רכב"ם נודע כתלמיד חכם ומקובל, פייטן ובלשן, בעל השכלה כללית רחבה, אשר היה בקיא בחכמת היצירה המוזיקלית וידע שפות רבות, בהן ערבית, ספרדית ואיטלקית. הוא הביע את דעתו בסוגיות הלכתיות שונות בצורה חריפה וברורה, ולא נרתע מפולמוס עם הקהילה היהודית המקומית ה"תושבים" ועם בני קהילתו ה"מגורשים", ואף לא עם הנוצרים.
רכב"ם חיבר חיבורים רבים, אך לא עלה בידו להדפיס אף לא אחד מהם, וחלקם נותר בכתב יד. מלבד חיבורו 'כף נקי' (ראו להלן), ידועים לנו מספר חיבורים נוספים. החיד"א ור' יוסף בן נאים מזכירים חיבור של רכב"ם על ה'שולחן ערוך' בשם 'רך וטוב', אשר אבד במרוצת הדורות.
אלקיים טוען כי ייתכן שרכב"ם חיבר כמה אנתולוגיות בתחום ספרות המוסר, וייתכן שגם חיבור על התפשטות השבתאות במרוקו.
בסדר 'קריאי מועד' נדפס בסוף התיקון להושענא רבה פיוט המיוחס לרכב"ם. לדברי המדפיסים, פיוט זה נלקח מספר פיוטים של רכב"ם 'קול רִנה', שאין אנו יודעים דבר אודותיו.
בספר פאס וחכמיה פורסמה איגרת הקשורה לרכב"ם, שבהּ מבקש הרב חיים טולדיאנו (אב"ד במקנס) מרכב"ם לארח שנמצא בדרכו לעיר אגאדיר.
מלבד החיבורים הנזכרים, נותרו בכתבי יד עוד מספר פיוטים המיוחסים לרכב"ם, שעולם המחקר עדיין לא עסק בהם ורובם לא הובאו עדיין לדפוס. קיימים שני כתבי יד נוספים המזכירים את רכב"ם ו'כף נקי' אשר טרם נחקרו: פירוש לפרקי אבות (שלא ברורה זהות מחברו) וספר על ענייני רפואות.
קיימים שני פיוטים שנכתבו על רכב"ם: האחד הוא 'האד לקצידא' (=זו ה'קצידה'), והשני הוא פיוט 'אני הן נכסף' שחיבר ר' יוסף מלכה.
החיבור 'כף נקי'.
רכב"ם קרא לחיבורו 'כף נקי' על מנת (דף א, א). ככל הנראה, רכב"ם ייחד את השם 'כף נקי' בהתחלה להגהות שערך למחזור ספרדי שיצא לאור באמסטרדם בשנת תפ"ח, ובערוב ימיו אסף חלקים מחיבוריו הנוספים וכינס את כולם תחת הכותרת 'כף נקי'.
מחיבור זה נותרו שני עותקים בכתב יד, מצורת העריכה והסידור של צורת החיבור אפשר ללמוד כי רכב"ם הכין את 'כף נקי' לדפוס.
חלק ההערות על התפילה נדפסו על ידי משה עמאר ומשה חלמיש בשנת תשע"ב, ובשנת תשע"ד נדפס החיבור בשלימותו על ידי הראשון, בתוספת מבוא מקיף על חייו של רבי כליפא ויצירתו.
נסקור בקצרה את חמשת חלקי הספר:
הוראותיו ההלכתיות של רבי כליפא.
בחיבורו על ארבעה טורים "רך וטוב" וב"כף נקי" כתב רבי כליפא עשרות רבות של פסקים, אך היות שרק מעטים מהפוסקים הכירו את ספריו שנותרו בכתב יד, נשאר רוב הוראותיו בלתי ידוע. יוצאות דופן הן ההוראות שהביא בספריו החיד"א, שנחשף לספרי רבי כליפא בשלב מסוים של עשייתו ההלכתית. בעקבות החיד"א הובאו הוראותיו של רבי כליפא אצל פוסקים נוספקים.
בעניין אזהרתו של רבי חיים בן עטר.
הוראה ידועה של רבי כליפא נובעת ממחלוקתו עם רבי חיים בן עטר אודות איסורו של רבי חיים את החגבים אשר בני מרוקו נהגו בהם היתר, רבי כליפא בספרו "רך וטוב" הגן על המנהג ודחה את ראיותיו של רבי חיים אחת לאחת, וכפי שהעיד החיד"א שנחשף לדבריו (מחזיק ברכה, יורה דעה, קונטרס אחרון, סימן פה). רבי חיים הזהיר בהקדמה לספרו "פרי תאר" שלא לחלוק עליו אם לא יבקשו את התייחסותם של חכמי ישיבתו אזהרה זו מצדו של פוסק בעל שיעור קומה כרבי חיים דרשה התייחסות, ובהקדמה לספר "מזמור לדוד" (ליבורנו, תקע"ח) מביא רבי דוד פינטו, נכד המחבר רבי דוד פארדו שהיה גם מצאצאי רבי כליפא, את דברי כליפא שדחה את אזהרתו של רבי חיים:
דבריו אלו של רבי כליפא ביחס לאזהרתו של רבי חיים נחשבים ליסוד מוסכם בקרב הפוסקים (ראו למשל בהקדמה לשו"ת יביע אומר חלק ד)
צאצאיו.
חתנו של רבי כליפא היה רבי משה הכהן. בנו של רבי משה היה רבי שמואל, משורר, דיין ומגיהם של ספרים.
דונאטו בראמאנטה
סנטה מריה דיי מיראקולי (ונציה)
סנטה מריה דיי מיראקולי (באיטלקית: Santa Maria dei Miracoli - מרים של הנסים) היא כנסייה ברובע קאנארג'ו בוונציה שבאיטליה.
הכנסייה מכונה "כנסיית השיש בשל חזיתה המעוטר בסגנון הרנסאנס הוונציאני.
הכנסייה ייחודית בוונציה בשל השיש הצבעוני שבה ובצורת הגמלון המעגלי שעל חזיתה - חזית המזכירה את הכנסיות בתכנונו של דונאטו בראמאנטה בפירנצה ואת חזית כנסיית סנטה מריה דל פיורה שבפירנצה.
הכנסייה נבנתה בין השנים 1481–1489 על ידי פייטרו לומבארדו על מנת להכיל איקונין של מרים אם ישו. בשנת 1484, במהלך הבנייה, שונו התוכניות והוחלט להקים מנזר עבור המסדר הקלריסטי בסמוך לכנסייה, ממזרח לה.
בכנסייה ספינה מרכזית אחת, המעוטרת בשיש. גרם מדרגות שיש מפריד בין שני דוכני תפילה המעוטרים בפסלים מעשה ידי טוליו לומבארדו, אלסאנדרו ויטוריה וניקולו די פייטרו.
סנטה מריה דיי מירקולי
סנטה מריה דיי מיראקולי
טיפול אינטרסובייקטיבי
טיפול פסיכודינאמי
פסיכודינאמיקה
סנטה מריה דיי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו
סנטה מריה דיי מיראקולי (באיטלקית: Santa Maria dei Miracoli) וסנטה מריה אין מונטאסנטו או סנטה מריה די מונטסאנטו (באיטלקית: Santa Maria di Montesanto) הן שתי כנסיות סמוכות בפיאצה דל פופולו שברומא.
חזית הכנסיות הסמוכות פונה צפונה, לעבר השער בחומת אורליאנוס ובין הכנסיות עוברת ויה דל קורסו. הכנסיות דומות בצורתן ומכונות "תאומות" בשל דמיון זה.
כנסיית סנטה מריה אין מונטסאנו נמצאת בין ויה דל באבואינו לבין ויה דל קורסו, וכנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי ממוקמת בין ויה דל קורסו לבין ויה די ריפטה.
הכנסיות נבנו במהלך המאה ה-17 בהוראת האפיפיור אלכסנדר השביעי אשר החליט לשקם את הכנסייה הראשית לעיר (כיכר פופולו הייתה הכניסה הראשית לרומא החל מימי הביניים ובמהלך תקופת הרנסאנס). האפיפיור הורה לאדריכל קארלו ריינאלדי לתכנן את הכניסה לכיכר אשר כללה שתי כנסיות זהות סמוכות.
בניית שתי הכנסיות מומנה על ידי הקרדינל גירולמו גאסטאלדי.
סנטה מריה אין מונטסאנטו.
הכנסייה הנוכחית הוקמה באתר בו עמדה כנסייה קדומה יותר של נזירים מהמסדר הכרמליתי - ומכאן שם הכנסייה "מונטסאנטו" (באיטלקית: "ההר המקודש"), המתייחס להר הכרמל שבישראל.
עבודות הקמת הכנסייה החלו ב-15 ביולי 1662 והסתיימו בשנת 1675. מספר שיפוצים ותוספות נערכו בכנסייה בשנת 1679. הכנסייה תוכננה על ידי קארלו ריינאלדיני אולם התוכניות שונו על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני והושלמו על ידי קארלו פונטנה.
מגדל הפעמונים של הכנסייה נבנה במאה ה-18.
כנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי.
בניית כנסייה זו החלה בשנת 1675 והושלמה בשנת 1681. מגדל הפעמונים של הכנסייה נבנה במאה ה-18 בתכנונו של ג'ירולאמו תאודולי, ולו צורת מתומן.
פנים הכנסייה מעוטר בעיטורי גבס מעשה ידי אנטוניו ראג'י, תלמידו של ברניני. בכנסייה אנדרטאות לקרדינלים בנדטו וגאסטאלדי מעשה ידי קארלו פונטאנה.
סנטה מריה אין מונטסאנטו
סנטה מריה די מונטסאנטו
יצרכן
"יצרכן" (הלחם בסיסים של המילים יצרן וצרכן, בעקבות האנגלית: Prosumer), הוא מונח שנוצר על מנת לתאר גורם כלכלי חדש, של צרכן שגם מייצר את השירות או המוצר שהוא צורך. מונח זה קיבל תאוצה ניכרת בשל מהפכת וב 2.0, שהפכה את סוגיית העלאת התכנים לאינטרנט והפצתם בקרב אחרים לקלה ונגישה מאי פעם. כיום הצרכנים מהווים שוק כלכלי שלא ניתן להתעלם ממנו, וכן גורם עולה בחשיבותו בכלכלה האינטרנטית.
מקור המילה.
חוקרי התקשורת מרשל מקלוהן וברינגטון נביט, הציעו בספרם מ-1972 "Take Today", כי בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית, הצרכן יהפוך ליצרן. בספרו מ-1980 "הגל השלישי", העתידן אלווין טופלר טבע את המושג prosumer, כאשר חזה כי תפקידיהם של היצרנים והצרכנים יטשטשו ויתאחדו. בתרגום לעברית של הספר, בידי עמי שמיר, תורגם prosumer ל"יצרכן". טופלר טען שעל מנת להמשיך להגדיל את הרווח, על יצרנים יהיה לייצר מוצרים אשר עוברים התאמה אישית באופן המוני. אולם על מנת להשיג רמה גבוהה של התאמה אישית, הצרכנים יצטרכו לקחת חלק בתהליך היצור, כאשר הדגש הוא בציון דרישות העיצוב. ניתן לטעון שמדובר במידת מה בתיאור יחסים אשר קיימים בין צרכנים ליצרנים מסוימים במשך תקופה ארוכה; ארכיטקטים מהווים דוגמה טובה, מאחר שהם מייצרים את המבנה מתוך מקצוענותם תוך כדי התייחסות לדרישות הצרכן.
היצרכן בעידן האינטרנט.
ישנם ביטויים רבים ליצרכנות באינטרנט, שכאמור הואצה מאוד בעקבות מהפכת וב 2.0.
יצרכנות מתבטאת בבלוגוספירה; כותבים רבים מעלים תוכן, ותוך כדי צורכים תוכן כתוב של בלוגרים אחרים, ומגיבים אליו. נוצר כמעין משוב קבוע בין יוצרי וצרכני התוכן בבלוגוספירה שמגלם היטב את היצרכן.
דוגמה נוספת התאפשרה בזכות אתרי הסטרימינג השונים ויוטיוב בראשם. יוטיוב ברובו מורכב מתוכן שמעלים גולשים; חלק מהתוכן הוא חומר קיים אשר לא נמצא באינטרנט (למשל, קליפים של אמנים), קליפים מקוריים שמעריצים מפיקים לאומנים החביבים שלהם, תוכן מקורי לחלוטין ועוד.
כמו כן, תוכנות הקוד הפתוח השונות מהוות ביטוי ליצרכנות; קהילות המפתחים באינטרנט משחררות מוצר אשר ניתן לבצע בו שינוי בהתאם לצורכי המשתמש. תוכנת לינוקס למשל היא דוגמה לתוכנת קוד פתוח, שלה גרסאות רבות שנוצרו על ידי משתמשים שונים.