משנת 2018 לאחר מתיחת פנים משווקת הרנגייד עם שני מנועי בנזין, שני מנועי דיזל ומנוע היברידי. מנועי הבנזין בנפחי 1.0 ליטר טורבו המספק 120 כ"ס או 1.3 ליטר טורבו המספק 150 כ"ס או 180 כ"ס. מנועי הדיזל בנפחי 1.6 ליטר טורבו המספק 120 כ"ס ו-2.0 ליטר טורבו המספק 140 או 170 כ"ס. כל המנועים משווקים לבחירה בין תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים לבין תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שישה הילוכים ולבין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת תשעה הילוכים.
שנה לאחר חשיפת מתיחת הפנים חשפה ג'יפ את הגרסה היברידית לרנגייד. מערכת ההנעה היברידית פלאג-אין משלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.3 ליטר עם מנוע חשמלי, שניהם יוצרים הספק מרבי של 190 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 11.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי מרבי של 50 ק"מ. נפח מכל הדלק ירד ל-39 ליטר על מנת לפנות מקום לסוללה.
מתיחת פנים שנת 2018.
ביוני 2018 חשפה ג'יפ את מתיחת הפנים לרנגייד. מתיחת הפנים כוללת עיצוב מודרני יותר לעיצוב החיצוני ובנוסף מראה רכב שטח יותר, והחלפת היצע המנועים במנועי בנזין ודיזל חדשים.
בישראל.
בישראל הדגם משווק ברמת הגימור Latitude ומנוע בנזין בנפח 1.3 ליטר טורבו המספק 150 כ"ס ומומנט מרבי של 27.5 קג"מ, תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שישה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 9.4 שניות. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 16.1 ק"מ לליטר.
מכירות.
להלן נתוני המכירות בארצות הברית, אירופה, סין וישראל.
מפלגת הירוקים בארצות הברית
AZD1222
MRNA-1273
הבחירות בעיראק ב-2018
צרטוסוכופס
צרטוסוכופס (שם מדעי: Ceratosuchops) הוא סוג של דינוזאור במשפחת הספינוזאוריים שחי בקרטיקון תחתון בבריטניה. הוא תואר ב-2021 בידי צוות פלאונטולוגים שכלל את כריס בארקר, דארן נאש ודייוויד הון. כרגע ידוע מין יחיד בסוג זה "C. inferodios". פירוש שמו המדעי הוא "פני תנין עם קרניים" (שם הסוג) ו"הרון מהגהנום" (שם המין).
ההולוטיפ של מין זה הוא כולל את מאובן IWCMS 2014.95.5 של קדם הלסת העליונה, IWCMS 2021.30 שכולל קדם לסת עליונה ו-IWCMS 2014.95.1-3 שכולל את קופסת המוח. כל שלושת המאובנים נמצאו בסלעי שילטון שין בתצורת וסקס.
לפי המחקר שערכו מתארי המין, צרטוסוכופס היה שייך לשבט Ceratosuchopsini והיה קרוב לסוכומימוס ולריפרובנטור, דינוזאור שחלק עימו את בית הגידול. הוא חי באזור יבש למחצה באקלים ים תיכוני בסביבת נהרות. הוא ניזון מדגים ומבעלי חיים נוספים, ככל הנראה צבים ודינוזאורים קטנים.
דיונון (משחק)
דיונון או הוג'ינג-הו (בקוריאנית: 오징어), הוא משחק ילדים קוריאני מרובה משתתפים. המשחק נקרא כך מכיוון שצורת מגרש המשחק שלו המצוירת על הקרקע דומה לזו של דיונון.
המפלגה הקומוניסטית העיראקית
המפלגה הקומוניסטית העיראקית (בקיצור: מק"ע; בערבית: الحزب الشيوعي العراقي; תעתיק מדויק: אל-חזב א-שיועי אל-עראקי; כורדית: حزبی شیوعی عێراق [סוראני], Partiya Komunista Iraqê [קורמאנג'י]) היא מפלגה קומוניסטית וממפלגות השמאל הדומיננטיות ביותר בפוליטיקה העיראקית למן הקמתה בשנת 1934, והמפלגה העיראקית הפעילה בעלת הוותק הגדול ביותר. מק"ע מלאה תפקיד בולט בעיצוב הפוליטיקה העיראקית מראשית ימיה ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20.
מק"ע קמה על בסיס חוגים רעיוניים מרקסיסטיים שצמחו בעיראק בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה. במשך רוב שנותה הייתה יעד לדיכוי ולרדיפה מצד השלטון המרכזי בבגדאד. בין אם מכיוון השלטון המלוכני, השמרני והפרו-בריטי; או לימים, תחת שלטון מפלגת הבעת'. מק"ע זכתה לעדנה יחסית בימי שלטונו של עבד אל-כרים קאסם, או כשהגיעה להסכמות מול הבעת' בלחץ ברית המועצות. אך בכל הפעמים חילופי שלטון נוספים הביאו לרדיפה מחודשת. מק"ע לקחה חלק במאמצי השיקום של עיראק לאחר פלישת כוחות הקואליציה והפלת סדאם חוסיין. כיום מק"ע היא פלג בתוך מערך המפלגות הגדול ביותר בפרלמנט העיראקי.
הרקע להקמת המפלגה.
חוסיין א-רחאל, פעיל פוליטי והוגה דעות עיראקי, בן לקצין עיראקי שיצא להשתלמות בגרמניה; נחשב כמי שהחדיר את המחשבה המרקסיסטית לעיראק, אף על פי שלא היה קומוניסט בעצמו. בהיותו סטודנט בברלין, היה עד לניסיון ההפיכה של המפלגה הקומוניסטית הגרמנית ב-1919, והאירועים הותירו בו רושם עמוק. כשחזר מגרמניה בחלוף שנה, מר ומאוכזב ממצבה של עיראק תחת הכיבוש הבריטי, החל להפיץ את התורה המרקסיסטית במולדתו. בשנת 1924, הקים עם מכרים את חבורת הלומדים ה"מרקסיסטית" הראשונה בעיראק; מעגל מצומצם של משכילים שדנו בהגות המרקסיסטית. בנוסף, ייסדה החבורה עיתון קטן להפצת התורה המרקסיסטית, ועסקו בתרגום לערבית של העיתונות המרקסיסטית האירופית, לשם הפצה רחבה יותר של רעיונותיהם בעיראק. על דפי עיתון זה, 'א-סחיפה', נידונו בפומבי סוגיות חברתיות רגישות, המתקשרות לצדק חברתי וזכויות אדם למול דיכוי בידי המדינה על בסיס מעמדי; ניתן דגש חזק על זכויות נשים. עוד קרא העיתון לכינון משטר שיקדם צדק חברתי ויגן על השכבות המוחלשות, תוך קידום עקרונות סוציאליסטיים ומרקסיסטיים. שלישית, העיתון נקט בקו אנטי-בריטי מובהק, וקרא להגדלת מידת השתתפות הציבור בפוליטיקה; מה שתרם להפסקת הוצאתו לאור לאחר שישה גיליונות בלבד. עיתון נוסף שהקימו רחאל וחבורתו גם הוא לא האריך ימים. רחאל השתלב בשירות המדינה וחדל למעשה מפעילות פוליטית.
למרות הזמן הקצר שבו פעלו, רחאל ומעגל שותפיו הותירו חותם ניכר על הפוליטיקה העיראקית, והשרישו התארגנויות קומוניסטיות בעיראק. בשנת 1929, יו"ר המפלגה הקומוניסטית הארצישראלית, חיים אורבך, הידוע בכינויי 'עבוד' התכתב עם פעיל פוליטי עיראקי צעיר, יוסף סלמאן יוסף ("החבר פהד"), והביא ליצירת המעגל המרקסיסטי "א-נאסריה". זמן קצר אחר-כך, יוסף סלמאן יוסף, חמיד מג'יד מנאסריה, וסאמי נאדר ודאפר סאלח מבצרה, הקימו את החברה הליברל-חילונית קצרת הימים; על בסיס עקרונות מרקסיסטיים. הקבוצה המשיכה לשמור על קשר עם אורבך, שנהג לשלוח לה את כתב העת 'שמס' מביירות. בשנת 1935, החבר פהד יצא ללימודי מרקסיזם-לניניזם-סטליניזם בברית המועצות, ועם שובו לעיראק, בחלוף שלוש שנים, הפך למנהיג מק"ע.
ראשית דרכה של המפלגה.
ב-31 במרץ 1934, התכנסו מספר גורמים קומוניסטיים בעיראק, להקמת "הוועדה למאבק באימפריאליזם ובניצול", בהנהגת עאסם פלייח. הוועדה קראה לשמיטת כל החובות והמשכנתאות, להלאמת תעשיית הנפט, הרכבות והבנקים, להגנה על המולדת ולהקמת דיקטטורה של פועלים ואיכרים. בניגוד להתארגנויות קודמות, שכאמור נשאו אופי מלומד נטול פועלים או איכרים, הייתה זו התארגנות להקמתת ארגון-גג לאומי לפעילות קומוניסטית בעיראק שיכלול פועלים, אף כי לא היו בו איכרים. ובכל זאת, לפי עדות עאסם פלייח עצמו; הסיבה בגינה נבחר למזכ"ל הראשון הייתה כי היה בעל-מלאכה – הקרוב ביותר בקבוצת המייסדים לפועל. בסוף 1935 החליטה הוועדה לשנות את שמה למפלגה הקומוניסטית העיראקית. במהלך שנת 1935 פרסמה מק"ע כתב-עת בשם "מאבק העם", לקחה חלק בראשית הקמתה של תנועת איגודי העובדים בעיראק, השתתפה בקונגרס המפלגות הקומוניסטיות הערביות ואף שלחה נציגות במעמד משקיף לכינוס השביעי של הקומינטרן במוסקבה. הפעילות המפלגתית החדשה משכה את תשומת לבו של השלטון העיראקי, וגל מעצרים בנובמבר 1935 הביא לכליאת החברים המובילים.
השנים 1936–1941 התאפיינו במיליטריזציה של החברה העיראקית ובהתערבויות ישירות של קציני הצבא בנעשה בפוליטיקה. כל ההתערבויות, למעט שתיים, הסתכמו בשינויים אישיים בהנהגה ולא יותר. במקביל, בכס המלוכה התרחשו תהפוכות; ב-1933 מת המלך פייסל, ותחתיו עלה בנו ראזי בעל התודעה הלאומית. תודעה זו אמנם הביאה למתחים עם בריטניה, אך לא אתגר ממשי ליחסים. המלך ראזי ושלטונו לא האריכו ימים והוא מת ב-1939. שתי ההתערבויות הצבאיות יוצאות-הדופן היו ההפיכה של בכר סדקי ב-1936 וזו של רשיד עאלי אל-כילאני ב-1941, הואיל והן אתגרו את אופי הממשלה עצמה. ב-29 באוקטובר 1929, הוביל גנרל בכר סדקי הפיכה צבאית יחד עם קציני צבא נוספים ועם קבוצת אל-אהלי האזרחית. מק"ע תמכה בממשלה החדשה, בה היו לאל-אהלי הלאומנית מחצית המושבים; השת"פ בין מק"ע לאל-אהלי היה חשוב, הואיל והוא שיווה מידה של עממיות לממשל החדש בבגדאד. בחורף 37–1936 התקיימו בחירות כלליות, בהן נבחרו שני מקורבים למק"ע לפרלמנט. אך עד מהרה עוררה עליית ההשפעה הקומוניסטית דאגה בקרב קציני החונטה, ובמרץ 1937 התנער הגנרל סדקי מהמפלגה קומוניסטית, נשבע אמונים למונרכיה, והבטיח לדכא כל תנועה שתאיים על הכתר. המצב החמיר עוד יותר לאחר ההתנקשות בסדקי ב-11 באוגוסט 1937, שהעלתה לשלטון ממשלה אזרחית שדיכאה את מק"ע. כלקח מן האירועים, שהראו את חשיבות הכוח המזוין בעיראק, וגם כחלק מדרישות ההצטרפות לקומינטרן, מק"ע, הקימה רשת חשאית וחמושה של פעילים שהגיעה בשיאה לכ-400 איש. חשיפתה זעזעה את העלית העיראקית, ושינתה את ההקשר שבו פעלה מק"ע. במאי 1938 הוכנס לחוק העונשין סעיף האוסר מפורשות כל פעילות קומוניסטית.