הגיבור המספר, חסר השם, הוא צייר כושל, בן 36, שאשתו עוזבת אותו בתחילת הספר. ממוטט נפשית מעזיבתה, הוא מתפטר מציור מסחרי של דיוקנאות אנשי עסקים שבו עסק ויוצא במכוניתו למסע ארוך במחוזותיה הכפריים של צפון יפן. באחת מתחנותיו במחוז מיאגי, בעת שהוא סועד במסעדת דרכים, מצטרפת אל שולחנו אישה שנראה כי היא בורחת ממישהו. הגיבור חושד שהיא בורחת מגבר שיושב בקרבתם בזמן שהם אוכלים. הגיבור מכנה את האיש הזה כ"איש עם הסובארו פורסטר הלבנה". בסופו של דבר האישה והגיבור מקיימים יחסי מין אלימים במלון אהבה. למחרת הוא מתעורר והיא כבר איננה. הוא חוזר למסעדה לארוחת בוקר ורואה שוב את האיש עם הסובארו פורסטר הלבנה והוא מרגיש כאילו האיש יודע בדיוק מה עשה עם האישה במלון הדרכים. דמותו של האיש עם הסובארו פורסטר הלבנה ממשיכה לרדוף את הגיבור במשך כל היצירה.
מסע הדרכים של הגיבור מגיע לסיומו כשמכוניתו מתקלקלת. הוא שב לאזור טוקיו ומקבל על עצמו לשמור על בית אביו של חברו מסאהיקו. הבית המרוחק נמצא על ראש הר. בעליו הוא טומוהיקו אמאדה - צייר בעל שם שהועבר למוסד סיעודי כשהוא סובל מדמנציה מתקדמת. כיוון שפרש מציורי הדיוקנאות, מוצא הגיבור את פרנסתו מהוראה בחוגי ציור לילדים ולמבוגרים במתנ"ס בעיירה סמוכה. יום אחד הוא שומע רעש מהתקרה, הוא מחפש ומוצא עליית גג שחדר אליה ינשוף. עליית הגג ריקה לחלוטין למעט ציור גדול העטוף היטב בנייר עטיפה יפני הקשור בחבל ואליו מחוברת תווית ובה שם הציור: "הרג קומנדטורה". הגיבור מתלבט מספר ימים באם לפתוח את הציור, כיוון שאמאדה לא השאיר אף אחד מציוריו בביתו וברור שלא חפץ בכך שהציור המוסתר יתגלה. לבסוף הוא פותח את עטיפת הציור ומגלה ציור של אמאדה, בסגנון הציור של תקופת אסוקה, שבו מתוארת סצנת הפתיחה של האופרה "דון ג'ובאני" ובה דוקר דון ג'ובאני בחרבו והורג את הקומנדטורה (מפקד בצבא האיטלקי) - אביה של דונה אנה, הנזעק להגן על תומת בתו. במקביל לפתיחת הציור ולהתעמקותו של הגיבור בציורו של אמאדה, הוא מחליט לחזור באופן חד פעמי לציור דיוקן תמורת סכום גדול מאוד. איש העסקים ששכר אותו לציור דיוקנו הוא וטארו מנשיקי, איש עסקים מסתורי ומתבודד שעשה הון ופרש. מתברר כי הוא קנה בית העומד בצידו השני של העמק, מול מקום מגורי הגיבור. בתהליך ציור הדיוקן מתחברים הגיבור ומנשיקי. פתיחת הציור וההיכרות עם מנשיקי מתניעים שרשרת מאורעות. הסופר מתאר את גילוי הציור וההיכרות עם השכן המסתורי כ"שתי אבני הדומינו הראשונות".
לילה אחד שומע הגיבור צלצול בפעמון שחוזר בכל לילה בשעה קבועה. הוא מתחקה אחר מקור הצלצול ומוצא גל אבנים כבדות מאחורי מקדש נטוש ביער הסמוך שממנה בוקעים צלילי הפעמון. הוא מגייס את מנשיקי וזה שוכר צוות בנייה שיזיז את האבנים. הם חושפים בור מעשה ידי אדם עם קירות אבן בנויים בקפידה בגובה של שניים וחצי מטרים. אין שום דבר בבור חוץ מפעמון עתיק שהגיבור לוקח אל ביתו. מערכת היחסים בין הגיבור ומנשיקי הולכת ומתפתחת. מנשיקי מגלה לגיבור כי הוא רכש את ביתו כדי לעקוב אחר נערה צעירה בת 13, מָארִיֶה אקיגאווה, שהוא חושד שהיא בתו. היא מתגוררת על גבעה אחרת מעבר לעמק ומנשיקי צופה בה במשקפת משוכללת. אמה של הנערה, שהייתה אהובתו של מנשיקי לפני שנישאה, מתה כשהבת הייתה ילדה קטנה ודודתה (אחות האב הרשמי), שוקו, חיה אתם ומתפקדת כאמה.
יום אחד מתגלה בפני הגיבור בביתו דמות בשר ודם בגובה של כ-60 סנטימטר שהיא העתק מושלם בגודל ובצורה של דמות הקומנדטורה מציורו של טומוהיקו אמאדה. הדמות, הפונה אל הגיבור בלשון רבים ודיבורה מוזר, מציגה את עצמה כ"רעיון" וכמי שצלצל בפעמון בבור שהתגלה. לאחר שהגיבור משלים את ציור דיוקנו של מנשיקי, שבו הוא שובר את מחסום היצירה שלו ומפיק לראשונה ציור בעל ערך אמנותי, מבקש מנשיקי כי הגיבור יצייר את דיוקנה של מאריה, שהיא תלמידה בכיתת הציור שלו, כדי שמנשיקי יוכל לפגוש אותה "במקרה". הגיבור מתחיל לצייר את מאריה ומתחיל גם ציור של הבור ביער. הוא מפסיק לעבוד על ציור ה"איש עם הסובארו פורסטר הלבנה", שבו החל מתוך חשש שהשלמת הציור תגרור אחריה מאורעות אפלים. מכאן מתגלגלת שרשרת אירועים המערבת ריאלי ופנטסטי שבה ציורו של טומוהיקו אמאדה, "הרג קומנדטורה" מהווה מחולל וציר מרכזי של המאורעות.
קבלה וביקורת.
הסופר ומבקר הניו יורק טיימס, הארי קונזרו , מבקר את אורכו הרב של הספר ואת התיאורים המיותרים, לדעתו, של נושאים שאינם משמעותיים לסיפור ובה בשעה, מצר על החמצת הסופר מתיאור משמעותי יותר של היחסים האנושיים, לדוגמה עם אשת הגיבור המספר. הוא מסכם את ביקורתו במילים: "הרג קומנדטורה" הוא מפלצת מיטלטלת, אכזבה מסופר שעשה עבודה טובה בהרבה. כפי שהגיבור המספר בספר מסכם באופן גולמני את אחת מחוויותיו העל טבעיות: "זו כנראה רק הייתה פיסה של חלום מקוטע"".
לעומתו, בביקורת בעיתון הבריטי, האינדיפנדנט, טוען המבקר וסופר ספרי המסתורין, צ'ארלס פינץ' כי ככל שמורקמי מתבגר הוא בוחן יותר ויותר את חייהם של גילאי הביניים ולא רק של הצעירים, ומכתיר את הספר בכינוי "כסוחף ומעודד בחזרתיות". הוא מסכם את ביקורתו בציטוט מהספר: "האומץ לא לחשוש משינוי באורח החיים, החשיבות שיש לכך שהזמן עומד לצדך" ופינץ' אומר: אלו הם שיעורים צנועים, לאור האירועים המגוחכים שפקדו אותו. אבל זו הנקודה. שום דבר שאנחנו ממציאים לא יכול להיות מוזר כמו החיים. אנו מכבדים עובדה זו על ידי המצאתה בכל מקרה.".
גביע העולם למועדוני נוער בהוקי קרח
גביע העולם למועדוני נוער בהוקי קרח (באנגלית: Junior Club World Cup) הוא טורניר הוקי קרח, הנערך מאז 2011. מאז 2012 נערך בחסות IIHF. כל משחקי הגמר נערכו ברוסיה.
מיקרוליטיאזיס אלבאולרי ריאתי
מיקרוליטיאזיס אלבאולרי ריאתי (באנגלית: Pulmonary alveolar microlithiasis או בקיצור: PAM) היא מחלה תורשתית נדירה, הקשורה לוויסות לקוי של משק הזרחן בריאות וקשורה להיווצרות אבנים קטנות העשויות מזרחן וסידן באופן מפשוט בריאות. מוטציות שונות בגן SLC34A2 גורמות לפגיעה במשאבה התאית Npt2b המווסתת מעבר של זרחן ונתרן בתאים פנאומוציטים מסוג 2, כמו גם בבלוטות החלב, ובמידה פחותה במעי, בכליות, בעור, בערמונית ובאשכים. מאז שתוארה המחלה לראשונה בשנת 1918, הופיעו עד כה בספרות למעלה מ-1000 מקרים של המחלה. המחלה נמצאה בשכיחות גבוהה יותר בעיקר בטורקיה, יפן, הודו ואיטליה. אין הבדל בשכיחות המחלה בין גברים ונשים, והיא נמצאה כקשורה לנישואי תערובת במשפחה.
החולים לרוב ללא תסמינים עד העשור השלישי או הרביעי לחייהם וברוב המקרים, המחלה מתגלה כממצא מקרי בצילום חזה שגרתי. התסמינים השכיחים ביותר כוללים קוצר נשימה, שיעול יבש, כאב בחזה ושיעול דמי. מתיחות ככל שהמחלה מתקדמת, לרוב בגיל העמידה, האבנים הקטנות הולכות ומצטברות בריאות וצילום החזה נראה צפוף יותר ויותר, רמת החמצן בדם יורדת, עולה הסיכון לדלקת ריאות ופיברוזיס ריאתי, מתפתח יתר לחץ דם ריאתי וכשל נשימתי. המהלך הקליני של המחלה משתנה מאוד מאדם לאדם, כאשר חלק מהחולים נותרים ללא תסמינים במשך עשרות שנים, ואחרים סובלים מתסמינים שהולכים ומתגברים במהירות רבה. אין טיפול יעיל למחלה, למעט השתלת ריאה והמנגנונים המדויקים של היווצרות אבן, דלקת ורקמה צלקתית במחלה אינם ידועים. מחקרים שבוצעו עד כה על מספר תרופות לטיפול במחלה טרם הוכיחו את יעילותן.
יוליה בלבילה
יוליה בלבילה (ביוונית: Ἰουλία Βαλβίλλα; 72 לספירה – לאחר 130 לספירה) הייתה בת אצולה ומלוכה בממלכת קומגנה. בתם של גאיוס יוליוס ארכלאוס אנטיוכוס אפיפנס (Γάιος Ἰούλιος Ἀρχέλαος Ἀντίοχος Ἐπιφανής) וקלאודיה קפיטולינה (η Κλαuδία Καπιτωλίνα). בלבילה הייתה משוררת ומיוחסים לה ארבעה כתבים. ידוע שנולדה בשנת 72 לספירה, אין עדויות לתאריך פטירתה, אך כתביה מהווים עדות שחייה עד לפחות שנת 130 לספירה. נותר מעט מידע על חייה ועל השירים שלה, מלבד ארבעה כתבים החרוטים על פסלי הענק של ממנון.
בלבילה נולדה ברומא, וגרה שם עד מות סבה. לאחר מכן, עברה לאלכסנדריה, עיר מולדת אמה. ולבסוף עברה לגור עם אחיה באתונה. אין עדויות על כך שנישאה או שהולידה.
משפחה ושושלת.
סבה של בלבילה מצד קפיטולינה, טיבריוס קלאודיוס בלבילוס מודסטוס (Τιβέριος Κλαύδιος Βαλβίλλος Μόδεστος), שעל שמו היא קרויה, היה מלומד ואסטרולוג משכיל. בלבילה נהגה לקרוא לו "החכם". הוא שירת בדרגת פרפקט בשנים 55–59.
סבה של בלבילה מצד אביה, הוא אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה. לאנטיוכוס היו שלושה בנים. אפיפנס, אביה של בלבילה, קליניקוס (Кαλλίνικος) ולקו ספארטה. בשנת 72 הואשם אנטיוכוס בבגידה בממלכה, הודח מהמלוכה והוגלה לרומא.
הוריה של בלבילה, קפיטולינה ואפיפנס, היו בני דודים מדרגה שנייה. נולדו להם שני ילדים, יוליה בלבילה ואחיה הגדול פילופפוס (Γάϊος Ἰούλιος Ἀντίοχος Ἐπιφανής Φιλόπαππος).
כתביה.