ב-2002 גילמה את קליטמנסטרה בהצגה "מיתוס" שהעלה אנסמבל עיתים. ב-2006 השתתפה בהצגה שיצרו נעמי יואלי יחד עם דפנה אריאל וגליה יואלי "" והועלתה באופן עצמאי. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר פסטיבל עכו לשנת 2006.
תיאטרון בית לסין.
ב-2003 גילמה את סטלה בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" מאת טנסי ויליאמס.
ב-2004 גילמה את איזבל, התפקיד הראשי בהצגה "אהבה ממבט שלישי" שכתבה סוזן סנדלר; וגילמה את תהילה בהצגה "מקווה" שכתבה הדר גלרון.
ב-2005 גילמה את הגר בהצגת היחיד "הגר" שכתבה יוכי ברנדס שעלתה קודם לכן בתיאטרונטו.
ב-2007 גילמה את סוזנה בהצגה "איש הגשם" מאת רונלד באס, ואת נטע, התפקיד הראשי בהצגה "דולפינים" שכתבה מאיה שעיה. כמו כן גילמה את אלונה בהצגה "סופה של בדיחה" שכתב נועם גיל.
ב-2009 גילמה את מיקי נדב בהצגה "בראנז'ה" שכתב בעז גאון.
ב-2010 גילמה את אורנה בהצגה "פועלת זרה" שכתבה רחל גיל, והשתתפה בהצגה "קוראים לי ייקה", יצירה בשיתוף השחקנים של הבמאית נינה גולסטרוף, בשיתוף תיאטרון היידלברג.
ב-2015 השתתפה בהצגה "אוצר יקר לצד ששון גבאי.
ב-2017 גילמה את מנהלת המדרשה דבורי בהצגה "הסודות" מאת הדר גלרון (על פי התסריט של הדר גלרון ואבי נשר), בבימויו של כפיר אזולאי.
קולנוע וטלוויזיה.
ב-2002 גילמה תפקיד אורח בסדרה "שאול" שביימו איתן ענר ושירלי שטרן.
ב-2003 גילמה אחות בטלנובלה "משחק החיים" שביים יצחק שאולי וגילמה אחות בסדרת "החצר" שביים אבי כהן.
ב-2006 גילמה את רות קליגר-עליאב (תפקיד ראשי) בסרטו של ארז לאופר "דילמת הדריין". באותה שנה גילמה את יעלי בסרט סטודנטים בשם "חיילת בודדה" שביימה טליה לביא.
ב-2007 גילמה את נוגה שומרון (תפקיד ראשי) בסרטו של אביב טלמור "אני ביאליק".
ב-2008 גילמה את שפרה בסדרת הטלוויזיה של אורי ובני ברבש "האמת העירומה".
ב-2012 גילמה את עמליה בסדרת הטלוויזיה "גאליס" שביים עודד רז, כמו כן השתתפה בסדרה "אמא ואבאז" של אבנר ברנהיימר ובסרטו של אבי נשר, "פלאות".
בשנת 2015 השתתפה בסרט "המילים הטובות" של שמי זרחין.
ב-2017 השתתפה בסרטו של חורחה גורביץ', "ברזיל אהובתי".
ב-2018 הפיקה וכתבה יחד עם אורי ברבש הבמאי ויאיר קדר המפיק, סרט על סבה המשורר אברהם סוצקבר, "דבש שחור - שירת חייו של אברהם סוצקבר", אשר זכה בפרס אבנר שלו יו"ר יד ושם במסגרת פסטיבל ירושלים לקולנוע.
ב-2019 גילמה את ענת אייזנקוט בסרטו של יואב רונן "לוחם בנשמה".
בשנת 2020 שיחקה את מיכל בסדרה "בלקספייס".
בשנת 2021 שיחקה את רווית בסדרה "מקיף מילאנו" ואת גלי בסרט "שתיים".
חזון לחקר החלל
לורה ליני
לורה לג'ט ליני (באנגלית: Laura Leggett Linney; נולדה ב-5 בפברואר 1964) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, זוכת 4 פרסי אמי ושני פרסי גלובוס הזהב, הייתה מועמדת 3 פעמים לפרס האוסקר.
ביוגרפיה.
ליני נולדה בניו יורק. אמה הייתה אחות ואביה מחזאי. לליני אחות חורגת בשם סוזן מנישואיו השניים של אביה.
לאחר התיכון החלה ליני ללמוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת בראון, שם סיימה את חוק לימודיה עם תואר באומנות בשנת 1986. ליני למדה משחק בבית הספר ג'וליארד.
ליני הייתה נשואה לדייוויד אדקינס בין 1995–2000.
בשנת 2007 התארסה ליני לסוכן הנכסים מארק שאווהר. ב-2009 השניים נישאו. ב-2014 נולד בנם.
קריירת משחק.
קריירת המשחק של ליני החלה בתפקידים קטנים בסרטים בולטים ב-1992 - "השמן של לורנצו" ו"דייב". תפקידה המשמעותי הראשון היה במסגרת המיני-סדרה הטלוויזיונית "סיפורי סן פרנסיסקו" שנה לאחר מכן.
ליני קיבלה תפקידים משמעותיים יותר בקולנוע. במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 הופיעה בסרטים "קונגו", "פחד ראשוני", "כח להשחית" ו"המופע של טרומן".
בשנת 2000 הייתה לראשונה מועמדת לפרס אוסקר, בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, על משחקה בסרט "מישהו לסמוך עליו". הופעתה של ליני בסרט בתור בנקאית ואם חד הורית זיכתה אותה גם במועמדות לפרס גלובוס הזהב. שנה לאחר מכן זכתה ליני לראשונה בפרס, ושוב היה זה תחום הטלוויזיה אשר הקדים את הקריירה הקולנועית; ליני זכתה בפרס אמי על משחקה בדרמה "האיריס הפראי".
לאחר הופעות בסרט הטלוויזיה "פרויקט לארים" ובסרט הקולנוע "נבואות איש העש" ב-2002 זכתה ליני ב-2003 בפעם השנייה באמי, הפעם בזכות הופעת אורח בקומדיה "פרייז'ר". באותה שנה גילמה דמות משנית בסרט נוסף של איסטווד - "מיסטיק ריבר". הופעתה זו זיכתה אותה במועמדות לפרס באפט"א הבריטי. באותה שנה הופיעה גם בסרטו של אלן פארקר "החיים של דייוויד גייל" ובסרט משופע הכוכבים "אהבה זה כל הסיפור".
בשנת 2004 שוב הייתה ליני מועמדת לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב, הפעם בקטגוריית שחקנית המשנה, הפעם על הופעתה בסרט "קינסי", אודות אלפרד קינסי. עם זאת, גם הפעם לא זכתה בפרס. ב-2005 שוב הייתה מועמדת לגלובוס הזהב בעבור הופעתה בסרט "חיים בין השורות" ולפרס סאטורן בעבור הופעתה בסרט "השדים של אמילי", אך גם במקרים אלו לא זכתה.
ב-2006 כיכבה ליני בסאטירה הפוליטית של בארי לוינסון "איש השנה" לצידו של רובין ויליאמס ובדרמה הקומית "שיעורי נהיגה". שנה לאחר מכן שוב קיבלה מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בעבור הופעתה בסרט "לסגור מעגל". במהלך 2007 שיחקה ליני גם בסרטים "יומני האומנת" ו"הפירצה".
בשנת 2008 זכתה ליני לראשונה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה במיני סדרת הדרמה הביוגרפית "ג'ון אדמס", בה גילמה את דמותה של אביגייל אדמס, אשתו של נשיא ארצות הברית השני ג'ון אדמס. על תפקידה קיבלה ליני גם את פרס אמי השלישי שלה.
ב-2010 זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה "מזל סרטן". ב-2013 זכתה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
בשנת 2016, השתתפה בסרט "" בבימויו של קלינט איסטווד. הסרט עוסק בנחיתת החירום של טיסה 1549 של יו אס איירווייז על נהר ההדסון בניו יורק. ליני מגלמת את לורין, לצידם של טום הנקס, ארון אקהרט ואנה גאן. באותה שנה שיחקה בסרטו של טום פורד "יצורים ליליים", בכיכובם של איימי אדמס, ג'ייק ג'ילנהול, איילה פישר ואהרון טיילור-ג'ונסון.
משנת 2017 עד 2022 גילמה את דמותה של וונדי בירד בסדרת הטלוויזיה "אוזרק" ("Ozark") ששודרה בנטפליקס. על תפקידה זה קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית ראשית בסדרת דרמה לשנת 2019.
בשנת 2019 שבה לגלם את דמותה של מרי אן סינגלטון בחידוש למיני-סדרת הטלוויזיה "סיפורי סן פרנסיסקו", שעלתה בנטפליקס ומבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
באפריל 2023 תשוב ליני לברודווי, ותשחק במחזה "Summer, 1976" מאת המחזאי דייוויד אובורן . המחזה יועלה על ידי מועדון התיאטרון של מנהטן , בבימויו של דניאל סאליבן , והצגות טרום-בכורה יתקיימו בתיאטרון סמואל ג'יי פרידמן החל מ-4 באפריל 2023.
יהדות אלבה יוליה
יהדות אלבה יוליה היא הקהילה היהודית שנוצרה והתקיימה בעיר אלבה יוליה (קרלסבורג) שבטרנסילבניה.
קרלסבורג, שהייתה במשך זמן מה בירת נסיכות טרנסילבניה, ממוקמת בשוליים הדרומיים של החבל, על הגבול העות'מאני והייתה נקודת מעבר לסוחרים יהודים שבאו מהשולטנות. זרים לא הורשו להיכנס לטרנסילבניה והמסחר איתם התנהל באזורים מתוחמים בערי גבול דוגמת סיביו, ברשוב וקרלסבורג. באחרונה, בה התנהל הסחר עם חלקי הונגריה-לשעבר שנשלטו בידי השולטן, פעלו סוחרים יהודים רבים. משלהי המאה ה-16 פעל בעיר בית דין רבני, וממנה היו מסתננים היהודים גם לתוך פנים הארץ, למרות האיסורים.
ב-18 ביוני 1623 התיר נסיך טרנסילבניה, גאבור בתלן, באופן רשמי את מגורי היהודים בערי הנסיכות. אחריו ב-1653 קבע הנסיך גיירג' ראקוצי השני שהיהודים יוכלו להתגורר רק בקרלסבורג. הם הגיעו גם למקומות יישוב אחרים, אך רק בחזקת נסבלים וללא זכויות ישיבה רשמיות. במאה ה-18 ואחר כך במאה ה-19 עד שנת 1848 בטרנסילבניה הייתה קהילת קרלסבורג היחידה שהוכרה רשמית, והיא ייצגה כלפי השלטונות את כל יהודי החבל, הן מנהלית והן לצורכי מיסוי.
תחילה הייתה הקהילה ספרדית, אך בהמשך, לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, הגיעו פליטים אשכנזים מפולין. הקהל הספרדי קיים קשרים עם יהודי הבלקן ונשמע לפסקי הרבנים יצחק בן משה ולוי ירושלמי, שניהם מבלגרד. כשהקהילה גדלה בצורה שאיפשרה לה להחזיק רב במשרה מלאה, הראשון שמונה היה יוחנן בן יצחק רוסו מבלגרד. הפרנס הראשון של הקהילה, דוד בן בנימין, נולד ב-1710 במשפחה שמוצאה מפולין וכך חיו בקהילה אחת אשכנזים וספרדים. תואר אב בית דין קרלסבורג היה "רב המדינה דזיבנבירגן" (במסמכי המדינה: "הדיין הראשי של יהודי טרנסילבניה"). כשהתרבו האשכנזים, ב-1761, הביאו אלה גם רב אשכנזי מקרקוב, בנימין זאב וולף. על פי ספר התקציב יודעים שב-1744 היו באלבה יוליה שתי קהילות, אחת ספרדית ואחת אשכנזית ולכל קהילה בית הכנסת שלה והחזן שלה. הצורך לשלם במאוחד את המיסים המוטלים על היהודים הביא לכך ששתי הקהילות פעלו יחד בתחום גביית המיסים ובכל הנוגע לייצוג כלפי הסמכויות החיצוניות. ההנהגה האדמיניסטרטיבית הייתה משותפת. במהלך השנים האשכנזים הפכו לרוב .
ב-1920, שנת חוזה טריאנון והסיפוח מהונגריה לרומניה, חיו בעיר ששמה שונה עתה לאלבה יוליה 1,770 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 9,645 תושבים. התחזקות התנועה הלגיונרית הביאה בהדרגה להכבדה הולכת וגדלה על חיי היהודים. ב-1938 התפוצצה פצצה בבית הכנסת המקומי, במהלך הרומניזציה הוחרם ב-1941 כל רכוש הקהילה. במהלך מלחמת העולם השנייה רוכזו באלבה יוליה כל יהודי הסביבה וכך גדל מספרם ל-2070 בשנת 1947, אך לאחר מכן ירד בהתמדה בעקבות הגירת היהודים (מרביתם עלו לישראל) וב-1990 נשארו רק כמה עשרות.
אני ליבוביץ