באתר נמצאו יסודות של מבנה גדול בנוי על מספר מפלסים בעל צורת טרפז. אורך המבנה 50 מטר ורוחבו נע בין 35 מטר ל-18 מטר. המבנה מורכב משני חלקים, בחלקו המערבי בניין שבתוכו חצר, הבניין כולל 8 חדרים. ממזרח לבניין חצר גדולה ואליה צמודים שלושה חדרים בשורה.
קירות המבנה בעלי עובי שנע בין 1.70-1.50 מטר. בנויים מאבני גוויל. בתוך החצר הפנימית, בחלק המערבי, נמצאה בריכה אובלית מטויחת בטיח עמיד למים.
בחצר המזרחית נמצאה ממגורה עגולה שחלקה חצוב בסלע וחלקה חפורה באדמה. הממגורה נבנתה מאבני גוויל. קוטר הממגורה 2.5 מטר ועומקה 1 מטר. בנוסף נמצאה בחצר המזרחית בריכה אובלית באורך 10 מטר ורוחב 7 מטר. אל הבריכה הוביל ערוץ קטן ממעלה המדרון, ייתכן ושימש לאיסוף המים לבריכה.
באתר נמצאה כמות גדולה של שברי כלי חרס מהתקופה ההלניסטית וכן חמישה מטבעות מתקופת תלמי השני המתוארכים בין השנים 280 לפנה"ס ועד 246 לפנה"ס. הממצאים באתר אפשרו את תיארוך המבנה. השערת החופרים היא שהמבנה שימש את יושביו במשך כ-50 שנה, לא נמצאו במקום סימני חורבן או שרפה ונראה שהמקום ניטש לאחר סיום השימוש בו. על פני השטח, בתוך אדמת הסף, נמצאו שברי חרס בודדים מהתקופה הביזנטית. ממצאים אלה מעידים אולי על נוכחות מסוימת באזור בתקופה זו.
מעל 95 אחוז משברי החרסים היו של קנקני אגירה מטיפוסים דומים. נמצאה גם כמות קטנה של שברי "קערות דגים" וכן שברי סירי בישול פכים פכיות ועוד. הכמות הגדולה של כלי אגירה מצביעה על כך שהמבנה שימש כנראה לאחסון יבולים שמן או יין, וכי המבנה שימש כחווה חקלאית.
תקופת תלמי השני מתאפיינת בהגברת הפעילות הכלכלית בארץ ישראל. הוגבר ייצור שמן הזית והיין. שטחים חקלאיים נמסרו או הוחכרו על ידי השלטון. אל האוכלוסייה המקומית התווספו מתיישבים מיוון ומקדוניה. מציאת חווה חקלאית גדולה במקום זה יכולה להעיד על נוכחות הלניסטית מאורגנת באזור.
אקוש ברצ'אי
אקוש ברצ'אי, או בשמו המלא נאג'ברצ'אי אקוש ברצ'אי, (1619 - תחילת יולי 1661) היה אציל הונגרי מטרנסילבניה, בעל שורשים רומנים, דיפלומט, שליט טרנסילבניה בשנים 1660-1658. כיהן גם כבאן האחרון של לוגוז' וקאראנסבש (1644-1658). שמו מושפע ממקום הולדתו והתקופה בה חי, בהונגרית: Nagybarcsai Barcsay Ákos, בלטינית: Acatius Barcsai, נכתב בזמנו "Achatius Barchai", ברומנית: Acaţiu Barcsai de Bârcea Mare; 1619 - תחילת יולי 1661.
רקע משפחתי.
אקוש ברצ'אי נולד במשפחת אצולה קלוויניסטית, באזור האצג בטרנסילבניה.
אביו היה שאנדור ברצ'אי ואשתו ארז'ה פאלאטיץ'.
האחוזה המקורית של משפחת ברצא'י שכנה בכפר נאג'בורצ'ה (Nagyborcsa), וברומנית: ברצ'ה מארה (Bârcea Mare). למשפחה היו שורשים רומנים. מייסד השושלת, גאשפאר ברצ'אי, קיבל תואר אצולה, היה חסיד הדת הקלוויניסטית, וכיהן כקפטן של ה"כיסא" מורש (מארוש) 24 שנים. בשלהי המאה ה-15, למשפחת ברצ'אי היו 41 אחוזות ברחבי הקומיטט (רוזנות) של הונדוארה. ביולי-אוגוסט 1575, ברצ'אי טען לכתר טרנסילבניה והיה יריבו של אישטוואן באטורי. בסופו של דבר הצטרך להסתפק בתפקיד של קפטן המבצר ליפובה.
אחיו של אקוש, אנדראש ברצ'אי, הגיע למעמד של קפטן ארץ פגראש. אחותם, אנה ברצ'אי, התחתנה עם פטר בורדה (Burda), אציל ממוצא רומני מהאצג, שהתמנה בין השנים 1642-1641 לסגן רוזן הונדוארה.
דרך משפחת האם, היו לברצ'אי, ככל הנראה, גם שורשים סלאביים, מדרום באנאט. מולדת משפחת האם, פאלאטיץ', הייתה בכפר אילידיה, שבמחוז קאראש-סוורין של ימינו. מקרב בני פאלאטיץ' קמו דמויות חשובות כמו גיירג' פאלאטיץ', באן של לוגוז' וקאראנסבש, בן זמנו של מיכאי האמיץ.
הפעילות הדיפלומטית.
אקוש ברצ'אי מילא שליחויות דיפלומטיות רבות בימי שלטונו של גיירג' ראקוצי הראשון. ברצ'אי נסע מטעם השליט אל הארכיבישוף פטר פאזמאן, שליטי מולדובה, וסילה לופו וגאורגה שטפאן, אל שליטי ולאכיה, מאתיי בסאראב, וגם לשער הנשגב, למשל, בנוגע להסגרתו של בנו של מוזש סקיי, יריב אדונו, שהיה כלוא בידי הטורקים.
בין היתר, ניסה ברצ'אי באוגוסט 1538 לתווך בין וסילה לופו ובין שליט ולאכיה, מאתי בסאראב, כמו כן דן עם לופו בינואר - אוגוסט 1644 בסיכויים לשדך את בתו של השליט המולדבי לז'יגמונד, בנו הקטן של גיירג' ראקוצי הראשון. כמו כן, נשא ונתן בדצמבר 1643 לשם השגת ברית אפשרית בין מולדובה ובין טרנסילבניה.
בשנת 1644 יצא ברצ'אי לשליחות דיפלומטית נוספת אל חצרו של וסילה לופו על מנת להשיג סיוע במאמץ המלחמתי האנטי-הבסבורגי של טרנסילבניה בימי מלחמת שלושים השנים. וסילה לופו הסכים לשלוח יחידה של 700 חיילים מולדבים.
ב-1645 יחד עם הגנרל יאנוש קמן ועם אישטוואן מאריאש ברצ'אי ייצג את השליט של טרנסילבניה בחתונה של מריה, הבת של וסילה לופו, עם האציל הליטאי יאנוש רדזיוויל.
באן של לוגוז' וקאראנסבש ורוזן עליון של הונדוארה.
כגמול על שרותו הנאמן התמנה על ידי הוויבוד לבאן של לוגוז' וקאראנסבש וכיהן בתפקיד זה במשך 14 שנה, בין ספטמבר 1644 - דצמבר 1658. אחרי 1648 (או 1650) זכה גם למעמד של קומס (רוזן) עליון (נאג'-אישפאן) או מושל של חבל הונדוארה. הוענקה לו כשי גם העיר דווה. בשנת 1654 מילא שליחות דיפלומטית נוספת באיסטנבול.
בימי גיירג' ראקוצי השני.
אחרי מותו של גיירג' ראקוצי הראשון, גם בנו, גיירג' ראקוצי השני, שלח את ברצ'אי בשליחות לאיסטנבול.
כמן כן מינה אותו ב-1653 וב-1657-1655 בראש בית הדין הנסיכותי (ה"טבולה" הנסיכותית). בשנת 1653 הוא השתתף בוועדה שדנה בשינויים בתקנונים הקרויים "החוקות המאושרות" של טרנסילבניה.
ב-1655 בשמו של ראקוצי, ברצ'אי בא לחבל הז'יו לעזרתו של השליט הוולאכי קונסטנטין שרבאן, על מנת לדכא את מרד ה"סיימנים" שגרם לאי סדר רב וביזה בנסיכות הרומנית.
בכינוס בווישק לא התנגד למהלך הצבאי של השליט נגד פולין ובהיעדרו של הווייבוד מן הארץ, היה יחד עם פרנץ רדיי ואישטוואן שרדי חבר בשלישייה שניהלה את ענייני הנסיכות. לבסוף נשאר באלבה יוליה כעוצר בלעדי של טרנסילבניה.
שליט טרנסילבניה.
אחרי שובו של גיירג' ראקוצי השני המובס מהמלחמה בפולין, השיג ברצ'אי את הסכמתו של הווזיר הגדול אהמט קפרילי פאשה להתמנות החל מ-11 בספטמבר 1658 לשליט טרנסילבניה. אבל הדיאטה הטרנסילבנית שהתכנסה בעיר מדיאש בחרה בפרנץ רדיי. הטורקים סירבו להכיר בבחירה זו ובאו לכפות את העלאתו של ברצ'אי לשלטון. תמורת זאת התחייב אקוש ברצ'אי לתשלומים לשער הנשגב בצורת מס שנתי של 40,000 זהובים ובפיצויי מלחמה בשווי 500,000 טאלר כסף. בנוסף נכנע לאולטימטום הטורקי מספטמבר 1658 ונאלץ להסכים למסור לטורקים את הבאנות של לוגוז' וקאראנסבש עם הערים לוגוז', קאראנסבש, אינאו ודזנה, שהיוו חלק מקו ההגנה המערבי של טרנסילבניה. בפנייה ב-12 בספטמבר 1658 לתושבי האזורים שמסר לטורקים ניסה להרגיעם על ידי הבטחות של פיצויים באדמות בטרנסילבניה. הכרוניקן גאורג קראוס הצדיק את ויתוריו על ידי הלחץ הצבאי הטורקי העצום.
בין הכוחות שהגיעו לסייע לברצ'אי על מנת שיתחזק בשלטון היו השליטים הרומנים מיכניה השלישי של ולאכיה וגאורגה גיקה של מולדובה. אקוש ברצ'אי הואשם על ידי רבים באנוכיות וצמאון לכוח, אבל בסופו של דבר הדייטה שהתכנסה בביסטריצה אישרה את מינויו כוויבוד של טרנסילבניה ב-7 באוקטובר 1658.
בחירתו כשליט הייתה אמורה להיות לזמן קצר עד שראקוצי יקבל מחילה מהסולטאן העות'מאני. בנסיבות אלה שמר ברצ'אי זמן-מה על קשר גם עם השליט המודח. לגבי תביעת הטורקים שיעצור את השליטים הרומנים המרדנים גאורגה שטפאן וקונסטנטין שרבאן שנמלטו לארצו, לא התאמץ ברצ'אי למלא את בקשת הטורקים, זאת בהתאם למסורת הטרנסילבנית של ארץ מקלט לפליטים.
מדיניותו הדתית וכלפי האוכלוסייה הרומנית.
חסיד נלהב של הדת הקלוויניסטית, פעל לעיתים נגד האינטרסים הקתוליים. בשנת 1644 עצר את עבודות הסיום של בניית הכנסייה הקתולית בסלטינה דה טימיש. ככל הנראה בסביבות 1648 מימן ברצ'אי מכיסו את פרסום הקטכיזם הקתולי של פטרוס קניזיוס, בתרגום הרומני של הישועי ממוצא רומני גאורגה (ג'ורג'ה) בואיטול. זה היה הספר הראשון שפורסם בשפה הרומנית באותיות לטיניות - לפי כללי הכתיב ההונגרי. באותה תקופה פורסם באלבה יוליה תרגום לרומנית של קתכיזם לותרני בתרגום לרומנית על ידי גיי'רג' פוגאראשי. בימי כהונתו של ברצ'אי בתי הספר הקלוויניסטים הרומניים בלוגוז' ובקאראנסבש נהנו מתמיכה כספית.
בימי שלטונו הקצרים, בשנת 1659 הוקל גם היחס לכנסייה האורתודוקסית הרומנית. הארכיבישוף (מיטרופוליט) סאווה ברנקוביץ' קיבל אישור למעמדו, ולהרחבת סמכותו לחבל פגראש (9 בינואר 1659) והצליח להשיג מהשליט פטור הכמרים האורתודוקסים הרומנים (Ecclesia valachica) מכל רחבי טרנסילבניה, מהמסים על השדות ועל הבקר (15 במרץ 1659). (ב-20 במרץ 1659 הפטור יושם גם בחבל פגראש, שבו היה קיים עוד מימי השליט גאבור בתלן, משנת 1614.
אמנם אחרי שהשתקע באלבה יוליה החליף את סווה ברנקוביץ על ידי גנאדייה השלישי שקרא לעצמו ארכיבישוף של בליגרד (אלבה יוליה), מרמורוש ושל כל ארץ טרנסילבניה (ארדיאל).