פֶרקֶלאב (רומנית: Pârcălab) הוא תפקיד של "דרגטור" המנהל הנסיכויות הרומניות בימי הביניים ועד התקופה המודרנית. למונח היו שתי משמעויות.
המשמעות הראשונה הייתה של פקיד בכיר האחראי על ניהול מחוז ("צינוּט ţinut במולדובה - חוטין, סוצ'אבה או ניאמץ) או "ז'ודץ" בוולאכיה.
הפרקלאב היה בעל סמכויות מנהליות, צבאיות ומשפטיות והיה בו זמנית נציג השלטון המרכזי, כלומר של שליט המדינה (הוויווד או הדומְן) באותו מחוז.
ככל הנראה חלוקת המדינה למחוזות ובראשם פרקלאבים התרחשה לראשונה בימי בסראב הראשון. בנסיכות מולדובה הפרקלאב ניהל מחוזות ţinut שהיו בהם ערים מבוצרות. לפעמים נקרא גם "סטארוסטה" או במקרה של ראש העיר -וורניק, אבל בדרך כלל סטארוסטה או וטאב (וטאף) ניהל מחוז ללא ערים מבוצרות. עם הזמן בראש מחוז judeţ במונטניה (ולאכיה) מונה jude (ז'ודה) במקום פרקלאב.
במאה ה-15 מפורסם היה לוקה ארבורה, פרקלאב של מצודת ניאמץ, שמת מות גבורים בשנת 1476, כשהגן בהצלחה על המבצר מול צבאו של מהמט השני. הכרוניקון מירון קוסטין היה בין 1660 -1664 פרקלאב של חוטין.
התפקיד היה עדיין קיים במאה ה-19. אלכסנדרו יואן קוזה היה בהתחלה פרקלאב של גאלאץ (1856-1857).
המובן האחר של המונח היה בוולאכיה - הפקיד האחראי של כפר, מעין ראש כפר שההיה חלק מאחוזתו של אציל (בויאר) או של מנזר.
מקור המילה pârcălab הוא הונגרי:"פורקולאב" (porkoláb), שהוא בתורו שיבוש של המילה הגרמנית בורג-גראף (Burggraf, "רוזן העיר").
המקבילה המודרנית אבל חלקית של התפקיד היא "פְרֶפָקְט" (prefect).
דידי אלן
דורותיאה קרות'רס "דידי" אלן (אנגלית: Dorothea Carothers "Dede" Allen; 3 בדצמבר 1923 - 17 באפריל 2010) הייתה עורכת קולנוע אמריקנית, שהייתה ידועה בסגנונה האישי, ובעבודתה עם גדולי הבמאים האמריקאים של תקופתה. אלן היא בין העורכים הראשונים שזכו לפרסום ולהכרה באומנות שבעבודתם, מעבר לצד הטכני של העריכה, כ"יוצר" עצמאי (Auteur) בדומה לבמאים.
אלן היא העורכת של סרטים קלאסיים כאחר צהריים של פורענות, אדי פלסון, אדומים ובוני וקלייד, ועבדה לצידם של במאים כארתור פן, סידני לומט, רוברט וייז, אליה קאזאן וג'ורג' רוי היל. היא הייתה חברת חבר הנאמנים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע ומועמדת לפרס אוסקר שלוש פעמים, אם כי מעולם לא זכתה בו.
חייה והקריירה שלה.
אלן נולדה בסינסינטי שבאוהיו. אמה הייתה שחקנית. אלן החלה את עבודתה בקולנוע בתפקידים זוטרים כשליחה, ספרנית, ולאחר מכן כעוזרת עורך באולפני קולומביה. בתחילה ערכה סרטי הדרכה וסרטוני פרסומת, בטרם ניתן לה לערוך סרטי קולנוע. רק ב-1959, לאחר שש עשרה שנות עבודה קיבלה הזדמנות לערוך סרט קולנוע. הסרט היה "Odds Against Tomorrow" (שהופץ בישראל בשם "הימור המחר"). הסרט היה פילם נואר שהציג לראשונה גיבור שחור, הארי בלפונטה, וזכה להצלחה. בעת עריכת הסרט עבדה אלן בהדרכתו של הבמאי רוברט וייז, שהיה בעצמו עורך קולנוע, וערך את סרטו המפורסם של אורסון וולס, "האזרח קיין". וייז עודד את אלן להיות נועזת בעריכתה, ולהתנסות בצורות שונות של עריכה. לאחר סרט זה הגיעה פריצתה האמיתית של אלן כעורכת בסרט "אדי פלסון", אותו ביים רוברט רוזן בהשתתפות פול ניומן. הסרט יצא לאור ב-1961 ונחשב ליצירתה הגדולה הראשונה של אלן. לאחר מכן המשיכה אלן לעבוד כעורכת בולטת וחשובה עד לתחילת שנות ה-90, עת התמנתה לתפקיד ניהולי באולפני האחים וורנר. בשנת 2000 שבה לשולחן העריכה, והמשיכה בעריכה עד שנת 2008, והיא בת 85. אלן הייתה מועמדת לפרס אוסקר שלוש פעמים, אך לא זכתה בו. ב-1976 הייתה מועמדת לפרס על עריכת אחר צהריים של פורענות, ב-1982 על אדומים וב-2001 על נערי הפלא. היא זכתה ארבע פעמים בפרס "ACE" (American Cinema Editors), המוענק לעורכים מצטיינים בארצות הברית, ופעם אחת, ב-1975 בפרס באפט"א, על עריכת הסרט "אחר צהריים של פורענות".
אלן הושפעה מאוד מסרטי הגל החדש הצרפתי ומגישתו הדאדאיסטית של רנה קלייר. היא הייתה חלוצת השימוש ב-"audio overlaps" (גלישות אודיו), טכניקת עריכה בה בטרם מתפוגגת התמונה מהסצנה המוקרנת, מושמעים כבר קולות מהסצנה הבאה, וכן בשימוש בעריכה קופצנית (jump cut), בה מופיעות שתי תמונות רצופות של אותו אובייקט מזווית מעט שונה, דבר שיוצר אי רציפות בסצנה הנצפית. חידושים אלו הביאו אנרגיה וריאליזם לעריכה ההוליוודית שנתפסה עד אז כשגרתית. שיטות העריכה של אלן הפכו מושגים כ"Continuity" (הרציפות של התמונה המוצגת על המסך, למשל, הדרישה שאותו הגיבור ילבש את אותם הבגדים במשך כל הסצנה, אפילו אם זו צולמה במשך מספר ימים) ומושגים אחרים הקשורים במגבלות של הזמן והמקום, לבעלי עדיפות נמוכה, כאשר העדיפות ניתנה לעריכה המדגישה את שפת הגוף של הגיבורים והנעת העלילה קדימה באופן אומנותי.
אלן הייתה נשואה לבמאי סטיבן פליישמן, וילדה לו בן ובת. בנה, טום פליישמן, זכה אף הוא להכרה כאיש סאונד בקולנוע. אלן מתה משבץ בביתה בלוס אנג'לס ב-2010.
טמפל סיני (אוקלנד)
טמפל סיני (מאנגלית: Temple Sinai), או בשמו הרשמי: הקהילה העברית הראשונה של אוקלנד (First Hebrew Congregation of Oakland) הוא בית כנסת יהודי רפורמי הממוקם ברחוב סאמיט 2808 באוקלנד, קליפורניה שבארצות הברית.
בית הכנסת נוסד בשנת 1875, ומהווה את הקהילה הוותיקה ביותר במזרח סן פרנסיסקו.
באי בית הכנסת הראשונים כללו את גרטרוד שטיין, יהודה לייב מאגנס, ורייצ'ל (ריי) פרנק. במקור היה בית הכנסת מסורתי אך הפך רפורמי תחת הנהגתו של הרב מרכוס פרידלנדר בשנים 1893–1915. עד שנת 1914 היה בית הכנסת לרפורמי קלאסי.
הקהילה התמודדה עם ארבעה משברים כלכליים עד שנת 1934. מאז, עברה הנהלת בית הכנסת לידיהם של שלושה רבנים: ויליאם שטרן (1934–1965), שמואל בראודה (1966–1989) וסטיבן צ'סטר (מ- 1989 ועד היום).
בשנת 2006 החלה הקהילה בגיוס כספים להקמת מתחם חדש לחלוטין לבית הכנסת בעלות של 15 מיליון דולר. חניכת הקרקע נערכה באוקטובר 2007. עד סוף שנת 2009 הצליחה הקהילה לגייס 12 מיליון דולר.
בית הכנסת מונה כיום (2010) כאלף משפחות. הרבנים הם סטיבן צ'סטר, ג'קלין מאטס-מאכין ואנדראה ברלין. החזנית היא איילין קיז.
קאלי (פירושונים)
הלל מקולומיאה
רבי כרוספדאי
רבי כרוספדאי היה אמורא ארץ ישראלי, בן הדור השלישי, בנו של רבי שבתאי. מתלמידי רבי יוחנן, שהביא דברים בשמו. מוזכר פעמים בודדות בתלמוד הבבלי ועשרות פעמים בתלמוד הירושלמי, שם שמו: רבי קריספא. גדולי האמוראים בדור הרביעי, רבי יונה ורבי יוסי, מוסרים מאמרים בשמו. נפטר בחיי רבי אמי.
באגדה מפורסמים הדברים שאמר לגבי ראש השנה:
בהלכה נקבעה הלכה כמותו שבן סורר ומורה נידון רק בתקופת זמן של שלושה חודשים בלבד, החל מזמן ההתבגרות ("הביא שתי שערות").
בספר הזוהר הוא נזכר מספר פעמים, ופעם אחת נוסף לשמו התואר "חמיד ליבא", שפירושו "חמוד הלב". בין השאר הוא מוזכר שהוא עלה לתורה רק בעליה של "שישי" בשבת, שזו עלייתו של הצדיק. מכאן כנראה המקור לעליית ה"צדיק" בתנועת החסידות, ב"שישי" בשבת. כמו כן מסופר שכאשר חלה, ביקרו אצלו רבי יוסי בן קיסמא וחכמים, וביום השבת חשבו שנפטר, אך לאחר מכן במוצאי שבת ראוהו חי.
מקור השם כנראה מהמילה κράσπεδα (קרַספֶּדַה) ביוונית עתיקה, שפירושה ציצית, בדומה לשמות כמו "בן ציצית" שהיו נפוצים בתקופת המשנה ותקופת התלמוד.
ציון קברו נמצא בין עין זיתים לצפת.
גלוונומטר טנגנטי
אורסוס
יוזף סטפן
יוזף סטפן (בסלובנית: Jožef Stefan; בגרמנית: Josef Stefan; 24 במרץ 1835 – 7 בינואר 1893) היה פיזיקאי ומשורר ממוצא סלובני שנולד והתגורר באוסטריה. הוא עבד באוניברסיטת וינה, והישגו המוכר ביותר הוא חוק סטפן-בולצמן בתחום התרמודינמיקה, שנקרא על שמו ועל שם תלמידו, לודוויג בולצמן. נושאים נוספים שחקר סטפן היו זרימה והולכת חום בנוזלים, אידוי ודיפוזיה ואלקטרומגנטיות.
שנותיו הראשונות.
סטפן נולד בכפר סנט פיטר, ליד העיירה אבנטל (Ebenthal, כיום במחוז קלגנפורט-לאנד במדינת קרינתיה) באימפריה האוסטרית לשני הורים ממוצא סלובני. משפחתו הייתה צנועה: אביו, אלכסנדר סטפן, היה עוזר טוחן ואמו, מריה סטרטיניק, עבדה כמשרתת.
סטפן סיים בית ספר יסודי בקלגנפורט, וכבר שם הפגין כישרון, כך שהומלץ להוריו שימשיך ללמוד. ב-1845 הוא החל ללמוד בגימנסיה של קלגנפורט, שם למד לפיזיקה אצל פרופ' קרל רובידה (Karel Robida), אשר כתב את ספר הלימוד הראשון בפיזיקה בשפה הסלובנית. סטפן חווה את השנה המהפכנית 1848 כילד בן 13, מה שנטע בו חיבה והשראה לספרות סלובנית.
לאחר שסיים את התיכון ראשון בכיתתו, שקל קצרות להצטרף למסדר הבנדיקטינים, אך עניינו בפיזיקה ניצח והוא עזב לווינה ב-1853 במטרה ללמוד פיזיקה ומתמטיקה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת וינה ב-1857, כאשר במהלך שנות לימודיו הוא גם כתב ופרסם מספר שירים בסלובנית.
מחקר מדעי.
לאחר סיום לימודיו, סטפן המשיך והתקדם בסולם התפקידים באקדמיה: תחילה לימד פיזיקה באוניברסיטת וינה והחל משנת 1866 היה מנהל המכון לפיזיקה. בהמשך היה סגן נשיא האקדמיה של וינה למדעים וחבר במספר מוסדות מדעיים באירופה. במשך חייו הוא פרסם כ-80 מאמרים מדעיים, בעיקר בעיתון האקדמיה למדעים של וינה.
תרמודינמיקה וחוק סטפן-בולצמן.
הישגו המוכר ביותר הוא החוק הפיזיקלי שניסח ב-1879, המתאר את הקשר בין טמפרטורת גוף שחור (גוף אשר בולע את כל הקרינה המגיעה אליו) לסך כל הקרינה הנפלטת ממנו: