ראשית הקריירה.
ב-1841 הכיר ספיד את עורך הדין ונשיא ארצות הברית לימים, אברהם לינקולן, כאשר זה האחרון שהה בבית משפחת ספיד בלואיוויל, כשעשה בביקור אצל אחיו ג'ושוע, שאתו הוא התיידד כאשר חי בספרינגפילד, אילינוי. במהלך ביקורו של לינקולן, נפגשו השניים על בסיס יומיומי ודנו בסוגיות משפטיות ובענייני השעה. ג'יימס ספיד השאיל ללינקולן ספרים מספרייתו המשפטית.
שלא כמו אחיו ג'ושוע, התנגד ג'יימס ספיד לעבדות והיה פעיל במפלגה הוויגית. ב-1847 הוא נבחר לבית הנבחרים של קנטקי. בשלב מוקדם זה של הקריירה שלו, הוא כבר דחף לשחרורם של השחורים מכבלי עבדותם. עם זאת, ציבור המצביעים בקנטקי לא היה שותף לדעותיו אלו, וב-1849 לא עלה בידו להיבחר כנציג לוועידה החוקתית של קנטקי.
בשנים 1851–1854 היה ספיד חבר במועצת העיר לואיוויל, כולל שנתיים כנשיא המועצה. הוא שימש כפרופסור במחלקה למשפטים של אוניברסיטת לואיוויל בשנים 1856–1858, ובהמשך שב ללמד שם בשנים 1872–1879. הוא היה אחד ממייסדי משרד עורכי הדין "סטייטס והרביסון" .
מלחמת האזרחים.
כאשר פריצתה של מלחמת האזרחים הלכה וקרבה, היה ספיד פעיל במאמצים להשאיר את קנטקי באיחוד. הוא גם היה המפקד של משמר הבית של קנטקי. ב-1861 הוא נבחר לסנאט של קנטקי והיה שם למנהיג תומכי האיחוד. ב-1862 הוא הגיש הצעת חוק לעיקול רכושם של תומכי הקונפדרציה בקנטקי.
בדצמבר 1864 מינה הנשיא לינקולן את ספיד כתובע הכללי של ארצות הברית. לאחר רצח לינקולן החל ספיד להיות מעורב יותר ויותר בפעילותם של הרפובליקנים הרדיקלים ודחף לאפשר לגברים אפרו-אמריקאים להצביע. עקב אכזבתו מהנשיא הדמוקרטי לשעבר, אנדרו ג'ונסון, התפטר ספיד מתפקידו ביולי 1866 ושב לעסוק בעריכת דין.
לאחר המלחמה.
ספיד היה נציג לוועידת האיחוד הלאומי ונבחר לשמש כנשיא הוועידה. עם זאת, השקפותיו בסוגיות הגזעיות לא זכו לאהדה בקנטקי. ב-1867 הוא התמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית כאשר בעל בריתו של הנשיא ג'ונסון, הסנאטור ג'יימס גתרי פרש עקב מצב בריאותו. ציבור הבוחרים בחר במקומו בדמוקרט תומאס מקארי.
ב-1868 התמודד ספיד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לסגן הנשיא, אך תחת זאת בחרה וועידת המפלגה בסקיילר קולפקס.
ספיד גם התמודד ב-1870 על מושב המחוז החמישי של קנטקי בבית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של הדמוקרט אסא גרובר, שהואשם בחוסר נאמנות, אך שמו טוהר והוא סיים את תקופת כהונתו. עם זאת, בחר ציבור הבוחרים בדמוקרט בויד וינצ'סטר. ספיד גם היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית ב-1872.
ספיד נבחר כעמית מדרגה שלישית של המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית, כאות הוקרה לשירותו במלחמת האזרחים.
מותו.
ג'יימס ספיד נפטר בלואיוויל ב-25 ביוני 1887 ונטמן בבית הקברות קייב היל שבעיר. אחוזת משפחתו, פרמינגטון, רשומה כיום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, ובעוד ששטח החווה צומצם באופן משמעותי, בית האחוזה שוקם והפך למקום מפגש מקומי המתמקד באירועים ההיסטוריים שהתרחשו בו.
יחסי אוזבקיסטן–בולגריה
יחסי אוזבקיסטן–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לבולגריה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 בספטמבר 1992. לבולגריה יש שגרירות בטשקנט. אוזבקיסטן מיוצגת בבולגריה באמצעות שגריר שאינו תושב השוכן בטשקנט (במשרד החוץ). שתי המדינות חברות במלואן בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
בולגריה מספקת קישור במסדרון הסחר בין אוזבקיסטן לאיחוד האירופי, עם נמלי ים שחורים חשובים. שתי המדינות מעוניינות להרחיב את המסחר בדרך זו. עם זאת, למרות דיונים חוזרים ונשנים בנושא, אוזבקיסטן סירבה עד כה לספק גז טבעי לצינור נבוקו, שאם ייבנה, יזין גז לאירופה דרך בולגריה.
רקע.
במהלך המלחמה הקרה, שתי המדינות היו בעבר מדינות קומוניסטיות בגוש המזרחי כחברות בברית ורשה ובקומון. באותה תקופה, בולגריה, באופן רשמי הרפובליקה העממית של בולגריה הייתה מדינת לוויין של ברית המועצות ואוזבקיסטן, באופן רשמי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית הייתה אחת הרפובליקות של ברית המועצות.
הסכמים וקשרים כלכליים.
בנובמבר 1997 דן שר החוץ הבולגרי בשיתוף פעולה כלכלי עם אוזבקיסטן. בעת ביקורו בבולגריה ביוני 1998, אמר נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב כי ראה בבולגריה שותף מרכזי לסחר, באומרו כי סחורות בולגריות ואוזבקיות יכולות לעשות שימוש בדרך המשי בשני הכיוונים. לאחר הקמת השגרירות הבולגרית באפריל 1999, בעשר השנים הבאות נחתמו 21 הסכמים בין-ממשלתיים ו-9 הסכמים בין-משרדים בתקופה שהסתיימה באפריל 2009. אוזבקיסטן מקווה לנצל את קשריהם ההולכים וגוברים עם בולגריה כדי לנצל את ההזדמנויות הקיימות עקב החברות המלאה של בולגריה באיחוד האירופי, בעוד שבולגריה מתעניינת במיוחד בביטחון אנרגיה.
בין שתי המדינות נמשכו מגעים בדרג בכיר. במאי 1998 ביקר שר החוץ האוזבקי בסופיה ופגש את נשיא בולגריה. במהלך ביקורו דנו שרי החוץ הבולגרים והאוזבקים בקשרים כלכליים ותחבורתיים. ביוני 1998 ביקר נשיא אוזבקיסטן בבולגריה. במאי 1999 ביקר נשיא בולגריה באוזבקיסטן. בנובמבר 2003 נפגש נשיא אוזבקיסטן עם ראש ממשלת בולגריה. במאי 2004 דנו שרי החוץ הבולגרים והאוזבקים בקשרים דיפלומטיים וכלכליים. בינואר 2005 הקימו אוזבקיסטן ובולגריה משרדים קונסולריים. במרץ 2006 הצהיר השגריר הבולגרי באוזבקיסטן כי הוא שמח על שיתוף הפעולה בין שתי המדינות. באפריל 2007 ביקר שר בולגריה באוזבקיסטן לשיחות שיתוף פעולה.
בנובמבר 2008 ערך נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב ביקור רשמי באוזבקיסטן שם נפגש עם נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב. שני הגברים דנו בכל ההיבטים של היחסים הדו צדדיים. הם הסכימו לעשות מאמצים להגדיל ולגוון את המסחר, תוך ניצול טוב יותר של הפוטנציאל הבלתי מנוצל. הייתה מחלוקת ניכרת כאשר נשיא בולגריה צד חיות מוגנות באוזבקיסטן. בפברואר 2009 הביעה בולגריה אמון כי היחסים ימשיכו להתפתח, כולל הרחבה משמעותית של הקשרים הקשורים לתיירות וכן התפתחויות נוספות הנוגעות למסחר ולחילופי תרבות.
ביוני 1998 בולגריה ואוזבקיסטן חתמו על שבעה הסכמי אמנה ושיתוף פעולה. במאי 1999 הם חתמו על הסכמי תחבורה ופשע. בשיחה עם ראש עיריית בורגס בנובמבר 2003, הציע נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב כי יש ליישם הסכם מכס רשמי כדי להקל על הובלת סחורות אוזבקיות דרך בולגריה.
באוקטובר 2004 סיכמו שתי המדינות שלוש הסכמות משפטיות. באפריל 2007 בולגריה ואוזבקיסטן חתמו על הסכם לשיתוף פעולה כלכל. עד שנת 2005, הסחר בין שתי המדינות היה צפוי להגיע ל -50 מיליון דולר.
עם זאת, בנובמבר 2008 נשיא אוזבקיסטן, אסלאם קרימוב, הצהיר כי מדינתו אינה מעוניינת להיות ספקית של מעבר הנפט בחסות האיחוד האירופי, אך היא תמשיך לייצא דרך רוסיה.
אבדאן (פירושונים)
ווייהאי
וֵייהָאי (בסינית: 威海; פין-יין: Wēihǎi; בעבר נקראה ווייהאיוויי (בסינית מפושטת: 威海卫; בסינית מסורתית: 威海衞; בפין-יין: Wēihǎiwèi)) היא נציבות עירונית ועיר נמל ב שבקצה המזרחי של מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. היא גובלת בינטאי במערב ובים הצהוב משאר הכיוונים ומרוחקת כ-463 ק"מ צפון-מזרחית לבירת המחוז ג'ינאן. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 2,906,548 תושבים, מתוכם 1,728,259 בשטח האורבני.
מתוכננת רכבת תחתית עם 4 קווים ונתיב באורך 204 ק"מ שיקשר בין כל מחוזות העיר.
פייסל אל-פייז
שברון לב
מארי שניר
מארי שניר (בגרמנית: Marie Schnür; 19 בפברואר 1869 - אחרי 1918) הייתה ציירת, מאיירת ויוצרת צלליות גרמנית. בין השנים 1907–1908 היא נישאה לצייר פרנץ מארק.
ביוגרפיה.
היא הייתה אחת מחמש בנות שנולדו למשפחה אמידה מקובורג, באחוזה גדולה שבית הגן שלה עדיין שמור כאתר היסטורי. היא למדה בבית הספר לאמנות שהופעל על ידי איגוד האומניות בברלין, והמדריך העיקרי שלה היה הפסל קונרד פהר. היא למדה גם במינכן אצל לודוויג שמיד-רוטה ווילהלם דורר. לאחר מכן, היא הפכה למאיירת, עבדה על ספרים ובמגזין "יוגנד", שם עבודותיה הופיעו לעיתים קרובות בעמוד הראשון.
הקריירה שלה התקדמה דרך ידידותה עם האמנית גרטרוד רוסטוסקי והשתתפותה בקבוצת אמנות המכונה "Die Scholle". היא הייתה גם חלק מחוג האמנים סביב הרוזנת מריון קאוליץ (1865-?), יצרנית בובות אמנותיות שהן פריטי אספנות נדירים. שניר הכינה כמה משלה שהוצגו בחנות כלבו מפורסמת בברלין.
היא גם הייתה מדריכה באקדמיה לנשים, שם לימדה ציור טבע דומם. שם פגשה את פרנץ מארק וברטה מארי פרנק, סטודנטית שתהפוך לאשתו השנייה של מארק. הם בילו את קיץ 1906 יחד, בביתו של מארק בקוכל.
מוקדם יותר באותה שנה, נולד לשניר בסתר בן (קלאוס) בפריז; ככל הנראה ממערכת יחסים עם האמן אנג'לו יאנק, אם כי מקורות מסוימים מצביעים על אוגוסט גלינגר, סטודנט לרפואה שלימים נודע בחשיפת הפשעים שביצעו נגד שבויי מלחמה גרמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה. בתחילה נאלצה להשאיר את בנה קלאוס עם הוריה בסווינמונדה, אך קיבלה הצעה ממארק להיכנס לנישואי נוחות כדי שתוכל להשיג משמורת על בנה. לאחר שנה בלבד היא התגרשה ממארק, האשימה אותו בניאוף ובכך מנעה ממנו להתחתן עם ברטה פרנק עד שנת 1911.
זמן לא רב לאחר הגירושין נסעה שניר לסווינמונדה לגור עם משפחתה.
בהמשך לא ידוע עליה דבר נוסף, אם כי המגזין יוגנד פרסם יצירות אמנות חדשות שנעשו על ידה בשנת 1916 וב־1918.
גורל בנה אינו מתועד.
נינה ארבור
תמרה נינה ארבור (באנגלית: Tamara Nina Arbore; 8 באוקטובר 1889 - 7 במרץ 1942) הייתה ציירת ומאיירת רומנית, ידועה בתמונות טבע דומם.
ביוגרפיה.