שתילי זיתים הוא חיבור הלכתי, שנכתב בידי הרב דוד משרקי, מחכמי תימן. ספר זה זכה לתפוצה גדולה ביהדות תימן, בעיקר בקרב הקהילות מתפללי הנוסח השאמי.
רקע.
חיבור ה"שולחן ערוך" הגיע לארץ תימן בסביבות שנת התל"ה סמוך להדפסתו על ידי סוחרי ספרים, ישנם אף שני שירים שחברו חכמי תימן בשבח הספר, חכמי תימן קבלו את הספר וקבעו בו לימודם לצד לימוד ספר משנה תורה, שהיה במשך דורות סמכות הפסיקה היחידה לאט לאט החל לימוד ה"שולחן ערוך" לתפוס מקום משמעותי בבתי המדרש.
הרב משרקי היה החכם התימני הראשון, שכתב במפורש שיש לפסוק כדעת השולחן ערוך אף נגד הרמב"ם, לדבריו פסיקת יהודי תימן כהרמב"ם הייתה מחוסר ספרים, הוא שאף להשוות את פסיקת יהודי תימן, לכל שאר ארצות המזרח, לדבריו כשם שבארצות המזרח חיבור השולחן ערוך דחק את פסיקתו הרמב"ם, כך גם בארץ תימן. בנוסף הגיעו לתימן גם ספרי שולחן ערוך עם הגהות הרמ"א וספרי הלבוש, דבר שגרם למבוכה גדולה, לצורך כך חיבר הרב משרקי את חיבורו שתילי זיתים, חיבור קצר בו הוא משמיט חלק ממנהגי אשכנז המובאים ברמ"א, ומסכם בקיצור את דברי הפוסקים האחרונים שהגיעו לידו.
כך כותב מהרד"ם בהקדמתו:
שם החיבור.
הספר 'שתילי זיתים' נסוב על ספר שולחן ערוך, כמו חיבורים רבים נוספים הנספחים לשולחן ערוך. כמו רבים אחרים רומז החיבור הנלווה לשמו של הטקסט העיקרי; כך למשל, המפה - שמם הציורי של הגהות הרמ"א על השולחן ערוך, השגות ותוספות העוטפות את השולחן המקורי. הכינוי 'שתילי זיתים' רומז לפסוק מתהילים קכ"ח המתאר דימוי של 'שתילי זיתים' הנסובים סביב לשולחנו של בעל הבית.
שיטת הפסיקה.
בספר, הרב מבאר את דעת השולחן ערוך, גם אם אין מנהג תימן תואם אותה, ומביא בקצרה דינים ומנהגים נוספים המתאימים לשיטת מרן השולחן ערוך, מדברי הפוסקים או מדעת עצמו, ומכריע בין הפוסקים מי דבריו עולים בקנה אחד עם השולחן ערוך. לצורך חיבורו השתמש הרב בשולחן ערוך ללא הגהות הרמ"א ונהג להוסיף את הגהות הרמ"א רק במקום שבו הם מסכימות לשיטת השולחן ערוך ולמנהגי תימן, על מנת להקל על הלומד. לעיתים מצוין בספר במפורש מנהג תימן, אך מטרתו העיקרית הייתה לפרש את דעת השולחן ערוך כדי ליישב את המחלוקות ההלכתיות שהתעוררו בתימן עקב השפעתו של השולחן ערוך שכבר הייתה גדולה.
תיאור הספר.
הספר הוא פירוש על שולחן ערוך אורח חיים. סגנונו של פירוש זה שונה מפרשנים אחרים של השולחן ערוך, הספר נכתב כהמשך ללשונות הרב יוסף קארו והרמ"א, כדי להקל על הלומד. הספר נדפס לראשונה בשנת תרמ"ה בתוספת הערות "שושנת המלך" למארי סאלם חבשוש, משו"ת "פעולת צדיק" למהרי"ץ.
השמטת הגהות הרמ"א.
מהרד"ם השמיט חלק מהגהות הרמ"א במקרה ולא תאמו לשיטת השולחן ערוך ולמנהג תימן מכמה סיבות:
אלה דבריו של מהרד"ם בהקדמה: מהרד"ם לא המעיט מערכו של הרמ"א, אלא דאג לנוחות הלומד, וכן רואים מדבריו על הרמ"א:
שאר חלקי השולחן ערוך.
מהרד"ם חיבר פירוש לחלק יורה דעה הנקרא "ראשי בשמים" והוא עד סימן ק"י בשולחן ערוך יורה דעה.
הרב שלמה עמר, מחכמי תימן במאה ה-19, המשיך את דרכו של מהרד"ם. הוא השלים את חיבורו של מהרד"ם על חלק יורה דעה, וכתב פירוש על כל חלק אבן העזר. כן רצה לפרש גם את חלק חושן משפט. גם הוא קרא לחיבורו בשם "שתילי זיתים", פירוש זה עדיין לא יצא לאור ונמצא בכתב יד.
כיום ישנן מהדורות שונות לספר שתילי זיתים שבחלקן הוספות:
אובדן הצוללת אח&quot;י דקר
יוסף בן שמואל
יוסף בן שמואל (1913 - 15 בספטמבר 1995) היה מראשוני חיל הים ומבוני התשתית הטכנית שלו. החל מקצין מכונות ראשי דרך ניהול שיפוצי אניות שנרכשו ברחבי העולם ועד לתפקידו האחרון כמפקד המספנה. דרך חייו מאז נעוריו הייתה בסימן החלום הציוני: לעלות לארץ ישראל ולהיות שותף בהקמת הבית הלאומי. לשם הגשמת חלום זה הוא הכשיר את עצמו למקצוע שלהערכתו יידרש שם ואכן בכל שלב בחייו הוא היה שותף בעשייה ותרם את חלקו למדינה המתפתחת.
נעורים מחוץ ישראל.
יוסף בן שמואל נולד ב-1913 בקרונשטאדט שבקרבת סנקט פטרבורג, ברוסיה, בשם יוסף איצוך. שם המשפחה הזה ניתן לסבו שהיה מן ה"חטופים" לצבא הרוסי.
אביו שמואל עבד כמלח באוניית נוסעים שהובילה מהגרים, בעיקר יהודים, מרוסיה לנמל ניו יורק.
עם פרוץ המהפכה הבולשביקית בשנת 1917 עברה המשפחה לגור באסטוניה.
יוסף גדל באסטוניה העצמאית אשר נוסדה עם סיום מלחמת העולם הראשונה.
עבור הקהילה היהודית תקופה זו הייתה תור הזהב וזכתה לתשומת לב בכל העולם היהודי. המדינה האסטונית העניקה לאזרחיה היהודים אוטונומיה תרבותית שבמסגרתה הוקמו מוסדות חינוך ותרבות עבריים, תנועות נוער ציוניות, ארגוני סטודנטים, ספריות ואפילו בנק.
בטאלין, הבירה, נבנה בית כנסת מפואר שבו נחוגו ברוב הדר מועדי ישראל ונערים עלו לראשונה לתורה. בנוסף, הוקם ארגון ספורט "מכבי" שטיפח את כל ענפי הספורט וחבריו השתתפו בתחרויות פנים ארציות ובינלאומיות.
האידיליה חוסלה עם הכיבוש הסובייטי של אסטוניה רבים הוגלו אז לסיביר. ושנה מאוחר יותר נרצחו כל היהודים שנותרו, כאלף איש, על ידי הנאצים ועוזריהם האסטונים.
שלושת ילדי משפחתו של שמואל איצוך למדו עברית בבית-הספר היהודי, היו חברים בתנועות נוער ציוניות וספגו גם בבית את השאיפה לעלות לארץ ישראל.
יוסף הוכשר, בטרם יעלה, למקצוע המכונאות הימית אותו למד בבית הספר למהנדסי-ים.
איצוך הפליג שנה בתפקיד של מהנדס זוטר ואחר כך התגייס לשירות חובה בחיל הים האסטוני; דבר שהתקבל בתמיהה על ידי מכרי המשפחה אבל תרם עוד נדבך לניסיונו המקצועי.
עליה לארץ.
מצויד בידע וברצון עז לתרום למולדתו החדשה עלה יוסף איצוך לארץ ישראל בשנת 1935 אחרי שנשא לאישה את דורה חיטוב, שהיגיעה בנפרד זמן קצר אחריו.
איצוך התקבל לעבודה בחברה לשירות ימי עתיד, חברת ספנות יהודית בבעלות משפחת בורכרד. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו אוניות החברה לשירות הצבא הבריטי והובילו אספקה וציוד צבאי בין נמלי הים התיכון, בין השאר לטוברוק הנצורה. אוניות החברה הניפו את דגל צי הסוחר הבריטי שעליו הוטבע עיגול עם השם "פלסטיין". האוניות היו חמושות בשני תותחים ומספר מכונות ירייה להגנתן. המסעות האלה נוצלו על ידי הצוות היהודי גם להעברה מחתרתית של נשק ותחמושת לידי ארגון ה"הגנה".
איצוך שרת באניות אלה בתפקיד של ממלא מקום מכונאי ראשי. בתום המלחמה נסע לאנגליה להיבחן לקבלת תעודת הסמכה פורמלית לתפקיד זה.
שירות צבאי.
עם קום המדינה התגייס לחיל הים הצעיר. הוא שרת במלחמת העצמאות על אח"י וג'ווד (ק-18), קורבטה קנדית שהוסבה לשימוש כאניית-מעפילים וחזרה לתפקד כספינת מלחמה. האונייה השתתפה במספר קרבות במלחמת השחרור, וגם הייתה אחת מהספינות ששטו לקראת אוניית הנשק של האצ"ל - אלטלנה.
לאחר המלחמה, נשאר יוסף בחיל הים וקבל דרגת סגן-אלוף. הוא היה מעורב בהבאת רוב אניות המלחמה של החיל לארץ: פריגטות, אח"י נוגה והמשחתות.
לפני נסיעתו הראשונה מחוץ לישראל, בהיותו נציג רשמי של צה"ל ומדינת ישראל, נידרש לאמץ לעצמו שם עברי. באופן טבעי הוא בחר בשם בן-שמואל. בשנת 1956 כאשר חיל הים אפיין טרפדות חדשות יצא בן שמואל לליברפול ולאחר בדיקה ובחינה המליץ על מנוע "דלטיק" של חברת נפייר. מנועים אלה שפעלו בדיזל הותקנו בשלוש טרפדות שהיוו כוח משמעותי בזירה הימית במלחמת ששת הימים.
תפקידו האחרון בחיל- הים היה מפקד מספנת חיל הים. בשנים - 1957–1960, המספנה התפתחה בצורה נכרת. ממצב שבו שיפוצים פשוטים היו נעשים בעלות יקרה במספנות הצי הבריטי במלטה, עברו למצב שבו שיפוצים כללים של משחתות נעשו בארץ. המספנה נערכה גם לשיפוצי צוללות.
עם פרישתו של בן שמואל לגמלאות, כתב לו מפקד החייל, יוחאי בן נון, מכתב פרידה שמתוכו מצוטטות השורות הבאות:
תפקידים אזרחיים.
לאחר שחרורו מצה"ל ב-1960 הגיע לצי"ם.
בתחילה הפליג כמכונאי ראשי על אניות נוסעים, בהמשך היה מפקח שלהן בחוף.
לאחר חיסול ענף הנוסעים עבד כמפקח בטיחות עד לפרישתו לגמלאות. ב-1978.
בן-שמואל איצוך נפטר ב-1995 ונטמן בבית העלמין בקריית טבעון. על מצבתו נחקקו המלים: "אשר עשה את חלומו במו חייו" -ציטטה מתוך השיר "חלום" של יונתן רטוש.
דרך חייו מאז נעוריו הייתה בסימן החלום הציוני: לעלות לארץ ישראל ולהיות שותף בהקמת הבית הלאומי. לשם הגשמת חלום זה הוא הכשיר את עצמו למקצוע שלהערכתו יידרש שם ואכן בכל שלב בחייו הוא היה שותף בעשייה ותרם את חלקו למדינה המתפתחת.
בנו ישראל בן שמואל הוא בוגר מחזור ה' של בית הספר לקציני ים עכו ושירת גם הוא בתחום הטכני בחיל הים.
ויקטור קריד
יוקה סאטו
יוקה סאטו (באנגלית: Yuka Sato; ביפנית: 佐藤 有香; נולדה ב-14 בפברואר 1973) היא מחליקה אמנותית על הקרח יפנית בעבר. אלופת עולם בהחלקה על הקרח ליחידות (צ'יבה 1994).
חיים אישיים.
סאטו נולדה בטוקיו. היא התאמנה בהדרכתם של הוריה, נובו (10 פעמים אלוף יפן בהחלקה על הקרח ורביעי בעולם בשנת 1964) וקימיקו (פעמיים אלופת יפן ופעמיים חמישית בעולם בשנים 1967 ו-1968). נוסף לכך, התאמנה בהדרכתו של פיטר דנפילד מקנדה.
באליפות העולם לנוער בהחלקה על הקרח שנערכה בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית בשנת 1990 זכתה סאטו במדליית זהב ביחידות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בהליפקס, קנדה, היא סיימה במקום 14 ביחידות.
באולימפיאדת אלברוויל (1992) סיימה סאטו במקום שביעי בהחלקה על הקרח יחידות. במדליית זהב זכתה קריסטי ימאגוצ'י מארצות הברית ובמדליית כסף זכתה בת ארצה מידורי איטו. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה באוקלנד, קליפורניה, היא סיימה במקום שמיני ביחידות.