ספרה הראשון היה פרחי פרא של קולורדו (1885), מאויר ב-24 כרומוליתוגרפיות של צבעי המים שלה, המלווים את תיאור מסעותיה ברחבי המדינה. שנתיים לאחר מכן פרסמה ספר על פרחי פרא של חוף האוקיינוס השקט, שנוסח באופן דומה סביב נרטיב מסע. הפרחים בשני הספרים מצוירים בסגנון תוסס ואימפרסיוניסטי ללא תשומת לב רבה לפרטים מדעיים. חלק מהמשיכה של ספריה של תאייר נבע מסגנון היומן בגוף ראשון שבו השתמשה כדי לספר על טיולי המחנאות וההרפתקאות שלה במרדף אחר פרחים יוצאי דופן בשטח טרשי לפעמים. בספרה על פרחי בר בקולורדו, תאייר הייתה האדם הראשון שדיווח כי ניתן למצוא הלבורין ענק במדינה זו.
באותה שנה שבה פורסמו פרחי הפרא של קולורדו, הועלו טענות שתאייר ביססה כמה מצבעי המים שלה לספר על סקיצות שנעשו על ידי אמנית בוטנית מקולורדו ספרינגס, אליס סטיוארט היל, ולא על רישומים שלה אף על פי שהטענות הללו היו במחלוקת חריפה עם אנשים שליוו למעשה את תאייר בנסיעותיה וראו אותה בעבודה, התברר שתאייר קנתה כמה ציורי פרחים ממאליס היל וייתכן שהעתיקה כמה אלמנטים קומפוזיציוניים מעבודתה של היל. עם זאת, לא הייתה תביעה, ולכן היקף העתקה של תאייר מהיל מעולם לא הוברר במלואו.
ב-1889 פרסמה תאייר מהדורה חדשה של פרחי הפרא של קולורדו תחת הכותרת פרחי הפרא של הרי הרוקי; השינויים היחידים היו בכריכה ובדף השער. הוצע ששינוי זה בוצע כדי שהספר לא יתחרה באופן ישיר בספרה של אליס היל משנת 1886 "הפרחים בקולורדו".
תאייר כתבה גם כמה רומנים, כל ספריה נמכרו היטב, ורבים מהם הופיעו במהדורות רבות.
תאייר מתה בדנבר, קולורדו, בשנת 1908.
משה קריף
משה קריף הוא סופר, משורר, פעיל חברתי אקטיביסט במגזר השלישי, ממייסדי הקשת הדמוקרטית המזרחית (1996), ומי שהיה דובר התנועה, עד קבלתו של בג"ץ הקרקעות בבית המשפט העליון, באוגוסט 2002.
קריף הוא פובליציסט חברתי שכתב בידיעות אחרונות וגלובס ועורך דין חברתי, בוגר תואר ראשון במשפטים ב שייצג את תושבי גבעת עמל בשנת 2016, בתביעה נגד מדינת ישראל ועיריית תל אביב-יפו על העוול שנגרם להם בעקבות הפקרתם בידי הרשויות שפעלו לנישולם מבתיהם.
קריף היה יועץ תקשורת פוליטית ומרצה בתוכנית לתקשורת פוליטית באוניברסיטה העברית, ממקימי כנס ישראל-שדרות לחברה,
קריף, בעברו היה קצין בגולני וקצין מודיעין של טייסת מסוקי קרב בפיקוד צפון, בהמשך היה הדובר של מתאם פעולות הממשלה בשטחים. השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן.
קריירה.
הוריו של משה יוצאי תוניסיה ואיראן. קריף איים לתבוע את הרשות השנייה על רקע תחושת ההפליה העדתית שהוא חש כשניסה להתקבל לדירקטוריון הרשות לטלוויזיה. לדבריו: "נפסלתי כי הרשות לא רואה בניסיון אקטיביסטי חברתי במגזר השלישי כעומד בתנאי החוק והסף".
לדבריו, תחושת הקיפוח הייתה הדחף והלהט, לכל פעילותו החברתית והציבורית: בייסוד הקשת הדמוקרטית המזרחית, בכהונתו כמנכ"ל ארגון תהודה, בבג"ץ הקרקעות, בייצוג תושבי גבעת עמל בשנת 2016 ובבג"ץ הפליית הנשים הבדואיות מאום אל-חיראן.
פרסומיו.
קריף פרסם מספר ספרים וספר שירה, פרט לכתיבתו בידיעות אחרונות ובגלובס:
אנדרה (כדורגלן)
אנדרה טרינדדה דה קוסטה נטו (בפורטוגזית: André Trindade da Costa Neto; נולד ב-16 במרץ 2001) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בפלומיננסה.
קריירה.
אנדרה גדל במחלקת הנוער של פלומיננסה, ולקראת עונת 2020 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-17 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 1–0 על אתלטיקו גויאניינסה במסגרת הגביע הברזילאי.
ב-21 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית, בהפסד 0–1 לרסיפה. ב-4 ביולי 2021 כבש את שער הבכורה שלו בליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-86 במשחק נגד פלמנגו וכבש את שער הניצחון בדקה ה-91.
בעונת 2021 קיבל אנדרה יותר קרדיט ממאמניו, ואף שיחק עם הקבוצה במשחקי גביע הליברטדורס שלה.
משבר שרשרת האספקה
משבר שרשרת האספקה החל בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה, ונסיבות נוספות שהצטרפו בהמשך הדרך ולא כולן ברורות. הוא הביא לשיבושים בשרשרת האספקה הגלובלית וכתוצאה מכך הביא למחסור במוצרים ולעליית מחירים.
תהליך הגלובליזציה בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 הביא לגידול ניכר בסחר הבינלאומי, להעברה של פעולות ייצור רבות מאירופה ומצפון אמריקה למזרח הרחוק, וכתוצאה מכך לגידול ניכר בייצוא של סין ומדינות נוספות, וגידול ניכר בפעילות התובלה הימית, שהיא האמצעי העיקרי להובלת הייצוא.
בתחילת 2020, עם התפשטות מגפת הקורונה בעולם, מפעלים רבים צמצמו פעילותם עד למציאת דרך בטוחה להמשיך בפעילות. החזרה ההדרגתית לפעילות מלאה בדעיכת הגלים הראשונים של המגפה נפגעה עם התפשטות וריאנט דלתא של נגיף הקורונה והזמינות המוגבלת לחיסונים במדינות מתפתחות.
המגפה גרמה לירידה בצריכה של מוצרים ושירותים שונים, אך מאידך השהייה הממושכת ביותר בבית והמעבר לעבודה מהבית הגביר את הביקוש לציוד לבית. זינוק בביקוש העולמי לשבבים, הנחשב גם הוא כאחת התוצאות של מגפת הקורונה, הביא למחסור בשבבים, שהוביל להשבתה זמנית של קווי ייצור בתעשיית הרכב, הזקוקה לשבבים מסוגים שונים להרכבת מכוניות. הקמת מפעל לייצור שבבים נמשכת זמן רב ועלותה גבוהה מאוד (מיליארדי דולרים) כך שהתגברות על המחסור אינה מהירה.
בנמלים רבים נוצר באמצע שנת 2021 עומס, שהביא להאטה בפריקת אוניות, שנאלצו להמתין לפריקתן ימים ושבועות, וגרם להעלאת מחירי התובלה הימית. גם התובלה היבשתית סבלה ממחסור בכוח אדם. בנמלי ארצות הברית הגדולים נוצרו פקקים חסרי תקדים. הנמלים לוס אנג'לס ולונג ביץ' שבחוף המערבי, הם השער ל-40% מספינות המכולה שמגיעות לארצות הברית, רובן מסין. בנמל לוס אנג'לס נוצר תור של עשרות אוניות שנאלצו להטיל עוגן מחוץ לנמל ולחכות לתורן לפרוק את המטען. מספר הספינות הממתינות הגיע ל-100, בעוד במצב תקין אוניות אינן נדרשות לעגון מחוץ לנמל, והן פורקות את מטענן תוך יומיים.
המשבר, יחד עם הפלישה הרוסית לאוקראינה ועליית ביקושים במדינות מסוימות, הוביל להמשך עליית המחירים גם בשנת 2022 ואף למחסור במוצרים מסוימים.
יוסף שכט
ארגון התקינה הבינלאומי
אגוסטין אקוסטה
אגוסטין אקוסטה בנטנקורט (בספרדית: Agustín Acosta Bentancourt; נולד ב-17 בפברואר 2001) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן השמאלי והקשר ברנטיסטאס.
קריירה.
אקוסטה גדל במחלקת הנוער של רנטיסטאס, ולקראת עונת 2020 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-18 באוקטובר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בהפסד 1–2 לליברפול.
בעונת 2021 קיבל יותר קרדיט ממאמניו, ואף שיחק עם הקבוצה במשחקי גביע הליברטדורס שלה.
אקוסטה שיחק בנבחרות הצעירות של אורוגוואי, וכיום משחק בנבחרת עד גיל 20.
הרנסאנס של צ'ארלסטון
הרנסאנס של צ'ארלסטון (אנגלית: Charleston Renaissance )הוא תקופה בין מלחמות העולם הראשונה והשנייה שבה העיר צ'ארלסטון, דרום קרוליינה, חוותה פריחה באמנויות כאשר אמנים, סופרים, אדריכלים ואנשי שימור היסטורי התאחדו כדי לשפר ולייצג את עירם. הרנסאנס של צ'ארלסטון היה קשור לתנועה האמנותית הגדולה יותר בין המלחמות הידועה בשם הרנסאנס הדרומי שלזכותה דירבון תעשיית התיירות של העיר.
היסטוריה.
מאז הכרזת העצמאות האמריקאית, צ'ארלסטון הייתה אחת מעשר הערים הגדולות באמריקה. אבל, מלחמת האזרחים הרסה את שגשוגה של העיר, והתוצאות הכלכליות נמשכו במהלך תקופת השיקום עד תחילת המאה ה-20. עם זאת, החל בסביבות מלחמת העולם הראשונה, העיר חוותה התחדשות באמנויות, כאשר קהילת האמנות המקומית עבדה על שיפור עירם וייצוגה באמצעי תקשורת שונים. הרנסאנס של צ'ארלסטון תרם לעלייתם של מוסדות אמנות כמו מוזיאון ג'יבס לאמנות (שצמח מהגלריה של אגודת קרולינה לאמנות) ואגודת השירה של דרום קרוליינה. התהליך נמשך במהלך השפל הגדול עד מלחמת העולם השנייה.
בין הסופרים הקשורים לתנועה ניתן למנות את דובוס הייוורד (מחבר הספר שעליו התבססה האופרה פורגי ובס), ג'ון בנט (מחבר היצירה המדעית הראשונה על שפת הגולה), הסופרות ג'וזפין פינקני וג'וליה פיטרקין, המשוררים הרווי אלן, הלן פון קולניץ הייר, וביאטריס רוונל, והמחזאית דורותי הייוורד.
במישור המוסדי, לורה בראג הפכה לאישה הראשונה שניהלה מוזיאון לאמנות במימון ציבורי באמריקה כאשר הפכה למנהלת מוזיאון צ'ארלסטון.
עם זאת, הרנסאנס של צ'ארלסטון קשור באופן הדוק ביותר לאמנויות החזותיות. ארבעת האמנים המובילים של התנועה הם אלפרד האטי, אליס רוונל הוגר סמית', אנה הייוורד טיילור ואליזבת אוניל ורנר מתוכם, סמית' וורנר היו ילידי צ'ארלסטון, בעוד שטיילור הגיע ממקומות אחרים במדינה והאטי הגיע מניו יורק. אמנים חזותיים אחרים הנחשבים לחלק מהתנועה כוללים את אדווין הארלסטון, אן טיילור נאש וויליאם פוסי סילבה. אמנים מבקרים כמו אלן דיי הייל, גבריאלה קלמנס, אדוארד הופר וצ'יילד האסאם נכללים לפעמים בקבוצה.
ציורי השמן, צבעי המים וההדפסים של אמני הרנסאנס של צ'ארלסטון תיעדו את צ'ארלסטון ואת מחוז דרום קרוליינה ברחבי העיר באמצעות נופים רומנטיים, מחקרים ארכיטקטוניים וסצנות של חיי היומיום בעבר ובהווה. האמנים התמחו בהדפסים, לרבות תחריטי עץ ואבן, שנמכרו ביתר קלות לתיירים ולמבקרים אחרים וסייעו להפצת הדימויים של התנועה ברחבי הארץ. בהשפעת חלקית מאמנים אורחים הייל וקלמנטס - הקימו את מועדון החרטים של צ'ארלסטון כדי לקדם את יצירת ההדפס כמדיום.