ב-11 באוקטובר התקיים טקס הפתיחה של המצעד אשר הוקדש ליום היציאה מהארון הבינלאומי כפי שנעשה בקיומו כשנתיים קודם לכן. באירוע השתתפו שלל נציגי החברה האזרחית, עיתונאים, דיפלומטים זרים ונציגי קהילת הלהט"ב. בטקס הפתיחה, התרחשה הקרנת הבכורה של הסרט התיעודי "חבר המושבעים" בבימויו של ולדימיר איבנוב אשר ביים בעבר את הסרט התיעודי של פעיל הלהט"ב הרוסי ניקולאי אלכסייב - "Moscow Pride '06" אשר תיאר את אירועי ההכנות וקיום מצעד הגאווה הראשון במוסקבה במאי 2006, בפעם הראשונה אשר צוין אירוע מסוג זה ברחבי רוסיה.
ב-21 באוקטובר במהלך מסיבת עיתונאים, יו"ר הוועדה המארגנת של מצעד הגאווה במינסק, סרגיי אנדרוזנקו, הודיע על כוונה לקיימו בניגוד לאיסור של רשויות העיר אם כי לדבריו, המחאה "לא תהיה מאסיבית" שכן מארגניה חוזים פעולת פיזור כוחנית מצד כוחות המשטרה. מקום המחאה לא נמסר למען בטיחות משתתפיה. יום לאחר הצהרתו של אנדרוסנקה התקיים מצעד גאווה ברובע הבירה שבאני, בו כ-20 פעילי תנועת הלהט"ב בבלארוס ערכו צעדה נגד הומופוביה במדינה בשעה 16:40 בו התאספו בחצר ליד הרחוב סליצסקוגו ויצאו לכיוון הכביש המהיר בעודם צעדו כ-40 מטרים והניפו דגלי גאווה לצד קריאותיהם "בלארוס ללא הומופוביה!". עם השלמת הפעולה המשתתפים שיגרו לשמיים דגל גאווה באורך 20 מטרים עם סמל של התנועה לזכויות להט"ב על בלונים.
מצעד 2012.
אירועי מצעד 2012 במינסק התקיימו תחת הסיסמה "הזכות להיות עצמך!" בין ה-5 ל-11 באוקטובר 2012 אשר כללו כ-15 אירועים שונים בין התאריכים.
ב-5 באוקטובר 2012 נערכה בהצלחה הפתיחה החגיגית של הפורום השמיני של קיום מצעד הגאווה בעיר. במהלכו, השתתפו כ-100 איש בהם היועץ וסגן ראש הנציגות של שגרירות הולנד בוורשה - אדריאן פאלם, אשר נאם עבור תמיכה בשבוע הגאווה ופעילת זכויות האדם הבלארוסית, מנהיגת המרכז לשינוי משפטי - אלנה טונקצ'בה. פתיחת שבוע הגאווה הייתה גם יום הצגת הפרויקט תחת הכותרת "10 נפשות במצעד הגאווה במינסק" אשר שיקף את המוטיבציה, דעותיהם של המעורבים וסולידריות עם מאמציהם להגן על זכויותיהם של חברי קהילת הלהט"ב במדינה.
בין 15 האירועים התקיימה ועידת הלהט"ב הבלארוסית השישית בכנס מדעי בינתחומי תחת השם "Queer Sexuality: Policy and Practice" אשר אספה מומחים מבלארוס, רוסיה, קירגיזסטן, אוקראינה, שוודיה, פולין, לטביה ומדינות אירופאיות נוספות בנושא. הכנס אורגן על ידי ארגון הלהט"ב הבלארוסי "GayBelarus" והפרויקט הפמיניסטי "Gender route". היום השלישי של אירועי השבוע הוקדש לחינוך בו נציגי הקהילה ובני נוער הוכשרו להיבטים שונים של הגנה על זכויות חבריה בנושאים כגון הסברה וזכויות אדם, בעודם הוכשרו עבור הבנת אתגרי טרנסג'נדרים וקווירים.
ב-11 באוקטובר התקיים מצעד הגאווה לשנת 2012. במהלכו, פעילי זכויות אדם מאת "GayBelarus" שכרו חשמלית מיוחדת, אשר עוטרה בבלונים צבעוניים ודגלי גאווה כתמיכה בסובלנות כלפי קהילת הלהט"ב המקומית בעודה נסעה החל משעה 15.40 מנקודת הקצה האחו הירוק לקצה השני של הבירה - כיכר מיאסניקוב.
מצעד 2013.
ב-14 באוגוסט 2013 פורסם באינטרנט סרטון המודיע על קיום מצעד הגאווה במינסק לשנת 2013.
21 באוקטובר, ארגון הלהט"ב, "GayBelarus" החל בקמפיין לאיסוף חתימות לתמיכה בקיום המצעד לשנת 2013. מארגני העצומה, קראו לרשויות להענקת היתר לקיומו עבור "תמיכה בסובלנות עבור חברי קהילת הלהט"ב בבלארוס" ולמתן "הזדמנות לחבריה לממש את זכותם החוקתית לחופש האספה בדרכי שלום ולחופש הביטוי ללא אפליה".
פאלקון (מערכת)
דון ואס
דון אדוארד פאגנסון (באנגלית: Don Edward Fagenson; נולד ב-3 בספטמבר 1952) הידוע כדון ואס (באנגלית: Don Was) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי ממוצא יהודי, זכה במספר פרסי גראמי.
קורות חיים.
דון פאגנסון נולד וגדל בדטרויט. אביו היה יהודי בעל מדליה על שרותו במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר סיום בית הספר הוא החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן, אך נשר לאחר שנה.
בשנת 1971 הפיק את האלבום Rama Rama / Endless Path עבור המתופף מורוגה בוקר. היה זה פרויקט ההקלטה הראשון בו לקח ואס חלק.
הוא החל לעשות שימוש בשם הבמה "דון ואס", ויחד עם חברו דייוויד וייס הקים את הלהקה "Was (Not Was)" בשנת 1979. הם הוציאו לאור מספר אלבומים וזכו להצלחה. בשנת 2008 הם ההתאחדו והוציאו אלבום נוסף.
בשנת 1989 הפיק ואס את האלבום Nick of Time עבור הזמרת בוני רייט אשר זכה בפרס הגראמי לאלבום השנה. ואס זכה בפרסים נוספים עבור אלבומים אחרים שהוא הפיק בשנים 2009 ו-2016.
בשנת 1995 הפיק ואס סרט תעודה על בריאן וילסון. סרט זה זכה בפרס בפסטיבל הסרטים בסן פרנסיסקו. על מוזיקה שהוא כתב לסרט "Backbeat" דון ואס זכה בפרס של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
בשנים 2009–2012 דון ואס הנחה תוכנית רדיו.
בשנת 2012 דון ואס מונה לנשיא של חברת "בלו נוט".
בשנת 2014 דון ואס זכה בפרס אמי על עבודתו בתוכנית של CBS "The Beatles: The Night That Changed America".
לדון ואס שלוש בנים, כולם מוזיקאים בהרכבים שונים.
סיפורי האחים גרים
תורת האדם (רמב&quot;ן)
שערי ציון (ספר)
שערי ציון הוא ספר תיקונים, הנהגות ותפילות על פי הקבלה שחיבר רבי נתן נטע הנובר במאה השבע עשרה. הספר זכה לתפוצה רבה בקרב יהדות אשכנז, מהדורות רבות שלו הודפסו, ותפילות שונות שהובאו זכו להיכנס לסידורי התפילה בנוסח אשכנז ונוסח ספרד.
בהקדמה לספר זה הוא מציין כי למד קבלה מפי הרב חיים הכהן מארם צובא, תלמידו המובהק של רבי חיים ויטאל.
תוכן הספר.
הספר מחולק לשבעה שערים. השער הראשון עוסק בתיקון חצות ובחשיבותו, ומסדר סדר תיקון חצות על פי הנחיות רבי חיים ויטאל בספר עץ חיים ובתוספת קינות ותפילות כפי שהיה נהוג בקרב הספרדים בארץ ישראל. סדר מורחב זה של תיקון חצות נעשה הסדר הנפוץ של תיקון חצות בקרב האשכנזים, אף על פי שהוא ארוך בהרבה מהסדר המקורי שבכתבי האר"י.
בספר נמצאים קטעי תפילות לימות השבוע, ותפילות שהספר הוא המקור הראשון להם, והודפסו לאחר מכן בסידורים האחרים.
השפעה.
לספר יש חלק רב בהכנסת תפילות ותחינות המבוססות על הקבלה אל תוך נוסח התפילה האשכנזי. כדגומאות ניתן למנות את נוסחי לשם ייחוד שלפני עטיפת טלית והנחת תפילין, תחינות לשעת פתיחת הארון ביום טוב ובימים נוראים, נוסח וידוי לברכת שומע תפילה, ועוד.
במשך כמאתיים שנה היה זה חיבורו הידוע ביותר של הרב הנובר. הוא נדפס עוד בחייו בשלוש מהדורות, ועוד רבות לאחר תקופתו.
שער הגמול
לאון בונה
לאון בונה (צרפתית:Léon Bonnat ; 20 ביוני 1833 – 8 בספטמבר 1922) היה צייר צרפתי, קצין בלגיון הכבוד ופרופסור בבית הספר לאמנויות יפות.
ראשית חייו.
בונה נולד בבאיון, אך מ-1846 עד 1853 התגורר במדריד, שם היה לאביו חנות ספרים . בזמן שטיפל בחנות של אביו, הוא העתיק תחריטים של יצירות של המאסטרים הישנים, ופיתח תשוקה לציור. במדריד הוא קיבל את הכשרתו האמנותית הראשונה. מאוחר יותר עבד בפריז, שם נודע כאמן דיוקנאות חשוב.
דיוקנאותיו הרבים מראים את השפעתם של ולסקס, חוסה דה ריברה ומאסטרים ספרדיים אחרים, כמו גם טיציאן ואנטוני ואן דייק, שאת יצירותיהם למד במוזיאון הפראדו. יצירתו הציבה אותו בחזית הציור בצרפת בשנות ה-50 של המאה ה-19.
בפריז בונה עבד בסטודיו של צייר ההיסטוריה פול דלארוש (1854). למרות ניסיונות חוזרים ונשנים, הוא לא הצליח לזכות בפרס נסיעה לרומא, וקיבל רק מקום שני. עם זאת, קיבל מלגה ותמיכה ממשפחת פרסונאז שאפשרו לו לבלות שלוש שנים ברומא (1858–1860) באופן עצמאי. במהלך שהותו ברומא התיידד עם אדגר דגה, גוסטב מורו ואחרים.
קריירה.
בונה זכה במדליית כבוד בפריז בשנת 1869, והפך לאחד האמנים המובילים בתקופתו. הוא זכה לתואר קצין בלגיון הכבוד והפך לפרופסור ב-Ecole des Beaux Arts בשנת 1882.
בונה היה פופולרי בקרב סטודנטים אמריקאים בפריז. בנוסף לשפה הצרפתית, הוא דיבר ספרדית ואיטלקית וידע אנגלית היטב, ועזר לאמריקאים שהיו חד-לשוניים בדרך כלל. במאי 1905 הוא ירש את הפסל פול דובואה כמנהל ה-Ecole des Beaux-Arts.
בשנת 1917 נבחר בונה לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר כבוד.
ציורים.
הדיוקנאות שצייר בונה של ידוענים בני זמנו הן היצירות האופייניות ביותר שלו, אך יצירותיו החשובות הן ללא ספק ציוריו הדתיים רבי העוצמה, כמו "ישו על הצלב" "איוב", ואחרים. עם זאת, הוא קיבל מעט הזמנות לציורים דתיים והיסטוריים, ורוב התפוקה שלו מורכבת מדיוקנאות. הוא גם הפיק ציורי ז'אנר של איכרים איטלקיים, ומספר קטן של סצנות מזרחיות.
הסופר אמיל זולא היה בין תומכיו של בונה. בונה היה צייר אקדמי, וחבר במכון, אחד מ-14 הציירים היחידים שהיו להם כוח מינהלי באקדמיה לאמנויות היפות. היו לו חברים וקשרים גם בין האמנים העצמאיים של זמנו, כמו אדגר דגה, שאותו הכיר במהלך שהותו ברומא ושצייר שני דיוקנאות של בונה, ואדואר מאנה, שחלק את אהבתו לציור ספרדי. הוא תמך במועמדותו של אוגוסט רודן למכון, והגן על ההגשות של גוסטב קורבה לסלון.
מורה.
כמורה עודד את חופש הביטוי והביצוע. הוא המליץ ​​לנסוע למדריד לביקור במוזיאון הפראדו, והציג בפריז את הנטייה לצבע בדרך הספרדית, שהשפיעה על התפתחות הציור הצרפתי.
כמה מהתלמידים הבולטים יותר של בונה כוללים: ג'ון סינגר סרג'נט, סטנהופ פורבס, רוברט האריס (צייר), אלפרד פיליפ רול, ז'ורז' בראק, תומאס אייקינס, ג'ורג' ויליאם ג'וי, ראול דופי, ז'אן בראו, פרנקלין בראונל, פרד ברנרד, לואי ברוד, אלויסיוס אוקלי, אדוארד מונק, טריסטראם אליס, אנרי דה טולוז-לוטרק, נילס פורסברג, וולטר טינדייל, אמיל-לואי פובר ואחרים.