בדבריו, דן הראי"ה באריכות בשתי תנועות עומק הקיימות לדבריו בעם ישראל, שהביטוי להן בדברי חז"ל הוא: "משיח בן יוסף" ו"משיח בין דוד" – הראשון הוא הכוח החומרי המקביל לגוף האדם ובא לידי ביטוי בשבט יוסף, והשני – המיוחד לעם ישראל בלבד – הוא הכוח הרוחני המקביל לנשמה ובא לידי ביטוי בשבט יהודה ומלכות יהודה. בתקופת הגלות, בשל עוונות עם ישראל, עומדים הכוח הגופני והחומרי בעימות זה עם זה, אולם מגמת ההיסטוריה היהודית היא איחוד ביניהם.
לפי פרשנותו של הרב קוק, התנועה הציונית, אשר פועלת לייסד מחדש את מדינה ללאום היהודי בארץ ישראל, משקפת את כוחו של משיח בן יוסף. אולם על מנהיגיה לזכור תמיד כי "בן ישי בראש" (), כלומר שהתנועה הרוחנית־דתית היא מרכזו של עם ישראל. מסורת חכמים שמשיח בן יוסף יהרג (), ושמספדו בירושלים יהיה גדול במיוחד כדברי חכמים במסכת מגילה, מבהירה את חשיבותו הגדולה, ולצד זה מבליטה את העובדה שהכוח החומרי אינו עיקרו של עם ישראל, אלא "יש להכניס הכל בחוברת אחת, ולסדר דרכי האומה באופן שכל שיכלול כללי יהיה בסיס לשיכלול הישראלי המיוחד".
אזכור הרצל בנאום.
ככלל, עוסק הנאום בתנועות עומק תרבותיות, שמו של הרצל לא נזכר בו, וכדבריו של הראי"ה באגרתו לחותנו האדר"ת: "וכן בדבריי לא סיפרתי כלל בשבחו של ד"ר הרצל מצד עצמו". עם זאת, הראי"ה הזכיר ברמז את שמו ונסיבות מותו הטרגי של הרצל: .
היחס לנאום.
בחוגי תלמידיו של הרב צבי יהודה קוק, בנו של הראי"ה, עורך כתביו וראש ישיבת מרכז הרב, מקובל כי . תלמידו של הרצי"ה, הרב אברהם רמר, ציין כי "מספר פעמים התחננתי לפניו שילמדני את 'המספד בירושלים', והשתמט".
חרף זאת, בעיני רבים נחשב הנאום לאחד מיסודות משנתו של הראי"ה קוק, וכמפתח להבנת יחסו לתנועה הציונית ולעומד בראש.
ההיסטוריון ד"ר יוסי אבנרי ציין כי פרשת "המספד בירושלים" הייתה סמן הדרך הראשון בהנהגתו הרבנית של הראי"ה קוק כרב ציוני עצמאי בארץ ישראל.
אמזון ווב סרביסז ישראל
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2000
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2000, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים הרביעית שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. הטורניר נערך בדרום אפריקה מ-11 בנובמבר עד ה-25 בנובמבר 2000. נבחרת דרום אפריקה ונבחרת ניגריה העפילו אוטומטית לטורניר בתור המארחת והאלופה המכהנת (בהתאמה), בעוד שאר שש הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו ביוני 2000.
במשחק הגמר נפגשו ניגריה (בפעם הרביעית ברציפות) ודרום אפריקה - בהופעה שנייה בתולדותיה בגמר. המשחק פוצץ בדקה ה-73, לאחר שהאוהדים הדרום אפריקאיים החלו לזרוק חפצים לעבר השופט, וזאת מכיוון שלא שרק לנבדל על השער שניגריה כבשה דקה לפני כן. לאחר שלושה ניסיונות כושלים לחדש את המשחק, הוחלט שתוצאת הגמר תישאר כמו שהייתה לפני פיצוץ המשחק - 2:0 לניגריה. החלוצה הניגרית מרסי אקידה זכתה בפרס מלכת השערים, לאחר שכבשה 7 שערים במהלך הטורניר.
נבחרת ליטא בכדורסל עד גיל 20
נבחרת ליטא בכדורסל עד גיל 20 (בליטאית: Lietuvos nacionalinė vaikinų jaunimo iki 20 krepšinio rinktinė) היא הנציגה של ליטא בתחרויות כדורסל בינלאומיות לנבחרות עתודה, בעיקר באליפות אירופה עד גיל 20, והיא מאורגנת ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הליטאית.
הנבחרת זכתה פעמיים באליפות אירופה, סיימה ארבע פעמים כסגנית וזכתה פעם אחת במקום השלישי.
מפקד בני ישראל בערבות מואב
מפקד בני ישראל בערבות מואב (1273 לפנה"ס, 2487 לבריאת העולם לפי מסורת חז"ל) הוא אירוע מקראי המתאר את המפקד שנעשה בשנה הארבעים ליציאת מצרים בערבות מואב, לאחר המגפה שבאה בעקבות חטא בעל פעור.
הציווי על המפקד.
רקע.
לאחר חטא המרגלים נגזר על דור יוצאי מצרים למות במדבר, ולפיכך לקראת הכניסה לארץ בתום ארבעים שנות הנדודים נצטווה משה לספור את החיילים בשנית.
הציווי.
הציווי על המפקד מובא בפרשת פינחס שבספר במדבר שם אומר ה' למשה ולאלעזר בן אהרון הכהן:
סיבת המפקד העיקרית היא ספירת הצבא ("כל יוצא צבא בישראל") וחלוקת הנחלות - לאחר המפקד, הקב"ה מצווה על חלוקת הנחלות לכל המשפחות שנמנו במפקד - . כמו כן, רואים ששבט לוי נמנה בהמשך בנפרד משום ש, כלומר, מכיוון שהם לא נוחלים עם שאר השבטים, לא נפקדו איתם.
במדרש תנחומא מובאות שתי סיבות נוספות למפקד:
המפקד.
המפקד התנהל כסדר הדגלים במסעות המדבר:
סה"כ נמנו במפקד - 601,730.
בשבט לוי, שנמנה בנפרד ואצלו מנו כל זכר מבן חודש, ישנן חמש משפחות שמתפרטות מבני לוי (גרשון קהת ומררי): הלבני, החברוני, המחלי, המושי והקרחי. מספרו של שבט לוי - 23,000. המפרשים מעירים שנשמטו כאן משפחת השמעי והעזיאלי וחלק מן היצהרי.
השוואת המפקדים.
בא' אייר שבשנה השנייה לצאת בני ישראל ממצרים (תחילת ספר במדבר) נערך מפקד נוסף. בין המפקדים גודלו של העם כמעט ולא השתנה (603,550 במפקד הראשון ו-601,730 במפקד הנוכחי).
לעומת זאת, בשבטים עצמם חלו שינויים - שבט מנשה גדל ב-27,000 איש (מ-32,200 ל-52,700), שבט שמעון פחת ב-37,400 איש. אחד ההסברים לירידה במניין שבט שמעון הוא שעיקר המגפה על חטא פעור פגעה בו, כמו שרואים שדווקא אדם חשוב משבטם הקריב את המדיינית לעיני כל העם.
שבטי נפתלי, אפרים, ראובן, שמעון וגד התמעטו בין המפקדים, בעוד ששבטי דן, אשר, מנשה, בנימין, יהודה, יששכר, וזבולון התרבו.
דודו אלון (לובלסקי)
סגן-משנה דוד (דוֹדו) אלון (לובלסקי) (13 באוקטובר 1925, כ"ה בתשרי ה'תרפ"ו - 15 במאי 1948). היה בפלמ"ח - חטיבת הנגב, ומפקד קיבוץ נירים (נקרא אז דנגור) בתקופת מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה.
אלון נולד ב-13 באוקטובר 1925 בתל אביב לדבורה ומשה לובלסקי. סיים את בית-הספר העממי בתל אביב ועבד בנגרות.
שרת בפלמ"ח כחמש שנים בהן גם השתתף בפריצת מחנה המעפילים העצורים בעתלית ובליל הורדת מעפילים מאוניית מעפילים. הצטרף להכשרה בכפר מנחם. ב-6 באוקטובר 1946 במבצע עליית 11 הנקודות עלו על הקרקע בנגב. תחילה נקרא המקום דנגור, ואחר כך עוברת שמו לנירים.
הקרב על דנגור – נירים ב-15 במאי 1948.
לקראת הקמת מדינת ישראל אלון צפה את התקפת הצבא המצרי, ומונה למפקד נירים. הוא קבע שיש לחפור עמדות עמוקות ומוסתרות, ואת המקומות המתאימים לעמדות, וארגן את חפירתן והתקנתן לקרב עם הצבא המצרי.
לקראת קום מדינת ישראל הצבא המצרי פלש וכבש מספר יישובים לאחר קרבות קשים והיה ברור שיתקיף את נירים ב-15 במאי. הטור המצרי שהתקיף את נירים כלל כ-אלף חיילים עם משוריינים וטנקים, בסיוע ארטילרי של תותחים ומרגמות והפצצה ממטוסים. מולם התייצבו 42 חברי קיבוץ נירים עם רובים ומקלע, כל חבר בעמדה ש-אלון קבע מראש. המצרים פתחו בהפגזה כבדה מאוד שבה נהרגו כמעט כל מי שלא היו בעמדות, ובהפצצה ממטוס. בין ההרוגים בהפגזה היו כל המפקדים וסגניהם כולל דודו אלון. שניים נהרגו באחת העמדות מפגיעה ישירה. כ-30 הלוחמים האחרים נותרו בעמדותיהם ונלחמו ללא פיקוד. הם ירו במצרים מהמסתור עם רוביהם ממלחמת העולם הראשונה ואף יותר מוקדמים והרגו עשרות מצרים. במיוחד ירו במפקדים המצריים, שלכל אחד מהם הייתה משרוקית לפיה זיהו את המפקדים. האש הבודדת מהעמדות הפתיעה את המצרים, שלא יכלו למצוא מאין נורתה, וגם לא להתקרב כדי לראות מאין נורתה. לאחר עשרות הרוגים מצרים כולל מפקדיהם המצרים הפסיקו את התקפתם ונסוגו. ההפגזות הקטלניות נמשכו וגבו הרוגים נוספים מהמגינים. ראה גם קרב נירים.
שבועיים לפני ההתקפה על נירים החברים כתבו על הקיר בחדר האוכל "לא הטנק ינצח כי אם האדם". חדר האוכל כמו כל שאר המבנים נשרף בהפגזה הכבדה, אבל הכתובת הזו שרדה.
חשיבות הקרב על נירים.
המצרים הכניעו את כפר דרום, יד מרדכי וניצנים לאחר קרבות קשים. מעט יישובים בדרכם של המצרים החזיקו מעמד בעור שיניהם בעזרת סיוע צבאי מבחוץ. נירים הייתה היחידה שהחזיקה מעמד בקרב הקובע ללא סיוע צבאי, ובדרך שהדהימה ועוררה פחד בלוחמי הצבא המצרי.
בעקבות זאת המצרים לא ניסו יותר לכבוש את נירים וגם נמנעו מלהתקיף יישובים אחרים. ההגנה היעילה שדודו אלון תכנן שגבתה מהם עשרות הרוגים בלי שידעו מה פגע בהם הרתיעה את המצרים ומנעה מהם לנסות ולכבוש יישובים בדרך לתל אביב ובנגב. זה היה אחד מהקרבות שהציל את מדינת ישראל מנפילה עוד בתחילת דרכה.
בין המצרים שהשתתפו בהתקפה היה גמאל עבד אל נאצר, לימים רודן מצרים, שזכר היטב את נירים. בראיון שהעניק בהיותו נשיא מצרים סיפר שהלוחמים המצריים העידו שבקרב על נירים לא יכלו להילחם מול עמדות נסתרות ובהן "צריחי ירי שעולים ומונעים אלקטרונית ויורים לכל הכיוונים ויורדים למסתור" – עד כדי כך היה יעיל מיקום העמדות החפורות המוסתרות שדודו אלון תכנן וקבע מראש.
גמאל עבד אל נאצר זכר את נירים והכין את צבא מצרים ב-1967 להתגבר על כל יישוב, וכך הופתע שנית כשגורל המלחמה נחרץ על ידי חיל האויר. כך דודו אלון תרם תרומות חיוניות וקובעות של ניצחון מדינת ישראל בשתי מלחמות 1948 ו-1967.
הוקרה.
דודו אלון (לובלסקי) הועלה לדרגת קצין לאחר שנהרג בקרב. ב-1963 הוקמה אנדרטה לזכר קרב נירים. האנדרטה על שם הרב שלום דנגור.
הד ציבורי.
סיפור הגבורה של דודו אלון (לובלסקי) וקיבוץ נירים והצלת מדינת ישראל מנפילה בתחילת דרכה לא זכה להתפרסם כמו סיפורי גבורה אחרים. תקצירים פורסמו בזמנו בעיתונות ולאחר מכן באתר הההגנה ובאתר הפלמ"ח ובאתר יזכור ובאתר קיבוץ נירים ועוד, אבל לא משכו תשומת לב בין אזכורי רבבות חללי המלחמות.