האלבום הופץ על גבי תקליטור, קלטת שמע ותקליט במרץ 1987 על ידי BBC רקורדס בבריטניה, כחודשיים לפני עליית הסדרה לשידור. בארצות הברית, הופץ על ידי אטלנטיק רקורדס שסימנה אותו כאלבום העידן החדש ולכן הוציאה אותו על גבי תקליטור בלבד, אם כי ראיין התנגד למהלך זה וכינה אותו כ"פחדני". האלבום זכה להצלחה כאשר הגיע למקום השמיני במצעד האלבומים האירי. בממלכה המאוחדת הגיע למקום ה-69 ונשאר במצעד במשך ארבעה שבועות.
מתוך האלבום הופץ השיר "I Want Tomorrow" ב-1987 כסינגל בפורמט 7 אינץ', כאשר מהצד השני של התקליטור יש את שיר הנושא של הסדרה. בנוסף, הופצה גרסה שכוללת את השירים "To Go Beyond (I)" ו-"To Go Beyond (II)" בתקליט של הסינגל. עם יציאתו של האלבום מחדש בשנת 1992 יצא שיר הנושא של הסדרה כסינגל מתוך האלבום כאשר מהצד השני של התקליט היה שיר חדש בשם "Eclipse", שהוקלט בעבר אך לא נכנס לאלבום. בשנת 2005 כאשר אניה הוציאה את הסינגל "Amarantine" יצא לו כבי-סייד עוד שיר שהיה אמור להיכנס לאלבום אך לא נכנס בסוף בשם "Spaghetti Western Theme from The Celts".
יוצר הסרטים דייוויד ביקלי השתמש בחלק מהמוזיקה בפסקול לפסקול של הסרט, "The Memory of Earth", ובנוסף גם לסדרת הסרטים "Mythological Lands". כמו כן, השיר "Boadicea" שימש גם כחלק מהפסקול של הסרט "סהרורים" . השיר "Epona" הופיע בסרט "סיפורי אל. איי." .
הוצאה מחדש.
לאחר שאניה זכתה להצלחה רבה עם אלבומיה בשנת 1992 הוחלט להוציא את האלבום מחדש, כאשר עוצבה לו עטיפה חדשה וצולמו לו תמונות חדשות. שם האלבום היה שונה והוא הופץ בשם "The Celts". באירופה הוא הופץ על ידי חברת התקליטים האחים וורנר ובארצות הברית על ידי רפרייז רקורדס. ההוצאה המחודשת זכתה להצלחה רבה כאשר הגיעה למקום העשירי בממלכה המאוחדת. היא שהתה 11 שבועות במצטבר במצעד בין השנים 1992 ל-1998. בארצות הברית, זכתה להצלחה כאשר נמכרה בלמעלה ממיליון עותקים. המהדורה המחודשת הכילה גרסה חדשה של "Portrait" בשם "". ב-2009 האלבום הופץ שוב, אך הפעם רק ביפן ביחד עם השיר "Eclipse".
Boadicea.
השיר "Boadicea" זכה לסימפולים רבים במהלך השנים על ידי אמנים שונים. להקת פוג'יז סימפלה את השיר ב-"Ready or Not", שנכלל באלבומה, "The Score". עם זאת, מכיוון שהלהקה לא ביקשה אישור על הסימפול ולא כללה את אניה בקרדיטים, הוגשה נגדה תביעה. לבסוף, אניה החליטה לוותר על התביעה אך כפשרה קיבלה אניה קרדיט באלבום עצמו.
ב-1999 יצא האלבום, "Astronomica", של להקת קרימסון גלורי, שכלל את השיר "March For Glory" שסומפל גם הוא מהשיר של אניה. ב-2003 הזמר מריו וינאנס הוציא את השיר "I Don't Wanna Know" שכלל גם הוא סימפול מהשיר אל אניה. המפיק והזמר שון קומבס יצר קשר עם אניה באופן אישי ונתן לה 60% מהכנסות השיר תמורת הסימפול וכלל את שמה בכותרת השיר. הוא נכלל בשיר התשובה "You Should Really Know" של להקת הפיראטים. גם להקת נינה סקיי סימפלה את השיר בשיר שלה, "Time to Go". בשנת 2008 די ג'יי איטלקי סימפל את השיר באחד מהשירים שלו והשתמש בסימפול בשנית בשביל להוציא גרסה מחודשת לאותו השיר. בשנת 2011 הזמרת הגרמנייה קסנדרה סטין השתמשה גם בקטע קצר מהשיר. גם הראפר מיק מיל סימפל את השיר בשנת 2012 במיקסטייפ, "Dreamchasers 2", בשיר אחר בשם, "Ready or Not". בשנת 2015 השחקנית והזמרת מסיקה קלישה סימפלה גם את השיר בשירה "Hella Hollywood".
הדי ג'יי השוודי סלבתור גנאסי, סימפל את השיר בשנת 2016 בשירו, "Dive". אניה קיבלה קרדיט על כך. הזמר והשחקן רוטימי סימפל את השיר בשנת 2019 בשירו, "In My Bed".
ביקורת.
ביקורת על האלבום התפרסמה לראשונה בנובמבר באותה השנה על ידי מייק דאלי, כתב מהעיתון האוסטרלי "The Age". הוא כינה את השירים "I Want Tomorrow", "The Celts", "The Sun in the Stream" ו-"" כרגעי השיא של האלבום.
רשימת רצועות.
אניה הלחינה את כל השירים בעצמה והייתה שותפה לכתיבתם כאשר חלק מהם גם כתבה לבדה.
White Is in the Winter Night
White Is in the Winter Night הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה, מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, "". השיר יצא לאור ב-4 בנובמבר 2008, על ידי חברת התקליטים רפרייז רקורדס, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום. בממלכה המאוחדת יצא השיר ב-10 בנובמבר 2008.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
יבגני חורושבצב
יבגני אלכסנדרוביץ' חורושבצב (ברוסית: Евгений Александрович Хорошевцев; 23 ביולי 1944, מוסקבה – 13 בדצמבר 2020, מוסקבה) היה קריין רוסי נודע, הקריין הרשמי של נשיא רוסיה והאירועים הנשיאותיים בסגל הקרמלין משנת 2000 ועד 2020 ושימש במשך 14 שנים בתור הקריין הרשמי של מצעדי יום הניצחון במוסקבה, משנת 2007 ועד שנת מותו.
ביוגרפיה.
חורושבצב נולד בקיץ 1944 במוסקבה והחל לעסוק בתיאטרון מגיל 10. בגיל 16 התקבל לעבודה במוסקונצרט והתחנך שם כשחקן ובהמשך סיים לימודיו בפקולטה לאומנות האסטרדה במכון הממלכתי לאומנות התיאטרון. שימש משנת 1968 כבמאי תחנת הרדיו הסובייטית ויחד עם יורי לויטן הנחה את האירועים הממלכתיים כולל אלה לציון 1 במאי וחגיגות השנה למהפכת אוקטובר שנערכו בככר האדומה. שימש תקופה מסוימת כמרצה במכון הממלכתי לתרבות במוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות עבד בקולנוע ובטלוויזיה. בשנים 1996–1997 שימש כמנכ"ל תחנת הרדיו "רדיו-1" וב-2001 הוכר כאמן עממי ומונה להיות לקריין הרשמי של נשיא רוסיה. בשנים 2003—2004 היה ראש תחנת הרדיו RTV-מחוז מוסקבה. מאז מאי 2000 עד דצמבר 2021 עבד כקריין האירועים הרשמיים של נשיא רוסיה, תחילה תחת ולדימיר פוטין (2000–2008, 2012–2021) ולאחר מכן תחת דמיטרי מדבדב (2008–2012). משנת 2007 עד 2020 שימש בתור הקריין של מצעדי הניצחון במוסקבה. בנוסף, יחד עם אנה שאטילובה הנחה את הטקסים המיוחדים לציון מצעד ה-7 בנובמבר 1941. משנת 2009 עד מותו שימש בתור הקריין הראשי של פסטיבל המוזיקה הצבאית מגדל ספאסקאיה.
הוא הלך לעולמו ב-13 בדצמבר 2020, בגיל 77, בשל סיבוכי מחלת הקורונה. נקבר ב-15 בדצמבר בבית העלמין טראוקורובסקי שבמוסקבה.
מדליית השירות הראוי לשבח
מדליית השירות הראוי לשבח (Meritorious Service Medal - MSM) הוא עיטור צבאי, המוענק לחברי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שהבדילו את עצמם על ידי הישג ראוי לשבח או שירות מצטיין החל מה-16 בינואר 1969.
מדליית השירות הראוי לשבח הוענק בעבר כעיטור להישגים בתקופת שלום, אך החל מה-11 בספטמבר 2001 ניתן להעניק עיטור זה במקום כוכב הארד על הישגים ראויים שאינם קרביים באזור לחימה. בדרך כלל, המעשים או השירותים בעיתם מוענק העיטור צריכים להיות דומים לאלו הנדרשת ללגיון ההצטיינות, אך נושאים בחובם אחריות פחותה, אם כי עדיין ניכרת. על פי תקנות העיטור בזרוע הצבא במקרה של המלצה לכוכב הארד לא ניתן להעניק את מדליית השירות הראוי לשבח כעיטור מדרג נמוך יותר. באותה מידה לא ניתן לשדרג המלצה למדליית השירות הראוי לשבח בכוכב ארד. זאת כיוון שכוכב הארד ניתן עבור פעילות קרבית ומדליית השירות הראוי לשבח ניתן עבור פעילות שאינה קרבית. עם זאת במנקרה של המלצה למדליית השירות הראוי לשבח לניתן להעניק במקומו עיטור מדרג נמוך יותר כדוגמת ציון לשבח של הצבא (ARCOM).
עיטור גבוה יותר, מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה (DMSM), מוענק תחת קריטריונים דומים למשרתים המשובצים לשירות בפעילות רב זרועית מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
תיאור האות.
תיאור המדליה.
מדליית השירות הראוי לשבח היא מדליית ארד בקוטר כולל של כ-3.58 סנטימטרים, המורכב משש קרניים המופיעות מאחורי שלוש הקודקודים העליונים של כוכב מחומש בעל קצוות משופעים המכיל בתוכו שני כוכבים דומים אך קטנים יותר המסומנים באמצעות קווי מתאר חתוכים. מעל הכוכב המחומש מוצב נשר עם כנפיים מורמות הניצב על שני ענפי דפנה מעוקלים כלפי מעלה הקשורים בסרט בין רגלי הנשר.
בצידו השני של העיטור מופיע הכיתוב UNITED STATES OF AMERICA" ו-"MERITORIOUS SERVICE".
תיאור הסרט.
סרט המדליה ברוחב 35 מילימטרים מורכב מהפסים הבאים: ארגמן (3.8 מילימטר), לבן (6.35 מילימטר), ארגמן (15.9 מילימטר)לבן (6.35 מילימטר) וארגמן (3.8 מילימטר).
הענקות חוזרות של מדליית השירות הראוי לשבח מסומנות בצבא בזרוע האויר ובזרוע החלל על ידי עיטור מוקטן של ענף עץ אלון בצבע ארד המוצמד לסרט העיטור. שיש הענקות חוזרות מסומנות על ידי עיטור מוקטן של ענף עץ אלון כסוף. בצי, בחיל הנחתים ובמשמר החופים הענקות חוזרות מסומנות על ידי כוכבי זהב כאשר כוכב כסוף מסמן שש הענקות חוזרות.
המדליה תוכננה על ידי מר ג'יי מוריס המכון להרלדיקה, ואושר על ידי הוועדה ב-20 במרץ 1969. עיצוב הסרט מתכתב עם הצבעים המשמשים את לגיון ההצטיינות כדי לשקף את ההקבלה בין שתי המדליות. הנשר, סמל ארצות הברית, ניצב על ענפי דפנה המציינים הישג. הכוכב משמש לייצוג השירות הצבאי והקרניים הבוקעות ממנו מציינות את המאמצים המתמידים של יחידים להשיג באמצעות שירות ראוי לשבח.
היסטוריה.
בוועידת העיטורים הבין-זרועית (5 בפברואר 1968) התקיים דיון על הצורך בעיטור שלישי ראוי המאפשר הכרה הולמת בהישגים שאינם בשדה הקרב המקבילים לאלו שהיו מזכים בשדה הקרב בכוכב הארד. חברי הוועדה היו בדעה כי קיימת ירידה ביוקרה של מדליית לגיון ההצטיינות מכיוון שהיא שימשה בתדירות הולכת וגוברת לצורך תגמול שירות מתחת לרמה אליה כיוונו עם לגיון ההצטיינות, אך עדיין גבוה מזה שנדרש עבור ציונים לשבח של זרועות השירות השונות.