ב-1517 השתלטה האימפריה העות'מאנית על ארץ ישראל. יהודים רבים, בהם ממגורשי ספרד התיישבו בצפת. המצב הכלכלי של יהודי צפת שפר עליהם, צפת הפכה למרכז רוחני שכלל הוגים רבים ויצאה בה לאור ספרות עשירה. במאה ה-16 נכתבו יצירות רבות וחשובות בעיר, בהן "שולחן ערוך" של רבי יוסף קארו, "פרדס רימונים" של רבי משה קורדובירו, הפיוט לשבת "לכה דודי" שחיבר רבי שלמה אלקבץ.
רבי יצחק לוריא אשכנזי (האר"י) עלה לצפת ממצרים בשנת ה'ש"ל (1569) ומאז הפך לרבו המובהק של המהרח"ו (רבי חיים ויטאל) עד פטירתו כשנתיים לאחר מכן. האר"י כמעט לא כתב דבר ורוב תורתו ודעותיו נמסרו דרך כתביו של רח"ו.
היסטוריית הכתבים.
בימי חייו של האר"י כתבו התלמידים את מה ששמעו מפיו, בהם גם רח"ו. עם פטירתו של האר"י אסף רח"ו את הכתבים מכל התלמידים בנימוק שעדיין לא הגיע הזמן לגלות סודות התורה בעולם. במשך 15 שנים היו הכתבים סגורים אצלו ולא הראה אותם לאף אחד למרות בקשות חכמי הקבלה.
רח"ו התחיל לסדר לעצמו את הכתבים ולערוך אותם לפי נושאים. כתיבתו של רח"ו מסווגת לשלוש תקופות:
מהדורה קמא.
ת"ר ניירים.
בשנת (ה'שמ"ז) שהה הרח"ו בבית אחיו משה ויטאל ולפתע חלה ושנה שלמה שכב ללא הכרה, הרב יהושע בן-נון - אב"ד בצפת שהיה גם עשיר, פנה אז אל משה ויטאל בבקשה שיוציא לו את הכתבים בערמה והוא הוציא לו 600 דפים (ת"ר ניירים). הרב בן-נון שכר 100 סופרים ובמשך שלשה ימים העתיק כל אחד 6 דפים. מיד עם סיום ההעתקה התעורר רח"ו וחזר לבריאותו. מאז נתפרסמו הכתבים בין חכמי הקבלה בארץ ישראל.
מההעתקות אלו סידרו חכמי ארץ ישראל שלשה ספרים: "ספר הדרושים", "ספר הכוונות" ו"ספר הליקוטים". הספרים אינם מסודרים כראוי כיון שעדיין היו באמצע עריכה וחלקם היו רק קיצורים ממה שכתב לעצמו בחיי האר"י.
בשנת ה'ש"ף (1620), היא שנת פטירת רח"ו, הדפיס הרב משה טרינקי גם הוא "ספר הכוונות", הספר אינו דומה במתכונתו ל"ספר הכוונות" של חכמי ארץ ישראל. המחבר עצמו לא מציין מאיזה מקורות ליקט את הספר, אך ככל הנראה היו בידו גם כתבי הרח"ו מה"ת"ר ניירים" וגם מכתבי שאר תלמידי האר"י ששרדו..
שמונה שערים.
למעלה מעשרים שנה עבד רח"ו על עריכת הכתבים, עיבד את "קונטרס הקיצור", סידר לפי נושאים והשלים את החסרים וגם הוסיף בהם מכתבי שאר התלמידים את הדברים שלא שמע בעצמו תוך שהוא מציין שאלו הם מכתבי התלמידים. למהדורה זו קרא רח"ו "עץ חיים" וסידרה לשני חלקים ובכל חלק ארבעה שערים שהם יחד "שמונה שערים".
עם סיום העבודה עבר שוב על הכתבים והתחיל לערוך אותם מחדש שהיא הכתיבה השנייה של רח"ו, עם סיום מהדורה זו חזר וערך את כל הכתבים בצורה שונה ומחודשת שהיא הכתיבה השלישית. שתי מהדורות אלו ציווה לגנוז כיון שהיו עמוקים מידי.
הרח"ו עצמו לא פרסם שום ספר מהכתבים ועם פטירת רח"ו (ה'ש"ף) עברו אל בנו רבי שמואל ויטאל - רש"ו, שהשלים את עריכת הספר "עץ חיים - שמונה שערים" עם כמה שינויים מעריכת אביו. זה היה הספר הראשון והיחיד מכתבי האר"י שהיה מסודר כראוי ושזכה לפרסום רשמי. והיחיד שהוא המקובל והמוסמך ביותר, כפי שכותב החיד"א בשם הגדולים:
מהדורה בתרא.
כמה שנים לאחר פטירתו נמצאו חלק גדול מהכתבים של הכתיבה השלישית של הרח"ו אותם ציווה לגנוז, הם הגיעו אל המקובל הרב אברהם אזולאי והוא העבירם למקובל הרב יעקב צמח תלמידו של הרש"ו. הכתבים היו "מחוקים ומטושטשים וקרועים" כעדות הר"י צמח, והוא התחיל לעורכם.
הר"י צמח סידר את הכתבים לחמשה ספרים:
מבוא שערים.
לאחר זמן נמצאו עוד כתבים של הרח"ו בעיקר מהכתיבה השנייה על ידי הרב משה ויטאל בנו של הרש"ו, והוא הספר "מבוא שערים" שהוא מהדורה אחרת של ספר עץ חיים (ראה הרחבה בערך עץ חיים). לדעת יוסף אביב"י,בעוד שהספר עץ חיים נערך בצורתו המקורית כפי ששמע אותם מרבו, הרי ש"מבוא שערים" הוא סיכום מובנה ומסודר של מבנה האצילות וכנראה נכתב לפני שנת שנ"ה.
עריכת רבי מאיר פופרש.
לאור הבלבול הגדול שחל בין הכתיבות השונות וריבוי כתבי הידות, החליט הרב מאיר פופרש תלמידו של הר"י צמח לרכז את כל הכתבים ולחבר מהם ספר מסודר.
לפי תיאורו של יוסף אביב"י, הרב מאיר פופרש ערך 3 ספרים:
• דרך עץ חיים- הוא הנפוץ ביותר ונחשב כמייצג את קבלת האר"י, המתאר את מהלך האצילות, כמקביל לספר המוכר יותר היום- עץ חיים.
• פרי עץ חיים - גם ספר זה היה נחשב ל"קאנון" הן בבית מדרשו של הגר"א והן בבית מדרשם של החסידים, תלמידי הבעש"ט ובכל יהדות אירופה לאורך השנים. ספר המקביל לספר המוכר "שער הכוונות", שנפוץ בא"י.
• נוף עץ חיים – הספר כולל בתוכו ארבעה ספרים: נוף ראשון- פרושי זהר. נוף שני- באור פסוקי תנ"ך. נקרא גם בחלק מהדפוסים: "ליקוטי תורה וטעמי מצוות". נוף שלישי- באור דברי חז"ל, נוף רביעי – דרושי נשמות וגלגולים.
מהדורות מודרניות.
מכון אהבת שלום הוציאו לאור מהדורה מוגהת של כל כתבי האר"י, כך גם הרב יצחק ברדא.
הד מורפולוגי
הד מורפולוגי (באנגלית: Morphological Echo) הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי, סלבדור דאלי.
היצירה צוירה בין השנים 1934–1936 והיא מוצגת במוזיאון סלבדור דאלי שבסיינט פיטרסברג, במדינת פלורידה שבארצות הברית.
היצירה מתארת מבנה אדריכלי לא ברור, שפרטיו מועטים, ואולם מספר אלמנטים ביצירה מצוירים בפירוט רב. מבעד שער המבנה האדריכלי ניתן לראות דמות כלה רצה כשהיא מחזיקה חישוק גדול, ובמבנה המצוי ברקע התמונה ניתן לראות מעין פעמון או אישה הלובשת שמלה דמוית פעמון. צילה של האישה יוצר אף הוא צורה הדומה למראה האישה. במרכז התמונה סלע הדומה בצורתו (ומזכיר) את האישה הרצה. שם היצירה מתייחס לעובדה שהצל, והסלע מהווים הד צורני (מורפולוגי) לצורת האישה והחישוק.
היצירה שימשה השראה ליצירה נוספת של דאלי, באותו שם, אשר צוירה בשנת 1936. יצירה קטנה זו (מידותיה 30 על 33 ס"מ) מתארת שולחן ועליו שלושה אובייקטים, כאשר ברקע התמונה שישה אובייקטים המוצבים בשני טורים (שלושה אובייקטים בכל טור). גם יצירה זו מוצגת במוזיאון סלבדור דאלי.
ברבורים משתקפים בפילים
ברבורים משתקפים בפילים הוא ציור שמן על בד משנת 1937 של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי.
היצירה צוירה בתקופת בה צייר דאלי בשיטה הפרנואידית-קריטית.
היצירה מתארת שלושה ברבורים שוחים באגם, אשר השתקפותם במים יחד עם השתקפות העצים שמאחוריהם יוצרת דמויות של פילים עומדים. השתקפות הברבורים וצווארם דומה לראשי הפילים ואוזניהם, ואילו השתקפות העצים מדמה את רגלי הפילים.
בשמאל התמונה דמותו של אדם (ככל הנראה אדוארד ג'יימס, אחד מחבריו של דאלי) העומד בגבו לבעלי החיים בתמונה.
מבנה רך עם שעועית (תחושה מוקדמת של מלחמת אזרחים)
מבנה רך עם שעועית (תחושה מוקדמת של מלחמת אזרחים) הוא ציור שמן על בד של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. היצירה צוירה בשנת 1936, והיא מהיצירות הבודדות של האמן המתייחסות למלחמת האזרחים בספרד. היצירה מוצגת כיום במוזיאון פילדלפיה לאמנות בפילדלפיה שבארצות הברית.
היצירה מתארת את מלחמת האזרחים בספרד ואת העובדה שהמלחמה קרעה את גופה של המדינה. דאלי תמך בגנרל פרנסיסקו פרנקו ובצד הלאומני אשר פתח במלחמה, אולם התנגד למלחמה עצמה, והיצירה מתארת את סלידתו של דאלי מאירועיה האלימים של המלחמה. היצירה צוירה זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה, ולפני האירועים האלימים ביותר, ומכאן שמה המאוחר "תחושה מוקדמת של מלחמת אזרחים".
דאלי תיאר את התמונה במילים אלה:
היצירה מתארת אדם קרוע שפניו מביעים כאב. רגלו של האיש ניצבת במקום בו צריכה להיות בטנו, וידו מחזיקה את הרגל התלושה. הראש ניצב על הרגל התלושה ממקומה. על ירך הדמות נוזלת שעועית מבושלת. בשמאל התמונה מונחת על הקרקע יד נוספת, ובסמוך לה דיוקנו של זיגמונד פרויד.
שמה של היצירה - "שעועית מבושלת" מתייחס למנהג הקאטאלאני הפגאני (אשר קדם להתנצרות האזור) להקריב לאלים שעועית מבושלת.
ברקע מצויר נוף האופייני לצפונה של ספרד.
מבנה רך עם שעועית
תחושה מוקדמת של מלחמת אזרחים
אצטדיון אליס פארק
אצטדיון אליס פארק (באנגלית: Ellis Park), הידוע גם בשם נותנת החסות שלו כ"פארק קוקה-קולה", הוא אצטדיון ספורט ביוהנסבורג אשר בדרום אפריקה. האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל ורוגבי יוניון ואף אירח את משחק גמר גביע העולם ברוגבי ב-1995 ואירח חלק ממשחקי מונדיאל 2010. בעבר האצטדיון אירח משחקי קריקט. בנוסף מתרחשים מעת לעת אירועי תרבות שונים באצטדיון.
האצטדיון מכיל כיום 60,000 מקומות והוא האצטדיון הרביעי בגודלו במדינה, ומהווה את משכנה של התאחדות הרוגבי יוניון של דרום אפריקה.
היסטוריה.
האצטדיון הוקם בתחילה כדי לשמש את קבוצת הרוגני יוניון גולדן ליונס, אשר נאלצה לחלוק את אצטדיונה המקורי עם קבוצות שונות. הקבוצה פנתה לעירייה וקיבלה הסכמה מחבר מועצת העיר ג'יי. די. אליס (J.D. Ellis) אישור לבנות אצטדיון על שטח בן 53 קמ"ר (13 אקר). הבנייה החלה ב-1927 וארכה 8 חודשים. ב-1928 נחנך האצטדיון וביוני אותה שנה כבר ערכה גולדן ליונס את משחקה הראשון בו - כנגד נבחרת ניו זילנד ברוגבי יוניון. החל מאותה שנה האצטדיון אירח משחקי רוגבי רבים והפך למזוהה עם הספורט במדינה.
בתחילת שנות ה-80 עבר האצטדיון שיפוצים במהלכם נבנה מחדש בהתאם לסטנדרטים מודרניים, בהם התכנון הישן לא עמד עוד. האצטדיון המחודש כלל למעלה מ-60,000 מושבים.
על אף השיפוצים ב-2001 אירע אסון באצטדיון במהלך משחק כדורגל בין אורלנדו פיירטס והקייזר צ'יפס. לחץ הקהל, אשר עלה על תכולת האצטדיון, הביא למותם של 43 אנשים אשר נרמסו למוות.