בשנת 2000, לאחר שחרורו מצה"ל, למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. במהלך השנים הוא שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה ישראליות. בשנת 2002 שיחק בסרט הקולנוע "חוכמת הבייגלה". בשנת 2003 שיחק בסרטו של אייל חלפון "תיאום כוונות". בשנת 2004 שיחק במחזמר "אלאדין", לצדם של תום אבני, הדס מורנו ועוד.
בשנת 2005 שיחק בסרט הטלוויזיה "המכשפה מרחוב מלצ'ט", המבוסס על ספרו של גדי טאוב, "המכשפה מרחוב מלצ'ט 3". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "ברונו מאוהב", בבימויו של אילן הייטנר. בשנת 2006 גילם את דמותו של "יוני" בסרט הקולנוע "שלוש אמהות", לצדם של גילה אלמגור, מירי מסיקה, שמיל בן ארי, עמוס תמם ועוד.
בין השנים 2006–2011 גילם את דמותו של "דניאל וייסמן", בקומדיית המצבים "החברים של נאור", את הסדרה יצר נאור ציון עבור ערוץ 10. בשנת 2007 לוהק לשחק בסדרת הדרמה "מרחק נגיעה" ששודרה בערוץ 2 עבור הזכיינית "רשת" ושיחק את דמותו של מתווך הדירות. בשנת 2008 שיחק בסרט הקולנוע "נימפות בערפל". בשנים 2010–2014 שיחק בסדרת הדרמה "פלפלים צהובים", ששודרה בערוץ 2, עבור שידורי קשת.
כמו כן, הוא שיחק במחזות הזמר "בילבי" ו"תום סוייר והאקלברי פין", ובמחזה "רחל - התשמע קולי", המבוסס על חייה של המשוררת רחל. בשנת 2015 שיחק בקומדיית המצבים "השוטר הטוב". הוא היה מועמד לפרס אופיר לשנת 2016 בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר" על משחקו בסרט "להציל את נטע".
בשנת 2017 עלתה העונה הרביעית של הסדרה "החברים של נאור", בה השתתף בשלושה פרקים בלבד (על אף שהוצג כשחקן קבוע)
בשנת 2019 שיחק בעונה השלישית של דרמת הנוער נעלמים.
בשנת 2021 השתתף בתפקיד משני בסדרה השוטרים.
מלבד היותו שחקן, אבני הוא טייס בחברת התעופה אל על, וכן בטייסת כיבוי האש "ציפורי האש" כטייס כבאי.
ישכר בער לייפר (נדבורנה)
רבי ישכר בער לייפר (ה'תק"נ – ג' באלול ה'תר"ח, 1789-1848) היה האדמו"ר הראשון בשושלת נדבורנה.
ביוגרפיה.
נולד לרבי יצחק מקאליש, בן רבי ארון לייב מפרמישלאן, בנו של רבי מאיר 'הגדול' מפרמישלאן. גדל אצל סבו רבי אהרן לייב שהתבטא עליו שהוא "בוער ככבשן לעבודת ה'".
נשא בזווג ראשון את בת רבי אהרן מברוצ'וב, ובזווג שני נישא לרחל בתו של רבי אברהם לייב בלוך מנדבורנה.
הוא הראשון במשפחת אדמו"רי פרמישלאן ששם משפחתו היה "לייפר", וממנו ואילך נקראו כך כל צאצאיו, למעט צאצאי רבי מאיר מקרעטשניף. על פי המסורת החסידית הוא כונה לייפר על שם שנהג לרוץ ולמהר לעבודת ה' (לייפר-רץ ביידיש).
רבותיו.
את רוב חכמתו בתורה ובתורת הנסתר למד מרבי יצחק מראדוויל. כמו כן נסע לרבי אורי מסטרליסק.
עם זאת ברח מן השררה, והיה עוזר למלמד דרדקי, עד שהכריחו דודו רבי מאיר מפרמישלאן, להתחיל בהנהגה, ורבים נהרו לחצרו.
תפילתו הייתה מלווה בשאגות אדירות, ובקולות עזים שנשמעו למרחוק, עד מחוץ לעיר, כדרכו של רבו מסטרליסק. מדי יום ביומו, כשהיה מגיע לקריאת שמע היה נופל ומתעלף מרוב דבקות, וכך שוכב היה על הארץ אין-אונים זמן רב, ומששבה אליו רוחו שב היה וממשיך.
פטירתו.
בשנת תר"ח (1848) פרצה בסביבות נדבורנה מגפת חולירה, והוא נדבק במחלה ונפטר. על פי המסורת בחסידות, במותו כיפר על בני העיר והמגפה נעצרה.
בספר "מאמר מרדכי" של בנו רבי מרדכי, מודפסים דברי תורתו של רבי ישכר בער בחלק בשם "סתרי תורה".
בן לולו
לולו (פירושונים)
הסולטנות הסלג'וקית
מוזיאון יהודים בלטביה
מוזיאון יהודים בלטביה (לטבית: "Muzejs "Ebreji Latvijā) הוא מוזיאון בריגה, בירת לטביה העוסק בחקר ושימור של כל העדויות אשר מספרות על קהילת יהודי לטביה מתחילת קיומה ועד ימינו. המוזיאון נמצא בבניין ההיסטורי של הקהילה היהודית של ריגה, שבעבר שכנו בו התיאטרון והמועדון היהודי.
היסטוריה.
המוזיאון נוסד בשנת 1989 על ידי קבוצת יהודי לטביה ניצולי השואה, שבראשה עמד ההיסטוריון מָרְגֶר וסטרמן . תחילה המוזיאון פעל כמרכז התיעוד; התצוגה הראשונה הקטנה הקבועה, שגרמה לעניין הגדול של הציבור, הוצגה בשנת 1996. כעת המוזיאון ממוקם בשלושה אולמות ומציג את תולדות יהדות לטביה מהמאה ה-16 ועד ימינו. במוזיאון מתקיימים קונצרטים, הרצאות, תוכניות הלימוד וכו'.
הבניין.
בניין הקהילה היהודית, שבו ממוקם המוזיאון, נמצא ברחוב סְקוֹלָס 6. הבניין הוקם בשנים 1913–1914 לפי תוכנית של האדריכלים אדמונד טרוֹמפּוֹבסקי ופּאול מנדלשטם. בשנת 1926 החל את פעילותו התיאטרון היהודי בבניין, לפי צרכיו הבניין נבנה מחדש. בבניין נמצאו גם ארגוני הציבור היהודים השונים והספרייה, התקיימו חתונות, הרצאות, קונצרטים וטקסים. בזמן הכיבוש הגרמני היה בבניין מועדון קציני ורמכט. בתקופת השלטון הסובייטי היה בו בית ההשכלה הפוליטית, שבו התקיימו אירועים אידאולוגיים, כולל כנסי המפלגה הקומוניסטית של לטביה, שהייתה חלק מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
אחרי נפילת ברית המועצות והקמת הרפובליקה הלטבית הוחזר הבניין לקהילה היהודית. הוא קיבל מעמד אתר היסטורי.
אוסף המוזיאון.
אוסף המוזיאון הוא הבסיס לארגון התצוגות ועבודת מחקר ופיתוח. אוצר המוזיאון כולל כ-14,000 יחידות, יותר מ-5,000 מהן מהוות את האוצר היסודי, אשר נכלל באוצר המוזיאונים הלאומי הלטבי. באוצר נמצאים מסמכים, צילומים, ספרים וחפצים. במיוחד כדאי לשים לב לאוסף הזכרונות מהמאות ה-19 וה-20, האוסף הגדול של התמונות המשפחתיות וחומרי הארגונים היהודים השונים.
רחב-מקור ירוק
רחב-מקור ירוק (שם מדעי: "Calyptomena viridis") הוא מין של רחב מקור מהסוג "Calyptomena". אורכו כ-17 ס"מ, ורוב גופו צבוע בירוק בוהק. כנפיו צבועות גם הן בירוק בוהק, והן מפוספסות בפסים שחורים. עיניו ונקודה קטנה ליד אוזנו של רחב המקור שחורות גם הן. מקורו של רחב-המקור כמעט ואינו נראה, בגלל הציצה הירוקה שמסתירה אותו. צבע הגוף של הנקבה דהוי יותר, ואין לה את הפסים השחורים על הכנף ואת הנקודה השחורה ליד האוזן.
בית הגידול המועדף על רחב-המקור הוא יער גשם ובו עצים עם עלים רחבים. הוא מצוי בבורנאו, סומטרה וחצי האי המלאי.
התנהגות אופיינית לרחב-המקור היא תצפית, במהלכה רחב-המקור יושב, ללא תנועה, בחופת היער, ומעוף מהיר אם יש הפרעה. נוצותיו הירוקות מספקות לו הסוואה מעולה.
רחב-המקור ניזון בעיקר מפיקוסים רכים, והרגלי האכילה שלו מסייעים בהפצת זרעים.
הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות. הבקיעה מתרחשת לאחר כ-22 עד 23 ימים.
בגלל כריתת יערות באזור התפוצה של רחב-המקור, רחב-המקור הירוק מוגדר כ"קרוב לסיכון" ברשימה האדומה של IUCN.
מין יחיד בסוג
גרגורי לרין
גרגורי לרין (נולד ב-1978) הוא תכשיטן ישראלי, מרצה במחלקה לצורפות במכללה האקדמית תל-חי.
ביוגרפיה.
נולד בטולה שברוסיה. בשנת 1997 בגיל 19 עלה לישראל ללא משפחתו ושירת שנתיים וחצי שנים בצה"ל. לאחר שחרורו, במהלך קורס מתכת ממשרד העבודה, הוא החליט להמשיך בתחום זה באקדמיה. הוא בוגר מכללת שנקר במחלקה לעיצוב תכשיטים (2007).
עבודותיו של לרין מתמודדות עם נושאים פיזיים ומטאפוריים כגון: אנטומיה, פטיש, גרפיטי, כירורגיה, החומרים שמרכיבים את גוף האדם, ותחומים נוספים הנחשבים טאבו. מקורות השראתו מתחומים כגון מחקר אנטומי, כלי רפואה, העימות הפוליטי, תרבות רחוב ופולחן. עוסק במגוון רחב של עבודות – תכשיטים, שרשראות, טבעות ואובייקטים פיסוליים – שבהן צורף חומרים מסורתיים עם חומרים חדשניים, כמו נייר, עורות, שיער, פולימרים ועוד. בעבודותיו שילובים מורכבים בין האורגני והסינתטי, המשמשים ליצירת חומרי הגלם להצגת נושאים בעלי חותם אישי.
סוגי גלדיאטורים
נובי קורצ'ין
נובי קורצ'ין (בפולנית: Nowy Korczyn) היא עיירה בדרום פולין, במחוז בוסקו בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה. היא נמצאת כ-20 ק"מ מדרום לבירת המחוז בוסקו-זדרוי וכ-67 ק"מ מדרום לבירת הפרובינציה קיילצה. העיירה סמוכה למפגש הנהרות נידה (Nida) וויסלה. בעיירה נמצאים מבנים ששימשו במאה ה-13 מנזר פרנציסקני, כנסייה בסגנון גותי, חורבות בית כנסת מהמאה ה-18, בית קברות רוסי מהמאה ה-19, בו קבורים חיילים וכן פקידי ממשל רוסים וכן בתים עתיקים מהמאות ה-16, ה-17 וה-18.
תולדות היישוב.
בשנת 1258 נוסד היישוב על ידי דוכס סנדומייז' בולסלב, שכונה "הנזיר". היישוב היה מרכז מסחר, מנהל וממשל. מהמאה ה-15 ואילך התכנסה בנובי קורצ'ין האספה הכללית של פולין קטן (אזור שהיה חלק מממלכת פולין (1569-1385), ולימים חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי). בתקופה זו היה היישוב בעל זכויות עיר ונקרא על ידי מייסדו "העיר החדשה קורצ'ין" (Nowe Miasto Korczyn) כדי להבדילו מהיישוב הסמוך סטארי קורצ'ין (Stary Korczyn, קורצ'ין העתיקה).
מלכי פולין שביקרו בעיירה ייסדו בה מנזר פרנציסקני. העיירה התפתחה מהר, הודות למיקומה המרכזי על צומת דרכי המסחר בין קרקוב לרוס של קייב ומקוסיצ'ה (Kosice) לסנדומייז'. הוקמה בה טירת עץ אך זו נשרפה בשנת 1300, בעת פלישות מרוס של קייב. באמצע המאה ה-14 הוקמה בעיירה טירה חדשה, עשוית אבן, על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, וסביב העיירה הוקמה חומת מגן. עקב מיקומה המרכזי הייתה נובי קורצ'ין יעד לביקורים רבים של שליטי פולין השונים, כמו גם מקום פגישתם והתכנסותם של בני האצולה, השלכטה , של פולין קטן. בשנת 1404 היה היישוב נקודת מפגש בין המלך ולדיסלב השני יגיילו לבין פקידי ממשלו ואציליו לשם דיון בסוגיות הטלת מיסים וכן קניית אדמה מאבירים טווטונים. בשנת 1439 התכנסו באזור תומכי התנועה ההוסיטית בפולין לקראת קרב גרוטניקי , בו הביסו אותם שליטי פולין.