נפטר בסיאטל ב-12 בספטמבר 2014.
סאנדמן
אחמד טוקאן
אחמד טוקאן (בערבית: احمد طوقان; 15 באוגוסט 1903–1981) היה פוליטיקאי ירדני ממוצא פלסטיני, שימש כראש ממשלת ירדן במשך חודש בזמן אירועי ספטמבר השחור.
ביוגרפיה.
אחמד טוקאן נולד ב-15 באוגוסט 1903 בשכם למשפחת טוקאן, בנו של חיידר טוקן, שהיה מן הבולטים שבאישי שכם, ואחיהם של המשוררים איבראהים טוקאן ופדווא טוקאן. משפחתו הייתה בת ברית מסורתית של בית האשם ומקורבת לשלטון (בין היתר בת המשפחה עליא טוקאן הייתה לאשתו השלישית של המלך חוסיין בשנת 1972). טוקאן למד בביירות ובהמשך באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1929 היה מרצה ב"קולג' הערבי", ב-1935-1937 מנכ"ל משרד החינוך בערב הירדן. ב-1937 התמנה למפקח במחלקת החינוך המנדטורית ובשנת 1944 הוא התמנה למנהל בית ספר כדורי לחקלאות בטולכרם. במסגרת תפקידו הוא ארח בבית הספר את חברי ועדת אונסקו"פ בביקורם בטולכרם ביוני 1947.
החל משנת 1948 החזיק במספר משרות בכירות בממשל הירדני. באפריל 1950 מונה לשר החינוך והעבודה, תפקיד בו החזיק במספר ממשלות. בתחילת מרץ 1951 מונה לשר החוץ, אולם הוא הודח מתפקידו לאחר כחודש וחצי, על רקע חילוקי דעות עם המלך על יחסי החוץ ובמיוחד הקשרים עם ישראל. עם זאת, הוא המשיך להיות מעורב בענייני חוץ לאחר רצח עבדאללה. בספטמבר 1951 הוא שותף במשלחת הירדנית לוועידת פריס ובשנים 1951–1953 היה נציג ירדן בוועדת שביתת הנשק. בתחילת 1954 הוא מילא את מקומו של שר החוץ, חוסיין אל-ח'אלידי, שהיה חולה. באפריל 1954 הוא התפטר מהממשלה ובמאי 1954 התמנה ליועץ לענייני חינוך באונר"א. בשנת 1961 הוא עבר מאונרר"א לכהן כיועץ לענייני חוץ בבנק העולמי. בתפקידים אלו התגורר שנים רבות בז'נבה.
באפריל 1967 הוא מונה לשר החוץ בממשלתו של סעד ג'ומעה. בתחילת אוגוסט 1967 הוא עבר לכהן כסגן ראש הממשלה והמשיך לכהן בתפקיד זה גם בממשלתו של בהג'ת א-תלהוני. בדצמבר 1968 הוא קיבל לידיו גם את תיק ההגנה ובמרץ 1969, עם הקמת ממשלתו של עבד אל-מונעם א-ריפאעי, הוא קיבל לידיו גם את תיק החוץ. בסוף יוני 1969, הועבר משרד ההגנה לאחריותו של עמר חאמש, אולם בסוף אוגוסט הושב תיק ההגנה לאחריותו של טוקאן. באפריל 1970 קיבל טוקאן לאחריותו גם את המשרד לעניינים כפריים ועירוניים. טוקאן לא נכלל בממשלתו של עבד אל-מונעם א-ריפאעי שהוקמה בסוף יוני 1970 ונועדה לרצות את תומכיהם של אש"ף.
בפרוץ אירועי ספטמבר השחור ב-16 בספטמבר 1970 מונה טוקאן לראש לשכתו של המלך חוסיין. ב-26 בספטמבר מונה טוקאן לראש ממשלה חצי אזרחית במקום ראש הממשלה הצבאית הזמנית מוחמד דאוד. בצו המינוי כתב חוסיין שלאחר "הימים השחורים" על ממשלת טוקאן "להחזיר את הסדר על כנו, להשליט ביטחון בקרב האוכלוסייה ולסלול את הדרך להתפייסות לאומית". מינוי פלסטיני לראש ממשלה אמור היה להציג נדיבות של מנצחים ביחס לארגונים הפלסטיניים ולקרוא להפסקת האש ולחזרת החיים למסלולם. יום לאחר שמונה לראש ממשלה נחתם הסכם הפסקת אש בקהיר בין ראש אש"ף יאסר ערפאת לבין המלך חוסיין. למרות ההסכם, הלגיון הירדני המשיך לפעול כנגד הפדאיון בצפון המדינה. טוקאן התפטר מראשות הממשלה כחודש לאחר שקיבל לידיו את התפקיד, ב-28 באוקטובר 1970. ירש אותו בתפקיד וספי א-תל, שהיה ידוע במדיניותו הקשוחה כלפי הארגונים הפלסטיניים. טוקאן מונה במקום זאת להיות שר החצר.
בדצמבר 1974 מונה טוקאן לחבר הסנאט הירדני.
טוקאן נפטר בעמאן בשנת 1981 לאחר מחלה.
בחינת הבגרות בהיסטוריה
בחינות הבגרות בהיסטוריה הן שתי בחינות בגרות מטעם משרד החינוך בישראל, להן נדרש כל נבחן על מנת להיות זכאי לתעודת בגרות מלאה.
הבגרות בהיסטוריה היא בהיקף 2 יחידות לימוד חובה וניתן להרחיב את המקצוע ל-5 יחידות, בתוספת שלוש יחידות בחירה. הבגרות בהיסטוריה מורכבת משני שאלונים - היסטוריה א' והיסטוריה ב'. השאלון הראשון מהווה 30% מהציון הסופי בשתי יחידות היסטוריה ועוסק בלאומיות ובתקופת בית שני או בערים וקהילות בימי הביניים. השאלון השני מהווה 70% מהציון הסופי במקצוע ועוסק בתקופת השואה ובהקמת מדינת ישראל. כל חלק עוסק הן בהיסטוריה היהודית והן בהיסטוריה העולמית.
החל משנת תשע"ו בתוכנית הרפורמה החדשה ללמידה משמעותית התבטלו השאלונים היסטוריה א' והיסטוריה ב', ושני השאלונים חוברו לשאלון אחד שבו הנושאים הם: בית שני, לאומיות, ציונות, הקמת מדינת ישראל וסוגיות נבחרות בתולדות המדינה. היבחנות בבחינת הבגרות בהיסטוריה מהווה 70% מהציון הכולל הסופי. כמו כן הורד החלק של השואה מן הבגרות וכדי לקבל את 30% הנדרשים לבגרות, על תלמיד לבצע עבודה על נושא השואה.
במשך כשנתיים העבודה נכתבה במסגרת הנושא "מלחמת העולם השנייה והשואה", ומשנת תשפ"א נבחנו התלמידים על מלחמת העולם השנייה והשואה בבחינת הבגרות, ואילו על הנושאים "ערים וקהילות בימי הביניים" או "בית שני", שעד אז נכללו בבחינת הבגרות, נכתבה העבודה הפנימית. זאת ועוד, לראשונה הורשו התלמידים להשתמש בחומר פתוח בבואם לענות על פרק "מלחמת העולם השנייה והשואה" בבחינת הבגרות כאשר הם יקבלו שעה לצורך מענה על השאלות שבפרק הספציפי. בתום שעה יכניסו התלמידים את חומר העזר לתיקם ויקבלו את שאר פרקי הבחינה - "לאומיות וציונות", "המאבק על הקמת מדינת ישראל" ו"סוגיות נבחרות בתולדות מדינת ישראל". משך הבחינה על כל פרקיה, החל משנת תשפ"א - 3 שעות, כאשר עד אז עמד על שעתיים וחצי.
בהג'ת א-תלהוני
בהג'ת א-תלהוני (בערבית: بهجت التلهوني; 1913 - 30 בינואר 1994) היה פוליטיקאי ירדני, שימש ארבע פעמים כראש ממשלת ירדן בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה.
בהג'ת א-תלהוני נולד במעאן שבדרום עבר הירדן בשנת 1913. למד משפטים בדמשק. בשנת 1938 הוא מונה לשופט בכרכ ובשנת 1952 קודם להיות נשיא בית המשפט לערעורים. התמנה לשר הפנים הירדני במאי 1953. נמנה עם דור הפוליטיקאים החדש ששורשיו היו בבורגנות המשכילה של עבר-הירדן, אשר החליף את הדור הפלסטיני הישן ששלט בפוליטיקה הירדנית בשנות ה-40 וה-50. בנובמבר 1953 הוא הועבר לתפקיד שר המשפטים ונטען שהדבר נבע מכך שהוא התיר קיום הפגנות בירושלים המזרחית לאחר פעולת קיביה, וההפגנות כוונו נגד השלטון הירדני. משנת 1954 היה שלישו וראש לשכתו של המלך חוסיין. באפריל 1957, במהלך קשר זרקא, דרשה האופוזיציה את פיטוריו וראתה בו את האחראי למהלכים של חוסיין.
ב-29 באוגוסט 1960, התמנה לראשות הממשלה לאחר הירצחו של קודמו היזאע אל-מג'אלי בידי מתנקשים של האופוזיציה הירדנית מסוריה. ממשלתו הראשונה התאפיינה בניסיון להרגיע את הרוחות לאחר הרצח הפוליטי, ולאור המצב הקשה של ירדן בזירה הבין-ערבית. א-תלהוני הצליח במשימה זו, הרבה בזכות הפשרת היחסים עם מצרים ופירוק קע"ם בספטמבר 1961. באוקטובר נערכו בחירות כלליות להפרלמנט של ירדן, ללא מפלגות אשר הוצאו לחוק בשנת 1957 בעקבות ניסיון ההפיכה ("קשר זרקא"). אחוז ההצבעה היה נמוך יחסית וממשלת א-תלהוני המשיכה לכהן לאחר מכן. את כהונתו הראשונה סיים א-תלהוני ב-28 בינואר 1962, לאחר שביקש להתפטר. החליף אותו וצפי א-תל. בזמן ממשלתו הששית של סמיר א-רפאעי (מרץ 1963) כיהן א-תלהוני בתפקיד ראש הלשכה המלכותית.
כהונתו השנייה של א-תלהוני בתפקיד ראש הממשלה החלה ב-6 ביולי 1964, לאחר שהחליף את קודמו המזדקן חוסיין בן נאצר. הוא אחז בתפקיד במשך כשמונה חודשים, עד ל-14 בפברואר 1965. התמנה לראש ממשלה בפעם השלישית ב-7 באוקטובר 1967, לאחר התפטרותו של סעד ג'ומעה בעקבות הכישלון הירדני במלחמת ששת הימים ואובדן יהודה ושומרון. בכהונה זו פעל א-תלהוני לשמר את הקשר עם אזורים אלה ולחזק את הסולידריות הלאומית. ממשלתו המשיכה לממן אנשי דת ומנהל, למרות שלא התגוררו עוד בשטח ירדני. כמו כן ממשלת א-תלהוני הרחיבה את חוק גיוס החובה הירדני, במטרה לחזק את הפטריוטיזם הלאומי.
א-תלהוני החזיק במשרת ראש הממשלה עד ל-24 במרץ 1969, אז התפטר בעקבות חילוקי דעות באשר לפעולות הפדאיון בהן צידד. החליפו בתפקיד עבד אל-מונעם א-ריפאעי. לאחר חצי שנה חזר לתפקיד באוגוסט 1969, אולם התפטר ביוני 1970 בעקבות התחזקות פעולות האיבה בין הלגיון לבין הפדאיון וניסיונות חוסיין לתמרן בין השגת הסדר עם המחבלים לבין מלחמה בהם.
א-תלהוני המשיך להחזיק במשרות פוליטיות חשובות גם לאחר כהונותיו כראש ממשלה. בנובמבר 1973 ייצג את ירדן כראש הלשכה המלכותית בוועידת הפסגה השישית של הליגה הערבית באלג'יר. בדצמבר 1974 הוא מונה ליושב ראש הסנאט הירדני, תפקיד בו כיהן למשך מספר שנים.
נפטר ב-30 בינואר 1994 בעמאן בירת ירדן.
וצפי א-תל
בהג'את א-תלהוני
דליה נבות
דליה נבות-מינצר (נולדה בשנת 1967) היא רופאה ואתלטית ישראלית רב-גונית בעבר. אלופת ישראל, אלופת המכביה השתים עשרה (1985) ושיאנית ישראל. החזיקה בשיא הישראלי בקרב שבע במשך 14 שנים. שיאה האישי בריצת 100 מטר משוכות (13.87 שניות) היה באותה העת התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית אחרי השיא הישראלי של אסתר רוט-שחמורוב.
נבות זכתה בתואר אתלטית השנה של ישראל (1985).
ביוגרפיה.
נבות גדלה במושב השיתופי מולדת. היא התאמנה בקבוצת הפועל העמקים בהדרכת דני שור. בין יתר עיסוקיה, היא מטיילת בארץ ובעולם, רוכבת על סוסים, גולשת קייט (עפיפון) ועוסקת בריצות ניווט. נוסף לכך, היא הדריכה בנוער העובד והלומד בעפולה במסגרת שנת שירות לפני שירותה הצבאי כמדריכת ספורט במעמד של ספורטאית מצטיינת.