לדיון באנטישמיות תרם סנדאואר את המושג "אַלוֹשמיות" (allosemityzm, באנגלית: allosemitism) – עמדה יסודית הרואה ביהודים זרים ואחרים, ומהווה בסיס ליחס דו-ערכי כלפיהם: מצד אחד ראייתם כקדושים, או חיבה מיוחדת כלפיהם (פילושמיות), ומן הצד האחר ראייתם כשטניים, או אנטישמיות.
סנדאואר, ששלט היטב בעברית, ביקר מספר פעמים בישראל. את רשמיו מהארץ פרסם בשנת 1957 בספרון אוהד בשם "W 2000 lat późnniej: Pamiȩtnik israelski" ('לאחר אלפיים שנה: ספר זיכרונות ישראלי').
מספריו.
בתרגום לאנגלית:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ארתור סנדאור
ארטור סנדאואר
ארתור סאנדאואר
ארטור סאנדאואר
ארתור שנבל
ארטור שנבל
מאיופס
קופון
מבצע שינוי כיוון 11
מבצע שינוי כיוון 11 המוכר גם כמבצע שינוי ברור היה מבצע שהתקיים בדרום לבנון בין ה-11 עד ה-14 באוגוסט 2006 והיה השלב האחרון של מלחמת לבנון השנייה. המבצע היווה את מאמץ תמרון העומק היחיד שהופעל באופן מלא במהלך המלחמה, בו השתתפו ארבע אוגדות שהתחלקו לגזרות הלחימה השונות בדרום לבנון, בנוסף להסקה של כוחות באחד ממבצעי ההסקה הגדולים בהיסטוריה של צה"ל. אישור ליציאה למבצע ניתן על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט מספר שעות לפני אישור הסכם הפסקת האש במועצת הביטחון של האו"ם והמבצע לא הופסק גם לאחר שזה התקבל.
מטרת המבצע הייתה כניסת כוחות צה"ל לעומק לבנון עד לנהר הליטני וטיהור דרום לבנון מלוחמי חזבאללה, עד כמה שניתן לפני שהפסקת האש תכנס לתוקפה.
מהלך הלחימה.
האישור ליציאה למבצע התקבל כאמור באיחור של 48 שעות של התלבטות מתוקשרת, הוא התקבל בסביבות השעה 18:30 ביום ה-11 באוגוסט 2006. לפי התוכנית בצה"ל, כדי להשיג את מטרות המבצע ולהגיע לנהר ליטני, דרוש כשבוע במסגרת כוחות של ארבע אוגדות.
מרגע קבלת האישור ליציאה למבצע, החל מבצע הטסה של כוחות מעוצבת האש, תחת פיקוד איל איזנברג, על מנת לבצע איגוף אנכי, במהלכו הונחתו כוחות צנחנים בעומק לבנון ולאורך נהר הליטני. לאחר שמחבלי החזבאללה הצליחו להפיל מסוק יסעור החליטו אייזנברג ואלוף פיקוד הצפון, אודי אדם, לעצור את המבצע כוחות האוגדה פעלו בלבנון במהלך משולב שכלל הטסת כוחות שתוגברו בכוחות שחברו אליהם רגלית. לאחר שהוחלט על עצירת המבצע פגעו לוחמיו של אייזנברג, הן מחטיבת הצנחנים והן מחטיבה 55, במחבלים ומשגרי רקטות עד אשר נכנסה הפסקת האש לתוקפה. בנוסף לכך הוכנסו חיילים משלוש אוגדות דרך מעברי הגבול, כל הכוחות האלו בעצם שילשו את מספר חיילי צה"ל הנמצאים בתוך לבנון לכדי כ-10,000 חיילים.
יהודה אבן קורייש
יהודה אבן קוריש
יהודה בן קוריש
יהודה בן קריש
יהודה בן קורייש
שיר עבודה (נח שפירא)
שיר עבודה הוא שירו של נח שפירא ("בר-נש"), אשר פורסם בשנת תרנ"ה 1895 והולחן בלחן עממי מזרחי. מאז פרסומו בעיצומה של תקופת העלייה הראשונה, נעשה השיר אהוד ביישוב העברי החדש בארץ ישראל. נהגו לשיר אותו באירועים חגיגיים כחלק ממבחר שירים שביטאו את יעדי המפעל הציוני, והוא הוכנס אל תוכנית הלמודים בגני הילדים ובבתי הספר. הוא אומץ גם על ידי אנשי העלייה השנייה ותנועת העבודה הארצישראלית, כמבטא את ערך היסוד שלה. הוא צורף אל "פנקסי" – הספרון שהוענק לכל חבר או חברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" בראשיתה, מאז 1918. הוא זכה לפופולריות רבה גם בקרב חברי הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה.
"שיר עבודה" זכה לביצועים רבים, שחלק רב מהם מקהלתי, במאה ה-20 וה-21. אחת ההקלטות הבולטות לשיר היא של אילקה רווה כסולן, בליווי מקהלת צדיקוב ותזמורת קול ישראל.
תכנים ואמירות.
שפירא מרמז בשירו על מקורות מסורתיים נודעים לממעוניו, צרכני השיר, בני דורו. במילים "מִטַּל שָׁמַיִם וּמִכָּל מֶגֶד" הוא מאזכר ברמיזה את פסוקי הברכה בספר בראשית: . במילים "הָעוֹלָם עוֹמֵד עַל הָעֲבוֹדָה" הוא מאזכר את מאמר חז"ל במסכת אבות: (אף כי על פי רוב הפרשנות, כוונתם של חז"ל הייתה לעבודת האל). השיר פותח בשחרית, בקול קורא ומעורר משינה ליום העבודה, שאותה מהלל המשורר ומשבח, כמעניקה חיים; מזון: "מגד" ו"לחם", ומלבוש: "בגד". שבחי העבודה והעמל מודגשים בשיר, הן בפזמון גדוש קולות ההתפעלות החוזרים: "יָהּ חַי לִי, לִי הָהּ עֲמָלִי!", והן בבית השלישי, במילים: "הָעֲבוֹדָה הִיא כָּל חַיֵּינוּ, מִכָּל צָרָה תַּצִּילֵנוּ" אשר הפכו למטבע לשון בתרבות העברית והישראלית, ומצוטטות בהקשרים ומשמעים שונים ואף מנוגדים.
מאיר שלמה יהודה רבינוביץ
רבי מאיר שלמה יהודה רבינוביץ (ה'תרכ"ח, 1868 – י"ז באדר ה'תש"ב, 6 במרץ 1942) היה אדמו"ר של חצר חסידית בעיר מעזריטש שבפולין, שהייתה ענף מחסידות ביאלא, דור חמישי, בן אחר בן ליהודי הקדוש מפשיסחה.
תולדות חייו.
נולד באוסטרובא שבפולין לרבי יצחק יעקב רבינוביץ האדמו"ר הראשון של חסידות ביאלא, ולרבנית רחל לביאה בתו של רבי יהושע מאוסטרובא, לאחר פטירת זקנו בכ"ח בניסן ה'תרל"ג עבר עם בני משפחתו לעיר ביאלא פודולסק בה הקים אביו את חצר ביאלא. נשא לאשה את בתו של רבי אייזיק ברב"ש מצאצאי רבי לוי יצחק מברדיטשוב ורבי נחמן מברסלב, והתגורר בברדיטשוב מספר שנים.
לאחר פטירת אביו בכ"ג באדר ב' ה'תרס"ה, קיבלו עליהם בעלי המוח מחסידי ביאלא את מרותו, הוא הנהיג את חסידיו בעיר ביאלא, אך בעקבות שרפה שכילתה את החצר, העתיק את מגוריו לעיר מעזריטש הסמוכה, בה הנהיג את חצרו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, לאחריה עבר להתגורר בוורשה.
דברי תורתו.
מרבית דברי תורתו אבדו בימי השואה, מקצת תורותיו ומכתביו יצאו לאור בשנת תשמ"ט על ידי מכון מגמ"ה תחת השם "זיכרון משל"י".
אחרית ימיו.
בסוף ימיו נאלץ כמו כל יהודי ורשה להסתגר בגטו, שם למד תורה עם נערים יהודים, עד ליום פטירתו י"ז אדר תש"ב, בהלווייתו שהייתה ההלויה הרבנית האחרונה בגטו השתתפו רבים מתושבי הגטו, ומצבה הוקמה על קברו על אף התנאים הקשים.
סדר המקצועות במדעי היהדות
שיטת שלום
התיאטרון היהודי בוורשה
תיאטרון המדינה היהודי על-שם אסתר רחל קמינסקה ואידה קמינסקה (בפולנית: Teatr Żydowski im. Estery Racheli i Idy Kamińskich) הוא מוסד תיאטרוני בוורשה, בירת פולין. הוא נקרא על-שם מייסדות התיאטרון אסתר רחל קמינסקה ובתה אידה קמינסקה שהייתה מועמדת לפרס האוסקר, אסתר רחל מכונה "אם התיאטרון היהודי".
תיאטרון המדינה היהודי נוסד ב-1950 מאיחודן של שתי קבוצות תיאטרון שפעלו בוורשה ולודז' בשנים 1950-1945. התיאטרון היה פעיל בשתי הערים וערך סבבי הופעות ברחבי פולין. ב-1955 הוא התקבע בכיכר גז'יבובסקה אשר בוורשה.
מאז היווסדו, שאף התיאטרון להמשיך את המסורת המפוארת של עולם הבמה היהודי בפולין בתקופה שקדמה למלחמה. בתיאטרון הצגות בפולנית וביידיש (ניתן לקבל מכשירי שמיעה עם תרגום בפולנית). התיאטרון מעלה גם הצגות של מחזאים ישראלים בתרגום לפולנית (למשל של חנוך לוין בתרגום של אלה סידי).
התיאטרון מציג מחזות ממיטב הדרמה היהודית. הרפרטואר שלו כולל עבודות של יוצרים כגון אברהם גולדפדן, מנדלי מוכר ספרים, שלום עליכם, י"ל פרץ ויעקב גורדין.
מנהל התיאטרון החל מ-1970 ועד מותו בשנת 2014 היה השחקן שמעון שורמיי. יעקב וייצנר היה המנהל האומנותי של התיאטרון בשנים 2005-2018.
סנג'ו סנטומי
הנסיך סָאנְג'וֹ סַנֶטוֹמִי (ביפנית: 三条 実美; 13 במרץ 1837 – 28 בפברואר 1891) היה חבר האצולה היפנית ומדינאי בתקופת רסטורציית מייג'י.
ביוגרפיה.
סנג'ו נולד בקיוטו, בנו של בירוקרט בכיר. הוא החזיק במספר תפקידים בכירים בחצר הקיסרית, ומאוחר יותר הפך לדמות מרכזית בתנועת סונו ג'וי, שקראה להדחת השוגון וסילוק המערביים.
סנג'ו כיהן במספר תפקידים בממשלת מייג'י, מעת הקמתה בינואר 1868. הקיסר מוצוהיטו העניק לו את עיטור מסדר החרצית בדרג סרט גדול, וב-7 ביולי 1884 קיבל סנג'ו את התואר "קושאקו" (נסיך). כששונתה שיטת הממשל לשיטת קבינט ב-1885 התמנה סנג'ו לשומר חותם הקיסר.
לאחר התפטרות ראש הממשלה קורודה קיוטאקה וממשלתו ב-1889, קיבל מוצוהיטו אך ורק את התפטרותו של קורודה, והזמין את סנג'ו להחליף אותו בראשות הממשלה. הקיסר סירב למנות ראש ממשלה חדש במשך חודשיים, ובכך הפך את סנג'ו לראש הממשלה היחיד ביפן שהחזיק בתפקיד זה ובמקביל היה שומר חותם הקיסר.
ב-1890 קיבל סנג'ו מושב בבית האצילים (מקביל לבית הלורדים בבריטניה) בדיאט של יפן, שנוסד באותה שנה על פי חוקת מייג'י. לאחר מותו ב-1891 נערכה לו הלוויה ממלכתית בטוקיו.
ריינג'ר 9
ריינג'ר 9 (באנגלית: Ranger 9) הייתה משימת חלל אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב-21 במרץ 1965 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות ברזולוציה גבוהה של פני הירח במהלך התרסקותה על פניו. ריינג'ר 9 התרסקה על הירח בהצלחה ב-24 במרץ ותוך כדי התרסקותה שידרה תמונות של הירח. משימה זו הייתה המשימה המוצלחת השלישית והאחרונה בתוכנית ריינג'ר.
מבנה החללית.
ריינג'ר 9 הייתה חללית ריינג'ר מבלוק 3. החללית כללה בסיס משושה מאלומיניום ברוחב 1.5 מטרים, עליו הורכבו מערכות ההנעה והכוח, מעליהם הורכב חרוט קטום ראש שהכיל את מצלמות הטלוויזיה. שני לוחות סולאריים באורך 1.537 מטרים וברוחב 0.739 מטרים נפרשו ככנפיים משני צדדים נגדיים של הבסיס, כך שאורך החללית מקצה לקצה היה 4.6 מטרים. אנטנת צלחת לטווח רחוק הורכבה על אחד מקודקודי הבסיס, ואנטנה היכולה לשדר ולקלוט אותות מכל הכיוונים הורכבה בראש החרוט הקטום. גובהה הכולל של החללית היה 3.6 מטרים.