קיין נשוי מאז 1983 לאן הולטון, בתו של מושל וירג'יניה הרפובליקני לשעבר לינווד הולטון, אותה הכיר במהלך לימודיהם בבית הספר למשפטים של הרווארד. הולטון שימשה שופטת בבית המשפט לנוער וענייני משפחה בריצ'מונד, ולאחר שירותה כגברת הראשונה של וירג'יניה מונתה על ידי המושל טרי מקאוליף ב-2014 לכהן כמזכירת החינוך של המדינה – תפקיד ממנו התפטרה עם בחירת בעלה כמועמד לסגן הנשיא. לזוג שלושה ילדים. הוא מנגן במפוחית פה זה 20 שנה, ודובר ספרדית שוטפת.
Foo bar
טירת שלושת הכתרים
טירת שלושת הכתרים (בשוודית: slottet Tre Kronor) הייתה טירה היסטורית ששכנה בלב העיר העתיקה בסטוקהולם. הטירה הוקמה במאה ה-13, וסביבה קמה העיר סטוקהולם. השם "שלושת הכתרים" ניתן לטירה לראשונה בשנת 1588, כאשר שלושה כתרי-זהב הוצבו בראש המגדל הראשי. ב-7 במאי 1697 נשרפה הטירה כליל, ובמקומה נבנה ארמון המלוכה השוודי (בו ממוקם היום "מוזיאון שלושת הכתרים").
סיינט ג'ון
רות שפירא-סמילן
רות (רותי) שפירא-סְמילן (17 ביולי 1922 – 15 בנובמבר 1965) הייתה אשת רדיו ישראלית, עורכת, מגישה, קריינית ומנהלת, חברת סגל "קול ירושלים" ו"קול ישראל".
ביוגרפיה.
רות שפירא נולדה ב-1922 בצפת, אחת משתי בנותיהם של חיה ויהודה שפירא, אנשי העלייה השלישית. אמה, רופאת שיניים, ואביה, מהנדס, הכירו בגדוד העבודה והתגוררו בטבריה. ב-1929 עברה המשפחה לירושלים. רות למדה בילדותה בבית הספר "להאציל פון למל". את לימודיה התיכוניים סיימה בגימנסיה העברית ברחביה.
במהלך לימודיה גויסה לתחנת "קול ירושלים" המנדטורית להגיש יחד עם כמה מחבריה לספסל הלימודים (לאה פורת-גור, שמואל קצנלסון תמיר, גרא בן ענת ואחרים) תסכיתים לנוער בשעת השידור בעברית. בתום לימודיה התיכוניים למדה באוניברסיטה העברית מקרא ופילוסופיה. במהלך לימודיה המשיכה לעבוד ברדיו. ב-1944 נישאה לשמעיה סמילן (סמילנסקי).
לאחר קום המדינה הגישה תוכניות שונות, כולל את התוכנית "פינת הנוער", בתחילת שנות החמישים הגישה את התוכנית "שירים כבקשתך" ששודרה מידי שבת בצהריים. ב-1956 יצאה בעקבות בעלה שמעיה סמילן, איש משרד החוץ, לשליחות בהאג ובמילאנו. בהיותה באירופה שימשה ככתבת של "קול ישראל" ושל העיתונים: "דבר" ו"למרחב". בין שאר תפקידיה, קיבלה על עצמה לארגן את חידוני התנ"ך הבינלאומיים, שהתקיימו מטעם "קול ישראל". ב-1965 התמנתה למנהלת המחלקה לקשרי חוץ של "קול ישראל", אך במקביל המשיכה להגיש תוכניות ברדיו.
במהלך השנים הדריכה קריינים רבים בראשית דרכם ברדיו כמו: משה חובב, ראומה אלדר, אריה אורגד, ירון לונדון ורבים אחרים. רות שפירא סמילן דיברה שפות רבות, אנגלית, איטלקית, גרמנית, צרפתית ורוסית. היא ניחנה בכישרון מוזיקלי וכישרון משחק.
היא נפטרה ב-15 בנובמבר 1965 עקב מחלה קשה.
משפחה.
במותה הניחה בעל, בן ובת.
הנצחה.
על שמה נקרא רחוב בבאר שבע.
מרדכי פינחס טייץ
הרב מרדכי פינחס טייץ (ח' בתמוז ה'תרס"ח, 7 ביולי 1908 - ד' בטבת ה'תשנ"ו, 26 בדצמבר 1995) היה רב אמריקאי, רבה של אליזבת, ניו ג'רזי. חבר נשיאות אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה, גזבר "עזרת תורה" ומראשי ועד ההצלה.
ביוגרפיה.
נולד בסובאט שבלטביה למשפחה בת עשרה בנים ובנות, לאמו שינא סירא בתו של הרב משה מישל שמואל שפירא, רבה של רוגובה, ולאביו הרב אברהם בנימין טייץ (שכיתום גדל אצל אחי אמו האדר"ת), שהיה אחיו של הרב אליהו עקיבא רבינוביץ', רבה של פולטבה. בהיות פינחס בן שש נאלצו הוריו להימלט ממקום מגוריהם והמשפחה התגוררה בין השנים 1914–1917 בבית הדוד הרב עקיבא רבינוביץ' עד פטירתו. המשפחה נשארה בפולטבה, והאב מילא את מקום אחיו ברבנות עד 1921, אז שבה המשפחה ללטביה. פינחס למד בישיבת פוניבז' במשך שנתיים ואחריהן שנה נוספת בישיבת ריגה בבירת לטביה. ב-1924 נסע ללמוד בישיבת סלובודקה, בה כונה "פינחס ריגער". אביו לא הירשה לו לעלות עם חלק מתלמידי הישיבה לסניף הישיבה בחברון, אף שהאח דוב יוסף (טייץ-רבינא) ואשתו רוחמה עלו והתיישבו בחדרה ב-1925, ולאחר מכן האחות יונה עלתה עם בעלה שלמה בקרמן לחיפה. במחלוקת שהתפתחה בסלובודקה סביב רבנותו של הרב יוסף זוסמנוביץ "הירושלמי", צידד טייץ ברב זוסמנוביץ, בניגוד לעמדת הרב יצחק אייזיק שר, שהייתה עמדתה הרשמית של הישיבה.
פעל רבות לבחירתו של מרדכי דובין לסיאמה הלטבי, וחבר לחבר הסיאמה שמעון ויטנברג, וליו"ר אגודת ישראל בלטביה אביגדור בלשאנק בפעילות למען בחירתו של דובין. בשנים שלאחר בחירתו סייע לדובין בעניינים רבים בקהילה היהודית והתמנה כמזכיר אגודת ישראל בלטביה. הוא ערך בריגה עיתון בשם "אונזער שטימע" (קולנו), והיה נוסע מטעם אגו‘'י ברחבי לטביה לעודד לקהילות לייסד בתי ספר ("חדרים") לספק חינוך תורני לילדיהם.
בשנים 1929-1933 היה נוסע כמה פעמים בשבוע מבית משפחתו בליבנהוף, בה שימש אביו כרב העיר, לדווינסק הסמוכה לה, ללמוד אצל הרב יוסף רוזין "הרוגאצ'ובר", שחלק מספריו ראו אור על ידו.
בסוף שנת 1933 נסע עם הרב אליהו מאיר בלוך למסע לשנה להתרמת כספים מיהדות אמריקה הצפונית עבור ישיבת טלז. הרב בלוך פגש בו בחתונת אחותו אייגא להרב ישראל מעל, ממצטייני ישיבת טלז, בה נאם, והחליט לגייס את כישרונו לטובת הישיבה. בהיותם בארצות הברית שידך אותו הרב בלוך עם בתיה, בתו של רבה המנוח של אליזבת, ניו ג׳רזי, הרב אלעזר מאיר פרייל (ידיד לאביו של הרב בלוך, הרב יוסף ליב, ראש ישיבת טלז) שנפטר חודש לפני בואם לארה׳׳ב. החתונה התקיימה בינואר 1935, והוא התמנה לפי צוואת חותנו כרב על מקומו הריק.
הוא הצטרף לאגודת הרבנים, ולמרות גילו הצעיר נתמנה ליו׳׳ר ועד הפועל, אבל עורר רגזם של כמה מהדור הוותיק בהביעו דעותיו בדבר חובות רבני אמריקה, בעיקר דרישתו שישאו את דרשותיהם באנגלית כדי לא לאבד הצעירים שלא היה להם ידע ביידיש. הדבר גרם למזכירות אגודת הרבנים לשלוח לו מכתב נזיפה ולהשיב לו את דמי החבר ששילם. אבל כעבור שנה נקרא לשוב, ובשנת 1958 נבחר יחד עם הרב אליעזר סילבר והרב דוד ליפשיץ כחברי הנשיאות.
הוא כונן באליזבת מערכת חינוך אורתודוקסית שכללה בית ספר יסודי (1941), תיכון לבנים (1955), ותיכון לבנות בשם ברוריה (1963). הוא ראה 'עם הארץ'ות אם כל חטאת, וגרס אם ערך התורה יעלה בארה׳׳ב, הוא יהווה חיסון בפני הרפורמה וההתבוללות, יותר ממתקפות חוזרות ונשנות, ובדרך כלל חסרות תכלית, מול מנהיגיהם של הרפורמים והקונסרבטיבים.
עד 1953 כונן את מוסדות הקהילה, ודאג לבניית בית כנסת חדש, ובנינים חדשים לבתי הספר ולתלמוד התורה והישיבה הקהילתיים בקמפוס שנקרא "המרכז לחינוך יהודי" (JEC) . קהילת אליזבת נחשבה כדוגמה להצלחה לקהילות אחרות, והרב עזר לעיירות אחרות להקים בתי ספר שלהן.
עם הקמת מדינת ישראל ראה בתקופה עת מבחן ליהדות החרדית וניסה לפעול למען איחוד בין כל המפלגות הדתיות בישראל, איחוד שלא התממש. הוא התנגד לקביעת יום צום לזיכרון אימי השואה, והציע לקבוע את יום השואה בל"ב בעומר, יום לפני ל"ג בעומר, במטרה להעבירו מחודש ניסן בו נאסרה האבלות לפי המסורת.
ב-1965 נסעו בני הזוג טייץ לביקור ראשון במוסקבה שמעבר למסך הברזל. הם התמידו בשנים הבאות בביקורים אלו, יצרו קשר עם יהודים, ודיווחו בארצות הברית על מצב היהדות ברוסיה הסובייטית. הרב טייץ הדפיס אלמנכים וחומרי הסברה יהודיים והגניב אותם לרוסיה. הוא הקים למטרה זו ארגון בשם "מהיר": מפעל הצלת יהודי רוסיה. הארגון סיפק טליתות ותפילין, מזוזות וסידורים למבקשים בברית המועצות.
דף השבוע.
החל בינואר 1953 הגיש הרב טייץ תוכנית שבועית ברדיו WEVD הסוציאליסטי, בשם "דף השבוע" ובה לימד דף מן התלמוד הבבלי. השיעור הועבר ביידיש בתקווה ששמיעת השפה תעורר זכרונות בקרב יהודים שהתרחקו מהמסורת ושפת אמם תזכיר אותה להם. חוגים שמרניים ביקרו את השימוש במדיה המודרנית לצרכים אלו, אך הרב טייץ זכה לגיבוי מהרבנים: משה פיינשטיין, יצחק אייזיק הלוי הרצוג, מנחם מנדל שניאורסון, יוסף שלמה כהנמן, יחיאל יעקב וינברג ואליעזר סילבר. בשלב מסוים העלה הרב טייץ רעיון חדש, להקליט את שיעוריו על תקליטים, אך מגבלת הזמן גרמה לכך שיצאו רק 12 תקליטים בסדרה זו והרעיון נגנז. לפי הערכה של גוף ממשלתי, האזינו בשנות ה-50 לתוכנית זו 200,000 איש מדי שבוע.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הקליט שיעורי תלמוד עבור קול ציון לגולה; שידורים אלו נקלטו גם באירופה ובברית המועצות.
שיעורי דף השבוע הועברו על ידי הרב טייץ במשך 35 שנים, החל בשנת 1980 החליף אותו לעיתים בנו.
מרכז הרבנים.
ב-1981, לאחר שקריאותיו החוזרות ונשנות לחברי אגודת הרבנים לפתוח את שורות הארגון לרבנים צעירים ילידי אמריקה, נענו בשלילה. הקים הרב טייץ בשיתוף עם רבי יעקב קמינצקי, ידידו מתקופת לימודיו בסלובודקה, איגוד רבנים חדש בשם "מרכז הרבנים". הם זכו לגיבוי בכתב מהרבנים יעקב ישראל קניבסקי ואלעזר מנחם מן שך, "גדולי הדור" הליטאים בישראל. פעילות המרכז העיקרית הייתה להפנות אברכי כוללים לאחר מספר שנות לימוד, להפצת תורה בפריפריה, בתפקידי הוראה ובתפקידי רבנות. מרכז הרבנים נסגר לאחר שנות פעילות מועטות.
פטירתו.
לעת זקנה, מינה את בנו הרב אלעזר מאיר טייץ, שהיה סגנו החל משנת 1958, למלא את מקומו כרב העיר ולעמוד בראש המוסדות לחינוך יהודי באליזבת. הוא נפטר בד' בטבת ה'תשנ"ו, 26 בדצמבר 1995, והועלה לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
אוניברסיטת ז'ג'יאנג
ז'ג'יאנג
השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר