עם השבעתו, הגיש הנשיא החדש ג'יימס גרפילד מחדש את מועמדותו של מתיוס. המועמדות הוגשה ב-14 במרץ 1881, עשרה ימים בלבד לאחר השבעתו של גרפילד. אף על פי שהיה זה מינוי חדש של נשיא חדש, התהיות הקודמות בנוגע להתאמתו של מתיוס לתפקיד עדיין עמדו על הפרק, ונמתחה ביקורת נוקבת על גרפילד על ההצגה המחודשת של המועמדות. על אף ההתנגדות, ועל אף המלצת ועדת המשפט של הסנאט לדחות את המינוי, ב-12 במאי הצביעה מליאת הסנאט ברוב של 24 תומכים מול 23 מתנגדים בעד אישור מינויו של מתיוס. הייתה זו ההצבעה בהפרש הצר ביותר עבור מועמד לבית המשפט העליון בכל ההיסטוריה של הסנאט. מועמדותו של אף אחד משופטי בית המשפט העליון לא אושרה על חודו של קול.
מתיוס הושבע לתפקידו ב-17 במאי 1881 והוא כיהן על כס השיפוט עד למותו. הוא נחשב לאחד השופטים הפרוגרסיביים ביותר באותה תקופה.
פסק הדין ייק וו נגד הופקינס.
ב-1880 סברו נבחרי עיריית סן פרנסיסקו שהם מצאו דרך מחוכמת להתמודד עם אוכלוסיית הסינים בעיר. הם העבירו תקנה שלא ניתן יהיה להפעיל מכבסה במבנה עץ שלא אושר על ידי מועצת הפיקוח. באותה עת, כ-95% מתוך 320 המכבסות בעיר הופעלו בתוך מבני עץ. כשני שלישים מהמכבסות היו בבעלות של סינים. אף על פי שרוב המכבסות שפעלו במבני עץ בעיר קיבלו את ההיתר הנדרש, אף אחד מההיתרים לא ניתן למכבסה בבעלות סינית, בעוד שלמכבסות שלא היו בבעלות סינית ההיתר ניתן ללא שום בעיה. ייק וו (באנגלית: Yick Wo, בסינית: 益和, בתעתיק אמריקאי Lee Yick), שחי בקליפורניה, הפעיל מכבסה באותו מבנה עץ במשך שנים והחזיק ברישיון תקף להפעלת המכבסה שלו שניתן על ידי מועצת שירותי כיבוי האש, המשיך להפעיל את המכבסה, הורשע ונקנס בעשרה דולרים על הפרת הצו החדש. הוא הגיש בקשה לצו הביאס קורפוס לאחר שנעצר על סירוב לשלם את הקנס.
בפסק הדין "ייק וו נגד הופקינס" , קבע בית המשפט העליון, בחוות דעת שהתקבלה פה אחד ונכתבה על ידי מתיוס, שיישומו של החוק היה מפלה ושלפיכך לא היה צורך אפילו לשקול אם הצו עצמו היה בכלל חוקי. אף על פי שבעלי המכבסות הסיניים לא היו ברוב המקרים אזרחים אמריקאים, פסק בית המשפט שהם עדין היו זכאים להגנה שוויונית על פי התיקון ה-14 לחוקה. מתיוס גם ציין שבית המשפט פסק קודם לכן שהיה זה מקובל לעצור את פקידי הרשות כאשר הם ביזו את תפקידם. הוא גינה את החוק כניסיון גס להדיר את הסינים מהפעלת מכבסות בסן פרנסיסקו ובית המשפט פסל את החוק, הורה על ביטול כל ההאשמות כנגד שאר בעלי המכבסות הסיניים שנעצרו.
חיים אישיים.
ב-1843 נשא מתיוס לאישה את מרין אן "מיני" בלאק. לזוג נולדו עשרה ילדים, מתוכם נפטרו ארבעה במהלך התפרצות מחלת השנית ב-1859. לאחר המגפה נותרו בחיים בן ובת, שנפטרה ב-1868 בגיל 16. ארבעת ילדיהם הצעירים של בני הזוג נולדו לאחר המגפה.
מרי אן נפטרה בגיל 63 ב-1885. ב-1886 נישא מתיוס בשנית למרי ק. ת'קר, אלמנתו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית תומאס קלארק ת'קר.
בתו של מתיוס, ג'יין מתיוס, נישאה לעמיתו של אביה בבית המשפט העליון, השופט הוראס גריי. בתו השנייה, אווה לי מתיוס, הייתה למורה ונזירה, שייסדה את קהילת ההישתנות, שהייתה מעורבת בפעילות צדקה באוהיו, הוואי וסין. בנו, פול קלמנט, היה בישוף של הדיוקסיה האפיסקופלית של ניו ג'רזי בשנים 1915–1937. בנו, נכדו של מתיוס, תומאס סטנלי מתיוס, היה עורך המגזין טיים בשנים 1949–1953.
סטנלי מתיוס נפטר בוושינגטון די. סי. ב-22 במרץ 1889 ונטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי.
חוות מרקנהוף
חוות מרקנהוף (בגרמנית: Markenhof) היא חווה בשטחי הרשות המקומית קירכצרטן בקרבת העיר פרייבורג בבאדן-וירטמברג שבגרמניה, שבה פעלה חוות הכשרה ציונית בין השנים 1919–1925.
רקע.
האזכור התיעודי הראשון לחווה, שהפכה לימים למרקנהוף, הוא משנת 1397. ממנו עולה כי החווה הייתה בבעלות מנזר סנט מרגן.
בשנת 1462 מכר המנזר את החווה לעיר פרייבורג. במהלך הדורות הבאים עברה הבעלות עליה כמה שינויים עד שבשנת 1648 נרכשה החווה על-ידי מתיאס מארק (Mathias Markh) והחלה להיקרא על שמו. צאצאים של משפחת מארק החזיקו בחווה במשך הדורות הבאים עד שחרבה בשרפה שאחזה בה בשנת 1760. בהמשך בנה אותה מחדש אחד הצאצאים, סיימון מארק, אשר היה הבעלים האחרון שנשא את השם "מארק". בתו, מריה, שירשה את החווה, נישאה לאדם בשם מישל גרמלסברכר, וצאצאי המשפחה אמנם המשיכו להחזיק בחוות מרקנהוף ולעבדה, אך לא נקראו יותר בשם "מארק".
החווה הציונית ופעילותה.
בשנת 1919 רכש את החווה תעשיין יהודי מפרייבורג בשם קונרד גולדמן והפך אותה להכשרה ציונית. ההכשרה פעלה בחווה כ-6 שנים, עד 1925.
בחוות מרקנהוף התנסו הצעירים היהודים במגוון היבטים של חקלאות, תוך שימת דגש על ההיבטים הרלוונטיים לארץ ישראל. בראש וראשונה הם עברו מחזור שלם של גידול תבואה: חריש, זריעה, קציר, טיפול בתבואה, טחינתה לקמח וכמובן - אפיית לחם. תוך כדי כך למדו להפעיל את הכלים החקלאיים הנחוצים ליישום המחזור החקלאי. על שאר ההתנסויות בחווה ניתן ללמוד מתוך זיכרונותיו של שם זיו:
בוגרי החווה הציונית בארץ ישראל.
על פי הרשומות באתר החווה בגרמנית הוציאה החווה הציונית כ-300 בוגרים, אולם ראובן פרנקשטיין, שחוקר את תולדות החווה וכתב עליה ספר, גורס שמדובר במספר קטן יותר: 150 עד 200 בוגרים לכל היותר.
בשנת 1921 עלתה לראשונה קבוצת בוגרים קטנה לארץ ישראל (אז פלסטינה). הייתה זו קבוצה בת שבעה אנשים, שהיו חלק מקבוצה מגובשת בחווה. בהמשך הצטרפו אליה שאר החברים ממרקנהוף וכמה חברים נוספים. הקבוצה החליפה כמה פעמים את מקום מושבה בארץ, אך בסוף התיישבה בעמק הירדן וייסדה את קיבוץ בית זרע. השם "קבוצת מרקנהוף" ניתן לה על-ידי ארתור רופין, שיצר איתה קשר עוד בגרמניה. שם זה נשאר איתה והפך למושג היסטורי, אך למעשה היו עוד "קבוצות מרקנהוף" שעלו לארץ והקימו או הצטרפו לקיבוצים וישובים שונים. קבוצת מרקנהוף הייתה, למשל, גם בבית אלפא. ההבדל הוא, שכל הקבוצות התפרקו וחבריהן התפזרו בארץ, ורק הקבוצה בבית זרע נשארה מגובשת, משמעותית ומובילה בקיבוץ.
מתקפת הסייבר על קולוניאל פייפליין
ב-7 במאי 2021 התרחשה מתקפת סייבר נגד חברת הנפט האמריקאית , המספקת נפט ומזוט בעיקר ל. יממה לפני כן נגנבו נתונים בנפח 100 ג"ב משרתי החברה. המתקפה בוצעה באמצעות תוכנת כופר ששיתקה את ציוד המחשוב המנהל את צינור הנפט המרכזי של החברה. כתוצאה מכך, החברה עצרה את כל פעולותיה למשך מספר ימים, עד להתאוששות מהמתקפה.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן הכריז על מצב חירום ב-9 במאי. מתקפה זו היא מתקפת הסייבר הגדולה ביותר על תשתיות נפט בארצות הברית אי-פעם. לדברי ה-FBI ומקורות נוספים, קבוצת "DarkSide" היא האחראית לתקיפה.
רקע.
חברת הנפט האמריקאית , שבסיסה יושב ביוסטון שבטקסס, מספקת בנזין, סולר ודלק סילוני באזור שמטקסס ועד ניו יורק. כ-45% מסך כל הדלקים הנצרכים בחוף המזרחי מגיעים דרך צינור הנפט של החברה.
מתקפת הסייבר התרחשה על רקע חששות גוברים מתקיפת מערכות תשתית, לאחר מספר תקיפות בולטות שהתרחשו לפני כן, בהן מתקפת הסייבר על הממשלה הפדרלית של ארצות הברית שהתרחשה בדצמבר 2020 ופגעה בגופי ממשל רבים, בהם מחלקת האוצר של ארצות הברית, מחלקת האנרגיה והמחלקה לביטחון המולדת.
השפעה.
לאחר דיווח של נציגי החברה כי הרשת הארגונית נפגעה מהתקפת תוכנת כופר, החברה סגרה את צינור הנפט כאמצעי זהירות, מפאת החשש לתקיפות נוספות שעלולות לפגוע בתפקוד הצינור.
התוקפים הצליחו לגנוב נתונים משרתי החברה בנפח של כ-100 ג"ב ואיימו לפרסם אותם באינטרנט אם הכופר לא ישולם.
המתקפה גרמה למחסור בדלק מטוסים בנמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה ובנמל תעופה בשארלוט (קרוליינה הצפונית). כתוצאה מכך חברת התעופה אמריקן איירליינס נאלצה לשנות זמני ומסלולי טיסות.
כמו כן נרשם מחסור בדלק בתחנות הדלק באלבמה, פלורידה, ג'ורג'יה, קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית. מחירי הדלק עלו במדינות אלה, והחלה של דלק. ב-9 במאי הכריז נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן על מצב חירום, המאפשר הובלת דלק ללא מגבלות כדי להתגבר על המחסור.
תגובות.
לטענת הנשיא, ג'ו ביידן, ישנן עדויות לכך שקבוצת ההאקרים הרוסית "DarkSide" ביצעה את התקיפה, ולפיכך "יש לממשלת רוסיה אחריות מסוימת לטפל בתקרית".
שיתוף פעולה של ה-FBI, הסוכנות לביטחון לאומי וחברות פרטיות לאבטחת מידע עצרו את מתקפת הסייבר, בין השאר בעזרת כיבוי שרתים חשובים.
ב-12 במאי חודשה באופן חלקי פעילות צינור הנפט.
אסון בהר מירון (2021)
קירוב זומפרלד
קירוב זומפרלד היא טכניקת קירוב שהומצאה על ידי ארנולד זומרפלד ונועדה לסט של אינטגרלים הנפוצים בפיזיקה של חומר מעובה ומכניקה סטטיסטית. מבחינה פיזיקלית, האינטגרלים מייצגים ממוצעים סטטיסטיים תוך שימוש בהתפלגות פרמי-דיראק.
כאשר הטמפרטורה ההופכית formula_1 גבוהה ביחס ל formula_2, ניתן לקרב את האינטגרל במונחי formula_3:
formula_4
כאשר formula_5 מייצג את הנגזרת של הפונקציה formula_6 בנקודה formula_7, והסימון formula_8 מייצג איברים נוספים מסדר רביעי ומעלה של formula_9. קירוב זה תקף אך ורק אם formula_10 שואף לאפס כאשר formula_11, ועולה פולינומית לכל היותר ב-formula_12 כאשר formula_13.
ניתן לבצע קירוב זה גם כאשר תחומי האינטגרל הם מאפס לאינסוף. השינוי היחיד בקירוב יהיה שהאינטגרל של האיבר הראשון יהיה מאפס ל-formula_14.
קירוב זומרפלד במודל האלקטרון החופשי.