ה"ינשוף" הוא כינויי למכשיר אלקטרוני שמיועד למדוד את כמות אדי האלכוהול שהנבדק נושף מעומק ריאותיו אל תוך יחידות המדידה הנמצאות במכשיר. המכשיר מתוכנן לבחון את הדגימות שנשף הנבדק בטכניקות וטכנולוגיות שונות, ולאחר שהתוצאות מעובדות על ידי האלגוריתם של המכשיר, הן מתורגמות לפלט ויזואלי - על גבי צג, וגם לפלט נייר.
ברחבי העולם נמצאים בשימוש מכשירי מדידה כאלה של יצרנים רבים והם נבדלים זה מזה בשיטות המדידה, ובדרך שבה מנסה היצרן להבטיח תוצאה מדויקת ככל הניתן.
בישראל הוכנסו תחילה לשירות מכשירים מתוצרת החברה האנגלית lion שהיו מצוידים מכשיר מדידה פוטואלקטרי. האדים הנשופים התרכזו בתא מדידה. קרן אור הייתה משוגרת בתוך התא, וקורא אופטי היה מודד את הקרן בצידו האחר של התא. שיעור האלכוהול מקבע לפי כמות האור שבלעו אדי האלכוהול שבדרך.
החולשה של השיטה היא בעיקר בכך שבטבע יש חומרים נוספים על אלכוהול שיש להם פיק באורך וגובה גל זהה כמו לאלכוהול ונדרשה בדיקה מבדלת. אותו יצרן, וגם יצרנים אחרים הציעו למשתמשים מכשיר שבו יש שני תאי מדידה כשבכל אחד מהם נמדד אורך וגובה גל אחר, שניהם אופייניים לאלכוהול, בהנחה שהתערבות חומר שיש לו שני פיקים זהים כבר נדירה. חולשתה של השיטה היא בעלויות של התכשיר ובתחזוקתו המורכבת והיקרה.
משנת 1998 הוכנס לישראל לשימוש מכשיר מתוצרת החברה הגרמנית Drager שהצליחה להוזיל את המכשיר ולשפר את ביצועיו על ידי שילוב של מכשיר פוטוספקרומטר עם גלאי נוסף, אלקטרוכימי, הלוכד כסמ"ק מהאוויר הנשוף, ויוצר פיצוץ חשמלי בתא, ומגיע לתוצאה על פי מיון ומדידת תוצרי הפיצוץ. מכשירי אלקטרוכימיים משמשים במעבדות והם גדולים ויקרים מאוד, וגם מדויקים, והחברה הגרמנית הצליחה לבנות רכיב כזה זעיר ויעיל מספיק וכך זכתה ביתרון על מתחריה בגודל משקל ומחיר. המכשיר שיובא ארצה והיה בשימוש מ-1988 ועד 2018 - 30 שנה Alcotest 7110 IL. סדרת 7110 היא סדרה מודולרית והופצה על ידי היצרן בתצורות שונות והאותיות IL מסמלות את הגרסה המגויירת של המכשיר. המכשירים נבדלים זה מזה ברמת הדיוק שלהם, בדרכי התחזוקה והכיול שלהם, ואפילו ברכיבים ובזיכרון, ואפילו האלגוריתם שלהם שונה ממקום למקום לפי דרישות הלקוח - כך שאין לדבר על "אותו מכשיר" המופעל במדינות רבות.
מאז שנת 2017 הוכנס לשירות משטרת ישראל המכשיר שמספר הדגם שלו 9510. אין מידע רב על רכיביו ואין מידע כלל על האלגוריתם שלו. אלו נשמרים בסוד על ידי המשטרה ומשרד התחבורה. מדברים שנאמרו בהרצאות תצוגה של משטרת ישראל בפני פורומים של שופטי תעבורה ניתן להבין שמדובר בעצם באותו המכשיר כמו ה-7110, אמצעי המדידה זהים, אך נוספו מספר פיצ׳רים שחסרו בדגם הקודם.
פלט ובו ריכוז האלכוהול (ב-מיקרוגרם אלכוהול, µg/L) בליטר אוויר נשוף של הנבדק. הפלט קביל בבית משפט ויכול לשמש כדי להרשיע אדם בגין נהיגה בשכרות. משטרת ישראל משתמשת בדגם "Drager Alcotest 7110" מתוצרת גרמנית.
מתחילת השימוש במכשיר קמו רבים - נהגים, עורכי דין ומדענים - הטוענים כי המכשיר אינו מדויק ועלול לזהות חומרים אחרים כאלכוהול ובכך לגרום להרשעה של אדם חף מפשע. נכון להיום, המכשיר קביל בבית משפט בישראל, וניתן להרשיע על-פיו אנשים בגין נהיגה תחת השפעת אלכוהול.
מהלך הבדיקה.
על אדם אשר עומד להיבדק לנוח במשך 15 דקות טרם הבדיקה בהן הוא לא ישתה, לא יעשן ולא יקיא. בנוסף, טרם הבדיקה, מחוממים כל חלקי המכשיר אשר באים במגע עם האוויר הנשוף כדי למנוע עיבוי. על המכשיר להיות מכויל על ידי המפעיל כל 24 שעות כדי שהתוצאה תהיה קבילה בבית משפט והבדיקה צריכה להיערך במקום נטול אדי אלכוהול ונטול עשן סיגריות.
לאחר הכנת המכשיר לבדיקה, מתבקש הנבדק לבצע שתי נשיפות, בהפרש של כדקה, אל פיית המכשיר. אם הנשיפות אינן מספיקות או שיש איתן בעיה יודיע המכשיר על כך ויבקש לבצע נשיפות מחדש. המכשיר מתבסס על בדיקת שתי נשיפות של הנדגם אשר עוברות דרך גלאי אופטי וגלאי כימי אשר מטרתם לזהות את האלכוהול באוויר ואת ריכוזו וזאת בתנאי ואין חזרה של אדי אלכוהול מהוושט לחלל הפה, ככל ויש הרי שהבדיקה אינה מדויקת. לנבדקים אשר משתמשים בתרופות כמו אומפרדקס או נקסיום הבדיקה אינה מדויקת.
מכשירים נוספים.
קיים בשוק מגוון רב של מכשירים נוספים המתבססים על עקרון פעולה דומה, בהם מספר מכשירים ניידים הניתנים לשימוש על ידי נהגים המבקשים לבדוק אם הם כשירים לנהיגה. בנוסף קיימת ערכת בדיקה הקרויה "נשיפון" המאפשרת אינדיקציה של ריכוז האלכוהול באוויר נשוף על ידי נשיפה לתוך שקית ובדיקת ריכוז האלכוהול באוויר באמצעות אינדיקטור.
נקרסוב
מרדכי גיחון
מרדכי גיחון (16 באוגוסט 1922 - 19 בספטמבר 2016) היה ממקימי המודיעין הצבאי בצה"ל, מקים המחקר והוראת ההיסטוריה הצבאית והארכאולוגיה הקלאסית באוניברסיטת תל אביב ופרופסור בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
רקע משפחתי.
נחום גיכרמן, אביו של מרדכי גיחון, היה יליד העיירה שרהורוד בפודוליה שברוסיה ורצה כציוני לעלות לארץ ישראל. במלחמת העולם הראשונה חצה את הקווים לגרמניה ביחד עם קבוצת צעירים והוא אז בן 19, נתפש על ידי הגרמנים והם הושמו במחנה מעצר. ליאו סלומון, רב מברלין, שחרר את העצורים, והוא נישא לבתו של הרב, שרלוטה סלומון, שמוצא משפחתה (משפחת קלונימוס) מערי הריינוס שבגרמניה, שם היו כבר מימי הביניים, רבים מהם ראשי קהילה ורבנים נודעים. סבו של מרדכי גיחון מצד אמו זכה לשני אותות הצטיינות מקיסר גרמניה על פעולתו למען עירו וקהילתו, לא רק היהודים. דוד אמו של גיחון הוא ליאו בק, המנהיג האחרון של יהדות גרמניה לפני השואה.
שנים מוקדמות.
גיחון נולד בשנת 1922 בברלין וגדל כבן יחיד בבית ששילב ערכי יהדות עם השכלה כללית מקיפה. בשנת 1934, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה עם משפחתו לארץ ישראל, בה הם התיישבו בתל אביב. אביו ניהל את עיתון "ידיעות חדשות" בשפה הגרמנית. גיחון למד בגימנסיה בן יהודה, שבה למדו יוצאי גרמניה, ולאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1940 הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בפלוגת הסטודנטים של החי"ש. בעקבות מלחמת העולם השנייה קטע את לימודיו והתגייס לצבא הבריטי במסגרתו לחם בשנים 1942–1946, בתחילה כחייל חי"ר בפלוגת רגלים 20 של הבאפס, בהמשך ברגימנט הארץ ישראלי ואחרי כן כלוחם חי"ר ואיש מחלקת המודיעין בגדוד הראשון של הבריגדה היהודית. בסיום המלחמה השתתף כאיש מודיעין במסגרת קבוצת הנוקמים של הבריגדה שפעלה לאיתור וחיסול של נאצים. אחרי כן היה נציג "המרכז לגולה" בהולנד. "המרכז לגולה" הוא גוף שהוקם על ידי החיילים היהודים באירופה לשיקום שארית הפליטה, מוסדות קהילה וחינוך, טיפוח התנועה הציונית, הכשרה לעלייה ארצה, ארגון וביצוע עלייה בלתי לגלית, רכש אמל"ח והברחתו לארץ ישראל.
בשובו לארץ ישראל ב-1946, המשיך ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים ארכאולוגיה, אגיפטולוגיה, היסטוריה וגאוגרפיה-היסטורית, במסלול ישיר לתואר מאסטר, כנהוג אז. הוא למד שנה ובאמצע 1947 דרש לחזור לשירות מלא ב"הגנה" והפך לקצין המודיעין של חבל ב' של ירושלים. במהלך מלחמת העצמאות הקים את המודיעין הקרבי בשתי החטיבות של ירושלים: חטיבת עציוני וחטיבת מחוז ירושלים, ובמסגרת זו היה גם מעורב בחקירת פרשת דיר יאסין. ב-1949, כשהקימו את מחלקת המודיעין במטה הכללי, נקרא גיחון להקים ולנהל את "ענף מחקר", כיום חטיבת המחקר באגף המודיעין. היה לאחד משלושת סגניו של בנימין גיבלי, ראש המחלקה. התפקיד כרך את העיבוד, ההערכה והתוצא של כל המידע אשר נאסף על ידי זרועות האיסוף של החיל ושאר סוכנויות הביון לרבות הגשת הערכת המצב השנתית עבור ראשי הצבא והממשלה. במסגרת שירותו הצבאי עבר ב-1951 קורס מפקדי גדודים (מג"דים) וסיים את המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה במחזור 1959.
ב-1950 קיבל דרגת סגן-אלוף. ב-1955 הקים את בית הספר הגבוה למודיעין, שהכשיר בכירים בקהילת המודיעין הישראלית, אותו ניהל במשך שלוש שנים. בתקופה זו הקים במבצע בזק את מחלקת המודיעין של פיקוד הדרום החדש (ב-1956) והכשירה למבצע סיני. ב-1959 מונה למפקד מחלקת הקישור לכוחות זרים. שירת בצבא הקבע עד לשנת 1963. במהלך שירותו הצבאי השלים את לימודיו באוניברסיטה וקיבל תואר מוסמך (ב-1956).
באקדמיה.
בשנת 1961, משאסרו את ישראל בר בעוון ריגול, נתבקש גיחון למלא את מקומו בהוראת היסטוריה צבאית בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. משנגזר דינו של בר, מונה גיחון, יחד עם גבריאל כהן, כמופקד על הקתדרה והמגמה להיסטוריה צבאית. הוא בנה את תוכנית הלימודים והורה בתחום זה גם שנים רבות לאחר שעבר לתחום הארכאולוגיה.
בשנת 1965 עבר לחוג ללימודים קלאסיים שם הקים את המגמה לארכאולוגיה ביחד עם פרופ' שמעון אפלבאום. עבודת הדוקטור שלו עסקה בנושא הספר הרומי בארץ ישראל והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור מיכאל אבי-יונה. תואר דוקטור קיבל ב-1969 ובאותה שנה הועלה לדרגת מרצה בכיר. מונה לפרופסור חבר בשנת 1971, ולפרופסור מן המניין בשנת 1980. בשנת 1990 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב כפרופסור אמריטוס. שהה כפרופסור אורח בשני שבתונים: במכון לארכאולוגיה ובמדליין קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, שהה שבתון אחד בוולפסון קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד כעמית מחקר ומחצית השנה במעמד זה במכון אננברג למדעי היהדות והמזרח התיכון בפילדלפיה.