מתים על החיים (באנגלית: The Bucket List - "רשימת המשימות" בתרגום חופשי) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי, בכיכובם של ג'ק ניקולסון ומורגן פרימן ובבימויו של רוב ריינר אשר יצא בשנת 2007. סרט זה הוא שיתוף הפעולה הראשון (והיחידי נכון להיום) בין ניקולסון ופרימן.
עלילה.
הסרט מספר את סיפוריהם של קרטר צ'מברס, מכונאי שחור וחובב טריוויה שעובד למען פרנסתו ומשפחתו, ושל אדוארד קול, איש עסקים עשיר, ציני, גרוש ארבע פעמים ואתאיסט. שניהם מגלים יום אחד שהם חולים במחלה סופנית, ושניהם מגיעים לאותו חדר בבית החולים. אדוארד, הבעלים של בית החולים, רוצה חדר פרטי, אך עוזרו מת'יו (הנקרא בפיו של אדוארד "טומי" ו"תומאס") אומר לו שהדבר בלתי אפשרי בגלל בעיות של יחסי ציבור. בלית בררה אדוארד וקרטר לומדים לחיות אחד עם השני ונעשים לחברים.
יום אחד הם מתבשרים מפיו של הרופא של אדוארד, ד"ר הולינס, שנותרה להם שנה לחיות לכל היותר. מובטח להם שעד שהמוות יגיע לא יהיו סימפטומים ושניהם מתארגנים לחזור לבתיהם. בזמן ההתארגנות אדוארד מוצא רשימה שקרטר כתב. הוא מוצא שם רשימה של דברים שקרטר היה רוצה לעשות לפני המוות, כמחווה לתרגיל בפסיכולוגיה שקרטר עבר במכללה. הרשימה כוללת דברים כמו "לראות מראה נשגב", "לצחוק עד שאבכה", "לעשות משהו טוב למען הטוב שבזה" ועוד. אדוארד מוסיף עוד פריטים לרשימה בבדיחות הדעת, כמו "לעשות צניחה חופשית", "לנשק את הנערה היפה ביותר בעולם", "לעשות קעקוע" ועוד. אדוארד מציע להגשים את מה שכתוב ברשימה, לאור העובדה שנותרו לשניהם חודשים ספורים לחיות. בהתחלה קרטר נרתע אך לבסוף נעתר, למרות התנגדותה של אשתו, וירג'יניה.
אדוארד וקרטר מתחילים לבצע דברים מתוך הרשימה, כמו צניחה חופשית, אדוארד גם עושה קעקוע (קרטר מסרב) ועוד. כאשר השניים נמצאים בצרפת, וירג'יניה מתקשרת לאדוארד בשביל לנסות לגרום לו לשכנע את קרטר לחזור הביתה לפני שימות. אדוארד מנסה לשכנע את קרטר לחזור אך הוא מסרב. כאשר השניים נמצאים במצרים, אדוארד מספר לקרטר את סיפורו: בתו, אמילי, התחתנה עם מישהו שלא היה לרוחו של אדוארד. כאשר בעלה הכה אותה אדוארד שלח מישהו "לטפל" בעניין, ומאז אמילי ניתקה כל קשר עם אדוארד. כאשר השניים מגיעים לאוורסט על מנת להשלים את המשימה "לראות מראה נשגב", ישנה סופה חזקה והם לא יכולים לטוס אל עבר הפסגה. בלית בררה הם מוותרים על העניין וטסים להונג קונג. שם מישהי מנסה לפתות את קרטר, אך הוא מסרב ומחליט לחזור הביתה לאשתו. כשהוא מגיע לחדר, הוא מגלה שאדוארד שלח את האישה.
כאשר הם חוזרים לארצות הברית, הרכב של אדוארד עובר בדרך לא מוכרת, עד שהוא נעצר ליד הבית של אמילי, בתו של אדוארד. מתברר שקרטר ומת'יו ארגנו את העניין על מנת שאדוארד ואמילי יחדשו קשר. אדוארד מתעצבן, בטענה שהוא לא רוצה שקרטר ייכנס לו לחיים, והוא משאיר את קרטר ומת'יו שם וחוזר לביתו לבדו.
בזמן שאדוארד חוזר לבית ריק, קרטר חוזר לחיק משפחתו האוהבת. באותו ערב קרטר חוטף התקף ומובהל לבית חולים. כשאדוארד מגיע לבקרו, קרטר מראה לאדוארד דף מידע בו מוסבר שהקפה האהוב על אדוארד, "קופי לואק", מופק למעשה מפולי קפה שעברו במערכת העיכול של גחני דקלים אסיאתיים שאוכלים את פולי הקפה ומפרישים אותם (בצואה). שניהם צוחקים מהעניין עד דמעות, ובכך נמחקת המשימה "לצחוק עד שאבכה" מהרשימה. בזמן שקרטר הולך לעבור ניתוח להוצאת גרורות ממוחו, אדוארד הולך לבקר את אמילי. הם משלימים ואז אדוארד פוגש בבתה של אמילי, שהיא גם נכדתו. אדוארד נושק לה, ובכך מוחק את המשימה "לנשק את הנערה היפה בעולם" מהרשימה.
קרטר לא מצליח לעבור את הניתוח ומת. אדוארד מספיד אותו בלווייתו, ומוקיר את קרטר על החוויה שעבר איתו בחודשים האחרונים. בכך אדוארד מוחק את המשימה "לעשות משהו טוב למען הטוב שבזה".
בסוף הסרט אדוארד נפטר, נשרף, ואפרו מוכנס בתוך פחית של קפה נמס (כאשר השניים נמצאים בטאג' מאהל קרטר מספר שזה מה שהוא רוצה שיעשו בו לאחר מותו). מת'יו שם את הפחית של אדוארד ליד פחית נוספת, המכילה את אפרו של קרטר, בפסגת ההימלאיה, ומוחק מהרשימה את המשימה "לראות מראה נשגב".
ליהוק.
המציאות של הסרט.
ג'ק ניקולסון, גילם בסרט "מתים על החיים", דמות אמיתית ושמה: אדוורד פרימן קול, שהיה מטפס ההרים הראשון על האוורסט במלחמה הפרטית שלו על הסרטן.
מסרים בסרט.
הסרט מדבר על כך שיש לחיות את החיים כאילו כל יום בהם הוא היום האחרון ("כאילו אין מחר").
כמו כן, הוא מבקר את חומריות הכסף, ואת חוסר חשיבותו לאנשים שנמצאים לפני מותם: כאשר אדוארד נמצא בפגישות עסקים אחרי הטיול שלו ושל קרטר, הוא לא מתרכז בישיבה, ושואל את הנוכחים אם הם קראו את הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי, מפני שהכסף חסר חשיבות בשבילו לאור העובדה שהוא בקרוב ימות.
ביקורות.
מהמבקרים המקצועיים הסרט זכה לתגובות שנויות במחלוקת. הקהל באתר "העגבניות הרקובות" זיכה את הסרט ב-42 אחוזי טריות בלבד, ובאתר IMDb הגולשים דירגו את הסרט בשבעה וחצי כוכבים מתוך 10. לעומת זאת הסרט מדורג כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר ב"לוח הביקורות הלאומי".
בסופו של דבר הסרט זכה לצופים רבים והפיק רווחים גבוהים. הסרט זכה לביקורות נלהבות בעולם.
אנדרי בוגולובסקי, נסיך ולדימיר
אנדרי בוגולובסקי (ברוסית: Андрей Боголюбский; סביבות 1111- 29 ביוני 1174) היה נסיך ולדימיר שתרם רבות לחיזוקה של העיר. בשנת 1169 כבש את קייב אך לא נשאר בעיר זו בתור נסיך.
חייו.
אנדרי מונה להיות נסיך וישגורוד על ידי אביו, יורי דולגורוקי, בשנת 1149. בשנת 1157 קיבל תואר נסיך ולדימיר, רוסטוב וסוזדל. החל משנת 1159 ניהל מאבק מול נובגורוד על השליטה בצפון רוסיה. בשנת 1164 ניהל מערכה מוצלחת נגד בולגריה של הוולגה.
המאבקים בין נכדיו של מסטיסלאב הראשון נתנו לו הזדמנות להתערב במאבקי השלטון בדרום-רוסיה. בשנת 1169 הוא ארגן קואליציה של 11 נסיכים ולאחר הצטרפות הקומנים כבש את קייב. במהלך יומיים העיר נבזזה כולל לקיחת דברי ערך מכנסיות העיר. מספר גדול של תושבי העיר נלקחו בשבי. לאחר הכיבוש הוא השאיר את התואר נסיך קייב לאחיו - גלב.
בשנת 1170 ניסה לכבוש את נובגודור. בקרב מכריע כוחותיו הובסו.
לאחר מכן הייתה התקוממות נגד אחיו בקייב. גם מערכה צבאית זו לא הייתה מוצלחת והוא איבד את השליטה על דרום רוסיה.
בוגולובסקי נהרג בלילה שבין 28 ל-29 ביוני 1174 על ידי הקושרים בקרב האצולה.
אנדרי בוגולובסקי שינה באופן מהותי את כללי השלטון ברוסיה. במשך שנים, נסיך קייב היה הנסיך הגדול של רוסיה. כל נסיך שקיבל את התואר, עזב את העיר ששלט בה ועבר לקייב. אנדרי בוגולובסקי היה הראשון שלא עשה כך. כתוצאה מכך נוצרה הפרדה בין התואר "הנסיך הגדול" לבין נסיכות קייב. הוא גם עשה ניסיון להפסיק עם הנוהג של אספות אצולה שהיו נהוגות בערים הוותיקות של רוסיה. זו הייתה אחת מהסיבות למעבר שלו מערים ותיקות כמו רוסטוב וסוזגל לעיר חדשה וקטנה - ולדימיר. המאבקים שלו מול האצולה גרמו בסופו של דבר לרציחתו.
בניית ולדימיר.
בוגולובסקי העביר את בירת הנסיכות לוולדימיר ותרם רבות להתרחבות העיר. הוא בנה מספר כנסיות כולל קתדרלת שנתה של הבתולה ושער הזהב. פיתח את הארמון שלו בכפר בוגולובובו. בתקופתו נסיכות ולדימיר חוזקה והפכה להיות הנסיכות החזקה באדמות הרוסיות.
משפחתו.
בשנת 1148 נישא לאוליטה, בת אצולה מקומית. היו להם 3 ילדים:
הורגדה
הומו רודולפנסיס
הומו רודולפנסיס (Homo מלטינית "אדם". rudolfensis על שם ימת רודולף) הוא מין נכחד של הסוג אדם. מין זה הוצע במיוחד על-מנת לסווג את אחד המאובנים המפורסמים ביותר בחקר האבולוציה של האדם: גולגולת שניתן לה המספר הקטלוגי KNM-ER 1470 ולעיתים קרובות מכונה בקיצור 1470. הגולגולת התגלתה בשנת 1972 על ידי משלחת בראשות ריצ'רד ליקי ליד אגם טורקאנה (הנקרא גם ימת רודולף) בקניה, וגילה מוערך ב-1.8 מיליון שנה על פי תיארוך רדיומטרי. מאז גילוייה נטוש ויכוח בקרב פלאואנתרופולוגים לגבי סיווגה ומעמדה המדויק בשושלת האדם. גם בקרב אלו המקבלים את סיווגה למין המיוחד רודולפנסיס יש ויכוח לגבי המאובנים הנוספים מאותה תקופה שיש לשייך למין זה.
גילוי ותיארוך.
גולגולת 1470.
גולגולת 1470 התגלתה בשנת 1972 על ידי ברנרד נגנו, "צייד מאובנים" קנייתי מן המשלחת של ריצ'רד ליקי, באתר קובי פורה שליד אגם טורקאנה.
הגולגולת התגלתה שבורה למספר חלקים, ועיקר עבודת השיחזור שלה נעשתה בידי רעייתו של ריצ'רד ליקי, הפלאואנתרופולוגית הנודעת בפני עצמה מייב ליקי. מרבית חלקי הגולגולת נמצאים, אך הלסת התחתונה חסרה, וכן חסרים כמה חלקים מן הפנים וכל השיניים. בנוסף, שברים בקופסת הגולגולת מקשים על קביעה מדויקת של נפח המוח. ההערכות נעות בין 590 ל 750 סמ"ק, כלומר נמוך בהרבה מזה של האדם המודרני, אבל משמעותית גדול משל אוסטרלופיתקנים, ומציבות את הגולגולת באופן ברור למדי בסוג האדם. ואולם מספר מאפיינים מקשים על שיוכה של הגולגולת לאחד משני מיני האדם המוכרים מאותה תקופה, הומו הביליס והומו ארקטוס (או הומו ארגסטר). בפרט, הפנים השטוחות יחסית ורכסי הגבות הבלתי מודגשים משווים לגולגולת חזות "מודרנית" יותר משל כל הומיניד אחר בן אותה תקופה. עקב זאת בחר ריצ'רד ליקי להימנע מהחלטה, וסיווג את הגולגולת לסוג אדם ללא ציון המין (".Homo" sp).
שם המין רודולפנסיס נטבע על ידי הפלאואנתרופולוג הרוסי ולרי אלכסייב בשנת 1986, על שמה של ימת רודולף (שמו הקודם של אגם טורקאנה) שלידה נמצא. כיום רווח למדי השימוש במונח רודולפנסיס כשם נרדף לגולגולת 1470 גם בקרב פלאואנתרופולוגים שלא בהכרח מסכימים שהיא זכאית להחשב כמין בפני עצמו.