בתקופת יוגוסלביה הסוציאליסטית, לכל מדינה בפדרציה היה כוח מיליציה שכונה "כוח הגנה טריטוריאלי" (בסרבו-קרואטית: Teritorijalna odbrana, TO). מאחורי הקמת הכוחות הטריטוריאליים עמדה תפיסת הגנה בשם "הגנה מוחלטת", על פיה במקרה של מלחמת עולם שלישית, יוגוסלביה, שהייתה מדינה בלתי-מזדהה ולא הייתה חברה בנאט"ו או בברית ורשה, תצטרך לקיים מלחמת גרילה המושתתת על תמיכה של האוכלוסייה האזרחית. גם הצלחת הפרטיזנים בהנהגת טיטו במלחמת העולם השנייה, היוותה השראה לדוקטרינה הזאת. בינואר 1991, הורה צבא העם היוגוסלבי על פירוק יחידות ה-TO בבוסניה והרצגובינה כדי להעביר את נשקם לסרבים, אך קרואטים ומוסלמים רבים התעלמו מההוראה והשתלטו על יחידות וציוד של ה-TO.
בהתחלה ה-TO כלל הן מוסלמים והן קרואטים, אך עם הזיהוי של הרפובליקה עם הצד המוסלמי, הקרואטים החלו לעבור ל-HVO. במרץ 1991 התחילה מפלגת הפעולה הדמוקרטית לארגן צבא בוסני עצמאי בשם "הליגה הפטריוטית". ב-15 באפריל 1992, אוחדו ה-TO והליגה הפטריוטית והוקם צבא הרפובליקה של בוסניה והרצגובינה (בסרבו-קרואטית: Armija Republike Bosne i Hercegovine, ARBiH).
לאורך מלחמת בוסניה סבלו הכוחות הבוסנים ממחסור בנשק, בניגוד לסרבים ולקרואטים שזכו לתמיכה ממדינותיהם, והסתמך על התעשייה הכבדה שבמרכז בוסניה. כוחות ה-ARBiH הורכבו בעיקר מחיל רגלים קל וממונע, בין היתר בשל מחסור בנשק, אך גם בגלל תנאי השטח ההרריים של בוסניה.
כוחות ההגנה הקרואטים (HOS).
כוחות ההגנה הקרואטים (בקרואטית: Hrvatske obrambene snage, HOS) היו המיליציה של מפלגת הזכויות הקרואטית מ-1991 עד 1992.
מפלגת הזכויות הקרואטית היא מפלגה ימנית-קיצונית שמקורה בתקופת השלטון ההבסבורגי בשנת 1861. בשנת 1929 הוציא מלך יוגוסלביה את כל המפלגות הפוליטיות מחוץ לחוק, ואנשי מפלגת הזכויות הקרואטית הקימו את האוסטאשה. המפלגה המודרנית הוקמה ב-1990, אך מפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי העפילה עליה וזכתה בשלטון בקרואטיה. ל-HOS ולמפלגת הזכויות המודרנית זיקה לאוסטאשה הניכרת כבר בדגלה, עליו מופיעה ססמת האוסטאשה "למען המולדת - אנו מוכנים!" (Za dom spremni). חיילי ה-HOS לבשו מדים שחורים, השתמשו בדרגות האוסטאשה, וגם ראשי התיבות של שמם - HOS - היו ראשי התיבות של צבא קרואטיה בתקופת האוסטאשה (בקרואטית: Hrvatske oružane snage, HOS).
המיליציה הוקמה בשנת 1991 ושיתפה פעולה עם קרואטיה במלחמת העצמאות. עם פרוץ מלחמת בוסניה, ה-HOS שיתף פעולה עם הבוסנים והתנגד לחלוקת בוסניה והרצגובינה לקרואטיה ולסרביה ולהקמת קרואטיה הגדולה. מפקד הארגון היה בלאז' קרלייביץ' (Blaž Kraljević). בעקבות ההצלחות הצבאיות של הארגון, הצטרפו אליו חיילי HVO רבים. בקיץ 1992 ה-HOS פתח במתקפות מוצלחות בהרצגובינה נגד הסרבים, דבר שהיה מנוגד להסכם גראץ. קרלייביץ' חוסל ב-9 באוגוסט 1992 על ידי ה-HVO. שבעה ימים לפני מותו, הוא צורף למפקדת ה-ARBiH. בעקבות מותו חדלו כוחות ההגנה הקרואטים להתקיים.
כוחות מתנדבים אחרים.
במסגרת המלחמה בבוסניה והרצגובינה, הגיעו למדינה עד 4,000 לוחמי מוג'הידין - לוחמים איסלאמיים פונדמנטליסטים. שאיפתם הייתה להקים מדינה איסלמית פונדמנטליסטית ביבשת אירופה, ולא לפעול לטובת הממשל המוסלמי. המוג'הידין נקטו בטרור ושמרו על אורח חיים דתי. כל אלו עוררו את חששם של המוסלמים הבוסנים, שהיו חילונים ברובם, מפני המוג'הידין. טענות שונות מצביעות על קשרים בין המוג'הידין בבוסניה לאל-קאעידה. עם זאת, המוג'הידין הטילו חיתתם על הקרואטים, ולכן הצד הבוסני נעזר בהם.
הצד הקרואטי.
מועצת ההגנה הקרואטית (HVO).
מועצת ההגנה הקרואטית (בקרואטית: Hrvatsko vijeće obrane, HVO), הוקמה ב-8 באפריל 1992 על ידי הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה. המועצה לא הייתה צבא כפשוטו, אלא שימשה גם בתור הרשות המבצעת של הרצג-בוסניה. הבסיס החוקי להקמת ה-HVO היה החוק היוגוסלביה שהתיר לאזרחים להתארגן להגנה עצמית כאשר הממשלה לא יכולה לעשות זאת. צבא ה-HVO הוקם ב-15 במאי, עם ייסוד משרד ההגנה של ה-HVO, אף על פי שכוחות צבאיים מאורגנים כבר התקיימו קודם לכן. ה-HVO קיבל תמיכה לוגיסטית וכספית מקרואטיה.
צבא קרואטיה (HV).
קרואטיה סייעה באופן פעיל למועצת ההגנה הקרואטית. כמו כן, מסוף 1992 ועד מרץ 1994 כוחות קרואטים נלחמו במרכז בוסניה נגד הכוחות הבוסנים. קרואטיה סיפקה סיוע לוגיסטי וכספי ל-HVO, במיוחד באספקת ורכישת נשק.
בעקבות זאת, ה-ICTY קבע שבמסגרת המלחמה הקרואטית-בוסנית התקיים מצב של מלחמה בינלאומית בין קרואטיה לבוסניה והרצגובינה.
כוחות בינלאומיים.
כוח ההגנה של האומות המאוחדות (UNPROFOR).
כוח ההגנה של האומות המאוחדות (באנגלית: United Nation Protection Force, UNPROFOR) היה כוח האומות המאוחדות במלחמות יוגוסלביה. הכוח נוצר על פי החלטה 743 של מועצת הביטחון מ-21 בפברואר 1992. המנדט הראשוני שלו היה להקים אזורים בטוחים לאוכלוסייה אזרחית במלחמת קרואטיה. ביוני הורחב המנדט גם להגנת שדה התעופה של סרייבו, ובספטמבר הורחב גם להגנת פליטים ושיירות הומניטריות בכל בוסניה והרצגובינה. הכוח גם שמר על הפסקות אש שהתקבלו בבוסניה, כמו הסכם וושינגטון.
משימת הפיקוח של הקהילה האירופית (ECMM).
משימת הפיקוח של הקהילה האירופית (באנגלית: European Community Monitoring Mission, ECMM), הנקראת כיום משימת הפיקוח של האיחוד האירופי (באנגלית: European Union Monitoring Mission), היא כוח משקיפים של האיחוד האירופי (אז הקהילה האירופית), שנוסד במטרה לפקח על גבולות, סכסוכים אתניים, ותנועת פליטים ביוגוסלביה-לשעבר. ה-ECMM הוקם ביולי 1991 במסגרת הסכם בריוני, שסיים את המלחמה בסלובניה. המנדט של הכוח הורחב לקרואטיה, וב-1992 גם לבוסניה.
עבודת הפיקוח בוצעה לרוב על ידי צוותים שכללו שני משקיפים (לרוב קציני צבא), נהג ומתרגם. תפקידם היה לסייר באזור שלהם, לנהל קשרים עם הרשויות הצבאיות והאזרחיות כמו גם עם ארגונים בינלאומיים, לפקח על קיום הפסקות אש, לחקור תקריות והפרות זכויות אדם, ולעודד את שיפור היחסים בין הצדדים. ה-HVO טען שהכוח מוטה לטובת המוסלמים, ובין השניים התקיימו מתיחויות ותקריות.
מהלך המלחמה.
המתקפה על גורני ואקוף.
בינואר 1993 תקפו כוחות קרואטים את גורני ואקוף (Gornji Vakuf) כדי לקשר את הרצגובינה עם מרכז בוסניה. גורני ואקוף היא עיירה בדרום עמק לשבה ובעלת חשיבות אסטרטגית כצומת דרכים בדרך למרכז בוסניה. לקרואטים היה חשוב לקשר בין עמק לשבה והרצגובינה, שנחשבו לחלק מהשטחים שתבעה הקהילה הקרואטית של הרצג בוסניה. הלוחמה בגורני ואקוף פרצה ב-11 בינואר, עת הוטמנה פצצה במלון בבעלות מוסלמית ששימש כמפקדה. באותו הלילה הופצצה העיר בכבדות על ידי כוחות קרואטים, שהחריבו חלק נכבד מהמרכז ההיסטורי של העיירה.
בינתיים, המתיחות בין הקרואטים למוסלמים התגברה בשאר החזיתות. ב-15 בינואר החליטה מועצת ההגנה הקרואטית במוסטר, שיחידות ה-ARBiH בקנטונים הקרואטים לפי תוכנית ואנס-אואן יוכפפו למועצת ההגנה הקרואטית, ויחידות ה-HVO בקנטונים המוסלמים יוכפפו לצבא בוסניה והרצגובינה, וזאת עד ה-20 בינואר. בכך, יתפשו הקרואטים את השליטה על כל מרכז בוסניה.
בבוקר ה-25 בינואר, תקף ה-HVO את החלק המוסלמי של העיירה בוסובצ'ה (Busovača). העיר הופגזה והמוסלמים מקראו להיכנע. בהתקפה נטלו חלק גם כוחות הצבא הקרואטי ו-HOS. 70 גברים מוסלמים נלקחו למחנה הריכוז קאוניק (Kaonik). דו"ח משטרה מראה ש-43 אזרחים מוסלמים נהרגו בינואר ובפברואר 1993 (האלימות המשיכה גם אחרי מתקפת ינואר).
במהלך הדיונים על הפסקת אש, תבע הקולונל אנדריץ' (Andrić) מה-HVO שהכוחות הבוסנים ייכנעו ויקבלו את שלטון ה-HVO בעיירה, אחרת יחריבה. הצבא הבוסני דחה את הדרישות והמתקפה המשיכה, מלווה במעשי טבח במוסלמים בכפרים הסמוכים. ב-30 בינואר נפגשו מפקדי HVO ו-ARBiH לדיונים על הפסקת אש במרכז בוסניה בחסות כוח ההגנה של האומות המאוחדות (UNPROFOR), נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) וארגונים בינלאומיים אחרים. ב-31 בינואר התקבלה הפסקת אש בין הצדדים במרכז בוסניה, שהצליחה להחזיק מעמד עד אמצע אפריל חרף תקריות בין הצדדים.
הטיהור האתני בעמק לשבה.
רקע.
הטיהור האתני בעמק לשבה היה קמפיין נגד אזרחים בוסנים שתכננה ההנהגה המדינית והצבאית של הרצג בוסניה ויצא לפועל באפריל 1993. הטיהור האתני נחשב לאחד מפשעי המלחמה הקשים במלחמה הקרואטית-בוסנית.
עמק לשבה נמצא במרכז בוסניה ואוכלוסייתו מחולקת בין הקרואטים למוסלמים. העמק כלול בשטחים הקרואטים על פי תוכנית ואנס-אואן (קנטון 10). עמק לשבה הוא גם מרכז תעשייתי-צבאי בבוסניה, ובו קיימים מפעלי נשק ותחמושת רבים. לכן, עמק לשבה עמד במוקד הסכסוך לאורך כל המלחמה.
ב-27 במרץ יצאו אלייה איזטבגוביץ' ופרניו טוג'מן בהצהרה שקרואטיה תומכת בתוכנית ואנס-אואן, וקראו ליישם את התוכנית. ב-3 באפריל התכנסה מועצת ההגנה הקרואטית במוסטר לדון ביישום תוכנית ואנס-אואן. המועצה החליטה ליישם את התוכנית בקנטונים הקרואטים שמספרם 3, 8 ו-10. למחרת, הציב ה-HVO אולטימטום לנשיא איזטבגוביץ' לחתום על הסכם שיכפיף את כוחות ARBiH בקנטונים הללו עד 15 באפריל, אחרת ה-HVO יאכוף את ריבונותו בהם באופן חד-צדדי.
במהלך פברואר ומרץ ב-1993, התרבו התקריות בין הקרואטים לכוחות מוג'הידין. ב-10 באפריל החלו עימותים בטרבניק על רקע חג הפסחא, במהלכו דרשו הקרואטים להניף דגלי קרואטיה בעיר, אך שני הצדדים ציפו ל-15 באפריל לפרוץ העימות.
ה-15 באפריל: פרוץ העימות.