עוגת שוקולד היא קינוח פופולרי ביותר ברוב חלקי העולם עוד מסוף המאה ה-19. העוגה מוגשת בדרך כלל במפגשים כגון מסיבות יום הולדת וחתונות.
מתכון עוגת השוקולד כולל בדרך כלל קמח, ביצים, סוכר, אבקת קקאו, המעניקה טעם וצבע שוקולדי (ומכאן שמה של העוגה), חמאה או שמן, מלח וחומרי התפחה כגון סודה לשתייה. לפעמים משתמשים גם במים או בחלב. בסוגים נוספים של העוגה יש גם שוקולד מומס, שמנת מתוקה, שמנת חמוצה, חובצה, מיץ פירות וסירופים למיניהם. כמו כן יש מתכונים הכוללים אגוזים, שקדים וכדומה. אופים שונים משתמשים גם במשקה חריף (ליקר, רום, ברנדי), תבלינים כמו וניל ונוזלים בטעמים כמו קפה. בווריאציות שונות משתמשים גם בציפויים, בזיגוג, בגלאזורה, קרם, ריבה, מרציפן או פראנג'יפן.
עוגת השוקולד המקובלת בעולם היא גם בסיס לגרסות דומות לשלה, לדוגמה, עוגת היער השחור, עוגה כושית ישראלית, עוגת נמסיס צרפתית, או עוגת זאכרטורטה אוסטרית.
טורטה קפרזה היא עוגת שוקולד נטולת קמח, ולפיכך בעלת מרקם פנימי דחוס ולח.
בשנת 2007 לעברית תורגם ספר בישול של טריש דסיין שכולו מוקדש למתוכני שוקולד מסגון המטבח הצרפתי
מחוזות זימבבואה
מבחינה מנהלית זימבבואה מחולקת ל-8 מחוזות (Province) ו-2 ערים בעלי מעמד מיוחד. המחוזות מחולקים לנפות.
מחוזות סיירה לאון
מבחינה מנהלית סיירה לאון מחולקת ל-4 מחוזות (Province) ואזור מיוחד אחד. המחוזות מחולקים ל-12 נפות המחולקות לצ'יפדומים.
מתלה המעי
מִתְלֵה הַמְּעִי (TA: mesenterium), בעבר נקרא מֶצַע הַמְּעִי, הוא קרום צפק כפול התומך במרכיבי המעי הדק (למעט התריסריון). מתלה המעי מחבר בין המעי הריק והמעי העקום לדופן האחורית של חלל הבטן. בין שתי השכבות המרכיבות את המתלה עוברים כלי דם, לימפה, ועצבים. מתלה המעי מאפשר לחלקי המעי הדק לנוע בחופשיות יחסית בחלל הבטן.
ב-2016 טענו חוקרים אירים כי מתלה המעי הוא איבר בפני עצמו.
המונח הלועזי למתלה המעי, "מזנטריום" (mesenterium), משמש גם לתיאור כל שכבת צפק כפולה המחברת בין הדופן האחורית של הבטן לאיברים שונים בחלל הבטן.
ראובן סירוטקין
ראובן סירוטקין (נולד ב-1933 בירושלים) הוא מלחין חסידי ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
סירוטקין נולד בשכונת בית ישראל בירושלים לצבי ולדינה-לאה סירוטקין, חרדים ירושלמים שורשיים שהיו מראשוני יצרני הסודה והגזוז בעיר העתיקה מול שער ציון, עוד בימי העות'מאנים. כנער הצטרף סירוטקין ללח"י, ובמלחמת העצמאות שימש כרץ (שליח) בין עמדות ההגנה בשכונת שייח' ג'ראח.
בסוף שנת 1950 הצטרף סירוטקין לקיבוץ עין צורים באזור שפיר, שמרבית מתיישביו היו יוצאי עין צורים שבגוש עציון, לאחר ששבו מן השבי הירדני. עם נישואיו לאסתר בשנת 1955 עבר להתגורר בתל אביב. באותה תקופה, מבלי לדעת לרשום תווים, החל סירוטקין להלחין שירים למגירה בלבד, תוך שהוא מקליט אותם על רשם קול.
לחניו בוצעו בפסטיבלים שונים, ובהם פסטיבל הזמר החסידי, פסטיבל שירי ירושלים ופסטיבל שירים ביידיש. בשנת 1972 העמיד סירוטקין לתחרות בפסטיבל הזמר החסידי את שירו "והביאנו". השיר בוצע על ידי גדעון גרייף וזכה במקום הראשון.
עם הקמת רדיו קול חי הגיש סירוטקין בתחנה האזורית ביחד עם בנו ארז את התוכנית "בסגנון אישי" שעסקה במוזיקה חסידית וביוצריה. נוסף לכך הוא נהג להופיע מדי שבת במוסדות חינוך ובקיבוצים שונים. בהופעותיו נהג ללמד את המשתתפים לחן חדש למילים מן המקורות, תוך שהוא מדגים כיצד המנגינה מפרשת את המילים.
משנת 2000 הגיש סירוטקין ברשת מורשת של קול ישראל פינה בשם "יין ישן נושן", שעסקה בסיפורים שמאחורי לידתם של שירים ושודרה במהלך "מצעד הזמירות" במשך יותר מ-4 שנים.
סירוטקין, פקיד בדימוס בבנק מזרחי טפחות, מתגורר כיום בפתח תקווה.
ב- 3 בנובמבר 2009 באירוע הצדעה שקיימה אקו"ם, בבית ציוני אמריקה, בהשתתפות נשיא המדינה מר שמעון פרס, קיבל ראובן סירוטקין עם שאר הזוכים את אות יקיר אקו"ם.
מיצירותיו.
כמלחין.
לחניו של ראובן סירוטקין מתפרשים על פני כל מגוון הטקסטים במקורות היהודיים. דוגמאות אחדות:
כפזמונאי.
סירוטקין גם חיבר מילים לשירים, העוסקים ברובם בשלום ובירושלים. חלק משיריו הולחנו על ידי מלחינים ידועים. משיריו:
שירים ביידיש.
סירוטקין השתתף בפסטיבלי שירים בשפת היידיש. הוא הלחין הן שירים שאת מילותיהן חיבר הוא עצמו, והן שירים של משוררים אחרים.
זכיות בפסטיבל הזמר החסידי.
שיריו של סירוטקין זכו במקומות הראשונים בפסטיבלי הזמר החסידי השונים:
דרישות תוכנה
מומחה יישום
נודיסט
אייבולט
אפליקציה (פירושונים)
אלה תולדות
אלה תולדות (באיטלקית נקרא הספר La Storia, שם שפירושו גם "ההיסטוריה" וגם "הסיפור". בתרגום לאנגלית נקרא הספר History: A Novel) הוא רומן היסטורי שעלילתו העיקרית מתרחשת במלחמת העולם השנייה. הספר הוא האחד לפני האחרון שכתבה הסופרת האיטלקייה אלזה מורנטה והנודע ביותר שלה. נכתב בשנת 1974.
הספר בנוי במקביל לתקופה ההיסטורית שבין תחילת המאה ה-20 עד לשנת 1967, ומספר, בעיקר, את סיפורו של ילד בתקופת מלחמת העולם השנייה ומעט אחריה בין השנים 1941–1947. הספר מתחיל בפרולוג המפרט בקיצור נמרץ את תולדות האנושות מתחילת המאה ה-20 ועד 1940, ולאחר מכן מתחילה העלילה, שלכל אורכה רצופה קטעים היסטוריים ממלחמת העולם השנייה, עד לסיומה, לבסוף מופיע מעין אפילוג, המתאר בקצרה את המשך תולדות האנושות בין השנים 1951–1967 ומסתיים במילים "וההיסטוריה נמשכת...".
הספר זכה לפופולריות רבה בעולם ובמשאל של סופרים ואנשי רוח מטעם המוסף הספרותי של הטיימס, נאמר על הספר כי הוא הספר הבולט ביותר שייזכר בספרות המערבית במחצית השנייה של המאה ה-20.
עלילה.
הסיפור מתחולל ברומא בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בינואר, 1941. במרכזו עומד אוּזֶפֶה (וריאציה של ג'וּזֶפֶּה) שנולד מאונס של אידה, מורה, אלמנה איטלקייה וחצי יהודיה ואימו של נינו, בידי חייל גרמני מזדמן שנהרג זמן מועט לאחר מכן. המלחמה המתחוללת גורמת לנינו להתגייס לצבא האיטלקי הפשיסטי ולהשאיר את כלבו, בליץ, לאוזפה. הפצצה של בנות הברית על עירם גורמת לאידה ואוזפה להפוך לחסרי בית ולחיות יחד עם רבים אחרים בבית מחסה מוזנח, דבר שמתברר אחר כך כהצלת נפשות, שכן כתוצאה מאיבוד ביתם השלטונות האנטישמים לא מצאו את אידה היהודיה בחציה.
בשלב כלשהו נינו, שעזב לפני כן לטובת הצבא הפשיסטי, עורק לפרטיזנים ומבקר מדי פעם בבית. בביקורים אלה הוא לוקח את אוזפה לטיולים בסביבה ואף לפגישה אחת עם חבריו הפרטיזנים. לאחר מכן עוזב נינו את הפרטיזנים ומתעסק בענייני העולם התחתון ונהרג לאחר מרדף משטרתי. בלה, כלבתו האחרת של נינו, מוצאת את דרכה אל אידה ואוזפה ויחד איתה עובר אוזפה את התקפי האפילפסיה הקשים שלו עד למותו הבלתי נמנע. בלה נורתה בידי האנשים שבאו לפנות את גופתו, ואידה מתאשפזת בבית חולים פסיכיאטרי.
בית שמעון רוקח
בית רוקח הוא מוזיאון לתולדות נווה צדק וגלריה לאמנות, השוכן בביתו של שמעון רוקח (הש"ר), ממייסדי השכונה.
היסטוריה.
הבית נבנה ב-1887 בקצה שכונת נווה צדק והיה אחד מעשרת הבתים הראשונים בשכונה.
השירותים והמטבח נבנו מחוץ לבית.
ב-1891 נוספה לבית קומה שנייה וכן כיפה עשויה נחושת זהובה, בתכנונו של אדריכל צ'כי. הבית היה מעונו הפרטי והקומה השנייה שימשה את בית הוועד. ב-1922 נפטר רוקח, וילדיו תרמו את ביתו כדי שישמש כמוסד ציבורי, תחילה נתרם לבני ברית שפתחו בו מעון ומאוחר יותר ספרייה שפעלו במקום מספר שנים, אך בהמשך לא נעשה שימוש בבית, ומצבו הידרדר. ב-1982 רכשה אותו נכדתו של רוקח, הפסלת לאה מג'רו-מינץ, ששיפצה ושיקמה אותו, תוך שמירה על אופיו המקורי. על מאמציה לשיקום הבית זכתה מג'רו-מינץ בפרסים מקרן פורד ומהמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות.
ב-1984 נפתח הבית לציבור כמוזיאון לתולדות השכונה וכגלריה ליצירותיה של מג'רו-מינץ. כן נערכות בו הצגות ופעילויות לילדים העוסקות בהווי השכונה.
יאנוח ג'ת
ריוננט
טוויטר
טוויטר (באנגלית: Twitter) היא רשת חברתית מקוונת חינמית המאפשרת לשלוח ולקרוא מסרים קצרים של עד 280 תווים (פעולה שזכתה לשם "מיקרו-בלוגינג"). הרשת נוסדה במרץ 2006 על ידי ג'ק דורסי, סטודנט באוניברסיטת קורנל ששימש כחבר מועצת המנהלים וכמנכ"ל עד 29 בנובמבר 2021, אוון ויליאמס שכיהן בעבר כמנכ"ל, וביז סטון ששימש כמנהל העיצוב של החברה.
בסיס הממשק נלקח מרעיון שליחת הודעות (SMS) בין טלפונים ניידים, על כן הוא מכונה בשם "The SMS of the internet". את ההודעות ברשת, המכונות ציוצים ("tweets"), ניתן לקבל באתר החברה, דרך מסרונים לטלפון נייד ודרך מגוון רחב של אפליקציות המשתמשות ב-API עשיר המאפשר שימוש מלא בכל תכונות השירות כולל קבלה ושליחה של עדכונים בצורה שוטפת, חיפוש, הוספה, מחיקה וחסימת חברים, וכל זאת ללא צורך בגלישה לאתר האינטרנט של החברה.
העיקרון של טוויטר הוא כתיבת מסר, שאותו יכולים לראות כל העוקבים אחר הפרופיל בדף הבית שלהם ולהפך: רישום למעקב אחרי מישהו (חבר או ידוען למשל) מאפשר לראות את המסרים שהוא מפרסם. הבחירה אחרי מי לעקוב לא מצריכה את אישורו של הנעקב, אלא אם הגדיר את החשבון שלו כפרטי.
עד שנת 2012 למעלה ממאה מיליון משתמשים פרסמו 340 מיליון ציוצים ביום, והשירות טיפל בממוצע ב-1.6 מיליארד שאילתות חיפוש ביום. בשנת 2013, טוויטר היה אחד מעשרת האתרים הפופולריים ביותר. נכון לשנת 2018, היו לטוויטר יותר מ-321 מיליון משתמשים פעילים מדי חודש.
ב-25 באפריל 2022 פורסם כי אילון מאסק רכש את החברה תמורת 44 מיליארד דולר. ב-10 ביולי 2022 מאסק הודיע על ביטול הרכישה.
היסטוריה.