העץ הפילוגנטי של הסוג פריפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
תת־מינים.
לירגזי שחור־הציצה ארבעה תת־מינים:
אלכסנדר זאב גיורא
אלכסנדר זאב (שוני) גיורא (13 ביוני 1925 – 28 באוקטובר 2015) היה פרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה וכיהן גם כנשיא מכללת עמק יזרעאל.
ביוגרפיה.
גיורא נולד בעיר נירג'האזה שבצפון-מזרח הונגריה להוריו סולומון ותרזה. במאי 1944 נשלחו רוב בני משפחתו למחנה אושוויץ שם הושמדו. גיורא ואחיו צבי ניצלו בזכות העובדה שנשלחו על ידי אביהם ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. במרץ 1944 הגיעו הגרמנים לבודפשט ושלושה חודשים לאחר מכן נשלח למחנה הריכוז בור ביוגוסלביה. מבור נשלח לצעדת מוות בחזרה להונגריה, במהלכה שוחרר עם שאר הצועדים על ידי כחות הפרטיזנים של טיטו. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל והצטרף לבריגדה היהודית במסגרתה שירת במצרים, איטליה והולנד. עם סיום שירותו בבריגדה חזר לבודפשט לחפש את משפחתו והחליט להישאר בעיר.
קריירה מקצועית ואקדמית.
גיורא למד לתואר ראשון באוניברסיטה הקתולית ע"ש פזמני פטר (Pázmány Péter Katolikus Egyetem) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בבודפשט והמשיך ללימודי דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת פריז, אותם סיים בשנת 1951. עם סיום לימודי הדוקטורט חזר לישראל ושירת בצה"ל כפסיכולוג הקליני הראשי של אחד מבתי החולים הצבאיים ולאחר מכן כפסיכולוג הראשי הראשון במפקדת קצין רפואה ראשי. עם שחרורו מהצבא בשנת 1958 התמנה לפסיכולוג הראשי של המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בבת ים וכיהן גם כפסיכולוג בכיר באגודה הישראלית לבריאות הנפש.
למרות הצלחתו המקצועית בתחום הטיפול, יצאה נפשו של גיורא לעולם האקדמי אולם לאכזבתו לא הצליח באותן שנים למצוא משרה באחת האוניברסיטאות בישראל. בשנת 1963 עבר לארצות הברית וקיבל משרה כפסיכולוג בבית החולים הפסיכיאטרי סטוקטון בקליפורניה. שנה לאחר מכן, בשנת 1964 הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת מישיגן ומונה לפרופסור לפסיכיאטריה, פסיכולוגיה ובלשנות. קבוצת המחקר שארגן במישיגן, שהיו חברים בה בלשנים, פסיכולוגים, ופסיכיאטרים, עסקה בחקר היבטים פסיכולוגים של הלשון. בין 1969 ל- 1995 פרסמה הקבוצה כ-30 מאמרים בכתבי עת מובילים בעולם. במקביל ניהל פרופ' גיורא גם פרקטיקה פרטית כמטפל.
בשנת 1985 פרש מאוניברסיטת מישיגן, חזר לישראל והצטרף לסגל החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, שם עמד בראש המגמה הקלינית ומאוחר יותר כיהן כדיקן המחקר של האוניברסיטה. פרש כפרופסור אמריטוס ב-1994.
בשנים 1995–1998 כיהן כנשיא מכללת עמק יזרעאל.
תחום המחקר העיקרי של פרופ' גיורא היה פסיכולוגיה של השפה (פסיכולינגוויסטיקה) ובמיוחד הקשר בין שפה, קוגניציה, אישיות, אמפתיה וזהות. מחקרו על השפעת האלכוהול בהשפעת אלכוהול על יכולת הביטוי בשפה זרה, היה פורץ דרך וצוטט במאות מאמרים וכתבי עת. וכך גם מחקרו על השפעת הדגש על מגדר דקדוקי בשפה על גיבוש זהות מינית בילדים.
לאורך השנים קיבל גיורא הכרה ופרסים בארצות הברית ובמדינות רבות באירופה. במיוחד נגע לליבו הכנס הדו-שנתי המתקיים בהולנד על שמו.
גיורא התגורר רוב שנותיו בישראל בזכרון יעקב, היה נשוי משנת 1955 ועד מותו לסוזי ואב לבן (עמוס גיורא, פרופסור למשפטים באוניברסיטת יוטה) היה סב לשלושה נכדים.
פינצ'ר
הניו יורק אובזרוור
הניו יורק אובזרוור (The New York Observer) היה שבועון, שיצא לדפוס בין השנים 1987 ל-2016, אז הפסיק לצאת לדפוס והפך לעיתון מקוון בלבד אובזרוור (Observer). העיתון מתמקד בתרבות, נדל"ן, תקשורת, פוליטיקה, ובתעשיות הבידור והפרסום.
העיתון יצא לאור לראשונה ב-22 בספטמבר 1987 בניו יורק ביוזמתו של בנקאי ההשקעות ארתור קרטר . ב-2006 נרכש העיתון על ידי ג'ארד קושנר שהיה אז בן 25. העיתון הופיע כברודשיט ואחר כך כטבלואיד בימי רביעי. מטה העיתון נמצא במנהטן.
בראשית דרכו, זכה העיתון לפרסום הודות לטור של "סקס והעיר הגדולה" של קנדיס בושנל, שעל בסיסו נכתבה סדרה הטלוויזיה סקס והעיר הגדולה.
את העיתון ערך גריידון קרטר לפני שערך את ואניטי פייר. אחריו ערכה את העיתון סוזן מוריסון. העורך הרביעי והמוכר ביותר של העיתון היה פיטר קפלן שעזב את העיתון ב-2009 בעקבות שינויים וקיצוצים שערך בעלי העיתון קושנר. עורכים נוספים של העיתון היו קייל פופ ואליזבת ספירס (2011–2012) וקן קרסון (2013–2017).
ב-2016 חדל העיתון להופיע בכתב והופיע באופן מקוון בלבד בשם אובזרוור ללא הקידומת "ניו יורק".
בין כותבי העיתון לאורך השנים נמנים ג'ו קונסון (1992–2010), דורי שפריר , הילטון קרמר , אנדרו סאריס, ריצ'ר ברוקיזר , רוס ברקן (2013–2016), ג'ון היילפרן , רוברט גוטליב , ניקולס פון הופמן , אן רויפי (1997–2002), טרי גאלווי , רון רוזנבאום , מייקל מ. תומאס , פיליפ וייס וסטיב קורנקי .
ניו יורק אובזרוור
New York Observer
The New York Observer
ניו יורק אובסרבר
הניו יורק אובסרבר
לקיחת דם ורידי
שאיבת דם ורידי
גאבור פטרדי
גאבור פטרדי (בהונגרית: Peterdi Gábor; פשטאויהיי, כעת חלק מרובע 15 של בודפשט, 17 בספטמבר 1915 – רווייטון קונטיקט, 13 באוגוסט 2001) היה צייר וגרפיקאי יהודי-הונגרי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
גאבור פטרדי נולד במשפחה יהודית ביישוב שהיום הוא חלק מהעיר בודפשט. מוריו הראשונים שלו היו דיולה רודנאי, נאנדור קטונה ורז'ה באלינט. בקיץ 1929, הוא כבר עבד במושבת האמנים של קצ'קמט, ובמשך תקופה קצרה למד בסטודיו של אישטוואן סניי. מנהל מוזיאון ארנסט הזמין אותו בגיל 15 (!!!) לתערוכת יחיד. לאחר מכן המשיך ללמוד באקדמיה דה בלה ארטי (Accademia de Belle Arti) ברומא במלגה, וקיבל את Prix de Rome עבור ציוריו. בשנת 1932 עבר לפריז, שם, בהמלצתם של ויירה דה סילבה (Viera da Silva) וארפאד סנש, התקבל לאולפן של ס.וו. הייטר ב"אטלייה 17" (S. W. Hayter Ateliers 17). הוא השתלב בחיי החברה בפריז, והכיר שם את שאגאל, מירו, אלכסנדר קלדר, ג'קומטי ומקס ארנסט. בתחילה, צייר ציורים פוסט-אימפרסיוניסטים ואקספרסיוניסטים, ובשנת 1938 הציג בתערוכת יחיד בגלריה של ז'אן בושה עם יצירות מופשטות. ציורי הקיר שלו עם ז'אן לורסאט (Jean Lurçat) במשותף זכו בפרס בתערוכה העולמית של פריז (1937). פטרדי היגר לארצות הברית ב-1939. הוא לחם בצבא האמריקאי במלחמת העולם השנייה, הפלישה לנורמנדי, והמראה הנורא של מחנות הריכוז שימשו נושא במשך זמן רב ברישומיו ובתחריטיו. הוא לימד הכנת הדפסים מ-1948 עד 1952 בבית הספר לאמנות במוזיאון ברוקלין בניו יורק, מ-1952 עד 1960 לימד בהאנטר קולג', ומ-1960 עד 1987 היה פרופסור באוניברסיטת ייל.
ספרו "יצירת הדפס: שיטות ישנות וחדשות" (Printmaking: methodes old and new) משמש כספר לימוד לאמנות.
היו לו כמאתיים תערוכות יחיד בארצות הברית. ציורי השמן שלו, צבעי המים, השחור-לבן והצבע שלו, תחריטים בקנה מידה גדול, נעים בין ריאליזם למופשט, ומייצגים את המבט על הנוף הכפרי, על הטבע.
הים השחור (סדרת טלוויזיה)
הים השחור (בטורקית: Sen Anlat Karadeniz) היא סדרת דרמה טורקית, בכיכובם של ואולס טונה אסטפה.
בשל הסצנות האלימות שלה, נשלחו מספר תלונות ל-RTÜK כדי להפסיק את שידור הסדרה.
עלילה.
נפס הייתה רק בת 16 כשנמכרה לאיש מתעלל עשיר, בשם "ודאט", אשר כולא אותה במשך 8 שנים באחוזתו שבאיסטנבול. בניסיון ה-25 שלה, מצליחה נפס להימלט מ"הגיהנום החי" עם בנה בן ה-7, יהייט, שנולד כתוצאה מאונס. נפס ובנה מוצאים הזדמנות לברוח במהלך ביקורם של משפחת קלילי מאזור הים השחור, והם מסתתרים בתא המטען של מכוניתו של תאהיר, אחד מבני משפחת קלילי שהגיעו לביקור. כאשר הוא מגיע לארץ הולדתו, טרבזון, שנמצאת במרחק של 562 מיילים מאיסטנבול, תאהיר מגלה את נפס ובנה במכוניתו וכאדם שנולד וגדל באזור הים השחור, תאהיר מוכן לתת את חייו למען כל אדם שמטופל בחוסר צדק. תאהיר מקריב את עצמו כדי להציל את נפס ובנה. תוך כדי כך, הוא מתמודד עם אתגרים רבים, כולל חשיפת עצמו ומשפחתו לאיום החוטף של נפס, שהיה ידוע גם בתור המתעלל שלה, ודאט, וכן דחיית משפחתו וארצו לנפס; כמו הגנה על אישה "נשואה" עם ילד הנחשב "נגד המסורת" בעיר הולדתו.
קונבנט לאומי
הקונבנט
תקיפת נמר
תקיפת נמר היא תקיפת אנשים הנגרמת בידי נמרים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה ובמספר מדינות באסיה, אם כי למרות התפוצה הנרחבת של הנמר בין דרום לסהרה ודרומה של אסיה, התקיפות נרשמות בעיקר בסביבות הודו ונפאל שם ישנו קונפליקט גדול בין אנשים לחיות בר. תקיפות מעטות יותר מגיעות מאפריקה, הרפובליקה העממית של סין ומרכז אסיה.
בהשוואה לטיגריס ולאריה הנמר פחות תוקפני ומבין החתולים הגדולים רק היגואר ונמר השלג פחות קטלניים ממנו, מאחר שהוא יותר חלש ומאחר שהוא ניזון מטרף קטן יותר. עם זאת אוכלוסייתם גדולה משל אריות וטיגריסים ולעיתים גובלת ביישובים של האדם, זאת בנוסף על החרישיות ועל האתלטיות הגבוהה יותר שלהם. בהודו התקריות החלו להתפשט בעיקר לאחר עיור מואץ במאה ה-19 וה-20 בידי הכוחות הבריטים בהודו, מה שגרם לאוכלוסיית הנמרים לאבד את בית גידולה ולהתקרב לאדם.
במספר מדינות בהודו הקונפליקט גבוה ביותר. התקיפות הקטלניות ביותר התרחשו במחוז בגלפור בביהר שבצפון-מזרח הודו, שם נהרגו מעל 350 אנשים בין 1959 ל-1962. כיום רוב התקיפות מגיעות מהמדינות גוג'ראט, הימאצ'ל פרדש, מהאראשטרה, אוטראקהאנד ומערב בנגל וכן בנפאל, שם התקיפות חמורות פי 16 מכל מקום אחר ונהרגים בה 1.9 אנשים כל שנה. תקיפות נמר גורמות למוות של 55 אנשים בשנה בממוצע כשבעבר המספרים היו יותר גבוהים. בתת-היבשת ההודית מדווח שנהרגו 11,909 אנשים בין 1875 ל-1912.