פריצת הדרך בקריירה של הווארד הגיעה בעונת , לאחר שפציעתו של שחקן הקבוצה מרקוס דניאלס העניקה לו מקום כסמול פורוורד הפותח של דאלאס. הווארד פתח בחמישייה בכל 76 המשחקים בהם השתתף באותה עונה, והשיג ממוצעים של 12.6 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק. הווארד סייע לדאלאס להגיע באותה עונה לחצי גמר המערב במשחקי הפלייאוף, לאחר ניצחון על יוסטון רוקטס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בעונת שיחק הווארד 59 פעמים בלבד בעונה הסדירה בשל פציעות נשנות, אך השיג שיא קריירה חדש מבחינת ממוצע הקליעות - 15.6 נקודות למשחק, ובנוסף הוריד 6.8 ריבאונדים בממוצע. במשחקי הפלייאוף, היה הווארד חלק חשוב בקבוצה שזכתה באליפות המערב והגיעה עד לסדרת הגמר של ה-NBA, מול מיאמי היט, לאחר שניצחה את ממפיס גריזליס בסיבוב הראשון, את סן אנטוניו ספרס בסיבוב השני, ואת פיניקס סאנס בגמר האזור המערבי. ממוצעיו בפלייאוף של אותה עונה היו אף טובים יותר מאלו שהשיג בעונה הסדירה - 16.7 נקודות ו-7.4 ריבאונדים.
במשחק החמישי של סדרת הגמר מול מיאמי, השופטים חשבו כי הווארד ביקש פסק זמן לדאלאס בין שתי זריקות העונשין של דוויין וייד. כתוצאה מכך, דאלאס נאלצה להתחיל את ההתקפה האחרונה שלה מקצה המגרש במקום מחציו, ולא עלה ביכולתה לנסות לקלוע שלשה שתכריע את המשחק. דאלאס הפסידה את אותו משחק בהפרש של נקודה אחת, ולבסוף הפסידה 2–4 למיאמי בסדרה כולה, ולא הצליחה לזכות באליפות הליגה.
במהלך שנת 2006 קיבל הווארד לראשונה בקריירה שלו זימון לנבחרת ארצות הברית. הוא קיבל הצעה להיות אחד משלושת שחקני ההגנה העיקריים, יחד עם שיין באטייה וברוס בואן, בסגל לאולימפיאדת בייג'ינג, אך לבסוף דחה את ההצעה. בעונת הציג הווארד את היכולת הטובה בקריירה שלו כאשר העמיד ממוצעים של 18.9 נקודות ו-6.8 ריבאונדים, וסייע לדאלאס להשיג את המאזן הטוב ביותר בליגה בעונה הסדירה - 67 ניצחונות ו-15 הפסדים. בעקבות יכולתו הטובה הוא זכה בהשתתפות במשחק האולסטאר של ה-NBA, לאחר פציעותיהם של יאו מינג וקרלוס בוזר. על אף העונה הסדירה המוצלחת, הווארד הודח עם דאלאס כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון, מול גולדן סטייט ווריורס.
בדצמבר 2007 השיג הווארד את שיא הקריירה שלו בנקודות, כאשר קלע 47 נקודות במשחק מול יוטה ג'אז. הווארד המשיך להיות גם בעונות הבאות אחד מהשחקנים המובילים של דאלאס והעפיל עמה למשחקי הפלייאוף בעונות ו-, אם כי שוב לא הצליח להעפיל עם קבוצתו לשלבים מתקדמים.
שלהי הקריירה (2010–2012).
באמצע עונת הועבר הווארד עם דרו גודן, קווינטון רוס וג'יימס סינגלטון בטרייד לוושינגטון ויזארדס, תמורת קארון באטלר, ברנדן הייווד ודשון סטיבנסון.
בדצמבר 2011, לאחר כעונה וחצי בוושינגטון, חתם על חוזה ביוטה ג'אז.
לקראת עונת חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס, אולם כבר לאחר 11 משחקים שוחרר מהקבוצה, בגין פציעה בברכו.
בעונת 2013/2014 שיחק עבור אוסטין טורוס מליגת הפיתוח של ה-NBA, בטרם פרש ממשחק.
מיסה פארודית
מיסה פארודית (באנגלית: Parody Mass) היא יצירה מוזיקלית הכתובה לטקסט של מיסה, על פי רוב מן המאה ה-16, העושה שימוש בריבוי קולות מיצירה מוזיקלית אחרת, קודמת, כגון קטע של מוטט או שאנסון חילוני, כחלק מן החומר המלודי שלה. היא נבדלת משני הסוגים האחרים, הבולטים ביותר, של המיסה כיצירה מוזיקלית בתקופת הרנסאנס, קנטוס פירמוס ומיסת פרפרזה. למושג "פארודיה", במובן זה, אין על פי רוב שום קשר להומור, בניגוד למובן המודרני של המילה; אם במקרים מסוימים נעשה באמת שימוש בשירי זימה חילוניים בחיבורי מיסות, הרי במקרים אחרים, תדירים בה במידה, הייתה זו מוזיקת קודש שאינה ליטורגית, כגון מוטטים, שהיוותה את הבסיס למיסות פארודיות. המונח "מיסת אימיטאציה" הוצע כתחליף ל"מיסה פארודית", כמדויק יותר וקרוב יותר לשימוש המקורי, הואיל והמונח "פארודי" מבוסס על קריאה שגויה של טקסט משלהי המאה ה-16.
המיסה הפארודית הייתה פופולרית מאוד כמודל למיסות במהלך הרנסאנס: פלסטרינה לבדו כתב כ-50 יצירות מסוג זה, ובתום המחצית הראשונה של המאה ה-16 התקבל סגנון זה כצורה השלטת. ועידת טרנטו, במסמך מתאריך 10 בספטמבר 1562, אסרה על השימוש בחומר חילוני, "...אל יתמזג דבר נאצה... נרחיק מן המועצה כל מוזיקה המכילה, אם בשירה ואם בנגינת עוגב, כל מה שהוא תאוותני או טמא." עם זאת, הרפורמות קוימו בקפדנות אך ורק באיטליה; בצרפת כבר הביא שינוי בטעם לקיום רבות ממשאלות לבם של חברי המועצה, ובגרמניה התעלמו מהן, במידה רבה.
בהגדרתו הרגילה, המונח "מיסה פארודית" מתייחס אך ורק למיסות שבהן נעשה שימוש בקטע פוליפוני. מיסות המשלבות רק קול אחד מן המקור הפוליפוני, שאיננו מטופל כקנטוס פירמוס, אלא עובר תוך עיבוד ושכלול בין קולות שונים, ידועות בשם "מיסות פרפרזה".
טכניקות פארודיות כוללות הוספה או גריעה של קולות מן היצירה המקורית, הוספת קטעים של חומר חדש, או הגבלת השימוש בקטע כזה רק לראשיתו של כל פרק של המיסה. בעבודתו הקולוסאלית, בת 22 הכרכים, "El melopeo y maestro" משנת 1613, הציג תאורטיקאי המוזיקה האיטלקי פייטרו צ'רונה כמה קווים מנחים כלליים לכתיבת מיסה פארודית: כל אחד מפרקיה העיקריים של המיסה צריך להתחיל בקטע הפותח את המקור; הפרק הפנימי של הקיריה צריך לעשות שימוש במוטיב משני; וכמה חלקים, למשל ה"אגנוס דאי" השני והשלישי, צריכים להשתחרר מן המודל ולהיכתב באופן חופשי. הוא המליץ גם על ניצול מספר רב ככל האפשר של רעיונות מן המודל.
דוגמאות למיסות פארודיות מוקדמות הן Missa Malheur me bat, Missa Mater Patris, Missa Fortuna desperata
מאת ז'וסקן דה פרה, וה-Missa de Dringhs מאת אנטואן ברימל. החל באמצע המאה ה-16 שימשה טכניקת הפארודיה בחלק ניכר מן המיסות.
ג'וש האוורד
מיסה פרודית
הדוכס הראשון ממרלבורו
ליאן דה פוגי
ליאן דה פוגי (צרפתית: Liane de Pougy; 2 ביולי 1869 - 26 בדצמבר 1950) הייתה רקדנית וקורטיזנה צרפתייה בתקופת הבל אפוק.
חייה.
דה פוגי נולדה בשם אן מארי שסן בעיירה לה פלש במחוז סארת שבחבל פיי דה לה לואר בצרפת, לאב קצין צרפתי ולאם ממוצא ספרדי. היא קיבלה חינוך קתולי במנזר סנט-אן-ד'אורה בעיירה מורביאן שבחבל ברטאן. כשהייתה בת שש עשרה ברחה מביתה עם אנרי פורפ, קצין ימי, ונישאה לו אחרי שנכנסה להריון. היא ילדה בן בשם מרקו (שמאוחר יותר היה טייס ונהרג בתחילת מלחמת העולם הראשונה). נישואיה לא היו מוצלחים ובעלה התנהג כלפיה באלימות. כאשר עברה למרסיי יחד איתו, לקחה לעצמה מאהב. כאשר גילה זאת הוא ירה בה באקדח ופצע אותה בזרועה. כאשר הייתה בת שמונה עשרה שנה, ברחה לפריז, והשאירה לו את הילד שנשלח אל סבו וסבתו שהתגוררו בעיר סואץ שבמצרים.
בפריז החלה לעסוק במשחק ובזנות והתמכרה לקוקאין ולאופיום. היא החלה בקריירה של קורטיזנה עם הרוזן ואלטס דה לה בין, שלימד אותה לעסוק במקצוע זה. התעניינה בציור בספרים ובשירה אך לא אבתה להתעמק בספרות, והעדיפה את חיי בתי הקפה על פני שייקספיר או ואגנר. פגשה במחזאי אנרי מיאק שנפל בקסמיה והכניס אותה לעולם התיאטרון. למדה את תורת המשחק אצל שרה ברנאר והופיעה בתפקידים קטנים בלהקת פולי ברז'ר בפריז, בסנקט פטרבורג, ברומא והריביירה הצרפתית.
אחרי שעזבה את להקת פולי ברז'ר שינתה את שמה לליאן דה פוגי על שמו של הרוזן דה פוגי שהיה אחד ממאהביה. היא המשיכה בקריירה של רקדנית קברט, הייתה ביסקסואלית מוצהרת והיו לה מאהבים ומאהבות שהרעיפו עליה מתנות ותכשיטים יקרי ערך.
ב-1899 הסופרת נטאלי קליפורד בארני, שהייתה נוכחת באחת מהופעותיה באולם ריקודים בפריז, התאהבה בה. אם כי דה פוגי הייתה אחת הנשים המפורסמות ביותר בצרפת והיו לה מחזרים עשירים רבים, היא נפלה בקסמיה של נטאלי בארני, והן הפכו למאהבות ונשארו ידידות במשך כל ימיהן. פרשת אהבים זו מתוארת ברומן מפתח בשם "אידיליה סאפית" (על שם סאפפו מלסבוס) שאותו דה פוגי כתבה ופרסמה ב-1901. ספר זה הפך לשם דבר בפריז והודפס שוב ושוב 69 פעמים במשך השנה הראשונה להופעתו.
ב-1910, כאשר הייתה בשיא הקריירה, פגשה בנסיך ג'ורג' גיקה, שהיה ממוצא רומני, ונישאה לו. אחרי שש עשרה שנה של חיים משותפים הוא עזב אותה ויצא עם אישה צעירה ממנה. כדי להתנחם היא לקחה לעצמה מספר מאהבים. הוא חזר אליה אך היחסים ביניהם התערערו.
ב-1928 התיידדה עם אם בית מחסה לילדים נכים בסביבות העיר גרנובל, וגייסה כספים בקרב ידידיה בפריז למען מוסד זה. אחרי מות בעלה ב-1945, הפכה לחברת מסדר סנט דומיניק בשם האחות אן מארי. היא חזרה בתשובה ובילתה את שנותיה האחרונות בבית תפילה בלוזאן, שם מתה ב-1950.
כתב פיניקי
מרים בן-פרץ
מרים בן-פרץ (1 באפריל 1927 – 15 ביולי 2020) הייתה פרופסור לחינוך באוניברסיטת חיפה ונשיאת מכללת תל-חי. כלת פרס ישראל לחקר החינוך לשנת 2006 וכן כלת פרס א.מ.ת בתחום החינוך וקידום החינוך לשנת 2015.
ביוגרפיה.
בן-פרץ נולדה בברסלאו שבגרמניה לד"ר ישראל אברהם רבין ולד"ר אסתר רבין. בשנת 1935 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בחיפה. בן-פרץ למדה בבית ספר לבנות "מזרחי" ובבית הספר הריאלי העברי ושירתה שירות לאומי בקבוצת "אמונים" שהתיישבה בעין הנצי"ב. הייתה פעילה בארגון ההגנה ובמלחמת העצמאות שירתה כמדריכת נשק בירושלים הנצורה. במלחמה נהרג בעלה , שהיה אחד מאנשי מחלקת הל"ה.
קודם למלחמת השחרור החלה בלימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שנפסקו עם גיוסה. בשנת 1958 סיימה בהצטיינות את לימודי תואר ראשון.