כפועל יוצא של טענה זו, טענו המערערים כי לו נשמעה עמדתם בדיון בבקשת שינוי תנאי השחרור, או למצער לו היו מודיעים להם על הבקשה - הרי שהיו מתנגדים לה, ובכך שומרים על הפרוטה בכיסם (משהיו מבקשים לבטל את הערבות הבנקאית או מונעים יציאתו את הארץ).
המדינה נמנעה מלזמן את המערערים והן את באי כוח הבנקים, משלשיטתה, המערערים אינם הערבים ואין קשר משפטי ישיר בינם ובין המדינה. המדינה טענה כי העוררים אינם צד לערבויות הבנקאיות, ומשכך לא חלה על המדינה כל חובה לזמנם לדיון שהיה בבית-משפט השלום לשינוי תנאי הערבות, ואף לא עמדה להם זכות טיעון לפני בית-המשפט. עוד טוענת המדינה, כי גם אם יש להם לעוררים מעמד כלשהו בנושא הערבויות, יש לדחות את טענותיהם לגופו של עניין שכן מתייחסות הן אך לתנאי השיחרור בערובה ואין הן רלוונטיות לערבויות עצמן.
הכרעת בית המשפט.
בית המשפט קבע כי דין הערעור להידחות, ומשאין המערערים צד לערבות הבנקאית הרי שהם נעדרי זכות טיעון ביחס להליך המדובר.
בית המשפט החל בדיון במאפיינים הייחודיים לערבות הבנקאית, המבדילים אותה מערבות רגילה. ראשית, עמד בית המשפט על עיקרון האוטונומיה של הערבות הבנקאית. על-פי עיקרון זה, בניגוד לערבות רגילה, אין הבנק (וממילא אף לא יוצר הערבות הבנקאית) נכנס בנעלי החייב ופורע את חובו. הערבות היא למעשה שטר בידה של המדינה, לפיו בהתקיימות תנאים מסוימים ישלם לה הבנק סכומי כסף מסוימים. כך, בעוד ערבות רגילה טפלה לעסקת יסוד, הרי שהערבות הבנקאית היא עסקת יסוד כשלעצמה.
שנית, עקרון ההתאמה (העמידה בתנאים): מימוש הערבות הבנקאית יקום או יפול כדבר התנאים המפורטים בכתב הערבות. הבנק לא יפרע את הערבות אלא אם ימלא הנושה (המדינה) אחר הדרישות הקבועות בכתב הערבות ככתבן וכלשונן.
מאפיין שלישי של הערבות הבנקאית הוא עקרון המיידיות: משמוכיח הנושה קיומו של התנאי הקבוע בכתב הערבות, אמור הבנק הערב לקיים את התחייבותו לאלתר, כקבוע בשטר הערבות, ללא כל שיהוי.
כך, בעניין הנדון, משעסקת היסוד - שיחרורו של רשל ממעצר - אינה מוזכרת כלל בכתב הערבות, יש לפרש את הערבות הבנקאית בהתאם למאפיינים הנ"ל. לגישת בית המשפט, משמעומדת המדינה בתנאים המפורטים בכתב הערבות - הצגת פסק-דין המורה על חילוט הערבויות בתיקי המעצרים בעניין רשל והרשות לניירות ערך - אין הבנקים שואלים שאלות ואין הם מקשים קושיות; משלמים הם באופן מיידי (שבעה ימים לאחר דרישה ראשונה) את הסכום הנקוב במסמך.
באשר להזכרת שמם של יוצרי הערבות בראש כתב הערבות, נקבע כי אין באלה על-מנת לכונן קשר משפטי כלשהו עם המדינה. בית המשפט הגדיל וקבע כי "ניתן לומר כי אין כל יחסים ואין כל זיקה (privity) בין השניים (יוצר הערבות והמדינה)"
בית המשפט נדרש לטענה נוספת של העוררים לפיה המדינה, בהיותה הנושה, נכנסת לחריג שמאפשר להרים את המסך מעל הערבות הבנקאית - קיומה של "עילת התרמית". לגישת המערערים, עסקת היסוד ניגעה בתרמית, ואותה תרמית חילחלה אל הערבות הבנקאית ופגמה ממילא בעקרון האוטונומיה של הערבות.
בית המשפט דחה אף טענה זו, וקבע כי "הנושה בענייננו היא המדינה, ולא הועלה ולו רמז-טענה כי המדינה נהגה שלא כהלכה. רשל נהג, אמנם, בדרכי רמייה ונמלט מן הארץ, ולמותר לומר כי רמייה זו אין בה כדי למנוע חילוט הערבויות. והרי רמייה זו היא-היא שהביאה לחילוט."
בשולי הדברים, דחה בית המשפט גם את טענת המערערים לפיה היה מקום להורות על חילוט מקצת הערבות ולא את כולה, נוכח נסיבות אישיות של המערערים. עם זאת, דחיית הערעור במקרה זה לא נומקה בנימוקים לפיהם אין ערכאת הערעור מתערבת, אלא זכאות המערערים לחילוט מקצת מן הערבות נידונה לגופה.
הכרעה משנית.
במסגרת ההליך, נקבעה קביעה נוספת בעניין פירוש הוראת סעיף 58 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים) תשנ"ו-1996. על-פי הסעיף המדובר, הרי שתוקפה של ערבות פוקעת בתום 180 יום מיום שניתנה, אולם בית המשפט רשאי, בתוך תקופת הערובה, להאריך אותה ואת תנאיה, לתקופה נוספת שלא תעלה על 180 ימים, אם הוגשה בקשה באישור תובע.
בית המשפט קבע, בניגוד לטענת העוררים, כי תקופה זו לא חלפה, משיש לספור את מניין הימים מתום התקופה הראשונה (180 הימים מיום המצאת הערבות), ולא מיום ההחלטה על הארכתה.
טנקמאר
טנקמאר (או טאמו) (908 - 28 ביולי 938) היה בנו הבכור של היינריך הראשון, מלך גרמניה.
ביוגרפיה.
טנקמאר נולד בשנת 908 להיינריך הראשון, מלך גרמניה ואשתו הראשונה, התבורג פון מרזבורג. אמו הייתה נשואה ואלמנה בעבר, ולאחר מכן נכנסה למנזר. מכיוון שעזבה את המנזר כדי להתחתן עם היינריך, נישואיה השניים נחשבו פסולים והזוג נפרד. הלגיטימיות של טנקמאר הייתה אפוא בסימן שאלה.
בשנת 929 דאג היינריך הראשון לירושתו ותיקן את ההסדר על ידי אספה בארפורט, ממש לפני מותו. לאחר מותו חולקו אדמותיו ועושרו בין ארבעת בניו: טנקמאר, אוטו, היינריך וברונו. אוטו, לעומת זאת, יועד על ידי אביו לקבל את הכתר. סכסוך הירושה היחיד היה בין אוטו לאחיו המלא הצעיר היינריך, שהוחזק במעצר בית בבוואריה במהלך הכתרתו של אוטו.
לאחר מות בן דודו, זיגפריד, רוזן מרזבורג, בשנת 937, טען טנקמאר לזכותו על מרזבורג. אוטו, לעומת זאת, מינה את גרו, אחיו של זיגפריד. במהלך סכסוך זה מרדו אברהרד מפרנקוניה וויכמן האב נגד אוטו וטנקמאר הצטרף אליהם. מאוחר יותר הוקף טנקמאר בארזבורג. הוא נהרג על ידי חנית שהושלכה דרך חלון כנסיית פטרוס הקדוש, בזמן שהוא חיפש מקלט בפנים.
Stoned at the Nail Salon
Stoned at the Nail Salon הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הניו זילנדית לורד. השיר יצא לאור ב-21 ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, "Solar Power". השיר נכתב והופק על ידי לורד וג'ק אנטונוף.
רקע והרכב.
רשימת הרצועות של אלבום האולפן השלישי של לורד, "Solar Power", פורסמה ב-21 ביוני 2021, כאשר השיר "Stoned at the Nail Salon" נכלל כרביעי באלבום. לורד הודיעה על צאתו של השיר "Stoned at the Nail Salon" כסינגל השני מ-"Solar Power" ב-19 ביולי 2021, דרך אתר האינטרנט שלה, שיצא ב-21 ביולי 2021.
"Stoned at the Nail Salon", תואר כשיר פולק. לורה סנאפס מגרדיאן תיארה את הרצועה כ"שיר עם מנסרתי", שם לורד שרה על איך "כל הילדות היפות ידהו כמו הוורדים". השיר כתוב במפתח של מז'ור ומחזיק בקצב של 60 פעימות לדקה. השירה של לורד נעה בין D3 ל-B4. כמו הסינגל הקודם של לורד, "Solar Power", השיר "Stoned at the Nail Salon" מכיל קולות רקע של זמרות האינדי רוק פיבי ברידג'רס וקליירו, לורנס ערביה ומרלון ויליאמס, האחרון שבהם לא היו על "Solar Power". לורד תיארה את "Stoned at the Nail Salon" עם צאתו כ"התבגרות על הזדקנות, התמקמות ביתיות ושאלה אם קיבלת את ההחלטות הנכונות."
הופעה חיה.
לורד ביצעה את השיר בשידור חי בתוכנית "לייט נייט עם סת' מאירס" ב-1 ביולי 2021, יחד עם ג'ק אנטונוף.
קרדיטים.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
הדוויג מסקסוניה
הדוויג מסקסוניה (בגרמנית: Hadwig von Sachsen; 910–965) השתייכה לשושלת האוטונית והייתה אשתו של איג הגדול. עם מות בעלה בשנת 956, היא שימשה כעוצרת בתקופת קטנותו של בנם איג קאפה, מלך צרפת, מייסד בית קאפה.
ביוגרפיה.
הדוויג הייתה בתו הצעירה של הדוכס הסקסוני היינריך צייד העופות, אשר נבחר למלך פרנקיה המזרחית בשנת 919, ואשתו השנייה מטילדה מרינגלהיים. אחיה היו אוטו הראשון, שהחליף את אביו כמלך והוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 962; היינריך הראשון, דוכס בוואריה; גרברגה מסקסוניה, שהתחתנה עם לואי הרביעי, מלך צרפת בשנת 939; והארכיבישוף ברונו מקלן.
לאחר שאחיה אוטו הראשון עלה לשלטון בשנת 936, הוסדרו ברית ונישואין עם הדוכס הפרנקי המערבי איג הגדול, שביקש תמיכה במאבקיו עם המלך לואי הרביעי. הדוויג הייתה אשתו השלישית של איג. הם התחתנו ככל הנראה במאי 937.
כשבעלה של הדוויג נפטר בשנת 956, בנה איג קאפה עדיין היה קטין. איג אמנם ירש את אחוזות אביו, אך מלכתחילה הוא לא שלט באופן עצמאי. יחד עם אחיה, הארכיבישוף ברונו, שימשה הדוויג כיורשת העצר ומנהלת נחלות הרוברטים עד שבנה הגיע לבגרותו. ברונו גם החזיק באפוטרופסות על אחיינו לותר, מלך צרפת, בן אחותו גרברגה, והפך לאחד האצילים החזקים במערב צרפת. הדוויג תמכה באחיה בסכסוך עם רגינר השלישי, רוזן היינאו ושימשה כבוררת ביריבות בין בנה איג קאפה לבין המלך לותר.
הדוויג הוזכרה לאחרונה בשנת 958 על ידי הכותב הפרנקי המערבי פלודורד מריימס וייתכן שמתה זמן קצר לאחר מכן; שנת 965 כשנת מותה מאת זיגברט מגמבלוקס מוטל בספק.
משפחתה.
להדוויג נולדו חמישה ילדים מבעלה איג הגדול:
לירז מרגלית
לירז מרגלית (נולדה ב-12 במרץ 1981) היא דוקטור לפסיכולוגיה חברתית העוסקת בחקר התנהגות בעידן הדיגיטלי, בעלת טורים ופודקאסטים בנושא זה בעיתונים ואתרים שונים, בהם מעריב סופהשבוע, TheMarker, ynet, רדיו תל אביב, , TechCrunch, ו-. ב-2020 ליוותה את המתמודדות בתוכנית המציאות "אהבה חדשה", ששודרה ברשת 13. מלמדת במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה.