בתי המשפט לערעורים של ארצות הברית הם ערכאת הביניים במערכת המשפט הפדרלית של ארצות הברית. בתי המשפט פועלים ב-13 אזורים גאוגרפיים שונים המכסים את כל שטחה של ארצות הברית, וכל אחד מהם דן בערעורים על החלטות בתי המשפט המחוזיים בתוך גבולות אותו אזור, ובמקרים מסוימים מבתי משפט פדרליים אחרים ורשויות מנהליות. ערכאת הערעור על החלטות בתי המשפט הפדרליים לערעורים היא בית המשפט העליון של ארצות הברית. סמכותם של בתי המשפט הפדרליים המחוזיים, בתי המשפט הפדרליים לערעורים ובית המשפט העליון של ארצות הברית קבועה בסעיף שלוש של חוקת ארצות הברית.
בתי המשפט הפדרליים לערעורים בארצות הברית נחשבים בין בתי המשפט החזקים והמשפיעים ביותר בארצות הברית. כוחם נובע מיכולתם ליצור תקדים משפטי באזורים בהם חיים מיליוני אזרחים אמריקאים. בתי המשפט לערעורים בארצות הברית נודעים בהשפעתם הרבה על החקיקה בארצות הברית. יתרה מכך, כיוון שבית המשפט העליון בוחר לדון בפחות מ-2% מתוך 7,000 עד 8,000 בקשות ערעור המוגשות אליו מדי שנה, בתי המשפט לערעורים בארצות הברית משמשים הלכה למעשה הערכאה העליונה ברוב התיקים הפדרליים. מבין בתי המשפט הפדרליים לערעורים בארצות הברית, בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה בולט בהשפעתו כיוון שסמכות השיפוט המקומית שלו היא וושינגטון די.סי., בה שוכנת הרשות המחוקקת האמריקנית וסוכנויות ממשלתיות רבות בארצות הברית המרכיבות את הרשות המבצעת. בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית, אשר סמכות השיפוט המקומית שלו היא כל החוף המערבי של ארצות הברית, שם נמצאים 20% מהאוכלוסייה האמריקאית, אף הוא בולט בהשפעתו.
בבתי המשפט הפדרליים לערעורים 179 משרות שיפוט אשר אושרו בחקיקת הקונגרס מכוח סעיף 3 בחוקה האמריקאית. בדומה לשופטים פדרליים אחרים, מועמדותם מוגשת על ידי נשיא ארצות הברית לסנאט של ארצות הברית ובאישורו הם מתמנים למשרתם לכל חייהם. שכרם השנתי של השופטים הפדרליים (נכון לשנת 2021) הוא 231,800 דולר. מספר השופטים הפדרליים המשרתים בפועל משתנה, הן בגלל משרות פנויות והן מכיוון ששופטים בגיל זקנה יכולים לקבל מעמד של "שופט בכיר" המאפשר פרישה-למחצה, תקופה בה הם ממשיכים לדון במספר קטן יותר של תיקים ואינם נמנים עם מספר משרות השיפוט.
סמכות השיפוט המקומית של 11 בתי המשפט הפדרליים לערעורים, הממוספרים בסדר עולה ובית המשפט הפדרלי לערעורים של הבירה, מוגדרים גאוגרפית על ידי גבולות סמכות השיפוט המקומי של בתי המשפט הפדרליים המחוזיים של ארצות הברית מעליהם נפרשת סמכותם. בית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית הוא ייחודי בכך שהוא מכיל חלק קטן מאיידהו ומונטנה בתחום סמכות בית המשפט הפדרלי המחוזי של מחוז ויומינג, כיוון שסמכות השיפוט המקומית של בית משפט זה המשתרעת אל מחוץ למדינה, כדי לכסות את כל שטחו של הפארק הלאומי ילוסטון. סמכות השיפוט העניינית של בית המשפט הפדרלי השלושה-עשר לערעורים הוא התחום הפדרלי, משכך, סמכות השיפוט המקומית שלו משתרעת על כל ארצות הברית כל עוד הערעור מוגש בתחום סמכותו העניינית הייחודית. כל בתי המשפט הפדרליים לערעורים דנים גם בערעורים על חלק מהחלטות הסוכנויות מנהליות וחקיקת תקנות, כאשר החלק הארי של מקרים אלה בבית המשפט הפדרלי לערעורים בוושינגטון די.סי.. בית המשפט הפדרלי השלושה-עשר לערעורים דן בערעורים של בתי משפט המתמחים בתחום מסוים, בעיקר בית המשפט של ארצות הברית לסחר בינלאומי ובית המשפט של ארצות הברית לתביעות פדרליות, וכן ערעורים על פסיקות בתי המשפט הפדרליים המחוזיים בתביעות פטנטים ועניינים מיוחדים אחרים.
החלטות של בתי המשפט לערעורים בארצות הברית פורסמו מאז היווסדם על ידי החברה הפרטית להוצאה לאור, West Publishing בכרכים הנושאים את הכותרת Federal Reporter. בכרכים נכללות רק החלטות שבתי המשפט מייעדים לפרסום. החלטות אותן בית המשפט בחר שלא לפרסם (מכל בתי המשפט הפדרליים לערעורים זולת החמישי והאחד-עשר ) מתפרסמות בנפרד תחת הכותרת Federal Appendix של אותה הוצאה לאור. ההחלטת גם זמינות במאגרי מידע מקוונים כמו LexisNexis, או Westlaw. לאחרונה, החלטות בית המשפט פורסמו אף באתרים רשמיים של בתי המשפט. עם זאת, ישנן גם כמה החלטות של בית משפט פדרלי בהליכים הנערכים בדלתיים סגורות ופרסומן נאסר מטעמי ביטחון לאומי.
בבית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים יושב המספר הקטן ביותר של שופטי ערעור ואילו המספר הגדול ביותר של שופטי ערעור יושב בבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים. מספר השופטים בכל אחד מבתי המשפט לערעורים נקבע בחקיקה של הקונגרס האמריקני.
אריאנה וושינגטון
אריאנה וושינגטון (באנגלית: Ariana Washington; נולדה ב-27 באוגוסט 1996) היא אתלטית אמריקאית, הייתה חברה בקבוצה האמריקאית שזכתה באליפות העולם בריצת שליחות 100X4 מטר ב-2017.
ביוגרפיה.
אריאנה וושינגטון נולדה בסיגנל חיל שבקליפורניה. היא התחילה להתאמן בגיל צעיר. בהיותה סטודנטית באוניברסיטת אורגון היא זכתה בתחרויות ריצה ל-100 ו-200 מ' של NCAA.
בשנת 2014 אריאנה וושינגטון ביחד עם קיילין ויטני הייתה חלק מקבוצת שליחות 4*100 שזכתה באליפות העולם לנוער. באליפות העולם באתלטיקה 2017 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות של 4*100 מ' (השתתפה בריצות מוקדמות אך לא בגמר). היא נכללה במשלחת של ארצות הברית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו אך בסופו של דבר לא שובצה לריצה.
הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד
הרכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד (ברוסית: Нижегородский метрополитен) היא מערכת הסעת המונים ותיקה, הפועלת בניז'ני נובגורוד ברציפות מאז שנת 1985.
זו הרכבת התחתית השלישית ברוסיה, הראשונה במחוז הפדרלי של הוולגה וה-10 במספר שנחנכה בברית המועצות.
מספר הנוסעים היומי הממוצע הוא 115 אלף איש. מבחינת מספר התחנות, המטרו של ניז'ני נובגורוד תופס את המקום השלישי ברוסיה אחרי מערכות המטרו של מוסקבה וסנט פטרסבורג.
הפלג הירושלמי
הפלג הירושלמי היא קבוצה מתוך הזרם הליטאי ביהדות החרדית בישראל, הדוגלת באידאולוגיה שמרנית יחסית לזרם הליטאי המרכזי, ובעקבות המחלוקת בציבור הליטאי התפצלה ממנו החל מ-2012. הקבוצה ידועה בהתנגדותה להתייצבות בני ישיבה בלשכת גיוס, ובהפגנות שהיא מקיימת. הפלג מונה כ-60,000 נפש, ומהווה כ-6.5% מהחרדים בישראל.
רקע.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 דעכה פעילותו של הרב שך כמנהיג הציבור החרדי וכראש ישיבת פוניבז'. בישיבת פוניבז' החלה מחלוקת פנימית שגרמה לפיצול הישיבה לשתי ישיבות נפרדות ולסכסוכים אלימים בישיבה. מחלוקת זו תרמה ליצירת שני מחנות בציבור הליטאי – ה"מחבלים" וה"שונאים", כשהרב אלישיב שנתפס כמנהיג החרדים לאחר מות הרב שך, והרב שמואל אוירבך תמכו בצד ה"מחבלים", והרב שטיינמן, על אף שלא הביע דעה פומבית במחלוקת נתפס כשייך לפלג ה"שונאים". העיתון יתד נאמן בעריכת נתן גרוסמן תמך בעמדת ה"מחבלים" ובהתאם לכך תקף את עמדותיו של הרב שטיינמן. ב-2012 בוצע מהפך שליטה בעיתון והוא עבר לידי מקורבי הרב שטיינמן, שפיטרו את העורך והמנכ"ל נגד דעתו של הרב אוירבך. כתחליף, הקימו אנשי הרב אוירבך את עיתון הפלס.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 קראו אנשי הרב אוירבך שלא לתמוך בדגל התורה, ותמכו במפלגת "בני תורה" שהקימו. לאחר הבחירות הורו הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי להרחיק את תומכי "בני תורה" ממוסדות הלימוד הכפופים למרותם, דבר שהביא להקמת מוסדות לימוד ייעודיים לתומכי הרב אוירבך ולהתמסדותו של הפלג הירושלמי.
אידאולוגיה.
הפלג נוקט באידאולוגיה שמרנית יותר ביחס לזרם הליטאי המרכזי, אך קיצונית פחות ביחס לאנשי העדה החרדית ונטורי קרתא. מחלוקת בולטת בין הפלג לזרם המרכזי היא ההוראה לבני ישיבות לא להתייצב בלשכת הגיוס לצורך קבלת מעמד תורתו אומנותו. בעקבות כך רבים מבחורי הפלג נחשבים משתמטים מגיוס ומפעם לפעם נעצרים אחדים מהם. הפלג מקיים הפגנות בכל פעם שנעצר בחור שלא התייצב ואף הקים ארגוני תמיכה ייעודיים לבחורים אלו.
גם ביחס ליציאת אברכים לשוק העבודה הפלג נוקט בעמדה שמרנית ביחס לזרם המרכזי, והשתתפות הגברים המשויכים לפלג בשוק העבודה קטנה יותר. על אף שבזרם הליטאי שלפני הפיצול הייתה מקובלת לקיחת תקציבים ממשלתיים עבור מוסדות החינוך, חלק ממוסדות החינוך של הפלג מתנגדים לתקצובם ממדינת ישראל מחשש להתערבות ממשלתית באופי ובתכני הלימוד. ב הצביעו אנשי הפלג לרשימת יהדות התורה לאחר סיכום של האדמו"ר מגור עם הרב אוירבך, אך החל מהבחירות לכנסת העשרים הפלג נמנע מלתמוך במפלגה כלשהי, ומפאת כך אנשיו אינם מצביעים.
בזמן מגפת הקורונה בישראל פעלו מוסדות החינוך של הפלג הירושלמי כמעט כרגיל למרות האיסור החוקי על כך.
הנהגה.
המנהיג הראשון של הפלג היה הרב שמואל אוירבך שהקים את הפלג ועמד בראשו עד לפטירתו ב-2018.
לאחר פטירת הרב אוירבך הוקמה "מועצת גדולי עולם התורה" הכוללת שנים עשר רבנים שמונו כדי לקבוע את הקו האידאולוגי של התנועה. בראשם בלטו הרב צבי פרידמן והרב שמואל דויטש. עם זאת, התגלעו חילוקי דעות בקרב רבני המועצה על המשך המלחמה בגיוס ועל הצבעה בבחירות. מחנה הרוב, הנתמך על ידי עיתון הפלס ובראשו בולט הרב אשר דויטש, מסרב להכריז איסור גורף על הבחירות, מתנגד בחלק מהמקרים לקיום הפגנות על מעצר עריקים. בראש המחנה האחר בולט הרב צבי פרידמן שמוביל קו מחמיר יותר, תומך בהפגנה בעקבות כל מעצר של עריק מעריקי הפלג ומכריז איסור גורף על השתתפות בבחירות.