המינהל הראשי לענייני דפוס (ברוסית: Главное управление по делам печати, הייתה ידועה בראשי התיבות Г. у. п. д. п.) הייתה רשות הצנזורה הבכירה באימפריה הרוסית, שהוקמה על פי צו קיסרי מ-6 באפריל 1865 תחת משרד הפנים על מנת לפקח על פעילות ועדות צנזורה תוך ניטור פרסומים, בתי דפוס, ליטוגרפיות, מפעלים שייצרו ומכרו עבודות הבלטה, וכן יישום צנזורה על התיאטרון, משימה שהועברה אליו ממחלקה 5 של המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר.
משימות.
המינהל היה אחראי על הוצאת היתרים לפתיחת בתי דפוס, ניהול סחר הספרים, פרסום כתבי עת (ופטור מצנזורה קודמת), פיקוח על ביצוע החלטות בית המשפט בעיתונות, עריכת כללים והוראות להנחיית פקחים ופקידים בפיקוח על בתי דפוס וסחר בספרים; הפעלת ועדות צנזורה שפיקחו על כתבי עת ועבודות אישיות שפורסמו; הטלת עונשים מינהליים על כתבי עת, התייחסות לבקשות, תלונות ונושאים הקשורים לעיתונות, סקירת עבודות שאינן מורשות לפרסום שהתקבלו ממוסדות הצנזורה.
מבנה.
בראש המינהלה עמד מפקד, אשר בראשותו פעלה מועצת המינהל הראשי. ראש המינהל הראשי לענייני דפוס היה ממונה ומודח על פי צו קיסרי בהמלצת שר הפנים. מועצת המינהל הראשי לענייני דפוס כללה חברים שמונו על פי הצו הקיסרי בהצעתו של שר הפנים, וכן יושבי ראש ועדות הצנזורה הממוקמות בסנקט פטרבורג.
בשנים 1865–1870 המשרד כלל מחלקה אחת;
בשנים 1870–1877 הורכב משתי מחלקות: הראשונה הייתה אחראית על פרסומים מבוססי זמן, והשנייה הייתה אחראית על כל השאר;
בשנים 1878–1898 הורכבה משלוש מחלקות: הראשונה הייתה אחראית על עיר הבירה, השנייה על הפרסומים המחוזיים לפי זמן, והשלישית על כל השאר;
בשנת 1898–1906 כללה ארבע מחלקות;
בשנת 1906 אורגנה הלשכה מחדש והוקמו בה חמישה משרדים טריטוריאליים. בשנת 1909 הופרדה מחלקת חשבונאות ופיננסים עצמאית מהמחלקה החמישית.
בהוראתו של ראש מועצת השרים ושר הפנים סטוליפין מ-1 בספטמבר 1906, הוקמה לשכת המידע (Осведомительное бюро) במינהל הראשי לענייני דפוס, ששמה שונה בשנת 1915 ללשכת הדפוס (Бюро печати). היא הוציאה פעמיים ביום עלונים מיוחדים המכילים מידע על פעילויות והוראות הממשלה, על העובדות החשובות ביותר של החיים החברתיים והפוליטיים במדינה. לשכת המידע גם הכינה סקירות עיתונאיות בצורת דיווחים ליו"ר מועצת השרים, לשר הפנים ולראש המינהל הראשי לענייני דפוס על החיים הפנימיים במדינה. מכאן, סוכנויות ממשלתיות קיבלו קטעי עיתון בנושאים שונים.
בשנת 1906, בהוראת סטוליפין המינהל הראשי לענייני דפוס קיבלה לאחריותה את המחלקה לעיתונות זרה וחיצונית שהועברה אליה מאחריותמחלקת המשטרה של משרד הפנים, אשר ריכזה מדי יום סיכומי סקירות של העיתונות הזרה על מדיניות הפנים והחוץ של רוסיה. סיכומים אלה נשלחו לשרים ולעוזריהם, למפקדים צבאיים, לבכירים במשרד החוץ, לספרייה וחדר הקריאה של הדומה הממלכתית.
ספריית המינהל הראשי לענייני דפוס אספה את כל הפרסומים המודפסים. ככלל, הם הועברו לאחר שנה לספריות מעוניינות אחרות או לפסולת נייר. מאז 1906 השתלטה הספרייה על הפצת הפיקדון החוקי של כל הפרסומים המודפסים לספריות המרכזיות במדינה. ב-1 ביולי 1907 הוצג רישום הכרטיסים של כל המוצרים המודפסים במדינה והחלה להתפרסם "כרוניקת הספרים" ובה מרשם כלל הספרים המודפסים במדינה.
המינהל הראשי לענייני דפוס בוטל בהתאם לגזירת הממשלה הזמנית ב-8 במרץ 1917 ועל בסיסה קמו לשכת הספרים, סוכנות טלגרף פרטית ומוסדות אחרים.
יעקב גונין
יעקב שלמה גונין (3 באוגוסט 1952 – 8 באוקטובר 1973) היה חייל בפלוגת הסיור של חטיבת גולני, שלחם בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר גונין בעיטור העוז.
ביוגרפיה.
יעקב גונין נולד בטבריה. מעט אחר כך עברה משפחתו להתגורר באשקלון. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון שם. נחשב לנער פעיל מאוד ולספורטאי מעולה. היה פעיל בתנועת הצופים.
גונין התגייס לצה"ל בקיץ 1971. תחילה השתתף בקורס טיס, ולאחר מכן עבר לשרת בחטיבת גולני. הוא הוצב בפלוגת הסיור של החטיבה כמקלען. היה חייל מצטיין ובעל ידע צבאי רב וקלע מעולה.
במלחמת יום הכיפורים.
ביום השלישי למלחמה, 8 באוקטובר, השתתפה פלוגת הסיור של גולני בניסיון הראשון לכבוש את מוצב החרמון מידי הצבא הסורי, שכבש אותו ביום הראשון למלחמה. חיילי החטיבה ניהלו לחימה מרה עם הסורים שחסמו את דרכם. גונין פעל כמקלען בעמדה ובה חמישה חיילים, שעמדה בפני סכנת כיתור. במשך שעות אחדות לחמו החיילים בסורים בערפל סמיך ובטווחים קצרים. גונין לחם בגבורה וביעילות כשהוא מדלג מעמדה לעמדה ושבר את ההסתערויות הסוריות על החולייה. לבסוף נורה בראשו ונהרג. היה בין 23 חללי החטיבה בקרב זה.
יעקב גונין היה בן 21 במותו. הניח הורים ואחות. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בעירו אשקלון.
על פעולתו בקרב עוטר גונין לאחר המלחמה בעיטור העוז.
הנצחה.
שמו של גונין הונצח על גבי האנדרטה לנופלים מבני אשקלון ועל גבי האנדרטה לחללי חטיבת גולני בצומת גולני. דברים לזכרו נכתבו בספר רעות שכזאת, שהוציאה החטיבה לזכר חייליה שנפלו במלחמה.
פקודה לשכוח
פקודה לשכוח (ברוסית: Приказано забыть) הוא סרט צ'צ'ני משנת 2014, המתאר את הטבח בח'יבך מבעד לעדשת הגיבורים הראשיים דאוד וסדה, שתי דמויות בדיוניות שהוצגו כעדים לטבח לאחר שנמלטו מכפרן. הסרט נועד לצאת לאקרנים לראשונה ב-10 במאי 2014 אך נאסר מכיוון שמשרד התרבות הרוסי מכחיש רשמית את אירועי הטבח בח'יבך וטען כי הסרט ייצור שנאה אתנית לאחר שהוקיעו את הסרט כ"אנטי-רוסי".
תנועת ממוריאל לזכויות האדם הרוסית הצהירה על האירועים שהסרט תיאר כ"נחשבים לעובדה מקובלת". יוצרי הסרט הצהירו שאינם רוצים לקדם שנאת רוסים והסרט מתאר דמויות רבות של רוסים אתניים המתנגדים באופן מוחלט לפקודות להרוג אזרחים צ'צ'נים ואינגושטים שניתנו על ידי חבר הנ.ק.ו.ד., מיכאיל גווישיאני. למרות האיסור של הממשלה להציג את הסרט, הוא הוקרן בפסטיבל מוסקבה.
ועדת הצנזורה (רוסיה)
ועדת הצנזורה (ברוסית: Цензу́рный комите́т) הייתה ועדה ממשלתית שהוקמה באימפריה הרוסית תחת משרד החינוך העממי על פי אמנת הצנזורה שאומצה ב-9 ביולי 1804.
באמנת הצנזורה נכתב כי:1. על הצנזורה מוטלת החובה לבחון כל מיני ספרים ועבודות שהוקצו לשימוש הציבור.2. הנושא העיקרי של שיקול זה הוא להעביר לחברה ספרים ועבודות התורמות להארת הנפש האמיתית ולחינוך המוסרי, ולהסיר ספרים ויצירות המנוגדים לכוונה זו.3. על בסיס זה, אין לפרסם ספר או מאמר אחד באימפריה הרוסית, ואף לא למכור אותם, שלא נבדקו בעבר על ידי הצנזורה.ועדת הצנזורה המרכזית הייתה ועדת הצנזורה הפטרבורגית, שהייתה כפופה ישירות לנאמן מחוז החינוך בעיר. במקביל, הוקמו ועדות צנזורה במחוזות מוסקבה, וילנסק, דורפאט, באזורי הקווקז ואחר כך במחוזות אחרים. כל הפרסומים המודפסים וכתב היד היו כפופים לצנזורה.
בתחילת המאה ה-20 ועדות הצנזורה היו חלק ממשרד הפנים.
פרם-36
פרם-36 היה מחנה עבודה סובייטי, שנמצא ליד הכפר קוצ'ינו, 100 ק"מ (60 מיילים) צפונית מזרחית לעיר פרם ברוסיה. זה היה חלק ממערכת מחנות הכלא הגדולה שהקימה ברית המועצות לשעבר בתקופת סטלין, המכונה גולאג. נבנה בשנת 1946 ונסגר בדצמבר 1987, המחנה השתמר כמוזיאון בשנת 1994 ידי ארגון זכויות האדם הרוסי הפרטי Memorial ומאז 1995 פתוח לציבור כמוזיאון לתולדות הדיכוי הפוליטי פרם-36 (הידוע בכינויו מוזיאון הגולאג). המוזיאון מופעל על ידי ארגון ללא מטרות רווח בשם "מרכז ההנצחה של דיכוי פוליטי 'פרם-36'" והוא דוגמה היחידה שנותרה למחנה עבודה גולאגי, בזמן שמחנות אחרים ננטשו או נהרסו בידי הממשלה הסובייטית לפני פירוק ברית המועצות.
מאז תחילת המאה ה-21, המוזיאון ספג נסיגה בהיקף התמיכה והמימון של ארגוני ממשל מחוזיים, שאילצו אותו להיסגר באפריל 2014. בתקופה של התעניינות ופופולריות מחודשת ברוסיה לברית המועצות ועלייה בפטריוטיות עקב משבר קרים, הדבר נתפס בעיני רבים כקמפיין מאורגן נגד המוזיאון. כלי תקשורת רוסיים וכמה ארגונים לאומניים, החלו לתאר את המוזיאון כגיס חמישי.
המוזיאון קיבל בממוצע 35,000 מבקרים בשנה והיה חבר מייסד בקואליציה הבינלאומית של אתרי מצפון היסטוריים. בשנת 2004, קרן המונומנטים העולמית כללה את פרם-36 ברשימת הצפייה של מאה האתרים הנמצאים בסכנת הכחדה.
ב-2014, הסיורים נאסרו במשך תקופה ארוכה בתואנות שונות ולאחר שיפוץ תוקנה התצוגה במוזיאון כדי להסיר אזכורים לסטלין, לברז'נייב או לסיבות בפועל לכך שהאסירים הגיעו למחנה. דגש נוסף הושם על אסירים הכלואים בגין דעות לאומניות (למשל אוקראינים, פולנים ועוד).
ישיבת תומכי תמימים ההיסטורית בלובביץ'
10 Years
(בעברית: 10 שנים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר האיסלנדי דאדי פרייר. השיר יצג את איסלנד באירוויזיון 2021.
רקע.
ב-29 בפברואר 2020, פרייר זכה בקדם האיסלנדי לאירוויזיון 2020, עם השיר "Think About Things". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-23 באוקטובר 2020, רשות השידור האיסלנדית הודיעה כי פרייר ייצג את איסלנד באירוויזיון 2021. ב-13 במרץ 2021, יצא לאוור השיר "".
באירוויזיון.
ב-19 במאי 2021, התגלה חולה קורונה במשלחת האיסלנדית. לאחר שאיגוד השידור האירופי דן בכך, הוחלט כי איסלנד לא תופיע בשידור חי בחצי הגמר ובגמר (אם תעלה). במקום זאת, תוקרן החזרה השנייה של איסלנד על גבי מסך הבמה. ב-20 במאי 2021, פרייר ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיע למקום השני עם 288 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע פרייר למקום הרביעי עם 378 נקודות.