ההריון נמשך 156–169 ימים (5.5 חודשים), לאחריהם הנקבות יולדות עופר אחד ולעיתים שניים במהלך חודשי ינואר ופברואר. בדרך כלל שיעורי הלידה עולים כאשר יש שפע במזון. העופרים נגמלים לאחר 3 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 6–9 חודשים לנקבות, ו-18 חודשים לזכרים.
תוחלת החיים של צבי רים היא כ-14 שנים.
איומים ושימור.
צבי רים מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל ירידה מתמשכת במספר הצביים הבוגרים, הצטמצמות האוכלוסייה לכיסים מבודדים, וההעלמות שלו מחלקים רבים מתפוצתו ההיסטורית כדוגמת המדבר הלובי במזרח, וערג' שש ואיגידי במערב.
מגמת האוכלוסייה בירידה החל מ-1986. כיונק הנפוץ במדינות עניות במיוחד, אשר לחלק מהם ישנה תסיסה אזרחית, צביי רים סובלים רבות מאובדן בית גידול ולוחמה של ארגוני טרור בשטחם. הוא גם ניצוד בהרחבה לבשרו או לקרניו הנמכרות כקישוטים. האיום המרכזי לאורך הטווח שלו הוא ההתרחבות המהירה של ההפרעה האנושית הנגרמת על ידי חדירת תיירים ואזרחים בתחבורה מדברית המבוססת על 4x4, חיפושי וקידוחי נפט, וצורות אחרות של תחבורה ממונעת המשפיעות גם על חלק מהאוכלוסיות שנותרו בצפון אפריקה. איומים נוספים הם הידרדרות בנוכחות של הצמחייה על ידי מדבור ובצורות.
צבי רים מופיע בנספח א' של CMS - תוכנית שימור לאנטילופות בסאהל ובסהרה. הוא מצוי במספר אזורים מוגנים, כשהבולטים שביניהם הם הפארק הלאומי דג'ביל והפארק הלאומי סינג'אר בתוניסיה, הפארק הלאומי טאסילי אגירס באלג'יריה, שמורות נאות סיווה במצרים, ואולי גם שמורת הטבע אווי-טנרה בניז'ר. ישנו מספר קטן של צביי רים הנמצאים ב-20 מרכזי רבייה בשבי באירופה, צפון אפריקה ואמריקה. כל המרכזים מהווים חלק מתוכנית רבייה בינלאומית, ומקורם מקבוצה קטנה מאוד שנתפסו בתוניסיה. מספר הצביים במרכזים אלה מוערך בכ-200 צבאים.
אומדן האוכלוסייה העולמי של צביי רים אינו ידוע דיו, ומרבית האוכלוסיות מתמעטות. המספר בוודאות נמוך מ-2,500 פרטים.
צבי הוגלין
צבי הוגלין (שם מדעי: "Eudorcas tilonura"), הוא מין אנטילופת-צבי בינונית בסוג צבי אמיתי, החי בצפון מזרח אפריקה. תואר לראשונה בשנת 1868 ונקרא על שם מגלהו. צבי זה מוכר יותר כתת-מין של צבי אדום חזית בטקסונומיות וארגוני השימור, אך הם מציינים כי מדובר רק באופן זמני, בהתחשב בשוני הגנטי שיש לו. אף על פי שתפוצתו של צבי אדום חזית קרובה מאוד לתפוצה של צבי הוגלין, אין זה סותר לכך שהוא יכול להיות מין נפרד כיוון שהתפוצה מופרדת על ידי רצועה של 2,500 קילומטר ושני יובלי הנילוס - הכחול והלבן.
תיאור.
לצבי הוגלין זוג קרניים ספירליות, המשתנות מקרני צבי אדום חזית בכך שהם כפופות יותר לאחורה. הקרן צומחת לכיוון מעלה, מתעגלת וממשיכה לאחורה עד שמסתיימת בשפיץ חד ומעוקל כלפי פנים. קרני צבי אדום חזית נמצאות תמיד בצמיחה כלפי מעלה, והן ישרות יותר. הקרניים עבות יחסית לכל אורכם ומסתיימות בשפיץ חד. הקרן מחורצת במספר טבעות בולטות. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ושל הנקבות דקות וקצרות יותר.
הפרווה של צבי הוגלין דומה למדי לצבי אדום חזית, עם גוונים אדמדמים כהים בגב ובחלק האחורי, ובהירים יותר בצדדי הבטן והרגליים. העכוז, הגחון והמותניים בצבע לבן בוהק. גם לו פס שחור דק יחסית המופרד על ידי רצועת שיער אדמדמה מהמותניים. זנבו שחור. סימוני הפנים שלו דומים לצבי אדום חזית, אך אין לו את הפסים הלבנים והאדמדמים שנמשכים מהעיניים לפה, ותחת אלו יש לצבי הוגלין משקפיים לבנים וגדולים סביב העיניים. מידות גופו זהות ככל הנראה לצבי אדום חזית.
מידות גוף של צבי הוגלין הן כדלהלן: גובה הכתפיים 70-65 ס"מ, אורך הראש והגוף 110-90 ס"מ, אורך הזנב 30-20 ס"מ ומשקלו 30-25 ק"ג.
תפוצה.
צבי הוגלין כאמור נפוץ בצפון מזרח אפריקה. הוא מצוי בשתי אוכלוסיות מבודדות; הראשונה במחוזות שבמדינות הבאות: סודאן - קסלה, סנר ומדינת הנילוס הכחול. אתיופיה - אמהרה ותיגראי. אריתריאה - גאש בארקה. השנייה שקטנה יותר מצויה בצפון מזרח סודאן במחוז אל-בחר אל-אחמר. בית גידולו של צבי הוא בעיקר סוואנות צחיחות וסוואנות שיחים-דוקרניות, כמו גם אזורים צחיחים למחצה או אזורים הררים של הרמה האתיופית בגבהים של 1,000 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100–800 ס"מ. האקולוגיה שלו דומה לצבי אדום חזית.
מצב.
צבי הוגלין מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל ציד, תחרות עם בעלי חיים מקומיים, ואובדן בית גידול מתמשך, הצפוי לגרום לאוכלוסיות שלו לפחות ב-10% נוספים במהלך ה-15 שנה הבאות. המקום המוגן היחידי שבו הוא נמצא, הוא הפארק הלאומי דינדאר בסודאן, ואכיפה של ציד בפארק זה כמו גם הקמת אזורים מוגנים נוספים עשויה למנוע את התרחיש הקיים.
אומדן האוכלוסייה העולמי לצביי הוגלין הוא 4,000-3,500 פרטים.
קישורים חיצוניים.
צבי הוגלין באתר הרשימה האדומה של IUCN
צבי ארלנג'ר
צבי ארלנג'ר (שם מדעי: "Gazella erlangeri"; קרוי גם צבי נוימן), הוא מין אנטילופה בינונית בסוג צבי החי בדרום מערב חצי האי ערב, ותואר לראשונה בשנת 1868. צבי זה מוכר יותר כתת-מין של צבי מצוי בטקסונומיות וארגוני השימור תחת השם המדעי "Gazella gazella arabica", אך רבים מהם כבר מציינים שהוא אמור להיות מין נפרד בשל השוני הגנטי שלו וכן בגלל צבע פרוותו הכהה ביותר מכל מיני הצבאים. המין הנכחד צבי מלכת שבא חפף בעבר עם מין זה, אך מרבית החוקרים מסופקים האם הוא היה בכלל מין נפרד או שייך לצבי ארלנג'ר.
תיאור.
צבי ארלנג'ר מתאפיין בזוג קרניים בינוניות וספירליות בצורת נבל והמבנה שלהם דומה לקרני הצבי המצוי: הקרן צומחת לכיוון מעלה ואחורה, מתעגלת מעט לקדימה וממשיכה למעלה בצורת "S" עדינה. במבט מלפנים הקרניים נראות בצורת "V". הקרניים עבות יחסית לכל אורכם ומסתיימות בשפיץ חד או מעוגל. הקרן אמנם מחורצת בסביבות 10 טבעות גדולות, אך פעמים רבות מרבית הקרן חלקה לחלוטין. צבע הקרניים הוא חלודה או שחור. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אך של הנקבות דקות וקצרות יותר.
הפרווה של צבי ארלנג'ר קצרה וחלקה עם שערות דקיקות וזיפיות, וצבעה הוא הכהה ביותר מבין הצביים - אף יותר משל צבי קיווייה: הגב והשוקיים בצבע חום שוקולד כהה, והצוואר והחלק האחורי בצבע חום בהיר\חולי\דהוי. המותניים, העכוז, הגרון, הגחון והחזה בצבע לבן בוהק. מעל המותניים יש כתם דהוי לא ברור בצבע שחור שוקולד המתמזג עם הצבע הכהה של הגב והשוקיים, ובינו לבין המותניים מפריד פס דקיק בצבע חום בהיר. צדדי הבטן בצבע חום כסוף דהוי. הרגליים משתנות בין צבע חום בהיר\חולי\דהוי בצד החיצוני, ולבן בוהק בצד הפנימי. הזנב והברכיים בצבע שחור בולט. לעומת צבי ארלנג'ר הצבי המצוי בהיר הרבה יותר ודומה לצבי הנגב.
סימוני הפנים של צבי ארלנג'ר בולטים ורבגוניים יותר משל הצבי המצוי. המצח והחרטום בצבע חום כהה או אדמדם, ובמרכז החוטם ישנה רצועה שחורה עבה. מאחורי העיניים יש כתם לבן קטן, מעליו משני צידי מרכז העין יש פס שחור עבה המתחיל במצח ונגמר בלוע, ובמקביל אליו פס לבן עבה המתחיל בקרניים ונגמר אף הוא בלוע; הרצועה השחורה שעל החוטם נראית מהצד כפס שחור נוסף. השפתיים והסנטר בצבע לבן בוהק, והם מתחברים עם הפס הלבן שבגרון. האוזניים בצבע לבן בוהק בבסיס ובצד הפנימי, וחום בהיר או שחרחר בצד החיצוני.
גופו של צבי זה ארוך, דק ומוצק, צווארו קצר ועבה יחסית, וראשו קטן ומשולש. רגליו דקיקות וקצרות יחסית לצבאים אחרים, ופרסותיו קצרות וחדות. אוזניו ארוכות ומעוגלות, העיניים גדולות ושחורות ואין להן חריצים שחורים בצדדים. בלוטות הריח שמחופות בשיער לבן צמודות לעיניים, ואין בולטות. הנחיריים שחורים ומחורצים. הזכרים גדולים במעט מהנקבות.
מידות גוף של צבי ארלנג'ר:
גובה הכתפיים: 63-61 ס"מ.
אורך ראש וגוף הזכר: 115-101 ס"מ.
אורך ראש וגוף הנקבה: 101-98 ס"מ.
אורך קרני הזכר: 29-24 ס"מ.
אורך קרני הנקבה: 11.5-5.8 ס"מ.
אורך האוזן: 12.5-11 ס"מ.
אורך הזנב: 13-8 ס"מ.
משקל הזכר: 29-17 ק"ג.
משקל הנקבה: 25-16 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה.
צבי ארלנג'ר נפוץ בחצי האי ערב בעיקר במחוזות תימן: עמראן, צנעא, דמאר, איב, א-דאלע, לחג', תעז, חג'ה, אל-חודיידה, רימה ואל-מחוית) הנוכחות שלו במחוזות ערב הסעודית - ג'אזאן, עסיר, אל-באחה ונג'ראן ככל בנראה שייכת לאוכלוסיית צבי מצוי.
בית גידולו של צבי הוא בעיקר אזורים הררים תלולים של דרום מזרח חצי האי ערב כדוגמת ג'בל סירט וג'בל איברהים שבהרי עסיר, שבהם גובה פני השטח הממוצע הוא 2,300-1,500 מטר. הם נמנעים מאזורים סלעיים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם 36-16 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 800-200 מילימטר לשנה.