מלבד התוצאות המיידיות על ממלכת ירושלים, הניצחון המוסלמי על הצלבנים העלה את צלאח א-דין לדרגת סמל לאומי עבור הערבים. השפעתו של הניצחון ניכרת עד היום, ושמו של צלאח א-דין מוזכר באופן תדיר בנאומים, בכתבות ובמאמרי דעה של הוגי דעות, פוליטיקאים, סופרים ואינטלקטואלים ערבים. אישים אחרים מושווים אליו בהקשרים של פאן-ערביות ושל ניצחון על המערב. יתרה מכך, פוליטיקאים ערבים עם שאיפות פאן ערביות או כאלה שהתנגדו למערב דוגמת נאצר וסדאם חוסיין השוו את עצמם לצלאח א-דין.
לצלאח א-דין ולניצחונו בקרב קרני חיטין ישנה השפעה גם על התעמולה האנטי ישראלית בקרב המוסלמים. ערבים רבים רואים במדינת ישראל ובציונות המשך ישיר למסעי הצלב והם נוהגים להשוות את ישראל לממלכת ירושלים הצלבנית. זיכרון הקרב משמש ככלי תעמולה בניסיונות שכנוע של המוסלמים בצדקת דרכם. יחס דומה אפשר למצוא גם בקשר לארצות הברית, ובמיוחד אחרי הפלת משטרו של סדאם חוסיין.
זכר הניצחון בקרב משפיע לא רק על אינטלקטואלים ואישי ממשל בכירים, אלא הוא שגור גם בקרב אנשים מהשורה. בדומה לאירועים רבי משמעות אחרים, גדודי צבא במדינות ערב ובארגונים ערביים מזוינים נקראים על שם הקרב. כך למשל, נקרא אחד מגדודיו של צבא ההצלה בשם "חיטין" על שם הקרב.
לקריאה נוספת.
קיימים כמה עשרות מקורות ראשוניים שמתארים את מהלכי הקרב ואת השתלשלות האירועים שהביאו לפרוץ מעשי האיבה. דיון מפורט בהם אפשר למצוא בנספח לספרו של רונסימן. חלק מהמקורות הראשוניים ניתן למצוא במאגר אלקטרוני באתר Medieval Sourcebook.
פרופ' יהושע פראוור מהאוניברסיטה העברית כתב מספר ספרים על ממלכת הצלבנים בארץ ישראל. הספרים יצאו בהוצאת מוסד ביאליק. אלו המקורות המקיפים והזמינים ביותר לקורא העברי. קיימים גם מקורות זמינים רבים באנגלית ובצרפתית. המידע על המסדרים הצבאיים והצבאות השונים נמצא בספרים ממוקדים יותר וקשה למצוא מידע מקיף אודותיהם בספרי רקע גדולים שעוסקים בדרך כלל בתהליכים הגדולים ולא בפרטים הקטנים.
ספרים על הצבאות ועל הקרב עצמו.
הוצאת אוספרי מתמקדת בפן הצבאי, הטקטי והאסטרטגי של ההיסטוריה
המנונים
להלן רשימה ממוינת של ההמנונים הלאומיים של מדינות העולם. בשלב זה הרשימה כוללת רק המנונים עליהם נכתב ערך בוויקיפדיה העברית.
מדינות חסות או מדינות לשעבר מופיעות ברשימה רק אם יש להן המנון נפרד מההמנון של מדינת האם שלהן. לצורך נוחות, שמות האומות אשר לא קיימות עוד או אינן מדינות עצמאיות, אך למרות זאת בעלות המנון רשמי נטויות.
המנונים בעלי ערך בוויקיפדיה העברית.
רשימה מקוצרת של המנונים לאומיים שקיימים בוויקיפדיה העברית:
זמן
זמן הוא מאפיין בסיסי שמתואר על ידי התמשכות הקיום בחלל ובמרחב.
לאורך ההיסטוריה התקיימו חילוקי דעות לגבי אופן הגדרת הזמן. ניוטון הגדיר את הזמן כישות ממשית ועצמאית ביקום, שאינה תלויה או מושפעת מתופעות חומריות, וזורמת באופן רציף ומוחלט במרחב, ואף בחלל הריק.
קאנט אימץ את גישתו של ניוטון במובן שהזמן זורם ברציפות ואינו מושפע מהחומר. מאידך הוא גם סבר שהזמן אינו מהווה בהכרח תכונה ממשית, אלא תוצר תודעתי שנועד לספק הסבר מניח את הדעת לשאלה כיצד ייתכנו רצף השינויים במרחב.
לייבניץ חלק לחלוטין על גישתו של ניוטון וטען שהזמן הוא תכונה המתקיימת על ידי החומר עצמו, ולכל עצם זמן משלו הנקבע על פי מהירות תנועתו. לדבריו את השינויים במרחב ניתן להסביר באופן מספק על ידי תנועות העצמים, ולפיכך הניסיון לתאר את הזמן כישות עצמאית הוא מיותר ונוגד את "עקרון הטעם המספיק" שאותו הגה לייבניץ. עוד הוא סבר שגם זמנים רציפים, קרי תופעות מחזוריות רציפות הקיימות בטבע, הם יחסיים מטבעם ולא מוחלטים, מפני שהזמן החומרי מושפע מתופעות שונות במרחב שמעוותים את זרימתו. גישתו זו של לייבניץ קבלה אישוש מדעי רק בתחילת המאה העשרים עם פרסום תורת היחסות הפרטית, ומקובלת כיום על ידי רוב האמפיריציסטים.
הפיזיקה מתארת כמה חיצי זמן, שעד כה כל ניסוי הראה שכיוונם זהה - חץ הזמן הסיבתי הוא הראשון והמוכר ביותר. קיימת סיבה ורק לאחר מכן קיימת תוצאה. כיוון זה של הזמן מתיישב עם חץ הזמן התרמודינמי, שמתקדם מאנטרופיה נמוכה לגבוהה. שני אלה מתיישבים עם חץ הזמן הקוונטי, שבו תמיד קריסת פונקציית הגל מתרחשת אחרי מדידה.
אטימולוגיה.
מקור המילה זמן הוא פרסית עתיקה, "זמאן", שפרושו "הזה שהולך".
שעון.
השעון המודרני הוא מד זמן אובייקטיבי מתקדם שלשם נוחות הקריאה בו ממיר מחזורי זמן קצרים למחזורי זמן ארוכים יותר. כך 9,192,631,770 מחזורים של אטום הצסיום מומרים לשנייה בודדת, שישים שניות לדקה, ושישים דקות לשעה. השעון הפיזיקלי מודד את הזמן האובייקטיבי שחלף, ומשמש גם לחישוב משתנים פיזיקליים כגון מהירות התנועה במישור המורכב מזמן ומרחק.
הזמן האובייקטיבי אינו קבוע בכל מקום ובכל מצב. כך לדוגמה, תנועה של עצמים על פני כדור הארץ, באה על חשבון התנועה הפנימית שלהם (זמנם לכאורה) מה שמביא להאטה בשעון שהוצב בהם ביחס לשעונים הנייחים ומצריך לחשב את התנועה הפנימית שלהם ביחס לתנועתם היחסותית.
קצב הסיבוב של כדור הארץ אינו קבוע לחלוטין - חיכוך גאות מעביר בהדרגה אנרגיה מסיבובו העצמי של כדור הארץ למסלול ארץ-ירח, וכך מאט בהדרגה את קצב הסיבוב. אירועים גאולוגיים רבי עוצמה עשויים לשנות את קצב הסיבוב לשני הכיוונים, כפי שתועד ונמדד במהלך רעידת אדמה ב־2004. באירועים כאלה נעה מסה משמעותית מכיוון ציר הסיבוב. תנועת מסה פנימה מאצה את הסיבוב, ולהפך. ברור גם שפגיעות מטאורים בעלי מסה גדולה גרמו לשינוי, אם כי לעת עתה לא התגלתה עדות של מאורע כזה.
מאחר שקצב הסיבוב אינו אחיד, השעון האוניברסלי מסונכרן עם הזמן האסטרונומי מדי כמה שנים על פי מדידות עכשוויות.
ראיית הזמן.
חברות חקלאיות וחברות מסורתיות רואות את הזמן כמחזור יום ולילה הקובע את היממה ואת העבודה הנדרשת, מחזור עונות הקובע סדרי חיים, מחזור של שנות מחסור ושנות שפע. בחברות אלו אין כמעט משמעות לשעה המדויקת או לחלקיה. מושגי זמן יכולים להתמצות בזריחה, בוקר, צהריים, אחרי הצהריים (או ערביים), שקיעה, ערב ולילה. בחברות אלו יש משמעות רבה לטקסים החוזרים על עצמם אחת לתקופה (קבלת שבת כל שבוע, ראש חודש, חגים הנחוגים כל שנה בטקסיות דומה). ומכאן מחזוריות והמשכיות.
לעומתן, בחברות תעשייתיות יש חשיבות לפרקי זמן קצרים, ויש משמעות רבה לדקות ואף לשניות. מחזור הזמן בא לידי ביטוי רק במקרים נדירים (יום מנוחה פעם בשבוע) ולרוב תהיה מדידת הזמן מכנית ומתמשכת על ציר ששורשו בעבר והמשכו בעתיד.
תפיסת זמן זו התבטאה כבר בתרבויות עתיקות כמו תרבות המאיה והתרבות היהודית.
סיוע לתפיסת זמן זו היא הנצרות, שקבעה תאריך מסוים כשנת האפס, ותיארכה אירועים מסוימים לפני ואירועים אחרים אחרי אותה נקודת ייחוס, ובכך עזרה להתהוות תפיסת הזמן המישורית. בנוסף, הנצרות הביאה לקביעת שעונים ושעונים מצלצלים על כנסיותיה, ובכך הכפיפה את כל הקהילה ללוח זמנים אחיד, אשר סייע מצידו להתהוות החברה התעשייתית בה כולם מגיעים לעבודה באותה שעה. המשך התהליך היה בקביעת זמן עולמי אחיד - שעון גריניץ'.
הגדרות מנקודות ראות שונות.
זמן פילוסופי, מצוין בנקודות זמן. קיומן של נקודות הזמן שנוי במחלוקת, ויש הטוענים כי מושג תאורטי זה אינו קיים בפועל והוא בחזקת אשליה תודעתית.
ציון נוסף של זמן הוא פרק זמן. פרק זמן הוא כימות הזמן ביחס למחזוריות כלשהי. פרקי הזמן מאפשרים הגדרה של יחידות זמן. יחידות זמן הן פרקי זמן ידועים, אשר התודעה מקבלת אותן כמקור להשוואה לפרקי זמן אחרים. יחידת זמן היא פרק הזמן הדרוש להתרחשות ידועה מראש. דוגמה: המונח "יממה" מתאר מחזור שלם של סיבוב כדור הארץ על צירו. מכיוון שמחזור כזה ידוע באופן כללי לכל אדם, יכולה הייתה יחידת זמן זו להיקבע כמרכזית ומקובלת עבור האדם.
מלבד יחידות זמן, אדם מסוגל לקבוע ציוני זמן, שהם מאורעות מסוימים בהשוואה אליהם נמדדים מאורעות אחרים. דוגמה: בוקר (מאורע זריחת השמש ותחילת היום) הוא ציון זמן עבור פעולות שונות, המתרחשות לפני, אחרי או במהלך הבוקר. חץ הזמן האנטרופי הוא מושג פיזיקלי, הנגזר מתורת האנטרופיה. על פי תורה זו, קיים תהליך מתמיד בו מידת האנטרופיה היא מידה משתנה, ובמערכת סגורה האנטרופיה גדולה יותר בנקודת זמן מאוחרת יותר (כלומר - האנטרופיה גדלה עם הזמן). חץ הזמן האנטרופי מתאר את כל התהליכים המתרחשים במציאות כנמדדים כך שקיים עבורם עבר (מידת אנטרופיה נמוכה) ועתיד (מידת אנטרופיה גבוהה) מוחלטים.
סיבתיות.
סיבתיות היא קביעת עמדה עבור הזמן, לפיה כל שינוי גורר שינוי מאוחר עוקב, המתחייב ממנו ומאוחר לו בזמן. סיבתיות היא המגדירה הבדל בין עתיד, שהוא השינוי המאוחר, לבין עבר, שהוא השינוי המוקדם. למעשה, סיבתיות, עתיד ועבר, הן מקשה פילוסופית אחת בלתי ניתנת להפרדה.
חוקיות מול היסטוריה.
ההבדלה העיקרית בין מידע אודות הזמן נעשית בין חוקיות לבין היסטוריה.
חוקיות היא קביעת מידע אודות הזמן, המתארת את המנגנון הפנימי של התהליכים השונים ביחס לציר הזמן. במובן זה, הזמן משמש לקביעת האופן התאורטי בו יתאימו פרקי הזמן לתהליכים שונים, בלא קשר לשאלה האם הם התרחשו בפועל. דוגמה למובן זה של הזמן, היא הקביעה "פלוני מסוגל לרוץ 1000 מטר ב-5 דקות". קביעה זו היא קביעה המתארת חוקיות פוטנציאלית של ריצת פלוני, ולא את התרחשותה בפועל. למעשה, ייתכן כי אותו פלוני מעולם לא מימש את האמירה הזאת.