לואי-ניקולא רובר (בצרפתית: Louis-Nicolas Robert; 2 בדצמבר 1761 - 8 באוגוסט 1828) היה חייל ומהנדס מכונות צרפתי, שידוע כממציא שיטת ייצור הנייר שהיוותה את הבסיס למכונת פוֹרְדְרִינִיר (Fourdrinier). עקרונות שיטה זו מהווים את עקרונות ייצור הנייר עד היום.
ב-1799 הוציא רובר פטנט על המכונה הראשונה לייצור "נייר רציף". לאחר סדרה של סכסוכים כספיים ומשפטיים עם מעסיקו סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot), בן למשפחת דידו המפורסמת שעסקה בהדפסה, איבד רובר את הזכויות על הפטנט. בעקבות כך, נשלחה המכונה שיצר מצרפת לאנגליה, להמשך פיתוחה. המצאתו של רובר הייתה לליבת מכונת פוֹרְדְרִינִיר, שמהווה את הבסיס לטכניקת ייצור הנייר המודרנית. לבסוף היה למורה בבית ספר ומת בחוסר כול.
ראשית חייו והקריירה הצבאית.
לואי-ניקולא רובר נולד להורים מזדקנים ברובע הראשון של פריז. בילדותו סבל מבריאות שברירית ומיתר מודעות עצמית, אך היה למדן ושאפתן. הוא רכש חינוך מעולה, והתמקד במדעים ובמתמטיקה, תחת מסדר המינימים (Order of Minims) הנוצרי של פרנסיס מפאולה. עם זאת, חש שהוא מהווה מעמסה כלכלית על הוריו. בגיל 15 ניסה להתגייס לצבא כדי להצטרף לכוחות צבא צרפת הלוחמים במלחמת העצמאות של ארצות הברית (שסייעו ל-13 המושבות), אך נדחה. ארבע שנים לאחר מכן הצליח להתקבל לצבא צרפת.
ב-23 באפריל 1780 הצטרף לגדוד הארטילריה הראשון של גרנובלה (Grenoble), ובעקבות כך הוצב בקאלה שבצפון צרפת. ב-1781 הועבר לרגימנט הארטילריה של מץ (Metz) ונשלח לסן-דומינגו, שם לחם בצבא האנגלי. הוא שירת בצבא 14 שנה, והגיע לדרגת סמל ראשי (Sergeant major; מקביל לרב-סמל מתקדם, רס"ם, בצה"ל). לפי גרסה אחרת, השתחרר מהצבא בגיל 28, לאחר תשע שנות שירות, ב-1790.
רובר נישא לשרלוט רוטיה (Charlotte Routier) ב-11 בנובמבר 1794, בחתונה אזרחית, בשל הצו שניתן בצרפת שלאחר המהפכה, שקובע כי החתונה תהיה חוזה אזרחי פשוט, שמאושר בידי פקיד עירוני.
מכונה לייצור נייר.
ב-1790, לאחר שהשתחרר מהצבא הצרפתי, היה רובר לשוליית פקיד באחד מבתי הדפוס המפורסמים של משפחת דידו (Didot). לאחר מכן עבד כפקיד תחת סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot), ובהמשך מונה לתפקיד "מפקח על הסגל" במפעל ייצור הנייר של פייר-פרנסואה דידו (Pierre-François Didot) בקומונה קורביל. היה זה מוסד חשוב, שהוקם כבר ב-1355, וסיפק נייר למשרד האוצר הצרפתי לשם ייצור שטרות. רובר ודידו היו קצרי-רוח לגבי הסכסוכים הנשנים בין העובדים השונים בשלבי הייצור, ועל כן דידו דחק ברובר לנסות למצוא פתרון מכני שיחליף את העבודה הידנית בייצור הנייר.
בספרו "ייצור נייר: היסטוריה וטכניקה של האומנות העתיקה" ("Papermaking: the History and Technique of an Ancient Craft"), כתב דארד האנטר כי:
אף על פי שתוכניותיו הראשונות של רובר נראו לדידו "חלשות", היה בהן פוטנציאל להמשך המחקר, ודידו מימן יצירת אבטיפוס קטן-ממדים. בנייתו של האבטיפוס הושלמה ב-1797, אך הוא נחשב כישלון. לאחר ניסיונות אלו רפו ידיו של רובר, והוא מונה בידי דידו ל"מפקח על טחינת התבואה" בטחנת קמח קרובה. לאחר כמה חודשי מנוחה ממפעל הנייר, עודד אותו דידו להמשיך ולנסות לתכנן את מכונת הנייר, והפקיד כמה מכונאים לשירותו. המודל הבא הציג שיפורים מסוימים, ועל כן דידו הורה לרובר ליצור מודל בגודל מלא. מכונה זו הייתה להצלחה וייצרה גיליונות נייר כפולים.
בקשה לפטנט ומהות ההמצאה.
בעקבות יצירת המודל המוצלח, שנבנה ב-1798, סן-לז'ה דידו התעקש שרובר יוציא פטנט על המכונה. לפני 1798, הנייר יוצר גיליון-גיליון, על ידי טבילה של מסגרת מלבנית בתוך חבית עיסת נייר. לאחר שהמסגרת הוצאה מהחבית, המים נלחצו החוצה מתוך העיסה. העיסה שנותרה הונחה לייבוש, ולא ניתן היה להשתמש במסגרת שוב עד שגיליון הנייר הקודם הוסר ממנה. במכונה של רובר הייתה רצועת הזזה שאליה הגיע זרם רציף של עיסה, ושהעבירה גיליונות לא-שבורים של נייר לח לצמד של גלילי לחיצה. כשהרצועה הרציפה של הנייר יצאה מהמכונה, היא נתלתה לייבוש באופן ידני על מערך של כבלים או מוטות.
ביוזמתו של דידו, נפגשו רובר ודידו עם שר הפנים הצרפתי פרנסואה דה נושטו (François de Neufchâteau), והגישו בקשה לפטנט. ב-1799, הפטנט ("brevet d'invention") ניתן בידי ממשלת צרפת, ורובר שילם עליו 8,000 פרנק. המפרט ונוסח הבקשה של הפטנט על המכונה לייצור נייר רציף, מצויים בכרך השני של פרסומי הפטנטים "Brevets d'Inventions Expirés".
ב-9 בספטמבר 1798 כתב רובר מכתב בקשה לפטנט:
דה נושטו מינה את לשכת האמנויות והמקצועות ("Bureau des Arts et Métiers") לשלוח שרטט, מר בוולו (Beauvelot), ליָסָן כדי לתעד את המכונה ולבנות מודל משופר. השר אף מינה חבר של "האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמקצועות" ("Conservatoire National des Arts et Métiers") להתלוות אליו. לשכת האמנויות והמקצועות כתבה אז:
האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמקצועות שילמה לרובר 3,000 פרנק כדי לבנות מודל להצגה קבועה במוזיאון לאמנויות ולמקצועות שבפריז.
ב-1785 המציא התעשיין הצרפתי-גרמני כריסטוף-פיליפ אוברקמפף (Christophe-Philippe Oberkampf) את המכונה הראשונה להדפסת צבע על ריבועי טפטים. חשיבות המצאתו של רובר חרגה מהעברתה של פעולה ידנית אינטנסיבית לאמצעים מכניים, ואף אפשרה הדפסה של ניירות רציפים הצבועים בדפוסים קבועים. כך התאפשר להדפיס בכמויות גדולות עיצובים חדשים ומבחר גוונים בטפטים שהוצגו בטרקלינים ברחבי אירופה.
המשך הפיתוח באנגליה.
בין רובר ודידו פרץ סכסוך לגבי הבעלות על ההמצאה. רובר לבסוף מכר הן את הפטנט והן את אבטיפוס המכונה לדידו בעבור 25,000 פרנק. אולם, דידו התחמק מהתשלום לרובר, ונאלץ לחדש את הבעלות על הפטנט ב-23 ביוני 1801. דידו רצה להמשיך לפתח את המכונה באנגליה, ולהוציא שם פטנט, הרחק מהסחות הדעת של המהפכה הצרפתית, ועל כן הוא שלח את המכונה לגיסו בלונדון, ג'ון גאמבל (John Gamble).
במרץ 1801, לאחר ששלח אליו דידו דוגמאות של רצועות נייר רציף מיָסָן, הסכים ג'ון גאמבל להתחלק בבקשת הפטנט בלונדון יחד עם האחים סילי והנרי פוֹרְדְרִינִיר (Sealy and Henry Fourdrinier), שניהלו מפעל מוביל למכשירי כתיבה. גאמבל קיבל את הזכויות על הפטנט הבריטי 2487 ב-20 באוקטובר 1801, על גרסה משופרת של המכונה המקורית של רובר. לאחר מכן, פיתוח נוסף מומן בידי האחים פורדריניר. גאמבל ודידו שלחו את המכונה ללונדון, ולאחר 6 שנים והוצאות של 60,000 ליט"ש עלויות פיתוח, האחים פורדריניר קיבלו את הזכויות על מספר פטנטים נוספים. דוגמה מוקדמת של מכונת פורדריניר הותקנה במפעל בפרוגמור (Frogmore), הרטפורדשייר (Hertfordshire).
מוות והנצחה.
ב-1812, כשבריאותו רופפת, לאחר שמכר את המצאתו ואת הפטנט עליה ואיבד שליטה על המשך הפיתוח שנערך באנגליה, פרש רובר מתחום ייצור הנייר ועזב את קורביל. הוא עבר לקומונה וֵרְנוּיֶה (Vernouillet), במחוז אוּר-אָ-לוּאָר (Eure-et-Loir) ופתח בית ספר קטן, פבור סן טיבו (Faubourg St Thibault). הכלכלה הצרפתית הייתה בשפל לאחר תבסותיו של נפוליאון, ורובר קיבל משכורת נמוכה מאוד. הוא המשיך ללמד עד מותו ב-8 באוגוסט 1828, בגיל 66. פסלו ניצב למול כנסייה בוורנויה ו"קולג' דה לואי-ניקולא רובר" בוורנויה קרוי על שם.
ב-1976 גילה לאונרד שלוסר (Leonard Schlosser) את איוריו המקוריים של רובר במכירה פומבית ושלח עותקים בפקס לחוקרים ולחבריו. לא ידוע היכן ניתן למצוא את האיורים המקוריים.
דוד (פנמה)
בובי לוקווד
בובי לוקווד (באנגלית: Bobby Lockwood; ) הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר בתפקידו כמיק קמפבל בסדרת הנוער "בית אנוביס" וכרידיאן מוריס בסדרת הפנטזיה "זאבים בדם".
קריירה.
לוקווד דיבב את פאטש' בסרט "" ב-2003. הוא הופע כטיילור הקטן בשלושה פרקים ב"The Bill" ב-2006.
בין השנים 2011–2012 הוא שיחק בתור מיק קמפבל בסדרת הנעורים הבריטית-אמריקאית "בית אנוביס" בשתי עונותיה הראשונות. לאחר מכן, כיכב בתור כרידיאן מוריס בסדרת הפנטזיה הבריטית-גרמנית של רשת CBBC; "זאבים בדם", הוא חזר לעונה שנייה בשנת 2013 לאחר מכן גם לעונה השלישית שעלתה בשנת 2014.
בשנת 2020 גילם את קווין תומסון לצד אורלנדו בלום וסקוט איסטווד בסרט המלחמה "לכודים תחת אש", אשר מבוסס על ספרו של ג'ייק טאפר שיצא לאור ב-2012 ועוסק בקרב קמדש במלחמת אפגניסטן. באותה שנה שיחק בתפקיד קטן של תייר אמריקאי בסרט הקומי-מוזיקלי "" בהפקתו של ויל פרל שגם כתב את התסריט.
בשנת 2021 שיחק בסרט הפעולה המקורי של שירות הזרמת המדיה נטפליקס "שטח קרב" בתור רג'י, לצד אנתוני מאקי. באותה שנה החל לגלם בתפקיד חוזר את לאון קוק בסדרת הדרמה הרפואית "חדר מיון" ברשת BBC One.
הירי בצפון הוליווד
הירי בצפון הוליווד היה שוד בנק מזוין שהתפתח לקרב יריות קשה בין שני שודדי בנק (לארי פיליפס ואמיל מהטארנו) שהיו חמושים ומשוריינים, לבין משטרת לוס אנג'לס, ב-28 בפברואר 1997.
שני השודדים חמושים במספר רובי סער, (כגון AR-15 m16 ו-AK-47 שעברו הסבה לנשק אוטומטי עם מחסנית בטא המכילה מאה כדורים) וכמה אקדחים, נכנסו לבנק בלוס אנג'לס ושדדו אותו. הם תכננו לצאת בתוך שמונה דקות, זמן התגובה של המשטרה לדעתם, והחזיקו מקלט רדיו כדי לעקוב אחרי תשדורות המשטרה.