"סיפור האהבה" של אודט עם הפצצות צלילה פגע קשה בפיתוח ארוך הטווח של הלופטוואפה, במיוחד לאחר מותו המפתיע של גנרל ובר. תוכניות מטוסי התקיפה הטקטיים נועדו לשרת כפתרונות ביניים עד שדור המטוסים הבא יגיע. בשנת 1936 מטוסי היונקרס Ju 52 היו עמוד השדרה של צי המפציצים הגרמני. זה הוביל לעומס על מצד משרד התעופה הגרמני לייצור יונקרס Ju 86, היינקל He 111 ודורניר Do 17 לפני שנערכה הערכה נכונה. היונקרס Ju 86 היה חלש בזמן שהדורניר Do 17 הראה ביצועים מבטיחים יותר. מלחמת האזרחים הספרדית שכנעה את אודט (יחד עם תפוקה מוגבלת מתעשיית התחמושת הגרמנית) שבמונחי תחמושת, בזבוז לא יהיה מקובל. אודט ביקש לבנות מפציץ צלילה לתוך היונקרס Ju 88 ואותו רעיון הועבר, ביוזמה מיוחדת של משרד התעופה הגרמני להיינקל He 177, אושר בתחילת חודש נובמבר 1937. במקרה של היונקרס Ju 88, היו צריכים להיעשות 50,000 שינויים ומשקלו הוגדל משבע לשתים עשרה טון, מה שגרם להפסד מהירות של 200 קמ"ש. אודט העביר את בקשת משרד התעופה הגרמני ליכולת הפצצת צלילה של ההיינקל He 177 לארנסט היינקל, אשר התנגד נחרצות לרעיון זה. משום שהגעה ליכולת זו הייתה כרוכה בהריסת הפיתוח שלו כמפציץ כבד. גריג לא היה מסוגל לבטל את דרישת המסוגלות להפצצת צלילה עבור He 177A עד ספטמבר 1942.
גיוס 1938 - 1941.
נכון לקיץ 1939, חיל האוויר הגרמני החזיק בסדר הכוחות הבא:
לכוחות האוויריים היו 4,201 מטוסים מבצעיים; 1,191 מפציצים, 361 מפציצי צלילה, 788 מטוסי קרב, 431 מפציצים כבדים ו-488 מטוסי תובלה. למרות הליקויים זה היה כוח מרשים.
עם זאת, גם באביב 1940, הלופטוואפה עדיין לא חויל באופן מלא. למרות המחסור בחומרי גלם ארנסט אודט הגביר את הייצור באמצעות הגדרת ימי עבודה של 10 שעות בתעשיית התעופה וייעול הייצור. בתקופה זו 30 טייסות מפציצים (Kampfstaffeln) ו-16 טייסות קרב (Jagdstaffeln) הוקמו ואובזרו. כמו גם, 5 טייסות קרב של מטוסים דו-מנועיים הוקמו (טייסת קרב כבד 101, 102, 126, 152 ו-176), כולן צוידו במסרשמיט Bf 110.
הלופטוואפה גם הרחיב מאוד את תוכניות הכשרת צוות אוויר ב-42%, ל-63 בתי ספר לטיסה. מתקנים אלה הועברו לגרמניה המזרחית, הרחק מאיומים אפשריים של בעלות הברית. מספר אנשי צוות אוויר הגיע ל-4,727, גידול בשיעור של 31%. עם זאת, החיפזון להשלים את תוכנית ההתרחבות המהירה הזאת הביא למותם של 997 אנשים ו-700 נוספים נפצעו. כמו כן 946 מטוסים נהרסו בתאונות אלה. מספר אנשי צוות אוויר שסיימו את הכשרתם היה עד 3,941, כל סדר הכוחות של הלופטוואפה בשלב זה הכיל 2.2 מיליון אנשים.
באפריל ומאי 1941, אודט עמד בראש משלחת הלופטוואפה אשר בדקה כי תעשיית התעופה סובייטית אכן עומדת בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה. אודט יידע את גרינג "כי כוחות האוויר סובייטיים חזקים מאוד ומתקדמים מבחינה טכנית". גרינג החליט שלא לדווח על העובדות האלה להיטלר בתקווה שמתקפת פתע תהרוס במהירות את רוסיה. אודט הבין שהמלחמה הקרובה ברוסיה עלולה לפגוע בגרמניה. אודט נקרע בין האמת לנאמנות, סבל מהתמוטטות נפשית ואף ניסה לספר את כל האמת להיטלר, אך גרינג אמר להיטלר שאודט משקר, אחר כך גרינג השתלט על אודט בכך שנתן לו סמים במסיבות ומסעות ציד. בעיית השתייה של אודט וכן מצבו הפסיכולוגי הפכו לבעיה, אך גריג השתמש בתלותיות של אודט כדי לתמרן אותו.
מלחמת האזרחים הספרדית.
לגיון הקונדור התנסה בדוקטרינה ומטוסים חדשים במהלך מלחמת האזרחים בספרד. הוא עזר לפלנגות תחת פרנסיסקו פרנקו להביס את הכוחות הרפובליקנים. יותר מ-20 אלף אנשי צוות אוויר גרמניים צברו ניסיון מבצעי במלחמת האזרחים, מה שנתן ללופטוואפה יתרון חשוב בכניסה למלחמת העולם השנייה. אחד המבצעים ההרסניים ביותר היה הפצצת גרניקה בחבל הבסקים. מקובל להניח שהתקפה זאת היא תוצרה של "דוקטרינת טרור" בדוקטרינה של הלופטוואפה. ההשפעות של הפשיטות על גרניקה ומדריד גרמו לרבים נפגעים אזרחיים וגל של מחאות במדינות הדמוקרטיות. נטען כי ההפצצה על גרניקה בוצעה מסיבות טקטיות-צבאיות, כדי לתמוך בפעילות קרקעית, אך העיר לא הייתה מעורבת ישירות בשום לחימה בשלב זה. עם זאת, רק בשנת 1942 הגרמנים התחילו לפתח מדיניות הפצצה בה האזרחים היו למטרה העיקרית, אף על פי שבבליץ על לונדון וערים בריטיות רבות אחרות פשטו הגרמנים על אזורים מאוכלסים ללא הבחנה, מה שאף כלל לעיתים הפצצות ממכונות ירייה על אזרחים ובעלי חיים.
בעקבות מעמדם של הלוחמים הגרמניים כמתנדבים, לא התאפשרה הענקת עיטור רשמי כאות הוקרה, לכן עם שובם של המתנדבים הביתה ב-14 באפריל 1939, הוחלט בגרמניה ליצור עיטור חדש, בשם "הצלב הספרדי". כמחווה ללופטוואפה, בין כל אחת מזרועות הצלב יש את סמל הלופטוואפה, משום שהלופטוואפה היווה כ-70% מלגיון הקונדור.
מלחמת העולם השנייה.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה, הלופטוואפה היה לאחד מכוחות האוויר הטכנולוגיים המתקדמים ביותר בעולם. במהלך הפלישה לפולין שבעקבותיה פרצה המלחמה, גרמניה הגיעה לעליונות אווירית במהירות. עליונות זאת בתמיכת כוחות היבשה של הוורמאכט הובילו את המערכה לסיום תוך חמישה שבועות. הביצועים של חיל האוויר הגרמני תאמו לציפיות הפיקוד העליון של הלופטוואפה. חיל האוויר הגרמני נתן תמיכה רבה לצבא בטיהור כיסי ההתנגדות. אמנם החיל נתקל בבעיות פיקוד ושליטה במהלך הלחימה, אך אלה נפתרו הודות לגמישות והאלתור של הצבא וחיל האוויר הגרמני. הלופטוואפה הציב מערכת תקשורת קרקע-אוויר, שמילאה תפקיד חיוני בהצלחת המבצע מאורע צהוב.
באביב 1940, חיל האוויר הגרמני סייע לכוחות היבשה של הוורמאכט ולקריגסמרינה בפלישה לנורווגיה במבצע וסריבונג. בסיוע התגבורת האווירית תוך הגעה לעליונות אווירית, הלופטוואפה תרם תרומה משמעותית לכיבוש הגרמני וגירוש בעלות הברית המערביות מסקנדינביה.
הניצחונות הראשונים.
המערכה בפולין והמלחמה המדומה.
בניגוד לעימות עם צ'כוסלובקיה שנה לפני הפלישה לפולין, בה הצ'כים היו מוכנים למלחמה, המתקפה ב-1 בספטמבר 1939 תפסה את הפולנים בשלבי ההכנות. בנוסף על כך כשל הפיקוד העליון הפולני בהפרדה בין דרישות פוליטיות וצבאיות-מבצעיות, בשל תכנון לקוי זה בו הפולנים ניסו להגן על מטרות הנחשבות קריטיות מבחינה פוליטית, פוזר צבאם במקומות קשים להגנה, מה שהקשה על הצבא ומנע מהם יכולת התנגדות ולחימה ממושכת. חיל האוויר הפולני פוזר לפני כן בבסיסי משנה קטנים עוד לפני המתקפה ומנע מהגרמנים יכולת תקיפה מוקדמת על בסיסי חיל האוויר הפולני. על אף היותו חיל מיושן וקטן, הפתיע חיל האוויר הפולני את יריבו בהתנגדות עזה בימים הראשונים של הקרב, וטייסיו הפגינו אומץ לב, נחישות וכישורים מרשימים, כפי שלאחר מכן הפגינו בקרב על בריטניה. אך היתרון העצום של הלופטוואפה הכריע אותו לבסוף.
הכוחות הקרקעיים אשר פלשו לפולין ב-1 בספטמבר 1939 נתמכו על ידי ציי אוויר 1 ו-4 אשר כללו כ-850 מפציצים, מפציצי צלילה ומטוסי תקיפה, אשר 88% מתוכם היו שמישים לטיסה.
הגרמנים תכננו לבצע תקיפה אסטרטגית רחבה בוורשה ערב הפלישה לפולין כדי לשתק מרכזי שלטון ותעשייה צבאית, אך מזג אוויר קשה גרם לביטול המבצע, לאחר שמזג האוויר השתפר הגרמנים היססו להסב מטוסים ומאמצים לטובת תקיפה אסטרטגית דומה נוכח ההצלחה של התקיפות הטקטיות בשדה הקרב. אך תוכנית זאת מומשה בסוף הקרב, כאשר עשרות מפציצים תקפו מטרות צבאיות בעיר הבירה הפולנית.
מהלך הפלישה לפולין היה מפתיע באותה מידה שהיה מוצלח, הוורמאכט הצליח לא רק למחוק את הצבא וחיל האוויר הפולני, אלא גם את פולין כמדינה מתפקדת, במהלך המבצע הוא גם סבל אבדות נמוכות (11,000 הרוגים גרמנים מול 70,000 הרוגים פולנים). אך עדיין הכשלים שעלו בקרב חייבו תחקור ותיקון ברמה המנהלתית והמבצעית. אך הכישלון הגדול שעלה במלחמה בפולין הייתה המלחמה הכוללת שנכפתה על גרמניה עקב פלישתה לפולין. בניגוד גמור לדעתו ונבואתו של היטלר כי הלופטוואפה ירתיע את צרפת ואנגליה מלהכריז מלחמה על גרמניה, נוכח תגובותיהם ההיסטריות כמעט. נוסף על כך הערכתו כי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הבטיח זרימה של מצרכים מרוסיה וחומרי תעשייה מהבלקנים לטובת הכלכלה הגרמנית ועל ידי כך לצמצם את השפעות הבידוד והסנקציות, והסגר שעמדו בפני גרמניה במקרה ותוכרז מלחמה על גרמניה. במציאות, ההשפעה הכלכלית הייתה עצומה, היטלר הבין כי הצנע הכלכלי עומד לפגוע ביכולת המלחמה הנאצית החליט לדחוף את צבאו לעימותים נוספים ולפלוש לעוד מדינות כדי להבטיח את המשאבים הדרושים להמשך המלחמה.