בבחירות האזוריות בצרפת בשנת 2011,אקולוגיה אירופית-הירוקים זכתה ב -8.2% מכלל הקולות בצרפת - והפכה לכוח השלישי בגודלו בשמאל מאחורי מפלגות ה- PS והחזית השמאלית . אף על פי שעסקאות הסיבוב השני המסורתיות נחתמו עם שתי המפלגות הללו, חלק מהמועמדים של ה- EELV העפילו לסיבוב השני כנגד מועמדים אחרים לשמאל ולא נסוגו, מהלך זה יצר מתחים עם בעלי הברית המסורתית מהשמאל של אקולוגיה אירופית- הירוקים. בסופו של דבר, מפלגת אקולוגיה אירופית-הירוקים זכתה ב -27 מושבים, 16 מושבים יותר ממה שזכתה מפלגת הירוקים באותם קנטונים (מחוזות) בשנת 2004.
בחירות מוקדמות למועמד לבחירות לנשיאות 2012, הבחירות המוקדמות נפתחו לחברים ולתומכי המפלגה, נערכו ביוני וביולי 2011. ארבעה מועמדים רצו למועמדות של אקולוגיה אירופית- הירוקים, הידועים מביניהם היו אווה ג'ולי, חברת פרלמנט האיחוד האירופי וניקולה חולוט, אישיות טלוויזיה ידועה ואיש איכות הסביבה. ג'ולי הגיעה כמנצחת בסיבוב השני ב -12 ביולי עם 58.16% מהקולות.
בבחירות לסנאט הצרפתי ב -2011, הסכם עם המפלגה הסוציאליסטית איפשר את הרוב הראשון של המרכז-שמאל בסנאט הצרפתי מאז הקמת הרפובליקה החמישית ויצירת הקבוצה הפרלמנטרית הראשונה הירוקה לחלוטין.
ב־15 בנובמבר 2011, אקולוגיה אירופית-הירוקים ו-המפלגה הסוציאליסטית חתמו על הסכם קואליציוני לפני הבחירות לנשיאות 2012. ההסכם כלל התחייבות להפחית את חלקה של האנרגיה הגרעינית באספקת ההחשמל של צרפת מ 75% ל 50% עד 2025, השבתה מתקדמת של 24 כורים גרעיניים, יצירת מס פחמן והעלאת מיסים על בעלי הכנסות גבוהות מאוד. ההסכם כלל גם הסכם בחירות אד-הוק לקראת הבחירות לפרלמנט הצרפתי ב -2012, בו לא התמודדה המפלגה הסוציאליסטית בלמעלה מ -60 מחוזות בחירות, מה שיאפשר ל- אקולוגיה אירופית-הירוקים להקים קבוצה פרלמנטרית. ב־8 במאי 2012, לאחר ניצחון השמאל עם פרנסואה הולנד, המועצה הפדרלית של אקולוגיה אירופית- הירוקים הצביעה בעד השתתפות בקבינט של ממשלת השמאל החדשה.
2012–2015: בחירות לנשיאות ולחקיקה, שותפי הממשלה.
בבחירות לנשיאות 2012 זכתה מועמדת אקולוגיה אירופית-הירוקים אווה ג'ולי ב -2.3% מהקולות והודחה בסיבוב הראשון.
בבחירות לפרלמנט ב-2012, מועמדי אקולוגיה אירופית-הירוקים זכו ב -5.46% מכלל הקולות בצרפת ונבחרו שיא של 17 סגנים (בנוסף לחבר אחד באיחוד הדמוקרטי האזורי של ברטון, בגיבוי אקולוגיה אירופית-הירוקים). עם זאת, כל סגן EELV שניצח נדרש לתמיכתם של המפלגה הסוציאליסטית, אף שרבים התמודדו עם מתנגדים מקומיים מהמפלגה הסוציאליסטית .
בממשלתו של ז'אן-מארק אייראו שהוקמה ב־16 במאי 2012, אקולוגיה אירופית-הירוקים זכו לשני שרי קבינט: מנהיג המפלגה לשעבר ססיל דופלו כשר לשיכון ושוויון טריטוריאלי, וחבר הפרלמנט האירופי לשעבר פסקל קנפין כשר זוטר לפיתוח בינלאומי.
בבחירות לפרלמנט האירופי לשנת 2015, ב -25 במאי 2014, אקולוגיה אירופית- הירוקים קיבלה 8.95% מהקולות, במקום השישי באופן לאומי, והפסידה 6 חברי פרלמנט.
מאז 2017: התנגדות לעמנואל מקרון, בחירות באירופה וניצחונות עירוניים.
בבחירות לפרלמנט האירופי לשנת 2019, אקולוגיה אירופית-הירוקים ביצעה משמעותית מעל הציפיות, וזכתה ב -13.5% מהקולות וב -13 מתוך 79 חברי פרלמנט, והגיעה למקום שלישי אחרי הרפובליקה בתנועה! ו- האיחוד הלאומי. אקולוגיה אירופית-הירוקים הגיעה למקום זה על אף שבאף סקר לא הצליחה להשיג מעל ל-10% מהקולות.
בעקבות ההצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי לשנת 2019, הסקרים לבחירות המוניציפליות בצרפת ניבאו תוצאות טובות לאקולוגיה אירופית-הירוקים. לפיכך, ערים כמו רואן, וילורבן, שטרסבורג, בסנסון או ליל נחשבו כמקומות שבהן המפלגה יכולה להגדיל את כוחה ואף לזכות בהן. בערב הסיבוב הראשון, כעשרים רשימות איכות הסביבה ניצחו (כולל ראשי ערים יוצאים כמו בשילטיגהיים ), אקולוגיה אירופית-הירוקים השיגה יותר קולות משאר הרשימות בכמה ערים גדולות ( בסנסון, ליון, שטרסבורג או גרנובל ), או מקום שני ( בורדו, פואיטייר ). התוצאות איכזבו עם זאת בכמה ערים גדולות כמו פריז, נים, מונפלייה או מרסיי, אולם באחרון, רשימת אקולוגיה אירופית-הירוקים שהשיגה 8% בסיבוב הראשון התמזגה עם רשימת האיגוד של השמאל שהגיעה למקום הראשון עם 23% מהקולות.
הסיבוב השני מאשר שאלו הן תוצאות טובות שכן המפלגה זוכה בעיריות ליון, שטרסבורג ובורדו, שהאחרונה מביניהן לא ידעה תחלופה של מפלגות מאז 1945, וגם בסנסון, טורס, פואיטייר וגרנובל. המועמדים בליל ומץ הפסידו שנייהם בהפסד צר של 200 קולות, נגד מועמדיהם של המפלגה הסוציאליסטית. הרשימות של אקולוגיה אירופית-הירוקים ברואן ובוילורבאן הצטרפו לרשימות המפלגה הסוציאליסטית, שנבחרו, כמו זו במרסיי.
אידאולוגיה.
כמפלגה ירוקה, אקולוגיה אירופית-הירוקים מתעדפים ומדגישים נושאים סביבתיים. המפלגה קוראת להפחתה של 40% בפליטת פחמן דו-חמצני, ובהחלפה בהדרגתית של אנרגיה גרעינית באנרגיה מתחדשת, יצירת 600,000 משרות בתעשיות ירוקות, תכנון עירוני ידידותי לסביבה יצירת דיור ירוק וקידום תחבורה ציבורית, פיתוח חקלאות בת קיימא והקפאת השימוש באורגניזמים מהונדסים גנטית . אקולוגיה אירופית-הירוקים, כמו הירוקים שלפניה, מתנגדת בדרך כלל לפרויקטים גדולים של פיתוח, לדוגמה ההתנגדות לפרויקט "שדה התעופה גרנד אוסט"? בנוטרדאם-דה-לנדס ( אזור הלואר-האטלנטי ), על אף שהמפלגה הסוציאליסטית וההממשלה המכהנת תומכו רשמית בפרויקט.
בנושאים כלכליים, אקולוגיה אירופית-הירוקים נוטה לשמאל. מלבד תמיכתם ביצירת 'משרות ירוקות' בתחומים כמו בידוד תרמי ואנרגיות מתחדשות, היא תומכת גם במס פחמן ושימוש במס פרוגרסיבי עבור בעלי הכנסה גבוהה (60% להכנסות שבין 100,000 € ל -500,000 €, 70% להכנסות מעל 500,000 אירו). מפלגת אקולוגיה אירופית-הירוקים מקושרת לכמה פעילים חברתיים אנטיקפיטליסטי ואלטר-גלובליזטורים. בתקציב החלופי שלה בשנת 2011, הציעה המפלגה להפחית את החוב הציבורי על ידי סגירת פרצות פיסקליות.
המפלגה תמכה באופן מסורתי בפדרליזם האירופי, אף שרבות מהמדיניות שמתווה המפלגה בנוגע לאירופה מנוגד לכיוונו הנוכחי ולהנהגתו של האיחוד האירופי. אקולוגיה אירופית-הירוקים, כמו הירוקים לפניה, הייתה אחד התומכים החזקים ביותר לביזור, ותמכה רשמית ב"פדרליזם מובחן" אשר יעביר סמכויות משמעותיות לאזורי צרפת. הפדרציה האזורית "Régions et Peuples Solidaires" קשורה זה מכבר לתנועה הירוקה בצרפת. פרנסואה אלפונסי ממפלגת האומה הקורסיקנית (PNC) נבחר לפרלמנט האירופי ברשימת אקולוגיה אירופית בשנת 2009.
התנועה הירוקה תומכת ברפורמה פוליטית, הכוללת מתן זכויות הצבעה לזרים בבחירות המקומיות והארציות, ביטול "הצטברות המנדט", מגבלות הקדנציה ו"רפובליקה השישית " עם סמכויות נוספות לפרלמנט ודמוקרטיה ישירה . הירוקים קידמו זה מכבר שוויון בין המינים בפוליטיקה, הנהגתו ומועמדיו לבחירות נוטים לכבד את השוויון המגדרי ובקבוצת אקולוגיה אירופית-הירוקים באספה הלאומית הצרפתית יש שני נשיאים משותפים, זכר ואחת.
מנהיגות.
מנהל המפלגה הוקם על ידי הלשכה המבצעת. המזכיר הלאומי הוא מנהיג הלשכה המבצעת והוא המנהיג הבכיר ביותר של המפלגה. המועצה הפדרלית מורכבת מ -150 חברים (75 גברים ו -75 נשים) ומשמשת כפרלמנט של המפלגה, בישיבה על בסיס חודשי.
מיכאל היילפרין
מיכאל היילפרין (בהונגרית: Heilprin Mihály; פיוטרקוב טריבונלסקי, (פולין) 1823 – סאמיט (ניו ג'רזי), 10 במאי 1888) היה סופר ופובליציסט, חבר פעיל במהפיכה בשנת 1848 בהונגריה.
ביוגרפיה.
הגירה ראשונה.
מיכאל הלפריין הוא צאצא של משפחת תלמידי חכמים מפורסמים. הוא לא למד לימודים רגילים מעולם, אך רכש יידע במגוון מדעים לרבות ידיעת 18 שפות. ב-1842 או ב-1843 עזב את אדמת רוסיה היהודית-פולנית, הגיע להונגריה וזכה באזרחות. הוא למד במהירה את השפה ההונגרית בצורה מושלמת, בגיל עשרים וארבע כבר הופיע בפני הקהל ההונגרי באמצעות ניסויים פואטיים של כתיבת שירה (שירי המעגל היהודי. מישקולץ, 1846) במהלך מלחמת העצמאות ההונגרית של 1848–1849 הוא קיבל את תפקיד מזכיר ליד ראש הממשלה ברטלן סמרה. הוא היה היהודי הראשון שמילא תפקיד ציבורי בהונגריה מחוץ לקהילה יהודית. לטובת המהפכה הוא נשא נאומים נלהבים באספות עם וכתב כמה שירים פוליטיים. הוא ברח לחו"ל בשנת 1849 אחרי כישלון המהפיכה. תחילה לקרקוב ואחרי זה להמבורג, בריסל ופריז, הוא חזר להונגריה בשנת 1850 והפך לסוחר ספרים במישקולץ במשך כמה שנים, ואחר כך ניהל את בית הספר היהודי בשאטוראליאויהיי, שם נולד בנו הראשון בשנת 1953. בשנת 1852 פרסם את "ספריית הספרות היפה" במישקולץ. שירו פורסם בכתב העת Pest Fashion Journal (1847). בשם "מה עושים בישראל".
הגירה שנייה.
הוא היגר לאמריקה בשנת 1856, הפך למורה בניו יורק, ומאוחר יותר הפך לעמית פנימי של כמה עיתונים יוקרתיים, כולל ה-Evening Post. הוא היה עורך שותף של ה- Appleton New-American Encyclopedia וערך את הקיקלופדיה האמריקאית היוקרתית (New American Cyclopedia). הוא הצליח להסדיר בהצלחה רבה את יישובם של פליטים יהודים שגורשו מרוסיה. מאמר שלו הופיע בשבועון "עיתון יום ראשון" (Vasárnapi Ujság 1854–1921)) בשנת 1868 בשם "האגודה ההונגרית של ניו יורק".
חוסר תום לב