לאחר שכבש שישה שערים ב־15 משחקים במדי אוסטי נאד לאבם, עבר דז׳קו עוד באותה עונה לטפליצה הצ׳כית. עד לסיום אותה עונה הוא כבש שלושה שערים במסגרת ליגת העל הצ'כית. עונת הייתה טובה בהרבה עבור דז׳קו – הוא כבש 13 שערים, וסיים במקום השני בדירוג מלכי השערים של הליגה, אחרי לובוש פקה. יכולתו הטובה של דז׳קו משכה את עיניו של פליקס מגאת, מאמנה של וולפסבורג הגרמנית, שצירפה אותו לשורותיה בקיץ 2007 ושילמה תמורתו 4 מיליון אירו.
דז׳קו פתח בצורה עילאית את עונת הבכורה שלו בבונדסליגה, , כאשר כבש חמישה שערים ובישל שלוש פעמים ב־11 משחקיו הראשונים. הוא אף נבחר על ידי המגזין "Sportal" לחלוץ המצטיין בליגה בחצי הראשון של העונה. הוא סיים את העונה עם שמונה שערים ושבעה בישולים בליגה.
דז׳קו שיפר בצורה רבה את יכולתו בוולפסבורג בעונת , תוך שהוא משתף פעולה בחוד ההתקפה עם גראפיטה הברזילאי, ועם בוסני אחר שהצטרף לקבוצה, זואזדאן מיסימוביץ'. הוא כבש בעונה זו 26 שערי ליגה – מקום שני בדירוג מלכי השערים, אחרי גראפיטה – והיה שותף לזכייתה של וולפסבורג באליפות הבונדסליגה הראשונה בתולדותיה. השילוב של גראפיטה ודז׳קו, שכבשו יחד 54 שערים באותה עונה, היה מהמוצלחים בתולדות הכדורגל הגרמני. דז׳קו זכה בעקבות הצטיינותו בפרס כדורגלן העונה בגרמניה מטעם השחקנים, והיה מועמד גם לפרס כדור הזהב ב־2009.
בראשית עונת כבש דז׳קו את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–2 למנצ'סטר יונייטד. הוא כבש ארבעה שערים במסגרת שלב הבתים של הטורניר, אך לא עזר לקבוצתו שהודחה ממנו כבר בשלב זה.
בינואר 2011 עבר דז׳קו למנצ'סטר סיטי האנגלית, ששילמה תמורתו 27 מיליון לירות שטרלינג.
ב־12 באוגוסט 2015 הושאל לעונה אחת לרומא האיטלקית עם אופציית רכישה בתום העונה. ב־2 באוקטובר הודיעה רומא על כך שמימשה את אופציית הרכישה.
בעונת הצטיין דז׳קו וסיים כמלך שערי הסרייה A עם 29 שערים, כשהוא עובר את דריס מרטנס, אנדרה בלוטי וגונזאלו היגוואין.
ב-11 באוגוסט 2021 הצטרף לאינטר כשחתם על חוזה לשנתיים. ב-21 באוגוסט, בהופעת הבכורה בליגה, כבש גם שער בכורה בניצחון 0–4 על גנואה.
נבחרת בוסניה.
בצעירותו היה דז׳קו חלק מנבחרת בוסניה עד גיל 19. הוא שיחק מאוחר יותר גם בנבחרת עד גיל 21, והבקיע שני שערים במסגרת מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 2007. הוא סייע לבוסניה להעפיל עד לפלייאוף מול צ׳כיה, שם היא הפסידה 2–3 בסיכום המשחקים ולא עלתה לאליפות אירופה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של בוסניה ערך דז׳קו במשחק מול נבחרת טורקיה ביוני 2007, במסגרת מוקדמות יורו 2008. הוא הפגין יכולת מצוינת בהופעת הבכורה שלו בנבחרת, והבקיע שער מרהיב בניצחון 2–3. במסגרת הופעות נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2010 הבקיע דז׳קו תשעה שערים, שהציבו אותו במקום השני, בצוותא עם ויין רוני האנגלי, בדירוג מלכי השערים של המוקדמות באירופה – אחרי תאופניס גקאס היווני. במסגרת אותם משחקי מוקדמות סייע דז׳קו לנבחרתו להגיע למשחקי הפלייאוף על ההעפלה למונדיאל, מול נבחרת פורטוגל, כאשר נחשב לאחד מהשחקנים המובילים בסגל כשרוני במיוחד של בוסניה. עם זאת, הוא לא הצליח להעפיל עם נבחרתו למונדיאל, לאחר הפסדים בתוצאה 0–1 בשני מפגשי הפלייאוף.
נבחרת בוסניה העפילה למונדיאל 2014 מהמקום הראשון בבית בשלב המוקדמות כשדז׳קו כובש 10 מ־30 השערים שהבקיעה נבחרתו. בוסניה שובצה במונדיאל בבית ו׳ עם ארגנטינה, ניגריה ואיראן, סיימה במקום השלישי בבית והודחה. בשלב הבתים כבש דז׳קו שער אחד מתוך ארבעת השערים שהבקיעה נבחרתו בטורניר, בניצחון 1–3 נגד איראן.
במוקדמות יורו 2016 סיימה נבחרת בוסניה במקום השלישי בבית והעפילה לשלב ההצלבה, שבו הודחה לאחר הפסד בסיכום צמד משחקים נגד נבחרת אירלנד. דז׳קו כבש בקמפיין 8 שערים, בהם שלושער נגד נבחרת אנדורה.
ג'יימס בארטלי
ג'יימס בארטלי (באנגלית: James Bartley) הייתה דמות מרכזית באגדה אורבנית אשר הופצה בסוף המאה ה-19 (השנה המדויקת היא 1891) ובתחילה המאה ה-20, בתור אדם אשר נבלע על ידי לווייתן מסוג ראשתן גדול-ראש בזמן ציד לווייתנים.
על פי האגדה, סירתו של בארטלי התהפכה בעקבות התקפתו של הלוויתן, והוא נחת הישר לתוך פיו. בארטלי שרד את הנפילה ואת תהליך הבליעה, ומאוחר יותר אף הוצא מתוך הקיבה על ידי עמיתיו שהפשיטו את עור הלוויתן. דווח כי עורו של בארטלי נאכל על ידי מיצי הקיבה. הוא חזר לעבודתו בתוך שלושה שבועות.
הסיפור המקורי (בו בארטלי נבלע על ידי לוויתן מצוי) שנוי במחלוקת בעקבות העובדה שגרונו של לוויתן אינו גדול מספיק כדי לבלוע אדם בשלמותו. הלוויתן היחיד שמסוגל לעשות זאת הוא ראשתן גדול-ראש. כמו כן יש ספק רב אם היה לבארטלי מספיק חמצן לנשום מכיוון שפיו של הלוויתן נמצא מתחת למים רוב הזמן והוא אינו מחובר למערכת הנשימה.
הספינה שמוזכרת בדרך כלל בסיפור היא ספינה ממשית העונה לשם "כוכב המזרח" (The Star of the East) ובעוד הספינה אכן קיימת, לא קיים שום תיעוד על אדם בשם ג'יימס בארטלי מפליג על סיפונה, זאת ועוד, היא כלל לא הייתה ספינת לווייתנים.
קרבות לטרון
קרבות לטרון היו סדרה של חמישה ניסיונות כושלים של כוחות צבא ישראליים, לכבוש את מתחם לטרון, שהוחזק על ידי כוחות צבא עבר הירדן, בין 25 במאי ל-18 ביולי 1948, במסגרת החזית הירדנית במלחמת העצמאות.
אזור לטרון היה תא השטח היחיד לאורך כביש יפו-ירושלים - הכביש הראשי שחיבר את ירושלים העברית עם שפלת החוף - שנותר בשליטה ערבית, ולא ניתן היה לעקפו, באמצע מאי 1948, ומכאן נגזרה חשיבותו האסטרטגית. החל מ-17 במאי החלו כוחות הלגיון הערבי לתפוס את הרכס בין לטרון לשער הגיא, ששלט מצפון על הכביש לירושלים, והקימו שם מתחם הגנה מבוצר, שנועד למנוע העברת אספקה לירושלים העברית, ולאלץ אותה להיכנע. ההנהגה הישראלית ייחסה חשיבות עליונה לפריצת המצור הירדני על ירושלים, ולכן הורתה לפיקוד צה"ל לתקוף שוב ושוב את מתחם לטרון. בתקופה שבין פלישת הצבאות הערביים לשטח א"י (15 במאי) לכניסת ההפוגה השנייה ערכו הכוחות הישראלים חמש התקפות על מתחם לטרון, אך כולן נכשלו במחיר אבדות כבדות. פריצת דרך בורמה, שעקפה את חסימת הלגיון על הדרך לירושלים, הקטינה את החשיבות של כיבוש מתחם לטרון, ואזור לטרון נותר תחת שליטה ירדנית עד פרוץ מלחמת ששת הימים ב-1967.
רקע.
בעקבות המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939, שלטון המנדט הבריטי בנה, כחלק ממערך מצודות טגארט, במרחק קצר ממנזר השתקנים בלטרון תחנת משטרה, ששלטה על הדרך מתל אביב לירושלים.
על פי תוכנית החלוקה היה אזור לטרון בשטח המדינה הערבית. בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות, עד לסיום המנדט הבריטי ופינוי הצבא הבריטי מא"י (29 בנובמבר 1947 - 15 במאי 1948) המשיכו הבריטים להחזיק כוח בתחנת המשטרה, כדי לאבטח את התנועה בכביש האסטרטגי מהשפלה לירושלים.
קיומו של היישוב היהודי בירושלים, שמנה כמאה אלף איש ערב פרוץ מלחמת העצמאות, היה תלוי לחלוטין באספקת מים ומזון משפלת החוף. הערבים, שהבינו היטב שניתוק התחבורה היהודית מהשפלה לירושלים עשוי להכריע את המערכה על העיר, ריכזו את עיקר מאמציהם בחסימת צירי התנועה לירושלים, החל מראשית המלחמה. בשורה של מבצעים צבאיים מוצלחים, במהלך החודשים אפריל-מאי 1948, הצליחו כ- 1500 לוחמים במסגרת מבצע נחשון, להשתלט כמעט על כל אורכו של הכביש הראשי מהשפלה לירושלים, אולם קטע הדרך שבין לטרון לשער הגיא, נותר בשליטת הצבא הבריטי עד לסיום המנדט, ולכן לא ניתן היה לפעול בו. בחודש שקדם לסיום המנדט הבריטי נכנס לאזור זה גם כוח מ"צבא ההצלה" של קאוקג'י, השתלט על הנקודות השולטות בחלקו המזרחי של רכס לטרון, ומנע המשך מעבר שיירות אספקה לירושלים.
אחרי עזיבת הבריטים בליל 14 במאי 1948, הוצאו גם כוחותיו של קאוקג'י מאזור לטרון, והועברו להתארגנות מחדש בסוריה. כתוצאה מכך נותר אזור לטרון ריק כמעט לחלוטין מכוחות ערביים במשך כשלושה ימים. עקב העדר מידע מודיעיני על המצב ומחסור בכוחות צבאיים זמינים, נמנע הפיקוד הצבאי הישראלי מהשתלטות של קבע על קטע הכביש מלטרון לשער הגיא, למרות דרישתו של בן-גוריון, ובכך הוחמצה הזדמנות נדירה לכבוש את האזור ללא קרב. בימים 15–18 במאי השתלטו כוחות מחטיבות "גבעתי" ו"הראל" באופן זמני על מספר נקודות מפתח השולטות על הכביש במרחב לטרון, כדי לאפשר מעבר מספר שיירות אספקה לירושלים (מבצע מכבי), אך בכל פעם נטשו הכוחות עם אור היום את הנקודות האסטרטגיות הללו. ב-18 במאי נשלח גדוד 4 של הלגיון לאזור לטרון, ותפס את כל קו הרכס שבין לטרון לשער הגיא. ב-23 בחודש תוגבר כוח זה בגדוד נוסף של הלגיון, בסיוע ארטילריה ושיריוניות. מטרת פיקוד הלגיון הייתה לחסום באזור לטרון את התנועה בכביש הראשי לירושלים, כדי למנוע מעבר אספקה ותגבורות לעיר, לנתק אותה משפלת החוף הישראלית, ובכך להקל את השתלטות צבא עבה"י על ירושלים העברית.
בעיני דוד בן-גוריון חשיבותה של לטרון הייתה מכרעת בלחימה על ירושלים. הוא טען כי "המערכה על ירושלים היא מכרעת ולא מבחינה צבאית בלבד" וכי "קיומה של ירושלים (העברית) תלוי בביטחון התחבורה" ניתן לתמצת את השקפתו של בן-גוריון במילים הבאות: "אין לטרון - אין כביש (לירושלים), אין כביש - אין ירושלים, אין ירושלים - אין מדינה". ומכאן החשיבות המכרעת, שייחס בן-גוריון לכיבוש לטרון.
במבחן התוצאה, החזיקה ירושלים העברית מעמד למרות שהצבא הירדני המשיך להחזיק בלטרון עד למלחמת ששת הימים.
האירועים שקדמו לקרבות.
מבצע מכבי בין 8 ל-16 במאי.