בסוף 1977 עם הליברליזציה במטבע זר שהונהג על ידי ממשלת הליכוד, בוטל מס הנסיעות. במקומו הוטל מס ערך מוסף על כרטיסי הנסיעה. בשנת 1979 התעוררו קולות שתמכו בהנהגה מחדש של מס נסיעות. מנהל הכנסות המדינה, אוריאל לין הביע התנגדות לרעיון בגלל הרצון לצמצם את מספר המיסים, ריבוי הפטורים מהמס והקושי שבגבייתו כאשר ניתן לרכוש מטבע חוץ ולקנות כרטיסי נסיעה בחוץ לארץ. למרות זאת, באוקטובר 1979 החליטה הממשלה על בדיקת השבת מס נסיעות בסכום קבוע וביוני 1980 החליט האוצר להנהיג מחדש את מס הנסיעות. הרעיון להנהיג את המס בדרך של תקנות שעת חירום נדחתה על ידי היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, והמס לא הונהג. במרץ 1983 כדי למצוא מימון להסכם הקואליציוני עם המפלגות הדתיות, הוחלט על הנהגת מס נסיעות בגובה 50 דולר. בספטמבר 1983 ביקשה הממשלה להכפיל את שיעור מס הנסיעות ל-100 דולר. לאחר שההצעה נכשלה ביקש שר האוצר להנהיג מס הכולל רכיב יחסי למחיר הכרטיס, אך חזר בו וביקש להעלות את המס ל-125 דולר. המס הועלה לבסוף ל-100 דולר, ובהמשך הגיע ל-300 דולר. בספטמבר 1985 הוא הורד ל-150 דולר ול-100 דולר בתוספת 20% ממחיר הכרטיס. בינואר 1993 בוטל מס הנסיעות.
פטורים ומעקפים.
ניסיונות לקבוע מס על כרטיסים שנקנו בחוץ לארץ לא צלחו אל מול מחאות ממדינות אחרות וכרטיסים אלו היו פטורים ממס נסיעות. מקבלי פיצויים מגרמניה קיבלו פטור מהמס. פטורים נוספים ניתנו לנשיא המדינה, לעובדים בחוץ לארץ ולחילופי סטודנטים. העלאת המס הגבירה את התמריץ לעקוף את המס על ידי קבלת כרטיסים שנקנו בחוץ לארץ על ידי קרובים או ידידים אמיתיים או בדויים. שיטה נוספת לעקוף את המס הייתה לקנות כרטיס רשמי ליעד קרוב ואת שאר הנסיעה לקנות במטבע חוץ בשוק השחור. שיטה אחרת לעקיפת המס הייתה שינוי סיווג המחלקות באוניות. בעקבות קביעת שיעור מס שונה למחלקה הראשונה, צומצמה המחלקה ראשונה למינימום כדי להוריד את נטל המס. בשנות ה-80 היו שביקשו לוותר על האזרחות הישראלית כדי להימנע מתשלום מס נסיעות.
בשנת 1962 ניתן פטור על מס נסיעות לנוסעים לקפריסין בדרכון משותף, כדי להדק את הקשרים עם קפריסין העצמאית. אזרחים ישראלים תושבי חוץ היו פטורים מתשלום המס אם לא ביקרו בישראל במשך שנתיים. בשנת 1968 נקבע פטור מהמס לישראלים תושבי חוץ שבאו לישראל לשרת בצה"ל בשעת חירום. בשנת 1974 דנה הכנסת בצמצום הפטורים שהביאו לכך שמעל שליש מהנוסעים לחוץ לארץ שילמו מס מופחת או לא שילמו מס כלל. ביטול הפטור על הכרטיסים שקיבלו עובדי אל על בחינם עורר סכסוך עבודה בחברה.
התכבדו מכובדים
התכבדו מכובדים, הוא שמה של תפילה, שחיברו חז"ל, כדי לאומרה, טרם כניסתו של אדם לבית הכסא. כיום לא נהוג לאומרה.
רקע.
על פי המסורת היהודית, אדם הנוהג בקדושה, ישנם מלאכים המלווים אותו בכל דרכיו. הדבר נלמד מהפסוק: (). מכיוון שבזמן שהאדם נכנס לבית הכיסא, אין המלאכים יכולים ללוותו, שכן אין הם נכנסים למקום שאינו נקי, מן הראוי שהוא יתנצל בפניהם, ולשם כך תקנו חכמים את התפילה.
נוסחים שונים.
נוסח התפילה הידוע, הוא הנוסח המופיע אצל הרמב"ם, ().
התלמוד מביא עוד שני נוסחים
התפילה בימינו.
רבי יוסף קארו בספרו "שולחן ערוך", בחלק אורח חיים אומר: "כשיכנס לבית הכיסא יאמר: "התכבדו מכובדים" וכו', ועכשיו לא נהגו לאומרו". הנימוק לכך הוא שבימינו, האנשים אינם מוחזקים לצדיקים כאלו שמלאכים מלווים אותם, וכן אינם בקדושה כל הזמן.
רבי יעקב חיים סופר בספרו "כף החיים", מביא בשם אחד האחרונים, כי המגיד הורה לרבי יוסף קארו, לומר "התכבדו מכובדים", אך מיישב את הסתירה בכך שהייתה זאת הוראה פרטית, ולא הוראה לרבים.
האר"י ממליץ על אמירת התפילה כסגולה, לבל יהרהר בדברי תורה בהיותו בבית הכיסא.
המקובל רבי נתן שפירא הירושלמי, בספרו "מצת שמורים", קושר את נושא תפילת "התכבדו מכובדים" למצוות ציצית, ולמלאכים הנוצרים מהארתה של מצווה זו.
רבי נתן שפירא מדגיש כי יש לנהוג כדבריו, שהם ההפך ממה שכתב האבודרהם בשם הריב"ש.
בעל "ערוך השולחן" סבור כי אף בימינו "האיש הקדוש היושב על התורה, בקדושה ובטהרה צריך לומר את נוסח התכבדו מכובדים...".
אמנם, יש מי שיאמר שאמירת "התכבדו", אפילו על ידי אנשים שכל עיסוקם בתורה, יש בכך משום יוהרה, אך כבר פסק רבי אברהם צבי הירש אייזנשטט בספרו פתחי תשובה, כי מאחר שאין התפילה נאמרת בפני רבים, אלא בפרטיות ובשקט, אין בכך משום יוהרה.
ב"ילקוט יוסף" מעיד הרב יצחק יוסף כי אביו הרב עובדיה יוסף, לא נהג לומר תפילה זאת.
אזור המיד-אטלנטיק
אזור המיד-אטלנטיק (באנגלית: Mid-Atlantic) הוא אזור בארצות הברית הממוקם בחלקה המזרחי של המדינה. שמו נובע מצירוף המילים Middle-Atlantic - אמצע האוקיינוס האטלנטי, מכיוון שאזור זה הוא החוף התיכון של יבשת אמריקה הצפונית בצדה המזרחי, לחופו של האוקיינוס האטלנטי. אף על פי שאין הסכמה חד משמעית לגבי המדינות שנכללות באזור זה, בדרך כלל נהוג לכלול באזור את המדינות דלאוור, וירג'יניה, וירג'יניה המערבית, מרילנד, ניו ג'רזי, ניו יורק ופנסילבניה ואת מחוז קולומביה.
על פי ההגדרה של מפקד האוכלוסין האמריקני אזור המיד-אטלנטיק כולל רק את המדינות ניו ג'רזי, ניו יורק ופנסילבניה.
אזור המיד-אטלנטיק הוא האזור המאוכלס ביותר בארצות הברית. לאורך ההיסטוריה באזור זה היווה יעד הגעה ראשוני למרבית גלי ההגירה לארצות הברית. האזור מכיל כמה מהערים הגדולות והחשובות ביותר בארצות הברית והוא מתפקד כמרכז כלכלי חשוב במיוחד של ארצות הברית, והן כמרכז הפוליטי הראשי.
אזור זה כונה על ידי פרדריק ג'קסון טרנר "האזור האמריקאי הטיפוסי". הפלורליזם הדתי והאתני באזור זה מהווה נדבך חשוב בהבנת החברה באזור המיד-אטלנטיק, מתקופת ההתיישבות על ידי ההולנדים, השוודים, האנגלים הקתולים והקוויקרים, דרך תקופת השלטון הבריטי ועד לימינו אנו. מאז המהפכה האמריקאית שכנו כל ערי הבירה של ארצות הברית באזור המיד אטלנטיק, כוללת הבירה הנוכחית, וושינגטון די.סי.
בתחילת המאה ה-19 גברו המדינות ניו ג'רזי, פנסילבניה וניו יורק על וירג'יניה ווירג'יניה המערבית במספר התושבים והפכו על חשבון מדינות ניו-אינגלנד למרכז הסחר והתעשייה של ארצות הברית כולה. מספר גדול של מהגרים, ביניהם איטלקים, אירים, גרמנים, פולניים, יהודים ומהגרים נוספים שינו את פניו של האזור, במיוחד בערי החוף כגון ניו-יורק, ניוארק, פילדלפיה, וושינגטון די.סי ובולטימור; אך גם בערים רחוקות יותר מהחוף האטלנטי כמו פיטסבורג, אולבני ובאפלו.
משטרת לציפר
משטרת לַצֵיפָר (לוציפר) (בערבית אל-עַצֵיפִיר) היא מבנה הנמצא בגבולות היישוב בית יתיר בדרום הר חברון ושימש כמשטרה ירדנית וחלק מקו משטרות בדרום יהודה.
המשטרה הוקמה בתקופת המנדט כחלק ממערך שמירה על צירים מרכזיים (במקרה זה על הציר ירושלים-חברון-נגב). המשטרה הוקמה בתבנית "מיקי מאוס". לאחר סיום המנדט הועבר המבנה לידי צבא הממלכה ההאשמית של ירדן והוא שימש את המשמר הלאומי (המקבילה למשמר הגבול) ואת המשטרה הירדנית. הכוחות שימשו לשמירת הגבול עם ישראל אך גם לפעילות נגד הבדואים.
ב-13 בנובמבר 1966 ביצע צה"ל את פעולת סמוע והכוחות פעלו גם במשטרה.
לאחר מלחמת ששת הימים ננטש המקום וב-1983 התיישב במשטרה ובסביבתה גרעין של בוגרי ישיבת מרכז הרב וארגון "אמנה". בהמשך הקים גרעין זה את היישוב בית יתיר.
ב-1991 התיישבה בבניין המכינה הקדם-צבאית יתיר.
המבנה ממוקם בנקודה הצופה על מדבר יהודה, בקעת ערד והנגב הצפוני והוא נמצא על תוואי הדרך הרומית מירושלים לאילת. בקרבת המשטרה נמצאת חורבת לציפר הכוללת ממצאים מהתקופה הביזנטית (גדרות, מערות ועוד).
לוסיה סאנצ'ס סאורניל
לוסיה סאנצ'ס סאורניל (בספרדית: Lucía Sánchez Saornil; 13 בדצמבר 1895 – 2 ביוני 1970) הייתה משוררת, הוגה פמיניסטית ומהפכנית אנרכיסטית ספרדייה. היא מוכרת בעיקר כמייסדת הארגון האנרכו-סינדיקליסטי מוחרס ליברס וכפעילה בארגון האנרכו-סינדיקליסטי CNT.
חייה המוקדמים.
סאורניל גודלה על ידי אביה האלמן מהמעמד הנמוך, ולמדה באקדמיה המלכותית לאמנויות סן פרננדו. בגיל צעיר החלה לכתוב שירה והתחברה לתנועה הספרותית האולטראיסטית. עד לשנת 1919 יצירותיה של סאורניל התפרסמו תחת שם עט גברי במספר כתבי עת פופולריים, בין השאר היא עסקה בנושאים לסביים בעת בה הומוסקסואליות הייתה טאבו, ונחשבה לעבירה על החוק.
פעילות פוליטית.
בשנת 1931, סאורניל, שעבדה כמרכזנית טלפונית החל משנת 1916, השתתפה בשביתה שאורגנה על ידי איגוד העובדים האנרכו-סינדיקליסטי CNT, כנגד חברת "טלפוניקה". מאורע זה היווה נקודת מפנה בחייה, ומאז סאורניל נאבקה למען מהפכה חברתית אנרכיסטית.
בשנת 1933 נבחרה סאורניל למזכירת ה-CNT במדריד, והפיקה את כתב העת של הארגון בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים בספרד. ובמאי 1938 מונתה למזכירה הכללית של ארגון הסיוע האנרכיסטי "סולידריות בינלאומית נגד הפאשיזם" (בספרדית: Solidaridad Internacional Antifascista או SIA בראשי תיבות).
סראוניל פרסמה מאמרים במספר מגזינים וכתבי עת אנרכיסטיים בהם הדגישה את נקודת המבט הפמיניסטית שלה.
מוחרס ליברס.
מתוך תסכול מהסקסיזם של חבריה הרפובליקנים, חברה סאורניל למרסדס קומפוסאדה ואמפארו פוץ' אי גסכון ויחד ייסדו את הפדרציה האנרכו-סינדיקליסטית מוחרס ליברס בשנת 1936. הארגון חתר במאבק כפול לשחרור האישה ולמהפכה חברתית וחברותיו השתתפו במלחמת האזרחים בספרד.