אריך פרום היה נשוי שלוש פעמים, אך לא היו לו ילדים.
לקריאה נוספת.
ליאור טל שדה, היהדות החילונית חברתית של אריך פרום, בתוך: מה למעלה מה למטה, עמ' 108-119, הוצאת כרמל, 2022
היסטולוגיה
הִיסְטוֹלוֹגְיָה (באנגלית: Histology, על פי האקדמיה ללשון העברית: תּוֹרַת הָרְקָמוֹת, חֵקֶר הָרְקָמוֹת) היא תחום בביולוגיה החוקר את מבנה הרקמות.
שיטות היסטולוגיות.
במסגרת הבדיקה ההיסטולוגית נאספות דוגמיות מבני אדם, בעלי חיים או צמחים, אותן חותכים לפיסות בעובי 15-5µm. לימוד מבנה הרקמה נעשה בעזרת מיקרוסקופ. לרוב התאים ברקמה הם חסרי צבע, ולכן כדי לאפשר את זיהויים יש צורך בצביעה של הדגימה. קיימות שיטות צביעה שונות המאפשרות להדגיש סוגי תאים ונוכחות מבנים וחמרים שונים ברקמה הנבדקת. בשיטות היסטולוגיות משתמשים בבדיקות רקמות שנלקחות מן החי (ביופסיה) או בדגימות מניתוחים שלאחר המוות. עיקר התרומה ניתנת למחקר סרטן ובדיקה של חולים שקיים חשש שחלו בסרטן.
לאחר הצביעה ניתן לחקור את המבנה במיקרוסקופ.
כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול
הפלישה לאימפריה הפרסית בשנת 334 לפנה"ס פתחה את מסעי המלחמה של אלכסנדר הגדול ביבשת אסיה. אף שצבא האימפריה הפרסית האחמנית היה גדול פי כמה מהצבא היווני-מוקדוני, הצליח אלכסנדר הגדול למוטט תוך שנים ספורות את האימפריה הגדולה ביותר במזרח התיכון. הוא השתלט על שטח האימפריה והיה לשליטה בפועל לאחר רצח דריווש השלישי מלך האימפריה הפרסית, בידי מתנקש מאחשדרפניו. עוד בטרם מות דריווש, התייחס אלכסנדר הגדול אל עצמו כמו "מלך אסיה" במכתב ששיגר אל דריווש, כרמז לעלייתו של כוח חדש וגדול מזה שבו החזיקו מלכי פרס.
העילה הרשמית לפלישה המוקדונית לתחומי האימפריה הפרסית, הייתה המעורבות הפרסית, לכאורה, ברצח אביו של אלכסנדר, פיליפוס השני, והרצון המוקדוני לנקום על מעורבות זו. עם זאת, נראה כי הסיבה האמיתית לפלישה הייתה שאיפתו של אלכסנדר הגדול לתהילה אישית ולהנצחת שמו, שאת האפשרות להשיגן באמצעות כיבוש השכנה הגדולה ממזרח, גילה אלכסנדר כשחולשתה של האימפריה הפרסית נחשפה במהלך מסעם של רבבת שכירי החרב היווניים, שלקחו חלק במרד של כורש הצעיר, שתואר בספרו של קסנופון "אנבסיס".
הכיבוש המוקדוני היה מהיר יחסית – לאחר הנחלת תבוסה לצבאות הפרסיים המלכותיים בשדות הקרב, עבר השלטון בצורה חלקה לכובש, ללא הצורך לנהל מלחמת גרילה קשה, כפי שאירע באסיה התיכונה. היו לכך מספר סיבות. ראשית, סמכותו של המלך הפרסי שלא הצליח לשמור על שלמות הממלכה, התערערה בקרב נתיניו. שנית, השלטון באזור זה התבסס על מסורת בת אלפי שנים ששורשיה מגיעים עד שומר העתיקה, ומנגנוניו שהיו שלובים עם האצולה הבכירה, בחרו לשתף פעולה עם הכובש במקום לצאת למאבק שלא היה מביא להם תועלת ממשית. שיתוף פעולה זה היה גורם מכריע בכיבושה המהיר של האימפריה.
מותו של דריווש לא סיים את תנופת הכיבוש. בסוס, סאטרפ באקטריה, רצח את דריווש, הכריז על עצמו כעל מלך פרס והכתיר את עצמו בשם המלכותי "אַרְתַּחְשַׁשְׂתָּא החמישי". אלכסנדר השתמש בהכרזתו של בסוס כעילה להמשך מסע כיבושיו ופלש לאסיה התיכונה.
רקע.
ממלכת מוקדון.
מוקדון הייתה ממלכה נידחת בשולי העולם היווני עד המחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס. מלכי מוקדון התרכזו לרוב בענייני פנים והשפעת הארץ על ערי המדינה של יוון הייתה מוגבלת מאוד. מצב זה השתנה מן הקצה אל הקצה בעת שלטונו של פיליפוס השני (שלט בין 359 לפנה"ס ל-336 לפנה"ס). פיליפוס, שהיה בנעוריו בן ערובה בתבאי בעת שזו הייתה בשיא כוחה, ספג רעיונות רבים מהטקטיקה התבאנית. עם חזרתו למוקדון והכתרתו למלך, ארגן מחדש את צבאו והחל לבסס את ממלכתו, תוך כדי שהוא מנצל את התמקדות ה היווניות בענייניהן הפנימיים, ולא בעריכת עימות עמו על פגיעתו באינטרסים שלהם.
מאמציו של פיליפוס נשאו פרי. הוא הצליח להגדיל עד מאוד את תקבולי המס של ממלכתו באמצעות פיתוח מכרות הזהב שבשטחו. בסיוע ממון זה, הרחיב מאוד את צבאו, שאומן בטקטיקות יווניות, שהשתכללו בזכותו ויצא להרחבת גבולות ממלכתו. הוא הביס את השבטים התראקים והאילירים, הצליח להביס את הליגה הכלקידיקית והתערב במלחמת הקודש השלישית (355 לפנה"ס - 346 לפנה"ס) ביוון. ניצחונו בקרב שדה הכרכום הפך אותו לטגוס (שליט) של תסאליה – ארץ רחבה, שתושביה נודעו כפרשים מעולים. הוא הביס את הקואליציה היוונית של תבאי ואתונה בקרב כירונאה (338 לפנה"ס) ובעקבות זאת זכה בהכרה בהגמוניה המוקדונית ביוון, הכרה שסייעה בכינונה של הליגה הקורינתית.
פיליפוס נרצח בדמי ימיו בשנת 336 לפנה"ס על ידי אחד משומרי ראשו, ובנו, אלכסנדר הגדול, עלה לשלטון. אלכסנדר הצליח לבסס את מעמדו בחצר המלוכה, בעזרתה של אמו אולימפיאס ובעזרת חלק גדול מהגנרלים, ששרתו את אביו. אמו דאגה להוציא להורג מתחרים פוטנציאליים לכתר, וכך אפשרה לו להיות שליטה הבלתי מעורער של מוקדון.
ערי המדינה היווניות.
צורת האיחוד המדיני היווני החשובה ביותר בתקופת חייו של אלכסנדר הגדול הייתה ערי מדינה הנקראות "פולייס", (פוליס בלשון יחיד). הפולייס היו ערים קטנות למדי ומספר תושביהן היה נמוך בדרך כלל. אתונה, ספרטה ותבאי היו שלוש פולייס גדולות יחסית שהתחרו על ההגמוניה ביוון במהלך התקופה הקלאסית. לאחר מלחמת פרס–יוון, תפסה אתונה את ההגמוניה, אולם ספרטה נטלה אותה ממנה לאחר המלחמה הפלופונסית. הספרטנים התקשו לשמור על ההגמוניה והמלחמה הקורינתית החלישה אותם מאוד. בשנת 371 לפנה"ס הביס המצביא התבני אפמינונדס את הספרטנים בקרב לאוקטרה וההגמוניה עברה לידי תבאי. הצלחתה של תבאי למלא את החלל שהותירה ספרטה, הקלה על פיליפוס להשתלט על יוון.
אלכסנדר הגדול ירש את ההגמוניה על יוון מאביו, אך היה צריך להפגין את עוצמתו בפני היוונים שלא ניאותו לקבל את מרות המוקדונים. לאחר שמועות שווא על מותו במלחמה נגד הברברים, מרדה תבאי. עונשה היה מר - העיר נהרסה עד היסוד, הגברים נטבחו והנשים והילדים נמכרו לעבדות. פעולת נקם זו שכנעה את היוונים בחוסר התוחלת שבמאבק נגד המוקדונים, וכולם, למעט ספרטה, שבו להיות בברית עימה במסגרת הליגה הקורינתית. ספרטה שמרה על עצמאותה ואלכסנדר העדיף שלא לפלוש לשטחה. כאשר אלכסנדר היה רחוק מהבית, ניסתה ספרטה לנצל את המצב לטובתה. היא כרתה ברית עם פרס ואף קיבלה ממנה שלמונים רבים והכריזה מלחמה על מוקדון. המלחמה נגד הספרטנים הייתה קצרה - צבאה תחת פיקודו של המלך אגיס השלישי נחל תבוסה בקרב מגלופוליס בשנת 331 (אם כי ייתכן שהקרב נערך מאוחר יותר, בשנת 330 לפנה"ס).
היוונים התגוררו לא רק בשטחה של יוון ובאיי הים האגאי, אלא גם בשטחה של אסיה הקטנה, שהייתה בתקופה זו תחת שלטון פרסי. בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס מרדו היוונים שישבו באסיה הקטנה בשלטון הפרסי, אך המרד דוכא. כעונש על הסיוע שהעניקה אתונה למורדים, שלח דריווש הראשון משלחת צבאית גדולה ליוון, אך זו הובסה בקרב מרתון. כתוצאה מכך, יזמו הפרסים פלישה רחבת היקף ליוון שנודעה בשם מלחמת יוון-פרס, אך גם זו הסתיימה בניצחון יווני. ערי המדינה היווניות של אסיה הקטנה התאחדו עם אתונה בליגה האטית דלית ושוחררו מהעול הפרסי. שחרורן היה קצר מועד. בגלל המאבק שהתקיים בין אתונה לספרטה במהלך המלחמה הפלופונסית, נחלשה אתונה, שהגנה עליהן, ואילו ספרטה מסרה אותן לפרסים תמורת כסף רב שמימן את מלחמתה באתונה. הספרטנים ניסו אמנם להחזיר להן את עצמאותן בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס, אך ללא הועיל. רבות מהפולייס הללו, שנאמנותן לשלטון הפרסי הייתה חלשה, שיתפו פעולה עם אלכסנדר הגדול.
האימפריה הפרסית.
הממלכה הפרסית הייתה המדינה הגדולה, העשירה והחזקה ביותר באזור, גדולה פי כמה מהממלכה אותה ירש אלכסנדר. ראשיתה בכיבושיו הנרחבים של כורש הגדול, שהתרחשו למעלה מ-200 שנים לפני פלישתו של אלכסנדר הגדול. בראש הממלכה עמד מלך בעל סמכויות אוטוקרטיות נרחבות. המלך הסתייע במנגנון בירוקרטי מפותח שגובש במהלך אלפי שנות ההיסטוריה והאימפריות הרבות ששלטו בו. המנגנון הבירוקרטי נותר ללא שינוי מהותי במהלך 200 שנות קיומה של האימפריה הפרסית. העושר הרב של האימפריה התבטא בבנייה מפוארת בערי הבירה ובעתודות הזהב העצומות שנשמרו בכספות המלכותיות. יתרה מכך, המנגנון הבירוקרטי היעיל של האימפריה דאג לשמור על מעמדו הבכיר, לכן העדיף לפני הכל, לשמור אמונים לסמכות המדינה ולא לשליט. וכך, עם היעלמותו של דרוויש מהנוף, מיהר המנגנון להתייצב לימין הכובש המוקדוני והיה אחראי במידה רבה על העברה מסודרת של השלטון מהרשות הפרסית לרשות המוקדונית.
מערכת הדרכים המפותחת שבאימפריה סייעה לאלכסנדר במאמצי הכיבוש. מלב האימפריה נסללה דרך טובה אל אסיה הקטנה, שנקראה דרך המלך. במסלול זה יכלו לשנע הפרסים כוחות גדולים מלב האימפריה אל אסיה הקטנה.
מבחינה דמוגרפית, ידם של הפרסים ובני מדי (שניהם עמים דוברי פרסית), שהיו העלית השלטונית באימפריה, הייתה על העליונה ואליהם התווסף ערב רב של עמים שונים. חלק מהעמים האלה היו צאצאי התרבויות הגדולות של הסהר הפורה ובמיוחד של מסופוטמיה, שהשתלבו היטב באימפריה. באזור זה הייתה גם הליבה התרבותית והשלטונית של האימפריה (אזור זה נמצא בשטחן של איראן ושל עיראק המודרניות). חלק אחר מהתושבים, במיוחד אלה שגרו בשולי האימפריה, היו בעלי קשר דל לתרבות המסופוטמית והקשר שלהם לאימפריה היה רופף. אזורים אלה מיהרו לנתק כליל את הקשר, כאשר הצבא הפרסי המלכותי נכשל בקרבות נגד אלכסנדר.