המנדריל הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מצמחים, חרקים, וחיות קטנות. את מזונו הוא משיג על ידי חיפוש מזון באדמה. אף על פי שהמנדריל בדרך-כלל לא צד חיות גדולות, קבוצת מנדרילים נצפתה צדה ואוכלת צביון. קבוצה גדולה של מנדרילים יכולה לגרום לנזק משמעותי ליבול בתוך זמן קצר מאוד, ובמקומות שבהם הם נפוצים הם נחשבים למזיקים. טורפו הטבעי הראשי הוא הנמר.
מנדרילים ניצודים לצורכי מזון בכל אזור תפוצתם, גם ברובה וגם בכלובים (כלוב) וברשתות. בקמרון, הרס בתי גידול לחקלאות גם כן נחשב כאיום על קיומם.
אלפראזולאם
אלפראזולאם (בכתיב לועזי: alprazolam; שמות גנרים: זנאקס, אלפרליד וקסנגיס. בלועזית: xanax) היא תרופה מקבוצת התרופות נגד חרדה, העלולה לגרום להתמכרות בשימוש ממושך. התרופה מפחיתה חרדה תוך זמן קצר. היא ודומותיה משפיעות באמצעות הגברת פעולת המוליך העצבי GABA שחשוב למניעת תחושת חרדה במצבי דחק.
ויקטור חריאפה
ויקטור ולדימירוביץ' חריאפה (ברוסית: Виктор Владимирович Хряпа; נולד ב-3 באוגוסט 1982 בקייב שבברית המועצות, כיום באוקראינה) הוא כדורסלן עבר רוסי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1999–2018. גובהו 2.06 מטרים.
קריירה.
את הקריירה החל חריאפה בקבוצת חימיק אנגלס הרוסית, תחילה בנוער ולאחר מכן גם בבוגרים. באמצע עונת 1999-2000 עבר לקבוצת אבטודור סראטוב. בעונת 2000-2001 נבחר לתגלית העונה בליגה הרוסית. לאחר שתי עונות וחצי בסרטוב הצטרף חריאפה לצסק"א מוסקבה, איתה זכה בשתי אליפויות רוסיה, ב-2003 וב-2004.
בדראפט 2004 נבחר חריאפה במקום ה-22 על ידי ניו ג'רזי נטס, והוא עבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס. בפורטלנד לא הצליח חריאפה להרשים, וקלע 4.2 נקודות למשחק בעונתו הראשונה ו-5.8 בשנייה. בסוף יוני 2007 עבר חריאפה בטרייד לשיקגו בולס יחד עם טיירוס תומאס, בתמורה ללמרכוס אולדרידג'.
בשתי העונות בשיקגו איכזב חריאפה ושיחק רק 8 דקות בממוצע למשחק. בפברואר 2008 החליטה שיקגו לקנות את שארית חוזהו ולשחרר אותו, וכמה ימים לאחר מכן חתם על חוזה לארבע שנים וחצי בצסק"א, איתה זכה באליפות רוסיה וביורוליג ב-2008. הוא שיחק בקבוצה עד עונת 2018 ועזב לאחר 13 עונות בסך הכל בקבוצה.
חריאפה נמנה עם סגל נבחרת רוסיה, והיה שותף בזכייתה באליפות אירופה ב-2007.
מנצ'סטר סיטי מילואים
א.ב יהושע
קן ראסל
קן ראסל (באנגלית: Henry Kenneth Alfred Russell; 3 ביולי 1927 - 27 בנובמבר 2011), היה במאי קולנוע בריטי שנודע הודות לסרטי הקולנוע והטלוויזיה שביים והתאפיינו בסגנון ייחודי. סגנונו התאפיין במיניות בוטה ובהתעסקות בכנסייה הקתולית: ראסל עצמו המיר את דתו לקתוליות ב-1957 ואף שדבקותו בה נחלשה במרוצת השנים והוא חדל לקיים אורח חיים תואם, הנושא מילא תפקיד מרכזי ביצירתו. הרבה לעסוק בעבודתו במשוררים בולטים, ביוצרים מוזיקליים. בתחום זה, ידועה הסדרה החלוצית שביים עבור רשת BBC ועסקה בחייהם של משוררים שחרגו מההתנהגות המקובלת לזמנם. ראסל ידוע בעיקר הודות לסרטי הקולנוע נשים אוהבות (Women in Love), "טומי" (בכיכובם של חברי להקת המי) והסרט מצבים משתנים (Altered States).
מסרטיו.
רבים מסרטיו הוקרנו גם על מסכי הטלוויזיה.
סגומו
סגומו (באנגלית: Segomo - "מנצח", "רב עוצמה") היה אל המלחמה במיתולוגיה הקלטית. פולחנו היה נפוץ בעיקר בגאליה (צרפת של ימינו).
עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות רומית זוהה סגומו עם האל מרס או עם הרקולס מהמיתולוגיה הרומית.
סגומו היה זהה למעשה לאל קוקידיוס שפולחנו היה נפוץ בבריטניה.
העיט או הנץ סימלו את סגומו.
הרמן
הרמן (Hermann, Herman) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בשפות גרמאניות ומשמעותו איש צבא.
גרמן
גרמן הוא שם משפחה ממקור גרמני. זהו שיבוש השם הגרמני "הרמן" בשפות סלאביות.
הרמאן
גרמאן
קרב הרמן
קרב וארוס
קרב הרמאן
סוקלוס
סוקלוס (Sucellus או Sucellos - "המכה בפטיש") היה אל החקלאות, היערות, והבירה במיתולוגיה הקלטית.
סוקלוס מתואר לרוב כאדם מבוגר ומזוקן האוחז בידו פטיש או חבית בירה.
האלה נאנטוסואלטה נחשבת בת זוגו של סוקלוס, ומוצגת לעיתים כעומדת לצידו בתגליפים ופסלים.
בתגליף אבן שהתגלה בסארבורג מהמאה הראשונה או ראשית המאה השנייה מתוארים סוקלוס ונאנטוסואלטה כלובשים גלימות ארוכות. נאנטוסואלטה אוחזת בידה שובך יונים, סקולוס מתואר כאדם מזוקן האוחז בידו פטיש וכד. לרגלי שניהם מתואר עורב.
למעלה מעשר כתובות המוקדשות לסוקלוס התגלו בחפירות ארכאולוגיות. מרביתן מגאליה (צרפת של ימינו) ואחת מיורק שבאנגליה.
גראנוס
גראנוס (Grannus או Granus) הוא אל המעיינות החמים (והמעיינות בכלל), השמש, האש והרפואה במיתולוגיה הקלטית.
מרכזו הפולחני העיקרי היה באקווה גראני (Aquae Granni - כיום באאכן שבגרמניה). שמעו של המרכז הפולחני יצא למרחוק, ובשנת 215 ביקר באתר הקיסר הרומי קרקלה.
מרכזי פולחן רבים נוספים התגלו באלצאי, ארנהיים, אאוגסבורג, במברג, בון, מנגן, ארפ, שפייר, טריר, ביטברג ופינינגן (כולם בגרמניה של ימינו), וכן באתרים רבים בגאליה (צרפת של ימינו) ובהם האתר בלימוז', באינוורסק שבסקוטלנד, אסטורגה שבספרד, ברומא שבאיטליה, בווסטרוס שבשוודיה, בלנדורף שבאוסטריה, בתטפורד בנורפוק שבאנגליה וכן בהונגריה ורומניה.
על פי הכתובות שהתגלו ניתן לראות כי במהלך המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית זוהה האל גראנוס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית בשל תפקידו כאל המרפא ואל השמש. בטריר זוהה גראנוס עם אפולו פיבוס.
לרוב גראנוס מזוהה עם אלים נוספים - באאוגסבורג הוא מלווה בדיאנה וסירונה, ברומא, ביטברג ובמברג מלווה אותו סירונה, במנגן הוא מלווה בנימפות, בלאונגן הוא מלווה בהיגיאה ובסיבלה, בגראנד שבצרפת הוא מלווה בסול, בלימוז' הוא מלווה במרס ובאסטורגה שבספרד הוא מלווה בסראפיס, איזיס ומרס.
אביה ספיבק
אביה ספיבק (נולד בשנת 1947) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון, לשעבר ראש המחלקה לכלכלה ודיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטה.
קריירה אקדמית.
אביה ספיבק עשה את כל לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים תואר ראשון בכלכלה ובהיסטוריה בשנת 1969, תואר שני בכלכלה בשנת 1972 ודוקטורט בשנת 1977. בשנת 1975 הצטרף לסגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בדרגת מדריך ועשה את כל הדרך עד לדרגת פרופסור.
בשנים 2002 עד 2006 היה משנה לנגיד בנק ישראל. מאז 2006 ספיבק הוא בעל מינוי של עמית בכיר במכון ון ליר שבירושלים, וחבר בדירקטוריונים של בנקים וקרנות פנסיה.
ספיבק כותב באופן קבוע טורים בעיתון כלכליסט.
בקיץ 2011 עמד ספיבק, יחד עם פרופ' יוסי יונה, בראש צוות ספיבק-יונה, שהורכב מוועדות מומחים עצמאיות, כחלופה לוועדת טרכטנברג. מסקנות הצוותים אף גובשו בספר "אפשר גם אחרת - מתווה לכינונה של חברה מתוקנת", בעריכת אביה ספיבק ויוסי יונה, שיצא בקיץ 2012 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ב-26 במרץ 2018 נערך באוניברסיטת בן-גוריון כנס לכבוד פרישתו לפנסיה.
המשרד לענייני דת
איציק אוחיון
אווסטה
האווסטה (בפרסית: اوستا) הוא ספר המכיל כתבי קודש לדת הזורואסטרית שנכתבו בשפה האווסטית. לשפה זו אין תיעוד נוסף.
אטימולוגיה.
האטימולוגיה של המונח "אווסטה" אינה ברורה; ככל הנראה פירוש המילה "לשבח" או "להלל" ולפיכך בתרגום מדויק של האווסטה יהיה "השבח".
היסטוריה.
זמנם של הטקטסים.
כתבי האווסטה, נאספו לאורך מאות שנים עד שקובצו לספר אחד. מבין כתבי האווסטה, בולט במיוחד החלק העוסק במזמורים, שהאמונה הזורואסטרית מייחסת את כתיבתם לנביאה ומייסדה - זרתוסטרא. אותם מזמורים נקראים בשפה האווסטית - גאת'ות, ולפי שיקולים לשוניים כתיבתם מתוארכת למאה ה-10 לפנה"ס בקירוב. הכתבים הפולחנים של ה-יסנה, שמכילים בין השאר את הגאת'ות, כתובים בחלקם באווסטית קדומה ובחלקם באווסטית מאוחרת.
העברה מדור לדור.
הדעה הרווחת היא כי כתבי האווסטה הועברו בעל פה מדור לדור לפני שהועלו על כתב. קיימת טענה בספר של ארדא ויראף, מהמאה ה-3 או ה-4 לספירה, שנכתב תחת שלטון האימפריה הסאסנידית, שהגאת'ות וכמה כתובים שאוגדו לתוך האווסטה, נשמרו בספריית הארמון של מלכי האימפריה האח'מינידית (559 לפנה"ס – 330 לפנה"ס). ארמון זה נשרף על ידי חיילי אלכסנדר מוקדון ונראה כי המסמכים המאשרים את הטענה אבדו.
ראסמוס כריסטיאן ראסק טען שכתבים אלו חייבים להיות שרידיו של מקור ספרותי גדול, זאת בדומה להצעת פליניוס הזקן בספרו "תולדות הטבע" בו הוא מתאר את הרמיפוס מסמירנה כאדם שפירש "שני מיליוני מזמורים ופסוקים של זרתוסטרא" במאה ה-3 לפנה"ס. גם פיטר קלארק בספרו על הדת הזורואסטרית גרס כי הגאת'ות וכתבי ה-יסנה הקדומים יותר לא יכלו לשמור על איכותם הלשונית אם העברתם התבצעה בעל פה ולא בכתב.
עיבוד מאוחר.
לפי הדינכרד, יצירה דתית למחצה שנכתבה בסביבות המאה ה-9 לספירה, המלך וולגאש (כנראה הכוונה למלך הפרתי וולוגסס הרביעי 191-147~ לספירה) ניסה לקבץ ולאגד את הכתבים הקדושים, אבל תוצאותיה של משימה זו, אם אכן התרחשה, לא שרדה את מהמורות הזמן.
במאה ה-3 לספירה, השליט הסאסאני, ארדשיר (מלך בין 226–241 לספירה) ציווה על הכהן הגדול טנסר (או טונסאר) לאסוף ולאגד את הכתבים הקדושים לספר. הדינכרד מספר לנו כי ניסיונו של הכהן הגדול טנסר הניב העתק הכולל עשרים ואחד ספרים, שנקראים נאסקים (nasks); ספרים אלו מחולקים אף הם ל-348 פרקים ומונים כ-3.5 מיליוני מילים. עיבוד נוסף ואחרון נעשה תחת חסותו של השליט שָאפּוּר השני (מלך בין 309–379 לספירה).