ב-21 באוגוסט 2020 הושאל ברויה לוויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית למשך עונה אחת. ב-13 בספטמבר ערך ברויה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על ואלבייק במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת . ב-19 בספטמבר הבקיע ברויה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על ספרטה רוטרדם במסגרת המחזור השני בליגה. בסך הכל ערך ברויה 30 הופעות ליגה במדי ויטסה ארנהם במשך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע עשרה שערים.
ההשאלה לסאות'המפטון.
ב-10 באוגוסט 2021 הושאל ברויה לסאות'המפטון מהפרמייר ליג למשך עונה אחת. ב-25 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהבקיע צמד שערים בניצחון 8-0 על ניופורט קאונטי במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג.
קריירה בינלאומית.
ב-7 בספטמבר 2020 ערך ברויה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה, בהפסד 1-0 לנבחרת ליטא במסגרת ליגת האומות 2020/2021. ב-5 בספטמבר 2021 הבקיע ברויה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על נבחרת הונגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מנשה הלפרן
מנשה הלפרן (ביידיש האלפערן או היילפערן 28 בנובמבר 1871- 9 בינואר 1960) היה סופר, משורר, עיתונאי וכותב זיכרונות ביידיש, יליד אוקראינה. פעל באימפריה הרוסית, בארצות הברית, בארץ ישראל ובברזיל, שבה היה מראשי התנועה הציונית ועיתונאות היידיש ונחשב ל'זקן סופרי היידיש' בדרום אמריקה.
קורות חיים.
ראשית דרכו.
מנשה הלפרן נולד בשנת 1871 בכפר קורשטפובקה שבווהלין, האימפריה הרוסית, כיום אוקראינה, למשפחה אמידה של סוחרי עצים וחוכרי אחוזות. מגיל 3 התגורר בבית סבו, נחמיה סטרניק, שהיה כדבריו "חוכר עשיר ולמדן" בכפר קליניני בווהלין, ובגיל 6 עבר להתגורר עם הוריו בכפר ברניבקה שבפודוליה, סמוך לפרוסקרוב (חמילנצקי). ב-1881, בתקופת מגוריו בכפר, התרחשו ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני וגל הפוגרומים 'הסופות בנגב'. חוויותיו מאירועים אלו מפורטות בספר הזיכרונות שלו.
לאחר בר המצווה נשלח לעיר גריידונג כדי להמשיך בלימודי יהדות במטרה להיות 'רב או רבינר' (כלומר רב מודרני). בגריידונג התפרסם בשל כישורי הכתיבה שלו בעברית ובקיאותו ברומנים של שמ"ר, ולכן לבקשת חבריו החל לכתוב מכתבי אהבה עבור צעירי וצעירות העיר. אך עקב מחלה חזר לגור עם הוריו בכפר והמשיך בלימודי היהדות בעזרת מורים שהוריו שכרו עבורו.
ב-1891, בגיל 20, נישא לתמה קורמנסקי, בתו של סוחר תבואות בשם נפתלי קורמנסקי ובת למשפחה של חסידי סדיגורה מבסרביה. בעקבות נישואיו עבר להתגורר לצד משפחתה ביידניץ שבבסרביה, שם עסק בסחר בתבואות, אך עקב ירידת מחירים הפסיד את כספי הנדוניה שלו. ביידניץ הוא פגש את יהודה שטיינברג, לימים סופר עברי נודע, שגם הוא הגיע לעיר עקב נישואים לבת למשפחה חסידית. ביחד הם החלו בפעילות ציבורית ברוח 'משכילית' כאשר הלפרן פועל בגלוי ושטיינברג בסתר. כך הם קבלו את האחריות ל'תלמוד התורה' המקומי ודאגו ל'מלמד דרדקים' לילדי העניים. כמו כן ביחד עם בעלי המלאכה בעיר הם הדיחו את ראש הקהל ומינו ראש קהל 'משכילי'. כמן כן הקימו ספרייה שבה צעירי העיר שאלו ספרים וביתו היה מוקד לפגישות של נערים שנטו להשכלה בלילות שבת.
בתקופה זו הלפרן סייע לפרסומו של שטיינברג כסופר עברי. שטיינברג נואש מתקוותו להתפרסם כסופר עקב כישלון ספר הלימוד שהדפיס 'ניב שפתיים' והתפרנס כמורה. אך הלפרן שהעריך את כישרונו הספרותי של חברו אסף משלים של שטיינברג, בעזרת תלמידיו ואשתו, ושכנע אותו כי הם ראויים לפרסום. וכך ב-1893 נסע המשכיל והפעיל הציוני עזריאל איידלמן מידניץ לוורשה, ולקח עמו את כתב היד לספר המשלים 'בעיר וביער' של שטיינברג וכן דוגמאות מכתיבתו של הלפרן, כדי להראותם לי"ל פרץ ודוד פינסקי. ובעקבות כך ספרו של שטיינברג הודפס בהוצאת תושיה והוא התפרסם כסופר. בראש הספר הוא כתב הקדשה נרגשת להלפרן:
ב-1896 נסע הלפרן לסובאלק, בירת שבצפון-מזרח פולין, שם השתתף עם משפחת גיסו בבניית מחנות לצבא. בתקופה זו השתתף בוויכוחים על הציונות שהתעוררו בעקבות פרסום הספר 'אלטנוילנד' של הרצל. משם חזר ליידניץ ואחר כך אביו העביר אליו את החכירה של הכפר ברניבקה שבו הוא גדל. למרות האיסור על מגורי יהודים בכפרים ( כנובע מ'תקנות מאי' 1882), הלפרן קיבל את זכות החכירה בעזרת שיחוד פקידי הממשל. בתקופה זו עסק בתעמולה ציונית בעיר הסמוכה פרסקורוב, והשתתף ב'כנס הציוני הכלל אוקראיני הראשון' בקייב, ב-1898, בראשות דר' מקס מנדלשטאם .
לאחר חמש שנות חכירה בברניבקה מצבו הכלכלי התחזק והוא תכנן להעביר את עסקיו לבסרביה. אך ערב נסיעתו נודע לו על הפוגרום בקישניב (1903). הלפרן פעל לאיסוף מזון ובגדים לנפגעי הפוגרום.
כרבים אחרים מיהודי רוסיה הפוגרום בקישניוב עורר את הלפרן ובני ביתו להגר לארצות הברית שם עבד בבית מרקחת בניו יורק שם התיידד עם דוד פינסקי ועם מנהיגי פועלים יהודיים כיוסף שלוסברג ומיכאל זמטקין שלימדו את השפה האנגלית. בתקופת שהותו שם הוא הוציא לאור שירים וסיפורי מעשיות במספר עיתונים יהודיים. משם נסע לפרובידנס, ברוד איילנד, ופתח שם בית חרושת אך עסקיו נכשלו. בעקבות כך, ובעקבות מכתב מהוריו שקרא לו לשוב החליט לחזור לאירופה ולנסות את מזלו בהקמת 'מכון לרפואת שיניים' בברלין. בברלין השתתף בתעמולה סוציאליסטית בקרב מהגרים יהודיים מרוסיה שנמלטו מפני גיוס למלחמת רוסיה-יפן. הוא הציג את עצמו כ'מהפכן בורגני' ופגש מחד תועמלנים סוציאליסטיים-ציוניים ומאידך בונדיסטים. בעקבות מהפכת 1905 והשמועות על פרסום חוקה הלפרן הצטרף אל זרם של מהגרים יהודיים שחזרו לרוסיה.אך בסמוך לחזרתו התרחש הפוגרום של המאות השחורות באודסה.
בעקבות הפוגרום הלפרן קיבל את ברכת הוריו והיגר שוב לניו יורק ב-1.1906. שם רכש בשותפות בית מרקחת בברוקלין. בתקופה זו פרסם מאמרים בעיתוני יידיש, ובהם 'צוקונפוט'. לאחר שנתיים בניו יורק עקב לחץ של הוריו ואשתו החליט שוב לחזור לרוסיה, והתגורר בפרסקורוב סמוך להוריו שם עבד בחברת ביטוח. אחר כך נסע לוורשה כדי לנהל מפעל מסחרי. עם חזרתו מוורשה נפרד מאשתו הראשונה.
ב 1911 קיבל הכרה כ'סוחר מדרגה ראשונה' שאפשרה לו מגורים בערי רוסיה שמחוץ לתחום המושב, קיבל אישור לפתיחת בנק ופתח בנק במוסקבה. הבנק ביצע פעילויות מסחריות עבור חברות מ'תחום המושב' ופירנס את בעליו עד ל'מהפכת פברואר' ב 1917.
בשנת 1914 הלפרן הגיש ספר שירים לבית דפוס בוורשה אך פרוץ מלחמת העולם מנע את הדפסת הספר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הלפרן נישא בשנית לדורה אוורבוך ממוסקבה. למרות האישור של 'סוחר ממדרגה ראשונה' הם נתקלו בקשיים בקבלת 'זכות המגורים' במוסקבה, ולכן עברו לבית קיץ בעיר פודולסק כ 36 קילומטר ממוסקבה.
פעילות ספרותית בעת המהפכה הרוסית.
בעקבות מהפכת פברואר 1917 הלפרן ואשתו חזרו למוסקבה. בתקופה זו, כחלק מפריחת התרבות העברית במוסקבה עקב מהסרת הצנזורה הצארית התגברה גם פעילותו הספרותית של הלפרן. במוסקבה הוא נפגש עם סופרי יידיש נודעים כ'בעל מחשבות' וש. רוזנפלד. בהמלצתם הוא הוזמן לכתוב בעיתון "פעטראגראדער טאגבלעט" בעריכת יצחק גרינבוים, ועבר לפטרוגרד. בעיתון זה הוא כתב פליטונים סיפורים ומאמרים. בעת שהותו בפטרוגרד התרחשה המהפכה הבולשביקית, וכן הגיעו הידיעות על הכרזת בלפור שעוררו וויכוח חריף בקרב היהודים. בפברואר 1918 חוגי היבסקציה הפריעו להוצאת העיתון ובמרץ 1918 הלפרן חזר למוסקבה, שם גרו אשתו ובתו רבקה (לימים , עורכת ומתרגמת סובייטית ידועה).
במוסקבה נפגש עם חוג של סופרים ואומנים יהודיים ובהם דניאל טשארני, משה ברודרזון, והאומן אל ליסיצקי. מפגשים אלו הביאו להתאגדות פורמלית של חוג הסופרים והציירים במסגרת ה "מאָסקווער קרייז פון יידישע שרייבער און קינסטלער" (החוג המוסקבאי לסופרים ואומנים יהודיים) . בחוג היו 35 חברים, כאשר הלפרן נבחר לראש הדירקטוריון של האיגוד וטשארני למזכיר. האיגוד ארגן תערוכה של ציור ופיסול שבפתיחתה נכח דוד פרישמן ונאם מבקר הספרות שמואל ניגר (אחיו של טשארני). תקופה זו היא תקופת שיא בפעילותו הספרותית של הלפרן בחלק הראשון של חייו. כך תרגומים שלו לשירת המשוררים רבינדרנת טאגור ועומר ח'יאם הודפסו באנתולוגית תרגומי שירה כבר ב-1917 . כמו כן מחרוזת שירי הצוענים שלו: 'ציגיינער לידער' נדפסו במאסף 'קונסטרינג' ('טבעת האומנות') . וכן הוא הוציא ביחד עם חבריו לחוג משה ברודרזון, גרשון ברוידא ודניאל טשארני מאסף של שירים ליריים - 'זאלבעפארט'. כחלק מפעילותו הספרותית הלפרן רכש מהרץ אקצין את בית הדפוס של הוצאת 'חבר' והוציא בו לאור את ספרו של סגלוביץ' 'די וואנט' וכן את ספר שירים משל עצמו בשם 'זילבער-האר' (חוטי הכסף). ובנוסף הוציא לאור מחברת סיפורים וחרוזים לילדים מפרי עטו.
אך עם התחזקות הפיקוח של השלטון הסובייטי על התרבות היהודית הלפרן נאלץ למכור את בית הדפוס שלו ליבסקציה במחיר זעום, ואלו החרימו גם את כל הספרים שהיו בדפוס. הלפרן חש כי הצ'קה, חושדת בו ולכן החליט ב 1922 לעבור לקייב. שם קיבל משרה בבית חרושת סובייטי לבירה. בתקופה זו הוא נזהר ממפגשים עם סופרי יידיש ופעילים ציוניים עקב חשש מהשלטונות.
הגירה לברזיל ופעילות עיתונאית, ספרותית וציונית בה.
במרץ 1925 קיבל הלפרן אישור ליציאה מרוסיה והזמנה לקונגרס הציוני ה-14 בווינה, כנציג של שלושים וחמש נקודות היישוב הסודיות שנותרו באוקראינה. הלפרן השתתף בוועדה הציונית הכלל-אוסטרית אך בעקבות החיפושים אחר יעד הגירה לא השתתף בקונגרס עצמו.