הניסוי בסגנון תחילת המאה: האר נובו.
ההיסטוריה של האמנות רואה את שנת 1892 כנקודת המוצא של האר נובו. קבוצה של אמנים במינכן: פרנץ פון שטוק, פריץ פון אוהדה, אלברט פון קלר ועוד רבים אחרים - הפנו עורף לאקדמיה, לאולמות התצוגה "המסומנים", לביקורת האמנות השמרנית ולסמכות הרשמית עצמה כדי לעמוד על הרגליהם וליצור משהו חדש שהיה האר נובו, שברוח הגירוש מגן העדן של האקדמיה, הצעיר את פני האמנות הנכה והמיושנת של המאה ה-19. האר נובו היה כמו פרח הגדל באווירת חממה שופעת - הוא היה ריחני מדי, צבעוני מדי, מדהים מדי. כל עבודות האר נובו - בין אם דובר בציור, בחפץ אמנותי אחר, במבנה, בקרמיקה, בפסל או בגרפיקה - קיבלו צבע נובו רישי מיוחד: חזיתות הבניינים התמלאו בעיטורי טיח, באריחים, ביריעות מתכת, בזכוכית, בברזל מחושל; הציורים נשזרו באיורים מתפתלים, גחמניים, ובצבעים שהבריקו בכל צבעי הקשת.
האר נובו לא עצר ולא יכול היה לעצור בין כותלי מינכן. בווינה יצר גוסטב קלימט את קבוצת האר נובו, בברלין התקבצו "המאמינים" סביב מקס ליברמן ומקס סלפוגט. את התייבשות עץ התרבות שהלך והתאדה על אף כל העלים הדקורטיביים והפרחים המלאכותיים שהיו תלויים עליו, שום דבר לא יכול היה למנוע את ירידתו והכחדתו.
האר נובו והספרות.
מאפיינים האופייניים של האמנויות היפות של תחילת המאה ה-20 עברו במהירה גם לעולם האמנויות האחרות. הריבוי המהיר של קישוטים, סלסולים והופעות לא היה זר לספרות. הכלים החזקים של אמנות החממה הזו כללו גם ארוטיקה יותר ויותר לא יציבה. סופרים שמחו לדבר על נושאים שלא היו "נאים ומתאימים" לדון בהם עד אז. איך נשמעת הנשיקה הראשונה של האדון הצעיר בשקט המחניק של המטבח או בחדרה של המשרתת? (ארתור שניצלר: המחזה "המעגל" שנכתב ב-1897) וכן הפילוסופיה המיוחדת של האר נובו פרחה גם בעקבות אוסקר ויילד ופרידריך ניטשה והאר נובו הגיע כמובן גם למוזיקה.
לכתיבה בסגנון האר נובו היו כישרונות מצוינים משלה. אולי נזכיר תחילה את הוגו פון הופמנשתאל.
עלילת היצירה.
לאופרה ארבע דמויות מרכזיות: אשת הגנרל האצילה (המרשאלין); אהובה הצעיר מאוד, הרוזן אוקטביאן רופראנו; בן דודו האכזרי הברון אוקס; וארוסה העתידית של אוקס, סופי פון פאנינל, בתו של פאנינל, בורגני עשיר. בהצעת המרשאלין, אוקטביאן מתנהג כאביר הוורד (רוזנקוולייר) של אוקס על ידי הצגת וורד כסף טקסי לסופי. עם זאת, הצעירים (אוקטביאן וסופי) מתאהבים במקום ועד מהרה מתכננים תככים קומיים לחלץ את סופי מהאירוסין עם אוקס. הם משיגים זאת בעזרת המרשאלין, שאחר כך נותנת את אוקטביאן לאישה הצעירה סופי. אף על פי שזו אופרה קומית, היצירה משלבת כמה נושאים כבדי משקל (במיוחד דרך קשת הדמויות של המרשאלין), כולל בגידה, הזדקנות, טרף מיני וחוסר אנוכיות באהבה (או היעדרו).
ההצגה בישראל.
אביר הוורד הועלתה לראשונה בישראל ב בשנת 2006 בבימויו של מקסימיליאן של ובעיצובו של האמן החזותי גוטפריד הלנוויין. בהפקה השתתפו התזמורת הסימפונית ראשון לציון ומקהלת "בת קול". על השחקנים נמנו חן רייס בתפקיד סופי, סבטלנה סנדלר וגיא מנהיים (אנינה וולצאקי) ואירה ברטמן ברטמן לסירוגין עם שרון דבורין (כמריאנה).
פנלו (כדורגל)
התאחדות הכדורגל פנלו או פנלו 03 (בהולנדית: Venlose Voetbal Vereniging) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר פנלו המשחק בליגת המשנה ההולנדית. הישג השיא של המועדון הוא זכייה בודדת בגביע ההולנדי בעונת 1958/1959.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בפברואר 1903 על ידי מספר חברים ממועדון החברים "גולדן לאו". ב-1909 הצטרפו למועדון הקבוצות "טוהור" ו"פייטוס". בתחילה שיחקה הקבוצה בליגת החובבנים השנייה מכיוון שלא היו קבוצות מספיקות לליגת חובבים בכירה בדרום הולנד באותה התקופה. בשנות העשרים של המאה העשרים העפיל המועדון לאליפות הולנד שהייתה הליגה הבכירה במדינה. ב-1922 נשרה הקבוצה לליגה האזורית השנייה ולאחר מכן נעה הקבוצה בין הליגה השנייה והשלישית עד 1952 אז שבה לליגה הראשונה. בעונת 1955/1956 שהייתה עונת המבחן של אליפות הולנד סיימה הקבוצה במקום החמישי בבית א' והעפילה לעונת הבכורה של ליגת העל ההולנדית עונת 1956/1957 ובכך נמנתה בין 18 מייסדות הליגה הבכירה.
בשתי העונת הראשונות של הליגה הבכירה סיימה הקבוצה במקום ה-7. בעונתה השלישית הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה וזכתה בגביע ההולנדי לאחר שגברה בגמר 4–1 על דן האג. בעונת 1960/1961 הגיעה להישג השיא מבחינת מיקום כאשר סיימה במקום ה-3 בליגה הבכירה, אך בעונה הבאה חוותה הקבוצה משבר וסיימה במקום ה-17 וירדה לליגת המשנה, בה שיחקה ארבע עונות ובסופן ירדה לליגה השלישית. לאחר עונה בודדת הצליחה לשוב לליגת המשנה אך ירדה בסיום העונה פעם נוספת לליגה השלישית בה שיחקה שלוש עונות נוספות, עד אשר הוחלט על שינוי במבנה הליגות, ולמרות שסיימה במקום ה-11 העפילה חזרה לליגת המשנה בה שיחקה עד עונת 1975/1976, אז סיימה במקום השני ושבה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של כ-14 עונות.
לאחר חזרתה לליגה הבכירה בילתה הקבוצה את שלוש העונות הבאות במרכז ובתחתית הטבלה אז סיימה במקום ה-18 ונשרה לליגת המשנה בה שיחקה 6 עונות בעיקר במרכז הטבלה. בעונת 1984/1985 סיימה הקבוצה פעם נוספת במקום השני ושבה לליגה הבכירה. בארבע עונתיה בליגה הבכירה הצליחה הקבוצה לסיים פעמיים במקום ה-5 כולל העפלה לשלב חצי גמר הגביע, אך בעונתה הרבעית סיימה במקום ה-17 ונשרה לליגת המשנה. לאחר שנתיים בליגת המשנה שבה הקבוצה לליגה הבכירה לאחר שסיימה במקום ה-3 וזכתה בטורניר הפלייאוף לאחר שניצחה את נאק ברדה בזכות יתרון שערי חוץ. בעונה שלאחריה עונת 1991/92 סיימה הקבוצה במקום ה-18 ונשרה לליגת המשנה אך שבה לאחר עונה בודדת לאחר שסיימה במקום הראשון ושוב בסיום העונה נשרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום ה-17. הקבוצה שיחקה 13 עונות נוספות בליגת המשנה ואף העפילה לשלב הפלייאוף פעמיים אך כשלה בהעפלה. בעונת 2006/2007 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה לאחר שניצחה בטורניר פלייאוף העלייה את ואלבייק בסדרת הטוב משלושה משחקים. בסיום עונת 2007/2008 נשרה הקבוצה לליגת המשנה אך הצליחה לשוב לליגה הבכירה לאחר עונה אחת בלבד. בליגה הבכירה שיחקה הקבוצה 4 עונות לפני שנשרה פעם נוספת לליגת המשנה, בה שיחקה כ-3 עונות בטרם שבה לליגה הבכירה. בעונת 2020/2021 נשרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר 4 עונות.
סוראני
כורמאנג'י
בית הראשונים (ביתן אהרון)
בית הראשונים הוא מבנה היסטורי הממוקם ליד מושב ביתן אהרון שבעמק חפר. בקרב תושבי האזור הוא ידוע בכינוי "הבית הגדול".
המבנה הוא בן שתי קומות על מדרונו מהערבי של רכס הכורכר ליד המושב. אבני כורכר נחצבו מהרכס עליו הוא בנוי, מידותיו 12.80 מ' רוחב 15.30מ' אורך ועובי הקירות כ-80 ס"מ. הצד המזרחי של הקומה הראשונה נחצב בחלקו בסלע הגבעה, והתקרה שלו נסמכת על קמרונים וקשתות אבן. בקומה הראשונה היו שני מחסנים צרים וארוכים ולהם פתחים מקומרים הפונים כלפי מערב. רצפתם הייתה אדמה כבושה. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 הם שימשו כאורוות סוסים. בין שני המחסנים הפריד קיר עבה מאבני כורכר. על בית האבן נבנתה קומה שנייה שהייתה בנויה אבן גם היא ולה גג בטון שטוח. בחלקה הדרומי של קומה זאת היו שלושה חדרים וחלקה הצפוני היה מרפסת פתוחה. הכניסה לקומה השנייה היא מצידו המזרחי של הבניין, בראש הגבעה. מעליה יש מגדל ובו סולם המאפשר עלייה לגג. ליד הבית הגדול, מצדו הדרום-מערבי יש בית קטן יותר, גם הוא מאבני כורכר שנחצבו במקום. בבית זה היו שלושה חדרים. בקרבת הבניין ישנם מספר עצי אקליפטוס המקור שניטעו כנראה עוד בתחילת המאה ה-20.
בית הראשונים, או "הבית הגדול", נקרא בפי כותבים שונים גם "בית הבק", בדומה לבתים דומים לו במקומות אחרים בארץ.
לפני תקופת ההתיישבות.
את הבית-הגדול בנה אנטואן בשארה טאיאן, לבנוני מארוני בן למשפחת סוחרים, שעבר מלבנון לשכונת עג'מי ביפו שבה היה לו בית מגורים מפואר. בשנת 1880 רכש טאיאן חלקה גדולה, כעשרים אלף דונם, בוואדי חווארת, כיום עמק חפר, ובה שימש הבית הגדול כבית אחוזה. טאיאן חפר באר מדרום מזרח לבית, התקין משאבה עם מנוע, בנה בית-באר ובריכה מרובעת פתוחה לאגירת המים. מהבריכה זרמו המים בגרביטציה בתעלות בטון לשטחים שממזרח לבית. הוא נטע פרדס וזרע חלק מהאדמות בשותפות עם הבדואים המקומיים שהפכו לאריסיו.
למרות השותפות בהקמת הבית, יחסים עכורים שררו בין טאיאן והבדואים שמררו את חייו, עקרו את הפרדס, סתמו את הבאר וקפחו את חלקו ביבול. הסכסוכים בין הבדואים המקומיים ומשפחת טאיאן החריפו ובסופו של דבר, כנראה בגלל הסתבכות המשפחה בעסקים, הועמדו הקרקעות למכירה פומבית, ונקנו על ידי הקרן הקיימת לישראל באמצעות בא כוחה יהושע חנקין.
1930 - 1938.