בקריפטוגרפיה, PKI הוא הסכם המקשר מפתחות ציבוריים עם הגופים (למשל אדם או ארגון) שאליהם הם שייכים, באמצעות רשויות אמון (בקיצור CA, מאנגלית: Certificate Authority), אשר בסמכותן להנפיק תעודות דיגיטליות. הקשר מיוסד בתהליך של רישום וניפוק. הניפוק מתרחש אצל רשות האמון (באמצעות תוכנת מחשב או פיקוח אנושי), בהתבסס על רמה מסוימת של אמון בין הצדדים (למשל על ידי הצגת מסמכים משפטיים המאשרים זהות של חברה). הגוף האחראי על בדיקת האמון בין הצדדים הוא מרכז רישום (או RA, קיצור של Registration Authority). על ה-RA לוודא שהמפתח הציבורי אכן שייך לאותו גוף יחיד אשר נרשם, באופן שלא יאפשר לאותו גוף להתכחש לכך בעתיד. כדי לדעת אם תעודה כלשהי תקפה פונים לרשות תיקוף (VA, Validation Authority).
לעיתים, המונח PKI משמש לתיאור מימוש של רשות אמון.
סקירה.
הצפנת מפתח ציבורי היא שיטה בקריפטוגרפיה המאפשרת לגופים מרוחקים לתקשר באופן מאובטח בתוך רשת ציבורית לא מאובטחת, ולהבטיח את הזהות אחד של השני באמצעות חתימות דיגיטליות.
תשתית PKI היא מערכת ליצירה, אחסון והפצה של תעודות דיגיטליות, אשר מאפשרות לוודא שייכות של מפתח ציבורי לגוף מסוים. במסגרת תשתית זו מנפיקים תעודות דיגיטליות המקשרות שֵׁם עם מפתח ציבורי, מאחסנים את התעודות הללו במרכז שנועד לשם כך, וגונזים אותן אם נדרש (למשל, כשנחשף המפתח הפרטי).
תשתית PKI מורכבת אפוא מ:
דרכים לקבלת תעודה.
באופן כללי, ישנן שלוש דרכים להשגת אמון בגוף מסוים: רשות אמון (CA), רשת אמון (Web of Trust), ו-Simple PKI.
רשויות אמון.
התפקיד המרכזי של רשות האמון הוא לחתום דיגיטלית ולהפיץ את המפתח הציבורי המקושר אל גוף נתון. פעולה זו מתבצעת על ידי המפתח הפרטי של רשות האמון, כך שהאמון במפתח הציבורי של המשתמש מבוסס על האמון במפתח הפרטי של רשות האמון. הקשר בין המשתמש למפתח שלו מיוסד בהסתמך על רמה מסוימת של אמון, באמצעות תוכנת מחשב או פיקוח אנושי.
תעודות זמניות ו-SSO.
גישה זו מערבת שרת הפועל כרשות אמון מקוונת (online) במערכת SSO (שיטה להזדהות חד פעמית כלפי יותר מגוף אחד). שרת ה-SSO ינפיק תעודות דיגיטליות לשימוש הלקוח, אבל לא ישמור אותן.
רשת אמון (Web of Trust).
גישה חלופית לבעיית אימות השייכות של מפתח ציבורי לגוף מסוים היא רשת אמון. הקמת רשת אמון נעשית באמצעות חתימה הדדית של משתמשים זה על המפתח הציבורי של זה, כך שמושגת היררכיה של אמון אשר בראשה עומד בדרך כלל גוף בעל אמינות גבוהה.
לפי גישה זו, כל גוף יכול לפרסם את המפתח הציבורי שלו, אך המפתח ייחשב אמין (או מאומת) רק אם שני חברים שונים ברשת האמון הצהירו כי אכן המפתח שייך לאותו אדם (וגיבו הצהרה זו בחתימה דיגיטלית על ההצהרה ועל המפתח). רשת אמון פועלת למעשה בשיטת "חבר מביא חבר", שבה ניתן לתת אמון בכל משתמש אשר אושר על ידי מי מהחברים הקיימים.
הראשונה לנקוט דרך זו כדי להבטיח את זהות בעלי המפתחות הציבוריים היא התוכנה PGP, המנגישה את האפשרות ליצור רשת אמון אל המשתמש הביתי.
גישה נוספת, אשר אינה מתעסקת בקישור בין זהות למפתח ציבורי היא Simple Public-key Infrastructure, או בקיצור SPKI. הגישה צמחה מתוך שלושה מאמצים עצמאיים להתגבר על המורכבות של X.509 ושל רשת האמון של PGP. ב-SPKI אין קישור בין זהות למפתח, שכן לפיה המפתח הוא זה שיש להטיל עליו את האמון, במקום על הזהות (האדם או הארגון).
האנציקלופדיה לחקלאות
האנציקלופדיה לחקלאות היא אנציקלופדיה בתחום החקלאות שיצאה לאור בשישה כרכים בין השנים 1966–1987.
האנציקלופדיה לחקלאות היא יוזמה של חיים הלפרין שביקש לקדם את החינוך החקלאי ולצורך כך יזם את מפעל האנציקלופדיה ואת הקמת מדרשת רופין. בתחילה גייס הלפרין את הפקולטה לחקלאות ברחובות והוצאת עם עובד להוצאת האנציקלופדיה, בארבעה כרכים כשהכרך הראשון תוכנן לצאת עד קיץ 1956, אולם היוזמה לא צלחה. אז פעל הלפרין להקמת הוצאה מיוחדת, בשותפות של משרד החקלאות, המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, הסתדרות הפועלים החקלאיים ובנק החקלאות לישראל. מפעלי התרבות של בית רוטשילד תרמו את הנייר להדפסה. העורך הראשי היה חיים הלפרין. הכרך הראשון יצא לאור בתחילת 1966 והכרך השני יצא לאור בתחילת 1972. הכרך השלישי הוכן בידי הלפרין, אך יצא לאור לאחר מותו, בסוף שנת 1976. הכרך הרביעי יצא לאור בסוף 1981. עורך כרכים אלו היה פרופ' יצחק ארנון.
האנציקלופדיה היא כללית, אולם היא מבליטה את המציאות בישראל בכל אחד מפרקיה.
האנציקלופדיה מחולקת לפי נושאים ולא בסדר הא"ב. היא כוללת את הכרכים הבאים:
יחסי ישראל-אפגניסטן
יחסי ישראל-בלגיה
יחסי ישראל-אורוגוואי
תחיה בת-אורן
תחיה בת-אורן (נובמבר 1923 – 21 בספטמבר 2021) הייתה עיתונאית ושדרנית רדיו, משוררת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
בת אורן נולדה ב-1923 בססקטון שבססקצ'ואן, קנדה, ועלתה לארץ ישראל ב-1931. הייתה בוגרת המדרשה הממלכתית למורים לאמנות בהרצליה.
הייתה עורכת "פינת האשה" ב'קול ישראל' ובעלת טורים אישיים בעיתונות היומית, בשבועון "לאשה" ובירחונים "את", "בית", "מחשבים" ו"סגנון". חיברה ספרי בישול והליכות בית, בהם "365 שלחנות ערוכים" - אחד מספרי הבישול הראשונים בישראל (יצא לאור ב-1961), שכלל מתכונים ותפריטים לכל החגים, יסודות התפריט ואבות המזון. כמו כן, חיברה את הספר הפמיניסטי הראשון בעברית "שחרור האשה – לאן?".
בת-אורן הייתה נשואה לאיש הקולנוע אשר הירשברג. בתה היא הזמרת אסתר שמיר.
נפטרה ב-21 בספטמבר 2021 בגיל 97.
עודד רז
עודד רז (נולד ב-1976) הוא במאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.
עודד רז נולד וגדל בירושלים. אמו ניהלה מחלקה באגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך, ואביו היה עצמאי. אחיו, יואב רז, שגדול ממנו בשנתיים, עובד כעורך אונליין ונשוי לשחקנית דנה פרנס, הבת של נירה רבינוביץ'. עודד היה חניך ומדריך בצעירותו בשבט בית הכרם של תנועת הצופים.
בכיתה ט' החל לעבוד בחברת הגברה שסיפקה שירותים להופעות ורכש ניסיון בצד הטכני של הבמה – בתאורה ובסאונד, ועבד כתקליטן. לפני שירותו הצבאי היה שותף ביחד עם שני חברים בדיסקוטק "שושה" בירושלים.
בצבא שירת כלוחם ביחידה מובחרת בחיל האוויר במשך ארבע שנים, כולל שנת קבע.
עם שובו למד במכללת הדסה בירושלים, והוא בוגר החוג לקולנוע והפקות טלוויזיה במכללה (2000–2003). סרט הגמר שלו, "ניצן" (32 דקות), שעליו זכה במלגת קרן מפעל הפיס, התקבל לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוורשה, ושודר בYes. הסרט מספר על בחורה צעירה שחולה בסרטן השד, נאלצת לעבור כריתה ומתמודדת עם ההשלכות של כך על מערכת היחסים עם החבר שלה. שיחקו בו עמנואל הורי, גיא לואל ואיילת רובינסון. במקביל ללימודיו עבד בחברת "גל הפקות", שסיפקה שירותי הפקה ל-Sky News, בה היה מקליט, איש סאונד ומנהל אולפן של שידורים חיים.
אחר-כך עבד בAssociated Press, כמקליט וצלם.
עודד רז נסע לשנת לימודים באוניברסיטת ניו סקול (New School) בניו יורק, בה קיבל תעודת הסמכה בבימוי והפקת סרטים (2004). הוא התמחה בפילם, טכנולוגיה שעמדה להיעלם מהעולם. הוא בוגר סדנת הדרכת שחקנים של אולפן השחקנים, מיסודו של לי שטרסברג בניו יורק (2004). במהלך שהותו בניו יורק ביים שני סרטים קצרים בפילם: את הסרט "BOND” (ניסיוני, 4 דק'), זוכה פרס עריכה בתחרות סרטים קצרים NSU-NYC, ואת הסרט "APART” (עלילתי, 23 דק'). במהלך לימודיו בארצות הברית וחצי שנה אחר-כך עבד בתעשיית הטלוויזיה בניו יורק כמקליט ועוזר צלם. במקביל עבד כמפיק ובמאי ב- AT6group, קבוצת יוצרים מקורית שהקים עם חברים בניו יורק, ואחר-כך התבססה בארץ. במסגרת הקבוצה התנסה רז בכתיבת תסריטים באורך מלא, הפקת סרטים קצרים, קליפים, עבודה בפילים ובווידאו.
עם שובו לישראל עבר לגור בתל אביב ושימש כעוזר במאי שני במיני-סדרה "בסימן ונוס", בבימויו של גור בנטביץ', ששודרה בHOT (2005).
רז ביים את הסרט התיעודי "מאני טיים" (50 דק', 2009), שמשודר ביס דוקו. הסרט צולם בברלין שבגרמניה ומספר על קבוצת סטודנטים ישראלים שמנסים "לעשות את הכסף הגדול" באמצעות מכירת ציורים מדלת לדלת.
רז שימש כמפיק בפועל של סרט הקולנוע "פובידיליה", סרטם של יואב ודורון פז (2010), בכיכובם של אפרת בוימולד ועפר שכטר. היה עוזר במאי ראשון ב"שבע דקות בגן עדן", סרטו של עמרי גבעון (2010). הפיק את "מלח ים", סרטו של איתי לב (2012).
הוא עבד בעמותת לה"ב (לקידום הערכים בחברה) בפרויקט "קולנוער", במסגרתו עבד עם נוער בסיכון במקומות שונים בארץ וביים יותר מעשרה סרטים קצרים שעסקו בחיי הנוער ובמצוקות היום יומית שלהם.
הפיק עשרות פרומואים לערוץ 10, קשת, ערוץ הילדים, ולוגי.
חבריו חנן סביון (איתו למד בבית הספר היסודי והתיכון) וגיא עמיר יצרו את קומדיית המצבים "מה בכריש?" ופנו אליו לביים את הסדרה. "מה בכריש?", שודרה בערוץ הילדים (2010–2011) והפכה לתוכנית קאלט מצליחה מאוד ומשודרת בשידורים חוזרים גם שנים לאחר מכן.
בהמשך לשיתוף הפעולה בין רז לחנן סביון וגיא עמיר, ביים רז את קליפ הסדרה "עספור", את סרטוני הדמות שעלו לפני עליית הסדרה ואת סרטי ה"מאחורי הקלעים" שלה.
בשנים 2012–2016 ביים רז את שבע העונות של סדרת הנוער "גאליס", אשר כללו 213 פרקים. הסדרה הצליחה מאוד ונמכרה למספר מדינות בחו"ל.
לפני צילומי העונה הראשונה של גאליס רז ביים עבור האתר ״וואלה!״ את סדרת הרשת ״UNDO״, בה ליהק לראשונה את השחקן נוה צור ומשם לקח אותו לשחק בתפקיד ״הוגו״ בסדרה ״גאליס״.