אביגיל פ. קוון (באנגלית: Abigail F. Cowen; נולדה ב-18 במרץ 1998) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, הידועה בשל תפקידיה בסדרות "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" ו"".
ביוגרפיה.
אביגיל קוון נולדה בגיינסוויל, פלורידה ללסלי קוון ואנדרו קוון, ולה יש אח אחד בשם דוסון קוון.
בצעירותה, קוון למדה בתיכון אוביידו, שם התמקצעה כספורטאית בתחום האתלטיקה. עם סיום לימודיה, קוון למדה יחסים בין-לאומיים באוניברסיטת פלורידה. בשנת 2016, קוון עברה ללוס אנג'לס על מנת להתמקד בקריירת המשחק שלה.
קריירה.
משחק.
קוון החלה את קריירת המשחק שלה עם תפקידי אורח בסדרות "רד בנד סוסייטי" ו"דברים מוזרים" והופיעה בתפקידים משניים בסדרות "חוכמת ההמונים" וב"משפחת פוסטר", לפני שלוהקה לדמותה של דורקס בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" שהיוותה עיבוד לסדרת קומיקס באותו השם מאת ארצ'י קומיקס ושודרה בנטפליקס.
בשנת 2020, קוון לוהקה לסרט הביוגרפי, "להאמין בך", בדמותה של אדריאן לישצ'ינג-קאמפ, אשתו השנייה של המוזיקאי הנוצרי ג'רמי קאמפ, שגולם על ידי קיי. ג'יי. אפא.
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד הראשי של בלום בסדרת הלייב-אקשן "" בשירות הזרמת המדיה נטפליקס; המהווה עיבוד מחודש לסדרת האנימציה האיטלקית, "מועדון ווינX", שנוצרה על ידי איג'יניו סטראפי. על העיבוד המחודש החלו לעבוד עוד ב-2018, היא פותחה על ידי יוצר הסדרה המקורית איג'יניו סטראפי והמפיק בריאן יאנג. חודש לאחר עליית הסדרה, בפברואר 2021, חודשה הסדרה לעונה שנייה.
בשנת 2021 כיכבה קוון במותחן העל-טבעי "Witch Hunt" לצדם של אליזבת מיטשל, כריסטיאן קמרגו וגדעון אדלון; והיא עתידה לככב בסרט הרומנטי "עד שתחפץ האהבה" לצדם של נינה דוברב, פמקה ינסן ואריק דיין. הסרט מבוסס על הרומן הרומנטי-תקופתי של פרנסין ריברס באותו השם, שפורסם בשנת 1991, ומתרחש בקליפורניה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
דוגמנות.
בשנת 2018, קוון חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות "MC2 Model Management" במיאמי.
חיים אישיים.
בשנת 2021 התחילה קוון מערכת יחסים עם השחקן והדוגמן דני גריפין שמשחק לצידה ב"".
ארנסט פרדיננד אומה
ארנסט פרדיננד אומה (בגרמנית: Ernst Ferdinand Oehme; 23 באפריל 1797 - 10 באפריל 1855) היה צייר רומנטי גרמני ומאייר, שהתמחה בנופים עם אלמנטים אדריכליים.
חיים.
ארנסט פרדיננד למד במכללה להכשרת מורים בדרזדן. לאחר שהתחיל בתור אוטודידקט, בעזרת קצת עזרה מקרל וגנר, הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות של דרזדן בשנת 1819, שם למד אצל הצייר הדני יוהאן כריסטיאן דאהל שהתיישב שם. עד מהרה התוודע לעבודתו של קספר דויד פרידריך.
יחד עם יוהאן אוגוסט היינריך (1794–1822), תלמידו של פרידריך, הוא הכיר את האזור הכפרי שמסביב, במיוחד את שווייץ הסקסונית, והתאמן במה שלימים ידוע כציור באוויר הפתוח. תערוכתו הראשונה הייתה באקדמיה בשנת 1821 עם "קתדרלה בחורף", יצירה המציגה את השפעתו של פרידריך.
בסיוע כספי של נסיך הכתר פרידריך אוגוסטוס מסקסוניה, הוא הצליח להמשיך את לימודיו באיטליה, שם נמשך לעבר הקהילה הגרמנית ויצר קשרי ידידות לכל החיים עם לודוויג ריכטר, קרל גוטליב פשל ויוליוס שנור פון קרולספלד, לתנועת הנצרתיים ברומא, הייתה השפעה מועטה על עבודתו. עם שובו לדרזדן בשנת 1825, הוא עבר מסע בין האלפים, וצייר בצבעי מים. הוא קיבל עבודות מנסיך הכתר, שגרמו לו ליצור ציורים עבור "גלריה נופים פטריוטיים" (Galerie vaterländischer Landschaften).
בשנות ה-30 של המאה ה-19 הוא החל להתנתק מהסגנון הקודם שלו, וצייר עבודות שהיו יותר מציאותיות ופחות עמוסות בסמליות. בשנות ה-40 הוא מצא פטרון חשוב אצל מייג'ור פרידריך אנטון סרה, שביתו היווה נקודת כינוס משמעותית עבור אמנים, סופרים ומוזיקאים. במהלך תקופה זו, הוא ככל הנראה לקח חלק בהופעות חובבים בתיאטרון.
הוא הפך למורה במכון קרל בלוכמן בשנת 1842 ומונה לצייר החצר בשנת 1846.
זמן קצר לאחר מכן הוא מונה כחבר כבוד באקדמיה.
בנו, ארנסט ארווין אומה, היה גם צייר ידוע.
תומאס אוליפנט (עיתונאי)
תומאס אוליפנט (באנגלית: Thomas Oliphant) הוא עיתונאי אמריקאי.
ביוגרפיה.
אוליפנט נולד בברוקלין, ניו יורק. למד בבית הספר התיכון "לה הויאה" בקליפורניה ובשנת 1967 סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1968 הצטרף למערכת העיתון "הבוסטון גלוב". במהלך הקריירה שלו בעיתון שימש ככתב שלו בוושינגטון ודיווח על עשרה קמפיינים לנשיאות. בספר "הנערים באוטובוס" של העיתונאי טימותי קרוז על מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1972, אוליפנט מופיע כאחד העיתונאים הבולטים בקרב "הנערים" שסיקרו את הקמפיין.
אוליפנט היה אחד משלושת העורכים שניהלו את סיקור "גלוב" בנושא ההפרדה הגזעית בבתי ספר בבוסטון, עבודה שזכתה בפרס פוליצר בשנת 1975. הוא גם קיבל פרס כתיבה מטעם האגודה האמריקאית לעורכי העיתונים.
חיים אישיים.
במרץ 2005 סבל אוליפנט ממפרצת מוחית. סיפורו על הניסיון והתאוששותו הופיע ב"גלוב" ב-5 ביוני 2005, בסוף 2005 הוא היה אחד מ-32 אנשי הצוות של גלוב שקיבלו חבילת פרישה מחברת הניו יורק טיימס, הבעלים של הבוסטון גלוב.
אוליפנט נשוי לכתבת CBS סוזן ספנסר.
חורבת פצה
חורבת פצה היא חורבה גדולה, השוכנת בראש כיפה במרכז שלוחה המופרדת מסביבתה על ידי יובליו של נחל שילה ונמצאת מצפון ליישוב נווה צוף ומזרחית לכפר נבי סאלח בבנימין.
היסטוריה וסקרים ראשונים.
חורבת פצה (Kh. Fassa) היא חורבה גדולה השוכנת בראש כיפה במרכז שלוחה המופרדת מסביבתה על ידי יובליו של נחל שילה. האתר נסקר בעבר על ידי צוות סקר החירום, צוות סקר אפרים ובמסגרת סקר דרום השומרון. בסקרים דווח על חרסים רבים שמייצגים רצף יישובי למן תקופת הברונזה התיכונה ועד לימי הביניים.
ממצאים.
באתר נמצאו טראסות ומתקנים חקלאים, שרידי מבנים, בורות מים, קולומבריום, מקווה טהרה, מערות קבורה, מחילות מסתור וחרסים מתקופות שונות.
תיאור האתר.
התיעוד המפורט ביותר שנערך עד כה באתר נעשה במרץ 2015 במסגרת 'סקר דרום השומרון החדש'. שרידי היישוב משתרעים על פני שטח של כ-30 דונם בראש גבעה ובמדרונותיה. במהלך הביקור התברר שהאתר נפגע לאחרונה באופן חמור מעבודות פיתוח וחציבה שבוצעו בידי כלי מכני כבד בחלקו הדרום-מערבי. עבודות אלו פגעו במבנים קדומים וכיסו את פתחה של מערכת המסתור.
בית בד.
במדרון המערבי של הגבעה נתגלו מתקני בתי בד ככל הנראה מתקופת הברזל המורכבים משקעי פריכה בקוטר 80 ס"מ שלצידם שני שקעים לעיגון מתקני סחיטה.
מקווה טהרה.
מישל יתאח דיווח על הימצאותו של מקווה טהרה חצוב ומדורג בחלקו הצפון-מערבי של האתר. במהלך סיור באתר בדצמבר 2008 אותר ושורטט מקווה טהרה זה.
מערות קבורה.
הנקרופוליס של האתר משתרע ממזרח ומצפון לאתר וכולל לפחות שישה קברי כוכים, שלושה קברי דו-מקמר, קבר מקמרים וקבר שלא הושלמה חציבתו. מבין קברי הכוכים ראויים לציון שניים: קבר בעל מבוא העשוי כקמרון חביתי ופתח בנוי אבני גזית המוביל לחדר הקבורה. המבוא ודופן הפתח הבנויה טויחו בטיח לבן. קבר שהוא קבר מרשים בגודלו המזכיר במידותיו ובתוכניתו את הקברים בתל תמנה הסמוך ובו התגלה גם שבר גלוסקמה.
מערכת מסתור.
בדצמבר 2008 תועדה בחלקו הדרומי של האתר מערכת מסתור טיפוסית בידי דביר רביב. המערכת כוללת מגוון מרכיבים המאפיינים מערכות מסתור: חיבור בין מתקנים קדומים, מחילת מסתור בעלת חתך טיפוסי, שקעים לנרות, מתקן נעילה, פיר אוורור, שינוי מפלס ומחילה הפונה בזווית חדה. במערכת נצפו שברי כלי חרס המתוארכים לתקופה שבין המרידות, מה שמאפשר להניח שהיא נחצבה ושימשה בימי מרד בר-כוכבא.
חרסים.
ברחבי האתר נלקטו חרסים מהתקופות רבות: ברונזה תיכונה, ברזל, פרסית, הלניסטית, חשמונאית, רומית קדומה (כולל התקופה שבין המרידות), ביזנטית וממלוכית. בין הממצאים ראויים לציון חרטומים של נרות הרודיאניים שלוקטו בסקר דרום השומרון.
הרס ושוד עתיקות.
בשנת 2015 התברר שהאתר נפגע באופן חמור מעבודות פיתוח וחציבה שבוצעו בידי כלי מכני כבד בחלקו הדרום-מערבי. עבודות אלו פגעו במבנים קדומים וכיסו את פתחה של מערכת המסתור אשר תועדה זה מכבר. כמו שנמצא באתרים אחרים גם כאן היו חפירות לשם שוד עתיקות.
תומאס אוליפנט
ציד האריות של אשורבניפל
ציד האריות המלכותי של אשורבניפאל (באנגלית: Lion Hunt of Ashurbanipal) הם קבוצה מפורסמת של תבליטים אשורים מהארמון הצפוני של נינווה, המוצגים כיום בחדר 10 של המוזיאון הבריטי. התבליטים, הנחשבים "יצירות המופת הבולטות ביותר של האמנות האשורית", מתארים ציד טקסי מאורגן בזירה של המלך אשורבניפל (ששלט מ-668 עד בערך 631/627 לפנה"ס). בזירה שוחררו מכלובים אריות אסייתיים שנלכדו בטבע כדי שהמלך "יצוד" אותם עם חצים, חניתות או חרב; היה זה טקס שנהגו מלכי אשור לבצע. התבליטים נוצרו בערך ב-635–645 לפני הספירה, ובמקור יצרו רצפים שונים שהוצבו סביב הארמון, היו צבועים בצבעים מרהיבים והיו חלק מתפאורה כוללת צבעונית בהירה.
התבליטים נחפרו על ידי הארכאולוג, האשורולוג והדיפלומט הבריטי הורמוזד רסאם בשנים 1852–1854 וויליאם לופטוס בשנים 1854–1855, ורובם נשלחו למוזיאון הבריטי, שם הם בין המוצגים הפופולריים בקרב הציבור הרחב והיסטוריונים לאמנות מאז. הריאליזם של האריות זכה לשבחים רבים על ידי חוקרי אמנות. הדמויות האנושיות נראות בעיקר בתנוחות פורמליות בפרופיל, במיוחד המלך במספר הופעותיו, אך האריות נמצאים במגוון גדול של תנוחות, חיים, גוססים ומתים.