ז'ואקים גדל במחלקת הנוער של וירטון ובשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת. ב-2006 עבר לבוכום מהבונדסליגה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ושנה לאחר מכן עבר למילואים של אלמניה אאכן. בשנת 2008 עבר ז'ואקים לדיפרדנג' 03 מליגת העל הלוקסמבורגית.
במאי 2011 עבר ל-F91 דודלאנג'. לאחר שזכה עימה באליפות בשנת 2012, זכה ז'ואקים להשתתף עם המועדון במוקדמות ליגת האלופות. ב-2 המשחקים נגד טרה פנה מסן מרינו כבש 4 שערים, ב-2 משחקים והוסיף עוד שתיים בצמד המשחקים מול רד בול זלצבורג בסיומו עברה דודלאנג' שלב ונעצרה על ידי מריבור הסלובנית. ב-29 באוגוסט 2012 הושאל לוילם II עד לסיום העונה. בשנת 2013 עבר לשחלק בקבוצת וואלבייק ההולנדית.
בקיץ חתם בצסק"א סופיה הבולגרית, ב-17 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד זימברו קישינב.
נבחרת.
בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במדים בינלאומיים של נבחרת לוקסמבורג כשהוא רק בן 19. את השער הראשון שלו כבש ב-7 בפברואר 2007 בניצחון 1-2 במשחק ידידות על כאשר ז'ואקים כבש את שער השוויון.
רשימה מקובצת
רשימה מקובצת (ר"מ) היא יחידה רישומית בצה"ל, אשר אינה כוללת תקני כח אדם, אלא מסופחים אליה רישומית חיילים שאינם כלולים זמנית במצבה של יחידות אחרות, שהן בעלות תקן כוח אדם.
חלק מהר"מים שהתקיימו בעבר מוזגו ליחידות צה"ליות אחרות.
מבקר ספרותי
רג'ינלד ברקלי
Jamaica
ניב גורדון
ניב גורדון (נולד ב-15 ביוני 1965) כיהן כפרופסור לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חוקר נושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולזכויות אדם.
ביוגרפיה.
גורדון, דור שלישי בישראל, התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה. לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושימש כסמל מחלקה בפלוגה המסייעת. גורדון נפצע באופן קשה בהתקלות ליד ראש הנקרה, שכתוצאה ממנה הוא סובל מ-42 אחוזי נכות.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוא שירת כמנהל של רופאים לזכויות אדם בישראל. הוא פעיל בתעאיוש, תנועה יהודית-ערבית. הוא מזהה את עצמו כאיש שמאל, וחבר באקדמיה לשוויון. בתקופת האינתיפאדה השנייה היה חלק מתנועת הסרבנות בצה"ל. תיאר את ישראל כ"מדינת אפרטהייד" ותומך בחרם בינלאומי על מדינת ישראל.
גורדון סיים בהצטיינות ב-1991 לימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ב-1997 סיים תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת נוטרדאם שבארצות הברית ובשנת 1999 סיים את לימודי הדוקטורט במדעי המדינה בנוטרה דאם. כותרת עבודת התזה שלו: Social Control in Democracies: A Theoretical Analysis. שימש מרצה באוניברסיטת בן-גוריון, ב-2005 קודם לדרגת מרצה בכיר ובשנת 2010 הועלה לדרגת פרופסור חבר. שימש חוקר ופרופסור אורח באוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת בראון.
ב-2006 פסק בית המשפט המחוזי בנצרת 10,000 ש"ח פיצויים לגורדון בתביעת דיבה שהגיש לאחר שסטיבן פלאוט כתב שגורדון "שואף להיות יודנראט".
בשנים 2010-2008 כיהן כראש המחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנים 2016 - 2018 שהה בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) באוניברסיטת לונדון, לצורך מחקר של ההיסטוריה והפוליטיקה של מגנים אנושים. המחקר בחן את התופעה החל ממלחמת האזרחים בארצות הברית ועד מלחמות עכשוויות בסוריה ועיראק. החל משנת 2018 משמש כפרופסור למשפט בינלאומי וזכויות אדם בקווין מרי, אוניברסיטת לונדון.
פרסומים.
בין היתר, כתבותיו של גורדון פורסמו בלוס אנג'לס טיימס, וושינגטון פוסט, גארדיאן, הארץ, ג'רוזלם פוסט ושיקגו טריביון.
בשיתוף עם רוחמה מרטון כתב את "Torture: Human Rights, Medical Ethics and the Case of Israel"
ספרו, "Israel's Occupation" התפרסם על ידי הוצאת אוניברסיטת קליפורניה בשנת 2008.
הכנסת החמישית
הכנסת החמישית, שהרכבה נקבע בבחירות לכנסת החמישית, הושבעה ב-4 בספטמבר 1961, כ"ג באלול ה'תשכ"א וכיהנה עד 22 בנובמבר 1965.
על הכנסת.
הכנסת החמישית כיהנה קצת יותר מארבע שנים, ובמהלכה כיהנו שלוש ממשלות – הממשלה העשירית, הממשלה האחת עשרה והממשלה השתים עשרה. הממשלה העשירית הייתה הממשלה האחרונה בראשותו של דוד בן-גוריון, ובראש השתיים האחרות עמד לוי אשכול. בן-גוריון התפטר בפעם האחרונה, מסיבות אישיות, לאחר שחש שאיבד את אמון חבריו בנוגע לפרשת לבון. אשכול התפטר כשנה וחצי לאחר שהקים את ממשלתו הראשונה – גם כן על רקע פרשת לבון. ממשלתו השנייה כיהנה עד סוף כהונת הכנסת.
אחד מהנושאים הרבים שנידונו בכנסת החמישית היה המדיניות הכלכלית החדשה שהנהיג שר האוצר פנחס ספיר, לאחר שאשכול קיבל לידיו את ראשות הממשלה. המדיניות החדשה פעלה לייצוב המשק באמצעות ייצוב המחירים ואיחוד שערי המטבע, וספגה ביקורת נוקבת מצד מפלגות האופוזיציה.
נושא האפליה העדתית בישראל עלה אף הוא לעיתים תכופות על סדר יומה של הכנסת, בעקבות העיסוק ההולך וגובר בנושא זה בציבור. בכנסת התקיימו גם דיונים בנושא הכפייה הדתית, בעקבות ההפגנות האלימות של חוגים חרדיים על רקע אי-שמירת השבת והחזרתו של הילד יוסל'ה שוחמכר על ידי המוסד – לאחר שנחטף מהוריו עוד במהלך כהונתה של הכנסת הרביעית על ידי סבו, רב היישוב קוממיות, והוברח לניו יורק כדי להצילו משמד. פרשת הגעתו לישראל של הגנגסטר היהודי האמריקני מאיר לנסקי ושהייתו בארץ, וכן גירושו של ד"ר רוברט סובלן, אף הוא יהודי אמריקני, שארצות-הברית דרשה את הסגרתו באשמת ריגול עבור ברית-המועצות, העלתה לדיון את סוגיית מגבלותיו של חוק השבות.
החלטתו של לוי אשכול לאפשר את העלאת עצמותיו של זאב ז'בוטינסקי לקבורה בישראל, סימלה שינוי בגישתה של הנהגת המפלגה השלטת, מפא"י, כלפי תנועת החרות. כמה סיעות מימין ומשמאל פעלו לביטול הממשל הצבאי על אוכלוסיית המיעוטים בישראל, אך הפסידו בהצבעה בנושא זה והצליחו לבטל, בשלב ההוא, רק את הממשל הצבאי על הדרוזים. ובכל זאת, ביטא צעד זה את תחילתו של השינוי בגישתה של המדינה כלפי אזרחיה הלא יהודים.
סיום משפטו של אדולף אייכמן והוצאתו להורג, פרשת המדענים הגרמנים במצרים, תפיסתו של המרגל הישראלי וולפגנג לוץ בקהיר, כינון היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה המערבית וכמובן, תפיסתו ותלייתו בדמשק של המרגל הישראלי אלי כהן, הסעירו אף הם את הרוחות ונידונו בכנסת.
לקראת סוף כהונתה של הכנסת החמישית חלו שינויים אחדים במפה הפוליטית, ואלו הטביעו את חותמם על הכנסת, במידה זו או אחרת. פרשת לבון, שלא ירדה מסדר-היום גם בשנים אלו, בעיקר בגלל עמדתו של דוד בן-גוריון, הביאה בסופו של דבר לפרישתם של שמונה מחברי מפא"י, בראשותו של דוד בן-גוריון, ולהקמת רשימת הפועלים הישראלית (רפ"י). המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) התפצלה אף היא על רקע תמיכת החברים הערבים של המפלגה בפן-ערביזם בהנהגתו של גמאל עבד-אל-נאצר. החברים הערבים ומאיר וילנר (מהחותמים על הכרזת העצמאות של מדינת ישראל) הקימו את הרשימה הקומוניסטית החדשה (רק"ח). תנועת החרות ויותר ממחציתה של המפלגה הליברלית הישראלית הקימו גוש פוליטי אחד – גח"ל (גוש חרות ליברלים), שהיווה מעתה סיעה בכנסת. לקראת הבחירות לכנסת השישית הקימה גם מפא"י, שנחלשה בשל פרישת רפ"י, גוש פוליטי עם אחדות העבודה.
תיאטרון אבי
תיאטרון אבי (באירית: Amharclann na Mainistreach היגוי אפרוקסימטיבי:"אווארקלן מה מונישטרך", באנגלית: Abbey Theatre) הוא התיאטרון הלאומי בדבלין, אירלנד.
היסטוריה.
תיאטרון אבי הוקם בשנת 1903 על מנת להציג יצירות של מחזאים אירים, או בעלות נושאים קשורים לאירלנד ולתרום לקידום הזהות התרבותית של ארץ זו. עם מייסדיו נמנו הליידי אוגוסטה גרגורי, המשורר ויליאם בטלר ייטס והלאומן האירי אדוורד מרטין. ההצגה הראשונה הועלתה על בימתו ב-27 בדצמבר 1904. הוא נוסד על בסיס התיאטרון הספרותי האירי (1899) והחברה הדרמטית הלאומית האירית של וילי פיי. השטח שעליו נבנה נרכש ברחוב Old Abbey בדבלין בתמיכתה של אני הורנימן.
בשנותיו המוקדמות שם התיאטרון נקשר מאוד לסופרים של התחייה האירית והתחייה הקלטית ושימש אכסניה למחזאים ושחקנים אירים רבים. על במת תיאטרון אבי הוצגו מחזות בכורה של סופרים אירים כמו ויליאם בטלר ייטס, איזבלה גרגורי, ג'ון מילינגטון סינג, ג'ורג' ויליאם ראסל ושון או'קייסי. המוסד התפרסם במיוחד בהפקות של מחזות מן המאה ה-20 המוקדמת.
בשנים האחרונות של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התיאטרון מקדם דורות צעירים של מחזאים ושחקנים. התיאטרון מאחסן גם במה ניסיונית, "תיאטרון פיקוק", עם אולם של 157 מקומות, שעל במתו משחקים תלמידי בית הספר למשחק של הבית.
בנוסף להקתו ערכה סיורי מופעים בחו"ל, במיוחד בצפון אמריקה. החל משנת 1925 הוא זכה למימון מממשלת אירלנד והפך לתיאטרון הממלכתי המסובסד הראשון שבעולם שהוא דובר אנגלית. גם בימינו הוא מקבל סבסוד שנתי מהמועצה לתרבות של אירלנד.
אחרי שנהרס בדליקה בשנת 1951 להקת התיאטרון אבי נאלצה להתארח בבניין התיאטרון קווינ'ס.
בשנת 1966 נבנה מחדש לפי תוכנית האדריכל מייקל סקוט ואולמו מכיל כיום 628 מושבים.
עד שנת 2006 נוהל התיאטרון על ידי חברה שנשאה את השם "חברת התיאטרון הלאומי בע"מ". מאז הוא מנוהל על ידי חברה חדשה בשם Abbey Theatre-Amharclann na Mainistreach. תיאטרון אבי מציג גם מחזות בשפה האירית.
ליאה ברהמס
מדגם מייצג
איבן צ'רניאחובסקי
משה פדהצור
משה פדהצור (פודהורצר; ה' בסיוון תרמ"ט, 4 ביוני 1889 – ב' בתשרי תשכ"ג, 30 בספטמבר 1962) היה מראשי היישוב היהודי בצפת, כיהן כראש העיר הראשון של צפת לאחר קום המדינה.
ביוגרפיה.