משנת 2015 חל שינוי משמעותי לטובה במדיניות של ארגנטינה כלפי ישראל עם בחירתו של הנשיא החדש, מאוריסיו מאקרי אשר שינה את עמדתה של ארגנטינה בנוגע ליחסיה עם מדינות המזרח התיכון. בשבוע הראשון של מאקרי בתפקיד, הוא ביטל את מזכר ההבנות בין ארגנטינה לאיראן, שהיה קובע חקירה משותפת על הפצצת "AMIA" בשנת 1994. התזכיר נקבע כבלתי חוקתי על ידי מערכת המשפט, פסק דין שעליו הוגש ערעור במהלך כהונתה של הנשיאה לשעבר קירשנר. מאקרי משך את הערעור ואישר את פסק הדין המקורי, ועודד את המשך החקירות בנוגע לפיגוע ופרשת מותו של התובע ניסמן. השגריר קרלוס פאוסטינו גרסיה והדיפלומט הישראלי מודי אפרים שיבחו את מאקרי על עידוד המשך החקירות. באותה שנה חתמה ישראל על עסקה לשדרוג טנקי TAM של הצבא ארגנטינאי.
בספטמבר 2017 יצא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור באמריקה הדרומית ונפגש עם נשיא ארגנטינה. בכך, היה לראש הממשלה המכהן הראשון שביקר רשמית בארגנטינה ואמריקה הלטינית.
בדצמבר 2017 ארגנטינה נמנעה לצד 34 מדינות נוספות בהחלטה בעצרת הכללית של האו"ם בגנות הצהרת נשיא ארצות הברית ה-45, דונלד טראמפ, המכירה בירושלים כבירת ישראל.
באוגוסט 2018 האשים הנשיא מאקרי את הפלסטינים באלימות בין ישראל לרצועת עזה. ביולי 2019 הכריזה ארגנטינה על חזבאללה כארגון טרור, לציון 27 שנה לפיגוע בבניין הקהילה היהודית, צעד אשר נקט מאקרי.
במרץ 2019, שני אזרחים איראנים השתמשו בדרכונים ישראליים מזויפים כדי לצאת מספרד ובדרכונים ישראלים מזויפים שונים כדי להיכנס לארגנטינה. כשהתברר כי הדרכונים היו הונאה, עצרה המשטרה הארגנטינאית את החשודים. תובעים ארגנטינאים גילו כי החשודים השתמשו בעבר בדרכונים מזויפים כדי להיכנס למדינות נוספות, בהן פורטוגל.
בינואר 2020, הנשיא אלברטו פרננדס הגיע לישראל לטיול הנשיאותי הראשון שלו מחוץ למדינה. במהלכו הביע כבוד לקורבנות השואה בעת פורום השואה העולמי החמישי וניהל פגישה דו-צדדית עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
שגרירויות.
לארגנטינה יש שגרירות בהרצליה ולישראל שגרירות בבואנוס איירס ושתי קונסוליות כבוד בקורדובה ובמנדוסה.
יעקב צור (טשרנוביץ)
יעקב צוּר (טשרנוביץ) (19 באוקטובר 1906 - 1 בפברואר 1990) היה שליח ופעיל ציוני, ציר ישראל במספר מדינות בדרום אמריקה, מאוחר יותר שגריר ישראל בארגנטינה ובצרפת, מנכ"ל משרד החוץ, ראש מחלקת ההסברה של ההסתדרות הציונית, יו"ר הוועד הפועל הציוני ויו"ר הקרן הקיימת לישראל.
קורות חיים.
צור נולד בעיר וילנה שתחת שלטון האימפריה הרוסית, בנם של בלה ושמואל טשרנוביץ ואחיהם של ימימה אבידר-טשרנוביץ ואלכסנדר. גדל בבית ציוני והתגורר בווילנה ובוורשה שבפולין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נדד עם משפחתו לפינסק, קייב, מוסקבה ולאומסק בסיביר. ב-1921 עלו לארץ ישראל. בארץ בה גרו בתחילה במושבה בית-גן בגליל, ומשם עברו לירושלים. צור למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים בה הושפע ממוריו שלמה שילר, ודודו אהרן אברהם קבק. יצא ללימודים באוניברסיטת פירנצה באיטליה ובסיומם חזר לארץ ישראל, עבד בעיריית תל אביב כעורך ביטאון העירייה ורשם פרוטוקולים. לאחר מכן יצא ללימודים בצרפת ולמד ספרות, סוציולוגיה ושפות שמיות בסורבון שבפריז. בתקופת שהותו בפריז בשנים 1926 עד 1929 שימש עורך בפועל של השבועון "העולם". ב-1929 חזר לארץ ישראל, שימש עורך לילה בעיתון הארץ והחל לעבוד בקרן הקיימת לישראל, תחילה כמנהל המחלקה הצרפתית ובהמשך מנהל מחלקת ההסברה. שימש שליח בבלגיה, יוון ובבולגריה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ישב בקהיר ושימש קצין קשר בין יחידות ההגנה, הסוכנות היהודית והצבא הבריטי, הוא סייע בארגון הבריגדה היהודית במצרים ושימש נציג הוועד למען החייל. לאחר המלחמה שימש שליח הסוכנות היהודית ומגן דוד אדום ביוון.
בתקופת מלחמת העצמאות כיהן כמנהל המפקד לשירות העם בירושלים, לאחר הקמת המדינה מונה לציר ישראל במדינות דרום אמריקה, הוא כיהן כציר הראשון של ישראל באורוגוואי, ארגנטינה, פרו, פרגוואי וצ'ילה ונציג ישראל בפרו. ב-1953 מונה לשגריר ישראל בצרפת, בתקופתו התהדקו היחסים בין המדינות, החלה מכירת נשק ובפרט מטוסי סילון צרפתיים לישראל ונחתם ההסכם הסודי עם צרפת ובריטניה בעקבותיו יצאה ישראל למבצע קדש. הוא כיהן בתפקיד עד יולי 1959, בפרידה ממנו העניק לו שר החוץ הצרפתי, מוריס קוב דה מירוויל, את עיטור לגיון הכבוד.
בשובו לישראל מונה לסגן שר מנהל משרד החוץ וכיהן כמנכ"ל בפועל של המשרד. כמו כן מונה לחבר במועצה להשכלה גבוהה. ב-1960 מונה לראש מחלקת ההסברה וחבר הנהלת הסוכנות היהודית, באפריל אותה שנה מונה ליו"ר הקרן הקיימת הוא כיהן בתפקיד עד פרישתו בגיל שבעים, ב-1976. הוא ייצג את מפא"י (האיחוד העולמי) בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית ובשנים 1961 עד 1968 כיהן כיו"ר הוועד הפועל הציוני.
ב-1973 נשקלה במפלגת העבודה מועמדותו לכהונה כנשיא המדינה, אך הוא בחר להסירה.
במשך השנים כתב מאמרי דעה רבים בעיתון "דבר".
צור נשא, ב-1928, את ורה. הוא אביהם של מוקי צור ודליה (אמם של שלמה דוברת ושל המשוררת ענת דוברת בן עזרא). נפטר ב-1990. על מצבתו נרשם "שליח לעמו".
על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים.
יעקב צור
אגן מארי-דרלינג
אגן מארי-דרלינג (באנגלית: Murray–Darling Basin) הוא אזור גאוגרפי גדול בחלק הפנימי של דרום-מזרח אוסטרליה, שם נגזר משני הנהרות הגדולים הזורמים בו, הנהר מארי ונהר דרלינג. הוא מנקז שביעית ממסת האדמה האוסטרלית, וכיום הוא השטח החקלאי המשמעותי ביותר באוסטרליה, בצורה ניכרת. האגן תומך בתעשייה חקלאית של 24 מיליארד דולר ומספק שליש מאספקת המזון באוסטרליה. הוא משתרע על פני רוב מדינות ניו סאות' וויילס, ויקטוריה, וטריטוריית הבירה האוסטרלית, וחלקים ממדינות קווינסלנד (השליש התחתון) ודרום אוסטרליה (הפינה הדרום-מזרחית). אורכו הוא 3,375 ק"מ (נהר מאריי הוא באורך 2,589 ק"מ).
רוב 1,061,469 הקמ"ר של האגן הם שטוחים, מתחת לגובה פני המים ובעומק בלב היבשת, וניזונים מגשמים ישירים קטנים. הנהרות הרבים שהוא מכיל נוטים להיות ארוכים וזורמים באיטיות, ובעלי ספיקת מים בכמות שגדולה רק על פי אמות מידה אוסטרליות. עם זאת, מוריי דארלינג הוא גם אחד מאגני הנהר הפגיעים ביותר על פני כדור הארץ. עשרות שנים של הנדסה, הקצאת יתר והשפעת הייבוש של שינויי האקלים הפחיתו משמעותית את הנגר לנהרות, נחלים ושטחי מים רטובים בתוך האגן. בהערכה משנת 2012 של בריאות המערכת האקולוגית הכוללת, יותר מ -80% מבקעות הנהר של אגן מוריי-דארלינג דורגו כמצב בריאותי גרוע או גרוע מאוד על סמך הערכות של דגים, חסרי חוליות וצמחייה. המערכות האקולוגיות של האגן סובלות וכתוצאה מכך מינים רבים התלויים במחזור ההצפות הטבעי של האזור מתמודדים עם הכחדה. כדי לטפל בדאגות הסביבתיות הללו, הוקמה בשנת 2015 קרן המים המאוזנת אגן מוריי-דרלינג, כדי לספק ביטחון מים לחקלאים, תוך הגנה על שטחי רטיבות בעלי משמעות תרבותית התומכים במינים ומערכות אקולוגיות מאוימות. הקרן היא שותפות בין שמירת הטבע, וקבוצת העבודה של מוריי דרלינג, עם תמיכה מהבנק הלאומי של אוסטרליה.
בעלי החיים באגן.
אגן מארי דרלינג הוא בית למינים של בעלי חיים מקומיים רבים. המספרים האמיתיים אינם ידועים, אך הערכה די מבוססת קיימת אודות בעלי חיים אלו ומצב אוכלוסייתם הנוכחי. בין בעלי החיים המקומיים באזור, נמצאו במחקר שנעשה:
מימוש
מימוש (לעיתים גם: יישום; באנגלית: implementation) הוא ההגשמה של יישום מחשב או ביצוע של תוכנית, רעיון, מודל, תכנון, אפיון, תקן, אלגוריתם, או מדיניות.
מדעי המחשב.
במדעי המחשב, מימוש הוא יישום של מפרט טכני או אלגוריתם כתוכנית, רכיב תוכנה, או מערכת מחשב אחרת באמצעות תכנות ופריסה. עשויים להתקיים מימושים רבים למפרט סטנדרטי או נתון. לדוגמה, דפדפני אינטרנט מכילים מימושים של מפרטי World Wide Web Consortium מומלצים, וכלים לפיתוח תוכנה מכילים מימושים של שפת תכנות.
מדע המדינה.
במדעי המדינה, יישום מתייחס לביצוע של מדיניות ציבורית. מחוקקים מעבירים חוקים המבוצעים על ידי עובדי ציבור שעובדים בגופים בירוקרטיים. תהליך זה מורכב מקבלת החלטות, שלטון ושיפוט. גורמים המשפיעים על יישום כוללים כוונת המחוקק, היכולת המנהלית של הבירוקרטיה, פעילות קבוצות המעונינות ביישום ואופוזיציה, תמיכה נשיאותית או בדרג הביצועי.
ברנרדינו ריבדביה
ברנרדינו ריבדביה (בספרדית Bernardino de la Trinidad González Rivadavia 20 במאי 1780 - 2 בספטמבר 1845) היה פוליטיקאי ארגנטינאי, ונשיאה הראשון של ארגנטינה, שנקראה אז הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה.
ביוגרפיה.
ריבדביה נולד בשנת 1780 בבואנוס איירס. הוא למד בבית הספר הממלכתי בסן קלרוס, אך פרש משם לפני סיום לימודיו.
בשנת 1821, בהיותו שר בממשלת הפרובינציה של בואנוס איירס הניע את המהלך לייסודה של אוניברסיטת בואנוס איירס.
כיהן כנשיאה הראשון של ארגנטינה בין השנים 1826 ו-1827 בזמן מלחמת ארגנטינה–ברזיל.
ריבדביה היה ממוצא אפריקאי, דבר זה שימש ללעג ולקלס עליו בפי יריביו שכינו אותו בכינויים כדוגמת- "ד"ר שוקולד" ו"ברנרדינו השחור".
ריבדביה גלה לאירופה ב-1829. הוא ניסה לחזור לארגנטינה, אך ירידתו לנמל סורבה על ידי מושל בואנוס איירס, חואן חוסה ויאמונטה. הוא התיישב באורוגוואי, מאוחר יותר עבר לברזיל וב-1842 שב לספרד.
נפטר ב-2 בספטמבר 1845 בגיל 65 בקאדיס שבספרד.
שמן תירס