ב-6 ביוני 913 נפטר אלכסנדר השלישי מתשישות לאחר מרוץ מרכבות. שלטונו נמשך 13 חודשים בלבד ויורשו היה קונסטנטינוס השביעי עם כי הפטריארך הפך לראש העוצרות. במטרה לשחרר את קונסטנטינופול הסכים הפטריארך ניקולאוס למנות את סימאון לתואר "קיסר הרומאים", מה שפגע קשות ביוקרתה של האימפריה הביזנטית. מורשתו של אלכסנדר השלישי הושפעה בעיקר בידי הכנסייה האורתודוקסית שהציגה אותו כפועל נגד הדת הנוצרית ובתור עובד אלילים ובונה פסלים פאגאנים.
סבא דמשפטים
תורשה מול סביבה
המחלוקת הנקראת תורשה מול סביבה נובעת מחשיבה דיכוטומית על הגורמים להתנהגות. המצדדים בתורשה מדגישים את חשיבותם של גורמים מולדים בקביעת תכונות התנהגותיות, בעוד המצדדים בסביבה מדגישים את חשיבותם של גורמים סביבתיים. מזה שנים מתעניינים חוקרים והוגים בהשפעה היחסית של התורשה והסביבה על תופעות פיזיולוגית בכלל, ופסיכולוגיות בפרט. כשמדובר בבעלי חיים שאינם אנושיים, לא קיימת מחלוקת משמעותית לגבי השפעתה של התורשה. לעומת זאת, כשמדובר בבני אדם, קיימת מחלוקת בנוגע למידת השפעתה של התורשה, במיוחד כשמדובר בתכונות התנהגותיות. למצדדי הסביבה יש כמה סיבות לרתיעה מהסברים גנטיים להתנהגות. ראשית, דטרמיניזם גנטי מעורר בהם חששות לגבי השלכותיו המוסריות. שנית, הם נוטים להתייחס להתנהגות אנושית כאל מורכבת יותר מזו של בעלי-חיים אחרים, שאותה כן ניתן, לדעתם, לחקור באופן גנטי. מתחילת המאה, המחלוקת שככה. מקובל לחשוב שגם לתורשה וגם לסביבה יש תפקיד חשוב, ושקיימים ביניהן יחסי גומלין.
היסטוריה של המחלוקת.
בשנת 1869, פרנסיס גלטון פרסם ספר על השפעת התורשה על תכונות פסיכולוגיות. התעניינותו בתחום נבעה גם מתפיסת עולמו הפוליטית שטענה שאנשים נולדים שונים זה מזה בשל גורמים גנטיים. עבודתו קיבלה תמיכה עשור לאחר מכן על ידי הביולוג הגרמני אוגוסט וייסמן. לשניהם יחד הייתה השפעה גדולה על הביולוגיה שגרמה לרבים ליצור הבחנה חדה בין תורשה לבין סביבה. חלוקה זו הובילה גם ליצירת תחומי מחקר נפרדים המתמקדים רק באחד הגורמים: תורשה או סביבה.
סביב 1930, נוסד באירופה תחום המחקר אתולוגיה על ידי קונראד לורנץ, ניקולאס טינברגן ואחרים. האתולוגים חקרו התנהגות אנושית בעזרת כלי מחקר של התנהגות בעלי חיים. הם האמינו שבדומה לאיברים אחרים, גם המוח עובר ברירה טבעית וכך נבררות תכונות התנהגותיות באופן תורשתי. מנגד, עמדה התנועה ההתנהגותית-ביהיויוריסטית בארצות הברית שהתמקדה בהשפעתן של חוויות ולמידה על התנהגות.
גם בפילוסופיה היה ויכוח דומה בין נייטיביסטים לבין אמפיריציסטים. הנייטיביסטים האמינו שהאדם מגיע לעולם עם מידע מוקדם. האמפיריציסטים, לעומת זאת, טענו שכל הידע האנושי הוא תוצר של חוויותינו בעולם. מחלוקת זו התבטאה גם בוויכוח על הגורמים להתפתחות השפה, שהתרחש במחציתה הראשונה של המאה ה-20. באותה תקופה, רוב הפסיכולוגים הניחו שידע הוא תוצר של חויות. נועם חומסקי, לעומת זאת, הציע תיאוריה רבת-השפעה שטוענת שחלק מכללי השפה הם מולדים ואוניברסליים, ולא נרכשים.
במהלך המאה ה-20, התפרסמו מאות מחקרים התומכים בהשפעה גנטית משמעותית על התנהגות אנושית. מחקרים אלה עוררו גם מחלוקות. לאור המחקרים האלה, הפסיכולוג החינוכי ארתור ג'נסן טען שהפערים בין תלמידים אמריקאים שחורים ללבנים נובעים מבסיס גנטי, ובשל כך יהיה קשה לצמצם את הפערים. אמירה זו גררה ביקורת מוסרית, פוליטית ומדעית רבה.
אגדה אורבנית מספרת שלאחר הרצאה לציבור, עיתונאי ניגש לפסיכולוג הנודע דונלד הב ושאל אותו מה משפיע יותר על ההתנהגות: תורשה או סביבה. הב השיב ששאלה זו מקבילה לשאלה מה תורם יותר לשטח המלבן: אורכו או רוחבו. סיפור זה משקף את העמדה המקובלת בפסיכולוגיה מסוף המאה ה-20, על כך שקיים תפקיד לתורשה, לסביבה, וליחסים ביניהן. המחלוקת על תורשה וסביבה נחשבת מאז למחלוקת לא מועילה הנובעת מדטרמיניזם גנטי וסביבתי.
ממצאים מחקריים עדכניים.
מחקרים בתחום הגנטיקה ההתנהגותית שהצטברו עד 2020, מראים שלא ניתן להתעלם מגורמים גנטיים להתנהגות. מאמר סיכום של רוברט פלומין, אחד ממייסדי התחום, מסכם את עשרת הממצאים החזקים בגנטיקה התנהגותית. פלומין טוען שלכל התכונות הפסיכולוגיות יש בסיס גנטי חזק, אך הוא לעולם לא מגיע ל-100%. הוא טוען שההשפעה התורשתית היא תולדה של הרבה גנים בעלי השפעה קטנה. הוא מראה שההשפעה התורשתית על אינטליגנציה הולכת וגדלה עם הגיל. הוא מראה גם שרוב ההשפעה הסביבתית על התנהגות נובעת מחויות ייחודיות לאדם, ולא מחוויות המשותפות לו ולאחיו.
בשנת 2015 סיכם מחקר מטא-אנליזה את כל מחקרי התאומים שבדקו את מידת התורשתיות של תכונות אנושיות שונות. המחקר כלל מידע מכ־2,750 מאמרים, על כ־14.5 מיליון זוגות תאומים, שבדקו כ־18,000 תכונות מתחומי הרפואה, הביולוגיה והפסיכולוגיה. מקדם התורשתיות הממוצע היה 49%. 450 מחקרים בתחום הקוגניטיבי הראו מקדם תורשתיות של 57%, 1,778 מחקרים בתחום הפסיכיאטרי הראו מקדם תורשתיות של 62%, ו-45 מחקרים בתחום של ערכים חברתיים הראה מקדם תורשתיות של 69%. החוקרים יצרו אתר אינטראקטיבי בו ניתן לבדוק את מקדם התורשתיות עבור כל תכונה שנבדקה.
החל מסוף המאה ה-20, התפתח תחום מחקר בשם אפיגנטיקה החוקר איך מנגנונים מולקולריים לא גנטיים מווסתים ביטוי גנטי. תחום זה תרם להבנה שלא ניתן להפריד בין התורשה לסביבה. התחום החוקר את יחסי הגומלין בין התורשה לסביבה הוליד מודלים תאורטיים וממצאים מחקריים רבים.
Headlong
Headlong הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין. הוא יצא כסינגל השלישי מתוך אלבומה של קווין מ-1991, Innuendo.
השיר נכתב על ידי גיטריסט הלהקה בריאן מיי, שרצה לכלול אותו באלבום הסולו שלו, Back To The Light, אך לאחר ששמע את מרקורי שר את השיר, הסכים בסוף לכלול אותו באלבום הלהקה. השיר היה הסינגל השלישי באלבום. השיר זכה להצלחה רבה, ונוסף לאלבומי הלהיטים של הלהקה Classic Queen ו-Queen Rocks. עטיפת הסינגל נראית כחלק מקליפ השיר המראה את חברי הלהקה יושבים, אולם בארצות הברית בעטיפת הסינגל מופיע הליצן מעטיפת האלבום Innuendo שאויר על ידי ז'אן גרנדוויל בן המאה ה-19. הסינגל יצא ב-14 בינואר 1991, והוא הראשון שיצא בארצות הברית במסגרת חוזה הלהקה עם הוליווד רקורדס.
הקליפ.
הקליפ של "Headlong" היה אחד הקליפים האחרונים של קווין שבו צולם הסולן פרדי מרקיורי, כשנה לפני מותו מהאיידס. ההקליפ מציג את הלהקה באולפן מבצעת את השיר.
צילומי הקליפ, בהם מרקורי לובש סוודר צהוב, צולמו בדצמבר 1990, והצילומים בהם מרקורי לובש שתי חולצות כחולות שונות צולמו בנובמבר 1990. זה גם הקליפ
האחרון בצבע שבו הופיע פרדי מרקיורי, שמצבו הבריאותי הלך והתדרדר בגלל מחלת האיידס. הקליפים של השירים "I'm Going Slightly Mad" ו-"These Are the Days of Our Lives" הוקלטו במהלך פברואר ומאי 1991 בהתאמה, ושניהם צולמו בשחור-לבן.
כמו כל הקליפים האחרים באלבום Innuendo, את הקליפ של "Headlong" ביים צוות הבמאים האוסטרי DoRo, שכלל את רודי דולזאל והאנס רוסאכר.
חטיפת כלות
השערת השונות הגדולה של זכרים
השערת השונות הגדולה של זכרים (באנגלית: greater male variability hypothesis) קובעת כי תכונות של זכרים בעלות שונות גדולה יותר מאשר אצל נקבות. אף על פי שההשערה דנה בתכונות פיזיות, פסיכולוגיות וגנטיות אצל מיני בעלי חיים דימורפיים רבים, לעיתים קרובות היא נדונה ביחס ליכולת הקוגניטיבית של בני אדם, שם נצפה כי גברים אנושיים נוטים להיות בעלי אינטליגנציה גבוהה מאוד או נמוכה מאוד ביחס לנשים.
היסטוריה.
את הרעיון של שונות גברית גדולה יותר, לפחות ביחס למאפיינים הפיזיים, ניתן לייחס לכתביו של צ'ארלס דרווין. כאשר הציג את תאוריית הברירה הזוויגית שלו בספר מוצא האדם. בספר ציין דרווין כי אצל מינים רבים, כולל בני אדם, זכרים נטו להראות שונות רבה יותר מאשר נקבות. כדוגמה הציג דרווין מידות של אברי גוף כאשר בכולם נמצאה שונות גבוה יותר אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות (עמוד 275). מנקודת מבט של הקהילה הרפואית בתקופה זו עדויות אלו הצביעו על היכולות הפיזיות גדולות יותר של גברים לעומת נשים.
מאחר שדרווין היה סקרן לגבי הבדלי המינים ברחבי כל ממלכת החי, השונות בבני אדם לא הייתה נושא עיקרית במחקריו. הראשון שביצע מחקר מקיף בנושא על בני אדם היה הסקסולוג הבלוק אליס. ב-1894 פרסם מחקר בו הוקדש פרק שלם להשערת השונות הגדולה של זכרים. בפרק זה הציג מספר מחקרים וממצאים התומכים בטענות שיש שוני רב יותר בין תכונות פיזיות ומנטליות של גברים מאשר של נשים.
בתחילת מאה ה-20.
לאחר פרסומיו של אליס התמיכה בהשערת השונות הגדולה של זכרים התחזקה בתחילת המאה העשרים. תשומת החוקרים עברה לכיוון חקר השונות ביכולות המנטליות, בין השאר עקב הופעתם של מבחנים נפשיים סטנדרטיים לבחינת מנת משכל, שאפשרו הערכת מנת המשכל בצורה אובייקטיבית יותר. אחד התומכים הנלהבים של ההשערה היה אדוארד לי תורנדייק שטען בספרו Sex in Education מ-1906 כי למרות שההבדלים ביכולת האינטלקטואלית הממוצעת בין המינים נראו זניחים, הבדלי השונות היו ברורים.