באוקטובר 1890 שלחה פון מק את מלוא התמיכה השנתית מראש בלוויית מכתב, ששם קץ לחסותה. היא טענה לפשיטת רגל. הגורם המפתיע ביותר בניתוק הקשר הייתה פתאומיותו. רק שבוע קודם לכן שלחה לו מכתב טיפוסי, אינטימי, אוהב וגלוי-לב. המכתב עסק ברובו בהתנהגות ילדיה, המפזרים ללא חשבון את ירושתם העתידה. נושא זה היה עילת תרעומת מתמדת לפון מק ולא בהכרח התראה לניתוק קשריה עמו והפסקת תמיכתה. עם זאת, הסבר אחד הגיוני למתן תמיכה שנתית בבת אחת לצ'ייקובסקי עשוי להיות החשש, שמא לא יימצאו לה די כספים להעביר אליו בהמשך על פי ההסדר החודשי הרגיל ביניהם.
מחמת פתאומיות המעשה, יש הסבורים שפון מק שמה קץ לחסותה משום שנודע לה דבר ההומוסקסואליות של צ'ייקובסקי. אחרים מבטלים רעיון זה. משמעות רבה נודעת לבקשת פון מק מצ'ייקובסקי במכתבה האחרון, לבל ישכחנה. היא לא הייתה מבטאת משאלה כזאת לו פעלה מתוך טינה כלפי מה שתפסה כפגם מוסרי. הנחה אפשרית, אולי סבירה יותר, היא, שמשפחתה איימה לעשות פומבי לנטיותיו המיניות של צ'ייקובסקי. במקרה זה, פון מק הייתה מנתקת את קשריה עמו כדי להגן עליו משערורייה.
לשתי עובדות היה מקום בהחלטתה של פון מק:
המכתב והתשלום האחרון מפון מק לצ'ייקובסקי נמסרו ביד משרת מהימן שלה, איבן וסילייב, שלו נטתה חיבה מיוחדת. מעולם לא שלחה לו דבר בדרך זו קודם לכן. תמיד שלחה מכתבים והמחאות בדואר. אם לא יכלה עוד לשלוט באופן אישי בהתכתבותה, ואם רצתה להסתיר את פעולתה מכל הסובבים אותה, נמצא שפתרה שתי בעיות בפעולה יחידה זו.
היא גם ידעה, שצ'ייקובסקי זקוק לעיתים קרובות למזומנים, על אף מה שהעניקה לו. צ'ייקובסקי היה מנהל כספים גרוע. בעתות לחץ היה מבקש מפון מק מפרעה על חשבון קצבת החודשים הבאים. בהכירה את הרגלו זה, ייתכן שצפתה את הצורך שלו בכסף. אפשר שהחלה להתכונן לניתוק כבר באמצע שנת 1889, בדעתה כי בוא יבוא במוקדם או במאוחר.
אחרי תגובתו הראשונה, הנבעתת של צ'ייקובסקי, שנבעה מחרדה למצבו הכספי לאחר הפסקת התמיכה שהורגלה בה, נרגע והחל לדאוג לפון מק. הוא ניסה ליצור עמה קשר, במכתב מ-18 ביוני 1891, אך חתנה, פאכולסקי, השיב לו, כי במצב עצביה המעורער איננו מעז להראות או לקרוא לה את מכתבו של צ'ייקובסקי. עם זאת, ציין פאכולסקי, בעומק לבה ממשיכה לבעור חיבתה הנושנה לידידה הוותיק. בכך נאלץ צ'ייקובסקי להסתפק, לפי שעה.
קנאת אחים.
אדם אחד שבירך אולי על הניתוק היה אחיו של צ'ייקובסקי, מודסט. גם מודסט, כמוהו כאחיו, היה הומוסקסואל.
כששני האחים דנו בפעולתה של פון מק, מודסט לא ניסה לתרץ את התנהגותה. תחת זאת אמר, כי מה שצ'ייקובסקי ראה כקשר יחסים יחיד במינו והדדי בין שני ידידים, היה לפון מק שגיון חולף של אישה עשירה.
מן הראוי להטיל ספק מסוים בשיפוטו של מודסט בעניין זה. עם כל הערצת האלילים שרחש לאחיו, רגשותיו של מודסט היו, למעשה, אמביוולנטיים
במובהק. אין זה בלתי סביר, שמודסט חש קנאה עזה כלפי אחיו, היוצר עתיר ההצלחה, ובמקביל חשש, שמעמדו בחיי אחיו מתערער בשל אותה ידידה חשאית, שהייתה יריבתו הצמודה במאבק על תשומת לבו וחיבתו של האח. בדיוק כפי שפרידתו של צ'ייקובסקי מאשתו אנטונינה הייתה עשויה לשמח את פון מק, כך ייתכן, שהניתוק שלו מפון מק שימח את מודסט.
מודסט היה לרושם קורותיו של המלחין. לטענתו, צ'ייקובסקי ראה בניתוק שפון מק כפתה על יחסיהם מעשה של בגידה. עוד אמר, שמרירותו של צ'ייקובסקי לא שככה וכי על ערש מותו חזר המלחין שוב ושוב על שמה של פון מק בנימת תוכחה. עם זאת, במשפחת פון מק הילך סיפור שונה מאוד.
פיוס אפשרי.
גלינה פון מק, בתם של ניקולאי, בנה של נדז'דה פון מק, ואנה, אחייניתו של צ'ייקובסקי, טענה, שהקרע אוחה בחשאי. בספטמבר 1893, שבועות ספורים לפני מות צ'ייקובסקי, עמדה אנה לצאת לניס. פון מק גססה ואנה הייתה בדרכה לטפל בה. צ'ייקובסקי ביקש ממנה להפציר בידידתו לשעבר לסלוח לו על שתיקתו. ההתנצלות הזאת התקבלה בלב שלם מצד פון מק, שהשיבה לו ברוח דומה.
רושם קורותיו של צ'ייקובסקי, ד"ר דייוויד בראון, טוען, כי הדיווח של גלינה "מבוסס במידה רבה על שמועות ויש בו הרבה הפרזה רומנטית."
אף על פי כן, הוא מוכן להודות, שדבריה אינם משוללים סבירות מסוימת, מה גם שגלינה קיבלה את הסיפור ישירות מאמה.
בעיות כספים.
טענתה של פון מק לפשיטת רגל לא הייתה נכונה לגמרי. במקביל להונו הגדול, הותיר אחריו קרל פון מק חובות גדולים במותו. היקף החובות האלה עלה בהרבה על מה שהיה ידוע לאשתו. שמועות על החוב הזה החלו להסתובב בציבור בראשית שנות ה-80' של המאה ה-19. צ'ייקובסקי שאל אותה על כך במכתבו.
החוב הצטבר והסתבך עוד יותר בגלל הניהול הפיננסי של נכסיה העסקיים של פון מק בידי בנה ולדימיר. ולדימיר היה מחונן בתחום יחסי הציבור כמו אביו בתחום ההנדסה, אבל בניהול כספים נהג פזרנות כמו אמו. הוא היה חביב על אמו מכל ילדיה ואולי משום כך האריכה רוחה כלפי אורחות חייו במשך זמן רב כל כך. מצב זה, לרוע המזל, חידד את יחסי האם והבן עם שאר האחים ועם גיסתו אנה (אחייניתו של צ'ייקובסקי). הם טענו, בין השאר, שהוא לוקח מכספי החברה לשימושו האישי. בין אם הייתה אמת בהאשמות או לאו, נכסי פון מק עמדו בסיכון פיננסי רציני.
ולדימיר סבל מהתמוטטות עצבים ב-1890. באותו קיץ שחררה אותו אמו ממשרתו. מחליפו היה עוזרה האישי של פון מק, ולדיסלב פאכולסקי. פאכולסקי, שפון מק העסיקה אותו תחילה כמוזיקאי, היה לחתנה כשנשא לאישה את בתה יוליה. הוא היה מנוסה הרבה יותר מוולדימיר בניהול פיננסי והצליח להציל את נכסיה של פון מק מפשיטת רגל. עלתה גם השערה, כי כעוזרה של פון מק, נמצא בעמדה שאפשרה לו לאכוף את רצון המשפחה ביירוט מכתבים אל ומאת צ'ייקובסקי. עם זאת, אין אפשרות להעריך בוודאות את מלוא ההיקף של מאמציו בסוגיה זו עד שייחשפו עוד ראיות, שנגנזו ועוד לא נמצאו. בינתיים אובחנה אצל ולדימיר שחפת מתקדמת, אותה מחלה שממנה סבלה אמו ושתביא עליו את הקץ בשנת 1892.
מוות.
נדז'דה פון מק מתה משחפת ב-13 בינואר 1894 בניס שבצרפת, כחודשיים אחרי מות צ'ייקובסקי.
אחרי מות חמותה, נשאלה אנה פון מק איך נשאה הפטרונית המנוחה את מותו של צ'ייקובסקי. אנה ענתה, "היא לא נשאה אותו."
תרומת גלינה ניקולייבנה פון מק.
בשנת 1985 תרמה גלינה לאוניברסיטת קולומביה אוסף, שכלל את התרגום שלה ל-681 מכתבים שכתב צ'ייקובסקי למשפחתו. האוסף מכסה את התקופה בין מרץ 1861 לספטמבר 1893.
משימות מאוישות למאדים
משימות מאוישות למאדים הן משימות ותוכניות שהוצעו להנחתת בני־אדם על כוכב הלכת מאדים. נכון להיום לא התבצעו משימות מאוישות למאדים, אולם מספר סוכנויות חלל, שעוסקות בחקר מאדים , הגו בתכנון משימות כאלה, שתתבצענה כנראה לא לפני המחצית השנייה של שנות ה־20 של המאה ה־21. משימות אלו מעמידות אתגרים קשים ורבים בפני מתכנניהן, כגון עלותן הכספית הגבוהה, הזמן הרב, לרוב שנים, שהן אורכות, סוגיות של שמירה על חיי ובריאות האסטרונאוטים שישוגרו למאדים, ואתגרים נוספים ורבים.
אתגרים.
משימות מאוישות למאדים ידרשו טיסה ארוכה בחלל על מנת להגיע למאדים, ובכך הן מציבות מספר אתגרים וסיכונים שיצטרכו להילקח בחשבון במשימות שכאלו:
משימות מאוישות למאדים ידרשו כמויות דלק עצומות על מנת להגיע אל מאדים, להמריא ממנו, ולטוס בחזרה לכדור הארץ. אחת השיטות שהוצעו לחסכון משמעותי בדלק היא שימוש בתגובת סבטייה, לשם ייצור מתאן על גבי מאדים, אשר ישמש כדלק לאסטרונאוטים בשיגור מן מאדים לחלל והחזרה לכדור הארץ.
על מנת לקצר את זמן הטיסה מכדור הארץ למאדים, טיסות למאדים מתוכננות לשיגור רק כאשר כדור הארץ ומאדים קרובים זה לזה ונמצאים באותו צד של השמש. מצב כזה נוצר אחת ל־26 חודשים. תקופות כאלו מכונות "חלונות שיגור", ובהן טיסות למאדים יכולות להתבצע.
הצעות מהמאה ה־20.
לאורך המאה ה־20 הוצעו מספר הצעות למשימות מאוישות למאדים והן:
הצעתו של ורנר פון בראון.
המדען הגרמני־אמריקאי ורנר פון בראון היה האדם הראשון שביצע מחקר מפורט של משימה מאוישת למאדים. פרטי ההצעה שלו למשימה כזו פורסמו בספרו "Das Marsprojekt" (בתרגום חופשי: "פרויקט מאדים") ובמספר מאמרים ב"מגזין של קולינר" שפורסמו החל משנת 1952. תוכניתו של פון בראון הייתה לשגר לחלל את המרכיבים למשימה למאדים באמצעות אלף משגרים בעלי שלושה שלבים, לאחר מכן המרכיבים הרבים היו אמורים להיות מורכבים בתחנת חלל שנעה במסלול סביב כדור הארץ. הטיסה עצמה למאדים, לפי תוכניתו של פון בראון, הייתה צריכה לכלול עשר חלליות שכל אחת מאוישת בכ־70 אסטרונאוטים. החלליות היו מתוכננות להביא שלושה "מטוסים" שהיו נוחתים בנחיתה אווירית (באמצעות כנפיים). פון בראון תכנן את הנחיתה כנחיתה אווירית, מאחר שבאותה תקופה האטמוספירה של מאדים נחשבה לצפופה יותר ממה שהתגלה לאחר מכן.
ב־1956, בספר "החקר של מאדים" שנכתב על ידי פון בראון ווילי ליי, הוצעה תוכנית מתוקנת ומצומצמת יותר שדרשה "רק" 400 שיגורים, זאת על מנת לשגר למאדים שתי חלליות שינחתו בנחיתה אווירית על מאדים. גרסאות בדיוניות שהוצגו בסדרת הסרטים של דיסני "אדם בחלל", הציעו מנוע יונים המופעל באמצעות אנרגיה גרעינית וזאת לצורך הטיסה מכדור הארץ למאדים.
הצעות אמריקאיות בשנות ה־60.