מעונת ועד עונת המועדון שיחק בליגה הצפון אירית השנייה. בעונת הגיע לחצי גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת לינפילד. בעונת הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת גלנבון. בסוף העונה עלה לליגת העל הצפון אירית. בעונתו הראשונה בליגת העל הצפון אירית הגיע לחצי גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין.
המועדון שיחק בליגת העל הצפון אירית במשך 5 עונות עד עונת . בעונת הגיע לרבע גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי ולשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת בנגור. בעונת הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בסוף עונת הגיע למקום ה-15 והלפני אחרון בליגה וירד לליגה הצפון אירית השנייה.
הקבוצה שיחקה בליגה הצפון אירית השנייה ברציפות מעונת ועד עונת . בעונות ו- הגיעה לשמינית גמר גביע הליגה והפסידה לקבוצות בלינמלרד יונייטד וקאריק ריינג'רס בהתאמה. בסוף עונת ירדה מהליגה הצפון אירית השנייה לליגה הצפון אירית השלישית.
בג'ג'
עיטור האומץ
עיטור האומץ של משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר הוא העיטור השני בחשיבותו מבין העיטורים הניתנים לשוטרי משטרת ישראל ולסוהרי שירות בתי הסוהר. העיטור מוענק על ידי המפכ"ל (לשוטרים) או על ידי נציב בתי הסוהר (לסוהרים). העיטור מוענק על "מעשה גבורה, שנעשה בעת מילוי תפקיד, תוך חירוף נפש, שיש בו גילוי אומץ לב בלתי רגיל".
היסטוריה.
בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל ובמסגרתו יוסד עיטור האומץ. העיטור הוענק לראשונה בשנת 1975 ל-16 שוטרים ואנשי משמר הגבול. בשירות בתי הסוהר הוענק העיטור לראשונה בשנת 2005.
כמה מקבלי עיטור האומץ ידועים הם: המפכ"ל לשעבר אסף חפץ שקיבל עיטור זה על פעולתו בזמן הפיגוע בכביש החוף, עמוס יעקב, קובי שבתאי, מאיר אליהו ואופיר סולימאן שקיבלו עיטור זה על חלקם בקרב כנגד מחבלים ביישוב גדיש בשנת 2003, פסקל אברהמי, לוחם הימ"מ ובועז גולדברג שקיבלו עיטור זה על הריגת חוליית מחבלים בקרב ב-1990, צ'רלי שלוש שנדקר למוות על ידי מחבל בירושלים ויעקב ברמן, על פועלו במבצעים רבים, קצין בימ"ס שעוטר גם בעיטור העוז של צה"ל.
עיצוב העיטור וענידתו.
את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו יש צורה של מנורת שבעה קנים. מתחת למנורה שני ענפי זית וביניהם סמל המשטרה או השב"ס. העיטור מחובר לסרט סגול ברוחב 4 סנטימטרים ובו שני פסים אדומים דקים. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם.
את העיטור מנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.
אות העיטור הוא סגול ובו שני פסים אדומים דקים. כאשר אדם זכאי ליותר מעיטור מופת אחד הוא עונד תג בצורת הפארה על אות העיטור ודין תג זה כעיטור נוסף. אות העיטור על הצד השמאלי של החזה והעיטור עצמו, כאשר הוא נענד, הוא נענד בצד ימין.
צביקה פורמן
צביקה פורמן (נולד ב-25 בספטמבר 1969) הוא מדבב, שחקן וקריין ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית ועלה לישראל. החל את הקריירה באנגלית כאשר גילם את דני סטון בסדרה "Seven in Heaven". ב-1998 החל לדבב, תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "איירון מן". בנוסף המשיך לשחק, בסדרות "רמת אביב גימל", "הפיג'מות" ו"בטשת מואב".
פורמן מוכר בעיקר בזכות דיבוביו. הוא מדבב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל, אולפני אלרום וכן באולפני דאבי דאב. פורמן מדבב בעיקר לערוץ הילדים, לערוץ הופ!, לערוץ דיסני, לערוץ ניקלודיאון ולסרטי הנפשה קולנועיים, ביניהם: "נסיכת הנילוס", "מועדון ווינX", "סיילור מון", "זובומפו", "משטרת האגדות", "אי-שרדות", "", "המחליפים", "", "סנג'אי וקרייג", "מרקו מקאקו", "אייס", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "גרוויטי פולס", "", "תומס הקטר וחברים", "", "טון מרטי", "פרדיננד", ", ", ", ", "", ליגת הצדק בפעולה", "קסם של מפלצת", "אבודים בעוץ", "הגרינים בעיר הגדולה", "אמפיביה", "גולשים על הירח","האגדה של קורה", "דארטניאן ושלושת המוסקטרים", "" ועוד.
טד טלי
טד טלי (באנגלית: Ted Tally, נולד ב-9 באפריל 1952) הוא מחזאי ותסריטאי אמריקאי עטור פרסים.
חייו.
נולד כתיאודור ויליאם טלי בצפון קרוליינה. למד באוניברסיטת ייל בפקולטה לדרמה. בתום לימודיו, החל לביים הצגות תיאטרון וסרטי טלוויזיה. אולם עבודתו המפורסמת ביותר היא כתיבת התסריט ל"שתיקת הכבשים", עליה גם זכה בפרס האוסקר ובפרסים נוספים. בשנות התשעים חיבר תסריטים לסרטים עצמאיים. בשנת 2001 היה אמור לכתוב את התסריט ל"חניבעל", אך לאחר שהוא והבמאי ג'ונתן דמי ראו כי אינם מתחברים לספר, הוטלה משימת הכתיבה על דייוויד מאמט. לטענת טלי, הוא חש רגשות אשמה משום שהרגיש "חייב" לתומאס האריס על האוסקר.
אולם בשנת 2002 נשכר על ידי דינו דה לורנטיס לכתוב את התסריט ל"דרקון אדום", ובכך סגר מעגל עם תומאס האריס. עוד מפועלו: הפיק בהתנדבות את הסרט "המשימה מאדים" (2000), שימש יועץ ל"שרק 2" (2004) ול"מדגסקר" (2005).
בשנת 2018 לקח חלק בכתיבת התסריט לדרמת המלחמה "12 לוחמים" לצד פיטר קרייג ובבימויו של ניקולאי פוגלסיג
ברט ראטנר
ברט ראטנר (באנגלית: Brett Ratner; נולד ב-28 במרץ 1969) הוא במאי וידאו קליפים ומפיק סרטים אמריקאי-יהודי. הוא ידוע בבימוי סרטי הטרילוגיה "שעת שיא", "דרקון אדום" (2002), "" (2006) ו"מיליארד סיבות לשוד" (2011), "הרקולס" (2014). בנוסף, כבמאי ומפיק בפועל בסדרה "נמלטים".
בשנת 2017, מנהלת השיווק לשעבר של ראטנר מלאני קולר ושישה נוספים, ביניהם השחקנים אוליביה מאן, נטשה הנסטרידג', ג'יימי ריי ניומן ואליוט פייג', האשימו אותו בהטרדה מינית.
קורות חיים.
ראטנר נולד במיאמי ביץ', פלורידה שבארצות הברית, למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני שראשיה הוריו, מרסיה פרסמן ורונלד ראטנר, שאינו אביו הביולוגי. אמו נולדה בקובה והיגרה לארצות הברית בשנות ה-60 עם הוריה. היא הייתה בת שש עשרה בעת לידתו. ראטנר למד בבית ספר יסודי אורתודוקסי-מודרני במיאמי, למד גם בתיכון בישראל- בסמינר התיכוני האמריקאי ע"ש אלכסנדר מוס, וסיים את לימודיו התיכוניים במיאמי ב-1986. לו תואר מאוניברסיטת ניו יורק.
את כניסתו לעולם הקולנוע, מסביר ראטנר בהתלהבותו מהסרט "השור הזועם" (1980). הוא התמקצע בבימוי קליפים ולאחר מכן בבימוי קומדיות מסחריות מסוג ב'. בשנת 2000 היה מועמד לביים את הסרט הראשון בזיכיון סרטי אקס-מן, ובשנת 2006 את "סופרמן חוזר". בשניהם תפקיד הבימוי נמסר לבריאן סינגר. עם פרישתו של סינגר ב-2006 מבימוי סרטי אקס מן, מונה תחתיו וב-2006 ביים ראטנר את הסרט "".
ב-2009 התנסה בכתיבת ביוגרפיות של כוכבי קולנוע, בין היתר כתב ביוגרפיות למרלון ברנדו, רוברט אוונס וג'ים בראון.
בשנת 2010 לקח חלק בהפקת סרט האימה "יום האם" בבימויו של דארן לי בוסמן. בשנת 2012 הפיק את "מראה מראה" שביים טרסם סינג ומבוסס על תסריט מאת מליסה וולאק.
ביולי 2014, ביים את סרט האקשן "הרקולס" שבכיכובו של דוויין ג'ונסון. בשנת 2019 הפיק לכריסטוף ואלץ את סרטו הראשון כבמאי "ג'ורג'טאון".
שערוריות.
בשנת 2012 ראטנר היה אמור להפיק את טקס האוסקר. ב-4 באוגוסט 2011 אולץ להתפטר מתפקידו כמפיק הטקס, בשל התבטאויות הומופוביות. אדי מרפי, שהיה מועמדו להנחות את האוסקר, התפטר אף הוא. רטנר הוחלף בידי המפיק בריאן גרייזר, ומרפי בידי מנחה האוסקר בשנים קודמות בילי קריסטל.
בשנת 2017, מנהלת השיווק לשעבר של ראטנר מלאני קולר ושישה נוספים, ביניהם השחקנים אוליביה מאן, נטשה הנסטרידג', ג'יימי ריי ניומן ואליוט פייג', האשימו אותו בהטרדה מינית. פורסם כי עקב טענותיהם, גל גדות התנתה את השתתפותה בסרט ההמשך של וונדר וומן בכך שראטנר וחברת ההפקה שלו לא יהיו מעורבים בסרט בשום צורה, ודרשה מחברת האחים וורנר שתקנה את חלקו בהפקה; אך הבמאית פאטי ג'נקינס הבהירה כי ההחלטה לנתק את ראטנר ממעורבות בסרט התקבלה ללא התייעצות עם גדות.
חיים אישיים.
בת זוגו של ראטנר עד לפרידתם ב-2010 הייתה הדוגמנית הרומנייה, אלינה פושקאו.
פרסטון ליידיס
פיטר מארק ריצ'מן
פיטר מארק ריצ'מן ידוע גם כמארק ריצ'מן (באנגלית: Peter Mark Richman, שמו בלידה: מרווין ג'ק ריצ'מן; 16 באפריל 1927 – 14 בינואר 2021) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי, תסריטאי, מפיק סרטי קולנוע וטלוויזיה, מחזאי וסופר. כשחקן נודע כ"מארק ריצ'מן". פרט ללימודי משחק, הוא היה רוקח בהכשרתו.
קורות חיים.
ריצ'מן נולד בשם מרווין ג'ק ריצ'מן כאחד מבין ארבעה ילדים במשפחה יהודית בדרומה של פילדלפיה, פנסילבניה. אביו היה בנג'מין ריצ'מן, קבלן צבעות וטפטים, ואמו הייתה יטה דורה לבית פק. מילדותו הצטיין ריצ'מן בספורט ובאמנויות. למד ציור החל מגיל 9. אחרי לימודי התיכון ב- South Philadelphia High School (עד שנת 1945) שרת בצי הצבאי. בהמשך הוא שיחק פוטבול אמריקאי כמגן וכקפטן בנבחרת העיר פילדלפיה (בבית המזרחי Eastern Pro Conference). כעבור שנתיים נאלץ להפסיק לשחק עקב פציעה מגבילה בברך. בתום לימודי רוקחות ב"מכללת פילדלפיה לרוקחות ולמדעים" (הקרויה בימינו "האוניברסיטה למדעים" University of Sciences), החל משנת 1951 עבד זמן קצר כרוקח ברוזמונט, פנסילבניה, ובמדינת ניו יורק.
בסופו של דבר החליט להיות שחקן תיאטרון וקולנוע ולמד בשנים 1954-1952 בסטודיו למשחק Acting Studio של לי סטרסברג בניו יורק.
פעילותו האמנותית.
בשנת 1947 הופיע לראשונה על במת התיאטרון Plays and Players Theatre בעירו, במחזה