בשנת 1967 הלהקה חתמה על חוזה עם Imperial Records. תוך זמן קצר הם הוציאו מספר להיטים כמו Spooky, Stormy ו-Traces שהגיעו למקומות מכובדים במצעד הפזמונים. Spooky היה בראש מצעד פזמונים קנדה הוט 100, Stormy הגיע למקום השני ב-בילבורד הוט 100 ו- Traces למקום החמישי..
לקראת שנת 1970 הלהקה התפרקה ויוסט הקים להקה חדשה בשם Dennis Yost and the Classics IV. הלהקה החדשה לא הצליחו לשחזר את ההצלחה של המקורית ורק שיר בודד הגיע למקום ה-39 ב-Billboard Hot 100 בשנת 1972.
בשנת 1975 יוסט פירק את הלהקה ועזב את תעשיית הבידור. לאחר מספר שנים הוא חזר להופיע כסולן. בשנת 1981 הוא הוציא תקליט Going Through the Motions.
בשנת 1993 הוא עבר לנשוויל בה המשיך לשיר ועסק בכתיבת שירים. באותה שנה להקת Classics IV נכללה ב"אולם התהילה" של ג'ורג'יה.
בשנת 2006 יוסט נפל ממדרגות ועבר ניתוח קשה. חבריו ארגנו הופעה לכבודו במטרה לאסוף כסף לשיקומו. אומנם הוצאות ארגון ההופעה עברו את הסכום שהתקבל ממכירת הכרטיסים.
דניס יוסט נפטר בשנת 2008 בהמילטון בה התגורר בשנים אחרונות עם משפחתו.
דניאל סונדגרן
דניאל אנדראס סונדגרן (בשוודית: Daniel Andreas Sundgren; נולד ב-22 בנובמבר 1990) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי חיפה מליגת העל ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים.
סונדגרן נולד בסולנה שבשוודיה. החל את הקריירה המקצוענית שלו בליגות הנמוכות בשוודיה וביוון.
ב-20 בנובמבר 2015 חתם בא.י.ק סולנה מליגת העל השוודית.
ב-9 ביוני 2019 חתם באריס סלוניקי מליגת העל היוונית.
מכבי חיפה.
ב-20 ביוני 2022 חתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית. ב-16 ביולי 2022 הוא ערך את הופעת הבכורה עם אלופת ליגת העל, מכבי חיפה, כשפתח בהרכב במסגרת משחק הסופר-קאפ הישראלי "אלוף האלופים 2022" מול הפועל באר שבע מחזיקת גביע המדינה – שהסתיים בהפסד לאחר תיקו ביתי באצטדיון סמי עופר 1–1 ללא-הארכה, עקב בעיטות הכרעה שנגמרו בתוצאה 3–4 לטובת הפועל באר שבע וזכייתה בתואר.
ב-24 באוגוסט כבש שער בכורה במדי מכבי חיפה בתיקו 2-2 נגד הכוכב האדום בלגרד, משחק בו עלתה מכבי חיפה לליגת האלופות בפעם השלישית בתולדותיה. ב-27 באוגוסט ערך הופעת בכורה בליגת העל, בניצחון 1-4 על מכבי נתניה.
נבחרת שוודיה.
ב-5 בספטמבר 2021 ערך סונדגרן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה הבוגרת, בניצחון 1–2 על אוזבקיסטן במשחק ידידות.
חיים אישים.
סונדגרן הוא בנו של כדורגלן העבר גארי סונדגרן. סונדגרן נשוי לאילין סודרהולם, שוודית ממוצא יהודי, לזוג נולדה בת ב2021.
Mad About the Boy
Mad About the Boy (בעברית: מטורף על הילד) הוא שיר פופולרי שנכתב והולחן על ידי נואל קאוורד. הוא הוצג ברביו "Words and Music" , על ידי ג'ויס ברבור , סטפי דונה , נורה הווארד ודוריס האר . השיר עוסק באהבה נכזבת לכוכב קולנוע. הוא נכתב כדי להיות מושר על ידי דמויות נשיות, אם כי קווארד (שהיה הומוסקסואל) כתב גם גרסה שמעולם לא בוצעה, המכילה התייחסויות לנושא של אהבה הומוסקסואלית. השיר זכה לפופולריות מחודשת ב-1992, כאשר הזמרת דיינה וושינגטון ביצעה את השיר בפרסומת הטלוויזיה "Swimmer" של לוי שטראוס ושות', בבימויו של טרסם סינג.
ליריקה.
השיר מבטא את הערצתו של כוכב קולנוע על ידי מספר נשים כשהן עומדות בתור מחוץ לבית קולנוע ומושר על ידי הדמויות הנשיות שנמצאות בתור.
מאוחר יותר הוסיף קווארד מספר בתים נוספים להפקה הניו יורקית (Set to Music ), לשיר שיושר על ידי דמות גברית, בהתייחסות באופן מפורשת להומוסקסואליות.
בתוך השיר, יש התייחסות כביכול הומוריסטית לקאמפ ולא-נשיות של הדמות (כמשל לשחקנית הקולנוע מירנה לוי), ולניסיונותיו הכושלים והחוזרים של הדמות לבצע טיפול המרה עם הפסיכיאטר שלו. בתים אלו מעולם לא בוצעו בתוך המחזה, מאחר שההנהלה חשבה שהם מסוכנים מדי.
יש הטוענים כי "The boy" מיוחס לשחקן האמריקאי, דאגלס פיירבנקס ג'וניור . לפי כתבה שנכתבה בעיתון אמריקאי, "נואל אהב ... [אבל] דאג בהחלט לא אהב אותו בחזרה, על אף ששני הגברים נהיו לחברים טובים."
גרסת דיינה וושינגטון.
הזמרת האמריקאית, דיינה וושינגטון, הקליטה את השיר פעמיים: ראשית, ב-24 במרץ 1952 בליווי תזמורתי של וולטר רודל, ולאחר מכן ב-4 בדצמבר 1961 עם קווינסי ג'ונס והתזמורת שלו.
גרסת 1952 של הזמרת יצא כסינגל, אם כי גרסת 1961 לא זכה לצאת כסינגל עד ל-1992. השיר היה אחד מ-40 השירים שהקליטה עם קווינסי ג'ונס ב-1961.
הגרסה של וושינגטון זכתה לפופולריות עבור דור חדש כאשר היא שימשה כרצועת גיבוי בפרסומת בטלוויזיה "Swimmer" של לוי שטראוס ושות' מ-1992. הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-41 במצעד הסינגלים הבריטי.
נכון ליוני 2022, השיר הושמע למעלה מ-34 מיליון פעמים בספוטיפיי.
הקלטות נוספות.
השיר בוצע על ידי מספר אמנים נוספים, ביניהם:
The Backrooms
The Backrooms (בתרגום ישיר לעברית: החדרים האחוריים) היא אגדה אורבנית ותופעת אינטרנט המתארת ​​מבוך אינסופי של חדרי משרדים שנוצרו באופן אקראי. החדרים מאופיינים בריח של שטיח רטוב, קירות עם גוון מונוכרומטי צהוב ונורות פלואורסצנט. האגדה האורבנית פורסמה לראשונה באתר 4chan בפוסט "תמונות מצמררות", שבו משתמש אנונימי המציא סיפור המבוסס על אחת התמונות.
מאז שהתפרסמה התמונה, היא הפכה לתופעת אינטרנט באפליקציות טיקטוק, אינסטגרם ו-Reddit, ואף היוותה השראה לסדרת הטלוויזיה ניתוק ולמשחק הווידאו The Backrooms Game שנוצרה על ידי החברה Pie on a Plate Productions.
מקור.
האגדה האורבנית פורסמה לראשונה באתר הפורומים 4chan בפורום /x/ ב-12 במאי 2019, כאשר משתמש אנונימי ביקש מאנשים באתר להעלות תמונות מצמררות. אחד מן המשתמשים שהגיב, העלה תמונה של מסדרון אינסופי שלו הוא קרא "The Backrooms". הוא הסביר ש-"אם אתה לא נזהר והולך במקומות הלא נכונים, אתה יכול בטעות ליפול אל תוך הבקרומס, איפה שאין כלום מלבד שטיחים ספוגים במים, מראה של קירות צהבהבים וזמזום הבלתי פוסק של המנורות המאירות בצבע צהוב. האזור הזה מתפרס על כ-600 מיליון מטרים רבועים של חדרים ריקים שנוצרים בצורה אקראית. תקווה שאלוהים יציל אותך כשאתה שומע משהו, כי תהיה בטוח שהוא כבר שמע אותך (ומתקדם לעברך..)".
לאחר שהתמונה הועלתה, מספר אנשים באינטרנט התחילו לכתוב קריפיפסטות ואגדות אורבניות על התמונה. בנוסף לכך, התמונה הפכה לתופעת אינטרנט ששותפה ברשתות חברתיות רבות. רבים מהאנשים טענו כי הם ראו את התמונה בעבר, רבים אחרים התלהבו והזדעזעו מהתחושות שהיא מביאה להם. קייטלין קובריק מ-Somag News, טענה כי הבקרומס זה בעצם "אגדה אורבנית שמתארת חלומות מקוללים".
המיקום של התמונה המקורית של הבקרומס אינו ידוע; אף על פי שהוצעו מספר מיקומים, ייתכן גם שהתמונה היא קומפוזיציה דיגיטלית שנוצרה באופן ממוחשב.
הצמרמורת הייחודית.
הסיבה לצמרמורת הייחודית.
אנשים רבים תהו מדוע דווקא לסיפור זה יש הרגשת צמרמורת מיוחדת שלא מרגישים בסיפורי אימה אחרים. אנשים רבים הציגו את דעתם בכל רחבי האינטרנט בנוגע לזה. חלקם טענו כי הסיבה היא שהאדם אשר נמצא שם חווה הרגשה של אי חשיבות לזמן, דבר שיטריף אותו תוך זמן קצר. אחרים טוענים כי מדובר באזור שנראה כולו אותו דבר, ובעצם אין שום דבר חדש, ומכיוון שאין שום דבר חדש, אין פעם בה עולה בך הרגש או הציפייה כלפי משהו, ובהתאם גם אין פעם בה יורד הרגש או הציפייה עבור משהו, דבר זה נותן הרגשה של לולאה אינסופית.
הפחד להישכח.
אחת העמדות שבלטו מעל השאר הייתה של "קלארק אליסון", שהעלה סרטון ב-28 בפברואר 2022 לרשת החברתית יוטיוב, תחת הכותרת "החדרים האחוריים: הפחד להישכח" (באנגלית: "The Backrooms: Fear of Being Forgotten"), בסרטון זה מרטין חשף את עמדתו לגבי הסיפור, וטען כי התחושת צמרמורת אנו חווים בשמיעת סיפור זה נובעת משלושה אלמנטים שגומרים לאי-נוחות לא רגילה, מתרגום שגוי של המוח למתרחש, מחוסר חשיבות לזמן ולמקום, ומדז'ה וו לתרבות שלנו. את דבריו הוא מעמיד לצד הספר שנקרא "Being and time" שנכתב על ידי מרטין היידגר, "Specters of Marx" שנכתב על ידי ז'אק דרידה, Ghosts of My Life שנכתב על ידי מארק פישר וNon-Places שנכתב על ידי מארק אוג', בעזרת ארבעת הספרים הללו (ועוד כמה דוגמאות) הוא הציג את דעתו לגבי התחושה המוזרה שהחדרים האחוריים נותנים לאדם אשר חי שם.
את האלמנט הראשון הוא מביא מספר "Being and time", בנכתב כי הדרך היחידה לזכור שאנשים לפניך היו פה, היא על ידי הדברים שהם יצרו והשאירו אחרי מותם, כגון מבנים, כלים וכדומה. קלארק טוען בהמשך לדבריו של מרטין כי לכל דבר שאנו רואים במציאות שהוא מלאכותי (כלומר שאינו נוצר על ידי הטבע) מתעוררת אצלנו המחשבה כי אותו דבר מסוים שייך למישהו כלשהו, אותו מישהו אולי נטש את אותו דבר מסוים, אולי אותו מישהו איבד את אותו דבר מסוים, אבל אותו דבר מסוים עדיין נבנה על ידי מישהו כלשהו, והוא סימן לכך שלפניך היו אנשים, ובעצם שהייתה פה האנושות. זה עובד ככה כי המוח שלנו מתרגם זאת כך. החדרים האחוריים לעומת זאת הוא אזור שאמנם נראה לנו מלאכותי, אך בו-זמנית, אזור שלא שייך למישהו אחר, ולא נבנה על ידי מישהו אחר, והיות ואין לאזור הזה תכלית, המוח שלנו לא מזהה עבור מה הוא נבנה ומה מטרתו כאן, והתרגום של המוח נכשל. החדרים האחוריים הם חסרי סימון כלשהו לאנושות, ובמילים אחרות, אזור שנשכחה ממנו האנושות.