בשנה 10 לספירה, הקיסר וואנג מאנג (סינית: 王莽), מייסד שושלת שין קבע לראשונה מס מבוסס הכנסה, בשיעור של 10% מההכנסות, לעבודה מקצועית. הוא הודח משלטונו 13 שנים בלבד לאחר מכן על ידי שושלת האן אשר השיבה את המיסוי לקדמותו.
מקרה קדום נוסף הוא מעשר סלדין, אשר נקבעו על ידי המלך האנגלי הנרי השני והמלך הצרפתי פיליפ השני בשנת 1188, במטרה לגייס הון לקיום מסע הצלב השלישי. במעשר נדרש כל Layman לשלם מס בשיעור עשירית מהונו שאינו נדל"ן למימון מסע הצלב.
העת המודרנית.
מקובל לקבוע את מועד החלת מס ההכנסה בשנת 1799, להצעתו של ד"ר הנרי ביק, דיקן בריסטול.
מס ההכנסה הוחל בממלכת בריטניה על ידי ראש הממשלה ויליאם פיט הבן בתקציב שקבע בדצמבר 1798 לתשלום על הוצאות המלחמות הנפוליאוניות. פיט קבע מס הכנסה פרוגרסיבי, אשר הוטל לראשונה בשיעור של 1/120 על הכנסות מעל ל-60 ליש"ט. פיט קיווה שמס זה יכניס לו 10 מיליון ליש"ט מדי שנה, אך בפועל נאספו כ-6 מיליון ליש"ט. בשנת 1802, לאחר שלוש שנים, המס בוטל עקב חתימת חוזה אמיין בין אנגליה לנפוליאון. אדינגטון נכנס לתפקידו בשנת 1801 לאחר פרישתו של פיט עקב אמנציפציית הקתולים. מס ההכנסה הוחזר על ידי אדינגטון בשנת 1803 עם הידרדרות היחסים בצרפת, אך הוסר שוב בשנת 1816. מתנגדי המס, שהאמינו כי הוא נועד למימון מלחמות בלבד, רצו שכל רישומי רשות המיסים יימחקו עם ביטול מס ההכנסה. רישומים אלה נשרפו בפומבי על ידי שר האוצר הבריטי, אך משרדי רשויות המיסים שמרו העתקים של כולם.
סיווג ההכנסה.
ההבחנה המרכזית במיסוי הכנסות היא בין הכנסה פירותית להכנסה הונית. נסביר את ההבחנה באמצעות דוגמה הממחישה גם את שורש השמות: כאשר פרדסן מוכר את פירותיו בשוק, הכנסותיו הן פירותיות. מדי שנה הוא מבצע קטיף, ופירות עמלו מניבים לו הכנסה. כאשר הפרדסן מחליט למכור את העץ, התשלום שיקבל בגינו הוא הכנסה הונית. כך גם בפעילות שאינה חקלאית: העמלות שמקבל סוכן ביטוח על מכירת פוליסות הן הכנסה פירותית, אך הכנסתו ממכירת סוכנות הביטוח שלו תהיה הכנסה הונית. הון הוא מרכיב בייצור ההכנסה הפירותית ומכירתו מניבה הכנסה הונית.
להבחנה זו משמעות מעשית, ובפרט מיסוי מועדף להכנסות הוניות. היסטורית, נהנו ההכנסות ההוניות ממיסוי נמוך, לעיתים משמעותית, מההכנסה הפירותית. ההסבר המקובל הוא בכך שעם מכירת "העץ" נגדע מקור ההכנסה (פעמים רבות מקור להכנסה קבועה חוזרת). עם זאת, יש בכך צרימה מאחר שבדרך כלל בעלי ההון הם החזקים בחברה, בעוד מי שעיקר הכנסתם פירותית הם החלשים. העדפת ההון על הפירות היא בעלת אופי רגרסיבי.
להבחנה בין פירות להון אין בסיס כלכלי, והסיבות להישרדותה שונות ומגוונות. הטענה המרכזית לטובת עמדה זו היא "אפקט הנעילה". מס גבוה מדי על ההון יוביל לחוסר נכונות מצד בעל ההון למכור אותו, מה שעלול להביא להקצאה לא יעילה של משאבי המשק.
לפי מדינה.
ישראל.
שיטת המס בישראל, ופקודת מס הכנסה (להלן: הפקודה) הן חלק ממורשת המנדט הבריטי. הפקודה נחקקה בשנת 1941, ומאז עוברת שינויים תכופים. בגביית המס עוסקת רשות המסים בישראל.
ארצות הברית.
כאשר חוקק לראשונה בארצות הברית מס ההכנסה, קבע בית המשפט העליון ב-1894 שמס ההכנסה אינו חוקי מפני שהוא נוגד את החוקה האמריקאית. כדי לעקוף פסיקה זאת, שונתה החוקה ב-1913 (התיקון ה-16 לחוקה) כדי לאפשר גבייה של מס הכנסה.
קישורים חיצוניים.
https://catalog.archives.gov.il/publication/income-tax-in-palestine-80-years/
רון ואייט
רון אלדון ויאט (באנגלית: Ronald Eldon Wyatt; 2 ביוני 1933 – 4 באוגוסט 1999) היה אח מרדים וחוקר נוסע שחיפש סימוכין ארכאולוגיים למקצת מסיפורי ניסים מהתנ"ך.
ביוגרפיה.
ויאט עבד לפרנסתו כאח בבית חולים, כשבשנת 1960 צדה את עינו תמונה של אתר דורופינר שהופיעה במגזין לייף, בה הופיע מבנה דמוי ספינה הממוקם על אחת הגבעות למרגלות הר אררט. התמונה עוררה ספקולציות בחוגי נוצרים אוונגליסטים והניעה את ויאט להתעניין בארכאולוגיה כחובב. משנת 1977 ועד למותו ב-1999, ערך למעלה ממאה מסעות למזרח התיכון במטרה למצוא סימוכין לסיפורי התנ"ך.
ויאט התפרסם בזכות תמיכתו הנלהבת בזיהויו של אתר דורופינר כמקום הימצאותה של תיבת נח התנ"כית - זאת לצד פרסומים נוספים שלו המאששים, לכאורה, סיפורים מהתנ"ך. טענותיו נדחו על ידי היסטוריונים, מדענים וחוקרי תנ"ך ואפילו על ידי אנשי דת נוצריים, אך המוטיבציה שלו לא פחתה, אפילו במקרים בהם הראיות לדבריו הפכו קלושות ביותר.
תגליות לכאורה.
עד למותו הספיק ויאט להכריז על התגליות לכאורה הבאות:
היחס לממצאיו.
בעוד רון ויאט סוחף אחריו המון נוצרי המחפש ראיות מוחשיות לסיפורים המופיעים בתנ"ך, דבריו נדחו, לעיתים בכעס, על ידי אנשי האקדמיה, הארכאולוגיה וחוקרי התנ"ך המוסמכים.
ויאט טען כי ערך חפירה ארכאולוגית באזור גן הקבר אך הדבר נדחה במכתב ששלח הארכאולוג ג'ו זיאס מרשות העתיקות בשנת 1996, שם נכתב בין היתר כי
המערכת הגבישית ההקסגונלית
בקריסטלוגרפיה המערכת הגבישית ההקסגונלית או גם המערכת הגבישית המשושה היא אחת משבע המערכות הגבישיות.
מערכת גבישית מוגדרת בדרך כלל על ידי שלושה וקטורים או גם צירים (a, b ו-c) והזוויות ביניהם (α, β, ו-γ), כאשר כל זווית נמדדת במישור הניצב לציר, והיא הזווית בין שני הצירים הנגדיים לאות. למשל, α היא הזווית בין b ל-c. אבל את המערכת ההקסגונלית נוהגים לתאר על ידי ארבעה צירים, שלושה מתוכם הם באורך שווה ומצויים באותו מישור והם מסומנים כ-a1, a2 ו- a3, כאשר הציר הרביעי c שונה מהם באורכו (קצר או ארוך מהם). כלומר c ≠ a3 = a2 = a1. הזווית בין כל שניים משלושת צירי ה-a שווה ל-120° (120° = γ) והזווית בינם לבין ציר ה-c היא זווית ישרה (90° = α). הכיוון הכללי של הגביש נקבע על ידי הציר השלישי (c), ולכן מתייחסים אליו כאל הציר הראשי. הגדרות אלו זהות להגדרות המערכת הגבישית הטריגונלית, ואכן יש הכוללים את המערכת הטריגונלית כתת-מחלקה בתוך המערכת ההקסגונלית, אבל ההבדל ביניהם הוא באלמנטים של הסימטריה. בעוד שבמערכת הטריגונלית צירי הסימטריה הם בזווית של 120°, כלומר שלוש פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה, במערכת ההקסגונלית צירי הסימטריה הם בזווית של 60°, כלומר שש פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה.
בסריג ההקסגונלי ייתכנו צירי סימטריה בזווית של 60° (שש פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה) או בזווית של 180° (שתי פעולות סיבוב על מנת לקבל אוריינטציה זהה), מישורי סימטריה (מישור המחלק את הגביש לשני חלקים שכל אחד הוא בבואת ראי של החלק השני) המקבילים לצירים, ומרכז סימטריה. במערכת הגבישית ההקסגונלית כלולים 27 חבורות סימטריות מרחביות, סריג בראבה אחד ושבע חבורות סימטריות נקודתיות.
סריג בראבה הכלול במערכת הגבישית ההקסגונלית הוא הקסגונלי פשוט, כפי שמופיע בשרטוט להלן.
שבע החבורות הסימטריות הנקודתיות הכלולות במערכת הגבישית ההקסגונלית הן:
הטבלה הבאה מפרטת את שבע החבורות על פי הסימונים המקובלים בקריסטלוגרפיה: סימון הרמן-מוגן וסימון שנפליס.
הקסגונלי
תמר ברגר
תמר ברגר (נולדה ב-10 במאי 1957) היא מסאית, מרצה ללימודי תרבות ואשת שמאל רדיקלי ישראלית.
ביוגרפיה.
תמר ברגר נולדה בתל אביב לאלינוער לבית אריאל, ילידת הארץ ממוצא רוסי, ולעזרא ברגר, תעשיין יליד גרמניה ואיש העלייה החמישית, גדלה מגיל שש בכפר שמריהו, וגרה בתל אביב במשך כל חייה הבוגרים. למדה לתואר ראשון בחוגים לתורת הספרות ולפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ועבדה כעוזרת הוראה באוניברסיטה. בשנת 2007 עשתה דוקטורט במחלקה ללימודי פרשנות באוניברסיטת בר-אילן, שנושאו "המקום הביניימי, בין כאן לבין שם, מקרה נמל התעופה לוד/בן-גוריון", בהנחיית ד"ר אריאלה אזולאי.
ברגר עבדה שנים רבות בתפקידי עריכה בעיתונים שונים: על המשמר, דבר, חדשות והארץ. בשנים -1982–1984 הייתה לה חנות ספרים בשם "המאה ה-20" ברחוב שינקין, אחת החנויות הראשונות ברחוב המתעורר. אחרי כן החלה ללמד במוסדות שונים ובין היתר לימדה בבצלאל, באוניברסיטת בר-אילן, במכללת ספיר, בקמרה אובסקורה, בקלישר (השייך לסמינר הקיבוצים), ובמכללת הדסה. ברגר מלמדת לימודי תרבות, תאוריה ופרקטיקה, ומתמחה בשאלות של מרחב, בעיקר המרחב הישראלי.
ברגר פעילה בשמאל הרדיקלי החל משנות השבעים. היא הייתה פעילה בוועד לסולידריות עם אוניברסיטת ביר זית, בהתנגדות למלחמת לבנון הראשונה, במאבק נגד הגדר בשנים האחרונות ובמחסום ווטש. היא שותפה עם ד"ר ענת מטר וסנאא סאלמה בעמותה למען האסירים הפלסטיניים, וחברה בארגון אקדמיה לשוויון.
לברגר שני בנים מנישואיה לבמאי הקולנוע אבי מוגרבי.
ספריה.
דיוניסוס בסנטר.
זהו ספרה הראשון של תמר ברגר שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1998. הספר הוא מבט רב-תחומי על האתר שהוא היום דיזנגוף סנטר, החל משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד ימינו. הספר משלב מספר דיסציפלינות: ספרות, פילוסופיה, גאוגרפיה, אדריכלות, כלכלה, גנאלוגיות משפחתיות וסיפורים של אנשים.
הספר בנוי כחפירה ארכאולוגית: הוא מביא תיאור של תל שבקצהו קניון דיזנגוף סנטר של היום ומתחתיו שתי פאזות עיקריות - שכונת נורדיה - שכונת צריפים בה שוכנו מהגרים אשכנזים החל משנת 1924 והיא התקיימה עד שפונה אחרון הדיירים ב-1972, ומתחת לה - כרם בבעלות משפחת חינאווי, משפחה פלסטינית מיפו. התפיסה היא ארכאולוגית במובן זה שכל שכבה נסמכת על זו שתחתיה. הספר הוא גם מטונימיה לסיפור הגדול יותר של הארץ – מה יושב על מה ומה מתבסס על מה.
הספר תורגם לצרפתית ויצא לאור בסתיו 2009 בהוצאת Actes Sud הצרפתית.