&lt;BR&gt;מכיוון שמסת הפרוטון קטנה ממסת הנייטרון תהליך זה אינו מתרחש ספונטנית עבור פרוטונים בודדים. הוא מתרחש בגרעינים בהם היחס בין מספרי הפרוטונים והנייטרונים גדול, ובהם הרווח האנרגטי שנגרם מהורדת הדחייה החשמלית גדול יותר מהאנרגיה הדרושה להשקעה בתהליך. תהליך נפוץ יותר, הדומה לקרינת בטא פלוס הוא לכידת אלקטרון, בו אלקטרון נופל אל תוך הגרעין האטום, נבלע בפרוטון שנהפך לנייטרון תוך כדי פליטת ניוטרינו.
מבחינת המודל הסטנדרטי, ברמת הקווארקים, קרינת בטא מינוס מתרחשת כאשר קווארק למטה אחד בנייטרון (נייטרון מכיל שני קווארקים למטה בעלי מטען חשמלי 1/3e- וקווארק למעלה אחד בעל מטען 2/3e+) הופך לקווארק למעלה.
התפרקות בטא והנייטרינו.
המחקר של התפרקות בטא סיפק הוכחה הפיזיקלית הראשונה לקיומו של הניטרינו. בהתפרקות אלפא ובהתפרקות גמא, לחלקיק האלפא או הגמא שנוצר הייתה אנרגיה בתחומים מוגדרים, מפני שהחלקיק בהתפרקויות אלה נושא את האנרגיה שמקורה בהבדל בין המצב הגרעיני הראשוני והסופי של הגרעין ממנו נפלט. לעומת זאת, התפלגות האנרגיה הקינטית, או הספקטרום, של חלקיקי בטא שנמדדו על ידי ליזה מייטנר ואוטו האן בשנת 1911 ועל ידי Jean Danysz בשנת 1913, הראו כי לחלקיקים אלה אנרגיה קינטית המתפלגת בתחום רחב. מדידות אלו הצביעו על כך שלחלקיקי בטא יש ספקטרום רציף
בשנת 1914, ג'יימס צ'דוויק השתמש בספקטרומטר מגנטי עם אחד המונים החדשים של הנס גייגר כדי לבצע מדידות מדויקות יותר שהראו שהספקטרום של קרינת בטא הוא רציף
. ההתפלגות של אנרגיות חלקיקי בטא הייתה בסתירה לכאורה לחוק שימור האנרגיה. אם התפרקות בטא הייתה פשוט פליטת אלקטרונים, כפי שהניחו באותה עת, אז האנרגיה של האלקטרון הנפלט צריכה להיות בעלת ערך מסוים ומוגדר היטב
. עם זאת, עבור התפרקות בטא, ההתפלגות הרחבה של האנרגיות הראתה שבתהליך ההתפרקות בטא אובדת אנרגיה. הספקטרום הזה עורר תמיהה במשך שנים רבות.
בעיה שנייה הייתה קשורה לשימור התנע זוויתי. לדוגמה: התנע הזוויתי שנמדד עבור הספין הגרעיני של חנקן-14 היה 1 (כלומר שווה לקבוע פלאנק המופחת). באופן כללי, הספין הוא סכום שלם עבור גרעינים בעלי מסה זוגית וחצי שלם עבור גרעינים בעלי מסה אי זוגית. תופעה זו הוסברה מאוחר יותר על ידי מודל הפרוטון-נייטרון של הגרעין [8]. התפרקות בטא משאירה את המסה של הגרעין ללא שינוי, ולכן השינוי בספין הגרעיני חייב להיות מספר שלם. לעומת זאת, הספין של האלקטרונים בהתפרקות בטא הוא 1/2, ומכאן שתנע זוויתי לא נשמר אם התפרקות בטא הייתה רק פליטת אלקטרונים.
משנת 1920 עד 1927, צ'ארלס דראמונד אליס (יחד עם צ'דוויק ועמיתיו) קבע עוד שספקטרום ההתפרקות בטא הוא רציף. בשנת 1933, אליס ונוויל מוט הציגו ראיות חותכות לקיום גבול עליון לאנרגיה בספקטרום בטא. נילס בוהר הציע הסבר לספקטרום הבטא בתנאי ששימור האנרגיה נכון רק במובן סטטיסטי, ולכן עיקרון זה עלול להיות מופר בכל התפרקות.   אך הגבול העליון באנרגיות בטא שנקבע על ידי אליס ומוט שלל את הרעיון הזה. כך הלכה והחריפה הבעיה של השונות באנרגיה של תוצרי התפרקות הבטא, ושימור התנע הקווי והתנע הזוויתי בתהליך.
במכתב מפורסם שכתב וולפגנג פאולי ב-1930, הוא ניסה לפתור את חידת האנרגיה של חלקיקי בטא בכך שהציע שבנוסף לאלקטרונים ופרוטונים, גרעיני האטום מכילים גם חלקיק נייטרלי קל במיוחד, שאותו כינה הניטרון. הוא הציע שה"נייטרון" הזה נפלט גם במהלך התפרקות בטא (ובכך אחראי לאנרגיה החסרה הידועה, התנע הקווי והתנע הזוויתי), אבל הוא פשוט עדיין לא נצפה.
בשנת 1931, אנריקו פרמי שינה את שם ה"נייטרון" של פאולי ל"נייטרינו" ('נייטרון קטן' באיטלקית). פרמי חקר את קרינת בטא, פליטה של אלקטרונים מגרעין האטום, והציע את הבסיס התאורטי לתופעה: נייטרון, החלקיק שגילה ג'יימס צ'דוויק (Chadwick) ב-1932, מתפרק לפרוטון, אלקטרון, וחלקיק נייטרלי קטן נוסף, שקיבל במעברת פרמי את הכינוי - "נייטרינו". ב-1933 פרסם פרמי את התיאוריה החשובה שלו לגבי התפרקות בטא, שם יישם את עקרונות מכניקת הקוונטים על חלקיקי חומר, בהנחה שניתן ליצור ולאיין אותם, בדיוק כמו קוונטים של האור במעברים אטומיים.
לפי פרמי, הניטרינו נוצרים בתהליך התפרקות הבטא, אינם קיימים בגרעין; וכך גם לגבי האלקטרונים. האינטראקציה של הניטרינו עם החומר הייתה כל כך חלשה שזיהויו באמצעות ניסיון היה קשה ביותר. עדות עקיפה נוספת לקיומו של הניטרינו הושגה על ידי צפייה ברתיעה של גרעינים שפלטו, לפי תיאוריה זו, ניטרינו לאחר קליטת אלקטרון. ניטרינו זוהה ישירות רק בשנת 1956 על ידי קלייד קואן ופרדריק ריינס בניסוי הניטרינו של קואן-ריינס
המאפיינים של ניטרינו היו (עם כמה שינויים קלים) כפי שחזו פאולי ופרמי.
מגדל משה אביב
מגדל משה אביב (או בשמו השני מגדל אוסיף-אביב על שם החברה שבנתה אותו), הידוע גם בשמו הקודם מגדל שער העיר, הוא גורד שחקים ברח' ז'בוטינסקי 7, סמוך למתחם הבורסה שברמת גן. המגדל בעל 68 הקומות מתנשא לגובה של 235 מטר. המגדל היה גורד השחקים הגבוה בישראל עד בניית מגדל עזריאלי שרונה בשנת 2016, שגבוה ממנו ב-3.5 מטרים. לאחר פטירת היזם שהקים אותו, משה אביב, נקרא המגדל על שמו.
היסטוריה.
הפרויקט החל בשנת 1995, כאשר הקבלן משה אביב רכש מגרש של 4.5 דונם בצומת הרחובות דרך אבא הלל וז'בוטינסקי ברמת גן, עליו היה ממוקם חניון למכוניות משומשות בשם "המגרש של אפשטיין". באותה שנה השלים 2 עסקות עם בעלי קרקעות במגרש צמוד למגרש שכבר נרכש ששטחו 4.5 דונמים, וצרוף את שני המגרשים למגרש אחד בן כ-9 דונם. תוכנית בניין עיר, באותה עת התירה לבנות במקום מגדל מגורים בן 25 קומות ואביב ביקש לשנות אותה כך שתתיר לו לבנות מגדל בן 46 קומות, ובו 30,000 מ"ר משרדים, 7,300 מ"ר מגורים ו-1,250 מ"ר למסחר. השינוי אושר בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ב-1997. בניית שלד הבניין החלה בסוף 1997. ב-1999 רכש אביב שני מגרשים צמודים נוספים, אחד שהיה בבעלות חברת טבע ועיריית רמת גן, והשני בבעלות ידידיה כהן וחברת גבעת-מרום. לאחר העברת זכויות הבנייה משני המגרשים הנוספים למגדל, אושר לבנות לגובה של 66 קומות. טבע ועיריית רמת גן מכרו בהמשך מגרש נוסף שהיה בבעלותן, שאיפשרה לאביב להוסיף 2 קומות נוספות למגדל, ובתוספת הקומות הטכניות מתנשא המגדל ל-69 קומות. בסך הכל גדלו זכויות הבנייה מ-275% בייעוד מגורים, ל-500% בייעוד מגורים ומשרדים במהלך בנייתו.
ביוני 2000 רכש בנק המזרחי, תמורת 29.4 מיליון דולר, את 7 הקומות התחתונות, בשטח 10,400 מ"ר, במגדל. עם פתיחתו העביר למקום את ההנהלה המרכזית שלו. באוקטובר 2002 רכש שתי קומות נוספות מקבוצת קבוצת האחים עופר.
באוקטובר 2001 נפטר היזם משה אביב, לאחר שנפצע בתאונת רכיבה, והוחלט לקרוא למגדל על שמו.
אכלוס הבניין החל במהלך 2002, והוא הושלם באופן סופי ונחנך בדצמבר 2003.
באפריל 2007, רכש איש העסקים ארקדי גאידמק את השליטה בחברת אוסיף השקעות ופיתוח, שהחזיקה בחלק מהדירות בבניין, מידי משפחת אביב. בספטמבר 2008, מכר שלוש קומות פנטהאוז במגדל תמורת כ-45 מיליון שקל.
ביוני 2017 מכר בנק מזרחי טפחות את הקומות שבבעלותו תמורת 278 מיליון שקל וברווח של כ-100 מיליון שקל.
המבנה.
המבנה נמצא בפינתו הצפון-מזרחית של צומת עלית, רמת גן. קודמו בתואר הבניין הגבוה בישראל היה מגדל עזריאלי העגול. מגדל עלית המתוכנן להיבנות בסמוך לו אמור להיות גבוה ממנו, אך מועד חנוכתו עדיין אינו ידוע.
בשנת 2017 נחנך מגדל עזריאלי שרונה, שגובהו הוא 238.5 מטרים, כלומר שלושה וחצי מטרים גבוה יותר ממגדל משה אביב. לאחר מכן מגדל עזריאלי שרונה קיבל את התואר הבניין הגבוה ביותר בישראל.
מרבית קומות המגדל משמשות למשרדים, אך 12 הקומות העליונות משמשות למגורים בלבד. השטח הבנוי במגדל כולל כ-63,000 מטר רבוע למשרדים, 17,000 מטר רבוע למגורים ו-1,200 מטר רבוע של שטחים ציבוריים. משקלו הכולל של המגדל הוא 160,000 טון. במגדל כ-1,230 מקומות חניה, 98 דירות ו-24 מעליות. מעל ל-5,000 אנשים עובדים בבניין ועלות הקמתו נאמדה ביותר מ-130 מיליון דולר.
המגדל, שתוכנן על ידי משרד האדריכלים אמנון ניב ואמנון שוורץ, מעוצב בסגנון הפוסט מודרני, תוך שימוש נרחב בזכוכית ומתכת. בקומה רגילה 42 חלונות פנורמיים שמשקיפים על מתחם הבורסה ברמת גן ועל תל אביב. מול המגדל שכן המפעל ההיסטורי של עלית ברמת גן.
עם חנוכתו, ובעקבות מידע שגוי אודות גובהו של המגדל כבן 244 מטרים, דורג הלה במקום 88 ברשימת גורדי השחקים הגבוהים ביותר בעולם. בשנת 2010, בהתבסס על אותה השגיאה, דורג המגדל במקום ה-161. ניתן לראותו פחות או יותר בבירור מנתניה בצפון עד יבנה בדרום וממודיעין-מכבים-רעות במזרח. המגדל גם נראה לעין בימים בהירים ממערב השומרון.
במגדל מצוי בית כנסת מפואר.
אנריקו פרמי
אֶנְרִיקוֹ פֶרְמִי (באיטלקית: Enrico Fermi; 29 בספטמבר 1901 – 28 בנובמבר 1954) היה פיזיקאי איטלקי-אמריקאי, הידוע בשל עבודתו בנושא התפרקות בטא, פיתוח הכור הגרעיני הראשון ופיתוח תורת הקוונטים. פרמי הוא חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1938.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
אנריקו פרמי נולד ב-29 בספטמבר 1901 ברומא, לאלברטו פרמי, מבקר ראשי במשרד התעבורה, ולאידה דה גטיס. הוא החל להתעמק בלימודי פיזיקה בנעוריו, בניסיון להתגבר על הכאב שחש עקב טרגדיה משפחתית שבה אחיו ג'וליו, שהיה גדול ממנו בשנה ושאליו היה קשור עמוקות, מת כתוצאה מניתוח פשוט בגרון בשנת 1915.