במקביל גברה התסיסה בקרב הלאומים שהבחינו בחולשתה של האימפריה וביקשו לצאת לעצמאות. אף ראש ממשלת הונגריה, אישטוון טיסה, סירב לתקצב מזון לאוסטריה וביקש לנצל את ווינה השוקעת לשם קבלת יתר השפעה וייצוג להונגרים במסגרת הצבא והממשל. דרישות הלאומים מצאו הד ב"ארבע עשרה הנקודות" שהציג נשיא ארצות הברית וודרו וילסון על מנת לשקם את אירופה. קרל הביע נכונות לכנס מחדש את הפרלמנט, והציע לכל טריטוריה המוכנה לכך שותפות בקונפדרציה שתקום בשטחי האימפריה. אולם היה זה צעד קטן מדי ומאוחר מדי; הקבוצות האתניות השונות ראו את העצמאות כאפשרית, ולא נטו להתפשר על פחות מעצמאות מלאה. ב-14 באוקטובר 1918 כתב מזכיר המדינה של ארצות הברית רוברט לאנסינג לקיסר שארצו ומדינות ההסכמה לא יסתפקו בפחות מעצמאות לצ'כיה, סלובקיה ועמי סרביה הדרומית (יוגוסלביה), כך שאפילו אוטונומיה לא תספק אותן. ב-28 באוקטובר הכריזה צ'כוסלובקיה על עצמאותה. ב-31 באוקטובר הודיעה ממשלת הונגריה שהיא מסיימת את האיחוד הפרסונלי עם הקיסרות האוסטרית, והאימפריה הגיעה למעשה לקִצה, כאשר כל קבוצה מבססת עצמאות בשטחה על בסיס ממשל מקומי. הכישלון המוחץ בקרב ויטוריו ונטו בחזית האיטלקית וכיבוש טרייסט, הובילו את הקיסר למסור הודעת כניעה, שנכנסה לתוקף רשמי ב-4 בנובמבר 1918 וסיימה את המלחמה. שבוע לאחר מכן שחרר הקיסר את חייליו ונתיניו משבועת האמונים כלפיו כנציג בית הבסבורג וקיומה של האימפריה תם באופן מעשי.
לאחר כניעתה של אוסטריה, וכניעת גרמניה כשבוע מאוחר יותר נפתחה ועידת השלום בפריז. האימפריה האוסטרו-הונגרית פורקה לשתי מדינות נפרדות אוסטריה והונגריה ומול שתיהן נחתם הסכם נפרד, חוזה סן-ז'רמן נחתם ב-10 בספטמבר 1919 עם אוסטריה וחוזה טריאנון נחתם ב-4 ביוני 1920 עם הונגריה. מן האימפריה לשעבר נקרעו שטחים גדולים לטובת המדינות שנמנו עם הצד המנצח - איטליה, רומניה וסרביה, והמדינות החדשות שהוקמו: פולין, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה. לאוסטריה ולהונגריה אבד גם המוצא לים התיכון.
היאוקה
הֶיָאוּאַקֵה (ביפנית: へやわけ, "חדרים מחולקים") היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. נכון ל-2011, ארבעה ספרים המכילים חידות "היאוקה" בלבד פורסמו על ידי ניקולי. החידה הופיעה לראשונה ב-"Puzzle Communication Nikoli" מספר 39 (ספטמבר 1992).
חוקים.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר; הטבלה מחולקת ל"חדרים" מרובעים בגדלים שונים על ידי קווים מודגשים המצוירים על גבי צלעות התאים. בחלק מחדרים יש מספר בודד, בדרך כלל בתא השמאלי-עליון שלהם; במקור, כל החדרים מוספרו, אך בפועל זה נצרך רק לעיתים רחוקות לפתרון וכבר לא נוהגים כך.
חלק מהתאים בחידה צריכים להיצבע בשחור; המטרה בחידה היא לקבוע לכל תא אם הוא חייב להיצבע או אם הוא צריך להישאר ריק (לבן). בפועל, לעיתים קרובות קל יותר לסמן תאים שידועים כתאים שחייבים להיות ריקים בדרך כלשהי - לדוגמה, סימון נקודה במרכז התא.
החוקים הבאים קובעים אילו תאים שחורים ואילו לבנים:
שיטות פתרון.
שני הכללים הראשונים חלים גם (לדוגמה) בחידות היטורי, ולפיכך, שתי החידות הללו חולקות כמה שיטות לפתרון:
חידות מורכבות יותר דורשות צירוף של כלל 1 עם כלל 2 על מנת להתקדם ללא ניחושים; המפתח הוא לזהות בשילוב שני הכללים מתי התאים חייבים ליצור שתי וערב ואחת משתי האפשרויות (של השתי וערב) תיצור לולאה או מחסום סגור.
שאר הכללים מייחדים את "היאוקה" ממשפחת החידות אליה הוא שייך:
סיבוכיות חישובית.
הסיבוכיות החישובית של היאוקה נותחה לאחרונה: החלטה לחידת היאוקה נתונה אם יש לה פתרון או לא היא NP-שלמה. בשפה לא מקצועית, פירושו של דבר הוא שהחידה הזו קשה לפתירה כמו בעיית הספיקות, שהיא חידה קשה אשר נלמדת היטב במדעי המחשב.
יחסי גרוזיה וישראל
יחסי ישראל וגרוזיה
דובער אפשטיין
דב בער (דובער) אפשטיין (? - כ"ב בניסן תרצ"א, 1931) היה עסקן ופעיל ציבור ביישוב הישן בירושלים, גבאי ישיבת עץ חיים ובית היתומים דיסקין, ממקימי סניף אגודת ישראל בירושלים והיושב-ראש שלה.
תולדותיו.
נולד בבוברויסק, בנו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל "ערוך השולחן" ואחיו הגדול של הרב ברוך אפשטיין, בעל "תורה תמימה". נישא לפייגל, בת יוסף חבקין מהומל. לאחר נישואיו עבר לווילנה. מנישואיו הראשונים נולדו לו שלשה בנים ושתי בנות. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לחיה קרמר מווילנה, עיר מגוריו.
בשנת תרס"ב (1902) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים בשכונת זיכרון משה. נישא בשלישית לליפשה, בת קרוב משפחתו הרב אלכסנדר זיסקינד שחור, אבי משפחת שחור בארץ ישראל. לא היו לו ילדים מנישואין אלו.
בתקופת מגוריו בירושלים היה עסקן ופעיל ציבור מרכזי. היה מגבאי ישיבת עץ חיים. נמנה עם יוזמי הקמתם של כמה מוסדות לאברכים ולתלמידי חכמים בירושלים. כמו כן נמנה עם חברי מועצת "אגודת ביאליסטוק", שעסקה ברכישת קרקעות בארץ ישראל. במהלך השנים הצטרף להתארגנויות נוספות של קבוצות וארגונים שעסקו ביישוב הארץ.
לאחר פטירת אביו, בשנת תרס"ח (1908), הוצע לו למלא את מקומו ברבנות העיר נובהרדוק, אולם הוא סירב בנימוק שישיבת ארץ ישראל חביבה עליו יותר מן הרבנות. בשנת תר"ע (1910) נמנה עם רבני ירושלים שחתמו נגד היתר המכירה.
הרב אפשטיין נמנה עם מקימי סניף אגודת ישראל בירושלים בשנת 1913, עמד בראשו, ונבחר כנציגו לכנסייה הגדולה הראשונה שאמורה הייתה להיערך בגרמניה (ובוטלה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה). כיהן כיושב-ראש הסניף גם בשנות ה-20.
בשנות מלחמת העולם הראשונה נשא במספר תפקידים ציבוריים בארגונים שעסקו בסיוע ועזרה לתושבי ירושלים. בשנת תרע"ח (1918) נמנה עם חברי "ועד העיר האשכנזי" שהוקם אז, ובניסן של אותה שנה נבחר לעמוד בראשו. באותו פרק מונה ליו"ר הסניף הירושלמי של תנועת דגל ירושלים שהקים הראי"ה קוק, לצד הרב מנחם מרדכי פרנקל ששימש כמזכיר. נשיאי הסניף הירושלמי היו הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק ירוחם דיסקין.
מלבד תפקידו כגבאי בישיבת עץ חיים, שימש גם כגבאי וסגן נשיא של בית היתומים דיסקין. כמו כן היה מראשי הגמ"ח "שערי חסד". היה ממייסדי ה"חברה להתאכרות בני הישיבות" ומזכיר הכבוד שלה, כשבנשיאות החברה עמד הראי"ה קוק.
הרב אפשטיין נפטר ביום כ"ב בניסן תרצ"א (1931). בהלווייתו השתתפו מאות בני אדם, ביניהם הרב יעקב משה חרל"פ, הרב בן ציון ידלר ואחרים. נטמן בהר הזיתים.
ראש ופתין
ראש ופתין (head and stringer) הוא שיטת בנייה קדומה באבני גזית שנועדה לחזק קירות במבנה, ובעיקר באלה שנבנו בבנייה יבשה ללא מלט. השיטה מבוססת על אבנים מלבניות, אשר לכל אחת מהן צד ארוך - הוא הפתין - וצד קצר - הוא הראש. האבנים משולבות בקיר ב-90 מעלות לסירוגין, כך שבכל פעם נראה לעין הראש או הפתין, או שני ראשים ופתין בקצב אחיד. הנדבכים בקיר יהיו תמיד אלה ביחס לאלה, כך שמעל ראש (או שני ראשים) יהיה תמיד פתין, ולהפך.
המקור לבטוי ראש ופתין מצוי במשנה במסכת נגעים בהקשר של צרעת הבתים.
הסבר המשנה: לדעת תנא קמא אם נמצא נגע צרעת על אבן שמשותפת לשני בתים אבל הנגע רק על בית אחד, אזי יש אפשרות לחלוץ את האבן היינו לעקור את כולו גם אם השכן נפגע מזה. לדעת רבי אלעזר אפשרות זו קיימת רק אם הנגע בראש האבן אבל אם הוא בפתין אז צריך לנתוץ היינו לשבור רק את השטח שבו הנגע מבלי להזיק לשכן.
ייתכן ומקור הביטוי בפסוק  "חֲמַת תַּנִּינִם יֵינָם וְרֹאשׁ פְּתָנִים אַכְזָר." ניתן להבין בפסוק זה את המילה פתנים במשמעות נחשים. לפי פירוש זה, המשנה השתמשה במילה פתין כביטוי לחפץ ארוך, דהיינו: הצד הארוך של האבן.
הגדת פרחי
הגדת פרחי (ובשמה המלא: "הגדה של פסח כמנהג ק"ק ספרדים יצ"ו עם תרגום ערבי באותיות ערביות מאת ד"ר הלל פרחי") היא הגדה של פסח המתורגמת לערבית. ההגדה תורגמה על ידי הלל פרחי ויצאה לאור בקהיר שבמצרים בשנת 1917. מהדורות נוספות יצאו לאור בשנת 1918, 1922, 1946 ו-1948.
היסטוריה.
במהדורה הראשונה של ההגדה נכללו הנחיות בערבית לעריכת סדר הפסח.
במהדורה הרביעית שהודפסה בשנת 1946, בעמוד האחרון מופיע תצלום של בחורה המניפה את דגל ישראל, ומעליו הכותרת "התקווה" ומתחתיו מילות השיר.
ייחודה של ההגדה.
בשלהי המאה ה-19 יצאו לאור בקהיר ובאלכסנדריה שבמצרים מספר תרגומים לערבית של ההגדה של פסח. הגדת פרחי שונה מן ההגדות אלה במספר מאפיינים:
הערות אלה מעידות על קהל היעד לו יועדה ההגדה - קהל חילוני, ציוני ומשכיל.
הלל פרחי
הלל בן יעקב פרחי
ד"ר הלל בן יעקב פַרחִי (בערבית: هلال فارحى, הִלָאל פַרחִי; 1868 – יולי 1940) היה מלומד ומתרגם יהודי, חוקר התרבות העברית והערבית, יליד דמשק שפעל במצרים, רופא במקצועו. פרסם ספרים בערבית בנושאי יהדות, תרגם מן ה"רֻבּעיאת" לעומר ח'יאם. נודע בעיקר בתרגומו לערבית של הסידור – "סידור פרחי" (1917), שהיה התרגום הראשון של התפילות העבריות לערבית ספרותית (ולא לערבית יהודית).
קורות חיים.
פרחי נולד בשנת 1868 בדמשק שבסוריה, האימפריה העות'מאנית. בילדותו למד בתלמוד תורה מקומי, לאחר מכן למד בישיבה בעיר וכן בבית ספר חילוני. הוא רכש שליטה בערבית, טורקית, צרפתית, אנגלית ואיטלקית.
לאחר סיום לימודיו, בגיל 18 בלבד, מונה לתפקיד המזכיר הכללי של המחוז העות'מאני וִלַאיַת רַשַאיַא אלְוַאדִי (מזרח לבנון של ימינו), וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים.
בהגיעו לגיל 21 נסע לביירות שבלבנון והחל ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקאית, ולאחר סיום לימודיו עבר ללונדון, בה התמחה ברפואה במשך ארבע שנים, ולמד ב"מכללת ניו יורק".