(סוזן סילסבי בויל - "בגידת פלשתינה: סיפורו של ג'ורג' אנטוניוס" בולדן, ווסטוויו, הוצאה לאור קולורדו, 2001)
(מכתבים נבחרים של א.מ. פרוסטר" כרך א', בעריכת מרי לייגו, ופ.נ. פרבנק, הוצאת הספרים בלקנפ, קיימבריג'ף מסצ'וסטס, 1983)
(אלי כדורי - במבוך האנגלי-ערבי:ההתכתבויות מקמהון-חוסיין ופירושיהם" ההוצאה לאור פרנק קאס, לונדון, פורטלנד, 2000
אליוט א גרין - "הקריירות התמוהות של שני סנגורי הלאומנות הערבית", קרוסרודס, מס 33, ירושלים, 1992
(גילברט קלייטון - "יומן ערבי"- בעריכת רוברט קולינס, הוצאת הספרים של אוניברסיטת ברקלי, קליפורניה, 1969)
(אלברט חוראני "התעוררות הערבים אחרי ארבעים שנה" בספר "לידת המזרח התיכון המודרני" - הוצאת הספרים של אוניברסיטת ברקלי, 1981)
(ברנרד ואסרסטיין - "הבריטים בארץ ישראל: השלטון המנדטורי והסכסוך הערבי - יהודי", 1917 - 1929, מהדורה שנייה, הוצאת ספרים בלקוול, 1991)
Greenwood Press,Westport,CT 1981
The Struggle for Arab Independence: Western Diplomacy "
" and the Rise and Fall of Faisal's Kingdom in Syria ,
אוויטה (מחזמר)
אוויטה (באנגלית: Evita) הוא מחזמר מאת אנדרו לויד ובר (לחן) וטים רייס (מילים), המתאר את תולדות חייה, הצלחתה ומותה של הפוליטיקאית הארגנטינאית אווה פרון, רעייתו השנייה של נשיא ארגנטינה חואן פרון. הסיפור עוקב אחר ראשית חייה של אוויטה, עלייתה לשלטון, עבודת הצדקה שלה, ומותה.
המחזמר החל כאלבום קונספט בסגנון אופרת רוק, שפורסם בשנת 1976, הכולל את השיר המפורסם והבולט ביותר במחזמר - "אל נא תבכי ארגנטינה" (במקור: "Don't Cry for Me Argentina"). הצלחתו הובילה להפקה בוסט אנד בלונדון בשנת 1978 - הפקה שזכתה בפרס אוליבייה על המחזמר החדש הטוב ביותר. שנה מאוחר יותר עלתה הפקה בברודוויי שבניו יורק, שהייתה למחזמר הבריטי הראשון הזוכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
בהמשך, המחזמר יצא לסיבוב הופעות וכן עלה גם בהפקות מקומיות רבות ברחבי העולם, לרבות הפקה בגרסה בשפה העברית בישראל, בכיכובם של ריקי גל, ויקי תבור, אלי גורנשטיין, עירית ענבי וששי קשת. בשנת 1996 יצא סרט הקולנוע "אוויטה" המבוסס על עלילת המחזמר ושיריו, בבימויו של אלן פארקר. את התסריט כתב פארקר יחד עם אוליבר סטון, ובתפקידים הראשיים כיכבו מדונה, אנטוניו בנדרס וג'ונתן פרייס.
המחזמר עלה בהפקות מחודשות בלונדון בשנת 2006, ובניו יורק בשנת 2012. בשנים 2013–2014 יצא סיבוב הופעות נוסף ברחבי הממלכה המאוחדת, שהסתיים ב-55 הופעות בלונדון, בספטמבר ובאוקטובר 2014.
בשנת 2015 עלה מחדש המחזמר בישראל, בתיאטרון הבימה, בכיכובם של שירי מימון (בחלק קטן מהזמן שיחקה לסירוגין מאיה בוסקילה בתפקיד זה), רן דנקר (וצחי הלוי שהחליף אותו בהצגות האחרונות), אקי אבני ורפי וינשטוק. המחזמר הועלה כ-200 פעמים, וירד במרץ 2017.
היסטוריה.
בשנת 1972, היזם רוברט סטיגווד הציע לאנדרו לויד ובר וטים רייס לפתח גרסה מוזיקלית חדשה אודות פיטר פן, אבל הם נטשו את הפרויקט.
בעודו מאחר לארוחת ערב, לילה אחד במהלך שנת 1973, שמע רייס ברדיו סופה של תוכנית אודות אווה פרון שסיקרנה אותו. כאספן בולים בילדותו, הוא היה מוקסם מתמונתה על הבולים הארגנטינאים, אבל לא היה מודע למשמעותה בהיסטוריה של ארגנטינה. במהלך המחקר שלו הוא פגש בבמאי הקולנוע הארגנטיני קרלוס פסיני הנסן, שהפיק את הסרט "Queen of Hearts" אשר שודר בטלוויזיה הבריטית ב-24 באוקטובר 1972. רייס צפה בסרט "עשרים פעמים לפחות", ואמר כי "עוד לפני שראיתי את סרטו הנפלא של פסיני - כבר הייתי מכור". ככל שרייס המשיך וחקר אודותיה של אווה פרון, לרבות נסיעה עד לבואנוס איירס כדי לחקור אודות חייה באמצעות מסמכים רבים ואנשי קשר שפסיני סיפק לו, כך הוא הוקסם ממנה יותר ויותר; הוא אפילו קרא לבתו הראשונה על שמה.
רייס הציע את הרעיון של מחזמר המבוסס על הנושא זה לאנדרו לויד ובר, אבל אף על פי שהרעיון של הלחנת מוזיקה הכוללת טנגו, פסדובלה, ומקצבים לטיניים דומים סקרן אותו, ובר בסופו של דבר דחה את הרעיון. הוא החליט במקום זאת לשתף פעולה עם אלן אייקבורן על "Jeeves", מחזמר מסורתי בסגנונם של רוג'רס והארט, המבוסס על דמותו של פ. ג. וודהאוס, אשר זכה לביקורות שליליות מצד המבקרים ונחל כישלון מסחרי. לאחר "Jeeves", ובר חזר לרייס, והם החלו בפיתוח המחזמר שרייס הציע.
מחברי הספר משנת 1996 "Evita: The Real Life of Eva Perón" טוענים כי המחזמר מבוסס על ספרה הביוגרפי של מרי מיין "The Woman with the Whip", שהיה מאוד ביקורתי כלפי אווה פרון. אף על פי שרייס שיבח את הביוגרפיה של מיין, ספר זה מעולם לא הוזכר באופן רשמי כמקור השראה למחזמר. רייס יצר דמות, צ'ה, שנועדה לשמש כקריין וכמקהלה יוונית. אף על פי שגילה כי צ'ה גווארה היה ארגנטינאי, זו לא היה כוונתו המקורית שהדמות תהיה מבוססת עליו, אולם מאוחר יותר, כאשר הרולד פרינס הפך למעורב בפרויקט, הוא עמד על כך שהשחקנים המגלמים את דמותו של צ'ה ישתמשו בגווארה כאל מודל לחיקוי. בעיבוד הקולנועי משנת 1996, הדמות שבה להיות אנונימית יותר. כך גם היה בהפקת לונדון המחודשת של המחזמר משנת 2006.
ובר, יחד עם והמנצח אנתוני בולס, הציגו את המחזמר ב-"Sydmonton Festival", טרם ביצוע ההקלטה עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
הקלטה.
כפי שעשו בעבר עם "ישו כוכב עליון", צוות כותבי השירים החליט להקליט את אוויטה כאלבום מוזיקלי, ובחרו בשחקנית-זמרת ג'ולי קובינגטון לבצע את התפקיד ראשי, לאחר שצפו בה בפרק של הסדרה "Rock Follies" ונזכרו בהופעתה כחלק מצוות השחקנים הלונדוני המקורי של המחזמר "Godspell". ההקלטה של האלבום, שהופץ על ידי "MCA Records" ששיווקו בעבר את "ישו כוכב עליון", החלה באפריל 1976 והופקה על ידי ובר ורייס. ההקלטה נוהלה על ידי דייוויד המילטון סמית, שעל עבודתו הודה לו מאוחר יותר רייס, והתייחס אליו כאל, למעשה, מפיק שלישי. הוא גם סיפק את השורה "Statesmanship is more than entertaining peasants" ("מדינאות היא יותר מלשעשע את האיכרים", שהופיעה באלבום כתגובה לאחד מנאומיה של אווה פרון.
האלבום הכפול הופץ בשנת 1976, בו נשמעו קולותיהם של פול ג'ונס כחואן פרון, קולם וילקינסון כצ'ה, ברברה דיקסון כפילגשו של פרון, וטוני כריסטי כאגוסטין מגאלדי. היוצרים פנו בתחילה לסטיב מריוט וג'ון פוגרטי, אך הם לא היו מעוניינים. מוריי ראש, שזכה להצלחה עצומה עם "ישו כוכב עליון", הקליט מספר הדגמות, אבל מאוחר יותר רייס הודה בכך שהוא "לא באמת הצליח לשחזר את הקסם שנוצר כאשר גילם את דמותו של יהודה איש קריות". קולם וילקינסון, שבאותה התקופה גילם את דמותו של יהודה בהפקה הלונדונית של "ישו כוכב עליון" הסכים להגיע לאודישן: "זה לקח רק כמה שורות בשביל לדעת שהוא היה האיש שלנו". עוד לקחו חלק באלבום: מייק ד'אבו, שהחליף את פול ג'ונס כסולן של ההרכב המוזיקלי מנפרד מן, ומייק סמית, לשעבר סולן ההרכב המוזיקלי דייב קלארק פייב.
פסיני כתב הדיאלוג בספרדית של הסצנה הראשונה, "קולנוע בבואנוס איירס, 26 ביולי 1952". בהקלטה זו, הוא שיחק את תפקידו של השחקן בפסקול של סרט הקולנוע שעוצר בחריקה, על מנת לאפשר לכרוז להודיע הודעה רשמית על מותו של אווה. כאשר האלבום הוצג לעיתונאים, פסיני ארגן מצגת תמונות עם עמיתו אנטון פורסט. תרומתו לפיתוח של הפרויקט הוכרה, כשובר ורייס הודו לו ראשון, בנאום התודה שלאחר מכן.
בבריטניה, אוסטרליה, דרום אפריקה, דרום אמריקה, וחלקים שונים של אירופה, המכירות של אלבום הקונספט עקפו את אלו של "ישו כוכב עליון"; בארצות הברית, לעומת זאת, המכירות אף פעם לא השיגו את אותה הרמה של ההצלחה. ההקלטה של "Don't Cry for Me Argentina" בביצועה של קובינגטון (שיר ששמו המקורי היה: "It's Only Your Lover Returning"), הושק כסינגל באוקטובר 1976. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי וזכה להצלחה דומה ברחבי עולם. גם ""Another Suitcase in Another Hall", שיר בביצועה של דיקסון, הפך ללהיט. בארצות הברית ובבריטניה, בהתאמה, קארן קרפנטר, אוליביה ניוטון-ג'ון, ופטולה קלארק פרסמו גרסאות כיסוי משלהן של "Don't Cry for Me Argentina".
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה.
סצנת הפתיחה מתרחשת באולם בית קולנוע בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-26 ביולי 1952, שבה קהל צופה בסרט ("A Cinema in Buenos Aires, 26 July 1952""). מהסרט בוקע קול של דיאלוג בשפה הספרדית. הצפייה בסרט נקטעת, כאשר כרוז עולה על הבמה עם הודעה (תחילתה בספרדית, אבל המשכה באנגלית) כי "אווה פרון הלכה לעולמה, בשעה 20:25 הערב". הקהל שבור הלב שר ""Requiem for Evita" (בשפה הלטינית, על פי הרקוויאם הקתולי). בציניות, צ'ה, דמות המספר של המחזה, מנתח את הצער ההיסטרי שאחז בארגנטינה כאשר אוויטה מתה ("Oh What a Circus").