לאתר מתקפה אכזרית על ביתו, ילד צעיר בשם ראי מופתע לגלות כי הוא צאצא סודי של הטַייגֵרוֹאִידִים- גזע עתיק של יצורים שלוים אשר נמצאים במאבק מתמשך עם הדְרַגוֹנוֹאִידִים הערמומיים וחסרי הרחמים. בעולם מקביל ששמו סון, הטַייגֵרוֹאִידִים והדְרַגוֹנוֹאִידִים נאבקים במרץ להחזיר 1000 תווי טאי צ'י אבודים. מי שיחזיק באותם תווים יקרים וחזקים יחזיק בכוח האולטימטיבי להיות השליט ולהשמיד את אויביו. בו בזמן בו ראי מתחזק על מנת להילחם בדְרַגוֹנוֹאִידִים, הוא צריך למצוא את תווי הטאי צ'י האבודים כדי להפוך לאלוף הטאי צ'י!
הפקה.
3 עונות באורך של 13 פרקים לאחת הופקו על ידי ערוץ KBS הקוריאני יחד עם חברת Toei היפנית. זיכיון הסדרה בארצות הברית נרכש על ידי 4Kids Entertainment אשר הפיקה דיבוב אנגלי לשתי העונות הראשונות שלה ששודרו בין ה-17 בספטמבר 2011 ל-2 ביוני 2012. הפקת דיבוב העונה השלישית בוטל לקראת סוף שידור העונה השנייה עקב סיבות לא ברורות, זאת לסירוגין פשיטת רגל החברה כמה חודשים לאחר מכן. בישראל נרכשו 2 העונות בעיבוד האמריקאי של 4Kids. ישראל היא המדינה היחידה שרכשה את העיבוד של 4Kids לסדרה ובעקבות זאת גם בישראל לא שודרה העונה השלישית והעלילה פסקה באמצע.
הרכבת הקלה של סנקט פטרבורג
צ'ארלס ווטסון-ונטוורת', מרקיז רוקינגהם השני
ארתור ולסלי, דוכס ולינגטון הראשון
בנק סין לבניין
בנק סין לבניין (באנגלית: China Construction Bank Corporation או CCB, בסינית מסורתית: 中國建設銀行, בסינית מפושטת: 中国建设银行, פִּין-יִין: Zhōngguó Jiànshè Yínháng או בקיצור: 建行) הוא אחד מארבעת הבנקים הגדולים (Big Four) של סין.
בשנת 2011 היה CCB הבנק השני בעולם בשווי שוק (נכון למרץ 2014 שווי החברה הוא 1.27 טריליון דולר), והחברה ה-13 בגודלה בעולם. לבנק 13,629 סניפים בסין ובנוסף סניפים בפרנקפורט, הונג קונג, יוהנסבורג, ניו יורק, סיאול, סינגפור, טוקיו, מלבורן, סידני וכן חברת בת בבעלות מלאה בלונדון. מטה הבנק נמצא במחוז שיצ'נג בבייג'ינג.
בזירה הבינלאומית.
ב-2006 רכש CCB את "Bank of America Asia", שהתחיל ב-1912 בהונג קונג כ-"Bank of Canton".
ב-2008 הבנק הגיש למחלקת הבנקאות של ניו יורק ולפדרל ריזרב בקשה לפתוח סניף בניו יורק; הסניף נפתח רשמית ביוני 2009; באותה שנה פתח CCB סניף גם בלונדון.
CCB הוא חבר פעיל בGlobal ATM Alliance, קבוצת בנקים מובילים בעולם, אשר מאפשרים ללקוחותיהם להשתמש בסניפי בנקטים של בנקים אחרים בקבוצה ללא עמלות ברחבי העולם; בנקים אחרים השותפים בקבוצה הם: ברקליס (אנגליה), בנק אוף אמריקה, BNP פריבה (צרפת), ויטשה בנק (גרמניה), סנטנדר סרפין (ספרד ומקסיקו), סקוטיה בנק (קנדה), ווסק-פק (אוסטרליה).
היסטוריה.
השקעת בנק אמריקה.
בשנת 2005 בנק אמריקה (BAC) רכש 9% ממניות ה-CBB תמורת כ-3 מיליארד דולר; השקעה זו היא הגדולה ביותר של בנק אמריקאי זה בכלכלה הסינית.
באוגוסט 2011 הצהיר BAC על כוונתו למכור חצי מהמניות שלו ב-CBB תמורת 8.3 מיליארד דולר לקבוצת משקיעים אנונימית.
ברבעון הראשון של 2011 שווי השוק של CCB עמד על 232.6 מיליארד דולר.
סרוגים
נוול
נוול (ברוסית: Не́вель) היא עיירה ומרכז מנהלי של אחד האזורים במחוז פסקוב ברוסיה. העיירה נמצאת לחופי אגם נוול, כ-240 קילומטרים מדרום-מזרח לפסקוב, ובמפגש מסילות הברזל בין סנקט פטרבורג לנובוסוקולניקי (Novosokolniki) ובין וליקייה לוקי (Velikiye Luki) ופולאצק. מדרום לנוול עוברות שתי מסילות הרכבת בבלארוס. כלכלתה של העיר מבוססת על תוצרת מזון, טקסטיל, נעליים ועץ. בעיר מספר אתרי מורשת היסטורית ותרבותית, בהם כנסיית השילוש הקדוש שנבנתה בשנות ה-50 של המאה ה-19, מוזיאון היסטורי, ובית קברות צבאי ממלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
נוול מוזכרת לראשונה בצוואתו של איוואן הרביעי במאה ה-16, בתור אחת הערים שייסד בתקופת שלטונו. בתום מלחמת ליבוניה, במאה ה-16, נמסרה העיר לאיחוד הפולני-ליטאי. לאחר חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, הושבה העיר לשלטון רוסיה.
בשנת 1927 נוסד מחוז נוול, והעיר נוול נקבעה כמרכזו.
ב-16 ביולי 1941 נכבשה נוול על ידי הצבא הגרמני במהלך מבצע ברברוסה.
ב-6 באוקטובר 1943 שוחררה נוול על ידי הצבא האדום.
יהודים.
נוול הייתה מרכז חסידי חשוב. לאחר המהפכה הבולשביקית חיו בעיר כ-6,000 יהודים, אך כמחציתם היגרו מהעיר לפני מלחמת העולם השנייה, ומבין היתר ברחו הרוב מזרחה עם פלישת הגרמנים ביוני 1941.
באוגוסט 1941 הוקם גטו בעיר, ובו 1,000-800 יהודים מהמקום ופליטים מהסביבה.
בספטמבר 1941 חוסל הגטו. היהודים שחיו בו נשלחו לחפור בורות מחוץ לעיר, ולאחר מכן נורו למוות בבורות אלה.
קוברין
קוֹבּרִין (בבלארוסית: Ко́брын, מבוטא [ˈkɔbrɨn]; באוקראינית: Кобринь; ברוסית: Ко́брин; ביידיש: קאָבּרין; בפולנית: Kobryń) היא עיר במחוז ברסט בבלארוס, במרכז ראיון קוברין, 52 קילומטרים מזרחית לעיר המחוז ברסט. בשנת 2010 מנתה העיר 51,200 תושבים.
תולדות היישוב.
קוברין נוסדה במאה ה-13 כיישוב מבוצר בידי נסיך לודמיר. תחילה נשלטה קוברין בידי הדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן עברה לשליטת ממלכת פולין. בשנת 1589 הוענקו ליישוב זכויות עיר וזכויות לקיים בה ירידים עתיים.
באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר בידי גייסות האימפריה השוודית, ובשנת 1711 מתו רבים מיושבי העיר כתוצאה ממגפה ומשריפה שפרצו בה.
יהודי קוברין.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקוברין הוא מהמאה ה-15. קוברין היא ערש הולדתה של חסידות קוברין, חצר חסידית ליטאית שנוסדה בידי הרב משה פאלייר מקוברין (1783-1858), ונכחדה בשואה, עם הרצחו של אדמו"רה, רבי משה אהרן רבינוביץ. בעיר גם פעלה חצר חסידית של תלמיד של שושלת קוברין, חסידות קוברין-ביאליסטוק. בין רבני העיר היה רבי פסח פרוסקין המכונה "ר' פסח מקוברין", שעמד בראש ישיבה מקומית.
בין מלחמות העולם כבר הייתה קוברין עיירה יהודית. נמנו בעיר 5,617 יהודים, רוב תושביה. כעיירות יהודיות אחרות באותה תקופה, הייתה יידיש השפה שלטת במרחב הציבורי, בשבתות וחגים יהודיים לא הייתה בה בפועל פעילות מסחר, והתקיימה בה פעילות ציבורית יהודית ענפה של מגוון המפלגות היהודיות. כמו כן, פעלה בעיר גימנסיה עברית, ויצאו בה לאור שני שבועונים יהודיים. הפעילות הציבורית היהודית בעיר נאסרה עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
רבני העיר.
ברבנות העיר קוברין שימשו רבנים ידועי שם:
בשואה.
ב-22 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו בהצתת בתי היהודים בה. בהמשך, גויסו יהודי העיר לעבודות כפייה, הוטלו עליהם תשלומי כופר שונים, והם חויבו בענידת סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב, תוך סימון בתיהם. עד ספטמבר 1941 נרצחו בעיר כ-200 יהודים.
בנובמבר 1941 רוכזו כ-8,000 יהודי העיר וסביבתה בגטו שהוקם בה. כמה שבועות לאחר מכן רצחו הגרמנים כמה מאות חולים, קשישים וילדים יהודים מהגטו. בתחילת 1942 חולק הגטו שבעיר לשני חלקים, ל"יעילים" ול"בלתי יעילים", ובאפריל 1942 הוקפו הגטאות בגדר תיל והופסקה אספקת החשמל לבתי היהודים. מיוני 1942 הועסקו מאות מיושביו הגטו במחנה עבודה שהוקם בסמוך לו.
ב-27 ביולי 1942 חוסל גטו ה"בלתי יעילים" בעיר, תוך רצח כ-3,000 יושביו, כמו גם המאושפזים ואנשי הסגל בבית החולים היהודי המקומי, באתר הרצח ההמוני ברונה גורה.
ב-14 באוקטובר 1942 חוסל גטו ה"יעילים" שבעיר, תוך ריכוז ורצח יושביו ויושבי מחנות העבודה שבסביבת העיר בדרך לדיווין. במהלך האקציה התנגדה לגרמנים קבוצת מחתרת יהודית, תוך העלאת בתים באש, ואף ירי בגרמנים. בזמן זה הצליחו להימלט מהגטו כ-500 יהודים, וכ-100 מהם הצליחו להגיע ליערות הסביבה. אחר היהודים הנמלטים ערכו הגרמנים מצוד שיטתי. כמה עשרות בעלי מלאכה יהודים שהושארו בעיר נרצחו כולם עד סוף שנת 1942.
מכ-5,600 יהודי קוברין שרדו את השואה 64 איש, רובם מאלו שהספיקו להימלט לעומק שטחי ברית המועצות טרם הכיבוש הגרמני.
יורם דינשטיין
יורם דינשטיין (נולד ב-2 בינואר 1936) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. מומחה במשפט בינלאומי ובדיני מלחמה. היה רקטור אוניברסיטת תל אביב, נשיא האוניברסיטה החמישי, ודקאן הפקולטה למשפטים.
ביוגרפיה.
דינשטיין נולד בתל אביב. קיבל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר נוסף באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1964 מונה למדריך למשפטים באוניברסיטה העברית והרצה בשלוחה התל אביבית בנושאי משפט בינלאומי.
דינשטיין החל את הקריירה שלו בשירות החוץ של ישראל כקונסול ישראל בניו יורק וחבר קבוע של משלחת ישראל לאו"ם בשנים 1966–1970 ויצג את ישראל בדיונים בפורומים וארגונים בינלאומיים. בסוף 1970 פרסם מאמר נגד החלת החוק והמשפט על ירושלים המזרחית וטען שהדרך הנכונה להתקדם לסיפוח ירושלים המזרחית היא החזקה למשך שנים רבות שתביא לסיפוח השטח לישראל בעקבות התיישנות. בשנת 1971 הוא פרסם מאמר בו טען שעמדת ישראל, שלממלכת ירדן אין זכויות בירושלים ויהודה ושומרון אינה מחזיקה מים. בינואר 1972 היה מחותמי מברק של פרופסורים לראש הממשלה, גולדה מאיר, בו נטען שהממשלה לא עשתה מספיק להשגת הסכם שלום עם מצרים.
בשנים 1974–1976 עמד בראש הסניף של ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל".
בשנת 1978 ביקר בחריפות את הסכם השלום עם מצרים שנוסח על ידי אהרן ברק ומאיר רוזן.
היה דקאן של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנים 1978–1980. לאחר מכן כיהן כרקטור האוניברסיטה בשנים 1980–1985. היה נשיא האוניברסיטה בשנים 1991–1999.