בשנת 2012, זיגלר, אמה ואחותה השתתפו בפרויקט של "Starlight Children's Foundation" להעלאת המודעות למחלות כרוניות של ילדים. זיגלר אמרה שהיא נהנית להקדיש את הזמן שלה לילדים חולים ושזאת חוויה מתגמלת.
בינואר 2015 היא השתתפה בקליפ נוסף של סיה בשם "Elastic heart" שזכה גם הוא לפופולריות ברחבי העולם וליותר מ-400 מיליון צפיות ביוטיוב. סביב הקליפ, בו מוצגים זיגלר והשחקן שיה לבוף בבגדי גוף ונלחמים האחד בשנייה, התעוררה סערה והועלו ספקות לגבי מיניותו. סיה הסבירה ששני הרקדנים מייצגים "מצבים עצמיים של 'סיה' במלחמה", ובכל זאת התנצלה בטוויטר לכל מי שאולי נעלב.
בשנת 2015 זיגלר כיכבה בקליפ של סיה לשיר "Big Girls Cry". לאחר הוצאת הקליפ "Chandelier" זיגלר רקדה בכמה תוכניות וביניהן "The Ellen DeGeneres Show", "רוקדים עם כוכבים", "ג'ימי קימל בשידור חי!" ו"סאטרדיי נייט לייב". בפברואר 2015 זיגלר הופיעה לצד סיה וקריסטן וויג בטקס פרסי גראמי 2015.
זיגלר דוגמנית של חברות אופנה רבות וביניהן "Glitzy Girl" ,"Sally Miller" ,"Purple Pixies" ו-"Capezio". ב-5 באוגוסט 2015 זיגלר השתתפה בתצוגת אופנה של "פול ראלף לורן" לצד אחותה הקטנה מקנזי זיגלר.
זיגלר הופיעה על שערים רבים וכתבות בעיתונים ומגזינים מפורסמים וביניהם Kode, Schön! Magazine, Elle, Dance Spirit, Nylon, Vs., Seventeen, Harper's Bazaar, People, Dazed, Cosmopolitan, Billboard, Teen Vogue ו-Stella.
בשנת 2015 היא השתתפה ככתבת בשבוע האופנה בניו-יורק בשביל ELLE. ב-2014 זיגלר ואחותה הצעירה, מקנזי, שחררו קו אופנה "The Maddie &amp; Mackenzie collection" דרך MOD ANGEL.
זיגלר הייתה מועמדת לפרסי בחירת הנוער 2015 בקטגוריית רקדנים, יחד עם חברתה לקבוצה לשעבר ברקדניות קטנות, קלואי לוקסיאק, אך בסופו של דבר הפסידה לה.
בשנת 2016 זכתה בפרס בחירת הקהל.
בשנת 2016 התמודדה זיגלר בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון מול קלאני חברתה לקבוצה רקדניות קטנות ומול קלואי חברתה לשעבר ולבסוף ניצחה בפרס הרקדנית הטובה ביותר של 2016, בנוסף זכתה בפרס הרקדנית האהובה ביותר עד גיל 17.
בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון זיגלר הודיעה רשמית שהיא עוזבת את רקדניות קטנות בשל עומס בקריירה.
בשנת 2016 השתתפה מאדי בקליפ של סיה בשם "The Greatest". הקליפ הוא מחווה לפיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו. והצטרפה לצוות הרקדנים של הזמרת סיה בסיבוב ההופעות שקיימה בארצות הברית Nostalgic For The Present.
בשנת 2016 זכתה בפרס הנערה הכי משפיעה בעולם לפי Time Magazine. בשנת 2017 דיבבה את דמותה של קמיליה בסרט האנימציה "לרקוד". בתחילת ינואר 2017 פתחה זיגלר ערוץ יוטיוב המציג בעיקר איפור, אופנה וסטיילינג.
בשנת 2017 הוציאה ספר יומן The maddie diaries ולאחר מכן הוציאה סדרה של שלושה ספרים.
בשנת 2017 יצא הסרט "הספר של הנרי", בו היא משחקת את כריסטינה. באותו החודש יצאו האחיות זיגלר לסבב הופעות באוסטרליה ושם הופיעו השתיים כרקדניות, ושם חשפה לראשונה את בן זוגה ג׳ק קלי. בני הזוג נפרדו לאחר כשנה. ביולי באותה שנה הודיעה זיגלר כי בספטמבר תשחרר קליפ חדש בשיתוף הזמרת סיה ושבתחילת 2018 תצא איתה לסיבוב הופעות נוסף. באותו החודש זיגלר השתתפה בקליפ מחול של השיר feel it still של הזמר האוסטרלי Portugal. The man בשיתוף הכוריאוגרף היהודי בריין פרידמן. זיגלר מונתה לאסיסטנטית שלו והיא מרבה לעזור לו בסדנאות אומן רבות בהנחייתו ברחבי ארה״ב. זיגלר הוציאה ליין ביגוד בשם 'Maddie Style'.
באוגוסט 2017 זכתה זיגלר פעם שנייה ברציפות בתואר רקדנית השנה של תחרות ה-Teen Choice Awards. בסוף אוגוסט שבה לשולחן השופטים של תוכנית המציאות "אז אתה חושב שאתה יכול לרקוד?" ברשת FOX. בהמשך חודש זה החלו לצלם את הסרט המוזיקלי "Music" בבימויה של סיה, שבין צוות השחקנים שלו גם קייט הדסון נמצאת. ב-19 בספטמבר השתתפה בקליפ נוסף של הזמרת סיה, "Rainbow", מתוך פסקול הסרט "הפוני הקטן שלי".
ב-2018 זיגלר הופיעה בקליפים של הרכב המוזיקה LSD (להקה) "Thunderclouds" "no new friends". ב-2019 השתתפה ב The Tonight Show בנחיית ג'ימי פאלון.
ב-2019 זיגלר החלה לעבוד עם חברת האופנה Fabletics יחד עם קייט הדסון והוציאה מספר ליינים משותפים של בגדי ספורט.
ב-2020 השתתפה בסרט לכל הבנים שאהבתי 2 וב-2021 בסרט מיוזיק. בסוף 2021 צפוי לצאת הסרט סיפור הפרברים בהשתתפותה.
ב-2020 זיגלר החלה לצאת עם המוזיקאי אדי בנג'מין.
ב-2020 זיגלר הוציאה סדרת סנפצ'אט העוסקת באיפור בשם "Close Up", יחד עם המאפרת שלה טניה בראוור.
דולי זום
הדולי זום, נקרא גם בשם "אפקט ורטיגו" הוא אפקט קולנועי הנוצר בעזרת מצלמה, ומערער את תפיסת הראייה הנורמלית בעיניי הצופה.
האפקט נוצר על ידי שילוב של שינוי תנועה מכנית בתוך המצלמה, יחד עם שינוי קינטי של המצלמה. הצלם משנה את זווית הראייה (FOV= field of view) בעדשה- הוא יוצר זום מבחינה מכנית. תוך כדי כך, הצלם גורר את המצלמה אחורנית בעזרת מתקן הדולי. שילוב שני האלמנטים יוצר את האפקט. אם נעשה באופן ראוי, נראית הדמות המצולמת כאילו נשארת באותו הגודל אך הרקע מתעוות ומשתנה, הן בפרספקטיבה והן בגודל הפרטים.
ניתן גם להשתמש בדולי זום באופן הפוך; כלומר המצלמה מצלמת בזום אאוט, והדולי מתקרב פיזית לאובייקט המצולם. הנראות הוויזואלית לצופה היא או שהרקע לפתע משתנה בגודלו ובפרטים ומציף את עומק התמונה הקדמי, או שהחזית משתלטת על האווירה והרקע מתרחק- תלוי איזה סוג דולי מבוצע.
מערכת הראייה האנושית משתמשת גם בגודל וגם בפרספקטיבה כדי לשפוט גודל יחסי של אובייקטים, לכן כשהעין מבחינה בשינוי פרספקטיבה ללא שינוי בגודל, מתקבל אפקט בעל אופי מטריד שגורר תחושה רגשית חזקה, על כך נוהגים במאים להשתמש באפקט זה בערבון מוגבל.
האפקט נצפה בשימוש לראשונה על ידי הבמאי הרומני סרג'יו חזום, אך הפך לאפקט ממשי בקולנוע על ידי אירמין רוברט, צלם בחברת ההפקה סרטי פרמאונט, בסרטו של אלפרד היצ'קוק, ורטיגו; סרט זה הפך לאחד הסרטים הנודעים ביותר שבהם נראה האפקט.
שמות חלופיים.
דולי זום הפוך ידוע גם בשמות:
מטרות האפקט.
הדולי זום נפוץ בקרב קולנוענים המבקשים להעביר תחושה של ורטיגו, "תחושה של נפילה גופנית", תחושת חוסר מציאות, או תחושה כי הדמות בסרט חוותה הארה או הבנה הגורמת לה לזעזוע עמוק ובלבול. אחרי שהיצ'קוק גרם לעלייה בשימוש באפקט (הוא השתמש בו שוב בנקודת המפנה בסרטו מארני), הטכניקה שימשה יוצרי סרטים רבים, ולבסוף הפכה למעין גימיק או קלישאה. הבמאי האמריקאי סטיבן ספילברג הפך את האפקט לקלישאה של ממש, לאחר שהשתמש בו בסרטו "מלתעות", בשוט המפורסם בו מפקד המשטרה ברודי המום בסצנת מתקפת הכריש (זאת לאחר הקדמה מותחת לפני השימוש באפקט).
דיזולב
דיזולב (ובעברית השלבה) הוא חלק מתהליך הפוסט-פרודקשן של עריכת סרט או סרטון, ומשמש כמעבר הדרגתי בין תמונה אחת לאחרת, או בין שוט אחד לשוט אחר.
המונחים "פייד אין" ו"פייד אאוט" משמשים לתיאור מעבר מתמונה ריקה וממנה. זאת בניגוד לקאט, בו אין מעבר כזה. הדיזולב משמש כמעבר המבצע חפיפה בין שני שוטים, בדרך כלל בסוף סצנה אחת ותחילת הבאה, אך ניתן לשימוש גם בעריכת מונטאז'. בדרך כלל, אך לא תמיד, השימוש בדיזולב מתקיים כדי לרמוז שפרק זמן עבר בין שתי סצנות.
יצירת האפקט.
בקולנוע, האפקט נוצר בעזרת מדפסת אופטית וחשיפה כפולה בין פריים לפריים. בעריכת וידאו ליניארית או שידור חי בטלוויזיה, האפקט נוצר על ידי ביון (אינטרפולציה) מתחים של אות הווידאו. בעריכת וידאו לא ליניארית, דיזולב נעשה באמצעות תוכנה, על ידי ביון בהדרגה בין ערכי RGB של כל פיקסל בתמונה. האודיו, מוצלב בין שני הפסקולים בהדרגה גם, אם נבחר לעסוק בו בנוסף.
שימוש.
השימוש בקאט ובדיזולב נעשה בדרכים שונות. קאט במצלמה משנה את הפרספקטיבה ממנה הסצנה נראית, כאילו הצופה עובר לפתע למקום אחר, ורואה את הסצנה מזווית אחרת.
לפייד ולדיזולב בדרך כלל משך של שנייה אחת או שתיים (24-48 פריימים), למרות שאלו יכולים להשתנות עקב העדפה מסוימת של הבמאי או העורך. דיזולב קצר (6-12 פריימים) משמש לרוב לריכוך מעברים קשים שיכולים לגרום לצופה לסלידה. ניתן להשתמש במעבר גם כדי להימנע מג'אמפ קאט.
מבחינה עלילתית, אורך הדיזולב מוכתב על ידי האווירה או הקצב שמכתיב הבמאי. לדוגמה, בסיקוונס הפתיחה ב"אזרח קיין", הדיזולב בין המאסטר שוטס הוא איטי, בעקבות התחושה המשתלטת של מורבידיות, אותה רצה אורסון ולס להעביר לצופה. בסיקוונס "News on the March" (מונטאז'), לעומת זאת, הדיזולב קצר בהרבה ובכך יוצר תחושה של חיוניות לחיי הדמות הראשית המסתורית.
הדיזולב נפוץ ביותר בקולנוע הקלאסי (ראו "עריכה אנליטית"), אך כיום נמצא פחות בשימוש. השימוש באפקט פחת כאשר יוצרי סרטים הושפעו מבמאי הגל הצרפתי החדש והשימוש החדשני שלהם בג'אמפ קאט, תוך שהיעדר נרטיב ליניארי הפך נפוץ יותר. נראה כי האפקט נוצל בצורה הטובה ביותר בקולנוע שחור-לבן, שבו דרגות של אפור מעורבבות ולא גוני צבע תואמים.
שימוש בדיזולב נעשה בצורה מינימלית ברוב הסרטים, בעקבות הטעם הסגנוני הספציפי שהוא משאיר. דבר נדיר הוא לצפות בסצנה המתחילה בדיזולב וגם נגמרת בו. דוגמה אפקטיבית אך נדירה לכך נראית בסרט "מקום תחת השמש", בבימויו של ג'ורג' סטיבנס, לאחר הסיקוונס בו הפרוטגוניסט של מונטגומרי קליפט הטביע את שלי וינטרס.
צלחת מיקרוטיטר