בשנת 2010 הקימה אלטשולר את מיזם "זיכרון בסלון" יחד עם בן זוגה, נדב אמבון, כשערכו את הערב הראשון בסלון ביתם.
בשנים 2013–2017 הובילה אלטשולר את ארגון החינוך של גוגל בישראל.
בשנת 2017 הקימה אלטשולר את עמותת "אינקלו - בתי הספר המכילים". העמותה שמה לה למטרה לקדם את גישת החינוך המכיל בבתי ספר ציבוריים, במוסדות ובארגונים. בספטמבר 2018 נפתחו ארבעה בתי ספר מכילים על ידי משרד החינוך ברמת הגולן, חדרה, תל אביב וירושלים, בנוסף לבית הספר המשלב "ראשית" שבאלון שבות אשר צורף לתוכנית זו.
בשנת 2020 הוצעה על ידי ראש האופוזיציה יאיר לפיד לתפקיד יו"ר יד ושם.
חיים אישים.
אלטשולר נשואה לנדב אמבון, מנהל קריאייטיב בתאגיד השידור הציבורי, והם הורים לשני בנים. הם מתגוררים בתל אביב.
בודו באלה סנה
בּוֹדוּ בַּאלַה סָנַה (בסינהלית: බොදු බල සේනා, אנגלית: Bodu Bala Sena או BBS, תרגום: כח בודהיסטי חזק) היא ארגון סינהלי בודהיסטי לאומני בקולומבו, סרי לנקה.
מהומות 2014.
במהלך פוסון פויה (אירוע בודהיסטי חשוב בסרי לנקה, שקורה בעת ירח מלא של חודש יוני) הותקפו הנזיר איאגמה סאמית'ה ונהגו על ידי מוסלמים בעיר דהארגה, לאחר התקיפה קמו מהומות של קבוצת בודהיסטים, שתבעו מתחנת המשטרה לבצע פעולות מיידיות נגד האלימות. שלשה מוסלמים נעצרו והושמו במאסר עד 25 ביוני 2014 על ידי בית המשפט. המהומות לא שכחו וקבוצות נוספות הפגינו נגד האלימות המוסלמית, מהומות אשר הגיעו לכדי יידוי אבנים על שוטרים, ותקיפת חנויות של מוסלמים. שלשה פורעים נעצרו אף הם.
לאחר אירועים ראשוניים אלו אורגנו הפגנות נרחבות על ידי קבוצות בודהיסטיות שונות, שקראו קריאות אנטי-אסלאמיות. מוסלמים מקומיים יידו אבנים לעברם והרוחות התלהטו. במהלך האירועים נזרקו בקבוקי תבערה לעבר חנויות ובתים של מוסלמים, וכן הותקפו מוסלמים רבים.
האלימות גלשה גם לבורוואלה. לפחות 4 נהרגו ומעל 80 נפצעו. כ 8,000 מוסלמים וכ 2,000 סינהלזים נאלצו לברוח ונשארו ללא קורת גג. בתקשורת האשימו באופן נרחב את תנועת BBS בהלהטת הרוחות, אך אלו הכחישו כל אחריות למהומות.
שביל אלי כהן
שביל אלי כהן הוא מיזם להנצחת פועלו של אלי כהן, הכולל 8 תחנות ברמת הגולן, בין חמת גדר עד פאתי קוניטרה.
מבנה.
שביל אלי כהן הוא שביל הנצחה המורכב משמונה תחנות הפזורות לאורך כביש 98 אשר קשורות לפועלו של כהן ברמת הגולן בין השנים 1962–1965. בתחנות השונות לאורך השביל ניצבות לוחיות זיכרון, עמדות מסבירן ופסלים פרי יצירתו של הפסל יובל לופן מקיבוץ גינוסר.
השביל הוקם ביוזמת מדריך הטיולים גיל ברנר ונחנך ב-18 בינואר 2013.
להלן רשימת התחנות לאורך השביל:
יאניס פאפאדופולוס
יאניס פאפאדופולוס (ביוונית: Γιάννης Παπαδόπουλος; נולד ב-9 במרץ 1989 בסלוניקי שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת הקשר באירקליס.
קריירה.
פאפאדופולוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אירקליס סלוניקי, ובשנת עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונת עשה את עונת הפריצה שלו, כאשר שיחק גם בנבחרת הנוער של יוון, ומשך את תשומת לבן של קבוצות רבות ביוון.
ב-3 ביוני 2008 חתם בקבוצת אולימפיאקוס, ששילמה עבורו כ-800 אלף אירו. ב-5 באוקטובר 2008 ערך פאפאדופולוס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של דודו סראנסה בניצחון 0-2 נגד א.א.ק. אתונה. בסך הכל שיחק שלוש שנים באולימפיאקוס, אך לא זכה לדקות משחק רבות. בתקופה זו רשם 11 הופעות בנבחרת הצעירה של יוון, בהן כבש שער אחד.
ביולי עבר פאפאדופולוס לדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. ב-12 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון הביתי מול אוניון ברלין. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך פאפאדופולוס 24 הופעות, אך בעונתו השנייה מיעט לשחק ולאחר שחוזהו הסתיים חזר ליוון וחתם באריס סלוניקי. ב-18 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד נגד אפולון סמירני.
ב-1 במרץ 2014 חתם פאפאדופולוס בקבוצת קרקוביה קרקוב מליגת העל הפולנית עד לסיום העונה. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-17 במרץ, בניצחון הביתי 0-1 מול יאגיולניה ביאליסטוק, ושבוע לאחר מכן הבקיע את השער הבכורה שלו, בתיקו 1-1 נגד פודבסקידזי ביילסקו-ביאלה. בסיום העונה עזב בשל חילוקי דעות כספיות.
ב-11 ביולי 2014 הגיע פאפאדופולוס לישראל, וחתם בקבוצת בני סכנין. ב-15 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 4-2 נגד מכבי חיפה. ב-3 בפברואר 2015 עבר להפועל עכו ועזר לה להישאר בליגה. ב-16 ביולי 2015 חתם בהפועל כפר סבא.
בקיץ חזר ליוון וחתם בואריה. בקיץ חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית.
ב-28 ביולי 2018 פאפאדופולס חזר לקדנציה שנייה באירקליס.
בקיץ , חתם ברודוס.
ב-10 בספטמבר 2020, פאפאדופולוס חתם באירקליס.
מא יון
מא הואטנג
מא הוּאַטֶנג (בסינית: 马化腾, פין-יין: Mǎ Huàténg; ), או בכינויו המערבי פּוֹני מא, הוא איל הון מיליארדר סיני. הוא המייסד, יו"ר והמנכ"ל של אחת מחברות ההאינטרנט והטכנולוגיה הגדולות בעולם, Tencent. הונו האישי מוערך, נכון למאי 2022, בכ-37.3 מיליארד דולר.
מא, בוגר אוניברסיטת שנג'ן, שהוגדר ב-2014 כאחד האנשים המשפיעים בעולם על ידי מגזין Time, ביחד עם חבריו מתקופת הלימודים לרבות טוני ג'אנג הוא הקים את Tencent בשנת 1998 כאשר המוצר הראשון שלה, תוכנת מסרים מיידיים שנקראה "Tencent QQ", הפכה במהרה לפופולרית בסין. החברה התפתחה במהרה עד שהוגדרה "התשובה הסינית ל-AOL". מא מחזיק בתפקיד מנכ"ל החברה "Tencent Holdings", אחת משלושת חברות האינטרנט הגדולות בסין (יחד עם קבוצת עליבאבא ובאידו). בסוף ספטמבר 2012 כבר היו ל QQ מעל 780 מיליון משתמשים רשומים.
בינואר 2021 הוערך הונו במעל 74 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
חיים מוקדמים.
מא נולד בגואנגדונג בשנת 1971.
כאשר אביו, מא צ'נשו, קיבל עבודה כמנהל נמל בשנג'ן, מא הצעיר התלווה אליו. הוא נרשם לאוניברסיטת שנזן ב-1989, וסיים את לימודיו ב-1993 עם תואר ראשון במדעי המחשב.
פוני מא
שלום דרוויש
שלום דרוויש (בערבית: شالوم درويش; 1913–1997) היה סופר, משורר ועורך דין יהודי-עיראקי-ישראלי. כיהן כחבר בפרלמנט העיראקי בשנות הארבעים.
קורות חיים.
שלום דרוויש נולד בכפר עלי אל-ע'רבי במחוז אל-עמארה שבעיראק בשנת 1913. בגיל שמונה, לאחר מות אביו, עברה משפחתו לבגדאד, שם למד בבית הספר רחל שחמון (אל-תעאוון) של הקהילה היהודית. בשנת 1935 החל ללמוד בקולג' למשפטים של בגדאד, והוסמך כעורך דין בשנת 1938. בשנים 1944-1929 כיהן בתור מזכיר הקהילה היהודית של בגדאד ולקח חלק בהנהגת הקהילה. לבסוף עזב את תפקיד זה כדי להתפנות לעבודתו בעריכת דין.
דרוויש היה פטריוט עיראקי ופעיל במפלגה הלאומית הדמוקרטית , מפלגת שמאל מתון עיראקית שהוקמה על בסיס המודל של מפלגת הלייבור הבריטית, וכתב בביטאונה, העיתון "אל-אהאלי". כלפי חוץ הוא גילה יחס אדיש ואף מגנה כלפי הציונות, אך לדבריו לא ראה סתירה בין פטריוטיות עיראקית לבין ציונות, ובתפקידיו השונים העביר מידע לפעילים ציונים מקומיים ונפגש עם שליחים מארץ ישראל. בראשית שנת 1947 נבחר לכהן כחבר בפרלמנט העיראקי מטעם המפלגה הלאומית הדמוקרטית, אך התפטר ביחד עם שאר חברי הפרלמנט של המפלגה במחאה על זיופים בבחירות ושחיתות.
לאחר שהואשם בהיותו פעיל ציוני, ועקב זעזועו מיחסה של מערכת המשפט העיראקית ליהודים (בפרט בפרשת שפיק עדס), הוא נמלט מעיראק לאיראן בשנת 1950 ומשם עלה לישראל. בישראל המשיך לעסוק בעריכת דין והועסק כפקיד ממשלתי בקרב ערביי ישראל. כמו כן, כתב באופן קבוע על נושאים משפטיים לעיתונים ממסדיים בערבית כגון אל-יום ואל-אנבאא. הוא נפטר בחיפה בשנת 1997.
אחיו היה הרופא והסופר ד"ר סלמאן דרוויש.
יצירתו.
החל משנות העשרים פרסם דרוויש סיפורים קצרים, שירה וביקורת ספרותית ופוליטית בכתבי עת עיראקים ובראשם כתב העת הספרותי היהודי אל-חאצד ("הקוצר"), לו כתב טור ביקורתי-סאטירי קבוע בשם "הרהורי השטן" (וסוסאת אבליס) ופרסם בו באופן קבוע דברי ספרות ושירה. דרוויש פרסם שני קובצי סיפורים קצרים בעודו בעיראק: "אחראר ועביד" (احرار وعبيد; בני חורין ועבדים, 1941) ו"בעד אלנאס" (بعض الناس; חלק מהאנשים, 1948). אחד מהסיפורים הקצרים המופיע בספרים אלו, "קאפִילה מן אל-ריף" (قافلة من الريف; שיירה מן הכפר), המספר את סיפורה של משפחה כפרית ממערב עיראק המחליטה לעבור לבגדאד, הוא אחד מסיפוריו המפורסמים ביותר של דרוויש ופורסם מחדש באנתולוגיות רבות של ספרות ערבית ועיראקית. הסופר ומבקר הספרות הלבנוני סהיל אדריס כתב על סיפור זה כי הוא "אחת היצירות המופלאות בספרות הסיפורת הערבית".
לפי ראובן שניר, סיפוריו של דרוויש נחשבים לפורצי דרך בספרות העיראקית. מבקר הספרות העיראקי עמר אל-טאלב ציין כי חלוציותו של דרוויש באה לידי ביטוי הן בשימוש בלשון עממית, הן בהשתחררות מן המאפיינים הרומנטיים שהיו סימן היכר של הספרות העיראקית המודרנית המוקדמת, והן בהתמקדות בבעיותיהם של בני העם הפשוט. כמה מסיפוריו עסקו באופן חלוצי גם בסוגיית מעמד האישה, כמו למשל הסיפור "פי סנת 2541" ("בשנת 2541") העוסק במציאות עתידנית בה הגברים סובלים מיחס מתנשא בחברה שבשליטה נשית. רוב סיפוריו של דרוויש כתובים בסגנון ריאליסטי ולפי שמואל מורה, דרוויש היה מייסד הריאליזם בספרות העיראקית. מבקרי ספרות רבים מציינים את דרוויש כאחד מהסופרים החשובים שפעלו בעיראק בשנות השלושים והארבעים.