סוכריות תירס (באנגלית: Candy Corn) הן סוכריות המורכבות מבלילה של סוכר, סירופ תירס ודבש עם קמצוץ מלח. הן מעוצבות בגודל, בצבע ובצורה של גרגירי תירס שנשרו מהקלח, כולל פאת הגרגיר בצהוב בהיר, גוף הגרגיר בצהוב־כתום, אדום או סגול (בדומה לתירס האמריקאי) וקצה הגרגיר בלבן. הסוכריות מחולקות באופן מסורתי בתקופת ליל כל הקדושים בארצות הברית וקנדה.
סוכריות תירס נוצרו לראשונה ב־1880 על ידי המגדנאי ג'ורג' רמינגר מחברת הממתקים ונדרלי (Wunderle). ייצור הסוכריות המקורי כלל תערובת סוכר דביקה, לה הוסף בצק סוכר כדי ליצור מרקם נגיס, וקצוות של מרשמלו כדי לאפשר אחיזה נוחה. החל מסוף המאה ה־20 הסוכריות עשויות בעיקר סוכר וסירופ תירס. אגודת המגדנאות האמריקאית (National Confectioners Association) העריכה ב־2004 כי 20 מיליון ליטראות של סוכריות נמכרות כל שנה (יותר מתשעה מיליון ק"ג). אף על פי שהסוכריות נמכרות בעיקר בליל כל הקדושים (ובתחילת המאה ה־21, גם בחג המולד ובפסחא, בגוונים מסורתיים) הן זמינות כל השנה בשוק הצפון אמריקאי.
סוכריות התירס הופיעו במספר סרטים אמריקאים כאלמנט תרבותי. בין השאר הם היו החטיף שנאכל על ידי דמותו של נורמן בייטס במותחן פסיכו מ־1960. הן אינן נפוצות מחוץ לצפון אמריקה.
לוסיאן-זאב הרשקוביץ
לוסיאן-זאב הרשקוביץ (ברומנית: Lucian-Zeev Herşcovici מבוטא: לוצ'יאן); נולד ב-27 בספטמבר 1947; הוא היסטוריון וספרן ישראלי, יהודי יליד רומניה, הרצה באוניברסיטת בוקרשט, באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה ובאוניברסיטת פול ואלרי במונפלייה, צרפת; היה בעל טור שבועי בכתב העת הרומני "Jurnalul săptămânii" ("יומן השבוע") ובכתב העת הישראלי בשפה הרומנית "Expres magazin"; מועסק בשידורי קול ישראל בשפה הרומנית.
קורות חייו.
לוסיאן-זאב הרשקוביץ נולד בגאלאץ, רומניה, ב-27 בספטמבר 1947. בגאלאץ למד בתיכון על שם וסילה אלכסנדרי וסיים את הבגרות בגיל 16. הוא בוגר אוניברסיטת יאשי על שם א. י. קוזה, בה למד בין 1964–1969 היסטוריה של רומניה והיסטוריה כללית. בצעירותו פרסם מאמרים בנושאי היסטוריה, בין השאר ב"כתב העת של פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה" ("Revista cultului mozaic"). הוא עלה לישראל ב-24 באוקטובר 1972. לימודיו ברומניה הוכרו כלימודי מאסטר. מאז 1974 הוא עובד הספרייה הלאומית והאוניברסיטה העברית בירושלים בתור ספרן מומחה. במקביל הרשקוביץ עסק במחקר היסטורי על יהדות ימי הביניים ותקופת המאה ה-19.
מ-2003 לימד באוניברסיטת בוקרשט, ובין 2004–2007 גם באוניברסיטת מונפלייה, שם סיים דוקטורט בתחום ההיסטוריה של הציוויליזציות. הוא הגיש שם עבודה אודות תנועת ההשכלה ביהדות רומניה.
הרשקוביץ פרסם מחקרים ומאמרים רבים בתחום ההיסטוריה היהודית בכתבי עת אקדמיים שונים, והשתתף בקונגרסים שעסקו בהיסטוריה היהודית, בהם הציג ממחקריו.
לוסיאן הרשקוביץ דובר רומנית, עברית, אנגלית, צרפתית, ספרדית ורוסית, וקורא יידיש ולדינו.
הוא כותב מאמרים שונים ברומנית ובעברית בכתבי עת ובספרי זיכרון, שיחות ברדיו קול ישראל ומאמרים באתרי אינטרנט.
מעבודותיו.
[Encyclopaedia of Romanian Jewry: rabbis, Hasidic admors, spiritual leaders. Written in association with Baruch Tercatin. Jerusalem: Rabbi Kook Institution, 2012. 3 volumes, 1421 pages]
• מחבר מאמרים על חג ט"ו בשבט מתוך ספרי של הלל בקיש
: (2005), « Să înfloreşti ca un palmier », Orient Expres, n° 515, Tel Aviv, pp. 14-15 ; (2014), "TU BIŞVAT, Anul nous al pomilor", http://www.baabel.ro/94-orizonturi-spirituale/616-lucian-zeev-herscovici-tu-bisvat-anul-nou-al-pomilor ; (2017), "Omul şi pomul" ("l'homme et l'arbre"), feb. 9, Arhiva editii, editia 242, Orizonturi spirituale, http://baabel.suprapus.ro/2017/02/omul-si-pomul/#prettyphoto
ניקיון (פירושונים)
פלפל חריף
פלפל חריף (ידוע גם בשמות צ'ילי ופלפל צ'ילי) הוא שם כולל למספר זנים תרבותיים מחמישה מינים שונים של פלפלת, העיקרי ביניהם הוא "Capsicum annuum", הידוע גם בשם פלפלת שנתית. זנים אלו נבדלים מזנים אחרים של פלפלת (המכונים פלפלים מתוקים וגם משתייכים ל P. annuum) בכך שהם מכילים קפסאיצין, תרכובת האחראית על תחושת החריפות. מקור השם צ'ילי בשפת הנאוואטל, ממנה הגיעו גם שמותיהם של הקקאו, האבוקדו ומאכלים רבים אחרים.
היסטוריה.
הסוג פלפלת בוית באמריקה הצפונית לפני כ-6,000 שנה. עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שגידול פלפלים חריפים היה מהגידולים הראשונים שנקטו בהאבקה עצמית. כריסטופר קולומבוס היה האירופאי הראשון שתועד נתקל בהם בביקורו בקריביים, ונתן להם את הכינוי פלפל, ככל הנראה מפני שאפקט החריפות הזכיר לו את הפלפל השחור המוכר למטבח האירופי. בשנת 1493, הביא עמו דייגו אלוורס צ'אנקה , רופא במשלחת המסע השני של קולומבוס לאיי הודו המזרחית, את הפלפלת לספרד כתרופה. עם השתלטות הספרדים על מקסיקו ועל נתיבי המסחר באוקיינוס השקט, התפשטה הפלפלת למזרח אסיה. פלפלת הגיע להודו גם דרך נתיבי הסחר הפורטוגזים.
חריפות.
תחושת החריפות של הפלפל נובעת מנוכחותה של תרכובת בשם קפסאיצין בממברנה שבין הגרעינים לפרי ובגרעינים עצמם. בכל זן פלפלת כמות שונה של קפסאיצין וחומרי טעם נלווים אליו, הקרויים קפסאיצינואידים (capsaicinoids). הקפסאיצין הוא גם החומר הפעיל בתרסיסי גז פלפל, והוא מוצק נטול ריח וצבע במצבו הטהור. עם אכילת הפלפל הקפסיאיצין נקשר לקולטני כאב בלשון ובלוע המשויכים בדרך כלל לזיהוי חום. אותה תחושת חום מדידה על בסיס סולם סקוביל ביחידות הקרויות SHU, המייצגות את מידת המים הנדרשת למהילת הקפסאיצין עד כדי העלמת תחושת החריפות. פלפלים מתוקים נמדדים ב-0 יחידות SHU, ופלפלי הבנרו, למשל, ב-100,000 עד 350,000 יחידות.
רפואה ובריאות.
בשנים האחרונות נעשה שימוש בקפסיאצין במשככי כאבים מקומיים, בעיקר לנפגעי כוויות וכאבי פרקים כרוניים. בעבר נהוג היה לחשוב שאכילת פלפלים חריפים גורמת לכיבים פפטים, אך תאוריה זו הופרכה כשהתגלתה הבקטריה הֶלִיקוֹבַּקְטֶר פִּילוֹרִי האחראית להיווצרות כיבים. מאז נעשו מחקרים שהראו כי אכילת מזון חריף מקטינה את הסיכוי להתפתחות הבקטריה בקיבה ומאיצה את ההחלמה מכיבים.
שימושים במטבח.
הפלפל החריף המהווה מרכיב חשוב במטבח המקסיקני ובמטבח דרום ארצות הברית, ומהווה חלק עיקרי במספר תבשילים ידועים, כגון התבשיל הלאומי של טקסס, צ'ילי קון קרנה. אף על פי שהגיע לאפריקה ולאסיה רק לאחר גילוי אמריקה, הפלפל החריף משמש רבות במטבחים מזרח אסייתים רבים, למשל המטבח התאילנדי והסיני, ושם אף פותחו מספר זנים של צ'ילי (לדוגמה הזן הסיני ו התאילנדי). הצ'ילי פופולרי גם במטבחי צפון אפריקה ובמזרח התיכון, לדוגמה בממרחים כמו זחוק ואריסה. בצפון הודו נהוג לנגוס בפלפל צ'ילי טרי במהלך הארוחה, וחלק מהמאכלים מוגשים עם פלפלי צ'ילי ירוקים כתוספת, לצד פרוסות עגבניות וליים. באיטליה נהוג לפזר פתיתי צ'ילי מיובש כתוספת לפיצה. המטבח היפני, הקוריאני והפיליפיני עושים אף שימוש בעלי הצמח .
פלפל צ'ילי
אורך גל דה ברויי
לורן באקאל
גרני סמית
גרנד אלכסנדר
דלישס
ענה
אינטראקציה כימית
אינטראקציות כימיות
סקרואיליאק
צ'ארלסטאון (נוויס)
צ'ארלסטאון (באנגלית: Charlestown) היא בירת האי נוויס ומחוז סנט פול צ'אלרסטאון בפדרציית סנט קיטס ונוויס שבאיי הודו המערבית. העיר ממוקמת בצידו המערבי של האי נוויס. מתגוררים בה כ-1,500 תושבים והיא המרכז האדמיניסטרטיבי, התחבורתי והמסחרי של האי. בעיר ממוקם רציף המעבורת המקשר את האי נוויס לאי סנט קיטס.
היסטוריה.
העיר הוקמה בשנת 1860 סביב מצודת צ'ארלס ההיסטורית, אשר הגנה על העיר מדרום, לאחר שהיישוב הראשון באי, ג'יימסטאון, נהרס בעקבות צונאמי. מצודה נוספת – מצודת הסלעים השחורים (Fort Black Rocks) – הגנה על העיר מצפון.
במהלך המאה ה-18 שימשה העיר כנמל צבאי עבור הצי הבריטי, וכן כאתר תיירות בשל מעיינות המרפא שסביבו.
שרפה שאירעה בשנת 1873 כילתה את מרבית בתי העיר.
בשל רעידות האדמה הרבות הפוקדות את האזור, ובשל התמוטטות המבנים ברעידות אלה, התפתח הנוהג לבנות בעיר מבנים שגובהם שתי קומות בלבד, כאשר הקומה העליונה עשויה עץ והתחתונה אבן. הדבר הגן על תושבי הקומות התחתונות מהתמוטטות הקומה העליונה והקל על שיקום המבנים בעקבות רעידות האדמה.
תרבות ואמנות.
בעיר נולד אלכסנדר המילטון, ממייסדי ארצות הברית. ביתו משמש כמוזיאון הנצחה לזכרו. מוזיאונים נוספים הממוקמים בעיר הם מוזיאון הספורט העירוני ("Nevis Sport Museum") ומוזיאון הוריישו נלסון (אשר התחתן במבנה בו ממוקם כיום המוזיאון).
חינוך.
בעיר חמישה גני ילדים, ושבעה בתי ספר יסודיים הממומנים על ידי הממשלה. בנוסף פועלים בעיר שלושה בתי ספר פרטיים. בעיר שלושה בתי ספר תיכוניים.
בת פרעה (להקה)
בת פרעה (באנגלית: Pharaoh's Daughter) היא להקת מוזיקת עולם מניו יורק. סגנונם המוזיקלי שילוב של הפולק האמריקאי, כליזמר יהודי, וצלילי המזרח התיכון.
חברי הלהקה הם: בתיה שכטר (שירה, עוד, גיטרה, סאז), דפנה מור (חליליות, זורנה, נאי, מלודיקה, קולות רקע), מג אוקורה (כינור), יובל אריה (תופים), שניר עזרא בלומנקרץ (בס, עוד), נח הופלד (צ'לו), דניאל פרידמן (תופים), ג'ייסון לינדנר (קלידים) ואלן קשאן (סנטור).
תשאול
תשאול הוא פנים-אל-פנים, בעל-פה, הנעשה כחלק מחקירה פלילית וחקירות דומות לה, לרבות חקירה משטרתית, חקירת מס ואיסוף מודיעין צבאי. בתשאול, המתשאל מנסה להפיק מהמתושאל מידע תקף, גם אם המתושאל לא התכוון מלכתחילה למסור אותו למתשאל.