ב-1765 שלח אותו המלך לאיטליה לגייס כמה זמרים חדשים; בתקופת שהותו שם מת המלך פרדריק, הנסיבות השתנו וסארטי נשאר שלוש שנים באיטליה. בשנת 1766 התמנה למנצח מקהלה של ה"אוספדאלה דלה פייטה" בוונציה, משרה בה החזיק עד 1767. ב-1768 חזר לקופגנהגן קיבל שוב את משרת הניהול בקאפלה המלכותית והיה למורה השירה של המלך. בשנים 1770 עד 20 במאי 1775 ניהל את תיאטרון החצר, שבשבילו כתב יצירות איטלקיות ודניות גם יחד. בתקופת שהותו בדנמרק נשא לאישה את קאמילה פאסי והביא עמה שתי בנות לעולם. ב-1775 פוטר ממשרתו אחרי שצידד בצד הלא-נכון במסכת תככים פוליטיים, וחזר לאיטליה.
בשנת 1779 נבחר למאסטרו די קאפלה בקתדרלה של מילאנו, שם נשאר עד 1784. במילאנו עסק בייעודו האמיתי, ההלחנה. נוסף לעשרים לפחות מן האופרות המצליחות ביותר שלו וכמות עצומה של מוזיקת קודש לקתדרלה, עסק גם בהדרכת מספר ניכר של תלמידים מוכשרים, שהבולט בהם היה כרוביני. ב-1784 יצא סארטי בהזמנת הצארינה קתרינה הגדולה לסנקט פטרבורג. בדרכו לשם עצר בווינה, שם קיבל אותו יוזף השני בכבוד מיוחד ושם התוודע אל מוצרט. הוא הגיע לסנקט פטרבורג ב-1785, וקיבל עליו מיד את הנהלת האופרה, שבשבילה חיבר מספר רב של יצירות חדשות, נוסף לכמה יצירות קודש מרשימות ביותר, בהן ה"טה דאום" לניצחון פוטיומקין באוצ'אקוב, שבו עשה שימוש בתותחים אמיתיים, ורקוויאם לזכר לואי ה-16, מלך צרפת. בין תלמידיו באותה תקופה נמנה פיוטר טורצ'אנינוב. ג'וזפה סארטי נשאר ברוסיה עד 1801, כאשר בריאותו התערערה כל כך שנאלץ לבקש רשות לחזור לאיטליה. הצאר אלכסנדר שילח אותו לדרכו בשנת 1802 עם גמלה נדיבה; הצארינה קתרינה העניקה לו תוארי אצולה. האופרות המוצלחות ביותר שלו ברוסיה היו "ארמידה ורינאלדו" ו"ראשית מלכותו של אולג" (Nachal'noye upravleniye Olega), שאת הלברית בשבילה כתבה הצארינה עצמה.
סארטי מת בברלין.
האופרה של סארטי Fra i due litiganti il terzo gode זכתה לחיי נצח הודות למוצרט, ששילב שיר (air) מתוכה בתמונת הארוחה בדון ג'ובאני. נישואי פיגארו של מוצרט חבה רבות להשפעת האופרה הזו, שבוצעה בווינה בשנת 1784. בלברית המעולה של דה פונטה, מחבר הלבריות ל"נישואי פיגארו" ול"דון ג'ובאני", מופיעות סיטואציות דומות, ופרק הסיום המורכב של המערכה הראשונה שימש מודל למוצרט בכתיבת הפינאלה למערכה האחרונה של "פיגארו".
ענף (בוטניקה)
גלינה פרוזומנשיקובה
גלינה ניקולייוונה פרוזומנשיקובה-סטפנובה-איווניקובה (ברוסית: Галина Николаевна Прозуменщикова-Степанова-Иванникова; 26 בנובמבר 1948 - 19 ביולי 2015) הייתה שחיינית סובייטית-אוקראינית. אלופה אולימפית (טוקיו 1964), בעלת 5 מדליות מהן 1 זהב ב-3 אולימפיאדות, אלופת אירופה בעלת 5 מדליות מהן 3 זהב ושיאנית עולם בחזה. הייתה לשחיינית הסובייטית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה.
פרוזומנשיקובה נולדה וגדלה בסבסטופול לחוף הים השחור של חצי האי קרים. היא החלה להתאמן בשחייה בשנת 1959 במועדון השחייה שבעיר מגוריה.
שיאנית עולם.
בתחרות שנערכה בבלקפול שבצפון מערב אנגליה ב-11 באפריל 1964 קבעה פרוזומנשיקובה במשחה ל-200 מטר חזה, שיא עולם חדש של 2:47.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של קארין ברייר ממזרח גרמניה (2:48.9 דקות). בתחרות שנערכה במזרח ברלין ב-17 במאי, היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 2:45.4 דקות.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרוזומנשיקובה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 2:46.4 דקות, לפני קלאודיה קולב מארצות הברית (2:47.6 דקות) ובת ארצה סבטלנה באבאנינה (2:48.6 דקות).
בתחרות שנערכה בחרונינגן שבצפון הולנד ב-12 בספטמבר 1965 היא שיפרה את שיאה העולמי במשחה ל-200 מטר חזה והעמידה אותו על 2:45.3 דקות.
בתחרות שנערכה בלנינגרד ב-17 ביולי 1966 קבעה פרוזומנשיקובה במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:15.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של סבטלנה באבאנינה (1:16.5 דקות). שיא זה החזיק מעמד חמישה חודשים ונשבר על ידי קאטי בול מארצות הברית 1:15.6 דקות.
אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה באוטרכט שבהולנד ב-22 באוגוסט 1966 זכתה פרוזומנשיקובה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:40.8 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:38.2 דקות). שיאה העולמי החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי קאטי בול (2:40.5 דקות).
בשנת 1966 החלה פרוזומנשיקובה ללמוד עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה.
שלושה חודשים לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), עברה פרוזומנשיקובה ניתוח אפנדקטומיה עקב דלקת התוספתן, ולמרות זאת במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.9 דקות, אחרי ג'ורג'יצה ביידוב שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:15.8 דקות ולפני שרון ויצ'מן מארצות הברית (1:16.1 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.0 דקות, אחרי שרון ויצ'מן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:44.4 דקות וג'ורג'יצה ביידוב (2:46.4 דקות).
בשנת 1969 ילדה פרוזומנשיקובה את בתה, אירנה.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 1970 זכתה פרוזומנשיקובה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה (1:15.6 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:40.7 דקות) ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:31.3 דקות).
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה פרוזומנשיקובה שוב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:14.99 דקות, אחרי קתרין קאר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:13.58 דקות ולפני בוורלי ויטפילד מאוסטרליה (1:15.73 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.36 דקות, אחרי בוורלי ויטפילד שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:41.05 דקות ודנה סקונפילד מארצות הברית (2:42.05 דקות).נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, בתוצאה של 4:27.81 דקות. את סגנון החזה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:14.46 דקות.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי החלה פרוזומנשיקובה לעבוד ככתבת ספורט בעיתון איזבסטיה. בשנות ה-70 היא נישאה בשנית ליורי איוונוביץ' איווניקוב ובשנת 1979 נולד בנה, גרגורי. בשנת 1980 החלה לאמן ילדים בשחייה במועדון צסק"א מוסקבה.
משנת 1991 החלה להשתתף בתחריות שחייה למאסטרס וקבעה 35 שיאים לאומיים. נפטרה ב-2015 לאחר מחלה ממושכת.
דסלר
דסלר הוא שם משפחה ממקור גרמני.
המרגלת היפה
המרגלת היפה (באנגלית: Destination Unknown) הוא ספר בלשי מאת אגאתה כריסטי שיצא לאור לראשונה בבריטניה בשנת 1954.
עלילה.
הילרי קרייבן היא אם שכולה שננטשה על ידי בעלה לשעבר. כאשר מגיעים מסמכי הגירושים מצבה הנפשי הופך רעוע והיא טסה מבריטניה למרוקו כדי להירגע מעט, אולם שם הולך וגובר רצונה למות. לאחר שהגורל מתעתע בה בדמות התרסקות המטוס בו הייתה אמורה לטוס, נחישותה גוברת והיא רוכשת כדורים מבית מרקחת.
החוקר ג'סופ מחליט להיעזר בה לצורך חקירת מקרה בלתי מפוענח ומבטיח לה שאין סיכויים רבים שתיחלץ מהמקרה בחיים והילרי מסכימה.
במסגרת חקירת המקרה, מתחזה הילרי לרעייתו של מדען מוכשר שנעלם ומובלת יחד עם קבוצת אנשים בעלי יכולות גבוהות בתחומים מדעיים לאזור מבודד וסודי, שם מתברר לה ש"בעלה" המדען תומאס בטרטון גנב את התגלית בשלה התפרסם. עצביו מעורערים מנוכחותם האפשרית של מיקרופונים ואמצעי האזנה החבויים בכל מקום והוא לא מצליח לבצע תגלית מדעית נוספת. שניהם חפצים לברוח מהמקום אולם בלתי אפשרי לצאת מהמקום. הילרי מתיידדת עם צעיר בשם אנדי פיטרס, כימאי מחקר, ונעזרת בו כדי לתכנן בריחה אפשרית. במהלך הספר דנים מספר מדענים בסיבה בשלה הסכימו להגיע למקום: אחדים עשו זאת בשל בצע כסף, אחרים הגו רעיונות כמו השתלטות על העולם ומעמד עליון של מדענים.
במהלך הספר פוגשת הילרי במר אריסטידס, יווני עשיר האחראי על המיזם. הוא מסביר שמטרתו היא איסוף המוחות הטובים ביותר בעולם וכאשר ירצו מדינות העולם במדענים, יהיה עליהם לרכשם ממנו. מטרת המיזם היא בעצם השקעה כספית. במהלך משלחת ביקור בריטית במקום מצליחים הילרי ופיטרס להשתחרר וג'סופ פותר את התעלומה. מר אריסטידס נחלץ מהתקרית בהסבר שלא ידע מה מתחולל, וג'סופ סבור שלא ניתן יהיה להאשימו בדבר. בנוסף מתגלה כי פיטרס הגיע למקום כדי לתפוס את תומאס בטרטון שאחראי למותה של קרובת משפחתו וגנבת תגליתה המקצועית. מסוף הסיפור משתמע, שניתן יהיה להרשיע את בטרטון וכן שהילרי ופיטרס נהיו בני-זוג.
רעיונות מרכזיים.
הספר שפורסם בשנות ה-50 עוסק ברעיונות סובייטים אבל גם נושא בחובו את השפעת גירושיה של כריסטי משנת 1921. כמו ספר אחר של כריסטי מאותה תקופה, "דיוקן לא גמור", הוא עוסק באישה צעירה שהתגרשה לאחר שילדה בת. בשני הספרים מצוינות נטיות אובדניות שמזוהות על ידי אדם אחר המצליח להצילה. הספר מתבסס על אירועי ריגול אמיתיים שקרו בשנות ה-50, כאשר שני פיזיקאים, ברונו פונטקורבו וקלאוס פוקס, ערקו לברית המועצות לשעבר.
הורה הסלמה!
הורה הסלמה! הוא אלבומם השלישי של להקת הבילויים, שיצא לאור ב-1 במאי 2013. את האלבום הפיק תמיר מוסקט שהפיק את אלבומם הקודם, שכול וכישלון. האלבום יצא ללא חברת תקליטים, כאשר האלבום מומן על ידי מכירה מוקדמת דרך אתר האינטרנט של הלהקה.