לאופולד סונדי נולד ב-11 במרץ 1893 בעיר ניטרה שבהונגריה (כיום סלובקיה), למשפחה יהודית חסידית. אביו אברהם זוננשיין היה סנדלר ותלמיד חכם, אמו תרזה לבית קוהן (Kohn) הייתה אשתו השנייה של אביו. שפות הדיבור בבית היו גרמנית וסלובקית. ב-1898 המשפחה עברה לבודפשט, שם גם למד את השפה ההונגרית. בשנת 1911 סיים את בחינות הבגרות, שינה את שמו לסונדי והחל לימודי רפואה באוניברסיטת פטר פאזמני (Pazmany-Peter). לימודיו נפסקו בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, במהלכה שירת כקצין רפואה בצבא האוסטרו-הונגרי בחזית הקרפטים וזכה לשני ציונים לשבח. לאחר המלחמה שב לבודפשט וסיים את לימודי הרפואה. בשנים 1919 עד 1926 עבד כנוירולוג ופסיכיאטר בבית חולים ובקליניקת גראף-אפאני (Graf-Appanyi) בבודפשט. ב-1927 התמנה לפרופסור לפסיכופתולוגיה באוניברסיטת פטר פאזמני. ובמקביל גם לממונה על הצוות הרפואי של המכון ההונגרי המלכותי לפסיכופתולוגיה. בתפקידים אלו שרת עד 1941 אז פוטר בעקבות החמרת חוקי הגזע בהונגריה. מאז ועד 1944 עבד רק בקליניקה הפרטית שלו. סונדי היה מניצולי רכבת ההצלה של קסטנר. בתקופת מאסרם במחנה הריכוז בברגן-בלזן קיים סונדי חוג להוראת תורתו. בסוף 1944 שוחרר מברגן בלזן והגיע לשווייץ.
לאחר המלחמה השתקע בציריך. בשנת הלימודים 1945-6 הרצה שם במכון לפסיכולוגיה יישומית. ב-1959 קיבל אזרחות שווייצרית. ב-1970 קיבל תרומה גדולה שאיפשרה את הקמת המכון לחקר והוראת אנליזת הגורל.
היה נשוי ללילי לבית ראדווני (Radvanyi), היו להם בת, ורה, רופאה במקצועה, ובן, פטר, לימים פרופסור באוניברסיטה החופשית של ברלין.
סונדי נפטר בקיסנכט (בקנטון ציריך), ב-24 בינואר 1986.
פעילותו המדעית.
מחקריו הראשונים של סונדי, בשנות ה-30 של המאה ה-20, עסקו בחקר ההשפעות התורשתיות על לקויות נפשיות. בתחילה בחן את המקורות התורשתיים של הגמגום. בהמשך ניסה לחלק לקטגוריות את כל הילדים ההונגריים בעלי פיגור שכלי. מחקרים אלו הוליכו אותו, במחצית השנייה של שנות ה-30, לפיתוח תאוריית אנליזת הגורל. את המאמר הראשון בנושא זה, "אנליזה של נישואין", פרסם בשנת 1937. החל מ-1938 החל לבצע את מבחני סונדי, אולם המבחן התפרסם בעולם רק ב-1947, עם פרסום ספרו על המבחן בגרמנית (Experimentelle Triebdiagnostik). הוא המשיך במחקריו גם לאחר שפוטר ממשרותיו הרשמיות ב-1941, בעקבות החמרת חוקי הגזע בהונגריה. ב-1942 פרסם בהונגרית מאמר ראשון על מבחן סונדי. ב-1944 הצליח להבריח לשווייץ את טיוטת ספרו הראשון "Schicksalanalyse", שיצא לאור בבזל עוד לפני הצלתו ב"רכבת קסטנר".
עיקר פרסומיו ראו אור לאחר מלחמת העולם השנייה. הפרסומים העיקריים היו חמישה כרכים עבי כרס בגרמנית: "אנליזת הגורל" שהופיע בשלוש מהדורות מעודכנות (בשנים 1948, 1965 ו-1978). "פסיכופתולוגיה" (1952); "פסיכולוגיה של האני" (1956); "דיאגנוזה" (1960); "תרפיה" (1963).
התאוריה.
סונדי פיתח את "אנליזת הגורל" (Schicksalsanalyse בגרמנית, Fate analysis באנגלית) שהיא סוג של פסיכולוגיית מעמקים. עיקרי התאוריה מוצגים כבר בספרו הראשון "Schicksalanalyse". עיקרה של "אנליזת הגורל" הוא דטרמיניזם גנטי. לפי תאוריה זו הגנים הרצסיביים אינם רדומים, אלא להפך יש להם השפעה מהותית ואפילו מכרעת. והם קובעים בבחירת אובייקטים על ידי האדם: מושאי אהבה, מקצוע, מחלות וצורת המוות. על בסיס זה פיתח סונדי את תאוריית ה"גנוטררופיזם" לפיה שני אנשים, שיש להם גנים רצסיביים זהים או דומים, ימשכו זה לזה.
מבחן סונדי.
סונדי ידוע בעיקר בזכות מבחן סונדי שאותו פיתח והקרוי על שמו. המבחן מבוסס על התאוריה של "אנליזת הגורל". זהו מבחן השלכה המיועד להערכה פסיכולוגית של מאפייני אישיות ותפקודים חשיבתיים ורגשיים של האדם, בדומה למבחן כתמי הדיו של רורשאך. בין השאר שימש מבחן סונדי לבחינתו הפסיכיאטרית של אדולף אייכמן, כאשר הפענוח אומת על ידי סונדי עצמו.
מורשתו.
תורתו של סונדי הייתה מקובלת יחסית, בעיקר במערב אירופה, החל מהמחצית השנייה של שנות הארבעים ועד שנות השישים של המאה ה-20. גם באותה תקופה הייתה עליה הרבה ביקורת.
כיום (2013) קיימת פעילות ענפה סביב תורתו. פעילות המתרכזת במכון סונדי (The Szondi Institut) בציריך, שהוא המשכו של המכון שהוקם עוד על ידי סונדי עצמו. המכון מפעיל את "פורום סונדי" שסניפיו פועלים באוקראינה, ארגנטינה, ברזיל, יפן, פינלנד, צרפת, רומניה ושוודיה. המכון גם מפרסם את כתב-העת "סונידאנה".
הערות שוליים.
[[קטגוריה:רופאים יהודים הונגרים]]
[[קטגוריה:פסיכיאטרים יהודים]]
[[קטגוריה:פסיכיאטרים הונגרים]]
[[קטגוריה:ניצולי רכבת ההצלה של קסטנר]]
[[קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פריז]]
[[קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1893]]
[[קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1986]]
טקס פרסי אוסקר ה-82
טקס פרסי אוסקר ה-82 (באנגלית: 82th Academy Awards) נערך ב-7 במרץ 2010, ובמסגרתו הוענק פרס אוסקר למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנה החולפת. הטקס היה אמור להתרחש בסוף פברואר, אך הוא נדחה עקב שידורים חופפים עם אולימפיאדת ונקובר. הטקס נערך בתיאטרון דובלי שבלוס אנג'לס, קליפורניה ושודר על ידי ערוץ ABC האמריקאי. מנחי הטקס היו אלק בולדווין וסטיב מרטין. מרטין כבר הנחה את הטקס פעמיים, בעוד שלבולדווין זאת הייתה הפעם הראשונה להנחות. זה הטקס הראשון עם יותר ממנחה אחד מאז טקס פרסי האוסקר ה-59.
ב-24 ביוני 2009 נשיא האקדמיה, סיד גניס, הודיע שמטקס זה מספר המועמדויות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר יעלה מחמישה לעשרה, לראשונה מאז טקס פרסי האוסקר ה-16.
הסרט "מטען הכאב" זכה בשישה פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור קתרין ביגלו שהפכה להיות האישה הראשונה שזכתה בפרס בקטגוריה זו. הסרט "אווטאר" זכה בשלושה פרסים. הסרטים "לב לא שפוי", "פרשס" ו"למעלה" זכו כל אחד מהם שני פרסים.
זוכים ומועמדים.
המועמדויות לטקס פרסי האוסקר ה-82 הוכרזו ב-2 בפברואר 2010 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי נשיא האקדמיה טום שארק והשחקנית אן האת'וויי.
הסרטים עם מירב המועמדויות היו "מטען הכאב" ו"אווטאר" עם 9 מועמדויות כל אחד מהם. הזוכים הוכרזו בטקס מיוחד שנערך ב-7 במרץ 2010.
זוכים.
הזוכים מודגשים ונמצאים בראש הרשימה.
פרסים מיוחדים.
הטקס שבו הוצגו הפרסים המיוחדים נערך ב-14 בנובמבר 2009.
שבשתא כיוון דעל על
שבשתא כיוון דעל - על הוא ביטוי ארמי-תלמודי שנאמר על יד האמורא רב דימי מנהרדעא ופירושו: דבר משובש, כיוון שנכנס והשתרש בלב, קשה להוציאו שוב.
מקור הביטוי.
האמרה מובאת במסגרת דיון תלמודי העוסק בשאלה איזה מורה עדיף שילמד דרדקים, אדם מלומד שאינו מדייק בלשונו, או אדם מדייק אך שאינו מלומד:
מדיון זה עולה כי רבא סבור שעדיף להעסיק מורה מלומד שאינו מדייק, גם אם יש חשש שבכך ישתרשו שגיאות בלב התלמידים, כיוון שהשגיאות ממילא יתבררו ויתוקנו במהלך הלימוד. אולם אליבא דרב דימי, החשש מפני טעויות, בפרט כשהן ניטעות בגיל צעיר, הוא גדול בהרבה – משום שברגע שהן משתרשות, הן יישארו לעולם וקשה יהיה לעוקרן, ולכן העדפתו היא להעסיק את אותו שמדייק אבל לא מלומד.
פרס האקדמיה לטלוויזיה
הפשיטה על ירמות'
הפשיטה על ירמות' שלחופי אנגליה, בוצעה על ידי הצי הקיסרי הגרמני ב-3 בנובמבר 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה. הפשיטה כוונה כנגד עיירת החוף והנמל גרייט ירמות' (Great Yarmouth), המכונה לרוב בפשטות ירמות', שבנורפוק. הפשיטה, שכללה הפגזה מן הים והנחת מוקשים, גרמה לבריטים נזק ישיר מועט, אך צוללת בריטית אחת טבעה כתוצאה מפיצוץ מוקש. הייתה זו הראשונה מבין כמה פשיטות שביצע הצי הגרמני לחופי בריטניה.
רקע.
בעת מלחמת העולם הראשונה נהנה הצי המלכותי הבריטי מיתרון גדול על הצי הגרמני, מה גם שהבריטים הקפידו לשמור חלק גדול מספינותיהם מרוכזות בכל נקודת זמן. נראה היה, אם כן, שכדאי לצי הגרמני להימנע מעימות ישיר בים הפתוח עם הבריטים, כיוון שאז עשוי לבוא יתרון זה לידי ביטוי. מסיבה זו גם נתן הקייזר וילהלם השני הוראה בהתאם, שאסרה על הצי הגרמני להגיע לעימות מקיף עם הצי הבריטי שלא בקרבת חופי גרמניה. במקום זאת בחר הצי הגרמני בפעולות לחימה עקיפות, בהן לוחמות קבוצות קטנות יחסית של ספינות, ופשיטות על חופי בריטניה היו אחת מדרכי הלחימה האלה. נוספה לכך התקווה שהבריטים יפזרו חלק מספינותיהם לצורך הגנת מטרות אפשריות לפשיטה, במקום לרכזן. כן הגרמנים קיוו שספינות בריטיות שירדפו אחר הפושטים, יתעמתו עם הגרמנים סמוך לחופיהם של האחרונים, ובתנאים עדיפים לגרמנים.
המשימה והכוחות.
בראש הכוח הפושט עמד סגן אדמירל פרנץ פון היפר, מפקד שייטת סיירות המערכה הגרמניות. תחת פיקודו עמדו סיירות המערכה 'זיידליץ' (Seydlitz), אשר שימשה כספינת הדגל, 'פון דר טן' (Von der Tann) ו'מולטקה' (Moltke), הסיירת המשוריינת 'בליכר' (Blücher), וכן הסיירות הקלות 'שטרסבורג' (Strassburg), 'שטרלזונד' (Stralsund), 'קולברג' (Kolberg) ו'גראודנץ' (Graudenz). מטרת הפשיטה הייתה מיקוש הים הצפוני סמוך לחוף ירמות' ולחוף לואסטופט (Lowestoft) שבסאפוק, מעט דרומה משם, שהייתה בסיס ימי בריטי חשוב, וכן הפגזת ירמות'.
באשר לצד הבריטי, חופי ירמות' נסרקו באופן שוטף על ידי שולת מוקשים אחת, 'הלסיון' (Halcyon, 'שלדג'), ועל ידי שתי משחתות ישנות, 'לייבלי' (Lively, 'מלא חיים') ו'ליאופרד' (Leopard). בקרבת מקום שייטה המשחתת 'סאקסס' (Success, 'הצלחה') ועוד שלוש משחתות עגנו בנמל, כמו גם שלוש צוללות.
הפשיטה.