חיל האוויר הדרום אפריקאי (באנגלית: South African Air Force – SAAF) הוא הזרוע האווירית של כוחות ההגנה של דרום אפריקה. מפקדת החיל נמצאת בפרטוריה בירת דרום אפריקה. החיל הוקם ב-1 בפברואר 1920. כוחות החיל לקחו חלק במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. החל משנת 1966 היה מעורב החיל בסיוע לכוחות הקרקע במלחמה בעצימות נמוכה ("מלחמת הגבול") באנגולה, בדרום-מערב אפריקה (כיום נמיביה) וברודזיה. עם התקדמות המלחמה נעשו פעולותיו של החיל תכופות יותר עד לסוף שנות השמונים ובוצעו משימות קרב כנגד כלי טיס של אנגולה כדי להשיג עליונות אווירית. עם סיומה של המלחמה ב-1990, צומצם מספר כלי הטיס שבשירות החיל, עקב קשיים כלכליים וכן עקב סיום הסכסוך עם המדינות השכנות. כיום לחיל האוויר הדרום אפריקאי יש כוח קרבי מוגבל ופעילותו מנותבת למשימות שמירת שלום אזוריות, סיוע באסונות טבע ולמשימות סיור ימיות.
היסטוריה.
מהקמת החיל ועד לסיום מלחמת העולם הראשונה.
עם שובו מביקור באירופה בשנת 1912, שם נכח כמשקיף בתמרון גדול, הגיש בריגדיר גנרל באיירס (C.F. Beyers), שהיה אז מפקד כוחות ההגנה, דוח לגנרל יאן סמאטס, שהיה אז שר ההגנה. בדוח זה המליץ בחום על שימוש בכלי טיס לצרכים צבאיים. סמאטס הגיע להסדר עם גורמי טייס פרטיים על הקמת בית ספר לטיסה באלכסנדרפונטיין (Alexandersfontein) ליד קימברלי, שהיה ידוע כ"בית הספר המאוחד לטיסה של פטרסון" (Paterson Aviation Syndicate School), ובו יוכשרו טייסים ל"גיס התעופה של דרום אפריקה" (South African Aviation Corps) שהקמתו עמדה אז על הפרק. האימונים החלו ב-1913 וחניכים מצטיינים נשלחו ל"בית הספר המרכזי לטיסה" (Central Flying School) ליד אפבון (Upavon) שבבריטניה (כיום בית הספר המרכזי לטיסה של חיל האוויר המלכותי הבריטי), כדי שימשיכו בהכשרתם. הטייס הדרום אפריקאי הראשון הוכשר ב-2 ביוני 1914.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקוד "כוחות ההגנה של האיחוד" (Union Defence Force), הבין את הצורך הדחוף לסיוע אווירי ו"גיס התעופה של דרום אפריקה" (South African Aviation Corps - SAAC) הוקם ב-29 בינואר 1915. נרכשו מטוסים מסוג "אנרי פרמן (Henri Farman F-27) מצרפת ובמקביל החלה הקמתו של שדה תעופה בוולביס ביי (Walvis Bay – אז מובלעת דרום אפריקאית על חופה של דרום-מערב אפריקה הגרמנית, כיום חלק מנמיביה), לטובת סיוע לכוחות שנלחמו בגרמנים במושבה הגרמנית של דרום מערב אפריקה. ביוני 1915 היה כבר גיס התעופה פרוס בשדה המבצעי הראשון שלו בקריביב בדרום-מערב אפריקה הגרמנית ועסק בסיוע לכוחות הקרקע בפיקודו של גנרל לואי בותה, שהיה אז ראש ממשלת דרום אפריקה. גיס התעופה עסק במשימות סיור ופיזור עלונים מקריביב ובהמשך גם מאומארורו , שמשם יצאו טייסים למשימות הפצצה מאולתרות (זריקת רימוני יד על ידי הטייסים). ב-9 ביולי 1915 נכנעו הגרמנים במושבה ורוב הטייסים והמטוסים של גיס התעופה נשלחו לבריטניה כדי לסייע במאמץ המלחמתי של האימפריה הבריטית.
אף על פי שגיס התעופה נשאר פעיל, הוא התמקד בעיקר באימוני קרקע והטייסים שנשלחו לבריטניה צוותו לטייסת מס' 26 של "גיס התעופה המלכותי" (Royal Flying Corps – RFC ) שב-8 באוקטובר 1915 הפכה לטייסת עצמאית. בנוסף למטוסי הפרמן צוידה הטייסת במטוסי B.E.2 ונשלחה לקניה כדי לסייע במלחמה במזרח אפריקה הגרמנית. הם נחתו במומבסה ב-31 בינואר 1916. הטייסת ביצעה טיסות סיור ובקרה במשך כל המערכה במזרח אפריקה עד פברואר 1918 ואז שבה לבריטניה דרך קייפטאון ב-8 ביולי 1918 ופורקה באותו היום. במקביל לפעילותה של טייסת 26 במזרח אפריקה ולפעילותו של גיס התעופה בדרום מערב אפריקה, הצטרפו טייסים דרום אפריקאים רבים לגיס התעופה המלכותי הבריטי. מספר הדרום אפריקאים ששירתו במסגרת זו הגיע בסופו של דבר לכמעט 3000 איש שמהם נפלו בקרבות 260 איש, בעיקר בקרב על הסום. 46 טייסים הוכתרו כאלופי הפלות.
בין מלחמות העולם.
עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה, העניקה ממשלת בריטניה עודפי מטוסים וחלקי חילוף למטוסים כדי שיהוו את הגרעין לחילות האוויר של הדומיניונים שלה. כחלק מתרומה זו, שהייתה ידועה בכינוי המתנה האימפריאלית (Imperial Gift), קיבלה דרום אפריקה 113 מטוסים מהממשלה הבריטית.
ב-1 בפברואר 1920 מונה קולונל פייר ון רינוולד (Pierre van Ryneveld) כמפקד שירות האוויר כשמשימתו הייתה להקים חיל אוויר. מקובל לציין תאריך זה כיום הקמתו של "חיל האוויר הדרום אפריקאי" (South African Air Force – SAAF). בדצמבר 1920 הוטבע דגל דרום אפריקה על המטוסים בפעם הראשונה. רונדל בצבעים כתום, ירוק, אדום וכחול, הוטבע לניסיון על מטוס Avro 504K אך התברר שהצבעים הללו לא מתאימים ורונדל חדש בצבעים ירוק, אדום, לימון, צהוב וכחול, הונהג בדצמבר 1921. ב-1927 הוחלפו צבעי הרונדל לכתום, לבן וכחול. משימתו המבצעית הראשונה של חיל האוויר הדרום אפריקאי הייתה דיכוי הפגנות, כאשר ב-1922 שביתת כורים במכרות הזהב של יוהנסבורג עברה לפסים אלימים ובעקבותיה הוכרז ממשל צבאי. על טייסת מס' 1 הוטל לבצע משימות סיור ולהפציץ ריכוזי מפגינים. הגיחות לסיוע לכוחות המשטרה הסתכמו ב-127 שעות טיסה בין ה-10 עד 15 במרץ והתחלה לא מזהירה זו בהיסטוריה של החיל הובילה לשני טייסים הרוגים, שניים פצועים ולשני מטוסים שהתרסקו ועלו באש. החיל נקרא לדכא מרד נוסף בדרום מערב אפריקה בחודשים מאי-יולי 1922.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, לא היו ברשות דרום אפריקה כוחות צי ומפקדת כוחות ההגנה של האיחוד (UDF) ראתה כמשימה ראשונה והחשובה ביותר לאבטח את מימי החופים של דרום אפריקה ובעיקר את נתיבי השייט החשובים שעברו דרך כף התקווה הטובה. כדי לבצע משימות סיור ימיות, גייס חיל האוויר את כל 29 המטוסים של חברת התעופה סאות' אפריקן איירווייז: 18 מטוסי יונקרס Ju 86 לביצוע משימות סיור ימי ו-11 מטוסי יונקרס Ju 52 למשימות תובלה. טיסות הסיור הימיות החלו ב-21 בספטמבר 1939 כשטייסת מס' 16 הטיסה שלושה מטוסי יונקרס Ju 86 מוולביס ביי. ב-1940 הוחלפו מטוסי היונקרס במטוסי אוורו אנסון והוקם "פיקוד החופים" של החיל (SAAF Coastal Command), שתחת פיקודו פעלו 7 טייסות.
את המלחמה סיכמו כוחות חיל האוויר הדרום אפריקאי שנשארו בבית (בשיתוף עם מטוסי חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר ההולנדי שהיו מוצבים בדרום אפריקה) בירוט 17 ספינות אויב, בסיוע להצלת 437 ניצולי ספינות טבועות, בתקיפה של 26 מתוך 36 צוללות האויב שפעלו במימי החופים של דרום אפריקה ובביצוע 15,000 טיסות סיור ימיות.
מזרח אפריקה.
בדצמבר 1939 שלח המשנה למלך שמשל מטעם איטליה באתיופיה, למוסוליני דוח על אי מוכנותם המתמשכת של בעלות הברית במזרח אפריקה. נפילת צרפת ב-1940 עוררה את מוסוליני להצטרף למלחמה לצדה של גרמניה וכתוצאה מכך, הועברו כוחות של חיל האוויר האיטלקי לאתיופיה הכבושה כדי לבצע תקיפות על כוחות בעלות הברית לפני שהם יתוגברו. תקיפות אלה זכו לתגובה של בעלות הברית וב-13 במאי 1940, נשלחו טייסים של טייסת מס' 1 של חיל האוויר הדרום אפריקאי לקהיר כדי לקבל משלוח של 18 מטוסי גלוסטר גלדיאטור ולהטיסם דרומה לקניה ושם לבצע פעולות במזרח אפריקה. טייסת מס' 11 שהייתה מצוידת במטוסי "האוקר הארטביסט" (Hawker Hartebeests) הגיע לניירובי ב-19 במאי 1940 ואליה הצטרפה טייסת מס' 12 עם מטוסי היונקרס Ju 86 שלה ב-22 במאי 1940. איטליה הכריזה מלחמה ב-10 ביוני 1940 ולמחרת המטוסים של טייסת מס' 12 הובילו את ההתקפה האווירית הראשונה של חיל האוויר הדרום אפריקאי במלחמת העולם השנייה. במהלך כל המערכה היו מעורבים מספר רב של מטוסי החיל בקרבות אוויר עם מטוסי חיל האוויר האיטלקי (Regia Aeronautica) והגישו סיוע אווירי לכוחות הקרקע של צבא דרום אפריקה ושל בעלות הברית. בדצמבר 1940 כבר הפעיל החיל במזרח אפריקה עשר טייסות ו-34 גפים שהפעילו 94 מטוסים.
במהלך המערכה במזרח אפריקה יצר החיל טייסת של 4 מטוסי גלדיאטור ו-4 מטוסי הארטביסט לסיוע קרוב לכוחות הקרקע בפיקודו של מפקד עצמאי. כוח זה היה המבשר של חיל האוויר המדברי שפעל באופן אינטנסיבי בצפון אפריקה בשנים 1943 עד 1945. קרב האוויר האחרון בזירה התקיים ב-29 באוקטובר 1940 והכוחות האיטלקים נכנעו ב-27 בנובמבר. כוח מוקטן של חיל האוויר הדרום אפריקאי היה מוצב במזרח אפריקה למטרות סיור חופים עד מאי 1943.
המדבר המערבי וצפון אפריקה.
טייסות הקרב, ההפצצה והסיור של חיל האוויר הדרום אפריקאי לקחו חלק פעיל מאוד במערכה בצפון אפריקה ובמערכה במדבר המערבי בשנים 1941 עד 1943. אחד ההישגים הידועים שלהם הייתה פעולתם של מטוסי ה"בוסטון" (Douglas A-20 Havoc) של הטייסות מס' 12 ו-24 שהפציצו מאות טונות של פצצות את כוחות הציר שדחפו את הארמייה השמינית לכיוון מצרים במהלך מבצע קרב גזאלה באמצע שנת 1942. מפציצים של החיל הטרידו בעקביות את כוחות הציר שנסוגו לכוון תוניסיה לאחר קרב אל-עלמיין השלישי. מטוסי ההפצצה הדרום אפריקאים של כנף מס' 223 של חיל האוויר המלכותי עזרו לחיל האוויר המדברי להשיג עליונות אווירית על חילות האוויר של הציר. מאפריל 1941 ועד מאי 1943 11 הטייסות של חיל האוויר הדרום אפריקאי הטיסו 33,991 גיחות והשמידו 342 מטוסי אויב.