לפי באפאק הצום הוא כלי לרכישת שליטה עצמית מועילה בחיים תחת השמיים ואיננו תרגיל ממש רוחני. בעיניו הפחתת האוכל, השינה, יחסי המין ושל כל ההנאות היא מאוד נחוצה לשיפור גורל האדם עלי אדמות. בטענות אלו התבסס באפאק על דוגמאות של מצליחנים שהגיעו לידי שגשוג, מעמד, חכמה ושם טוב, כאשר ויתרו על תענוגות מוגזמים המספקים את ה"נפסוס" (מערביתׂ - תשוקות הלב) בלבד. הם היו חסכנים, חרוצים, מתמידים, סבלנים, שלווים, מאופקים, בטוחים בעצמם וכנים.
איבו רחאיו הסבירה בעת הרצאה בניו זילנד ב-2004 שהצום "פריחאטין" אינו חלק מ"לטיהאן" אלא יותר משמעת גופנית העשויה להפחית את התשוקות. אבל באפאק המליץ לא להכריח את החברים לשמור על ימי צום. כל אחד ישקול לנסות את הצום כפי שייראה לו מתאים.
חוקים או כללים.
לסובוד מעט חוקים. באפאק נתן עצות והכוונות כתשובה לשאלות של חברים. לשתיים מעצותיו יש אולי מעמד של חוקים או כללים.
יכולים להיות נוכחים רק אחרי תקופה של המתנה כשקיים רצון נחוש להתקבל לסובוד.
ארגון התנועה.
קיימת אחוות סובוד עולמית המתכנסת בכנסים עולמיים פעם בארבע שנים, כל פעם בארץ אחרת. בעלי ניסיון של שנים רבות בלטיהאן נקראים הלפרים, והם מביאים הלאה את בשורתו של באפאק. תפקידם לשרת את החברים בקביעת שעות הפעולה של קבוצות הלטיהאן, ללוות את המועמדים החדשים באימוני ה"פתיחה" ולתת הסברים לאלה המתעניינים בהשתתפות בלטיהאן. העוזרים אינם צריכים להיתפס או לראות עצמם כיותר "רוחניים" מהאחרים. אבל איש מלבדם אינו רשאי למלא את התפקידים האלה. העוזרים הראשונים מונו על ידי באפאק. אחרי מותו ישנן קבוצות הלפרים המחליטים למי לחלק את התפקידים האלה.
כעת ישנם 18 הלפרים בינלאומיים - 9 גברים 9 נשים האמורים להיות אחראים ב-3 אזורים גאוגרפיים בעולם. (אירופה ואפריקה, אמריקה, ואוסטרליה-אוקיאניה -אסיה)
ההלפרים הבינלאומיים הם חברים באחוות סובוד העולמית מתפקדים במשך 4 שנים מכנס עולמי אחד לשני. קיימים גם הלפרים מקומיים ואזוריים. לבתו של באפאק, איבו (סיטי רחאיו ויריוחודויו) אין מעמד רשמי אבל היא נהנית מכבוד מיוחד מצד החברים, כמישהי בעלת איכות רוחנית גדולה. למשל היא מוזמנת "לקבל" בשביל החברים החדשים את השמות החדשים שיחליפו את השמות מלידה - תכופות מתבקשת להתבטא בקשר לאות הראשונה בלבד של השם החדש ואחר כך את השם המלא יבחר החבר בעצמו. לדעתה מוטב היה שהחברים היו "מקבלים" את השמות החדשים דרך חוויה רוחנית של עצמם. בכל מקום בעולם יכולה להיווצר קבוצת סובוד. לכל קבוצה יש ועד הכולל יושב ראש, סגן יושב ראש, גזבר וכו'. הוועד אחראי על הלוגיסטיקה של המפגשים, התקציב וכו'. חברי הוועד צריכים להתנדב לכך לשנתיים.
מימון הפעילות של התנועה נעשית מתרומות של החברים, למשל מחלק מהרווחים של עסקיהם הפרטניים או המשותפים, רצוי עד 25% מהרווחים אחרי ניכוי המיסים.
לסובוד יכול להצטרף כל אחד, מעל גיל 17.
לתנועת הסובוד יש עמותת סיוע לנזקקים הנקראת "סוסילה דהרמה בינלאומית" (Susila Dharma International) שהיא ארגון לא ממשלתי המסונף לאו"ם.
לקריאה נוספת.
BookSurge Publishing 2006
Varindra Tarzie Vittachi - Special Assignment- A Subud
אומנות מגויסת
לאון מונוסון
לאון מונוסון (בצרפתית: Léon Monosson; 21 בדצמבר 1892 - 17 בפברואר 1943) היה שחמטאי יהודי בלארוסי-צרפתי.
חייו.
מונוסון נולד בשצ'דרין, בלארוס. הגיע למקום העשירי בתחרות סנקט פטרבורג בשנת 1921, ולאחריה היגר לצרפת. התחרה באליפות פריז מספר פעמים במהלך חייו - ב-1928 סיים במקום החמישי (אברהם באראץ ניצח) וב-1935 ניצח בתחרות ונהיה אלוף פריז. ב-1938 הגיע למקום החמישי בתחרות Paris L'Echiquier, שבה ניצח בלדור הונלינגר. בינואר 1940 שיחק מונוסון עם וילהלם אורבך, יוסף צוקרמן ואחרים בתחרות פריז, בה ניצח סבלי גריגורייביץ' טרטקובר.
במהלך מלחמת העולם השנייה גורש מצרפת למחנה הריכוז אושוויץ, שם נרצח בשנת 1943.
החזר על ההון העצמי
שפירו
שפירו (ביידיש: שפירא; באנגלית: Shapiro; בגרמנית: Schapiro; בפולנית: Szapiro; ברוסית: Шапиро) הוא וריאנט של שם המשפחה שפירא.
המוח האמצעי
המוח האמצעי או המוח התיכון (TA: Mesencephalon) הוא חלק של המוח הממוקם בחלקו העליון של גזע המוח.
בקצהו התחתון, המוח האמצעי מחובר לפונס, ובקצהו העליון למוח הביניים (תלמוס, היפותלמוס ועוד).
קליפת המוח הקדם-מצחית מקבלת שלוחות חזקות מתאי עצב דופמינרגיים של המוח האמצעי.
חלקי המוח האמצעי.
המוח האמצעי כולל בתוכו את הטקטום, הטגמנטום, הרגליות של המוח הגדול ועוד מספר גרעינים ואלומות עצב.
מעורבות במערכת החיזוק.
מערכת החיזוק היא מכלול המבנים והמסלולים העצביים במוח שיוצרים תחושה של עונג בתגובה לגירויים מסוימים. מערכת זו משפיעה על ההתנהגות בכך שהיא "מחזקת" התנהגויות מסוימות ומגדילה את הסיכוי שיחזרו על עצמן בעתיד.
מבנים מוחיים המקושרים למערכת החיזוק באופן משמעותי מעוצבבים על ידי שלוחות דופמינרגיות מהמוח האמצעי.
לתאי העצב הדופמינרגים של המוח האמצעי יש תגובה חזקה לחיזוקים ותפקיד חיוני ביצירה של מוטיבציה חיובית.
התפתחות המוח האמצעי.
במהלך ההתפתחות העוברית, המוח האמצעי נוצר מהבועית האמצעית מבין השלוש שיוצאות מתוך צינור העצבים ליצור את המוח. במוח מפותח לגמרי, המוח האמצעי הוא הכי פחות ממוין מבין שלוש הבועיות.
מבחינה אבולוציונית, המוח האמצעי נחשב לחלק קדום במוח המשותף לרוב החוליתנים (ארכיפאליום).
מזאנצפלון
פרויקט אלמוג
פרויקט אלמוג הוא מיזם להקמת בניין חדש למשרד ראש הממשלה ומעון רשמי לראש ממשלת ישראל, שהיה בתכנון כ-14 שנים. הפרויקט אושר בממשלת ישראל בראשות אהוד אולמרט ב-8 בפברואר 2009, ולווה בסערה ציבורית ובהתנגדויות, עקב עלותו הגבוהה (כ-650 מיליון ש"ח). המיזם בוטל על ידי הממשלה החדשה בראשות בנימין נתניהו - בישיבתה הראשונה ב-5 באפריל 2009. במאי 2014 חזרה הממשלה ואישרה את קידום המיזם בעקבות המלצה של ועדה ציבורית. בעקבות האישור, החלו עבודות הבנייה.
בדצמבר 2020 הפרויקט הוקפא והוחלט לבנות אותו במיקום חדש עקב הקמת קו רכבת קלה בסמוך למתחם שמשפיע על השיקולים הביטחוניים. בספטמבר 2021, נשקלה העברת המיזם למקום חילופי. מיזם אלמוג הוחלף במיזם שירה.
עקרונות המיזם.
התוכנית היא להקים קומפלקס בקריית הממשלה בירושלים מול משרד החוץ, בו יאוחד מעון ראש הממשלה (הנמצא בבית אגיון שבשכונת רחביה) עם משרד ראש הממשלה (הנמצא בבניין משרדים ישן בקריית הממשלה). האדריכל רם כרמי זכה בתכנון לאחר תחרות אדריכלים שבה לא נבחר אף זוכה. תוכנית המבנה כוללת משרדים ואולם כנסים המשתרעים על בשטח של כ-11 אלף מ"ר. שטחו של מעון ראש הממשלה משתרע על כ-300 מ"ר. לא נקבע תאריך לסיום הפרויקט, ותקציבו פרוש על כ-20 שנים.
מניעים להקמת בניין ומעון חדש לראש הממשלה:
ביטול המיזם.
ההתנגדות למיזם נבעה מעלותו הגבוהה, בתקופה של מיתון על רקע משבר כלכלי עולמי. בין המתנגדים לפרויקט היו שרי הממשלה שאישרה את הפרויקט בתחילת 2009: שרת החינוך יולי תמיר, שטענה שבסכום כזה ניתן היה לשפץ את כל בתי הספר הזקוקים לכך; ושר האוצר רוני בר-און, שטען שטרם אושר תקציב המדינה לשנת 2009, ושלא ראוי להוציא הוצאה כזו בתקופה של משבר כלכלי.
בהיותו ראש האופוזיציה ובעיצומה של מערכת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הודיע בנימין נתניהו שיבטל את המיזם אם ייבחר לראשות הממשלה, וכך אכן עשה בהחלטה של הממשלה בראשותו ב-5 באפריל 2009.
חידוש המיזם.
ב-20 ביוני 2013 הוחלט לקדם את התב"ע, מאחר שלמקום מתוכננים לעבור מתקנים ממשלתיים אחרים. ב-15 בדצמבר של אותה שנה הוחלט להקים ועדה ציבורית שתבחן את הקמת המבנה. במאי 2014 חזרה הממשלה ואישרה את קידום המיזם, בעקבות המלצת הוועדה.
באוקטובר 2015 הוצגה התוכנית החדשה להקמת הפרויקט, לאחר שעודכנה במהלך השנים שעברו מאז אישורה הראשון.
מכיוון שהתוכנית המקורית של האדריכל רם כרמי הזכירה בצורתה חיץ נקביים נקבי, בשנת 2015 הוצע עיצוב חדש ומאופק על ידי האדריכלית עדה כרמי-מלמד (אחותו של כרמי, אשר נפטר בשנת 2013). התוכנית זכתה לאישור הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בנובמבר 2015. האישור הסופי לתוכנית, על פיו ניתן להוציא את היתרי הבנייה, התקבל בינואר 2017, והעלות המוערכת לפרויקט עודכנה לכמיליארד שקל.
באוגוסט 2020 פרסם מבקר המדינה, מתניהו אנגלמן, דו"ח המבקר את ההתנהלות התקציבית ואת תכנון המיזם. על אף ההסכמה בדבר נחיצותו של הפרויקט והצורך בקידומו של מבנה חדש, דו"ח המבקר מציין שתהליך תכנונו טרם הושלם.
בדצמבר 2020, הגישה המדינה לוועדה המקומית לתכנון ובנייה הסתייגות לפרויקט הכניסה לעיר, עקב ההשלכות הביטחוניות של היקפי הבינוי של המגדלים בתוכנית. החשש הוא שמהמגדלים ניתן יהיה לראות את המבנים של "פרויקט אלמוג".
שוהה בלתי חוקי
בישראל, שוהה בלתי חוקי (בראשי תיבות: שב"ח) הוא מי שנמצא בתחומי המדינה בלא שיש בידיו היתר לכך. אף שהביטוי יכול להתייחס לאזרח של כל מדינה באשר היא, השימוש בו מתייחס בעיקר כלפי פלסטינים תושבי יהודה והשומרון וחבל עזה. אלה אינם זקוקים לאשרות כניסה ולדרכונים בעת שהם נכנסים לישראל, כי אם להיתרי כניסה ("תסריח", בערבית: تصريح) המונפקים בידי מנהלת התיאום והקישור. בהיתרים אלה נקבעים לעיתים אזורים מסוימים המותרים לכניסה ולעיתים נקבע בהם היתר לשהייה בכל תחומי המדינה. כן מצוינות בהם מטרות השהייה: תעסוקה, צרכים רפואיים, צרכים אישיים, ועוד.