עידן שירת בצבא כמדריך קליעה בבסיסי גדנ"ע. עם שחרורו בשנת 1970 החל את לימודיו לתואר בוגר במתמטיקה וביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים שם המשיך לתואר שני באוניברסיטה בהדרכתם של פרופסור יצחק פרנס ופרופסור מיכה ספירא. בשנת 1976 החל עידן את לימודי הדוקטורט שלו בהדרכתם של פרופסור יצחק פרנס ופרופסור אמנון פזי. את לימודי הפוסט-דוקטורט השלים בשנים 1982–1985 במכון הלאומי לרפואה (NIH) בהנחייתו של פרופסור ווילפריד רול (W. Rall), שם פיתח מודלים מתמטיים של זרימת אותות חשמליים תאי עצב ובעצים הדנדריטים המרכיבים אותם .
בשנת 1985 הצטרף כחוקר למכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית ובשנת 2009 הצטרף כחבר במכון אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח. מאז 2017 מכהן עידן כראש המעבדה לחישוביות עצבית על שם פטריק דרהי. משנת 2005 הוא מוביל יחד עם פרופסור הנרי מרקרם מהמכון הטכנולוגי השווייצרי (EPFL) שבעיר לוזאן את פרויקט המוח הכחול במטרה לפתח מודלים מתמטיים מפורטים לחיקוי ולהבנת תהליכים עצביים המתרחשים ברשתות עצבים ריאליסטיות גדולות. משנת 2013 הוא שותף לפרויקט המוח האנושי האירופאי המשלב גישות תאורטיות, ניסוייות וקליניות במטרה לקדם את הבנת פעולת המוח הבריא והחולה.
עידן פרסם מאמרים רבים וערך מגזינים וספרים מדעיים שונים. הוא מיוזמי העיתון המדעי הבינלאומי הפתוח לכל Frontiers ובו הוא עורך מדעי של תחום המוח. לאחרונה הוא עורך את העיתון frontiers for young minds ומנהל את השלוחה הישראלית שלו ״פרונטירז – מדע לצעירים״, אשר מטרתו להנגיש את המדע והמחקר העכשוי לצעירים. כמו כן הוא העביר קורס מתוקשב רב-משתתפים על תאי עצב בפלטפורמה דיגיטלית קורסרה. עידן מתעניין בקשר בין מוח לאמנות וערך אסופת מאמרים בנושא זה.
שגב נשוי לוורד, אומנית ומרצה באקדמיה למוזיקה ומחול. לזוג שתי בנות.
פרויקט המוח הכחול
מירטל קורבין
ג'וזפין מירטל קורבין (באנגלית: Myrtle Corbin; 12 במאי 1868 טנסי - 6 במאי 1928) הייתה אישה מרובת רגליים. היא נולדה עם שני אגנים שונים מחוברים והיו לה זוג רגליים רגילות "חיצוניות" וזוג רגליים נוספות "פנימיות". נאמר שהיא יכלה להזיז את רגליה הפנימיות אבל הן היו חלשות מדי מכדי לשאת את משקל גופה. היא חיה כל חייה בטקסס, ארצות הברית.
חייה ועבודתה.
הוריה של מירטל היו וויליאם ה. קורבין, שהיה בן 25 בעת לידתה, וננסי קורבין, שהייתה בת 34. הרופאים שבחנו את מירטל זמן קצר לאחר לידתה תיארו את ההורים כבעלי מראה דומה מאוד, "לשניהם היה שיער אדמוני, עיניים כחולות וגוון עור בהיר מאוד". הדמיון ביניהם היה כה רב עד שהרופאים הרגישו בצורך לבדוק שאינם קרובי דם. לבני הזוג היו ילדים נוספים, ארבעה בנים וארבע בנות, כולל בת אחת מנישואיה הקודמים של ננסי. לדברי אימה, לידתה של מירטל לא תוארה "יוצאת דופן בהיריון או בלידה", למרות שבפועל, המצב היה שונה: רופאים שבחנו את התינוקת לאחר הלידה העירו שלידת העכוז "הייתה יכולה להיות הרת אסון לתינוקת וככל הנראה גם לאם". מירטל גדלה להיות תינוקת בריאה, ושלושה שבועות לאחר לידתה שקלה כ-4.5 ק"ג. בכתבה שפורסמה כשנה לאחר לידתה נאמר שהיא "יונקת בצורה בריאה".
בגיל 13, מירטל החלה לעבוד במופע שוליים תחת השם "הילדה בעלת ארבע הרגליים מטקסס". היא הייתה כה אהודה בקרב מופעי השוליים עד שאמנים התחזו לה והציגו גפיים תותבות כגפיים נוספות שלהם.
בגיל 19 התחתנה עם קלינטון ביקנל, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן.
בספרות הרפואית.
טרטולוגים ורופאים שונים נוספים ניסו לאבחן את מצבה של מירטל. כל אחד מהם סיווג אותה לפי מחלה או לפי מונח רפואי אחר שונה ומשונה.
באביב 1887, כשנה לאחר נישואיה לקלינטון, מירטל נכנסה להיריון לראשונה בחייה. ההיריון התגלה על ידי רופא בשם ד"ר לואיס וואליי, שהוזמן לטפל במירטל לאחר שהחלה לסבול מכאבים בצידה השמאלי, צמרמורות, כאבי ראש ואובדן תיאבון. הרופא תיעד בנוסף שהיו "הקאות ואל-וסת במשך חודשיים רצופים". הריונה גרם לה להיות מאוד חולה, ולאחר שד"ר וואליי התייעץ עם עמיתיו הוא החליט לבצע הפלה מלאכותית שמונה שבועות לאחר גילוי ההיריון (בשלב זה היא הייתה בחודש השלישי או הרביעי של ההיריון). היא החלימה לחלוטין, ותהליך ההפלה וכן האנטומיה הייחודית שלה לא מנעו ממנה מלהרות בעתיד.
הספרות הרפואית גילתה בה עניין מחודש לאחר הלידות והיא תוארה כ"נאה בפנים, בריאה פיזית ומסוגלת לדאוג לכל צורכי ביתה". במקומות אחרים נכתב שהיא "מאוד אינטליגנטית" ו"אישה עדינה בעלת טעם במוזיקה".
מבוקש לחקירה (סדרה)
לוק אוונס
לוק ג'ורג' אוונס (באנגלית: Luke George Evans; נולד ב-15 באפריל 1979) הוא זמר ושחקן קולנוע וולשי, אשר ידוע בזכות תפקידיו בסרטים "התנגשות הטיטאנים", "שלושת המוסקטרים", "מהיר ועצבני 6", בטרילוגיית "ההוביט", "" ו"הקרב על מידווי".
ביוגרפיה.
אוונס נולד וגדל בעיירה אָבֶּרְבָּרְגוֹיְד שבדרום ויילס, בנם היחיד של איבון ודייוויד אוונס. הוא עזב את ביתו בגיל צעיר כדי לנסוע ללמוד משחק בקארדיף ובלונדון. הוא צבר ניסיון לראשונה על בימות תיאטרון ברחבי אנגליה והתגלה בזכותו הופעה מפורסמת במחזמר "טאבו" בתפקיד בילי.
קריירה.
אוונס הופיע לראשונה כשחקן קולנוע בשנת 2010 בקומדיה של סטיבן פרירס "תמרה דרו" בתפקיד אנדי קוב לצידה של ג'מה ארטרטון ובשובר בקופות "התנגשות הטיטאנים".
בשנת 2011 הופיע אוונס בפנטזיות הפעולה "בני אלמוות" בתור זאוס מלך האלים ו"שלושת המוסקטרים" בתפקיד המוסקטר ארמיס. ב-2012 השתתף לצידו של ג'ון קיוזאק במותחן הפשע "העורב" בתפקיד הבלש אמט פילדס.
בשנת 2013 התפרסם אוונס בתפקיד אואן שואו הנבל הראשי בסרט האקשן שובר הקופות "מהיר ועצבני 6" ובסרטו של פיטר ג'קסון " בתור ברד הקשת וכן בסרט ".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי במותחן "הבחורה על הרכבת" לצידם של אמילי בלאנט, אליסון ג'ני, אדגר רמירס ולורה פריפון. בשנת 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "היפה והחיה", לצד אמה ווטסון, דן סטיבנס ויואן מקגרגור. הסרט מבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה" מ-1991.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "רצח אופי" בתפקיד ג'ון מור. הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת קיילב קאר.
בשנת 2019 שיחק בסרט "אנה" בתפקיד אלכס (סוכן ק.ג.ב.) לצידה של סשה לוס.
במרץ 2021 החלו הצילומים לסרט "פינוקיו" אשר צפוי לצאת בסוף שנת 2022, בו אוונס מגלם את דמותו של העגלון. באותה שנה נודע כי ישוב לגלם את גסטון בסדרת הטלוויזיה "עיירה קטנה" בשירות הזרמת המדיה דיסני+, ותשמש כפריקוול עבור עלילת הסרט "היפה והחיה" ותתמקד בדמויותיהם של גסטון ולה-פו.
חיים אישיים.
אוונס הוא הומוסקסואל מוצהר.
אוונס היה במערכת יחסים עם השחקן הקולומביאני ויקטור טורפין בשנת 2018, וכן עם המנהל האמנותי הארגנטינאי רפאל אולארה מ-2019 עד 2020.
טושיו סוזוקי
טושיו סוזוקי (ביפנית: 鈴木 敏夫; נולד ב־19 באוגוסט 1948) הוא מפיק סרטי אנימה יפני. סוזוקי ידוע כאחד המפיקים המצליחים ביותר של יפן וכנשיא לשעבר של סטודיו ג'יבלי.
ביוגרפיה.
סוזוקי החל את דרכו בחברת ההפקות טוקומה שוטן, אליה הצטרף זמן קצר אחרי שסיים את לימודיו.
הוא עבד במגזין "Asahi Geino" ובשנת 1978 החל לעבוד כעורך בחברת "Animage", שם פגש את הבמאי הייאו מיאזאקי. סוזוקי שכנע את מיאזאקי לעבד את סיפורה של נאוסיקה לסרט, ולאחר מכן היו לשניים מהמייסדים של סטודיו ג'יבלי, תחילה כחבר במספר ועדות בהן בוועדה ליצירת הסרטים "השכן הקסום שלי טוטורו" ו"קבר הגחליליות", ובשנת 1991 הצטרף באופן רשמי כמפיק באולפן. הוא הוביל את האולפן החל משנת 2005, ועזב את תפקידו בשנת 2008 (אך עדיין מכהן כמנכ"ל החברה). בשנת 2021 קיבל את פרס וינזור מקיי בטקס פרסי אנני ה-49.
סוזוקי בעל תואר בספרות מאוניברסיטת קיו.
אולם הבד (איפר)
אולם הבדים (בפלמית: Lakenhal או Lakenhalle) של איפר, בלגיה, היה אחד המבנים המסחריים הגדולים ביותר שנבנו בימי הביניים. האולם נבנה בסגנון גותי מוקדם, ושימש כשוק העיקרי וכמחסן לתעשיית הבדים המשגשגת של העיר הפלמית.
היסטוריה.
בניית המבנה המקורי החלה עם הקמת מגדל הפעמונים בשנת 1200 ונמשכה יותר ממאה שנים. האגף המזרחי החל להיבנות ב-1260, והאגף המערבי החל להיבנות ב-1286, המבנה הושלם בשנת 1304. הבניין נחרב כמעט לחלוטין לאחר הפצצה ארטילרית על איפר במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1933 ל-1967, האולם שוחזר למצבו לפני המלחמה. עם אורך של 125 מטר ומגדל פעמונים בגובה 70 מטר, אולם הבדים משחזר את החשיבות והעושר של עיר מסחר מימי הביניים. סמוך לאולם נמצאת הקתדרלה של מרטין הקדוש, שגם היא ספגה נזקים כבדים במהלך המלחמה ושוחזרה.
אולם הבדים נבנה בלב העיר, על גדתה המזרחית של תעלת איפרלה, יובל של הנהר אֵיזר הנשפך לים הצפוני, על מנת לאפשר לספינות מסחר להתקרב למקום ולטעון ולפרוק סחורה. אורך האולם הוא 125 מטר. המבנה היה בן שתי קומות, ונבנה כמלבן המקיף חצר פנימית, ששימשה שוק למוצרי הטקסטיל. בדרומו של המבנה נקבעו 48 דלתות יציאה אל כיכר השוק, שהייתה סמוכה לאולם הבדים. בקומה הראשונה היו אולמות בעלי תקרת לבנים קמורה, ששימשו למסחר ולאחסון הטקסטיל. הקומה השנייה הורכבה מאולמות רבים, חלקם מפוארים מאוד, וקורתה בקורות עץ ענקיות. האולמות בקומה זו שימשו את הסוחרים לאחסון, סעודות, פגישות של חברי גילדות הסוחרים, וחברי מועצת העיר.