טיג טיילה עם משפחתה באירופה כאישה צעירה. היא סיירה רבות, וביקרה בגלריות בגרמניה, צרפת, בלגיה, הולנד ואנגליה. בשנת 1901 היא נזכרה בביקור בגלריות ספרדיות בילדותה, והעירה "לעולם לא אשכח את ציורי וולקז, עם סוסיו היפים וצבעם המעולה, או את ציורי רפאל המקסימים". היא למדה באולפן בבריסל של ארנסט בלאן-גארין ואצל סר הוברט פון הרקומר באנגליה.
קריירה.
טיג הציגה באופן קבוע בסלוני פריז, כולל דיוקן של קולונל רד בשנת 1897
בשנת 1902 מונתה למועצה של אגודת האמנים הוויקטוריאנית שפרסמה את שירתה "פנטזיה בענן" בכתב העת שלה.
היא הייתה "האוסטרלית הראשונה שהפגינה התעניינות מתמשכת והבנת דפוס עץ יפני". להדפסה מגוש עץ היה היסטוריה ארוכה ביפן. היא שיתפה פעולה בחיתוכי עץ עם חברתה ג'רלדין רדה, ופרסמה איורים לספר - Night Fall in the Ti-Tree בשנת 1905.
הספר בסגנון הייקו בן 32 העמודים מגולל את סיפור חייהם הפשוטים של ארנבות עם 16 איורי עץ צבעוניים. ספר קטן ושיתוף הפעולה היה הדוגמה הראשונה להדפסת עץ צבעוני באוסטרליה, וגם ספר האמנים האוסטרלי הראשון.
הציור שלה "ילד עם פלטה" זכה בפרס שני בסלון הישן בפריז כשהוצג בשנת 1920, ולימים נתלה באקדמיה המלכותית לאמנויות, לונדון.
בעקבות סלון פריז 1920 כתב האמן האוסטרלי רופרט באני לטיג, וציין כי "הילד עם פלטה" הייתה אחת היצירות הטובות ביותר בתערוכה של אותה שנה בסלון הישן.
אחד ההיבטים יוצאי הדופן ביותר ביצירתה של טיג, היה יצירת ציורי מזבח וכרזות לכנסיות פרוטסטנטיות. הראשונה הייתה משימה משנת 1910 (בגלריה לאמנות המילטון) לכנסייה בוואנון, ויקטוריה. את המסגרת לעבודה עיצבה חברתה, האמנית ג'סי טריל. בשנת 1921 הציגה טיג פיסת מזבח (בקתדרלת סנט פול, מלבורן) עבור כנסייה חדשה בקינגלייק, ויקטוריה, שנבנתה כאתר זיכרון לחיילים שמתו במלחמת העולם הראשונה. היו שם כתובות שליוו את התמונה. הציור היה יצירתה הבולטת ביותר של טיג בתערוכת יחיד שהתקיימה באתנאום במלבורן בשנת 1921.
בשנת 1933 טיג ואחותה נסעו ברכב לביקור במסיון הרמנסבורג. המיסיון סבל בצורת שגרמה למותם של שליש מאוכלוסיית האבוריג'ינים. האחיות עזרו לגייס יותר מ -2,000 ליש"ט לבניית צינור להעביר מים למסיון.
גשר הפרחים
גשר הפרחים (ברומנית: Podul de Flori) הוא שמו של מפגן המוני, שנערך בגבול, שבין רומניה ובין ברית המועצות, באזור שהיה בהמשך לרפובליקת מולדובה, ב-6 במאי 1990, על גדות נהר פרוט, כשההמונים חצו את הגבול ללא ביקורת, דרכונים או ויזות והשליכו למי הנהר פרחים רבים, תוך מתן ביטוי רגשי לקשר בין התושבים הרומנים של שתי גדות הנהר.
ביום הזה ניתן אישור לתושבי רומניה, לראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה, לחצות את הגבול עם החבל, שבעבר היה חלק מרומניה ולהיפגש עם המתגוררים מהצד השני של הגבול ובהן גם קרובי משפחה. לאורך הגבול בן כ-700 קילומטרים נקבעו שמונה נקודות מעבר, בהן תחילה עברו רק מהצד הרומני ובהמשך התחילו לעבור גם מהצד הסובייטי אל הצד הרומני. באירוע השתתפו כמיליון ומאתיים אלף אנשים.
שמונה המעברים היו בין מיורקאן ובין פרריצה (Miorcani – Pereriţa), בין סטנקה ובין קוסטשט (Stânca – Costeşti), בין יאשי ובין סקולן (Iaşi – Sculeni), בין אונגן ובין גשר אונגן (Ungheni – Pod Ungheni), בין אלביצה ובין לאושן (Albiţa – Leuşeni), בין פלצ'יו ובין ציגנקה (Fălciu – Ţiganca), בין אואנצ'ה ובין קאחול ואחרון בין גאלאץ ובין ג'יורג'יולשט (Galaţi – Giurgiuleşti).
הגשרים הנוספים.
ב-16 ביוני 1991, כשהחבל, שעתיד להפוך לרפובליקת מולדובה עדיין לא הכריז על העצמאות מברית המועצות ניתן אישור חד פעמי לתושבי המקום לחצות את הגבול לרומניה ללא ביקורת דרכונים. גם באירוע זה, כמו באירוע הראשון, הוטלו למי נהר פרוט מיליוני פרחים, שיצרו רושם של גשר צף. תושבים רבים משתי גדות הנהר נכנסו למי הנהר ונפגשו במים. אירוע זה מכונה "גשר הפרחים השני".
התנועות, התומכות באיחוד רפובליקת מולדובה עם רומניה, "הפעולה 2012" ו"התנועה האזרחית של צעירי מולדובה" ארגנו ב-11 ביולי 2015 את "גשר הפרחים השלישי", שנועד לקבל את פני אלף הצועדים המולדובנים, שיצאו לדרך מקישינב אל בוקרשט, כדי לדרוש את איחוד רפובליקת מולדובה עם רומניה. החל משעה 10.00 בבוקר הם עברו את גשר הרכבת ברגל, כשאזרחי רומניה מקבלים את פניהם בגדה השנייה של הפרוט.
ביום 31 בדצמבר 2017 ארגנה התנועה ALIANȚA PENTRU CENTENAR מפגן של אלף רומנים ביישוב פלצ'יו, הסמוך לגבול עם רפובליקת מולדובה. המפגן יצא אל אתר זיכרון לחיילים רומנים ומשם צעד אל מעבר מסילת הרכבת מעל נהר הפרוט. המפגינים נשאו איתם דגל רומני האורך מאה מטרים והחזיקו אותו מעל הפרוט, כשהדגל מוחזק משני צדדי הנהר והגבול. המפגינים בשתי גדות הנהר שרו את המנון רומניה וקראו ססמאות דוגמת "הלאה הגבול על הפרוט!", "התעורר רומני!", "בסרביה היא רומניה", "אחדות", "אותו דם, אותה ארץ, רומנים היינו כולנו פעם" ועוד. בסיום שוחרר הדגל למי הנהר.
תום המפרי
תומאס המפרי (באנגלית: Thomas Humphrey; 1858–1922) היה אמן וצלם אוסטרלי יליד סקוטלנד, שהיה קשור לאסכולת היידלברג – האימפרסיוניזם האוסטרלי.
המפרי זכה לשבחים על עבודתו מבני דורו, והוא מיוצג באוספים הקבועים של כמה מאוספי האמנות הגדולים באוסטרליה.
קריירה.
יליד 1858 באברדין, סקוטלנד, המפרי נדד כילד צעיר עם משפחתו לאוסטרליה, והתיישב בפרבר ריצ'מונד במלבורן. כנער, למד בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בוויקטוריה ונכנס לעסקי צילום, שם עבד עם ג'ורג' פיט מוריסון ובסופו של דבר הקים סטודיו לצילום משלו עם אשתו אליס מילס.
בשנת 1885 התיידד המפרי עם הצייר טום רוברטס, שחזר מלימוד אמנות באירופה. יחד עם פרדריק מק'קבין וג'ון מאת'ר הם הקימו את מחנה האמנים של בוקס היל, והתמסרו לציור הנוף האוסטרלי בטכניקות אימפרסיוניסטיות. המפרי המשיך לצייר במחנה איגלמונט של ארתור סטריטון בשנת 1889, ובשנה שלאחר מכן עבר לצ'רטריסוויל, שם התגורר וצייר לצד עמיתים בולטים וולטר ווית'רס ולאון פול.
בשנת 1896, ציורו "נוף הנהר בשמש קיץ", שצייר שנה קודם, נרכש על ידי הגלריה הלאומית של ויקטוריה בתערוכת אגודת האמנים הוויקטוריאנית. על פי מבקר האמנות אלן מקלוד מקולוך, הציור היה "ככל הנראה העבודה האימפרסיוניסטית האוסטרלית הראשונה" שקנה המוזיאון. מאז, עבודותיו של המפרי נכנסו לאוספי הקבע של הגלריות האוסטרליות הממלכתיות והאזוריות, כולל גלריית האמנות של ניו סאות' ויילס וגלריית האמנות של בלאראט.
לאורך רוב חייו המפרי הוטרד מבעיות בריאות אשר יחד עם הדרישות להפעלת סטודיו לצילום הגבילו את יכולתו לצייר.
הוא נפטר במעונו בארמדייל בשנת 1922. תערוכת היחיד הראשון שלו נערך לאחר מותו בשנת 1925 בגלריה של האגודה לאמנות במלבורן.
בהקדמה לקטלוג התערוכה כתב רוברטס כי המפרי ביטא בעבודותיו את "רוחו האינטימית והרכה של הערבות, וכי למרות בעיותיו הבריאותיות, הוא "מצא זמן פנוי ללא הפרעות. לתקשר עם הטבע."
הקרדינל
הקרדינל (באנגלית: The Cardinal) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1963, בהפקתו ובבימויו של אוטו פרמינגר, עם טום טריון , ג'ון יוסטון, קרול לינלי ורומי שניידר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הקרדינל של הנרי מורטון רובינסון (1950).
העלילה מסופרת בפלשבק על כומר קתולי שעלה בדרגות בכנסייה עד לדרגת קרדינל ובדרך עובר משברים אישיים.
הסרט דן במספר בעיות שהכנסייה הקתולית נמנעה לפתור - נישואים בין-דתיים, מין מחוץ לנישואים, הפלות, גזענות ופשיזם.
ד"ר יוזף רצינגר שמונה אחר כך לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר היה המתווך והיועץ מטעם הותיקן להפקת הסרט.
טום טריון נבחר לתפקיד הגדול לזה על ידי פרמינגר אף על פי שהיה לא מוכר. טריון גילה שפרמינגר התעלל בו נפשית במשך ההסרטה ופעם אחת גם פיטר אותו זמנית.
תקציר העלילה.
סטפן פרמויל (טום טריון) מסיים הכשרה בותיקן ומתמנה לכומר אירי קתולי. הוא גם כותב עבודת מחקר והקרדינל קראנג'י (ראף ואלונה) שמעריך אותו, מעניק לו בהוקרה טבעת בישוף.
סטפן חוזר לבוסטון ב-1917 ומתמנה לכומר בכנסייה. הקרדינל גלנון (ג'ון יוסטון) שולח את סטפן למקום מרוחק כדי שילמד קצת צניעות. הכומר במקום הוא נד האלי (ברג'ס מרדית'). הוא חולה בטרשת נפוצה וסטפן והנערה לילג' מנטון (ג'יל הוורת') עוזרים לו. סטפן מוכר את טבעת הבישוף שלו כדי לקנות לו תרופות והדבר מתגלה לגלון שמזמין אותו לבירור. לאחר שסטפן מסביר לו מדוע מכר את הטבעת, הוא מגיע לכפר ומתפלל ליד הכומר הגוסס.
ערכו של סטפן עולה וגלנון ממנה אותו למזכירו.
במשפחתו יש בעיה קשה - אחותו מונה (קרול לינלי) מתאהבת ביהודי בני רמפל (ג'ון סקסון) ורוצה להינשא לו. המשפחה הדתית/אנטישמית מתנגדת וסטפן מנסה לשכנע את בני להמיר את דתו לקתוליות אך זה מסרב. לבסוף בורחת מונה מהבית ומקיימת יחסים עם בוב. היא מתוודה על כך בתא וידוי לפני סטפן אך הוא מייעץ לה לעזוב את בוב. מונה בורחת ומתדרדרת להופעות כרקדנית במועדונים זולים. כעבור זמן היא נכנסת להריון. הלידה מתעכבת בגלל ראש עובר גדול ואגן צר. הרופא מציע לכרות את ראש העובר על מנת להציל את היולדת. סטפן מתנגד בגלל אמונתו הדתית ולבסוף מונה מתה ומצליחים להוציא את הוולד, רגינה. סטפן רואה בזאת כישלון שלו והוא לוקח זמן לעצמו, עוזב זמנית את הכנסייה, חוזר לאירופה ומתחיל לעבור כמרצה. ב-1924 הוא מגיע לווינה ושם פוגש בסטודנטית אנמארי (רומי שניידר) שמתאהבת בו. הוא כמעט מחליט לעזוב את הכנסייה אבל ברגע האחרון הוא מחליט להיפרד מאנמארי אותה ולשוב לותיקן ברומא.