הסרט עוסק במשפחת גולדשטיין, האמא דינה, האבא יודה והבן אודי, התמונה הראשונה בסרט מתרחשת בחוף הים, כאשר הם כמעט טובעים כשהם נסחפים כתוצאה מחור במזרן הים המתנפח, התמונה השנייה מתרחשת בפארק הלאומי באשקלון, התמונה השלישית בסרט מתרחשת בביתה החדש של המשפחה אליו היא עוברת לקראת הלידה הצפויה של הבת. כל אחד משלוש התמונות בסרט מלווה במוטיב של שאיפת המשפחה להתרחבות עם גורלה הישארות של שלושה בתא המשפחתי.
פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה
פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה מוענק אחת לשנתיים, החל משנת 2021, על ידי ארגון העיתונאים והקרן על שם רחל ואורי אבנרי. הפרס מוענק בכנס חופש העיתונות של ארגון העיתונאים, לעיתונאי או קבוצת עיתונאים על "עבודה עיתונאית אמיצה, ייחודית ומהדהדת", בעברית, באנגלית או בערבית. מטרת הפרס הוצגה על ידי ארגון העיתונאים: "לעודד עריכת תחקירים עיתונאיים ייחודיים, רציניים ומעמיקים ומהדהדים הנוגעים ללב הדיון הציבורי. לעודד עבודה עיתונאית תחקירית שלא חוששת ללכת נגד הזרם והדעה הרווחת, ברוח סיסמת 'העולם הזה': 'בלי מורא, בלי משוא פנים'".
הזוכים הראשונים בפרס, במאי 2021, הם העיתונאים גור מגידו ואור-לי ברלב.
בשנת 2022 זכה בפרס עיתונאי כאן 11 אורן אהרוני על סדרת "תחקירים עיתונאיים החושפים שימוש לרעה בעמדות כוח שלטוני" במסגרת הסדרה ״ארץ, עיר״ ששודרה בתאגיד השידור הציבורי.
ערי הפיהרר
ערי הפיהרר (בגרמנית: Führerstadt) היה מעמד שהוענק לחמש ערים בגרמניה הנאצית, ברלין, המבורג, נירנברג, מינכן ולינץ, ב-1937 על ידי קנצלר גרמניה והפיהרר, אדולף היטלר. המעמד התבסס על חזונו של היטלר לבצע פרויקטים של התחדשות עירונית ענקית בערים אלה, והיה אמור להתבצע בעזרתם של האדריכלים הגרמנים אלברט שפר, פאול טרוסט, הרמן גיזלר , לאונהרד גל. בנוסף היו אמורים להיות פרויקטים צנועים יותר, בכ-35 ערים אחרות בגרמניה הנאצית, אם כי יש מקורות הטוענים שמספר הגיע אף ל-50 ערים, בין ערים אלו ניתן למנות את פוזן, זארבריקן, אולדנבורג, ביירוית, היידלברג, דנציג, אינסברוק, מינסטר ועוד מספר ערים.
מרבית התוכניות האלו לא ממומשו, בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך בעקבות התקעשותו של היטלר המשיכה הבנייה גם בימי המלחמה.
לאחר הקרב על צרפת ב-1940 הורה היטלר לסיים את התוכניות של הערים, והם היו אמורים לייצג את גודל הניצחונות הגרמניים במערב אירופה .
ערי הפיהרר המיועדות.
חמשת ערי הפיהרר היו:
הנרי סנדהם
הנרי סנדהם (באנגלית: Henry Sandham; 24 במאי 1842 - 21 ביוני 1910) היה צייר ומאייר קנדי. הוא היה אחיו של הסופר והנומיסמטיקאי אלפרד סנדהם.
ביוגרפיה.
יליד מונטריאול. סנדהאם החליט כבר בגיל צעיר להמשיך בקריירה אמנותית והועסק בסטודיו לצילום של ויליאם נוטמן בגיל 14. עד גיל 18 היה עוזרו של בן זוגו של נוטמן ג'ון ארתור פרייזר, שניהל את מחלקת האמנות של הסטודיו. מכיוון שבאותה תקופה לא היה בית ספר לאמנות במונטריאול, למד סנדהם את מלאכתו מפרייזר, כמו גם מהאמנים המקומיים אוטו ריינהולד ייקובי, אדולף ווגט ואחרים. כאשר פרייזר עזב את מונטריאול בשנת 1868 כדי לפתוח סניף בטורונטו של נוטמן ופרייזר, הפך סנדהם לראש המחלקה לאמנות. הוא הפך לשותף עם נוטמן בשנת 1877 והסטודיו שונה לשם נוטמן וסנדהאם. שותפות זו נמשכה עד 1882.
אולפן נוטמן היה ידוע בצילומיו המיוחדים, המורכבים מתצלומים של אנשים המוצגים בקפידה על רקע צבוע, טכניקה שהגה סנדהם. צילום שלהם, בהרכב מאתגר במיוחד, המורכב מיותר מ-300 אנשים שונים, זכה בפרס בתערוכה העולמית בשנת 1878 בפריז.
בשנת 1877, הוא התחיל לעשות איורים לכתב העת "סקריבנר", שהיצירה הראשונה שלו ליוותה מאמר מאת ויליאם ג'ורג' בירס. לאחר מכן הוא אייר מאמר של עצמו בנובמבר 1878, ואיורים לסדרה בת ארבעה חלקים מאת ג'ורג' מונרו גרנט בשנת 1880. כל העבודות האלה הובילו אותו להתמנות כחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות, שהוקמה בשנת 1880.
בתחילת 1880, סנדהם ואשתו אגנס פרייזר, אחותה של המורה שלו, שאותה נשא בשנת 1865, סיירו באנגליה ובצרפת. בדצמבר הם ביקרו בבוסטון, מסצ'וסטס, והתכוונו להישאר זמן קצר בלבד כדי להשלים כמה ציורי דיוקן, אך במקום זאת הם נשארו שם כמעט עשרים שנה. באותה תקופה הוא החליט להתמקד יותר באמנות ופחות בעסקים.
בשנת 1882, מגזין "סנצ'רי" (היורש של "סקריבנר") שלח אותו למשימה עם הסופרת הלן האנט ג'קסון לדרום קליפורניה כדי לחקור את חייהם של האינדיאנים. יצירה זו פורסמה בשנת 1883, ובסופו של דבר היוותה בסיס לרומן הנמכר ביותר שלה משנת 1884, "רמונה", אשר סנדהאם הכין עבורה איורים (במהדורה של 1900).
מלבד האיורים שלו, הוא נודע גם בזכות דיוקנאותיו (כולל אחד של ראש ממשלת קנדה ג'ון א. מקדונלד) וציוריו ההיסטוריים. בתקופתו בבוסטון הוצגו יצירותיו באופן קבוע במועדון האמנות של בוסטון ובאגודה האמריקאית לצבעי מים בניו יורק, והוא הציג בתערוכה הקולומביאנית העולמית (1893), ובתערוכה בינלאומית (1895), בטנסי סנטניאל - תערוכה בינלאומית (1897).
סנדהם עבר ללונדון בשנת 1901, והמשיך שם בקריירה שלו, עם עבודות שהוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות בין השנים 1905 עד 1908.
אשתו נפטרה בשנת 1906, והוא נפטר בשנת 1910. הוא קבור בבית העלמין של קנסל גרין.
הערות שוליים.
טיפול נמרץ (סדרת טלוויזיה)
טיפול נמרץ היא דרמה רפואית, ששודרה בשידורי טלעד ערוץ 2. הסדרה עוקבת אחר צוות של בית חולים בעבודה ובחיים האישיים.
צילום הסדרה החל במרץ 2002, ובאפריל של אותה שנה עלתה לשידור התוכנית.
העונה השנייה עלתה לשידור בפברואר 2003.
עלילה ורקע.
יערה, טליה ורובי הם סטאז'רים שגרים בדירה משותפת ובאים מרקע ורקורד שונה. הסדרה צולמה בבית חולים אמיתי, בית החולים בילינסון שבפתח תקווה. כל פרקה בסדרה התמקד במחלקה אחרת בבית החולים. עלילת הסדרה היא על סיפוריהם האישיים של הצוות הרפואי וגם כן של הצוות הסיעודי אשר עובד בבית החולים.
איזו ריבולטה IR 300
איזו ריבולטה IR 300 (באיטלקית: Iso Rivolta IR 300) היא מכונית ספורט קופה בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית Iso Autoveicoli S.p.A ,
אשר יוצרה בין השנים 1970–1962 באיטליה.
מוזיאון הפשיעה והענישה הלאומי
מוזיאון הפשיעה והענישה הלאומי (באנגלית: National Museum Of Crime And Punishment) הוא מוזיאון המוקדש להיסטוריה של הפשיעה והענישה בארצות הברית. המוזיאון היה ממוקם בתחילה בוושינגטון די. סי. ומאז 2015 הוא פועל בפיג'ון פורג' שבטנסי.
הקמת המוזיאון.
המוזיאון, הידוע גם בשם "מוזיאון הפשע", נבנה בשנת 2008 בידי היזם ועורך הדין ג'ון מורגן, אשר במהלך סיור באלקטרז, החליט כי יש להקים מוזיאון שמציג את היסטוריית הפשיעה בארצות הברית, ומוקיר את מערכת אכיפת החוק.
המוזיאון מציג תערוכות שונות, חלקן אינטראקטיביות, המאפשרות למבקר להתנסות בעבודת המשטרה. תערוכות נוספות מציגות את ההיסטוריה של הפשיעה האמריקאית, החל מפיראטים וכלה ברוצחים סדרתיים.
בשנת 2016 הועברו תצוגות המוזיאון למוזיאון אלקטרז שבטנסי.
תערוכות ותצוגות במוזיאון.
במוזיאון תערוכות קבועות וכן מוצגים מתחלפים.
סברינה גילוד
סברינה גילוד (בגרמנית: Sabrina Guilloud; נולדה ב-1987) היא דוגמנית שווייצרית.
ביוגרפיה.
גילוד בז'נבה, הייתה לסגנית ראשונה במיס שווייץ 2010. בשנה זו הופיעה בתצוגת אופנה בציריך, בשנה לאחר מכן גם הופיעה בתצוגה בעיר כשדיגמנה ביגוד של חברת "Pepe Jeans".
ב-2013 השתתפה באירוע לעידוד המודעות לתסמונת רט ביחד עם ידוענים נוספים ממדינתה. היא הופיעה במסע פרסום לעידוד התיירות בשווייץ.
ב-2018 הובילה קמפיין לחברת הקוסמטיקה "Wildhorn" היא משמשת כשגרירה עבור הארגון "BLACKSWAN Foundation", העוסק במחקר עבור מחלות נדירות ויתומות.
היא גרה בשטוטגרט ועוסקת רבות בדוגמנות בגרמניה, אביה אריק גילוד הוא טייס שנהרג בתאונה אווירית באקוודור.
מרי ריטר המילטון
מרי ריטר המילטון (באנגלית: Mary Riter Hamilton; 1873–1954) הייתה אמנית קנדית. בשנת 1919 היא ציירה את שדות הקרב של צרפת ובלגיה ותיעדה את תוצאותיה של מלחמת העולם הראשונה.
חיים ועבודה.
מרי ריטר נולדה בטיזווטר, אונטריו ב -11 בפברואר 1873. [3] זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה לקלירווטר, מניטובה. היא שמרה על קשריה עם מניטובה עוד בחייה המאוחרים.
בשנת 1889, כשהייתה בת 18, נישאה לצ'ארלס וו. המילטון, סוחר, ועברה לפורט ארתור, אונטריו כדי להיות איתו. הנישואים היו קצרים מאחר שבעלה נפטר כעבור ארבע שנים בשנת 1893. אז החלה לצייר על חרסינה וציורי מים בויניפג, מניטובה. היא נסעה זמן קצר ללמוד בטורונטו, אונטריו ובסופו של דבר עברה לאירופה ולמדה בגרמניה, איטליה, הולנד, ספרד וצרפת. היא למדה באקדמיה ויטי בפריז.
בשנת 1906 היא חזרה לויניפג בגלל מצבה הבריאותי של אמה. בשנת 1911 הייתה לה תערוכה בגלריה בטורונטו עם 150 ציורים. בשנת 1914 עברה לוויקטוריה, אונטריו.
בשובה מאירופה ארגנה המילטון מספר תערוכות מוצלחות של עבודותיה בטורונטו, אוטווה, מונטריאול, ויניפג וקלגרי. תחילת מלחמת העולם הראשונה מנעה ממנה לחזור לפריז. היא בילתה את שנות המלחמה בוויקטוריה שבקולומביה הבריטית בתמיכה בעצמה על ידי מכירת עבודות וציורי דיוקן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, פעלה מרי ריטר המילטון לחזור לאירופה כאמנית מלחמה כדי לתעד את התרומה הצבאית של קנדה.