בפסטיבל זלצבורג בשנת 2003 השתתף בבכורה העולמית של האופרה של הנצה, "L'Upupa und der Triumph der Sohnesliebe", ("הדוכיפת או ניצחון אהבת הבן") בתפקיד הדמון, תפקיד אותו שר גם על במת התיאטרו ריאל במדריד.
בשנים הבאות הופיע בתפקיד סולימאן בזאידה וכבלפיורה בלה פינטה ג'ארדיניירה במסגרת פסטיבל זלצבורג (2006), כמדוומן ב-Curlew River של בריטן, עם האופרה של פרנקפורט, בתפקיד פליאס באופרה "פליאס ומליסאנד" מאת דביסי עם האופרה הממלכתית של ברלין (2006), סקורטוב ב"זכרונות מבית המתים" מאת ינאצ'ק, בפסטיבלים באמסטרדם ווינה, {2007), היפוליט בבכורה העולמית של האופרה "פדרה" מאת הנצה, על במות האופרה הממלכתית של ברלין והאופרה לה מונה בבריסל, (2007), אדווארד פיירפקס ב"בילי באד" מאת בריטן, עם הרופה של פרנקפורט, השבלייה דה לה פורס ב"דו-שיח הכרמליתים" מאת פרנסיס פולנק על במת האופרה הממלכתית של המבורג, באיאזט ב"טמרלנו" מאת הנדל ובתפקיד אידומנאו באופרה הממלכתית הבווארית במינכן.
ב 2008 גילם את אמיליו באופרה פרתנופה על במת האופרה הלאומית האנגלית, הופיע גם בלה סקאלה במילאנו ובפסטיבל גלינדבורן. ב-2009 שר שוב במינכן.
בחייו האישיים הזמר הוא הומוסקסואל והחל משנת 2007 הקשר עם בן זוגו, נגן העוגב ויליאם וייטהד, הפך לרשמי כאשר השניים מיסדו את יחסיהם באיחוד אזרחי.
דיסקוגרפיה.
לג'ון מארק איינסלי דיסקוגרפיה עשירה ברפרטואר הבארוקי והקלאסי, כמו כן כוללת לידר גרמנים ושירים אנגליים.
מבחר דיסקים:
מקהלות אופרה מפורסמות - 1989 - אי אמ איי
תעודות כתף יריחו
תעודות כתף יריחו הן 19 תעודות כלכליות, שתיים מן התקופה הפרסית והיתר מן המאות הראשונה והשנייה. התעודות מוכיחות כי היישוב היהודי בנאת יריחו התקיים עד לסוף מרד בר כוכבא.
גילוי התעודות.
בתשמ"ו ובתשנ"ד נערכו חפירות במערות "כתף יריחו", מול מנזר דיר אל-קרנטל בוואדי אל מפג'ר (מערת אביאור ומערת הסנדל), ובמהלכן נמצאו חלקים מ-19 תעודות כלכליות, שתיים מן התקופה הפרסית והיתר מן המאות הראשונה והשנייה. מלבד זאת נמצאה כמות גדולה של עצמות אדם, 29 מטבעות (המאוחרים מימי הדריאנוס), כלי חרס רבים, תכשיטים, כלי זכוכית, מסרקי עץ, ראשי חצים, חלקי סנדלים מסומרים, וחומר אורגני הכולל פירות וגרעינים שונים. עד גילויָן של תעודות כתף יריחו רָווחה הדעה, בעקבות תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, כי יריחו ננטשה אחרי מרד החורבן וכי התשתית של מפעלי המים באזור יריחו לא חודשה אחריו; דומה שעם גילוין של תעודות אלה, אשר תוארכו בחלקן לימי דומיטיאנוס, טראיאנוס, ואדריאנוס, התקבלה הגישה במחקר כי נאת יריחו הייתה מיושבת עד לסוף מרד בר כוכבא.
מצב השתמרותן של רוב התעודות שהתגלו בכתף יריחו אינו טוב. עם זאת, ניתן לראות שהנושאים שבהן עסקו מתאימים לידוע לגבי אופייה החקלאי של יריחו וענפי הפרנסה שלה. נאת המדבר של יריחו נהנתה מכמויות מים גדולות שמקורם במעין אלישע, עין דוק, עין נועימה, עין אבו שושה, עין עוג'ה, עין פארה ועין פואר. אלה איפשרו גידולים חד-שנתיים כגון דגנים, קטניות וירקות, וגידולים רב-שנתיים כגון תמרים, גפנים, אפרסמון ועצי פרי שונים. לפי תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, שטחה החקלאי של יריחו הוערך בכ-15,000 דונם.
התעודות.
תעודת כתף יריחו 3.
מהדירי התעודה ציינו כי קשה להכריע אם מדובר במכר קרקע ובו פירוט הגידולים כסיוע ותוצריהם, או במכר של תוצרים אלה. כך או כך, בשטר נזכרת תוצרת חקלאית הקשורה לגידול התמרים הנפוץ בבקעת יריחו.
תעודת כתף יריחו 4.
זוהי תעודה ביוונית שנמצאה בין תעודות כתף יריחו בארבעה חלקים. מקומו של חלק חמישי שהשתייך לתעודה זו, אינו ברור. כל ששרד מן התעודה הוא השוליים השמאליים של חלקה המרכזי, בעוד בחלקה הימני ניכרו סימני שרפה, הקשורים אולי למתקן בישול כלשהו שנמצא בקרבת מקום במערה. לא ברור אם היה זה שטר כפול או פשוט. מחד, העובדה שהסופר כתב בניצב לסיבים, מצביעה אולי על היותו של השטר כפול, כהצעתו של כהן; מאידך, אם שטר זה היה שטר חכירה, הרי שכל שטרי החכירה הידועים לנו ממדבר יהודה, היו שטרות פשוטים. מהדיר התעודה לא הכריע אם התעודה שלפנינו היא שטר מכר או שטר חכירה. הימצאותה של התעודה במערות כתף יריחו מצביעה כנראה על כך שהעסקה שתועדה נערכה ביריחו, והתעודה הגיעה עם בעליה למערת אביאור בסופו של מרד בר כוכבא.
תעודת כתף יריחו 7.
זהו שטר המתעד מכירת תמרים, בתאריך "ארבע ועשרים למרן [א]גריפה" - שנת 84 לסה"נ. מהדירי התעודה הציעו לקשור מניין שנים זה בעדותו של יוסף בן מתתיהו על אודות אגריפס השני שקיבל מנירון קיסר את ליויאס, היא בית רמתא, יחד עם ארבעה עשר כפרים נוספים מזרחית ליריחו. מן התעודה עולה כי אדם בשם יהוסף בן יהוחנן מונה לטפל בנכסי יתום כלשהו, והוא אף נדרש לשלם את דמי היתום מן הכסף שהוא קיבל עבור התמרים שמכר.
קישורים חיצוניים.
Hanan Eshel, [http://cojs.org/articles/BAR%201989%20Sep-Oct/How%20I%20Found%20A%204th%20Century%20BC%20Scroll%20on%20My%201st%20Time%20Out.pdf--&gt; How I Found a Fourth-Century B.C. Papyrus Scroll on My First Time Out!, BAR 15:05, Sep/Oct 1989.
ריקרדו סמלר
ריקרדו סמלר (בפורטוגזית: Ricardo Semler; נולד ב-1959 בסאו פאולו) הוא איש עסקים ברזילאי.
סמלר הוא המנכ"ל ובעל השליטה של חברת סמקו ס.א. הידועה בשיטותיה הקיצוניות של דמוקרטיה תעשייתית ושִׁנְדּוּס (הנדוס מחדש, באנגלית re-engineering). הכנסות החברה עלו, תחת הנהגתו, מ 4 מיליון דולר ב-1982 ל 212 מיליון ב-2003. שיטות הניהול החדשניות שלו משכו תשומת לב בעולם כולו. טיים מגזין כלל אותו בין 100 המנהיגים הצעירים הבולטים ב-1994. ספרו הראשון מ-1990 "Virando a Própria Mesa" ("להפוך את השולחן של עצמך") הפך לרב המכר, שאינו סיפורת, הנמכר ביותר בהיסטוריה של ברזיל. מאז הוא כתב שני ספרים נוספים באנגלית העוסקים בשינוי שעברה סמקו ועל תהליך השינדוס שלה: "Maverick" ב-1993 ו-"Seven Day Weekend" ב-2003.
סמקו.
בסוף שנות ה-70 סמלר החל לעבוד בחברה של אביו בסאו פאולו, אך השניים התנגשו מספר פעמים בשל העדפות הניהול השונות שלהם. אביו, אנטוניו, העדיף את שיטת הניהול המסורתית אוטוקרטית, ואילו ריקרדו הצעיר העדיף סגנון מבוזר הכולל את שיתוף העובדים. בשנת 1980 עזב אביו את תפקיד המנכ"ל והעביר לסמלר בן ה-21 את שרביט הניהול. בעקבות משבר ההיפר-אינפלציה בברזיל ב-1990, נאלצו חברות רבות להכריז על פשיטת רגל. עובדי סמקו הסכימו לשאת בקיצוצים, בתמורה להגדלת נתחם ברווחי החברה ב-39%. ההנהלה קיצצה את הוצאותיה ב-40% והעניקה לעובדים את הזכות לאשר כל הוצאה כספית. הענקה של מספר תפקידים נוספים לעובדים בזמן המשבר איפשרה להם להתמצא טוב יותר בתפעול העסק ולהציע הצעות שיפור רבות. הרפורמות שבוצעו במהלך התקופה הקטינו ב-65% את רשימת המצאי, קצרו את זמני האספקה, צמצמו את כמות הפגמים במוצר לפחות מ-1%. כאשר השתפר המצב הכלכלי ההכנסות והרווח של סמקו זינקו. ב-2003 הכנסותיה של סמקו הגיעו ל 212 מיליון דולר מ-4 מיליון בשנת 1982, עם גידול שנתי של-40%.
M14 (מ-Messier 14, נקרא גם NGC 6402) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-30,300 שנות אור ממערכת השמש. אף על פי שבהירותו המוחלטת של צביר זה גדולה באופן משמעותי מהבהירות המוחלטת של M10 ו-M12, שנמצאים גם כן בקבוצת נושא הנחש, מרחקו הוא בערך כפול ממרחקם ולכן בהירות נראיתו הנראית קטנה בהרבה כך שקשה יותר לאתרו והוא פחות מרשים לצפייה באמצעות ציוד חובבים.
היסטוריה.
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידו בקטלוג מסיה כ"ערפילית עמומה ועגולה ללא כוכבים". רק בשנת 1783 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר, אך גם הוא לא היה בטוח בכך, שכן בשל מרחקו הגדול המרחק הזוויתי בין כוכבי הצביר קטן מאוד וקשה להפריד ביניהם. בשנת 1791 ציין הרשל שהצביר היה נראה כמו הצביר M10 לו היה מרחקו קטן בחצי.
בשנת 1938 צולם הצביר מספר פעמים דרך טלסקופ, אך רק בשנת 1964 נבחנו הצילומים בקפידה וב-8 מהם, שבוצעו בין התאריכים 21 ביוני ו-28 ביוני הופיעה נובה שבהירותה בצילומים הייתה מדרגה 16. ככל הנראה, בשיאה הגיעה הנובה לדרגת בהירות 9, כלומר בהירה ב-5 דרגות בהירות מהכוכבים הבהירים ביותר בצביר, אך בזמן זה לא בוצעו ככל הנראה תצפיות בצביר.
תצפית.
בהירותו של הצביר היא מדרגה 7.6 וניתן להבחין בו באמצעות משקפת בה הוא נראה ככתם מעורפל עמום וקטן. רק באמצעות טלסקופ מקצועי ניתן להבחין בכוכביו הבהירים ביותר של הצביר שבהירותם היא מדרגה 14.
הצביר נמצא כ-10 מעלות ממזרח וכ-0.8 מעלות מצפון לצביר M10 או כ-3.5 מעלות מצפון מזרח לכוכב העמום 47 בנושא הנחש (דרגת בהירות 4.5). מעט מזרחית ל-47 בנושא הנחש נמצא צביר כדורי נוסף, NGC 6366, שבהירותו היא מדרגה 9.2 בלבד.
מאפייני הצביר.
קוטרו של M14 הוא כ-100 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-30,300 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-11 דקות קשת - כשליש גודלו הזוויתי של הירח המלא. עד היום התגלו בו 70 כוכבים משתנים, חלק ניכר מהם משתנים קפאידיים מסוג II. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 70,000 מעוצמת ההארה של השמש (כמעט כפול מעוצמת ההארה של M10 ו-M12) והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F4.
מסיה 14
התזמורת הסימפונית החדשה חיפה
אנדרטת החוף המערבי
אנדרטת החוף המערבי () היא אנדרטה הניצבת בעיר סן פרנסיסקו שבארצות הברית. היא הוקמה לזכרם של 412 אנשי הצי והצבא של ארצות הברית, שנפלו במי החופים שלה שבאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה.