המשא ומתן בין טורקיה לבריטניה הגיע למבוי סתום. ב-23 בפברואר 1942, קבוצה קטנה של שוטרים טורקיים ניסתה לעלות על הספינה אך הפליטים לא הניחו להם לעלות. כוח של כ-80 שוטרים הקיף את סטרומה בסירות מנוע, ולאחר כחצי שעה של התנגדות עלה על הספינה. המשטרה ניתקה את העוגן מסטרומה וחיברה אותה לגוררת, שגררה אותה דרך הבוספורוס אל הים השחור. כשהיא נגררה לאורך הבוספורוס, תלו נוסעים רבים בצדדים שלטים עליהם נכתב "SAVE US" באנגלית ובעברית, שלטים שהיו גלויים למי שגרו על גדות המצר. למרות שבועות של עבודה של מהנדסים טורקים, המנוע לא הותנע. השלטונות הטורקיים נטשו את הספינה בים השחור, כ-10 קילומטרים צפונית לבוספורוס, לשם היא נסחפה בחוסר אונים. בבוקר 24 בפברואר אירע פיצוץ והספינה טבעה. שנים לאחר מכן התברר כי הספינה טורפדה על ידי הצוללת הסובייטית Shch-213 שהטביעה גם את כלי השיט הטורקי צ'אנקאיה (Çankaya) ערב קודם לכן.
סטרומה שקעה במהירות ואנשים רבים נלכדו מתחת לסיפונים וטבעו. רבים אחרים שהיו על הסיפון שרדו את הטביעה ונצמדו לשברי הריסות, אבל במשך שעות לא הגיע חילוץ וכולם מלבד אחד מתו מטביעה או היפותרמיה. מתוך 791 ההרוגים, יותר מ-100 היו ילדים. הקצין הראשון בסטרומה לזר דיקוף והפליט דוד סטוליאר בן ה-19 נאחזו בדלת תא שצפה בים. הקצין הראשון מת בלילה אך טורקים בסירת משוטים חילצו את סטוליאר למחרת. הוא היה השורד היחיד. טורקיה החזיקה את סטוליאר במעצר במשך שבועות רבים. שמעון ברוד (1893–1962), איש עסקים יהודי מאיסטנבול, שבמהלך מלחמת העולם השנייה עזר למספר לא ידוע של פליטים יהודים שהגיעו לטורקיה, סיפק ארוחות לסטוליאר במהלך כליאתו בת החודשיים. עם שחרור סטוליאר, ברוד הביאו לביתו, סיפק לו בגדים ותיק, וקנה לו כרטיס רכבת לחלב שבסוריה. סטוליאר קיבל ויזה לארץ ישראל מהבריטים.
השלכות.
ב-9 ביוני 1942 פתח לורד ודג'ווד את הדיון בבית הלורדים בטענה שהממשלה הבריטית התנערה מהתחייבויותיה טען בזכות העברת המנדט של חבר הלאומים על ארץ ישראל לארצות הברית. הוא הצהיר במרירות: "אני מקווה שאזכה לחיות כדי לראות את אלה ששלחו את הסטרומה בחזרה לנאצים תלויים כמו המן לצדו של אב הטיפוס שלהם, אדולף היטלר". המשורר האנגלי היהודי עמנואל ליטבינוף, ששירת בצבא הבריטי באותה תקופה, כתב שיר חריף לאות אבל על אובדן סטרומה. הוא התנדב לצבא הבריטי כדי להילחם בנאצים, וכינה את המדים הבריטים שענד "אות בושה", בתגובה לטביעת הסטרומה.
במשך שנים רבות היו תיאוריות מתחרות לגבי הפיצוץ שהטביע את סטרומה. בשנת 1964 גילה היסטוריון גרמני כי הצוללת הסובייטית Shch-213 ירתה טורפדו שהטביע את הספינה. מידע זה אושר ממקורות סובייטיים אחרים. הצוללת פעלה לפי פקודות חשאיות להטביע את כל הספנות הנייטרליות והאויבות הנכנסות לים השחור כדי לצמצם את זרימת החומרים בעלי החשיבות האסטרטגית לגרמניה הנאצית.
פרנץ וקולינס מכנים את טביעתה של סטרומה "האסון האזרחי הימי הגדול ביותר במלחמה". אזרחים רבים יותר נספו באסונות ימיים אחרים במלחמה, כולל אסונות הווילהלם גוסטלוף, קאפ ארקונה ויוניו מארו (Junyō Maru), אך היו גם אנשי צבא על סיפון הספינות הללו.
ב-26 בינואר 2005 אמר ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, לכנסת:
"הנהגת המנדט הבריטי הפגינה ... אטימות וחוסר רגישות בכך שנעלה את שערי ישראל בפני פליטים יהודים שחיפשו מפלט בארץ ישראל. כך נדחו בקשותיהם של 769 נוסעי האונייה סטרומה שנמלטו מאירופה - וכולם מלבד אחד [מהנוסעים] מצאו את מותם בים. לאורך כל המלחמה לא נעשה דבר כדי לעצור את השמדת העם היהודי."
הריסות.
סטרומה.
ביולי 2000 מצא צוות צלילה טורקי שבר אונייה על קרקעית הים, באזור טביעתה של האונייה, והודיע כי מצא את סטרומה. צוות בראשות צוללן טכני בריטי ונכד של אחד הקורבנות, גרג בוקסטון, חקר מאוחר יותר שבר זה ושברים נוספים באזור, אך לא הצליח לזהותם בוודאות כשייכים לסטרומה. החלק שמצאו הטורקים היה גדול מכדי להשתייך לסטרומה.
ב-3 בספטמבר 2000 נערך במקום טקס לזכר קורבנות האסון. השתתפו בו 60 קרובי משפחה של קורבנות סטרומה, נציגי הקהילה היהודית בטורקיה, שגריר ישראל ושליח ראש הממשלה, נציגים בריטים ואמריקאים, אך דוד סטוליאר בחר שלא להגיע מסיבות משפחתיות.
הצוללת הסובייטית "Shch-213".
בנובמבר 2008 גילה צוות של צוללנים הולנדים, גרמנים ורומניים של מועדון הצלילה של הים השחור את שברי ה-Shch-213 מול חופי קונסטנצה ברומניה. סימוני הרישום שיכולים היו לסייע בזיהוי שבר הצוללת היו חסרים עקב נזק לצוללת. על כן, רק ב-2010 הצליחו הצוללנים להפיק מספיק מידע כדי לזהות אותה כ-Shch-213.
זבלית פרעה
זבלית פרעה (שם מדעי: "Scarabaeus sacer") היא מין של חיפושית ממשפחת הזבליתיים הנפוצה בעיקר בחולות של ארץ ישראל וכן באפגניסטן, איטליה, קפריסין, אתיופיה, צרפת, איראן, מרוקו, סודאן וסוריה.
זבלית פרעה תוארה על ידי החוקר קארולוס ליניאוס בשנת 1758.
מאפיינים.
אורכה של זבלית פרעה עד 4 סנטימטרים והיא אחת מהחיפושיות הגדולות בארץ ישראל. צבעה של זבלית פרעה הוא שחור וכמו שאר החיפושיות היא בעלת שש רגליים שדומות לקרניים. החיפושית משתמשת ברגליה הקדמיות כדי לחפור מחילות וליצור כדורי גללים.
כאשר הזכר רואה נקבה עם גללי פרות, הוא לוקח ממנה את הכדור, מגלגל אותו וחופר מחילה. הנקבה טומנת את הגללים במחילה שם היא מעצבת אותם לצורת אגס ובכל כדור היא מטילה ביצה בודדת. מהביצה בוקע זחל שצבעו לבן עד חום בהיר, שניזון רק מצואת בקר הבית. לאחר שהזחל מרוקן את חומרי המזון הוא מתגלם. מהגולם יוצאת חיפושית לבנה, שצבעה הופך עם הזמן לשחור.
בתרבות.
זבלית פרעה היא המפורסמת ביותר מבין הסוגים של החרפושית. עבור המצרים הקדמונים במצרים העתיקה זבלית פרעה הייתה סמל לח'פרי. הם האמינו שיש קשר בין העובדה שהחיפושית מגגלת גללי בקר הבית לבין משימתו של ח'פרי לגלגל את השמש על פני השמים. בהתאם לכך הם קבעו שהמין נחשב לחיה קדושה.
אצטילציה
אָצֵטִילַצְיָה (או אִצְטוּל) היא תגובת אסטריפיקציה אורגנית עם חומצה אצטית. בתהליך קבוצה פונקציונלית של אצטיל חוברת לתרכובת, ומעניקים לתרכובת את השם אצטט אסטר או אצטט.
דה-אצטילציה היא התהליך ההפוך, שבו קבוצת האצטיל מוסרת מתרכובת.
בביולוגיה.
אצטילציה של היסטונים קשורה לשעתוק פעיל ולאאוכרומטין. אצטילציה של היסטונים מתבצעת על ידי אנזימי HAT (histone acetyl transferase), ודה-אצטילציה – על ידי אנזימי HDAC (histone deacetylas). העברה של קבוצת אצטיל לחנקן מתרחשת באמצעות מנגנונים שונים, חלקם הפיכים וחלקם אינם הפיכים.
אצטילציה של הקצה האמיני דורשת ביקוע בלתי הפיך של המתיונין הראשון והחלפתו בקבוצת אצטיל. תהליך זה קורה בכ-80%–90% מהחלבונים האנושיים, וחשיבותו אינה ברורה.
ו"ג אלפריי גילה בשנת 1964 שסינתזת RNA קשורה לאצטילציה של חלבוני ההיסטונים.
בהמשך התגלה כי אצטילציה של ליזין בקצה האמיני של היסטונים היא שיטה נפוצה לבקר שעתוק של גנים, מכיוון שהאצטילציה מנטרלת את המטען החיובי של ליזין ובכך הופכת את ה-DNA לנגיש לחלבונים. אצטלציה זו היא הפיכה. אצטילציה מתרחשת בעיקר על ליזין, אך מתרחשת גם על אלנין, ארגינין, אספרטט, ציסטאין, כליצין, גלוטמאט, מתיונין, פרולין, סרין, תריאונין וואלין. פגיעה במסלולי האצטילציה מעורבת במחלות שונות, ובהן סרטן, הזדקנות, מחלות חיסוניות, מחלות קרדיווסקולריות ומחלות נוירולוגיות.
F8F ברקט
הגרומן F8F ברקט (Grumman F8F Bearcat) הוא מטוס קרב אמריקאי, חד מנועי וחד מושבי שנועד לנושאות מטוסים. הברקט הוצג לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, אך לא הספיק להשתתף בקרבות עצמם.
פיתוח.
בעקבות הקרב על מידווי פרסם הצי האמריקאי מכרז ובו דרש מטוס קרב בעל קצב טיפוס טוב כשל הF4F הלקט, אך בעל ביצועים טובים יותר בקרבות אוויר. צוות העיצוב הגיע למסקנה שדרישה זו יכולה להתקיים רק בעזרת מטוס קטן ומהיר. ולכן עיצוב המטוס התבסס על הF6F הלקט. אך הגוף קוצר, הותאמה חופת בועה חדשה, קוצרו הכנפיים והזנב הונמך.
היסטוריה מבצעית.
המטוס אמנם הוטס לפני תום מלחמת העולם השנייה, אך המטוס הראשון נמסר רק בפברואר 1945, ולא הספיק להיכנס לשירות קרבי במלחמה.
עם זאת, הופעל המטוס בכמויות קטנות במהלך מלחמת קוריאה. המטוס הופעל גם במהלך מלחמת הודו-סין הצרפתית.
כיום, בשל תכונותיו המהירות וזריזותו הרבה, מופעל המטוס רבות במרוצים אוויריים כמטוס מרוצים.
אלעזר מרגליות (רב)
השתלת הלב של דייוויד בנט
דייוויד בנט (באנגלית: David Bennett Sr) מארצות הברית היה לחולה הראשון בעולם שעבר השתלת לב מבעל חיים (חזיר) שהונדס גנטית. החולה חי עוד חודשיים מהניתוח עד פטירתו.
רקע.
לאור התורים הארוכים בעולם של חולים המועמדים להשתלת איברים והמחסור באיברים, נערכים מחקרים הבודקים היתכנות שימוש באברי בעלי חיים כחלופה לאברים של נפטרים/תורמים. קיימת התקדמות בשימוש באברי בעלי חיים בתחומים שאינם קריטיים (למשל עור) אולם בכל הנוגע לאיברים מקיימי חיים ההתקדמות איטית. הגורם העיקרי איתו מתמודדים החוקרים הוא מנגנון דחיית האיברים הזרים שקיים בגוף האדם וכדי לפתור זאת בודקים החוקרים אפשרות ביצוע התאמה גנטית בבעלי החיים כדי לצמצם סיכון זה.
השתלת הלב.
לביצוע השתלת הלב הראשונה נבחר דייוויד בנט מארצות הברית (יליד 1964) שסבל ממחלת לב חריפה. בנט שהיה זכאי להשתלת לב נמצא בתור של המועמדים להשתלה אולם לאחר החמרה במצבו הועלתה ההצעה להשתלת לב חיה. מנהל המזון והתרופות האמריקאי אישר את הניתוח בהליך מזורז בנסיבות הומאניטריות.