כהן נמנה עם סגל נבחרת הנוער של ישראל, ושיחק 11 משחקים בינלאומיים בשורות הנבחרת הבוגרת במחצית הראשונה של שנות ה-60. משחקו הראשון היה מול נבחרת אתיופיה באוקטובר 1962 ומשחקו האחרון היה מול נבחרת רומניה בדצמבר 1966. לזכותו של כהן שער אחד במדי הנבחרת, בניצחון 2–0 על נבחרת יוגוסלביה באוקטובר 1964.
הפלישה המונגולית ליפן
רוברט קריפן
רוברט לורל "בוב" "קריפ" קריפן (באנגלית: Robert Laurel Crippen; נולד ב-11 בספטמבר 1937) הוא אסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. הוא טס במשימות STS-1, STS-7, STS-41-C ו-STS-41-G.
קריפן נולד בבאומונט שבמדינת טקסס בארצות הברית.
השכלה.
בוגר במדעים בהנדסת אירוספייס מאוניברסיטת טקסס, 1960.
שירות צבאי.
בתום לימודיו האקדמיים התקבל לתוכנית קציני התעופה של הצי בפנסקולה שבפלורידה. לאחר קבלת דרגות קצונה, המשיך באימוניו בוויטינג פילד שבפלורידה, ולאחר מכן בצ'ייס פילד שבטקסס, שם קיבל את כנפי הטייס שלו. בין 1962 ל-1964 שירת על נושאת המטוסים USS אינדיפנדנס, כטייס תקיפה בטייסת VA-72. לאחר מכן עבר אל בית הספר לטייסי מחקר אירוספייס בבסיס חיל האוויר אדוארדס, ולאחר סיום הלימודים, נשאר שם כמדריך עד שנבחר ב-1966 לתוכנית המעבדה המאוישת הלווינית של חיל האוויר.
בסך הכל צבר יותר מ-6,500 שעות טיסה, מתוכם 5,500 שעות במטוסי סילון.
שירות בנאס"א.
ב-1969, עם ביטול תוכנית המעבדה המאוישת, עבר לנאס"א והפך לאסטרונאוט אזרחי. הוא היה בצוות התמיכה של סקיילאב 2, 3 ו-4, וכן במשימת אפולו-סויוז.
טיסתו הראשונה לחלל הייתה במשימה STS-1, הטיסה הראשונה של מעבורת חלל, בה היה טייס, יחד עם ג'ון יאנג כמפקד הטיסה. משימה זו שוגרה ב-12 באפריל 1981 וחזרה יומיים אחר כך, ב-13 באפריל. הוא היה מפקד המשימה ב-STS-7 (18 ביוני עד 24 ביוני 1983), STS-41-C (6 באפריל-13 באפריל 1984), STS-41-G (5 באוקטובר-13 באוקטובר 1984). בסך הכל צבר 565 שעות טיסה בחלל. הוא נבחר גם למפקד משימת המעבורת הראשונה שיועדה לשיגור מבסיס חיל האוויר ונדנברג, שיגור שבוטל בעקבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
בין 1986 ל-1989 היה סגן מנהל לפעולות המעבורת עבור מטה נאס"א במרכז החלל קנדי בפלורידה. במסגרת התפקיד היה אחראי על ההכנות האחרונות של המעבורת, ביצוע המשימה, והחזרת המעבורת לפלורידה לאחר נחיתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
בין 1990 ל-1992 היה מנהל פעולות המעבורת במטה נאס"א בוושינגטון. בתפקיד זה פיקח על כל תוכנית המעבורת, כולל ביצועים, תקציבים, לוחות זמנים ותוכן התוכנית.
לאחר מכן מונה למנהל מרכז החלל קנדי, שם היה אחראי על הכנה, שיגור והחזרה של מעבורות החלל. הוא שירת בתפקיד זה עד ינואר 1995.
לאחר נאס"א.
בתום תפקידו כמנהל מרכז קנדי, עבר אל לוקהיד מרטין, שם היה סגן נשיא למערכות הדמיית אימונים בחטיבת מערכות המידע של החברה. בדצמבר 1996 מונה לנשיא קבוצת ההנעה של תיקול, החברה המייצרת עבור נאס"א את מנועי הדלק המוצק של מעבורת החלל.
מדבר אורדוס
קלטי פאיאודבר
קפה המדורה
מנושהר מותאקי
מנוצ'הר מותאקי
מנוצ'הר מוטקי
מנוצ'הר מוטאקי
קתדרלת נרבון
קתדרת נרבון (בצרפתית: Cathédrale Saint-Just-et-Saint-Pasteur de Narbonne) היא כנסייה קתולית, לשעבר קתדרלה, השוכנת בעיר נרבון בדרום צרפת. הקתדרלה היא מונומנט לאומי צרפתי. הכנסייה תפקדה כקתדרלה וכמושב הבישוף עד לקונקורדאט של 1801 בו מוזגה הדיוקסיה המקומית עם הדיוקסיה של קרקסון (בעוד שהתואר עבר לארכיבישוף של טולוז).
בניית הקתדרלה החלה ב-1272 בסגנון גותי. בניית הקתדרלה מעולם לא הושלמה ורק בית המקהלה ובית הרוחב הושלמו. השלמת הקתדרלה חייבה את הריסת בית העירייה, אך זו התנגדה מפחד מפלישה אנגלית. בית המקהלה גבוה ומתנשא לגובה 39 מטרים. הוא מאוגף בידי שני מגדלים, בגובה 59 מטר כל אחד. בשנת 2000 נחשפו שני לוחות מזבח אחוריים (Reredo) בעלי פיסול עשיר ומגוון. כמו כן, לצידה שוכן קלויסטר המחבר אותה עם ארמון הבישוף.
קיסרופאפיזם
קיסרופאפיזם (הלחם מילים של קיסרות ו-papa - פאפא במובן אפיפיורות) הוא מקרה פרטי של תאוקרטיה. משטר בו יש מיזוג בין סמכות הממשל החילוני עם הסמכות הרוחנית של הכנסייה הנוצרית, ברוב המקרים שאליהם מתייחס המושג מתקיים משטר פוליטי בו השלטון החילוני שולט על ההיררכיה הכנסייתית וכך השליט (הקיסר) יכול להתערב גם בקביעת דוגמות ובענייני אמונה. בשאר המקרים מדובר על כך שמוסדות הכנסייה שולטים על המדינה באמצעות הקיסר הנמצא בשליטתם.
ביישום מלא של קיסרופאפיזם, ראש השלטון המדיני (קיסר) הוא גם ראש ההיררכיה הדתית (אפיפיור) וכך היה גם בתרבויות רבות בהן השליט האזרחי העליון עמד מעל כהן הדת הראשי.
דוגמה ליישום המושג נעשתה בזמן אפיפיורות אביניון, כאשר המלכים הצרפתים שלטו למעשה על הכנסייה, היו מעורבים בבחירת האפיפיור, שסר למרותם ונטלו חלק מרכוש והכנסות הכנסייה.
בשנת 1122 נחתם הסכם וורמס ששם קץ למאבק האינווסטיטורה בין הקיסר והאפיפיור סביב נושא מינוי הבישופים ומאז הוגבלה אפשרותם של מלכי המערב להתערב בבחירת נושאי תפקידים בכירים בכנסייה ומכאן שהוגבלה אפשרותם למנות איש דת שיסור למשמעתם.
הכנסייה האנגליקנית.
הכנסייה האנגליקנית נוסדה כאשר אנגליה פרשה מהכנסייה הקתולית במאה ה־16. סיבת הפרישה הייתה רצונו של המלך הנרי השמיני הנשוי לקתרין מאראגון שלא יכלה כבר ללדת, להינשא לאן בולין ממנה קיווה לקבל בן יורש. הכנסייה הקתולית התנגדה לגירושים והאפיפיור קלמנס השביעי לא אפשר לו להכריז על נישואיו כבטלים מלכתחילה, ולכן גרם המלך לפרלמנט לחוקק סדרת חוקים שביטלה את כוחו של האפיפיור בכנסיית אנגליה והעמיד את עצמו בראש הכנסייה האנגליקנית. תומאס קרומוול היה אחד התומכים הבולטים בהצעה להפוך את המלך הנרי השמיני לראש הכנסייה האנגליקנית ועזר להעביר את "חוק העליונות" שמיסד מעמד זה בפרלמנט.
קיסרופאפיזם בכנסייה המזרחית.
הקיסרים של האימפריה הביזנטית, מהמאה ה-5 ועד המאה ה-10, הגנו על הכנסייה והתערבו באדמיניסטרציה שלה. יוסטיניאנוס פרסם צווים דתיים על דעת עצמו או תוך הפעלת סמכותו על הגופים הדתיים על מנת שאלו יפרסמו את הצווים עבורו. כמוהו נהגו גם זנון, בזיליסקוס (Basiliscus), הרקליוס וקונסטנס השני.
אף כי אנשי דת כיוחנן כריסוסטומוס ואתנסיוס התנגדו לבקרת הקיסר על הכנסייה, הבקרה של הקיסר על הכנסייה נהייתה כה הדוקה עד שהחל במאה הרביעית, נטל הקיסר לעצמו את התואר פונטיפקס מקסימוס ומינוי של פטריארך קונסטנטינופול לא היה עובר ללא אישורו.
קיסרופאפיזם היה מקובל גם ברוסיה. כאשר איוואן האיום הכפיף את הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית למרותו. בכך העלה את הקיסרופאפיזם לדרגת שליטה גבוהה יותר מאשר הייתה בימי הקיסרים הביזנטיים. לאחר מותו של הפטריארך אדריאנוס ב-1700, הצאר פיוטר ה-I מנע את בחירת מחליפו, וכעבור 20 שנה, ב-1721 קבע שמעתה בראש הכנסייה לא יעמוד אדם אחד אלא "מועצה רוחנית". מועצה זו, שלאחר זמן כונתה "הסינוד הקדוש", הייתה, בתורה, כפופה לצאר ששימש לה "פוסק עליון". בכך, פטר הגביל את כוחה של הכמורה ולמעשה הכפיף אותה למדינה.
קיסרופאפיזם היה מקובל בכנסייה האורתודוקסית של טורקיה עד 1923 ובקפריסין עד 1977 (עד מותו של הארכיבישוף מקאריוס השלישי).
מחוץ לעולם הנוצרי.
מלכי-צדק מתואר בתנ"ך כבעל שתי הסמכויות יחד, מלך ירושלים וכהן לאל עליון.
המלכים החשמונאים, החל בשמעון התרסי ועד אלכסנדר ינאי החזיקו בשתי המשרות, גם כהן גדול וגם נשיא היהודים או מלך יהודה (החל באריסטובולוס הראשון)
בתקופה המאוחרת יותר תופעת השלטון הקיסרופאפיסטי לא הייתה מוגבלת לעולם הנוצרי. הח'ליפה היה בעל הסמכות הרוחנית והגשמית על כל המוסלמים.
וארנה (מחוז)
מחוז (אובלסט) וארנה (בולגרית: Област Варна) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה. המחוז שוכן בצפון-מזרח בולגריה ובו 12 רשויות מקומיות. עיר הבירה המחוזית היא וארנה.
היסטוריה.
באזור החלה התיישבות מאורגנת בסוף התקופה הכלקוליתית, וכבר אז היו בו מעגני שיט, ותושביו עסקו בכריית מתכות. בהמשך, במאה ה-6 לפנה"ס, עבר המקום לחזקת הממלכה התראקית, המקום היווה מרכז צבאי של היוונים. במאה ה-1 לספירה הפך המחוז לפרובינציה רומית ותחת הקיסר דיוקלטיאנוס, העיר דבניה, הפכה לבירת פרובינציית מואסיה. בהמשך נשלט האזור על ידי הביזנטים ובתווך על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. החל מאמצע המאה ה-14, החלו פשיטות של טטרים על האזור ובשנת 1389, הוא נכבש על ידי כוחותיו של הסולטאן באיזיט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית. בשנת 1444 נערך ליד העיר וארנה, קרב ורנה, שבו ניצח הסולטאן מוראט השני קואליציה של צבאות, אך במחיר אבדות כבדות. בשנת 1878, לאחר שהצבא העות'מאני הובס במלחמה העות'מאנו-רוסית, הפך האזור לחלק מהנסיכות האוטונומית הבולגרית ואחר כך, לחלק ממדינת הלאום, בולגריה.
גאוגרפיה.
המחוז גובל בים השחור, משתרע על חלק מדרום דוברוג'ה, ובו החלק המזרחי של רכס הרי הבלקן. מבחינה גאולוגית, קרקע המחוז עשירה בהליט, אבן גיר, סיליקה וחרסית, המשמשים בייצור מלט וזכוכית. הסיליקה מהווה גם מחצב אותו מייצאים. באזור אגם וארנה, ישנם מרבצים עשירים של בוץ מינרלי, המשמשים לתעשיית המרפא והקוסמטיקה ושפע של מעיינות חמים, המושכים אליהם תיירות מרפא. עוד מצויים במחוז מאגרי גז טבעי ומנגן. האקלים במחוז הוא ממוזג עם חורפים לחים וקרים וקייצים חמים ויבשים, להוציא את אזור חוף הים השחור, שם מקביל מזג האוויר לים תיכוני.
הרכב אוכלוסין.