בתחילת שנת 2003 רכשה הרכבת הרומנית מספר מערכי קרונועים מדגם "דזירו", מתוצרת סימנס. חלק ממערכים אלה הורכבו במפעלי הרכבת בארד. המערכים שכינויים "החץ הכחול" (Săgeata Albastră) נכנסו לשימוש בקווי רכבת מהירים למרחק בינוני וקצר. מערכים אלה הפכו לסמל התחדשות ברכבת הרומנית. זאת אף על פי שהמערכים, המונעים במנועי דיזל, זכו לביקורת על שאינם נוחים לנסיעה למרחק רב ויוצרים מטרד רעש וזיהום אוויר. בתגובה לביקורת, בשנת 2004 הכניסה הרכבת הרומנית לשימוש מספר מערכי דזירו עם בידוד רעש משופר וכן עם סידור מושבים נוח יותר ובו 70 מושבים לקרון, במקום 110 מושבים בקרונות הראשונים מדגם זה.
החל מתחילת המאה ה-21 רכשה הרכבת הרומנית כ-80 קרונות שינה חדשים וקרונות נוסעים נוספים, דו-קומתיים ואחרים. קרונות השינה ברכבת הרומנית הם בין המודרניים ביותר באירופה, ובהם מיזוג-אוויר, מסכי טלוויזיה שטוחים ומקלחות. הרכבת אף רכשה קטרים חשמליים חדשים.
כחלק מן המודרניזציה החליטה הרכבת הרומנית להחליף את מערך הכירטוס ברכבת, למערכת ממוחשבת ארצית עם כרטיסים אלקטרוניים. מערך הכירטוס החדיש החל לפעול בתחנת הרכבת הצפונית של בוקרשט בחודש נובמבר 2004 והיום נכנס לשימוש בכל תחנות הרכבות הגדולות במדינה. בשנת 2003 החל אף שירות מודיעין טלפוני מודרני לרכבת הרומנית המספק מענה על זמני הרכבות וכן הזמנת כרטיסי נסיעה, 24 שעות ביממה. החל מ-1 בספטמבר 2006 נאסר העישון בכל רכבות הנוסעים ברומניה.
בחודש אפריל 2006 החלו עבודות בקו הרכבת בין בוקרשט לקונסטנצה במטרה להגביר את המהירות המרבית של רכבות נוסעים בקו מ-140 קמ"ש ל-200 קמ"ש וכך גם להגדיל את נפח התנועה בקו זה.
שירות רכבות נוסעים.
שירות רכבות הנוסעים, המופעל על ידי CFR Călători, מפעיל שבעה סוגי רכבות נוסעים ברומניה ומחוצה לה. חלק מקווי הרכבת הבינלאומיים, מרומניה למדינות שכנות, עושים שימוש בציוד של הרכבת הרומנית. סוגי שירותי רכבות הנוסעים של הרכבת הרומנית הם:
מהירויות.
מגבלת המהירות לרכבות ברומניה היא 160 קמ"ש, אולם הרכבות היחידות הנוסעות במהירות זו הן בקווים בוקרשט-קימפינה ובוקרשט-קונסטנצה. בקו בוקרשט-קונסטנצה נעשות עבודות שבסופן ניתן יהיה להפעיל עליו רכבות במהירות 200 קמ"ש. כל שאר הרכבות במדינה מוגבלות למהירות 120 קמ"ש. הקו הארוך ביותר ברומניה, ברכבת מסוג Accelerat, הוא נסיעה של 15 שעות בין סוצ'אבה לטימישוארה. הקו הארוך ביותר ברכבת מסוג InterCity, במשך 12 שעות, הוא בין אוראדיה לקונסטנצה.
רכבות משא.
שרות רכבות המשא ברכבת הרומנית מופעל על ידי חברת CFR Marfă, וכן על ידי 28 חברות רכבות פרטיות המפעילות קווי משא אותן חכרו מתשתיות הרכבת הרומנית. חברת CFR Marfă מפעילה 987 קטרים, רובם תוצרת רומניה ומקצתם מתוצרת יוגוסלביה לשעבר. שרות רכבות המשא ברומניה נוטל חלק משמעותי מכלל שינוע המשאות במדינה והביא לחברת CFR Marfă הכנסות משמעותיות אף שהחברה סיימה את מאזנה בהפסד בשנים 2002-2003. בשנת 2004 פחם היה המוצר העיקרי אשר שונע ברכבות משא בהיקף של 39.5% מכלל הפעילות. אחריו באו מוצרי מתכת (12.4%), מוצרי נפט (10.9%), כימיקלים (4.2%), עפרות ברזל (4.0%), מוצרי מחצבה (3.8%).
זנב סנונית (דגל)
בווקסילולוגיה המונח זנב סנונית מתייחס לחתך בצורת האות הלטינית V בקצהו של דגל ומקורו בצורת זנבם האופיינית למין הסנונית.
השימוש בדגל זנב הסנונית אופייני בציים ובעיקר בציי ארצות סקנדינביה ודגליהן ובדגלוני פרשים במאה ה-18 וה-19.
גרסאות נוספות לדגל זנב סנונית יכולות להיות תוספת של קטע ישר במרכזו של החתך (כמקובל בכמה מדגלי סקנדינביה) או תוספת של זנב נוסף במרכזו של הדגל בין שני הזנבות (כעין "לשון" מרכזית).
שארל מאנז'ו
טלסקופ החלל טאווקס
טאווקס (ראשי תיבות של Tel Aviv University UltraViolet Explorer, TAUVEX), היה תוכנית לטלסקופ חלל ישראלי הפועל בתחום קרינת העל סגול. טלסקופ חלל זה נבנה על ידי חברת אל-אופ מקבוצת אלביט מערכות, והיה יוזמה של סוכנות החלל הישראלית.
ההצעה לבנייה של טלסקופ חלל זה באה מצוות חוקרים של אוניברסיטת תל אביב, בראשות פרופסור אליה ליבוביץ, פרופסור חגי נצר ודוקטור נח ברוש. הטלסקופ עתיד היה להיות משוגר לחלל כשהוא צמוד ללוויין תקשורת הודי, במהלך שנת 2008. דחיות רבות בשיגור הלוויין ההודי הביאו במרץ 2010 להחלטה להסיר את הטלסקופ מהלוויין. בעקבות ההסרה מהלווין ואי מציאת שיגור חדש, בוטלה הכוונה לשגרו לחלל.
משימות מדעיות.
הרעיון המרכזי בטלסקופ החלל טאווקס הוא מיפוי השמיים באמצעות קרינת על-סגול, באורכי גל שונים הנעים בין 1400 ל-3200 אנגסטרום. מיפוי זה יאפשר שיפור ההבנה לגבי מבנה הכוכבים, ההיסטוריה של הגלקסיות והפיזיקה של חורים שחורים. עם העלאת הרעיון לטלסקופ, הוא היווה מיזם חדשני ביותר, אולם עקב השנים הרבות שחלפו מאז הועלה הרעיון ועד לבניית הטלסקופ, שטרם שוגר, בוצעו כבר תצפיות בתחום העל-סגול באמצעות טלסקופי חלל ייעודיים שונים, ולכן החדשנות המדעית של טאווקס נשחקה.
היסטוריית הטלסקופ.
סוכנות החלל הישראלית יזמה בסוף שנות השמונים של המאה העשרים קול קורא לגופי המחקר והאקדמיה בישראל, בו התבקשו להציע הצעות לניצול הטכנולוגיה של לווייני אופק הישראליים, למטרות מחקר מדעי. ההצעה של אוניברסיטת תל אביב, טלסקופ חלל בשלושה אורכי גל שונים של תחום העל-סגול, זכתה. בשל בעיות תקציב, הוחלט לא לבנות לוויין שישא לחלל את הטלסקופ, אלא לחפש הזדמנות לשלב את טלסקופ החלל הישראלי (שמימונו אושר) על גבי חללית מחקר או לוויין של מדינה אחרת.
שילוב טאווקס בלוויין SRG.
משהוחלט כי סוכנות החלל הישראלית לא תממן בנייתו של לוויין ייעודי שישא לחלל את הטלסקופ, הוחל בחיפוש הזדמנויות מתאימות לשיגורו לחלל. טלסקופ חלל גדול בשם SRG, שתוכנן על ידי ברית המועצות, נראה היה כמועמד מתאים. טלסקופ החלל SRG היה אמור לשמש כמצפה כוכבים חללי בינלאומי, הכולל מטע"ד ראשי בתחום קרינת האיקס. לאחר משא ומתן בין גורמים ישראליים לבין גורמים סובייטיים, הוחלט לשלב את הטאווקס כחלק מהטלסקופ. בשנת 1990 הוחל במגעים לשילוב טאווקס ב-SRG, ובשנת 1991 התחייבה סוכנות החלל הישראלית למסור את הטלסקופ לרוסים עד 1994. לאחר התפרקות ברית המועצות וצמצום תקציב החלל של רוסיה, בוטל לבסוף הלוויין SRG וטלסקופ החלל טאווקס נותר ללא אפשרות להגיע לחלל ואוחסן בחברת אלאופ, בלא כוונה מוגדרת לשגרו לחלל. בשנת 1994 בוטל סופית טלסקופ החלל SRG.
שילוב טאווקס בלוויין GSAT 4.
סוכנות החלל הישראלית וחברת אל-אופ המשיכו בניסיונות לאתר הזדמנות לשגר את הטלסקופ לחלל. מגעים בין מדענים הודים לישראלים, הבשילו בשנת 2001, עת הוחלט לשגר את טאווקס בלוויין תקשורת הודי בשם GSAT-4. בספטמבר 2003, בעידוד משרד המדע והטכנולוגיה, התקבלה החלטה בממשלת ישראל לתקצב את פרויקט טאווקס, לשדרג את הטלסקופ שהיה מצוי באחסנה מזה שנים, ולחתום על הסכם עם הארגון ההודי לחקר החלל לגבי שיגורו לחלל. ב-25 בדצמבר 2003 נחתם בהודו מזכר ההבנות בדבר שיגור טאווקס.
הורדת טאווקס מהלוויין ההודי.
בחודש מרץ 2010 החליטו ההודים להוריד את הטלסקופ מהלוויין, בשל בעיות בשלב השלישי של משגר הלוויינים ההודי, והחשש שלא יוכל לשאת את המשקל המתוכנן של הלוויין ההודי עם הטלסקופ הישראלי, הוחלט חד צדדית על ידי הודו לא לשגר המטע"ד הישראלי. דוברים של סוכנות החלל ההודית ציינו כי קיימת אפשרות לשגר את הטלסקופ הישראלי למסלול נמוך (LEO), במועד עתידי.
תגובת סוכנות החלל הישראלית לנושא, כפי שהופיע בעיתון מעריב:
"השלמת הלוויין ההודי התעכבה כמה שנים בשל התמשכות הפיתוח. מהצד הישראלי לא היו עיכובים. בינואר השנה הועלו ספקות בדבר אמינות מערכת השיגור. קיבלנו הודעה מההודים בנימוק שהלוויין שישוגר היום ייועד למשימה קצרה של כמה חודשים בלבד, ולכן אין טעם בטלסקופ. הכשל בפיתוח המערכות ההודיות אינו חריג ואינו קשור לחלקה של ישראל בפרויקט. משרד המדע וסוכנות החלל מקיימים דיאלוג עם הודו למציאת דרך לשגר את הטלסקופ על טיל ולוויין חלופיים ובהקדם".
ב-15 באפריל 2010 שוגר הלוויין ההודי GSAT 4 באמצעות המשגר GSLV (ללא הטלסקופ הישראלי), ובגלל תקלה בשלב השלישי של הטיל לא הצליח להגיע למסלול, והטיל והלוויין צללו והתרסקו על כדור הארץ.
הטלסקופ הושב לישראל והוא מצוי ברשות חברת אלאופ. אין כוונה לשגרו לחלל בעתיד.
הערות שוליים.
TAUVEX
רחוב לה גוארדיה
ועדת הסמל והדגל
ועדת הסמל והדגל הייתה ועדה של מועצת המדינה הזמנית, בראשותה של בבה אידלסון, שתפקידה היה לבחור דגל וסמל למדינת ישראל.
הוועדה הוקמה ב-19 ביולי 1948, כחודשיים לאחר הכרזת העצמאות. בין חבריה היו נציגים מכל קצוות הקשת הפוליטית, ובהם אריה אלטמן, יזהר הררי, זרח ורהפטיג, סעדיה כובשי, מאיר דוד לוינשטיין, בנימין מינץ, אהרן ציזלינג, פנחס רוזן, צבי לוריא, דוד רמז, חיים משה שפירא ומשה שרת.
ב-28 ביולי התכנסה הוועדה לראשונה. כבר באותה הישיבה נתקבלה ההחלטה לגבי הדגל, ולפיה דגל התנועה הציונית יהיה לדגל המדינה. לגבי סמל המדינה, החליטה הוועדה כי הוא יכלול מנורה ושבעה כוכבים. בתוך כך, החליטה הוועדה גם למנות ועדה מקצועית שתרכז הצעות ותעביר לה את המלצותיה. בראש הוועדה המקצועית עמד האדריכל אבא אלחנני, והיו חברים בה גם אלעזר ליפא סוקניק, לאופולד קרקואר וראובן רובין.