על פי ארון, אנשים רגישים מאוד עובדים בצורה שונה מאחרים. הם מתמקדים בדקויות ויכולים לחשוב עליהם זמן רב לפני שהם מרגישים או מפגינים בקיאות בנושא. אם אדם רגיש מאוד לא תורם הרבה לדיון, זה לא בהכרח אומר שהוא לא מבין או שהוא ביישן מדי. אנשים רגישים מאוד חוששים לחשוף תובנות מכיוון שהם שונים מהתפיסה המקובלת, או מכיוון שלדבר על זה או להעלות את זה עלול לגרום להם עוררות יתר. אנשים רגישים מאוד הם לעיתים קרובות מאוד מצפוניים, עם אינטליגנציה גבוהה, אינטואיציה ודמיון, אבל ביצועים טובים פחות, כאשר בוחנים אותם. מצב זה נכון גם במצבי עבודה; אנשים רגישים מאוד יכולים להיות עובדים טובים, פועלים היטב עם פרטים, מתחשבים ונאמנים, אבל הם נוטים לעבוד באופן מיטבי כאשר התנאים שקטים ורגועים. מכיוון שהם פחות טובים בביצוע כאשר מסתכלים או בוחנים אותם, הם עשויים שלא להיות מקודמים. הם נוטים להתרועע פחות עם אחרים, לעיתים קרובות מעדיפים לעבד את חוויותיהם בשקט בעצמם. חלק מהעדפה זו קשורה לעוררות היתר שהם נמצאים בה לעיתים קרובות, והמותשות שבאה בעקבות זאת. לעיתים קרובות, היכולת שלהם באופן לא מודע או כמעט מודע לזהות ולעבד דקויות סביבתיות, גורמת לאפיין אותם כ"מחוננים" או בעלי "חוש שישי".
דוגמאות לאנשים רגישים מאוד.
ארון תיארה אנשים כקארל יונג, אמילי דיקנסון וריינר רילקה כאנשים רגישים מאוד, והוסיפה שאנשים רגישים מאוד רבים הם משוררים, סופרים, כותבים, מורים, רופאים, מרפאים, פילוסופים ותאולוגים. רבים מהם רוחניים ובעלי מוסריות גבוהה."
אבחון.
ארון חיברה שאלון של 27 שאלות לאנשים מאוד רגישים, אשר בו מגוון רחב של שאלות הקשורות לרגישות, כגון: "האם אתה המום בקלות על ידי קלט חושי חזק" או "האם אתה נוטה להיות רגיש יותר לכאב?"
השאלון נחשב מדד לרגישות עיבוד חושי, עם מקדם מהמינות מקובל (α = 0.87). עם זאת, מחקרים עדכניים יותר מראים כי HSPS ניתן לחלק לשלושה גורמים שונים: רגישות אסתטית, סף חושי נמוך, וקלות עירור.
Popular Song
Popular Song (בעברית: שיר פופולרי) הוא הסינגל החמישי והאחרון של הזמר הבריטי-לבנוני מיקה מהאלבום השלישי שלו "The Origin of Love", בשיר הוא מארח את הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, והשיר אף מופיע באלבום הבכורה שלה - Yours truly.
רקע ויציאה.
לשיר יצאו שתי גרסאות, הגרסה המקורית נמצאת באלבום השלישי של מיקה כאשר היא יותר מחוספסת ובוגרת, כאשר מיקה שחרר את השיר כסינגל הוא רצה שהוא יהיה יותר להיטי ועשה אותו בסגנון של השיר "Grace kelly" שיצא בשנת 2008.
השיר יצא ב-29 באפריל 2013 והגיע למקום ה־87 בבילבורד האמריקאי.
לשיר גם יצא קליפ אשר מתאר ילדים לא פופולרים שעברו התעללות בידי בריונים כאשר הם מחזירים לילדים שהתעללו בהם, מיקה תיאר את הקליפ "אפל בסגנון משפחת אדמס". הקליפ של השיר צבר יותר מ 200 מיליון צפיות.
מיטיולן (כדורגל)
מועדון כדורגל מיטיולן (בדנית: Football Club Midtjylland), הידוע בטעות כמיידטלנד, הוא מועדון כדורגל דני מהעיר הרנינג , אשר משחק בליגת העל הדנית.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת על ידי חובבי הכדורגל ג'וני רונה - במקצועו נגר, ובעלים של חברה לאספקת חומרי עץ, ו-סטין הסל - במקצועו סוחר מכוניות. הם רצו לאחד את איקסאט - מועדון שהוקם ב-1935 והיה לו הצלחה יחסית בשנות ה-70 וה-80 כאשר הגיע לשלושה גמרי גביע דני, אך לא הופיע מעולם בליגה הבכירה, ופרמאד הרנינג - מועדון קטן שהוקם ב-1918 - מועדונים בעל יריבות ארוכת שנים. הרעיון לאיחוד עלה עוד בשנת 1989 אך בגלל היריבות החזקה בין שני קהלי המועדונים, ואי הסכמות לגבי תנאי האיחוד המהלך יצא לפועל רק כ-10 שנים לאחר מכן, ב-6 באפריל 1999.
בעונת המועדון התחיל את דרכו בליגה השנייה בדנמרק, ובסיום העונה עלה המועדון לליגת העל הדנית מהמקום הראשון בליגת המשנה.
ליד המועדון פעולת אקדמיה שנחשבת ליוקרתית לכדרוגל לנוער, כאשר בין יוצאי אקדמיה זו ניתן למנות את יונאס לוסל וסימון קר.
ב-9 באוגוסט 2001 שיחק המועדון את משחקו הראשון במסגרת אירופית, בתיקו 1–1 נגד גלנטורן הצפון אירית.
ב-2014, מת'יו בנהאם (בעלי מועדון הכדורגל האנגלי ברנטפורד), הפך לבעל השליטה ומחזיק הרוב במניות חברת האחזקות "FCM Holding" המחזיקה במועדון מיטיולן.
בעונת 2014/2015 זכתה הקבוצה באליפות הליגה לראשונה בתולדותיה, כשעשתה זאת שוב בעונת 2017/2018. ב-2018/2019 זכתה הקבוצה בגביע הראשון.
ב-2019/2020 זכה המועדון בפעם השלישית באליפות הליגה הדנית, ובעונת 2020/2021, העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות אחרי שגברה בסיבובי המוקדמות על לודוגורץ ראזגרד ויאנג בויז ברן ובשלב הפלייאוף על סלביה פראג.
אוהדים.
ארגון ה-"Black Wolves" הוא מועדון המעריצים הרשמי של המועדון מיטיולן (זהו גם כינוי המועדון הרשמי - "הזאבים השחורים"). הוא נוסד בתחילת אוגוסט 1999, כאשר מועדון המעריצים הרשמי של איקסאט - "Yellow Flames" שינה את שמו באסיפה כללית. ארגון האוהדים "Ultra Boys Midtjylland" הוא ארגון האולטראס הרשמי הראשון של מיטיולן, שהוקם בשנת 2007 ולאחר מכן שינה את שמו ל- Ultras Midtjylland. ב-2014 נוסד ארגון האולטראס השני של מיטיולן, ארגון ייעודי למחלקת הנוער בשם "Midtjylland Ungdom".
היריבה העיקרית של המועדון היא קבוצת הכדורגל ויבורג, והמשחקים ביניהם הוא הדרבי השני בחשיבותו בכדורגל הדני, והוא שני רק לדרבי של קופנהגן (היריבות בין פ.צ. קופנהגן לברונדבי).
מנוח הנדיל
שאולזון
שאולזון הוא פטרונים הנגזר מהשם שאול.
מנוח הענדל
סימון פאולסן
סימון בוסק פאולסן (בדנית: Simon Busk Poulsen, נולד ב-7 באוקטובר 1984) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק כמגן שמאלי.
קריירה.
פאולסן החל את הקריירה שלו בסונדרייסק בעמדת הקיצוני שמאלי. בשנת עלה לקבוצה הבוגרת. בשנת עלה עם המועדון לליגת העל. ביוני , עבר למיטיולן. פאולסן הצליח לבסס את מקומו, אך בפברואר נפצע וחזר רק לאחר 3 חודשים. בשנת נכלל בנבחרת העונה בליגה הדנית. ב-23 בדצמבר 2007, חתם בא.ז. אלקמאר תמורת 3 מיליון אירו. באלקמאר עבר לשחק בעמדת המגן שמאלי ובעונת זכה עם המועדון באליפות. ב-25 באוגוסט 2012, פאולסן חתם בסמפדוריה לשלוש שנים. בינואר שוחרר מסמפדוריה וב-16 בינואר 2014 חזר לאלקמאר.
בצעירותו פאולסן שיחק בנבחרת הנוער ונבחרת הצעירה איתה השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. בינואר זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד . פאולסן השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010.
תארים.
סונריסקה
אלקמאר
ורנר בראון
ורנר בראון (12 ביוני 1918 - 25 בדצמבר 2018) היה צלם עיתונות, צלם תת-מימי וצלם-אמן.
תולדות חייו.
בראון נולד בעיר נירנברג בגרמניה. בהיותו בן 18 נחשף לראשונה לצילום באמצעות בנו של מעסיקו בבית מלאכה בעיר פירת. בשנת 1937, אחר עליית הנאציזם לשלטון, עבר בראון תחילה לדנמרק שם הוא, פרסם בעיתון כ-70 סדרות צילום של עבודות מגפרורים שנקראו: מקל ומטה (stick &amp; stav). אחר תקופה מסוימת עבר לשוודיה, שם הצטרף להכשרה של עליית הנוער.
בשנת 1946 הוא עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. בתחילה עבד אצל צלם לבנוני-נוצרי שפעל ליד שער יפו. בשנת 1947 רכש מעבדה לצילום, ברחוב בן יהודה 31, וקרא לה בשם "פוטו אירופה". בראון התגייס להגנה ומעבדתו פעלה בעיר במהלך כל מלחמת העצמאות. הוא השתתף בלחימה על ירושלים במלחמת העצמאות. משנת 1948 הוא פעל כצלם עיתונות עצמאי וצילם ב-22 בפברואר 1948 את הפיגוע ברחוב בן יהודה בירושלים.
מהקמת מדינת ישראל ועד מלחמת יום הכיפורים נמנה עם הצוות הבכיר של צלמי הקרן הקיימת לישראל ביחד עם: פרד צ'סניק, אלכס סטרז'מייסטר ודוד חריס. בשנים 1952 – 1998 שימש כצלם הראשי של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1952 פגש באילת את "החבורה הצרפתית של ז'אק קוסטו" כפי שהוא קרא להם, "הם צילמו אז צילומים תת-ימיים בים-סוף, הם אלו אשר לימדו אותי לצלול; כשראיתי את הנוף מתחת למים, מיד נדבקתי בחיידק הצילום תת-הימי".
בשנת 1955 צילם יחד עם אדי הירשביין, במשך כשנה, סרט תיעודי באגם החולה (הסרט עובד והוצג בטלוויזיה הישראלית בשנת 1989). במבצע סיני שרת בראון כצלם צבאי. החל משנת 1956 היה לצלם רשמי של לשכת העיתונות הממשלתית ובמסגרת תפקידו צילם את משפט אייכמן. ב-1964 יצא למסע הרצאות בארצות הברית ובמקסיקו על "החי והצומח בים סוף", ההרצאות לוו בתמונות אותן צילם במהלך עבודתו באזור. בשנת 1966 החל להתמחות גם בצילומי אוויר בארץ.
ורנר בראון נפטר ב-25 בדצמבר 2018 , והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה . התגורר במבשרת ציון עם אשתו ענת רותם בראון שאף היא אמנית.
עבודתו האמנותית.
ורנר בראון, שהיה שייך לדור המייסדים של הצילום העיתונאי המודרני בישראל, נמנה עם עשרת הצלמים הגדולים שצילמו לקק"ל מתחילת המאה העשרים ועד לשנות השישים, עליהם נמנים: זולטן קלוגר, שמואל יוסף שוויג, יעקב רוזנר, אברהם מלבסקי, לזר דינר, טים גידל, וורנר בראון, פרד צ'סניק, אלכס סטרז'מיסטר, ודוד חריס.
בראון תיעד את החיים בארץ מאז משנת 1947. אף על פי שהסגנון שלו ישיר ותכליתי, מבטאות עבודותיו שילוב של להט חושים עם רגישות מעודנת לאור ולצבע.
מכורח הנסיבות, עבודותיו הראשונות הן בשחור לבן, עם הופעת הצבע בעיתונות נוסף צבע ביצירותיו. צילומי האוויר, הצילום התת-ימי וצילומי הנוף המאוחרים יותר צולמו בצבע.