מבחינה מסחרית, הסרט נחל כישלון חרוץ. תקציב ההפקה שלו עמד על כ-14 מיליון ש"ח, בעוד הכנסותיו הסתכמו בכמה אלפי ש"ח בודדים. חברת טלעד מימנה חלק מן ההוצאות.
עלילה.
הסרט נפתח בהצגת קבוצה של בדואים וצעירות מזרח-אירופאיות החונים במדבר סיני בשעת לילה. הבדואים משוחחים ביניהם בערבית ובו בזמן משוחחות הצעירות ביניהן ברוסית. בהמשך אונס אחד מהבדואים את אחת הצעירות במרחק מה מן המחנה. הצעירות מועברות לידיהם של סוחרי נשים, שם מנהלת אן (אן פריו) מכירה פומבית שלהן לקבוצה של גברים. הצעירות מועברות במשאית לרמאללה ומשם לאילת, שם הן מאולצות להתפשט, נשטפות בצינור מים תחת פיקוחה של אן, מולבשות בלבוש של פרוצות ונשלחות לטיפולה של אישה מבוגרת בשם חנה (חנה שיגולה) שתפקידה לאפר ולהרגיע אותן. דיאנה (דיאנה בספצ'ני) מגיעה אל חנה כשהיא נסערת, אך חנה שוטחת בפניה את סיפור חייה ומצליחה להרגיע אותה.
אל המכון מגיעה צעירה בריטית מצודדת בלבוש מהוגן בשם רוז. דיאנה ניגשת אליה ומבקשת את עזרתה בטענה שהצעירות נחטפו ומוחזקות בניגוד לרצונן. מנהלי המכון מבחינים בשיחה ועם יציאתה של רוז מן המכון אחד מהגברים יוצא אחריה. בסצנה הבאה נראית רוז נוסעת במשאית עם הגבר ומקיימת איתו יחסי מין במושב האחורי לעיניהן של הצעירות המובלות במשאית, בעוד שהנהג עוצר את המשאית ומקיים מין אוראלי כפוי עם אחת מהצעירות. המשאית מגיעה לחיפה והצעירות מוכנסות אל מכון ליווי בשם "הארץ המובטחת" שם משוכנות דיאנה ורוז באותו החדר. הן מתחילות להעלות זיכרונות ולשוחח ביניהן על נסיבות הגעתן מאסטוניה לישראל, כאשר בין השאר מתברר הרקע האוונגליסטי הדתי של רוז. את הסצנה האחרונה פותח פיצוץ עז ומחוץ למכון הליווי נמצאים כוחות שיטור והצלה גדולים, ורוז מנצלת את המהומה על מנת למלט את דיאנה ההמומה מאושר ואת עצמה מהמקום.
נושאים והפקה.
"הארץ המובטחת" פותח את טרילוגיית הסרטים של גיתאי העוסקת בחציית גבולות, שהמשיכה עם "אזור חופשי" (2005) ו"התנתקות" (2007).
הסרט נוצר כהערה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני שלדברי גיתאי גרם לכך שהיחסים בין העמים מתנהלים "רק בשני מישורים: המישור הגבוה של פעילות מוזיקלית, או המישור הנמוך של הפשע; רשתות של פשיעה שחוצות את הגבולות ומתקיימות ברמה א-לאומית". הסרט גם עוסק ביחס יוצא הדופן בברוטליות שלו, לדעתו של גיתאי, של ישראל כלפי העובדים הזרים והפרוצות שמגיעים למדינה. במישור האישי עוסק הסרט בהשפעתה של אימו של גיתאי עליו בנושא ההכרח של כל חברה לכבד את הנשים שבה. אימו של גיתאי נפטרה במהלך צילומי הסרט, שנקטעו לתקופה ארוכה יחסית לדרישתו של גיתאי, שטען שייתכן שבדיעבד הסרט הפך למעין הומאז' לא ישיר לדמותה של אימו. גיתאי טען גם כי הוא מתנגד באופן גורף לתופעת הזנות ובפרט לאופן הייצוג המסורתי של דמות הזונה בקולנוע.
שמותיהן של כל הדמויות הנשיות בסרט זהים לשמות השחקניות שמגלמות אותן. את התפקידים הראשיים, רוז ודיאנה, מגלמות רוזמונד פייק ודיאנה בספצ'ני, בעוד שחנה שיגולה מגלמת את המאפרת חנה, ואן פאריו את סוחרת הנשים אן. כמו כן, משתתפים בסרט השחקנים הישראלים יוסף אבו ורדה ועמוס לביא בתפקידים של סרסורים. גיתאי ביקש מן השחקניות להישאר וללון במדבר למשך תקופת צילומי סצנות הפתיחה, כדי שיוכלו להבין טוב יותר את מצבן של הדמויות. התסריט התפתח תוך כדי צילומו של הסרט. כך למשל, הוחלט על הרקע הדתי של רוז, בעקבות החלטתה של השחקנית רוזמונד פייק לקרוא לראשונה בחייה מתוך ספרי התורה בתקופת הצילומים, לאחר שקיבלה השראה מן "הנופים התנ"כיים" של מדבר סיני תוך כדי צילומי הסצנות הראשונות.
ביקורת ופרשנות.
בעיתון "לה מונד" נכתב: "'הארץ המובטחת' הוא סרט מהמם בנועזותו, הן מסיבות פוליטיות והן מבחינת הבחירות האסתטיות שנעשו... ישנם סרטים בהם היוצר מתיימר לחשוף מצב כלשהו ותחת זאת סולל את הדרך להנאה מציצנית. לא כך בסרט זה; עינו של הבמאי לעולם אינה מבזה את גופותיהן של השחקניות". המבקר ציין סרטים קודמים של גיתאי שעסקו ביחס משפיל כלפי נשים, "בנגקוק-בחריין" ו"קדוש", ופירש את הצגת גופותיהן של הפרוצות הנסחרות באופן מבזה בין מעברי גבול כ"מטאפורה למערכת כלכלית מתועבת המשתלטת על העולם".
ב"הניו יורק טיימס" נטען כי הסרט מצליח בהרכבתן המסובכת של טכניקות שונות כמו שילוב בין מצלמות הנישאות ביד למצלמות מקובעות, תוך הסתייגות מדמותה של רוז שמניעיה אינם תמיד ברורים.
המבקר שמוליק דובדבני טען כי עיסוקו של הסרט במוטיב הגבול מנקודת מבט מגדרית דומה לזה של הסרטים "אזור חופשי" ו"הכלה הסורית", שיצאו באותה התקופה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
ישי גולן
ישי גולן (נולד ב-22 בנובמבר 1973) הוא שחקן ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה.
גולן גדל עד גיל שש בטורונטו שבקנדה ובהמשך ברמת גן. הוריו התגרשו כשהיה בן 14, ואמו נישאה בשנית וחזרה בתשובה. לגולן שני אחים.
קריירת המשחק של גולן החלה בעת שלמד בתיכון תלמה ילין. ב-1990 קיבל את תפקידו הקולנועי הראשון, בסרט "דרך הנשר" בבימויו של אורי ברבש. הוא התגייס לתיאטרון צה"ל ובמהלך שירותו השתתף בשני סרטים נוספים, "חסד מופלא" ו"מנת יתר". לאחר שחרורו מצה"ל נסע ללמוד באקדמיה למוזיקה ואמנות הדרמה בלונדון, וב-1996 גילם את דמותו של אורי גלר בסרט קולנוע אודותיו בבימויו של קן ראסל. סרטים נוספים בהם השתתף בהמשך היו הסרט הקצר "מבצע YY" (2000), "שישה מיליון רסיסים" (2000), "הטנגו של רשבסקי" (2003) "חיי אהבה" (2007) ו"היו לילות" (2010). כן גילם מספר תפקידי משנה בסרטי קולנוע אמריקאיים שצולמו בישראל. ב-2011 שיחק בסרטה של נועה אהרוני "עד סוף הקיץ". כעבור שנה שיחק בסרט "הנותנת" גילם את התפקיד הראשי לצדה של הגר בן אשר, שגם ביימה את הסרט, והופיע בסצנות נועזות. בשנת 2016 שיחק בסרטה של מיכל בת-אדם "הדרך לאן".
תוכנית הטלוויזיה הראשונה בה השתתף גולן הייתה "זהב של שוטים" (1994), בהמשך השתתף גם ב"סיטון" (1995), וב-1999 גילם בסדרה "טירונות" את דמותו של תומר, חייל שמתאהב בקצינת הקליעה ז'ניה. ב-2003 השתתף בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד עודד. ב-2007 השתתף בסדרות "האי" בתפקיד מקס ו"לא הבטחתי לך" בתפקיד איתי.
בשנים 2008–2009 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "כל העולם שוק", תוכנית בשפה האנגלית שהופקה על ידי ענני תקשורת ומיועדת לערוצי הלוויין מחוץ לישראל. בתוכנית גילם מטייל שמטייל בשווקים שונים ברחבי העולם. בכל פרק הוא ראיין סוחרים מקומיים בשוק. בשנת 2010 השתתף בצילומים לסרט עצמאי בשם "קטופה" עם רועי הכהן. מאוחר יותר באותה השנה שיחק באחד מהתפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "חטופים", בתפקיד אורי החוזר לביתו לאחר 17 שנים בשבי האויב. על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ביט בסרט הפלסטיני מלח הים הזה שביימה אן-מרי ג'אסיר. ב-2010 גולן (יחד עם יוצרי תיאטרון נוספים) הודיע למנכ"לי התיאטראות שהוא מסרב להופיע באריאל. בבחירות לכנסת בשנת 2013 הביע תמיכה מוצהרת במפלגת "דעם".
ב-2012 שיחק בטלנובלה "תנוחי", שם שב לשחק עם יעל גרובגלס, איתה שיחק ב"האי". בשנים 2012—2013 השתתף בתוכנית "Street Food Around The World" שכשמה עוסקת במזון הנמכר ברחוב באזורים שונים ברחבי העולם. באותה השנה גם השתתף בסדרת הנוער "אליפים" בתפקיד אבא של נעם אמסלם, עבריין ועד מדינה. בשנת 2015 שיחק בסדרה "כפולים" וגילם את דמותו של בן רפאל, כימאי ישראלי המואשם במעורבות בפרשיית ריגול בינלאומית ובחטיפתו של שר הביטחון האיראני בעת ביקורו במוסקבה.
גולן השתתף גם במחזות תיאטרון. הוא היה בין מקימי קבוצת התיאטרון של צוותא, וגילם את התפקידים הראשיים במחזות "ג'ונגול" ו"פחד קהל" שהוצגו בו. הוא גילם תפקידים ראשיים במחזות "הנאהבים והנעימים" ו"הנסיגה ממוסקבה", "מסילה לדמשק" של תיאטרון הבימה ו"ילדים חורגים לאלוהים" של תיאטרון באר שבע. כן השתתף במחזות "גג שקוף", "ביאנקה" ו"אז בפראג" של תיאטרון בית ליסין ,"קן הקוקייה" בתיאטרון הבימה, "כולם היו בני" בהפקת התיאטרון הקאמרי בשיתוף עם תיאטרון חיפה ו"לשם ובחזרה" בתיאטרון העברי. השתתף גם בהצגה "4.48 פסיכוזה" בתיאטרון חיפה, ובהצגה "בעלים ונשים" של וודי אלן בתיאטרון חיפה.
ביולי 2016 החל לשחק בעיבוד למחזה "גלנגרי גלן רוס" שכתב דייוויד מאמט ועלה בתיאטרון חיפה. בשנת 2017 השתתף בסרט "אנטנה" של הבמאי אריק רוטשטיין, לצד גילה אלמגור, מיכאל אלוני, מיקי לאון ואחרים.
ב-2017 שיחק בסדרה "כיפת ברזל", בתפקיד הרב ישראל מנשה, רבו של החייל גור אריה. ב-2018 השתתף בסרט הקולנוע "בית בגליל" ובסדרת הרשת "לא הכל ורוד" בתפקיד עמוס. ב-2019 שיחק בסרט האימה הישראלי "הגולם".
גולן הצטרף לקאסט הגרסה האמריקאית של הסדרה "החממה" המופקת עבור נטפליקס, שנקראת "Greenhouse Academy" בה הוא מגלם את קרטר וודס, בן דמותו של גורי רשף, אותו גילם בגרסה הישראלית השחקן דני גבע.
ב-2019 השתתף על במת תיאטרון חיפה בהצגה "אנשים טובים" בהשתתפותה של אסי לוי, ובבימויו של איציק ויינגרטן, על בסיס מחזהו של דייוויד לינדסי-אבייר. באותה שנה השתתף בהצגה "לשם ובחזרה", דרמה ישראלית בהשראת סיפורם של השבויים במצרים בתקופת מלחמת ההתשה.
בפסטיבל תיאטרונטו עלה בשנת 2019 עם הצגת היחיד "תהליך תופס מקום", מחזה פרי עטו של אריק אביגדור, בן זוגה של רמה מסינגר, בה הוא משחק את סיפור היכרותם של בני הזוג והתמודדותם עם מחלת הסרטן בה לקתה מסינגר ועד מותה.