אף על פי שהצבי בישראל מוגן באופן חוקי ומפוקח על ידי רשות הטבע והגנים האכיפה לא תמיד יעילה וכתוצאה מכך ישנו פיצול באוכלוסייה הגורמת לירידה בגודל העדר. פיצול בית הגידול הוביל לקיטוע ואזורי כיס קטנים. באזורי כיס מסוימים, כגון יער מיר, העדרים משגשגים ו/או שומרים על סטטוס קוו. וזה, חשוב לצמיחת האוכלוסייה של הצבי והמגוון של האוכלוסייה. כביש 4197 המוביל למחסום חיזמא, קוטע את החיבור בין יער מיר לבין נחל זימרי (שטח נוסף המערכת האקולוגית האזורית, בעל ערכיות אקולוגית גבוהה) השטח הוכר ככזה על ידי עיריית ירושלים והוחלט להקים בו פארק טבע עירוני כדי לשמר שטח זה כשטח פתוח טבעי, בעיקר בשל אוכלוסיית הצבאים הגדולה החיה במקום. תצורת נוף הבתה היא בית גידול חשוב לצבי הארץ ישראלי, שהוא מין בסכנת הכחדה. אוכלוסיית הצבאים במקום מונה כ-200 פרטים וישנן תצפיות רבות של הצבאים פעילים בשטח (מתוך סקר יונקים שנעשה באזור על ידי החברה להגנת הטבע בנחל זמרי, 2019) החיים בשטח יער מיר ובנחל זימרי יחד.
גאולוגיה.
היער ממוקם בשכבה הסטרטיגרפית Kun. חבורת יהודה, נצר – גיר דרגשי רך יחסית.
בחלקו המזרחי של היער ניתן למצוא מאובנים.
אקלים.
היער נמצא בסמוך לקו פרשת המים ומזג האוויר בו כולל תופעות מדבריות כגון שיטפונות בחורף, אך גם לעיתים מושלג בחורף.
שבילים ודרכים.
ביער ניתן לסייר בכמה מסלולים:
סימון השבילים הוא אדום, כחול, ירוק או שחור: אין משמעות לצבעים מלבד להבדיל בין השבילים השונים באותו אזור, כולם שבילים של עד 10 ק"מ הליכה.
ביער מספר מסלולי טיול:
מסלול קצר מסומן באדום - מתחיל בשמורת פרחי הבר. יורדים במערכת מדרגות לעבר אנדרטת הצנחנים בה נמצא חניון מסודר עם שולחנות. את הדרך חזרה ניתן לעשות באותו מסלול או לעלות דרומה לעבר רחוב משה דיין, עליה של כ-500 מטר במעלה הנחל בתוך יער מוצל.
מסלול בינוני - כניסה דרך שער הכניסה המזרחי הליכה על דרך הרכב עד למפגש עם 'שביל שפן הסלע' שמסומן בשחור, נגיע לדרך אפר רחבה המסומנת בירוק וקרויה "דרך היער". נפנה בה מערבה (שמאלה) ונצעד לעבר חניון קק"ל באנדרטת הצנחנים. במפגש שבילים נפנה ימינה לעבר חניון הצנחנים, משם עליה בשביל מסודר המסומן באדום לעבר שמורת פרחי הבר.
מסלול ארוך מסומן בירוק - המסלול קרוי "דרך היער" מגיע לחלקו המזרחי של היער במקביל לערוץ הנחל (ואדי אל חפי), הליכה של כקילומטר עד לנקודה המזרחית ביותר. משם נפנה בדרך המתפצלת לצפון–מערב (שמאלה), נמשיך כ-300 מטר בהתאם לסימון הירוק, עד למפגש עם דרך אספלט, כאן נפנה דרומה בדרך העפר היורדת חזרה לעבר הערוץ המרכזי, נמשיך מערבה "בדרך היער" לנקודת ההתחלה באזור אנדרטת הצנחנים.
מסלול שביל השפן (סימון שחור) הכניסה מצד טיילת ליפקין שחק. נעבור את חלקה הבנוי, נחלוף על פני שער ירוק וממשיך כ 20 צעדים בדרך אפר לתחילת המסלול. בדרך המתפצלת מדרך היער לימין (ישנו שילוט אל תחילת שביל השפן) נתחיל את המסלול ונרד המדרון היער, הדרך מפותלת מעט. הירידה מסתיימת בסמוך למתקן המים של הגיחון. כדי לעשות מסלול מעגלי ולחזור לנקודת ההתחלה ניתן להמשיך שמאלה עם הדרך המסומנת בירוק וקרויה "דרך היער" בשביל רחב. נגיע עד פיצול שבילים ונפנה שוב שמאלה להמשיך עם דרך היער עד לחזרה לטיילת.
פעילות קהילתית.
אתרי הטבע, הארכאולוגיה וההנצחה בשכונת פסגת זאב זכו בשנת 2019 למבט מחודש ותוכנית עבודה סדירה, ובניהם היער הקהילתי השוכן בין פסגת זאב ונווה יעקב. התחום מנוהל במינהל הקהילתי באגף "טבע ומורשת בפסגה". תחום הטבע והמורשת מקדם את היכרות התושבים עם האוצרות והסיפורים הפרוסים באזור, משמר את הטבע והמורשת שבפסגת זאב. בין היתר האגף מוביל לתרבות פנאי בשטחים הפתוחים והטבעיים שבפסגת זאב, לצד קידום אופי פעילות ואורח חיים מקיים השומר על איכות הסביבה. בשנת 2021 התחדשה פעילות היער וחזון היער שנכתב ב-2006 בשיתוף התושבים והמנהל הקהילתי הוקם לתחייה: יער מיר ישמש כיער קהילתי פתוח ונגיש לכל, מקום מפגש המאפשר מגוון פעילויות וחוויות, תוך איזון בין שימור הצומח, החי והמורשת, פיתוח ושימוש נאות. היער משפיע על הקהילה והיא משפיעה עליו בעבר, בהווה ובעתיד. (החזון הקהילתי ליער מיר, ספטמבר, 2006)
ג'ים ואן אוס
ג'ים ואן אוס, בשמו בלידה - יוהאנס יאקובוס ואן אוס (בהולנדית:Jim van Os, נולד ב-8 באפריל 1960) הוא פסיכיאטר ואפידמיולוג הולנדי, פרופסור לאפידמיולוגיה פסיכיאטרית ולבריאות הנפש הקהילתית במרכז הרפואי של אוניברסיטת אוטרכט.
ביוגרפיה.
ג'ים ואן אוס נולד בעיר אוטרכט בהולנד בשנת 1960. בשנים 1978–1984 הוא למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם, אחר כך התמחה בפסיכיאטריה טרנסתרבותית בג'קרטה (1985) ובקזבלנקה (1986), ובבשנים 1987–1991 בפסיכיאטריה כללית בבורדו ובמכון לפסיכיאטריה ובבית החולים המלכותי מודסלי/בדלם בלונדון. בהמשך בשנים 1991–1995 השתלם באפידמיולוגיה בבית הספר לתברואה ולרפואה טרופית בלונדון.
ואן אוס לימד בשנים 1995–2017 באוניברסיטת מאסטריכט. כיום הוא מכהן כפרופסור לאפידמיולוגיה פסיכיאטרית ולבריאות הנפש הקהילתית וראש המחלקה למדעי העצב (neuroscience) במרכז הרפואי של אוניברסיטת אוטרכט. כמו כן הוא פרופסור אורח במחלקה לרפואה פסיכולוגית במכון לפסיכיאטריה בדה קרספיני פארק בלונדון, אנגליה.
בשנים 2010–2015 פעל ואן אוב כמתאם המיזם EU-GEI לזיהוי אינטראקציות גנים סביבה המעורבים בהפרעות הפסיכוטיות שנתמך על ידי האיחוד האירופי.
טיעונים בעד ההערכה מחדש של המונח "סכיזופרניה" ושל השימוש בו.
ואן אוס חקר את ההבדלים במועדות לסכיזופרניה בסביבה הכפרית לעומת העירונית ומצא כמו חוקרים לפניו שהסביבה העירונית מעלה את הסיכון.
בשנת 2009 הציע ואן אוס לוותר על השימוש באבחנה "סכיזופרניה" הניתנת בחלק גדול מההפרעות הפסיכוטיות. לדבריו יש בתווית האבחנתית "סכיזופרניה" בעיות תוקף, וסיכון לטעות ייחוס בסיסית. תווית זו עלולה ליצור קשיים בתקשורת של הקלינאי עם האדם המאובחן, בגלל הדעות הקדומות הכרוכות בתווית.
במקום האבחנה "סכיזופרניה" הציע ואן אוס הגדרה תסמונתית רחבה וכללית, למשל "תסמונת ספקטרום הפסיכוזה" המתאימה יותר לאבחון האישי, והעשויה להפחית את טעות הייחוס.
הוא ציטט מחקר של חוקרים אחרים שהסבירו את הפסיכוזה כוויסות של בולטות מוטיבציונית או תפיסתית פגומה
בשנת 2015 כתב ואן אוס מאמר בעיתון שבו קידם את סוגיית עזיבת התוויות "סכיזו" והחלפתן במינוח יותר מדעי ויותר ידידותי למטופל.
כעבור שבוע הגיבו באותו עיתון עמיתיו רנה קאהן, איריס זומר ודמיאן דניס והאשימו אותו בגישה "אנטיפסיכיאטרית
ב־2016 פרסם ואן אוס מאמר ראשי שבו טען כי הסיווגים הפסיכיאטריים היו צריכים לוותר על המושג "סכיזופרניה" בגלל היותו "תיאור בלתי מועיל של התסמינים".
לדברי ואן אוס לא מדובר בשינוי סמנטי בלבד או בניסיון להוריד סטיגמה חברתית בלבד אלא בהסרת תווית יתרוגנית ובשינוי תפיסה מהותית, לרבות הסרת בלבול בין תסמונת למחלה.
בסוף שנת 2015 יחד עם פיליפ דלדפול, וילמה בובינק, מיכאל מילו ופרנק סכאלכן, התחיל ואן אוס ב-"תנועה לטיפול חדש בבריאות הנפש" Die Neeuwe GGZ" הנעזרת באתר Psychose Net anal שמשך 140,000 ביקורים בחודש נכון לשנת 2020
חייו הפרטיים.
ואן אוס נשוי לנורטייה ויש להם שני ילדים: לאורה ויוהאן. עם תחביביו נמנים שיט, ריצה וגולף.
מבחר פרסומים.
The British Journal of Psychiatry, Volume 194, Issue 2, February 2009, pp. 101 - 103
ב־Acta Psychiatrica Scandinavica vol 120, issue 5, pp 363-372
2005 Schizophrenia Bulletin
רודולף השני, דוכס אוסטריה
רודולף השני, דוכס אוסטריה (1270 – 10 במאי 1290), חבר בבית הבסבורג, היה דוכס אוסטריה ושטיריה בשנים 1282–1283, יחד עם אחיו הבכור אלברכט הראשון, מלך גרמניה, שירש אותו.
ביוגרפיה.
רודולף השני נולד בריינפלדן, שוואביה, בנו הצעיר של הרוזן רודולף מהבסבורג ואשתו הראשונה גרטרוד מהוהנברג. בשנת 1273 אביו נבחר למלך גרמניה, הראשון מהשושלת ההבסבורגית, ולאחר מכן הוא תפס את דוכסויות אוסטריה, שטיריה וקרינתיה מאוטוקאר השני, מלך בוהמיה לאחר שהמלך אוטוקאר הובס ונהרג בקרב מרכפלד בשנת 1278, המלך רודולף בדצמבר 1282 מסר לבניו אלברכט ורודולף את הדוכסויות האוסטרית והשטירית. עם זאת, בחוזה ריינפלדן ב-1 ביוני 1283 רודולף נאלץ לוותר על חלקו לטובת אחיו הבכור אלברכט.
כפיצוי רודולף הוגדר כמלך לעתיד ואביו מינה אותו ל"דוכס שוואביה" - תואר פחות מכובד, שכן דוכסות הגזע לשעבר נקלעה לאי סדר לאורך זמן לאחר שהדוכס האחרון מבית הוהנשטאופן, קונדרין, נהרג בשנת 1268. בשוואביה החזיקו הרוזנים לבית הבסבורג רק שטחים ביתיים קטנים יותר, שהוגדרו מאוחר יותר כאוסטריה הנוספת, בהם רודולף מעולם לא תפס אחיזה.
במהלך תהליך ההתפייסות עם שושלת פשמישל הבוהמית, רודולף בשנת 1289 התחתן עם אגנס (1269–1296), בתו של המלך אוטוקאר השני. רודולף מת בפתאומיות בגיל 20 בפראג, שם שהה בחצרו של גיסו המלך ואצלב השני. באותה שנה נולד בנו, יוהאן רוצח האב. כישלון אחיו להבטיח כי רודולף יפוצה כראוי על ויתור על טענתו על כס המלכות גרם למריבות בשושלת הבסבורג, מה שהוביל לרצח אלברכט על ידי בנו של רודולף, יוהאן, ב-1308.
רודולף הראשון, מלך בוהמיה
רודולף הראשון, מלך בוהמיה (1282 – 3/4 ביולי 1307), רודולף מהבסבורג, היה חבר בבית הבסבורג, מלך בוהמיה ומלך פולין בתואר משנת 1306 עד מותו. הוא היה גם דוכס אוסטריה ושטיריה משנת 1298.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.