הוא זכה להתעניינות מיוחדת כנציג קהילת להט"ב ראשון שכיהן כשר בממשלת נורווגיה. בשנת 2009 הוא השתתף בתערוכה לכבוד הוצאה של הספר "Gay Kids".
שונטל בראון
שונטל מוניק בראון (באנגלית: Shontel Monique Brown; נולדה ב-24 ביוני 1975) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של מדינת אוהיו. מחוז הבחירה ששלה מקיף חלקים ממחוז קויאהוגה ומחוז סאמיט בחלק הצפון-מזרחי של המדינה, כולל רוב המתחמים השחורים בין קליבלנד לאקרון.
בראון, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה טרם היבחרה לקונגרס כחברת מועצת מחוז קויאהוגה בשנים 2015–2021. היא נבחרה לבית הנבחרים האמריקאי בבחירות מיוחדות שנערכו בראשית נובמבר 2021, בעקבות התפטרותה של נציגת המחוז מרשה פאדג'.
ביוגרפיה.
בראון נולדה בקליבלנד שבאוהיו. היא השלימה לימודי תואר אקדמי ראשוני (Associate degree) בניהול עסקי במכללה הקהילתית קויאהוגה. היא לומדת לתואר ראשון בניהול ארגוני באוניברסיטת וילברפורס (והיא צפויה לסיים את התואר גמר במהלך 2022). בראון הקימה את הארגון "Diversified Digital Solutions", חברה המספקת ייעוץ עסקי בתחום השיווק.
קריירה פוליטית.
תחילת דרכה.
היא נבחרה למועצת העיר וורנסוויל הייטס ב-2011, שם כיהנה בתפקידה במשך שלוש שנים. בבחירות 2014 נבחרה לייצג את מחוז הבחירה התשיעי במועצת מחוז קויאהוגה, במוקמה של חברת המועצה אלן קונלי. מחוז הבחירה אותו ייצגה כולל חלק גדול ממזרח מחוז קויאהוגה, כולל וורנסוויל הייטס, בדפורד, שייקר הייטס, אורנג' וחלקים ממזרח קליבלנד. בשנת 2017 נבחרה בראון ליושבת ראש המפלגה הדמוקרטית במחוז קויאהוגה, משניצחה את חברת הסנאט המדינתי סנדרה ויליאמס ואת טרבור אלקינס, ראש עיריית ניובורג הייטס. עם כניסתה לתפקיד, הפכה בראון לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
בדצמבר 2020, הנשיא הנבחר של ארצות הברית ג'ו ביידן מינה את חברת הקונגרס מרשה פאדג' למזכירת מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית. לאחר מכן הכריזה בראון על כוונתה להתמודד בבחירות המיוחדות למילוי מקומה של פאדג', והגישה את טפסי ההתמודדות אל ועדת הבחירות הפדרלית ב-9 בדצמבר 2020. היא נמנתה בין שבע מתמודדים שטענו לכתר. אישים דמוקרטים אחדים הביעו תמיכה במועמדותה של בראון, בהם מזכירת המדינה לשעבר הילרי קלינטון, מצליף הרוב בבית הנבחרים האמריקאי ג'ים קלייבורן וחברת הקונגרס ג'ויס בייטי.
בית הנבחרים של ארצות הברית.
בחירות מיוחדות לקונגרס 2021.
בפברואר 2021, מועצת העריכה של "The Plain Dealer", העיתון הגדול ביותר בקליבלנד, קראה לבראון להתפטר מתפקידה כיו"ר המפלגה הדמוקרטית של מחוז קויאהוגה, בטענה שמעמדה זה מקנה לה יתרון לא הוגן במערכת הבחירות. במהלך מסע הבחירות הוציאה ועדת הפעולה הפוליטית "הרוב הדמוקרטי עבור ישראל" (Democratic Majority for Israel) למעלה מ-1.2 מיליון דולר אמריקאי על תעמולה טלווזיוניות עבור בראון. ארגונים המזוהים עם תמיכה במדינת ישראל הוציאו בסופו של דבר 2,028,639 דולר למען מועמדותה של בראון.
בראון זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-3 באוגוסט 2021 עם 50.2% מהקולות. ביום הבחירות המיוחדות, שנערך ב-2 בנובמבר, גברה על לברן גור, מועמד המפלגה הרפובליקנית. ב-4 בנובמבר בראון הושבעה לתפקידה כחברת הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
בחירות לקונגרס 2022.
בראון ניצחה את נינה טרנר ב-3 במאי 2022 במסגרת הפריימריז הדמוקטרי עבור המחוז ה-11. היא זכתה לתמיכתו של ביידן והוועדה המתקדמת של הקונגרס. השדולה המתקדמת של הקונגרס תמכה בטרנר בפריימריז הדמוקרטית לבחירות המיוחדות של מחוז הקונגרס ה-11 באוהיו ב-2021, אך שינתה את אישורה לפריימריז הדמוקרטי ב-2022.
מסילות הברזל הסובייטיות
מסילות הברזל הסובייטיות (ברוסית: Советские железные дороги ,СЖД) הייתה מערכת הרכבות הלאומית בבעלות המדינה בברית המועצות, שבסיסה היה במוסקבה. הרכבת החלה לפעול בדצמבר 1922, זמן קצר לאחר הקמת ברית המועצות. היא פעלה עד לפירוק ברית המועצות בדצמבר 1991. מסילות הברזל הסובייטיות היו מסילת הברזל המאוחדת הגדולה בעולם ועמוד השדרה של כלכלת ברית המועצות. הרכבות הסובייטיות שדרגו והרחיבו מאוד את מסילות הברזל הקיסריות הרוסיות כדי לענות על דרישות ברית המועצות. הרכבת הייתה בשליטה ישירה של משרד הרכבות.
לאחר פירוק ברית המועצות פוצלו מסילות הברזל הסובייטיות ל-15 חברות רכבת לאומיות שונות השייכות למדינות. עם זאת, לאחר פירוק מסילות הברזל הסובייטיות, התחבורה המסילתית במדינות הסובייטיות לשעבר ירדה מאוד ולא התאוששה לרמת יעילותה הקודמת עד היום. מסילות הברזל הרוסיות נחשבת חברה היורשת העיקרית של מסילות הברזל הסובייטיות. יורשים אחרים ירשו את התשתית הסובייטית במרכז אסיה.
Britney Ever After
Britney Ever After הוא סרט טלוויזיה דרמה ביוגרפי אמריקאי, המבוסס על חייה של בריטני ספירס, אשר בוים על ידי לסלי ליבמן ונכתב על ידי אן-מארי הס. הסרט שודר לראשונה בערוץ הטלוויזיה לייפטיים ב-18 בפברואר 2017.
הסרט הוא סרט ביוגרפי רופף ולא רשמי, מאחר שלספירס או לקרוביה לא היה מעורבות מסוימת בסרט. בזמן ריאיון עיתונאי שניתן על ידי מקורבת לספירס, היא אמרה שספירס "לא תתרום בשום צורה לסרט של לייפטיים... והיא לא תכיר בו".
ביקורת.
מגזין המוזיקה "NME" כינה את הסרט "תאונת דרכים" וביקר אותו בשל אי הדיוקים הרבים ובחירת הליהוק שלו. הבילבורד מתח ביקורת על הסרט על כך ש-"חסרים יותר מדי חלקים". הגרדיאן נתן ביקורת מעורבת יותר על הסרט, וכינה אותו "דביק, אבל משכנע באופן מוזר".
נדז'דה אודלצובה
נדז'דה אנדרייבנה אודלצובה (ברוסית: Наде́жда Андре́евна Удальцо́ва; 29 בדצמבר 1885 - 25 בינואר 1961) הייתה אמנית אוונגרד רוסית (קוביסטית, סופרמטיסטית), ציירת ומורה.
ראשית החיים.
נדז'דה אודלצובה נולדה באוראל שברוסיה ב-29 בדצמבר 1885. כשהייתה בת שש עברה משפחתה למוסקבה, שם סיימה את לימודיה בתיכון והחלה את הקריירה האמנותית שלה . בספטמבר 1905 נרשמה אודלצובה לבית הספר לאמנות בניהולם של קונסטנטין יואן ואיבן דודין, שם למדה שנתיים ופגשה את עמיתיהם ליובוב פופובה ואלכסנדר וסנין. באביב 1908 נסעה לברלין ולדרזדן, ועם שובה לרוסיה הגישה בקשה להתקבל למכון לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ללא הצלחה. בשנים 1910–1911 למדה אודלצובה בכמה אולפנים פרטיים, ביניהם של ולדימיר טאטלין. בשנים 1912–1913 היא ופופובה נסעו לפריז כדי להמשיך את לימודיהם באקדמיה דה לה פאלט. אודלצובה חזרה למוסקבה ב-1913 ועבדה בסטודיו של ולדימיר טאטלין יחד עם פופובה ואחרים.
קוביזם וקובו-פוטוריזם.
הופעת הבכורה המקצועית של אודלצובה כמשתתפת בתערוכת קבוצת האוונגרד במוסקבה הייתה בחורף 1914. ב-1915 היא הרשימה כאמנית קוביסטית, והשתתפה בשלוש תערוכות מרכזיות בשנה אחת. ציוריה נאספו לאחר מכן והוצגו בשנות ה-20 על ידי גלריית טרטיאקוב, המוזיאון הרוסי ומקומות אחרים כדוגמאות לקובו-פוטוריזם.
סופרמטיזם.
בהשפעת טאטלין התנסתה אודלצובה בקונסטרוקטיביזם, אך לבסוף אימצה את הגישה הציורית יותר של התנועה הסופרמטיסטית . ב-1916 היא השתתפה עם אמנים סופרמטיסטים אחרים בתערוכת האווגארד במוסקבה, ובאותה תקופה הצטרפה לקבוצת הסופרמוס של קזימיר מלביץ'. בשנים 1915–1916, יחד עם אמנים סופרמטיסטים אחרים (קזימיר מלביץ', אלכסנדרה אקסטר, ליובוב פופובה, נינה גנקה-מלר, אולגה רוזאנובה, איבן קליון, קסניה בוגוסלבסקיה ואחרים) עבדו במרכז העממי של כפר ורבובקה.
המהפיכה.
כמו רבים מבני דורה האוונגרדיים, אודלצובה תמכה במהפכת אוקטובר בשנת 1917, היא נבחרה למועדון של הפדרציה הצעירה של השמאלנים באיגוד המקצועי של אמנים וציירים והחלה לעבוד במוסדות תרבות ממלכתיים שונים.
ב-1918 היא עבדה כעוזרת של מלביץ', ולאחר מכן עמדה בראש סטודיו שלה. היא גם שיתפה פעולה עם אלכסיי גן, אלכסיי מורגונוב, אלכסנדר רודצ'נקו ומלביץ' בעיתון בשם "אנרכיה (אנרכיה). בשנת 1919 תרמה אודלצובה אחת עשרה עבודות מהתקופה שבה עבדה בסטודיו של טאטלין ל"תערוכת המדינה החמישית". היא גם נישאה לבעלה השני, הצייר אלכסנדר דרווין.
כאשר הוקם בית הספר הרוסי הממלכתי לאמנות וטכניקה, ב-1920, היא מונתה לפרופסור ומרצה בכירה ונשארה בצוות עד 1934. ב-1920 היא גם הפכה לחברה במכון לתרבות אמנותית והשתתפה שם באופן פעיל בדיונים על גורלה של אמנות כן הציור. עם זאת, כאשר המכון אישר את הקונסטרוקטיביזם והכריז על סיום ציור הכן, היא התפטרה מחברותה במחאה ב-1921.
פוביזם וחזרה לפיגורטיבי.
בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20, עבודתה של אודלצובה החלה להראות התרחקות מהאונגרד הרדיקלי והייתה יותר קרובה לאמנים כמו איליה משקוב, פטר קונצ'לובסקי שהם הציגו את דיוקנאותיהם והנופים הפוביסטים שלהם ב"ביאנלה" של ונציה של 1924. היא גם המשיכה ללמד, כולל הדרכה בעיצוב טקסטיל במכון הטקסטיל במוסקבה מ-1920 עד 1930.
בהשפעת דרווין חזרה אודלצובה לטבע והחלה לצייר נופים. בין השנים 1926 ו-1934 הם נסעו רבות, ציירו את הרי אוראל ואלטאי, וכן נופים בארמניה ובמרכז אסיה. בשנים 1927 עד 1935 תרמה לתערוכות לאומיות ובינלאומיות והשתתפה עם דרווין בתערוכות משותפות במוזיאון הרוסי (1928) ובארוואן, ארמניה (1934).
הרחקה ושיקום.