באולימפיאדת אתונה (2004) נטלו חלק 79 ספורטאים סלובנים. ההישג הטוב ביותר היה בחתירה - צ'ופ ושפיק איבדו את תוארם מסידני, אך זכו במדליית כסף. יולנדה צ'פלאק הפסידה את מדליית הכסף בריצת 800 מטר, בפער של פחות ממאית השנייה למרוקאית חאסנה בנחאסי, וזכתה במדליית ארד. בשתי מדליות ארד נוספות זכו הג'ודוקא אורשקה ז'ולניר והשייט וסילי ז'בוגאר, בדגם לייזר. ספורטאים סלובנים נוספים שבלטו באתונה כללו את הקלע ריימונד דבווץ (מקום רביעי בירי בשלושה מצבים), השייטות וסנה דקלבה וקלרה מאוצ'ץ (מקום רביעי בדגם 470), רוכב האופניים אנדריי האופטמן (מקום חמישי במרוץ אופני כביש), האתלט פרימוז' קוזמוס (מקום שישי ביידוי פטיש), חותר הקאנו סימון הוצ'וואר (מקום שישי בסלאלום) והשחיין בלאז' מדוושק (מקום שמיני ב-200 מטר גב. מרלין אוטי, אתלטית ג'מייקנית שזכתה בעבר במספר מדליות אולימפיות עבור ג'מייקה ועברה לייצג את סלובניה ב-2002, לא הצליחה להעפיל לשלב הגמר בריצת 100 מטר לאחר שסיימה במקום העשירי בחצי הגמר, ונפצעה בשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר. אוטי הייתה בת 44 בעת שנערכו המשחקים.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) פחת מספר הספורטאים הסלובנים ל-62, אך מספר המדליות עלה לחמש. פרימוז' קוזמוס זכה במדליית הזהב היחידה, ביידוי פטיש. שייט הלייזר וסילי ז'בוגאר שזכה במדליית ארד באתונה זכה במדליית כסף. במדליית כסף נוספת זכתה השחיינית שרה איסקוביץ', במשחה ל-200 מטר חופשי. איסקוביץ' גם קבעה שיא אולימפי במשחה המוקדמות (1:55.86 דק'; השיא נשבר מאוחר יותר בידי האיטלקייה פדריקה פלגריני, שזכתה במדליית הזהב). הקלע ריימונד דבווץ זכה במדליית ארד בירי בשלושה מצבים, וכמוהו הג'ודוקא לוציה פולאוודר. ספורטאים סלובנים נוספים שבלטו בבייג'ינג כללו את רביעיית החותרים (מקום רביעי), המתעמל מיטיה פטקובשק (מקום חמישי במקבילים, האתלטית מריה שסטק (מקום שישי בקפיצה משולשת), הקיאקיסטית שפלה פונומרנקו (מקום שישי במקצה ל-500 מטר), צמד החותרים איזטוק צ'ופ ולוקה שפיק (מקום שישי) ושייט הפין גשפר וינצ'ץ (מקום שביעי).
65 הספורטאים הסלובנים שהשתתפו באולימפיאדת לונדון (2012) זכו בארבע מדליות. הג'ודוקא אורשקה ז'ולניר זכתה במדליית זהב. פרימוז' קוזמוס איבד את תוארו ביידוי פטיש, וזכה במדליית כסף. שתי אתלטיות נוספות העפילו לשלבי הגמר אך לא זכו במדליות: מרטינה ראטיי סיימה במקום השביעי בהטלת כידון ומריה שסטק סיימה במקום ה-11 בקפיצה משולשת. החותרים לוקה שפיק ואיזטוק צ'ופ זכו במדליית ארד, שהייתה המדליה האולימפית השלישית של שפיק והרביעית של צ'ופ. במדליית ארד נוספת זכה הקלע ריימונד דבווץ, בירי מ-50 מטר בשכיבה. ספורטאים סלובנים נוספים שבלטו בלונדון כללו את לוחמת הטאקוונדו פרנקה אניץ' שסיימה במקום החמישי, השייט ואסילי ז'בוגאר שסיים במקום השישי בדגם פין, הקיאקיסט פטר קאוזר שסיים במקום השישי בסלאלום וחותר הקאנו בנימין סאוושק שסיים במקום השמיני בסלאלום.
גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הסלובנים בארבע מדליות. הג'ודאית טינה טרסטניאק זכתה במדליית זהב ואנמארי ולנשק זכתה במדליית ארד. הקיאקיסט פטר קאוזר זכה במדליית כסף בסלאלום, ובמדליית כסף נוספת זכה ואסילי ז'בוגאר. לז'בוגאר בן ה-40 הייתה זו מדליה אולימפית שלישית, וראשונה בדגם פין. הקיאקיסטית שפלה פונומרנקו סיימה במקום הרביעי במקצה ל-200 מטר, הג'ודוקא אדריאן גומבוץ סיים במקום החמישי,
חותר הקאנו בנימין סאוושק סיים במקום השישי בסלאלום, שייטות ה-470 ורוניקה מצארול וטינה מראק סיימו במקום השישי וחותרי הקאנו לוקה בוזיץ' וסאשו טליאט סיימו במקום השביעי במקצה הזוגות בסלאלום. נבחרת הכדוריד הודחה בשלב רבע הגמר בידי דנמרק וסיימה במקום השישי.
אולימפיאדות החורף.
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה סלובניה הייתה אולימפיאדת אלברוויל (1992). באולימפיאדת לילהאמר (1994) זכו הספורטאים הסלובנים ב-3 מדליות ארד, שלושתן בסקי אלפיני. קטיה קורן בסלאלום, אלנקה דובז'אן במסלול המשולב, ואצל הגברים יורה קושיר בסלאלום. במדליה הבאה זכו הסלובנים באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002), כשרביעיית קופצי הסקי הסלובנית זכתה במדליית ארד בקפיצה מגבעה גבוהה. באולימפיאדת ונקובר (2010) זכו שתי סלובניות בשלוש מדליות. גולשת הסקי האלפיני טינה מאזה זכתה בשתי מדליות כסף, בסופר G ובסלאלום ענק, ופטרה מיידיץ' זכתה במדליית ארד במרוץ הספרינט סקי למרחקים.
אולימיפיאדת סוצ'י (2014) הייתה מוצלחת בכמה רמות. המשלחת הסלובנית צברה בה 8 מדליות, יותר מאשר בכל 6 האולימפיאדות הקודמות גם יחד, ולראשונה זכו הסלובנים גם במדליות זהב. בשתי מדליות הזהב זכתה טינה מאזה, בגלישה במורד ובסלאלום ענק. קופץ הסקי פטר פרווץ זכה במדליית כסף בקפיצה מגבעה רגילה ובמדליית ארד בקפיצה מגבעה גבוהה. גולש השלג ז'אן קושיר זכה במדליית כסף בסלאלום מקביל ובמדליית ארד בסלאלום מקביל ענק. וסנה פביאן זכתה במדליית ארד במקצה הספרינט בסקי למרחקים והביאתלטית טיה גרגורין זכתה במדליית ארד במרוץ המרדף.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה סלובניה בשתי מדליות. יקוב פאק זכה במדליית כסף בביאתלון וז'אן קוסיר זכה במדליית ארד בגלישת שלג.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
בראגה
בראגה (בפורטוגזית: Braga) היא בירת מחוז בראגה בצפון-מערבה של פורטוגל ואחת הערים הגדולות והעתיקות של מדינה זו ואירופה בכלל. במספר תושביה- 175,03 (2007)- ("בראקארנסש"), בראגה היא העיר החמישית של פורטוגל, אחרי ליסבון, פורטו, וילה נובה דה גאיה ואמדורה. בראגה היא גם בירת האזור המטרופוליטני מיניו שאוכלוסייתו מונה 826,833 תושבים (2007), אחד האזורים בעלי הצמיחה הכלכלית המהירה באיחוד האירופי.
בראגה נוסדה לפני כאלפיים שנה על ידי הרומאים תחת השם בראקארה אוגוסטה (Bracara Augusta). בעמק הנהר קאבאדו (Cávado). משופעת בכנסיות ובככרות, בראגה קיבלה את הכינויים "עיר הארכיבישופים" ו-"רומא של פורטוגל". היא מרכז דתי ותאולוגי ראשון במעלה של הכנסייה הרומית-קתולית, עיר-מושב הארכיבישוף הראשי - ה"פרימאט" של פרוטוגל. עם הזמן הפכה בראגה גם למרכז תעשייתי-טכנולוגי חשוב.
השטח העירוני משתרע בין הנהר קבאדו ובין הנהר אשטה (Este). העיר קשורה בקווי רכבת עם פורטו (במרחק 53 ק"מ ממנה) ועם ליסבון. בתקופה הרומית הייתה בראגה מוניקיפיום והשתייכה למחוז היסטורי שנקרא "בין מיניו ובין דורו" (Entre Minho e Douro), כלומר בין הנהרות מיניו בצפון ודורו בדרום.
תולדות העיר.
בימי קדם.
האזור בראגה היה מיושב עוד העידן הטרום-היסטורי. בתקופת הברזל חיו בו בני שבט ה"בראקארים הקלאים" (Bracarenses או Callaici Bracarii) שישבו אז בכל גליסיה וצפון פרטוגל של היום. הם בנו כפרים מבוצרים אופייניים - מסוג "קסטרום" (קסטרו).
בסביבות 136 לפנה"ס הרומאים התחילו להשתלט על האזור ובשנות מלכותו של הקיסר אוקטביאנוס אוגוסטוס בערך בשנת 20 לפנה"ס, נוסדה העיר "בראקארה אוגוסטה". כפי שמעיד שמה מייסדיה הקדישו אותה לאוגוסטוס.
העיר בראקארה אוגוסטה התפתחה מאוד במהלך המאה הראשונה כשבשנות מלכותו של הקיסר וספניאנוס הפכה לבירת ה"קונבנטוס בראקארנזיס" (Conventus Bracarensis), והגיעה לשיאה במאה השנייה לספירה. בערך בשנת 216 הקיסר קרקלה ביצע רפורמה אדמיניסטרטיבית באזור, שבמסגרתה הקים פרובינציה שנקראה היספניה אולטריור (היספניה הרחוקה) אנטוניאנה (Hispania Ulterior Antoniana) שבתוכה היה לבראגה מעמד חשוב כבירת מחוז גאלקיה (Gallaecia). בשלהי המאה ה-3 הקיסר דיוקלטיאנוס העלה את העיר למעמד של בירת הפרובינציה החדשה הנפרדת גלטיה (Gallaetia).
בזמן פלישות השבטים הנודדים הגרמניים, השלטון הרומי הגיע אל קיצו ובראקארה אוגוסטה נפלה יחד עם כל האזור לידי השוואבים, עם גרמני שמקורו במרכז אירופה. בשנת 410 השוואבים הקימו ממלכה בצפון-מערבה של ספרד ובירתה בראקארה. בשנת 584 הכובשים הגרמנים החדשים של חצי האי האיברי, הויזיגוטים ובראשם לאוביגילד הגיעו גם הם לכאן.
הבישוף הראשון הידוע של בראגה, פרנטוס (Parentus), חי בסוף המאה ה-4.
יש בכל זאת המחשיבים את אובידיוס הקדוש (מת בשנת 135) כאחד הבישופים הראשונים של המקום.
העיר בראגה מילאה תפקיד מפתח בהתנצרותו של חצי האי האיברי.
בתחילת המאה ה-5 חי בעיר פאולוס אורוזיוס, יליד בראגה ידיד של אוגוסטינוס הקדוש ומחברם של כמה ספרים תאולוגיים והיסטוריים חשובים. במאה ה-6 דמות בעלת שיעור קומה הייתה מרטין הקדוש מבראגה, בישוף אחר של העיר, יליד פאנוניה, שהצליח להעביר את השוואבים, עד אז חלקם פאגאנים וחלקם נוצרים "כופרים" אריאנים, אל חיק הכנסייה הקתולית. הוא היה זה שהקים את המנזר העתיק בדומיו, כעת אתר ארכאולוגי. באותה תקופה כמה מהועידות אקומניות חשובות של הכנסייה הקתולית התקיימו בבראגה.
במאה ה-6, בבראקארה או בראגה התקיימו שני הסינודים שבהם הויזיגוטים ויתרו גם הם חגיגית על ה"כפירה" האריאנית ועל זו הפריסציליאנית.
ימי הביניים.
פרט לכמה אירועים שהוזכרו ושנגעו להתפתחות הנצרות באזור, תולדות העיר בראגה בעת השלטון הויזיגוטי ובימי הכיבוש המורי המוסלמי לוטות בערפל.
בראגה נכבשה מידי הויזיגוטים על ידי עבד אל עזיז אבן מוסא אל נוסייר בשנת 714 במהלך מסע הניצחון של מצביא זה בשטח פורטוגל של היום. מפני שתושבי העיר נלחמו נגדם בחריפות החריבו אותה הכובשים הערבים.