לבד מהשירים שכתבם עברית, משיריו תורגמו בודדים בלבד לעברית. בספרייה הלאומית בירושלים שמורים שירי-זמר רבים שלו ביידיש על מנגינותיהם.
מטא-בדיון
מטא-בדיון (באנגלית: Metafiction), ידוע גם כאירוניה רומנטית (באנגלית: Romantic irony), בהקשר של יצירות רומנטיות של ספרות, הוא סוג של בדיון מודע-לעצמו אשר עוסק בכלים הבדיוניים, חושף את האשליה הבדיונית. מטא-בדיון משתמש בטכניקות כדי למשוך תשומת לב לעצמו כיצירת אמנות, תוך חשיפת ה-"אמת" של סיפור. זהו המונח הספרותי המתאר את הכתיבה הבדיונית אשר באופן מודע-לעצמו ושיטתי מפנה את תשומת הלב למעמדה כחפץ בהעלאת שאלות אודות היחסים בין בדיון לבין מציאות, בדרך כלל באמצעות אירוניה והתבוננות-עצמית. זה יכול להיות בהשוואה לתיאטרון ייצוגי, שאינו מאפשרים לקהל לשכוח שהוא צופה במחזה; מטא-בדיון לא נותן לקורא לשכוח שהוא קורא עבודה בדיונית.
שימושים שונים של מטא-בדיון.
כמה שימושים נפוצים של מטא-בדיון בספרות קאנונית:
רוברטו אדוארדו ויולה
רוברטו אדוארדו ויולה רדונדו (בספרדית: Roberto Eduardo Viola; 13 באוקטובר 1924 - 30 בספטמבר 1994) היה קצין צבא ארגנטינאי שכיהן זמן קצר כנשיא ארגנטינה בתקופה השלטון צבאי.
ביוגרפיה.
ויולה נולד בבואנוס איירס, בעת שירותו בצבא שימש בתפקידים פיקודיים שונים ובדצמבר 1973 מונה למזכיר הכללי של הצבא, ב-1976 נטל חלק בהפיכה הצבאית נגד המשטר של איסבל פרון, ביולי 1978 הועלה על ידי חורחה רפאל וידלה לדרגת אלוף ומונה למפקד העליון של הצבא.
במרץ 1981 מונה לנשיא ארגנטינה במקומו של חורחה רפאל וידלה שפוטר על ידי מפקדי הצבא בשל חוסר יכולתו להתמודד עם המשבר בכלכלת המדינה, ואולם בתקופת נשיאותו החריף המשבר והאינפלציה הגיעה באותה שנה לרמה של 131%, כמו כן ערכו של הפסו ארגנטינאי הלך והידרדר ונגד המשטר נערכו הפגנות המוניות בדרישה לבחירות ודמוקרטיה, בדצמבר הודח על ידי הקצין לאופולדו גלטיירי שהתמנה לנשיא, בהודעה רשמית של החונטה נאמר כי ויולה הודח בשל מצבו הבריאותי שהיה לקוי.
ויולה המשיך להיות חבר בחונטה הצבאית השלטת במדינה והיה בין היתר מיוזמי ומתכנני הפלישה הארגנטינאית לפוקלנד, כמו כן היה שותף לדיכוי האלים נגד אזרחים בתקופת שלטונו במה שמכונה "המלחמה המלוכלכת".
לאחר ביטול המשטר הצבאי בארגנטינה בשנת 1983, נמצא ויולה אשם בהפרת זכויות אדם, ונידון ל-17 שנות מאסר, בעת מאסרו התערערה בריאותו ובשנת 1989 זכה יחד עם שאר חברי החונטה הצבאית בחנינה מאת הנשיא קרלוס מנם.
הוא מת בשנת 1994 בביתו.
קרמל (סרט)
קרמל (בערבית: سكر بنات, Sekkar banat) הוא סרט דרמה לבנוני משנת 2007 וסירטה הראשון של הבמאית והשחקנית נאדין לבקי. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-20 במאי 2007 בפסטיבל הקולנוע בקאן.
הסרט הופץ בלמעלה מ-40 מדינות וקיבל שבחים וחשיפה בינלאומית. הסרט מספר את סיפוריהן של חמש נשים לבנוניות ועוסק בנושאים כמו אהבה אסורה, מסורות מחייבות או זקנה. ייחודיותו של הסרט היא בכך שהוא מציג את ביירות כעיר שוקקת ומלאת תרבות במקום להציגה כעיר המלאה הריסות ממלחמה.
כותרת הסרט "קרמל" מתייחסת לשיטת הסרת שיער בסוכר המומס עם מים ומיץ לימון שמומחשת בסרט בו השחקניות הראשיות עובדות במכון יופי. לדברי לבקי המשמעות של קרמל מייצגת גם את הרעיון של "מתוק ומלוח, מתוק וחמוץ" - העובדה שיחסים יומיומיים יכולים להיות לעיתים דביקים מדי ולא נעימים, אבל בסופו של דבר האינטרס של האחווה המשותפת בין הדמויות הנשיות מנצח.
תקציר העלילה.
העלילה נסובה על חייהן של חמש נשים לבנוניות: ליילה (נאדין לבקי) העובדת בסלון יופי בביירות יחד עם שתי נשים אחרות, נסרין (יסמין אל-מארסי) ורימא (ג'ואנה מוקראזל). לכל אחת יש את הבעיה שלה בחיים: ליילה תקועה במערכת יחסים ללא מוצא עם גבר נשוי; ניסרין העומדת להינשא איבדה את בתוליה בעבר לגבר אחר, שעה שקיום יחסי מין לפני הנישואים אינו מקובל במשפחתה השמרנית; רימה נמשכת לנשים; ג'מאל היא לקוחה קבועה ושחקנית שאפתנית החוששת להזדקן; רוז, תופרת העובדת בחנות הסמוכה לסלון היא אישה זקנה שהקדישה את חייה לטיפול באחותה המעורערת בנפשה, לילי, וכעת מצאה את אהבתה הראשונה.
הסרט אינו מתייחס לאף אחד מהבעיות הפוליטיות בלבנון או למלחמה האחרונה שהתרחשה שם, אלא מציג את החיים השוקקים בלבנון ואת בעיותיהם היומיומיות של האנשים החיים בה.
הפקה.
צילומי הסרט הסתיימו תשעה ימים לפני שפרצה מלחמת לבנון השנייה והקרנת הבכורה שלו בקאן הייתה שנה מאוחר יותר. חנות בגדים ישנה בביירות הפכה לסלון היופי שבו צילומי הסרט התקיימו. קרוליין לבקי, אחותה של נאדין, הייתה מעצבת התלבושות. מוזיקת הסרט הולחנה על ידי חאלד מוזאנאר. זמן קצר לאחר הפצת הסרט לבקי נישאה לו.
ביקורות.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים ברחבי העולם. ב-3 ביולי 2009, אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח כי 92% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות, ציון המבוסס על 67 ביקורות. הסרט הוגדר כ"קרמל הוא גם מחקר תרבותי ממולח וגם דרמה קומית מקסימה מטירונית מוכשרת". Metacritic נתן לסרט ציון של 70/100, ציון המבוסס על 17 ביקורות.
בייבי גרו
בֶּיְיבִּי-גְרוֹ (מאנגלית: Baby-Grow. בעברית: מִגְמֶשֶׁת) הוא בגד גוף נפוץ לפעוטות הנבדל מחולצה רגילה בכך שהוא נסגר אחרי המפשעה, בין השאר מתוך מטרה להקל על הגישה לחיתול של התינוק. בדרך כלל יש אפשרות לפתיחה באזור הצווארון כדי להקל על הלבשת הפעוט. בגדים מסוג זה מגיעים בשלל עיצובים וגזרות, ואף יש מהם כאלו המכילים מכנס התפור לבגד. לעיתים קרובות עשוי הבייבי-גרו כותנה כדי למנוע גירוי בעורו העדין של התינוק.
אף על פי (אוניית מעפילים)
FN FNX
FN FNX הוא אקדח בלגי תוצרת חברת FN Herstal. האקדח הראשון (FNX-9) הוצג בתחילת שנת 2012 ולאחר כשלושה חודשים התחילו בייצור הגרסה השנייה (FNX-40). הגרסה FNX-40 היא האקדח הכי חדיש של חברת FN Herstal.
האקדח הוא בעל רתע נמוך, נוח לירייה ולאחיזה והוא נמצא בשימוש צבא ארצות הברית בלבד.
חיידקים קדומים
קללת הפרעונים
קללת הפרעונים היא האמונה כי מי שיפתח את קברו של אחד מהפרעונים ייפגע מקללה עתיקה שהטילו כהני הדת המצרים בעת שהוטמן הפרעה בקברו.
היסטוריה.
ב-4 בנובמבר 1922 מצאה קבוצת אגיפטולוגים את קברו של תות ענח' אמון בעמק המלכים. הקבוצה מומנה על ידי ג'ורג' הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון. ב-5 באפריל 1923 נמצאה גופתו של הרברט בבית המלון קונטיננטל-סאבוי שבקהיר. מותו הוליד את הסיפור על "קללת תות ענח' אמון", שנודעה גם בשם "קִללת הפרעונים". מותו נבע ככל הנראה מאלח דם (שהתפתח לדלקת ריאות) כתוצאה מגילוח בטעות של עקיצת יתוש נשא של שושנה, מה שגרם לפתיחת הפצע ולזיהום חמור.
מיתות מסתוריות נוספות של אנשים הקשורים לתגלית הארכאולוגית אירעו בשנים שלאחר מכן.
בשנת 2007 החזיר תייר גרמני תגליף פרעוני גנוב, מחשש שייחשף בעקבות מעשהו לקללת הפרעונים.
הסברים.
במאמר שפורסם בעיתונות באותה תקופה העלה סר ארתור קונן דויל את ההשערה שפטריית עובש הונחה לצד הקברים בכוונת מכוון כדי להעניש את שודדי הקברים. טענה אחרת גרסה כי התנאים בקברים סיכנו את בריאותם של הפוקדים אותם, בהיותם חללים חשוכים ומחניקים. הסבר דומה ניתן לאחר שבדגימות אוויר שנלקחו מתוך סרקופג סגור דרך חור שנקדח נתגלו רמות גבוהות של אמוניה, של פורמלין ושל מימן גופרתי; גזים אלו הם רעילים, וחלק מהגזים שנמצאו – כגון גז עצבים – יכולים להרע את בריאותו של הנושם אותם, ואולי זו הייתה הסיבה ל"קללה" שבקבר.
סתירות לאמונה.
רוב המשתתפים בפתיחת הקבר לא מתו בשנים לאחר מכן, וחלקם אף האריכו ימים. כך לדוגמה, מגלה הקבר, הארכאולוג הווארד קרטר, מת בשנת 1939, בן 64, יותר מ-16 שנים לאחר שפתח את קברו של תות ענח' אמון. הרופא שניתח את הגופה נפטר בגיל 87.
הסברים כגון פטרייה רעילה וגזים רעילים אינם מסבירים מדוע אף אחד מ-10 האנשים שהסירו את התכריכים מעל המומיה לא מת בשנים לאחר מכן. בנוסף, חלק מהמיתות שנקשרו בפרשה אירעו מסיבות שלא ניתן לקשור אותן להרעלה - כך, לדוגמה, ארכאולוג צרפתי נפל בעת הביקור ומת מפצעיו, טכנאי רנטגן שנשלח לבדוק את המומיה נפטר לפני שהגיע ליעדו, ואביו של מזכירו של טכנאי הרנטגן התאבד.
פרופ' דייוויד סילברמן טוען שהסיבה לאמונה היא התפיסה של התרבות המצרית כאפילה ומסתורית.
מה קרה לבייבי ג'יין?
מה קרה לבייבי ג'יין? (באנגלית: What Ever Happened to Baby Jane?) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1962 בבימויו של רוברט אולדריץ'. הסרט, עיבוד קולנועי למחזה של הנרי פארל בעל אותו שם, מגולל את סיפורן של האחיות ג'יין (בטי דייוויס) ובלאנש (ג'ואן קרופורד) המתגוררות ביחד. ב-2003 דמותה של ג'יין האדסון דורגה במקום ה-44 ברשימת "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי. בתה המתבגרת של דייוויס, ביי. דיי. היימן, שיחקה בסרט את בת השכן, ליזה בייטס.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בפרס בקטגוריית עיצוב התלבושות. בנוסף, הסרט היה הרביעי המכניס ביותר לשנת 1962, אחרי הסרטים - לורנס איש ערב, היום הארוך ביותר וילדי רב החובל גרנט.
עלילה.