הקריירה של דיולה באואר החלה בשנת 1882, כאשר הגיע לגדוד הרגלים "פרמן" מס' 12 (לשעבר גדוד Archduke Wilhelm Franz of Austria) כסגן משנה. הוא שירת במשך 25 שנה בגדוד זה שהיה מורכב משני שלישים חיילים הונגרים ושליש סלובקים ממחוז קומרום, באואר פעל בגדוד גם כמורה לשפה ההונגרית עבור קצינים שההונגרית לא הייתה שפת אמם. סגן באואר הצעיר היה גם צלף ופרש מצוין שזכה בתחרויות ספורט צבאיות ואזרחיות רבות, שלגביהם קיבל מהממונים עליו שבחים בכתב. הוא הועלה לדרגת מייג'ור בשנת 1910 ומונה למפקד גדוד. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מונה כסגן מפקד חטיבה לצד הקולונל קארוי מיהאנוביץ', בתפקיד כבר כלוטננט קולונל.
עד יולי 1914 החזיק סגן אלוף באואר בהצטיינות הבאות:
הוא הועלה לקולונל (אלוף-משנה) בשנת 1915, ובמקביל מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-44. חייליו אהבו את באואר בהערצה, והוא היה גאה מאוד ב"נבלים" שלו, כפי שהוא התייחס במכתב ל"ממזרים" שלו משומוג'. קולונל באואר היה חייל בכל רמ"ח איבריו, נלחם עם חייליו בשוחות הקשות ביותר בים הבוץ של גליציה, ובמערות הקארסט. הוא גם הרוויח את "מדליית הצלב של קרל" עבור השירות בחזית ואת "מדליית הפצועים", עם שני פסים אמצעיים, על שתי פציעותיו, הראשון ב-14 בספטמבר 1914, ליד משאנה דולנה, בגליציה, והשני ביוני 1916.
באואר נשאר יהודי מסורתי עד היום האחרון בחייו, וכך הוא גם הובא למנוחות. הכבוד למסורת לא רק היה חשוב לו, אלא הוא עשה כמיטב יכולתו להבטיח שחייליו, ללא קשר לדת, ינסו להשיג את "המזון הרוחני" הדרוש ככל האפשר. הוא לא הכיר שום אפליה, רק חיילים טובים או רעים והנהיג את חייליו ביד קשה אך בהגינות. בשל יכולות הלחימה שלו, הוא זכה למספר ציונים לשבח רציניים. הבולט מבין ההוקרות האלה היה הענקת תואר אצולה הונגרי, בשנת 1917.
לקולונל באואר הוענקו אותות ההצטיינות הבאים במהלך מלחמת העולם הראשונה;
בשנת 1921 הוענק לו תואר גנרל על ידי העוצר מיקלוש הורטי, מושל הונגריה. מלבד הקולונל מארטון זלד (גם הוא בעל תואר אצולה) משיאו-אגארד, הוא היה הקצין היהודי היחיד של הכוחות המזוינים ההונגרים, שזכה בתואר גנרל אחרי 1918 (עליה לשלטון של משטר ימני-לאומני-אנטישמי. אחרי שנת 1929 הוענקה לו עוד מדליית זיכרון מלחמה הונגרי עם חרב וקסדה ולאחר מכן גם מדליית הזיכרון של המלחמה האוסטרית-בולגרית.
הגנרל דיולה באואר "האציל מקרופייץ" נפטר בגיל 78 ביום חמישי כ״ט באייר ה׳ת״ש. בתו, שרה באואר בעלת תואר האצולה איבדה את בעלה הצעיר, זולטאן הלמג'י, כבר באביב 1944 (עם כניסת הוורמכט להונגריה במבצע מרגרטה. היא שרדה את צעדות המוות בודפשט-הדיישהאלום (בסתיו 1944) וחזרה הביתה ממחנה הריכוז בליכטנוורט.
קברו של הגנרל דיולה באואר ממוקם בבית הקברות היהודי פרקשרט בבודפשט. בשנת 2014 שופץ וחודש קברו על ידי משרד ההגנה ההונגרי וארגון שומר מסורת צבאית בקנדה.
ראוואלפינדי
ג'רי לין
ג'רמין לין (באנגלית: Jeremy Lynn; נולד ב-12 ביוני 1963) הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'רי לין הוא מתאבק עבר אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), כמפיק ומאמן.
לין הופיע עבור ארגוני היאבקות רבים, כשהבולטים ביניהם היו World Championship Wrestling (WCW), Extreme Championship Wrestling (ECW), World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE), Total Nonstop Action Wrestling (TNA) ו-Ring of Honor (ROH). לינץ' הוא פעמיים אלוף עולם, כשזכה פעם אחת באליפות העולם במשקל כבד של ECW ופעם אחת באליפות העולם של ROH. קריירת ההיאבקות של לין נמשכה בדיוק 25 שנים, כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-23 במרץ 1988 ואת הופעת הפרישה שלו ב-23 במרץ 2013.
תאטרו רג'ו די טורינו
תאטרו רג'ו די טורינו (באיטלקית: Teatro Regio, (התיאטרון המלכותי) הוא בית אופרה ולהקת אופרה בעלי חשיבות בטורינו, פיימונטה, איטליה. העונה בו נמשכת מאוקטובר עד יוני ובמהלכה עולות שמונה או תשע אופרות, כל אחת בין חמש לשתים-עשרה הצגות.
בניינים אחדים סיפקו אולמות להפקות אופרה בטורינו מאמצע המאה ה-16, אבל רק ב-1713 החלו לשקול הקמת בית אופרה ראוי שמו, והתכנון נמסר לידי האדריכל פיליפו ג'ובארה. אף על פי כן, אבן הפינה הונחה רק בתקופת מלכותו של קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה בשנת 1738, אחרי מות ג'ובארה. על העבודה עד השלמת הבנייה פיקח בנדטו אלפיירי, ועיצוב התיאטרון נעשה בידי ברנרדינו גלייארי.
תאטרו רג'ו, 1740 עד 1936.
תאטרו רג'ו (התיאטרון המלכותי) נחנך ב-22 בדצמבר 1740 ב"ארסאצ'ה" של פרנצ'סקו פאו. היה זה אולם מפואר, שהכיל 1,500 מושבים ו-139 תאים בחמישה נדבכים ויציע.
מכל מקום, התיאטרון נסגר בשנת 1792 בפקודת המלך והוסב לבניין מחסנים. עם הכיבוש הצרפתי של טורינו בזמן מלחמות נפוליאון, שונה שם התיאטרון ל"תיאטרון הלאומי" ולבסוף, אחרי הכתרת נפוליאון לקיסר, שוה שוב השם ל"תיאטרון הקיסרי". עם נפילת נפוליאון ב-1814 חזר התיאטרון לשמו המקורי, ה"רג'ו". בשנים הבאות עברו על התיאטרון תקופות אחדות של משבר פיננסי והוא עבר לניהול העירייה ב-1870.
עוד תיאטראות נבנו והציגו עונות אופרה בטורינו, בהם "תאטרו קאריניאנו" ב-1824. גם הוא עבר לשליטת העירייה ב-1932 ואחרי שהתאטרו רג'ו נהרס בשריפה ב-1936, שימש הקאריניאנו כאולם האופרה העיקרי בעיר עד לפתיחת הרג'ו מחדש בשנת 1973.
גם לפני שהתיאטרון נשרף כליל, התנהלו בטורינו בראשית המאה ה-20 דיונים בשאלה, אם לבנות את הרג'ו מחדש או להקים תיאטרון חדש לחלוטין. שתי תוכניות הוצגו וזו שנבחרה הרחיבה את קיבולת המושבים ל-2,425 על ידי ביטול נדבכי התאים הרביעי והחמישי ויצירת אמפיתיאטרון ענקי. העבודה הושלמה ב-1905 אבל התיאטרון נסגר במהלך מלחמת העולם הראשונה ונפתח מחדש ב-1919. עד פברואר 1936, הוצגו עונות אופרה באולם, עד ששריפה כילתה הכל מלבד חזית התאטרו רג'ו. הוא נשאר סגור למשך שלושים ושבע שנים.
ארטורו טוסקניני היה המנצח על האופרה של טורינו מ-1895 עד 1898, ובתקופה זו הוצגו בתיאטרון כמה אופרות של וגנר בהצגות בכורה באיטליה.
תאטרו רג'ו המחודש לאחר 1973.
לאחר השריפה, הוכרז על תחרות לאומית למציאת אדריכל, אך המלחמה והמצב הפיננסי הכללי גרמו לכך, שאבן הפינה הונחה רק ב-25 בספטמבר 1963. גם לאחר זאת, העבודה החלה רק בספטמבר 1967, בפיקוחו של האדריכל קרלו מולינו.
התיאטרון המחודש, מרשים בעיצובו הפנימי המודרני אך נחבא מאחורי החזית המקורית, נחנך ב-10 באפריל 1973 בהפקה של ערביות סיציליאניות (I vespri siciliani) של ורדי, בבימוי מריה קאלאס וג'וזפה די סטפאנו.
האולם החדש מכיל 1,750 מושבים, בנוי בצורת אליפסה ויש בו מפלס רחב-ממדים לתזמורת ו-37 תאים סביב-סביב. קונכייה אקוסטית נוספה לשיפור הצליל.
התיאטרון מעלה מגוון רחב של אופרות במשך העונות, בהן יצירות בנות-זמננו, אף כי בשנים הראשונות של המאה החדשה נאלץ, עקב לחצים פיננסיים, לקיים תוכניות שמרניות יותר במידת מה ולהעדיף אופרות מן המאה ה-19.
החזית.
החזית החיצונית של הבניין בנויה בתבנית ייחודית, שעושה שימוש בלבנים מסותתות לפי הזמנה ליצירת תבליט של כוכבים, שנראה כחופף על עצמו שוב ושוב, בדומה לקשקשי-דג. זו אשליה, שמקורה בשיטת הבנייה הייחודית של הקיר, שהוא ישר למעשה. הצללים שנוצרים על ידי חלקים בולטים יוצרים אשליה זו והתבנית המורכבת מחזקת אותה.
חזית תאטרו רג'ו היא בין בנייני פיימונטה, שהם חלק מאתר מורשת עולמית (אונסקו).
כיסא האהבה
כיסא האהבה (בצרפתית: Siège d'amour) הוא מכשיר שיצרה חברה צרפתית לייצור רהיטים בעשור הראשון של המאה ה-20 כדי לאפשר למלך הבריטי אדוארד השביעי לקיים יחסי מין עם שתי נשים או יותר בו זמנית.
היסטוריה.
הכיסא נוצר לראשונה על ידי יצרנית הרהיטים סוברייה, שהפכה לבעלת המכשיר. מותניו של המלך נמדדו כ-122 ס"מ זמן קצר לפני הכתרתו. אולם לפני כן היה המלך אורח קבוע בלה שבנה בפריז, בית בושת צרפתי, והכיסא תוכנן במיוחד לביקורי המלך שם. הכיסא אפשר לו לקיים את הפנטזיות המיניות שלו מבלי למחוץ את שותפותיו הנשיות.
שדרות משה גושן
שדרות משה גושן הן רחובה הראשי של העיר קריית מוצקין.
רקע.
עם הקמת הרחוב הוא נקרא "שדרות השופטים", בהשפעתו של ישראל שפירא, יו"ר המועצה המקומית הראשון של קריית מוצקין. לאחר מותו של ראש העירייה משה גושן הוחלט לקרוא את הרחוב על שמו.
בקצהו הצפוני-מזרחי נפגש הרחוב עם "דרך עכו" (כביש 4). הצומת ידוע גם בשם "צומת מוצרט", על שם מסעדה בשם זה ששכנה בו בעבר.
מבנים ברחוב.
בקצה הדרומי-מערבי של הרחוב, בתוך מעגל תנועה ניצבת אנדרטה לזכר חללי מלחמת ששת הימים בני קריית מוצקין ותותח "לונג טום", ששימש את הצבא הירדני ונלקח שלל בידי צה"ל. בית הספר "אחדות" שהוקם בשנת 1936 הוקם בסמוך לו. בנוסף קיימים ברחוב בית הכנסת הגדול של העיר, בית יד לבנים, מתנ"ס גושן, ועד לשנת 2018 שכן ברחוב בניין עיריית קריית מוצקין.
קורי גרייבס
מת'יו פולינסקי (באנגלית: Matthew Polinsky; נולד ב-24 בפברואר 1984) הידוע יותר בשם הבמה שלו, קורי גרייבס הוא פרשן היאבקות, בעל טור ומתאבק עבר אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בו הוא משמש כפרשן תוכנית הדגל Raw. הוא זכה פעם אחת בתואר אלוף הזוגות של NXT ביחד עם אדריאן נוויל. כמו כן, פולינסקי מוכר גם בשל התקופה בה הופיע בארגונים העצמאיים בשם הבמה סטרלינג ג'יימס קינן.
תחילת קריירת ההיאבקות.
פולינסקי נולד ב-24 בפברואר 1984 בפיטסבורג, פנסילבניה, להורים ממוצא הונגרי. יש לו תואר ראשון בשיווק.
חיים אישיים.