לאחר מלחמת העולם השנייה דוכא הרעיון האגררי, בעיקר בשל החלשות התנועות הלאומניות. ברית המועצות חששה שמפלגות אגרריות יהוו תשתית לרעיונות לאומניים ועל כן דכאה תנועות ומפלגות אלו במזרח (שם היו עיקר התנועות האגרריות). אמנם, ברבות השנים זכתה האגרריות בהתעניינות מחודשת דווקא במערב. בארצות הברית קמו תנועות אגרריות בדרום המדינה כמו "האגרריים הדרומיים" (The southern agrarians) אשר עודדו אורח חיים כפרי. תפיסותיהם הכלכליות הציגו אלטרנטיבה לכלכלה הקיינסיאנית לכלכלת השוק התאגידית. התעוררות נוספת התעצמה בשל התנועה הירוקה. כאמור המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט הפיני-"מפלגת המרכז" היא מפלגה אגררית. בעבר הייתה מפלגת השלטון בפינלנד ואף נשיאי פינלנד לאורי קריסטיאן רלנדר (1925–1931), קורסטי קליו (1937–1940) ואורהו קקונן (1956–1982). כמו כן, מפלגות אגרריות קיימות במדינות רבות באירופה ובאסיה ואף באוסטרליה, קוסטריקה וטנזניה. גם במדינת מינסוטה שבארצות הברית ישנה את מפלגת העבודה הדמקורטית של החקלאים (Minnesota Democratic–Farmer–Labor Party).
תחנה סייסמוגרפית
תחנה סייסמוגרפית היא ריכוז של מספר סייסמוגרפים, בדרך כלל שלושה, בנקודה מסוימת בשטח. תפקידה לשגר את הרישומים שמבטאים את תנודות קרום כדור הארץ בנקודה (סייסמוגרמה), אל מרכז סייסמולוגי ראשי, שמרכז את קליטת כל הרישומים במדינה, ואף מחוצה לה. תנודות בקרום כדור הארץ נגרמות על ידי פעילות שגרתית אנושית, כמו קידוחים, נסיעת כלי רכב כבדים וכיוצא בזה, אך בעיקר בעת רעידות אדמה, התפרצויות געשיות ופיצוצים. הסיבה לקיום שלושה סייסמוגרפים לפחות בכל תחנה היא, שכל מכשיר רושם רכיב אחר של התנודה: האחד את הרכיב האנכי, השני רכיב אופקי אחד והשלישי את הרכיב האופקי הניצב לרכיב האופקי האחר. בעזרת רישומים אלה, סייסמולוגים מפענחים את מאפייני רעידת האדמה כמו המגניטודה על פי סולם ריכטר, עומק מוקד הרעידה ועוד. פיענוח הרישומים מאפשר לסייסמולוגים להבחין בין רעידת אדמה לבין פיצוץ גרעיני. בעבר הרישומים היו מבוצעים על נייר, אך כיום הרישום מתבצע בצורה דיגיטלית, וכך גם השיגור. זו הסיבה שבתחנה כזו ממוקם מחשב אחד לפחות, המחובר לשעון מדויק, מזגן אוויר כדי לאפשר עבודה תקינה של המחשב, אנטנה חזקה המאפשרת את שיגור הרישומים והתחנה אינה מאוישת. בישראל רישומי הסייסמוגרמות מועברים באופן דיגיטלי ורציף, לאגף הסייסמולוגיה ב.
אל גרין
אלברט לורנס גרין (באנגלית: Albert Leores Greene; נולד ב-13 באפריל 1946) הוא זמר ומפיק מוזיקלי אמריקאי, הידוע בשל הקלטת מספר להיטי מוזיקת נשמה במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. גרין היה מועמד ל-21 פרסי גראמי, מתוכן זכה ב-11 (מתוכם אחד למפעל חיים). החל משנת 1995 הוא חבר בהיכל התהילה של הרוק אנד רול. בנוסף על כך, זכה גרין בפרס מפעל קנדי. הוא דורג כאומן ה-65 וכזמר ה-14 הטוב ביותר בכל הזמנים ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים על ידי מגזין הרולינג סטון. לאורך השנים, הקליט גרין 29 אלבומי אולפן.
ביוגרפיה.
גרין החל לנגן עוד בגיל 9. לאחר שבת זוגו התאבדה בשנת 1974, גרין החליט ללמוד כמורה, והחל ליצור מוזיקת גוספל. בסוף שנות ה-80 חזר ליצור גם מוזיקה חילונית יותר.
ים של חול
ים החול (באנגלית: Sea of Sand, יצא בארצות הברית בשם Desert Patrol – "סיור מדברי") הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1958, בכיכובם של ריצ'רד אטנבורו, ג'ון גרגסון ומייקל קרייג. הסרט, שביים גיא גרין, עוסק בסיור של קבוצת המדבר ארוכת הטווח (LRDG) במהלך המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. הסרט צולם בלוב.
עלילה.
ערב קרב אל עלמיין, קפטן טים קוטון מוביל מבצע פשיטה להשמדת מצבור דלק גרמני שנמצא עמוק מאחורי קווי האויב. קפטן ויליאמס מהמהנדסים המלכותיים מוצב לסיור של קוטון כדי לטפל בשדה מוקשים סביב מצבור הדלק. כחייל ביחדה רגילה, לוקח לוויליאמס זמן להסתגל לאופן הלא שיגרתי של ה-LRDG. הוא מוצא תמונה קרועה של ילדה במגוריו של קוטון, שמגדיר אותה כ"חדשות ישנות". בהמשך ויליאמס מראה לקוטון תמונה של בנו, קוטון אומר שיש לו את כל מה לחיות.
המבצע מתחיל כשחמש משאיות של שברולט 30 CWT, יוצאות למסע מסוכן דרך לוב הכבושה על ידי כוחות הציר, שם נתקלים הLRDG במטוסי סיור של הלופטוואפה ובסיורי אפריקה קורפס. שישה מאנשיהם נהרגים ושני מהמשאיות שלהם יוצאות מכלל שימוש על ידי שריונית גרמנית. בהגיעם אל היעד ויליאמס עושה את עבודתו ויוצר נתיב דרך שדה המוקשים בעזרת רב"ט מתיסון. שאר חברי הקבוצה הורסים את מצבור הדלק סמל הרדי נהרג בנסיגה. עהם מגלים המצבור מספר רב של טנקי פנצר גרמנים במסתור. לרוע המזל קוטון לא יכול לדווח על כך לבסיס מכיוון שהרדיו יצא מכלל שימוש במארב גרמני, במהלכו 'בלנקו' וויט נפצע ברגלו.
מתוך הבנת חשיבות המידע, הכוח צריך לחזור ולדווח עליו בבסיס כל עוד יש זמן לפעול. במהלך חזרתם הם נרדפים על ידי קצין גרמני שנחוש לעצור אותם. שני זחלמים תוקפים אותם, קוטון נפצע בזרוע וסמל נסביט נהרג. במרחק 40 ק"מ בלבד מבסיס בעלות הברית – נגמר הדלק למשאית האחרונה. בלנקו מתנדב להישאר מאחור ולאייש מקלע של ויקרס, ברודי מציע להישאר עם חברו אך קוטון אומר "כל מי שיכול שימשיך". בזמן שהאחרים פונים לעבר הבסיס, בלאנקו מקריב את עצמו ומאט את הזחלם הגרמני האחרון.
הקבוצה, שסובלת מהתיבשות, צופה בסיור LRDG נוסף על משאית. אבל לפני שהם יכולים לאותת להם, מבחינים בגרמנים הרודפים. ויליאמס תופס תת-מקלע סטן ומרחיק את הגרמנים מקבוצתו. פעולותיו מאפשרות לפטרול LRDG לאגף ולהשמיד את הזחלם הגרמני עם זאת הוא נהרג. קוטון מקונן על כך שהיה לו למה לחיות.
הסרט מסתיים שקוטון מדווח על הטנקים למפקד שלו בבסיס. הם מדברים גם על ויליאמס ומה שעשה למען הכוח. בשלב זה נורה מטח הפתיחה של רקב אל עלמיין מתחיל.
הפקה.
את התסריט של "ים של חול" כתב הסופר והתסריטאי הנודע רוברט וסטרבי. היועץ הטכני של הסרט היה ביל קנדי שו, ששימש כקצין המודיעין של ה-LRDG במהלך מערכה מדברית בצפון אפריקה.
פסקול.
הפסקול נכתב על ידי קליפטון פרקר ובוצעה על ידי סינפוניה מלונדון בניהולו המוזיקלי של מויר מתיסון.
צילום.
הסרט צולם בטריפוליטניה בסמוך לאתרים רבים שבהם התרחשה המערכה בצפון אפריקה. מייקל קרייג אמר "ששתינו הרבה יותר מדי, ישנו הרבה מדי והתנהגנו בצורה לא טובה בכל דרך אפשרית."
מרבית הניצבים האירופיים בסרט היו אנשי צבא בריטניה שהוצבו בלוב בגלל הברית הצבאית בין אידריס מלך לוב למערב (מערכת יחסים זו הסתיימה בעקבות הפיכת הכוח ב-1969 בידי קציני הצבא בראשותו של מועמר קדאפי). ככאלה, מרבית האביזרים הצבאיים המשמשים בסרט הם ציוד בריטי או אמריקאי. למשל, חיילי בעלות הברית משתמשים במשאיות WB עכשוויות של שברולט 30 קוואט עם מקלעי ויקרס. אך השימוש בתתי-מקלעים סטן לא היה נכון (הלוחמים בLRDG השתמשו ב-303 SMLE או בתת-המקלע תומפסון ככלי נשק קל). כמו כן הועסקו זחלמים אמריקאיים, מצוידים ברובי ברן בריטיים, בתור הזחלמים של קורפס אפריקה Sd.Kfz. 251s.
לדברי קרייג אף על פי שהסרט היה טוב הוא הרגיש שתעשיית הקולנוע הבריטית צריכה ליצור סיפורים עכשוויים יותר. זה הוביל "לשקט כועס".
קבלה.
הסרט היה מועמד לפרסי BAFTA לסרט הטוב ביותר ולקולנוע הבריטי ולשחקן הבריטי הטוב ביותר עבור מייקל קרייג.
המגזין "וראייטי" שיבח את "המשחק המעולה והבימוי המתוח של גיא גרין", והגיע למסקנה: "גרין והצלם וילקי קופר תפסו בצורה נהדרת את הבדידות הנידחת של המדבר העצום, את החום, את השעמום ואת תחושת הסכנה. התסריט צפוי, אך הדיאלוג טבעי למדי והדמויות השונות מצוירות היטב."
פורצה איטליה
פורצה איטליה (באיטלקית: Forza Italia, בעברית: "קדימה איטליה") היא מפלגת מרכז-ימין באיטליה, אשר נוסדה בנובמבר 2013 ומנהיגה הוא ראש ממשלת איטליה לשעבר סילביו ברלוסקוני. נכון לשנת 2015, חברים בה למעלה מ-105,000 חברים. פורצה איטליה מיוצגת בפרלמנט האירופי כחלק ממפלגת העם האירופית.
מבחינה כלכלית, המפלגה ליברלית ותומכת בהקטנת הוצאות הממשלה ובהורדת מיסים. מבחינת יחסי החוץ, פורצה איטליה תומכת בשימור היחסים עם האיחוד האירופי.
בלייק מור
בלייק דייוויד מור (באנגלית: Blake David Moore; נולד ב-22 ביוני 1980) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת יוטה. טרם היבחרו לקונגרס האמריקאי בבחירות 2020, היה מור דיפלומט בשירות החוץ של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
מור נולד וגדל בעיר אוגדאן (Ogden) שבצפון יוטה. הוא למד בבית הספר התיכון המרכזי של אוגדאן וסיים את לימודיו בשנת 1998. במהלך התיכון היה קוורטרבק בנבחרת הפוטבול של התיכון. ב-1997 זכה בפרס התיכונים ע"ש הייזמן של וונדיס. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם מור לאוניברסיטת המדינה של יוטה על בסיס מלגת פוטבול. שותפו לחדר בשנתו הראשונה כסטודנט היה שחקן ה-NBA האזרי ספנסר נלסון. עוד במהלך שנתו הראשונה בוטלה מלגתו בידי מאמן פוטבול חדש לאחר שמור עזב לסיאול, בירת קוריאה הדרומית, לשם עבודות מיסיון עבור כנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים.
לאחר ששב מקוריאה הדרומית הועבר מור אל אוניברסיטת יוטה, שם השלים לימודי תואר ראשון במדעי ההתנהגות ובמנהל עסקים. באוניברסיטת נורת'ווסטרן קיבל תואר מוסמך במדיניות ציבורית ובניהול. בתום לימודיו הגבוהים החל לעבוד במחלקת המדינה של ארצות הברית כקצין בשירות החוץ האמריקאי. אחר כך היה מנהל בקבוצת "Cicero Group", חברה לייעוץ עסקי בסולט לייק סיטי.