תחש נהרות אמאזוני (שם מדעי: "Trichechus inunguis"), מין תחש נהרות החי במימיו המתוקים של אגן האמזונס. ניתן למוצאו בברזיל, בפרו, בקולומביה, באקוודור, בגויאנה ובוונצואלה.
אורכו של תחש הנהרות האמאזוני מגיע עד לכ-2.8 מטרים. הנקבות גדולות מהזכרים, ומשקלן עשוי לנוע בין 360 ל-540 קילוגרמים. צבעו של תחש הנהרות האמאזוני אפור, אולם לעיתים הוא נראה כבעל גוונים חומים. עורו עבה ומקומט, והוא חסר שיער (פרט לאזור השפם). מאפיין ייחודי (כחלק ממשפחת התחשיים) הוא התחלופה המתמדת של השיניים הטוחנות - שיניים חדשות מגיחות מאחורי הלסת ומחליפות את השיניים הבלויות שבקדמתה.
התחש חבר במשפחת התחשיים, שייחודית בכך שחבריה הם היונקים הימיים היחידים הניזונים מצמחים (פרט לתחש המשכן). לתחש הנהרות האמאזוני אין טורפים משמעותיים, פרט לאדם.
ההזדווגות עשויה להתרחש במהלך כל השנה. תקופת ההיריון נמשכת כשנה, ובסופה ממליטה הנקבה על-פי רוב גור יחיד. הן הזכרים והן הנקבות מגיעים לבגרות מינית בגיל שלוש שנים לערך. תוחלת החיים בבר איננה ידועה, אולם ידוע על פרטים שחיו מעל 12.5 שנים בשבי.
Ghoti היא מילה אנגלית מומצאת שאין לה משמעות משל עצמה (מלבד התייחסות עצמית) אלא משמשת כשנינות לשונית המוכיחה את הריחוק שבין השפה הכתובה לשפה המדוברת. רוב האנשים שמנסים לקרוא את המילה בפעם הראשונה יאמרו "גּהוֹתִּי" ויחשבו שהכוונה ל-Gothic, אך מוסרי השנינות נוטים להפתיע ולטעון שאת המילה Ghoti יש להגות /fɪʃ/, ממש כמו המילה האנגלית Fish (פִישׁ) - דג.
ההסבר לקריאה הבלתי-אינטואיטיבית הוא שהמילה מורכבת מדוגמאות לאיותים חריגים באנגלית:
דוגמה קיצונית נוספת היא ש-Ghoti יכולה להיות מילה דוממת, כיוון שהאותיות הנ"ל אינן נהגות בכמה מילים:
ב-1874 פורסמה המילה Ghoti בציטוט מתוך מכתב שנכתב ב-11 בדצמבר 1855 המייחס את המצאת המילה לוויליאם אולייר הבן (William Ollier Jr, יליד 1824). מאז מוזכרת המילה, כדוגמה קיצונית לאיות מסובך, בפי דוברי אנגלית הטוענים כי יש לשנות ולפשט איות של מילים רבות באנגלית באופן רשמי (כלומר, שהאיות החדש לא ייחשב שגיאה).
לינקולן (סרט)
לינקולן (במקור: Lincoln) הוא סרט דרמה-ביוגרפי אמריקני בבימויו של סטיבן ספילברג, ובכיכובם של דניאל דיי-לואיס כאברהם לינקולן וסאלי פילד כמרי טוד לינקולן. הסרט מבוסס על ספרה רב המכר של דוריס קירנס גודווין "צוות של יריבים", ומתאר את המאבקים הפוליטיים שמנהל לינקולן יחד עם צוות יועציו, לאשרור התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, אשר מבטל את העבדות בארצות הברית.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מתמקדת בחודשיים האחרונים לחייו של הנשיא ה-16 של ארצות הברית, אברהם לינקולן, אשר במהלכם פעל להביא לסיום מלחמת האזרחים ולביטול העבדות בארצות הברית. לינקולן משער שמלחמת האזרחים קרובה לסיומה, וחושש כי הכרזתו בעבר, בדבר שחרור כל העבדים אשר עברו למדינות הצפון, חסרת בסיס משפטי מוצק, וניתן יהיה לחזור ולשעבד בתום המלחמה עבדים שכבר שוחררו. כדי למנוע מצב זה, לינקולן משוכנע שיש להקדים ולהעביר את התיקון ה-13 לחוקה, האוסר על קיומה של העבדות, לפני תום המלחמה.
הסרט מציג את התלבטותו של לינקולן, להמשיך את המלחמה עד שהתיקון יעבור, ובכך לחשוף עוד אמריקאים למוות מיותר מידי בני ארצם, או, להסכים לקיים פגישת הפסקת אש עם מדינות הדרום, ובכך ככל הנראה להכשיל את סיכויו של התיקון ה-13 לעבור. שכן, רבים מהנציגים שהצביעו בעד התיקון ה-13, עשו זאת רק כדי לסיים את המלחמה - מרגע שאין מלחמה, אין סיבה לתמוך בחוק.
התקופה שמתוארת בסרט היא שלהי תקופת מלחמת האזרחים האמריקאית. לינקולן נבחר לפני זמן קצר לכהונתו השנייה, והפופולריות שלו בשיאה.הסרט נפתח עם חלום שלינקולן חולם, ובו הוא נראה עומד על ספינה ומביט אל עבר אופק בהיר. לינקולן מספר על חלומו לאשתו, אשר כועסת עליו כי לדעתה החלום מבטא את רצונו לנסות להעביר בבית הנבחרים את ההחלטה לאשרר את התיקון ה-13, זאת לאחר שנכשל בניסיון זהה שנעשה עשרה חודשים קודם לכן.לינקולן נפגש עם מזכיר המדינה, ויליאם סיוארד, ולאחר דין ודברים, משכנע אותו לפעול כדי להעביר את התיקון ה-13.
הדרך להעברת החוק רצופת מכשולים רבים ציבוריים ואישיים עבור לינקולן, והסרט מתאר כיצד הוא פועל כדי להתגבר עליהם.
הרוב בבית הנבחריםהרוב בבית הנבחרים עדיין שייך למפלגה הדמוקרטית. הבחירות ייכנסו לתוקפן רק בעוד חודשיים, ועד אז, הרוב הזעום שייך למפלגה הדמוקרטית. כדי להתגבר על מכשול זה, מציע לינקולן להעניק "כיבודים" לחברי בית הנבחרים אשר יהיו מוכנים לתמוך בתיקון ה-13. לינקולן מסביר זאת כך - הדמוקרטים בלאו הכי הפסידו בבחירות, ובעוד חודשיים יהיו מחוסרי עבודה. אז דווקא עכשיו ניתן להציע להם להצביע לפי צו מצפונם, ולא לפי הקו המפלגתי הנוקשה.
מצבו המשפחתי
אשתו המעורערת של הנשיא, מכבידה עליו, ואחוזת חרדה לגורל ילדיה. בסרט נרמז שסיבה אפשרית לכך היא מות בנם הצעיר, זמן קצר לפני אירועי הסרט. לינקולן מתקשה להתמודד איתה, ועם מאמצי התיקון ה-13 במקביל. כמו כן, בנו הבכור, מגיע במפתיע מלימודיו ודורש להתגייס לצבא, דבר שמוסיף לחרדה ולקושי בבית המשפחה.
לינקולן מנווט דרך קשיים אלו, באמצעות עיקשות ואמונה כי הדבר הנכון אכן ייעשה. בסוף הסרט, נשאר לינקולן במעונו, בזמן שבבית הנבחרים נערך הדיון על קבלת התיקון ה-13 לחוקה. תחילה מתקיים דין ודברים לגבי משא ומתן עם נציגי מורדים. נטען על ידי האופוזיציה של לינקולן שנציגים אשר מעוניינים לדון בתנאי כניעה וסיום המלחמה, מעוכבים במתכוון על ידי לינקולן - כדי להטות את נציגי הקונגרס להצביע בעד התיקון. תגובת הנשיא, אשר מועברת דרך שליח, היא תשובה מתחכמת שמבהירה כי לא נעשו שום מגעים נכון לעכשיו עם נציגים מהדרום. לאחר רגעים מתוחים, שנבעו מהצהרתו של מנהיג סיעת השמרנים בלייר, שלא יהיה מוכן לתמוך בתיקון עד שלא יקבל הבהרה מהנשיא שאכן אין נציגים בשטח המדינה, מתחילה ההצבעה. במהלכה, מסתבר כי חלק מנציגי הדמוקרטים משנים את הצבעתם לטובת העברת החוק. כך החוק עובר, במקביל לתחילת השיחות עם נציגי הדרום על כניעתם הסופית.
בסצנת הסיום, מכונס לינקולן עם חברי הקבינט המדיני, במעונו. הם דנים בנושאים שונים כאשר שליח קורא ללינקולן להזדרז להתלוות לאשתו להצגה. לינקולן נענה לו אך מעיר עם זאת כי היה מעדיף להישאר בחדר עם היועצים שלו ולהמשיך לעבוד.
הפקה.
במהלך שנת 1999, בעת שהשתתפה בפרויקט של סטיבן ספילברג, הסופרת דוריס קירנס גודווין ציינה לראשונה בפני ספילברג שבכוונתה לכתוב ספר ביוגרפי אודות אברהם לינקולן. בתגובה ספילברג מיד ציין בפניה שהוא מעוניין בזכויות להפקת העיבוד הקולנועי לספר. העסקה הושלמה מול אולפני דרימוורקס בשנת 2001, ולקראת סוף השנה התסריטאי ג'ון לוגן חתם על עסקה שבמסגרתה הוא יכתוב את התסריט לסרט. הטיוטה של התסריט שכתב לוגן התמקדה בידידותו של לינקולן עם פרדריק דאגלס. בהמשך המחזאי פול ווב נשכר לשכתב את התסריט. הטיוטה של ווב כיסתה את מלוא כהונתו של לינקולן כנשיא. על אף שהצילומים לסרט היו אמורים להתחיל בינואר 2006, ספילברג החליט לעכב לבסוף את הצילומים בשל חוסר שביעות רצון מהתסריט.
בעקבות כך התסריטאי טוני קושנר החליף את ווב. הטיוטה הראשונית של קושנר הייתה בת 500 עמודים והתמקדה בארבעה החודשים האחרונים בחייו של לינקולן. עד פברואר 2009 הטיוטה של קושנר שוכתבה על מנת שתתמקד בשני החודשים האחרונים בחייו של לינקולן, בתקופה בה הוא התמקד באימוץ התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית.
במאי 2008 ציין ספילברג לראשונה כי בכוונתו להתחיל לצלם את הסרט בתחילת 2009, על מנת שהסרט יופץ בנובמבר 2009.
השחקן ליאם ניסן, אשר עבד בעבר עם ספילברג בסרט רשימת שינדלר, לוהק במקור לגלם את דמותו של לינקולן בינואר 2005. אף על פי כן, ביולי 2010, ניסן החליט לסגת מהפרויקט, משום שלדעתו הפך זקן מדי לתפקיד. בנובמבר 2010, הוכרז כי דניאל דיי-לואיס יחליף את ניסן בתפקיד.
לינקולן (סרט, 2012)
דואר שמור
דיביץ'
דיאן סויר
לִילה דיאן סויר (באנגלית: Lila Diane Sawyer; נולדה ב-22 בדצמבר 1945) היא מגישת חדשות וכתבת בכירה בתוכנית "בוקר טוב אמריקה", המשודרת משנת 1975 ברשת הטלוויזיה ABC האמריקאית.
ביוגרפיה.
סויר נולדה בגלאזגו שבמדינת קנטקי, ארצות הברית. בתם של ז'אן וו סויר, מורה בבית ספר יסודי, וארבון פאוורס "טום" סויר, שופט. שושלת היוחסין שלה כוללת מוצא אנגלי, אירי, סקוטי וגרמני. זמן קצר לאחר לידתה, עברה משפחתה ללואיוויל, בה אביה עלה לגדולה מקומית כפוליטיקאי רפובליקני ומנהיג הקהילה. בשנת 1969 הוא נהרג בתאונת דרכים ובעקבות פטירתו נקרא על שמו פארק באזור לואיוויל.
סויר למדה בבית הספר התיכון סנקה ובשנת 1963 זכתה במלגה בתחרות "ג'וניור מיס אמריקה" כנציגת מדינת קנטקי. בין השנים 1962-1965, יצאה לסיבוב ברחבי ארצות הברית כחלק מתפקידה, כדי לקדם את ביתן "קוקה-קולה" ביריד העולמי בניו יורק בשנים 1964–1965.
בשנת 1967 סיימה סויר תואר ראשון עם התמחות באנגלית ממכללת ולסלי שבעיר ולסלי, מסצ'וסטס. היא החלה שם בלימודי משפטים ולאחר סמסטר אחד עברה לעיתונות.
ב-29 באפריל 1988 נישאה לבמאי מייק ניקולס. אין להם ילדים. לניקולס יש שלושה ילדים מנישואיו הקודמים.
קריירה.
סויר החלה את הקריירה המקצועית שלה בפוליטיקת המפלגה הרפובליקנית בשנת 1970, כשדובר הבית הלבן רון זייגלר שכר אותה לשרת בממשלו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון.