אחד מהראשונים בעל ספר אור הגנוז מתאר בביאורו לספר הבהיר את שלשלת המסירה של תורת הקבלה וכך כותב:
עודד ישראלי טוען שרמב"ן לא היה תלמידו, ומסורות אלו מדברות על שמועה ששמע מפיו ולא על יחסי רב – תלמיד, ואף בכתב יד מסופר על מחלוקת ביניהם. יוסף דן לעומתו הציג את הקטע הזה כפתרון לשאלת רבו של הרמב"ן בתורת הקבלה.
שמועות בשמו.
מספר שמועות הובאו בשמו בעיקר בכתבי תלמידי הרשב"א.
רבי יהושע אבן שועיב בביאורו לסודות הרמב"ן כותב בשם הרמב"ן בשם בן בלימה שבברכת כהנים יש לכוון "מלמטה ללמעלה" כלומר סדר הפסוקים הוא בסדר עולה יברכך ה' וישמרך, ויותר מזה יאר ה' וכו', וכן לגבי קריאת שמע הביא בשם הרמב"ן בשמו שיש לכוון "מלמטה ללמעלה", רבי שם טוב אבן גאון מביא אף הוא את שמועה זו אך ללא שם הרמב"ן אלא איש מפי איש מבן בלימה.
בגיליונות כתב יד של פירוש אבן שועיב מובאת מחלוקת בין הרמב"ן לבן בלימה אודות סוד הנפילים.
Fuckin' Perfect
Fuckin' Perfect (לעיתים מסוגנן כ-Perfect או כ-F** kin' Perfect) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, פינק, מתוך אלבום הלהיטים הראשון שלה, . הסינגל יצא, על ידי לה-פייס רקורדס וג'ייב רקורדס, ב-12 בנובמבר 2010. השיר נכתב על ידי פינק, מקס מרטין ושלבאק, והופק על ידי מקס מרטין ושלבאק.
פינק הצהירה כי ההשראה העיקרית מאחורי הסינגל היה בעלה, קארי הארט. הווידאו קליפ של הסינגל, שבוים על ידי דייב מאיירס, מעביר מסר נגד דכדוך, פגיעה עצמית והתאבדות. בנובמבר 2011, השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר.
נכון לספטמבר 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-185 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה רבים. ביל לאמב, מ-"Dotdash", העניק לשיר 4.5 מתוך 5 כוכבים, ושיבח את "המילים הרציניות אך מרוממות", והעיר כי: "יש לו מספיק כוח בכדי להרחיק את פינק מאמצע הכביש. לבסוף, הלחן והעיבוד הופכים את השיר לבלתי נשכח ומוכר באופן מיידי."
וידאו קליפ.
צילומי הקליפ החלו ב-5 בדצמבר 2010, במהלך השבועות הראשונים להריונה של פינק. הקליפ מתמקד בעיקר בחייה של אישה (טינה מיורינו ) שהתגברה על מאבקים בכדי להפוך לאמנית מצליחה.
הווידאו קליפ ביום על ידי דייב מאיירס. הווידאו קליפ יצא לראשונה ב-19 בינואר 2011 בערוץ היוטיוב הרשמי של פינק ו-MTV. נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-305 מיליון פעמים.
קוברה סנגלית
קוברה סנגלית (שם מדעי: "Naja senegalensis") היא מין של קוברה הנפוצה במערב אפריקה.
מאפיינים.
קוברה זו הוגדרה בעבר כתת-מין של המין קוברה מצרית אך הופרדה ממנה בשנת 2009. קוברה זו נבדלת מהקוברה המצרית בצבעיה שהם חום-אפור במרבית הגוף וצבע קרם בגחון ובזה שהיא גדולה יותר עם אורך מקסימלי של 2.45 מטר. הצעירים בעלי צבע אפור עם ראש וצוואר בצבע שחור עם כתם בצבע כתום שנעלם אצל הנחשים הבוגרים. הקוברה ניזונה בעיקר מלטאות אך גם ממכרסמים ועופות קטנים. הטורפים העיקריים שלה כוללים את כוח הנילוס, עופות דורסים ונמיות.
תפוצה.
הקוברה נפוצה במערב אפריקה במדינות: סנגל, מאלי, גינאה, בורקינה פאסו, גאנה, ניז'ר, בנין, גינאה ביסאו, חוף השנהב וניגריה. בית הגידול לא ידוע אך משוער שהיא חיה בסוואנות,אזורים חצי-מדבריים וערבות עשב.
מבצר ג'איסלמר
מבצר ג'איסלמר (בהינדית: जैसलमेर दुर्ग) הוא מבצר עתיק בעיר בצפון-מערב מדינת ראג'סטאן שבצפון-מערב הודו. הוא נחשב לאחד ממעט "המבצרים החיים" בעולם (כגון קרקסון, בצרפת), שכן כמעט רבע מאוכלוסיית העיר העתיקה עדיין שוכנת בתוך כותלי המבצר. ברוב ההיסטוריה בת ה-800 שנים שלו, היה המבצר העיר ג'איסלמר. ההתיישבויות הראשונות מחוץ לחומות המבצר, שנועדו לענות על צורכי האוכלוסייה הגדלה של ג'איסלמר, קמו במאה ה-17.
מבצר ג'איסלמר הוא המבצר השני בגודלו בראג'סטאן, ונבנה בשנת 1156 על ידי הרוואל (כינויו של השליט) ה ג'איסל, מקור שמו של המבצר, ועמד בצומת דרכי מסחר חשובות (כולל דרך המשי העתיקה).
החומות המאסיביות של המבצר בנויות מאבן חול צהובה וצבען חום-צהבהב במהלך היום, הדוהה לזהב-דבש עם שקיעת השמש, ובכך מסווים את המבצר במדבר הצהוב. מסיבה זו הוא ידוע גם בכינוי סונאר קווילה או המבצר הזהוב. המבצר ניצב בתוך ים החולות הנרחב של מדבר טהאר הגדול בגבעת טריקוטה. הוא ממוקם כיום לאורך הקצה הדרומי של העיר הנושאת את שמו. המיקום הדומיננטי שלו על ראש הגבעה הופך את המגדלים הרחבים של ביצוריו גלויים ממרחק קילומטרים רבים מסביב.
בשנת 2013, במושב ה-37 בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בפנום פן בקמבודיה, הוכרז מבצר ג'איסלמר, יחד עם חמישה מבצרים נוספים של ראג'סטאן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כקבוצת מונומנטים הקרויה מבצרי הגבעות בראג'סטאן.
היסטוריה.
האגדה מספרת שהמבצר נבנה על ידי הרוואל (כינויו של השליט) ג'איסל, מחמולת בהאטי, בשנת 1156. האגדה מספרת שהמבצר החליף מבצר קודם בלודרובה, כ-16 קילומטרים מג'איסלמר, שממנו ג'איסל לא היה מרוצה משום שלא היה מוגן מספיק. כך הוקמה בירה חדשה כאשר ג'איסל ייסד את העיר ג'איסלמר.
בסביבות 1293–94 לספירה, התמודד ראוול ג'תסי עם מצור בן שמונה עד תשע שנים שהטיל הסולטאן עלאא א-דין אל-ח'לג'י מסולטנות דלהי על המבצר, שנטען שזעמו של הסולטאן התעורר בשל פשיטה של כוח מחמולת בהאטי על שיירת האוצרות שלו. בסוף המצור, כשהיה ברור שהם עומדים בפני תבוסה ודאית, ביצעו נשות חמולת בהאטי (הצתה עצמית), והלוחמים הגברים פגשו את מותם בקרב עם כוחות הסולטאן. במשך שנים אחדות לאחר המצור המוצלח, המבצר נותר נטוש, לפני שבסופו של דבר הוא נכבש מחדש על ידי כמה מבני חמולת בהאטי ששרדו.
בתקופת שלטונו של רוואל לונאקראן, בשנים 1530–1551, הותקף המבצר על ידי ראש שבט אפגני בשם אמיר עלי. כאשר נראה היה לרוואל שהוא עומד להפסיד בקרב, הוא שחט את נשותיו מכיוון שלא היה מספיק זמן לארגן ג'אוהר. באופן טרגי, תגבורת הגיעה מיד לאחר ביצוע המעשה וצבא ג'איסלמר ניצח בהגנה על המבצר.
בשנת 1541 לספירה נלחם רוואל לונאקראן שוב, והפעם בקיסר האימפריה המוגולית הומאיון כאשר האחרון תקף את המבצר בדרכו ל. רוואל לונאקראן הציע להשיא את בתו לאכבר, בנו של הקיסר. המוגולים שלטו במבצר עד 1762, כאשר מהארוואל מולראג' השתלט על המבצר.
ההסכם בין חברת הודו המזרחית הבריטית לבין מולראג' ב-12 בדצמבר 1818 אישר את השליטה של מולראג' במבצר והובטחה במסגרתו הגנה מפני פלישה. לאחר מותו של מולראג' בשנת 1820, ירש את המבצר נכדו, גאג' סינג.
התקדמות השלטון הבריטי בהודו, עליית הסחר הימי וצמיחת נמל בומביי הביאו לירידה כלכלית הדרגתית של ג'איסלמר. לאחר העצמאות וחלוקת הודו, נסגר נתיב הסחר העתיק לחלוטין, ובכך העיר איבדה לצמיתות את חשיבותה מהעבר במסחר הבינלאומי. אף על פי כן, חשיבותה האסטרטגית המתמשכת של ג'איסלמר הודגמה במהלך המלחמות ב-1965 וב-1971 בין הודו לפקיסטן.
אף על פי שהעיירה ג'איסלמר כבר לא משמשת כעיר מסחר חשובה, או שיש לה תפקיד צבאי מרכזי, כלכלת העיר נהנית מהיותה יעד תיירותי מרכזי. בתחילה כל האוכלוסייה של ג'איסלמר התגוררה בתוך המבצר, וכיום המבצר הישן עדיין כולל אוכלוסייה בת כ-4,000 תושבים, רובם צאצאים מקהילות ברהמינים וראג'פוטים. שתי הקהילות הללו שימשו בעבר ככוח העבודה של שליטי חמולת הבהאטי של המבצר, ושירות זה זיכה אז את העובדים במגורים על ראש הגבעה ובין כותלי המבצר. עם הגידול האיטי באוכלוסיית האזור, רבים מתושבי העיירה עברו בהדרגה למרגלות גבעת טריקוטה. משם התפשטה אוכלוסיית העיירה מאז במידה רבה מעבר לחומות המבצר העתיק, ואל העמק הסמוך למטה.
אדריכלות.
אורכו של המבצר הוא 460 מטרים ורוחבו 230 מטרים והוא בנוי על גבעה המתנשאת לגובה של 76 מטרים מעל האזור הסובב. לבסיס המבצר יש חומה בגובה 4.6 מטרים היוצר את הטבעת ההגנה החיצונית ביותר של המבצר, בתוך ארכיטקטורת ההגנה המשולשת שלו. הבאסטיונים או המגדלים העליונים של המבצר יוצרים טבעת ההגנה של החומה הפנימית שאורכה כ-4 קילומטרים. המבצר כולל כיום 99 באסטיונים עגולים, מתוכם 92 נבנו או נבנו מחדש בעיקר בשנים 1633–47. במבצר יש גם ארבע כניסות מבוצרות או שערים בצד העיירה, שאחד מהם נשמר פעם על ידי תותח. נקודות עניין אחרות בין חומות המצודה ושטחיה כוללות:
במבצר פועלת מערכת ניקוז מתוחכמת הנקראת גוט נאלי המאפשרת ניקוז קל של מי גשמים הרחק מהמבצר בכל ארבעת כיווני המבצר. במהלך השנים, פעילות בנייה בלתי מתוכננת ובניית כבישים חדשים הפחיתו מאוד את יעילותה.
תרבות.
במבצר יש מסעדות רבות, כולל מטבחים איטלקיים, צרפתים ומקומיים. במאי הקולנוע ההודי המפורסם סטיאג'יט ריי כתב את סונאר קלה (המבצר הזהוב), רומן בלשי, המבוסס על המבצר ולאחר מכן צילם אותו כאן. הסרט הפך לקלאסיקה ומספר רב של תיירים מבנגל ומרחבי העולם מבקרים במבצר מדי שנה כדי לחוות בעצמם את העולם שריי הציג בסרט.
קבוצה של שישה מבצרים של ראג'סטאן: מבצר ג'איסלמר, מבצר צ'יטורגר, מבצר קומבלגר, מבצר רנתמבור, מבצר גאגרון ומבצר אמבר נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם מבצרי הגבעות בראג'סטאן במהלך הישיבה ה-37 של ועדת המורשת העולמית בפנום פן ביוני 2013. הם נכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית כנכס תרבותי סדרתי ודוגמאות לאדריכלות הצבאית של הראג'פוטים.
שימור, שיקום ושחזור.