בשנת 1919 שולץ הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית בגרמניה, ועבודתו בשנים הבאות מותחת ביקורת חריפה על הסדר החברתי והכלכלי בגרמניה שלאחר המלחמה. ״החקלאים התעשייתיים״ שלו משנת 1920 הוא ציור שמן עם קולאז' המתאר חקלאי בלבוש תנ"כי עם כסף שבוקע ממצחו, יושב ליד אשתו המפלצתית המערסלת חזירון. בנם התת-אנושי, ראשו פתוח למעלה כדי להראות שהוא ריק. אולי יצירתו הידועה ביותר של שולץ, והיא אופיינית לציורים שהפיק בתחילת שנות העשרים, ומשלבים ביצוע ביקורתי עם סרקזם בולט.
שולץ הפך במהרה למנהיג קבוצת ה"אובייקטיביות החדשה", חבורת אמנים שעסקה בצורה צינית של ריאליזם. המפורסמים ביותר בקרב קבוצה זו הם מקס בקמן, ג'ורג' גרוס ואוטו דיקס, ועבודתו של שולץ התמודדה זמן קצר עם העבודות שלהם. אולם בשנת 1925 התרככה גישתו למשהו שקרוב יותר לנאו-קלאסיקה כפי שניתן לראות בפורטרט העצמי משנת 1926 והערום היושב משנת 1927.
בשנת 1925 מונה לפרופסור באקדמיה הלאומית לאמנות בקרלסרוהה, שם כללו תלמידיו את רודולף דיסינג'ר. שולץ החל לתרום בשנת 1926 למגזין הסאטירי Simplicissimus, ובשנת 1928 ביקר בפריז שם העריך במיוחד את פועלו של בונארד.
עם עלייתם לשלטון של היטלר והנאציזם בשנת 1933 פוטר שולץ במהירות מתפקיד ההוראה שלו. הוא הוכרז כאמן מנוון, יצירותיו היו בין אלה שנתפסו בשנת 1937 במסגרת מסע של הטיהור את התרבות הגרמנית על ידי הנאצים, ונאסר עליו לצייר בשנת 1939.
בשנת 1945 מינו כוחות הכיבוש הצרפתיים את שולץ כראש העיר בולדקירש, אך הוא נפטר באותה שנה שם.
ג'וש קאודרי
ג'וש קאודרי (באנגלית: Josh Cowdery; נולד ב-23 בדצמבר 1978) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ראשית חייו.
קאודרי נולד בליטל רוק, ארקנסו. בזמן שהוא למד בבית הספר התיכון סילבן הילס בשרווד, ארקנסו, הוא עזר להקים קבוצת אלתור עם החבר הקרוב וס בנטלי ואחיו פטריק ודמיאן באנטינג, שנקראת B (3) + C. בהמשך סיים את לימודיו באוניברסיטת ארקנסו בתואר ניהול שיווק, משחק ופסיכולוגיה.
קריירה.
בשנת 2012 הופיע קאודרי בסרט "הנוקמים". לאחר מכן, הדמות אותה שיחק עברה לסדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D." בשנת 2013.
בשנת 2016, הוא שיחק בתפקיד "הנרי שו ג'וניור" בסרט הקולנוע, חיות הפלא והיכן למצוא אותן.
אאודי שוטינג ברייק
אאודי שוטינג ברייק (באנגלית: Audi Shooting Brake, קרויה גם: Audi TT Shooting Brake) היא מכונית קונספט, קומפקטית בסגנון ""Shooting-brake" קופה האצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית אאודי, אשר הוצגה בשנת 2005.
דגם אאודי TT דור "TT Mk2 (Type 8J)" מבוסס על אב טיפוס זה.
מהומה במועדון
מהומה במועדון (באנגלית: Caddyshack) הוא סרט קומדיה ספורט אמריקאי משנת 1980, בבימויו של הארולד ראמיס, עם מייקל או'קיף, צ'בי צ'ייס, רודני דיינג'רפילד, טד נייט וביל מארי בתפקידים הראשיים.
הסרט הצליח מאוד מבחינה מסחרית והזניק את הקריירה של רודני דיינג'רפילד שעד אז עסק בסטנד אפ.
הסרט הפך לסרט פולחן בארצות הברית ותואר ב-ESPN כסרט הספורט המשעשע ביותר שנוצר מעולם.
ב-1988 הופק סרט המשך שלא הצליח.
תקציר העלילה.
דני נונן (מייקל או'קיף) הוא נער שעובד במועדון גולף יוקרתי בתור Caddy (נושא מקלות גולף), כדי לממן את כניסתו לקולג'. הוא נושא מקלותיו של טאי ווב (צ'בי צ'ייס), גולפאי ותיק ובנו של אחד מבעלי המקום.
דני מחפש מישהו שיאשר לו מלגת לימודים בקולג' והוא מתחבר לשופט סמיילס (טד נייט) שהוא סנוב ושחצן האחראי על תחרות מתן מלגה לנושאי המקלות.
טיפוס נוסף במועדון הוא החצרן קרל ספקלר (ביל מארי) שהוא קצת מעורער בנפשו ומשימתו העיקרית כעת היא להשמיד את חולדי השק (מופיעים בסרט כבובות) שהורסים את מגרש הגולף אבל כל מאמציו, כולל הזרמת מים למחילות, נכשלים.
למועדון מצטרף טיפוס נובו ריש צעקני בשם אל צ'רביק (רודני דיינג'רפילד) הוא מתגרה בכולם, מודיע כי יש לו כסף לרכוש את המועדון ולהפוך אותו לבנייני מגורים, ומחלק שטרות כסף לכל אחד. בעיקר הוא מתגרה בשופט סמיילס ופעם הוא גם מתנגש בכוונה ביאכטה שלו.
דני מתחבר לשופט וזוכה לבסוף במלגה לקולג' בתחרות עם כל נושאי הכלים במועדון.
לייסי (סינדי מורגן), אחייניתו של השופט היא מופקרת מבחינה מינית. היא מפתה את דני לשכב אתה וכאשר השופט תופס אותם בשעת מעשה הוא רודף אחרי דני שבטוח שהמלגה שלו תבוטל, אבל הוא לבסוף משלים איתו.
צ'רביק ממשיך להתגרות בשופט וטאי מציע להם ליישב את הסכסוך בתחרות גולף. המנצח יזכה לבסוף ב-80,000 דולר מהמנוצח.
התחרות מתחילה ונראה שהשופט גובר. צ'רביק מקבל מכה בזרועו מכדור הגולף שחוזר אליו. הוא טוען שאינו יכול להמשיך וממנה את דני למחליפו. השופט רומז לדני שהמלגה שלו בסכנה. כל אנשי המועדון צופים בתחרות. דני מכה בכדור שנעצר ממש בפתח הגומה. השופט בטוח בניצחונו אך לפתע קורות התפוצצוית ברחבי המגרש ממטעני נפץ שהכין קרל כדי להרוג את חולדני השק. האדמה מזדעזעת והכדור נופל לגומה. השופט הפסיד וצ'רביק חוגג עם כל המועדון לצלילי השיר "I'm Alright" כשבובת חולד השק מציצה מהמחילה ומשתתפת בשמחה.
אילזה ובר
אילזה ובר (בגרמנית: Ilse Weber; 11 בינואר 1903 – 6 באוקטובר 1944) הייתה משוררת יהודיה-צ'כית שכתבה בשפה הגרמנית. היא חיברה בעיקר שירים וקטעי תיאטרון לילדים יהודים. היא נשלחה מרצון לאושוויץ עם ילדי טרזינשטט, ונרצחה בתאי הגזים יחד עם בנה טומי.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת 1903 בוויטקוביצה שבמזרח צ'כיה בשם אילזה הרלינגר. היו לה חמישה אחים ואחיות. מנישואיו הראשונים של אביה, האחיות הרטה (ילידת 1898) ובטינה ("מוצי") (ילידת 1891) והאח ארווין (יליד 1895). מנישואיו השניים של אביה האחים ארנסט (יליד 1900) ואוסקר (יליד 1907).
בילדותה למדה לשיר ולנגן בגיטרה, מנדולינה ובללייקה.
בשנת 1930 התחתנה עם ווילי ובר ובני הזוג התיישבו בפראג, שם כתבה עבור כתבי עת לילדים והפכה למפיקה ברדיו הצ'כי. לאחר הכיבוש הנאצי בצ'כוסלובקיה בשנת 1939, הצליחו בני הזוג להביא את בנם הבכור האנוש בבטחה לשוודיה בקינדר-טרנספורט לפני שנכלאו בגטו בפראג. האנוש נשלח תחילה לבריטניה להתגורר עם חבר של אמו שהייתה בתו של דיפלומט שוודי, וייתכן שהוא הנס ובר המופיע כמספר 1292 ברשומות הסעות המובילות לבריטניה שארגן ניקולס וינטון. הוא שרד את המלחמה בשוודיה, וגר בסטוקהולם. בנו, טומי, יליד 1977, נקרא על שמו של אחיו הצעיר, שנרצח עם אמו באושוויץ.
בני הזוג הגיעו למחנה הריכוז טרזינשטט בפברואר 1942. אילזה ובר עבדה כאחות לילה בבית החולים לילדים של המחנה, ועשתה כל שביכולתה למען המטופלים הצעירים ללא סיוע בתרופות (שהיה אסור לתת לאסירים יהודים). היא כתבה כ-60 שירים במהלך מאסרה והלחינה רבים מהם והשתמשה במנגינות ותמונות פשוטות מטעות כדי לתאר את האימה שבסביבתה. בהופעה היא ליוותה את עצמה בגיטרה. השירים שלה כוללים את "שיר ערש", "שוטטתי בטרזינשטט", "הכבשה של לידיצה", "Wiegala", "ומפל הגשם" ו"הימנעות מאמונה".
כשבעלה גורש לאושוויץ באוקטובר 1944, אילזה ובר התנדבה להצטרף אליו עם בנם טומי מכיוון שלא רצתה לפרק את המשפחה. היא והילד נשלחו לתאי הגזים עם ההגעה. וילי ובר שרד את זוועות המחנה וחי עוד כ-30 שנה.
שנים אחר כך, ב-15 באפריל 2018, אחת המטופלות שלה מטרזינשטט, אביבה בר און שרה, רק מזיכרון, את אחד משיריה של אילזה ובר במהלך קונצרט בירושלים. האירוע כולו היה מחווה למלחינים, קורבנות מחנות הריכוז הנאצים.
יצירותיה.
ספרה הפופולרי ביותר היה "מנדל רוזנבוש: סיפורים לילדים יהודים" (1929). הספר מתאר קשיש חביב, המקבל באופן מסתורי מטבע קסם המאפשר לו להיות בלתי נראה כרצונו. הוא משתמש בכוח זה כדי לבצע מעשים טובים אנונימיים לשכניו.
אסופת הסיפורת המוקדמת שלה, משנת 1925, מופיעה בספר "מרוץ הקטנוע וסיפורים אחרים" (1930).
שירת טרזינשטט של ובר נאספה בספר "בתוך הקירות האלה, חי הצער" (1991). שיריה הוקלטו לעיתים קרובות, במיוחד "שיר ערש", לאחרונה על ידי המצו-סופרן אן סופי פון אוטר וכריסטיאן גרהר (2007). בשנת 2008 הוציאה ההוצאה לאור, קרל הנסר, אוסף מכתביה ושיריה שכותרתו: "Wann wohl das Leid ein Ende hat" שאספה ההיסטוריונית הגרמנייה אולריקה מגדל. בנה שנותר בחיים, האנוש, השתתף בתוכנית תרבותית לכבוד יצירתה של אמו בברלין ב־22 במאי 2008. הוא חיבר ספר על חייה, "אילזה: סיפור אהבה ללא סוף טוב."
שיר הערש "Wiegala" הוא אחד משירי המחזה" מעשיה מגונה" מאת פולה ווגל.
גאורג שרימפף
גאורג שרימפף (בגרמנית: Georg Schrimpf; 13 בפברואר 1889 – 19 באפריל 1938) היה צייר וגרפיקאי גרמני. יחד עם גאורג שולץ, אוטו דיקס, ג'ורג' גרוס וכריסטיאן שאד, שרימפף זכה להכרה רחבה כנציג העיקרי של תנועת האמנות Neue Sachlichkeit – "אובייקטיביות חדשה". (), שהתפתחה בגרמניה של ויימר בין השנים 1919 עד 1933, כפועל יוצא של האקספרסיוניזם. שרימפף הוצג כמייצר אמנות מנוונת על ידי ממשלת גרמניה הנאצית בשנות השלושים.
ביוגרפיה.
שרימפף נולד במינכן, אביו נפטר לפני לידתו. מאוחר יותר אביו החורג אילץ אותו לעזוב את הבית. בשנת 1902 התמחה בתפקיד אופה בפסאו. בין 1905 ל־1914 שוטט שרימפף בבלגיה, צרפת, שווייץ וצפון איטליה ועבד כמלצר, אופה ומערבב פחם. בשנת 1913 התגורר במושבה אנרכיסטית בשווייץ, שם יצר קשר עם אוסקר מריה גרף, גם הוא אופה, אך לימים נעשה סופר מפורסם.