בר נשוי לניה רנה היל מאז 2013, איתה יש לו שני ילדים ומתגורר בלוס אנג'לס. אשתו היא ממוצא אפרו-אמריקאי, אותו הוא מזכיר לעיתים קרובות בהומור. הוא קיבל תואר בלימודי מדיה מאמרסון קולג' ב-1993.בזמנו הפנוי, הוא צופה בכדורגל אמריקאי והוא תומך בניו אינגלנד פטריוטס.
סגנון.
המגזין "רולינג סטון" כינה את בר אלוף הבלתי מעורער במשקל כבד של קומדיית הכעס." הניו יורק טיימס כינה אותו ב-2013 "אחד הקולות המצחיקים והמיוחדים במדינה מזה שנים."בר מצטט את ג'ורג' קרלין, ביל קוסבי, סם קיניסון, פטריס אוניל וריצ'רד פריור כהשפעות הקומדיה המעצבת שלו. הוא מרבה להשתמש בהומור שחור ומתמקם נגד תקינות פוליטית ומבטל תרבות. בהופעותיו הוא בעיקר ציני ופרובוקטיבי. לדוגמה, הוא לועג לפמיניזם, תנועת MeToo וסטריאוטיפים אתניים בצורה שלעיתים מייצרת מחלוקת.
אידריסה ואדראוגו
אידריסה ואדראוגו (בצרפתית: Idrissa Ouédraogo; 21 בינואר 1954 – 18 בפברואר 2018) היה מפיק ותסריטאי מבורקינה פאסו. בשנת 1990 הוא זכה בפרס גרנד פרי בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ביוגרפיה.
ואדראוגו נולד בעיירת באנפורה שבוולטה עילית הצרפתית בשנת 1954. הוא גדל בואיגויה בצפון המדינה ובשנת 1976 סיים לימודי אמנות. בהמשך הוא קיבל תואר שני בלימודי קולנוע בואגאדוגו בשנת 1981. תקופה קצרה הוא למד בקייב ומשם המשיך לפריז בה בשנת 1985 סיים קורס לימודים בסורבון.
בשנת 1981 ואדראוגו הקים חברה להפקת סרטים. הוא עשה מספר סרטים קצרים עבור השרות הממשלתי. בשנת 1986 הוא סיים את סרטו הראשון באורך מלא Yam Daabo ("הבחירה"). סרטו Yaaba ("סבתה") הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס המבקרים. סרטו Tilaï ("השאילה של כבוד") הוצג בשנת 1990 בקאן וזכה בפרס גרנד פרי. סרטו Samba Traoré שצולם בשנת 1993 היה מועמד לקבלת פרס בפסטיבל הקולנוע בברלין. חלק מהמבקרים ציינו שסרטיו מיועדים לקהל מחוץ למולדתו. רוב סרטיו מתארים חיי החקלאים שצריכים להתמודד עם הקשיים הכלכליים וקשיים במעבר לעולם המודרני.
בשנת 2002 הוא היה שותף ליצירת סרט 11'09"01 - September 11 שבויים על ידי 11 במאים שונים. הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בוונציה.
בשנת 2005 הוא עבד עם אפולין טראורה, אך שיתוף פעולה זה לא הסתיים בהפקת סרט חדש. בשנת 2015 הוא הכריז על כוונתו להפיק סרט חדש על היסטוריה של אפריקה ומאבק לעצמאות, כאשר תוכנית זו לא מומשה.
ואדראוגו נפטר ממחלה ב-18 בפברואר 2019 ונטמן בעיר הבירה.
ואדראוגו התקבל למסדר האמנויות והספרות הצרפתי והוענק לו עיטור של בורקינה פאסו.
דיוויזיית הנחתים השנייה
דיוויזיית הנחתים השנייה היא דיוויזיה בחיל הנחתים של ארצות הברית, היושבת בבסיס הנחתים מחנה לאז'ון שבקרוליינה הצפונית, וכפופה לכוח המשלוח השני של הנחתים.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1941 במחנה אליוט שבקליפורניה על בסיס בריגדת הנחתים השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתפה בקרבות המכריעים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט ובהם קרב גוודלקנל, קרב טאראווה, הקרב על סאיפאן, הקרב על טיניאן וקרב אוקינאווה.
בהמשך השתתפה הדיוויזיה במשימת ההתערבות בעקבות משבר לבנון (1958), והייתה חלק מהכוח הרב-לאומי שהוצב במדינה. ב-1983 ספגה הדיוויזיה אובדן של 241 חיילים בפיגוע בבסיס האמריקאי בביירות. בסוף שנות השמונים השתתפה בפלישה האמריקאית לפנמה וכוחותיה סייעו במאמצי פינוי אזרחים מליבריה בעקבות מלחמת האזרחים במדינה.
ב-1990 לחמו כוחות הדיוויזיה במלחמת המפרץ ולאחר מכן בהגנה על פליטים כורדים בצפון עיראק.
במלחמת עיראק ב-2003 השתתפה בפלישה ובקרב נאסריה, וכוחותיה היוו כוח שמירת הסדר באזור אל-כות ומרכז עיראק. בשנים הבאות השתתפה בקרבות באזור פלוג'ה. במלחמת אפגניסטן השתתפה בלחימה באזור הלמנד.
ניקולה קאטיץ'
ניקולה קאטיץ' (בקרואטית: Nikola Katić; נולד ב-10 באוקטובר 1996 בליובושקי שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פ.צ. ציריך ובנבחרת קרואטיה.
קריירת מועדונים.
קאטיץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו בנרטבנאץ אופוזן, ובהמשך עבר לסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית, במדיה ערך 64 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-12 ביוני 2018 חתם קאטיץ' על חוזה לארבע עונות בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
בעונת הושאל קאטיץ' להיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית. הוא ערך 21 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
קריירה בינלאומית.
ב-27 במאי 2017 ערך קאטיץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, בניצחון 2-1 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
ראש המטה הכללי של סרביה
אנה פזקאש
אנה פזקאש (במקור פונק; בהונגרית: Fazekas Anna; בודפשט, 15 בנובמבר 1905 – בודפשט, 3 בינואר 1973) הייתה סופרת, עורכת, יהודייה-הונגרייה. אחותה של ההיסטוריונית ארז'בט פזקאש, גיסתו של ארנה גרה, אשתו הראשונה של הפסיכיאטר והפסיכולוג אישטוואן קולצ'אר ואמו של הסופר והעיתונאי אישטוואן קולצ'אר הבן.
ביוגרפיה.
פזקאש נולדה במשפחה יהודית כבתם של אברהם מנו פזקאש, פקיד ושל שרולטה הירש. את לימודיה התיכוניים סיימה בעיר הולדתו, ולאחר מכן השיגה תואר בחינוך גופני רפואי. היא עסקה בריפוי בפרקטיקה פרטית. שיריה פורסמו בעיתונים אסתי קוריר ובעיתון פסטי ובכרכי שירה עצמאיים. בשנת 1924 הפכה לחברה בתנועת הפועלים ההונגרית. היא גורשה ב-1944, אך ניצלה ושרדה את השואה. בשנת 1949 הפכה למבקרת של הוצאת אתנאום. בין 1950 לבין 1951, הייתה עמיתה פוליטית של ההנהגה המרכזית של מפלגת העובדים ההונגרית (MDP). בין 1952 לבין 1963, הייתה מנכ"לית הוצאת הספרים על שם הסופר פרנץ מורה.
משנת 1950 התפרסמו סיפוריה ושיריה לילדי הגנים ובתי הספר היסודיים, שיריה וסיפוריה היו כתובים בחלקם כספרי צביעה, בחלקם בכרכים עצמאיים ובחלקם בפרסומים מקובצים. האגדה "העופר של הסבתא הזקנה" (Öreg néne őzikéje) תורגמה לגרמנית, צ'כית, רוסית וסינית. הוא תרגמה ושיפצה שירי ילדים עבור "הוצאת הספרים אירופה" ועבור "הוצאת מוזיקה". הוא ליקטה מבחר מהאגדות של אנדראש פאי.
מאורעות ינואר (ליטא)
מאורעות ינואר (בליטאית: Sausio įvykiai) היו סדרה של עימותים אלימים בין האוכלוסייה האזרחית הלא-חמושה של ליטאים שתמכו בעצמאותה של ליטא, מול הכוחות המזוינים של ברית המועצות. המאורעות התרחשו בין 11 ל-13 בינואר 1991, לאחר הכרזת העצמאות של ליטא. כתוצאה מהעימותים בין הצבא הסובייטי לאזרחים נהרגו 14 אזרחי ליטא וכ-140 נפצעו. 13 בינואר, המכונה לעיתים "יום ראשון העקוב מדם", היה היום האלים ביותר במסגרת המאורעות. רוב העימותים התרחשו בבירת ליטא, וילנה, אך פעילות מלחמתית סובייטית התרחשה גם באזורים אחרים במדינה, בהם אליטא, שיאוליאי, וריאנה וקובנה.
13 בינואר 1991 הוא "יום מגני העצמאות של ליטא" (בליטאית: "Laisvės Gynėjų Diena") ומשמש כיום הזיכרון הרשמי של המדינה.
רקע.
שלוש המדינות הבלטיות (ליטא, לטביה ואסטוניה) סופחו בכוח הזרוע על ידי ברית המועצות ב-1940, בעקבות פלישתה לארצות הללו במסגרת ההסכם הנאצי-סובייטי, אף שהעולם המערבי מעולם לא הכיר בחוקיותו של הסיפוח. הרפובליקה של ליטא הכריזה על עצמאותה ב-11 במרץ 1990. במהלך השנה הראשונה לאחר ההכרזה, אף מדינה (למעט הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, דהיינו מולדובה תחת הכיבוש הסובייטי) לא הכירה בה. המדינות המערביות הראשונות שהכירו בליטא הדמוקרטית העצמאית היו איסלנד ודנמרק, אך הדבר התרחש רק במהלך חורף 1991, כשנה מאוחר יותר. עד סוף 1991 ובעקבות התמוטטות ברית המועצות, כמעט כל מדינות העולם הכירו בליטא. ימיה הראשונים של הרפובליקה העצמאית היו קשים ואלימים. כך, בראשית אביב 1990 השתלטו כוחות סובייטיים על מבני ממשל וחינוך ששימשו את המפלגה הקומוניסטית. בנוסף, הטילה ברית המועצות מצור כלכלי על ליטא, שנמשך עד סוף יוני 1990, מה שהוביל לשיעור אינפלציה בגובה של 100% והמחירים במדינה המשיכו לטפס. בינואר 1991 נאלצה הממשלה הליטאית להעלות מחירים מספר פעמים, והפגנות של פרו-רוסים החלו להתארגן ברחבי המדינה.
רצף האירועים.
ב-13 בינואר 1991 בשעה 1:50 לפנות בוקר החלו טנקים וחיילים סובייטים להקיף את בניין הטלוויזיה של וילנה. החיילים פתחו באש חיה אל עבר קהל אזרחים לא חמושים שהגנו בגופם על הבניין, והטנקים החלו לדרוס אותם תחת זחליהן. 14 אזרחים נהרגו במהלך המתקפה, רובם כתוצאה מהירי החי ושניים מהם לאחר שנדרסו על ידי הטנקים. חייל קומנדו סובייטי אחד נהרג מאש חבריו. בהמשך הלילה ובשעות הבוקר המוקדמות השתלטו החיילים על תחנות שידור במספר ערים ברחבי ליטא. בהמשך הבוקר החלו כמה עשרות אלפי תומכי עצמאות ליטאים להקים בריקדות נגד טנקים מסביב לבנייני הממשל המקומי, וכן הגנות בתוך המבנים עצמם. בכל אותן שעות נראו בקרב הקהל קהילות מתפללים, וכן נשמעו קריאות בעד עצמאותה של ליטא. על אף אירועי הלילה ואף על פי שהיו מצוידים היטב, החליטו חיילי צבא ברית המועצות לסגת לבסוף מהאזור ולא לחזור על מעשיהם. אירועי 13 בינואר מכונים לעיתים "יום ראשון העקוב מדם".
ממלכת גליציה ולודומריה
ממלכת גליציה ולודומריה, ידועה גם בתור גליציה האוסטרית, הייתה ממלכה בתוך האימפריה האוסטרית וחלק מאזור ציסלייטניה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, באיזור חבל גליציה שבמרכז אירופה.
היסטוריה.