בדרך כלל, פוסק שחש שיש בכוחו להכריע, על פי שיקולים אלה, מסוגל לנטות לקולא כאשר השיקולים הנ"ל נוטים לצד הקולא. לעומת זאת, פוסק שחש שאין בכוחו להכריע (במקרה ספציפי זה, או בכלל) - יעדיף בדרך כלל את הנטייה לחומרא.
שיקולים נוספים שעומדים ברקע הדיון הם: האם הנושא הנדון הוא איסור מן התורה, שבו ראוי להחמיר יותר, לעומת איסור דרבנן, שבו לפעמים ניתן להקל. מהי המשמעות המעשית של הפסיקה? האם הצורך המעשי להקל הוא צורך גדול ("שעת הדחק"), או שמדובר בזמנים רגילים שאין מקום להקל, ולעיתים יש צורך מיוחד דווקא להחמיר (גם אם בזמנים רגילים מקלים).
דוגמאות מחז"ל ומן הפוסקים.
רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין.
בעל ערוך השולחן, שהיה ידוע בכוח ההיתר שלו, מבטל את הכלל תרתי לריעותא בדיני סירכות הריאה ואומר: "עיקרי כללים אלו לא יצאו מתחילה מפי גדולי האחרונים, ורק הבודקים החמירו ועשו זה לכלל גמור – וחכמי ישראל שבאותו הדור, לא מיחו בידם, מפני שלא היה הפסד בממונם של ישראל" (שכן באותם זמנים רוב הקצבים היו גויים, ויהודים קנו אצלם בשר רק מבהמה שיצאה כשרה).
הרב חיים הירשנזון.
תפיסתו של הרב חיים הירשנזון הייתה שהכלל "כוח דהיתרא עדיף" צריך להנחות את דרכו של פוסק ההלכה, שמחויב לחפש את ההיתר, ולא את החומרה והאיסור.
הרב קוק.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק מתייחס בספרו "אורח משפט" לאלו המחמירים חומרות יתירות, ומצטט אף את דברי רבי חיים ויטאל, אותו הוא מכנה "קדוש השם".
הרב משה פיינשטיין.
הרב משה פיינשטיין נחשב למקל בהרבה תחומים. התיר הפריה מלאכותית של אישה מזרע של גבר לא יהודי, דבר שאחרים ראו בו ניאוף לכל דבר והתקיפוהו על כך. התיר לצרף מחלל שבת למניין, כאשר הוא מביא ראיה מהמרגלים. בניגוד לאיסור המקובל על חלב נוכרי, התיר חלב נוכרי בארצות הברית בשל הפיקוח הקפדני של הממשלה על חלב. התיר לאדם לשחות בבריכה מעורבת לצורך בריאות, כאשר לא הייתה במקום כל אפשרות אחרת ועוד התרים רבים נוספים. בנו הרב דוד פיינשטיין בביקור בארץ ישראל ציטט אמירה משמו, "כמו שיש להזהר מ'קולות' כך יש להזהר מ'חומרות' יתירות."
הרב עובדיה יוסף.
גם הרב עובדיה, במהלך טקס הסמכת אברכים התייחס לפוסקים האוסרים כל דבר, ותלה זאת בכך שאינם לומדים מספיק.
"זה חשוב שיהיה רב שיפסוק על פי ההלכה ולא רק על כל דבר אסור ואסור. רק למי שלומד תורה כראוי יהיה כוח להתיר כשההלכה אכן מתירה, זהו כוחא דהיתרא עדיף. תמשיכו ללמוד! תמשיכו לעיין. לא רק שולחן ערוך, לעיין גם בראשונים ובאחרונים. הכל תלוי בשקידה ובהתמדה!"
אינסטרומנטלי
החיים היפים על הסיפון
החיים היפים על הסיפון (באנגלית: The Suite Life on Deck) היא סדרת ספין אוף לסדרה החיים היפים של זאק וקודי. הסדרה עוקבת אחר זאק, קודי, מר מוסבי ולונדון, כאשר הם מגיעים לאוניית נוסעים מפוארת, "ה-S.S טיפטון". האונייה, בבעלותו של מר טיפטון (אבא של לונדון ובעליו של המלון בסדרה המקורית), שטה מסביב לעולם וכוללת בתוכה תיכון הנקרא - ״תיכון שבעת הימים״ אליו הולכים תיירים ותלמידים. ב-25 במרץ 2011 יצא לסדרה סרט שנקרא "החיים היפים: הסרט". אם מחשיבים את שתי הסדרות כסדרה אחת מתקבלת הסדרה הארוכה בסדרות דיסני, עם למעלה מ-150 פרקים. ישנם פרקים מיוחדים בהם נעשה קרוסאובר, בהם הופיעו כוכבים מסדרות שונות בדיסני כמו למשל כוכבי הסדרה "המכשפים מווברלי פלייס" ו״האנה מונטנה״.
דמויות.
דמויות משניות.
וודי פינק (מת'יו טימונס): בן זוגה של אדיסון, שותפו לחדר של קודי וחבר טוב שלו ושל זאק. הוא מרכיב משקפיים, בעל תספורת אפרו והוא די שמן. הוא מאוד מבולגן ומאוד לא היגייני. אין לו מזל עם בנות, אך הוא נוהג להתחנף ללונדון, דבר המשמח אותה מאוד. הוא הפיק את תוכנית האינטרנט של לונדון "הידד לי" (באנגלית: Yay me). בעונה השלישית הוא ואדיסון הופכים לזוג. אף כי הוא משתתף ברוב הפרקים לעולם לא נחשב כדמות ראשית.
מקומות עגינה.
אנגליה - לונדון, תאילנד, הודו, צרפת - פריז, איטליה - רומא, ניו יורק - בוסטון, ליכטנשטיין - יפן, החלל החיצון, קנזס, הוואי, ניו יורק יוון - אתונה, נורווגיה, בלגיה, פלורידה, ניו אורלינס, מרוקו, ווברלי פלייס, קטלקורן, אי התוכים (מקום מומצא על ידי הסדרה).
בשדות פלנדריה
בשדות פלנדריה (באנגלית: In Flanders Fields) הוא שיר מלחמה אשר נכתב במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי הרופא הצבאי ג'ון מק'קרי. "בשדות פלנדריה" הפך לשיר הנודע ביותר שנכתב בזמן המלחמה.
רקע.
לוטננט קולונל ג'ון מק'קרי היה רופא צבאי קנדי בן 41 אשר שירת בחיל המשלוח הקנדי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-2 במאי 1915 היה עד למותו של חברו, לוטננט אלקסיס הלמר, אשר נהרג במהלך קרב איפר השני. ביום המחרת, 3 במאי, כתב מקריי את השיר. השיר פורסם לראשונה ב-8 בדצמבר בכתב עת לונדוני.
בהמשך המלחמה, ב-28 בינואר 1918, נפטר מק'קרי בעקבות דלקת ריאות.
מעמד.
השיר זוכה למעמד קאנוני בקנדה, בשל השתתפות חיילי קנדה במלחמת העולם הראשונה בחזית זו, והוא אחד הסמלים הלאומיים המרכזיים בתרבות הקנדית. הוא נקרא בעצרות ימי הזיכרון, ובבתי הספר הוא נלמד על-פה. הבית השלישי מושמט לעיתים, בעיקר בגרסאות הנלמדות בבתי הספר, עקב הרוח המלחמתית הנושבת ממנו. קטע מהשיר מודפס על גבי שטר בן עשרה דולרים קנדיים. השיר נפוץ גם בבריטניה, כחלק מטקסי יום הזיכרון.
פרשת הדיסקונטאים
פרשת הדיסקונטאים היא פרשה פלילית של הרצת מניות שנחשפה על ידי מחלקת החקירות של הרשות לניירות ערך במחצית הראשונה של 1994, במסגרתה הורשעו אנשי עסקים ונושאי משרה בבנק דיסקונט ובחברה המרכזית לניירות ערך.
אנשי החבורה הואשמו בהרצת ניירות ערך, בעיקר איגרות חוב ממשלתיות. אנשי העסקים אריה אדלר וטדי שגיא היו רוכשים איגרות חוב במכרזים של בנק ישראל, ונושאי התפקידים בדיסקונט השתמשו בחשבונות ניירות הערך שנוהלו על ידי אילנות דיסקונט ובנק דיסקונט כדי להזרים ביקושים פיקטיביים לגבי איגרות החוב, במטרה להעלות את שווי השוק שלהן באופן מלאכותי. לאחר עליית השערים, מכרו אנשי העסקים את איגרות החוב ברווח וחילקו אותו בין המעורבים.
משפטם של הדיסקונטאים היה קצר, ופסק הדין ניתן על ידי השופט המחוזי אמנון סטרשנוב ב-1 בנובמבר 1996.
שנה מאוחר יותר נדחה ערעורם של ה'דיסקונטאים' לבית המשפט העליון, אם כי זה הקטין את גובה הקנסות. כל המעורבים בפרשה סיימו לרצות את עונשי המאסר שלהם. ראובן קובנט, ראש מחלקת חקירות ברשות לניירות ערך באותה עת, קיבל את אות אביר איכות השלטון מהתנועה למען איכות השלטון בישראל בשנת 1994 על פועלו בקשר לפרשה.
אנריקו דאנדולו
אנריקו דאנדולו (באיטלקית: Enrico Dandolo; 1107 לערך - 21 ביוני 1205) היה הדוכס ה-41 של ונציה. דאנדולו כיהן כדוג'ה משנת 1195 ועד פטירתו.
דאנדולו ידוע בשל תפקידו והשפעתו במסע הצלב הרביעי נגד האימפריה הביזנטית ואשר הוביל לביזת קונסטנטינופוליס, בירת האימפריה, וזאת על אף עיוורונו וגילו המופלג (דאנדולו היה בן 90 במהלך מסע הצלב).
קורות חיים.
אנריקו נולד בוונציה לוויטאלה דאנדולו (Vitale Dandolo), משפטן וחבר החצר של הדוג'ה, ויועץ קרוב של הדוג'ה ויטאלה מיקלה השני. דודו, אשר נקרא אף הוא אנריקו דאנדולו, כיהן כפטריארך גראדו.
הן האב והן הדוד חיו חיים ארוכים, ואנריקו חי בצילם עד הגיעו לגיל 60.
לא ידוע בוודאות מתי התעוור דאנדולו וכיצד. על פי מסורות שנשמרו בכתבים (אשר אין ודאות כי הן נכונות, ומרבית ההיסטוריונים העכשיוויים לא מקבלים אותן), דאנדולו התעוור בעת שהותו בשגרירות ונציה בקונסטנטינופוליס בשנת 1171. לא ברור כיצד התעוור - כאשר לפי סברה אחת עוור על ידי הביזנטים. ישנה סברה אחרת לפי התעוור כתוצאה ממכה שקיבל בראשו בין השנים 1174–1176.
לא ברור אם העוורון היה מלא או חלקי. ג'פרי דה וילהאדואין אשר הכיר את דאנדולו כתב 30 שנה לאחר מכן, כי אף שלא ראו על פניו את עוורונו, דאנדולו לא יכול היה לראות יד המונחת סנטימטרים מעיניו, וזאת בעקבות מכה שקיבל בראשו.
קריירה מוקדמת.
בתחילת דרכו שירת אנריקו דאנדולו את הרפובליקה של ונציה בשליחויות שונות, וכיהן כשגריר ונציה בפרארה ובקונסטנטינופוליס. הקריירה הפוליטית של דאנדולו החלה בשנת 1171. במרץ באותה שנה הלאים השלטון הביזנטי את רכוש אלפי הוונציאנים שהתגוררו ברחבי האימפריה הביזנטית וזמן קצר לאחר מכן נאסרו כולם. בעקבות לחץ ציבורי הורה הדוג'ה של ונציה על מסע נקמה, אולם הכוחות הוונציאנים התוקפים ניגפו במגפה שפרצה בשנת 1172.
דאנדולו היה אחד ממפקדי הכוח שיצא לתקוף את הביזנטים (כוח שבראשו עמד הדוג'ה ויטאלה מיקלה השני). בשובם לוונציה נהרג מיקלה על ידי ההמון הזועם. דאנדולו ניצל בלא פגע, וזמן קצר לאחר מכן מונה לשגריר ונציה בקונסטנטינופוליס, עת שוונציה ניסתה להגיע להסכם שלום עם ביזנטיון. המשא ומתן המחודש הסתיים לאחר 12 שנים, והסכם שלום נחתם בשנת 1186, אולם במהלך שנות כהונתו בקונסטנטינופוליס רכש דאנדולו שנאה עזה כלפי הביזנטינים.
לאחר תום כהונתו כשגריר בביזנטיון, כיהן דאנדולו כשגריר ונציה בחצרו של ויליאם השני, מלך סיציליה ובשנת 1183 שב לקונסטנטינופוליס על מנת לדון עם השלטונות הביזנטינית בהשבת הרכוש הוונציאני ושיקום הרובע הוונציאני בעיר.
כהונתו כדוג'ה.
ב-1 בינואר 1193 נבחר דאנדולו לדוג'ה של ונציה, על אף גילו המתקדם ועוורונו. למרות גילו (85 בעת מינויו), חדות חשיבתו וכוחו הפיזי הפכו את דאנדולו לאחד הדוג'ים החשובים בהיסטוריה של ונציה.