כאשר הקירוב האחרון נעשה מתוך הנחה כי formula_25. הנחה זו בדרך כלל מתקיימת במתכות הנפוצות. בכל מקרה, פיתוח זה מותנה בכך ש- formula_26 כאשר formula_27 היא אנרגיית הסף המקסימלית (של הפוטון המוקרן) ממנה יש לקחת בחשבון את השפעתם הישירה של מעברי האלקטרונים (בין רמות אנרגיה בגביש המתכת) על הפונקציה הדיאלקטרית.
במובן מסוים, המודל הנ"ל ניתן להכללה עבור חלקיקים כלליים בעלי אורך, רוחב ועובי נתונים. באופן מדויק ניתן לומר כי עבור חלקיק כללי בדמות אליפסואיד בעל אורך formula_4, רוחב formula_4 ועובי formula_4 כלשהם- קיים פתרון אנליטי מלא למשוואות מקסוול לפיו הפולריזביליות הדיפולית בקירוב הקוואזי-סטטי יכולה לקבל שלושה ערכים שונים (בהנחה שהשדה האלקטרומגנטי מקוטב בכיוון אחד מצירי האליפסואיד):
formula_31
כאשר formula_4, למשל, היא הפולריזביליות הדיפולית של החלקיק המתנהג כדיפול בכיוון ציר formula_33 בהשפעת שדה אלקטרומגנטי חיצוני המקוטב בהתאם.
ממילא קיימים שלושה מצבי תהודה מקומיים, והתנאי המקביל לתנאי פרליך במקרה זה הוא:
formula_34
כאשר formula_35 מייצג את תדר הרזוננס הפלסמוני המקומי המתקבל בהשפעת שדה חשמלי המתנדנד בכיוון ציר האליפסואיד ה- formula_36.
חלקיקים שאינם קטנים ביחס לאורך הגל המוקרן.
הקירוב הקוואזי-סטטי מאפשר לתאר תהודה פלסמונית של ננו חלקיקים בצורה יחסית מדויקת עבור חלקיקים שממדיהם קטנים מ- formula_4. אולם, עבור חלקיקים גדולים יותר יש צורך בניתוח מדויק יותר התקף גם ללא הנחת הקוואזי-סטטיות. ניתוח אלקטרודינמי אנליטי לבעיה זו נעשה מורכב בהרבה כאשר הקירוב הקוואזי-סטטי איננו מוצדק, מאחר שלמעט במקרה של חלקיקים כדוריים, לא קיים פתרון אנליטי מלא לבעיית הפיזור מחלקיק שממדיו אינם קטנים ביחס לאורך הגל המוקרן. הפתרון עבור המקרה הכללי של חלקיקים כדוריים הוצג בשלב יחסית מוקדם. בשנת 1908 פרסם הפיזיקאי הגרמני גוסטב מיי את מאמרו "תרומות לאופטיקה של סביבה טורבידית, בפרט עבור תמיסת קולואידים של מתכות" (“Contributions to the optics of turbid media, particularly of colloidal metal solutions”). במאמר זה הציג מיי פתרון אנליטי מלא לבעיית הפיזור של גלים אלקטרומגנטיים על ידי מבנים כדוריים. פיזור זה נקרא "פיזור מיי", והוא שימושי בעיקר במקרים בהם אורך הגל המפוזר הוא בסדר הגודל של ממדי החלקיק המפזר. ניתן להציג את הפולריזביליות הדיפולית המתקבלת בפיזור מיי בקירוב ראשון על ידי מנת פולינומים:
formula_38
כאשר formula_39 ו- formula_4 הוא אורך הגל המפוזר כאשר הוא מוקרן בריק. הביטוי לעיל מנבא היסט ספקטרלי של תדר הרזוננס הפלסמוני המקומי, ביחס למיקומו בקירוב הקוואזי-סטטי. היסט זה הוא לכיוון תדרי האינפרא-אדום, ולכן נקרא "Red shift" (היסט אדום). גודל ה- "Red shift" נקבע בהתאם לממדי החלקיק. ככל שהחלקיק גדול יותר, כך ה- "Red shift" גדול יותר. משמעות היסט זה היא קביעתו של אורך הגל עם הנטייה הגבוהה ביותר להתפזר בהשפעת החלקיק. ברמה המאקרוסקופית, המשמעות היא שצבעם של חלקיקי המתכת נקבע לפי גודלם. דוגמה לכך היא צבעו של קולואיד זהב הנקבע לפי גודלם של ננו חלקיקי הזהב אותם הוא מכיל.
תהודה פלסמונית של מולטיפולים מסדרים גבוהים.
לחלקיקי מתכת כדוריים יש בדרך כלל תדר דומיננטי יחיד של תהודה פלסמונית מקומית. מצב זה מתקיים כאשר האלקטרונים החופשיים בחלקיק מדמים תצורה מרחבית של דיפול. במקרה של חלקיקים שאינם כדוריים, יכולים להתקבל כמה מצבי תהודה פלסמונית עבור תצורות מרחביות שונות של הדיפול. ישנה תופעה פחות ניכרת, לפיה ייתכנו מצבים נוספים של תהודה פלסמונית מקומית- תהודה פלסמונית של מולטיפולים מסדרים גבוהים.
עבור חלקיקי מתכת כדוריים, מצבים אלו באים לידי ביטוי מתמטי באיברים מסדר formula_41 ומעלה אשר הוזנחו בביטוי שהוצג לעיל עבור הפולריזביליות המתקבלת בפיזור מיי. ניתן במקרה כזה להראות תחת הקירוב הקוואזי-סטטי כי לכל חלקיקי מתכת אינפיניטסימלי יש אינסוף תדרי רזוננס פלסמוני מקומיים כאשר התדר (הזוויתי) של הרזוננס הפלסמוני מסדר formula_7 נתון על ידי:
formula_43
כאשר עבור formula_44 התופעה פחות ניכרת ולרוב זניחה. ממילא עבור formula_45 מתכנסים לביטוי המוכר עבור formula_4 של חלקיקים כדוריים בקירוב הקוואזי-סטטי.
הוצאת אינזל
הוצאת אינזל (בגרמנית: Insel Verlag; מילולית :"אי") היא הוצאת ספרים גרמנית. ההוצאה נוסדה ב-1901 על בסיס כתב עת ספרותי שראה אור החל מ-1899. בשנת 1912 הצטרף להוצאה הסופר שטפן צווייג כעורך "סדרת אינזל לספרות", בה ראו אור הוצאות ביבליופיליות של מיטב סופרי התקופה. ההוצאה פעלה עד מלחמת העולם השנייה בלייפציג, עם חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה התפצלה ששני מרכזים, לייפציג שבגרמניה המזרחית ופרנקפורט שבגרמניה המערבית. ב-2010 עברה ההוצאה לפעול בברלין.
היסטוריה.
בשנת 1899 החל אלפרד ולטר היימל, איל הון, משורר וחובב ספרות להוציא לאור במינכן כתב עת בשם "האי" (" Die Insel") יחד עם אוטו יוליוס בירנבאום ורודולף אלכסנדר שרדר. מטרת כתב העת הייתה לתת במה לספרות ולשירה צעירה, גרמנית וזרה. בין המשתתפים בכתב העת נמנו הוגו פון הופמנסתאל, ריינר מריה רילקה, היינריך מאן, מוריס מטרלינק, וכן תרגומים מיצירות של אדגר אלן פו, אנדרה ז'יד, אוגוסט סטרינדברג, אמיל ורהארן, וולט ויטמן, אוסקר ויילד וויליאם בטלר ייטס. סמל כתב העת עוצב על ידי פטר ברנס.
ב-1901 הוקמה הוצאת הספרים בלייפציג, כאשר הקו המערכתי שלה היה בחירה ופרסום של ספרים אך ורק לפי ערכם האמנותי ופניה לקהל אנין טעם ללא שיקולים עסקיים. המהדורות היו קטנות ויוצרו בבתי מלאכה תוך הקפדה אסתטית ברוח תנועת האסתטיציזם. בנוסף ליצירות של יוצרים צעירים מגרמניה ומחוצה לה פרסמה ההוצאה מהדורות פקסימיליה של יצירות קלאסיות, בהן משל גתה ושילר. בשנת 1908 ראה אור בהוצאה ספרו של פרידריך ניטשה "אקה הומו" בעיצוב עטיפה של אנרי ון דה ולדה.
ב-1912 הציע שטפן צוויג, שהיה אמנם סופר צעיר, אך בעל היכרות עמוקה עם עולם הספרות העולמי, למנהל ההוצאה, אנטון קיפנברג, להקים במסגרת ההוצאה ספרייה אשר תכלול: "יצירות קטנות יותר – סיפורים, נובלות, אוספי שירה, מסות, מחזות, נאומים ואגדות עם. אלו יהפכו לרכוש ההוצאה כתוצאה מאופני העריכה והעיבוד המיוחדים או עקב היותם מוגנים בזכויות יוצרים מלכתחילה. לאלה יתווספו יצירות מן העבר הקרוב והרחוק שלא בצדק נפלו לתהום הנשייה, או כאלה שאנו מבקשים להקנות להן מימד אקטואלי מיוחד, ולעיתים נצרף גם ספרים מאוירים". למרות המגמה האליטיסטית זכתה ההוצאה לקהל רחב והפכה לאחת הגדולות בגרמניה. בין היתר הוציאה מהדורות גדולות של כתבי גאורג ביכנר, ויליאם שייקספיר, וירג'יניה וולף, אמיל זולא, פול ואלרי, לב טולסטוי ועוד.
ההיפר-אינפלציה ששררה ברפובליקת ויימאר בשנות ה-20 של המאה ה-20 ומשבר הנייר והדפוס הערימו קשיים וסיכנו את קיומה של ההוצאה. עם עליית הנאצים לשלטון הפסיקה ההוצאה להוציא ספרים של יהודים, בהם חבר המערכת שטפן צוויג עצמו, שיצא לגלות, ושל סופרים "בלתי ראויים" אחרים כגון אלדוס האקסלי ואחרים. בדצמבר 1943 הופצץ בית ההוצאה בלייפציג ונחרב.
ההוצאה חודשה לאחר המלחמה בשני מוקדים, פרנקפורט בגרמניה המערבית ולייפציג במזרחה. ההוצאה שמרה על קו מערכתי איכותי והמשיכה להתקיים בשני המוקדים תוך זיקה הדדית. בשנת 1967 החלה ההוצאה להוציא את סדרות הספרייה הלאומית של ברלין ובהן כל יצירות גתה, שילר והיינריך פון קלייסט במהדורות מוקפדות ומוערות וכן ביוגרפיות, אוטוביוגרפיות והתכתבויות של דמויות קלאסיות, הן גרמניות והן מהעולם הרחב. החל מ-1972 ראו אור גם סדרות ספרות עתיקה וספרות מסעות וכן מהדורות בכריכה רכה. בשנת 1981 התאחדה ההוצאה עם הוצאת Suhrkamp והרחיבה את פעילותה גם להוצאת כתבים היסטוריים קלאסיים בפילוסופיה ומדע המדינה. לכל אורך השנים נשמר דגש על עיצוב מוקפד וייחודי. עיקר תרגומי הספרות היו מצרפתית, פורטוגזית, אנגלית, איטלקית וספרדית.
מבנה ההוצאה עם איחוד גרמניה כלל מחלקות לספרות לא-בדיונית של המאה ה-20, קלאסיקה, תרבות והיסטוריה וסדרה מיוחדת בנושא דתות העולם. ב-2010 התמקמה ההוצאה בשדרות אונטר דן לינדן במרכז ברלין. ביולי 2013 הכריזה ההוצאה על הליך פירוק.
Insel Verlag
משלים (בלשנות)
מוזר
מוזר הוא שם משפחה אשכנזי וגרמני.
יצחק יעקב רבינוביץ' (פוניבז')
ארנולד
ארנולד (באנגלית: Arnold; ברוסית: Арнольд) הוא שם פרטי ושם משפחה.
פאטריק מודיאנו
הטרותרמיות
רינסקי
רינסקי הוא שם משפחה.
מישלקה
מישלקה (באנגלית: Michalka) הוא שם משפחה.
בוסוורת'
אולסן (פירושונים)
הדמים מודיעים
הדמים מודיעים הוא כלל במשפט העברי ולפיו במקרי ספק מסוימים מה הקנה אדם לחבירו, סכום הכסף ששילם הקונה מוכיח.
מקור הכלל.
מקור הכלל הוא במשנה במסכת בבא בתרא בה הכלל שנוי במחלוקת בין רבי יהודה לחכמים:
למרות שבכל מחלוקת של רבי יהודה וחכמים - הלכה כחכמים, הראשונים כתבו שמכיוון שכלל זה הובא בתלמוד במסכת בבא בתרא: (-בתרגום חופשי: "נבדוק כמה כסף שולם") שם הכלל נכתב ללא חולקים, על כן יש לחלק בין מקרים בהם הדברים שנאמרו בשעת הקנין אינם עומדים בניגוד למשתמע מסכום הכסף ששולם, וכן המשתמע מסכום הכסף ששולם אינו מכליל דברים חדשים מעבר לדברים שכלולים בקנין בבירור, במקרים כאלו "הדמים מודיעים". אך במקרים אחרים לא.
בהלכה.