כדי לשמור על האינטרסים שלו, דאג יוליוס קיסר לרצות את שתי הקבוצות. מצד אחד דאגו בעלי בריתו, חבריו לטריאומווירט, שלא יקום כוח פוליטי בעל השפעה שיש בו כדי לאיים עליו. הוא דאג לשלוח מקורבים נאמנים שיעשו נפשות עבורו בקרב הפוליטיקאים ואף ניסה לחזק את בריתו עם הטריאומווירים האחרים. כך למשל שחרר את פובליוס, בנו של קראסוס, עם כוח פרשים גדול למען מסעו למזרח נגד האימפריה הפרתית. כדי לפייס את המוני העם הפיץ קיסר בתדירות גבוהה בשורות אודות ניצחונותיו על ה"ברברים", שפורסמו בספרו "מלחמת גאליה". בספרו זה דאג לשבח את מעשיהם של הלוחמים הרומים שהגיעו מתוך דלת העם ובייחוד את הקנטוריונים, שגם הם לא נמנו עם העלית הרומית.
הסיעות הפוליטיות ברומא.
הבחירות ברפובליקה הרומית היו אישיות ולא היו מפלגות במובן המודרני של המילה. היות שהבחירות היו אישיות הייתה משמעות רבה ליוקרה האישית של כל פוליטיקאי או במקרה של פוליטיקאי צעיר ליוקרה של משפחתו. למסעי הבחירות התלוו הוצאות כספיות עצומות בעיקר על ארגון משחקים גלדיאטורים, משתאות להמונים, מכירת מזון במחירים אפסיים או אפילו חלוקתו בחינם, הקמת מבני ציבור וכדומה. ממון כה רב היה מצוי רק בקרב האליטה המצומצמת ביותר. כתוצאה מכך נותר השלטון בידיה של שכבה אליטיסטית זו בלי שלאנשים חדשים היה סיכוי של ממש להיבחר למשרות חשובות.
בתקופת הרפובליקה המאוחרת (133 לפנה"ס - 44 לפנה"ס או 27 לפנה"ס) המאבק הפוליטי, שהיה קיים גם בתקופות מוקדמות יותר, החריף מאוד. ההתפשטות המהירה של הרפובליקה הובילה להתעשרות בקרב שכבת העלית, שהייתה יכולה כעת להעפיל בעזרת ממונה על כל קבוצה חברתית אחרת. כל מועמד חדש שלא היו בידיו המשאבים הנחוצים לניהול מסע בחירות מוצלח היה נאלץ ללוות את הכסף מאנשים פרטיים. אם מסע הבחירות היה נכשל, התוצאה הייתה הרת גורל לא רק לקריירה הפוליטית של אותו אדם, אלא פעמים רבות השפיעה לרעה על יתרת חייו.
תקופה זו התאפיינה במאבק פוליטי מר בין שתי סיעות יריבות: האופטימאטים והפופולרים. חברי שתי הסיעות היו אריסטוקרים, אך סיעת האופטימאטים התאפיינה בשמרנות ובתמיכה במסורת, דרשה הענקת כח רב לסנאט. אופטימאטים שאפו לשמר את המצב הקיים, שתחתיו הם שגשגו. פופולרים רבים היו בני האצולה החדשה שטרם הכתה שורשים עמוקים בגוף הרפובליקה הרומית. פופולרים ביקשו להעניק משקל רב יותר להחלטות המוסדות העממיים בלי להזדקק לאישור של הסנאט שייצג את מוקד הכוח המסורתי.
אין מדובר במפלגות מגובשות בעלות מוסדות שמנהלות רישום לחבריהן, אלא בהתארגנות של יחידים בעלי דעות דומות. גם החלוקה לפופולרים ולאופטימאטים לא הייתה חדה. הקצוות היו מוגדרים היטב, אך ב"מרכז המפה הפוליטית" היה שיתוף פעולה ואף תמיכה שעברה מצד לצד. גם השיוך של האריסטוקרטים הוותיקים לאופטימאטים ושל האצולה החדשה לפופולרים איננו מדויק באופן מוחלט. יוליוס קיסר למשל היה שייך למשפחת היוליים שהייתה אחת הוותיקות ברומא והיה חלק מהפופולרים ואילו קיקרו שהיה "אדם חדש" היה ביחסים טובים עם האופטימאטים. עם זאת, החלוקה הזאת תקפה לרוב המקרים.
המחלוקת הפוליטית לא הצטמצמה לדיונים לוהטים בסנאט, אלא גלשה פעמים רבות לאלימות פיזית. אריסטוקרטים רומאים רבים נרצחו על ידי חברי הסיעה היריבה ומדי פעם גלשה האלימות למלחמות אזרחים עקובות מדם. השיא הראשון הגיע בשנות ה-80 של המאה הראשונה לפנה"ס, במלחמת האזרחים הרומית הראשונה, כ-35 שנים לפני מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר. בתקופה זו עלה לוקיוס קורנליוס סולה, מראשי הסיעה האופטימאטית על רומא עם צבאותיו ופתח בשתי מלחמות אזרחים. הראשונה בין 88 ל-87 לפנה"ס והשנייה בין 83 ל-82 לפנה"ס.
ניצחונו של סולה הבטיח את השליטה האופטימאטית לכמה עשרות שנים, אך הכוחות הפוליטיים שהביאו למלחמת האזרחים בתקופתו לא נעלמו. הרעיונות שהעלו הפופולרים היו מושכים בעיני דלת העם, ופוליטיקאים רבים שביקשו לנצל אהדה זו, אמצו רעיונות אלה למען קידום האינטרסים האישיים שלהם, גם אם לא באמת רצו להיטיב עם דלת העם.
יוליוס קיסר, שדודו, גאיוס מאריוס, היה מראשי הסיעה הפופולרית שהפסידה במלחמת האזרחים לסולה, היה אחד הפוליטיקאים החשובים שאימץ לעצמו את הרעיונות של הפופולרים. האהדה כלפיו בקרב דלת העם לקראת פרוץ מלחמת האזרחים הייתה רבה, הן בשל משנתו הפוליטית, כפי שהיא הוצגה בפניהם ובעיקר בזכות ניצחונותיו הרבים בגאליה שנחגגו כמה וכמה פעמים ברומא בפסטיבלים ובתהלוכות. כעת, לאחר כיבוש גאליה, ביקש קיסר לרכב על גל התמיכה העממית ולזכות במנעמי השלטון ובעיקר להאדיר את שמו, כמקובל ברומא. האופטימאטים הקיצונים, שהתנגדו לו עוד לפני שיצא לגאליה, עשו הכל כדי לפגוע בו ובמעמדו ולא לאפשר לו לפתח את הקריירה הפוליטית שלו.
הסיבות לפרוץ מלחמות אזרחים.
הרפורמות של גאיוס מאריוס יצרו תלות חזקה בין המצביא לפקודיו. היה מקובל שהמצביא דאג לחייליו בתום תקופת השירות שנקבעה בחוק. הדאגה באה לידי ביטוי בעיקר במתן קרקעות חקלאיות לחיילים המשוחררים. החיילים המשוחררים בתמורה תמכו בשאיפות הפוליטיות של מצביאם. כתוצאה מכך, צבאות גדולים היו נאמנים בראש ובראשונה למצביאם ולא למדינה. אם המצביא בחר להתעמת עם המדינה, הצבא תמך בו ונתן תוקף מעשי לדרישותיו.
שעון יד חכם
גדיאל סיסו
נורית פלד-אלחנן
נורית פלד-אלחנן (נולדה ב-17 במאי 1949 בירושלים) היא פילולוגית ישראלית, מומחית בספרות השוואתית, פרופסור לשפה וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, מתרגמת ופעילת שמאל רדיקלי בישראל. כלת פרס סחרוב לשנת 2001. ידועה במחקריה על הדיוקן הפלסטיני בספרי הלימוד הישראלים, אותו ביקרה כגזעני. היא אחת ממקימי "טריבונל ראסל על פלסטין" (באנגלית, Russell Tribunal on Palestine) יחד עם שגרירת הרשות הפלסטינית באיחוד האירופי ליילה שהיד, חבר הקונגרס הבלגי פייר גלאנד והדיפלומט הצרפתי בדימוס וממנסחי מגילת זכויות האדם סטפן הסל.
ביוגרפיה.
נורית פלד-אלחנן גדלה בשכונת רחביה בירושלים. את הבית בו גדלה היא מתארת כבית שמאלני ציוני. סבה, אברהם קצנלסון, חתום על מגילת העצמאות של ישראל. אביה, מתי פלד, היה אלוף בצה"ל, חוקר ספרות ערבית וחבר הכנסת ה-11 מטעם הרשימה המתקדמת לשלום. אחיה, מיקו פלד , הוא פעיל לזכויות הפלסטינים וסופר. אח נוסף, יואב פלד, הוא פרופסור בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ופעיל חברתי ישראלי. לנורית פלד-אלחנן ולבעלה רמי שלושה בנים. בתם, סמדר נרצחה בשנת 1997 בגיל 14 בפיגוע ברחוב בן-יהודה בירושלים.
פלד-אלחנן היא פרופסור לשפה וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2012 זכתה במשותף בפרס סחרוב מטעם הפרלמנט האירופי.
פלד-אלחנן תרגמה לעברית את ספרו של אלבר ממי "הגזענות" וספרים נוספים. בשנת 2012 התפרסם בבריטניה ספרה "Palestine in Israeli Books: Ideology and Propaganda in Education" ("פלסטין בספרים ישראלים: אידאולוגיה ותעמולה בחינוך").
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
דרוקמן
דרוקמן (Druckman או Drukman) הוא שם משפחה.
אייל ברקן
אייל ברקן (נולד ב-1970 בחיפה) הוא מפיק טראנס ישראלי הידוע בשיתופי הפעולה הרבים שלו עם אמני מוזיקה אלקטרונית מצליחים כמו "אסטריקס", "Yahel" וכמו כן עם אחיו אורן ברקן (גם הוא מפיק טראנס) בשם "Reverse Psychology". בתור דיג'יי ויוצר ברקן זכה להצלחה רבה הן בישראל והן ברחבי העולם - ובייחוד באירופה, שם הורדו למעלה מ-200,000 רינגטונים של לחנים שלו. דיג'יי טיאסטו ההולנדי, אחד מהדיג'יים המוכרים בעולם הפיק את אלבומו החמישי ואף שחרר את האלבום בחברת התקליטים שלו. אייל ברקן היה זה שהגה ויצר את סגנון טראנס הניצחונותהמאפיין מאוד את המוזיקה האלקטרונית בישראל בשנות ה-90 המאוחרות והיה לדיג'יי/מפיק מוזיקה אלקטרונית הישראלי הראשון שמכר למעלה מ-150,000 אלבומים.
היסטוריה.
בשנת 1998 הוציא את אלבומו הראשון "Good Morning Israel". אלבום זה יצא תחת לייבל אישי שלו בשם “Eyal Barkan Records”. אלבום זה הפך לאלבום זהב הראשון בתחום הטראנס בישראל ומכר יותר מ-20,000 עותקים רשמיים. אלבום זה מכר בעולם יותר מ-100,000 עותקים והטראק המפורסם שבו היה "Good Morning Israel”.
בשנת 1999 הוציא את אלבומו השני "Crazy Summer”. אלבום זה יצא תחת הלייבל של אייל ברקן ושל אחיו בשם “G.M.I Records” (Good Morning Israel). אלבום זה הופק על ידי אייל ברקן ואחיו אורן ברקן בשם “Reverse Psychology”.
בשנת 2000 הוציא את אלבומו השלישי "Mr. Club Trance”. גם אלבום זה יצא תחת הלייבל "G.M.I Records” וגם תחת הלייבל "הד ארצי". מאלבום זה יצאו שני סינגלים שזכו להצלחה רבה בישראל וברחבי העולם - "Mr. Club Trance ו- Viagra (אשר פורסם גם בשם "Voyage") אשר הופק עם Yahel.
בשנת 2002 הוציא את אלבומו הרביעי “On-Line”. גם אלבום זה יצא תחת הלייבל "G.M.I Records” וגם תחת הלייבל "הד ארצי".
בשנת 2003 הוציא את אלבומו החמישי "V.I.P”. אלבום זה יצא תחת הלייבל של טיאסטו "Black Hole”. זו הייתה הפעם הראשונה שאומן ישראלי מוציא אלבום תחת הלייבל של טיאסטו.
מדינת קרואטיה העצמאית
מנזר ז'רונימוש
מנזר ז'רונימוש (בפורטוגזית: Mosteuiro Dos Jeronimos) הוא מנזר ברובע בלן (שמה של העיר בית לחם בפורטוגזית) שבמערב ליסבון בירת פורטוגל. המנזר משקף את שיא האדריכלות המנואלינית (על שמו של המלך מנואל הראשון), סגנון ששגשג באימפריה הפורטוגזית בתחילת המאה ה-16.
היסטוריה.