מ-2010 מטפל CBT ומאמן אישי.
פנחס גינוסר
פנחס גִינוֹסָר (גוֹלְדְפַרְבּ) (13 באפריל 1924, תל אביב - מרץ 2008, ירושלים) היה מלוחמי מחתרות האצ"ל והלח"י, פעיל במפלגה הקומוניסטית הישראלית כחלק מהפלג שתמך בציונות ב-1965, חוקר במדרשת בן-גוריון ועורך ספרים בנושא תולדות הציונות.
תקופת נעוריו.
גינוסר נולד בתל אביב בשם פנחס גולדפרב לצבי ורחל, ילידי הארץ. המשפחה הייתה אמידה, אביו היה רואה חשבון וכיהן בין היתר כרואה החשבון הראשי של חברת החשמל. אמו הייתה עקרת בית.
האווירה הפוליטית בבית הושפעה מאוד מהתנועה הרוויזיוניסטית, שאביו היה מנהיג מקומי בה. רקע זה הביאו להצטרף לארגון האצ"ל בהיותו בן 14. למרות תמיכת אביו ברעיונות הלאומיים שייצג הארגון, הוא התנגד לפעילות המחתרתית של בנו, ובשל כך אף סילק אותו מהבית לתקופה.
פעילותו בלח"י.
עם הפילוג באצ"ל בשנת 1940 הצטרף לקבוצת הפורשים בראשותו של אברהם שטרן. כינויו המחתרתי היה "אמנוֹן".
ב-1943 היה אחראי על הגיוס לארגון, בעיקר בקרב בני נוער. ב-1944 אחראי על סניפי השרון והשומרון, וב-1945 התמנה לאחראי על אזור חיפה והצפון.
גינוסר השתתף בפעולות רבות של הארגון, בהן מעשי שוד למימון פעילות המחתרת, ניסיון ההתנקשות בג'פרי מורטון וההתקפה על מחנה הצבא הבריטי בחולון, בה נפצע.
היה מבין חברי הארגון שהוגלו לאפריקה על ידי הבריטים. ב-12 ביולי 1948 שב לארץ ישראל.
לאחר הקמת המדינה ושובו לישראל הועמד גינוסר בראש תנועת הנוער של מפלגת הלוחמים, ערך את הירחון "חזית הנוער" והיה מזכיר המערכת של עיתון "המעש".
גינוסר חויב על ידי שלטונות המדינה הצעירה בשירות צבאי, וב-1950 גויס לצה"ל. שירת בחטיבת גבעתי וסיים קורס קצינים במחזור ז'. במחזור ח' של הקורס שימש כמדריך.
פעילותו הפוליטית.
עם הקמת המדינה היה ממארגני מסע הבחירות של מפלגת הלוחמים לאספה המכוננת. לאחר התפרקותה, הצטרף למפ"ם ונתמנה למזכיר החטיבה הצעירה של מפ"ם בתל אביב. עם הקרע במפלגה הצטרף לד"ר משה סנה והיה לחבר הוועד המרכזי של מפלגת השמאל הסוציאליסטי. הצטרף עם אותה מפלגה למק"י. לאחר הפילוג במק"י ב-1965 הצטרף לפלג שהתנתק מברית המועצות ונותר לתמוך בציונות, ונעשה חבר הוועד המרכזי והלשכה הפוליטית. ב-1967–1972 שימש כעורך הדף לספרות של ביטאון מק"י "קול העם".
מחקר.
גינוסר למד ספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1980 קיבל בה תואר שני; עבודת הגמר שלו הייתה בנושא "תחנות באופני ההתייחסות לארץ ישראל ובתיאור הראליה שלה בשירה העברית".
בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטה זו, על דיסרטציה שכותרתה: "הספרות העברית ותנועת הפועלים הארץ-ישראלית בימי העלייה השלישית (תרע"ח-תרפ"ג)".
כיהן כחוקר במכון למורשת בן-גוריון בקריית שדה בוקר וכמרצה במחלקה ללשון ולספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
משפחתו.
פנחס נישא ליהודית לבית הלוי, אותה גייס קודם לכן לשורות הלח"י.
בשנת 1949 נולד בנם הבכור דרור וב-1956 בתם אורלי. המשפחה התגוררה בתחילה ברמת-גן.
לאחר שעזבו ילדיהם את הבית, קבעו יהודית ופנחס את ביתם במדרשת בן-גוריון שבנגב, שם התגוררו במשך כ-20 שנה.
Do You Want to Know a Secret
Do You Want to Know a Secret (האם את רוצה לשמוע סוד) הוא שיר רוק אנד רול של להקת הביטלס מהאלבום Please Please Me, שמושר על ידי ג'ורג' האריסון.
הלחנה.
השיר נכתב על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני בהשראה מהשיר "I'm Wishing" שהופיע בסרטו של דיסני, שלגיה ושבעת הגמדים, שאימו של ג'ון לנון, ג'וליה הייתה שרה לו כילד. שתי השורות הראשונות בשיר של דיסני ("?Want to know a secret? Promise not to tell"), מופיעות בשיר לאחר שתי השורות שמקרטני כתב ("You'll never know how much I really love you. You'll never know how much I really care.").
הקלטה.
בשנת 1980, לנון אמר שנתן להאריסון לשיר את השיר מכיוון ש"השיר היה רק שלושה צלילים, והאריסון לא היה זמר גדול", אך הוסיף: "מאז הוא השתפר הרבה". האריסון שר שני שירים באלבום Please Please Me: שיר זה ו-"Chains" - גרסת כיסוי לשירם של ג'רי גופין וקרול קינג.
הביטלס לא הקליטו שיר שנכתב אך ורק על ידי האריסון, עד "Don't Bother Me" באלבום "With The Beatles".
השיר הוקלט במשך 10 שעות יחד עם עוד 9 שירים אחרים מאותו אלבום.
יציאת הסינגל.
השיר יצא כשנה מאוחר יותר כסינגל בארצות הברית ב-23 במרץ 1964, והגיע למקומות גבוהים במצעדי הסינגלים, כולל הגעה למקום השני בבילבורד אחרי שיר אחר של הביטלס, Can't Buy Me Love, ולמקום הראשון למשך שבועיים במצעד אחר.
גרסה עברית.
אריק איינשטיין ביצע גרסה הומוריסטית לשיר בשם "מזל" (כמה זמן את מתלבשת..) על פי מילים של יורם טהרלב.
גירוש תל-אביב
תיארוך
תיארוך הוא פעולה, במגוון שיטות, לשם קביעת גילם של שרידים מהעבר – כגון סלעים, מינרלים, מאובנים, ממצאים ארכאולוגיים וביולוגיים; אירועים – כמו רעידת אדמה, שבר או מחדר; או תהליכים – הצפה (של ים), המסה, או התמרה.
הפועל גזור השם "תִּאֲרֵךְ" (במובן קבע תאריך) הוא חידושו של המילונאי ראובן אלקלעי (לפי הכתוב במילונו).
שיטות תיארוך.
תיארוך רדיומטרי.
תיארוך רדיומטרי כולל שיטות שונות המבוססות על ידיעת קצב הדעיכה הרדיואקטיבית של איזוטופים טבעיים, ושיעורו של קצב זה בעת המדידה. בין שיטות התיארוך הרדיומטרי:
ארגון הפרטיזנים המאוחד
ארגון הפרטיזנים המאוחד (ביידיש: פֿאַראײַניקטע פאַרטיזאַנער אָרגאַניזאַציע; בראשי תיבות: פֿ-פ-אָ, FPO) היה ארגון מחתרת יהודי אנטי-גרמני שפעל בגטו וילנה. הארגון איחד בתוכו יהודים קומוניסטים, בונדיסטים וציונים.
רקע: יהודי וילנה במלחמת העולם השנייה.
ביולי 1940 צורפה ליטא לברית המועצות. פעילות הארגונים וכלי התקשורת הליטאים – ובכללם היהודיים – נאסרה (פרט לפעילות ארגונים וביטאונים קומוניסטיים). על כן נאלצו תנועות הנוער הציוניות לרדת למחתרת.
ב-24 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את וילנה (במסגרת "מבצע ברברוסה"). לאחר כיבוש העיר בידי הגרמנים החלה חטיפת יהודים לעבודות כפייה, והוטלו הגבלות על יהודי העיר (נשיאת טלאי צהוב, עוצר לילה). בחודש יולי קובצו 5,000 גברים יהודים בידי יחידת האיינזצקומנדו 9 ונורו בפונאר, בעוד ליהודי וילנה לא נודע גורלם.
בראשית ספטמבר 1941 בוצעה האקציה הגדולה הראשונה, בעקבות אירוע שכונה "הפרובוקציה הגדולה": לאחר אירוע שבו כוונה אש לעבר קבוצת חיילים גרמנים, הופצה הודעה שלפיה "גרמני נורה בידי יהודי". האקציה בפונאר הוצגה כפעולת תגמול על היריות.
לאחר האקציה רוכזו יהודי וילנה בשני גטאות: לגטו 1 הועברו משפחות שאחד מראשיהן (האב או האם) החזיק באישור עבודה, ולגטו 2 – משפחות שבהן לא החזיק אף אחד מראשי המשפחה באישור עבודה. הגטו השני חוסל עד דצמבר 1941.
הקמת ארגון הפרטיזנים המאוחד.
תנועות הנוער המשיכו את פעילותן במחתרת גם תחת הכיבוש הנאצי. בראשית הכיבוש התמקדו התנועות בהצלת החברים מפני אקציות רבות ההשמדה שנערכו בווילנה. עד 1941 התקיימה מחלוקת בין הקבוצות בשאלה האם להמשיך לפעול בגטו וילנה, לעבור לביאליסטוק או לוורשה (שבהן חיו היהודים בשקט יחסי לעומת וילנה, ואחדים סברו שסיכויי המרד להצלחה גבוהים בהן יותר), או להילחם ביערות. בסופו של דבר הסכימו כל התנועות, פרט לקבוצת אנשי 'החלוץ הצעיר – דרור' בראשות מרדכי טננבוים, להמשיך לפעול במחתרת בגטו וילנה.
ב-31 בדצמבר 1941 הוקרא לראשונה הכרוז "אל נלך כצאן לטבח" מאת אבא קובנר, הקורא למאבק חמוש מול הגרמנים:
ב-21 בינואר 1942 הוקם "פ-פ-או". נציגי תנועות הנוער הציוניות – יצחק ויטנברג נציג הקומוניסטים, אבא קובנר מ'השומר הצעיר', ניסן רזניק מ'הנוער הציוני' ויוסף גלזמן מבית"ר – התכנסו בגטו, והוחלט על הקמת הארגון המאוחד.
ויטברג נבחר למפקד הארגון, מתוך תקווה שהקשרים של הקומוניסטים עם גורמים מחוץ לגטו יסייעו בהשגת נשק. גלזמן וקובנר נבחרו לסגניו. צעירי הבונד הצטרפו לארגון באביב 1942. אנשי 'החלוץ הצעיר – דרור' יחד עם רבים מאנשי בית"ר הקימו קבוצת מחתרת נפרדת: 'קבוצת המאבק של יחיאל', בראשות יחיאל שיינבוים.
פעילות הארגון.
תקופת השקט היחסי.
בשנת 1942 עסק פ-פ-או בעיקר בהשגת נשק ובניסיונות להעביר מידע על השמדת היהודים בליטא. חברי פ-פ-או אורגנו לפי מקומות מגוריהם בגטו ב"חמישיות" מחתרתיות; שלוש חמישיות היו מחלקה, ושש-שמונה מחלקות היו גדוד. במטה הארגון היו נציגים של כל המפלגות ותנועות הנוער שהתאחדו לפעילות המחתרתית. בתוך הגטו יוצרו רימונים ובקבוקי מולוטוב. רובים וכלי נשק נוספים נקנו מהאוכלוסייה המקומית. הארגון שלח שליחים לגטאות גרודנו, ורשה וביאלוסטוק כדי ליידע אותם על ההשמדה בווילנה.
בתקופה זו של פעילות הארגון לא התקיימו חיכוכים בינו לבין מנהלת הגטו. יושב ראש הגטו, יעקב גנס, ידע על קיומה ושמר על קשר איתה, ולא התנגד לה כל עוד לא נאבקה במנהלת הגטו או פגעה בפרודוקטיביות של הגטו.
הפעילות בשנת 1943 ואחריה.
תקופת "השקט היחסי" בין גנס לבין פ-פ-או הסתיימה באביב 1943. קבוצות אחדות של צעירים יצאו ליערות, ושליחי הפרטיזנים הגיעו לגטו. האס דה (שירות הביטחון הנאצי) הזהיר אז את גנס מהשלכות פעילות המחתרות בגטו. גנס, שראה בהמשך הפעילות סכנה לקיום הגטו, החל בפעילות נגד המחתרת היהודית. במאי 1943 דרשו הגרמנים להעביר 50 עובדים לעבודות כפייה בפוניבז'. גנס ביקש לשלוח פעילים מרכזיים מפ-פ-או במטרה להרחיקם מווילנה. הפעילים הסתתרו, והנהלת הגטו ויתרה על שליחתם. באביב 1943 גברו המגעים בין אנשי פ-פ-או לבין הפרטיזנים הסובייטיים ביערות האזור.