גרמניה היא אחת מארבע מדינות המכונות "ארבע הגדולות" ("BIG 4") ביחס לאירוויזיון, מאחר שגרמניה, בריטניה, ספרד וצרפת הן המממנות העיקריות של התחרות ושל הפקות נוספות ברשת האירוויזיון של איגוד השידור האירופי. על כן מאז שנת 2004, שבה הוצגו חצאי הגמר הציבוריים של התחרות, השתתפו תמיד חמש מדינות היישר בגמר - "4 הגדולות" והמדינה המארחת שהיא זוכת התחרות הקודמת. אולם לראשונה מאז 2004, בשנה זו הזוכה מהשנה שעברה והמארחת היא גם אחת מ-"4 הגדולות". על כן בפגישה שערך איגוד השידור האירופי בבלגרד בירת סרביה ב-22 באוגוסט 2010, נדון בין השאר האם המדינה שהגיעה למקום השני אחרי גרמניה, שהיא טורקיה, תשתתף היישר בגמר ושמספר המשתתפות בגמר יישאר כך 25. אך הוחלט בה כי טורקיה לא תקבל מקום היישר בגמר וכך גם שמספר המשתתפות בגמר ירד ל-24, כאשר הגמר יכיל את "4 הגדולות" ו-20 מדינות נוספות שיכללו 10 עולות מכל אחד משני חצאי גמר, כפי שנוהלה שיטת חצאי הגמר מאז שנת 2008. מנגד, נידון בפגישה לאפשר לרשת "RAI" של איטליה להשתתף כמדינה ה-25 היישר בגמר במידה ותחליט לחזור, מאחר שתהיה המממנת החמישית העיקרית של התחרות בנוסף למימון של הפקות נוספות של רשת האירוויזיון. זמן קצר לאחר הודעתה על חזרתה הוחלט כי תשתתף היישר בגמר וכך גם שקבוצת "4 הגדולות" שמדי שנה בגמר תיהפך ל-"5 הגדולות".
כדי למנוע ממדינות המקורבות אחת לשנייה, להצביע האחת לרעותה ממניעים שאינם מוזיקליים טהורים, החליט האיגוד לפעול כמו ב-2008 ב-2009 וב-2010 ולמיין את המדינות המשתתפות ל"סלים", כך שמדינות שקיימים ביניהן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים יהיו באותו סל, ומסל זה תחולקנה באקראי המדינות שווה בשווה לכל אחד מחצאי הגמר.
להלן ה"סלים" שנקבעו:
היערכות המדינה המארחת.
תחילה נבחרה רשת "ARD" כגוף השידור שישדר את האירוויזיון, אך לבסוף, עקב בעיות תקציב, הועבר השידור ל-"NDR". שמונה ערים גדולות בגרמניה הביעו עניין באירוח התחרות: הבירה ברלין, המבורג, פרנקפורט, מינכן, הנובר, דיסלדורף, קלן, וגלזנקירכן. עם זאת, רק ארבע מתוכן הגישו ב-21 באוגוסט 2010 תוכנית רשמית לאירוח: ברלין, המבורג, דיסלדורף והנובר. בנוסף, ב-2 באוקטובר משכה המבורג חזרה את מועמדותה.
ב-12 באוקטובר הוחלט כי העיר שהגישה את ההצעה ההולמת ביותר היא דיסלדורף. התחרות תיערך באולם אספרי ארנה, שתוכנן לעבור הסבה כך שיוכל לארח את האירוע ולקלוט 24,000 צופים. זאת לאחר השוואה להצעותיהן של ברלין והנובר לארח את התחרות במקומות "אלטרנטיביים יותר" כגון שדה תעופה ישן ואוהל ענק, אשר יכולים להכיל עד כ-10,000 צופים בלבד.
היערכות כלל המדינות.
בשנה זו הוגשו בשוודיה, לתחרות הלאומית "מלודיפסטיבלן" של רשת השידור SVT, מספר הצעות השירים הגדול ביותר שהגיע אי פעם לרשת שידור בשביל האירוויזיון, בין אם זה לוועדה פנימית לבחירת השיר, ובין אם זה לפסטיבל לאומי שעומד בזכות עצמו דוגמת ה-"מלודיפסטיבלן", אך שגם משמש לשליחת השיר והמבצע הזוכה בו לאירוויזיון. גם בדנמרק נשבר שיא עצמי בקבלת הצעות שירים לתחרות הציבורית שלה.
איטליה החליטה לחזור לתחרות לאחר 13 שנה, והחליטה גם לפנות לכיוון השיטה הוותיקה והידועה ביותר שלה לבחירת נציגות לאירוויזיון, שהיא "פסטיבל השירים האיטלקי" הידוע כ"פסטיבל סן רמו", אשר נערך מדי שנה משנת 1950 והיווה את ההשראה לתחרות האירוויזיון. זאת כאשר השנה הבחירה תיעשה מתוך הזמרים והשירים שיתחרו בפסטיבל לשנת 2011, ולא תיקבע דווקא לפי הזמר והשיר שינצחו בפסטיבל, לאחר שבשנים 1956–1966, 1972 ו-1997 נשלחו המבצע והשיר הזוכים בפסטיבל, ובשנים 1967–1969 נשלח הזמר הזוכה עם שיר אחר מזה שביצע בפסטיבל.
רשת השידור של צ'כיה החליטה לא לחזור לתחרות עקב הישגים נמוכים בשנים קודמות שגם הפחיתו עקב כך את עניין הציבור הצ'כי בתחרות. רשת השידור של אנדורה החליטה לא לחזור לתחרות גם עקב הישגים נמוכים אך בעיקר עקב בעיות תקציב.
מדינות שאישרו את השתתפותן ואשר פרסמו פרטים מהליכי הבחירה המתוכננים שלהן:
פורמט.
סיסמת אירוויזיון 2011 הייתה "תרגיש את לבך פועם". בעקבות סיסמה זה הוחלט על פורמט אשר עוסק בסיסמה זו.
קטעי המעבר בין השירים (המכונים על פי סלנג אירוויזיוני - גלויות) התאפיינו בצילומים שעיקרם אנשים שמגיעים מהמדינה שעומדת להופיע. הצילומים הופיעו בגרמניה על פי אתרים שונים. בסוף כל גלויה נראה המשפט "תרגיש את לבך פועם" בשפת המדינה או נאמר בשפת המדינה. לדוגמה: בשיר הראשון בחצי הגמר הראשון (פולין) אחד מהמצולמים הפיל פתק שעליו נכתב "תרגיש את לבך פועם" בפולנית. בשיר אחריו (נורווגיה) הופיע מטפס הרים נורווגי שצעק "תרגיש את לבך פועם" בנורווגית.
לאחר סיומו של כל שיר צילמו לכמה שניות את המופיעים של השיר הבא. לאחר מכן הופיע לב שמורכב מקווים בצבעי דגל המדינה ולידו נכתב שם המדינה. עיקר הגלויה הופיע וכשהסתיימה בהופעת המשפט, הופיע לב בקווי הדגל של המדינה שפעם. הלב הופיע גם על הרקע. באותו זמן נשמע סאונד של פעימות לב. לאחר מכן התחיל השיר.
הרקע ששימש באירוויזיון 2011 הורכב משני לוחות שניתנים להזזה שמאחוריהם החדר הירוק. על הלוחות הללו מופיע הרקע לשיר. בניגוד לשנה שעברה, שבה הרקע הורכב מנורות בלבד, השנה הופיעו ברקע קטעים של ממש, לדוגמה, בשיר של אירלנד אשר בו הופיעו צלליות של הזמרים או של אנשים רגילים זזים.
לעומת זאת, בשיר האוקראיני, הרקע היה ציורים בחול שצוירו בשידור חי על ידי אומנית מאוקראינה אשר ציירה אותם בפינת הבמה.
מדינות המשתתפות בתחרות.
בפגישה שהתקיימה בבלגרד הוחלט כי על כל המדינות להציג את השירים שבחרו עד ל-14 במרץ 2011 ולאחר מכן יתבצע שיבוץ שלהם לשני חצאי הגמר.
חצי הגמר הראשון.
חצי הגמר הראשון התקיים ב-10 במאי 2011.
חצי הגמר השני.
חצי הגמר השני התקיים ב-12 במאי 2011
ההצבעה.
הגמר (חמש המדינות הראשונות, הקהל והשופטים ביחד):
ישראל באירוויזיון 2011.
בשונה מן השנים האחרונות, בהם נבחר מבצע ובחירת הקהל הייתה רק עבור השיר, הוחלט ברשות השידור הישראלית לקיים תחרות קדם אירוויזיון כבשנים עברו. ב-8 במרץ 2011 נערך בראשון לציון האירוע הטלוויזיוני, בו ניצחה זוכת אירוויזיון 1998 הזמרת דנה אינטרנשיונל. לאחר 13 שנים, נשלחה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון בדיסלדורף, גרמניה.
לאחר התרגשות עיתונאית גלויה שהורגשה נוכח חזרתה של דנה אינטרנשיונל לתחרות האירוויזיון ותשואות רמות מן הקהל, השיר לא צלח את שלב חצי הגמר השני והגיע למקום ה-15 בלבד. ישראל נותרה מחוץ לגמר תחרות השירים של האירוויזיון ב-2011.
אבי בן-חמו
אָבִי בֶּן-חָמוֹ היה ראש הרשות להגנה על עדים. קודם לכן שירת כקצין בדרגת ניצב במשטרת ישראל.
קריירה.
בן-חמו שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים. בשנת 1979 התגייס לשורות המשטרה, ובין תפקידיו הבכירים שימש מפקד מרחב ירקון, קצין אגף מבצעים של מחוז תל אביב, מפקד משטרת בית שאן, סגן ראש אגף התנועה וסגן ראש אגף מבצעים במשרד לביטחון פנים. בשנת 2007 מונה לראש אגף התנועה בדרגת ניצב. בתפקידו זה טען שהגורם המרכזי לתאונות דרכים הוא מהירות מופרזת ומיקד משאבים באכיפת עבירות מהירות. מדיניות זו והנתונים שעליהם היא מתבססת שנויים במחלוקת.
ב-2010 הציעה אותו ועדת האיתור של המשרד לביטחון פנים לתפקיד מנהל הרשות להגנה על עדים, והוא מונה לתפקיד ב-2011 ממנו פרש בשנת 2016.
בן-חמו בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
אבי טילר
אבי טילר (נולד ב-1952) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
טילר שירת במשטרת ישראל משנת 1975 במשך כשלושים שנים. בתפקידיו הבכירים שימש מפקד הקורס המתקדם לקצינים במכללה לקצינים של המשטרה, מפקד מרחב העמקים (בדרגת ניצב משנה), מפקד מרחב הגליל (בדרגת תת-ניצב), ומשנת 2000 סגן מפקד המחוז הצפוני. בשנת 2002 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף משאבי אנוש. בשנת 2005 סיים את שירותו.
לאחר פרישתו משורות המשטרה התמנה למנכ"ל פארק תעשיות בר-לב. בשנת 2008 הצטרף לרשימת מועמדים של מפלגת העבודה למועצת העיר נהריה ונבחר לחבר המועצה. מכהן כראש מנהלת פארק תעשיות בר-לב.
טילר תושב נהריה, נשוי ואב לארבע בנות. חבר רוטרי משנת 1995.
כריסטוף פלדר
כריסטוף פלדר (Christophe Felder, נולד ב-10 באוגוסט 1965) הוא שף ואומן פאטיסייה צרפתי.
קורות חיים ופעילותו.
פלדר נולד כבן לזוג אופים - קונדיטורים מהיישוב שירמק בחבל אלזס, מהם למד מגיל צעיר הרבה מסודות אומנותם. בגיל 15 התחיל חניכות אצל הפאטיסייה ליצלר-פוגל בשטרסבורג ומאוחר יותר הוכיח את כישוריו בעת עבודתו בחברת "פושון" ואצל גי סבואה.
בגיל של 23 בלבד התקבל כשף ומנהל הפאטיסרי במלון קריון. פלדר היה הצעיר מבין אלו שמילאו אי פעם תפקיד זה, ועבד בו במשך 15 שנה. בהמשך פתח שלוש קונדיטוריות - פאטיסרי בבתי מלון בשטרסבורג, בהם במלון קלבר השוכן בככר קלבר בשטרסבורג.
פלדר יצר קשרי עסקים עם יפן לשם הוא מייצא רבים מאוספי המאפים שמייצר - "מאפי אנרי שרפנטייה".
כמו כן הוא עובד כיועץ לחברות מזון. בנוסף עוסק בהוראה, למשל מלמד בבית הספר ל"גראן שוקולא"
"אקול דו גראן שוקולא" וולרונה (Valrhona).
מעבדתו העיקרית נמצאת בשדרות סן ז'רמן.
בסרט תיעודי צרפתי La Revanche des pâtissiers משנת 2010 הוצגה עבודתו לצד עבודות של מישל גראר ופייר ארמה.
הכנסייה הפרסביטריאנית
מצווה שבין אדם לחברו
The Daily Show
כריסטיאן קנור פון רוזנרות
כריסטיאן קנור פון רוזנרות (בגרמנית: Christian Knorr von Rosenroth; 1636–1689) היה מלומד גרמני נוצרי, משורר, מזרחן, חוקר יהדות, וממייסדי מחקר ההבראיזם הנוצרי.
חייו.