בסוף שנות ה-90 נערכה תחרות להקמת רחבה חדשה, תוכנית שהתבטלה לבסוף. בשנת 2008 שופצה הרחבה וגם הורחבה מעט והוחלפו המרצפות הישנות שהיו בחלקן עשויות מאבן ירושלמית מחוספסות במרצפות חלקות ובנוסף לכך הוקמו רמפות לנגישות ושלטי נגישות לנכים והורחבה החנייה בחזית הרחבה עבור צוותי טלוויזיה ותקשורת.
ב-18 באפריל 2012, במהלך החזרות לטקס המרכזי, נהרגה סגן , דגלנית מחיל הרפואה ועימה נפצעו שבעה חיילים, לאחר שהתמוטט גשר התאורה שהקיף את הרחבה. הוריה של סג"ם הילה בצלאלי, הדליקו בטקס באותה שנה משואה לזכרה, בצוותא עם יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין.
ב-20 בספטמבר 2016 נערך ברחבה טקס ההשכבה של נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס מול כ-5,000 אישי ציבור ומנהיגים מרחבי העולם.
רן שריד
יהושע רן שריד (נולד בח' בחשון ה'תשל"ד, 2 בנובמבר 1973) הוא סופר ויוצר, מרצה לחסידות וחשיבה יהודית, מאמן אישי ומנחה בשיטת "דמיונובע". ממקימי הרשת "דברי שיר" המפיצה ומוציאה לאור ספרים ומוזיקה יהודית.
קורות חיים.
רן שריד הוא בנו השביעי של הרב יוסי שריד, ממקימי בית מדרש מר"ץ והישיבה התיכונית "קול מבשר" שבמבשרת ציון. נולד במהלך מלחמת יום הכיפורים ונקרא על שם קרוב משפחתו, סג"ם , קצין שריון שנהרג בקרבות בסיני בתחילת המלחמה.
למד בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת מרכז הרב.
כתבי הראי"ה.
בישיבת מרכז היה בין חברי חוג "חדר 24" (מספר החדר בפנימייה בו התגוררו חברי חוג זה) שקרא להתחדשות אישית בעולם הישיבות הדתי לאומי וליצירה עצמית. בעקבות חבורה זו חבר שריד לחבורה המייסדת של ישיבת ההסדר רמת גן בראשות הרב יהושע שפירא, אשר חידשה בעולם הישיבות את החיבור בין הלימוד החסידי והעיסוק בנפש ובין משנת הרב אברהם יצחק הכהן קוק וממשיכי דרכו.
בשנת 1998 השיג עם אחרים צילומים של כתבי הרב קוק שלא פורסמו עד אז, והם החלו לשקוד על הוצאתם לאור. שריד גילה עניין מיוחד בפסקאות שבהן הרב קוק מספר על עצמו באופן אישי. הוא הוציאן באותה שנה בספר "חדריו", שנדפס בכמה מהדורות.
כעבור שנה הוציא את האלבום "תלחש לי סוד ההוויה" אלבום המכיל אמרות ופתגמים של הרב קוק במגוון תחומי החיים. לדברי שריד נמכר האלבום ב-25000 עותקים תוך כעשור. היה שותף בצוות בראשות בועז אופן שהוציא את המהדורה המדויקת של "שמונה קבצים" מכתבי היד של הרב קוק, וכן את ספר השירה של הרב קוק "נפשי תקשיב שירו".
בעת לימודיו בישיבת רמת גן.
במשך כעשר שנים למד בישיבת רמת גן, במהלכן הוסמך לרבנות וקיבל תואר ראשון בחינוך. פיתח והעביר סדנאות לימוד חסידות ומחשבת ישראל במרכז הארץ.
עסק בחסידות, בעיקר במשנת חסידות איזביצה, זרם קיומי-פסיכולוגי קיצוני בתנועת החסידות. את עיקרי משנת זרם זה סיכם בשני מאמרים בספר "פרי עץ הגן" - ביטאונה התורני של ישיבת רמת גן.
דברי שיר.
ב-2005 שימש כר"מ בישיבת רמת גן, אך בסוף אותה שנה פרש בעקבות תחושה שמקומו ביצירה ולא בהוראה. בינואר 2006, בעקבות אימון אישי, החל לשווק את ספריו וספרים נוספים הקשורים להגות חסידית יהודית - באמצעות דוכני מכירה ניידים. בספטמבר של אותה שנה חבר אליו מיכאל לב, מחנך בוגר ישיבת רמת גן, והם הוסיפו לדוכנים גם אלבומי מוזיקה יהודית מקורית. חברה זו נקראה בשם "דברי שיר" (שם החברה לקוח משירת דבורה: "עורי עורי דבורה עורי עורי דברי שיר"), כאשר החזון - מעבר לצד העסקי - הוא הפצת תרבות יהודית. הרשת מונה שלושה סניפים, הראשי בהם בקניון התחנה המרכזית בירושלים. להתפתחות הרשת סייעה פריחת המוזיקה היהודית המקורית.
עסק גם בליווי האמנים ויצירת התוכן. לאחר ביסוס הצד השיווקי של הרשת - בהובלת שותפו מיכאל לב, הקים את ההוצאה לאור של הרשת, שהוציאה בין היתר את סדרת הספרים "נתיבות החסידות" - שבעה כרכים המאגדים את משנת גדולי החסידות סביב מועדי ישראל. ערך את הסדרה בת שני הכרכים "פתחו שערי הלב" - שיחות של הרב שלמה קרליבך על מעגל החיים היהודי. מרצה במכללות על העקרונות הפילוסופיים של הרב קרליבך.
במרץ 2014 מכר את חלקו (50%) ב"דברי שיר" לשותפו מיכאל לב.
אימון אישי וכתיבה יוצרת.
ב-2014 החל לעסוק באימון אישי. היה שותף להקמת רשת המאמנים "be plus do" וערך את הגרסה היהודית ליומן האימוני - יומן ש.י.ט.ה - של רשת זו. שריד למד כתיבה יוצרת אצל אורציון ברתנא ואצל אילן נוב. לימד היסטוריה יהודית ומחשבת ישראל במדרשת אביב ובמדרשת מעמקים ובמכוני ההוראה מכון לנדר - מרכז אקדמי ירושלים, מכללת אורות ישראל ומכללת תלפיות.
מלמד בישיבת רמת השרון, בישיבת "שירת משה" ביפו ובישיבת רמת גן. הוא מעביר סדנאות כתיבה יוצרת. עורך סיורים בשכונת נווה צדק בעקבות חייו של הרב קוק ומפגשו עם ראשוני הסופרים בארץ ישראל, כיוסף חיים ברנר וש"י עגנון. עד 2014 פרסם טור תרבות קבוע בעלון השבת "ישראלי", ובו עסק ביוצרים בתחום התרבות היהודית.
ב-2015 השתתף בסדרת הטלוויזיה התיעודית "ההרצלים" שביימה יעל קיפר ושודרה בערוץ הראשון.
חיים אישיים.
נשוי ואב לשישה, מתגורר ברמת גן.
מוזיקה.
כתב והלחין חומרים המבוצעים במסגרת "התוועדויות - מופע" שהוא מקיים עם אמנים.
אלבום הבכורה שלו "צל האור" יצא בג' בתמוז תשע"ד, בהפקת נדב בכר ואורן צור.
ספרים שערך וחיבר.
ספרים אלו שערך וחיבר נמכרו (עד מרץ 2014) מעל מאה אלף עותקים.
מנואל ואלס
מנואל קרלוס ואלס (בצרפתית: Manuel Carlos Valls, בעבר נשא בנוסף את שם המשפחה גלפטי - Galfetti; נולד ב-13 באוגוסט 1962) הוא פוליטיקאי צרפתי ממוצא קטלוני, שכיהן כראש ממשלת צרפת בין אפריל 2014 לדצמבר 2016. לפני כן היה שר הפנים של צרפת (2012 - 2014) בממשלת ז'אן-מארק ארו, וכיהן גם כראש העיר אוורי מ-2001 ועד 2012. הוא חבר המפלגה הסוציאליסטית, ושייך למחנה הליברלי במפלגה, התומך בהקמת ממשלת דמוקרטיה סוציאלית בסגנון סקנדינבי.
ביוגרפיה.
משפחתו.
סבו היה עורך ראשי של העיתון הרפובליקאי הקתולי בספרד, שהסתתר בתקופת מלחמת האזרחים בספרד בביתם של נזירים שהואשמו באידאולוגיה אנרכיסטית ותמיכה בטרוצקי. לאחר ניצחונו של פרנסיסקו פרנקו, נאלץ לעזוב את משרתו. אביו של מנואל היה חוויאר ואלס, צייר יליד ברצלונה. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר לפריז, שם פגש את אשתו לעתיד, לואיזאנג'לה גאלפטי, אזרחית שווייצרית איטלקייה במוצאה, ואחותו של האדריכל אאורליו גאלפטי. מנואל ואלס עצמו נולד וגדל בשכונת אורטה בברצלונה.
קריירה פוליטית.
בשנת 1980, בהיותו בן 17 בלבד, הצטרף ואלס למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית במקביל ללימודיו באוניברסיטת פריז, שם למד היסטוריה.
ב-1986 נבחר למועצה האזורית של איל-דה-פרנס, בה כיהן עד 1992. ב-1988 הפך למנהיג סניף המפלגה בארגנטיו-בזונס והיה סגן ראש העיר שם. מ-1988 עד 1991 היה אחראי לתפקוד קבינט ראש הממשלה. עד 1993 היה חבר במשלחת הממשלתית לאולימפיאדת חורף 1992 באלברוויל. ב-1995 הפך למזכיר התקשורת מטעם המפלגה, וב-1997 היה אחראי לקשרים עם התקשורת מטעם ראש הממשלה. ב-1998 נבחר כסגן נשיא המועצה האזורי של איל-דה-פרנס, עד 2002. באותה תקופה נבחר ב-2001 לראש העיר של אוורי. ב-2002 מונה לסגן מחוז הבחירה הראשון באסון, ומ-2008 היה נשיא מרכז אוורי-אסון.
ב-2008, בזמן הבחירות למנהיגות המפלגה הסוציאליסטית, הוא תמך בסגולן רויאל. ביוני 2009 הכריז שהוא מעוניין להתמודד לפריימריז של נשיאות המפלגה ב-2011. הוא הקים ארגון פוליטי עם הסיסמה "השמאל צריך אופטימיות" כדי לספק לעצמו תמיכה פיננסית למועמדותו לנשיאות המפלגה ב-2011. בליל הבחירות הוא השיג 6 אחוזים בלבד, והפסיד לסגולן רויאל.
בזמן הבחירות לנשיאות צרפת ב-2012 הוא היה מנהל התקשורת והפרסום של פרנסואה הולנד. לאחר ניצחונו של הולנד בבחירות הוא מונה לחבר ממשלה והיה שר הפנים בממשלתו של ז'אן-מארק ארו.
ראש ממשלת צרפת.
במרץ 2014, לאחר הפסדים גדולים למפלגה הסוציאליסטית בבחירות המוניציפליות, מינה אותו הולנד לראש ממשלת צרפת לאחר התפטרותו של ארו. ממשלת ואלס הראשונה הושבעה ב-2 באפריל 2014, והיא מנתה 16 חברי ממשלה מהמפלגה הסוציאליסטית ושר אחד מהמפלגה הרדיקלית השמאלנית. בעקבות התבטאויות ציבוריות של מספר שרים כנגד מדיניותה הכלכלית של הממשלה, הממשלה פוטרה ב-25 באוגוסט 2014 והייתה הממשלה הקצרה ביותר בתולדות הרפובליקה החמישית. הנשיא הולנד איפשר לוואלס להדיח את השרים הסוררים ולהקים ממשלה חדשה.
בדצמבר 2016 הוא פרש מתפקידו כראש ממשלה על מנת להתמודד בפריימריז למועמדות המפלגה הסוציאליסטית לבחירות לנשיאות צרפת 2017, אך הפסיד לבנואה המון ברוב של 58%-41%. לבסוף, במרץ 2017, הודיע על תמיכתו במועמד העצמאי הקרוב לדעותיו, עמנואל מקרון.
פעילות פוליטית בספרד.
לאחר שהכריז על פרישה מהחיים הציבוריים בצרפת, הקים במרץ 2019, את המפלגה הפוליטית "ברצלונה לשינוי" .
כדי להשתתף במירוץ לראשות עיריית ברצלונה ב 25 במאי 2019. המפלגה השיגה מקום רביעי מבחינת מספר קולות המצביעים, ו-6 חברי מועצה מקומית מטעם מפלגתו. כיוון שאת מספר הקולות קיבל המועמד לראשות העיר, ארנסט מארגל התומך בבדלנות קטלוניה, הציע ואלס את הקולות בהם זכה למועמדת אדה קולאו שלא תמכה בעצמאות קטלוניה, כך נבחרה אדה קולאו לקדנציה נוספת בראשות עיריית ברצלונה.
עמדות פוליטיות.
מנואל ואלס נחשב למתון במפלגה הסוציאליסטית, ושייך למחנה הליברלי הימני במפלגה. בבחירות המקדימות לראשות המפלגה הוא זיהה עצמו כתומך בצורת ממשל "הדרך השלישית", כמו זו של טוני בלייר בבריטניה וביל קלינטון בארצות הברית.