האנדרטה הוקמה בתכנונו של האדריכל הסובייטי יעקב בלופולסקי לזכרם של 5,000 מתוך 80,000 חיילי הצבא האדום שנפלו במהלך הקרב על ברלין בחודשים אפריל-מאי 1945. האנדרטה נחנכה ביום השנה הרביעי לסיום המלחמה, ה-8 במאי 1949, ושימשה כאנדרטה המרכזית לחללי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה במזרח גרמניה. אנדרטת המלחמה הסובייטית המרכזית, שנבנתה ב-1945 באזור הטירגארטן, נותרה במערב ברלין, והגישה אליה לצורך טקסי זיכרון הותרה במשך שנים אחדות לאחר חלוקת העיר באמצעות שיירה מיוחדת שעברה מהמזרח למערב בצ'ק פוינט צ'ארלי.
למכרז על עיצוב האנדרטה ב-1946 הוגשו 52 הצעות. היא הוקמה באזור ששימש עד לאותן שנים לתחרויות ספורט, והעבודה עליה הושלמה במאי 1949. בטקס החנוכה של האנדרטה השתתף אוטו גרוטהוול, אחד מראשי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה המזרחית (ומאוחר יותר ראש ממשלת גרמניה המזרחית), שאמר: "אנו מודים לצבא הסובייטי האדיר, ששחרר אותנו מעול הפשיזם. כעת ההבטחה של הסוציאליזם למיליוני הפרולטרים היא להיאבק למען דמוקרטיה ושלום". ב-1985, לציון יום השנה ה-40 לסיום מלחמת העולם השנייה, צעדו נציגים של תנועות הנוער במסע לפידים אל האנדרטה, ושם נשבעו את "שבועת האמונים של הנוער לגרמניה המזרחית".
האנדרטה הייתה נוכחת בחיי היומיום של אזרחי גרמניה המזרחית - בול הדואר בערך מארק אחד היה של הפסל המרכזי, וביום השנה ה-40 למלחמה הודפס בגרמניה המזרחית לציון האירוע בול מיוחד עם תמונת האנדרטה. בברית המועצות הוטבע מטבע מיוחד של רובל אחד ועליו דמות הפסל והכיתוב "ניצחון על גרמניה הנאצית".
כיום כמעט ולא מתקיימים באנדרטה טקסי זיכרון רשמיים, מלבד הטקס לציון נסיגת הכוחות הרוסים ממזרח גרמניה. בעת הדיונים על איחוד גרמניה התחייבה הממשלה הפדרלית להמשיך ולדאוג לאחזקתן של האנדרטאות הסובייטיות, ולקבל את אישורה של רוסיה לכל שינוי בהן. הטקס הרשמי האחרון נערך ב-31 באוגוסט 1994, בו השתתפו 1,000 חיילים רוסים ו-600 חיילים גרמנים, ונאמו הלמוט קוהל ובוריס ילצין. טקס זיכרון נוסף נערך באנדרטה מדי שנה ב-8 במאי, יום כניעתה של גרמניה, תחת הסיסמה "יום השחרור".
תיאור האנדרטה.
הכניסה לאנדרטה היא משדרת פושקין (Puschkinallee) דרך שער ניצחון עשוי אבן גרניט אפורה ועליו חקוקה כתובת לזכרם של החיילים "שנפלו בקרב על החירות והעצמאות של המולדת הסוציאליסטית". שביל מוביל מהשער לרחבה שבה ניצב פסל בגובה 3 מטרים של אישה - סמל למולדת המבכה את בניה שנפלו בקרב. מפסל זה עולה הדרך אל החלק המרכזי של האנדרטה. לאורך השביל צומחות ערבות בוכיות עד לשער המעוצב כשני דגלי ברית המועצות עשויים שיש ורוד שנלקח מבניין הקנצלריה החדשה (Reichskanzlei), לשכתו של אדולף היטלר שנהרסה בתום המלחמה. לצד שני הדגלים מפוסלים שני חיילים כורעים ברך, לבושים במדים ואוחזים בתת-מקלעים. החייל לימין צעיר והחייל לשמאל מבוגר.
כמה מדרגות מובילות מהשער אל אזור הקבורה הסמלי, המציין את מקום משכבם האחרון של 5,000 מחללי הצבא האדום. מיקומם של הקברים עצמם אינו מצוין, והאזור כולו מכוסה במדשאות ובשיחים, תחומים ב-16 סרקופגים עשויים אבן, אחד עבור כל אחת מהרפובליקות שהרכיבו את ברית המועצות בשנים 1940-1956. הסרקופגים מעוטרים בתגליפים המתארים את ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות במלחמת העולם השנייה, הסבל וההרס בברית המועצות, ההקרבה והתמיכה של האוכלוסייה בצבא, המאבק ההירואי של הצבא האדום, ההקרבה והסבל של החיילים, ולבסוף - הניצחון והחללים. על הסרקופגים חקוקים גם ציטוטים מדבריו של יוסיף סטלין ברוסית (בחלק הצפוני של כל סרקופג) ובגרמנית (בחלק הדרומי). לאחר איחוד גרמניה תבע הסניף המקומי של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית להסיר את הציטוטים, אך הבקשה נדחתה, ומרבית הציטוטים נידונו ברבות השנים להשחתה מצד ונדליסטים.
בקצה הרחבה המרכזית הוקם תל מלאכותי ועליו הפסל המרכזי של האנדרטה, בגובה 12 מ' ובמשקל 70 טון, של הפסל הסובייטי יבגני ווצ'טיץ'. הפסל נקרא "המשחרר", והוא מציג חייל של הצבא האדום האוחז בידו האחת חרב, בידו השנייה בילדה גרמניה, ודורך על צלב קרס שבור. ההשראה לפסל הייתה החייל הסובייטי ניקולי מאסאלוב (Nikolai Masalov; 1922–2004), אשר ב-30 באפריל 1945, במהלך הקרב על ברלין מצא ילדה גרמניה שתעתה בדרכה ליד כיכר פוטסדאם - סיפור שבמשך שנים ארוכות נטען כי הומצא על ידי התעמולה הסובייטית, אך מסמכים מאשרים את מהימנותו. בתחתית האנדרטה נמצא חדר מעוטר בפסיפסים בו מונחים בדרך כלל זרי הזיכרון. בשנת 2003 נלקח הפסל המרכזי לשחזור באי ריגן והוצב מחדש ב-4 במאי 2004.
טירגארטן (פארק)
טירגארטן (בגרמנית: Tiergarten; קיצור של Großer Tiergarten) הוא פארק גדול הממוקם ברובע טירגארטן של העיר ברלין, בירת גרמניה.
גאוגרפיה.
הפארק ממוקם דרומית לנהר השפרה, והוא משתרע על שטח של כמעט 519 דונם – קצת יותר מההייד פארק בניו יורק. משמעות שמו של הפארק בגרמנית הוא "גן חיות", שכן הפארק גובל בגן החיות העירוני של ברלין (Zoologischer Garten) בעבר היה הפארק אזור ציד של האלקטורים של ברנדנבורג. הפארק תוכנן בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי מעצב הנוף פטר יוזף לנה. בתוך הפארק אגמים ושבילים רבים, יערות קטנים ואזורי דשא ופרחים והוא גובל בשער ברנדנבורג במזרחו. במרכז הפארק נמצאת כיכר "הכוכב הגדול" (Großer Stern), ובאמצעה עמוד הניצחון של ברלין (Siegessäule).
בחלקו הצפוני של הפארק נמצא בית תרבויות העולם (Haus der Kultur der Welten). את הפארק חוצה רחוב 17 ביוני (Straße des 17. Juni), המקשר בין שער ברנדנבורג וכיכר הכוכב הגדול, ברחוב עוברות תהלוכות ופסטיבלים רבים, הידוע בהם הוא מצעד האהבה השנתי (Love Parade).
פארק טירגארטן נפגע קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, במיוחד בלחימה העזה סביב ברלין בשנה האחרונה למלחמה, וגם סבל בצורה דרמטית בעקבות המלחמה. אל מול מחסור חריף בפחם בחורף 1945/6 כרתו הברלינאים את מה שנשאר מעצי הפארק כדלק, וכמעט כיערו את כל האזור. פארק טירגארטן הוקם מחדש עם עצים משנת 1949, בעיקר הודות לתרומות רבות של עצים מרחבי גרמניה.
בסמוך לפארק ממוקמים המשרדים החדשים של קנצלר גרמניה והבניין הרייכסטאג – הפרלמנט הגרמני. הפארק מוזכר רבות בכתבי וולטר בנימין.
פנטזיה אפית
פנטזיה אפית היא סוגה ספרותית, המשתייכת לז'אנר הפנטזיה, ומתרחשת בעולמות אחרים או עולמות מקבילים.
הפנטזיה האפית החלה את דרכה עם יצירותיהם של סופרים כק. ס. לואיס וג'.ר.ר. טולקין, שהתפרסמו בשנות ה-50 של המאה ה-20. אף על פי שהיא איננה נחשבת לתת-הז'אנר הוותיק מבין מגוון תתי-הז'אנר של ספרות הפנטזיה, הפנטזיה האפית נחשבת לפופולרית מביניהם ומשויכת לרוב לצד חרב וכושפות כאחת משני תתי-הז'אנר העיקריים ששמם נרדף למושג הכללי "פנטזיה".
עיבודים קולנועיים עכשוויים של יצירות כטרילוגיית סרטי שר הטבעות, משחקי הכס ונרניה תרמו לפופולריות הרבה של הסוגה.
סקירה.
היצירות המובאות בתת-הז'אנר של הפנטזיה האפית הן בדרך כלל רציניות בטון המתאפיין בהם וכן לעיתים אפיים בגודלם, שדנים בנושאים כמאבק ממושך כנגד כוחות רוע על-טבעיים. מספר אפיונים בפנטזיה האפית כוללים אלמנטים פנטסטיים כאלפים, פיות, גמדים, קסם, כישוף, קוסמים, מסעות, שפות מומצאות, תמות של תהליכי התבגרות, ועלילה המשתרעת על-פני מספר כרכים.
הפנטזיה האפית היא תת-ז'אנר מבוסס היטב בעל אפיונים קבועים מראש. ביצירות מסוימות, גיבור עכשווי מ"העולם האמיתי" נופל לתוך העולם הדמיוני, לעיתים כתוצאה משימוש בשערים בין-ממדיים או אף מסעות תת-הכרתיים. העולם הדמיוני מתבסס לרוב על העולם האמיתי, אך גם על אגדות ומיתוסים, כמו המיתולוגיה הקלטית.
כאשר נקודות הדמיון ביניהם חזקות, תת-ז'אנר הפנטזיה האפית לעיתים חופף עם היסטוריה מקבילה, ואילו כאשר הסיפור הוא פחות אפי ויותר על מאבקו האישי של הגיבור תוך מטרה כלשהי נגד כוחות הרוע, הפנטזיה האפית חופפת עם תת-ז'אנר חרב וכושפות.
הפנטזיה האפית מתאפיינת בעולם אלטרנטיבי, בדיוני, ולא בעולם האמיתי. עולם בדיוני זה דומה במקרים רבים לעולם שלנו, ועם זאת כלליו ואפיוניו שונים.
אפיון הדמויות.
רוב סיפורי הפנטזיה האפית נשקפים דרך נקודת ראותו של גיבור עיקרי אחד. הגיבור מתחיל לעיתים קרובות כדמות ילדותית, אך מתבגר במהירות וחווה רווח ניכר ביכולות הלחימה או פתרון בעיות בדרך. עלילת הסיפור מתארת לעיתים קרובות את מאבקו של הגיבור נגד כוחות הרשע ומרבית העלילה נסובה סביב תורשתו או הרקע המסתורי ממנו הגיע. דוגמאות לגיבורים שכאלה הם הארי פוטר (של ג'יי קיי רולינג), פרודו בגינס (של ג'.ר. ר. טולקין), רנד אל'תור (של רוברט ג'ורדן) וריצ'רד ראהל (של טרי גודקיינד). במספר יצירות דמותו של הגיבור כבר מפותחת והוא בעל כישורים מבוססים, ובמספר יצירות קיימת גיבורה.
לעיתים קרובות, בתחילת הסיפור, הגיבור מאוים על ידי כוח בלתי ידוע. אחת הסיבות לכך , שבניגוד להרפתקאות חרב וכושפות, הגיבור משועמם מחייו הנורמטיביים ויבחר לנטוש אותם במהרה תוך כל תירוץ שהוא. הוא שואף לחיי הרפתקנות, כמו בילבו בגינס (ההוביט), ומעריך רבות את חיי השגרה. בנימה זו, גיבור הפנטזיה האפית מסוגל להשלים את הרפתקתו ולשוב לחיים נורמליים במהרה.