מאז הקמתו ב-1963 בית הצדק העולמי משמש כמוסד העליון של הדת הבהאית. בבית הצדק תשעה חברים, הנבחרים אחת לחמש שנים על ידי ועדת בחירה המורכבת מנציגי כל האסיפות הרוחניות הבהאיות. בית הצדק העולמי הוא גוף בעל סמכות חקיקתית ושיפוטית - הוא רשאי לחוקק חוקים ולשנותם, והוא משמש כערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר במבנה הארגוני של הדת הבהאית. פרסומיו נחשבים מחייבים, ובהתאם לקביעת הבהאא אללה עצמו החלטותיו החקיקתיות נחשבות לחסינות מטעות. עם זאת, רק הבית כגוף זכה להנחיה אלוהית זו, ולא היחידים המרכיבים אותו. לבית הצדק מסורה הסמכות להתאים את הדת הבהאית להתקדמות החברתית, ומכאן נובעת סמכותו החקיקתית לפרש ולהוסיף על כתבי הדת הקדושים, אך הוא אינו רשאי לשנותם או לבטלם.
משרדיו הראשונים של בית הצדק שכנו בבית עולי הרגל המערבי השני ברחוב הפרסים 10 בחיפה, וב-1983 נחנך הבניין ב"קשת". על תפקידיו של בית הצדק נמנים קידום האיכויות הרוחניות של הדת הבהאית, שימור כתבי הדת, הגנת הקהילה הבהאית העולמית, שימור המרכז הבהאי העולמי ופיתוחו הן במישור הרוחני והן במישור האדמיניסטרטיבי, וכן עידוד התרחבותה של הקהילה הבהאית העולמית. בנוסף לכך, על בית הצדק להפעיל את "השפעתו החיובית" על ענייניה הכלליים של האנושות כולה, לקדם את השלום בין העמים ולהגן על המין האנושי ועל כבודו.
המרכז ליועצים בינלאומיים.
תפקידו של המרכז ליועצים בינלאומיים הוא ללוות ולתאם את עבודתם של תשעה יועצים הנמצאים בחיפה ו-81 יועצים ברחבי העולם. יועצים אלה ממונים על ידי בית הצדק העולמי במטרה לייעץ ולסייע למועצות המקומיות הבהאיות ולמועצות הלאומיות הבהאיות ברחבי העולם. היועצים נבחרים על ידי בית הצדק העולמי בשל היותם חברים ותיקים בקהילות השונות, והם ממונים לכהונה של חמש שנים. היועצים אינם נחשבים לאנשי דת ואינם יכולים לקבל החלטות דתיות. המרכז נוסד ביולי 1973, ובו תשעה חברים הממונים על ידי בית הצדק העולמי. הוא משתרע על פני תשע קומות בשטח כולל של 19,000 מ"ר. בתחילה שכן בבית עולי הרגל המערביים השני (ראו להלן), והעבודות להקמת המבנה הנוכחי החלו ב-1992 והסתיימו בשנת 2000.
המרכז ללימודי הכתבים הקדושים.
המבנה הוא מקום מושבם של מלומדים בהאים העוסקים בלימוד ובתרגום כתבי הדת הקדושים. המבנה הושלם בשנת 1999, ויחד עם שלוחת הארכיון הבינלאומי הצמודה לו, הוא משתרע על פני שטח של 16,000 מ"ר. עד שיוקם מבנה הספרייה הבהאית הבינלאומית, מאוכסנים ספריה במבנה זה.
מבנים מתחת לפני הקרקע.
מספר מבנים גדולים שוכנים מתחת לפני הקרקע, ואלה כוללים כלבו המספק מוצרים ללא תמורה אך ורק למתנדבים במקום, חדר אוכל, משרדים, שני מגרשי חנייה, אולם השוכן בעומק של 25 מטרים מתחת לפני האדמה ובו 400 מקומות ישיבה, וכן חמישה מקלטים. סך הכל משתרעים המבנים התת-קרקעיים מתחת לגנים על-פני שטח של מאות מטרים רבועים.
נגישות לנכים.
המתחם הבהאי על הר הכרמל סובל מנגישות ירודה מאוד עבור משתמשי כיסאות גלגלים ועבור עיוורים עם מקל נחיה. במקום לא מותקנים שירותים נגישים (בחלק מהרחובות הסמוכים, עיריית חיפה התקינה שירותים כאלו בסמיכות למתחם) ולא מותקנים לא מעלונים ולא מעליות בין המפלסים השונים בגן ובבניינים. כמעט כל השבילים במתחם מכוסים בחצץ דקורטיבי, שלא מאפשר תנועה עם כיסאות גלגלים ומקלות נחיה לעיוורים.
בסיפורת העברית.
אשכול נבו בספרו משאלה אחת ימינה משתמש במתחם הבאהי על הר הכרמל כסמל לסימטריה המובילה את הסיפור. בתחילת הסיפור, מביעים ארבעת החברים, יובל, יואב עמיחי ואופיר, שלוש משאלות כל אחד ומתעתדים לקרוא אותן יחדיו בעוד כארבע שנים, לאחר ששיתפו אחת מהן בו במקום. בהמשך העלילה, מתגלה כי כל אחד מהחברים הגשים את המשאלה של רעהו.
הגן מופיע לראשונה בספר כשיובל פריד יוצא עם בת זוגו יערה, והיא טוענת כי מתאים לו להיות באהי נוכח נטייתו לסדר וארגון קפדניים. יובל משיב לה כי אינו חפץ להיות באהי, שכן אז היה נאלץ להינשא לבאהית ולא לה, והיא משיבה בהומור כי הייתה מוכנה להתבהא בשבילו. לקראת סוף העלילה, מגלה יובל כי חבריו הגשימו כל אחד את משאלתו של אחר, והוא נחוש להגשים את "הסימטריה הבאהית" ולהגשים את משאלתו של אופיר להיות סופר, ושוקד על כתיבת ספרו, הלא הוא "משאלה אחת ימינה".
בתי עולי הרגל ומבנים אחרים בחיפה.
העלייה לרגל בדת הבהאית מתבססת על ביקור המאמינים במקומות הבהאים הקדושים הכלולים במרכז הבהאי העולמי. על מנת לקבל את פניהם של העולים לרגל השוהים בחיפה ולארח אותם, נבנו בעיר מספר בתי עולי רגל. בעבר הופרדו עולי הרגל שבאו מארצות המזרח מאלה שהגיעו מארצות המערב בשל הבדלים תרבותיים, אך נוהג זה הופסק ב-1951.
בית עולי הרגל המערביים הראשון.
בית עולי הרגל המערביים הראשון שוכן ברחוב הפרסים 4, במושבה הגרמנית, וכיום אינו פעיל. בתחילת המאה ה-20 הוא שימש עולי רגל מארצות המערב. בתחילה נשכר ולאחר מכן נרכש, ולאחר שנבנה בית עולי הרגל המערביים השני, התגורר עבד אל-בהאא' בבניין הישן עם בני משפחתו. לאחר מכן נמסר לבעלים זרים, אך שב ונרכש בידי בית הצדק העולמי לאחר מכן.
בית עולי הרגל המערביים השני.
בית עולי הרגל המערביים השני, ברחוב הפרסים 10, החליף את קודמו ואף הוא אינו פועל כיום למטרה זו. לפי המסורת הוא ניצב באחד המקומות בהם נטה הבהאא אללה את אוהלו כאשר ביקר בחיפה. הבית הוקם במימונה של בהאית אמידה מארצות הברית, שחשה כי המבנה הקודם אינו ראוי למטרתו. המבנה חדל מלשמש עולי רגל, ונעשו בו מספר שימושים אחרים. בין היתר היה זה משכנו הראשון של בית הצדק העולמי, מהקמתו ב-1963 ועד לחנוכת המבנה הנוכחי ב"קשת" ב-1983, וכמשכנו של מרכז ההוראה הבינלאומי מ-1983 עד 2000. כיום משמש המבנה את מזכירות הקהילה הבהאית הבינלאומית.
בית עולי הרגל המזרחיים.
בית אבן זה נבנה על ידי בהאי מאיראן, אשר מימן את הקמתו ופיקח עליה. המבנה אירח משך עשרות שנים את עולי הרגל מאיראן, וב-1951 הפך למשכנם של כל עולי הרגל, הן ממזרח והן ממערב. ב-1969 התקבלה החלטה עקרונית כי עולי הרגל ישהו בבתי מלון, והמבנה מוגדר כיום כ"מרכז לעולי רגל".
בית הקבלה לעולי רגל.
בנין זה הוא החדש שבין המבנים הבהאים לשירות עולי הרגל בחיפה, והוא שוכן סמוך לגנים המונומנטליים. תחילתו כבית חולים של חברה עזרה. הוא מסוגל לאכסן עד 500 איש, ובין היתר הוא משמש את 150 עולי הרגל השוהים באזור בכל פרק זמן נתון במהלך עונת העלייה לרגל. האתר מורכב משני מבנים ששימשו בעבר כמרפאה, וחידושו החל בחודש יולי 1998 והסתיים באוקטובר 2000. שני המבנים חוברו זה לזה במעבר, וכיום משתרע הקומפלקס על פני שטח של 1,069 מ"ר. במקום אודיטוריום ובו 300 מקומות ישיבה.
שדרות הציונות 75.
הבניין בשדרות הציונות 75 בחיפה מהווה חלק מן המרכז הבהאי העולמי. הוא שימש במשך השנים כמוקד ממנו פיקח שוגי אפנדי על התפתחות הגנים, כמשרד לאדריכלים שהופקדו על הקמת ה"קשת", וכחלק מהארכיון הבינלאומי הבהאי (לפני הקמתו של הארכיון הנוכחי ב-1957). כיום שוכנת במבנה מחלקת המקומות הקדושים הבהאית. הבית נקנה על ידי בתו של בהאא אללה, בהיה ח'אנום, על מנת לשמש בית ספר לבנות אך תוכנית זאת לא יצאה את הפועל. בסמוך לבית נמצא קברה. קבריהם של אשתו הראשונה של בהאא אללה, אסיה ח'אנום, ובנם נמצא בחלקה סמוכה אחרת לבית.
בית הקברות הבהאי בחיפה.
בית הקברות הבהאי בעיר שוכן בקצה המערבי של רחוב אלנבי, בין מוזיאון ההעפלה וחיל הים מצפון למוזיאון הימי הלאומי ממזרח. אורכו כ-110 מטרים ורוחבו המרבי הוא 70 מטרים. בית הקברות מטופח ומתוחזק בהתאם לעקרונות האסתטיים המנחים את האמונה הבהאית, והוא נחצה במרכזו על ידי שדרת עצי דקל.
חלקת הקבר של רוחיה ח'אנום.
בהצטלבות הרחובות הפרסים ואירן שוכנת חלקת הקבר של אַמַת אל-בהאא רוחיה ח'אנום. רוחיה ח'אנום, אמריקאית במקורה (שמה המקורי Mary Sutherland Maxwell), הייתה אשתו של שוגי אפנדי, נכדו של עבד אל-בהאא' (עבאס אפנדי). רוחיה ח'אנום, הנחשבת לבהאית הקדושה האחרונה משושלת המייסדים, התגוררה בבית הסמוך, ביתו של עבד אל-בהאא', ולאחר מותה בשנת 2000 נקברה כאן. המצבה עשויה מפיסת שיש קרארה בעובי של 25 ס"מ והיא מעוטרת בערבסקה החרוטה בלייזר.
מבני המרכז בעכו ובגליל המערבי.
לעכו חשיבות רבה בדת ובמסורת הבהאית; בה נכלא בהאא אללה, בה התגורר לאחר ששוחרר בתנאים מגבילים, ובה מת ונקבר. האתר החשוב ביותר בסביבותיה של העיר הוא אל-באהג'ה שבו ניצבים אחוזתו וקברו, אולם מספר מבנים נוספים בעיר ובסביבותיה נקשרו בחייו, והם מתוארים להלן בהתאמה לסדר הכרונולוגי של תולדות חייו:
תא הכלא של בהאא אללה.
ב-31 באוגוסט 1868, לאחר שהשלטונות העות'מאניים הגלו את בהאא אללה לארץ ישראל, הוא נכלא יחד עם בני משפחתו בשבעה חדרים בקומה העליונה של האגף הצפון-מערבי בכלא עכו. בחלקים אחרים של המבנה נכלאו חלק ממאמיניו אשר הוגלו עמו. הוא נותר בכלא עכו במשך שנתיים, ובחודש נובמבר 1870 שוחרר בתנאים מגבילים, כאשר השלטונות העות'מאניים החליטו להפוך את הבניין לקסרקטין. שחרורו בא זמן קצר לאחר שאחד מבניו נפל אל מותו דרך צוהר שהיה קבוע בתקרת אחד התאים.