לסמינר אודיטוריום מרווח המשמש מקום לעצרות וכינוסים לנשים בבני ברק.
במקביל לפעילות המוסד לבנות, הקימו מנהלי מוסדות אור החיים בשנות ה-60 ישיבה קטנה וישיבה גדולה בשם "אור התורה", עבור תלמידים בני עדות המזרח מכל הארץ. רבים מתלמידי הישיבה נישאו לבוגרות סמינר אור החיים.
בבעלות מוסדות אור החיים היו שטחים נרחבים במזרח העיר, ובשנות ה-90 נבנתה עליהם שכונת אור החיים.
בית הכנסת אור החיים (בני ברק)
בית הכנסת אור החיים בבני ברק הוא מרכז רוחני קהילתי לבני עדות המזרח במרכז רחוב רבי עקיבא בבני ברק. נקרא על שם רבי חיים אבן עטר, הידוע על שם ספרו אור החיים.
בית הכנסת נוסד בשנות ה-50 על ידי משה פרדו ורפאל הלל, מייסדי מוסדות סמינר אור החיים בבני ברק. בתקופה הראשונה פעל במקום הסמינר לבנות. לאחר שהסמינר עבר למשכנו בדרום העיר הפך המתחם למרכז קהילתי, שבתחומו פועל בית כנסת אזורי וכן כולל אברכים, בראשות הרב שמעון בעדני, חבר מועצת חכמי התורה. בין בוגריו: הרב יוסף זליכה.
במשך שנים שימש מתחם "אור החיים" כמרכז הקהילתי-רוחני המרכזי של התושבים החרדים הספרדים במרכז בני ברק. בין מתפללי בית הכנסת היה הרב רפאל ברוך טולדנו. הנהלת מוסדות אור החיים גם הקימה במתחם מבנן, ובין דייריו היו הרב שמעון בעדני ומיכאל לייטמן.
שכונת אור החיים
בתוך לואין דיוויס
בתוך לואין דיוויס (באנגלית: Inside Llewyn Davis) הוא סרט דרמה שנכתב ובוים על ידי האחים כהן. הסרט, בכיכובם של אוסקר אייזק, קארי מאליגן וג'סטין טימברלייק, מספר את סיפורו של זמר-יוצר שעושה את דרכו בסצנת מוזיקת הפולק של ניו יורק בשנות ה-60 של המאה ה-20. הסרט מבוסס באופן חלקי על ספר זיכרונות של דייב ון רונק (Dave Van Ronk), שפורסם לאחר מותו.
עלילה.
פברואר 1961. לואין דייוויס (אוסקר אייזק), זמר פולק כושל נאבק על מחייתו בגריניץ' וילג' בניו יורק. שותפו המוזיקלי, מיק טימלין, התאבד בקפיצה מגשר ג'ורג' וושינגטון; אלבומו האחרון, "בתוך לואין דיוויס" לא נמכר; אין לו כסף והוא ישן על ספות בבתים של חברים ומכרים. לילה אחד הוא מנגן בבית הקפה הגזלייט, ולאחר מכן מותקף בסמטה שמאחורי בית הקפה על ידי אלמוני.
שבוע קודם לכן, לואין מתעורר בבוקר בדירה של שניים מידידיו האמידים יותר, בני הזוג גורפיין המבוגרים. כשהוא עוזב, החתול של בני הזוג מתחמק החוצה. בלית ברירה, לואין לוקח איתו את החתול לדירה של חבריו ג'ים וג'ין ברקי. ג'ין מסכימה בחוסר רצון לתת ללואין ללון אצלם בלילה, ומספרת לו שהיא בהיריון, כשקיימת אפשרות שלואין עצמו הוא האב של התינוק המיועד. למחרת בבוקר, החתול בורח שוב. מאוחר יותר, ג'ין מבקשת מלואין לממן את ההפלה.
לואין מבקר את אחותו בתקווה ללוות ממנה כסף, אך מתאכזב כשהוא מבין שזה לא אפשרי. השיחה עם אחותו מבהירה לו היטב שהם חיים בעולמות שונים לגמרי. היא נותנת לו קופסה המכילה חפצים ישנים שלו, אבל הוא אומר לה להיפטר מהם. היא מזכירה שהוא יכול להרוויח כסף בכך שיחזור לצי הסוחר.
בהזמנה מצד ג'ים, שאינו מודע לרומן בין לואין לג'ין, לואין מוזמן להקלטת שיר שעוסק במשימה בחלל ביחד עם ג'ים ומוזיקאי בשם אל קודי (אדם דרייבר). בשל הצורך המיידי שלו בכסף לטובת ההפלה של ג'ין, לואין מסכים לקבל מיד תשלום על ההקלטה בסך 200 דולר תוך ויתור על התמלוגים. לואין מגיע לפגישה עם הגינקולוג כדי לדאוג לסידורים להפלה. במהלך הפגישה מתחוור לו שחברה קודמת שלו שנשלחה גם היא להפלה שנתיים קודם לכן, בחרה ללדת את הילד ועברה לאקרון, אוהיו.
תוך כדי שיחה עם ג'ין בבית הקפה, לואין רואה בחוץ את החתול של בני הזוג גורפיין ומחזיר אותו להם בערב. בני הזוג מארחים חברים אחרים שלהם ומבקשים ממנו לנגן בגיטרה, והוא בחוסר רצון מנגן להם את אחד מהשירים שביצע בעבר עם מייק. כשגברת גורפיין מצטרפת ללואין בהרמוניה קולית, לואין מתרגז וצועק עליה. היא נוטשת את השולחן בוכה וחוזרת בכעס עם החתול שלואין הביא וטוענת שזה לא החתול שלהם מכיוון שמדובר בחתולה, ולואין נאלץ לעזוב עם החתולה.
למחרת לואין נוסע לשיקגו עם שני מוזיקאים שהכיר- משורר הביט הלאקוני ג'וני פייב (גארט הדלונד) ומוזיקאי הג'אז רולנד טרנר (ג'ון גודמן). כשהם עוצרים בפונדק דרכים, רולנד מתמוטט בשירותים ממנת יתר של הרואין. לואין וג'וני פייב מעלים אותו למכונית וממשיכים בדרכם, עד שעוצרים אותם שוטרים בחשד שג'וני פייב נהג תחת השפעת אלכוהול. ג'וני מתנגד למעצר ונלקח על ידי השוטרים. בלית ברירה נוטש לואין את המכונית ומשאיר בתוכה את החתולה ואת רולנד טרנר המעולף. בשיקגו, לואין נבחן בפני מנהל מועדון בשם באד גרוסמן (פ. מארי אברהם), שאומר לו לאחר האודישן שלואין לא מתאים להיות אמן סולו ומציע לו להשתלב בשלישיית מוזיקאים שהוא מרכיב. לואין דוחה את ההצעה וחוזר בטרמפים לניו יורק. תוך כדי נהיגה במכונית של אדם שאסף אותו בדרך, הוא בטעות מתנגש בחתול שנראה כמו החתול של בני הזוג גורפיין.
בחזרה בניו יורק, כשהוא נוכח לגלות שאין בפניו עוד אופציות, הוא משתמש ב-148 הדולרים האחרונים שלו כדי לשלם את דמי החבר לאיגוד של צי הסוחר, ומבקר אצל אביו החולה בבית האבות. לואין מחפש את רישיון המלח שלו כדי שיוכל לחזור לצי, אבל הרישיון נמצא בקופסה שהוא ביקש מאחותו לזרוק, ועליו לשלם 85 דולר נוספים כדי לחדש את הרישיון. לואין מבקר את ג'ין והיא מספרת לו שהיא מופיעה בערב בגזלייט.
בגזלייט, הוא לומד שמנהל בית הקפה, פאפי (מקס קסלה) גם כן קיים יחסי מין עם ג'ין. מעוצבן על התגלית הזו, לואין מעליב אישה שמופיעה על הבמה ונזרק החוצה. הוא הולך לדירה של בני הזוג גורפיין שמקבלים אותו בחום. שם הוא לומד שהשיר שהקליט עם ג'ים ואל קודי הפך ללהיט, אך הוא לא זכה ליהנות מהתמלוגים. לתדהמתו, הוא לומד שהחתול האמיתי של בני הזוג, יוליסס, חזר לבדו הביתה.
בחזרה לסצנה הפותחת של הסרט, לואין מופיע בגזלייט. פאפי מקניט את לואין על מה שהתרחש בלילה הקודם ומספר לו שחבר שלו ממתין לו בסמטה מאחורי בית הקפה. לואין עוזב וצופה בהופעה של בוב דילן הצעיר והאלמוני אז. בסמטה הוא מותקף ומוכה על ידי אדם בחליפה שנוקם בו על כך שהפריע להופעתה של אשתו בלילה הקודם. לואין צופה באיש נכנס למונית ומאחל לו "להתראות" בצרפתית.
הפקה.
המפיק סקוט רודין, שעבד עם האחים כהן בסרטים "ארץ קשוחה" ו"אומץ אמיתי", שיתף עימם פעולה גם בסרט זה. המוזיקאים מרקוס ממפורד (Marcus Mumford) וטי-בון בורנט (T-Bone Burnett) היו אחראים על ההפקה המוזיקלית של הסרט. בורנט הפיק מוזיקלית את סרטם של האחים כהן, "אחי, איפה אתה?".
מאסי
יום שביתת הנשק
יום שביתת הנשק (באנגלית: Armistice Day) הוא היום בו נכנסה לתוקפה הפסקת האש במלחמת העולם הראשונה, ב-11 בנובמבר 1918, בשעה 11:00. היום נחגג כחג לאומי בצרפת, בלגיה, סרביה וניו זילנד. במדינות חבר העמים הבריטי הוא נקרא יום הזיכרון (Remembrance Sunday), המוקדש לזכר הנופלים במלחמות, ונערכים בו טקסים ושתי דקות דומיה לאומיות בשעה 11:00. בארצות הברית הוא נקרא יום הווטרנים ונקבע כיום חג לכבוד כל ותיקי המלחמות שבהן השתתפה המדינה.
שביתת הנשק הכוזבת ב-7 בנובמבר.
ב-7 בנובמבר 1918 נפוצה ברחבי העולם שמועה לפיה הגרמנים חתמו על הסכם שביתת הנשק וכי המלחמה הסתיימה בשעה 2 בצהריים באותו היום. הידיעה הכוזבת הגיעה גם לכותרות העיתונים שהכריזו על סיום המלחמה. ברחבי העולם יצאו רבים לרחובות לחגוג את סיום המלחמה.
מקור השמועה בהפסקת אש מקומית שאישרו הצרפתים כדי שהמשלחת הגרמנית תוכל לעבור את קו החזית ולהגיע ליער קומפיין, שם התנהלו השיחות על הפסקת האש. הידיעה על הפסקת האש המקומית נקלטה בשגרירות האמריקאית בפריז ושם פורש השדר כאילו הגרמנים חתמו על הפסקת האש הכוללת. הידיעה שודרה לארצות הברית ונפוצה ברחבי העולם. תוך מספר שעות הובנה הטעות אולם בשלב זה כבר החלו החגיגות הספונטניות במקומות רבים.
נפגעים ביום שביתת הנשק.
הסכם שביתת הנשק שסיים את מלחמת העולם הראשונה נחתם ב-11 בנובמבר 1918 בשעה 5 בבוקר, אך קבעה את השעה 11:00 כשעת סיום הלחימה בשל הקושי להודיע לכוחות המפוזרים על הפסקת הלחימה. במשך השעות בין חתימת הפסקת האש לכניסתה לתוקף נהרגו 863 חיילים מבריטניה וחבר העמים, וכ-3,000 לוחמים אמריקאים נהרגו או נפצעו בקרבות האחרונים בהם השתתפו. החייל הבריטי האחרון, טוראי ג'ורג' אדווין אליסון נהרג בשעה 9:30, כ-90 דקות לפני כניסת הפסקת האש לתוקף. הוא לחם ברציפות במלחמה מאז 1914. אוגוסטין טרבושן הוא החייל הצרפתי האחרון שנהרג. הוא נורה בשעה 10:45 כשנשלח להודיע לחבריו שיצאו להתקפה מעבר לנהר מז כי המרק יוגש לאחר הפסקת האש.
טוראי הנרי גנטר מצבא ארצות הברית נהרג בשעה 10:58 בעת התקפה על עמדת מכונת ירייה גרמנית והוא באופן רשמי ההרוג האחרון במלחמת העולם הראשונה. דקה לאחר מכן, בעת כניסת הפסקת האש לתוקף, נכנעו החיילים באותה עמדה לחבריו ליחידה.
באופן רשמי ביום זה מעל 10,000 חיילים נהרגו (כולל פצועים שנפצעו קודם לכן ומתו מפצעיהם ביום זה), נפצעו או הוכרזו נעדרים.
75 חיילים צרפתיים נהרגו באותו היום, אולם תאריך המוות שלהם שונה ל-10 בנובמבר כדי למנוע ממשפחותיהם את התסכול מכך שיקיריהם נהרגו ביום האחרון למלחמה, וכדי למנוע מחלוקת לגבי זכאותם של יורשי הנופלים לתגמול מוגדל בגין מוות בעת מלחמה.
קוסקוסייר
אוסיאקוב
אוסיאקוב (בפולנית: Osjaków) היא עיירה באזור פרובינציית לודז' בפולין, כ-45 ק"מ מדרום מערב לבירת הפרובינציה, לודז'.
תולדות היישוב.