בשנת 2006 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה ברצועת עזה ובכלל זה במבצע חורף חם. במהלך תפקידו נפצע קל בפעילות מבצעית. בתפקיד זה שירת עד שנת 2008. בהמשך שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2008–2010, לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת אדום בין השנים 2010–2012. ב-26 בדצמבר 2012 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הערבה, תפקיד אותו מילא עד 23 באוקטובר 2014. בשנת 2014 מונה לראש מחלקת תורת לחימה באמ"ץ.
חיים אישיים.
מתגורר במכבים, נשוי לשרי ואב לשניים. בעל תואר ראשון במנהל עסקים.
גווידוניה מונטצ'ליו
גווידוניה מונטצ'ליו (באיטלקית: Guidonia Montecelio), ידועה בדרך כלל בשם גווידוניה (Guidonia) היא עיר בנפת רומא שבמחוז לאציו שבמרכז איטליה.
גאוגרפיה.
העיר גווידוניה מונטצ'ליו, שנוצרה מאיחודן של הערים גווידוניה ומונטצ'ליו, שוכנת מצפון-מזרח לבירת איטליה, רומא, במרחק קילומטרים ספורים מכביש הטבעת של רומא (Grande Raccordo Anulare). פני השטח של גווידוניה שטוחים ברובם.
היסטוריה.
העיר מונטצ'ליו נוסדה בשנת 998 כקסטרום מבוצר (Castrum Monticellorum).
ב-1915 בנה הצבא המלכותי האיטלקי שדה תעופה צבאי ראשי באזור עבור גיס התעופה הצבאי (Corpo Aeronautico Militare), קודמו של חיל האוויר המלכותי האיטלקי אשר הוקם ב-1923.
גווידוניה הוקמה כרשות מקומית ב-1937 על ידי בניטו מוסוליני. העיר נקראה על שמו של מפקד חיל האוויר המלכותי האיטלקי, הגנרל אלסנדרו גווידוני (Alessandro Guidoni), שנהרג ב-1928 בתאונת צניחה.
כלכלה.
כיום גווידוניה מונטצ'ליו היא חלק מהמטרופולין של רומא. התעשייה בה מפותחת מאוד, בעיקר תעשיות טרוורטין וצמנט. כמו כן מפותח בה מאוד מגזר השירותים. מספר תושבי העיר היוממים לרומא גבוה מאוד.
יורומאידאן
ההתקוממות הבדלנית באוקראינה
ההתקוממות הבדלנית באוקראינה החלה בפברואר 2014 בעקבות עלייתם לשלטון של חוגים אוקראינים פרו-מערביים ולאומיים. חוגים אלה הדיחו את הנשיא הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ' בסדרה של הפגנות שנמשכו כשלושה חודשים, עקב סירובו לחתום על הסכם שיתוף הפעולה עם האיחוד האירופי. הדחת הנשיא הקצינה רגשות בדלניים בקרב חלק מהאוכלוסייה בדרום מזרח אוקראינה. רגשות אלה התגבשו בשאיפה להתנתק מאוקראינה ולהקים מדינה עצמאית בשם נובורוסיה, או להסתפח מרצון לרוסיה. הבדלנים זוכים לעידודה של רוסיה, לסיוע בנשק ואף בהשתתפות של מתנדבים רוסים בלחימה.
בפברואר-מרץ 2014, רוסיה פלשה לחצי האי קרים וסיפחה אותו, בעקבות משאל עם שלא הוכר על ידי הקהילה הבינלאומית (בהתבסס על החלטת האו"ם 68/262). במקביל, קבוצות בדלנים התקיימו בחלקים אחרים של מזרח ודרום אוקראינה. בדלנים מקומיים, חלקם מונחים וממומנים על ידי שירותי הביטחון הרוסיים, ניצלו את המצב והשתלטו על בנייני ממשלה במחוזות דונצק, לוהנסק וחרקוב בתחילת מרץ 2014. ממשלת אוקראינה הצליחה לדכא להשיב את הסדר לכנו בחרקוב ואודסה עד 10 במרץ. לעומת זאת, בדונצק ולוהנסק (דונבאס), הגובלים ברוסיה, פתחו ארגונים חמושים בהתקוממות בדלנית באזור בחסות רוסיה.
רקע.
הרקע לשאיפות הבדלניות נעוץ בהיסטוריה של האזור. עד אמצע המאה ה-17 הוא היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ואז עבר בחלקו, במרד חמלניצקי, לשליטת רוסיה הצארית. לאחר חלוקת פולין הפכו השטחים המערביים לממלכת גליציה תחת שלטון בית הבסבורג, שם עודדו האוסטרים במאה ה-19 את יצירתה של זהות אוקראינית עצמאית כמשקל נגד ללאומיות הפולנית. השטח המזרחי נותר רוסי והונהגה בו מדיניות רוסיפיקציה נוקשה, ובהמשך צורף לברית המועצות. ב-1921 שטח גליציה אוחד מחדש עם פולין העצמאית, שניסתה לדכא את הלאומיות האוקראינית. ב-1939 פלשו הסובייטים לפולין וסיפחו את החבלים המאוכלסים אוקראינים לרפובליקה הסובייטית המקבילה, אוקראינה הסובייטית, ואלה נותרו בשליטתם עד קריסת ברית המועצות. לפיכך, הצד המזרחי הוא בעל זיקה חזקה לרוסיה וחלק נכבד מהאוכלוסייה הוא ממוצא רוסי. בצד המערבי של אוקראינה האוכלוסייה היא אוקראינית בעלת רגשות לאומיים חזקים וחלק מתושביה אף לקח חלק במאבק מזוין נגד ברית המועצות במסגרת ארגונים לאומניים אוקראינים במהלך מלחמת העולם השנייה.
השאיפות הבדלניות של אזרחי אוקראינה ממוצא רוסי זכו לעידוד של רוסיה בהנהגת ולדימיר פוטין, ששואף לחדש את ימיה של רוסיה כמעצמה עולמית. ההתקרבות ההולכת ונמשכת של אוקראינה למערב, ורצונם של רבים בתוכה להצטרף לאיחוד האירופי עוררו התנגדות במוסקבה.
התפרקות ברית המועצות אפשרה את כינון המדינה האוקראינית העצמאית המודרנית, אך אוקראינה נותרה קשורה באופן הדוק לרוסיה. הקשרים בין רוסיה לאוקראינה הם תרבותיים, אתניים ובעיקר כלכליים. שאיפות מדינאים דוגמת ויקטור יושצ'נקו חידדו את ההבדלים בין חלקי המדינה השונים וניסו לקדם את חבירתה של אוקראינה לברית נאט"ו המערבית, שלה היסטוריה ארוכה של עוינות כלפי ברית המועצות. רוסיה, שירשה את הרגשות האנטי מערביים מברית המועצות, התנגדה לצירופה של אוקראינה לברית נאט"ו ובחשה בפוליטיקה שלה. יתרה מכך, אוקראינה ביקשה להצטרף לאיחוד האירופי וגם זה היה לצנינים בעיני הרוסים.
הלחץ התפוצץ באירועי יברומאידאן. ההפגנות הגדולות החלו כאשר סירב הנשיא, ויקטור ינוקוביץ', הפרו-רוסי לחתום על הסכם שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי. ינוקוביץ הודח מתפקידו ולאחר תקופת מעבר נבחר במקומו פטרו פורושנקו, אך האירועים שהחלו בהפגנות התגלגלו הלאה. חלקים ממזרח המדינה ביקשו להתנתק באופן אקטיבי מאוקראינה וגורמים מערביים טוענים שרוסיה אף שלחה כוחות צבא שהוסוו כמתנדבים לאוקראינה כדי לסייע לבדלנים להתנתק מאוקראינה.
המתיחות במחוזות השונים.
חצי האי קרים.
החל מ-26 בפברואר חיילים של צבא רוסיה התחילו לזרום לחצי האי במטרה להשתלט עליו תוך סיוע ממליציות מקומיות של בדלנים פרו-רוסים. שאלת ניתוקו של חצי האי הועמדה למשאל עם. ההצבעה במשאל עם שבו השתתפו 83% מבעלי זכות בחירה הראתה תמיכה גורפת של 96% בעד צירוף חצי האי לרוסיה. אוקראינה ומדינות המערב לא קיבלו את תוצאות משאל העם וגורלו של חצי האי טרם הוכרע. הלכה למעשה, חצי האי הצטרף לרוסיה בעקבות חתימה על הסכם ב-18 במרץ, אך מעמדו המשפטי לא ברור ולא מוכר על ידי מדינות העולם. בתגובה למהלך הטילו מדינות המערב סנקציות כלכליות על רוסיה.
לא כל תושבי חצי האי היו מרוצים מהמהלך. לפי נציבות האו"ם לפליטים כ-10,000 בני אדם יצאו מחצי האי, 80% מהם טטרים (מיעוט אתני גדול בחצי האי).
אודסה.
על פי מפקד האוכלוסין האוקראיני של שנת 2001, אוקראינים אתניים היוו 62.8% מאוכלוסיית מחוז אודסה, בעוד שהרוסים האתניים היוו 20.7%. 46.3% מהאוכלוסייה דיווחו ששפת האם שלהם היא אוקראינית, בעוד ש-41.9% דיווחו שהיא רוסית.
ב-2 במאי 2014 התקיימו שתי הפגנות באודסה, האחת של פרו רוסים והשנייה של לאומנים אוקראינים, רבים מהם אוהדי כדורגל המכונים "אולטראס". במהלך ההתנגשות בין המפגינים נהרגו עשרות בני אדם בחילופי אש ונשק קר, רובם פרו-רוסים שנלכדו בתוך בניין איגודי הפועלים שהוצת בידי הלאומנים האוקראינים.
דונצק ולוהנסק.
בעקבות ההתחזקות הפוליטית בקייב של מחנות לאומיים אוקראיניים, שפעלו לחזק קשרים עם המערב על חשבון הקשרים עם רוסיה, החלו בסוף פברואר 2014 הפגנות המוניות בערים דונצק ולוהנסק שבחבל דונבאס בדרום-מזרח אוקראינה. ההפגנות קראו לשמירת השפה, התרבות הרוסית והקשר עם רוסיה. בתחילת מאי 2014, בעקבות הצלחת הבדלנים הרוסים בחצי האי קרים, התקיים משאל עם במחוזות דונצק ולוהנסק שתמך בהקמת מדינות עצמאיות, והבדלנים הכריזו על הקמת הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק, לאחר מכן התאחדו שתי הרפובליקות לנובורוסיה.
באפריל 2014 אוקראינה הגיבה לאירועים במבצע צבאי שנועד לשמר את ריבונותה של המדינה, והעבירה כוחות צבא גדולים למחוזות המורדים. כוחות הצבא האוקראיני נתקלו בכוחות חמושים של הבדלנים. מאז אפריל 2014 מתנהלים באזור קרבות כבדים של שריון בשריון וחי"ר והופלו עשרות מטוסי קרב ותובלה של חיל האוויר האוקראיני.
ונדל פירס
ונדל אדווארד פירס (באנגלית: Wendell Edward Pierce; נולד ב-8 בדצמבר 1966) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו בתור הבלש באנק מורלנד בסדרה "הסמויה" ובזכות תפקידיו בסדרות "טרמיי", "המופע של מייקל ג'יי פוקס" ו-"suits".
ביוגרפיה.
פירס נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית. בנם של מורה ושל מהנדס תחזוקה צבאי בתקופת מלחמת העולם השנייה. גדל בשכונת פונצ'רטיין פארק שנחרבה בהוריקן קתרינה וסיים בהצטיינות את לימודיו למד ב"מרכז ניו אורלינס לאומנויות". פירס הוא בוגר "בית הספר ג'וליארד" עם תואר באומנויות.
פירס החל את דרכו כשחקן קולנוע משני בראשית שנות ה-90 בדרמה הביוגרפית של ספייק לי "מלקולם אקס" בתפקיד בן תומאס, בדרמה הקומית "זה יכול לקרות גם לך" בתפקיד בו ויליאמס ובסרט המלחמה של בריאן דה פלמה "חטאי מלחמה".
פירס זכה לחשיפה משמעותית בפעם הראשונה בתחילת שנות ה-2000 בזכות סדרת הפשע "הסמויה" בה שיחק במשך כל העונות בתפקיד בלש מחלק הרצח באנק מורלנד, על משחקו המשכנע בסדרה הועמד פירס למספר פרסים. לצד הצלחתו ככוכב הסמוייה שיחק פירס גם במיוזיקלים "מקהלה בירושה" ו"ריי".
יוצר "הסמויה" דייוויד סיימון לקח את פירס בשנת 2010 לסדרת הדרמה המוערכת שיצר "טרמיי". פירס שיחק במשך 3 עונות בתפקיד נגן הטרומבון אנתוני בטיסט וזכה לביקורות מהללות ולמספר רב של מועמדויות לפרסים. ב-2012 השתתף פירס בתפקיד קטן בסרט " " בתור עורך הדין ג'יי ג'נקס.