הסדרה הסתיימה ב-7 ביולי 2017, לאחר 4 עונות שהתפרשו על פני 52 פרקים.
איתן מזרחי (מנכ&quot;ל)
איתן מזרחי (נולד ב-28 בפברואר 1954) הוא עובד סוציאלי, איש ציבור ויזם קהילתי-חברתי, שכיהן כמנכ"ל החברה למתנ"סים בשנים 2008–2013.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים וגדל ברמת גן. בנעוריו היה פעיל בתנועת הצופים, שם החלה להתעצב תפיסת עולמו החברתית-קהילתית וההתנדבותית. שירת בצה"ל בחיל האוויר, ובמקביל לשירותו החל להתנדב עם בני נוער במסגרת "חבורות רחוב" בבת ים. לאחר שחרורו מהצבא, היה העובד הראשון בתפקיד זה בבת ים.
למד לתואר ראשון בעבודה סוציאלית בתחום עבודה קהילתית באוניברסיטת בר-אילן, ולתואר שני במינהל ותכנון חברתי. במהלך לימודיו עבד כעובד קהילתי בשכונת תל כביר (שכונת התקווה) בתל אביב; הקים את יחידת רונ"ן בבת ים – היחידה לרווחת הנער והנערה; וכיהן כמנהל היחידה לחבורות רחוב בעיריית תל אביב-יפו.
ב-1985 מונה למנהל מתנ"ס קריית עקרון, תפקיד אותו מילא במשך חמש שנים. במהלך תפקידו פיתח פעילויות, חוגים ותוכניות קהילתיות לקבוצות מגוונות באוכלוסיית היישוב, ובעיקר לבני נוער, בהן תוכניות בתחום המנהיגות והלמידה, יום חינוך ארוך בבתי הספר היסודיים ותוכנית ליצירת קשר עם התעשייה (כולל קשר עם מפעל תדיראן סוללות). על עבודתו בקריית עקרון זכה במספר פרסים: בשנת 1987 – פרס יקל למתנ"ס מצטיין בעבודה קהילתית מטעם התאגדות המרכזים הקהילתיים בישראל; בשנת 1988 – מתנ"ס מצטיין מטעם החברה למתנ"סים; ובשנת 1989 – מתנ"ס מצטיין מטעם התאחדות התעשיינים בישראל והחברה למתנ"סים.
בשנים 1990–1997 הקים וניהל את המחלקה לילדים ולנוער בחברה למתנ"סים. במהלך תפקידו פיתח תוכניות חדשניות כגון נח"ל קהילתי, מרכזי אתגרים לנוער, מרכזי מוזיקה ויזמות עסקית לנוער. הוא קידם התמקצעות של עבודת מדריכי הנוער, ובניית תוכניות הכשרה והדרכה, מרכזי מיון והערכה לעובדים. את תפיסתו החברתית בתחום הנוער תיאר בספר "בדיאלוג מתמיד" שיצא לאור על ידי החברה למתנ"סים בשנת 2000. במהלך תקופת כהונתו כמנהל המחלקה זכה בפרס הצטיינות מטעם החברה למתנ"סים.
בשנים 1997–2000 ניהל את אגף אוכלוסיות בקהילה בחברה למתנ"סים, שכלל את המחלקות לגיל הרך, לילדים ולנוער, לאזרחים בוגרים, לקשישים ולאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים. הוא הרחיב את תחומי העיסוק של המחלקות ויזם פרויקטים כגון "קהילה נגישה", חופשות וקייטנות לילדי החינוך המיוחד, עבודה עם נפגעי נפש, התגייסות קהילתית כוללת בגיל הרך, מעונות יום קהילתיים, תוכניות "אמצע החיים" לאזרחים בוגרים, ועוד.
לאחר מכן ניהל עד שנת 2008 את מחוז הדרום בחברה למתנ"סים, שכולל 35 מתנ"סים. בתפקידו עסק בייעוץ, בגיוס משאבים, בגיוס מנהלים והשמתם לעבודה, בהבראת מתנ"סים ובפיתוח תוכניות כגון "ועידת אזרחי הנגב" – תהליך אזרחי שבו שותפים נבחרי ציבור, אנשי עסקים, אנשי מקצוע ואזרחי הנגב, במטרה לקדם את איכות החיים של תושבי הנגב. באותה תקופה מונה לעמוד בראש ועדת המשנה לחינוך הבלתי פורמלי במסגרת התוכנית הלאומית לנגב והיה יו"ר מינהלת היישום.
במאי 2008 מונה למנכ"ל בפועל של החברה למתנ"סים, ובאוקטובר אותה שנה מונה כמנכ"ל החברה. במהלך כהונתו עברה החברה למתנ"סים תהליך אסטרטגי, מיתוג מחדש, גידול במספר המתנ"סים (כולל ביישובים בפריפריה, בחברה החרדית והערבית). במהלך שנים אלה פותחו כלים לניהול קהילתי בחברה, ביניהם "מדד המא"ה" – מדד איכות החיים הקהילתיים.
לאורך השנים היה מזרחי פעיל גם במסגרות התנדבותיות שונות. כמעט עשרים שנה היה פעיל במשלחות הנוער לפולין מטעם משרד החינוך. ב-2007 קיבל תעודת הערכה משרת החינוך יולי תמיר, על התנדבות ותרומה "לזיכרון השואה ולהבטחת העתיד במסעות תלמידי ישראל לפולין".
איתן היה נשוי מעל 30 שנה לשפרה שנפטרה מסרטן בגיל מוקדם, הוא אב לשלוש בנות ומתגורר בגדרה.
ליאמין זרואל
ליאמין זרואל (בערבית: اليمين زروال; נולד ב-3 ביולי 1941) הוא איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי. היה נשיא אלג'יריה בין השנים 1994 ל-1999.
ביוגרפיה.
זרואל נולד בבתאנה. בשנת 1957 הוא הצטרף לצבא השחרור הלאומי כדי להילחם בשלטון הצרפתי באלג'יריה. בשנת 1975 הוא מונה למפקד בית ספר צבאי בבאתנה ובשנת 1981 מונה למפקד של האקדמיה הצבאית בעיר שרשל. הוא פיקד גם בתמנרסת בשנת 1982, לאחר מכן בשנת 1984 בגבול עם מרוקו ובקונסטנטין בשנת 1987. ב-1988 הוא הפך לגנרל. הוא פרש מן הצבא ב-1990 וזמן קצר לאחר מכן הפך לשגריר המדינה ברומניה. הקריירה הפוליטית שלו התחזקה לאחר ההפיכה הצבאית שהתחוללה במדינה ב-1992. בשנת 1993 הוא מונה לשר הביטחון וב-1994 הוא קודם לעמוד בראש הוועד העליון של המדינה והפך על ידי כך לנשיא הרפובליקה (בפועל) . הוא נבחר לנשיא בבחירות בשנת 1995. לאחר קדנציה אחת הוא בחר שלא להתמודד לקדנציה נוספת ואף הקדים את הבחירות בשל מלחמת האזרחים האלג'יראית שהתחוללה באותה עת. בבחירות באלג'יריה בשנת 2009 הוא שקל לחזור ולהתמודד מול עבד אל-עזיז בותפליקה אך לבסוף החליט שלא לרוץ.
משה אטר
משה אָטֵר (אֶטינגֶר) (1910 – 1990) היה עיתונאי, סופר ומתרגם ישראלי. העורך הכלכלי של "הארץ" ובהמשך של "ג'רוזלם פוסט".
ביוגרפיה.
משה אטר נולד בשנת 1910 ברוסיה במשפחה ציונית וחובבת עברית, בנם של רחל לבית כהן ודוד אטינגר, איש עסקים ולימים ממייסדי בית החרושת לשוקולד "עלית בארץ ישראל.
אמו הייתה בתו של הנדבן הציוני חיים כהן מחרקוב, ואביו היה אחיינו של חיים אטינגר, איש עסקים מצליח ואמיד, מראשוני חובבי ציון באודסה, מראשי הוועד האודסאי וממייסדי חברת גאולה וראשיה.
בשנת 1919 עברה המשפחה למוסקבה, ושם קיבלו ילדי המשפחה חינוך בעברית. ב-1923 עזבה המשפחה את ברית המועצות ועברה לברלין, וב-1925 עלתה לארץ ישראל. אטר, שהיה אז בן 15, הצטרף למחזור הראשון של בית הספר הריאלי בחיפה. עם תום לימודיו, נסע לברלין ללימודים אקדמיים באוניברסיטת הומבולט, שם קיבל כעבור מספר שנים תואר דוקטור בפילוסופיה וכלכלה.
ב-1933 שב ארצה, נישא לחווה בוקסבאום ונולדו להם שתי בנות ובן. באותה שנה התמנה לעורכו הכלכלי של עיתון "הארץ".
ב-1949 נקרא על ידי השר דוד רמז לסייע בהקמת משרד התחבורה, ושימש כשנתיים בתפקיד בכיר במשרד זה. בהמשך, מאמצע שנות ה-50 ועד לפרישתו לגמלאות ב-1975, היה עורכו הכלכלי של העיתון "ג'רוזלם פוסט".
בנוסף לעבודתו העיתונאית ולעיסוקו בכלכלה היה אטר איש רחב אופקים, יודע ספר ופוליגלוט (בקיא בשפות עברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ורוסית). התעניין בפילוסופיה, ספרות, שירה והעמיק בכתבי פרויד. הקדיש זמן ומרץ רב לחקר השפה העברית וטיפוחה, וראה בשפה אחד מעמודי התווך של הלאומיות העברית המתחדשת. היה מקורב לחוג הכנענים והיה חבר בוועד הלשון. חידש מילים רבות, בין השאר בספרים שתרגם. בעקבות מלחמת ששת הימים נמנה עם מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
עם פרישתו לגמלאות, הקים את קל"ע (קרן הלשון העברית) על שם אביו, דוד אטינגר – קרן שתכליתה הייתה להילחם בלעז שפשה והלך במרחב הישראלי ולקדם את מעמדה של העברית בשיח הציבורי. ביזמתו חוקק חוק השפה העברית ובהשראת קל"ע התקיימו קורסים וימי עיון להנחלת העברית בקרב עולים חדשים וחיילי צה"ל.
משה אטר נפטר ב-1990, בגיל 80.
משפחתו.
משה וחווה אטר היו הורים לשתי בנות ובן. בתם ד"ר חגית בנזימן היא סופרת ומשוררת ילדים ו פסיכולוגית ומורה בכירה בדימוס במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית. היא נשואה לעיתונאי עוזי בנזימן, ואמם של מאיירת ספרי הילדים והסופרת נעמה בנזימן וחוקר הפילוסופיה יותם בנזימן (חתנו של העיתונאי רם עברון).
אחיו של אטר, שלום אטינגר, היה עיתונאי ומחנך, העורך-המייסד של כתב העת "אספקלריה" (שהופיע עד מלחמת העצמאות) ועורך כתב העת "טרקלין", מורה ומנהל. מתרגם מהדורה עממית של "ההיסטוריה של העם היהודי לגרץ, מחבר ספרי לימוד לבתי ספר תיכוניים: "תורת האזרחות" (הופיע במהדורות מסוף שנות ה-50 ועד סוף שנות ה-70), "היסטוריה: ממחצית המאה הי"ז ועד למהפכה הצרפתית" (היסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל, תשל"ד) והספר " הציונות, הבעיה הערבית והמנדט הבריטי" (1987).
דודנו של משה אטר מצד אמו, אהרן כהן-מינץ, היה בעלה של הטניסאית אדית כהן-מינץ (מחלוצות הטניס הישראלי לנשים בארץ), חתנו של פרופ' פאול מינץ (פרופסור לתורת המשפט הפלילי ומבקר המדינה בלטביה), אביו של הכדורסלן תנחום כהן-מינץ (מגדולי שחקני הכדורסל הישראלים) וסבו של הכדורסלן אורי כהן-מינץ.
ספריו.
כמו כן, חיבר את הערך "נמלי ישראל" באנציקלופדיה העברית.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
גל פרידמן (שחקן)
גל פרידמן (נולד ב-19 במאי 1978) הוא שחקן ומורה למשחק יליד ישראל, וזוכה פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2012 על תפקידו בסרטו של מני יעיש, "המשגיחים".
קורות חייו.