לנארד היה מבקר בעל תיאבון ביקורתי מקיף, וכתב על תרבות, פוליטיקה, טלוויזיה, ספרים ותקשורת גם בפרסומים רבים אחרים, ביניהם "The Nation", "The New York Review of Books", "Harper's", "The Atlantic Monthly", "Esquire", פלייבוי, פנטהאוז, "Vanity Fair", "TV Guide", "Ms. Magazine", "Harper's Bazaar", "Vogue", "Newsweek", "New York Woman", "MemoriesTikkun", "The Yale Review", "The Village Voice", "New Statesman", "The Boston Globe", "Washington Post Book World", "The Los Angeles Times Book Review", "American Heritage" ו־Salon.com. הוא הגיש ביקורות ספרים בתוכנית "Fresh Air" של הרדיו הלאומי הציבורי (NPR) וכתב טור בשם "הלם תרבות" ב־"New York Newsday". במשך 16 שנים הגיש ביקורות ספרים, טלוויזיה וסרטים בתוכנית יום ראשון בבוקר של CBS. לנארד לימד כתיבה יוצרת וביקורת באוניברסיטת פנסילבניה ובאוניברסיטת קולומביה.
לנארד כתב רבות על טלוויזיה לאורך הקריירה שלו – עבור "Life" וה־"New York Times", בשניהם תחת שם העט Cyclops, עבור "New York Magazine" מ־1984 עד 2008, ובספרו "Smoke and Mirrors" משנת 1997. בנוסף, חיבר ארבעה רומנים וחמישה אוספי מאמרי ביקורת.
לנארד חלק את תפקיד העורך הספרותי של כתב העת "The Nation" עם אשתו, סו לנסארד מ־1995 עד 1998, ולאחר מכן המשיך לתרום מאמרים לכתב העת. בכתב העת "הארפרז" כתב טור חודשי על ספרים חדשים, ולעיתים קרובות פרסם מאמרים ב־"New York Times Book Review" וב־"The New York Review of Books". בשנת 2006 דורג לנארד במקום הראשון בין מבקרי הספרות במשאל בקרב סופרים ומו"לים שערך כתב העת "Time Out New York". באותה שנה קיבל פרס על מפעל חיים מאת חוג מבקרי הספרות הלאומי.
לנארד הלך לעולמו ב־5 בנובמבר 2008 מסרטן ריאות, בגיל 69. הוא הותיר אחריו את אמו, רות, אשתו סו, שני ילדים מנישואיו הראשונים – בעל הטור ב־Salon.com אנדרו לנארד ואיימי לנארד, פרופסורית להיסטוריה באוניברסיטת ג'ורג'טאון - ובת חורגת, ג'ן נסל, שניהלה את מחלקת התקשורת במרכז לזכויות חוקתיות.
כתב העת "Columbia Journalism Review" כינה את לנארד "מבקר הספרות המתקדם ורחב האופקים החשוב ביותר שלנו." מבחינה סגנונית, הוא נטה לסגנון נלהב, שהתאפיין בשנינות ובמשחקי מילים, בשימוש נדיב בנקודה־פסיק, ובעיוניו הנלהבים במחברים וביצירותיהם. הוא כתב מאמרים מקיפים ומסכמי־קריירה על עבודתם של סופרים בולטים, החל מתומס פינצ'ון וג'ואן דידיון ועד אדוארדו גליאנו, סלמן רושדי, דון דלילו, מרי גורדון, ג'ון צ'יבר, טוני מוריסון וריצ'רד פאוארס.
קורט וונגוט כתב עליו: "כשאני קורא משהו מאת ידידי משכבר הימים ג'ון לנארד, קולו נקרא כשל זר מוחלט. בשיחות רגילות, איתי לפחות, הוא מנומס מכדי להצית את הזיקוקים של כל מה שהוא יודע ומרגיש לאחר שקרא והגיב והשווה, במהלך הקריירה הארוכה שלו כמבקר ספרות, פי אלף יותר ספרים מכמות הספרים שבהם אני אפילו נתקלתי. רק בדפוס הוא מאיר את שמי הלילה של הבורות והעייפות האינטלקטואלית שלי עם רחשים ודפיקות, ועם תפרחת מרהיבה של אש. הוא מורה! כשאני מתחיל לקרוא את ג'ון לנארד, זה כאילו, בעודי פשוט מחפש את השירותים, נקלעתי בטעות להרצאה של האיש החכם ביותר שחי אי פעם".
העיתונאי סטאדס טרקל כינה אותו "מבקר שממנו למדתי על הספרים שלי עצמי". טרקל אמר ל־NBCC: "הוא אומר אמת לבעלי שררה עם סגנון שהוא כולו שלו - לנארדי. הוא שריד למסורת גדולה. הוא היה מבקר ספרות במובן האצילי ביותר של המילה, שבו לא קבעת אם ספר הוא 'טוב או רע' אלא כתבת מתוך נקודת מבט של איך כדאי לקרוא את הספר."
והאגן חאצ'טוריאן
והאגן גרניקי חאצ'טוריאן (בארמנית:Վահագն Գառնիկի Խաչատուրյան, נולד ב-26 ביולי 1959) הוא פוליטיקאי ארמני, המכהן כנשיא ארמניה החמישי החל ממרץ 2022.
הוא כיהן בשנים 1992–1996 כראש העיר ירבאן ובשנים 2021–2022 כשר תעשיית ההי-טך של ארמניה. הוא השתייך בעבר עד שנת 2017 למפלגת הקונגרס הלאומי הארמני ובהמשך היה לחבר פרלמנט עצמאי.
הוא כלכלן בהכשרתו.
קורות חייו.
והאגן חאצ'טוריאן נולד בשנת 1959 בסיסיאן. בשנת 1976 סיים את לימודיו בתיכון מס.118 בירבאן עם מדליית זהב להצטיינות. בשנת 1980 סיים את לימודיו האקדמיים במכון לכלכלה לאומית בירבאן עם דיפלומת כלכלן.
בשנים 1982–1989 הוא עבר בחברת "חרגזדן מאש" בשנים 1989–1992 היה סמנכ"ל של המפעל "מארס". בשנים 1990–1996 כיהן כחבר במועצת העיר ירבאן ובשנים 1992–1996 כראש העיר הזאת. בשנים 1995–1999 היה חבר באספה הלאומית של ארמניה ובשנים 1996–1998 כיועץ של נשיא ארמניה, לבון טר-פטרוסיאן. בשנת 2002 התמנה לסגן יושב ראש המרכז למדעי המדינה, משפטים ומחקר כלכלי. באוגוסט 2021–2022 כיהן כשר תעשיית ההי-טך בממשלת פשיניאן.
הנשיא ארמניה.
אחרי התפטרות הנשיא ארמן סרקיסיאן, מפלגת החוזה האזרחי מינתה את חאצטוריאן כמועמדה לתפקיד הנשיא. ב-3 במרץ 2022 בחר בו הפרלמנט הארמני לתפקיד ראש המדינה בסיבוב ההצבעות השני.
ב-13 במרץ 2022 הושבע חאצ'טוריאן כנשיא ארמניה.
חיים פרטיים.
חאצ'טוריאן נשוי, אב לבת ולבן וסב לשני נכדים.
והאגן חצ'טוריאן
ירושלים רבתי
אבנילסון
פרנסיסקו אבנילסון דה לימה ברבוסה (בפורטוגזית: Francisco Evanilson de Lima Barbosa; נולד ב-6 באוקטובר 1999), הידוע בכינויו אבנילסון, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בפורטו.
קריירה.
אבנילסון נולד בפורטלזה, והחל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פלומיננסה ב-2013. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-17 בינואר 2018, בהפסד 3–1 לבואבישטה.
ב-23 בינואר 2018 הושאל לשישה חודשים לשומורין מהליגה הסלובקית השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באפריל, בניצחון 0–1 על פרטיזן ברדיוב. שבועיים ימים לאחר מכן הבקיע את שערו הראשון, בניצחון 0–2 על Spišská Nová Ves.
עם החזרה לפלומיננסה החל לשחק בקבוצה של המועדון עד גיל 20. בספטמבר 2019, לאחר שהיה מלך השערים של הקבוצה עם 11 שערים, הועלה אבנילסון לסגל הקבוצה הבוגרת בה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בנובמבר, בניצחון 0–2 על סאו פאולו. ב-8 בדצמבר כבש שער בכורה, בהפסד 2–1 לקורינתיאנס.
פורטו.
ב-7 בספטמבר 2020 חתם אבנילסון על חוזה לחמש שנים בפורטו מהליגה הפורטוגלית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-24 באוקטובר, כשבנוסף גם הבקיע את שער הניצחון ב-0–1 על ז'יל ויסנטה. בהמשך שיחק במשך תקופה במדי פורטו ב'. לאחר שהבקיע שישה שערים בחמישה משחקים עבור קבוצת המילואים של פורטו, חזר לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-16 בינואר 2022 הוא הבקיע שלושער ראשון בליגה, בניצחון 4–1 על B SAD. באותו החודש גם זכה בפרס שחקן החודש בליגה הפורטוגלית. בסך הכל בעונתו השנייה בקבוצה כבש 14 שערים ב-30 הופעות ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות פורטוגל.
תארים.
פורטו
אוגוסטו לגיה
אוגוסטו לגיה (בספרדית: Augusto Bernardino Leguía y Salcedo; 19 בפברואר 1863–7 בפברואר 1932, לימה) היה נשיא פרו פעמיים - בשנים 1908–1912 ו-1919–1930.
ביוגרפיה.
אוגוסטו לגיה נולד באזור למבאקה למשפחה בעלת אמצעים וידועה בפרו. הוא למד בולפראיסו בצ'ילה. בשנים 1879–1881 הצטרף לצבא והשתתף במלחמת האוקיינוס השקט. לאחר סיום המלחמה, עבר לארצות הברית ועבד בחברת ביטוח.
בשנת 1900 חזר לגיה לפרו והחל בקריירה פוליטית. בשנת 1903 מונה לשר האוצר וכיהן בתפקיד עד מותו של הנשיא בשנת 1904. בממשל החדש כיהן כראש ממשלה עד לשנת 1907 כאשר עזב את התפקיד במטרה להשתתף בבחירות.
בשנת 1908 זכה בבחירות כאשר עמד בראש קואליציה שבה היו שותפות מספר מפלגות. הממשל החדש פעל לשיפור המצב הכלכלי של המדינה ולפיתוח התעשייה. למרות זאת מנע את פיתוח תעשיית הרכב ויישום של פרויקט ייצור מקומי של מכונית מדגם "Grieve".
ב-29 במאי 1909 קבוצה מהאופוזיציה פלשה לארמון הנשיא עם דרישה להתפטרותו של לגיה. לאחר סירוב, הוא הוצא לכיכר מרכזית בלימה ונדרש ממנו להתפטר תוך איום ברצח. המשטרה פתחה בירי שבמהלכו נהרגו כ-100 אזרחים אך הנשיא שוחרר. במהלך הכהונה הצליח לגיה להסדיר בעיות בגבול עם ברזיל ובוליביה. בשנת 1912, לאחר סיום כהונתו, נסע לבריטניה ולארצות הברית ולמד בנקאות וכלכלה.
בבחירות לנשיאות פרו שנערכו בשנת 1919 התמודד לגיה שוב וניצח. הוא חשש שנציגי "המפלגה האזרחית" שלה היה רוב בפרלמנט לא יאשרו את תוצאות הבחירות ובתמיכת הצבא ארגן הפיכה. הפרלמנט פוזר ולאחר הבחירות החדשות לפרלמנט, אושר מינוי לגיה לנשיא.
בשנת 1920 קידם לגיה חוקה חדשה לפרו. למרות מתן זכויות שונות בחוקה החדשה, לגיה בעצמו הפר אותה מספר פעמים בנוגע להתייחסותו ליריבים פוליטיים. רבים מהם נאלצו לעזוב את המדינה. השלטון החדש התנהל כדיקטטורה. בין היוזמות החיוביות של לגיה באותה עת, היה פיתוח מערכת הבריאות ופיתוח ערי פרו לרבות לימה. בהקשר למדיניות חוץ הוא חתם על הסכמי גבולות עם קולומביה וצ'ילה. חלק מהסעיפים של הסכם עם צ'ילה יושמו רק בשנת 1999.
בעקבות המיתון הגדול שהחל בשנת 1929הופסקו ההשקעות הזרות במדינה. ב-22 באוגוסט 1930 בארקיפה נעצר לגיה והואשם בשחיתות שלטונית. הנשיא המודח היה במעצר עד לפברואר 1932 עד לפטירתו בבית חולים צבאי.
יוהאן ראבה
דן טרנר
דניאל ובסטר "דן" טרנר (באנגלית: Daniel Webster "Dan" Turner; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-25 בשנים 1931–1933.
ראשית חייו.