ב-8 בנובמבר בחג דמיטרי הקדוש נציגי התושבים ביאסיניה והיישובים מסביב הצביעו בעד האיחוד של חבר זקרפטיה עם אוקראינה ובחרו אספה לאומית הוצולית. האספה בראשות סטפאן קלוצ'וראק הורכבה מ-42 חברים, מתוכם 38 אוקראינים, 2 גרמנים ו2 יהודים. נבחר פורום ממשלתי שכלל משרדים לענייני חוץ, פנים, כלכלה, רווחה. בראש בית המשפט התמנה ראש הכפר. אורגנו בתי ספר בשפה האוקראינית, מקהלה עממית וחוגים ב"בית העם". השלטונות החדשים יצרו קשרי חוץ עם הרפובליקה העממית המערב אוקראינית, דאגו לייבוא לחם מקולומיה ולייצוא עצים לשאר גליציה, כשהסחר התנהל בכתרים הונגרים ובגריבנות אוקראיניות.
נציגים של האספה הלאומית ההוצולית השתתפו בקונגרסים שהתקיימו ב-10 בדצמבר 1918 בבודפשט וב-18 בדצמבר בסיגט, שכונסו על ידי ממשלת הונגריה בראשות הרוזן מיהאי קארואי על מנת לקבוע את עתיד חבר זקפרטיה. ההוצולים הביעו התנגדות תקיפה להשארת אזורם במסגרת הונגריה, מה שעורר את מורת רוחה של הממשלה ההונגרית.
ב-22 בדצמבר 1918 היא שלחה ליאסיניה גדוד ז'נדרמים הונגרים. בכפר הושכן משטר כיבוש והמוסדות הלאומיים ההוצולים - כולל האספה הלאומית ירדו למחתרת. בחג המולד, לפי הלוח היוליאני, פרץ מרד.
בליל 7 - 8 בינואר 1919 ההוצולים לקחו בשבי את 500 השוטרים ההונגרים כמעט ללא קרב.
ב-10 בינואר המועצה ההוצולית הכריזה שוב על רצונם של אלפי תושבי הוצוליה להסתפח אל הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה.
למרות שב-28 בנובמבר 1918 המועצה הלאומית הרומנית של בוקובינה הצביעה ברובה על איחוד בוקובינה עם ממלכת רומניה. החלטה זו לא הייתה מקובלת על נציגי המיעוט האוקראיני. האוכלוסייה ההוצולית ביישובים כמו איזווארלה סוצ'ביי ביקשה להסתפח לרפובליקה ההוצולית החדשה.
הרפובליקה ההוצולית התבטלה ב-11 ביוני 1919 כשכוחות רפובליקת המועצות ההונגרית כבשו את אזור אוקראינה הטרנסקרפטית. אולם בהתחלת יולי 1919 באישור מעצמות ההסכמה, האזור שבו חיים הוצולים התחלק בין שלוש מדינות: צ'כוסלובקיה, מדינה עצמאית חדשה, שסיפחה את כל אוקראינה הטרנסקרפטית, רומניה שהבטיחה לעצמה את השליטה בבוקובינה ופולין, שסיפחה את פוקוטיה.
ניסיון חדש לעצמאות: הרפובליקה הקרפטית-האוקראינית בשנת 1939.
במרץ 1939 בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית ובני בריתה המקומיים, הוכרזה שוב מדינה אוקראינית בשם "הרפובליקה הקרפטו-אוקראינית" באזור אוקראינה הטרנסקרפטית או רוטניה, אבל שטחה נכבש כעבור 24 שעות על ידי צבא המשטר ההונגרי של מיקלוש הורטי. בתום מלחמת העולם השנייה סופח האזור על ידי ברית המועצות והפך לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
קלוד סקודמור ג'רוויס
קידום אורגני
פרסום אורגני
שימוש צבאי בחיות
אפל ווטש
שעון אפל
תביעות קטנות
רועי שטרית
רועי שטרית (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש ראש מטה פיקוד המרכז. קודם לכן שימש מפקד בית הספר להגנת הגבולות, ראש מחלקת אימונים בזרוע היבשה, מפקד חטיבת אפרים, מפקד בא"ח נח"ל, סגן מפקד חטיבת הנח"ל ומפקד גדוד 932.
ביוגרפיה.
שטרית התגייס לצה"ל באוגוסט 1996, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 931 בין השנים 2000–2002, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע חומת מגן. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 931. לאחר לימודים, מונה לקצין אג"ם של חטיבת הנח"ל. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
ביולי 2010 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 932, ושימש בתפקיד עד אפריל 2012. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת הנח"ל בין השנים 2012–2013. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח נח"ל בין השנים 2013–2015. ב-19 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אפרים, ושימש בתפקיד עד 16 באוגוסט 2017. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ה (2017–2018). בשנת 2018 מונה לראש מחלקת אימונים בזרוע היבשה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2020. ב-27 באוקטובר 2020 מונה למפקד בית הספר להגנת הגבולות, בתפקיד זה שירת עד 4 ביולי 2022. ב-20 ביולי 2022 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד המרכז.
חיים אישיים.
שטרית מתגורר בבית קמה, נשוי ואב לילדים. בעל תואר ראשון במשפטים.
לפלר
הרולד
חמילניק (פירושונים)
אהרן תאומים
רבי אהרן תאומים (~1630, ה'ש"צ בערך - נפטר ב-8 ביולי 1690, ב' באב ה'ת"ן) היה רב ומחבר ספרים אשכנזי. רבן של וורמס וקרקוב.
ביוגרפיה.
נולד כנראה בפראג וגדל כיתום בבית סבו, ר' שמעון תאומים. בשנת ה'תי"ט (1659) התמנה כדרשן בקהילת פראג, משרה אותה נשא במשך שתים עשרה שנים. בשנת ה'ת"ל-1670 נפטר בוורמס "רב המדינה" הרב משה שמשון בן שמואל בכרך, והקהילה המקומית בחרה ברב אהרן תאומים למלא את מקומו. לרב בכרך המנוח היה בן צעיר, הרב יאיר חיים בכרך, שלימים התפרסם כאחד מגדולי האחרונים באשכנז, והקהילה העדיפה את הרב תאומים על פניו. מאוחר יותר כתב הרב בכרך השגות על ספריו של הרב תאומים והתגלעה ביניהם מריבה. בהקדמה לאחד מספריו גולל הרב בכרך את סיפור המריבה, אך לא הדפיסו ואף אסר לפרסמו, חלקים מהמאמר התפרסמו רק במאה ה-19 במאסף "ביכורים" של אהרן ילינק.
לאחר 17 שנות רבנות בוורמס, פרצה מלחמת תשע השנים והוא נאלץ לעזוב את וורמס שעמדה תחת מצור, הוא קיבל הצעת רבנות בקרקוב, נענה לה בחיוב, אך הצליח להגיע אל העיר רק לאחר שלוש שנות נדודים. בחודש ניסן ה'ת"ן (1690) הגיע לקרקוב והתמנה כרב העיר. כבר בתמוז של אותה שנה, נסע לחמלניק לכינוס של ועד ארבע ארצות, ובעת שהותו שם התנפלו עליו אנשיו של אציל פולני בשם סטראוניק באשמה כלשהי, כנראה למטרת סחיטה מן הקהילה, והוא נאסר. במהלך המעצר הוא נפצע אנושות ונפטר בדרכו לחקירה. מעניו הביאו את גופתו לעיר פינטשוב ושם נקבר. תפילת אל מלא רחמים מוחדת עליו נכתבה בפנקס הזכרת נשמות של קהילת קרקוב.
צ'ים
אהרן תאומים-פרנקל
יוזיאס פון הרינגן
יוזיאס פון הרינגן (בגרמנית Josias von Heeringen; 9 במרץ 1850, קאסל, נסיכות הבוחר מהסן – 9 באוקטובר 1926, שרלוטנבורג, רפובליקת ויימאר), היה גנרל גרמני, שפיקד על ארמייה בחזית המערבית.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון הרינגן נולד בקאסל שהשתייכה לנסיכות הבוחר מהסן. ב-1867 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. פון הרינגן התקדם בסולם הפיקוד, ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-22, ב-1906 מונה למפקד הקורפוס ה-2, וב-1909 מונה לשר המלחמה של פרוסיה. ב-1913 מונה למפקד האזור הצבאי השני.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון הרינגן מפקד הארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הארמייה בפיקודו הדפה את הכוחות הצרפתיים שפלשו לאלזס במסגרת קרב מילוז, לאחר מכן בקרב לורן שנערך באוגוסט 1914 בלמו הארמייה והארמייה השישית את המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש. על הצלחתו בקרבות קיבל את העיטור פור לה מריט.
לאחר הכישלון בקרב על המארן הועברה הארמייה צפונה, והגיעה בדיוק בזמן לבלום את כוחות מדינות ההסכמה בקרב על האן. הארמייה השתתפה במרוץ אל הים, ובכלל זה בקרב אראס.
ב-28 באוגוסט 1916 מונה פון הרינגן למפקד מפקדת הגנת החופים ופיקד עליה עד סוף המלחמה, ולאחר מכן פרש משירות צבאי.
פון הרינגן היה נשיא ארגון קיפהאוזרבונד - ארגון של חיילים משוחררים עד למותו. פון הרינגן נפטר בשרלוטנבורג ב-9 באוקטובר 1926 והוא בן 76 שנים.
הרמן פון אייכהורן
הרמן פון אייכהורן (בגרמנית: Hermann von Eichhorn; 13 בפברואר 1848 - 30 ביולי 1918) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
פון אייכהורן נולד בברסלאו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1866 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמה האוסטרו-פרוסית ובמלחמת צרפת–פרוסיה. פון אייכהורן התקדם בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-9, ב-1904 מונה למפקד הקורפוס ה-18, וב-1912 מונה למפקד האזור הצבאי השביעי.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה אמור פון אייכהורן לפקד על הארמייה החמישית, אך עקב תאונת רכיבה שבה נפצע קשה לא היה יכול לקבל את הפיקוד. בסוף 1914 הוחלט בפיקוד הגרמני לרכז את המאמץ העיקרי בחזית המזרחית, ואילו בחזית המערבית להישאר בהגנה. לצורך כך הקימו ב-26 בינואר 1915 את הארמייה העשירית בפיקוד פון אייכהורן.
הארמייה שכללה את הקורפוס ה-21 ואת קורפוסי המילואים ה-38 וה-39, השתתפה בפברואר בקרב השני על האגמים המזוריים. באוגוסט 1915 השתתפה הארמייה במתקפה הגדולה של מעצמות המרכז שהביאה לנסיגת הצבא הרוסי מגליציה ופולין, וכבשה את וילנה. במרץ 1916 הדפה הארמייה את מתקפת אגם נארוץ' הרוסית.
ב-18 בדצמבר 1917 הועלה פון אייכהורן לדרגת גנרלפלדמרשל.
לאחר שנחתם חוזה ברסט-ליטובסק, הועברו רוב יחידות הארמייה לחזית המערבית, ורק 6 דיוויזיות נשארו בארמייה ושימשו כחיל כיבוש בבלארוס.
ב-5 במרץ 1918 מונה גנרל פון אייכהורן למפקד קבוצת הארמיות אייכהורן ולמושל הצבאי של אוקראינה. ב-30 ביולי 1918 נרצח פון אייכהורן על ידי בוריס מיכאילוביץ דונסקוי, שהיה מהפכן שמאלני סוציאליסטי. פון אייכהורן נקבר באינווליד בפרידהוף בברלין.
אריה כוכבי
אריה כוכבי (נולד ב-24 ביוני 1967) הוא יזם וממציא ישראלי. כיום מנכ"ל ומייסד-משותף בחברת 2D Generation, חברה העוסקת בישומים של החומר המהפכני גרפן עבור תעשיית השבבים.