הביטוי באר לחי ראי משמש בכותרי ספרים כמבטא מקור של חיים; כך למשל כותר ספרו של הרב אברהם בלעיש שפעל במערב אירופה במאה ה-19, וכותר ספרו על הרמב"ם של הרב יעקב חיים סרנא במאה ה-20.
בית הספר השחר
בית הספר השחר הוא בית ספר יסודי אזורי מקיף שנוסד בשנת 1951 ביישוב טל שחר הנמצא בתחומי המועצה אזורית מטה יהודה. בשנת הלימודים תשע"ה לומדים בו 480 תלמידים ב-19 כיתות לימוד.
הוא מקיים תוכניות לימוד כגון תעשיידע, אומנות, אמירים, תוכנית קרב, תוכנית התקשוב ועוד. בעבר נלמדו בבית הספר מקצועות חקלאיים נוספים כגון: לול, גידול פרחים, רפת, ומטעים.
היסטוריה.
בשנת 1951 הוקם בית הספר כשחוק לימוד חובה התש"ט (1949) חייב כל ילד מגיל חמש עד שלוש-עשרה ללמוד במוסד חינוכי מוכר. באפריל 1951, נרשם לבית הספר תלמיד אחד בלבד ושמונה חודשים לאחר מכן כבר נרשמו בטל שחר עשרה תלמידים בגילאי שש עד שלוש-עשרה.
המורות הראשונות של בית-הספר הגיעו מירושלים לאחר שסיימו את הסמינר למורים ונשלחו על ידי משרד החינוך לסייע בקליטת עלייה. שתי המורות לא רק לימדו, אלא אף ניהלו את בית-הספר הקטן. בית-הספר החל את דרכו עם שלושים ואחד תלמידים בשמונה שכבות גיל. בית-הספר גדל בהדרגה הן במספר התלמידים והמורים והן במספר השעות שהוקצבו לו ולכל שתי כיתות מונתה מורה, וכל מורה לימדה שתי קבוצות נפרדות עם ספרי לימוד שונים.
בספטמבר 1959 אוחדו בתי-הספר של כפר אוריה וטל שחר.
בשנים 1990-2000 עבר בית הספר לרשות המועצה.
ירי על צנחן
ארגון נשי ובנות חב&quot;ד
גיל תורן
גיל תורן (1962 – 18 במרץ 2020) היה מעצב פסקולים לסרטי קולנוע. זכה בשבעה פרסי אופיר.
ביוגרפיה.
גיל תורן נולד וגדל בחיפה ולמד בתיכון חוגים שבעיר. אביו אליעזר עלה מפולין ב-1936, אמו אסתר נולדה בארץ. בשנות נעוריו התרחשו מספר אירועים שהשפיעו על חייו: הוא היה מכור לסרטים והיה אורח קבוע בסינמטק חיפה, בשנת 1975 הגיעה אופרת הרוק "Tommy" לקולנוע בחיפה, והצפייה בה הייתה חוויה מטלטלת עבורו והוא צפה בסרט פעמים רבות. באותה עת גם יצא "The Dark Side of the Moon", של להקת פינק פלויד. כשיצא האלבום הייתה כתבה בכתב העת הבריטי "Melody Maker" על אלן פרסונס, איש הקול של פינק פלויד, שבה סיפר על עבודתו עם הלהקה ועל הטכניקות המיוחדות בהן השתמשו באולפן ההקלטות. כל האירועים הללו יחדיו גרמו לתורן לרצות להפוך לאיש קול. בשנת 1981 צפה בהופעה "חתונה לבנה" של שלום חנוך ובסיומה החליט שזה מה שעליו לעשות.
בתום שירותו הצבאי התחיל לעבוד בחברת הגברה והחל לתור את הארץ בסיבובי הופעות עם אמנים שונים. הוא רצה להתמקצע בתחום ומכיוון שבארץ לא היה מוסד שהציע לימודים רציניים בנושא, נסע ללמוד באנגליה. הוא למד הנדסת קול ב-SAE (School of Audio Engineering) בלונדון אנגליה בשנים 1984–1985 והתמחה בהקלטת מוזיקה ובמוזיקה לסרטים.
מששב לישראל הצטרף כטכנאי הקלטות לאולפני הקלטה די.בי. בתל אביב. בין השנים 1986–1994 עבד עם מוזיקאים רבים, הקליט, בישל ולעיתים גם הפיק תקליטים, דיסקים ומוזיקה לסרטים. עם האמנים איתם עבד נמנים החברים של נטשה, תיסלם, נוער שוליים, מופע הארנבות של ד"ר קספר, חוה אלברשטיין, עופרה חזה (ובכלל זה "אם ננעלו", שהפך להצלחה מסחררת מחוץ לישראל), יזהר אשדות, מאיר בנאי, אהוד בנאי, סיוון שביט ורבים אחרים. בשנות התשעים החל להקליט גם מוזיקה שמבוצעת על ידי תזמורות לסרטים וסדרות אמריקאיות.
כחלק מהרצון להפוך את סביבת העבודה שלו למקצועית כנהוג באולפנים המובילים מחוץ לישראל, תורן התמחה בתחזוקה וכיול מכונות הקלטה וציוד אנלוגי, ועבר התמחויות מיוחדות לשם כך בחברת STUDER ובחברת Solid State Logic בשנות ה-90. הוא שהה חודשים באולפני Power Station בניו יורק כאורחו של טוני בון ג'ובי (הדוד של ג'ון בון ג'ובי) ומפיק מוטאון ידוע, שם עבד עם הטכנאים הטובים בניו יורק באותן שנים ובישל חלקים מהאלבום הראשון של "מופע הארנבות של ד"ר קספר". לדברי תורן, שם למד ישירות מהטובים ביותר.
המעבר לקולנוע החל בשנת 1995. במשך שנים שאף מייסד אולפני די.בי., רונן בן טל, מוזיקאי וקולנוען לחבר את תעשיית הקולנוע לאולפני די.בי. ההתפתחות הטכנולוגית של שנות התשעים הביאה איתה את ההזדמנות להפעיל מערכות הקלטה דיגיטליות מרובות ערוצים על מנת ליצור פסקולים לסרטים. ההזדמנות הגיעה ב-1995 בדמות הסרט "קלרה הקדושה". יוצרי הסרט חיפשו פתרון משום שחדר המיקס לסרטים באולפני הרצליה נסגר באותה שנה. תורן נפגש באולפני די.בי עם דב שטויר העורך של הסרט "קלרה הקדושה", שנשלח על ידי ההפקה לאתר מישהו שיכול לקחת אחריות על הפסקול. השניים שוחחו ארוכות ושטויר יצא מהפגישה ופנה לחנות הדיסקים שם רכש כמה מהדיסקים שתורן הקליט ובישל, שהביאו אותו להחלטה שתורן הוא האיש הנכון למשימה. "קלרה הקדושה" שיצא ב-1996, היה סרט הקולנוע הראשון לו עיצב תורן את הפסקול. מכאן והלאה שקע תורן בעריכה ועיצוב פסקולים לסרטי קולנוע וכך קמה לה מחלקת הפוסט פרודקשן לקולנוע וטלוויזיה באולפני די.בי. במסגרת זו היה אחראי כמעצב פסקול וכסופרוויזר להפקות קולנוע וטלוויזיה רבות, סרטים תיעודיים, סדרות טלוויזיה ופרויקטים בינלאומיים רבים. במרוצת השנים הפכו אולפני די.בי. בית ליוצרי קולנוע וטלוויזיה, וכיום חלק גדול מסרטי הקולנוע והטלוויזיה הנעשים בישראל נערכים ונחתמים על ידי צוות מעצבי הפסקולים של אולפני די.בי.
במשך שנים רבות לא היה ניתן ללמוד הנדסת קול במסגרת אקדמית מסודרת בישראל. תורן הקים, יחד עם אנשים נוספים, את מסלול הכשרת הנדסאי קול שיושם בשתי מכללות: במכללת כנרת בעמק הירדן ובמכללת ספיר, בהן ניתן ללמוד לתואר בשני מסלולים: מהנדס קול להקלטות מוזיקה ומהנדס קול לקולנוע וטלוויזיה. תורן שימש כמנהל פדגוגי למסלול זה.
תורן היה הבעלים של אולפני די בי.
היה גרוש ואב לשתי בנות והתגורר בתל אביב.
נפטר ב-18 במרץ 2020 ממחלת הסרטן.
שפרה ופועה
שפרה ופועה הן שתי מיילדות, שסיפורן מופיע בתחילת ספר שמות. סיפורן הוא מהסיפורים הבודדים המספרים את סיפורן של מיילדות במקרא.
זהותן.
שפרה ופועה מוזכרות במקרא רק בקטע זה, ולכן עסקו הפרשנים בניסיון לזהותן. יש שסברו שהן עבריות ויש שסברו שהן מצריות. נקודת המוצא של הגישות השונות היא משמעות הביטוי "למיילדות העבריות". יש הרואים את המילה "העבריות" כלוואי המתאר את המיילדות, ומכאן שאלה מיילדות עבריות, ויש הרואים את המילה "העבריות" כמושא פעולתן, כלומר כאילו נכתב "למיילדות את העבריות", ומכאן אפשר שאלה מיילדות מצריות.
יוסף בן מתתיהו, בספרו "קדמוניות היהודים", כתב: "והמלך פחד וצווה בעצתו של אותו אצטגנין להשליך היאורה ולהרוג כל זכר שיולד לבני ישראל, ופקד שמיילדות מצריות תשגחנה בשעת חבליהן של נשי העברים ותקפדנה על לידותיהן. עליהן הייתה מוטלת החובה, לפי פקודת המלך, להיות המיילדות, הואיל ונדמה שהן לא תעבורנה על החלטת המלך מחמת היותן בנות עמו".
ילקוט שמעוני המשיך בדרך זו, ומנה את שפרה ופועה ברשימה של נשים שהתגיירו והצטרפו לעם ישראל.
יעקב דילישקאש בן המאה ה-14, בפירושו "אמרי נועם", מנמק גישה זו:
גם דון יצחק אברבנאל תמך בגישה זו ונימק: "ולא היו עבריות, כי איך יבטח לבו בנשים העבריות שימיתו ולדיהן, אבל היו מצריות מילדות את העבריות, ר"ל עוזרות אותן ללדת, כמו שנאמר 'בילדכן את העבריות'."
במסכת סוטה ניסו לזהותן עם נשים עבריות אחרות המוזכרות במקרא, ומוצעים שני זיהויים מתחרים: "רב ושמואל, חד אמר: אשה ובתה, וחד אמר: כלה וחמותה. מאן דאמר אשה ובתה, יוכבד ומרים. ומאן דאמר כלה וחמותה, יוכבד ואלישבע".
רש"י מפרש בעקבות התלמוד, ששפרה ופועה הן יוכבד ומרים. הרב ברוך הלוי אפשטיין, בפירושו "תורה תמימה", מדייק באומרו: "לפי חשבון השנים של מרים ושל אלישבע אז, קשה לומר שהיו אז מילדות, ובמדרש רבה מבואר שהיו רק עוזרות ליוכבד במה שצותה עליהן".
שד"ל מונה תומכים בכל אחת משתי הדעות, ומנמק את תמיכתו בדעה שמדובר במיילדות מצריות:
נחמה ליבוביץ הצטרפה לדעה שהמיילדות היו מצריות, והוסיפה נימוק משלה, המתבסס על מקומות נוספים בתורה שבהם מוזכרת יראת אלוהים:
היא מוסיפה מוסר השכל הנלמד מסיפור זה:
שמותיהן.
המיילדות היחידות במקרא שאינן אנונימיות, הן שפרה ופועה. בניגוד לכל המיילדות הנזכרות במקרא ומזוהות באמצעות עיסוקן בלבד, הרי שה"מיילדות העבריות" נזכרות בשמותיהן.
החוקרים חלוקים האם השמות שפרה ופועה הם שמות מלאכותיים או שמות ששימשו גם נשים אחרות בעת העתיקה. ויליאם פוקסוול אולברייט ואחרים קשרו את השם פועה עם פע'ת, בתו של דנאל הנזכרת באפוס האוגריתי עלילות אקהת, וייחסו לשם את המשמעות האוגריתית של פע'ת = ילדה או בחורה. אחרים מצאו בשם משמעות מערבית וטענו שמשמעותו "ריח בושם", "פריחת הכופר" או גור של גמל.
התלמוד במסכת סוטה דורש את שמותיהן: "תניא כמאן דאמר אשה ובתה, דתניא: שפרה - זו יוכבד, ולמה נקרא שמה שפרה? שמשפרת את הולד. דבר אחר: שפרה - שפרו ורבו ישראל בימיה. פועה - זו מרים, ולמה נקרא שמה פועה? שהייתה פועה (ומוציאה את הולד). דבר אחר: פועה - שהייתה פועה ברוח הקודש, ואומרת: עתידה אמי שתלד בן שמושיע את ישראל".
דון יצחק אברבנאל הלך בעקבות התלמוד ופירש ששפרה ופועה הם שמות גנריים:
יש שכתבו שפרעה הוא שנתן למיילדות את השמות, ברצונו להראות את אדנותו כמלך, ושהמיילדות התמרדו ולא השתמשו בשמות אלו. פירוש אחר מייחס את השמות להסוואת מהלך הרצח, בכך ששפרה ופועה היו נודעות כדואגות לתינוקות (פועה = בוכה על מות תינוקות) ועל כן לא יחשדו בהן שהרגו את התינוקות.