איירין רוזנפלד (Irene Rosenfeld נולדה ב-3 במאי 1953) היא אשת עסקים אמריקאית יהודיה, המכהנת כיום כמנכ"לית ויושבת ראש חברת המזון והמשקאות האמריקאית הבינלאומית "Mondelēz International" (לשעבר "קראפט"), מהגדולות בתחום בעולם.
ביוגרפיה.
רוזנפלד נולדה בווסטברי שבמדינת ניו יורק. הוריה הם סימור, ממוצא יהודי רומני, וג'ואן בלקר, ממוצא יהודי גרמני. לרוזנפלד תואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני במדעי העסקים, ותואר דוקטור בשיווק וסטטיסטיקה מאוניברסיטת קורנל. נשואה ולה שני ילדים.
רוזנפלד עבדה בתחילה בסוכנות פרסום בניו יורק, ובהמשך הצטרפה לחברת המזון "General Foods" ועסקה בתחום חקר שוק. עוסקת כשלושים שנה בעסקי המזון.
ב-2004 מונתה למנכ"לית חטיבת החטיפים של "פפסיקו", "Frito-Lay". במהלך תפקידה קידמה את ייצורם של מוצרים בריאים יותר. ב-2006 מונתה למנכ"לית "קראפט", אחת משתי חברות המזון הגדולות בארצות הברית, וב-2007 מונתה גם ליושבת ראש החברה. במסגרת תפקידה קידמה את עסקי החברה בארצות הברית, קנדה ומוסקבה. ב-2010 הובילה את מהלך רכישת חברת הממתקים "קאדברי" הבריטית. ב-2012 נותרה בתפקידה בראש חטיבת החטיפים של קראפט, שפוצלה מתוך קראפט ושינתה את שמה ל-"Mondelēz International".
ב-2010 דורגה במקום השני ברשימת 10 הנשים החזקות בארצות הברית של המגזין פורבס, ב-2011 דורגה במקום העשירי ברשימה זו, וב-2012 במקום ה-13. שכרה הוערך ב-2010 ב-19.288 מיליון דולר, מה שהציב אותה במקום ה-48 בדירוג שכר המנכ"לים של פורבס.
רוזנפלד חברה בארגון "המועדון הכלכלי של שיקגו", ומכהנת כחברת דירקטוריון ב-"Grocery Manufacturers Association", ב-"Consumer Goods Forum", ובאוניברסיטת קורנל.
פורום ניהול הידע בישראל
פורום ניהול הידע בישראל הוא עמותה ישראלית רשומה ללא מטרות רווח. העמותה נוסדה בשנת 2009.
יו"ר העמותה היא ד"ר מוריה לוי.
מטרות.
מטרת פורום ניהול הידע בישראל היא לשמש מקור ידע ומרכז מקצועי עבור העוסקים בניהול ידע בארגונים בישראל ולקיים רשת קשרים ענפה ופעילות מקצועית שוטפת בין כל העוסקים בתחום זה ובתחומים הקשורים לו, כדון למידה, חדשנות ועוד.
הפורום פועל לפתח ידע חדש בנושא ניהול ידע בארגונים, המבוסס על הניסיון המעשי של החברים בו ופועל לקדם את הנושא בישראל. הפורום שואף לאגד כחברים בו את כל העוסקים והמתעניינים בתחום בישראל, לפעול לקדם את ניהול הידע כמקצוע מוכר ופורמלי ולפתח קשרים מקצועיים עם ארגונים עמיתים בעולם.
היסטוריה.
הפורום הוא ממשיך דרכו של "פורום מנהלי הידע בארגונים בישראל", אשר נוסד בינואר 2001 על ידי יגאל חמיש, שבאותה עת שימש כמנהל הידע בחטיבת הנדסה ותכנון של חברת בזק. במשך קרוב לעשור שימש הפורום אכסניה לחלק גדול ממנהלי הידע בארגונים באותה תקופה. חברי הפורום נפגשו אחת למספר חודשים באחד הארגונים ולמדו על הנעשה בארגון בתחום ניהול הידע.
במאי 2009 חברו יחד 12 מחברי הפורום והחליטו למסד את פעילות הפורום ולהפוך אותו לעמותה רשומה. הפורום הרחיב את פעילותו מעבר למנהלי ידע בארגונים, ופתח את שעריו בפני כל העוסקים והמתעניינים בניהול ידע בישראל. המעבר לעמותה רשומה אפשר לגבות כספים מהחברים ולערוך כנסים שנתיים. הכנס הראשון נערך ב-22 בפברואר 2010.
הפורום מפעיל מתכונת של מפגשים תקופתיים, מפגשים פנים אל פנים ומפגשים מקוונים ברשת. הפורום פתח אתר רשת חברתית פתוח ברשת והפך לעמותה רשומה.
פעילות.
הפורום מתנהל כקהילת ידע בה חברים אנשי מקצוע, יועצים, מנהלי ידע ואחרים המעוניינים לקדם את נושא ניהול הידע ואו מתעניינים בו.
בעמותה רשומים חברים אשר מחדשים את חברותם מדי שנה ומשלמים דמי חבר בסיסיים המשמשים למימון הכנס השנתי ופעילויות העמותה. בראש העמותה פועל צוות מנהל, שמתאם ומניע את פעילויות העמותה. חברי הצוות המנהל נבחרים אחת לשנה בידי חברי העמותה בכנס השנתי של הפורום, שמתקיים לרוב בחודש מרץ. בצוות המנהל יש בעלי תפקידים כמו יו"ר, גזבר, יועץ משפטי, וועדת ביקורת.
גזבר העמותה מגיש מדי שנה דוח כספי מפורט. חברי וועדת הביקורת מגישים דו"ח ביקורת. הדו"חות מפורסמים באתר העמותה ומוצגים לחבריה.
הפורום מקיים מספר מפגשים בשנה ובהם הרצאות ושיחות בנושאי ניהול הידע. חלק מהמפגשים הם מפגשי פנים אל פנים במתכונת מסורתית וחלק מפגשים וירטואליים ברשת ובשיחות ועידה.
הפורום פועל לשיפור ולהרחבה ולהוספת ערכים בוויקיפדיה בנושאי ניהול ידע ופועל עם האקדמיה בנושאי לימוד ומחקר. אתר האינטרנט מרכז פעילות בכעשרים קבוצות עניין. באתר סיכומים ומסמכים בעלי עניין בניהול ידע ובפעילות העמותה. האתר פתוח לכל לקריאה ולחיפוש. כל אחד גם יכול להירשם כחבר באתר כדי להשתתף בשיחות או לנהל בלוג אישי. הרשמה זו היא נפרדת מהרשמה לחברות בעמותה והיא ללא כל תשלום. באתר רשומים מעל ל-650 חברים.
הייתה זו שעתם היפה ביותר
הייתה זו שעתם היפה ביותר (באנגלית: This was their finest hour) הוא שמו וסיומו של נאום אשר נשא וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה, בפני בית הנבחרים של הפרלמנט הבריטי ב-18 ביוני 1940, כחודש לאחר עלייתו לשלטון כראש ממשלת אחדות לאומית שכללה את כלל המפלגות החברות בפרלמנט. היה זה הנאום השלישי בסדרה של שלושה נאומים אשר נשא צ'רצ'יל במהלך ימי המערכה על צרפת וקדמו לו "דם, עמל, דמעות ויזע" מ-13 במאי, "נילחם בחופים" מ-4 ביוני.
בנאומו הצדיק צ'רצ'יל את התמיכה המועטה לה זכו הצרפתים מצדה של הממלכה המאוחדת מאז אירועי דנקרק ודיווח אודות הצלחת פינויים מדנקרק של הכוחות המתגברים במבצע דינמו. הוא התנגד ללחץ ליצירת קואליציה פייסנית כלפי גרמניה הנאצית. בנוסף הוא סקר את הכוחות אשר עמדו לרשות הממלכה המאוחדת למניעת פלישה קרקעית לחופי האיים הבריטיים וסקר אגרות תמיכה מהדומיניונים אשר חיזקו את האמונה בניצחונה של בריטניה.
הנאום הסתיים במשפט:
זיוה ארבל
זיוה ארבל (הלוי) (9 בפברואר 1927 – 31 בדצמבר 2012) הייתה קצינת-קשר בפלמ"ח, שנודעה בתור "הנערה עם האקדח" ו"החיילת השותה מהכד" והייתה סמל לנשים הלוחמות במלחמת העצמאות.
קורות חיים.
זיוה ארבל נולדה לאברהם הלוי באדירנה שבטורקיה.
בשנת 1943, בגיל 15 וחצי, לאחר שסיימה את לימודיה בגימנסיה, עלתה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ללא משפחתה. התגוררה בהכשרה בקיבוץ גבעת חיים במשך כשנתיים. בשנת 1945 התגייסה עם חבריה להכשרה לפלמ"ח, ושובצה בפלוגה ט' בגדוד השלישי של חטיבת יפתח. במרץ 1946 יצאה לקורס מדריכי ספורט, ולאחר מכן לקורס מ"כים, שלאחריו התמנתה למ"כית במחלקת פלמ"ח בכפר גלעדי. באוגוסט 1947 יצאה לקורס מ"מים בג'וערה, ולאחריו מונתה למ"מ בחולתה. הייתה חברת הכשרת חולתה. בראשית שנת 1948 יצאה לקורס קציני קשר הראשון, ואחריו הייתה ממקימי בית הספר לקשרים קרביים של הפלמ"ח בקדימה והדריכה בקורס קשרים קרביים. במאי 1948 שבה לגדוד השלישי של חטיבת יפתח כקצינת קשר גדודית, ושם שירתה עד סוף מלחמת העצמאות. היא נחשבת לקצינת הקשר הראשונה של צה"ל.
השתחררה בספטמבר 1949 ונישאה לאיתמר ארבל-איצקוביטש, מפקד פלוגה בגדוד שלה, לאחר שהשניים הכירו בעת שירותם. הוא היה למהנדס, בוגר הטכניון, והיא למדה הנהלת חשבונות. איתמר היה בנם של ד"ר יצחק איצקוביטש, הרנטגנולוג הראשון בצפון הארץ, ועליזה (אליז), בתו של יעקובוס קאן, בנקאי יהודי-הולנדי ופעיל ציוני. ארבל התאלמנה מאיתמר בשנת 2010.
השניים היו הורים לשלושה: נורית, יגאל ודליה, וסבים לשישה נכדים ולנינים.
על קיומה של התמונה המפורסמת עם האקדח למדה ארבל רק לימים, לאחר שילדיה ראו אותה במוזיאון ההגנה.
בערב יום העצמאות 1983 השיאה ארבל את משואת הפלמ"ח בטקס הדלקת המשואות, שהוקדש לנושא גבורת ישראל.
"הנערה עם האקדח".
ארבל השתתפה בקרבות הגדוד במלחמה, ובהם כיבוש צפת, כיבוש לוד, פשיטות בסוריה ולבנון, מבצע גי"ס ומבצע יואב.
בקרב לכיבוש העיר לוד הייתה אישה יחידה, לצד 136 לוחמים גברים. לאחר הקרב צולמה על ידי הצלם של עיתון "במחנה" בוריס כרמי בעת שנכחה באיסוף הלוחמים ביער בן שמן בתום הקרב שאירע ביולי 1948. כרמי, שהתלהב מרגליה הארוכות, וממכנסי החאקי הקצרים שלה, צילם אותה כשהיא שעונה על עץ אורן. בלבושה - חאקי קצר, אקדח וכאפיה, וכאשר תחבושת לבנה מעטרת את מצחה הפכה ארבל לסמל האישה הלוחמת במלחמת העצמאות, המשלבת את הכוח היהודי, הנשק, והתרבות הצברית המקומית. תמונה זו הפכה לאחת מסמליה של מלחמת העצמאות. התמונה הוצגה בתערוכה "אשת חיל מי ימצא" במוזיאון הנגב לאמנות בשנת 2008, ואוצרת התערוכה, ניצה לבבי תיארה אותה:
בעקבות תמונה זו, שבה היא היחידה מבין הלוחמים הנושאת נשק, נודעה ארבל בתור "הנערה עם האקדח".
"החיילת השותה מהכד".
כרמי צילם תמונה נוספת של ארבל, כשהיא שותה מים מתוך כד חרס בעת שהיא נחה בכפר הערבי ברפיליה הסמוך ללטרון. המשורר אברהם חלפי ראה את גיליון "במחנה" ובו תמונת החיילת השותה מהכד ותחתיה הכיתוב "מי מקנא בכד". בעקבות תמונה זו כתב את "שיר הכד", שזכה לפרסום בביצוע הלל (אילקה) רווה עם לחנו של מרדכי זעירא. זהות "החיילת השותה מהכד" לא צוינה והתבררה מאוחר יותר.
בית השיר הראשון:
שדמית
שַׁדְמִית (שם מדעי: "Glareola") הוא סוג של עופות ממשפחת השדמתיים. לעופות אלה פנים צהובות בעלות סנטרים שחורים ומקורים אדומים והם מעופפים מעל שדות פתוחים, שם הם חוטפים חרקים קטנים במעוף מהיר.
השדמיות חיות רק בעולם הישן, באירופה, אסיה, אוסטרליה, אפריקה והאי מדגסקר. 3 מיני שדמיות חולפות בישראל.
מינים.
סוג זה כולל 7 מינים:
יגאל כרמון