ב-10 באוגוסט תפסו הבריטים 5 סירות מוצפות במים ועליהן כ-300 מעפילים סובלים מצמא ושרב. מעפילים אלה הגיעו מחופי בולגריה, לאחר הפלגה של 12 יום על גבי ספינת מעפילים. רב החובל של הספינה הביא אותם עד למרחק של כ-30 קילומטרים מן החוף והודיע להם כי הספינה עומדת לטבוע ואילצם לעלות על הסירות. הם הטלטלו על גבי הסירות במשך 13 שעות עד שנתפסו על ידי הבריטים. הבריטים העלו את מעפילי הסירות על הקולורדו שעמדה ריקה לאחר שמעפיליה הושמו במחנה המעצר. הם הובאו כבר באותו יום למחנה המעצר בחיפה ובשבת 12 באוגוסט העבירו הבריטים את פליטי הסירות למחנה מעצר בצריפין.
הקולורדו הוחרמה על ידי שלטונות המנדט לאחר הליכים משפטיים ממושכים.
רב החובל וצוות הימאים.
רב החובל היווני של הספינה, דמטריוס ורניקוס, עוזרו ושאר 22 אנשי הצוות נעצרו על ידי הבריטים, והועברו למעצר בכלא עכו.
בית המשפט המחוזי דן את רב החובל ועוזרו לשישה חודשי מאסר וזיכה את שאר אנשי הצוות. אולם עוד קודם לכן חולץ רב החובל ורניקוס ממאסרו על ידי אנשי ההגנה; כשיצא מן הכלא בלווית סמל משטרה כדי להסתפר במספרה בחיפה, השאירו הסמל במספרה ויצא לחנות סמוכה כדי לשתות. בשובו למספרה לא מצא את ורוניקוס. מכונית שחיכתה לו העבירה אותו לקיבוץ שער העמקים ממנו הועבר באמבולנס לתל אביב כשהוא מתראה כחולה אנוש, בליווי רופאה ושתי אחיות. בתל אביב חיכו לו מלחי הספינה שלא נעצרו.
רב החובל והמלחים הסתתרו בבית אריזה בכפר אזר וחיכו להזדמנות להימלט מן הארץ. כשנודע להם כי ספינה יוונית עוגנת בנמל תל אביב הם חתרו אליה בשעת לילה בסירה. אחרי חתירה מאומצת הגיעו לספינה וצעקו לעבר מלחיה כדי למשוך תשומת לבם. כשאחד ממלחי הספינה ניגש אחד מהם לדופן הספינה והם קראו לעברו כי ביניהם יש רב חובל יווני. המלח הודיע על כך לרב החובל של הספינה ושב אליהם ואמר כי הקפטן שלו אומר שאם אפילו מלך יוון היה פה הוא לא ידבר איתו בשעת לילה במקום כזה ובצורה כזו. אנשי הקולורדו שבו ריקם ואז החליטו אנשי ההגנה לפעול ואנשי הקולורדו וקברניטה הובלו לטורקיה בספינת המנוע "טרומפלדור" של הפלוגה הימית של הפועל. מטורקיה הגיעו ליוון מולדתם.
מלב&quot;מ
נבחרת הפיליפינים בכדורסל
נבחרת הפיליפינים בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של הפיליפינים. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של הפיליפינים.
נבחרת הפיליפינים נחשבה לאחת הנבחרות החזקות ביותר באסיה עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 והיא הנבחרת האסיאתית היחידה שזכתה במדליה כלשהי באליפות העולם בכדורסל. היא עשתה זאת בשנת 1954 כשסיימה במקום השלישי.
הנבחרת רשמה גם את הישג השיא של נבחרת אסיאתית במשחקים האולימפיים כאשר סיימה במקום החמישי במשחקים שנערכו בשנת 1936.
כמו כן זכתה הנבחרת 5 פעמים באליפות אסיה בכדורסל בשנים 1960, 1963, 1967, 1973 ו-1985.
בשנות התשעים של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21, איבדה הנבחרת את מעמדה כנבחרת מובילה באסיה ובשנת 2001 אף לא העפילה לאליפות אסיה בכדורסל לאחר 20 הופעות רצופות עקב השעיה. בשנת 2003 העפילה הנבחרת לאליפות אך סיימה במקום ה-15, הנמוך בתולדותיה ובשנת 2005 שוב הושעתה הנבחרת מהאליפות.
אולם לאחרונה שוב חל שיפור ביכולתה של הנבחרת והיא העפילה לגביע העולם בכדורסל 2014 שנערך בספרד. במסגרת ההכנות לטורניר אוזרח שחקנה של ניו ג'רזי נטס אנדריי בלאץ'.
הכדורסל זוכה לפופולריות גדולה בפיליפינים, וזאת למרות היותם של הפיליפינים נמוכי קומה. בהתאם לכך גם הנבחרת זוכה להתענינות רבה ולאוהדים רבים המלווים אותה בטורנירים השונים.
טירת דרהאם
טירת דרהאם (באנגלית: Durham Castle) היא טירה נורמנית הנמצאת בעיר דרהאם שבצפון-מזרח אנגליה. מאז שנת 1840 שוכנת בטירה אוניברסיטת דרהאם. הטירה ניצבת בראש גבעה, מול קתדרלת דרהאם, ומעל נהר וויר (Wear), המקיף אותה משלושת עבריה.
היסטוריה.
הטירה נבנתה במאה ה-11 כחלק מההשתלטות הנורמנית על צפון אנגליה. האוכלוסייה באזור הייתה "פראית ולא יציבה" בשנים שלאחר הכיבוש הנורמני (1096 ואילך). כדי לייצב את שלטונם בנו הנורמנים שורה של מבצרים, וטירת דרהאם היא אחת מהם. הטירה בנויה כ-"Motte-and-bailey", מבצר שנבנה על תל מלאכותי, או גבעה טבעית שהוגבהה לצורך כך, מוקפת בחפיר. בראש התל נמצא מבצר, שבמרכזו חצר. בחצר שכנו בעלי מלאכה, ואיכרים או פועלים שעבדו עבור אדון הטירה. טירות מסוג זה נבנו כבר בזמן הקלטים, ומבצר דרהאם הוא אחת מהדוגמאות המוצלחות לבנייה בסגנון זה.
הבישוף מדרהאם, שמונה על ידי המלך כנסיך-בישוף כדי להפעיל את סמכותו המלכותית ישב בטירת דרהאם עד 1183, אז עבר מושבו לעיר בישוף אוקלנד (Bishop Auckland), כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לדרהאם. אולם הטירה, החדר המרכזי בטירות מעין אלה, הוא מן הגדולים מסוגו בבריטניה. הבישוף אנתוני בק בנה אותו בתחילת המאה ה-14, ואז היה הגדול ביותר מסוגו, אך הוא קוצר על ידי הבישוף ריצ'רד פוס לקראת סוף המאה ה-15. גם כיום הוא מן הגדולים ביותר: גובהו 14 מטרים ואורכו יותר מ-30 מטרים.
אוניברסיטת דרהאם.
ב-1837 נתרם מבנה הטירה לאוניברסיטת דרהאם, שנוסדה באותן שנים. בטירה נפתח אחד הקולג'ים של האוניברסיטה, שנקרא "קולג' האוניברסיטה" (University College). המבנה שוקם על פי התוכניות המקוריות, ונפתח ב-1840. בטירה מתגוררים יותר ממאה סטודנטים. האולם המרכזי של הטירה משמש כחדר האוכל, ואולמות המרתף לשעבר משמשים כמועדון (Common Room) של הסטודנטים לתואר ראשון. שתי הקפלות שבטירה (ראו להלן) משמשות עדיין לתפילה ולמטרות נוספות, כמו הצגות. בטירה שוכנים, בין היתר, גם ספריית הקולג' ומשרדים. בחופשות משמשת הטירה כמלון לכנסים (אקדמיים בדרך כלל). הכניסה לטירה לציבור הרחב היא רק במסגרת סיורים מודרכים.
קפלות.
כאמור, הקולג' הנמצא בטירה עושה שימוש נרחב בשתי הקפלות הנמצאות בה: הקפלה הנורמנית שנבנתה בסביבות שנת 1078, והקפלה של טונסטל (קת'ברט טונסטל – Tunstall או Tonstall, ממנהיגי הכנסייה באנגליה במאות ה-15 וה-16, שהיה הבישוף של דרהאם) שנבנתה ב-1450.
הקפלה הנורמנית היא החלק העתיק ביותר של הטירה שעודנו נגיש לציבור. האדריכלות של הקפלה היא אנגלו-סקסית-אנגלית, אולי בשל העובדה שהקפלה נבנתה על ידי עובדי כפייה אנגליים. במאה ה-15 נחסמו שלושת החלונות בקפלה, בשל הבנייה המורחבת של מגדל העוז, הביצור העיקרי בטירה. עד שנת 1841 לא נעשה שימוש בקפלה, והחל מאותה שנה נעשה בה שימוש כמסדרון מעבר אל המגדל המרכזי. במהלך מלחמת העולם השנייה נוצלה הקפלה כמרכז פיקוד ותצפית של חיל האוויר המלכותי. הקפלה קודשה מחדש זמן קצר לאחר המלחמה וכיום מתקיימות בה תפילות מדי שבוע.
בקפלה של טונסטל נעשה שימוש רב יותר, בשל שטחה הגדול מעט יותר. הקפלה הורחבה בסוף המאה ה-17. בקפלה נמצאים כיסאות שנקראו "מיזריקורדס" (misericords, בתרגום מילולי: "מושבי רחמים" או mercy seats), שנועדו לסייע לאנשים שהתקשו לעמוד לאורך זמן בקטעי התפילה ארוכים, להישען על קצהו של הכיסא המורם.
אתר מורשת עולמית.
בשנת 1986 הוכרזה הטירה, יחד עם הקתדרלה הסמוכה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. ב-2008 הוסף כר הדשא שבין שני המבנים, "מדשאת הארמון" (Palace Green) לאתר.
חובת התלמידים
חובת התלמידים הוא ספר מוסר ותיקון המידות על דרך החסידות. מאת רבי קלונימוס קלמיש שפירא, האדמו"ר מפיאסצ'נה. הספר פורסם לראשונה בשנת ה'תרצ"ב, (1932) בעיר ורשה, והוא מתייחד בסגנונו ובתכניו. הספר עשה רושם רב בעת יציאתו וזוכה עד היום לפופולריות רבה ואף תורגם לכמה שפות, כולל אנגלית ויידיש. את הספר ייעד המחבר בעיקר להדרכת תלמידים צעירים.
תוכן הספר.
בהקדמת הספר הפונה להורים ולמחנכים מדגיש המחבר את הצורך בחינוך המותאם אישית לכל אחד על פי צרכיו הייחודיים, כדברי הפסוק: "חנוך לנער על פי דרכו" (משלי כ"ב). הוא מתייחס לתופעת החילון והירידה ברמה הדתית של המון העם. לדבריו, האשמה בדבר מוטלת לא רק על הדור הצעיר אלא גם על ההורים והמחנכים שלא מוסרים את נפשם למען חינוך הדור הבא. הוא קרא להורים ולמחנכים לבחור בדרך של הסברה ולא בדרך של כפייה, שהתאימה לדורות קודמים אך לא מתאימה לדור בו "ישותו של הילד ועצמותו מתקדם להתגבל בלא עיתו".
הרעיון המרכזי בספר הוא הטלת האחריות והחובה על החניך עצמו, באמצעות הדגשת ערכו העצמי ותפקידו בתור בן לעם היהודי. זאת היא הסיבה לשם הספר "חובת התלמידים". רק כך ולא בדרך של כפייה והכרח יצליחו המלמדים לטעת בלב החניכים את אהבת ה' לאורך שנים.
בספר עצמו פונה האדמו"ר מפיאסצנה אל התלמיד בגוף נוכח ומדבר אל לבו להתמיד בלימוד ובתפילה מתוך הדגשת ערכו ורוממותו. דרישתו מהתלמיד איננה לפעול כמבוגר אלא ליצור מודעות למעשים ונטילת אחריות עליהם. הספר מיועד בעיקר לתלמידים צעירים. לתלמידים מבוגרים יותר כתב הרבי את ספריו "הכשרת האברכים" ו"בני מחשבה טובה" שיצאו לאור רק לאחר מותו.
מבנה הספר.
הספר מחולק להקדמה, שלושה עשר פרקים, נספח ציווים ואזהרות ונספח ובו שלושה מאמרים בעניינים שונים.