החייל הרומי, כמו כל זכר רומי חופשי ומכובד בעל מעמד, היה צפוי לגלות משמעת עצמית בענייני מין מעבדים וזונות. אוגוסטוס קיסר אפילו אסר על חיילים להינשא, איסור שנשאר בתוקף עבור הצבא הקיסרי במשך כמעט מאתיים שנה. בספר "De Bello Hispaniensi", על מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר בהיספניה, הוזכר על ידי קצין שיש לו פילגש ממין זכר. יחסי מין בין חיילים, לעומת זאת, הפר את העיצוב הרומי נגד קיום יחסי מין עם זכר אחר שנולד חופשי. חייל שמר על גבריותו בכך שלא איפשר לאחרים להשתמש בגופו למטרות מיניות.
במלחמה, אונס סימל תבוסה, מניע לחייל לא להפוך את גופו לפגיע מינית באופן כללי. בתקופת הרפובליקה הרומית, התנהגות הומוסקסואלית בין חיילים הייתה נתונה לעונשים קשים, כולל גזר דין מוות, כהפרה של המשמעת הצבאית. ההיסטוריון פוליביוס דיווח כי העונש לחייל שנכנע לחדירה מרצון היה נידון למוות.
היסטוריונים רומאים תיעדו סיפורים על קצינים שניצלו לרעה את סמכותם לכפות מין מחייליהם, ושלאחר מכן סבלו מהשלכות קשות. ניתנה המלצה לקצינים צעירים כי לא לקחת בושם או לקצץ את שיערם בנחיריים או בבית השחי. הפילוסוף פלוטרכוס כתב בביוגרפיה שלו על תקרית עם גאיוס מריוס, שהמחישה את זכותו של החייל לשמור על שלמותו המינית למרות הלחץ של הממונים עליו. טירון צעיר נאה למראה בשם טרבוניוס הוטרד מינית למשך תקופה מסוימת על ידי הקצין הבכיר שלו, שהיה במקרה אחיינו של מריוס, גאיוס לושיוס. לילה אחד, לאחר שדחה את הקצין הבכיר שלו בהזדמנויות רבות, זומן טרבוניוס לאוהל של לושיוס. כשהוא לא הצליח להפר את פקודה של הממונה עליו, הוא מצא את עצמו מושא לתקיפה מינית, שבמהלכו שלף את חרבו והרג את לושיוס. הרשעה בהריגת קצין הביאה בדרך כלל לגזר דין מוות. כשטרבוניוס הובא למשפט, הוא הצליח להביא עדים שאמרו שהוא נאלץ לדחות שוב ושוב את לושיוס, ו-"מעולם לא זינה את גופתו לאיש, למרות הצעות למתנות יקרות". מריוס לא רק זיכה את טרבוניוס בהריגת קרובו, אלא העניק לו כתר על אומץ ליבו.
תנוחות מין.
בנוסף לקיום יחסי מין אנאליים המתוארים שוב ושוב, מין אוראלי היה נפוץ. בניגוד ליוון העתיקה, פין גדול היה מרכיב מרכזי באטרקטיביות. הסאטיריקן פטרוניוס תיאר אדם עם איבר מין גדול בחדר שירותים ציבורי. מספר קיסרי רומא דיווחו באור שלילי על כך שהם מוקפים בגברים עם איברי מין גדולים.
המשורר הרומי, אוסוניוס, כתב בדיחה על שלישייה מינית גברית:
יחסי מין לסביים.
נדיר למצוא התייחסויות למין בין נשים בספרות הרומאית שמתוארכים לתקופת הרפובליקה הרומית או הפרינקיפט. המשורר אובידיוס מוצא את המין בין נשים כ-"תשוקה שלא ידועה לאיש, מטורפת, חדשנית... בין כל החיות אף נקבה לא נתפסת על ידי תשוקה לנקבה אחרת". בתקופת הקיסרות הרומית, מקורות ליחסים חד-מיניים בין נשים, אם כי עדיין נדירים, נמצאים בשפע, בצורה של לחשי אהבה, כתיבה רפואית, טקסטים על אסטרולוגיה ופירוש חלומות ומקורות נוספים. בעוד שכתובות גרפיטי של גברים בחורבות רומאיות מבטאות בדרך כלל תשוקה לזכרים ולנקבות, כתובות גרפיטי של נשים מבטא ברובו רצון רק לגברים. עם זאת, כתובת גרפיטי אחת, שמתארת יחסי מין בין נשים, נמצאה במרחצאות הפרברים בפומפיי.
על פי החוקר קרייג ויליאמס, ניתן לקרוא את כתובת הגרפיטי גם כ-"דו-שיח פואטי שבו אישה מהרהרת בחוויותיה הכואבות עם גברים ופונה לעצמה בצורה קטולה; המשאלה הפותחת לחיבוק ונשיקות מבטאות חיפוש כמיהה לגבר שלה."
התייחסות מוקדמת ליחסים חד-מיניים בין נשים נמצאת אצל הסופר לוקיאנוס מסאמוסאטה: "אומרים שיש נשים כאלה בלסבוס, בעלות מראה גברי, אבל הן לא רוצות לתת את זה לגברים. במקום זאת, הן מתאחדות עם נשים, בדיוק כמו גברים."
מפני שהרומאים חשבו שאקט מיני מצריך בן זוג פעיל או דומיננטי, סופרים גברים דמיינו שבמין בין נשים, אחת מהנשים תשתמש בדילדו או תהיה בעלת דגדגן גדול במיוחד לחדירה, ושהיא תחווה הנאה. דילדו הוזכר לעיתים נדירות במקורות הרומיים, אך שימש כפריט קומי פופולרי בספרות ובאמנות היוונית הקלאסית. ידוע רק תיאור אחד של אישה החודרת לאישה אחרת באמנות הרומית, בעוד שימוש של דילדו על ידי נשים נפוץ בציורי אגרטלים יווניים.
המשורר מרטיאליס תיאר נשים הפועלות מינית באופן אקטיבי עם נשים אחרות כבעלות תיאבון מיני מוגזם למין חודרני הן בנשים והן בגברים. תיאורים אימפריאליים של נשים שעושות מעשה סדום בגברים, שותות ואוכלות כמו גברים ועוסקות במשטרים פיזיים עשויים לשקף חרדות תרבותיות לגבי העצמאות הגוברת של נשים רומיות.
ביטוי מגדרי.
קרוס-דרסינג הופיע בספרות ובאמנות הרומית בדרכים שונות כדי לציין את אי-הוודאות ואי-הבהירות של המגדר:
המשפטן אולפיאנוס סיווג את הבגדים הרומיים על בסיס מי רשאי ללבוש אותו כראוי. גבר שלבש בגדי נשים, מציין אולפיאנוס, יסתכן ביצירת מושא לבוז לעצמו. נשים זונות היו הנשים היחידות ברומא העתיקה שלבשו את הטוגה הגברית המובהקת. לבישת הטוגה עשויה לאותת שהזונות היו מחוץ לקטגוריה החברתית והחוקית הרגילה של "אישה".
קטע שכתב מהמחזאי לוקיוס אקיוס מתייחס לאב שלבש בחשאי "סידור בתולה". מקרה של טרנסווסטיזם שצוין בתיק משפטי, היה "סנאטור מסוים הרגיל ללבוש בגדי ערב נשים" נפטר מהבגדים בצוואתו. בתרגיל "משפט מדומה" שהציג סנקה הזקן, צעיר נאנס אונס קבוצתי כשהוא לבוש בגדי נשים בפומבי, אך הלבוש שלו מוסבר כאומץ על ידי חבריו, ולא בתור בחירה המבוססת על זהות מגדרית או שאיפה להנאה אירוטית.
אי-בהירות מגדרית הייתה מאפיין של הכוהנים של האלה קיבלה , אשר הלבוש הפולחני שלה כלל פריטי לבוש של נשים, שנחשבו לבגדי כמורה טרנסג'נדריות או טרנססקסואליות, שמחקות את דמותו של אטיס . המורכבות של הזהות המגדרית של קיבלה ואטיס נכתבו באחד מהשירים של המשורר גאיוס ולריוס קאטולוס, "Carmen" 63.
הפילוסוף מקרוביוס תיאר צורה גברית של ונוס שהתקבל בקפריסין. לדמות הייתה זקן ואיברי מין גבריים, ולבושה בבגדי נשים. המשורר הלטיני, ליוויוס , כתב על סגידה לוונוס בין אם נקבה או זכר. במספר חלקים ששרדו של פיסול יווני ורומי, אלת האהבה מושכת את בגדיה כדי לחשוף את איבר המין הגברי, מחווה שבאופן מסורתי החזיקה בכוח אפוטרופאי או מאגי.
אינטרסקס.
הסופר פליניוס הזקן ציין כי "יש אפילו כאלה שנולדו משני המינים, שאנו קוראים להם הרמפרודיטים, בעת ובעונה אחת אנדרוגיני". חלק מהפרשנים רואים בביטוי כ-"הפרה של גבולות חברתיים, במיוחד אלה הבסיסיים לחיי היומיום כמו זכר ונקבה".
תחת שלטון נוצרי.
היחס להתנהגות חד-מינית השתנה ככל שהנצרות נהייתה בולטת יותר באימפריה. את התפיסה המודרנית של הדקדנס המיני הרומאי ניתן לייחס לפולמוס נוצרי מוקדם. מלבד צעדים להגנה על חירות האזרחים, העמדה לדין של מין בין גברים כפשע כללי החלה במאה ה-3 כאשר זנות גברית נאסרה על ידי הקיסר פיליפוס הערבי. שורה של חוקים המסדירים את המין בין גברים פורסמו במהלך המשבר החברתי של המאה ה-3, מאונס סטטוטורי של קטינים ועד לנישואים בין גברים.
עד סוף המאה ה-4, גברים פסיביים אנאליים תחת האימפריה הנוצרית הועלו על המוקד. "מוות בחרב" היה העונש ל-"גבר שמזוהה כמו אישה" לפי הקוד התאודוסיאני. במאה ה-6, תחת שלטונו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, שהשיח המשפטי והמוסרי על מין בין זכרים התבטל. כל מין בין גברים, פסיבי או אקטיבי, לא משנה מי בני הזוג, הוכרז כמנוגד לטבע ובעל עונש מוות. מין בין גברים הוזכר כגורם לזעם של אלוהים בעקבות סדרה של אסונות שקרו בסביבות 542 ו-559.
Shots הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית Imagine Dragons. הוא נכתב על ידי חברי הלהקה בן מקי, דניאל פלצמן, דן ריינולדס וויין סרמון ויצא לאור כסינגל השלישי והאחרון מתוך אלבום האולפן השני שלהם "Smoke + Mirrors".
הרכב.
השיר מראה השפעה של מוזיקה תעשייתית עם שימוש רב בסינתיסייזר. השירה של ריינולדס קלילה, למרות התוכן הלירי האפל, מוזיקה בסגנון משנות ה-80.
קידום.
הלהקה ביצעו את הרצועה במהלך פרסומת חיה עבור "Taeget" בפעם הראשונה ראשונה אי פעם במהלך פרסי הגראמי (2015). הפרסומת צולמה ברחוב פרמונט בלאס וגאס בניצוחו של ג'ונאס אוקרלונד. הפרסום קידם מהדורה בלעדית של האלבום הזמינה ב-Target הכוללת ארבעה רצועות בונוס. שהוערכה בעלות של 8 מיליון דולר והוגדרה במקום ה-2 ב- "Billboard" Trending 140.
קליפ.
ב-12 בפברואר 2015, Imagine Dragons הוציאה את הקליפ הרשמי של "Shots". הסרטון בוים על ידי רוברט היילס ונעשה בהשראת יצירות האמנות שנוצרו על ידי הצייר טים קנטור מסן דייגו. אותה יצירה משמשת גם כאמנות העטיפה של כל הסינגלים של האלבום. קנטור עצמו מופיע כתיאור חי של אחד מציוריו.
רמיקס Broiler.
באפריל 2015, הדיג'יי הנורווגי וצמד המוזיקה האלקטרונית Broiler (מיקל כריסטיאנסן וסימן אוקה) הוציאו רמיקס של "Shots". שהפך ללהיט בפני עצמו ב- VG-lista, מצעד הסינגלים הנורווגי הרשמי, שהגיע למקום הרביעי במצעד. קליפ לרמיקס שוחרר כחודשיים לאחר מכן, ב-4 ביוני.
Can I Be Him
Can I Be Him הוא שיר של הזמר-יוצר הבריטי, ג'יימס ארתור, שיצא על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, ב-28 באוקטובר 2016. ב-15 באפריל 2017, השיר הוכרז כי הוא יהיה הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השני שלו, "Back from the Edge".
נכון לפברואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-460 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של הסינגל יצא בערוץ היוטיוב של ג'יימס ארתור, ב-8 במאי 2017. נכון לפברואר 2022, הווידאו קליפ הלירי נצפה למעלה מ-151.8 מיליון פעמים.