מאז 1994 השתתפו מדענים ישראלים באחד משני הניסויים המרכזיים של LHC, ניסוי ATLAS. שלוש קבוצות מחקר מישראל, ממכון ויצמן למדע, מאוניברסיטת תל אביב ומהטכניון, נטלו חלק בתכנון אחד מסוגי גלאי המיואונים של הניסוי (גלאי TGC). בניית הגלאים, ששטחם הכולל עומד על כ-7,200 מ"ר, נעשתה ברובה בישראל; חלק קטן מהגלאים נבנה ביפן ובסין על פי התכנון הישראלי. לאחר תום שלב פיתוח, שארך כשש שנים, הוקדשה תקופה דומה לבניית הגלאים. הרכבת הגלאים במקומם, שבה השתתף צוות ישראלי, ארכה כשנתיים והסתיימה ב-2008.
מדינת ישראל, בעיקר באמצעות הקרן הלאומית למדע, השתתפה במימון בניית גלאי החלקיקים "אטלס", בסכום של כ-10 מיליון דולר. ראש קבוצת המחקר הישראלית בניסוי ATLAS הוא גיורא מיקנברג.
כעת שותף הצוות הישראלי בהפעלת הגלאי, בפיתוח גלאים עתידים לשדרוג הגלאי הקיים ובעיקר בניתוח של הנתונים.
דוב מלאי
דוב מלאי (שם מדעי: Helarctos malayanus) הוא מין יחיד בסוגו במשפחת הדוביים.
תפוצה.
תפוצתו במדינות דרום-מזרח אסיה: לאוס, קמבודיה, וייטנאם, תאילנד, מלאסיה, סומאטרה, בורנאו, בורמה, בנגלדש והודו. תפוצתו כנראה גדולה מהידוע לנו, בעיקר בשל אזור מחייתו הצפוף. דוב זה הוא המין היחיד במשפחתו שחי ביערות גשם.
תיאור פיזיולוגי.
המין הקטן ביותר במשפחת הדוביים. אורך הגוף 1 מטר עד 1.4 מטר, אורך הזנב 7-3 ס"מ, גובה הכתף 70 ס"מ, משקלו 65-27 ק"ג. הזכרים גדולים מהנקבות במעט. הראש רחב, קצר ושטוח והאוזניים מעוגלות. המצח עב בשר ועל כן נראה לעיתים מקומט.
הפרווה קצרה וסבוכה, היא שחורה ברובה למעט אזור הפנים וסימן לבן-כתמתם על החזה בצורת U (לא תמיד נוכח) הייחודי בצורתו בכל פרט, הסימן נותן כמין יתרון לעונד אותו במהלך קרבות בין פרטים וכן יש משמעות לגודלו. כפות הרגליים בהירות באופן ברור משאר הפרווה.
הגוף מוצק, כפות הרגליים גדולות ובעלות טפרים, הן חסרות שיער כמעט, דבר המסייע לטיפוס. בהליכה מופנות הכפות כלפי פנימה, דבר המשווה לדוב צורת הליכה ייחודית. דבר נוסף יוצא דופן ובולט במין הוא לשונו הארוכה, אורכה עד 25 ס"מ (הארוכה ביותר במיני הדובים), ושימושה מפורט בפרק "תזונה".
תזונה.
הדוב אוכל כל, משתמש בכפותיו הקדמיות לרוב מטרות ליקוט המזון. עוקר שובר ושורט עצים כדי ללקט חרקים שונים - דבורים, טרמיטים ותולעי אדמה. לשונו ארוכה ומסייעת לו רבות בתפיסת החרקים. &lt;BR&gt; כהשלמת תזונה יאכל אף מכרסמים קטנים, לטאות וציפורים קטנות. פירות, בעיקר אגוזי קוקוס, הם חלק ניכר מהתזונה. קרוב למגורי אדם, יאכל פסולת, וחיות משק.
התנהגות.
הדוב שוכן ביערות גשם סבוכים בכל הגבהים. הוא פעיל בלילה, על פי רוב ישן במהלך היום על גבי עצים 7-2 מטרים מעל הקרקע. הוא שובר ומעקם ענפים כך שיחזיקו את משקלו, ויגנו עליו במהלך השינה. הדוב ביישן באופיו. אינו זקוק לשנת חורף מאחר שאקלימו טרופי ומזונו נפוץ כל השנה. טפסן מצוין המיטיב להשתמש בכפות רגליו וידיו.
ניסוי שנערך בשבי מצביע על האינטליגנציה של הדוב המלאי: במטרה להגיע לדבר מתיקה שהיה נעול בארונית, הצליח לסובב פתח מנעול בעזרת אחת מטפריו. פרט אחר בשבי פיזר דגנים מתוך קערת האכלה, כדי למשוך תרנגולות לכלובו, שאותן טרף ללא מאמץ.
רבייה וגידול צאצאים.
תקופת היריון כ-95 יום, אך בתנאי שבי יכולה להתארך עד 240-170 יום. המלטה מתפרשת על פני כל השנה. בכל המלטה 3-1 גורים הנולדים עיוורים ושוקלים כ-325 גרם.
הגורים נשארים עם אמם עד להגיעם לבגרות מינית. בשבי חי המין עד 24 שנים ו-9 חודשים.
שימור הסביבה.
המין קוטלג כמסוכן ביותר בסביבתו הטבעית. גורם נזק למטעי הקוקוס והבננות, שנשתלים צמוד לאזורי מחייתו וגורמים לדלדול שטח המחיה ומקורות המזון הראשוניים.
כיס המרה ושאר חלקי גוף של הדוב, משמשים כתרופות ברפואה העממית, על אף שהוכח כי אין להם ערך רפואי. הדוב ניצוד ונמכר למטרות רווח מזה שנים רבות. גורים עשויים להיות חיות מחמד מעניינות, אולם אחרי מספר שנים נהיים עצבניים ומסוכנים.
המין הוא אחד מהנדירים מבין הדוביים. כמות הפריטים לא ידועה, אך מורגשת ירידה במספרם כתוצאה מציד לא מבוקר. מעט נעשה כדי להחזיר את המין לגדולתו, מאחר שמעט ידוע עליו ועל אופן חייו.
חנה ארנדט
חנה ארנדט (מבוטא: אַרֶנְט; בגרמנית: Hannah Arendt; 14 באוקטובר 1906, לינדן-לימר, הקיסרות הגרמנית – 4 בדצמבר 1975, ניו יורק) הייתה פובליציסטית והוגת דעות יהודייה ילידת גרמניה. לכתביה נודעה חשיבות גדולה להתפתחות הפילוסופיה הפוליטית, אף שסירבה להיקרא פילוסופית והעדיפה לשייך את פרסומיה לתחומים של תאוריה פוליטית והיסטוריה של הרעיונות. ארנדט טבעה את המונח "הבנאליות של הרוע" בהקשר של הנאציזם, כאשר סיקרה את משפטו של אדולף אייכמן בישראל.
בעקבות רדיפתם של היהודים בגרמניה הנאצית ותקופת מעצר קצרה בשנת 1933, היגרה חנה ארנדט מגרמניה לצרפת, ובהמשך לארצות הברית. לאחר שנשללה אזרחותה הגרמנית בשנת 1937, נותרה חסרת אזרחות עד שקיבלה אזרחות של ארצות הברית בשנת 1951, שם עבדה כעיתונאית וכמרצה בקולג'.
הגותה של ארנדט עוסקת במושג הפלורליזם בתחום הפוליטי. לפי מושג זה, קיים פוטנציאל לחירות ולשוויון בין בני האדם, וחשוב לאמץ את נקודת מבטו של הזולת. לפי הגותה, בהתארגנויות פוליטיות ראוי שישתתפו ברמה הקונקרטית יותר אישים המסוגלים לכך והרוצים בכך. בשל תפיסה זו הייתה ארנדט ביקורתית ביחס לדמוקרטיה הייצוגית, והעדיפה צורות שלטון של מועצות או של דמוקרטיה ישירה.
במאמריה בנושאי חינוך, הסתייגה מגישת החינוך החופשי ומרעיונות בדבר שוויון זכויות לילדים, וטענה כי יש צורך להחזיר את הסמכות למרכז העשייה החינוכית ולהעמיד את הילד על מקומו בהיררכיה על ידי הטלת מרות וסמכותיות.
על אף הסתייגותה מהכינוי "פילוסופית", ניכר בכתביה של ארנדט עימות רעיוני עם רבים מהפילוסופים בני כל התקופות, כמו סוקרטס, אפלטון, אריסטו, עמנואל קאנט, עם פילוסופים פוליטיים דוגמת מקיאוולי ומונטסקייה, כמו גם עם מכריה ועמיתיה מרטין היידגר וקרל יאספרס. בזכות מחשבתה העצמאית, התאוריה שלה על הטוטליטריזם והגותה האקזיסטנציאליסטית, בולט שמהּ בשיח בן ימינו. ארנדט ביססה את כתביה על מסמכים פילוסופיים, פוליטיים והיסטוריים, וכן על ביוגרפיות ויצירות ספרותיות. דרך הפרשנות שלה לטקסטים, שהושפעה בחלקה מהיידגר, עזרה למצב אותה כהוגת דעות עצמאית במרחב שבין התחומים האקדמיים השונים.
חייה והגותה.
ילדות ונעורים.
נולדה בשם יוהאנה ארנדט בשנת 1906, בת למרתה לבית כהן ולפאול ארנדט, יהודים בני המעמד הבינוני בלינדן שליד הנובר (כיום חלק מהעיר הנובר) בצפון־מערב גרמניה. מקור משפחתה היה בקניגסברג.
סבה של חנה, מקס ארנדט, ישב בראש מועצת העיר בתחילת המאה ה-20.
אביה החולה ואמה שָבוּ לקניגסברג בטרם מלאו לה שלוש שנים. האב נפטר בשנת 1913. בזמן מלחמת העולם הראשונה התגוררו מרתה וחנה ארנדט בברלין. ב-1920 התחתנה אמה בשנית עם מרטין בירוולד והמשפחה גרה בקניגסברג. אמהּ, שאחזה בדעות סוציאל-דמוקרטיות, חינכה אותה ברוח הליברליזם, ותיעדה ביומנה את התפתחותה האינטלקטואלית והגופנית של בתהּ. בקרב החוגים המשכילים של קניגסברג היה מובן מאליו שגם לנערות זכות להשכלה. דרך סבה וסבתה התוודעה ארנדט ליהדות הרפורמית. אף שלא השתייכה רשמית לשום קהילה דתית, החשיבה עצמה תמיד כיהודייה.
בגיל 15 קראה ארנדט את "הפסיכולוגיה של השקפות העולם" של יאספרס, ואת "ביקורת התבונה הטהורה" ו"הדת בגבולות התבונה בלבד" של קאנט בגיל 16. בנוסף לאלו קראה שירה, במיוחד את גתה ורומנים בגרמנית ובצרפתית. שגרת בית הספר הנוקשה הביאה אותה להסתכסך עם אחד ממוריה, שהביאה לעזוב את בית הספר, והיא עברה לברלין, שם שמעה הרצאות על תאולוגיה נוצרית אף שלא הייתה ברשותה תעודת בגרות. בברלין התעמקה לראשונה בכתביו של סרן קירקגור. מששבה לקניגסברג עמדה בבחינות הבגרות כתלמידה אקסטרנית.
תקופת הלימודים.
בשנת 1924 החלה ארנדט בלימודים באוניברסיטת מרבורג, שם למדה פילוסופיה אצל מרטין היידגר וניקולאי הרטמן ותאולוגיה נוצרית אצל רודולף בולטמן. בנוסף למדה יוונית עתיקה.
בין היידגר, שהיה אז בן 35, נשוי ואב לשניים, ובין ארנדט בת ה-17, התפתח רומן. בתחילת 1926 בחרה ארנדט לשנות את מקום לימודיה ויצאה ללמוד סמסטר אחד אצל אדמונד הוסרל באוניברסיטת פרייבורג. אחר כך למדה פילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1928 הוענק לה תואר דוקטור אצל קרל יאספרס על עבודתה "מושג האהבה אצל אוגוסטינוס". ארנדט שמרה על קשרי ידידות עם יאספרס עד מותו.
במרבורג שמרה ארנדט על פרופיל נמוך בשל רצונה להסתיר את טיב קשריה עם היידגר, וטיפחה רק קשרים חברתיים מימי קניגסברג. בהיידלברג הרחיבה ארנדט את מעגל חבריה, שבו נכללו הפסיכולוג היונגיאני היהודי אריך נוימן, הפילוסוף קרל פרנקנשטיין והמסאי היהודי ארווין לוונסון. הרצאותיו של המשורר פרידריך גונדולף קירבו אותה לאישי רוח אחרים בהיידלברג. השפעה גדולה על ארנדט הייתה לקורט בלומנפלד, מראשי הציונות בגרמניה, שחקר את "שאלת היהודים" ואת תופעת ההתבוללות. במכתב משנת 1951 ציינה, כי בזכות בלומנפלד פיתחה הבנה למצבם של היהודים.
נישואים ועליית הנאציזם.