ב-2022 יצא לאור הספר "הספר האדום" שכתב אסף ענברי. הספר מתמקד, באופן ספרותי, באישיותם ובהתפתחותם הרעיונית של יצחק טבנקין, מאיר יערי ומשה סנה, מנהיגי השמאל במדינת ישראל בעשורים הראשונים לתקומתה.
השבת השחורה
השבת השחורה הוא כינוי שניתן ליום שבת, ל בסיון תש"ו, 29 ביוני 1946, שבו ערך השלטון הבריטי בארץ ישראל סדרה של פעולות כנגד היישוב היהודי, שבמסגרתן הוטל עוצר על ערים (תל אביב, ירושלים, חיפה, רמת גן, נתניה ועוד), קיבוצים ומושבים, נערכו חיפושים מבית לבית, ורבים ממנהיגי היישוב נעצרו. המבצע כונה על ידי הבריטים "אגאתה" (Operation Agatha). ביישוב רווחה ההנחה שמבצע אגאתה היה חלק ממבצע גדול יותר שכונה "מבצע ברודסייד", אותו תכננו הבריטים זמן מה לפני כן במטרה לשבור את כוחו של הפלמ"ח, להשאיר את ההגנה ללא הנהגה, ולמצוא מסמכים שיוכיחו את פעולותיה הלא חוקיות של הסוכנות היהודית. על פי ההיסטוריון מוטי גולני אין בחומר הבריטי סימוכין לתכנון מבצע גדול יותר.
הרקע למבצע.
פעולה זו של הבריטים באה בעקבות פעולות נרחבות אחדות של תנועת המרי העברי, שהבולטת בהן הייתה ליל הגשרים. כבר למחרת ליל הגשרים, ביצע הצבא הבריטי חיפושים נרחבים בקיבוצים מצובה שבגליל המערבי ובית הערבה שבצפון ים המלח, בחשד ששימשו כבסיסי יציאה לפעולות ליל הגשרים. למחרת צרו הבריטים על קיבוץ כפר גלעדי.
לאחר ההתנקשות בלורד מוין בנובמבר 1944, החלו הבריטים לתכנן מבצע שנועד גם הוא לשבור את תנועת המרי העברי, תחת הכינוי "מבצע ברודסייד". אמנם הבריטים תכננו את מבצע ברודסייד בסודיות, אך פרטי התוכנית הגיעו לש"י. ראשית, צבי זהבי, מפקד הש"י באזור ראשון לציון, קיבל מקצין חינוך של החטיבה הבריטית שחנתה בבסיס סרפנד (צריפין) את התיק של הצבא הבריטי על ההגנה, שכלל רשימה של 5,000 מבוקשים ואת פרטי מבצע ברודסייד. צבי זהבי העביר את המידע תוך סיכון עצמי רב. מפקדת ההגנה פרסמה את פרטי התוכנית בתחנת השידור שלה קול ישראל, בתקווה שחשיפת התוכנית תמנע את ביצועה, אך הבריטים לא נרתעו מהחשיפה המוקדמת.
בליל המבצע, הגיע הקצין ברגל מבסיס תל השומר, בו רוכזו הכוחות שיצאו למבצע, לכפר אז"ר ומסר לזלמן מסחרי וליעקב ליפשיץ את הידיעה שהמבצע יוצא לפועל. את המידע העביר ליפשיץ לתל אביב באמבולנס שהוביל ילד שהתחזה לחולה. בזכות הידיעה המוקדמת קיבלו רבים מראשי ההגנה התרעה בזמן, הסתתרו ולא נאסרו. כמו כן, הועבר חלק מהנשק למקומות מסתור אחרים.
מהלך המבצע.
במבצע השתתפו 20,000 חיילים, ובסך הכול נעצרו בו יותר מ-2,700 איש, שהועברו ברובם לרפיח ובחלקם למחנות המעצר בעתלית ובלטרון.
בירושלים, נתפסו בנייני הסוכנות היהודית וחברי ההנהלה - משה שרת, יצחק גרינבוים, דב יוסף, דוד רמז ויהודה לייב פישמן מימון - נעצרו. דוד בן-גוריון, ששהה באותו הזמן באירופה, ניצל ממאסר. כמו כן, החרימו הבריטים מסמכים רבים, שהובלו בשלוש משאיות גדולות למלון המלך דוד בירושלים, שם שכנה מזכירות הממשלה והמפקדה הראשית של הצבא. מסמכים אלו הוכיחו באופן סופי את חלקה של הסוכנות היהודית בהנהגת תנועת המרי העברי.
בקיבוץ יגור נערכה סריקה יסודית, כנראה בעקבות מידע מוקדם שהיה לסורקים על המצאות מחסני נשק במקום. ואכן, בתום שבוע נמצאו 32 סליקים ליד גני הילדים וכן הסליק הגדול והעיקרי. בסך הכל נמצאו בקיבוץ בכל מקומות המחבוא יותר מ-300 רובים, 100 מרגמות, למעלה מ-400,000 כדורים ו-78 אקדחים. זמן מה לאחר מכן, הצליחו אנשי ההגנה להשיג בחזרה כ-80% מהנשק, תמורת שוחד של כ-1,000 לירות.
בקיבוץ מזרע פרצו החיילים למטה הפלמ"ח והחרימו מסמכים רבים, בהם כרטסת הפלמ"ח שהייתה כתובה בצופן שאותו לא הצליחו הבריטים לפענח. תפיסת המסמכים הייתה כי לא נשמרו בקפדנות הוראות ההסלקה. אמנם לא נגרם נזק אבל יגאל אלון כתב כי היה יותר הנזק המוסרי מן הנזק בפועל שכן אין זה כבוד לתנועת מחתרת כי מעון המטה שלה ייתפס בהפתעה. ואכן המטה ראה בכך כישלון מביש לעצמו.
בקיבוץ תל יוסף סגרו החיילים הבריטים על הקיבוץ והחלו בחיפושים. אחד מחברי הקיבוץ, חיים חרודי, נורה ונהרג על ידי הבריטים. במקום נופלו, ליד רפת הקיבוץ, הוקם עמוד לזכרו.
הפלמ"חניקים בגבעת חיים התכוננו באותה שבת לחג תנובת החלב במשק, כאשר בשעה 5 לפנות בוקר הקיפו את הקיבוץ שריוניות בריטיות ועשרות חיילים תפסו סביבו עמדות וחיכו שם לאות כדי להסתער ולערוך בתוכו חיפושים אחרי נשק בלתי-חוקי. אנשי פלוגה ה' ניסו להסוות במהירות את הסליקים שהיו פזורים ברחבי הקיבוץ.
מחשש לשפיכות דמים, קבעה מפקדת ההגנה כי ההתנגדות לחיפושים תהיה סבילה בלבד. בקיבוצים עין חרוד ותל יוסף פתחו הבריטים באש והרגו שלושה אנשים.
תגובת היישוב היהודי.
"תנועת המרי העברי" תכננה פעולות גמול אחדות בעקבות "השבת השחורה", אך פנייתו של חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית, מנעה פעולות אלה. משה סנה, שהיה ראש המפקדה הארצית של ההגנה, התפטר מתפקידו לאות מחאה. במכתב לבן-גוריון הציג סנה את עמדתו:
תנועת המרי העברי שינתה לכאורה גישה והחליטה לשים דגש על הפעלת לחץ בינלאומי בשילוב הגברת הפעילות לעלייה והתיישבות בארץ. בפועל תכננה התנועה את פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946. כישלון הפעולה, עקב אי שעייתם של הבריטים לאזהרה ולקריאה לפינוי המלון, גבה את חייהם של 91 קרבנות יהודים, ערבים ובריטים. התוצאות הרות האסון גרמו להלם בתנועה והובילו לפירוקה ולהטלת האחריות על הפיצוץ על האצ"ל בלבד, שכן היו אלה בעיקר אנשיו שהוציאו אותו לפועל.
בחקירה שערכו אנשי הש"י ביגור, העידו כמה מילדי הקיבוץ כי הבחינו במהלך הפעולה הבריטית בעולים מצ'כוסלובקיה - אוטו פרוינד וברנרד פפנק, משוטטים בקיבוץ, לבושים במדי צבא בריטי. השניים נחטפו על ידי ההגנה ב-3 ביולי 1946 ועונו בחקירתם במטרה להודות בשיתוף פעולה עם הבריטים, פרוינד הוכיח כי לא היה בקיבוץ כלל ושוחרר, ואילו על פפנק (פלגי) הוטל עונש מוות, אולם הוא הצליח להימלט וחזר לצ'כוסלובקיה, משם עלה שוב לישראל ב-1964 לאחר שהוכיח שלא היה לו קשר להלשנה וניקה את שמו.
מפלגה קומוניסטית ישראלית
תחבורה עירונית
תחבורה עירונית היא הגדרה למערך תחבורה פנים-עירוני המורכב מרכיבים רבים ושונים, המשמשים לשינוע נוסעים וסחורה בתחומי העיר ומחוץ לה. כלי רכב רבים הותאמו למרחב העירוני ולתנועה בו, ובמקביל הותאם המרחב העירוני לדרישות ולצורכי התחבורה המתקיימים בו בכל שעה של היממה.
כלי הרכב העירוניים מתחלקים לארבע רמות:
גמליים
גְּמַלִּיִּים (שם מדעי: Camelidae) היא משפחה יחידה בתת-סדרת בעלי כרית (טילופודה). מאפיינם הייחודי הוא הפרסות הרחבות והכדוריות שמזכירות במקצת אצבעות, לעומת פרסתנים אחרים בהם הפרסות נוקשות ומחודדות יותר ונראות כמו פרסות. מבחינה הלכתית, דבר זה פוסל את הגמליים לאכילה.
הגמליים הם אוכלי עשב חסונים המותאמים לאקלים קשה, בדרך כלל של מדבר או הרים גבוהים.
הגמליים של היום חיים במדבריות אפריקה ואסיה, בערבות אסיה ובאמריקה הדרומית. בעבר היו סוגי גמלים שחיו גם בצפון אמריקה ממנה נכחדו.
מה-ג'ונג
מה-ג'ונג (麻將) הוא משחק לוח / קלפים סיני המיועד לארבעה שחקנים. אבני המשחק והחוקים של המשחק משתנים מעט מאזור אחד של העולם למשנהו. באופן כללי המשחק משוחק בצורה דומה למדי, כשהמטרה היא להשלים יד של קלפים (או אבני משחק) שתיתן את הערך הכי גבוה. לשם הבהירות, בהמשך הערך, גם הקלפים וגם אבני המשחק ייקראו "אבנים".
המשחק המערבי הכי קרוב למה-ג'ונג הם אולי ג'ין רומי ורמיקוב, מכיוון ששניהם כוללים בחירת אבנים וזריקתן מתוך יד אבני המשחק, כדי לקבל נקודות ולהרכיב קבוצות שונות של קלפים.
היסטוריה ומקורות.
משערים שהמה-ג'ונג התפתח ממשחקי קלפים ודומינו קיימים בסביבות שנת 1850. ישנו עדיין ויכוח ער וענייני בקשר לשאלה למי צריך לייחס את פיתוח המשחק. תאוריה אחת גורסת שקציני צבא סיניים פיתחו את המשחק בזמן מרד טאי פינג, כדי להעביר את הזמן. לעומת זאת יש אחרים שגורסים שאציל מאזור שאנגחאי יצר את המשחק בין השנים 1870 ו- 1875.
ב־1895 אנתרופולוג בשם סטיוארט קולין כתב מאמר שבו הוזכר משחק המא-ג'ונג. זה התיעוד הכתוב הראשון למשחק המא-ג'ונג בשפה כלשהי חוץ מסינית. עד ל-1910 נוסף תיעוד גם בצרפתית וביפנית.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 המשחק הגיע לארצות הברית, וכמעט מיד הפך ללהיט ונשאר פופולרי במשך 20 שנה. אלו שנתפסו במיוחד לקדחת המה-ג'ונג אפילו קישטו את הבית שלהם בדרך סינית בזמן ששיחקו מא-ג'ונג.
כיום ישנם משחקי מחשב רבים המכונים "מה-ג'ונג" שפותחו החל משנת 1986, כשחברת משחקי המחשב "אקטיוויז'ן" (Activision) הוציאה לשוק המשחקים את "שנגחאי" (Shanghai), משחק שכולו התנהל סביב הסרת זוגות של אבני משחק מצוירות ממגדל וירטואלי של אבני משחק, בהתאם לכללים מסוימים. למשחק זה ולמשחקים שבאו אחריו ושמרו על אותם כללי משחק יש מעט מאוד מאפיינים משותפים עם משחק המה-ג'ונג, והם מהווים למעשה גרסאות של משחק ששונה לחלוטין מהמקורי למעט האבנים. למשחקים אלו מספר שמות וכינויים נוספים - "סוליטייר מה-ג'ונג" (Solitaire Mah-Jongg), "טאיפיי" (Taipei) ועוד.
ציוד המשחק.
את המשחק משחקים בדרך כלל עם ערכת אבני מה-ג'ונג או לפעמים בעזרת קלפי משחק. משתמשים בקלפי משחק בדרך כלל בנסיעות, מכיוון שהם מפחיתים את הנפח והמשקל הדרושים למשחק, אך לקלפי המשחק אין את העמידות שמוצאים בדרך כלל באבני המשחק. לפעמים משתמשים בקלפים מחוסר ברירה, במדינות שבהן לא מוכרים אבני מה-ג'ונג (כמו ישראל).