בפסק דין שאושר פה אחד על ידי בית המשפט העליון קבעה שעל פי חוק הגנת הפרטיות, הזכות לפרטיות של אישה שניהלה מערכת יחסים אינטימית גוברת על חופש הביטוי של מאהבה לפרסם רומן ספרותי המגולל בפירוט רב את קורות הזוג באופן שניתן בנקל להבין במי מדובר.
כנפי-שטייניץ הביעה עמדה לפיה יש לפסוק גמול ושכר טרחה על תובענה ייצוגית שעניינה הפרת הוראת הדין גם כאשר התובע מסתלק מהבקשה וזונח את התביעה הכספית, אם בעקבות התביעה תוקנה ההפרה. בפסק דינה כתבה: "החלטה גורפת שלא לאשר תשלום גמול ושכר טרחה למסתלקים, עלולה לצנן לא רק את תמריץ התובע הייצוגי להסתלק מבקשה מבוססת וראויה, אלא גם את תמריץ התובע הייצוגי להגיש תובענות מבוססות וראויות שמטרתן אכיפת הוראות הדין המעלות קושי בהוכחת נזק בר פיצוי".
באחד מפסקי הדין שלה הרשתה כנפי-שטייניץ למוכרת דירה לחזור בה מחוזה מכר בשל טענת המוכרת שאינה יכולה "להיפרד מזכרו של בנה המנוח האצור בין כותלי הבית". היא קבעה שעומדת למוכרים סייג הצדק וכי העוול שייגרם למוכרים אם ייאכף הסכם המכר "רב לאין שיעור" מהעוול שייגרם לקונה אם תדחה תביעתה לאכיפת ההסכם ותחת זאת ייפסק לה פיצוי כספי. בית המשפט העליון דחה פה אחד את פסק הדין וקבע שאין בטענות המוכרים הצדקה לבטל את חוזה המכירה.
בדה מרקר נטען בשנת 2009 שהסיכויים של תובע לקבל פיצוי מהמדינה אצל השופטת כנפי-שטייניץ נמוכים מאוד.
נזיקין.
כנפי-שטייניץ היא בעלת עמדה שמרנית יחסית בתביעות נזיקין. בין השאר, היא קבעה שאין מקור בחוק להטלת חובה על בית חולים לדאוג שרופאים העובדים בו, שאינם עובדי בית החולים, יבוטחו בביטוח אחריות מקצועית. קביעה זו נדחתה ברוב דעות בבית המשפט העליון על ידי השופטים ענת ברון וניל הנדל, נגד דעתו החולקת של השופט נעם סולברג.
במקרה אחר קבעה כנפי-שטייניץ שסירוב לאשפוז פסיכיאטרי "בניגוד להמלצתם המתמשכת והחד־משמעית של הרופאים המטפלים", אינו סביר ועל כן הקטינה את הפיצוי שניתן לניזוקה כאילו הטיפול שלא ניתן שיפר את מצבה. שופטי בית המשפט העליון שדנו בערעור הסכימו עקרונית עם קביעה זו, אך האריכו את התקופה שבה הסירוב לטיפול נחשב לסביר והעלו את הפיצוי כדי שלא להותיר את מרבית הנזק לפתחה של הניזוקה.
ביטחון.
כנפי-שטייניץ היא מהשופטים שאישרו הרס בתי מחבלים.
טנקי
שמואל ראדו
שמואל ראדו, (במקור שלמה רוטפלד בהונגרית: Radó Sámuel; באצ'קי פטרובאץ, 7 בפברואר 1857 – בודפשט, 18 ביולי 1919) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי. אשתו הייתה קורנליה הירש, בתו של ליפוט הירש, מנכ"ל חברת דפוס ומו"ל.
ביוגרפיה.
שלמה רוטפלד (לימים כאמור שמואל ראדו) נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד רוטפלד ושל מימי שטרן. הוא למד משפטים באוניברסיטת וינה ומאחר שבחר קריירה של שופט עבד זמן מה כרשם בבית המשפט הלאומי בווינה. מאוחר יותר הפך לעיתונאי, בילה כמה שנים בפריז ובברלין. הוא חזר הביתה לממלכת הונגריה כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית ככתב עבור עיתונים בחו"ל. משנת 1891 היה הכתב של העיתונים הווינאים, במיוחד של ה-Neues Wiener Tagblatt, ואחד הבעלים והעורך הראשי של Neues Politisches Volksblatt, שהופיע בבודפשט עד 5 ביוני 1894. באותה תקופה הפך לעורך הראשי של הפסטר לויד ולנציג בהונגריה של ה-Politische Correspondenz הווינאי. הוא גם דיווח לסוכניות הידיעות הבאס (Havas) הצרפתית ולסוכנות הידיעות הבריטית רויטרס. ב-11 במאי 1890 נשא לאישה את קורנליה (נלי) הירש בבודפשט.
בשנת 1898 הופקד ראדו על ניהול משרד סוכנות הידיעות ההונגרית (MTI). למעשה, סוכנות הידיעות ניתנה לו בזיכיון כדי להימנע מפשיטת רגל קרובה שלה. שמואל ראדו ניהל את הסוכנות במשך עשרים שנה וזכה להישגים גדולים בתחום הארגון מחדש של שירות החדשות כעורך ראשי.
הוא כתב כמה וכמה מאמרים שעסקו בפוליטיקה היומיומית. מחזהו "Affaire Thorn-Tilot" הועלה בווינה (1882). הרבה יותר מאוחר הוא כתב דרמה בשם עיתונאים (בודפשט, 1914). "שמואל ראדו מבין את כל האמיתות המנוגדות לכל האמיתות, אבל הוא אינו הדון קיחוטה של אף אחת מהן." - כתב עליו ועל יצירתו בן דורו, מיקשה פנייה. מותו נגרם כתוצאה ממחלת לב וטרשת עורקים. שמואל ראדו הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
וולנובאקה (מחוז משנה)
מחוז משנה וולנובאקה (באוקראינית: Волноваський район) הוא אחד מ-33 מחוזות משנה במחוז דונצק שבמזרח אוקראינה. המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז ממוקם בעיר וולנובאקה.
היסטוריה.
ב-9 בדצמבר 2014, הראדה העליונה, הפרלמנט הלאומי של אוקראינה, שינה את הגבולות ואת השטח הכולל של מחוז המשנה וולנובאקה, כשהוא מקיף 2,549.44 קמ"ר בעקבות האירועים סביב המלחמה בדונבאס.
ב-18 ביולי 2020, כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, צומצם מספר מחוזות המשנה של מחוז דונצק לשמונה, מתוכם רק חמישה נשלטו על ידי הממשלה, ושטח מחוז וולנובאקה הורחב באופן משמעותי.
אוכלוסיית מחוז המשנה היא 95,805 תושבים (אומדן ינואר 2020).
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה משנת 2001:
אקרו
אשמן כנף-שקיק זוטר
אשמן כנף-שקיק זוטר (שם מדעי: "Saccopteryx leptura") הוא מין של עטלף ממשפחת האשמניים החי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית במדינות מקסיקו, גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, פרו, ונצואלה, בוליביה, ברזיל, גיאנה, סורינאם וגיאנה הצרפתית .
תיאור ואנטומיה.
אורכו של עטלף זה עד 4.5 סנטימטרים והוא בעל פרווה בצבע חום ופסים בצבע לבן. לאשמן השקיק גוף צר, ראש גדול וחרוטי, וחרטום קצר, מחודד ודמוי מקור. האוזניים קצרות, קעורות וצרות ופונות אחרונית. העיניים גדולות ובולטות והפנים כהות ונטולות שיער. האף קטן והנחיריים פתוחים חזיתית ומופרדים בתלם אנכי. הלוע צר והשפה התחתונה עודפת על העליונה. האף והשפה העליונה מאוד גמישים, ויכולים לנוע למעלה במהלך הציד כדי להגדיל את חלל הלוע. הזנב דקיק וארוך וקצהו המחודד בולט החוצה. כנף הזנב גדולה למדי.
אורח חיים.
העטלף חי ביערות הגשם של אמריקה הטרופית עד גובה 900 מטר וניזון בעיקר מדבוראים. העטלף חי בקבוצות הכוללות 2 עד 9 עטלפים.
רבייה.
הנקבות ממליטות 1 עד 2 צאצאים בשנה. אשמני השקיק מתאפיינים בשקיקי עור גדולים על הכנפיים שאינם מכילים בתוכם בלוטות ריח, והזכר ממלא אותם בהפרשות שונות דוגמת רוק ושתן שעוברים בתוך השקיק תסיסה מיקרוביאלית ויוצרים ריח ייחודי לכל זכר. ההפרשות שמתערבבות בשקיקים מפיקות ריח עז ומשמשות את הזכר לפיתוי נקבות חדשות, לתצוגה בטקס החיזור אחר נקבות וותיקות, ולסימון שטח ההרמון בתוך המושבה.
במהלך החיזור אחר נקבות בהרמון שלו או בפיתוי נקבה שנזדמנה לטריטוריה, הזכר מרחף מול הנקבה תוך כדי פתיחת השקיקים והתזת נוזלים לעברה (פעולה שמכונה על ידי חוקרי הטבע ״המלחה״), והוא משמיע שירי חיזור מורכבים שנשמעים כשילוב בין קרקורי צפרדע לציוצי ציפור. התזת נוזלים והפקת שירים טריטוריאליים עשויה להתרחש בתגובה לכניסת זכר פולש לשטח ההרמון. עימות בין זכרים נפתר בדרך כלל לאחר משחק נביחות קצר. עם זאת, סביב שטח ההרמון מתקבצים לעיתים קרובות מספר זכרים שממתינים להחלפת הזכר השולט, כשלרוב המחליף הוא הזכר עם וותק ההמתנה הארוך ביותר.
שימור.
הטורפים של עטלף זה הם דורסי לילה, נחשים גדולים, עכבישאים ממשפחת הפרווניתיים ועטלפים טורפים כגון הסוגים זיזף וערפד צמרירי. העטלף נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב תפוצה רחבה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
קורמורן אוקלנד
קורמורן אוקלנד או קורמורן קולנסו (שם מדעי: "Phalacrocorax colensoi") הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין החי רק באיי אוקלנד שבניו זילנד בדרום האוקיינוס השקט. תפוצת הקורמורן המבודדת והאוכלוסייה הקטנה שלו (בערך 2,000 פרטים בוגרים בלבד) גורמת לו להיות בסכנת הכחדה בטבע ולפי הרשימה האדומה של IUCN הוא נחשב למין "פגיע". המין נקרא ב-1888 בידי החוקר וולטר בולר על שמו של חוקר הטבע וויליאם קולנסו .
תיאור.
הקורמורן בדומה לשאר בני סוגו בעל נוצות שחורות-לבנות כשל פינגווין והוא מגיע לאורך ממוצע של 63 ס"מ ומוטת כנפיים של 110 ס"מ. אין הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות. בניגוד לשאר בני סוגו לקורמורן זה עיניים סגול או חומות כהות וזהו גם צבע המקור המעוקל בקצהו. הראש שחור ללא עיטורי פנים, למעט טבעת סגולה סביב העין ופס צהוב בצידי המקור. הצוואר שחור אך תחתית המקור והסנטר לבנים. הרגליים ורודות עם קרומי שחייה. הקורמורן הוא מעופף חלש אך מיטיב לשחות ולצלול.
הוא מצוי לרוב בימים שסביב איי אוקלנד ונח על החוף. הקורמורנים מתקהלים יחדיו במושבות על צוקים וחופים מבודדים. הקן מורכב מצמחייה כמו אצות וזלזלים לצד בוץ וגואנו והנקבה מטילה 3 ביצים בקו הבוקעות כעבור 30 יום.
למרות שאריות ים או חמסניים עלולים לתקוף אותם אין להם טורפים כמעט, אפילו לא ממינים מיובאים ואיי אוקלנד גם מוגנים מציד. עם זאת האוכלוסייה הקטנה עשויה להיפגע ממספר אתגרים וכן מזיהום רעש מהערים שבה, אשר יגרמו למושבות לנטוש את ביציהם. כיום המין בסכנת הכחדה.
קורמורן קולנסו
Lemonade
קורמורן מלכותי ניו זילנדי
קורמורן מלכותי ניו זילנדי (שם מדעי: "Leucocarbo carunculatus") הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין החי בניו זילנד בין מצר קוק המפריד בין האי הצפוני והאי הדרומי ודרומה עד מיצרי מארלבורו . המין מצוי בסכנת הכחדה בטבע.