הפרווה של אשמן הרפאים צפופה, ארוכה ובעלת מרקם משי רך. היא בולטת בצבעה הלבן שחריג במיוחד אצל סדרת העטלפים ומופיע רק אצל שני סוגים נוספים: הזיזף הלבן מאמריקה המרכזית וערפד מדומה רפאים מאוסטרליה. הצבע הלבן משתנה בין לבן בוהק ללבן דהוי או אפרפר, ואצל מין אחד הוא נוטה לצהבהב-בז׳. הפנים העירומות צבועות בורוד, שנהב או כתמתם חיוור. האוזניים לבנות או ורודות, והקצוות והצפירים בצבע צהוב, שנהב או כתמתם. הכנפיים של האשמן בצבע ורוד עז או עדין שמקורו בצבע הזרועות, האצבעות וכלי הדם הרבים, בעוד שהקרומים עצמם בצבע לבן דהוי ושקופים למעשה. לאשמן הרפאים יש 3 איברים שחורים: העיניים, הטפרים והבלוטה המשולשת.
תפוצה ובית גידול.
אשמני הרפאים נפוצים באמריקה הדרומית והמרכזית. טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום ומערב מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם, טרינידד וטובגו, צפון פרו, צפון ומזרח בוליביה, מרבית ברזיל וצפון פרגוואי. יש 3 מדינות בלבד שבהם נמצאים כל ארבעת המינים: ברזיל, וונצואלה וגיאנה. מלבד מין אחד, מרבית האשמנים בסוג נדירים למדי ונתפסים בטבע לעיתים רחוקות.
בית הגידול של אשמני הרפאים מגוון למדי וכולל יער גשם טרופי, יער עננים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים, יער ביצות, יער גדותיים, יער מנגרובים, סוואנה טרופית, דוקרנית או צחיחה למחצה, בתה חופית, ועוד. המינים בסוג מגלים העדפה לסביבה ללחה עם מקורות מים ומופיעים גם בסמיכות למגורי אדם ובמטעים.
אקולוגיה.
בשל נדירותו בטבע והרגלו לתור אחר מזון בחופת היער הגבוהה, אין מידע רב על האקולוגיה של אשמן הרפאים. המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בשינה תחת כפות דקל וקוקוס עד גובה 25 מטר מקרקעית היער. מלבד עונת הרבייה הם חיים רוב השנה בבדידות, ככל הנראה כדי להקטין את תשומת הלב שקבוצת עטלפים לבנים תמשוך. בניגוד למצופה, הפרווה הלבנה הבוהקת מגינה על האשמן הבודד מטריפה: הטורפים שמבחינים בעצם לבן על כפות הדקל, טועים לחשוב שמדובר בקן של צרעות הנייר מהסוג פוליביה (Polybia) או בחדירת קרני שמש לתוך אזור מוצל.
אשמן הרפאים ניזון מחרקים כיתר בני משפחתו, והעשים תופסים חלק ניכר מתזונתו; הוא עשוי לצוד עד 1,000 חרקים מדי לילה. האשמן מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד בתדר נמוך של 22–25 קילוהרץ, ובאופן חריג גם משמיע לעיתים שירים ייחודיים במהלך הציד. במקומות מסוימים, אשמני הרפאים נודדים עונתית מהצפון לדרום עקב מחסור במזון. הטורפים של המין אינם ידועים, אך סביר להניח שהוא משמש כטרף לדורסי לילה ונחשים.
לקראת עונת הרבייה שמתרחשת בינואר ופברואר, האשמנים מתקבצים בקבוצות קטנות על כפות דקל וקוקוס, וכל זכר מנסה להקים לעצמו הרמון קטן של 3–6 נקבות. בלוטת הריח המשולשת והייחודית על כנף הזנב גדלה במיוחד אצל הזכר בעונת הרבייה, והיא משמשת ככל הנראה לפיתוי נקבות. ההיריון נמשך כ-6 חודשים, לאחריהם האשמנית ממליטה גור יחיד מפותח. מאחר שהסוג נדיר למדי בטבע, אין מידע רב על מחזור החיים, וסביר להניח שהגור נגמל תוך חודשיים ומגיע לבגרות בסביבות גיל שנה.
מינים.
בסוג זה 4 מינים:
אשמן חדקוני
אשמן חדקוני (שם מדעי: "Rhynchonycteris naso") הידוע גם כאשמן הנהרות, הוא מין של עטלף זעיר במשפחת האשמניים שחי באזורים לחים בדרום ומרכז אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1820 על ידי הנסיך וחוקר הטבע הגרמני מקסמיליאן וייד-נאוויד ומשמעות שמו המדעי ״עטלף ארוך חוטם״. האשמן החדקוני הוא העטלף הקטן ביותר במשפחת האשמניים.
תיאור ואנטומיה.
לאשמן החדקוני גוף קומפקטי, ראש משולש וחרוטי וכנפיים צרות. האוזניים צרות, קעורות ומשולשות והקצה שלהן מחודד; הן מכוסות ברכסים בולטים ולהן צפירים קטנטנים שמכוסים בשיער. העיניים בולטות וגדולות במיוחד. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא חוטמו הארוך, הבשרני והמחודד דמוי החדק שמתואר כאף של גובלין; החדק מתעקל מעט בסופו, ובקצהו זוג נחיריים צינוריים גדולים. קרום התעופה האחורי רחב ומפותח וקצהו משולש. הזנב עצמו משתרע רק על מחצית מהקרום, וקצהו החשוף מזדקף מעלה בצורת זיז.
האשמן החדקוני הוא הקטן שבאשמנים: אורך ראשו וגופו 35–43 מ״מ, אורך הזרוע 35–41 מ״מ ואורך זנבו 11–15 מ״מ; משקלו 3.9 גרם בלבד ומוטת כנפיו 12–16 ס״מ. אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה, אך במהלך ההיריון משקלה של הנקבה כפול מן הזכר.
הפרווה של האשמן החדקוני צפופה, רכה וזיפית והיא משתרעת על הזרועות, הברכיים וחלק מהכנפיים. צבעה הכללי חום אפרורי מנומר או ירוק זית שנובע משילוב של שיער זהוב, שחור, לבן, אפור, חום וכסוף, בעוד שהגחון בצבע צהבהב או בז׳. לאורך הגב יש שני פסים מסולסלים בצבע לבן או צהוב שיוצרים יחדיו על הגב תבנית של שעון חול. הכנפיים שחורות או חומות כהות, ולאורך הזרועות הכהות יש כתמי שיער בולטים בצבע צהוב ושחור שמסתירים את הצבע הכהה של הכנפיים כאשר הן מקופלות. האוזניים, הפנים והחרטום בצבע בורדו, אדמוני, חום כהה או שחור. הגורים נוטים להיות כהים יותר מהבוגרים.
תפוצה.
האשמן החדקוני מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית. טווח התפוצה שלו משתרע על דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, טרינידד וטובגו, קולומביה, וונצואלה, מזרח אקוודור, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, צפון ומזרח פרו, צפון בוליביה וצפון ומרכז ברזיל כולל יער האמזונאס. האשמן חי בדרך כלל באזורים נמוכים, והגורם העיקרי המשפיע על בחירת בית הגידול הוא נוכחות של מקורות מים. בית הגידול המועדף עליו כולל יער גדותיים, יער מנגרובים, יער ביצות ומרעה ביצתי.
אקולוגיה.
פעילות.
האשמן החדקוני עירני למדי בשעות היום ועשוי לצאת לגיחות קצרות. בדרך כלל הוא נוהג להיתלות במהופך על גזעים וענפים אנכיים, אך נצמד גם לגשרים, שורשים, סלעים, פתחי מערות מימיות, תחת כפות בננה, קוקוס ודקל או אפילו תחת מטריות של מסעדות. בניגוד לרוב העטלפים הליליים, האשמן החדקוני אינו נרתע משהייה באזור מואר וחשוף. שיא הפעילות מתרחשת בשעות הדמדומים בערב ולפנות בוקר, כאשר האשמנים יוצאים לגיחה ארוכה יחסית שנמשכת שעה עד שעה וחצי.
האשמן החדקוני תר אחר מזון בעיקר מעל ובסמוך לנהרות, ביערות ובשטחים פתוחים שמוקפים בצמחייה. האשמן מסתובב לרוב מעל גופי מים כדי ללכוד טרף, ובדרך כלל גופו אינו נרטב. חרף חיבתו למים, הוא נמנע מלהתקרב לנהרות גועשים עם זרימה מהירה מפחד טביעה. האשמן טס בזריזות, ויכולת התמרון הטובה שלו בשילוב עם מסת גופו הקלה מאפשרת לו להימנע ממכשולים נסתרים דוגמת רשתות ערפל שנפרסות על ידי חוקרי טבע.
ארגון חברתי וטריטוריאליות.
האשמן החדקוני הוא עטלף חברותי; הוא חי בקבוצות ומושבות של 3–100 פרטים, כאשר הגודל הממוצע נע בין 5 ל-11 פרטים; האשמנים שומרים בדרך כלל על מרחק של 20–100 מ״מ זה מזה כדי לבלוט בנוף.
בקבוצות קטנות האשמנים נוטים להתמקם זה מעל זה בצורה ליניארית, ובמושבות גדולות הם מתפזרים בצורת אליפסה או מתבדלים לתת-קבוצות קטנות. לכל מושבה יש 3–6 אתרי לינה שונים במרחק 25–180 מטר זה מזה, וחבריה נעים מאתר אחד לשני בתגובה להפרעות בסביבתם; ללא הפרעות, אתר לינה עשוי להיות בשימוש 4–6 שבועות בטרם יוחלף. בניגוד לאשמנים רבים שחיים בנפרד מחוץ לעונת הרבייה, אצל האשמן החדקוני המושבות מכילות זכרים ונקבות בכל השנה.
מושבות האשמנים תופסות טריטוריית ציד המשמשת אותם באופן בלעדי במהלך השנה. בתוך המושבה עצמה יש היררכיה הקובעת את שטחי הציד המותרים לכל חבר במושבה: זכרים דומיננטיים, נקבות הרות, נקבות מניקות וצאצאיהן צדים במרכז הטריטוריה שבה יש שפע במזון, בעוד שזכרים כפופים, זכרים צעירים ונקבות שאינן מניקות או הרות צדים בשוליים. שטח הציד במרכז הטריטוריה נתפס בדרך כלל על ידי 6 אשמנים לכל היותר וקוטרו 4–5 מטר רבוע בלבד; בשוליים לעומת זאת, שטח הציד גדול בהרבה, נמצא בשימוש על ידי מספר רב של אשמנים וקוטרו 30 מטר רבוע. הזכר הדומיננטי ביותר במושבה נושא בעיקר ההגנה על השטח, ודואג להרחיק זכרים כפופים לשוליים.
תזונה, איכון-הד וטריפה.
כיתר קרובי משפחתו, האשמן החדקוני ניזון באופן בלעדי מחרקים. יתושים וזבובים שנפוצים יותר בסביבה מימית מהווים 90-87% מתזונתו, והיתר מורכב מחיפושיות ושעירי כנף. האשמן החדקוני מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד ומשלב קריאות מאופננות תדר (FM) וקריאות בתדירות קבועה (CF) שלכל אחד מהן יתרונות באיתור או קביעת מיקום המטרה. הוא מפיק פולסים הן בתדר גבוה של 100 קילוהרץ והן בתדר נמוך של 47 קילוהרץ; בקריאות בתדר גבוה האשמן משתמש כדי לזהות טרף קטן מטווח קצר בסביבה עמוסה בעצמים, בעוד שקריאות בתדר נמוך משמשות אותו לזיהוי טרף גדול מטווח רחוק בשטח פתוח. מרבית קריאות ההד של האשמן קצרות יחסית כדי להספיק לקבל באוזניים את ההד החוזר ולנתח אותו. למין זה אין תקשורת מורכבת עם בני מינו, אך עדיין הוא רעשני למדי במהלך אינטראקציות חברתיות עם חברי מושבה אחרת או עם אשמנים זרים מזדמנים.
גודלו הקטן של האשמן, הופך אותו לפגיע למגוון טורפים. הטורפים הנפוצים שלו כוללים: עקב, בז, נץ, אנפה, בואה עצים ואפילו כסופי. על מנת להגן על עצמו מטריפה, האשמן החדקוני משתמש ביכולת ההסוואה המעולה שלו: דפוס הפרווה המנומר-ירוק שלו שמדמה באופן מושלם חזזיות או גזע יבש, הופך אותו לקשה מאוד לאיתור על עצים ושיחים בכל שעות היממה, במיוחד כשהוא חסר תנועה.