באירופה של המלחמה הקרה פותחו במערב מספר משחיתי טנקים כדי לתגבר את כוח האש הנגד טנקי של כוחות נאט"ו במטרה להתגבר על הנחיתות מספרית שלהם אל מול כוחות ברית ורשה. בבריטניה פותח בשנות ה-50 של המאה ה-20 משחית הטנקים צ'ריוטר, שהתבסס על תובת טנק קרומוול שחומש בתותח 20 ליטראות בצריח מגודל. ההתבססות על טנק הקרומוול הגבילה את יכולותיו של הצ'ריוטר בהשוואה לאחיו הגדול, טנק הצנטוריון. בעקבות הצ'ריוטר פיתחו הבריטים את טנק הקונקרר שחומש בתותח בקוטר 120 מ"מ. אף שהיה טנק לכל דבר, ביצועיו של הקונקרר, שנבעו ממשקלו הכבד, דמו יותר לביצועיהם של משחיתי הטנקים הגרמנים הכבדים, היאגדטיגר והאלפנט, מאשר לביצועיהם של הטנקים של התקופה. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 פותח בגרמניה הקנוננפנצריגר, שהיה למעשה גרסה מודרנית למשחית הטנקים יאגדפנצר 4 מימי מלחמת העולם השנייה, ואשר חומש בתותח בקוטר 90 מ"מ. עם התפתחות השריון הסובייטי, והופעתם של טנקים חדשים בעלי מיגון כבד יותר בידי כוחות ברית ורשה, הפך התותח המקורי בן 90 המ"מ למיושן. חלק מהקנוננפנצריגרים שודרגו באמצעות החלפת התותח בתותח בקוטר 105 מ"מ, בעוד באחרים הוחלף התותח במערכת לשיגור טילים נגד טנקים מדגמי טאו והוט. הגרסאות נושאות הטילים נותרו בשירות עד לשנות ה-90 של המאה ה-20.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, עם פיתוחן של מערכות טיל נ"ט חדישות, אותן ניתן להתקין על כמעט על כל רכב, הפך רעיון משחית הטנקים המשוריין והכבד למיותר. התפתחותם של טנקי המערכה העיקריים, שמשקלם עלה מ-40 טון לכ-70 טון, הוביל לפיתוחם של משחיתי טנקים קלים לשימושם של כוחות מוטסים דוגמת ה-ASU-85, האונטוס, שחומש בתותחים ללא רתע, ההמבר הורנט, שנשא את טילי המלקרה, והM551 שרידן האמריקאי, שאף שסווג כטנק קל, דמה מאוד בביצועיו ובמבנהו (רכב משוריין קל מאוד המקריב מיגון לטובת עבירות ומהירות) למשחיתי טנקים קודמים דוגמת הM18 הלקט.
למעשה, משחיתי הטנקים הוחלפו ברובם על ידי נגמ"שי לחימה, להם תותח בינוני בקוטר של 30–40 מ"מ לרוב ולעיתים אף 100 מ"מ, ורובם ככולם נושאים כוורות לטילים מונחים נגד טנקים. עם זאת, עדיין ישנם משחיתי טנקים, כמו הקנטאורו האיטלקי שחמוש בתותח 120 מ"מ או הפרא הישראלי החמוש במספר רב של טילי תמוז מונחים כנגד טנקים.
משחיתי טנקים מודרניים.
בשדה הקרב המודרני, כלי הנשק העיקרי נגד טנקים הוא הטיל נגד טנקים. טילים אלה קיימים במגוון רחב של גדלים, החל מטילים ארוכי טווח דוגמת ההלפייר הנישאים על ידי מסוקי קרב ועד לטילים קלים הניתנים להפעלה על ידי לוחם רגלים יחיד, דוגמת הדרגון, אולם משחיתי טנקים בגילגולם המודרני, ממשיכים למלא תפקיד חשוב בשל יכולתם לשאת כמות רבה של טילים בעלי טווח ויכולת חדירה העולה על זו של הטילים הקלים המשמשים את חיילי החי"ר, תוך התעלמות ממגבלות ההפעלה של מסוקי קרב. משחיתי טנקים מודרניים משמשים לתגבר את היכולת הנגד-טנקית של כוחות להם לא ניתן לצרף טנקים רגילים - לדוגמה כוחות מוטסים.
בישראל.
בישראל משמשים נגמ"שי ה"חפיז" (נגמ"שי M-113 מוסבים) ובעיקר טנקי ה"פרא", שהם למעשה טנקי מגח שבהם הוסר התותח והותקן כוורת שנושאת 12 טילים המתרוממת מהצריח ואותה אפשר לטעון מחדש בתוך הכלי. במקום התותח הותקן במקומו קנה דמה מפח, זאת במטרה לשמור על קיומו בסוד ולאפשר לו להיטמע בתוך כוחות השריון.
שני אלו הם פלטפורמת השיגור העיקרית של יחידת מיתר לשיגור טילי התמוז. טיל זה הוא טיל נגד טנקים מתקדם מדור שלישי, בעל טווח של מעל ל-25 ק"מ והוא תוכנן כנשק הפתעה כנגד השריון הסורי והמצרי. בשל כך, הנשק היה מסווג עד לשנת 2011 (הוכרז כמבצעי כבר בשנות ה-80 של המאה ה-20). ופלטפורמת השיגור העיקרית, הפרא, נותרה מסווגת עד לשנת 2015.
הטילים משתמשים בראש נפץ כפול (טאנדם) שנועד לחדור מיגון ריאקטיבי. ראש הנפץ הראשון מפוצץ את המיגון הריאקטיבי ואילו ראש הנפץ השני חודר את השריון הפאסיבי באמצעות מטען חלול. הנחיית הטיל היא אלקטרו-אופטית והיא מתבצעת בעזרת שני גלאים נפרדים: הראשון, מערכת CCD המפיקה תמונת וידאו צבעונית לצורך הנחיה בשעות היום, והשני, מערכת חיישני תת-אדום המפיקה תמונת הדמאת חום לצורך הנחיה בשעות היום והלילה.
הטיל נע אל המטרה במסלול בליסטי, ומכוון בידי המפעיל של הטיל אל המטרה, וזאת כדי לפגוע בחלקם העליון של טנקי האויב, מקום שלרוב חסר מיגון משמעותי. לטיל ארבעה סנפירים מלבניים בחלקו האחורי שבאמצעותם הוא מנהג עצמו אל המטרה בזמן המעוף. בחלקו המרכזי של הטיל ישנם עוד ארבעה סנפירים, גדולים יותר מסנפירי הניהוג, המקנים לטיל יציבות כיוונית ועילוי בזמן מעופו.
בעקבות היחלשות השריון הסורי, ומלאי טילים גדול שנותר חסר שימוש, התחילו חיילי יחידת מיתר להשתמש בטילים נגד מטרות טרור ולסיכול ממוקד של מחבלים. עם זאת, נשק זה עדיין משמש כנשק הנ"ט העיקרי של צה"ל, ותפקידו הוא לדלל משמעותית את טורי השריון של האויב בטרם יפגשו את השריון הישראלי.
חשיבה יצירתית
המסדר האצילי ביותר של הבירית
ברית ערי האנזה
קיצוני ימני
הקליניקה לרגולציה סביבתית
הקליניקה לרגולציה סביבתית (שם קודם: הקליניקה לפרקטיקה ומדיניות סביבתית) פועלת במסגרת פרויקט הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת בר-אילן. הקליניקה מבקשת לשלב מחקר משפטי עם עבודה משפטית מעשית בתחום הסביבתי.
הקליניקה שמה דגש על הקשר בין בעיות סביבתיות ושאלות של צדק חברתי, ומתמקדת בשאלות של מדיניות סביבתית כוללת.
הקליניקה מעניקה סיוע משפטי לארגונים וקהילות שסובלים מבעיות סביבתיות ופונים לקבלת עזרה. הסיוע המשפטי כולל ייצוג מול רשויות, מחקר משפטי עם אוריינטציה מעשית והופעה בבתי משפט. כמו כן הקליניקה הסביבתית מבצעת עבודות של מחקר משפטי וכתיבת חוות דעת משפטיות המשמשות ארגונים בקידום ענייני הסביבה השונים.
סטודנטים הלומדים בשנה ג' בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן מתבקשים לבחור בין מבחר קליניקות (ביניהן סיוע לאנשים עם מוגבלויות, סיוע בענייני משפחה, עניינים פליליים, משפט עברי ועוד). במהלך השנה הסטודנטים עוסקים בפרויקטים השונים ועם סיום השנה מקבלים על עבודתם ציון.
צוות אקדמי אחראי.
פרופ. אורן פרז: מרצה אחראי
מרצה בכיר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בעל תואר דוקטור למשפטים מטעם בית הספר לכלכלה של לונדון.
ראש הקליניקה הסביבתית של הפקולטה למשפטים שהוקמה על ידו בשנת 2001. חבר בוועדה הציבורית לעניין מדד מעלה (ובתת הוועדה לענייני איכות הסביבה).
עו"ד יותם שלמה: מנהל הקליניקה.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית ותואר שני מאוניברסיטת מלבורן שהתמקד במשפט בינלאומי ופיתוח בר-קיימא.
פרויקטים בולטים בקליניקה לרגולציה סביבתית.
אוניברסיטה ירוקה.
ניתוח משמעות המונח אוניברסיטה ירוקה וקידומו באוניברסיטת בר-אילן. מתן דגשים על כך שאנו חלוצים בארץ בתחום זה, קיום פגישה עם אנשים באוניברסיטה ליצירת שולחן עגול עם בכיריה ומחקר משווה לגבי אוניברסיטאות בעולם. הפרויקט רואה במשימה זו קביעת קריטריונים שעשויים לשמש מודל עתידי ליתר המוסדות האקדמיים בארץ.
השדולה הסביבתית בכנסת.
בשדולה הסביבתית בכנסת עוסקים צוותים של סטודנטים מהקליניקה הסביבתית בפניות ציבור בתיבת הדואר האלקטרוני של השדולה. פניות אלה מטופלות מול הגורמים המתאימים ותוך הדגשת הפן המשפטי הנוגע לעניין. כמו כן פועל הפרויקט בהפניית שאילתות ובקידום הצעות חוק בנושאים סביבתיים, המוגשות לאחר מכן להצבעה בכנסת.
חוק החברות הממשלתיות (חובת דיווח חברתי-סביבתי).
הצעת החוק שהוגשה על ידי הקליניקה הסביבתית, באמצעות חברי הכנסת דב חנין וניצן הורוביץ נועדה לעודד חברות ממשלתיות (המהוות חלק נכבד בכלכלה הישראלית), לגלות אחריות חברתית-סביבתית ולפעול לקידום נושאים אלה. אחריות חברתית-סביבתית משמעותה שאותן חברות ממשלתיות יבחנו את פעילותן במבט רחב הסוקר את מכלול ההשפעות של פעילותן. הצעת החוק מציעה לתקן את חוק החברות הממשלתיות בדרך שתחייב את החברות הממשלתיות להגיש יחד עם הדיווח הפיננסי השנתי גם דיווח חברתי-סביבתי ובו פירוט הפעולות בהם נקטה החברה בתחומים אלו. בדרך זו יוותר בידי החברות הממשלתיות חופש הבחירה באילו דרכי פעולה לנקוט בהקשר הרחב של אחריות חברתית-סביבתית, אך הן יחויבו לפעול בדרך של שקיפות ציבורית ודיווח מסודר על פעילותן.
חינוך סביבתי ואתר הקליניקה.
במסגרת פרויקט החינוך הסביבתי, הסטודנטים מעבירים שיעורים בנושאי סביבה ומשפט בבתי ספר יסודיים. בנוסף, הסטודנטים מעדכנים ומשפרים את אתר האינטרנט של הקליניקה.
בג"ץ תקנות הרעש.
הגשת בג"ץ בגין אי התקנת תקנות באולמות בדיסקוטקים: במסגרתו התבצעה הוצאת בקשה לוועדה בין משרדית במשרד הפנים, להוספת פעילות "הרקדות פומביות" כפריט נוסף בצו רישוי עסקים (תחת עינוג ציבורי- פריט 7.7) לאור התכלית המשותפת לפעילות זו ולעסקים אשר חוסים תחת הצו (כגון תהלוכות, מצעדים וכו'). כמו כן נבחנים פעולות באפיקים משפטיים נוספים.
פרויקט תחנות הדלק.
הגשת עתירה מנהלית במסגרת חוק חופש המידע, בנוגע לחומרים מזהמים הנפלטים מתחנות דלק. המידע המבוקש נופל בגדרי ס 6א לחוק חופש המידע, "מידע על חומרים שנפלטו, שנשפכו, שסולקו, או שהושלכו לסביבה." עד ליום הגשת העתירה לא התקבל המידע המבוקש.
הקליניקה הסביבתית
ביצה (מידה הלכתית)
קליניקה סביבתית
ארס 1-X