הורבאט שיחק במדי נבחרת הונגריה 32 פעמים, בין השנים 1996 - 2001. הופעת הבכורה שלו התקיימה בבודפשט ב-24 באפריל 1996 מול אוסטריה. גם שער הבכורה שלו נכבש מול האוסטרים, במשחק ביתי שהתקיים ב-25 במרץ 1998. בסך הכל כבש הורבאט 12 שערים עבור נבחרתו, וייצג אותה במוקדמות מונדיאל 1998, מוקדמות יורו 2000 ומוקדמות מונדיאל 2002.
קריירת אימון.
משרת אימון הבוגרים הראשונה של הורבאט הייתה בקבוצת סיגצנטמיקלושי מליגת המשנה בהונגריה, והוא אימן בה שנה אחת בלבד.
בעונת , אימן בקבוצת קצקמטי מליגת העל ההונגרית, שסיימה את העונה במקום ה-7 בטבלה.
את עונת התחיל בקבוצת פאקש מהליגה הראשונה, ובמהלכה, בדצמבר 2013, עבר לאמן את קבוצת גיור.
אליפות אירופה בשחייה 1938
אליפות אירופה החמישית בשחייה נערכה בלונדון שבבריטניה מ-6 עד 13 באוגוסט 1938.
מקס ראבה
מקס ראבה (בגרמנית: Max Raabe; נולד ב-12 בדצמבר 1962) הוא שם הבמה של מתיאס אוטו (Matthias Otto), זמר גרמני המתמחה בביצוע שירים מתקופת רפובליקת ויימאר בגרמניה (שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20) כגון מוזיקת קברט, סטנדרטי ג'אז ושירים מסרטי קולנוע אמריקנים מאותה תקופה.
תולדות חיים וקריירה.
נולד בעיר לינן (Lünen) שבנורדריין-וסטפאליה. למד באוניברסיטה לאמנויות בברלין והוכשר כזמר בריטון באופרה. לאחר שנחשף לסרט תיעודי בטלוויזיה שעורר עניין מחודש במוזיקה של הקומדיאן הרמוניסטס (אנסמבל קולי גרמני שפעל בשנים 1928-1934) החל לגלות עניין בסוג מוזיקלי זה. בשנת 1985 יצר יחד עם ארבעה מעמיתיו ללימודים את ההרכב "Palast Orchester". ראבה מצא תקליטים ישנים בשוקי פשפשים וניסה לשחזר עם ההרכב את הסאונד והעיבוד המוזיקלי שלהם. הרכב הלהקה השתנה והתרחב עם השנים, אך הוא כלל תמיד רק גברים ואשה אחת - נגנית כינור ואת ראבה כסולן ומנצח. רוב הביצועים לשירי הקברט הישנים מבוצעים מתוך מבט אירוני.
בנוסף לביצוע גרסאות כיסוי לשירים ישנים, כותב ראבה גם עיבודים בנוסח שנות ה-20 ללהיטים מודרניים כגון שירים של בריטני ספירס, טום ג'ונס ועוד.
ראבה מופיע גם כזמר בסרטים בהם נדרש ביצוע שירים גרמניים מהתקופה כגון ב"מלאך הכחול" עם אוטה למפר ב"דודתו של צ'רלי" ובסרטו של ורנר הרצוג "בלתי מנוצחים" וכן בקולו בפסקולים.
ב-1999 כיכב בגרסת אופרה בגרוש לצד הזמרת נינה האגן. בשנת 2005 הופיע לראשונה עם ה-"Palast Orchester" בקרנגי הול בניו יורק. סיבוב ההופעות של הלהקה באותו אולם ב-2007 הוקלט וראה אור כתקליט "Heute Nacht oder nie - Live In New York". בשנת 2010 הופיע בישראל, מסע ההופעות שערך בישראל הוקלט וראה אור כסרט תיעודי.
ראבה נוהג לציין כי 90% מהשירים הישנים אותם הוא מבצע הולחנו על ידי מלחינים יהודים.
גביע המלך פאהד 1992
גביע המלך פהד
אבי בקר
אָבִי בֵּקֶר (3 במאי 1951 – 4 ביוני 2015) היה ד"ר ליחסים בינלאומיים ומדע המדינה (אוניברסיטת העיר ניו יורק), המזכיר הכללי של הקונגרס היהודי העולמי, חבר במשלחת ישראל באו"ם ומרצה בכיר ללימודי תואר שני בדיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב ומשפט בינלאומי פומבי בקריה האקדמית אונו. פרסם ספרים ומאמרים רבים בארץ ובעולם בתחום היחסים הבינלאומיים, האו"ם והביטחון הבינלאומי, יהדות העולם ורעיון העם הנבחר.
ביוגרפיה.
הוריו של אבי בקר, אהרן ומרים, היו היחידים ממשפחותיהם מפולין ששרדו את השואה בברית המועצות. אביו נעצר על ידי הרוסים עם כניסתם לפולין בגין "פעילות ציונית", ולאחר שהייה במעצר במהלך המלחמה הצטרף לצבא הפולני שהקימו הרוסים והגיע עם הלוחמים עד לברלין. עם סיום המלחמה התמנה האב לרב בצבא הפולני ובמדי הקפיטן (סרן) הציל מאות ילדים יהודים שנמסרו למנזרים קתוליים על ידי הוריהם לפני השואה.
בקר למד בבית הספר ביל"ו בתל אביב והמשיך בישיבת בני-עקיבא בנחלים ואת שירותו הצבאי סיים בדרגת סרן כקצין קישור לכוחות האו"ם בסיני ואחר כך ביחידה לאיתור נעדרים. הוא סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת תל אביב במדע המדינה והיסטוריה של עם ישראל (1974) ותואר שני במדע המדינה (1976) ולאחר נישואיו לצביה יצא ללימודי הדוקטורט במרכז ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת העיר ניו יורק. הוא התמחה ביחסים בינלאומיים ובמיוחד בתחומי בקרת הנשק, האו"ם והאמנות הבינלאומיות הקשורות לכך.
לצד לימודי הדוקטורט הצטרף גם למשלחת ישראל באו"ם ושימש עוזר אישי לשגריר חיים הרצוג ואחר כך ליהודה בלום (1977–1982). הוא גם הופקד מטעם המשלחת על דיוני בקרת הנשק באו"ם. בתקופה זו בלטה פעילות האו"ם בבקרת נשק במערכה הדיפלומטית הערבית כנגד ישראל ובמיוחד בסוגיות החימוש הגרעיני. פעילות זו הגיעה לשיא לאחר שישראל השמידה את הכור הגרעיני העיראקי אוסיראק ביוני 1981. לאחר חזרתו לישראל ב-1982 שימש בקר מרצה למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב (1982–1985) בתחומי היחסים הבינלאומיים, בקרת נשק ומדיניות החוץ הישראלית. ב-1985, לאחר מינויו כמנכ"ל הקונגרס בישראל, המשיך להרצות באופן חלקי באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר 20 שנות פעילות בקונגרס היהודי העולמי (להלן) חזר בקר לאקדמיה, ובשנים 2004 –2006 שימש כמרצה בכיר בתוכנית לתואר שני לדיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב. ב-2007 התמנה לפרופסור אורח באוניברסיטת ג'ורג'טאון (תוכנית גולדמן) שבוושינגטון הבירה, ושם לימד במשך שנתיים עד קיץ 2009. בנוסף לקורס על הסכסוך הישראלי-ערבי לימד קורסים לתלמידי בית הספר לשירות החוץ בגורג'טאון על האו"ם בזירה הבינלאומית, על בקרת נשק ועל דיפלומטיה של העם היהודי. בשהותו בוושינגטון הרבה להרצות בפני פורומים של המועצה האמריקנית ליחסי חוץ ברחבי ארצות הברית וגם הופיע בכינוסים יהודים של איפא"ק (השדולה הפרו-ישראלית בקונגרס, הידועה גם כקבוצה המוכרת ביותר בלובי הישראלי ובלובי היהודי), בקונגרס האמריקני, במכוני המחקר, בארגון הסטודנטים הלל ועוד. ב-2010 חזר להרצות בתוכנית לדיפלומטיה באוניברסיטת תל אביב ועל משפט בינלאומי פומבי בקריה האקדמית אונו.
במסגרת פעילותו בקונגרס כיהן בקר בשורה ארוכה של קרנות בינלאומיות שעסקו במשא ומתן, תקצוב והסדרי פיצויים על רכוש יהודי מהשואה בהולנד, נורווגיה, צ'כיה וסלובקיה. הוא כיהן משך שנים רבות כחבר בוועד המנהל ביד-ושם, במוזיאון בית התפוצות, שם גם שימש כיו"ר וועדת הביקורת ומספר פעמים כיו"ר וועדת החיפוש הציבורית למנכ"ל. היה חבר בהנהלת וועידת התביעות מגרמניה ובהנהלת הארגון היהודי להחזרת הרכוש היהודי. שימש כיו"ר קרן קלר למורשת יהודית ודירקטור חיצוני בחברת אפריקה ישראל-מלונות, חברה ציבורית. היה פעיל שנים רבות בוועד המנהל וחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן, חבר בוועד המנהל של האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, בהנהלת העמותה לאחריות ארגונים לא ממשלתיים, לפעילות מול ארגוני זכויות אדם, ובעמותה למורשת פון ויזל.
בדצמבר 2007 הוענק לבקר פרס סמולר לעיתונאות מטעם הג'וינט העולמי בנושא יחסי ישראל והתפוצות "על ההישג המתמשך במאמץ להביא את דבר יחסי ישראל והתפוצות אל הקורא הישראלי." וועדת הפרס קבעה כי בקר "מגלם בכתיבתו ובעיסוקיו הציבוריים את הקשר העמוק של עם ישראל ומדינת ישראל עם התפוצה היהודית בעולם בימינו."
בשנים 2004–2006 פרסם במסגרת טור קבוע ב"הארץ" עשרות מאמרים על יהדות העולם. מאמריו התפרסמו גם בעיתונים אחרים בארץ ובעולם. ביוני 2014 נבחר אבי בקר כמרצה המצטיין בתוכניות לתואר שני מטעם הפקולטה למדעי החברה.
ספרו "מיהו העם הנבחר? סיפור מאבק הרעיונות הגדול בהיסטוריה" שיצא בהוצאת ידיעות ספרים בנובמבר 2013 היה במשך חודשיים ברשימות רבי המכר.
ב-4 ביוני 2015 נפטר לאחר מחלה קשה. בקר היה נשוי לצביה, הם התגוררו בקריית אונו ולהם ארבעה בנים.
הקונגרס היהודי העולמי.
בקר עבד בקונגרס היהודי העולמי במשך 20 שנה (1983–2003). הוא החל את פעילותו בקונגרס כיועץ מדיני וב-1985 התמנה למנכ"ל הקונגרס בישראל. ב-1994 התמנה למנהל הבינלאומי של הארגון וב-2001 לתפקיד הבכיר ביותר כמזכ"ל הארגון, הכפוף ישירות לוועד המנהל הבינלאומי. הוא היה הישראלי הראשון שמונה לנהל ארגון של יהודי התפוצות, וכמזכ"ל הארגון ניהל את הארגון מניו יורק עד לפרישתו בסוף 2003. נשיא הקונגרס, אדגר ברונפמן, אמר כי "בחירתו של בקר מייצגת תפיסה חדשה והכרה בחשיבות המימד הישראלי בחיי העם היהודי."
פעילות בקונגרס בישראל.
כמייצג הקהילות היהודיות בתפוצות, עיקר פעילות הקונגרס היהודי העולמי בישראל מבוססת על תיאום מדיניות עם ממשלת ישראל, במיוחד משרד ראש הממשלה, משרד החוץ והכנסת. משימתו הדיפלומטית של בקר הייתה לכן לחזק את הבסיס המשותף בין זרועות המדינה, הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית עם ראשי הקהילות היהודיות בעולם המפוזרים בכמעט מאה מדינות במגוון שונה של פעילות, זהות וזרמים דתיים. בנוסף לאירוח משלחות ההנהלה והקהילות מרחבי העולם היה בקר אחראי לארגון כינוסים רבי משתתפים של עצרת הקונגרס (כ-1,000 ויותר), ישיבות ההנהלה וחבר הנאמנים שכללו מפגשים מדיניים עם ראשי המדינה, חברי כנסת ואישי ציבור אחרים. כמו כן היה שותף ומארגן כינוסים רבים בחו"ל.
מכון המחקר והמועצה ליחסי חוץ.
ב-1989 ייסד ד"ר בקר יחד עם ד"ר דוד קמחי את המועצה הישראלית ליחסי חוץ שפעלה בחסות המשרד בישראל. נשיא המועצה היה דוד קמחי, לשעבר מנכ"ל משרד החוץ, ובקר שימש כמנכ"ל ומפעיל המועצה עד לפרישתו מהקונגרס ב-2003.