משטר אסטדו נובו הסמכותי בפורטוגל דבק באימפריה הקולוניאלית הפורטוגזית. בעוד שנורווגיה חוותה פריחה עצומה, במיוחד מאז יצוא הנפט שלה התגבר בשנת 1969, פורטוגל נותרה מאחור למרות התפתחות כלכלית מסוימת מאז הצטרפה ל-EFTA, גם בגלל העלויות העצומות של המלחמות הקולוניאליות של פורטוגל. נורווגיה הליברלית הייתה גם אחת מתורמות הסיוע ההומניטרי, שתמכה גם בתנועות העצמאות במושבות פורטוגל. עם זאת, היחסים נותרו טובים במידה רבה, מעוצבים על ידי חברות משותפת ל-EFTA ונושאים כלכליים. כך ששתי המדינות כללו ב-24 ביוני 1970 אמנה לביטול כפל מס.
היחסים מאז 1974.
לאחר מהפכת הצפורנים שלה בשנת 1974, פורטוגל סיימה את המלחמות הקולוניאליות והפכה לדמוקרטית. הליברליזציה והשילוב המערבי של פורטוגל קירבו את המדינה לנורווגיה. ב-8 בפברואר 1977 הם חתמו על הסכם תרבות דו-צדדי, וב-1 בספטמבר 1981 נחתם הסכם ביטוח לאומי הדדי.
לאחר מכן המדינות עברו מעט זעזוע כלכלי, לאחר שפורטוגל עזבה את EFTA בשנת 1986 והצטרפה למה שהוא כיום האיחוד האירופי, אך היחסים נותרו טובים.
היחסים הדו-צדדיים המשיכו להתפתח, דבר הניכר בביקורים שמיים הדדיים בכל הרמות ובהסכמים דו-צדדיים. שתי המדינות חתמו על הסכם תנועה בכבישים ב-23 ביולי 1993, אמנת מס ב-24 בנובמבר 2000, והסכם מתוקן על מניעת כפל מס והעלמת מס ב-10 במרץ 2011 (נכנס לתוקף ב-15 ביוני 2012), ב-4 במאי 2015 על הצהרת כוונות על שיתוף פעולה בהגנה והסכם שיתוף פעולה בין נמלי ליסבון ואוסלו, ובמאי 2017 הסכם שיתוף פעולה בתחומי השימוש הימי ואנרגיות מתחדשות. בשנת 2015 ביקר נשיא פורטוגל אניבל קבאקו סילבה בנורווגיה.
הקהילה הפורטוגזית בנורווגיה, שגדלה מאז 2010, חיזקה לאחרונה את מערכות היחסים. לאחר משבר היורו והמשבר הכלכלי העמוק שלאחר מכן בפורטוגל, אלפי פורטוגלים, במיוחד אנשי אקדמיה (במיוחד מהנדסים ומקצועות בריאות), היגרו לנורווגיה, שם התקבלו במהירות לשוק העבודה ונחשבים בדרך כלל כמשולבים היטב בחברה.
הגירה.
794 נורווגים נרשמו בפורטוגל בשנת 2018, רובם באזור ליסבון (362) ובאלגרבה (243). סכום ההעברה הכולל שלהם היה 0.77 מיליון אירו.
בשנת 2018 נרשמו 4,452 אזרחים פורטוגלים בנורווגיה ו-3,328 תושבים נורווגיים נולדו בפורטוגל. 3.30 מיליון אירו הועברו לפורטוגל.
כלכלה.
היקף הסחר הדו-צדדי בשנת 2016 הסתכם ב-432.8 מיליון אירו, עם עודף סחר של 173.8 מיליון אירו לטובת נורווגיה. בשנת 2016 סחרו 867 חברות פורטוגזיות עם נורווגיה.
בשנת 2016 נורווגיה ייבאה סחורות ושירותים בשווי 303.3 מיליון אירו מפורטוגל. חלק הסחורות הסתכם ב-176.5 מיליון אירו, מתוכם 16.6% מינרלים ועפרות (במיוחד עפרות אבץ), 10.6% מתכות, 8.9% פלסטיק וגומי, 7.9% נעליים ו-6.6% מכונות ומכשירים. יותר ממחצית כ-154.6 מיליון אירו מסך השירותים (86.2 מיליון אירו) מגיעים מהוצאות תיירים נורווגיים בפורטוגל.
באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות ושירותים מנורווגיה בשווי 129.5 מיליון אירו. חלק הסחורות הסתכם ב-106.4 מיליון אירו, מתוכם 78.1% דלק, 13.6% מתכות, 3.4% מוצרים כימיים-פרמצבטיים, 2.6% מוצרים חקלאיים ו-1.9% מינרלים ועפרות.
בסחר החוץ של פורטוגל בסחורות, נורווגיה הייתה ה-31 בתור לקוחה וה-44 כספקית. בסחר החוץ של נורווגיה בסחורות דורגה פורטוגל במקום ה-20 כרוכשת ובמקום ה-35 כספקית.
יוסף אל-באז
יוסוף אלבאז
יוסף אלבאז
יוסף אלבז
יוסוף אלבז
אלכסינה גרהאם
אלכסינה גרהאם (; נולדה ב-3 במרץ 1990) היא דוגמנית בריטית. בשנת 2019, הצטרפה גרהאם למלאכיות של חברת האופנה ויקטוריה'ס סיקרט, והייתה לג'ינג'ית הראשונה שעשתה זאת. גרהאם היא גם שגרירת המותג "לוריאל".
שנותיה הראשונות.
גרהם נולדה בוורקסופ, נוטינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת. היא למדה בלט במשך 12 שנים. במרוצת השנים, סיפרה גרהאם כי בשל שערה הג'ינג'י, עברה מספר חרמות בתקופת נעוריה.
קריירה.
גרהאם החלה את קריירת הדוגמנות שלה ב-2008, לאחר שזכתה בתחרות היופי של מייבלין. גרהאם הופיעה במספר שערים של מגזיני אופנה שונים דוגמת "ID", ווג ו-"InStyle". בנוסף, הצטלמה גרהאם במספר קמפיינים של חברות שונות דוגמת ברברי, לוריאל, ויקטוריה'ס סיקרט, ארמני וז'אן-פול גוטייה.
בין השנים 2017–2018, צעדה גרהאם בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט, וב-2019, הפכה לאחת המלאכיות של החברה.
Warne Out
Warne Out הוא אלבום של הסקסופוניסט וורן מארש שהוקלט בשנת 1977 והוצא בלייבל של חברת Interplay.
אתר האיטנרנט Allmusic, בו נמצא מאגר מידע גדול על מוזיקאים, תיאר אותו, "כאלבום שבו שנינות וחדשנות הם הנושא המוביל".
רשימת רצועות.
כל הקומפוזיציות הן של וורן מארש למעט במקומות שצוינו:
1. "Loco 47" – 4:02
2. "Liner Notes" – 5:05
3. "Warne Out" – 3:45
4. "Lennie's Pennies" (Lennie Tristano) – 4:05
5. "Duet" – 4:32
6. "Ballad" – 6:20
7. "Warne Piece" – 5:02
ילנה שמלייבה
ילנה יאקובלבנה שמלייבה (נולדה ב-17 בספטמבר 1957, מוסקבה, ברית המועצות) היא בלשנית סובייטית-רוסית, מומחית בתרבות הדיבור, האיות, נורמת שיחה, מנחת רדיו. מרצה לפילולוגיה וסמנכ"לית מחקר במכון השפה הרוסית. מהווה אחת מחמשת בכירי הרשימה הפדרלית של מפלגת השלטון ברוסיה, רוסיה המאוחדת.
ביוגרפיה.
היא נולדה ב־17 בספטמבר 1957 במוסקבה. בשנת 1979 סיימה את לימודיה במחלקה לבלשנות מבנית ויישומית בפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת מוסקבה ואז היא נכנסה ללימודים בבית הספר לתארים מתקדמים של מכון השפה הרוסית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות, בשנת 1984 היא הגנה על התזה שלה בנושא "שמות אישים בשפה הרוסית המודרנית: יצירת מילים וניתוח סמנטי".
מאז 1984 עובדת במכון השפה הרוסית כעמיתת מחקר.
לימדה רוסית באוניברסיטאות בארצות הברית ובפינלנד, בבית הספר הבינלאומי הבריטי במוסקבה, בשנים 2005—2013. לימדה קורסים בלימודי רוסית לסטודנטים לתארים מתקדמים של בית הספר לקיץ רוסי במכללת מידלבורי בארצות הברית, במכון לבלשנות של האוניברסיטה הרוסית למדעי הרוח ובאוניברסיטת מוסקבה לחינוך.
מאז 1997 משתתפת בארגון ובקיום הכנס הבינלאומי המדעי והמעשי של תלמידי בית הספר "בלשנות לכולם", חברת מושבעים בוועידה ההומניטארית הפתוחה של עבודות מחקר בבית הספר "וישגורוד". היא חיברה יותר מ-100 עבודות מדעיות, וחברה בצוות מחברי שורת ספרי הלימוד בשפה הרוסית לתלמידי כיתות ה'-ט' בבתי הספר התיכוניים, המומלצים על ידי משרד החינוך של רוסיה.
מאז 2019 שימשה כסגנית העורך הראשי של כתב העת "נאום רוסי" היוצא בחסות האקדמיה הרוסית למדעים, חברת הוועדה המארגנת של הכנס המדעי הבינלאומי "תרבות הדיבור הרוסי". בשנים 2002–2007 אירחה את התוכנית "דקדוק" בתחנת הרדיו "מאיאק".
משפחה.
בן זוגה הוא הבלשן אלכסיי שמלייב. לשניים 3 ילדים - אלכסנדר, ולדימיר, אלכסיי.
אנה קוזנצובה
אנה יורייבנה קוזנצובה (ברוסית: А́нна Ю́рьевна Кузнецо́ва. נולדה ב-3 בינואר 1982) היא פעילה חברתית ומדינאית, משמשת כנציבת זכויות הילדים של נשיא הפדרציה הרוסית מאז 9 בספטמבר 2016.
ראשית חיים.
קוזנצובה נולדה בפנזה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות לאב בנאי ולאם מהנדסת. יש לה אח.
בשנת 1997 למדה בבית ספר תיכון מספר 72 בפנזה. בשנים 1998–1999 למדה בליציאום הפדגוגי מספר 3 שהיה גם בפנזה. בשנת 2003 סיימה את לימודיה באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית על שם בלינסקי (כיום אוניברסיטת פנזה), והוסמכה כ"מורה לפסיכולוגיה".
קריירה מוקדמת.
קוזנצובה החלה את פעילותה החברתית כמתנדבת. היא טיפלה בילדים בבית החולים המחוזי לילדים בפנזה. בשנת 2008 עד 2010 היא הייתה מייסדת הארגון הציבורי, "בלגובסט" יחד עם בעלה שהיה יו"ר הארגון.
בשנת 2011 הקימה קוזנצובה את קרן פוקרוב המספקת סיוע למשפחות גדולות ובעלי הכנסה נמוכה. במחוז פנזה ברוסיה תרמה הקרן ליישום התוכנית הדמוגרפית הכוללת "החיים הם מתנה מקודשת", כאשר אחת המטרות העיקריות הייתה מניעה שמטרתה לצמצם את מספר ההפלות. באותה שנה היא יזמה את תחרות הפסטיבל הכל-רוסית לקבוצות חברתיות לנוער, מטרתו הייתה יצירת ושימור ערכים משפחתיים.
בשנת 2014 הצטרפה קוזנצובה לתנועת החזית העממית הכל-רוסית. מיד לאחר מכן, הקרן שלה, קרן פוקרוב, קיבלה מענק מהמדינה ומימון להקמת מרכז להגנת הריון עם מקלט קבוע לאמהות עם ילדים במצבי חיים קשים. שנה לאחר מכן הובילה קוזנצובה את הוועד הפועל של עיריית פנזה. היא תרמה לבדיקות בבתי חולים ליולדות ובמערכת הטיפול במיילדות. בערך באותה תקופה היא הייתה ראש המותגים האזוריים של ארגון "האמא של רוסיה". סיוע נוסף לקריירה של קוזנצובה ניתן על ידי הסגן הראשון לראש סגל הקרמלין, ויאצ'סלב וולודין. ב-2017 הודיעה קוזנצובה על תמיכתה בתנועות נגד הפלות.
מאז 2015 שימשה קוזנצובה כיו"ר איגוד הארגון להגנת המשפחה, חברה במועצת הנשים תחת מושל מחוז פנזה, עוזרת ליו"ר הוועדה לאינטראקציה בין-דתית ומעורבת בסיוע הגנת חופש המצפון של הלשכה הציבורית במחוז פנזה.
בספטמבר 2015 נכנסה קוזנצובה לקבוצת העבודה לפיתוח הצעות להסדרה נוספת של פעילויות ארגונים ללא כוונת רווח. באותה שנה חתם הנשיא ולדימיר פוטין על צו לפיו קרן פוקרוב הפכה לספקית של מענקים נשיאותיים. בשנת 2016, לפני שמונתה לנציבת זכויות הילדים, השתתפה קוזנצובה בפריימריז בבחירות של מפלגת רוסיה המאוחדת. היא הגיעה למקום החמישי בתוצאות הבחירות. ב-9 בספטמבר 2016 מונתה לתפקיד הממונה על זכויות הילדים לנשיא הפדרציה הרוסית, על פי צו הנשיא ולדימיר פוטין.
קריירה פוליטית.