מודל שלושת המעגלים מתקשר לכמה תאוריות מוכרות בסוציולוגיה ארגונית:
יהודית תמש
יהודית תמש (בהונגרית: Temes Judit; בשמה הקודם טואידר-Tuider 10 באוקטובר 1930 - 11 באוגוסט 2013) הייתה שחיינית הונגרייה-יהודייה, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם.
קורות חיים.
תמש נולדה בשופרון. היא התאמנה בהדרכתו של אימרה סרוסי ובלה רייקי.
לראשונה היא השתתפה באולימפיאדת לונדון (1948) במשחה ל-100 מטר חופשי. בשלב המוקדמות תמש קבעה בתוצאה של 1:08.3 דקות, שמיקם אותה במקום השביעי (תוצאה שהייתה מספיקה למקום חמישי בגמר). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה פחות טובה, 1:09.7 דקות ולא הצליחה להעלות למשחה הגמר ודורגה רק במקום ה-15 הכללי. במסגרת רביעיית השליחות 4x100 מטר חופשי היא השתתפה כשחיינית שלישית. הקבוצה שחתה זמן של 4:44.8 דקות וסיימה במקום החמישי.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה תמש במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.6 דקות, אחרי בת ארצה קטלין סוקה (1:06.3 דקות) והאני טרמולן מהולנד (1:06.5 דקות). שתי שחייניות נוספות קבעו זמן זהה לתמש (ג'ואן הריסון מדרום אפריקה וג'ודי אלדרסון מארצות הברית) אך לפי הדירוג הן סיימו אחריה. בשלב המוקדמות קבעה תמש שיא אולימפי חדש של 1:05.5 דקות. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי תמש וחברותיה (האחיות אילונה נובק ואווה נובק ג'ררד וכן קטלין סוקה) זכו במדליית זהב בצורה משכנעת בשיא עולם חדש של 4:24.4 דקות, לפני הולנד (4:29.0 דקות) וארצות הברית (4:30.1 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1954 זכתה תמש במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.6 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.7 דקות, אחרי בת ארצה סוקה (1:05.8 דקות).
באולימפיאדת מלבורן (1956) קבוצת השליחות של הונגריה יחד עם תמש לא הצליחה לשחזר את ההישג הגדול מהאולימפיאדה הקודמת וסיימה בגמר במקום השביעי בלבד בתוצאה של 4:31.1 דקות. בשלב המוקדמות הן שחו מהר יותר בזמן של 4:28.1 דקות, זמן שהציב אותן במקום החמישי. נוסף לכך, היא שחתה 100 מטר גב בתוצאה של 1:17.6 דקות וסיימה במקום ה-21.
תמש סיימה את לימודי הרפואה שלה מאוניברסיטת בודפשט בשנת 1955. היא עבדה כפתולוגית במכון לחקר הסרטן. בשנת 1994 עמדה בראש המחלקה הפתולוגית של בית חולים סנט אליזבת.
תמש נפטרה ב-11 באוגוסט 2013 בבודפשט.
תארים והישגים.
ב-2016 התקבלה תמש כחברה בהיכל התהילה של הספורט היהודי.
הגדלת שדיים
הרזייה
שלמה פלץ
שלמה פלץ (נולד ב-6 במרץ 1949) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי לשעבר. נודע בעיקר כחלוץ קבוצת מכבי רמת עמידר.
ביוגרפיה.
פלץ נולד בהיידנהיים שבגרמניה, ועלה לארץ עם משפחתו באונייה "נגבה" במאי 1949. כבר בצעירותו שיחק בכדורגל. בין השנים 1978-1965 שיחק כחלוץ במכבי רמת עמידר. בשנים 1975-76 שיחק במדי הקבוצה כשעלתה לליגה הלאומית בכדורגל, בעת שזו הייתה הליגה הבכירה.
בשנים אלו שיחק גם כחלוץ בנבחרת הנערים ואחר-כך בנבחרת הנוער של ישראל. במהלך הופעותיו בנבחרת השתתף בטורנירים רבים בעולם, בהם טורנירים בטהראן, שאנגחאי, בנגקוק, הונג קונג וסיאול.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, סיים קורס מאמנים במכון וינגייט. בשנת 1982 אימן את הפועל גבעת שמואל במשך שלוש שנים, ובשנתו הראשונה שם כמאמן עלה עם הקבוצה לליגה גבוהה יותר. בשנת 1985 אימן את מכבי השקמה.
ב-1986 פרש מאימון, ופתח עסק בתחום אביזרי רכב.
שלמה פלץ נשוי ולו שלושה ילדים.
יהודה ולך
אברהם שפנייר
טופס תלונה
פירוק צ'כוסלובקיה במלחמת העולם השנייה
טופס 630
אפנדציטיס
נגיפי
ויראלי
וירלי
פראפרקסיס
פרפרקסיס
פאראפרקסיס
פאראפראקסיס
פארפרקסיס
פרפראקסיס
פארפראקסיס
גמירה
מדרש ילמדנו
אז&quot;ת
בדורה
תפוח אהבה
תפוח טרפה
תפוח טריפה
הקרב על גוש עציון
הקרב על גוש עציון, הידוע גם בשם הטבח בגוש עציון, החל בראשית מלחמת העצמאות, למחרת ההכרזה על תוכנית החלוקה ב-29 בנובמבר 1947, והסתיים ב-14 במאי 1948, יום הכרזת העצמאות, עם נפילת גוש עציון כולו בידי כוחות הלגיון הערבי, אשר נעזר בכוחות ערביים מקומיים. שיאו של הקרב היה ב-13 במאי 1948, בקרב על קיבוץ כפר עציון שבו נהרגו 127 מתושבי הקיבוץ ומגיניו, חלקם לאחר שנכנעו. בקרבות גוש עציון נהרגו בסך הכל בין 240 ל-242 תושבי הגוש ולוחמי "ההגנה".
רקע.
חידוש ההתיישבות היהודית באזור, בו הייתה התיישבות יהודית ענפה עד למרד בר כוכבא, החל עם הקמת מגדל עדר, על ידי יהודים מירושלים, ב-1927. ישוב זה, ובו פחות מעשר משפחות, ננטש במאורעות תרפ"ט. ב-1935 קם באזור יישוב נוסף, על ידי עולים מכורדיסטן, יוצאי השומר ויוצאי המושבות הוותיקות, זו הפעם בשם כפר עציון. במקום הספיקו להתיישב רק כמה עשרות פועלים, בטרם ננטש ונחרב שוב בתקופת המרד הערבי הגדול. יישוב זה היה חלק מתוכנית גדולה יותר של שמואל צבי הולצמן, שחלם להקים מספר יישובים חקלאיים ותיירותיים באזור. החל משנת 1941 רכשה קק"ל מעל 8,000 דונם אדמה מנושי הולצמן ומערביי הכפר נח'לין. בשנות הארבעים הוקמו על שטח זה ארבעה קיבוצים: כפר עציון נוסד שוב ב-30 באפריל 1943, זו הפעם כקיבוץ דתי. הקיבוץ הוקם על ידי 'קבוצת אברהם' של הפועל המזרחי, ותיקי השומר הדתי ובני עקיבא מפולין, אשר עברו תקופת הכשרה בסמוך לכפר פינס. הקיבוץ הדתי משואות יצחק, נוסד ב-4 בנובמבר 1945, על ידי גרעין 'משואות'. מייסדיו היו צעירים יוצאי גרמניה, צ'כוסלובקיה והונגריה. הקיבוץ הוקם מצפון מערב לכפר עציון. מצפון לשני קיבוצים אלה הוקם עין צורים, אף הוא קיבוץ דתי, ב-22 באוקטובר 1946, על ידי גרעין 'בני עקיבא', אשר שהה קודם לכן בטירת צבי. קיבוץ השומר הצעיר רבדים, הוקם ב-11 פברואר 1947, ממערב לעין צורים, על ידי מספר גרעינים שקיבלו הכשרתם בבית זרע.
תוכנית החלוקה של האו"ם, שאושרה ב-29 בנובמבר 1947, השאירה כ-30 יישובים מחוץ לגבולות המדינה היהודית, בהם ארבעת קיבוצי גוש עציון.
השטח.
ארבעת יישובי גוש עציון נמצאו באזור הררי, שקוטרו כחמישה ק"מ וגובהו כ-950 מ', ממערב לכביש ירושלים-חברון (כביש 60 בקירוב), בערך במחצית הדרך בין בית לחם לחברון, ובק"מ ה-21 מירושלים. במקום זה הסתעפה מערבה דרך פנימית אל יישובי הגוש. על אותה הסתעפות, כמו גם על תחילת הדרך הפנימית, ומימינה, חלשה ח'רבת סאוויר (גובה 971 מ'). משמאל לדרך הפנימית, על גבעה שגובהה 950 מטר, נמצא 'המנזר הרוסי', אשר נבנה ב-1902 כתחנת אכסון לעולי רגל רוסיים. ליד המנזר, מצפון מערב, נמצא 'ההר הרוסי' (960 מ'), במקום בו שוכן היום חטמ"ר עציון. הדרך הפנימית המשיכה עד לצומת הדרכים הפנימי של הגוש ליד 'האלון הבודד' או 'העץ', אשר ציין את מרכזו של גוש עציון. מצפון, חלשה על הצומת 'הגבעה הצהובה', ומולה, ממזרח, 'גבעת העץ', שגובהה 960 מ'. מן הצומת התפתלו דרכים צפונה - בכיוון ח'רבת זכריה (גובה 942 מ'), עין צורים (935 מ'), הנמצא במרחק של 1.1 ק"מ מן הצומת, רבדים (גובה 850 מ') ונחלין, כפר ובו כ-500 מוסלמים, ודרומה - בכיוון לכפר עציון, הנמצא כשני ק"מ מכביש ירושלים-חברון, בגובה 965 מ'. מול הכניסה לכפר עציון, צפונה מערבה לדרך, נמצאה 'גבעת הסלעים' (910 מ'). לפני הכניסה לכפר עציון, פנתה דרך עפר לכוון בית-אומר, הנמצא בגובה 979 מ', דרך 'אוכף המוכתר' (967 מ'). בבית-אומר התגוררו כ-1,200 מוסלמים. בדרך כלל, שררו יחסים טובים בין תושבי הכפר ובין היהודים. מן הכביש הפנימי, מערבה, הסתעפה הדרך למשואות יצחק, שגובהו 920 מ'. ממשואות יצחק יצא שביל לכוון הכפר הערבי ג'בע, השוכן על גבעה בגובה 694 מטר מעל פני הים, ובו כ-180 מוסלמים. השביל פנה דרומה, עבר ליד הכפר צאפה, והגיע לצוריף, כפר ובו 1,640 מוסלמים.
כביש ירושלים-חברון היה הכביש היחיד שקישר בין גוש עציון ליישובים יהודיים שמחוצה לו, והיה נתון כולו בשליטה ערבית. בפרט, הכביש עבר דרך אל ח'אדר ובית לחם. מצד שני, הגוש היווה איום על התחבורה הערבית באותו כביש. בנוסף, הגוש, על יישוביו ומשלטיו, התבסס על קבוצת גבעות נוחות להגנה. בנסיבות מסוימות ניתן היה אולי להשתמש בכביש שעובר מן הגוש צפונה, דרך צומת אל-ח'אדר, להרטוב, אולם הרטוב עצמה הייתה מנותקת והדבר לא נעשה.
הצדדים הלוחמים.
היהודים.
בכפר עציון התגוררו 220 איש, מהם 167 מבוגרים. מבין אלה היו 70 נשים וששה הורים. לאחר יציאת הבלתי לוחמים (ר' בהמשך), נותרו במקום 70 גברים ו-20 נשים. כפר עציון היה היישוב הגדול והמרכזי בגוש ובו נמצאה המפקדה, ולה קשר אלחוטי, הן עם ירושלים, הן עם יתר היישובים. כן התקיים קשר טלפוני עם העמדות. במשואות יצחק התגוררו 123 איש, מהם 111 מבוגרים. מבין אלה היו 41 נשים ושלושה הורים. לאחר יציאת הבלתי לוחמים נותרו במקום 60 גברים ו-30 נשים. בעין צורים התגוררו 55 איש, מהם 38 גברים ו-17 נשים. ברבדים היו כ-80 איש, כשני שלישים מהם גברים. מספר הלוחמים מתוך כל אלה היה כ-275.