שנקרה הגן על הגדולה והחשיבות של הוודות (כתבי קודש הינדים) ובמיוחד של האופנישדות הידועים גם כוודנטה והעניק להינדואיזם רוח חיים בתקופה שבה נחלש עקב השפעתו הגוברת של הבודהיזם. זאת הוא עשה על ידי כך שנתן לכתבים פרשנות חדשה המשלבת בהינדואיזם אלמנטים בודהיסטים, כגון הפשטת האלוהות והפיכת מושג האלוהות הוודי להוויה קוסמית מופשטת. ברוח זו כתב שנקרה את פרשנותו לברהמה סוטרה (ידועה גם כוודנטה סוטרה) ולכתבים ודים אחרים. לקראת סוף חייו כתב שנקרה גם מספר חיבורים המתארים התייחסות לאלוהים אישי, לא מופשט.
יש הינדים הרואים בשנקרה התגלות (אווטאר) של שיווה.
המידע הראשוני על שנקרה מועט. יש ביוגרפיות רבות של שנקרה, שנכתבו על רצף הזמן שבין עשרות שנים לאחר מותו ועד כ-1,000 שנים לאחר מכן, חלקן בסנסקריט וחלקן בשפות אחרות. עם זאת, המידע בביוגרפיות אינו אחיד ולעיתים אף סותר או מתאר אגדות וסיפורים בדיוניים אודותיו. חלק מהביוגרפיות המסורתיות מכונות שנקרה ויג (Śankara Vijaya).
חייו.
שנקרה נולד ככל הנראה בקלאדי, כפר קטן בקרלה שבהודו, לזוג ברהמיני נמבות'ירי, שיווגורו ואריימבה. המקור המסורתי לסיפורים על חייו הן ה"שנקרה ויג'ייאמס". הסיפור המסורתי על חייו של שנקרה הוא מיתי, אם כי חוקרים רבים חושבים כי לפחות חלקים מסיפורים אלה הם היסטוריים. כבר בגיל שמונה נדר את נדר הסניאסה, נדר נזירות לשארית חייו. מוריו כללו את גאוודאפה וגובינדה.
לידה.
הוריו של שנקרה היו חשוכי ילדים שנים רבות, והתפללו במקדש וודקומנתן בתריסור, קרלה, שיוולד להם ילד. על פי האגדה, שיווה הופיע בפני הבעל ואשתו בחלום, והציע להם בחירה: בן רגיל שיחיה לשנים ארוכות, או בן יוצא דופן שיחיה לזמן קצר. שניהם בחרו באפשרות השנייה. לבן ניתן השם שנקרה, לכבוד שיווה. לשנת הלידה של שנקרה יש גרסאות רבות, מהן נגזרת שנת הפטירה שהיא 33 שנים אחרי שנת הלידה.
גרסה מקובלת אומרת שהוא נולד ב-788. גרסה זו מתבססת על רישומים במקדש סרנגרי שרדה פיתם (Śṛṅgeri Śāradā Pīṭha) אותו ייסד שנקרה, שם כתוב ששנקרה נולד בשנה ה-14 למלכותו של ויקראמאדיטיה, שהפרשנות קובעת שהוא המלך ויקראמאדיטיה השני מאימפריית צ'הלוקייה שמלך משנת 733, רשומות אחרות קובעות שמלך זה מלך 11 שנה בלבד ולכן לא ייתכן ששנקרה נולד בשנה ה-14 למלכותו. חוקרי היסטוריית הודו ובהם מקס מילר מקבלים תאריכים אלו.
גרסה אחרת קובעת ששנדרה נולד בעת מלכותו של צ'נדרהגופטה השני מממלכת גופטה הידוע גם כויקראמאדיטיה, כלומר במאה ה-4.
רשומות במנזר דורקה ובמנזר גוברדהנה מקדימות את תקופתו של שנקרה ל-50 לפני הספירה. אולם רשומות אלו נחשבות כבעלות אמינות המוטלת בספק כי שובשו לעיתים קרובות על ידי המציאות הגאופוליטית וכן מהסיבה ששנקרה מצטט את הלוגיקן הבודהיסטי דהרמקירטי בן המאה ה-7.
יש תאריכים מוצעים רבים נוספים אולם מוסכם על רוב העוסקים בנושא כי חי אחרי תחילת המאה ה-8.
חינוך פורמלי.
שיווגורו (אביו) מת כאשר שנקרה עדיין היה צעיר מאוד. הילד הראה יכולות יוצאות דופן, ומסופר כי הוא ידע את ארבע הוודות עד גיל שמונה. היה מקובל כי תלמידים ואנשי ספר מקבלים "ביקשה" (צדקה) מהאנשים הרגילים; פעם אחת, בעת שאסף לעצמו אוכל, הגיע לאשה שלא היה לה דבר לאכול לבד מפרי אמלקה יחיד ויבש. האשה האדוקה נתנה לשנקרה את הפרי האחרון הזה, ושנקרה התרגש מאדיקותה וכתב את ה"קנקדהרה סטרוטם" במקום. על פי האגדה, כשסיים את הסטרוטם, האלה לאקשמי המטירה על האשה פירות אמלרה זהובים.
התנזרות.
מגיל צעיר, שנקרה נמשך לחיי פרישות ונזירות. אך אמו אריימבה התנגדה לכך שיהיה "סאניאסי", ולא נתנה את הסכמתה הפורמלית לה נזקק, כדי להיות נזיר כזה. בהיותו בערך בן 8 רחץ שנקרה בנהר, תנין אחז ברגלו ומשך אותו במהירות למים. אמו הייתה לידו, אך היא לא יכלה לשחרר אותו מאחיזת התנין. שנקרה אמר לאמו, מכיוון שאני הולך למות, תני כעת את הסכמתך לנזירותי, שהרי באותו הרגע שאדם נודר לחיות כ"סאניאסי" דבר לא יכול לפגוע בו. אמו, בלית ברירה, הסכימה; שנקרה מיד אמר את המלים "הינני סנייאסי", בהם הפך לנזיר, ובאותו רגע התנין שחרר אותו ושחה משם. שנקרה יצא מהנהר ללא פגע, כשהוא "סניאסי".
אמו ראתה במקרה את יד האל, ולא הציבה מכשולים נוספים בדרכו של בנה. בגיל 8 שנים עזב את קרלה ונדד ברחבי הודו. כאשר הגיע לגדות נהר הנרמדה ונתקל במחזה מדהים: נחש עובר ליד צפרדע מבלי שיטרוף אותה. שנקרה הבין מייד שבסביבה הקרובה מצוי אדם מואר. לאחר ששאל את המקומיים, התחוור לו שבמערה הסמוכה חי אדם קדוש בשם גווינדה בהגווטפדה, תלמידו של האדווטין גודפדה. שנקרה פנה אליו והוסמך כתלמידו.
נדודים.
שנקרה הגיע למקומות רבים, תוך כדי כתיבת פירושים על האופנישדות, הווישנו סהרסרנמה, סוטרות הברהמה, והבהגאוואד גיטה. הוא השתתף בוויכוחים עם מלומדים בודהיסטים, ועם מלומדים מאסכולת הפורבה מיממסה, שעזרו לו לגבש את התפתחותו הרוחנית. אחד מהמפורסמים מבין הוויכוחים האלה היה עם הריטואליסט המפורסם מנדנה מישרה שלאחר מכן היה תלמידו וממשיכו של שנקרה.
אך המפגש המפורסם ביותר שלו היה עם אדם מקאסטת הטמאים. בדרכו למקדש וישוואנת בקאשי, הוא פגש בטמא ובכלבו. כשתלמידיו ביקשו מהטמא לסור מדרכו, הוא שאל: "האם אתה רוצה שאזיז את נשמתו, ה"אטמן" הנצחי, או את הגוף הזה העשוי מעפר?". שנקרה הבין כי הטמא הוא למעשה האל שיווה, והשתחווה לפניו.
הוא מת בשנת 820 בקדרנט בהרי ההימלאיה כשהוא בן 32 שנים בלבד.
זמנו של שנקרה.
המחקר המודרני הגיע למסקנה כי שנקרה חי במאה ה-8 לספירה, אך לא ברור מהן השנים המדויקות בהן חי או מת. ישנן מסורות דתיות שטוענות כי שנקרה חי זמן רב לפני כן, 509-477 לפני הספירה. תאריך זה מצריך הזזה לאחור של התאריך המקובל לבודהה, שהוא העוגן לכל התיארוך הדתי ההודי.
פילוסופיה ומחשבה דתית.
בזמנו של שנקרה, ההינדואיזם איבד מכוחו בשל ההשפעה של הבודהיזם והג'אייניזם. שנקרה הדגיש את חשיבות הוודות, ומאמציו עזרו להינדואיזם לשוב לכוחו ולפופולריות שלו. אם כי הוא לא חי זמן רב, הוא נדד ברחבי הודו על מנת לחדש את לימוד הוודות.
התאולוגיה של שנקרה טוענת כי בורות רוחנית ("אווידיה") נגרמת מכך שחושבים שיש "עצמי" (אטמן), היכן שהוא אינו קיים באמת. יש לפתח כושר הבחנה על מנת להבחין בין האמת לשקר, ובין ידע ("ג'נאנה") ובורות ("אווידיה").
שנקרה הציע – על פי האופנישדות – כי אף שאנו חווים את היקום, את ההכרה שלנו ואת גופנו, הם אינם המציאות האמיתית, אלא הם "מאיה" - דמיון. האמת האמיתית היא "ברהמן", היסוד האלוהי היחיד, שהוא מעבר לזמן, למרחב ולסיבתיות. "ברהמן" הוא אימננטי וטרנסצנדנטי גם יחד, אך אינו מושג פנתאיסטי בלבד, והוא מעבר לכל הבחנות או דואליות, צורה או ישות.
עלינו לחדור דרך המחסומים והמסיכות על מנת להבין את טבענו האמיתי, שאינו השינוי והמוות, אלא אושר נצחי. על מנת להבין את המניע שמאחורי המעשים והמחשבות שלנו, עלינו להבין את האחדות הבסיסית של הקיום. איך השכל המוגבל יכול להבין את ה"אטמן" האינסופי? הוא לא יכול, ולכן עלינו לעלות מעבר לשכל ולהתאחד עם הנשמה, היא ההכרה, היא התודעה.
שנקרה הוקיע את הקסטות והריטואלים חסרי המשמעות וכינה אותם טיפשיים. בסגנונו הכריזמטי קרא למאמין האמיתי להתרכז באהבת האל ולהבין את האמת. הכתבים שלו על האופנישדות, הבגווד גיטה, וסוטרות הוונדטה מראות על הגיון חד ואינטואיטיבי שהתנגד למראה עיניים, ותמך במחקר ובהגיון פנימי.
אמונותיו מהוות את הבסיס למסורת הסמרטה.
מורפולוגיה של צמחים
מורפולוגיה של צמחים היא ענף בבוטניקה העוסק בתיאור של הצורה החיצונית והמבנה הפנימי (אנטומיה) של הצמחים ושל האיברים שלהם.
התפתחות הענף הזה קשורה בהתפתחות הסיסטמטיקה (מיון הצמחים) אשר דרשה תיאור מדויק ומפורט של האיברים השונים בתוך הצמח, ביניהם השורש, הגבעול, העלים והפרחים, ובתוך כך נוצר גם אוצר מילים ומושגים בוטניים עשיר. אכן, מיון הצמחים למינים, וזיהוים המעשי בשטח מתבססים בראש ובראשונה על הקריטריונים המורפולוגיים. הגדרת המין המקובלת היא, איפוא, "אוסף של פרטים הדומים בינם לבין עצמם יותר מכפי שהם דומים לפרטים אחרים".
ז'אק דרידה
ז'אק דרידָה (בצרפתית: Jacques Derrida; 15 ביולי 1930 – 9 באוקטובר 2004) היה פילוסוף צרפתי ממוצא יהודי אלג'יראי, אבי זרם הדקונסטרוקציה, שמשנתו מהווה את המסד הפילוסופי העיקרי של זרם זה, והוא שטבע את המונח עצמו. לביקורתו על יסודות החשיבה שמכוננים את הפילוסופיה המערבית, על טיבה של השפה, הכתיבה ודרכי המשמוע הפועלים בה ודרכה, נודעה השפעה רבה, והיא עוררה מחלוקת חריפה בקרב האינטלקטואלים בסוף המאה ה-20.
תולדות חייו.
דרידה נולד ב שבאלג'יריה למשפחה שייחסה עצמה למגורשי ספרד מטולדו. עם השתלטותו של משטר וישי על אלג'יריה סולק מבית-הספר בשל יהדותו. בשנת 1949 עבר לצרפת לשם הרחבת השכלתו ולמד בכיתות המכינות של תיכון לואי הגדול (דהיינו אלה המכינות לבחינות הכניסה לגראנד אקול). משפחתו המשיכה להתגורר באלג'יריה, ועברה לצרפת בשנת 1962 עם העצמאות. בשנת 1952 החל ללמוד ב"אקול נורמל סופרייר", ועם מוריו נמנו מישל פוקו, לואי אלתוסר ועמנואל לוינס.
בשנים 1957–1959 עסק דרידה בהוראת אנגלית וצרפתית לילדי חיילים, כתחליף לשירות צבאי באלג'יריה. בשנים 1960 - 1964 לימד פילוסופיה בסורבון, ומ-1964 עד 1984 לימד באקול נורמל סופרייר. מ-1986 ועד מותו כיהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.