על פי הדיווחים, הולמס השליך מיכל אחד לכיוון הצד השמאלי של התיאטרון, תוך שהוא פולט גז או עשן, שהסתיר חלקית את ראיית הקהל, גרם לגרונם ולעורם לגרד וגרם לגירוי בעיניים. הוא ירה ברובה רמינגטון 870 בקוטר 12, תחילה על התקרה ואחר כך לעבר הקהל. הוא גם ירה ברובה חצי-אוטומטי מסוג Smith &amp; Wesson M&amp;P15, שבסופו של דבר הפסיק לתפקד. לבסוף, הוא ירה גם באקדח גלוק. הולמס ירה תחילה לחלק האחורי של החדר, ולאחר מכן לעבר אנשים במעברים. כדור עבר דרך הקיר ופגע בשלושה אנשים באולם 8 הסמוך, שהקרין את אותו סרט. עדי ראייה אמרו שמערכת אזעקת השריפה החלה להישמע זמן קצר לאחר תחילת הטבח, והצוות אמר לאנשים באולם 8 להתפנות.
בסך הכל, הולמס ירה 76 יריות: שש מהרובה, 65 מהרובה החצי-אוטומטי וחמש מהאקדח.
עשרה קורבנות מתו במקום ובבתי חולים מקומיים נקבע מותם של שניים נוספים. ארבעה גברים - ג'ונתן בלנק, ג'ון לארימר, מאט מקווין ואלכסנדר סי טבס - מתו כשהם מגנים על חברותיהם. גורדון קאודן מת גם הוא כאשר הציל את חייהן של שתי בנותיו המתבגרות.
היורה והליכים משפטיים.
היורה, ג'יימס איגן הולמס, שהיה בן ה-24 בעת אירוע הירי (נולד ב-13 בדצמבר 1987), נעצר זמן קצר לאחר הירי ונלקח למעצר על ידי כוחות המשטרה. לאחר שנתפס, הוא סיפר לרשויות כי לפני שהוא יצא לבית הקולנוע הוא מילכד את דירתו, הממוקמת בצפון אורורה כחמישה קילומטרים מזירת הפשע. כוחות המשטרה, אשר פינו חמישה בניינים סמוכים לדירתו של הולמס, אישרו בהמשך כי נמצאו בדירתו חומרי נפץ. הוא תואר כשהוא רגוע ו"מנותק" במהלך מעצרו.
לדברי עורך דינו של הולמס, דניאל קינג, הולמס החל לסבול מבעיות נפשיות בחטיבת הביניים וניסה להתאבד בגיל 11. על פי מספר דיווחים, הולמס היה מדוכא ו"אובססיבי להרג במשך יותר מעשור." הקשר הראשון שלו בתחום בריאות הנפש היה עם עובדת סוציאלית, שכתבה, "זה הבחור הכי חרדתי שראיתי אי פעם. יש לו תסמינים של OCD, אבל הכי מדאיג הוא שיש לו מחשבות להרוג אנשים, למרות שאני לא חושבת שהוא מסוכן".
למרות בעיות אלו, הולמס סיים את בית הספר התיכון בשנת 2006 והשלים תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה, ריברסייד בשנת 2010. הוא החליט להמשיך לתואר שני באוניברסיטת קולורדו ועבר לאורורה. הולמס נחשב לתלמיד מבריק גם בתיכון בסן דייגו וגם באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, שם למד מדעי המוח וסיים בהצטיינות יתרה, בין הראשונים במחזור שלו. באורורה, התגורר הולמס ברחוב פריז בדירת חדר שינה אחד בבניין עם סטודנטים נוספים המעורבים בלימודי בריאות באוניברסיטת קולורדו.
באוקטובר 2011, הולמס החל לצאת עם סטודנטית משיעור הביולוגיה שלו. מערכת היחסים ביניהם נמשכה כחודשיים, והסתיימה כשהיא הרגישה מרוחקת ממנו בעקבות מפגש בין הולמס לגבר אחר ששוחח איתה במהלך דייט ביום פטריק הקדוש. היא אמרה שהולמס עשה לעיתים קרובות בדיחות שטוחות שגרמו לאנשים אחרים להרגיש לא בנוח ואף הביע את רצונו להרוג אנשים. היא ניסתה להמליץ לקבל עזרה מקצועית, למרות שלא התייחסה לטענותיו של הולמס ברצינות. הם חידשו את מערכת היחסים שלהם בתחילת ינואר 2012, אך היא הסתיימה שוב בפברואר. הולמס אמר לרופא פסיכיאטרי מטעם המדינה כי "הפרידה שלהם תרמה לדיכאון האלים שלו".
ב-28 ביולי, אביו של הולמס התחנן על חיי בנו, וקבע כי הוא חולה נפש קשה ואינו ראוי למות, ללא קשר לפשעיו. הוא הציג בפני חבר המושבעים תמונות של טיולי קמפינג וחופשות משפחתיות עם הולמס. ב-30 ביולי, עורכי דינו של הולמס הגישו ערעור אחרון למושבעים, ודחקו בהם לשקול מחלת נפש בגזר הדין שלו למרות דחייתם את הגנת הטירוף ששימשה במשפט. בקשת החנינה נדחתה ב-3 באוגוסט, בנימוק שגורמים מקלים כגון מחלת נפש לא גוברים על גורמים מחמירים כמו מספר הנפגעים בטבח.
ב-7 באוגוסט, הולמס נידון למאסר עולם ללא אפשרות שחרור על תנאי, וזאת לאחר שהמושבעים לא הסכימו פה אחד על גזר דין מוות. חברת מושבעים אחת התנגדה לגזר דין מוות של הולמס עקב בעיותיו הנפשיות, בעוד שני מושבעים אחרים לא היו בטוחים. ב-26 באוגוסט, גזר סמור רשמית על הולמס 12 מאסרי עולם רצופים ללא אפשרות שחרור על תנאי בגין האשמות ברצח (אחד לכל אדם שהרג), ו-3,318 שנים נוספות בגין ניסיון הרצח והחזקת חומרי נפץ.
מרמנת ארגון וניהול פרויקטים
מרמנת ארגון וניהול פרויקטים בע"מ (או בקיצור "מרמנת") היא חברה לניהול ולהפעלת פרויקטים במיקור חוץ למגזר הציבורי והפרטי.
היסטוריה.
החברה הוקמה ב-1994 והיא נמצאת בבעלות חברת טלרד אשר בבעלות קרן פורטיסימו קפיטל.
מרמנת מתמחה בניהול פרויקטים בשיטת מיקור חוץ ובהקמת מנהלות פרויקטים ייעודיות. החברה מתפעלת פרויקטים בהיקף רחב, תוך הסתמכות על מערך לוגיסטי ומערך תוכני ופדגוגי הכולל סניפים בפריסה ארצית.
מאז 2010 זכתה החברה במכרזים של חצי מיליארד שקל ממשרד החינוך ומשרדי ממשלה נוספים רבים.
מנכ"ל החברה הוא איל צפריר.
Application server
מכינת בני דוד
סאליוט 2
סאליוט 2 (OPS-1) הייתה תחנת חלל סובייטית אשר שוגרה בשנת 1973 כחלק מתוכנית סאליוט. התחנה הייתה התחנה הראשונה ששוגרה כחלק מסדרת תחנות החלל הצבאיות אלמאז. בתום שבועיים משיגור התחנה היא איבדה שליטה ולחץ, מה שהשאיר אותה בלתי יציבה. לבסוף התחנה החלה מאבדת מסלול והיא התרסקה ב-28 במאי אותה שנה, כאשר היא מעולם לא אכלסה צוות.
התחנה.
סאליוט 2 הייתה תחנת חלל מסוג אלמאז. למרות זאת היא תוכננה כחלק מתוכנית סאליוט זאת על מנת להסתיר את קיום שתי תוכניות נפרדות, צבאית ומדעית.
סאליוט 2 הייתה באורך של 14.55 מטר ובעלת קוטר של 4.15 מטר מה שנתן לה נפח מודחס של 90 מטרים מעוקבים. כאשר שוגרה התחנה שקלה 18,500 ק"ג. התחנה כללה מעגן אחד אשר יועד עבור חלליות סויוז ונועד להביא קוסמונאוטים לתחנה. בתחנה הותקן זוג קולטניי שמש יחיד בסמוך למעגן, קולטים אלו יכלו לייצר 3,120 וואט של חשמל עבור התחנה. התחנה צוידה ב-32 מנועים קטנים לתיקון ושינוי הכיוון אליו פונה התחנה אך גם ב שני מנועי RD-0225 לשינוי המסלול בו מוצבת התחנה.
השיגור.
סאליוט 2 שוגרה מאתר 81/23 בקוסמודרום בייקונור, על גבי טיל תלת שלבי פרוטון-K, מספר 01–283. השיגור נערך בתשע בבוקר UTC ב-3 באפריל 1973 והעלה באופן מוצלח את התחנה למסלול סביב כדור הארץ. כאשר הגיעה למסלול קיבלה התחנה את הסימון הבינלאומי 1973-017A, פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה נתן לה את המספר הסידורי ללוינים 06398. השלב השלישי של הטיל נכנס אף הוא למסלול וקוטלג אף הוא.
הכישלון.
שלושה ימים לאחר שיגור נותקה התחנה מהשלב השלישי של הטיל עליו שוגרה. כעבור שלושה עשר ימים אחרי השיגור סאליוט 2 החלה לאבד לחץ ומערכת השליטה במסלולה וכיוונה החלו לצאת משליטה. ההערכה היא כי צינור דלק פגום התפוצץ וגרם לחור בתחנה. מאוחר יותר גילו כי חלק מהשלב השלישי של הטיל פגע בתחנה והוא זה שגרם לבעיות הרבות.
במהלך הכישלון הסופי של התחנה התנתקו ממנה מספר חתיכות וביניהן גם קולטני השמש מה שמנע מהתחנה להפיק חשמל. שלוש חתיכות מהתחנה קוטלגו אך לבסוף התרסקו ב-13 במאי כתוצאה מירידה במסלול. שאר התחנה חדרה לאטמוספירה ב-28 במאי 1973 מעל לאוקיינוס השקט.
לאסלו צ'אטארי
לאסלו צ'יז'יק-צ'אטארי (בהונגרית: Csizsik-Csatáry László; 4 במרץ 1915 - 10 באוגוסט 2013), פושע מלחמה הונגרי. הורשע בשנת 1949 שלא בפניו ומאז נעלמו עקבותיו לשנים רבות. בשנת 2012 נכנס שמו לרשימת הנאצים של מרכז שמעון ויזנטל על תקן פושע נאצי מבוקש ביותר, וב-2013 הוגש נגדו כתב אישום, אך הוא מת בטרם עמד למשפט.
חייו.
בשנת 1944 שירת צ'אטארי במשטרה ההונגרית המלכותית בתור מפקד שממונה על הגטו היהודי בעיר קושיצה (כיום בסלובקיה) שהייתה תחת כיבוש הונגרי. הוא עזר לארגן משלוח של כ-15,700 יהודים לאושוויץ, והואשם גם בכך שהפעיל את סמכותו במחנה עבודה בכפייה. הוא הורשע שלא בפניו על פשעי מלחמה בצ'כוסלובקיה בשנת 1948 ונידון למוות. בשנת 1949 ברח לקנדה בטענה שהוא אזרח יוגוסלבי, והתיישב במונטריאול, שם הפך לסוחר אמנות. הוא קיבל אזרחות בשנת 1955. בשנת 1997 בוטלה אזרחותו הקנדית על ידי הממשלה הפדרלית כיוון ששיקר בנוגע למסמכי אזרחותו. הוא ברח מקנדה חודשיים אחר כך והתיישב בבודפשט.
בשנת 2012 חשף צייד הנאצים אפרים זורוף ממרכז שמעון ויזנטל לעיתונות את מיקומו הנוכחי של צ'אטארי בעיר בודפשט בהונגריה (במרכז ויזנטל ידעו זאת כבר מספטמבר 2011), ומיקומו פורסם על ידי העיתון "סאן" בלונדון. ב-18 ביולי 2012 נלקח לחקירה על ידי שלטונות הונגריה, וב-18 ביוני 2013 התביעה בהונגריה הגישה נגדו כתב אישום בגין פשעי מלחמה, הכוללים רצח ועינויים של יהודים.
ב-10 באוגוסט 2013 מת צ'אטארי מדלקת ריאות בבית חולים מקומי בבודפשט טרם החל משפטו.
פגסוס (עמותה)
פגסוס - הצלה ושיקום של סוסים, חמורים וחיות משק היא עמותה ישראלית העוסקת בחילוצם ובשיקומם של סוסים וחמורים הנתונים להזנחה ולהתעללות. שמה של העמותה משלב את המילה העברית סוס בשמו של הסוס המיתולוגי פגסוס. ייחודה של העמותה הוא בכך שהיא מקדישה את פעילותה למען סוסים וחמורים, בעוד שיתר העמותות הישראליות העוסקות בתחום ההצלה והסיוע לבעלי חיים, מתמקדות בטיפול בכלבים ובחתולים.