בשנת 2015, עבר לוין לאוניברסיטת לויולה מרימאונט. בעונת , הוא העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, עם 2.2 ריבאונדים התקפיים (שני בליגה), קלע ב-50.2 אחוזים מהשדה (שישי בליגה) והוסיף 0.8 חסימות למשחק (שביעי בליגה). בעונת , הוא העמיד ממוצעים של 12.2 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, עד שנפצע בברך וסיים את העונה. בעונת , הוא העמיד ממוצעים של 18.5 נקודות (שלישי בכל המחוז) ו-7.3 ריבאונדים למשחק. בנוסף קלע ב-45.5 אחוזים מהשדה, וסיים רביעי בליגה בריבאונדים עם 7.2 למשחק. ב-3 בפברואר 2018, קלע לוין 45 נקודות והשווה שיא בן 47 שנים של המכללה בשיא נקודות למשחק. בתום העונה נבחר לחמישייה הראשונה של המחוז.
קריירה מקצועית.
ב-4 ביולי 2018, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, חתם לוין בבני הרצליה מהליגה הישראלית.
מגוריט
מגוריט ישראל בע"מ היא חברה ציבורית הפועלת כקרן השקעות בנדל"ן (באנגלית REIT - Real Estate Investment Trust). החברה כלולה במדד תל אביב SME60 ובמדד תל אביב נדל"ן.
היסטוריה.
מגוריט ישראל בע"מ הוקמה בשנת 2016, ביוזמת עורכי הדין חיים ויספיש וארז רוזנבוך, כקרן השקעות בנדל"ן הראשונה בישראל הפועלת בשוק הדיור להשכרה ארוכת טווח. זמן קצר לאחר כניסתו לתוקף של תיקון 222 לפקודת מס הכנסה באפריל 2016 המסדיר פעילותן של קרנות להשקעה במקרקעין למגורים. על פי תקנות אלו מס רכישה שמשלמת הקרן היא בשיעור 0.5%, בלבד, הקרן פטורה ממע"מ, וממס חברות, על משקיע פרטי לשלם מס דיבידנד בשיעור 20% בלבד, והקרן מחויבת לחלק באופן קבוע מדי שנה לפחות 90% מרווחיה, שינבעו מדמי השכירות שיניבו הדירות, כדיבידנד.
המודל העסקי של הקרן מבוסס על רכישת מקבצי דיור, הכוללים לפחות 20 יחידות דיור בכל פרויקט, או מקבצי דיור המוצעים למכירה על ידי המדינה במסגרת פרויקט דירה להשכיר. הקרן מחזיקה ומשכירה את הדירות לפרקי זמן ארוכים.
במהלך ספטמבר 2016 גייסה הקרן 180 מיליון שקל מארבעה גופים: קופות הגמל של אקסלנס וקרן קיימת לישראל (40 מיליון שקל כל אחת) ושני מוסדות ציבוריים, קופת הפנסיה של חברה קדישא וקופת העיר (100 מיליון שקל ביחד). אחר כך השלימה הנפקה ראשונה לציבור ומניותיה החלו להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. הקרן גייסה כ-12 מיליון שקל בשלב הציבורי של ההנפקה, בנוסף ל-48 מיליון שקל שגייסה שבוע קודם ממשקיעים מוסדיים.
בין 2017 ל-2020 גייסה מגוריט בסך הכל כ-1.2 מיליארד שקל במספר הנפקות של מניות ואיגרות חוב.
בעלות.
רוב מניות החברה מוחזקת על ידי משקיעים מוסדיים. ביניהם קופות גמל ותעודות סל בניהולם של: הראל, מנורה מבטחים, אלטשולר שחם, פסגות בית השקעות מגדל שוקי הון ואקסלנס נשואה.
נכסים בבעלות החברה.
נכון לתחילת 2021, מגוריט מחזיקה בכ-500 דירות ב-13 פרויקטים פעילים ברחבי הארץ ובעוד כ-1100 דירות ב-15 פרויקטים נוספים שנמצאים בשלבי הקמה. בין הנכסים שמחזיקה הקרן:
וואלמי
המחלוקת סביב הריאיון של מדונה בתכנית האירוח של דיוויד לטרמן
ברית הנשים הבין-לאומית
ברית הנשים הבין-לאומית (נקרא גם הארגון הבין-לאומי לנשים; בצרפתית: Alliance Internationale des Femmes, AIF, באנגלית: International Alliance of Women, IAW) הוא ארגון חוץ-ממשלתי בינלאומי הפועל לקידום זכויות האישה ברחבי העולם, תוך התמקדות בשוויון מגדרי והעצמת נשים. זהו אחד הארגונים הוותיקים, הגדולים והמשפיעים ביותר בתחום זכויות האישה.
הארגון הוקם בברלין בשנת 1904 תחת השם International Woman Suffrage Alliance (הברית הבינלאומית למען זכות בחירה לנשים) על ידי מנהיגות פמיניסטיות מרחבי העולם, בהן , מיליסנט פוסט, קארי צ'פמן קאט וסוזן ב. אנתוני. מטה הארגון היה בלונדון.
הארגון מייצג כיום למעלה מ-50 ארגוני נשים ברחבי העולם ובהם מאות אלפי חברות. הנהלת הארגון נמצאת בז'נבה.
החל משנת 1926 קשר הארגון קשרים חזקים עם חבר הלאומים. בשנת 1947 היה הארגון בין הראשונים שקיבלו מעמד ייעוץ כללי במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, ולאחר מכן מעמד דומה במועצת אירופה. לארגון נציגים בגופים בינלאומיים רבים נוספים, בהם ארגון המזון והחקלאות, הליגה הערבית ומועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
היסטוריה.
לאחר כנס מועצת נשים בינלאומית בשנת 1902 התאכזבו פעילות פמיניסטיות בארצות הברית מכך שהארגון נרתע מלתמוך בזכות בחירה לנשים, והן החליטו להקים ארגון שיקדם מטרה זו. הארגון הוקם בברלין ב-3 ביוני 1904, במהלך הכנס השני של מועצת הנשים בינלאומית. הארגון נקרא בתחילה International Woman Suffrage Alliance (הברית הבינלאומית למען זכות בחירה לנשים) ומקום מושבו היה בלונדון. בין מייסדות הארגון נמנו , מיליסנט פוסט, קארי צ'פמן קאט וסוזן ב. אנתוני.
פעילות הארגון נרתעו מהסגנון התוקפני של אמלין פנקהרסט ואיגוד הנשים החברתי והפוליטי, ובכנס בשנת 1906 סירבו לקבל את האיגוד לשורותיו.
קונגרסים של הארגון התקיימו בקופנהגן (1906), אמסטרדם (1908), לונדון (1909), סטוקהולם (יוני 1911) ובודפשט (1913). לארגון הצטרפו ארגונים לאומיים שנאבקו למען זכות הבחירה לנשים, והוא הוציא לאור כתב-עת חודשי. כנסי הארגון נערכים מעת לעת בערים שונות בעולם. בשנת 2017 נערך הכנס בניקוסיה, קפריסין.
בשנת 1946 שינה הארגון את שמו לברית הנשים הבינלאומית. נשיאת הארגון הייתה קארי צ'פמן קאט, שהייתה גם בין המייסדות של בארצות הברית.
הצבע המסורתי של הארגון, המשמש כסמל לזכויות האישה וזכות הבחירה לנשים, הוא צהוב.
בשנת 1947 היה הארגון בין הראשונים שקיבלו מעמד ייעוץ כללי במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, ולאחר מכן מעמד דומה במועצת אירופה. לארגון נציגים בגופים בינלאומיים רבים נוספים, בהם ארגון המזון והחקלאות, הליגה הערבית ומועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
הארגון כיום.
הנושא המרכזי בו עוסק הארגון כיום הוא מימוש מלא של האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW). בכנסים האחרונים של הארגון אומצה הסיסמה "זכויות האישה הן זכויות האדם" והוחלט שהארגון יפעל לקידום נושאים נוספים, בהם צדק וזכויות אדם, קידום הדמוקרטיה והשלום, חיסול האלימות נגד נשים ונערות, שינוי אקלים, קידום , קידום הבריאות בעולם וקידום נשים בכלכלה.
כיום מייצג הארגון יותר מ-50 ארגונים ברחבי העולם, בהם ויצו. הלנה גלזר, יושבת ראש הנהלת ויצו העולמית, היא גם חברת הנהלה בברית הנשים הבינלאומית.
אריק ביקפאלבי
אריק קוסמין ביקפאלבי (ברומנית: Eric Cosmin Bicfalvi; נולד ב-5 בפברואר 1988) הוא כדורגלן רומני המשחק בעיקר כקשר התקפי במועדון הרוסי אורל יקטרינבורג.
הוא החל את הקריירה הבוגרת שלו ברומניה במועדון פינק פנסטר פטרטי בליגה השלישית וצבר למעלה ממאה הופעות בליגה I במדי ג'ול פטרושאני, סטיאווה בוקרשט וגלוריה בוזאו. לאחר מכן החליף מדינות לראשונה בשנת 2012, ומאז התחרה באופן מקצועי באוקראינה, סין ורוסיה. ביקפאלבי זומן לראשונה לסגל נבחרת רומניה בנובמבר 2014.
קריירת מועדונים.
בשנת 2005 התחיל ביקפאלבי את הקריירה הבוגרת שלו בליגה השלישית ברומניה עם פינק פנסטר פטרטי, שם בילה שנה. בתקופה זו רשם 23 הופעות וכבש תשעה שערים במועדון. בעונה שלאחר מכן עבר למועדון ליגה I, ג'ול פטרושאני. לאחר שהקבוצה ירדה ליגה, הוא הוחתם על ידי סטיאווה בוקרשט לחמש שנים.
בשנת 2012, עם פקיעת חוזהו, הצטרף לאחר מכן למועדון האוקראיני ווהלין לוצק. ביקפאלבי סיים את עונת 2014/15 כמלך השערים המשותף עם 17 שערים, מה שזיכה אותו במעבר לליאונינג ווין מליגת העל הסינית ב-7 ביולי 2015.
הוא לא הסתגל לחיים בסין ולאחר תקופה קצרה עם דינמו בוקורשט, היריבה העירונית של מועדונו לשעבר סטיאווה, הוא חתם על חוזה עם טום טומסק, שאך העפילה לליגת העל הרוסית.
ב-23 בינואר 2017 הוא חתם על חוזה לשנתיים וחצי עם קבוצה רוסית נוספת בליגת העל אורל יקטרינבורג, לאחר שהפך לשחקן חופשי. במשחק הרשמי הראשון של הקבוצה החדשה הוא כבש שני שערים, מה שסייע לקבוצתו לנצח 0:3 את קרסנודאר ובהמשך, להעפיל לגמר הגביע הרוסי בכדורגל. ב-5 במרץ 2017, במשחק הראשון באליפות רוסיה לאחר פגרת החורף, הוא הביא לקבוצתו ניצחון על אמקר פרם (1:0). ב-16 באפריל הוא כבש את השער היחיד במשחק הבית מול קבוצתו לשעבר טום טומסק.
בעונת 2017/18 הוא הפך למלך השערים של אורל באליפות רוסיה, כשכבש 8 שערים ב-26 משחקים. אריק כבש את כל 8 השערים ב-8 משחקים שונים. בתום העונה, אורל סיימה במקום ה-11 באליפות. בעונת 2018/19 כבש אריק שלושה שערים בחמשת המחזורים הראשונים באליפות רוסיה (נגד קרסנודאר, דינמו ואחמט), אך אז כבש שלוש פעמים בלבד לפני תום העונה. ביקפאלבי, עם 6 שערים ב-26 משחקים, שוב הפך למלך השערים של הקבוצה וחלק את התואר הזה עם אנדריי פאניוקוב. אוראל סיימה במקום העשירי באליפות.
במחזור הראשון באליפות רוסיה 2019/2020, ב-13 ביולי 2019, הוא כבש צמד מול אופה (3:2). ב-28 ביוני 2020 הוא הבקיע צמד נוסף מול טמבוב (2:1). ב-15 ביולי הוא הבקיע שער זכור היטב מול ארסנל טולה. באוקטובר 2020 חידש את חוזהו באורל לשלוש שנים נוספות.
קריירה בנבחרת.
ביקפאלבי זומן לנבחרת הנוער של רומניה.
באוגוסט 2013, לאחר שלא הצליח להוכיח את עצמו במדי הנבחרת הבוגרת ברומניה, הודיע סוכנו כי ביקפאלבי יבחר לשחק בנבחרת הונגריה.
עם זאת, מאמן רומניה, אנגל יורדנסקו, זימן אותו למשחקי מוקדמות יורו 2016, במשחק מול צפון אירלנד בנובמבר 2014. ב-18 בנובמבר אותה שנה ערך ביקפאלבי את הופעת הבכורה במדי הנבחרת במשחק הידידות עם דנמרק.
חיים אישיים.