לאחר מכן דניאל קלמן גילה שגאוס, שבמובנים רבים היה ההפך המוחלט של הומבולדט, התארח בביתו של הומבולדט בברלין כאשר הוזמן לכינוס מדעי בשנת 1828. כאשר קלמן גילה את עובדת הפגישה בין השניים, הוא החל לחשוב על מבנה הרומן שבמרכזו שני אנשים, שניהם מודדים את העולם אבל נבדלים זה מזה בכל מובן אחר. דניאל קלמן רצה לכתוב רומן היסטורי לאנשים כמוהו, אנשים השונאים בדרך כלל רומנים היסטוריים. הוא חשב על רומן החומק כדבריו, מהמלכודות הבנאליות של סוגת הרומן ההיסטורי.
סרט.
הסרט מודדים את העולם (Die Vermessung der Welt) מתוכנן לצאת לאקרנים באוקטובר 2012, ומתבסס על הספר. במאי - דטלב בק.
וסילי סוריקוב
וסילי איוואנוביץ' סוריקוב (ברוסית: Васи́лий Ива́нович Су́риков; 24 בינואר (על פי הלוח היוליאני: 12 בינואר) 1848 - 19 במרץ (על פי הלוח היוליאני: 6 במרץ 1916) היה צייר רוסי שנודע בציוריו שתיארו אירועים היסטוריים.
קורות חיים.
סוריקוב נולד בקראסנוירסק שבסיביר. בין השנים 1869–1871 למד תחת פאבל צ'יסטיאקוב באקדמיה הקיסרית לאמנות שבסנקט פטרבורג.
בשנת 1877 עבר סוריקוב למוסקבה, והשתתף בציור הפרסקאות של קתדרלת ישו המושיע.
בשנת 1878 נשא לאישה את אליזבת צ'אראיס, נכדתו של הדצמבריסטי סוויסטונוב.
בשנת 1881 הצטרף לתנועת "הנודדים" (הפרדויז'ניקי).
בשנת 1893 התקבל כחבר באקדמיה לאמנויות של סנט פטרבורג.
סוריקוב נפטר ב-19 במרץ 1916 ונקבר בבית הקברות ואגאנקובסקויה שבמוסקבה.
סגנונו ויצירותיו.
סוריקוב התמקד בציור אירועים היסטוריים מעברה של רוסיה, וניסה להציג אירועים אלה מתוך נקודת המבט של פשוטי העם אשר צפו באירועים. הציורים נחשבו מקוריים בסגנונם, בהצגת רגשות האנשים במהלך האירוע.
בין יצירותיו הידועות נמנים "בוקר הוצאתם להורג של חיילי הסטרלצי" (1881), "אלכסנדר מנשיקוב בברזוב" (1883), "פאודוסיה מורוזובה" (1887) המוצגות בגלריית טרטיאקוב שבמוסקבה, ו"מסע סובורוב דרך האלפים" (1889) וציור הפלגתו של "סטפאן ראזין" (1910) המוצגות במוזיאון הרוסי שבסנקט פטרבורג.
מכתב זכיון
ואסילי סוריקוב
Modern Warfare 2
הנודדים
הנודדים (ברוסית: Передви́жники – פֶּרֶדְוִויזְ'נִיקִי) הוא שמה של קבוצת ציירים רוסים שציירו בסגנון ריאליסטי. חברי הקבוצה העדיפו לצייר את תושביה של רוסיה (בעיקר את פשוטי העם והאיכרים) ובכך סגנונם נחשב לסגנון ריאליזם סוציאליסטי. בהעדפה זו יצאו חברי הקבוצה כנגד (מרד הארבעה עשר) הנחיות האקדמיה הקיסרית לאמנויות ומוסדות ההשכלה הרוסיים. חברי הקבוצה התאגדו יחד כקואופרטיב בשנת 1870 והציגו יחד תערוכות משותפות.
היסטוריה.
אגודת הנודדים הוקמה בסנקט פטרבורג בשנת 1870 ביוזמת איוואן קרמסקוי, גריגורי מיאסויידוב, ניקולאי גה ווסילי פרוב, במסגרת מאבקם להציג באמצעות האמנות את השקפת עולמם הדמוקרטית, ומתוך התנגדותם למוסכמות שנכפו על אמני רוסיה על ידי האקדמיה לאמנות של סנקט פטרבורג. חברי הקבוצה פיתחו את עקרונות "ארטל האמנים" שהוקם על ידי קרמסקוי, וקרמסקוי היה לראש קבוצת הנודדים.
חברי הקבוצה הושפעו מרעיונותיהם של ויסאריון בלינסקי וניקולאי צ'רנישבסקי. במסגרת רעיונות אלה יצאו האמנים נגד הצנזורה, הצמיתות והענישה האכזרית שהייתה נפוצה אז ברוסיה. רעיונות אלה החלו לנבוע בקרב רפורמיסטים רוסיים בראשית המאה ה-19, אולם עבר זמן עד שחילחלו לעולם האמנות. ניתן לראות ביטוי ראשון לגישות אלה בשנת 1863 עת שארבעה עשר מתלמידי האקדמיה לאמנות הביעו מחאתם כנגד גישות האקדמיה השמרניות, ופרשו ממנה. שבע שנים לאחר מכן חברו יחד חברי הקבוצה והקימו את גרעין קבוצת הנודדים. כינוייה של הקבוצה מקורו ברצונם של חברי הקבוצה לנדוד ברחבי רוסיה, לצייר את תושביה ולהביא את האמנות אל העם באמצעות תערוכות נודדות.
חברי הקבוצה יצרו קוד אמנותי המתבסס על ביקורת פוליטית וחברתית באמצעות האמנות, ויצאו נגד הגישה האסתטית שהייתה נפוצה באקדמיה. הם טענו שאמנות צריכה לשמש ולקדם את החברה, והתנגדו לרעיון "אמנות לשם האמנות" שעליו התבססה האקדמיה.
בין השנים 1871–1923 קיימה התנועה 48 תערוכות נודדות בסנקט פטרבורג, מוסקבה, קייב, קאזאן, אורל, ריגה, אודסה וערים אחרות.
חברי הקבוצה ציירו יצירות ריאליסטיות המציגות את פניה השונים של החברה הרוסית - לרוב מתוך מבט ביקורתי. היצירות הראו הן את העוני הרב של תושביה הכפריים של רוסיה, והן את יופיים של התושבים, עוצמתם הנפשית ואישיותם הייחודית.
היצירות הציגו אירועים הנוגעים לתנועת האמנציפציה של הצמיתים ברוסיה ובהם הציורים "מאסרו של המפגין", "הסירוב להתוודות" ו"בלתי צפוי" מעשה ידי איליה רפין, לצד אירועים היסטוריים המהווים אלגוריות למאבק לדמוקרטיה ומתן זכויות (כגון היצירה "הבוקר של ההוצאה להורג של הסטרלצים" מעשה ידי וסילי סוריקוב).
לקבוצה הצטרפו אמנים מכל רחבי רוסיה, ובהם מיקולה פימוננקו, מרק אנטוקולסקי, וסילי ורשצ'אגין, אנדריי ריאבושקין. כמו כן הקבוצה זכתה לתמיכת מבקר האמנות בעל ההשקפות הדמוקרטיות ולדימיר סטאסוב, ולתמיכת האספן העשיר פאבל טרטיאקוב אשר רכש רבות מהיצירות והציג אותן בגלריה שלו.
פופולריות הקבוצה הביא לניסיונות השלטונות הרוסיים להגביל את תנועת חבריה (במקביל לניסיונות השלטונות להשיב את פופולריות היצירות ה"מאושרות" על ידי האקדמיה). הניסיונות הביאו לעליית הפופולריות של יצירות חברי התנועה והגברת השפעתם, והחל משנות ה-90 של המאה ה-19 החלה האקדמיה להציג בתערוכותיה את יצירות חברי הקבוצה בשל השפעתם הרבה, וללמד את סגנונם של החברים בקבוצה.
בראשית המאה ה-20 פחתה השפעת התנועה. חלק מחבריה החלו להציג יצירות בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית, ובשנת 1898 עלתה חשיבותה והשפעתה של תנועת האמנות מיר איסקוסטבה (עולם האומנות) על חשיבות הנודדים.
התערוכה ה-48 של התנועה, שנערכה בשנת 1923 הייתה האחרונה בתערוכות התנועה. באותה עת רוב חברי התנועה, שנותרו בה, הצטרפו לאיגוד האמנים של רוסיה המהפכנית, תנועה אשר שאפה לקדם באמצעות האמנות את האידיאלים של מהפכת אוקטובר ולשרת בכך את ברית המועצות.
ואסילי פרוב
וסילי פרוב
וסילי גריגורביץ' פֶּרוֹב (ברוסית: Василий Григорьевич Перов; ) היה צייר רוסי, שצייר בסגנון הריאליסטי וממייסדי תנועת האמנות רבת ההשפעה "הנודדים".
קורות חיים.
וסילי פרוב נולד ב-1834 בטובולסק, אשר בסיביר, היה בנו הלא חוקי של הברון גריגורי קרלוביץ' קרידנר. מקור שם-משפחתו שבחר לעצמו הוא בכינוי "פרוב" שהדביק לו מורהו לכתיבה (перо [פֶּרוֹ], ברוסית "נוצה"). פרוב למד בבית ספר בארמזס הנמצאת במרכז רוסיה, כ-400 ק"מ דרומית למוסקבה, המרוחקת אלפי קילומטרים מעיר הולדתו. לאחר מכן עבר לבית הספר לאמנות של אלכנסנדר סטופין. היה זה בית ספר לאמנות הראשון באימפריה רוסית שהוקם מחוץ לערים הגדולות.
בשנת 1853 התקבל לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה. בשנת 1856 זכה במדליית כסף עבור איור של ראש נער בתחרות של האקדמיה הקיסרית לאמנויות. פרס זה היה הראשון בפרסים רבים שקיבל מהאקדמיה. בשנת 1857 זכה במדליית כסף עבור "חקירת הקומיסר של המשטרה הכפרית" ומדליית זהב עבור "סצנה ליד קבר" ו"בנו של הכומר מועלה בדרגה". בשנת 1861 זכה במדליית זהב עבור "הדרשה בכפר". פרס זה העניק לו מלגה ללימודים בחו"ל, ובשנת 1862 נסע למערב אירופה וביקר בגרמניה ובפריז. בתקופה זו צייר את המראות שראה ברחובות מערב אירופה ובהן היצירות "מוכר הפיסלונים", ו"מוזיקיאים וצופים".
פרוב שב למוסקבה בשנת 1865 ועד שנת 1871 יצר את יצירות האמנות הידועות שלו: "התור ליד המזרקה", "ארוחה במנזר", "המסע האחרון", "טרויקה", "יום שני של התענית", "הגעת האומנת לבית הסוחר", "המורה לציור", "ליד מסילת הרכבת", "המחלוקת על האמונה" ו"הפונדק האחרון בשער העיר".
בשנת 1866 קיבל את התואר של חבר אקדמיה, ובשנת 1871 מונה למרצה בבית הספר לאמנות, פיסול ואדריכלות של מוסקבה. בתקופה זו הצטרף לתנועת "הנודדים".
פרוב נפטר ב-10 ביוני 1882 בכפר קוזמינקי שליד מוסקבה בעקבות מחלת שחפת ונקבר במנזר דונסקוי.
אמיל וולב
אגנש קובאץ'
אגנש קובאץ' (בהונגרית: Kovács Ágnes; נולדה ב-13 ביולי 1981) היא שחיינית עבר הונגרית. אלופה אולימפית, פעמיים ברציפות אלופת עולם במשחה ל-200 מטר חזה ו-7 פעמים אלופת אירופה.
ביוגרפיה.
אגנש קובאץ' נולדה בבודפשט. היא למדה בגימנסיה וורושמארטי מיהאי בשנים 1995–1999, לאחר מכן בשנת 2001 עברה לארצות הברית ללמוד באוניברסיטת אריזונה שיווק ותקשורת עד שנת 2005. היא סיימה תואר שני (MBA) בכלכלה וסוציולוגיה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה קובאץ' במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.57 דקות, אחרי המנצחות פני היינס מדרום אפריקה (2:25.41 דקות) ואמנדה בירד מארצות הברית (2:25.75 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-7 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.55 דקות אחרי המנצחת היינס (1:07.73 דקות) ובמקום ה-11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.92 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכתה קובאץ' בשתי מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חזה קבעה קובאץ' שיא אירופי חדש בתוצאה של 2:24.90 דקות.