בעקבות אי-הסכמה מסוימת, עבדה מייגן טריינור עם ריקי ריד על "No". בסופו של דבר, השיר שינה את הכיוון של האלבום, כשהם התחילו להתנסות בסגנונות מוזיקליים חדשים והפיקו עוד שש רצועות. טריינור, מריו מימס, טיילה פארקס, טראוויס סיילס, אריק פרדריק, טומי בראון וסטיבן פרנקס כתבו את "Better", ושלושת האחרונים הפיקו אותו.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-25 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
ב-13 בספטמבר 2016, טריינור פרסמה את הטיזר הראשון של הקליפ של "Better" באינסטגרם שלה, ואחריו את הטיזר השני למחרת. ב-15 בספטמבר 2016, טריינור הוציאה את הקליפ המלא, בבימויו של טים מתיה. הוא כלל הופעת קמע של בו ברידג'ס; הנושאים סביבו עסק הקליפ הם התמכרות לסמים ושימוש לרעה באלכוהול.
נכון ליוני 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-21 מיליון צפיות.
גדי שגיב
גדי שגיב (נולד ב-1970) הוא חוקר ישראלי המתמחה בהיסטוריה של יהודים בעת החדשה, ומכהן כפרופ' חבר במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה.
שגיב נולד בתל אביב, לאם ילידת המושבה אבן יהודה, ולאב יליד ביירות. גדל באבן יהודה, ולמד בתיכון כצנלסון בכפר סבא.
לאחר סיום בית הספר, הצטרף שגיב למסלול העתודה האקדמית של צה"ל, ולמד תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1991 סיים בהצטיינות את לימודיו, ושירת שירות חובה ושירות קבע באחת מיחידות ממר"ם. לאחר שחרורו, עבד מספר שנים בפיתוח תוכנה. במקביל, סיים מספר קורסים בתחום מדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה, ובעקבות זאת החליט לפנות למחקר במדעי הרוח ולהמשיך ללמוד לתואר שני ושלישי באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה יהודית ולהיסטוריה של עם ישראל. בשנת 2003 סיים בהצטיינות תואר שני. את עבודת המ.א., שעסקה בעולמו הרוחני של רבי נחום מצ'רנוביל, כתב בהנחיית יורם יעקבסון. בשנת 2010 סיים בהצטיינות תואר שלישי בלימודי יהדות. את עבודת הדוקטור, שעסקה בחסידות צ'רנוביל, כתב בהדרכת דוד אסף ויורם יעקבסון. במקביל ללימודיו, לימד באוניברסיטת תל אביב ובמוסדות אחרים.
בשנים 2011–2014 היה עמית פוסט דוקטורט בתוכנית "עמיתי בובר" באוניברסיטה העברית בירושלים. באותן שנים היה גם חבר בקבוצת מחקר בינלאומית במכון שמעון דובנוב באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 2014 התקבל לסגל האוניברסיטה הפתוחה ומונה למרצה בכיר, ובהמשך מונה לפרופ' חבר.
משנת 2021 הוא מכהן כראש המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
מחקרו.
שגיב מתמקד במחקרו בתנועת החסידות במזרח אירופה. במסגרת זו הוא מתמקד בתופעת השושלת החסידית, בטקסים בחסידות, ובדמויות שוליים בחצרות החסידיות.
שגיב מתעניין גם במקומם של צבעים בתרבות היהודית. ספרו על מקומו של הצבע הכחול ביהדות המודרנית עתיד להתפרסם בשנת 2023.
תחום עיסוק אקדמי נוסף הוא המשיחיות ביהדות בעת החדשה. במסגרת זו כתב ספר עבור האוניברסיטה הפתוחה, שעליו מתבסס הקורס "משיחיות יהודית בעת החדשה: משבתי צבי ועד הרבי מלובביץ'".
במחקריו שגיב מרבה לשתף פעולה עם חוקרים אחרים. לאחרונה משתף פעולה עם החוקרים מרצ'ין וודז'ינסקי (אוניברסיטת ורוצלב), אוריאל גלמן (אוניברסיטת בר-אילן) וסיני רוסינק, במחקרים של הסיפור החסידי ושל שושלות חסידיות, תוך שילוב גישות של מדעי הרוח הדיגיטליים.
משפחתו.
נשוי להילה, קלינאית תקשורת בעיסוקה. אב לשלושה.
מתגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
פרסומיו.
מבחר ממאמריו המדעיים.
שגיב כתב יותר מ-30 מאמרים מדעיים, פרקים בספרים וערכים אנציקלופדיים (ראו פירוט שלהם בדף האישי של שגיב באתר האוניברסיטה הפתוחה ובאתר academia.edu)
ארץ החיוכים
ארץ החיוכים (בגרמנית: Das Land des Lächelns) היא אחת מאופרטות בת שלוש המערכות של המלחין ההונגרי פרנץ להאר. הלברית נכתבה על ידי לודוויג הרצר ופריץ לנר-בדה . הבכורה הראשית התקיימה ב-10 באוקטובר 1929 בתיאטרון מטרופול בברלין. היצירה היא עיבוד מחודש לאחת האופרטות הקודמות של להאר, "המעיל הצהוב". כיום, על פי רוב, האופרטה מוצגת בשתי מערכות.
עלילה.
מערכה ראשונה.
בתו של הרוזן ליכטנפלס ניצחה במרוץ פרשים. משפחתה חוגגת את ההצלחה בנשף בית. כמו כן מופיעה משלחת מגדוד ההוסארים בראשות סגן פרנץ האטפלודי, חבר ילדות של ליסה. זה אפילו יותר מזה, מצדו, הוא מטפח כלפיה רגשות רציניים יותר. כעת הוא הפקיד ערבות במיניסטריון כדי שיוכל לבקש את ידה של ליסה כדת וכדין. עם זאת, הנערה נמשכת לנסיך סו-צ'ונג, השגריר הסיני. רגשותיה הוסתרו בקפידה עד כה, אך מתרחשת תפנית בלתי צפויה: הנסיך נקרא הביתה לסין. למשמע החדשות, ליסה והנסיך, מחשש שלעולם לא תהיה להם הזדמנות לדבר זה עם זה שוב, מודים באהבתם זה לזה. בשמחה על כך שרגשותיהם הדדיים, הם מחליטים לנסוע יחד לסין. לפני הנסיעה מתחתנים במהירות, לפי טקס בכנסייה, ואז ליסה נפרדת, מאביה שמזהיר אותה מפני סין והשוני בתרבות שלה, ומהאטפלודי. לבסוף יוצאים בני הזוג לבייג'ינג.
מערכה שנייה.
בעיצומם של טקסים מפוארים, מוענק לסו-צ'ונג הפרס הגבוה ביותר, המעיל הצהוב. עם זאת, הנסיך כמעט ולא נשאר לבד, כבר ניגלות הסתירות בינו לבין שאר בני משפחתו. דוד של הנסיך סו-צ'ונג, הוד מעלתו מר צ'אנג, שונא את האישה האירופית, זועם על ההרגלים שלה, ומוכיח את מי, אחותו של סו-צ'ונג, על מעורבותה בספורט האירופי בהשפעת ליסה. הוא דורש מסו-צ'ונג להתחתן עם ארבע בנות מנצ'ו אצילות על פי חוקים עתיקים, בנות שהוא כבר בחר ואף קבע תאריך לחתונה. עם זאת, סו-צ'ונג מוכן למלא רק את הדרישות המבוססות על המנהגים העתיקים הללו, אבל הוא לא מסכים שנערות אלה תהיינה, מי מיהן, אשתו האמיתית או לוותר על ליסה. עם זאת, פרנץ מגלה את הדברים ומזהיר את ליסה לגבי מה שקרה. ליסה לא מאמינה עד שבעלה מאשר את העובדות. הגעגועים הביתה והעובדה שמשפחת בעלה לא ממש מקבלת אותה גורמת לה להימלט. עם זאת, סו-צ'ונג מציב שומרים מול הסוויטה של אשתו, ומנסה למנוע כל בריחה אפשרית. הנסיך יודע שהסוף של הכל קרב ומקריב באופן סמלי תצלום של ליסה על מזבח בודהה.
מערכה שלישית.
פרנץ האטפלדי מתגנב אל ליסה האסירה. הוא סומך על עזרתה של מי בניסיון הבריחה. אולם מתברר שכל הדלתות והמעברים הסודיים סגורים. מי מציעה בריחה דרך הקפלה כמוצא אחרון. היא פותחת את הדלת לקפלה ואז כל החבורה קופאת מהמראה הבלתי צפוי: הנסיך חוסם את דרך המילוט בזרועות שלובות, בוהה חסר תנועה בנמלטים. עם זאת, סו-צ'ונג אינו מסוגל לנקמה קטנונית כזו ובסופו של דבר עוזר לליסה ולפרנץ עצמו לעזוב את הארמון. הנסיך וליסה נפרדים זה מזה בכאב בפעם האחרונה, ואז ליסה חוזרת לביתה באוסטריה. בסצנה האחרונה, סו-צ'ונג צופה מהארמון באהובתו עוזבת אותו לנצח מתמוטט, כי יודע שהם לעולם לא יראו זה את זה שוב.
סרטים.
האופרטה הוסרטה מספר פעמים:
בניין רוטנברג
בניין רוטנברג הוא בניין משרדים שנבנה במתחם תחנת הכוח חיפה ושימש, בין השאר, כמשרדו הראשי של פנחס רוטנברג. המבנה עבר שיפוץ מקיף וחלקים ממנו (מבואה, מעלה המדרגות, משרדו של רוטנברג ועוד) עברו תהליך שימור. המבנה בכללותו והמשרד של רוטנברג מוגדרים אתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
רקע.
ב־1935 הקימה חברת החשמל לישראל בחיפה את תחנת הכוח הקיטורית הראשונה בארץ ישראל. התחנה, שהופעלה במזוט, הוקמה בסמוך לשפך הקישון, סיפקה חשמל בהיקף של כ-30 מגה-ואט ווהביאה להגדלת יכולת הייצור הכללית של חברת החשמל כמעט פי 3.
כחלק מהפיכת התחנה לגורם מרכזי במערכת ייצור החשמל בארץ החליט פנחס רוטנברג להעביר את משרדי הנהלת החברה מתל אביב לחיפה ולשם כך הקים בניין משרדים בקרבת התחנה.
ההיסטוריה של הבניין.
הקמת המבנה.
הקמת בניין רוטנברג החלה ב-1934 במקביל להקמת תחנת הכוח "חיפה א'". תכנון המבנה נמסר לאדריכלים הבריטים קליפורד הולידיי ואדי רוזנהק (בסיוע של המשרד הטכני לתכנון בחברת החשמל) ובנייתו נמסרה לחברת סולל בונה. הסגנון של מבנה המשרדים דומה למבנה של תחנת הכוח ונעשה בו שימוש בתחנות כוח שנבנו מאוחר יותר (כמו בתחנת הכוח רדינג). המבנה מסיבי ובנוי בצורה סימטרית כשהכניסה הראשית במרכז המבנה שחלקו הגדול מכוסה בזכוכית.
המבנה כולל 3 קומות וכן קומת מרתף ששימשה לאגירת מים עבור עובדי המבנה ועבור תחנת הכוח. לעלייה בין הקומות נבנה גרם מדרגות רחב. האגפים של המבנה משמשים כמשרדים של אנשי החברה.
משרדו של רוטנברג.
בקומה השלישית, במרכז הבניין, נבנה משרדו של פנחס רוטנברג והותקנה מעלית מיוחדת עבורו. אורכו של החדר כ-15 מטר ורוחבו כ-6 מטר. בחזיתו הותקן חלון יוצא דופן בגודלו שמשקיף על מפרץ חיפה (שהיה פתוח בתקופת חייו של רוטנברג). על הקירות נתלו תמונותיהם של הברון רוטשילד והלורד רדינג וכן מוצג תבליט של הרכבת החיג'אזית שניתן לרוטנברג.
המשרד שימש את רוטנברג במשך 7 שנים עד פטירתו ב-1942. לאחר הפטירה שימש החדר למטרות שונות ונערכו בו שינויים להתאימו לצרכים.
המבנה בעת המודרנית.
ב-1998, לציון 75 שנה לחברת החשמל, שופץ משרדו של רוטנברג בהובלתו של האדריכל סעדיה מנדל. במסגרת תהליך זה נעשה שחזור של דלת העץ הראשית, הקירות מצופי העץ, המנורות והשולחן הראשי בחדר. מאז סיום השיפוץ משמש החדר לישיבות מיוחדות. כמו כן הוצבו במקום ארונות עם מוצגים היסטוריים מתוך מאגר המוצגים שבארכיון החברה.
ב-2013 הוכן תיק תיעוד של תחנת הכוח א' ושל בניין רוטנברג.
לאחר הפסקת השימוש במרתף לאגירת מים הוא יובש ושופץ והפך לארכיון של החברה.
קרב הורליבקה (2014)