הנוף התרבותי של אוראמאן/אוראמאנט (באנגלית: Cultural Landscape of Hawraman/Uramanat) הוא אתר המורשת התרבותית המוחשית ה-26 של איראן. הנוף המרוחק וההררי הזה מעיד על התרבות המסורתית של בני הווראמי, שבט כורדי של חקלאים ורועים שמאכלס את האזור מאז 3000 לפני הספירה בערך. הנכס, בלב הרי זגרוס בפרובינציות כורדסתאן וכרמאנשאה לאורך הגבול המערבי של איראן.
הכפרים בחבל אוראמאן ממוקמים בפרובינציות כרמאנשאה וכורדסתאן ההרריים של איראן ובמחוז חלאבג'ה שבכורדיסטן העיראקית. הכפרים ייחודיים במונחים של אדריכלות, אורח חיים ומתודולוגיה חקלאית. הכפרים משולבים בטבע על ידי שילוב חקלאות במדרון תלול. 12 הכפרים הכלולים בנכס ממחישים את התגובות המתפתחות של בני הווראמי למחסור בקרקע הראויה לעיבוד בסביבתם ההררית לאורך אלפי השנים.
היסטוריה.
העדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר מראות שהאזור היה מיושב על ידי בני אדם מאז התקופה הפלאוליתית התיכונה (לפני יותר מ-40,000 שנה). עדות זו התגלתה על ידי ארכאולוגים ליד הכפר חג'יג'-אי בוזורג (حجيج بزرگ) ובין הכפרים נאו ואספרז בעמק סירוואן. הממצאים המוקדמים ביותר הללו כוללים כלי אבן שעובדו על ידי ניאנדרטלים או בני אדם מודרניים מוקדמים. עדויות ליישוב פלאוליתי מאוחר התגלו באתר מערה בשם קנאצ'ה בעמק פרדי מאלה. ממצאים ארכאולוגיים אלו נחשפו במהלך תוכנית ההצלה הארכאולוגית של סכר דריאן שערכה מספר עונות של סקרים וחפירות ארכאולוגיות בשטח המאגר שהובילו לגילוי מספר אתרים פלאוליתיים חשובים ואחרים יותר. האתרים העיקריים שנחפרו היו מחסה סלע דראי (התקופה הפלאוליתית התיכונה), מערת קנאצ'ה (התקופה הפלאוליתית העליונה), קבר רוואר (תקופת הברזל), סאר צ'אם (התקופה הכלקוליתית ותקופת הברזל), וברדה מר (המאה ה-19). פרט לאתר רוואר, כל שאר האתרים שנחפרו הוצפו בשנים 2015–2016.
הכתובת של סרגון השני במעבר טאנג-אי ואר ליד הכפר טאנג-אי ואר, מצביעה על כך שהאזור נכבש על ידי אשור במהלך המסעות הצבאיים לתוך הרי זגרוס. כתובת מלכותית זו שייכת לסרגון השני, מלך אשור (721–705 לפנה"ס).
מגילות אוראמאן, קבוצה של שלושה מסמכים מהתקופות הסלאוקית והפרתית, נמצאו באזור בשנת 1909. הם התגלו במערה בהר קו-ה סלאן, ליד הכפר שהר אוראמאן, ולאחר מכן נשלחו ללונדון. המסמכים מתוארכים משנת 88/87 לפנה"ס עד 33 לספירה, כאשר שניים כתובים ביוונית ואחד בפרתית. הם מתעדים מכירה של כרם ואדמה נוספת, וכוללים את שמות הבעלים.
אתר מורשת עולמית.
אתר זה התווסף לרשימת האתרים המועמדים ב-9 באוגוסט 2007, ובמושב ה-44 של ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו ב-27 ביולי 2021 התווסף אתר זה לראשונה לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשם "הנוף התרבותי של אוראמאן/אוראמאנט". ההכרזה מקיפה שני עמקים בשטח כולל של 1,063 קילומטרים רבועים, העמק המזרחי-מרכזי בפרובינציה כורדסתאן והעמק המערבי בפרובינציה כרמאנשאה. בדברי ההסבר להכרזה נאמר:
המשט לזכר הצוללת דקר
המשט לזכר לוחמי הצוללת דקר, הוא משט להנצחת זכרם של 69 לוחמי הצוללת שטבעה בשנת 1968. המשט הראשון נערך בשנת 2000 לציון יום השנה למציאת שרידי הצוללת ומתקיים מדי שנה בסמיכות למועד איתור שרידי הצוללת.
היסטוריה.
בתחילת שנת 2000 הזמין חיל הים את המשפחות השכולות להפלגה לאזור נקודת איתורה של הצוללת ולטקס זיכרון ימי שנערך בקרבת מקום, מעל נקודת הימצאה. בעקבות זאת יזמו בני המשפחות את המשט השנתי.
המשט הראשון נערך ביום שישי, 16 ביוני 2000, לציון שנה למציאת הצוללת "דקר". במשט לקחו חלק שייטת הצוללות, בית הספר לקציני ים עכו, מועדוני השיט במפרץ חיפה: מועדון שייטים כרמלים ומועדון השיט עכו, מועדוני שיט בארץ, האגודות הימיות ובתי הספר הימיים. במרכז המשט שטה הצוללת החדשה אח"י לויתן, שמעל סיפונה הושלכו זרי זיכרון. המשט, שנערך בין חיפה לעכו, נפתח במעמד השר לפיתוח אזורי שמעון פרס, ובסיומו נערך טקס חלוקת פרסים ותעודות בבית הספר לקציני ים בעכו.
משט שני לזכר צוללני אח"י דקר התקיים ב-1 ביוני 2001 בהובלת עמותת דולפין ובשותפות של מועדון שייטים כרמל, מועדון שייטים עכו, עמותת ידידי חיל הים, בית הספר לקציני ים עכו, ועד משפחות אח"י דקר ושייטת הצוללות. האירוע התחיל בטקס הנחת זרים מצוללת, והמשיך בשיוט בו נטלו חלק כ-20 סנוניות וכ-50 ספינות מסוגים וגדלים שונים. השיוט כלל הפלגה מפתח נמל חיפה לאורך חוף המפרץ לכיוון בת גלים ומשם לעכו. לרגל האירוע הונפקה מדליה על ידי עמותת דולפין אשר חולקה למשתתפים, וכך גם בשנים הבאות, מלבד המשט ה-17. המשט ה-17 התקיים במרינה הרצליה והשתתפו בו כאלף שייטים.
המשטים ה-21 וה-22 התקיימו במתכונת מצומצמת בשל מגפת הקורונה בישראל.
בית הקברות של פאסי
בית הקברות של פאסי (בצרפתית: "Cimetière de Passy") הוא בית קברות בשכונת פאסי, ברובע ה-16 של פריז, צרפת.
היסטוריה.
בית הקברות הנוכחי החליף את בית הקברות הקודם ("L'ancien Cimetière communal de Passy", שמוקם ברחוב לקן) שנסגר בשנת 1820.
בתחילת המאה ה-19, לפי הוראתו של נפוליאון, כול בתי הקברות בפריז יסגרו ויוחלפו בכמה בתי קברות גדולים יותר, וחדשים יותר, שיוקמו מחוץ לבירה. בית הקברות של מונמארטר נבנה בצפון, פר לשז נבנה במזרח, בית הקברות מונפארס נבנה בדרום. בית הקברות של פאסי היה תוספת מאוחרת יותר אולם הוא נבנה בהוראת אותו צו.
הכניסה הנוכחית של בית הקברות נבנתה בשנת 1934, ועוצבה על ידי רנה ברגר. חומת השמירה של בית הקברות מעוטרת בתבליט שעוצב על ידי לואי ג'אנטיאל. התבליט מנציח את החיילים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
הערות.
נפתח ב-1820 ברובע המגורים והמסחר היוקרתי בגדה הימנית ליד השאנז אליזה, ב-1874 בית הקברות של פאסי הקטן הפך לנקרופוליס של האריסטוקרטיה הפריזאית.
בית הקברות מוסתר על ידי סבך עצי ערמון.
מגדל אייפל מתנשא מעל בית הקברות וניתן לראותו מרוב חלקי בית הקברות.
הרברט ג'ורג' קליין
הרברט ג'ורג' קליין (1 באפריל 1918 - 2 ביולי 2009), נקרא גם הרב קליין, היה ידוע בעיקר כמנהל התקשורת של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון. קליין שימש גם כמזכיר העיתונות בשלושה מהקמפיינים של ניקסון ועורך עיתוני קופלי בסן דייגו לפני ואחרי שהותו בבית הלבן.
חיים אישיים.
קליין נולד ב-1 באפריל 1918 לג'ורג' ג'יי קליין ואיימי מארי קורדס. הוא נישא למרג'ורי ג'י גלבריית' בלונג ביץ' ב-1 בנובמבר 1941. לזוג נולדו שתי בנות. הוא מת בגיל 91 ב-2 ביולי 2009 לאחר שלקה בדום לב בביתו.
חינוך.
קליין בוגר ב-1935 בבית הספר התיכון תיאודור רוזוולט (לוס אנג'לס) וקיבל תואר ראשון בעיתונאות ב-1940 מאוניברסיטת דרום קליפורניה, שם היה עורך ספורט של ה-"Daily Trojan" .
קריירה.
שנתיים לאחר שסיים את לימודיו בקולג', הוא התגייס לצי ארצות הברית שם הפך לקצין ושירת עד שנת עד 1946. לאחר תפקיד זה, הוא הפך לעורך החדשות של "פוסט אדבוקאט" וכתב מיוחד עבור העיתונים של קופלי .
בשנת 1946 מונה קליין לסוכן העיתונות בקמפיין של ריצ'רד ניקסון למושב מחוז הקונגרס ה-12 של קליפורניה . ניצחונו של המועמד בבחירות אלה חיזק מערכת יחסים עם הפוליטיקאי הצעיר מקליפורניה. הוא נבחר להיות סוכן העיתונות של ניקסון בקמפיין למושב בסנאט מטעם מדינת קליפורניה, בו הוא התמודד וניצח את הלן גאגן דאגלס ב-1950.
מ-1950 עד 1968 קליין עבד עבור "איגוד סן דייגו" , ושימש תחילה ככותב וכותב מערכת. הוא קודם לעורך עמודי מערכת, עורך משנה ועורך בכיר, לפני שעלה לבסוף לתפקיד העורך. לקמפיין הנשיאותי של דווייט אייזנהאואר בקליפורניה ב-1952, קליין נבחר על ידי ניכסון כמנהל הפרסום. במהלך מסע הבחירות של 1956, ניקסון בחר בו שוב כעוזר מזכיר העיתונות הלאומי שלו. כאשר ניקסון החליט להתמודד על הנשיאות ב-1960, קליין הפך למזכיר העיתונות הלאומי שלו. הוא גם היה מזכיר העיתונות של ניקסון במהלך מסע הבחירות שלו לתפקיד מושל קליפורניה ב-1962.
ב-1968, קליין שימש כמנהל התקשורת הלאומי של ניקסון בריצה השנייה שלו לנשיאות. לאחר ההשבעה ב-1969, נבחר קליין להיות מנהל התקשורת החדש של הזרוע המבצעת, תפקיד שמילא עד להתפטרותו ב-1 ביולי 1973.
קליין הצטרף שוב למגזר הפרטי לאחר מעורבותו בממשל ניקסון. הוא כיהן בתפקיד סגן נשיא לקשרי תאגידים ב- Metromedia, Inc . בין השנים 1973 ל-1977. הוא הפך ליועץ תקשורת מ-1977 עד 1980 לפני ששימש כעורך הראשי של קופלי פרס עד פרישתו ב-2003.
קליין היה עמית ב-American Enterprise Institute וחבר באגודת עורכי העיתונים האמריקאית . הוא כיהן בדירקטוריון בין השנים 1966 ל-1968.
פרסומים.
קליין חיבר את הספר "Making It Perfectly Clear", על יחסי האהבה-שנאה של ריצ'רד ניקסון עם התקשורת. הספר יצא לאור על ידי Doubleday ב-1980.
נוקיה 5.3
נוקיה 5.3 (באנגלית: Nokia 5.3) הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי פוקסקון, ופותח על ידי HMD. הוא הוכרז ב-19 במרץ 2020. הוא יורשו של נוקיה 5.1, ונוקיה 5.1 פלוס.
עיצוב.
המכשיר שוקל 185 גרם, עוביו 8.5 מ"מ, גובהו 164.3 מ"מ, ורוחבו 76.6 מ"מ. מסך המגע מכסה את רוב שטחו של המכשיר, פרט למצלמה הקדמית שמשתלבת בחלקו העליון, ולמרווח מפלסטיק בתחתית המכשיר עליו חרוט הלוגו של נוקיה. כמו כן, בצידו השמאלי של המכשיר קיים לחצן ייעודי עבור הפעלת העוזר החכם של גוגל.
מפרט.
חומרה.
המכשיר מצויד במסך מסוג מסוג "IPS LCD", בגודל 6.55 אינץ' וברזולוציית 720×1600 פיקסלים, ביחס רוחב-גובה של 20:9.