ב-2 במרץ התאספו כ-200 איש להפגין ליד בניין משרד ההגנה הרוסי במוסקבה. כ-500 איש התאספו גם כן בכיכר מנז' במוסקבה. אותו מספר מפגינים מחו בכיכר סנט אייזק בסנט פטרבורג. באותו יום כ-11 מפגינים הפגינו ביקטרינבורג נגד מעורבותה של רוסיה בנושא האוקראיני, חלקם עטופים בדגל אוקראינה. ב-2 במרץ הפגין תושב מוסקבה נגד כניסת חיילים רוסים לשטח אוקראינה בעודו אוחז כרזה עם הכיתוב "עצור את המלחמה", אך נרדף מיד על ידי עוברי אורח, בעוד לאחר שנעצר על ידי המשטרה, הציעה עוברת להמציא נגדו כתב אישום חמור (הכאת ילד). אולם, הצעה זו נדחתה על ידי המשטרה.
הפגנות נגד כניסת חיילים רוסים נערכו גם מחוץ לשגרירויות רוסיה בלונדון, ברלין, וילנה ואנקרה.
8 במרץ.
ב-8 במרץ, נאספה בשדה מרס בסנט פטרסבורג, עצרת מחאה של כ-500 איש.
15 במרץ.
ב-15 במרץ, ההפגנה הגדולה מכולן, אשר כונתה "צעדת השלום", משכה עשרות אלפי מפגינים. עצרות נערכו במוסקבה, סנט פטרסבורג, יקטרינבורג, סמרה, מגדן וצ'ליאבינסק. מספר המפגינים במוסקבה הוערך ב-10 עד 50 אלף איש, אם כי לפי המארגנים, מעל 100,000 איש יצאו לרחובות. באותו יום, על פי מקורות שונים, בין 400 ל-600 איש השתתפו בעצרת תמיכה באוקראינה ביקטרינבורג, כולל ראש העיר יבגני רויזמן.
מוזיקאי הרוק אנדריי מקרביץ' התבטא גם כן נגד התערבות צבאית רוסית וכתב באומרו: "אתה רוצה מלחמה עם אוקראינה? זה לא יהיה כמו עם אבחזיה, האנשים על המידאן קשוחים ויודעים על מה הם נלחמים - על ארצם, על עצמאותם. אנחנו צריכים לחיות איתם בשכנות ורצוי בידידות. אבל זה תלוי בהם להחליט איך הם רוצים לחיות". אנדריי זובוב, פרופסור במחלקה לפילוסופיה במכון הממלכתי של מוסקבה ליחסים בינלאומיים, פוטר מעבודתו בשל מאמר שפורסם בעיתון ודומוסטי בו מתח ביקורת שלילית על התערבות צבאית רוסית והשווה את פעולות המדינה לסיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית (אנשלוס) בזמנו לצד קבלת איומים. אלכסנדר צ'וב, מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת – למען האמת, התבטא נגד התערבות רוסית באוקראינה. בוריס אקונין, סופר רוסי פופולרי, חזה שמעשיה של רוסיה "יובילו לבידוד הפוליטי והכלכלי שלה".
הפגנות נגד כניסת חיילים רוסים לקרים התקיימו גם ב-15 במרץ בקלן הגרמנית ומול הקונסוליה הרוסית בבון.
30 באוגוסט.
ב-30 באוגוסט כ-50 בני אדם הפגינו נגד מלחמה עם באוקראינה בסנט פטרבורג בשדה מרס. באותו החודש, כתריסר פעילים נעצרו מחוץ לשגרירות אוקראינה במוסקבה בגין מחאה נגד הנשיא ולדימיר פוטין.
21 בספטמבר.
ב-21 בספטמבר 2014 התקיימה עצרת נוספת נגד המלחמה בכיכר פושקינסקאיה במוסקבה, בהשתתפות של בין 5,000-20,000 מפגינים. הוושינגטון פוסט דיווח כי "עשרות אלפים" מחו על המלחמה באוקראינה בצעדה שלווה במרכז מוסקבה "תחת מעקב משטרתי כבד". במהלכן, התרחשו התכתשויות קלות עם תומכים פרו-רוסים, אך לא דווחו אירועים גדולים של אלימות או מעצרים.
באותו יום, כ-1,000 איש התאספו ליד קתדרלת קאזאן בסנט פטרסבורג עבור מחאות נגד מעורבותה של רוסיה בסוגיה האוקראינית. אלפי מפגינים נוספים ברחבי העולם תמכו באירוע זה על ידי קיום הפגנות בשטחם באותו יום. בארצות הברית, תושבי סן פרנסיסקו, ניו יורק, וושינגטון הבירה, לוס אנג'לס, סיאטל, יוסטון ובוסטון השתתפו בהפגנות.
קונגרס נגד מלחמה.
ב-19 במרץ 2014 התקיים במוסקבה קונגרס אנטי-מלחמתי של האינטליגנציה הרוסית (בתרבות דוברת הרוסית של האימפריה הרוסית של המאה ה-19, ברית המועצות ורוסיה המודרנית, האינטליגנציה הרוסית היא שכבה חברתית של אנשים העוסקים בעבודה נפשית מורכבת, שתפקידיה כוללים הן ביקורת והן מנהיגות בגיבוש התרבות והאידאולוגיה הפוליטית של החברה).
מזכר שהוציא הקונגרס מכריז באומרו כי:
מכתב פתוח ממדענים רוסים.
ב-19 במרץ 2014, קבוצה של מדענים רוסים פרסמה מכתב פומבי למשרד לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה. המכתב דרש מהמשרד לבדוק בתוכניות הטלוויזיה של העיתונאי הרוסי דמיטרי קונסטנטינוביץ' קיסליוב "סימנים של קיצוניות והסתה לשנאה אתנית".
UPnRIDE
UPnRIDE הוא כיסא גלגלים ביוני המאפשר ניידות מלאה במצב עמידה למשותקים מהצוואר ומטה ולמוגבלי תנועה. המערכת מאוזנת באופן אוטומטי על בסיס טכנולוגיית ג'יירו ומאפשרת מעבר מישיבה לעמידה ותנועה חופשית בתנאי שטח.
המוצר קיים בדגם אחד (UPnRIDE 1.1) שקיבל את אישור הFDA בשנת 2019.
את החברה והרעיון יזם בשנת 2014 ד"ר עמית גופר שעבר תאונת דרכים קשה בשנת 1998 וכתוצאה ממנה נשאר משותק בארבע גפיו. לאחר שרופאיו אמרו לו "לעולם לא תלך שוב" החל ד"ר גופר לתכנן פתרונות יצירתיים ומאז הוא עוסק בשיפור חייהם של אנשים במצבו.
לפני הקמת UPnRIDE, בשנת 2011, יצר גופר את מערכת ReWalk שהיא השלד החיצוני המכני הראשון שפותח בארצות הברית. למערכת, ישנם מאות משתמשים ביניהם נכים יוצאי צבא ארצות הברית ונכי צה"ל.
לואי פיזר
לואי פיזר (באנגלית: Louis Fieser; 7 באפריל 1899, קולומבוס - 25 ביולי 1977, בלמונט) היה כימאי אמריקאי. בין הישגיו הבולטים פיתוח נפאלם בשנת 1942.
תולדות חייו.
לואי פיזר נולד בקולומבוס ובשנת 1920 קיבל תואר בכימיה מויליאמס קולג'. בשנת 1924 הוא סיים עבודת תואר שלישי באוניברסיטת הרווארד בהדרכת ג'יימס בריאנט קונאנט. בשנים 1924–1925 פיזר עבד באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת פרנקפורט. בהמשך הוא חזר לארצות הברית והיה מלמד בקולג' לבנות בפנסילבניה. שם הוא פגש את אשתו לעתיד צרי פיזר.
בשנת 1930 הזוג עבר להרוורד. בהיותו בהרווארד הוא כתב ביחד עם אשתו סדרה של ספרים בנושא כימיה אורגנית שקיבלו כינוי "פיזר ופיזר".
בשנת 1937 פיזר מונה לפרופסור ועבד עד לשנת 1968.
בשנת 1939 הוא חקר ויטמין K. בשנים 1941 ו-1942 הוא היה מועמד לפרס נובל לכימיה, אך בשנים אלו הפרס לא הוענק.
בעת מלחמת העולם השנייה פיזר פיתח נוסחה לייצור נפאלם.
פיזר הדריך מספר עבודות דוקטורט לרבות דונלד ג'יימס קראם, חתן פרס נובל.
בנוסף לספרים פיזר פרסם כ-300 מאמרים. במהלך עבודתו הוא קיבל מספר פרסים.
דלפין הורווילר
הרבה דלפין הורווילר (נולדה ב-8 בנובמבר 1974) היא אשת דת צרפתייה, סופרת והעורכת הראשית של כתב העת הצרפתי "Tenou’a - Atelier de pensée(s) juive(s)" ("תנועה - סדנה למחשבה יהודית"). מנהיגת קהילה יהודית בפריז, ושותפה להובלת התנועה היהודית הליברלית של צרפת, אגודה ליברלית תרבותית ודתית יהודית המזוהה עם האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, אליו הצטרפה ב-2008.
בשנת 2021 הייתה הורווילר מספר 50 ברשימת 50 היהודים המשפיעים ביותר של 2021 של הג'רוזלם פוסט.
ספרה "לחיות עם המתים שלנו" (Vivre avec nos morts) בו מסבירה הורווילר את דרכה של היהדות להתמודדות עם אבל, היה הספר השישי הנמכר ביותר בצרפת לשנת 2021.
ביוגרפיה.
דלפין הורווילור נולדה בנאנסי. משפחתה מצד אביה הם מאלזס-לורן ומצד אמה מהרי הקרפטים כולם "ניצולי מחנות ריכוז", שם איבדו את מרבית משפחתם. ולאחר השואה היגרו לצרפת והקימו משפחה.
אחד ממוריה הראשונים ליהדות היה הרב חיים קורסיה, לימים רבה של צרפת.
הורווילור החלה ללמוד רפואה ב אך לא סיימה את לימודיה וחזרה לצרפת שם למדה עיתונאות ב- CELSA בפריז. היא עבדה כעיתונאית ב-France 2 משנת 2000 עד 2003, כולל שליחת France 2 בירושלים, ולאחר מכן ב- RCJ מ-2003 עד 2008, בניו יורק, שם הייתה כתבת.
היא הצטרפה לסמינר לרבנים של התנועה הרפורמית Hebrew Union College בניו יורק. ובמאי 2008 קיבלה את הסמכתה לרבנות והפכה לרבנית בתנועה היהודית הליברלית של צרפת.
הורווילר נשואה לכלכלן והפוליטיקאי אריאל וייל
גוסטב לה גרה
ז'אן-בטיסט גוסטב לה גרה (בצרפתית: Gustave Le Gray; 30 באוגוסט 1820 – 30 ביולי 1884) היה צייר, שרטט, פסל, יוצר הדפסים וצלם צרפתי. הוא כונה "הצלם הצרפתי החשוב ביותר של המאה התשע-עשרה" בגלל חידושיו הטכניים, הוראתו של צלמים ידועים אחרים ו"הדמיון יוצא הדופן שהביא ליצירת תמונות."
ביוגרפיה.
גוסטב לה גרה נולד ב-30 באוגוסט 1820. הוא היה בן יחיד, והוריו עודדו אותו להיות פקיד אצל עורך דין, אבל מגיל צעיר הוא שאף להיות אמן. הוא הוכשר במקור כצייר, ולמד אצל פרנסואה-אדואר פיקו ופול דלארוש. הוריו מימנו טיול לשווייץ ולאיטליה כדי שילמד אמנות, והוא חי באיטליה בין השנים 1843–1846 וצייר דיוקנאות וסצנות כפריות. ב-1844, הוא הכיר והתחתן עם פלמירה מדלנה גרטרוד לאונארדי, כובסת שאיתה נולדו לו שישה ילדים, אבל רק שניים שרדו לבגרות.
לה גרה הציג את ציוריו בשנים 1848 ו-1853. לאחר מכן עבר לצילום בשנים הראשונות להתפתחותו.
הוא עשה את הדגרוטיפ הראשון שלו עד 1847. הצילומים המוקדמים שלו כללו דיוקנאות; סצנות טבע כמו יער פונטנבלו; ומבנים כגון טירות של עמק הלואר.
ב-1851, הוא הפך לאחד מחמשת הצלמים הראשונים שנשכרו כדי לתעד אנדרטאות ומבנים צרפתיים. באותה שנה הוא עזר לייסד את "החברה ההליוגרפית" (Société Héliographique), "ארגון הצילום הראשון בעולם." לה גרה פרסם חיבור על צילום, שיצא בארבע מהדורות, ב-1850, 1851, 1852 ו-1854.
ב-1855 פתח לה גרה סטודיו "מרוהט בפאר". באותה תקופה, בהיותו לצלם הרשמי של נפוליאון השלישי. בהדרגה הוא הפך לצלם פורטרטים מצליח. יצירתו המפורסמת ביותר מתוארכת לתקופה זו, 1856 עד 1858, במיוחד נופי הים שלו. הסטודיו היה מקום מפואר, אך למרות הצלחתו האמנותית, עסקיו היו כישלון כלכלי: העסק נוהל בצורה גרועה ונקלע לחובות. לכן הוא "סגר את הסטודיו שלו, נטש את אשתו וילדיו, וברח מהארץ כדי להימלט מהנושים שלו".