הערה: ישנה דרך נוספת למדוד הבזק TTL, בעזרת הבזק מקדים (Pre-Flash TTL), המצלמה יורה הבזק קצר ביותר ומודדת בחישני ה-TTL הרגילים את כמות האור. השיטה בעייתית שכן היא מבזבזת חלק מטעינת המבזק.
מצלמות דיגיטליות משתמשות בחיישן שלהם לצורך המדידה.
פרלקס
ק.ג.ב.
ק.ג.ב ("קומיטט גוסודרסטוונוי בזופסנוסטי", ; КГБ – "הוועדה לביטחון המדינה"; בעברית מתועתק גם בצורת: קג"ב, קרי: קָה-גֶה-בֶּה; מוכר בישראל גם בראשי התיבות הלטיניים - KGB). הגוף המרכזי שעסק בריגול, היה ארגון הביון וכן המשטרה החשאית של ברית המועצות, החל מה־13 במרץ 1954 ועד ה-6 בנובמבר 1991. המפקדה הראשית של הק.ג.ב. נמצאה בכיכר דזרז'ינסקי 1 (כיום לוביאנקה) שבמוסקבה.
עם תפקידי הק.ג.ב. נמנו סיכול ריגול, ביון חוץ, חקירת פשיעה חמורה, אבטחת אישים, שמירת מתקנים רגישים, אבטחת הגבולות, פיצוח צפנים, ריגול אלקטרוני ומאבק בחתרנות ובמתנגדי המשטר הסובייטי.
רקע.
לאחר מות סטלין במרץ 1953, איחד לברנטי בריה, ראש הק.ג.ב דאז, את המוו"ד ("משרד הפנים" הסובייטי, אם כי משמעות כינוי זה שונה מאשר ברוב מדינות העולם) ואת ה-מ.ג.ב ("המשרד לביטחון המדינה") לגוף אחד, המוו"ד. כעבור שנה הוצא בריה להורג, והמוו"ד פוצל. המוו"ד החדש שמר על סמכויותיו בתחומי ביטחון פנים (המשטרה ושמירת החוק) בעוד הק.ג.ב. החדש קיבל את האחריות על כל שאר הפונקציות של ביטחון הפנים והחוץ.
תולדות הארגון.
היוזמה להקמת הארגון הגיעה ב-4 בפברואר 1954 כאשר שר הפנים הסובייטי סרגיי קרוגלוב פנה בהצעת להקמת הארגון אל הוועד המרכזי של המפלגה. ההצעה נידונה בנשיאות הוועד המרכזי של המפלגה ב-8 בפברואר 1954 כאשר הצעתו נתקבלה והוקמה הוועדה לענייני ביטחון המדינה של מועצת השרים הסובייטית (Комитет по делам государственной безопасности при Совете Министров СССР).
ב-13 במרץ 1954 הונפק הצו להקמת הוועדה לביטחון המדינה (ק.ג.ב.) שהוקם מתוך מחלקות ייעודיות לביטחון פנים של משרד הפנים הסובייטי. לראשות הק.ג.ב. מונה סגן שר הפנים, הקולונל איוואן סרוב.
זמן קצר לאחר הקמתו עבר הק.ג.ב. ארגון מחדש וקיצוץ מסיבי במצבת כוח האדם שלו עקב אווירת הדה-סטאליניזציה, מדיניות הטיהור והכפשת מנהיג ברית המועצות, יוסיף סטלין, לאחר מותו. כוח האדם בק.ג.ב. קוצץ ב-50% כמעט. למעלה מ-3,500 מחלקות אזוריות פורקו וכמה יחידות מבצעיות אוחדו למנגנון מרכזי.
בתקופת המרד ההונגרי בשנת 1956 נטלו אנשי הארגון חלק פעיל בדיכוי המהומות בהונגריה. אנשי הק.ג.ב. עצרו את שר ההגנה ההונגרי פל מאלטר, ולאחר מכן ביצעו מעצרים המוניים כאשר 846 מהעצורים נשלחו למאסר בבתי כלא סובייטים.
החל משנות ה-60, ובעיקר תחת יורי אנדרופוב שניהל את הארגון במשך יותר מעשור, התעצם הק.ג.ב. וסמכויותיו גדלו; הק.ג.ב. השתמש בשיטות כוחניות לחילוץ הודאות מנחקרים, ונודע כמנגנון דיכוי אלים. ראש הארגון זכה למושב בנשיאות המפלגה. ב־5 ביולי 1978 שינה הק.ג.ב. את שמו ל"ק.ג.ב. של ברית המועצות" ויושב ראש הק.ג.ב. קיבל מושב במועצת השרים.
סוכנות הידיעות טא"ס שימשה, בין השאר, כחברת קש בשירות הק.ג.ב.
הארגון פורק לבסוף בשל השתתפות ראשו, הגנרל-קולונל ולדימיר קריוצ'קוב בניסיון ההפיכה הכושל של אוגוסט 1991 כנגד נשיא ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב. קריוצ'קוב השתמש ברבים ממשאבי הק.ג.ב. על מנת לעזור לניסיון ההפיכה. ולבסוף נעצר, והגנרל ואדים בקאטין מונה ליושב-ראש ב-23 באוגוסט 1991 על מנת להוביל את פירוק הארגון. עם מינויו ניסה הגנרל בקאטין להוביל רפורמה להפיכת הק.ג.ב. מ"החרב והמגן של המפלגה" לגוף מודיעיני מודרני. באותה עת גורבאצ'וב הקים את הוועדה לחקירת פעילות גופי הביטחון בראשותו של סרגיי סטפאשין, אז חבר הסובייט העליון. צעדים אלה הובילו לרפורמה מבנית במבנה הק.ג.ב. לקראת פירוקו הסופי.
באוגוסט 1991 המחלקה לתקשורת ממשלתית, מינהל 8 של הק.ג.ב. (הצפנה ותקשורת ממשלתית) ומינהל 16 (מודיעין אותות) הופרדו מהארגון והפכו לוועדה לתקשורת ממשלתית שהוכפפה לנשיא ברית המועצות. בספטמבר 1991, מינהל 9 שהיה אחראי לאבטחת מנהיגי המפלגה פורק והפך למינהל האבטחה והוכפף אף הוא לנשיא. באותו הזמן פורקה גם המחלקה למעקב אחר ארגונים דתיים ועד אוקטובר 1991 קוצצו מרבית מסמכויות המעקב של הק.ג.ב. ב-22 באוקטובר 1991 הוקם שירות הביון המרכזי של ברית המועצות מתוך מינהל 1 בק.ג.ב. ושירות הביטחון הבין-רפובליקני מתוך מינהל 2 כאשר תפקידי אבטחת גבולות המדינה עברו לידי הוועדה לאבטחת גבולות המדינה.
ב־6 בנובמבר 1991 כבר חדל הארגון מלהתקיים באופן רשמי.
יורשי הק.ג.ב..
על פי החלטת מועצת המדינה הסובייטית מ-22 באוקטובר 1991 הק.ג.ב. אורגן מחדש לתוך שלושה גופים מרכזיים:
בנוסף לכך, ב-1 בנובמבר 1991 מינהל 7, מחלקה 12, שירותים טכניים מבצעיים ומתקן הכליאה הועברו לאחריות אגף רוסיה הסובייטית של הק.ג.ב.
כל גופי הביטחון של הרפובליקות הסובייטיות הפסיקו להתקיים בסוף 1991 ובתחילת 1992, בעקבות התפרקות ברית המועצות.
אנ קה וה דה
צ'ה קה
טרנזיטיביות
אל תיגע בזמיר
אל תיגע בזמיר (באנגלית: To Kill a Mockingbird, מילולית: "להרוג חקיין") הוא רומן התבגרות מאת נל הרפר לי. הרומן, שנכתב בשנת 1960, הוא ספרה הראשון של הרפר לי שפורסם. הספר זיכה את הרפר לי בפרס פוליצר, היה לרב-מכר ואף עובד בשנת 1962 לסרט. ב-14 ביולי 2015 יצא לאור ספר המשך מאת הרפר לי שתורגם לעברית תחת השם ניצב כל הלילות.
עלילה.
הסיפור מתרחש בעיר הבדיונית, מייקום, שהיא בירת המחוז הבדיוני באותו השם נמצא באלבמה, בין השנים 1933–1935, בשיאה של תקופת השפל הגדול.
הספר מסופר מנקודת ראותה של ילדה, ג'ין לואיז ("סקאוט") פינץ' בת השש, ועוסק לא מעט באפליה גזעית בדרום ארצות הברית וההתייחסות לאדם השונה. הילדה ואחיה הגדול ג'רמי (ג'ם) הם ילדיו של עורך דין בשם אטיקוס פינץ', אדם שקול וחכם. אטיקוס מגדל את שני ילדיו לבדו, שכן אמם נפטרה כשהיו פעוטים. מאוחר יותר, אחותו של אטיקוס, אלכסנדרה, מגיעה לביתם כדי לסייע לו בחינוכם של הילדים (ובייחוד של סקאוט).
סקאוט היא ילדה נערית ("טום-בוי"), נבונה וחריפה, בעוד ג'ם הולך בדרכי אביו; הוא מנומס, שקט ושקול. חברם הטוב של סקאוט וג'ם הוא דיל, שמגיע לבקר בעיירה בכל קיץ. דמיונם של שלושת הילדים עוסק בשכנם, ארתור רדלי, המכונה בּוּ, שלא יצא מהבית מזה עשרות שנים והם סקרנים מה מראהו וניזונים בעיקר משמועות זדוניות אודותיו.
סקאוט וג'ם מתבגרים על רקע משפט שבו מתגייס אביהם לייצג צעיר שחור הנאשם באונס נערה לבנה. הנאשם, תום רובינסון, הוא צעיר שחור, שטרם האשמתו נחשב בעיירה כאדם טוב לב, הגון וישר, אולם עתה מקבלים אנשי העיירה, הנגועים בדעות קדומות, את חשד האונס כמובן מאליו. השופט טיילור מטיל על עורך הדין אטיקוס פינץ' את ייצוג תום רובינסון בבית המשפט, ואטיקוס, המכיר את תום ומקבל את גרסתו, מסכים לייצגו.
מכאן מוצגות בעלילה הדעות הקדומות והגזענות השוררים בעיירה. תושבי העיירה בזים לאטיקוס, ומתקשים לקבל את העובדה כי הוא מייצג בבית המשפט אדם שחור. סקאוט וג'ם מנודים על ידי בני גילם, והמשפחה חשופה לכעס ולעוינות בעקבות מעשיו הלא פופולריים של אביהם עורך הדין אטיקוס פינץ'.
במהלך המשפט מתברר כי מבחינה עובדתית קיים ספק רב באשמתו של רובינסון, מעל ומעבר לספק סביר, ולמעשה לא ייתכן שביצע את המעשה בו הוא מואשם. נראה כי מאילה היא-היא שניסתה לפתות את רובינסון, שסירב, ואביה השיכור והאלים בוב יואל, תפס אותה בשעת מעשה והכה אותה. כדי "לנקות" את שמה, יואל האב מחליט להאשים את תום בביצוע אונס. אלא שלמרות ההוכחות שנאספות במשפט, וערעור עדותם של האב ובתו, חבר המושבעים העוין מרשיע את רובינסון. אך כיוון שברור לכל תושבי העיירה, ולשופט, שאביה השיכור של הבחורה הכה אותה וספק אם היא נאנסה בכלל, חש האב השיכור, שהצליח לגרום להרשעת רובינסון, מושפל, ומנסה לנקום בדרכים אלימות; הוא פורץ לביתו של השופט טיילור ועוקב אחר אשתו של רובינסון.
בשיאן של התקיפות, יוּאל, שיכור וחמוש בסכין, אורב בלילה לסקאוט וג'ם, ותוקף אותם בחורשה. ג'ם נאבק אתו, ויואל שובר את ידו. לפתע צץ מן החשכה השכן, ארתור רדלי ("בו" המסתורי), שנאבק ביואל, הורג אותו ומציל את הילדים. הוא מביא את ג'ם הפצוע לבית פינץ', ואטיקוס מזעיק את הרופא והשריף. לאחר שהרופא עוזב, ולאחר בירור התקרית, מחליטים אטיקוס והשריף לא לחשוף את ארתור ואת מעשה הגבורה שלו. במקום זאת, השריף ידווח כי יואל השיכור מעד ונפל על סכינו בחורשה. ברור לשניהם, כי ארתור יצא זכאי במשפט, משום שהגן על הילדים מפני רוצח, אך מצד שני הם מודעים לפגיעוּתו הרבה, כיוון שלא בא במגע עם אנשים במשך שנים רבות. יהיה עליו לעמוד למשפט, להעיד, להיחקר ולהיות במרכז העניינים. השניים יודעים, כי ארתור הביישן והמסתגר לא יעמוד בכל אלה. לסקאוט הם אומרים, שברצונם למנוע מנשות העיירה מלערוך עליו "מתקפת ידידות" ולהציפו בעוגות. סקאוט מבינה ומקבלת את שיקול דעתם של אביה והשריף. הרומן מסתיים במחווה עדינה של סקאוט כלפי ארתור: היא מתגברת על הפחד והרתיעה שחשה כלפיו בעבר, מתיישבת לידו, ומנהלת איתו שיחת נימוסים כ"גברת דרומית" אמיתית.
הדמויות העיקריות בסיפור הן:
דיון.
העיירה שבה מתרחש הסיפור היא עיירה שלווה בה כולם מכירים את כולם, והאווירה בה כביכול משפחתית ונעימה, אבל בהמשך הספר מסתבר שישנן בעיירה גזענות ודעות קדומות. האנשים בעיירה לא מוכנים לשקול את גרסתו של רובינסון, צעיר שחור, ומעדיפים במקום זאת להאמין לנערה לבנה.