יובנטוס הוגרלה לבעוט ראשונה, ושוערה של מילאן עצר את הבעיטה של דויד טרזגה. סרז'יניו העלה את מילאן ליתרון לאחר בעיטה אחת. לאחר שאלסנדרו בירינדלי כבש את הבעיטה השנייה לזכות יובנטוס, הגיע רצף נדיר של ארבע עצירות פנדלים רצופות, שתיים לכל צד. את הרצף עצר אלסנדרו נסטה ממילאן, שכבש את הפנדל הרביעי לקבוצתו, וקבע 1-2 למילאן לאחר ארבע בעיטות. אלסנדרו דל פיירו השווה את התוצאה, ואת הפנדל החמישי והמכריע לזכות מילאן בעט הבקיע אנדריי שבצ'נקו. מילאן ניצחה 2-3 בבעיטות ההכרעה, וזכתה בתואר בפעם השישית בתולדותיה. קפטן הקבוצה והשחקן המצטיין במשחק, פאולו מלדיני, היה זה שהניף את הגביע.
הפינג'אן
הפינג'אן הוא פזמון ישראלי שכתב חיים חפר למנגינה של שיר ארמני. הביצוע המפורסם ביותר של שיר זה הוא של יפה ירקוני.
חפר כתב את השיר עוד בעת שירותו בפלמ"ח, ככל הנראה בשנת 1945. השיר ראה אור בשנת 1946 בחוברת שירי הפלמ"ח "לפתח אוהלינו: צרור פזמונים", והוא הודפס שוב בשנת 1949 בספרו של חפר "תחמושת קלה".
בפרסום הראשון של השיר נכתב כי הלחן מבוסס על לחן רוסי, אך בפרסומים מאוחרים יותר נכתב כי המנגינה היא עממית-ארמנית. עובדה זו אומתה כשבשנות השבעים הביא אליהו הכהן לתוכניתו "על הדשא" להקת פולקלור ארמנית ששרה את השיר בגרסתו המקורית, "Hingala", שהושרה על ידי הזמר הארמני רובן סחקיאן (Ruben Sahakyan). חיים חפר עצמו העיד כי הלחן הושר בפלמ"ח ללא מילים, ולאחר מכן הוא חיבר את מילות השיר וצירף אותן ללחן.
פונקציית החלק הסטנדרטי
באנליזה לא סטנדרטית, פונקציית החלק הסטנדרטי, או צל, היא פונקציה מהמספרים הסופיים ההיפר-ממשיים למספרים הממשיים. פונקציית החלק סטנדרטי "מעגלת" מספר סופי היפר-ממשי למספר ממשי הקרוב ביותר. היא מייחסת לכל formula_1 היפר-ממשי את המספר הממשי היחיד formula_2 כאשר formula_3 הוא אינפיניטסימל.
היחס הזה מתבטא על ידי נוסחה formula_4 .v החלק הסטנדרטי של כל אינפיניטסימל הוא 0.
בת שלום
בת שלום היה ארגון נשים פמיניסטי שנוסד ב-1994 במטרה לעודד מעורבות נשית באקטיביזם הפוליטי שתקדם פתרון צודק לסכסוך הישראלי-פלסטיני, תיצור שלום יציב וצודק, תשמור על כיבוד זכויות אדם ותחזק את קולן של נשים יהודיות וערביות בחברה הישראלית. לארגון הישראלי היה ארגון פרטנר פלסטיני בשם 'המרכז הירושלמי לנשים' והשניים פעלו תחת ארגון הגג הקשר הירושלמי (הג'רוזלם לינק). חברות הארגון היו נשים יהודיות וערביות-ישראליות. לאורך השנים הארגון הוביל קמפיינים בעד שלום צודק, הפיק פעילויות פוליטיות וחינוכיות רבות ולקח חלק בתנועת השלום הישראלית. הארגון מעולם לא נסגר בצורה רשמית אבל הפסיק את פעילותו בשנת 2010, בשל היעדר מימון.
הקמת הארגון.
ב-1989 התקיים בבלגיה כנס הנשים הפלסטיני-ישראלי הבינלאומי הראשון תחת הכותרת "תנו סיכוי לשלום: נשים משמיעות את קולן" (“Give Peace a Chance: Women Speak Out”). הכנס זומן על ידי הפעילה היהודית -בלגית סימון סוסקינד (Simone Susskind) שבעלה דויד גייס את המימון לקיומו. באותה תקופה אסור היה לישראלים להיפגש עם אנשי אש"ף תוניס. כדי למנוע בעיות הוא נבנה כמפגש בינלאומי. הוא כלל ישראליות (יהודיות וערביות), פלסטיניות מהשטחים ומתוניס וקבוצה גדולה של מנהיגות בינלאומיות מרחבי העולם כולל מסין, רוסיה, מצרים, ארצות הברית ואירופה. הן ביקשו לנסות להביא במשותף לפתרון הסכסוך על בסיס ההכרה בזכות של כל האנשים והנשים באזור לחיות חיים בכבוד ובביטחון. עם חזרתן לאזור, הקימו המשתתפות הישראליות של הכנס את "רשת הנשים לשלום" שהחלה בגיוס נשים ישראליות ותכננה פעילויות משותפות, סביב שני צירים - קידום נשים וקידום השלום. כבסיס לפעילות שימשה ההצהרה המשותפת שהתקבלה בסיום הכנס. (The Brusssels Declaration).
בין הנשים הישראליות שהשתתפו במפגש בבריסל ובפעילות הרשת היו חברות הכנסת דאז שולמית אלוני ונאוה ארד, חברות הכנסת לעתיד תמר גוז'נסקי, יעל דיין, נעמי חזן וענת מאור, השחקניות חנה מרון וסלוואה נקורה חדד ופעילות שלום כגליה גולן, ג'ודי בלנק, מרים מרעי רוחמה מרטון ואליס שלוי. המשלחת הבינלאומית כללה בין היתר את Bela Abzug מארצות הברית, Cheng JUN UI מסין, Anne-Marie Lizin מבלגיה, Vera Naufal מתוניס, Juliet Pope מאנגליה, Lila Shahid מפריס, Leila Siegal משווייץ ו- Simone Veil מצרפת.
למרות הקשיים הפוליטיים של אותה התקופה, כדוגמת מלחמת המפרץ, הנשים המשיכו להיפגש ולפעול יחדיו. קוימו מאות מפגשים של נשים ברחבי הארץ, חלקם בשיתוף בנות השיח הפלסטיניות. נערכו סיורים הדדיים משני צידי הקו הירוק כדי להכיר את תנאי החיים של החברות.
ממפגשים אלו גובשה הצעה לייסד קשר ארגוני רשמי בין נשים ישראליות ופלסטיניות, כדי לעבוד במשותף על נושאים הקשורים להעצמת הנשים ולקידום השלום בין שני העמים.
בשנת 1992, הפעם בחסות הפרלמנט האירופי, זומנה פגישה נוספת בבלגיה. כתוצאה ממנה נוצר "הקשר הירושלמי" The Jerusalem Link. גוף זה שימש כארגון גג לשני ארגוני נשים שפעלו במשותף: 'בת שלום' מהצד הישראלי במערב ירושלים ו'המרכז הירושלמי לנשים' מהצד הפלסטיני במזרחה. שני הארגונים חלקו עקרונות פוליטיים משותפים ופעלו יחדיו במטרה לקדם שלום צודק. הקשר הירושלמי שימש כבסיס לשיתוף פעולה, תיאום ותמיכה הדדית, כאשר כל ארגון פעל כמרכז נפרד והיה בעל תשתית ארגונית משל עצמו.
מטרות הארגון.
ארגון 'בת שלום' פעל ליצירת שלום וצדק חברתי עם הפלסטינים, יד ביד עם יצירת חברה דמוקרטית ופלורליסטית בישראל, בה לנשים יהיה קול לגיטימי ובולט. הארגון שאף להעלאת מודעות הדדית, למתן ביטוי לרגשות העולים ממגוון הגבולות הפיזיים והנפשיים בין העמים ולפיתוח ואימוץ מנגנונים שיחצו את גבולות אלו כדי ליצור תרבות של שלום וצדק חברתי. לשם כך, הארגון הפגיש בין נשים מחנכות, אקטיביסטיות למען שלום, פוליטיקאיות ומנהיגות קהילתיות. הארגון פעל להעצים את הנשים הללו כדי להגביר את מעורבותן בתהליכים פוליטיים, וכן כדי לחשוף ולהרחיב את קולותיהן ואת הפרספקטיבות שלהן גם לנקודות מבט אחרות.
חזונו של הארגון היה שלום המשוקע בצרכים, זכויות, ערכים והיסטוריות של שני העמים. הארגון שאף ליצור קהילה דינאמית של נשים, המבטאות את קולותיהן הייחודיים ומאתגרות את נקודות המבט הרווחות כיום על הסכסוך הישראלי-פלסטיני מפרספקטיבה פמיניסטית. בנוסף, פעל הארגון ליצירת ניתוח אלטרנטיבי לסכסוך, שמעודד נשים להיות סוכנות של שינוי חברתי.
פעילות.
לאורך השנים, הארגון פעל במישורים שונים בחברה הישראלית, כארגון בפני עצמו ובשיתוף עם 'המרכז הירושלמי לנשים'. פעילות הארגון התמקדה במספר מישורים מרכזיים, לאור מטרותיו של הארגון.
פעילויות בנושא שלום וזכויות אדם.
הארגון הפיק אירועי חינוך לציבור, שמטרתם הייתה להגיע לציבור הרחב בצורה בלתי-רשמית. בין אירועים אלו נכללו הרצאות, פאנלים, אירועי 'בית פתוח' במרכז בירושלים, ודיונים בנושאים כגון השפעת הסגר על חיי הפלסטינים, המחירים וההשפעות של ההתנחלויות ובניית רשת נשים במזרח התיכון.
בקיץ 1997 חברות בת שלום ביחד עם עמיתותיהן הפלסטיניות הפיקו את " לחיות ביחד בירושלים – שתי בירות לשתי מדינות" (Sharing Jerusalem: Women Speak Out for Tow Capitals for Two States )
במהלך הקיץ קיימו עשרות פעולות ברחבי העיר, פוליטיות ותרבותיות, בהן לקחו חלק ישראלים ופלסטינים. זו הייתה הפעם הראשונה שהרעיון נזרק ומאז קמו לו כבר שותפים לא מעטים. כחלק מהאירועים הוכנו מספר רב של פוסטרים וקטלוג מקיף.
כתוצאה מפעילות זו קם בבת שלום 'הפורום הירושלמי', שמטרתו הייתה לבסס פתרון צודק לחלוקת העיר המבוסס על זכותם של שני העמים לריבונות. דיוניו הדגישו את חשיבות חלוקת ירושלים כחלק מתהליך השלום. דרך פורום זה, פעילות הארגון ביקרו את רצונה של ממשלת ישראל ליצור עובדות בשטח דרך הפקעה או ייעוד אדמות ממזרח ירושלים לשכונות יהודיות, ובכך ליצור קושי עתידי להפרדתה של העיר תחת הסכם שלום. דרך הפורום, הארגון מימן סיורים להתנחלויות ולקרקעות פלסטיניות שהופקעו באזור ירושלים. בנוסף, דרך הפורום, פעילות הארגון ארגנו מפגשים במגוון נושאים נוספים העוסקים בחקיקה, מחקר, זכויות אדם והפצת מידע בנושא ירושלים.
כמו כן, הארגון עסק במקרים אינדווידואליים של הפרת זכויות אדם. זאת למשל על ידי פניה לרשויות בשמן של פלסטיניות שנזקקו לאישורי כניסה לישראל למטרות שונות, כדוגמת סיוע רפואי או איחוד משפחות, אך נדחתה בקשתן. פעילות הארגון ניסו לעזור לנשים אלו להשיג את האישורים, לרוב על ידי קשר עם חברי כנסת שהיו קרובים לארגון.
יתר על כן, הארגון אף פעל במישור הבינלאומי. כך למשל ב-7 במאי 2002, טרי גרינבלט, מנהלת הארגון דאז, ייצגה את הארגון מול מועצת הביטחון של האו"ם. היא הדגישה בנאומה את המנדט של המועצה ואת האחריות שלה לכונן תנאים תחתיהם יהיה ניתן ליצור צדק וכבוד תחת החוק הבינלאומי. זאת כדי להבטיח מחד ביטחון לאזרחים הישראלים ומאידך את ציותה של מדינת ישראל לחוק זה.
תוכניות חינוך למחנכות.
תוכניות אלו העניקו ידע לנשים מחנכות בנושאי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ופרספקטיבות פמיניסטיות של הקונפליקט. המטרה הייתה לפתח פרספקטיבות וכלים כדי להכין צעירים להיות סוכני שינוי לשלום. הפעילויות כללו סמינרים, סדנאות לאימהות וסדנאות עבור מנחות מנוסות.
תוכניות "יציאה לקהילה" בנושא צדק חברתי ושלום.