לא תמיד תפקיד ממלא מקום נפרד לנשיא (בניגוד לממלא מקום שמכהן מתקוף החזקת תפקיד אחר, כגון יו"ר הכנסת בישראל) נקרא "סגן הנשיא" - בקניה ובדרום אפריקה תפקיד זה מכונה המשנה לנשיא. בדומה לכך, לא תמיד סגן הנשיא הוא ממלא מקום נפרד - בצ'ילה ממלא מקום הנשיא הוא שר הפנים, שמקבל את תואר סגן הנשיא כל עוד הוא ממלא את מקום הנשיא. נוסף על כך, לא תמיד יש רק תפקיד סגן נשיא אחד - באפגניסטן, בורונדי, זימבבואה, סודאן, פרו וקוסטה ריקה יש שניים, ובהונדורס - שלושה.
ברוב המקרים התפקיד אינו נושא עמו סמכויות פוליטיות ממשיות קבועות אחרות פרט למילוי מקומו הזמני או הקבוע של הנשיא, אך הנשיא יכול להטיל על סגנו משימות וסמכויות לפי צרכיו. בארצות הברית, באורוגוואי, בליבריה, בהודו ובארגנטינה משמש סגן הנשיא גם כיושב-ראש הבית העליון, וספציפית, בכולן חוץ מבהודו, כנשיא הסנאט, ובבוליביה משמש סגן הנשיא כיושב-ראש הפרלמנט (אך לא כיושב-ראש של אף משני בתיו).
הרייס
הרייס (באנגלית: Herreys) הייתה להקת פופ שוודית שפעלה בשוודיה בשנות ה-80.
הלהקה הייתה מורכבת משלושה אחים, בני הדת המורמונית. בצעירותם עקרה משפחתם למספר שנים לארצות הברית.
לפרסומם הגדול הגיעו כאשר זכו באירוויזיון 1984, אשר נערך בלוקסמבורג.
השיר הזוכה, "Diggi-Loo Diggi-Ley", דיבר על נער אשר מצא נעלי זהב, ובזכותם הוא יכול לעוף ולגרום לחלומות שלו להתגשם.
הביצוע לווה בריקוד מתקתק אשר היווה את רוח התקופה באותן שנים - פופ אירופאי קליל של תחילת שנות ה-80.
הלהקה המשיכה בקריירה מצליחה בעיקר בשוודיה עצמה, ואפילו הוציאו סינגלים באנגלית אשר הצליחו בצורה מסוימת בארצות סקנדינביה אך לא חדרו לאוזן האירופאית של מערב אירופה ושל אנגליה.
בשנות ה-90 וה-2000 הופיעה הלהקה רק באירועים גדולים (קדמי אירוויזיון וכו') שבהם שרו את השיר הזוכה משנת 1984. במהלך השנים התחלפו שני אחים בתפקידים - ריצ'רד, האח הבינוני, הפך לזמר המוביל ופייר, האח הגדול, עבר להיות זמר ליווי.
אפרים פישל רבינוביץ
הרב אפרים פישל רבינוביץ (כ"ה בכסלו תרפ"ה, 22 בנובמבר 1924 – ט"ו בסיוון תשס"ה, 22 ביוני 2005) היה ראש מתיבתא תפארת ישראל רוז'ין של חסידות בויאן וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
תולדות חייו.
נולד בעיר העתיקה בירושלים לרב אריה מרדכי רבינוביץ, חסיד בויאן, ולבת שבע. אביו היה נינו של האדמו"ר רבי יהושע אשר מפוריסוב, בנו של "היהודי הקדוש" מפשיסחה. אמו הייתה בתו של הרב בנימין יהודה לייב ברנשטיין, ראש ישיבת חיי עולם. היה חתנו של הרב משה אהרן סגל.
בשנות ה-60 נקרא לכהן בראשות ישיבת טאש בקריית טאש שבקנדה. בשנת תשל"ט חזר לישראל ומונה כראש מתיבתא תפארת ישראל, של חסידות בויאן. בשנת תשמ"ט מונה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. כיהן כרב קהילת צ'ורטקוב באנטוורפן, והיה נוסע לשם בחגי ישראל.
מספר חודשים לפני פטירתו תמך בחוק יישום תוכנית ההתנתקות (יחד עם האדמו"ר מגור והאדמו"ר ממודז'יץ).
משפחתו.
מבניו: הרב יצחק, רב חסידות בויאן בוויליאמסבורג; הרב יהושע אשר, חתנו של הרב נטע ציינויירט, היה ר"מ בישיבת רוז'ין וכיום רב החסידות בבית שמש; הרב בנימין צבי, ממלא מקום אביו בראשות הישיבה; הרב ישראל, ראש כולל.
אחיו היה הרב בנימין רבינוביץ, דיין בעדה החרדית ומנהיג קהילת משכנות הרועים.
שוברי קופות
ג'ילבאב
גִ'ילְבָּאבּ (ערבית: جلباب) היא גלימת בד ארוכה המהווה חלק מלבוש מסורתי של נשים מוסלמיות. הג'ילבאב המודרני מכסה את כל הגוף למעט הידיים, הפנים והראש. באינדונזיה המילה ג'ילבאב מתייחסת לצעיף לכיסוי הראש ולא לגלימת הגוף.
החג'אב (באופן מילולי כיסוי) הוא עקרון הצניעות המוסלמי שמקורו בסוּרָאת אל-חג'אב בקוראן בה הנביא מצווה על נשים לעטות ג'ילבאב שתזהה אותן כמאמינות כדי שלא ייפגעו.
הכנסת התשע-עשרה
ברנרדו גי
ברנרדו גי או ברנרדו גוּי (בצרפתית ואיטלקית: Bernardo Gui, בלטינית: Bernardus Guidonis; 1261 או 1262 – 30 בדצמבר 1331) היה אינקוויזיטור, חבר המסדר הדומיניקני שבלט כראש האינקוויזיציה של טולוז כנגד כפירת האלביגנזים וכמחברם של מדריכים לחוקרי הכנסייה, על מנת שיוכלו לזהות מינות ולסווגה. כמו כן כתב כרוניקות של תקופתו וחיבורים תאולוגיים.
תולדות חייו.
נולד ליד לימוז', התקבל למסדר הדומיניקני ב-1280. כיהן כאב מנזר באלבי, קרקסון ולימוז'.
בשנת 1307 מינה אותו האפיפיור קלמנס החמישי לראש האינקוויזיציה בלימוז'. היה זה כמה עשרות שנים לאחר מסע הצלב האלביגנזי שנועד להכחיד את המינות בדרום צרפת, אך במהלך 15 שנות כהונתו במשרה דן גי למעלה מ-900 מינים (דוגמת הקתרים).
בתמורה לתפקידו בטולוז מינה אותו האפיפיור יוחנן העשרים ושניים לבישוף טוי בגליסיה (ספרד) ושנה לאחר מכן לבישוף לודבב (Lodève) שבלנגדוק.
חיבוריו.
מדריכים לאינקוויזיטור.
על מנת לייעל את עבודת החוקר חיברו אנשי האינקוויזיציה ספרי הדרכה שנועדו להבדיל בין סוגי הכפירה השונים ואף כדי למנוע מחוקרים ישרים להרשיע בשגגה אנשים ישרי-דרך. גי היה הבולט שבין מחברי המדריכים בתקופתו. בספרו החשוב ורב התפוצה "חקירה מעשית של כפירה מושחתת" (Practica Inquisitionis Heretice Pravitatis) הבחין גי בין ארבע כפירות בתוך הנצרות: המניכאיזם, התנועה הוולדנסית, בגיניות ובגהרדים ומשיחי שקר. כופרים אחרים היו מחוץ לגדרי הדת הנוצרים, כמוהם כיהודים, מכשפים, בעלי אוב ומגלי עתידות.
לגבי כל סוג כפירה הודרך החוקר באילו גישות לנקוט על מנת לחלץ הודאה מהנחקר, אילו שאלות לשאול ואילו תשובות להשיב, מהם האבסורדים בשיטות השונות וכיצד יש לגנות את הנחקרים. הספר מהווה מקור ראשוני חשוב להכרת האינקוויזיציה בתקופה הראשונה לקיומה ומחקר על הכפירות השונות במאה ה-13. הספר פורסם בדפוס בשנת 1886 על ידי אב המנזר הדומיניקני בטולוז.
כרוניקות.
גי כתב מספר כרוניקות בהן ריכז את ההיסטוריה של צרפת עד זמנו. בהן "הכרוניקה של הקיסרים" (Chronique abrégée des empereurs), "כרוניקה של מלכי צרפת" (Chronique des rois de France) ולוח גנאלוגי של מלכי צרפת (בלטינית: Arbor genealogiae regum Francorum), קטלוג בישופי לימוז' (Catalogue des Évêques de Limoges), מסה על קדושי לימוזין (Traité sur les saints du Limousin), דו"ח על ההיסטוריה של מנזר סנט אוגוסטין בלימוז' (Traité sur l'histoire de l'abbaye de St. Augustin de Limoges), חיי הקדושים (Vie des saints), כרוניקת בישופי טולוז (Chronique des évêques de Toulouse), חיבור היסטורי על מסדר הדומיניקנים (Compilation historique sur l'ordre des Dominicains) ועוד.
עבודות תאולוגיות.
גי פרסם מספר מאמרים תאולוגיים, בהם סיכום של הדוקטרינה הנוצרית (Abrégé de la doctrine chrétienne), מאמר על המיסה (Traité de la messe) ומאמר על התפישה של הבתולה (Traité sur la conception de la Vierge). כן חיבר מספר טקסים.
בתרבות ובספרות.
ברנרדו גי מוזכר בקצרה ב"עלובי החיים" מאת ויקטור הוגו.
הוא מופיע כדמות ספרותית (האנטגוניסט מול החוקר פרי דמיונו של המחבר ויליאם איש בסקרוויל) ברומן "שם הוורד" מאת אומברטו אקו וגולם בסרט בשם זה על ידי השחקן פ. מוריי אברהם.
יזכור (ספר, 1916)
יִזְכּוֹר הוא קובץ מאמרים ביידיש לזכרם של הפועלים והשומרים חללי היישוב היהודי בארץ ישראל, אשר נהרגו בתפקידי הגנה, שראה אור לראשונה בשנת 1916. בין המשתתפים היה הסופר יוסף חיים ברנר.
את הקובץ המקורי ערכו יעקב זרובבל, יצחק בן-צבי ואלכסנדר חשין, ונלוו לו איורים מאת הצייר והפעיל הסוציאליסט מיטשל לובּ (Loeb). הוא יצא לאור על ידי ועדת ארץ-ישראל (פּאלעסטינא קאָמיטעט) של מפלגת "פועלי ציון" בניו יורק בחודש מאי 1916 (תרע"ו) והודפס בארבעת אלפים עותקים.
המהדורה השנייה נערכה על ידי דוד בן-גוריון, שהוסיף לה הקדמה מפרי עטו. מהדורה זו, שגם היא לוּותה באיוריו של לוב, נדפסה בשנת תרע"ז בארבעה-עשר אלף עותקים. במהדורה זו, כמו בראשונה, נמכרו העותקים עד מהרה.
בשנת 1918 הודפסה בלודז' שבמזרח אירופה מהדורה נוספת של הספר, ובה הקדמה מאת שמריהו לוין.
מרטין בובר כתב הקדמה למהדורה נוספת בשפה הגרמנית (בתרגומו של גרשם שלום), שראתה אור בהוצאת "יידישער פערלאג" בברלין בשנת 1918 ובשנת 1920.
חלקים מן הספר הופיעו בתרגום לעברית.
מהדורות.
מהדורה א:
מהדורה ב:
בתרגום לגרמנית:
אלכסנדר נבסקי (סרט)
אלכסנדר נבסקי (ברוסית: Александр Невский) הוא סרט היסטורי סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם ובוים על ידי סרגיי אייזנשטיין. הסרט מבוסס על אירועי הקרב על הקרח שהתרחש בשנת 1242 ונחשב לאחד מעבודותיו הגדולות של הבמאי. הסרט זכה להצלחה רבה ולבמאי הוענק פרס סטלין. כמו כן הוא קיבל תואר דוקטור לאמנות ללא הכנת עבודת מחקר נפרדת. לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הקרנת הסרט הופסקה. בשנת 1941, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, הסרט זכה להקרנות מחודשות רבות ולפופולריות רבה.
עלילת הסרט.
הסרט מבוסס באופן כללי על אירועים היסטוריים של המאה ה-13 כאשר התנהל מאבק בין רפובליקת נובגורוד לבין המסדר הטבטוני. האבירים של המסדר החלו במתקפה על השטחים הרוסים וכבשו את פסקוב. אנשי נובגורוד החליטו להציב בראש הכוח את הנסיך אלכסנדר נבסקי שהיה בעל ניסיון קרבי ומוניטין.
במקביל מתנהל "משולש רומנטי" של שני קצינים מצטיינים ותושבת נובגורוד שמבטיחה להתחתן עם המצטיין בקרב. לאחר ניצחון מוחץ על הקרח של אגם פייפסי ראשי האבירים נופלים בשבי. לאחר הניצחון אנשי נובגורוד ופסקוב מתחילים בחגיגות הניצחון. גם הקצינים מתארגנים ומתחתנים.