בין המוזיאונים הפתוחים נכללים מוזיאונים היסטוריים ואתנוגרפיים, המציגים מורשת תרבותית והיסטוריה-חיה: תצוגה של החיים כפי שהתנהלו בתקופות עבר. מוזיאונים אלו כוללים פעמים רבות מיצגים ואף שחקנים המציגים את חיי היום-יום, המלאכות והעיסוקים של העבר בתפאורה, תלבושות וכלים מהתקופה הרלוונטית. חלקם כוללים בתים ומבנים עתיקים, לעיתים כאלו המייצגים את האזור הגאוגרפי בו נמצא המוזיאון. המיצגים במוזיאון נועדו פעמים רבות להציג את חייהן של שכבות האוכלוסייה השונות בתקופה בה מתמקד המוזיאון.
בין מלאכות היום-יום של העבר המודגמות במוזיאונים של היסטוריה-חיה: בישול על קמין, חיבוץ חמאה, טוויה בכישור ופלך, אריגה בנול ועבודות חווה ללא ציוד מודרני. במוזיאונים היסטוריים רבים מוצגים בעלי-מלאכה מהעבר: נפח, חבתן, קדר, טוחן, עובדי מנסרה, דפס וחנווני.
המוזיאון הפתוח של הולנד בארנהם הוא דוגמה למוזיאון המציג עשרות בניינים שהועברו מאזורי הולנד השונים וכן סדנאות ומיצגים המציגים באמצעות מתנדבים וקהל המבקרים את חיי היום-יום כפי שהתנהלו במאות הקודמות.
סוגים אחרים של מוזיאונים פתוחים הם מוזיאוני מדע כגון גן המדע על שם קלור במכון ויצמן, אתרים ארכאולוגים וגני פסלים.
היסטוריה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 נפתחו לציבור כמוזיאונים מספר בניינים בעלי חשיבות היסטורית, ביניהם ארמון ורסאי ואחוזתו של ג'ורג' וושינגטון מאונט ורנון. עם זאת, רעיון המוזיאון הפתוח המתוכנן הועלה בסוף המאה ה-19 בסקנדינביה. אחת הסיבות לכך עשויה להיות המסורת של העברה והקמה-מחדש של בתי-עץ, המבוססת על הטכניקה המקומית של בנייה באמצעות בולי-עץ. הרעיון מהווה הרחבה של מושג המוזיאון, כתצוגת אוספים. איסוף ותצוגת בניינים מחייב יישום תחת כיפת השמיים.
מבשרי המוזיאון הפתוח היו תצוגות שנהוג היה להקים בפארקים במאה ה-18 כגון פביליון "אקזוטי", מקדש "עתיק", "הריסות" עתיקות לכאורה, "קוטג' איכרים". ממשיכי הרעיון היו מבנים אמיתיים או בנויים במיוחד כקוטג' איכרים שהוצגו בירידים העולמיים החל מאמצע המאה ה-19.
המוזיאון הפתוח הראשון היה האוסף של אוסקר השני, מלך שוודיה, סמוך לאוסלו בנורווגיה שנפתח ב-1881. התכנון הראשוני כלל 8-10 בניינים שנועדו להציג את התפתחות סוגי הבניינים הנורווגים המסורתיים מאז ימי הביניים. לאחר הקמת חמישה בניינים בלבד, המלך איבד עניין במיזם בשל עלויותיו. המוזיאון הפתוח המלכותי אוחד מאוחר יותר עם המוזיאון הנורווגי להיסטוריה תרבותית, שנוסד בסמוך ב-1890.
ארתור הזליוס שביקר במוזיאון הפתוח באוסלו, ייסד בהשפעתו ב-1891 את סקאנסן בסטוקהולם, שהפך לדגם להקמת המוזיאונים הפתוחים הבאים בצפון ומזרח אירופה, ובהמשך גם בכל העולם. השם "סקאנסן" אף התקבל כמושג וכשם עצם בשפות שונות (בעיקר במרכז ומזרח אירופה) לתיאור מוזיאונים פתוחים ואוספים של מבנים היסטוריים.
בסביבות 1900 נוסדו מוזיאונים פתוחים לאומיים ואזוריים בכל ארצות סקנדינביה, בעיקר בנורווגיה ובשוודיה.
המוזיאונים הפתוחים הראשונים התמקדו בתרבות הכפרית. מאז פתיחת מוזיאון העיר הראשון, "העיר העתיקה", באורהוס שבדנמרק ב-1914, הוכללה גם תרבות העיר בתחומי העניין של המוזיאונים הפתוחים. במקרים רבים הוקמו אזורים עירוניים בתוך מוזיאונים קיימים של תרבות כפרית.
בארצות הברית רעיון דומה, של מוזיאוני "היסטוריה חיה", נבע ממקור מאוחר מעט מזה האירופאי, וגם חוויות הביקור היא שונה. הנרי פורד הקים ב-1928 את המוזיאון הפתוח הראשון, "הכפר גרינפילד" בדירבורן, מישיגן, והתייחס לאוסף שלו כ"מהדורת-כיס של אמריקה". המוזיאון הפתוח שהשפיע רבות על התפתחות סוגת מוזיאונים זו בצפון אמריקה הוא "ויליאמסבורג הקולוניאלית" בויליאמסבורג, וירג'יניה, שנפתח ב-1934.
בעוד שבאירופה המוזיאונים הפתוחים מתמקדים פעמים רבות בבניינים, בארצות הברית ברבים מהמוזיאונים הפתוחים מתקיימים מופעים של מדגימים הלבושים בתלבושות תקופתיות ומציגים דוגמאות של מלאכות היום-יום. מוזיאונים אלו מנסים ליצור באופן מלא את כל תנאי התרבות, הסביבה הטבעית והתקופה היסטורית במטרה לשתף את המבקרים בחוויה רב חושית וכוללנית של התקופה, התרבות והסביבה. הן לגבי המופעים והן לגבי הפרקטיקות ההיסטוריוגרפיות המוצגות במוזיאונים בארצות הברית הועלו ביקורות מפי מומחים בתחומי האנתרופולוגיה והתיאטרון, על יצירת תחושה מטעה של אותנטיות ובהירות ועל התעלמות מהצדדים האפלים של ההיסטוריה האמריקנית (כגון העבדות). עוד קודם לפרסום ביקורות כאלו, מוזיאון ויליאמסבורג ומוזיאונים נוספים החלו להוסיף אזכורים גם לפנים אלו של ההיסטוריה.
ריצ'רד פרנקלין
ריצ'רד פרנקלין (אנגלית: Richard Franklin; 15 ביולי 1948 - 11 ביולי 2007) היה קולנוען אוסטרלי.
חייו.
פרנקלין גדל והתחנך במלבורן. בהמשך עבר לקליפורניה כדי ללמוד קולנוע, שם למד עם ג'ורג' לוקאס, רוברט זמקיס וג'ון קרפנטר.
העריץ את סרטי אלפרד היצ'קוק, ונהג לשוחח אתו בטלפון עד מותו.
לאחר שסיים את לימודיו, החל פרנקלין להתמחות בקומדיות זולות, בסרטי אימה ובפורנוגרפיה רכה. ב-1981 ביים רימייק ל"חלון אחורי", בכיכובה של ג'יימי לי קרטיס, לפי תסריט מאת אוורט דה רוש.
בשנת 1983 ביים, לפי הזמנה של המפיק ברנרד שוורץ, את "פסיכו 2". לאחר מכן, פרנקלין הוסיף לעבד את תסריטיו של דה רוש לסרטי אימה ומתח. את סרטיו האחרונים ביים ב-1995, 1996 ו-2003.
מת מסרטן הערמונית ב-11 ביולי 2007, ארבעה ימים לפני יום הולדתו. לפני מותו, התראיין לסרט תיעודי על הוליווד, אך לא הספיק להופיע בתוספות לדיסק של "פסיכו 2". קוונטין טרנטינו היה אמור לכתוב את הביוגרפיה שלו, אך הדבר בוטל.
המוזיאון היהודי ובית הכנסת באושווינצ'ים/אושוויץ
דיונה אאולית
אנדרטת שיירת יחיעם
ברסידאס
בְּרָסִידאס (ביוונית: , בלטינית: Brasidas; מת ב-422 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני מהולל, שלחם בעשור הראשון של המלחמה הפלופונסית.
קורות חייו.
ברסידאס בן טֶלִיס ואַרְגִילֵאוֹנִיס רכש לראשונה את פרסומו כשהצטיין בשחרור העיר מֶטוֹנֵה, עליה צרו האתונאים בשנת 431. שנה אחר כך, ככל הנראה, נבחר לאֶפוֹרוֹס אֶפּוֹנִימוֹס, וב-429 נשלח כאחד משלושה יועצים (symbouloi) כדי לסייע לנָאוּאַרְכוֹס קְנֵמוֹס לאחר כישלון מסע המלחמה שלו לכיבוש אקארנאניה. בקרב פִּילוֹס (425 לפנה"ס) שימש ברסידאס כטְרִיאֶרַרְכוֹס, מפקד טריארה; הוא הצטיין בהתקפה מן האוניות על עמדת האתונאים בחוף, ואף נפצע קשה במהלכה.
ב-424 לפנה"ס, במהלך גיוס חיילים בקורינתוס לקראת מסע מלחמה אל תראקיה, הדף ברסידאס התקפה אתונאית על מגארה. אחר כך צעד בראש 700 הלוטים ו-1000 שכירי חרב פלופונסים דרך תסאליה והגיע אל פרדיקאס השני, מלך מוקדון. נסיונותיו של פרדיקאס להשתמש בברסידאס ובצבאו כדי להשתלט על נחלת שכנו, אראבאיוס מלך המקדונים של לינקסטיס, לא צלחו. ברסידאס נשאר נאמן למטרתו העיקרית: להעביר את עמי מקדוניה התראקית, בעלי בריתה של אתונה, לצדה של ספרטה, ועל ידי כך לאלץ את האתונאים להפסיק את התקפותיהם בפלופונסוס. הודות למהלכיו הצבאיים המהירים והנועזים, קסמו האישי ומתינות דרישותיו הצליח ברסידאס להשתלט במהלך החורף על הערים החשובות אקנתוס, סטאגירה, אַמְפִיפּוֹלִיס וטוֹרוֹנֵה ועל מספר ערים קטנות יותר. התקפתו על אֶיִאוֹן (Ἠϊών), ששימשה כנמלה של אמפיפוליס, סוכלה על ידי שייטת אתונאית בפיקודו של תוקידידס, ההיסטוריון שכתב לימים את קורות המלחמה הפלופונסית.
באביב 423 לפנה"ס נחתם הסכם שביתת נשק בין אתונה וספרטה, אך יומיים לפני שנכנס לתוקף כמעט ובוטל. סקיונה עברה לצדם של הספרטנים, וכשתבעו האתונאים להשיבה לידיהם, התעלם ברסידאס מדרישתם. זמן קצר לאחר מכן אף תמך בראסידס במנדה, חברת הברית האטית-דלית שמרדה באתונה. צי אתונאי בפיקוד ניקיאס וניקוסטראטוס כבש בחזרה את מנדה והטיל הסגר מן הים על סקיונה, אשר נכנעה שנתיים לאחר מכן (421 לפנה"ס).
תוך כדי כך יצא ברסידאס בפעם השנייה למסע מלחמה יחד עם פרדיקאס מלך מוקדון נגד אראבאיוס. המסע הסתיים במפלה צורבת, כאשר כוח של שכירי חרב אילירים, שגויס על ידי פרדיקאס, עבר באופן בלתי צפוי עם בואו לשדה המערכה לצדו של אראבאיוס. החיילים המקדונים, שפחד האילירים נפל עליהם, נטשו את המערכה כשהם מותירים את צבא הפלופונסים לבדו. הודות לקור רוחו ולמצביאותו הצליח ברסידאס לחלץ את אנשיו מן המצב, אך נטישת הצבא המקדוני הביאה לקרע גלוי בינו לבין פרדיקאס. זמן קצר אחר כך כרת המלך המקדוני ברית עם אתונה (חלקים מן ההסכם שרדו לימינו). בשלהי החורף ניסה ברסידאס לתקוף באישון לילה את פוטידאיה, אך חייליו התגלו והוא הסיג את צבאו.
באפריל 422 לפנה"ס פג תוקפה של שביתת הנשק בין אתונה לספרטה. בקיץ אותה שנה נשלח קליאון אל תראקיה, כבש את טורונה וגאלספוס ונערך להתקפה על אמפיפוליס. ברסידאס ואנשיו חנו על הר קרדילאון, לא רחוק מאמפיפוליס, וכשעלה קליאון על העיר מבלי להמתין לבואה המתוכנן של תגבורת, הגה ברסידאס תוכנית שהייתה אופיינית למהלכיו הצבאיים בתראקיה – מהלומת פתע נועזת שתותיר את האויבים המומים ומבולבלים מבלי יכולת להתגונן כראוי. מאה וחמישים הופליטים ספרטנים, ובראשם ברסידאס עצמו, הגיחו במפתיע מן העיר ותקפו את האגף השמאלי של האתונאים, בעוד בעלי בריתם של הספרטנים מסתערים מן השער הצפון-מזרחי של העיר ומכריעים את האגף הימני. קלאון וצבא האתונאים נפנו למנוסה, כשהפרשים והפלטסטים האדונים והכלקידים דולקים אחריהם ומכים בהם. כשבע מאות איש מן האתונאים נפלו בקרב, וביניהם קלאון עצמו. מבין הספרטנים, מספר תוקידידס, נהרגו שבעה ובהם ברסידאס, שנפצע תוך כדי הסתערותו על האגף הימני של האויב.