו מתגוררים כ-357,000 תושבים. בפירנצה רבתי מתגוררים קרוב ל-1,500,000 תושבים. היא ידועה בעיקר הודות לפריחתה התרבותית ומרכזיותה בתקופת הרנסאנס והודות לעושר האמנותי והארכיטקטוני שלה. בימי הביניים פירנצה נחשבה למרכז הכלכלה והמסחר באירופה. בעבר כונתה העיר אתונה של ימי הביניים. פירנצה מהווה מוקד משיכה תיירותי ממדרגה ראשונה. מעריכים כי מספר התיירים הפוקדים אותה בשנה הוא כ-16 מיליון. בשנת 1982 המרכז ההיסטורי של פירנצה הוכרז אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה.
העדויות הראשונות על העיר הם משנת 59 לפני הספירה. היא מתוארת כהתיישבות של חיילים שסיימו את שירותם בצבא הרומאי. היא ידעה עליות ומורדות ונשלטה במשך השנים על ידי שליטים רבים ביניהם הביזנטים והפרנקים.
במאה ה-13 החלה פריחתה של פירנצה שהייתה מוגדרת פוליטית כעיר-מדינה, דגם שהיה מקובל באותה עת ברחבי איטליה. הפריחה הייתה, בין השאר, הודות לתעשיית הטקסטיל הענפה ופריחתו של ענף הבנקאות בעיר. היסטוריונים אומדים את גודל אוכלוסיית בעיר עם פרוץ מגפת מגפת הדבר בשנת 1348 בין שמונים למאה אלף תושבים. ספרו של יליד העיר, הסופר הדגול ג'ובאני בוקאצ'ו (Giovanni Boccaccio), "דקאמרון", כולל תיאור נורא מכלי ראשון של זוועות המגפה, שהשמידה כשני שלישים מאוכלוסיית העיר. ממפקד שנערך לצורכי מיסוי (catasto) בשנת 1427 עלה כי אוכלוסיית העיר מנתה באותה עת עשרים ותשעה אלף תושבים.
לאחר ניסיונות שביתה והפיכה של פועלי הצמר נגד האצולה השלטת חזרו משפחות האצולה לשלוט בעיר. הבולטת במשפחות האצולה ששלטו בעיר, לעיתים כדיקטטורים, לעיתים כשליטי רפובליקה ולעיתים כדוכסים הם משפחת מדיצ'י. תחת שלטונם, העיר פרחה ושגשגה לאורך כל ימי הרנסאנס. יש אף שטוענים כי מקור הרנסאנס הוא בפירנצה.
בשנת 1737 נכבשה העיר על ידי הממלכה האוסטרית למשך יותר ממאה שנה. ב-1859 היא הוחזרה לאיטליה המתאחדת תחת שלטונו של ויטוריו אמנואלה השני. פירנצה הייתה אף בירת איטליה עד שנת 1870, כשרומא צורפה לאיחוד לאחר שנשלטה על ידי האפיפיורים.
בשנת 1966, בעקבות עונה גשומה במיוחד, עלה נהר הארנו על גדותיו והציף את העיר תוך שהוא גורם להצפתם של מבנים היסטוריים חשובים ולאובדן שכיות חמדה רבות. שוחרי אמנות רבים מכל העולם נחלצו לעזור והגיעו לפירנצה בניסיון להציל אוצרות אמנותיים ולהעבירם למקום מבטחים. עד היום ישנם סימונים על קירות העיר המציינים את רום המים באותו שיטפון.
מקורות רומאיים.
פירנצה מקורה כעיר רומית, ומאוחר יותר, לאחר תקופה ארוכה ומשגשגת של מסחר ובנקאות מימי הביניים, היא הייתה מקום הולדתו של הרנסאנס האיטלקי. היא הייתה מבחינה פוליטית, כלכלית ותרבותית אחת הערים החשובות באירופה ובעולם מהמאות ה-14 עד ה-16.
פירנצה הוקמה על ידי יוליוס קיסר בשנת 59 לפני הספירה כאות הוקרה לחיילים שסיימו את שירותם בצבא הרומי. בתור הכרת תודה לחייליו הוא בחר בעמק פורה עם קרקע עשירה על גדות נהר הארנו. העיר נבנתה בדומה למחנה צבאי בתבנית של לוח שחמט כשהרחובות הראשיים קארדו ודקומאנוס נפגשים בכיכר הקרויה היום "פיאצה דה לה רפובליקה", כיכר מרכזית בעיר גם היום. פירנצה עמדה על הדרך החשובה ויה קסייה, הדרך העיקרית שחיברה בין רומא לצפון איטליה מה שתרם לעיר בהתפתחותה כמרכז מסחרי. הקיסר דיוקלטיאנוס הכריז על פירנצה כבירת הפרובינציה טוסקיה (הממוקמת בסביבות האזור שידוע היום כפרובינציית וברטו), בדרום מזרח מחוז טוסקנה, במאה השלישית לספירה. היום נחשבת העיר בירת טוסקנה.
הקדוש המעונה הראשון של פירנצה היה הקדוש מיניאס. ראשו נכרת בסביבות 250 לספירה במהלך הרדיפות האנטי-נוצריות שערך הקיסר דקיוס. הבזיליקה של סן מיניאטו אל מונטה הוקמה קרוב למקום בו הוצא להורג.
ימי הביניים המוקדמים.
מושבה של הבישופות מהמאה הרביעית לערך. העיר הייתה בשלטון ביזנטי ואוסטרוגותי לסירוגין אחרי ששתי הממלכות נלחמו על שליטה בעיר רק כדי להפסיד אותה שוב אחר כך. ברגעי שפל המלחמות על העיר צימקו את האוכלוסייה לרמות של 1,000 תושבים.
השלום הוחזר לעיר תחת שלטון הלומברדים במאה השישית. השושלת הקרולינגית כבשה את העיר בשנת 774 והעיר הפכה לחלק מטוסקנה עם העיר לוקה בראשה. האוכלוסייה החלה לחזור לעצמה ולגדול באותה תקופה והמסחר שגשג. ב-854 פירנצה ופיסולה אוחדו למדינה אחת.
ימי הביניים.
הוגו הגדול בחר את פירנצה כמקום מגוריו במקום לוקה במאה ה-10. מהלך זה החל את תור הזהב של פירנצה. בשנת 1013 בניית הבזיליקה של סן מיניאטו אל מונטה החלה. חלקה החיצוני שופץ ושונה לסגנון הרומי בין השנים 1059 ו-1128. רפובליקת פירנצה החלה את דרכה בשנת 1115. במאה ה-13 היוותה פירנצה מוקד למאבק בין הגיבלינים שהיו נאמנים לקיסר הרומי והגואלפים תומכי האפיפיור שאחרי ניצחונם התפצלו לשתי סיעות שהיו לאויבות, ה"שחורה" וה"לבנה", שנשלטו על ידי ויירי דה קרצ'י וקורסו דונאטי בהתאמה. הקרבות בין הסיעות הובילו בסופו של דבר לסילוקם של הגולפים הלבנים מאדמת פירנצה וביניהם דנטה אליגיירי. דינו קומפאניי, אחד מהגולפים הלבנים תיעד את המאבק ב"כרוניקות של פירנצה".
למרות הקונפליקט הפוליטי האחרון עלייתה של פירנצה לגדולה לא נעצרה והפכה לאחת הערים החזקות והמשגשגות ביותר באירופה. שקיעתה של היריבה החזקה לשעבר פיזה (הובסה בקרב ב-1284 על ידי ג'נובה וסופחה על ידי פירנצה ב-1406) ועליית המסחר שאחריה בא מהלך אנטי-אריסטוקרטי שהוביל ג'יאנו דה לה בלה הביאו לחקיקת הקובץ "חוקי הצדק" ב-1293, שהיו בו עונשים חמורים במיוחד לפשעים מסוימים, במטרה לייצב את השלטון בעיר.
הרנסאנס.
פירנצה היא העיר בעלת התרומה המיוחדת לרנסאנס ומשמשת דוגמה לכל מה שקרה גם בערי מדינה אחרות.