קורניה לא נתרעה והמשיכה לשלוח מכתבי מחאה לרדיו אירופה חופשית כשמסרים בהם תואמים את האמונה שהביעה גם אחרי נפילת המשטר בשנת 1989:ששינוי פוליטי וכלכלי לטובה לאייצר שיפור במוסר המעוות של הפרטים בחברה.
באוגוסט 1987 פנתה קורניה לנשיא צ'אושסקו במכתב שבו טענות לטובת רפורמה בחינוך הגבוה, בקשות ליותר חופש אקדמי ולאוטונומיה אוניברסיטאית (שתמנע מהמוסדות האקדמיים להיות שלוחה של המפלגה), התרת חילופי מידע ודעות עם אוניברסיטאות זרות, פרטו מעבודות ה"התנדבות" של הסטודנטים בעבודות קטיף בחקלאות, והשמת דגש על החשיבה במקום זכירת מידע בלבד.
בעת מרד הפועלים בבראשוב ב-18 בנובמבר 1987 יחד עם בנה, לאונטין יוהאס, הפיצה קורניה בקלוז'-נפוקה 160 פליירים לסולידריות עם הפועלים המפגינים נגד השלטון הקומוניסטי. למחרת שניהם נעצרו על ידי הסקוריטטה והוחזקו במעצר למשך 5 שבועות עד דצמבר 1987 כששוחררו בעקבות מחאות בעולם ואחרי שידור תוכנית תעודית על רומניה ועל משטר צ'אושסקו בטלוויזיה הצרפתית, שכללה ראיון עם קורניה עצמה.
בקיץ 1988 שמעה קורניה ברדיו אירופה חופשית שהוזמנה לוועידה על זכויות האדם בקרקוב. ההזמנה לא הגיעה אליה. ביקשה דרכון על מנת שתוכל לנסוע לוועידה אבל סורבה. השיבה לשלטונות במכתב שבה טענה שחברה טוטליטרית מצליחה יכולה להיווצר רק על בסיס שדידת ההישגים האינטלקטואליים של האנשים.
בספטמבר 1988 פנתה במכתב פתוח אל האפיפיור יוחנן פאולוס השני, מכתב שהוקרא ברדיו אירופה חופשית, ושבו ביקשה יחד עם חמישה אקדמאים מקלוז' את החזרת הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית לפאילות חוקית ברומניה.
מעצר בית.
קורניה כתבה מכתב נוסף שהוברח מחוץ לרומניה על ידי ז'וזי דיבייה ושודר ברדיו אירופה חופשית ב-23 באוגוסט 1988, חג הלאומי של רומניה.
היא האשימה את צ'אושסקו באחראיות אישית לשפל הרוחני והכלכלי של רומניה. היא הציעה למנהיג שתי אופציות:לוותר יחד עם עסקונת המפלגה (הנומנקלטורה) על רסני השלטון או להנהיג רפורמות שתאפשרנה פ]לורליזם והפרדת הרשויות - האקזקוטיבית והמשפטית - מהמפלגה.
היא שטחה את נימוקיה למען חופש הביטוי, חופש העיתונות, חופש ההתאגדות וחופש התנועה; בתחום הכלכלי, מכתבה (שנוסח בשיוף פעולה עם אחרים) טענה למען סגירת המפעלים הכושלים, ציודם מחדש של המפעלים כדי שיעמדו בתחרות עם חברות זרות, העסקת מנהלים זרים והנהגה מחדש של הבעלות הפרטית על האדמות, וכן עצירת תוכנית הסיסטמטיזציה שיזם צ'אשוסקו בבוקרשט וכל רחבי המדינה. בעקבות זאת הושמה קורניה במעצר בית. אחרי שהטלוויזיה הבלגית שדרה תוכנית תעודית על רומניה, התחיל מסע בינלאומי למעדן שחרורה. הפרלמנט האירופי והקונפדרציה הבינלאומית של האיגודים המקצועיים החופשיים פנו לממשל הרומני עם בקשה לשחררה. התערבו למענה פוליטיקאים כמו לורן פביוס, יושב ראש האספה הלאומית הצרפתית, הנשיא לשעבר ולרי ז'יסקר ד'אסטן ושר החוץ של בלגיה, לאו טינדמאנס
למרות הכל, העזה קורניה לשלוח לחו"ל עוד שני מכתבים נוספים, כולל אחד שבו דנה על שרירותיות האמצעים שננקטו נגדה, שהיו לא תאמו לדעתה לחוק הרומני, וציינה את הפרת שלטון החוק והשימוש השירורתי בכוח השלטון.
ב-1989 הוזמנה קורניה על ידי דניאל מיטראן, אשתו של נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן לחגיגות המאתיים למהפכה הצרפתית. גם הפעם דחו הרשויות הרומניות את הקשתה לאשרת יציאה.
הזמנה נוספת קיבלה ממועצת אירופה והיא נמסרה לידי שגריר רומניה בפריז.
השחרור.
בימי המפכה הרומנית, ב-21 בדצמבר 1989 יום לפני נפילת המשטר, שוחררה קורניה ממעצר הבית.
מיד עם שחרורה השתתפה בהפגנות ההמוניות בעירה, קלוז'-נפוקה.
פעילותה במשטר החדש אחרי 1989.
אחרי 22 בדצמבר 1989 נתבקשה קורניה להיות חברה בממשלה הפוסט-קומוניסטית הראשונה, המועצה הלאומית של חזית ההצלה הלאומית.
ב-24 בינואר 1990 אחרי שהחזית ההצלה הלאומית הפכה למפלגה, עזבה קורניה את הממשלה הזמנית, והחליטה לרוץ עם מפלגה משלה בבחירות בשנת 1990. היא העריכה שהשלטון החדש הוא תלוי במנהיג הסובייטי מיכאיל גורבצ'וב ושהוא נשלט עדיין על ידי פעילים קומוניסטים לשעבר.
יחד עם אינטלקטואלים כמו אנה בלנדיאנה, מיכאי שורה ומירצ'ה דינסקו התנגדה להנהגה החדשה בראשות יון איליאסקו, עד שבשנת 1996 נבחר הנשיא החדש אמיל קונסטנטינסקו שייצג את האופוזיציה.
היא נמנתה עם מייסדיו של הפורום הדמוקרטי האנטיטוטליטרי ברומניה, ניסיון ראשון לאחד את האופוזיציה הדמוקרטית לשלטון הפוסט-קומוניסטי.
. ארגון זה הפך לקונבנט הדמוקרטי הרומני שהביא את קונסטנטינסקו לשלטון בעקבות ניצחון בבחירות.
דוינה קורניה הייתה אחת ממיסדיהם של הקבוצה לדו-שיח חברתי ברומניה (Grupul pentru Dialog Social), של קרן הברית האזרחית (Fondul Alianța Civică) ושל הקרן ממוריה לתרבות (Fundația Culturală Memoria)
דוינה קורניה נפטרה במאי 2018 בגיל 88, בביתה בקלוז'-נפוקה, כשבנה לצידה.
. היא הובאה לקבורה בטקס צבאי בבית הקברות היונגארד בקלוז'-נפוקה.
טקס הלווייה הדתי נוהל על ידי הבישוף היווני-קתולי של קלוז'-גרלה.
חייה הפרטיים.
לדוינה קורניה שני ילדים:אריאדנה קומבס (שהתיישבה בשנות ה-1970 בצרפת ונפטרה שם) ולאונטין-הורציו יוהאס (יליד 1956)
האספה הדמוקרטית
האספה הדמוקרטית (ביוונית: Δημοκρατικός Συναγερμός (ΔΗΣΥ); לטיניזציה: Dimokratikós Sinagermós (DISY); בטורקית: Demokratik Seferberlik) היא מפלגה שמרנית-ליברלית נוצרית-דמוקרטית בקפריסין, והמפלגה הגדולה ביותר בבית הנבחרים של קפריסין. המפלגה דוגלת בשוק חופשי וערכים שמרניים ומתנגדת ל"טקסים" (חלוקת קפריסין וקיומה של צפון קפריסין בשליטה טורקית). המפלגה נוסדה ב-1976 על ידי גלפקוס קלרידיס שעמד בראשה עד שנבחר לנשיא קפריסין ב-1993. נשיא קפריסין הנוכחי, ניקוס אנסטסיאדיס, היה יו"ר המפלגה. בפרלמנט האירופי המפלגה היא חלק ממפלגת העם האירופית וחבריה נמנים עם קבוצת מפלגת העם האירופית.
אידאולוגיה ואלקטורט.
המפלגה מייצגת קו שמתנגד למפלגה הקומוניסטית ומטפח לאומיות יוונית-קפריסאית לצד תמיכה בזכויות האדם והנהגת שוק חופשי. ביחס לפתרון הסכסוך הקפריסאי מציגה המפלגה התנגדות לחלוקת האי ולנוכחות טורקית על אדמתו. המפלגה תומכת בברית נאט"ו ובאיחוד האירופי.
מצביעי המפלגה מגיעים באופן מסורתי ממעמד הביניים, עובדי צווארון לבן, בעלי מקצועות חופשיים ואנשי עסקים.
פילוג 2004.
בשנת 2004 הציע מזכ"ל האו"ם, קופי אנאן, הצעת פשרה לפתרון הסכסוך בקפריסין, המבוססת על רעיון של פדרציה. מספר חברי פרלמנט, בהם ניקוס אנסטסיאדיס, הביעו תמיכה ברעיון, נגד הקו המפלגתי, שהיה קשוח יותר. חלק מחברי הפרלמנט פרשו מהמפלגה והקימו את מפלגת "הדמוקרטיה האירופאית" ("אברוקו", Ευρωκό).
השריון הבריטי במערכה על ארץ ישראל (1917)
מרד הסנוסים (1915)
הקרב על נצרת (1918)
שלמה משיח (רב)
הרב שלמה משיח היה רבם של קהילת אנוסי משהד בירושלים מקובל ומחבר פיוטי תפילה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'תרל"ב לאסתר ולמשיח, בעיר משהד לקהילת אנוסי משהד את ידיעותיו התורניות קבל מאביו ומרבני הקהילה.
בשנת תרס"ו ביקר לצורך מסחרו ברוסיה ומשם עלה לארץ ישראל, בהגיעו לארץ התגורר בשכונת הבוכרים ולמד בישיבת המקובלים רחובות הנהר לפני חכם שאול הכהן דוויק, ואף ערך את כתביו, לאחר מכן עבר לגור בשכונת גאולה ולמד בבית כנסת "זיכרון שמעון", הרב סלמאן מוצפי שחפץ ללמוד קבלה ואת תורת השד"ה למד אצל הרב שלמה משיח.
מנהגו היה למסור בכל יום שעור לבעלי בתים לפני תפילת מנחה, ולאחר ערבית היה מלמד את צעירי עדתו, בבית הכנסת חאג'י אדוניה.
כמו כן ארגן בכל ערב ראש חודש סדר תיקון כרת וסעודת מצווה.
כתביו.
בשנת עלייתו לארץ חיבר פיוט על תולדות אנוסי משהד אשר הוכנס לסידור של רבו – מולא מרדכי אקלר עולת שבת, הפיוט הוא על פי סדר האלף בית.
לאחר פטירת רבו השד"ה תלמידיו רצו להוציא את כתביו לאור והוא כתבם מזכרונו.
כמו כן כתב תפילה לערב ראש חודש, התפילה נדפסה בשם זאת התפילה.
הנצחתו.
על שמו הוקמה בירושלים ישיבה קטנה ליתומים, לאחר מכן הישיבה נהפכה לישיבה לבני עדות המזרח בשם תפארת שלמה בשכונת הבוכרים, הרב עזרא ניסן פיתח את מוסדות אלו ומהם קמו תלמוד תורה מסילת ישרים וישיבת רינת התורה.
נקדה
פילטר מים
WWE RAW
מערב קזחסטן
טיגראן סרקזיאן
YG Entertainment
תומס הקטר וחברים - דמויות
ארז'בט קנר
ארז'בט קנר (בהונגרית: Kner Erzsébet; גיומנדרד, 7 באוקטובר 1897 – שיקגו, 1 במרץ 1998) הייתה טיפוגרפית ואמנית כריכת ספרים יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה.
ארז'בט קנר נולדה במשפחה יהודית כחמישית מששת ילדיהם של מייסד בית הדפוס איזידור קנר ושל קורנליה נטר. בניגוד לאחיה, לא הועידו אותה הוריה לקריירת הדפסת וכריכת ספרים, אך הדפוס והספרים מילאו תפקיד מרכזי בחיי המשפחה, שכן היא חיה בתווך זה תקופה ארוכה ולכן גם היא התקרבה לדפוס, לכריכה ובכלל לעולם הספרים. היא השלימה את לימודיה בבית הספר היהודי המקומי.
ארז'בט קנר המשיכה את לימודיה בבית הספר הגבוה לבנות במזטור. שם למדה גרמנית וצרפתית. בית הספר גם העניק הכשרה מיוחדת לתלמידותיו, כגון לימודי נגינה בפסנתר, עבודות יד ובמסגרת שיעורי החינוך גופני גם מחול והחלקה על קרח. לאחר שסיימה את לימודי שש הכיתות של התיכון, היא החליטה שהיא רוצה לסיים את בחינות הבגרות ואחר כך ללמוד באוניברסיטה. היא נרשמה בבודפשט לגימנסיה של בנות ברובע 4 כתלמידה פרטית. לבסוף השיגה את תעודת הבגרות שלה בדצמבר 1919.