נולד באלציי שבריינלנד-פפאלץ לרב שמואל אדלר, רבן הראשי של הקהילות היהודיות בעיר, שלימים נעשה רב בית הכנסת עמנו-אל בניו יורק והיה מחשובי מנהיגי התנועה הרפורמית. משפחתו היגרה מגרמניה לארצות הברית כאשר היה בן 6. הוא למד בבתי ספר בקולומביה וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בהצטיינות בשנת 1870. פליקס אדלר חזר לגרמניה ללימודים באוניברסיטת היידלברג כחלק מהליך הכשרתו לרבנות וקיבל תואר דוקטור מהיידלברג בשנת 1873. בעת שהותו בגרמניה הושפע מאוד מדעות נאו-קאנטיאניות שרווחו אז בגרמניה, בעיקר שבו את לבו מושגים כמו אי-היכולת להוכיח או להפריך את קיום האל ואת חיי הנצח, וקיומו העצמאי של מוסר שאינו תלוי-תאולוגיה, קרי: מוסר אנושי שאינו שואב את כוחו מציווי אלוהי או מדת מסוימת, ולכן מתאים לבני כל הדתות.
כשחזר לארצות הברית בגיל 23, התבקש לשאת דרשה בטמפל עמנואל בו כיהן אביו כרב, הרקע לבקשה הייתה ההנחה כי בבוא העת הוא עתיד לרשת את אביו בהנהגת הקהילה. דרשתו "יהדות העתיד", הכתה בהלם את בני הקהילה, הוא נמנע במכוון מלהזכיר את האל במהלך ההרצאה כולה, והציג את תפיסת היהדות-העתידית שלו כדת אוניברסלית של מוסר, שאינה מצטמצמת לגבולות עם ישראל אלא פונה לאנושות כולה. הייתה זו דרשתו הראשונה והאחרונה בטמפל עמנו-אל.
חברי הקהילה דאגו לו למשרה חלופית כמרצה באוניברסיטת קורנל, הוא נכנס לתפקידו זה ב-1874 אך נאלץ לפרוש שנתיים מאוחר יותר, לאחר שהותקף כאתאיסט. ב-1902 קיבל את הקתדרה לאתיקה פוליטית וחברתית באוניברסיטת קולומביה, ולימד בה עד פטירתו ב-1933.
הגותו.
התנועה האתית (קרויה גם "תנועת התרבות המוסרית") נוסדה ב-1876. אביה המייסד, פליקס אדלר, חשב עליה כעל דת חדשה שתשיל מעליה את הדוגמות הלא מדעיות בעליל של הדתות המסורתיות תוך שמירה וטיפוח של המוקד הדתי והמוסרי שעומד במוקדן. אדלר האמין שהדת המסורתית לא תיטמע בראיית העולם המדעית, ושבכך תצא האנושות נפסדת מאובדן חלקים משמעותיים בדת שיישמטו יחד איתה. הדת היוותה מאז ומעולם השראה למעשים טובים, וסיפקה אמיתות חשובות לגבי העולם, גם אם אלו מוצגות באופן שאינו תואם עוד את הבנת עולמו של האדם המודרני. דוגמה לכך הן המטפורות של הדת שהושתתו על שלטון מונרכי כאידיאל, בעוד שכעת הדמוקרטיה מקבלת תואר זה. בהתחלה לא כללה תנועת "התרבות המוסרית" טקסים ומנהגים דתיים, אלא הייתה דתית במובן של ניסיון להוות חלק מכריע בחיי האנשים ופנייה לנושאים שהעסיקו אותם. חלק מהקהילות של "התרבות המוסרית" הכניסו מאוחר יותר מידה של טקסיות ככלי לסימון מועדי חג ודרך להציג באופן מוחשי את הערכים ההומניסטים המופשטים.
לאה אמנו
קרסימיר אטנאסוב
קרסימיר טודורוב אטנאסוב (23 במרץ 1954, בורגס, בולגריה) הוא מתמטיקאי בולגרי. הוא ידוע בשל פיתוח המושגים רשתות מוכללות (Generalized nets) וקבוצות עמומות אינטואיציוניות (Intuitionistic fuzzy sets), שהן הרחבות של המושגים רשת פטרי ו-קבוצות עמומות בהתאמה. לאטנאסוב תרומות גם בתחום תורת המספרים.
ביוגרפיה.
אטנאסוב למד מתמטיקה באוניברסיטת סופיה, בה השלים תואר דוקטור במדעי המחשב בשנת 1986. עבודת הדוקטור שלו עסקה ברשתות מוכללות, ושלוש שנים לאחר מכן השלים דוקטורט נוסף, במתמטיקה, שעסק בקבוצות עמומות אינטואיציוניות.
אטנאסוב חבר באיגוד המתמטיקאים הבולגרים מאז 1979, ובאגודה האמריקאית למתמטיקה מאז 1989. הוא חבר לשם כבוד באוניברסיטה הטכנית של סידני מאז 1995.
מאז 1995, הוא מכהן כסגן מנהל וכמזכיר מדעי של המרכז להנדסה ביורפואית באקדמיה הבולגרית למדעים.
מחקר ופרסומים.
רשתות מוכללות.
בשנת 1983 טבע אטנאסוב את המושג "רשת מוכללת" וחקר את תכונותיו הבסיסיות, כמו גם יישומים בבינה מלאכותית, תורת המערכות, רפואה, כלכלה, תחבורה, כימיה תעשייתית, ועוד.
הוא הוביל את המחקר התאורטי בנושא, וקידם מחקר מעשי. אטנאסוב הגדיר פעולות ויחסים על רשתות מוכללות, שלחלקם יש מקבילים בתאוריה של רשת פטרי רגילות. עם זאת, לאופרטורים הלוגיים והטופולוגיים שהוא הגדיר אין מקבילים ברשת פטרי.
קבוצות עמומות אינטואיציוניות.
תחום המחקר העיקרי הנוסף של אטנאסוב הוא קבוצות עמומות, מושג שטבע המתמטיקאי לוטפי זאדה, שאותו הרחיב אטנאסוב בעזרת המושג "קבוצות עמומות אינטואיציוניות", וחקר את תכונותיהן הבסיסיות. הוא מצא יישומים ראשונים לקבוצות הללו במערכות מומחה, תורת המערכות, קבלת החלטות, ועוד.
גם כאן הגדיר אופרטורים ויחסים על קבוצות כאלו, שרק לחלקם יש מקבילים בקבוצות עמומות רגילות. האופרטורים שלהם אין מקבילים בתורת הקבוצות העמומות הם האופרטורים הטופולוגיים והמודאליים, שאטנאסוב פיתח.
פרסומים אקדמיים.
אטנאסוב פרסם למעלה מ-370 מאמרים מדעיים בכתבי עת, כ-140 דו"חות בכנסים, ו-20 מונוגרפיות.
מבחר פרסומים עיקריים:
אטנאסוב מכהן כעורך ראשי של כתבי העת הבאים:
כמו כן הוא חבר בוועדת העורכים של כתבי העת הבאים:
פילדלפיה סבנטי סיקסרס
אידה פריבר
אידה פּרִיבֶר (שם נעוריה: באבסט) (1902 – ינואר 1989) הייתה חלוצה וסופרת ישראלית. עלתה לארץ ישראל ב-1921 ובכך הייתה לחלוצה הראשונה מאסטוניה. הייתה פעילה במספר ארגונים, בהם "ארגון אימהות עובדות", "ההגנה" ומפא"י.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
אידה פריבר נולדה בשנת 1902 בטרטו שבאסטוניה לאביה שמואל באבסט ואימה בלה בת נחמיה באבסט. אביה נהרג זמן קצר לאחר שהיא נולדה במלחמת רוסיה–יפן ואמה נתקפה יגון וברחה. היא גודלה על ידי סבה. פריבר למדה בגימנסיה לבנות בטרטו ורפואה באוניברסיטת טרטו, והייתה פעילה בתנועת הנוער הציוני ובאגודת הסטודנטים בעיר מגוריה.
בשנת 1916 השתתפה לראשונה במחאה פוליטית:
בימי מלחמת העולם הראשונה, אמה של פריבר חזרה ללא סיבה ברורה. היא חזרה לעבוד במרפאה, מקום העבודה הישן שלה. זמן מה לאחר חזרתה, סבה של פריבר נפטר.
העלייה לארץ ישראל.
פריבר עלתה לארץ כחלוצה הראשונה מאסטוניה (ספטמבר 1921). בבואה לארץ עבדה בבניין, בפרדסים ובמטבח של בית הספר לאומנות "בצלאל" בירושלים. ב-1922 נישאה לברוך פריבר, ממנו התאלמנה ב-1983. ב-1925 עברה משפחתה לטבריה.&lt;br&gt;ב-1929 ביקרה את אימה האלמנה והחולה בטרטו, אך נאלצה לחזור לארץ כעבור זמן קצר בגלל מאורעות שפרצו בארץ. שבוע אחרי חזרתה לארץ, אימה נפטרה.
פעילות ציבורית.
כפועלת.
ב-1930 החלה להתנדב כמרכזת העבודה התרבותית, מטעם הסתדרות העובדים, בה הייתה 12 שנים. היא ארגנה את הספרייה הראשונה בכפר סבא, טיפלה בעולים החדשים שהגיעו למושבה, הייתה מראשוני המקימים של "ארגון אימהות עובדות" ופעלה ב"הגנה" עד חיסול הארגון עם קום המדינה.
עם הקמת השיכון הראשון של עולי תימן "שבזי" בכפר סבא פריבר התנדבה כמדריכה ואחות מטפלת.
כאשר קם הארגון של חיל נשים במסגרת הצבא האנגלי (א.ט.ס.), פריבר גייסה אנשים בגליל, בנפות שומרון, בעמק חפר ובשרון, התנדבה ל-א.ט.ס. ושירתה זמן מה בסרפנד (צריפין).
בשנת 1948, כאשר נהרה העלייה הגדולה לישראל, פריבר עבדה כמדריכה ואחות במחנות עולים ברעננה.
ב-1949 הייתה בשליחות הסוכנות היהודית באירופה, במחנות העקורים בגרמניה.
ב-1950 עד 1953 פריבר הייתה מדריכה חברותית וארגונית במושבי עולים, בצעדיהם הראשונים להתיישבותם.
משנת 1953 היא הייתה מדריכה אזורית במושבי עולים.
ב-1955 הקימה את הספרייה האזורית ב"שיכון סירקין" בכפר סבא על שם אהרן אמיר, וב-1965 ארגנה ספרייה נוספת בשיכון עליה של כפר סבא, בבית החדש של ההסתדרות.
נוסף לפעילותה הציבורית והחינוכית הקימה פריבר משק חקלאי קטן.
למען זכויות האישה.
באותם ימים בישראל הייתה אפליה נגד נשים ופריבר נאבקה למען זכויותיהן. היא ביקשה מבעלה, ברוך פריבר, לדבר איתה על שינוי בחייהם, אבל הוא דחה זאת:
פריבר סיפרה על ניסיונה למצוא עבודה כדי להתפרנס ועל סיכוייה כאישה:
עבודתה הספרותית.
עוד בנעוריה גילתה נטייה לכתיבה ופרסמה את סיפוריה הראשונים במאספים רוסיים שונים באסטוניה.
פריבר למדה את השפה העברית בארץ. את סיפוריה העבריים הראשונים החלה לפרסם ב"דבר הפועלת", "אומר" ולאחר מכן ב"דבר", "הפועל הצעיר", "תלמים" ובקבצים שונים כגון: "בית מושב", "עשור למושבי עולים", "העלייה השלישית" ועוד.
בשנת 1951 הופיע ספרה הראשון "אדם חדש נולד", ב-1953 יצא ספרה השני "אורות באופק" וב-1965 יצא ספרה השלישי "בטרם שחר". שלושת ספריה הראשונים זכו לביקורת טובה בעיתונות וברדיו. בנוסף יצאו לאור חמישה ספרים נוספים בכתיבתה, כולל "מעגלי חיים" שהוא רומן אוטוביוגרפי.
משפחתה.
פריבר הייתה אם לשלושה: נחמה, יוסף ואיתן, וסבתא לשתיים: ליאורה ורונית.
גיסהּ (אחי בעלה ברוך) אהרן פריבר היה פסל חתן פרס דיזנגוף.
נפטרה בינואר 1989.
קישורים חיצוניים.
על בן-זוגה, ברוך פריבר:
ורדי סרייבו
ורדי סרייבו הם כינוי שניתן לסימני התפוצצות ורסס של פגזים ופצצות מרגמה שפגעו ברחובות סרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה, במהלך המצור על העיר. לאחר תום המלחמה בבוסניה מילאו את הצלקות הללו בשרף אדום והן מהוות מזכרות למצור ולאבדות שהסב.
במשך 1,425 ימים, מאפריל 1992 ועד פברואר 1996, הייתה סרייבו נתונה במצור על ידי צבא יוגולסביה ובהמשך על ידי צבא רפובליקה סרפסקה. במהלך תקופה זו פגעו בעיר 470 אלף פגזים ופצצות מרגמה שירו הצרים עליה - בממוצע, למעלה מ-300 מדי יום. במהלך המצור נהרסו בעיר 35 אלף מבנים. מספר הרוגי המצור נאמד ב-10,000 עד 14,000, כ-60 אחוז מהם חיילים, והיתר אזרחים.