חמיו של תאודורוס, אלכסיוס השלישי, לא ויתר על כס המלכות. אחרי ששוחרר מהכלא, הוא שכנע את הטורקים הסלג'וקים לפלוש לניקיאה, אך תאודורוס הביס אותם ב-1211. ב-1212 הקיסר הלטיני אנרי מפלנדריה כבש כמה מבצרים חשובים במערב אסיה הקטנה אבל בגלל מחסור בלוחמים לא השאיר בהם חילות מצב. בסופו של דבר הכיר הנרי בפועל באימפריה של ניקיאה והגיע להסכם שלום עם תאודורוס. תאודורוס הצליח לכבוש את מערב פפלגוניה על חוף הים השחור מידי אלכסיוס מטרפזונטס. בסביבות 1220 ניסה לשכנע את הלטינים של קונסטנטינופול להיכנע לשלטונו אך הם סירבו. תאודורוס הקים מדינה חזקה, בקרבה המידית של קונסטנטינופול, עובדה שאיפשרה ליורשיו לגרש את הלטינים מהעיר ולהחיות את האימפריה הביזנטית בשנת 1261.
ילדות וצעירות.
תאודורוס קומננוס לסקריס נולד בסביבות שנת 1175 במשפחת אצילים ביזנטים, לא ידועה במיוחד.
. שמות הוריו אינם ידועים. אם הוא ציית למסורת ה"פאפונימית" שלפיה היה נהוג לתת לבן הבכור את שם הסב מצד האב, לאביו של תאודורוס קראו ניקולאס. אמו השתייכה לענף לא מזוהה של משפחת הקיסרים קומננוס והוא אימץ בגאווה את שמה. היו לו לפחות שישה אחים - קונסטנטינוס, גאורגיוס, אלכסיוס, איסאק, מנואיל ומיכאיל. יתכן כי מנואיל ומיכאיל נולדו לאם אחרת, שהם נשאו את שם המשפחה צמנטורוס במקום קומננוס. תאודורוס היה מיוחס גם למשפחה האריסטוקרטית פוקס, קרוב לוודאי באמצעות נישואים של אחת מדודותיו.
לבני לסקריס היו אחוזות במערב אסיה הקטנה. גם לתאודורוס וגם לאחיו קונסטנטינוס היו חותמים עם תמונה של גאורגיוס הקדוש והכתובת "דיאסוריטס". החותם ציין את קשרם עם המנזר של גאורגיוס הקדוש דיאסוריטס, הנמצא בדיוס היירון או פירגיון בלידיה בעמק הנהר קסטרוס (כיום קוצ'וק מנדרס).
הקריירה המוקדמת.
הכרוניקן בן זמנו, ניקטס כוניאטס הציג את תאודורוס בספרו כ"נער נועז ולוחם אמיץ". קצת יותר מאוחר סיפר הכרוניקן גאורגיוס אקרופוליטיס שהיה "קטן בגופו, לא יותר מדי, די שחום, ובעל זקן ארוך יחסית ומפוצל בקצהו. תאודורוס עלה לגדולה בעזרת קשרי המשפחה עם בני קומננוס. על גבי החותם הראשון שלו מופיעים התארים "סבסטוס" ו" פרוטובסטיאריטס". התואר הראשון היה תואר חצר השמור לקרובי הקיסרים הביזנטיים, אולם הקיסר אלקסיוס השלישי אנגלוס התחיל למכור אותו לסוחרים אמידים. כ"פרוטובסטיאריטס" היה תאודורוס מפקד ליחידת פרחי קצונה ששירתה במשמר הארמון הקיסרי בבלאכרנה.
הקיסר אלכסיוס השלישי לא הוליד בנים וביקש לפתור את בעית הירושה על ידי נישואי שתי בנותיו הגדולות. ב-1200 הוא השיא את בתו הבכורה , אירנה, לאלכסיוס פלאולוגוס
ואת אחותה הצעירה אנה קומננה אנגלינה השיא לתאודורוס. את פלאולוגוס העלה לתפקיד של דספוט, מה שחיזק את זכותו לרשת את כס הקיסרות.
כשפלאולוגוס נפטר ב-1203 היה תורו של תאודורוס להתמנות ל"דספוט".
כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים.
בזמנו כתפס את כס המלכות הביזנטי, אלכסיוס השלישי עיוור את אחיו הבכור, איסאאקיוס השני אנגלוס (1195-1185) וכלא אותו. בנו של איסאקיוס, אלכסיוס (אלכסיוס הרביעי אנגלוס) נמלט מקונטסנטינופול לגרמניה כדי לקבל עזרה מקרוביו הקתולים. הוא חתם על הסכם עם מנהיגי מסע הצלב ברביעי והבטיח סכום גדול - 800,000 היפרפירה תמורת תמכתם. הצלבנים בהגיעם לקונסטנטינופול , ב-6 ביולי 1203 . כבשו את פרה בחוף השני של קרן הזהב . תאודורוס הוביל פשיטות נגד הכובשים אבל הם הטילו מצור על הבירה. חומות קונסטנטינופול היו פגיעות ובלילה של 18-17 ביולי אלכסיוס השלישי ברח בבהלה לתראקיה. הוא לקח איתו את האוצר ואת סימני המלכות.
עונש מוות בברית המועצות
עונש מוות בברית המועצות היה קיים במשך רוב שנות קיומה של המדינה. ההצדקה המשפטית של עונש מוות נמצאה בסעיף 22 בעקרונות היסוד של החוק הפלילי, שקבע כי עונש מוות מותר אך הוא "אמצעי ענישה חריג, שמותר להשתמש בו עד לביטולו המוחלט".
לפי הערכות של הגוש המערבי, בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 מדי שנה גזרו בתי המשפט הסובייטיים כ-2,000 גזרי דין מוות, מתוכם שני שלישים הומתקו למאסר עולם. עונש מוות לא הוחל על קטינים או על נשים בהיריון.
בנוסף לפשעים כמו בגידה, ריגול, טרור ורצח, עם השנים הוחלט להטיל עונש מוות גם על פשעים כלכליים, כמו "גניבת רכוש המדינה או רכוש הציבור בסכומים גדולים במיוחד". חטיפת מטוס הפכה לפשע שניתן לגזור בעקבותיו גזר דין מוות ב-1973.
היסטוריה.
במהלך הקונגרס הכל-רוסי השני של מועצות צירי הפועלים והחיילים בנובמבר 1917 החליטה הממשלה הסובייטית על ביטול עונש המוות. מאוחר יותר, בפברואר 1918 הוחזר עונש המוות, במיוחד לאחר גל הטרור האדום .
האדם הראשון שנידון למוות על ידי בית משפט סובייטי היה אלכסיי שסטני, שהיה אדמירל בצי הבלטי והוא נידון למוות ב-21 ביוני 1918, מספר שבועות לאחר מכן הוצאה להורג פאני קפלן בגין ניסיונה להתנקש בחייו של לנין.
במהלך העשורים הבאים, עונש מוות היה מותר ואסור לסירוגין, לפעמים ברצף מהיר מאוד. גם רשימת הפשעים עברה מספר שינויים. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 העניקה הממשלה למשטרה את הזכות לבצע הוצאות להורג מהירות, אך הן בוטלו ב-1959. עונש המוות בוטל בשנית ב-26 במאי 1947 אך הוחזר עונש המוות ב-12 במאי 1950: תחילה בגין בגידה וריגול, ואחר כך בגין רצח בנסיבות מחמירות.
תחת שלטונו של סטלין, רבים הוצאו להורג במהלך הטיהור הגדול בשנות השלושים. רבים מעונשי המוות נקבעו על ידי ועדת פקידים בת שלושה אנשים שמונתה במיוחד, וכונתה בשם "טרויקת הנ.ק.ו.ד." המספר המדויק של הוצאות להורג נתון לוויכוח, כאשר מחקרים ארכיוניים מצביעים על כך שבין 700,000 ל-800,000 איש הוצאו להורג, בעוד דו"ח רשמי שנמסר לניקיטה חרושצ'וב משנת 1954 טוען כי בוצעו 642,980 עונשי מוות. פסקי הדין על פי סעיף 58 (פעילות של מתנגדי המהפכה) הסתיימו לעיתים קרובות במשפט שבדרך כלל נפסקה בו הוצאה להורג בירייה, אם כי פסקי דין תכופים אחרים הטילו על הנאשמים עונשי מאסר של 10 שנים ו-25 שנים.
חוק העונשין משנת 1960 הרחיב משמעותית את רשימת הפשעים שעליהם נפסק עונש מוות. לפי מאגר הארכיונים של הארכיון הממלכתי של הפדרציה הרוסית, בין 1978 ל-1985 היו 3,058 עונשי מוות שהוגשו לערעור לסובייט העליון.
כמה פקידים הוצאו להורג בגין פשעים כלכליים במסגרת התוכנית של יורי אנדרופוב נגד שחיתות. מנהל גסטרונום 1 (אחת מחנויות מזון הגורמה הבולטות במוסקבה) הוצא להורג ב-1984 באשמת שחיתות. יו"ר Technopromexport הוצא להורג ב-1984 בגין "לקיחת שוחד גדול באופן שיטתי". בלה בורודקינה, ראש מחלקת המסעדות והקנטינות בעיר ג'לנדז'יק, נידונה למוות בגין קבלת שוחד בסכום של כ-758,500 דולר.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 לשנת 2023 (באנגלית: 2023 FIFA U-20 World Cup) יהיה המהדורה ה-23 של גביע העולם בכדורגל עד גיל 20, אשר נערך על-ידי פדרציית הכדורגל הבינלאומית, פיפ"א. הטורניר יתקיים באינדונזיה בין התאריכים 20 במאי 2023 עד ה-11 ביוני 2023.
זהו הטורניר העולמי הראשון של FIFA אליו העפילה נבחרת ישראל עד גיל 19.
בחירת המארחת.
בשנת 2019 הוגשו חמש הצעות לאירוח טורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2021. ב-24 באוקטובר 2019 הוכרזה אינדונזיה כזוכה במכרז האירוח.
מדינות משתתפות.
לאחר ביטול הטורניר לשנת 2021 בשל מגפת הקורונה העולמית, הוחלט ב-24 בדצמבר 2020 להעניק לאינדונזיה (ובתוך כך גם העפלה אוטומטית לטורניר) את זכויות אירוח הטורניר שייערך ב-2023.
בסך הכל 24 נבחרות ממדינות שונות ישתתפו בשלבי הבתים של הטורניר (כולל אינדונזיה המארחת), מתוך 6 יבשות שונות בעולם.
רוסיה הורחקה מהשתתפות בטורניר, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה שהחלה כשנה לפני כן.
ההשתתפות השנויה-במחלוקת של ישראל.
ישראל תשתתף בפעם הראשונה בתולדותיה בטורניר (נבחרת ישראל הבוגרת השתתפה במונדיאל 1970 של פיפ"א, אך כנציגה אסיאתית) וכן פעם ראשונה כנציגה אירופאית במפעל עולמי.
ההשתפות של מדינת ישראל שנויה-במחלוקת פוליטית-מדינית, עקב כך לשתי המדינות אין יחסים רשמיים בעקבות הסכסוך הפלסטיני-ישראלי, שבו אינדונזיה תומכת בצד הפלסטיני. בשל כך, שר הנוער והספורט האינדונזי, זאינודין אמאלי, ציין ש-FIFA דרשה שכל מדינה שתעפיל לטורניר, תוכל גם לקחת בו חלק, ושקציני האבטחה המקומיים ישמרו על הנבחרת הישראלית.
פסטיבל המחול האמריקאי
פסטיבל המחול האמריקאי (American Dance Festival; ADF) הוא מוסד להוראת מחול בארצות הברית. מדי קיץ, מקיים הפסטיבל קורסים למחול, כולל קורס קיץ אינטנסיבי למחול, קורס מחול קדם־מקצועי ריקוד אינטנסיבי, וסדנאות לרקדנים מקצועניים. במקביל מתקיים פסטיבל קיץ בן שישה שבועות של מופעי מחול מודרני, באוניברסיטת דיוק ובמרכז לאמנויות הבמה בדרהאם, קרוליינה הצפונית.
היסטוריה.
ראשית הפסטיבל בשנת 1934, כאשר הוקם כתוכנית קיץ במכללת בנינגטון, במדינת ורמונט, שבה התאספו חלוצות המחול המודרני האניה הולם, מרתה גרהם, דוריס האמפרי, וצ'ארלס ויידמן כדי ללמד טכניקת מחול ולבצע יצירות חדשות. הוא התקיים מדי שנה, עד שחדל לאחר קיץ 1942.
בשנת 1948 חודש המיזם בקונטיקט קולג' בניו לונדון, קונטיקט, בהשראת מודל בנינגטון, ונקרא "בית הספר למחול של אוניברסיטת ניו יורק וקונטיקט קולג' / פסטיבל המחול האמריקאי". ב־1969 מונה במאי חדש בשם צ'ארלס ריינהארט, אשר קיצר את השם ל"פסטיבל המחול האמריקאי". לאחר 30 שנה בקמפוס בקונטיקט קולג', עבר הפסטיבל בשנת 1978 לקמפוס אוניברסיטת דיוק בדרהאם, צפון קרוליינה.