השופטת רוג'רס פסקה נגד אפיק גיימס וקבעה על אפיק לשלם לאפל 3.6 מיליון דולרים, המהווים 30% מההכנסות במשך הזמן בו עקפה אפיק את מערך התשלומים של אפל. רוג'רס הוסיפה כי הטמעת השינויים באפליקציית פורטנייט אכן מהווה הפרה של החוזה שלה עם אפל, וכי העבירה שביצעה אפל נגד החוק בקליפורניה לא הייתה חמורה מספיק על מנת להצדיק את מעשיה של אפיק.
לאחר פסק הדין נציגה של אפל הצהיר כי "היום בית המשפט אישר את מה שידענו כל הזמן: חנות האפליקציות אינה מפרה את חוק ההגבלים העסקיים". מנכ"ל אפיק גיימס, טים סוויני הצהיר כי פסק הדין אינו מהווה זכייה עבור מפתחי האפליקציות או עבור הצרכנים, ושאפיק לא תחזיר את פורטנייט ל-iOS עד אשר אפיק תוכל להציע מערך תשלומים-בתוך-האפליקציה שיהווה תחרות הוגנת למערך התשלומים של אפל, על מנת להעביר את החיסכון למשתמשים.
ב-12 בספטמבר 2021 אפיק הודיעה על הגשת ערעור לבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים, על מנת לערער על קביעתה של השופטת רוג'רס לפיה אפל לא מהווה מונופול. בהמשך לכך, ב-22 באותו החודש הכריז סוויני כי אפל הודיעה לאפיק גיימס שלא תאפשר את החזרת פורטנייט לאפסטור עד אשר יסתיימו כל ההליכים המשפטיים בין שתי החברות, תהליך שעל פי הערכותיו של סוויני יכול להמשך לכל הפחות 5 שנים.
אפיק גיימס נגד גוגל.
עם הגשת כתב התביעה נגד אפל, אפיק גיימס הגישה תביעה נפרדת באותו העניין גם נגד גוגל. גוגל הכריזה שהיא מנהלת משא ומתן עם אפיק גיימס בנפרד מאפל בהקשר לתיק זה.
על פי גוגל, עניינה שונה מהעניין שאיתו מתמודדת אפל, כיוון שמערכת ההפעלה אנדרואיד אינה מוגבלת כמו iOS. לעומת אפל, גוגל מאפשרת ליצרני טלפונים חכמים להפעיל חנות אפליקציות משלהן, בהתאם לשיקול דעתן. למרות זאת, נחשף כי גוגל שילמה ליצרניות טלפונים חכמים והציעה להן תמריצים כלכליים בכדי שלא תשלבנה במכשיריהן חנויות אפליקציות המתחרות בגוגל פליי.
סמואל חגאי
סמואל (שמואל חג'ג') חגאי (נולד ב־23 בספטמבר 1982) הוא אמן גרפיטי וצייר היפר ריאליזם וסוריאליזם, שעובד ומציג בניו יורק, לוס אנג'לס ובישראל והשתתף תוכנית הריאליטי "האח הגדול" (עונה 9).
ביוגרפיה.
חגאי נולד בשנת 1982, בכפר יונה. הוא גדל והתחנך בנתניה וכבר בגיל צעיר החל להתעניין בציור, תוך שהוא מלמד עצמו לצייר בצבעי שמן על בד. בשנת 2015, נסע לבקר את אחותו שהתגוררה אז בניו יורק והחליט להשתקע שם.
באותה שנה, גמלה בליבו ההחלטה להפוך את תחביב הציור למקצוע ובשנת 2019, עבר להתגורר בלוס אנגל'ס ומאז הוא מחלק את זמנו בין ישראל לארצות הברית.
הפריצה הגדולה של חגאי לתודעה, הגיעה בשנת 2017 אז הוזמן על ידי רשת הכולבו האמריקאית "מייסיס" (Macy's), לבצע עבודת קיר לתקופת הקריסמס – ציוריו התנוססו בחנות הכולבו לתקופה של חודשיים ומיליוני אנשים מרחבי ארצות הברית ומהעולם צפו והתרשמו מעבודתו.
בשנת 2017, צייר 4 ציורי קיר בבסיס חיל האוויר האמריקאי שבניו ג'רזי ובשנת 2017, הקים תערוכת עצמאית בווסט וילג' שבניו יורק.
עבודותיו מוצגות במרחב הציבורי (בין היתר ברחובות מנהטן שבניו יורק, ברחובות לוס אנג'לס ובישראל), בגלריות, בתערוכות ומוזיאונים, בבסיסים צבאיים, במשרדי חברות, במוסדות להשכלה גבוהה בישראל ובארצות הברית ובין היתר: ציור קיר (700 מ"ר) במרינה הרצליה, ב-"Campus for Jewish Life for art fitness", ב-" ZK gallery san Francisco", ב-" Oshman organization family Jcc palo alto" ועוד.
בשנת 2014, נבחר להציג את עבודותיו באמצעות art people gallery בשיתוף "SNAC EXPO". בשנת 2015 ו-2018, נערכה תערוכת יחיד שלו בבסקואלה ארט ובגלריית בידרמן, שם בחרו להשאיר את ציוריו. באותה השנה, לקח חגאי חלק בתערוכה קבוצתית ב"מרכז סוזן דלל" ובחודש מרץ הוצעו ציוריו במכירה פומבית.
בשנת 2017, הופץ סרט דוקו על הקשיים אותם חווה בדרך להצלחה.
חגאי משמש כמורה ומארח סדנאות ציור בסמינר הקיבוצים.
ב-2019 השתתף כדייר בתוכנית המציאות "האח הגדול עונה 9" ברשת 13.
יצירותיו.
חגאי, מצייר על קירות ועל בד בצבעי שמן בסגנון היפר ריאליזם וסוריאליזם. בציוריו יורד חגאי לפרטים קטנים וניתן להבחין במוטיבים חוזרים, כדוגמת טבע, נופים מזוויות שונות ודמויות חיות ונושמות אשר מדמות תחושות פנימיות – ביישנות, פחד, הסתרה והתבוננות פנימית. בכל ציוריו ניתן לזהות עומק פנימי (מתמקד בשאלה כיצד רואים אותו וכיצד הוא נראה באמת), שינויים פנימיים והתקלפויות. עוד מאפיין את ציוריו השילוב של צבעוניות וצבעי שחור לבן.
אלדאר סקיי
אלדאר סקיי, (במקור אהרון בלייר, בהונגרית: Székely Aladár; גיולה, 5 במרץ 1870 – בודפשט, 27. ספטמבר 1940) היה צלם יהודי-הונגרי. סקיי היה בן דודו של הווטרינר מיהאי רונאי והצלם דנש רונאי.
ביוגרפיה.
אלדאר סקיי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף בלייר ושל מגדולנה רוזנברג. את המקצוע הצילום הוא למד אצל צלמים מקצועיים, תחילה אצל האחים דונקי בקלוז'-נאפוקה ואחר כך בבודפשט. בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא היה חניך אצל אדן מרטנס עם דינש רונאי (מקודם: רוזנברג) אחיינו. הוא עבד בגיולה ובאורושהזה בשנות ה-90 של המאה ה-19, ואחר כך בתחילת המאה ה-20 העביר את הסטודיו שלו לכיכר מריה תרזיה 1 (היום כיכר מיהאי הורבאט) בבודפשט. בשנת 1908 הו היה הראשון שפתח חלון ראווה לרחוב, בבולוואר יוז'ף 62. בשנת 1910 היה בבעלותו שדרת אנדראשי 29, ובמקביל הפעיל שני אולפנים נוספים. מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 עבד גם ברחוב ואצי. הוא צילם תמונות למונוגרפיה של יאנוש קראצ'וני על ההיסטוריה של מחוז בקש (גיולה, 1896). סקיי היה הנציג המשמעותי הראשון של ריאליזם אמנותי בצילום בהונגריה. בולטים דיוקנאותיו שנעשו בתחילת המאה ה-20, המתארים את הדמויות המצטיינות של חיי האמנות ההונגרית. תמונות אלה הופיעו באלבומו "סופרים ואמנים" (1914). הוא צילם גם את אנשי הצוות של כתב העת הספרותי ניוגט, כולל יוז'ף ריפל-רונאי, בלה ברטוק, לוראנד אטווש. אנדרה אדי והוגו איגנוטוש כתבו הקדמה לאלבום שלו. אדי העריך במיוחד את האמנות שלו, סקיי מילם תמונות רבות שלו. לאחר מותו של אדי סקיי הוציא אלבום עם שבעה דיוקנאות מקוריים של אדי, שהסופר זיגמונד מוריץ כתב להם הקדמה. העיר גיולה ייסדה את פרס אלדאר סקיי לזכרו בשנת 1966.
אשתו הייתה אירן שפילר, בתם של אדולף שפילר ושל חנה וייס, איתה התחתן ב-27 במאי 1904 בבודפשט.
דובי לנץ
דובי לנץ (נולד ב-20 באפריל 1947) הוא עורך מוזיקלי ושדרן רדיו ישראלי. מבקר מוזיקה ויועץ מוזיקלי, בעיקר בתחומי ג'אז, פיוז'ן ומוזיקת עולם.
ביוגרפיה.
לנץ נולד וגדל בפתח תקווה להורים שבאו מרומניה. את האהבה למוזיקה ספג מהבית בגיל צעיר כשהאזין לרדיו ולמוזיקה קלאסית. באותן שנים התגורר עם הוריו בחדר שכור בבית של משפחת סולומון. בזכות העובדה שאחת מבנות המשפחה הייתה נשואה לנגן מהתזמורת הפילהרמונית, זכה כילד לראות חזרות וקונצרטים של התזמורת.
את שירותו הצבאי עשה לנץ בתחילה כחובש קרבי, ומאוחר יותר, כאחראי מרפאה בפנימייה צבאית בגלילות (שם הייתה לו לתקופה קצרה היכרות עם יואב קוטנר). אחרי שיחרורו מהצבא הלך ללמוד כלכלה וסטטיסטיקה, אבל אהבתו הגדולה של לנץ הייתה למוזיקה, ובעיקר לרדיו. עוד בגיל 14 השתתף בחידוני ידע מוזיקליים ברדיו ובעיתוני נוער, כמו "מעריב לנוער". בין התוכניות בהן השתתף הייתה גם תוכניתה של רבקה מיכאלי, אליה נהג להתקשר בלילות להשתתף בחידונים. בתקופת לימודיו, אחרי השיחרור מהצבא, נוצר קשר מחודש בינו לבין מיכאלי, שהגישה אז תוכנית צהריים ברשת ב', והוא החל לערוך את המוזיקה בתוכניתה. בנוסף, השתתף לנץ בתחילת שנות ה-70 בצוות התוכנית "מפצח האגוזים", חידון מוזיקלי חודשי, בהגשת רם עברון.
רדיו.
בשנת 1973 התפנתה בגלי צה"ל משרת עורך מוזיקלי, בתקן אזרח עובד צבא, ולנץ, שניגש לבחינות התקבל לתפקיד מיד. מספר חודשים מאוחר יותר, הוא אף, כיהן כראש מחלקת המוזיקה של התחנה, תפקיד שמילא בהמשך מספר פעמים נוספות בתחנה.
בין התוכניות שערך והגיש, "הכל זורם", ששודרה החל משנת 1982 במשך למעלה משלושים שנה, "דו רה יומי", שערך ושידר יחד עם חברו דני קרפל ואת "ציפורי לילה". בין התפקידים שעשה בתחנה הוא היה גם עורך מצעד הפזמונים העברי והלועזי.
בשנת 1986, במסגרת לוח שידורי הקיץ החדש של התחנה, החל להגיש יחד עם קרפל את החידון המוזיקלי "תו השעה", בתוכניתו של רפי רשף, "נכון לעכשיו".
בשנת 2014, הצטרף לנץ לצוות שדרי תחנת הרדיו 88FM והגיש את תוכנית הג'אז "לא רק ג'אז", מדי יום שלישי. בשנת 2017, לאחר חילוקי דעות, עזב את התחנה וחזר לשדר בגלי צה"ל, את התוכנית "קול הג'אז הזה", שהייתה מזוהה כל כך עם דני קרפל, שנפטר שנה קודם. בנוסף, משדר לנץ מאותה שנה מדי יום שלישי ברדיו הקצה תוכנית רדיו שבועית בשם "פעמיים כי דוב".
טלוויזיה.
בשנת 1991 הגיש לנץ, לצד דני קרפל, את התוכנית "לא רק ג'אז" בערוץ 2.
מספר חודשים לאחר עליית התוכנית, פרשו השניים בשל חילוקי דעות, ודורי בן זאב החליף אותם בהגשת התוכנית.
לנץ היה בתפקיד היועץ המוזיקלי, ואף תרגם שירים, לתוכנית הנוער לא כולל שירות של צעירי תל אביב, ששודרה בין השנים 1990–1993.
פעילויות נוספות.
החל משנת 2011 משמש לנץ כמנהל האמנותי של פסטיבל "ג'אז חורף בים האדום", ומשנה לאחר מכן, 2012, כמנהל האמנותי, לצד אלי דג'יברי של פסטיבל ג'אז בים האדום. בעבר ניהל את פסטיבל "שומעים עולם" למוזיקת עולם במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, את "פסטיג'אז", פסטיבל הג'אז בתיאטרון גבעתיים, ואף שימש כחבר הוועד המנהל של הפורום האירופי של פסטיבלי מוזיקת העולם EFWMF.
עמיחי שהם
Marry Me