ב-24 בדצמבר 2013 נערכו הבחירות לקבוצה השנייה של מועצות האזוריות (הבחירות לקבוצה הראשונה נערכו ב-4 בדצמבר 2012). מתוך 25 מועצות אזוריות, רק במועצה אזורית חוף הכרמל נדרש סיבוב נוסף לבחירת ראש המועצה.
התערבות בג"ץ.
בספטמבר ובאוקטובר 2013 החליט בג"ץ להדיח שלושה ראשי עיריות (שמעון גפסו מנצרת עילית, יצחק רוכברגר מרמת השרון ושלמה לחיאני מבת ים) לאחר שהוגש נגד כל אחד מהם כתב אישום (בהרחיבו הלכה דומה שנפסקה לגבי שרים וסגני שרים בשנת 1993), למרות שהחוק מחייב את הדחתם רק אם הורשעו בעבירה שיש עמה קלון). זמן קצר לאחר פסיקה זו נערכו הבחירות לרשויות המקומיות, ושלושת ראשי הערים המודחים נבחרו מחדש. היו שראו זאת כהבעת אי-אמון של הציבור בבג"ץ.
בעקבות פסקי הדין ותוצאות הבחירות הודיע שר הפנים גדעון סער, על כוונתו להסדיר בחקיקה את סוגיית ראש רשות מקומית שהוגש נגדו כתב אישום חמור. חקיקה זו אושרה בכנסת בדצמבר 2013.
אירועים חריגים.
ערב הבחירות נורה מועמד למועצת העיר לוד, עורך הדין עבד אלכרים אזברגה, בידי רעול פנים, ונפצע קשה. אזברגה הוא מספר 2 ברשימת "א-נידא אלערבי" אשר זכתה ב-3 מושבים במועצה.
יומיים לפני הסיבוב השני של הבחירות הורה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט סלים ג'ובראן, לצביקה הדר, אחד משני המתחרים בהרצליה, לפרסם הבהרה בדף הפייסבוק שלו, לפיה מודעות שפרסם אינן ידיעות חדשותיות (אף שיצרו רושם כזה).
במהלך הסיבוב השני נפסלו ארבע קלפיות בעיר פתח תקווה בעקבות זיופי פתקים עם שמו של המועמד איציק ברוורמן.
ב-9 בנובמבר 2013 נעצרו שלום דומרני והרב יורם אברג'ל, בחשד שפעלו להטיית תוצאות הבחירות בנתיבות.
משטרת ישראל חקרה חשדות לזיוף בבחירות בבית שמש, לאחר שבדירה בעיר נתפסו 170 תעודות זהות. ב-27 בנובמבר 2013 הגיש היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, ערעור לבית משפט לעניינים מינהליים בירושלים על תוצאות הבחירות למועצת בית שמש ולראשות העיר, בנימוק שהיו זיופים ומרמה במהלך הבחירות. בית המשפט קיבל את הערעור והחליט על קיום בחירות חוזרות בעיר. הערעור על פסק הדין נדחה על ידי בית המשפט העליון, והבחירות החוזרות נערכו ב-11 במרץ 2014 ובהם זכה אבוטבול.
בתום ספירת הקולות בנצרת הוכרז עלי סלאם כזוכה, בהפרש של 22 קולות בלבד. יריבו, ראש העירייה המכהן ראמז ג'ראיסי, ערער לבית המשפט המחוזי על פסילתן של 47 מעטפות הצבעה, ולאחר שערעורו התקבל ונספרו הקולות שבמעטפות אלה, התברר שג'ראיסי הוא הזוכה, בהפרש של 9 קולות בלבד. עלי סלאם ערער אף הוא ואליו הצטרף היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בהמלצה לערוך בחירות חוזרות בעיר, אך הערעור וההמלצה נדחו, ואולם ב-11 בפברואר 2014 הפך בית המשפט העליון את ההחלטה והורה על קיום בחירות חוזרות לראשות העיר נצרת בתוך 30 יום. הבחירות החוזרות התקיימו ב-11 במרץ 2014 ובהן זכה סלאם ברוב גדול.
ישויות של הממלכה המאוחדת
חשבון עסקה
חשבון עסקה הוא מסמך המהווה דרישת תשלום, ושאין לו פורמט המעוגן בחוק. הנפקה של חשבון עסקה איננה מחייבת במס באופן אוטומטי.
תיקון מס' 42 לחוק מע"מ.
על פי החוק במדינת ישראל, יש לדווח לרשויות המס על כל ביצוע של עסקה, ולהפיק לה חשבונית מס וקבלה. בעת הפקת חשבונית המס נוצר אירוע מס, ולכן מפיק החשבונית חייב לשלם מע"מ ב-15 לחודש שלאחר הפקתה.
לעיתים קרובות שני הצדדים מסכימים על עסקה, והלקוח דורש מהספק חשבונית מס הרבה לפני מועד התשלום בפועל. הוצאת חשבונית כזו, טרם מועד קבלת הכסף, מחייבת את המוכר במיסים על כסף שהוא עוד לא קיבל מהלקוח. לעסקים קטנים מדובר בבעיה של ממש, ולכן הכנסת העבירה בחודש מרץ 2012 את התיקון מס' 42 לחוק המע"מ, שמטרתו להגן על העסקים הקטנים מפני תשלום מיסים על כסף שעוד לא הגיע אליהם.
אופן הפעולה של החוק.
החוק מגדיר עסקים מסוימים, ככאלה שאסור ללקוחותיהם לדרוש מהם חשבונית מס/קבלה לפני התשלום. דרישה כזאת מהווה עבירה פלילית של ממש. העסקים האלה הם:
אם כן, הלקוח מנוע על פי חוק מלדרוש חשבונית מס/קבלה בטרם ביצוע התשלום, אך לעיתים קרובות הוא עדיין ירצה הוכחה לכך שהעסקה הוסכמה בינו לבין המוכר. במקרה כזה המוכר חייב להפיק ללקוח חשבון עסקה. חשבון עסקה, כאמור, מהווה דרישת תשלום מפורטת אשר ניתן להפיק בעזרת כל מעבד תמלילים, ובלבד שהכתיב בה קריא ושהניסוח שלה ברור. הנפקה של חשבון עסקה איננה מחייבת במס באופן אוטומטי.
חשבון עסקה ממוחשב.
רוב תוכנות הנהלת החשבונות המקובלות כיום מאפשרות להנפיק חשבון עסקה. כאשר הכסף מגיע, ניתן להפוך חשבון עסקה לחשבונית מס/קבלה בלחיצת כפתור, ולהימנע מבלבול ואי-סדר בניירת.
מספר זנב
טובא-זנגריה
זיהוי כלי טיס
קובלנץ (פירושונים)
הבינה
המשרד הראשי של האס אס
המשרד הראשי של האס אס (בגרמנית: SS-Hauptamt, בקיצור SS-HA) היה משרד הפיקוד המרכזי של האס אס בגרמניה הנאצית עד לשנת 1940.
הקמה.
בשנת 1931 הוקם "משרד האס אס" (SS-Amt) שנועד לשמש כמטה המפקח על כלל היחידות המשתייכות לפיקוד המרכזי של האס אס (Allgemeine SS). בשנת 1933, כאשר המפלגה הנאצית עלתה לשלטון, שונה שמו של ה-SS-Amt לSS-Oberführerbereichen והמשרד פיקד על כל יחידות האס אס שבגרמניה הנאצית.
ב-30 בינואר 1935 היה המשרד ל-SS-HA, וכעת פיקח על האס אס, על מחנות הריכוז, על היחידות למשימות מיוחדות (SS Verfügungstruppe) ועל משמר הגבול (Grenzschutz).
לקראת סוף שנות ה-30 התעצם כוחו של ה-SS-HA והוא הפך למשרד הגדול והעוצמתי ביותר באס אס. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התרחבו במהירות היחידות למשימות מיוחדות, ובשנת 1940 הפכו לוואפן אס אס. בשלב זה לא הצליח המשרד הראשי לנהל את ארגון האס אס כולו, וכתוצאה מכך קטן המשרד ואיבד את מרבית הכוח שהיה לו לפני המלחמה לטובת המשרד הראשי להנהגת האס אס (SS Führungshauptamt) ולשאר המשרדים הראשיים של האס אס.
עם סיום מלחמת העולם השנייה נשפטו חברי המשרד הראשי של האס אס והואשמו בפשעי מלחמה. ניתן למצוא מסמכים של המשרד הראשי (במיקרופישים) בארכיון הלאומי של ארצות הברית (NARA), קולג' פארק, מרילנד. המסמכים המקוריים נמצאים בגרמניה, ברשותם של ה-Bundesarchiv בברלין.
מבנה ארגוני.
בשנת 1940 נותר הארגון אחראי על נושאים מנהלתיים באס אס כדוגמת הקצאות כוח אדם, אספקה, שינויי שיבוצים והעלאות בדרגה. ה-SS-HA הורכב מ-11 מחלקות:
טכנית היה המשרד הראשי של האס אס כפוף למטה האישי של הרייכספיהרר אס אס (Persönlicher Stab Reichsführer-SS), אך בפועל היה עצמאי.
יוסף ברודני
גנים אפורים
גנים אפורים (באנגלית: Grey gardens) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 1975 שנוצר על ידי הבמאים אלברט ודייוויד מייזלס.
הסרט מתאר את חיי היום יום של האם והבת, שלהן שם זהה, אידית "אידי" בובייה ביל, נשות חברה לשעבר שחיות בבדידות באחוזה ישנה וחסרת חן, בשכונת היוקרה פונד ג'ורג'יקה במזרח המפטון, ניו יורק. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן בשנת 1976 אך לא נכנס לתחרות הראשית. בשנת 2010 הסרט הוכר על די ספריית הקונגרס האמריקאית, כסרט בעל חשיבות היסטורית, תרבותית ואסתטית בהיסטוריית הקולנוע הלאומי של ארצות הברית.
רקע.
הדמויות הראשיות בסרט, אידית בובייה ביל יואינג (1895-1977), המכונה "אידי הגדולה", ובתה אידית בובייה ביל (1917-2002), המכונה "אידי הקטנה", היו דודה ובת דודה מדרגה ראשונה של אשת הנשיא המנוח ג'ון קנדי, הגברת ג'קלין קנדי אונסיס. שתי הנשים חיו יחד ב"גנים אפורים" במשך עשרות שנים עם קרנות כספים קטנות, בעליבות ובבדידות. הבית תוכנן בשנת 1897 על ידי ג'וזף גרינליף ת'ורפ ונרכש בשנת 1923 על ידי "אידי הגדולה" ובעלה פילן ביל. לאחר שביל עזב את הבית, עם שני בניו ועבר לגור עם אישה אחרת, "אידי הגדולה" ו" אידי הקטנה " חיו שם במשך יותר מ 40 שנים. הבית נקרא "גנים אפורים" בשל צבעי הדיונות, קירות גן הבטון, ונוף הים שמקיף את האחוזה. בסוף שנת 1971 ותחילת שנת 1972, תנאי המחיה בבית היו קשים ביותר והבית היה נגוע בפרעושים, ומאוכלס על ידי חתולים ודביבונים רבים, בשלב זה נשללו מהשתיים אספקת מים זורמים ואספקת חשמל, ואשפה וריקבון הצטברו בכמויות גדולות. לאחר שהתקבלו תלונות רבות מהשכנים של השתיים על ריח רע שמגיע מן הבית ומתפשט בכל השכונה, פשט משרד הבריאות בקיץ 1972 על הבית. משרד הבריאות קבע שהבית מהווה מפגע תברואתי ליושביו ולסביבתו ודרש מהשתיים לדאוג לניקיונו לאלתר, ולא יפונו ממנו והבית ייהרס. לרוע המזל, לשתיים בדיוק נגמרה קרן הירושה המצומצמת שהוריש הבעל לשעבר של "אידי הגדולה" לשתיים, לאחר שנפטר ולכן לא יכלו לשלם את עלויות הניקיון. כתב מקומי ששמע על פשיטת משרד הבריאות התעניין בסיפור והגיע עם מצלמה לבית של השתיים וביקש לראיין אותן לכתבה ולצלם אותן ואת מצב הבית העגום. הכתבה התפרסמה בצהובון הנשיונל אנקוויירר, הסיפור תפס תאוצה והגיע עד למגזין הניו יורק טיימס. בעקבות הכתבות שברובן גם נמתחה ביקורת קשה על התעלמותה של האחיינית קנדי אונסיס ממצב קרובות משפחתה, נוצרה התערבות ראשונה של ג'קלין קנדי אונסיס שעימה הקשר נותק שנים רבות לפי כן. כשבאה לבקר לראשונה מאז שנים רבות באחוזה ונחשפה למצב המזוויע שלה, אונסיס ואחותה הקטנה לי רדזיוויל דאגו לניקוי, ייצוב ושיפוץ האחוזה וכמו כן הזרימו כספים באופן קבוע מדי חודש למחייתן של השתיים. בעקבות החשיפה בתקשורת גברה סקרנותם של היוצרים דייוויד ואלברט מייזלס, והשניים הגיעו לביתם של האם והבת בבקשה לצלם סרט תיעודי על הבית, השתיים הסכימו בתמורה לחלוקה שווה ברווחי הסרט.
השפעת הסרט ותרומתו להיסטוריה הקולנועית.