קבוצת הפועל "הצפון" הייתה מועדון שהוקם בשנות ה-30 בענפי הכדורעף, כדורסל, שחייה, אתלטיקה, וכדורגל נוער. קבוצת הכדורגל הבוגרת הוקמה על ידי יוצאי מחלקת הנוער של קבוצת הפועל תל אביב שלא ניתן להם הזדמנות לשחק בקבוצה הבוגרת. הקבוצה נרשמה לליגה ב' של עונת 1946/1947 (הליגה השנייה באותם ימים). בקבוצה שיחקו בין היתר אשר בלוט ודוד (דוביד) שווייצר. הקבוצה הייתה קבוצה ללא משאבים אמיתיים והשיגה את הציוד מתורמים מקומיים ומהשחקנים עצמם, אולם היא הפתיעה את חובבי הליגה ואת שאר הקבוצות כאשר כבר בעונתה הראשונה סיימה במקום הראשון במחוז דרום של ליגה ב', עם 13 ניצחונות מתוך 16 משחקים, וללא הפסדים, וכך העפילה לליגה הבכירה של עונת 1947/1948. בליגה הבכירה נתקלה הקבוצה בקבוצות מבוססות עם שחקנים ברמה גבוהה יחסית (בין היתר עם קבוצת המקור של רוב שחקניה, הפועל תל אביב). בליגה זו הספיקה הקבוצה לשחק שישה משחקים, והפסידה בכולם. לאחר מכן הופסקה הליגה בעקבות פריצת מלחמת העצמאות. נעשה ניסיון ליצור "ליגת חירום" לאחר מכן, אך לאחר שני מחזורים היא הפסיקה להתקיים, הליגה נעצרה והקבוצה התפרקה בעקבות המלחמה.
לאחר סיום מלחמת העצמאות, הקמת מדינת ישראל וחזרת ליגות הכדורגל לפעילות, הקבוצה הוזמנה לשמור על מקומה בליגה הבכירה ולהשתתף בליגה הישראלית של 1949/1950, אולם מאחר שהקבוצה התפרקה בזמן מלחמת העצמאות וכל שחקניה התפזרו, הקבוצה לא הופיעה לשלושת משחקיה הראשונים, הוכרזה כמפורקת והוסרה מהליגה.
הקבוצה הוקמה בעשור לאחר מכן והצטרפה לליגה ג' של עונת 1957/1958. לאחר שתי עונות הצליחה לעלות גם לליגה ב', אך ירדה שוב לליגה ג' בסיום עונת 1974/1975, שם היא נשארה עד 1987/1988, לאחריה התפרקה סופית.
אלברטו גרשונוב
אלברטו גרשונוב (גרשונוף) (באנגלית: Alberto Gerchunoff; 1 בינואר 1883 - 2 במרץ 1950) היה עיתונאי וסופר יהודי שגדל במושבה החקלאית היהודית מוזסוויל ופעל בארגנטינה. התפרסם בעקבות ספרו "גאוצ'וס יהודים" שתיאר את חיי היהודים במושבות הברון הירש בארגנטינה.
רקע.
במהלך המאה ה-19 החלה הגירה משמעותית של יהודים אל מחוץ מאירופה מתוך רצון להימלט מאנטישמיות, פוגרומים ועוני. בתמיכת הברון הירש ובסיועה של יק"א הופנו רבים מהמהגרים למושבות חקלאיות שהוקמו בארגנטינה. מושבות אלו אוכלסו ברובן על ידי יהודים וכללו מבני ציבור רבים לשירות התושבים היהודים. המושבה החקלאית הראשונה שהוקמה הייתה מוזסוויל שבשיא תהילתה חיו בה כ-12,000 יהודים.
ביוגרפיה.
נעורים.
גרשונוב נולד ב-1883 בעיר פרוסקורוב שברוסיה הצארית (כיום חמלניצקי באוקראינה) לגרשום גרשונוב ולאנה לבית קורנפלד, אח לסופיה, ססילה וברנרדו. ב-1889 היגרה המשפחה לארגנטינה והתיישבה בעיירה מוזסוויל (כ-600 ק"מ מצפון מזרח לבואנוס איירס).
ב-12 בפברואר 1891 נרצח אביו של גרשונוב על ידי גאוצ'ו ובעקבות האירוע עברה המשפחה למושבה אחרת בשם ראג'יל (Rajil) שבמחוז אנטרה ריוס.
עיתונאי וסופר.
ב-1895 הגיע גרשונוב לבואנוס איירס וב-1908 התקבל לעבודה, כעיתונאי, בעיתון "לה נאסיון" והיה הנשיא הראשון של איגוד הכתבים הארגנטינאיים (Argentine Writers' Association).
בנוסף לעבודתו בעיתון כתב גרשונוב מספר ספרים שהידוע בהם היה הספר "גאוצ'וס יהודים" (Los Gauchos Judíos) . בספר זה, שפורסם ב-1910, מתאר גרשונוב את חיי היהודים במושבות החקלאיות תוך שהוא משלב פרטים אוטוביוגרפים על ילדותו. ב-1975 הופק בארגנטינה סרט שהתבסס על הספר ונקרא בשם דומה . במקביל לפעילותו הספרותית היה גרשונוב פעיל במפלגה המתקדמת-דמוקרטית.
רוב חייו תמך גרשונוב בהשתלבות היהודים בארגנטינה ואף בהתבוללות. עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון שינה את דעותיו והחל לתמוך בציונות וב-1947 אף הביע תמיכה בהקמת מדינת ישראל. ב-1948 נסע בשליחות הסוכנות היהודית למדינות דרום אמריקה.
תקופה מסוימת היה גרשונוב מעורב עם וילהלם רייך בפרויקט האורגון שלו מתוך רצון לשמר מורשת תרבות יהודית. בסופו של דבר קיבץ גרשונוב את החומרים שאסף לספר שפורסם ב-1948 בשם "Héroes de los Intersticios"
משפחתו.
ב-1907 נישא גרשונוב לתרזה כהן (Teresa Kohan). לזוג נודלו 3 ילדים:רוזה אסתר (1908), אנה מריה (1910) ובלנקה (1915). נפטר בבואנוס ארייס ב-1950 כתוצאה מהתקף לב.
כנסיית אוגוסטינוס הקדוש (פריז)
כנסיית אוגוסטינוס הקדוש בפריז או כנסיית סן אוגוסטין (צרפתית: Église Saint-Augustin de Paris) היא כנסייה קתולית הממוקמת ברובע ה-8 של פריז. הכנסייה גדולת הממדים, נבנתה כחלק מתוכנית אוסמן להתחדשות פריז בזמן הקיסרות השנייה.
היסטוריה.
בתקופת שלטונו של נפוליאון השלישי בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, עברה פריז מהפך דרמטי בניצוחו של ז'ורז'-אז'ן אוסמן. במסגרת התוכנית, שדרות רחבות חדשות רבות נסללו דרך העיר שנותרה צפופה עוד מימי הביניים, ומבני ציבור בולטים הוצבו בקצוותיהן של שדרות על מנת לספק נוף מרשים. כנסיית אוגוסטינוס הקדוש, שנבנתה סמוך למקום שבו נולד האוסמן, נבנתה בקצה השדרה על מנת לספק קונטרה לכנסיית מדלן בקצה השני של השדרה.
הכנסייה תוכננה גם כך שניתן יהיה לראותה מגג שער הניצחון. המגרש צר עליו בנויה הכנסייה, והכיפה בגובה 61 מטרים, הקנו פרופורציות חריגות לבניין. הכנסייה תוכננה על ידי חברו הפרוטסטנטי של אוסמן, האדריכל ויקטור בלטארד, שתכנן גם את שוקי לה אל המפורסמים בעיר. בעוד שהשימוש של בלטארד בברזל במבנה של סן אוגוסטין זכה לשבחים על כושר ההמצאה שלו , מבקר אחר תיאר את הכנסייה כ"כאב עיניים: ממוקמת בצורה מגוחכת, ללא פרופורציה, מרוסקת מתחת לכיפה גדולה מדי". השכונה סביב הכנסייה היא כיום אחת היקרות בפריז.
אדריכלות.
הכנסייה נבנה בין השנים 1860 ו-1868 בסגנון אקלקטי המשלב אלמנטים גותיים ואלמנטים רומנסקיים. המבנה הוא באורכו ו- ברוחב, והיה אחד הבניינים הגדולים הראשונים בפריז שנבנו עם שלד מתכתי. חזית הכנסייה מציגה את ישו ושנים עשר השליחים, הניצבים מעל ארבעת האוונגליסטים. הכנסייה מציגה ציורים של ויליאם-אדולף בוגרו, ז'אן-היפפוליט פלנדרין, אמיל סינול, אלכסנדר-דומיניק דנואלה ופיסול מאת אלברט-ארנסט קארייר-בלוז והנרי צ'אפו.
אדואר וז'אן שוונדר
שוונדר אדואר (בצרפתית: Édouard Schwander, נולד ב-1897 - 8 באוגוסט 1976) ושוונדר ז'אן (בצרפתית: Jeane Schwander, נולדה ב-1902 - 21 במרץ 1976) היו זוג צרפתי, שהוכרו כחסידי אומות העולם, על כך שהצילו משפחה יהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
ב-2 בספטמבר 1939, ז'ול ולואיז גרומבך היו בחופשה עם ילדיהם, ז'קלין ופייר, בנורמנדי כשהחדשות התפרסמו, על הפלישה הגרמנית לפולין. המשפחה היהודית החליטה לא לחזור לביתה בפריז, אלא לברוח ל ברובע טארן, שם היה לז'ול סניף של חנות העורות שבבעלותו. הם שכרו דירה באזור ורשמו את ילדיהם לבית ספר.
במהלך תקופה זו הם התיידדו עם משפחת שוונדר, שהתגוררה בכפר . אדואר וז'אן שוונדר היו הבעלים של מפעל באזור, והיו להם חמישה ילדים. שתי המשפחות הסכימו שאם הגרמנים יכבשו את האזור, ילדי גרומבך יגורו עם בני הזוג שוונדר.
כשהאיום הזה התממש, הזמינו בני הזוג שוונדר את כל משפחת גרומבך למצוא מחסה בביתם. הם פינו שניים מחדרי השינה של בנותיהם כדי לפנות להם מקום. בתקופה זו למדה ג'קלין גרומבך בבית ספר שנוהל על ידי נזירות. מנהלת בית הספר, אנטוניה אלבי, עודדה את משפחת גרומבך לאפשר לג'קלין להתגורר בבית הספר, כדי שתוכל להמשיך את לימודיה. כאשר ז'ול גילה שהגסטפו ביקרו במחסן שלו בגראולה, ושאלו אודות מקום הימצאו, הוא חשש שהם ימצאו את בתו ג'קלין.
חמושה בכרטיס הביקור של ז'ול, בתם של השוונדרים רנה, שהייתה בת גילה של ג'קלין וחברתה, רכבה על אופניה לבית הספר במנזר והחזירה את ג'קלין לביתם תוך שהיא חולפת על פני יחידה של חיילים גרמנים, שלא עצרו אותן. כדי למנוע חשד, קנתה ז'אן שוונדר כמות רגילה של מצרכי מזון בשוק המקומי, ורנה הייתה סורקת את החוות המרוחקות כדי לרכוש מספיק מזון להביא למשפחת גרומבך. בחודשי הכיבוש האחרונים נשארו בני משפחת גרומבך בחדריהם והצליחו להסתתר עד השחרור.
לאחר המלחמה.
ילדי שוונדר נזכרו כמה חם היה בביתם כי ז'אן לא נתנה לאף אחד לפתוח את החלונות, שמא העוברים והשבים יציצו פנימה ויראו את משפחת גרומבך. לאחר המלחמה המשפחות שמרו על קשר טלפוני. בני הזוג גרומבך התקשו לדבר על תקופת מסתורם, אך בנם, פייר, ביקר בקביעות את המצילים שלהם בסן-הילייר.
הכרה והנצחה.
ב-8 במאי 2012 הוכרו אדואר וז'אן שונדר על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בפריז ושמם נחקק בקיר הכבוד ביד ושם בירושלים. ז'אן נפטרה ב-8 באוגוסט 1969. אדואר נפטר ב-21 במרץ 1976.
ויליאם הרדינג (מושל איווה)
ויליאם לויד הרדינג (באנגלית: William Lloyd Harding; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-22 בשנים 1917–1921.
ראשית חייו.
ויליאם הרדינג נולד בעיר סיבלי שבאיווה. מאוחר יותר הוא חי בסו סיטי. בשנים 1897–1901 הוא למד בקולג' מורגנסייד, המשיך בלימודיו וקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת דקוטה הדרומית.
קריירה פוליטית.
ב-1906 נכנס הרדינג לחיים הפוליטיים וכיהן כחבר בית הנבחרים של איווה, תפקיד בו הוא החזיק במשך שש שנים. בשנים 1913–1917, במלך תקופת כהונתו של המושל ג'ורג' קלארק, הוא כיהן כסגן מושל המדינה. ב-1916 זכה הרדינג במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה ובבחירות הוא זכה בניצחון סוחף, כאשר ניצח ב-98 מתוך 99 מחוזות איווה. ב-11 בינואר 1917 הושבע הרדינג כמושל המדינה ה-22.