ג'ני היא נערה בת 16 החיה בפרוורים השקטים של לונדון, תלמידה מצטיינת בבית הספר לבנות השואפת להתקבל ללימודים באוניברסיטת אוקספורד. עולמה מתהפך כאשר היא מכירה את דייוויד גולדמן, גבר יהודי עשיר ונהנתן בשנות ה-30 שלו, שנון ומתוחכם, והיא מתאהבת בו. הוא מחזר אחריה עם ארוחות מפוארות, קונצרטים, מועדונים וטיול לפריז ואף מוצא חן בעיני אביה השמרן, אבל שם את עתידה באוניברסיטת אוקספורד בסכנה. ג'ני מחליטה לנטוש את תוכניותיה ללימודים גבוהים, ומחליטה להיענות להצעתו של דייוויד להינשא לו. לאחר שנטשה את עברה כילדה והתמסרה לדייוויד כאישה, לקראת סוף הסרט היא מגלה כי דייוויד נשוי ואב לילד וכי היא נפלה לתרמית של גבר שרלטן ורמאי, המפתה נערות צעירות באופן סדרתי. לאחר שהתפכחה היא מחליטה לשוב לספסל הלימודים ולהשלים את שנת הלימודים האחרונה ומתקבלת לאוקספורד.
תהליך ההפקה.
כתיבה.
ניק הורנבי כתב את תסריט הסרט בהתבסס על זכרונותיה של לין ברבר, עיתונאית בריטית הכותבת לעיתון סאנדיי טיימס ואשר כתבה בעבר בעיתונים דיילי טלגרף, האובזרבר, דיילי אקספרס והמגזינים וניטי פייר ופנטהאוז.
התסריט התבסס על מאמר אוטוביוגרפי שכתבה ברבר על רומן שהיה לה כנערה בתקופת לימודיה בבית ספר תיכון עם מכר בשם סיימון פרוולסקי (Prewalksi) אותו הכירה כסיימון גרין, והתפרסם במגזין הספרותי "Granta". המאמר המלא, בשם "An Education", פורסם כספר עצמאי רק בשנת 2009, לקראת סיום צילומי הסרט.
הורנבי אמר כי מה שמשך אותו בסיפורה של ברבר היה "העובדה שהיא נערה מהפרוורים שהייתה מבוהלת מכך שהיא תחמיץ כל דבר טוב שקורה בעיר. זה, עבורי, סיפור גדול בתרבות הפופולרית. זה פחות או יותר סיפורה של כל להקת רוק אנד רול. למרות שהתסריט נכתב על נערה בגיל ההתבגרות, הורנבי העיד כי הכתיבה על הדמות לא הייתה קשה מכתיבה על כל דמות אחרת: "אני חושב שכל עוד אתה כותב על מישהו שהוא לא בדיוק כמוך, האתגר הוא שווה. אני שמח שכולן סביבי היו נשים ולכן הן יכלו לפקוח עלי עין, אבל אני לא זוכר מעולם שנאמר לי 'לא כך נשים חושבות'".
צילום.
על אף שבית משפחתה של ג'ני אמור להיות בפרוורי שכונת טוויקנהאם שבמחוז מידלסקס, סצנות הפנים שבסרט צולמו בגאנרסבורי, אילינג שבמערב לונדון, במאטוק ליין שבמערב רובע אילינג, ובבית הספר היפני לבנות "Haberdashers' Aske's School for Girls", שבו צולמו כל הסצנות המתרחשות בבית הספר. אזור הצילומים הוסב למראה שתואם את תקופת שנות ה-60, כאשר האלמנט המודרני היחיד שנראה לעין הם הרמזורים שברחובות. למרות זאת, ישנן כמה טעויות בנושא זה כגון צלילים של צופרי מכונית כאשר באותה התקופה עדיין נעשה שימוש בפעמון, וכן סגנון לבושן ושיערן של הבנות בבית הספר אשר אינו תואם לחלוטין את הנהוג בתקופה. בנוסף, כיכר סנט ג'ון סמית' בה מתרחש הקונצרט לא נפתחה להופעות עד לשנת 1969, כמה שנים לאחר מועד התרחשות העלילה.
ביקורות ופרסים.
באתר ביקורות הסרטים "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון של 94% בהתבסס על 164 ביקורות. באתר Metacritic הוא קיבל ציון של 85 בהתבסס על 34 ביקורות. הסרט זכה בפרס בחירת הקהל ובפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס 2009.
קארי מאליגן זכתה בפרס הופעת הבכורה ההוליוודית לשחקנית בפסטיבל הסרטים של הוליווד. הסרט נבחר ל"סרט החודש" של מגזין הקולנוע הבריטי הוותיק "Sight &amp; Sound" שבהוצאת מכון הסרטים הבריטי (BFI).
ניקולוז ברתשווילי
ניקולוז בָּרַתַשווילי (בגאורגית: ნიკოლოზ ბარათაშვილი; 4 בדצמבר 1817 - 21 באוקטובר 1844), היה משורר גאורגי. אחד מראשוני המשוררים הגאורגים שאימץ את הנציונליזם המודרני עם הרומנטיזם האירופי והביא את הניחוח האירופי לספרות הגאורגית. למרות מותו המוקדם והמורשת הספרותית הקטנה של פחות מארבעים שירים ליריים, פואמה ארוכה ומספר מכתבים פרטיים, נחשב ברתשווילי למשורר הגאורגי הרומנטי הבולט ביותר.
חייו.
ברתשווילי הידוע בכינוי החיבה טאטוֹ (ტატო) נולד בטביליסי שבפלך טביליסי, בירת מלכות המשנה של הקווקז. אביו, הנסיך מליטון ברתשווילי (1795-1860) היה אציל מרושש שעבד במנהלה הרוסית. אימו, אפמיה אורבליאני (1801-1849), הייתה אחותו של המשורר הגאורגי הגנרל גריגול אורבליאני ונצר אחרון של המלך ארקלה השני.
ברתשווילי סיים את חק לימודיו בגימנסית האצילים בטביליסי בשנת 1835. אחד ממוריו היה סולמון דודאשווילי, פילוסוף ליברל ופטריוט גאורגי. האיכות הטרגית של שירתו הייתה תוצאה של חייו הטראומתיים האישיים כמו גם של המצב הפוליטי במולדתו באותם ימים. בהיותו תלמיד בית ספר, נאלץ לחזות בכישלון הקונספירציה האנטי-רוסית בשנת 1835 של אצילי גאורגיה, שאותה אהד. הוא נאלץ לראות את אובדן התקווה האחרונה לעצמאות, כמו רבים מהקושרים, ולהשלים עם האוטוריטה הרוסית. הקינה על העבר האבוד ועל נפילת שושלת הילדים קיבלה את ביטויה בשירתו הרומנטית. המחסור בכסף מנע ממנו מלהמשיך את לימודיו באוניברסיטאות הרוסיות. בנוסף לזה, הצליעה שלו, פגיעה פיזית מוקדמת, מנעה ממנו שירות צבאי כפי שרצה. בסופו של דבר החל ברתשווילי לעבוד בשרות הבירוקרטיה הרוסית ושרת כפקיד מן השורה בעיר גנג'ה מוכת המחלות שבאזרבייג'ן. אהבת חייו, הנסיכה אקתרינה צ'בצ'בדזה, דחתה אותו ונישאה לדוד דאדיאני, נסיך מגרליה.
ברתשווילי מת בגנג'ה ממלריה בעודו בגיל 27. איש לא התאבל על מותו והוא נותר לא ידוע במותו. ההכרה ביצירתו התעכבה זמן רב ורק דור המשוררים הבא גילה את שירתו מחדש. הוא התפרסם לאחר מותו, בין השנים 1861-1876, בהערצה. בשנת 1893, הועברה גופתו של ברתשווילי מגנג'ה ונקברה מחדש בטביליסי בחגיגה לאומית. בשנת 1938 הועברה גופתו לפנתאון מתאצמינדה בטביליסי.
יצירתו.
המפתח להבנת השקפת עולמו של ברתשווילי ניתן למצוא בפואמה ההיסטורית בֶּדי כָּרתליסָה (ბედი ქართლისა, "הגורל של כארתלי" או "הגורל של גאורגיה", 1839). קינה רהוטה ומלאת השראה על ביש המזל של גאורגיה באותם ימים.
ישיבת נובוגרודק
זיגפריד ליהמן
האוניברסיטה של טוקיו
ויגן את'לטיק
ויגן אתלטיק
קים קטרל
קים ויקטוריה קטרל (באנגלית: Kim Victoria Cattrall; הוגים כ- /kəˈtræl/, חורזים עם shall; נולדה ב-21 באוגוסט 1956) היא שחקנית אנגלייה. קטרל ידועה בשל גילום דמותה של סמנתה ג'ונס בסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" של רשת HBO, עבורו הייתה מועמדת לחמישה פרסי אמי וזכתה בפרס גלובוס הזהב, מתוך 4 מועמדויות. עוד ידועה בשל תפקידיה בסרטים משנות ה-80 "תרגיל לשוטרים מתחילים", "צרות גדולות בצ'יינה טאון" ו"אהבה בחלון הראווה".
ביוגרפיה.
קטרל נולדה במוסלי היל, ליברפול, אנגליה. אמה גלאדיס שיין (שם משפחתה לפני הנישואים היה בו) הייתה מזכירה, ואביה, מהנדס בנייה ולה שתי אחיות ואח. כשהייתה בת שלושה חודשים, היגרה משפחתה לעיר הקנדית קורטני, (קולומביה הבריטית). בהיותה בת 11, שבה לאנגליה כשסבתה חלתה, ונבחנה כמה פעמים לאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, לפני ששבה לקנדה בגיל 16 כדי לסיים את שנת הלימודים האחרונה בבית הספר התיכון.
קטרל הייתה נשואה שלוש פעמים. נישואים ראשונים בין השנים 1977–1979 ללארי דייוויס. נישואיה שניים בין השנים 1982–1989 לאנדרה ג'יי ליסון שאיתו התגוררה בפרנקפורט ובעת היחסים עמו למדה לדבר גרמנית שוטפת; אולם הודתה ששכחה הרבה במהלך השנים.
בשנים 1998–2004 נישאה למעצב הקול מארק לוינסון. השניים כתבו יחד את הספר "Satisfaction: The Art of the Female Orgasm". יוחסו לקטרל רומנים עם ראש ממשלת קנדה לשעבר פייר אליוט טרודו, השחקן דניאל בנזלי, המוזיקאי ג'רלד קסאלי מקבוצת הגל החדש במוזיקה, האינטלקטואל הציבורי הצרפתי ברנאר-אנרי לוי, והשחקן אלכסנדר סידיג. לצידו שיחקה בסרט "Whose Life is it Anyway?" כיום מתגוררת באיסט המפטון, ניו יורק.
קטרל אזרחית קנדית ונעשתה אזרחית אמריקאית ב-2008.
באוגוסט 2009 לקחה קטרל חלק בתוכנית הטלוויזיה "Who Do You Think You Are?" של ה-BBC שם גילתה כמה עובדות לא נעימות על סבה ג'ורג' בו. בו נטש את משפחתו ונעלם ב-1938 ובכלל זה את אמה בת ה-8 של קטרל ושתי אחיותיה הצעירות, התברר שבזמן שהיה נשוי לסבתה נישא בשנית מבלי להתגרש, לאיזבלה אוליבר בשנה שלאחר מכן בטדהו (Tudhoe), ומקשר זה נולדו לו ארבעה ילדים נוספים. ב-1961 היגר לאוסטרליה שם ניהל סניף דואר, פרש ב-1972 ונפטר ב-1974. אמה של קטרל ודודותיה לא ידעו דבר על חייו של אביהן אחרי שהוא עזב עד שהן שמעו מה שגילו תחקירני התוכנית "Who Do You Think You Are?".
קריירה.
קריירה בתיאטרון.
פרט לעבודתה בקולנוע, הופיעה קטרל על הבמה כשחקנית תיאטרון במחזות "מראה מעל הגשר" של ארתור מילר, "שלוש אחיות" של אנטון צ'כוב, ו"דבש פרא".
עבודתה בסרטים המשיכה בזמן ששיחקה ב"סקס והעיר הגדולה" כשהופיעה בסרט הראשון בכיכובה של בריטני ספירס "קרוסרודס". "סקס והעיר הגדולה" הגיעה לסיומה כסדרה שבועית בפברואר 2004 כשצפו בה 10.6 מיליון צופים.
ב-24 בפברואר 2010 גילמה קים קטרל את הגיבורה הנשית הראשית, אמנדה, בהצגה שזכתה לתשבחות בתיאטרון וודוויל ב-West End בלונדון לצידו של מת'יו מקפדיין, שצעיר ממנה כמעט בעשרים שנה, במחזהו של נואל קאוורד "Private Lives". שיחקה בהצגה זו עד 3 במאי 2010.
קריירה קולנועית.