בדומה לרוב החסידות, המרבו האפריקני הוא עוף חברתי המקנן במושבה. בעונה היבשה האפריקנית, אז המזון נעשה זמין יותר עם התייבשות בריכות-המים, המרבו מקנן על עץ ומטיל 2-3 ביצים. כיתר מיני החסידות הוא אינו רועש ומשמיע מגוון קולות, אך בעונת החיזור הזכרים משמיעים קול רשרוש באמצעות המקור כחלק ממצגי החיזור וכן משתמשים בשק העור על הצוואר להשמעת קולות נוספים.
תזונה.
תזונתו של המרבו מתבססת בעיקר על אכילת-נבלות, וצווארו וראשו נטולי-הנוצות — בדומה לצוואר הנשר, שהמרבו ניזון לצדו לעיתים מזומנות — אדפטציה שמקלה על הנבירה בפגר. צוואר וראש לא מנוצים מתלכלכים פחות מדם ובשר בעת פעולה זו. כאוכל נבלות, למרבו תפקיד אקולוגי חשוב בסילוק פגרים שהיו יכולים לגרום להתפרצות מחלות.
המרבו האפריקני, עוף גדול-ממדים, אמנם ניזון בעיקר מפגרים, שאריות וצואה אך בהיותו סתגלן יאכל כמעט כל בעל חיים שביכולתו לבלוע. לעיתים הוא טורף עופות שונים, ובכללם גוזלי שתאי, יוניים, שקנאי, אפרוחי קורמורנים ואף פלמינגו — בייחוד פרטים חולים או זקנים. בעונת הקינון הם מתקיימים בעיקר על בעלי חיים קטנים כמו צפרדעים, חרקים, דגים, יונקים קטנים וזוחלים כמו תנינים צעירים וביצי תנינים, כיוון שזהו המזון שצורכים הגוזלים. למרות שידוע שהמרבו האפריקני ניזון לעיתים ממזון בשלבי ריקבון שונים, הוא שוטף לפעמים את מזונו במים כדי להסיר שאריות אדמה. כאשר הוא ניזון מפגרים, המרבו אוכל לעיתים לצד או לאחר הנשרים, המצוידים במקורים מעוקלים המותאמים בצורה טובה יותר לקריעת עור הפגר וביתור הבשר.
בחלקים נרחבים של אפריקה תזונת המרבו נעשית תלויה יותר ויותר באשפה שמשאירים בני-אדם, וניתן למצוא מאות עופות מחוץ לאזורים עירוניים, סביב מזבלות ומצבורי אשפה, ומרבו אפריקני שניזונים מאשפה נצפו אוכלים כמעט כל פרט שביכולתם לבלוע, כולל נעליים וחלקי מתכת. ידוע שמרבו שהתרגל להתקיים על אשפה אנושית מתנהג בתוקפנות כאשר המזון נמנע ממנו, ובכמה מקרים הם הרגו ילדים שהטרידו אותם.
מסדר פרנץ יוזף
מסדר פרנץ יוזף או בשמו המלא המסדר האוסטרי הקיסרי של פרנץ יוזף (בגרמנית: Kaiserlich-Österreichische Franz-Joseph-Orden), הוקם על ידי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ב-2 בדצמבר 1849, בחגיגות יום השנה הראשון להכתרתו לקיסר.
העיטורים.
תחילה העניק המסדר עיטורים בעלי שלוש דרגות: צלב הכבוד, צלב המפקד וצלב האביר. עם אורחי הכבוד של המסדר נמנו אנטון ברוקנר ואמיל בודו.
צלב עם כוכב המפקד, אשר דורג ישר מתחת לצלב הכבוד, נוסף בשנת 1869, וצלב הקצין, אשר דורג בין צלב המפקד לצלב האביר, הוצג לראשונה ב-1 בפברואר 1901.
הדרגות:
צלב הכבוד, צלב עם כוכב המפקד וצלב הקצין נענדו כסיכות לדש, בעוד שצלב המפקד נענד בסרט סביב הצוואר. צלב האביר נענד כסיכה בצד השמאלי של החזה כשהצלב נתלה על סרט משולש. צלבי המפקד והאביר נתלו במקור על סרט בצבע אדום, בהתאם לעיטורים אוסטרו הונגרים אחרים מאותה התקופה.
מסדר פרנץ יוזף נבדל בהוספת עיטורי מלחמה וחרבות, אולם העיטור ניתן בפועל בדרך כלל עבור שירות מצוין, ולאו דווקא עבור מעשה גבורה אל מול האויב.
הענקת העיטורים.
הטקס נערך ללא הבדל דת, מוצא, לאום או מעמד. לכל חברי המסדר נתנה גישה לחגיגות המסדר.
עם מקבלי העיטור נמנים: יצחק גולדמן, ברנהרד גולדמן, מאוריצ'יו ברוצ'ינר, וילהלם שטיאסני ואלפרד גרינפלד, פרידייש גרוס ועוד.
המסדר חדל מלהתקיים עם פירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1918, ולא הוקם מחדש עם הקמת הרפובליקה האוסטרית בשנת 1919, בה תארים הפכו לבלתי חוקיים.
קירגיזסטן במשחקים הפאראלימפיים
קירגיזסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), כששלחה למשחקים שני ספורטאים, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה קירגיזסטן חלק מעולם.
היסטוריה.
כל המתחרים אותם שלחה קירגיסטן למשחקים הפאראלימפים השונים התחרו כולם בתחרויות הרמת כוח. המשלחות אותן שלחה המדינה למשחקים לאורך השנים היו תמיד קטנות בגודלן, ומעולם לא עלו על שלושה ספורטאים. במשלחותיה של המדינה ייצגו אותה גברים בלבד ומעולם לא נשלחה ספורטאית. הספורטאים הנכים אותם שלחה קירגיזסטן למשחקים מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
יצחק גולדמן
יצחק גולדמן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: גאָלדמאן, גם גאָלדמאנן; ברוסית: Гольдман; בפולנית: Izaak (Icchak) Goldman; י"ד באייר תקע"ג, מאי 1813, יאשינובקה – כ"ט בטבת תרמ"ח, 13 בינואר 1888, ורשה) היה מחנך, מתרגם, מדפיס, מו"ל וצנזור עברי, מאנשי תנועת ההשכלה היהודית בוורשה. פעל לקירוב לבבות בין יהודים ופולנים.
קורות חיים.
יצחק בן יעקב גולדמן נולד בשנת 1813 בעיירה היהודית יאשינובקה שליד ביאליסטוק, בצפון-מערב האימפריה הרוסית .בבגרותו נסע לעיר ורשה שבפולין הקונגרסאית, והיה למורה לתלמוד, עברית וארמית בבית המדרש לרבנים (מוסד חינוכי יהודי רפורמטורי, שבו נלמדו לימודי חול בפולנית לצד לימודי קודש בעברית).
בשנת תרכ"ב ייסד בית דפוס עברי.
בתחילת ראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 עמד בראש מפעל מחתרתי להפצת כרוזי תעמולה מהפכניים (כנגד שלטונות האימפריה הרוסית) בפולנית, יידיש ועברית. כרוזים אלה בניסוחו של גולדמן, שהופצו ברחבי פולין, קראו להשתתפות במחאה הפולנית ולהקרבה למען המטרה הלאומית הפולנית, המשותפת ליהודים ופולנים.
בפרוץ מרד ינואר 1863 נעצרו בניו יֶז'י (Jerzy; 1833/34–1904) וברנהרד (1841/42–1901) והוגלו לסיביר.
לאחר ששוחרר ברנהרד השתקע בלבוב שבגליציה (בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית), ושם היה חבר מועצת הקהילה היהודית ונציג לבוב בפרלמנט של גליציה. הוא היה ממנהיגי המתבוללים, וכאביו, פעל אף הוא לקרב את היהודים בגליציה לפולנים. הוכתר כחבר מסדר פרנץ יוזף.
ליז'י הותר לשוב לוורשה, אך נאסר עליו לצמיתות לעבוד כרופא, על אף שסיים הכשרתו במקצוע. בוורשה עבד בעיתון הכלכלי "Gazeta Handlowa".
לדברי הסופר וההיסטוריון שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר), שעבד במחיצתו, גולדמן הקדיש את הוצאת הספרים שלו ל"הדפסת ספרים יקרים בהגהה מדויקת ומדוקדקת". בהוצאה ראו אור בעיקר ספרי יהדות, בהם התנ"ך, המדרש ופירושים, ילקוט שמעוני, "תורת חובת הלבבות" לרבנו בחיי אבן פקודה, "מורה נבוכים" וספר המצוות לרמב"ם, "הכוזרי" לריה"ל, "שער הגמול" לרמב"ן, "ספר הכריתות" לר' שמשון בן יצחק מקינון, "ספר העיקרים" לרבי יוסף אלבו, "עין יעקב לר' יעקב בן חביב, "ראשית חכמה" לרבי אליהו די וידאש, "מדרש שמואל" לר' שמואל אוזידה, "שיעור קומה" לרבי משה קורדובירו, שו"ת הרמ"א, "בינה לעיתים" לרבי עזריה פיגו, "גבורת אנשים" לרבי שבתי כהן, ספרי הלכה ומנהגים, "אדיר במרום" ו"קנאת ה' צבאות" לרמח"ל, מאמרי גדולי הדור, "דורש לציון" ו"אהבת ציון" לרבי יחזקאל לנדא, "באורי אגדות" להגר"א וליקוטי הגר"א, "קדושת לוי" לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב, "ספר המדות" לרבי יצחק סטנוב, "אהל יעקב" לר' יעקב קרנץ, "אבן ישראל" לרבי ישראל ליפקין מסלנט, "בית הלוי" לרבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "ברית יצחק" לרבי יצחק אייזיק חבר),
לצדם הופיעו ספרי לימוד ומדע פופולרי (ספרי לימוד עברית מאת נפתלי משכיל לאיתן, אברהם מאפו ואליעזר יצחק שפירא, ספר לימוד דקדוק רוסי ביידיש, ספר לימוד חשבון; "מאמר מקדמי ארץ" ו"סיפורי הטבע" לנחמיה דוב הופמן, ספר יסוד בגאוגרפיה שתרגם ועיבד נחום סוקולוב מכתבי מת'יו פונטיין מורי, "תולדות ההמצאות החדשות" מאת משה יעקב לוין, ספר בנושא בריאות הציבור), ספרות יפה בתרגום לעברית (משלי קרילוב, המחזה "היהודים" לגוטהולד אפרים לסינג, שירו של היינריך היינה "יהודה הלוי") ואף ספרות יפה עברית ("שירי תפארת" לנפתלי הרץ וייזל, המחזה "מלוכת שאול" ליוסף האפרתי מטרופלוביץ, המחזה "אהבת כלולות" לדוד רוזנבנד, "שירי נער" לעזרא גולדין, שירים מאת משה ליב חאשקס ושירים מאת נפתלי זאב טור).
בשנים תר"ל עד תרל"ו (1875) ‬הוציא לאור לוח שנה עברי.
במשך כמה שנים הדפיס את היומון העברי "הצפירה".
תקופה מסוימת שימש כצנזור עברי.
לזכותו של גולדמן נזקף אחד הניסיונות הראשונים להוציא אנציקלופדיה כללית בעברית בנוסח אנציקלופדיית ברוקהאוס הגרמנית: "הַאֶשכּוֹל: אללגעמיינע ענציקלאפעדיע" (=אנציקלופדיה כללית). עורך האנציקלופדיה היה אברהם שלום פרידברג. גולדמן לא זכה לראות בצאת האנציקלופדיה, שכן הכרך הראשון שלה הופיע רק כחודש וחצי לאחר פטירתו, על ידי בניו, שהמשיכו במשימה. הכוונה הייתה לפרסם חוברת מדי שבועיים ולשלוח אותה למנויים, אך בסופו של דבר יצאו לאור שש חוברות בלבד.
יצחק גולדמן נפטר בינואר 1888 (על פי הלוח הגריגוריאני), בשנה ה-75 לחייו. קהל גדול ליווה אותו לקבורתו בבית הקברות היהודי בוורשה.
יצחק גאלדמאן
יצחק גאלדמאנן
י. גאלדמאן
חואן מנואל סנטוס קלדרון
מונגוליה במשחקים הפאראלימפיים
מונגוליה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), כששלחה למשחקים שני ספורטאים, ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף השתתפה מונגוליה לראשונה באולימפיאדת הנכים טורינו (2006).
היסטוריה.
המשלחת הראשונה של מונגוליה למשחקים הפאראלימפיים בסידני בשנת 2000 כללה שני ספורטאים, גברים שניהם, שהתחרו במקצועות האתלטיקה והקשתות ולא הצליחו לזכות במדליה. הקשת באטרייב דמבדונדוג, שהתחרה בסידני, המשיך והתחרה גם באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) ובאולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008). במשחקים שנערכו בבייג'ינג היה דמבדונדוג לספורטאי המונגולי הראשון שמצליח לזכות במדליה פאראלימפית, כאשר הצליח לגבור בגמר האישי על היריב הסיני.