קריאתה השכיחה מכילה בין ארבע לחמש הברות – "Whoop, hoo-hoo, hooo." – רמות ובעלות מרווחים ביניהן, המזכירות נביחה של כלב (ראו קישורים חיצוניים, קובץ שמע מספר 1). הן הנקבות והן הזכרים משתמשים בקריאה זו כקריאה טריטוריאלית וכדי למצוא בני-זוג; בזמן מריבות על שטח מחיה, הלילית המנוקדת תפיק גרסה נרגשת ומשולהבת יותר של הקריאה. קריאות אחרות הן (ראו קישורים חיצוניים בתחתית הדף): סדרות של 7 עד 15 קריאות "Hoo", המשמשות במריבות טריטוריאליות ובין בני זוג; סדרות של 3 עד 7 "נביחות" רמות ומהירות, המופקות לרוב על ידי הנקבה בזמן מריבות טריטוריאליות; קריאות המיוחדות לתקופה הקודמת לקינון; נהימות, גניחות, אנקות ותקתוקים המשמשות בזמן איום; קריאה הנשמעת כ"co-weeep" אשר מופקת על ידי נקבה שרוצה לתקשר עם בן זוגה; שריקות וקריאות דמויות סירנה המשמשות לתקשור.
תזונה.
הציד נעשה בעיקר בשעות החשיכה, משקיעת החמה עד חצי שעה לפני זריחתה. בעת חיפושה אחר מזון, היא יושבת במקום מוגבה (כמו ענף עץ או גדר) ומחכה לטרף שיצוץ כדי לצלולו עליו מן העלטה. לעיתים רחוקות היא תרה אחר טרף תוך כדי מעוף.
תזונתה של הלילית המנוקדת מורכבת כמעט כולה מיונקים קטנים (כ-90%), שהעיקריים בהם הם סנאים מעופפים (בעיקר באזורי הצפון) וחולדות סוחרות (בעיקר באזוריים הדרומיים), והשאר כוללים ארנבים, עטלפים, עכברים, סנאי-כיס צפוניים ("Thomomys talpoides"), ארנבות וחפרפרות; תפריט הקיץ מגוון עם האוגר היערוני (Peromyscus) ומכרסמים מהמשפחה "Vole". בנוסף, היא אוכלת לפעמים עופות אחרים, זוחלים (כמו נחשים), וחסרי חוליות (כמו חיפושיות, צרצרים ועשים); בסה"כ ידועה הלילית המנוקדת כטורפת של 30 מיני יונקים ו-23 מיני ציפורים. היא נצפתה גם מסתובבת ליד אתרי מחנאות כדי ללקט שאריות מזון. אם לילית שאכלה לשובעה, שנחה במשך היום או שנתונה תחת לחץ גידול הגוזלים זיהתה טרף אפשרי, היא עלולה לצוד אותו ולהטמין אותו במקום מחבוא, כמו נקודת המפגש בין שורשי העץ הבולטים מן האדמה, כדי לחזור לאוכלו ביום שלמחרת.
הצנפה דחוסה וגדולה, בערך 5.1 עד 7.6 אורכן, ומכילה פריטים רבים כמו עצמות, גולגולות ושיניים, המוחזקים ביחד על ידי פרווה וריר.
רבייה.
הלילית המנוקדת היא מונוגמיסטית למשך חייה, אך אם יעלם בן הזוג הנוכחי, אחד חדש ימצא במהרה.
עונת הרבייה מתחילה בחודש מרץ ומסתיימת בספטמבר. היא מעדיפה לקנן במקומות חבויים ומבודדים (לרוב בטווח גבהים בין 12 ל-60 מטר): ראשיהם של עצים שבורים, סבך עבה של דבקון (הדבקון גדל כטפיל על העץ), בתוך גזעי עצים חלולים, בין סדקים ומערות הנמצאים בסלעים וצוקים, ובקנים ישנים של חיות אחרות כמו דורסים (הנץ הגדול לדוגמה) וסנאים, על ענף עץ גדול ורחב. זוג ליליות מנוקדות עלול לחזור לאותו הקן שנה אחר שנה; קנים ישנים אינם עוברים שיפור ותחזוק לפני הטלת הביצים. גודל התטולה נע בין שתיים לארבע ביצים (אבל בממוצע יוטלו שתיים או שלוש) בהפרשים של שלושה עד ארבעה ימים (בין מרץ ומאי, בדרך כלל באפריל), ודוגרת עליהם במשך 28–32 ימים, בזמן שהזכר מביא לקן טרף ערוף ראש כדי לסעוד עם משפחתו. בשונה משאר הינשופים, ליליות מנוקדות עלולות לא להגן על ביציהן וגוזליהן מפני טורפים, צופות מהצד בזמן שהקן מושמד.
הגוזלים לבני-הפלומה מטופלים על ידי הנקבה במשך שני שבועות, אז היא מתחילה לצוד שוב. לפני צמיחת נוצות התעופה במלואן, בגיל חמישה שבועות, הלילית הצעירה מטפסת במאמץ מן הקן כדי לשבת על ענפים סמוכים. תכופות היא נופלת ומרפרפת לקרקע, אך היא לא מתייאשת ומטפסת חזרה. בערך שבוע לאחר מכן, בגיל 40–45 ימים, הלילית תוכל לעוף חלושות למרחקים קצרים. שלושה–ארבעה שבועות אחר כך, הליליות הצעירות יוכלו לצוד בכוחות עצמן, בעיקר חרקים . בגיל 2–3 שנים הם כשירים להתרבות. המשפחה נשארת קשורה בקשר רופף במהלך הקיץ לפני עזיבת הגוזלים את הקן בסתיו (למרחק רב, כ-100 עד 200 קילומטר מהקן), אך ליליות בוגרות נוטות להישאר קרוב לשטח הקינון המסורתי שלהן.
הלילית המנוקדת אינה מין פורה; קצב רבייתה איטי מאד; מה שגם זמינות הטרף משפיעה על איכות הרבייה, דבר שגורם לחלק מהזוגות לא להתרבות כל שנה.
איומים.
האיום העיקרי לקיומה של הלילית המנוקדת הוא כריתת העצים הנרחבת; שיעור הירידה באוכלוסייה של תת-המין "caurina" משוער בכ-3% בשטחו בשנה, בכ-7% במדינת וושינגטון בשנה, וכמעט ונכחד בקנדה; מצב האוכלוסייה של תת-המין "lucida" באריזונה מצביע על יציבות, אך בניו מקסיקו נוצר שיעור ירידה של כ-6% לשנה.
תמותת הליליות המנוקדות הצעירות גבוהה מאוד, בעיקר בזמן התרחקותן מהקן, בערך 60 עד 95 אחוזים מהן מתות. לעומת זאת, שיעור תמותת הבוגרים נע בין 5 ל-20 אחוזים בשנה. אויביה הטבעיים הם אוח וירג'יניה, שטורף הן גוזלים והן בוגרים; העקב אדום-הזנב, שטורף ביצים וגוזלים; העורב השחור, שהורס את ביציהן; והרעב, שהורג הרבה מהליליות הצעירות.
לילית אמריקנית.
בגלל מידותיה הגדולות יותר, לעיתים קרובות דוחקת הלילית האמריקנית ("Strix varia") את הלילית המנוקדת ותופסת את מקומה. דבר זה מעודד את הידרדרות אוכלוסיית הליליות המנוקדות, שכבר היו בסכנת הכחדה מלכתחילה.
יתרה מזאת, מאגר הגנים של הלילית המנוקדת מתדלדל כתוצאה מרבייה בין מינית ביניהן לבין הלילית האמריקנית; בני-כלאיים אלו מסוגלים להתרבות, ומכונים "Sparred Owl", שילוב של המילה "Barred" מהשם האנגלי של לילית אמריקנית ושל המילה "Spotted" מהשם האנגלי של הלילית המנוקדת.
לילית אמריקנית פלשה לראשונה אל שטחה של תת-המין הצפוני של הלילית המנוקדת בקולומביה הבריטית בשנת 1943. לקראת 1965, היא התפשטה אל תוך וושינגטון, בשנת 1974 לאורגון, ובשנת 1981 אל קליפורניה. תוך מספר עשורים ספורים, שני המינים שהיו נפרדים במשך אלפי שנים הפכו שכנים.
בין 1970 ל-1999, יותר מ-9,000 ליליות מנוקדות סומנו על ידי טיבוע בוושינגטון ואורגון, ומתוך אלה, כ-47 היו בני-כלאיים. כשבני-הכלאיים התרבו עם ליליות צפוניות, הם הניבו כ-15 גוזלים, בעוד כשהתרבו עם ליליות מנוקדות הם הניבו רק גוזל אחד.
שימור ויחסים עם האדם.
נכון לשנת 2012, הלילית המנוקדת מוגדרת על פי IUCN כקרובה לאיום; בארצות הברית, הלילית המנוקדת נמנית כ"מאוימת" מבחינה פדרלית תחת "חוק המינים בסכנת הכחדה"; בקנדה, היא נמנית תחת "חוק המינים בסכנה".
במשך מאות שנים, תת-המין "לילית מנוקדת צפונית" שכנה ביערות הראשוניים והעתיקים הנמצאים בצפון אמריקה, בהם רוב העצים בני 140 ואף 1,000 שנים. אך העצים המחטניים ששימשוה כבית, הפכו במאה ה-19 למקור ראשי לתעשיית כריתת העצים הגורפת מיליארדי דולרים. כתוצאה מכך, יערות נושנים אלו הידלדלו לכדי 10% מהכמות המקורית שלהם, וכפועל יוצא מכך, גם מספר הליליות המנוקדות. היא ככל הנראה הינשוף והחיה בסכנת הכחדה המפורסמים ביותר בצפון אמריקה, זאת בגלל הפיקוח עליה והתבססותה על שטחים גדולים של יערות ראשוניים ועתיקים, שעוררו מהומות אדירות ממדים בתעשיית כריתת העצים, והובילו למספר עצום של מחקרים עליה ובנושא. עקב מאמצי השימור והקפאת אלפי קילומטרים רבועים של שטחי כריתת עצים אפשריים, הלילית הפכה לשם נרדף לאיבוד הפרנסה ועליית מחירי העץ, ולשנואה בקרב העובדים הקשורים לתעשייה זו. סטיקרים נפוצים היו "אני אוהב ליליות מנוקדות... מטוגנות" ו"הצל חוטב עצים, אכול לילית מנוקדת".
בתרבות.
הינשופים נמצאים במקום מרכזי במערכת האמונות והמיתוסים של ילידי אמריקה הדרומית, וכך גם הלילית המנוקדת. לדוגמה, בני ה"האידה" (Haida) שנמצאים בדרום-מזרח אלסקה וצפון קולומביה הבריטית גלפו את דמותה על עמודי הטוטם הטקסיים שלהם.
היא ידועה בשמות נוספים כמו: "ינשוף הקניון" ו"ינשוף חום-עיניים".
קוריתוזאור
ארניזאור
לאמבאוזאור
עיינות סלוקיה
עיינות ציפורי
עיינות גיבתון
אוזד
אוזד (בהונגרית: Ózd) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן (Borsod-Abaúj-Zemplén), הונגריה ובה כ-35,000 תושבים (2009). אוזד היא העיר השנייה בגודלה במחוז, ושוכנת כ-60 ק"מ מעיר המחוז מישקולץ.
תולדות העיר.
הכפר אוזד מוזכר בתעוד משנת 1272. העיר המודרנית היא איחוד של שלוש ערים במהלך התקופה הסוציאליסטית בהונגריה, במהלכו חל פיתוח תעשייתי של צפון הונגריה. באוזד אוכלוסיית צוענים של כאלף נפשות.
קהילה יהודית.
היישוב היהודי באוזד החל להתפתח במאה ה-19, כאשר הוקם בעיר מפעל מתכת גדול בו מצאו יהודים רבים את פרנסתם כפועלים ופקידים. שאר יהודי הכפר התפרנסו ממסחר וממלאכה. הקהילה הקימה חברה קדישא, בית כנסת ומוסדות חינוך ביניהם ישיבה, ואגודת נשים לצדקה.
עד שנת 1901 השתייכה קהילת אוזד לקבוצת קהילות בויוק (Bolyok) ובאותה השנה נעשתה לקהילה עצמאית והצטרפו אליה גם יהודי כמה כפרים בסביבה. כמו יהודי בלטון, ארלו ודומהאזה.
בשנת 1941 נמנו באוזד 721 תושבים יהודים מבין כ-22,000 תושבי העיר. ובאותה שנה כשהונגריה לחמה לצד הגרמנים בחזית אוקראינה, נשלחו צעירים יהודים לחזית ורובם ניספו שם. באותה השנה גורשו לקמנץ פודולסק באוקראינה משפחות יהודיות שהיו חסרות נתינות הונגרית, והוצאו להורג עם אלפי יהודים אחרים שגורשו מהונגריה באותה התואנה.
במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, רוכזו היהודים בגטו שהוקם במקום יחד עם יהודים נוספים, תושבי הכפרים הסמוכים. כעבור כמה שבועות הועברו לגטו מישקולץ, ובאמצע יוני גורשו לאושוויץ.
לאחר גירוש יהודי אוזד, הובאו למקום 238 יהודים שגויסו לעבודות כפייה באזורים אחרים של הונגריה. הם הועסקו במפעל המתכת של אוזד עד סוף המלחמה.