קראנוגים הוקמו בגופי מים, לרוב אגמים או שפכי נהר, בצמוד לגדת המים או לא רחוק ממנה. הם הורכבו מטבעת קורות עץ שהוכנסו לקרקעית המים ולרוב שטח הפנים מולא באבנים, חימר או אדמה עד שעבר את פני המים ונוצר למעשה אי מלאכותי. בין הקראנוג לגדת המים נבנה גשר עץ או שהגישה אליו הייתה באמצעות כלי שיט, ברוב המקרים הוקמה חומת עץ שביב הקראנוג מה שהקנה לו הגנה נוספת והפך אותו למעשה ליישוב מבוצר עם נקודת גישה אחת. באופן טיפוסי קראנוגים היו בקוטר של בין 10 ל-30 מטר ומבין האתרים השונים שנחפרו נמצאו עדויות לשימושים שונים, כולל יישוב מבוצר, אחוזה ואף חווה.
ההערכה כיום היא שקיימים כ-1,200 קראנוגים ברחבי אירלנד ובין 350 ל-500 קראנוגים ברחבי סקוטלנד. בויילס התגלה רק קראנוג אחד שנבנה על ידי בנאים מאירלנד כבירת ממלכת ברכיניוג, בעוד שבאנגליה התגלו מספר איים מלאכותיים ששימשו להתיישבות ולפעמים נחשבים גם הם קראנוגים, אך לא חולקים רבים מהמאפיינים ולרוב גדולים בהרבה מהקראנוגים הטיפוסיים.
הקראנוגים הראשונים מתוארכים להתקופה הנאוליתית, סביב 3500 לפנה"ס (תיארוך פחמן-14 של בין 3380 ל-3680 לפנה"ס), כאשר איילין דומנהיל (Eilean Dòmhnuill) ואתר נוסף בלוך בוגסטייל ב נחשבים לקדומים ביותר שנתגלו. בעוד שישנם מספר קראנוגים שהמשיכו לשמש להתיישבות אל תוך המאה ה-17, נראה שהשיא בשימוש בקראנוגים היה סביב תקופת הברזל (בין 800 לפנה"ס לעד 500 לספירה).
יורי ורנידוב
יורי מיקולאיוביץ' ורנידוב (באוקראינית: Юрій Миколайович Вернидуб; נולד ב-22 בינואר 1966) הוא מאמן כדורגל אוקראיני ושחקן עבר שמשמש כמאמנה של קבוצת שריף טירספול.
קריירה.
קריירת משחק.
הוא החל לשחק כדורגל בז'יטומיר מולדתו, בקבוצות נוער מקומיות וערך את הופעת הבכורה שלו ב-1983 בספרטק המקומית בליגה הסובייטית השנייה. בשנת 1987 הוא שיחק במדי קולוס ניקופול, ובשנת 1988 הוא הוזמן לדניפרו, אך מבלי ששיחק אפילו משחק אחד, עזב את הקבוצה. הוא נלקח על ידי מועדון הליגה השנייה "פריקרפטיה", שם בילה את שאר עונת 1988.
בשנת 1989 עבר למועדון מטאלורג זפוריז'יה, איתו הצליח לעלות לליגה הבכירה, שם ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 במרץ 1991 במשחק מול "ספרטק" מוסקבה (2:1). לאחר קריסת ברית המועצות, המשיך לשחק במטאלורג בליגת העל האוקראינית, שם בילה עוד שתי עונות.
בשנים 1994–1996 שיחק במועדון אחר של זפוריז'יה "טורפדו", אם כי לפני קיץ 1993 יצא לאירופה, לאחר שחתם על חוזה במועדון הגרמני קמניצר, ששיחק ב.
מאז 1997 שיחק בזניט סנקט פטרבורג, שם היה קפטן הקבוצה. זכה בגביע הרוסי בעונת 1998/99 וערך את הופעת הבכורה שלו בתחרות האירופית בשנת 1999.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו למד באקדמיית הספורט לסגפט בסנקט פטרבורג.
מיוני 2009, הוא היה עוזר מאמן במטאלורג זאפוריז'יה. לאחר ששימש כעוזר מאמן בזוריה לוהנסק הוא מונה למאמן זמני בנובמבר 2011 לאחר שהנהלת זוריה פיטרה את המאמן הראשי אנטולי צ'אנצב. הוא עבד בזוריה עד ה־31 במאי 2019. לאחר שעזב את זוריה אימן את המועדון את שחטיור סוליהורסק הבלארוסית.
הוא מונה למאמן מועדון שריף טירספול ב-18 בדצמבר 2020. הוא זכה באליפות מולדובה 2020/21 בעונתו הראשונה במועדון. בשנת 2021 הוא הוביל את הקבוצה לשלב הבתים בליגת האלופות – הפעם הראשונה שמועדון מולדובי הגיע להישג כזה.
כריסטיאן בראר
כריסטיאן בראר (צרפתית: Christian Bérard: 20 באוגוסט 1902 - 11 בפברואר 1949), הידוע גם בשם בבה, היה אמן, מאייר אופנה צרפתי.
בראר ואהובו בוריס קוצ'נו, היו ממייסדי" בלט דה שאנז אליזה", ואחד מהזוגות ההומוסקסואליים הבולטים בגלוי בתיאטרון הצרפתי במהלך שנות השלושים והארבעים.
ביוגרפיה.
בראר נולד בפריז בשנת 1902, ולמד בילדותו בבית הספר ג'נסון דה סאלי. בשנת 1920 הוא נכנס לאקדמיה רנסון, שם הושפע מסגנונם של אדוארד וויארד ומוריס דניס.
בראר הציג את התערוכה הראשונה שלו בשנת 1925, בגלריה פייר. מתחילת הקריירה שלו היה לו עניין בתפאורות תיאטרון ובעיצובי תלבושות, ומילא תפקיד חשוב בהתפתחות העיצוב התיאטרלי בשנות השלושים והארבעים.
בתחילת שנות השלושים בראר עבד עם ז'אן מישל פרנק, צייר תפאורות, עשה עבודות בעץ וצייר דגמים לשטיחים. הוא עבד גם כמאייר אופנה של קוקו שאנל, אלזה שיאפרלי ונינה ריצ'י. ההישג הנודע ביותר של בראר היה כנראה העיצובים הבוהקים והקסומים שלו לסרטו של ז'אן קוקטו ב-1946 .
בראר נפטר בפתאומיות מהתקף לב ב-11 בפברואר 1949, על במת תיאטרון מריני. סטבאט מאטר (1950) של פרנסיס פולנץ הולחן לזכרו, וז'אן קוקטו הקדיש לו את סרטו אורפה (1950).
קישורים חיצוניים.
מקס הוף
מקס הוף (גרמנית: Max Hoff: 1903–1985) כינוי של מקסימיליאן ג'. הופבאואר. הוא היה מאייר שהתפרסם במיוחד בזכות הפרסומות שלו עבור חברת סימפסון מפיקדלי וחברת הסיגריות אסטור. אמנותו ייצגה באופן מושלם את אופנת שנות החמישים והשישים במערב אירופה ובצפון אמריקה.
ביוגרפיה.
הופ נולד בווינה, ולמד ציור דיוקנאות ונוף באקדמיה לאמנויות יפות בעיר, שם החל לעשות לעצמו שם באמצעות איורי תפאורות לבמה ועיצוב תלבושות להצגות. מספר עיצובים אופנתיים שלו התפרסמו תחת הכינוי מקס הוף בכתב העת האירופאי International Textiles, שם ראה אותם אלק סימפסון - הבעלים של חברת סימפסון מפיקדילי, לונדון.
חברת סימפסון מפיקדילי.
בשנת 1936 אלק סימפסון הביא את הוף - בגיל 33 - ללונדון, והזמין אותו להפיק סדרת איורים של גברים נאים, צעירים וספורטיביים - לבושים בבגדי חברת סימפסון. אלה עתידים להפוך לייצוג של סגנון האופנה של חברת סימפסון במשך רבע מאה. בשלב מסוים החברה הוסיפה לדגמים שלה גם בגדי נשים -בסגנון אופנתי, אלגנטי ומקסים. איוריו של הוף, שימשו לראשונה בחוברות הדיוור הישיר, הפכו עד מהרה למרכז הפרסום של חברת סימפסון. ביל קרופורד - סוכן הפרסום של סימפסון - הכיר בעוצמה של הדימויים שיצר הוף, וכאשר היטלר סיפח את אוסטריה בשנת 1938 שכנע קרופורד את מקס הוף לעבור ללונדון, שם הוא התחתן עם מרגרט פופר באותה שנה ונולדו להם שני ילדים.
רישומיו של קבוצות של דמויות גברים לבושים ללא דופי, המתוארים כמעט תמיד במצב רוח מאושר ונינוחות, הפכו לסגנון מקובל בפרסום בעיתונות של בגדי סימפסון עד תחילת שנות השישים.
סיגריות אסטור.
כבר בסוף שנות החמישים הוף החל לעבוד עם משרד הפרסום הגרמני האנס וו. ברוזה, בפרנקפורט על המיין. בשנת 1958 קמפיין של שמונה מודעות בלבד - בשל תקציב מוגבל של החברה, היו פרסום לאבקת כביסה משובחת.
מאחר שהעבודה עם האנס ברוזה הלכה טוב וחברת סימפסון החלה למתג מחדש את הפרסומת שלה מחדש, הופ סיים את עבודתו עם סימפסון בשנת 1961 והפך לאמן הפרסומות הבלעדי של האנס ברוזה.
לחברת ברוזה היה חוזה פרסום לסיגריות אסטור במשך שנים אחדות. בשנת 1961 היינץ מרטין ברוזה החליט להביא סגנון חדש לקמפיין המודעות שלהם לסיגריות אסטור. כך החל הקמפיין המפורסם ביותר של הופ בשם Rendezvous der Prominenz, שנמשך עד 1967. הוא הופנה תחילה לגרמניה ולאחר מכן לחברה הגבוהה הבינלאומית. מקס הוף סיפק יותר מ -200 מודעות לסדרה זו.
טאיצ'אנג, קיסר סין
טַאיצַ'אנְגּ (במנדרינית: 泰昌, בפין-יין: Tàichāng; 28 באוגוסט 1582 – 26 בספטמבר 1620) היה קיסר סין ה-15 משושלת מינג. בנו של הקיסר וָאן-לִי ואביהם של הקיסרים טְייֵנְצִ'י וצ'ונְגְגֶ'ן. טאיצ'אנג ירש את הקיסרות במות אביו ב-28 באוגוסט 1620, ונפטר בתוך פחות מחודש מתחילת שלטונו ב-26 בספטמבר. במותו ירש אותו בנו הבכור, טְייֵנְצִ'י.
ביוגרפיה.
ג'וּ צַ'אנְגּלוֹאוּ כפי שנודע בשמו הפרטי, היה בנם של הקיסר ואן-לי ואשת הקיסר שְׂיַאו-גִּ'ינְגּ. ג'ו צ'אנגלואו נולד ב-1582, ולאחר הולדתו קודמה אמו במעמד נשות הקיסר על אף שלא הייתה הקיסרית, שכן ג'ו היה בכור בניו של ואן-לי. יחסיו עם אביו הקיסר היו רעועים, אך ואן-לי נרתע מלהדיח את ג'ו מסדר הירושה עקב העובדה שמהלך כזה יפגע בסדרי הירושה שנקבעו בתקופת שושלת האן.
ג'ו קיבל את תואר שלטונו של טַאיצַ'אנְגּ עם ירושתו על כס המלוכה בשנת 1620 בגיל 38 לאחר מות אביו. שלטונו של ג'ו, תקופת טאיצ'אנג, היה הקצר ביותר מכל קיסרי שושלת מינג. הוא הוכתר ב-28 באוגוסט 1620 ומת ב-26 בספטמבר 1620 בפתאומיות – 29 ימים בלבד לאחר הכתרתו.
עת ירש את הכתר התככים הפנימיים השתוללו בחצר הקיסרות. כמה סיעות פקידים וסריסים יריבות פעלו להשיג סמכות והשפעה על הקיסר ומספר פעמים התקיימו רציחות בשורותיהם. הגבירה גֶ'נְג, שהייתה מבין נשותיו של ואן-לי, עשתה כמיטב יכולתה לחסל את הקיסר על מנת שבנה יעלה על כס המלוכה.
זמן קצר לאחר שהוכתר הקיסר טאיצ'אנג חלה באורח פתאומי ונטל כדוריות אדומות אשר נודעו כ"מרפאות הכל", אך מת זמן קצר לאחר מכן. מקובל להאמין כי טאיצ'אנג נרצח וכי הגבירה ג'נג עמדה מאחורי ההתנקשות. על כל מקרה, בנה של הגבירה ג'נג לא ירש את הקיסרות, ובמקומו ירש אותה בכור בניו של טאיצ'אנג, טיינצ'י.
האוניברסיטה הבינלאומית לכלכלה ולעסקים (UIBE)
טטיאנה סקונמקר
טנא א-תחתא
חורבת טנא א-תחתא (Tana et-Tahta) הוא אתר ארכאולוגי הממוקם בדרום מזרח השומרון.
היסטוריה וארכאולוגיה.