בתקופת מלחמת העולם השנייה היו נערי ריצ'י (The Ritchie Boys) קבוצה של כ-10,000 צעירים גרמנים, רובם יהודים, שנמלטו ממולדתם, בחרו להתגייס לצבא ארצות הברית, ועברו אימונים במרכז אימוני המודיעין הצבאי, הידוע בשם "מחנה ריצ'י", במרילנד. הם עברו אימונים מיוחדים בשיטות של לוחמה פסיכולוגית. הם התאימו למשימה זו מכיוון שהכירו את השפה הגרמנית ואת המנטליות של הגרמנים טוב יותר מחיילים שנולדו בארצות הברית. תפקידם של חיילים אלו היה ללמוד את האויב, ולגרום לו לדמורליזציה במטרה להשיג כניעה.
לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית בסוף 1941, שימשו נערי ריצ'י ככלי נשק רב השפעה עבור בעלות הברית. הם נכנסו לאירופה בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 יחד עם הכוחות האחרים של בעלות הברית. זמן קצר לאחר הנחיתה הם עזבו את יחידותיהם על מנת לפעול במסגרות המשימות המיוחדות שהוטלו עליהם. הם היו מסוגלים להזין את בעלות הברית במידע חשוב. יותר מכך, נערי ריצ'י עזרו לשבור את ההתנגדות הגרמנית על ידי דמורליזציה, הן בפעולות גלויות, והן בפעולות חשאיות. הם חקרו שבויי מלחמה ועריקים גרמנים על מנת לאמת מידע על סדר גודל הכוחות הגרמניים, תזוזת כוחות, והמצב הפיזי והפסיכולוגי של הגרמנים. באמצעות הפצת דיסאינפורמציה באמצעות הודעות בעיתונים, כרוזים, שידורים ברדיו, ומשאיות עם רמקולים נדרשו הצבא והאוכלוסייה הגרמנים לחדול מהתנגדותם לפלישת בעלות הברית.
חלקם שימש כסיירים בדיוויזיה המשוריינת ה-3 של הגנרל היהודי מוריס רוז.
אחרי המלחמה.
אחרי המלחמה שירתו רבים מנערי ריצ'י כמתורגמנים במהלך משפטי נירנברג. לאחר מכן לא נערכו מפגשי איחוד של ותיקים או אירועים דומים, כיוון שמלחמת העולם השנייה הייתה רק פרק קצר בחייהם של רוב החיילים. לרבים מהם היו אחר כך קריירות מוצלחות בתחומי הפוליטיקה, המדע והעסקים.
בוגרי יחידה בולטים.
בין הבולטים בשורות נערי ריצ'י כלולים
גל סייסמי
רצח יוסף חיים ברנר וחבריו
רצח יוסף חיים ברנר וחבריו התרחש ב"בית יצקר" ביפו ב-2 במאי 1921, ביומם השני של מאורעות תרפ"א ורישומו האפיל על הטבח בבית החלוץ ביפו יום קודם לכן. במקום בית יצקר עומד כעת מבנה בשם "משכן ברנר וחבריו".
רקע היסטורי.
בית יצקר היה בית באר שהוקם במאה ה-19 בין פרדסים בקרבת אבו כביר. הבית קרוי "בית יצקר" על שם דייריו, בני משפחת יצקר, שקנו אותו בשנת 1918 לאחר עלית אב המשפחה לארץ ישראל והפעילו בו מחלבה. הבית היה צבוע באדום וכונה על ידי היהודים "הבית האדום" ועל ידי הערבים "קצר אל אחמר". הקומה הראשונה שמשה לצורכי עבודה, ובה שוכנו הפרות לצד התבואה, ומחבצת החמאה. בקומה העליונה היו מספר חדרי מגורים ואולם כניסה מרווח. משפחת יצקר השכירה חלק מחדרים אלו לדיירי משנה, ובהם הסופר יוסף חיים ברנר, ששכר חדר לאחר שאשתו נפרדה ממנו ונסעה עם בנם לאירופה. בין הדיירים האחרים נמנו חתנו של יצקר צבי שץ, צבי גוגיג ויוסף לואידור.
הפרעות והרצח.
עם פרוץ מאורעות תרפ"א, ב-1 במאי 1921, יצאו בני משפחת יצקר, יחד עם צבי שץ, מן הבית, לביקור חולים אצל בנם יעקב יצקר. ברנר מיאן לצאת ולהשתתף בחגיגות אחד במאי משום שהעדיף להישאר ולדאוג למשק. הערבים הטילו מצור על הבית וניסו לפרוץ אליו, אבל יוסף לואידור, שהיה מצויד ברובה, הניס אותם. מששמעו בני משפחת יצקר את היריות הראשונות של הפרעות, מיהרו האב יהודה והבן אברהם לשוב אל הבית, בעוד שצבי שץ ניסה למצוא רכב שיוכל לסייע בפינוי היושבים בבית. עם הגעתו עם הרכב אל הבית, התברר כי קבוצת כוורנים ממשפחתו של ראובן לרר ששהו בסביבה הסתתרה אף היא בבית, ולא היה מקום ברכב לכולם. חרף ההפצרות, לא הסכים ברנר להתפנות טרם יפונו שאר המסתתרים, ולכן עזב הרכב עם בני משפחת לרר. שאר יושבי הבית נותרו בו, ובהם שץ.
בבוקר 2 במאי 1921 החליטו הנצורים לפרוץ מהבית לכיוון תל אביב. אולם בבית קברות שייח' מוראד שנמצא מול הבית הגיעה באותו הזמן תהלוכת הלוויה של נער ערבי, בנו של השוטר מחמוד זייט, שנהרג יום לפני כן במאורעות ביפו. קהל המלווים המוסת נתקל בנסוגים מהבית והתקיף אותם. כמה מהיהודים נרצחו במקלות ובגרזנים ואילו ברנר ושץ נורו למוות. הסופר יוסף לואידור פתח באש ופצע קשה את אחד המלווים שמת מפצעיו.
במשלחת שהתארגנה למחרת נמצאו חמש גופות במרחק קצר זו מזו, וגופה מושחתת, ככל הנראה של לואידור, במרחק מה מהשאר. הערבים התעללו בה וביתרו אותה.
ברנר נמצא שוכב על בטנו ומחצית גופו התחתונה עירומה. עד ראייה סיפר שהחזיק בידו נייר מוכתם בדם, שעליו כתב כמה שורות.
החיילים הבריטים במשלחת התנגדו לפינוי הגופות; ומשחזרו לאסוף אותן לאחר מכן לא נמצאה גופתו של לואידור.
ההרוגים הובאו לזיהוי באולם הכניסה של הגימנסיה העברית, ונקברו בקבר אחים בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
הנרצחים היו הסופר יוסף חיים ברנר בן 40, הסופר צבי גוגיג (ברגגרין) בן 27, יהודה יצקר בן 54, בנו אברהם יצקר בן 19, הסופר יוסף לואידור בן 28 והסופר צבי שץ בן 31.
כעבור ארבעה ימים קיבל ברל כצנלסון אישור לצאת אל הבית ולאסוף ממנו מסמכים וכתבי יד שנותרו בו.
בכור שטרית, איש משטרת המנדט, מונה לחוקר האירוע. שטרית הצביע על מספר אשמים, בהם שוטר ממשטרת יפו, וכן אחיו ודודו של הילד ההרוג. חמשת הנאשמים זוכו מחוסר ראיות.
רבים מבני היישוב ספדו לברנר, הסופר הגדול. בין הסופדים בולט הלל צייטלין שהיה ידידו אף על פי שהיו חלוקים בדיעותיהם.
בספרו האוטוביוגרפי, "מקדמות" מספר ס. יזהר, כיצד חזר אביו ביום הפרעות לבית שבו הסתתרה משפחתו.
מקום בית יצקר כיום.
בשנות השישים נהרס בית יצקר המקורי. ב-15 בספטמבר 1968 החלה בנייתו של בניין חדש באתר, בדרך קיבוץ גלויות 120, תל אביב-יפו בתכנון האדריכלים היו שמואל מסטצ'קין ובנו יוסי מסטצ'קין, והוא כונה "משכן ברנר וחבריו". בבית, שמשמש כמרכז הנוער העובד והלומד, ישנו חדר הנצחה לדיירי הבית ("חדר יצקר") ובו תערוכה על הנספים, תערוכה על חייו, יצירתו ופועלו של י"ח ברנר, ופינת הנצחה למאורעות תרפ"א. בסמוך לבניין, בשכונת קריית שלום רחובות המזכירים את המאורעות כמו "רחוב תרפ"א" ו"רחוב בית יצקר".
מועדון הטניס והקריקט של אנגליה
הנסיך ג'ורג', דוכס קנט
הנסיך ג'ורג' אדוארד אלכסנדר אדמונד (באנגלית: The Prince George Edward Alexander Edmund; 20 בדצמבר 1902 - 25 באוגוסט 1942) היה דוכס קנט. הנסיך ג'ורג' היה בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ומרי מטק.
הנסיך ג'ורג' נשא את התואר דוכס קנט משנת 1934 ועד מותו.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
הנסיך ג'ורג' נולד ב-20 בדצמבר 1902 בבקתת יורק שבשטחי בית סאנדרינגהאם, בנורפוק שבאנגליה לאביו, הנסיך ג'ורג' (לימים המלך ג'ורג' החמישי) ולאשתו, הנסיכה מרי מטק. בעת הולדתו היה הנסיך ג'ורג' חמישי בסדר הירושה לכתר הבריטי.
ג'ורג' הוטבל בקפלה הפרטית של טירת וינדזור ב-26 בינואר 1903 על ידי פרנסיס פאג'ט, בישוף אוקספורד.
בצעירותו התחנך ג'ורג' על ידי מורה פרטי ולאחר מכן הצטרף לאחיו המבוגר, הנרי והחל ללמוד בבית הספר חצר סנט פיטרס (St. Peter's Court) בברודסטיירס שבקנט. בהגיעו לגיל 13, בדומה לאחיו הבכורים אדוארד ואלברט הצטרף לצי המלכותי והחל ללמוד במכללת הצי בבית אוסבורן ולאחר מכן למכללה הימית המלכותית בריטניה שבדרטמות'. לאחר תום לימודיו שירת באה"מ דוכס הברזל ובאה"מ נלסון עד שנת 1929.
לאחר שעזב את הצי המלכותי שירת זמן קצר במשרד החוץ של הממלכה המאוחדת, ולאחר מכן במשרד הפנים, והיה לבן משפחת המלוכה הראשון אשר שירת במשרדי הממשלה הבריטית.
בשנת 1939 נבחר לתפקיד המאסטר הגדול של הבונים החופשיים בממלכה המאוחדת, ונשא בתפקיד זה עד פטירתו.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה שב לצי ושירת בדרגת תת-אדמירל. באפריל 1940 עבר לחיל האוויר המלכותי, ושירת במפקדת חיל האוויר.
נישואיו.
ב-12 באוקטובר 1934 הוענק לנסיך ג'ורג' התואר דוכס קנט לכבוד נישואיו המתוכננים למרינה, נסיכת יוון ודנמרק, בתו של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק. כמו כן הוענקו לו התארים רוזן סנט אנדרוז וברון דאונפאטריק. הנישואים נערכו ב-29 בנובמבר 1934 במנזר וסטמינסטר.
לבני הזוג נולדו שלושה ילדים:
הן בטרם נישואיו, והן לאחר הנישואים היה קנט ידוע ביחסים הרומנטיים שניהל, הן עם גברים והן עם נשים. בין היתר היו לנסיך יחסים רומנטיים עם זמרת הקברט האפריקאית פלורנס מילס; עם פופי בארינג, אשת חברה ובת למשפחת בנקאים עשירה; עם מרגרט, דוכסית ארגייל ועם השחקנית ג'סי מתיוז. כמו כן הנסיך ניהל מערכת יחסים רומנטית ממושכת עם המחזאי נואל קאוורד. ישנה סברה כי לנסיך היו קשרים רומנטיים עם אינדירה ראג'ה, המהרג'ה של קוך בחר; עם לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה; ועם ההיסטוריון אנתוני בלאנט.
היסטוריונים סבורים כי תקופה ממושכת היה הנסיך מכור לסמים (ככל הנראה מורפיום וקוקאין), אולם נגמל מהתמכרות זו בשלהי שנות ה-20, קודם לנישואיו.
פטירתו.
הנסיך נהרג ב-25 באוגוסט 1942, בעת שהמטוס הימי בו טס התרסק ליד דנברת' שבקיית'נס בשל מזג אוויר גרוע. הנסיך היה בדרכו מאוונטון לאיסלנד ובהמשך לניופאונדלנד (באותה עת דומיניון של הממלכה המאוחדת).
הסופר צ'ארלס היגהאם טוען בספרו "דוכסית וינדזור: החיים הסודיים" כי הנסיך הוצא להורג על ידי השירות החשאי הבריטי בשל קשריו עם ראשי השלטון בגרמניה הנאצית. הסופרים לין פיקנט, קלייב פרינס וסטיבן פריור בספריהם "מוסר כפול: השתקת פרשת רודולף הס" ו-"מלחמתם של הוינדזורים" טוענים כי המטוס התרסק בעת שניסה לנחות ולאסוף את רודולף הס כחלק מתוכנית להגיע להסכם שלום עם גרמניה הנאצית.