הטיפול הרפואי כולל טיפול להפחתת התסמינים, כגון מתן משתנים למיימת, הפחתה בצריכת הנתרן, מתן נוגדי קרישה, או פעילות כירורגית, יצירת (portocaval shunt). במקרי הצורך יש לשקול השתלת כבד.
לאחר פעילות כירורגית לפתיחת החסימה, המיימת נעלמת אחרי יומיים.
Primary sclerosing cholangitis
Dubin-Johnson syndrome
דאליין
דָאלְיֵין (בסינית מפושטת: 大连; בסינית מסורתית: 大連; בפין-יין: Dàlián; ; מילולית: "חיבור נהדר") היא תת-מחוז עירוני, עיר הנמל הראשית והעיר השנייה בגודלה במחוז ליאונינג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית תת-המחוז העירוני מנתה כ-7.4 מיליון תושבים, מתוכם כ-5.7 מיליון בשטח האורבני. העיר מהווה מוקד חשוב של פיתוח תעשייתי בסין.
גאוגרפיה ואקלים.
שטח תת-המחוז 13,742 קמ"ר והוא מכסה את חצי-האי ליאודונג , מדרום לנהר ליאו , כשהאזור האורבני שבו מתרכז בשני מרכזים בדרום חצי האי - העיר דאליין עצמה וכן לוּשׁוּנקוֹאוּ (שהייתה מוכרת בתקופה הקולוניאלית כפורט ארתור). העיר ממוקמת מערבית לים הצהוב ומזרחית לים בוהאי, בקצה הדרומי ביותר של המחוז, גובלת בצפון עם הנציבויות העירוניות אנשאן, דאנדונג וינגקואו ומרוחקת כ-356 ק"מ דרום-מערבית לבירת המחוז שניאנג. אקלימה של העיר הוא יבשתי לח עם השפעה מונסונית. הקיץ חם ולח, עם טמפרטורת מקסימום ממוצעת של 27 מעלות צלזיוס ביולי, בהשפעת מונסונים, והחורף קר ויבש, עם טמפרטורת מינימום ממוצעת של 6°C- בינואר, בהשפעת אנטי-ציקלון סיבירי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 705.5 מילימטר.
היסטוריה.
תחילתה של העיר היא במאה ה-19, כששושלת צ'ינג הקימה באזור רציפים וביצורים עם תותחים וכן מחנות כרייה בחוף הצפוני של מפרץ דאליין, והמקום הפך לעיירה קטנה מוקפת חומה. המקום נכבש בידי הבריטים ב-1858 והוקם בו פורט ארתור. הוא הוחזר לידי הסינים בשנות השמונים ונכבש בידי היפנים ב-1895 במלחמת סין–יפן הראשונה.
כוונתה של יפן לחכור את פורט ארתור וסביבותיה על בסיס הסכם שימונוסקי נחסמה בידי ההתערבות המשולשת (של צרפת, גרמניה ורוסיה), אך ב-1898 עלה בידי רוסיה לחכור את השטח משושלת צ'ינג ולהקים עיר מודרנית בשם דָאלְנִי (Дальний). העיר חוברה למסילת הרכבת הטרנס-סיבירית וזו הפכה להיות עיר הנמל העיקרית של רוסיה באסיה.
רוסיה השקיעה הון עתק בפיתוחן וביצורן של שתי הערים, אך אחרי מלחמת רוסיה–יפן (שדאלני היוותה את שדה הקרב העיקרי שלה), עברה דאלני ליפן בהסכם פורטסמות' ב-1905. לאחר הקמת מנצ'וקוו ב-1932 עבר השטח לידי מנצ'וקוו, ויפן המשיכה לחכור אותו מידי מנצ'וקוו. ב-1937 הרחיבה יפן את שתי הערים דַאיְרֵן (דאליין) הצפונית ורְיוֹג'וּן (לושון) בדרום והקימה בהן תשתית מודרנית.
לאחר כניעת יפן בתום מלחמת העולם השנייה, עברה העיר לידי הסובייטים, וזו נותרה בידיהם עד 1950. במהלך השנים האלו שיתפו הסינים והסובייטים פעולה בפיתוחה של העיר. ב-1950 מסרו הסובייטים את העיר לידי סין ללא תמורה, והחיילים האחרונים עזבו את העיר ב-1955.
בשנות ה-90 התמקד ראש העיר בּוֹ שִׂילָאי בשיפור איכות החיים בעיר תוך שהוא אוסר שימוש באופנועים, ובמקביל מקים גנים ופארקים במקומות מרכזיים. הוא אף שימר הרבה מן המורשת האדריכלית הרוסית והיפנית. עם זאת, מורשתו כוללת גם שחיתות ובזבוז משאבי ציבור בהקמת בניינים ראוותניים ופיתוח מיותר.
כלכלה.
העיר נהנית מאז 1992 מגידול רצוף בתוצר המקומי הגולמי. בשנת 2008 רשם התמ"ג גידול של 16.5% ועמד על 385.8 מיליארד יואן (כ-55 מיליארד דולר אמריקני נכון לשנה זו), כשהתמ"ג לנפש עמד על 62,940 יואן (כ-9,200 דולר). על פי הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה במדינה, דורגה העיר במקום השמיני בסין מבחינת חוזקה.
התעשיות העיקריות של העיר הן ייצור מכונות, פטרוכימיה, זיקוק ואלקטרוניקה. שבע-עשרה חברות הממוקמות בעיר הן הגדולות במדינה בתחומים של בניית ספינות, ייצור מנועי בעירה פנימית וגימור מוצרי שמן. היא תופסת מקום חשוב גם בתחומים של עיבוד עץ ומתכת וכן הרכבה והפצה של רכיבים. תחום נוסף שמתפתח בעיר הוא תחום טכנולוגיית המידע, עם ייצוא תוכנה ליפן; תחום הפיננסים - 21 בנקים ומוסדות פיננסים הקימו סניפים או נציגויות בעיר; וכן תחומי שירותים שונים. אזור הפיתוח התעשייתי המיוחד שהוקם בעיר מושך השקעות זרות רבות, וחברות רבות מיפן, קוריאה, ארצות-הברית ואירופה מקימות בו מפעלים, בהן קנון, מיצובישי מוצרי חשמל, סאניו, טושיבה, פייזר ועוד.
בשנת 2011 נערכה בעיר צעדה של תושביה מחאת ה-PX נגד המשך פעילות של מפעל פטרוכימי בעיר.
דלני
מוקדן
גרזן קרח
גרזן קרח (באנגלית: Ice axes או Ice tools, בצרפתית: Piolet) הוא כלי עזר לטיפוס על הרים ולמעבר מסלולי שלג, קרח ומסלולים מעורבים (Mixed).
גרזן קרח הוא כלי שימושי ביותר בטיפוס: הוא משמש כעזר בטיפוס, בקטעים תלולים, כעגינה טמונה (Deadman's anchor), כיתד לאוהל, ככלי לחציבה בקרח, כדי לחפור בשלג ועוד. מיומנות חשובה ביותר שבה נעזרים בגרזן קרח היא בלימת נפילה: מספר טכניקות בהם יכול המטפס לבלום את עצמו בעזרת גרזן קרח.
מבנה הגרזן.
לגרזן הקרח מספר חלקים: ידית, ראש, חוד, מכוש או פטיש וקוץ.
הידית.
ידית הגרזן עשויה להיות ישרה או מעוקלת בצורות שונות. ידיות ישרות מקלות על נטיעה של הגרזן בשלג לשימוש כאחיזה או כעגינה. ידית שאינה ישרה מקשה על החדרת הגרזן לשלג.
לגרזנים טכניים יש לרוב ידיות עם כיפוף קל באזור האחיזה של הידית, או קימור לאורך כל הידית.
כיפוף באזור האחיזה נותן לפיתה טובה ומונע מפרקי אצבעות הידיים להחבט בקרח עם כל מכה. ידית שהיא כולה קמורה מתאימה יותר ליציאה מקטעים שליליים (קטע שבו השיפוע הפוך בכיוונו ממדרון), כיוון שיש קטע ארוך של הידית שיכול לדלג על מדרגה בקרח.
יש גרזנים להם ציפוי גומי על הידית, המעניק אחיזה טובה יותר ושיפור החיכוך. הגומי עוזר גם בשמירה על חום הידיים. עם זאת, ציפוי הגומי מקשה על החדרת הגרזן לשלג ונוטה להתקלף לאחר שימוש רב.
החוד.
צורת החוד קובעת את הכיוון בו החוד נכנס לקרח עם משיכה כלפי מטה. כיוון זה משפיע על הקלות והמהירות בו החוד חודר לקרח.
סטנדרטים.
קיימים שני סטנדרטים לגרזני קרח:
חלק מהדגמים ניתן למצוא עם שני הסטנדרטים, לפחות עבור החוד. חודים של גרזנים מסטנדרט B הם דקים וקלים יותר ואינם מיועדים לטיפוס מסלולים מעורבים (mixed routes), טיפוס סלע (dry tooling) וכיוצא באלו. לעומת זאת, חודים בסטנדרט B מתאימים לטיפוס מסלולים שיש עליהם קרח בלבד, כי הם חודרים לקרח בקלות, עקב היותם דקים יותר.
חודים של T הם רב שימושיים, ומתאימים לשימוש יבש (dry-tooling) ולמסלולי קרח. מאידך, הם כבדים יותר ועבים.
חלוקה על פי שימושים.
גרזני הליכה.
גרזן הליכה הוא גרזן קרח ארוך בעל מוט ישר, באורכים שבין 60 ל-90 ס"מ, המשמש לטיפוס שלג וקרח לא תלול. על מנת למצוא את האורך המתאים, עומדים על משטח מאוזן. הגרזן, כשהוא אחוז ביד, אמור להגיע בדיוק עד הרצפה או להיות באוויר בדיוק מעל לרצפה. ככל שהשטח תלול יותר, קל יותר לשלוט בגרזן קצר יותר. להליכה בשטח לא תלול ניתן לקחת גרזן מעט ארוך מדי, אך גרזן ארוך הופך מסוכן במדרונות תלולים ומקשה על בלימה עצמית של נפילה.
בזמן טיפוס מדרונות שלג משתמשים בראש הגרזן כאחיזה, כאשר הידית נטועה בשלג לכל אורכה. במקרה כזה, ידית ארוכה מאלצת להרים את היד גבוה בכל פעם שרוצים לשלוף את הגרזן, וגורמת להתעייפות שלא לצורך.
בשנים האחרונות מופיעים יותר ויותר גרזני הליכה עם מאפיינים של גרזנים טכניים: כיפוף קל בידית, זוויות חדירה שונות של החוד ועוד.
גרזנים טכניים.
גרזנים טכניים הם גרזני קרח המשמשים לטיפוס קרח תלול ומפלי קרח. אורכם 45-55 ס"מ. גרזנים ארוכים מאלו קשה להניף מעל הראש על מנת לבצע מכה טובה שתחדור את הקרח. גרזנים טכניים מגיעים בזוגות, אחד לכל יד. לרוב, החוד שלהם בזווית חדירה חיובית לקרח והפעלת עומס על הידית (shaft) גורמת להחדרה של הגרזן לעומק רב יותר בקרח. לגרזנים בקבוצה זו ידית קמורה או כפופה להגנה על פרקי האצבעות מפגיעה בקרח ולמעבר טוב יותר של בליטות בקרח.
בשנים האחרונות הופיעו גם גרזנים ייעודיים למסלולי קרח טכני במיוחד ולתחרויות. גרזנים אלה הם ללא רצועה ועם שניים או שלושה מקומות אחיזה לאורך הידית. שתי תכונות אלה מאפשרות להחליף ידיים על הגרזן, להתרומם גבוה יותר בלי להעביר את הגרזן (לאחוז גבוה יותר) ולהחליף גרזנים בין הידיים.
בעת בלימה של נפילה עם גרזנים טכניים יש להיזהר במיוחד. זווית הכניסה החיובית גורמת לחדירה של החוד בבת אחת לתוך הקרח ומקשה ביותר על בלימה עצמית. קיימות עדויות של מטפסים שניסו זאת ופרקו את הכתף עקב המשיכה הפתאומית.
בכל זוג של גרזנים טכניים, מגיע גרזן אחד עם חלק אחורי בצורת מכוש והשני עם חלק אחורי בצורת פטיש. מטפסים של מסלולים אלפיניים טכניים נוהגים לקחת גרזן שלישי, קצר וקל מאוד, למקרה חרום.
עדה פישמן
שימור משקל
יפעת ארליך
יפעת ארליך (נולדה ב-24 במאי 1978) היא עיתונאית, סופרת ופובליציסטית ישראלית.
ביוגרפיה.
ארליך, בתם של הסופרת מירה קדר (בתו של יצחק אלידר), ושל הרב שמואל קדר, נולדה במבשרת ירושלים. כשהייתה בת 16 עברה משפחתה לעפרה, שם למדה באולפנה.
בעלת תואר ראשון בפיזיקה ובמחשבת ישראל ותואר שני ביהדות זמננו מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת התזה שלה, בנושא חלומות בשואה, זכתה בפרס גולדהירש לשנת 2010. בשנת 2019 לימדה פיזיקה באולפנת עפרה.
פעילות עיתונאית ופוליטית.