המהפכה הרומנית פרצה לאחר שכמעט כל מדינות הגוש הקומוניסטי באירופה החליפו את השלטון הקומוניסטי בשלטון דמוקרטי יותר. החלפת השלטון ברומניה הייתה כרוכה בשפיכות דמים וראשי השלטון הקודם, הזוג צ'אושסקו, הוצאו להורג לאחר משפט חפוז. השלטון הקומוניסטי לא איפשר קיומה של אופוזיציה, לכן, כשהשלטון הקודם נפל, השלטון החדש, שהוקם תחת השם חזית ההצלה הלאומית (Frontului Salvării Naționale), היה מורכב מאנשי עלית שהיו חלק מהשלטון הישן וחברים במפלגה הקומוניסטית. חברות במפלגה הקומוניסטית, בתקופת השלטון הקומוניסטי, הייתה תנאי מוקדם להתקדמות מקצועית ולקבלת תפקידי ניהול, כך שכל בעל ניסיון ניהולי היה חבר במפלגה הקומוניסטית.
המוני העם ברומניה, שרבים מהם שנאו את השלטון הקומוניסטי וראו בו אחראי לכל צרותיה של רומניה, לא היו מרוצים מכך שחברים לשעבר במפלגה הקומוניסטית מנהלים את המדינה וראו בכך שלטון "נאו-קומוניסטי". זה היה למעשה שלטון שמינה את עצמו ולא עבר תהליך בחירות כלשהו, שהיה עשוי להעניק לו לגיטימציה.
האירועים.
חברי המפלגות החדשות, שהוקמו ברומניה לאחר המהפכה הרומנית, סטודנטים ואינטלקטואלים תססו והפגינו נגד שלטון חזית ההצלה הלאומית. הם ארגנו מצעד מחאה גדול, אליו הצטרפו אלפי אזרחים. המחאה הופנתה כנגד כוונת חזית ההצלה הלאומית להירשם כמפלגה ולהישתתף בבחירות הצפויות. המוחים רצו לפסול מהשתתפות בבחירות ובהנהגה את כל החברים לשעבר במפלגה הקומוניסטית.
המפגינים התרכזו בכיכר ויקטוריה, מול מושב מוסדות השלטון ומולם התארגנה הפגנת נגד של פועלים מבתי חרושת, שהוזעקו על ידי השלטונות. בין משתתפי שתי ההפגנות פרצו קטטות וכוחות הביטחון היו מהוססים ולא נקטו עמדה ברורה. חלק מהמפגינים נגד הממשלה ניסו להתפרץ לתוך בניני הממשל.
בעקבות קריאותיו של יון איליאסקו נזעקו אל בוקרשט, בבוקרו של 29 בינואר, כחמשת אלפים כורים. הכורים הגיעו מעמק הז'יו ברכבות ובמשאיות, כשהם מצוידים באלות עץ או בכלי עבודה, דוגמת אתים, מכושים ומקדחים. הכורים, שהוזעקו כדי לעזור בהשבת הסדר על כנו, סיעו לכוחות הביטחון ויחד איתם פיזרו בכוח את ההפגנות, וסיוע במעצרים. האירועים הסתכמו בכמה עשרות פצועים. בסיום פעולתם שבו הכורים למקומותיהם. יון איליאסקו הודה להם על פעולתם.
הרגעת הרוחות הייתה זמנית ובחודש פברואר פרצה המינריאדה השנייה.
פונקציית פי של אוילר
החוב (סרט, 2011)
החוב (באנגלית: The Debt) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של ג'ון מאדן המבוסס על תסריט שנכתב על ידי מתיו ווהן, ג'יין גולדמן ופיטר סטראוגהאן. הסרט הוא רימייק לסרט ישראלי באותו השם משנת 2007. בסרט מככבים הלן מירן, סם וורת'ינגטון, ג'סיקה צ'סטיין, קירן היינדס, טום וילקינסון, מרטון צ'וקאש ויספר כריסטנסן.
עלילת הסרט.
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1965 כאשר שלושה סוכני מוסד צעירים, רייצ'ל זינגר (מגולמת על ידי ג'סיקה צ'סטיין), דייוויד פרץ (מגולם על ידי סם וורת'ינגטון) וסטפן גולד (מרטון צ'וקאש), נשלחים לברלין המזרחית כדי ללכוד את פושע המלחמה הנאצי האכזרי דיטר פוגל (מגולם על ידי יספר כריסטנסן), המכונה "המנתח מבירקנאו", שערך אלפי ניסויים קטלניים ביהודים שבמחנות הריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. הסוכנים מצליחים לאתר את פוגל אשר כעת חי תחת זהות בדויה ועובד כגינקולוג. הסוכנים לוכדים את פוגל ומנסים להבריחו לגרמניה המערבית, אך נכשלים ונאלצים להסתתר בדירה עד שיאורגן מבצע להעבירו לישראל. פוגל מצליח לפצוע את רייצ'ל ולהמלט, בעקבות כך מחליטים הסוכנים לשקר ולדווח כי הם נאלצו לחסלו. הם שבים לישראל כגיבורים לאומיים.
בהווה (שנת 1997) מתפרסם מאמר בעיתון אוקראיני שולי בו מסופר על קשיש המאושפז בבית אבות בעיירה באוקראינה, הטוען כי הוא דיטר פוגל וכי הוא מוכן להודות בפשעיו נגד האנושות. בעקבות כך משכנע סטפן את רייצ'ל (מגולמת על ידי הלן מירן), אשר כעת בשנות השישים לחייה, לטוס לאוקראינה, לאתר את פוגל ולחסלו על מנת שאף אחד לא יגלה שפוגל למעשה הצליח להימלט.
בבית האבות מגלה רייצ'ל שהקשיש אינו פוגל ומחליטה להשאיר וידוי כתוב על האירועים בחדרו. בדרכה החוצה נתקלת בפוגל שפוצע אותה בטרם היא מצליחה להורגו.
פרארי 360
פרארי 360 (באיטלקית: Ferrari 360) היא מכונית ספורט, בעלת 2 מושבים, אשר יוצרה בין השנים 1999–2005 על ידי החברה האיטלקית פרארי. הדגם החליף את הפרארי F355 והוחלף בהמשך על ידי פרארי F430. שלדת הרכב נבנתה מאלומיניום והייתה חזקה ב-40%, בהשוואה ל-F355 שהייתה עשויה מפלדה. משקל הרכב ירד ב-28%, למרות שממדי הרכב גדלו ב-10%.
הדגם הראשון זכה לכינוי 360 מודנה, ע"ש עיר הולדתו של מייסד החברה, אנצו פרארי, אחריו יצא דגם ה-360 ספיידר הפתוח ולבסוף נוסף דגם "Challenge Stradale" - גרסת ביצועים קיצונית, המתאימה גם לנסיעה בכבישים. בכל הדגמים הותקן מנוע 3.6 ליטר הכולל גל ארכובה במישור שטוח וטלטלים עשויים מטיטניום, שסייעו למנוע להפיק 400 כוח סוס. למרות שעל הנייר הנתונים צנועים יחסית, הרכב הציג ביצועים גבוהים בהשוואה ל-F355 בשל השילוב של ירידה במשקל הרכב ועלייה בכוח המנוע.
דגמי הכביש.
360 ספיידר.
שנתיים לאחר יציאת המודנה הוציאה פרארי את דגם הקבריולה 360 ספיידר, שהיה לדגם הקבריולה ה-20 שמוציאה החברה. למעט המשקל, שאר הנתונים של הספיידר היו זהים למודנה.
Challenge Stradale.
בינואר 2003 הציגה פרארי את גרסת "Challenge Stradale", שמה של המכונית נגזר מליגת מרוצי פרארי (Ferrari Challenge) והמילה "כביש" באיטלקית (Stradale).
איך פגשתי את אימא
המינריאדה השנייה
המינריאדה השנייה או המינריאדה של פברואר 1990 הם הכינויים המקובלים לאירועים האלימים שהתרחשו בבוקרשט, בירת רומניה, בימים 18 ו-19 בפברואר 1990.
התסיסה כנגד שלטון חזית ההצלה הלאומית וכוונת מנהיגיה להישתתף בבחירות הקרובות לא פגה לאחר המינריאדה הראשונה. לקראת 18 בפברואר 1990 ארגנה האופוזיציה הפגנה גדולה בכיכר ויקטוריה, בחזית ארמון ויקטוריה, שם שכנו גופי השלטון הרומניים. ההפגנה כוונה במוצהר נגד הסקוריטטה ונגד הקומוניזם. חלק מהמפגינים נשאו שלטים עם התוכן "הלאה הסקוריטטה, אנחנו עם הצבא", "לא רוצים יותר קומוניסטים, אנשי סקוריטטה ואקטיביסטים", "המהפכה הייתה רק רוטציה של פעילים?", "FSN = PCR" ועוד. המפגינים תבעו שיחה עם ההנהגה, אך במקום לא היו אנשי הנהגה פרט לסגן ראש ממשלת רומניה והממונה על שירותי הביטחון, ג'לו וויקאן-וויקולסקו Gelu Voican-Voiculescu, שסירב לנהל משא ומתן עם המפגינים. וויקאן-וויקולסקו נשא בקביעות אקדח אוטומטי והמפגינים ראו גם בכך התגרות. נטען שנשמעה ירייה ובתגובה חלק מהמפגינים התרחקו מעט מהארמון והתחילו להטיל חפצים על חזיתו. אנשי הצבא, שהוצבו לשמירת הארמון, העדיפו לעמוד מהצד ולא להתערב וכתוצאה מכך התחילו מפגינים לפלוש לתוך המבנה.
כמה מאות מבין המפגינים חדרו לארמון וחלק מהם התחילו בביזה ובהרס של רהיטים וחפצים אחרים. קבוצה מבין הפולשים דחפה את וויקאן-וויקולסקו אל המרפסת ואיימו עליו לזרוק אותו משם. ההמון הצליח להיכנס רק לקומת הקרקע ולקומה הראשונה, כי הגישה לקומות העליונות הייתה רק באמצעות מעליות והמעליות נחסמו.
פינוי ההמון מהארמון.
השלטונות התחילו לרכז כוחות ביטחון מסביב לארמון כולל חטיבת טנקים. לתוך הארמון נכנסו אנשי מודיעין של הצבא וצנחנים שהתערו בין המפגינים.
לקראת הערב אנשי צבא פנו אל העיתונאים והמפגינים שהיו בארמון והורו להם לעזוב את הארמון, ושבקרוב יתחילו בפינוי בכוח. חלק מהנוכחים התחילו לצאת. בהמשך עמד גנרל ביציאה ומיין את היוצאים, כשהוא מורה על מעצרם של חלק מהם ומרסק ארצה מצלמות של עיתונאים. המעוכבים נעצרו בחשד לוונדליזם ולביזה. סך הכל נעצרו 105 איש ונמנו עשרות פצועים.
הופעת הכורים.
האירועים סוקרו באמצעי התקשורת. וויקאן-וויקולסקו רואיין וסיפר איך משכו בזקנו, ירקו עליו והכו אותו. בלילה הגיעו לבוקרשט כ-5,000 כורים. הכורים היו מצוידים, בין היתר, בקסדות עם פנס, כמקובל במכרות, ועשו רושם חזק על האוכלוסייה כשנעו ברחובות החשוכים עם פנסים דולקים על כובעיהם.
כשהגיעו הכורים כבר לא נותרו מפגינים בארמון, וסביבו היו רק אנשי כוחות הביטחון. הכורים ענו לשאלה מה מטרתם בתשובה שראו את האירועים בטלוויזיה, והחליטו להציל את הממשלה. נאמר לכורים שכבר אין בהם צורך והם שבו על עקבותיהם. לפני שעזבו הצהירו שבמקרה של סכנה לממשלה הם ישובו, ואם יהיה קושי לשמור על הממשלה בבוקרשט, הם יעבירו את הממשלה למחוזותיהם.
ולדימיר פורישקביץ'
ולדימיר פורישקביץ' (ברוסית: Владимир Митрофанович Пуришкевич; 24 באוגוסט 1870 – 1 בפברואר 1920) היה פוליטיקאי ימני בתחילת המאה ה-20 באימפריה רוסית, מייסד ברית העם הרוסי.
ביוגרפיה.
ולדימיר פורישקביץ' נולד בבסרביה למשפחת כומר. הוא למד בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת אודסה. לאחר סיום האוניברסיטה פורישקביץ' עבד בממשל המקומי. בשנת 1904 הוא הועבר לסנקט פטרבורג ועבד בלשכת שר הפנים ויאצ'סלב פלבה.
פורישקביץ' היה בעל דעות מונרכיסטיות והיה חבר של ארגון מונרכיסטי ראשון באימפריה "האספה הרוסית". הוא היה בין מייסדי ומנהיגי של ברית העם הרוסי ולאחר פירוק הארגון הקים "ברית מלאך מיכאל".
פורישקביץ' היה חבר בדומה הרוסית. בדיוני הדומה היה ידוע כבעל התנהגות פרובוקטיבית ובעקבות כך הוצא הרבה פעמים מהישיבות. כחבר דומה תמך במתן לה סמכויות רחבות ולא רק להיות גוף מייעץ לצאר. פורשקביץ' היה בין הפוליטיקאים הבולטים בדומה וסגנונו היה דומה לסגנון של ולדימיר ז'ירינובסקי ברוסיה בת זמנינו.