כהן ייצג את נבחרת ישראל במשחקי הספורט המוטורי, שהתקיימו בנובמבר 2019 באיטליה. הוא התחרה בקטגוריית הפורמולה 4, ניצח את מרוץ הדרוג וסיים במקום ה-13 במרוץ עצמו.
אליפות הפורמולה 3.
בתחילת אוקטובר 2020 השתתף כהן, עם קבוצת Carlin, במבחני תום-עונה של אליפות הפורמולה 3 שנערכו בברצלונה. בהמשך החודש השתתף בסבב המשבחנים השנים שהתקיים בחרס. לקראת פתיחת עונת 2021 הוחתם בקבוצה. את העונה סיים במקום ה-24, ללא נקודות.
לקראת עונת 2022 עזב את קבוצת Carlin וחתם בקבוצת Jenzer Motorsport.
Banca Mediolanum
בנקה מדיולאנום (באיטלקית: Banca Mediolanum) (סימול: BMED) היא בנק, חברת ביטוח וחברת ניהול השקעות הפועלת בעיקרב איטליה. החברה רשומה בבורסה איטליאנה ומהווה חלק של מדד שלה FTSE MIB. הוא מהווה חלק של Gruppo Mediolanum שהוקמה בשנת 1982 וכ-40% ממניות הקבוצה הנמצאות בבעלות משפחת דוריס.
היסטוריה.
הבנק הוקם על ידי אניו דוריס בשנת 1997 והוא גם כיום מהווה מחזיק מנות חשוב של הבנק. בנוסף לשירותים באיטליה, בנק פתח סניפים בספרד וגרמניה. בין חברות בתחום הפיננסי הוא דורג במקום השישי באיטליה. בשנת 2020 נכסי הבנק הגיעו לכ-87 מיליארד יורו.
כ-30% ממניות הבנק הם בשליטת משפחת ברלוסקוני, ובידי משפחת המייסד כ-29%. בשנת 2016 הוחלט שהבנק לא תהיה תחת פיקוח ישיר של הבנק המרכזי האירופי.
ארנסט לגובה
ארנסט לגובה (בצרפתית: Gabriel Jean Baptiste Ernest Wilfrid Legouvé; 14 בפברואר 1807, פריז – 14 במרץ 1903) היה סופר ומחזאי צרפתי.
ארנסט לגובה נולד בפריז למשפחה של משורר גבריאל-מרי לגובה. הוריו נפטרו כאשר הוא היה ילד, למרות זאת הוא קיבל השכלה טובה בין היתר אצל ז'אן בוי.
בשנת 1829 לגובה קיבל פרס של האקדמיה הצרפתית על היצירה שכתב. בשנת 1832 הוא פרסם ספר שירים Les Morts Bizarres. בשנת 1847 הוא ערך סדרת הרצאות בקולז' דה פראנס על תפקיד של אישה בחברה. בשנת 1848 הרצאות אלו הודפסו כספר וזכו להצלחה.
רוב העבודות של לגובה היו מחזות. בשנת 1849 הוא כתב מחזה ביחד עם אז'ן סקריב ובשנת 1855 סיים את העבודה על מחזה Médée שזכה להצלחה.
בהמשך ארנסט לגובה קיבל פרסום רב כמרצה בתחום זכויות נשים וחינוך. הוא פרסם מספר ספרים בנושא.
בשנים 1886–1887 לגובה עבד על אוטוביוגרפיה Soixante ans de souvenirs יצאה לאור ב-2 כרכים. הוא התקבל ללגיון הכבוד בשנת 1864 ובהמשך הועלה בדרגות.
בשנת 1855 הוא התקבל לאקדמיה הצרפתית, לאחר פטירתו בשנת 1903 מקומו הועבר לרנה בזן.
הדיוויזיה ה-42 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-42 (באנגלית: 42nd Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מפקדת הדיוויזיה היא יחידה של המשמר הלאומי של צבא ניו יורק. הדיוויזיה כוללת כיום יחידות של המשמר הלאומי של הצבא מארבע עשרה מדינות שונות, כולל קונטיקט, מיין, מרילנד, מסצ'וסטס, ניו המפשייר, ניו ג'רזי, ניו יורק, רוד איילנד וורמונט. נכון לשנת 2007, 67 אחוז מחיילי הדיוויזיה מקורם בניו יורק ובניו ג'רזי.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
כאשר ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ב-1917, היא הפכה את יחידות המשמר הלאומי לדיוויזיות כדי לבנות במהירות צבא. בנוסף, דאגלס מקארתור, אז מייג'ור, הציע לוויליאם א. מאן, ראש לשכת המיליציה, להקים דיוויזיה נוספת מיחידות של כמה מדינות שלא הוקצו לדיוויזיות. שר המלחמה ניוטון ד' בייקר אישר את ההצעה, ונזכר בדאגלס מקארתור שאמר שארגון כזה "יימתח על כל המדינה כמו קשת בענן". ב-1 באוגוסט 1917, מחלקת המלחמה הנחתה את הקמתה של דיוויזיה מורכבת של המשמר הלאומי, תוך שימוש ביחידות מ-26 מדינות וממחוז קולומביה. כתוצאה מכך זכתה הדיוויזיה ה-42 לכינוי "דיוויזיית הקשת". השם דבק, ומקארתור הועלה לדרגת קולונל כראש מטה הדיוויזיה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-83 שהורכבה מהרגימנטים ה-165 וה-166, ומהבריגדה ה-84 שהורכבה מהרגימנטים ה-167 וה-168.
בנובמבר 1917 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, ובפברואר 1918 החלה הדיוויזיה לתפוס קו בחזית במסגרת הארמייה השביעית הצרפתית לצורך אימון. ביוני 1918 הועברה הדיוויזיה לגזרת הארמייה הרביעית הצרפתית לצד הדיוויזיות ה-77 וה-61, ובהמשך לחמה הדיוויזיה ב, הקרב השלישי על האן, קרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון. במהלך הלחימה, איבדה הדיוויזיה 2,058 הרוגים ו-12,625 פצועים. לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, ויחידותיה הוקמו ליחידות אחרות.
מלחמת העולם השנייה.
ב-14 ביולי 1943 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של הארי קולינס. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-222, ה-232 וה-242. בדצמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה לצרפת והוכפפה לארמייה השביעית. הדיוויזיה לחמה במבצע נורדווינד, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה, אותה סיימה באוסטריה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 553 הרוגים ו-2,212 פצועים.
לאחר המלחמה.
בשנת 1946 פורקה הדיוויזיה, אולם ב-15 ביולי 1947 היא הוקמה מחדש כיחידה של המשמר הלאומי. באפריל 1963 אורגנה הדיוויזיה ה-42 מחדש תחת מבנה דיוויזיית הצבא של מטרת הארגון מחדש. מ-1967 עד 1969, הדיוויזיה הייתה לזמן קצר חלק מכוח המילואים הנבחר, שנועד לתגבר את הצבא הפעיל בווייטנאם. בארגון מחדש של 1968, הדיוויזיה חולקה בין המשמר הלאומי של צבא ניו יורק למשמר הלאומי של צבא פנסילבניה. בשנים 1973–1974 הוסבה החטיבה חזרה לארגון שכולו ניו יורקי. בהמשך קיבלה הדיוויזיה יחידות מהדיוויזיה ה-26 ומדיוויזיית השריון ה-50.
במהלך מבצע חופש לעיראק בשנת 2004 נפרסו כוחות הדיוויזיה בצפון-מרכז עיראק, ובמהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן.
מוש (פירושונים)
תומאס לינלי
תומאס לינלי (באנגלית: Thomas Linley; 17 בינואר 1733 – 19 בנובמבר 1795) היה זמר בס ומוזיקאי אנגלי פעיל בבאת', סאמרסט. הוא נתן חינוך מוזיקלי לילדיו, וניהל איתם הופעות, והצליח לעבור ללונדון עם הון שצבר מהקונצרטים שלהם.
ביוגרפיה.
תומאס היה ילדם הבכור של ויליאם ומריה לינלי ונולד בכפר בדמינטון, גלוסטרשייר. כאשר תומאס לינלי היה בן 11, בשנת 1744, עברה המשפחה לבאת', סאמרסט, שם שירת כחניך אצל תומאס צ'ילקוט, נגן העוגב במנזר באת'.
הוא התחתן עם מרי ג'ונסון (1729–1820) ב-11 במאי 1752. הצייר אוזיאס האמפרי, שהתארח אצל בני הזוג במשך שנתיים מ-1762 עד 1764, תיאר את אשתו מרי כבעלת כישרונות מוזיקליים הדומים לבעלה.
לזוג נולדו 12 ילדים במשך תקופה של 18 שנים מ-1753 עד 1771, אך רק שמונה חיו מעבר לגיל ינקות או הילדות.
שבעה ילדים המשיכו בקריירה מוזיקלית או תיאטרלית כזמרים, נגנים או שחקנים. היסטוריון המוזיקה צ'ארלס ברני שביקר את הילדים כשהיו צעירים והאזין לשירתם ונגינתם בכלים שונים, תיאר את המשפחה כ"קן של זמירים".
המשפחה הייתה מבוססת היטב בבאת' ולינלי עבד כמורה למוזיקה והיה להם בית גדול. סביר להניח שלינלי קיבל סיוע כספי מסוים מאביו שעסקיו פרחו.
קריירה.
בשנות הנישואים הראשונות תומאס לינלי היה המפרנס היחידי במשפחה; חלק מהילדים הגדולים יותר, במיוחד אליזבת ומרי, נשלחו להתגורר אצל קרובי משפחה או אולי היו בפנימייה. לינלי היה זמר טנור ונגן עוגב וצ'מבלו אך באותה תקופה ייצר את הכנסתו בעיקר על ידי הוראה.
תומאס אימן את ילדיו מגיל צעיר וסיפק להם את החינוך המוזיקלי. הילדים שולבו בהופעות מגיל צעיר, תחילה מכרו כרטיסים ולאחר מכן הופיעו בעצמם. אליזבת החלה לשיר בקונצרטים כשהייתה בת תשע ב-1763. כל מה שהרוויחו הילדים נמסר לאביהם תומאס לינלי. הילדים הצעירים המוכשרים, הפכו במהרה למקור הכנסה מרכזי שלו. לינלי קיבל על עצמו את ניהול המופעים המוזיקליים שנערכו בבאת' ב-1766. הוא השתתף כנגן צ'מבלו משנת 1755 כאשר ההופעות נוהלו על ידי צ'ילקוט.
בניין אולמות הכנס של באת' נפתח ב-1771 הוא היה מקום למפגשים חברתיים ולהופעות, ולינלי היה המנהל המוזיקלי של המרכז. הקונצרטים הקבועים במרכז זה בכיכובם של ילדיו, הביאו למשפחה רווחה כלכלית. המשפחה עברה דירה לרויאל קרסנט, שהיו מגורים איכותיים יותר, מה שהעלה את מעמדה החברתי. הילדים החלו להופיע בקונצרטים רחוקים יותר, כולל בלונדון.
לינלי דרש עבור הופעתם עמלות גבוהות. מארגני קונצרט צדקה שנערך כדי לגייס כספים לפאונדלינג הוספיטל נדרשו לשלם 100 ליש"ט עבור הופעה של שתיים מבנותיו.
תומאס לינלי חתם על הסכם עם ג'ון כריסטופר סמית' וג'ון סטנלי עבור הופעות הילדים הגדולים בתיאטרון רויאל, בדרורי ליין, לונדון, בשנת 1773, ובו קיבל יותר מ-500 ליש"ט להופעה. בשנה שלאחר מכן, ב-1774, הצטרף לינלי לסטנלי בתפקיד הניהול והכתיבה וארגון הופעות מוזיקליות בתיאטרון. שנתיים לאחר מכן, ביוני 1776, בשותפות עם חתנו, לינלי רכש חצי מהתיאטרון תמורת 35,000 ליש"ט. לאחר שנתיים הם קנו את כל הבעלות על התיאטרון.
החברה המלכותית למוזיקאים (RSM), בחרה בלינלי כחבר, ב-1780.
תומאס לינלי גם הלחין וכתב מחזות מוזיקליים שחלקם עלו על במות לונדון.
לינלי מת בפתאומיות ב-19 בנובמבר 1795 בביתו, רחוב סאות'המפטון 11 בווסטמינסטר.
קישורים חיצוניים.
ימין פופוליסטי
יקב נחלה
יקב נחלה הוא יקב בוטיק שהוקם בשנת ה'תש"ע, 2010, על ידי נתי ונסיה שוולב, בחוות השקדים שליד אלון מורה.
תנאי הגידול.
יקב נחלה נקרא כך על שם המושג 'יקב נחלה' (Estate Winery) שפירושו יקב המגדל את ענביו בעצמו.