גודלן הקטן של שיני הצלופיזיסים, מרחב התנועה הגדול של ידייהם והראיות שגופם בנוי למהירות מצביעים על כך שצלופיזיסים היו טורפים של חיות קטנות וזריזות כמו לטאות ודגים, כאשר הם השתמשו במהירותם וגמישותם על מנת לרדוף ולתפוס חיות כאלו. מחקר שנעשה על ידי הפלאונטולוג קנת' קרפנטר הצביע על כך שלידיי הצלופיזיסים היה תפקיד מפתח בתפיסת חיות אלו, שכן הן שימשו כמצבטות מהירות וגמישות שבאמצעותן הם תפסו והרגו את טרפם. הדרך היחידה שבה צלופיזיסים היו יכולים להכניע טרף גדול יותר (אם הם עשו זאת מלכתחילה) הייתה ציד בלהקות.
ראיות לקניבליזם.
האפשרות שצלופיזיסים היו קניבלים הועלתה לראשונה כאשר באחד מהמאובנים של "C. bauri" שנמצאו בחוות הרוחות בניו מקסיקו נמצאו עצמות קטנות בין צלעותיו שדמו לפרטים צעירים של המין. תאוריה זו הייתה פופולרית בחוגי הפלאונטולוגיה עד שמחקר שפורסם ב-2002 הצביע על כך שעצמות אלו שייכות למעשה לדמויי-תנינאים שונים שביניהם פרטים מהסוג הספרוסוכוס, שמאובניו נמצאו באותה התצורה. למרות זאת, מחקר שפורסם ב-2009 תיאר פרט נוסף מחוות הרוחות שהתגלה עם קומפלקס של קיא מאובן ליד פיו שהכיל עצמות שנראו זהות לעצמות של "C. bauri", מה שמצביע שהדינוזאור היה קניבל בכל זאת.
התנהגות חברתית.
העובדה שהרבה מאובנים של פרטים מאותו המין נמצאו באותה שכבת אבן בשני מינים של הסוג ("C. bauri" ו-"C. rhodesiensis") הניעה מדענים מסוימים להניח שצלופיזיסים היו חיות שנעו בלהקות גדולות. לעומת זאת, מדענים אחרים טענו שניתן להסביר את המוות בבת אחת של כל כך הרבה פרטים על ידי התאספות חריגה של הרבה חיות סביב מאגר מים או סביב מקור אוכל גדול מספיק כאשר הם מתו בעקבות שיטפון פתאומי. ראיות לשיטפונות ענק בתצורות שבהן נמצאו "קברי ההמונים" הנ"ל תומכות בטענה זו יחד עם העובדה שמקבץ המאובנים של "C. bauri" מניו מקסיקו הכיל גם הרבה חיות אחרות כגון דמויי-תנינאים וזוחלים אחרים, שכנראה גם הם התאספו באותו מקום מאיזושהיא סיבה.
גדילה.
לארי פ. ריינהרט מצא ב-2009 שישנן ארבעה נק' ייחודיות בחייו של צלופיזיס שבו מבנה גופו משתנה בהתאם לגילו: שנה, שנתיים, ארבע שנים ושבע שנים. צעירי הצלופיזיס גדלו מהר מאוד, במיוחד בשנה הראשונה לחייהם, וככל הנראה הגיעו לבגרות מינית בין גיל שנתיים לשלוש ולגודל מלא בגיל שמונה.
התנהגות הטלה.
לאחר הסתכלות על ההבדלים והדמיון בין שלדי צלופיזיס לכמעט 60 מינים אחרים של זוחלים וציפורים, ריינהרט הסיק כי נקבות היו מסוגלות להטיל בין 24 ל-26 ביצים לאחר כל הזדווגות כאשר הקוטר הקצר יותר של כל אחת היה בין 31 ל-33.5 מ"מ.
בתרבות.
הצלופיזיס ידוע ממספר ספרים, סרטים, סדרות ומשחקי מחשב בתרבות:
כמו כן, המין "C. bauri" הוא המאובן הלאומי של ניו מקסיקו, ובינואר 1998 נשלחה גולגולת של המין לחלל לזמן קצר על גבי מעבורת החלל "אנדוור" של נאס"א במשימתה ה-12.
משה ברקוביץ'
משה מרדכי ברקוביץ' (מרץ 1934 - ספטמבר 2014) היה איש חינוך, מנהל בתי ספר, מייסד בתי כנסת, מנהיג תורני בשכונת רמת-אילן, ויו"ר המועצה הדתית בגבעת שמואל.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה לספז שברומניה לדובריש (דורה) ויחיאל מיכאל דב בשנת 1934. בהיותו בן 6 פרצה מלחמת העולם השנייה והוא גורש עם משפחתו, ואביו נלקח למחנות עבודה. אחרי המלחמה, כנער בן 13, צורף לקבוצת עליית הנוער שניסתה להגיע לארץ ישראל באניית המעפילים "מדינת-היהודים" אולם האנייה נתפסה על ידי הבריטים וכל המעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין. בתחילת 1948 הובאו הנערים למדינת ישראל והוא נשלח ללמוד במוסד-יקיר אצל הרב שלמה צוקרמן ולאחר מכן בישיבת כפר הרא"ה אצל הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן. שרת בצה"ל בחיל השריון והוסמך בלימודי תנ"ך ותולדות עם-ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
במשך שלושים וארבע שנים (1953-1987) ניהל בתי ספר: בכפר הנוער הודיות שבגליל, בבאר יעקב, בבית דגן, בתיכון י"ג בשכונת התקווה בתל אביב, ובבני-ברק. כהוקרה על פעילותו החינוכית הענפה, הוענק לו פרס החינוך של עיריית תל אביב, וכן אות "יקיר החינוך הדתי" מטעם ארגון המורים הדתיים.
בשנים 1971-1967 היה שליח עלייה מטעם הסוכנות היהודית לדרום אמריקה. במסגרת השליחות ניהל את בית הספר "תלפיות" בארגנטינה, ו"יבנה" באורוגוואי והיה ממקימי "המרכז לחינוך דתי".
ברמת גן היה ממייסדי בית הכנסת "דובב-עוז" (1971).
בהושענא-רבה שנת תשל"ב (1972), לאחר שעבר להתגורר בשכונת רמת-אילן בגבעת שמואל, גיבש קהילה והקים בית כנסת בו שימש כגבאי, העביר שיעורי תורה, קרא בתורה בקביעות, וארגן תפילות, שיעורי תורה ואירועים חברתיים. גם ילדי בית הספר החילוני ברמת אילן ביקרו בבית הכנסת בקביעות ביוזמתו ובהנחייתו, לקראת חגי שבועות, לקראת קבלת חומש בכיתה ב', ולקראת עלייתם לתורה בבר המצווה. כהוקרה על פעילותו זו, הוענק לו עיטור מפעל חיים לעוסקים בצרכי ציבור באמונה מטעם איחוד בתי הכנסת בישראל.
בשנת 1987 נבחר לראשות המועצה הדתית בגבעת שמואל, תפקיד שבו כיהן עד 2004. הוא הקים את עמותת לח"ן – למען חינוך הנוער בגבעת שמואל, שהייתה גם בסיס להקמת בית הספר הממלכתי-דתי הראשון בגבעת-שמואל "מורשת-זבולון". כהוקרה על פעילותו הרבה למען העיר, הוענק לו אות יקיר-העיר גבעת שמואל.
היה נשוי ליפה (לבית רוט, נכדת הרב שלמה זלמן הבלין), איתה נפגש כשלימדו יחד בכפר הנוער "הודיות".
באלול ה'תשע"ה ביום השנה הראשון לפטירתו נערך בבית הכנסת "רמת אילן" ערב עיון וזיכרון לזכרו, בו הוכרז בית הכנסת כבית הכנסת "רמת אילן" - ע"ש משה ברקוביץ'.
רגנאר סיגורדסון
רגנאר סיגורדסון (באיסלנדית: Ragnar Sigurðsson; נולד ב-15 ביוני 1986) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק בעמדת הבלם בפישקיר ובנבחרת איסלנד.
קריירה.
סיגורדסון התחיל את הקריירה שלו בפיילקיר, בעונת הוא הצטרף לגטבורג השוודי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-6 באפריל 2007, באותה עונה זכה עם המועדון באליפות. ב-30 במאי 2011 רגנאר סיגורדסון חתם על חוזה לארבע שנים בפ.צ. קופנהגן, תמורת 5.5 מיליון כתר דני. ב-23 בינואר 2014 חתם בקרסנודאר מליגת העל הרוסית לשנה וחצי עם אופציה לשנה נוספת. ב-23 באוגוסט 2016 רגנאר חתם חוזה לשנתיים בפולהאם. ב-3 באוגוסט 2017 הושאל לרובין קאזאן. ב-18 בינואר 2018 חתם ברוסטוב.
בינואר 2020 חזר לדנמרק וחתם בשורות פ.צ. קופנהגן.
ב-18 בינואר 2021, סיגרודסון חתם ברוך לבוב מליגת העל האוקראינית עד לסיום העונה עם אופציה לעונה נוספת.
ב-20 ביולי 2021, סיגורדסון חתם בפישקיר מליגת העל האיסלנדית.
בצעירותו, סיגורדסון שיחק בנבחרת הצעירה של איסלנד, במאי זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.
פוג'יה
אבידור
תוספת זמן
תוספת זמן או זמן פציעות הוא פרק זמן שבסמכותו של שופט כדורגל (או שופט במשחק ספורטיבי אחר) להוסיף בסיומה של כל מחצית במשחק.
הוספת זמן פציעות ואורכו תלויים בשיקול דעתו של שופט המשחק. מטרת תוספת הזמן היא לפצות על זמן משחק שבוזבז עקב פציעות (מכאן השם "זמן פציעות"), כדורים חופשיים רבים, הוצאות חוץ, חילופים וכיוצא באלה. זמן פציעות ממוצע אורך 2-4 דקות, אך במקרים חריגים בהם נעצר המשחק לזמן רב בעקבות טיפול ממושך בפציעה, התפרעות קהל, בדיקת שופט מסך (VAR) או סיבה אחרת, הוא יכול להתארך ל-10 דקות ויותר.
את מספר הדקות שקבע השופט מסמן השופט הרביעי בתום הזמן החוקי של המשחק, אך השופט הראשי רשאי להוסיף זמן נוסף במידה ונדרש.
המינוח זמן פציעות הושאל והפך גם לצורת ביטוי, המתייחסת לפרק הזמן הסופי וההזדמנות האחרונה בהחלט לביצוע כל משימה או מטלה.
יהודונאצים
און בן פלת
און בן פלת הוא דמות מקראית שהייתה ממנהיגי עדתו של קורח, שקראה תיגר על משה רבנו במהלך ארבעים השנה שהיו בני ישראל במדבר. הסיפור מובא בהרחבה בפרשת קרח.
על פי חז"ל, פרש און בן פלת מהשתתפותו בעדת קרח ועשה תשובה, ועל כן לא נענש עם קרח ועדתו.
המחלוקת עם משה.
קורח, בן דודו של משה, אסף מאתים וחמישים אנשים ממנהיגי העם, וביניהם האחים דתן ואבירם בני אליאב ואון בן פלת - שלשתם משבט ראובן. על פי הפרשנים, רוב האנשים היו משבט ראובן כיון שהם ראו בעצמם את המנהיגים הטבעיים, ולא במשה הלוי וביהושע שהיה בן שבט אפרים (אבן עזרא), או מכיוון שמקומם במחנה היה סמוך למקומו של קרח (רש"י).
משה הזמין את האנשים למבחן: הם ייקחו מחתות, ויבואו למחרת בבוקר להקטיר קטורת במשכן - ואז יראה ה' במי הוא בחר להיות כהן. דתן ואבירם סירבו למבחן, וסופם היה שנבלעו באדמה, וקרח וחבריו שניגשו למבחן נשרפו כולם באש.
אשת און בן פלת.
און בן פלת מוזכר בתחילת הסיפור, במחלוקת על משה, אבל הוא לא מוזכר לא בין הבלועים באדמה ולא בין השרופים באש. מכאן למדו חז"ל כי אף על פי שאון בן פלת היה שותף למחלוקת המקורית עם משה, הוא פרש מעדת קרח ולא הצטרף למבחן הקטורת. בגמרא דורשים את הפסוק "חכמת נשים בנתה ביתה" על אשתו של און בן פלת, שלפי המדרש שכנעה אותו להימנע מלחלוק על משה. היא אמרה לו שבשבילו כלל לא משנה מי יהיה המנהיג: "אם משה רב אתה תלמיד, ואם קרח רב אתה תלמיד", ועל פי המדרש: "אם אהרן כהן גדול אתה תלמיד, ואם קרח כהן גדול אתה תלמיד" - ועל כן לא תצא לו שום תועלת מהתערבות במחלוקת. און השיב שהוא נשבע להם שיבוא עמם, כי היה איתם בעצה אחת, ואשתו אמרה לו שהיא תציל אותו, והשקתה אותו יין עד שנרדם. לאחר שנרדם, פרעה את ראשה, מעשה שהתפרש כחוסר צניעות. וישבה בפתח האוהל, והאנשים שבאו לקרוא לו לבוא אתם להקטיר קטורת, חששו להיכנס בהיותה פרועת ראש, והלכו משם. עד שהתעורר און, כבר מתו כל עדת קרח.
דמותו של און בן פלת.