בשנת 1940 נשלח לעבוד בכפר בּלוֹטניצה (Błotnica) שליד העיירה יֶדלינסק (Jedlińsk). בתחילת שנת 1942 חלו לינדנבאום ואחיו משה בטיפוס, כאשר שהבריאו הלכו לעבודה במטבח, אך נותרו חלושים. שוטר גרמני בשם ברקמן הבחין בהם והכה אותם. בעודם בורחים נתקלו בסגן מפקד המשטרה היהודית; לינדנבאום מצא אצלו מסתור, אך אחיו הסתתר בשירותים וחלה בדיפטריה. בעודו שוכב גוסס אמר "שלום, הגלגל מתחיל להסתובב", בכך התייחס למצב המלחמה והפסד הגרמנים בסטלינגרד, בכך הפיח תקווה בלינדנבאום הצעיר להמשיך. משה נפטר כמה ימים לפני חג הפסח. במחצית השנייה של שנת 1943 נשלחה שארית המשפחה דרומה לעיירה סטָרָחוֹביצֶה, שם עבדה אמו כטבחית, ויתר המשפחה עבדה במפעל של התעשייה הצבאית הגרמנית. ב-30 ביולי 1944 נסגר המחנה, ויושביו, ובהם משפחת לינדנבאום, נשלחו למחנה אושוויץ; מרבית הנשלחים בטרנספורט זה הומתו בתאי הגזים. לינדנבאום ואביו הופרדו מאמו ואחותו ונשלחו למונוביץ (אושוויץ III), שם הועבדו השניים עבור תאגיד הכימיקלים הגרמני אי גה פארבן.
ב-18 בינואר 1945, בקור העז של החורף הפולני, החל סגל המחנה להתפנות והאסירים הנותרים הוצעדו ב"צעדות המוות". לינדנבאום ואביו לא ידעו על כך, אך גם אחותו ואמו – שהופרדו אף הן זו מזו קודם לכן – צעדו בפינוי המחנה, מצאו האחת את השנייה במהלך הצעדות, ונשלחו לברגן-בלזן. אמו נספתה במחנה, ואחותו ניצלה.
כעבור 48 שעות של צעדות מפרכות, כשהגיעה השיירה ובה לינדנבאום ואביו לאזור העיר גְליביצֶה, החלה מהומה שבמהלכה החלו אסירים להתפזר, והשניים הצליחו לברוח עם קבוצה של 7 אסירים נוספים. לבסוף, מותשים, נתקלו הנמלטים באדם שסייע להם והעבירו את הלילה ברפת. על פי המלצתו, עשו לינדנבאום ואביו את דרכם לכפר וילצ'ה (Wilcza). שם פגשו ברוֹזָליָה קָלָבִּיס, שהציעה להם את עזרתה. לבסוף מצאו השניים מקלט אצל דוֹרוֹטָה פרֶיילִיך, והם נותרו בביתה כמה שבועות אף לאחר שהצבא האדום כבש את האזור. בשנת 1994 הוכתרה משפחת פרייליך בתואר חסידי אומות העולם, בעקבות הצעתו של לינדנבאום.
לאחר המלחמה.
לינדנבאום ואביו שבו לראדום, שם חזר אביו לעבודתו כטכנאי שיניים, וחיכה לחדשות על אודות אשתו ובתו. לינדנבאום חבר לאנשי התנועה הציונית, וביולי 1945 עזב את ראדום, נסע מערבה לווינה ולבסוף הבריח את הגבול לאיטליה; אביו נותר בפולין. באיטליה עבד עם חיל התעבורה של הצבא הבריטי ובה בעת התגייס לארגון האצ"ל. בעקבות פציעתו בתאונת עבודה נשלח לבית חולים במילאנו. משם נסע לרומא להתאמן עם האצ"ל, ולבסוף העפיל לארץ ישראל באופן בלתי-לגאלי. הספינה נעצרה על ידי הבריטים, ששלחו את האנשים שעל סיפונה למחנות המעצר בקפריסין. בעת שהותו במעצר בקפריסין כתבו לינדנבאום וידידו מחזה "חירות או מוות", המחזה עלה והמעפילים היהודים צפו בו בעת המאסר במחנה. באפריל 1947 עלה לינדנבאום לארץ ישראל. באותה עת מצאו אביו ואחותו זה את זה בגרמניה, ובשנת 1949 עלו יחד לישראל.
בישראל.
בארץ ישראל לחם באצ"ל, ולימים התגייס לצה"ל ונלחם במלחמת העצמאות. לאחר שחרורו עבד כסוור, ולאחר מכן כשרת בבית ספר יסודי בגבעתיים. למד באופן עצמאי לבחינות הבגרות, ולאחר שעבר אותן עבד כפקיד בבנק.
בשנת 1958 נישא לעזה רוזנבלט, השניים היו הורים לשני בנים, אברהם ומשה, ולהם שמונה נכדים.
לינדנבאום למד לתואר ראשון בספרות עברית. בין מרציו היה פרופסור ברוך קורצוויל, אשר הפך לידידו. לאחר סיום לימודיו כיהן כמורה בבית ספר תיכון ואחר כך כמנהל כפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי בבאר יעקב.
בשנות ה-70 כתב ב"מעריב" ביקורות ספרים ועל שירת אצ"ג.
למד ספרות באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1980 קיבל תואר דוקטור; כותרת הדיסרטציה: "קווי מיתאר של שירת אורי צבי גרינברג". מחקרו עובד לכדי ספר, שפורסם ב-1984. היה מרצה בחוג לספרות עברית ולספרות כללית באוניברסיטת בר-אילן. עיקר מחקרו נסב על שירת אורי צבי גרינברג, וכן יצירותיו של יונתן רטוש. לינדנבאום כתב את הערך האנציקלופדי אודות הסופר והצייר היהודי-פולני ברונו שולץ באנציקלופדיה העברית, הוא נחשב לחוקר בעל שם עולמי לכתביו של שולץ בעיקר בחשיפת המושגים היהודיים בכתביו ואף ההתייחסות הרעיונית לציונות. לינדנבאום עסק רבות בתרגום מן השירה הפולנית לעברית, ותרגומיו ופרשנותו בולטים בדיוקם. בשנת 1985 פרסם את הקובץ "קריאת אפר-מִקלה", ובו תרגום של מבחר שירים מאת המשורר יז'י פיצובסקי (Ficowski).
בשנת 2018 הלך לעולמו בביתו והוא בן 91. נקבר בבית הקברות ירקון, על מצבתו נכתב: "חבר אצ"ל, איש מופת".
פרסומיו.
תרגום:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
מתרגומיו:
גיזי פלישמן
לאון מינקוס
ליאון מינקוס
גיבור עממי
נשות וינדזור העליזות
נשות וינדזור העליזות היא קומדיה מאת ויליאם שייקספיר משנת 1602, אך יש שסבורים כי נכתבה ב-1597. זהו המחזה היחיד בו מציג שייקספיר את מעמד הביניים בתקופה האליזבתנית העכשווית. מאוחר יותר עובד המחזה לאופרה.
עלילת המחזה.
באופן אנכרוניסטי, המחזה ממקם את סר ג'ון פלסטף, המוכר ממחזות שייקספיר, הנרי הרביעי (חלק ראשון ושני) והנרי החמישי, בשנת 1400 בעידן האליזבתני שהחל רק בשנת 1558, בתקופתו של שייקספיר.
פלסטף מגיע לממלכת וינדזור ללא פרוטה ומחליט להרוויח כסף על ידי כך שיחזר אחר גברת פורד וגברת פייג' הנשואות והעשירות. הוא כותב להן מכתבי אהבה זהים ומצווה על משרתיו, פיסטול ונים, לשלוח אותם. הם מסרבים לפקודתו והוא מפטר אותם. משרתיו מספרים לבעליהן של הנשים על מזימתו המתוכננת של פלסטף. מר פייג' אינו מודאג אך מר פורד הקנאי משכנע את מר ג'סטיס להכיר בינו ובין פלסטף ולהציגו כ'מר ברוק' כך שיוכל לחשוף את כוונותיו של פלסטף.
בינתיים שלושה גברים שונים מנסים לזכות בידה של הבת, העלמה אן פייג'. גברת פייג' מעוניינת שבִתהּ תינשא לרופא צרפתי העונה לשם דוקטור קיוז, ולעומתה פייג' האב מעוניין להשיא את בתו למר סלנדר. אן עצמה מאוהבת במר פנטון, אך אביה דחה אותו כמחזר לביתו כיוון שהוא בזבזן.
יו אוונס מווילס, מנסה לגייס לעזרתו את גברת קוויקלי (המשרתת של דוקטור קיוז) על מנת להרשים את אן כדי שמר סלנדר יזכה בה, אך הרופא קיוז מגלה את מזימתו ומזמין את אוונס לדו-קרב. הבעלים של הפונדק מונע את הקרב על ידי כך שהוא מוסר לשני הגברים שני מיקומים שונים בהם אמור להיערך המפגש. אוונס וקיוז מחליטים לנקום ביחד בשלאו, בעל הפונדק, על שמנע מהם לערוך דו-קרב.
כאשר הנשים מקבלות את המכתבים, הן מספרות על כך אחת לשנייה ומגלות שהמכתבים כמעט זהים. "הנשים העליזות" אינן מעוניינות בפלסטף השמן והמזדקן כמחזר; אך לשם השעשוע ולשם נקמה בו בשל הצעותיו המגונות כלפיהן, הן משתפות פעולה עם חיזוריו, וזה מסב מבוכה רבה לפלסטף. 'מר ברוק' (הלא הוא מר פורד) אומר לו כי הוא מאוהב בגברת פורד אבל לא מצליח להרשים אותה כיוון שהיא מוסרנית מידי. הוא מציע לפלסטף לשלם לו על מנת לחזר אחריה באומרו כי ודאי יהיה קל יותר לפתות אותה לאחר שתמעד פעם אחת עם מישהו אחר. פלסטף מאושר מההזדמנות שנפלה בחלקו ומגלה ל'מר ברוק' שכבר ארגן פגישה עם גברת פורד בשעה שבעלה אינו בבית. פלסטף ממהר לצאת לפגישה ופורד פוצח במונולוג על חשדותיו המוצדקים באשתו ועל כך שאין לבטוח בפייג'.
כאשר פלסטף מגיע לפגישה עם גברת פורד, 'הנשים העליזות' דוחפות אותו להתחבא בסל מלא בבגדים מלוכלכים המיועדים לכביסה. כאשר פורד הקנאי מגיע על מנת לתפוס 'על חם' את אשתו, הנשים דואגות לכך שהסל יילקח ותכולתו נשפכת לנהר יחד עם פלסטף השוהה בתוכו. אף על פי שהדבר פוגע בגאוותו, פלסטף מתאושש מכך די מהר. הוא משוכנע שהנשים משחקות אותה קשות להשגה והוא ממשיך בהצעותיו המגונות במחשבה על השכר הנלווה אליהן והאפשרות לסחוט את הנשים.
פלסטף הולך לנסות ולפגוש בהן שוב אך גברת פורד מזהירה את גברת פייג' מהופעתו האפשרית של בעלה הקנאי. הן מנסות לחשוב על דרכים נוספות להחביא אותו מלבד סל כביסה כיוון שהוא מסרב להיכנס אליו בשנית. הן מערימות עליו שוב וגורמות לו להסוות את זהותו על ידי כך שהוא מתחפש לדודה השמנה של המשרתת, גברת פורד הידועה כ'גברת השמנה מברנטפורד'. פורד מנסה לתפוס את אשתו שוב אך מוצא עצמו מכה את 'האישה השמנה' שהוא מתעב, ומשליך אותה מביתו. פלסטף מקונן על ביש מזלו.
לבסוף הנשים מגלות לבעליהן על מעשי הקונדס שעשו לפלסטף ויחד הם חושבים על תחבולה אחרונה על מנת להעמידו על מקומו ולהשפילו בפני כל העיר. הם אומרים לפלסטף להתלבש כמו הרן הצייד (דמותו של רוח רפאים השוכנת ביער וינדזור, על פי המסורת הבריטית) ומצווים עליו לפוגשם ליד עץ אלון זקן ביער וינדזור. מספר ילדים בממלכה, כולל אן ויליאם פייג', מתחפשים לפיות הצובטות וגורמות לכוויות ולפלסטף. מר פייג' גורם לביתו אן ללבוש לבן ואומר לסלנדר לחטוף אותה במהלך המהומה ולהינשא לה. אמה של אן, גברת פייג', ודוקטור קיוז זוממים לעשות את אותו דבר אך הם מעוניינים שאן תלבש ירוק. אן מספרת לפנטון אהובה על התוכניות, ושניהם בעזרתו של שלאו מתכננים להינשא זה לזו. הנשים פוגשות את פלסטף ומיד לאחר מכן ה'פיות' תוקפות אותו. סלנדר קיוז ופנטון חוטפים את כלתם לעתיד במהלך המהומה, ושאר הדמויות חושפות את זהותן האמיתית בפני פלסטף.