בשני מקרים בולטים עלתה לדיון השאלה מי הוא מעסיקו של עובד במשק בית: האם המעסיק הוא שני בני הזוג המתגוררים בבית זה, או האישה בלבד? בשני מקרים אלה, של עובדים זרים שהועסקו ללא היתר בבתיהם של אהוד ברק ויהודה וינשטיין, הוטל האשם הפלילי רק על נשותיהם.
כיום הרוב המוחלט של המועסקים בעבודות הניקיון והתחזוקה בבתים פרטיים הן נשים, וכינויין בישראל "עוזרות בית". מרבית עוזרות הבית מועסקות על בסיס יומי בתכיפות משתנה (בדרך כלל חד שבועית). יש גם עוזרות בית הלנות בבית המעסיק.
הדרכה לנישואים
מדריכת כלה
מגילת זכויות
Das Erste
Das Erste (בתרגום מילולי: "דאס ארסטה", שמשמעותו "הראשון") הוא ערוץ ממלכתי גרמני בבעלות תאגיד השידור הציבורי ARD.
היסטוריה.
השידורים הניסיוניים של הערוץ החלו ב-27 בנובמבר 1950 כערוץ טלוויזיה של מה שהיה אז NWDR, תאגיד השידור הציבורי של המבורג שיותר מאוחר התפצל ל-NDR ו-WDR ב-1956. ב-27 נובמבר 1950 השיק הערוץ תוכנית פיילוט, ששודרה בשלושה ימים בשבוע. שידורי ספורט ניסויים, חדשות שודרו גם הם. ב-26 באוקטובר 1952 הונח בהמבורג אבן היסוד לבניין החדש של הטלוויזיה. ב-25 בדצמבר 1952 החלו רשמית השידורים של הערוץ. עד אז 5000 מכשירי טלוויזיה נמכרו. מעתה ואילך, התבצעו השידורים בכל יום בין 20:00 ל-22:00. קליטתו של הערוץ הייתה בתחילה מוגבלת למערב גרמניה וצפון ברלין.
ב-23 באוקטובר 1953 עבר הערוץ לאולפן הטלוויזיה החדש בהמבורג. זה היה הראשון שהותאם במיוחד לאולפן טלוויזיה באירופה. [4] מספר מנויי הטלוויזיה הרשומים עלה מ-3000 בקיץ 1953 ל-40,000 באוגוסט 1954.
שידור בכל רחבי גרמניה החל ב-1 בנובמבר 1954 במסגרת תאגיד השידור הציבורי ARD. לאחר שתאגידי שידורים אזוריים מקומיים הצטרפו גם הם, הערוץ נהיה ל-Deutsches Fernsehen (הטלוויזיה הגרמנית). היה זה ערוץ הטלוויזיה היחידי בגרמניה המערבית עד ייסודו של ערוץ ZDF ב-1963.
ב-1 באוקטובר 1956 החל הערוץ בשידור היומי של חדשות הערב. ב-2 מארס 1959, חדשות הערב הוקראו בפעם הראשונה באמצעות שדר.
ב-30 בספטמבר 1984 שינה הערוץ את שמו ל-Erstes Deutsches Fernsehen (הטלוויזיה הגרמנית הראשונה). מאז 1997 מותג הערוץ שוב כ"ערוץ הראשון".
מערת סוקגוראם
סוקגוראם (בקוריאנית: 석굴암) היא מערה מלאכותית ואתר בודהיסטי בדרום-מזרח קוריאה הדרומית. המערה שוכנת 4 ק"מ ממקדש בולגוקסה, דרומית-מזרחית לקיונגג'ו, במחוז צפון גיונגסאנג, בגובה של 750 מטר מעל פני הים, ומשקיפה על ים יפן. בשנת 1962 הכריזה ממשלת קוריאה הדרומית על המערה כאוצר לאומי, וב-1995 הכריזה עליה אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם מקדש בולגוקסה.
היסטוריה.
המערה נחצבה בין 743 ל-751, בידי קים דֶסוֹנג, והיא נחנכה במלאת עשור לשלטונו של גיוֹנְגְדוֹק בממלכת שילה המאוחדת. מלאכת הבנייה הושלמה סופית רק לאחר מותו של קים, ב-774.
בין 1703 ל-1758 שופץ המתחם, ואולם שושלת ג'וסון ששלטה בקוריאה באותה העת נטתה לכיוון הקונפוציאניזם, ובשנים שלאחר השיפוץ ננטשה המערה וסבלה מהזנחה.
לפי המסורת המקומית, ב-1909 עבר במקום דוור שחיפש מסתור מפני הגשם, ו"גילה" אותו מחדש. היפנים, ששלטו בקוריאה מאז 1910, ערכו את השיפוצים הבאים. במהלך השיפוץ הראשון, שנערך בין 1913 ל-1915, ניסו היפנים לייצב את פסל הבודהה במערה באמצעות חיפוי בטון, אך הלחות גרמה להצטברות מים שהסבה לפסל נזק. כדי להתמודד עם הבעיה שנוצרה, הותקנו ב-1917 צינורות ניקוז, אך הם לא הועילו, ובין 1920 ל-1923 ערכו היפנים שיפוץ שלישי, והוסיפו לבטון אספלט עמיד למים. האספלט יצר בעיה חדשה - עובש וירוקת. ב-1927 נוקה הפסל באמצעות קיטור.
ב-1960 הורה נשיא קוריאה הדרומית, פארק צ'ונגהי, לשקם את המערה, ובעיות הלחות נפתרו באמצעים מכניים. בשיפוץ, שנערך בין 1961 ל-1964, השתתף גם אונסק"ו. לאחר מכן הוצב במקום קיר זכוכית, שנועד להגן על הפסל מהתיירים הרבים שהחלו לפקוד את המקום וכן ליצור בידוד שיאפשר שמירה על הטמפרטורה הרצויה.
ארכיטקטורה.
המערה נחצבה בסלע גרניט, והיא כוללת גם פתחים שנועדו לאוורור. ליד הכניסה הוקמה בריכה קטנה, כדי שעולי הרגל שטיפסו במעלה ההר ממקדש בולגוקסה יוכלו להתרענן. בכניסה למערה נבנה שער בצורת קשת, שהוביל לשני מסדרונות, האחד מלבני, והשני צר וארוך, ומעוטר בתבליטים. המסדרונות מסמלים את האדמה, בעוד שהרוטונדה שבקצה המסדרון הצר מסמלת את העולם הבא. על המסדרון משגיחים פסלים של ארבעת מלכי השמיים.
ברוטונדה פסל גרניט של הבודהה, יושב בתנוחת לוטוס על כן. גובהו הכולל של הפסל 4.84 מטרים - הבודהה עצמו 3.5 מטרים, והכן 1.34 מטרים. בנוסף לפסל בודהה, יש ברוטונדה 15 לוחות ועליהם תגליפים של 3 בודהיסטוות, 10 תלמידים ושני האלים ההודיים ברהמה ואינדרה, וכן 10 גומחות, 5 מכל צד, ובהן פסלים, מעוצבים בהשראת דמויות מיוון העתיקה. גובהה של כיפת הרוטונדה 6.84 מטרים וקוטרה 6.58 מטרים.
בחלל המרכזי של המערה פסל של אוולוקיטשוורה, הבודהיסטווה של החמלה. גובהו של הפסל 2.18 מטרים, ואוולקיטסוורה בעל 11 הפנים נראה כשהוא לובש כתר וגלימה, עונד תכשיטים ומחזיק כד ובו פרח לוטוס. ברחבי המערה פזורים עוד 40 פסלים של דמויות המייצגות את עקרונות הבודהיזם. תקרת המערה מעוטרת באיורים של חצי סהר ושל פרח לוטוס.
בעבר היו שני פסלים נוספים בגומחות, וכן פגודה עשויה שיש, והם ככל הנראה נבזזו בידי היפנים. כמו כן, בעבר חדרו קרני השמש למערה לדקות ספורות בזמן הזריחה, ואולם מאז השיפוץ האחרון הן לא חודרות עוד למערה.
תקנות ל&quot;ט
הגימנסיה ע&quot;ש שוואבה
קיידאן
הזהר מהמכונית
הזהר מהמכונית (ברוסית: Берегись автомобиля) הוא סרט קומדיה סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם בבימוי אלדר ריאזנוב. בכורת הסרט התקיימה בשנת 1966. הוא הפך לשובר קופות בברית המועצות ואינוקנטי סמוקטונובסקי שגילם את תפקיד הראשי זכה בתואר "שחקן השנה". הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלים לקולנוע ונשאר פופולרי בחבר המדינות עד היום.
רקע.
הסרט הוא עבודה משותפת ראשונה של אלדר ריאזנוב ואמיל ברגינסקי. הם כתבו תסריט על רובין הוד סובייטי אך מטעמים פוליטיים ראשי מוספילם לא הסכימו להתחיל בצילומים. בשנת 1964 התסריט עובד לנובלה ופורסם בירחון "מולודאיה גברדיה". תגובת הממסד הייתה חיובית ולכן סוכם על התחלת העבודה על הסרט.
עלילה.
סוכן ביטוח ושחקן בתיאטרון חובבים יורי דטוצ'קין (אינוקנטי סמוקטונובסקי) מגיע לבתים רבים בכוונה לשכנע את האזרחים לעשות ביטוח. במהלך עבודתו הוא פוגש אנשים לא מעטים שהרכוש שלהם אינו תואם את משכורתם והוא מניח שיש להם מקורות הכנסה לא חוקיים. הוא מחליט לגנוב מהם את מכוניותהם הפרטיות, למכור אותן ולהעביר את הכסף לבתי יתומים. חקירת הגנבות מגיעה לחוקר משטרתי בשם מקסים פודבריוזוביקוב (אולג יפרמוב) שהוא שחקן בתיאטרון חובבים יחד עם דטוצ'קין תחת במאי קשוח (יבגני יבסטיגנייב).
דטוצ'קין מנסה לגנוב אוטו מדימה סמיצבטוב (אנדריי מירונוב) אך מצליח רק מהניסיון השלישי.
בינתיים חוקר המשטרה שם לב שקיימת התאמה בין היעדרויות של דטוצ'קין מהחזרות להצגת המלט לבין מועדי הגנבות. כמו כן נודע לו שהסיבות שדטוצ'קין מציין להנהלת התיאטרון על היעדרותו אינן תואמות את הסיבות שהוא מסר להנהלת סוכנות הביטוח בה הוא מועסק.
בפגישה בבית קפה חוקר משטרה מגלה לדטוצ'קין את ממצאי חקירתו. דטוצ'קין מצידו מגלה לו את הסיבות לגנבות ומראה לו קבלות על העברת הכסף לבתי יתומים. החוקר מחליט לגנוז את הממצאים, אך דטוצ'קין דורש ממנו להעביר את הממצאים למפקדיו במשטרה.
דטוצ'קין מבצע את הגנבה האחרונה ומעביר את המכונית לתחנת משטרה בה עובד חברו. הוא נעצר, אך בכל זאת מקבל אישור מיוחד להשתתף בהצגת בכורה של המלט. במהלך המשפט נערכות הפגנות רחוב הדורשות את שחרורו. בקטע אחרון של הסרט רואים אותו חוזר מהכלא לבת זוגו.
ארכקוסינוס
ארכסינוס
ארכטנגנס
מבנה רבעוני
המדרשה למוזיקה בתל אביב
סעדיה אלעזירי
סעיד אלעזירי
סעיד עוזירי
סעדיה עוזירי
סעדיה עזירי
ים הקור
ים הקור (בלטינית: Mare Frigoris - "מארה פריגוריס") הוא ימה ירחית הממוקמת באגן פרוקלרום בצפון ים הממטרים שעל הירח . הימה נמצאת צפונית למכתש אפלטון.
ים הקור משתרע על כ -300 ק"מ בכיוון צפון-דרום, מעל 1000 ק"מ בכיוון מזרח-מערב ושטחו הוא כ-440,000 קמ"ר.
בדומה לייתר ימות הירח, אין מדובר בימה אלא בעמק המכוסה בבזלת.
גאולוגיה.
אזור האגן שבו מצוי ים הקור נוצר בעידן האימבריאני התחתון. הימה עצמה נוצרה בעידן האימבריאני העליון (בחלקה המזרחי) ובעידן ההארטוסתניאני (בחלקה המערבי).
גילוי הימה.
בדומה למרבית ימות הירח, שמה של הימה ניתנה לה על ידי ג'ובאני ריקיולי בשנת 1651. השם אומץ רשמית בשנת 1935.
איזוכרים תרבותיים.
אזור זה של הירח מהווה את אתר ההתרחשות של הפרק השני בסדרת הטלוויזיה "בסיס ירח 3" של רשת ה-BBC משנת 1973.
ויטאליאן
ויטאליאן (בלטינית: Papa Vitalianus) היה אפיפיור מ-30 ביולי 657 עד מותו ב-27 בינואר 672. נולד בעיר סגני שבמחוז לאציו, איטליה. בימיו נמשכה המחלוקת לגבי היחס למונותליטיזם.
נבחר לכס האפיפיור לאחר מותו של קודמו, אאוגניוס הראשון. כמו קודמו, ניסה ויטאליאן לחזק את הקשר עם בירת האימפריה הביזנטית המזרחית, קונסטנטינופול, ונפגש עם הקיסר הביזנטי, קונסטנס השני.
השימוש בנגינת עוגב בכנסיות מיוחס לראשונה לתקופתו של ויטאליאן.
ויטאליאן נחשב לקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יום חגו הוא 27 בינואר.
אדולף פישהוף