נקודת המוצא לעיצוב הקומדיה של גוגול הייתה סגנון הלבוש בשנות השלושים של המאה התשע עשרה והפיכת הבגדים ממלבושים למקומות. כך שהפראק שלובש החתן מוגדל פי ארבעה והופך לקיר חדרו. חלון קרוע בפראק, שעון כיס ענק תלוי עליו וארובת התנור מייצבת אותו. הצבעים האופייניים לתמונה זאת הם חומים וירוקים. ביתה של הכלה מאופיין על ידי בגד חלומות החתונה שלה - קרינולינה ענקית משופעת במלמלות ותחרות בגווני ורוד שבמרכזה חלון (אותו החלון שבתמונת הרווק) עם וילונות/תחתונים, שדרכו בורח החתן בסוף המחזה. התפאורה הורכבה על במה מסתובבת שאיפשרה מעברים מהירים מחדר החתן לסלון בביתה של הכלה.
חיים גמזו כתב ב"הארץ":
בועז עברון כתב ב"ידיעות אחרונות":
טלטלה.
ריקוד "טלטלה" נוצר מייד אחרי מלחמת יום הכיפורים ובתהליך העבודה עם הכוריאוגרפית (מירל'ה שרון). ניסו היוצרים ליצור תחושה של אופק רחב שנסגר ומתעצב מחדש למקום דמוי בית. שני משולשים גדולים מצופים במתכת חלודה ומחוררת (זיכרון לקו הביצורים שהתמוטט) הוצבו משני צידי הבמה. המשולשים יצרו פרספקטיבה אל רקע מדברי מרוחק. בחלקו השני של הריקוד שינו הרקדנים את מקום המשולשים ויצרו מעין פירמידה עם פתח מעבר במרכזה המסמלת חזרה לבית.
ציורי קיר.
1. מגדל בבל - ציור קיר בבנין מקסיקו אוניברסיטת תל אביב, 1976.
2. הביקור של מלכת שבא - ציור קיר במלון הנסיכה אילת, 1995.
3. - קיר פסיפס במגדל שלום תל אביב, 1998.
4. ציפורי גן עדן - ציור קיר בקולנוע לב, תל אביב, 2004.
MP3+G הוא פורמט קובץ של שירי קריוקי שנוצר במטרה שאפשר יהיה לנגן על גבי מחשבים אישיים בקלות ובזריזות קובצי אודיו מסוג MP3 בשילוב תצוגה של מידע גרפי בסיסי (כגון מילות שירים) מסוג CD+G.
הפורמט משלב שימוש בקובצי אודיו בפורמט MP3 בתוספת קובץ CD+G גולמי המכיל מידע גרפי בסיסי. כל שיר בפורמט MP3+G מורכב בפועל משני קבצים דיגיטליים שונים בעלי שם קובץ זהה וסיומת קובץ שונה - קובץ MP3 וקובץ CDG. גודלם הקטן של קובצי MP3 ואיכות השמע הגבוהה יחסית שלהם הפכה ברבות השנים את השימוש בשירי קריוקי בפורמט MP3+G לנפוץ בהרבה מאשר שירי קריוקי בתקליטורי CD+G וזאת משום שקובץ של שיר בפורמט זה תופסים בסביבות שמינית משטח האחסון אשר אותו השיר היה תופס על גבי תקליטור CD+G סטנדרטי.
את קובצי ה-CD+G עם מילות השירים ניתן לייצר באמצעות תוכנות עריכה מיוחדות המאפשרות למשתמשים בהם ליצור אלמנטים גרפיים שונים, ובהם תצוגה של מילות השירים, על מנת שאלו ינוגנו במקביל לנגינת קובץ MP3 מסוים.
התוכנה WinCDG, אשר הייתה התוכנה הראשונה שמסוגלת לנגן קבצים בפורמט MP3+G, פורסמה לראשונה בינואר 1998. על אף שבתחילה התוכנות שמנגנות פורמט זה פעלו רק במידה שבאותה המחיצה היו מאוחסנים גם קובץ ה-MP3 וגם קובץ ה-CDG, לאורך השנים רוב התוכנות אשר מסוגלות לנגן פורמט זה תוכנתו באופן בו הם מסוגלות לקרוא קובצי ZIP בודדים המכילים הן את קובץ ה-MP3 של השיר והן את קובץ ה-CDG של השיר בצורה דחוסה.
כמו כן, ישנן גם תוכנות מחשב שונות המאפשרות לצרוב שירי קריוקי בפורמט MP3+G על גבי תקליטור CD+G (בסביבות 15-20 שירים על גבי כל תקליטור) על מנת להפעילו במכונות הקריוקי הסטנדטיות.
זהו אחד הפורמטים הנפוצים ביותר לנגינת שירי קריוקי במחשב האישי.
סקאומורפיזם
סקאומורפ או סקאומורפיזם (מיוונית: סקאוס, σκεῦος- כלי, מורפוס, μορφή - צורה) הוא אלמנט בעיצוב של מוצר חדש המחקה עיצוב המדמה את הפונקציונליות של המוצר המקורי.
השימוש בסקאומורפיזם נעשה בכוונת תחילה על מנת לאפשר למשתמש, על אף השימוש במוצר חדש, להרגיש שהוא צופה ומשתמש במראה הישן והנוח שהוא רגיל אליו. דוגמה לכך היא פלסטיק דמוי עץ, המשמש לרהיטים. הגדרה אחרת למושג היא יצירת מוצר חדש מחומרים חדשים המשמש לאותם השימושים של המוצר המקורי.
סקאומורפיזם פיזי.
היסטורית, מוצרים יקרי ערך, כדוגמת כלי אוכל ממתכת, יוצרו מקרמיקה, הזולה משמעותית.
כיום נהוג לייצר מוצרים רבים מפלסטיק ולשוות לו מראה של חומרים שונים, כגון עץ או מתכת, בעלות הנמוכה מייצור בעזרת החומר המקורי. לדוגמה, אריחי פרקט לרצפה, כפתורים לביגוד, נורות חשמל המדמות נרות, ויניל דמוי עור לריהוט וביגוד.
סקאומורפיזם בממשק משתמש במחשב.
תוכנות מחשב רבות משתמשות בממשק משתמש סקאומורפי המדמה עצמים מהעולם האמיתי. דוגמאות לכך הן תוכנות לוח שנה המדמות לוח שנה מודפס, תוכנות ניהול רשימות המדמות לוח כתיבה צהוב או פתקים. כמו כן שימוש במדי חוגה ותצוגות אנלוגיות שונות.
דן זקהיים
דן (דני) זקהיים (13 במאי 1958 - 22 בפברואר 1994) היה אמן מיצג ופסל ישראלי. ממקדמי אמנות המיצג בישראל.
ביוגרפיה.
דן זקהיים נולד בשנת 1958 בתל אביב, במשפחה בת שלושה ילדים. בנעוריו למד בתיכון תלמה ילין. בין השנים 1983–1985, לאחר שובו מלימודי אמנות במונטריאול שבקנדה, שימש כארט דירקטור וכמעצב גרפי. בשנת 1988 הקים, ביחד עם תמר רבן וענת שן, עמותה בשם "מקלט 209", שביקשה לקדם את אמנות המיצג בישראל.
לצד מייצגים שנשאו אופי טקסי ושמאניסטי, כגון "להירדם על פטמת יער" (1987), יצר זקהיים מיצגים בעלי אופי פוסט-מודרני וספקטקולרי, כגון "מפלגת בבל", המדגישים אלמנטים של מלאכותיות. בעבודות אחרות יצר טשטוש מכוון בין האמנות לחיים היום-יומיים.
בשנת 1987 התגלה בגופו נגיף ה-HIV. תחת השפעה זו יצר סדרה של עבודות בהן בלט המוות כמוטיב מרכזי.
אחיו הגדול היה רוני זקהיים (1952-2020) ואחותו הצעירה של זקהיים היא השחקנית אסתי זקהיים.
אשתו, קרול גודין, הייתה המעצבת הראשונה של בית האופנה "קום איל פו".
דן זקהיים נפטר בשנת 1994 כתוצאה מגידול במוח, שנגרם ממחלת האיידס. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בשנת 2004 נערכה בגלריה האוניברסיטאית באוניברסיטת תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית ליצירותיו. ארכיונו של זקהיים נתרם בשנת 2016–2017 על ידי קרול גודין לארכיון לתיעוד ולחקר האמנות בישראל ע"ש משה ציפר ("בית ציפר") באוניברסיטת תל אביב.
אנטרס
לאומדון
לאומדון היה מלך טרויה לפני פריאמוס בנו. הוא בנה את החומה הגדולה של טרויה.
הרקולס ולאומדון.
על מנת לבנות את החומה הגדולה של טרויה נעזר לאומדון באלים אפולו ופוסידון. לאחר בניית החומה הוא סירב להעניק להם את הזבח המוסכם, צעד שהוביל להטלת קללות על העיר מידי האלים. אפולו הטיל על העיר מגפה קשה ופוסידון שילח בה מפלצת ים נוראה שקטלה אנשים שירדו אל החוף. בנבואה נאמר ללאומדון כי הוא צריך להקריב את בתו הסיונה למפלצת הים ובכך להסיר את הקללה.
במסעותיו עם הארגונאוטים נתקל הרקולס בהסיונה הכבולה לסלע בים, שחרר אותה והוביל אותה חזרה לטרויה. הוא כרת עם אביה עסקה בה יתן לאומדון את סוסיו בני האלמוות, אותם קיבל מזאוס, בתמורה לכך שהרקולס יקטול את מפלצת הים. הרקולס הרג את המפלצת אך לאומדון סירב לתת את הסוסים. בתגובה, כבש הרקולס את טרויה ולקח את הסיונה איתו. מאוחר יותר, הוא נתן אותה במתנה לחברו טלאמון.
בנו של לאומדון מנימפת מים (Ναϊάδες) סטרימו (Στρυμώ) הוא טיתונוס.
קפודיסטריאס
מציג בובות
גשר וילסון
גשר וילסון או "הגשר הגדול" הוא גשר עתיק הנמצא מצפון לרחבת הכותל המערבי בעיר העתיקה של ירושלים. הגשר קרוי על שמו של החוקר הבריטי צ'ארלס וילסון שהיה הראשון שחקר באופן מדעי את קשת וילסון, הקרויה גם על שמו, המהווה חלק מן הגשר.
הגשר בנוי על גבי שני טורים של קמרונות, כל טור בעל שני מפלסים, והוא מחבר את העיר העליונה של ירושלים עם הר הבית. הקמרונות המחזיקים את הגשר מצויים כיום במתחם מנהרות הכותל. הקמרון המזרחי ביותר של הגשר, הוא קמרון יחיד, לא דו מפלסי כשאר הקמרונות ומשולב בכותל המערבי. קשת זו מכונה קשת וילסון, והיא כפולה בגובהה וברוחבה משאר קמרונות הגשר. מעל קשת וילסון, בקצהו המזרחי של הגשר, ניצב בימי הבית השני אחד מארבעה שערי הר הבית בכותל המערבי, המכונה שער וילסון. על גבי הגשר עובר כיום רחוב השלשלת ובסופו שער השלשלת, המשמש כיום כשער כניסה להר הבית. בימי הבית השני וכן בתקופות מאוחרות יותר עברה על הגשר אמת המים התחתונה, שהובילה מים מבריכות שלמה הסמוכות לבית לחם ועד להר הבית.
לדעת דן בהט נבנה הגשר לראשונה בתקופה החשמונאית, וחרב על ידי אנשיו של אריסטובולוס השני בעת המצור של המצביא הרומאי פומפיוס בשנת 63 לפסה"נ. הגשר שוקם בתקופה ההרודיאנית ועבר שינויים בימי הקולוניה איליה קפיטולינה. כיום ידוע כי קשת וילסון שעומדת כיום היא הקשת המקורית שנבנתה בימי בית המקדש השני והיא לא התמוטטה מעולם. בעבר הוצע כי הקשת התמוטטה במהלך חורבן בית שני ושוקמה רק בתקופה האומיית. לדעת עמוס קלונר הגשר שוקם כבר בתקופה הרומית ולא בתקופה המוסלמית, והקמרונות הקיימים כיום הם מן התקופה הרומית המאוחרת ואלה איפשרו גישה בימי אליהי קפיטולינה להר הבית עליו נבנה מקדש יוליאני על ידי הלגיון העשירי שישב בעיר.
אלכסנדר און ושלומית וקסלר בדולח פרסמו מאמר ובו טענו שבימי הבית השני לא היה כלל גשר קשתות שחיבר את העיר העליונה עם הר הבית. בימי הבית השני היה במקום רק קיר סכר גדול שעליו עברה דרך. קשת וילסון לדעתם לא הייתה חלק מגשר אלא מחלף, בדומה לקשת רובינסון. לדבריהם, נבנה גשר הקשתות לראשונה בתקופה הרומית, ובמהלכה גם הוכפל רוחבו. לפי דעה זו אמת המים התחתונה לא נכנסה להר הבית דרך גשר וילסון אלא צפונה יותרבדעה זו תומך גם מאיר בן דב.
למרגלות גשר וילסון התגלו בחפירות ארכאולוגיות מקוואות טהרה מימי הבית השני וכן מבנה מפואר מן התקופה ההרודיאנית, ככל הנראה נימפיאון.
גם כיום נמשכות חפירות ארכאולוגיות לאורך גשר וילסון במתחם מנהרות הכותל.
מד'אהב
שמעון אוחיון