הפסל הרביעי נקרא הדפוס המודרני (Modern book printing), והוא נחשף ב-21 באפריל, יומיים לפני יום הספר הבינלאומי של אונסק"ו. הפסל הוצב בכיכר בבל, בה התקיימה שריפת הספרים בגרמניה הנאצית בשנת 1933, מול אוניברסיטת הומבולדט. גובהו של הפסל הוא 12 מטר, אורכו 5 מטר, רוחבו 3 מטר ומשקלו 35 טון.
את הפסל עיצבה סוכנות הפרסום הגרמנית Scholz &amp; Friends Berlin. בפסל מוצגים 17 ספרים המונחים אחד על השני, ועליהם רשומים שמות של סופרים והוגי דעות גרמניים ידועים בדפוס שקע. מכון גתה הצטרף כשותף זוטר לפרויקט "Land of Ideas", ולקח חלק בתכנון הפסל גם כן.
מטרתו העיקרית של הפסל היא להנציח את המצאת הדפוס בידי יוהאן גוטנברג, במיינץ, באמצע המאה החמש עשרה. המצאת הדפוס נחשבת כאחת מההמצאות הגדולות ביותר באלף השני לספירה.
בנוסף, מטרת הפסל היא להנציח את הספרות והפילוסופיה הגרמנית לדורותיה, מימי הרפורמציה של מרטין לותר, שרעיונותיו זכו לתפוצה גדולה בזכות מכונת הדפוס. הפסל מתמקד בספרות שלאחר מלחמת העולם השנייה והשפל הגדול בספרות הגרמנית, שהגיע לשיאו בטקסי שריפת הספרים בגרמניה הנאצית.
שמות הסופרים והוגי הדעות המופיעים על הפסל, מלמעלה למטה:
מוזיקה.
ב-5 במאי נחשף הפסל החמישי, שנקרא יצירות מופת של המוזיקה (Masterpieces of Music). הפסל הוצב בז'נדארמנמארקט מול בית הקונצרטים של ברלין (קונצרטהאוס), ובקרבת בית האופרה של ברלין הממוקם באונטר דן לינדן. הפסל מורכב משישה תווים, שגובהם 8 מטר, אורכם 5.4 מטר, רוחבם 2 מטר, ומשקלם הכולל הוא כ-17 טון.
הפסל עוצב על ידי סוכנות הפרסום הגרמנית Scholz &amp; Friends Berlin. הוא מורכב משישה תווים שמתוכם שלושה הם רבע תו ( ♩ ) ושלושה נוספים הם שמינית תו ( ♪ ).
מטרתו של הפסל היא להנציח את המורשת של גרמניה ותרומתה למוזיקה, ובעיקר לתחום המוזיקה הקלאסית. ההנצחה מתבטאת בשני מישורים:
תורת היחסות.
הפסל השישי והאחרון נחשף ב-19 במאי, והוא נקרא תורת היחסות (The Theory of Relativity). הפסל הוצב בפארק לוסטגארטן שבאי המוזיאונים, בסמוך למוזיאון הישן ולקתדרלת ברלין. גובהו של הפסל כארבעה מטר, אורכו כ-12 מטר ומשקלו הכולל הוא 10 טון.
הפסל עוצב על ידי סוכנות הפרסום הגרמנית Scholz &amp; Friends Berlin. הוא מציג משוואה ידועה מתחום הפיזיקה התאורטית שהוצגה לראשונה על ידי אלברט איינשטיין במאמרו על תורת היחסות בשנת הפלאות 1905: E=mc² (אנרגיה שווה למסה כפול מהירות האור בריבוע). מהשלכות הנוסחה משתמע שמסה היא צורה של אנרגיה, ובאופן שימושי היא הובילה לפיתוח פצצת האטום וליישומים נוספים כדוגמת פיתוח מערכת ניווט לוויינית מדויקת.
מטרת הפסל היא הנצחת זכרו של איינשטיין ותגליותיו שהיוו מהפכה רעיונית בעולם הפיזיקה, וכמו כן מטרת הפסל להנציח את הפיתוחים שנשענו על רעיונות אלו, מהפיתוח של מכניקת הקוונטים בידי זוכי פרס נובל ורנר הייזנברג, ארווין שרדינגר ועד לתאודור הנש, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2005.
בנוסף, מטרת הפסל היא הנצחת גרמניה כמדינה המהווה כר פורה למחקרים מדעיים ומתמטיים באוניברסיטאות, במכללות, בתעשייה, ובמכוני המחקר, כדוגמת מכון פראונהופר לפיזיקה יישומית, ומכון מקס פלאנק העוסק בעיקר במחקר בסיסי במדעי הטבע.
חלקה של גרמניה בתרומה למדע ולפיזיקה מתבטא במציאות במספר זוכי פרס נובל לפיזיקה מתחומה, ובמספר הגדול של המחקרים המדעיים שנערכים בה.
תגובות.
הפרויקט זכה לסיקור תקשורתי נרחב של עיתונאיים, צלמים, וצוותי תקשורת מרחבי העולם.
רוג'ר בויס, כתב חדשות גרמניה וצפון אירופה של עיתון הטיימס הבריטי אמר על ההכנות של גרמניה לקראת אליפות העולם בכדורגל לשנת 2006:
ביל וילסון, הכתב הכלכלי של חדשות ה-BBC, סקר את ההשקעות הכלכליות בפרויקט ואת ההכנות של גרמניה לקראת אליפות העולם בכלל:
למרות התגובות החיוביות הרבות לפרויקט והצלחת מסע הפרסום, לא נחסכה ממנו ביקורת, בעיקר על ההתעלמות מהשואה. כך למשל, כתב רשת CNN האמריקאית, כריס ברנס, שסיקר את האירוע ואת נחיצות הפרויקט, אמר על ניסיונה של גרמניה לשפר את תדמיתה:
גם בארגון העיתונות היהודית האירופאית (European Jewish Press), הושמעה ביקורת על "הבחירה הסלקטיבית של הזכרונות":
Data Warehouse
מראט איזמאילוב
מאייר פוזנר
שנות העשרים הרועמות
בית העירייה האדום
בית העירייה האדום (בגרמנית: Rotes Rathaus) הוא המבנה שבו שוכנת עיריית ברלין. הוא שוכן ברחוב העירייה (Rathausstraße, לשעבר רחוב המלך - Königstraße), פינת רחוב היהודים, שברובע מיטה ליד כיכר אלכסנדר. בבניין נמצאים משרדיהם של ראש עיריית ברלין ושל מועצת העיר, המשמשים גם כמושל והסנאט של המדינה הפדרלית של ברלין. שמו של הבניין הוענק לו בשל הלבנים האדומות שממנו הוא בנוי.
על בניית הבניין בין השנים 1861–1869 היה מופקד האדריכל הרמן פרידריך וֶזֶמן, שזכה בתחרות בינלאומית לעיצובו ב-1858. תוכניתו של וזמן הושפעה מסגנון הרנסאנס האיטלקי, בייחוד זה של פררה ובולוניה, שבהם נעשה שימוש נרחב בלבנים אדומות. תוכנית הבניין נעשתה על פי הדגם של בית העירייה הישן של טורון בפרוסיה המערבית (פולין של ימינו), בעוד הארכיטקטורה של המגדל מזכירה את המגדל של קתדרלת לאן, בצרפת. הבניין תופס שטח של בלוק שלם, שעד לבנייתו עמדו עליו בניינים מימי הביניים. ב-1879 נוספה לקומה הראשונה במבנה סדרה של 36 תבליטים המתארים אישים ואירועים מההיסטוריה של ברלין וברנדנבורג מהמאה ה-12 ועד 1871, שיצרו האומנים לודוויג ברודוולף, אלכסנדר קלנדרלי, אוטו גייאר ורודולף שווייניץ.
המבנה נפגע קשות בהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש על פי התוכניות המקוריות בין השנים 1951–1956. בתקופה זו שימש בניין העירייה החדש (Neues Stadthaus), שלא נפגע במלחמה, כבניין העירייה של כל חלקי ברלין, ומשנת 1948 ואילך כבניין העירייה של מזרח ברלין. לאחר שהושלמה בנייתו מחדש חזר בית העירייה האדום לשמש כעירייה של החלק הסובייטי של העיר, בעוד החלק המערבי של העיר נוהל מבית עיריית שנברג (שמכניסתה נשא נשיא ארצות הברית ג'ון פ' קנדי ב-1963 את נאומו "אני ברלינאי", שהדגיש את תמיכת ארצות הברית בגרמניה המערבית). ב-1958 נוספו לרחבת הכניסה של הבניין פסלים המתארים את אנשי ברלין בונים מחדש את עירם, שפיסל פריץ קרמר.
ב-1 באוקטובר 1991, בעקבות איחוד גרמניה, עבר הבניין לשמש רשמית כממשל של ברלין המאוחדת.
בהגודגיטה
חירוץ
חירוץ (Fluting) הוא מונח באדריכלות המתייחס לחריצים (נקראים גם "מרזבים") עגולים לאורכו של עמוד, והזוויות שבין החריצים נקראות "מִקְצוֹעוֹת" (Arris). אמנם חריצים המסותתים באבן מופיעים כבר באדריכלות מצרים העתיקה, אולם הם מזוהים בעיקר עם האדריכלות הקלאסית, שבה החריצים עשויים להיות מסותתים בתוך אבני העמוד עצמו, או מודבקים אליו בצורת סטוקו. את העמודים נהגו לחצוב בצורתם הגולמית במחצבה, ואילו הסיתות המדויק לחריצים היה נעשה רק במקום הבנייה, כדי שלא יינזקו בדרך. במקרה של עמוד הבנוי מחוליות, היו מגלפים את הכותרת ואת החריצים בחוליה העליונה, ואת שאר החוליות היו מחרצים עם הקמת העמוד, כדי להבטיח את התאמתן.
החריצים מילאו תפקיד חשוב בסדרים הקלאסיים, ומספרם נקבע במדויק לכל סדר וסדר:
קיימים גם דוגמאות של חריצים לולייניים.
לקריאה נוספת.
Arnold W. Lawrence, Greek Architecture, Penguin books, Harmondsworth, Middlesex, 1967
מזמור תהלים
קנטוס
ריתמוס
המפלגה הקומוניסטית האמריקאית
אנסטסיה מיסקינה
אנסטסיה אנדרייבנה מיסקינה (ברוסית: Анастаси́я Андре́евна Мы́скина; נולדה ב-8 ביולי 1981) היא טניסאית מקצוענית מרוסיה. מיסקינה היא הטניסאית הרוסייה הראשונה שזכתה בתואר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה 2004 והראשונה שדורגה במקום שני בעולם. מיסקינה לא שיחקה טניס מקצועני מאז אליפות צרפת הפתוחה של שנת 2007 עקב פציעות אולם מעולם לא פרשה באופן רשמי.
מיסקינה זכתה עד היום ב-13 תוארי יחידות (10 WTA ו-3 ITF) וב-8 תוארי זוגות (5 WTA ו-3 ITF).
מיסקינה שיחקה בנבחרת רוסיה בין השנים 1998 ו-2005. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 18 ניצחונות (14 במשחקי יחידות ו-4 במשחקי זוגות) ו-6 הפסדים (5 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות).
דונאוויה
דונאוויה (ברוסית: Донавиа; באנגלית: Donavia) הייתה חברת תעופה רוסית שבסיסה נמצא בנמל התעופה של העיר רוסטוב על הדון. החברה נמצאת בבעלות חברת התעופה אארופלוט.
החברה הוקמה בשנת 1991 והייתה לחברת התעופה המחוזית של רוסטוב על הדון, אך נרכשה לאחר מכן על ידי אארופלוט. בשנת 2016 מוזגה אל תוך חברת התעופה "רוסיה".
תולדות החברה.
כמו חברות תעופה רבות בגוש הסובייטי לשעבר, החברה נוסדה בשנת 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות וחברת התעופה שלה "אארופלוט" והחלה בהפעלת הקווים שהפעילה אארופלוט מהעיר רוסטוב על הדון. החברה הפעילה 3 טיסות יומיות בין רוסטוב לבין 2 נמלי התעופה של מוסקבה - Sheremetyevo ו Vnukovo, באמצעות מטוס בואינג 737.
בשנת 2000 קנתה חברת התעופה הלאומית הרוסית אארופלוט את החברה ושינתה את שמה ל"אארופלוט-דון". בשנת 2009 שונה השם בחזרה ל"דונאוויה" וב-2016 פורקה ומוזגה אל תוך חברת התעופה הלאומית השנייה ברוסיה "רוסיה".
צי המטוסים.
נכון לפברואר 2015 החברה החזיקה ברשותה 10 מטוסים בלבד. גילם הממוצע עמד על 10 שנים:
b737-500
פעילות החברה בישראל.
החברה הפעילה טיסה שבועית אחת בקו בין רוסטוב על הדון לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות הופעלו במטוסי איירבוס A319.