קונקורד (קליפורניה)
קונקורד (באנגלית: Concord; במקור: טודוס סנטוס) היא העיר הגדולה ביותר במחוז קונטרה קוסטה, קליפורניה, ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 122,067 נפש. העיר נוסדה בשנת 1869 בשם "קהילת טודוס סנטוס" על ידי סלביו פצ'קו, ולאחר מספר חודשים שונה שמה ל"קונקורד".
היסטוריה.
העמקים הנמצאים מצפון להר דיאבלו היו מיושבים באינדיאנים משבט המיווק, שחיו מציד דישונים ומדיג בנחלים הרבים היוצאים מהר דיאבלו לכיוון מפרץ סן פרנסיסקו. בשנת 1772 החלו חוקרים ספרדים לעבור במקום, אך לא התיישבו שם. בשנת 1834 הוענקה חוות "רנצ'ו מונטה דל דיאבלו" (Rancho Monte del Diablo) הנמצאת בתחתית הר דיאבלו, על ידי הממשלה המקסיקנית (ששלטה בקליפורניה לפני מלחמת ארצות הברית–מקסיקו) לסלביו פצ'קו (Salvio Pacheco), על שמו העיירה פצ'קו הסמוכה.
קונקורד נוסדה בשם "טודוס סנטוס" (פירוש: "כל הקדושים"; בשם זה נקראת כיכר העיר המרכזית והפארק שבין דרך וילואו פס ורחוב סלביו) ביוזמתו של פצ'קו בשנת 1869. אוכלוסיית העיר גדלה במחצית השנייה של המאה ה-19 על ידי תושבי העיירה הסמוכה פצ'קו, שעברו לקונקורד לאחר החורבן שהמיטו שריפות ושיטפונות בפצ'קו, וגרמו נזק קשה לכלכלתה המשגשגת של פצ'קו. קונקורד ופצ'קו התאחדו בשנת 1905.
האזור שמסביב לקונקורד, בעמקים של איגנסיו (Ygnacio) וקלייטון (Clayton), היה אזור חקלאי גדול. בין היבולים שגודלו שם כללו ענבים, אגוזי מלך, חיטה, חציר ואפילו עגבניות. באזור שממזרח היו מספר חוות ענקיות של חיטה, בשטח של למעלה מ-20 קמ"ר. בתקופה שלאחר חקיקת חוק היובש נעקרו כרמים רבים, ובמקומם גודלו אגוזי מלך.
משרד הדואר הראשון נפתח בקונקורד בשנת 1872.
גאוגרפיה.
קונקורד ממוקמת בחלקו המזרחי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, ומיקומהּ 47 ק"מ צפונית-מזרחית לסן פרנסיסקו, 35 ק"מ צפונית-מזרחית לאוקלנד, 105 ק"מ דרומית-מערבית לסקרמנטו ו-82 ק"מ צפונית לסן חוזה.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר קונקורד הוא 79.114 קמ"ר, כולו יבשתי. הנקודה המרכזית בדאונטאון של קונקורד הוא כיכר טודוס סנטוס (Todos Santos Plaza), הידוע בזכות שוק האיכרים שלו, קונצרטי הקיץ בחינם ומסעדות הרבות המקיפות אותו. מרבית האזור הסובב את הכיכר שופץ, ובוצעו פרויקטים רבים של בנייה באזור.
מצפון וממזרח לדאונטאון של קונקורד, נמצאים אזורי המגורים הישנים של קונקורד, ובהם בתים רבים שנבנו לפני מלחמת העולם השנייה. הקצה הצפוני של העיר הוא בעיקרו אזור תעשייה, והמפעל הדומיננטי שם הוא בית הזיקוק 'נשר הזהב' (Tesoro Golden Eagle) של חברת טסורו, העוסקת בזיקוק ושיווק מוצרי נפט בארצות הברית ומרכזה בסן אנטוניו, טקסס (אם כי לאמיתו של דבר, בית הזיקוק איננו בגבולות הרשמיים של העיר).
החלק הדרום-מזרחי של העיר, שמרוכז לאורך דרך קלייטון (Clayton Road), הוא בעיקרו אזור מגורים, ורובו פותח בשנות ה-60 ובשנות ה-70. בחלק הדרום-מערבי של העיר נמצאת שכונה לטינית.
העיר קונקורד גובלת במקומות הבאים:
העיר מרטינז אמנם לא חולקת גבול משותף עם קונקורד, אך נמצאת בצמוד אליה מצד צפון-מערב.
כלכלה.
בארבעים שנים האחרונות שימשה קונקורד בעיקר כ"עיר שינה" עבור הערים סן פרנסיסקו ואוקלנד, אך בעשורים האחרונים שוק העבודה בעיר קונקורד עצמה צמח.
תאגידים חזקים באזור המפרץ של סן פרנסיסקו, כמו חברת שברון (חברת החזקות משולבת בתחום האנרגיה) ובנק אוף אמריקה, הקימו בקונקורד משרדים אחוריים, דבר שגיוון את כלכלת קונקורד.
לקונקורד סקטור קמעונאי חזק, הכולל את קניון סאנוואלי (Sunvalley Mall), שהיה בין 50 הקניונים הגדולים בארצות הברית, עסקי מכירות רכב, קוסטקו, פרייס אלקטרוניקס (רשת קמעונאית למוצרי אלקטרוניקה, תוכנות מחשב ומחשבים). קודם להתפרקותה, היו המשרדים הראשיים של חברת "אטריבו", ספקית אחסון אתרי אינטרנט, ממוקמים בקנקורד.
על פי הדו"ח הפיננסי השנתי המקיף של העיר קונקורד לשנת 2012, עשרת המעסיקים הגדולים ביותר בעיר הם:
תחבורה.
עד שנת 1995 הייתה קונקורד התחנה האחרונה בקו המזרחי של הרכבת התחתית של אזור המפרץ (BART); מאז הקו הורחב, ונוספו התחנות של פיטסבורג וביי פוינט. חברת האוטובוסים קאונטי קונקשן מספקת שירותי תחבורה מוגבלים בתוך העיר, ומהעיר למקומות אחרים במחוז. שירותי תחבורה ציבורית ניתנים גם מתחנת צפון קונקורד/מרטינז של הרכבת התחתית ועד לעיר מושב המחוז, מרטינז.
הרחובות הראשיים של העיר הם דרך וילואו פס (Willow Pass Road), קונקורד אבניו (Concord Avenue), שדירת קונקורד (Concord Boulevard), דרך קלייטון (Clayton Road), שדרת הזיכרון (Monument Boulevard), דרך איגנסיו ואליי (Ygnacio Valley Road) ודרך אוק גרוב (Oak Grove Road). העיר מחוברת גם לכביש בין-מדינתי 680, ולכבישים המדינתיים 4 ו-242.
תקשורת.
בעיר קונקורד קיימת תפוצה של העיתון היומי, הקונטרה קוסטה טיימס, הנדפס על ידי "קבוצת החדשות של אזור המפרץ - המפרץ המזרחי" (חלק מחברת העיתונות "מדיה ניוז גרופ", דנוור, קולורדו), עם משרדים בעיר וולנט קריק. המוציא לאור מפיץ גם עיתון שבועי, ה"קונקורד טרנסקריפט" (Concord Transcript) עבור תושבי קונקורד ותושבי קלייטון הסמוכה.
ישנו גם אתר חדשות מקומי, ה-"Concord Patch", המפרסם חדשות ואירועים מקומיים. אתר אינטרנט נוסף הוא "claycord.com", בלוג פרטי המשרת את תושבי קונקורד וקלייטון.
בין השנים 1963-1993, פעלה בקונקורד תחנת רדיו - KWUN AM 1480, שהייתה ידועה גם בשם "Contra Costa's K-15" וכיום אינה קיימת. תחנת הרדיו "KVHS FM 90.5" (ידועה גם בשם "The Edge", "הקצה") פעילה, והיא תחנת רדיו המופעלת על ידי תלמידים מהקמפוס של תיכון קלייטון ואליי.
חינוך.
קונקורד שייכת למחוז בתי הספר של הר דיאבלו.
התיכונים הקיימים בקונקורד הם:
בקונקורד קיים קמפוס, שלוחה של אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, איסט ביי (שמיקומה הראשי הוא בעיר היוורד).
בקונקורד נמצאת ספרייה, ספריית קונקורד, השייכת לרשת הספריות של מחוז קונטרה קוסטה.
יום המתכנת
יום המתכנת הוא חג מקצועי המוכר על ידי חברות היי-טק רבות המצוין ביום ה-256 (ה- 100 בהקסאדצימלי, או 28) של כל שנה (13 בספטמבר בשנים רגילות ו-12 בספטמבר בשנים מעוברות).
המספר 256 נבחר מכיוון שזהו המספר של ערכים ייחודים הניתנים לייצוג בבית (8 ביטים).
הכרה רשמית.
יום המתכנת הוצע על ידי Valentin Balt, שכיר בחברת Parallel Technologies. בשנת 2002 הוא אסף חתימות עבור עצומה שהוגשה לממשלת רוסיה על-מנת שתכיר ביום הזה כחג רשמי.
ב-1 בספטמבר 2009 נשיא רוסיה דימיטרי מדוודב חתם על העצומה.
פתיח
שינג'וקו
שִינְג'וּקוּ (ביפנית: 新宿区) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן.
רובע שינג'וקו הוא מרכז העסקים והממשל החשוב בטוקיו. בתחומו נמצאת תחנת הרכבת העמוסה ביותר בטוקיו ובעולם, תחנת שינג'וקו ובנייני ממשל רבים; בהם, בנין השלטון המטרופוליני של טוקיו המשמש כמרכז השלטון המטרופוליני של טוקיו. נכון ל-2008 נאמדה אוכלוסיית הרובע ב-312,418 נפש וצפיפות האוכלוסייה הייתה 17,140 נפש לקמ"ר. שטח הרובע הוא 18.23 קמ"ר.
גאוגרפיה.
רובע שינג'וקו מוקף על ידי שישה רבעים מיוחדים של טוקיו: צ'יודה במזרח, בונקיו וטושימה בצפון, נקאנו במערב ושיבויה ומינאטו בדרום.
שכונות.
האזור הסמוך לתחנת שינג'וקו כולל בעיקר מלונות, חנויות כלבו, חנויות המתמחות במכשירי חשמל, אלקטרוניקה וצילום, בתי קולנוע, מסעדות ובארים. בשאר חלקי הרובע קיים מגוון של אזורי מגורים ואזורי מסחר כשאלו האחרונים מרוכזים בדרך כלל סביב לתחנות רכבת נוספות. שכונות בעלות חשיבות הן:
היסטוריה.
ב-1634, בזמן תקופת אדו, כשתעלת מגן חיצונית נבנתה בארמון אדו, מספר מקדשים נבנו מחדש באזור יוטסויה המצוי בקצה המערבי של שינג'וקו. ב-1698 נאיטו-שינג'וקו החלה להתפתח כתחנת דרכים על נתיב קושו-קאידו, אחד מחמשת נתיבי אדו שהיו באותה עת הדרכים המרכזיות. נאיטו הייתה משפחת דאימיו שאחוזתה עמדה באזור ומשמשת כיום כפארק הציבורי, שינג'וקו גוין.
ב-1920 צורפה העיר נאיטו-שינג'וקו, שכללה חלקים גדולים משטח שינג'וקו, חלקים מנישי-שינג'וקו ומקבוקיצ'ו, אל העיר טוקיו. רובע שינג'וקו החל להתפתח כמרכז עיקרי בעיר לאחר רעידת האדמה הגדולה בקאנטו ב-1923, לאחר שהאזור נפגע באופן מועט יחסית בשל יציבותו הסייסמית היחסית. זו גם הסיבה שמערב שינג'וקו הוא אחד מהאזורים הבודדים בטוקיו שבו מרוכזים גורדי שחקים רבים.
בהפצצת טוקיו בשלושת החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה (בחודשים מאי-אוגוסט 1945), נהרסו קרוב ל-90% מהבניינים באזור וסביב תחנת שינג'וקו. העיר נבנתה מחדש בהתבסס על רשת הכבישים והמסילות שהייתה קיימת לפני המלחמה, שאמנם נפגעה אך שימשה את השלד לבנייה החדשה, וכך שימרה הבניה החדשה את המצב טרום המלחמה ורובע שינג'וקו בכלל ותחנת שינג'וקו בפרט המשיכו להוות את לב העיר. רק באזור קבוקיצ'ו שנהרס לחלוטין נערכה תוכנית בנייה חדשה לחלוטין.
הרובע במבנהו הנוכחי הוכרז, יחד עם כל 23 הרבעים המיוחדים של טוקיו, ב-15 במרץ 1947 וכלל את הרבעים שקדמו לו: יוטסויה, אושיגומה ויודובאשי. באולימפיאדת טוקיו ב-1964 עברו ברובע מסלולי התחרות ל-50 ק"מ הליכה וריצת המרתון.
ב-1991 פינה מרכז השלטון המטרופוליני של טוקיו את מושבו הקודם באזור מרונוצ'י שברובע צ'יודה (שעל המתחם שלו נבנה בניין טוקיו אינטרנשיונל פורום) ועבר למקום מושבו החדש בשינג'וקו, גורד שחקים בן 48 קומות שהיה הגבוה בטוקיו בשנים 1991-2006.
קונקורד (פירושונים)