לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-6 באוגוסט 2013, בסמוך לצאתו כסינגל העלתה בוסקילה את האודיו הרשמי שלו לערוץ היוטיוב שלה. האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר קרוב ל-100,000 צפיות בסך הכול. מעבר לכך, כולל האודיו את עטיפתו הרשמית של הסינגל עצמו, בה מופיעה בוסקילה בתמונה שצולמה בשחור-לבן.
ליבת כור גרעיני
ליבת כור גרעיני (המכונה לעיתים "ליבת כור" או "ליבה") היא חלק מכור גרעיני, המאכסן את רכיבי הדלק הגרעיני במקום היוצרות הביקוע הגרעיני. בתהליך הביקוע, אטום של חומר לא יציב מתפרק לשני אטומים קטנים יותר וכתוצאה מכך משתחררת אנרגיה. התהליך הוא תגובת שרשרת, כלומר ביקוע של אטום אחד גורם לביקוע של אטומים נוספים. האנרגיה הרבה הנוצרת בתהליך זה מועברת אל מחוץ לליבה ומשמשת כחום לייצור קיטור. תגובות גרעיניות משחררות כמות גדולה של אנרגיה בהשוואה לתגובות כימיות.
תיאור.
ליבת הכור הגרעיני היא האזור בתוך כור גרעיני שבו נמצאים מצבורי הדלק הגרעיני ושם מתקיימת התגובה הגרעינית. הליבה מכילה דלקים גרעיניים לייצור חום (כגון אורניום מועשר ברמה נמוכה), מערכות בקרה ויחידות מכניות נוספות. הליבה משמשת בכורים מבוססי מים וכן בכאלו מבוססי גרפיט. בנוסף למוטות הדלק נמצאים בליבה מוטות של חומר המסוגל לקלוט נייטרונים וכך להאט את תגובת השרשרת. מידת החדירה של מוטות הבקרה לחללים שבין מוטות הדלק קובעת את הספק הכור. הכנסה מלאה עוצרת את תגובת השרשרת ומכונה "כיבוי" של הכור. חומרים בולעי נייטרונים, לדוגמה, הם בורון וגרפיט.
האנרגיה הרבה הנוצרת בתהליך הביקוע מועברת אל מחוץ לליבה באמצעות נוזל קירור שסוגו משתנה על פי סוג הכור הגרעיני.
מבנה ובטיחות.
באופן תאורטי, הצורה המתאימה ביותר לעיצוב ליבת כור גרעיני היא כדור, מכיוון שכך היחס בין שטח הפנים לנפח הוא הקטן ביותר. למרות זאת לרוב הליבה מעוצבת בצורת גליל. ליבת הכור בנויה בתוך מיכל פלדה חזק, המכיל מוטות דלק בתוך צינורות. כמו כן היא מוגנת על ידי שכבת עופרת ושכבת בטון עבה, לעיתים עד עובי של מטר על מנת להבטיח שלא תיפגע באסונות טבע או התקפות. פגיעה באטימות הליבה תגרום לחשיפה של חומרי הדלק לאוויר ולפיזור של חומרים רדיואקטיביים לסביבה.
בכורים גרעיניים מסוימים הליבה ממוקמת בתוך בריכת מים, בעומק של 10 עד 12 מטר. מסמך בטיחות שפורסם על ידי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית מפרט את תקני בטיחות לתכנון כור גרעיני.
התגובה בליבת הכור.
כור גרעיני מונע על ידי תהליך הביקוע, שבו חלקיק נייטרון נורה על אטום, ולאחר מכן מתפרק לשני אטומים קטנים יותר ולנייטרונים נוספים. חלק מהנייטרונים שמשתחררים פוגעים גם באטומים אחרים, וגורמים גם להם לעבור את תהליך הביקוע ולשחרר עוד נייטרונים. ביקוע האטומים בתגובת השרשרת משחרר כמות גדולה של אנרגיה המשתחררת כחום, ניתן להשתמש בחום זה כדי לייצר קיטור, המניע טורבינות לייצור חשמל. לצורך תהליך הביקוע ניתן להשתמש במספר חומרים שונים, אך לרוב משתמשים באורניום. אורניום נמצא בשפע וניתן למצוא אותו במקומות רבים ברחבי העולם. ניתן להשתמש גם בדלקים אחרים, כמו פלוטוניום ותוריום. השימוש בחומרים אלה נעשה עקב חוסר היציבות שלהם - הם כבדים יחסית ובנוכחות נייטרון חופשי מתבקעים בקלות ומשחררים אנרגיה.
מוטות הדלק הגרעיני.
הדלק הגרעיני הוא חומר בעל יכולת ביקוע שמתאימה לכורים גרעיניים, והוא ממוקם במוטות כך שניתן יחסית בקלות לחלץ את האנרגיה התרמית המיוצרת על ידי התגובה הגרעינית. מוטות הדלק ממוקמים במרחק מסוים אחד מהשני כדי לאפשר לנוזל הקירור להסתובב ביניהם. מוטות הדלק לרוב מורכבים מכ-400 כדורים קטנים של אורניום-235 או פלוטוניום-239. שני כדורי אורניום בלבד מספיקים כדי לספק חשמל למשק בית ממוצע למשך חודש, ומוט דלק אחד יכול לספק חשמל לעיר בת 20,000 תושבים למשך 24 שעות.
באופן כללי, לכור אופייני נדרשים כ־27 טון דלק מדי שנה. לצורך השוואה, לתחנת כוח בגודל דומה יידרשו יותר משני מיליון וחצי טון פחם כדי לייצר חשמל רב ככל האפשר. כלומר, ביקוע של 1 גרם אורניום או פלוטוניום משחרר כ־1 מגה-וואט, כמות זו היא בערך האנרגיה המתקבלת מ-3 טון של פחם, אשר בשריפתו מייצר כ־1/4 טון פחמן דו-חמצני.
האטת קצב תגובה.
על מנת להבטיח שהתגובה הגרעינית תתרחש במהירות הנכונה, לכורים יש מערכות שמאיצות, מאטות או משביתות את התגובה הגרעינית, ואת החום שהיא מייצרת. מערכות אלה, בין היתר, הן מוטות הבקרה - מוטות העשויים חומרים אשר מסוגלים להאט את התגובה על ידי קליטת נייטרונים, וכך לגרום לה להיות תגובה מבוקרת. מספר חומרים שמסוגלים להאט את קצב התגובה הם: בורון, כסף, אינדיום, קדמיום, קובלט, הפניום, גדוליניום ואירופיום. חומרים אלה מסוגלים לקלוט נייטרונים בלי לעבור שום תגובת ביקוע.
האטת קצב התגובה תלויה בהזזת מוטות הבקרה ובמידת החדירה של מוטות הבקרה לחללים שבין מוטות הדלק. במקרה של כשל בבטיחות הכור יש לבצע הכנסה מלאה, פעולה זו עוצרת את תגובת השרשרת ומכונה "כיבוי" של הכור.
מלבד מוטות הבקרה, ברוב הכורים הגרעיניים ישנם גם חומרים מנחי נייטרונים. בשונה ממוטות הבקרה, המנחה אינו קולט נייטרונים, אלא מפחית את האנרגיה הקינטית שלהם באמצעות התנגשויות אלסטיות של הנייטרונים עם גרעיני המנחה עצמו. האנרגיה הקינטית המופחתת מהנייטרון מועברת לחומר המנחה.
מנחה הנייטרונים הנפוץ ביותר בכור גרעיני טיפוסי הוא מים קלים, אך ניתן להשתמש גם בגרפיט מוצק ובמים כבדים.
ליבת כור הומוגני/ הטרוגני.
ההבדל העיקרי בליבת כור הומוגני לליבה של כור הטרוגני הוא הפרדת מוטות הבקרה ממוטות הדלק. בכורים הטרוגניים מוטות הבקרה מופרדים לגמרי ממוטות הדלק, ואילו בכורים הומוגניים אין הפרדה מלאה.
לעבור את היום
לעבור את היום הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, נושמת. השיר יצא לאור ב-4 בנובמבר 2013, על ידי חברת התקליטים הפי"ל, כסינגל השלישי מתוך האלבום. הסינגל הבא שהוציאה אחריו הוא "לראות אותך מאושר", שיצא לאור בפברואר 2014.
השיר הגיע למקום השני במדיה פורסט וה-17 ברשת ג'.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והופק על ידי רמי קלינשטיין, שכתב עבורה גם את הסינגל הקודם, "מצפן". יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב והצהיר כי: "מאיה בוסקילה רוצה לרגש, להרטיט. להפעים. להסעיר. לי זה לא קרה. למה? כי יש לי תחושה של ניסיון לעבוד על מניירה, לתפור לה שיר לפי קונפקציה".
בסמוך לצאתו, סקרו אותו גם באתר האינטרנט וואלה!. גם באתר האינטרנט בטריבונה פרסמו סיקור אודות השיר.
וידאו קליפ.
לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-4 בנובמבר 2013, בסמוך לצאתו כסינגל העלתה בוסקילה את האודיו הרשמי שלו לערוץ היוטיוב שלה. האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר קרוב ל-120,000 צפיות בסך הכול. מעבר לכך, כולל האודיו את עטיפתו הרשמית של הסינגל עצמו, בה מופיעה בוסקילה.
הסכם 1818
האמנה בעניין הדיג, הגבול והשבת העבדים (באנגלית: Convention respecting fisheries, boundary and the restoration of slaves; ידועה גם בשם אמנת לונדון, באנגלית: London Convention; האמנה האנגלו-אמריקאית של 1818, באנגלית: Anglo-American Convention of 1818; אמנת 1818, באנגלית: Convention of 1818; או פשוט הסכם 1818, באנגלית: Treaty of 1818) הוא הסכם בינלאומי שנחתם ב-1818 בין ארצות הברית לבין הממלכה המאוחדת. הסכם זה פתר את סוגיות הגבול בין שתי הארצות. ההסכם אפשר החזקה והתיישבות משותפת ב, שנודעה בהיסטוריה של קנדה כמחוז קולומביה של חברת מפרץ הדסון, וכללה את החלק הדרומי של המחוז השכן .
שני הצדדים הסכימו שהגבול ביניהן יעבור לאורך קו הרוחב 49 צפון, בין השאר בשל העובדה שקו גבול ישר יהיה קל יותר לסימון בהשוואה לגבול המבוסס על קו פרשת מים. ההסכם היווה את אובדן השטח הקבוע העיקרי האחרון של הממלכה המאוחדת במה שכיום הוא החלק היבשתי של ארצות הברית, ואת הוויתור הקבוע המשמעותי האחרון של ארצות הברית של טריטוריה ביבשת אמריקה הצפונית לטובתה של מעצמה זרה. הבריטים ויתרו על כל השטחים של ארץ רופרט שמדרום לקו הרוחב 49 צפון וממזרח לקו פרשת המים של אמריקה, כולל כל שטחה של , בעוד שארצות הברית ויתרה על הקצה הצפוני ביותר של שמצפון לקו הרוחב 49 צפון.
המשא ומתן.
במשלחת האמריקאית למשא ומתן על החוזה היו חברים שגריר ארצות הברית בצרפת אלברט גלטין, ושגריר ארצות הברית בבריטניה ריצ'רד ראש. במשלחת הבריטית היו חברים גזבר הצי המלכותי הבריטי וחבר המועצה המלכותית פרדריק רובינסון ותת-מזכיר המדינה הנרי גולברן. ההסכם נחתם ב-20 באוקטובר 1818. כתבי האשרור הוחלפו ב-30 בינואר 1819. הסכם 1818, יחד עם הסכם ראש-באגוט מ-1817, סימן את התחלת היחסים המשופרים בין האימפריה הבריטית לבין מושבותיה לשעבר, וסלל את הדרך ליחסים חיוביים יותר בין ארצות הברית לבין קנדה.
סעיפי ההסכם.
להסכם שמות שונים, כמו "אמנה בעניין הדייג, הגבולות והשבת העבדים", "אמנה למסחר (דיג, גבולות והשבת עבדים)", ו"אמנה למסחר בין הוד מלכותו וארצות הברית של אמריקה".
השלכות ההסכם.