ב-1999, CinemaScore דירגה כ-140 סרטים, המהווים 98-99% מהסרטי האולפנים הגדולים. בכל סרט, נסקרו 400–500 צופים בערים לאס וגאס, לוס אנג'לס, סן דייגו, דנוור, מילווקי, סנט לואיס, דאלאס, אטלנטה, טמפה, פיניקס וקורל ספרינגס.
בקיץ 2000, 25 מתוך 32 סרטים קיבלו ציון A או B. בקיץ 2001, 26 מתוך 30 קיבלו ציונים דומים ובקיץ 2002, 32 מתוך 34 קיבלו את הציונים האלה, קיץ הזה ציין את היחס הגבוה ביותר של ציונים בעשור האחרון.
דירוג.
בין 35 ל-45 צוותים של נציגי CinemaScore ממוקמים ב-25 ערים גדולות ברחבי צפון אמריקה. בכל יום שישי, נציגים בחמש ערים הנבחרות אקראית, נותנים לקהל המגיע לבתי הקולנוע כרטיסיית סקר. בכרטיסייה מתבקשים להשיב על גיל, מין, ציון הסרט בין A פלוס ל-F, האם הם ישכירו או יקנו את הסרט ל-DVD או Blu-ray ומדוע בחרו לצפות בסרט זה. בדרך כלל מתקבלים 400 משובים לסרט, החברה מעריכה כי מדובר ב-65% מענה ו-6% מרווח טעות. הדירוגים מחולקים על פי קבוצות מין וגלאים (מתחת ל-21, 21-34, 35 ומעלה). המידע מועבר לאחר מכן לאולפני הסרטים וגורמים נוספים. החברה מפרסמת ציון בסקאלת אותיות לציבור באמצעות טוויטר, הציונים מתפשטים במהירות במדיה.
ציון A פלוס מנבא בדרך כלל על שובר קופות. מ-1982 ועד אוגוסט 2011, רק 52 סרטים (כשני סרטים בשנה בדרך כלל) קיבלו את הציון הגבוה ביותר, כולל 7 זוכים בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. סרטים בציון A פלוס כוללים את טיטניק, היפה והחיה, פלונטר, נאום המלך, בחורים טובים, הנהג של מיס דייזי וצעצוע של סיפור 2. על פי הלוס אנג'לס טיימס, ציון C הוא "חדשות רעות, שווה לציון נכשל". על פי מינץ "סרטים לא מדורגים פחות מ-C. ציון C הוא כישלון ונדיר ביותר שסרט מדורג בציון F. כלומר אם זה F, הסרט לא היה אמור להיות מופץ בכלל". 11 סרטים קיבלו ציון F בין 2004 ל-2014. דוגמאות לסרטים אלה: איש הקש של ניל לביוט בהשתתפות ניקולס קייג', סולאריס של סטיבן סודרברג בהשתתפות ג'ורג' קלוני, הורג אותם ברכות בהשתתפות בראד פיט ואמא! של דארן ארונופסקי בהשתתפות ג'ניפר לורנס.
תחזיות החברה לגבי מכירות הסרט בהתבסס על סקרים הן "מדויקות להפליא" על פי הטיימס, ב-2009 חזתה החברה את הצלחת הסרט בדרך לחתונה עוצרים בווגאס ואת כישלון הארץ האבודה.
איימן עודה
איימן עאדל עוֹדֶה (בערבית: أيمن عادل عودة; נולד ב-1 בינואר 1975) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי. מכהן כחבר הכנסת, יו"ר הרשימה המשותפת ויו"ר מפלגת חד"ש. עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה.
איימן עודה נולד ב-1975 לעאדל, פועל בניין, ונור עודה, עקרת בית כבן השני מתוך שלושה. גדל בשכונת כבאביר בחיפה. רוב משפחת עודה בכבאביר שייכת לעדה האחמדית, אולם הוריו של עודה הם סונים. עודה נשוי לד"ר נרדין עאסלה, רופאת נשים, ולהם שלושה ילדים. הם מתגוררים במרכז הכרמל בחיפה.
לעודה תואר ראשון במשפטים מטעם אוניברסיטת ניקולאיה טיטולסקו ברומניה, ובשנת 2001 הוסמך כעורך דין בישראל.
פעילות פוליטית לפני השבעתו לכנסת ה-20.
בנעוריו עודה היה פעיל פוליטי בבנק"י - ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי. בנאומו הראשון בכנסת סיפר עודה כיצד זומן לחקירה בשב"כ בגיל 15: "תחילה לא הבנתי את פשר הדבר, חשבתי שזכיתי באות כבוד ונמלאתי גאווה. אט-אט התברר לי האסון: חקירה רדפה חקירה. התחלתי לחשוד בכולם, התנתקתי מחבריי ונותרתי לבדי".
בין השנים 1998–2003 כיהן כחבר מועצת עיריית חיפה מטעם סיעת חד"ש. בכהונתו במועצת העיר פעל להגנה על זכויות תושבי השכונות הערביות. הוא גם פעל למתן שמות בערבית לרחובות בשכונות הערביות. במהלך כהונתו במועצת העיר פרסם שני ספרי עזר: "זכויותיך בעירייה" ו"תשובה לכל שאלה בענייני הארנונה".
בשנים 2003–2006 עבד כמנהל פרויקטים בעמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי.
בשנת 2006 נבחר למזכיר חד"ש, וכיהן בתפקיד זה עד לבחירתו לכנסת ה-20.
בשנת 2009 היה בין מנהלי המאבק למען הכרה בכפרים הבלתי-מוכרים של הבדואים בנגב.
בשנת 2013 שיבח את חזבאללה וחסן נסראללה על כך "שניצחו" את ישראל ב-2000 וב-2006.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום השישי ברשימת חד"ש, אך המפלגה קיבלה ארבעה מנדטים והוא נותר מחוץ לכנסת.
עודה שימש חבר הנהלה בתיאטרון אל-מידאן בחיפה. הוא חבר בגוף המנהל של המוזיאון לשימור מורשתו של המשורר מחמוד דרוויש.
עודה הוא ממובילי המאבק נגד התוכנית הממשלתית לגיוס הצעירים הערבים לצה"ל ולשירות לאומי, והוא מונה בידי ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל לעמוד בראש גוף בשם "ועדת המאבק בכל צורות הגיוס". לפיו, השירות הלאומי מתנה את זכויות ערביי ישראל כאזרחי ישראל, ושירות זה מאפשר לבעלי עסקים להעסיק צעירים ללא מתן שכר, דבר שעלול להעלות את אחוז האבטלה בקרב האוכלוסייה הערבית. עם זאת, עודה בעד התנדבות ממוסדת.
הבחירות לכנסת ה-20.
ב-17 בינואר 2015 נבחר לעמוד בראש רשימת חד"ש בבחירות לכנסת העשרים, במקום מוחמד ברכה, שפרש. עודה הוצב במקום הראשון במסגרת הרשימה המשותפת של המפלגות הערביות וחד"ש לכנסת. באירוע השקת הרשימה אמר עודה:
פעילותו בכנסת.
בנאום הבכורה פרש עודה את חזונו למדינת ישראל בעוד עשר שנים "השנה היא 2025. תוכנית העשור למלחמה בגזענות ובאי-שוויון נשאה פרי. מאות אלפי מועסקים ערבים חדשים השתלבו בשוק הפרטי, בהיי טק ובשירות הציבורי. הפערים החברתיים בין האזרחים הערבים והיהודים הצטמצמו פלאים, והכלכלה משגשגת לטובת כל התושבים. היהודים לומדים ערבית, הערבים שוקדים על העברית. תלמידים יהודים וערבים מתוודעים לגדולי אנשי הרוח והוגי הדעות של שני העמים. היישובים הערביים זכו לתוכניות מתאר, שחוסכות מתושביהם את מפח הנפש של הריסת בתיהם. במוסדות השלטון ובדירקטוריונים, במשרדי הממשלה ובבתי המשפט, אפשר לפגוש אנשים מכל שדרות החברה. פלסטין חוגגת את עצמאותה. ישראל ופלסטין מקיימות קשרי תרבות, תיירות ומסחר, שהתבססו לאחר הכרה הדדית והסכמה על פתרון צודק לסכסוך ארוך השנים".
לפני השבעתו לכנסת ה-20 קיים עודה צעדה מהנגב למשכן הנשיא בירושלים למען הכרה ביישובים הלא מוכרים בנגב, שבסופה נפגש עודה עם רעיית הנשיא נחמה ריבלין ועם ראש מערך תוכן ואסטרטגיה בבית הנשיא והציג בפניהם תוכנית אב להכרה בכפרים.
ב-16 באפריל 2015 השתתף עודה בטקס "לכל איש יש שם" לזכר נספי השואה בכנסת. עודה אמר לאחר הטקס כי "השואה היא אחד הפשעים הגדולים בהיסטוריה. אנו צריכים ללמוד את לקח השואה בנושא הגזענות ורדיפת מיעוטים. מדובר באירוע שהוא מעבר ללאום ודת וכבן אנוש צריך להכיר את הפרק הזה בהיסטוריה".
בדצמבר 2015 נבחר עודה לרשימת "100 הוגי הדעות הבינלאומיים לשנת 2015" של המגזין האמריקאי "Foreign Policy".
ב-30 בדצמבר 2015 אישרה הממשלה תוכנית חומש בשווי 15 מיליארד שקל לצמצום פערים במגזר הערבי, תוכנית שנבנתה תוך שיתוף פעולה עם הרשימה המשותפת וועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות. עודה בירך על אישור התוכנית והוסיף שיש להמשיך להיאבק ולעקוב אחרי יישומה.
ב-21 במרץ 2016 הטילה ועדת האתיקה של הכנסת נזיפה חמורה על עודה, לאחר שהאשים את חבר הכנסת אבי דיכטר שכראש השב"כ "שלח אנשים לרצוח את ערפאת, השייח' אחמד יאסין ורנתיסי".
במהלך הדיונים סביב חוק השעיית חברי הכנסת איים ח"כ עודה בפרישה מהכנסת אם יודחו חברי כנסת ערבים, "אולי זה יישאר פרלמנט על טהרת היהודים".
ב-22 באפריל 2016 נפגש עודה עם מזכ"ל האו"ם באן קי מון וביקש כי הארגון ישלח ועדת בדיקה בנוגע למצבם של הכפרים הערבים הלא מוכרים בנגב. הפגישה, שאורגנה בתיווך המשלחת הפלסטינית לאו"ם, גררה תגובה חריפה משגריר ישראל באו"ם דני דנון שטען כי ח"כ עודה פועל נגד מדינת ישראל דרך המשלחת הפלסטינית לאו"ם.
במסגרת אירועי יום הנכבה במאי 2016 השתתף עודה באירוע הנחת זרים בבית הקברות הערבי בנשר שבו קבור עז א-דין אל-קסאם. עודה בחר להגיע לבית הקברות, שקרוי על שמו של איש הדת ומנהיג הטרור המוסלמי, במטרה להביע הזדהות עם מאבקם של התושבים הערבים באזור נגד התוכנית לפנות חלק מהקברים במקום.
הוא תומך במאבק פלסטיני לא אלים כנגד הכיבוש. לדבריו "פגיעה באזרחים היא פסולה, והיא גם מזיקה למאבק הפלסטיני הצודק לסיום הכיבוש". במספר מקרים גינה פיגועי ירי שבוצעו על ידי ערבים ישראליים ביוני 2016 הגיע לקדם את פניה של חברת המועצה המחוקקת הפלסטינית חאלדה ג'ראר כאשר השתחררה מ-15 חודשי מאסר שנגזרו עליה בהסדר טיעון, לאחר שהודתה בעברות של חברות בהתאחדות בלתי מותרת (החזית העממית לשחרור פלסטין) ובהסתה לחטיפת חיילים. עודה תיאר אותה כלוחמת חופש אמיצה שנכלאה מתוך הניסיון להשתיק את מאבקה נגד הכיבוש.
ב-28 בספטמבר 2016 השתתף בהלווייתו של נהאד חטאר, עיתונאי ירדני נוצרי שנרצח בעמאן לאחר שנאשם בהפצת קריקטורה המעליבה את הדת האסלאמית ואלוהים. הוא כתב: "האווירה שתומכת במעשה הרצח באזורנו, היא זו שדרבנה אותי יותר מכל להשתתף בהלוויה כדי להדגיש את העמדה הנכונה שלא מגלה שום סובלנות לאלימות ושמתעקשת לחיות בחברה שמכבדת מגוון של דעות".
בספטמבר 2016 נבחר עודה במקום ה-9 לרשימת "100 המשפיעים בכלכלה הישראלית" של מגזין TheMarker.
ב-30 בספטמבר 2016 נמנע מלהשתתף, יחד עם כל חברי סיעתו, בהלווייתו של שמעון פרס. הוא הסביר זאת בסירובו להיות חלק מהנרטיב הציוני שהביא אסון על העם שהוא מייצג בכנסת.
בכינוס של מכון המחקר "מסאראת" בנובמבר 2016 אמר עודה כי ערביי ישראל הם חלק חי ופעיל באומה הערבית, וזהותם הלאומית יציבה יותר ממדינת ישראל ומהעם היהודי: "אם יש סתירה בין זהות ואזרחות אנו בעד הזהות".
ב-18 בינואר 2017 נפצע עודה בעימותים עם המשטרה בעת פינוי הכפר הלא-מוכר בנגב אום אל-חיראן.