ההפגנות בשנת 2020 נדחו עד סוף ספטמבר עקב מצב פורץ מגפת מחלת נגיף קורנה 2019. אנדה גלנדה השתמשה במערכת עם רשימות מפוענחות כדי לרשום משתתפים ולאפשר מעקב לאחור של אנשים, תוך בדיקה שהרשויות לא יוכלו להשיג רשימות עם שמות.
שיטות ומתודות.
חברי הארגון חוסמים ומשבשים את הפעילות בתשתיות פחם פעם או פעמיים בשנה באירוע גדול. צורות הפעולה של הארגון הן חסימות מוצהרות בגלוי של תשתיות מאובנים, כמו פחם וגז. במסורת של מרי אזרחי בדרכי שלום, הארגון מתריס כנגד הפרת הסגת הגבול בשטחי התשתיות על ידי הליכה לתוך מכרות פחם והתעלמות מקריאות להפסיק שהוציאו הרשויות. ההכוונה לפעילים היא להישאר רגועים ולא לסכן איש. המטרה אינה להרוס או לפגוע בתשתיות אלא לחסום בגוף המפגינים את הסדר התקין.
אנדה גלנדה רואה את עצמה במסורת של מרי אזרחי בהפגנות סביבתיות כמו מחנות האקלים הראשונים בבריטניה או התנועה האנטי-גרעינית בגרמניה.
עימותים שלווים עם המשטרה ו"זרימה דרך קווי המשטרה" מתורגלים בעיקר ב"אימון פעולה" (aktionstraining) עם קבוצות בינוניות וקטנות של 10 עד 100 אנשים בערים עם סניפים מקומיים של אנדה גלנדה ובמחנות אקלים לפני פעולה.
התנגדות למפלגת הימין הקיצוני ולגזענות.
אנדה גלנדה השתתפה במספר עצרות ועצרות נגד גזענות נגד פגישות של מפלגת הימין הקיצוני "אלטרנטיבה לגרמניה" (AfD) עם הסיסמה "תנועת אקלים משמעה אנטיפא".
הימין הקיצוני AfD מציג בקביעות את אנדה גלנדה כארגון קיצוני ולא לגיטימי, וקורא לגינויו באמצעים חוקיים או על ידי השירות החשאי הלאומי "Verfassungsschutz" (הגנה על החוקה). מאז 2016 השירות החשאי סימן את אנדה גלנדה ברשימתו עם ארגונים שהוא מכתיב "קיצוניים", בעיקר בגלל הסיסמה "שינוי מערכתי לא שינוי אקלים" (system change not climate change). בשנת 2020, הסניף המקומי בברלין של AfD החריף את ההאשמה נגד אנדה גלנדה בטענה שהארגון סבלני כלפי אלימות נגד המשטרה, זאת מבלי לספק הוכחות לטענות, למעט השתתפותה של קבוצת שמאל אחרת בשם interventionistische Linke. בתגובה 97 ארגונים סביבתיים בהם 350.org, ידידי כדור הארץ גרמניה, אוקספם והמרד בהכחדה חתמו על מכתב סולידריות, שדחה את ניסיון ה"הפללה" של אנדה גלנדה. השערורייה שהתקבלה הובילה לקריאה לפירוק ה-Verfassungsschutz של ברלין.
תשעה שוטרים הושעו מהפריסה במהלך פעולה של אנדה גלנדה בדצמבר 2019 לאחר שהצטלמו נגד אנדה גלנדה, שם הם קשרו עצמם לזירה הנאו-נאצית המקומית.
אלימות משטרתית.
המשטרה וארגוני ימין קיצוני מפרסמים תדיר טענות לפיהן אנדה גלנדה הוא ארגון אלים, בניגוד לתפיסה העצמית של הארגון, שמפריך באופן קבוע את ההאשמות. אנדה גלנדה האשים את המשטרה ב-2017 וב-2020 באלימות בלתי חוקית נגד מפגינים. ברוב המקרים הללו, אנשים נפצעו באמצעות סוסים, אלות, גז פלפל ואגרופים. ב-2020 המשטרה גם פצעה פעילים בעזרת כלבים. מדיווחים עולה כי עשרות מתוך אלפים נפצעו ברובם באורח קל, בעוד שכמה מהם נפצעו קשה.
עמדותיה של אנדה גלנדה נגד אלימות משטרתיות הועלו רבות בתקשורת הארצית בגרמניה והדיווח היה בעיקר בעד אנדה גלנדה, אף שהמשטרה לא נשאה באחריות אישית עד 2020. בשנים 2017 ו-2020, עיתונאים נפצעו על ידי המשטרה ואיש אבטחה פרטי של RWE. אנדה גלנדה פרסם הודעה לעיתונות ב-2020 שהעלתה את ההאשמות נגד המשטרה לרמה של בעיה משטרתית בגרמניה, שכן הן מפרות באופן שיטתי את הזכויות החוקתיות של פעילים.
מטרות.
אנדה גלנדה מחשיב את עצמו כחלק מהתנועה העולמית לצדק אקלים. היא קוראת להפסקה מיידית של ייצור החשמל בפחם ולמעבר חברתי ואקולוגי שמתגבר על "קפיטליזם מאובן". אנדה גלנדה דוחה את ההריסה המתמשכת של כפרים לצורך הרחבת מכרות פחם. אנדה גלנדה תמכה בכיבוש יער המבאך הסמוך לקלן שהיה אמור להיחתם לצורך הרחבת מכרה פחם. היער ניצל לבסוף, ו-אנדה גלנדה קרא לזה ניצחון של תנועת צדק האקלים.
אירועים קטנים ומקומיים יותר.
אנדה גלנדה השתתפה או ארגנה אירועים קטנים יותר, כמו פרסום נגד השטיפה הירוקה של חברת הרכבות הלאומית של גרמניה, או נגד מדיניות האקלים של הקנצלרית מרקל.
קבוצות מקומיות הפגינו בהפגנות ופעולות של אי ציות אזרחי נגד תחנת הכוח החדשה Datteln 4 השורפת פחם קשה מיובא מרוסיה וקולומביה, ונגד "ועדת הפחם" הממשלתית שהוציאה תוכנית בשנת 2020 לסיום ייצור החשמל הפחם על ידי 2038 - הרבה יותר מאוחר ממה שדרשו ארגוני תנועה סביבתית וארגונים לא ממשלתיים,
עובדים ואיגודים מקצועיים.
אנדה גלנדה קיימה מספר שיחות ברמה בינונית עם נציגי איגודי עובדים. בין דרישותיה אסטרטגיית מעבר לאזורים התלויים בפחם ואסטרטגיית יציאה ללא פיטורים. 30 עובדי הפחם הנותרים בגרמניה מאוגדים מאוד. איגוד IGBCE דוחה בעיקר דרישות למעבר והיה סקפטי לגבי הסכם האקלים של פריז ופוליטיקת האקלים. האיגוד המקצועי השני בגודלו Ver.di תומך בתוכנית יציאה מהירה מפחם מאז 2016.
אירופיזציה.
אנדה גלנדה הכריזה על אסטרטגיית EGGE (Ende Gelaende goes Europe) בשנת 2018 והפכה ליותר ויותר בינלאומית. עד כה קיימים סניפים בשמונה מדינות באיחוד האירופי, ששלחו פעילים לגרמניה לצורך חסימות המוניות של אנדה גלנדה. מגרמניה פעילים היו בוונציה בהפגנות נגד ספינות "לא גראנד נאווי" ב-2019 ו-2020, לצ'כיה בהפגנות נגד הפחם מאז 2017, ועד למחנות נגד פחם והפגנות בפולין. 2019 ו-2020, כמו גם במחאת Code Root נגד הפריחה בהולנד ב-2018 וב-2019. מלבד מחנות האקלים בצרפת בשנים 2019 ו-2020, כל מחנות האקלים ופעולות המחאה ניסו להציע תרגום סימולטני על ידי מתנדבים, בעיקר לאנגלית.
דוד חיון
דוד חיון-מוגרבי (22 באפריל 1881 – 21 באוקטובר 1958) היה פעיל מרכזי במושבה פתח תקווה, מנהל בית הספר יק"א פיק"א, שהיה בית הספר לבנות ולבנים הראשון בעיר, במשך כ-43 שנים (1904 – 1947).
חיון היה נשיא העדה הספרדית בפתח תקווה וחבר מועצת העיר.
ביוגרפיה.
דוד חיון, או חיון-מוגרבי, נולד בדמשק, סוריה, למשפחה יהודית מבוססת מצפון אפריקה. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1852, אך בשל קשיי פרנסה של אביו, הרב שלמה מוגרבי, היגרה המשפחה לסוריה.
בילדותו נשלח חיון ללימודים בתלמוד תורה, ולאחר מכן לבית ספר יסודי של ארגון כל ישראל חברים ("אליאנס"). בשל הצטיינותו בלימודים וכישוריו הרבים, מוריו שלחו אותו לבית הספר למורים של חברת "אליאנס" בפריז. כמו כן, נרשם חיון גם למחלקה לפדגוגיה בסורבון ולבית המדרש לרבנים. הוא רכש השכלה אירופאית רחבה וידע מקיף בתחומי היהדות. בעודו בפריז, התחבר עם איתמר בן-אב"י והשניים הפכו לידידים. לאחר שנת הוראה אחת בתוניס, נקרא חיון לנהל את בית הספר "הברון" ב"אם המושבות", פתח תקווה.
בשנת 1904 החל לנהל את בית הספר "הברון", אשר שמו שונה לבית הספר יק"א. בשנת 1909 הוא הפך את בית הספר מלימוד מסורתי ב"חדר" ל"בית ספר מעורב". הוא דגל בגישת עברית בעברית והנחיל ערכים ציונים-לאומיים וגישה ליברלית. עם הקמת בית הספר המעורב נערכה בו תוכנית לימודים לשמונה שנות לימוד. חיון קירב לעשייה סביב בית הספר את המורים, ההורים והחוגים המתקדמים במושבה. כמו כן קשר קשרים עם הסתדרות המורים בארץ ישראל. הכיתות בבית הספר חולקו לשתיים, בצד האחד ישבו הבנים ובצד השני ישבו הבנות. בית הספר גדל בהתמדה במספר תלמידיו ויצר לעצמו דמוי חיובי בקרב תושבי המושבה. תלמידיו נרתמו לסייע בעונות בוערות ואף השתתפו בגירוש הארבה שתקף את המושבה פעמיים. בית הספר פיתח תכנים חדשים ותוכניות לימודים ועבר לשיטת "עברית בעברית" שנלמדה בהוראת כל המקצועות. הוא ניהל את בית הספר במשך 43 שנים, ופרש לגמלאות בשנת 1947.
ביולי 1940 נבחר חיון למועצת עיריית פתח תקווה מטעם הרשימה הספרדית וציונים כלליים ב'. כחבר המועצה עסק בעיקר בנושא חינוך בעיר. באפריל 1942 נאלץ להתפטר מחברותו במועצה בשל הודעת מושל המחוז שלדבריו הוא פקיד עירוני ולכן לא יכול להיות גם חבר מועצה. באפריל 1944 נבחר לנשיא העדה הספרדית בפתח תקווה.
חיון נפטר ב-21 באוקטובר 1958 ונטמן בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
חייו האישיים.
בשנת 1912 חיון מוגרבי התחתן עם רבקה מויאל, בתו של גואל הקרקעות אברהם מויאל. לזוג נולדו שלושה בנים. רבקה נפטרה בשנת 1943.
בתרבות.
המשורר נתן יונתן שלמד בבית הספר יק"א פיק"א, כתב שיר על חיון, בשם "אדון חיון" שהופיע בספרו "שירים על קו הרכס". שיר מרגש שמתאר את אישיותו הפדגוגית של דוד חיון.
שמעון פרס מזכיר אותו בספרו "יומן קריאה – מכתבים לסופרים" (עמ' 83).
מתמטיקה בגרמניה הנאצית
המתמטיקה בגרמניה הנאצית הושפעה מ, כגון החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שהוביל לפיטורי יהודים רבים מאוניברסיטאות בגרמניה, ומעבר רבים מהם למדינות אחרות. יהודים סבלו מאפליה באקדמיה הגרמנית גם לפני 1933, אך לפני עליית הנאצים לשלטון היו מתמטיקאים יהודים, כדוגמת הרמן מינקובסקי ואדמונד לנדאו, שמונו לפרופסורים בתמיכתו של דויד הילברט מאוניברסיטת גטינגן.
מהגרים מוקדמים מגרמניה.
מתמטיקאים יהודים אחדים היגרו מגרמניה בשנים שקדמו לעליית היטלר לשלטון. ג'ון פון נוימן היגר לארצות הברית ב-1929, משום שחש שהאנטישמיות פוגעת בקידומו. הוא המשיך לקיים קשרים גרמניה, אך עם עליית היטלר לשלטון ביטל הרצאות מתוכננות בברלין. עם המהגרים המוקדמים מגרמניה נמנים גם המתמטיקאים היהודים , שהיגר לאנגליה ב-1929, הנס פרוידנטל, שהיגר להולנד ב-1930, ו, שנולד באימפריה הרוסית אך למד מתמטיקה בגרמניה ובשנת 1930 עבר למוסקבה לאחר שנמנע ממנו לקבל משרה בגרמניה.