בינגהאם החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 1998 כשהיה בן 22. בתחילת דרכו לא נחל הצלחות רבות, והצליח לזכות בתחרויות שוליות בלבד. הצלחתו הגדולה הגיעה לאחר זמן רב, בשלב מאוחר בקריירה, כאשר בשנת 2011, בגיל 35 זכה בטורניר גולדפילדס הפתוח של אוסטרליה (Australian Goldfields Open), שם ניצח את מארק ויליאמס בגמר מותח בתוצאה 8–9. הייתה זו הפעם הראשונה בה הגיע לגמר טורניר מדורג וגם הפעם הראשונה בה זכה בתואר מדורג.
בשנת 2014 קטף את התואר המדורג השני שלו כשזכה בטורניר המאסטרס של שאנגחאי, שם ניצח בגמר את מארק אלן בתוצאה 3–10.
בשנת 2015, בניגוד לכל התחזיות והסיכויים בסוכנויות ההימורים, זכה באליפות העולם כשבדרך הצליח לעבור שחקנים חזקים ובכירים: בשמינית הגמר ניצח את גריים דוט, ברבע הגמר ניצח את רוני או'סאליבן, ובחצי הגמר ניצח את ג'אד טראמפ. בגמר פגש את שון מרפי וניצח בתוצאה 15–18. בעקבות זכייתו באליפות העולם, טיפס בינגהאם למקום השני בדירוג העולמי, שם שהה במשך 22 חודשים.
בשנת 2020 הגיע לגמר טורניר המאסטרס שם ניצח את אלי קרטר בתוצאה 8–10. בכך הפך לשחקן המבוגר ביותר שזוכה בטורניר זה, ובמקביל גם רשם זכייה שנייה בטורניר של הכתר המשולש.
עד כה זכה בינגהאם בשישה תוארי דירוג, ארבעה תוארי דירוג מינוריים, ובשמונה תארים ללא דירוג. בינגהאם השלים שמונה רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות, ומדורג רביעי בכל הזמנים בקטגוריה זו - אחרי רוני או'סאליבן (15), ג'ון היגינס (12) וסטיבן הנדרי (11). כמו כן, השלים 533 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה.
בשנת 2018 התגלה כי בינגהאם עבר על חוקי איגוד הסנוקר העולמי לפיהם חל איסור מוחלט על שחקני סנוקר פעילים להמר על משחקי סנוקר. בעקבות התקרית, נקנס בינגהאם ב-20,000 פאונד והושהה מתחרויות למשך חצי שנה. חלק מההימורים כללו משחקים בהם נטל חלק, אך לא נמצאו הוכחות להטיית משחקים.
רווחיו של בינגהאם מענף הסנוקר עומדים על מעל 3.5 מיליון פאונד.
סגנון משחק.
בינגהאם בעל יכולת מרשימה בבניית רצפים גבוהים והוא מדורג במקום ה-11 בכל הזמנים במספר הרצפים מעל 100 נקודות.
בעבר, היה נחשב לשחקן אפור בעל משחק עצור ונטול יצירתיות, אך כשהחל לזכות בטורנירים משמעותיים, השתפר משחקו פלאים ואף על פי שאינו מציג משחק וירטואוזי וסוחף כמו או'סאליבן וטראמפ, הוא הפך לשם מרתיע בהתמודדויות הודות לאופיו העקשני והתחרותי. הוא שחקן מאוזן בעל סגנון רציף וזורם המחשב היטב את מהלכיו ומסתמך על משחק סולידי וממושמע.
חיים אישיים.
בעברו, היה שחקן גולף חובבן אשר לקח חלק במספר טורנירים. לבסוף החליט לוותר על הגולף כמעט לחלוטין ולהתמקד בקריירת הסנוקר.
נשוי ואב לשלושה.
חורבת ניסיה
חורבת ניסיה היא אתר ארכאולוגי בתחומי היישוב פסגות בהרי בנימין. דעת מיעוט במחקר מזהה את האתר עם העיר המקראית העי.
האתר והממצאים.
שטחו של האתר הוא כ-15 דונם, ועל פי ההערכות חיו בו כ-400 נפש. באתר נמצאו שרידי יישוב כנעני, בהם במה שנשתמרה היטב. היישוב היה מיושב גם בתקופה הישראלית, בתקופת בית שני ובתקופה הביזנטית, ואולי אף מאוחר מכך. באתר קיימים שרידי מבנים, מערות קבורה, יקב, שני מקוואות טהרה חשמונאיים, בית בד ואולי גם שרידי חומה. בצפון-מערב האתר נמצאת מערת מסתור מימי מרד בר כוכבא.
עיקר הממצאים באתר הם מתקופת הברזל ומתקופת בית שני. באתר נתגלו תכשיטים, חרפושיות מצריות, צלמיות, כלי נשק וכלי חרס החל מתקופת הברונזה התיכונה. כמו כן, נמצא מטבע מימי המרד הגדול. בצדו האחד נכתב "שנת שתיים" ומוטבע ציור של אמפורה, ועל צדו השני נכתב "לחירות ציון" לצד ציור של עלה גפן. המטבע מופיע כיום בסמלו של יקב פסגות שמיקומו המקורי היה בסמוך לאתר, והעתק שלו מוטבע על חלק מיינות היקב. נמצא גם מטבע מימי אדריאנוס. הממצאים הניידים נמצאים כיום במוזיאון רוקפלר.
סמוך לאתר הארכאולוגי נבנתה בריכת אגירה לרחצה, הנקראת "עין יוסף".
זיהוי עם העי המקראית.
החל משנת 1979 חפרה את האתר משלחת חוקרים אמריקנית בראשות ד"ר דייוויד ליווינגסטון. המשלחת חפרה את האתר במשך 16 עונות חפירה, עד שנת 2002. לדעת ליווינגסטון, חורבת ניסיה היא העיר המקראית העי. זיהוי זה מסתמך בראש ובראשונה על מיקומה הגאוגרפי של העי מזרחית לבית אל כמתואר במסע אברהם ובספר יהושע. ליווינגסטון חלק על הזיהוי המקובל של בית אל המקראית בכפר ביתין הצפוני לחורבת ניסיה, וזיהה אותה דווקא בעיר הפלסטינית אל-בירה. באתר ישנם ממצאים המעידים על יישוב כנעני מתקופת הברזל, עובדה היכולה להלום את הזיהוי.
רוב החוקרים לא קיבלו את זיהויו של ליווינגסטון. בין הטיעונים לשלול את מיקומה של העי בחורבת ניסיה הם: זיהויה של בית אל בביתין ולא באל-בירה; הכפר קטן מכדי להלום את התיאור המקראי על 35,000 לוחמים ו-12,000 נופלים; מהפסוקים עולה כי העי הייתה עיר מרכזית שהיו לה עיירות לוויין; המקרא מספר כי העי נשרפה ואילו באתר אין עדויות לשריפה, היעדר חומות בצורות ושערים, ועוד. עם זאת, ליווינגסטון המשיך לטעון כי חורבת ניסיה היא העי, ופרס את טענותיו בספר.
למרות אי-ההסכמה הגורפת עם הזיהוי של ליווינגסטון, במקרים רבים מוצג המקום כ"אתר העי" (כולל בשלט הכניסה לאתר). סמוך לאתר הוקמה שכונה של היישוב פסגות המכונה "מבוא העי" או "שכונת העי". בשלטי ההכוונה הרשמיים נקרא האתר "הכפר העברי הקדום".
שכונת בנק אפ&quot;ק
צ'אקוואק
צ'אקוואק (בפרסית: هواپیمای آموزشی-شناسایی چکاوک (בתרגום לעברית: מטוסי הדרכה - זיהוי צ'אקוואק), באנגלית: Chakavak) הוא מטוס אולטרה, המוגדר כמטוס אימון-סיור.
קליטת מטוסי "צ'אקוואק" בחיל הים האיראני.
שלושה מטוסי אולטרה-קלים מתוצרת בית הצטרפו ב-3 בדצמבר 2019 לצי התעופה של חיל הים האיראני בעיר הנמל בדרום בנדר עבאס. מחיר הבנייה של מטוס זה הוא 195,000 אירו. המטוסים תוכננו ונבנו על ידי חברה מבוססת ידע.
המטוסים החדשים שכונו "צ'אקוואק" הצטרפו לצי של חיל הים בטקס שנערך בבנדר עבאס במקביל לשבוע הצי שהתקיים בבנדר עבאס בנוכחות מפקד חיל הים אדמירל חוסיין חנזאדי . הצי האיראני חשף שבשנים האחרונות הצטייד בציוד צבאי חדש תוצרת בית לרגל יום הצי.
מפקד חיל הים של הרפובליקה האיסלאמית אמר בטקס: "בחיל הים היו סדרת מטוסים קלים בשנים הראשונות של המהפכה, שרבים מהם ננטשו לאחר המהפכה, אם הצורך הזה לא היה נענה, זה היה יוצר הרבה בעיות. כיום נוסף ציוד לחימה אלקטרונית לחיל הים, חלק מהלחימה האלקטרונית בחוף וחלק מהלוחמה האלקטרונית הימית. חנזאדי הוסיף: "הפוטנציאל למלחמה אלקטרונית יעבור מחוף לים ויפתח אזורים חדשים להתעמת עם האויב וליצירת הרתעה. אז הערך של פיקוח על לוחמה אלקטרונית הוא ערך אסטרטגי עבור חיל הים, ואנחנו מצפים לראות קפיצה משמעותית במרחב הזה".
נתונים טכניים שפורסמו.
מטוס ה-"צ'אקוואק" מסוגל לטוס בגובה של 14,000 רגל מעל פני הים במשך כארבע וחצי שעות במהירות של 280 קמ"ש
למטוס הצ'אקוואק מנוע בודד. במטוס שני מושבים.
משקל המטוס 500 ק"ג במהלך הטיסה ו 750 ק"ג בזמן ההמראה.
סימנס דזירו
סימנס דזירו (Siemens Desiro) היא סדרת מערכי קרונועים חשמלים (EMU) או בעלי מנוע דיזל (DMU), שפותחה על ידי חטיבת התחבורה של חברת סימנס. הסדרה כוללת מספר דגמים עיקרים: Desiro Classic ,Desiro ML ,Desiro UK ,Desiro City והחדשים יותר Desiro HC ו-Desiro RUS. הרכבות מהדגמים האלה פועלות בעיקר כרכבת פרוורית. רכבות מסדרת סימנס דזירו הן בעלות יכולת האצה המהירה, מה שהופך אותן למתאימות לפעילות בקוים עם מרחקים קצרים בין תחנות. תכנון מודולרי של הסדרה מאפשר לסימנס לספק מערכים בהתאם לדרישות לקוחות במדינות שונות, לכן הדגמים של סימנס דזירו הפכו לנפוצים במדינות רבות באירופה.
השם של הסדרה Desiro נוצר מהמילה האנגלית desire שמשמעותו חֵשֶׁק.
רוב מערכי הסדרה מיוצרים במפעלי סימנס בעיר קרפלד, גרמניה. נסיעות מבחן ונסיעות קבלה מתבצעות במתחם ניסוי רכבתי וגברג-וילדנראת של החברה.
מפעילים ודגמים.
Desiro Classic.
הדגם המקורי והראשוני של דזירו. המערכים מהדגם הזה נבנו בין השנים 1998–2008. קיים בגרסה עם מנוע חשמל או מנוע דיזל.
Desiro ML.
דגם Desiro MainLine הוא גרסת דזירו עם הנעה חשמלית המיועדת לקוים אזורים וקווי S-Bahn במדינות של מרכז אירופה. ביוני 2016 סימנס הציגה את Siemens Mireo כיורשת של Desiro ML.
Desiro HC.
Desiro HC (HC במשמעות: High Capacity – קיבולת גבוהה) הוצג לראשונה על ידי סימנס בתערוכה Innotrans, בשנת 2014. רכבת מהדגם הזה מורכבת ממערך אחד או יותר, כאשר בכל מערך מספר קרונות. הקרונות הראשון והאחרון בכל מערך הם קרונות ניהוג ממונעים חד קומתיים (קרונועים) וקרונות הביניים הם דו-קומתיים ואינם ממונעים.
דזירו אייץ' סי
סימנס דזירו אייץ' סי
ועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בין-לאומיים
ועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בין-לאומיים (באנגלית: Pugwash Conferences on Science and World Affairs) הן סדרת פגישות קבועות של קבוצת מדענים מרחבי העולם הדנים בנושאים שונים.
היסטוריה.
הקמה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, מדענים רבים היו מודאגים מהעובדה שנשק גרעיני נמצא בתהליכי יצירה, ושימוש בו עשוי להוות סכנה חמורה לעולם כולו. אחד מהמדענים הללו היה המדען הגרמני אלברט איינשטיין, שעודד את חבריו לערוך ועדת חירום שתפקידה היה לדון בנושאים משמעותיים כאלו. מי שנענה להצעתו היה המדען יוסף רוטבלט שהחליט לערוך ועידה כזו.
הפגישות הראשונות.