רוברט אלטמן זכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר ובפרס הבמאי הטוב ביותר של פסטיבל הקולנוע בקאן. בנוסף, אלטמן היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע. מייקל טולקין היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט עצמו זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. גרלדין פרוני הייתה מועמדת לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר. טים רובינס זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט היה מועמד לרשימת "מאה שנים... מאה קומדיות" של המכון הסרטים האמריקאי.
Love Beach
Love Beach הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הרוק המתקדם, אמרסון, לייק ופאלמר. האלבום יצא ב-1978. זה היה החומר המוקלט האחרון של ELP עד ל-Black Moon (1992). אלבום זה הוקלט בגלל ההתחייבות של הלהקה לחוזה שלה עם חברת אטלנטיק רקורדס. האלבום נכשל מבחינה ביקורתית ומסחרית, הוא מוקם במקום ה-55 במגזין הבילבורד. חברי הלהקה לא היו מרוצים כלל מהאלבום. המתופף קרל פאלמר אפילו השווה את עטיפת האלבום לעבודה של הבי ג'יס.
ביקורת.
הביקורות על האלבום שונות ביותר. רבים רואים באלבום זה כנקודת השפל של הלהקה בשנות ה-70, בעוד שאחרים מתייחסים לכמה שירים כחלק מהפופולריות המתמשכת של הלהקה. במגזין הרולינג סטון, כתב מבקר המוזיקה מייקל ברום: ""Love Beach" הוא לא רק רע, אך הוא ממש פתטי. מעופש ומלא שיממון, האלבום הזה הופך את שטיפת הכלים למעשה יצירתי יותר בהשוואה". האתר Allmusic כתב: "הקלטה ש־ELP שיחררו רק בגלל שהם חייבים את זה לחברת התקליטים המקורית שלהם, וזה כל אחד צריך לדעת."
צ'יילד האסאם
צ'יילד האסאם (אנגלית: Frederick Childe Hassam; 17 באוקטובר 1859 - 27 באוגוסט 1935) היה צייר אמריקאי אימפרסיוניסטי. היה יחד עם מארי קאסאט וג'ון הנרי טוואצ'טמן, ממובילי זרם האימפרסיוניזם בארצות הברית.
ביוגרפיה.
האסאם נולד בדורצ'סטר (Dorchester) במסצ'וסטס בשנת 1859. אביו היה איש עסקים אמיד, אשר החזיק אוסף גדול של אמנות וענתיקות. האסאם הראה עניין באמנות מגיל צעיר והחל לצייר בצבעי מים כבר בבית הספר.
בשנת 1872 שרפה שהרסה חלק גדול מבוסטון פגעה קשות בעסק של אביו. האסאם עזב את לימודיו בתיכון כדי לעזור למשפחתו בבית דפוס. הוא למד חריטה בעץ החל לעבוד אצל חרט. כבר בשנת 1879 החל לצייר, תחילה בצבעי מים.
בשנת 1882 החל לשמש כמאייר פרי-לאנסר בעבור מספר כתבי עת ופתח סטודיו עצמאי. במקביל המשיך ללמוד ציור בבוסטון. בשנת 1883 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו.
בשנת 1886 עבר לצרפת, שם למד באקדמיה ז'וליאן שבפריז.
בין השנים 1916 ל-1919, הוא השלים את סדרת ציורי דגלי ארצות הברית שלו, שכללה את השדרה בגשם.
Black Moon
Black Moon (ירח שחור) הוא האלבום השמיני, והראשון אחרי 14 שנים, של להקת הרוק המתקדם, אמרסון, לייק ופאלמר, אשר יצא ב-1992.
האלבום קיבל ביקורות פושרות, אך הוא לא הצליח כמו האלבומים המוקדמים של ELP כמו Tarkus ו-Brain Salad Surgery. סיבה מובילה לכך היא בשל קולו של גרג לייק, שהשתנה לאחר זמן רב אחרי שהשלישייה ניגנה בהופעות בשנות ה-70.
In the Hot Seat
In the Hot Seat הוא אלבום האולפן התשיעי והאחרון של להקת הרוק המתקדם, אמרסון, לייק ופאלמר. האלבום יצא לאור ב-1994. לקית' אמרסון הייתה בעיה ביד השמאלית שכמעט לא איפשרה לו לנגן בקלידים. המתחים בינו לבין גרג לייק נוצרו שוב באלבום זה. השיר "Daddy" נכתב לזכרה של שרה אנה ווד, ומשמש להגברת מודעות של ילדים נעדרים.
האלבום הוקלט ב-Goodnight L.A. Studios שבלוס אנג'לס, קליפורניה. וטכנאי הקול היו אמרסון וקית' אולסן.
אודי אלוני
אודי (אהוד) אלוני (נולד ב-10 בדצמבר 1959) הוא במאי, סופר ואמן חזותי ופעיל שמאל רדיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בישראל, בנם של ראובן אלוני ושולמית אלוני ואחיהם של דרור אלוני ונמרוד אלוני. החל את הקריירה שלו כצייר. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הקים את גלריית בוגרשוב בתל אביב, ששימשה כמרכז לאמנות עכשווית ואירועים תרבותיים ופוליטיים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 עבר לניו יורק שם הציג בגלריה ניקול קלסברן. הציג את עבודתו האינטראקטיבית Re-U-Man במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק ובמוזיאון ישראל ובחוצות ערים מרכזיות.
יצירות האמנות שלו, שהיו בעלות קנה מידה גדול, הובילו אותו להמציא שיטת פרסום על מבנים אדריכלים אורבניים.
בשנת 1996 אלוני החל בבימוי סרטים. סרטו הראשון, "שמאל", היה חלק מפרויקט Re-U-Man. סרטו התעודי, "מלאך מקומי" (2002), והסרט העלילתי הראשון שלו, "מחילות" (2006), מהווים פרשנות רדיקאלית של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הם הוצגו בפסטיבלים מרכזיים ברחבי העולם ועוררו מחלוקת.
אלוני ביים את "קשמיר: הדרך לחופש" (2008), סרט תעודי שעסק בתנועה הלא-אלימה לשחרור בג'אמו וקשמיר, שפתח את פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי בברלין.
ב-2006 פרסם את ספרו "גלגול מחילות" בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
אלוני חבר בוועדה המייעצת של קול יהודי לשלום ושימש כמדריך ראשי לקולנוע בתיאטרון החופש של מחנה הפליטים ג'נין. לאחר הרצח של ג'וליאנו מר, בשנת 2011, שהיה מייסד ומנהל תיאטרון החופש, ביים אלוני עיבוד ערבי של "מחכים לגודו", שעלה בניו יורק, בשיתוף בוגרי התיאטרון. אלוני פרסם מאמרים רבים בהארץ ובאתר ynet.
בפברואר 2016 זכה סרטו החדש "Junction 48", בפרס לסרט העלילתי הטוב ביותר במסגרת פנורמה של פסטיבל ברלין היוקרתי, שנקבע על פי בחירת הקהל. אלוני אמר לנוכחים בהקרנת סרטו שאסור לקנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל לספק לישראל צוללות, כי בכך היא מסייעת לשימור אותה "ממשלה פאשיסטית" שיושבת בירושלים. דבריו עוררו סערה בישראל גם משום שהסרט זכה למימון מטעם קרנות ישראליות שמקבלת תמיכה מהמדינה.
פוליטיקה.
התבטאויותיו של אלוני בנושא ישראל והפלסטינים עוררו בעבר מחלוקת רבה. אלוני, מקדם את הרעיון של מדינה דו-לאומית כפתרון תרבותי ופוליטי לסכסוך הפלסטיני ישראלי. הוא מאשים את ישראל באפרטהייד ייחודי ש"במובנים מסוימים הוא יותר נוקשה בישראל מאשר בדרום אפריקה, כי "מערכת המשפטית כולה מסתירה ומטהרת פרקסיס של אפרטהייד אשר מובל על ידי הממשלה. אלוני תיאר את האידאולוגיה ומעשיה של מדינת ישראל כגזעניים וקרא להחליף את אידאולוגיית ה"דמוקרטיה היהודית" של מדינת ישראל במדינה דו-לאומית של ישראל ופלסטין וכך "לשחרר... את ישראל מהציונות". הוא תומך בחרם וסנקציות נגד מדינת ישראל ורואה את עבודתו למען תנועת BDS (חרם, הימנעות מהשקעות ועיצומים) כאקט הכרחי לקידום דיאלוג אמיתי בין ישראלים לפלסטינים, שהוא רואה כ"אחים... איתם הוא חולק זהות משותפת מפוצלת". אלוני כתב נגד "המסיכה הדמוקרטיה הישראלית" ונגד שיתוף הפעולה של אמנים במיתוג מחדש כלל עולמי של ישראל כמדינה נאורה. הסיסמה "מהנהר ועד ים, שוויון וחופש לכל אדם" מכילה את המאבק שלו למען הפלסטינים ולמען שוויון לנשים. הסיסמה מופיעה באתר של אלוני.
הסרט מחילות (2006), שהקרנת הבכורה שלו במזרח התיכון נערכה ברמאללה, עורר מחלוקת, כאשר השגרירות הישראלית בפריז איימה להפסיק את מימון פסטיבל הסרטים הישראלי בפריז (du Film – Israelien à Paris Festival) בתגובה לכוונה לפתוח את הפסטיבל בסרט. אלוני (יחד עם נעמי קליין, ג'ון גרייסון ואחרים) היה מיוזמי הצהרת טורונטו, עצומה שהתנגדה לתוכניות "להדגיש את אור הזרקורים הסלבריטאי על תל אביב", כי לפי החתומים העניין מהווה "הפקת קמפיין תעמולה" למען "משטר אפרטהייד". אלוני מדגיש כי "בכל פעילויותיו", הוא "קול חזק בקידום צדק, שלום, סולידריות ואהבה בין ישראל לפלסטין".
סרטים.
סרטיו של אלוני הוצגו בפסטיבלים ואוניברסיטאות מובילים, ביניהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים עצמאיים בבואנוס איירס, ופסטיבל הקולנוע ירושלים. מחילות (2006), שזכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע וודסטוק ב-2006, תואר על ידי סלבוי ז'יז'ק כ"אולי הסרט היפה, החזק והחשוב ביותר שנעשה אי פעם על הטרגדיות באזור." השקתו של הסרט בארצות הברית נפתחה בשירה של מחמוד דרוויש שקראה מרים סעיד, אלמנתו של אדוארד סעיד.
כתבים.
כתיבתו של אלוני, הכוללת התכתבויות עם הוגים עכשויים כגון ג'ודית באטלר, סלבוי ז'יז'ק, אלן בדיו אביטל רונאל, חביבה פדיה, משה אידל ואחרים, נפרשת על התחומים תאולוגיה ופסיכואנליזה, ספרות ופילוסופיה. ספרו בעברית גלגול מחילות, הוא אסופת סיפורים ומחשבות, וכולל את חיבוריו הפוליטיים המניפסט המשיחי למען דו-לאומיות והרהורים על ביאת המשיח.
אלוני טבע את המונח "משיחיות שמאלנית רדיקלית" כדי לתאר את האידאולוגיה הפוליטית שלו, המנסה לזהות ולנתח את התאולוגיה של חילוניות, או את עמודי התווך התאולוגים הלא-מודעים של השיח החילוני והליברלי, במיוחד בישראל. במניפסט המשיחי למען דו-לאומיות, הוא קורא לקריאה מחודשת ורדיקלית של הציונות, ומצהיר ש"כל ניסיון להתנגד לחוק האבות כקיצוניות ציונית אלימה רק מחזק אותו. [...] אנחנו מוכרחים לנקות את הציונות מהאלמנטים הלאומניים שלה מבלי לוותר על הלהט המשיחי שלה לחופש, חירות ושוויון".
וינטרס
וינטרס (באנגלית: Winters) הוא שם משפחה שמשמעותו חורפים.
גרשוני
גרשוני הוא שם משפחה יהודי.
אליס בארץ הפלאות (משחק מחשב)
אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice in Wonderland) הוא משחק וידאו שפותח על ידי חברה צרפתית. המשחק יצא ב-2 במרץ 2010 ל-נינטנדו DS, ל-Wii ולמחשב.
היסטוריה.