ב- 9 באוגוסט 2010 קיבלה מסל"ן את אות הנשיא למתנדב המוענק על ידי נשיא המדינה. זהו אות יוקרתי המוענק אחת לשנה, למתנדבים יוצאי-דופן בחברה הישראלית.
חזון והיסטוריה.
מרכז הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית הראשון מסוגו בארץ הוקם בתל אביב בשנת 1978 על ידי התנועה הפמיניסטית, בעקבות התאבדותה של סטודנטית באוניברסיטת תל אביב, אם לילד, אשר חזרה לביתה מיום לימודים ונאנסה באזור השדות המקיפים את האוניברסיטה. במכתב ההתאבדות ציינה האישה כי נאנסה פעמיים: פעם על ידי התוקף ופעם על ידי המשטרה. כמו הרבה נפגעות תקיפה מינית אחרות באותה תקופה, לא היה לה לאן לפנות.
לפיכך, הוחלט להקים מרכז שיעניק אוזן קשבת ותמיכה לכל נפגעת המבוסס על העיקרון – "את לא לבד", בתקווה שהפניות למרכז יפרצו את מעגל השתיקה, הבדידות והבושה המאפיינים את תחושתן של נפגעות רבות.
ב-1988 הוקם מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות בנגב. צוות מסל"ן, יחד עם המתנדבות, פועלים כדי לסייע, ללוות ולהוות מקור ובסיס לתמיכה מעשית ורגשית לנפגעות, לנפגעים ולבני משפחותיהם.
כיום יש תשעה מרכזי סיוע ברחבי הארץ המאוגדים תחת איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל. המרכזים השיגו הישגים רבים בתחומי החקיקה, שיפור השירותים הניתנים לנפגעות ולנפגעים ובהגברת המודעות לגורמים ולמניעה של תקיפה מינית.
המוקד הטלפוני של מרכזי הסיוע פועל 24 שעות ביממה ומספרו 1202. במקביל, מפעילים המרכזים גם קו סיוע ייעודי לגברים נפגעי תקיפה מינית, שמספרו 1203.
שירותים ופרויקטים.
מחלקת החינוך, המניעה וההסברה.
המחלקה פועלת במטרה ליצור שינוי חברתי אמיתי ולהתמודד עם שורשיה העמוקים של תופעת האלימות והאלימות המינית הנפוצה בכל שכבות החברה. המחלקה עוסקת בהעלאת המודעות לבעיה ולמאפייניה האמתיים, כמו גם למציאות הקשה בתחום. לצד זאת, המחלקה מפתחת ומנגישה לקהלים השונים כלים ומיומנויות להתמודדות, למניעה, לזיהוי ולאיתור של ביטויי אלימות ותקיפות מיניות.
פעילויות מחלקת החינוך, המניעה וההסברה:
דב צדקה
דב צדקה (נולד ב-1948), הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שכיהן כראש המנהל האזרחי.
ביוגרפיה.
צדקה נולד וגדל בחיפה. בנובמבר 1965 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. בתום שירות החובה, בשנת 1968 השתחרר כסמל, אך לקח חלק כאיש מילואים במבצעים מיוחדים במלחמת ההתשה. לאחר מלחמת יום הכיפורים השלים כאיש מילואים קורס קציני חי"ר וסיים אותו בהצטיינות.
בשנת 1987 נענה לבקשת מפקד היחידה, משה יעלון, והתגייס לקבע כמפקד פלגה בסיירת מטכ"ל בדרגת סרן. בהמשך שימש כמפקד בית הספר למודיעין וסיור בדרגת סגן-אלוף ובשנת 1995 כראש המנהל האזרחי ברצועת עזה עד 1998, ובאותה שנה הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש המנהל האזרחי בגדה המערבית. ושימש בתפקידו באינתיפאדה השנייה. בשנת 2003 לאחר הודאת צדקה כי הדליף מידע לתקשורת, החליט הרמטכ"ל דאז, רא"ל יעלון, למנוע את קידומו הצבאי, ובעקבות זאת פרש צדקה מן הצבא.
החל מחודש מרץ 2015 ועד נובמבר 2016 הוביל מטעם מתאם פעולות הממשלה בשטחים משא ומתן עם בדואים המתגוררים בשטח C, על מנת להסדיר את מגוריהם. עבודתו הופסקה בעקבות תחקיר שהוא משמש במקביל יועץ בכיר לקרן המקבלת תרומות מהאיחוד האירופי.
רולינס
רולינס הוא שם משפחה.
נמל יבשתי
נמל יבשתי הוא מסוף יבשתי המחובר ישירות באמצעות כבישים או מסילות ברזל לנמל ימי ופועל כמרכז לאחסון סחורות והעברתם ליעדים בתוך יבשת.
בנוסף לתפקיד זה, נמל יבשתי עשוי לכלול גם מתקנים למיון ואיחוד סחורות, מתקני תחזוקה למובילי מטענים ושירותי מכס.
המיקום של מתקנים אלה בנמל יבשתי מעלה תחרותיות שלו מול נמל ימי בתחום אחסון וטיפול בסחורות.
תוכניות לנמל יבשתי בישראל.
רכבת ישראל וחברת נמלי ישראל מקדמות תוכנית להקמת נמל יבשתי באזור השרון, צמוד לכביש 6 ולמסילה המזרחית העתידית. נבחנות שתי חלופות למיקום: באזור קיבוץ אייל או באזור קיבוץ יד חנה שבעמק חפר.
התוכנית להקמת הנמל היבשתי נידונה לראשונה במאי 2007, בקיץ של שנת 2010 הייתה אמורה לצאת למכרז. שטח של הנמל המתוכנן אמור להיות 480 דונם עם אופציה להרחבה עתידית של 240 דונם.
אמורים להבנות מסילות הרכבת שיחברו לנמלי אשדוד ולנמל חיפה. הנמל המתוכנן אמור להיות בעל יכולת קליטה מקסימלית של עד 6,000 מכולות.
הקמת המתחם תאפשר את הרחבת שטחי אחסון המכולות ותקל על עומס התנועה בשערי הנמלים ותסיט את תנועת המשאיות מכבישי החוף.
בנוסף מתוכננים נמלים יבשתיים נוספים בישראל באזור כרמיאל, ראש פינה ונתיבות.
מעבר תרקומיא משמש כנמל יבשתי לסחורות בין חברון לנמל אשדוד.
בפרויקט חיבורי נמל המפרץ שנאמד בכ-2 מיליארד ש"ח מוקמת תשתית תחבורה עבור נמל יבשתי בחיפה.
יונה קרוננברג
יונה קרוננברג (נולד ביולי 1943, אוש קירגיזסטן, לשעבר ברית המועצות) הוא רופא אף אוזן גרון וסופר ישראלי, פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים.
יונה קרוננברג נולד ביולי 1943 בקולחוז בקירגיזסטן להורים שברחו מפולין עם כיבושה על ידי הגרמנים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, המשפחה חזרה לפולין ולאחר מסע ארוך ברחבי אירופה והמתנה לסרטיפיקט במחנה של הג'וינט באוסטריה, הם עלו לישראל ב-1948. לאחר שהות קצרה במחנה עולים השתכנה המשפחה במנשייה בתל אביב. למד ב"חדר" ביפו, בבית הספר המעורב בשכונת נווה צדק ובתיכון עירוני א' בתל אביב.
קרוננברג למד רפואה בווינה בשנים 1974 - 1976 ועבד במשך שנתיים בבית חולים בעיר קורנויבורג שבפאתי העיר וינה. נישא בווינה ליוליה, בתו של לדיסלאו פארדי שהיה סגן שר הבריאות בהונגריה. התמחה ברפואת אף אוזן גרון בציריך ב-1984 - 1985 אצל פרופ' אוגו פיש (Hugo Fisch) שהיה בזמנו בכיר מנתחי האוזניים בעולם.
בשנת 1976 חזר לישראל והתמחה במקצוע אף אוזן גרון במרכז רפואי שיבא בתל השומר עד יציאתו לפנסיה ב-2009.
מתחומי עיסוקו.
קרוננברג הוא רופא אא"ג, ובמשך 20 שנה ניהל את מחלקת אא"ג במרכז הרפואי שיבא. מרצה מבוקש באיגוד הישראלי למחלות אא"ג, באוניברסיטה והוא מוזמן תדירות להרצאות בכנסים ולמתן קורסי ניתוח במחלקות. קרוננברג הוא חלוץ ניתוחי שתל שבלול בישראל ובין המובילים בנושא זה בעולם. ב-1989 בוצעו על ידו ניתוחי שתל שבלול הראשונים בישראל. קרוננברג הוא מומחה בטיפול בעצב הפנים, ליקוי שמיעה, דלקות אוזניים וסחרחורת והוא מוביל בישראל בגישות הניתוחיות השונות לטיפול במחלות אלו. הוא פיתח שיטות ניתוחיות חדשניות במקצוע אא"ג: שיטת SMA לביצוע ניתוח שתל השבלול המקצרת את משך הניתוח ומפחיתה את סיבוכיה. שיטת SMA אומצה על ידי רופאים רבים בעולם. שיטת ניתוח MAPRO לניתוח של כולסטאתומה של המסטואיד. שיטה זו מאפשרת סילוק מלא של הכולסטאתומה ללא גרימת נכות.
לקרוננברג כ-200 פרסומים אקדמיים בעיתונות המקצועית.
פרופסור יונה קרוננברג
אל יאוור
אות המג'ידיה
סולוטבינו
סולוטבינו (באוקראינית: Солотвино, בהונגרית: Aknaszlatina, ברומנית: Slatina, בסלובקית: Slatinské Doly, ביידיש: סלאטפינא) היא עיר במערב אוקראינה, במחוז זקרפטיה, על גבול רומניה, בקרבת סיגט ומרמורש שברומניה. ליד העיר שוכנת תחנת גבול עם רומניה. ממערב לעיר ישנם אגמי מלח המהווים אתר תיירות ונופש.
היסטוריה.
במקום נמצאים שרידי יישובים מהמאה השנייה והראשונה לפני הספירה. מהמאה ה-13 היו באתר שני כפרים. במאה ה-14 מוזכרים הכפרים בתכתובת של המלך ולדיסלב ההונגרי. במסמכים ממרמורש מהמאה ה-19 מתועדת ראשיתם של יישובים אלו.
בסולוטבינו פעלו מכרות מלח, ככל הנראה עוד מתקופת כיבוש האזור על ידי האימפריה הרומית תחת שלטון הקיסר טראיאנוס. באזור מכרות אלה נמצאו מטבעות רומאיים. מכרות המלח היוו משאב יקר ערך בתקופת השלטון ההונגרי באזור. גרמנים מסקסוניה הוזמנו לאזור כדי לסייע בפיתוחו, ונראה ששם העיר סולוטבינו לקוח מהשם הגרמני למלח – salz. במכרות המלח עבדו צמיתים ואסירים. באזור פותחו שיטות שונות לכריית מלח ולזיקוקו. בתחילת המאה ה-15 שיפר הדוכס הגדול של ליטא ולדיסלב יגיילו את תנאי המחיה והשכר של עובדי המכרות בעיר.
עד מלחמת העולם הראשונה היה היישוב חלק מהונגריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה סופח היישוב לצ'כוסלובקיה. בשנת 1945 אוחדו שני הכפרים לעיר סולוטבינו.
בתקופת השלטון הסובייטי הגיעה תפוקת המכרות לשיא של 451,000 טון בשנה. ב-1982 נפתחה בסולוטבינו מעבדה למחקר גרעיני.
בשנת 2007 חנכו נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ונשיא רומניה טראיאן בססקו בסולוטבינו את הגשר המשוקם על הנהר טיסה.
הידרדרות מצב הקרקע בעיר גרמה לסגירת מכרות המלח ואף חייבה העתקת מגוריהם של עשרות מתושבי המקום ומספר מבני ציבור, בהם בית ספר.
בעיר כנסייה מהזרם הרוסי האורתודוקסי, כנסייה יוונית-אורתודוקסית, כנסייה קתולית, וכן מאמינים מהזרמים האוונגליסטים, עדי יהוה ועוד.
יהודי סולוטבינו.
יהודים מעטים ישבו בסולוטבינו ככל הנראה כבר במאה ה-17. במפקד שערכו שלטונות הונגריה בשנת 1728 נרשמה משפחה יהודית אחת. אב המשפחה היה אדם אמיד ששילם דמי חכירה לאציל המקומי. ב-1880 כבר היו בעיירה 674 יהודים וב-1930 - 2,118. ב-1941, ערב השואה, היו במקום 2,537 יהודים (כ-28% מהתושבים), רובם אורתודוקסים, חסידי סיגט וויז'ניץ. בעיר פעלו מפלגות ציוניות שונות, בהן צעירי המזרחי ואגודת ישראל.