בארצות הברית לא קיים גוף רשמי שבודק את סרטי הקולנוע ומעניק להם סיווג צפייה. שיטת סיווג הצפייה מונהגת באופן וולנטרי על ידי התאחדות הקולנוע של אמריקה (באנגלית: The Motion Picture Association of America או בראשי תיבות MPAA), מלכ"ר המאגד בתוכו את ששת אולפני הקולנוע הגדולים של הוליווד וכן מספר אולפנים נוספים, קטנים יותר. על אף שלא מדובר על סיווג רשמי, זהו הסיווג המוכר והמקובל ביותר, שקיים משנת 1968. במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות על ידי גופים אחרים לקדם את השימוש בשיטות סיווג אחרות, אולם ניסיונות אלה לא צלחו. התאחדות הקולנוע רשמה את סיווגיה כסימנים מסחריים, כך שגופים אחרים אינם רשאים לעשות בהם שימוש, וכן לא ניתן להשתמש בהם לתחומים אחרים פרט לסרטי קולנוע.
נכון לשנת 2009 קיימים חמישה סיווגי צפייה לסרטים:
התאחדות הקולנוע מסווגת גם קדימונים (טריילרים) לסרטים, המיועדים להקרנה בבתי הקולנוע. הקדימונים מקבלים סיווג נפרד מהסיווג שמקבלים הסרטים שהם באים לקדם, בהתאם לתוכן שמופיע בהם. קיימים שלושה סיווגי צפייה לקדימונים, כשהאבחנה ביניהם מתבצעת על פי צבע האזהרה המופיעה בתחילת הקדימון:
שיטת סיווג הצפייה של התאחדות הקולנוע זוכה לביקורת תמידית מצד גורמים בתעשייה, מבקרי קולנוע וארגונים דתיים וחברתיים שונים. כך, למשל, טוענים המבקרים כי בשיטת הסיווג מושם דגש רב מדי על אי חשיפתם של ילדים לתכנים מיניים, בעוד שמאפשרים בקלות רבה מדי את חשיפתם לתכנים המכילים אלימות בוטה. ביקורת נוספת מושמעת על היעדר שקיפות מספקת לגבי הקריטריונים לפיהם מסווגים הסרטים, ועל כך שקיימים סטנדרטים מחמירים יותר לגבי סרטים המגיעים מאולפנים עצמאיים וקטנים.
סרטים מפורסמים שקיבלו סיווג X או NC-17.
ברובם המכריע של המקרים, סרטים שקיבלו סיווג של NC-17 (או X בעבר) נערכו מחדש וקוצצו מהם סצינות, על מנת שיוכלו לקבל סיווג מחודש של R. סרטים בודדים בלבד הוקרנו בבתי הקולנוע כשנותרו עם הסיווג המחמיר ביותר. הסיבה לכך היא, כאמור, שסיווג של NC-17 או X מקטין מאוד את סיכוייו של סרט להצליח כלכלית ואסור לפרסם סרטים עם הדירוג הזה. ילדים ובני נוער הם צרכנים משמעותיים של סרטי הקולנוע. בנוסף, רשת בלוקבאסטר מסרבת למכור או להשכיר בסניפיה סרטים בעלי סיווג NC-17, וחלק מהעיתונים והמגזינים מסרבים לפרסם מודעות פרסומת לסרטים אלה.
בטלוויזיה.
ב-1 בינואר 1997 נכנסה לתוקפה שיטת סיווג הצפייה המכונה "קווים מנחים להורים לצפייה בטלוויזיה" (באנגלית: TV Parental Guidelines). השיטה הוצעה על ידי הקונגרס, תעשיית הטלוויזיה והמועצה הפדרלית לתקשורת (ה-FCC), בתגובה לקולות מחאה הולכים וגוברים בציבור נגד העלייה המתמדת בכמות התכנים המיניים והאלימים בתוכניות הטלוויזיה. לקווים המנחים אין תוקף חוקי מחייב, ושיטת הסיווג מופעלת באופן וולונטרי, כאשר כל ערוץ קובע בעצמו איזה סיווג להעניק לכל תוכנית. למרות זאת, כל רשתות השידור המסחריות ורובם המכריע של ערוצי הטלוויזיה בכבלים המרכזיים מיישמים את שיטת הסיווג ופועלים על פיה. הקווים המנחים אינם חלים על משדרי חדשות וספורט, ולכן הם אינם מיושמים על ידי ערוצים כמו CNN ו-ESPN.
קיימים שישה סיווגי צפייה לתוכניות הטלוויזיה:
סיווג הצפייה מופיע בחלקו השמאלי העליון של המסך ב-15 השניות הראשונות של כל תוכנית, ובתוכניות הנמשכות מעל שעה - למשך 15 שניות בכל חצי שעה. החל משנת 2005, רוב הרשתות מציגות את סיווג הצפייה גם לאחר כל חזרה מהפסקה בשידור לצורך שידור פרסומות או קדימונים.
במהלך מופע המחצית של גמר הפוטבול האמריקאי, הסופרבול, נחשף שדה של הזמרת ג'נט ג'קסון בשידור חי. מכיוון שמדובר באירוע הנצפה ביותר בטלוויזיה האמריקאית עם למעלה מ-100 מיליון צופים, יצרה התקרית תהודה גדולה וגרמה ל-FCC לקנוס את CBS, הרשת ששידרה את הסופרבול, ב-550 אלף דולר. האירוע השפיע רבות על הטלוויזיה האמריקאית ובעקבותיו נרתעו הרשתות הארציות מלהראות עירום בכל דרך שהיא. כמה חודשים לאחר המקרה נקנסה רשת ABC על פרק בסדרה N.Y.P.D, ששודר בשנת 2002, בטענה שהוצג בו עירום נשי בוטה. מאז הרשתות הארציות הפסיקו לחלוטין להציג עירום והקפידו למחוק סצנות עם עירום, ולו הקצר ביותר, מפרקים שצולמו טרם המקרה. מאז רק תוכניות עם הדירוג TV-MA, שלא משודרות ברשתות הארציות, יכולות להציג עירום מבלי להיקנס על כך.
בסדרות הטלוויזיה המשודרות ברשתות הכבלים נפוץ הסיווג TV-MA, מה שהוביל גם את הרשתות הארציות לנסות בהדרגה לכלול גם הן סצנות בוטות יותר ממה שהציגו עד כה, תחת הסיווג TV-14. המהלך הזה מתקבל בשתיקה מצד ה-FCC, ללא קנסות חריגים כמו שהיו ב-2004.
אמיר המאמינים
יום הדגל הלאומי של קנדה
יום הדגל הלאומי של קנדה (להבדיל מיום קנדה) נחוג בקנדה בכל שנה ב-15 בפברואר.
בתאריך זה בשנת 1965 חנך המושל הכללי של קנדה, ז'ורז' ואניה, את דגל קנדה המוכר כיום.
היום נחגג בקנדה על ידי הנפת הדגל, טקסים ציבוריים ושיעורים בבתי הספר על ההיסטוריה של קנדה והדגל שלה. בשנת 2005, כאשר מלאו 40 שנה לדגל, נערכו חגיגות גדולות. היום אינו מוגדר כחג לאומי, למרות שהפרלמנט הקנדי דן באפשרות זו.
דגל קנדה הנוכחי החליף את הנס האדום שהונף, בגרסאות שונות, משנת 1868. הדגל הנוכחי, אושר על ידי בית הנבחרים של קנדה ב-15 בדצמבר 1964 ואושרר על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, המשמשת גם כמלכת קנדה.
יום הדגל נוסד בהחלטת דבר המלך במועצה של המושל הכללי של קנדה, לפי יוזמתו של ראש ממשלת קנדה בשנת 1996.
קנדים רבים חשים כי יש צורך להפוך את יום הדגל ליום שבתון, כיוון שיש פרק זמן ארוך בין תחילת השנה ליום שישי הטוב (למעט במניטובה, אונטריו, ססקצואן ואלברטה, בהן מתקיים יום משפחה) וב-2007 הוגשה הצעת חוק להפיכת יום הדגל ליום שבתון.
בני עקיבא התנועה העולמית
ברנאר אינו
ברנאר אִינוֹ (בצרפתית: Bernard Hinault; נולד ב-14 בנובמבר 1954) הוא רוכב אופניים צרפתי מפורסם, הידוע בכך שניצח חמש פעמים במרוץ הטור דה פראנס. אינו הוא אחד מחמישה רוכבים שניצחו בכל שלושת הגרנד טורס והיחיד (ביחד עם אלברטו קונטדור) שניצח בכולם יותר מפעם אחת.
אינו ניצח חמש פעמים בטור דה פראנס, פעמיים סיים שני וניצח ב־28 קטעים במרוץ מתוכם 13 קטעים היו מרוץ נגד השעון. אינו נחשב בעיני פרשנים רבים לרוכב מוכשר ביותר ועומד בשורה הראשונה עם מנצחי הטור שלהם חמישה ניצחונות לפחות: מיגל אינדוראין, אדי מרקס וז'ק אנקטיל. אינו הוא היחיד מבין כולם שסיים כל טור דה פראנס בו השתתף במקום הראשון או השני.
אינו מכונה Le Blaireau (הגירית) בגלל הנטייה המיוחסת לחיה שלא לשחרר את טרפה. לאורך הקריירה שלו, אינו היה ידוע באופיו: עצמאי, ממהר לתקוף ולהגיב בעוצמה. עם זאת, בראיון שערך איתו אמר אינו כי מקור השם אינו באופייה של החיה אלא בכינוי חיבה שנתן לו רוכב אופניים צעיר.
ביוגרפיה.
קריירה.
אינו נולד באיפיניאק (Yffiniac) שבמחוז ברטאן בצפון מערב צרפת. הוא הפך מקצוען בשנת 1974. בעצת המנהל הספורטיבי של הקבוצה, אינו לא הצטרף לטור דה פראנס בשנותיו הראשונות כמקצוען. ב־1977 הדהים אינו את הסבב המקצועני כשניצח במרוץ דופינה ליברה כשהוא משאיר מאחור מועמדים לניצחון בטור כברנאר תבנה. אינו התרסק במהלך המרוץ במהלך ירידה מהירה אך עלה שוב על אופניו ורכב לניצחון.
על מנת להתכונן לטור של 1978 רכב אינו בוואלטה אספניה וניצח במרוץ. מעט לפני הטור ניצח אינו באליפות הלאומית של צרפת. אינו ניצח בטור כאשר הוא שומר על ההובלה מהקטע האחרון שנערך נגד השעון. לאחר שני ניצחונות אלה הוכתר אינו על ידי התקשורת כרוכב הצרפתי הגדול הבא. אינו ניצח גם את הטור של 1979.
בטור דה פראנס של 1980 נאלץ אינו לפרוש בזמן שהוביל את המרוץ עקב פציעה בברך. הוא התאושש ושב לנצח באותה שנה באליפות העולם.
בשנה שלאחר מכן, כשהוא לובש את חולצת הקשת בענן ניצח במרוץ פריז - רובא ובטור דה פראנס של 1981. ב-1982 ניצח שוב בטור ובשנת 1983 נאלץ שוב לפרוש עקב בעיות בברכיים. היעדרויות אלה איפשרו לבן קבוצתו, לורן פיניון לתפוס את הבמה ולהוביל את הקבוצה. בטור של 1984 ניצח פיניון כשאינו מסיים שני בהפרש של 10 דקות.
שנת 1985 הייתה שנה קשה יחסית לאינו, שהתרסק בתחילתה. בטור של 1985 הוא ניצח, וסגנו היה בן קבוצתו, הרוכב האמריקאי גרג למונד, שטען כי יכול היה לנצח במרוץ אך מנהלה הספורטיבי של הקבוצה שיקר לו והכריח אותו לחכות לאינו, דבר שעלה לו בניצחון.
בטור של 1986 חזר אינו, הפעם לכאורה לעזור ללמונד לנצח. אינו רכב באגרסיביות ותקף רבות, כשהוא טוען כי הוא עושה זאת על מנת להדוף מתחרים וברור לו שלמונד ינצח. בשלב שנערך באלפ דואז', תקף אינו מוקדם ויצר פער גדול שגרם ללמונד לרדוף אחריו. אינו טען כי למונד יוכל לסגור את הפער בהמשך. למונד ניצח בטור של 1986.
לזכות אינו נזקפים יותר מ־200 ניצחונות ב 12 שנים. הוא ניצח בג'ירו ד'איטליה בשנים 1980, 1982 ו־1985. בוואלטה אספניה ב־1978 וב־1983. ניצחונו הזכור ביותר הוא במרוץ הקלאסי, לייז'–בסטון–לייז', בו נתן הופעה נדירה: אינו תקף בשלב מוקדם במרוץ, הצליח לברוח מהדבוקה ורכב מרבית המרוץ לבדו. הוא ניצח וסיים כ־10 דקות לפני הרוכב הבא.
הפטרון.