17.רז5 שני הצדדים השלימו את התוכניות שלהם אולם התקפת הלבן באגף המלך כנראה מהירה יותר מהתקפת השחור באגף המלכה.
התקפת מרשל.
7. צה1 0-0 8.ג3 ד5.
שחור מקריב רגלי על מנת לפתוח את המרכז ולקבל יוזמה.
9. ה:ד5 פ:ד5 10. פ:ה5 פ:ה5 11. צ:ה5 ג6 12. ד4 רד6 13. צה1 מהח4 14. ז3 מהח3.
מכאן שחור מקבל יוזמה להתקפה תמורה הרגלי שהוא הקריב. שחור מאיים לשחק רז4 ומאוחר יותר רו3 ולאיים מט בז2. לבן נמנע מכך לרוב על ידי 15. רה3 רז4 16. מהד3 רו3 17. מהו1.
השחור מגיב אחרת מ-3...א6.
הגנת שטייניץ הישנה.
3...ד6 - תגובה זו של השחור אינה המהלך הטוב ביותר שלו, ולרוב משוחקת בידי שחקנים שחושבים שהרגלי ה5 שלהם מותקף על ידי פו3. נקראת הגנת שטייניץ הישנה, (ECO C62) על שמו של אלוף העולם הראשון וילהלם שטייניץ, ולמרות שהיא שוחקה על ידו ועל ידי רבי-אמן בכירים נוספים, כגון עמנואל לסקר וחוסה ראול קפבלנקה היא בקושי משוחקת כיום, ובמקומה עדיף לשחור להגיב בהגנת שטייניץ מעוכבת. הלבן לרוב יגיב 4. ד4. השחור ימצא את עצמו בעמדה סולידית אך סגורה ומכווצת, ויעדיף להגיב 4...רד7, כאשר ללבן עדיף לפתח כעת את הפרש שלו 5. פג3 מאשר להמשיך להקדים את הרגלי ד4. לאחר מכן, ייתכן והוא ירצה לנסות להמשיך לשחק במלכודת טאראש, הנקראת על שמו של זיגברט טאראש, ולהכריח את השחור לוותר על המרכז באמצעות 5... פו6 6. 0-0 רה7 7. צה1. כאן אם השחור יגיב בהצרחה שנראית כתגובה טבעית, 7... 0-0? הלבן יהיה ביתרון משמעותי עם שליטה על המרכז עם 8.ר:ג6 ר:ג6 9. ד:ה5 ד:ה5 10. מה:ד8 צא:ד8 11. פ:ה5 וללבן יש יתרון.
הגנה קלאסית.
3. רג5 - מהלך נוסף שנפוץ ברמות הנמוכות ונקרא הגנה קלאסית או הגנת קורדל על שמו של אוסקר קורדל, שחמטאי ועורך גרמני מהמאה התשע עשרה (ECO C64). ככל הנראה זו התגובה הישנה ביותר לפתיחה הספרדית, ומכאן נובע שמה - ההגנה הקלאסית. ללבן מומלץ להגיב 4. ג3 (במטרה להזיז לאחר מכן 5. ד4). לשחור עדיף להמשיך בצורה סולידית עם 4...פו6 ומוביל להמשך אפשרי 5. 0-0 0-0 6. ד4 רב6! הנקרא וריאציה בנלוקסית על שם איחוד המדינות בנלוקס. (לאחר 5. 0-0 לא מומלץ לשחור להגיב 5...פ:ה4 כי הלבן יגיב 6. מהה2 ומכאן 6...ד5 7. ד3 פו6 8. פ:ה5 והלבן בעמדה מובילה). בנוסף השחור יוכל להגיב גם בגמביט קורדל 4...ו5 (מוביל לעמדה מסובכת מעט) וללבן עדיף לדחות את הגמביט ולהגיב 5.ד4, ולא 5.פ:ה5 (בתקווה ל-5...פ:ה5 6.ד4 והחלפת כלים אך שחור יענה 5...מהה7! ויתרון לשחור), וגם כי לאחר קבלת הגמביט 5. ה:ו5 יבוא 5...ד6 והשחור מאיים עם הרץ על ו5 ומשיג שוויון בקלות. גם בווריאציה הבנלוקסית וגם בגמביט קורדל יש ככל הנראה יתרון קל ללבן, ולכן ההגנה הקלאסית אינה מומלצת כל כך לשחור.
הגנה ברלינאית.
הגנה ברלינאית היא אחת מהתגובות הסולידיות ביותר כנגד הספרדית. בתחילת שנות ה-2000 היא הייתה פופולרית מאוד ( היא שוחקה בין השאר על ידי אלוף העולם ולדימיר קראמניק ורב האמן אלכסנדר שירוב). הרעיון הבסיסי הוא לשחק 3. ...פו6. וריאנט זה מוביל ברוב המקרים לסיומים עדינים בהם יש ללבן יתרון קטנטן.
4. 0-0, פ:ה4
5.ד4! כאן יש לשחור בחירה בין שתי תוכניות:
5. ...רה7.
5. ...רה7
6. מהה2, פד6
7.ר:ג6, ב:ג6
8.ד:ה5, פב7
9.פג3, 0-0
10. צה1, פג5
11.רה3 וללבן יתרון בסיום.
5. ...פד6.
5. ...פד6
6.ר:ג6, ד:ג6
7.ד:ה5, פו5 (אפשרי אם כי מסוכן 7. ...פה4!?)
8.מה:ד8+, מ:ד8
9.פג3 בעמדה זו יש לשחור אפשרויות רבות אולם בסופו של דבר זה כנראה סיום מעט נחות לשחור.
מלכודת בפתיחה הספרדית.
בין המלכודות הרבות האורבות לחובבי פתיחה זו מצטיינת בוותק ובפופולריות המלכודת שזכתה לכינוי "תיבת נוח". אלפי חובבים נופלים עד היום במלכודת זו.
פשוט יותר 7. ד: ה5 לחיסול סכנה כלשהי
השחור זוכה ליתרון ברגלי.
ואסור ללבן להכות את הרגלי למשל: 9. מה: ד4?, ג5 ועל כל נסיגה של המלכה יבוא 10...ג4.(לכידת הרץ)
השיטה האינקוויזיטורית
השיטה האינקוויזיטורית (בעברית: השיטה החקרנית, באנגלית: Inquisitorial system, בצרפתית: Procédure inquisitoire) היא שיטת משפט פרוצדורלי בה בית המשפט, או חלק מבית המשפט, מעורב באופן פעיל בחקירת עובדות המקרה. בניגוד לשיטה האדברסרית, בה תפקידו של בית המשפט הוא בעיקרו של שופט חסר פניות בין התביעה להגנה. השיטה האינקוויזיטורית משמשת בעיקר במדינות שבהן נהוג המשפט הקונטיננטלי, דוגמת צרפת ואיטליה, או מערכות משפטיות המבוססות על השריעה (החוק האיסלאמי) כמו ערב הסעודית, ולא במערכות המשפט המקובל.
מדינות המשתמשות במשפט המקובל, כולל ארצות הברית, עשויות להשתמש בשיטה האינקוויזיטורית לדיונים מסכמים במקרה של פשעים או עבירות, כגון עבירות תעבורה קלות.
בישראל תפקיד השופט החוקר היה קיים לחקירת עבירות פליליות במספר תחומים. ההוראות בדבר מינוי שופט חוקר בוטלו סופית עם חקיקתו של חוק סדר הדין הפלילי ב-1965. על פי חוק זה, בישראל ניתן למנות שופט חוקר רק לחקירת סיבות מוות.
השיטה האינקוויזיטורית.
השיטה האינקוויזיטורית היא שיטת משפט אשר בה לבית המשפט, או לבעלי תפקידים שיפוטיים בבית המשפט, חלק פעיל בקביעת העובדות במקרה המובא לדיון, בניגוד לשיטה האדברסרית בה לשופט תפקיד פאסיבי (פרט לקביעת שאלות שבדין), והתובע והנתבע (או הנאשם במשפט פלילי) טוענים את טענותיהם בפני חבר המושבעים המורכב מאנשים חסרי השכלה משפטית.
בחלק משיטות המשפט האדברסריות (כגון בשיטה הנהוגה במדינת ישראל) ממלא השופט אף את תפקיד חבר המושבעים, אך לעולם לא יהיה לו תפקיד אקטיבי באיתור העובדות, ובאופן עקרוני (ולעקרון זה חריגים מסוימים) לא יחפש מיזמתו מהן העובדות הרלוונטיות למקרה, ולא ינסה לאתרן, אלא יקבל את העובדות והראיות כפי שיציגו בפניו הצדדים. כן יש להוסיף כי אף בשיטה האדברסרית יש לשופט לעיתים את הזכות לשאול את העדים שאלות.
המונח "השיטה האינקוויזיטורית" מתייחס יותר לשאלות הנוגעות לסדרי דין ולא לענייני המשפט המהותי, אך לרוב נהוגה השיטה בארצות בהן הדין המהותי הוא לפי המשפט הקונטיננטלי או "המשפט האזרחי" (Civil Law), ואילו השיטה האדברסרית תהיה נהוגה בארצות בהן הדין המהותי הוא לפי המשפט המקובל, שהן לרוב ארצות הנתונות להשפעת בריטניה, מושבות לשעבר, וארצות חבר העמים הבריטי. יש מלומדים הסבורים כי אין המדובר בשני עניינים שונים, וכי שיטת ניהול ההליך יורדת למהות הדברים, והמדובר בשתי פנים של אותה הדיכוטומיה בין החשיבה המשפטית הבריטית והחשיבה המשפטית הקונטיננטלית.
שימוש מודרני בצרפת ובארצות המשפט הקונטיננטלי.
במשפט הפלילי.
המאפיין העיקרי של השיטה האינקוויזיטורית בצרפת, ובמדינות אחרות הפועלות לפי השיטה, הוא תפקידו של הjuge d'instruction - "שופט חוקר". השופט החוקר מוכשר במיוחד לערוך חקירות, במקרים של פשעים חמורים או חקירות מורכבות. הוא שומע עדים וחשודים, מורה על חיפושים ושולח צווים. מטרתו אינה להביא לדין אדם מסוים, אלא למצוא את האמת, וככזה, עליו לאתר הן ראיות מפלילות והן ראיות מזכות. גם התביעה וגם ההגנה יכולים לבקש ממנו לפעול באופן מסוים, או לערער על מעשיו בפני בית המשפט לערעורים.
השופט החוקר מחליט אם יש ראיות מספיקות כנגד חשוד מסוים, ואז הוא מפנה את החשוד לטריבונל (המונח הצרפתי לערכאה המשפטית), היכן שההליכים נערכים לפי השיטה האדברסרית, ובהם שומע שופט פאסיבי את הראיות המובאות על ידי הצדדים. השופט החוקר אינו חלק מן המותב שישמע את התיק לגופו ויחליט בדבר אשמת הנאשם או זכאותו.
במשפט המנהלי.
בבתי משפט מנהליים, כגון מועצת המדינה של צרפת, ההליכים נושאים אופי אינקוויזיטורי בולט. חלק גדול מן ההליך מתנהל בכתב, והצדדים אינם מתבקשים אף להופיע בעצמם. זה משקף את העובדה שהליכים אלו עוסקים ברובם בשאלות של הליכים פורמליים וטכניים.
היסטוריה.
שיטות המשפט המקובל בהן נהוג ההליך האדברסרי התפתחו מהליכים שמטרתם הייתה לגלות את הפלוגתאות שבין צדדים יריבים ולהכריע בהן. עד למאה ה-12, מערכות המשפט הנהוגות באירופה של ימי הביניים הסתמכו בדרך כלל על השיטה האדברסרית, כדי לקבוע אם אדם אשם או חף מפשע. על פי מערכת זו, אלא אם אנשים נתפסו בביצוע פשעים, לא ניתן היה להעמיד אותם לדין עד שיאשמו באופן רשמי על ידי הקורבן, או על ידי האשמות מרצון של מספר מספיק של עדים, או על ידי חקירה שהתכנסה במיוחד למטרה זו. החולשה של מערכת זו הייתה שמכיוון שהיא הסתמכה על האשמות של עדים מרצון, ומכיוון שהעונשים בגין האשמת שווא היו חמורים, נטו לעיתים הקורבנות והעדים להסס להאשים אדם בבית המשפט, מחשש שיפלילו את עצמם. בגלל הקשיים בהכרעה בתיקים, התקבלו הליכים כמו משפט על ידי דו-קרב או משפט האל (שיטה בה מסתמכים על הופעת סימן כלשהו, מתוך הנחה שהאל יטה את הופעת הסימן, כך שזה יצביע על האשמים האמיתיים).
החל משנת 1198, האפיפיור אינוקנטיוס השלישי הוציא סדרת הוראות לביצעה רפורמה במערכת בתי המשפט הכנסייתית. על פי התהליך החדש שופט כנסייתי כבר לא נדרש שהקורבן יאשים חשוד באופן רשמי. במקום זאת, בית משפט כנסייתי יכול לזמן ולחקור עדים מיוזמתו. אם עדותם של אותם עדים האשימה אדם בפשע, ניתן היה לזמן אותו אדם ולשפוט אותו. בשנת 1215 אישרה ועידת לטראנו הרביעית את השימוש בשיטה האינקוויזיטורית. המועצה אסרה על אנשי דת לערוך משפטים על ידי דו-קרב או במשפט האל.
כתוצאה מכך, בחלקים מיבשת אירופה הפכו בתי המשפט הכנסייתיים, הפועלים על פי השיטה האינקוויזיטורית, לשיטה הדומיננטית לפיה נדונו סכסוכים. בצרפת הפעילו הפרלמנטים, בתי משפט להדיוטות, גם הליכי חקירה.