בשנת 1945, פולין שבה לעצמאותה לאחר המלחמה. ב-12 בדצמבר 1963 קניה קיבלה את עצמאותה מבריטניה וב-13 בדצמבר 1963 הכירה פולין וכוננה יחסים דיפלומטיים עם קניה. בשנת 1964 פתחה פולין שגרירות בניירובי.
בתחילה, היחסים בין שתי המדינות נוהלו בעיקר בפורומים רב-צדדיים כגון באו"ם. זמן קצר לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, כמה מאות אזרחים קנייתים נסעו לפולין ללמוד באוניברסיטאות בפולין על מלגות ממשלתיות. ביוני 2014 חתמו שתי המדינות על מזכר הבנות להגדלת הסחר. מאז 2016, קניה היא אחד מסדרי העדיפויות העיקריים של פולין בסיוע לסיוע לפיתוח.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רמי דרג מקניה לפולין
ביקורים רמי דרג מפולין בקניה
תחבורה.
קיימות טיסות עונתיות ישירות בין מומבסה לוורשה עם לוט פוליש איירליינס.
יחסי סחר.
באוקטובר 2014 חתמו הקהילייה המזרח-אפריקנית (הכוללת את קניה) והאיחוד האירופי (שכלל את פולין) על הסכם סחר חופשי. הסכם הסחר החופשי טרם נכנס לתוקפו. בשנת 2018 הסתכם הסחר בין קניה לפולין ב-93 מיליון דולר. הייצוא של קניה לפולין כולל: תה, אננס משומר, פרחי חתך, קפה, דגים ושקיות סיסל. ייצוא פולין לקניה כולל: טקסטיל, מכונות, אלקטרוניקה ורכבים. בשנת 2017 פתחה פולין משרד סחר בניירובי.
רוז'ין
רוז'ין (נקראה בעבר שרביב) הוא יישוב עירוני במחוז ז'יטומיר, באוקראינה. עד 2020 שימשה כבירת הרובע המנהלי של רובע רוז'ין . מספר התושבים בעיר הולך ופוחת, נכון ל-2021, האוכלוסייה מונה כ-4,325 איש.
היסטוריה יהודית וחסידית.
בתקופה המודרנית הפכה רוז'ין לאחד המרכזים החשובים ביותר של היהדות החסידית, היא התפרסמה ביותר בשל הקמת "חצר המלוכה" של המנהיג החסידי הרב ישראל פרידמן (1796–1850) (נינו של המגיד ממזריטש, ממשיך דרכו של הבעל שם טוב, מייסד החסידות) הרב פרידמן, הידוע בכינויו "הרוז'ינר", (תרגום "הרוז'ינאי") או "מלך ישראל מרוז'ין", הקים את רוז'ין כמקום עלייה לרגל לאחרים המחפשים הבנה רוחנית עמוקה יותר. הוא היה מפורסם באורח חייו המפואר - שדגל בענווה היה כבוד לתפארת התורה. רוז'ין הפך לאחד ממרכזי היהדות החסידית החשובים בעולם. בשנת 1838, בעקבות האשמות על כך ששלח לרצוח מוסרים, הוציא הצאר צו-מעצר לרבי. הוא נעצר ונכלא למשך 28 חודשים. בשושן פורים הוא שוחרר, מבלי שהואשם או הועמד לדין. מששמע כי הצאר הורה על מעצרו מחדש, ברח הרבי מהעיר ולא שב אליה עוד.
בשנת 1863 מנתה אוכלוסיית העיירה 2,663 תושבים, רובם יהודים. קיים תיעוד כי בשנת 1880 יקב הושכר ליהודי בשם יענקל שפירו ובניהולו של שיע קלצ'ני. בשנת 1896 חוזה השכירות עבר לבנו של יענקל - אברהם, שגם החכיר בית חרושת המופעל על ידי קיטור. מפעל הסוכר, הסמוך, היה בבעלותו של משה איזאביץ' גורוביץ (Moshe Isayevich Gorovitz) ונוהל על ידי, יוסף פרנצוביץ ליסל ( Yosef Franzovich Lissel). בעיר נבנתה מבשלת בירה, ובית חולים עם 72 מיטות, ששימש ברובו לקהילה היהודית. בשנת 1897, מתוך אוכלוסייה כוללת של 5,016 איש, מנתה הקהילה היהודית 3,599 נפשות.
בשנת 1905 נשמעו ברוז'ין הרעש הראשון של מה שיהפוך למהפכה הבולשביקית. צעירים עובדים יהודים ברוז'ין, המזוהים עם ה"בונד ", בראשות ס 'אוסטרובסקי הפיצו פרסומים סוציאליסטים וקראו לשביתה. באוקטובר אותה שנה נעצרו כמה שובתים (ש. אוסטרובסקי, י. מוגילבסקי, ל. פבלוצקי, ס. טרוסביץ 'ו. אורינובה-רבינוביץ') ונידונו לעונשי מאסר במלאך המלאך גוברניה בסיביר . עם כמה התלבטויות, הוריהם סידרו כי יתנו להם לצאת לחו"ל לשלוש שנים; מול עונש מאסר חדש אם הם צריכים לחזור לפני תום התקופה. עם זאת, כאשר הצאר טען בפראות כי 90% מהמהפכנים הם יהודים, פוגרומים סחפו את האימפריה הרוסית - בעיקר באוקראינה ובסרביה ( מולדובה ). פוגרומים, ובראשם קוזקים - שנקבעו מיד לאחר חג הפסחא האורתודוקסי - נקרעו לתוך הקהילות היהודיות והרגו ובזזו יהודים בערים ובכפרים מפוזרים. בשנת Ruzhyn, הקוזאקים נכנסו ב"חדר, לזרוק את התלמידים החוצה לרחוב.
בשנים 1917–1919 ניהל שמואל שרירא גימנסיה עברית בעיר.
מלחמת העולם השנייה והשואה.
ב-17 ביולי 1941 פלש צבא גרמניה הנאצית אל העיר. נציבות הרייך אוקראינה השאירה את הקולחוז והסיטה את כלל התוצרת המקומית לכוחות הכיבוש.
הגרמנים והאוקראינים המקומיים רצחו את יהודי העיר ביער הסמוך לעיר. ב-10 בספטמבר 1941 נאצים ירו בשדה התעופה הישן ב־750 יהודים. ביער נמצאים 3 קברי אחים המתוארכים ל-9 באוקטובר 1941, 5 בינואר 1942 סומנו באמצעות גדרות ואנדרטאות בפאתי העיר, מיקומו של הקבר השלישי אינו ידוע.
הגרמנים ארגנו שוטרים מקומיים, שכונו "פוליזי" לביצוע רצח היהודים. קבוצה רוצחים שכונתה ה"אום" הונהגה על ידי קוסטו סטפן מיכלאביץ'. את הקבוצה הגדולה ביותר של פהרוצחים הוביל רודנקו.
העיר שוחררה בידי הצבא האדום במהלך מתקפת ז'יטומיר-ברדיצ'ב, שהחלה ב-24 בדצמבר 1943. במהלך שחרור העיר נהרגו בקרבות 504 חיילים בני לאומים שונים.
מעט מהרוצחים נתלו בידי הסובייטים לאחר המלחמה. ואילו רודנקו נעצר רק בשנות השבעים ומת בכלא, בהמתנה למשפטו.
שורש 32
שורש 32, או טוּ בּוּ (בסינית: 土部, פיניין: Tǔ bù) הוא השורש השלושים-ושניים של הכתב הסיני. פירושו "אדמה", והוא אחד מתוך 31 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משלושה קווים.
במילון קאנגשי יש 580 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
בפילוסופיית חמשת היסודות (או "חמשת השלבים") הסינית, "טוּ" (土) מייצג את יסוד הארץ.
פ.ס. קרוייה
פדה סוורין קרויה (בדנית: Peder Severin Krøyer; 23 ביולי 1851 – 21 בנובמבר 1909), ידוע בשם פ.ס. קרויה, היה צייר דני.
ביוגרפיה.
התבגרות והכשרה.
קרויה נולד ב-23 ביולי 1851 בסטוונגר שבנורווגיה לאלן ססילי ג'סדאל. הוא גדל דודותו אחות של אביו, ברטה ססילי (ילידת 1817) וגיסו, הזואולוג הדני הנריק ניקולאי קרויה. קרויה עבר לקופנהגן להתגורר עם הוריו האומנים זמן קצר לאחר שאימו לא יכלה לטפל בו. לאחר שהחל את לימודיו באמנות בגיל תשע בהדרכה פרטית, הוא נרשם למכון הטכני של קופנהגן בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1870, בגיל 19, התחיל קרויה את לימודיו באקדמיה המלכותית הדנית לאמנות, שם למד אצל פרדריק ורמיין. בשנת 1873 הוענקה לו מדליית הזהב ומלגה.
קריירה מוקדמת.
הופעת הבכורה הרשמית שלו כצייר הייתה בשנת 1871 בשרלוטנבורג עם דיוקן של חבר, הצייר פרנס שוורץ. הוא הציג באופן קבוע בשרלוטנבורג לאורך חייו.
בשנת 1874 קנה היינריך הירשפרונג את ציורו הראשון מקרויה, ונתן לו את חסותו. אוסף האמנות של הירשפרונג מהווה בסיס למוזיאון הירשפרונג בקופנהגן.
מסעות.
בין השנים 1877–1881, קרויה טייל רבות באירופה, פגש אמנים, למד אמנות ופיתח את כישוריו והשקפתו. הוא שהה בפריז ולמד אצל לאון בונה, וללא ספק היה תחת השפעתם של אימפרסיוניסטים בני זמננו – קלוד מונה, אלפרד סיסלי, אדגר דגה, פייר-אוגוס ואדואר מאנה.
הוא המשיך לטייל לאורך חייו, כל הזמן שאב השראה מאמנים ותרבויות זרות. הירשפרונג סיפק תמיכה כספית במהלך המסעות המוקדמים, וקרויה המשיך להציג בתערוכה בדנמרק לאורך כל התקופה הזו.
קרויה בסקיין.
בשנת 1882 חזר לדנמרק. הוא בילה את יוני – אוקטובר בין ציירי סקיין, אז כפר דייגים נידח בקצה הצפוני של דנמרק, וצייר נושאים מהחיים המקומיים, כמו גם תיאורים של הקהילה האמנותית שם. הוא המשיך להיות קשור לקהילת האמנות והספרות המתפתחת בסקגן.
קרויה חילק את זמנו בין בתים שכורים בסקגן במהלך הקיץ, דירת חורף בקופנהגן שבה עבד על דיוקנאותיו הגדולים והנסיעות מחוץ למדינה.
קרויה ומארי.
בטיול לפריז בשנת 1888 הוא פגש את מארי מרתה מתילדה טריפקה, אותה הכיר בקופנהגן. הם התאהבו והתחתנו ב-23 ביולי 1889 בבית הוריה בגרמניה. מארי קרוייה, שהייתה גם היא ציירת, נקשרה לקהילת סקיין, ולאחר נישואיהם היא הופיעה לעיתים קרובות בציוריו של קרויה. לזוג נולדה בת בשם ויבקה, ילידת ינואר 1895. הם התגרשו בשנת 1905 לאחר פרידה ממושכת.
ראייתו של קרויה התדרדרה בהדרגה בעשר השנים האחרונות לחייו עד שנעשה עיוור לגמרי. הוא צייר כמעט עד הסוף, למרות מצב בריאותו. למעשה, הוא צייר כמה מיצירות המופת האחרונות שלו כשהוא עיוור למחצה.
קרויה נפטר בשנת 1909 בסקגן בגיל 58 לאחר שנים של נסיגה בבריאותו. הוא גם נכנס ויצא מבתי החולים וסבל מהתקפי מחלת נפש.
יצירה.
היצירה הידועה והאהובה ביותר של קרויה היא "ערב קיץ בחוף הדרומי של סקגן" עם אנה אנקה ומארי קרוייה, 1893. הוא צייר סצנות רבות של חיי הבילוי בחוף (מתרחצים, עגלות) ודייגים מקומיים.
כיכר מאירהוף
כיכר מאירהוף היא כיכר עירונית בשכונת קריית אליעזר בחיפה. הכיכר הוקמה בשנות ה-60 של המאה ה-20 על שם יוסף מאירהוף. הכיכר נחשבת לכיכר העירונית הגדולה בחיפה והצפון, ואחת הגדולות בישראל כולה. אדריכל הכיכר הוא אל מנספלד שתכנן גם מגדל מאירהוף שנמצא בכיכר.
הכיכר נמצאת בכניסה לשכונה, ממול לשכונה אחרת בשם קריית אליהו וממול למרכז הרפואי לין. עד שנהרס אצטדיון קריית אליעזר בשנת 2014, היה ניתן להגיע אל האצטדיון בחמש דקות מהכיכר ואנשים רבים היו עוברים בה לפני משחקים, אך גם כיום הכיכר פופולרית וכמעט תמיד שוקקת חיים.
בלב הכיכר נמצא פסל בשם "החמישה" שאותו יצר הפסל בוקי שוורץ, ובבסיסו כתוב "כיכר יוסף מאירהוף" על שמו של איש העסקים היהודי אמריקאי יוסף מאירהוף.
בכיכר ישנן גינות וספסלים רבים ועצי דקל.