באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה אוטנברייט ב-3 מדליות אולימפיות. מדליית זהב ב-200 מטר חזה בתוצאה של 2:30.38 דקות, לפני סוזן ראפ מארצות הברית (3:31.15 דקות) ואינגריד למפרר מבלגיה (3:31.40 דקות). מדליית כסף ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.69 דקות, אחרי המנצחת מהולנד פטרה ואן סטברן (1:09.88 דקות) ולפני קאתרין פוארו מצרפת (1:10.70 דקות) רביעית סיימה אחת המועמדות לניצחון טרייסי קולקינס מארצות הברית.(1:10.88 דקות). מדליית ארד ב-4x100 מטר מעורב (יחד עם רימה אבדו, מישל מקפרסון ופמלה ריי) בתוצאה של 4:12.98 דקות, אחרי המנצחות מארצות הברית (4:08.34 דקות) ומערב גרמניה (4:11.97 דקות).
מדליית הזהב של אוטנברייט הייתה הראשונה של שחיינית קנדית במשחקים האולימפיים.
אוטנברייט סיימה את לימודיה באוניברסיטת דרום קליפורניה, ואחר כך באוניברסיטת וילפרד לורייר באונטריו.
משנת 1988 משמשת אוטנברייט כמאמנת שחייה.
צווארון כחול לבן (סרט)
צווארון כחול לבן הוא סרט ישראלי של נעם קפלן (שביים את הסרט וכתב את התסריט). הסרט הופק בשנת 2004 במסגרת בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים, והיה לסרט הראשון שנוצר בבית ספר זה ויצא להקרנות מסחריות (בקולנוע "לב דיזנגוף" בתל אביב וכן בסינמטק ירושלים).
סרט הוא מוקומנטרי, בחלקו דרמה מבוימת, בחלקו קטעים אותנטיים מאולתרים ולא מבוימים וקטעי מצלמה נסתרת. ניתן לתאר את הסרט גם כקומדיה שחורה המערבת מציאות ודמיון.
הסרט מגולל את סיפורו של איתן קאליש, בחור תל אביבי ציני שחברתו הצ'כית עזבה אותו. בתחילת הסרט, יוצא קאליש לירושלים לערוך עסקת סמים עם עימאד, פלסטיני מהשטחים. את הסמים הוא מתכוון למכור לקהל שיגיע לאירוע "רייב נגד הכיבוש" ברחבת מוזיאון תל אביב.
בסרט מככב קפלן בתפקיד הראשי ולצידו יוהנה הורניקובה, דיראר סולימאן, משה שאטי, בנצי שני, מירי וצ'יקו מזרחי והראפרים הירושלמים סגול 59 (חן רותם) ושאנן סטריט (סולן להקת "הדג נחש") בתפקידי אורח. הפסקול כולל קטעי היפ הופ ירושלמי של סאבסוניק, סגול 59, הדג נחש. את המוזיקה המקורית בסרט כתב דודוש קלמס (קלידן להקת "הדג נחש").
צווארון כחול לבן
בנק עותומאן
פרנסיס בייקון (צייר)
פרנסיס בייקון (באנגלית: Francis Bacon; 28 באוקטובר 1909 - 28 באפריל 1992) היה צייר בריטי יליד אירלנד, הידוע בציוריו האקספרסיבים, המתארים דמויות אנוש במצבים רגשיים שונים.
ביוגרפיה.
השנים הראשונות 1909-1926.
פרנסיס בייקון נולד בשנת 1909 ברחוב בגוט תחתון, מספר 63, דבלין, אירלנד. הוריו - אנתוני אדוורד בייקון (אדי) וכריסטינה וויניפרד פיתט' (וויני). אביו של בייקון היה יליד אוסטרליה שהשתתף כחייל במלחמת הבורים ולאחר מכן עבד כמאלף סוסי מרוץ. מקובל שאדוורד בייקון הוא צאצא ישיר של ניקולאס בייקון, אחיו למחצה הבוגר של פרנסיס בייקון, הפילוסוף ואיש הרוח האנגלי המפורסם. אימו של בייקון, שהייתה יורשת של מכרה ומפעל פלדה בעיר שפילד הייתה ידועה במזגה החם ובאופיה הפרוע, שהיה ניגוד למוצאה המכובד.
בייקון דיבר לעיתים רחוקות על המוצא האצילי שלו, והעדיף לתאר עצמו כמישהו שצריך לפלס את דרכו בעולם בעצמו.
בייקון הוא השני מבין חמשת ילדי המשפחה: אחיו הגדול - הארלי, שתי אחיות קטנות - לנת' וווינפריד, ואח קטן - אדוארד. את בייקון גידלה האומנת המשפחתית - ג'סי לייטפוט.
בייקון היה ילד חולני שסבל מאסתמה ומאלרגיה חמורה לכלבים וסוסים. פעמים רבות קיבל מורפיום כתרופה להקלת התקפות המחלה שלו. משפחתו עברה פעמים רבות בין אירלנד לאנגליה. בעקבות מצבו הבריאותי והמעברים התכופים של משפחתו בין ארצות, בייקון לא למד לימודים סדירים כמעט לחלוטין ושהה רוב הזמן בביתו. המעברים התכופים ובידודו עקב המצב הבריאותי תרמו רבות לתחושת חוסר ההתאמה בחברה שליוותה אותו במשך כל חייו.
יחסיו עם אביו היו מעורערים, בייחוד על רקע ביטויי המיניות הראשונים שהפגין, שכללו לבישת בגדי נשים.
בשנת 1926 גורש בייקון מבית אביו לאחר שזה מצא אותו עומד אל מול המראה ולבוש בלבניה של האם.
לונדון, ברלין ופריז 1926-1941.
לאחר שעזב את בית הוריו עבר בייקון ללונדון והתקיים מקצבה בסך שלושה פאונד שקיבל מירושת אימו. הוא בילה את זמנו בקריאת כתביו של הפילוסוף פרדריך ניטשה, ובעבודות שונות כגון טבחות, טלפנות ומכירה בחנות לבגדי נשים (עבודה שממנה פוטר עקב שליחת מכתב גס למנהל החנות).
בייקון גילה מהר מאוד שישנם גברים עשירים שמוצאים אותו מושך, עובדה שניצל לטובתו תוך כדי שהוא מפתח חיבה ל'חיים הטובים'. הוא היה מעורב בקשר מיני עם אחד מידידיו של אביו, שביקש ממנו 'לדאוג לבנו'. באביב 1927 נסעו השניים לברלין, שם שהו ביחד כחודש עד שנפרדו. בייקון סיפר מאוחר יותר: "כמובן שהוא התעייף ממני תוך זמן קצר ועזב עם אישה... לא ידעתי מה לעשות, אז חגגתי זמן מה ואז, מכיוון שהצלחתי לחסוך קצת כסף, החלטתי להמשיך לפריז". לאחר חודש נוסף בברלין נסע בייקון לצרפת ושהה פריז כשנה וחצי, כשהוא נחשף ליצירות אמנות קלאסית ומודרניות. בין השאר ביקר בהקרנת הבכורה של "נפוליאון" (1927) בבימויו של אבל גאנס.
בסוף שנת 1928 או בראשית שנת 1929 חזר בייקון לאנגליה. הוא עבד כמעצב פנים ופתח משרד במחסן באזור דרום קנזינגטון. הוא חלק את הקומה העליונה עם אריק אלדן, מי שיהפוך לאספן הראשון שלו, ועם ג'סי ליטפוט (Jessie Lightfoot) - האומנת שגידלה אותו בילדותו. באותה עת עבד כמרכזן במועדון. במקביל הוא פרסם מודעה בעיתון "הטיימס", ובה הציע את שירותיו כ"מלווה גברים" (gentleman's companion). בין הגברים שפנו אליו היה גם אספן האמנות דגלאס קופר (Douglas Cooper), שקידם את הקריירה של בייקון כמעצב רהיטים. אדם נוסף שהיה בקשר רומנטי עם בייקון היה אריק הול (Eric Hall), מנהל של חנות כלבו גדולה בלונדון, ששימש גם כמעין פטרון של בייקון.
בחורף 1929 הציג בייקון את תערוכתו הראשונה, שהוקדשה ברובה לעיצוב פנים. בין המוצגים היו גם "צבע מים" (1929), הציור המוקדם של בייקון ששרד, הקרוב בסגנונו לשטיחים שיצר בייקון בהשפעת המעצב ז'אן לורקט (Jean Lurçat). בכתבה שכותרתה "המראה של 1930 בעיצוב הבריטי" (The 1930 Look in British Decoration), שפורסמה במגזין "הסטודיו" (The Studio) הופיעו יצירותיו של בייקון לצד יצירתם של מעצבים ב"סגנון הבינלאומי" כגון מרסל ברוייר (Marcel Breuer), לה קורבוזייה ואחרים.
בשנת 1930 חזר בייקון לביקור בגרמניה. בעת ביקורו שם דגמן עבור הצלם השווייצרי-יהודי הלמר לרסקי. עבודתו של לרסקי כללה שימוש במראות ובמסכים לשם יצירת תצלומי דיוקן אקספרסיביים. באנגליה הוא הכיר את רוי דה מטר (Roy de Maistre), צייר אוסטרלי שהפך לידיד קרוב של בייקון. דרכו הכיר בייקון את הנרי מור, גרהם סטרלנד (Graham Sutherland) ופטריק וייט. בנובמבר של אותה שנה השתתף בייקון בתערוכה קבוצתית בלונדון. בייקון הציג ארבעה ציורים והדפס.
יצירה שנמכרה ב-2013 במחיר של 142 מיליון היא ציור שכולל שלושה ציורים שצייר לוסיאן פרויד ובאחד מהם צייר את חברו פרנסיס בייקון.
רעיונות ונושאים מרכזיים ביצירתו.
מוטיב הפיות הצורחים.
ההשראה למוטיבים חוזרים ונשנים של פיות צורחות בציורים רבים בייקון בסוף שנות הארבעים ובתחילת שנות החמישים נבעה ממספר מקורות, בהם ספרי לימוד רפואיים, עבודותיו של מתיאס גרינוואלד וצילומי סטילס סצנת "מדרגות אודסה" מתוך הסרט האילם אוניית הקרב פוטיומקין של סרגיי אייזנשטיין. בייקון ראה את הסרט ב-1935, וראה אותו לעיתים קרובות לאחר מכן. הוא שמר בסטודיו שלו צילום סטילס של הסצנה, מראה צילום מקרוב של ראשה של האחות צורח בבהלה ובאימה, עם משקפיים שבורים תלויים על פניה המוכתמות בדם. הוא התייחס לדימוי לאורך הקריירה שלו, תוך שימוש בו כמקור השראה.
הטיית ברקסון
גאליה בלגיקה
גאליה בלגיקה הייתה פרובינקיה רומית אשר מוקמה בשטחים הדרומיים של הולנד, בלגיה, לוקסמבורג, צפון-מזרח צרפת וצפון-מערב גרמניה. האוכלוסייה המקורית של אזור גאליה בלגיקה הכילה תערובת של שבטים קלטים וגרמאנים, שנקראו לרוב בלגים. לפי יוליוס קיסר, הגבול בין גאליה לבלגיקה נקבע על פי הנהרות מארן, סן והריין. האזור הוא הלב ההיסטורי של ארצות השפלה, שטח שתואם באופן גס את שטחן של מדינות קבוצת בנלוקס, הולנד, בלגיה ולוקסמבורג, ובנוסף חלקים מפלנדריה הצרפתית וחבל הריין.
הכיבוש הרומי של גאליה.
בשנת 57 לפנה"ס הוביל יוליוס קיסר מסע כיבוש כנגד שבטי הבלגים. חישובים מודרניים טוענים שבאזור ישבו 18 ריכוזי אוכלוסין שונים. השבטים התאחדו יחד על מנת להילחם ברומאים ולהגן על האופידום החשוב דורוקונטורום (Durocortorum; ריימס המודרנית). קיסר מוסר כי מספר הלוחמים של השבטים שהתאחדו מנה כ-280,000 לוחמים, שהונהגו על ידי מלך סואסונים, גאלבה.
בסוף שנת 54 מרד אמביוריקס, מנהיג האבורונים ברומא והצליח להשמיד את הלגיון ה-14 בקרב אטואטוקה. הנקמה הרומאית הייתה קשה והשבט הושמד. שנתיים לאחר מכן מרד שבט בלובאקים בשנת 52 לפנה"ס, כחלק ממרידתו של ורקינגטוריקס. במהלך המרד הזה, היו אלו הבלגים שנמנעו ממגע ישיר עם כוחות רומאים. הם הטרידו את הלגיונות הרומים, שהובלו באופן ישיר על ידי יוליוס קיסר. המרד דוכא אחרי שצבאות הבלובאקים הובסו על ידי קיסר.
פרשנותו של יוליוס קיסר.
יוליוס קיסר כתב בספרו, "מלחמת גאליה":
היווצרותה של גאליה בלגיקה.