מירו היה אחד האמנים המשפיעים ביותר של המאה ה-20. הוא היה חלוץ בטכניקת ההכתמה, קרי, יצירת רקעים עכורים ומעורפלים על ידי צבעי שמן דלילים שמכתימים את הקנבס. מעל הכתמים הללו הוסיף מירו קליגרפיה - אותיות ומילים - כמו גם דימויים. ארשיל גורקי העריץ את יצירתו של מירו וצייר ציורים דמויי מירו, עד שמצא את סגנונו הייחודי בתחילת שנות הארבעים. במהלך שנות השישים מירו נהג לצייר שדות גדולים של צבע בוהק בכחול, בלבן ובצבעים מונוכרומטיים אחרים. אליהם צירף מעגלים מטושטשים ושחורים וצורות קאליגרפיות שמרחפים על הקנבס באופן אקראי. עבודות אלה דמו לציורי שדה הצבע של הדור הצעיר.
תנועת שדות הצבע פעלה לאורך מספר עשורים מאמצע המאה ה-20 ועד תחילת המאה ה-21, כשהיא מתבססת על דוגמאות של מודרניסטים אירופאים כמו מירו. בתוך תנועת ציור שדות הצבע ניתן למנות שלושה דורות נפרדים, אך קשורים, של ציירים. מונחים נפוצים בהתייחס לשלוש הקבוצות הללו הם אקספרסיוניזם מופשט, מופשט פוסט-ציורי והפשטה לירית. חלק מהאמנים יצרו בכל שלושת הסגנונות הללו. חלוצי אמנות שדות הצבע, כדוגמת ג'קסון פולוק, מארק רותקו, קליפורד סטיל, ברנט ניומן, ג'ון פארן, אדולף גוטליב ורוברט מאטרוול נתפסים בראש ובראשונה כאמני אקספרסיוניזם מופשט. אמנים כמו הלן פרנקנטלר, סם פרנסיס, ריצ'רד דיבנקורן, ז'ול אוליצקי וקנת נולנד מגיעים מדור צעיר מעט יותר; מוריס לואיס, קשור מבחינה אסתטית בנקודת המבט של דור זה, הוא החל כאמן אקספרסיוניזם מופשט אך עבר במהלה לתנועת המופשט הפוסט ציורי. במקביל, ישנם אמנים צעירים יותר - כמו פרנק סטלה, רונלד דייוויס, לארי זוקס, לארי פונס, וולטר דארבי באנארד, רוני לנדפילד ודן כריסטנסן - שהחלו ליצור בזרם המופשט הפוסט-ציורי ובסופו של דבר יצרו במסגרת סוג חדש של אקספרסיוניזם, המכונה הפשטה לירית. בשלבים המאוחרים יותר של ציור שדות הצבע, לקראת סוף שנות השישים, התבססה ההפשטה הלירית, ששילבה את הדיוק של תנועת שדות הצבע עם הציוריות של האקספרסיוניסטים המופשטים. באירופה, במהלך אותה תקופה של סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, החלו גרהרד ריכטר ואנסלם קיפר, כמו גם עוד מספר ציירים, להפיק עבודות בהן מורגשת אקספרסיביות רבה, שילוב בין הפשטה לדימויים, כולל דימויי נוף, בסגנון שבסוף שנות השבעים כונה נאו-אקספרסיוניזם .
ז'ורז' מתייה
ז'ורז' מתייה (צרפתית: Georges Mathieu; 27 בינואר 1921 - 10 ביוני 2012) היה צייר, תאורטיקן אמנות וחבר באקדמיה לאמנויות בפריז. הוא נחשב לאחד מאבות ההפשטה הלירית האירופית, מגמה של אינפורמליזם.
ביוגרפיה.
מתייה נולד בבולון-סור-מר. אביו, אדולף ז'ורז' מתייה, הועסק כמנהל בנק בבארקליס. אמו, מדלן דורפה (בצרפתית: Madeleine Durpé), לימדה אותו ציור בילדותו. המשפחה התגוררה ליד סוללות העיר בשדרות הנסיך אלברט 38. בשנת 1933 התגרשו הוריו של מתייה והוא עבר לגור תחת חסותה של דודתו בורסאי .
בשנים 1927–1933 למד במגוון בתי ספר בבולון-סור-מר ואחר כך בבית הספר הוצ'ה בורסאי. לאחר מכן למד אנגלית ומשפטים באוניברסיטת ליל .
בשנת 1942 מתייה התחיל לעבוד כמורה לאנגלית בשנת 1942 בבית הספר התיכון של העיר דואה בצפון צרפת. בשנים שלאחר מכן מילא מספר משרות, בשנת 1944 שימש כמתורגמן עבור הצבא האמריקאי בקמברה, לימד באוניברסיטה האמריקאית של ביאריץ ובשנים 46–1945 לימד באיסטרס, קומונה בדרום צרפת .
בשנת 1942 הוא צייר ציורים פיגורטיביים של תמונות אנגליה מגלויות כתחביב. מאוחר יותר במהלך שנת 1944, הוא החל את ההתבוננות שלו באסתטיקה שהרעיון הבא מחזיק בה: הציור אינו צריך לייצג כדי להתקיים. גילוי זה מקורו בקריאותיו של אדוארד קרנקשו ופרשנותו ליצירתו של ג'וזף קונרד כספרות מופשטת. כתוצאה מכך הוא יצר את הציור הלא-פיגורטיבי הראשון שלו, "Inception".
בשנת 1947 עבר לפריז ושכר דירה ליד ארמון לוקסמבורג .
מת'יו עבד אז בחברת קווי ארצות הברית האחראים על יחסי הציבור בקו בין ניו יורק ללה האבר : תפקידו היה לברך וללוות את המטיילים במהלך המעבר בין לה האבר לפריז. תפקיד זה היווה הזדמנות עבור מתייה להגיע לקהל לקוחות יוקרתי, ולהקים את רשת הלקוחות הפוטנציאלית הראשונה שלו. כך למשל פגש לראשונה את סלבדור דאלי.
בשנים 1953–1963 הוצע לו להיות העורך הראשי של "קווי ארצות הברית ביקורת פריז" - כתב עת שנתי שהופץ ב-15000 עותקים בחינם עד 1963: זה נתן למתייה את האפשרות לראיין מפורסמים באותה תקופה, בתחום האמנות (ג'ון קייג', פייר בולז, מארק טובי, הנרי מילר) והמדע (אלברט איינשטיין, נורברט ווינר, אוסקר מורגנשטרן).
יחסי אורוגוואי–קטר
יחסי אורוגוואי–קטר הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי למדינת קטר. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 במרץ 1987. בשנת 2009 פתחה אורוגוואי שגרירות בדוחה, ובשנת 2013 פתחה קטר שגרירות במונטווידאו.
ביקורים רשמיים.
נשיא אורוגוואי ד"ר טאבארה ואסקס ומשלחתו ביקרו במדינת קטר בשנת 2007.
האמיר השייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר באורוגוואי בשנת 2010.
שר החוץ של אורוגוואי, ד"ר לואיס אלמגרו ומשלחתו, ביקרו במדינת קטר בשנת 2014.
שר התחבורה של קטר, ג'אסם בן סאיף אל סלוטי, ומשלחתו ייצגו את מדינת קטר בטקס השבעת נשיא הרפובליקה אורוגוואי טאבארה ואסקס לכהונתו השנייה ב-1 במרץ 2015.
ברבראטי
ברבראטי היא העיר השלישית בגודלה ב, עם אוכלוסייה של 105,155 תושבים, נכון ל-2012. היא ממוקמת בדרום-מערב המדינה, ליד הגבול עם קמרון. היא משמשת כבירה של מחוז ממברה-קאדיי.
שטחה של העיר הוא 67 קילומטר רבוע וגובהה הוא 589 מטרים מעל פני הים.
בעיר נמצא נמל התעופה ברבראטי.
רוב בתי התפילה בעיר הם כנסיות ומקדשים נוצריים, אך יש גם מספר מסגדים מוסלמים בעיר.
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 1893. בתחילת המאה ה-20, ברבראטי הייתה חלק מאובנגוי-שארי, אחת מארבע הטריטוריות שכללו את אפריקה המשוונית הצרפתית, שהפכה מאוחר יותר לרפובליקה המרכז-אפריקאית. בשנת 1911, העיר נמסרה ל, על פי תנאי הסכם מרוקו-קונגו והסכם פאס והפכה לחלק מהמושבה הגרמנית נויקמרון, עד שנכבשה מחדש על ידי הצרפתים בשנת 1916, לאחר תבוסת הכוחות הגרמנים במערב אפריקה, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בריאות.
בית החולים האוניברסיטאי בבעלות המדינה של ברבראטי הוא מתחם לא מגודר ליד מרכז העיר. בית החולים נבנה בשנות החמישים והופעל על ידי רופאי הצבא הצרפתי עד שנות השמונים. לאחר התפטרות הרופאים והמנהלים הצרפתים מבית החולים, החלה לנהל את בית החולים נזירה קתולית איטלקית גולה, אם כי גם בית החולים זוכה לתמיכה פרוטסטנטית.
אקלים.
על פי שיטת קפן, העיר מסווגת כמקום שהאקלים שלו הוא אקלים סוואנה טרופי.
ברברטי
חקר מוקיר
חקר מוקיר (Appreciative inquiry) היא גישה המסייעת לאנשים, צוותים וארגונים לממש משאבים באופן יעיל ואפקטיבי, לצורך השגת תוצאות הרצויות להם, על ידי למידה מהצלחות, וזאת במסגרת הפסיכולוגיה החיובית המתמקדת בראיה החיובית, במה שעובד ומצליח, בנוסף לראיית הקשיים.
גישת החקר המוקיר מבוססת על ההנחה כי תחושת מסוגלות עצמית, הנשענת על משאבי ידע ומיומנות הקיימים בארגון, היא מפתח להתמודדות מוצלחת עם אתגרים מורכבים. חקר מוקיר הוא מודל חדש לבחינת ההצלחות בארגון. בניגוד לגישה המסורתית, הבוחנת את החסמים, הכשלים והכישלונות על מנת להשתפר, בודקת גישת החקר המוקיר את ההפך מכך: את ניהול שינויים המתאימים באופן ייחודי לערכים, אמונות ואתגרים העומדים בפני אנשים וארגונים כיום. זהו תהליך לניהול שינויים רחב היקף, שיכול לאפשר לאדם לעורר השראה בקרב עמיתים ושותפים לעבודה. וזאת על ידי שיתוף של בעלי עניין אחרים, ובעיקר חיזוק והרחבה של החוזקות והיתרונות של אותו ארגון ושל העובדים בו. וזאת במטרה להגיע לאיזון בין תשואות כספיות חיוביות לביון תרומה חברתית חיובית ומוגדרת. בסיסה של גישת החקר המוקיר היא ההבנה כי ארגון הוא למעשה מרכז של קשרים וקשרים פוטנציאלים, החיוניים לקיום מערכות יחסים, שותפויות, בריתות ורשתות ידע הפועלות במטרה לנצל את כוחם משילובי הכוחות. מודל החקר המוקיר של הגורו לניהול מנהיגות בשינוי פיטר דרוקר מתייחס בין היתר למשימתה של המנהיגות הארגונית ליצור יישור קו ושיתוף פעולה בין הכוחות בארגון, שיהפכו את החולשות הקיימות במערכת ללא רלוונטיות. גישת החקר המוקיר הוכיחה את עצמה כמשפרת משמעותית את שביעות רצון הלקוחות, גורמת לצמצום עלויות, הגדלת ההכנסות והגברת המעורבות של העובדים, כמו גם היכולת החשובה של הארגון לענות על צורכי הציבור והסביבה בה הוא פועל. וזאת על ידי שימוש בשיטות שונות למימוש הפוטנציאל האנושי בארגון שיביא להתפתחות קהילות ואנשים יעילים ומועילים יותר בארגון.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-19 התפתחה גישת הניהול המדעי ("טיילוריזם") שתפסה תאוצה והצלחה באותם ימים. מטרתה של גישת הניהול המדעי היא להגביר את היעילות של זרימת העבודה על ידי התבוננות באופן אנליטי ומכני על תהליכי העבודה תוך צמצום עלויות, וזאת מטרה להגביר את התפוקה והרווח. הגישה זכתה לפופולריות והצלחה רבה אך גם הופנתה כלפיה ביקורת, על כך שהיא מעודדת ומקדמת תפיסה מכנית של תהליכי העבודה ולא מתייחסת כלל לכישורים או לאנשים, ועל כך שהגישה שמה דגש על משאבים אחרים, ולא על המשאב האנושי – העובדים.