בשנת 1981 נישאה לאלן טובין, בעבר פרופסור לפסיכוביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וראש המכון לחקר המוח במוסד וכיום יועץ מדעי לקרן למציאת תרופה למחלת הנטינגטון.
הטרוסקסיזם
הטרוסקסיזם הוא מונח המציין פעולות והשקפות המבוססות על ההנחה שכל בני האדם הטרוסקסואלים או שרק נטייה מינית הטרוסקסואלית היא נורמלית. השקפה כזו באה לביטוי בחוקים הנוגעים לזכויות אזרח, הזדמנויות כלכליות ושוויון חברתי, במרבית מדינות העולם, וגורמת בפועל לאפליה נגד לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים. המונח הוא הלחם בסיסים של הטרו(סקסואליות)+סקסיזם.
בניגוד להומופוביה, שהיא סלידה, רתיעה ופחד משוללי היגיון מהומוסקסואלים ולסביות, גישה הטרוסקסיסטית מבוססת על מערכת אמונות מוסברת ומנומקת הנותנת לגיטימציה להדרה כנגד להט"ב. מחקר פסיכולוגי אודות אנשים שביצעו פשעי שנאה נגד הומוסקסואלים העלה כי חלקם ראו בפעולותיהם שליחות חברתית, משום שנעשו כעונש המגיע למי שחרגו מהתנהגות "נאותה".
מערכת אמונות.
הטרוסקסיזם הוא מערכת אמונות וגישות המניחות שנטייה מינית שאינה הטרוסקסואלית אינה נורמטיבית, ולכן שוללת ומדירה כל התנהגות, זהות, מערכת יחסים, או קהילה שאינה הטרוסקסואלית. ביטויים לגישה הטרו סקסיסטית יכולים להיות, בין השאר:
אפליה ממוסדת.
הנחת היסוד ההטרוסקסיסטית עומדת בבסיסם של חוקים רבים הנוגעים למעמדם וזכויותיהם של אזרחים, באשר הם מנוסחים כך שאינם חלים על להט"ב. כך למשל ברוב מדינות העולם אסורים נישואים חד-מיניים ויש מגבלות על אימוץ ילדים ועל זכאות לביטוח חיים, פנסיה וירושה של בני זוג מאותו מין, זכויות בסיסיות המוקנות לבני זוג הטרוסקסואלים ללא עוררין. ישנן מדינות שגם מעמד "ידועים בציבור" מוגבל בהן לזוגות הטרוסקסואליים.
במדינות רבות עצם קיום יחסי מין או קשר זוגי בין בני אותו מין אינו חוקי ונושא עונשים כבדים, עד כדי עונש מוות בכמה מדינות. בחלק מהמדינות בהן הומוסקסואליות אינה עבירה, גיל ההסכמה ליחסי מין הומוסקסואליים גבוה מזה של יחסים הטרוסקסואליים. כמה מדינות וערים אוסרות על קיומם של מצעדי גאווה.
בארצות הברית נאסר בעבר על הומוסקסואלים ולסביות לשרת בצבא, ובשנים 1993–2011 הייתה נהוגה שם מדיניות "אל תשאל, אל תספר", המתירה ללהט"ב לשרת בצבא כל עוד אינם חושפים את נטייתם המינית. בפולין הועלתה ב-2007 הצעת חוק שתכליתה למנוע העסקת להט"ב במערכת החינוך, אולם בעקבות מחאה ברחבי אירופה ההצעה נגנזה.
בישראל אישר בית המשפט במספר פסקי דין כי יש משום לשון הרע בכך שאומרים או רומזים על מישהו שהוא הומוסקסואל כאשר איננו כזה - וקבע בכך כי "הומו" נחשב למעשה ביטוי של גנאי.
אפליה מרומזת.
ניתן להצביע על דפוסי אפליה הטרוסקסיסטית שאינם מוגדרים בחוק, אך נהוגים כנורמה חברתית ברמות שונות. כך למשל היה עד סוף המאה ה-20 ייצוג מועט של דמויות להט"ב בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה, וגם כיום הייצוג מוגבל או לא קיים כלל בתרבויות שונות. חנויות, גלריות, מוזיאונים וספריות מנהיגים צנזורה עצמית ונמנעים לעיתים קרובות מהצגה או מכירה של פריטים שיש בהם אזכור לנושאי להט"ב. אמנים, ספורטאים ואנשי ציבור רבים מצניעים את נטייתם המינית מחשש שמא חשיפתה תפגע בקריירה שלהם.
מערכות חינוך רבות נמנעות מעיסוק בנושאי להט"ב בכלל, ובמין שאינו בין גבר לאישה במסגרת חינוך מיני, בפרט. בישראל, לדוגמה, נמנעים בתי ספר רבים מעיסוק בנושא מחשש מפני תגובות ההורים, אף על פי שפעילויות הסברה דוגמת אלו שעורך ארגון חוש"ן - חינוך ושינוי מומלצות על ידי השירות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך.
ברמת הפרט, הטרוסקסיזם יכול להתבטא בחוסר סובלנות לגילויי חיבה ואינטימיות בפומבי בין בני זוג מאותו מין, לעומת סובלנות כלפי התנהגות זהה בין גבר לאישה. אנשים רבים מצהירים כי אין להם כל התנגדות ללהט"ב, כל עוד הם אינם מחצינים את זהותם ונטייתם המינית, ומתנהגים "רגיל", כמו הטרוסקסואלים.
השפעות.
להטרוסקסיזם יש טווח רחב של השפעות על אנשים ללא קשר לנטייתם המינית, אך תוצאותיו הבולטות ביותר הן דה-לגיטימציה כלפי להט"בים.
דחיקה לשוליים.
האפקט הבולט ביותר של הטרוסקסיזם הוא דחיקתם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים לשולי החברה והתודעה החברתית והאזרחית. ההטרוסקסיזם מוביל בכך ליצירת סטיגמות המובילות לרדיפה ואפליה לא רק של אנשים בעלי נטייה מינית שונה, אלא גם בעלי חוסר הלימה מגדרי: טרנסקסואלים וטרנסג'נדרים. יחד עם הומופוביה, לסבופוביה והומופוביה מופנמת, הטרוסקסיזם ניכר במציאות החברתית באופן משמעותי, וזו מאלצת רבים להסתיר או להסוות את נטייתם המינית, או לסרב לצאת מהארון במטרה לשנות את נטייתם להטרוסקסואליות.
דחיקה לשוליים באה לידי ביטוי גם בתחומים אזרחיים, לדוגמה במוסד הנישואים אם הוא מוגדר כהטרוסקסואלי. בכך נמנעות זכויות רבות ולעיתים בסיסיות מזוגות גברים וזוגות נשים, המופלים לרעה בנושאים כגון ירושה, דיני קניין, אימוץ, ביטוח בריאות ממלכתי, מיסים, משמורת ילדים, דיני רווחה וזכויות שונות המגיעות לזוגות חד-מיניים. הדין בנושא משתנה ממדינה למדינה.
אלימות כלפי להט"ב.
יולנדה דרייר (Yolanda Dreyer), פרופסור לתאולוגיה פרקטית באוניברסיטת פרטוריה שבדרום אפריקה, טוענת כי "הטרוסקסיזם מוביל לדעות קדומות, אפליה, הטרדה ואלימות. הוא מובל על ידי פחד ושנאה". הפסיכולוגית המשפטית קארן פרנקלין (Karen Franklin) מסבירה כי אלימות אשר מקורה בהטרוסקסיזם מופנית גם לנשים וגם לגברים - לא רק כלפי אלה שבפועל אינם הטרוסקסואלים - אלא גם על רקע תפיסות בנושא תפקידי מגדר:
מפרץ האלונג
מפרץ הלונג
האלונג ביי
הלונג ביי
ניקרגואה במשחקים האולימפיים
ניקרגואה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מקסיקו (1968). היא נעדרה מאז רק מאולימפיאדת סיאול (1988), כהבעת תמיכה בבת בריתה דאז, קוריאה הצפונית, שהחרימה את המשחקים שנערכו על אדמת קוריאה הדרומית.
עד כה, אף ספורטאי מניקרגואה לא זכה במדליה אולימפית. להישג הגבוה ביותר הגיעה נבחרת הבייסבול, שסיימה במקום הרביעי באולימפיאדת אטלנטה (1996), לאחר שהפסידה לנבחרת קובה בחצי הגמר ולנבחרת ארצות הברית במשחק על מדליית הארד.
ניקרגואה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
הוצאת הגפן
הוצאת הגפן היא הוצאה לאור בישראל ועמותה רשומה העוסקת בספרות מגוונת, ובכללותה פרשנויות לספרי התנ"ך והברית החדשה, ספרי לימוד משיחיים, ספרות ילדים והנוער וספרות כללית. הגפן הוציאה לאור את התרגום של התנ"ך לעברית מודרנית המותאמת לבני הנעורים. התרגום נקרא סדרת "העדות" וקיים בחמישה כרכים.
ההוצאה מפרסמת את כל ספריה באתר האינטרנט שלה, וגם מידע על פעילות ההוצאה.
דניס מארקונטו
גיצ'ין פונאקושי
גיצ'ין פונאקושי (ביפנית: 船越 義珍 ; 10 בנובמבר 1868 – 26 באפריל 1957) היה יוצרו של סגנון השוטוקאן של הקראטה וידוע כ"אבי הקראטה".
אחרי שלמד אצל שני מאסטרים אנקו איטוזו, אנקו אזאטו, הוא היה אחד מהמאסטרים של הקראטה באוקינאווה שהציג את הקראטה ליפן בשנת 1922.
היסטוריה.
שנותיו הראשונות.
גיצין פונאקושי נולד בשורי, אוקינאווה בשנת הרסטורציה של מייג'י בסביבות 1868 להורים ממוצא אוקינאווי, שם משפחתו המקורי היה טומינאקושי.
אחרי שהחל ללמוד בבית ספר יסודי הוא נהיה חברו הקרוב של בנו של אנקו אזאטו, מאסטר בקראטה וקנדו שבמהרה יהיה מורהו הראשון לקראטה.
הוא למד פילוסופיה סינית ויפנית ועבד כמורה באוקינאווה. במהלך הזמן, הוא התקרב למשפחת אזאטו והוא יצא למסעות ליליים למעונה של משפחת אזאטו על מנת לקחת שיעורי קראטה מאנקו אזאטו.
פונאקושי התאמן בסגנונות הפופולריים שרווחו באותה עת של קרטה אוקינאווה: שוריי-ריו ושורין-ריו. הוא פיתח את סגנונו האישי בהשפעת המרחק והתיזמון של קנדו.
השם "שוטוקאן" נלקח משם העט של פונאקושי, "שוטו", שפירושו "גלי אורנים" או "הרוח הנושבת באורנים". בנוסף להיותו מאסטר בקראטה, פונאקושי היה משורר ופילוסוף שהיה יוצא לטיולים ארוכים ביער שם עשה מדיטציה וכתב שירה.
"קאן" פירושו אולם אימונים, או בית, מכאן שוטוקאן משמעו "ביתו של השוטו". את השם טבעו תלמידיו של פונקאקושי כשהם הציבו שלט בכניסה לאולם שבו הורה פונאקושי ועליו כתוב "שוטו קאן".
בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20, היו לפונאקושי תלמידים רבים. על מנת להגביר את העניין בקראטה אוקינאווה, יצא פונאקושי לאיי יפן ב-1922.
יצירתו: קראטה שוטוקאן.
ב-1939 הקים פונאקושי את דוג'ו השוטוקאן הראשון שלו בטוקיו. הוא שינה את שם המילה "קראטה" ל"יד ריקה", בעוד שבמקור הייתה משמעות השם "יד סינית" (כפי שכינו אותו באוקינאווה), שתי המילים נשמעות אותו הדבר ביפנית, אך נכתבות בצורה שונה. הוא האמין שהשימוש במילה "סינית" תוליך שולל את האנשים למחשבה שהקראטה התפתח מהאיגרוף הסיני שיוצריו המקוריים אמרו שאכן הושפעו ממנו, לצד אמנויות לחימה אחרות. בנוסף לכך, פונאקושי טען באוטוביוגרפיה שלו שבהערכה פילוסופית של השימוש ב"ריקה" יתאים לכוונתו שבקראטה לא נקשרים לשום אובייקט פיזי.
פונאקושי השתמש ב"קאטה" (סדרת תנועות שאדם מבצע לבדו המדמות קרב) דבר שעורר לו התנגדות באוקינאווה וכתוצאה מכך פונאקושי נשאר בטוקיו לתמיד. הוא יצר לבסוף את התאחדות הקראטה היפנית Japan Karate Association (JKA) בשנת 1955 כשפונאקושי היה המדריך הראשי. פונאקושי לא תמך בכל השינויים שארגונו ערך לבסוף בסגנון הקראטה שלו. הוא נותר בטוקיו עד למותו ב-1957.
מורשתו.