מארץ' נולדה בלונדון כג'יין מארץ' הארווד. אביה המורה, ברנרד, הוא ממוצא אנגלי וספרדי ואמה, ג'ין, היא ממוצא וייטנאמי וסיני. יש לה אח בשם ג'ייסון, המבוגר ממנה ב-3 שנים.
בשנות נעוריה הייתה דוגמנית אופנה מצליחה. בגיל 14 זכתה בתחרות מקומית בסגנון "דוגמנית נולדה" ובשנה שלאחר מכן החלה לדגמן. באותה תקופה היא החלה להשתמש בשמה האמצעי, שניתן לה בשל החודש שבו נולדה, וזנחה את שם משפחתה.
קריירה.
את קריירת המשחק שלה החלה מארץ' במקרה. הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו ראה אותה על שער המגזין "Just Seventeen" והחליט ללהק אותה לתפקיד הראשי בסרטו "המאהב", על אף שלא היה לה כלל ניסיון קודם במשחק. מארץ' הייתה בת 18 בעת צילומי הסרט. לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט עורר סערה, הן בשל סיפור האהבה שהוא הציג בין גבר בוגר ובין קטינה, והן בשל סצינות המין הנועזות שבו, שכללו עירום מלא של שני כוכבי הסרט וצילומי תקריב. סמוך לאחר יציאתו של הסרט לאקרנים נפוצו שמועות, לפיהן סצינות האהבה בינה ובין כוכב הסרט טוני לונג קה-פיי היו אמיתיות. מארץ' הכחישה נמרצות שמועות אלה, והאשימה את במאי הסרט, ז'אן-ז'אק אנו, בהפצתן ובאי מניעת התפשטותן, במטרה לקדם את יחסי הציבור של הסרט. בעקבות כך השניים לא דיברו במשך 10 שנים, עד להתנצלותו של אנו בשנת 2003.
גם סרטה הבא של מארץ', "צבע הלילה", שיצא ב-1994, עורר סערה מסיבות דומות. בסרט כיכבה מארץ' לצידו של ברוס ויליס, ולשניים היו בו מספר סצינות מין נועזות שכללו עירום מלא. הסרט זכה לביקורות גרועות, אך הפך לאחר מכן לסרט פולחן, שזכה להצלחה גדולה בהשכרות ובמכירות של קלטות וידאו ביתיות ותקליטורי DVD. המגזין "מקסים" הכתיר את סצינות המין שלה בסרט כסצינות המין הטובות ביותר בקולנוע בכל הזמנים.
בשנים שלאחר מכן המשיכה להופיע בסרטים, אולם הם לא זכו להצלחה ולתהודה כמו שני סרטיה הראשונים. ב-1998 כיכבה בסרט "פרובוקטור", שבעלה היה בין מפיקיו.
החל משנת 2004 היא משמשת כפרזנטורית הראשית של חברת התכשיטים "שופרד".
חייה האישיים.
על סט הצילומים של הסרט "צבע הלילה" פגשה מארץ' את המפיק האיטלקי קרמיין זוזורה, שהיה אחד ממפיקי הסרט. השניים התאהבו ונישאו לאחר חודשיים בלבד של היכרות, ב-14 ביוני 1993, במהלך הפסקה של 8 שעות בצילומי הסרט. ברוס ויליס היה השושבין של החתן ואשתו דאז, דמי מור, הייתה השושבינה של הכלה. נישואיהם לא החזיקו מעמד זמן רב, הם נפרדו ב-1997 והתגרשו רשמית ב-2001.
בדיקת בריום
בדיקת בריום היא בדיקה רפואית שנעשית באמצעות בליעה או חוקן של תמיסת מלחי בריום שמדגימה ומשקפת את מצב דרכי העיכול, כדי לאתר בעיות כמו דלקות, היצרויות, חסימות, גידולים ובעיות אחרות.
מהות הבדיקה.
במהלך הבדיקה הרופא מחדיר לגוף תמיסה סמיכה ולבנה של מלחי בריום שמשמשת כחומר ניגוד, ועוקב אחר מעבר החומר בגוף באמצעות טכנולוגיה הקרויה פלואורוסקופיה שהיא מכונת שיקוף רנטגן המשתמשת בעיבוד דיגיטלי שמאפשר צפייה רצופה במסך טלוויזיה ואף יכולת הקלטת וידאו או תמונות סטילס. הבדיקה נעשית על ידי רופא רדיולוג, בסיוע של רנטגנאי.
מלחי הבריום מופיעים בתצלומים בצבע לבן ומדגימים את המבנה של מערכת העיכול, ואת קווי המתאר ואת הציפוי של דרכי העיכול. הבריום מצטבר באזורים בעייתיים, ומסמן כיבים, חסימות וגידולים.
הבדיקה מתחלקת לשני סוגים עיקריים: בליעת בריום לבדיקת דרכי העיכול העליונות וחוקן בריום לבדיקת דרכי העיכול התחתונות. בכל הבדיקות הללו ישנן הכנות מוקדמות שהנבדק צריך לעשות.
דרכי עיכול עליונות.
כדי לבדוק את דרכי העיכול העליונות יש לבלוע תמיסה המורכבת ממלחי בריום, תוך כדי הבליעה ובמהלכה נעשית בדיקת שיקוף באמצעות רנטגן. הנבדק חייב להגיע לבדיקה זו מתוך צום מוחלט, של כ-10 עד 12 שעות. אצל אנשים רגישים במיוחד בליעת הבריום הסמיך, עלולה לעורר את רפלקס ההקאה, ולגרום להקיא את החומר.
בדיקה זו מתחלקת לשני חלקים:
בדיקת ושט-קיבה-תריסריון - UGI.
בדיקה זו מתחילה בעמידה. הנבדק מתבקש לבלוע את תמיסת הבריום, תוך כדי שיקוף, כדי לשלול בעיות בליעה. השיקוף נעשה מספר פעמים מזוויות שונות. לאחר מכן ניתנת לנבדק תמיסת גרגרים מוגזת כדי לנפח את הקיבה. מכיוון שהתמיסה בולטת בצילום ניתן לאבחן בעיות שונות כמו ליקויים אנטומיים, בעיות בהתכווצויות של הוושט ועוד. לאחר מכן המשך הבדיקה נעשה בשכיבה כדי לבדוק האם ישנו רפלוקס קיבתי ושטי, וכדי לשלול בעיות שעלולות להיות קיימות בקיבה או בתריסריון. זמן הבדיקה הוא כחצי שעה.
צילום פסאז' - בדיקה של המעי הדק.
בדיקה זו נועדה להדגים את המעי הדק. בבדיקה זו לאחר שתיית נוזל הבריום, לעיתים במנה כפולה מהבדיקה הקודמת, והגעתו למעי הדק. נעשים צילומים במהלך מעברו של הנוזל במעי הדק. זמן המעבר משתנה מאדם לאדם, ותלוי בקצב העיכול שלו, והוא לרוב יהיה בין שעה לשלוש שעות, אך יכול להגיע אף לחמש שעות. יש להימנע משימוש בתרופות שפועלות על מערכת העיכול, כדי לקבל מצב טבעי כמידת האפשר.
נוזל הבריום יוצא מפי הטבעת ללא כל ספיגה אפשרית בגוף.
חוקן בריום - דרכי עיכול תחתונות.
בבדיקה זו תמיסת הבריום מוחדרת למעי הגס דרך פי הטבעת ביחד עם אוויר. בדיקה זו אורכת כ-45 דקות, ובמהלכה מודגם המעי הגס על גבי המסך ונלקחים צילומים שלו בפוזיציות שונות. באמצעות בדיקה זו ניתן לאתר בעיות שונות במעי הגס כמו דלקות, פוליפים, גידולים, חסימות והיצרויות. הליך זה עשוי לגרום לנבדק כאבים עוויתיים שעוצמתן קלה עד בינונית. מכיוון שמדובר בהקרנה לאזור האגן, אין לבצע בדיקה זו בזמן הריון. יש להתכונן לבדיקה זו באמצעות ניקוי יסודי של המעי הגס.
לאחר הבדיקה.
לאחר הבדיקה הגוף יפלוט את התמיסה באופן טבעי בצואה במשך יום יומיים. ייתכנו תופעות לוואי לא משמעותיות כמו תחושת כבדות או חוסר נוחות במעיים, ואף עצירות. מומלץ להרבות בשתיית מים, כדי לעזור לגוף לפלוט את החומר מהגוף. יש הממליצים ליטול חומר משלשל עדין כדי להאיץ את הפרשת הבריום.
גבאי (פירושונים)
דגלי דרום אפריקה
הפועמ&quot;ז
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (באנגלית: Football League First Division) הייתה הדרגה העליונה של הכדורגל האנגלי כולו בין השנים 1888 ו-1992, והדרגה העליונה של הפוטבול ליג בין השנים 1993 ו-2004.
היסטוריה.
הפוטבול ליג נוסדה ב-1888 על ידי דירקטור אסטון וילה ויליאם מקגרגור. היא הייתה מורכבת בתחילה מחטיבה (ליגה) אחת שכללה 12 מועדונים (אקרינגטון, אסטון וילה, בלקברן רוברס, בולטון וונדרס, ברנלי, דרבי קאונטי, אברטון, נוטס קאונטי, פרסטון נורת' אנד, סטוק, וסט ברומיץ' אלביון ווולבס) ונודעה בשם הפשוט "הפוטבול ליג". כאשר נוספו לליגה מועדונים מהפוטבול אליאנס המתחרה ב-1892, היא הפכה למפעל המחולק לשתי ליגות; הליגה המקורית הורחבה (שתי הקבוצות הטובות ביותר מהאליאנס הצטרפו) ושמה שונה ל"ליגה הראשונה של הפוטבול ליג" (First Division), בעוד יתר המועדונים מהאליאנס הוכנסו לליגה חדשה, הליגה השנייה של הפוטבול ליג (Second Division).
במשך 100 השנים הבאות, הליגה הראשונה הייתה הדרגה הגבוהה מבין הליגות המקצועניות במבנה הליגות בכדורגל האנגלי, כאשר מתחתיה היו שלוש דרגות נוספות של הפוטבול ליג. לאחר מכן, ב-1992, 22 המועדונים שהרכיבו את הליגה הראשונה של הפוטבול ליג בחרו לפרוש מהפוטבול ליג והקימו את הפרמייר ליג, שכעת כללה את המועדונים החזקים והעשירים ביותר באנגליה. כתוצאה מכך, הפוטבול ליג אורגנה מחדש, והליגות השנייה, השלישית והרביעית שינו את שמן לראשונה, השנייה והשלישית בהתאמה. הליגה הראשונה, שנשארה הדרגה הגבוהה של הפוטבול ליג, הפכה לדרגה השנייה במערכת הליגות השלמה של הכדורגל האנגלי, ולפיכך המועדונים המובילים בליגה ירשו את שיטת העלייה במשחקי פלייאוף מהליגה השנייה הישנה.
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג הפכה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לפני פתיחתה של עונת , בשל סיבות מסחריות. הליגה החדשה הייתה לדרגה השנייה של הכדורגל האנגלי.
מועדונים בליגה הראשונה בלבד.
מועדונים ששיחקו בליגה הראשונה של הפוטבול ליג בתור הדרגה העליונה, אך לא בפרמייר ליג, ביניהם: אקרינגטון (במקור, כיום אקרינגטון סטנלי), ברדפורד פארק אוונו, ברנטפורד, בריסטול סיטי, ברי, קארליסל יונייטד, דרוון, גלוסופ נורת' אנד, גרימסבי טאון, לייטון אוריינט, לוטון טאון, מילוול, נורת'המפטון טאון, נוטס קאונטי, אוקספורד יונייטד, ופרסטון נורת' אנד . נוטס קאונטי ולוטון היו חברים בליגה הראשונה בעונה האחרונה שלה לפני יצירתה של הפרמייר ליג. סטוק סיטי הצטרפה לפרמייר ליג לראשונה בעונת , קארדיף סיטי הצטרפה לפרמירי ליג לראשונה בעונת , האדרספילד טאון ו-ברייטון אנד הוב אלביון הצטרפו לפרמייר ליג לראשונה בעונת . מבין קבוצות אילו, ופרסטון זכתה באליפות אנגליה; אקרינגטון נסגרה; ברדפורד פארק אוונו, דרוון וגלוסופ הן כיום קבוצות "מחוץ לליגה" במשך שנים רבות מאחר שהן משחקות מתחת לפוטבול ליג השנייה, הדרגה הנמוכה כיום של הפוטבול ליג.
גודל.
הליגה הראשונה הייתה מורכבת בתחילה מ-12 מועדונים מייסדים; מאז נוסתה מספר פעמים הרחבה של הליגה כאשר הכדורגל הפך ליותר פופולרי ומספר הקבוצות שעלו גדל. בשנות ה-80 המאוחרות הייתה סדרה של הקטנת מספר הקבוצות, על אף שהיא חזרה למצב הקודם לאחר מכן. להלן רשימת השינויים בגודל הליגה:
מ־1995 עד 2004 היא הייתה הדרגה השנייה של הכדורגל המקצועני באנגליה (מאז 1995)
אלופות הליגה.
29 מועדונים לאורך ההיסטוריה זכו באליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
לרו ולרינה