קאראגוז (בטורקית Karagöz - "עין שחורה") הוא כינוי לז'אנר של תיאטרון צלליות בטורקיה.
קאראגוז והאג'יוואט (Hacivat) הם שני גיבורים של תיאטרון צלליות הטורקי הפופולרית בתקופה העות'מאנית. שתי הדמויות הם טיפוסים הפוכים זה מזה באופיים. קאראגוז מייצג את הטיפוס העממי והמחוספס, חסר השכלה, אנאלפבית, אבל בעל חכמת רחוב ופקיחות, בעד שהאג'יוואט הוא טיפוס עדין, המייצג את השכבה המשכילה, האינטלקטואלית ודובר בשפה גבוהה בטורקית עות'מאנית.
מחזות בהשתתפות הדמויות נפוצים במיוחד במהלך חודש הרמדאן. לפני תחילת השימוש ברדיו ובקולנוע, היו המחזות בהשתתפותם לאחת מצורות הבידור הפופולריות בטורקיה. כיום דעכה הפופולריות שלהם כבידור המוני, והם מופיעים בעיקר כדמויות בהצגות ילדים.
היסטוריה.
הקאראגוז היה מוכר היטב באזור טורקיה במהלך המאה ה-16, אולם מצבו המפותח בתקופה זו הביא היסטוריונים למסקנה שראשיתו של תיאטרון זה מוקדמת בהרבה. ידוע כי הקאראגוז התפשט מאזור סוריה לצפון אפריקה ול. אמני הקאראגוז היו מבוקשים מאוד בחצר הסולטאן ובמקומות נוספים, ועם התפתחותה של האמנות התארגנו מבצעיו לגילדה מאורגנת. מכיוון שרק מסגרת ההצגה תוכננה בכתב, היה מקום להרבה מאוד שנינות מאולתרת, ומופעי הקאראגוז היו בהכרח סאטיריים.
עם הגעתם של סרטי הקולנוע למזרח התיכון, איבד הקאראגוז את מקומו המרכזי בתרבות, וההופעות הצטמצמו בהדרגה עד שהפכו מוגבלות בעיקר לחודש הרמדאן.
מרכז רפואי מאיר
מרכז רפואי מאיר הוא בית חולים בכפר סבא השייך לקבוצת שירותי בריאות כללית. בית החולים קרוי על שמו של ד"ר יוסף מאיר.
היסטוריה.
בית החולים נחנך לראשונה ביולי 1956 כבית חולים לחולי שחפת וריאה, על ידי קרן נכות של קופ"ח כללית, ונוהל על ידי ד"ר הופרט. לאחר מיגור מחלת השחפת בישראל, הוסב והוכרז ב-1962 כבית חולים כללי. מנהלו הראשון היה הד"ר יוסף קוט. במהלך שנות ה-60 הוקמו מחלקות נוספות. מחלקות פנימיות, כירורגיות, אורתופדיה, אורולוגיה, עיניים, א.א.ג. ומחלקת ילדים.
בשנות ה-70 נבנה בנין מרפאות חוץ, לאחריו במהלך שנות השמונים נוסף בנין "שטולברג", בעוד הבניין הראשוני (הישן) הוגדר בשם בנין אשפוז.
במרכז הרפואי מאיר כלולים אגפים נוספים, בנין מעבדות כולל מעבדות מחקר ומחלקת דימות (רנטגן). בנין פינקוס כל אגף הילדים, כולל ספורט ילדים. בבנין זה כלולים גם אגף הלוגיסטיקה של בית החולים וכן בית המרקחת של בית החולים. במבנה נפרד (קרקע) בנין אחזקה והנדסה. בעבר נכלל גם מנחת מסוקים, בצד המערבי של בית החולים. בשנת 2019 בוטל יעוד המנחת ובמקומו מוקם בנין חדש המוגדר כ"בנין 20", יכלול חדר מיון חדש ומחלקות נוספות.
בשנת 1977 בהנהלת בן-ציון נוביס הוקם מכון גסטרו ומחלות הכבד.
בשנת 1978 נסגר והועבר בית היולדות הישן בכפר סבא (רחוב גלר) לאחריות מרכז רפואי מאיר. המחלקה עברה למשכנה בבנין שטולברג.
בשנת 2017, הוחל בתכנון הרחבת בית החולים, על פי תוכנית המכונה "מרכז תומך לבית החולים מאיר". לפי התוכנית יוקם מבנה על שטח מגרשי החנייה, מבנים בשטח של כ-97 אלף מ"ר, שיכללו מרכז מסחרי, משרדים, שירותים עסקיים, מרפאות, מעבדות, מכונים, מלונית ומלון עסקים, בנוסף ל-450 יחידות דיור מוגן, דיור סיעודי, מעונות סטודנטים ומגורי רופאים ואחיות. כאמור, בגלל התנגדויות דיירים משכונת סביוני כפר סבא, הבניין לא הוקם.
במקום הבניין שלא הוקם, שופצה קומת קרקע, כניסה לבנין שטולברג, והוקם בו מרכז רווחה הכולל חנות פארם, חנויות ביגוד והנעלה, מתחם מזון ועוד.
בשנת 2018, לא אסר בית החולים על הכנסת חמץ לשטחו בפסח, לראשונה לאחר מספר שנים, ולמרות הנחיית משרד הבריאות שלא לאפשר הכנסת חמץ לבתי החולים ברחבי הארץ.
פעילות.
בית החולים משרת אוכלוסייה של כ-750,000 תושבים, אוכלוסיית האזור הפרושה מגשר הירקון על כביש פתח תקווה בדרום ועד לכביש נתניה בצפון. בתחום זה כלולות מספר ערים גדולות: רמת השרון, הוד השרון, כפר סבא, הרצליה, רעננה ונתניה ומספר ניכר של יישובים, כפרים וערים.
בית החולים מסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ומרבית המחלקות והיחידות, אם לא כולן, מוכרות לצורך התמחות במקצועות הרפואה. המחלקות משתתפות באופן פעיל בהדרכת סטודנטים לרפואה בלימודים הקליניים. בבית החולים מספר רב של רופאים בעלי מינוי אקדמי.
מעבדות בית החולים מסונפות לאוניברסיטת בר-אילן.
בסמיכות למרכז הרפואי, קיים בית הספר לסיעוד, המכשיר אחיות לקראת הסמכה בעיסוק, ואף רכישת תואר אקדמי בתחום הסיעוד. בית הספר מסונף לאוניברסיטת תל אביב.
במרכז הרפואי מאיר פועלים כ־3000 (נכון ל-2022) אנשי צוות רפואה, סיעוד, פארא-רפואה ועובדי מינהל ומשק. המרכז מכיל כ-800 מיטות אשפוז ומתבצעים בו כ-18,000 ניתוחים בשנה.
בית חולים מאיר
נחום בוך
נחום ("נַחצֶ'ה") דוד נורברט בּוּך (נולד ב-23 בנובמבר 1932) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952) במדי נבחרת ישראל. הוא היה לשחיין הישראלי הראשון שהשתתף במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה.
נחום בוך התאמן בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד.
בתחרות פתיחת העונה בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" שברמת גן באוגוסט 1948 זכה בוך במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.4 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה בוך במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם איתן פרויד, ישעיהו אלבאום וארנון טורין בתוצאה של 10:07.6 דקות, לפני אוסטריה והודו. נוסף על כך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.1 דקות, שני מבין השחיינים הישראלים. טורין סיים ראשון מבין השחיינים הישראלים ורביעי כללי בתוצאה של 1:06.0 דקות.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים בוך במקום ה-59 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.6 דקות.
בתחרות שחייה פנימית של קבוצת ברית מכבים עתיד שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בוך שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.7 דקות, שיפור לשיאו של שלמה תנשמת ממכבי חיפה שעמד על 1:03 דקות והושג 16 שנים קודם לכן בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון.
באוקטובר 1958 יצא בוך ללימודים בבית הספר הגבוה לספורט בקלן שבגרמניה ולמכון הספורט שליד אוניברסיטת ייל שבניו הייבן, ארצות הברית למשך 20 חודשים. לאחר מכן, אימן את קבוצת השחייה שבה שחה, ברית מכבים עתיד. הוא שימש כמאמן הלאומי בתחרויות השחייה של המכביה ה-8 שנערכו בשנת 1969. בין השחיינים הבולטים שאימן, נמנים השחיינים האולימפיים שושנה ריבנר, עמירם טראובר ואמנון קראוס, וכן אלופי ישראל דורית זלץ, חנה מרון, גבריאל נסט, דוד ויסמן, דני קרפן ועוד.
בשנות פעילותו כשחיין ואף לאחר מכן, בשנות ה-60 עת עסק באימון, היה בוך גם שחקן כדורמים ואף השתתף במדי נבחרת ישראל בכדורמים במכביה החמישית ב-1957.
בנובמבר 1974 עזב בוך את ישראל ונסע לאוסטרליה, בה הוא מתגורר כיום, במלבורן (נכון ל-2016).
מרכז העסקים הראשי של סידני
מרכז העסקים הראשי של סידני (תעתיק מדויק: סידני CBD, ראשי תיבות של Central Business District; שמות נוספים: סידני, הסיטי, ה-CBD) הוא פרוור המהווה את מרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור משתרע ממפרץ ג'קסון בצפון ועד תחנת הרכבת סנטרל בדרום; במזרח הוא תחום על ידי הגנים הבוטניים של סידני והדומיין, דרך הייד פארק ועד דרלינג הרבור במערב. הוא מרכז העסקים הגדול ביותר וההומה ביותר באוסטרליה.
גאוגרפיה.
סידני CBD כולל את מרבית גורדי השחקים בסידני, ומאופיין בקו רקיע עירוני גבוה יחסית לשאר פרוורי סידני. ב-CBD מספר פארקים וגנים: הייד פארק, גן ויניארד, הדומיין והגנים הבוטניים של סידני. הרחוב הראשי החותך את ה-CBD הוא רחוב ג'ורג', הנמתח מצפון לדרום. הוא מהווה שדרה מרכזית ברשת שתי וערב של רחובות. הרחובות הגדולים המקבילים אליו הם רחוב פיט ממזרח ורחוב יורק וקנט ממערב. רחובות ראשיים חוצים כוללים את רחוב ליברפול, קינג, ויליאם ומרגרט. גבולות הצפוני הוא סירקולר קווי (המפרץ המעגלי), וגבולו הדרומי מעט דרומה מרחוב ליברפול. בפרוור שבע תחנות רכבת: ויניארד, טאון הול, מרטין פלייס, מוזאום, סיינט ג'יימס, סנטרל, סירקולר קי, כמו גם מספר תחנות מונורייל ורכבת קלה. בין הבניינים המפורסמים בפרוור מגדל סידני בגובה 309 מטר, הבניין הגבוה ביותר בעיר. בניינים גבוהים אחרים כוללים את מגדל המושל פיליפ, מרכז MLC ומגדל וורלד ברחוב ליברפול. ה-CBD כולל בנייני משרדים של מרבית הבנקים הגדולים באוסטרליה, כמו גם חברות ביטוח גדולות.
רשות עירונית.
מרכז העסקים הראשי של סידני מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney) באופן רשמי, אם כי חלק מהשלטון המקומי בפרוור כפוף ישירות לממשלת ניו סאות' ויילס, כגון רשות פיתוח חוף נמל סידני, שמפעילה מיזמים לשימור ופיתוח נמל סידני וקו החוף של המפרץ בין הרוקס לבין דרלינג הרבור.
תרבות.
מרכז העסקים הראשי של סידני כולל מוסדות תרבות אוסטרלים רבים, כגון המוזיאון האוסטרלי, מוזיאון סידני, הספרייה הלאומית של ניו סאות' ויילס, תיאטרון רויאל, אולם הקונצרטים סיטי רסיטל ועוד. בין הבניינים המפורסמים ניתן למנות את בית האופרה של סידני, המוזיאון לאמנות מודרנית וגלריית האמנות של ניו סאות' ויילס. מדי ינואר מתקיים סידני פסטיבל, כמה שבועות של אירועי תרבות שמרכזם ב-CBD. מדי יוני מתקיים בפרוור פסטיבל קולנוע, סידני פילם פסטיבל.
בית החולים שניידר
מכון שכטר למדעי היהדות