ב-11 בפברואר, הודיעו החברות כי הלהקה תערוך את סיבוב ההופעות האחרון שלהן כלהקה, ששמו "One, The Story", שיערך ב-13 ו-14 באפריל 2021. ההופעות התקיימו באופן מקוון ושודרו לאלפי מעריצים ברחבי העולם. במהלכן, ביצעה הלהקה שירים משמעותיים בקריירה שלהן, מתחילתן כלהקה חדשה ועד עתה. לקראת סוף ההופעות נפרדו חברות הלהקה מהמעריצים ואחת מהשנייה, וביקשו להמשיך לתמוך בכלל הפרויקטים שלהן כלהקה ובתוכניות העתידיות. בהופעה האחרונה, ב-14 באפריל 2021, ביצעה צ'וי ינה בפעם הראשונה שיר אותו כתבה במיוחד, בשם "Parallel Universe". ב-18 באפריל 2021, עלה הקליפ של "Parallel Universe" לעמודי היוטיוב וה-V Live הרשמיים של הלהקה. הקליפ כולל קטעי וידאו קצרים של חברות הלהקה כאשר הן מתכוננות להופעות האחרונות. ב-29 באפריל 2021, העלו חברות הלהקה תמונות פרידה לעמודי הרשתות החברתיות שלהן.
להקות שנבנו בעונות התוכנית Produce 101 ידועות כלהקות זמניות, הפועלות במשך שנתיים וחצי על מנת להעלות את הפופולריות של חברי הלהקה, ולבסוף כולם חוזרים לחברה לה הם שייכים. בינואר 2021, כשלושה חודשים לפני סיום החוזה של הלהקה, הודיעה CJ Entertainment כי פנתה לחברות התקליטים של הבנות על מנת להסכים להארכת חוזה הלהקה. כחודש לסיומי החוזים, הודיעה החברה כי הארכת החוזים נכשלה, והלהקה תתפרק באופן רשמי, כפי שתוכנן, ב-29 באפריל 2021.
ב-21 באפריל 2021, עם ההכרזה על פירוק הקבוצה, בסיס המעריצים הרשמי של הקבוצה, המכונים WIZ*ONE, פתח ביוזמת גיוס כספים בשם "Parallel Universe", בניסיון למנוע מהלהקה להתפרק. היוזמה נקראה על שם שיר שכתבה על ידי צ'וי ינה ובוצע לראשונה בהופעה האחרונה של הלהקה, "One, The Story", בתהליך גיוס הכספים, ראשי הפרויקט פעלו על מנת שיוכלו להתחבר לחברת בידור קיימת או להציג את עצמם כחברה ובכך לנהל משא ומתן עם החברות האחראיות על בנות הלהקה ולהציע להן הארכת חוזה. במסגרת היוזמה גויסו למעלה מ3 מיליון דולרים.
ב-19 ביוני 2021, הודיעה CJ Entertainment כי היא מודעת להליך גיוס הכספים ופנתה לחברות התקליטים בנוגע להארכת חוזה. לאחר מכן, הוסיפו כי הם חשפו עבור החברות התקליטים של הבנות מגוון אפשרויות עבור החוזה, ושמלבד מחברה אחת, אין התנגדות להארכה. החברה אף הודיעה כי אם יאריכו את החוזים, הם יממנו את כל עלויות הקידומים והפעילויות של הלהקה. ב-6 ביולי 2021, הודיעה החברה כי המשא ומתן להארכת החוזים נכשל והלהקה תישאר מפורקת.
דיסקוגרפיה.
בשמותיהם של האלבומים והמיני-אלבומים הקוריאניים מתקיים משחק מילים. בשמם של אלבומים הראשונים, קיימת כוכבית ולאחריה הצירוף "IZ", בהמשך ישנם מיני-אלבומים עם המילה "ONE", וכך הם מייצרים את השם IZ*ONE.
אלבומי אולפן.
בקוריאנית
ביפנית
מיני-אלבומים.
בקוריאנית
ביפנית
נדז'דה קדישבה
נדז'דה ניקיטיצ'נה קדישבה (ברוסית: Надежда Никитична Кадышева; נולדה ב-1 ביוני 1959) היא זמרת סובייטית ורוסייה ממוצא ארזיה. סולנית של ההרכב המוזיקלי "זולוטויה קולצו" . בשנת 1999 הוענק לה תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
נדז'דה קדישבה נולדה בכפר בטטרסטן. בילדותה אמא שלה נפטרה ואב התחתן שנית. במהשך היא נמסרה לבית יתומים וגדלה שם עד גיל 14. אז היא עברה לאחותה הגדולה באזור מוסקבה. בגיל 18 היא התחילה לעבוד במפעל. היא ניסתה להתקבל ללימודים במכון לשירה אך לא עברה את המבחנים. באותה תרופה היא הכירה בעלה לעתיד.
בשנת 1988 בעלה של קאדישבה, אלכסנדר קוסטיוק יצר את ההרכב המוזיקלי "זולוטויה קולצו" (טבעת הזהב), שבהתחלה טייל הרבה בחו"ל והיה מאוד פופולרי שם, למרות העובדה שברוסיה ידעו עליו רק מהתקליטים שהובאו מגרמניה ויפן. קאדישבה הפכה לסולנית של ההרכב. בשנת 1993 הציע הסטודיו "סויוז" להרכב שיתוף פעולה, וזו הייתה תחילת ההכרה של ההרכב ברוסיה.
תוחלת (יישוב)
תוחלת היה יישוב כפרי במרכז מישור החוף, כשני ק"מ דרומית-מזרחית לצומת בית דגן. הוא נוסד בשנת 1949 על ידי קבוצת עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה. במשך השנים עברו להתגורר בו גם משפחות של עולים מתימן ומברית המועצות. בתחילה עסקו רוב המתיישבים בחקלאות, ולאחר זמן מה החלו לעסוק במתן שירותים ובעבודות חוץ.
בשנת 1966 החליטה ועדה ממשלתית לספח את קרקעות תוחלת לכפר חב"ד, בניגוד לרצון התושבים, לאחר מסע לחצים של תנועת חב"ד על ראשי המדינה. בשנות ה-70 פונו רוב משפחות הכפר.
היסטוריה.
היישוב נוסד בתחילת שנת 1949 על ידי קבוצת עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה שהייתה מזוהה עם תנועת "הפועל המזרחי", שהתיישבו בבתיו של הכפר הערבי הנטוש סאפריה. בתחילה נקרא היישוב סאפריה א' ובהמשך שונה שמו לתוחלת.
במאי 1949 הוקם בסמוך לתוחלת מושב שפריר, על ידי קבוצת חסידי חב"ד שעלו מרוסיה. בהמשך שונה שמו לכפר חב"ד. מנהיגי חב"ד טיפחו את היישוב ודאגו לצורכי תושביו.
לאחר הקמת היישוב צפריה עברו אליו רוב תושבי תוחלת, ולמקום נכנסו משפחות עולות מתימן ששילמו כעין דמי מפתח לדיירים הקודמים שנכנסו לבתי הקבע.
רוב תושבי תוחלת היו דתיים וביישוב פעלו מספר בתי כנסת. הבתים בתוחלת היו בתים ערביים, חלקם היו עשויים אבן והיו במצב רעוע, לעיתים ללא חלונות ודלתות. הדיירים הוסיפו להם צריפונים, סככות ומבנים שונים והקימו, סמוך לבתיהם, משקים ששימשו לגידול בעלי חיים, בעיקר תרנגולות, בקר ואווזים לפיטום. בין בתי הכפר צמחו שיחי צבר בכל פינה. במשך השנים עברו להתגורר בו גם משפחות של עולים מתימן ומברית המועצות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלו התושבים לעסוק במתן שירותים ובעבודות מחוץ ליישוב. תושבים רבים עבדו במפעל לבשר ולכבד אווז בשם "תוחלת" שהוקם בצמוד ליישוב, בשותפות המחלקה הכלכלית של "הפועל המזרחי". חלק מתושבי תוחלת הועסקו במוסדות כפר חב"ד, ורק למיעוטם נותרו משקים חקלאיים גדולים.
היישוב תוחלת היה מוזנח בכל שנות קיומו, ותושביו התגוררו בו ללא תשתיות נאותות וללא שירותים סבירים. בנוסף על כך היו סכסוכים וחילוקי דעות בין התושבים, וחלקם השמיעו האשמות חמורות על ניהול העניינים הכספיים על ידי ועד היישוב, האשמות שהביאו להתערבותו של מבקר המדינה.
כתוצאה מגורמים אלה, מוסדות השלטון לא סיפקו לתושבים שירותי בריאות, דת וחינוך נאותים, כפי שסיפקו ליישובים אחרים באזור. תנאים אלו גרמו לתושבים רבים לעזוב את היישוב. חלקם עברו למושב צפריה, ובמקומם התיישבו בבתי הכפר משפחות של עולי תימן.
הסכסוך עם כפר חב"ד.
אנשי כפר חב"ד שאפו להרחיב את יישובם, ובשנת 1958 פנו למוסדות ההתיישבות וביקשו לספח לכפרם את שטח כפר תוחלת, בטענה שתושביו אינם עוסקים בחקלאות והשטח החקלאי לא מנוצל כראוי. פעילי חב"ד הפעילו לחץ ושתדלנות על ראשי מוסדות ההתיישבות, וקיבלו עידוד מנשיא המדינה זלמן שזר, שרבני חב"ד נמנו על ידידיו. על רקע זה פרצו בין תושבי תוחלת לכפר חב"ד סכסוכים שגלשו למעשי אלימות, קטטות ותגרות ידיים. הדבר הפך לשגרה ובמספר מקרים נדרשה התערבות המשטרה ואף הוגשו כתבי אישום נגד המעורבים במעשי האלימות.
בשנת 1962 נבנתה תוכנית לפיתוח כפר תוחלת וזו אושרה על ידי כל הגורמים הרלוונטיים, אך בספטמבר 1963 חזר בו מינהל מקרקעי ישראל מן האישור. במכתב שנשלח מטעם המינהל לוועד הכפר נאמר שיש לגנוז את התוכנית, ובמקומה לערוך תוכנית חדשה לפיה יסופח השטח לכפר חב"ד. בשנת 1964 הפגינו תושבי תוחלת בירושלים ליד משרדי מינהל מקרקעי ישראל וליד הסוכנות היהודית נגד עיכוב התוכנית לפיתוח היישוב.
ביוני 1966 מכר אחד מתושבי כפר תוחלת את ביתו לחסיד חב"ד, ועקב כך פרצה תגרה בין תושבי תוחלת לתושבי כפר חב"ד. תלמיד ישיבה של חב"ד נפצע בראשו, וכן נפצעו ארבע נשים מתוחלת. המשטרה עצרה 10 אנשים לחקירה, 5 מכל צד. באוגוסט 1966 הודיעו שר הפנים חיים משה שפירא ושר החקלאות חיים גבתי על הקמת ועדה בין-משרדית שתדון בנושא הסכסוך בין תוחלת לכפר חב"ד, ותנסה לפתור את הסכסוך בין הצדדים. בדצמבר 1966 הגישה הוועדה את המלצתה: לפרק את כפר תוחלת ולספח את שטחו לכפר חב"ד. ועד כפר תוחלת ערער על המלצות הוועדה, ועקב כך הוחלט כי הנושא יועבר לדיונים נוספים בוועדת הפנים של הכנסת, בראשותו של מרדכי סורקיס.
בשיאו של הסכסוך עם כפר חב"ד נפסלה הצעה של כמחצית מתושבי תוחלת, 43 מתוך 90 תושבים, להתמזג עם כפר חב"ד, וזאת בשל חוסר הסכמה. בפרסומים ובמאבקים בתקשורת תואר הסכסוך על אדמות הכפר כסכסוך עדתי נגד העדה התימנית. על פי דובר חב"ד, הרב מנחם ברוד, היישוב תוחלת הוקם באופן בלתי-חוקי על חלקות קרקע שנועדו מלכתחילה לכפר חב"ד. טענה זו נתמכת בטיעון שרוב תושבי תוחלת המקוריים עברו לגור בצפריה, ולתוחלת פלשו משפחות עולים מתימן ללא אישור ממשלתי.
המאבק נגד פינוי היישוב.
בסוף פברואר 1967 הגיעו עשרות משפחות מכפר תוחלת, כולל נשים וילדים, להפגין ולשבות מול רחבת הכנסת בירושלים במחאה על הכוונה לפרק את יישובם. הם דרשו הקמת ועדת בדיקה בלתי-תלויה ופיצוי נאות. הם הביאו איתם מספר אוהלים, שאחד מהם שימש כבית כנסת ואף הובא אליו ספר תורה. במהלך ההפגנות התרחשו מספר התנגשויות אלימות בין אנשי תוחלת לבין המשטרה, ואלה סוקרו בהרחבה בעיתונות. השביתה נמשכה כחודשיים. במהלך ההפגנות הקריא המשורר טוביה סולמי שיר ובו השורות הבאות: