ההתנקשות, ומותו מאוחר יותר של היידריך, הכו את המשטר הנאצי כרעם ביום בהיר. תגובתו של היטלר הייתה נזעמת והנקמה האכזרית לא בוששה לבוא. במקביל לחקירה המאומצת ולחיפושים נרחבים של כוחות אס.אס בכל רחבי הפרוטקטורט הגיע אל הגסטאפו מכתב אשר הועבר ממנהל בית חרושת פרו-נאצי. המכתב, אשר נשלח בסמוך למועד ההתנקשות, היה ממוען לאחת מעובדות המפעל אשר לא הגיעה לעבודה באותו היום ובשל כך נקרא על ידי מנהלה. המכתב רמז על קשר רומנטי בין צעיר לאהובתו, אותה הוא חושש שלא יראה עוד לעולם. חוקרי הגסטאפו הנואשים לקצה חוט היו משוכנעים כי זהו מכתב מאחד המתנקשים. המשך החקירה הובילה לכפר לידיצה, שם מצאו אנשי הגסטאפו שני חיילים צ'כים מחיל האוויר הבריטי אשר אינם קשורים לאירוע ההתנקשות, אך לגסטאפו זה היה מספיק. האשמה הוטלה על הכפר לידיצה כולו כמקום ממנו יצאו המתנקשים בהיידריך. כאשר הועבר המידע להיטלר הוא החליט כי הכפר ישלם את המחיר הכבד.
היטלר הורה לכוחותיו למחוק את הכפר מן המפה, הלכה למעשה, ולהחריבו עד היסוד. מיד לאחר פקודתו של היטלר נכנסו אל הכפר כוחות אס.אס בפיקודו של קורט דליגה וביצעו בו טבח במהלכו הוצאו להורג מרבית תושבי הכפר, נשים, גברים, ילדים וזקנים, וחלקם הקטן נשלח למחנות. הגרמנים לא הסתפקו בכך, על השטח עלו כלים הנדסיים כבדים אשר לא הותירו כמעט אף מבנה על תילו ומתים הוצאו מקבריהם. הכפר לידיצה נמחק ולא הותר ממנו זכר.
החדשות אודות הטבח בכפר לידיצה הגיעו למהדורות העיתונים המודפסות ברחבי העולם, חשפו את העולם לזוועות אשר ביצעו הנאצים ועוררו זעם רב ותחושות הזדהות.
בנוסף להשמדת הכפר לידיצה השמידו הנאצים באותן השיטות גם את הכפר לז'אקי, ובנוסף רצחו הנאצים מאות אזרחים צ'כים שנחשדו בשיתוף פעולה עם המחתרת הצ'כית, אלפים רבים - רובם יהודים - נשלחו למחנה הריכוז מאוטהאוזן ולמחנות ריכוז נוספים. כמו כן החל בפועל "מבצע ריינהרד" (שברור שהיה מתבצע גם ללא הצורך בנקמה - שהרי ריינהרד היידריך בעצמו שקד על תכנונו ועל שמו הוא נקרא) במסגרת מבצע זה הוקמו מחנות ההשמדה הראשונים – טרבלינקה, סוביבור ובלזץ', שבהם נרצחו כשני מיליון יהודים.
המרדף אחר המתנקשים.
המאמצים ללכידת המתנקשים הורגשו בכל הפרוטקטורט ובעיר פראג בפרט. על העיר הוטל עוצר בשעות הלילה ופרס של עשרה מיליון קרונות הוצע תמורת כל המוסר מידע אודות המתנקשים. כוחות אס.אס שטפו את העיר בחיפושים אחר קצה חוט אך לשווא.
קוביש וגבצ'יק יחד עם וולצ'יק וצנחנים נוספים בצוות המבצע: אדולף אופולקה, בובליק, שוורץ והרובי מצאו מקלט, בעזרתם של בני משפחת מוראבק והאב פטרק, כומר אורתודוקסי מכנסיית סיריל ומתודיוס (בצ'כית: Kostel svatého Cyrila a Metoděje) הסמוכה למרכז העיר פראג. קוביש, אופולקה ובובליק הסתתרו משך ימים בגלריית המקהלה של הכנסייה. בעוד יתר הצנחנים הסתתרו בקריפטה הממוקמת מתחת לרצפת הכנסייה.
לאחר כשבועיים ללא כל מידע ממשי נקלעה החקירה למבוי סתום ונראה היה כי הסיכוי למצוא את המתנקשים הולך ופוחת. אלא שאז, הגיע למטה הגסטאפו בפראג קארל צ'ורדה (בצ'כית: Karel Čurda), שהיה חבר בכוח הצנחנים שנשלח לביצוע המבצע, ומסר לגסטאפו את כל הידוע לו אודות מקומות המסתור של הכוח וכן מידע אודות משפחת מוראבק אשר העניקה להם מקלט.
ב-18 ביוני 1942, לפנות בוקר, על בסיס מידע מודיעיני מדויק אותו מסר לגסטאפו צ'ורדה, הגיעו כוחות האס.אס לכנסייה. כאשר ניסו לטפס במעלה המדרגות לעבר גלריית המקהלה, בחיפוש אחר הצנחנים, פרץ קרב אותו ניהלו קוביש, אופולקה ובובליק כנגד עשרות חיילי אס.אס. הצנחנים ניהלו קרב בנחיתות מספרית משך שעות, תוך שהם יורים ומגלגלים רימונים במורד המדרגות ומונעים את הגישה אליהם. כל אותו זמן כוחות אס.אס ירו מכל עבר, מתוך הכנסייה ומחוץ לה, בשילוב מטחי מקלעים.
לאחר קרב התשה ארוך נפגעו קוביש ובובליק באופן קשה. חיילי האס.אס שהצליחו לבסוף להגיע אל הגלריה מצאו את קוביש ובובליק כשהם מוטלים פצועים אך חיים. אופלקה היה מוטל ללא רוח חיים. במהרה, על מנת לנסות להצילם לשם חקירה, פונו קוביש ובובליק באמבולנס לבית החולים. עם הגיעם לבית החולים מת בובליק, מעט אחריו, מת יאן קוביש.
יתר הצנחנים, אשר הסתתרו בקריפטה אשר מתחת לכנסייה, התגלו מאוחר יותר על ידי כוחות אס.אס. משך שעות ניהלו הצנחנים הנותרים קרב שבמהלכו ניסו כוחות האס.אס להכניעם בשלל אמצעים בעודם מנסים לחדור מכל כיוון אפשרי לאזור הקריפטה, אך לשווא. לאחר סדרת מאמצים שכשלו, נקראו לאזור כוחות כיבוי אש, אשר קיבלו הוראה להפנות את זרנוקי המים שברשותם לפתח קטן בקיר אליו מתאפשרת הגישה מהרחוב, במטרה להציף את חלל הקריפטה וכך להטביע את הצנחנים. כל אותה העת המשיכו הצנחנים את הלחימה, חלקם הודפים באמצעות סולם את צינור המים החוצה מהפתח הקטן, חלקם ממשיכים בהשבת אש וחלק אחר מנסה לחפור בקיר בניסיון להגיע לצנרת, דרכה אולי יוכלו להסתנן למי נהר הולטאבה הסמוך, החוצה את פראג.
בחלוף שעות, כאשר התחמושת שהייתה ברשותם של הצנחנים עמדה להסתיים ולאחר שהבינו כי אפסו הסיכויים לצאת בשלום מהקריפטה, עשו הצנחנים שימוש בכדורים האחרונים שנותרו ברשותם ושמו קץ לחייהם על מנת שלא ליפול בשבי ולמות מות גיבורים.
בראשית ספטמבר, דן בית דין גרמני מיוחד בפראג למוות את ראש הכנסייה האורתודוקסית בצ'כוסלובקיה, ההגמון גורזד, עם שלושה כמרים נוספים, בטענה כי סייעו למתנקשים להסתתר בכנסייה. הם הוצאו להורג ביום מתן גזר הדין.
המלשין צ'ורדה נעצר על ידי המחתרת הצ'כית בימי המלחמה האחרונים, נשפט, נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב-1947.
הנצחה.
קוביש וגבצ'יק הפכו לגיבורים לאומיים ולסמל המאבק ההירואי שניהלו הצ'כים בכיבוש הנאצי בארצם. סיפורם הוא חלק מההיסטוריה הלאומית של צ'כיה וחלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר. בסמוך לכנסיית סיריל ומתודיוס ישנו כיום פאב הנושא את השם "פאב הצנחנים" ובו שלל תמונות ותיאורים מההתנקשות ומהקרב בכנסייה.
העיקול ברחוב הוולשוביצה עבר בחלוף השנים שינוי תוואי וכיום האזור הוא חלק מדרך בין-עירונית מהירה. בשנת 2009, בדיוק בנקודה בה בוצעה ההתנקשות בריינהרד היידריך, אשר היום הפכה לאחת הכניסות לכביש המהיר, הוקמה אנדרטה לזכרם של קוביש, גבצ'יק וולצ'יק. האנדרטה היא עמוד ובראשו שלושה חיילים עומדים ומשלבים ידיים במבנה מעגלי.
טיקטאליק
טִיקְטַאלִיק (שם מדעי: "Tiktaalik"; באינוקטיטוט: ᑎᒃᑖᓕᒃ דג מים מתוקים גדול החי במים רדודים) הוא סוג דג קדום מקבוצת בעלי סנפירים בשרניים שחי בתקופת הדבון המאוחרת לפני כ-375 מיליוני שנים. ידוע על מין אחד השייך לסוג זה: "Tiktaalik roseae".
לטיקטאליק סימנים רבים זהים לאלו של בעלי ארבע רגליים, ועל פי פליאונטולוגים מסווג כחוליה האבולוציונית המקשרת בין דגים לבין בעלי ארבע הרגליים.
מאובן של טיקטאליק התגלה ב-2004 באי אלסמיר שבצפון קנדה על ידי אדווארד דשלר, ניל שובין ופאריש ג'נקינס, כחלק ממשלחת חיפוש שנשלחה לחפש באזור זה הוכחות שיחזקו את התאוריה של התפתחות חולייתני היבשה מן הדגים.
מאובני הטיקטאליק שנמצאו מהווים מאובני מעבר בין סוגים של מאובני הדגים מתקופת הדבון המאוחרת, לבין המאובנים המוקדמים ביותר של חולייתני היבשה.
מבנה גופו.
הטיקטאליק מספק תובנות על התכונות של בעלי החיים שהיו הקרובים ביותר להפוך לבעלי ארבע רגליים. בניגוד למאובני-מעבר קודמים, שהיו דומים יותר לדגים, ל"סנפירים" של טיקטאליק יש עצמות שורש בסיסיות וקרניים פשוטות המזכירות אצבעות.
לא כל האיברים ברורים מבחינת ההומולוגיה, אך כן ניתן למצוא התאמה בין כמה מאיבריו לאיבריהם של בעלי ארבע רגליים.
הסנפיר שלו בוודאות היה מסוגל לשאת משקל, בעודו מחובר לכתף מאסיבית, עם מפרקים דיסטיליים ניידים מאוד. ישנם סימנים חזקים לכך ששרירי הסנפיר יכלו להתכופף בדומה למפרק כף-יד. תכונות דמויי מפרק-כף-יד אלו סייעו כנראה לטיקטאליק לעגן את עצמו לקרקעית הים כנגד זרמים חזקים.
בנוסף ראוי לציין איברי נשימה שבקצה ראשו – שהם ההתחלה של מערכת נשימה כמו שהיא מוכרת אצל בעלי חיים החיים על היבשה – ומרמזים שהטיקטאליק היה מצויד בזימים לצד ריאות פרימיטיביות. תכונה זו הייתה שימושית במים רדודים, שבהם טמפרטורת המים הגבוהה יחסית מורידה את ריכוז החמצן. תכונה זו הובילה להתפתחות של צלעות חזקות יותר, תכונה אבולוציונית מרכזית של יצורים החיים על הקרקע. הצלעות החזקות יותר של הטיקטאליק היו תומכות בגופו בכל פעם שהעז לצאת מסביבת הגידול המימית אל היבשה.
לטיקטאליק היה חסר מאפיין שמזוהה עם דגים – עצמות ראש מעוגלות שמגבילות את תנועת הראש לרוחב. ממצא זה הופך את הטיקטאליק לדג הקדום ביותר הידוע, שהיה לו למעשה צוואר. שליטה בתנועת הצוואר מהווה יתרון בציד על פני היבשה ובמים רדודים.
לטיקטאליק קווי דמיון לדג האליגטור שקיים עד היום, ולסוגים נוספים של דגי תנין המוכרים לאדם.
סיווג.
הטיקטאליק רוסאי ("Tiktaalik roseae") הוא המין היחיד המוכר שמסווג לסוג זה.
הטיקטאליק מתוארך לתקופה שלפני כ-375 מיליון שנים. פליאונתולוגים מסווגים אותו כמאובן מעבר בין חולייתנים חסרי-רגליים (דגים) – כמו הפנדריכטיס שמתוארך ללפני כ-380 מיליון שנים – לבין בעלי הארבע הרגליים הקדומים ביותר שנמצאו, כמו מאובני האקנתוסטגה שמתוארכים ללפני כ-365 מיליון שנים.
ניתן למנות בטיקטאליק כמה סימני שייכות.
גילוי המאובן.