בשנת 1970 פרסם סאמי הדאווי (سامي هداوي) את ספרו "Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine" שהתבסס על הסקר המקורי. לדברי הדאווי, הוא מצא לנכון לפרסם את הספר למרות האי-דיוקים הקיימים בסקר המקורי, בגלל נדירותו וכדי להבטיח שהמידע על פלסטין הערבית לא יאבד. הוא איחד וקיבץ מספר נתונים שהופיעו בפרסום המקורי בנפרד. לדוגמה, בחלוקה לאוכלוסייה קיבץ את האוכלוסייה המוסלמית, הנוצרית וזו שהוגדרה בסקר כ"אחרים", בעמודה אחת, "ערבים", בטענה שאין סיבה להבחין בין ערבים מוסלמים לנוצרים, וכי "אחרים" הם רובם ככולם דרוזים, שאף הם נחשבים ערבים. בסך הכל הועברו בספרו 14,100 תושבים מסיווג "אחרים" לסיווג הכולל של ערבים. בסיווג הקרקעות, פיצל הדאווי חלק מהקרקעות שהוגדרו בסקר בבעלות ציבורית, וסיווג אותן על פי המחזיקים בקרקע בפועל ולא על פי הבעלות הרשמית. כך סווגו חלק מקרקעות של פרדסים ומטעי בננות כקרקע ערבית, ואילו כל השטחים ששימשו בריכות דגים סווגו כקרקע יהודית. בסך הכל העביר הדאווי 191,718 דונם לעמודת קרקע בבעלות ערבית לעומת נתוני הסקר.
ורד בר-און טיפלה בנתוני הסקר המקורי, בעבודת מוסמך באוניברסיטת חיפה, שהגישה בשנה 2006. היא יצרה מסד נתונים ממוחשב הכולל את כל הנתונים מהסקר המקורי ב-1945, בכל החתכים. נתונים אלה הוצגו בצורה גרפית, במלל, בטבלאות ובמפות.
המטה ללוחמה בטרור
נאווי
מקלע DP
מקלע DP הוא מקלע קל תוצרת ברית המועצות שהיה בשימוש הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
פיתוח ושימוש.
פירוש של הקיצור DP - מקלע ח"יר של דגטיאריוב (ברוסית: "Дегтярёва Пехотный"). המקלע פותח בשנת 1927 על ידי ואסילי דגטיאריוב ולכן בחלק מהמקורות מופיע כ DP-27. המקלע נועד להיות נשק כיתתי ביחידות חי"ר של הצבא האדום (מקלע אחד לכיתה). המקלע תופעל על ידי צוות של שני אנשים, כאשר תפקידו של הלוחם מס' 2 בצוות היה נשיאת התחמושת וחימוש המחסניות. המקלע היה בשימוש הצבא האדום בשנים 1928–1949 אז הוחלף במקלע RPD. בסך הכל יוצרו כ 800 אלף מקלעי DP מכל הדגמים.
מקלעי DP סופקו לצבאות: פולין, מזרח גרמניה, סין, מונגוליה, וייטנאם וקוריאה הצפונית.
מקלעי DP, שנפלו שלל לידי הפינים במהלך מלחמת החורף, הוכנסו באופן רשמי לשימוש בצבא הפיני. הסיבה העיקרית לכך היא הימצאות מלאי גדול של תחמושת למקלעים אלו – מקלע DP צורך כדורים מסוג 7.62X54R, המתאימים גם למקלעי מקסים שהיו בשימוש בצבא פינלנד.
הנדסה ומבנה.
ה-DP הוא מקלע אוטומטי הניזון ממחסנית עגולה דמוית צלחת. הכדורים בתוך המחסנית ממוקמים בשורה אחת, כאשר הקליעים פונים לכיוון המרכז. המחסנית מולבשת על החלק העליון של המקלע. קת המקלע עשויה עץ. בדגם הראשון (DP-27) אין ידית אחיזה, היא הוספה בדגם DPM המשופר. המקלע מתופעל ע" הדק מכני, המאפשר הפעלה במצב אוטומט בלבד. למקלע אין ניצרה, במקומה בנקודת חיבור הקת לגוף הנשק מותקן כפתור להשבתת פעולת ההדק. כדי להפעיל את המקלע היה צריך להחזיק את הכפתור במצב לחוץ במקביל ללחיצה על ההדק. דורגל מתקפל בעל 2 רגליים מורכב על הקנה. כוונות מובנות מורכבות על המקלע, אחת מלפנים ואחת מאחור.
בין יתרונותיו ניתן למנות את פשטות תהליך הייצור שלו, את אמינותו הגבוהה ואי רגישותו לפגעי אבק ולכלוך. החסרונות הבולטים של המקלע: חוסר אפשרות להחלפה מהירה של הקנה בתנאי שדה ומחסנית כבדה (משקלה ללא כדורים - 1.6 ק"ג), גדולת ממדים ובעלת קיבולת נמוכה (47 כדורים). חיסרון נוסף הוא הדורגל, שרגליו היו נשברות לעיתים קרובות.
נתונים טכניים.
(הנתונים מתייחסים לדגם DP-27)
תהודה (פירושונים)
גהלניט
גהלניט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן ואלומיניום השייך לקבוצת המליליט.
תכונות.
הרכב וקריסטלוגרפיה.
נוסחת המבנה הכימי של הגהלניט היא .
הגהלניט, העשיר באלומיניום, יוצר תמיסה מוצקה עם האקרמניט ((Ca2Mg(Si2O7) העשיר במגנזיום.
הגהלניט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טטרגונולית סקלנוהדרלית" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית " P 421m ". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.6850, ו-c=5.0636Å.
תכונות פיזיקליות.
הגבישים פריזמתיים קצרים ודקים, דומים לקוביות. כמו כן המינרל מופיע בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או גרגירית. יש לו פצילות מובחנת על {001} וחלשה על {110}, והוא נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 3.03. הגהלניט ניתך ב-1595°C.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא חד-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הגהלניט הם: nε=1.669 ו-nω=1.658. גבישי הגהלניט שקופים, שקופים למחצה עד אטומים. מינרלים טהורים של גהלניט הם חסרי צבע, אבל בגלל זיהומים צבעם הוא בדרך כלל צהבהב, חום, חום-צהבהב, ירוק אפרפר ואפור. בשקף מנוסר הגהלניט הוא חסר צבע עד צהוב חיוור. בשל תופעת השבירה כפולה ניתן לראות גוון יוצא דופן של כחול פרוסי.
גילוי ומקור שם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1815 בהר מונזוני (Monte Monzoni), עמק פאסה (Val di Fassa), נפת טרנטו מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה, איטליה. את שם המינרל קבע הכימאי והמינרלוג גרמני יוהאן נפומוק פון פוקס (Johann Nepomuk von Fuchs; 1856-1774) לכבודו של הכימאי הגרמני אדולף פרדיננד גהלן (Adolf Ferdinand Gehlen; 1815-1775).
מקור ותפוצה.
הגהלניט מופיע בסלעי גיר שאינם טהורים שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה, בסלעי יסוד אולטרה-מאפיים עשירים בסידן ובמטאוריטים.
הושק (Hoschek) קבע ב-1974 את התגובות הכימית הבאות היוצרות גהלניט:
תפוצת הגהלניט רחבה למדי, אבל מרבית המופעים הם תערובת של התמיסה המוצקה עם האקרמניט. מקומות בהם מוצאים גהלניט טהור יחסית כוללים את הר מונצוני (Monte Monzoni), עמק פאסה (Val di Fassa), נפת טרנטו מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה, איטליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); על גבעת סקווט (Scawt Hill) בסמוך ללרן ובקרניל (Carneal), מחוז אנטרים בצפון אירלנד; קמפהאוז (Camphouse), ארגיילשייר (Argyllshire), בסקוטלנד; בהר הגעש בלרברג (Bellerberg) במחוז אייפל בגרמניה; בנפת טרס הרמנס (Tres Hermanas), מחוז לונה (Luna) בניו מקסיקו שבארצות הברית; ובמכרה טרנרס (Terneras), בדורנגו שבמקסיקו.
בישראל ניתן למצוא גהלניט בתצורת חתרורים שבאזור מדבר יהודה.
נאוטו קאן
נאוטו קאן (ביפנית: 菅 直人; נולד ב-10 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי יפני, כיהן כראש ממשלת יפן בשנים 2010–2011 וכמנהיג המפלגה הדמוקרטית של יפן.
ביוגרפיה.
קאן סיים ב-1970 תואר בפיזיקה יישומית במכון הטכנולוגי של טוקיו ועבד מספר שנים במשרד פטנטים. לאחר מספר כישלונות בניסיונותיו להיבחר לבית הנבחרים היפני, נבחר קאן לראשונה ב-1980 למושב המחוז ה-7 (כיום ה-18) של טוקיו בבית הנבחרים, כנציג מפלגת הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית. מאז ועד 2010 נבחר תשע פעמים נוספות ברציפות. קאן כיהן כשר הבריאות והרווחה בקבינט של ריוטארו האשימוטו בתקופת כהונתו הראשונה של האשימוטו כראש ממשלה, בין ינואר לנובמבר 1996, בתקופה זו זכה להערכת הציבור לאחר שחשף והודה באחריות המשרד להפצת מנות דם נגועות ב-HIV והתנצל באופן פומבי בפני הקורבנות.
בספטמבר 2000 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית, ב-2004 התפטר לאחר שערורייה כספית בה היה מעורב, באקט מוחצן של הבעת חרטה, גילח את ראשו, עטה בגדי נזיר בודהיסטי ועלה לרגל למקדש באי שיקוקו. ב-2006 מונה קאן לסגן יו"ר המפלגה, לאחר ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות ב-2009, מונה לקבינט של יוקיו הטויאמה כשר למדע (הוחלף בתחילת 2010 על ידי טצואו קוובאטה), השר האחראי על המדיניות הפיסקלית וכסגן ראש הממשלה. בינואר 2010 מונה לתפקיד שר האוצר. לאחר התפטרותו של יוקיו הטויאמה נבחר להנהיג את המפלגה הדמוקרטית, הוא זכה לאמון שני בתי הנבחרים של יפן וב-8 ביוני הושבע על ידי הקיסר אקיהיטו לראש הממשלה.
במהלך תקופת כהונתו נאלצה יפן להתמודד עם רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) שגרמה לנפגעים רבים והרס רב ופגעה קשות בתחנות הכוח הגרעיניות במחוז פוקושימה. באוגוסט 2011 הורידה סוכנות הדירוג מודי'ס את דירוג האשראי של יפן לרמה של Aa3, לראשונה מאז 2002. באותו החודש הודיע קאן על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה.
צפע שריון
צפע שריון (בראשי תיבות צפ"ש) הוא אמצעי לפריצת שדות מוקשים, שפותח ביחידת יפת"ח בפיקודו של דוד לסקוב בשנות ה-70 של המאה ה-20. האמצעי נמצא בשימוש חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל והאפקט שלו נחשב להרסני במיוחד.
עקרון פעולה.
הצפ"ש הוא התקן המשגר רקטה מלאת חומר נפץ הודף המחוברת לשרשרת ועליה מטעני C-4 רבים. הרקטה משוגרת עם השרשרת אל קצה שדה המוקשים ואז מתפוצצת ביחד עם שרשרת המטענים שעליה. עוצמת הפיצוץ המשולב יוצרת לחץ חזק מאוד בקרקע הגורם לפיצוץ כל המוקשים (שפועלים על מנגנון הפעלה של לחץ רגעי) בסביבה, ויוצרת מעבר נקי באורך של 120 מטר וברוחב 6–8 מטרים.
בעבר הצפ"ש הותקן בחלק האחורי של הזחל"ם מדגם M3 ששימשו את צה"ל. מאוחר יותר, עם הסבת המערך לנגמ"שים, פותחו עבור הצפ"ש עגלות הנגררות מאחורי רכב קרבי משוריין כגון טנק או נגמ"ש הנדסי (דוגמת הפומ"ה). קיימים שני דגמים של צפ"ש: דגם חד-קני וצפ"ש B דו-קני ששקל . על יצול העגלה, המחבר אותה לרק"ם, ישנו כבל המחבר בין מערכת השיגור למערכת בקרת הירי.
כל מערכת צפ"ש עולה כמה עשרות אלפי דולרים.
מערכות דומות.
קיים דגם קטן יותר לחי"ר, הנקרא "צפע חי"ר" וכן מערכת דומה לחי"ר בשם "שביל הזהב" ונועדה להפעלה בסמטאות צרות וממולכדות.