בראשית שנת 1942, חודש לפני הירצחו של אברהם שטרן (יאיר), ניסה הלח"י לבצע שוד נוסף, ניסיון שכשל וגרם לתוצאות טרגיות. ב-9 בינואר 1942 התנפלו שני אנשי לח"י על פקיד המשביר המרכזי, בשעה שיצא מסניף בנק הפועלים ברחוב הרצל בתל אביב, חטפו מידיו תיק ובו 1,000 לירות וניסו להימלט. הקהל שהיה במקום פתח במרדף אחרי השודדים. אחד מהם, שנמלט לסמטאות נוה צדק, נתפס על ידי שוטרים בריטים. השני נמלט אל תוך המחסן של קולנוע עדן. במהלך המרדף במחסן קולנוע עדן, בניסיון לפגוע בנרדף, ירה השוטר הבריטי לתוך הקהל והרג שנים. שני ההרוגים היו מתתיהו פדרמן נהג קטר בן 19, בן יחיד להוריו, ואברהם בן אברהם גר צדק בן ארבעים, סבל באגד, שהניח אחריו שישה ילדים ואישה בהריון.
שני אנשי לח"י שנתפסו היו יהושע בקר בן 21 וניסים ראובן בן 19. ב-23 בינואר 1942 הובאו השניים בפני שופט חוקר, שפסק כי יש להעמיד את השניים לדין על עבירות של שוד ורצח. משפטם החל בבית המשפט בירושלים ב-25 בפברואר בפני שני שופטים בריטים והשופט היהודי מני. הסנגור היה עורך הדין מקס קריצמן, מעורכי הדין הידועים בארץ ישראל באותה עת, שהיה סנגורם של רבים מאסירי המחתרות. ב-8 במרץ הרשיע בית המשפט את הנאשמים. נסים ראובן נדון ל-14 שנות מאסר ועל יהושע בקר הוטל עונש מוות. ערעורם בפני בית המשפט העליון המנדטורי, בהרכב של שני שופטים בריטים והשופט היהודי גד פרומקין, נשמע עוד באותו חודש ונדחה. בני משפחתו של יהושע בקר השתדלו למען הצלת חייו, ובעת שהנציב העליון נסע לאנגליה, חתם סגנו וממלא מקומו ב-21 באפריל 1942 על המרת עונשו למאסר עולם והוא נכלא בכלא עכו. הוא היה בין האסירים שנמלטו מכלא עכו במהלך הפריצה לכלא עכו ב-4 במאי 1947, והסתתר עד קום המדינה. לימים החליף את שמו ליהושע ישראלי.
נסים ראובן ("ניצ'קו") ברח ב-20 בפברואר 1948 ביחד עם 11 אסירי לח"י ואצ"ל מבית הסוהר המרכזי בירושלים דרך מנהרה שנחפרה למערכת הביוב.
פיליפ לנגסטף אורד גיא
פיליפ לנגסטף אורד גיא (באנגלית: Philip Langstaffe Ord Guy; 1885 - 7 בדצמבר 1952) היה ארכאולוג שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ואחרי קום המדינה פעל במסגרת מחלקת העתיקות של ישראל. גיא נולד בסקוטלנד, בה התחנך והמשיך את לימודיו באוקספורד. אל הארכאולוגיה של המזרח התיכון התוודע במלחמת העולם הראשונה, שעה ששירת כקצין בצבא הבריטי. כאן הצטרף לחפירותיו של הארכאולוג הבריטי ליאונרד וולי בכרכמיש שבמזרח טורקיה, ובאל-עמארנה שבמצרים.
פעילותו בארץ ישראל.
הוא הגיע לארץ ישראל ב-1922, בעקבות הזמנתו של ג'ון גרסטנג להצטרף למחלקת העתיקות שבהקמתה עסק אותה שעה.
ב-1925 נישא לימימה, בתו של אליעזר בן-יהודה, ובכך היה לבעלה השני (בעלה הראשון היה יהודה ברק), להם נולדה בת אחת. בגין נישואיה נקברה בבית הקברות סנהדריה במקום בחלקה המשפחתית בהר הזיתים.
גיא כיהן כמפקח העתיקות הראשי ובתפקיד זה ביצע סקרים ארכאולוגיים ומספר חפירות מצומצמות. בשנת 1927 התפטר גרסטנג מתפקידו כמנהל מחלקת העתיקות, אך השלטונות סירבו למנות את גיא במקומו, כנראה בגלל אהדתו ליישוב היהודי. אחת ההחלטות האחרונות שקיבל, בהיותו מנהל בפועל של מחלקת העתיקות המנדטורית, הייתה קביעת מקום בנייתו של המוזיאון הארץ-ישראלי לארכאולוגיה (מוזיאון רוקפלר) שתכנונו החל באותה שנה. גיא הוא זה שהחליט להקימו במקום שהוא ניצב עד היום, במקום להקימו במגרש הסמוך למלון המלך דוד (מקום שניצב בו היום ההיברו יוניון קולג'). לימים, הצטער על החלטה זו, שכן בעטיה נותר הבניין, שהיה מרכז הפעילות הארכאולוגית בארץ ישראל המנדטורית, בתחום שליטתה של ירדן.
בשנת 1922 ביצע את החפירה הארכאולוגית הראשונה באזור תל אבו הואם ביחד עם ג"מ פיצג'רלד. בחפירה זו נחפרו שבעה קברים מתקופת הברזל, אשר לדעת החופרים היו קשורים ליישוב בתל.
כאשר קלרנס פישר, מנהלה של משלחת החפירות הגדולה והמורכבת שבמגידו, חלה בקדחת, הזמינו המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, שמטעמו נערכו החפירות במגידו, לנהל חפירה זו. גיא עמד בראש משלחת מגידו עד לשנת 1935.
אחד החידושים הטכניים יוצאי הדופן שהוכנסו לשימוש על ידי גיא בחפירות תל מגידו היה השימוש בצילומי אוויר לצורכי תיעוד. הדבר נעשה באמצעות מצלמה שנקשרה אל כדור פורח ואשר הופעלה באמצעות כבל מן הקרקע. לא היה זה רק צילום אוויר כללי של התל כולו, כפי שמקובל לעשות בימינו ממטוס בסיומה של עונת החפירות באתר, אלא צילומי אוויר של מגידו ששימשו לתיעוד ממש. כל שטח ושטח צולם בנפרד ולא רק בסופה של עונת החפירות, אלא בכל אחד משלבי החפירה. לא היה המשך לשימוש בחידוש טכני זה לצורכי תיעוד מפורט בחפירות שבאו לאחר מכן.
תפקידו הבא היה ניהולו של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר, בגיל מבוגר יחסית, לשרת בצבא הבריטי ובו הגיע לדרגת לויטננט קולונל.
משעזבו הבריטים את ארץ ישראל, נותר גיא במדינת ישראל. מחלקת העתיקות הצעירה של מדינת ישראל גייסה אותו לשורותיה ועד מותו שימש מנהל מחלקת הסקר והחפירות.
מת, בעקבות מחלה, ונקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית ברחוב עמק רפאים, בירושלים.
סנפיר
סנפיר הוא חלק ממערכת התנועה של הדג. הסנפירים, העשויים שדרה גרמית מכוסה בעור, הם מאפיין חיצוני בולט בגוף הדג. הסנפירים ממוקמים במקומות אחדים בגוף הדג, ולכל אחד מהם ייעוד משלו, כגון תנועה קדימה או פנייה.
השרירים בדג מחוברים לקרומים אורכיים ורוחביים, הקשורים לשלד ולעור. רוב הדגים נעים על ידי כיווץ של זוגות של שרירים משני צדי עמוד השדרה לסירוגין. ההתכווצויות הללו יוצרות תנועה בצורת האות S הנעה במורד גופו של הדג. כאשר כל פיתול מגיע לסנפיר האחורי נוצר כח דחיפה אחורי שיחד עם הסנפירים האחרים מניע את הדג קדימה. הסנפירים משמשים גם לייצוב גוף הדג בתנועה, ולהגדלת שטח הפנים של הדג להגברת כוח הדחיפה בתנועה.
מקריני סנפיר (שם מדעי: Actinopterygii) היא מחלקה של דגי גרם בעלי סנפירים קרניים.
סוגי סנפירים.
הסנפירים הם מסוגים אחדים. לא בכל דג מופיעים כל סוגי הסנפירים.
סימן כשרות.
בתורה נקבע כי מותרים באכילה רק דגים בעלי סנפיר וקשקשת. כפי שכתוב: "אֶת זֶה תֹּאכְלוּ מִכֹּל אֲשֶׁר בַּמָּיִם, כֹּל אֲשֶׁר לוֹ סְנַפִּיר וְקַשְׂקֶשֶׂת בַּמַּיִם בַּיַּמִּים וּבַנְּחָלִים אֹתָם תֹּאכֵלוּ. וְכֹל אֲשֶׁר אֵין לוֹ סְנַפִּיר וְקַשְׂקֶשֶׂת בַּיַּמִּים וּבַנְּחָלִים מִכֹּל שֶׁרֶץ הַמַּיִם וּמִכֹּל נֶפֶשׁ הַחַיָּה אֲשֶׁר בַּמָּיִם, שֶׁקֶץ הֵם לָכֶם. וְשֶׁקֶץ יִהְיוּ לָכֶם, מִבְּשָׂרָם לֹא תֹאכֵלוּ וְאֶת נִבְלָתָם תְּשַׁקֵּצוּ" (ויקרא פרק יא, פסוקים ט-יא).
חז"ל קבעו כלל: "כל שיש לו קשקשת, יש לו סנפיר". ולכן ברמה העקרונית הימצאותם של קשקשים מהווה סימן כשרות מובהק, ואין צורך לחפש את הסנפירים.
ומספיק שיהיה לדג סנפיר אחד וקשקש אחד כדי שיוגדר ככשר אך אמרו חכמים שצריך לבדוק טוב שהקשקש היה מחובר לגופו ולא מדובר בקשקש שנשר מדג אחר ונדבק בו
נהר הלואר
סנפיר הגב
סנפיר גבי
סנפיר הזנב
סנפיר השת
תעודת שחרור משירות צבאי
תעודת שחרור משירות צבאי היא מסמך שמקבל כל חייל המסיים את שירותו הצבאי, המעיד על עצם שירותו ועל נקודות ציון במהלכו, כגון קידום בדרגות ותפקידים, הכשרה צבאית וקבלת עיטורים.
בישראל.
"תעודת שחרור" היא מסמך צבאי בלתי מסווג שהוענק מקדמת דנא לכל חייל שהשתחרר משירות חובה בצה"ל וכללה בין היתר את מספרו האישי של המשוחרר, דרגתו ומשך שירותו, מידע על מקצועות צבאיים שרכש ועל עיטורים, אותות וציונים לשבח שקיבל, דירוג התנהגות, סיבת שחרור והערכות מילוליות קצרות. שם התעודה שונה עם הזמן ל"תעודת הערכה למשתחרר משירות סדיר", אך אופייה נותר דומה.
התעודה והמידע שפורט בה שימשו פעמים רבות מעסיקים פוטנציאליים וגורמים אחרים. ידוע לפחות מקרה אחד שבו חייל שהצבא התעכב בניפוק תעודת השחרור שלו זכה בפיצוי כספי בגין הנזקים שנגרמו לו מחמת העיכוב.
החל מ-20 בינואר 2008 מנפק צה"ל לכל משתחרר תעודה מסוג חדש שכותרתה "תעודת שחרור בכבוד". ההבדל העיקרי בין הדגם החדש לזה הישן נוגע לסיווג בין משתחררים שונים. התעודה מוענקת לכל מי שהשלים לפחות 85% ממשך השירות הנדרש על פי חוק. "תעודת זהב" מונפקת למי ששירת במערך הלוחם לפחות 75% מתקופת שירותו, "תעודת כסף" מונפקת למי ששירת במערך תומך לחימה לפחות 85% מתקופת שירותו או שירת כלוחם לפחות 65% מתקופת שירותו, ו"תעודת ארד" מונפקת לכל מי ששירת בתפקידים אחרים. התעודה כוללת מידע על התנהגותו של החייל במהלך שירותו, סנקציות שונות שהוטלו עליו במהלך השירות (אם הוטלו), היעדרויות משירות וסיבת שחרור מהצבא. בעוד שברוב המקרים כותרת התעודה היא "השתחרר משירות חובה בכבוד", מי שהתנהגותו "אינה מניחה את הדעת" או "כמעט טובה" מקבל תעודה שכותרתה "השתחרר משירות חובה בצה"ל". בתעודות מסוימות נוסף כוכב, שנועד להצביע על תרומה מיוחדת, למשל בתעודות של קצינים, מתנדבים, נשים ששירתו 36 חודשים, מצטיינים, בעלי עיטורים ועוד. על בסיס הסיווגים הללו מקבלים המשתחררים זכויות והטבות שונות.
המסיימים חובת שירות מילואים מקבלים "תעודת פטור משירות ביטחון".
בארצות הברית.