אפל מכר אתרוגים מארץ ישראל ופעל למען אליעזר בן-יהודה בתקופת מאסרו. השתתף בוועד היובל של הסופר קלמן שולמן, ומכתביו הרבים (700) הועילו באיסוף סכום נכבד מיהדות התפוצות, וכן סייע לרב יצחק יעקב ריינס בייסוד תנועת המזרחי.
בשנת 1902 ייסד, בשותפות, בית דפוס ובו הפיץ במהלך עשור ספרות תעמולה ציונית, עיתונות להסתדרות הציונית "העולם" ו"דאס אידישע פאלק" ('העם היהודי'), והוציא על חשבונו את ספרי הרב יצחק ניסבוים. פועלו העמיד אותו בסכנה אל מול השלטונות הרוסיים, אשר דחפו לסגירת בית הדפוס.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר בעיר חארקוב, שם המשיך בפועלו בדפוס. בשנת 1919 חזר לווילנה, וכעבור שנתיים, בשנת 1921, עלה לארץ ישראל לבקשתו של יצחק לייב גולדברג ונתמנה לעוזרו ומנהל חוותו בהרטוב, לאחר מאורעות תרפ"ט וחורבן הרטוב עבר לתל אביב והיה ליועצו של גולדברג.
בארץ פרסם פרקי זיכרונות בעיתונים "הארץ" ו"העולם", על ראשית חיבת ציון והרכיב את ארכיונו. לאחר פטירתו נאספו זיכרונותיו וראו אור כספר בשם "בתוך ראשית התחיה", וארכיונו נתרם לספרייה הלאומית.
אפל נפטר בחורף תרצ"ה (נובמבר 1934) בתל אביב, בגיל 77. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בלוויית קהל רב.
הותיר אחריו ארבעה ילדים, שכולם עלו ארצה: שלום אפל (1897–1953), ד"ר רחל אפל (1898–1968; רופאה), יצחק אפל (1888–1961; עובד דפוס "דבר") ושרה אפל (1889–1975).
גדריף
אל-גדריף
קדריף
אל-קדאריף
אל-גדאריף
קדאריף
גדאריף
צבי אלעזר הלוי טלר
צ. א. טלר
צ&quot;א טלר
יהודה לייב אפל
אבנים שחקו המים
קרל לודוויק פרייהר פון אונד צו גוטנברג
קרל לודוויג פרייהר פון אונד צו גוטנברג
יד לחללי חיל הים
יד לחללי חיל הים היא אנדרטה בעיר אשדוד, המנציחה את זכרם של חללי החיל. כיום מונצחים על גביה שמותיהם של 421 חללים.
האנדרטה שוכנת בשטח הגן הציבורי "גן אלישבע" בצפון-מערב העיר, בקרבת הנמל. היא הוקמה בראשית שנות השבעים לזכר חללי המשחתת אילת, שטובעה על ידי מצרים בשנת 1967. בשנת 1973 הוחלט לעשותה לאנדרטה לכל חללי החיל.
האנדרטה היא רחבה מרוצפת באורך של 18 מטרים וברוחב של 10 מטרים, המוקפת במעקה בטון נמוך. היא מעוצבת בדמותה של אונייה: בצידה הימני ניצב מבנה בטון דמוי גשר פיקוד, ובו עמוד דמוי אנטנת מכ"ם; בצידה השמאלי של הרחבה ניצבים תורני דגלים ונטועה גינה – כמו נמל שלחופו עגנה כביכול האונייה.
אל הקיר האחורי של מתחם האנדרטה הוצמדו לוחות שיש שחורים שעל גביהם נחרתו שמות החללים. מעל הלוחות נקבע שלט ועליו הפסוק . על גבי מבנה גשר הפיקוד הוצב שלט הנושא את המלים "כשעצובים הולכים לים, לכן הים מלוח" (מתוך השיר "לבכות לך" מאת אביב גפן).
האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל כרמלי פלדמן. ב-2007 התווספו לה אבני הנצחה שעיצב ראובן ג'יאמבשו.
פוליטיקה של דרום סודאן
הפוליטיקה של דרום סודאן מתייחסת למערכת הממשל בדרום סודאן, מדינה במזרח אפריקה, העם, הארגונים והאירועים הכרוכים בכך.
היסטוריה.
דרום סודאן הפכה לאזור אוטונומי בסודאן משנת 2005, לאחר חתימת הסכם שלום מקיף בין ממשלת סודאן לצבא השחרור העממי הסודאני, ועד שנת 2011 בה הכריזה דרום סודאן על עצמאותה והתנתקותה מסודאן.
לאחר מספר עשורים של מלחמת אזרחים, שהייתה אחת הארוכות והקטלניות במאה ה-20 (מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה והשנייה), שנערכה בעיקר בשל מחלוקות בין הממשלה המוסלמית של סודאן לראשי המורדים הנוצרים בדרום, שדרשו יותר זכויות אוטונומיות על חבל דרום סודאן, נחתם ב-9 בינואר 2005 הסכם שלום הידוע כ-Naivasha Agreement שהביא לזכויות דרשו המורדים.
ב-9 בינואר 2005, הוקמה ממשלת דרום סודאן בראשות הנשיא ג'ון גראנג, שהיה מפקד המורדים בצבא השחרור העממי הסודאני עד לאותה עת. A constitution was adopted in December 2005.
ביולי 2005, נהרג ג'ון גראנג בהתרסקות מסוק באוגנדה וסגנו, סאלווה קיר מאיארדיט, מונה לממלא מקומו.
ב-12 באפריל 2013 ערך לראשונה שליט סודאן, עומאר אל באשיר, את ביקורו הרשמי הראשון בג'ובה, בירת דרום סודאן.
משאל עם לעצמאות.
משאל העם על עצמאות אזור דרום סודאן התקיים בין 9 ל-15 בינואר 2011, ונשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ימי קרטר, היה נוכח בין מספר מכובדים זרים שהוזמנו לשמש כמשקיפים.
כאמור, המשאל החל ב-9 בינואר 2011, וב-12 בינואר, לאחר שלושה ימים, הודיע נציג צבא השחרור העממי הסודאני שעל פי הערכות, יש צורך ב-60% מהקולות (כ-2.3 מיליון קולות) כדי שההצבעה תקבל תוקף ועצמאות חבל דרום סודאן תושג. מאוחר יותר באותו היום פורסמה הודעה רשמית בנושא שמאשרת את מספר האחוזים הדרוש לקבלת ההצבעה. ג'ימי קרטר הודיע ב-13 בינואר 2011 שמשאל העם מתנהל על פי סטנדרטים בינלאומיים ומאפשר חופש בחירה למצביעים. האו"ם דווח שהתוצאות המקדימות של המשאל יפורסמו ב-2 בפברואר 2011 והתוצאות הסופיות יינתנו עד שבועיים לאחר מכן.
שלטון.
בתקופת קבלת העצמאות, אושרה חוקה חדשה וזמנית. החוקה קובעת משטר נשיאותי, שבה הנשיא הוא ראש המדינה, ראש הממשלה ומפקד הכוחות המזוינים. לפי החוקה, הפרלמנט מורכב משני בתים: בית תחתון שנבחר ישירות על ידי העם, ובית עליון של נציגי המחוזות. בבית התחתון חברים כ-170 חברים. 160 מתוכם חברים במפלגתו של הנשיא סאלווה קיר מאיארדיט, שישה עצמאיים ועוד כארבעה חברים ממפלגה קטנה.
קרל לודוויג בארון פון אונד צו גוטנברג
קטניס אוורדין
קטניס אוורדין (באנגלית: Katniss Everdeen) היא הדמות הראשית בטרילוגיית משחקי הרעב שנכתבה על ידי הסופרת סוזן קולינס. קטניס היא גיבורת הספרים, והסיפור כולו מסופר מנקודת מבטה. בסדרת הסרטים דמותה מגולמת על ידי ג'ניפר לורנס.
קטניס היא נערה בת 16 שחיה במדינת "פאנם" במחוז 12. היא חיה עם אחותה הקטנה פרימרוז (פְּרִים), ואמה. אביה נהרג בפיצוץ במכרות הפחם כאשר הייתה בת 11, ובעקבות דיכאון ששיתק את אמהּ, היא כלכלה וניהלה את משפחתה.
על הדמות.
קטניס חיה בשכונת עוני במחוז 12 הנקראת "התפר". היא מתוארת כמצטיינת בחץ וקשת, והיא צדה ביער האסור שמעבר מחוז 12 יחד עם חברה הטוב, גייל הות'ורן. היא נוהגת לעבור את הגדר באמצעות פרצה שנמצאת בה. היא סוחרת בשוק השחור שנקרא "הכירה" וכך מכלכלת את משפחתה. היא גם בקשר עם כל מיני סוחרים, כגון סיי 'שומן'.
קטניס מאוד אוהבת את אחותה הקטנה, פרימרוז, המכונה פרים. קטניס הייתה במחלוקת קשה עם אמהּ, לאחר מות אביה בזמן פיצוץ במכרה הפחם- שם עבד- אמהּ לא תפקדה בכלל וקטניס הייתה צריכה לנהל בעצמה את הבית כשהיא יתומה מאב, בת 11 בלבד. קטניס לא סלחה לאמהּ זמן רב על חוסר התפקוד הזה אך לבסוף הן ישרו את ההדורים, אך קטניס מעולם לא סלחה לה.
בספר קטניס מתוארת כנערה בעלת עור בצבע זית, עיניים אפורות, ושיער שחור חלק. קטניס אוהבת לקלוע את שיערה לצמה.
קטניס מעולם לא רצתה ילדים בגלל העולם שבו היא חיה, בגלל "משחקי הרעב" והפחד התמידי שילדיה ישלחו למשחקים. היא חברתה של מאדג', ביתו של ראש העיר, והיא גם זאת שנתנה לה את סיכת העורבני חקיין. על פי הספר, תאריך לידתה של קטניס הוא ה-8 במאי. בנוסף יש מלחמה קשה על ליבה של קטניס לבין שותפה למשחקים לבין ידידה הטוב ביותר.
משחקי הרעב.
כשהגיע האסיף, התקופה בה בוחרים את המיועדים למשחקי הרעב, קטניס חתמה על עשרים אסימונים (קצבה של דגן ושמן תמורת הכנסת שמך פעמים רבות יותר להגרלת המיועדים), ודאגה שפרים לא תחתום על אף אסימון. למרות זאת, פרים נבחרת, אך קטניס מתנדבת להחליף את מקומה. בעקבות כך, במקום להריע, האנשים הרימו את ידם בתנועת המחווה של מחוז 12- הנפת 3 האצבעות המרכזיות. המיועד הנוסף מהמחוז שלה שנשלח ביחד איתה הוא פיטה מלארק, בן האופים שהציל בעבר את חייה, בכך שזרק לה לחם והציל אותה ואת משפחתה מרעב. לפני שקטניס ופיטה נשלחים, היא מקבלת ממאדג', בתו של ראש העיר וחברה טובה שלה, את סיכת העורבני-החקיין. לאחר מכן גם מתגלה שהיא הייתה שייכת לחברתה של אמהּ של מאדג', שמתה לפני שנים במשחקי הרעב. לאחר מכן, אחרי עוד כמה פגישות קצרות, היא נשלחת אל הקפיטול, עיר הבירה של פאנם, שם עיצבו אותה מחדש, ואימנו אותה למשחקי הרעב. באימונים, לראשונה בהיסטורית משחקי הרעב, היא מקבלת את הציון 11 מתוך 12 שנחשב כגבוה מאוד. היא התיידדה מאוד עם הסטייליסט שלה, סינָה, ששונה מאוד מהסטייליסטים של הקפיטול ומבין אותה תמיד.
במהלך הראיונות שהתרחשו לפני הכניסה לזירה, פיטה התוודה על אהבתו לקטניס, ועל כן פיטה וקטניס כונו "הנאהבים חסרי המזל".
לפני תחילת המשחקים, פיטה וקטניס התיידדו והפכו לידידים טובים, למרות שקטניס לא הייתה בטוחה מה היא מרגישה כלפיו, ובהמשך קטניס שיתפה פעולה עם אהבתו, על אף שלא אהבה אותו באמת.
בתחילת המשחקים, קטניס לקחה מקרן השפע תרמיל בצבע כתום זרחני, בניגוד להנחיותיו של היימיטץ', המדריך שלהם. קטניס ברחה ממרחץ הדמים, ישנה על עץ, ולאחר זמן מה, שבו כמעט התייבשה- מצאה גם מים.