הבלדה נכתבה ב-1893, בעת שהיה טשרניחובסקי כבן 18, והיא משיריו הראשונים. היא התפרסמה לראשונה בעיתונו של אליעזר בן-יהודה "הצבי" (ירושלים) בי"ד בתשרי תרנ"ח (10 באוקטובר 1897), ובכ"ו בתשרי (22 באוקטובר) שבה ונדפסה בעיתונו של בן-יהודה "השקפה". זמן קצר אחרי כן היא נכללה בקובץ שיריו הראשון, החשוב, "חזיונות ומנגינות" (ורשה: תושיה, תרנ"ט–1898), ולאחר מכן בכל קובצי השירה של טשרניחובסקי שראו אור בחייו: "שירים - הַשִּׁלֹחַ", "ספר הבלדות" (הוצאת אמנות, תרצ"ג), "כתבי וילנה א", "שירים" (בהוצאת קרן ישראל מץ, 1937), "ראי אדמה: שירים" (הוצאת שוקן, ת"ש) ו"שירים" (הוצאת שוקן, תש"ג).
מבנה.
הבלדה מורכבת מ-28 בתים בני שתי שורות כל אחד. הבלדה מתחילה בשלוש נקודות, שהן הודעה לקורא שתחילתו של סיפור זה אמורה להיות מוכרת לו ממקום אחר (ספר שמואל).
ניתן לזהות בבלדה פרקים אחדים:
ביקורת.
חוקר הספרות אברהם שאנן ראה בבלדות "בעין-דור" ו"הכוזר האחרון" את פסגת יצירתו הבלדית של טשרניחובסקי, בעיקר בהתייחס להגדרתה של סוגה זו במאה ה-19. לדבריו, "שאול המלך זכה לכמה בלדות... אולם 'בעין דור' היא המושלמת בהן". זאת, "דוקא מפני פשטנותה, מפני אפייה העממי המובהק ומפני המוזיקליות הקלה שלה, מעין זו המצויה בשירי העלילה של זמרי-עם במזרח ובמערב, על קוויה החריפים".
חוקר הספרות יונה דוד ציין כי "שיר זה שייך לסוג הספרותי של בלדת הבלהות, הנושאת עליה את תו הגורל".
היו שמצאו פגמים שונים בבלדה. מבקר הספרות ברוך קורצווייל, אף ששיבח את שליטתו של המשורר הצעיר בטכניקה הבלדית, טען כי "בעין דור" סובלת מחולשה מהותית:
נחמה ליבוביץ נהגה בהרצאותיה לשים ללעג את הבלדה, שלדעתה מאריכה בדברים דווקא במקומות שהסגנון התנ"כי נוקט את הצמצום והאיפוק הנדרשים.
קישורים חיצוניים.
פרסומיה הראשונים של הבלדה:
על הבלדה:
יצחק נוניש בילמונטי
הרב יצחק בן משה נוניש או נוניס בילמונטי (? - תקל"ד, 1774) היה רב טורקי, מחבר הספר הנודע שער המלך.
ביוגרפיה.
אין ידועים פרטים רבים על חייו. הוא גדל והתגורר באיזמיר. ככל הנראה רבו היה הרב חיים אבולעפיה אותו הוא מזכיר רבות בספרו ולקח ממנו הסכמה לספרו. כמו כן למד אצל הרב ברזילי יעבץ מחבר הספרים "לשון לימודים" ו"לשון ערומים", וכן ואצל הרב יצחק רפפורט מחבר הספר "בתי כהונה".
היה עני וחולה, ואת הוצאת ספרו תרם קרוב משפחתו ברוך גאגין.
בשנת תקל"ב, פרצה שרפה גדולה באיזמיר, אשר כילתה את כל בתי הכנסת בעיר. הרב נוניש נסע לאיטליה לאסוף כסף לשיקום בית הכנסת. בהיותו בליוורנו הדפיס את הספר שיטה מקובצת על מסכת בבא בתרא, ולפני שיצא הספר מבית הדפוס, נפטר.
בנוסף לספרו שער המלך, חיבר ספר דרשות בשם "דרך השער", שנדפס בספר "דרך הים" של תלמידו הרב רפאל יצחק מאיו. כמו כן, הרב נוניש מזכיר בספרו את חידושיו על מסכת ביצה, אשר אינם קיימים כיום.
שער המלך.
ספרו שער המלך, חובר על סדר הרמב"ם, אך הוא מרחיב בעיסוק בסוגיות התלמוד, הראשונים ושאר מפרשי התלמוד. הוא בולט הן בעיונו בסגנון חכמי טורקיה, והן בבקיאות הנרחבת אף בספרי האחרונים. בעיקרו אינו ספר הלכה, אך לעיתים הוא פוסק הלכות.
ספרו זכה לתהודה רבה, ורבים מגדולי דורו שבחו את ספרו, כמו רבי עקיבא איגר והחיד"א. הרב יעקב שור הנחה את הרב צבי יחזקאל מיכלסון:..."ולא ימוש מפיך ספר שער המלך על הרמב"ם אשר על ידו תתחנך לבקיאות הרצויה והמועילה...".
בספרו מוזכרים מספר ספרים אשר אינם קיימים כיום כמו שיטה מקובצת על מסכת קידושין ועל מסכת יבמות, ספר לקדמון מהראשונים בזמן הרשב"א ושיטות וחידושים לרבי אהרן לפפה.
ריינהרד קמרר
ריינהרד קמרר (בגרמנית: Reinhard Kammerer; נולד ב-2 בדצמבר 1951) הוא גנרל גרמני.
קורות חייו.
ב-1970 התגייס לבונדסוור. סיים קורס קצינים והיה עד 1976 מפקד מחלקה בגדוד התותחנים 12 וכן תצפיתן וקצין מודיעין. ב-1982 קיבל תואר בפיזיקה במינכן ובהמבורג. ב-1980 קודם לדרגת סרן ומ-1983 שימש כקצין תותחנים בבית הספר לתותחנות של הבונדסוור.
ב-1985 סיים את לימודיו בקורס מטכ"ל במכללת צוות בהמבורג. עד ינואר 1989 שימש כיועץ בצוות הניהול של הכוחות המזוינים בבון. בין ינואר לאוגוסט סיים אימון צוות כללי בווירג'יניה.
מ-1992 פיקד על החטיבה המשורינת ה-32 בקובלנץ. קיבל קידום לדרגת סגן-אלוף והועסק שוב במשרד הביטחון כמרצה במטה לכוח אדם.
מ-2002 עד 2005 שרת קמרר בקלן כראש צבא בפיתוח מקומי. קיבל דרגת גנרל ב-2011.
שער המלך
מרכז כנסים
מרכז כנסים הוא מבנה גדול ממדים שתוכנן עבור קיום כנסים, בהם אנשים פרטיים וקבוצות מעלים, משתפים ומקדמים אינטרסים משותפים. מרכזי כנסים מציעים בדרך כלל שטח ציבורי גדול המעניק מרחב לאלפי משתתפים ואף נקראים לעיתים מרכז תערוכות כאשר הם מספקים מקום לעוסקים במלאכת האמנות. מרכזי כנסים מתאפיינים באודיטוריום אחד לפחות ויכולים להימצא בהם אף אולמות קונצרטים ואולמות להרצאות. ישנם בתי מלון גדולים המכילים בתוכם מרכז כנסים.
ריפל
ריפל (מאנגלית: Ripple; הפירוש המילולי: אדווה) הוא פרוטוקול בקוד פתוח לביצוע תשלומים ברשת האינטרנט, שפותח על ידי Ripple Labs, למינוף המטבע המבוזר של החברה, XRP, המכונה בעצמו גם "ריפל". הפרוטוקול נוצר כדי לשמש כמערכת תשלום מבוזרת, המבוססת על טופולוגיית רשת של P2P, וכשוק למטבע חוץ.
תוכנת הלקוח מאפשרת לסחור בסחורות מסוגים שונים, ובפרט במטבע XRP, המבוסס על בלוקצ'יין.
עלייה ותנודתיות.
מלבד תנודתיות חזקה, לטווח ארוך, המטבעות המבוזרים חוו נסיקה חריגה בשווי בשנים 2016-2017. ובכללם גם הריפל. למרות שינויים קיצוניים תדירים יחסית, ואפילו על בסיס יומי, של עשרות אחוזים בערך המטבע (למעלה ולמטה), בכל זאת, מתחילת 2017 עד ינואר 2018 המטבע חולל שינוי עצום בתפיסת כדאיות המסחר בו. מכיוון שבסופו של דבר לא עלה ערכו ביותר מ-10% לעומת הביטקוין.
התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED
התקן האמריקאי לבנייה ירוקה, המוכר בשם LEED (קיצור של Leadership in Energy and Environmental Design), הוא סדרה של מערכות דירוג בתחומי התכנון, הקונסטרוקציה, התפעול והתחזוקה של מבנים ירוקים כדוגמת בתי מגורים ושכונות.
התקן, שפותח בידי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה (USGBC), מיועד לעזור ליזמים, בעלי דירות ואנשי אחזקה לפתח אחריות סביבתית ולהשתמש במשאבים בצורה יעילה. הצעות לשינוי ושיפור הסטנדרטים שמציג התקן נעשות באופן שוטף ומתמיד ונבחנות על ידי כ-20,000 מחברי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה.
השימוש בתקן החל בשנת 1998 ומאז יושמו עקרונותיו ביותר מ-7,000 פרויקטים ב-31 מדינות.
בתחילה, סוכנויות פדרליות אמריקניות וגורמי ממשל מדיניים ומקומיים רבים עודדו את השימוש בתקן LEED. אולם, 4 מדינות (אלבמה, ג'ורג'יה, מיין, מיסיסיפי) החרימו בפועל את השימוש בתקן זה.
בניין בית הספר ללימודי סביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב קיבל את ההסמכה הסופית של התקן האמריקאי לבנייה ירוקה, בדירוג הגבוה ביותר: LEED Platinum, אם כי מבחינת ניצול הקרקע הבניין לוקה בחסר.
וולפגנג שניידרהאן (גנרל)
וולפגנג שניידרהאן (גרמנית: Wolfgang Schneiderhan) הוא איש צבא גרמני בדימוס אשר שימש מ-2002 עד 2010 כרמטכ"ל הבונדסוור. התפטר בעקבות התקיפה האווירית בקונדוז. עד אז היה אחד הגנרלים המוערכים ביותר בצבא גרמניה.
ביוגרפיה.
שניידרהאן נולד ב-26 ביולי 1946 ברידלינגן, ושירת בחיל השריון וסיים קורס קצינים.
בשנת 2000 מונה לסגנו של הרמטכ"ל הראלד קויט, ולאחר שפרש קויט מונה שניידרהאן לתפקיד, בו כיהן בו שבע שנים, יותר מכל קודמיו.
שניידרהאן תמך בסיוע הגרמני לפלישה לאפגניסטן ומכיוון שרק שנה לאחר פרוץ המלחמה עברה מאז שמונה לתפקיד הייתה לתמיכתו חשיבות רבה. מינה למפקח של הכוחות הגרמניים באפגניסטן את גיאורג קליין.
בתחילת ספטמבר 2009 הזמין קליין הפצצה על שתי מכליות דלק שנחטפו בידי הטאליבאן. היה זה מבצע ההפצצה הגדול ביותר בהיסטוריה הצבאית של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה. בהפצצה נהרגו לא רק אנשי טאליבאן אלא גם עשרות אפגאנים חפים מפשע. שניידרהאן ושר ההגנה פרנץ יוזף יונג שניהם תמכו בהשארת הכוחות הגרמניים באפגניסטן וידעו שטבח כזה עלול לגרום לנאט"ו לדרוש מגרמניה לסלק את כוחותיה מאפגניסטן ולעורר דעות קדומות נגד הגרמנים ולכן טייחו את הפרשה. בנאום בבונדסטאג טען יונג שבהפצצה נהרגו אנשי טאליבאן בלבד.
לאחר שנחשפה הפרשה ביומון בילד דחק שר ההגנה החדש קרל תיאודור צו גוטנברג בשניידרהאן להתפטר, וכך היה. פולקר ויקר מונה במקומו.
משפחתו.
שניידרהאן נשוי אלקה (לבית ספקהרדט), ואב לשלושה בנים ושתי בנות.
הכנר האוסטרי וולפגנג שניידרהאן היה בן דוד של אביו.
הפועל עפולה
בעין דור
אל נקמות (מחזה)
אל נקמות (ביידיש: גאט פון נקמה) הוא מחזה מאת שלום אש, שנכתב ביידיש ב-1906 והוצג לראשונה, בגרמנית, ב-1907. היצירה, המציגה זנות ולֶסבִּיוּת על רקע חיי היהודים בתחום המושב, היא אחת מעבודותיו המפורסמות והשנויות ביותר במחלוקת של אש.
עלילה.
בהקדמה ציין אש כי הסיפור מתחולל בעיר ספר גדולה – לפי הכתוב, בתחום המושב ולא הרחק מלודז', בחודש מאי. תקופת ההתרחשות מצוינת כ"הווה"; המחזה חובר ב-1906.