עדשות בבעלי חוליות מורכבות מתאי אפיתל מותאמים שיש להם ריכוז גבוה של חלבון קריסטלין. קריסטלינים אלו שייכים לשתי משפחות עיקריות, הקריסטלינים α ו-βγ הגבישיים. שתי קטגוריות החלבונים שימשו במקור לתפקודים אחרים באורגניזמים, אך בסופו של תהליך אבולוציוני הותאמו לראייה בבעלי חיים.
שיפוע מקדם השבירה שהופך את העדשה לשימושית נגרם על ידי השינוי הרדיאלי בריכוז הגבישים בחלקים שונים של העדשה, ולא על ידי סוג החלבון הספציפי: לא רק נוכחותו של החלבון קריסטלין, אלא ההתפלגות היחסית שלו, הופכת את העדשה לשימושית.
טרילוביטים השתמשו בקלציט, מינרל שכיום ידוע כמשמש לראייה רק במין יחיד של נחשוני ים. בעיניים מורכבות ועיני המצלמה, החומר המשמש לראייה הוא גבישי .
התפתחות יכולות ראייה נוספות בתהליך האבולוציוני.
ראיית צבעים.
ישנם חמישה סוגים שונים של החלבון אופסין הרגיש לאור הנמצאים בבעלי חוליות. ארבעה מתוכם התפתחו לפני הפיצול האבולוציוני בין על-מערכה עגולי הפה ובין הדגים. חמשת סוגי האופסין מותאמים באופן שונה בהתאם לספקטרום האור שנתקל בו. כאשר האור עובר במים, אורכי גל ארוכים יותר, וצבעים כגון אדום וצהוב, נספגים מהר יותר מאשר אורכי הגל הקצרים יותר של הצבעים ירוק וכחול. זה יוצר שיפוע בצפיפות ההספק הספקטרלית, כאשר אורך הגל הממוצע הולך ומתקצר ככל שעומק המים עולה. האופסינים בדגים רגישים יותר לטווח האור בהתאם לעומק שבו שוהים הדגים. עם זאת, סביבות היבשה אינן משתנות בהרכב אורכי הגל, כך שרגישויות האופסין בקרב חולייתנים יבשתיים אינן משתנות בהרבה. מצב זה תורם ישירות לפונקציונליות של ראיית הצבעים המסייעים בין היתר לתקשורת ומהווים יתרון אבולוציוני משמעותי. ראיית צבע מעניקה יתרונות הישרדותיים מובהקים, כגון זיהוי טוב יותר של טורפים, מזון ובני זוג. אכן, ייתכן שמנגנונים תחושתיים-עצביים פשוטים עשויים לשלוט באופן סלקטיבי בדפוסי התנהגות כלליים, כגון בריחה, חיפוש מזון והסתרה. זוהו דוגמאות רבות להתנהגויות ספציפיות לאורך גל, בשתי קבוצות עיקריות: מתחת ל-450 ננומטר, הקשור לאור ישיר, ומעל 450 ננומטר, הקשור לאור מוחזר. כאשר מולקולות אופסין כוונו לזהות אורכי גל שונים של אור, בשלב מסוים התפתחה ראיית צבע כאשר התאים הפוטואלקטרים השתמשו באופסינים מכוונים בצורה שונה. ייתכן והתהליך התרחש בכל אחד מהשלבים המוקדמים של התפתחות העין, ואולי נעלם והתפתח מחדש כאשר לחצים סלקטיביים יחסיים על השושלת המתפתחת השתנו במרוצת הזמן.
ראיית לילה.
ראשוני היונקים, שהופיעו על פני כדור הארץ לפני כ-200 מיליון שנה, נאלצו להתמודד עם טורפים בעלי יכולות ציד גבוהות, הדינוזאורים. הימצאותם של אותם יונקים קדמונים אל מחוץ למסתור בשעות היום הייתה מסוכנת ביותר ולכן היציאה של היונקים אל המרחב הפתוח נעשתה לרוב בשעות הלילה. עובדה זו גרמה בתהליך אבולוציוני לפיתוח ראיית לילה. לפי המחקר נמצא כי אותם יונקים קדמונים עשו זאת באמצעות הסבת ייעודם של תאים ברשתית העין מראייה וזיהוי עצמים ביום ליכולת לזהות עצמים גם בלילה.
מיקום העין.
לטורפים יש במרבית המקרים עיניים בקדמת ראשם לתפיסת עומק טובה יותר כדי להתמקד בטרף. עיניהן של חיות נטרפות נוטות להיות בצד הראש ומעניקות שדה ראייה רחב כדי לזהות טורפים מכל כיוון. סוליתאים הם דגים טורפים השוכבים על הצד שלהם בתחתית האוקיינוס, ועיניהם ממוקמות בצורה אסימטרית באותו צד של הראש. מאובן מעבר מהמיקום הסימטרי הנפוץ למיקום הא-סימטרי הוא אמפיסטיום .
סהיד באלוגן
סהיד באלוגן (באנגלית:Saheed Balogun; נולד ב-5 בפברואר 1967 בניגריה) הוא שחקן, במאי ומפיק ניגרי.
ביוגרפיה.
סהיד באלוגן נולד בכפר בדרום-מזרח ניגריה. הוא סיים לימודי הנדסה, אך התחיל בקריירה של משחק. בשנת 1978 הוא הנחה תוכנית טלווזיה. בשנת 1989 הוא הפיק את סרטו הראשון.
בהמשך הוא שיחק בסרטים ניגרים רבים. בשנת 2018 ו-2019 הוא ביים שני סרטים בהפקת אדוני אדה.
אממי אושימה
אממי אושימה (ביפנית: 奄美大島) הוא האי הגדול ביותר ב, בחלק הצפוני של איי ריוקיו, בין האיים קיושו ואוקינאווה. האי הוא אחד מ.
האי, ששטחו 712.35 קילומטרים רבועים, מונה כ-73,000 תושבים. מבחינה מנהלית הוא מחולק לעיר , לעיירות טאצוגו, סטוצ'י ולכפרים אוקן ויאמטו במחוז קגושימה.
בשנת 2021, נכלל חלק גדול מהאי באתר המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו.
היסטוריה.
לא ברור מתי יושב האי אממי אושימה לראשונה. כלי אבן מצביעים על התיישבות בתקופה הפלאוליתית ביפן, וחפצים אחרים, כולל כלי חרס, מעידים על מגע מתמיד עם יפן מתקופות ג'ומון, יאיואי וקופון.
האי מוזכר בכרוניקה היפנית העתיקה ניהון שוקי בערך לשנת 657 לספירה. בתקופת נארה ותחילת תקופת הייאן זה היה מקום עצירה לשליחים מיפן לחצר שושלת טאנג בסין. אם הפנינה הייתה פריט ייצוא חשוב ליפן. עד 1611 היה אממי אושימה חלק מ. לאי פלשו סמוראים מ בשנת 1609 ושילובו בנכסים הרשמיים של הקלאן הוכר על ידי שוגונות טוקוגאווה בשנת 1624. שלטון שימאזו היה קשה, כאשר תושבי האי הפכו לצמיתים ונאלצו לגדל קנה סוכר כדי לעמוד במיסוי גבוה, שגרם לא פעם לרעב המוני. טקמורי סאיגו הוגלה לאממי אושימה בשנת 1859, שהה בו שנתיים, וביתו נשמר כמוזיאון לזכרו. לאחר רסטורציית מייג'י שולב אממי אושימה ב ולאחר מכן הפך לחלק ממחוז קגושימה. מסוף מלחמת העולם השנייה ועד 1953 הוא היה בשליטת ארצות הברית יחד עם איי אממי האחרים, ואז הוחזר לשלטון יפני.
מאז פברואר 1974, היה שטח של 78.61 קילומטרים רבועים, הכולל חלקים מהאי ומהים שמסביב, תחת חסות ממשלתית בשם "הפארק הלאומי למחצה אממי גונטו". באזור יש גם יער מנגרובים גדול.
בדצמבר 2001 התחולל קרב ימי המכונה קרב אממי אושימה בין ספינת ביון צפון קוריאנית חמושה לבין ספינות של ליד אממי אושימה. ספינת הביון חדרה לאזור הכלכלי הבלעדי של יפן. זה היה עימות בן שש שעות שהסתיים בטביעת כלי השיט הצפון קוריאני.
בשנת 2017 הוקם . הוא קלט אליו את הפארק הלאומי למחצה אממי גונטו לשעבר ואזורי יבשה וים אחרים בעיריות סמוכות.
גאוגרפיה.
אממי אושימה משתרע על שטח של 712.35 קילומטרים רבועים, האי השביעי בגודלו ב אחרי ארבעת האיים הראשיים, האי אוקינאווה והאי (למעט האיים הקוריליים השנויים במחלוקת). המרחק בין הקצה הצפון-מזרחי של האי לקצה הדרומי הוא כ-80 קילומטרים. האי הוא ממוצא געשי ושוכן כ-380 קילומטרים דרומית לקצה הדרומי של קיושו ו-250 קילומטרים צפונית לאוקינאווה. הפסגה הגבוהה ביותר באי היא הר יוואנדה בגובה 605 מטר מעל גובה פני הים. חופו של האי מוקף בשוניות אלמוגים, וייתכן שהאי היה גם משכן לכמה משוניות האלמוגים הצפוניות ביותר ביפן במהלך עידן הקרח האחרון. הוא מוקף בים סין המזרחי במערב ובאוקיינוס השקט במזרח.
אקלים.
האקלים של אממי אושימה מסווג כאקלים סובטרופי גשום (סיווג "Cfa" על פי שיטת קפן) עם קיץ חם מאוד וחורף מתון ללא שלג. העונה הגשומה נמשכת ממאי עד ספטמבר. טייפונים מתרחשים לעיתים תכופות.
פאונה.
אממי אושימה הוא משכן לכמה בעלי חיים אנדמיים נדירים או בסכנת הכחדה, כולל ארנב אממי ועורבני לידס ("Garrulus lidthi"), ששניהם נמצאים כעת רק באממי אושימה ובטוקונושימה. ארנב אממי מכונה לפעמים מאובן חי מכיוון שהוא מייצג שושלת יוחסין אסייתית עתיקה שנעלמה במקומות אחרים.
האי הוא גם משכנו של גומצן האבו, נחש ארסי שניתן למצוא ברחבי איי ריוקיו. נמיות הוכנסו לאי כדי להרוג את הגומצן, אך הפכו לבעיה נוספת, שכן עלייה באוכלוסיית הנמיות נקשרה להידרדרות באוכלוסיית ארנב אממי ומינים אנדמיים אחרים. כאמצעי נגד, הוקם בשנת 2000 פרויקט השמדה מקיף להוצאת הנמייה מהאי. בשנת 2005 הוקם צוות מיוחד, "מכסחי הנמיות של אממי", כדי לקדם באופן שיטתי מאמצים אלה. עקב כך אוכלוסיות רבות של בעלי חיים מקומיים מתאוששות בהדרגה.
צפייה בלווייתנים כדי לראות לווייתן גדול-סנפיר הפכה לאטרקציה מומלצת בחורף. כמו כן, מין הלווייתן אובלנה צפון-פסיפית, הניצב בסכנת הכחדה מכל מיני הלווייתנים, הופיע מדי פעם סביב האי (ישנם חמישה תיעודים של שלוש תצפיות, לכידה ועלייה על החוף מאז 1901), ונכון לשנת 2014, אממי הוא המקום היחיד בים סין המזרחי בו אושרה תצפית של מין זה ב-110 השנים האחרונות. זהו גם אחד משני מקומות בעולם יחד עם איי בונין שבהם אושרה הופעה קבועה בחורף מאז המאה ה-20. גילוי של דולפינן אנקולי במצר סטו היה האישור הראשון לתצפית שלו במדינה. מינים אחרים כוללים לווייתנים (לווייתן בריד, ראשתן גדול-ראש), לווייתנים קטנים יותר או דולפינים (עבשן קטלני, סטנלה ארוכת-חרטום, סטנלה פאנטרופית) וכדומה. לפני שנעלמו בגלל ציד, היו לווייתנים גדולים רבים כמו הלוויתן הכחול ולווייתן מצוי היו מהגרים עונתיים.
האי הוא גבול התפוצה הצפוני ביותר של תחש המשכן, עם תצפיות מזדמנות במהלך המאה ה-20 ואל תוך המאה ה-21.
אממי אושימה הוא המקום היחיד בו נראה קינון של צב ים גלדי ביפן.
אדמיניסטרציה.
אממי אושימה שייך למחוז קגושימה. הוא מורכב מהעיריות הבאות.
דמוגרפיה.
בשנת 2013 התגוררו באממי אושימה 73,000 נפשות. 44,561 תושבים חיים בעיר אממי. השטח הכולל של העיר הוא 308.15 קמ"ר עם צפיפות אוכלוסין של 145 נפשות לקמ"ר.
כלכלה.
כלכלת אממי אושימה מבוססת על חקלאות (קנה סוכר, אורז ובטטה), דיג מסחרי וזיקוק . האקלים הנוח מאפשר שני יבולי אורז בשנה. גם תיירות עונתית היא חלק חשוב מהכלכלה. המלאכות המסורתיות כוללות ייצור של משי בעבודת יד באיכות גבוהה, אשר עם זאת סבל מנטישת הלבוש היפני המסורתי ומתחרות של יצרנים זרים.
תחבורה.