מקסקיל, בתם של ויליאם ובטי לבית וורד, נולדה וגדלה במחוז רולה שבמיזורי. היא גדלה בעיירה קטנה במדינה עד שלבסוף עברה להתגורר בעיר קולומביה. ב-1975 סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת מיזורי. ב-1978 סיימה תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטה. עוד לפני התואר הראשון, ב-1974, למדה בתוכנית ליוזמה פוליטית וכלכלית באוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-1982 נבחרה לייצג שכונה בקנזס סיטי בבית הנבחרים המדינתי של מיזורי, שם שירתה עד שנת 1989.
לאחר מכן, פרט לשלוש שנים שעבדה בשוק הפרטי כעורכת דין בשנים 1989–1991, עבדה מקסקיל בשוק הציבורי מאז סיום לימודי המשפטים שלה. היא התמחתה במשך שנה כפקידה בבית המשפט לערעור של מיזורי למחוז המערבי, הממוקם בקנזס סיטי. שם שירתה כתובעת של מחוז ג'קסון בשנים 1993–1998. לאחר שנבחרה למשרה ב-1998, שירתה משנת 1999 ועד 2007 כמבקרת הכללית של מדינת מיזורי. בשנת 2004 החליטה להתמודד על משרת מושל מיזורי. היא הביסה את המושל המכהן של המדינה בפריימריז הדמוקרטים, והפכה לאדם הראשון שמדיח מושל מכהן בהיסטוריה של המדינה. אולם, היא הפסידה ליריבה הרפובליקני בבחירות הכלליות, ברוב צמוד של 51% מול 48%.
ב-2006 התמודדה לסנאט וקיבלה את מועמדות מפלגתה בפריימריז הדמוקרטים. בבחירות בנובמבר הביסה את יריבה הרפובליקני, אשר היה סנאטור מכהן, לאחר בחירות צמודות. ב-2012 התמודדה על כהונה שנייה מול הרפובליקני טוד אייקין. עד חודשי הקיץ של אוגוסט 2012, הסקרים הראו על מרוץ צמוד ומותח בין שני המועמדים. אולם, בעימות טלוויזיוני ב-12 באוגוסט, אמר אייקין כי "נשים אשר עברו 'אונס לגיטימי' בקושי חוו הריון עקב אונס זה". האמירה השנויה במחלוקת חוללה הדים וספגה ביקורת מצד שתי המפלגות. האמירה פגעה בו קשות בקרב המצביעים ובפרט בקרב נשים, ועקב כך הוא הפסיד בבחירות הכלליות ברוב גדול, כאשר מקסקיל ניצחה וקיבלה 54.7% ממניין הקולות לעומת 39.2% לאייקין.
בסנאט שירתה מקסקיל בוועדות רבות, בהן הוועדה לשירותים צבאיים, ועדת המסחר, המדע והתחבורה, הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים (שם שירתה יו"ר בתת-ועדה), וכן בוועדה המיוחדת להזדקנות. מקסקיל ליברלית בדעותיה, וכן תומכת נלהבת של זכויות נשים ושל פמיניזם. בבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018 הפסידה למועמד הרפובליקני, התובע הכללי של מיזורי ג'וש האולי, בפער של 45.5% מול 51.5%.
מקסקיל היא גרושה ואם לשלושה ילדים. היא קתולית באמונתה.
שלדון וייטהאוס
שלדון וייטהאוס (באנגלית: Sheldon Whitehouse; נולד ב-20 באוקטובר 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת רוד איילנד, מאז שנת 2007. הוא משפטן במקצועו וכיהן קודם לכן כתובע הכללי של רוד איילנד.
קורות חיים.
וייטהאוס נולד בניו יורק לצ'ארלס ומרי לבית ראנד. אביו וסבו היו דיפלומטים. הוא למד בתיכון "סיינט פול" בקונקורד, ניו המפשייר, ולאחר מכן באוניברסיטת ייל, וסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1978. הוא סיים תואר במשפטים מאוניברסיטת וירג'יניה ב-1982. לאחר מכן החל לעבוד כפקיד בבית המשפט הפדרלי לערעורים בווירג'יניה המערבית בשנים 1982–1983, וכיהן שימש כעוזר מיוחד לתובע הכללי של רוד איילנד, וכן כראש המחלה לרגולציה, בשנים 1985–1990. בהמשך עבד במשרד מושל המדינה הדמוקרטי, ברוס סנלון, ושימש כראש המועצה האקזקוטיבית של המושל ב-1991, וכן כדירקטור למדיניות.
בשנת 1994 מינה הנשיא ביל קלינטון את וייטהאוס לשמש כתובע פדרלי עבור רוד איילנד, תפקיד בו החזיק במשך 4 שנים. בתקופתו נאבק בשחיתות הציבורית וכן תרם למאמצי הגנה על הסביבה. ב-1998 נבחר לכהן כתובע הכללי של מדינת רוד איילנד, תפקיד אותו מילא עד שנת 2003. ב-2002 בעת כהונתו כתובע הכללי, ניסה להתמודד בפריימריז הדמוקרטים למשרת מושל רוד איילנד, אך כשל.
בשנת 2006 החליט וייטהאוס להתמודד על משרת הסנאטור התפוסה בידי לינקולן צ'ייפי, רפובליקני ליברל מתון בדעותיו (שמאוחר יותר עבר למפלגה הדמוקרטית), ואף יותר מכמה חברי סנאט דמוקרטיים. לאחר שזכה ללא תחרות בפריימריז הדמוקרטים, הביס את צ'ייפי בבחירות הכלליות בנובמבר באותה השנה. הוא הושבע ב-3 בינואר 2007 לסנאט. ב-2012 נבחר לכהונה שנייה כשהביס את יריבו הרפובליקני, ברוב גדול של 65%.
במרץ 2015 נמנה עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ב-2018 נבחר לכהונה שלישית בסנאט.
נשוי לסנדרה ת'ורנטון, ביולוגית ימית, ולזוג שני ילדים. אפיסקופלי באמונתו.
DNA רקומביננטי
דנ"א רקומביננטי (Recombinant DNA; rDNA) הוא מולקולת DNA שנוצרה באופן טבעי או תוכננה במעבדה - כתוצאה מצירוף (קומבינציה) מחדש (רה) של מקטעי DNA ממקורות שונים, לרוב ממינים שונים של אורגניזמים.
מולקולות דנ"א רקומביננטי מיוצרות לרוב בשיטות מעבדה של התערבות גנטית (כמו שיבוט מולקולרי), על מנת לחבר חומר גנטי ממספר מקורות שונים, ויצירת רצפים גנטים אשר לא היו יכולים להתקיים בייצורים חיים ללא התערבות זו. מולקולות דנ"א רקומביננטי לפעמים נקראות "דנ"א כימרי", כיוון שהן לרוב עשויות מחומר גנטי של שני יצורים שונים. רצפי הדנ"א המשמשים לבניית דנ"א רקומביננטי יכולים להיות במקורם מכל יצור או זן. לדוגמה, דנ"א צמחי יכול להצטרף לדנ"א של בקטריה, או למשל דנ"א אנושי יכול להצטרף לדנ"א של פטרייה. בנוסף, רצפי דנ"א שלא קיימים בשום מקום בטבע יכולים להיווצר על ידי הסינתזה הכימית של דנ"א, ולהשתלב יחד לדנ"א רקומביננטי.
חלבונים אשר נוצרים כתוצאה מהופעת הדנ"א הרקומביננטי שבתוך התאים, נקראים חלבונים רקומביננטים. כאשר דנ"א רקומביננטי המקודד חלבון מוצג לייצור המארח, החלבון הרקומביננטי לא תמיד ייווצר. היווצרות חלבונים כתוצאה מביטוי לחלבונים זרים דורש שימוש בוקטורי ביטוי מיוחדים ולעיתים קרובות על גוף היצור לעשות ארגון מחדש של הרצף הגנטי שלו על מנת לייצר את החלבון הזר.
טכנולוגיית הדנ"א הרקומביננטי משתמשת ברצפים פלינדרומים. דנ"א רקומביננטי שונה משילוב גנטי בכך שהאחרון משתמש בשיטות מלאכותיות בתוך מבחנה, בעוד שדנ"א רקומביננטי הוא תהליך ביולוגי המתבסס על שילוב של דנ"א הקיים באופן טבעי אצל יצורים חיים.
יצירת דנ"א רקומביננטי.
שיבוט מולקולרי הוא תהליך מעבדה שבו משתמשים על מנת ליצור דנ"א רקומביננטי. זוהי אחת ממגוון שיטות קיימות, כמו תגובת השרשרת של פולימראז (PCR) המשמשת לבקר את השכפול של כל רצף דנ"א ספציפי. השוני העיקרי בין שתי השיטות הללו הוא ששיבוט מולקולרי כולל שכפול של הדנ"א בתוך תא חי, בעוד ש-PCR משכפל דנ"א במבחנה, ללא תאים חיים.
ייצור של דנ"א רקומביננטי דורש וקטור שיבוט, מולקולת דנ"א אשר משתכפלת בתוך תא חי. וקטורים לרוב נגזרים מפלסמידים או מווירוסים, ומייצגים יחסית חלק קטן של דנ"א הכולל אותות נחוצים לשכפול גנטי, כמו גם אלמנטים נוספים המאפשרים החדרת דנ"א זר. בחירת הווקטור לשיבוט המולקולרי תלוי בבחירת הייצור המארח, גודל הדנ"א המשובט, והאם ואיך על הדנ"א הזר להתבטא. חלקי הדנ"א יכולים להיות משולבים על ידי שימוש במגוון שיטות, כמו הגבלת האנזים או "הרכבת גיבסון".
בפרוטוקולים סטנדרטיים של שיבוט, השיבוט של כל קטע דנ"א כרוך בשבעה צעדים:
ביטוי של דנ"א רקומביננטי.
לאחר השתלה לתוך האורגניזם המארח, הדנ"א הזר המוכל בתוך ה-DNA הרקומביננטי עשוי או עשוי שלא, לבוא לידי ביטוי. ייתכן כי הדנ"א פשוט ישוכפל ללא ביטוי, או שהוא יעובד ויתורגם כך שהחלבון הרקומביננטי ייווצר. באופן כללי, ביטוי של גן זר דורש בנייה מחדש של הגן, כך שיכלול רצפים הדרושים לייצור מולקולת mRNA היכולה להיות בשימוש על ידי מנגנון התרגום של המארח. שינויים ספציפיים לאורגניזם המארח יכולים להיעשות על מנת לשפר את הביטוי של הגן. בנוסף, ייתכן כי יתבצעו שינויים נוספים לרצף קידוד, על מנת לשפר את התרגום, להפוך את החלבון למסיס, לכוון את החלבון רקומביננטי למיקום התאי/החוץ-תאי הנכון ולייצב את החלבון.
מאפייני אורגניזמים המכילים דנ"א רקומביננטי.
ברוב המקרים, לאורגניזמים הכוללים דנ"א רקומביננטי יש פנוטיפים רגילים. כלומר, ההופעה שלהם, ההתנהגות והמטבוליזם לרוב לא משתנים, והדרך היחידה להראות את קיומו של הדנ"א הרקומביננטי הוא לבדוק את הדנ"א עצמו, לרוב על ידי בדיקת PCR. עם זאת, קיימים יוצאי דופן.
אם רצפי ה-rDNA מקודדים גן, אז הופעת ה-RNA או החלבון המיוצרים על ידי הגן הרקומביננטי, ניתנים לאיתור בדרך כלל באמצעות RT-PCR או שיטות נוספות. שינויים פנוטיפים משמעותיים הם יוצאי דופן, אלא אם הגן הרקומביננטי נבחר וקודד על מנת לגרום לפעילות ביולוגית בתא המארח. פנוטיפים נוספים כוללים רעילות לאורגניזם המארח, במיוחד אם הוא מבוטא בתוך תאים או רקמות לא תואמים.
בחלק מהמקרים, לדנ"א רקומביננטי יש השפעות מזיקות גם אם זה לא בא לידי ביטוי. מנגנון אחד שבו זה קורה הוא הכנסת אי-אקטיבציה insertional, שבו rDNA מוכנס לתוך הגן של התא המארח. בחלק מן המקרים, חוקרים משתמשים בתופעה הזו כדי "לשכנע" את הגנים להחליט מהו התפקיד הביולוגי שלהם וחשיבותם. מנגנון נוסף שבו הכנסת rDNA לתוך DNA כרומוזומי יכול להשפיע על ביטוי גנטי הוא על ידי הפעלה בלתי מתאימה של גנים בתאים קודמים שאינם מבוטאים. מנגנון זה יכול להתרחש, למשל, כאשר חלק של DNA רקומביננטי הכולל יוזם פעיל ממוקם לצד גן תא מארח שקט, או כאשר גן התא המארח הפועל כדי לרסן את הביטוי הגנטי, עובר תהליך של אי-אקטיבציה על ידי ה-DNA הרקומביננטי.
שימושי טכנולוגית דנ"א רקומביננטי.