לאחר משא ומתן ממושך בין הפועל למכבי הוקמה ב-1951 ההתאחדות לספורט בישראל (אמנם על העיקרון של ייצוג שווה – "פיפטי-פיפטי" – הבלתי דמוקרטי ביסודו, שהספורט הישראלי סבל ממנו במשך שנים רבות; רק ב-1965 בוטלה השיטה הפריטטית). גיל נבחר לשמש בתור אחד משני מזכירי כבוד של ההתאחדות, ובתוקף תפקידו היה מראשי משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי, 1952.
ב-1952 יזם גיל מרוץ שדה גדול, קשה ובלתי שגרתי, מסביב להר תבור, בשם מרוץ הקפת התבור. בדומה לצליחת הכנרת, בתחילה התקיים מרוץ תחרותי בלבד, ולאחריו נוספו מרוצים עממיים.
ב-1959 עמד, יחד עם שמואל ביאליק, בראש משלחת הפועל למשחקי הפועלים בלינץ, אוסטריה.
הספורט העממי – ספורט לשמו, לשם ההשתתפות ולא לשם ההישג – הוא חידושו הגדול של הפועל, ומבחינות רבות יש לו זכות ראשונים ברחבי העולם. את העמדה הזאת ייצג גיל בקולוקוויום בינלאומי בפריז, צרפת. שנערך ב-1959. ב-1965 יזם גיל כינון אגף לספורט עממי במסגרת הפועל, שהתנהל בסיסמה "אתגר לרבים".
ב-1962 היה ראש משלחת ישראל לאליפות העולם בכדורעף שהתקיימה בברית המועצות, במוסקבה ובקייב.
ב-1967 מונה ליושב-ראש ההתאחדות לספורט, וכיהן בתפקיד זה במשך שלוש שנים. כן היה חבר בוועד האולימפי בישראל ובמועצה הלאומית לספורט הוגן.
בשלהי 1972 יצא לגמלאות. עם זאת היה חבר הוועדה המארגנת של כינוס הפועל העשירי ב-1975, ונשא את הרצאת הפתיחה של קונגרס CSIT בתום הכינוס, שהוחלט לראותה כמצע כללי של האינטרנציונל. באותה שנה זכה בעיטור הכבוד "לאיש כפועלו" של הפועל, שגיל היה מיוזמיו. ב-1982 קיבל את התואר "עמית כבוד לעד" של הפועל.
גיל כסופר ספורט.
ב-1985 יצא לאור הספר "תרבות וגוף", קובץ ממאמריו של גיל. בסוף הכרך הובאה רשימה ביבליוגרפית של כתביו, וממנה עולה כי כתב 46 ספרים וחוברות ו-1154 מאמרים ורשימות.
מספריו:
גיל היה עורכם של כתבי-עת רבים: אחדים משנתוני "עוזנו"; "ספורט לעם"; "גורן כידון"; "ידיעות הפועל"; "ירחון ספורט"; "החינוך הגופני". כן ערך, תרגם וכתב הקדמות לספרים וחוברות רבים. לאחר פרישתו לגמלאות שימש עורך בהוצאה לאור של מכון וינגייט. כתב ערכים לאנציקלופדיה העברית, לאנציקלופדיה חינוכית, ל"לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799".
בנוסף כתב לעצמו גם חמישה כרכי שירים (רובם ברוסית), שמקצתם פורסמו בספר "מיומנו של מדריך נודד".
הנצחה.
מרכז הפועל קרא על שמו של גיל את מרכז ההדרכה של המרכז לחינוך ולספורט ימי בקיסריה, כמו גם מפעלי ספורט שונים. כן יצאה חוברת "חברים מספרים על גיל" במלאת שלושים למותו.
מכון וינגייט קרא על שמו את ההוצאה לאור שלו והוציא את הספר "תרבות וגוף".
מצנח בלימה
מצנח בלימה הוא מצנח המשמש להאטת כלי טיס בנחיתה. מצנחי הבלימה משמשים גם לייצוב חלליות בנחיתה והם מתוכננים כך שיוכלו להיפתח במהירות גבוהה בלי להיקרע.
אופן הפעולה.
לאחר נגיעת הגלגלים במסלול הנחיתה, מן המטוס נפתח מצנח על ידי לחיצת כפתור.
לאחר שהמטוס מאט למהירות כלשהי, המצנח משתחרר מהמטוס ונופל על המסלול.
מקור מצנח הבלימה בתוכנית החלל האמריקאית.
מיד לאחר המלחמה התחילה התוכנית האמריקאית לכיבוש החלל, ובמקביל לה גם התוכנית הרוסית.
ורנר פון בראון, מפתח הטיל הגרמני V-2, ומדענים גרמניים נוספים הגיעו לאחר המלחמה לארצות הברית וצורפו לתוכנית החלל. הם ידעו איך לתכנן טיל ולהטיסו לחלל אך לשם הנחתתו גייסו לשירותם את תיאו קנאקי, מומחה המצנחים שעבד בשירות הצבא הגרמני בשנות ה־30 וה־40. המצנחים שתכנן קנאקי היו מערכת של רצועות חזקות, ברוחב 50 מילימטר, שנלקחו מפס הייצור של יצרן כובעים. הרצועות סודרו במבנה של קורי עכביש, וכך יכלו לשחרר עודפי אוויר, כדי שהמצנח לא יקרע בתנאים הקשים של נחיתה מגובה רב, ושל מטען כבד. תא הנחיתה של החללית אפולו 11 שקל 5,000 קילוגרם, והוצנח על ידי שלושה מצנחים שחוברו אליו. בסך הכול בוצעו 32 הצנחות במסגרת תוכנית אפולו וכולן הסתיימו בשלום.
מצנחי הבלימה של מעבורות החלל כיום אינם שונים באופן מהותי מהמצנחים של תיאו קנאקי. גם הם מצנחי רצועות, ורוחב הרצועות הוא 50 מילימטר.
עולמות סטארגייט
עולמות סטארגייט (באנגלית: Stargate Worlds) היה משחק תפקידים מרובה משתתפים ברשת כחלק מזיכיון סטארגייט. את המשחק פיתחה חברת Cheyenne Mountain Entertainment בשיתוף עם מטרו גולדווין מאייר, והוא היה מיועד להפצה בידי חברת FireSky למערכת Microsoft Windows.
המשחק, כמו גם הזיכיון עצמו, מתייחסים לממצא עתיק יומין בשם "סטארגייט" ("שער הכוכבים"), המאפשר מסעות כמעט מיידיים לכוכבי לכת אחרים במערכת השמש (וכן בין-גלקטיים מגלקסיית שביל החלב לגלקסיית פגסוס, כפי שנראה בסדרת הספין אוף סטארגייט אטלנטיס).
נכון להיום, פיתוח המשחק בוטל מאחר שהחברה המפתחת, Cheyenne Mountain Entertainment, פשטה את הרגל.
פיתוח.
חברת Cheyenne Mountain Entertainment ומטרו גולדווין מאייר הודיעו בפברואר 2006 על תחילת עבודה של משחק תפקידים מרובה משתתפים מקוון (MMORPG). עד לנובמבר 2006 שוחררו מספר עיצובים ותמונות מהמשחק, כמו גם העובדה שהמשחק יעבוד לפי מנוע Unreal בגרסה 3.0. יוצר הסדרה סטארגייט SG-1 בראד רייט שימש כיועץ למשחק. שלבי הפיתוח של המשחק הואטו מאז בצורה דרסטית עקב המשבר הפיננסי שפקד את ארצות הברית בשנים האחרונות. זאת ועוד, החברה המפתחת מתכננת להוציא לשוק בתחילת 2010 משחק יריות בגוף ראשון הנקרא "Stargate Resistance", בתקווה שמכירות המשחק יעלו באופן ניכר את המשך המימון ל"עולמות סטארגייט".
למשחק תוכננו לצאת חבילות הרחבה. אחת מהן היא כזו של הסדרה סטארגייט אטלנטיס.
בראיון שנערך עם אחד ממפתחי המשחק נאמר שיצירת משחק המבוסס על יקום סטארגייט הייתה קלה לנוכח התוכן העצום שמציע העולם הזה.
רקע עלילתי.
"עולמות סטארגייט" מבוסס על סדרת המדע בדיוני הפופולרית סטארגייט SG-1. התכנונים המקוריים היו להריץ את המשחק במקביל לסדרת הטלוויזיה, אולם הסדרה עצמה בוטלה בשנת 2006. המשחק אמור להתרחש במהלך עונותיה הראשונות של הסדרה, כאשר מתרחש הקונפליקט בין הטאורי (בני כדור הארץ) לבין הגואולד, עוד לפני שהוצגה משלחת אטלנטיס ולפני עלילת האוריי. הגזעים שניתן לשחק בהם הם הטאורי, הגואולד, הג'אפה והאסגארד. מספר אלמנטים נלקחו ממשחקי היריות בגוף ראשון, כאשר ניתן יהיה להשתמש בכלי נשק ארציים וכן חייזריים. מערכת הקרבות תתבסס על טקטיקה, כאשר הבינה המלאכותית של השחקנים ושל האויבים תהיה מאתגרת במיוחד.
רמות הדמויות.
במשחק יהיו שבע רמות למגוון הדמויות המוצע:
חנה'לה הנדלר
חנה'לה הנדלר (1901 - 8 בפברואר 1987) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה.
חנה'לה הנדלר נולדה בשנת 1901 בביאליסטוק שבגוברניית גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין), בת למשפחת חרדים משכילה. צבי, אביה, היה סוחר ואמה עסקה בחינוך הילדים בבית. חנה לא חלמה על עתיד בתור שחקנית, אך ההומור של אביה והשתתפותה בהצגות בגן הילדים ולאחר מכן בנשפים ובאגודות חובבים גרמו לה לאהוב את התיאטרון אהבת נפש.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיעה למוסקבה, ושם צפתה ככל יכולתה בהצגות תיאטרון ובעיקר בהצגות "הסטודיה השנייה" – אחד מסניפי התיאטרון האמנותי של סטניסלבסקי. במוסקבה נפגשה עם כמה משחקני "הבימה" שהגיעו אף הם מביאליסטוק. הנדלר התקרבה לשחקניות "הבימה" ובעיקר לרחל סטאראנוביץ', שסיפרה לה על עבודת "הבימה". באותה תקופה חיפשה סטודיה "הבימה" שחקנים חדשים לצורך העלאת המחזה "הדיבוק". בעקבות זאת ובעקבות הצעתה של סטרובינץ החליטה הנדלר להיבחן ולהיכנס אף היא ל"הבימה". לאחר שלמדה בעל פה את השיר "אל הציפור" של ביאליק ניגשה עמו לבחינות. לימים, סיפרה שדיקלמה את השיר באוטומטיות משום שלא ידעה עברית. אחרי שדקלמה את השיר, נתנו לה לבצע "אטיוד" עם חנה רובינא. פגישה זו, עם מי שעתידה להיות "מלכת התיאטרון העברי", גרמה לחנה'לה לפרוץ בבכי. בסיום ה"אטיוד" אמרה רובינא: "מה זה, אצלנו גן ילדים?". אך דווקא ה"אטיוד" הזה הוביל אותה לסוג תפקידיה לאורך השנים, תפקידים של נערים ושל זקנות. תפקידיה אלו היוו אבטיפוס ב"הבימה" לאורך שנים.
תפקידה הראשון היה תפקיד הזקנה ב"אחות הבכירה", אחד ממערכוני "נשף בראשית" של "הבימה". לאחר מכן קיבלה את התפקידים של פרידה ונער החסידים במחזה "הדיבוק". תפקיד זה של נער החסידים היה אבי כל תפקידי הנערים שלה לאורך השנים. שני התפקידים הללו הכניסו אותה כחברת קולקטיב בתיאטרון. ב"הבימה" הכירה את מי שהפך לימים בעלה, השחקן ובמאי תיאטרון צבי פרידלנד, ויחד עמו ועם שאר חברי התיאטרון עלתה לארץ ישראל בשנת 1928. בגלל קומתה הנמוכה וקולה הצרוד המשיכה לגלם תפקידי נערים ונערות ותפקידי נשים זקנות. בתפקידים אלה התמחתה, וגילמה אותם בחיוניות, בישירות ובמשובת צחוק. חנה'לה הייתה הראשונה שהפיצה את שיריה ודיקלומיה של מרים ילן שטקליס. במסגרת הופעות יחיד דקלמה קטעים שהפכו לקלאסיקה כמו "ג'ינג'י", ואחרים משל שלום עליכם.
גילמה למעלה מ - 90 תפקידים. הצגות מרכזיות שבהן שיחקה הן: "הדיבוק", "עמך", "האוצר", "אהבה שבקצבה", "טרטיף" (דורין), "יום שישי הקצר", "מירל'ה אפרת" (שליימ'לה), "ילדי השדה", "קשה להיות יהודי", "מרד המתים", "שומרים", "הדוד וניה", "פגישה על הגבול", "בנים לגבולם", "חלום ליל קיץ" (פוק), "טוביה החולב" (חוה), "עלי כינור", "כל אדם והאמת שלו" ועוד.