שמעון דוד יפה (לעיתים דוד יפה) (כ"ח בשבט תרמ"ט, ינואר 1889 – 29 בספטמבר 1957) איש העלייה השנייה, עורך כתב העת החקלאי "השדה" (1923–1957), סופר ועורך, מראשוני המפקדים בארגון "ההגנה".
תולדותיו.
שמעון דוד בן ראובן יפה נולד בכפר יאנואוצי שבמחוז חוטין, בבסרביה (רוסיה). אחיו הצעיר של איש תנועת העבודה אליעזר יפה. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבה. אחר כך עבד בבית חרושת כפועל. עלה לארץ ישראל בשנת 1908, בתקופת העלייה השנייה. עבד כשומר במושבות העבריות בשפלת יהודה ובגליל. כאשר עלה אליעזר אחיו לארץ, לאחר השתלמות בחקלאות בארצות הברית, עברו השניים יחדיו להתגורר ולעבוד בפרדסים בעין גנים ואחר כך עבדו לעבוד בכפר תבור. במלחמת העולם הראשונה גויס לעבודות כפייה שהטילו השלטונות העות'מאניים על אוכלוסיית הארץ. בשלהי תקופת המלחמה התנדב לשרת בגדודים העבריים, בגדוד הארצישראלי, שאליו התנדבו רבים מצעירי היישוב.בשנת 1920, לאחר שפרש מהגדודים, הצטרף לארגון "ההגנה" שהוקם בקיץ אותה שנה. שימש כמפקד בכיר ב"ההגנה" במחוז תל אביב, והיה ידוע בכינויו "החקלאי". בשנת 1921 נישא למרים ברדיצ'בסקי מניקולאייב. בראשית שנות הארבעים, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נתמנה יפה לאחד משלושת השופטים ב"בית דין גבוה" חשאי שהקימה "ההגנה" (שופט נוסף היה הרב אברהם יעקב שפירא). המינוי נקבע על ידי מפקדת "ההגנה" והיה ביטוי לאימון ולהערכה הרבה שרכשו לשיקול דעתו. במשפט נתבעו לדין פנימי חברי "ההגנה" אחדים ובהם יוסף הכט מפקד ב"הגנה". הליכי המשפט החלו ב-22 במרץ 1942, והסתיימו ב-2 באוגוסט 1943. לאחר הקמת המדינה, בשנות החמישים, תרם יפה עדויות רבות להקמת המחקר על תולדות כוח המגן העברי בארץ ישראל; מחקר תקדימי בהיקפו שנערך על ידי פרופ' בן-ציון דינור עם צוות חוקרים ואנשי ההגנה; עדויותיו נמצאות בארכיון בית גולומב בתל אביב.
מאז שנות החמישים, התגורר ברח' בארי 30 בתל אביב.
נפטר בסתיו 1957. נקבר בנהלל, לצד קברו של אחיו אליעזר, בהלוויה רבת משתתפים.
הניח את אשתו.
מחקריו ויצירתו.
יפה התמחה בנושאי חקלאות לענפיה השונים בארץ ישראל. הוא השתתף בעריכת "השדה" – כתב עת לחקלאות שהופיע משנת 1920. ב-1923 התמנה לעורכו, וערך אותו עד סמוך לפטירתו.
הוא חקר ופרסם רבות על חקלאות ארץ ישראל הקדומה והמודרנית. וערך עשרות ספרים בנושאים שונים בחקלאות, שהופיעו ב"ספריית השדה".
לצד עבודתו בחקר החקלאות, חיבר ותרגם שירים אחדים שהולחנו ונעשו אהודים, בהם שיר הילדים "בין הרים ובין סלעים", תרגם מיידיש את שיר האהבה "הרכבת" שכתב יוסף רולניק והלחינה ברטה קלינג, וחיבר את השיר העממי "ידידי החלוץ", שהלחין יצחק פירוז'ניקוב.
אנדראס קפקה
אנדראס קֶפְּקֶה (בגרמנית: Andreas Köpke; נולד ב-12 במרץ 1962 בקיל) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער. קפקה היה חבר בסגל הנבחרת הגרמנית שזכה במונדיאל 1990 באיטליה, וחלק מהסגל הלאומי למונדיאל 1994 בארצות הברית.
קריירה.
קפקה החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון עיר הולדתו, הולשטיין קיל, בקיץ 1979. בקיל, לא זכה להצלחה יתרה בתור שחקן צעיר, וב-1983, לאחר 4 שנים ו-6 הופעות בלבד במשחקי הליגה במדי קבוצתו, חתם בקבוצת SC שרלוטנבורג מברלין. אחרי עונה אחת במועדון הברלינאי, בה שיחק כשוערה הראשון, עבר למועדון גדול יותר בברלין, הרטה ברלין. בהרטה, שיחק עד שנת 1986, עת שחתם על מעברו לנירנברג. לאחר 8 שנים בנירנברג, 262 משחקים, ואפילו 2 שערים, הועבר קפקה לאיינטרכט פרנקפורט בקיץ 1994, תמורת סכום של 516,200 אירו. לאחר שנתיים בפרנקפורט, עבר לשחק לראשונה בקריירה מחוץ לגבולות גרמניה, ושיחק שנתיים באולימפיק מרסיי הצרפתית. ב-1998, חזר לשחק במועדון עמו היה הכי מזוהה, נירנברג, בו שיחק 3 שנים עד לפרישתו ממשחק מקצועני ב-2001.
על אף שלא שותף באף משחק במסגרת הגביע העולמי, עקב העדפתו של בודו אילגנר על פניו, הצלחתו הבינלאומית של קפקה הגיעה לאחר מכן. אחרי שזכה בתואר שחקן השנה בגרמניה ב-1993, הישגו הגדול ביותר הגיע בשנת 1996, לאחר שעמד בשערה של הנבחרת הגרמנית ביורו 1996 במהלך הטורניר, ואף הדף פנדל של גארת' סאות'גייט האנגלי שהבטיח את העפלתה של גרמניה לגמר הטורניר. בעקבות הצלחתו ביורו, קפקה זכה בתואר שוער השנה של פיפ"א.
קפקה היה גם שוערה הראשון של גרמניה במהלך טורניר הגמר של מונדיאל 1998 בצרפת, שהסתיים בהפסד 3-0 לקרואטיה ברבע הגמר. בטרם החל הטורניר, קפקה הצהיר שיפרוש מכדורגל בינלאומי בסיום המונדיאל, הבטחה בה עמד, וסללה את דרכו של אוליבר קאן להיות שוערה הראשון של הנבחרת הגרמנית. בסך הכל, אנדראס קפקה הופיע ב-59 משחקים עבור הנבחרת הגרמנית.
נכון ל-2018, משמש קפקה כמאמן השוערים של הנבחרת הגרמנית. הוא גם כיהן כשגריר העיר נירנברג במהלך הכנותיה לקראת מונדיאל 2006, כאשר לקחה חלק באירוחו.
קריית יערים (פירושונים)
ירחמיאל וינגרטן
ירחמיאל וַינגַרטֶן (לעיתים בשם מעוברת: כֶּרֶם) (נכתב גם ויינגרטן; ביידיש: וויינגארטען; בפולנית: Jerachmiel (Jerzy) Wajngarten; כ"ג בכסלו תרס"ג, 23 בדצמבר 1902, ורשה – כ"ח באדר תשמ"ב, 23 במרץ 1982, תל אביב) היה מחנך, סופר ומחבר ספרי לימוד, עיתונאי ילדים ועורך עברי ועסקן חינוך ותרבות בפולין בין מלחמות העולם, בקנדה ובארצות הברית.
ביוגרפיה.
ירחמיאל וינגרטן נולד בדצמבר 1902 בעיר ורשה שבפולין הרוסית (לאחר המלחמה בירת פולין), בנם של שרה לבית פָּנַנסקי וזאב וולף וינגרטן. אחיו הבכור, מנישואיה הראשונים של אמו, יעקב פרֶגר (פרעגער), היה לימים משורר יידי.
וינגרטן למד ב"חדר מתוקן" ובגימנסיה עברית בעירו, ומנעוריו היה ציוני. עם תום מלחמת העולם הראשונה היה למורה עברי, תחילה בפלונסק ואחר-כך בעיר הולדתו ורשה. ב-1923 סיים את לימודיו בסמינר הממלכתי למורים יהודים בפולין (מיסודו של ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי) ובהנהלת ד"ר מאיר טַאוּבֶּר, ואז לימד זמן-מה בבית היתומים היהודי של יאנוש קורצ'אק והתיידד עמו.
ב-28 במאי 1926 נישא לחנה (אנה) מַארֶגל, והשניים היו הורים לבת ובן.
למד באוניברסיטת ורשה עד 1927, ומאז ועד 1939 היה מורה בבתי ספר ממלכתיים בפולין ומרצה לשיטות הוראה.
בשנים 1928–1937 כיהן כנשיא הסתדרות המורים היהודים בפולין. ב-1935 היה סגן נשיא אגודת הסופרים העברים בפולין.
מספטמבר 1925 עד נובמבר 1927 הוציא וינגרטן בוורשה את הירחון הספרותי העברי "עלים לספרות ולמלה חָפשית", שערך יחד עם יהודה ורשביאק וש"י פִּינֶלֶס (פנואלי). בכתב העת התפרסמו ביקורות על הסופרים החשובים של תקופת התחייה, לצד מאמרי אהדה לסופרים חדשניים, וכן תרגומים מן הספרות העולמית (בעיקר מרוסיה ומפולין). וינגרטן היה חותם "י. כרם", ובמאמרי ביקורת: "י. ו-ן".
בשנים 1927–1931 היה מעוזרי המערכת של השבועון היהודי לילדים בשפה הפולנית "מאלי פּשֶגלוֹנד" ("Mały Przegląd", 'סקירה קטנה') של מורו וידידו קורצ'אק.
בכ"ג בחשוון תרפ"ח (נובמבר 1927) החל וינגרטן במקביל לערוך שבועון עברי לילדים ולנערים בשם "עִתון קטן", שהופיע ביוזמת רשת החינוך העברי בפולין "תרבות" ובסיועה הכספי, עד שנת תרפ"ט. הדגם שעמד לנגד עיניו היה עיתונו של קורצ'אק, שאת סגנונו ואופיו ניסה להעביר לשפה העברית. לדברי חוקר ספרות הילדים העברית אוריאל אופק, "'עתון קטן' העברי דמה במידה רבה ל'סקירה קטנה' הפולני – ולא רק בשם ובפורמט הגדול, אלא גם באופי, בסגנון ובהשתתפות הרבה של הילדים. כבר בדברי הפתיחה של העורך [...] מורגשת השפעתו הברורה של קורצ'ק בנעימה הנלבבת ובמשפטים הקצרים, שנמזג בהם הומור רך. כמו עיתונו של קורצ'אק, העיתון כלל טקסטים מפרי עטם של ילדים – מחציתו הייתה כתבי ילדים ומחציתו יצירות ספרות.
ב-1929 הוציא וערך בשם העט 'J. Jawan' (י' יוון) את "גָזֶטָה מְלוֹדיך" ("Gazeta Młodych: Tygodnik ilustrowany dla młodzieży i dzieci", 'עיתון הצעירים: שבועון מאויר לצעירים ולילדים') – שבועון מאויר לבני נוער, בפולנית, שהודפס על נייר עיתון וללא כריכה (כנראה בהשפעת עיתונות של קורצ'אק, שגם הוא הודפס כך, כמו עיתון למבוגרים), וממנו הופיעו עשרים וחמישה גיליונות.
משנת תרצ"ב ערך את "בשביל הילדים" – מוסף ספרותי מנוקד של העיתון הוורשאי "בדרך", שראה אור למעלה משלוש שנים, עד תרצ"ד. בשנים 1935–1938 היה עורך בסינדיקט ההוצאה-לאור הוורשאי "צֶנטרָאל".
החל בשנות ה-20 פרסם סיפורים, שירים ורשימות בעיתוני ילדים בעברית, ביידיש ובפולנית. בשנת תרפ"ז פרסם סיפור קריאה לילדים בשם "כיצד יסדו ילדים ספריה?". בראשית שנות ה-30 החל לפרסם ספרי לימוד בעברית ובפולנית – ספרי לימוד התנ"ך ותולדות עם ישראל ומקראות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש ורשה על ידי גרמניה הנאצית (1939) נמלט וינגרטן עם משפחתו מזרחה עם זרם הפליטים שנסו לברית המועצות, ושם ישב זמן-מה בשטחי ליטא הסובייטית (בעיר קובנה, שם עבד עם המחנך והסופר העברי יעקב דומבליאנסקי על חיבור ספר דקדוק עברי, שלא ראה אור, וכמו כן הגיע לווילנה. משם הוסיף לנסוע מזרחה ליפן וב-1941 הגיע לבסוף לקנדה והתיישב בעיר מונטריאול. את חוויותיו משנות המלחמה תיאר בספרו "" ('עולם בלהבות'; 1942).
בקנדה המשיך את פועלו כמחנך וכעסקן חינוך ותרבות. תחילה פעל במסגרת "הוועד המאוחד" במונטריאול, שארגן פעילויות תרבות בעבריות, וב-1942 ייסד את "קרן התרבות העברית בקנדה" (Canadian Hebrew Culture Fund) והיה המנכ"ל (executive director) הראשון שלה (1942-46).
בשנת תש"ה ראה אור ספרו לילדים "גיבורי ימינו".