לאחר ירח הדבש שלהם, עבר הזוג פרילנד לאולבני, ניו יורק, שם גרו עד 1929 וגידלו את שני בניהם. אחרי כן הם עברו ל-17 Hanover Terrace, ריג'נטס פארק, לונדון, לבית שבו גרו לפנים וילקי קולינס ואדמונד גוס (Edmund Gosse). בזמן שהותם בלונדון, היא רקדה עם Tiller Girls כמו סירי מוהם (Syrie Maugham) ואלזי דה וולף (Elsie de Wolfe), נשות חברה שניהלו בוטיקי אופנה משלהן, דיאנה השיקה עסק ללבני נשים בסמוך ל- Berkeley Square ובין לקוחותיה היו ווליס סימפסון ומונה ויליאמס. היא ביקרה לפעמים בפריז, שם היא רכשה את הבגדים, בעיקר משאנל, אותה פגשה ב-1926. היא הייתה אחת מחמש עשרה נשים אמריקאיות שפגשו את ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ואת מרי מטק בארמון בקינגהאם ב-18 במאי 1933.
הם שבו לניו יורק ב-1937, כמתחייב מעבודתו של בעלה, שם הם חיו את שארית חייהם. הוא הלך לעולמו ב-1967.
קריירה.
הארפרס באזאר 1962-1937.
קריירת העיתונאות שלה החלה ב-1937 כבעלת טור בהרפרס בזאר (Harper's Bazaar), בדיוק באותה שנה בה עברה עם בעלה מלונדון לניו יורק. הם נוכחו לדעת שניו יורק מאוד יקרה. כרמל סנואו (Carmel Snow), עורכו של הארפרס באזאר התרשם מסגנון הלבוש של פרילנד וביקש ממנה לעבוד בכתב העת.
החל משנת 1937 ועד להתפטרותה, כתבה דיאנה פרילנד טור בהארפרס באזאר שכונה "למה לא את ?". דוגמה אחת לשם היא הצעתה בטור "למה שלא. תהפכי את ילדתך לבת מלוכה ותלבישי אותה בלבוש מפואר במיוחד?"
לדברי פרילנד הטור שמשך את תשומת הלב הרבה ביותר היה: " למה שלא תחפפי את שערה הבלונדיני של ילדתך בשמפניה, כפי שהם עושים בצרפת?" פרילנד אמרה ש-S.J. Perelman כתב פרודיה על כך בניו יורקר שעוררה את זעמו של העורך כרמל סנואו.
דיאנה פרילנד "גילתה" את השחקנית לורן באקול. עמוד השער של ההארפרס באזאר משנות הארבעים המוקדמות מציג את לורן באקול מדגמנת בסמוך למשרדי הצלב האדום. בהסתמך על החלטת העורך של פרילנד: "יש תצלום יוצא מן הכלל שבו באקול נשענת לעבר הדלת החיצונית של חדר תרומות הדם של הצלב האדום. היא לובשת חליפה אופנתית, כפפות, כובע קלוש שממנו משתפלים גלי שער ארוכים."
פרילנד נודעה כמי שמתייחסת אל האופנה ברצינות. היא כתבה ב-1946 ש"הביקיני הוא הדבר החשוב ביותר מאז פצצת האטום".
פרילנד לא אהבה את הגישה המקובלת ללבוש שהיא ראתה בארצות הברית בשנות הארבעים. היא תיעבה את "הנעליים עם העקבים הגבוהות" ואת "השמלות בעלות בד המשי הדק" שנשים היו לובשות אפילו בחום הקיץ.
עד להתפטרותה מהארפרס באזאר היא עבדה בצמוד ללואיס דאהל וולף (Louise Dahl-Wolfe),
ריצ'רד אבדון, ננסי וייט (Nancy White)
ואלכסי ברודוביץ (Alexey Brodovitch). דיאנה פרילנד נעשתה עורכת האופנה של כתב העת. ריצ'רד אבדון אמר שכשראה אותה לראשונה "פרילנד שבה לשולחן שלה, נשאה את עיניה אלי ואמרה, "אברדין, אברדין, זה לא גורם לך לרצות לצעוק ?" ובכן, זה גרם לי, הלכתי בחזרה לכרמל סנואו ואמרתי, "אני לא יכול לעבוד עם האישה הזאת. היא קוראת לי אברדין." וכרמל סנואו אמר, "אתה הולך לעבוד איתה", וכך עשיתי, במשך ארבעים שנה והדבר היטיב עמי מאוד."
אבדון אמר בזמן מותה: "היא נותרה הגאון היחיד בעולם עורכי האופנה."
ב-1955 עברה פרילנד לדירה חדשה שנצבעה באדום, היא שכרה את בילי בולדווין לעצב את הדירה.
היא אמרה: "אני רוצה שהמקום הזה יראה כמו גן, אבל גן בגיהנום."
בני הזוג פרילנד הירבו לערוך מסיבות בדירתם והמבקרים הקבועים בהן היו איש החברה גסט (C.Z. Guest), המלחין קול פורטר והצלם הבריטי ססיל ביטון.
דמותה של מגי פרסקוט, אותה גילמה קיי תומפסון בסרט המוזיקלי של סרטי פרמאונט משנת 1957 פנים מצחיקות, הייתה מבוססת על פרילנד.
ב-1960 נבחר ג'ון פיצג'רלד קנדי לנשיא ודיאנה פרילנד יעצה לגברת הראשונה ז'קלין קנדי בענייני אופנה. "פרילנד יעצה לג'קי במהלך מסע הבחירות וקישרה אותה עם מעצב האופנה אולג קאסיני, שנעשה המעצב הראשי של הגברת הראשונה."
"אני יכול להיזכר בג'קי קנדי, מיד אחרי שהיא עברה לבית הלבן... זה לא היה אפילו דומה לקאונטרי-קלאב, אם אתה מבין למה אני מתכוונת." פרילנד יעצה לעיתים תכופות לגברת קנדי בענייני ביגוד במהלך תקופת נשיאותו של בעלה, ויעצה לה מה ללבוש במהלך יום השבעתו ב-1961.
אף על פי שהיא הייתה מוצלחת במיוחד, השתכרה דיאנה פרילנד סכום כסף פעוט מתאגיד הרסט, שהיה הבעלים של הארפרס באזאר. פרילנד אמרה שהיא הרוויחה שמונה עשרה אלף דולר בשנה החל משנת 1937 ולבסוף קיבלה העלאה של אלף דולר ב-1959. "בטח סאן סימן (San Simeon) נמצא היכן שהכסף של הרסט נמצא, אני בוודאות לא ראיתי דבר מזה."
ווג 1963–1971 ומוזיאון מטרופוליטן לאמנות.
לפי מספר מקורות, פרילנד נפגעה לאחר שלא קודמה לתפקיד בהארפרס באזאר ב-1957, ולכן היא הצטרפה לווג ב-1963. היא הייתה העורכת הראשית עד לשנת 1971.
פרילנד מאוד נהנתה בשנות השישים מכיוון שהיא חשה שהתרבות שמה דגש על הייחודי. "אם הייתה לך בליטה באף, זה לא היה משנה כל זמן שהיה לך גוף נפלא והופעה נאה."
במהלך כהונתה במגזין היא גילתה את כוכבת הנעורים של שנות השישים אידי סדג'וויק. ב-1984 הסבירה פרילנד איך היא רואה את מגזיני האופנה, "מה שמגזיני האופנה האלה נתנו הוא נקודת השקפה שלא הייתה לרוב האנשים וצריך לתת להם אותה, ויותר מכך, הם מצפים לזה ממך... זה בוודאי היה ב-1966 או 1967 שפרסמתי סיסמת אופנה גדולה: זאת השנה לעשות בעצמך... כל חנות בארץ טילפנה להגיד לאנשים, "אף אחד לא רוצה לעשות את זה בעצמו, הם רוצים כיוון וללכת אחרי מנהיג!"
לאחר שהיא פוטרה מהווג ב-1971, היא נעשתה יועצת תדמית למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. פרילנד מוסרת שעד לשנת 1984 היא ארגנה תריסר תצוגות.
האמן גריר לנקטון (Greer Lankton) יצר בובה בגודל טבעי של פרילנד שמוצגת במוזיאון.
שנותיה האחרונות.
ב-1984 הוציאה פרילנד לאור אוטוביוגרפיה בשם "D.V." היא הלכה לעולמה ב-1989, בגיל 86.
סרטים בהשראת דמותה.
דמותה של פרילנד מופיעה בסרט "ידוע לשמצה" (2006) אותה שיחקה ג'ולייט סטיבנסון. דמותה גם הופיעה בסרט "פקטורי גירל" מאותה שנה אותה גילמה אילנה דאגלס.
מוד אדמס
מוד אדמס (בשוודית: Maud Adams; נולדה ב-12 בפברואר 1945) היא שחקנית שוודית הידועה במיוחד בשל שני תפקידים שונים בהם גילמה את נערת בונד בשני סרטי ג'יימס בונד. "האיש בעל אקדח הזהב" (1974) וכגיבורה ששמה כשם הסרט "אוקטופוסי" (1983).
שנותיה הראשונות.
אדמס נולדה כמוד סולבייג כריסטינה ויקסטרום (Maud Solveig Christina Wikström) בלולאו, שוודיה, בתם של טיירה, מפקחת מס ממשלתית וגוסטב ויקטרום, רואה חשבון.
היא רצתה בתחילה לעבוד כמתורגמנית מכיוון שהיא מדברת חמש שפות באופן שוטף.
היא התגלתה ב-1963 בחנות בידי צלם שביקש לצלם אותה, הוא שלח את הצילום לתחרות מיס שוודיה אותה ארגון המגזין אלר (Allers). אדמס זכתה בתחרות ומאז נסקה קריירת הדוגמנות שלה.
קריירה.
אדמס עברה לפריז ואחרי כן לעיר ניו יורק ועבדה עבור איילין פורד (Eileen Ford). באותה עת הייתה אחת הדוגמניות המבוקשות וממקבלות השכר הגבוה ביותר בעולם. היא התחילה בקריירת המשחק כשהופיעה בסרט The Boys In The Band (1970), שם שחקה דוגמנית צילום בפתיחת הסרט. בשנות השבעים הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה הוואי חמש אפס וקוז'ק. אדמס זכתה לפרסום עולמי כפילגשו של הרשע בסרט "האיש בעל אקדח הזהב" עם רוג'ר מור וכריסטופר לי.
מיד אחרי כן היא הופיעה בסרטו העתידני של נורמן ג'ואיסון Rollerball, ובמספר סרטים אירופאים, וכן במותחן Tattoo עם ברוס דרן. אלברט ברוקולי, מפיק סדרת ג'יימס בונד, זכר אותה לטובה והיא התבקשה לשוב כגיבורה ששם הסרט קרוי על שמה אוקטופוסי, שם גילמה את דמותה של אשה מסתורית ואקזוטית, בעלת אי פרטי העומדת בראש ארגון הברחה בינלאומי, בו חברות נשים צעירות ויפהפיות, גם כן לצדו של רוג'ר מור. בשני סרטי ג'יימס בונד שיחקו לצדה של אדמס שחקניות שוודיות: קריסטינה וייבורן כמגדה ב"אוקטופוסי" ובריט אקלנד כמרי גודנייט ב"האיש בעל אקדח הזהב". היא גם הופיעה בתפקיד ניצבת בסרט ג'יימס בונד "רצח בעיניים" (1985).
אם כי גילום נערת בונד לא תמיד העיד על המשך קריירה כשחקנית, הגיבה אדמס: "כשאני מתבוננת על כך מאחור; איך את יכולה שלא ליהנות מהעובדה שהיית נערת בונד ? זוהי תרבות פופולרית ולהיות חלק ממנה זה מאוד נחמד."
אדמס ניצלה את הצלחתה והופיעה בסדרת הטלוויזיה האמריקנית Emerald Point NAS (1984-1983), אולם לא עלה בידה להמשיך ולזכות בתפקידים מרכזיים, היא הופיעה בסרטים מדרגה שנייה כמו Jane and the Lost City (1987) היא הגישה את תוכנית הטלוויזיה השוודית Kafé Luleå (1984) והופיעה בתפקיד אורח באופרת הסבון השוודית Vita lögner (1998). היא כיכבה בתפקיד אורח בסדרה מופע שנות ה-70 (2000), כששובניתה של טניה רוברטס, ביחד עם קריסטינה וייבורן (ששיחקה לצידה ב"אוקטופוסי") וברברה קאררה, כל הארבע היו נערות בונד (אם כי קאררה שיחקה בעיבוד הבלתי רשמי של הסדרה בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא"). אדמס נותרה מקורבת למפיקי סרטי בונד, נכחה לעיתים בהצגות הבכורה ובאירועים אחרים הקשורים לסדרה. היא גם הייתה נשיאת חברת הקוסמטיקה Scandinavian Biocosmetics.
חייה האישיים.
נישואיה הראשונים של אדמס (1975-1966), לצלם רוי אדמס, הסתיימו בגירושים.
בהמשך ניהלה מערכות יחסים עם השחקן רייד סמיט וסטיבן זקס, מנתח פלסטי.
היא נישאה לבעלה הנוכחי, המגשר והשופט בדימוס, צ'ארלס רובין ב-1999.
אנגוסטורה ביטר
טנק חילוץ M-88