בגיל 18 נשא את אסתר חרז, בת למשפחת נדבנים מאדריאנופול, שהייתה יתומה ומבוגרת ממנו בשנתיים. בגיל 20 גויס לצבא האימפריה העות'מאנית והשתתף במלחמת העולם הראשונה. בשנת תרע"ח בגל 25, עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנו, באמצעות עגלה שהביאה אותם לגבול לבנון. המשפחה התיישבה בשכונת בית ישראל בירושלים.
בירושלים התחבר עם המקובל הרב יצחק אלפייה והפך לתלמידו. בשנת ה'תרצ"ד כאשר עלה הרב יהודה פתיה לירושלים, הפך ליד ימינו ולתלמידו.
עבד לפרנסתו כפחח. בשנת 1930 (ה'תר"צ) הקים את "חברת אהבת חיים", שעסקה בהפצת תורה, קיום תעניות דיבור, תפילות, תיקונים ואיסוף כספים לעזרה לנזקקים. בימי מלחמת העולם השנייה ערך מספר תפילות ציבוריות למען שלום האזרחים וסיום המלחמה.
רוב פעולותיו למען נזקקים היו בסתר. הרב שמואל אליהו סיפר שאביו, הרב מרדכי אליהו אמר עליו שהיה אחד מל"ו צדיקים, "אם לא הראשון שבהם".
נפטר בי"ב אלול ה'תשכ"ח, 5 בספטמבר 1968, בגיל 76.
נכדתו היא הזמרת ריקי גל.
ויקיפדיה הרומנית
ויקיפדיה הרומנית היא גרסה של ויקיפדיה בשפה הרומנית. המיזם החל ב-19 ביוני 2003 ונכון ל- ב ישנם בו ערכים ו- משתמשים פעילים.
היסטוריה.
הערכים הראשונים בוויקיפדיה הרומנית נכתבו בחודש יולי 2003, כאשר הגרסה הראשונה של העמוד הראשי נכתבה ב-12 ביולי 2003. ממשק המשתמש היה בתחילה באנגלית ותורגם בהמשך לרומנית על ידי בוגדן סטנצ'סקו. משתמש זה פנה לאוניברסיטאות שונות ברומניה שמחוברות לאינטרנט וכן לאקדמיה הרומנית על מנת למשוך תורמים לפרויקט. מאמציו משכו את תשומת הלב של התקשורת הרומנית, שזימנה אותו לעיתים תכופות להציג את הפרויקט בפני הציבור הרחב.
באפריל 2004, ויקיפדיה הרומנית סייעה בהשקת ויקיפדיה בשפה הארומנית.
המחלוקת המולדובנית.
מרבית תושביה של רפובליקה מולדובה הם דוברי רומנית, אולם בתקופה בה האזור היה חלק מברית המועצות כתבו את השפה הרומנית באותיות קיריליות ובהשפעת השפה הרוסית חדרו לאוצר המילים המולדובני מילים רוסיות. לאחר שרפובליקת מולדובה זכתה לעצמאות היא הכריזה על השפה הרומנית כשפתה הרשמית ועברה לשימוש באלפבית הרומני, שנגזר מהאלפבית הלטיני. המיעוט הסלאבי ברפובליקת מולדובה לא היה מרוצה מההתפתחות ותבע מעמד דומה לשפה הרוסית, אך התביעות נדחו. חבל טרנסניסטריה המולדובני, שבשטחו מרבית האוכלוסייה היא ממוצא רוסי או אוקראיני, הכריזה ב-1990 על פרישה ממולדובה ותבע עצמאות. בחבל טרנסניסטריה מדוברות שלוש שפות, רוסית, אוקראינית ורומנית המכונה מולדובנית - כל השפות נכתבות באותיות קיריליות. נמצאו כותבי רומנית באותיות קיריליות שתבעו הכרה בשפה מולדובנית נפרדת מהרומנית, שפה קרויה בפיהם: "מולדובנית" וגם פתחו מיזם ויקיפדי עבור השפה הזאת. לאחר שהצדדים הציגו את טיעוניהם, ויקיפדיה החליטה ב-2006 להקפיא את המיזם המולדובני ולהותיר רק ויקיפדיה רומנית, בעיקר משום שלא נמצאו ויקיפדים מולדובנים, שישאו את המיזם ומספר הערכים בוויקיפדיה המולדובנית היה מועט מאוד ומרבית הערכים היו הפניות לערכים המתאימים בוויקיפדיה הרומנית.
שינויים בסימנים הדיאקריטיים.
ב-2010 שינתה הוויקיפדיה הרומנית את הסימנים הדיאקריטיים של האותיות הרומנית המקבילות לשי"ן ולצד"י. האותיות היו מורכבות מהאותיות S ו-T עם סימן דיאקריטי מתחתן - הסימן היה סדיליה ושונה לפסיק רגיל.
ליובר
ליובר (באוקראינית: Любар) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה.
יהדות.
היהודים מופיעים בליובר עוד בראשיתה. בית הכנסת הראשון נבנה ב-1491. בתקופת מרד חמלניצקי היהודים ברחו מן המקום ובית הכנסת נשרף על ידי הקוזקים. האוכלוסייה היהודית החלה לחזור לליובר בסוף מאה ה-17 תחילת מאה 18. שיא האוכלוסייה היה ב-1910, אז האוכלוסייה היהודית בליובר נאמדה ב-8648 שהיו יותר מ-40 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
בתקופת מלחמת האזרחים לאחר מהפכת אוקטובר פרצו פוגרומים ברחבי אוקראינה, בליובר נרצחו 44 יהודים, יותר ממאתיים נפצעו, מאות נשים נאנסו.
שואה ומלחמת העולם השנייה.
חיילי ורמאכט נכנסו לליובר ב-6 ביולי 1941, ובמקום הוקם גטו. ב-9 באוגוסט 1941 כ-300 גברים יהודים מהעיירה נרצחו בכפר הסמוך יורובקה, ובספטמבר נרצחו כ-1,380 יהודים נוספים בסמוך לעיירה. הגטו חוסל באוקטובר 1941 בידי שוטרים אוקראינים.
סורוקה (עיר)
סורוקה (ברומנית: Soroca, אוקראינית: Сороки, בפולנית: Soroki, ביידיש: סאָראָקע) היא עיר בצפון מולדובה, סמוך לגבול עם אוקראינה. שוכנת לגדת נהר הדניסטר, ומרוחקת כ-160 ק"מ צפונית מהבירה קישיניב. העיר משמשת כבירת מחוז סורוקה. בעבר הייתה קהילת יהודי סורוקה קהילה משמעותית.
היסטוריה.
ההתיישבות בעיר החלה בימי הביניים, אז סחרו תושבי סורוקה עם הרפובליקה של ג'נובה. בשנת 1499 בנה שטפן הגדול מצודה בעיר, הקיימת עד היום. מקור השם סורוקה אינו ידוע.
המצודה המקורית שהוקמה מעץ, הייתה חוליה חשובה בשרשרת הביצורים שהגנה על נסיכות מולדובה. לגדת הדניסטר הוקמו ארבעה מבצרים, לגדת הדנובה שניים, ועוד שלושה בגבול הצפוני של הנסיכות. בין השנים 1543–1546 נבנה המבצר מחדש מאבן, תחת שלטונו של פטרו רארש.
במלחמה הטורקית הגדולה בשלהי המאה ה-17, הגנו בהצלחה כוחותיו של יאן סובייסקי על המבצר מפני העות'מאנים. למבצר הייתה חשיבות אסטרטגית לשני הצדדים שנלחמו במלחמה העות'מאנית-רוסית, שהתקיימה בין 1710–1711. העות'מאנים כבשו את המבצר, והם החזיקו בו עד לכיבושו מחדש על ידי הרוסים במהלך המלחמה ב-1735–1739.
שנות המאה ה-19 היו שנים של שגשוג יחסי, העיר גדלה במהירות, חולקה לשכונות, נבנו בה רחובות מודרניים, בתי חולים, בתי ספר, וכנסיות. תחת שלטון ברית המועצות הפכה סורוקה למרכז תעשייתי חשוב בצפון מולדובה.
הקהילה היהודית.
לערך המורחב של- קהילת יהודי סורוקה
בין רבני העיר, וככל הנראה הראשון בה, בלט רבי דוד שלמה אייבשיץ, מצדיקי תנועת החסידות ומחבר הספר "לבושי שרד". הרב אייבשיץ, פעל בעיר בראשית המאה ה-18 (תקס"ג) והחל לפעול לענייני היהדות בעיר. הוא הקים בה את הישיבה הראשונה בבסרביה, וכן הפיץ בה את משנת החסידות. בשנת 1897 מנתה הקהילה היהודית בסורוקה 8,763 תושבים, שהיו למעלה ממחצית תושבי העיר. מרבית יהודי העיר עסקו בחקלאות, בעיקר בגידול טבק וענבים.
לפני מלחמת העולם השנייה היה לקהילת יהודי סורוקה בתי ספר, בית חולים ובית אבות משלה. הקהילה הושמדה כולה עם כניסת הנאצים לעיר. כיום מתגוררים בעיר כ-150 משפחות יהודיות, בעיר פועל בית חב"ד.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2012, התגוררו בעיר 37,500 תושבים.
בעיר מתגוררים מיעוט ניכר של צוענים, לעיתים מכונה סורוקה "בירת הצוענים במולדובה".
ערים תאומות.
לסורוקה הסכם ערים תאומות עם:
סורוקי
לאוניד פילאטוב
לאוניד פילאטוב (ברוסית: Леонид Филатов; 24 בדצמבר 1946- 26 באוקטובר 2003) היה שחקן, במאי וסופר רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס הפדרציה הרוסית, בשנת 1996 הוענק לו תואר אמן העם.
חייו.
לאוניד פילאטוב נולד בקאזאן. אביו היה קשר רדיו ובילה זמן רב במשלחות. כאשר לאוניד היה בן 7 הוריו התגרשו והוא נסע עם אימו לאשגבאט (אז בתחומי ברית המועצות) בה התגוררו קרוביה. לאחר סיום בית הספר לאוניד פילאטוב נסע למוסקבה וכוונתו היה להתקבל ללימודים ב-VGIK אך הוא לא התקבל. במקום זה הוא התקבל לבית הספר לתיאטרון ליד תיאטרון וכטנגוב וסיים אותו בשנת 1969.
בשנת 1970 פילאטוב התקבל לתיאטרון טגנקה ושיחק על במת תיאטרון זה במשך שנים. כאשר יורי ליובימוב גורש מברית המועצות ולתיאטרון נשלח במאי אחר, פילאטוב עבר עם כמה שחקנים בולטים נוספים לתיאטרון סוברמניק. הוא חזר לתיאטרון טגנקה בשנת 1987.
בשנת 1993 ביחד עם ניקולאי גובנקו ומספר שחקנים נוספים פילאטוב הקים תיאטרון חדש "איגוד שחקני תיאטרון טגנקה".
החל משנת 1970 פילאטוב החל להצטלם בקולנוע. היו לו כמה הצלחות והוא זכה לפופולריות, במיוחד על תפקיד בסרט "צוות אוויר" משנת 1979. בשנת 1993 הוא ביים בעצמו סרט על בסיס תסריט שכתב. בשנת 1989 פילאטוב נבחר למזכיר איגוד עובדי הקולנוע הסובייטי.
בשנת 1993 פילאטוב עבר שבץ מוחי. בעקבות האירוע הוא כבר לא היה יכול לשחק בתיאטרון. פילאטוב החל להנחות תוכנית טלוויזיה על שחקנים וותיקים והיה המנחה במשך עשור - עד לשנת 2003.
פילאטוב כתב כמה ספרים ומחזות. במהלך סוף שנות ה-90 הוא קיבל כמה פרסים על יצירותיו הספרותיות.
בשנת 1997 פילאטוב עבר ניתוח בכליות. בשנת 1997 הושתלו בגופו כליות חדשות. בשנת 2003 פילאטוב התקרר ובעקבות סיבוך במחלה חלה בדלקת ריאות. הוא היה צריך לקבל תרופות לחיזוק חסינות, אך לאור כך שבגופו הושתלה כליה הוא לא היה יכול לקבל תרופות נדרשות. לאוניד פילאטוב נפטר ב-26 באוקטובר 2003 במוסקבה.
פילאטוב היה נשוי פעמיים, בכל פעם לשחקניות תיאטרון טגנקה. לפילאטוב לא היו ילדים אך הוא גידל בן של אשתו השנייה (אביו היה שחקן אחר של תיאטרון טגנקה ואלרי זולוטוחין).
מסמר יסוד
מסמר חרס
היון סונג-וול
ש'ואן סונגיו, בעלת שם הבמה היון סונג-וול (בהנגול: 현송월, בהנג'ה: 玄松月; נולדה ב-1977) היא זמרת פופ צפון קוריאנית שהתפרסמה כסולנית להקת "Pochonbo Electronic Ensemble", הרכב פופ שהיה מפורסם בצפון קוריאה בתחילת שנות האלפיים. ניהלה מערכת יחסים עם קים ג'ונג און בטרם הפך לשליט מדינה זו.
באוגוסט 2013, דווח בתקשורת המערבית כי היא הוצאה להורג בירי בגין הפרת חוק שאוסר פורנוגרפיה יחד עם עוד 11 אזרחים נוספים. ההאשמות הוכחשו בצפון קוריאה, ובמאי 2014 אף הופיעה בטלוויזיה הצפון קוריאנית והיללה את הנשיא.