ב-2006, ייסדה רבובנק בנק אינטרנטי לחסכונות בלבד שהחל לפעול באירלנד ולאחר מכן הוקמו סניפים שלו גם בבלגיה, ניו זילנד ובאוסטרליה. הקמפיין הפרסומי שנערך במדינות הללו העלה את קרנו של הבנק, ולא רק בתחום החסכונות, אלא גם בתחום ההלוואות. ב-2010, החליט הבנק לאחד את כל הבנקים האינטרנטיים תחת שם אחד- רבודיירקט (rebodirect). רבובנק השלים את רכישתו של ה-mid-state bank &amp; trust, ב-2007- מה שאפשר לו לפתוח סניפים גם בארצות הברית.
בספטמבר 2006, החל הסנק להנפיק כרטיס אשראי שמתגמל רכישת מוצרים ידידותיים לסביבה. הכרטיס מזהה רכישה של מוצרים פוגעניים וזוללי אנרגיה ויגבה עבור רכישתם עמלות וריביות גבוהות יותר.
בבפברואר 2013, חברת הפיננסים היפנית אוריקס רכשה תמורת 2.6 מיליארד דולר את חטיבת ניהול הנכסים של רבובנק.
בינואר 2014, הוגשו כתבי אישום בארצות הברית נגד 3 סוחרים לשעבר ברבובנק בגין חלקם במניפולציה בליבור על הין, במסגרת פרשת שערוריית הליבור. פול רובסון מבריטניה, פול תומפסון מאוסטרליה וטטסויה מוטומורה מיפן הואשמו בקשירת קשר להונאה בנקאית והונאת תשלומים, לפי כתב האישום שהוגש בבית משפט פדרלי במנהטן. ממאי 2006 ועד ינואר 2011, שלושת הגברים ואנשים נוספים בבנק "הסכימו להגיש דיווחי ריבית כוזבים לטובת פוזיציות המסחר של הבנק". בנובמבר 2015, הורשעו שניים מהם.
תהליך ההתפתחות.
הבנקים הקואופרטיביים שגשגו כבר מראשית הדרך. הסיבה המרכזית לכך הייתה שבעלי הבנק היו חקלאים בעצמם, ועל כן הכירו טוב יותר מהבנקים בעיר את המגזר החקלאי, ידעו לאמוד ולהעריך בצורה טובה יותר את כושר ההחזר שלהם, ולפיכך להציע ריבית נמוכה יותר.
הבנקים המקומיים נוהלו בצורה אוטונומית על ידי חבריהם. הם דבקו בעיקרון של ניהול ללא שכר, ובחרו את חבר המנהלים מתוכם. היחיד שקיבל משכורת היה הקופאי. הייתה זו משכורת סמלית בלבד, והראיה לכך היא שרוב הקופאים החזיקו במשרה נוספת. משרד הבנק המקומי, היה בשנות החמישים מעין "סלון" של הקופאי ותו לא. בשנות השישים, עברו רוב הבנקים המקומיים למשרדים חדשים ומודרניים. משרת הקופאי, הוחלפה במשרה של מנהל בנק מקומי. מאז 1998, מנהל הבנק המקומי הוא בנקאי מקצועי, אשר עומד בראש דירקטוריון שחבריו נבחרים מבין חברי הבנק.
אחד הדברים שאפיינו את הבנק מרגע האיחוד, הוא האוטונומיה שישנה לבנקים המקומיים. זו האחרונה תמיד הייתה בעלת חשיבות עליונה, אך מפעם לפעם נאלץ הבנק לקבל החלטות בעלות אופי ריכוזי, ולפגוע בעצמאות הסניפים המקומיים. הסיבה לכך הייתה הצורך לשמור על היכולת להעניק תנאים טובים ולספק שירותים טובים מספיק ללקוחות. הביקוש הגובר של לקוחות למוצרים סטנדרטיים וזמינים באופן נרחב שיחק גם הוא חלק משמעותי בהתפתחות זו.
באופן מסורתי שימש הבנק בעיקר חקלאים ועסקים קטנים. בשנות השישים, גדל בצורה משמעותית מספר הלקוחות הקמעונאיים מה שהביא את רבובנק להיות שחקן מרכזי בתחום חשבונות החיסכון והמשכנתאות בהולנד.
מבנה ארגוני.
קבוצת רבובנק מורכבת מרשת של בנקים מקומיים, מרבובנק- הולנד, ומשורה של חברות בת. באופן רשמי רשת הבנקים המקומיים היא ארגון האם, ורבובנק הולנד הוא ארגון הבן. יחד עם זאת, אחד הדברים המעניינים המאפיינים את הבנק, הוא הדינמיקה הייחודית בין חברת האם וחברת הבת. בעוד שברוב החברות חברת האם היא המכתיבה לחברת הבת את המדיניות, במקרה של רבובנק, הסיטואציה מורכבת יותר. פעמים רבות, דווקא רבובנק-הולנד, על אף היותה חברת הבת, מתערבת בענייניהם של הבנקים המקומיים ופוגעת באוטונומיה שלהם, אף כי באופן רשמי מהווים הם את חברת האם.
בעת המיזוג היו חמישה מנגנוני ניהול ברבובנק הולנד.
ב-2002, הוחלט כי מבנה זה מסורבל מדי וכי יש לערוך בו שינויים. כחלק מהשינויים הללו הוחלט על פירוק המועצה המנהלת. עקב כך קיבלה ההנהלה הכללית את כל הסמכות הקשורה בניהול הבנק. כמו כן, הוגדר מחדש תפקידו של הדירקטוריון המפקח, והובהר כי הפיקוח יערך אך ורק על ידו.
יונה (מסוק)
יוחנן העשרים ואחד
יוחנן העשרים ואחד (בלטינית: Ioannes XXI; סביבות 1215 - 20 במאי 1277) היה אפיפיור מ-13 בספטמבר 1276 ועד מותו, שמונה חודשים לאחר מכן. נולד בליסבון בשם פדרו ז'וליאו (Pedro Julião) והיה האפיפיור היחיד מפורטוגל. מזוהה עם המלומד פדרו הספרדי (ראו להלן).
למרות מספור שמו, היה האפיפיור ה-19 בשם "יוחנן" בשל טעות שנפלה במניית האפיפיורים בליבר פונטיפיקליס, ספר האפיפיורים.
תולדות חייו.
נולד בין 1210 ל-1220, ככל הנראה בליסבון. למד באוניברסיטת פריז או באוניברסיטת מונפלייה ועסק ברפואה, תאולוגיה, לוגיקה, פיזיקה, מטפיזיקה ודיאלקטיקה ברוחו של אריסטו. אם הוא אכן המלומד הידוע כפדרו הספרדי, הרי שבין 1245 ל-1250 לימד באוניברסיטת סיינה וחיבר את חיבורו החשוב ורב ההשפעה על הלוגיקה, "Summulae logicales magistri Petri Hispani" (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-"Tractatus". כן מיוחסים לו (בשם פדרו הספרדי) 15 ספרי רפואה, הידוע שבהם "Thesaurus pauperum" ("אוצר עני").
לאחר מכן שהה בחצר אפונסו השלישי, מלך פורטוגל בגוימרס (Guimarães) כיועץ דתי. לאחר מכן כיהן כראש בית הספר של ליסבון, בו עסק בלוגיקה של אריסטו וחיבר ספר על ריבוע התנגדויות (שיטה לתיאור המצבים הלוגיים האפשריים בין ארבע טענות).
סביב 1271 היה לרופאו האישי של האפיפיור גרגוריוס העשירי, שמינה אותו ב-1273 לארכיבישוף בראגה ומיד לאחר מכן לקרדינל-בישוף של פרסקטי ("בישופות טוסקולום").
ב-13 בספטמבר 1276 נבחר לאפיפיור. במהלך כהונתו הקצרה הפך החלטה של ועידת ליון השנייה (הוועידה האקומנית הארבע-עשרה), אשר חייבה בידוד מוחלט של חברי הקונקלווה וקבעה קיצוב במזון ומשקה המסופק לחברי חבר הקרדינלים הבוחר, על מנת לצמצם את זמן התלבטויותיהם.
בהשפעת הארכיבישוף של פריז, אטיין טאנפייה (Tempier), תמך בפסילת העיסוק הפילוסופי המנותק מעבודת האל ובכך תרם לבלימת הפריחה בפילוסופיה ובמדעים שפרחה במאה ה-13 באוניברסיטאות אירופה.
הוא ניסה לארגן מסע צלב משותף עם הכנסייה האורתודוקסית, אך נכשל ושלח מיסיונרים למונגולים של הוולגה, במחשבה לנצרם ולצרפם במסע משותף נגד האסלאם, הוא לא הספיק לראות בכישלון שליחותו זו בטרם נהרג, כאשר חלק מהגג באגף החדש בארמונו קרס.
פדרו הספרדי.
פדרו הספרדי (Petrus Hispanus) היה מחברו של ספר הלימוד המרכזי בלוגיקה באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטאות ימי הביניים בכלל עד המאה ה-17, ה-"Summulae logicales magistri Petri Hispani" (ענייני הלוגיקה של מאסטר פטרוס הספרדי) או ה-"Tractatus". הוראת המילה Hispanus כפולה ויכולה להתייחס הן לספרד המדינה והן לחצי האי האיברי כולו (הכולל גם את פורטוגל). לפיכך, הדעה הרווחת היא שיש לזהות את "פדרו הספרדי" האלמוני, שהיה סמכות נכבדה בדורו, עם פדרו ז'ולינו.
המתנגדים למסורת זו הם הספרדים הטוענים שמדובר במלומד חבר המסדר הדומיניקני מקסטיליה. חוקרים מודרניים נוטים לתמוך בדעה שאכן פדרו היה חבר המסדר הדומיניקני ולכן אינו יוחנן העשרים ואחד.
וויליאם ד. היווד
בקדש
בקדש (בערבית: بكداش) היא גלידרייה מפורסמת מאוד בעולם הערבי הממוקמת בדמשק, בירת סוריה. החנות נוסדה בשנת 1885 בשוק אל-מחמודייה בעיר העתיקה של דמשק. הגלידרייה ידועה בזכות ה-"גלידה הערבית" הקרויה: "בוזה" הנמכרת בחנות, אשר מפורסמת בכל רחבי העולם הערבי, שבזכותה מגיעים אליה גם תיירים המבקרים בסוריה. עקב מלחמת האזרחים הסורית, בקדש העתיקה את פעילויותיה לעמאן.
משפט קושי לטורים
קונטרס הספקות
סיקורסקי S-58
סיקורסקי S-58 (סימול הכוחות המזוינים של ארצות הברית: סיקורסקי H-34 צ'וקטאו) הוא מסוק צבאי בעל מנוע בוכנה שתוכנן במקור על ידי יצרנית כלי הטיס האמריקאית סיקורסקי עבור צי ארצות הברית לשירות בלוחמה נגד צוללות. השימוש במסוק הורחב מאוד לאחר שהותקן בו מנוע טורבינה על ידי סיקורסקי וחברת ווסטלנד ווסקס הבריטית. לדגם המשופר ניתן הסימול S-58T.
מסוקי H-34 שימשו בעיקר כמסוקי תובלה בינוניים בכל יבשות העולם ובשירות כוחותיהן המזוינים של עשרים וחמש מדינות. המסוק השתתף בלוחמה באלג'יריה, ברפובליקה הדומיניקנית, בניקרגואה ובדרום-מזרח אסיה. מעבר למשימות מבצעיות נעשה במסוק שימוש למשימות הצלת נפגעי שיטפונות, חילוץ אסטרונאוטים מלב ים, כבאות אווירית והטסת נשיאים. המסוק היה אחד מאחרוני המסוקים מוּנעי הבוכנה בטרם הוחלף על ידי מסוקים מוּנעי טורבינה כמו הUH-1 יואי וה-CH-46 2,108 יחידות שיוצרו בין השנים 1953–1970. המסוק עדיין משמש חברות אזרחיות רבות ברחבי העולם.
פיתוח.
ה-S-58 היה פיתוח של הדגם הקודם של סיקורסקי, S-55. המטוס החדש היה ארוך יותר ובעל מנוע חזק יותר. תכנון חרטום המסוק נותר דומה לזה של ה-S-55: מנוע הבוכנה מוקם בחרטום המסוק, וגל ההנע עבר דרך תא הטייס, שהיה ממוקם גבוה מעל תא המטען. מבנה כן הנסע שונה, ובמקום 4 גלגלים ב-S-55 הותקן ב-S-58 גלגל זנב, וזנב המטוס עצמו הונמך והוארך.