למעשה, אף על פי שהתוצאה המשפטית הייתה ששר האוצר רשאי להפקיע את הקרקע, עדויות שונות מצביעות על כך שלבסוף סגרו הצדדים על עסקה למכירת הדירה. המכירה נשמרה בסוד מחשש ששכנים נוספים ידרשו תשלום דומה לזה שהובא לשוורץ, ובאופן רשמי המכירה נעשתה בצורה של הפקעה.
ההיבט התאורטי.
תאוריות במשפט הפרטי.
פסק דינו של השופט שמגר נושא סממנים בולטים של גישה תאורטית המכונה צדק מתקן: השפה המדוברת הפסק הדין היא שפה של זכויות. מרחב השיקולים נשאר בגדרי סעיף 74, שמתייחס לאינטרסים של המזיק והניזוק, בלי התייחסות לאינטרס הציבורי. מוקד העניין הוא הניזוק והסעד המגיע לו, יותר מאשר חופש הפעולה של המזיק. שמגר אף מתעמת עם גישה נוגדת - הגישה הכלכלית, וטוען שהיא לא תואמת את מטרות דיני הנזיקין:
אף על פי ששמגר דחה בפירוש את הגישה הכלכלית, פסק דינו נותן לתאוריות כלכליות מקום באופן שלא היה קודם לכן. באופן אירוני, הסתייגותו זו הייתה הפתח שדרכו פרץ הניתוח הכלכלי של המשפט אל תוך המשפט הישראלי, וממנו התחיל לצמוח ולצבור יוקרה והשפעה.
יחסים בין רשויות.
יחד עם אחיזתו של שמגר בגישה של צדק מתקן, יש בפסק הדין ובפרשה כולה גם היבטים של איפוק שיפוטי. שמגר לא רק העדיף תאורטית את הגישה של הצדק המתקן, אלא בחר לדבוק בלשון החוק שלא כוללת התחשבות בשיקולים של אינטרס ציבורי מסוים. שמגר הפנה את המפעל למי שאמור לשקול שיקולי מדיניות כאלו - שר האוצר, שבסמכותו להפקיע קרקעות עבור אינטרס ציבורי. ההרמוניה בין הרשות השופטת למבצעת באה לידי ביטוי גם בכך שבג"ץ דחה את העתירה של שוורץ נגד ההפקעה. הסינרגיה שיוצאת מבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים ובשבתו כבג"ץ אומרת כך: בית המשפט לא צריך להתחשב בשיקולים כלכליים וחברתיים אם החוק לא הסמיכו לכך, אלא להשאיר לרשות המבצעת את שיקול הדעת לבחינת האינטרס הכלכלי.
ג'רג' ורה
ג'רג' ורה, (במקור הוגו האואר, בהונגרית: Verő György; איגאל, 31 במרץ 1857 – בודפשט, 12 במרץ 1941) היה מלחין, מחזאי, מנצח, במאי, סופר תולדות התיאטרון יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
הוגו האואר נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף האואר ושל פרנציסקה מזלי. הוא סיים את בית הספר התיכון בקלוצ'ה ומשפטים בפץ'. את לימודיו המוזיקליים החל בבית הוריו, ולאחר מכן המשיך אצל מורים למוזיקה בקלוצ'ה - אצל המורים למוזיקה בֶּרֶץ, גוֹרמן ומיהאי. ב-1880 הפך לשחקן בסגד, ולאחר מכן ב-1882 למנצח במישקולץ. ב-1883 עבד כבמאי בתיאטרון העם של בודפשט. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1887. אז נסע מחוץ לכרך והפך למנהל וגם למנהל האמנותי של להקות תיאטרון גדולות. גרה שב לבירת הונגריה ב-1892 ולאחר מכן חי אך ורק למען יצירתו הספרותית. הוא כתב את תולדות תיאטרון העם ליובל ה-50 שלו מאז הקמתו. אשתו הייתה זמרת האופרטה ציליה מרגו (מקודם מורגנשטרן) אחותו של הפסל אדה מרגו. ורה היה חבר גם בוועדת שיפוט הדרמה של התיאטרון הלאומי של בודפשט.
קלאודיה פינה
קלאודיה פינה מדינה (בקטלאנית: Clàudia Pina Medina; נולדה ב-12 באוגוסט 2001) היא שחקנית כדורגל ספרדייה (קטלונית) המשחקת בעמדת החלוץ בקבוצת ברצלונה.
קריירה.
נעורייה ותחילת דרכה.
פינה נולדה במונטקדה, בספרד, והחלה לשחק קטרגל. בגיל 11 גילו אותה סקאוטים של קבוצת אספניול והיא החלה לשחק בקבוצת הילדים שלה. ב-2013 עברה לקבוצת הילדים של ברצלונה ובעונתה השנייה במועדון שחקה ב20 משחקים ולקחה חלק בעונה בה הובקעו 100 שערים. שער שלה זכה לפרסום רב באינטרנט לאחר שעברה 4 שחקניות בדרבי מול קבוצתה לשעבר אספניול.
ברצלונה (2017-).
פינה ערכה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בינואר 2018 בגיל 16 ו5 חודשים וקבעה שיא חדש לשחקנית הצעירה ביותר במשחק רשמי.
בינואר 2020 חתמה על חוזה חדש בברצלונה עד 2023. ביולי 2020 עברה בהשאלה לקבוצת סביליה על מנת לצבור דקות משחק.
נבחרת.
פינה זומנה לסגל נבחרת ספרד בכדורגל נשים עד גיל 16 כשהייתה בת 14. ב-2016 זומנה לנבחרת הנשים עד גיל 17 וכבשה שלושער במשחק הבכורה שלה .
בסוף שנת 2017 הוכרזה ככובשת המצטיינת של אופא לגברים ונשים לאחר שכבשה 16 שערים באותה שנה.
ב-2021 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול דנמרק.
יוסף חזן (הראשון)
האימפריה האשורית החדשה
האימפריה הנאו-אשורית או האימפריה האשורית החדשה הייתה השלב הרביעי והלפני אחרון בהיסטוריה האשורית העתיקה והשלב האחרון והגדול ביותר של אשור כמדינה עצמאית. החל מעלייתו לשלטון של אדד-ניררי השני בשנת 911 לפנה"ס, התרחבה האימפריה האשורית החדשה בשטחי המזרח הקדום לאורך רוב המאות ה-8 וה-7 לפנה"ס, והפכה לאימפריה הגדולה בהיסטוריה עד אותה עת. בשל הדומיננטיות הגאופוליטית והאידאולוגיה המבוססת על שליטה עולמית, האימפריה נחשבת על ידי חוקרים רבים כאימפריה העולמית הראשונה בהיסטוריה. בשיאה, האימפריה הייתה המעצמה הצבאית החזקה בעולם ושלטה על כל מסופוטמיה, הלבנט ומצרים, כמו גם חלקים מאנטוליה, מדבר ערב ואיראן וארמניה של ימינו.
היסטוריה.
המלכים הנאו-אשוריים המוקדמים עסקו בעיקר בהשבת השליטה האשורית על חלק גדול מצפון מסופוטמיה וסוריה, שכן חלקים משמעותיים מהאימפריה האשורית התיכונה הקודמת אבדו במהלך תקופה ארוכה של דעיכה. תחת אשורנצירפל השני ( מלך ב-883–859 לפנה"ס), אשור הפכה שוב לכוח הדומיננטי של המזרח הקרוב, ושלטה בצפון ללא עוררין. מסעותיו של אשורנצירפל הגיעו עד לים התיכון והוא גם פיקח על העברת הבירה האימפריאלית מהעיר המסורתית אשור לכלח המרכזית יותר מבחינה גאוגרפית. האימפריה התרחבה עוד תחת יורשו של אשורנצירפל השני שלמנאסר השלישי ( שלט ב-859–824 לפנה"ס), אך ההתרחבות נכנסה לתקופת קיפאון לאחר מותו. במהלך תקופה זאת, בעלי הכוח הפוליטי הראשיים היו גנרלים ופקידים בולטים והשלטון המרכזי היה חלש בצורה יוצאת דופן. עידן זה הגיע לסיומו עם שלטונו של תגלת-פלאסר השלישי (שלט ב-745–727 לפנה"ס), שהחזיר לעצמו את כוח המלוכה האשורי פעם נוספת ויותר מהכפיל את גודלה של האימפריה באמצעות כיבושים רחבי היקף. כיבושיו הבולטים היו בבל בדרום וכן חלקים נרחבים מהלבנט. תחת השושלת הסרגונידית , ששלטה משנת 722 לפנה"ס ועד נפילת האימפריה, הגיעה אשור לשיאה. תחת המלך הסרגונידי סנחריב (שלט ב-705–681 לפנה"ס), הבירה הועברה לנינוה ותחת אסרחדון (שלט ב-681–669 לפנה"ס) האימפריה הגיעה להיקפה הגדול ביותר עם כיבוש מצרים. למרות היותה בשיא כוחה, האימפריה האשורית החדשה חוותה נפילה מהירה ואלימה בסוף המאה ה-7 לפני הספירה, בעקבות ההתקוממות הבבלחת ופלישת המדיים. הסיבות לאופן בו נהרסה אשור מהר כל כך נתונות בוויכוח מתמשך בין חוקרים.
הצלחתה חסרת התקדים של האימפריה הנאו-אשורית לא נבעה רק מיכולתה של אשור להתרחב אלא גם, ואולי חשוב מכך, מיכולתה לשלב ביעילות אדמות שנכבשו במערכת הניהולית שלה. כאימפריה הראשונה בקנה מידה כזה, האימפריה האשורית החדשה חוותה חידושים צבאיים, אזרחיים ומנהליים שונים. בצבא, חידושים חשובים כללו שימוש נרחב בפרשים וטכניקות לוחמת מצור חדשות. טכניקות שאומצו לראשונה על ידי הצבא הנאו-אשורי שימשו בלוחמה במשך אלפי שנים מאוחר יותר. כדי לפתור את קשיי התקשורת במרחקים עצומים, האימפריה הנאו-אשורית פיתחה מערכת תקשורת ממלכתית מתוחכמת, תוך שימוש בתחנות ממסר ודרכים מטופחות. מהירות התקשורת של מסרים רשמיים באימפריה הייתה הגבוהה ביותר בהיסטוריה של המזרח התיכון עד המאה ה-19 לספירה. האימפריה האשורית החדשה עשתה גם שימוש במדיניות יישוב מחדש , לפיה חלקים מהאוכלוסיות מארצות שנכבשו יושבו מחדש בלב אשור ובמחוזות לא מפותחים. מדיניות זו שימשה הן לפירוק הזהויות המקומיות (הפיכת אזורים מקומיים לפחות מועדים למרד) והן להחדרת טכניקות חקלאיות שפותחו על ידי אשור לכל חלקי האימפריה. התוצאה הייתה דילול המגוון התרבותי של המזרח הקרוב, ששינה לעד את ההרכב האתנו-לשוני של האזור והקל על עליית הארמית כלינגואה פרנקה האזורית, מעמד עליו שמרה השפה עד המאה ה-14 לספירה.
מורשת.
האימפריה האשורית החדשה הותירה אחריה מורשת תרבותית משמעותית. המנגנונים הפוליטיים שהקימה האימפריה הפכו למודל לאימפריות המאוחרות שירשוה, ואידאולוגיית האימפריה העולמית שהוכרזה על-ידי המלכים הנאו-אשוריים היוותה השראה, דרך מושג ה-translatio imperii , לרעיונות דומים של זכויות לשליטה עולמית עד לאימפריות המאוחרות הרבה יותר בעת החדשה המוקדמת. האימפריה האשורית החדשה הפכה לחלק חשוב מהפולקלור והמסורות הספרותיות המאוחרות יותר בצפון מסופוטמיה במהלך התקופה הפוסט-אימפריאלית שלאחר מכן (609 לפנה"ס עד בערך 240 לספירה) ואילך. היהדות, ודרכה גם הנצרות והאסלאם, הושפעו עמוקות מתקופת השלטון הנאו-אשורי; חוקרים מזהים סיפורים תנ"כיים רבים כמסתמכים על המיתולוגיה וההיסטוריה האשורית הקדומה וההשפעה האשורית על התאולוגיה היהודית הקדומה הייתה עצומה. אף שהאימפריה האשורית החדשה זכורה היום בצורה בולטת בגלל האכזריות המוגזמת לכאורה של הצבא הנאו-אשורי, האשורים לא היו אכזריים יתר על המידה בהשוואה לתרבויות אחרות בזמנם, וגם לא בהשוואה לתרבויות אחרות לאורך שאר ההיסטוריה.
מלכי האימפריה.
השושלת הסרגונידית:
דיוויזיית השריון השישית (ארצות הברית)
דיוויזיית השריון ה-6 של צבא ארצות הברית (באנגלית: 6th Armored Division) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.
היסטוריה.