עם התפתחות התיעוש ויצירת ארגונים העוסקים גם במתן שירות, התרחב התחום לא רק לענף היצרני, כי אם גם לענף הפנים ארגוני. הפתרונות אשר התאימו לתהליכים יצרניים הוסבו גם לתחומי השירות והניהול והתרומה לכך הייתה שיפור התהליכים הארגוניים, אשר בא לידי ביטוי בחסכון בעלויות התפעול וכפועל יוצא לרווחיות הארגון.
תחום התעשייה והניהול הוא תחום דינמי שממשיך ומתפתח, תוך התאמה לצורכי המשק וחתירה מתמדת לייעול ושיפור התהליכים הארגוניים והגדלת פריון העבודה בייצור.
מהנדסי תעשייה וניהול משולבים בכלל ענפי המשק מאחר שהם הכרחיים לתפקוד ארגונים, וכן לצורך יצירת אינטגרציה פנים ארגונית. במקביל להתפתחותו של התחום, קמו בעולם ובארץ חברות ייעוץ (כדוגמת סקר יועצים לניהול, מרטנס הופמן ורבות אחרות) העוסקות במכירת שירותי ידע בתחום, לארגונים מכול הסוגים. חברות אלה, המעסיקות מהנדסים והנדסאי תעשייה וניהול, יועצים ארגוניים, מנתחי מערכות, חוקרי ביצועים ומומחים אחרים, מעמידות לרשות לקוחותיהן ידע וניסיון במגוון רחב של נושאים הדרושים לניהול אפקטיבי ויעיל של ארגונים.
בחלק מן מוסדות הלימוד, מהנדסי תעשייה וניהול יכולים לבחור התמחות בין תחומי התפעול לבין תחומי מערכות המידע וניהול המידע בארגון.
ציוני דרך בהתפתחות הנדסת התעשייה.
באופן כללי ניתן לומר כי יסודותיה של הנדסת התעשייה כפי שהיא נראית היום, החלו להיבנות בראשית מאה העשרים. חציה הראשון של המאה התאפיין במתן דגש על הגברת יעילות הארגונים התעשייתיים והפחתת עלויותיהם.
בשנת 1909 פרסם פרדריק טיילור את תורת הניהול המדעי, אשר כללה ניתוחים מדויקים של עבודת האדם, הגדרה מסודרת של שיטות עבודה, כלי עבודה והכשרה של עובדים. טיילור עסק בחקר הזמן באמצעות שעוני עצר, קבע זמני תקן והצליח להגדיל תפוקה תוך הקטנת עלויות כוח האדם והעלאת המשכורות של העובדים.
בשנת 1912 פיתח הנרי לורנס גאנט את תרשים גאנט אשר מתאר פעולות בארגון יחד עם הקשרים ביניהן. תרשים זה פותח מאוחר יותר לצורתו המוכרת לנו כיום על ידי וולאס קלארק.
קווי ההרכבה הנעים במפעל המכוניות של הנרי פורד (1913) היוו קפיצת מדרגה משמעותית בתחום. פורד הוריד את זמן ההרכבה של מכונית מיותר מ-700 שעות ל-1.5 שעות. בנוסף, הוא היה חלוץ של כלכלת הרווחה הקפיטליסטית ("welfare capitalism") ודגל במתן תמריצים כספיים לעובדים במטרה להגדיל את התפוקה.
שיטת ניהול האיכות הכוללני (TQM) שפותחה בשנות הארבעים תפסה תאוצה לאחר מלחמת העולם השנייה והיוותה חלק מתהליך ההתאוששות של יפן לאחר המלחמה.
בשנים 1960 עד 1975, עם פיתוחן של מערכות תמיכה בקבלת החלטות בתחום האספקה כגון ה-MRP, ניתן דגש רב לנושא התזמון (מלאי, ייצור, הרכבה, שינוע ועוד) בארגון התעשייתי. המדען הישראלי ד"ר יעקב רובינוביץ התקין את תוכנת CMMS שפותחה בחברת קונטרול דאטה (ישראל) בשנת 1976 בדרא"פ.
בשנות השבעים, עם חדירתן של תורות ניהול יפניות כגון קאיזן וקנבן למערב, הועבר הדגש לנושאי האיכות, זמן האספקה, והגמישות.
בשנות התשעים, בעקבות תהליך הגלובליזציה בתעשייה העולמית הועבר הדגש לניהול שרשראות אספקה, מוכוונות ללקוח ועיצוב תהליכים עסקיים. תורת האילוצים שפיתח המדען הישראלי אליהו מ. גולדרט (1985) מהווה גם היא ציון דרך משמעותי בתחום.
תחומי עיסוקו של מהנדס התעשייה והניהול כוללים קשת רחבה של נושאים ותחומי-דעת:
ג'ון פ' קנדי
אספרג רפואי
האַסְפָּרָג הרפואי (שם עממי: אַסְפָּרָגוֹס, שם מדעי: "Asparagus officinalis") הוא מין של צמח ממשפחת האספרגיים.
הוא גדל בר באזורים בעלי אקלים חם וממוזג של דרום ומרכז אירופה, באלג'יריה ובצפון-מערב אסיה, במיוחד בגדות נחלים, ומגודל בזנים שונים (כמאה במספר) כירק מאכל. מוצא האספרג התרבותי באירופה, ממין הגדל שם בר לאורך נחלים. לאספרגוס גבעולים לבנים-אדמדמים עסיסיים המכוסים סביב בעלים קטנים ומתארכים מחוץ לקרקע בצורת קנים מסועפים וחלקים בצבע ירוק ובגובה 1.5-0.6 מטר. הענפים דמויי העלה הם מחטיים וחלקים, הפרי בצבע אדום-קטיפה.
כמאכל, האספרג נחשב כמעדן ומחירו יקר יחסית בשל עונתו הקצרה.
היסטוריה.
האספרגוס מוכר כירק וכצמח מרפא לכל המאוחר מאז העת העתיקה. במאה השנייה לפסה"נ תיארו סופרים היווניים והרומיים גידול של אספרג רפואי ביוון. כצמח מרפא שימש לרוב אספרגוס שגדל בר, אשר לפי דיוסקורידס ניחן בסגולות של חומר משתן ומשלשל וכתרופה לצהבת. תכונות אלו נודעו לו עד למאה ה-19. האספרג הרפואי מוזכר לראשונה בארץ ישראל בספרות הערבית הקדומה של ימי הביניים, במאה העשירית לסה"נ.
הרומאים הם שהפיצו את האספרג מצפון לאלפים, אך הוא שב ונשכח ורק במאה ה-16 הוחל שוב בגידולו - הוא נחשב אז למעדן יקר המציאות. ייתכן כי היעלמותו קשורה בכך שערכו התזונתי של האספרג מינימלי, אף שהוא עשיר בוויטמין B1 ובוויטמין E (אספרגוס ירוק בוויטמין A).
זרעי האספרג שימשו בעבר כתחליף קפה. זנים אחרים של אספרג מגודלים כצמחי נוי, למשל Asparagus Horridus הקוצני וחסר העלים בספרד וביוון.
חומצת האמינו אספרגין קיבלה את שמה מצמח האספרגוס העשיר בה.
גידול.
האספרג נקטף באזורים השונים של אירופה בין החודשים מרץ ויוני ונחשב לירק קולינרי אהוד במיוחד.
לאספרג דרושה קרקע רכה, חולית ולא לחה מדי, וכן חום. לרטיבות מתמשכת במהלך החורף תיתכן השפעה מזיקה. לפני תחילת החורף מכינים ערוגות ברוחב 1.9 מטר ובעומק של כף חפירה, ומדשנים בכמות כפולה מבדישון רגיל של שדות. נועצים בערוגה מוטות במרחק של 0.9-0.6 מטר זה מזה, עליה יוצרים תלוליות מהקרקע שנחפרה, שמתנשאות לגובה הקרקע המקורי. על תלוליות אלו מפזרים בזהירות את צמחי האספרגוס בני השנה עד שנתיים ומכסים בקרקע, ורצוי בעוד שכבת דשן כך שרק ראשי התלוליות מבצבצים. עתה מכסים בעוד שכבת קרקע כך שראשי הצמחים נמצאים בעומק של כ-3 סנטימטר מתחת לפני הקרקע. בסתיו מקצרים את הענפים לגובה 16 סנטימטר, מדללים את הערוגה ומכסים בגובה 8–10 סנטימטר בדשן ישן. בחודשי החורף מסלקים את הצמחים הגסים ומכסים בעוד שכבת קרקע בת כמה סנטימטרים. בשנה השלישית מגביהים את הערוגות באדמה עבה וחולית כך שהצמחים יימצאו בעומק 16 ס"מ. עתה ניתן להתחיל בקטיף האספרגוס. סוף עונת האספרגוס חופף להבשלת הדובדבנים, וחל בדרך כלל ב-24 ביוני.
הערוגות מניבות יבול טוב במשך 25 שנה. בתחילת השנה מדללים אותן ובמהלך השנה מזבלים אותן בדשנים שונים.
טיב.
האספרג הוא ירק רגיש ביותר ויש לטפל בו בזהירות מהקטיף ועד להכנתו. אספרג לבן או סגול מאיכות טובה מזהים לפי צורת הראש הסגורה, הגוף בעל הצורה האחידה, הקצה התחתון הלח והלא-חלול, וצליל החריקה שגבעולי האספרג משמיעים בחיכוכם זה בזה. גבעולים רזים הם בעלי איכות נמוכה יותר. באספרג ירוק הגבעולים מעט דקים יותר, והראש כבר נפתח מעט בגלל השפעת האור.
הכנה.
את האספרג מכינים על פי רוב בבישול. בשלב ההכנה נהוג לקלף אספרג לבן וסגול מהראש ועד לקצה, שכן הקליפה היא גסה וסיבית. את קצה הגבעול נהוג לקצוץ במספר סנטימטרים. בשיירים אלה ניתן להשתמש כבסיס ל'מרק אספרגוס'. אספרגוס ירוק לא נהוג לקלוף.
מכיוון שראשי האספרג עדינים ומתרככים מהר יותר משאר הגבעול, נהוג לבשל אספרגוס במצב עמידה, כאשר הגבעולים קשורים יחד - בסיר צר וארוך ובטמפרטורה מתונה, כאשר המים מגיעים עד מעט מתחת לראשי האספרגוס. משך הבישול משתנה בין 20 ל-30 דקות לפי עובי הגבעולים.
כיום מקובלת גם צורת הכנה של אספרגוס פריך יותר: מבשלים את האספרגוס 3 עד 4 דקות ומשאירים אותו במים 6 עד 8 דקות נוספות. צורת בישול נוספת, אשר משמרת היטב את הארומה של האספרגוס, דורשת הרבה פחות נוזלים. שמים את האספרגוס המקולף במחבת גדולה, ממלאים במים, מכסים בנייר פרגמנט משומן ומבשלים בחום נמוך.
באופן מסורתי מוגש אספרגוס עם תפוחי אדמה צעירים מבושלים, חמאה מותכת, רוטב הולנדז וקותלי חזיר. גודל מנה לאדם הוא כ-500 גרם.
ערכים תזונתיים ורפואה.
האספרג מכיל 2.26% חלבונים, 0.31% שומן, 0.47% סוכר, 1.54% צלולוז, 0.57% אפר, 92.04% מים.
אספרג גורם לאפקט משתן ואצל אנשים רבים גורם לשינוי משמעותי בריח השתן, פועל בכמויות גדולות כמעורר חשק, ועלול לגרום להופעת דם בשתן.
מחקר שהתפרסם בשנת 2018 בכתב העת nature מזהיר לגבי הקשר בין אספרגוס לבין סרטן השד הגרורתי, כיוון שתרכובת האספרגין המצויה בו בריכוז גבוה עוזרת לתאי גידול סרטני ליצור גרורות.
בתרבות.
אגדה יהודית המדגישה את נדירותו של האספרגוס, מספרת על רב שנחשד במנהגים מוזרים, וכאשר רב אחר נשלח להתארח ולברר האם אמת בשמועה, הוא לא היה מסוגל לסעוד את סעודת הערב, משום שחשב כי הוגשו לו אצבעות אדם לאכילה. מאוחר יותר גילה כי המזון שהוגש לו היה אספרגוס. בתלמוד בבלי מוזכר כי ה"אספרגוס יפה ללב וטוב לעיניים", אך לפי פרשני התלמוד הכוונה שם לשילוב של משקה יין עם תבשיל של כרוב, שהיו שותים אותו לרפואה בכל בוקר על קיבה ריקה.
בחלק ממדינות צפון אירופה וגם במערבה נחשב האספרגוס לירק אהוד במיוחד. בעיר שווצינגן בבאדן-וירטמברג בגרמניה אף נחגג בעונת האביב "חג האספרגוס", והעיר מתהדרת בכינוי "בירת האספרגוס העולמית". בשנות ה-30 של המאה ה-20 זכה לפופולריות השיר עם הרמזים המיניים שביצע ההרכב הגרמני, קומדיאן הרמוניסטס, "ורוניקה! האביב הגיע!", שהשורה המפורסמת בו היא "ורוניקה! האספרגוס גדל!".
אספרג באמנות.