רוב העורכים עם הדגשת תחביר מאפשרים לתת צבעים וסגנונות טקסט שונים לעשרות תת-אלמנטים שונים של תחביר. אלה כוללים מילות מפתח, הערות, הצהרות זרימת בקרה, משתנים ורכיבים אחרים. מתכנתים לעיתים קרובות מכוונים מאוד את הגדרותיהם בניסיון להציג מידע שימושי ככל האפשר מבלי להקשות על קריאת הקוד.
עורכים מסוימים מציגים גם אלמנטים תחביריים מסוימים בדרכים נעימות יותר מבחינה ויזואלית, לדוגמה על ידי החלפת מצביע כמו codice_1 בקוד המקור בסמל חץ אמיתי (→), או שינוי רמזים לקישוט טקסט כמו /italics/, *boldface*, או _underline_ בתגובות קוד המקור על ידי "נטוי" אמיתי, מודגש או מצגת מודגשת.
דוגמאות.
להלן השוואה של קטע קוד C:
להלן קטע נוסף של תחביר קוד ++C מודגש:
// Create "window_count" Window objects:
const auto window_count = int{10};
auto windows = std::array&lt;std::shared_ptr&lt;Window&gt;, max_window_count&gt;{};
for (auto i = int{0}; i &lt; window_count; ++i) {
windows[i] = std::make_shared&lt;Window&gt;();
בדוגמה ++C, העורך זיהה את מילות המפתח codice_2, codice_3, codice_4 ו- codice_5 . ההערה בהתחלה מודגשת גם באופן ספציפי כדי להבדיל אותה מקוד העבודה.
סוזני (טקסטיל)
סוזני (Suzani) היא יריעה רקומה ברקמה עממית שנוצרה בערים המרכזיות של דרך המשי: בוכרה, סמרקנד, שהרי-סבז ונורתה. מקור השם הוא במילה הפרסית - חג'יבית סוזן =מחט. ההיסטוריונים מניחים, שיריעות כאלו נוצרו כבר במאה ה-15, היריעות היו בשימוש יום יומי ולכן התבלו במשך הזמן. הדוגמאות העתיקות ביותר שנמצאו הן משלהי המאה ה-18 או תחילת המאה ה-19.
היסטוריה.
היריעות באות ממרכז אסיה, אזור שעבר כיבושים רבים מאז האלף הראשון לספירה. כל כובש השאיר משהו מתרבותו באזורים המרכז אסיאתיים. באופן מסורתי יריעות הסוזני נוצרו על יד כלות כחלק מהנדוניה שלהן. הדוגמאות המופיעות ברקמות הן תערובת סמלים של כל העמים והשבטים שחיים במרכז אסיה. האוכלוסייה הגדולה ביותר היא של אוזבקים, חג'יבים, טורקמנים וכן מיעוטים קירגיזים, קזאקים, ערבים, ויהודים. כמו כן ניכרים עקבות של תרבויות מלאכת יד שיובאו לאזור על ידי שיירות של סוחרים ונוודים שעברו שם מאירופה לאסיה וחזרה. וכולם ביחד השפיעו על הרב גווניות ועושר הרקמות של יריעות הסוזני.
יריעות הסוזני שימשו לקישוט אולם החתונה, הם סככו על החתן והכלה, ושימשו כיסוי למיטת הכלולות.
יצירת הסוזני.
יצירת הסוזני נעשתה בעבודה משותפת של בנות המשפחה. הנערות הוכשרו כבר מילדותן ליצירה ברקימה אריגה וצביעת הבדים, העבודה נעשתה ביחד אך היה בה מקום להבעה אישית.
הסוזני נרקם על יריעות כותנה או פישתן ארוגות באריגה לא צפופה, על נולים צרים [נולים ניידים] ברוחב 25–35 ס"מ. את היריעות הצרות והארוכות חיברו באופן זמני בחוט מכלב ליריעה אחת גדולה ואחת מנשות המשפחה של הכלה שלה יועד הסוזני, ציירה עליהן את הדגם בדיו שחור. אחרי זה פרמו את התפרים הזמניים וחילקו את הרצועות לכלה ולנשות המשפחה. כל רצועה נרקמה בחוטי משי בידי אישה אחרת. לאחר סיום הרקמה חיברו שוב את הרצועות הצרות לבד אחד גדול שאורכו היה מ-2.30 מטר ועד 2.80 מטר, וורוחבו מ-1.70 ועד 2.20 מטר. הוסיפו לה בטנה מכותנה ואימרת קישוטים ממשי. העבודה המשותפת עזרה לכלה לסיים את העבודה על הסוזני, לעיתים נראו הבדלים בצפיפות או איכות הרקמות. לעיתים הבטנה תפורה מבדים שונים.
ריקמת המילוי של העלים והפרחים ידועה כתך מונח ואחוז בוכרי.
סוזני בישראל.
בשנת 2001 הוצגה במוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים התערוכה 'גנים פורחים בדרך המשי' יריעות רקומות מאוזבקיסטן באצירת רחל חסון. לתערוכה נלווה קטלוג בעברית ואנגלית, שבו מידע נרחב על הסוזני, מקורם ואופן יצירתם.
בשוק ביפו אפשר למצוא מדי פעם יריעות סוזני שהגיעו ארצה על ידי אנשים פרטיים או סוחרים.
לקריאה נוספת.
'סוזני', רקמות מאסיה המרכזית, יגאל ינאי, הוצאת מוזיאון הארץ.
וו (סינית)
ווּ (בסינית מפושטת 吴, בסינית מסורתית 吳) היא שפה סינית. על פי המיון הבלשני, מדובר בקבוצה של שפות סיניטיות הקרובות מבחינה לשונית והקשורות זו לזו מבחינה היסטורית. ווּ מדוברת בעיקר בעיר שאנגחאי, במחוז ג'ג'יאנג, בחציוֹ הדרומי של מחוז ג'יאנגסו (סונאן, כולל סוּג'וֹאוּ, צ'אנגְג'וֹאוּ, ווּשִׂי וכמה חלקים של גֵ'נְג'יָאנג) ובסביבותיה.
הניבים/הווריאנטים העיקריים של ווּ הם, בין היתר הניבים של שאנגחאי, סוג'ואו, ווּשִׂי, צ'אנגג'ואו, נינגבו, האנגְג'וֹאוּ, שָאוֹשִׂינְג, וֵנְג'וֹאוּ, ג'ינְחוּאָה ויוֹנְגְקָאנְג. דוברי ווּ מפורסמים, כגון צ'יאנג קאי-שק, לוּ' שׂוּ'ן וצאי יו'אנפיי, מילאו תפקידים חשובים מאוד בתרבות ובפוליטיקה הסינית המודרנית. ווּ נמצאת בשימוש גם באופרת פינגטאן, באופרת שאנגחאי ובאופרת יו'אֶה הפופולרית ברמה הלאומית; וכן בהופעותיו של הבדרן והקומיקאי הפופולרי ג'ו ליבו. ווּ מדוברת גם במספר רב של קהילות הפזורה הסינית, שמרכזים משמעותיים שלה אוכלסו על ידי מהגרים מהעיר שאנגחאי, מנפת צ'ינגטיאן ומהנציבויות העירוניות נינגבו ו־וֵּנְג'וֹאוּ.
רנה פרבל
אריאל אנרי
אריאל אנרי (בצרפתית ובקריאולית האיטית: Ariel Henry; נולד ב-6 בנובמבר 1949) הוא פוליטיקאי מהאיטי, המכהן כראש ממשלת האיטי וכנשיא האיטי בפועל, אך לא מבחינה רשמית. נוירוכירורג במקצועו. הוא נחשב בין הכירורגים הטובים ביותר בהאיטי.
ביוגרפיה.
קריירה רפואית.
אנרי נולד בשנת 1949. הוא למד נוירוכירורגיה אצל פרופסור קלוד גרוס בעיר מונפלייה שבצרפת, בין מרץ 1977 לדצמבר 1981. למד נוירופיזיולוגיה ונוירופתולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מונפלייה בין השנים 1981–1984. עבד בבית הספר לאחיות במונפלייה בין 1980 ל-1981. בשנת 1983 קיבל תעודה על ביצוע בדיקת אלקטרואנצפלוגרפיה.
מינואר 1982 עד דצמבר 1983 הועסק אנרי כעוזר נוירוכירורגי לפרופסור גרוס בבית החולים האוניברסיטאי גי דה שוליאק במונפלייה. לאחר מכן שימש כעוזרו של פרופסור פיליפ פרברו באותו בית חולים מאוקטובר 1983 עד פברואר 1985. בהמשך שימש כמנהל בית החולים האדוונטיסטי בהאיטי, בין מרץ 1985 ליוני 1987.
בשנת 1989 סיים אנרי תואר שני באוניברסיטת לומה לינדה, בתחום הבריאות הבינלאומית.
את הפוסט-דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת בוסטון מפברואר עד מאי 1990 ועסק שם בשיטות ניהול לבריאות בינלאומית. מדצמבר 1987 עד ינואר 2010 היה יועץ בתחום נוירוכירורגיה ונוירולוגיה במרכז סן ונסן לילדים עם מוגבלויות בפורט-או-פרנס, בירת האיטי.
בנוסף לכל, אנרי היה מרצה בתוכנית "מאסטר לבריאות הציבור" של אוניברסיטת לומה לינדה, שהתקיימה מחוץ לקמפוס, בין השנים 1989 ל-1991, ופרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת קיסקייה מאוקטובר 1999 עד ינואר 2010.
הוא שימש כיועץ לשר הבריאות של האיטי ממרץ 1993 עד פברואר 1995, וכן כיועץ לארגון הבריאות הפאן-אמריקני ולארגון הבריאות העולמי בין השנים 1993-1996.
הוא היה מנהל סוכנות הפיתוח בהאיטי של פרויקט הישרדות ילדים באזורים עירוניים וכפריים מנובמבר 1985 עד פברואר 1992, מנהל התוכנית למרפאות שיקום תזונתי מינואר 1986 עד נובמבר 1989 וסמנכ"ל התוכנית בין השנים 1992 ל-1996. בנוסף, הוא היה מנהל הבריאות של הכנסייה האדוונטיסטית בקריביים. בין השנים 1992–1999 שימש כיו"ר הדירקטוריון של החברה לרווחה אקומנית.
אנרי הוא חבר האגודה הצרפתית לנוירוכירורגיה מאז 1984, חבר בוועדה הלאומית למיגור שיתוק ילדים בהאיטי מאז שנוסדה, במרץ 1990, וראש המחלקה הנוירוכירורגית של בית החולים ברנאר מבס מאז אוקטובר 2014. הוא היה אחראי על בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה בהאיטי בשנת 2010 ולאחר התפרצות הכולרה בהאיטי.
ב-26 במרץ 2020 מונה על ידי נשיא האיטי, ז'ובנל מואיז, לחבר הקבינט המדעי, המונה 17 חברים, האחראי על המאבק במגפת הקורונה בהאיטי.
קריירה פוליטית.
אנרי נכנס לפוליטיקה של האיטי כמנהיג תנועת ההתכנסות הדמוקרטית שביקשה להפיל את הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד. הוא ומיכה גילארד הובילו את האופוזיציה נגד הנשיא בפורום הבינלאומי. לאחר התפטרות אריסטיד בשנת 2004, אנרי קרא לממשלת מעבר המבוססת על קונצנזוס ובחירות חדשות. מאוחר יותר הוא הפך לחלק מ"מועצת החכמים", המונה שבעה חברים. המועצה נתמכה על ידי ארצות הברית ונבחרה לחברי ממשלת המעבר.
הוא תמך ברנה פרבאל לאחר שנבחר לנשיא.
ביוני 2006 הוא מונה למנכ"ל משרד הבריאות של האיטי. הוא נותר בתפקיד עד ספטמבר 2008, אז מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד זה עד אוקטובר 2011. במהלך כהונתו כשר הבריאות, הוא עסק בשביתות בבית החולים הכללי בפורט-או-פרנס, עבד לצד ארצות הברית בניהול בריאות הציבור לאחר רעידת האדמה ב -2010, וייעל את כספי המשרד, מה שאיפשר מימון אמריקאי ישיר של תוכניותיו.
אנרי הוא חבר במפלגת אינייט (ליזום), מפלגת מרכז שמאל וסוציאל-דמוקרטית.
הוא נבחר לשר הפנים והקהילות הטריטוריאליות, בשנת 2015, על ידי הנשיא מישל מרטלי, לאחר שהאחרון הגיע להסכמה עם מפלגות האופוזיציה בעקבות מחאה נגד הממשלה. אנרי כיהן בתפקיד זה בין 22 בינואר 2015 ל-11 בספטמבר 2015, אז מונה לשר הרווחה והעבודה על ידי ראש הממשלה אוונס פול. הוא שימש כשר הרווחה עד 26 במרץ 2016.
ב-5 ביולי 2021 הוא נבחר לראשות הממשלה של האיטי על ידי הנשיא ז'ובנל מואיז, אך כעבור יומיים נרצח מואיז, מה שבלם את העברת השלטון. באותה תקופה השתלט ראש הממשלה המכהן קלוד ז'וזף על הנשיא, בגיבוי הצבא. הוא הוכר על ידי ארצות הברית כראש הממשלה החוקי.