ביוני 2016, נרכשה סוניקוול על ידי חברת אליוט (Elliott Management) וחברת ההשקעות פרנסיסקו פרטנרס (Francisco Partners).
בינואר 2021, הודיעה סוניקוול כי מערכותיה הושפעו מתקיפת סייבר שנערכה כנגד החברה.
ארתור אילש
ארתור אילש (בשמות עט בדויים: "סקורפיו" (עקרב), "ארתור", בשם קודם עד 1903 בראון, (בהונגרית: Illés Artúr; בודפשט, 27 בינואר 1878 – פריז, 1960) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי. חבר בקואופרטיב הצרכנים הכללי בהונגריה. הוא היה חבר מייסד של התאחדות הלאומית של הפקידים.
ביוגרפיה.
ארתור אילש נולד במשפחה יהודית. הוא למד בצרפת לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. חזר להונגריה בסתיו 1918 והיה מעורב בהקמת ובעבודת מפלגת הקומוניסטים בהונגריה ה-KMP. במועצת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית (ממשלה) מונה תחילה לסגן קומיסר העם ואחר כך קומיסר העם (שר) לאספקה ציבורית. לאחר נפילת הרפובליקה היגר לצרפת והפך לאחד ממנהיגי ההגירה ההונגרית שם. ב-1924 וב-1927 הוא היה העורך הראשי "העובד של פריז""." הוא הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של צרפת. כתביו הופיעו בעיתונים הצרפתיים בפריז תחת שם בדוי "סקורפיו""." כתוצאה מפעילותו גורש מצרפת, אולם בסופו של דבר חזר לפריז בשנת 1933. בתום מלחמת העולם השנייה בסוף שנת 1945 בקר בהונגריה למשך זמן קצר. הוא נפטר בצרפת.
מגושליגט
מגושליגט (בהונגרית: Magosliget) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-15.
ספרו של ז'יגמונד מוריץ A boldog ember (בעברית: "האדם המאושר) משנת 1935 מספר את סיפור חייו של איכר ממגוסליגט בשם ג'יורי ג'ו.
יהודי מגושליגט.
יהודים חיו במגושליגט בתקופות זמן שונות. בשדה ישן בכפר טוענים תושבים מקומיים כי היה בית קברות יהודי. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
אנה סיוורד
אנה סיוורד (באנגלית: Anna Seward; 12 בדצמבר 1742 - 25 במרץ 1809) הייתה משוררת אנגלייה, שזכתה לכינוי "הברבור של ליצ'פילד".
ביוגרפיה.
אנה סיוורד נולדה באיים (Eyam), דרבישייר לאליזבת ותומאס סיוורד, סופר ואינטלקטואל אנגלי. היא הייתה הבת הבכורה ולה אחות בשם שרה (כונתה גם "סאלי"), שנפטרה בגיל 19 ואחים ואחיות נוספים שמתו בילדותם או בלידה שקטה. אביה החזיק בגישה מתקדמת באשר לחינוך נשים, ואף כתב על "זכותן של נשים לספרות". הוא נתן לה חינוך ביתי, ועירב אותה בחוג מכריו שכלל אנשי רוח, ביניהם ארסמוס דרווין וג'יימס בוזוול.
בשנת 1750 אביה קיבל משרת כומר בקתדרלת ליצ'פילד, ולאחר זמן לא רב המשפחה עברה למקום. בשנת 1756 הלכה לעולמה חברה קרובה לבני הזוג, והם אימצו את אחת מבנותיה, הונורה שנייד. סיוורד תיארה את פגישתה הראשונה עם שנייד בשירה "יום השנה".
שנייד הייתה צעירה ב-9 שנים מסיוורד, ובין השתיים התפתחה חברות ולאחר מכן אהבה רומנטית. שנייד התגוררה בבית סיוורד במשך 13 שנה עד שעזבה בשנת 1773 כדי להינשא לפוליטיקאי והסופר ריצ'רד לובל אדגוורת'. סיוורד שימשה כשושבינה לשנייד.
סיוורד פגשה בג'ון סאוויל, כומר בקתדרלה, שחלק איתה את האהבה למוזיקה. הם נסעו יחד לקונצרטים, פסטיבלים והרצאות. כשהייתה בת 23, התאהבו השניים. סאוויל היה נשוי ואב לילדים. אמה של סיוורד אסרה עליה להיפגש איתו ואף אסרה עליה לצאת מהבית, וסיוורד התרעמה על כך וטענה כי זו פגיעה בזכויותיה כאשה: "אם הם ינסו להמשיך ברדיפה התוצאות יהיו נואשות יותר. אהבתי את סאוויל בזכות מעלותיו. הוא מסובך בקשר עם הנשים הנבזיות ביותר. הוא לא יכול להיות בעלי אבל שום חוק עלי אדמות או בשמים לא אוסר עלינו להיות חברים או על החירות לשוחח יחד באופן תמים."
סיוורד התבטאה בגנות הנישואין, אולם היו לה קשרי ידידות רבים. כמו אביה לפניה, גם היא השתייכה לחוג סופרים ומשוררים כמו תומאס דיי, ולקחה חלק בפגישות של אגודת הירח של ברמינגהאם. את זמנה הקדישה לכתיבה. כמה מהסונטות שחברה שייכות למסורת "החברות הנשית", ועוסקות באהבתה להונורה, ואחר כך ביגון על נישואיה ובתחושת הבגידה של הונורה באהבתן. כמו כן כתבה רומן בשם "לואיזה", שהודפס החמש מהדורות, וביוגרפיה של ארסמוס דרווין, שנמנה עם חוג המכרים הקרוב של אביה, והיה דמות משמעותית בחייה. בהכירו בעניין שהפגינה בבוטניקה, הוא עודד אותה להצטרף ל"אגודה הבוטנית של ליצ'פילד" (שבה היו חברים רק הוא עצמו ועוד שני חברים), ואפשר לה לפרסם באנונימיות תחת שם האגודה מאמרים שעסקו ברבייה של צמחים, נושא שנחשב בלתי צנוע לנשים.
בשנת 1780, לאחר מות אמה של סיוורד, עברה לטפל באביה שחלה והלך לעולמו בשנות הארבעים לחייה. עם מותו הוא הוריש לה הכנסה שנתית שאפשרה לה להיות עצמאית כל חייה. סיוורד מעולם לא נישאה.
יצירותיה.
יצירותיה של סיוורד כוללות מספר רב של שירים ומכתבים, ביניהן:
ביקורת על יצירותיה.
סיוורד לא זכתה לאהדה אצל מבקרי שירה רבים. אחד ממבקריה הבולטים היה הוראס וואלופ, שכתב כי "אין ביצירותיה דמיון ואין בהן חידוש".
כדורגלן השנה בדרום אמריקה
מאנד
מאנד (בהונגרית: Mánd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14.
יהודי מאנד.
יהודים חיו במאנד בתקופות זמן שונות. ביער בכפר היה בית קברות יהודי. בשנת 1944 נרצחו חלק מיהודי הכפר יחד עם שאר יהודי המחוז ושאר יהודי הונגריה.
עמיחי שוהם
עמיחי שוהם (31 בינואר 1922 – 25 במאי 2021) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ. שוהם זוהה עם קבוצת הפועל פתח תקווה, והיה מהשחקנים המייסדים של הקבוצה הבוגרת, בה שיחק בשנים הראשונות להקמתה.
קריירה.
שוהם נולד וגדל בעין גנים, ושיחק בתחילת דרכו ככדורגלן בקבוצת הפועל פתח תקווה בשנים הראשונות להקמתה – החל משנת 1941. בשנים אלו שיחקה הקבוצה בליגה ב' (הליגה השנייה דאז), ושוהם לקח חלק במשחק העלייה לליגה הראשונה. בעונה זו הנהלת מכבי פתח תקווה לא רצתה שיריבתה העירונית תעלה, כיוון שלטענתם הייתה קבוצה טובה יותר והיא זו שצריכה לעלות - קבוצה מיפו בשם נשיונל קלוב ספורט. כדי להכריע בסוגיה נקבעו שני משחקים מכריעים נגדם לעלייה, והמשחק הראשון שנערך בפ"ת הסתיים בתיקו. לקראת משחק החוץ ביפו, הכינו המקומיים מסיבת ניצחון עוד לפני המשחק, אבל הפועל הצליחה להפתיע ולנצח, ניצחון אשר העלה אותה לליגת ארץ ישראל בכדורגל (הליגה הראשונה).
ב-7 בדצמבר 1944 כבש שוהם 7 שערים במשחק אחד נגד מכבי נתניה במסגרת מחוז צפון של הליגה החדשה לכדורגל, שיא שערים לשחקן יחיד במשחק ליגה אחד.
בשלב מסוים בקריירה נפצע שוהם ברגל ולא היה יכול לשחק או לעבוד במשך כשנה שלמה. בקבוצה רצו לשלם לו "דמי אבטלה" בתקופה זו (אף על פי שלא היה מקובל כך), אבל הוא לא הסכים מטעמי כבוד. בינתיים, אנשי צוות מהיריבה העירונית מכבי פתח תקווה הציעו לעזור לו להחלים בתמורה להצטרפותו, והרופא שלהם אכן סייע לו.
הוא שיחק חצי משחק במדי מכבי פתח תקווה מול מכבי תל אביב והבקיע שער, ולאחר מכן שיחק משחק נוסף נגד הפועל רחובות והבקיע גם בו, אולם אז החליט שמקומו בהפועל פתח תקווה, ומכיוון שלא חתם על חוזה רשמי חזר אליה.
באותה תקופה הוא עבד במקביל כמכונאי ב"מוסך גולדברג" בעיר, ומכיוון שהמנהל שם היה גם נשיא של אגודת ספורט מכבי ישראל הוא דרש ממנו לדבריו לחזור למכבי, או שהוא יפוטר. שוהם לא הסכים לעבור, והוא אכן פוטר ועבר לעבוד בחברת סולל בונה.
ב-1949 הוא נסע עם נבחרת ישראל למשחקי ראווה בטורקיה, ובמקביל הצטיין במדי הפועל כשכבש 11 שערים בעונה המסודרת הראשונה אחרי קום המדינה, 1949/1950. הוא כבש כמות דומה גם בשתי העונות שלאחר מכן, כשב-1951/1952 הוביל את טבלת הכובשים של הקבוצה וב-1953/1954 היה שני רק לנחום סטלמך, אחד מכוכבי הקבוצה לאורך ההיסטוריה. בעונות אלה נחשבה הפועל פתח תקווה כקבוצת צמרת, ודורגה במקומות 3–4. הוא סייע רבות לצעירים נחום סטלמך ובועז קופמן, שהתפתחו לשחקנים בולטים בתולדות הקבוצה תחת הדרכתו, ובסיום עונה זו החליט לפרוש ממשחק. סך הכל השתתף ב-66 משחקי ליגה בהם כבש 60 שערים (מתוך סך הכל 74 שערים במדי המועדון), והוא נמצא במקום השביעי בטבלת הכובשים בכל הזמנים של מועדון הפועל פתח תקווה.
אחרי הפרישה.
לאחר פרישה מכדורגל מקצועני חינך ואימן שוהם מספר שנים במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. במקביל המשיך לעבוד בסולל בונה, ולקח קורסים מקצועיים כדוגמת חשמלאות, ניהול ועוד. התקדם בתפקידיו המקצועיים ואייש את תפקיד המנכ"ל בחברת "החופר (ישראל)", תפקיד בו החזיק עד שפרש לגמלאות.
עמיחי שוהם נפטר ב-25 במאי 2021, בגיל 99.
פרנסיס אלכסנדר
פרנסיס אלכסנדר (באנגלית: Francis Alexander: 3 בפברואר 1800 - 27 במרץ 1880) היה צייר פורטרטים אמריקאי.
ביוגרפיה.
אלכסנדר נולד במחוז ווינדהאם בקונטיקט בפברואר 1800. גדל בחווה, לימד את עצמו להשתמש בצבעים ובשנת 1820 נסע לעיר ניו יורק ולמד ציור אצל אלכסנדר רוברטסון.
הוא בילה את חורפי 1831 ו- 1832 ברומא. לאחר מכן התגורר קרוב לעשור בבוסטון, מסצ'וסטס, בה היה לו ביקוש ניכר ושם צייר דיוקן של צ'ארלס דיקנס (1842).
בשנת 1840 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר כבוד. ישנה סיפור שכאשר דיקנס ביקר בבוסטון, שורה של ציירי דיוקנאות מניו אינגלנד כבר חיכתה לו על החוף בתקווה להיות הראשונים שיציירו את תמונתו של הסופר הגדול. אבל פרנסיס אלכסנדר הגיע אל הסופר הרבה לפני חבריו - בנסיעה בסירה קטנה כדי לברך את דיקנס כשספינתו נכנסה לנמל.