קיום המצווה בזמן הזה שנוי במחלוקת כיון שהיום אין בידינו ספרי יוחסין, וכל הכהנים נחשבים רק ככהנים מוחזקים. המגן אברהם כתב על אי-זהירות בקיום המצווה בפועל: "צריך עיון למה אין נזהרין עכשיו להקדים הכהן לכל (אלו הדברים) - ויש ליזהר בזה מאחר שמדאורייתא הם. ואפשר דאין אנו בקיאין ביחוסי הכהונה".
יש שהבינו את דבריו רק כביאור בן-זמנו כמצב של דיעבד - ואילו לכתחילה יש לקיים המצווה על סמך כלל ההלכתי ספק דאורייתא לחומרא.
לעומת זאת, יש שכתבו כי למעשה אין דעת המגן-אברהם להקל במצווה, ומכיוון שכך אין להטיל ספקות בכהני זמנינו, כי יש לסמוך על תורת חזקה וכן על הכלל ההלכתי "כל המשפחות בחזקת כשרות".
כהן קטן.
קיימים חילוקי דעות בין הפוסקים אם חייבים לקדש כהן שעומד לפני גיל המצוות; לפי דעת בעל שולחן ערוך הרב אין חיוב. לעומתו יש סוברים כי כן מקדשים כהן קטן, והואיל שהמצווה היא מדאורייתא יש להחמיר ביישום המצווה.
יישומים.
חז"ל פרטו מקרים מסוים, כדוגמה, בהם מקיימים את מצוות "וקדשתו". היישום הנפוץ ביותר במאמרי חז"ל הוא יישום של התנא רבי ישמעאל כפי שהוא מופיע בברייתא בתלמוד:
לפתוח ראשון.
לדעת רש"י הכוונה ל"כל דבר כבוד בין בתורה בין בישיבה הוא ידבר בראש". לדעת הרמב"ם הכוונה לעלות ראשון בקריאת התורה, וכפי שנוהגים בדבר עד היום כל קהילות ישראל, לעלות את הכהנים בקריאה הראשונה.
למעשה במשנה ברורה פסק שיש לכבד את הכהנים הן בדברי קודש והן בדברי חול:
לברך ראשון.
יש שמפרשים שהכוונה לברכת הזימון, כך שבכל פעם שאוכלים עם כהן, יש לכבד אותו לזמן. בשולחן ערוך הרב כתב שלא מועיל מה שאומרים בזימון "ברשות הכהן" אם הכהן אכן לא מחל במפורש על כך.
רש"י בפירושו על התלמוד כתב שבכלל חיוב זה, יש לכבד את הכהן באמירת "ברכת המוציא", לפני כל המסובים.
מנה יפה ראשון.
כיבוד זה הוא אף בענייני חול, שיש להקדים את הכהן בכל חלוקה שהיא.
מלשון הברייתא "ליטול מנה יפה ראשון" ולא סתם "ליטול מנה יפה", כתבו התוספות, שמדובר כשכל החלקים יפים ומאותו סוג בעיני הבוחרים, אזי נותנים לכהן בכבוד לבחור חלקו לפני כל הנאספים, אך איו חיוב לתת לכהן יותר משאר כל האנשים..
יש גורסים בברייתא דבי רבי ישמעאל ליטול שמשמעו ייקח בעצמו, ויש גורסים לתת לו שמשמעו שיתנו לו בכבוד ולא יכריחנו לטרוח לקחת בעצמו.
יש מפרשים את משמעות "ליטול מנה יפה ראשון" בחלוקת לחם הפנים, אולם משמעות זו לא התקבלה כי הכהנים הם מחלקים את הלחם בין עצמם בלי אפשרות לישראל לקדשו בכך.
דינים נוספים.
חז"ל הוסיפו מקרים נוספים בהם רצוי להראות קדושה כלפי הכהן. בספרי מובא שאין להכריח את הכהן לצאת מחוץ למחיצתו לעזור לעם להביא את קרבנותיהם. כמו כן, פרשני המקרא הסבירו שאל למצורע להכריחו לצאת ממקומו יותר מדי.
בתלמוד ירושלמי מופיע שבהליכה של קבוצת אנשים, יש לתת לכהן את המקום האמצעי והמכובד ביותר.
יש לתת דין קדימה לכהן שמבקש צדקה בתור עני, לפני ישראל. ההלכה קובעת גביית תשלום מופרז לאדם שמבייש כהן ברבים.
האיסור להשתמש בכהן.
בכלל החיוב לכבד את הכהנים, נאסר גם על בזיונם. ולכך אין להשתמש בכהן כפועל או בעבודה כל שהיא, אפילו עבודה קלה. סיבת האיסור הוא כיוון שהכהן נחשב כקודש ההשתמשות בו לעבודה של חול נחשבת כמעילה. האיסור חל אפילו בזמן שאין בית המקדש קיים.
יש שכתבו שהרשות נתונה לכהן לוותר על קדושתו, בתנאי שהוא מוחל מרצון עצמו. יש דעה שהאיסור זה הוא מדאורייתא, ובהתאם לכך אף להשתמש בכהן קטן (לפני בר מצווה) אסור.
לפי פסק השולחן ערוך הרב הכהן רשאי למחול על ההשתמשות בו רק כאשר ניתַן לו תענוג או שכר כלשהו בשימוש המבוקש. הרב אברהם שפירא הדגיש כי על אף האיסור לאחרים להשתמש בכהן, אין הכהן פטור ממצוות חסד.
כהן לעומת זקן ותלמיד חכם.
סדרי הקדימות של קדושת הכהן לעומת החיוב בכבודו של אדם זקן לא נכתב בספרות ההלכה והפוסקים. אכן בתלמוד ירושלמי על-פי המשמעות בתורה מבואר כי יש להעדיף את הכהן על פני הזקן.
אמנם כבוד תלמידי חכמים קודמים לכבוד הכהן, שמעלת התלמיד חכם גדולה יותר, ולכן כאשר ישנם תלמיד חכם וכהן, יש להעדיף ולהקדים את כבודו של התלמיד חכם, כדברי המשנה במסכת הוריות . ואפילו אם התלמיד חכם מוחל על כבודו, אסור לכבד את הכהן עם הארץ, אלא אם כן התלמיד חכם עצמו נותן רשות לכהן לברך, שבכך ניכר כי התלמיד חכם הוא החשוב.
משפט הסנדוויץ'
פעולת סמוע
פעולת סמוע או מבצע מגרסה הייתה פעולת תגמול שערך צה"ל בכפר הפלסטיני, שהיה אז בשלטון ירדן, א-סמוע (מדרום לחברון), ב-13 בנובמבר 1966.
זו הייתה הפעולה הגדולה ביותר מסוגה מאז מבצע קדש, והראשונה שבוצעה לאור היום.
המניע לפעולה.
הפעולה בוצעה בעקבות סדרת פעולות חבלה שנעשו נגד מטרות ישראליות, אך המניע הישיר היה מותם של שלושה לוחמי גדוד 890 שנהרגו ממוקש שהוטמן ליד הר בדר שבמדבר יהודה., כאשר יומיים קודם לכן רכבם עלה על מוקש. עקבות המחבלים הובילו לכפר א-סמוע, והרמטכ"ל, יצחק רבין, הציע לבצע פעולת תגמול בכפר.
מהלך הפעולה.
הפעולה הקרקעית.
בפעולה (שבוצעה בין השעות 6 ו-10 בבוקר) פשטו כוחות שריון, וצנחנים בפיקוד אל"ם רפאל איתן, וסיירת מטכ"ל בפיקוד דב תמרי. על הכפר א-סמוע שמדרום לחברון, ופוצץ בתים. מה שסיבך את המבצע הייתה התערבות צבא ירדן, שלא נחזתה מראש בידי אמ"ן. בקרב עם כוחות צה"ל נהרגו 14 מחייליו של הגדוד הירדני שחש לסמוע, 37 חיילים נפצעו ושני חיילים נוספים נשבו. במבצע נהרג מפקד גדוד 202, , ונפצעו 10 חיילים, בהם, מתן וילנאי, אשר שימש כמפקד פלוגה בגדוד 202.
בדו"ח שחיבר ראש מטה משקיפי האו"ם, אוד בול, ואשר הוקרא בפני מועצת הביטחון של האו"ם ב-16 בנובמבר, נאמר שבכפר נהרסו 125 בתים וכן בית הספר התיכון והמרפאה. בנוסף נהרסו בכפרים סמוכים כמה עשרות בתים.
הקרב האווירי.
במקביל לפעולה הקרקעית נערך קרב אוויר בין כשמונה מטוסי הוקר הנטר של חיל האוויר הירדני לבין שני מטוסי מיראז' 3 ושני מטוסי אוראגן (מטייסת הצרעה) של חיל האוויר הישראלי. במהלך קרב האוויר הפיל רן פקר את אחד ממטוסי ההנטר. טייסו של המטוס הירדני נטש את המטוס, אך נהרג כאשר כיסא המפלט התנגש בדופן הוואדי. טייס המטוס היה מואפק סאלטי, מפקד טייסת ההנטרים. לחיל האוויר הישראלי היה פצוע אחד, סרן יוחנן רוזר, שאיבד את אחת מעיניו כתוצאה מפגיעה במטוס האוראגן שלו. זו הייתה המשימה המבצעית הראשונה בה השתתף.
השפעה מדינית.
הפעולה היוותה נקודת מפנה ביחסו של המלך חוסיין כלפי ישראל: הוא פירש את הפעולה ככוונה למוטט את משטרו או לכבוש את הגדה המערבית, והדבר השפיע ככל הנראה על הצטרפותו למלחמת ששת הימים.
ראש הממשלה ושר הביטחון, לוי אשכול, דיבר לאחר ביצוע הפעולה על ההרתעה שהיא אמורה להשיג: .
הרמטכ"ל יצחק רבין התייחס בחומרה לאיום לוחמת הגרילה, שבו מצאה סוריה מפלט לרצונה לתקוף את ישראל מבלי להיכנס למלחמה כוללת. מאוחר יותר העריכו דוד בן-גוריון ומשה דיין באוזני רבין שפעולה זו הייתה הזרז העיקרי לפרוץ מלחמת ששת הימים. הפעולה הפתיעה את ירדן, וגרמה להתקוממות עממית נגד המלך חוסיין, שנאלץ לדכאה בעזרת טנקים. גם ארצות הברית הביעה מורת רוח מן הפעולה. אחת הסיבות להפתעה הירדנית היא העובדה שהאשמה בחדירות המחבלים היא סוריה, שנתמכה על ידי ברית המועצות. הפעולה אף חשפה את נאצר בפני העולם הערבי כמי שמחויב מילולית להשמדת ישראל, אך אינו עושה דבר, לעומת סוריה התומכת במחבלי פת"ח ומפגיזה חקלאים ישראלים לאורך גבול ישראל-סוריה. בעקבות זאת פנה רבין לסוריה, ולאחר אחת מהפגזות אלה, תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי מטוסים סוריים והפילו אחדים מהם מעל דמשק.
יאנקי דודל
יאנקי דודל (מאנגלית: Yankee Doodle) הוא שיר עם בריטי/אמריקני שמקורו בתקופת מלחמת שבע השנים (1756–1763). בעת המודרנית הפך השיר להמנון פטריוטי אמריקני. הוא משמש כהמנון מדינת קונטיקט וכאות תחנות השידור של רשת השידור הממשלתית, קול אמריקה.
מילות השיר.
להלן הבית הראשון והפזמון, המוכרים והמושרים של השיר.
קיימים עוד בתי-שיר רבים, בגרסאות שונות.
היסטוריה ומשמעויות.
מקורו של השיר לא ברור. לפי המסורת השיר הושר בפי החיילים הבריטיים שנלחמו במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, המקבילה למלחמת שבע השנים על אדמת אמריקה, כשיר גנאי למתיישבים האמריקאים שכונו "יאנקים". הלחן הוא ככל הנראה עממי ומבוסס על שיר ילדים. מילות השיר מיוחסות לרופא צבאי בריטי בשם ריצ'רד שקבורג (Richard Shuckburgh), שכתב אותו כדי לשעשע לוחמים אמריקאים שלחמו לצידו.
מקור המילה דודל בסקסונית תחתית (dödel), ומובנה "טיפש", "שוטה". "מקרוני" הוא סלנג ל"גנדרן", כך גם המילה דאנדי. ככל הנראה הרמז הוא שהיאנקים (המתיישבים האמריקאים) היו כל-כך פשוטים ולא מתוחכמים עד שסברו כביכול שעצם נעיצת הנוצה בכובע הופכת אותם לאופנתיים.
השיר הושמע באופרטה האמריקאית הראשונה "The Disappointment", שהועלתה ב-1767.
עיבודים, גרסאות והשפעות.
ב-1904 עיבד שחקן הוודוויל ג'ורג' מ. קוהאן על פי שיר זה את השיר הפטריוטי "Yankee Doodle Boy" (או "Yankee Doodle Dandy") הכולל הצהרה בדבר האושר שבהיות אמריקאי ש"נולד בארבעה ביולי", שורה שנתנה את השראתה לסרט הביקורתי בשם זה, שהפך את המשמעות הפטריוטית המקורית של השיר. בשנת 1942 הופיע הסרט "Yankee Doodle Dandy", המספר את סיפורו של ג'ורג' מ. קוהאן בבימויו של מייקל קורטיז ובכיכובו של ג'יימס קאגני (שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט).
מלחין המארשים ג'ון פיליפ סוזה כתב לפי לחנו של יאנקי דודל את המארש "America First".
שיר הפתיחה של התוכנית החברים של ברני מבוססת על הלחן של השיר.
ינקי דודל