הממלכה הוקמה בשנת 1772 כנסיכות כתר של ממלכת ההבסבורג והורכבה מאזורים שהועברו לאימפריה האוסטרית בחלוקה הראשונה של פולין. בשנת 1804, לאחר הקמתה של האימפריה האוסטרית הפכה המדינה לנסיכות כתר של האימפריה. משנת 1867 הממלכה הוגדרה כחלק מאזור ציסלייטניה (החלק שתחת שלטון ישיר אוסטרי) של האימפריה האוסטרו-הונגרית ומעמדה נותר ללא שינוי עד פירוק הממלכה בשנת 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה . לאורך שנות קיומה שמרה הממלכה על אוטונמיה חלקית.
האזור נוצר במקור בשנת 1772 לאחר החלוקות של האיחוד הפולני-ליטאי בידי המעצמות האירופאיות של אותה תקופה. שטחה הגיאוגרפי של הממלכה השתנה כל כמה שנים בהתאם לחלוקות של האיזור. בשנת 1795 הממלכה ההבסבורגית השתתפה בחלוקה השלישית של פולין, הוסיפה לאזור שטח נוסף ממלכת פולין, וכינתה את השטח גליציה המערבית. לאחר מלחמת הקואליציה החמישית (חלק המלחמות הנפוליאוניות) בשנת 1809, אזור מערב גליציה נכבש על ידי דוכסות ורשה והופרד משאר ממלכת גליציה. שינויים טריטוריאליים נוספים וקטנים יותר התחרשו במספר שנים נוספות (1786, 1803, 1809, 1815, 1846 ו-1849). לאחר שנת 1849 גבולות הממלכה נותרו יציבים עד שנת 1918.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה איזור גליציה תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה. מאז מלחמת העולם השניה ועד היום מחולק האיזור בין אוקראינה לפולין. באזור נמצאות הערים לבוב, טרנופול ואיבנו-פרנקיבסק במערב אוקראינה וקרקוב בפולין.
יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק
יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק הם היחסים הדו-צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין רפובליקת עיראק. בין שתי האומות היחסים מתוחים, בעיקר בגלל הסכסוכים הכורדים-עיראקיים (ראו הסכסוך הכורדי-עיראקי (1918–2003) והסכסוך הכורדי-עיראקי (2017)). הסכסוך החל בשנת 1919, מיד לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה, בין עיראק המנדטורית לבין ממלכת כורדיסטן, לאחר שמחמוד ברזאנג'י, הקים את ממלכת כורדיסטן והכריז עליו כשליטה. הסכסוך המשיך גם לאחר הפיכתה של עיראק למדינה עצמאית. לאחר מלחמת המפרץ, ארצות הברית, צרפת ובריטניה הציבו אזורים אסורים לטיסה בצפון ובדרום עיראק, כדי להגן על הכורדים בצפון עיראק והמוסלמים השיעים בדרום שנרדפו על ידי ממשלת עיראק באותו הזמן, ובראשה סדאם חוסיין. בשנת 2017, החל משאל עם על עצמאות כורדיסטן העיראקית. לאחר שהתוצאות היו בעד עצמאות מהשלטון העיראקי, איראן, טורקיה ועיראק הטילו סנקציות על כורדיסטן העיראקית, בעוד שעיראק פלשה לכורדיסטן.
היסטוריה.
עיראק תחת השלטון הבריטי.
התקוממויות ראשונות (1919-1924).
בין השנים 1919-1924 החלו מרידות מצד הכורדים נגד השלטון הבריטי בעיראק, ובראשן שייח' מחמוד ברזאנג'י, מייסד הפשמרגה. לאחר המרד הראשון בהנהגתו במאי 1919, נכלא ברזאנג'י ולבסוף הוגלה למשך שנה. כשחזר הוא המשיך לפעול נגד השלטון הבריטי, ולבסוף, הכריז על עצמו כשליט ממלכת כורדיסטן.
הקמת ממלכת כורדיסטן (1922-1924).
ממלכת כורדיסטן התקיימה בין השנים 1922-1924, ולבסוף נכבשה בידי הכוחות הבריטיים. ברזאנג'י הוכנע לבסוף והאזור חזר לשלטון בריטי ב-1924. לאחר מכן הוא ברח אל ההרים, ובסופו של דבר הגיע להסכם עם עיראק העצמאית ב-1932, עם שובו מהמחתרת. מרידותיו של ברזאנג'י נחשבות להתחלתו של הסכסוך העיראקי-כורדי המודרני.
עיראק העצמאית.
מרדים כורדים תחת שלטון ממלכת עיראק (1958-1931).
בין השנים 1931 ו-1941 חלו שתי התקוממויות מרכזיות מצד הכורדים: מרד אחמד בארזאני של שנת 1931, ומרד מוסטפא בארזאני, אחיו של אחמד בארזאני, בין השנים 1943 עד 1945.
מרד אחמד בארזאני החל לאחר שמספר שבטים כורדים, שבראשן אחמד בארזאני, מרדו כנגד השלטון העיראקי. לאחר מספר זמן, הצבא העיראקי, בתמיכת בריטניה, ניצחה את הצבא הכורדי החלש. בארזאני הוגלה מארצו, בהתחלה ברח לטורקיה, ולבסוף הוגלה לדרום עיראק. המרד נחשב למרד הגדול הראשון נגד השלטון העיראקי.
מרד מוסטפא בארזאני החל בתקופת סוף מלחמת העולם השנייה. המרד, בהנהגתו של מוסטפא בארזאני, אחיו של אחמד בארזאני, הופסק לאחר שנתיים של לחימה בידי הצבאות העיראקיים. שני האחים למשפחת בארזאני נסוגו לכורדיסטן האיראנית, והמשיכו להנהיג את הכוחות הכורדים משם.
המלחמות העיראקיות-כורדיות.
משא ומתן (1958-1960).
לאחר ההפיכה הצבאית של שנת 1958, הוזמן מוסטפא בארזאני על ידי נשיא עיראק החדש, עבד אל-כרים קאסם, לחזור מהגלות, והתקבל בטוב, משום שהתנגד לשעבר למלוכה העיראקית שבוטלה כעת. במסגרת העסקה שנקבעה בין לבארזאני לקאסם, הבטיח קאסם להעניק לכורדים אוטונומיה בתמורה לתמיכתו של בארזאני במדיניותו. בעקבות ההסכם, הפך בארזאני לראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית (KDP), אשר קיבלה מעמד חוקי ב-1960.
המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה (1961-1970).
המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה הייתה אירוע מרכזי בסכסוך העיראקי-כורדי, שנמשכה בין השנים 1961-1970. את המאבק הוביל מוסטפא בארזאני, כעת ראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית, בניסיון להפוך את כורדיסטן למדינה עצמאית מלאה בצפון עיראק. לאורך הזמן התגלגל המרד למלחמה ארוכה. המלחמה הסתיימה בשנת 1970, וגרמה ל-75,000 עד 105,000 הרוגים, מכה קשה לשני הצדדים. סדרה של שיחות משא ומתן עיראקיים-כורדיים התקיימו בעקבות המלחמה במטרה לפתור את הסכסוך.
המלחמה העיראקית-כורדית השנייה (1974-1975).
המלחמה העיראקית-כורדית השנייה הייתה מתקפה שהובילו כוחות עיראקים נגד חיילי המפלגה הדמוקרטית הכורדית, ובראשה מוסטפא ברזאני, בין השנים 1974–1975. המלחמה באה מכיוון שההסכם על הקמת מדינה כורדית בעיראק, שנחתם לאחר המלחמה הקודמת, לא מומש כלל. במהלך ללחימה, איראן הצטרפה למלחמה בצד הכורדי. היא לבסוף הסתיימה בניצחון עיראקי חלקי ועם גלות ראשי המפלגה הדמוקרטית הכורדית מעיראק ועם 7,000-20,000 הרוגים משני הצדדים. לאחר סיום המלחמה, נחתם הסכם אלג'יר בין איראן בשלטון מוחמד רזא שאה פהלווי, שליט איראן, ובין סדאם חוסיין של עיראק.
כיום.
משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית.
בשנת 2017, ממשלת כורדיסטן העיראקית קיימה משאל עם, ללא רשותה של ממשלת עיראק, על עצמאות כורדיסטן העיראקית. התוצאות היו 91% בעד עצמאות. בעקבות המשאל, מדינות כמו איראן וטורקיה הטילו סנקציות על כורדיסטן, בעוד שעיראק החלה לפלוש לכורדיסטן עצמה. הכוחות הכורדיים התייצבו בכירכוכ, אך לאחר בוא הכוחות העיראקיים, הכורדים נסוגו והעיר נפלה.
לאחר סיום הפלישה, הכורדים הפסידו 20% משטחם.
גליציה האוסטרית
איגוד ועדות העבודה החקלאיות
איגוד ועדות העבודה החקלאיות (באנגלית: The Union of Agricultural Work Committees; בראשי תיבות: UAWC) הוא ארגון פלסטיני שהוקם בשנת 1986, ובשנת 2021 הוכרז על ידי שר הביטחון בני גנץ כארגון טרור. מטרתו הרשמית של הארגון היא לשפר את הביצועים והמקצועיות של חקלאים פלסטינים. האיגוד כולל יותר מ-65 סניפים מקומיים של ועדות חקלאים מקומיות. האיגוד הוא ארגון אזרחי ולא ממשלתי, והוא מגדיר עצמו כארגון א-פוליטי ובלתי תלוי, אך על פי המכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים, 6 פעילים בארגון היו חברים בארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין. במסגרת זו, האיגוד יוזם בנייה בשטחי C בשטחי קרקע של חקלאים פלסטיניים. הארגון ממומן על ידי מדינות זרות, ובעיקר על ידי האיחוד האירופי וממשלת הולנד.
מבנה הארגון.
בשנת 1986 הוקם האיגוד כגוף עצמאי ולא ממשלתי, שמטרתו המוצהרת היא לשפר את הביצועים והמקצועיות של חקלאים פלסטינים. משרדי איגוד ועדות העבודה החקלאיות נמצאים ברמאללה. האיגוד מעסיק יותר ממאה עובדים, והוא מונה מעל 65 סניפים ברחבי יהודה ושומרון ורצועת עזה.
מקורות מימון.
המחזור השנתי של איגוד ועדות העבודה החקלאיות גבוה מ-5 מיליון יורו. רוב הפעילות של הארגון ממומנת במישרין ובעקיפין על ידי האיחוד האירופי, האו"ם וממשלות צרפת, נורווגיה, גרמניה, ספרד, הולנד ועוד.
אחד מגופי המימון של איגוד ועדות העבודה החקלאית הוא ארגון ה-NPA (Norwegian People's Aid; בעברית: סיוע העם הנורווגי). ה-NPA מגדיר עצמו כארגון המסייע לאוכלוסיות חלשות או פגיעות, ולכן תומך באיגוד ועדות העבודה החקלאיות.
עיבוד קרקע חקלאית בשטחי C.
רקע.
מעמד הקרקעות ביהודה ושומרון יוצר מצב בו פלסטיני שיעבד קרקעות חקלאיות בשטח C למשך זמן מסוים, יכול לזכות בבעלות עליהן. על פי חוק הקרקעות העות'מאני התקף ביהודה ושומרון גם כיום, עיבוד חקלאי של קרקע במשך 10 שנים יכול להיחשב כהוכחה לבעלותו של המחזיק בקרקע.
רוב הקרקעות ביהודה ושומרון (כ-70%) לא עברו הסדר ורישום מקרקעין, וחלק ניכר מהעיבוד החקלאי מתבצע בקרקעות שלא הושלם הליך רישומן, ולעיתים בקרקע הרשומה כאדמות מדינה. הפעילות החקלאית כוללת לעיתים חפירות, הכשרת דרכים והקמת גדרות ללא היתר בניה. צה"ל והמנהל האזרחי מונעים מפעם לפעם עיבוד חקלאי באמצעות צו תיחום שטח המאפשר לאכוף את החוק נגד מבנים לא חוקיים לפי תא שטח (בלי צורך בצו נפרד לכל מבנה) ובאמצעות צו שימוש מפריע המאפשר סילוק של המחזיק מן הקרקע כל עוד לא הוכיח את בעלותו עליה. שימוש בצווים אלו נעשה לרוב כנגד מאחזים של יהודים ולא כנגד עיבוד חקלאי של פלסטינים.
עיבוד קרקע חקלאית ביהודה ושומרון.