בשנת 2009 הצטרף אילן לערוץ 10 והגיש את תוכנית המוזיקה "מנטה ב-10". בשנים 2009–2010 הנחה אילן בערוץ 24 את התוכנית "שמח עם ירון אילן", בשנת 2013 שבה התוכנית לעונה חדשה בערוץ 24. בשנת 2010 הגיש אילן את התוכנית "בבית של" בה הוא ראיין זמרים ים תיכוניים בביתם. בשנים 2009–2011 הנחה אילן את "האולפן השקוף" של ערוץ 24. בשנים 2010–2011 הנחה אילן את התוכנית "מעריץ מספר 1", בה הוא הפגיש בין מעריצים, והזמרים אותם הם מעריצים. ב-2011 הנחה אילן את תוכנית המוזיקה "צועדים לחופה". במהלך אותה שנה, הנחה אילן את התוכנית "כתר המזרח" בערוץ 24. החל מ-2011 משמש אילן כשופט בארבע העונות של תוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך". בשנת 2012 הנחה אילן את התוכנית "מנטה ב-24" ואת "מנטה" המשודרת ברדיו ירושלים. במהלך אותה שנה, הנחה את תוכנית המוזיקה "תכל'ס" בערוץ 24. משנת 2012 מגיש את התוכנית "שישי שמח עם ירון אילן", המשודרת מדי יום שישי בערוץ 24.
אילן גרוש ואב לשניים.
ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר
קוסט פורר גבאי את קסירר
בריטניה הגדולה (ספינה)
ECI טלקום
רייכסקומיסריאט אוקראינה
שמבלילה
אובייקט סופי
אובייקט התחלתי ואובייקט סופי
בתורת הקטגוריות, אובייקט התחלתי ואובייקט סופי הם סוג של אובייקטים בקטגוריה שמהווים עצמי קצה מבחינת המורפיזמים שיוצאים מהם ונכנסים לתוכם. באמצעות בניות בסיסיות אלה ניתן להגדיר בניות מורכבות יותר כגון מכפלה של שני עצמים.
הגדרה.
תהי formula_1 קטגוריה.
אובייקט התחלתי מוגדר ביחידות עד כדי איזומורפיזם קנוני. באופן דומה, כך גם אובייקט סופי.
נראה זאת לגבי אובייקט התחלתי: נניח ש-formula_17 ו-formula_18 הם אובייקטים התחלתיים. אזי קיים formula_19 יחיד כי formula_17 אובייקט התחלתי וקיים formula_21 יחיד כי formula_18 אובייקט התחלתי. כעת, formula_23 אבל formula_24 ומאחר שהוא יחיד בקבוצה זו formula_25. באופן דומה מוכיחים ש-formula_26 ולכן formula_27 ו-formula_28 הופכיים אחד לשני ומהווים איזומורפיזמים כך ש-formula_29.
דוגמאות.
בעזרת אובייקטים התחלתיים אפשר להגדיר אובייקטים בניות נוספים, למשל מכפלה. מכפלה formula_37 של עצמים formula_38 היא אובייקט סופי בקטגוריה
של שלשות סדורות המורכבות מעצם formula_40 ושני מורפיזמים ל-formula_41 ו-formula_42. כלומר, אם formula_43, אזי לכל עצם formula_44 עם מורפיזמים formula_45 ו-formula_46 קיים מורפיזם יחיד formula_47 כך ש-formula_48 ו-formula_49.
איאן או'בריאן
איאן לובט או'בריאן (באנגלית: Ian Lovett O'Brien; נולד ב-3 במרץ 1947) הוא שחיין אוסטרלי בעבר, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות מהן 1 זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה.
או'בריאן נולד וגדל בוולינגטון, ניו סאות' ויילס. הוא החל ללמוד לשחות בגיל 4 ולהשתתף בתחרויות שחייה בגיל 10. לאחר מות אביו הוא נשלח לסידני להתאמן בהדרכתו של פורבס צ'רלי, מאמנם של אלופים אולימפיים ג'ון דייוויס, שיין גולד, גייל ניל.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה או'בריאן ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-110 יארד חזה (1:11.4 דקות), במשחה ל-220 יארד חזה (2:38.2 דקות) ובמשחה שליחים 4x110 מעורב (4:12.4 דקות)..
אלוף אולימפי ושיאן עולם.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה או'בריאן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:27.8 דקות, לפני שיאן העולם במחצית המרחק גאורגי פרוקופנקו מברית המועצות (2:28.2 דקות) ושיאן העולם היוצא צ'ט ג'סטרמסקי מארצות הברית (2:29.6 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.3 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:58.4 דקות וגרמניה (4:01.6 דקות), הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:07.8 דקות. שיאו העולמי החזיק מעמד 4 שנים ונישבר על ידי ולדימיר קוסינסקי מברית המועצות (2:27.4 דקות).
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה או'בריאן ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-110 יארד חזה (1:08.2 דקות) ובמשחה ל-220 יארד חזה (2:29.3 דקות). לאחר המשחקים פרש משחייה תחרותית על מנת לתמוך כללית במשפחתו.
לקראת אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בקשו מנהלי השחייה באוסטרליה מאו'בריאן לחזור לשחות משום שלא היה לאוסטרליה שחיין ראוי בסגנון החזה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.8 דקות, הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:08.5 דקות, במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.6 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה חלשה עבורו, 2:36.8 דקות ולא הצליח להגן על תוארו.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש או'בריאן סופית משחייה תחרותית והחל לעבוד בתעשיית הטלוויזיה.
מחנות הריכוז אולדרני
מחנות הריכוז אולדרני היו מחנות כליאה לאסירים, אשר הופעלו על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה בתקופת כיבוש איי התעלה שבתעלת למאנש.
מבנה המחנות ואוכלוסייתם.
איי התעלה היו החלק היחיד באיים הבריטיים אשר נכבש על ידי הורמאכט שהיה צבאה של גרמניה הנאצית.
הנאצים בנו מחנות ריכוז באי אולדרני, שהיו למעשה מחנות ריכוז משניים הכפופים למחנה הריכוז נוינגמה שליד המבורג שבגרמניה. ארגון הטוט הנאצי הפעיל מחנות אלה כמחנות עבודת כפייה לבניית בונקרים, עמדות תותחים, מקלטים, וביצורי בטון.
מחנות ריכוז אלו החלו לפעול בינואר 1942, והחזיקו באוכלוסיית אסירים כוללת של כ-6000 בני אדם.
במחנות ריכוז אלה הוחזקו רוסים, פולנים, יהודים, ושבויי מלחמה, ומעל 700 אסירים קיפחו את חייהם תחת עבודת הכפייה והיחס האכזרי של אנשי האס אס אשר שלטו במחנות אלה.
המחנות הפסיקו לפעול ביוני 1944.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוגש כתב אישום לבית דין צבאי נגד מקסימיליאן ליסט (Maximilian List) אשר היה אחד ממנהלי מחנות ריכוז אלו. בסופו של דבר הוא לא עמד לדין, וכנראה חי בעיר המבורג שבגרמניה עד מותו בשנות ה-80 של המאה ה-20.
יצחק שתיל
יצחק שתיל (13 בינואר 1941, י"ד בטבת ה'תש"א – 26 במרץ 2019, י"ט באדר ב' תשע"ט) היה עיתונאי וסופר ישראלי. היה דמות מובילה בתקשורת בעיר באר שבע וזכה באות יקיר באר שבע.
ביוגרפיה.
שתיל נולד בתל אביב לחוה ומרדכי שתיל. הוא למד בבית ספר יסודי ביל"ו, ובתיכון עירוני ה' (לימודי ערב). היה חבר בתנועת הנוער בית"ר ותנועת החרות. היה חבר ועד בתנועת הנוער העובד הלאומי. בשנים 1957–1958 היה כתב חרות בלוד וכתב לענייני שחמט וספורט. את שרותו בצה"ל עשה בגדוד חיל התותחנים ובחיל האספקה.
לבאר שבע הגיע שתיל בשנת 1962 כעיתונאי בעיתון חרות ובהמשך שימש ככתב הספורט של ידיעות אחרונות. במקביל שימש ככתב קול ישראל בבאר שבע. כאשר אוחדו העיתונים "חרות" ו"הבוקר" שימש כסופרו של עיתון היום, ביטאונה של גח"ל. בשנת 1968 כתב בעיתון דבר.
שתיל היה העיתונאי הבאר שבעי הראשון ששידר כתבות לתוכניות הרדיו והיה מחלוצי תוכנית הספורט שירים ושערים (1965). בשנת 1969 היה הכתב הראשון של הטלוויזיה הישראלית (1969) בבאר שבע ובנגב וסיקר אירועי ספורט רבים, מבאר שבע ומרחבי הארץ לתוכנית "מבט ספורט".
בעבודתו רבת השנים כעיתונאי בלט בכתבותיו מבתי המשפט בעיר. הוא היה המראיין הראשון בבאר שבע (1968) שהנחה את תוכנית האירוח והראיונות "על הסכין" בהן הופיעו שרים, חברי כנסת, אישי ציבור וספורט וכן אומנים. בשנת 1970 ייסד את המקומון הראשון בבאר שבע "ידיעות באר שבע".
שתיל יזם בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, את הקמתו של מועדון לפצועי צה"ל שהיו מאושפזים בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
בשנת 1971 הוא הקים את מועדון האגרוף של בית"ר באר שבע ברחוב בר גיורא בשכונה ד'. במסגרת זו ארגן את אליפות ישראל לשנת 1972, בהשתתפות מאות מתאבקים מכל רחבי הארץ וכן את אליפות ישראל הפתוחה באגרוף, בשנת 1973.
במשך שנים סיקר שתיל אירועי ספורט בינלאומיים בישראל ובשאר העולם, החל באליפות העולם בכדורגל, גביע אירופה בכדורגל, גביע אירופה בכדורסל, "גביע דייוויס" בטניס, אליפות העולם בכדוריד ועוד.
בשנים 1991–2014 ערך וכתב 19 ספרים, שרובם עוסקים באופיה הייחודי וההיסטורי של באר שבע ואנשיה, דמויותיהם של נשים וגברים בחלק מתחומי החיים.
כחבר בוועדת השמות של עיריית באר שבע בשיתוף ראש עיריית באר שבע יעקב טרנר ושגריר טורקיה בישראל נמיק תאן, הוביל לקריאת הרחבה שליד תחנת הרכבת הטורקית על שמו של מוסטפא כמאל אטאטורק.
בשנת 2003 הוענק לשתיל אות יקיר התקשורת מטעם עיריית באר שבע ותא עיתונאי הנגב ובשנת 2009 עוטר באות יקיר באר שבע. היה חבר הנהלת מוזיאון "סטרומה" וחבר בהנהלה הציבורית של תיאטרון באר שבע.
נפטר ב-26 במרץ 2019 ונטמן בבית העלמין החדש בבאר שבע. הותיר אחריו את רעייתו, יהודית.
צבא פרוסיה
הצבא הפרוסי
הצבא המלכותי הפרוסי (בגרמנית: Königlich Preußische Armee) היה צבאה של ממלכת פרוסיה, הכוח המניע בהפיכת פרוסיה למעצמה אזורית ולאיחוד גרמניה. באופן יחסי לגודל אוכלוסייתה, היה צבאה של פרוסיה בין הגדולים בעולם. הצבא הפרוסי היה דגם מוביל לצבא קבע ממושמע, מתורגל ומתוכנן לפיו הוקמו צבאות ברחבי העולם במאה ה-18 וה-19. הצבא הפרוסי, לפחות מאז 1807, היה צבא-העם שיצר זהות בין הלאום לבין צבאו, שעה שהזיקה בין צבאותיהן של אומות אחרות לבין עמן היה קלוש. הוגה הדעות היינריך פון טרייצ'קה קבע כי "הצבא הוא המכונן את "האחדות החברתית האמיתית אשר יש ביכולתה להתגבר על הקונפליקטים המעמדיים".