אנטוניוס נולדה כקטי נימר, בתם של ד"ר פארס פאשה נימר, יליד לבנון שהיגר למצרים והיה מוציא לאור ידוע של העיתון אל-מוקאטם והשבועון אל-מוקאטף, ואשתו האנגליה. היא גדלה בחוגי החברה הגבוהה של אלכסנדריה, קיבלה חינוך אירופי ושלטה בערבית, באנגלית ובצרפתית. אנטוניוס למדה בתיכון Cheltenham Ladies' College באנגליה. בשנת 1928 היא התחתנה בפריז עם ג'ורג' אנטוניוס, שהיה חברו לספסל הלימודים של אחיה בקולג' ויקטוריה באלכסנדריה. בתחילה התגורר הזוג בדירה גדולה באכסניה האוסטרית בירושלים, ובתחילת שנות ה-30 הם שכרו מהמופתי של ירושלים,אמין אל-חוסייני, את ביתו בשכונת שייח ג'ראח, שהיה מוכר כ"כרם אל מופתי" ולימים נודע כמלון שפרד. ג'ורג' אנטוניוס היה מקורבו של המופתי ונודע כאחד מדוברי הפלסטינים בפני שלטון המנדט הבריטי ובפני דעת הקהל המערבית.
קטי אנטוניוס ניהלה סלון חברתי והייתה למארחת ידועה בחוגים הבריטיים והערביים בירושלים. היא תוארה כאישה יפה, חכמה, שנונה, מלאת קסם והומור, הלבושה במיטב האופנה. בביתה התקיימו במשך שנים רבות מסיבות, שהיו גם זירה לפעילות מדינית והסברתית פרו-ערבית ואנטי-ציונית. נישואיה לא היו מוצלחים ביותר, ולאחר שבעלה איבד את מקור פרנסתו וחלה, היא התגרשה ממנו, כשבוע או שבועיים לפני פטירתו ב-1942. היא המשיכה להתגורר בבית לאחר מותו של ג'ורג' אנטוניוס, לארח בו מסיבות חברתיות. מפקד הכוחות הבריטיים בארץ ישראל הגנרל אוולין יו בארקר הגיע לירושלים ב-1946 ללא אשתו ובנו. הוא ואנטוניוס ניהלו רומן ואף סיפר לה מידע חשאי. בארקר כתב לה כ-100 מכתבי אהבה שהועברו על ידי נהגו האישי.
חבר הפרלמנט הבריטי אוהד הציונות ריצ'רד קרוסמן, שהיה חבר בוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל ב-1946, זכה להתארח בסלונה של אנטוניוס ותיאר את רשמיו:
בפברואר 1948 עזבה אנטוניוס את ביתה בשייח' ג'ראח לאחר שבית סמוך הותקף בפעולה של ההגנה. במהלך מלחמת העצמאות היא שהתה בביירות שם ניסתה, ללא הצלחה, לחדש את פעילות ה"סלון" החברתי והמדיני שלה. היא עקרה למצרים וגם שם ניסתה, לשווא, לעורר עניין בחוגי החברה הגבוהה בבעיית הפליטים הפלסטינים. היא שבה למזרח ירושלים הירדנית, התפייסה עם המלך עבדאללה (שעד אז הסתייג ממנה משום תמיכתה הנלהבת במופתי חוסייני), וחידשה את פעילותה החברתית והמדינית.
אנטוניוס ייסדה וניהלה בשנות ה-50 בעיר העתיקה בית יתומים בשם דאר אל-אוולאד ("בית הילדים") ונהגה להזמין למסיבותיה נערים מבית היתומים. במהלך שנות ה-60 היא נהגה לבקר כמה פעמים בשנה בשכונת מעאדי שבדרום קהיר, שם שהתה בבית שירשה מהוריה.
אנטוניוס נהגה לספר כי בין חבריה בירושלים בתקופה שטרם הקמת מדינת ישראל נמנו יהודים, אך באירועיה החברתיים הנוצצים לא נכללו יהודים על פי רוב, והיא ניהלה מאבק הסברתי נגד הציונות והיישוב היהודי. כאשר העיתונאי וינסנט שיאן נשלח על ידי מאיר וייסגל לבקר בארץ ישראל בשנת 1929 ולכתוב על רשמיו הוא פגש את אנטוניוס והיא שכנעה אותו לתמוך בעניין הערבי ולהתנגד לציונות. היא גם הביעה התנגדות לחוסיין, מלך ירדן בגלל יחסו לפלסטינים.
לקטי וג'ורג' אנטוניוס הייתה בת יחידה, סוראיה אנטוניוס, עיתונאית, פעילה פמיניסטית, עורכת, מפיקה וסופרת פלסטינית בשפה האנגלית, שחיה בלבנון. היא ניהלה, בין השאר, את האגודה "5 ביוני" ואת "פורום המזרח התיכון".
שערוריית מין
שערוריית מין היא שערורייה, הכוללת האשמות או חשיפת מידע אודות פעילות מינית לא מוסרית בהיקף בולט, בנסיבות מיוחדות או כשבפעילות המינית מעורב ידוען.
שערוריות מין קשורות לעיתים קרובות עם כוכבי קולנוע, פוליטיקאים, ספורטאים מפורסמים או אישים נודעים אחרים. שערוריות אלה נחשבות ככאלה בעיקר בשל הפרסום הרב או מעמדו הרם של האדם המעורב. שערוריות המין עשויות להיות מבוססות על מקרים שקרו במציאות, או על האשמות שווא, או שילוב של השניים.
שערוריות מין בהן מעורבים פוליטיקאים הופכות לעיתים רבות לשערוריות פוליטיות, במיוחד כאשר נחשף כי הפוליטיקאי המעורב ניסה להסתיר את מעורבותו בדבר או כאשר נחשף כי הוא ניסה להסתיר את מעשהו הבלתי חוקי.
אסף אגמון (טייס)
אסף אגמון (נולד ב-1948) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כטייס ומפקד בחיל האוויר. בעל צל"ש אלוף.
קורות חייו.
עד תום שירותו הצבאי.
אגמון (במקור אייכהורן) נולד בחיפה, גדל בקריית חיים והוא בוגר מחזור מ"ז (1966) בבית הספר הריאלי. התגייס לצה"ל בשנת 1966 במסגרת גרעין נח"ל של תנועת הנוער העובד והלומד ושירת בנח"ל המוצנח. במלחמת ששת הימים לחם בקרבות באזור ירושלים וחברון. לאחר המלחמה עבר עם הגדוד הסבה לחרמ"ש. אגמון כתב מכתב לעזר ויצמן, מפקד חיל האוויר לשעבר ואז ראש אג"ם, ובו ביקש להתנדב לקורס טיס.
בשנת 1967 החל בקורס אותו סיים ב-1969 במגמת טייסי קרב. לחם במלחמת ההתשה כטייס אוראגן וסקייהוק, בעקבות פציעה קשה שעבר במהלך טיסת אימון עבר הסבה לטייס מטוסי תובלה. במלחמת יום הכיפורים לחם כטייס משנה בטייסת 120 של מטוסי דקוטה וסטרטוקרוזר. שימש סגן מפקד טייסת ועבר הסבה למטוסי OV-1 מוהוק ("עטלף") בטייסת 122, היה שותף בהקמת גף מטוסי סיור ימיים באמצעות מטוסי שחף. ב-1977 הטיס את משה דיין למרוקו לפגישה החשאית עם המלך חסן השני ובהמשך את המשלחת הישראלית לשיחות השלום עם מצרים. שימש מדריך בקורס מג"דים. ב-1978 מונה למפקד טייסת 122, "טייסת הדקוטה" וב-1981 למפקד טייסת 131 שהפעילה מטוסי קרנף. כמפקד הטייסת השתתף בינואר 1981 כטייס מוביל במבצע חשאי שהתקיים במדינת אויב במרחק מאות קילומטרים מישראל, במהלכו ביצע תדלוק אווירי מורכב למסוק יסעור שאחד ממנועיו הושבת כתוצאה מהתנגשות עם ציפורים. על חלקו במבצע עוטר בציון לשבח ממפקד חיל האוויר. במלחמת לבנון הראשונה השתתף ב-11 גיחות מבצעיות.
משנת 1982 השתתפה הטייסת בפיקודו במבצעים האוויריים החשאיים להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן. עבר השתלמות בבית הספר הגבוה למטה של חיל האוויר המלכותי. בשנים 1984 עד 1986 שירת במחלקת המבצעים של חיל האוויר כראש ענף מבצעים מיוחדים וראש ענף מבצעים משולבים, והשתתף בתכנון והוצאה לפועל של מבצע משה. ב-1987 מונה למפקד בסיס שדה דב וב-1989 למפקד בסיס לוד. במסגרת זו היה ממפקדי מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה. ב-1991 מונה למפקד היחידה לשיתוף פעולה. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש בשנים 1993 עד 1996 כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון ביפן ובקוריאה הדרומית. השתחרר ב-1997, המשיך לטוס בשירות המילואים ולהדריך בבית הספר לטיסה ובפרויקט מחצבי"ם של חיל החינוך עד 2012.
לאחר תום שירותו הצבאי.
לאחר שחרורו היה מנכ"ל חברת הייעוץ KGMG ישראל, שותף/מייסד של חברת סולגוד תקשורת, בין השנים 2003 עד 2015 עמד כראש מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל. היה חברת הנהלת עמותת פידל לחינוך ושילוב חברתי של יוצאי אתיופיה ועמד בראש פרויקט FIRST Israel. בשנת 2018 הקים את החוג הרעיוני "מהפך בשביל ישראל" במסגרת מפלגת העבודה.
אגמון בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובוגר בית הספר הגבוה למטה של חיל האוויר המלכותי.
אגרת חוב להמרה
דימיטר סטאנצ'וב
דימיטר יאנב סטאנצ'וב (בבולגרית: Димитър Янев Станчов; 21 במאי 1863, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 23 במרץ 1940, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי אשר כיהן כשר החוץ וראש ממשלת נסיכות בולגריה.
ביוגרפיה.
סטאנצ'וב נולד בסבישטוב ואת השכלתו האקדמית במשפטים רכש באוניברסיטת וינה. הוא כיהן כמזכירו האישי של הנסיך פרדיננד הראשון ובהמשך מונה לשליח דיפלומטי נסיכות בולגריה בממלכת רומניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית. סטאנצ'וב כיהן כשר החוץ בממשלתו של דימיטר פטקוב ולאחר שנרצח פטקוב בכדורי מתנקש, מונה לראש הממשלה בפועל. לאחר מינויו של פטר גודב לראש הממשלה, כיהן סטאנצ'וב כשר החוץ והדתות של הנסיכות ולתקופה קצרה גם כשר למבני ציבור, כבישים ותקשורת. בהמשך, מונה לשגריר בולגריה בממלכה המאוחדת, צרפת, בלגיה וממלכת איטליה.
הוא התנגד לכניסתה של בולגריה למלחמת העולם הראשונה והודח מתפקידו. לאחר תבוסת בולגריה במלחמה, מונה למזכיר צוות המשא ומתן הבולגרי שדן בתנאי חוזה ניי. בהמשך, כיהן שוב כשגריר בממלכה המאוחדת ובבלגיה וב-1924 התפטר מתפקידו כשגריר בולגריה בהולנד בשל התנגדותו למדיניות ממשלתו של אלכסנדר צאנקוב. בין 1927 ל-1929 כיהן סטאנצ'וב כיושב ראש הוועד האולימפי הבולגרי ולאחר סיום תפקידו פרש מהחיים הציבוריים. דימיטר סטאנצ'וב הלך לעולמו ב-1940 בסופיה והוא בן 76 שנים. הוא היה נשוי ואב ל-5 ילדים. נכדו איוואן סטאנצ'וב כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלתה של רנטה אינג'ובה.
אנתוני אוליפנט
סר אנתוני אוליפנט (באנגלית: Anthony Oliphant; 17 בנובמבר 1793 – 1859), היה עורך דין, שופט מטעם ממשלת בריטניה ונשיא בית המשפט העליון בציילון.
אנתוני אוליפנט נולד בסקוטלנד לאבנעזר אוליפנט ולמרי סטירלינג, השלישי משישה אחים. משפחתו היגרה לקייפטאון ושם אוליפנט למד משפטים והיה לעורך דין מצליח ואמיד. אחיו הבכור, לורנס אוליפנט (1791-1862) היה חבר פרלמנט. אחים נוספים היו ג'יימס אוליפנט (1796-1881), יו"ר בחברת הודו המזרחית הבריטית בין השנים 1844 ועד 1857 ותומאס אוליפנט.
אוליפנט התחתן עם מריה קמפבל, בתו של קולונל רונלד קמפבל שהיה לקוחו. כעבור שנה נולד בנם היחיד לורנס אוליפנט.
כנסיית שמעון סטיליטס