זוהי סטוקהולם של שנת 1793. בבוקר סתווי חשוך מיקל קרדל, שומר, מתעורר משולחן הבר שם הוא נרדם לאחר שתיית לילה כבדה. גופה צפה במארדן, אגם ששולב פעם בבתים אלגנטיים, כיום מחסן מרופט לפסולת תעשייתית ואנושית. הדג שמשה את הגופה מהמים, מגלה כי הגוף, צעיר, אך זרועותיו ורגליו חסרות, העיניים והלשון חתוכים. קרדל, חייל משוחרר בעל זרוע אחת, בוגר המלחמה ההרסנית של שוודיה עם רוסיה בשנים 1788–1790, יודע הרבה על קטיעה. לא לוקח לו הרבה זמן להבין שהניתוחים לא נגרמו לאחר המוות אלא בקפידה, בייסורים ובאחד החודשים האחרונים לחיי הקורבן. מפקד המשטרה דוחק בססיל וינגה לחקור את הרצח. וינגה הוא עורך דין רציונלי בעוז, המאמין ש"הכל עשוי להיפתר בכוח הנפש": בשלבי הצריכה הסופיים ונחלש פיזית מדי יום, הוא גם אדם שממהר. בינתיים קרדל, שמסכים לסייע לו בתיק, מתייסר לא רק מכאבים מייסרים בזרוע הרפאים שלו אלא מהתקפי פאניקה אלימים, מורשת נוספת ממלחמתו הטראומטית.
מוסתרת על ידי עוני, מגפה ופרנויה פוליטית, סטוקהולם של סוף המאה ה-18 כמעט ולא נפגעת. כמעט פושטת רגל לאחר שנים של סכסוך זר אכזרי, העיר נמצאת בשליטת אליטה מושחתת שמשרתת את עצמה. מלך שוודיה נרצח לאחרונה על ידי קאבל אריסטוקרטי; לא כל כך רחוק משם, צרפת המהפכנית מתבוססת בדם. החיים מסוכנים, בלתי צפויים וזולים מאוד. בשכונות העוני הנרקבות, בין גבעות גדושות של צואה אנושית, חתכים ופרוצות סיפיליטיות מקוששות את סחורתן על רקע קטטות בין חיילים וקבצנים שיכורים.
סטוקהולם חסרת חוק היא דבר שבשגרה וזרוע העץ של קרדל מוכיחה עצמה ככלי נשק יעיל במיוחד, אך אמנם לא חסרים אגרופים עקובים מדם, בעומקיו המעוותים של הדמיון האנושי. מה שמתחיל כהשתלטות היסטורית על הנוהל המשטרתי מתרחב לאט לאט לכדי סיפור של שתי דמויות שאינן קשורות לכאורה: הראשונה הוא מנתח מתמחה שמוצא עצמו בחובות ובשפל המדרגה; השנייה היא של ילדה שנידונה לעבוד אצל השומר הסדיסטי השואב הנאה מינית מייסורי האסירים.
כאשר האזרח הפשוט מתחיל להרגיש פגיע יותר ויותר, האלימות מתחילה לגבות את מחיר העיר ואנשים חזקים מתחילים לנצל את האנשים הפחות טובים לטובתם האישית. מיקל קרדל וססיל וינגה משלבים ידיים לבסס את זהותו של ההרוג ולחקור את הנסיבות שהובילו למותו האכזרי.
בינתיים, קריסטופר בליקס עובר מהכפר שלו ומגיע לעיר כדי לנסות את כוחו להיות רופא. הוא בן של איכר. הוא כותב מכתבים לעיתים קרובות לאחותו ומתאר את חווייתו הפרועה במגורים בעיר הבירה. הוא מודיע לה על הדרך שעבר בדרך בוגדנית וחווה צרות שגורמות לו לצבור עוד ועוד חובות ולהתפשר על מנת לשמור את ראשו מעל לצרותיו המתגברים. במקרה אחר, גברת צעירה בשם אנה סטינה מוחזקת בכוח בבית עבודה על ידי הכומר שהיא הרגיזה. היא מתכננת את בריחתה וכמעט מצליחה בניסיונה, אך נופלת בידיו של רוצח סדיסטי. כל הדמויות נתקלות זו בזו וחוצות דרכים, פיתולים ופניות שונים נפרשים עם סיום הסיפור עד ללכידתו של הרוצח הסדיסטי.
1794 (ספר)
1794 הוא סיפור בלשי היסטורי שוודי משנת 2019, שנכתב על ידי הסופר ניקלאס נאט או דאג ופורסם על ידי פורום Bokförlaget. הוא פורסם גם כספר שמע עם השחקן מרטין וולסטרום כמספר. 1794 הוא ספר ההמשך ל־1793 והחלק השני בטרילוגיית "בלמן נואר", הספר המסכם נקרא 1795. העלילה מתרחשת בשנת 1794 ונעה סביב מיקל קרדל החוקר מקרה בו נרצחה אישה בחתונה בסטוקהולם.
בחלק השני של טרילוגיית "בלמן נואר", שוב אנו זוכים לעקוב אחר מיקל קרדל והעולם הסואן והנרקב, שבו מעט נשאר מפאר התהילה של תקופת המלך גוסטב השלישי. הספר תורגם לרוסית בשנת 2020 בהוצאת "ריפול קלאסיק" (Рипол-Классик) והוא מתורגם לאנגלית בשם "1794: The City Between the Bridges" ("העיר שבין הגשרים") ויציאתו לאור מתוכננת ל-6 בינואר 2022.
עלילה.
הספר מלא בזוועות מחרידות שתוארו בקפידה וכמעט מרגישים ריח של זיעה, שתן, צואה ודם. בתי המרזח נפוצים בכל מקום, שכרות נפוצה, זונות זמינות בכל מקום והזהירות חשובה בעודך הולך ברחוב בעיר שבין הגשרים, למקרה שמישהו מהקומות למעלה יחליט לרוקן את כלי הלילה דרך החלון. אם מבכה את בתה, שנהרגה בליל כלולותיה. כשאף אחד אחר לא רוצה לחקור את המוות, היא שואלת את היחיד שנותר, איש בעל זרוע אחד שמתאבל על חברו המת. בבית החולים של דנוויקן, בפאתי סטוקהולם, יושב אציל צעיר ומיוסר מהפשע הנורא שהוא מואשם בו. החלק המקדים בסיפור מתרחש בסן ברתלמי, המושבה השוודית ב, על רקע סחר העבדים שמתרחש ביוזמת ממשלת שוודיה. זהו עולם שבו גברים אפלים מפרשים בצורה קיצונית את רעיונות הנאורות ורעיון הזכות הטבעית לפי שיקול דעתם: אם האדם הוא טבע, אין כוח עליון ששופט ורואה. הדבר נותן לחזקים את הזכות לפעול לפי רצונותיהם, יהיו אשר יהיו ההשלכות של מעשיהם.
שנה חדשה מתקרבת, ובעיר שבין הגשרים, כפי שמכונה סטוקהולם, משטר האפוטרופוסים של רויטרהולם אסר על כל צבע. מי שהונו אינו גדול דיו כדי להעלותם מעל החוק נאלץ להתלבש באפור. העם יכנה את השנה הזו שנת תקופת הברזל. בבית החולים של דנוויקן, בפאתי סטוקהולם, יושב אריק טר רוסור, אציל צעיר ומיוסר מהפשע הנורא שהוא מואשם בו, רצח כלתו בליל כלולותיהם. בחווה שכורה בפנים הארץ, אם מתאבלת על בתה, שנהרגה בליל כלולותיה. כשאף אחד אחר לא רוצה לחקור את המוות, היא מבקשת מהיחיד שנותר, איש בעל זרוע אחת שכבר אין לו בשביל מה לחיות: מיקל קרדל.
לקוף יש בעיה
לקוף יש בעיה (באנגלית: Monkey Puzzle) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי ג'וליה דונלדסון ואויר על ידי אקסל שפלר. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2000 בהוצאת מקמילן ובעברית בשנת 2003, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
עלילת הספר.
הסיפור עוסק בקוף צעיר שמחפש את אמא שלו. חברו הפרפר מנסה לעזור לו באמצעות שאילת שאלות ומציאת סימנים שיעזרו לו לאתר את אימו. לאחר חיפוש אינטנסיבי ומעקב אחר הסימנים שהפרפר נתן, הצליחו לאתר את אביו של הקופיף. האב לקח אותו לביתו, ושם מצא את אימו. השאלות של הפרפר תרמו לצמצום האפשרויות, אך לא היו מספיק אינדיקטיביות, ולכן החיפוש נמשך זמן רב ונמצאו חיות רבות ומגוונות לפני שהשניים הצליחו לאתר את האם. לדוגמה, הפרפר שאל את הקופיף מה היה גודלה של האם, וזה ענה שהיא יותר גדולה ממנו. התשובה הובילה את השניים למצוא פילה, שהיא אכן יותר גדולה מהקוף, אך בוודאות אינה אימו.
משטרת סטוקהולם
משטרת מחוז סטוקהולם
משטרת מחוז סטוקהולם הוא גוף משטרתי ברשות המשטרה השוודית משנת 2015. הגוף אחראי לאכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי במחוז סטוקהולם וגוטלנד ובעיר הבירה סטוקהולם. זהו כוח המשטרה הגדול ביותר בשוודיה.
היסטוריה.
כוח משטרתי ראשון הוקם לראשונה בסטוקהולם במסגרת יישום יוזמה של מגנוס אריקסון, מאמצע המאה ה-14, עם חקיקת חוק המשטרה הראשון בשוודיה. בית המשפט ומועצת העיר היו אחראית על שמירת הסדר. האנשים שעשו את העבודה המעשית של ביצוע עבודת המשטרה היו נציגי הבורגנות ועל משטרת העיר החדשה הוטל לפקח על הסדר הציבורי לאורך כל שעות הלילה. משימה אחרת הייתה הפעלת כוח כיבוי אש מכיוון שהסיכון לשריפה היה גבוה באזורים מאוכלסים בצפיפות שבהם הבתים בנויים מעץ. הכוח החדש גם טיפל באחזקת כח משמר בשילוב כוחות המלך יכלו לקבל תפקידי שיטור ואכיפה. בשנת 1475 היו 12 אזרחים שסיירו מדי לילה בעיר בה חיו כ-4,000-5,000 אזרחים. בשנת 1594 הונהג לבסוף משמר עירוני מיוחד שאויש בחיילים מקצועיים קבועים, שמומנו על ידי כל משק בית ששילם מס חדש.
ב היו אנשי כיבוי בערים שאחריותם הייתה לשמור על הסדר והשליטה באש. בשנת 1776 חל שינוי משמעותי במערכת המשטרה בסטוקהולם ומאז המאה ה-17 הייתה לשוודיה מערכת משטרה לקויה והיו לה בעיות בסדר ובטיפול בפשע בחברה. באותה שנה הקים המלך גוסטב השלישי את לשכת המשטרה המלכותית (Kungliga Poliskammaren) לאחר שקיבל השראה ממשטרת פריז, גוף זה פעל עד 1898, עת הוחלף במשטרת שוודיה. מפכ"ל המשטרה של גוסטב השלישי, הנריק פון סיברס, ביצע את עבודתו בצורה כה יוצאת דופן, עד שבשנת 1786 הוא קיבל תואר אבירות. לטענתו, הוא גם פתר את רצח המלך. המשטרה קיבלה סכום משמעותי בגין תשלום למרגלים ומודיעים. פעילות מודיעין סודית זו התרחבה יותר לקראת סוף המאה ה-18.
בשנת 1835 התאחדו משמר העיר וכוחות הכיבוי לחיל משותף בשם חיל הצבא העירוני של סטוקהולם. בצבא היו 144 איש שטיפלו במשימות אבטחה וכיבוי אש. החיל הצבאי החדש ניהל גם מעקב לילי על ידי סיור בכל השכונות. בשנת 1839 הוקם כוח משטרה אזרחי, המכונה גם "קציני ההסברה של לשכת המשטרה", שכללו 89 איש. סטוקהולם חולקה לשלושה מחוזות, נורמלם, סודרמלם והעיר בין הגשרים. בכל מחוז הוקמה תחנת משטרה. כל מחוז קיבל גם מחוזות משנה. בקשר לכך נוספו גם מדים למשטרה: כובע גבוה ומעיל ארוך כפול חזה. הקצינים היו חמושים באלות. הסיבה לחידוש זה, בשנת 1839, נבעה מחוסר המשמעת של אנשי המשטרה. ייתכן שהתסיסה, פרעות קרוסנשטולפסקה, שהרעידו את סטוקהולם בקיץ 1838, היו גורם תורם לצורך בחיזוק המשטרה. החיל הצבאי החדש (1835) ולשכת המשטרה המחודשת (1839) נכשלו בניסיונותיהן להתמודד עם הפשיעה בעיר ובשנת 1838 פרסם העיתון Aftonbladet מאמר שמתח ביקורת גלויה על המשטרה. לאחר ההתפרעויות, סברו בעיתון כי כוח המשטרה חסר את אמון הציבור, מה שגרם לבעיות סדר בסטוקהולם. ביקורת נמתחה גם על ידי הבורגנות של העיר, שפתחו בשתי עצומות שהוגשו לראש העיר ולמלך. הביקורת שהודגשה הייתה כי הפריצות והגניבות גברו בעוד שמקרים אלה לא טופלו. המשטרה ספגה גם ביקורת על כך שהיא לא מספיק יעילה ונמרצת.