הרצל הבין את ההתנגדות הגדולה שקמה לתוכנית אוגנדה בקרב התנועה הציונית, וסיים את דבריו בנאומו האחרון בקונגרס (והאחרון בחייו; נפטר כשנה אחריו) בהכריזו מתוך : "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".
בקונגרס נמסרו דינים וחשבונות על מכירת מניות של הבנק הציוני אוצר התיישבות היהודים.
יצחק זיו-אב
יצחק זיו-אב (ד' בתמוז תרס"ז, 4 ביוני 1907 – י"ד בטבת תשס"ב, 29 בדצמבר 2001) היה מראשי הקרן הקימת לישראל, מנכ"ל התאחדות האיכרים, סופר, עורך, עיתונאי ואיש ציבור ישראלי.
תולדותיו.
ברוסיה - 1907–1926.
יצחק זיו-אב נולד בסמולנסק שבאימפריה הרוסית להוריו מרים ואברהם. האב היה חרשתן, בעלים של בתי חרושת אחדים לנסירת עצים לתעשיות קתי רובים, ואף הקים מפעל לייצוא עצים מרוסיה לארצות שונות, לרבות ארץ ישראל. זיו-אב זכה בנעוריו לחינוך עברי לאומי. למד וסיים בית הספר תיכון רוסי ואחר כך למד בפקולטה לפדגוגיה של אוניברסיטת סמולנסק. במקביל, נכנס לפעילות ציבורית והיה חבר מערכת העיתון "דרך הפועל", יומון המחוז הסובייטי בברית המועצות.
בארץ ישראל - 1926–1948.
בגיל 19, ביוני 1926, עלה לארץ ישראל עם משפחתו: הוריו ושני אחיו נחום ואליעזר. בני המשפחה התיישבו על קרקע שנרכשה במושבה מגדיאל. כשנה לאחר העלייה, נפטר האב (בט"ז בשבט תרפ"ז 1927), וקברו היה הראשון שנכרה בבית הקברות של מגדיאל. זיו-אב עבד בצעירותו בחקלאות במגדיאל. אחר כך, בשנים 1930-1933 עבד כמרכז ועד המושבה. באותה תקופה החל לכתוב מאמרים בעיתונות
"השדה", "הארץ" ו"דואר היום". בשנת 1932 הוא כתב בהארץ על ענייני השרון. בשנים: 1934 – 1935 עבד כעוזר למזכ"ל התאחדות האיכרים.
נשא את דבורה (דורה) לבית קוברינסקי (1913 - 1995), בוגרת גמנסיה הרצליה, ילידת רוסיה ובוגרת "בית הספר הגבוה לכלכלה" בגרנובל, שבצרפת. לימים, יושבת ראש הוועדה לזכויות האשה בוויצו. ילדיהם הם אברהם, איש עסקים וצייר; ואהרון-שמאי (ארי), שופט שלום בתל אביב (נפטר ב-1991).
זיו-אב החל לעבוד כעיתונאי ביומון "הבוקר" של מפלגת "הציונים הכלליים", מאז הקמתו באוקטובר 1935, ושימש בתפקידים אחדים; היה כתב, מזכיר המערכת, ובהמשך משנה-לעורך. עמד בקשרים פוריים עם המשורר אורי צבי גרינברג, ועם המשורר חיים גורי.
מאמריו ורשימותיו התפרסמו בעיתונים נוספים, בהם: "בוסתנאי", "היום", והירחון "בארץ ישראל".
הוא נחן בכושר נאום. והופיע, בין השאר, בתחנת השידור המנדטורית "קול ירושלים", בתוכנית "ארץ לא נודעת". במסגרת זו סיפר למאזיניו על תולדות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל.
במלחמת העולם השנייה שירת בחטיבה היהודית הלוחמת – החי"ל ("הבריגדה"), נפגש עם הפליטים היהודיים ניצולי השואה, במחנות העקורים שהוקמו בגרמניה לאחר המלחמה ועודד את רוחם.
בשנת 1947, כאשר גבר המתח בין "ההגנה" לבין אצ"ל ולח"י, היה בין משכיני השלום שבין המחנות.
במדינת ישראל - 1948–2002.
זיו-אב היה פעיל במיזמים ציבוריים רבים. הוא היה פעיל מרכזי במפלגתו "הציונים הכלליים", ובהמשך ב"גח"ל" (ראשי תיבות: גוש תנועת החרות – המפלגה הליברלית).
במלחמת העצמאות, הקים לפי בקשת דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון, את האגף ליחסי ציבור במשרד הביטחון יחד עם עמנואל הרוסי, כמסגרת זו גם שידר טור שבועי ב"קול ישראל".
היה ממייסדי אגודת העיתונאים בתל אביב, חבר המכון למנהל ציבור, חבר הנהלות ציבוריות של "קול ישראל", תיאטרון "הבימה" ו"האופרה הישראלית".
בשנים 1959–1975 היה חבר הנהלת "ארגון החקלאים העולמי" (IFAP). בשנים 1960–1998 – חבר בדירקטוריון קרן קיימת לישראל ויושב ראש ועדת הפיתוח וחבר ועדות החינוך והארגון. בשנת 1962 – היה יושב ראש ועד ציבורי ממלכתי לציון "שנת ראשונים". בשנים 1967–1958 יזם את הקמת לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים והיה יושב ראש ההנהלה שלה. בשנת 1972 היה חבר ועדת עציוני, ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט העליון משה עציוני שחקרה שחיתויות והטיות תוצאות משחקים בליגה הלאומית בכדורגל. בשנת 1982 התמנה ליושב ראש הוועד הציבורי הממלכתי לציון אירועי "מאה שנות התיישבות"; והופקד על תוכניות לשימור מורשת ההתיישבות כגון "יום התלם הראשון" (1983), "על משמרות" באתר המושבה החרבה משמר הירדן (1984) ו"מסע אל השורשים" (1987) באתר הזיכרון של ראשון לציון. בשנת 1985 היה מיוזמי הקמת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אותות ועיטורים.
זיו-אב זכה לאותות ולעיטורי כבוד רבים, בהם: "יקיר משפחת האדמה", "יקיר מושבות הגליל", אזרח כבוד של כפר תבור, מזכרת בתיה, כרמי יוסף והעיר רמת גן, שבה התגורר בשכונת "שיכון ותיקים" משנת 1952 ועד יום מותו.
זכרו.
לאחר פטירתו, כתב עליו העיתונאי משה בן-שחר, באפריל 2002, כי היה אחד העיתונאים הנחשבים בארץ ישראל בתקופת המאבק של היישוב העברי נגד שלטונות המנדט, ומאמריו משכו רבים בשל ההתנסחות הבהירה של יעדי היישוב והתנועה הציונית בארץ ישראל. לדבריו, היה נוהג יצחק שדה, מפקד הפלמ"ח, להדריך את אנשיו לקרוא את מאמריו של זיו-אב בעיתון "הבוקר", כחומר למחשבה ולחינוך. "לא רק זאת, מכיוון שזיו-אב נחשב לאיש אמין מאוד, היו באים לביתו ראשי האצ"ל, כשהם מחופשים, במטרה להעשירו בהבנת עמדותיהם הפוליטיות".
במתחם המושבה החרבה משמר הירדן יש אתר לזכרו.
כתביו ופרסומיו.
ארכיונו של יצחק זיו-אב נמצא בארכיון הציוני בירושלים. רשימת התיקים בארכיון ראתה אור בשנת תשנ"ט 1999 בהוצאת הארכיון הציוני.
Rolling shutter
Rolling Shutter (בתרגום לעברית: תריס מתגלגל) היא שיטה ללכידת תמונה.
הסבר התהליך.
צילום דיגיטלי נעשה באמצעות חיישן אלקטרוני שממיר את התמונה שבסצנה (דהיינו אור) לאות חשמלי ואז למידע דיגיטלי.
תפקיד התריס הוא לגרום שהזמן שהחיישן נחשף לאור יהיה מתואם או מהיר יותר מקצב הפריים, כדי להפחית טשטוש שנגרם מתנועה בתוך הפריים.
בצילום ישנם שני חיישנים עיקריים, CCD ו־CMOS, אשר לכל חיישן שיטה שונה לרכישת התמונה.
Rolling shutter היא שיטת לרכישת תמונה עבור חיישן CMOS, אשר מיושמת באמצעות סריקה של הפריים בצורה אופקית או אנכית. כתוצאה מכך לא כל חלק של סצנת התמונה מוקלט באותו זמן, אך הם כן מוצגים יחד באותו זמן.
כמו כן, השיטה יוצרת עיוותים צפויים, לדוגמה כאשר יש הבזק אור, כגון ברק.
האפקטים שיכולים להיגרם משיטת Rolling Shutter.
יתרונות השיטה הם שהחיישן ממשיך לקבל שטף פוטונים (אור) במהלך עיבוד התמונה, ולכן מעלה את הרגישות ומכך את איכות התמונה.
הצמצם (הסוגר המאפשר חשיפה לאור) יכול להיות מכני או חשמלי.
שיטת ה־Rolling shutter היא בניגוד לשיטת ה־Global Shutter, אשר בה חושפים את כל מטריצת החיישנים לסצנה באותו זמן.
על ידי כך ניתן לפתור חלק מהבעיות הנוצרות מאי אחידות בזמן החשיפה.
עבור חיישני CMOS רוב השוק עובד בשיטת ה־Rolling shutter, אך עבור חיישני CCD רוב השוק עובד בשיטת Global Shutter.
גן חיות (תוכנית טלוויזיה)
גן חיות היא תוכנית מערכונים לנוער המשודרת בערוץ ניקלודיאון הישראלי. בכל פרק 8–12 מערכונים בכיכובם של אודי ואביעד (אודי גוטשלק ואביעד בנטוב) ולירן כוהנר בתפקיד תות מ"שוקו וניל ותות" (בעונה הראשונה והשלישית). עד 2015 שודרו שלוש עונות של הסדרה. ב-29 בדצמבר 2016 שודר סרט הספין אוף של הסדרה: "גנחה – פלישת הזומבים", ובאותו תאריך הועלה הסרט גם לערוץ היוטיוב של ניקלודיאון. בנוסף לסרט הופקה עונה רביעית המתארת בהרחבה את פלישת הזומבים. נכון לעונה הרביעית לסדרה 41 פרקים.
עלילה.
כל פרק בסדרה מתחיל כאשר מנהל גן החיות מר פיקולו מעלה רעיון חדש לשיפור גן החיות גנחה שבצומת מנחה. הוא נוהג לקרוא למזכירתו דורותי ולציין מה יש לעשות כדי לבצע רעיון זה, אך היא חשה שעלולות להיווצר תקלות בביצוע הרעיון. בכל פרק מתרחשות עלילות משנה של דמויות נוספות בקרב עובדי גן החיות ומבקרי הגן.
במהלך הפרק האחרון לעונה השנייה נקבעת מלחמה בין גן החיות "גנחה" ליריבו גן החיות "נגחה", אשר מתרחשת בעונה השלישית ובפרק האחרון לעונה, שני גני החיות מתאחדים.
בעונה הרביעית לסדרה מתואר בהרחבה את פלישת הזומבים על הגן, שמתואר בצמצום בסרט גנחה – פלישת הזומבים. לעונה הרביעית 8 פרקים.
דמויות.
דוקטורים ופרופסורים.
דוקטורים.
רדיו גנחה:
הראפרים:
משפחת סלפי:
משפחה שמנסה לצלם "סלפי" בגן החיות, אבל תמיד נכשלת בגלל סיבות שונות. האבא (בבו) מנסה לעשות הכל כדי לצלם סלפי, לא משנה מה המצב. הידועים במשפט "צלם, תייג, תעלה". אם המשפחה, ריקי, נמצאת בהיריון באופן תמידי מלבד פרק אחד בו היא ילדה תאומים. לאחר פרק זה התאומים לא חוזרים לגן החיות ואף חוזרת להיריון. משפטו הקבוע של האבא הוא "מה התנפחת?". המשפחה הופיעה במערכונים של ניקלודיאון על חיסכון בחשמל. (עונות 2–3)
גן חיות המתחרה נגחה:
כריסטופר מקנדלס
כריסטופר ג'ונסון מקנדלס (באנגלית: Christopher McCandless, מכונה גם: "אלכסנדר סופרטראמפ"; 12 בפברואר 1968 – 18 באוגוסט 1992) היה הרפתקן אמריקאי. באפריל 1992 נדד אל ערבות אלסקה הרחוקות עם מעט אוכל וציוד הישרדות בסיסי, בתקווה שיגשים את יהבו לחיות חיים פשוטים והרמוניים בטבע ללא כל מגע ידי אדם.
כמעט ארבעה חודשים לאחר מכן, שרידי הגופה של כריס נמצאו ליד אגם ונטיטיקה בשמורת דנאלי פארק בדרום-מרכז מדינת אלסקה כאשר הוא שוקל 30 ק"ג בלבד. המוות נגרם ככל הנראה כתוצאה ישירה של רעב. בינואר 1993 פרסם הסופר ג'ון קראקאוור את סיפורו של כריס במגזין "אאוטסייד". מאמר נוסף אודות סיפורו המלא של כריס התפרסם בפברואר 1993 במגזין "The New Yorker".