בדצמבר 2016, קוזנצובה יצרה רישום של פושעי מין ופדופילים במטרה למנוע מהם לעבוד במוסדות חינוך ברוסיה. לאחר מכן הוצע להכניס שליטה מנהלית לכל החיים על פדופילים במרץ 2017.
2017–2018.
בינואר 2017 השתתפה קוזנצובה בתפיסה המתוקשרת של עשרה ילדי אומנה ממשפחה דל אמצעים במוסקבה. זה החל לאחר הצהרה של גננת שראתה חבורות בגופו של אחד הילדים, ובהמשך התברר כי למעשה הילדים סובלים ממחלת HIV. לאחר בחינת נסיבות המקרה, ועדת הפסיכולוגים של המרכז לתמיכה חברתית בעיר זלנוגרד שבפרברי מוסקבה, קיבלה החלטה להפסיק מכל ילדי אומנה נוספים להישאר עם אותה משפחה. ההחלטה נתמכה על ידי ראש מחלקת העבודה והרווחה בעיריית מוסקבה.
לאחר מסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-23 בדצמבר 2016, הנחה ולדימיר פוטין את קוזנצובה ואת משרד העבודה של הפדרציה הרוסית ללמוד את הנוהג להוצאת ילדים ממשפחות מבחינת אמצעים שהופעלו יתר על המידה או התערבות בלתי חוקית במשפחה. ב-15 במאי 2017, קוזנצובה ציטטה נתונים מטעם הפרקליטות ואמרה לתקשורת כי "אין כמעט מקרים רשומים מסוג זה". דברים אלה עוררו מחלוקת בקרב 75 ארגוני הורים ומשפחות ברחבי רוסיה. מכתב פתוח נשלח אז לנשיא ולדימיר פוטין, בו הצהירו כי הציבור אינו מסכים עם הנתונים הללו.
במאי 2017 הציגה חברת מועצת הפדרציה של רוסיה ילנה מיזולינה דו"ח חלופי, המבוסס על הנתונים שנאספו על ידי ארגונים לא ממשלתיים המתנגדים לקוזנצובה. מקימי ועד ההורים אוראל וועד ההורים בעיר יקטרינבורג תמכו בקוזנצובה והסבירו כי במהלך שמונה שנות פעילותם באזור סברדלובסק ברוסיה, הם לא נתקלו במקרה אחד של התערבות בלתי חוקית של רשויות האפוטרופסות ברשות. מִשׁפָּחָה. יתר על כן, הרחקה בלתי חוקית של ילדים.
מאוחר יותר במאי 2017 ביקרה קוזנצובה בפינלנד, שם החתימה את נציב תלונות הציבור במדינה זו, טומאס קורטילה, על מזכר שיתוף פעולה בהפקת זכויות הילד. הנסיעה גרמה לחוסר שביעות רצון בקרב פעילים הורים, שקיימו כמה מחאות חד-פעמיות. ב-24 במאי 2017, אחד הפעילים בבניין הלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית המתין ללא הצלחה לקוזנצובה עם כרזה שעליה נכתב: "רוסיה אינה זקוקה לנציגה מורשה להכנסת טכנולוגיות לנוער הפיניות". ב-29 וב-30 במאי, פעילויות של אותה קבוצה נערכו סדרה של הפגנות קטנות בערים שונות ברוסיה, שהפגינו נגד קוזנצובה וביקשו מוולדימיר פוטין שלא לחתום על אסטרטגיית הילדות שלה שתקפה משנת 2018 עד 2027 עד שתידון בפומבי.
קוזנצובה יזמה רפורמה במבנים ציבוריים תחת הנציבות הפדרלית לזכויות הילדים. תחתיה הוקמה מועצה ציבורית שחולקה לקבוצות עבודה. המבנה כלל כמרים רבים של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, וכן פעילים של עמותות ציבוריות אורתודוקסיות. הקמת המועצה גררה ביקורת. במאי 2017 עזבו את המועצה יו"ר ארגון "ההתנגדות ההורית הכל-רוסית" מריה ממיקוניאן וראשי חלק מהארגונים הציבוריים.
בנובמבר 2018 היא הצהירה כי נשים יכולות לעבור מילה כל עוד זה לא מזיק מבחינה רפואית. בדצמבר 2019 התנגדה בתוקף לטיוטת האלימות במשפחה, שהוצעה על ידי הפרלמנט הרוסי והצהירה שהצעת החוק המוצעת אינה חוקתית ומחקה חוקים זרים דומים.
2019–2021.
בדצמבר 2019, לאחר גיבוש פרסום החוק בנושא אלימות במשפחה, הסבירה קוזנצובה לעיתונאים כי היא נתנה שוב ושוב חוות דעת שלילית על הטיוטה, מכיוון שהנורמות שלה אינן עומדות בסעיפי החוקה הרוסית. היא הצהירה כי הצעת החוק משכפלת את הנורמות של חוקים אחרים וקראה לשקול אם בכלל החוק נחוץ.
ב-19 ביוני 2021 פוטין הציע לשלבה ברשימה הפדרלית של מפלגת רוסיה המאוחדת בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021.
חיים אישיים.
קוזנצובה נשואה לפרופסור אלכסיי קוזנצוב מאז 2003. יש להם שבעה ילדים.
מקסים (זמרת)
מרינה סרגייבנה אברוסימובה (נולדה ב-10 ביוני 1983), הידועה יותר תחת שם הבמה שלה מקסים (ברוסית: МакSим), היא זמרת רוסייה ממוצא טטארי, פזמונאית ומפיקת מוזיקה. בשנת 2009 היא כתבה וביצעה את השיר "דורוגה" (הדרך) לסרט הרוסי מבית וולט דיסני ספר האמנים. היא גם דובבה את ג'יזל בגרסה הרוסית לסרט מכושפת.
קריירה.
ההצלחה הגיעה לזמרת עם צאת האלבום "העידן המגושם" ב-28 במרץ 2006, שנמכר ביותר מ-1.5 מיליון עותקים, ובשנת 2007 הפכה לזמרת המצליחה ביותר מסחרית ברוסיה. היא זכתה פעמיים במועמדות כמבצעת הטובה ביותר בפרסי המוזיקה של MTV רוסיה ובפרסי Muz-TV. ב-2 בפברואר 2008, בטקס הפרסים השנתי של עיתון הקומסומולץ המוסקבאי "סאונדטרק", זכתה הזמרת במועמדות "המבצעת הטוב ביותר של השנה". מקסים זכתה ב-15 פסלוני גרמופון הזהב. אלבומה השני של הזמרת, "גם העדן שלי", נמכר בלמעלה מ-1.3 מיליון עותקים והזמרת מכרה למעלה משישה מיליון עותקים של אלבומיה. מקסים היא הזמרת היחידה ששבעת הסינגלים שלה דורגו באופן עקבי במקום הראשון במצעד הרדיו הכללי של חבר מדינות.
בדצמבר 2009 יצא אלבום האולפן השלישי של הזמרת, "בודדת", שזכה למעמד זהב ופלטינה. בשנת 2011, היא נכנסה לדירוג "מאה הנשים המשפיעות ביותר ברוסיה", שהורכב על ידי תחנת הרדיו "הד מוסקבה", סוכנויות החדשות רי"א נובוסטי, אינטרפקס והמגזין "אוגוניוק". בשנת 2013 יצא האלבום הרביעי, "מציאות אחרת, שהפך לאלבום הטוב ביותר של השנה בטקס פרסי תיבת המוזיקה. בשנת 2014 זכתה להכרה בתור הזמרת-יוצרת הטובה ביותר. בשנת 2015 הוציאה את אלבומה החמישי "טובה", שהפך לאלבום הטוב ביותר של השנה בתיבת המוזיקה ובפרסי המוזיקה הרוסית 2015.
ביוני 2021, במהלך הופעה בעיר קזאן, הזמרת החלה להרגיש בסימפטומים של מגפת הקורונה, לאחר מכן ביצעה בדיקת הקורונה שיצאה שלילית בשלוש הבדיקות השונות. לאחר מכן הועברה מקסים לבית חולים עם החמרת התסמינים. לאחר מספר ימים, חוברה למכונת הנשמה בשל התדרדרת במצבה. ב-27 ביוני, דווח בתקשורת כי הזמרת חוברה לחמצון חוץ-גופי באמצעות ממברנה. באוגוסט 2021 יצאה מתרדמת ושוחררה מבית החולים להמשך טיפול בביתה.
בולגריה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית
ההיסטוריה של בולגריה העות'מאנית משתרעת על פני כמעט 500 שנה, מכיבוש האימפריה העות'מאנית של הממלכות הקטנות יותר שקמו מתוך מהאימפריה הבולגרית השנייה שהתפרקה בסוף המאה ה-14 ועד לשחרור בולגריה בשנת 1878. כתוצאה מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוקמה נסיכות בולגריה, מדינה וואסאלית עות'מאנית אולם בפועל הייתה עצמאית מבחינה פונקציונלית. בשנת 1885 ניתנה רומליה המזרחית לשליטת הצאר הבולגרי. בולגריה הכריזה על עצמאות בשנת 1908.
ארגון מנהלי.
לאחר כיבוש בולגריה נכללו רוב שטחיה באיילט רומליה. חלק משמעותי של קרקעות האיילט נמסרו למוטבי הסולטאן, במסגרת שיטת חלוקת הקרקעות באימפריה שכונתה שיטת הטימאר ודמתה במאפיינים מסוימים לפייף. לא ניתן היה למכור או לרשת קטגוריה זו של אדמות, אלא הן חזרו לסולטאן כשמת המחזיק בנחלה. האדמות אורגנו כרכוש פרטי של האצולה הסולטאנית או העות'מאנית, שנקראו "מולק", וגם כבסיס כלכלי של קרנות דתיות, המכונות וקף, כמו גם אנשים אחרים. תושבי איילט רומליה נאלצו לשלם סוגים שונים של מיסים, כולל מעשר ("yushur"), מס הקפיטציה (ג'יזיה), מס קרקע ("ispench"), היטל על מסחר, וגם מיסים שונים שנאספו באופן סדיר. ב-1864 לאחר החלת חוק הווילאייטים, בוצעה חלוקה מנהלית חדשה ושטחי בולגריה נכללו במספר וילאייטים שהמרכזיים ביניהם היו וילאייט הדנובה ו-וילאייט ניש.
העות'מאנים בדרך כלל לא דרשו מהנוצרים להתאסלם. אף על פי כן, היו מקרים רבים של המרת דת פרטנית או המונית, במיוחד באזור הרודופי. לדברי תומאס ווקר ארנולד, האסלאם לא הופץ בכוח באזורים שבשליטת הסולטאן העות'מאני. סופר מהמאה ה -17 אמר:בינתיים הוא (הטורקי) מנצח במלאכה יותר מאשר בכוח, וחוטף את ישו במרמה מתוך לב האנשים. נכון לטורקי, נכון לעכשיו לא מכריחה שום מדינה באלימות לפסול; אך הוא משתמש באמצעים אחרים לפיהם הוא מבטל את הנצרות באופן בלתי מורגש. . .לא מוסלמים לא שירתו בצבא הסולטאן. היוצא מן הכלל לכך היו קבוצות מסוימות של אוכלוסייה עם חוקים ספציפיים, ששימשו בדרך כלל לשירותי עזר או שירותים עורפיים, ומס הדם הידוע לשמצה (кренвен данък), הידוע גם בשם דוושירמה, לפיו כל ילד צעיר חמישי נלקח להכשרה כלוחם של האימפריה. נערים אלו עברו אימונים דתיים וצבאיים קשים שהפכו אותם לחיל מובחר הכפוף לסולטן. חיל אלו נקראו היניצ'רים ("חייל חדש") והיו יחידה מובחרת ונאמנה של הצבא העות'מאני. לעיתים רחוקות הושגו מגויסים באמצעות הצטרפות מרצון, מכיוון שחלק מההורים היו להוטים לעיתים קרובות שילדיהם יירשמו לשירות היניצ'רים שהבטיח להם קריירה ונוחות מוצלחים.
מרידות ראשונות והמעצמות הגדולות.