גופו של צבי פרז'וואלסקי דק וארוך, וצווארו וראשו קצרים ורחבים. רגליו דקות וארוכות, ופרסותיו שחורות וקצרות. הזנב קצר ביותר, וכמעט ואינו נראה. עיניו גדולות ושחורות, אפו קטן ומחורץ, ואוזניו קצרות, רחבות ומחודדות. עצמות האף גדולות יחסית, והן מותאמות לאוויר הדליל של הרמה הטיבטית. מלבד הקרניים אין הבדלים רבים בין הזכרים לנקבות, כאשר לזכרים סימוני פנים בולטים יותר, והם גדולים וכבדים במקצת מהנקבות.
מידות הגוף של צבי יעלי פרז'וואלסקי:
גובה הכתפיים: 70-50 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 150-100 ס"מ.
אורך הזנב: 10-7 ס"מ.
אורך קרני הזכר: 26-18 ס"מ.
משקל: 32-17 ק"ג.
תת-מינים.
לצבי פרז'וואלסקי שני תת-מינים מוכרים:
תפוצה ובית גידול.
צבי פרז'וואלסקי אנדמיות לסין העממית. בעבר תפוצתו כללה את כל צפון מזרח מחוז צ'ינגהאי, דרום ומרכז גאנסו (כמעט עד החומה הסינית), צפון נינגשיה, והמישורים העצומים של דרום מערב מונגוליה הפנימית. כיום תפוצתו הצטמצמה בצורה דרסטית, ונשארו רק שרידים בודדים במחוז צ'ינגהאי המרוכזים סביב האזור של ימת צ'ינגהאי, ומחולקים ל-7 אוכלוסיות המופרדות על ידי מחסומים גאוגרפיים או אנושיים; ה-4 העיקריות נמצאות על שפת הימה במזרח, 1 קטנה על שפת הימה ממערב, 1 בינונית בצד דרום המופרדת מאזור הימה ברצועת הרים, ו-1 בינונית נוספת בין שתי רצועות הרים באזור העמק של הנהר הזורם למערב הימה. להלן שמותיהם: "אוכלוסיית יואנז'", "אוכלוסיית הודונג-קטו", "אוכלוסיית ג'אנגצ'ה-הייאן", "אוכלוסיית טאליקסואנגו", "אוכלוסיית אי הציפורים", "אוכלוסיית שאנג'" ו"אוכלוסיית קוויג'יטיאן".
בית גידולו של הצבי הפרז'וואלסקי הוא בעיקר ערבות עשב שחונות או מדבריות למחצה, כרי דשא הרריים, ועמקים הסמוכים לנהרות. פעמים רבות הם נמצאים גם בגבעות ודיונות חול כדי להגן על עצמם מפני טורפים. הם חיים בגבהים של 3,700-2,900 מטר מעל פני הים, ולעיתים רחוקות אף למעלה מגובה זה. הטמפרטורות באזורים האלה נעות בין 20 מעלות חום בקיץ ליותר מ-10 מעלות מתחת לאפס בחורף. כמות המשקעים הממוצעת היא 25–500 מ"מ לשנה.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
צבאי פרז'וואלסקי פעילים בשעות היום, ושיא הפעילות בחיפוש אחר מזון מתרחשת בשעות הבוקר ובין הערביים כדי למנוע תחרות ישירה עם בעלי חיים מקומיים ככבשים ובקר. הם עירניים מאוד ובעלי חוש שמיעה מפותח, אך לעומת זאת חוש הריח שלהם די ירוד. נקבות עם עופרים נוטות להיות חששניות יותר, והם סורקות את סביבתן מדי פעם כדי לוודא שאין טורפים באזור. הטורף היחיד הידוע של צבי פרז'וואלסקי הוא הזאב האפור מתת-המין זאב מונגולי, שקטלני במיוחד לצעירים ולנקבות. סביב ימת צ'ינגהאי המקומיים מגדרים את שדותיהם - מה שמגביל את חופש התנועה של הצבאים ומקל על הזאבים לצודם. אף על פי שהם יכולים לקפוץ מעל גדרות בגובה של 90–100 ס"מ, נקבות בהריון וצעירים מתקשים לעשות זאת והם הופכים לפגיעים מאוד לטריפה באזורים מגודרים. בחלק מהאזורים על הגדרות יש גם חוטי תיל ואפילו זכרים בוגרים עלולים להיתפס ברגליהם. הגדרות גם מקשות עליהם לעבור לאזורי האכלה אחרים.
תזונה ומערכת חברתית.
התזונה העיקרית של צבאי פרז'וואלסקי מבוססת על עשבים, בתוספת עשבי תיבול, עלים ושיחים, אך הם אינם בררנים למדי ויאכלו כל מה שיזדמן להם. בניגוד לפרסתנים רבים הללו לא אוכלים את השורשים של הצמח, כך שהרעייה שלהם אינה גורמת נזקים לפלורה. צבאים אלו חולפים על פני שטח גדול מדי יום בחיפוש אחר מזון, והם גורמים להפצת צמחים רבים על ידי זרעים שנדבקים ברגליהם. לעיתים קרובות הצבאים הפרז'וואלסקים רועים לצד הצבאים הטיבטים, אבל הם לא מתחרים על מקורות מזון משום שהאחרונים מעדיפים יותר קטניות. פעמים רבות הצבאים הטיבטים והפרז'וואלסקים מצרפים יחד לעדרים גדולים. כשהם בפני עצמם הנקבות פעילות בקבוצות קטנות - בסביבות תריסר, למרות שבעבר במאה ה-19 דווחו עדרים גדולים בהרבה כאשר מספרי הצבאים הפרז'וואלסקים היו גבוהים יותר. לדוגמה: כאשר ניקולאי פרז'וואלסקי גילה את הצבאים האלה הוא כתב שהם פעילים בקבוצות של 15–40 פרטים, והוא אף צפה בעדרים של מאות פרטים. זכרים בדרך כלל בודדים ברוב השנה, או שהם פעילים יחד עם שניים-שלושה זכרים נוספים; בחורף לקראת עונת הרבייה הם מתאספים יחד עם עדרי הנקבות. פעמים רבות ניתן לצפות גם בשאר השנה בעדרי נקבות שאותם מובילים זכר או שניים. צבאים אלו אינם קולניים, אך דווח שהם משמיעים קולות פעייה קצרים, והזכרים נוטים מעט לשאוג בעונת הרבייה.
רבייה ומחזור חיים.
עונת הרבייה של צבאי פרז'וואלסקי נמשכת מסוף דצמבר עד תחילת ינואר. במהלכה הזכרים תופסים לעצמם טריטוריות קטנות אותם הם מסמנים בריח וגללים. בין הזכרים מתרחשים קרבות על הטריטוריות וגישה לנקבות, הכוללים התנגשות עם הקרניים, נעילה, ודקירה בחלקי הגוף; עם זאת הקרבות ביניהם די שקטים לעומת אנטילופות אחרות והוו המעוקל בקצה הקרן מונע פציעות רציניות. גם הנקבות נצפו כשהם נלחמות ביניהם על גישה לזכרים. למין זה התנהגות חיזור ייחודית, כאשר הזכר צועד לקראת הנקבה בעמידה על שתי רגליו האחוריות.
ההריון נמשך כשישה חודשים, ועונת ההמלטה היא בסביבות חודשי מאי עד ביוני. הצבייה יולדת עופר יחיד ולעיתים נדירות תאומים, על פי רוב בסבך או באזורים של עשב גבוה בו הם מוסתרים מפני טורפים פוטנציאליים. העופרים שזה אתה נולדו מסוגלים לעקוב אחרי אימם תוך מספר דקות לאחר הלידה, למרות שהם עשויים להישאר חבויים בצמחייה במשך כמה ימים לפני שהם מצטרפים עם אימם לעדר. הנקבות מגיעות לבגרות בשנה השנייה לחייהן, בסביבות 18 חודשים.
תוחלת החיים של צבאי פרז'וואלסקי אינה ידועה, אך משערים כי היא זהה לזו של המין המונגולי - עד 8 שנים.
איומים ושימור.
צבי יעלי פרז'וואלסקי מסווג על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל האיומים הרבים עליו והצטמצמות אוכלוסייתו בצורה דרסטית, והוא נחשב לאחד מהיונקים הקרובים ביותר להכחדה. עד 2003 היה מסווג כמין בסכנת הכחדה חמורה (CR) כיון שעל פי הערכות נותרו רק 250 פרטים, אולם במשך 2003 ו-2006 התגלו שתי אוכלוסיות נוספות שהעלו את מספריו למעלה מהקרטריונים הנדרשים בדרגת שימור זאת. עם זאת מצבו עדיין נחשב קרוב לקטגוריה הזאת, והמגמה נמצאת בירידה בשל איומים רבים על כל האוכלוסיות: ציד לא חוקי, אובדן בית הגידול, גידור שטחים גדולים לחקלאות שמקשים עליו לעבור לאזורים אחרים, וטריפת יתר של זאבים. כל האוכלוסיות שלו מבודדות ויש מספר רב של מחסומים טבעיים ואנושיים שעלולים להפריע להתרבותו. כמעט בכל תחומי מחייתו ניתן לראות פעילות אנושית: החל מכבשים ובקר שמתחרים איתו על מזון וכלה בגדרות תיל, עמודי חשמל, רכבות וכבישים, תיירות ועוד.
צבי פרז'וואלסקי מוגן לחלוטין על ידי החוק הסיני, והוא אחד מהיונקים העומדים בראש סדר העדיפויות של רשויות השימור במדינה. בשל אכיפה חזקה מרבית הפקחים מדווחים על מיגור התופעה של ציד לא חוקי לחלוטין, והבעיה העיקרית היא אובדן וגידור בית גידולו.
האוכלוסייה העולמית של צבי יעלי פרז'וואלסקי מתחלקת בין ההערכה ב-2003 של 350–400 פרטים, לבין הערכות מאוחרות יותר שמדברות על 700–800 פרטים.
צבי סוף
צבי סוף או ראדבוק (שם מדעי: "Redunca"; בעבר: "Cervicapra") הוא סוג של אנטילופה בינונית דמוית-צבי או אייל בתת-משפחת צבאי סוף, הכוללת שלושה מינים החיים ביבשת אפריקה. בניגוד לשמו הוא אינו קשור כלל לסוג צבי או לתת-משפחת הצבאיים. צביי הסוף אינם נחשבים כמינים בסיכון ותפוצתם חופפת במרכז טנזניה. הפירוש בלטינית של השם המדעי ""Redunca" הוא כפוף\מעוקל, ומתייחס למבנה הקרניים של המינים בסוג. בעבר השם המדעי של הסוג היה "Cervicapra" שנגזר משתי מילים בלטינית: "Cervus" = אייל, "capra"" = עז; בהתייחסו לדמיון הרב שיש בין סוג זה לבין האיילים.
מאפיינים.
צביי הסוף מאופיינים בקרניים המעוקלות שלהם, שמבנן משתנה בכל מין. כמו כן הם דומים מאוד לאיילים: אוזניהם גדולות ורחבות, זנבם עבה ומעוגל, ויש להם אף גדול ושחור. הרגליים, הגוף והצוואר שלהם ארוכים, והראש קטן למדי ומאורך. פרוותם שעירה ובהירה, ויש להם בדרך כלל מתחת לאוזניים עיגולים שחורים המשמשים כבלוטות ריח. כפי שמרמז שמם, בית גידולם של מינים אלה הוא בסבך העשבים הגבוהים, ובשעת סכנה הם נוטים לשכב בו ללא תזוזה כשפרוותם מספקת להם הסוואה מצוינת. הנטייה לחיות בסוואנות או בהרים משתנה בין המינים. יש להם חושי שמיעה וריח טובים, והם אינם אצנים לטווח רחוק.
מינים אלו פעילי יום ולילה, עם שיא של שעות פעילות בשעות הזריחה והשקיעה, ומנוחה בשעות החמות של היום. הם תלויים מאוד במקורות זמינים של מזון, מים וצמחייה עבותה למסתור. הנקבות שלהם פעילות בקבוצות קטנות, והזכרים טריטוריאליים ונוטים לבדידות. תזונתם מורכבת בעיקר מעשבים. בניגוד לקורביהם הקובוסים, הם אינם אוהבים להשתכשך כל כך במים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם נעים בין 10 ל-30 מעלות במשך השנה. אויביהם העיקריים הם הטורפים הגדולים של אפריקה כדוגמת האריה הברדלס, הנמר ועוד.
צבי סוף מצוי
צבי סוף מצוי (שם מדעי: "Redunca arundinum"; קרוי גם צבי סוף דרומי או ראדבוק דרומי), הוא מין של אנטילופה בינונית דמוית-צבי מתת-משפחת צבאי סוף החיה בדרום ומרכז אפריקה, ותוארה לראשונה בשנת 1785 על ידי החוקר ההולנדי פיטר בודארט. זהו המין הגדול מבין שלושת מיני צבי הסוף.