המבצע החל בהפגזות מסיביות ובפשיטות הפצצה על קווי ההגנה הגרמניים, שביצע חיל האוויר הטקטי השני הבריטי, ועל ידי חיל האוויר השמיני והתשיעי האמריקנים. הללו התמקדו בעמדות נ"מ, ביחידות של חיל מצב ובבסיסים גרמניים. באותו זמן, הגל הראשון של כוחות בעלות הברית סבל מאבדות קלות בלבד בדרכו מבסיסיו בבריטניה ועד ליעד. הראשונים שהגיעו ליעד היו חיילי הפלוגה המוצנחת העצמאית ה־21. הם נחתו ב-12:40 ותפקידם היה לסמן מראש אזורי נחיתה עבור הדאונים והצנחנים בשטחי הנחיתה העיקריים. הנחתת הכוחות המוטסים ביום הראשון למבצע הייתה, בכללה, מוצלחת ונתקלה בהתנגדות מועטה מהצד הגרמני. 331 מטוסים ו־319 דאונים בריטיים, לצד 1,150 מטוסים ו־106 דאונים אמריקנים, הנחיתו כ־20,000 חיילים של בעלות הברית באזור שבין איינדהובן לארנהם. השלב הראשון במאמץ ההנחתה הסתיים לקראת 14:45 כשהכוחות התארגנו יחסית בקלות, והחלו בביצוע המשימות המותכננות להם.
החטיבה המונחתת ה-1 נעה במהירות כדי לאבטח את אזורי הנחיתה. הגדוד ה-2, רגימנט דרום סטפורדשייר עבר לוולפהזה, הגדוד ה-1, רגימנט הגבול אבטח את DZ 'X', פרס את הפלוגות שלו סביב ה-DZ וב-Renkum, והגדוד ה-7, רגימנט הגבול הסקוטי של המלך עברו לאבטח את DZ 'Y'. כאן, הם ארבו לגדוד האס אס Wach ההולנדי כשפנה לכיוון ארנהם מאדה. יחידות של מפקדת התותחנים והדיוויזיה הנוחתים פנו לוולפהזה ואוסטרבייק, שם הקימו קציני רפואה עמדת סיוע רגימנטלית בביתה של קייט טר הורסט.
בעוד החטיבת המונחתת ה-1 נעה מאזורי הנחיתה, חטיבת הצנחנים ה-1 התכוננה לצאת מזרחה לכיוון הגשרים, כאשר לאטברי ופלוגת המפקדה שלו עוקבים אחר פרוסט במסלול האריה. אף על פי שכמה ג'יפים של גדוד הסיור אבדו בטיסה, הפלוגה התגבשה בעוצמה ונסעה בנתיב הנמר.
הגרמנים הופתעו ונתפשו בלתי מוכנים במתקפת הפתע של בעלות הברית, ובתחילה נכנסו לבלבול. מודל, מפקד קבוצת ארמיות B סבר בטעות שהצנחנים נועדו ללכוד אותו, והרחיק את מפקדת הארמייה שלו ממלון טפלבורג שבאוסטרבייק כ-10 ק"מ, לעיר דוטינכם שממזרח לארנהם, משם פיקד אישית על הקרבות. דיוויזיית פאנצר אס אס העשירית נשלחה 15 ק"מ דרומה משם, במטרה לתקוף את כוחות הצנחנים האמריקנים בניימיכן,
ולהגן על הפולדר בין נהר הריין התחתי לנהר הוואל). דיוויזיית האס אס ה-9 הייתה בעיצומה של הכנות לחזרה לגרמניה והרמל היה בברלין וניסה להשיג עוד אנשים ואספקה ליחידה שלו. הוא קיבל מיד פקודה לחזור לארנהם בזמן שהדיוויזיה שלו החלה להכין את כוחותיה לקרב. אוברשטורמפיהרר לודוויג שפינדלר - מפקד גדוד ארטילריה משוריינת אס אס ה-9 - ארגן במהירות קבוצת קרב קטנה בת 120 איש בלבד, אך שילבה 16 יחידות נפרדות במהלך הקרב). בשעות אחר הצהריים המאוחרות, הוא קיבל פקודה להתקדם מערבה לאוסטרבייק ולהקים קו חסימה כדי למנוע מהבריטים להגיע למרכז ארנהם.
גדוד הסיור בן 40 כלי רכב של דיוויזיית האס אס ה-9 בפיקודו של האופטשטורמפיהרר ויקטור גראבנר קיבל פקודה לרדת דרומה לניימכן, ולחצות את גשר ארנהם בשעת בין ערביים, אולם בתחילה לא נצטוו יחידות לאבטח את הגשר עצמו. קוסין, מפקד חיל המצב של ארנהם, נהרג על ידי אנשי גדוד הצנחנים ה-3 כשדהר לעבר מפקדתו, ומותו הוביל להתמוטטות הפיקוד הגרמני. רק בשעות אחר הצהריים המאוחרות קיבלו גדוד הסיור של דיוויזיית האס אס ה-10 פקודה לאבטח את הגשר. בזמן הנחיתות הייתה במקום יחידה מאורגנת אחת בלבד שהתנגדה להתקדמות בעלות הברית לעבר הגשרים (גדוד ההדרכה ה-16 של האס אס חנה בוולפהזה) ומפקדם – ספ קראפט – פעל במהירות להקמת מסך חסימה ממערב לאוסטרבייק.
התקדמות בעלות הברית נתקלה במהירות בצרות. גדוד הסיור נקלעה למארב מהאגף הצפוני של קו החסימה של קראפט ונסוגה. גדודי הצנחנים ה-1 וה-3 נבלמו גם הם על ידי ההגנות של קראפט ובילו את שארית היום בתקיפת הקו שלו. גדוד הצנחנים ה-3 יצא דרומה ועצר באוסטרבייק במשך רוב הלילה בעוד גדוד הצנחנים ה-1 המשיך צפונה אך פגע בכוחותיו של שפינדלר ולא הצליח להגיע לכביש ארנהם-אדה. במקום זאת החליט דובי לנטוש את התוכנית המקורית שלו ולצאת לכיוון הגשר כדי לסייע לפרוסט במקום זאת. הגדוד יצא דרומה לתוך אוסטרבייק בן לילה. רק גדוד הצנחנים ה-2 לא נתקל בהתנגדות, ועקף את ההגנות שעדיין לא הגיעו עד הנהר. הם הואטו על ידי אזרחים הולנדים מריעים ולא הגיעו לגשרים עד לקראת סוף היום. גשר הרכבת פוצץ על ידי מהנדסים גרמנים כאשר בעלות הברית התקרבו אליו וגשר הפונטון חסר את החלק המרכזי שלו. בשעת בין ערביים, אנשי פלוגה בפיקודו של מייג'ור דיגבי טת'ם-וורטר צפו בכוחו של גראבנר חוצה את הגשר, בדרכם לניימכן. רוב הגדוד ויחידות תומכות שונות - כולל שני ג'יפים של הגדוד של גוג, ארבעה תותחי 6 ליטראות, מפקדת הבריגדה (ללא לאטברי), והמהנדסים המלכותיים (בסך הכל מונים כ-740 איש) - עברו למרכז ארנהם עם רדת הלילה.
בעקבות הבלבול של הפקודות הגרמניות, הצליחו הבריטים לאבטח את הקצה הצפוני הבלתי מוגן של גשר הכביש. לוטננט ג'ק גרייבורן הוביל ניסיון לאבטח את הקצה הדרומי של הגשר אך הניסיון לא צלח, וניסיון מאוחר יותר באמצעות להביור הצליח רק להדליק את הקורות הצבועות של הגשר. עם זאת, הבריטים הצליחו לתקן את עמדתם והדפו במהירות את גדוד הסיור ה-10 של האס אס ויחידות גרמניות אחרות כשהגיעו לאבטח את הגשר.
ההתקדמות של בעלות הברית נפגעה קשות על ידי תקשורת לקויה בשלבים ראשוניים חיוניים אלה. טווח מכשירי הקשר של הצנחנים הוגבל באופן מיידי על ידי השטח המיוער וככל שהגדודים התקדמו הם איבדו קשר עם מפקדת הדיוויזיה באזורי הנחיתה. במהלך תשעת הימים הקרובים, תקשורת רדיו בתוך הדיוויזיה, עם המטה של בראונינג בניימכן, עם הקורפוס ה-30 ועם המפקדות בבריטניה תהיה לסירוגין ולא אמינה, ותפגע קשות ביחידות הבריטיות. יוני דואר אף שימשו ליצירת קשר עם בריטניה. חלקית כתוצאה מהמגבלה הזו, ארקהארט החליט ללכת בעקבות חטיבת הצנחנים ה-1 וליצור קשר עם לאטברי. כאשר מצא את מפקדת החטיבה בנתיב האריה, הודיע לו מייג'ור היברט, שבאותו זמן עדיין היה בדרך לגשר, שלאטברי עצמו מבקר בגדוד ה-3. ארקהארט עקב אחרי לאטברי לשם, אך לאחר מכן לא הצליח לחזור למפקדת הדיוויזיה במשך יומיים.
18 בספטמבר, קרבות סביב הגשר.
עם שחר היום השני, המשיכה דיוויזיית הפאנצר ה-9 של האס אס לתגבר את קו החסימה הגרמני. היחידה של קראפט נסוגה בלילה והצטרפה לקו של שפינדלר, בפיקודו. כוחו של שפינדלר הפך כעת כל כך גדול ככל שיותר אנשים ויחידות הגיעו לחזית החדשה, שהוא נאלץ לפצל אותה לשתי קבוצות קרב: קבוצת קרב אולוורדן וקבוצת קרב הארדר. קו ההגנה חסם כעת את כל הצד המערבי של ארנהם ובדיוק סגר את הפער שניצל פרוסט לצד הנהר בערב הקודם.
במהלך הלילה, גדודי הצנחנים ה-1 וה-3 חצו דרומה עד למסלול אריה המקורי של גדוד הצנחנים ה-2, בתקווה ללכת בעקבותיהם למרכז ארנהם. הם התקרבו לקו הגרמני בפאתי העיירה לפני האור ובמשך מספר שעות ניסו להילחם ולפרוץ דרך העמדות הגרמניות. הכוח של שפינדלר - שתוגגבר ללא הרף - היה חזק מכדי לחדור בעדו, ובשעה 10:00 נעצרה ההתקדמות הבריטית. אחר הצהריים נערכה מתקפה מתואמת יותר, אך גם היא נהדפה. ארקהארט ניסה לחזור למטה הדיוויזיה שלו באוסטרבייק, אך נותק ונאלץ לתפוס מחסה בגג של משפחה הולנדית עם שני קצינים אחרים. לאטברי נפצע ונאלץ גם הוא להסתתר.
בגשר הכביש, כוחות גרמנים של דיוויזיית האס אס ה-9 כיתרו במהירות את הגדוד של פרוסט, וניתקו אותו משאר הדיוויזיה. בסביבות השעה 09:00, גדוד הסיור ה-9 של האס אס פנה חזרה לעבר ארנהם מדרום לנהר, לאחר שהגיע למסקנה שאין בו צורך בניימכן. אף על פי שידע על הכוחות הבריטיים בגשר, הוא ניסה לחצות בכוח. בקרב שנמשך שעתיים כתוצאה מכך, הוא הוכה בחזרה עם הפסדים כבדים; 12 מתוך 22 המשוריינים של הגדוד שהיו מעורבים בהסתערות הושמדו או הוצאו מפעולה והמפקד שלו, ויקטור גראבנר, נהרג בפעולה. התקפות גרמניות נמשכו סביב ההיקף הבריטי בגשר ארנהם למשך שארית היום, אך הבריטים המשיכו להחזיק בעמדותיהם.
בשטחי הנחיתה, הודיע ראש הסגל של ארקהארט לוטננט קולונל צ'ארלס מקנזי לבריגדיר היקס שבהיעדרם של ארקהארט ולאטברי, הוא ממלא מקום מפקד הדיוויזיה. מקנזי גם יעץ לו לשלוח את אחת מיחידותיו - דרום סטפורדשייר (שלא הייתה שלמה וחיכתה לתגבור בהנחתה השנייה) - לארנהם כדי לעזור בהתקדמות לגשר. הדרום סטפורדשייר יצאו בבוקר והתחברו לגדוד הצנחנים ה-1 בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
כוחות גרמנים החלו לגשש את הגנות החטיבה המונחתת ה-1 במהלך הבוקר. יחידות של צוות הקרב פון טטאו תקפו את עמדות הגבול; אנשי בית הספר למש"ק של האס אס כבשו את רנקום וחיילי הקריגסמרינה זינבו בבריטים כל היום כשהם נסוגו. קרבות קלים פרצו סביב LZ 'X' אך לא מספיק כדי להפריע ברצינות לנחיתה של הדאונים שם. ב-DZ 'Y', גדוד האס אס Wach ההולנדי נלחם עם רגימנט הגבול הסקוטי של המלך, ואיים להכשיל את הגעת ההנחתה השנייה. התמוטטות התקשורת גרמה לכך שאי אפשר היה להזהיר את המטוסים. באותה מידה, לא הייתה דרך לדיוויזיה לדעת שכוחות ההנחתה השנייה התעכבו בגלל ערפל קרקע באנגליה. לפיכך, הגעתה של חטיבת הצנחנים ה-4 בפיקודו של בריגדיר האקט ועוד כמה כוחות ארטילריה לאזורי הנחיתה איחרו מספר שעות. כשהצנחנים אכן הגיעו לאחר השעה 15:00, הם נתקלו באש נ"מ. כמה צנחנים נהרגו בזמן שמטוסים הופלו ושטח השדה שעליו נחתו נשרף. אף על פי כן, הגעתה של חטיבה מלאה הכריעה את ההולנדים שהוקפו ונכנעו בהמוניהם.