ב-12 במרץ דווח בכלי התקשורת על הסכם להפסקת אש שהושג בתיווך מצרים, וב-14 במרץ התחדשו הלימודים ביישובים המאוימים בישראל. ירי הרקטות הצטמצם באופן משמעותי, אולם לא פסק לחלוטין, ונורו רקטות, בין היתר לבאר שבע, לנתיבות, לאופקים ולאשדוד. הג'יהאד האסלאמי טען שהוא מחויב להפסקת האש, ואינו עומד מאחורי ירי רקטות אלה. טפטוף ירי הרקטות הביא לכך שב-15 ו-16 במרץ הושבתו מוסדות החינוך ביישובים המאוימים, בהחלטה של ראשי הערים, שהתקבלה בניגוד להנחיות של פיקוד העורף. למרות הסכם הפסקת האש ירי הרקטות המשיך לפחות עד ה-29 במרץ.
בסבב ההסלמה ירה הג'יהאד האסלאמי מטח של חמש רקטות גראד על באר שבע. מערכת "כיפת ברזל" יירטה שתיים מהן ושלוש הרקטות הנותרות הצליחו לחדור והתפוצצו בעיר. אחת מהן התפוצצה בבית ספר וגרמה לנזק רב אך ללא נפגעים, למעט כמה אנשים שלקו בחרדה, רקטה שנייה נחתה ליד בית אך לא התפוצצה והרקטה השלישית התפוצצה בשכונת מגורים על מכונית וגרמה לנזק ללא נפגעים. גם באשדוד מערכת "כיפת ברזל" החטיאה רקטת גראד מתוך מטח של שבע רקטות והיא התפוצצה בעיר וגרמה לנזק רב ומספר פצועים קל משברי זכוכית.
גן גורים
גן גוּרים הוא ספר מחורז לילדים מאת רפאל ספורטה. הספר ראה אור בשנת 1954 בתל אביב בסדרת "לטף: ספריה חינוכית" של הוצאת תפוח. מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2016. שתי המהדורות מאוירות על ידי איזה הרשקוביץ.
הספר מתאר את התנהלותו היומיומית של "גן ילדים" המאכלס גורי חיות. הגם שכל הדמויות הן של בעלי חיים, הן עוטות מלבושים או חלקי מלבושים. הגננת היא דובה לבושת שמלה, שמטפחת ענודה לצווארה. באיור הראשון ובכריכת הספר, השמלה משובצת כחול לבן וצהוב ובאיור נוסף השמלה אדומה ומנוקדת לבן, וסינר למותניה. עוזרתה הבובה לבושה בשמלה כגננת, ואוחזת מטאטא בידה. מגוון בעלי החיים הצעירים יוצר אווירה עליזה ושוחרת שלום, שבה יש מקום לכל בעלי החיים החיים ביחד בגן.
תוכן הספר.
הספר פותח במילים:
בעמוד הבא מתוארת הגעת הגורים לגן בבוקר; הגורים מגיעים אל הגן יישובים על גבו של אבא פיל גדול הממדים, שעליו מסופר כי "אלף לחם הוא אוכל". בשער הגן מחכה השומר, דוֹד גירף -גמל נמר: "הוא מסביר להם פנים, מברך אותם יום יום: בֹּקר טוב! שלום! שלום!".
הגורים בגן הם בעלי חיים צעירים: ועם היותם בעלי חיים, הם מנהלים בגן, כמקובל ב"גן ילדים", פינת חי בשם: "משק גן גורים", הכוללת עגורים, דגים, פסיונים, תוכיים, יונים וטווס. ובציור המצורף למלל נמצאים, בין השאר, דימויי החתלתולה עטויה שמלה צהובה מחלקת מזון לדגים מפנכה ירוקה שתחת בית-שחיה ועכברון מגיש מזון לתוכי צבעוני הניצב על נדנדתו.
משחקיהם ושעשועיהם של הגורים כוללים עלייה וירידה בסולם, בלונים, קוביות, כדור, בובות, מגלשה ומכוניות צעצוע, ובין לבין גם מתרחשים מפגשים בין הגורים הכוללים: ריקודים, שירה, מכות, צרחות, בכי, חיוכים והנאה. הגורים עוסקים במגוון מלאכות ועיסוקים: ציור, תפירה ושתייה, וזלילת ממתקים. בנוסף, יש להם תזמורת הכוללת על פי המלל של ספורטה והציורים של איזה הרשקוביץ: פסנתר עם מחברת תווים, חליל גדול, חצוצרה, כינור, צ'לו, משולש ותוף ושני מקשים, ולנגינתם הם יוצאים במחול.
באמצע היום לאחר פעילותם העשירה, אוספת הגננת את הגורים יישובים סביבה בשלווה ומשליטה בהם שקט על מנת להקריא להם סיפור מספר גדול שכריכתו ירוקה: "הס! עכשו היא מדברת! / הגננת - / הגננת, / היא אומרת: / הס גורים! פיות סגורים / יד לפה! שבו יפה! ... הס!... הגננת לגורים / מספרת ספורים. / הגורים - גור וגור - / מקשיבים בפה פעור...". לאחר מכן, כבר שעת צהריים ותושבי הגן נחים וישנים, מלבד הקוף, בסלים ובערסלים כאשר מעליהם, על פי ציורה של איזה הרשקוביץ, מרחפות יונים לבנות ו"הדֻבה עבת הכרס / משגיחה על גור וגור", אך לבסוף גם היא נרדמת לשעה קלה, ישובה על כיסא עץ גדול מרופד בכרית.
בסוף היום בא אבא-פיל לקחת את הגורים בחזרה אל בתי הוריהם - בעלי החיים הבוגרים - הממתינים להם בשערי ביתם.
ב-2014 נחנך בחולון גן סיפור "גן גורים" בהשראת ספרו של ספורטה.
מזנגיום
המזנגיום (באנגלית: mesangium) הוא רכיב של פקעית הכליה, העוטף את נימי הפקעית כמו רשת, ומתרחב או מתכווץ, ובהתאמה מגדיל או מקטין את שטח הפנים של הנימים, בהתאם לרמת הסינון הנדרשת. המזנגיות מורכב מתאים מזנגליים וממטריצה מזנגיאלית, המחברת את התאים המזנגיאליים לבססי הפקעית.
בסוכרת כלייתית החלבון אלבומין שוקע במזנגיום וסותם אותו.
חברת לומדים
מנחם בר
מנחם בר (ברנשטיין) (1924 - ינואר 2007) היה טייס קרב, מבכירי המפקדים בחיל האוויר הישראלי.
קורות חייו.
בר נולד בקבוצת כנרת וגדל בכפר יהושע, בנם של יצחק ופניה ברנשטיין ממקימי היישוב. ב-1939 עבר קורס דאייה בקלוב התעופה לישראל בכפר ילדים שבגבעת המורה. בסיוע מלגה מ"קרן החקלאים לתעופה של ההתיישבות העובדת", עבר קורס טיס במטוסים קלים של חברת אווירון וקיבל את רישיון הטיס ב-1943. הצטרף לפלמ"ח, עבר קורס טיס של מחלקת הטיס ושימש מדריך דאייה בקורס הראשון של הארגון ב-1944.
בדצמבר 1947 התגייס לשירות האוויר של ההגנה, הוצב בטייסת הגליל ולחם במלחמת העצמאות. השתתף ב-97 גיחות סיור, תקיפה והפצצה. בין השאר הפציץ במטוס אוסטר אוטוקרט את משטרת ג'נין במאי 1948, את הכפרים תרשיחא, עין מאהל, ובסיסי צבא ההצלה הערבי בטורעאן, בלוביה במהלך מבצע דקל ביולי אותה שנה.
בספטמבר 1948 נשלח לאולומוץ שבצ'כוסלובקיה לעבור הכשרה לטיסה על מטוסי אוויה S-199 שנרכשו על ידי חיל האוויר. לאחר שחניכי הקורס סולקו מהמדינה עקב החלטת המשטר הקומוניסטי, שב לישראל, והמשיך את הקורס בבסיסים סיינט-ג'יין בסמוך לעכו ובבסיס עקרון, במה שמכונה "קורס מינוס 1". את כנפי הטיס קיבל בטקס בעקרון במאי 1949. בר הוצב בטייסת הקרב הראשונה, עשה הסבה לספיטפייר והספיק להשתתף במבצעים האחרונים של המלחמה.
ביוני 1950 ערך סיור בנגב יחד עם מאיר רוף במסגרת "מבצע תנועה", תרגיל רב־משימתי שמטרתו הייתה לתפעל את הטייסת משדות משניים בתנאי קרב. במהלך הסיור יירטו השניים מטוס רפיד ירדני, שהיה בדרכו למצרים, והכריחו אותו לנחות בשדה תימן.
באוקטובר 1950 פוצלה טייסת הקרב הראשונה לטייסת מבצעית ולטייסת אימון מבצעי, ובר מונה למפקד הטייסת החדשה, טייסת 105. בקורס האימון המבצעי הראשון השתתפו 12 טייסים, וההכשרות נעשו על פי תוכניות אימונים שתורגמו ונכתבו על ידי בר וצוות ההדרכה. באפריל 1951 הוביל רביעיית מטוסי ספיטפייר בהפצצת עמדות סוריות באל-חמה, שנעשתה כפעולת תגמול על הריגת 7 שוטרים ישראלים. באוקטובר 1951 היה לטייס השני בחיל האוויר (לאחר מוטי הוד) שיצא לאנגליה לקורס הסבה למטוסי סילון של חיל האוויר המלכותי. הוא הוסמך למטוסי מטאור 7 דו מושביים ולאחר מכן למטוסי מטאור 8 החד מושביים, כמו כן עבר קורס מדריכי תקיפה. הוא שב לישראל בפברואר 1952 וחזר לפקד על טייסת 105. מפקד חיל האוויר, חיים לסקוב, הטיל עליו למסד ולהעביר גם קורס מדריכי תקיפה, שהחל באפריל 1953. בהנהגתו החל הדגש על אימוני מקלענות, והוקמה בבסיס רמת דוד מעבדת פיתוח לסרטי צילום ששימשו לניתוח הממצאים מהאימונים.
ביוני 1953 הקים יחד עם סגנו בני פלד את טייסת הסילון הראשונה. בתקופתו נולד המושג ה"סבב", בו מכשירים בזריזות מטוס שחזר מגיחה לקראת גיחה נוספת, כולל תדלוק, חימוש, מילוי חמצן וביקורת לפני טיסה. כמו כן הכניס למשטר האימונים את המושג "יום קרב", יום בו נכנסה הטייסת כולה לכוננות כדי לבצע משימת אימון וכנגדה הופעלו טייסות וכוחות אחרים.
ערב מבצע קדש פיקד על קבוצת טייסים שנשלחה לצרפת להביא לישראל מטוסי מיסטר 4 במסגרת מבצע יונה. במבצע קדש עצמו מילא את מקומו של בני פלד בפיקוד על טייסת 101, לאחר שפלד נאלץ לנטוש את מטוסו. הוא הוביל רביעייה של מטוסי מיסטר שהטביעה אוניית משא מצרית בסמוך למצרי טיראן בים סוף.
בדצמבר 1956 הקים מחדש את טייסת 109 שנקראה בתחילה "טייסת המיסטר הצפונית" ואחר כך "טייסת העמק", ופיקד עלייה עד 1957. הוא למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומונה לסגן מפקד בסיס רמת דוד, ובמרץ 1958 מונה למפקד הבסיס. בספטמבר 1963 מונה למפקד בסיס תל נוף וכיהן בתפקיד עד למאי 1965. בתקופתו בפיקוד החל בהקמת מערכת תדלוק מרכזית ולעמדות תחמוש בסמוך לכל אחת מטייסות הקרב, על מנת להעלות את כשירותן המבצעית.
בנובמבר 1965 מונה לראש מחלקת אוויר ושירת בתפקיד זה במלחמת ששת הימים כסגנו של מפקד חיל האוויר, מוטי הוד. היה שותף לניצחון הגדול של החיל בעקבות ההוצאה לפועל של מבצע מוקד. השתחרר משירות הקבע בדרגת אלוף-משנה בקיץ 1967.
לאחר שחרורו עבד כטייס בחברת אל על במשך 16 שנים. בתחילה שימש טייס משנה במטוסי בואינג 707 ו-720B, עבר הסבה לבואינג 747, מטוסים אותם הטיס עד לפרישתו לגמלאות ב-1983. היה מבולטי הפעילים בענף הדאייה בישראל, מחלוצי הפעלת הדאונים הפרטיים, הביא דאונים מתקדמים לישראל ובנה דאונים ומטוסים בעצמו.
חברת הלומדים החרדית
רות וילסון
רות' וילסון (באנגלית: Ruth Wilson; נולדה ב-13 בינואר 1982) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. זוכת פרס גלובוס הזהב.
קורות חייה.
וילסון נולדה בעיירה אשפורד שבמחוז סארי, דרום-מזרח אנגליה, למשפחה נוצרית-קתולית. היא גדלה בעיירה הסמוכה, שפרטון. למדה בבית ספר קתולי "נוטרדאם" לבנות-בלבד. לאחר מכן למדה ב"אשר קולג'" ובאוניברסיטת נוטינגהאם, שם סיימה בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה בשנת 2003. ב-2005 סיימה בהצטיינות את לימודיה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.