המפלגה הוקמה על ידי אנדין ביקר ב-20 באוגוסט 2004. בבחירות המוקדמות ב-23 בספטמבר 2005, המפלגה זכתה ב-3.98% מהקולות העממיים, אך לא הצליחה לזכות במנדט.
בבחירות 2009 ב-25 בספטמבר 2009 זכתה המפלגה במושב יחיד.
בבחירות 2013 הצליחה המפלגה לשמור על המושב היחיד. המפלגה לא השתתפה בבחירות 2017, אלא התמזגה עם מפלגת POR.
גארי ויליאמס
גארי ויליאמס (באנגלית: Gary Williams; נולד ב-17 ביוני 1960 בוולברהמפטון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
ביוגרפיה.
ויליאמס נולד בוולברהמפטון שבאנגליה בשנת 1960 ומגיל 15 היה חלק מקבוצת הנוער של אסטון וילה. הוא הועלה לבוגרים ביוני 1978 ובעונה אחר כך ב-1978/79 המאמן רון סאונדרס נתן לו לערוך את הופעת הבכורה בליגה. היא הייתה בתיקו 1–1 נגד אברטון ושבועיים לאחר מכן שיחק לראשונה בעמדת המגן השמאלי במשחק נגד נוטינגהאם פורסט. למרות שעמדתו המועדפת של ויליאמס הייתה בצד ימין, השחקנים ג'ון גידמן וקני סוויין הועדפו שם. הוא הושאל לתקופה קצרה לוולסול מהליגה הרביעית לפני שחזר אל אסטון וילה בעונת 1980/81. באותה עונה זכה עימה באליפות עם 22 הופעות בליגה. בעונת 1981/82 נלחם על העמדה השמאלית עם קולין גיבסון ובתחילתה שימש כמגן ימני או בלם. למזלו, כל זה השתנה כאשר טוני ברטון נכנס לתפקיד המאמן לאחר שהחליף את סאונדרס ותחתו חזר לעמדתו המוכרת בפברואר 1982. ויליאמס היה שותף בזכייתה בגביע אירופה לאלופות עם ניצחון מפתיע בגמר 0–1 על באיירן מינכן.
עם עזיבתו של קני סוויין הוא שב לשחק בצד ימין ובעונת 1982/83 אסטון וילה זכתה בתואר האחרון בעידן המצליח; הסופר קאפ האירופי בו ניצחו את ברצלונה. משם והלך הקבוצה הייתה במגמת ירידה וירדה לליגה השנייה בעונת 1987/88, ולאחר מכן עזב ויליאמס ללידס יונייטד שגם שיחקה שם. בהתחלה היה מבוקש מאוד בשל כישוריו ושיחק בתפקידים שונים על המגרש, גם מאילו שיכלו לסכן אותו פיזית. לאחר שכשל לכבוש ב-250 משחקי ליגה ויליאמס כבש שלושער נגד ברדפורד סיטי, וסט ברומיץ' ולסטר סיטי. עם זאת, תחת המאמן החדש הווארד וילקינסון נפל קורבן לפציעות ובשנתיים הבאות כבש רק שמונה שערים ב-31 הופעות ליגה ונותר לגמרי בחוץ במשך עונת העלייה 1989/90. כבר בינואר 1990 הפנה למועדון עורף ועבר בהעברה חופשית למתחרה מהליגה השנייה ווטפורד. הוא שהה שם שנה וחצי וערך 42 הופעות ליגה לפני שעבר לברדפורד סיטי מהליגה השלישית. ויליאמס פרש בה מכדורגל בסוף עונת 1993/94 וכבש חמישה שערים ב-85 משחקי ליגה, כששני השערים האחרונים הגיעו מפנדל.
הולנד באירוויזיון 1985
הולנד באירוויזיון 1991
הולנד באירוויזיון 2002
הולנד באירוויזיון 1995
מאוואל
אמיל ארקמן
אמיל ארקמן (בצרפתית: Émile Erckmann; 20 במאי 1822 – 14 במרץ 1899) היה סופר צרפתי, ששמו קשור מאוד לאזור אלזס-לורן. רוב רובן של יצירותיו נכתבו ביחד עם אלכסנדר שטריאן תחת שם-העט ארקמן-שטריאן.
קורות חייו.
ראשית חייו.
אמיל ארקמן נולד בשנת 1822 וגדל בפאלסבור (פפאלצבורג) במחוז מרט (כיום מחוז מוזל בחבל לורן, בגבול בין לורן לחבל אלזס. הוא היה הצעיר מבין חמשת ילדיהם של ז'אן-פיליפ ארקמן (1858-1782) כורך ספרים, ויוליאנה וייס (1832-1785). בהיותו בין 10 בשנת 1822 אמו נפטרה מטיפוס הבטן והוא נשלח לפנימייה במכללת פאלסבור. ב-1841 סיים ארקמן את מבחני הבגרות בעיר נאנסי ואחר כך החל משנת 1842 למד משפטים בסורבון (אוניברסיטת פריז) והתגורר זמן-מה אצל מוכר הספרים פרומאן פרנה.
ב-1843 פרסם את ספרו הראשון "Du recrutement militaire" (על הגיוס בצבא) בו מתח בקורת על עוולות שיטת "מילוי המקום" (remplacement) שאיפשרה לבני עשירים למצוא מי שיחליף אותם כחיילים תמורת תשלום. כעבור שנתיים אחרי כישלון בלימודים בשנה השלישית למשפטים וכשהוא חולה בטיפוס הבטן, שב ארקמן ליישוב הולדתו, פאלסבור. שם התוודע בשנת 1847 לאלכסנדר שטריאן שעבד כמורה במכללת פאלסבור. השניים התיידדו ובילו את חופשות הקיץ יחדיו בעיקר בטיולים בהרי הווז'.
התחלת הקריירה הספרותית. הצמד ארקמן-שטריאן.
בשנת 1848 חי ארקמן בפריז, פעל כמזכיר של "מועדון הסורבון" והיה עֶד לאביב העמים (מהפכת 1848). בהשראתה יחד עם שטריאן, הקים בפאלסבור אגודה פוליטית רפובליקנית וכמו כן ניהל עלון חדשות קיקיוני דו-לשוני בשם "הרפובליקאי האלזסי" שהקים אחיו ז'ול בבירת אלזס, שטרסבורג (סטרסבור). גישתם הפוליטית הייתה רפובליקנית ולאומית. בינתיים אביו הפסיק לממן לו את הוצאותיו.
מאז שהתחילו לכתוב ביחד פרסמו השניים את כתביהם בשם העט המשותף "ארקמן-שטריאן". למעשה את הטקסטים כתב במקור ארקמן בעוד ששטריאן היה קורא אותם ומוסיף שיפורים. בהמשך שטריאן תרם במיוחד לצד המסחרי כשדאג לפרסום את כתבי היד בעיתוניה של פריז, אסף את השכר והתחלק בו. שטריאן השקיע בהמשך גם בעיבוד חלק מהסיפורים והרומנים למחזות.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19התחילו לפרסם קטעי ספרות בעיתון Le Démocrate du Rhin ("לה דמוקרט די רן" – הדמוקרט של הריין) מתוך ציפייה להכרה, אבל תוך כמה שנים נחלו אכזבה. מחזה פטריוטי שכתבו L'Alsace en 1814 ("אלזס ב-1814") הועלה לבמה בשטרסבורג אבל הורד אחרי שתי הצגות בלבד על ידי השלטונות אחרי שהצופים קראו קריאות ביניים:"יחי האדומים!".
ב-1850 אחרי ששטריאן איבד את משרתו במכללה ארקמן הביא אותו לפריז. ההפיכה של לואי בונפרט ב-2 בדצמבר 1851 גרמה ללחץ רב במשפחת ארקמן. ז'ול ארקמן נמלט לשווייץ ואח אחר, שארל, נעצר בשטרסבורג.
ארקמן עבר לגור לרוני-סו-בואר, על יד פריז, וחידש את לימודי המשפטים בשנת 1854 אולם לא הצליח סיים את עבודת הסיום ב-1856. במקום זאת העמיק את שיתוף פעולה בתחום הכתיבה עם שטריאן.
ארקמן ושטריאן התיידדו באותה תקופה עם שני ציירים שגם מוצאם היה בחבל אלזס, תאופיל שולר וגוסטב דורה שאיירו לימים גם חלק מספריהם.
ההצלחה.
ההצלחה הגיעה בשנת 1859: יצירותיהם פורסמו זו אחר זו והתחילו לזכות בהצלחה בשם העט "אמיל ארקמן-שטריאן". באותן שנים הם התפרסמו בעיקר הודות לנובלות ולסיפוריהם הפנטסטיים (ביניהם – צייד הפרא, טירת איש-הזאב ו.
ב-1863 התיישבו בפריז, קרוב לתחנת הרכבת פריז-מזרח וחזרו באופן סדיר לבקר בלורן ובהרי הווז'. ב 1868 רכש ארקמן מנסרה בווסרהאמרווייר על ידי אוברהוף, אותה ייאלץ למכור כעבור תשע שנים.
בימי מלחמת צרפת–פרוסיה באוגוסט 1870 תבוסתו של הגנרל פטריס דה מק-מהון הפתיעה את ארקמן בפאסבור. העיירה נכנסה למצור שנמשך מ-10 באוגוסט עד 12 בדצמבר. ארקמן נמלט ושב לפריז וחבר למשלחת של תושבי אלזס-לורן שהתלוננו בפני ז'ול פאוור על הפגזת הספרייה של שטרסבורג. בתום המצור של פאלסור התאחד עם משפחתו.
לשווא חיפש תמיכה לתוכנית להצית מרד ומלחמת גרילה בהרי הווז'.
יצירותיהם של ארקמן-שטריאן קטפו הצלחה שהייתה כרוכה, בין השאר, לרצון הנקמה הצרפתי ולגעגועים ל"קו הכחול של הרי הווז'".
בפברואר 1871 לא הצליח להיבחר במחוז ריין תחתון מטעם המפלגה של לאון גמבטה.
בעקבות סיפוח פאלסבור לרייך הגרמני עזב ארקמן את העיירה ופרסם פמפלטים פוליטיים. בשובו ממסע לברטאן הכיר את מונטזומה גוגל (Goguel) שאירח אותו החל מספטמבר 1872 ב"ארמיטאז'", אחוזתו בסן דיה דה ווז' (Saint-Dié). שם היה לארקמן רומן עם מנהלת האחוזה, אמה פלוטא (Emma Flotat).
החל משנת 1872 התמסר ארקמן בעיקר לכתיבת רומנים, בעוד שטריאן עסק יותר בכתיבת מחזות. בינואר-אפריל 1873 ערך מסע במזרח הים התיכון – באלכסנדריה, בתעלת סואץ, יפו, ביירות, טריפולי של לבנון, סוריה, רודוס ויוון.
ב-1876 שני הסופרים הפכו ליעד למסע מתקפות נגדם מצד העיתונים "לה פיגארו" ו"לה גולואה" שהאשימו אותם בגישה אנטי-פטריוטית.
ב-1881 בעקבות ריב עם מארחיו, עזב ארקמן את סן דיה ועבר לגור זמנית עם בת זוגו, אמה, ביישוב טול. באותה תקופה שרד אפיזודה של צהבת. ב-1882 שלוטנות גרמניה הסכימו לאשר לו לשהות בפאלסבור אבל תחת פיקוח. אחרי 1885 פרצו מריבות בין שני הסופרים בסוגיות של תגמולים וזכויות יוצרים. בשנת 1885 פורסם הספר האחרון שנחתם בשם "ארקמן-שטריאן".
ב-1887 שאטריאן לקה במחלת מוחית והתחיל להאשים את ארקמן ברגשות "פרו-גרמנים". ב-1889, אחרי שהרשויות בגרמניות אסרו על המשך שהותו בפאלסבור, עבר ארקמן עבר לגור ללונוויל, במחוז הצרפתי מרט ומוזל.
מעל דפי העיתון "לה פיגרו" מזכיר לשעבר של שטריאן, בשם ז'ורז'ל, האשים את ארקמן בבגידה וטען שביזבז בגרמניה את הכסף שהרוויח הודות לשטריאן. בית המשפט הרשיע ב-1890 את מחבר המאמר. באותה שנה שטריאן נפטר אחרי שנה של תרדמת.
אמיל ארקמן הלך לעולמו בלונוויל במרץ 1899. ב-11 שנותיו האחרונות סבל מסיבוכים של סוכרת.
חייו הפרטיים.
ב-1858 הצטרף ארקמן לבונים החופשיים לפי הנוסח הסקוטי.
אהרון וייס
אהרון (לונק) וייס (נולד ב-28 בדצמבר 1928) הוא היסטוריון וחוקר שואה ישראלי, ניצול השואה; העורך הראשי לשעבר של כתב העת .
ראשית חייו.
אהרון וייס נולד בשנת 1928 בבוריסלב שבפולין (כיום אוקראינה) להורים גניה ומאיר, בעלי חנות מכולת בעיר. אח בכור למילה ולשבח וייס.