בנוסף, ב־12 טריטוריות החוק אוסר באופן מוחלט על אפליה על רקע נטייה מינית. מתוכן, ב־4 טריטוריות בריטיות האיסור על אפליה כזו מעוגן בחוקה. ב־5 טריטוריות נוספות החוק אוסר באופן חלקי על אפליה כזו (ראו בטבלה שלמטה).
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר.
הכרה בשינוי מגדר ואיסור אפליה על רקע זהות מגדרית.
נכון לשנת 2021, 14 מדינות באמריקה מתירות לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם החוקי: מדינות אלה הן ארצות הברית (פרט לטנסי), מקסיקו, קנדה, פנמה, קוסטה ריקה, קובה, אורוגוואי, אקוודור, ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, פרו, צ'ילה וקולומביה. נוסף על מדינות אלה, 8 טריטוריות מתירות לטרנסג'נדרים לעשות כן: טריטוריות אלה הן סן-פייר ומיקלון, גוואדלופ, הולנד הקריבית, מפרץ גואנטנמו, מרטיניק, סן ברתלמי, סן מרטן וגיאנה הצרפתית.
התאחדות אילת
התאחדות אילת (מבוטא: אַיֶּלֶת) היא התאחדות של ארגוני הספורט שאינם אולימפיים בישראל, וכיום חברים בה כ-30 איגודים. התאחדות הוקמה ב-1996, והיא הגוף הרשמי במדינת ישראל של הספורט שאינו אולימפי המוכר על ידי מינהל הספורט במשרד התרבות והספורט. נכון לשנת 2020, נשיא העמותה הוא אריק קפלן ויושב ראש העמותה הוא דייב קפלן (אין קשר משפחתי). יחד עם הוועד האולימפי בישראל וההתאחדות הישראלית לספורט נכים משלימה התאחדות אילת את הספורט המאורגן בישראל.
מטרות הארגון.
ההתאחדות עוסקת בספורטאים שאינם אולימפיים, מאמניהם, ומסייעת לאיגודים השונים החברים בהתאחדות. התאחדות "אילת" מייצגת את האיגודים מול גורמים ממשלתיים ומוסדיים שונים, מטפלת בייצוג משפטי ומתן סיוע משפטי לעמותות וחבריהן, ייצוג במכון הלאומי לספורט - מכון וינגייט, המועצה הלאומית לספורט, מנהלת המלגות הלאומית ועוד.
בנוסף לסיוע במלגות כספיות ובפעולות רפואיות, פארא-רפואיות והעשרה לספורטאיה המצטיינים ואף למאמניהם, מסייעת ההתאחדות גם לאיגודים החברים בה בפעולות מקצועיות, ליווי מקצועי, העשרה ואף בנושאים בירוקרטיים.
בכל סוף שנה, עורכת התאחדות אילת טקס שנתי במהלכו היא מחלקת תמריצים ופרסים לספורטאים שזכו בהישגים בינ"ל וכן בוחרת את ספורטאית וספורטאי השנה, מאמן השנה והספורטאית והספורטאי הצעיר של השנה. בנוסף, בוחרת את מצטייני האיגודים השונים. לאירוע זה מגיעים ראשי הספורט המאורגן בישראל וראשי האיגודים החברים בהתאחדות אילת והספורטאים המצטיינים.
ההתאחדות מארגנת מדי שנה אירוע ספורט בעיר אילת, הנקרא "משחקי אילת", שבו נערכות תחרויות בענפי הספורט השונים (וכן מענפים נוספים אורחים) ומוזמנים אליה ספורטאים מרחבי העולם.
בשנת 2006 הקימה התאחדות "אילת" את קרן המלגות לספורטאי "אילת". פעולה זו הביאה לכך שספורטאים שאינם אולימפיים קיבלו מלגה חודשית על פי תבחינים ברורים, דבר שסייע בידם להמשיך ולהתמקצע ולהגיע להישגים.
היסטוריה.
בתחילת דרכה נקראה העמותה "איל". היא הוקמה ב-1987 במטרה לייצג את ענפי הספורט שלא יוצגו עד אז. לאחר אולימפיאדת אטלנטה (1996), מונתה על ידי סגן שר החינוך, התרבות והספורט ועדה בראשות שופט לבחינת מבנה הספורט בישראל. המלצותיה כללו הקמת גוף ומסגרת לענפי הספורט התחרותיים הלא אולימפיים. בעקבות ההמלצות שונה השם מ"איל" ל"אילת". ההתאחדות היא חברה זמנית ב-International Non-Olympic Committee, ארגון הגג העולמי של הספורט הלא-אולימפי.
הישגים.
בשנת 2005 השתתפה ישראל לראשונה במשחקי העולם שנערכו בדואיסבורג גרמניה, אולם זו הייתה משלחת קטנה, שיצאה ללא הכנות מתאימות.
במשחקי העולם של 2009 בקאושנוג, טאיוואן, שלחה התאחדות אילת משלחת מסודרת ומאורגנת לאחר 4 שנות הכנה. המשלחת כללה 11 ספורטאים ממספר ענפים: פטאנק, סקי מים, ג'ו ג'וטסו, ריקוד וקראטה. בתחרות זו השתתפו כ־4,000 ספורטאים מרחבי העולם. במשחקים אלו זכו הספורטאיות מרגלית אוסי וגלי שריקי שחקניות הפטנק שייצגו את ישראל במדליית ארד.
בשנת 2013 נערכו משחקי העולם בעיר קאלי שבקולומביה. 12 ספורטאים יצגו את ישראל במשחקים בענפי הספורט: פטנק, סקי מים, ג'ו ג'וטסו, ריקוד, קראטה, התעמלות אמנותית וצניחה חופשית. בתחרות השתתפו כ־3,700 ספורטאים מ־130 מדינות. הספורטאי רועי פאריינטה זכה במדליית ארד בענף הג'ו ג'וטסו, ו-2 זוגות רקדנים – נטלי דריקר ובן זוגה פריס פרנצ'סקו (בריקודים לטיניים) ואולגה צ'ופילוב ובן זוגה שימריאל דוידוב (בריקוד סטנדרט) העפילו עד לשלב חצאי הגמר בתחרות. המתעמלת טורי פילנובסקי העפילה ל־3 תחרויות גמר בענף ההתעמלות אמנותית במקצועות הכדור, האלה והחישוק.
בשנים 2013–2014, זכתה נילי בלאק באליפות העולם באיגרוף תאילנדי. בשנת 2015 זכתה באליפות העולם בקיקבוקס, בשנת 2016 זכתה באליפות אירופה באיגרוף תאילנדי ובשנת 2017 זכתה במדליית זהב הן באליפות העולם והן באליפות אירופה בנוסף למדליית ארד במשחקי העולם.
ביולי 2017 נערכו משחקי העולם בעיר וורוצלאב בפולין. 17 ספורטאיות וספורטאים ייצגו את ישראל במשחקים בענפי הספורט: סקי מים, ג'ו ג'וטסו, אגרוף תאילנדי, ריקוד, קיקבוקס, אקרובטיקה והתעמלות אמנותית. המשלחת חזרה עם 7 מדליות ובהן: 6 מדליות ארד: נילי בלאק – אגרוף תאילנדי, איתי גרשון – קיקבוקס, אביתר פפרני – ג'יו ג'יטסו, רביעיית האקרובטיקה וכן גיא פירר – סקי מים (וייקבורד סירות) ולינוי אשרם – התעמלות אמנותית (חישוק). בנוסף זכתה לינוי במדליית כסף (אלות). הרקדנים ג'ניה ליבמן וז'ניה סובורוב העפילו לחצי הגמר. בראש המשלחת עמד אריק קפלן והמנהל שלה היה יואל גולדינג, אליה הצטרפו אליה יוסי שרעבי מנכ"ל משרד הספורט ועופר בוסתן, ראש מינהל הספורט.
ביולי 2022, לאחר דחייה של שנה בעקבות מגפת הקורונה, נערכו משחקי העולם ה-11 בברמינגהאם שבאלבמה, ארצות הברית. 51 ספורטאים וספורטאיות ייצגו את ישראל בענפי הספורט: סקי מים, ספורט הריקוד, התעמלות אמנותית, אקרובטיקה, ג'יו ג'יטסו, טיפוס, קיק בוקס, אושו, אגרוף תאילנדי ולקרוס (נבחרת נשים וגברים). בסיום המשחקים ישראל דורגה במקום ה-11 בטבלת המדליות עם 14 מדליות, מהן 7 מדליות זהב (ג'יו ג'יטסו, קיק בוקס והתעמלות), 3 כסף (אגרוף תאילנדי, ג'יו ג'יטסו, התעמלות) ו-4 ארד (אקרובטיקה וג'יו ג'יטסו). בראש המשלחת עמד אריק קפלן, המנהל המקצועי יניב אשכנזי והמנהל הלוגיסטי יואל גולדינג.
בין השנים 2004 ל־2019 זכו ספורטאי ישראל ב־1,109 מדליות בינלאומיות (יותר מכל ספורטאים אחרים בישראל). מהם: 84 מדליות מזהב, 78 כסף ו־101 ארד – באליפויות עולם. באליפויות אירופה זכו ספורטאי "אילת": 145 מדליות מזהב, 128 מכסף ו־ 159 מארד.
איגודי ספורט כלולים.
אקרובטיקה
ניקולאוס אוטו
ניקולאוס אוגוסט אוטו (בגרמנית: Nikolaus August Otto; 10 ביוני 1832, הולצהאוזן אם דר היידה - 26 בינואר 1891, קלן) היה ממציא גרמני שפיתח את מנוע הבעירה הפנימית הראשון ששרף דלק באופן יעיל בחלל הבוכנה של מנוע בעל מחזור ארבע פעימות. תכנון זה מהווה אבטיפוס לרוב מנועי המכוניות הנמצאים בשימוש מאז תחילת המאה ה-20.
חייו.
אוטו היה בנו של איכר שניהל גם את משרד הדואר המקומי בעיירה קטנה. בבגרותו עבר אוטו הכשרה במסחר והחל לשמש כאיש עסקים בפרנקפורט ואחר כך בקלן. במקביל, גילה אוטו התעניינות במנועים ובמיוחד במנוע של אטיין לנואר ששימש במכונות תעשייתיות והיה מנוע הבעירה הפנימית השימושי הראשון. אוטו שאף לשפר את יעילותו של מנוע זה והחליט לפרוש מעסקיו האחרים ולהתמקד בפיתוח מנועי גז קטנים שיהוו תחליף למנועי הקיטור הגדולים.
ב-1864 פגש אוטו את אויגן לנגן והקים איתו בשותפות חברה בשם N. A. Otto &amp; Cie לייצור מנועים נייחים (החברה קיימת עד ימינו בשם Deutz). בשנות ה-70 של המאה ה-19 נחשבה החברה לגדולה ביותר בעולם בייצור מנועים, והעסיקה מהנדסים שעסקו בפיתוח ושיפור דגמי המנועים. בין המהנדסים היו כמה מחלוצי תעשיית הרכב כדוגמת גוטליב דיימלר ווילהלם מייבאך. דיימלר ומייבאך גילו התעניינות במנועים ניידים לכלי רכב אך לא הצליחו לעניין את אוטו בכיוון זה. ב-1876 הגיש אוטו בקשת פטנט בארצות הברית והוא נרשם ב-1877. כותרת הפטנט הייתה "שיפורים במנועי דלק". ב-1880 פיטר אוטו את דיימלר על רקע סכסוך אישי ומייבאך עזב את החברה איתו. שניהם חברו להמשך פיתוח מנועים המיועדים לכלי רכב. אוטו המשיך בשיפור דגם המנוע שלו ורשם פטנטים נוספים בשנים הבאות.
אוטו נישא לאנה גוסי ונולדו להם שבעה ילדים. בנו, גוסטב אוטו, שעסק בבניית מטוסים, היה מחלוצי עולם התעופה והקים את אחת משתי החברות שהפכו לימים לחברת BMW.
מחזור אוטו ופטנטים מוקדמים.
המנוע שאוטו פיתח לא היה מנוע הבעירה הפנימית הראשון אך היה הראשון שפעל לפי מחזור ארבע הפעימות. רעיונות דומים של מנועים הפועלים לפי עקרון של כמה מחזורים כבר החלו להתפתח באותה עת אך אוטו היה הראשון שיישם את הרעיון באופן מעשי. עקרון פעולה זה מכונה לעיתים בשם "מחזור אוטו" על שמו של אוטו. אף על פי שהשימוש הנרחב ביותר במנוע זה היה ברבות הימים בכלי תחבורה, אוטו לא הגה אותו כמנוע נייד אלא פיתח ומכר אותו כמנוע נייח, המיועד בעיקר למכונות תעשייתיות.
מחקרים היסטוריים מראים שאוטו לא היה הראשון לרשום פטנט על מחזור ארבע הפעימות אך כנראה היה הראשון שייצר מנוע כזה בעל יעילות גבוהה. הממציאים האיטלקים מטוצ'י וברסנטי רשמו ב-1854 פטנט באנגליה על מנוע בעירה פנימית, אך רישומי הפטנט אבדו ולא ידוע במדויק מה כלל תכנון מנוע זה. ב-1860 רשם האוסטרי רייטמן פטנט בגרמניה בנוגע למנוע ארבע פעימות וב-1862 רשם הצרפתי רושס פטנט על שיפור במנוע הנוגע לדחיסת אוויר ודלק לפני ההצתה. בכל המקרים לא ידוע עד כמה הושפע אוטו מתכנוני המנועים שהציגו הממציאים שהקדימו אותו.