בצה״ל מורכב במקלעים ניידים (כמו נגב ומאג) ובנשקי קלעים, וחיילים רבים נוטים להוסיף אותו בתצורות שונות (כגון ידיות הסתערות ועוד) לנשקם האישי בשל שיפור היציבות והדיוק בירי.
סמדרבו
סמדרבו (בסרבית קירילית: Смедеревo) היא עיר בסרביה על גדות נהר הדנובה. העיר ממוקמת במחוז פודונבייה, וב-2002 עמדה אוכלוסייתה כולל בפרוורים על 109,809 נפש. בניב הלטיני העתיק נקראה העיר וגם האזור הסובב לה סמנדריה, Semendria. העיר מרוחקת 46 קילומטרים מהבירה בלגרד.
היסטוריה.
שבטים שהגיעו מאזור דאקיה ותראקיה התיישבו באזור במהלך המאה ה-3 לפנה"ס. הרומאים כבשו את האזור במאה ה-1 לפנה"ס. הקמת העיר החדשה מיוחסת לנסיך (דספוט), דוראד ברנקוביץ' (1377-1456) אשר שלט באזור מטעם ממלכת הונגריה וב-1430, הקים את מבצר סמדרבו כעיר הבירה הסרבית החדשה.
השלטון ההונגרי הסתיים ב-1439, עם הכיבוש על ידי הסולטאן מוראט השני, שליט האימפריה העות'מאנית, לאחר מצור בן חודשיים ימים. ב-22 באוגוסט 1444, הוחזרה העיר לשליטת הנסיך ברנקוביץ' במסגרת הסכם שלום שנחתם בין האימפריה העות'מאנית לממלכה ההונגרית. ברנקוביץ' חבר למצביא ההונגרי יאנוש הוניאדי וכשהפר הוניאדי את חוזה השלום עם העות'מאנים, נותר ברנקוביץ' נייטרלי, אך סרביה הפכה לשדה קרב בין הממלכה ההונגרית לבין האימפריה העות'מאנית. ב-1448, לאחר תבוסת הוניאדי בקרב קוסובו השני, עצרו אותו חייליו של ברנקוביץ' והוא נכלא לתקופה מסוימת במצודת סמדרבו. ב-1454 החריב הסולטאן מהמט השני את סרביה, כבש את סמדרבו, אך לאחר מספר חודשים עלה בידי ברנקוביץ' לכובשה מחדש. ב-1459, עם מותו של הנסיך ברנקוביץ', הצליח מהמט השני לכבוש העיר והיא הפכה למצודת גבול עות'מאנית, והפכה לזירת קרבות בין צבא הממלכה ההונגרית לעות'מאנים, עד להכרעת ההונגרים ב-1526 על ידי סולימאן הראשון.
בשל מיקומה האסטרטגי, החלה העיר להתפתח באופן מואץ והעות'מאנים הכריזו על העיר וסביבתה כמחוז (סנג'ק). ב-1806, במהלך התקוממות הסרבים כנגד האימפריה העות'מאנית הפכה העיר לבירה הזמנית של סרביה. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית והמבצר העתיק הפך להיות מחסן כלי נשק. ב-5 ביוני 1941, החריד פיצוץ עז את המבצר, גרם לנזק כבד ואלפי נפגעים בעיר.
דמוגרפיה וכלכלה.
הגידול המואץ באוכלוסיית העיר מיוחס למספר רב של פליטים סרבים שהגיעו לעיר לאחר מלחמת קוסובו. 94.47 אחוזים מהתושבים הם בני סרבים. מבחינה כלכלית, מהווה סמדרבו את מרכז תעשיית הפלדה הסרבית ובמפעלים השונים מועסקים 7,000 מתושבי העיר. כמו כן קיים מפעל לייצור מוצרי חשמל ביתיים. בסביבות העיר יש ריכוזים של גידולים חקלאיים בעיקר מטעי פירות וכרמים.
בעיר פועלת אוניברסיטה אחת המקבלת חסות אקדמית מאוניברסיטת מידלסקס, הפועלת בצפון לונדון.
הקהילה היהודית.
תיעוד לקהילה יהודית בסמדרבו מצוי בתעודות עות'מאניות מ-1688 בהקשר להגעתם של פליטים יהודים מהעיר לניקופול בעקבות פלישת ההבסבורגים לאזור סמנדריה. ב-1841 לאחר הכרתה של סרביה כנסיכות אוטונומית תועדה עלילת דם בעיר במהלכה הואשמו בני הקהילה ברציחתו של נער נוצרי והנהגת הקהילה בבלגרד פנתה לשלטונות בבקשה להגן על יהודי סמדרבו. ב-1873 לאחר עלייתו לשלטון של הנסיך מילאן הרביעי גורשו יהודי סמדרבו מהעיר והורשו לחזור אליה לאחר מספר שנים.
ב-1896 מנתה הקהילה 139 נפשות ובפרוץ מלחמת העולם השנייה קטן מספרה לכדי 83 נפשות. באפריל 1941 נכבשה ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ובמדינה הוטל משטר צבאי. באוגוסט החלו מעצרים של הגברים היהודים בסרביה ובכלל זה בסמדרבו והם הוצאו להורג עד פברואר 1942. מדצמבר 1941 ועד מאי 1942 נכלאו והוצאו להורג כל הנשים והילדים. שלושה מבני קהילת סמדרבו שרדו את השואה.
סמנדריה
קינג אוליבר
כתב מונגולי
כתב מונגולי (במונגולית - "מונגול ביצ'יג") הוא הכתב העתיק בו נכתבת השפה המונגולית מאז המאה ה-13 ונמצא בשימוש עד ימינו אלה (הכתב הרשמי כיום במונגוליה הוא הכתב הקירילי). הממצא הקדום ביותר בכתב זה הוא מצבת ג'ינגיס חאן המתוארכת לשנת 1224-1225.
היסטוריה.
מקור הכתב המונגולי מהאלפבית הסוגדיאני שהתפתח מהכתב הארמי הקדום. בהתאם למסורת, הכתב נוצר בסביבות שנת 1224 על ידי הכותב האויגורי טאטאטונגה שנשבה בידי ג'ינגיס חאן. אגדה זו מדגישה את ההשפעה הרבה שהייתה לעמים הכבושים על המונגולים עצמם באימפריה המונגולית. כך, גם בקרב המונגולים עצמם מכונה כתב זה לעיתים "כתב אויגורי" (уйгуржин бичиг - אויגורז'ין ביצ'יג).
כיוון הכתיבה - בטורים מלמעלה למטה מבדיל ומייחד ויזואלית את הכתב המונגולי משאר הכתבים. עם זאת, זהו בין הכתבים הבודדים הנכתבים בטורים שסדר הטורים הוא משמאל לימין (בסינית הנכתבת אף היא באופן מסורתי בטורים, כיוון הקריאה הוא מימין לשמאל).
בשנת 1587 המלומד המונגולי איושי-גושי שעסק בתרגום הכתבים הבודהיסטיים, שינה קלות את צורתן הגרפית של כמה מהאותיות, וכן הכניס סימנים רבים על מנת להקל על התעתיק הפונטי של מונחים בסנסקריט בטיבטית ובסינית, האותיות החדשות שנוצרו על ידו מכונות "אלי-גלי".
הכתב שימש כאחד הכתבים הרשמיים בשושלות יואן וצ'ינג, ככתב היחיד בטובה עד למעבר לשפה הטובאנית והכתב הקירילי. כמו נכתבו בכתב זה השפות קלמיקית ובוריאטית. מונגוליה עברה מכתב זה לכתב הקירילי בשנות הארבעים של המאה העשרים, בהשפעה סובייטית.
כיום משמש כתב זה את המונגולים תושבי סין. לאחר התפרקות ברית המועצות, נטו מספר גופים פוליטיים-לאומיים במונגוליה לחזור לכתב זה, אך הרעיון נזנח עקב מורכבותו הרבה והצורך בשינוי בכל שטחי החיים. עם זאת, במידת מה כתב זה עדיין בשימוש כיום במונגוליה בחותמות רשמיות, טפסים שונים, ושלטים מעוטרים.
צורת הכתב.
כיוון הכתיבה הוא בטורים מלמעלה למטה שכיוונם משמאל לימין. לרוב הסימניות ישנן שלוש צורות גרפיות בהתאם למיקומן במילה (תחיליות, אמצעיות, וסופיות). במקרים רבים קיימות צורות גרפיות נוספות המסייעות לחיבור האותיות בהתאם לצורתן עם האותיות שלפניהן ולאחריהן, ובכך להקנות לכתיבה מראה אסתטי והרמוני.
למרות שממבט ראשון הכתב נראה מסובך למראה, הרי שלמעשה הוא פשוט ביותר, מורכב מאותיות בסיסיות מעטות בעלות צורה גרפית פשוטה למדי. ההנחה שעמדה למול עיני יוצרי הכתב היא שהכותב, השולט היטב בשפה המונגולית יוכל לכתוב כל מילה במינימום של הרמות ותנועות יד.
ישנם הגיים שונים המסומנים בכתב זה באותה האות ללא הבדל. כך למשל התנועות o/u, ö/ü, וכן a/e בסוף מילה, והעיצורים t/d, k/g, ובמקרים מסוימים גם ž/y. סיבת הדבר היא בחסרונם של הגיים אלו בשפה האויגורית ממנה הושאל הכתב.
קרול השני, מלך רומניה
קרול השני, מלך רומניה, שנשא גם את השם קרול קאראימאן (ברומנית: Carol Caraiman; 15 באוקטובר 1893 – 4 באפריל 1953), מלך ברומניה בין השנים 1930–1940, מגדולי אספני הבולים בכל הזמנים.
קרול השני כונה "המלך הפלייבוי" ומספר נשים היו מושאי אהבתו וחלקן גם ילדו את ילדיו. הוא ויתר על המלוכה למען הנשים שאהב, אך בכל זאת הגיע למלוכה לאחר שהדיח מהכס את בנו, מיכאי הראשון, מלך רומניה. המעגל הושלם כשהוא הודח מהכס לטובת בנו.
בתקופת מלכותו רומניה עברה ממשטר של מלוכה חוקתית עם שלטון דמוקרטי למשטר אוטוקרטי הבנוי על מפלגה יחידה ובראשה המלך. תחת מלכותו התרבו מאוד הרציחות הפוליטיות, כולל רצח שני ראשי ממשלה מכהנים. משטרו נודע בשחיתות שלטונית ותחת שלטונו איבדה המדינה חבלי ארץ גדולים.
קרול השני כונה גם "מלך התרבות" (regele culturii), משום השכלתו הרחבה, ידיעת השפות הרבות, תמיכתו במפעלי תרבות ותמיכתו באנשי תרבות.
ביוגרפיה.
קרול השני נולד בסינאיה והיה בכך הצאצא הראשון בשושלת המלוכה הרומנית שנולד ברומניה. הוא הוטבל לפי הדת הנוצרית האורתודוקסית, כנדרש על פי החוקה הרומנית, דבר הולדתו צוין ביריות תותח ועל חינוכו פיקח קרול הראשון, מלך רומניה בעצמו. בילדותו נהנה קרול מחברת ילדים, אסף בולים מגיל 7, שיחק טניס, עסק בסקי וככל שהתבגר נמשך למכוניות מהירות ואלגנטיות, למטוסים ובהמשך לנשים. במשפחת המלוכה דיברו הרבה שפות וקרול עצמו דיבר רומנית, צרפתית, גרמנית, אנגלית ורוסית.
המלך דאג לכך שקרול יחווה התנסות מינית ראשונה בגיל 16. שחקנית תיאטרון, שזומנה על ידי מנהל התיאטרון הלאומי של בוקרשט, נאותה לכך ואחרי מעשה התלוננה על כך, "הוא הרג אותי, 14 פעמים, חזר על כך". הדברים תועדו בזכרונות של ראש ממשלת רומניה לשעבר, קונסטנטין ארג'טויאנו, שהיה גם רופא בהכשרתו. התופעה יוחסה לכך שקרול סבל מפריאפיזם.
המלך דאג לו למחנך שווייצרי משכיל, ארנולד מוהרלן. אך באיחור הסתבר שהוא בעל דעות סוציאליסטיות. במקום המחנך מונה הגנרל יון פרטיקרי, שנסע איתו לגרמניה, לבית הספר הצבאי של פוטסדם, כדי להקנות לו חינוך צבאי. החינוך הצבאי נקטע, כשהנסיך נלקח על ידי הוריו לביקור בחצר ניקולאי השני, קיסר רוסיה, כדי שיכיר את בתו, אולגה ניקולאיבנה. המשפחות תכננו כנראה קשרי נישואין, אך הנסיך התעלם מאולגה והתעניין באחותה הצעירה - הצאר לא הסכים, הוא חשב שהיא צעירה מדי.
אהבות בוסר - אלה פיליטי.