מנדל נתמך על ידי המלך מתיאש וקיבל כל מיני הטבות. לדוגמה, כשיאנוש אלדרבוך מאבראו לא שילם את חובו במועד למנדל, הוציא מתיאש מכתבים מלכותיים שהורו לכל הרשויות במדינה לעצור את צמיתי אלדרבוך, לתפוס את כל רכושם ולהעבירו לסוכניו של מנדל. בהזדמנות אחרת המלך הורה לנבחרי העיר ברטיסלאבה להסדיר את תביעתו של מנדל לפני כל שאר הנושים של תושב העיר בשם בינברג. בשנת 1505 העניק המלך מכתב הגנה ליעקב מנדל ולמשפחתו כאשר נאלצו לברוח לברטיסלאבה במהלך רדיפת היהודים בבודה.
במקביל, מנדל היה האיש שנאלץ לגבות באמצעים האכזריים ביותר את המיסים הכבדים שהוטלו על היהודים כתוצאה ממלחמת האיכרים בראשות גיירג' דוז'ה (1514) כדי שהמלך אולאסלו ויאנוש זאפויאי יוכלו לצייד את צבאותיהם במלחמתם נגד המורדים. לאחר מכן, כל עוד התקיים תפקיד הפרפקטורט שלו, החזיקו בני משפחת מנדל בתפקיד זה. משפחת מנדל הייתה מאוד עשירה ויוקרתית, הם החזיקו בתפקיד נשיא הקהילה והנשיא היהודי הלאומי מאז שלטונו של המלך מתיאש, כלומר משנות 1470 עד 1526, עד האסון של קרב מוהאץ'. לעזרתו ולצדו של מנדל עמד הרב עקיבא הכהן, עד מותו של הכהן בשנת 1496, אחד ממכובדי העיר בודה.
מעמד רם.
יעקב מנדל היה אדון כה רם שבחתונתם של המלך מתיאש וביאטריקס בשנת 1476, מנדל רכב בראש להקת פרשים לקראת הזוג המלכותי, כשחרב בידו. (בתקופה זו, במערב אירופה, יהודי לא הורשה לרכב על סוס בכלל או לשאת נשק כלשהו, והיה עליו לענוד טלאי צהוב בולט על בגדיו). הרב שמואל קוהן כתב וציטט אביר אלמוני מהעיר ארפורט על תהלוכת היהודים בשיירת החתונה: בכניסה לטירת בודה, "...רכב בראש היהודים הפרנס הקשיש שלהם ולידו בנו, גם הוא על סוס, עם חרב שלופה וסל כסף שבתוכו היו מטבעות כסף במשקל רב. אחריהם רכבו עשרים וארבעה אבירים, כולם בגלימות סגולות, עם שלוש נוצות יען בכובעיהם." בהכתרתו של אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה הופיע מנדל מלווה בעשרים וארבעה פרשים בשריון מבהיק. על פי מקורות מסוימים, אחד המוצגים העתיקים החשובים ביותר השמורים במוזיאון היהודי ההונגרי בבודפשט, היא חרב עם כתובות בעברית, שהיסטוריונים ובעיקר המסורת העממית היהודית ההונגרית מחשיבים אותה כ"חרב הקדושה של יהודי הונגריה", שהייתה בבעלות יעקב מנדל.
ארמונו ובית הכנסת.
ארמונו של מנדל - כפי שאנו מכירים אותו כבר כיום - ניצב בזמנו על החלקה הריקה כיום ברחוב מיהאי טאנצ'יץ' 23 בבודה. בחצר הארמון שפנתה לטיילת שעומדת היום מצודת הדייגים, בנה הפרפקטורט היהודי את בית הכנסת הגדול של הקהילה האשכנזית בבודה, ככל הנראה בשנת 1461. זה היה אחד מבתי הכנסת הגדולים באירופה של ימי הביניים, שלושה אולמות בשטח כולל של כ-300 מ"ר (בשטח בסיס של 26.26x10.73 מטר וכ-9 מטר גובה). יש להניח שבית הכנסת נבנה על ידי האמנים הבנאים של חצר המלוכה בסגנון גותי מאוחר ובעיטור עשיר. הבניין נהרס על ידי הכוחות הנוצרים ששחררו את טירת בודה מהטורקים בספטמבר 1686.
בלט בולשוי
בלט בולשוי (ברוסית: Балетная труппа Большого театра, מילולית: "להקת הבלט של תיאטרון בולשוי") היא להקת בלט קלאסי בעלת שם בין-לאומי, השוכנת בתיאטרון בולשוי במוסקבה, רוסיה. להקת בלט הבולשוי נוסדה בשנת 1776, והיא בין להקות הבלט הוותיקות ביותר בעולם. עם זאת, שמה יצא לתהילה בעולם כולו רק בראשית המאה ה-20, כשמוסקבה הייתה לבירת ברית המועצות. מאז ועד היום, להקת הבולשוי מוכרת כאחת מלהקות הבלט הראשונות במעלה בעולם. יש לה סניף אחד בבית הספר לתיאטרון ובלט של בולשוי בז'וינווילי, ברזיל.
היסטוריה.
האזכור המוקדם ביותר של בלט הבולשוי נמצא ביצירת בית ספר למחול לבית יתומות במוסקבה בשנת 1773.ב-1776, שכרו הנסיך פיוטר וסילייביץ' אורוסוב ויזם התיאטרון האנגלי מייקל מאדוקס את שירותיהן של רקדניות מבית הספר כחלק מלהקת התיאטרון החדשה שלהם.{תחילה הופיעה הלהקה באתרים בבעלות פרטית, ובהמשך רכשה את תיאטרון פטרובסקי, העתיד להיבנות מחדש, עקב שריפות ופיתוח כושל, כתיאטרון בולשוי הנוכחי. אף כי רקדנים אורחים באים והולכים מלהקות בלט יוקרתיות אחרות, כגון מריאינסקי ותיאטרון הבלט האמריקאי, רוב רקדני הלהקה הם בוגרי האקדמיה. ב-1989 היה מייקל שאנון רקדן הבלט האמריקאי הראשון שסיים את האקדמיה של בלט הבולשוי והצטרף ללהקת הבולשוי.
על אף המספר הרב של בלטים מפורסמים שהעלה, התקשה בלט הבולשוי לעמוד בתחרות מול המוניטין של הבלט הרוסי האימפריאלי, כיום בלט מריאינסקי מסנקט פטרבורג. רק עם מינויו של אלכסנדר גורסקי כמנהל בלט בשנת 1900 החלה הלהקה לפתח את זהותה הייחודית, בהפקות מהוללות של בלטים חדשים או מחודשים, בהם דון קישוט (1900), קופליה (1901), אגם הברבורים (1901), הנערה הסוררת (1903), ז'יזל (1911), "לה קורסר" (1912) ו"הבייאדרה" (1917).
העדפת ההנהגה הסובייטית לנושאים מוסרניים פשטניים באמנויות באה לביטוי במינויו של יורי גריגורוביץ' כמנהל ב-1964. גריגורוביץ' החזיק במשרה עד 1995, אז החלה שורה של מנהלים, בהם בוריסב אקימוב, אלכסיי רטמנסקי, יורי בורלאקה וברגיי פילין להביא ללהקה רעיונות ביצוע למחולות מודרניים יותר.
שערוריות ציבוריות.
הבלרינה אנסטסיה וולוצ'קובה טענה, שרקדניות נדרשות לשכב עם פטרונים עשירים. היא אמרה: "זה קרה בעיקר עם הלהקה, אבל גם עם הסולניות. [...] אני קיבלתי הזמנות חוזרות ונשנות אל מיטותיהם של אוליגרכים." הרקדנית האמריקאית ג'וי וומארק חזרה על טענה זו כשעזבה את הלהקה אחרי שנאמר לה, שכדי להבטיח לעצמה תפקידי סולו, היא חייבת או לשלם $10,000 או "ליזום יחסים עם פטרון."
בינואר 2013, נפלה על הלהקה עוד שערורייה, כשהאחראי על התפאורות סרגיי פילין היה קורבן להתקפה בחומצה גופריתית. רקדן הבולשוי פאבל דמיטריצ'נקו הורשע בארגון ההתקפה ונידון לשש שנות מאסר. הסיבות להתקפה כללו שחיתות בתוך הלהקה.
ב-2014, הוכרז על היעלמותה של רקדנית הבלט אולגה דמינה בת ה-25 בנסיבות מסתוריות. בספטמבר 2020 הודיעו חוקרים רוסים, שהם סבורים שייתכן ודמינה נפלה קורבן לקשר סחיטה שיזם מלחאז דז'אבוייב, שעמו הייתה בקשר ואשר שימש לכאורה כ"מנהל עסקיה".
ביולי 2017 ביטל תיאטרון בולשוי את הצגת הבכורה של בלט על הרקדן הסובייטי רודולף נורייב, שהיה הומוסקסואל מוצהר. המנהל הכללי טען, שההופעה בוטלה בגלל איכות ריקוד ירודה; עם זאת, הרקדנית הראשית מריה אלכסנדרובה טענה, שהיה זה הסימן הראשון ל-"תקופה חדשה" של צנזורה.
הייתה זו הפעם הראשונה שהצגה בוטלה באופן כזה מאז נפילת ברית המועצות, והיא הציתה שמועות בנוגע למניע למעשה.
מבנה הלהקה.
גם כיום בלט הבולשוי היא אחת הלהקות הראשונות במעלה בעולם, נוסף להיותה אחת הגדולות ביותר, עם כ-220 רקדנים. המילה "בולשוי" משמעה "גדול" או "מפואר" ברוסית. הלהקה פועלת בשיטה היררכית, בדומה לאלה הנהוגות בלהקות בלט אחרות חשובות באירופה, כשרקדנים בכירים מדורגים כראשיים, ומטה בסדר החשיבות דרך סולן/סולנית מוביל/ה, סולן/סולנית ראשון/נה, סולן/סולנית ולבסוף, רקדני ורקדניות הלהקה (corps de ballet).
בשנת 2000 פתח בלט הבולשוי את אקדמיית הבלט הראשונה שלו מחוץ לרוסיה, בז'וינווילי, ברזיל.
עונת 2020/2021 בליגה הארצית בכדורגל נשים
עונת 2020/2021 בליגה ארצית בכדורגל נשים הייתה העונה ה-7 לקיומה של הליגה השלישית וה-2 שבה נערכה כליגת כדורגל מן המניין בכדורגל נשים בישראל, תחת אחריות ההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-28 בנובמבר 2020 והסתיימה ב-6 ביוני 2021. בעונה זו השתתפו 9 קבוצות, ובסיומה, שתי הקבוצות שסיימו ראשונות, הפועל תל אביב והפועל בנות קטמון ירושלים, עלו לליגה הלאומית.
לקראת פתיחת העונה.
עם סיום העונה הקודמת 3 קבוצות עלו לליגה הלאומית ואף קבוצה לא ירדה ממנה. הפועל רעננה לא העמידה קבוצה משנית שתשחק בליגה הארצית. אל 6 הקבוצות ששיחקו בעונה הקודמת ונרשמו גם לעונה זו הצטרפו הפועל בנות קטמון ירושלים, הפועל בנות מג'דל כרום והפועל מעגן מיכאל. בסך הכל נרשמו לליגה 9 קבוצות.
פורמט הליגה.
התקיימו שני סיבובים בני 9 מחזורים כל אחד - 18 מחזורים בסך הכל ו-16 משחקים לקבוצה במהלך העונה.
סיום העונה.
למרות עיכובים והפסקות במהלך העונה שנגרמו בגלל התפרצות נגיף הקורונה בישראל הליגה הסתיימה כסדרה.
הפועל תל אביב סיימה ראשונה וזכתה באליפות הליגה. הפועל בנות קטמון ירושלים סיימה במקום השני כבר בעונתה הראשונה ושתי הקבוצות עלו לליגה הלאומית.
כביש 483
כביש 483 הוא כביש רוחב אזורי המקשר את מזרח פתח תקווה אל גבעת השלושה וראש העין. הוא מתחיל מצומת גנים ומסתיים בצומת ראש העין.
רשימת צמתים לאורך התוואי.
כביש 483 מתחיל בצומת גנים שבפתח תקווה, שבה הכביש נפגש עם כביש 40 (רח. הנח"ל/דרך ירושלים) ועם רחוב הרב הרצוג ממערב. שם הרחוב הלא רשמי של כביש זה מכונה "רחוב ראש העין", אף על פי שאין שלט רחוב המבסס את שם הרחוב הזה בסביבה של הכביש. כ-400 מטרים לאחר מכן בכיוון למערב יש רחוב חד סטרי ממנו (הידוע בתור רח. שמעון בר יוחאי), הכניסה מכביש 483 אסורה, כניסה אל רחוב זה מותרת רק דרך כביש 40 לצפון ורח. שמואל הנגיד. בק"מ ה-1.4 הכביש נפגש בצומת עם הכניסה המרכזית לגבעת השלושה. בק"מ ה3 נפגש הכביש שוב בצומת עם הכניסה לפארק אפק (צומת זה אינו מרומזר). הכביש חוצה את כביש 6 בגשר מעליו, סמוך למחלף קסם, ומסתיים בצומת ראש העין כשהוא נפגש עם כביש 444. כביש זה משמש כחלופה לכביש 5 לכניסה לראש העין דרך גבעת השלושה וכביש 444.
גבול איראן–טורקיה