הפעם הראשונה שבה התרחשה הנחתת כוחות כזו הייתה במהלך מבצע מוסקטר באוקטובר 1956. מסוקים שהמריאו מנושאות המטוסים הקלות אה"מ אושן ותזאוס הנחיתו כוח בסדר גודל של בטליון (גדוד) בעיר סואץ. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הסבו הבריטים שתי נושאות מטוסים נוספות, אה"מ אלביון ובולוורק לסוג של נושאות שנקראו "נושאות קומנדו". נושאת מטוסים נוספת, אה"מ הרמס הוסבה גם היא לתצורה זו, אך הוסבה חזרה לנושאת מטוסים לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20. צי ארצות הברית הסב שלוש נושאות מטוסים לאוניות סער אמפיביות: שלוש מסדרת אסקס: בוקסר, פרינסטון וואלי פורג', ונושאת ליווי אחת מסדרת "קזבלנקה", ת'טיס ביי.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נבנו אוניות סער אמפיביות שתוכננו מראש לתפקידן זה, ולא הוסבו מנושאות מטוסים. בתחילת שנות ה-60 הושקו שבע אוניות מסדרת איוו ג'ימה, של צי ארצות הברית (כולן נקראו על שם מבצעים אמפיביים של צי ארצות הברית ושל חיל הנחתים של ארצות הברית: איוו ג'ימה, אוקינאווה, גוודלקנל, גואם, טריפולי, ניו אורלינס ואינצ'ון). אוניות אלה מסווגות LPH, כמפורט לעיל. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הושקה סדרת טאראווה, שכללה חמש אוניות סער אמפיביות שסווגו כ-LHA (אוניות אלה נקראו על שם קרבות מפורסמים בהם השתתף חיל הנחתים: טאראווה, סאיפאן, בלאו ווד, נסאו ופלליו). בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ובתחילת שנות התשעים הושקה סדרת ואספ, שהייתה דגם משופר של סדרת "טאראווה". סדרה זו כללה שמונה אוניות (ואספ, אסקס, קירסארג', בוקסר, באטאן, בונהום רישר, איוו ג'ימה, ומאקין איילנד). ב-2008 החל הצי בבניית סדרה חדשה של אוניות סער אמפיביות, סדרת אמריקה. נכון ל-2020 נכנסו לשירות שתי אוניות מסדרה זו, אמריקה וטריפולי.
גם בריטניה בנתה אוניות סער אמפיביות ייעודיות, שהראשונה שבהן הייתה אה"מ אושן. זו נכנסה לשירות ב-1998. צרפת בנתה את סדרת מיסטרל (ובה שלוש אוניות: מיסטרל, טונר וDixmude; שתי אוניות נוספות מסדרה זו נבנות עבור הצי הרוסי, ולדיווסטוק וסבסטופול), והצי האיטלקי בנה את סדרת סאן ג'יורג'יו (סאן ג'יורג'יו, סאן מארקו, וסאן ג'יוסטו). קוריאה הדרומית תכננה את סדרת דודקו, ממנה נבנתה רק אונייה אחת. ספרד השיקה את חואן קרלוס, ואוסטרליה רכשה מספרד שתי אוניות נוספות מסוג זה, קנברה ואדלאיד, הנמצאות בשלבי בנייה.
מאפיינים.
אוניות סער אמפיביות דומות בצורתן לנושאות מטוסים, ויש להן סיפון טיסה הנמשך לכל אורכה של האונייה. מסיפון זה מופעלים מסוקי תובלה כמו מסוקי CH-53 סי סטאליון, ווסטלנד סי קינג ומסוקים דומים. כמה מן האוניות מותאמות גם להפעלת מסוקים כבדים יותר, כמו בואינג CH-47 צ'ינוק. מסוקים אלה מיועדים להעברת כוחות ואספקה לחופי הנחיתה, וחלקם מיועדים למשימות התרעה מוקדמת ולוחמה נגד צוללות. כמה מן האוניות יכולות גם לשאת מסוקי תקיפה כמו AH-64 אפאצ'י. אוניות הסער החדשות של ארצות הברית, סדרת "אמריקה", נושאות גם כלי טיס מסוג בל-בואינג V-22.
בנוסף למסוקים יכולות אוניות הסער האמפיביות לשאת גם מטוסים בעלי יכולת להמראה ונחיתה אנכית או קצרה, בעיקר מטוסי הרייר. מטוסים אלה נועדו לספק סיוע אווירי לכוחות הנוחתים, וכן הגנה אווירית על אוניות הצי. מטוסים אלה יוחלפו בעתיד הקרוב במטוסי F-35 לייטנינג II, בגרסת המראה ונחיתה קצרה/אנכית. סיפוני הטיסה של האוניות מצוידים בכבלי עצירה לסיוע בנחיתות קצרות, ומערכות הכוונה לטייסים הנוחתים.
מעבר לכוח האווירי, נושאות אוניות סער אמפיביות כוח יבשתי שיכול לכלול כמה מאות חיילים או כמה עשרות טנקים או רכבים קרביים משוריינים. אוניית סער אמפיבית היא בדרך כלל אוניית הדגל של כוח משימה אמפיבי, ולפיכך יש בה מתקנים למטה פיקוד של כוח כזה.
כאמור, אוניית סער אמפיבית יכולה בדרך כלל לשאת כמה נחתות. בדגמים הראשונים נישאו הנחתות על סיפוני האוניות, אך כיום נמצאות הנחתות בסיפון תחתון, שניתן לפתוח אותו אל הים ולהציף אותו, וכך לאפשר לכלי השיט לצאת בשיוט ישירות אל החוף. באוניות הסער החדישות מחליפות רחפות את הנחתות הרגילות. אוניות הסער האמפיביות אמורות להוות מעין בסיס צף לכוחות הנחיתה, ולכן יש בהן אספקה וציוד, וכן בית חולים צף ובו עשרות מיטות.
חימושן של אוניות הסער האמפיביות מצומצם, והגנתן נשענת על המטוסים שהן נושאות ועל אוניות ליווי. עם זאת, יש עליהן לעיתים משגרי טילי ים-אוויר וכמה תותחים.
על חלל
על-חלל
סאנדר ואן דורן
סאנדר קייטלארס (בהולנדית: Sander Ketelaars; נולד ב-28 בפברואר 1979), מוכר בשם הבמה "סאנדר ואן דורן" (Sander van Doorn), הוא DJ הולנדי ומפיק אלקטרו-האוס ופרוגרסיב האוס ולשעבר יוצר טק-טראנס.
קריירה מוזיקלית.
ב-8 במרץ 2008, הוציא סאנדר ואן דורן לאור את האלבום הראשון שלו, "Supernaturalistic", תחת חברת ההקלטות Spinnin' Records. האלבום כלל 13 סינגלים בסגנון הטק-טראנס.
דורן זכה בפרס "תקליטן פורץ הדרך" של שנת 2008 בפרסי מוזיקת הדאנס הבינלאומי (IDMA) לאחר שהביס תקליטנים כגון קלווין האריס, Deadmau5 ואקסוול. בנוסף לכך, הסינגל שלו, "Riff", התמודד על פרס "טראק הדאנס הטוב ביותר" אך לא זכה.
בקיץ 2010, החל דורן את התמחותו במועדון הלילה המפורסם אמנסיה, אשר נמצא באי איביזה.
במרץ 2012, הופיע דורן בפסטיבל המוזיקה "אולטרה" במיאמי ובמהלך ההופעה הציג את הסינגל החדש שלו, "Nothing Inside", בשיתוף עם הזמרת Mayaeni. השיר זכה להצלחה רבה במצעדי סינגלים במספר מדינות וגם דורג במקום הראשון באתר beatport.
רן שריג
רן שריג (נולד ב-14 באוקטובר 1971 בגבעתיים) הוא תסריטאי, סופר, מרצה ומנחה טלוויזיה ישראלי.
קורות חייו.
שריג גדל בגבעתיים ולמד בבית הספר התיכון "קלעי" בעירו. סמוך לסיום לימודיו בתיכון החל לפרסם ביקורת מוזיקה במקומון "כל העיר" (אחד מרשת המקומונים של עיתון "הארץ"). בהמשך כתב במקומון "העיר", בתחילה על מוזיקה ולאחר מכן על טלוויזיה וקולנוע.
שנות ה-90.
בשנים 1990–1993 ניהל את לייבל האינדי הראשון בישראל, "קסבה", שהיה בבעלות חברות המוזיקה "גונג" ו"הליקון"; הלייבל ייבא והפיץ תקליטים ודיסקים של מוזיקה אלטרנטיבית בארץ וייצג, בין היתר, את להקת "הפרודיג'י" ואת הלייבלים העצמאיים XL ו-Creation. בשנת 1995 עזב את "קסבה" ושימש כמנהל אמנותי של ישראל ברייט ולהקת "השמחות", בתקופה בה יצא אלבומה הראשון, שזכה להצלחה. במקביל עבר מהמקומון "העיר" לעיתון "הארץ", שם שימש כמבקר המוזיקה של העיתון במוסף "גלריה". באותה התקופה החל לכתוב את סיפוריו הראשונים ולפרסם אותם בעיתונים. כן שיתף פעולה עם אייל דורון בכתיבת המערכונים למופע הבידור של שבי זרעיה, "הפעם זה סופי".
מ-1995 החל לכתוב תסריטים למספר ערוצי טלוויזיה. הוא הפך לתסריטאי קבוע בזכיינית השידור "קשת", והיה פעיל במחלקת הפרומו; הוא זכה פעמיים ב"פרומקס" עבור "קשת" על תסריט לפרומו השנה בעולם. כן כתב מערכונים לכל תוכניות הבידור של הזכיינית באותה התקופה, כגון התוכנית "מקרה לילה של שי אביבי" ששודרה בשנים 1998–1999.
בתקופה זו התגורר עם בת זוגו נעמה תורן; בעקבות השראה במהלך הריונה יצר את "טלמאניה", סדרת אנימציה פרועה לילדים, אותה כתב, ערך וביים עם תומר שרון. בתפקידים הראשיים כיכבו תומר שרון וסיון שביט. הסדרה זכתה לפופולריות, ובשיא הצלחתה נמכרו בובות של הדמויות ברשת המזון המהיר "בורגראנץ'".
העשור הראשון של המאה ה-21.
בין השנים 2000–2009 הגיש וערך את תוכנית הרדיו האישית "ברד" ברדיו תל אביב.
ב-2002 כתב עם הבמאי גבי ביבליוביץ' את התסריט לסרט הדרמה "הערב הניצול", קומדיה קאמרית-סאטירית העוסקת בשואה, ומבוססת על מחקר של ד"ר חיה אוסטרובר מאוניברסיטת תל אביב על הומור כמנגנון הישרדות בשואה; הסרט מתאר סיטואציה של ניצול השואה שנכנס לבית קפה תל אביבי במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-2002 שריג כתב וביים את הנחיית האנימציה החתרנית של הדמויות בתוכנית התרבות של ערוץ 8 "המוסף", בבימוי רם נהרי. בהמשך ערך וביים לצד נהרי והיה התסריטאי הראשי של סדרת האנימציה ההומוריסטית "היפשושיות" בערוץ 24, בכיכובה של חנה לסלאו שגילמה את דמותן של יפה ירקוני ושושנה דמארי כצופות בעצבות ובציניות בשקיעתה של הישראליות באמצעות קליפים; הסדרה זכתה להצלחה והפכה לקאלט.
ב-2005 יצא ספרו "חיים שתיים" (הוצאת כתר), אסופת ספורים קצרים הנסבה על דמויות אנשים פשוטים החיים בפער בין ההוויה הישראלית החדשה והשאננה לבין ההוויה היהודית והגלותית מהעבר; הסיפור "הפועל בירקנאו" מתוכו מוקרא כיום במסגרת משלחות צבאיות לאושוויץ. הספר לא זכה לתשומת-לב ואף כשל מסחרית. לאורך השנים התפרסמו סיפורים אחרים פרי עטו, באנתולוגיות "לא מה שהיה פעם" (הוצאת בבל), ו"ההולנדי של עכו" (הוצאת גלורי).
בשנים 2006–2009 היה שותף לכתיבת התסריטים לפרקי הטלנובלה הישראלית "האלופה" בערוץ 3. שריג כתב לצד אדיר מילר את התסריט לכל פרקי קומדיית המצבים "רמזור", המשודרת מ-2008 בערוץ 2 (הזכיינית "שידורי קשת"). הסדרה זכתה בפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית "הקומדיה הטובה ביותר", ונמכרה לשידור ברשת FOX האמריקאית (שודרה עונה אחת) ובטלוויזיה הרוסית (שודרה 4 עונות). בעקבות הצלחת הסדרה הוזמן ב-2010 על ידי רם לנדס ודורון צברי להשתתף לצד ארבעה גברים נוספים בעונה הראשונה של סדרת הדוקו-ריאליטי שיצרו, "מחוברים"; במהלך העונה צילם שריג את עצמו ותיאר את קשיי נישואיו השניים, ובפרקי הסיום התחיל רומן מתוקשר עם העיתונאית דנה ספקטור שאף השתתפה בעונה הראשונה של "מחוברות".
העשור השני של המאה ה-21.