באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) שב ארמנדו להתחרות בשלושת המרוצים בהם זכה במשחקים הקודמים. אך הפסיד בשלושתם לאצן הברזילאי לוקאס פראדו. במירוץ ל-100 מטרים סיים את התחרות עם תוצאה של 11.35 שניות, שני לפראדו שקבע שיא עולם של 11.03 שניות, במירוץ ל-200 מטרים סיים עם 22.70 שניות ונכנע לשיא עולם נוסף של פראדו שזכה במדליית הזהב עם 22.48 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים סיים עם מדליית הכסף בתוצאה של 50.44 שניות, וראה את פראדו קוטף מדליית זהב שלישית כשחצה את קו הסיום בזמן של 50.27 שניות.
ארמנדו סאיובו השתתף במשחקים בבייג'ינג גם במרוץ השליחים 4X100 עם נבחרתו ואף העפיל עימה למקצה הגמר, בו סיימה הרביעייה האנגולית אחרונה בזמן של 45.40 שניות.
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכה סאיובו ארמנדו במדליית הזהב במירוץ ל-400 מטרים, עם שיא אישי של 50.75 שניות, לפני פראדו הברזילאי שסיים עם 51.44 שניות וגוטייה מאקודה הצרפתי שזכה במדליית הארד עם 52.45 שניות, ובמדליית הארד במקצה ל-200 מטרים עם 23.10 שניות.
מודל טורף-נטרף
רמאדי
רמאדי (בערבית: الرمادي, תעתיק מדויק: אלרמאדי, מילולית: "האפור") היא עיר הבירה של מחוז אל-אנבאר במרכז עיראק. העיר משתרעת לאורך כ-60 קילומטרים וממוקמת במישור פורה ומושקה היטב על גדות נהר הפרת כ-102 ק"מ מערבית לבירה בגדאד.
העיר נחשבת למקום אסטרטגי מאוד, מכיוון שהיא שוכנת על נהר הפרת ועל הכביש המוביל לירדן וסוריה. לכן, העיר עברה מלחמות רבות, שכללו את המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה, המלחמה האנגלו-עיראקית, שבה שימשה בסיס חשוב לכוחותיו של רשיד עאלי אל-כילאני, ומלחמת עיראק בין השנים 2003 ל-2006, כאשר היוותה מרכז חשוב להתנגדות לכיבוש האמריקאי ולאנשי אל-קאעידה. העיר נפגעה רבות במלחמת עיראק ובמלחמת האזרחים השנייה בעיראק. לאחר נסיגת הכוחות האמריקניים בשנת 2011, העיר נקלעה למחלוקת אלימה בין השלטון העיראקי לבין ארגון הטרור הקיצוני דאעש. רמאדי נפלה לידי שלטון המדינה האסלאמית במאי 2015 וחזרה לשלטון עיראק כשבעה חודשים לאחר מכן, ב-28 בדצמבר 2015.
היסטוריה.
התיישבות אנושית הייתה קיימת באזור מימי קדם, אולם העיר נוסדה ב-1869 על ידי מידהט פאשה, המושל העות'מאני של בגדאד, כחלק ממדיניות שתכליתה ליישב את הבדואים הנוודים בעיראק ביישובי קבע. זאת מתוך אמונה שקירוב הבדואים ואיגודם למרכז האימפריה יאפשר יותר שליטה.
בתחילת המאה ה-20 העיר יושבה בעיקר בידי בני שבט דוליים שעדיין לא אימצו לעצמם אורח חיים עירוני, וקיימו כלכלה חקלאית.
העיר הייתה לזירת קרבות במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. ביולי 1917 ניסה הצבא הבריטי, ללא הצלחה, לכבוש את העיר במהלך קרב רמאדי הראשון ורק בספטמבר 1917 נכבשה העיר במהלך קרב רמאדי השני.
גם בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה יעד לעימותים רבים ולאחר המלחמה האנגלו-עיראקית שהתרחשה במאי 1941 נכבשה העיר שוב על ידי הבריטים.
לאחר שבשנת 1987 הוקמה בעיר אוניברסיטה ומעמדה המסחרי של רמאדי השתפר, חדרה לעיר תרבות קוסמופוליטית, ליברלית וחילונית, יותר מערים אחרות במשולש הסוני. האליטות העירוניות היו בעלות קשר לשלטון הארצי. בנוסף על כך, העיר שימשה מרכז של אנשי צבא רבים.
בשנת 1995 התקיימו הפגנות רחבות כנגד נשיא עיראק סדאם חוסיין, והן דוכאו לאחר אלימות רבה.
מנובמבר 2014 ובמשך חדשים ארוכים נוהל קרב על כיבוש העיר מצד המדינה האסלאמית, עם התנגדות מצד הכוחות העיראקיים וליווי אווירי בהובלת ארצות הברית. בעת ניהול הקרב כבר היה רובו של מחוז אל-אנבר בשליטת ארגון הטרור. במאי 2015 נסוג הצבא העיראקי ואיפשר לדאע"ש להשתלט על העיר, אך בדצמבר באותה שנה שבו העיראקים לעיר וכבשו אותה במלואה.
דמוגרפיה.
נכון ל-1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 223,525 בני אדם, כ-90% ממנה ערבים סונים, אך מספר זה ככל הראה השתנה בעקבות מלחמת האזרחים, האוכלוסייה מאוד הומוגנית. העיר היא בין הערים המרכזיות באזור המכונה המשולש הסוני. האוכלוסייה שבה צמחה במהירות במחצית השנייה של המאה ה-20- בשנת 1956 גרו בעיר כ-12 אלף תושבים, ובשנת 1987 גרו בה כ-192 אלף איש.
עוודאללה
כוכבי שמש
כוכבי שמש (10 בינואר 1944 - 13 במאי 2019) היה עורך דין, פעיל חברתי, ממנהיגיה הבולטים של תנועת הפנתרים השחורים, האידאולוג ודובר התנועה מיום היווסדה, ערך את ביטאון התנועה "הפנתר השחור"; כתב את כל כרוזי התנועה (פרט לכרוז הראשון), איש שמאל בדעותיו הפוליטיות.
ביוגרפיה.
כוכבי שמש נולד בבגדאד שבעיראק בבית החולים היהודי ע"ש רבי מאיר בעל הנס. עלה עם משפחתו לישראל ביולי 1950 וגדל בשכונת מוסררה שבירושלים. היה בוגר אוניברסיטת מנצ'סטר (לימים, הקריה האקדמית אונו) במשפטים וחבר בלשכת עורכי הדין בישראל. היה חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח. כוכבי היה מרצה למנהיגות חברתית, קידום רעיונות ומאבקים והפעלת תקשורת - עיתונאי ופובליציסט. עמד בראש מפעל כינוס הארכיב הישראלי למהפכנות.
נמנה עם מייסדי תנועת המחאה הישראלית הפנתרים השחורים ב-1971, היה האידאולוג ומזכיר התנועה מיום היווסדה ועד לכניסתם של צ'רלי ביטון וסעדיה מרציאנו לכנסת (1971–1977). לצד צ'רלי ביטון וסעדיה מרציאנו היוו את הנהגת הפנתרים השחורים.
כוכבי שמש השתתף בכל ההפגנות והמבצעים של תנועת הפנתרים השחורים. באוגוסט 1971 לאחר שהמשטרה פיזרה הפגנה של הפנתרים בכיכר ציון, הוא נעצר יחד עם חבריו בחשד שהפרו את רישיון ההפגנה שניתן להם. בינואר 1972 נעצר כשהפגין מחוץ לבנייני האומה בהם התכנס הקונגרס הציוני. בינואר 1972 נדון לקנס על הפצת עיתון ללא רישיון. במרץ 1972 ארגון פעילות להשבת פנקסי מילואים כמחאה על המצב הכלכלי הקשה.
ב-15 במרץ 1972 השתתף ב"מבצע החלב". בפעולה זו נלקחו בקבוקי חלב, שהיו מיועדים לשכונת רחביה המבוססת בירושלים, וחולקו בשכונת האסבסטונים הענייה. בכרוז שהוצמד לבקבוקי החלב נאמר: "מבצע חלב לילדי שכונות העוני. ילדים אלה אינם מוצאים מדי בוקר מאחורי הדלת את החלב לו הם זקוקים. לעומתם יש כלבים וחתולים בשכונות העשירות שלהם יש חלב כל יום ובשפע". בתחילת מאי 1972 השתתף בהפגנה באוניברסיטה העברית בירושלים. ביוני 1972 הביע עמדות בעד שינוי פני החברה וקביעת משכורת של העובד לפי צרכיו. לאחר ששני פנתרים נעצרו בחשד לכוונה להצית את משרדי הליגה להגנה יהודית קיים פגישת פיוס עם מאיר כהנא ביולי 1972.
לקראת הבחירות לכנסת השמינית התנגד לריצה משותפת של הפנתרים עם שלום כהן והתמודד בראשות רשימה משלו יחד עם אדי מלכה. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית היה שותף עם צ'רלי ביטון להסכם עם רק"ח על הקמת חד"ש.
בשנת 1972 יצא שמש עם המפלגה הקומוניסטית הישראלית לפסטיבל הנוער הדמוקרטי שנערך במזרח ברלין ושם פגש לראשונה מנהיגים בכירים מהארגון לשחרור פלסטין (אש"ף). אנג'לה דייוויס, חברת הפנתרים השחורים בארצות הברית ביקשה להיפגש עמו והשניים נפגשו. בין היתר נפגש עם נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו, עם נשיא גרמניה המזרחית לשעבר אריך הונקר, עם ראש ממשלת צרפת לשעבר פייר מנדס פראנס, עם שגריר ברית המועצות בוושינגטון לשעבר אנטולי דוברינין ועם הפילוסוף הצרפתי ז'אן-פול סארטר. בסוף 1977 השתתף במפגש נוסף באירופה.
שמש נמנה עם הראשונים שנפגשו עם חברי המחתרת המרוקנית שבראשה עמד היהודי אברהם צרפתי.
בשנת 1980 יזם והקים את "החזית המזרחית" שבין מייסדיה היו גם בן-דרור ימיני, מאיר עמור, ויקי שירן ויוסף שילוח. ראשיתה של התנועה היה בפרסום מודעה נגד הרב מאיר כהנא שבה נאמר, כי כיהודים שחיו בארצות ערב אנו מתנגדים לגזענות של כהנא, וכי יש לשרש את הגזענות מהחברה הישראלית. המשכה היה ביוזמה למפגש עם אש"ף בחסות נשיא רומניה. החזית המזרחית היא זאת שטבעה את המונח "מזרחים" שהחליף את המונח השגור "בני עדות המזרח".
בשנת 1983 פתח שמש עם שותפו יחזקאל הללי את "הבר האדום". בין באיו היו משוררים, סופרים, זמרים ושחקנים מהבוהמה התל אביבית, ובהם: אהרון בכר, שייקה בן פורת, דן בן אמוץ, עמוס קינן, יחזקאל אדירם, עמנואל בר-קדמא, אמנון דנקנר, יונתן שם אור וחיים אסא.
בשנת 1992 הקים עם חברו סעדיה מרציאנו את מרכז הגמילה מסמים כפר זוהרים שבו נגמלו עשרות נרקומנים.
בשנת 1999 החל ללמוד משפטים, הוסמך כעורך דין ב-2003 והצטרף כחבר ללשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 2007, הקים עם צ'רלי ביטון תנועה חברתית חדשה, בה היו שותפים, פרט לפעילים ממוצא מזרחי, פעילים יוצאי ברית המועצות לשעבר ויוצאי אתיופיה.
בשנת 2012 ייצג בהתנדבות את דליה וירצברג-רופא ואת צביאל רופא בעתירת בג"ץ למען זכות הבחירה במסגרת האשפוז הפסיכיאטרי.
נפטר ב-13 במאי 2019. הותיר אחריו אישה - ד"ר רחל אשור-שמש ושלושה ילדים.
איירבוס A400M
איירבוס A400M אטלס (באנגלית: Airbus A400M Atlas) הוא מטוס תובלה צבאי בעל ארבעה מנועי טורבו-פרופ מתוצרת חברת הבת של EADS, איירבוס מיליטרי.
טיסת הבכורה של המטוס שתוכננה בתחילה להיערך בשנת 2008, התקיימה ב-11 בדצמבר 2011 במפעל איירבוס שבסביליה, ספרד.
המטוס הראשון מדגם זה נמסר לחיל האוויר הצרפתי באוגוסט 2013.
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא איירבוס A400M באתר Airliners.net
פיבי אחזקות
שישן מסורטט
שֵׁישָׁן מְסֻרְטָט (שם מדעי: "Lithognathus mormyrus"), המוכר בשמו העממי מרמיר הוא דג-ים ממשפחת הספרוסיים החי במים הסובטרופיים, כמו גם לחופי הים התיכון של ישראל.
תיאור.