באליפות הגילאים בשחייה שנערכה בווינגייט בתחילת חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות זהב ובשני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.91 דקות, שיפור לשיאה של מירב הדר (1:19.08 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-1:19 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.81 דקות שיפור לשיאה של מוניוז (2:50.15 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-2:50 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.31 דקות, לפני מוניוז (1:20.40 דקות) ונוגה ויזל (1:22.24 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.46 דקות, אחרי מוניוז (2:49.40 דקות) ולפני ויזל (2:54.60 דקות).
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוסלו, נורווגיה בתחילת יולי 1982 קבעה פרידלנדר במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:47.59 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:18.85 דקות, לפני נוגה ויזל (1:18.88 דקות), תמי מוניוז וענד עדות (1:21.53 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:47.35 דקות, לפני נוגה ויזל (2:50.12 דקות) ושרון דרום (2:55.72 דקות).
טדי רוזוולט
ססוסתריס הראשון
עופרה מוניוז
עופרה מוניוז מעוז (נולדה בשנת 1965) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת שתי מדליות מהמכביה. השחיינית הישראלית הראשונה בישראל ששחתה 100 מטר חופשי מתחת לדקה (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה.
עופרה מוניוז גדלה בקיבוץ פלמ"ח צובה. היא שחתה בקבוצת השחייה של הפועל מטה יהודה תחת הדרכתו של המאמן אילן קוגוס. תמי, אחותה הצעירה של עופרה, גם היא הייתה אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. לאחר מכן היא עברה לשחות בהפועל גש"ם תחת הדרכתו של גרשון שפע.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1979 זכתה מוניוז במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.10 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 4:39.71 דקות, ומישל קובין (4:41.99 דקות), שתיהן מהפועל ימק"א ירושלים.
שיאנית ישראל.
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט בתחילת אוגוסט 1980 זכתה מוניוז ב-7 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:01.72 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (1:02.10 דקות).
אלופת ישראל.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה זכתה מוניוז ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.91 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:01.69 דקות) ומירב הדר מהפועל גש"מ (1:02.39 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:01.52 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:11.95 דקות, שיפור לשיא של בירקאן (2:13.82 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:06.46 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:06.58 דקות) והדר רובינשטיין (1:07.19 דקות) ששחו טוב מהשיא הישראלי של בירקאן (1:07.60 דקות).
בתחרות הכנה לקראת המשימות הלאומיות לשנת 1981 שנערכה בקיבוץ רמת רחל (בריכה של 25 מטר) בסוף יוני זכתה מוניוז במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 37.7 שניות ובשתי מדליות כסף במשחים בהם החזיקה בשיא הישראלי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.0 דקות, אחרי בירקאן (1:01.5 דקות) ובמשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.6 שניות.
בתחרות "שמונה האומות" שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי אותה שנה סיימה מוניוז במקום ה-7 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.39 דקות, במקום ה-8 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם רותם גרטל, יונת לב ופבי סקלרובסקי בתוצאה של 4:16.48 דקות ובמקום ה-8 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, יחד עם ליאור בירקאן, רבקה פרידלנדר והדר רובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון החופשי.
המכביה ה-11.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה מוניוז בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי יחד עם ליאור בירקאן, עדי בן יהודה ורובינשטיין בשיא ישראלי ומכביה חדש של 4:08.85 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם בירקאן, אחותה תמי ורובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.27 דקות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.92 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה מוניוז ב-3 מדליות. שתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 28.18 שניות, לפני בן יהודה (28.59 שניות) ובירקאן (28.74 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.90 דקות, לפני סקלירובסקי (1:01.85 דקות) ורובינשטיין (1:02.30 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.53 דקות, אחרי רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:04.83 ובירקאן שגם היא שיפרה את השיא (1:04.98 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה מוניוז בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.55 דקות, לפני רותם גרטל מהפועל בני שמעון (28.74 שניות) ובירקאן (29.32 שניות) ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.73 דקות, אחרי רובינשטיין (1:01.45 דקות) ולפני בירקאן (1:02.11 דקות).
עורות קדשים
עורות קדשים הם מונח ביהדות הבא לתאר את עורות הקורבנות המועלים לקרבן במקדש. חלק מעורות הקודשים ניתנים לכהנים, והם אחד מעשרים וארבע מתנות כהונה.
מקור המצווה.
מקור המצווה הוא בספר ויקרא (), שם נאמר לגבי קורבן עולה:
עורות קדשי קדשים.
לפי המשנה לא רק בקורבן עולה, עור הקורבן ניתן לכהן, אלא גם בשאר קדשי קדשים, כלומר, גם עור של קורבן חטאת, קורבן אשם, וזבחי שלמי ציבור - ניתן לכהנים.
במשנה ובגמרא הובאו כמה דרשות כמקור לכך שעור כל קדשי הקדשים ניתן לכהנים. אחת הדעות היא דעתו של רבי, האומר שבכל הקורבנות דין אחד לעור ולבשר, ואין ציווי להפשיט את העור מן הקורבן; כך, בקודשים קלים הבשר נשאר בידי הבעלים - והעור עמו, ובקדשי קדשים הבשר ניתן לכהנים - והעור עמו, אולם בקורבן עולה ציותה התורה להפשיט את העור מן הבשר לפני שריפתו על גבי המזבח, ולפיכך הוצרכה התורה לומר במפורש מה יש לעשות בעור.
מלשון התורה משמע שעור העולה ניתן דווקא לכהן המקריב את העולה, ולא לכהנים אחרים; אולם לפי ההלכה עורות כל הקודשים הקרבים במקדש בכל יום, מתחלקים לכל הכהנים השייכים לבית האב שעבד במקדש באותו יום. לפי זה, כוונת התורה באומרה "והכהן המקריב את עולת איש... לו יהיה", היא לומר שרק כהן שראוי לעבוד במקדש באותו יום - נוטל מעורות הקודשים, אבל כהן שלא היה ראוי לעבוד במקדש באותו יום, וכגון שהיה טמא - אינו נוטל מן העורות.
בתוספתא מתואר כיצד ניצלו משפחות הכהנים החשובות את כוחן כדי ליטול לעצמן את כל עורות הקודשים, ולמנוע חלוקה שווה של העורות, וכיצד התמודדו חכמים עם מצב זה. וכך נאמר שם:
עור העולה הניתן לכהן - אין בו קדושה, והוא רכושו של הכהן לכל דבר. לכן, הכהן רשאי להשתמש בעור ללא כל הגבלה, ואף למכור את העור למי שאינו כהן.
עורות קדשים אחרים.
העור לא ניתן לכהן אלא בקודשי קודשים, אולם בקודשים קלים, כמו קורבן שלמים וקורבן תודה - העור שייך לבעלים. בגמרא נאמר, כי בעלי הבתים בירושלים היו רשאים ליטול את עורות הקודשים של הקורבנות שהוקרבו על ידי עולי הרגל שהתארחו בבתיהם, וזאת כ"פיצוי" על האירוח בבתיהם, שהיה נעשה בחינם, בהתאם להלכה ש"אין משכירים בתים בירושלים".
בכמה קורבנות הקרויים "פרים ושעירים הנשרפים" (פר ושעיר של יום הכיפורים - , פר העלם דבר של ציבור - , ושעירי עבודה זרה - ) אין מקריבים את בשר הקורבן על המזבח, אלא מוציאים את בשר הקורבן אל מחוץ לירושלים, ושורפים אותו שם במקום מיוחד, הנקרא "בית הדשן". בקורבנות אלו, אף שהם נחשבים קודשי קודשים, לא היה העור ניתן לכהנים, אלא הוא היה נשרף ביחד עם הבשר.
וילנה הצעירה
בצלאל יפה
בצלאל יפה (27 ביוני 1868, ז' בתמוז תרכ"ח – 14 בדצמבר 1925, י"ז בכסלו תרפ"ו) היה חלוץ ציוני בתחומי רכש קרקעות תל אביב, תעשייה והשקיה וכן בתחום ההתארגנות הפוליטית של היישוב.
תולדות חייו.
יפה נולד בעיר גרודנו שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), נצר למשפחת רבנים ידועה, ובן בנו של הרב מרדכי גימפל יפה מרוז'ינוי. יחד עם אחיו, אריה לייב יפה, היה בין חובבי ציון הראשונים בעיר ועסק במסחר ובחינוך, בין היתר הקים את החדר המתוקן הראשון בעיר והיה ציר לקונגרסים הציוניים הראשונים. ב-1903 הוזמן על ידי מנחם אוסישקין להשתתף בכנסייה הארצישראלית הראשונה (והיחידה שהתקיימה) בזכרון יעקב. ב-1909 עלה לארץ ישראל בעצמו.
בארץ ישראל היה מנכ"ל חברת "גאולה" (שהוקמה על ידי מאיר דיזנגוף) לשם גאולת קרקעות (רכישתן מבעליהן הערבים ומכירתן ליהודים); הקרקעות שרכשה החברה הרחיבו את תחום העיר תל אביב דרומה. ב-1911 ייסד יחד עם מרדכי וייסר, עקיבא אריה ויס ויעקב שרתוק את חברת "חברה חדשה" אשר רכשה קרקעות מערבים ומכרה אותן ליהודים, על קרקעות "חברה חדשה" הוקם רחוב אלנבי. כמו כן יזם את הקמת מפלגת הסתדרות האזרח.