הולנד היא אחת המדינות הצפופות ביותר בעולם, עם יותר מ-400 תושבים לק"מ רבוע. ההולנדים ידועים כאנשים סובלניים, וידועים בעיקר בזכות קשרי מסחר, טחנות הרוח, הפרות ההולנדיות, הגבינות וקבקבי העץ. בעשורים האחרונים התפרסמה הולנד גם בזכות המדיניות הליברלית שלה בנושאי סמים וזנות. אמסטרדם במיוחד נחשבת לעיר ליברלית. בניגוד למה שנטען לעיתים, אין בהולנד נישואין מיוחדים לזוגות חד-מיניים; חוק הנישואים הקיים הורחב כך שלא חל רק על בני שני מינים שונים. עם זאת, היא איננה מחייבת מדינות אחרות להכיר בנישואין בין בני אותו המין המתקיימים בשטחה, כמתחייב מאמנת האג.
בהולנד שתי שפות רשמיות כלליות, הולנדית ופריזית, שתיהן שפות גרמאניות מערביות (לקבוצה זו שייכות גם אנגלית, גרמנית, יידיש ואפריקאנס). הולנדית היא השפה הרשמית בכל המדינה, ופריזית מדוברת בנוסף להולנדית במחוז פריסלנד. בנוסף להולנדית ופריזית, הוכרו לאחרונה שתי שפות אזוריות: גרמנית תחתית ולימבורגית. ניבים סאכסוניים שונים מדוברים במזרח ובצפון-מזרח הולנד. הלימבורגית מדוברת במחוז לימבורג שבקצה הדרום-מזרחי של הולנד ובמחוז בעל שם זהה בבלגיה, ממערב ללימבורג ההולנדית.
קיימת שפה אזורית שלישית, זילנדית, שמדוברת בדרום-מערב הולנד ופלמית מערבית שמדוברת במערב בלגיה, שניהם ניבים מאותה שפה. אלא שרוב התושבים של אזורי תפוצה של שפה זו – בהולנד ובבלגיה – מדברים בניב הולנדי מקומי ולא בשפה האזורית. על כן, השפה לא הוכרה כשפה אזורית. שפה זו היא שפת-בת של הולנדית, כמו האפריקנית ובניגוד ללימבורגית, הסאכסונית והיידיש שהן שפות-בת של הגרמנית. השפה הפריזית היא אחות להולנדית, לאנגלית ולגרמנית.
הפלמית הכללית, שמדברים בה מרבית תושבי בלגיה, אינה שפה אלא ניב של השפה ההולנדית. גם במחוז צפון בראבנט, שבדרום הולנד, מדברים בניב הולנדי שמזכיר את הניב הפלמי.
בשנות ה-2000 הוקשחו מדיניות ההגירה והפיקוח על הפשע ומתקיים שיח ציבורי נגד ההגירה, בעיקר על ההגירה המוסלמית.
לפי נתוני הלשכה הסטטיסטית של הולנד משנת 2015, 50.1% מן ההולנדים לא משייכים עצמם לדת כלשהי, 43.8% מאוכלוסיית הולנד הם נוצרים – 23.7% קתולים ו- 15.5% פרוטסטנטים (רובם קלוויניסטים), 4.9% מוסלמים, 1.1% בני דתות אחרות (הינדואיזם, בודהיזם ויהדות). במחוזות הדרומיים ניכרת נוכחות רבה יותר לקתולים, בעוד שבמחוזות הצפוניים מרבית האוכלוסייה אשר מגדירה את עצמה כנוצרית היא פרוטסטנטית.
הלשכה הסטטיסטית ערכה סקר במסגרתו התבקשו התושבים לדרג את מידת מעורבות הדת בחייהם, ובו עלה ש-72% השיבו כי אינם פוקדים כנסיות או אסיפות דתיות כלל כי 11% הולכים לכנסייה (או משתתפים באסיפות בעלי אופי דתי או פילוסופי) לפחות פעם בשבוע, 4% הולכים לכנסייה פעמיים או שלוש פעמים בחודש, 4% פעם בחודש, ו-9% פחות מפעם בחודש.
יהדות הולנד.
התעודה הראשונה על אודות היהודים בהולנד היא מהמאה ה-12. בימי הביניים היו בה מספר קטן של יהודים אך למרות זאת תעודות מתקופה זו מבטאות עוינות כלפיהם. במאה ה-17 נוסדו בה קהילות אנוסים, רובם מפורטוגל וספרד, שישבו באמסטרדם, רוטרדם, אלקמאר והארלם. באמסטרדם נוסדה קהילת נווה שלום ואפילו נבחר לה רב. בשנת 1619 החליטה הולנד שכל עיר רשאית לחוקק חוקים ייחודיים ליהודים. לאחר מכן הגיעו יהודים אשכנזים להולנד בעיקר מגרמניה, פולין וליטא והקימו את קהילתם הראשונה בשנת 1635.
אף על פי שהוטלו מגבלות שונות על היהודים, הם הצליחו להגיע לעצמאות כלכלית מסוימת עד כדי כך שיהודים ספרדים היו בעלי מניות בחברת הודו המזרחית ההולנדית וליהודים היו עמדות חשובות בכמה ענפי כלכלה, ביניהם ענף היהלומים (עם הזמן נוצר מונופול יהודי בענף זה).
בשנת 1626 הקים מנשה בן ישראל בית דפוס עברי באמסטרדם ולימים הייתה העיר למרכז של הדפוס העברי. באותה עת היו הקהילות היהודיות בהולנד מרכז תרבות גדול בלימודי יהדות ולימודים כלליים. במאה ה-17 התחוללו בקהילה היהודית מספר משברים בן המתבוללים לאורתודוקסים, אשר הידועות שבהן היא פרשת אוריאל ד'אקוסטה ופרשת החרמתו של שפינוזה. במאה ה-18 הורע מצב היהודים והיקף המסחר שלהם הידרדר בעקבות הכיבוש הצרפתי. באותה תקופה, 54% מיהודי אמסטרדם תוארו כאנשים שזקוקים לתמיכת הקהילה. רבים ביהדות הולנד נתפסו לרעיונות המשיחיים של שבתי צבי.
ב-1796 הוכרז שוויון זכויות ליהודי הולנד והשלטונות השתדלו לשלבם בחיי המדינה. בשנת 1810 היו בהולנד 49,973 יהודים אשכנזים וכ-5,000 יהודים ספרדים. המלך וילם ה-1 התעניין בקהילה היהודית ואף הוציא צווים שנגעו לענייניה הפנימיים. בתקופה המודרנית היגרו להולנד יהודים ממדינות אחרות. הולנד הייתה מדינה ליברלית בה נהנו היהודים מתחושת שוויון.
יהודי הולנד בתקופת השואה.
ערב מלחמת העולם השנייה היו בהולנד 140,000 יהודים ועליהם נוספו 30,000 פליטים יהודים מגרמניה הנאצית. מיד לאחר כניסת הכוחות הגרמנים אל הולנד ב-10 במאי 1940, ב-15 במאי הולנד נכנעה. ב-5 באוקטובר 1940 הוצא צו שכל עובדי המדינה ההולנדים צריכים לחתום על תעודת 'אריות' (בהולנדית: arierverklaring) בה עליהם להצהיר שהם, בני או בנות זוגם, ארוסיהם, שני ההורים, והסבים משני הכיוונים 'לא היו שייכים אף פעם לקהילת המאמינים היהודים' (בהולנדית: de Joodse geloofgemeenschap) וכך התחילו להטיל על היהודים צווים והגבלות. כ־2,000 מהם ברחו וחלק מהאחרים הסתתרו. רבים נשלחו למחנות ריכוז בגרמניה ואל מחנות השמדה במזרח אירופה. בהולנד, על פי תעודות גרמניות, שהה כוח מוגבל של הוורמאכט, הצבא הגרמני.
מרבית ההולנדים שיתפו פעולה באופן מלא עם המדיניות הנאצית, יותר מבכל מדינה אחרת באירופה. עם זאת, קבוצת קומוניסטים הכריזה ב-25 בפברואר 1941 שביתה בעיר אמסטרדם במחאה על מדיניותם של הנאצים כלפי היהודים. זו הייתה יוזמה של ארגונים קומוניסטיים באמסטרדם והיא הייתה פעולת המחאה הסולידרית היחידה בהולנד, אם כי מינורית, היא דוכאה אחרי יומיים. בכל שנה נערך טקס זיכרון באמסטרדם בכיכר בה נאספו היהודים למשלוח למחנות.
אלפי הולנדים סייעו ליהודים להסתתר מפני הנאצים. על פי הערכות שונות כ-12 אלף יהודים בהולנד ניצלו מידי הנאצים הודות לסיוע זה. בהולנד תועדו מקרים רבים במיוחד של מסירות נפש למען היהודים. כך למשל, היחס בין מספר חסידי אומות העולם ההולנדים לבין גודל האוכלוסייה גבוה זאת בשל הכפר ניולנדה, שאנשיו הסתירו יהודים באופן מאורגן. ביתר חלקי הולנד כמעט ולא נרשמו מקרי הצלה של יהודים על ידי חסידי אומות עולם. על אף הצלת יהודים רבים על ידי תושבי הכפר ניולנדה, כ-90 אחוז מיהודי הולנד נרצחו במלחמת העולם השנייה. באחוזים, יותר יהודים נשלחו אל מותם מהולנד מאשר מכל מדינה אירופית אחרת.
אנה פרנק יהודייה ממוצא גרמני נתפסה באמסטרדם והיא אחת הנערות המפורסמות מתקופת השואה. הבית בו הסתתרה ונתפסה הוא היום מוזיאון שואה בהולנד וקרוי בית אנה פרנק.
הנאצים הקימו מספר מחנות ריכוז אליהם גורשו היהודים: במזרח הולנד ובצפונה במחנה וסטרבורק ליד העיר חרונינגן אליה גורשו היהודים על ידי "המשטרה הירוקה" (בהולנדית: Groene Politie). רובה של יהדות הולנד נספתה בשואה – 107,800 נפש מ-120,000 נפש (90%), על פי האומדנים האחרונים.
כיום מתגוררים בהולנד כ־30,000 יהודים.
חלוקה מנהלית.
הולנד מחולקת ל-12 מחוזות (פרובינציות):
כל מחוז מחולק לרשויות מקומיות (gemeenten), ובסך הכול הולנד מחולקת ל-352 רשויות מקומיות בחלקה האירופאי (נכון ל-1 בינואר 2021).
ממלכת הולנד כוללת גם מספר איים בים הקריבי, שהיו בעבר קולוניות הולנדיות ובשנים 1954–2010 נקראו האנטילים ההולנדיים. כיום ארובה, קוראסאו, האי סנט מארטן והולנד עצמה הן ארבע טריטוריות שמרכיבות את ממלכת ארצות השפלה, בעוד שהאיים בונייר, סאבא וסנט אוסטטיוס הפכו לרשויות מוניציפליות מיוחדות השייכות להולנד והמכונות הולנד הקריבית.
תרבות.
בהולנד נולדו ציירים מפורסמים רבים. מבין ציירי המאה ה-17, תור הזהב של הרפובליקה ההולנדית, התפרסמו רמברנדט, יאן ורמיר, ואן סטין ואחרים. במאות ה-19 וה-20 התפרסמו וינסנט ואן-גוך, פיט מונדריאן, מאוריץ קורנליס אשר והאן ואן מיגרן. פילוסופים מפורסמים כוללים את ארסמוס מרוטרדם וברוך שפינוזה. אף רנה דקארט התגורר בהולנד כמה עשרות שנים.
אונורה דה בלזק
אוֹנוֹרֶה דֶּה בָּלְזָק (בצרפתית: Honoré de Balzac; 20 במאי 1799 - 18 באוגוסט 1850) היה סופר ומחזאי צרפתי, מחלוצי זרם הריאליזם בספרות ואחד מהסופרים המשפיעים והבולטים במאה ה-19. יצירתו הגדולה של בלזק, "הקומדיה האנושית", היא מקבץ של רומנים וסיפורים קצרים המציגים תמונה פנורמית של חיי החברה הצרפתית במחצית הראשונה של המאה ה-19, ובפרט בתקופה שלאחר נפילת נפוליאון ולאחר חזרת בית בורבון לשלטון בשנת 1815.
בלזק נולד בעיר טור שבצרפת. נעוריו עברו עליו בתקופה הסוערת של מפלת נפוליאון וחידוש המלוכה בצרפת. הוא עצמו, אף על פי שנשלח לבית-ספר איכותי, היה שקוע בדמיונות ובקריאה מרובה.
משפחתו רצתה שיהיה עורך־דין. בשנים 1816–1819 עבד בלשכות של פרקליטים, ורכש בהם ידע רחב בחוק הפלילי. עם הזמן נאלצה משפחתו להסכים לכך שבלזק אינו מעוניין לעסוק בתחום זה, ולקבל את רצונו לעסוק בכתיבה.
יצירתו הראשונה, טרגדיה בחרוזים בשם "קרומוול" (Cromwell), נכשלה, אך בלזק הוסיף לכתוב סיפורים עממיים, בין לבדו ובין בשיתוף עם סופרים אחרים. בצעדיו הראשונים בדרכו הספרותית פרסם בעילום שם סיפורי הרפתקאות, כגון "סטני" ו"ארגו שודד הים" (Argow le pirate). ניסיונות אלה לא עלו יפה והוא שקע בחובות כבדים.