מזונה של דרורית הוא זרעים, זרעונים, פירות, ירקות, בזיליקום וחרקים. אזורי המחיה של הציפור החביבה הם אזורים הרריים עם צמחייה עשבונית מועטה ועצים פזורים. הדרורית חולפת בארץ ישראל בסתיו ובאביב, היא דוגרת ומקייצת בחרמון בשומרון ובהר הנגב. המקום המומלץ ביותר לצפייה בדרורית הוא החרמון.
אלכסנדר אליוכין
מה עשיתי שזה מגיע לי?
מה עשיתי שזה מגיע לי? (בספרדית: ?Qué he hecho yo para merecer esto¿) הוא סרט קולנוע ספרדי משנת 1984, שכתב וביים פדרו אלמודובר.
הסרט מתרחש בשיכונים שבשולי מדריד, ועוסק בחייה של משפחה ענייה, שבה שלושה דורות (חמישה אנשים) מתגוררים בדירה קטנה. הסרט עוסק בתסכול שבחיי העוני, המוביל להתפרקותה של המשפחה.
אלמודובר תיאר סרט זה כמחווה לנאו-ריאליזם האיטלקי, אם כי הסרט עוסק בצורה סאטירית גם בפדופיליה, בזנות ובטלקינזיס.
עלילה.
במרכזו של הסרט, המתרחש בשיכונים שבשולי מדריד, נמצאת משפחה ענייה, שבה שלושה דורות מתגוררים בדירה קטנה:
גיבורי משנה בסרט הן שכנות אחדות:
הסרט מציג את חייהם המתסכלים של גלוריה ואנטוניו, הנאבקים בקשיי הפרנסה, ולעיתים נאבקים זה בזה. אנטוניו הוא מאצ'ו, ובאחד הוויכוחים ביניהם מבהיר לגלוריה: "אני הקובע פה, ואם לא מתאים לך, את יודעת איפה הדלת". המחסור בכסף דוחף את גלוריה, בין השאר, לתת את בנה מיגל לרופא שיניים החומד את גופו, בתמורה לטיפול שיניים שמיגל זקוק לו.
אמו של אנטוניו, המתגוררת אף היא בביתם של גלוריה ואנטוניו, מביאה הביתה, למורת רוחה של גלוריה, לטאה ירוקה, שאותה מצאה ברחוב.
עלילת משנה, השלובה בסרט לאורכו, עוסקת בזוג סופרים, לוקאס ופטריסיה, הסובלים אף הם ממחסור בכסף. לוקאס נוסע במונית של אנטוניו, בדרכו לקבל את שירותיה של קריסטל, ושומע ממנו על קשריו עם אינגריד מולר, ועל המכתבים שזייף לספרה, תוך שימוש בכישרונו לזייף כתב יד. לוקאס, העוסק בכתיבת ספר על רודן, מחליט להסב את הספר כך שיעסוק בהיטלר, והוא מציע לאנטוניו לזייף, תמורת כסף רב, מכתבים של היטלר שישולבו בספר. אנטוניו דוחה את הרעיון בתוקף, משום שהוא רואה בו פשע. לוקאס ופטריסיה משקים לשכרה את פדרו, אחיו העשיר של לוקאס, ופטריסיה, שהיא קלפטומנית, גונבת חפצי ערך מביתו. כאשר פדרו מגלה את הגנבה, אין לו מושג עם מי סעד בערב הקודם. לוקאס טס לגרמניה, לביקור אצל אינגריד מולר. הוא מגיע לביתה בדיוק בזמן שהיא מנסה להתאבד בבליעת גלולות, וסוחט ממנה הסכמה לבוא למדריד ולשכנע את אנטוניו להשתתף בזיוף כתב ידו של היטלר. בנוכחות לוקאס מתקשרת מולר לאנטוניו ומודיעה לו על כוונתה להגיע אליו למדריד, והוא מגיב על כך בשמחה רבה, לצערה הרב של גלוריה, השומעת את חלקו בשיחה.
כאשר אנטוניו דורש מגלוריה שתגהץ לו חולצה לבנה שתשמש אותו בפגישתו עם מולר, גלוריה מסרבת. פורץ ביניהם ויכוח במטבח, ובמהלכו אנטוניו סוטר בחוזקה לגלוריה, וטיפות מדמה ניתזות על הלטאה, דינרו ("כסף", בספרדית), העוברת שם במקרה. גלוריה חובטת בראשו של אנטוניו ברגל חזיר התלויה במטבח, וגורמת למותו. כדי להסתיר את סיבת המוות היא נחפזת לדירתה של חואני, ובתואנה שהיא זקוקה לעלי דפנה שוהה בדירה זמן מה. בדירה נמצאות גם קריסטל, המודדת שמלה, וּונסה, בתה של חואני. קריסטל וגלוריה יורדות לדירתה של גלוריה, ושם מגלה קריסטל את גופתו של אנטוניו. לחוקר המשטרה מספרת גלוריה שהמוות קרה בעת שהייתה אצל חואני, ומבצעיו הם כנראה אויבים שרכש אנטוניו בעת עבודתו כנהג מונית.
לוקאס ופטריסיה ממתינים בשדה התעופה של מדריד לבואה של מולר, אך היא אינה מגיעה. לוקאס מתקשר לביתו של אנטוניו לברר מה קרה, ושומע שאנטוניו נרצח. במקביל רואה פטריסיה בעיתון גרמני, שאחד הנוסעים הביא אתו, שמולר התאבדה.
גלוריה, שאינה אבלה לרגע, מחליטה לרענן את מראה הבית באמצעות ציפוי הקירות בטפטים, ומופתעת מהצעתה של ונסה לעשות זאת בעזרת כוחותיה הטלקינטיים. הסבתא חוזרת לכפר, ולוקחת אתה את נכדהּ, טוני. לאחר שגלוריה נותרת לבדה בביתה, חוזר הבן מיגל, שמאס בחיים עם רופא השיניים ("אני צעיר מדי לכבול עצמי למשהו", הסביר). בתשובה לשאלתו של מיגל על נסיבות המוות מספרת לו גלוריה שאביו מת לאחר שקיבל מכה מהכיור ושבר את המפרקת.
פרשנות.
הכפר והעיר.
באחדים מסרטיו מציג אלמודובר צעירים שעברו מהכפר למדריד (צעד שאף הוא עצמו עשה), ואתם מתגוררת סבתא (אם של הצעיר שעבר אל העיר), הכמהה לחזור לכפר, ובסופו של דבר מגשימה כמיהה זו. מוטיב דומה מופיע בסרט שלפנינו, שבסיומו הסבתא חוזרת לכפר, ואליה מצטרף נכדהּ. מוטיב זה מופיע גם בסרט "פרח הסוד שלי", שבו הסבתא חוזרת לכפר, ולזמן קצר מצטרפת אליה גם בתהּ, ליאו, ונהנית מהשלווה והפשטות של חיי הכפר. בשני הסרטים מגלמת צ'וס למפראבה את הסבתא.
חלון ירוק
קרום הלב
קרום הלב (TA: pericardium, מכונה גם כיס הלב ומסב הלב) הוא שק עם דופן כפולה העוטף את הלב ואת מוצא כלי הדם הגדולים ומפריד בינם לבין אברי חזה אחרים. כשמתייחסים לשתי דפנות השק כרקמה המשכית אחת, השכבה החיצונית של קרום הלב מכונה מסב הלב הליפי (pericardium fibrosum) והשכבה הפנימית מכונה מסב הלב הנסיובי (pericardium serosum). בין דפנות מסב הלב הנסיובי, נמצא חלל קרום הלב (cavitas pericardiaca) ובו נוזל קרום הלב (הנוזל הפריקרדיאלי, pericardial fluid).
מסב הלב הליפי עשוי מרקמת חיבור והוא המשכי עם שכבת הגלימה החיצונית של כלי הדם הגדולים הנכנסים אליו.
מסב הלב הנסיובי מורכב משתי דפנות, מסב הלב הדופני (pericardium parietalis), הנמצא בדופן השק המרוחקת יותר מהלב, ומסב הלב הקרבי (pericardium visceralis). מסב הלב הקרבי הוא הדופן הפנימית של השק והינו למעשה רקמת הלב החיצונית ביותר בלב. השכבה הנסיובית של מסב הלב הקרבי נקראת עילית הלב (אפיקרד - epicardium).
העצב המעצבב את קרום הלב הוא עצב הסרעפת וכלי הדם המספק דם לרקמה זו הוא עורק מסב הלב והסרעפת המתפצל מעורק החזה הפנימי.
תפקידי קרום הלב הם קיבוע הלב בחלל המדיאסטינום, הגנה על הלב מזיהומים, מניעת ניפוח יתר של הלב ומניעת חיכוך וחבלה ללב. דלקת קרום הלב (או פריקדיטיס) עשויה להתבטא בהצטברות מוגברת ולא תקינה של נוזל בקרום הלב המכונה תפליט פריקרדיאלי. הצטברות נוזל הלוחצת על שריר הלב ופוגעת בתפקודו מכונה טמפונדה קרדיאלית (דחס מסב הלב) והטיפול במצב זה הוא ניקור פריקרדיאלי.
מדיאסטינום
קריאת שפתיים
קריאת שפתיים, או קריאת דיבור, היא טכניקה להבנת דיבור באמצעות פענוח תנועות השפתיים, הלשון והפנים, וכן באמצעות מידע המגיע מתוך ההקשר, הידע בשפה ויכולת השמיעה.
כל צליל לשוני הוא בעל תנוחה מסוימת של הפנים והפה (viseme), אך פונמות רבות חולקות את אותה תנוחת פנים ופה, כך שלא ניתן להבדיל ביניהן באופן חד משמעי מתוך המידע הוויזואלי לבדו. מסיבה זאת לא ניתן לראות צלילים שבסיס החיתוך שלהם הוא בתוך הפה או הגרון; זוגות של עיצורים קוליים ובלתי קוליים נראים זהים, כגון /p/ ו-/b/, /k/ ו-/g/, /t/ ו-/d/, /f/ ו-/v/, והוא הדבר גם לצלילים מאונפפים (nasalization). לפיכך, קוראי דיבור חייבים להשתמש ברמזים נוספים מהסביבה ומן ההקשר על מנת להבין את הנאמר.
אנשים עם ראייה ושמיעה נורמליים עושים שימוש בלתי מודע במידע מתנועות השפתיים והפנים על מנת לסייע להבנה השמיעתית, ואנשים הדוברים שפה באופן שוטף מסוגלים לקרוא שפתיים במידה מסוימת. יחד עם זאת, עיקר השימוש בטכניקה נעשה על ידי אנשים חרשים וכבדי שמיעה ככלי נוסף לתקשורת עם אנשים בעלי שמיעה תקינה. אנשים בעלי שרידי שמיעה והנעזרים במכשירי שמיעה מסתייעים גם בערוץ השמיעתי בקריאת דיבור, אך קוראי דיבור שגדלו כחרשים ייתכן ולא שמעו מעולם את השפה הדבורה, ואינם דוברים מיומנים שלה, מתקשים יותר בפענוח המידע הוויזואלי בקריאת דיבור, ועליהם ללמוד באופן שיטתי את תנוחות הפנים של כל פונמה.
קריאת דיבור דורשת ריכוז רב ועשויה להיות מעייפת מאוד. קל יותר לקרוא דיבור כשהנאמר הוא ביטוי נפוץ (כמו ביטויי ברכה: שלום, להתראות, מזל טוב) מאשר ביטויים המופיעים מבודדים ללא מידע תומך, כמו למשל שם של אדם שלא פגשת לפני כן. יתר על כן, קל יותר לקרוא שפתיים של אדם מוכר שתנועות פניו מוכרות, מאשר של אדם שפגשנו זה עתה.
קריאת דיבור הופכת קשה במיוחד כאשר אין ראות טובה של פני הדובר בשל הסתרת הפה, הפניית הראש, שפם עבות או מקור אור חזק הנמצא מאחורי הדובר, וכן כאשר מתנהל דיון קבוצתי שבו מספר אנשים מדברים בו זמנית ובמהירות. מסיבות אלה ואחרות אנשים חרשים וכבדי שמיעה מעדיפים שיטות אחרות לתקשורת עם אנשים שומעים כגון כתיבה, תמלול או תרגום לשפת הסימנים.
כאשר מנהלים שיחה עם אדם קורא דיבור, אין צורך לבצע תנועות שפתיים מוגזמות ומודגשות, משום שהתנהגות זו עשויה לטשטש רמזים מסייעים. יחד עם זאת, ניתן ללמוד כיצד להדגיש את הרמזים המסייעים וכך להקל על קורא הדיבור.
כריסטיאן אביאטי
כריסטיאן אביאטי (באיטלקית: Christian Abbiati; נולד ב-8 ביולי 1977) הוא שוער עבר ששיחק ברוב הקריירה שלו במועדון הכדורגל האיטלקי מילאן.
קריירה.
אביאטי התחיל את קריירת הכדורגל שלו בגיל 13, במועדוני הכדורגל טרצנו, אסאגו ולאחר מכן בקרוסיקו. ב-1996 היה השוער המחליף בבוגרים של קבוצת הכדורגל מונצה. בקיץ 1998 עבר למילאן. ב-17 בינואר 1999 ערך אביאטי את הופעתו הראשונה בסרייה א', כשהחליף בדקה ה-92 את סבסטיאנו רוסי. היה אחד המשתתפים באולימפיאדת סידני 2000.
ב-13 במאי 2016 הודיע אביאטי על פרישתו מכדורגל בגיל 38.
חיים אישיים.