בר/בת מצווה: חגיגות בר/בת מצווה למשפחות יהודיות שנותרו ברוסיה. מלבד הטקס הם השתתפו במחנות קיץ של הנוער הקונסרבטיבי. הפרויקט נמשך 3 שנים עם 15 נערים ונערות הכל מחזור.
לקריאה נוספת.
The Israel Connection and American Jews, David Mittelberg, Praeger Publishers, USA 1999, pages 101-117
תכתובות בנושא קבלת פנים בבית הנשיא הרצוג למשתתפי הפורום הכלכלי הראשון, כולל רשימת המשתתפים
תכתובות בענייני הפורום הישראלי עם לשכת נשיא המדינה חיים הרצוג, ארכיון המדינה
לשכת ראש-הממשלה יצחק שמיר - הפורום הישראלי - קשר יהודי ישיר
תכתובות בנושא יער הפורום הישראלי עם לשכת נשיא המדינה עזר ויצמן, ארכיון המדינה
חומרי ארכיון נוספים שאינם נגישים עדיין באופן מקוון.
"כנס מוריה החמישי", 1989 - סרט וידאו, ארכיון ספילברג, האוניברסיטה העברית
"הפורום הישראלי: פרופיל של שמואל בן-טובים", סרט וידאו, ארכיון ספילברג, האוניברסיטה העברית
"תכתובות בנושא כנסי הפרלמנטרים היהודיים", 1995 - 1998, בארכיון הציוני
"עלון הסברה של הפורום הישראלי", בארכיון הציוני
"פרוספקטים וחוברות של הפורום הישראלי", בארכיון הציוני
דיטמר בארטש
דיטמר גרהרד בארטש (בגרמנית: Dietmar Gerhard Bartsch; נולד ב-31 במרץ 1958) הוא פוליטיקאי גרמני המכהן כיו"ר משותף של סיעת די לינקה בבונדסטאג מאז 2015. קודם לכן שימש כמנהל הפדרלי של המפלגה. בארטש היה פעיל במפלגת האם של די לינקה, מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי והיה המנהל הפדרלי שלה בשנותיה האחרונות בטרם הוקמה מפלגת די לינקה.
הוא חבר בבונדסטאג מאז 2005. ברטש נבחר להיות מועמד המפלגה לתפקיד הקנצלר בשלוש מערכות בחירות עד כה: 2002, 2017 ו-2021.
ביוגרפיה.
בארטש נולד וגדל בשטרלזונד שבגרמניה המזרחית, הוא למד כלכלה פוליטית באוניברסיטה ללימודי כלכלה בברלין-קרלשורסט.
ברארטש הצטרף למפלגת השלטון המזרח גרמנית, מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ב-1977 והקים את ועדת החברים הצעירים של המפלגה כבר ב-1989. לאחר איחוד גרמניה מחדש הוא חבר למפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי. ב-1998 נבחר בארטש לבונדסטאג.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-2002, בארטש היה אחד מהמועמדים של המפלגה, אך המפלגה לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה והיא נותרה מיוצגת רק על ידי שני נציגים, שנבחרו באופן ישיר במחוזות שלהם. בעקבות כך, איבד בארטש את מקומו בבונדסטאג.
בינואר 2012 פורסם בדר שפיגל כי 27 מתוך 76 חברי מפלגת די לינקה שכיהנו כחברים בבונדסטג היו תחת מעקב של המשרד הפדרלי להגנת החוקה, כאשר אחד מהם היה בארטש. המעקב אחר רבים מהמפלגה, גם כאלו שאינם נחשבו מתנגדים לחוקת גרמניה ספג ביקורת מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת הירוקים ואף מהמפלגה הדמוקרטית החופשית. ב-2013 החליט בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה שהמעקב נקבע ללא סיבה ברורה והוא יפסק.
בארטש וחברתו להנהגת הסיעה שהרה ואגנקנכט היו ראשי המפלגה בבחירות שנערכו ב-2017. המפלגה נחלה כישלון וירדה מהמקום השלישי בגודלה למקום החמישי בגודלה לאחר שקיבלה כ-9.2% מהקולות ו-69 מנדטים.
במאי 2021, לקראת הבחירות הכלליות, הוכרז כי בארטש יוביל את המפלגה יחד עם ז'נין ויסלר.
בית הכנסת בבחריין
יחסי החוץ של ארמניה
מאז הכרזת העצמאות שלה בשנת 1991, יחסי החוץ של ארמניה ידעו עליות ומורדות רבות בניסיון לקיים יחסים רשמיים וידידותיים עם איראן, רוסיה ומדינות המערב. ארמניה חברה במספר ארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות (מאז 1992) וחבר המדינות (גם מאז 1992). למרות זאת, המחלוקת לגבי סכסוך נגורנו קרבאך והכחשת רצח העם הארמני גרמו למתיחות ביחסים עם שתיים משכנותיה, אזרבייג'ן וטורקיה.
משרד החוץ של ממשלת ארמניה הוא הגוף הגדול במדינה שמנהל יחסים דיפלומטיים במדינות העולם. מאוגוסט 2021, אררט מירזויאן מכהן בתפקיד שר החוץ של ארמניה.
ארגונים בינלאומיים.
ארמניה חברה בכיותר מ-70 ארגונים שונים מרחבי העולם. כמו:
המדינה משקיפה גם בארגון המדינות הבלתי מזדהות, ארגון מדינות אמריקה, הברית הפסיפית והליגה הערבית. כמו כן, היא שותפת דיאלוג בארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה ושלחה בקשה להצטרפות לבנק האסייני להשקעות בתשתיות.
היסטוריה.
רצח העם הארמני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, האימפריה העות'מאנית טבחה בארמנים שחיו בשטחה. מה-24 באפריל 1915, יום תחילת הטבח עד שנת 1923, נרצחו בין כמיליון לבין 1.5 מיליון ארמנים.
הכרת והכחשת רצח העם הארמני.
נכון לשנת 2021, כ-33 מדינות מכירות באירועים ההיסטוריים כרצח עם. הפרלמנטים של אוסטריה, אורוגוואי, איטליה, ארגנטינה, ארמניה, ארצות הברית, בולגריה, בלגיה, בוליביה, ברזיל, גרמניה, הוותיקן, הולנד, ונצואלה, יוון, לבנון, לוב, לוקסמבורג, לטביה, ליטא, סוריה, סלובקיה, פולין, פורטוגל, פרגוואי, צ'ילה, צ'כיה, צרפת, קנדה, קפריסין, רוסיה, שוודיה ושווייץ מכירים ברצח העם הארמני. עם זאת, יש ממשלות אזוריות שמכירות בנעשה. לדוגמה, ניו סאות' ויילס ואוסטרליה הדרומית באוסטרליה, וויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד בממלכה המאוחדת.
ארצות הברית.
ב-30 בינואר 2007, הוגשה הצעת חוק בבית הנבחרים של ארצות הברית שקראה לנשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' ווקר בוש, להכיר ברצח. הנשיא המאוחר לו, ברק אובמה, הביע את רצונו להכיר ברצח העם הארמני במהלך הבחירות לנשיאות. עם זאת, גם לאחר שנבחר, ארצות הברית עדיין לא הכירה בנאורע. ב-29 באוקטובר 2019, בית הנבחרים אישר לבסוף את הכרתו ברצח העם הארמני.
ישראל.
ישראל מכירה חלקית ברצח העם הארמני. זאת לאור העובדה כי ועדת החינוך, התרבות והספורט מכירות בטבח, אך ממשלת ישראל לא. במקום זאת, מקובל בממשלה להשתמש במונח "הטראומה הארמנית" עבור המעשים שנגרמו לארמנים. הגורם המרכזי לאי-הכרה ישראלית ברצח היא חשש במשבר דיפלומטי עם אזרבייג'ן וטורקיה, מי שדואגות להחרמת כל מדינה שמכירה בו.
במהלך כל שנותיה של מדינת ישראל מתמשך ויכוח בין הצד אשר תומך בהכרה ברצח העם הארמני, שטוען כי הטבח לארמנים היה כמו השואה ליהודים במלחמת העולם השנייה, לבין הצד שמתנגד להכרה, שחושב כי מעשה זה יגרום למתיחות רבה ביחסים עם טורקיה ואזרבייג'ן. בעקבות הקונפליקט, עד לשנת 1965 נמנעו נציגים ישראלים להשתתף בטקסי הזכרונות הארמניים.
הסכסוך על נגורנו קרבאך.
ארמניה מספקת תמיכה דיפלומטית וצבאית מלאה ברפובליקת נגורנו קרבאך בסכסוך המתמשך עליה, נגד הממשלה האזרית.
מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה.
הסכסוך המודרני על נגורנו קרבאך התחיל בשנת 1988, כאשר פרצו מחאות של תושבים ארמנים נגד השלטון האזרי באזור. מועצת נגורנו קרבאך הצביעה והחליטה על הצטרפותה לארמניה. בעקבות כך, זמן קצר לאחר מכן, החל סכסוך בקנה מידה גדול יותר נגד הארמנים שחיים באזרבייג'ן וכנגד האזרים שחיו בארמניה. ב-1990, לאחר מספר מאורעות אלימות בבאקו, סומגאיט וגנג'ה, הממשלה הסובייטית הכריזה על מצב חירום, הקימה מדינה חדשה בקרבאך ופלשה לבאקו במה שנודע כינואר השחור.
באפריל 1991, החל בחבל הקווקז מה שנקרא מבצע טבעת, שבו חיילים סובייטים ואזרים פלשו לארמניה וגירשו כמה אלפים מהם. המבצע עצמו הסתיים באוגוסט של אותה השנה עם קריסתה של ברית המועצות, אך הסכסוך לבסוף נהפך למלחמה כוללת. הצבא הרוסי החדש נישה פעמים רבות לגשר בין המדינות השכנות, אך ללא הועיל.
יותר מ-30,000 איש נהרגו במלחמה שבין 1988 ל-1994. במאי 1992, כוחות ארמנים פלשו לשושה וללצ'ין, ובכך, למעשה, הייתה לצבאם גישה רחבה יותר לנגורנו קרבאך. עד אוקטובר 1993, הצבא הארמני הצליח במשימתו להשיג את כל שטחי המדינה הזעירה ושטחים גדולים בדרום מערב אזרבייג'ן. באותה השנה, מועצת הביטחון של האו"ם אימצה ארבעה חוקים בנושא וקראה להפסקת אש משני הצדדים. גם לאחר ההצעה, הלחימה נמשכה עד מאי 1994, כאשר רוסיה לבסוף הצליחה לתווך בין הצדדים והשיגה הפסקת אש.
משא ומתן.
משא ומתן על פתירת הסכסוך נמשכים מאז 1992 בעזרת קבוצת מינסק, תחת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. קבוצת מינסק מנוהלת על ידי רוסיה, צרפת וארצות הברית ומטרה היחידה היא לשמור על יציבות בין הצדדים. למרות הפסקת האש שהושגה, המשיכו הכוחות של שתי המדינות לגבות כ-100 חיי אדם מדי שנה, בעקבות פעולות מוקשים, ירי מהגבול ועוד.
מאז 1997, קבוצת מינסק הציגה מספר אפשרויות שישמשו כפתרון לסכסוך. שלושתן נדחו. ב-1999, החל משא ומתן של נשיאי ארמניה ואזרבייג'ן על עתידן של המדינות בנושא. המשא ומתן נמשך בתיווך של ארצות הברית, צרפת ורוסיה עד ה-6 באפריל 2001. המדינות עדיין נמצאות בסכסוך מתמשך. לאזרחי ארמניה חל איסור להיכנס לשטחי אזרבייג'ן, ולאזרים אסור להיכנס לשטחי ארמניה.
מלחמת נגורנו קרבאך השנייה.
ביולי 2020 נהרגו ארבעה חיילים אזרים ונפצעו חמישה מירי של ארמנים. התקרית התרחשה כ-300 ק"מ משטח נגורנו קרבאך. מנהיגי המדינות של אזרבייג'ן וארמניה איימו על מלחמה. בספטמבר החמיר המצב כאשר ממשלת ארמניה הודיעה על גיוס כללי של חיילים, לאחר שטענה כי אזרבייג'ן פתחה נגדה במתקפה אווירית. בתגובה, האזרים כמו כן גייסו צבא. ראש ממשלת ארמניה, ניקול פשיניאן קרא לקהילה הבינלאומית ולטורקיה שלא יתערבו בסכסוך.
ב-27 בספטמבר הצדדים התחילו להילחם בפעם השנייה בתוך פחות מ-35 שנים. המדינות המשיכו להילחם כחודשיים, כאשר יש לאזרים 2,883 אבדות בחיילים ובאזרחים, ולארמנים 4,070 בסה"כ. המדינות הגיעו בפעם השנייה להפסקת אש בניצחון אזרי ב-10 בנובמבר. כיום, יש עדיין מתיחות רבה בין ארמניה, נגורנו קרבאך, אזרבייג'ן וטורקיה.
היחסים עם המעצמות.
ארצות הברית.