אפריס כאמור שלח צבא מול הבבלים בעת שאלה צרו על ירושלים, אך נסוג לאחר זמן קצר, וירושלים נפלה והוחרבה. אפריס הפעיל גם כח יבשתי וימי כנגד צור וצידון כדי להביאם למרוד בבבלים אך צבאו הוכה והוא נאלץ לשוב למצרים. אחרי כישלונות אלה בא גם ניסיון מרידה בצבא המצרי שבאַסְוָאן (סְוֵנֵה המקראית), אך אפריס הצליח להתגבר על מרידה זו.
אחריתו של אפריס.
אפריס נענה לבקשתם של תושבי לוב לעזור להם להתנגד ליוונים שהתנחלו בקִירֵינֵי, אך נמנע משליחת החיילים היוונים שבצבאו כנגדם. צבא אפריס הובס בקרב, והחיילים בְּנֵי מצרים האשימו את אפריס שהכשילם בכוונה. אפריס שלח כנגדם את יעחמס (אַמַסִיס ביוונית) בן משפחתו, אך בסופו של דבר המורדים הכתירו את יעחמס למלכות. על פי ההיסטוריון היווני הֶרוֹדוֹטוֹס, אפריס שלח את פַּטַרְבֵּימִיס כדי שיביא בחזרה את יעחמס, אך לשמע הדברים יעחמס התרומם מסוסו ו"הפיח", וענה לפַּטַרְבֵּימִיס שיביא את "זה" לאפריס. אחר כך הוסיף, שיבוא אמנם לאפריס עם עוד רבים אחרים. פַּטַרְבֵּימִיס מיהר לספר כל זאת לאפריס, אשר נתקף בחמת זעם לשמע הדברים וכרת את אוזנו ואת אפו של פַּטַרְבֵּימִיס. אפריס בכל אופן יצא עם צבא השכירים הַמִּתְדַּלְדֵּל שלו כנגד צבא המורדים המצרים של יעחמס, והובס בקרב.
על פי הרודוטוס, אפריס נפל בשבי ועוד הוחזק בארמון זמן מה, אך בסופו של דבר יעחמס מסר אותו לידי המצרים שחנקו אותו למוות. גם ההיסטוריון היווני דיודורוס סיקולוס מספר סיפור דומה על נפילתו של אפריס, אך לדעת אחרים אפריס נפל בקרב המקורי מול יעחמס. אפריס בכל אופן מָלַךְ במשך כ-20 שנה, וזכה מידי יעחמס לקבורה מפוארת בקברות אבותיו שבמקדש לאתיני בבירה סוֹא. יעחמס הכריז על עצמו כמלך (פרעה יעחמס השני) ונישא לְבִתּוֹ של אפריס.
אנדור סירטש
אנדור סירטש (במקור שוורץ, בהונגרית: Szirtes Andor; וראנו, 8 במרץ 1907–1943) היה פובליציסט יהודי-הונגרי, שנספה בשואה. אישיותו, כתיבתו העיתונאית ותפקידו בהיסטוריה של המחשבה ממקמים אותו כאופוזיציונר בין לאיוש סאבו לבין בלה טאבור (הכינוי "אופו" הוא גרסה מקוצרת וסלנגית לשמה של האופוזיציה המסוימת הזו, שהייתה תנועת שמאל אנטי-קפיטליסטית ואנטי-בולשביקית בראשית שנות השלושים בהונגריה, בראשות לאיוש סאבו, פאל יוסטוס, פאל פרטוש ואנדור סירטש).
ביוגרפיה.
אנדור סירטש נולד במשפחה יהודית כבנם של מנו שוורץ ושל פאני לנדסמן. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה למסחר ברחוב וש בבודפשט ואחר כך למד כימיה של טקסטיל בברנו. הוא היה חבר בחוג הפוליטי בשם "אגודת מיקלוש ברטה". הפרסום הראשון שלו הופיע בכתב העת "בן זמננו" (Kortárs) בשנת 1930. יצירתו הידועה האחרונה הייתה הערכים במה שכונה "האנציקלופדיה של היום" (הערכים "אריסטוקרטיה", "הפיכה", "בולשביזם", "מרכז אירופה", "לניניזם", "מלחמת אזרחים", "סינדיקליזם", "סטליניזם", "טרוצקיזם" ועוד) בעריכת זולטאן גאשפאר.
מאמריו.
עבודותיו הופיעו בכתבי העת ה"מאה שלנו", "ספ סו", והוא פרסם את מאמריו ב"פורום ההונגרי" של אותה התקופה. הביקורות השיטתיות שלו, שנכתבו בעקביות מנקודת מבט שמאלית, היו ניתוחים קיצוניים. על איכות הידע המעודכן שלו תעיד העובדה שהוא כתב את הדיווחים הראשונים בהונגרית על אסכולת פרנקפורט. המאמר הבולט שלו, שנתן פרשנות למשפטי הראווה הראשונים שהתרחשו בברית המועצות, נקרא בדרך כלל בצורה אופיינית בשם "אחרי הריאקציה התרמידורית".
תנאי החיים הקשים שלו ואחר כך מותו המוקדם מנעו ממנו להתפתח לחלוטין ובמשך עשור אחד בלבד נולדה היצירה שלו עם כישורי כתיבה מצוינים והשאירה רק כמות קטנה יחסית של טקסטים. ההיסטוריון הספרותי אנדראש לנדיאל, שחקר את יצירתו, תיאר את ביקורתו הרדיקלית של סירטש בהשראה מרקסיסטית, כנקייה מכל דוקטרינה, אנטי-סטליניסטית ומודרנית.
מותו והנצחתו.
לא ידוע תאריך ומקום מותו המדויק. הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ונעלם בחזית אוקראינה בשנת 1943.
בשנת 2015, קרן ג'רג' לוקאץ' העניקה תמיכה לבית ההוצאה לאור Syllabux להוצאת ספר המחקר שלו "ביקורת חברתית והתקדמות".
תחנת העמל
תחנת העמל היא אחת מהתחנות המתוכננות של הקו האדום כחלק מהמערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב. מיקומה ברחוב הרב יצחק ניסנבוים בבת ים.
מיקום.
תחנת העמל שוכנת בדרום העיר בת ים, ממערב לשכונת קריית באבוב.
ויילי פוסט
ויילי הרדמן פוסט (Wiley Hardeman Post; 22 בנובמבר 1898 - 15 באוגוסט 1935) היה אוויראי אמריקאי נודע בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. הוא ערך את טיסת הסולו הראשונה מסביב לכדור הארץ, פיתח את תחום הטיסות בגובה רב, יצר את אחת מחליפות הלחץ הראשונות לטייסים וגילה את זרם הסילון. נהרג בתאונת מטוס באלסקה.
ביוגרפיה.
פוסט נולד למשפחת חקלאים מגדלי כותנה בטקסס. בגיל חמש עברה משפחתו לאוקלהומה. הוא סיים שש שנות לימוד בבית הספר היסודי. בגיל 15 ראה לראשונה מטוס והתרשם ממנו מאוד. הוא עבד כפועל בניין, ובמלחמת העולם הראשונה ביקש להיות טייס צבאי, התגייס והחל את הכשרתו כמפעיל רדיו, אך המלחמה הסתיימה לפני שהספיק לקחת בה חלק. לאחר המלחמה עבד כפועל בשדות הנפט של אוקלהומה. הוא גם שלח ידו בשוד מזוין ונכלא בבית סוהר למשך למעלה משנה, עד ששוחרר על תנאי ב-1922. ב-1926 נפצע קשה בתאונה בשדה נפט ואיבד את הראייה בעינו השמאלית. מאז נהג לחבוש רטייה על העין. ב-1927 התחתן פוסט עם מיי ליין (Mae Laine).
קריירת טיסה.
בגיל 26 החל להופיע כטייס וכצנחן במופעי ראווה של מטוסים. הוא השתמש בכספי הפיצויים על התאונה שעבר כדי לרכוש את מטוסו הראשון. באותו זמן הכיר את הבדרן ויל רוג'רס, בן אוקלהומה, והם הפכו לחברים קרובים.
ב-1930 היה פוסט לטייסם האישי של שני אילי נפט מאוקלהומה, שאחד מהם רכש מטוס חדיש מדגם לוקהיד וגה. המטוס נקרא ויני מיי ("Winnie Mae") על שם בתו של בעליו. פוסט ניצח במטוס זה בתחרות טיסה משיקגו ללוס אנג'לס, שהביאה לו לראשונה פרסום ברמה ארצית.
ב-23 ביוני 1931 יצא פוסט ביחד עם הנווט האוסטרלי הרולד גאטי במטוס ויני מיי לטיסה סביב העולם, שנערכה עד אז רק בצפלין. נקודת המוצא שלהם הייתה בשדה התעופה רוזוולט בלונג איילנד. מסעם הוביל אותם בנתיב ובו נחיתות ביניים מרובות דרך קנדה, בריטניה, גרמניה, ברית המועצות, אלסקה וארצות הברית, עד שחזרו לשדה רוזוולט ב-1 ביולי. הם עברו 24,903 קילומטר בתוך שמונה ימים, 15 שעות ו-51 דקות. הייתה זו הקפת העולם הראשונה במטוס חד-מנועי. קבלת הפנים שלה זכו התחרתה בזו קיבל צ'ארלס לינדברג לאחר טיסתו לרוחב האוקיינוס האטלנטי. בין היתר הוזמנו לבית הלבן ועברו במסע ניצחון ברחובות ניו יורק. לאחר הטיסה רכש פוסט את המטוס ויני מיי מבעליו. הוא וגאטי פרסמו את סיפור טיסתם תחת הכותרת מסביב לעולם בשמונה ימים, עם הקדמה מאת ויל רוג'רס.
פוסט ביקש לפתוח בית ספר לטיסה משלו, אך חסרו לו האמצעים הכספיים לכך. על כן תכנן והוציא לפועל את הקפת העולם בטיסת סולו ללא נווט. לאחר שנה של הכנות יצא לדרך משדה התעופה פלויד בנט בברוקלין. הוא עבר בנתיב דומה לטיסתו הראשונה ושב לנקודת המוצא שלו ב-22 ביולי 1933 לאחר מסע שארך שבעה ימים, 18 שעות ו-40 דקות. 50 אלף איש קידמו את פניו בשובו.
ב-1934 החל פוסט לחקור את התחום של טיסות למרחקים ארוכים ברום גבוה. תא הטייס של המטוס ויני מיי לא ניתן היה לדיחוס, ועל כן החל פוסט לפתח חליפת לחץ בסיועם של איל נפט ושל מומחה מחברת הצמיגים BFGoodrich. שלושה דגמים של חליפת לחץ פותחו על ידו, אך שני הראשונים לא עמדו במבחן. החליפה השלישית הוכיחה את עצמה. היא הייתה בת שלוש שכבות עשויות בד וגומי, איפשרה הליכה וכללה כפפות, מגפיים וקסדה. ב-5 בספטמבר 1934 ניסה אותה לראשונה בטיסה והגיע לגובה של 12 קילומטר. בהמשך הגיע לגובה של 15 קילומטר. פוסט גם גילה את קיומו של זרם הסילון. מפברואר ועד יוני 1935 ערך שלושה ניסיונות לטוס בגובה רב ללא חניות ביניים מלוס אנג'לס לניו יורק. כל הניסיונות כשלו בשל בעיות מכניות.
ב-1035 החל פוסט לעסוק בפיתוח נתיב טיסה לדואר ונוסעים מהחוף המערבי של ארצות הברית אל רוסיה. לצורך כך בנה מטוס שהורכב מחלקיהם של שני דגמי מטוסים שונים, לוקהיד אוריון ולוקהיד אקספלורר . חברת לוקהיד התנגדה לשילוב של חלקי שני המטוסים בטענה שהוא עלול להיות לא בטיחותי ולכן הרכיב פוסט את המטוס בעצמו. לכנפי המטוס המעורב לא היו כני נסע מתקפלים ולכן החליט פוסט להצמיד להם מגלשיים לשם נחיתה על מים. לאחר שאספקת המגלשיים התעכבה, הצמיד פוסט למטוס מגלשיים אחרים, גדולים יותר, שגרמו לחרטומו של המטוס להיות כבד יותר.
מותו.
לאחר שערך טיסת ניסוי למטוס ביולי 1935 טס פוסט ממדינת וושינגטון לאלסקה ועמו ויל רוג'רס, שחיפש חומר חדש לטור העיתונאי שלו. ב-15 באוגוסט המריאו מפיירבנקס אל החוף הצפוני של אלסקה. במרחק קצר מיעדם ועקב מזג אוויר רע איבדו את מיקומם ונחתו בלגונה כדי לברר אותו. כשהמריאו משם חדל המנוע מלפעול בגובה נמוך והמטוס על חרטומו הכבד צנח והתרסק אל תוך מי הלגונה. פוסט ורוג'רס נהרגו מיד.
פוסט הובא לקבורה בעיר אוקלהומה סיטי.
הנצחה.
זכרו של פוסט הונצח בדרכים רבות ושונות:
רוקו פרקצ'ין
רוקו פרקצ'ין (בקרואטית: Roko Prkačin; נולד ב-26 בנובמבר 2002) הוא כדורסלן קרואטי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בציבונה זאגרב.
קריירה.
פרקצ'ין הוא בנו של כדורסלן העבר, ניקולה פרקצ'ין.