אמיל בן הנרייטה ויצחק איגנץ האוזר נולד בבודפשט, בירת החלק ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
למד אצל אוטקאר שבצ'יק (Otakar Ševčík) באקדמיה הקיסרית למוזיקה ואמנויות הבמה בבירה וינה. לאחר סיום לימודיו באקדמיה, התמנה בשנת 1913 למורה לכינור בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט. הצטרף לרביעיית המיתרים של אדולף בוש.
ב-1917, כשהיה בן 24, ייסד את רביעיית בודפשט, שבה שימש כנר ראשון במשך 17 שנה, עד הגירתו לארץ ישראל ב-1932.
"החברה הירושלמית לנגינה", מיסודן של האחיות תלמה ילין ומרג'ורי בנטוויץ' – גוף יחיד במינו בחיי המוזיקה בארץ ישראל בשנות ה-20 וראשית שנות ה-30, שפעלה לטפח את חיי המוזיקה בעיר ובארץ – נהגה לפנות למוזיקאים אירופאים ולהזמינם לבקר בארץ. ילין, קרובה-רחוקה של האוזר, טרחה להזמינו ארצה, ובנובמבר 1932 עלה האוזר לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בארץ הכיר את רופאת הילדים ד"ר הלנה כגן, אישיות מרכזית בחוגי האינטליגנציה הירושלמית אז (לימים כלת פרס ישראל על תרומה למדינה, 1975), ונישא לה.
מספר חודשים לאחר עלייתו, ב-1933, ייסד בתמיכתה של אשתו את הקונסרבטוריון הארץ-ישראלי למוזיקה (לימים האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים), תחת חסותו של הנציב העליון סר ארתור ווקופ, והיה מנהלו הראשון. המוסד היה הקונסרבטוריון המקצועי הראשון בארץ ישראל שהציע תוכנית לימודים מקיפה לכל כלי הנגינה ולימודי תאוריה, קומפוזיציה והיסטוריה של המוזיקה.
באוקטובר 1933 ייסד את רביעיית ירושלים ("רביעיית האוזר"), לצד וולפגנג שוקן (כינור שני), חנוך יעקבי (ויולה) ותלמה ילין (צ'לו) (בחלק מההופעות השתתפה ג'ני שמרצלר). הוא ארגן קונצרטים קאמריים בביתו.
על פועלו הוענק לו בשנת 1937 התואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
בשנות ה-30, עם עליית הנאצים לשלטון, פעל האוזר, לצד ברוניסלב הוברמן, להציל מוזיקאים יהודים רבים מאוסטריה, צ'כוסלובקיה וגרמניה. מעמדה וקשריה של אשתו, ד"ר כגן, אפשר לה לפנות לנציב העליון ארתור ווקופ, והלה נענה לה והעניק להאוזר 70 סרטיפיקטים פתוחים, שהותר לו לחלק כראות עיניו, והוא נהג לנסוע לאירופה המרכזית לערוך אודיציות ולאתר את התלמידים הצעירים המעולים, שהביא ארצה ללמוד בקונסרבטוריון.
בין המוזיקאים שהציל בהעלותו אותם ארצה:
הפסנתרנים חיים אלכסנדר ו-וולטר האוציג , הכנרים אריך גרינברג ואחיו אלי (לימים אלי גורן, Eli Goren), נגן הקרן (ולימים מבקר, שתרם רבות לחינוך המוזיקלי בירושלים) יוחנן בהם (Yohanan Boehm), המלחין ותאורטיקן המוזיקה הרברט ברין והמלחין והפסנתרן רוברט סטארר.
בסתיו 1939 נסע האוזר לארצות הברית במטרה לייסד את אגודת ידידי הקונסרבטוריון, לשם גיוס תרומות למוסד. עלה בידו להשיג את תמיכתם של אלברט איינשטיין ושל ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גוארדיה, כמו גם חברים מהאגודה האמריקאית-ישראלית למוזיקה "המכון הארץ-ישראלי למדעי המוזיקה" (מאילם, Mailamm) ושל הארגון שירש אותה, Jewish Music Forum, וכן מוזיקאים יהודים אירופאים שהיגרו לאמריקה קודם לכן, כמו עמנואל פוירמן, ארתור שנאבל, אדולף בוש, ויליאם שטיינברג ואליס אהלרס (Ehlers).
עקב המלחמה נותר בארצות הברית, ולאחריה שב ארצה לאשתו. באביב 1946 יצא שוב לארצות הברית לגייס תרומות לקונסרבטוריון.
משנת 1947 עד 1959 הורה מוזיקה קאמרית בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, היה פרופסור למוזיקה במכללת בארד (Bard College) שבמדינת ניו יורק העליונה, ולאורך ארבעה קיצים חבר סגל כיתות האמן של ידידו פבלו קזאלס שנערכו בצֶרמַט שבשווייץ. בנוסף, לימד בניו סקול ובאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק.
בשנת 1952 פרסם את הספרון "Interpretation of Music for Ensemble".
הוא שב ארצה רק ב-1960, לאחר שחלה במחלת פרקינסון.
נקבר בבית הקברות הר הזיתים.
ארכיונו, הכולל התכתבויות, מסמכים, קטעי עיתונות ותמונות, שמור בספרייה הלאומית.
היה חבר (אח) בארגון הבונים החופשיים
לקריאה נוספת.
על "עליית האוזר" מאוסטריה בשנים 1938-39:
בובה של מדינה
בובה של מדינה היא תוכנית סאטירה ישראלית ששודרה בערוץ 10 וספין אוף לתוכנית בובה של לילה שמשודרת בערוץ הספורט. גם בתוכנית זאת מככבות, כנרמז משמה, בובות בנוסח "החרצופים", שמהוות סאטירה על דמויות בולטות שונות מעולם הפוליטיקה בישראל, ובעיקר גם מתחום הטלוויזיה. התוכניות בנויות לפי תבנית קבועה, עם פינות, דמויות ואלמנטים חוזרים והבאת זמרים ואורחים.
תוכן.
גם את התוכנית הזאת מגיש אלי בן דוד בתור "שוקו ויצמן".
את הבובות מדבבים מיקו ג'מאל, יובל בינדר וניקי גולדשטיין. בעונה הראשונה היו בעיקר בובות של פוליטיקאים כדוגמת: בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן, שלי יחימוביץ', יאיר לפיד, אריה דרעי ואחמד טיבי ומגישי טלוויזיה כדוגמת: מוטי קירשנבאום, ירון לונדון, ליהיא גרינר, אילנה דיין וחנה לסלאו. בעונה השנייה הצטרפו בובות של מפורסמים כדוגמת: אמנון אברמוביץ', רפי גינת, גיל ריבה, רפי רשף, ירון ברלד, רני רהב, ריטה, אייל גולן ורמי פורטיס. כמו בבובה של לילה, חלקה העיקרי מתנהל בפאנל בהנחייתו של "שוקו", בו משתתפות גם הבובות השונות וכן דמויות נוספות בגילומם של קומיקאים קבועים. כמו כן, בפאנל התוכנית משתתף באופן קבוע אורח, שהוא אישיות מתחום הפוליטיקה, ובעונה השנייה מצטרף אמן אורח ששר בליווי "להקת התוכנית" אשר מורכבת מבובות בנוסח שופטי "הכוכב הבא" - ריטה ואייל גולן, ושופט "אקס פקטור ישראל" - רמי פורטיס.
אקס פקטור (תכנית טלוויזיה ישראלית)
ספר המורמונים (מחזמר)
"ספר המורמונים" (באנגלית: The Book of Mormon) הוא מחזמר סאטירי שנכתב והולחן על ידי טריי פארקר ומאט סטון והמחזאי רוברט לופז. ההצגה משלבת בין סאטירה על עולם הדת לבין פארודיה על מחזות הזמר הקלאסיים.
"ספר המורמונים" מביא את סיפורם של שני נערים מיסיונרים מהזרם המורמוני שנשלחים לכפר נידח בצפון אוגנדה, הנשלט בידי גנרל אכזרי שמטיל אימה על האוכלוסייה המקומית. בראייה אופטימית ותמימה, מנסים השניים לשכנע את תושבי הכפר לקרוא את ספר מורמון (על אף שרק אחד משניהם באמת קרא אותו), זאת במטרה להציע לתושבי הכפר להמיר את דתם. תושבי אוגנדה מודאגים יותר מהמלחמה, הרעב, העוני וממחלת האיידס שמכה בהם, וכך נוצרת תקשורת בעייתית שמקשה על השניים לשכנע את תושבי הכפר להתפנות לטובת קריאה בספר.
לאחר שבע שנות פיתוח, ההצגה עלתה בברודוויי, ניו יורק, במרץ 2011. "ספר המורמונים" גרף ביקורות חיוביות ופרסים רבים, כולל תשעה פרסי טוני, שאחד מהם היה פרס טוני למחזמר הטוב ביותר ופרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר. האלבום, בביצוע להקת השחקנים המקורית של ברודוויי, יצא לאור בחודש מאי 2011, ונחשב לאחד האלבומים הנמכרים ביותר מבין אלבומי מחזות הזמר של ברודוויי בארבעת העשורים האחרונים.
ב-25 בפברואר 2013 הועלתה ההפקה הבריטית למחזמר בווסט אנד. הבכורה הרשמית של המחזמר בלונדון נערכה מספר שבועות לאחר מכן, ב-13 במרץ 2013. באפריל 2014 זכתה ההפקה הבריטית בארבעה פרסי אוליבייה (טקס פרסי התיאטרון החשוב ביותר באנגליה): המחזמר הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר, שחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר ופרס עיצוב התנועה הטוב ביותר.
עלילה.
מערכה ראשונה.
במרכז האימונים של הכנסייה המיסיונרית ביוטה שבארצות הברית, לומד התלמיד האדוק, הנאה והיהיר קווין פרייס. בפתיחת המחזמר, פרייס עומד על הבמה עם חבריו לכיתה, וביחד הם מבצעים תרגיל שבו הם צריכים להראות למנהל כיצד הם מתכוונים להציג את "ספר מורמון" כשיעברו מדלת לדלת במדינות שונות במסגרת שליחותם המיסיונרית ("Hello!"). אחד התלמידים, ארנולד קנינגהאם, הוא נער חסר ביטחון וחנון חסר-תקנה הסובל מעודף משקל. במהלך התרגיל ניתן לראות שאין לו שום סיכוי להצליח במשימה.
פרייס מאמין שאם הוא יתפלל מספיק, הוא יישלח לאורלנדו שבפלורידה ויבלה שם במשך שנתיים במסגרת השליחות המיסיונרית. אולם לתדהמתו הוא וקנינגהאם נשלחים ביחד כצמד לאוגנדה ("Two By Two"). אחרי שהשניים נפרדים מבני משפחותיהם, הם עולים על מטוס בשדה התעופה של העיר סולט לייק סיטי. פרייס מתכנן להשלים את המשימה באופן מופלא (לבדו), בזמן שקנינגהאם פשוט שמח על כך שיש לו מעכשיו "חבר הכי טוב". אמנם הוא הכיר את פרייס רק יום קודם לכן, אבל על פי חוק מס' 72 של מרכז האימונים בכנסייה המורמונית, לפרייס אסור לעזוב את שותפו החדש אף לא לרגע, חוץ מאשר בשירותים ("You And Me But Mostly Me").
מיד עם הגעתם לכפר בצפון אוגנדה, שני הנערים נשדדים על ידי חייליו החמושים של הגנרל המקומי, גנרל באט-פאקינג-נייקד. לאחר מכן, הם מתקבלים בברכה על ידי ראש הכפר, מאפאלה חטימבי, וקבוצה של תושבים המשתפים אותם במציאות היומיומית הקשה.
בתו של חטימבי, נאבאלונגי, מובילה את פרייס וקנינגהאם המזועזעים לדירה שבה חיים שאר המיסיונרים המורמונים שפועלים באזור. פרייס וקנינגהאם מגלים במהלך המפגש עם חבריהם החדשים שאף אחד מהם לא הצליח לצרף אפילו אפריקני אחד לזרם המורמוני. מקינלי, מנהיג המיסיונרים באזור, מלמד את פרייס וקנינגהאם כיצד מוטב להם להתמודד עם הרגשות השליליים והכואבים שלהם, ומציע להם להדחיק כל דבר שגורם להם להרגיש רע ("Turn It Off").
פרייס וקנינגהאם מגיעים למיטתם ללילה ראשון באוגנדה, ועל אף שפרייס חושש מפני העתיד ומראה סימני לחץ, קנינגהאם מרגיע אותו ובטוח שפרייס יצליח להמיר את דתם של תושבי הכפר ("I Am Here For You").