בראון נולדה בשם רוזמרי איזבל דיקסון בלונדון ב-1916. היא טענה שהייתה רק בת שבע כשנחשפה לראשונה לעולם המוזיקאים המתים. היא דיווחה שהתגלתה בפניה דמות של רוח רפאים עם שיער לבן וארוך, אמרה לה שהוא מלחין ושיהפוך אותה למוזיקאית מפורסמת יום אחד. היא לא ידעה מי הוא עד שכעבור כעשר שנים ראתה תמונה של פרנץ ליסט. רבים אחרים ממשפחתה של בראון היו לכאורה מדיומים, כולל הוריה וסבתה.
היא עבדה בדואר מגיל 15. בשנת 1948, כשהייתה בת 21, רכשה פסנתר יד שנייה, ולקחה שיעורי נגינה במשך שלוש שנים. ב-1952 היא נישאה לצ'ארלס בראון, מדען ממשלתי. נולדו להם בן ובת לפני שבעלה מת ב-1961.
בשנת 1964 החלה בראון לחבר יצירות מקוריות שלדבריה הוכתבו לה על ידי מוזיקאים גדולים מהעבר. בראון חיברה יצירות לכאורה של יוהנס ברהמס, יוהאן סבסטיאן באך, סרגיי רחמנינוב, פרנץ שוברט, אדוורד גריג, קלוד דביסי, פרדריק שופן, רוברט שומאן, לודוויג ואן בטהובן, וולפגנג אמדאוס מוצרט וליסט. יצירות אלה כללו סונטה בת 40 עמודים שיוחסה לשוברט, פנטזיה-אימפרומפטו בשלושה פרקים שיוחסה לשופן, שנים עשר שירים שייחסה לשוברט, ושתי סונטות ושתי סימפוניות שייחסה לבטהובן.
בראון טענה שלכל מלחין יש את הדרך שלו להכתיב לה: ליסט שלט בידיה ורשם דרכה כמה תיבות בכל פעם; שופן אמר לה בקול את התווים ודחף את ידיה אל המקשים הנכונים; שוברט ניסה לשיר את יצירותיו; ובטהובן ובאך פשוט הכתיבו לה את התווים. היא טענה שהמלחינים דיברו איתה באנגלית.
היותה לכאורה אדם ללא רקע מוזיקלי קודם או הכשרה מוזיקלית, שלמדה לנגן בפסנתר רק שלוש שנים, ולמרות זאת הצליחה לחבר יצירות מוזיקליות כה רבות, מהן יצירות קלאסיות מורכבות, בעלות מאפיינים דומים באופן ניכר ליצירות של אותם מלחינים מהעבר, אכן נראתה מפתיעה בתחילה למבקרים.
ספקנות מדעית לטענותיה.
טענותיה של בראון בנוגע לתיקשור, כמקורם של הלחנים החדשים, התקבלו בביקורת על ידי ספקנים.
לאחר שלמדו את יצירותיה, מוזיקולוגים ופסיכולוגים הגיעו למסקנה שהם פרי יצירתו של תת-המודע של בראון עצמה. לאונרד זוסנה וכן וורן ה. ג'ונס בספרם "Anomalistic Psychology: A Study of Magical Thinking" (1989) ("אנומליות פסיכולוגיות: מחקר על חשיבה קסומה (1989)") אישרו כי "בראון כתבה מאות קטעי מוזיקה שהוכתבו על ידי המלחינים השונים. אלה היו יצירות סבירות, שנראו לכאורה לגמרי בסגנון המלחינים האלה, אבל למעשה היו פשוט עיבודים מחודשים של יצירות קיימות."
הפרופסור לפסיכולוגיה ג'ון סלובודה הגדיר את יצירות המוזיקה של בראון כ "המקרה המשכנע ביותר של חיבור לא מודע בקנה מידה גדול". the most convincing case of unconscious composition on a large scale
הפסיכולוג רוברט קסטנבאום, שניתח את יצירותיה המוזיקליות של בראון, הטיל ספק בכך שהן הוכתבו לבראון על ידי רוחות של מלחינים ידועים. לפי קסטנבאום:
"ביצירותיה אין נושאים בולטים, מבנים מורכבים, עומקי רגשות או חידושים הרמוניים, טונאליים או קצביים. במהלך ימיהם עלי אדמות, כל המלחינים לא רק יצרו מוזיקה מכובדת אלא גם תרמו לפיתוח יצירות חדשות למקלדת. אחד המאפיינים שהפכו כל אחד מהם לכל כך מדהים היה היותם בלתי צפויים, שחידשו ביצירותיהם. אילו היו יוצרים מחדש, היו מביאים הרכבים חדשים, טכניקה או מאפיינים שלא הופיעו קודם ביצירותיהם. למרבה הצער כולם כיום מתים. ביצירות שהעלתה בראון, לכאורה בשמם, שום דבר חדש לא הופיע כדי להעשיר את יצירותיהם שלאחר המוות, ולא היה ביצירות שיחסו להם שום דבר מפתיע, מלבד אולי היעדר הפתעות".
קסטנבאום סבר שהמלחינים שאותם ציינה היו למעשה פיצול של סוגי אישיות וזהות שונים שפיתחה בראון במסגרת הפרעת אישיות.
בראון עצמה טענה שמעולם לא עברה שום הכשרה מוזיקלית מלבד כמה שיעורי פסנתר, ולא היה לה מידע מוקדם. בתגובה לטענה זו, שלכאורה אכן מפתיעה, מסביר החוקר הארי אדוארדס:
"עיון בדיווחים בעיתונים על גב' בראון מעלה מידע סותר על חוסר השכלתה המוזיקלית לכאורה. במקור היא ציינה שלא הייתה לה כלל הכשרה מוזיקלית; מאוחר יותר דווח שיש לה רק כמה שנים של שיעורי מוזיקה, ולאחרונה הודתה שהשתייכה למשק בית מוזיקלי, ששמעה מוזיקה בבית הוריה שהיו מוזיקאים ופסנתרנים מוכשרים".
לפי הפסיכולוג אנדרו נהר (Andrew Neher):
"[בראון] אהבה מוזיקה בילדותה, בביתה היה פסנתר בזמן שגדלה, אמה ניגנה בפסנתר, והיא בעצמה למדה שיעורי פסנתר. כל זה, יחד עם המיומנות המשופרת המוצגת לעיתים קרובות במצבי תודעה משתנים, נראה מספיק כדי להסביר את היכולת המוזיקלית היצירתית שלה"
אלן ריץ' , מבקר המוזיקה של מגזין "ניו יורק", לאחר ששמע חלק מיצירות הפסנתר של בראון, הגיע למסקנה שהם רק עיבודים מחודשים, אמנם לא סטנדרטיים, של כמה מהיצירות המוכרות יותר של המלחינים שלהם לכאורה.
סיפורה המרתק של בראון הועלה לסדרת דרמה של BBC Radio 4, "The Lambeth Waltz" מאת דניאל תורמן, ששודרה לראשונה ב-2017.
לואיס מקנייס
לואיס מקנייס (באנגלית: Frederick Louis MacNeice; 12 בספטמבר 1907, בלפסט - 3 בספטמבר 1963) היה משורר ומחזאי אנגלי ממוצא אירי.
ביוגרפיה.
לואיס מקנייס נולד בשנת 1907 בבלפסט למשפחה של כומר. כאשר מקנייס היה בן 6 אימו עזבה את הבית והוא לא ראה אותה יותר. היא נפטרה משחפת בשנת 1914. בשנת 1917 אביו התחתן בפעם השנייה ובשנת 1918 לואי מקנייס נשלח להמשך לימודים לאנגליה.
בבית הספר באנגליה מקנייס התעמק בלימודים קלאסיים. בשנת 1925 הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת אוקספורד. בהיותו באוקספורד מקנייס נכלל בקבוצת משוררים צעירים בראשות ויסטן יו אודן. סטיבן ספנדר היה חבר נוסף בקבוצה. באותה תקופה הוא הכיר מרי עזרה ממוצא יהודי. אביו התנגד לקשר זה. למרות זאת הזוג התחתן בשנת 1930.
בשנת 1929 מקנייס פרסם את שיריו. בשנת 1930 הוא סיים את הלימודים וקיבל משרה באוניברסיטת ברמינגהאם. הזוג הצעיר עבר לברמינגהם. מקנייס התקשה לכתוב שירים באותה תקופה והוא פרסם ספר אוטוביוגרפי Roundabout Way שלא זכה להצלחה.
בשנת 1933 מקנייס חזר לכתוב שירים. הוא שלח אותם ל ת"ס אליוט והם התפרסמו בירחונו. בשנת 1935 הוא פרסם ספר שירים נוסף Poems שזכה להצלחה. בנובמבר 1935 מרי עזבה את מקיינס עם בנם הצעיר. משפחה של מקנייס עזרה לו לטפל בבן הצעיר שנולד רק בשנת 1934. בקיץ 1936 מקנייס ואודן ביקרו באיסלנד ולאחר חזרתם פרסמו אוסף Letters from Iceland.
בשנת 1936 שיריו של מקנייס נכללו באוסף של שירים בריטים מודרניים. מקנייס עבר להתגורר ללונדון. הוא פרסם תרגום של מחזה "אגממנון" של איסכילוס מיוונית ועל בסיס זה הועלתה הצגה בתיאטרון. זמן קצר לאחר מכך הוא התגרש רשמית.
בשנת 1937 הוא ביקר באיים ההברידיים ופרסם את ספרו Crossed the Minch.
בשנת 1938 מקנייס התחיל לעבוד על Autumn Journal בסוף שנה הוא ביקר בברצלונה, זמן קצר לפני נפילתה. הוא פרסם את היצירה שלו במאי 1939. ניתן לראות בה השפעת מלחמת האזרחים בספרד על מצב רוחו והששות ממלחמה קרבה.
באביב 1939 מקנייס נסעה לארצות הברית. הוא פגש מרי ובנו. בהיותו בארצות הברית הוא פגש את הסופרת אלאנור קלרק, אך יחסים ביניהם לא הסתדרו. בשנת 1940 הוא חזר ללונדון.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה מקנייס החל לעבוד בBBC. באותה תקופה הוא פגש את הזמרת ושחקנים הדלי אנדרסון ובשנת 1942 הם תחתנו. באותה תקופה מקנייס כתב מספר מחזות ואת שיר Prayer Before Birth.
בשנת 1950 מקנייס נסע ל-18 חודשים לאתונה בה הוא כיהן מנהל "המכון הבריטי".
במהלך שנות ה-50 מקנייס המשיך בכתיבת שירים ומחזות לצד סיורים ברחבי העולם עם הרצאות. באותה תקופה הוא התחבר עם ג'ון ברימן. בשנת 1958 הוא התקבל למסדר האימפריה הבריטית.
באוגוסט 1963 הוא נסע ליורקשיר במטרה לאסוף חומר למחזה רדיו חדש. הוא נקלע לסערה וחלה. למרות מאמצי בית חולים, הוא נפטר ב-3 בספטמבר 195 בגיל 55.
ג'ון ברימן הקדיש לו את שירו Dream Song #267.
ארכיון אל מקנייס שכולל ספרים, כתבי יד, מכתבים ומסמכים נוספים נשמרים באוניברסיטת אוסטין.
עונת 1957/1958 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1957/1958 הייתה העונה השנייה של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו וילם II וסכוונינגן העפילו לליגה הראשונה, דלפט הולנדיה וא.ד.או הארלם נשרו לליגה השלישית.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 32 קבוצות, 28 ששיחקו בעונה הקודמת אליהן הצטרפו היורדות מהליגה הראשונה וילם II ומועדון הכדורגל איינדהובן והעולות מהליגה השלישית קמבור וR.B.C רוסנדאל. הקבוצות חולקו לשני בתים ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה בכל בית זכתה באליפות והעפילה לליגה הראשונה והקבוצות במקום ה-16 בכל בית נשרו לליגה השלישית.
אלחנן פלהיימר
אלחנן פלהיימר (נולד ב-1 באוגוסט 1996) הוא יו"ר התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. כיהן כיו"ר אגודת הסטודנטים של הקריה האקדמית אונו.
נעוריו ותחילת דרכו.
פלהיימר הוא בנם של יעקב ורונית פלהיימר ואח לשתי אחיות ושלושה אחים. אביו יעקב, שותף במשרד עורכי דין כיהן כחבר במועצת העיר פתח תקווה, ואמו רונית עובדת בעמותה לנזקקים בשם "טל חיים".
פלהיימר הדריך במשך שנתיים בתנועת הנוער בני עקיבא בשבט "יובל" של ילדים עם צרכים מיוחדים. סיים את חוק לימודיו ללא זכאות לתעודת בגרות.
למד במכינה קדם-צבאית "אלישע". שירת בשירות לאומי עם נוער בסיכון בעמותת "בת עמי" בעיר נתיבות ובשכונת עמישב בפתח תקווה.