נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010 התגוררו בסאות' פולסבורג 2,870 אנשים, 909 משקי בית ו-606 משפחות. היו 1,385 יחידות דיור. ההרכב הגזעי כלל 63.7% לבנים ו-14.2% אפרו-אמריקאים. היספנים ולטינים היו 38.5% מהאוכלוסייה. נכון לשנת 2017, על פי ההערכות 59.2% מהתושבים היו מתחת לקו העוני.
בחודשי הקיץ הכפר משמש כמקום נופש עבור המוני חרדים.
מוסדות.
בסאות' פולסבורג נמצאת ישיבת זכרון משה - סאות' פולסברג.
דער איד
דער איד הוא עיתון שבועי היוצא בניו יורק, שנוסד ב-1953. העיתון יוצא לאור על ידי חסידי סאטמר, אך נקרא בציבור החרדי הרחב דובר היידיש. הוא משתמש בניב יידיש הנפוץ בחסידות סאטמר, בניגוד לכללים של ייווא המקובלים בחוגים חילוניים ואקדמיים.
היסטוריה.
"דער איד" נוסד בשנת 1953 כעיתון דו-שבועי על ידי ד"ר אהרון רוזמרין, עורך העיתון "דר מורגן-ז'ורנאל" . לאחר שדר מורגן-ז'ורנאל נקנה ב-1953 על ידי עיתון מתחרה ביידיש, "דער טוג" , הוא פוטר והחליט להקים עיתון משלו.
בהשפעתו של ד"ר רוזמרין, שומר מצוות, נחשב "דער איד" לאוהד יותר ליהדות החרדית מאשר שאר העיתונים היידישיים הגדולים באותה תקופה. העורך הראשון של "דער איד" היה הסופר אוריאל צימר .
בשנת 1955, במהלך מחאת סאטמר במרכז מנהטן נגד הקמת מועדון לילה בירושלים, קרע הרב הלל ליכטנשטיין בפומבי עותק של "דר מורגן-ז'ורנאל" כאות לאי הסכמה לעמדתו הפרו-ציונית. ד"ר רוזמרין הגיב במחיאות כפיים. בסופו של דבר הוא מכר את "דער איד" למנהיגים פעילים של קהילת סאטמר, בהם סנדר דויטש.
רבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר, הפך לקול המנחה של העיתון, וביסס את "דער יאד" כעיתון חרדי ואנטי-ציוני. פעם הוא אישר ערעור על תרומות כספיות לעיתון בליל יום כיפור, כמשקל נגד לפניות כספיות פרו-ציוניות שהיו מקובלות ביום כיפור.
בשנת 1972 הורחב העיתון על ידי רבי חיים משה שטאובר לעיתון שבועי המציג חדשות עולמיות.
כיום.
כיום דער איד נמצא בבעלות תומכיו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים. העיתון נותר אנטי-ציוני, אם כי חלו בו מספר שינויים. למשל, כאשר מוזכרת מדינת ישראל, היא כבר לא מופיעה במירכאות לועגות. דער איד נמנע מפרסום תצלומי נשים בדפיו, בהתאם לסטנדרטים החסידיים של צניעות. לפי מגזין טאבלט, נכון לשנת 2018, "דער איד", הנמכר בקהילות חרדיות ברחבי העולם, נמכר בתפוצה של כ-80,000 עותקים. עם זאת, לפי הניו יורק פוסט, נכון לשנת 2019, יש לעיתון תפוצה של כ-55,000 עותקים. העיתון מפרסם מהדורה יומית, שלפי אתר האינטרנט שלו מונה 15,000 מנויי דואר אלקטרוני.
קהילתו של הרב אהרן טייטלבוים מוציאה לאור עיתון דומה, המכונה "דער בלאט" .
שהבז שריף
מיאן מוחמד שהבז שריף (בפנג'אבי ואורדו: میاں محمد شہباز شریف; נולד ב-23 בספטמבר 1951) הוא פוליטיקאי פקיסטני המכהן כראש הממשלה ה-23 של פקיסטן, החל מ-11 באפריל 2022. הוא הנשיא הנוכחי של מפלגת . הוא כיהן כמושל פנג'אב שלוש פעמים, זמן רב יותר מכל מושל אחר.
ביוגרפיה.
הוא בן לשושלת שריף העשירה, שצברה מיליונים על ידי ייצור פלדה. אחיו, נוואז שריף, היה ראש ממשלה שלוש פעמים בין השנים 1990–2017.
אביו, מוחמד שריף, היה איש עסקים ותעשיין מהמעמד הבינוני-גבוה, שמשפחתו היגרה מ בקשמיר למטרות עסקים, ולאחר זמן מה התיישבה בכפר ג'טי אומרה במחוז אמריצר בפנג'אב בתחילת המאה העשרים. משפחתה של אמו הגיעה מפולוואמה. בעקבות חלוקת הודו ב-1947, הוריו היגרו מאמריצר ללאהור, שם גדל. שהבז קיבל תואר ראשון באמנות מאוניברסיטה בלאהור.
שהבז שריף עבד בתחילה בעסק התעשייתי המשפחתי, ומשנת 1988 החל לעסוק בפוליטיקה.
שהבז נבחר בשנת 1988 לאספה המחוזית של פנג'אב, ובשנת 1990 לאספה הלאומית של פקיסטן. הוא נבחר שוב לאספת פנג'אב ב-1993 ומונה למנהיג האופוזיציה. בשנת 1997 נבחר למושל פנג'אב. לאחר , בה אחיו הופל מהשלטון, שהבז ומשפחתו יצאו מפקיסטן ושהו מספר שנים בערב הסעודית. בשנת 2007 שב שהבז לפקיסטן, וב-2008 הוא מונה לכהונה שנייה כמושל פנג'אב לאחר ניצחון מפלגתו במחוז פנג'אב בבחירות הכלליות בפקיסטן באותה שנה. בשנת 2013 נבחר למושל פנג'אב בפעם השלישית, וכיהן בתפקיד זה עד לתבוסת מפלגתו בבחירות הכלליות בפקיסטן ב-2018. שהבז שמר על מערכת יחסים ידידותית עם הצבא והיה פופולרי במחוז פנג'אב, שהוא מחוז חשוב מבחינה פוליטית והמאוכלס ביותר בפקיסטן.
שהבז היה מועמד לנשיא הליגה המוסלמית הפקיסטנית לאחר שאחיו נוואז שריף נפסל מלכהן בתפקיד. הוא היה מועמד לראש האופוזיציה לאחר הבחירות ב-2018. במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, כינה שהבז שריף את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו "אדולף היטלר החדש", וטען שכתוצאה מתקיפות צה"ל האזרחים הפלסטינים "נמצאים באותו המקום שבו היו בעבר נשים, ילדים וקשישים יהודים".
בשנת 2017 נחשף במסמכי פנמה כי אחיו נוואז שריף היה מעורב במספר פרשיות שחיתות בעסקי ייצור פלדה. הוא נשפט והורשע בשנת 2018 ונדון ל-10 שנות מאסר ולקנס של 10.5 מיליון דולר.
בדצמבר 2019 הוקפאו 23 נכסים השייכים לשהבז ולבנו חמזה שריף, והם הואשמו בהלבנת הון על ידי הלשכה הלאומית לאחריותיות, שמטרתה העיקרית היא ביעור השחיתות בפקיסטן. בספטמבר 2020 הוא נעצר עד תום ההליכים באשמת הלבנת הון. באפריל 2021 הוא שוחרר בערבות על ידי בית המשפט העליון של לאהור.
ב-11 באפריל 2022 נבחר שהבז לתפקיד ראש הממשלה, לאחר שעימראן ח'אן הודח בהצבעת אי-אמון. בתעמולת הבחירות טען שהבז שיש להחליף את ח'אן בגלל ניהול כלכלי כושל וממשל לקוי. לאחר מינויו, הכריז על העלאת שכרם של עובדי מדינה והעלאת שכר המינימום.
קול מבשר
כוחות הצבא של טורקמניסטן
כוחות הצבא של טורקמניסטן (בטורקמנית: Turkmenistanyň Ýaragly Güýçleri) הם עיקר הכוחות החמושים בטורקמניסטן. תפקידם להגן מפלישות חוץ ולסיוע בביטחון פנים. העומד בראש כוחות נשיא המדינה, ולצידו מזכיר המועצה לביטחון המדינה שהוא גם שר הביטחון.
בטורקמניסטן יש גיוס חובה לשנתיים.
מבנה ארגוני.
הכוחות מחולקים לכוח יבשה, חיל ים וחיל האוויר עם הגנה אווירית, ובנוסף לאלה כפופים לצבא גם ארגונים עצמעים כמשמר לאומי, משמר גבול, וכוחות פנים. כוח האדם של הכוחות הצבאיים מוארך בכ-36,500.
צבא היבשה.
הצבא מחולק לחמישה פיקודים על פי מחוזות המדינה. וציודו כולל: כ-2,000 כלי רכב, כ-700, ומספר התותח הוא בסביבות 560.
חיל האוויר.
לחיל האוויר כוח אדם של 3,000 איש וכ-120 כלי טיס ומתוכם 94 חמושים.
חיל הים.
חיל הים היא זרוע קטנה במיוחד עם עשורת כלי שיט מסוגים שונים.
יצחק ברקוביץ
יצחק שמואל הלוי ברקוביץ (נולד ב-1953) הוא רב יהודי אורתודוקסי ישראלי יליד ארצות הברית, ראש ישיבה, ראש כולל ופוסק. הוא שימש כמשגיח בישיבת אש התורה ופוסק ב-EYAHT , המכללה ללימודי יהדות של אש התורה לנשים. הוא בנה לעצמו מוניטין של נואם במשפט העברי ובנושאים פילוסופיים, ומורה דרך למאות צעירים וצעירות בעלי תשובה דוברי אנגלית. בשנת 2001 הקים את כולל ירושלים , תוכנית הסמכה והכשרה לרבנות המכינה את התלמידים לתפקידי תנועת קירוב ברחבי העולם. בשנת 2019 מונה לראש ישיבת אש התורה בירושלים. כמו כן, הוא משמש כראש כולל של רשת כוללי ערב בינלאומית המנוהלת על ידי לינת הצדק: המרכז לערכי היהדות בישראל ובארצות הברית, המפיץ את המודעות להלכות מצוות שבין אדם לחברו.
ברקוביץ' נחשב ל"פוסק הלא רשמי" של עולם הקירוב. הוא מוכר לקהל בינלאומי בזכות השיעורים שהוא מוסר בטלפון וספרי שמירת הלשון שהוציא עבור הקרן למורשת חפץ חיים .
ראשית חיים וחינוך.
יצחק שמואל הלוי ברקוביץ הוא בנם היחיד של אריה לייב הלוי וחנה ברקוביץ, שניהם ניצולי שואה. אבותיו הן מצד אביו והן מצד אמו היו חסידים, ובהם סבא רבא מצד אביו, רבי פנחס צימטבוים, אב בית דין אוראדיה.
הוא גדל בשכונת בורו פארק בברוקלין, ניו יורק, שבה היו אז מיעוט ישיבות חסידיות, ובשל כך נרשם ברקוביץ לישיבות תורת אמת-קמינץ בעלת אוריינטציה ליטאית. בגיל 20 יצא לארץ ישראל ללמוד בישיבת מיר בירושלים, שם למד אצל רבי נחום פרצוביץ. הוא יצר קשרים עם הפוסקים הירושלמיים רבי יוסף שלום אלישיב ורבי ישראל יעקב פישר. הוא התחתן בגיל 28.
קריירה.
לאחר עשר שנים במיר, בשנת 1983, התבקש ברקוביץ על ידי הרבנית דנה וינברג ללמד הלכה בסמינר החדש שלה, EYAHT , מכללת אש התורה למדעי היהדות לנשים. בעלה של וינברג, הרב נח וינברג, מינה אותו לתפקיד משגיח בישיבת אש התורה בהעיר העתיקה. במהלך 16 שנות עבודתו באש התורה, פיתח ברקוביץ את תוכנית ההסמכה לרבנות של הישיבה, אותה סיימו בהצלחה מאות תלמידים.
בשנת 2001 עזב ברקוביץ' את אש התורה כדי לייסד את כולל ירושלים , תוכנית הסמכה והכשרה לרבנות הנמשכת שלוש שנים ומכינה רבנים ומדריכי קירוב לשרת קהילות בפזורה היהודית. ברקוביץ הוא ראש הכולל. מאות מתלמידיו ממלאים תפקידים בולטים ברחבי העולם. בערבים הופך הכולל לבית מדרש לתלמידים מבוגרים מישיבות מיר ובריסק הרואים בברקוביץ סמכות הלכתית.
בשנת 2017 חזר ברקוביץ לאש התורה ושימש כסמכות הלכתית בישיבה. באוגוסט 2019 הוא מונה לראש הישיבה, תפקיד שהיה פנוי מאז פטירתו של המייסד הרב נח וינברג ב-2009. בשנת 2019 היו בישיבה למעלה מ-600 תלמידים, ומבקרים בהיקף של קרוב ל-200,000 בשנה. ברקוביץ מעביר שיעורי תורה יומיים לכל הרמות ועוסק בשינוי מבנה תוכנית הלימודים בישיבה.
תפקידים אחרים.