קריירה.
קולנוע.
ווהן החל את דרכו בקולנוע בתפקיד קטן בסרט "עשרת הדיברות", בסרט המדע בדיוני של רוג'ר קורמן "איש מערות צעיר" ובמספר מערבונים. התפרסם בפעם הראשונה בדרמה "צעירי פילדלפיה" בתפקיד צ'סטר גווין עליו היה מועמד ווהן לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
ווהן המשיך את התנופה שלו בשנות ה-60 בהן כיכב במערבון "שבעת המופלאים" בתפקיד האקדוחן לי, במותחן "בוליט" בתפקיד הפוליטיקאי וולטר צ'יימלרס עליו היה מועמד לפרס באפט"א ובסרט המלחמה "הגשר על הרמאגן" בתור הקצין הגרמני פול קרוגר. ב-1974 שיחק בסרט האסונות המצליח "המגדל הלוהט" בתפקיד הסנטור גארי פארקר.
בשנות ה-80 שיחק ווהן בסרט הפעולה המדע בדיוני "הקרב מעבר לכוכבים" בתפקיד המתנקש גלט, בקומדיה של בלייק אדוארדס " S.O.B." בתור דייוויד בלאקמן נשיא חברת ההפקה קפיטול, בסרט הפעולה של מנחם גולן "מחץ הדלתא" בתפקיד הגנרל וודבריג' וב"סופרמן 3" בתפקיד המולטימיליונר רוס וובסטר.
את תפקידיו הקולנועים האחרונים עשה ווהן בקומדיות "פוטי טאנג" של לואי סי. קיי. בתפקיד דיק לקטר, "כדורסל" של דייוויד צוקר בתפקיד בקסטר קיין ו"הדירה של ג'ו" בתור הסנטור דגארטי.
טלוויזיה.
ווהן הגיע למעמד של כוכב בשנות ה-60 לאחר שהופיע בסדרת הריגול "האיש מאנק"ל", על הופעותיו בארבע עונות הסדרה בתור הסוכן החשאי נפוליאון סולו הועמד ווהן לשני פרסי גלובוס זהב. לאחר ההכרה שקיבל שיחק ווהן בסדרה הבריטית "המגנים" שיצר גארי אנדרסון בתפקיד הארי ראול - מפקד כוח הבלשים הפרטיים בלונדון.
בשנת 1978 זכה ווהן בפרס אמי על הופעתו במיני סדרת הדרמה הפוליטית "וושינגטון: מאחורי דלתיים סגורות".
בשנת 1982 השתתף בעיבוד של חברת הטלוויזיה ABC לספר "בתוככי הרייך השלישי" בתפקיד הגנרל הנאצי ארהרד מילך. ווהן השתתף בשנת 1986 בעונה החמישית של סדרת האקשן הפופולרית "צוות לעניין" בתפקיד גנרל האנט סטוקוול.
לקראת סוף שנות ה-90 הופיע ווהן בסדרת המערבונים "שבעת המופלאים" בתפקיד השופט אורן טרוויס. בשנים האחרונות הופיע ווהן בתפקיד הנוכל המזדקן אלברט סטרולר בסדרה הפשע הבריטית "הנוכלים".
חיים אישיים.
ווהן היה נשוי משנת 1974 לשחקנית לינדה סטאב ואב לשתי בנות.
בשנת 1998 זכה לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
נפטר ב-11 בנובמבר 2016, בעיר ניו יורק בארצות הברית, לאחר מאבק במחלת הסרטן מסוג לוקמיה.
גדעון הרמט
גדעון "גידי" הרמט (נולד בשנת 1961) הוא אתלט ישראלי בעבר. אלוף ישראל 6 פעמים ברציפות ושיאן ישראל במשך 11 שנים בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה.
הרמט נולד וגדל בקיבוץ יד חנה. התאמן בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכת יעקב בורנשטיין.
באליפות בתי הספר העל יסודיים במחוז מרכז שנערכה במרץ 1979 זכה הרמט במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.01 מטר ושיפר את השיא הישראלי של אורי בראון (2.00 מטר) ועבר לראשונה בחייו את "מחסום" 2 מטרים.
שיאן ישראל ואלוף ישראל.
בתחרות האתלטיקה במסגרת כינוס הפועל ה-11 שנערכה ברמת גן בתחילת מאי 1979 קבע הרמט בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.02 מטר. באותה שנה הוא שיפר את השיא הישראלי 5 פעמים נוספות והעמיד אותו על 2.10 מטר, לאחר שזכה במדליית זהב באליפות ישראל בקפיצה לגובה.
בתחרות שנערכה ב-24 במאי 1980 קבע הרמט בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.11 מטר לפני אנדרי סורין (2.06 מטר). בהמשך השנה הוא שיפר עוד 3 פעמים את השיא והעמיד אותו על 2.14 מטר, לאחר שזכה במדליית זהב באליפות ישראל בקפיצה לגובה לפני רונן הוד (2.07 מטר) ואנדרי סורין (2.05 מטר).
הרמט התגייס לצה"ל, שירת כמדריך ספורט בווינגייט ואחר כך ביחידת חינוך בגבעת אולגה.
באליפות הפועל שנערכה ב-20 ביוני 1981 קבע הרמט בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.15 מטר, לפני אנדרי סורין (2.05 מטר). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ב-4 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 2.16 מטר. שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה האחת עשרה שנערכה באצטדיון שבהדר יוסף ב-13 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בשיא ישראלי חדש של 2.17 מטר, אחרי ג'ייסון מייזלר מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 2.19 מטר ולפני אנדרי סורין (2.08 מטר). שיאו הישראלי החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי רוגל נחום (2.18 מטר).
ב-19 במרץ 1982 יצאו הרמט, בלווית מאמנו יענקל'ה בורנשטיין וחברו למקצוע הקפיצה לגובה אנדרי סורין למחנה אימונים באסטפונה, ספרד. במחנה זה התאמנו יחד עם טובי הקופצים לגובה בגרמניה, בהדרכת מאמנם הנודע, היוגוסלבי דרגאן טנצ'ץ. ביום הרביעי לשהותם בתאריך ב-23 במרץ, נפטר בורנשטיין במפתיע משבץ מוחי והרמט וסורין חזרו מיד לישראל.
הרמט וסורין בחרו להמשיך להתאמן אצל המאמן הוותיק סימון קריצשטיין, עולה חדש מרוסיה עם רקע עשיר באימון, אם כי לא בקפיצה לגובה. בשנתיים הבאות נסוג הרמט בתוצאותיו ולא קפץ מעל גובה של 2.10 מטר.
בשנת 1984, בשנה האולימפית, עבר הרמט להתאמן אצל יהודה מור מראשון לציון, שהתמחה באימון קופצים לגובה. לאחר מספר חודשים קבע הרמט תוצאה של 2.15 מטר ושב לכושרו הטוב. באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.16 מטר, לפני סורין (2.06 מטר) וצפריר מינצר (2.06 מטר). הרמט כשל במעט בניסיונו לעבור גובה של 2.19 מטר, שהיה מעניק לו כרטיס כניסה לאולימפיאדת לוס אנג'לס.
1985–1986.
הרמט התאמן שנתיים נוספת בהדרכת חברו אנדרי סורין ופרש מהאתלטיקה בסיום 1986.
הרמט זכה פעמיים נוספות ברציפות באליפות ישראל בקפיצה לגובה.
חיים אישיים.
בשנת 1986 הוא פרש מספורט תחרותי ולאחר שנה התחתן ועבר לגור בדנמרק, שם הוא חי עד היום.
עוגיית פלורנטין
עוגיות פלורנטין (מכונות גם עוגיות פלורנטינר או פלורנטינים, על שם העיר פירנצה) הן עוגיות איטלקיות פריכות, המוכנות בדרך כלל בצורת ריבועים דקים, עשויות דבש, קרמל, שקדים ופירות יבשים. לרוב אינן מכילות קמח או ביצים.
הייחוד שלהן בכך שראשית מבשלים את הבצק, ואז אופים אותו. השילוב הדקורטיבי המתקבל מהשקדים והפירות היבשים נתן לעוגיות את שמן הנוסף, "עוגיות תחרה". ברוב הגרסאות מצפים את העוגיות בשוקולד מריר מומס, ומקשטים בעיטורים עדינים.
בגרסה הישראלית של עוגיות אלה מחליפים לעיתים את הפירות היבשים בקליפות תפוז מסוכרות.
הורמוזד רסאם
הורמוזד רסאם (בסורית: ܗܪܡܙܕ ܪܣܐܡ; 1826- 16 בספטמבר 1910) היה ארכאולוג, אשורולוג ודיפלומט בריטי ממוצא אשורי נוצרי. בין תגליותיו החשובות לוחות חרס שהכילו את עלילות גילגמש ואת הכרזת כורש.
ביוגרפיה.
רסאם נולד במוסול שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית (היום בעיראק) למשפחה שהייתה שייכת לכנסייה הקתולית הכלדאית (Chaldean Catholic Church) השייכת לכנסייה האשורית. אביו אנטון רסאם היה ממוסול ושימש בתפקיד סגן הבישוף בכנסייה האשורית. אמו תרזה הייתה מחלב בסוריה. הוא היה הבן הצעיר והיו לו שבעה אחים. אחיו כריסטיאן היה הקונסול הבריטי הראשון במוסול. בשנת 1846 בהיותו בן 20, נשכר על ידי הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד להיות אחראי ולפקח בחפירות בנינוה. לייארד שבאותה תקופה היה באזור במסגרת משלחת החפירות הארכאולוגיות הראשונה שלו, התרשם מיכולותיו ולקח אותו תחת חסותו. הם נשארו חברים כל ימי חייהם. לייארד דאג לשלוח אותו ללימודים במגדלנה קולג' (Magdalen College) באוניברסיטת אוקספורד, שם למד במשך שנה וחצי ולאחר מכן חזר עם לייארד לעיראק במסגרת משלחת החפירות השנייה של לייארד שהתקיימה בין השנים 1851-1849.
בשנת 1852 נבחר לייארד לפרלמנט וחזר לעיסוקיו הפוליטיים. רסאם המשיך בעבודת השדה. הוא המשיך לחפור בנינוה, באותה עת היה ויכוח בין הצרפתים והאנגלים למי יש את הזכות לחפור באתר, ולכן הוא חפר בלילה. בין השנים 1854-1852 הוא חפר בכלח ובנינוה שם גילה מספר תגליות חשובות ביניהן לוחות החרס שזוהו לאחר מכן כעלילות גילגמש, הארמון של אשורבניפל, ספריית אשורבניפל ותבליט צייד של אריה של המלך אשורבניפל.. הוא היה הראשון שחפר בדילבת, עיר מדינה שומרית מדרום לבבל.
באפריל 1853 חזר רסאם לאנגליה ובעזרת לייארד החל בקריירה של דיפלומט. הוא הוצב בקונסוליה של עדן. בשנת 1866 פרץ משבר בינלאומי באתיופיה כשמסיונרים בריטיים נלקחו כבני ערובה על ידי הקיסר האתיופי תוודרוס השני. אנגליה החליטה לשלוח את רסאם למשימת תיווך כשליח של המלכה ויקטוריה מתוך תקווה שהוא יצליח לפתור את הבעיה בדרכי שלום. לאחר שעוכב במשך כשנה בעיר מאסאווה באריתריאה, הוא קיבל אישור מהקיסר להיכנס לאתיופיה. בעקבות מרד בפרובינציית תיגראי נאלץ לצאת למסע במסלול עוקף דרך העיר כסלא (Kassala) במזרח סודאן, מטמה (Metemma) עיר בצפון אתיופיה, דרך החוף המערבי של אגם טאנה עד שפגש את הקיסר באזור גוג'ם.
בתחילה נראה היה ששליחותו מצליחה בידו, הקיסר שיכן אותו בעיירה לחוף אגם טאנה ושלח אליו מתנות רבות. בנוסף העביר הקיסר את הקונסול הבריטי ואת בני הערובה לשהות יחד אתו. לאחר מכן שינה הקיסר את גישתו כלפיו והפך אותו גם לאסיר. רסאם הוחזק במשך שנתיים, עד לשחרורו בשנת 1868 על ידי כוחות משולבים של חיילים אנגליים והודים בפיקודו של רוברט נפיר (Robert Napier) שהגיעו במסגרת המשלחת הצבאית לאתיופיה כדי לשחרר את בני הערובה. בעקבות האירוע נפגע שמו של רסאם כדיפלומט והוא נתפס כחלש וחסר השפעה.