המפקד המקומי של הז'אנדראמים בדומנובקה התייחס בהגינות אל היהודים. בראשית מרץ, הוא הרשה להם לעבוד אצל האיכרים. עם התקרבות החזית, הזהיר את היהודים, כי השלטונות הרומניים עומדים לסגת. אף ייעץ להם להימלט מן האזור, כדי שלא ליפול בידי הגרמנים בעת נסיגתם. בהמשך הורשו המגורשים לצאת מטרנסניסטריה. 31 מן היהודים יצאו מיד לעבר טיראספול וחצו את הדנייסטר בעזרת שליחי ועדת העזרה. כ-100 מן היהודים הנותרים נשארו במקום יחד עם היהודים המקומיים עד לבוא הצבא הסובייטי.
הצבא האדום כבש את דומנובקה ב-2 במרץ 1944. באותו יום נותרו בעיר כ-500 יהודים, מגורשים מרומניה, ובעיקר המגורשים מן הכפרים שהתקבצו בדומנובקה. מצב רוחם היה ירוד ביותר, כולם היו רזים ורעבים במצב של אפיסת כוחות. לבושם היה בעיקר שקים.
בית הדין העממי בבוקרשט דן את איסופסקו למוות אולם גזר הדין לא בוצע והוחלף למאסר עולם.
ברדק (קומדיה)
ויט (הסרת שיער)
ויט (באנגלית: Veet), לשעבר ניט (Neet) ואימק (Immac), הוא מותג קנדי של מוצרים כימיים להסרת שיער הנמכרים ברחבי העולם ומיוצרים על ידי חברת רקיט בנקיזר. קרמים, מוסים, ג'לים ושעווה להסרת שיער מיוצרים תחת מותג זה. בעבר מוצרי החברה נמכרו תחת השמות "ניט" ו"אימק".
מוצרי הסרת השיער של ויט מכילים חומצה תיוגליקולית ואשלגן הידרוקסידי. מרכיבים אלה מגיבים ליצירת החומר הכימי אשלגן תיוגליקולט, אשר לדברי החברה מגביר את נשירת השיער. התוצאה היא שבירת קשרי הדיסולפיד של מולקולות הקרטין בשיער. הדבר מפחית את מאמץ המתיחה של הקרטין בצורה כה רבה עד שניתן לנגב את השיער מהעור.
היסטוריה.
מוצר הסרת השיער, שבעבר נקרא "ניט" (Neet), יוצר על ידי חברת התרופות "חניבעל" ונרשם כסימן מסחרי ב-1919 בקנדה וב-1922 בארצות הברית. בהמשך הסימן המסחרי של ניט נלקח על ידי התאגיד האמריקאי למוצרי בית , בשנת 1958. לאחר מכן המותג ניט הועבר למחזיקתו הנוכחי, חברת רקיט בנקיזר, שנקראה אז "".
השם ויט נקבע בשנת 1922 בבריטניה, מקורו במילה "vite" שפירושה "מהר" בצרפתית. השם שימש בחלק ממדינות אירופה, אך לא נעשה בו שימוש אוניברסלי. לדוגמה, בעוד שהמוצר נמכר בשם "ויט" בצרפת, בקנדה ובארצות הברית הוא נמכר כ"ניט" עד שנת 2002, כאשר השם "ויט" שימש לראשונה באופן מסחרי באותן מדינות.
פרסום.
בשנות ה-20, ויט (שנקרא אז "ניט") פורסם כמוצר ש"מהיר יותר מגילוח", כונה "הקרם המוכן-לשימוש להסרת שיער", ונמכר בתחילה תמורת כחמישים סנט בארצות הברית.
במסעות פרסום בשנים מאוחרות יותר היו משתמשים בסטודנטים באוניברסיטאות כדוברים למוצריהם. נעשה שימוש גם בפרשנות פוליטית, כמו מודעות "No More Bush" לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008.
חלק מהפרסומות של ויט היו שנויות במחלוקת. אתר מבחן למוצר בצרפת פגע בחלק מהמשתמשות בכך שטען כי המוצר "טוב לכוס" (good for the pussy). נציג של ויט התייחס למצב באומרו: "רצינו ליצור מסע פרסום שהיה קצת הומוריסטי ואיכותי...לא רצינו לזעזע, אבל אנחנו לא המומחים לכך". המנהל דיווח כי היו מספר תלונות על האתר, והוא הוסר במהרה כדי לא "להכתים את תדמיתו של המותג".
באפריל 2014 ויט פרסמה מספר פרסומות שנויות במחלוקת. הן התקבלו בצורה לא טובה ברחבי הרשתות החברתיות, ונמתחה ביקורת רבה על התיאור הלא-מנומס של נשים לא מגולחות כגבריות בפרסומות.
טלחה
טַלְחַה בִּן עֻבַּיְדַאללה (בערבית: طلحة بن عبيدالله; 594 – 656), הוא אחד מהצַחַאבַּה, ובין העשרה שהובטח להם גן עדן.
משפחתו.
אביו היה עוביידאללה בן עת'מאן בן עמרו בן כּעבּ בן סעד בן אל-תימי, ואמו הייתה אל-צעבה בנת אלחדרמי בן עבדה.
נשותיו היו חמנה בנת ג'חש, ח'ולה בנת אל-קעקאע, אום אבאן בנת עותבה בן רביעה בן עבד שמס, אום כולת'ום בנת אבי בכר אל-סדיק, סעדא בנת עוף בן ח'ארג'ה, אום אל-חארת' בנת קאסמה בן חנט'לה, אום ולד, אל-פרעה בנת עלי, אל-פארעה בנת אבי ספיאן, קריבה בנת אבי אומיה.
בניו היו מוחמד, עמראן, מוסא, יעקוב, אסמאעיל, אסחאק, זכּריא, יונס, יחיא, עיסא, סאלח.
בנותיו היו אום אסחאק, עאישה, אל-צעבה, מרים.
פטירה.
בעקבות רצח הח'ליף השלישי, עֻתְ'מָאן בִּן עַפָאן - הצטרף אל-זֻבַּיְר בִּן אל-עַוַאם, גם הוא מחברי הנביא וממועצת השורא שקבעה מי הח'ליף הבא - אל טלחה ואל עאישה, אלמנת הנביא בקרב נגד עלי בן אבו טאלב. הם האשימו אותו שהוא קשור לרצח קודמו בתפקיד.
הדבר הוביל לקרב בשנת 656 ושם הקרב הוא קרב הגמל על שם הגמל של עאישה שנמצאה בכל שלבי הקרב ועודדה את הלוחמים – נגד עַלִי, בדומה למנהג הגָ'אהִלִי, לפני קבלת האסלאם. הקרב נגמר בניצחונו של עַלִי ומותם של טַלְחָה ואל-זֻבַּיִר.
סוזן אייזקס
סוזן אייזקס (באנגלית: Susan Issacs) היא סופרת ותסריטאית שנולדה בשנת 1943 בברוקלין, ניו יורק, וכיום אמא לשניים, ומתגוררת בלונג איילנד יחד עם בן זוגה אלקן אברמוביטץ'. אייזקס כתבה חמישה עשר ספרים, חלקם בסוגת הריגול והמסתורין והשאר רומנים, שזכו להצלחה רבה ותורגמו ל-30 שפות. בין ספריה שתורגמו לעברית: "ניצוץ באפלה", "ברבות הימים" ו"פסים וכוכבים".
היא כתבה את התסריטים לסרטים "Compromising Positions" (שהוא גם ספר פרי עטה), "Hello Again" וגם ספריה "ניצוץ באפלה" ו" After All These Years" עובדו לקולנוע. אייזקס היא יושבת הראש של ארגון"" ונשיאתו לשעבר של ארגון "סופרי המסתורין של אמריקה." היא זוכה של הפרסים ”The Writers For Writers Award", "The Marymount Manhattan Writing Center Award" ו”".
קורות חיים.
סוזן אייזקס נולדה בברוקלין להורים יהודים - מרטין אייזקס (מהנדס חשמל) והלן אשר אייזקס (עקרת בית) וגדלה בברוקלין, מלבד תקופה קצרה בה משפחתה חייה באוהיו. לאחר שסיימה את בית הספר התיכון למדה אייזקס ב"'", בתחילה רפואה, לאחר מכן כלכלה ולבסוף ספרות אנגלית.בשנתה האחרונה בקולג' אייזקס נשרה מהלימודים וניסתה להתקבל לעבודה בתכנות מחשבים. היא מספרת שהרעיון להפוך כתיבה ליותר מתחביב עלה בה לראשונה כאשר בסוכנות התעסוקה ראו שהיא כתבה בעיתון הקולג' שלה והציעו לה משרה של עורכת זוטרה במגזין "". אייזקס אהבה את העבודה במגזין, אך הרגישה שהיא לא מממשת את יכולותיה שם, והתחילה במקביל לכתוב נאומים פוליטיים עבור נציגי המפלגה הדמוקרטית באזור, בתחילה בהתנדבות ולאחר מכן בתשלום. אייזקס התחתנה עם אלקן אברמוויטץ' (עורך דין פלילי) ונולדו לה שני ילדים – אנדרו ואליזבת'. בעקבות לידתם התפטרה אייזקס מעבודתה במגזין, אך המשיכה לכתוב נאומים פוליטיים ומדי פעם גם כתבות לעיתונים ומגזינים שונים. כאשר בתהּ של אייזקס הייתה בגן היא התחילה לחשוב על כתיבת ספר, ובעקבות זאת הגדירה לעצמה לוח זמנים שלפיו כתבה 3 שעות בכל בוקר. שנה לאחר מכן, ב־1978 יצא לאור ספרה הראשון "" .
אייזקס מספרת במאמר "Don’t Know Much About Semitism" שכתבה לעיתון "The Forward" בשנת 2012, שבביתה היא גדלה כיהודייה והם שמרו על מסורות כמו צום יום כיפור, הדלקת נרות שבת וסדר פסח, אך שהיא לא הרגישה מאוד מחוברת לדת עד שנותיה המבוגרות יותר.
אייזקס תומכת בקרן של קווינס קולג', בבית המדרש לרבנים באמריקה, בארגונים נגד אלימות במשפחה ובארגונים הפועלים למען זכויות בעלי מוגבלויות. היא פועלת למען איסוף תמיכה בתוכנית לספרות ולאומנויות, והייתה מעורבת במספר קמפיינים כנגד צנזורה כחלק מאמונתה בחיוניותו של חופש הדיבור.
קריירה.
ספרה הראשון של סוזן אייזקס Compromising Positions" (1978)" יצא לאור בזכות חבר קרוב של בן זוגה שהיה עורך ומוציא לאור ב"Simon &amp; Shuster", ומספר את סיפורה של חוקרת חובבנית – ג'ודית סינגר, שמנסה לפתור את התעלומה סביב מותו של רופא החניכיים המקומי. הספר זכה להצלחה גדולה ולביקורות חיוביות, עובד לקולנוע, היה הבחירה הראשונה של מועדון ספר החודש ותורגם ל-30 שפות. ספרה השני שפורסם בשנת 1980 "Close Relations" זכה גם הוא לתשבחות, וכונה כ"סיפור אגדות מודרני" וכ"סאטירה הקורעת סטריאוטיפים אתניים."
חוץ מספרים, פרסמה אייזקס גם מאמרים וחיבורים, כתבה מספר תסריטים וסיקרה את הבחירות של שנת 2000 בשביל העיתון "". בנוסף, היא כתבה ביקורות ספרים בשביל ה"ניו יורק טיימס", ה"וושינגטון פוסט", "לוס אנג'לס טיימס" ו"Newsday".
גיבורותיה של אייזקס הן בדרך כלל נשים יהודיות. היא מספרת שכאשר התבגרה היא נמשכה באופן טבעי לכתיבה על נשים יהודיות, כמותה, אך כיוון שבקיאותה בדת היהודית הייתה נמוכה התחילה ללמוד ולחקור אותה. ככל שחקרה יותר, כך התקרבה יותר אייזקס לדת, ובמאמרה לעיתון "The Forward" היא מספרת שחקירת הדת היוותה לה השראה גדולה לספרים ודמויות.סיפוריה של אייזקס מתרחשים מוואיומינג ועד לונג איילנד, ממנהטן ועד גרמניה הנאצית, ודמויותיה מייצגות אנשים רגילים הנקלעים לסיטואציות מיוחדות ובכך מגלים את כוחותיהם הנסתרים. סוזן אייזקס בעצמה הצהירה: ושדרנית בתוכנית הרדיו "" אמרה עליה: .
בנוסף להיותה יושבת ראש של ארגון הספרות "Poets &amp; Writers" ונשיאה לשעבר של הארגון "סופרי המסתורין של אמריקה", אייזקס חברה במעגל מבקרי הסופרים הלאומי, בקואליציה היצירתית, ב"PEN", בחברה האמריקאית של עיתונאים וסופרים ובארגון הבינלאומי של סופרי פשע.
כריסטופר היביו
כריסטופר היביו (בנורווגית: Kristofer Hivju; נולד ב-7 בדצמבר 1978) הוא שחקן קולנוע נורווגי. ידוע בעיקר מגילומו את תורמונד מארת-ענק בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO. כמו כן שיחק את הנבל קונור רודוס בסרט "מהיר ועצבני 8".
ביוגרפיה.
היביו נולד בדצמבר 1978 באוסלו, נורווגיה להורים השחקנים אריק היביו וליסלוט הולמן והוא בן דודה של השחקנית איזבל ננטי.