סמל חבר הסאר הוא סמל המדינה הגרמנית חבל הסאר. עיצובו הוא מגן מחולק לרבעים המציגים כל אחד את חלקי החבל. הסמל אומץ כסמל המדינה עם סיום החסות הצרפתית על פי חוק של ממשלת חבל הסאר והוטען על הדגל הלאומי כדגל המדינה.
ברקוביץ
ההתנקשות באפיפיור יוחנן פאולוס השני
ג'נה מארי מסולי
ג'נה מסולי
רונאלד ג'רמי
ליאו רוט
ליאו רוֹט (17 במאי 1914 - 25 בדצמבר 2002) היה צייר ישראלי, חבר קיבוץ אפיקים.
ביוגרפיה.
בנם בכורם של דוד ורבקה, רוט נולד ב-1914 בעיירה טישמייניצה שבגליציה למשפחת סוחרים אמידה וציונית. ב-1920, לאחר המלחמה, היגר עם משפחתו לדואיסבורג שבגרמניה. מוריו הגרמנים התרשמו מנטיותיו האמנותיות, והציעו לו מלגות גבוהות להשתלמות בברלין. רוט עזב בגיל 16 את בית הספר בשל גילויי אנטישמיות והחל לעבוד כשוליה למעצב חלונות ראווה וללמוד ציור אצל יוזף דופלפלד. באותה תקופה החלו לנשב רוחות רעות ומאיימות ורוט החליט לעזוב הכל ולפתוח דף חדש בחייו. הוא עזב את גרמניה ואת בני משפחתו בידיעה שהם יגיעו אחריו, וב-1933 עלה לארץ ישראל. בהגיעו לנמל תל אביב-יפו חבר אל קבוצת יקים גרמנים והתפרנס מניקוי חלונות ראווה לתקופה קצרה. דודו, אליהו גורביץ, הגיע מעמק הירדן לקחת אותו לקבוצת כנרת. ב-1934 הצטרף לקיבוץ אפיקים, בו היה חבר עד מותו. באפיקים הכיר את מניה ויחד הקימו את משפחתם ונולדו ילדיהם דודו וזלי. יתר בני משפחתו, פרט לאביו, עלו מגרמניה, והצטרפו אליו בקיבוץ.
רוט הצניע את כישוריו האמנותיים כדי להשתלב טוב יותר בחברת הפועלים, מתוך רצון להיות חלוץ כמו כולם, אך הדחף לצייר, אף על פי שהודחק, הסתנן והחל לפרוץ החוצה. בשנותיו הראשונות בקיבוץ עבד ברעיית צאן, ובשנים מאוחרות יותר שילב עבודה בענפים שונים בקיבוץ במקביל לציור, וזכה לקבל סטודיו משלו – צריף שעמד מחוץ לגדר הקיבוץ – כדי שיוכל לצייר בשעות הפנאי. ב-1951, נסע לפריז ללמוד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, שם התמחה במיוחד בעבודות פרסקו. בשנת 1953 הקים בית ספר לציור באפיקים, שבו למדו אמנים מכל רחבי התנועה הקיבוצית. בשנת 1959 זכה בפרס לציור מטעם עמק הירדן וריכז את אגודת הציירים והפסלים בתנועה הקיבוצית.
בשנת 1979 נפטר בנו הבכור, דודו רוט, שהיה אף הוא צייר והשתתף בעבודתו של אביו. במשך השנים בריאותו של רוט נפגעה והוא נזקק לניתוחים קשים. אשתו מניה נהרגה בתאונת דרכים ב-2002, ורוט נפטר בדצמבר באותה שנה, בגיל 88. מנשה קדישמן, שהיה תלמידו, אמר בדברי ההספד על קברו כי רוט "התחבא בקיבוץ וצייר" והיה אחד מחשובי הציירים הישראלים. עוד מתלמידיו: איקא ישראלי, אריק קורן, וכתריאל עפרוני.
עבודתו האמנותית.
חלק מעבודותיו של רוט עסקו בנושאים אישיים, בעוד חלקן האחר הוקדש לנושאים לאומיים וחברתיים בהתאם לצרכיו התרבותיים של הקיבוץ. מרבית יצירותיו המוקדמות של רוט אבדו בתקרית בשנת 1947 בה נשרף הצריף שבו נהג לצייר. עבודות אלו כללו בעיקר דיוקנאות וציורי נוף בסגנון אימפרסיוניסטי, ומאוחר יותר גם בסגנונה של אסכולת פריס היהודית, אליה התוודע בעיקר באמצעות קשריו עם חיים אתר. כל שנותיו נאבק ליאו עם עצמו על השילוב בין "האני האמן" האישי, הפרטי, הייחודי, לבין "האני הקיבוצי", הקולקטיבי, המחויב אל הכלל.
החל מאמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 נטש רוט את ההשפעה האימפרסיוניסטית. מכאן ואילך עמדו במרכז ציוריו דמויות כבדות ומוצקות, בעלות קווי מתאר ברורים ומוגדרים היטב, זאת בהשפעת הציור הגרמני של שנות העשרים והשלושים ובפרט של תנועת "החפציות החדשה" (Neue Sachlichkeit). את יסודותיו של סגנון זה ספג בעיקר דרך היכרותו עם האמן שלום סבא, אותו פגש באמצעותו של מרדכי גומפל ועמו התיידד. הייתה זו גם תקופת תור הזהב של ציורי הקיר, פרסקאות בתנועה הקיבוצית ששימשו לעיטור מבנים ציבוריים. בציוריו מתואר הווי הקיבוץ ומוצגים חיי החלוצים מחד והעיירה היהודית מאידך וכך מקבלת ביטוי הטרנספורמציה שעברו המתיישבים החדשים בארץ ישראל. ברבים מציוריו גם ניכרת השפעת עבודותיו של האמן היהודי מרק שאגאל. ביצירותיו השונות של רוט הופיעו דמויות פועלים ורועי צאן, ששיקפו את התודעה הקיבוצית, אך בהשפעתו של שאגאל החלו בשלהי שנות ה-50 להופיע בציוריו מוטיבים יהודיים. אותם דימויים יהודיים הזכירו את מוצאם של חברי התנועה מעיירות מזרח אירופה. זאת על אף שסממנים גלותיים היו מוקצים מפאת ניסיון התנועה הציונית לשלילת הגלות, לטובת יצירת האדם החדש. הרכב התרבות החדשה צמח מתוך ערכים יהודיים, עבודת אדמה וחיי קהילה, אותם ביטא רוט ביצירותיו. אלו קיבלו מקום מכובד בקיבוץ שעיטר בציוריו של רוט את פנים חדר-האוכל, מקום בו התכנסו לחגוג חגים, אספות, ואירועי תרבות נוספים.
רוט הציג בישראל, בארצות הברית, במקסיקו, בספרד, בהולנד, בשוודיה, ובדנמרק.
ליאו רוט מופיע כדמות מרכזית בספרו של אסף ענברי "הביתה" (2009).
רונאלד ג'רמי היאט
ג'וני וואד
ג'ון קרטיס אסטס
לאו רוט
ג'ון אסטס
לינדה סוזאן בורמן
לינדה בורמן
אולסטארז
אולסטארז הוא אלבום משותף של אמני משפחת תאקט אשר יצא דרך חברת התקליטים "תאקט" באוקטובר 2004.
באלבום יש 26 רצועות בעלי אורך כולל של יותר משעתיים. בין האומנים המתארחים באלבום נמצאים שרית חדד, מומי לוי, כלא 6 ועוד.
נורה לואיז קוזמה
נורה קוזמה
אנה אילונה סטלר
אנה סטלר
אום (הינדו)
American Airlines
חי (אלבום של שי 360)
חי הוא אלבום הסולו הראשון של שי 360 בעברית. האלבום נמכר החל משנת 2005.
האלבום כולל מספר סינגלים כאשר המוכר ביותר הוא "קבל" בהשתתפות הראפרים סאבלימינל, הצל וגיא מזיג. באלבום מתארחים אמנים רבים כמו אבי סינגולדה (גיטרות), ברק ציוני (בס), איציק שמלי ועוד.
הכסף הוורוד
אלדד (פירושונים)
מחמד עבדה
הבחור
בקרת מקביליות
במדעי המחשב, לרבות בתכנות, מערכות הפעלה, מסדי נתונים ומעבדים, בקרת מקביליות מבטיחה תוצאות נכונות לפעולות שנעשות במקביל תוך קבלת התוצאות במהירות האפשרית.
בקרת מקביליות במסדי נתונים.
בקרת מקביליות במערכות לניהול מסדי נתונים מבטיחה שתנועות (Transactions) יוכלו להתבצע במסד הנתונים בו זמנית מבלי לפגוע בנכונות ועקביות הנתונים.
תנועה היא אבסטרקציה של אוסף פעולות קריאה וכתיבה אטומיות לאובייקטים במסד הנתונים. כאשר שתי תנועות שונות ניגשות לאותו אובייקט, התנגשות עלולה לצור מצב של חוסר עקביות. מנגנון בקרת המקביליות דואג שביצוע התנועות יהיה נכון ושקוף למשתמש, על ידי שמירה שכל הפעולות המבוצעות במסד הנתונים עונות על כללי ACID.
מנגנון בקרת המקביליות.
מנגנוני בקרת המקביליות מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
קיימות שיטות רבות ומגוונות לבקרת מקביליות, בהן:
בקרת מקביליות במערכות הפעלה.
מערכות הפעלה מודרניות עובדות בשיטת ריבוי משימות, ועל כן צריכות לאפשר למספר תהליכים לרוץ בהן בו זמנית (גם אם אין מדובר במקביליות אמיתית בזמן אלא בהחלפת הקשר מהירה בין תהליכים). ריבוי משימות הוא פשוט כאשר התהליכים בלתי תלויים זה בזה. עם זאת, כאשר מספר תהליכים או תהליכונים חולקים משאבים או מנסים לחלוק ביניהם מידע, עלול להיווצר מצב של חוסר עקביות במערכת. מטרת בקרת המקביליות היא למנוע מצבים כאלה. חלק מהפתרונות כוללים שימוש במנעולים, בעוד שפתרונות אחרים מציעים שימוש בפעולות אטומיות ובאלגוריתמים חסרי נעילות.
יצחק מלכו
יצחק מלכו (לעיתים מופיע כיצחק מולכו, נולד ב-30 בינואר 1945) הוא עורך דין ישראלי קרוב משפחתו ונציגו לשעבר של ראש ממשלת ישראל לשעבר בנימין נתניהו למשא ומתן עם הפלסטינים ועם גורמים נוספים.
ביוגרפיה.
יצחק מלכו הוא בנו של רפאל מלכו, ממייסדי בנק דיסקונט, ונכדו של יצחק רפאל מלכו ממקימי שכונת רחביה בירושלים. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה היה אלוף הנוער של ירושלים בטניס, והמשיך לעסוק בספורט זה גם בבגרותו.
לאחר מלחמת ששת הימים נישא לשלומית שמרון, בתו של ארווין שמרון, שאותה הכיר בבית הספר התיכון. לזוג שתי בנות. לאחר שסיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים עבד קרוב לשנתיים במשרד עורכי דין גדול בארצות הברית. עם שובו לישראל הצטרף למשרד "שמרון, מלכו, פרסקי ושות'", לאחר שהוסמך כעורך דין בשנת 1970. לאחר פטירתו של שמרון, בשנת 1978, היה מלכו לשותף הבכיר במשרד. במשרד עובדים כ-50 עורכי דין והוא עוסק במשפט מסחרי, דיני תקשורת ודיני חברות ובמיוחד בפירוק חברות, ובהן חפציבה דיור ואחזקות וחברת קרתא, החברה הממשלתית הראשונה העומדת לפירוק.
מלכו ייצג את פרופסור אלישע קימרון בתביעה על הפרת זכויות יוצרים כנגד הרשל שנקס ואחרים שפרסמו את שחזורו של מגילת מקצת מעשי התורה מבלי לקבל את רשותו ומבלי לציין שהוא המהדיר. השופטת דליה דורנר הכריעה לטובתו של קימרון, ופסק הדין אושר בבית המשפט העליון. משרדו של מלכו מייצג בישראל את משרד המשפטים של ארצות הברית.
פעילות מדינית.
מלכו, יחד עם גיסו ושותפו למשרד דוד שמרון, מקורב לראש הממשלה, בנימין נתניהו. בעת כהונת ממשלת ישראל העשרים ושבע היה מלכו שליחו של נתניהו לעניינים מדיניים וניהל את השיחות עם הפלסטינים. מלכו ודורי גולד היו נציגיה הראשונים של ממשלת נתניהו שנועדו עם יאסר ערפאת ברצועת עזה, ב-27 ביוני 1996. מלכו קיים עם יאסר ערפאת יותר מחמישים פגישות והיה האחראי לגיבוש הסכם חברון. הוא הזהיר את נתניהו מפני המינוי של רוני בר-און ליועץ המשפטי לממשלה. לאחר התפטרותו של בר און הוצע לו לכהן כיועץ המשפטי לממשלה, אך הוא סירב.