באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה, שהיוותה תחרות אחרונה לקביעת הסגל האולימפי הצליחה רגאל לקבוע את הקריטריון למשחקים האולימפיים ולהצטרף לנבחרת. היא שברה 4 שיאים ישראלים חדשים: במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:20.38 דקות וכך שיפרה משמעותית את השיא שקבעה שנה קודם לכן, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו על 5:02.23 דקות, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.44 דקות, שיפור לשיא של טימאה טוט (1:00.72 דקות), ובמשחה ל-50 מטר חופשי היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו על 27.40 שניות.
בתחרות הכנה לאולימפיאדת ברצלונה (1992) שנערכה בדרמשטאדט, גרמניה ביולי קבעה רגאל במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 2:09.23 דקות, שיפור לשיא של טוט (2:09.61 דקות) במשחקים עצמם היא מעדה ונקעה את רגלה לפני התחרויות ולכן לא הייתה במיטבה. היא סיימה במקום ה-41 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 27.93 שניות, במקום ה-37 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:27.85 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:07.97 דקות.
השחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 100 מטר חופשי מתחת לדקה.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכתה רגאל ב-8 מדליות זהב מהן 5 מדליות אישיות. ביומה הראשון של האליפות במסגרת משחה שליחות 4x100 מטר חופשי קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 59.57 שניות, שיפור לשיאה שעמד על 1:00.44 דקות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 100 מטר חופשי מתחת לדקה. מדליות זהב אישיות, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.04 שניות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:07.54 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:27.31 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:21.94 דקות, לפני שירה גינצבורג מהפועל נתניה (2:23.30 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:24.62 דקות.
בתחרות השחייה "מרה נוסטרום" שנערכה במונקו ביוני אותה שנה היא שיפרה במשחה ל-200 מטר חופשי את שיאה הישראלי והעמידה אותו על 2:06.43 דקות.
השחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 400 מטר מעורב אישי מתחת ל-5 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה רגאל ב-4 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.01 דקות, אחרי ליסה מרטין מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:04.24 דקות ולפני פטרישה אמורים מברזיל (2:08.56 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:22.15 דקות, אחרי דברה קורי מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:20.86 דקות ולפני וילסון מארצות הברית (2:26.75 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:58.80 דקות, אחרי דברה קורי שקבעה שיא מכביה חדש של 4:57.98 דקות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה משחה זה מתחת ל-5 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם הדס פדה, דודי אדר וסהר אלוני בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות. נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 59.04 שניות, ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
כמה חודשים לאחר מכן בהיותה רק בת 17, פרשה רגאל משחייה תחרותית.
חייה האישיים.
כיום רגאל עוסקת כרופאה וטרינרית, ובעלת מרפאה וטרינרית "אדם לחיות" במושב רמת צבי. במהלך תקופת לימודיה עסקה באימון ולימוד שחייה.
אפטרשוק
תופעה אופטית
היינריך קוהל
היינריך קוֹהל (בגרמנית: Heinrich Kohl; 4 במאי 1877, קרויצנך – 4 בספטמבר 1914, ליד ריימס) היה אדריכל וחוקר אדריכלות גרמני. בשנת 1905, יחד עם הארכאולוג הגרמני קרל ואצינגר, ערך סקר ארכאולוגי, חפירות ומחקר ראשון מסוגו של בתי הכנסת היהודיים העתיקים בגליל ובגולן.
בין השנים 1896–1901 למד אדריכלות. את הנטייה לאדריכלות קדומה קיבל מאביו שעסק בחקר מונומנטים בגרמניה. את הכשרתו כאדריכל בתחום הארכאולוגיה רכש כאשר הצטרף בשנים 1902–1904 אל האדריכל אוטו פוקשטיין שיצא לחקור את שרידי בעלבכ שבלבנון ואחר כך ב-1907 את שרידי חתושש, (בוע'זכוי), בירת החתים.
חפירותיו בארץ ישראל.
באביב 1905 יצא לארץ ישראל יחד עם קרל ואצינגר, מטעם החברה האוריינטלית הגרמנית , כדי לערוך סקר בתי כנסת בגליל. בין 28 במרץ ל-17 ביוני סקרו, מדדו ותיעדו בחורבות של תלחום (כפר נחום), אם אל-עמד (חורבת עמודים), ארביד (חורבת ארבל), מירון, אנ-נברתין (כפר נבוריה), כפר ברעם, אל-ג'יש (גוש חלב) – כולם בגליל, חורבת סומקה שבכרמל, ואד-דכה ואום אל-קנאטר שבגולן. כן בדקו קצרות את חירבת כרזה (כורזים), קציון ויארון. בכפר נחום ערכו חפירה ארכאולוגית נרחבת, ברשות המסדר הפרנציסקני, שרכש קודם לכן את האתר. ביתר האתרים החפירות היו מצומצמות. בשנת 1907 יצאו השנים לעונה נוספת. מאחר שהפרנציסקנים מנעו מהם עתה את המשך המחקר בכפר נחום, התרכזו בתיעוד חורבות בית הכנסת בכורזים.
את פועלו של קוהל קטעה מלחמת העולם הראשונה. קוהל יצא לחזית המערבית בספטמבר 1914 ולאחר כשבועיים נהרג בקרב. את הספר "בתי כנסת קדומים בגליל", שהיה על סף סיום השלים והוציא לאור, בשנת 1916, עמיתו קרל ואצינגר.
מפעלם של קוהל וואצינגר הוא מחקר לדוגמה בתחום האדריכלות הקדומה. הרבה מן הקביעות האדריכליות שקבעו, נתקבלו על חוקרי בתי הכנסת הקדומים שבאו אחריהם. ובכל זאת, במונחים של מתודולגיה ארכאולוגית עכשווית לא היה בחפירה בכפר נחום יותר מאשר ניקוי שפכי עפר ופינוי האבנים הנפולות. אילו הייתה נקוטה בידם מידה מסוימת של חפירה סטרטיגראפית, של איסוף שברי חרסים ולא רק תיעוד של פרטי אדריכלות, הייתה אולי נוצרת אפשרות לסייע בפתרון המחלוקת המרכזית הקיימת בעניין תיארוך בתי הכנסת ובמיוחד תיארוכו של בית הכנסת בכפר נחום.
סאן דייגו צ'רג'רס
ספירומטריה
ספירומטריה (באנגלית: Spirometry) הוא המבחן הנפוץ ביותר למדידת תפקודי ריאה.
בספירומטריה משתמשים במכשיר ספירומטר למדוד את פעילות הריאות על פי נפח וזרימת האוויר שנשאף וננשף. בעזרת ספירומטריה ניתן ליצור פנאומוטאקוגרף בו ניתן להיעזר באבחון מחלות כמו אסתמה, סיסטיק פיברוזיס ומחלת ריאות חסימתית כרונית.
שעון קוקייה
שעון קוקייה הוא שעון קיר בעל מטוטלת, הבנוי כבית קטן או שובך; מתוך דלת הנמצאת בחלקו העליון מגיחה, מדי שעה או מדי חצי שעה, בובה דמוית ציפור, המשמיעה צפצוף הדומה לקול הקוקייה. כשהשעון מצביע על תחילת שעה, הוא משמיע צפצופים כמספר השעה, וכשהשעון מצביע על חצי שעה, הוא משמיע צפצוף יחיד.
שעון הקוקייה הומצא בשנת 1738 על ידי השען הגרמני פרנץ קטרר. מאז המצאתם נפוצו שעוני הקוקייה מהיער השחור (שם התגורר הממציא) בעולם כולו. השעונים, בנוסף לפעולתם למדידת הזמן, הפכו לחפצי נוי המקשטים את הבית, ולשם כך הושקע מאמץ בעיצוב חיצוניותם.
שעון הקוקייה הקלאסי מופעל על ידי מנגנון מכני, המקבל את האנרגיה הדרושה להפעלתו מקפיצים הנמתחים בפרקי זמן קצובים. לא כל שעוני הקוקייה משולבים עם מטוטלת, ובתקופה המודרנית נוצרו גם שעוני קוקייה המופעלים על ידי אנרגיה חשמלית.
באזור היער השחור יש שעוני קוקייה גדולים שהוקדשו להם מבנים ייחודיים.
מרכז החלל סמנאן
מרכז החלל סמנאן הוא נמל החלל של איראן, וממנו משוגרים לחלל משגרי הלוויינים של סוכנות החלל האיראנית. המרכז נמצא בפרובינציית סמנאן, וכולל מתקני תשתית מסוגים שונים ובהם אתרי שיגור, אזורי מינהלה, תמיכה טכנית, ומתקני מעקב ותקשורת. מרכז החלל נחשף פומבית על ידי איראן בפברואר 2008, עת שוגר ממנו טיל ניסוי מטיפוס "קאבושגאר", שהיה אבן דרך בפיתוח משגר הלוויינים האיראני סאפיר. האתר משמש גם לבחינת טילים בליסטיים של איראן, מסדרת שיהאב (דלק נוזלי) וסג'יל (דלק מוצק).
שיגורים הקשורים לתוכנית החלל האיראנית.
מאתר השיגור בסמנאן בוצעו עד כה השיגורים הבאים, הקשורים לתוכניותיה של איראן לחקר החלל (לא הובאו ברשימה שיגורים של טילים בליסטיים, המבוצעים אף הם מהמתחם):
מבנה אתר השיגור.
במתחם סמנאן מצוי אתר שיגור הכולל משטח עגול בקוטר של כ-60 מטר, מבוטן, ומוקף בכביש שירות טבעתי. סביב המשטח עמודי תאורה המאפשרים פעילות לילית (שני השיגורים של משגר הלוויינים סאפיר נערכו בלילה). במרכז המשטח מצוי מגדל שירות לטיל, הניתן להזקפה לצורך שיגור. תצלומי לוויין מראים כי בעת שאתר השיגור אינו פעיל מגדל השירות נמצא במצב אופקי. משאית תובלה מיוחדת מביאה את הטיל המשוגר אל מרכז הרחבה, ומזקיפה אותו. המגדל מורם למצב אנכי ומשטחים המחוברים אליו עוטפים את הטיל ומאפשרים לטכנאים גישה למערכות הטיל השונות.
אתר שיגור שני.
תצלומי לוויין שהפכו זמינים לכול בעדכון של תוכנת גוגל ארץ, ואשר צולמו ב-9 באוקטובר 2009, מראים בנייה מסיבית באתר, של כן שיגור חדש וקבוע, המצויד במנוף כחלק ממנו - דבר המעיד הן על המגמה האיראנית של הגדלת המשגר העתידי (מנוף יאפשר הרכבה באתר עצמו של משגר גדול) והן על הקרבה לתכנון של כן השיגור בקוריאה הצפונית, עמה יש לאיראן קשרים רבים בתחום הצבאי בכלל והטילי בפרט.
שעון קוקיה
התדיינות
חרבת כרך
ח'רבת אלכרך
חרבת אלכרך
פיטר לי לורנס
פיטר לי לורנס (Peter Lee Lawrence), במקור קארל אוטו הירנבך (Karl Otto Hirenbach; 21 בפברואר 1945 – 19 באפריל 1974) היה שחקן קולנוע גרמני שהספיק לצבור מוניטין בתחום מערבוני הספגטי עד למותו בגיל 29.