ב-22 ביוני, פחות מארבעה חודשים לאחר שנבחר כחבר פרלמנט, התנקשו שני אנשי IRA בוילסון, כאשר שב לביתו שבלונדון אחר הצהריים מטקס בתחנת רחוב ליברפול. הרצח הכה בהלם את הבירה והצמרת הפוליטית הבריטית. הפרלמנט הבריטי התכנס מיד לישיבת אבל ומסיבה שהייתה אמורה להתקיים בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי בוטלה. ועדת חירום של הקבינט דנה בהבטחת שלומם של אישי ציבור בהמשך. היה זה הרצח הפוליטי הראשון בבריטניה מאז רצח ספנסר פרסיבל ב-1812.
הלווייתו של וילסון הייתה אירוע ממלכתי. אלמנתו הטיחה את אשמת הרצח בממשלה הליברלית והסכימה להשתתפות שרים בהלווייתו רק משום כבוד למלך. וילסון נקבר בקריפטה של קתדרלת סנט פול בנוכחות כל שרי הקבינט בראשות לויד ג'ורג' ווינסטון צ'רצ'יל; חבריו מצרפת, פרדיננד פוש, רובר ניוול ומקסים וייגאן; אנשי צבא בכירים עמהם שירת כג'ון פרנץ', דאגלס הייג, ויליאם רוברטסון ורבים אחרים. שני הרוצחים, רג'ינלד דאן וג'וזף או'סאליבן נשפטו והוצאו להורג בתלייה ב-10 באוגוסט 1922.
אינטיפדה
צבי הירש מזמושץ'
משה יהושע העשיל אורנשטיין
הרב משה יהושע העשיל אורנשטיין (תקל"ד, 1774 - י"א באדר ב' תקפ"ד, 1824) היה רב גליציאני, מחבר הספר "ים התלמוד". אחיו של רבי יעקב משולם אורנשטיין, ה"ישועות יעקב".
ביוגרפיה.
נולד בסטאנוב לרבי מרדכי זאב אורנשטיין. אמו הייתה בתו של רבי אליקים געציל מלוברטוב. בילדותו למד תורה מפי אביו. בגיל 13 התייתם והלך ללמוד יחד אחיו רבי יעקב משולם אצל רבי צבי הירש מזמושץ', מחבר שו"ת "תפארת צבי" ורב קהילות אה"ו. נישא לבתו של רבי יוסף הלוי מבראד, אב"ד גלוגא.
לאחר נישואיו שימש כרב בברוד. בתקופה זו עסק בלימוד עם גיסו (חתן חותנו) הרב משה מינץ לימים רבה של אויבן ישן, ועם הרב אפרים זלמן מרגליות (שאשתו הייתה בת דודו). בשנת תקנ"ד התקבל לכהן כאב"ד ראדוויל שבווהלין. בשנת תקס"ח מונה לרבה של טארניגראד שבפולין קטן. בעיר זו ייסד ישיבה, בה למדו רבים אשר לימים היו לגדולי רוסיה ופולין, בהם רבי חיים מצאנז והחידושי הרי"ם מגור.
התפשטות החסידות במקום לא הייתה לרוחו והוא שב לגליציה, והחל לכהן כאב"ד רוהטין. לאחר תקופה קצרה נפטר, בהיותו בן 50 ונקבר ברוהטין. השאיר אחריו בן יחיד, רבי שמואל יעקב אורנשטיין ובת אחת. נכדו, בן בתו, היה הרב אברהם רוטנברג, רבן של זאוויחוואסט ויוזפוף.
הוא כתב דברי תורה רבים, אך בנו, שהצטווה להדפיסם, נפטר אף הוא בצעירותו ולא הספיק להדפיסם. אחיו, ה"ישועות יעקב", מסר את כתבי ידו לאחייניו רבי יוסף שאול נתנזון ורבי מרדכי זאב איטינגא, והם הוציאו את ספרו "ים התלמוד" על מסכת בבא קמא בצירוף הערותיהם בשם "מפרשי הים".
הספר נדפס לראשונה בלבוב, ב-1828, והוא חזר ונדפס בהלברשטאדט 1861, ווארשא 1892, פיטרקוב 1914, ניו יורק 1947, ירושלים 1960, תל אביב 1969.
שאר כתביו אבדו, מלבד העתק מחידושיו על ספר נשים מהיד החזקה, שהגיע לאוצר הספרים של ישיבת חכמי לובלין ושרד לאחר השואה, והודפס בחלקו בקבצים תורניים.
בשל פטירתו בגיל צעיר, לא זכה לפרסום רב, אך גדולי דורו העריצוהו ודיברו בשבחו. כך ניתן לראות בהסכמותיהם של ה"נתיבות המשפט", רבי עקיבא איגר, החתם סופר ורבי מרדכי בנט. רבי שלמה קלוגר כותב באחת מתשובותיו:"...וכן הסכים לדברי הרב הגאון החריף מה' משה העשיל זללה"ה אב"ד דק"ק טארניגראד". רבי אריה יהודה לייב תאומים, רבה של ברוד כתב בתשובה אליו:"מנהיר עיני חכמים והלכה כמותו בכל מקום". רבי חיים אלעזר וקס שכיהן ברבנות טארניגראד כותב:"...אשר בין עיירות גדולות תתחשב, ושם היו רבנים גאונים וגדולים מעולם, בעל תבנית אות יוסף, בעל נועם מגדים ובעל ים התלמוד...", ובתשובה אחרת:"...וגם בעיר טארניגראד אשר שמה ישבו כיסאות למשפט הגדולים אשר בארץ המה כמו... והגאון האדיר בעל ים התלמוד...". רבי חיים מצאנז השתבח בסמיכתו, שקיבל בגיל 13, והזכירה מספר פעמים בתשובותיו כשרצה לבסס את דבריו בחוזקה כנגד רבנים חדשנים. החזון איש הורה במכתב לצעיר, שילמד בכל יום חידוש מספר "ים התלמוד" ובזה יפתחו לו "מסילות לימוד" במסכת בבא קמא.
ים התלמוד
משה יהושע השיל אורנשטיין
קרלון בראון
קרלון בראון (נולד ב-4 באוקטובר 1989 בריברסייד שבקליפורניה, ארצות הברית; באנגלית: Carlon Brown) הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
קריירה.
בראון החל את קריירת הכדורסל בתיכון על שם מרטין לותר קינג בעיר הולדתו ריברסייד, לפני ב-2007 לשחק במכללת יוטה. לאחר 3 שנים עזב את המכללה, והצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קולרדו, הקולרדו באפלוס מליגת ה Pac-12, בשנה שלאחר מכן. הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בטורניר, כשהוא נבחר לשחקן המצטיין ולחמישיית העונה. בראון סיים את הטורניר עם ממוצע של 12.6 נק', 3.8 ריב', ו-2.0 אסיסטים למשחק. בכך עזר לקבוצה להעפיל אל טורניר אליפות המכללות בכדורסל של ה-NCAA. הייתה זאת העפלה ראשונה של קולורדו מאז 2003, והקבוצה הודחה בסופו של דבר בסיבוב השלישי.
בשל הצטיינותו בטורניר המכללות, הוזמן בראון למספר מחנות קדם עונה של קבוצות NBA. הוא חתם בקבוצת גולדן סטייט ווריורס בספטמבר 2012, אך נופה ממנה לאחר חודש. בסופו של דבר שיחק במהלך עונת 2012/13 בשתי קבוצות מליגת הפיתוח של ה-NBA, סנטה קרוז ווריוז ואיידהו סטמפיד. שם גם פגש את חבריו העתידיים לקבוצה, ג'סטין הרפר וג'וש אוואנס.
ב-11 באוגוסט 2013 חתם בקבוצת הפועל תל אביב, קבוצתו המקצוענית הראשונה בקריירה. הוא היה הזר הראשון שהוחתם במהלך הקיץ, ובלט במהרה. מן השלבים הראשונים של העונה התגלה כשחקן מפתח, וכספק הנקודות העיקרי של הקבוצה. בסיום העונה הסדירה דורג במקום הראשון בדירוג מלך הסלים עם ממוצע של 19.6 נק' למשחק, ובמקום ה-4 בדירוג המדד למשחק. בכך היה מהזרים הבולטים בליגה, ואף הוזמן למשחק האולסטאר הישראלי.
בסיום העונה חתם בבאמברג, אחת הקבוצות הבכירות בבונדסליגה הגרמנית, לעונה אחת. הוא שיחק רק 4 משחקים, ונפצע עד לסיום העונה.
ב-16 ביולי 2015 חתם לעונה אחת ברטיופארם אולם הגרמנית.
ב-14 בפברואר 2019 הודיע באופן רשמי על פרישתו מכדורסל.
המקור (סרט, 1999)
המקור - הוא סרט מתח משנת 1999 המתאר את האירועים שקרו מאחורי הקלעים בתוכנית הטלוויזיה "60 דקות" בנושא תעשיית הטבק. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי והועמד ל-7 פרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר.
תוכן העלילה.
לואל ברגמן ( אל פאצינו) הוא מפיק בתוכנית, שמוציא את גפרי וויגנד (ראסל קראו) למלחמה נגד חברות הטבק. ויגנד, הוא מדען של חברת הטבק "בראון ויליאמסון" אשר יכול לתת עדות שתביא לחשיפת האמת שמאחורי תעשיית הסיגריות. השניים מוצאים את עצמם במלחמה עד כדי אובדן התקוה של שניהם. כשמתברר שכסף יכול לגבור על כל אתיקה עיתונאית והחשיפה נגנזת, השניים צריכים לאזור את טיפת הכוח האחרונה כדי להמשיך במאבק.
פאינה רנייבסקיה
פאינה רנייבסקיה (ברוסית: Фаина Раневская; במקור: פאני פלדמן; 27 באוגוסט 1896, טגנרוג - 19 ביולי 1984, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-סובייטית. זכתה במספר פרסים (שלוש פעמים בפרס סטלין), בתואר האמן העממי של ברית המועצות (1961) ובמספר עיטורים, בהם עיטור לנין (1976). בתרבות הרוסית והסובייטית ידועה במיוחד באמרותיה בנושאים שונים.
קורות חיים.
פאני פלדמן נולדה בטגנרוג במשפחה יהודית אמידה. אביה היה בעל מספר חנויות ובית חרושת לייצור צבע. היא למדה בגימנסיה עירונית לבנות, אך עזבה אותה מבלי שסיימה באופן רשמי. בגיל 14 החלה ללמוד משחק. בשנת 1915 עזבה את עירה ועברה למוסקבה, שם התיידדה עם מרינה צבטאייבה, אוסיפ מנדלשטם וולדימיר מאיאקובסקי. השחקנית הצעירה חתמה על חוזה עם הרכב תיאטרון שנסע לסבב הופעות בחצי האי קרים, שם קיבלה את שם הבמה פאינה רנייבסקיה (על פי דמות מהמחזה "גן הדובדבנים" לאנטון צ'כוב).
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה השתתפה בהצגות של תיאטראות שונים, בעיקר בדרום רוסיה. אביה, אחותה ואחיה עזבו את רוסיה הסובייטית ועברו לצ'כוסלובקיה. בשנת 1924 חזרה למוסקבה והחלה להופיע על במות העיר.
התנסותה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1934, כאשר השתתפה בסרט קולנוע של מיכאיל רום. בהמשך, במהלך שנות ה-30 וה-40 השתתפה רנייבסקיה בסרטים רבים וזכתה לפופולריות רבה. משחקה בסרט "עזובית" ("Подкидыш") משנת 1939 הקנה לה פופולריות מיוחדת. הסרט הוקרן בטלוויזיה עד היום, ולאחרונה אף בוצעה צביעתו הוא הפך לסרט בצבע.
בשנים 1949–1955 ו-1963–1984 נמנתה רנייבסקיה עם סגל התיאטרון במוסקבה שבו עבד יורי זבדסקי כבמאי הראשי. למרות חילוקי דעות בין השניים, רנייבסקיה הייתה בין השחקניות המובילות של התיאטרון. בתקופה זו היא גילמה כמה תפקידים ראשיים בהצגות וצוינה לטובה על ידי מבקרי התיאטרון.
פאינה רנייבסקיה נפטרה בשנת 1984 לאחר התקף לב.
לזכרה של השחקנית, בעיר טגנרוג הוצב פסל, נקרא רחוב על שמה ומתוכננת פתיחת מוזיאון בבית שבו גדלה.
בשנת 1990 צולמה סדרת טלוויזיה תיעודית בת שני פרקים על חייה.
פאינה רנייבסקיה לא הייתה נשואה. בשנות ה-60 שבה אחותה חזרה לברית המועצות והן התגוררו ביחד מספר שנים.
שבועה
שבועה היא הצהרה של אדם על דברי אמת, אשר במסגרתה מתחייב הנשבע בשם דברים שונים לרוב בשם אל בו הוא מאמין, בחייו, בכבודו או בחיי אחרים. כי כל טענותיו אמת.
במשפט המקובל נהוג שהעדים נשבעים כי עדותם אמת, לרוב הם נשבעים בשם האל בו הם מאמינים ותנאי זה הכרחי לתקפות העדות. על מנת שהשבועה תהיה בבחינת כלי משפטי יעיל לבירור האמת, על הנשבע להאמין הן בקיום האל והן ביכולת האל להענישו אם ישבע לשקר.