עיקרו של "עץ חיים" הוא העתקה מלשון הרמב"ם או קיצור של דבריו, ובמידה מועטה יותר גם של הסמ"ג. על אלה הוסיף המחבר דינים מן הרי"ף, התוספתא, בה"ג וסדר רב עמרם גאון שנשמטו משני החיבורים, וכן תשובות של רבנו תם, ר"י הזקן ושאר חכמי צרפת, במקומות שהם חולקים על דברי הרמב"ם. מרבית הספר הוא העתקה, סידור ותמצות מכלי שני של המקורות הנזכרים, אולם לעיתים המחבר גם מכריע בין דעות חלוקות. חשיבות יתרה נודעת לתוספות שהוסיף המחבר מפסקי רבותיו, חכמי אנגליה ושאר רבני דורו (למשל מהר"ם מרוטנבורג). למשל, הוא מביא רבות מדברי רבי יום טוב מלונדריש, בנו רבי משה מלונדריש, בניו רבי אליהו מנחם מלונדריש ורבי ברכיה מניקולא, רבי יוסף מניקול, ורבי יצחק בן פרץ מנורהטון. פעמים רבות זהו המקור היחיד לתורתם של חכמי אנגליה, ואף לעצם מציאותם של חלק מחכמים אלה.
המחבר חילק את הספר לשני חלקים, "ספר התורה", העוסק בהלכות דתיות הנוהגות בזמן הזה, ו"ספר המשפט", העוסק בדיני המשפט העברי הפלילי והאזרחי, וכן בדיני מצוות התלויות בארץ, דיני העבודה במקדש ושאר הדינים שאינם נוהגים בזמן הזה. כל אחד מהספרים מתחלק לחטיבות של הלכות לפי נושאים, כאשר לעיתים הוא הולך בעקבות חטיבות ההלכות במשנה תורה לרמב"ם, ולעיתים הוא מחלק אותן באופן עצמאי.
הספר חובר בשנת ה'מ"ז (1287 בקירוב), כשלוש שנים קודם לגירוש יהודי אנגליה. הספר לא נודע רבות בידי חכמי הדורות הבאים, אך ציטוטים ממנו מצויים בכתבי חכמים מארצות שונות: ב"קריית ספר" של רבי יצחק בן יעקב די לאטיש, בהגהות שונות לספר המרדכי, ב"מרדכי קצר" לרבי שמואל משליצטט, ב"ים של שלמה" למהרש"ל וב"שלטי הגבורים" לרבי אברהם הרופא פורטלאונה. ידוע רק כתב יד יחיד של החיבור, שייתכן שהוא אוטוגרף, ומתוכו הוא יצא לאור במהדורה מדעית מוערת על ידי הרב ישראל ברודי בהוצאת מוסד הרב קוק.
יהודה דוד
יהודה ג'אן לוק דוד (נולד ב-1953) הוא רופא מנהל מחלקת כירורגיית כף היד במרכז הרפואי קפלן. התפרסם במאבקו וניצחונו בתביעת דיבה שהגיש נגדו אביו של מוחמד א-דורה.
קורות חיים.
דוד נולד באלג'יר והיגר עם משפחתו לצרפת בגיל 8. למד רפואה בצרפת וב-1976, בהיותו בן 23, עבר לישראל, ועשה חלקים מההתמחות שלו במרכז הרפואי שערי צדק ובבית החולים תל השומר. בשנת 1980 עלה לישראל באופן רשמי. ב-1985, בהיותו בן 32, גויס לצה"ל ושירת כקצין רפואה בדרגת רס"ן. במלחמת לבנון השנייה התנדב לשרת במילואים ולחם עם גדוד 932 של חטיבת הנח"ל. על פועלו במלחמה זכה בצל"ש מטעם אלוף פיקוד המרכז. בשנת 2007 הדליק משואה בטקס יום העצמאות, כנציג צה"ל. באותה שנה סיים את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, שם קיבל תואר שני במדע המדינה. במהלך השנים חזר בתשובה.
ב-2012 הצטרף למפלגת הבית היהודי, כמתמודד בבחירות המקדימות למועמדי המפלגה לכנסת. הקשר שלו למפלגה זו נוצר למעלה משנה קודם לכן, כאשר איילת שקד לחצה, בעזרת תנועת "ישראל שלי", על גורמי ממשל ישראלים שונים, למען מימון הגנתו וערעורו במשפט הדיבה שהגיש נגדו ג'מאל א-דורה. שקד גם הפגישה אותו עם נפתלי בנט ובבחירות הפנימיות לראשות המפלגה הוא הודיע אכן, תחילה, על תמיכתו בבנט. בשלב מסוים אף היה מנהל מערכת הבחירות הפנימית של בנט במגזר הצרפתי והצפון אפריקאי. בהמשך העביר את תמיכתו לדניאל הרשקוביץ שלבסוף פרש מהמירוץ.
בנובמבר 2012, יומיים לפני הבחירות המקדימות לרשימה לכנסת הודיע על פרישתו, כדי להתמקד בטיפול במחלת הסרטן שלקה בה. בבחירות עצמן הוצב למרות פרישתו במקום ה-28 ברשימה המשותפת עם האיחוד הלאומי. בשנת 2014 הודיע כי בכוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות מדינת ישראל, אך לבסוף לא השתתף במירוץ.
באפריל 2013 הוענקה לו תעודת הצטיינות ממפקד האוגדה שלו, על התגייסותו למבצע עמוד ענן בצו חירום למרות מחלתו.
דוד הוא מומחה באמנויות הלחימה ג'ודו, קראטה וג'ו ג'וטסו, ובעל חגורה שחורה דאן 2. שירת עד 2013 בחטיבת הצנחנים. נשוי לנטלי ואב לשתי בנות ובן. תושב יהוד.
פרשת מוחמד א-דורה.
ד"ר דוד התפרסם במאבקו בג'מאל א-דורה, אביו של מוחמד א-דורה. הוא טען בשעתו, כי ג'מאל א-דורה משקר בטענותיו נגד צה"ל, לפחות בנקודה מסוימת אחת, אותה הוא (דוד) הכיר אישית. א-דורה האב הראה פצעים שהיו לו על ידיו וטען כי אלה הם פצעי היריות שירה בו צה"ל, באותה תקרית בה נהרג לטענתו בנו. דוד טען כי הפצעים על ידיו של ג'מאל א-דורה הם פצעים, שהוא עצמו, ד"ר דוד, טיפל בהם בשנת 1994, שש שנים לפני פרשת מוחמד א-דורה, וכי הם נגרמו לג'מאל א-דורה על ידי החמאס, ב-1992. לדברי דוד, ג'מאל א-דורה היה משתף פעולה של ישראל, אנשי החמאס גילו זאת ותקפו אותו בסכינים ובגרזנים ועקב כך הוא סבל משיתוק בידיו. בבית החולים שיפא בעזה לא הצליחו לשפר את מצבו והוא נשלח לטיפול ושיקום בתל השומר, שם עבד ד"ר דוד כמומחה לכירורגיית כף היד.
א-דורה הגיש תביעת דיבה בצרפת כנגד דוד, ובאפריל 2011 הערכאה הצרפתית הנמוכה יותר קיבלה את טענותיו והרשיעה את דוד בהוצאת דיבה.
במהלך המשפט, א-דורה, ותומכיו הביאו שלל "ראיות" על טיפוליו הרפואיים, שהראו שהפציעות בידיו אירעו כביכול בשנת 2000, כלומר בשנת התקרית. דוד הביא ראיות נגדיות, שבערכאה הצרפתית העליונה נקבע שהן מראות שיש לדחות את כל טענות א-דורא. לדוגמה: א-דורא הביא את התיק הרפואי מבית החולים המלכותי בירדן, שבו טופל לטענתו אחרי התקרית. התיק היה אמור להוכיח את טענתו על מקור פצעיו. דוד, בתגובה, הביא דו"ח ממעבר הגבול בגשר אלנבי, שמראה שא-דורא עבר שם לכיוון ירדן, יומיים אחרי התאריך שמופיע על התיק הרפואי מירדן.
שנה לאחר מכן, בפברואר 2012, קיבל בית המשפט העליון בצרפת את ערעורו של דוד וזיכה אותו מאשמת הוצאת דיבתו של ג'מאל א-דורה. בית המשפט קבע בניגוד לערכאה דלמטה, כי ד"ר דוד אכן ניתח את ג'מאל בבית החולים תל השומר ב-1994 ויכול היה אכן להעיד לגבי אותם פצעים בהם טיפל בניתוח, ובהמשך לכך ולאור זאת קיבל את ראיותיו ודחה את תביעת הדיבה נגדו. את הערעור מימנה מדינת ישראל ולא ד"ד דוד אישית, בניגוד למה שהיה בערכאה הראשונה. המימון ניתן כיוון ש"הוא לא נלחם מלחמה אישית ופרטית, אלא נלחם למען המדינה". כך קבע משה יעלון, המשנה לראש הממשלה דאז.
דוד קאסל
פנריוטי
ריגאס ולסטינליס
יהודה ג'אן לוק דוד
צ'רנומורץ
צ'רנומורץ או צרנומורץ (רוסית: Черноморец, אוקראינית: Чорноморець; באוקראינית נהגה צ'ורנומורץ) הוא שם משפחה סלאבי.
לשם שלוש משמעויות:
ספרות מצרים העתיקה
ספרות מצרים העתיקה נכתבה בשפה המצרית, מתקופת הפרעונים ועד סוף התקופה הרומית בתולדות מצרים. יחד עם הספרות השומרית נחשבות ספרויות אלו לקדומות ביותר.
כתיבה במצרית עתיקה הן באופן הירוגליפי והן באופן היראטי, מופיעה לראשונה בסוף האלף ה-4 לפני הספירה, בשלבים המאוחרים של התקופה הקדם-שושלתית. ספרות הממלכה הקדומה, כוללת טקסטים, איגרות קבורה מכתבים, מזמורים, שירים, וטקסטים אוטוביוגרפיים, המנציחים את פועלם של פקידים מנהליים שונים.
כל אלו לא היו עד הממלכה התיכונה אז החלה להיווצר הספרות המצרית הנרטיבית. הייתה זו "מהפכת תקשורת", שעל פי האגיפטולוג ריצ'רד פרקינסון, הייתה תוצאה של עלייתו של מעמד אינטלקטואלי של כותבים, התפתחות רגישויות תרבותיות חדשות על אינדיבידואליזם, רמות חסרות תקדים של אוריינות, ונגישות החומרים הכתובים לכלל האוכלוסייה. עם זאת, ייתכן כי שיעור האוריינות הכולל היה פחות מאחוז אחד מכלל האוכלוסייה, ויצירת הספרות הייתה מהלך של האליטה השלטת, אשר יצרה מונופול על השליטה בתפקידי הממשל, ובהם בבית המשפט המלכותי הפרעוני. עם זאת, אין הסכמה מלאה בין החוקרים מודרניים, על רמת הקשר בין ספרות מצרים העתיקה לסדר הפוליטי והחברתי של בתי המשפט במצרים.
המצרית התיכונה השפה המדוברת בממלכה התיכונה, הפכה לשפה הקלאסית במהלך הממלכה החדשה,כאשר השפה המקומית אשר כינויה הוא מצרית מאוחרת הופיעה לראשונה בכתב. סופרים של הממלכה החדשה הביאו לקנוניזציה של חלק מהכתבים שנכתבו במצרים התיכונה, וכן העתיקו טקסטים ספרותיים רבים מהתקופה, השפה התיכונה הוסיפה לשמש אך ורק לקריאה בעל פה של טקסטים מקודשים בהירוגליפים. סוגות שונות של ספרות הממלכה התיכונה, כגון כתבים עיוניים וסיפורים בדיוניים, נשארו פופולריים בממלכה החדשה, בניגוד לסוגת הטקסטים נבואיים שלא שבו להופיע עד התקופה התלמיית.
סיפורים פופולריים כוללים את סיפורו של שנהאת, האיכר הרטוריקן, כמו גם כתבים עיוניים חשובים כהוראותיו של אמנמהאת, ופקודות הנאמנות.
בתקופת הממלכה החדשה, כתיבת גרפיטי למטרות הנצחה על מקדשים וקירות קברים, שגשגה כסוגה ייחודית של הספרות, על אף דמיון מסוים בביטויים ובניסוח לסוגות ספרות אחרות.
פרס נובל בכימיה
מות (אלה מצרית)
מוּת הוא שמה של אלה מצרית במצרים העתיקה. משמעות שמה במצרית קדומה הוא אמא. מות נחשבה לאלה חשובה הקשורה במים שהכול נברא דרכם. היא מתוארת כאישה כשעל ראשה היא נושאת את הכתרים הכפולים של מצרים, הכתר האדום של מצרים התחתונה והכתר הלבן של מצרים העליונה, שני הכתרים גם יחד מסמלים את איחוד מצרים. שליטי מצרים השונים תמכו בפולחן האלה מתוך רצון להדגיש את סמכותם ואת זכותם לשלוט.
בין תאריה הרבים היו גם "אם העולם", "העיניים של רע", "מלכת האלות", "גברת השמים" ו"אם האלים".
מקום הסגידה העיקרי לאלה היה בכרנך יחד עם בן זוגה האל אמון, ובנם האל ח'וֹנסוּ, המכונים השלישייה מתבאי. במקדש נמצא פסל שלה שנחשב כהתגלות הנשמה. הטקסים במקדש כללו תפילה יומיומית של פרעה וכוהנות מות.
ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע&quot;ש בלומפילד