מיכאל הרביעי הפפלגוני (ביוונית ביזנטית: Μιχαὴλ (Δ´) ὁ Παφλαγών; 1010 – 10 בדצמבר 1041) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 1034–1041. מיכאל הרביעי היה הבעל השני והקיסר השני שמלך לצד זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית מהשושלת המקדונית, לאחר רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית. מיכאל היה בן למשפחה ענייה בקונסטנטינופול ועלה בדרגות המנהל הכלכלי המדיני דרך עיסוקו בחלפנות כספים עד אשר החל בפרשת אהבים עם הקיסרית זואי שהביאה אותו בסופו של דבר לקיסרות על האימפריה.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
מיכאל הרביעי נולד בשנת 1010 למשפחה ענייה של חלפני כספים מפפלגוניה, אסיה הקטנה. אחיו יוחנן היה סריס רב השפעה בחצר המלוכה של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית והמשפחה עברה להתגורר בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית. היה זה יוחנן שהציג לראשונה את מיכאל בפני זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, שבאותה העת שלטה בשותפות עם בעלה, רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית. מיכאל חלה באפילפסיה ולמרות קירוב היחסים בינו לבין הקיסרית זואי, לא נראתה קנאה מצידו של הקיסר רומנוס השלישי, שלמעשה שלח משרתים לטפל ולתמוך במיכאל החולה. הקיסר רומנוס השלישי נפטר בשנת 1034, בנסיבות לא ידועות (מאוחר יותר היה חשד כי זואי הורתה על הוצאתו להורג), ולאחר מותו התחתנה זואי עם מיכאל, שהוכתר בתור מיכאל הרביעי והחל למשול על האימפריה הביזנטית לצידה. לפי חוק הכנסייה האורתודוקסית היה על זואי האלמנה לחכות שנה שלמה לפני שתינשא פעם נוספת אך זואי ומיכאל קיבלו הסכמה להתחתן במהרה הודות להונאה כספית שנתן יוחנן אל הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול.
קיסרות.
מיכאל הרביעי הותיר את רוב סמכויות השלטון בידי אחיו יוחנן בעוד עלייתו לשלטון התקבלה בתמיכה כללית מצד אוכלוסיית האימפריה שכן שלטונו של רומנוס השלישי לא היה פופולרי במיוחד. בשונה מקיסרים קודמים, מיכאל לא בילה את רוב זמנו בקונסטנטינופול אלא בסלוניקי, איפה שהאמין שתימצא תרופה למחלת האפילפסיה שלו. יוחנן ומיכאל העלו רבים מאחיהם לתפקידי מפתח בממשל הביזנטי, דבר שהוביל להתנגדות ממושכת מטעם האצולה הביזנטית שקדמה להם. זואי ואחותה תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית, היו הנצר האחרון מהשושלת המקדונית השלטת ועקב גילם נודע כי השושלת המקדונית תסיים את ימיה עם מותן של שתיהן. על כן מונה אחיינו של מיכאל הרביעי להיות ליורש העצר של האימפריה הביזנטית, לעתיד מיכאל החמישי קלפאטס, קיסר האימפריה הביזנטית.
אף על פי שמאז שלטונו של בסיליוס השני הייתה האימפריה הביזנטית בשיא כוחה הצבאי מזה מספר מאות שנים, שלטונו של מיכאל הרביעי אופיין בעיקר במדיניות מגננתית. פשיטות שבטיות של פצ'נגים שחצו את נהר הדנובה פגעו קשות בשטחים נרחבים בחבל הבלקן שהיה בשליטה ביזנטית. הפשיטות נפסקו בשנת 1036 ובתוך זמן קצר צץ איום נוסף על גבולות האימפריה כאשר אמירויות מוסלמיות אזוריות בסוריה וכורדיסטן הטילו שני מצורים כושלים על העיר אדסה. תחת קיסרותו של מיכאל הרביעי, הצבא הביזנטי היה מעורב בניסיון הפיכה כושל בממלכת גאורגיה נגד בגרט הרביעי, מלך גאורגיה, שלאחריה נפתח מחדש הסכסוך הביזנטי-גאורגי. בסיציליה נאבק הצבא הביזנטי נגד השלטון הערבי האזורי שבתמיכת צבאו של האראלד הארדרדה הוציא לפועל התקפות על חופי הים האגאי. במהלך מלחמת אזרחים בתוך סיציליה הערבית התערב הצבא הביזנטי ששלט על מזרח העיר והוביל להפיחת סיציליה הערבית לכדי מדינת חסות ביזנטית.
המערכה נועדה בפועל לספח את כל האי סיציליה לכדי האימפריה הביזנטית עם כי היא נחשלה, בעיקר מכיוון שהיה על חלק נרחב מהכוחות לשוב אל חבל הבלקן ולהתעמת נגד מרד בולגרי אדיר שדרש להקים אימפריה בולגרית חדשה על חורבותיה של האימפריה הבולגרית הראשונה, שנכבשה בידי הביזנטים בתקופת שלטונו של הקיסר בסיליוס השני. המורדים הבולגרים נתמכו בידי נצרי שושלתו של סמואיל הראשון, מקיסרי בולגריה לשעבר. המרד כשל במתקפתתו המרכזית לעבר סלוניקי ומרידות פנימיים ביחד עם התקדמות הצבא הביזנטי בהנהגתו של מיכאל הרביעי הובילו לנפילתו הסופית בשנת 1041. הקיסר מיכאל הרביעי שב לקונסטנטינופול הבירה בטריומף (מצעד ניצחון). מספר חודשים מאוחר יותר מת הקיסר עקב מחלתו. לאחר מותו ירש אותו אחיינו המיועד שמונה להיות הקיסר מיכאל החמישי.
פולקסווגן טי קרוס
פולקסווגן טי קרוס (באנגלית: Volkswagen T-Cross) היא קרוסאובר בעלת חמש דלתות, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2018. היא הוצגה באמסטרדם בשנת 2018, והגיעה לישראל בשנת 2020. בשנת 2016, הציגה פולקסווגן בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה דגם קונספט קבריולה מקדים.
מפרט טכני.
הטי קרוס כוללת מנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-115 כוחות סוס ב-5,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית בעלת שבעה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 10.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 193 קילומטרים לשעה.
מכירות בישראל.
להלן נתוני המכירות בישראל על פי נתוני קארזון:
תהילים נ&quot;ז
תהילים נ"ז הוא המזמור ה-57 בספר תהילים. זהו הפרק ה-58 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה. זוהי תפילתו של היחיד הנס מאויביו ומבקש את ישועתו של האל. זהו אחד מארבעה מזמורים הפותחים במילים "אל תשחת" (בדומה לנ"ח ונ"ט וע"ה).
כותרת המזמור.
לכותרת המזמור יש זיקה לסיפורים המופיעים בספר שמואל: בריחת דוד מפני שאול. בהמשך המזמור אין משורר תהילים מדווח על אירועים אלו. יש הטוענים, כי יש לראות בכותרת פרשנות של בעל המזמור. מבין פרשני ביקורת המקרא יש שסוברים, כי חלקו של המזמור חובר על ידי דוד בעצמו. היסוד להנחתם זו הוא בסיפור המופיע ב, בו דוד מנגן בפני שאול ומילים דומות שמופיעות במזמור ובספר שמואל א'. יש הסוברים שכותרת המזמור מעידה על כך שזוהי תפילתו של משה הפותחת במילים: "אַל תַּשְׁחֵת עַמְּךָ וְנַחֲלָתְךָ".
חלוקת המזמור.
המזמור נחלק לשני חלקים נוסף על כותרתו. חלקו הראשון הוא קריאה לה' שיציל את בעל המזמור מאויביו (ב'-ה'). וחלקו השני מודה המשורר על ישועת ה' (ו'-י"ב).
זמנו של המזמור.
יש הסוברים, כי המזמור מיוחד לדוד, ומנגד יש הטוענים כי זמן חיבורו בשלהי התקופה הפרסית. עם זאת, לא ניתן לקבוע בוודאות את זמנו לא בעזרת התחום הלשוני או התוכני.
תוכן המזמור.
מזמור זה הוא תפילתו של היחיד הנס מאויביו ומבקש את ישועתו של האל. לאחר תחנוניו של בעל המזמור לישועת ה', מודה ומשבח בעל המזמור את ה'. ייתכן וחלקו הראשון של המזמור נאמר בעת שבעל המזמור היה שרוי בצרתו וחלקו השני נאמר לאחר שניצל.
אסטהמר
אֶסְטְהָמַּר (בשוודית: Östhammar) הוא יישוב במחוז אופסלה שבשוודיה. נכון ל-31 בדצמבר 2019, יש ביישוב 4,968 תושבים. כיום היישוב הוא חלק ממחוז אופסלה, אך מבחינה היסטורית, שטחו של היישוב היה שייך למחוז סטוקהולם.
היסטוריה.
אסטהמר הוכרזה כעיר בשנת 1368 על ידי אלברכט, מלך שוודיה. בסוף המאה ה-15 הוחלט שאסטהמר תחשב כיישוב, ולא כעיר, אך בשנת 1539 היא הוכרזה שוב כעיר.
בשנת 1651 הוקם בעיר בית העירייה, שהיה אחראי על התנהלותה והתפתחותה של העיר. בין תחילת המאה ה-17 לאמצע המאה ה-19 היה דיג הרינג חלק חשוב ועיקרי בכלכלתה של אסטהמר.
ב-1971 הוחלט שאסטהמר תחזור להיות במעמד של יישוב.
אוסטהמר
כרטיס חופש
כרטיס חופש או כרטיס חופשה (באנגלית: Ticket of leave) היה מסמך שנתן שחרור על-תנאי ומספר חירויות, שהונפק לנידונים שהראו שניתן לסמוך עליהם. במקור, הכרטיס הונפק בבריטניה, ומאוחר יותר הותאם על ידי ארצות הברית, קנדה ואירלנד.
כרטיס חופש לפי מדינה.
אוסטרליה.
מערכת כרטיס החופש הוצגה לראשונה על ידי המושל, פיליפ גידלי קינג, ב-1801. מטרתה העיקרית של המערכת הייתה להפחית את הנטל על הממשלה הקולוניאלית החדשה שמספקת מזון מהחנויות המוגבלות של הממשלה לנידונים שהוגלו בעיקר מאנגליה למושבות העונשין ניו סאות' ויילס וטסמניה באוסטרליה. נידונים שהיו מסוגלים לפרנס את עצמם קיבלו כרטיס חופש. הכרטיסים ניתנו גם כפרס על התנהגות טובה, שאפשרה למחזיקים לחפש עבודה במחוז מוגדר, אך לא לעזוב אותה ללא אישור הממשלה או השופט האחראי על המחוז. כל חילופי מעסיק או מחוז נרשמו באותו כרטיס חופש.
במקור, כרטיס החופש ניתן ללא כל קשר לתקופת העונש שאותו ריצה נידון. למספר "נידונים ג'נטלמנים" הונפקו כרטיסי החופש עם הגעתם למושבה. החל מ-1811, החלו להוסיף עבודת עונשין לנידונים, וב-1821, המושל תומאס בריסביין , הציג תקנות המפרטות כי כרטיס החופש יינתן לפי מספר השנים שאותו נידון קיבל:
לאחר ריצוי העונש המקורי המלא, תינתן "תעודת חופש" על פי בקשה של הנידון. אם הנידון קיבל גלות לכל החיים, הנידון היה יכול לקבל כרטיס יציאה או חנינה על-תנאי או מלאה.
בעלי כרטיסי חופש הורשו להתחתן או להביא את משפחותיהם מבריטניה ולקנות דברים, אך הם לא הורשו לשאת כלי נשק או לעלות על אונייה. נידונים שעמדו בתנאי כרטיס החופש עד לסיום מחצית מתקופת מאסרם, היו זכאים לחנינה על-תנאי, שהסירה את כל המגבלות למעט איסור יציאה מהמושבה. נידונים שלא עמדו בתנאי הכרטיס שלהם, היו יכולים להיעצר ללא צו משפטי, להישפט ללא פנייה לבית המשפט העליון , ולוותר על רכושם. את כרטיס החופש היה צריך לחדש מדי שנה. אלו שקיבלו את כרטיס החופש נאלצו להשתתף במפקדי נוכחות וכנסיות.