ברום הוא היוזם והיו"ר לשעבר של הקואליציה הישראלית לטראומה, ובשנים 1994–2000 כיהן כמנהל המחקר של ארגון עמך. בנוסף, משמש כיו"ר ועדת הערר ההולנדית של הרשות לפיצוי ניצולי השואה בישראל. בשנים 1989–1999 שימש כמנהל המדעי של מכון לטנר לחקר הפסיכיאטריה החברתית והפסיכותרפיה בבית החולים הרצוג, ובשנים 1985–1988 כיהן כמנהל המכון ההולנדי בפסיכוטראומה, שהיה בין מקימיו.
ברום פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת מדעיים, ביניהם המחקר המבוקר הראשון בעולם על יעילותה של פסיכותרפיה קצרת מועד לטיפול בפוסט טראומה, מחקר שפורסם בשנת 1989. בנוסף פרסם ברום שישה ספרים.
ב-1990 זכה ברום בפרס האקדמיה ההולנדית למדעים.
ב-2005 העביר ברום תדרוך לקונגרס של ארצות הברית בנושא השפעות טרור וטראומה. התדרוך התקיים בחסותה של הילרי רודהם קלינטון.
ברום דובר הולנדית, אנגלית ועברית. הוא נשוי ואב לארבעה.
שי ג'ינפינג
שִי ג'ינפינג (בסינית: 习近平; פין-יין: Xí Jìnpíng, הגייה: ; נולד ב-15 ביוני 1953) הוא המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין, נשיא הרפובליקה העממית של סין, ויושב ראש הוועדה הצבאית המרכזית. משמעות כהונתו בשלושת התפקידים הללו היא עמידתו בראש המפלגה, המדינה והצבא בהתאמה. עקב כך, שי מתואר בדרך כלל כמנהיג הבולט ביותר של סין. בתור המזכיר הכללי של המפלגה, שי חבר בוועדה המתמדת של הפוליטביורו, אשר מורכבת מההנהגה הבכירה ביותר של המפלגה, ומהווה למעשה את גוף קבלת ההחלטות החזק ביותר בסין.
שי כיהן כמושל מחוז פוג'יין בשנים 1999–2002, וכמושל ומזכיר המפלגה במחוז השכן ג'ג'יאנג בשנים 2002–2007. לאחר שמזכיר המפלגה בשנחאי פוטר ב-2007, שי מילא את מקומו במשך תקופה קצרה. באוקטובר 2007 הפך לחבר בוועדה המתמדת של הפוליטביורו, במרץ 2008 התמנה לסגן נשיא סין, ובאוקטובר 2010 התמנה לסגן יושב ראש הוועדה הצבאית המרכזית. ב-15 בנובמבר 2012 מונה שי למזכיר הכללי של המפלגה וליושב ראש הוועדה הצבאית המרכזית. ב-14 במרץ 2013 התמנה לנשיא סין.
שי הוא בנו השני של הקומוניסט הוותיק שי זונגשון, אחד ממייסדי תנועת הגרילה הקומוניסטית במחוז שאאנשי שבצפון סין, וסגן ראש הממשלה לשעבר. שִי ידוע בהצהרותיו הנוקשות נגד שחיתות, אשר בחסותן הוציא לפועל טיהור פוליטי בין השנים 2013 ל-2015. ב-21 בינואר 2013 פורסם תחקיר של ה-ICIJ שחשף חשבונות בנק סודיים באיי הבתולה הקריביים של משפחתו. בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית של מגזין "טיים", "טיים 100". בשנת 2017 העביר חוק המתיר לו לתפקד בתור נשיא ביותר משתי קדנציות. מדיניותו הביאה למעורבות סינית צבאית בטג'יקיסטן ובדח'שאן, וגם להתכתשות צבאית עם הודו באקסאי צ'ין.
ההנהגה הסינית העממית תחת שי ספגה ביקורת עקב הפרות קבועות של זכויות אדם, ביניהן אירועי דיכוי העם האויגורי, המחאות בהונג קונג (2019–2020), מגפת הקורונה ברפובליקה העממית של סין ועוד. בנוסף, תחת שי סומנה סין על ידי דו"ח החירות המקוונת של Freedom House כמובילה עולמית במודל שלטון טוטליטרי עדכני. לאורך ימיו של שי בשלטון הסיני התחזקה השפעתה הבינלאומית של סין העממית, בעיקר על מדינות הנמצאות בקשיים כלכליים, בהן נבנו תשתיות רבות בחזקת סין ובהם גם בסיס חיל הים הסיני בג'יבוטי. נכון לשנת 2021, 40% מכלל הכלכלה הסינית מבוססת על ייצוא מסחר.
שנותיו הראשונות ולימודיו.
שי ג'ינפינג נולד בבייג'ינג ב-15 ביוני 1953. אביו, שי זונגשון, שימש במספר תפקידים בכירים במפלגה ובמדינה. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה פעל שי זונגשון כדי ליצור כלכלת מלחמה יציבה. הודות לפועלו שמרה המשפחה על מעמדה ושי גדל בתוך העיר האסורה, לשעבר מקום מושבם של קיסרי סין מאז ימי הקיסר יונגלה. ימי נעוריו עמדו בסימן מהפכת התרבות, אשר פרצה עקב מאבק מפלגתי פנימי בין מאו צה טונג לבין ליו שאוצ'י ופנג דה-חואי.
ב-1963, בגיל 10, סולק אביו מהמפלגה ונשלח לעבוד במפעל במחוז חנאן. ב-1966 נקטעו לימודיו התיכוניים של שי בשל מהפכת התרבות, כשתלמידי התיכון התבקשו לבקר את המורים ולהיאבק בהם. בית משפחת שי נשדד על ידי סטודנטים, ואחת מאחיותיו נהרגה. מאוחר יותר, אמו של שי נאלצה להכריז על עצמה בפומבי כאויבת המהפכה. כ-1968 נאסר אביו, ושי לא זכה לראותו במשך ארבע שנים. לאחר שנאסר אביו, שוב לא נהנה שי מהגנתו, והיה עליו לבחור אם להשמיץ את שם משפחתו בתור מתנגדי המהפכה או להצטרף אליהם בתור מתנגדים למהפכה. שי השמיץ את משפחתו ונכנס למוסד חינוך מחדש שלאחריו הוא נשלח לעבוד במפעל במחוז שאאנשי. שי נשלח במסגרת תוכנית 'השיבה אל הכפר', שהגה מאו במטרה למגר את המחשבה הבורגנית בקרב הצעירים. חודשים מספר לאחר מכן, נשברה רוחו של שי והוא נמלט לבייג'ינג. שם נעצר עד מהרה, וכעונש נשלח למחנה עבודה. במחנה הפך למזכיר הסניף המקומי של המפלגה, ושימש בתפקיד עד 1975. לימים תיאר את ימיו במחנה כמהנים ומרגשים, ועם זאת טען שבהם התבררה לו המהפכה כאשליה.
ב-1975 שוחרר ממחנה העבודה. הוא שב לבייג'ינג, ולמד הנדסה כימית באוניברסיטת טסינגואה. כשאר הסטודנטים מסוגו השקיע חמישית מזמן לימודיו בתורת המאואיזם, בעבודה חקלאית, וב'למידה מצבא השחרור העממי'. לאחר שסיים את לימודיו, שימש כמזכירו של מזכ"ל הוועדה הצבאית המרכזית. במסגרת תהליך עלייתו של שי בדרגות הוא עשה דבר אחד שהיה ייחודי לבני דורו: בעוד רבים השתמשו במעמדם המשפחתי לעלות בדרגות המפלגה, שכן הוריהם ואחיהם היו בעלי מעמד מבטיח במפלגה הקומוניסטית בעבר, שי דרש כי בתעודת חבר המפלגה שלו, שם אביו שהיה חבר המפלגה לא יוזכר, ובכך מנע מעצמו עלייה בדרגות המפלגה בעזרת קשרים משפחתיים. ב-1985, כחלק ממשלחת סינית ללמידת החקלאות האמריקאית, נסע שי לאיווה והתארח בביתה של משפחה מקומית. ב-1998 הוא שב לאוניברסיטת טסינגאוה ולמד פילוסופיה מרקסיסטית וחינוך אידאולוגי. בתום לימודיו קיבל תואר דוקטור במשפטים, בשל 'לימודי פוליטיקה, ניהול והיסטורית המהפכה'. ב-2013 נטען שעבודת הדוקטורט שלו כוללת העתקות, ולכן יש בה משום גנבה ספרותית.
שי הוא המנהיג העליון הראשון הדובר סינית תקנית ללא מבטא פרובינציאלי בולט. שי התחתן עם קה לינג-לינג בשנת 1979 אך הזוג התגרש בשנת 1982. אשתו השנייה של שי ג'ינפינג היא הזמרת פנג לי-יואן, איתה התחתן בשנת 1987. לזוג ילדה אחת, שי מינג-דזה, ילידת 1992. אחיו הצעיר ממנו בשלוש שנים, שי יואן-פינג, הוא גם כן חבר במפלגה הקומוניסטית ומשמש בתפקיד נשיא האגודה הבינלאומית לשימור אנרגיה והגנת הסביבה.
עלייתו לשלטון.
ב-1974 שי הפך לחבר מפלגה רשמי ושימש כמזכיר סניף. לאחר שסיים את לימודיו ב-1979, הוא עבד במשך שלוש שנים כמזכירו של ג'נג ביאו, שהיה אז סגן ראש הממשלה ושר ההגנה הלאומית בממשלת סין תחת המנהיג העליון דנג שיאופינג. בשנת 1982 ויתר שי על תפקיד זה, ובחר במקום זאת לעזוב את בייג'ינג ולעבוד כסגן מזכיר המפלגה הקומוניסטית במחוז חביי. הוא התבסס שם עד 1985, אז מונה לחבר ועדת המפלגה וסגן ראש העיר שיאמן (אמוי) במחוז פוג'יין. בזמן שהתגורר בפוג'יין, שי התחתן עם הזמרת הידועה פנג לי-יואן. הוא המשיך לפלס את דרכו במעלה שדרות ההנהגה, וב-1995 הוא התמנה לתפקיד סגן מזכיר המפלגה המחוזית.
ב-1999 שי הפך למושל בפועל של פוג'יין, והתמנה למושל בשנה שלאחר מכן. בין הדאגות שלו כמושל של פוג'יין היו שימור הסביבה לנוכח קשיי זיהום תעשייתי ושיתוף פעולה עם טאיוואן הסמוכה. הוא כיהן גם בתפקידי סגן המזכירות וגם במשרות ממשל לאומי שונות עד 2002, אז עלה מדרגה נוספת בשדרת ההנהגה: במינויו לסגן מושל ג'ג'יאנג ומשנת 2003, מזכיר המפלגה המחוזי. בהיותו בתפקיד זה התמקד בארגון מחדש של התשתית התעשייתית של המחוז על מנת לקדם פיתוח בר קיימא.
עם הקידום הזה הוכנס שי לרשימה קצרה של ממשיכי דרכו האפשריים של המנהיג העליון חו ג'ינטאו, המזכיר הכללי של המפלגה מאז 2002 ונשיא הרפובליקה העממית מאז 2003. מעמדו של שי נעשה בטוח יותר כאשר במרץ 2008 הוא נבחר לסגן נשיא סין. בתפקיד זה התמקד במאמצי שימור ובשיפור היחסים הבינלאומיים של סין. באוקטובר 2010 שי מונה לסגן יו"ר הוועדה הצבאית הסמכותנית (CMC), תפקיד שהוחזק בעבר בידי חו (שמאז 2004 היה יו"ר הוועדה) ובדרך כלל נחשב כאבן דרך חשובה לנשיאות. בנובמבר 2012, במהלך קונגרס המפלגה ה-18, שי נבחר שוב לחברות מלאה בוועדה של הלשכה המדינית (אשר צומצמה לשבעה חברים), והוא ירש את חו כמזכיר הכללי של המפלגה. באותה תקופה חו גם ויתר על תפקיד יו"ר הוועדה הצבאית לידי שי. ב-14 במרץ 2013, הוא נבחר לנשיא סין על ידי הקונגרס העממי הלאומי.
המנהיג העליון של סין (2012–הווה).
ב-15 בנובמבר 2012 התמנה שי לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית ויושב ראש הוועד הצבאית המרכזית על ידי הוועידה ה-18 של המפלגה הקומוניסטית של סין, ובכך הפך, למעשה, למנהיג סין. שי הוא מנהיג סין הראשון שנולד ברפובליקה העממית של סין (קודמיו נולדו לפני הקמתה). יום לאחר מכן הוא הציג את ההרכב החדש של הוועדה המתמדת של הפוליטביורו, בראשותו.
בהרכב הוועדה החדש ישנם 7 חברים, לעומת 9 קודם לכן, וכל החברים בה חדשים, מלבד ראש הממשלה לי קצ'יאנג ושי עצמו. בניגוד למקובל, הנאום הראשון של שי נוסח בפשטות ולא כלל סלוגנים פוליטיים. שי דיבר על שאיפות האדם הממוצע, באומרו "אנשינו ... מצפים לחינוך טוב יותר, משרות יציבות יותר, הכנסה טובה יותר, ביטחון סוציאלי אמין יותר, טיפול רפואי ברמה גבוהה, תנאי מחיה טובים יותר, וסביבה יפה יותר". שי נשבע להיאבק בשחיתות בדרגים הגבוהים ביותר, ורמז שזה עשוי לאיים על הישרדות המפלגה; והתבטא באיפוק לגבי רפורמות כלכליות מרחיקות לכת.