אנדרה ליאון מארי ניקולס ריו (André Léon Marie Nicolas Rieu; נולד ב-1 באוקטובר 1949) הוא כנר, מלחין ומנצח הולנדי. התפרסם במתכונת הייחודית של הקונצרטים שלו המשלהבים את הקהל בין השאר בעזרת גימיקים מעולם הרוק והמוזיקה הפופולרית. בקונצרטים שלו הוא מנגן יצירות ממגוון סוגות: מוזיקה קלאסית, ואלס, מחזמר ופסקולים, פופ אופראי ומוזיקה פופולרית.
ביוגרפיה.
ריו נולד למשפחה מוזיקלית במאסטריכט שבהולנד, שם הוא מתגורר עד היום. בעידוד אביו, שהיה המנצח של תזמורת לימבורג, החל לקבל שיעורי כינור בגיל חמש. בשנת 1967, לאחר סיום בית הספר, החל ללמוד בקונסרבטוריון המלכותי בלייז' ומאוחר יותר במאסטריכט (עד 1973). בין מוריו שם היו כנר בתזמורת הסימפונית ההולנדית הרמן קרברס ויו יודה. מ-1974 ועד 1977 הוא למד באקדמיה למוזיקה בבריסל, שם קיבל הדרכה מהכנר ההונגרי המפורסם אנדרה גרטלר. הוא סיים במקום הראשון.
באוניברסיטה ביצע ריו את "ואלס הזהב והכסף" (Gold And Silver Waltz) של פרנץ להאר. מעודד מתגובת הקהל, הוא החליט להמשיך לנגן ואלסים.
קריירה.
בשנת 1978 גיבש ריו את התזמורת הראשונה שלו, "סלון התזמורת של מאסטריכט", איתה הוא הופיע בהולנד, גרמניה ואף בארצות הברית. באותו זמן, ועד 1989, הוא הועסק ככנר בתזמורת הסימפונית של לימבורג.
ב-1987 הקים ריו את חברת ההפקות שלו, ואת תזמורתו הנוכחית, "תזמורת יוהאן שטראוס". התזמורת, שהחלה עם 12 מוזיקאים, מונה כיום כ-50 נגנים.
הקונצרט הראשון, בראש השנה האזרחית 1988, גרר סבב הופעות קצר במדינות הבנלוקס וגרמניה. במקביל, זכה ביצועו לסוויטה לתזמורת במה (סוויטת ג'אז מס' 2, אופ. 38) מאת דמיטרי שוסטקוביץ' להצלחה רבה מאוד בהולנד, בשם "הוואלס השני", וריו זיהה התעניינות מחודשת במוזיקת ואלס, אותה מיהר לנצל.
האלבום הראשון שלו, "מהולנד באהבה" שהתפרסם ב-1994, זכה להצלחה כבירה והיווה את פריצת הדרך הגדולה של ריו. האלבום שהה ברשימת עשרת האלבומים הטובים בהולנד (Top 10) יותר מעשר שנים. בגרמניה האלבום טיפס לרשימת ה-Top 5 והשיג כמה אלבומי זהב ופלטינה תוך זמן קצר.
בשנים הבאות, ריו מקיים עם תזמורתו קונצרטי-ענק בכל רחבי אירופה, ארצות הברית, קנדה, יפן ואוסטרליה ואלבומיו הבאים שוברים שיאים ונמצאים בטבלאות אפילו מעל סמלי פופ בינלאומי כמו מדונה.
ב-2001 הקים ריו אולפן הקלטות פרטי, בו הוא הפיק מאז את כל אלבומיו ואת סרטי ההופעות והקליפים.
עד היום זכה ריו במספר פרסים, בהם שני פרסי מוזיקת עולם, והוציא אלבומי זהב ופלטינה במדינות רבות. הוא קיבל גם, יחד עם תזמורתו, מדליית זהב-של-כבוד מאת עיריית מאסטריכט.
כמה מהופעותיו שודרו בבריטניה ובארצות הברית על ידי רשת PBS, בהן הופעות בדבלין שבאירלנד ובכיכר המרכזית של קורטונה, טוסקנה.
ריו מנגן בכינור סטרדיוואריוס יקר ערך ועתיק, שיוצר בשנת 1667.
באפריל 2018 ערך ריו ארבע הופעות בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
הפולמוס סביב אנדרה ריו.
סגנונו.
הופעותיו של ריו ייחודיות בנוף המוזיקה הקלאסית, ומכוונות במיוחד, ואכן מושכות, את הקהל הצעיר שלא היה מתעניין בז'אנר כלל לולא כן. בין המאפיינים ניתן למנות את העובדה שריו עומד עם פניו אל הקהל כל משך ההופעה, תוך כדי ניצוח על המקהלה ונגינה בכינורו. מלבד ואלסים ואופרות מפורסמות, מנוגנים גם שירים פופולריים, שירי עם, מחזמרים ונעימות מסרטים, ולא נדיר לראות את הקהל המשולהב קם לריקודים המוניים. בנגינה עצמה משולב באופן בולט בידור ואפילו הומור סלפסטיק, ולעיתים ריו משלב קטעים קלאסיים מפורסמים עם סגנונות מוזיקה קלה, כגון סלסה עם הסימפוניה החמישית של בטהובן, או ביצוע "אולַה וואלס" שהוא שיר רוק לפי מנגינת הדנובה הכחולה של יוהאן שטראוס, יחד עם הזמר האוסטרי DJ Ötzi.
הופעותיו מרהיבות עין, ומושקעים בהן סכומי כסף עצומים. לדוגמה, בדנמרק השתתפו בהופעה שלוש-מאות נגני חמת חלילים ובקנדה הוקמה רחבת החלקה על קרח בה הופיעו מחליקים-אקרובטים לצלילי נעימת הסרט טיטניק.
פעמים רבות התפאורה היא ארמון בגודל טבעי, שהקמתה אורכת כשבוע על ידי מאה פועלים ובסיוע מנופי ענק.
בין השאר, הוא הופיע בארמון שנברון בווינה, פארק אפטלינג, הרוג'רס סנטר שבקנדה, הרדיו סיטי מיוזיק הול בניו יורק, אצטדיון דוקלנדס שבאוסטרליה, ועוד. נוכחות השיא בקונצרט של ריו באוסטרליה הייתה במלבורן: 38,000 איש.
התנהגות כוכב-הרוק שלו לא מצטמצמת רק לתחומי ההופעות: הוא משווק גם מוצרים הנושאים את שמו או תמונתו כמו חולצות, ספלים, לוחות שנה ותליון זהב בצורת חתימתו. כמו כן הוא הוציא שלשה ספרים, בהם אוטוביוגרפיה בשם "My Music, My Life", וארבעה אלבומי תמונות.
הביקורת.
סגנון ההופעה המתואר לעיל, במה שהוא לפחות להלכה קונצרט מוזיקה קלאסית, הקים נגד אנדרה ריו ביקורת חריפה מאוד, בכל העולם.
המנהל האומנותי של התזמורת הקאמרית האוסטרלית, ריצ'רד טוגנטי (Richard Tognetti), כינה את המוזיקה של ריו "" ולמעשה הגדיר את ריו, המחשיב עצמו כמוזיקאי קלאסי, כבדרן.
מבקר המוזיקה סטפן וויטינגטון כתב עליו, בין השאר, שנגינתו לא עולה על רמה של בן 10 מוכשר, והצלחתו נובעת אך ורק משיווק מוצלח, ומכך שהוא מביא סטנדרטים של הפקות פופ אל תוך המוזיקה הקלאסית ב"מופעים, שריו מעדיף לקרוא להם קונצרטים".
מאיר אדוני
מאיר אדונִי (נולד ב-25 במרץ 1973) הוא שף, מסעדן ומנחה טלוויזיה ישראלי. אדוני הקים את המסעדות - לומינה ת"א, נור ניו-יורק, לילה ברלין, סילאן ברצלונה, ים ירושלים, כתית, מזללה ובלו סקיי. השתתף בעונה הראשונה והשנייה של משחקי השף, של רשת 13.
ביוגרפיה.
אדוני נולד באילת. אביו שירת בצבא הקבע. למד חמש שנים בבית הספר הימי "מבואות ים" במכמורת, ובצבא שירת בחיל הים.
אדוני נהג לבשל כתחביב מאז ילדותו, והושפע ממטבחן של אמו וסבתו. עם סיום שירותו הצבאי, החל לבשל באופן מקצועי במלון "הולידיי אין קראון פלאזה" בתל אביב, במסגרת קורס של משרד העבודה. לאחר סיום הקורס, עבד תקופה קצרה אצל השף עזרא קדם במסעדת "ארקדיה" בירושלים. לאחר מכן, השתלם ב"קורדון בלו" בסידני שבאוסטרליה, ומשם המשיך לצרפת למספר קורסים בבית הספר הקולינרי "לנוטר". לאחר חזרה קצרה ל"ארקדיה" נסע לניו יורק, שם עבד במסעדה קרוב לשנה. עם שובו לישראל בשנת 2001 ניהל כשנה את מסעדת "אוליב ליף" במלון שרתון תל אביב. ב-2002 זכה במלגה לשפים צעירים מטעם חברת כרמל מזרחי וטס לקורס לחמים בבית הספר "לנוטר".
ב-2017 יואב "הצל" אליאסי מתח ביקורת על אדוני ברשתות החברתיות, עקב שמות המנות שאדוני החליט להגיש במסעדה שלו "נור" שבניו יורק, ביניהם: "טרטר פלסטיני" ו"קדאיף רמאללה" (המלוות את אדוני עוד ממסעדותיו בישראל). דבר שגרר הדים בתקשורת הישראלית.
מסעדות.
בשנת 2002 הקים אדוני, ביחד עם אלי מזרחי, את מסעדת "כתית" בכפר רות. לאחר מכן נדדה המסעדה לבית אלנבי שבנצר סרני (למשך שנה), וב-2006 עברה למשכנה ב"בית ירושלמי" - מבנה ידוע בתל אביב, בקרבת נווה צדק, אשר הוקם בשנת 1911. המבנה שימש תחילה כבית מגורים, ולאחר מכן הוסב למלון הראשון בתל אביב, שנודע בשם "המלון האמריקאי". שף המסעדה היה יוני דנון.
"כתית" נבחרה על ידי "אמקס בלק קארד ניו יורק" לאחת מ-50 המסעדות הטובות בעולם. המסעדה נסגרה בסוף 2016.
בשנת 2011 פתח אדוני מסעדה עממית יותר בשם "מזללה", הממוקמת ברחוב נחלת בנימין בתל אביב. שף המסעדה הוא אסף שטרן. ביולי 2013 פתח אדוני את מסעדת השף החלבית "בלו סקיי" הממוקמת על גג מלון קרלטון תל אביב. שף המסעדה היה מאור כהן.
בשנת 2013 זכתה "מזללה" בתואר "הביסטרו הטוב בישראל" מטעם מגזין "Time Out". המסעדה נסגרה בסוף 2016.
ביוני 2014 פתח אדוני את מסעדת "לומינה", מסעדת שף בשרית וכשרה הממוקמת אף היא במלון קרלטון תל אביב. המסעדה מציעה מנות בראסרי ישראלי מודרני, בין השאר בהשראת המטבח היהודי. שף המסעדה הוא אור שפירא.
באוקטובר 2015 פתח אדוני את מסעדת "סזרינה" במתחם מועדון הגולף בקיסריה. אדוני סגר את המסעדה לאחר 3 חודשי פעילות בלבד, כנראה בעקבות חילוקי דעות קשים מול בעלי המסעדה, יעקב ומורן כהן.
בתחילת 2018 פתח אדוני את מסעדת "דוניא" כחלק מרשת מסעדות שווארמה שסניפה הראשון נפתח ברמת החייל.
בשנת 2018 אדוני פתח את מסעדת "לילה" בשכונת קרויצברג בברלין.
טלוויזיה.
מאיר אדוני זכה בתואר "שף השנה" לשנת 2007 מטעם השבועון "Time Out תל אביב", וניצח כמשתתף בעונה הראשונה של התוכנית "קרב סכינים" בערוץ 10.
אדוני השתתף בתור שופט בעונה הראשונה והשנייה של תוכנית המציאות "משחקי השף" לצד אסף גרניט ומושיק רוט. בשנת 2017 הצטרף לפאנל השופטים של העונה השנייה בתוכנית "בייק אוף ישראל" לצד אסטלה מושקוביץ' בלפר וקרין גורן.
חיים אישיים.
אדוני היה נשוי במשך 15 שנים לאוריאן, ולהם 4 ילדים משותפים. מאז 2017 הוא בזוגיות עם דניאל ברבי, ולהם 3 ילדים ומגדלים יחדיו את בנה מנישואיה הקודמים. מתגורר בקיבוץ שניר.
קישורים חיצוניים.
ראיונות וכתבות פרופיל:
ביקורת מסעדות:
שטייניץ
בריידי
השתלת חזה
סמל ברלין
סמל העיר ברלין הוא שלט אצולה שמשמש כסמל הן את העיר ברלין והן את מדינת ברלין. לכל אחד מרובעי ברלין ישנו סמל משלו. כיום, במרכז הסמל, מתואר דב שחור, אולם הדב המסמל את העיר כיום לא סימל אותה לאורך ההיסטוריה.
תיאור הסמל.
לאחר קבלת חוקת מדינת ברלין הפך הדב לסמל רשמי של העיר והמדינה. הדב המתואר על הסמל מביט לשמאל הסמל, על רקע כסוף או לבן. לדב לשון אדומה וציפורניי כפות ידיים ורגלים אדומות.
היסטוריה.
ערים רבות שהוקמו בשלהי ימי הביניים (המאות ה-12 וה-13) קיבלו סמל רשמי אשר שימש כחותם על מסמכים רשמיים.