החל מ-8:45 אובטח ראש החוף במידה כזו שחיל המשלוח יכול היה לנחות בבטחה יחסית, ונחיתת הגוף העיקרי ארכה כשלוש וחצי שעות. נוסף לחיילים הונחתו גם 530 סוסים, עגלות, מקלעים, תותחים וכ-100 כלי רכב. פריקתם של אלה נמשכה שעה 20:00, כשחלקה האחרון מבוצע לאור זרקורי הספינות. בינתיים נכנסו למפרץ חלק מכלי השייט הכבדים ולאבטחתם נפרשה רשת נגד צוללות. הכוחות הנוחתים במערב התקדמו בימים הבאים, והגיעו עד בוקר ה-15 לחודש עד סוורבה (Sworbe), הממוקמת על חצי אי בדרום האי סארמאה, מעט צפונה לצרל, וזאת תוך ניתוק הכוחות הרוסיים שמדרום להם. קצין גרמני נשלח באותו בוקר כדי להציע לרוסים כניעה, אלא שעד אחר הצהריים הוא לא חזר, ומאוחר יותר התברר שהוא נעצר על ידי הרוסים. עם זאת הרוסים פינו את סוללת התותחים בצרל תוך ביצוע עבודות הריסה לפני כן. כיוון שהנציג הגרמני לא חזר, הגרמנים המשיכו בלחצם ופתחו בהפגזה עזה על עמדות הרוסים. למחרת בצהריים הנציג הגרמני חזר והודיע שהרוסים מעוניינים בשביתת נשק, ושבמהלכה ידונו לגבי התנאים המוצעים. המפקד הגרמני דרש כניעה, אך הוסיף שהוא מוכן להציעה בתנאים מכובדים, והרוסים לבסוף ניאותו. וכך, ב-16 לחודש נפל בידי הגרמנים דרום האי. כן נפלו בידיהם כ-4,000 שבויים ו-49 תותחים.
בצפון מזרח האי הגרמנים הלכו וסגרו על הרוסים, שדרכם למוהו נחסמה, כאמור. ב-15 לחודש נכנעה הדיוויזיה הרוסית במקום. יותר מ-5,000 חיילים נפלו בשבי, וכן נפלו בידי הגרמנים 14 תותחי שדה ונשק רב. כמה מאות רוסים הצליחו להימלט מהאי בסירות, אם כי חלק מהנמלטים בסירות נתפסו בידי הצי הגרמני. כך נפל בידי הגרמנים רובו של האי סארמאה, בימים הבאים הגרמנים השתלטו על כל האי, וחשיבות מיוחדת הייתה לתפיסת נמל ארנסבורג (Arensburg, באסטונית: Kuressaare). הנמל, שהגנתו חוזקה בידי הגרמנים, שימש בסיס ונמל אספקה להמשך הלחימה החל מן ה-19 לחודש.
היומאה.
ב-15 לחודש ב-9:00 נבוקר הונחתו כוחות גרמניים ליד טופרי שבאי היומאה. כמו בסארמאה, הונחתו תחילה כוחות מיוחדים שתפקידם היה לאבטח תחילה ראש חוף לנחיתת הגוף העיקרי. אלה נעזרו בסיוע אש של ספינות הצי הגרמני, ביניהן "אמדן". בצהריים נתקלו הנוחתים בהתנגדות רוסית עזה ובלתי צפויה. כיוון שלדעת הפיקוד הגרמני ראש החוף לא אובטח דיו לנחיתת הגוף העיקרי, וכיוון שהיה ספק אם הנוחתים יוכלו להחזיק מעמד לבדם במשך הלילה, חזרו אלה ועלו על הספינות, ופינו את האי.
למחרת, ב-16 לחודש, ב-9:00 הגרמנים נחתו שוב באי, לאחר ש"קייזר" הרעישה את אזור הנחיתה במשך כשעה. בשעות אחר הצהריים המוקדמות שוב נתקלו הגרמנים בהתנגדות רוסית, ושוב חזרו ועלו על האוניות ועזבו את האי.
ב-17 לחודש בבוקר, שוב נחתו כוחות חלוץ גרמניים באי, ושוב לאחר הפגזה מתותחי "קייזר". הם סרקו את האי פנימה מראש החוף, נתקלו בהתנגדות וסבלו מספר אבדות. כיוון שכך, הם נסוגו לראש החוף. בניגוד לניסיונות הקודמים, הם נשארו בו ללילה, בו לא נערכו קרבות. למחרת בבוקר הגיעה "אמדן" לצורך סיוע אש מסיבי. האחיזה בראש החוף ובסביבותיו אובטחה דיה כדי להנחית תותחים וציוד כבד אחר. בעזרתו הרחיבו הגרמנים את שליטתם באי, ועד ל-18 לחודש בערב, הם השתלטו על חלקו הדרומי. בימים הבאים הגרמנים, שהמשיכו להנחית כוחות, השתלטו על כל האי ומגיניו נלקחו בשבי.
מוהו (מון).
סיורים אוויריים גרמניים דווחו ב-17 לחודש, שהרוסים נוטשים בהדרגה את האי, ועל כן הגרמנים החליטו לנצל את ההזדמנות ולהשתלט גם עליו. באותו יום לפנות ערב נחת כוח חלוץ גרמני באי, בסמוך לסכר שחיבר את האי עם סארמאה. בהמשך ניסה כוח גרמני לעבור מסארמאה למוהו על הסכר. תחילה נתקל בהתנגדות רוסית, וזו נשברה רק סמוך לחצות. במשך יום המחרת הגרמנים השתלטו על רובו של האי, והרוסים נותרו רק בחלקו הצפוני - מזרחי, ככל הנראה מתוך כוונה להתפנות משם. כשספינות גרמניות חסמו גם את דרך ההתפנות, דעכה גם ההתנגדות הרוסית, והאי כולו עבר לשליטה גרמנית.
התכתשויות ימיות בעת הכיבוש.
היתקלויות ראשונות.
הצי הרוסי התערב לראשונה בבוקר ה-12 לחודש, כאשר שתי משחתות רוסיות ירו על ספינת טורפדו ושלוש שולות מוקשים גרמניות שניסו להפגיז תחנת אלחוט רוסית בדרום מזרח היומאה. הספינות הגרמניות נסוגו כשהמשחתות בעקבותיהן. המשחתות עצרו את רדיפתן כשהגיעו לטווח תותחיהן של ספינות גרמניות גדולות יותר, אשר פתחו עליהן באש, ופנו חזרה.
כוח גדול יותר של משחתות רוסיות יצא לקראת הגרמנים, כש"אדמירל מקרוב" פוקחת עין מקרוב, אם כי לא כחלק מן הכוח. הכוחות נמנעו מלהתכתש במלוא הכוח, ופרט לשלוש פגיעות בספינת תותחים רוסית, לא היו למגעים בין היריבים תוצאות.
למחרת בבוקר שוב ניסו הרוסים לשבש את פעולות הגרמנים, עת שלוש משחתות רוסיות קרבו ופתחו באש על הספינות הגרמניות במיצר סואלו (Soelo) שבין סארמאה להיומאה. "אמדן" השיבה אש והשיגה פגיעה אחת במשחתת רוסית. הרוסים נסוגו. בהמשך היום "אמדן" הניסה עוד שתי משחתות רוסיות, ואחריהן גם ספינת תותחים. גם "קייזר" התכתשה עם ארבע משחתות רוסיות.
ב-14 באוקטובר שוב התכתשו כוחות ימיים גרמניים, שניסו להשתלט על שטחי הים שמסביב לסארמאה, בייחוד מצידו הצפוני, עם ארבע משחתות רוסיות. כל ארבע המשחתות נפגעו. אחת מהן, שנפגעה קשה מהאחרות, אף ננטשה, וצוות גרמני הצליח להשתלט עליה. מאוחר יותר הצטרפו להתכתשות ספינות רוסיות כבדות יותר, כמו "אדמירל מקרוב", אך הלחימה פסקה לקראת חשכה. כדי למנוע את המשך התקדמות הצי הגרמני, הרוסים פיזרו בלילה עוד 135 מוקשים.
קרב מון סאונד.
מוקד ההתכתשות הימית עבר למיצרי מון סאונד, המפרידים בין האי מוהו ליבשת. ב-16 לחודש בערב פעלה לראשונה אחת הצוללות הבריטיות. זו הבחינה בטור גרמני מדרום - מערב למיצרי מון סאונד, וירתה שלושה טורפדות, שהחטיאו. צוללת בריטית אחרת הונסה על ידי הגרמנים. מספר ימים אחר כך, ב-20 לחודש, נפגעה אחת הצוללות הבריטיות עת תקפה ללא הצלחה ספינת עזר גרמנית. ספינות הליווי הטילו פצצות עומק, וגרמו לנזקים קשים לצוללת. הצוללת כשלה בניסיון התחמקות, צוותה עלה לחוף ונכנע, וזאת לאחר שפוצץ את כלי השיט.
פעולה זו הייתה, כמסתבר, אות הפתיחה לקרב מון סאונד, כשמו של המיצר שמפריד בין האי מוהו (מון) ליבשת. ביום המחרת החלו הגרמנים באיתור ופינוי שדות המוקשים אשר הרוסים זרעו באותו מיצר, כהכנה לכניסה אליו מצד דרום, והשתלטות על מימיו. מוקדם באותו בוקר, ה-17 לחודש, הרוסים גילו את הצי הגרמני, ו"סלאבה", "באיאן", ומספר ספינות נוספות, וכן סוללות החוף הסמוכות, פתחו באש על הגרמנים. במהלך הקרב שהתפתח, פגעו "קניג" ו"קרונפרינץ" ב"סלאבה" והיא טבעה. הצי הרוסי נסוג לצידו הצפוני של המיצר. מהמיקוש הרוסי טבעה ספינת טורפדו גרמנית אחת, שישה אנשי צוות נהרגו, וכמה נפצעו. למחרת עוד ספינה גרמנית ניזוקה קשות מפיצוץ מוקש, שני אנשי צוות נהרגו, שלושה נעדרו ו-16 נפצעו. עבודות פינוי המוקשים, תוך חדירה איטית למיצר, נמשכו גם בימים הבאים.
בנוסף לחדירתם לצידו הדרומי של המיצר, הגרמנים תכננו לתקוף גם בצידו הצפוני, צעד שדרש את אישורו הפורמלי של הקייזר, ובינתיים נערכו הכנות לכך. הרוסים, ככל הנראה לאחר שיירטו חילופי שדרים בנושא, פקדו על כוחותיהם הימיים לסגת למפרץ פינלנד, לאחר ביצוע פעולות חסימה במיצר ועבודות חסימה בבסיסים שלחופיו. כמו כן הוחלט על פינוי החיילים מן האיים היכן שאפשר.
סוף דבר.
"מבצע אלביון" היה ככל הנראה המבצע האמפיבי המוצלח ביותר במלחמת העולם הראשונה. נראה, עם זאת, שלא הייתה לו השפעה רבה על מהלך המלחמה בחזית המזרחית. בסופו של דבר רוסיה יצאה מן המלחמה בעיקר בשל התפתחויות שנלוו למהפכת אוקטובר, שהחלה מספר ימים אחר כך, ולא כתוצאה ממהלכי הצבא הגרמני באותו שלב.
האבדות בנפש של הצי הגרמני היו 156 הרוגים ו-60 פצועים. בציוד הגרמנים איבדו שבע שולות מוקשים, תשע ספינות עזר וספינת טורפדו אחת. לצבא הגרמני היו 54 הרוגים ו-141 פצועים. הגרמנים תפסו 20,130 שבויים ו-141 תותחים, מהם 47 תותחים כבדים, יחד עם 130 מקלעים, במהלך המבצע.
לאחר מספר חודשים, בפברואר ובמרץ 1918, הגרמנים השלימו את כיבוש אסטוניה במלחמת העולם הראשונה, עם ההשתלטות על חלקיה היבשתיים של הארץ. סמוך לסיום ההשתלטות על אסטוניה, ב-3 במרץ, יצאה רוסיה מן המלחמה כתוצאה מהסכם ברסט-ליטובסק.
קישורים חיצוניים.
המבצע מנקודת מבט רוסית:
תיאור מפורט של המבצע, בעיקר מנקודת מבט גרמנית:
ויליאם פאוול
ויליאם הורשיו פאוול (באנגלית: William Horatio Powell; 29 ביולי 1892 - 5 במרץ 1984) היה שחקן קולנוע אמריקאי, אחד הכוכבים הידועים והפוריים ביותר בשנות ה-30 של המאה ה-20. בכל הקריירה שלו הופיע בכמעט 100 סרטים, מחציתם בשנות השלושים. סרטיו כוללים את ששת סרטי סדרת "האיש הרזה" לפי ספריו של דשיל האמט לצדה של מירנה לוֹי, לצידה הופיע ב-14 סרטים. היה מועמד שלוש פעמים לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידיו בסרטים "האיש הרזה" (1934), "אישי גודפרי" (1936) ו"חיי עם אבא" (1947).
תולדות חייו.
פאוול נולד בפיטסבורג, פנסילבניה וגדל בקנזס סיטי, מיזורי. ביתו היה סמוך לבית ילדותה של ג'ין הארלו, שתהיה לימים בת זוגו, אך לא הכיר אותה בנעוריו. בגיל 18 עבר לניו יורק על מנת ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה, אותה סיים ב-1912. לאחר עשור של הופעות בוודוויל החל ב-1922 להופיע בסרטים אילמים. תפקידו הראשון היה בהפקת שרלוק הולמס בתפקיד פרופסור מוריארטי לצד ג'ון ברימור שגילם את התפקיד הראשי. הוא הופיע בלמעלה מ-30 סרטי ראינוע לפני שעבר בהצלחה את מהפכת הסרט המדבר.