בעת עליית אחוז הסוכר בדם מופרש מהלבלב ההורמון אינסולין הגורם הן להכנסתם של עודפי הגלוקוז לתאי הגוף והן ליצירת חומר התשמורת גליקוגן מעודפים אלו. בכך אחוז הסוכר בדם יורד וחוזר לנורמה. יתרון נוסף לחומר התשמורת הוא עקרון הנועץ כי חומר התשמורת הפחמתית בבעלי חיים לדוגמה המורכבת גליקוגן היא מניעת אוסמוטיות. כלומר, אילו הגליקוגן היה מחולק למספר רב של מולקולות גלוקוז, אזי הפריסה בו תהיה נאותה באופן כזה שמעלה את ריכוז המומסים בתא, לכן לפי כלל תמיסה היפוטונית (הגורס כי בתמיסה בעלת ריכוז מומסים נמוך מאשר ריכוז המומסים בתא ייכנסו מים לתוך התא) ייכנסו מים לתוך התא, עד כי התא יתפוצץ מאחר שקרום התא לא עומד בלחצים מסוג זה, והתא לא יהיה פעיל. לכן, היתרון הוא מניעת התפוצצות התא. יתר על כן הגליקוגן משמש גם כמאגר אנרגיה לשם זמינות (לדוגמה, שמיש בהומיאוסטזיס של סוכר בדם, כאשר כמות הסוכר בדם נמוכה, ההורמון גלוקגון מופרש מהלבלב ומעודד את הגליקוגן להתפרק ולצאת אל מחוץ התא ובכך ריכוז הסוכר בדם נשמר).
פריסה אוסמוטית היפוטונית כזו ניתנת רק במצב בו המומסים מסיסים במים, לדוגמה חומר התשמורת הנפוץ בבעלי חיים הוא גליקוגן אשר הוא רב סוכר שאין מסיס במים, לכן הפריסה שלו לקויה לחלוטין. לעומת זאת, בכדי למנוע פריסה כזו על מנת למנוע כניסה אוסמוטית היפוטונית של מים אל התא, הדו-סוכר והחד-סוכר מסיסים במים ולכן יש להם תכונת מסיסות ופריסה ניכרת, ולכן יש לאוגרם בתור חומר תשמורת שימנע ממצב כזה לקרות.
מומס מסיס במים- (חד סוכר, דו סוכר) פריסתו תגרום לתגובה אוסמוטית.
מומס שאינו מסיס במים- פריסתו לא תגרום לשום תגובה אוסמוטית ופריסתו לקויה לחלוטין.
חומרי תשמורת
ראאד ערפאת
ראאד ערפאת (ברומנית: Raed Arafat, בערבית: رائد عرفات; נולד בדמשק ב-24 במאי 1964) הוא רופא רומני ממוצא ערבי פלסטיני, יליד סוריה, מומחה בהרדמה ובטיפול נמרץ. כיהן כתת-מזכיר מדינה במשרד הבריאות, כשר הבריאות ובינואר 2014 התמנה לראש האגף למצבי חירום (DSU) במשרד הפנים של רומניה .
בשנת 1990 הקים את היחידה הראשונה של "השירות הנייד להחירום ולהחיאה " (SMUR) ברומניה.
ד"ר ראאד ערפאת אינו נשוי. פרט לערבית ורומנית, הוא מדבר אנגלית, צרפתית, גרמנית, יוונית ואיטלקית.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות.
נולד בשנת 1964 בדמשק וגדל בשכם כבן למשפחה מבוססת ומשכילה. אחדים מקרובי שפחתו למדו בהאוורד ובקיימברידג'. אחותו רופאה בדובאי. בשכם התנדב לשירותי הכבאות ועזרה ראשונה כבר מגיל 14.
הכשרה מקצועית והקמת שירות החירום.
ראאד ערפאת הגיע לרומניה בשנת 1981 במטרה ללמוד רפואה. התגורר תחילה בעיר פיטשט, בה למד את השפה הרומנית.
בהמשך למד רפואה באוניברסיטה לרפואה,רוקחות, מדע וטכנולוגיה בעיר טרגו מורש בה קיבל את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1989. בין השנים 1990-1994 התמחה בהרדמה ובטיפול נמרץ בטרגו מורש ובקלוז'-נפוקה . בשנת 2003 קיבל תואר שני ברפואת אסונות (EMDM) מטעם האוניברסיטה הפתוחה בבריסל בלגיה ואוניברסיטת פיאמונטה, איטליה. בנוסף לכך עבר קורסי השתלמות רבים, בין היתר במסגרת הרשות לכבאות בפריז, המשמר הלאומי של ארצות הברית והאמבולנסי האוויר של נורווגיה ואף העביר הדרכות רבות בנושא רפואת החירום.
עם סיום לימודיו בשנת 1989 שקל להתיישב בצרפת אך בקשתו נדחתה. לדבריו, בעקבות מהפכת 1989 (מהפכה הרומנית מ-1989) הוא החליט סופית להישאר ברומניה.
בתקופת ההתמחות בהרדמה והחיאה בבית החולים הקליני המחוזי למצבי חירום בטרגו מורש הניח את היסודות לשירותי החירום במחוז מורש, במסגרת שירותי הכבאות ובית החולים המחוזי טרגו מורש. הדבר נעשה בהתנדבות וללא תמורה.
באותה תקופה שירותי החירום ברומניה פעלו ברמה מקצועית מאוד נמוכה, כיוון שלא זכו למימון ולתמיכה הראויים. הכשרת מגישי השירות הייתה לקויה והאמבולנסים לא היו מצוידים בציוד הדרוש למתן שירותי חירום. בשנת 1990 נסע לרגנסבורג שבגרמניה שם רכש בעזרת חברים מהצלב האדום הגרמני רכב חירום מצויד בדפיברילטור וערכת החיאה, אותו הביא לרומניה.
חוק מס' 95 משנת 2006 אודות הרפורמה בתחום הבריאות עיגן בחוק את מבנהו, את פעילותו ואת תפקידיו של שירות החירות SMURD, ארגון לא ממשלתי, ישות משפטית פרטית, ללא מטרות רווח, ללא השתייכות פוליטית, לא תלויה בכל מוסד או אדם. כיום השירות מכסה אזורים רבים ברומניה ומשתמש במסוקים פרטיים ובמסוקים צבאיים ומשטרתיים לצורך פינוי מקרים דחופים ביותר.
קריירה מקצועית ופוליטית.
היקלטותו בחברה הרומנית והתקדמותו המקצועית והפוליטית היו איטיות ורצופות מכשולים.
רק בשנת 1998, 17 שנים לאחר הגיעו לרומניה, הוענקה לו האזרחות הרומנית. ככל שהתקדם לתפקידים בכירים ובעלי השפעה כך התרבו הפרסומים בדבר השתייכותו לארגוני טרור פלסטינים, היותו סוכן כפול של פלסטין וארצות הברית, היותו נידון למוות בפלסטינה, היותו קרוב משפחה של עומר היית'ם (בערבית: عمر هيثم), איש עסקים יליד סוריה שהתאזרח ברומניה ונידון בה בהיעדרו לעונש של 20 שנות מאסר על מעורבותו בחטיפת העיתונאים הרומנים בעיראק, ועוד. רבים הרגישו שצבר כוח רב מדי ושיצר מצב בו שירותי החירום תלויים בו בצורה קיצונית ולא יפעלו בהיעדרו. כל הניסיונות לפטר אותו מתפקידו או לראות בו אחראי לגרימת מותם של אזרחים רומנים, אם במסגרת מגפת הקורונה ואם כתוצאה מאסונות שפקדו את רומניה, כשלו.
החל משנת 1998 השתתף בוועדות ובגופים רבים ברומניה ומחוצה לה שעסקו בנושא יישום והטמעת שירותי חירום רפואיים ברומניה ובארצות שונות באירופה.
בין השנים 2007- 2014 כיהן כתת-מזכיר מדינה במשרד הבריאות, עם הפסקה קצרה בה כיהן כשר הבריאות. מינואר 2014 מכהן כמזכיר מדינה, ראש המחלקה למצבי חירום במשרד הפנים
קישורים חיצוניים.
Ana Todea,Fülöp Mária,Monica AVRAM ,"Oameni de ştiinţă mureşeni," Dicţionar biobibliografic, Biblioteca judeţeană Mureş 2002
יודיד הכסף
יודיד הכסף (או כסף יודי, באנגלית: Silver iodide) הוא תרכובת של יוד ושל המתכת כסף.
היסטוריה.
חוקרים במחלקה למדעי האטמוספירה באוניברסיטה העברית בירושלים חיפשו חומרים מלאכותיים שישמשו לזריעת עננים במטרה להגביר את כמות הגשם היורדת במדינת ישראל הסובלת מחוסר מים ומתקופות בצורת על ידי פיזור חומר שירכז סביבו את טיפות המים שבעננים ועל ידי כך יגרום לירידת גשם. במהלך המחקר נמצא כי ליודיד הכסף היכולת להקפיא את מי הענן בטמפרטורות שאינן נמוכות בהרבה מטמפרטורת הקיפאון.
ניסויי ישראל.
במהלך סדרת ניסויים המכונה ניסויי ישראל ליצירת כמות גשמים מוגברת התברר שיודיד הכסף הוא היעיל מכולם לצורך השגת מטרה זו, יודיד הכסף מסוגל למשוך אליו את אדי המים ולקשור ביניהם באופן היעיל ביותר ליצירת טיפות גשם. זריעת כמות רבה מדי של יודיד הכסף גורמת שלא ירד גשם כלל.
לאחר 7 שנים של ניסוי הופסק השימוש ביודיד הכסף לזריעת עננים לאחר שהתגלה כי תרומת פעולה זו היא תוספת של 1.8% בממוצע של מי גשמים דבר אשר אינו מצדיק את העלות הגבוהה של התהליך.
השלכות ונזקים.
במידה וזורעים יותר מדי יודיד הכסף או שיש כמות גדולה של אירוסולים באוויר, גודל הטיפות לא יעלה על 1 מילימטר ולא ירד גשם כלל. כאשר יש ריכוז גבוה מאוד של יודיד הכסף במים הוא עלול לגרום לארגיריה, אולם הכמות בה משתמשים בזריעת עננים היא כמות מזערית והפיזור על ידי מטוסים הוא פיזור יעיל הגורם לכך שמשתמשים בכמות קטנה של יודיד הכסף שלא מסוכנת לבריאות. כחלק מניסוי ישראל 4 נבדק הפיזור של יודיד הכסף בגשם ולא נמצא ריכוז גבוה במדי הגשם שנבדקו. הגשם היורד על האדמה לרוב מסונן מיודיד הכסף וההשפעה של זריעת העננים זניחה.
מנוע קיטור ימי
מנוע קיטור ימי (באנגלית: marine steam engine) הוא מנוע קיטור המשמש להנעת אוניות או ספינות. הערך עוסק במנועי קיטור ימיים בוכנאיים, הסוג בו השתמשו מאז הופעתה לראשונה של ספינת הקיטור בתחילת המאה ה-19 ועד סוף מלחמת העולם השנייה, אז פסק ייצורם בקנה מידה רחב. את מקומם של מנועי הקיטור הבוכנאיים להנעת אוניות תפסו בהדרגה במהלך המאה ה-20 טורבינת הקיטור ומנוע הדיזל.
תולדות מנוע הקיטור הימי.
מנוע הקיטור הראשון שזכה להצלחה מסחרית פותח על ידי תומאס ניוקומן ב-1712. השכלולים והשיפורים שהגה ויישם ג'יימס ואט במחצית השנייה של המאה ה-18 הגדילו בשיעור ניכר את נצילות מנוע הקיטור ובה בעת הקטינו את ממדיו. השימוש המסחרי המוצלח הראשון במנוע קיטור להנעת כלי שיט אירע כמאה שנים אחרי ניוקומן, ב-1802, כאשר המהנדס הסקוטי ויליאם סימינגטון בנה את "ספינת הקיטור השימושית" הראשונה בעולם – "שארלוט דאנדס" ("Charlotte Dundas"). ב-1807 בנה רוברט פולטון האמריקני את ספינת הקיטור הראשונה בעולם שזכתה להצלחה מסחרית, הלא היא "נורת' ריבר" ("North River Steamboat") – המוכרת יותר בשם "קלרמונט", שהונעה על ידי מנוע קיטור של ואט.
בעקבות הצלחתו של פולטון התפתחה במהירות בנייתן של ספינות קיטור משני עברי האוקיינוס האטלנטי. טווח הפלגתן של ספינות הקיטור הראשונות היה קצר ויכולות השיט שלהן לקויות בשל משקלן הרב, ההספק הנמוך של מנועיהן ונטייתן להתקלקל לעיתים תכופות, אך למרות זאת פעלו בהצלחה לא מבוטלת בנהרות ותעלות ובהפלגות קצרות לאורך החופים. אוניית הקיטור הראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי הייתה "סבנה" (SS "Savannah"), שהפליגה ב-1819 מסבנה שבג'ורג'יה אל ליברפול באנגליה. אוניית הקיטור הראשונה שערכה הפלגות טרנס-אטלנטיות סדירות הייתה אוניית המשוטות "גרייט וסטרן" ("Great Western"), ב-1838.