ב-25 ביוני 2009 הודיעה התקשורת האמריקנית על המבצע הגדול ביותר מאז כניסת ברק אובמה לבית הלבן, שהוא גם המבצע הגדול ביותר של חיל הנחתים מאז הפלישה לפאלוג'ה במלחמת עיראק, ובמהלכו כוחות מצבא ארצות הברית והממלכה המאוחדת תקפו את מחוז הלמנד שבדרום מערב המדינה, וכונה מכת החרב או טפר הפנתר על ידי הכוחות הבריטיים. בנוסף לכך דיווחה התקשורת כי חייל אמריקני בשם בו ברגדאל נחטף על ידי כוחות הטליבאן, ומאוחר יותר פורסמה קלטת בה הוא מופיע שצולמה על ידי שוביו. במהלך המתקפה במחוז נתקלו כוחות הקואליציה בחיילי טליבאן שהתחפרו ומוגנו היטב, דבר שגרם להרג של מספר חיילים אמריקניים ויותר מכ-20 חיילים בריטיים (15 מהם תוך שבוע אחד, 8 מהם תוך יום אחד) ובהם גם קצין בדרגת לוטננט קולונל. הוא היה החייל הבכיר ביותר שנהרג בצבא הבריטי מזה 25 שנה.
הדבר גרם למחאה חריפה בבריטניה, בה בין היתר הוזכרה העובדה שהצבא סבל מקיצוצים נרחבים במהלך השנים ולכן הם נתקלים במחסור חמור במסוקים, בתחמושת ובשאר אספקה שוטפת. בנוסף לכך התברר שהטליבאן משתמש בעובדה זו במלחמה, בכך שהוא מתמקד בהתקפה של כוחות בריטיים ועל מנת שיבואו כוחות אמריקניים לעזרתם, ובכך להוריד חלק מהלחץ עליו. במהלך הלחימה במחוז הלמנד חצה מספר הרוגי הבריטים את רף ה-200, ובכך קרוב לרבע מההרוגים במהלך כל שנות המלחמה הם בריטים.
לאחר שברק אובמה הודיע ב-1 בדצמבר 2009 על שליחת כ-30,000 חיילים אמריקניים נוספים לאפגניסטן יחד עם עוד 10,000 חיילי נאט"ו (צעד שהשוו למלחמת וייטנאם), החלה מתקפה נוספת במחוז הלמנד במטרה לנתק קווי אספקה וקשר של כוחות טליבאן. ב-13 בפברואר 2010 החל מבצע רחב היקף בשם מבצע מושתראק (משמעות השם בערבית או בדארי היא "ביחד"), המבצע הגדול ביותר מאז תחילת המלחמה, ובו 15,000 חיילים (מרביתם אמריקנים, בריטיים ואפגנים) תקפו את העיר מרג'ה, בה התרכזו ב-2,000 לוחמי טליבאן, שנמצאת במרכז המחוז ושימשה כמנוף הכלכלי של הטליבאן (בעיר מפעלים רבים לייצור סמי אופיום). המטרה הראשית של המבצע הייתה לעזור לממשלה האפגנית בחיזוק סמכותה במחוז.
הלחימה בפקיסטן.
בזמן קרב טורה בורה ואחריו ברחו בכירי אל-קאעידה והטליבאן אל פקיסטן, שם נהנו מתמיכה של טרוריסטים רבים, דבר שגרם לפקיסטן להפוך לתחליף של אפגניסטן לארגוני הטרור, שביצעו כנגד השלטון פיגועים. בתגובה לכך ארצות הברית נהגה לתקוף יעדים לאורך הגבול של פקיסטן עם אפגניסטן בעזרת מטוסים וכלי טיס בלתי מאוישים. בתחילת שנת 2009 נחתם הסכם הפסקת אש בין הטליבאן בפקיסטן לצבא הפקיסטני לפיו הטליבאן מפסיק לבצע פיגועים, ובתמורה מוחלים חוקי השריעה על עמק סוואט המרוחק כעשרות קילומטרים מהבירה וממתקני גרעין.
לאחר לחץ אמריקני שנבע מהחשש שהטליבאן ינסה להשתלט על מתקני הגרעין, פקיסטן פתחה בתחילת חודש מאי אותה שנה במתקפה לכיבוש עמק סוואט ולחיסול מעוזי הטרור במדינה. הצבא הפקיסטני הצליח להכריע את הטליבאן ולהבריח אותו עד לצפון מערב המדינה, שם ככל הנראה הסתתרו בן לאדן ושאר בכירי הטליבאן ואל-קאעידה. על מנת להכריע סופית את הטליבאן, הצבא הפקיסטני החל להתכונן לקראת הקרבות בצפון מערב המדינה, ובין היתר יצר קשרים עם השבטים המקומיים, אך לבסוף החליטו שלא להמשיך עד הסוף את המתקפה, וזאת בשל חיסולו של ראש הטליבאן בפקיסטן, בייטולה מחסוד ב-5 באוגוסט על ידי כטב"מ אמריקני. בסיום המתקפה הפקיסטנית פורסם כי נהרגו בערך בין 1,000 ל-3,000 מחבלי טליבאן וכעשרות חיילים פקיסטנים, זאת בנוסף לנזק רב שגרם למיליוני אנשים לעזוב את בתיהם ולהפוך לפליטים. בנוסף לכך, כתוצאה של מותו של בייטולה מחסוד, הוצתו קרבות בין פלגים שונים בטליבאן על מנת לתפוס את מקומו של מחסוד. בקרבות נהרגו עשרות חיילי טליבאן.
ב-17 באוקטובר הצבא הפקיסטני החל במתקפה חוזרת, הפעם בקנה מידה גדול הרבה יותר שכלל כ-30,000 חיילים, על כ-10,000 לוחמי טליבאן שנמצאים במעוזים בצפון מערב פקיסטן, וזאת לאחר החרפה בפיגועים בארץ, שבהם נהרגו יותר מ-200 אנשים תוך שבוע ובין היתר חבלי טליבאן הצליחו להשתלט על בניין מטכ"ל פקיסטני. בין המטרות של המתקפה, הייתה תפיסה או חיסול של המפקד החדש של הטליבאן בפקיסטן, חקימוללה מחסוד, ובמידה מועטה, תפיסה או חיסול של מפקדי אל-קאעידה שברחו מאפגניסטן.
ב-15 באוקטובר 2011 החלה ארצות הברית בגישה אגרסיבית יותר כלפי גורמי הטרור בפקיסטן. הכוחות המזוינים של ארצות הברית החלו לתפוס עמדות שולטות על גבעות באזורי הגבול שבין אפגניסטן לפקיסטן, והקימו נקודות תצפית. בנוסף, פעילותם של מטוסי קרב ומסוקים גברה, כמו גם תקיפות טילים של מל"טים; נחסמה התנועה באחת הדרכים המרכזיות, הוטל עוצר על אזורים במחוז ח'וסת ובוצעו חיפושים מבית לבית אחרי חשודים בפעילות טרור. הפעילות כוונה במיוחד נגד רשת חקאני, הקשורה לטליבן, ועל פי טענות ארצות הברית נתמכת על ידי ממשלת פקיסטן. הדיווחים על פעולות אלה שודרו בטלוויזיה הפקיסטנית ונמסרו גם מאת גורמי ביטחון פקיסטניים ותושבי האזור.
חיסול בן לאדן.
בערב 1 במאי 2011 שודר בפתאומיות בשידור ישיר נאום של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, בו הודיע שהטרוריסט אוסאמה בן לאדן חוסל, דבר שגרם לגל של התרגשות בקרב הציבור האמריקני. אמריקנים רבים פתחו בחגיגות ספונטניות ברחובות, כשהבולטות שביניהן היו חגיגות מול הבית הלבן, בטיימס סקוור, ובגראונד זירו (האתר בו היו מגדלי התאומים).
בהמשך פורסמו הפרטים על חיסולו של בן לאדן במסגרת מבצע חנית נפטון: החל מאוגוסט 2010, עם חקירת מתכנן פיגועי 11 בספטמבר, חאליד מוחמד, המודיעין האמריקני חקר השערה לפיה אוסאמה בן לאדן מתגורר במתחם מבוצר בעיר אבוטאבאד, כ-50 ק"מ צפונית לעיר הבירה הפקיסטנית אסלאמאבאד. האחוזה המבוצרת הייתה גדולה פי 8 מהבית הממוצע בעיר זו, מוקפת חומות וגדרות תייל, במרחק של פחות מקילומטר מבסיס של צבא פקיסטן, האקדמיה הצבאית לקצינים, וזאת בעקבות מידע שעלה במהלך חקירתו של הטרוריסט חאליד מוחמד. אל האחוזה היו מגיעים משלוחים על ידי שני שליחים אלמונים. החל מחודש מרץ 2011 המודיעין החל להיות יותר מוחשי, כשלאחר מספר פגישות של הנשיא אובמה עם המועצה לביטחון לאומי, הוחלט לפעול בעניין.
לשם הפעולה הוסקו כ-40 לוחמים מצוות 6 של יחידת אריות הים האמריקנית אל האחוזה עם הוראה שבמקרה וייתקלו בבן לאדן, עליהם יהיה לחסלו. במהלך הפשיטה על האחוזה החל קרב יריות שנמשך כ-40 דקות בין הלוחמים לבן לאדן עצמו, בסופו בן לאדן חוסל יחד עם אחד מבניו ועוד אישה ששימשה מגן אנושי. מיד לאחר מכן הועברה הגופה אל אפגניסטן שם נעשה וידוא באמצעות DNA שהיא אכן שייכת לאוסאמה בן לאדן. משערב הסעודית סירבה לאפשר את קבורתו על אדמתה, הושלכה הגופה בלב ים.
בתגובה לחיסול החלו, ככתוב לעיל, גילויי שמחה נרגשים בכל רחבי ארצות הברית. שיא נרשם כאשר באתר "טוויטר" נשלחו במהלך נאומו של ברק אובמה כ-4,000 הודעות (המכונות באתר "ציוצים") בשנייה. במהלך משחקי ספורט אוהדים קראו קריאות USA (ראשי תיבות באנגלית של "ארצות הברית של אמריקה"). כלי התקשורת האמריקניים הרבו לתאר את התרגשות הציבור ולתעד מסיבות רחוב ספונטניות בהן הונפו דגלי ארצות הברית ושרו את המנון המדינה. עם זאת, צוינה על ידי התקשורת העובדה שבן לאדן היה פחות מקילומטר מאקדמיה צבאית פקיסטנית, כשהגדיל לעשות סוכן לשעבר בסוכנות הבין המרכזית האמריקנית ומי שהופקד במשך שנים על המצוד אחר בן לאדן, מייקל שיור, כשאמר ש"על ארצות הברית לסמוך על עצמה בלבד ולא על פקיסטנים, כוויתים, או סעודים". הנשיא האמריקני הקודם ומי שהחל את המלחמה באפגניסטן, ג'ורג' בוש, יצא בהודעה:
בכל רחבי העולם נשמעו קריאות תמיכה בארצות הברית, כשיוצאי דופן היו ארגוני טרור וארגונים איסלאמיים קיצוניים דוגמת חמאס שאמרו שמת מות קדושים.
מצב מדיני באפגניסטן.
רקע.
בימי המלחמה הקרה ברית המועצות תמכה בשלטון הקומוניסטי באפגניסטן. בדצמבר 1978 ברית המועצות חתמה עם אפגניסטן על ברית הגנה לפיה ברית המועצות תוכל להכניס כוחות צבאיים לאפגניסטן במקרה שהממשל האפגני יבקש. בשנת 1979 המצב באפגניסטן החריף והחלו פעולות טרור קשות של מורדים מוסלמים כנגד המשטר, ולכן פתחה ברית המועצות במלחמה באפגניסטן עם התערבות של כוחות צבאיים הולכים וגדלים, למשך זמן של כ-10 שנים. במהלך המלחמה ארצות הברית וה-CIA חימשו את ארגוני המורדים, ביניהם גם את אוסאמה בן לאדן, בין היתר בטילי סטינגר (בתחילת הפלישה של ארצות הברית לאפגניסטן היה קיים החשש שטרוריסטים השייכם לאל-קאעידה ישתמשו בציוד שניתן מארצות הברית, אך החשש התבדה עם הזמן, במיוחד במבצע אנקונדה שבו השתמשו בטילי RPG ומכונות ירייה כנגד מסוקים).
לאחר ההפסד והיציאה של ברית המועצות מאפגניסטן השתלט עליה ארגון הטליבאן שהנהיג בה מדיניות איסלאמית אדוקה שכללה דיכוי אכזרי של נשים, וכפייה דוגמת פיצוץ פסלי בודהה בבמיאן. במהלך שנות השליטה של הטליבאן באפגניסטן נהנו ארגוני טרור רבים (ביניהם אל-קאעידה) מתמיכה של השלטון ולכן בחרו במקום כבסיס הראשי שלהם. בנוסף לכך, בשנת 1996 התאגדו מספר קבוצות שהתנגדו לשלטון הטליבאן תחת השם הברית הצפונית. ב-10 בספטמבר 2001 נרצח המנהיג של הברית הצפונית על ידי שני חיילי טליבאן שהתחזו לעיתונאים והשליכו רימון רסס לעברו.
לאחר הפלישה של ארצות הברית.