לאחר שב-1957–1958 עבד כמתמחה במחלקה למוסדות בינלאומיים (מאו"ם), כיהן בשנים 1958–1960 כמזכיר שני בנציגות הקבועה של ישראל באו"ם בניו יורק.
ב-1960–1961 היה עוזר במחלקה לתכנון מדיני-כלכלי (מתמ"ך), ומ-1961 עד 1965 פעל כעוזר במחלקה לקשרי תרבות. במסגרת זו שימש עורך-משנה (לצד העורך הראשי יצחק הלוי-לוין) של הרבעון לאמנות ומדע בישראל "" שיצא מטעם המשרד החל ב-1962.
ב-1965 עבר לשמש כעוזר ראשי בלשכת הסמנכ"ל יעקב הרצוג, ומשם עבר באותה שנה לתפקיד עוזר ראשי במחלקת הקשר. בתפקיד זה עבד עד 1967, אז עבר לתפקיד עוזר ראשי לדובר המשרד, וב-1967–1968 כיהן כעוזר ראשי במחלקה לקשרי תרבות ומדע.
בשנים 1968–1970 כיהן כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בקנברה (אוסטרליה) וכמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בניו זילנד.
ב-1970 התמנה לקונסול (ומ-16 באוקטובר 1972: קונסול כללי) בבוסטון, תפקיד שאותו מילא עד 1976.
בשובו לארץ ב-1976 שימש כמרכז הצוות הבין-אוניברסיטאי לענייני הסברה עד 1977, אז יצא לחופשה ללא תשלום עד 1979 ופרש לגמלאות ב-31 ביולי 1980.
במקביל לעבודתו הדיפלומטית, שלח ענבל ידו בתרגום לעברית. במשך יותר מארבעה עשורים, החל באמצע שנות ה-50 וכלה באמצע שנות ה-90, יצאו תחת ידיו תרגומים של יותר מ-50 כותרים ממגוון סוגות: ספרי עיון, מתח, רומנים, שירה, רפואה אלטרנטיבית, עזרה עצמית, הגות ועוד.
בשנות ה-60, כאשר נמנה עם אנשי המחלקה לקשרי תרבות, ראו בהוצאת עקד אנתולוגיות מעוצבות של שירים מאפריקה בתרגומו: "אפריקה המתעוררת: מבחר שירים" (תשכ"ב), "גאנה: מבחר שירים" מאת המשורר מיכאל דיי-אננג (Dei-Anang) (1964) ו-"טוטם: מבחר שירים" מאת נשיא סנגל לאופולד סדאר סנגור (תשכ"ה), וכן הקובץ "זר שירים" מאת מלך נפאל מהנדרה, שתרגמו ענבל ונשיא המדינה זלמן שזר לרגל ביקורו הממלכתי של הנשיא בנפאל בשנת תשכ"ה, והוגש למלך "לאות ברית מעם לעם".
על חלק מתרגומיו חתם בשמות העט "שמשון אבידל", "שמשון אבידור" ו"שמשון אבי-ערד".
בסוף שנות ה-70 ובראשית שנות ה-80 היה חבר המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
בשנות ה-80 וה-90 ערך מילונים דו-לשוניים (עברית–צרפתית–עברית, עברית–גרמנית–עברית ועברית–אנגלית–עברית) בסדרת "מילוני זק" של הוצאת ש' זק.
היה נשוי לעדנה, פסיכולוגית, מוסמכת האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה (1972), עד מותה ב-2004. התגורר בירושלים.
שמשון ענבל נפטר בירושלים ב-1 בפברואר 2012, בגיל 82.
הותיר שלוש בנות וחמישה נכדים.
ברוניסלאב מאלינובסקי
עודד פינגרש
הוצאת לוין אפשטיין
הוצאת לוין-אפשטין
הוצאת לוין אפשטין
הוצאת א. לוין-אפשטין
הוצאת א. לוין אפשטין
א. לוין-אפשטין
א. לוין אפשטין
שמשון קלינגר
שמשון אבידל
שמשון אבידור
שמשון אבי-ערד
ש. שניצר
ש' שניצר
צבעוני שחור (אופרת רוק)
צבעוני שחור הייתה להקה ישראלית, שפעלה בשנות התשעים והעלתה אופרת רוק.
אופרת הרוק.
ב-1990 הוקם הרכב בשם "צבעוני שחור" שכלל את רון סלונים בשירה ופסנתר ואיל פארן בגיטרה. אליהם צורפו אלונה דניאל בשירה, איאם (אשתו של סלונים) כבסיסטית ואיציק סולם בגיטרה. ההרכב הופיע פעם בשבוע במועדון "הטריפ" בתל אביב עם אופרת רוק שכתבו סלונים ופארן, שגם היא נקראה "צבעוני שחור" (אם כי יוצריה העדיפו לכנות אותה "הזיית רוק").
העלילה מספרת על זוג האוהבים תום (רון סלונים) ומאי (אלונה דניאל). שניהם משתחררים מהצבא ודרכיהם נפרדות: תום נוסע להודו כדי לחפש את משמעות החיים, ואילו מאי, להעדפתה, נוסעת לאמסטרדם ומתפתה לזנות וסמים.
האופרה לא זכתה להצלחה בהופעות הראשונות, אך בהמשך צברה קהל צופים קבוע. דניאל, יחד עם מיכה שטרית, החליטו לקדם את המופע בחברת תקליטים ולהקליט אותו לאלבום.
ב-1995 יצא בחברת הד ארצי ובהפקתו המוזיקלית של שטרית האלבום "צבעוני שחור - הזיית רוק מאת רון סלונים ואיל פארן" ובו שירי המופע בביצועם של סלונים ודניאל. באלבום ניגנו גם ז'אן פול זימבריס וארקדי דוכין, חבריו של שטרית ללהקת "החברים של נטאשה". מלבד "אמסטרדם" שכתבה והלחינה רותי פארן (אשתו דאז של איל; לימים רותי אלאל, בת זוגה של קורין אלאל) והקטע האינסטרומנטלי "צ'ילום" שהלחינו שאר משתתפי האלבום, כל השירים נכתבו או הולחנו על ידי סלונים ואיל פארן. באלבום בלטו השירים "אמסטרדם", "אהבה אסורה", "פסטיבל הצבעים", "הבאים בתור" "פתיתי שלג", "לך" ובמיוחד השיר "ואני אוהב אותך".
לאחר שיצא האלבום עלה במועדון צוותא בתל אביב מופע קבוע של האופרה, אך הוא לא זכה להצלחה. גם השירים שיצאו לרדיו (כולל "ואני אוהב אותך") וקליפ פרובוקטיבי בהשתתפות מיכל זוארץ לא זכו להצלחה והמופע הופסק.
שחרור מצה&quot;ל
תהליך השחרור מצה"ל מסיים את השירות בצה"ל ומתקיים באופן הבא:
שלב נוסף של שחרור מצה"ל הוא הפרישה ממערך המילואים.
שחרור משירות חובה.
מרבית החיילים משתחררים מצה"ל בתום שירות החובה שלהם. למתגייסים עד 30 ביוני 2015 תקופת השירות הייתה 24 חודשים לנשים ו-36 חודשים לגברים (שמורכבים מ-30 חודשי חובה על פי החוק ועוד 6 חודשים חובה על פי תקנות חירום). בעקבות אישור המלצות ועדת שקד, למתגייסים החל מ-1 ביולי 2015 משך השירות לגברים קוצר בארבעה חודשים ועומד על 32 חודשים. על פי המתווה הרב-שנתי לתקציב הביטחון, למתגייסים החל משנת 2020, יקוצר השירות בחודשיים נוספים ויעמוד על 30 חודשים. למי שנקרא לשירות חובה כשגילו מעל 27 שנים, תקופת השירות קצרה יותר. לכל חייל מוזן במערכת של חיל השלישות תאריך תום שירות - תת"ש. ישנם גורמים שונים המביאים לדחיית מועד השחרור או הקדמתו.
גורמים להארכת משך שירות חובה: התנדבות לשירות קבע, התנדבות לשירות ארוך שאינו בתנאי קבע וימי תב"ן - תקופה בלתי נמנית.
גורמים לקיצור משך שירות חובה: קבלת פטור משירות מסיבות רפואיות, נפשיות ואי התאמה לשירות. גיוס מראש למסלול מקוצר, כגון מתנדבי חו"ל וחיילי חוק טל. כמו כן ישנה אפשרות לקיצור שירות על ידי הגשת בקשה מתאימה. בנוסף, ישנם שחרורים מרוכזים המקצרים את השירות לתקופה של עד שבועיים למי שנכלל בהם.
שחרור משירות קבע.
בדומה לשחרור חיילי החובה, לאחר שמסתיימת התקופה שעליה חתום איש הקבע, ואין ברצונו או ברצון המערכת הצבאית להאריך את שירותו, איש הקבע משתחרר באופן דומה לשחרור חיילי חובה. כחלק מהתהליך מקבל המשתחרר תעודת שחרור משירות קבע אך אין זכאות לחופשת שחרור, קורסי שחרור והתאמות נוספות שנועדו להקל על המעבר לחיים האזרחיים.
תהליך השחרור.
הצבא מכיר בצורך של החיילים להתכונן לקראת השחרור. לשם כך הוגדרו ימי עיון וקורסים המיועדים לחיילים לקראת שחרור. כמו כן הוגדרה חופשת שחרור (חפש"ש) בסמוך למועד השחרור.
אורך חופשת השחרור תלוי ברמת הפעילות בה שרת החייל - ברמה א פלוס זכאים לארבעה עשר ימים, ברמה א זכאים לשבוע וברמות פעילות נמוכות אין זכאות לחופשה מוגדרת.
הימים הללו הם ימי חופשה מטכ"ליים ורק קצין בדרגת אלוף-משנה יכול לבטלם. בנוסף לימים המטכ"ליים ניתן לצרף ימי חופשה שנתיים לחופשת השחרור (ימי החופשה שנשארו בפועל וימי מפקד).
בעבר על המשתחררים היה להתייצב במדור שחרורים ביחידת מיטב (בקו"ם) שבתל השומר. החל מספטמבר 2017 כלל החיילים, למעט מספר מצומצם מאוד של חריגים, משתחררים ביחידות בהן שירתו.
השחרור מורכב בעיקרו מהשלבים הבאים:
לאחר תום שירות חובה או קבע, משובצים החיילים אל כוחות המילואים לשם תגבור הצבא הסדיר. עוד קודם השחרור נקבע לחייל שיבוץ המילואים, לאחר השחרור נקלט החייל רישומית ליחידת המילואים.
שחרור משירות מילואים.
באופן כללי כל חייל המסיים שירות סדיר נכנס למערך המילואים עד לקבלת פטור. חיילות פטורות משירות מילואים אלא אם כן חתמו בהתנדבות, בדרך כלל לשם קבלה לתפקיד מסוים, או אם תפקידן בשירות החובה נחוץ גם לצורך שירות מילואים (לדוג' תפקיד טכני). מתנדבי חו"ל וחיילים המשתחררים עקב קבלת פטור משירות פטורים משירות מילואים, ומקבלים תעודת פטור ממילואים בעת שחרורם משרות סדיר.
ישנם גורמים שונים בגינם נפטר אדם משירות המילואים: גיל, מספר ילדים, מצב רפואי ונפשי ועוד.
בעבר עמד גיל הפטור ממילואים לפי חוק שירות ביטחון על 54 לגבר ו-38 לאשה, ואולם לא ניתן היה לזמן חייל מילואים מעל גיל 41 שעדיין משרת ביחידה קרבית לפחות עשר שנים, וחייל מילואים מעל גיל 48 שבעבר שירת ביחידה קרבית לפחות עשרים שנה, אלא אם נתן הסכמתו לכך. לאורך השנים הקדים צה"ל מיוזמתו את הגיל המרבי שבו נקראים גברים חיילי מילואים לשירות, כך שגיל הפטוֹר (המוקדם) לגברים הועמד על 40 לחיילים, 42 לקצינים קרביים, 45 לקצינים עורפיים, 48 למשרתים במערכי הגמ"ר (הגנה מרחבית) וביחידות מחוץ לצבא, ו-51 לרופאים. בחוק שירות המילואים, שנכנס לתוקף ב-1 באוגוסט 2008, הופחת גיל הפטוֹר החוקי לגברים משירות מילואים, והוא עומד מאז על 40 לחיילים, 45 לקצינים, ו-49 לתפקידים מסוימים שקבע שר הביטחון באישור ועדת החוץ והביטחון (בעיקר תפקידים במערך הרפואה, נהגי כלי רכב כבדים, מכונאים וטכנאים).
עד לאמצע שנות התשעים שירות נשים במילואים היה נדיר. עם פתיחת מקצועות צבאיים רבים בפני נשים, נדרשו חיילות רבות להסכים לשירות מילואים לאחר שחרורן כתנאי לקבלת תפקידים מסוימים. נשים משרתות במילואים עד לגיל 38 או עד הריון ראשון, הקודם מביניהם. אם כי יש יחידות המשחררות את הנשים ממילואים מוקדם יותר, על פי מכסת התקנים הנדרשת ביחידה. בניגוד לשירות חובה, נישואי האישה אינם מקנים לה פטור משירות מילואים.
שחרור משירות המילואים נעשה בהודעה של יחידת המילואים לחייל המילואים, ללא צורך בפעילות כלשהי של חייל המילואים. לעיתים מלווה השחרור בטקס ביחידת המילואים.
מחנה המעבר מריינפלדה