פטר שרייר
פטר שרייר (בגרמנית: Peter Schreier; 29 ביולי 1935 – 25 בדצמבר 2019) היה זמר טנור ומנצח גרמני.
ראשית חייו.
שרייר נולד בעיר מייסן שבסקסוניה, גרמניה. בשנותיו הראשונות התגורר שרייר בעיירה קטנה על יד מייסן, שבה כיהן אביו כמורה, קנטור ונגן עוגב בכנסייה המקומית. בשנת 1945, כשהיה כמעט בן 10, מספר חודשים לאחר הפצצת דרזדן, נכנס לפנימייה של מקהלת הילדים של דרזדן - מקהלת הצלב של דרזדן (Kreuzchor), באותה תקופה הוקמה המקהלה מחדש, ושרייר יחד עם הילדים הנוספים והמורים התגוררו במרתף בסביבת העיר. מנצח המקהלה, רודולף מאוארסברגר, זיהה את הכישרון של שרייר, ונתן לו לשיר קטעי סולו רבים, ואף כתב יצירות שהתאימו במיוחד עבור קול האלט של שרייר. שרייר אף הוקלט באותה תקופה, וניתן להשיג את ההקלטות הללו עד היום.
בגיל 16 התחלף קולו של שרייר מאלט לטנור, כפי שקיווה, בעיקר בגלל כמה אוונגליונים לטנור בפסיונים וכן באורטוריה לחג המולד של באך. בתחילה למד באופן פרטי, אך עד מהרה נכנס לאקדמיה למוזיקה של דרזדן, שם למד במקביל גם ניצוח.
קריירה מוזיקלית.
את הופעת הבכורה שלו עשה שרייר באוגוסט 1959, בתפקיד אסיר ראשון באופרה "פידליו" מאת בטהובן. בשנים הבאות הצטיין בתפקידי בלמונטה (החטיפה מן ההרמון) וטאמינו (חליל הקסם) של מוצרט. בשנת 1963 הוחתם באופרה של ברלין בשדרות אונטר דן לינדן. בשנת 1966 הופיע לראשונה כאורח באופרה של וינה שם המשיך במשך שנים רבות להופיע כאורח מדי שנה. באותה שנה הופיע גם לראשונה בפסטיבל ביירוית, באופרה "טריסטן ואיזולדה" מאת וגנר, בניצוח קרל בהם. בשנת 1967 הופיע לראשונה בפסטיבל זלצבורג, שם המשיך במשך 25 שנה להופיע בתוכנית השנתית. בשנת 1969 השתתף בהקלטת האופרה הנזל וגרטל של אנגלברט הומפרדינק (בתפקיד המכשפה), עם התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. בין התפקידים אותם שר שרייר באופרה ניתן למנות את לוגה בזהב הריין ומימה בזיגפריד של וגנר, כמו כן היה חשוב לו להופיע בתפקיד הראשי באופרה פלסטרינה מאת המלחין הנס פפיצנר בברלין המזרחית, דבר שהיה שנוי במחלוקת בגרמניה המזרחית.
במהלך הקריירה שלו התפרסם שרייר בשירת לידר בעיקר מאת שוברט ושומאן, כמו כן הקליט הקלטות ראויות לציון ברפרטואר הלידר. הוא הקליט מספר יצירות של באך עם אדל סטולטה כסולנית.
משנת 1970 משמש שרייר גם כמנצח בעבודתו, כמנצח התעניין שרייר בעיקר ביצירותיהם של מוצרט באך והיידן. כאשר ניצח על אורטוריות של באך, נהג לבצע גם את תפקיד הטנור תוך כדי שהוא מנצח.
בשנותיו האחרונות כזמר, כאשר איכות הקול שלו החלה להתערער, הוערך שרייר בזכות האינטליגנציה בה אופיינה ההבעה המוזיקלית שלו, ובשל העוצמה שהעניק למשמעות הטקסטים ששר. לדוגמה, במדריך פינגווין להקלטות של מוזיקה קלאסית נכתב בשנת 1996 על הקלטה של "שירת הברבור" מאת שוברט: "קולו של שרייר אולי אינו יפה עוד תחת לחץ, אך.. טווח הטונים שבקולו, והעוצמה בה מודגשת משמעות המילים, הופכת את ההקלטה הזו לאחת המשכנעות ביותר בכלל".
ביוני 2000, פרש שרייר מבימת האופרה. ההופעה האחרונה שלו הייתה בתפקיד טאמינו בחליל הקסם של מוצרט. שרייר טען כי בגיל 65 כבר איננו מסוגל לגלם תפקיד של נסיך צעיר. הוא המשיך להופיע כזמר במוזיקה הקלאסית, עד לפרישתו מהשירה ב-22 בדצמבר 2005, בביצוע לאורטוריה לחג המולד, בתפקיד מנצח וטנור (אוונגליון) בפראג.
משנת 1945 ועד למותו התגורר שרייר בדרזדן. שרייר זכה במגוון פרסים ועיטורים מכובדים בעולם המוזיקה הקלאסית.
שרייר נפטר ב-26 בדצמבר 2019.
פטר שראייר
פטר שריר
האוכף התורכי
גודפרי נ' האונספילד
גודפרי ניובולד האונספילד
קריית בלז
קרית בלז
ולנטין סאקסונה
מאלוור
תת-מודע
עזראל (מלאך)
עזראל הוא מלאך המוות במסורות מוסלמיות. פירוש השם עזר-אל הוא "האחד לו עוזר האל", והוא נובע ככל הנראה ממעמדו של עזראל כבעל הדרגה העליונה מבין המלאכים, כמו גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל. בקוראן הוא אינו נזכר בשמו המפורש אלא מכונה בשם "מלאךּ אל-מות" (מלאך המוות). על אף מעמדו הרם במסורות האסלאמיות הוא מתואר כמלאך שהוא כפוף לחלוטין לרצון האל ומביע כלפיו "הערצה עמוקה".
במקרא לא מוזכר מלאך בשם זה, אך הוא מופיע כשם אדם בספרי המקרא המאוחרים: עזרא, נחמיה ודברי הימים; גם בספרות חז"ל הוא אינו מופיע, ואף לא בספר הזוהר ולא בספרות המחשבה היהודית בימי הביניים. בספר הרזים מוזכר מלאך בשם עזריאל, וכן הוא מוזכר פעמים אחדות ב - בשמות עזריאל או עזראדל; ייתכן שמדובר במלאך סריאל או שריאל, המשמש כמלאך המוות במסורת היהודית-נוצרית. באסלאם, המלאך עזראל ("עזראיל") הוא אחד מארבעת המלאכים הראשיים לצד מיכאיל (מיכאל), ג'יבריל (גבריאל), ואיסרפיל. עזראל שוכן ב"רקיע השלישי" ומתואר כמלאך עצום מידות, בעל ארבעה פרצופים וארבעת אלפים כנפיים, שכל גופו מורכב מאין-ספור עיניים ולשונות המייצגים את בני האדם המאכלסים את כדור הארץ. הוא יהיה האחרון למות, תוך שהוא רושם בספרו ומוחק את שמות האנשים שחיו ומתו עלי אדמות. דמותו של עזראל מופיעה בסרט דוגמה מ-1999 לצד המלאך מטטרון, שם הוא מוצג כממונה על שני מלאכי חבלה המנסים להכחיד את היקום.
קרית בעלז
תת-מודע קולקטיבי
יוני שלמה
יוני שלמה (נולד בשם: יהונתן שלמה זרביב; בי"ב באדר ה'תשל"ז, 2 במרץ 1997) הוא זמר חסידי, ישראלי יליד צרפת. חסיד חב"ד.
ביוגרפיה.
נולד בצרפת, למד בישיבת תומכי תמימים בברינואה ובהמשך בישיבות חב"ד בישראל: בצפת, בקריית גת, ובישיבת תורת אמת בירושלים. מאוחר יותר למד גם בישיבת אהלי תורה שבקראון הייטס. היה נשוי ואב לשבעה. בתשע"ה עלה לישראל ומתגורר בנחלת הר חב"ד.
שלמה הוציא חמישה תקליטים והוא מופיע גם בחתונות ובהופעות.
עם השנים השתתף יוני בשיתופי פעולה רבים ביניהם עם משה לאופר באלבום משה לאופר מנגן חב"ד ועוד עשרות רבות.
ביוני 2018 הוציא את הסינגל "והכל טוב", המבוסס על ספר התניא.
כל-יכולת
אומניפוטנט
כל יכולת
כל-יכול
אפרים אלימלך אורבאך
שלמה אריה בן אלקנה
שלמה א. בן אלקנה
שלמה א' בן אלקנה
מציאת שרידיו של אבשלום פיינברג
ז'ואנוט מרטורל
ז'ואנוט מרטורל (קטלאנית: Joanot Martorell; בין 1405 ו־1415 – 1465 או 1468), אביר וסופר ולנסי. ידוע בעיקר כמחבר היצירה "טיראנט לו בלאנש" ("Tirant lo Blanc"), אחד הרומנים האירופיים הראשונים ואחת היצירות החשובות בלשון הקטלאנית־ולנסית.
מרטורל נולד במשפחת אצולה מהעיר גנדיה (Gandia) בממלכת ולנסיה, לפי מקורות שונים בין 1405 ו־1410, ב־1413 או ב־1415. נזכר בספר דברי הימים של הכנסייה משנת 1433 – שפירושו כי כנראה מונה באותה שנה לאביר. נשמרה חליפת מכתבים בינו לבין בן דודו ז'ואן דה מונפאלאו, בהם התווכחו על ההבטחה שלא קיים להינשא לאחותו של מרטורל; כבר במכתבים האלה הציג כישרון כתיבה. כעבור שמונה חודשים של ויכוח הזמין מרטורל את מונפלאו לדו-קרב. בוויכוח התערבה המלכה מריה, אמו של אלפונסו הראשון, מלך אראגון והנרי השישי, מלך אנגליה והסכסוך יושב בכך שמונפלאו שילם לאישה פיצוי. במהלך הסכסוך שהה מרטורל כשנה באנגליה וטייל ברחבי אירופה, פגש אבירים רבים מארצות שונות ושמע מהם סיפורי הרפתקאות. בשנים שלאחר מכן שירת כאביר אצל מספר אצילים קטלאנים. ב־1444 מכר כמה קרקעות, אך העסקה הסתבכה ובעקבותיה נאסר אחיו של מרטורל ואילו הוא עצמו יצא לגלות.
בשנת 1460 החל לערוך את יצירתו הגדולה "טיראנט הלבן", שבהכנות לכתיבתה החל כנראה כבר כאשר חי באנגליה. הוא מת בגנדיה בשנת 1465 או 1468 לפני שהספיק להשלים אותה. את עריכת היצירה סיים ידידו האביר מרטי ז'ואן דה גלבה (Martí Joan de Galba), אבל גם הוא מת לפני שהיא יצאה לאור בעיר ולנסיה בשנת 1490. הרומן מספר על מסעותיו של אביר ברטוני באנגליה, צפון אפריקה, רודוס וקושטא. היא מתארת בצורה מפורטת ואמינה ורֵאָליסטית יחסית לסוגה את חיי ימי הביניים המאוחרים ודנה בנושאים של מלחמה, גבורה ואהבה. "טירנט הלבן" היא אחת היצירות הבולטות בסוגת עלילות האבירים שהיו נפוצות באותה תקופה במערב אירופה. בדון קיחוטה מאת מיגל דה סרוונטס "טירנט הלבן" מוזכר כאחד הספרים שידידיו של קיחוטה שורפים, כדי להציל אותו משיגעונו והכומר אומר עליו שהוא הטוב ביותר בסגנונו, כי גיבוריו מתוארים כאנשים אמתיים שלא כמו בעלילות האבירים האחרות. הספר תורגם לשפות רבות ועובד לקולנוע.
ז'ואנוט מארטורל
פרנס גל
יוסף קובזון
פרנץ אופנהימר
פראנץ אופנהיימר
ג. קרסל
בן דרור ימיני
איתמר בן אב&quot;י
איתמר בן כנען
איתמר בן חור
בן ציון דינור
בן ציון רבינוביץ
בן ציון מוסינזון
בן ציון אורגד
בן ציון כ&quot;ץ
בן ציון מאיר חי עוזיאל
בן ציון ישראלי
בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם
יום טוב ליפמן צונץ
יום טוב צהלון
יום טוב אלגאזי
יום טוב עהרליך
דמדומים
דמדומים הם פרק הזמן שבין השחר ובין הזריחה, ובין השקיעה לבין צאת הכוכבים. קרינת השמש מתפזרת באטמוספירה העליונה ומאירה את האטמוספירה הנמוכה, וכתוצאה מכך פני כדור הארץ אינם מוארים ואינם חשוכים. הדמדומים מתרחשים לפני הזריחה ולאחר השקיעה, כאשר אור טבעי המגיע אל האטמוספירה העליונה מקרני אור, מוחזר בחלקו לעבר אדמת כדור הארץ. משך הדמדומים לפני הזריחה ולאחר השקיעה מושפע בעיקר מקו הרוחב. באזור הארקטי והאנטארקטי יכולים הדמדומים להימשך מספר שעות. יש המייחסים לאור הדמדומים נופך רומנטי או קסום, ולכן הם מונצחים לעיתים בצילומים ובציורים.
סוגי הדמדומים.
דמדומים אזרחיים.