בין לחניו המוכרים: Guempa, Daquirí, Dile a Catalina, Nocturno en batanga, La rareza del siglo, México querido ו Ritmando el chachacha.
חיים אישיים.
לבבו ולגרושתו, פילאר לבית רודריגס, חמישה ילדים, ביניהם הפסנתרן צ'וצ'ו ואלדס. ב-1963 נישא ואלדס לאישה שוודית ומאז 2008 הם התגוררו במאלגה שבספרד. נפטר במרץ 2013 בשוודיה.
אליהו גוטליב
סופוס לי
מאריוס סופוס לי (Marius Sophus Lie; 17 בדצמבר 1842-18 בפברואר 1899) היה מתמטיקאי נורווגי, הידוע בזכות היצירה של חבורות סימטריה רציפות ויישומים שלהן בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית והמשוואות הדיפרנציאליות. החבורות קרויות, על שמו, חבורות לי.
ביוגרפיה.
לי נולד בנורדפיורדיד שבנורווגיה, הצעיר מבין ששה אחים. בתחילה הכין עצמו לקריירה צבאית, אבל עקב מיופיה יצא ללמוד באוניברסיטה של אוסלו. קיבל תואר דוקטור במתמטיקה ב-1872, עבור תזה שכותרתה "על מחלקה של העתקות גאומטריות". ב-1878 נעשה חבר של כבוד בחברה המתמטית של לונדון, וחבר בחברה המלכותית של לונדון.
לי מת בגיל 56 מאנמיה ממארת.
הרעיון המרכזי בעבודתו של לי היה שאפשר להבין חבורות של העתקות רציפות (חבורות לי) באמצעות מרחב משיק ליניארי (אלגברת לי), והשדות הווקטוריים היוצרים אותו. הנודע מבין תלמידי הדוקטורט שלו הוא אלי קרטן, שקיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת פריז ב-1894.
פיליפ ה-2
כלמידיה טרכומטיס
מתקפת טט
מתקפת טט (בוייטנאמית: Sự kiện Tết Mậu Thân, באנגלית: Tet Offensive) הייתה המערכה הצבאית המשולבת אשר ערך הוייטקונג (החזית הלאומית לשחרור וייטנאם) בשיתוף עם "צבא העם" בצפון וייטנאם, כנגד רפובליקת וייטנאם בדרום, ארצות הברית ובעלות בריתן, במהלך מלחמת וייטנאם (1959-1975). תכלית המתקפה הייתה לפגוע במטרות צבאיות ומוקדי בקרה אזרחיים בדרום המדינה, ולהצית התקוממות כללית בקרב האוכלוסייה אשר תפיל את הממשלה בסייגון, בניסיון לסיים את המלחמה במהלומה אחת כבדה והרסנית. מתקפת טט התרחשה בשלושה גלים ולאורך כשבעה חודשים, וגבתה רבבות קורבנות משני הצדדים.
המתקפה החלה ב-30 בינואר 1968, ביומה הראשון של תחילת השנה הירחית. זהו היום החשוב ביותר בלוח השנה הווייטנאמי, והוכרזו בו יומיים של הפסקת אש לכבוד חג הטט, אשר נקרא גם "חג האביב". ב-31 בינואר, כ-80,000 חיילי הכוחות הקומוניסטים תקפו למעלה ממאה יישובים וערים ברחבי המדינה, במבצע צבאי רחב היקף והגדול ביותר במלחמת וייטנאם עד לאותה עת. מעורבותה של ארצות הברית הגיעה לשיאה בעקבות מתקפה זו, אשר עצם פריצתה והיקפה הגיעו כהפתעה גמורה לכוחות הברית שהאמינו כי הכוחות הלוחמים חלשים, נחשלים ועל סף כניעה. ארצות הברית, תחת לינדון ג'ונסון, אמנם הגיבה במהירות והצליחה לעצור בעד הלוחמים, אך למתקפה הייתה השפעה עצומה על דעת הקהל האמריקנית, והיא הייתה הגורם המרכזי להטייתה ולהגברת השיח האנטי-מלחמתי בעולם בכלל ובאמריקה בפרט.
מהלך המתקפה.
הגל הראשון.
כשלושים דקות לאחר חצות של ה-30 בינואר, החלו ההתקפות המשולבות של הוייט קונג בחמש מתוך שש הערים המרכזיות ברחבי המדינה, ובכללן עיר הבירה. הראשונה להיפגע הייתה המפקדה הראשית האמריקנית נה טראנג (Nha Trang), ובעקבותיה הותקפו שבע נוספות. הכוחות הלוחמים פעלו בכל פעם על-פי אותה שיטה: הפגזה במרגמות או רקטות, ומיד לאחריה כניסה של כוח מסיבי של לוחמים, בדרך כלל בסדר גודל של גדוד, ולפעמים בגיבוי של כוחות צבא הצפון. עם הפריצה לערים התחברו הכוחות עם לוחמים מקומיים אשר הובילו אותם אל המפקדות הראשיות ואל תחנות הרדיו. במקרים רבים התיאום עם הלוחמים המקומיים לא פעל כמתוכנן, ועם שחר מצאו עצמם חלק מן הכוחות רחוקים ממטרות היעד שלהם. אל הגנרל ויליאם וסטמורלנד, אשר עמד בראש הכוחות האמריקניים בווייטנאם, הגיעו ידיעות מן השטח כי המתקפות עשויות להתפשט ברחבי המדינה במהלך היום, והוא העלה את רמת כוננות הצבא למרבית. ב-3 בבוקר של אותו היום הגיעו המתקפות אל סייגון הבירה ובסיסים צבאיים אמריקנים רבים נוספים בכ-27 מוקדי התקפה עיקריים, ושדות התעופה אשר סייעו לכוחות הברית הופגזו ברקטות ב-64 מחוזות. הבסיס האחרון שנפגע במסגרת הגל הראשון של המתקפות היה בבק לו (Bac Lieu) ב-10 בפברואר. ההערכה היא כי כ-84,000 לוחמים קומוניסטים לקחו חלק במערכה וכי אלפים רבים נוספים שיתפו עימם פעולה, הן כגיבוי בשעת לחימה והן בחסימת דרכים.
ברוב המקרים, המגננה כנגד מתקפות הפתע נערכה על ידי צבא הרפובליקה בדרום וייטנאם. המיליציות המקומיות, בסיוע כוחות המשטרה, הצליחו לרוב לדחוק את הלוחמים לאחר יומיים-שלושה, לעיתים אף בתוך כמה שעות, אך במקומות מסוימים המשיכה הלחימה ימים ארוכים. ההכרעה הייתה תלויה במידה רבה ביכולותיהם ורמת מוכנותם של הכוחות המקומיים, אשר התגלו כלא עקביים - בעוד חלק התגברו בקלות על הלוחמים, אחרים לא עמדו בפרץ ואף נכנעו במהירות יחסית. שלא כפי שקיוו הקומוניסטים ועל-אף ניסיונות שידול מצידם, שום יחידה של צבא הדרום לא ערקה והצטרפה ללחימה לטובתם.
על הגנרל וסטמורלנד העידה פמלייתו, כי למרות הכרזותיו האופטימיות וחזותו הבטוחה בהמשך הלחימה, היה מוכה אלם ותדהמה עם הגעת הידיעות הראשונות. על-פי קלארק מ' קליפורד, שר ההגנה האמריקאי אשר נכנס לתפקיד כחודש לאחר פרוץ המתקפה, תגובת הדרג הצבאי במקום הייתה על סף פאניקה. ב-12 בפברואר עוד החזיק וסטמורלנד בדעה כי מטרתם האמיתית של הוייט קונג היא קה סאן (Khe Sanh), בה ישבו כוחות המארינס, וכי "84,000 הלוחמים ושאר הפעולות ברחבי המדינה הם הסחה ותו לא", ובכך נתפס בעיני שאר הסגל כלא רציונלי ויש שפקפקו ביכולתו להתגבר על המשבר.
סייגון.
למרות שסייגון הייתה המטרה החשובה ביותר, כוחות הוייט קונג לא שאפו לכבוש ולהחזיק בה אלא בחרו להתמקד בחמישה יעדים מרכזיים: המפקדה הראשית של צבא הדרום, "ארמון העצמאות", שגרירות ארצות הברית, מפקדת הצי הימי האמריקאי והנחתים, ותחנת הרדיו הממלכתית. במסגרת תוכנית הפעולה תפסו הכוחות הראשוניים בעמדות היעד והחזיקו בהן כ-48 שעות עד לבואם של כוחות נוספים. מודיעין כושל ויכולת תיאום ירודה בין הכוחות המקומיים חיבלו במשימה אשר הגדירה כי ישתלטו על טנקים וארטילריה שהיו אמורים להימצא במקום, אך למעשה כבר הועתקו למיקום אחר חודשיים קודם לכן, או לא היו שמישים.
אחד היעדים העיקריים היה תחנת הרדיו הממלכתית. הלוחמים הביאו עימם הקלטה של הו צ'י מין המכריז על שחרור סייגון וקורא להתקוממות אזרחית כנגד הממשל המכהן בראשותו של ת'יו (Thieu). אמנם עלה בידם להשתלט על התחנה ולהחזיק בה כשש שעות, אך קווי התקשורת נחתכו על ידי אנשי הסטודיו (שהיה מרוחק מהתחנה) ברגע הפלישה, והקלטת לא שודרה.
הקמתו של בניין שגרירות ארצות הברית בסייגון, מבנה מאסיבי בן 6 קומות הממוקם במרכז מתחם רחב ידיים, הושלמה חודשים ספורים קודם לכן. ב-2:45 לפנות בוקר החלו הכוחות בניסיונות להטמין פצצות מסביב למבנה על-מנת לפרוץ אליו, אך מותו של מפקדם בתחילת הפעולה ומאמצים כושלים חוזרים ונשנים לחדור לבניין הובילו את הכוחות לחוג את המתחם הלוך ושוב ללא הצלחת חדירה. בינתיים הגיעה תגבורת לשגרירות, הלוחמים נוצחו וב-9:20 בבוקר הייתה השגרירות בטוחה שוב.
ברחבי העיר בינתיים קבוצות קטנות של הוייט קונג תקפו בתים של קצינים, מבנים ציבוריים ותחנות משטרה. מצוידים ב"רשימות שחורות" של קצינים ואנשי ציבור, הם הוציאו להורג את כל מי שעלה בידם למצוא. הברוטליות מצד הוייט קונג גררה ברוטליות דומה מהצד השני, וב-1 בפברואר לכד ראש המשטרה המקומית איש וייט קונג שהיה בבגדים אזרחיים והוציאו להורג ביריה מול קהל ומצלמות. הן צילום הווידאו והן תמונת הסטילס שצילם אדי אדמס התפרסמו ברחבי העולם והם מוכרים ומזוהים עם מלחמת וייטנאם עד היום. רק זמן מה לאחר פרסומם הסתבר שהחשוד היה מעורב ברציחתו של קצין משטרה וכל משפחתו.
עם עליית השחר שככו הקרבות במרכז העיר, אך המשיכו ביתר שאת ברבעים הסיניים ובעיקר בצ'ולון (היום הו צ'י מין סיטי), אשר שימשה כמרכז פיקודי של צבא הדרום וכוחות הברית. הקרבות נמשכו מבית לבית, עד אשר יצאה ההוראה לכלל האזרחים לפנות את בתיהם והאזור הוכרז כשטח ללא-אש. הלחימה הופסקה לבסוף ב-7 במרץ הודות ליחידות תיגבורת שהגיעו מהדרום.
למעט הקרבות בעיר הואא (Hue) והטיהורים בסייגון וסביבתה, עיקר הגל הראשון של המתקפות הסתיים בשבוע השני של פברואר. האמריקאים מעריכים כי במהלך הגל הראשון בכללותו נהרגו כ-45,000 איש, ומספר לא ידוע של פצועים. וסטמורלנד העריך כי באותה תקופה נהרגו 32,000 מן הלוחמים הקומוניסטים ו-5,800 נשבו. מצבא הדרום נהרגו כ-3,000, 8,000 נפצעו וכ-600 נעלמו. ארצות הברית וכוחות הברית דיווחו כי 1,536 מחייליהם נהרגו, 7,764 נפצעו ו-11 נעלמו.
הואא.
ב-3:40 בבוקר ה-31 בינואר, הותקפו עמדות של כוחות הברית בהואא. חלק מן העמדות החזיקו מעמד, אך רובן נפלו לידי הקומוניסטים. הקרבות נמשכו 28 יום. כוחות הברית העריכו כי מספר ההרוגים בקרב הקומוניסטים נע בין 2,500-5,000. בקרב צבא הדרום נהרגו כ-400, ובקרב האמריקנים נהרגו 216 חיילי מארינס ו-1,609 נפצעו. למעלה מ-5,800 אזרחים נהרגו אף הם, וכ-116,000 איבדו את בתיהם מתוך אוכלוסייה של 140,000.
עם שוך הקרבות נמצאו ברחבי העיר קברי אחים ובתוכם כ-2,800 גופות. הסיבה להוצאות להורג אלה נותרה עלומה.
קה סאן.