חוק של הפרלמנט האנגלי משנת 1483 שנקרא "טיטולוס רגיוס" הכריז על הנסיכים כילדים מחוץ לנישואין, ועל דודם, ריצ'רד השלישי למלך. ריצ'רד העביר את אדוארד החמישי ואת ריצ'רד משרוסברי למצודת לונדון (באותה עת הייתה המצודה הן ארמון מלכותי והן כלא). ישנם דיווחים מאמצע שנת 1483 בהם מתוארים הנסיכים בחצר המצודה, אולם אין תיעוד המדווח על הימצאותם במצודה לאחר קיץ 1483, והחוקרים משערים כי הם נפטרו או נרצחו במצודה. אין כל תעוד לטקס הלוויה לנסיכים.
בשנת 1674 התגלו שני שלדים של ילדים מתחת לגרם המדרגות המובילים לקפלה של המגדל הלבן. באותה עת סברו כי מדובר בשלדי הנסיכים. צ'ארלס השני הורה על קבירת השלדים במנזר וסטמינסטר. בשנת 1933 הוצאו העצמות והתברר כי מדובר הן בעצמות אדם והן בעצמות בעלי חיים. בשל מצב העצמות, והעובדה שעצמות רבות היו חסרות, לא ניתן היה לזהות את מין או גילם של הנפטרים.
החשודים ברצח.
ישנם מספר סברות בדבר לזהות הרוצחים, בהנחה שמדובר ברצח:
עדויות התומכות בטענה שהנסיכים נרצחו על ידי ריצ'רד.
ישנן עדויות משלהי שנת 1483 לפיהן נפוצו שמועות ברחבי אנגליה כי הנסיכים נרצחו, וכי ריצ'רד אחראי להרצחם. הן פיליפ דה קומין, הן דומיניק מנצ'יני והן דברי ימי קרויילנד מציינים שמועות אלה בשנת 1483. קומיין שהה באותה עת בצרפת, ומציין את השמועה שהגיע לאוזניו מאנגליה, ואולם מנצ'יני שהה בשנת 1483 באנגליה ולכן יכל לדווח על שמועה ששמע בזמן אמת. על פי "הכרוניקה הגדולה של לונדון" שנכתבה בשנת 1512 בהתבסס על מסמכים שנשמרו בעיריית לונדון, השמועות בדבר הרצח נפוצו רק באמצע 1484.
ישנם היסטוריונים שסבורים שהשמועות נפוצו בכוונה, במטרה להקל על ניסיונו של הנרי טיודור באוקטובר 1483 לתפוס את השלטון.
בספרו של תומאס מור, "ההיסטוריה של המלך ריצ'רד השלישי" שנכתב בשנת 1513 מציין מור כי טיירל הוא רוצח הנסיכים, בהתבסס על הודאתו. מור מציין כי הנסיכים נחנקו במיטתם ונקברו בתחתית גרם מדרגות בשטח המצודה..
"הכרוניקה הגדולה של לונדון" אף שנכתבה שנה קודם, מציינת אף היא את טיירל כרוצח, בהתבסס על הודאתו. גם ההיסטוריון פולידור וירגיל בספרו "ההיסטוריה של אנגליה" ("Anglica Historia") משנה זו מציין את טיירל כרוצח.
בשנת 1674, בעת שיפוצים שנערכו במצודה התגלה ארגז עץ ובו עצמות שני שלדים קטנים. העצמות התגלו בתחתית גרם מדרגות - דבר העומד בקנה אחד עם תיאורו של מור. שרידי בגדי קטיפה שהתגלו עם השלדים מלמדים שמדובר בשלדים של אנשי אצולה. השלדים נקברו במצוות צ'ארלס השני במנזר וסטמינסטר. בספרה של אליסון וייר, "הנסיכים במצודה" היא מציינת כי בבדיקה שנערכה בשנת 1933 התגלה כי מדובר בשלדים של ילד בן 11 - 13, וילד נוסף בן 7 - 11. וייר מציינת כי לא ניתן לזהות את מין השלדים בשל מספר העצמות הרב החסר.
עדויות התומכות בטענה כי הנרי השביעי הוא הרוצח.
בשל חקיקת ה"טיטולוס רגיליוס" הוצאו שני הנסיכים מסדר הירושה לכתר האנגלי, ולכן ריצ'רד השלישי נותר היורש החוקי היחיד. עם עלייתו לשלטון של הנרי השביעי, לאחר ההפיכה ומותו של ריצ'רד השלישי, בוטל החוק, על מנת לאפשר להנרי לעלות לשלטון. דווקא ביטול החוק השיב את הנסיכים לסדר הירושה, ולכן היותם בחיים היה מסכן את עלייתו של הנרי לשלטון, ועל כן, אם הנסיכים היו בחיים בשנת 1485, הרי שסביר שהוצאו להורג בהוראתו.
מתחזים.
מספר אנשים טענו כי הם הנסיך ריצ'רד משרוסברי, אולם אף אחד לא טען להיותו המלך אדוארד החמישי. הידוע במתחזים הוא פרקין וורבק.
אזכורים תרבותיים.
ספרים רבים עסקו בהרצחם של הנסיכים, ובהם מחזהו של ויליאם שייקספיר "ריצ'רד השלישי", ספרה של ההיסטוריונית אליסון וייר "הנסיכים במצודה" וספרי הבידיון של רובן מקסוול "נולד למצודה" ופיליפה גרגורי "המלכה הלבנה". בספרה של אליזבת ג'ורג' "אני ריצ'רד" היא טוענת כי הייתה זו אליזבת מיורק, אחותם של הנסיכים ואשתו של הנרי השביעי שרצחה את הנסיכים על מנת להבטיח את היותה מלכת אנגליה. הסדרה "הפתן השחור" מתבססת על מציאות אלטרנטיבית בה ריצ'רד משרוסברי ניצל ועולה לשלטון כריצ'רד הרביעי לאחר מותו של ריצ'רד השלישי.
בית הכנסת צמח צדק (ירושלים)
בית הכנסת צמח צדק הוא בית הכנסת של חסידות חב"ד ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. הוא נמצא ברחוב חב"ד, מול בית הכנסת החורבה והקארדו, במקום שכונה "חצר חב"ד". בית הכנסת נקנה בה'תרי"ח (1858), ומשנת ה'תרכ"ו (1866) נקרא במסמכים הרשמיים "כנסת אליהו". בשנת ה'תרל"ט (1879) נבנתה בו קומה שנייה.
תולדות בית הכנסת.
השד"ר הרב שניאור זלמן שניאורסון, מחסידי חב"ד, יצא לחוץ לארץ, לאסוף תרומות על מנת לממן את נשואי בניו, וכן לאסוף תרומות עבור קהילת חב"ד, אשר הייתה קטנה ודלה. הוא הגיע לבומביי ושם יצר קשר עם שתי משפחות של יוצאי עיראק: משפחת ששון ומשפחת יהודה, אשר הסכימו להקים בירושלים בית כנסת לקהילת חב"ד.
לפי כתובת ההקדשה, התורמים הם: "מעלת הגביר השר אליהו ששון הי"ו מעי"ה (מעיר התהילה) במביי לעילוי נשמת אשתו; מרום כבוד אחיו השר והטפסר סיר עבדאלה הי"ו וכן למעלת אחיו הגבירים". הכתובת מורה לקיים בכל שבת וחג תפילת השכבה לאשתו של ששון וכן תפילת מי שברך לאליהו טכבטד ואחיו עבדאלה. היא מזהירה גם שלא למכור או למשכן את בית הכנסת. שמו המקורי של בית הכנסת היה "כנסת אליהו", על שם התורם.
הרב שניאור זלמן פרדקין מלובלין (בעל ה"תורת חסד") עלה לירושלים בשנת ה'תרל"ט (1879) ומונה לראש כולל חב"ד בעיר ורב בית הכנסת. בשנת תרפ"ח (1928) שונה שמו של בית הכנסת לשם הנוכחי, על שם ספרו של האדמו"ר השלישי בשושלת חב"ד, רבי מנחם מנדל שניאורסון.
הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, ששימש כרב הכותל עד למלחמת העצמאות, היה מראשי המתפללים בבית הכנסת. במלחמת העצמאות עמד הבניין בלב אזור הקרבות אך לא נהרס.
לאחר מלחמת ששת הימים וכיבוש הרובע מינה הרבי מלובביץ' בב' בניסן ה'תשכ"ח ועד ציבורי למען גאולת בית הכנסת מידי המשפחה הערבית ששכנה בו, שיפוצו וניהולו. הוועד כלל את נציג כולל חב"ד הרב עזריאל זליג סלונים, שמונה ליושב ראש הוועד, ונציגים מישיבות חב"ד.
כיום.
המבנה נקרא "חצר חב"ד" והוא בן שתי קומות. בקומה הראשונה היה בזמנו מקווה טהרה לנשים. בתקופה מסוימת התפללו בקומה הראשונה מניין של המוגרבים, כאשר בית הכנסת שלהם נהרס ברעידת האדמה. בקומה השנייה בית הכנסת עם עזרת נשים וכולל אברכים. לבית הכנסת מוכנסים ספרי התורה של ילדי ישראל. בקומת הכניסה נמצא בית חב"ד ולצדו אולם אירועים.
הרב יהושע יוזביץ הוא הגבאי ומנהל בית הכנסת, ומתוועד בו מדי שבת וחג. הרב עדין אבן ישראל היה רב בית הכנסת ונהג להתפלל בבית הכנסת בתפילת שחרית בשבתות ודרש בו בשבת שובה ובשבת הגדול. בראש חודש אלול ה'תשל"ב נפתח בבית הכנסת כולל אברכים. ראשי הכולל הם הרב יוסף סגל והרב חיים שלום דייטש.
עדלי סטיבנסון (סגן נשיא)
עדלי יואינג סטיבנסון הראשון (באנגלית: Adlai Ewing Stevenson I; 23 באוקטובר 1835 - 14 ביוני 1914) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא גרובר קליבלנד (בכהונתו השנייה כנשיא; 1893–1897). בשנת 1900 היה מועמד בשנית לתפקיד לצדו של המועמד לנשיאות ויליאם ג'נינגס ברייאן. קודם לכהונתו בתפקיד שימש חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי והיה עוזר למנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
חייו.
סטיבנסון נולד לג'ון טרנר סטיבנסון ולאליזה לבית יואינג, צאצאים למהגרים מסקוטלנד ומאירלנד. בשנת 1813 עברו הוריו מקרוליינה הצפונית לקנטקי, בה נולד וגדל עד מעברם לבלומינגטון שבאילינוי בשנת 1852. מעברם אירע בעקבות פגיעת הקור במטעי הטבק של אביו והקשיים הכלכליים אליהם נקלעו. באילינוי הפעיל אביו טחנת קמח. סטיבנסון למד באוניברסיטה המקומית בעיר וסיים לימודיו ב-Centre College שבקנטקי. בעקבות מות אביו הוא שב לאילינוי וסייע למשפחתו בהפעלת הטחנה.
בשנת 1858 הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע, לצדם של עורכי הדין סטיבן דאגלס ואברהם לינקולן. פעילותו הפוליטית החלה בנטילת חלק בקמפיין הבחירות של דאגלס לסנאט של ארצות הברית בשנת 1858. סטיבנסון גם פעל באופן ציבורי כנגד תנועת "שאינם יודעים דבר". משרתו הציבורית הראשונה הייתה כעוזר משפטי בבית משפט, בתקופת מלחמת האזרחים. בשנת 1864 הוא נמנה עם חבר האלקטורים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ובאותה שנה נבחר למשרת תובע מחוזי. בסיום תפקידו, בשנת 1868, עסק בעריכת דין באופן פרטי, במשרד משותף עם בן דודו ג'יימס יואינג.
בשנים 1875–1877 כיהן סטיבנסון בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כשל בניסיון להיבחר לכהונה שנייה, אך בשנת 1879 נבחר שוב לתפקיד וכיהן כהונה אחת נוספת עד 1881. הוא הציג מועמדותו לבחירה בתום כהונתו, כמו גם בבחירות שלאחריהן, והפסיד בהפרש נמוך של קולות. בעת כהונתו של גרובר קליבלנד כנשיא, בשנת 1885 היה סטיבנסון העוזר הבכיר למנהל הכללי של הדואר. בתפקיד זה פיטר כ-40,000 מעובדי רשות הדואר שהיו מזוהים עם המפלגה הרפובליקנית והחליפם בעובדים המזוהים עם המפלגה הדמוקרטית. החלטתו זו השפיעה מאוחר יותר על אי מינויו למשרת שיפוט, הממונה בידי אישים פוליטיים.