בערב יום שני ה-18 בפברואר 2002 (ז' באדר ה'תשס"ב), סמוך לשעה 18:45 בערב, הגיע המחבל מוחמד אל-קסיר, תושב רפיח (בן 19), מדיר אל-בלח אל ציר כיסופים, תוך שהוא נעזר בחסות הבתים הסמוכים לציר. הוא רץ, הגיע סמוך מאוד לכביש, כשני קילומטרים ממערב למעבר כיסופים, ונשכב לידו. תצפית צה"ל הבחינה במפגע, אולם קודם שהספיקו כוחות צה"ל להגיע אל המקום, עברה בו מכונית אזרחית בה שבה לביתה עו"ד אהובה אמרגי (בת 31), נשואה ואם לשניים, תושבת היישוב גני טל בגוש קטיף.
המחבל נעמד, ופתח באש מטווח קרוב לעבר המכונית. אהובה אמרגי נפצעה אנושות ומותה נקבע במקום זמן קצר לאחר מכן. אחריה עבר במקום משה ספירשטין, תושב נוה דקלים ונכה צה"ל (איבד את ידו ועינו במלחמת יום הכיפורים). המחבל פתח לעברו באש, ופצע את ספירשטין בידו הנותרת. ספירשטיין ניסה לדרוס את המחבל, ללא הצלחה.
למקום הוקפצו כוחות צה"ל, בראשם חפ"ק הפלוגה המסייעת של גדוד רותם. מפקד הפלוגה סרן מור יהודה אלרז (בן 25) וחייליו יצאו מתוך הג'יפ הצבאי והסתערו על המחבל בחשכה, אשר פתח נגדם בירי ויידוי רימוני יד. אלרז פצע את המפגע, אולם הוא והקשר שלו, סמ"ר אמיר מנצורי (בן 21), נפצעו אנושות במהלך הקרב. הם פונו לבית החולים סורוקה בבאר שבע ושם נקבע מותם.
חפ"ק הפלוגה הרובאית של הגדוד, אשר הגיע למקום סמוך לאחר מכן, ניהל קרב יריות נוסף עם המחבל. סגן מפקד הפלוגה עידו לברן נפצע ברסיסים בעינו. האירוע הסתיים עם התפוצצות מטען חבלה שנשא על גופו המחבל.
לאחר הפיגוע.
ביום שלאחר הפיגוע הובאו הרוגיו למנוחות. אהובה אמרגי נטמנה בבית העלמין של גוש קטיף בהלווייה בנוכחות אלפים. לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, הועבר קברה אל הר הזיתים בירושלים. סרן מור אלרז נטמן בבית העלמין הצבאי בקריית אתא. הלווייתו של סמ"ר אמיר מנצורי נפתחה בעיירתו קריית ארבע, ונחתמה בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
לאחר הפיגוע הוצב במקום שלט הנצחה לאהובה אמרגי, שכותרתו: "זעקי ארץ אהובה". השלט הוסר מן המקום במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות.
לאחר הפיגוע, במסגרת הריסת בתי מחבלים, הרס צה"ל את ביתו של המחבל בעיר רפיח. ביוני 2002 לכד צה"ל ברפיח את ניזאר חדר מוחמד דהליז, ששימש תחילה כמפקד בביטחון המסכל ולאחר מכן כמפקד בגדודי חללי אל-אקצה באזור רפיח, ממתכנני הפיגוע ומי שאימן את הרוצח לקראת הפעולה. הוא נידון למאסר עולם. לאחר תשע שנים בכלא הוא שוחרר בעסקת שליט, וזכה לפרסום גדול כגיבור לאומי. נעים ג'יהאד נעים מוצראן, מחבל נוסף בגדודי חללי אל-אקצה אשר סייע לרוצח, נלכד אף הוא ונידון למאסר עולם.
הריסת המבנים בחסותם בוצע הפיגוע.
לאחר הפיגוע הרס צה"ל שני מבנים בפאתי חאן יוניס לאורך ציר כיסופים שלא שימשו למגורים, בחסותם קרב המחבל אל הציר, והודיע לדיירי כ-20 מבני מגורים באזור שבתיהם מיועדים להריסה. תושבי הבתים הגישו יחד עם חבר הכנסת מוחמד ברכה שתי עתירות לבג"ץ נגד ההריסה, יחד עם בקשה לצו ביניים עד בירור העתירה. שופטת בית המשפט העליון דורית ביניש הוציאה צו ביניים המורה שלא להרוס את המבנים, עד לדיון בעתירה. לפי "גורם בפיקוד הדרום", הריסת הבתים לא בוצעה בשל עיכוב זה.
לאחר יומיים הצהירה המדינה שחזרה בה מכוונתה להרוס מיידית את הבתים, והודיעה כי אם תתכנן בעתיד להרוס מבנה, דייריו יקבלו הודעה מראש, אלא אם הודעה כזאת אינה אפשרית בשל צורך מבצעי מיידי, סיכון חיי חיילים או סיכול פעולה מבצעית. בעקבות זאת משכו העותרים את העתירות.
במאי 2002, כשלושה חודשים לאחר הפיגוע, נערך דיון בלשכת היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין, על הריסת הבתים. בסיכומו נכתב: "הריסת שני הבתים המצויים בקרבת גשר מור מתוארת על ידי אלוף הפיקוד כעניין של פיקוח נפש... לפחות בית אחד מאוכלס באזרחים אשר אין מידע הקושר אותם לפיגועים או למתן אפשרות לביצוע פיגוע... ההריסה צריכה להיות כפופה למתן פיצויים". אולם בסופו של דבר לא הרס צה"ל מבנים בציר כיסופים עד לאחר רצח טלי חטואל ובנותיה, כשנתיים לאחר מכן.
אחריות הרשות הפלסטינית לפיגוע.
לאחר הפיגוע נטלו גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, אחריות על הרצח. לדברי ד"ר רוני שקד, לשעבר איש שב"כ ובהמשך ראש יחידת מזרח תיכון במכון טרומן, הפיגוע נחשב גולת הכותרת של פעילות גדודי חללי אל-אקצא ברפיח.
בשנת 2007 הכריע בית משפט פדרלי במיאמי כי הרשות הפלסטינית ואש"ף, מכוחן פועלים פת"ח וגדודי חללי אל-אקצה, אחראים לפיגוע, וקבע כי ישלמו 16 מיליון דולר למשה ספירשטין, אזרח אמריקאי אשר נפצע בפיגוע. טענת הרשות כי היא חסינה מפני תביעות, לא התקבלה. ביולי 2019 קבע שופט בית המשפט המחוזי בירושלים משה דרורי כי הרשות הפלסטינית אחראית לפיגוע, אשר בוצע בידי מפקדים בביטחון המסכל של הרשות, מפקד במשטרה הפלסטינית וחברי גדודי חללי אל-אקצא.
ב-2013 נערכה לרוצח אזכרה רשמית מטעם הרשות הפלסטינית, בה הופיעה תמונתו לצד תמונת ערפאת, אבו מאזן ועוד. עצרת דומה נערכה גם בשנת 2014. העצרות סוקרו באהדה מיוחדת באל-חיאת אל-ג'דידה, העיתון הרשמי של הרשות הפלסטינית.
בדצמבר 2014 פרסמה תנועת פת"ח סרטון הלל לשהידים, ביניהם הרוצח מוחמד אל-קוסייר שביצע את הפיגוע.
נקודות 90X45
נקודות 45×90 הן ארבע נקודות בכדור הארץ, הנמצאות באמצע הדרך בין הקטבים הגאוגרפיים, קו המשווה, המרידיאן הראשי והמרידיאן ה-180 (בערך קו התאריך הבינלאומי).
45° צפון, 90° מערב.
הנקודה הידועה והמתוירת ביותר היא הנמצאת 410 מטרים מעל פני הים בעיירה רייטברוק, ויסקונסין, ארצות הברית ליד היישוב הקהילתי הלא מוכרז פוניאטובסקי. במקום הוצב על ידי ועדת הפארקים של מחוז מרתון, לוח הסבר ולוח מתכת לסימון הנקודה המדויקת בקרקע. הסימון הוזז מעט והוסדרה גישה אליו למבקרים ב-12 בספטמבר 2017.
הנקודה הפכה יעד פופולרי, הודות למספר אטרקציות לתיירים: חנות בה נמכרות חולצות טריקו עם הכיתוב "45° צפון, 90° מערב", רישום מבקרים כחברים במועדון "45×90" ומכירת מטבעות זיכרון.
45° צפון, 90° מזרח.
הנקודה הנוספת שנמצאת ביבשה היא , בגובה 1,009 מטרים מעל פני הים. נקודה זו ממוקמת באזור שומם במחוז שינג'יאנג, בסין, בסמוך לגבול מונגוליה, כ-240 קילומטרים צפונית-מזרחית לאורומצ'י.
במקום לא נמצא כל ציון דרך או סימון פיזי של הנקודה, והיישוב הקרוב ביותר אליה, ג'יאנגג'ונמיאו, ננטש.
45° דרום, 90° מזרח.
הנקודה נמצאת בדרום האוקיינוס ההודי, . עומק קרקעית האוקיינוס בנקודה הוא 3,197 מטר מתחת לפני הים. היא נמצאת 1,244 קילומטר דרום-מזרחית לאי הקרוב (הלא מיושב) סן פול; 1,480 קילומטר צפונית מזרחית מהאי הרד; 1,569 קילומטר מזרחית-צפונית מזרחית לאיי קרגלן; 2,425 קילומטר צפונית לאנטארקטיקה; 2,448 קילומטר מדרום-מערב לאוגוסטה, אוסטרליה המערבית, 4,080 קילומטר דרום-מזרחית לאי ראוניון, 5,550 קילומטר דרום-מזרחית לאי בנגוארה, מוזמביק, ו-5,800 קילומטר מדרום-מזרח למוסל ביי, דרום אפריקה.
במרץ 2014 הנקודה נכללה באזורי החיפוש אחר טיסה 370 של מלזיה איירליינס הנעדרת, לאחר ששרידים פוטנציאליים זוהו שם על ידי לוויין.
45° דרום, 90° מערב.
הנקודה ממוקמת בדרום האוקיינוס השקט, 1,297 קילומטר מערבית דרומית מערבית לגואיטקאס בצ'ילה, ו-3,070 קילומטרים צפונית לאנטארקטיקה, בנקודה . עומק קרקעית האוקיינוס הוא 4,180 מטר מתחת לפני הים.
אנטיפודים.
כל נקודת 45×90 היא נקודה אנטיפודית של הנקודה בצד הנגדי שלה.
הנקודה הממוקמת בדרום האוקיינוס ההודי והנקודה בוויסקונסין הן אנטיפודים זו לזו.
הנקודה הממוקמת בדרום האוקיינוס השקט והנקודה בסין הן אנטיפודים זו לזו.
שגרירות ישראל בעמאן
שגרירות ישראל בעמאן היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל בירדן. הנציגות הוקמה לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994, שבו הוסכם על קיום יחסים דיפלומטיים מלאים בין שתי המדינות.
שגריר ישראל המכהן בעמאן הוא אמיר ויסברוד, המשמש בתפקידו משנת 2018.
אירועים בולטים.
ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל.
בספטמבר 1997 בוצע ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל, בכיר בחמאס, שבוצע על ידי סוכני "המוסד" על אדמת ירדן. שני סוכנים נמלטו לשגרירות ישראל בעמאן, והשגרירות הוקפה בכוחות מיוחדים ירדנים. המלך חוסיין ראה במעשה משום מעילה באמונו ואיים לפרוץ לשגרירות אם לא יוסגרו הסוכנים לידיו. בתיווכם של שר החוץ, אריאל שרון ושל אפרים הלוי, שליח מיוחד של ראש הממשלה בנימין נתניהו לירדן, הוסגרו הסוכנים לידי הירדנים. לאחר משא ומתן שוחררו הסוכנים בתמורה למתן סם הנגד לזריקת הרעל שהוזרקה למשעל, ושחרור שייח' אחמד יאסין מכלאו.
התקרית בשגרירות ישראל בעמאן 2017.
התקרית בשגרירות ישראל בעמאן אירעה ב-23 ביולי 2017 בדירת מאבטח ישראלי במתחם השגרירות, כשמקומי בן 17 דקר במברג את זיו מויאל, קצין ביטחון ישראלי. המאבטח נפצע באורח קל והשיב בירי שכתוצאה ממנו נהרגו הדוקר ובעל הדירה. התקרית גרמה למשבר דיפלומטי ביחסי ירדן–ישראל.
מהירות שגיא קולית
פרנץ קריגר
פרנץ קריגר (בגרמנית: Franz Krüger; 10 בספטמבר 1797 - 21 בינואר 1857) היה צייר וליטוגרף גרמני (פרוסי). הוא היה ידוע בעיקר בזכות הדיוקנאות הרומנטיים והתוססים שלו ותמונות הסוסים, שהפכו אותו לצייר צבאי ופורטרטים מבוקש ביותר בברלין. ציוריו של מצעדים צבאיים ומאות פורטרטים הובילו אותו לצייר רבים מעשירי העיר.
ביוגרפיה.
קריגר היה בנו של אציל. ידידותו עם האורניתולוג יוהאן פרידריך נאומן מהעיירה השכנה זיביגק הובילה אותו לציור בעלי חיים. במהלך ימי לימודיו בדסאו הוא בא במגע עם צייר הנוף קרל קולבה הזקן.