הסנאט של ארצות הברית הקים ועדת בדיקה לאירועים. בראשות הוועדה עמדה הסנאטורית מהמפלגה הדמוקרטית דיאן פיינסטיין וסגנה היה הסנאטור הרפובליקני סקסבי צ'יימבליס. הוועדה פרסמה את ממצאיה בינואר 2014. במסקנות רוב חברי הוועדה נקבע שההתקפה הייתה ניתנת למניעה, שהתוקפים כללו חברי הארגונים אל-קאעידה במגרב האסלאמי, אנצאר א-שריעה ואל-קאעידה בחצי האי ערב, ושלא היה ניסיון טיוח מצד הבית הלבן. חברי הוועדה הרפובליקנים ביקרו את מחלקת החוץ ואת הממשל על מה שלטענתם היה מניפולציה של הנתונים וכן על אי שיתוף פעולה.
במאי 2014 החליט בית הנבחרים של ארצות הברית להקים ועדת בדיקה משלו לאירועים. בראש הוועדה הוצב חבר הקונגרס הרפובליקני טריי גאודי המייצג את קרוליינה הדרומית, וסגנו הוא חבר המפלגה הדמוקרטית אלייג'ה קאמינגס ממרילנד.
13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי.
בשנת 2016 יצא לאקרנים הסרט "", המציג את אירועי המתקפה.
ריגאס פראוס
אנטוניוס קיראיס
ג'ירולאמו פאראבוסקו
ג'ירוֹלאמוֹ פּאראבּוֹסְקוֹ (באיטלקית: Girolamo Parabosco סביבות 1524 - 21 באפריל 1557) היה סופר, משורר, מלחין ונגן עוגב איטלקי מתקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה.
פאראבוסקו נולד בפיאצ'נצה, בנו של נגן עוגב מפורסם, וינצ'נצו פאראבוסקו. לא הרבה ידוע על ילדותו, אבל הוא יצא לוונציה בשלב מוקדם בהכשרתו המוזיקלית ומוזכר כתלמיד של אדריאן וילארט, מייסד האסכולה הוונציאנית, סמוך לסוף 1541. בשנת 1546 ביקר בפירנצה כאורחו של פרנצ'סקו קורטצ'ה, נגן בחצר בית מדיצ'י והמוזיקאי המוביל בפירנצה. לאחר תקופה של מסעות, במהלכם ביקר בערים שונות בצפון איטליה, חזר פאראבוסקו לוונציה והיה לנגן העוגב הראשון בבזיליקת סן מרקו, אז מן המוסדות המוזיקליים החשובים ביותר באיטליה. הוא נשאר בתפקידו בסן מרקו לשארית חייו ומת בוונציה בשנת 1557.
פאראבוסקו כתב קומדיות בחרוזים ובפרוזה, אבל עיקר פרסומו בא לו מ"אי דיפורטי", קובץ סיפורים במתכונת דקמרון של בוקצ'ו, המסופרים לכאורה בפי חבורת ציידים, שסערה מאלצת אותם למצוא מחסה על אי בלגונות של ונציה.
מיצירותיו המוזיקליות, שרדו ספר מדריגלים לחמישה קולות, שראה אור בוונציה ב-1546, ארבעה מדריגלים אחרים שיצאו לאור ב-1541 וב-1544, ואי-אילו יצירות אינסטרומנטליות. סגנון המדריגלים דומה לזה של וילארט, אבל דחוס מבחינה פוליפונית עוד יותר מזה של מורו; המדריגלים קרובים יותר למוטטים מאשר לרוב המדריגלים שנכתבו באיטליה בראשית שנות ה-40' של המאה השש-עשרה. אחת מיצירותיו האינסטרומנטליות היא ריצ'רקאר, המבוסס על "דה פאצ'ם", האנטיפון לשלום. ייתכן שנכתב לכבוד סיום המלחמה בין ונציה לטורקיה העות'מאנית בשנת 1540.
אלכסנדר איפסילנטיס
קונסטנטין איפסילנטיס
קעבה
ברי לארסון
ברי לארסון (נולדה בשם בריאן סידוני דסולניירס (באנגלית: Brianne Sidonie Desaulniers ב-1 באוקטובר 1989), היא שחקנית קולנוע, מוזיקאית ובמאית קולנוע אמריקאית. זוכת פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס הבאפט"א על גילום דמותה של ג'וי בסרט "חדר".
ביוגרפיה.
היא נולדה ב-1 באוקטובר 1989 בשם בריאן סידוני דסולניירס בסקרמנטו, קליפורניה שבארצות הברית. הוריה התגרשו בילדותה והיא גדלה בלוס אנג'לס עם אמה ואחותה. אביה הוא קנדי-צרפתי ושפת האם שלה היא צרפתית.
ב-2005 יצא לאור אלבום המוזיקה הראשון שלה. אחרי הדיסק הראשון, היא זנחה את קריירה המוזיקה והחליטה להיות שחקנית קולנוע.
קריירה קולנועית.
הופעתה הראשונה הייתה ב-1998 במערכון בתוכנית "The Tonight Show" של ג'יי לנו.
ב-1999 שיחקה בתפקידה הקולנועי הראשון בסרט "משלוח מיוחד".
ב-2001 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "לגדל את אבא" ב-The WB.
ב-2003 שיחקה בסרט המקורי של חברת וולט דיסני "בדיוק על המסלול".
ב-2004 שיחקה בתפקיד קטן, בסרט "פתאום 30". באותה שנה שיחקה בסרט "מסיבת פיג'מות" עם ג'ף גרלין. בשנת 2007 שיחקה בדרמת ההתבגרות "לזכור את המבוכה" לצד אמבר הרד. בשנת 2009 שיחקה בסרט "בנות טאנר הול". לאחר מכן שיחקה בסרט "לכסח ת'בית".
את פרסומה הטלוויזיוני הראשון קיבלה בסדרת הטלוויזיה "טרה", שם שיחקה את דמותה של קייט גרגסון בין 2009–2011.
ב-2010 שיחקה בסרטו של נוח באומבאך "גרינברג". באותה שנה שיחקה בסרט "האקסים של החברה שלי" שהפך לסרט קאלט. באותה שנה שיחקה תפקיד דרמטי בסרט המתח "רמברנדט", עליו זכתה לשבחים.
ב-2012 שיחקה בסרט "הבעיה עם בליס". בנוסף, שיחקה בסרט "רחוב ג'אמפ 21" על פי תסריט של מייקל באקול. באותה שנה היא כתבה תסריט והייתה חלק של צוות הבמאים בסרט הקצר "The Arm" בו שיחקה שרה ראמוס.
ב-2013 קיבלה קריירת המשחק שלה תפנית כששיחקה בסרט "טווח קצר 12" זכתה לביקורות מהללות על תפקידה, והחלה להיחשב שחקנית איכותית. באותה שנה שיחקה בסרט העצמאי "לחיות את הרגע", ובסרט "דון ג'ון" שביים ג'וזף גורדון-לוויט.
ב-2014 שיחקה בסרט "המהמר" לצד מארק וולברג.
ב-2015 זכתה לתפקיד קולנועי משמעותי בסרט הדרמה "חדר" וזכתה לשבחי המבקרים. בעקבות זאת היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר על גילום דמותה של ג'וי. שיחקה גם בסרט "אסון מהלך".
במהלך 2016 שיחקה בדרמת הפשע הבריטית של בן ויטלי "אש חופשית".
בשנת 2017 השתתפה בסרט ההרפתקאות "", אשר מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג. השתתפה גם בסרט "טירת הזכוכית".
בשנת 2018 זכתה לארסון בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט גיבורי העל "קפטן מארוול", אותה חזרה לגלם בסרט "". באותה שנה ביימה לראשונה סרט - "חנות חדי קרן" שהפיקה לנטפליקס - וגם שיחקה בו בתפקיד ראשי.
בשנת 2019 השתתפה לארסון בתוכנית במרחבי הטבע עם בר גרילס אשר צולמה בפנמה.
חיים אישיים.
בשנת 2013 לרסון החלה לצאת עם הזמר אלכס גרינוולד, סולן להקת הרוק Phantom Planet, והם היו מאורסים משנת 2016 עד ל-2019. ב-10 בינואר 2019, דווח כי הזוג ביטל את אירוסיהם. הם התגוררו יחד בשכונת הוליווד הילס בלוס אנג'לס.
לרסון מסתייגת לגבי חייה האישיים ומסרבת לענות בראיונות על שאלות שגורמים לה אי נוחות. על רצונה להיות פרטית, היא אמרה שהיא חוששת שישפטו אותה על הפגמים שלה ושהפרטיות מאפשרת לה לשחק במגוון רחב של תפקידים.
לרסון שומרת על נוכחות פעילה במדיה החברתית ומשתמשת בה כפלטפורמה לשיתוף דעות ופוסטים שהיא כותבת בעצמה. בשנת 2020 היא הקימה ערוץ יוטיוב משלה. היא הוכתרה על ידי פורבס ברשימת 30Under30 לשנת 2016 והוכתרה על ידי מגזין People ברשימת האנשים היפים לשנת 2016 ושוב בשנת 2019. בשנת 2018, היא הוכתרה בין השחקנים האמריקאים הטובים ביותר מתחת לגיל 30 על ידי IndieWire. בשנת 2019, מוזיאון מאדאם טוסו בניו יורק חשף פסל שעווה של לרסון בתור קפטן מארוול, ובאותה שנה, מגזין "טיים" כינה אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם. בשנת 2021, לארסון וחברתה הטובה, עמיתתה השחקנית ג'סי אניס, השיקו את הפודקאסט Learning Lots, ש"מטרתו לקיים שיחות מעוררות סביב תרבות הפופ, נושאים מגמתיים וכמה מהשאלות העמוקות של החיים."
פנריוט
יעקב חזן מלונדון
יעקב בן יהודה חזן מלונדון (לונדריש), היה רב ימי-ביניימי מיהדות אנגליה, תלמידו של רבי ברכיה מניקולא ומחברו של הקודקס ההלכתי 'עץ חיים' (1287), המכנס יחדיו הלכות פסקים ומנהגים.
ביוגרפיה.
בפתיחת ספרו, המחבר מכנה את עצמו "יעקב ב"ר יהודה חזן מלונדרש ב"ר יעקב הארוך". אולם, שמו אינו נזכר במסמכים משפטיים ובתעודות על יהדות אנגליה מאותו הזמן, ומלבד המידע העולה מספרו אין ידוע עליו דבר. אף לא ידוע אם התואר "חזן" שייך לו או לאביו, או מה משמעותו של תפקיד זה.
מן הספר עולה שהיה בקשר אישי עם רבי ברכיה מניקולא ושלח אליו שאלה הלכתית בדיני כתיבת גט. מנושא השאלה נראה שעסק באופן מעשי בכתיבת גיטין, ואולי היה בעל תפקיד בבית הדין של לונדון או היה מקורב אליו.
בספרו הוא מזכיר הרבה ממנהגי יהדות צרפת (הצפונית) ומנגיד אותם עם מנהגי ארצו אנגליה, ולעיתים הוא מעיד עליהם מכלי ראשון. מכאן נראה, ששהה תקופה מסוימת בצרפת ולמד שם מפי חכמיה, ביניהם אולי רבי יצחק מקורביל (הסמ"ק).
בנוסף לכך, שלח רבי יעקב את ידו גם בכתיבת פיוטים, ובספרו משולבים מעט פיוטים שכתב.
הספר "עץ חיים".
הספר "עץ חיים" נועד להיות ספר הלכה למעשה, האוסף את פסקי ההלכה בכל תחומי התורה. המחבר מתאר בהקדמתו את הצורך בחיבור ספר פסקי הלכה, בשל הקושי ללמוד הלכה למעשה מדברי התלמוד. הוא מזכיר את מפעלו של הרמב"ם בתחום זה בכתיבת "משנה תורה", ואת החוסרים שהיו בו (בעיקר העובדה שלא ניתנו נימוקים לפסקים, ודברים שונים שעליהם נחלקו חכמי צרפת), שהביאו את רבי משה מקוצי לכתוב את חיבורו הוא – ספר מצוות גדול. אולם, הסמ"ג השמיט דינים רבים שהופיעו בדברי הרמב"ם, וגם דינים אחרים ששניהם לא הביאו, ועל כן החליט המחבר לכתוב חיבור חדש ולכנותו "עץ חיים".