החלק העיקרי בתזונה שלו, ומחצית מפעילות ההאכלה שלו מושקעת בחיפוש אחר גזעים, ענפים ועלים, כמו גם חסרי חוליות כמו חלזונות אדמה, זוחלים וחרקים נוספים. באמצעות המקור שלו עורב ההוואי מקלף קליפות טחב מגזעים או מענפים כדי לחשוף חרקים נסתרים. המרכיב העיקרי בתזונה שלו מורכב מצמחי ohia ו-koa, אשר גדלים בצמרות העצים הגבוהים והדומיננטיים בסביבתם. פירות הם המרכיב השני הדומיננטי בתזונת העורב ההוואי, וניתן למצוא הרבה מינים מקומיים של פירות באזור מחייתו.
שימוש בכלים.
עורב הוואי מיומן ביותר בשימוש בכלים. עורבים אשר נמצאים בשבי נצפו משתמשים במקלות ככלי להוצאת מזון מחורים אשר נקדחו בגזעים. הפרטים הצעירים נצפו משתמשים בכלים גם ללא הכשרה או הדרכה מהפרטים הבוגרים, ולכן מעריכים שמין זה הוא בין המינים המעטים של ציפורים אשר מסוגלים להשתמש בכלים בטבע.
רבייה.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בשנה השנייה או השלישית לחייהן. הזכרים בדר"כ בשנה הרביעית לחייהם. בניית הקן מתרחשת בסוף חודש מרץ-תחילת אפריל. נקבת העורב מטילה בין 2–5 ביצים מאמצע עד סוף אפריל, ודוגרת עליהם 19–22 ימים, מהם רק 1–2 יגיעו לבגרות. הגוזלים בוקעים בתחילת-אמצע חודש מאי. הגוזלים תלויים בהוריהם במשך 8 החודשים הראשונים, והם יישארו בסביבת המשפחה עד עונת הרבייה הבאה. אם הטלת הביצים הראשונה לא צלחה, הזוג יטיל סבב נוסף, תכונה אשר תורמת למאמצי השיקום של המין.
תרומה לסביבה.
אוכלוסיית עורבי הוואי הייתה אחת מאוכלוסיות הציפורים המקומיות הגדולות ביותר בהוואי. להיעלמותם מן הטבע היו השפעות קשות על הסביבה ועל בית הגידול בו שהו, ההשפעה המרכזית ביותר הייתה על פיזור הזרעים של הצמחים המקומיים. רבים מצמחים אלה מסתמכים על אוכלוסיית עורבי הוואי לא רק להפצת זרעים, אלא גם לנביטת זרעים כאשר הזרעים מועברים דרך מערכת העיכול של העורבים, לאחר שהם ניזונים מהם. ללא פיזור זרעים, אין לצמחים שום אמצעי לגדל דור נוסף ולהתרבות. כמו כן, העורב ממלא תפקיד מפתח בתחזוקת מיני צמחים מקומיים רבים, אשר עלולים להפוך כיום לנדירים במערכות האקולוגיות של הוואי, במיוחד ביערות היבשים, כאשר צמחים אלו נותרו ללא מפיץ הזרעים העיקרי שלהם. על כן, היכחדותו של זן עורב הוואי מן הטבע הוא גורם ישיר לבעיה סביבתית ואקולוגית חמורה.
גורמים מאיימים.
עורב ההוואי מתמודד עם מספר רב של איומים בטבע, הנחשבים כגורמים מרכזיים בהכחדתו מהטבע. גודל האוכלוסייה הקטן הופך את המין לפגיעים יותר לתנודות סביבתיות, דבר שגם מוביל לצורך גבוהה יותר להתרבות, לעיתים עם מינים אחרים, בעיה שעלולה לגרום לבעיות גנטיות עקב התרבות הטרוגנית. בניגוד לרוב סוגי העורבים, עורבי הוואי לא הסתגלו היטב לנוכחות האדם. רדיפה על ידי בני אדם מהווה איום נוסף על הישרדותם. חקלאים ירו בהם משום שהאמינו שהם מפריעים לגידולים ופוגעים בהם. הציד הלא חוקי נמשך גם לאחר שניתנה הגנה משפטית לעורבים. בני אדם גרמו גם לצמצום שטחי בית הגידול של העורבים בעקבות כריתת יערות עבור חקלאות ועבור הקמת חוות. אובדן כיסוי ההגנה הטבעית של הטבע הפראי חשף את העורבים בפני טורפים מסוכנים. אפרוחיו של עורב הוואי פגיעים עקב עכברושים המטפסים על עצים, ולאחר שהם עוזבים את הקנים שלהם, לחתולים, כלבים ונמיות. כריתת יערות מגבירה גם את שחיקת הקרקע והתפשטותם של צמחים ויתושים פולשניים, אשר מהווים גורם ישיר למחלת מלריית העופות.
מלריית העופות.
מלרית העופות (Avian malaria) היא מחלה טפילית של ציפורים, הנגרמת על ידי "Plasmodium relictum", הפוגע בציפורים בכל חלקי העולם. בדרך כלל מחלה זו אינה הורגת ציפורים, אולם בבית גידול מבודד כמו הוואי, ציפורים איבדו התנגדות אבולוציונית ואינן מסוגלות להתגונן מפני הנגיף. המפיץ העיקרי שלו הוא היתוש Culex quinquefasciatus, שהגיע לאיי הוואי בשנת 1826.
סטטוס נוכחי ושימור.
שימור.
עורב ההוואי מוגן מבחינה חוקית על ידי מדינת הוואי מאז 1931 והוכרז כמין בסכנת הכחדה על ידי ממשלת ארצות הברית מאז 1967. מאז שנות ה-90 הוקצו שטחים טבעיים במורדות הר הגעש מאונה לואה לשיקום בתי גידול והחלמת ציפורים מקומיות. יתר על כן, תחמו בגדר אזור שדורג כטוב ביותר לצורכי עורב ההוואי, על מנת להרחיק בעלי חיים שהזיקו לעורב, דבר אשר תרם רבות למאמצי השיקום.
החזרה לטבע.
החזרת עורב ההוואי לטבע החלה בחורף 2016 ונמשכת עד היום. בממוצע כ-15 גוזלים בשנה נולדים בשבי, ומתחילים תהליך של שחרור-רך אשר ירגיל אותם בצורה מבוקרת לסביבה החדשה בה יגדלו. בתהליך הגוזלים מועברים לכלובים מיוחדים בגיל 6 חודשים, בגיל שנה הם משוחררים לכלובים גדולים יותר אשר מדמים את סביבתם הטבעית. בעודם נמצאים במכלאה, מאכילים, מבקרים ומטפלים בהם צוות הפרויקט. לאחר השחרור הם ממשיכים לקבל האכלה משלימה ומעקב צמוד. באזור סביב אתר השיקום ישנה שליטה אינטנסיבית על טורפים.
שיקום.
מאמצי השיקום של העורב החלו בשנות ה-70 של המאה הקודמת, ונמשכים עד היום. ב-2014 נמנו 113 פרטים בשביה. כחלק ממאמצי השיקום, בוצעו ניסיונות רבים להרבות את העורבים בשבי. מאמצים שנתגלו כלא יעילים - מחקרים הראו שהנקבות הן בונות הקן העיקרי, ואם זכר עורב ההוואי מבלה יותר מדי זמן בקרבת הקן או מנסה לשהות בתוכו, נקבת העורב מפסיקה בתהליכי בניית הקן ואף מגלה תוקפנות כנגד בן זוגה. דפוס התנהגות זה מעכב את יצירת הביצים, ובממוצע, מספר הביצים שהנקבה מטילה בשביה נמוך בהרבה מן מספר הביצים אותם מטילה בטבע. הרבייה בכלובים גורמת לחלק מהזכרים להפגין אגרסיביות כלפי בנות זוגם וחוסר יכולת להבין מחוות ידידותיות מצידן. על מנת לקבל תוצאות מיטביות ברבייה, חשוב מאוד שהכלובים יהיו כמה שיותר דומים לתנאים הטבעיים בהם חיו העורבים, ושהזכרים החברתיים יהיו אלה שיחיו בכלוב עם הנקבות.
הריסת פסלו של סדאם חוסיין
הריסת פסלו של סדאם חוסיין, נשיא עיראק, אירעה ב-9 באפריל 2003, במהלך שבתחילת מלחמת עיראק. אירוע זה סימן את סופו הסמלי של .
היסטוריה.
על גבי מעגל התנועה שבמרכזה של כיכר פירדוס, במרכז בגדאד בירת עיראק, ניצבו לאורך השנים מספר מונומנטים ציבוריים מרכזיים. הראשון בהם היה אנדרטת קשת החייל האלמוני, אשר הוצבה בשנת 1959. באפריל 2002, לכבוד יום הולדתו ה-65 של נשיא עיראק סדאם חוסיין, הוצב בכיכר פסל בדמותו.
שנה לאחר מכן, ב-9 באפריל 2003, נקבצו מסביב לפסל קבוצת עיראקים שהחלו להשליך עליו אבנים וחלקם אף הכו אותו בפטישים, ללא הועיל, גם ניסיונו של המתאבק העיראקי נכשל אך זכה לתשומת לב תקשורתית רבה. זמן קצר לאחר כישלונם של העיראקים הגיעה לאזור יחידה של חיל הנחתים האמריקאי. היחידה איבטחה את האזור ויצרה קשר עם העיתונאים הזרים במלון פלסטין הצמוד לכיכר, לאחר מספר שעות הפילו החיילים האמריקאים את פסלו של סדאם חוסיין בעזרת טנק חילוץ M-88.
על פי אוטוביוגרפיה של אחד הנחתים, התוכנית המקורית של האמריקאים הייתה לחבר כבל לחלק העליון של הפסל, אך לאחר חששות שאם הכבל יפול הוא יכול להרוג ולחשמל אנשים באזור הוחלט לחבר אותו באזור הצוואר. בסופו של דבר ה-M88 הצליח להפיל את הפסל. לאחר שהוא הופל, ערפו אזרחים עיראקים את הראש, גררהו ברחובות העיר תוך כדי שהם בועטים בו. הפלת הפסל שודרה בשידור חי במספר רשתות חדשות, בבוקר שלמחרת התמונה הוצגה במרבית עמודי השער של העיתונים בעולם, תמונה שסימלה את נפילתו של סדאם חוסיין.
לאחר הפלת פסלו של חוסיין הוצב במקום פסל חדש, המבוסס על אלמנט הצבע הירוק, שנועד לסמל חופש. הפסל החדש תוכנן על ידי הפסל באסם חמד אל-דוויירי.
הצלם רוברט פיסק תיאר את האירוע כ"צילום המבוים המשמעותי ביותר מאז הנפת הדגל באיוו ג'ימה".
אחרית דבר.
המתאבק העיראקי שניסה להפיל את הפסל, כאזם שריף, הצהיר ב-2016 כי הוא מתחרט על חלקו בהשמדת הפסל. אם לא די בכך, פורסם כי שריף נהג לתקן את האופנועים של חוסיין לפני תפיסתו. לדבריו, כאשר האמריקאים הגיעו לפאתי בגדאד הוא קיבל פטיש על מנת שיוכל לעזור בהפלת הפסל. לאחר שהאמריקאים הגיעו לכיכר עצמה, הם הציבו את דגל ארצות הברית על הפסל, אך שריף התנגד ואמר כי הוא "לא היה יכול לקבל זאת" והתעקש שהם יחליפו את הדגל האמריקאי בדגל עיראק שהוא הביא להם.
בהמשך אמר "כשאני עובר על פני הפסל הזה, אני מרגיש כאב ובושה. אני שואל את עצמי, "למה הפלתי את הפסל הזה?". הייתי רוצה להעלות אותו מחדש, לבנות אותו מחדש אבל אני חושש שיהרגו אותי. בנוסף לכך, קרם טען כי "אז היה לנו רק דיקטטור אחד, עכשיו יש לנו 100, שום דבר לא השתנה לטובה".
עדי שחם
עדי שחם (נולדה ב-8 בספטמבר 1985) היא מוזיקאית, זמרת, מלחינה, כותבת, מפיקה, ויוצרת. אלבום הבכורה שלה "צבא של מכשפות" יצא בשנת 2018.
ביוגרפיה.
שחם נולדה בחולון וגדלה ברעננה. אביה אריה עובד בהיי טק ואמה נאווה שחם, מנהלת תחום הגיל הרך בעיריית הרצליה. למדה בתיכון אוסטרובסקי בעיר ובצבא שירתה בגרעין נח"ל. עד גיל 27 התגוררה בקיבוץ מחנכים. בשנת 2016 סיימה את רימון בית ספר למוסיקה במגמת ביצוע קול.
קריירה מוזיקלית.