אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (Endocathection, ובקיצור: Endo) הוא מונח המתאר הפניית יתר של אנרגיה נפשית לפעילותו הפנימית של האדם, למחשבותיו ולרגשותיו. בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים המעשיים והתעסקות בחיים התאורטיים (כגון הכללות, רעיונות אמנותיים או דתיים ועוד). היפוכו הוא אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה (Exocathection, ובקיצור: Exo) - מצב של קתקסיס חיובי והפניית האנרגיה ליבידינלית של אדם אל פעילות חיצונית (למשל עסקים כלכליים והתרחשויות חברתיות או פוליטיות); בכך עשוי להיווצר מצב של נסיגה מהחיים התאורטיים ונטייה חזקה לעסוק בחיים המעשיים.
את המונחים טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי אלכסנדר מוריי (Henry Alexander Murray), בספרו "Explorations in Personality" (1938). הם נוצרו מההלחם באנגלית endo/exo + cathexis, אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית, שבה המשמעות המילולית של המונח κάθεξις + ἔνδον/ἔξω היא אחיזה פנימית/חיצונית.
יוסף צאייח
הרב יוסף בן אברהם ן' צייאח (או אבן צאייאח), היה רב, מקובל ופוסק מוסתערבי שכיהן כרב העיר ירושלים וכרב הקהילה המוסתערבית בדמשק, היה חי ככל הנראה בסביבות השנים ר"ס (1499) וש"מ (1579). מהמרכזיים שבמתווי דרכה של הקבלה הנבואית.
לידתו.
זמן לידתו אינו ידוע, הרב אריה קפלן בספרו מדיטציה וקבלה (עמוד 165) כותב שנולד בשנת רס"ה (1505), אך למעשה ישנה עדות ראשונית על דמותו של הרב צייאח מתוך פירוש כוונות התפילה לרבי דוד בן רבי יהודה החסיד נכד הרמב"ן שהועתק עבור הרב צייאח בשנת רע"ח (1518), ומתוך כך מניח ד"ר דותן ארד שצייאח נולד זמן ניכר לפני שנת רס"ה, משום שלא סביר שפירוש קבלי מעמיק כזה יועתק עבור נער בן 13 שנים בלבד.
לגבי מקום לידתו ישנה מחלוקת בין החוקרים, ישנם הסבורים שנולד בירושלים ואחרים סבורים שנולד בדמשק,
רבותיו.
בספריו הקבליים מזכיר רבי יוסף צייאח כמה פעמים את רבו אך ללא הזכרת שמו במפורש, הוא כותב באופן סתמי מורי בלא להזכיר את שמו, פרופ' יונתן גארב סבור שרבי יהודה בן משה אלבוטיני, מקובל אקסטטי שחי באותה תקופה בירושלים הוא רבו של רבי יוסף צייאח.
רבנותו.
רבי יוסף צייאח מילא את מקומו של הר"ש סירילאוו וכיהן כרבה של ירושלים למשך עשרים ושתים שנה.
יחסיו עם חכמי דורו.
לרבי יוסף צייאח ישנה התכתבות עניפה עם חכמי דורו, מרבי יוסף קארו מחבר השולחן ערוך ועד הרדב"ז רבה של ירושלים באותה תקופה, בנוסף הוא חתום על כמה פסקים לצד חכמים אחרים מבני דורו,
חיבוריו.
רבי יוסף צייאח חיבר כמה ספרים שחלקם נמצאים עדיין בכתב יד, ובתוכם ספר שו"ת הכולל כ-600 תשובות.
צפנת פענח, חיבור קבלי שתוכנו אינו ידוע. ספר זה נחשב במחקר הקבלה לספר אבוד. הרב צייאח מזכיר את ספרו זה כמה פעמים בתוך ספריו האחרים, ספר זה נשלח למצרים לנגיד רבי אברהם קאסטרו אביו של מהריק"ש בעל 'ערך לחם' שתמך כלכלית ברבי יוסף צייאח.
צרור החיים, פירוש קבלי למסכת ברכות, שנכתב בהשראת הספר אוצר הכבוד על מסכת ברכות לרבי טודרוס אבולעפיה. לספר זה ישנם שלשה כתבי יד, כתב יד אוסף להמן הנמצא בבית המדרש לרבנים בניו יורק שע"פ השוואתו עם כתבי ידיו המקוריים של הרב צייאח (אבן השהם אוסף בניהו, שארית יוסף אוטוגרף, ושו"ת) עולה כי מדובר בכתב היד המקורי, כתב יד זה הוא חלקי, כמו כן ישנם כתב יד מונטיפיורי שאף הוא חלקי ובלתי שלם, וכתב יד אוניברסיטת הרווארד שיש בו מספר דפים בודדים הקרועים בחלקם.
אבן השהם חיבור בו פורס ר"י צייאח את משנתו הקבלית סיום כתיבתו נעשה בשנת רצ"ח. החיד"א ב'שם הגדולים' (מערכת גדולים אות י' סימן קסג) מזכיר את הספר 'וספר אבן השהם ראיתיו כ"י'. לספר זה ישנם ארבעה כתבי יד, כתב יד אוסף בניהו שהוא כתב ידו המקורי של המחבר, אבל למעשה הוא חלקי, כתב יד סנט פטרבורג שחציו הראשון העתקה וחציו האחרון הוא המשך כתב היד המקורי שחסר מכתב יד בניהו, כתב יד הספרייה הלאומית וכתב יד אוניברסיטת בר-אילן, וכן כתב יד תלמוד תורה ליוורנו שהיא בעצם העתקה בלתי מושלמת.
שארית יוסף, ביאור והרחבה לספר אבן השהם סיום כתיבתו נעשה בשנת ש"ט, ואף אותו מזכיר החיד"א שם 'גם ראיתי ספר שארית יוסף ס' גדול כ"י בחכמת הצירוף ופי' ספר יצירה, וכתוב שם שחברו בעה"ק ירושלים ת"ו שנת ש"ט'. לספר זה ישנו כתב יד אחד ויחיד שהוא גם האוטוגרף של המחבר .
שאלות ותשובות בהלכה גם ספר זה מזכיר החיד"א שם 'הרב מהר"ר יוסף ן' צאייאח בזמן מרן בית יוסף וראיתי ס' גדול מתשובותיו כ"י'.
ישנו חיבור קצר נוסף שלגבי ייחוסו לרבי יוסף צייאח ישנן ספיקות, חיבור זה הוא פירוש לתפילה (ראה למעלה בכותרת 'לידתו') המופיע בצד הפירוש אור זרוע על התפילות לרבי דוד בן רבי יהודה החסיד.
ארבעה מתוך ספריו עוסקים בקבלה וספר אחד בלבד עוסק בהלכה, גם הספרים צרור החיים ואבן השהם נכתבו במיוחד לבקשת רבי אברהם קאסטרו ונשלחו אליו למצרים, הספר שארית יוסף שהוא ספרו האחרון בקבלה והגדול שבהם, לא נשלח למצרים אלא נשאר בירושלים,
שיטתו בקבלה.
דרכו בקבלה היא אקסטטית (קבלה נבואית) בדומה לרבי אברהם אבולעפיה ורבי יהודה בן משה אלבוטיני. אמנם שיטת הצירופים שהיא המאפיין המרכזי של הקבלה הנבואית אקסטטית מפותחת אצל רבי יוסף צייאח באופן חסר תקדים.
גן המלך
גן המלך הוא אזור ששטחו כ-45 דונם המכונה על ידי התושבים הפלסטינים החיים בו אל-בוסתאן, הנמצא באגן הקדוש, דרומית לעיר העתיקה, דרומית מזרחית לעיר דוד בפתח הדרומי של נחל קדרון ובפתח המזרחי של נחל גיא בן הינום. לכל הדעות במקום היה גן מלך ועל פי מרבית החוקרים מזוהה המקום עם גן המלך המקראי. השטח צמוד לגן לאומי מוכרז אך איננו כלול בו ועיריית ירושלים מקדמת בו מיזם בשם "גן המלך". במקום ישנם 88 בתי מגורים של פלסטינים בני סילוואן, שמתוכם שבעה היו קיימים לפני 1967 והיתר נבנו מאוחר יותר, בעיקר החל משנות ה-1990 המוקדמות.
גן המלך המקראי.
מקום בשם "גן המלך" מוזכר לראשונה בספר מלכים, וכן בתיאור בריחת צבא יהודה מירושלים בעת שנכבשה על ידי הבבלים:
זיהוי "גן המלך" המקראי עם המקום הקרוי היום "גן המלך" מבוסס, מלבד מסורות רצופות, על ספר נחמיה בו ישנם תיאורים מאוד מפורטים של האזור ובהם גם "גן המלך":
על פי תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, המקום המתואר לעיל, תואם למקום הקרוי כיום גן המלך יוספוס אף מכנה את אתר עין רוגל הסמוך בשם "המעיין שבפרדס המלך".
מנשה הראל כותב שגן המלך היה גן הבשמים של ירושלים בזכות אדמת הסחף הפוריה - מימי הגיחון ועין רוגל שהשקוהו.
האנציקלופדיה המקראית ופירוש דעת מקרא סבורים שגן זה הוא "גן המלך עוזיהו" המוזכר בספר מלכים כמקום קבורתם של המלכים מנשה ואמון מבית דוד.
בפולקלור העממי מקובל לייחס את גן המלך שהיה באזור זה לשלמה המלך, מפני שבנוסף להתאמת המקום לאתרים המוכרים הסמוכים אליו מימי תקופתו של שלמה, התיאורים המקראיים והאגדתיים על תפארת מלכותו ואופי חייו - בהם גם תיאוריו של שלמה עצמו בחיבוריו שיר השירים וקהלת - נתנו השראה רבה לייחוס הגן הזה אליו:
המשנה מציינת שהייתה בירושלים גינת וורדים שהייתה במעמד מיוחד, עוד מימי נביאים ראשונים בוני ירושלים. מהוורדים שבגינה זו הביאו את כיפת הירדן ששימש כאחד ממרכיבי קטורת הסמים בבית המקדש. בתקופת המשנה גדלו בה עצי תאנה רבים. יש הסבורים שגינה זו הייתה בגן המלך, אחרים סברו שהייתה במקום אחר.
זיהויים של גן מלך במקום אחר.
אף שאין חולק על כך שבאזור המדובר היה קיים לפחות בתקופת המקרא גן מלך, ישנן דעות שונות על מיקומם של גני מלך נוספים, כאשר יש המזהים בהם את גן המלך העיקרי או אתרים נוספים שנקשרו בסמוך אליו. למשל יוסף בן מתתיהו מכנה מקום דרומי יותר בשם "גן המלך שלמה" אליו היה מגיע שלמה המלך: "היה מקום אחד במרחק 7 מילים מירושלים ושמו עיטם, נחמד ועשיר בפרדסים ונחלי מים כאחד, אליו היה המלך עורך את טיולי הטיסה שלו כשהוא נישא במרכבתו".
עודד ליפשיץ החופר מדרום לירושלים באזור רמת רחל מציע על סמך הממצאים במקום הכוללים ארמון ומבנים מפוארים, לצידם גן מלך משמעותי מתקופת המלך חזקיהו והממשיכים אחריו, גרסה האומרת שבאזור זה היו עמק המלך ו"עמק רפאים" המקראיים.
ישנן דעות נוספות לגבי זיהוי מיקומו של עמק המלך המקראי; מכאן שהסוברים כי גן המלך המקראי היה בסמוך לעמק המלך, מזהים את מיקומו השונה בהתאם.
בעת החדשה.
באזור המכונה כיום "גן המלך" היו נטועים במאות השנים האחרונות עצים רבים, מהם עתיקים מאוד ובו גם שני מעיינות. ידוע על מפות של ירושלים, החל מהמאה ה-16, בהן מופיע ומוזכר "גן המלך".
המעמד המשפטי.
בתקופת השלטון העות'מאני נשמר המקום היטב כשטח ללא בניה. בתקופת המנדט הבריטי היה האתר במעמד של שטח ירוק האסור בבניה. דבר זה נשמר גם בתקופת השלטון הירדני ומעמדו החוקי של המקום עומד בעינו עד היום.
מתחם "גן המלך" נכלל בשטח שנוסף לתחום השיפוט של עיריית ירושלים ביוני 1967, וחלות עליו הוראות תוכנית המתאר המקומית עמ/9 לעיר העתיקה ולסביבתה. על פי התוכנית, יועד המתחם להיות שטח ציבורי פתוח שהבנייה בו אסורה. נוסף על כך המתחם הוא חלק מאתר עתיקות מוכרז, ולכן חלות על הבנייה בו מגבלות נוספות על אלה שמפורטות בחוק התכנון והבנייה.
מהנדס העיר ירושלים, אורי שטרית, תיאר את חשיבות המקום כך: גן המלך "הוא אחד המרכיבים החשובים בנחל קדרון, המהווה יחד עם תל עיר דוד יחידה ארכאולוגית שלמה שבה כל האתרים מקושרים יחדיו, ומשמשים מרכיב חשוב להבנת המכלול השלם המורכב".
הבנייה באתר וניסיונות הפינוי.