ככל הנראה, העיר צפון ששכנה בעמק סוכות שבנחלת גד ונקראה על שמו מפני שמשפחתו של צפיון התגוררה שם.
במדרשים ובחז"ל.
בשני מקומות בתנ"ך מוזכרת המילה "צפוני" פעם אחת בהקשר של משפחתו של צפיון בספר במדבר, ובפעם אחת בספר יואל שם אומר יואל "ואת הצפוני ארחיק מעליכם", ועל כך דורש המהר"ם, שבפעם הראשונה שמופיע צפוני, זה רמז לאליהו הנביא, שהיה משבט גד, ובפעם השנייה הכוונה היא לשטן, ואומר המהר"ם, שכוונתו של יואל היא, שכשיגיע הצפוני, כלומר אליהו הנביא אז הוא יסלק את הצפוני, כלומר השטן.
בספר הישר מסופר שאמו של צפיון נקראה עוצית, והיא הייתה אשתו של גד.
יש הסוברים כי שמו היה צפוני וצפיון זה שיכול אותיות של שמו, ולכן נקרא גם צפון, ומשפחתו משפחת הצפוני ולא הצפיוני.
יש מדרש האומר שצפיון נקרא גם צפון משום שמשה רבנו צפון (קבור) בנחלתו. לעומת זאת, מדרש אחר אומר שהוא נקרא צפיון משום שכל מי שהיה נלחם מולו צפוי היה להפסיד.
ההשבעה של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות ארצות הברית
ההשבעה של ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיאות ארצות הברית (באנגלית: Inauguration of John F. Kennedy) כנשיא ארצות הברית ה-35 נערכה ביום שישי, 20 בינואר 1961 ונערכה בצד המזרחי של הקפיטול שבוושינגטון די. סי.
ההשבעה הייתה ההשבעה ה-44 בארצות הברית והיחידה של קנדי לאור העובדה ששנתיים לאחר ההשבעה קנדי נרצח.
קנדי נכנס לתפקידו בעקבות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960, בהן ניצח ברוב זעום את המועמד הרפובליקני, ריצ'רד ניקסון שהיה באות ימים סגן הנשיא היוצא. קנדי היה הקתולי הראשון שהפך לנשיא (נכון ל-2021, מלבד קנדי היה נשיא קתולי אחד והוא הנשיא המכהן, ג'ו ביידן), בנוסף לכך קנדי הפך לאדם הצעיר ביותר שנבחר לנשיאות והיה הנשיא הראשון שנולד במאה ה-20.
נשף טרום ההשבעה.
פרנק סינטרה ופיטר לופורד ארגנו והתארחו בנשף טרום ההשבעה שנערך בערב יום ההשבעה, 19 בינואר 1961, סינטרה גייס כוכבים הוליוודים רבים על מנת שיופיעו וייקחו חלק באירוע, הוא אף שכנע את תיאטראות ברודוויי להשעות את ההצגות שתוכננו לאותה לילה על מנת שגם שחקני ברודוויי יוכלו לקחת חלק באירוע, מחיר הכרטיסים נע בין 100 דולר לאדם ועד כ-10,000 דולר לקבוצה.
תקוותו של סינטרה הייתה שיוכל לגייס כ-1.7 מיליון דולר (שבמונחים של ימינו שווים כ-14.5 מיליון דולר) וזאת על מנת שהמפלגה הדמוקרטית תבטל את חובה מהבחירות לנשיאות, בין המופיעים והנואמים נמנים: פרדריק מארץ', טוני קרטיס, הארי בלפונטה, סידני פואטייה, ג'ין קלי, אלה פיצג'רלד, נט קינג קול, ג'נט לי, סינטרה עצמו ושחקנים וזמרים נוספים.
סמי דייוויס ג'וניור, חבר ותיק של סינטרה שהיה תומך המפלגה הדמוקרטית התבקש על ידי קנדי לא להשתתף באירוע וזאת בהוראת אביו, ג'וזף. ג'וזף חשש כי הנישואים בין-גזעיים שתוכננו בין דייוויס לשחקנית השוודית, מיי בריט ייגרמו לחיכוכים לאור הדיון הציבור על סוג נישואיים אלו, שרבים התנגדו לו. דייוויס אף דחה את חתונתו עם בריט עד אחרי הבחירות. בסופו של דבר עבר דייוויס מפלגה והביע את תמיכתו בהמפלגה הרפובליקנית בתחילת שנות ה-70.
אירועי ההשבעה.
בהשבעה נכחו הנשיא לשעבר, הארי טרומן, הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר ואף הנשיאים עתידיים; לינדון ג'ונסון שהיה סגנו של קנדי, ריצ'רד ניקסון שהתחרה נגד קנדי וסגנו של ניקסון, ג'רלד פורד. מלבד הנשיאים לקחו חלק הגברות הראשונות הבאות: אדית בולינג וילסון, מיימי אייזנהאואר, בס טרומן, אלינור רוזוולט ואשתו של קנדי והגברת הראשונה הנכנסת, ג'קלין. גם הגברות הראשונות העתידיות: בטי פורד, פט ניקסון וליידי בירד ג'ונסון.
מלבד אנשי הציבור הנ"ל, הוזמנו להשבעה סלבים רבים בהם קרל סנדברג, ארנסט המינגוויי, מארק רותקו, ג'ון סטיינבק ורבים נוספים.
הסופה שהייתה בזמן ההשבעה.
ביום ההשבעה, 20 בינואר 1961 השלג שירד בוושינגטון די. סי. כמעט וביטל את המצעד המסרותי. האחריות לפנות את הרחובות בבירה בשעות הערב והבוקר שלפני ההשבעה הוטלה על חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, חיל ההנסדה נעזר בכ-1,000 עובדים וכ-1,700 ילדי מתנועת הצופים, מלבד כוח האדם המשימה הושלמה בעזרת מאות משאיות זבל ומחרשות.
לפני שהגיע לקפיטול ביחד עם הנשיא היוצא, דווייט אייזנהאואר נסע קנדי למיסה בכנסייה הקתולית בשכונת ג'ורג'טאון.
דקלום השיר "המתנה על הסף".
רוברט פרוסט, שהיה בזמן ההשבעה בן 86 ודקלם את שירו, "המתנה על הסף" לאחר שהאחרון התבקש על ידי קנדי לשיר את שיר זה בהשבעתו, קנדי ציין כי הוא "מעריץ את האומץ, המיומנות והתעוזה" של פרוסט ואף הוסיף כי "מעולם לא התייחסתי לעולם הפוליטיקה ועולם השירה שכה רחוקים זה מזה".
נאום הפתיחה.
מיד לאחר שקנדי נשבע אמונים כנשיא ארצות הברית פנה קנדי לקהל והחל בנאומו, נאום ההשבעה שלו כלל כ-1,366 מילים והיה הנאום הראשונה ששודר בצבע. הנאום נחשב בין נאומי ההשבעה הנשיאותיים הטובים בהיסטוריה האמריקאית, אחד מהמשפטים הזכורים מהנאום היה .
המצעד.
מצעד ארוך נערך בשדרת פנסילבניה, כ-16 אלף אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית צעדו עם תצוגת כלי נשק מודרניים בהם, כ-16 אלף אישים נוספים שצעדו במצעד היו אזרחים שכללו בעיקר להקות, ילדי תנועת הצופים ופקידים פדרליים.
צפון (דמות מקראית)
פקארד 200
פקארד 200 (באנגלית: Packard 200) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co"), אשר יוצרה בין השנים 1951–1952.
צעירים בסיכון
מבצע הרלינג
מבצע הרלינג, הידוע כקרב גורגופוטמוס (ביוונית: Μάχη του Γοργοποτάμου) היה מבצע פשיטה ביוון במלחמת העולם השנייה שבוצע על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (SOE), בשיתוף ההתנגדות היוונית: קבוצות (National Republican Greek League) ו- (Greek People's Liberation Army).
ב-25 בנובמבר 1942 פוצץ גשר גורגופוטאמוס שאובטח בכבדות. היה זה אחד ממבצעי החבלה הראשונים והגדולים באירופה הכבושה, ותחילת המעורבות הבריטית הקבועה עם ההתנגדות היוונית.
רקע כללי.
מבצע הרלינג תוכנן בסוף קיץ 1942, כמאמץ לבלימת שרשרת האספקה מיוון לצפון אפריקה שיועדה לקורפוס אפריקה.
ה-SOE תכנן לשלוח כוח שינתק את קו הרכבת בין אתונה לסלוניקי. נבחנו שלושה ויאדוקטים, כולם באזור ברלוס: הגשרים גורגופוטאמוס, אסופוס ופפאדיה. בעדיפות להשמיד את הוויאדוקט של אסופוס, מכיוון שבנייתו מחדש תארך יותר מהאחרים. הבחירה נותרה בידי מפקד המבצע בשטח.
מפקד המבצע היה לוטננט קולונל (מאוחר יותר בריגדיר גנרל) אדמונד מאיירס מחיל ההנדסה המלכותי, "קצין ההנדסה היחיד במזרח התיכון שעבר קורס צניחה", לפי מפקד המשנה. מייג'ור (מאוחר יותר לקולונל) כריס וודהאוס.
בסיום המשימה, תוכנן לפנות את הבריטים, פרט לוודהאוס, היווני תמיס מרינוס ושני מפעילי רדיו כדי שיחברו לתנועת ההתנגדות היוונית.
הניסיונות הראשונים להתנגדות מזוינת במקדוניה היוונית נבלמו בקיץ 1941 על ידי הגרמנים והבולגרים. אולם באביב וקיץ 1942 הוקמו יחידות גרילה חמושות ראשונות באזור ההררי של מרכז יוון ואפירוס. בהתחלה, הכוח הגדול היה הELAS, שהוקם על ידי חזית השחרור הלאומית הקומוניסטית (EAM) ובראשה עמד אריס ולוצ'וטיוס. השניים בגודלם היו הEDES בראשם עמד קולונל נפוליאון זרבאס. מפקדי המבצע לא ידעו על ההתרחשויות ביוון הכבושה, או כוחם ושיוכם הפוליטי של קבוצות ההתנגדות.
המשימה.
צניחה ביוון, יצירת קשר עם ההתנגדות.
צוות ה-SOE מנה שלושה עשר לוחמים וחולק לשלושה כוחות משנה. בכל קבוצה: מפקד, מתורגמן, חבלן וקשר.
הקבוצה הראשונה הורכבה מסגן אלוף אדי מאיירס, מפקד המשימה, קפטן דניס האמסון – מתורגמן, קפטן טום בארנס (מניו זילנד) – חבלן, הסמלים לן וילמוט ופרנק הרנן – קשרים.
הקבוצה השנייה מיג'ור כריס וודהאוס – מפקד, סגן משנה תמיס מרינוס (יווני), סגן אינדר גיל (סקוטי וסיקי לימים סגן אלוף בצבא הודו) וסמל דאג פיליפס.
הקבוצה השלישית כללה מייג'ר ג'ון קוק, קפטן נט בארקר, קפטן ארתור אדמונדס (ניו זילנד) וסמל מייק צ'יטיס (ארץ-ישראלי ממוצא רומני).
הכוח הוטס בשלושה מטוסי B-24. ניסיון ההצנחה הראשון ב-28 בספטמבר נכשל, הסימונים הקרקעים שנקבעו לא הודלקו. בניסיון הבא ב־30 בספטמבר, אותרו הסימונים, וכוח "הרלינג" הוצנח ליד הר גיונה במרכז יוון. המטוס השלישי לא הצליח לאתר סימון, וקבוצתו של מייג'ור קוק קפצה ליד העיירה קרפניסי שבה היו חיילי אויב רבים. אחד מלוחמי הקבוצה נחת בתוך העיירה והוסתר על ידי יוונים מקומיים. הם התחמקו מהכוחות האיטלקיים שחיפשו אחריהם, ופנו לעבר הגבעות, שם פגשו בכח גרילה של אריס ולוצ'וטיס.
הקבוצה הוסתרה על ידי היוונים והועברה ללא הרף באזור כדי למנוע את לכידתם בידי הכוחות איטלקים. וודהאוס יצא לאמפיסה כדי ליצור קשר עם קהיר. מדריך יווני מקומי, בשם יאניס הוביל את מאיירס והמסון בסיור אל שלושת היעדים האפשריים. גורגופוטאמוס, נבחר בשל היותו בעל הסיכויים הטובים ביותר: חיל מצב קטן: כ־80 איטלקים, גישה נוחה לגשר, חיפוי טוב ונתיב נסיגה נוח. ב־2 בנובמבר, וודהאוס יצר קשר עם אנשיו של זרבאס באזור הרי וולטוס, ב-14 בנובמבר, צוותו של מייג'ור קוק הצטרף לכוח הראשי, עם מידע כי יצר קשר עם אריס. וודהאוס חזר באותו יום, עם זרבאס ו-45 מאנשיו. מלכתחילה, זרבאס ההתרשם מהמשימה, וולוצ'וטיוטיס לא, משום שההנהגת ה-EAM-ELAS באתונה עדיין לא העריכה את חשיבות המאבק הכפרי, והעדיפו להתמקד בערים. בסופו של דבר, ולוצ'וטיוטיס, פעל בניגוד להוראות שקיבל מ-EAM, והחליט להשתתף במבצע.
פיצוץ הגשר.