לאחר שכיתרו את הכפר בשעות הצהריים, היו הטנקים הצרפתיים הכבדים נתונים תחת אש עזה של תותחי נ"ט 37 מ"מ וטנקים גרמנים. על אף נחיתותם המספרית ביחס לגרמנים והעדר סיוע אווירי תקף דה גול והשמיד שיירה גרמנית מדרום לכפר. דה גול איבד 23 מתוך 90 הרכבים המשוריינים שלו בשל מוקשים, תותחי נ"ט ותקיפות אוויריות של מטוסי שטוקה. ב-18 במאי תוגבר על ידי שני רגימנטים רעננים של חיל הפרשים שהגדילו את כוחו לכ-150 כלי רכב משוריינים.
דה גול הורה לחיל הרגלים לנטרל את כיסי ההגנה הגרמנית בצ'יוורס ולטנקים מסוג שאר D2 לאבטח את הכפר קלרמון-לס-פרמס. בסביבות 16:00 הורה דה גול לפתוח במתקפה חדשה על מונקורנה אבל מאחר שצוותי הטנקים לא קיבלו מפות מפורטות של הגזרה והיו נטויים לאש נ"ט חזקה מתותחי נ"מ 88 מ"מ גרמניים ההתקפה נכשלה.
בסביבות 18ː00 התערב הלופטוופה הגרמני והטנקים הצרפתים נאלצו לסגת לעמדותיהם המקוריות. דה גול תקף שוב ב-19 במאי אך כוחותיו שוב נפגעו על ידי ארטילריה ושטוקות גרמניות. אף על פי כן התעלם דה גול מפקודות לסגת וביקש תגבורת של 2 דיוויזיות נוספות אך נענה בסירוב. על אף שהטנקים של דה גול גרמו לחי"ר הגרמני לסגת לקומונט הביאה פעולתו רק להקלה זמנית על הכוחות הצרפתיים והאטה אך במעט את ההתקדמות הגרמנית. עם זאת הייתה זו אחת מההצלחות המעטות מהם נהנו הצרפתים בזמן שספגו תבוסות קשות בשאר החזיתות. במהלך הקרב חלק מהטנקים הצרפתיים ננטשו כאשר אזל בהם הדלק או ששקעו בביצות.
תוצאות הקרב.
הצרפתים איבדו 23 טנקים במהלך המתקפה, בעוד שלגרמנים היו כ-100 הרוגים. דה גול נטל חלק בהתקלות נוספת מול הגרמנים בקרב אבוויל . בראייה כוללת גרם הקרב רק לעיכוב קל בהתקדמות הגרמנים ולא הייתה לו השפעה ממשית על תוצאות המערכה.
יעקב פרדמן
יעקב פרדמן (נולד ב-12 באוקטובר 1954) הוא סייף עבר בסגנון דקר, מאמן נבחרת בלארוס בסיף בסגנון דקר (1985–1990). מאמן ראשי של מועדון סיף מכבי מעלות וחבר בצוות המאמנים של נבחרות ישראל בסיף.
ביוגרפיה.
פרדמן נולד וגדל פולאצק, בלארוס. בעל תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטה פולאצק. הוא התחיל את דרכו כסייף בשנת 1972, במהלך לימודיו באוניברסיטה. בשנת 1980 הקים מועדון סיף בעיר הולדתו. בשנת 1985 נבחר לאמן את נבחרת בלארוס בענף הדקר ושימש בתפקיד זה עד לעלייתו ארצה בשנת 1990.
עם עלייתו לארץ התגורר עם משפחתו בעכו, ושם עבד כמאמן סיף. הוא אימן במשך כשלוש שנים במועדון הפועל עכו בניהולו של חיים חטואל. בשנת 1993 עבר עם משפחתו להתגורר במעלות-תרשיחא. הוא הקים חוג סיף עבור תלמידי בית הספר המקיף "אורט" מעלות שבו עבד כמורה לחינוך גופני. לאחר כשנה, קיבל אולם ספורט סמוך לבית הספר "נתיב מאיר" לאימונים, שעד היום משמש את פעילותו של מועדון סיף מכבי מעלות.
נבחרת ישראל קבעה את ביתה המקצועי במועדון במעלות תרשיחא ומקפידה לקיים בה את מחנות האימון המרכזיים שלה בכל הגילים. לצד נבחרת ישראל, נבחרות רוסיה ואסטוניה התארחו פעמיים במעלות תרשיחא וזכו לשיתוף פעולה מקצועי עם המועדון ועם פרדמן.
בין הסייפים שאימן: אנסטסיה פרדמן, אלונה קומרוב, דנה סטרלניקוב, ורה קנבסקי, אנה לונדון, ניקול טל ועוד.
חיים אישיים.
נשוי ואב לשתי בנות, אנסטסיה פרדמן, אלינה פרדמן, אלופות ישראל בסיף.
בארנט ניומן
בארנט ניומן (באנגלית: Barnett Newman : 29 בינואר 1905 - 4 ביולי 1970) היה אמן אמריקאי. הוא נתפס כאחת הדמויות המרכזיות באקספרסיוניזם המופשט ואחד מבכירי ציירי הצבע. ציוריו מורכבים מתוך כוונה לתקשר תחושת מקומיות, נוכחות ומקרה.
ביוגרפיה.
בארנט ניומן נולד בעיר ניו יורק, בנם של מהגרים יהודים מפולין. הוא למד פילוסופיה בסיטי קולג' של ניו יורק ועבד בעסק של אביו בייצור בגדים. מאוחר יותר התפרנס כמורה, סופר ומבקר. משנות ה-30 ואילך הוא עשה ציורים, זכה לצייר בסגנון אקספרסיוניסטי, אך לבסוף הרס את כל היצירות האלה. ניומן פגש את אנלי גרינהאוס ב-1934, בזמן ששניהם עבדו כמורים מחליפים בבית הספר התיכון גרובר קליבלנד; הם נישאו ב-30 ביוני 1936.
ניומן כתב קטלוגים וסקירות וגם ארגן תערוכות לפני שהפך לחבר בקבוצת Uptown וערך תערוכת יחיד ראשונה בגלריה בטי פרסונס בשנת 1948. זמן קצר לאחר תערוכתו הראשונה, ניומן העיר באחד ממפגש האמנים בסטודיו 35: "אנחנו בתהליך של יצירת העולם, במידה מסוימת, בדמותנו שלנו." תוך ניצול כישורי הכתיבה שלו, ניומן נלחם כדי לחזק את תדמיתו החדשה כאמן ולקדם את עבודתו.
לאורך שנות ה-40 הוא עבד גם סוריאליזם לפני שפיתח את סגנונו הבוגר. הציור שלו מאופיין באזורי צבע המופרדים בקווים אנכיים דקים, או "רוכסנים" כפי שניומן כינה אותם. בעבודות הראשונות הכוללות רוכסנים, שדות הצבע מגוונים, אך בהמשך הצבעים טהורים ושטוחים. ניומן עצמו חשב שהגיע לסגנונו הבוגר במלואו עם סדרת Onement (מ-1948). הרוכסנים מגדירים את המבנה המרחבי של הציור, ובו זמנית מחלקים ומאחדים את הקומפוזיציה.
כבר ב-1944 ניסה בארנט ניומן להסביר את תנועת האמנות החדשה ביותר של אמריקה וכלל רשימה של "האנשים בתנועה החדשה". סוריאליסטים לשעבר, כמו מאטה מוזכרים, וולפגנג פאלן מוזכר פעמיים יחד עם גוטליב, רותקו, פולוק, הופמן, באציוטס, גורקי ואחרים.
הרוכסן נשאר מאפיין קבוע ביצירתו של ניומן לאורך כל חייו. בחלק מהציורים של שנות ה-50, כמו The Wild, שגובהו 2.43 מטר, הרוכסן הוא כל מה שצריך לעבוד. ניומן גם יצר כמה פסלים שהם בעצם רוכסנים תלת ממדיים.
אף שציוריו של ניומן נראים כמופשטים גרידא, ורבים מהם היו ללא כותרת במקור, השמות שהוא נתן להם מאוחר יותר רמזו לנושאים ספציפיים שבהם הם עוסקים, לעיתים קרובות עם נושא יהודי. שני ציורים מתחילת שנות החמישים, למשל, נקראים אדם וחוה. יש גם את הציורים: אוריאל (1954), ואברהם (1949), ציור כהה מאוד, שמעבר להיותו שמו של פטריארך מקראי, היה גם שמו של אביו של ניומן, שנפטר ב-1947.
סדרת ציורי תחנות הצלב (1958–1966), שהחלה זמן קצר לאחר שניומן החלים מהתקף לב, נחשבת בדרך כלל כשיא הקריירה שלו. לסדרה יש כותרת משנה "למה עזבת אותי" - המילים האחרונות שאמר ישו על הצלב, על פי הברית החדשה. ניומן ראה במילים אלו משמעות אוניברסלית בתקופתו. הסדרה נתפסה גם כאנדרטה לזכר קורבנות השואה.
בשנת 1948, ניומן, וויליאם בזיוט, מארק רותקו, רוברט מאת'רוול ודייוויד הייר הקימו את המקצועות של בית הספר לאמנים ברחוב 35 מזרח 8. אלה היו הרצאות בעלות השתתפות טובה פתוחות לקהל הרחב, עם דוברים כמו ז'אן ארפ, ג'ון קייג' ואד ריינהרדט, אך בית הספר לאמנות נכשל כלכלית ונסגר באביב 1949.
ניומן מסווג בדרך כלל כאקספרסיוניסט מופשט על רקע עבודתו בניו יורק בשנות ה-50, התרועעות עם אמנים אחרים של הקבוצה ופיתח סגנון מופשט ללא קשר לאמנות אירופית. עם זאת, ניתן לראות בדחייתו את עבודת המכחול המופעלת על ידי אקספרסיוניסטים מופשטים אחרים כמו קליפורד סטיל ומארק רותקו, והשימוש שלו באזורים בעלי קצוות קשים של צבע שטוח, כמבשר להפשטה ציורית ולעבודות מינימליסטיות של אמנים כגון בתור פרנק סטלה.
ניומן לא היה מוערך כאמן במשך רוב חייו, והתעלמו ממנו לטובת דמויות צבעוניות יותר כמו ג'קסון פולוק. אך רק בסוף ימיו החלו להתייחס אליו ברצינות. עם זאת, הוא היה בעל השפעה חשובה על אמנים צעירים רבים כמו דונלד ג'אד, פרנק סטלה ובוב לאו.
ניומן מת בשנת 1970 מהתקף לב בעיר ניו יורק.
מורשת.
תשע שנים לאחר מותו של ניומן, אלמנתו אנלי הקימה את קרן בארנט ניומן. הקרן לא רק מתפקדת כמורשתו הרשמית, אלא גם משמשת "לעידוד הלימוד וההבנה של חייו ויצירותיו של בארנט ניומן." הקרן הייתה מכרעת ביצירת הקטלוג של ניומן ב-2004. ארצות הברית. נציג זכויות היוצרים של קרן בארנט ניומן הוא האגודה לזכויות האמנים.
בשנת 2018, הקרן תרמה יותר מ-70 יצירות אמנות שלו למוזיאון היהודי של ניו יורק.
ויליאם בזיוט
ויליאם בזיוט (באנגלית: William Baziotes; 11 ביוני 1912 - 6 ביוני 1963) היה צייר אמריקאי, שהושפע מהסוריאליזם ותרם לאקספרסיוניזם המופשט.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בפיטסבורג, פנסילבניה והחל את הכשרתו הרשמית באמנות ב-1933 באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם סיים את לימודיו ב-1936. הוא למד אצל צ'ארלס קורטני קארן, איבן אולינסקי, גיפורד ביל ולאון קרול. בזיוט למד גם דרך פרויקט האמנות הפדרלי בשנים 1940-1938
בשנות הארבעים הוא התיידד עם אמנים רבים בקבוצה האקספרסיוניסטית המופשטת שהתהוותה. אף שהוא התעניין גם בקבוצות האמנות פרימיטיבית ובאוטומטיזם, עבודתו תאמה יותר את הסוריאליזם האירופי. בהמשך הקריירה שלו לימד רבות. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בגלריה של פגי גוגנהיים ב-1944.
בשנת 1948, ויליאם בזיוט, מארק רותקו, רוברט מאת'רוול, בארנט ניומן ודייוויד הייר הקימו בית הספר לאמנים ברחוב 35 מזרח 8. שם ניתנו הרצאות בהשתתפות טובה והיו פתוחות לקהל, עם דוברים כמו ז'אן ארפ, ג'ון קייג' ואד ריינהרדט, אך בית הספר לאמנות נכשל כלכלית ונסגר באביב 1949.
מאוחר יותר לימד בבית הספר לאמנות במוזיאון ברוקלין, מרכז האמנות העם, המוזיאון לאמנות מודרנית, ובאוניברסיטת סיטי של ניו יורק, האנטר קולג' ואוניברסיטת ניו יורק במנהטן במהלך עשר השנים האחרונות שלו.
בזיוט ואשתו אתל, לה נישא ב-1941, חיו באזור מורנינגסייד הייטס בצפון מנהטן עד מותו מסרטן הריאות ביוני 1963, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-51.
במהלך חייו, הוא ואשתו חלקו אהבתם לאמנות ופיסול יווני עתיק, כמו גם לשירתו של שארל בודלר. רבים מציוריו שואבים השראה משירתו של בודלר וכן מאמנות עתיקה.