ישנם גם מדינות מסוימות בעולם בהן אנגלית אינה השפה המדוברת ביותר אך השפה האנגלית מוגדרת כשפה רשמית או שהיא בעלת מעמד רשמי כלשהו. המדינות הללו כוללות את בליז, בוטסואנה, קמרון, אסוואטיני, פיג'י, גאנה, הודו, קניה, קיריבטי, לסוטו, ליבריה, מלזיה, מלטה, איי מרשל, מאוריציוס, מיקרונזיה, נמיביה, ניגריה, פקיסטן, פלאו, פפואה גינאה החדשה, הפיליפינים, רואנדה, סמואה, סיישל, סיירה לאון, סינגפור, איי שלמה, סרי לנקה, סודאן, דרום אפריקה, דרום סודאן, טנזניה, גמביה, אוגנדה, זמביה וזימבבואה. ישנן גם מדינות שבהן אזורים נרחבים בתחומי המדינה הפכו לאזורים בהן אנגלית הפכה לשפה רשמית, כמו למשל באזור סן אנדרס ופרובידנסיה שבקולומביה, בהונג קונג, באיי המפרץ של הונדורס ובאזור ה-Mosquito coast שבניקרגואה. מצב זה נוצר כתוצאה מההשפעה של הקולוניזציה הבריטית והקולוניזציה האמריקאית באזורים הללו.
להודו יש את המספר הגדול ביותר של דוברי אנגלית כשפה השנייה, לפי הערכה משנת 2004 של דייוויד קריסטל אם לוקחים בחבון גם את דוברי השפה האנגלית ברמת שפת אם וגם את אלו שדוברי אנגלית שלא ברמת שפת אם, הודו מכילה יותר אנשים שדוברים או מבינים אנגלית מאשר בכל מדינה אחרת בעולם. עם זאת, ישנם דעות שונות לגבי האמיתות קביעותיו של קריסטל. בפקיסטן לדוגמה השפה האנגלית היא השפה הרשמית השנייה אחרי אורדו כתוצאה מהתקופה בה המדינה הייתה תחת שלטון בריטי (ראג'). סרי לנקה והפיליפינים משתמשות בשפה האנגלית כשפתן הרשמית השלישית והשנייה אחרי סינהלית, טמילית, ופיליפינית, בהתאמה.
אנגלית היא אחת מ-11 השפות הרשמיות שזוכות למעמד שווה במדינת דרום אפריקה בה יש כ-4.8 מיליון דוברי אנגלית ברמת שפת אם. זוהי גם השפה הרשמית בטריטוריות התלויות של אוסטרליה (האי נורפוק, אי חג המולד ואיי קוקוס) ובשטחי החסות של ארצות הברית (סמואה האמריקנית, גואם, איי מריאנה הצפוניים, פוארטו ריקו (בה הן השפה האנגלית והן השפה הספרדית הן בעלות מעמד של שפה רשמית) ובאיי הבתולה של ארצות הברית, ובהונג קונג.
למרות שלממשל הפדרלי האמריקני לא הגדיר מעולם שפה רשמית עבור ארצות הברית, בפועל לשפה האנגלית יש מעמד רשמי ב-32 מתוך 50 הממשלים של מדינות ארצות הברית. יתרה מזאת, לפי חוק הלאום של ארצות הברית, תהליך ההפיכה של אדם לאזרח ארצות הברית חייב להיות כרוך בכך שאותו האדם יצליח לעבור בהצלחה מבחן מיומנות בסיסית בשפה האנגלית.
השפה האנגלית היא גם שפה חשובה במספר מושבות ומדינות חסות לשעבר של הממלכה המאוחדת, כמו בחריין, בנגלדש, ברוניי, קפריסין ואיחוד האמירויות הערביות.
אנגלית כשפה גלובלית.
מכיוון שהשפה האנגלית מדוברת כיום בצורה כה נרחבת ברחבי העולם, היא נחשבת על ידי רבים כיום כ"שפה עולמית", ולשפת הלינגואה פרנקה של העידן המודרני, ולמרות שהשפה האנגלית היא אינה השפה הרשמית ברוב מדינות העולם, היא עדיין השפה הנפוצה ביותר בעולם שנלמדת כשפה זרה. על פי אמנות בינלאומיות השפה האנגלית היא השפה הרשמית לתקשורת אווירונאוטית וימית. השפה האנגלית היא אחת מהשפות הרשמיות של האו"ם ושל ארגונים בינלאומיים רבים אחרים, כולל הוועד האולימפי הבינלאומי. זוהי גם אחת משתי השפות הרשמיות אשר משמשות אסטרונאוטים על סיפון תחנת החלל הבין-לאומית.
אנגלית נלמדת לרוב מדינות האיחוד האירופי, ונכון להערכה משנת 2012 מרבית האירופאים נוטים להעדיף את השפה האנגלית כשפה הרשמית במדינות האיחוד האירופי (67 אחוזים) על פני גרמנית (17 אחוזים), או צרפתית (16 אחוזים). בחלק ממדינות האיחוד האירופי שאינן דוברות אנגלית, ישנם גם אנשים רבים בקרב האוכלוסייה הבוגרת שטוענים כי הם מסוגלים לשוחח באנגלית - 90% בהולנד, 89% במלטה, 86% בשוודיה ובדנמרק, 73% בקפריסין, קרואטיה ואוסטריה, 70% בפינלנד, ומעל 50% ביוון, בלגיה, לוקסמבורג, סלובניה וגרמניה (לפי הערכה משנת 2012). נכון לשנת 2012, אם לא כוללים את האוכלוסייה האירופאית שדוברת אנגלית ברמת שפת אם, כ-38% מכלל האוכלוסייה האירופאית מדברת אנגלית שלא ברמת שפת אם.
ספרים, מגזינים ועיתונים שנכתבים באנגלית זמינים לרכישה במדינות רבות ברחבי העולם, ואנגלית היא השפה הנפוצה ביותר בתחום המדעים כאשר לפי הערכה משנת 1997 של ה-Science Citation Index כ-95% מהמאמרים במאגר היו כתובים בשפה האנגלית, למרות שרק מחציתם נכתבו על ידי אנשים שהגיעו ממדינות דוברות אנגלית.
בתחום ההוצאה לאור, הספרות האנגלית היא מהדומיננטיות ביותר בעולם (לפי הערכה משנת 2011 היה מדובר באותה העת בכ-28% מכל הספרים שפורסמו בעולם באותה העת), והשפה האנגלית היא מהשפות הדומיננטיות ביותר בעולם שמדובר בתוכן האינטרנטי (לפי הערכה משנת 2011 היה מדובר באותה העת בכ-30% מתוכן האינטרנט, אשר מהווה ירידה של כ-50% בהשוואה לדומיננטיות של השפה האנגלית בתוכן האינטרנטי בשנת 2000).
לשימוש ההולך וגובר בשפה האנגלית בעולם הייתה השפעה רבה גם על שפות רבות אחרות ברחבי העולם, מה שתורם אף במקרים מסוימים לשינוי שפה ואף להיכחדות של שפות, ולמגמה אשר נחשבת על ידי רבים כסוג של אימפריאליזם לשוני.
פתרון תורה
פתרון תורה (נקרא גם מדרש התורה) הוא ילקוט מדרשים על חמישה חומשי תורה שנערך ככל הנראה בבבל בתקופת הגאונים.
זהותו של מחבר המדרש אינה ידועה בוודאות וחלק מהחוקרים משערים שמחברו הוא רב האי בן נחשון (שימש כגאון סורא בשנים 886–896) או רב האי בן שרירא (שימש כגאון פומבדיתא בשנים 1004–1038).
בתחילת כל פרשה במדרש מופיע פיוט העוסק בתוכנה של הפרשה.
שם המדרש.
בקולפון שבסוף כתב היד היחיד של המדרש, מכונה המדרש בשם "פתרון תורה", ובשם זה נדפס הספר בידי מהדירו פרופסור א"א אורבך. אך החוקר נחמיה אלוני שיער (על פי ממצאי גניזת קהיר) ששמו המקורי של הספר היה "מדרש התורה" אך מעתיק שהשתייך לעדה הקראית כינה את הספר בכינוי "פתרון תורה" שכן בקרב הקראים המונח "פתרון" היה יותר שכיח מהמונחים המקבילים "פירוש" ו"מדרש" שהיו נפוצים אצל הרבניים.
זהות העורך.
דעות החוקרים חלוקות לגבי זהותו של עורך המדרש.
מהדיר המדרש, א"א אורבך, שיער שהמדרש חובר על ידי דרשן שפעל בישיבת סורא בתקופת גאונותו של רב האי בר נחשון. אורבך העלה שתי השערות על זהות מחבר הפיוטים. הראשונה - עורך המדרש הוא גם מחבר הפיוטים והוא חתם בשמו של רב האי כדי לכבדו. והשנייה - רב האיי בן נחשון כתב את החרוזים כדי לצרפם לחיבור של שנערך בידי חכם מחכמי ישיבתו.
נחמיה אלוני שיער שרב האי בן נחשון גאון סורא עצמו הוא מחבר המדרש והפיוטים שבו ומדרש זה הוא החיור המוזכר ברשימות ספרים מהגניזה כ"פירוש התורה של רב האי".
חוקר הפיוט עזרא פליישר קבע שהסגנון הפייטני וצורת החריזה שבפיוטים, מתאימים לתקופתו של רב האי בן שרירא גאון פומבדיתא, אך רמתם נמוכה בהשוואה לפיוטים אחרים פרי עטו של רב האי ולכן שיער שרב האי עסק בעריכת המדרש וכתיבת הפיוטים שבו בשלב מוקדם יחסית של חייו.
לפי נחמיה אלוני ועזרא פליישר המדרש עבר עריכות מאוחרות יותר ויש בו כמה הוספות שנוספו בידי חכמים פרסיים בתחילת תקופת הראשונים.
תיאור המדרש.
המדרש מחולק לפי הפרשות השבועיות כמו רוב המדרשים שבידינו.
בראש כל פרשה מופיע פיוט. הפיוט מחולק לבתים בני ארבע שורות ובסוף כל בית מובא פסוק מהתנ"ך הקשור לתוכן הבית. הפסוק שמובא בסוף הבית האחרון של הפיוט הוא הפסוק הראשון של הפרשה. בדרך כלל הפיוט עוסק באחד מהנושאים הבאים- שבחי הבורא, השכר לצדיקים והעונש לרשעים, קורות עם ישראל, ושמירת המצוות. בבתים האחרונים של כל פיוט עובר המחבר מהנושא הכללי שבו עסק לדיון בתכני הפרשה הנוכחית. בניגוד למקובל בפייטנות, הבתים העוסקים בפרשת השבוע כמעט ולא מבוססים על מדרשי חז"ל אלא רק על פשט הפסוקים. האקרוסטיכון בכל פיוט הוא אותיות הא"ב (בדרך כלל האותיות ש ות מוכפלות) ולאחר מכן השם "האי".
לאחר הפיוט מתחיל המחבר ללקט דרשות ממדרשי חז"ל על הפרשה. הדרשות מובאות בדרך כלל בלשון המקור. בנוסף למובאות מחז"ל, המהוות את רובו של המדרש, נכללו במדרש גם פירושים מקוריים של המחבר.
המחבר לא נהג לציין את מקורותיו. בכל פרשה השתמש המחבר במקורות שונים לפי צרכיו. מקורותיו של המחבר מגוונים והם כוללים את המשנה, התוספתא, הבבלי, הירושלמי, מדרשי הלכה של התנאים, מדרשי אגדה של האמוראים ומדרשים מאוחרים. המקור המאוחר ביותר המובא במדרש הוא ספר השאילתות של רב אחאי משבחא. לפני המחבר היו מדרשים קדומים שאבדו מאיתנו והם השתמרו רק בזכות הבאתם במדרש זה.
מחבר המדרש מרבה להתפלמס בחיבורו עם הקראים. לעיתים רחוקות יותר, הוא מתווכח גם עם טיעונים זוראסטרים, נוצריים, ומוסלמיים.
לפי חוקרת הפיוט שולמית אליצור, לעיתים התבסס מחבר המדרש על פיוטים קדומים של יניי והקליר, ועיבד את תוכנם מלשון פייטנית ללשון מדרשית, תוך שהוא מוותר על החריזה והמשקל ומחזיר את הפסוקים הרמוזים בפיוט לצורתם המקורית במקרא. תופעה זו היא הפוכה מהתופעה המקובלת שהפייטנים מתבססים על מדרשים שקדמו להם ומעבדים את תוכניהם ליצירה פייטנית.
המדרש כתוב בשפות עברית, ארמית גלילית וארמית בבלית, תלוי בלשון שבו נכתב המקור המצוטט בכל קטע. הקטעים שניסח מחבר המדרש עצמו כתובים בדרך כלל בעברית שליתים ניתן לזהות בה השפעות תחביריות של השפה הפרסית יהודית.
הדפסתו.
המדרש לספרים ויקרא, במדבר ודברים, שרד בכתב יד שנכתב בעיר סמבאדגאן שבפרס, בשנת 1328. בכתב היד מופיע קולפון של הסופר . נחמיה אלוני שיער שהמעתיק היה קראי, מכיוון שהכינוי "פאר השליחים והדר המצליחין" הוא כינוי נפוץ בקרב בני העדה הקראית. זהו כתב היד היחיד של המדרש, חוץ מכמה עמודים בודדים שהתגלו בגניזה.