אירן בראט (במקור פרוינד, בהונגרית: Barát Irén; טמשוואר, 15 ביולי 1890 – בודפשט, 18 בינואר 1972) הייתה רופאה יהודייה-הונגרייה, פולמונולוגית, זוכת פרס המדינה (1970). אחותו של בלה בראט (1888–1945) שהיה אדריכל והיסטוריון אמנות.
ביוגרפיה.
אירן בראט נולדה במשפחה יהודית כבתם של ארמין בראט (1860–1937) עיתונאי ומתרגם ושל יוליאנה רוט (1856–1939). את לימודיה התיכוניים השלימה בחלקו בעיר הולדתה ובחלקו בבודפשט. היא קיבלה את תואר הדוקטור לרפואה מאוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1914 וכמה שבועות לאחר מכן פרצה מלחמת העולם הראשונה. באותה תקופה הגישה מועמדות לתפקיד ונסעה לז'ילינה, שם אישטוואן רוסניאק (לימים נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים) היה הבוס שלה. כסטודנטית עבדה במכון לאנטומיה, לאחר מכן בפיזיולוגיה, ולבסוף במחלקה לפתולוגיה לצד אדן קרומפכר. מ-1917 עד 1924 הייתה תחילה מתמחה ולאחר מכן מרצה במרפאה הפנימית בראשות שאנדור קוראני ומ-1924 עד 1970, עד פרישתה, הייתה הרופאה הראשית של בית ההבראה על שם אליזבת, נסיכת בוואריה בבודהקסי (כיום שמו המכון הלאומי לשחפת ולפולמונולוגיה על שם קוראני). בין 1934 לבין 1971 הייתה מזכיר (ה) איגוד הרופאים ההונגריים לשחפת, בין השנים 1958 לבין 1964 הייתה נשיאת קבוצת טוברקולוזה (TBC) ושל האגודה לשחפת ולריאות (1964–1969).
אירן בראט הייתה אחת הדמויות המובילות בתחום מחלות הריאות בהונגריה.
עבודותיה העיקריות.
במקור:
בתרגום:
א-דרעיה
א-דרעיה (בערבית: الدرعية) היא כיום פרוור צפון-מערבי של ריאד, ערב הסעודית עם אוכלוסייה של 33,213 תושבים (נכון ל-2004). היישוב המקורי מורכב ממבני בוץ נמוכים, שאינם מיושבים כיום, וניתן לבקר בהם כמעין מוזיאון פתוח. התושבים המקוריים היו סוחרים וחקלאים, שעיבדו שטחים בוואדי הסמוך. א-דרעיה שימשה כבירת תחת השושלת הסעודית הראשונה משנת 1744 עד 1818. היא נחשבת לגרעין הווהאביה ולמשכן המקורי של בית סעוד. כיום, העיירה היא מקום מושבה של נפת א-דרעיה, הכוללת בין היתר גם את הכפרים אל-עוינה, ג'וביילה ואל-עמרייה, והיא חלק ממחוז ריאד.
ההיסטורית בא-דרעיה, ששימשה כבירה הראשונה של בית סעוד, הוכרזה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2010.
מיקום.
חורבות העיר העתיקה של א-דרעיה שוכנות משני צדי העמק הצר המכונה , הנמשך דרומה דרך ריאד ומעבר לה. החורבות, המורכבות כמעט לחלוטין ממבנים מלבני בוץ, מחולקות לשלוש נפות, א-מולאיביד, ע'סיבה וא-טוריף, השוכנות על גבי גבעות המשקיפות על העמק. מבין השלוש, א-טוריף היא הגבוהה ביותר, והיא נגישה בקלות לתיירים ברגל. חלק מחומת העיר, הבנויה על שולי הוואדי, וגם היא עשויה מלבני בוץ, עדיין קיימת יחד עם כמה מגדלי תצפית נמוכים.
העיר המודרנית בנויה בגובה נמוך יותר למרגלות הגבעה שעליה ממוקמת א-טוריף. מצפון לעיירה, בתוך העמק, מספר גנים, מטעי תמרים וחוות ואחוזות קטנות. סכר המכונה אל-אילב נמצא צפונה יותר.
היסטוריה.
א-דרעיה נוסדה בשנת 1446. במאה ה-15 היו יישובים רבים בנג'ד ושימוש אינטנסיבי יותר בנווה המדבר. אבן דיר, ראש האד-דיר, שבט בני חניפה מהג'יר, רצה לנצל טוב יותר את הוואדי ובשנת 1446 הזמין את קרוביו, שבט מוראדה מאזור אל-קטיף שבמפרץ הפרסי, להתיישב כאן. הם ייסדו את ההתנחלויות מולאיביד וע'סיבה בגדה המזרחית של הוואדי וקראו לאתר החדש א-דרעיה, שכלל גם את כל היישובים שהיו ממוקמים על כארבעת הקילומטרים של הוואדי שהיה בין שני האתרים.
ע'סיבה הייתה הבירה הראשונה של "נווה המדבר של הוואדי" של מוראדה בוואדי חניפה. עם זאת, הנג'ד הדרומי נשלט מאוחר יותר בתחילה מאל-אויינה (בצפון הוואדי ממערב לאל-ג'וביילה). בסוף שנות ה-80, הפך מוקרין בין מרשאן את א-טוריף לבירת א-דרעיה בגדה המערבית של הוואדי. משנת 1725 שלטה א-דרעיה בדרום נג'ד תחת מוחמד אבן סעוד (1735–1765), מייסד המדינה הסעודית הראשונה.
על הגדה המזרחית של הוואדי, מול א-טוריף, נמצאת בוג'אירי, שם התגוררה משפחתו של השייח' מוחמד אבן עבד אל-והאב (1703-1792) לאחר שגורשו מאל-עוינה. לאחר 1745, הוא הפך חשוב יותר מהשיח' מוחמד אבן סעוד, שהתגורר בא-טוריף. אבן סעוד הצטרף לתנועה הרפורמציה הווהאבית וכרת ברית עם האימאם מוחמד אבן עבד אל-והאב ב-1744. בית סעוד השתלט על רוב חצי האי ערב, התקדם לחג'אז, וכבש את מכה ב-1806.
בא-טוריף השלים האימאם (אימאם 1803–1814) את ארמונות סלווה. הבנאי המפורסם ביותר של אז בא-דרעיה היה אבן חזם.
הסולטן העות'מאני מהמוט השני רצה להגביל את הכוח החדש בחצי האי ערב. במהלך המלחמה הווהאבית-עות'מאנית, הוא שלח את המושל המצרי שלו, מוחמד עלי, למערכה נגד הסעודים בנג'ד.
נווה המדבר הותקף על ידי אבראהים פאשא, בנו של מוחמד עלי פאשה, בשנת 1818 ונפל לאחר שישה חודשי מצור בספטמבר באמצעות פרצה בצפון, לאחר התקפות קודמות לא מוצלחות על א-טוריף מדרום דרך ואדי שעיב צפאר. החברים החשובים ביותר של החמולה הסעודית נכלאו ובמקרים מסוימים נחטפו או הוצאו להורג.
בשנה שלאחר מכן, נהרסה א-דרעיה כליל והנפות א-טוריף וע'סיבה נותרו נטושים עד היום (היו ניסיונות התיישבות בא-טוריף בשנות ה-60 ועד שנות ה-90 שוחזרו הארמון הקדום של סעד וקאסר נאסר).
העיירה החדשה א-דרעיה נמצאת כשני קילומטרים מזרחית לוואדי חניפה. הבניינים ברובם בני שתי קומות.
אתרים עיקריים.
המבנים ההיסטוריים של העיר העתיקה כוללים:
את מתווה העיר עצמה ניתן ללמוד בקלות ב בעזרת דגם מפורט בקנה מידה גדול של העיר המוצג שם.
ג'ון באטיסט
ג'ונתן מייקל באטיסט (באנגלית: Jonathan Michael Batiste; נולד ב-11 בנובמבר 1986) הוא מוזיקאי ואיש טלוויזיה אמריקאי.
קריירה.
הוא הקליט והופיע עם אמנים בז'אנרים שונים של מוזיקה, ביניהם סטיבי וונדר, פרינס, וילי נלסון, לני קרביץ, אד שירן, רוי הרגרוב ומייביס סטייפלס. הוא הוציא שירים משלו והופיע ביותר מ-40 מדינות. באטיסט מופיע בקביעות עם להקתו Stay Human, ומופיע איתם מדי לילה בתוכנית האירוח הלילית, לייט שואו עם סטיבן קולבר מאז שנת 2015.
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
בשנת 2023 ישחק באטיסט בדרמת ההתבגרות המוזיקלית "הצבע ארגמן" אשר מבוסס על הרומן המצליח באותו שם מאת הסופרת האמריקאית אליס ווקר.
משטרת רמת גן
אושנה
מחוז אושנה (באנגלית: Oshana Region) הוא מחוז בנמיביה. אזור ערים מרכזיות של המחוז מהווה מרכז אורבני השני בחשיבותו במדינה לאחר עיר הבירה וינדהוק.
בשנים אחרונות אזור עירוני של המחוז עובר פיתוח משמעותי. רוב העסקים של צפון נמיביה מרוכזים שם. למרות זאת האזור סובל מתחבורה ירודה והעדר רשת כבישים מפותחת. לאחרונה הוקמו מסלולי המראה למטוסים בינוניים שניתנים להפעלה בשעות יום.
באזור קיימים שטחי גידול דוחן פנינה משמעותיים ובקר הבית. החלק הדומי של המחוז אינו מתאים לצורכי חקלאות.
מבחינה מוניציפלית המחוז מחולק ל-11 אזורי בחירה. בבחירות אחרונות שנערכו בשנת 2020 בכל האזורים נבחרו נציגי SWAPO שהיא המפלגה השולטת במדינה. בין היתר לפרלמנט המקומי נבחר אדולף היטלר אונונה.
ארסס (מלך פרס)
תוכנית וואזן
תוכנית וואזן (בצרפתית: Plan Voisin) היה רעיון לבנייה מחדש של מרכז פריז, שתוכננה על ידי האדריכל הצרפתי-שווייצרי לה קורבוזיה בשנת 1925. הפיתוח מחדש תוכנן להחליף אזור גדול במרכז פריז, על הגדה הימנית של נהר הסן. אף על פי שהרעיון מעולם לא יושם, הפרויקט הוא אחד מהידועים ביותר של לה קורבוזיה, ועקרונותיו היוו השראה לתוכניות רבות אחרות ברחבי העולם.
רקע.
העיר בת זמננו.
ב-1922 הציג לה קורבוזיה את "העיר בת זמננו" בסלון הסתיו; התוכנית הציגה קונספט אורבני אוטופי שנועד לאכלס שלושה מיליון תושבים בסדרה של גורדי שחקים. בעקבות התערוכה, לה קורבוזיה המשיך לעבוד על הפרויקט, ופיתח את התוכנית מקונספט לא ספציפי לאתר להצעה קונקרטית. הצעה זו ניתנה בחסות ידידו, בונה המטוסים והמכוניות האוונגרד גבריאל וואזן, שהאסתטיקה העיצובית המתקדמת שלו זכתה להערצה על ידי לה קורבוזיה.
מוטיבציה.
המוטיבציה של לה קורבוזיה לפתח את תוכנית וואזן נוסדה מתוך תסכולים מהעיצוב העירוני של פריז.
בעוד שאנשי המעמד הגבוה באזורים עירוניים רבים עברו לפרברים, התושבים הבורגנים של פריז בסוף המאה ה-19 נשארו ברובם במרכז העיר. נדחפים על ידי עליית מחירי הקרקע, עזבו הפריזאים העניים יותר לערי פחונים בפאתי העיר. ההפרדה הכלכלית החריפה בעקבות שיפוץ העיר של ז'ורז'-אז'ן אוסמן, שהפריד בין שכונות עשירות ועניות עם שדרות רחבות.
בתוך השכונות העניות של פריז, התפרצו מחלות קשות - שהוחמרו על ידי תנאי תברואה לקויים. שחפת, במיוחד, הייתה מרוכזת מאוד בשכונות העוני של העיר.
מאפייני התוכנית.
תוכנית וואזן כללה 18 גורדי שחקים זהים, שהיו פרוסים באופן שווה על פני מישור פתוח של כבישים, מדרכות ופארקים. גורדי שחקים אלה היו נצמדים ל"מודל לה קורבוזיאן" של יחידת מגורים, מרחב מחיה ועבודה מקיף והשראה מוקדמת לברוטליזם. הפיתוח העירוני הכיל 78,000 תושבים על פני שטח של 260 דונם. בניגוד גמור לשטח העירוני הצפוף שהתכוונה התוכנית להחליף, רק 12% משטחה של תוכנית וואזן אמור היה להיבנות. מתוך השטח הבנוי, 49% חולקו למגורים, בעוד שהשאר 51% היוו את כל יתר השימושים בשטח. כשליש מהשטח הפתוח היה שמור לשימוש כלי רכב, והשאר היה להולכי רגל בלבד.