בכנס השביעי שנערך בניו יורק אושרה המהדורה השנייה של הנומינה אנטומיקה שיצאה לאור שנה מאוחר יותר ב-1961. מהדורות נוספות של הנומינה אנטומיקה אושרו ויצאו לאור גם בשנים הבאות.
בכנס השביעי מונו ועדות משנה למערכות מונחים בהיסטולוגיה ובאמבריולוגיה. בשנת 1975 נערך הכנס העשירי בטוקיו, חברי הוועדה למערכת מונחים באנטומיה אישרו את המינוחים להיסטולוגיה ואמבריולוגיה שיצאו לאור שנתיים מאוחר יותר כנומינה היסטולוגיקה (Nomina Histologica) ונומינה אמבריולוגיקה (Nomina Embryologica) בתוך המהדורה הרביעית של נומינה אנטומיקה. בשנים הבאות יצאו לאור מהדורות נוספות של מערכות המונחים הללו.
ב-1985 נערך הכנס השנים עשר בלונדון והתגלה קו שבר בין הוועדה הבינלאומית למערכת מונחים באנטומיה לבין הפדרציה הבינלאומית. חברי הוועדה ביקשו להשתחרר מהצורך באישור עבודתם על ידי הפדרציה. בתגובה ניסו חברי הפדרציה לבחור במועמדים חדשים לאיוש הוועדה, אלא שחברי הוועדה לא הכירו בסמכות הפדרציה לביצוע חילופי גברא בוועדה. ניסיונות חברי הפדרציה לשנות את גישת חברי הוועדה כשלו, ובשנת 1989 יצאה לאור המהדורה השישית של הנומינה אנטומיקה מבלי שאושרה בכנס השלושה עשר בריו דה ז'ניירו על ידי הפדרציה הבינלאומית.
בכנס השלושה עשר הוקמה פה אחד ועדה חדשה בשם הוועדה הפדרטיבית למינוח אנטומי (Federative Committee on Anatomical Terminology (FCAT)‎). חברי הוועדה הפדרטיבית ניסו לשווא לפעול בשיתוף חברי הוועדה הבינלאומית. לבסוף יצרה הוועדה הפדרטיבית על בסיס המהדורה החמישית של הנומינה אנטומיקה, את הטרמינולוגיה אנטומיקה (Terminologia Anatomica) תוך שיתוף פעולה מתמשך עם חברי הפדרציה. הטרמינולוגיה אנטומיקה יצא לאור ב-1998 כתקן למונחים אנטומיים. ב-2019 יצא עדכון לתקן המכונה TA2.
ברתה פפנהיים
קוף (פירושונים)
הכלאת אורביטלים אטומיים
בכימיה קוונטית ובמכניקת הקוונטים, הכלאת אורביטלים אטומיים (מכונה גם היברידיזציית אורביטלים) היא ערבוב של האורביטלים של אטומים היוצרים קשר כימי, כלומר מולקולה, זה עם זה.
האורביטלים, שהם מסלולי האלקטרונים במרחב, מתערבבים, או מכליאים האחד את השני, כדי ליצור אורביטלים חדשים שמתאימים למולקולה במקום האורביטלים הנפרדים שמתאימים לאטומים בודדים.
בניסוח פיזיקלי של מכניקת הקוונטים, האורביטלים המוכלאים הם המצבים העצמיים של המולקולה, במקום האורביטלים הנפרדים שהם המצבים העצמיים של האטומים.
אורביטל בכלל, ואורביטל אטומי בפרט, מייצג את ההסתברות של האלקטרון להימצא בנפח מסוים על פני זמן מסוים. לכן הכלאה אטומית היא חישוב מחדש של ההסתברויות הללו בהינתן הקשר הכימי המתגבש, מעיין יישום של חוק בייס לעולם הכימיה הקוונטית, כאשר הנתון הוא הקשר הכימי.
תיאור הכלאת אורביטלים משמש להבנת הקשר בין המבנה הגאומטרי של המולקולה, לבין פערי האנרגיה באורביטלים האלקטרוניים שלה.
כללי יסוד לשימוש בהכלאה אורביטלית.
הכלאה אורביטלית יעילה מאוד כשמדובר באורביטלים המתקבלים עבור אלקטרון לו תנע זוויתי נמוך, כלומר אורביטלי s ואורביטלי p.
כדי להיעזר בהכלאה אורביטלית להבנה מלאה של רמות האנרגיה במולקולה נדרש ידע מעמיק בתורת הקוונטים.
עם זאת, ניתן להשתמש בה להבנת הצורה המולקולרית, והבנה חלקית של רמות האנרגיה על פי כמה כללים בסיסיים:
דוגמה: ניתוח ההכלאה האורביטלית של אטום פחמן במולקולת אֶתֶן.
דוגמה טובה לכך היא מולקולת האֶתֶן, במולקולה זו כל אטום פחמן נקשר לשלשה אטומים אחרים משלושה כיוונים שונים, לכן כיווניותו שלוש, כלומר עליו להיעזר בשלושה אורביטלים ובארבעה אלקטרונים. עבור כל אטום פחמן ישנם שני קשרים יחידים וקשר כפול אחד. הקשר הכפול חייב להיווצר מהקבלה של אורביטלי פאי, ושני הקשרים היחידים נוצרים מחפיפה בין אורביטלי סיגמא.
מבט בטבלה המחזורית מגלה את ההערכות האלקטרונית של אטום פחמן במצב היסוד (לארבעת האלקטרונים העליונים)-
הכיווניות 3 לכן עלינו לערבב שלשה אורביטלים, כאשר לפחות אחד מהם חייב להיות s, ועל פי הנוסחה: (הכיווניות פחות אחת)×(אורביטלי P) + (אורביטליS)
המדובר הוא בהכלאה בין שני אורביטלי p ואורביטל s אחד, נהוג לסמנה כ sp2.
נוצרו שלושה אורביטלים חדשים, כל אחד מהם sp2. לידיעת אכלוס האלקטרונים בהם יש לדעת את גובה האנרגיה שלהם, שאותה ניתן לאמוד בעזרת חישובי תוחלת -
משקלי אורביטלי ה p הוא שני שלישים, ומשקל אורביטל ה s הוא שליש לכן האנרגיה של האורביטלים המעורבבים היא:
שליש מהאנרגיה של אורביטל s ועוד שני שלישים מהאנרגיה של אורביטל p.
כעת נוצרו שלושה אורביטלי sp2 נמוכים באנרגיה, ואורביטל P אחד נותר מעליהם באנרגיה, האכלוס החדש צריך להיות:
sp2 2 sp2 1 sp2 1 p 0, אלא שכדי ליצור את הקשרים אחד האלקטרון עובר עירור והתוצאה היא sp2 1 sp2 1 sp2 1 p 1
לכן מצאנו במולקולת אֶתֶן סביב אטום הפחמן- 3 קשרי סיגמא, כל אחד נוצר מחפיפה של אורביטלי sp2.
וקשר פאי אחד, שנוצר מהקבלה בין שני אורבטלי 2p. וכן ניתן להעריך בצורה גסה את המאזן האנרגטי מההברידיזציה- לפני ההיברידיזציה היו שני אלקטרונים באורביטל s ו2 באורביטל p. אחריה היו 4 אלקטרונים בשני שלישים הדרך בין אורביטל s וp. כלומר 2 אלקטרונים טיפסו שני שלישים של הדרך, ושני אלקטרונים ירדו שליש הדרך, כלומר בסה"כ המולקולה הפסידה כמות אנרגיה הזהה לשני שלישים פער האנרגיה בין אורביטלי 2p ל 2s.
(הרווח האנרגטי מתהליך זה, יתגלה בעת יצירת הקשר הכימי אז חפיפת האורביטלים תהפוך את התהליך לאקסותרמי).
כללי אצבע של הכלאת אורביטלים.
שימוש פשוט בתוצאות של התורה נעזר בכללי אצבע של הכלאה אורביטלית:
ליבור
האימפריה הניקאית
צלב קלטי
צלב קלטי (באירית: cros Cheilteach, בגאלית סקוטית: crois Cheilteach, במאנית: crosh Cheltiagh, בוולשית: Croes Geltaidd, בקורנית: krows keltek ובברטונית: kroaz geltek) הוא מונח שנתבע במאה ה-19 המתאר סגנון של צלב נוצרי הרווח בקרב העמים הקלטים. בניגוד לצלב הרגיל, בצלב הקלטי נקודת ההצטלבות של שני הקווים המאונכים מאוגדת במעגל המסמן הילה או שמש.
שימוש נוצרי קדום.
צלבים קלטיים הופיעו באתרים רבים באירלנד ובארצות קלטיות אחרות ככל הנראה כבר במהלך המאות ה-5 וה-6, זמן לא רב לאחר הגעת הנצרות לאירלנד. אגדה אירית מספרת כי הצלב הקלטי הראשון נוצר על ידי פטריק הקדוש, ממבשרי הנצרות באי.
תאוריות שונות הועלו על מנת להסביר את משמעות צורתו של הצלב הקלטי. היו שטענו למשל כי המעגל בצלב הקלטי מייצג את השמש. באופן זה ולפי גישה זאת הסביר פטריק הקדוש לתושביה הפגנים של אירלנד את חשיבותו של הצלב, היות שאנשים אלו ייחסו הערכה אלוהית ומיתית לשמש. פרשנות אחרת רואה בצלב הקלטי את סימון עליונותו של ישו על פני השמש הפגנית, באמצעות הופעתו של הצלב על פני השמש המיוצגת כאמור במעגל. דעה אחרת ביקשה לראות במעגל הילה האופפת את הצלב.
בתור צלבים גבוהים.
במהלך המאה ה-8 התפתחה בקרב הארצות הקלטיות מסורת מפותחת של הקמת צלבים קלטים גבוהים. אלו היו מונומנטים עשויי אבן בצורת צלב העומד כמעין אובליסק. תופעה זאת אירעה לצד הופעתם באותן השנים של צלבים גבוהים רבים בכל רחבי האיים הבריטיים, לאו דווקא בתצורה של צלב קלטי. הצלבים הגבוהים הקלטים היו ככל הנראה ברי השפעה בין השאר מהאבן הפיקטית – סמל פגני קדום ובולט אשר היה נפוץ בקרב שבטי הפיקטים הקלטים. כל אותה התקופה, אירלנד הייתה חלוצת הקמת הצלבים הגבוהים הקלטיים, אשר היו כעיקרו של דבר עשירים בעיטורים שונים על גביהם. עיטורים אלו כללו בדרך כלל תבליטים שהנציחו מוטיבים נוצריים או מאורעות חשובים בתולדות עמי האזור. בניית הצלבים הגבוהים הקלטיים הסתיימה סביב שנת 1200 לספירה.
צלבים קלטים גבוהים רווחו באזורים מסוימים גם מחוץ לאיים הבריטיים, בעיקר בצרפת. ייצוג בולט לכך אפשר למצוא בברטאן – חבל ארץ קלטי בצפון מערב צרפת. עם זאת אפשר למצוא דוגמאות לצלבים גבוהים בעיצוב קלטי גם באזורים שאינם קלטים כמו עמק הלואר ונורמנדי.
שימוש מודרני.
התחייה הקלטית.
על רקע זוהרה של התנועה הרומנטית, הייתה התחייה הקלטית במהלך המאות ה-19 וה-20 שם כולל למגוון מגמות של עניין מחודש בהיבטים של התרבות הקלטית הקדומה. מגמות אלו כללו בין השאר עיסוק מחודש באמנות הקלטית, באופן אשר בלט בעיקר באירלנד. לפיכך, במהלך המאה ה-19 היה אפשר לחזות לראשונה זה מאות שנים בעלייה בייצוג של הצלבים הקלטים במקומות שונים, לא פעם כסמל ליסודותיה הלאומיים של הלאומיות הקלטית המתעוררת. בתוך כך גם נראו באירלנד ומחוצה לה הקמה של צלבים קלטים גבוהים חדשים. כל זאת נעשה במקביל לבחירתו של הצלב הקלטי לשמש כסמלים של ארגונים קלטיים שונים, באופן אשר צבר תאוצה עם עצמאותה של אירלנד בשנת 1921.
לאומנות ומהפכה.
על רקע תהפוכות המאה ה-20, שימש הצלב הקלטי לעיתים רבות בהקשרים לאומניים, רדיקליים ומהפכניים שונים, וכך גם לאחר מלחמת העולם השנייה. באופן זה אפשר היה לחזות בו כסמל לייצוג לאומיות לבנה, עליונות לבנה, גאווה לבנה ונאו-נאציזם. שימוש בצלב קלטי נעשה גם על ידי נאשונל סמלינג, המפלגה הנאצית הנורווגית.
בגרמניה צלב קלטי אומץ על ידי מפלגה נאו-נאצית בשם "התנועה הסוציאליסטית העממית של גרמניה / מפלגת העבודה" (VSBD / PDA). מפלגה זאת הוצאה אל מחוץ לחוק. בהקשר זה סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני קובע כי הצגת הצלב הקלטי בהקשר גזעני מהווה עבירה על החוק. איסור חוקי דומה לבי הצלב הקלטי הוחל גם באיטליה.
הכלאה אורביטלית
החברה אחוות ציון
The Never Ending Way of ORwarriOR