במצב המוצג להלן, תור השחור לשחק, וזאת כאשר המלכה השחורה משופדת על ידי הרץ הלבן. כדי להימנע מכך שהוא יכה את המלכה, השחור יזיז אותה, דבר שיגרום לכך שהלבן יכול להכות את הצריח השחור. זהו מצב של שיפוד יחסי, כלומר השחור יכול להזיז את המלכה ולהפסיד כתוצאה מכך את הצריח (זהו מצב עדיף, ורצוי להזיז אותה למשבצת ד7, ב3 או ב5 על מנת שהיא תוכל להכות את הרץ שמאיים עליה לאחר הכאת הצריח). עם זאת, אין הדבר שיפוד מוחלט היות שאין חובה להזיז את המלכה.
שיפוד מוחלט.
במצב המוצג תור הלבן לשחק, זאת בשעה שהמלך הלבן שופד על ידי הרץ השחור. זהו שיפוד מוחלט, היות שלפי כללי השחמט המלך מאולץ לצאת ממצב של איום בשח. אחרי שהלבן יחליט איזה מהלך חוקי של המלך הוא יבצע, השחור יכה את המלכה הלבנה.
יתרונות טקטיקת השיפוד.
הואיל ושיפוד היא התקפה ישירה על הכלי בעל הערך השחמטאי הגבוה יותר, זהו בדרך כלל מהלך יותר חזק ובעל טקטיקה אפקטיבית יותר מאשר טקטיקת הריתוק. היריב הנמצא במצב של שיפוד, אינו יכול בדרך כלל להימנע מאובדן כלי (קיימת האפשרות לשאול שח עם כלי אחר ולשנות את המצב על ידי הכרחת היריב לשחרר את השיפוד). השאלה היחידה בדרך כלל היא על איזה כלי עדיף לוותר. טקטיקת השיפוד מתרחשת בשחמט פחות מאשר טקטיקת הריתוק, אבל כשהשיפוד מתבצע הוא לרוב מכריע את המשחק.
דוגמאות ממשחקים תחרותיים.
לבן: נייג'ל שורט שחור: אנטולי קרפוב
לבן: נייג'ל שורט שחור: רפאל ואגניאן
לבן: סואט אטאליק שחור: מישל בואונו
לבן: ולחו פונס שחור: יבגני פרלשטיין
לבן: קורנייב שחור: צ'באלו
לבן: פינטור שחור: לייטה
צריף סברדלוב
חבורת בורשצ'וב
חבורת בורשצ'וב הייתה יחידת פרטיזנים שהתארגנה באביב 1942 בגטו בורשצ'יב שבגליציה, פולין (בשנות האלפיים, אוקראינה). חבורת בורשצ'וב סיימה את חייה במה שמוגדר כמקרה ההתאבדות הקולקטיבית בקרב, היחיד שתועד מאז אירועי מצדה. סיפור ההתאבדות נחשף במסגרת סרט התעודה תמונה דור 3, המבוסס על מחקר שואה ראשון מסוגו אי פעם, שבוצע בסיוע הרשת החברתית פייסבוק.
פעילות הקבוצה.
קבוצת הצעירים, רובם יוצאי ברית טרומפלדור (בית"ר) בבורשצוב וסביבתה, תכננה פעולות התנגדות והברחת יהודים מהגטו הפתוח של בורשצ'וב אל היערות הסמוכים. הקבוצה גדלה במיוחד אחרי האקציה הראשונה בספטמבר 1942 והקיפה עשרות חברים. היא כונתה חבורת בורשצ'וב, או כנופיית בורשצ'וב ובשפה האידית "בארשטשיווער באנדע". בין החברים בחבורה היו וולף אשנדורף, שהיה מפקדה הראשון, יואל ויינטראוב, קלמן שווארץ, נוסיה צימט-צוקר ובעלה - יהושע צוקר - שהפך לימים למפקד הכוח, בייריש צוקר אחיו של יהושוע, יוסף שוורץ ואחרים.
המחתרת שכונתה "קבוצת בורשצ'וב" התארגנה על רקע התחושה שאין מה להפסיד עוד. אנשיה הצליחו לרכוש כמות קטנה של נשק, וימים ספורים קודם חיסול הגטו הוציאה קבוצת חברים ליערות הסביבה.
באפריל 1942 נרצחו כמה מיהודי בורשצ'וב. האקציה הראשונה הגדולה הייתה ב-26 בספטמבר 1942. כ-100 איש נרצחו במקום, במיוחד חולים וקשישים. 800 יהודים שולחו ברכבת להשמדה בבלז'ץ. קבוצת צעירים הופרדה ממשלוח זה והובלה למחנה יאנובסקה בלבוב הידוע לשמצה, שם הם מצאו מותם לאחר מכן. באותה תקופה נערכו אקציות גם ביישובים הסמוכים ובהם סקאלה. שרידי הקהילות הללו (מיילניצה, סקאלה וקורולובקה) הועברו לגטו בורשצ'וב ויחד עם יהודי המקום סבלו עינויים, רעב ורצח.
חברי כנופיית בורשצ'וב פשטו פעמים אחדות, החל מקיץ 1943, על שוטרים אוקראינים ועל קבוצות הלאומנים האוקראינים "באנדרה" ובהמשך פעלו ישירות גם נגד הצבא הגרמני, בתי מעצר ותחנות משטרה.
ב-17 בנובמבר 1943 ביצעו חברי "בארשטשיווער באנדע" פעולה נועזת לשחרור הכלואים בבית הסוהר בבורשצ'וב. באתר האינטרנט "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה" נכתב, כי "על הפעולה פיקד יהושע צוקר". בין כ-50 אסירים ששוחררו היו גם כ-20 יהודים. על אף הצלחותיהם, נתקלו הלוחמים היהודים בקשיים בהשגת נשק. הם זכו גם ליחס עוין מצד האוכלוסייה המקומית.
ב-6 בדצמבר 1943 ביער לושיאץ בפולין, התחולל קרב של מעטים מאוד מול רבים מאוד, שנלחמו עד הכדור הלפני אחרון והתאבדו בהוראת מפקדם, יהושע צוקר - רגע לפני נפילתם בשבי האס.אס."אין כאן אף גיבור שיעמוד בעינויי הנאצים," אמר צוקר על-פי עדויות פרטיזנים, שנפרדו מהכוח בפקודתו, רגע לפני ה'קרב, משום שלא היו להם נשק או תחמושת. "נילחם עד הכדור הלפני אחרון, נהרוג כמה שיותר מהאויב שמולנו ורגע לפני שניפול בשבי, כל אחד יירה בלוחם שעל ידו ויתאבד."
הקרב נמשך כארבע שעות. 15 לוחמים ולוחמת אחת בהריון, נוסיה צימט צוקר, שהייתה אשת מפקד הכוח, נלחמו עם רובים מעטים, אקדחים ובקבוקי מולוטוב, נגד כוח עצום של חיילים גרמניים. 1,600 לוחמים, מצוידים במכונות ירייה, התקדמו אל פאתי היער בחסות 4 טנקים, שריוניות ובחיפוי של ירי תותחים. פקודיו של צוקר הצליחו לפגוע באחד הטנקים ולהעלות אותו באש. עשרות רבות של לוחמים גרמנים נהרגו מהירי המדויק שהמטירו הפרטיזנים ממקום המסתור שלהם שהוסווה היטב.
16 גופות מדממות שכבו בשלג בתום הקרב. בשתיקתן הן מנעו את גילוי הסוד שצוקר ביקש לשמור: בעומק היער, במקום שהיה ידוע רק לפרטיזנים, הסתתרו כ-2,500 יהודים שנמלטו מגטו בורשצ'וב וחיו בבורות ענק שנחפרו באדמה.
חשיפת הפרשה.
הפרשה נחשפה במהלך כתיבת הספר "רומיאו ונוסיה" – אהבם והתאבדותם של זוג הפרטיזנים יהושוע צוקר ונוסיה צימט. ספר בכתובים, מאת שלמה אברמוביץ'. על בסיס תצלום קבוצתי שהיה בידי הסופר, הופק סרט התעודה הייחודי 'תמונה דור 3' (מפיק: עמי גלאם, בימוי: עמליה מרגולין. תסריט ותחקיר: שלמה אברמוביץ').
הסרט בן 52 דקות הוא מחקר שואה ראשון מסוגו, שצלל אל תקופת השואה באמצעות סטטוס שעלה לפייסבוק בעמוד סטטוסים מצייצים וחשף תעלומה היסטורית, על פרטיזנים שהתאבדו קולקטיבית למען הצלת 2,500 מיהודים.
תחקיר הפייסבוק, שהחל בסטטוסים מצייצים בישראל הפך ויראלי והתנהל בתשע שפות ובעשרים ושבע מדינות, על פני חמש יבשות. בזכות המידע שזרם מאירופה, מארצות הברית ומאוסטרליה נחשף סיפור גבורה נדיר בעוצמתו, על 16 פרטיזנים שנלחמו בחטיבת חי"ר משוריינת של הנאצים והתאבדו בהוראת מפקדם, יהושע צוקר, רגע לפני נפילתם בשבי האס.אס, כדי שלא להסגיר את מקומם של 2,500 יהודים שהסתרו ביער. לצדו של יהושוע צוקר התאבדה גם אשתו ואהובתו, נוסיה צימט צוקר, שהייתה סגנית מפקד כוח הפרטיזנים.
הנדוס לאחור
אלומה גאוסית
או&quot;ם-שמום
כוחות ההגנה הטריטוריאלית (יוגוסלביה)
כוחות ההגנה הטריטוריאלית (בסלובנית: Teritorialna obramba) או בקיצור TO היו חלק מהכוחות המזוינים של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, לצד הצבא העממי היוגוסלבי. הכוחות צוידו בנשק קל, ואומנו ללחימת גרילה. הכוחות היו כפופים במידה מסוימת למחוזות הצבאיים ביוגוסלביה.
הכוחות הוקמו בעקבות חששותיו של טיטו מהפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968. ב-1974, כחלק מהחוקה החדשה של יוגוסלביה, הוגברה הריבונות של הרפובליקות על כוחותיהן. הן החלו פועלות כמיליציה ברפובליקות. עם פירוק הפדרציה ומלחמות יוגוסלביה, מרבית הכוחות התגלגלו להיות הצבאות של המדינות העצמאיות.
הכוחות כללו שש יחידות לכל אחת משש הרפובליקות החוקתיות:
בנוסף כללו הכוחות שתי תת-יחידות בוויבודינה ובקוסובו.
דב לבן
GDebi היא תוכנה למערכות מבוססות לינוקס המתקינה קבצים בפורמט deb. התוכנה נכתבה במקור על ידי מיכאל ווגט בשפת פייתון, ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. התוכנה בפיתוח פעיל וגרסתה היציבה האחרונה היא 0.8.5. זמינה הן בממשק משתמש גרפי, והן בממשק שורת פקודה, ובנוסף קיים ממשק גרפי מיוחד ל-KDE.
התוכנה מתקינה חבילות .deb מקומיות, ומשלימה באופן אוטומטי את התלויות שלהן, על ידי הורדת החבילות המתאימות משרתים ברשת. APT יכול לבצע את אותן פעולות אבל רק בחבילות מרוחקות באמצעות פרוטוקולי http, ו-ftp.
Dselect
dselect היא תוכנה המשמשת לניהול חבילות תוכנה במערכת ההפעלה דביאן. dselect היא אחד מממשקי הקצה הישנים ביותר של dpkg ובסיס פיתוחה היה על ידי איאן ג'קסון, לצד פיתוח dpkg עצמה. העבודה על dselect החלה כש-dpkg הייתה בגרסה 0.93.12, וגרסת האלפא של dselect הופצה ב-27 במרץ 1995. dselect הופצה יחד עם חבילת dpkg עד ה-21 ביוני 2002, אז פוצלו החבילות. גם לאחר הפיצול נשארה תמיכת התלויות של dpkg בה, כדי להקל על שדרוג אפשרי. מה-3 במרץ 2005 בגרסה 0.93.32 הפכה החבילה לעצמאית לחלוטין.
ל-dselect יש מצב של ממשק משתמש טקסטואלי, בו ניתן לכתוב פקודות כדי לבצע פעולות שונות כדוגמת התקנה הסרה וניהול. המערכת לא אינטואטבית ומשתמשים חדשים עלולים להתקשות בה כיום המערכת מוחלפת במידה רבה ב-apt ואף קיימת בה עצמה תמיכה לשימוש ב-apt.
אלימות סמלית
אלימות סמלית (נקראת גם אלימות סימבולית, אלימות רכה או כוח סימבולי) היא מושג שטבע הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה.
לפי בורדייה: "'אלימות סמלית' היא אלימות המופעלת עלינו באמצעות הסכמה שבשתיקה מצד אלה שנופלים לה קורבן וגם, לעיתים תכופות, מצד אלה שמפעילים אותה, במידה ואלה וגם אלה אינם תופסים כלל שהם מפעילים אלימות או סובלים ממנה".