התנועה הוקמה בשנת 2007 על ידי יחזקאל רוזנבלום, ישראל פכטר וחנוך ורדיגר, בנו של אברהם ורדיגר, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת פועלי אגודת ישראל. הקמת המפלגה הייתה חידוש בכך שערערה על שלטון היחיד של המפלגות החרדיות הממוסדות יהדות התורה וש"ס והתיימרה, בפעם הראשונה מאז נעלמה מפלגת פועלי אגודת ישראל מהמפה הפוליטית, לייצג את החרדים העובדים או המודרניים, ללא הבדלי העדות המקובלים במגזר החרדי. הקמתה תוארה כ"אופוזיציה עממית חצופה של חרדים מודרניים, שמתנערים משלטון העסקנים והחצרות". בבסיס הקמת המפלגה עמדו עקרונות אזרחיים־מקומיים: ערעור ההתנהלות הקהילתית של הממסד החרדי והרשויות המקומיות שלו ושיפור השירות הניתן לתושבים. כך תיאר זאת אחד ממייסדי המפלגה, עו"ד יחזקאל רוזנבלום:
נציגי הציבור של החברה החרדית, ממונים לתפקידיהם בידי תת־קבוצות מתוך החברה. ובפועל הם מחויבים לאותן תת־קבוצות שתומכות בהם. זה גורם לחלוקת משאבים סקטוריאלית ]...[ אנחנו לא שליחים של ציבור מסוים. אנחנו באים מרחבי הפאן־חרדיות. ככאלו אנו אנטי־סקטוריאליים. אנו רואים את כלל הציבור באופן שווה ודואגים לאיש הקטן. הציבור כולו יוצא נשכר מכך ]...[ דיברנו על יושרה, על הגינות, ועל צדק וטוהר המידות. מעצם קיומנו כתנועה אנו משפרים את טוהר המידות, כי יודעים שאנו לא מחויבים לממסדים הפוליטיים הקיימו. אנו דוגלים בשירות לכל אדם, בלי קשר לשיוכו הקהילתי.
התמודדות בבחירות.
התנועה התמודדה לראשונה בבחירות המקומיות בשנת 2007 בעיר ביתר עילית והצליחה להכניס נציג אחד מטעמה. שנה לאחר מכן התמודדה התנועה גם בעיר בית שמש והצליחה להכניס נציג נוסף. בבחירות לרשויות המקומיות של 2013 הריצה התנועה רשימות בחמש ערים חרדיות או מעורבות: בית שמש, ביתר עילית, אלעד, עמנואל וירושלים. בבחירות אלה התנועה כשלה בבחירות רוב הערים בהן התמודדה, למעט בעיר ביתר עילית בה נבחר נציג התנועה ישראל פכטר כחלק מהרשימה החרדית המאוחדת שהתמודדה באותן בחירות. בבחירות לרשויות המקומיות של 2018 המפלגה נמנעה מלהגיש רשימות עצמאיות (ישראל פכטר, נציג המפלגה בביתר עילית, התמודד ברשימת "אנשים" שזכתה במושב אחד במועצה אך הוא עצמו לא נבחר), ולמעשה חדלה מלתפקד.
רבחי כמאל
רבחי כמאל (בערבית: ربحی كمال; 1913 - 1979) היה סופר, מורה ושדרן רדיו פלסטיני. נודע ביישוב בשל שליטתו בשפה העברית והרצאותיו בחוגים שונים, ולאחר קום המדינה כקריין העברי של רדיו קול דמשק. כמאל היה מרצה לשפות שמיות באוניברסיטת דמשק, האוניברסיטה הערבית של ביירות ואוניברסיטת ירדן. חיבר בין היתר את "המלון החדש עברי ערבי", ואת ספר הלימוד "עברית בלי מורה", שהיה ספר הלימוד הראשון ללימוד עצמי של השפה העברית במדינות ערב.
קורות חיים.
בארץ ישראל.
רבחי כמאל נולד בשנת 1913 בירושלים. אביו, תאופיק כמאל, היה אימאם במסגד נביא עוכשא, אשר נמצא כיום ברחוב שטראוס. האב נמנה עם האופוזיציה למופתי כאמל אל-חוסייני, וקיים קשרי ידידות עם האגרונום חיים מרגליות קלווריסקי. בצעירותו הרבה כמאל להתרועע בקרב הילדים היהודים, ולמד בבית הספר של כי"ח בירושלים. בגיל 19 נסע כמאל למצרים על מנת ללמוד בבית המדרש למורים דאר אל-עלום, שם למד אצל ישראל בן-זאב עברית, ארמית סורית ופילולוגיה שמית. לאחר חזרתו לישראל הרחיב את חבר מרעיו היהודים, ואף היה בין הסטודנטים הערבים הראשונים באוניברסיטה העברית. בשנת 1933 פרסם כמאל בעיתון המצרי "אלסיאסה" תרגום ערבי להקדמתו של מנחם קפליוק לתרגום העברי של האוטובוביוגרפיה "ימים" לטהא חוסיין. בשנת 1935 תרגם כמאל לערבית חלקים מ-"מגילת האש" של חיים נחמן ביאליק
באותה תקופה החל כמאל להרצות בפני יהודים בנושאי חינוך ותרבות ערביים. בשנת 1940 שידר כמאל סדרת שיחות בנושא החינוך הערבי ב-"קול ירושלים". בשנות מלחמת העולם השנייה ניהל כמאל הקראות שירה עברית רבות, בין היתר מול חברי ברית שלום והליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי. כמאל השתתף באופן קבוע באירועי עיתון העיתונאים בקולנוע מוגרבי, שם הקריא שירים מאת דוד פרישמן בנושא גירוש ספרד, ומשירי יהודה הלוי ושאול טשרניחובסקי. כמו כן ניהל כמאל באירועים אלה הרצאות בנושאי האסלאם והנאציזם, ששודרו מאוחר יותר גם ברדיו. בשנת 1941 הרצה כמאל באירועים אלה על רדיפות המוסלמים בתקופת האינקוויזיציה הספרדית. ההרצאות זכו לשבחי העיתונות הן בשל תוכן, והן בשל העברית הרהוטה של כמאל.
באותה שנה הרצה כמאל מול חברי "הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי-ערבי", ארגון שקם בעקבות התפרקות ברית שלום. באירוע, כמאל דקלם שירה עברית והוסיף לה את תרגומו הערבי, וסיים בנאום בנושא אסלאם ודמוקרטיה בו קרא לאחווה שמית. כמאל התיידד עם אנשי ברית שלום, ביניהם יהודה לייב מאגנס, ארנסט סימון וורנר סנטור; דירתו בשייח' ג'ראח הייתה מקום למפגשי קבע בין יהודים לערבים אף בשנות המרד הגדול. כמאל נמנה בין החוגים הספרותיים של יצחק שמוש וישראל בן-זאב, ואף סייע לאחרון בהכנת ספר הלימוד "הערבית המדוברת".
בשנות הארבעים החל כמאל ללמד בקורסים ללימודי ערבית מטעם הוועד הלאומי. כמאל פרסם בעיתונות העברית, וסייע למרצים באוניברסיטה העברית בהכנת פרסומים והגהות. בשנת 1945 כמאל נישא לריפקה, בת דודתו.
לאחר מלחמת העצמאות.
בעת מלחמת העצמאות הותקף כמאל בידי מתפרעים יהודים בעת שנכנס לרחוב הסולל (כיום רחוב החבצלת). לפי עדותו של גבריאל שטרן, כמאל ניצל לאחר שאישה יהודיה צעקה כי כמאל יהודי. לאחר מכן, הוחבא כמאל בידי אנשי ההגנה בחנות הספרים "העתיד" שברחוב הסולל, והועבר בידי כוחות משטרה למקום בטוח. למחרת האירוע, פרסם עיתון "דבר" גינוי כנגד המתפרעים, וטען כי כמאל הוצא מן המקום בשלום. עם זאת, לאחר זמן לא רב פוצץ הבית בו התגורר כמאל באחת מפעולות התגמול. אנשי המוסדות הלאומיים הביאו צער על המעשה, שכן גם בעל הבית, אחמד כינאני, נחשב לשוחר שלום, אולם כמאל נותר חסר כל, ויצא כפליט אל קרובי משפחתו בדמשק.
עם הגעתו לסוריה בשנת 1948 החל כמאל ללמד עברית במשרד הביטחון הסורי, וכן ללמד עברית, ארמית וארמית סורית באוניברסיטת דמשק. כמו לימד כמאל ערבית במשרד הביטחון הסורי. חומר הלימוד אותו כמאל העביר כלל היסטוריה ישראלית עתיקה, שירת ימי הביניים, וכן דקדוק עברי בפברואר 1954 החל כמאל לעבוד כקריין עברי ברדיו קול דמשק, ושידר דברי תעמולה המיועדים לציבור הישראלי.
לפי עדות יהודה כרמי, רב החובל של ספינת הדיג הישראלית "נחמן", שנעצרה בידי השלטונות הסוריים בעת שחזרה ממסע דיג בחופי טורקיה, כמאל השתתף בחקירת אנשי הספינה בעת שהם שההו בכלא בלטקיה.
בשנת 1970 חיבר כמאל עבודת דוקטורט באוניברסיטת מדריד, בנושא שירת ספרד בימי הביניים. באותה שנה פרסם כמאל את הספר "אל־עבריה מן עיר מועלם" (עברית ללא מורה) שהיה ספר הלימוד הערבי הראשון בנושא השפה העברית שיועד להפצה בשפה העברית. לצד התרגילים הספר הכיל מילון של מונחים צבאיים וביטויים חברתיים ומדיניים; עותקי הספר הופצו גם בשטחי הגדה המערבית. באותו עשור, חיבר כמאל את "המלון החדש עברי ערבי", שהיווה מילון עברי ערבי מקיף, וכן מספר מחקרים בנושא שפות שמיות. בנוסף לעבודתו באוניברסיטת דמשק, הרצה כמאל בנושא השפה העברית באוניברסיטה הערבית של ביירות וכן כמרצה באוניברסיטת ירדן בנושא עברית, ארמית סורית, בלשנות השוואתית, שפות שמיות עתיקות וספרות.
כמאל נפטר בשנת 1979.
ג'ון מוריסון (מושל איידהו)
ג'ון טרייסי מוריסון (באנגלית: John Tracy Morrison; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו השישי בשנים 1903–1905.
ביוגרפיה.
ג'ון מוריסון נולד במחוז ג'פרסון שבפנסילבניה. ב-1886 הוא נשא לאישה את גרייס דרלינד מקיי. ב-1887 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ווסטר. ב-1890 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קורנל ועבר לקולדוול, איידהו, שם הוא היה לעורך דין מצליח וחבר פעיל בכנסייה הפרסביטריאנית המקומית. חמש פעמים הוא שימש כחבר באספה הלאומית של הכנסייה.
ב-1891 היה מוריסון פעיל בייסוד הקולג' של איידהו, שימש כאחד מחברי הסגל המקוריים שלו, ולימד אנגלית והיסטוריה. ב-1863 הוא היה לחבר בחבר הנאמנים של המוסד, תפקיד בו הוא שימש עד 1904.
ב-1896 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בבית המחוקקים של איידהו, ובשנים 1897–1900 הוא שימש כיושב ראש הוועדה המרכזית של המפלגה הרפובליקנית באיידהו.
ב-1902 נבחר מוריסון כמועמד הרפובליקנים למשרת מושל איידהו. הוא נבחר לתפקיד לאחר שהביס את המושל הדמוקרטי המכהן, פרנק האנט. במהלך כהונתו כמושל, הונהגה מערכת לבדיקת מידות ומשקלות של המדינה, חוקק חוק לאספקת מזון לעניים, והוקם בית ספר רפורמיסטי בסנט אנתוני.
ב-1904 ביקש מוריסון להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל, אך הוא לא נבחר בבחירות המקדימות של הרפובליקנים, ותחת זאת נבחר פרנק גודינג. לאחר תום כהונתו כמושל בינואר 1905, שב מוריסון לקולדוול, וחידש את עיסוקו בעריכת דין.
ג'ון מוריסון נפטר בבויסי ב-20 בדצמבר 1915. הוא נטמן בבית הקברות מוריס היל שבעיר.
ארגין אטמאן
גביע הנשיא הטורקי בכדורסל
קומפדיה