נגיף פנדורה נראה כתא חיידק (ואף ניתן לראותו במיקרוסקופ אור, עקב גודלו), אך אין לו מערכות לייצור ושימור אנרגיה, הוא איננו מסוגל לייצר חלבונים בעצמו, והוא מתרבה רק באמצעות היותו טפיל לאמבה, כאשר בכל פליגה מופיעים מספר נגיפים. תכונות אלו הופכות אותו לנגיף על פי ההגדרה, אולם גדלו וצורתו דומים יותר לחיידק. גם הגנום שלו שונה ברובו מגנומים ידועים. רק כ-7% מהגנים שלו משותפים ליצורים אחרים.
הנגיף נקרא על שם פנדורה משום שתכונותיו מעלות שאלות רבות על מה שהמדע חשב בנושא מוצא החיים, דבר שנראה כפתיחת תיבת פנדורה מן המיתולוגיה. לצד הסברה כי יש ליצור ממלכה חדשה במיון עולם החי, יש המעלים את האפשרות כי מקורו של נגיף פנדורה הוא ממאדים.
דוריס פיטשן
דוריס פיטשן (בגרמנית: Doris Fitschen; נולדה ב-25 באוקטובר 1968) היא כדורגלנית עבר גרמנייה ששיחקה בעמדת הקישור. פיטשן נחשבת לאחת מהכדורגלניות הטובות ביותר בתולדות נבחרת גרמניה, שבה שיחקה שנים רבות כליברו.
קריירה.
מועדונים.
פיטשן נולדה ב-1968 בעיר זבן שבצפון גרמניה, וכבר בגיל תשע החלה לשחק כדורגל בקבוצות הילדים המקומיות. ב-1988 עברה פיטשן לקבוצה המקצוענית הראשונה בקריירה שלה - איינטרכט וולפסבורג. שנתיים לאחר מכן, הוקמה הבונדסליגה, ווולפסבורג הצטרפה לליגה הצפונית שלה. בעונה השנייה שלה בבונדסליגה, סיימה פיטשן כמלכת השערים של הליגה הצפונית (16 שערים), ואף כבשה את השלושער היחיד באותה עונה.
אחרי עונת השיא בוולפסבורג, חתמה פיטשן באלופת גרמניה דאז - ספורטפראונד זיגן, שם חברה לסילביה נייד ומרטינה ווס. היא שיחקה בקבוצה ארבע עונות, שבהן היא זכתה בשתי אליפויות גרמניה ובגביע אחד. ב-1996 עברה פיטשן לסגנית האלופה - פראונהיים. שנה לאחר מכן, קיבלה פיטשן הצעה גבוהה במיוחד מליגת העל היפנית, אך פראונהיים לא הסכימה לשחרר אותה מהחוזה. עם מעבר הקבוצה לפרנקפורט ב-1999, זכתה הקבוצה בדאבל, ושנה לאחר מכן הוסיפה עוד זכייה בגביע המדינה.
במרץ 2001 עברה פיטשן ל"פילדלפיה צ'ארג'", ששיחקה בליגת ה-WUSA האמריקאית שנוסדה באותה שנה. חודש לאחר מכן היא כבשה את השער הראשון בתולדות הליגה, במשחק הניצחון 0-2 מול "סן דייגו ספיריט". ב-30 ביולי 2001, במהלך משחק נגד "ניו יורק פאוור", שברה פיטשן את פרק כף היד והחליטה לפרוש ממשחק פעיל. אף על פי ששיחקה במעט משחקים באותה עונה, נבחרה פיטשן לשחקנית השנה של פילדפיה צ'ארג'.
נבחרת גרמניה.
ב-4 באוקטובר 1986, כשהיא בת 17 בלבד, ערכה פיטשן את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד דנמרק. במשחק עצמו ניצחה גרמניה 0-2, ואילו פיטשן התכבדה לכבוש את השער הראשון.
בקיץ 1989, אירחה מערב גרמניה את אליפות אירופה שנערכה בפעם השלישית בתולדותיה. פיטשן זומנה לטורניר והייתה לשחקנית הצעירה ביותר בסגל הגרמני. משחק הגמר של הטורניר שנערך מול קהל של 22 אלף צופים באוסנבריק הפגיש את שתי הנבחרות הטובות באירופה דאז, גרמניה ונורווגיה. גרמניה עמדה בציפיות של אוהדיה, הביסה את הנורווגיות 1-4, וזכתה באליפות בפעם הראשונה אי פעם. בסיום הטורניר, נבחרה פיטשן לשחקנית המצטיינת של האליפות.
ב-1991 השתתפה פיטשן עם גרמניה בשני טורנירים בינלאומיים: אליפות אירופה שנערכה ביולי בדנמרק וגביע העולם שנערך בנובמבר בסין. באליפות אירופה זכו הגרמניות בתואר פעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון 1-3 על נורווגיה בגמר. בגביע העולם, פתחה פיטשן בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של גרמניה, ולא החמיצה אף דקת משחק במהלכם. בטורניר עצמו, הודחה גרמניה בחצי הגמר על ידי ארצות הברית, והפסידה במשחק על המקום השלישי 4-0 לשוודיה. למרות ההפסד בחצי הגמר, נבחרה פיטשן לאחת ממצטיינות הטורניר, ואף תוארה בתקשורת הסינית כ"גרסה הנשית של בקנבאואר".
בינואר 1995 נפצעה פיטשן ברצועה הצולבת הקדמית, ונאלצה להחמיץ את אליפות אירופה שנערכה בגרמניה (הגרמניות זכו בתואר) ואת גביע העולם שנערך בשוודיה. החזרה של פיטשן לנבחרת הייתה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה ב-1996. גרמניה הודחה כבר בשלב הבתים של הטורניר לאחר שסיימה עם ארבע נקודות בלבד, ופיטשן הגדירה את הטורניר כ"די חלש".
שנה לאחר מכן, זכתה פיטשן עם גרמניה בפעם השלישית באליפות אירופה. במהלך הטורניר, נפצעה קפטנית הנבחרת - מרטינה ווס, ואילו פיטשן התמנתה לתפקיד במקומה. במשחק הגמר ניצחו הגרמניות 0-2 את איטליה, ופיטשן נבחרה להרכב המצטיינות של האליפות. מספר חודשים לאחר מכן, ב-6 בנובמבר 1997, שיחקה פיטשן את המשחק המאה שלה בנבחרת, ובכך הייתה לכדורגלנית הגרמנית הרביעית (אחרי סילביה נייד, מרטינה ווס והיידי מוהר) שמגיעה להישג כזה.
בגביע העולם שנערך ב-1999 בארצות הברית, שיחקה פיטשן בכל ארבעת המשחקים של גרמניה. גרמניה, שסיימה את שלב הבתים במקום השני, הודחה כבר ברבע הגמר על ידי ארצות הברית, שבסופו של דבר זכתה בטורניר. שנה אחר כך, בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני, זכו הגרמניות במדליית הארד, לאחר שגברו 0-2 על ברזיל.
הטורניר הבינלאומי האחרון של פיטשן עם נבחרת גרמניה היה אליפות אירופה שנערכה ב-2001. את שלב הבתים סיימו הגרמניות במאזן מושלם של תשע נקודות, ובחצי הגמר גברו 0-1 על נורווגיה משער של סנדרה סמיזק. במשחקה האחרון של פיטשן בנבחרת - גמר הטורניר נגד שוודיה, ניצחה גרמניה 0-1, ופיטשן זכתה להניף את הגביע בתור היותה קפטנית הנבחרת. ב-15 שנים בנבחרת גרמניה, שיחקה פיטשן ב-144 משחקים וכבשה 16 שערים.
מיד עם פרישתה, קיבלה פיטשן משרה במחלקת השיווק של התאחדות הכדורגל הגרמנית. ב-2011 היא מונתה לראש צוות השיווק של גביע העולם, שנערך באותה שנה בגרמניה.
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני (ברומנית: Universitatea de Arhitectură și Urbanism Ion Mincu, ראשי תיבות: UAUIM) היא אוניברסיטה ציבורית עצמאית לאדריכלות, שנוסדה בשנת 1952, בבוקרשט בירת רומניה. כאות הכרה לתרומתו הרבה לאדריכלות הרומנית של האדריכל יון מינקו (הגייה רומנית: Yon Minku, 1852–1912), נושאים את שמו מאז שנת 1953 המכון ואחר כך אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני בבוקרשט.
היסטוריה.
אוניברסיטת "יון מינקו" לאדריכלות ותכנון עירוני בבוקרשט היא המוסד האקדמי הוותיק והחשוב ביותר בתחום זה ברומניה. היא ממשיכה מסורת ארוכה של השכלה גבוהה ארכיטקטונית מקומית, אשר יסודה קשור קשר הדוק עם עליית רומניה המודרנית וקביעת המבנה המוסדי והתרבותי החדש שלה,
במחצית השנייה של המאה ה-19, ההכשרה הראשונה לחינוך אדריכלי ברומניה הוקמה על בסיס חוק בשנת 1864, שהונפק על ידי השליט אלכסנדרו יואן קוזה, נסיך רומניה, כחלק מבית הספר לגשרים, דרכים, מכרות ואדריכלות. עם זאת, בגלל המחסור בכספים וסטודנטים הוא נסגר זמן קצר לאחר מכן. האדריכלים הרומנים הראשונים למדו ברובם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, בפריז, והאדריכל המוסמך הראשון היה יון מינקו בשנת 1883. בוגרי בית הספר מפריז הובילו להקמתו של בית ספר לאדריכלות בבוקרשט, וכך, בשנת 1892 הקים האיגוד הרומני לאדריכלים בית ספר פרטי לארכיטקטורה שבסמכותה. רפורמת החינוך בשנת 1897 הפכה את בית הספר הפרטי לבית הספר הארצי לארכיטקטורה (במימון הממשלה) כחלק מבית הספר לאמנויות יפות. בשנת 1904 הפך למוסד עצמאי בשם בית הספר הגבוה לארכיטקטורה. בשנת 1931 שמו של בית הספר שונה לאקדמיה לאדריכלות. החוק הראשון הנוגע לחינוך ארכיטקטוני הכיר ברמתו האוניברסיטאית, אך שמר על תואר האקדמיה. אותו החוק הסדיר את השימוש בתואר האדריכל והפרקטיקה המקצועית. בשנת 1938 שולבה האקדמיה לארכיטקטורה בבית הספר הפוליטכני בבוקרשט, בשם הפקולטה לארכיטקטורה. בנוסף, תוכנית מיוחדת המוקדשת לחקר העירוניות פעלה בין השנים 1943–1948.
בשנת 1948 הפכה הפקולטה לארכיטקטורה עצמאית תחת שם חדש - המכון לארכיטקטורה. לאחר תקופה קצרה של עצמאות, היא שולבה במכון להנדסה אזרחית שהוקם לאחרונה ושמה שונה שוב לפקולטה לארכיטקטורה. בשנת 1952 הפקולטה הפכה שוב עצמאית, כשהיא חוזרת לשמה הקודם, המכון לארכיטקטורה. על פי צו שהונפק בשנת 1953, נקרא המכון על שם יון מינקו ועד שנת 2000 פעל המוסד בשם "המכון לארכיטקטורה" יון מינקו,
בשנת 2000, בהחלטת הסנאט האקדמי, שונה השם לאוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ותכנון עירוני, שהיא עדיין השם הרשמי הנוכחי. שינוי זה היה קשור קשר הדוק עם הרחבת המתכונת החינוכית לאחר 1990. לפיכך, נוספו שתי פקולטות חדשות לפקולטה לארכיטקטורה הישנה בעשורים האחרונים: הפקולטה לתכנון עירוני בשנת 1997 והפקולטה לאדריכלות פנים בשנת 2003, בכל אחת מהפקולטות מוצעות מספר תוכניות לימוד לתואר ראשון ולתואר שני.
בנוסף קימות שתי תוכניות לימודים לדוקטורט באדריכלות ולדוקטורט בתכנון עירוני.
קמפוס וארגון.
הבניין הראשי ויחידות משנה.