בחודש אוקטובר 2015 ירה הצבא הרוסי לפחות שלושה טילי טוצ'קה בסוריה. בחודש נובמבר נעשה הירי של טוצ'קה ליומיומי כשמידי יום נורה לפחות טיל אחד ובדרך כלל יותר.
ב-23 ביולי 2018 שיגרה סוריה שני טילים מסוג זה במסגרת מלחמת האזרחים. על סמך הערכה שיפלו בשטח ישראל שוגרו לעברם שני מיירטי קלע דוד. שני הטילים נפלו בשטח סוריה.
מדינות המשתמשות או שהשתמשו ב-OTR-21.
משתמשי עבר
OTR-21 טוחקה
נפוליאון (מטבע)
נפוליאון זהב הוא הכינוי הנפוץ למטבע זהב צרפתי שהיה בשימוש במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. המטבעות הוטבעו במספר הזדמנויות בערכים של 5, 10, 20, 40, 50 ו-100 פרנק. במקור, הוטבעו המטבעות בערכים של 20 ו- 40 פרנק, אולם המטבע של 40 פרנק לא זכה לפופולריות והמטבע הנפוץ ביותר היה של 20 פרנק, ועל פי רוב המונח התייחס אליו.
המטבע נטבע בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה. המטבע אושר לראשונה על ידי נפוליאון בפקודה מוניטרית ביום 28 במרץ 1803. קוטרו היה 21 מ"מ ומשקלו 6.45 גרם, מתוכם 90% זהב טהור (כ-5.8 גרם). על צידו האחד הוטבעה דמותו של נפוליאון, בלווית הכיתוב "נפוליאון-קונסול ראשון" או "נפוליאון-קיסר" (תלוי במועד ההטבעה) ועל צדו השני ערכו הנקוב - 20 פרנק בלווית הכיתוב "הרפובליקה הצרפתית" או (אחרי 1809) "האימפריה הצרפתית".
המטבע היה בשימוש לאורך כל המאה ה-19 וכן בראשית המאה ה-20. היסטורית, הוכיח עצמו המטבע כאחד ממטבעות הזהב היותר עמידים לכוחות הכלכליים ושמר על ערכו גם לנוכח משברים פיננסיים, כשגם שנים רבות לאחר הפסקת השימוש בו משבר סואץ אשר החליש את יתר מטבעות הזהב לא פגע בערכו.
במהלך השנים הוטבעו "נפוליאונים" גם במטבעות מקומיות במקומות שונים שהיו תחת שלטון האימפריה הצרפתית, כאיטליה (בג'נובה, טורינו ורומא), הולנד (באוטרכט), ושווייץ (ז'נבה).
המטבע הפך לדגם לכל המטבעות של האיחוד המוניטרי הלטיני שהיו במחזור בכל רחבי אירופה עד שנת 1914. כך נטבעו ביוון מטבעות זהים בערך 20 דרכמות, 20 פרנק בשווייץ, 20 פרנק בבלגיה, 20 פזטות בספרד, ו-20 לירטות באיטליה. על המטבעות הופיעו כתובות שונות ודמויות שונות, בהתאם לנסיבות הפוליטיות המשתנות, אך לאורך כל התקופה נחשבו מטבעות אלו לשווים בערכם ולהילך חוקי בכל רחבי אירופה למעט גרמניה והממלכה המאוחדת.
המטבע היה בשימוש גם ברחבי האימפריה העות'מאנית ובפרט בארץ ישראל.
נפוליאון זהב
טיסה 6136 של צ'יינה נורת'רן איירליינס
טיסה 6136 של צ'יינה נורת'רן איירליינס, הייתה טיסה שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל לנמל התעופה הבינלאומי דאליין ושהתרסקה ב-7 במאי 2002, ליד דאליין שבסין, זמן קצר לאחר שהטייס דיווח על שרפה במטוס. כתוצאה מההתרסקות נהרגו כל 112 הנוסעים ואנשי הצוות. הסיבה לשרפה הייתה הצתה במזיד.
ההתרסקות.
המטוס מדגם מקדונל דאגלס MD-80 המריא מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל בשעה 20:37. בשעה 21:20, בזמן שהתקרב לדאליין, הקפטן דיווח למגדל הפיקוח על אש במטוס וביקש אישור לנחיתת חירום. בשעה 21:24 נעלם המטוס ממסכי המכ"ם ואבד הקשר עם פיקוח טיסה. המטוס היה מתוכנן לנחות בדאליין בשעה 21:40.
עדי ראייה על סירת דיג העידו כי "מטוס בוער התרסק לתוך היום, ונשבר לשניים".
ב-14 במאי, בשעה 15:05, אותרה הקופסה השחורה בים.
דוח האירוע.
מסקנות דוח האירוע פורסמו על ידי סוכנות הידיעות שינחואה. נוסע בשם זאנג פילין, הצית ככל הנראה אש בתא הנוסעים בעזרת בנזין. כתוצאה מכך אבדה השליטה על המטוס והוא התרסק.
דווח כי מספר ימים לפני האירוע רכש זאנג שבעה ביטוחי טיסה בשווי של כ-170 אלף דולר.
החקירה גילתה סימני בנזין ליד מקום מושבו של זאנג, ושרוב הנוסעים, כולל זאנג מתו משאיפת פחמן חד-חמצני. המנוע, רצפת המטוס ואזורים קריטיים נוספים, לא הראו סימנים של שרפה או פיצוץ.
בנוסף התגלה כי זאנג טס מדאליין לביינג'ינג ובחזרה באותו היום. על פי תצלומי מצלמות אבטחה הוא העביר כמה שעות בעישון סיגריות באולם הנוסעים של נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל. מספר בקבוקי פלסטיק מלאים בבנזין נמצאו בדירתו.
לובו קרסקו
פרנסיסקו קראסקו
ירושלים (וירוס)
וירוס ירושלים (שחלק מהגרסאות שלו ידועות גם בשם "וירוס יום שישי ה-13") הוא אחד מווירוסי המחשב הראשונים בהיסטוריה של המחשוב, והראשון שהתגלה על ידי ישראלים. מקורו של הווירוס אינו ידוע בוודאות, אך הוא כנראה הגיע מישראל או מאיטליה.
הווירוס, שנועד לפגוע במערכות מבוססות MS-DOS, זכה לשמו לאחר שהתגלה באוקטובר 1987 על ידי שני סטודנטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הווירוס נחשף לראשונה בפרסום במעריב ב-7 בינואר 1988, פרסום שהיכה גלים בישראל וזכה לסיקור בעולם. לפי הדיווחים הווירוס התפשט במהירות והדביק מחשבים באוניברסיטאות רבות, חברות וגם חנויות למחשבים.
הווירוס תוכנת כך שידביק קובצי EXE, בנוסף לקובצי COM שהיו קובצי ההרצה הסטנדרטיים ש-MS-DOS השתמש בהם (הווירוס היה מדביק את כולם פרט ל-COMMAND.COM, קובץ הגרעין של MS-DOS). ככל הנראה באג בתכנות גרם לכך שהווירוס חזר ונדבק לקבצים שכבר הודבקו וכך גרם להם לגדול מעט יותר בכל פעם מחדש (הווירוס היה מגדיל את הקבצים הנגועים ב-2KB בערך), מה שתואר אז כ'התנפחות' הקבצים. ברוב המקרים הדבר לא פגע בצורה משמעותית בתפקודו של היישום שנפגע. עם זאת, אחת מתופעות הלוואי שלו הייתה גם שינוי בנוסח ההודעות שמערכת DOS הייתה מציגה, וכך היה ניתן לזהותו בנקל נוסף על השינוי בגודל הקבצים.
ניתוח הקוד הראה כי מטרת הווירוס היתה לתקוף ביום שישי ה-13 בחודש של כל שנה (פרט ל-1987). אז הווירוס היה אמור להפעיל את יכולתו ההרסנית: הוא היה מוחק כל קובץ ותוכנית שהדביק קודם לכן (קבצים עם הסיומות EXE ו-COM שצוינו להלן), תוך כדי הצגת קופסה שחורה על המסך שבחלק מהווריאציות שלו גם היה מציג הודעה כלשהי (על כן הוא זכה לכינוי BlackBox). לקראת ה-13 במאי 1988, שחל ביום שישי, היתה היערכות ברחבי המדינה, עובדים קיבלו הוראה שלא להפעיל את המחשבים באותו יום, במקומות אחרים שינו את התאריך במחשב כצעד מנע. בסופו של דבר לא התרחש כל אירוע חריג באותו יום.
הסטודנטים שזיהו את הווירוס, עומרי מן וחברו יובל רכבי, פיתחו תוכנת אנטי וירוס שאותה חילקו תחילה בחינם לכל נפגעי הווירוס, ומאוחר יותר שיכללו אותה והחלו להפוך את עסקי ההגנה נגד וירוסים לעסק של ממש בשם BRM (בניהולם של מן, רכבי, ניר ברקת ואחיו אלי), שלימים הפכה למשקיעה הראשונה וענקית האבטחה צ'ק פוינט, ונמכרה מאוחר יותר לחברה אמריקנית.
הווירוס היה פופולרי וידוע לשמצה ביותר באותה עת, כשהופצו לו מעל ל-24 וריאציות (לא כולן מוצלחות) דוגמת Suriv [-היפוך אותיות של Virus], Anarkia ועוד, שההבדלים ביניהן היו בעיקר שינוי התאריך בו הווירוס יפעיל את עצמו, שינוי דרך הפעולה, הודעות שונות שמוצגות למשתמש, ועוד הבדלים כשהמטרה מאחורי רוב הווריאציות הייתה בעיקר מטרד או ונדליזם וגנבת סיסמאות. עם יציאתה של מערכת Windows לשוק, הווירוס חדל מלהיות רלוונטי וכיום כבר איננו פעיל.
וירוס ירושלים
אריה לייב ילין
אריה ליב יעלין
אריה לייב יעלין
יפה עינים
ולפראיסו (מחוז)
מחוז ולפראיסו (בספרדית: Región de Valparaíso) הוא אחד מ-16 המחוזות של צ'ילה, הדרגה הגבוהה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של צ'ילה. הוא משתרע על פני שטח של 16,396 קמ"ר, השלישי הכי קטן בצ'ילה. והוא גובל במחוז קוקימבו בצפון, בפרובינציות מנדוסה וסן חואן הארגנטינאיות במזרח, במחוז מטרופולין סנטיאגו בדרום מזרח, במחוז או'היגינס בדרום מערב, ובאוקיינוס השקט במערב. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו במחוז 1,815,902 תושבים, והוא המחוז המאוכלס ביותר בצ'ילה אחרי המחוז המטרופוליני של סנטיאגו הכולל את סנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה. צפיפות האוכלוסייה במחוז היא השנייה בצ'ילה שוב אחרי המחוז המטרופוליני של סנטיאגו. מבחינה מנהלית המחוז מחולק ל-8 פרובינציות שבתוכן 38 קומונות, ובירת המחוז היא עיר הנמל ולפראיסו. ערים חשובות נוספות כוללות את עיר הנופש ויניה דל מאר, והערים קיוטה (Quillota), קילפואה (Quilpué) ווייה אלמנה (Villa Alemana).
גאוגרפיה.
גבולות המחוז הן: מצפון, מחוז קוקימבו, ממזרח, ארגנטינה, מדרום מזרח, מחוז מטרופולין סנטיאגו, מדרום, מחוז או'היגינס וממערב, האוקיינוס השקט. כמו כן כלולים בתחומי המחוז כמה קבוצות איים באוקיינוס השקט: איי חואן פרננדס, איי דסוונטוראדס (Islas Desventuradas – "איים חסרי מזל"), והאיים סאלס אי גומס ואי הפסחא.
המאפיינים הטופוגרפיים המרכזיים של המחוז הם (ממזרח למערב):
הידרוגרפיה.
המבנה הטופוגרפי המורכב של המחוז גרם להיווצרות מערכת נהרות ונחלים מסועפת. הנהרות החשובים ביותר הם פטורקה, לה ליגואה ואקונקגווה. הנהר בעל אגן הניקוז הגדול והחשוב ביותר הוא אקונקגווה הזורם במרכז המחוז. שטח אגן הניקוז של נהר זה הוא 7,640 קילומטרים רבועים ואורכו 190 קילומטרים, ולאורכו התפתחו חקלאות, תעשייה ומכרות. הנהרות העיקריים בצפון הם: פטורקה, שמקור מימיו הוא הפשרת שלגים באביב וגשמים בסתיו, והנהר לה ליגואה, שמקור מימיו מהפשרת שלגים. הנהרות העיקריים בדרום הם: חלקו התחתון של הנהר מאיפו (Maipo), ושפך הנהר רפל (Rapel).
ממשל וחלוקה מנהלית.