עמותת "עזרת מנחם" הייתה המציעה היחידה במכרז, ועל פי ההתקשרות בינה ובין החברה, רשאית הייתה העמותה לבנות במקום מרכז מבקרים גדול, שישמש גם בית מדרש ואולם לחגיגות פרטיות של בר מצווה. בכירים במשרדי הממשלה ידעו זמן רב על העסקה, אולם העדיפו לשמור על חשאיות. לימים התברר, כי ראשי העמותה הם המיליונר החרדי לב לבייב, יו"ר כולל חב"ד שלום דוכמן, הרב עדין שטיינזלץ, בנימין קליין, ששימש מזכירו של הרבי מלובביץ', בנציון דל, לשעבר מנכ"ל משרד החינוך; ושמואל סלבין, לשעבר מנכ"ל משרד האוצר.
מנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל, אבי דרכסלר, ניהל מאבק לביטולה של העסקה. דרכסלר טען, כי העסקה חורגת מההסכם בו מסר המינהל את הרובע היהודי לניהול החברה לשיקום כאתר לאומי, דתי, היסטורי ותרבותי; ולא כדי שתמכור נכסים אלו לצדדים שלישיים.
עמדתו התקבלה על ידי המחלקה המשפטית של משרד ראש הממשלה, ומיד לאחר מכן הורתה המחלקה להקפיא את ההליכים למימוש העסקה.
עם זאת, בשנות ה-90 מכרה החברה לשיקום הרובע היהודי ארבעה אתרים אחרים בעלי ערך היסטורי וארכאולוגי לגופים פרטיים. שלושה מתוך ארבעת הנכסים נמכרו לעמותות חרדיות, שמפעילות בהם תלמודי תורה.
בין האתרים: גן ארכאולוגי הממוקם ברחוב משגב לדך, וכולל בתוכו את כנסיית מרים של הגרמנים, שהקים בשנת 1132 הפלג הגרמני של ההוספיטלרים. הגן, שמשמש אחד מאתרי התיור הבולטים ברובע היהודי, נמכר לישיבת "אש התורה", במיכרז שמתיר לה לבצע בנייה בתוך האתר הארכאולוגי. חלקים מהמבנה ההיסטורי של בתי מחסה מכרה החברה לעמותה החרדית "נר לרחל".
הניסיונות לפירוק החברה.
בנובמבר 1982, עוד לפני סיומו המלא של שיקום הרובע היהודי, המליצה הוועדה לענייני ביקורת המדינה לממשלה למזג את החברה עם שתי חברות נוספות שעסקו בתחומי פיתוח בירושלים, כדי לחסוך בכוח אדם ולייעל את העבודה. החברות הן, החברה לפיתוח מזרח ירושלים וחברת קרתא - חברה לפיתוח מרכז ירושלים.
בינואר 1983 אישרה מליאת הכנסת את המלצותיה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה אך הדבר לא בוצע. השרים האחראים ורשות החברות הממשלתיות דנו לסירוגין במשך תקופה ארוכה בעתיד החברה בלי שהגיעו לכלל דעה מוסכמת באשר לעתידה.
בשנת 1992 העירה מבקרת המדינה מרים בן-פורת על אי-הוצאתה לפועל של ההחלטה.
בשנת 2000 חבר הכנסת אופיר פינס, הוביל מהלך לפירוק החברה בעקבות "פרשת מכירת חלק מרחבת הכותל" אך המהלך נחסם ולא הסתיים בהצלחה.
במרץ 2004 פנה יו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה אל ראש הממשלה וביקשו לטפל במימוש החלטת הכנסת בדבר מיזוג החברות ולקיים דיון בהשתתפות שר התיירות, שר הבינוי והשיכון, נציג רשות החברות ונציג העירייה. בקשה זו לא מולאה.
באפריל 2004 הציעה רשות החברות שייחתם הסכם ניהול בין החברה לחברה לפיתוח מזרח ירושלים (בלא שיתוף חברת קרתא) שתנהל את החברה.
באוגוסט 2004 הציעה השרה ציפי לבני, מ"מ שר הבינוי והשיכון דאז, לרשות החברות שייחתם הסכם ניהול בין החברה ובין חברה בבעלות ממשלתית מלאה. רשות החברות קיבלה הצעה זו, ובספטמבר 2004 הגישה למזכירות הממשלה הצעת החלטה מתוקנת לאישור הממשלה. בהצעה האמורה המליצה רשות החברות להטיל את תפקיד החברה המנהלת על החברה הממשלתית לתיירות. בדברי ההסבר להצעת ההחלטה המתוקנת נקבע כי החברה השיגה את מטרותיה בכך שפינתה את הרובע ושיקמה אותו, וכי את הפעילות שביצעה בעת כתיבת ההצעה אפשר לנהל באמצעות חברה ממשלתית אחרת ובכך לפעול ביעילות ולחסוך כסף. גם הצעה זו לא נדונה בממשלה.
באפריל 2005 שלח יצחק הרצוג, שר הבינוי והשיכון דאז, מכתב למנהל רשות החברות ובו נאמר כי הוא מתנגד בכל תוקף להצעת ההחלטה האמורה והציע כי תבוצע עבודת מטה שנועדה, בין השאר, לשקול חלופות בעניין הרחבת תחומי פעילותה של החברה.
בדוח מבקר המדינה בשנת 2005 נאמר:
באוקטובר 2009, הוועדה לענייני ביקרות המדינה, חזרה והמליצה לממשלה לפרק את החברה. המלצת הוועדה הייתה לפרק את החברה, לחלוטין או לכל הפחות מכל פעילותה האופרטיבית, תוך השארת סמכויות אחזקת הנכסים הציבוריים-לאומיים וניהולם בידי החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי, או בידי חברה ממשלתית אחרת. הוועדה אף הגדילה לעשות כאשר המליצה על תאריך יעד לפירוק החברה - ינואר 2013.
דוחות מבקר המדינה.
מבקר המדינה פרסם שלושה דוחות ביקורת בענייניה של החברה, הראשון בשנת 1981, השני בשנת 1992 והשלישי בשנת 2005, ממצאי הדוחות העיקריים:
מיזמי החברה.
חניון הרובע.
בתוכנית המתאר המקורית של הרובע משנות השבעים נכללה תוכנית לבניית חניון ובו ארבעה מפלסים ומעליו מיזם מסחרי. על פי התוכנית, תהיה הגישה אל החניון דרך מנהרה שתיחפר מתחת לחומות העיר העתיקה, בסמוך לשער ציון, והוא יכיל כ-1,300 מקומות חניה למכוניות פרטיות ותוספת לאוטובוסים. לאחר מאבק ממושך של החברה להגנת הטבע, שחששה מההרס הצפוי של אתרים ארכאולוגים ומפגיעה ביציבות חומות העיר העתיקה במקום, שונתה התוכנית.
במקום זאת, יושר חלק מהשטח ונסלל חניון שבו כ-200 מקומות חניה. החניון פעל בלא רישיון עסק עשרות שנים. בשנת 2001 הגישה עיריית ירושלים כתב אישום נגד החברה בגין הפעלת החניון בלא רישוי. בשנת 2003 קבע בית המשפט לעניינים מקומיים בירושלים כי על החברה להפסיק את הפעלת החניון. רק בשנת 2007 הוסדר העניין. כמו כן, במשך שנים רבות נהגה החברה למכור כ-1,000 תווי חניה שנתיים לחניון הרובע, הן לתושבי הרובע והן לאחרים, בעוד שמספר מקומות החניה בחניון הוא 200 בסך הכול.
בנובמבר 2004 אישר הדירקטוריון החברה לחדש את התוכנית לבניית חניון רב-מפלסי תת-קרקעי ומעליו בינוי אורבני של כ-18,000 מ"ר, שיכללו תמהיל משולב של מגורים, מסחר, מלונאות ושטחי ציבור אחרים. הדירקטוריון הודיע שהתוכנית נמצאת בשלבי תכנון סופיים על ידי האדריכלים משה ספדי ודוד שרקי, אך הפרויקט לא קודם בפועל. באוגוסט 2015, הודיע איתי בצלאל, מנכ"ל החברה הנכנס, כי תוכנית מתאר חדשה נמצאת בשלבי תכנון מתקדמים. על פי התוכנית, ייחפר חניון תת־קרקעי שיכיל 600 מקומות חניה, ובנוסף לכך ייבנו 150 חדרי מלון בשילוב קומות מסחר.
שיקום בית הכנסת ה"חורבה".
מיזם שיקום בית הכנסת ה"חורבה" ושחזורו. בית כנסת זה נבנה לראשונה בתחילת המאה ה-18 ושימש כאחד ממרכזי הפעילות הדתית של היהודים בארץ ישראל עד קום המדינה. המבנה נהרס במלחמת השחרור כשהאתר נכבש בידי הצבא הירדני. לאחר מלחמת ששת הימים עלו מספר הצעות בנוגע לשחזור בית הכנסת או להקמת אחר במקומו, ואף התקיימה תחרות אדריכלים בינלאומית, אך לבסוף נדחו ההצעות והחורבה לא נבנתה מחדש. ההריסות נותרו כזכר לחורבן הרובע, ושוחזרה רק קשת תומכת אחת מבין הארבע המקוריות, שהפכה לאחד מסמלי הרובע והעיר. לצד ההריסות הוקמה כיכר החורבה. בראשית המאה ה-21 הוחלט על שחזור מבנה בית הכנסת בצורתו ההיסטורית, וב-2010 הוא נחנך ונפתח למתפללים ולציבור.
שיקום קמרונות "כנסיית הניאה".
כנסיית הניאה הוא כינוי של "הכנסייה החדשה על-שם מרים אם ישו", כנסייה ענקית קדומה שהייתה קיימת בירושלים בין שנת 543 לספירה ועד המאה התשיעית או העשירית.
בחלקו הדרומי של הרובע היהודי, ממזרח לקצהו הדרומי המשוער של רחוב הקרדו, ובמקום שבו אמורה הייתה להימצא על פי מפת מידבא, נחשפו בעומק רב שרידיה של כנסיית "הניאה", בשני אתרים שנחפרו: בשטח בתי מחסה ומחוץ לקו חומת העיר העתיקה השרידים המרשימים המחישו את גודל הכנסייה. המרשימים בשרידים הארכיטקטוניים של הכנסייה הם של קמרונות התמך - מונומנט ארכיטקטוני יחיד במינו בירושלים. קמרונות התמך מחולקים לשישה אולמות גבוהים, מקומרים ומטויחים הנשענים על אומנות מאסיביות. במרומי הקיר הדרומי נתגלתה כתובת טיח ביוונית המציינת את הקמת כנסיית "הניאה" על ידי הקיסר יוסטיניאנוס.
בשנות השמונים פיתחה החברה את הקמרונות כאתר ארכאולוגי תיירותי. הקמרונות שפצו וחזקו ומעליהם נבנה אמפיתיאטרון. עקב התנגדות החרדים לקיומו של האמפיתיאטרון, הוא כוסה ברובו באדמה ונשתל בו גן וכן הותקנו בו מתקני שעשועים. המקום נקרא "גן התקומה" ובחלק המערבי גם מרוכזים מתקני הספורט. מאז אתר קמרונות "כנסיית הניאה" מתחת לאמפיתיאטרון סגור ואין אליו גישה לציבור.
אלכסנדר בורטניקוב
אלכסנדר ואסילייביץ' בורטניקוב (ברוסית: Александр Васильевич Бортников; נולד ב-15 בנובמבר 1951 בפרם) הוא ראש שירות הביטחון הפדרלי הרוסי. בורטניקוב מונה לתפקיד על ידי נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ב-12 במאי 2008.
ביוגרפיה.
בשנת 1973 סיים לימודים במכון למהנדסי רכבות על שם אוברזצוב בלנינגרד. במשך כשנתיים עבד כמהנדס. ב-1975 השלים את לימודיו בבית הספר הגבוה של הקג"ב על שם דזרז'ינסקי במוסקבה. מ-1975 ואילך עסק במבצעי סיכול ריגול במחוז לנינגרד, ועד 2003 שימש כסגן ראש סניף שירות הביטחון הפדרלי בסנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד. מ-1 ביולי 2003 עד 28 בפברואר 2004 כיהן כראש מינהל שירות הביטחון הפדרלי בסנקט פטרבורג ובמחוז לנינגרד.
ב-2 במרץ 2004 עבר למוסקבה ומונה לסגן מנהל שירות הביטחון הפדרלי, וראש המחלקה לביטחון כלכלי של פ.ס.ב. מ-11 ביולי 2004 שימש כמנהל שירות הביטחון הכלכלי.
ב-12 במאי 2008 מונה בורטניקוב לראש שירות הביטחון הפדרלי. במסגרת תפקידו כמנהל הארגון הוא מכהן גם כיו"ר הוועדה הלאומית ללוחמה בטרור.
בשנת 2006 קודם לדרגת גנרל ארמייה - הדרגה הצבאית השנייה במעלה בצבא רוסיה. במהלך השירות קיבל מספר עיטורים.
ראשי שירות הביטחון הפדרלי
ניקולאי פטרושב