האינתיפאדה השנייה הביאה לפגיעה משמעותית בהכנסתם של אזרחי ישראל, ולפי הערכות מחקריות בין השנים 2000–2003 הכנסתו של אזרח ישראלי ממוצע הייתה נמוכה ב-12.2% מהכנסתו הפוטנציאלית, אלמלא השפעות הטרור.
בנוסף, לטרור פגיעה משמעותית בחיסכון הפרטי ובהשקעות, ומחקר על הפעילות הכלכלית בישראל בשנות ה-80, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, מציג כי בהינתן שלא היו כלל פעולות טרור באותה התקופה בישראל, הדבר היה עשוי להביא להכפלת שיעור החיסכון הפרטי.
כמו כן, נתוני בנק ישראל משנת 2003 מציגים עלייה של 22% בחוב הממשלתי הכולל בתקופת האינתיפאדה השנייה, החל מפרוץ האינתיפאדה בספטמבר 2000. בסוף שנת 2003 סך חובות הממשלה עמדו על 507 מיליארד ₪, מתוכם תוספת חוב של 92 מיליארד ₪ בתקופת האינתיפאדה השנייה.
יחס החוב-תוצר בישראל עלה גם הוא באופן משמעותי בהשפעת הטרור בתקופת האינתיפאדה השנייה, ועמד על 105% יחס חוב-תוצר בסוף שנת 2003 לעומת יחס של 89% בסוף שנת 2000. ליחס החוב-תוצר השפעה על קביעת דירוג האשראי של מדינת ישראל, וכן על תשלומי הריבית בישראל. בסוף שנת 2003, סך תשלומי הריבית של הממשלה מתוך התוצר עמד על 5.1% - שיעור גבוה משמעותית ביחס לתקופות ללא אירועי טרור, וביחס לממוצע מדינות ה-OECD באותה השנה.
השפעת טרור על הוצאות ביטחון.
מחקר של פול קרוגמן הראה כי בתקופת האינתיפאדה השנייה שיעור הוצאות הביטחון מסך התמ"ג בישראל עלה מ-9% ל-12%. פיגועי הטרור וההתמודדות עימם יוצרים גידול בעלויות מנגנוני הביטחון השונים, בהוצאות על מבצעים צבאיים ופעולות ללוחמה בטרור, בעלויות של בינוי ורכש, דוגמת הקמת מחסומים בכבישים, בניית גדר ההפרדה, הקמת עמדות שמירה ורכש גלאי מתכות ומכונות שיקוף בכניסה לגופים ציבוריים, מוסדות לימוד, עסקים ומקומות בילוי, וכן במימון העסקה נרחבת של מאבטחים.
פגיעה בפעילות עסקית.
מחקרים מראים כי פיגועי טרור פוגעים בפעילות הכלכלית של חברות, בהצלחתן העסקית וברווחיהן, וכי הטרור הפלסטיני פגע ביצוא של ישראל במרבית ענפי המשק.
מחקרם של קלוד בר רבי וקלור אסטבן בוחן את השפעת הטרור על הערכת השווי של חברות ישראליות הנסחרות בשווקים האמריקאיים, ומבסס את הטענה כ הטרור מביא לפגיעה כלכלית בחברות. עבור החברות הלא ביטחוניות נצפו תשואות נמוכות באופן חריג בהשוואה לקבוצת הביקורת של החברות האמריקאיות, בתקופות עם ריבוי אירועי טרור. עם זאת, ולצד הפגיעה הכלכלית הקשה אשר מסב הטרור לחברות, ניכר כי לטרור השפעה חיובית על הצלחתן הכלכלית של חברות ביטחוניות, העוסקות בהגנה, באבטחה ובאמצעי לוחמה נגד טרור, ובפרט על יצוא מוצרים של חברות ביטחוניות ישראליות.
השפעת טרור על שוקי ההון.
מחקר של הרשות לניירות ערך על פעולות טרור בישראל מציג את השפעות הטרור על שוק ההון, על ידי נתונים על הירידה בשערי המניות לאחר פעולת טרור, וממנו עולה כי בתגובה לפיגוע טרור נמצאה ירידה בשיעור ממוצע של למעלה מ-0.4%. כמו כן, מהנתונים עולה כי טרור משפיע על אופי ההשקעות בשוק, ובשל אי הוודאות אשר מאפיין תקופות עם פעולות טרור תכופות, משקיעים נוטים לעבור מהשקעה במניות להשקעה באפיקים סולידיים, דוגמת איגרות חוב ממשלתיות.
השקעות ישירות של זרים.
השקעות של זרים במדינה הוא על פי רוב תחום רגיש להשפעות פוליטיות ולכן סובל מתנודתיות. ממחקר על השקעות זרים במדינות בתקופות בהן חוו פעולות טרור, עולה כי הטרור משפיע על ההשקעות הזרות ומביא להפחתה משמעותית של ההשקעות הזרות, ביחס לתקופות ללא פעולות טרור.
כמו כן, נמצא כי גידול במדד סיכוני טרור עלול לגרום לירידה של ביחס שבין מלאי ההשקעות הזרות במדינה לבין התוצר המקומי שלה.
פגיעה בתיירות.
מחקרים הראו כי בעקבות האינתיפאדה השנייה ישראל חוותה פגיעה משמעותית בתיירות, אשר באה לידי ביטוי בירידה של שליש בכמות התיירים בשנים 2000–2003 לעומת העשור הקודם.
טרור מביא לפגיעה גם בתיירות פנים, אך הפגיעה החמורה ביותר הייתה בתיירות חוץ, ובפרט בתיירים המגיעים לארץ למטרה של חופשה, בילוי או צליינות. תיירות מהסוג הזה מאופיינת ב"אפקט תחלופה" גבוה – ניתן למצוא יעד אלטרנטיבי לחופשה.
גם במדינות אחרות בעולם, ובפרט באירופה, פעולות טרור הביאו לפגיעה משמעותית להכנסות מתיירות, לפיטורי עובדים מענף התיירות ובפגיעה קשה בעסקים אשר תיירות היא חלק מרכזי בהכנסות שלהם.
פגיעה בתרבות פנאי.
אחד המאפיינים של טרור הוא השפעה על תרבות הפנאי, בין היתר בשל הימנעות תושבים מהגעה לאירועים מרובי משתתפים, מקומות צפופים, וככלל, צמצום השהות במרחב הציבורי. במחקר שנערך בישראל בתקופת השיא של האינתיפאדה השנייה, 30% העידו כי לא יוצאים מהבית, זאת בהשוואה ל-2% בלבד שהעידו על כך בסוף שנת 2000, בתחילתה של האינתיפאדה השנייה.
מספר המבקרים בקולנוע צנח גם הוא עם התגברות אירועי הטרור, ובחודשים מסוימים של תחילת שנות ה-2000 הייתה ירידה של 40% לעומת תקופה מקבילה.
חומשים
ברברה מקדונלד
ברברה אנה מקדונלד (באנגלית: Barbara Macdonald; 11 בספטמבר 1913 - 15 ביוני 2000) הייתה עובדת סוציאלית, לסבית ופמיניסטית ופעילה נגד גילנות אמריקאית.
ביוגרפיה.
ברברה מקדונלד נולדה בפומונה, קליפורניה ארצות הברית וגדלה בלה להברה, קליפורניה. כשהייתה בת 15 עזבה את בית הוריה והחלה לפרנס את עצמה כעובדת בית בלונג ביץ', קליפורניה. היא למדה במכללת ג'וניור לונג ביץ' בין השנים 1931–1932 ובמכללת ג'וניור בסנטה אנה בשנים 1932–1937. היא כמעט גורשה ממכללת ג'וניור בסנטה אנה בגלל קשר אינטימי עם אישה והגדירה את עצמה כלסבית. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, בין השנים 1938–1940. בזמן לימודיה עבדה כפעלולנית. עד פרישתה לגמלאות ב-1974, מקדונלד המשיכה בלימודים אקדמיים במספר אוניברסיטאות ורכשה תואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית ותעודות נוספות. היא עבדה כעובדת סוציאלית במגוון מדינות הרחבי ארצות הברית. לאחר פרישתה השתתפה בסדנת כתיבה פמיניסטית שהעבירה סינתיה ריץ' ולאחריה השתיים הפכו לזוג.
מקדונלד נפטרה מאלצהיימר ב-15 בספטמבר 2020.
גילנות בתנועה הפמיניסטית.
מקדונלד התוודעה לתנועה הפמיניסטית כאישה מבוגרת וזיהתה את האפליה על בסיס גיל של נשים פמיניסטיות צעירות כלפי נשים זקנות. נשים צעירות מתנכרות לנשים זקנות, חוששות להיות איתן וסולדות מגופן של נשים זקנות. היא טענה שתרבות הצריכה הסקסיסטית המקדשת את הנעורים ודוחקת זקנים בכלל ונשים זקנות בפרט חלחלה לתנועה הפמיניסטית. על פי מקדונלד, הפטריארכיה והקפיטליזם, הן אידאולוגיות המחזקות את השליטה הגברית, המגיעות לשיא הזיקוק שלהן במשפחה ההטרונורמטיבית המערבית. המשפחה מקבעת את תפקידיהן המסורתיים של נשים ומגבירה אי-שוויון מיני. נשים מבוגרות נתפסות כבלתי יצרניות מפני שאינן פוריות והערך הכלכלי שלהן נמוך. כך נוצרת אצל נשים זקנות תחושת חוסר התועלת שלהן. חוסר ערך וחוסר אונים מועברים לנשים מבוגרות לא רק על ידי גברים, אלא גם על ידי נשים צעירות יותר. לטענתה התנועה הפמיניסטית ולימודי נשים אימצו את היחס המתנשא לנשים זקנות. בכנס ללימודי נשים בשנת 1985 אמרה:
ב-1983 פרסמו מקדונלד וריץ את הספר Look Me in the eye: old women, Aging and Ageism. הספר עוסק בפמיניזם, גילנות, מערכות יחסים לסביות ובאופן שבו החברה מתייחסת אליהן. הוא משלב חוויה אישית של הזדקנות עם תיאוריה פמיניסטית.
סטיב סטייברז
סטיבן ארנסט סטייברז (באנגלית: Steven Ernst Stivers; נולד ב-24 במרץ 1965) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהו כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מדינת אוהיו. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית, ובקונגרס ה-115 היה יושב ראש ועדת הקמפיין הרפובליקנית לקונגרס. בשנים 2003–2008 היה חבר בסנאט המדינתי של אוהיו. טרם כניסתו לחיים הפוליטיים שירת בדרגת מייג'ור גנרל בצבא משמר הלאומי של אוהיו, ומילא תפקיד של מפקד גדוד במלחמת עיראק עד דצמבר 2005. ב-19 באפריל 2021 הכריז סטייברז כי יתפטר מבית הנבחרים האמריקאי ב-16 במאי במטרה לשמש כנשיא ומנכ"ל לשכת המסחר של אוהיו.
ביוגרפיה.
סטייברז נולד וגדל בכפר ריפליי (Ripley) שבדרום אוהיו, בנם של קרול סו (לבית פוליאם) וארנסט באמבך סטייברז. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה וביחסים בין-לאומיים ב-1989, ובשנת 1996 קיבל תואר שני במנהל עסקים. בהיותו סטודנט הצטרף לאחווה דלתא אפסילון. סטייברז עבד במשך שבע שנים בחברה "Bank One Corporation", ב-"Ohio Company" שלוש שנים ושנתיים כמנהל הכספים של מחוז פרנקלין. לאחר מכן הועסק במשך כחמש שנים כחבר סגל בסנאט המדינתי של אוהיו. אחר כך התמקצע בתחום סחר מניות.
בשנת 1985 החל לשרת במשמר הלאומי של צבא אוהיו, והחזיק בדרגת מייג'ור גנרל בחטיבת הלוגיסטיקה של הצבא. סטייברז נקרא לשירת פעיל באוקטובר 2004, במקביל לכהונתו בסנאט של אוהיו. הוא הוצב בעיראק, בכוויית, בקטר ובג'יבוטי כמפקד גדוד עד דצמבר 2005. על הישגיו הצבאיים במלחמת עיראק עוטר בכוכב הארד. בדצמבר 2002 התפטרה פריסיליה מיד מהסנאט של אוהיו כעבור שנה אחת בלבד בתפקיד. ועדת סינון של הסנאט המליצה על סטייברז למלא את מקומה, וב-4 בינואר 2003 מונה להחליפה על ידי הסיעה הרפובליקנית בסנאט. בבחירות לתקופת כהונה מלאה ב-2004 נבחר עם 58% מהקולות. כהונתו נמשכה מ-9 בינואר 2003 עד 31 בדצמבר 2008. הוא מילא בסנאט שורה של תפקידי הנהגה, בהם יושב ראש ועדת הכספים והמוסדות הפיננסיים.