הייסטינגס נמנה בין 31 הדמוקרטים בבית הנבחרים שהצביעו בעד דחיית קולות חבר האלקטורים של אוהיו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, אף על פי שנשיא ארצות הברית המכהן בוש זכה במדינה בפער של 118,457 קולות. לולא קולות האלקטורים של אוהיו, הבחירות היו מוכרעות על ידי בית הנבחרים, כאשר לכל מדינה יהא קול אחד בהתאם אל התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית. לאחר בחירות אמצע הכהונה ב-2006, הייסטינגס זכה לתשומת לב לאומית לאחר שפורסם כי יושבת ראש בית הנבחרים הנכנסת ננסי פלוסי עשויה למנות אותו ליושב ראש ועדת המודיעין. הייסטינגס נהנה מתמיכת השדולה השחורה בקונגרס, אך האפילה עליו התנגדות קואליציית הכלבים הכחולים, שדולה של חברי קונגרס דמוקרטים מתונים ושמרניים. הייסטינגס תקף את מבקריו וכינה אותם "טיפשים שוגים". על פי הדיווחים, פלוסי העדיפה את הייסטינגס על פני החברה הבכירה בוועדה מטעם הדמוקרטים ג'יין הרמן, בשל הבדלי מדיניות ותמיכת השדולה השחורה. ב-28 בנובמבר 2006 הודיעה פלוסי כי הייסטינגס לא יהיה יו"ר הוועדה, ובהמשך בחרה בסילבסטר רייס מטקסס.
ב-24 בספטמבר 2008, הייסטינגס עמד תחת ביקורת ציבורית נוקבת בגלל הערות שהטיח בשרה פיילין, מועמדת המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית. בנאום שנשא בוושינגטון הבירה במהלך כנס של המועצה היהודית הדמוקרטית הלאומית אמר: ב-29 בספטמבר 2008 הייסטינגס התנצל בפומבי על האמירות כלפי פיילין.
ביוני 2011 הגישה אחת מחברי הסגל של הייסטינגס, וינסום פאקר, תובענה ייצוגית נגדו בתואנה כי הוא שב על התנהגות מינית בלתי-רצויה לא רצויה ואיים על משרתה כשמיאנה לו. ועדה לאתיקה בקונגרס חקרה טענות אלה. את פאקר ייצגה הקבוצה המשפטית השמרנית "Judicial Watch". הייסטינגס הכחיש את ההאשמות וכינה אותן "מגוחכות". הוא גרס כי "במירוץ עם שקר האמת מנצחת תמיד", וטען לחפותו לאורך כל הפרשה. בפברואר 2012 דווח כי הייסטינגס אינו מצוי עוד תחת ענני התביעה, וההתמקדות תהא על ועדת הלסינקי שבראשה עמד הייסטינגס ושיוצגה בידי פאקר בווינה. בדצמבר 2017 פורסם כי מחלקת האוצר של ארצות הברית שילמה 220 אלף דולר כדי להסדיר את התביעה. הייסטינגס קבל מאוחר יותר כי לא מילא שום תפקיד במשא ומתן להסדר התביעה.
בבית הנבחרים הזדהה הייסטינגס באופן שיטתי עם עמדות ליברליות. הוא תמך בהגבלת הזכות לשאת נשק, התנגד להכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ותמך בזכויות הקהילה הגאה. ב-6 באפריל 2021, בעודו מכהן בקונגרס, הלך הייסטינגס לעולמו לאחר מאבק ממושך בסרטן הלבלב. במותו היה החבר הוותיק ביותר במשלחת פלורידה לשני בתי הקונגרס, ומשנפטר עבר התואר לחבר בית הנבחרים מריו דיאז-בלרט.
חנינא גאון
רב חנינא (חיננאי) גאון היה ראש ישיבת סורא שבבבל בשלהי תקופת השלטון הסאסאני ובתחילת תקופת השלטון הערבי.
תולדותיו.
רב חיננאי היה הגאון השני בסורא מאז שרב מר בר רב הונא הקים מחדש את ישיבת סורא בשנת ד'שס"ט (לאחר כמאה שנה שהיא לא הייתה קיימת בגלל רדיפות המלכים וכהני הדת הפרסיים. הוא התמנה לתפקיד גאון בישיבת סורא לאחר פטירתו של רב מר בר רב הונא בשנת ד'ש"ף (620) ושמש כגאון במשך עשרים שנה.
במקביל אליו שמש רב חנא כגאון בישיבת פומבדיתא ורב חנינא מבי גיהרא ורב יצחק שמשו כגאונים בישיבת פרוז שבור.
הוא נפטר בשנת ד'ת' (640). לאחר פטירתו מונה רב הונא לתפקיד גאון סורא.
עונת 2020/2021 ביורופקאפ
עונת ביורופקאפ היא העונה השישית של המפעל השני בחשיבותו של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל השנייה לאחר ליגת האלופות בכדורסל אם היא כי נחשבת לרביעית בחשיבותה לאחר היורליג והיורוקאפ. העונה נפתחה ב-26 בינואר 2021 והסתיימה במשחק הגמר שנערך בתל אביב ב-25 באפריל 2021, ובו ניצחה עירוני נס ציונה את סטאל אוסטרוב בתוצאה 82:74 וזכתה באליפות.
מתכונת התחרות.
24 הקבוצות (בפועל 22) חולקו לשישה בתים, עקב מגפת הקורונה מבנה התחרות שונה שכל קבוצה תשחק מול שאר קבוצות הבית שלה במשחק אחד כשבכל בית נקבע להיערך בעיר אחרת במסגרת בועה . 2 קבוצות מכל בית ועוד 4 קבוצות אשר דורגו במקום השלישי העפילו לשלב שמינית הגמר שנערך בשיטת הנוקאאוט וכן כך גם משחקי רבע הגמר.
4 הקבוצות האחרונות שיחקו בפיינל פור של התחרות בין 23–25 באפריל.
MGTOW (ראשי תיבות של: Men Going Their Own Way, או בתרגום חופשי לעברית "גברים שהולכים בדרך שלהם". מבוטא "מג-טאו") היא פילוסופיית חיים, המבוססת על האמונה שעל גברים הטרוסקסואלים לשבור את התבנית המחשבתית הקיימת בחברה לפיה יש לחתור לקיים מערכת יחסים רצינית עם נשים במטרה להקים משפחה. עם זאת, האנשים שדוגלים בפילוסופיה זו אינם קוראים לגברים לבחור להימנע מכל פעילות מינית, אלא במקום זאת לבחור בדרך חיים חדשה, המבוססת על התמקדות בפיתוח עצמי והגשמה עצמית תוך כדי הימנעות מנישואין, ומגורים משותפים עם נשים. הקיצוניים שבהם ישללו כל תקשורת עם נשים.
ישנם אנשים רבים במיוחד התומכים בפילוסופיית MGTOW במדינות מערביות, שבהן נישואין וחיים משותפים עם נשים מסוכנים יותר לגברים, וזאת כתוצאה משיעורי גירושין גבוהים יותר שיוזמות בעיקר נשים, וכתוצאה מהגישה הגינוצנטרית והיותר קשה אשר ננקטת בבתי המשפט לענייני המשפחה של אותן המדינות נגד מרבית הגברים שמתגרשים.
בין המתנגדים לפילוסופיית ה-MGTOW יש הטוענים, כי מדובר בפילוסופיה מיזוגניסטית כמו כן, יש אשר סיווגו את האנשים שתומכים בפילוסופיית MGTOW כמשתייכים לתנועות הימין האלטרנטיבי, ואחרים מסווגים אותם כתנועת שנאה שאינה שונה מתת-תרבות האינטרנט של האינסלים.
שורשי הפילוסופיה והתעצמותה.
בעוד שגברים רבים פועלים לפי פילוסופיה זו לאורך ההיסטוריה הרבה לפני שהוטבע המונח, במהלך אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החל להיעשות לראשונה שימוש במונח באינטרנט, ובעקבות כך עם השנים הוא זכה לפופולריות ועניין רב באינטרנט. בהווה אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW פעילים בעיקר באינטרנט - באתרים, בלוגים, ברשתות החברתיות – במסגרת הפלטפורמות המקוונות המכונות בעגה האינטרנטית "המנוספירה" (Manosphere).
העקרונות המשותפים לתומכי הפילוסופיה.
המשותף לאנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW, אשר מגיעים ממדינות שונות ומעמדות שונים בחברה, הן ההשקפות לגבי הבעיות החברתיות שעומדות בפני גברים ברחבי העולם בעת הנוכחית, וכמו גם הפתרון המוצע בו תומכים רבים מהם - התמקדות בפיתוח עצמי והגשמה עצמית במקום בנישואין או בחיים משותפים עם נשים.
בשונה מהתנועה לזכויות הגבר, שקראה לאורך השנים לשנות את הסטטוס קוו באמצעות אקטיביזם ועריכת מחאות נגד מקרים של אפליה נגד גברים, אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW סבורים שבמדינות מערביות מסוימות קשה במיוחד לשנות את החברה אשר בה המערכות הקיימות הן גינוצנטריות ונועדו בראש ובראשונה להיות לתועלת של נשים, ועל כן מתמקדת בכך שגברים הטרוסקסואלים יחתרו להתמקדות בריבונות אישית, בשמירה על הונם ובהגשמה עצמית.
ההיבט המשפחתי.
בעוד שחלק מהגברים שתומכים בפילוסופיית MGTOW לא מעוניינים להביא לעולם ילדים, לא מעט מהגברים שמזדהים כ-MGTOW הם גברים גרושים, שיש להם כבר ילדים, אשר גילו את פילוסופיית MGTOW רק לאחר הגירושין ובחרו בעקבות השפעה זו לא לחתור להתחיל מערכת יחסים רצינית חדשה או להתחתן בשנית. גברים אחרים שתומכים בפילוסופיית MGTOW קוראים להביא ילדים דרך אם פונדקאית. האנשים הקיצוניים יותר מבין הגברים שתומכים בפילוסופיית MGTOW, אשר נמנעים לחלוטין מאינטראקציה כלשהי עם נשים, מכונים "נזירי MGTOW" (MGTOW monks).
השוואה בין MGTOW לאינסל.
בעוד שישנם קווי דמיון בין פילוסופיית MGTOW לבין תת-תרבות האינטרנט של האינסלים, בעוד שהגישה של האינסלים ממוקדת בשנאת נשים מכיוון שהן לא מעוניינות בקשר רומנטי עימם, פילוסופיית MGTOW לעומת זאת נמנעת במכוון ממערכות יחסים ארוכות טווח עם נשים מחשש שהן ינקטו במוקדם או במאוחר בצעדים משפטיים נגדם באמצעות בתי המשפט לענייני משפחה, אשר יובילו לכך שהם יפסידו את ילדיהם ורכושם.
מטאפורת הגלולה האדומה בהקשר ל-MGTOW.
בקרב אנשים התומכים בפילוסופיית MGTOW המונח "הגלולה האדומה" (Red pill) הפך למטאפורה נפוצה לתיאור הרגע שבו לטענתם גברים מגלים שתפקידים מגדריים מסוימים שמצפים מגברים למלא בחברה, כמו נישואין ומונוגמיה, נועדו בראש ובראשונה להיות לתועלת של נשים, ולא לתועלת הדדית ו"הגלולה הכחולה" (Blue pill) לתיאור גברים שעדיין לא מודעים לכך או שמתנגדים לפילוסופיית MGTOW.
בירד (סרט)
בירד הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1988, שהפיק וביים קלינט איסטווד, על פי תסריט מאת ג'ואל אוליאנסקי. הסרט הוא מחווה לחייו ולמוזיקה של סקסופוניסט הג'אז צ'רלי פארקר שהיה ידוע בכינוי "בירד". הוא בנוי כמונטאז' של סצנות מחייו של פרקר, מילדותו בקנזס סיטי, דרך מותו המוקדם בגיל 34.
הסרט נע קדימה ואחורה בהיסטוריה של פרקר. חלק גדול מהסרט סובב סביב מערכות היחסים שלו עם אשתו צ'אן פרקר, והשפעתו (הן מבחינה מוזיקלית והן על ההתמכרותו להרואין) על נגן החצוצרה רד רודני.
עלילה.
בשנת 1939 בקנזס סיטי, מיזורי, מופיע נגן הסקסופון האלטי הצעיר צ'רלי "בירד" פארקר (פורסט וויטאקר) במועדון "רינו". עם זאת, נגינתו המהירה והספורדית גורמת לקהל לקרוא לו לרדת מהבמה. כשהוא עובר לעיר ניו יורק, צ'רלי מתחיל להופיע במועדוני ג'אז שונים ברחוב 52, ופוגש את החצוצרן דיזי גילספי (סמואל א 'רייט). בזמן שצ'רלי מופיע עם דיזי, סגנון הג'אז הספציפי שלהם מתפתח ומכונה "ביבופ".