בדצמבר 2014, הוקלט רמיקס לשיר, בהשתתפות רודימנטאל. גרסה זו של השיר פורסמה ב-29 במרץ 2015, כסינגל משותף של שירן ורודימנטל, ושימשה כסינגל הרביעי מתוך X, וכסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני של רודימנטל, "We the Generation". הרמיקס הגיע בשיאו במקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע.
השיר נכתב על ידי שירן, יחד עם רודימנטל וחברי להקת Snow Patrol - ג'וני מקדייד וגארי לייטבודי, והופק על ידי ריק רובין, בשאנגרי-לה, שבמאליבו, קליפורניה. השיר עוסק בשירן, כאשר הוא לקח MDMA במהלך חתונה באיביזה. הוא טוען שבמהלך החוויה הוא "התאהב בפוף" וכי הוא "הרגיש חרדה, הרגיש אהבה, הרגיש חום, הרגיש קצת מוזר".
הגרסה של אד שירן ורודימנטאל.
ב-11 בדצמבר 2014, בטקס פרסי המוזיקה של BBC, חשף שירן כי גרסת הרמיקס של "Bloodstream" תשמש כסינגל הרביעי מתוך ×. בריאיון ל-MTV News אמר שירן, "עשיתי שיר עם רודימנטאל, שהוא בעצם שיר באלבום שלי. עשינו את זה מחדש וזה כבד, זה הולך להיות נהדר. הם עשו את זה מחדש, זה הולך להיות הסינגל הראשון מתוך האלבום החדש שלהם ... הוא ממש טוב".
רקע.
בראיון ל-"The Sun", בנוגע לשיתוף הפעולה, אמר די ג'יי לוקסמית' מרודימנטאל: "עבדנו בלוס אנג'לס, ושירן ניגש לאולפן שלנו עם דה גיים ואלי גולדינג. אנחנו מכירים את אד כבר שנים. אני זוכר שכאשר ראינו אותו לראשונה, הוא נתן לנו את אחד מהרצועות שלו לרמיקס, והוא אמר שזה אחד הרמיקסים הטובים ביותר שהיו לו. מעולם לא הקלטתי איתו בעבר, אבל שמרנו על הקשר והוא שם ענק עכשיו. השיר כל כך חולני, כל כך מטורף. אנחנו לא יכולים לחכות להראות אותו לאנשים".
האודיו של הרמיקס הועלה ליוטיוב ב-11 בפברואר, והשיר יצא ב-29 במרץ.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר, בהשתתפות השחקן ריי ליוטה, פורסם ב-23 במרץ 2015. את הקליפ ביים אמיל נאוה.
הופעות חיות.
שירן ביצע את השיר ב-13 באפריל 2015, בעונה השנייה של תוכנית המציאות "אקס פקטור ניו זילנד".
איגנץ פישהוף
איגנץ וילמוש פישהוף (בהונגרית: Fischhof Ignác Vilmos; אובודה, 7 בספטמבר 1814 – בודפשט, 15 ביוני 1897) היה רופא יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
איגנץ פישהוף נולד במשפחה יהודית באובודה (בודה הישנה) בהונגריה כבנם של יוזף פישהוף, יליד אייבנשיץ (כיום איוואנצ'יצה שבחבל מוראביה) ושל רוזלי לבית לוי, ילידת בודה. הוא היה אחיו של אדולף פישהוף. איגנץ למד בפשט ובווינה וסיים את לימודיו באוניברסיטה וינה. בשנות ה-40 של המאה ה-19 הוא הפך לרופא ליד פריסניץ (Prießnitz הוא כפר ועירייה לשעבר במחוז Burgenlandkreis, בסקסוניה-אנהלט, גרמניה. מאז 1 בינואר 2010, היא חלק מהעיירה נאומבורג), בבית חולים ביסניק שבשלזיה (כיום חלק מצ'כיה) ולאחר מכן בווינה. בשנת 1856 חזר לפשט. במגרש משלו שקנה, סמוך לקפלת הרמינה, הקים ספא רפואי לטיפול במים קרים, שהוא ניהל בעצמו עד 1888. ובשנת 1892 המקום נרכש על ידי הממשלה ובמקום הוקם המכון לעיוורים. פישהוף היה אחד התועמלנים והמקדמים הראשונים של המים הרפואיים של הסליאץ' (סליאץ' היא עיירת ספא ​​במחוז באנסקה ביסטריצה ​​שנפת באנסקה ביסטריצה ​​בסלובקיה).
עש העץ הענק
עש העץ הענק (שם מדעי: Endoxyla cinereus) הוא מין של עש מסדרת הפרפראים, האנדמי לחלקים מאוסטרליה (קווינסלנד וניו סאות' ויילס) ולניו זילנד. המין תואר לראשונה על ידי יוהאן טפר ב-1890.
תיאור.
זהו העש הכבד ביותר בעולם, ומשקלו מגיע עד לכ-30 גרמים.
מוטת כנפיו מגיעה לכ-23 סנטימטרים, ועל כנפיו ישנו דפוס משתנה של אפור בהיר וכהה או חום.
זחליו הם אוכלי עצה הגדלים בתוך גזעי עצי אקליפטוס.
הזחלים חיים על סוגים שונים של שיחים ועצים, ויכולים לנצל מגוון של צמחי מזון. הפרפרים הבוגרים אינם ניזונים, אלא שורדים משומן שאגרו בתקופתם כזחלים.
שר החוץ של ישראל
ליאת אלבלינג
ליאת אלבלינג (נולדה ב-1980) היא אמנית ו ישראלית. זוכת פרס ליאון קונסטנטינר לשנת 2011 (יחד עם האמנית עילית אזולאי). היא חיה ויוצרת בתל אביב. ביצירתה היא עוסקת בבניית מרחבים ארכיטקטוניים וצילומם, כחלק מחקירת החלל הביתי והתווך שבינו לבין התהוות הדימוי הדיגיטלי.
ביוגרפיה.
אלבלינג נולדה ב-1980 ברמת גן. ב-2004 היא החלה ללמוד במכללה האקדמית בית ברל, ולאחר שנה עברה לבית הספר מנשר לאמנות אותו סיימה ב-2009 בהצטיינות. לאחר מכן השתתפה בתוכנית עמיתים בעלמא בית לתרבות עברית, בתל אביב-יפו.
ב-2018, אלבלינג הוציאה לאור את הספר “As Good As Real".
משנת 2011 אלבלינג מרצה לצילום ולאמנות במדרשה לאמנות, מכללת בית ברל. היא לימדה במוסדות אקדמיים שונים, בהם המחלקה לאמנות רב–תחומית, מכללת שנקר, רמת גן; בית הספר לצילום מוסררה, ירושלים ומכללת מנשר לאמנות תל אביב.
עבודותיה.
יצירותיה של ליאת אלבלינג הוצגו בגלריות ומוזיאונים בישראל ובעולם, ובין היתר במוזיאון רמת גן לאמנות (2011), מוזיאון תל אביב לאמנות (2011, 2017), מוזיאון חיפה לאמנות (2012), גלריה כשר פוטמקין, ניו יורק (2014), גלריה ג׳ולי מ., תל אביב (2015), גלריה ארטלי, אנטוורפן (2016), גלריה קתרין אדלמן, שיקגו (2017) וגלריה רוזנפלד, תל אביב (2018).
עבודותיה מוצגות באוספים מוזיאליים, כגון אוסף נלסון אטקינס, קנזס סיטי; מוזיאון לאמנות רות ואלמר ולין, ניו יורק; אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות; אוסף START - סרג׳ תירוש; וכן באוספים פרטיים.
חברי ועדת פרס קונסטנטינר בו זכתה ב-2011 כתבו כי היא מייצרת בעבודותיה שיבוש מרחבי שמדגיש את המתח שבין צילום לזיכרון. לדבריהם, היא מצלמת מבנים אדריכליים, נופים או מצבים בין־אישיים ומוסיפה ומשנה בהם פרטים משמעותיים, כך שהאשליה הצילומית שנוצרת שומרת לכאורה על העקרונות של חומר הגלם המקורי, אך מטילה ספק בתכניו הבסיסיים ובפונקציונליות שלו.
לקריאה נוספת.
גדעון עפרת, מדוע ליאת אלבלינג היא אמנית מצוינת, המחסן של גדעון עפרת.
פופ אופרה
כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה
כנף הציפור של המלכה אלכסנדרה (שם מדעי: Ornithoptera alexandrae) הוא מין פרפר השייך למשפחת הצבעוניים מסדרת הפרפראים, והוא מין הפרפר הגדול ביותר בעולם. הוא מין אנדמי לצפון-מערב פפואה גינאה החדשה. המין תואר לראשונה על ידי וולטר רוטשילד ב-1907. המין נמצא בסכנת הכחדה חמורה וחי רק בשטח של 100 קילומטרים רבועים, ועל כן הוא אחד משלושת מיני החרקים היחידים הנכללים באמנת וושינגטון, מה שהופך את המסחר בו ללא-חוקי.
היסטוריה.
המין התגלה בשנת 1906 על ידי חוקר טבע שהועסק על ידי וולטר רוטשילד, ששנה לאחר מכן תיאר את המין וקרא לו על שם אלכסנדרה, נסיכת דנמרק.
תיאור.
מוטת הכנפיים של הנקבות נעה בין 25 ל-28 סנטימטרים, והן גדולות יותר מהזכרים. אורך גוף הפרפר יכול להגיע לשמונה סנטימטרים, ומשקלו הוא כ-12 גרמים.
למין יש דו-צורתיות זוויגית: לנקבה כנפיים חומות עם סימנים לבנים, הכנפיים האחוריות חומות עם קו של משולשים צהובים ממורכזים. הגוף בצבע שמנת ויש קטע אדום קטן על בית החזה החום. הזכר הוא בצבע ירוק-כחלחל עם פס מרכזי שחור, ועל כנפיו האחוריות ישנם כתמים בצבע זהב.
מקבציאל (קובץ תורני)
אליזבת אוניל ורנר
אליזבת אוניל ורנר (באנגלית:Elizabeth O'Neill Verner: 21 בדצמבר 1883 - 17 באפריל 1979) הייתה אמנית, סופרת, מרצה ואחת ממנהיגות הרנסאנס של צ'ארלסטון. היא נקראה "האמן הידוע ביותר בדרום קרוליינה במאה העשרים".
ביוגרפיה.
אליזבת קוואל אוניל נולדה בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. היא למדה לראשונה אמנות אצל אליס רוונל הוגר סמית'. בשנת 1901. לאחר שלמדה בבית ספר קתולי לבנות בקולומביה, היא נרשמה לאקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות, שם למדה במשך שנתיים אצל תומאס פולוק אנשוץ.
כשעזבה את האקדמיה, למדה זמן מה אמנות באייקן, דרום קרוליינה. לאחר מכן חזרה לצ'ארלסטון, שם החלה את לימודי האמנות שלה אצל אליס סמית' וכן אצל גבריאלה קלמנטס ואלן דיי הייל. בהשראת קלמנטס והייל, היא הייתה חברה מייסדת באגודת החרטים המקומית ועזרה לייסד את ליגת האמנות של מדינות דרום.
בשנת 1907 נישאה לא. פטיגרו ורנר, עמו נולדו לה שני ילדים.
קריירת אמנות.
ורנר לא הפכה לאמנית מקצועית עד לאחר מות בעלה בשנת 1925, שהשאיר לה את האמצעים לתמיכה בילדיה. עם ההדרכה שקיבלה מאליס סמית', היא עבדה כדי להתאים את האומנות שלה כך שתוכל לתמוך בעצמה. אחת הדרכים שבהן נקטה, כמו אמניות אחרות, הייתה לפרסם את ההדפסים שלה בספרים שניתן למכור לתיירים. דרך נוספת הייתה לבקש עמלות, והיא התמחתה ביצירת שרטוטים של מבנים היסטוריים למטרת שימור. בין לקוחותיה היו המחוז ההיסטורי של ויליאמסבורג, בית הספר לרפואה של הרווארד, האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת דרום קרוליינה.
ורנר יצרה תחריטים ורישומים ומאוחר יותר, פסטלים של צ'ארלסטון, והעדיפה לצייר מבנים, סצנות רחוב ונופים. היא עבדה בסטודיו בבית מגוריה .
היא הפכה גם לאמנית ידועה בייצוג של האפרו-אמריקאים, בעיקר מוכרי הפרחים בעיר. היא עבדה מדי פעם כמאיירת ספרים. מבחינה סגנונית, ציוריה הם ריאליזם עם נימות אימפרסיוניסטיות, בעוד התחריטים והרישומים שלה הם מפורטים.
ורנר טיילה רבות - היא ביקרה ביפן (1937), באירופה, באיים הקריביים ובמקסיקו. בלונדון היא בחנה כמה מהתחריטים של רמברנדט במוזיאון הבריטי. בהיותה בקיוטו, יפן ב-1937, למדה עבודת מכחול יפנית, ויצרה כ-12 תחריטים.
היא נתנה השראה לחברתה אן טיילור נאש לעסוק בציור, ושימשה כמורה שלה במשך זמן מה. בשנת 1946 פרסמה ורנר את "מקומות אחרים", שהיה מורכב מ־42 איורים של מקומות שאינם צ'ארלסטון, בליווי פרשנות משלה.
היא מתה ב-17 באפריל 1979.