בשנת 1940 הוא הצטרף לתוכנית T4 אותנסיה, שבה נרצחו בגז ובהזרקות קטלניות אנשים בעלי נכויות פיזיות ונפשיות. תחילה עבד כנהג, אך קוּדם במהרה.
בתחילת 1942 נשלח באואר להתייצב בפני אודילו גלובוצניק, מפקד האס אס והמשטרה בלובלין. ניתנה לו חליפת אס אס ודרגת אס-אס אוברשארפיהרר. באפריל 1942 הוא שובץ במחנה ההשמדה סוביבור, שם נותר עד הריסת המחנה בדצמבר 1943.
בסוביבור היה אחראי על תאי הגזים שבמחנה. בזמנו היהודים נהגו לכנות אותו "באדמייסטר" ("אחראי האמבטיה"), ואילו לאחר המלחמה הוא כונה "גזמייסטר" ("אחראי הגז"). הוא תואר כאיש נמוך וחסון, וכן כשתיין – היה לו בר פרטי בחדרו. בעוד יתר שומרי האס אס היו לבושים בקפידה, באואר היה שונה: הוא תמיד היה מלוכלך ומרושל, וצחנה של אלכוהול ושל כלור נדפה ממנו. בחדרו הייתה על הקיר תמונה שלו וכן תמונה של כל משפחתו עם הפיהרר.
מלבד הלקאות, הצלפות בשוט וירי אקראי באסירים, באואר נהנה מלשסות את כלבי המחנה באסירי המחנה. בין כלבים אלו היה כלב גדול מעורב שדמה לסן ברנרד בשם בארי. בארי אולף לתקוף את האסירים לפי מגוון של הוראות. ההוראה האהובה על באואר הייתה "אדם, נשוך כלב זה!" כאשר ב"אדם" הוא מתכוון לבארי, וב"כלב" הוא מתכוון לאסיר. עם הישמע ההוראה, בארי היה מזנק מיד על האסיר שנבחר.
ב-14 באוקטובר 1943, יום המרד בסוביבור, באואר נסע במפתיע לחלמנו כדי לקנות מצרכים. המרד כמעט ונדחה מאחר שבאואר היה בראש "רשימת המוות" של אנשי האס אס בהם תוכנן להתנקש על ידי מנהיג המרד, אלכסנדר פצ'רסקי. על המרד היה להתחיל מוקדם מהתכנון, מאחר שבאואר גם חזר מחלמנו מוקדם מצפוי. עם הגעתו למחנה, גילה שאיש האס אס רודולף בקמן נרצח, והחל לירות בשני יהודים שפרקו את משאיתו. קולות הירי גרמו לפצ'רסקי לפתוח במרד מוקדם מהרצוי.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
עם סוף המלחמה, באואר נעצר באוסטריה על ידי צבא ארצות הברית והוחזק במחנה שבוי מלחמה עד לשנת 1946. זמן קצר לאחר מכן חזר לברלין שם מצא תעסוקה כפועל ועבד בניקוי הריסות המלחמה.
הוא נעצר בשנת 1949 לאחר ששני אסירים לשעבר מסוביבור, סמואל לרר ואסתר ראב, זיהו אותו במקרה במגרש ירידים ברובע קרויצברג של ברלין. כשאסתר ראב התעמתה עמו ביריד אמר לה "איך זה שאת עדיין בחיים?". הוא נעצר זמן קצר לאחר תקרית זו ומשפטו החל בשנה שלאחר מכן.
במהלך המשפט, באואר טען להגנתו כי רק עבד כנהג משאית במחנה ונשא סחורות לאסירי המחנה ולשומריו הגרמנים והאוקראינים. הוא הודה שידע על הרצח ההמוני בסוביבור, אך טען שמעולם לא לקח בו חלק או היה מעורב במעשי אכזריות. לטובתו העידו שני שומרים לשעבר במחנה, הוברט גומרסקי ויוהאן קליר.
בית המשפט הרשיע את באואר בהסתמך על עדותם של ארבעה עדי ראייה שהצליחו להימלט מסוביבור. הם זיהו אותו כ"גזמייסטר" מסוביבור, שלא רק שהפעיל את תאי הגזים במחנה אלא גם היה מעורב ברצח המוני ביריות וכן במגוון פעילויות אכזריות אקראיות נגד אסירי המחנה וקורבנותיו בדרך לתא הגזים.
ב-8 במאי 1950 דן בית המשפט את באואר למוות בגין פשעים נגד האנושות. מאחר שעונש מוות הוצא מחוץ לחוק בגרמניה המערבית, גזר דינו הומר אוטומטית למאסר עולם. הוא ריצה 21 שנות מאסר בכלא אחד בברלין ואת היתר בבית כלא אחר בעיר. במהלך מאסרו הוא הודה בסיוע שלו לרצח המוני בסוביבור ולעיתים אף העיד נגד עמיתיו לשעבר מהאס אס.
באואר מת בבית כלא בברלין ב-4 בפברואר 1980.
באץ'-קישקון
באץ'-קישקון (בהונגרית: Bács-Kiskun) הוא מחוז בדרום הונגריה. מצפון הוא גובל במחוז פשט, ממזרח במחוזות יאס-נאג'קון-סולנוק וצ'ונגרד, מדרום בסרביה וקרואטיה וממערב במחוזות באראניה, טולנה ופייר. בירת המחוז היא העיר קצ'קמט.
גאוגרפיה.
מחוז באץ'-קישקון נמצא בדרום המישור הגדול. עם שטח של 8,445 קמ"ר, הוא הגדול בהונגריה. נופו מישורי והפרש הגובה בין המקום הגבוהה ביותר לנמוך ביותר לא עולה על 80 מטר. המחוז תחום בין שני נהרותיו הגדולים של הונגריה. נהר הדנובה עובר לכל אורך גבולו המערבי ונהר הטיסה עובר בגבולו הצפון מזרחי. כשני שלישים מאוכלוסיית המחוז חיים ביישובים עירוניים והיתר בצורת ההתיישבות האופיינית למישור הגדול – יישובים כפריים גדולים הן באוכלוסייה והן בשטח. במחוז זה נפוצה עדיין גם צורת ההתיישבות בחוות מבודדות (בהונגרית: tanyák).
היסטוריה.
מחוז באץ'-קישקון נוסד ב-1950, על ידי חיבור החלק צפוני של מחוז באץ'-בודרוג (Bács-Bodrog) ההיסטורי עם החלק הדרומי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון (Pest-Pilis-Solt-Kiskun) ההיסטורי. חלקו הדרומי והעיקרי של מחוז באץ'-בודרוג נמצא כיום בסרביה והשטח שנותר ממחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון הפך למחוז פשט של ימינו. חציו הראשון של שם המחוז בא משמה של העיר באץ' (הנמצאת כיום בסרביה) וחציו השני על שם אזור קישקון שבצפון המחוז, שקשור לקומנים שהתיישבו שם בסביבות המאה ה-13.
עמוס מוסינזון
אדית קרסון
אדית קרסון ( בצרפתית: Édith Cresson; נולדה ב-27 בינואר 1934) היא פוליטיקאית צרפתייה. היא כיהנה כראש ממשלת צרפת – האישה הראשונה בתפקיד זה.
ראשית חייה.
אדית קמפיון (Campion) נולדה בעיר בולון-ביאנקור (Boulogne-Billancourt) שבפרברי פריז. בבגרותה למדה בבית הספר למנהל עסקים École des Hautes Études Commerciales. היא בעלת תואר דוקטור בדמוגרפיה. בשנות השישים והשבעים עסקה בהוראה ובמחקר.
בשנת 1969 נישאה לז'אק קרסון, ונולדו להם שתי בנות.
קריירה פוליטית.
ב-1965 השתתפה קרסון במסע הבחירות הראשון לנשיאות של פרנסואה מיטראן, שהיה לימים לפטרונה הפוליטי. היא הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית ב-1971 ומאז מילאה תפקידים שונים במנגנון המפלגה.
קרסון נבחרה לראש עיריית העיירה תורה (Thuré) שבחבל פואטו-שראנט וכיהנה בתפקיד בשנים 1977 עד 1983. בהמשך נבחרה לראש העיר שאטלרו (Châtellerault) שבאותו חבל (בשנים 1983 עד 1997). בשנים 1982 עד 1998 כיהנה גם כחברת מועצת מחוז ויין.
בשנים 1979–1981 כיהנה קרסון כחברת הפרלמנט האירופי, וב-1981 נבחרה לראשונה לחברת האספה הלאומית. בשנים הבאות, תחת נשיאות מיטראן, מילאה מספר תפקידים בממשלות צרפת:
ראש ממשלת צרפת.
ב-15 במאי 1991 מינה הנשיא מיטראן את קרסון לראש הממשלה. כהונתה נמשכה פחות משנה, עד אפריל 1992. היא לא זכתה לפופולריות בציבור ופרשה בעקבות ההישגים הדלים של מפלגתה בבחירות לרשויות המקומיות ב-1992. על קרסון נמתחה ביקורת גם עקב מספר התבטאויות בוטות, שבעטיין היו שייחסו לה השקפות גזעניות (כלפי יפנים) והומופוביות. בכהונתה הקצרה נקטה ממשלת קרסון מהלכים שונים לשם מניעת אפליה בדיור ובתעסוקה לבני מיעוטים ואנשים עם מוגבלויות.
לאחר פרישתה מראשות הממשלה פנתה לתפקידי ניהול בשוק הפרטי.
קרסון היא חברה במועצת הנשים מנהיגות העולם (Council of Women World Leaders), ארגון נשים שכיהנו בעבר ומכהנות כנשיאות וכראשי ממשלה, החותר לפעולה משותפת בנושאים חיוניים לנשים ולמען שיויון הזדמנויות עבורן.
כהונה בנציבות האירופית.
ב-1995 מינה מיטראן את קרסון לנציגת צרפת בנציבות האירופית. היא החזיקה שם בתיק המחקר, המדע והטכנולוגיה, וכיהנה בתפקיד עד 1999. במהלך כהונתה הואשמה באי-סדרים בנוגע להעסקתו בנציבות של ידיד קרוב שלה, ונטען שהיא נכשלה בפיקוח על חברה ששימשה כקבלן של הנציבות האירופית ונהגה בשחיתות. חקירה פלילית של הרשויות בבלגיה הובילה להגשת כתב אישום כנגדה, מה שלא יצא לפועל. פרשות אלו הסתיימה ב-2004 בהחלטה לסגור את התיק. בשנת 2006 פסק בית הדין האירופי לצדק כי קרסון הפרה בפרשה זו את חובת האמונים שלה לקהילה האירופית, אך החליט שניתן להסתפק בקביעתו כעונש ונמנע מלהטיל עליה סנקציה אחרת.
הרטפורדשייר
הרטפורדשייר (באנגלית: Hertfordshire) הוא אחד ממחוזות אנגליה. המחוז, הנמצא בדרום-מזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת, נחשב לאחד המחוזות המסורתיים של אנגליה, וגובל במחוזות המסורתיים בדפורדשייר, קיימברידג'שייר, אסקס, בקינגהאמשייר ולונדון רבתי.
היסטוריה.
הרטפורד היה שטח הנחלה של מצודה שנבנתה בהרטפורד על ידי אדוארד הזקן בשנת 913. השם הרטפורד נגזר מאנגלו סקסונית - heort ford, משמע חציית-נחל של איילים. סמל האייל מופיע במקומות שונים בהרטפורדשייר, כולל הדגל הרשמי.
יש עדויות ארכאולוגיות של מושבות אדם בהרטפורדשייר החל מהתקופה המזוליתית, דרך מושבות קבע בתקופה הנאוליתית ועד עידן הברונזה ועידן הברזל. במהלך הכיבוש הרומי של בריטניה נבנו במחוז ערים כגון ורולמיום (כיום סנט אולבנס). במקום זה נהרג הקדוש המעונה הראשון בבריטניה: אולבן, חייל בריטי-רומי, ביכר למות על מנת שכומר נוצרי יורשה לחיות. סמל הקדושה שלו, שהיה בצבעי כחול וצהוב, משתקף בסמלים רבים במחוז, ועל שמו נקראה העיר סנט אולבנס ("של אולבן הקדוש").
עם עזיבת הרומאים במאה ה-5, נכבש השטח על ידי האנגלו-סקסונים, והאזור הפך לחלק ממלכת סקסון המזרחית, ששלטה באזור עד המאה ה-9, אז הוא עבר לידי ממלכת מרסיה. כמאה שנים מאוחר יותר כבש את האזור ויליאם הכובש, ושילב אותו כחלק מממלכת אנגליה.
עם גדילתה של לונדון, הקרבה אליה סייעה להרטפורדשייר כלכלית, והמחוז משך אליו אצולה מקומית. העלייה המשמעותית באוכלוסייה ובעושרה אירעה עם בוא המהפכה התעשייתית, ובעקבותיה נוסדה לצ'וורת' כעיר הגנים הראשונה בעולם ב-1903, ומאוחר יותר הוקמה סטיבנג' כעיר המתוכננת הראשונה בעקבות רפורמת הערים החדשות של 1946.
בין שנות העשרים לשנות השמונים של המאה ה-20 הייתה העיר בורהמווד משכנו של אולפן הפקת הסרטים MGM-בריטיש פילמס, בו צולמו סרטים מפורסמים רבים כולל מלחמת הכוכבים (פרקים 4, 5 ו-6).