יחסי אוסטריה–איחוד האמירויות הערביות הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות לאוסטריה.
סקירה כללית.
בין השנים 2011–2014 הייתה מחלוקת בין המדינות, לאחר שחברת התעופה אמירטס דרשה זכויות נחיתה רבות יותר בווינה, ואילו אוסטריה סירבה לתת זאת. במרץ 2019 ביקר קנצלר אוסטריה, סבסטיאן קורץ באיחוד האמירויות, ובמהלך הביקור העניק לנסיך הכתר של איחוד האמירויות, מוחמד בן זאיד אאל נהיאן, סוס ליפיזן במתנה מהרפובליקה של אוסטריה. בנובמבר 2020 פורסם כי הלשכה הכלכלית הפדרלית של אוסטריה ארגנה משלחת כלכלית בתעשייה פתוחה לאיחוד האמירויות הערביות ובחריין. התוכנית כוללת רשת עם מנהיגים ומכפילים עסקיים מקומיים, הכנות לקראת אקספו 2020 שנדחה לשנת 2021 ופתיחת הזדמנויות עסקיות חדשות.
יחסים כלכליים.
איחוד האמירויות הערביות היא שותפת הסחר והעסקים הגדולה ביותר של אוסטריה באזור המפרץ הפרסי. ההשקעה של אוסטריה באיחוד האמירויות עלתה ב-20% ל-4 מיליארד אירו, ההשקעה של איחוד האמירויות הערביות באוסטריה עלתה ב-12% ל-4.7 מיליארד אירו. בשנת 2015 נרשם שיא בסך היצוא האוסטרי לאיחוד האמירויות הערביות עם עלייה של 14.6% ל-778.8 מיליון אירו, אולם בשנת 2016 נרשמה ירידה של 17.9%. מוצרי היצוא החשובים ביותר של אוסטריה בשנת 2016 היו מכונות חשמל, מכשירים מכניים וכורים, ומוצרי ברזל ופלדה.
היבוא מאיחוד האמירויות גדל ב-21.8% בשנת 2016 לסכום כולל של 177.4 מיליון אירו. יבוא חשוב היה מוצרי אלומיניום, ברזל ופלדה, פלסטיק (אוסטריה אינה מייבאת נפט גולמי) ועתיקות וחפצים.
העניין של הכלכלה האוסטרית באיחוד האמירויות בא לידי ביטוי גם בנתוני הנוכחות בירידים ובאירועים של Advantage Austria בדובאי ובאבו דאבי. איחוד האמירויות הערביות היא המקום לירידי סחר מובילים עם חשיבות על-אזורית של טכנולוגיה רפואית, בנייה, הגנה וביטחון, ציוד פנים, ציוד למלונות, מזון ושתייה ותשתיות תחבורה.
מספר החברות האוסטריות משקף גם את האטרקטיביות של השוק לחברות אוסטריות. כ-230 חברות אוסטריות רשומות השקעות באיחוד האמירויות, במיוחד בדובאי, חברות מסוימות מפעילות גם מתקני ייצור. מאיחוד האמירויות הערביות מוגשים לא רק השוק המקומי, אלא בחלקו כל אזור GCC, כמו גם הסביבה המורחבת של צפון ומזרח אפריקה וחלקים מתת היבשת ההודית. יותר מ-330 חברות פעילות באמצעות סוכנים, חלקן ממוקמות באזורים החופשיים השונים של איחוד האמירויות הערביות.
הקרב בעמק שוק
הקרב בעמק שוק, ידוע גם בשם מבצע זעם הקומנדו. פשיטה משותפת של ארצות הברית ואפגניסטן שנועדה להרוג או לתפוס את גולבודין הקמטיאר, מנהיג חיזב א-איסלאמי גולבודין (HIG) בעמק שוק במחוז נוריסטאן באפגניסטן ב 6 באפריל 2008. בעקבות המבצע זכו עשרה חיילי הכומתות הירוקות והצלם המבצעי שלהם בכוכב הכסף על אומץ לב שניים מהם שודרגו למדליית הכבוד, מספר העיטורים הגדול ביותר לקרב יחיד מאז מלחמת וייטנאם.
אל היעד.
הכוח האפגני בהובלת לוחמי הכוחות המיוחדים האמריקניים תכננו להגיע לעמק בהסקה, לנוע רגלית לטרסות סביב העיירה המבוצרת ולהפתיע את כוחות ה- HIG.
בפועל מסוקי הCH-47 Chinook לא הצליחו לנחות בעמק בשל הטופגרפיה, הכוח נאלץ לקפוץ מהמסוקים המרחפים. כוחות ה- HIG הבחינו בכוחות והיה להם זמן של כמה דקות להיכנס לעמדות מארב.
הקרב.
סמל ראשון לואיס מוראלס היה הראשון שזיהה חמושים נעים ברכס ופתח באש. בתגובה ספג הכוח אש כבדה ממקלעים וRPG. האש הראשונית של המקלעים כוונה אל גורמי הפיקוד של הכוח האמריקני. מתורגמן היחידה נהרג ואחד מסמלי התקשורת של הכוחות המיוחדים, סמל דילון באר, נפצע קשה באגן ובזרועו השמאלית. כשהם מוצמדים לקרקע, הגיב הכוח בירי מנשק קל וצלפים. הקומנדו האפגני לא הצליח להגיש סיוע לפצוע, צלם הקרב של הצוות SFC מייקל קרטר, עבר בשטח ההשמדה כדי לחלץ את הפצוע. בעוד מפקד הכח, סרן קייל וולטון, השיב אש בחיפוי. השניים התחלפו בתפקידים במתן חיפוי במטרה להחזיר את הנפגע השני. במהלך חילופי האש וולטון הבין שיזדקק לאש אווירית וחיפה בזמן שקרטר רץ להביא את הקשר.
עם חידוש התקשורת, החל SrA זכרי ריינר, הבקר הקרבי מחיל האוויר שסופח ל- צווות האמריקי (ODA), להכווין סיוע אווירי קרוב והתקפות אוויריות ממטוסי F-15E ומסוקי AH-64 אפאצ'י. ריינר השתמש במטוסי ה- F-15 ומסוקי האפאצי לסיור תצפית עם עמדות ותנועות האויב. בזמן שההפגזה האוויריות פגעה בעיירה המבוצרת, אירע פיצוץ חזק באחד הבניינים שגרם לרגיעה זמנית בלחימה. האלמנטים האחוריים של הכוח השתמשו ברגיעה לשיפור העמדות ולהתחיל בירי צלפים על עמדות נשק כבד של HIG.
תוך כדי עזרה ראשונה ל-סמל באר, סמל המודיעין SSG לואיס מוראלס, נפגע בירכו. מוראלס שם לעצמו חסם עורקים והמשיך בטיפול. כדור שני עבר דרך המגף של מוראלס פגע בקרסול שבר את העצם וניתק את האכילס (מאוחר יותר מוראלס יאבד את כף רגלו). בהמשך הקרב, סמל ג'ון וויין וולדינג נפגע ברגלו שכמעט נקטעה. וולדינג שם חוסם עורקים על רגלו, הזריק לעצמו זריקה אוטומטית של מורפיום קיפל את רגלו כלפי מעלה לתוך מפשעתו וקשר שני אותה עם שני שרוכים לחגורתו כדי לשמור על יכולתו לנוע ולירות.
בשלב זה, טייס F-15 דיווח כי תגבור אויב גדול נע בעמק לכיוונם. האור דעך, ישנם פצועים, מעט תחמושת והטמפרטורה החלה לרדת, הצוות החל לחפש נתיב למנחת החילוץ. קרטר וסמל הצוות סמלבכיר סקוט פורד, חיפשו מסלול במורד הטרסות. פורד נפגע פעמיים מירי צלפים, אחת היריות כמעט קטעה את זרועו השמאלית. כאשר הכוחות נסוגו במורד ההר, צלף הצוות, סמל סת הווארד, המפקד והצלם נותרו מאחור כדי לאסוף או להשמיד נשק שאי אפשר לשאת. הווארד, חיפה על הכוח עד שאחרון הלוחמים נסג ואז המשיך לאזור החילוץ.
הקרב נמשך שבע שעות. המשימה לא בוצעה, גולבודין הקמטיאר, לא נתפס.
על פי ציטוט על מעשיו של ריינר, בעטיים זכה בצלב של חיל האוויר: "במהלך הקרב כיוון מעל 50 תקיפות באמצעות סך של 4,570 פגזי תותחים, תשעה טילי הלפייר, 162 רקטות, תריסר פצצות של 500 קילו ופצצה אחת של 2,000 קילו."
עיטורים.
לשמונה מחיילי הכוחות מיוחדים של ODA 3336 הוענקו כוכבי כסף על מעשיהם. בשנת 2018 שודרג כוכב הכסף של חובש הכוחות המיוחדים רונלד ג'יי שורר למדליית הכבוד על מעשיו במהלך הקרב. בשנת 2019 שודרג כוכב הכסף של סמל הנשק של הכוחות המיוחדים מתיו או ויליאמס למדליית הכבוד על מעשיו במהלך הקרב בבנוסף הוענק לצלב חיל האוויר SrA זכרי ריינר, בקר האוויר מחיל האוויר שעבד עם- ODA 3336
אזכורים בתרבות.
פרק 3 בעונה 1 בסדרה של ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק "No Man Left Behind" מספר על הקרב הזה ושודר ב 12 ביולי 2016.
סיפור הקרב הוא נושא הספר: "No Way Out: A Story of Valor בהרי אפגניסטן" ( ).
מקס פריי
מקס פריי (בגרמנית: Max Frey; 16 באפריל 1874 – 11 במרץ 1944) היה צייר נוף, גרפיקאי ומאייר גרמני.
פריי היה בתחילה מורה ומשנת 1910 פרופסור באקדמיה לאמנויות יישומיות בדרזדן. עבודתו האמנותית בשנות העשרים והשלושים מראה אלמנטים של סמליות ואובייקטיביות חדשה עם סממנים סוריאליסטיים של ריאליזם קסום.
חייו.
מקס פריי נולד במולבורג ליד קרלסרוהה בשנת 1874. אביו היה איש העסקים היינריך פריי, ואמו הייתה לואיז פריי. מקס פריי התגורר בקרלסרוהה עד 1904. תחילה למד בבית הספר לאומנויות ומלאכה בקרלסרוהה ולאחר מכן עבד באופן זמני כצייר תיאטרון בברלין ובמנהיים. משנת 1895 עד 1903 הוא נרשם כסטודנט לאקדמיה לאמנות בקרלסרוהה אצל פרדיננד קלר, גוסטב שנלבר ולאופולד פון קלקרוית.
ב־24 במאי 1904 התחתן מקס פריי עם אנה לואיז אוטילי פאני אלשטאטר בקרלסרוהה, ילידת קרלסרוהה ב־8 בפברואר 1884, בתם של בעל המפעל רודולף אלשטאטר ואשתו ברטה. בנישואין אלה נולדה בת בשנת 1920.
בין 1904 ל-1905 מקס פריי חי כצייר בפרנקפורט על המיין. משנת 1906 התגורר בדרזדן. מרחב העבודה שלו היה בבניין החדש שנבנה משנת 1901 עד 1908, ושימש משנת 1906 כמרכז החדש של האקדמיה לאמנויות יישומיות בדרזדן. ויליאם לוסוב שימש גם כמנהל האקדמיה לאמנות שימושית משנת 1906.
בשנת 1907 קיבל מקס פריי תפקיד הוראה באקדמיה לאמנויות יישומיות בדרזדן. הוא הוביל את השיעור החדש שנפתח ל"אמנות גרפית ומלאכה" במחלקה לנשים בבית הספר. נשים התקבלו ללימודים רק בבית הספר המלכותי לאמנויות יישומיות בדרזדן מאז 1907. בין התלמידות הראשונות במחלקה שזה עתה הוקמה היו בין השנים 1907–1911 מרגרט וונדט ומרגרט קון, שהקימו את חברת Wendt &amp; Kühn בשנת 1915.
בשנת 1910 מונה פריי לפרופסור יחד עם אריך קליינמפל. בשנת 1915 בוטלה המחלקה הנפרדת לנשים כשנכנס המנהל החדש קרל גרוס, ומאז ואילך לימדו את התלמידים יחד. פריי לימד ציורי נוף, גרפיקה ואמנות שימושית. תלמידיו כללו את מרגרט קון, אליזבת אהנרט, מרגרט נאומן המעצבים הגרפיים קורט הילשר גרטרוד ליסטיקוב, הנס גרונדיג, הנס תיאו ריכטר, אלפרד הס, ורנר הופמן ואוסקר כאהן.
מקס פריי הפך לחבר באיגוד האמנים הגרמני בשנת 1910. הוא היה חבר מייסד בקבוצת האמנים גרון-ווייס שנוצרה בסביבות 1910. קבוצת גרון-וייס הציגה את עבודותיה כקבוצה מתקדמת במסגרת קואופרטיב האמנות בדרזדן מ־29 באוקטובר 1910 בגלריית האמנות של אמיל ריכטר. מקס פריי עיצב את הכרזה לתערוכה. בפברואר 1914 הציג מקס פריי באותה גלריה כחבר בקבוצת האמנים דרזדן שהקים יוהאן וולטר-קוראו בשנת 1913. בשנת 1926 קיימו מקס פריי וג'ורג' סיברט תערוכה מיוחדת בגלריית רמלר בלייפציג. הוצגו 29 עבודות של פריי.