מאז חנוכתה של "מרכזית המפרץ", פחתה חשיבותו של הצ'ק פוסט מבחינת תחבורה ציבורית. חלק ניכר מתחנות האיסוף וההורדה שהיו משלושת עברי הצומת בוטלו ורוב תנועת הנוסעים מתנקזת אל מרכזית המפרץ ואל התחנה שבצומת קישון. מאז פתיחתו של כביש 22 פוחת גם השימוש במחלף מבחינת התחבורה הפרטית הבאה מצפון.
הצ'ק פוסט כאזור עירוני.
בסמוך למחלף נמצא מתחם גדול של מסחר ותעשייה קלה, הידוע כאזור הצ'ק פוסט. הוא כולל עשרות חנויות רהיטים, מוסכים, אולמי חתונה, מועדונים ועוד. קניון לב המפרץ ("סינמול"), מהקניונים הראשונים בצפון, גם הוא חלק מאזור זה.
אזור שירות
אזור שירות הוא מתקן ציבורי הממוקם לצדו של כביש מהיר ושבו מתאפשרת עצירת כלי רכב מבלי לעזוב את הכביש המהיר. המונח שמור בדרך כלל לאזורים בהם נמצאים נותני שירותים נוספים, כגון תחנות דלק, מוסכים, מסעדות או מקומות המציעים אפשרויות לינה. לעומת זאת, שטח לצד הכביש המיועד רק לעצירה ולמנוחה, או שבו שירותים בסיסיים בלבד, כגון בתי שימוש או שולחנות פיקניק, מכונה בדרך כלל בשם "אזור מנוחה".
בישראל קיימים נכון לשנת 2009 רק ארבעה אזורי שירות, כולם לצד כביש 6 - שניים ליד נען, שניים ליד להבות חביבה, אחד ליד בית קמה והאחרון ליד קריית טבעון.
כביש 752
כביש 752, דרך בר-יהודה (על שם ישראל בר-יהודה), הוא כביש באורך של כ-6.5 ק"מ, המחבר את חיפה דרך העיר נשר עם מחלף יגור שבעמק זבולון.
היסטוריה.
בעבר היה תוואי הכביש חלקו המערבי של כביש 75, ושימש כקישור העיקרי בין חיפה לעמק יזרעאל, אולם זה הוסט מעט צפונה והוא מתחיל כיום במחלף קישון. שני קצותיו של כביש 752 הם צומת הצ'ק פוסט ("מחלף הקריות") במערב, שם הוא ממשיך מערבה אל תוך העיר התחתית; וצומת יגור, סמוך לקיבוץ יגור, במזרח, שבו הוא פוגש את הכבישים 75 ו-70.
הרחבת הכביש, כדי שיוכל לשמש תנועה בהיקף גדול בציר נשר-חיפה, ארכה כשנה וחצי והושלמה בשנת 2004. קטע הדרך נמתח לאורך תוואי רכבת העמק, כשהוא חוצה את נשר בין אזור התעשייה של תל חנן לבין העיר. בחלקו עבר הכביש בנתיב שהפך בהמשך לכביש פנימי בנשר - דרך השלום.
בעת תכנון תואי הכביש בקטע המרכזי שלו למרגלות העיר נשר, התברר כי הכביש מתוכנן להיסלל בקצה הדרומי של שטח בית הקברות המוסלמי של חיפה בנשר שהוקם בשנת 1934 על קרקע השייכת לווקף בלב שכונת הצריפים של נשר. בקרב ערביי ישראל פרצה מחאה, שלא שככה גם כשהוצע להעביר מספר קברים ממקומם כדי שלא ייפגעו. המחאה התגברה משהסתבר כי אחד הקברים בבית הקברות, הוא קברו של עז א-דין אל-קסאם - חרף טענה של ראש העיר דוד עמר, שאל-קסאם קבור בכלל בעכו. לבסוף נאלצה מע"צ להסכים להקמת גשר שיעבור מעל בית הקברות. קברו של אל-קסאם נמצא מצפון ובמרחק מה מהגשר.
כביש 10 (הולנד)
כביש מהיר 10 (בהולנדית Rijksweg 10 - "דרך ממלכתית 10" או A10) הוא כביש הטבעת של העיר אמסטרדם, בירת הולנד, והוא מוכר גם בשם זה (Ring Amsterdam). חלקים מהכביש מסומנים גם ככבישים מהירים אירופים E22 (החלק המערבי) ו-E35 (החלק המזרחי והחלק הצפוני).
היסטוריה.
סלילת הכביש החלה בשנת 1962 ומקץ ארבע שנים הושלמה מנהרת קונטונל שהייתה הקטע הראשון של הכביש. ב-1975 נחנך חלקו המערבי של כביש הטבעת, ב-1981 החלק הדרומי וב-1990 הושלמה סלילת כל תוואי הכביש, כאשר נחנכה מנהרת זיבורחרטונל.
מאפיינים.
אורכו של הכביש הוא 32.4 ק"מ והוא מתחיל במחלף קונפליין (Coenplein) שבמפגש הכביש עם כביש מהיר A8 צפונית-מזרחית לעיר. המרחקים נמדדים מנקודה זו עם כיוון השעון. 18 היציאות ממוספרות לעומת זאת נגד כיוון השעון, בשל כך שהסלילה התקדמה בכיוון זה (ראו להלן). כל היציאות משמשות כגישה לצירים העירוניים המובילים אל מרכז העיר אמסטרדם (Stadsroute או S-wegen) והמסומנים כ-S101 עד S118. צירים אלה מתחברים בסופו של דבר אל כביש הטבעת שבמרכז העיר (Centrumring Amsterdam), הידוע גם כ-S100 ואשר אינו מסווג ככביש מהיר, אלה כדרך עירונית.
לאורכו של כביש 10 שלושה מפגשים נוספים עם כבישים מהירים נוספים (A1 לכיוון מזרח, A2 לכיוון דרום-מזרח ו-A4 לכיוון דרום-מערב). הכביש חולף בשתי מנהרות מתחת לנהר איי (IJ) שבצפון העיר - פעם בצידה המזרחי של אמסטרדם, במנהרת זיבורחרטונל (Zeeburgertunnel) שאורכה 546 מטר, ופעם בצידה המערבי במנהרת קונטונל (Coentunnel) שאורכה 587 מטר. המהירות המרבית המותרת לאורכו של הכביש היא 100 קמ"ש, למעט בחלקו המערבי בו היא מוגבלת ל-80 קמ"ש בלבד. הכביש נחשב לאחד מהעמוסים שבכבישי הולנד.
כביש הטבעת של אמסטרדם
כביש הטבעת של ברלין
כביש 10 (פירושונים)
הזדקנות מהירה
אליהו גוטמאכר
מג&quot;ח
מחלות זקנה
התקפת שיבוש
בתקשורת נתונים, התקפת שיבוש (באנגלית: Jamming Attack) היא סוג של התקפת מניעת שירות על רשת מחשבים המנצלת שימוש בתווך משותף כגון תקשורת אלחוטית ב-Wi-Fi כפלטפורמה לחסימה אלקטרונית של הרמה הפיזית במטרה למנוע מעבר מידע תקין על גבי אותו התווך בין הצמתים ברשת. בניגוד להתקפות מניעת שירות אחרות, התקפת שיבוש אינה מכוונת לצמתים ברשת, אלא לתווך הפיזי המקשר ביניהם שהוא גם משותף במרבית המקרים לכל מי שנמצא במרחק פיזי מסוים מהרשת. בהתקפות מעין אלו נעשה שימוש צבאי נרחב כנגד מכ"מים ועם שילוב אמצעי התקשורת האלחוטיים גם לצורכי תקשורת מחשבים, הם יושמו גם בעולם זה. בין הרשתות שניתן לציין כמועדות להתקפות אלו הן רשת Wi-Fi, רשת סנסורים ורשת אד-הוק.
שיטות התקפת שיבוש.
התקפות השיבוש על רשתות מחשבים סטנדרטיות מתבססות על העובדה שהרשת עצמה מניחה שכל הצמתים שבה פועלים לפי הגדרות פרוטוקול התקשורת של שכבת הקו של מודל ה-OSI או השכבה הפיזית של מודל ה-TCP/IP. בניגוד לשאר הצמתים ברשת, התוקף מצידו יכול להתעלם מפרוטוקול ה-MAC ולפרוץ לשידור כרצונו. בעשותו כן הוא מונע את פעולתו התקינה של הפרוטוקול ושאר הצמתים, שממשיכים לפעול לפיו, נמנעים משידור או מקבלת המידע המבוקש.
כדי להשיג את מטרת השיבוש ניתן למנות את הדרכים הבאות:
זיהוי התקפת שיבוש.
זיהוי התקפות השיבוש הוא צורך הכרחי על מנת שהרשת תוכל להתמודד עם התקפות אלו, אולם פעולת הזיהוי של ההתקפה היא מסובכת שכן היא נדרשת להבחין בין ההתקפה לבין אירועים לגיטימיים אחרים שעלולים להתרחש ברשת, בפרט אם מדובר ברשת אלחוטית, כגון עומס ברשת, כשל באחד הצמתים וכן הלאה. להלן פירוט השיטות השונות לזיהוי התקפות שיבוש מסווגות לפי שיטה.
זיהוי בצמתים הנחסמים.
שיטות נוספות של זיהוי התקפות שיבוש מתבסס על זיהוי החסימה בצמתים הנחסמים עצמם. שיטות אלו מאפשרות מעבר לזיהוי התקפת השיבוש, גם סימון הצמתים החסומים שאינם יכולים יותר לתקשר בגינו. סימון הצמתים החסומים יכול להשליך ישירות על אופן ההתמודדות עם ההתקפה. מימוש אחד המיישם שיטה זו מחייב את הצמתים ברשת לדגום את נצילות הקו ובמידה והנצילות יורדת מתחת לסף קבוע מראש, הם מסיקים שהם תחת התקפת שיבוש. ברגע הזיהוי הם עוקפים את פרוטוקול ה-MAC הקיים על התווך, ומציפים את הרשת בחבילות המכילות הודעות מיוחדות המעידות על כך שהם תחת שיבוש ונקראות "הודעות JAMMED". הצמתים שיקבלו את ההודעות האלו הם הצמתים שאינם נמצאים תחת שיבוש, אך כן מסוגלים לקבל אותות מהצמתים המשובשים, כנראה במגבלות מסוימות שכן ההודעות נשלחות שלא תחת פרוטוקול התקשורת המיושם על התווך.
אינדינגב
אינדינגב (inDnegev) הוא פסטיבל מוזיקה ואמנות עצמאית בנגב. הפסטיבל נערך לראשונה ב-2007 ומאז מתקיים בסתיו במצפה גבולות, ליד קיבוץ גבולות שבנגב המערבי תחת הסלוגן "מפריחים את הדממה". הפסטיבל נערך שלושה ימים בסוף השבוע במהלך אוקטובר (עם סיומו של חג סוכות) והפך עם השנים לפסטיבל המרכזי למוזיקה עצמאית בישראל.
בין האמנים וההרכבים שהופיעו בפסטיבל בתחילת דרכם נמנים: אסף אבידן, לולה מארש, ג'יין בורדו, A-WA, The Angelcy, אסתר רדא, גבע אלון, נגה ארז, אלון עדר ועוד.
היסטוריה.
בשנת 2007 יזמה ייסדה והפיקה המוזיקאית תמר אפק יחד עם המפיק אורי צור שלושה פסטיבלי רוק אלטרנטיבי בטבע שמטרתם הייתה לעודד אמנים ישראלים להופיע מחוץ לגבולות תל אביב ולפתח את הסצנה בפריפריה. שם הפסטיבל החלוצי היה "חוצמזה" והוא היווה את הבסיס להיווסדות פסטיבל "אינדינגב" שקם בעקבות השתתפות אסף קזדו ומתן נויפלד מארגני "אינדינגב" בפסטיבל "חוצמזה" וקם בהשראתה ובסיועה.
פסטיבל האינדינגב הראשון נערך בשנת 2007 ביוזמתם של קזדו ונויפלד ובסיועה של אפק. הפסטיבל נמשך יומיים עם במת הופעות אחת והביא קהל של כ-1,500 איש. בפסטיבל הופיעו קצת יותר מ-20 הרכבים.
בפסטיבל השני הגיע קהל של 3,000 אנשים, והופיעו בו קצת יותר מ-40 הרכבים. כמו כן החלה מסורת שבה הקהל בוחר את ההופעה הפותחת של הפסטיבל דרך ה"אינדי-סקר". נוסף מתחם הארט-ע-זעכן, מתחם אמנות עם נושא שנתי שמלווה את היצירות המוצגות בו.
החל מהפסטיבל השלישי ב-2009, החלו להימכר רוב הכרטיסים במכירה מוקדמת, נוספה במת הופעות אקוסטית ומספר ההרכבים גדל ל-70.
הפסטיבל הרביעי בשנת 2010 הורחב ל-3 ימים (חמישי עד שבת) במתכונת שנשמרת עד היום. מבנה הפסטיבל השתנה וניתנו השמות הרשמיים לבמות, "במת הקוף" (הבמה המרכזית) ו"במת הפיל", הקטנה יותר, שהחליפה את הבמה האקוסטית מהפסטיבל הקודם וכוונה לתת הזדמנות ללהקות פחות מוכרות לקבל חשיפה.