ב־19 בנובמבר 1942 היו עדיין שישה יהודים בגלוגובק. ב־11 בדצמבר 1942, הם נשלחו לגטו בטרזינשטט (בטרנספורט הרביעי ממחוז אופולה). טרנספורט מספר. XVIII / 4 כלל 53 יהודים מהעיירות גלוגובק, ראסיבורץ, וכנראה מפישקוביץ ואופולה. 7 יהודים מאותו טרנספורט שרדו את השואה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית בגלוגובק לא התאוששה.
בית הכנסת.
בית הכנסת בגלוגובק (ברחוב ul. Szkolna 1) נבנה בשנת 1864 על פי תכנון של האדריכל פרנקל ווין-Frankl Wien. הבניין נבנה בשולשטראסה-Schulstrasse. הוא היה בית כנסת ליברלי. בשנות השלושים של המאה העשרים הבניין עבר שיפוץ נרחב.
בית הכנסת הוקם כמבנה מלבני במידות 11.7 מטרים הרוחב ו-19 מטרים האורך. בית הכנסת התאפיין בכך שבארבעת פינות הבניין נבנו 4 מגדלים מסיביים. בצד המערבי הייתה הכניסה לאולם הראשי ומעליו עזרת הנשים בקומה הראשונה. אולם התפילה הראשי היה בצורת מלבן. ארון קודש היה ממוסגר בשקע בקיר ומעליו כיפה. עזרת הנשים הייתה ממוקמת בקומה שמעל לאולם התפילה הראשי והיא נתמכה מלמטה על ידי עמודי ברזל יצוק.
בליל הבדולח הנאצים שרפו את בית הכנסת, אך הבניין לא נהרס והוא שרד את המלחמה.
לאחר המלחמה המבנה שופץ ביסודיות והותאם להיות המחסן. באותה שיפוץ פנים המבנה חולק לחדרים, התקרה הוחלפה וכמה חלונות נבנו מחדש. העמודים מברזל יצוק שתמכו במקור שתמכו מלמטה בעזרת הנשים שרדו.
בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, ניתן היא לראות את החלל החצי עגול של ארון הקודש בצד המזרחי שבלט לרחוב. בשנות התשעים, הבניין נבנה מחדש והפך לחנות. בשנת 2008 הוסבו החדרים הפנימיים לדירות הפרטיות.
בית הקברות.
בית העלמין היהודי בגלוגובק הוקם לפני 1821, מחוץ לגבולות העיר באותם ימים. הוא ממוקם על מדרון של גבעה קטנה, ביער, בצד שמאל של הדרך לקראפקוביצה-Krapkowice, ברחוב אולשינקה-ul. Olszynka נכון 2021. הקבורה האחרונה שתועדה הייתה ב־15 במרץ 1936.
בשנת 1939 הפך בית הקברות לרכוש התאחדות היהודים בגרמניה (Reichsvereinigung der Juden). במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1943, השתלט הגסטפו על בית הקברות (Geheime Staatspolizei)
בשנת 1976 סתתים מקומיים גנבו מבית הקברות שיש גרניט שחור שמהן היו עשויות המצבות בחלק הגברי של בית העלמין.
שטח בית הקברות הוא כ־3.7 דונם ונשתמרו בו כ־65 מצבות (במקור אחר מצוין 150 מצבות ששרדו), חלקן הופלו. המצבה העתיקה ביותר הגיעה משנת 19 באוגוסט 1821 ושייכת לגיטל לובה-Gitel Lowe.
בית הקברות מחולק לחלקות. המצבות עשויות ברובן אבן חול ואבן גיר. למצבות האבן השטוחות עיטורים וכתובות אופייניות בעברית ובגרמנית. אין מידע על קברי אחים בבית הקברות.
האזור מגודר בשרידי קיר לבנים. גבולות הנקרופוליס נשמרו כפי שהיו בשנת 1939. אין שער כניסה. הכניסה היא מהשטחים החקלאיים או מהיער. בית הקברות מבוקר באופן ספורדי. אין ונדליזם או השלכת אשפה. האזור מוזנח, עצים ובצמחייה עבותה גדלים בין המצבות.
אבותיו היהודים של הפוליטיקאי האמריקאי ג'ון קרי הגיעו מגלוגובק וקבורים בבית העלמין.
שימור בית הקברות.
הקרן לשימור המורשת היהודית בפולין Fodz דאגה לקיים ב־13 במאי 2021 מבצע לניקוי בית הקברות על ידי תנועת הצופים המקומית.
קהילת יהודי ניסה
קהילת יהודי ניסה התקיימה בעיר ניסה (בפולנית: Nysa, ; שמה לשעבר בגרמנית: נייסה, Neisse או Neiße) בשלזיה, שבדרום פולין. הקהילה כללה גם את המשפחות היהודיות שגרו בכפרים הסמוכים לעיר.
היסטוריה.
המאה ה-14.
האזכור הראשון של תושבי ניסה היהודים היה משנת 1319. המקורות מזכירים גם יהודים בשנת 1350. באותה תקופה היהודים העדיפו להתגורר בנפרד מיתר תושבי העיר על כן הם התכנסו לרחוב אחד שבו גרו רק היהודים, באותו הרחוב היה בית כנסת. מאוחר יותר נקרא הרחוב יודנגאסה-Judengasse (סימטת היהודים) .
בשנת 1327 כאשר שלזיה נכבשה על ידי מלכי צ'כיה, גם יהודי שלזיה הועברו לשיפוט צ'כי.
במארס 1327 חבר מושבעים מניסה פסקו לכלא יהודי. האציל הפולני ננקר , שהיה גם הבישוף של ורוצלב (1326–1341), חנן ושחרר אותו . מאידך אותו הבישוף חיבר את החוקים הדתיים שהתפרסמו בשנת 1311, בהם הוא הורה ליהודים ללבוש טלאים עגולים בצע צהוב, על בגדיהם וכיסויי ראש מיוחדים כדי להבדיל אותם מהנוצרים.
באמצע המאה הארבע עשרה פרצו בשלזיה ה"מגפה השחורה" ורעב. האוכלוסייה הנוצרית האשימה את היהודים בהרעלת הבארות. ב -2 באפריל 1349 היה פוגרום ביהודי ניסה כתוצאה מעלילות אלה. תוצאה מידית של הפוגרום הייתה שרפה ביתו של יהודי פלוני שסירב להיטבל. באותן התפרעויות נשרפו עוד 40 בתים יהודיים . לאחר מכן הורה המלך קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לפתוח בחקירה, וכתוצאה מכך נענשו העבריינים על שיזמו את הפוגרום.
בשנת 1350 הוקם בית הקברות היהודי הראשון בעיר .
בשנת 1361 התרחש פוגרום נוסף באוכלוסייה היהודית שחיה בניסה .
המאה ה-15 עד המאה ה-19.
בשנת 1410 הוקם בית כנסת מעץ.
בשנת 1468 שלטונות ניסה ניצלו את האווירה האנטי יהודית שהייתה בעיר כדי להכיל את חוקי אי הסובלנות כלפי היהודים-de non tolerandis Judeis של המלך ולדיסלב השני יגיילו. בנסיבות אלה גורשו יהודי העיר ובגזר דין של בית המשפט, הוטל עליהם לשלם קנס בסך 200 מטבעות זהב (גולדן) . יהודי אחד הוטבל עם משפחתו והוא נשאר בעיר והוטמע בין נוצרים.
בשנת 1526 כאשר שלזיה נכנסה לשליטת הקיסרים הגרמנים, גם יהודי שלזיה הוכפפו לחוקי השיפוט של האימפריה.
בשנת 1634 חזרו היהודים והתיישבו בניסה.
במחצית השנייה של המאה ה -17 ניהלו יהודי פולין קשרים עסקיים עם יהודי שלזיה. סוחרים מחבר העמים הגיעו לירידים בוורוצלב, בבז'ג, ניסה ואופולה. הם סחרו במוצרים מברונזה וממתכת פליז, פח, כסף, דגנים, עור, תבלינים, פירות וירקות טריים, שוורים, שעווה, צמר וספרים .
בראשית המאה ה-19 החלה התחייה והשגשוג של הקהילה היהודית בניסה. בשנת 1815 הוקם בית קברות יהודי בסמוך לבית העלמין הקתולי והאוונגליסטי (ברחוב עליה וויסקה פולסקייגו-Aleja Wojska Polskiego). בשנת 1838 קנו יהודי העיר מאיש העסקים היהודי, אוגוסט לאובושר-August Leubuscher מוורוצלב (בנו רודולף היה רופא ידוע מאוד בגרמניה), חלקת אדמה ברחוב ווברשטראז-Weberstrasse, עליה הוקם בית כנסת.
באמצע העשור הרביעי של המאה ה-19 חיו בניסה 278 יהודים (מתוך 11,086 תושבים - 2.5% מכלל האוכלוסייה). באותה תקופה קהילת יהודי ניסה הייתה קהילה שהוטמעה בסביבה הגרמנית. בארכיון המדינה באופולה, נמצא הנוסח הגרמני לשבועה שנשא בדצמבר 1841 הסוחר לואיס שניצר, שהתיישב בניסה, אביו של המטייל המפורסם אדוארד שניצר (אמין פאשא).
בשנת 1861 הקהילה היהודית בניסה הגיע לגודלה המרבי, באותה שנה חיו בניסה 464 יהודים. בשנת 1871 החליטה הקהילה היהודית להגדיל את שטח בית העלמין. בעשורים שלאחר מכן, יהודי ניסה השתייכו לאליטה התרבותית, הכלכלית והפוליטית של העיר.
התקופה של סוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים התאפיינה בהגירה גדולה של יהודים מערבה. יהודים רבים מניסה עזבו לוורוצלב וברלין ולקהילת יהודי גליביצה.
בשנת 1885 התגוררו בניסה 380 יהודים.
בשנת 1892 הוקם בית כנסת חדש מלבנים ברחוב ג'וזפשטראסה 13 Josephstrasse. לידו היה בית ספר יהודי.
המאה העשרים.
בראשית המאה העשרים פעלו בניסה ארגון נוער ציוני וארגון יוצאי המלחמה היהודים ממלחמת העולם הראשונה.
עם כינונה מחדש של הרפובליקה הפולנית השנייה, לאחר מלחמת העולם הראשונה, בקונגרס וינה בשנת 1815, ניסה נותרה בגבולות גרמניה.
בשנת 1932 חיו בעיר 220 יהודים (0.6% מכלל האוכלוסייה). יושבי הראש של קהילת יהודי ניסה היו: מ. לוינסקי, מקס בלוך וד"ר רוזנשטיין. מקס אלגותר היה הרב האחרון של הקהילה (נפטר בשנת 1938), וארון גולדשמידט היה המורה לעברית, תורה ותלמוד. היהודים שהתגוררו בעיירות ובכפרים, גלוצ'ולאזי, אוטמוכוב ופצ'קוב הוכפפו משפטית לקהילת ניסה.
ליל הבדולח.
אירועי ליל הבדולח (9–10 בנובמבר 1938) פגעו קשות בקהילה היהודית. הפוגרום היה אכזרי. בית הכנסת נהרס, מבלי שהוצת. חמושים נאצים הרסו את בנייני הקהילה היהודית, בתי מלאכה, בית מרקחת, משרד רופאי שיניים, 11 חנויות ו- 31 בתים יהודיים. לאחר האירועים האלה עזבו רוב היהודים את ניסה; רק 152 יהודים נותרו בעיר. במרץ 1939 הפך הסוחר אלואיס פנדריך לבעלים החדש של בית הכנסת.
בסוף שנת 1938 תחילת 1939 פקודות הרייך השלישי אסרו על היהודים להיכנס לבתי קולנוע, תיאטראות, בריכות שחייה ופארקים עירוניים. הם גם לא הורשו להשתמש בקרונות שינה ברכבות הלילה ונאסר עליהם לקבל מקלטי רדיו. יהודי העיר לא הורשו לעסוק בכל עיסוק. הם הועסקו רק בעבודות הגרועות ביותר, כמו ניקיון רחובות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביולי 1942, הועברו 93 יהודי ניסה שנשארו בעיר לאחר ליל הבדולח, למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו . הסוף לקיומה של הקהילה היהודית דוברת הגרמנית בניסה היה בהשתלטות הגסטפו על בית הקברות היהודי ביוני 1943. בית הכנסת נהרס בשנת 1945.
בתי הכנסת.
בשנים הראשונות לאחר שהיהודים התיישבו בניסה היו מספר בתי תפילה פזורים ברובע היהודי. רק במאה ה-19 התארגנה הקהילה והקימה 2 בתי כנסת.
בית הכנסת הישן.
בית הכנסת העתיק בניסה הוקם בשנת 1838 ברחוב ווברשטראסה-Weberstrasse (שם הרחוב המעודכן רחוב תקקה- ul. Tkacka). האדמה לבניית בית הכנסת נרכשה מאיש העסקים, בשם אוגוסט לאובושר מוורוצלב לא ידוע האם בית הכנסת היה מעץ או מלבנים. ידוע שבשנת 1892 נבנה במקומו בית כנסת חדש מלבנים. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקם במקום גן ילדים.
בית הכנסת החדש.