מנחם מנדל שמואלביץ נולד בנוסיבקה שבאוקראינה לקלונימוס (קלמן) אריה סומילוביץ ואשתו לאה. אביו היה סוחר בדים. מנחם מנדל היה הרביעי משישה ילדים. בילדותו למד בתלמוד תורה. ב-1896 עבר את בחינות הבגרות הממשלתיות בהצטיינות והצטרף לחיל הפרשים בצבא האימפריה הרוסית, שם שירת במשך ארבע שנים. עם שחרורו עבד כמורה במחוז צ'רניגוב במשך ארבע שנים. ב-1905 עלה לארץ ישראל בעלייה השנייה. ממש"י עבד תחילה כשכיר יום במושבה רחובות ובמפעל הטבק בוואדי חנין. ב-1906 עבר לירושלים והצטרף לקומונת הסתתים ליד בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות. בריאותו של ממש"י הייתה רופפת, ועל כן נאסר עליו לעבוד בסיתות.
ב-1909 עזב ממש"י את ירושלים ועבר לימה (היום המושבה יבנאל), שם עבד בסיקול אבנים ושירוש סידריות. לאחר שלושה חודשים עבר למושבה כנרת ועבד אצל יוסף טריידל. שלושה חודשים מאוחר יותר עבר ממש"י לחוות כנרת. בנובמבר 1910 חתמו ממש"י, בן-ציון ישראלי, משה אינגברמן ודוד דוברינסקי על חוזה אריסות בינם ובין המנהל משה ברמן, ועד מותו ב-1911 היה ממש"י חלק מקבוצת "האריסים". התגורר בבית המוטור יחד עם "שלישית יחד" (בן ציון ישראלי, מאיר רוטברג ונח נפתולסקי). היה בין הראשונים שעסקו בניסויים של חקלאות שלחין של ירקות בחווה.
ממש"י היה פעיל של מפלגת הפועל הצעיר ועזר להקים את סניף ירושלים של המפלגה. ב-1907 השתתף באספת צירי המפלגה ביפו. בנוסף היה ממש"י כתב של עיתון הפועל הצעיר ופעיל למען לזכויות הפועלים וזכויות הנשים. בכתביו ניכר חוש צדק חברתי מפותח. ממש"י השתתף באסיפות, בדיונים ובוועידות.
מותו.
ב-25 במאי 1911, בגיל 31, נמצאה גופתו של ממש"י על הדרך שבין בית המוטור לחוות כנרת, אחרי שיצא להביא לחם. רגליו היו יחפות, נעליו לצד הגופה, פניו כלפי מטה ופיו היה מלא בעפר. רופא ערבי שבדק את הגופה קבע שממש"י נפטר משבץ לב, אולם יש סברה כי נרצח על ידי שודדים בדואים. קברו הוא הקבר הראשון שנכרה בבית העלמין של כנרת. הוועד הגלילי של הפועל הצעיר החליט כי ביום השנה למותו, ב-1912, תינטע לזכרו חורשת אקליפטוס על תל ליד הכנרת אותו אהב. במלאת שנה למותו, בכ"ח באייר תרע"ב (25 במאי 1912), ניטעה לזכרו של ממש"י חורשת האקליפטוס על התל ליד הכנרת.
ממש"י היה דמות ידועה בקרב היישוב, ומותו הכה את הציבור היהודי בתדהמה. כך כתב נחום טברסקי בהספד שכתב בעיתון הפועל הצעיר:
הסופר יוסף חיים ברנר כתב דברים לזכרו:
כתביו.
ב-1961 יצא ספר המכיל אוסף נבחר של כתביו של ממש"י, וכן דברים שכתבו עליו אחרים, ביניהם דוד בן-גוריון, יוסף חיים ברנר, נחום טברסקי ובן-ציון ישראלי.
כתביו של ממש"י כוללים יומנים פרטיים ורשימות רבות שכתב לעיתון הפועל הצעיר, בהן הביע את דעותיו בנושאי אקטואליה, סוציאליזם, מעמד האשה ועוד. על רשימותיו נהג לחתום ממשי, ראשי התיבות של שמו העברי (מנחם שמואלי). שם עט זה, המבטא גם כמיהה למימוש עצמי, הפך גם לכינויו. לאחר שעבר לחוות כנרת המשיך לכתוב לעיתון. טוריו תיארו את מאבקם של הפועלים מול פקידות יק"א ונושאים אחרים מענייני היישוב. בתקופת מגוריו בירושלים התייחס ממשי ביומניו ליהודי ירושלים שחיו על כספי החלוקה:
"שאלת הפועלת הגלילית" וחוות העלמות.
ב-1910 פרסם ממש"י מאמר פורץ דרך, "שאלת הפועלת הגלילית", בו התרעם על היחס לנשים בכלל ופועלות בפרט. זוהי ההתייחסות הראשונה לעניין הפמיניסטי בתקופת היישוב החדש. על פי יוסף שפירא,
כך כתב ממש"י:
באותו מאמר, הגה ממש"י את רעיון ההקמה של חוות העלמות, שהוקמה חודשים אחדים אחרי פרסום המאמר.
נושאים אחרים.
ממש"י היה גם בין הראשונים שדיווח על התארגנות הערבים ונטייתם להכרה עצמית. כבר ב-1908 כתב ממש"י, "חד–העין, שגם המחמירים באנשי העלייה השנייה הכירו ברצינות הגיגיו", על הערבים:דיווחיו של ממש"י על קורות השביתה הגדולה בחוות כנרת, שאחד ממארגניה היה ברל כצנלסון, מהווים עדות היסטורית ומחקרית על אחד מסכסוכי העבודה הראשונים של תנועת העבודה בארץ ישראל. השביתה הייתה "לאבן דרך בתולדות תנועת הפועלים הארץ ישראלית".
ATR 42-300
עמותת אנונימוס לזכויות בעלי חיים
אגם פינטובו
באביאק
באביאק (בפולנית: Babiak) הוא כפר במחוז קולו שבפרובינציית פולין גדול בפולין, כ-17 ק"מ צפונית לעיירה קולו, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תחילת היישוב בסוף המאה ה-18, על גדת נהר טישמייניצה. בשנת 1815 קיבל היישוב זכויות עיר, ובשנת 1870 אלה ניטלו ממנו. כיום משמש היישוב כמרכז מסחר ושירותים לכפרי הסביבה.
יהודי באביאק.
תחילת התיישבות יהודים ביישוב הייתה בראשית המאה ה-19. יהודי הכפר עסקו ברוכלות ובמלאכה, וחלקם בחקלאות. ב-1857 מנתה הקהילה היהודית 240 איש ובשנת 1921 נמנו בכפר 237 יהודים, כשליש מסך תושביו.
באוקטובר 1940 גורשו יהודי הכפר לגטאות בכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה, לצד מאות מיהודי קולו, ובינואר 1942 הועברו למחנה ההשמדה חלמנו.
הפיגוע במחסום המשטרה הבריטית
מתקפת הצלף בוואדי חרמיה
מרכז שרובר
שרובר
צ'אק טוד
צ'ארלס דייוויד "צ'אק" טוד (באנגלית: Charles David "Chuck" Todd; נולד ב-8 באפריל 1972) הוא עיתונאי יהודי אמריקאי, המגיש את התוכנית "פגוש את העיתונות" ברשת NBC ומשמש ככתב הפוליטי הבכיר של רשת NBC News.
ביוגרפיה.
טוד נולד במיאמי שבפלורידה, כבן לאם יהודיה (לבית ברנסטיין) ואב נוצרי. הוא גדל והתחנך כיהודי חילוני, למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון אך לא סיים את התואר במדע המדינה.
בשנים 1992 עד 2007 עבד במערכת הניוזלטר "The Hotline" ושימש עורכו הראשי במשך שש שנים. ב-2007 גויס על ידי מגיש התוכנית "פגוש את העיתונות" טים ראסרט לרשת NBC, שם הוא שימש פרשן פוליטי ומונה לכתב הפוליטי הבכיר של רשת NBC News. בדצמבר 2008 מונה לכתב הבכיר של הרשת בבית הלבן.
בספטמבר 2014 מונה למגיש "פגוש את העיתונות", בהחליפו את המנחה הקודם דייוויד גרגורי. יחד עם חברי מערכת NBC News זכה פעמיים בפרס אמי על סיקור תקשורתי.
הוא מחברו של הספר: "The Stranger: Barack Obama in the White House" על תקופת כהונתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית.
טוד נשוי ואב לשניים. הזוג מתגורר במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה, בסמוך לוושינגטון. הוא חבר קהילת בית הכנסת הרפורמי "רודף שלום" (Rodef Shalom) בפולס צ'ארץ' (Falls Church), וירג'יניה.
בליגרוד
בליגרוד (בפולנית: Baligród) הוא כפר במחוז לסקו שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
התיעוד הראשון ליישוב הוא מראשית המאה ה-17, אך נראה שהמקום היה מיושב עוד מאות בשנים קודם לכן. בשנת 1634 הוענקו ליישוב זכויות מגדבורג. היישוב נודע בשל הירידים שהתקיימו בו, בהיותו על נתיב מסחר מרכזי בין הונגריה ופולין.
מספר מתושבי היישוב נודעו בפעילותם במרד ינואר בשנת 1863, ובהמשך, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד במרץ 1915, נערכו קרבות קשים בסביבת היישוב, אשר גרמו לו לנזקים כבדים.
באוגוסט 1944 נרצחו ביישוב 42 תושבים פולנים בידי מיליציה אוקראינית.
יהודי בליגרוד.
תולדות הקהילה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבליגרוד הוא מראשית המאה ה-17. בשנת 1765 חיו ביישוב 144 יהודים, ובשנת 1870 הפכה הקהילה ביישוב לעצמאית, כאשר עד אז הייתה כפופה לקהילת לסקו. יהודי המקום, שהיו חסידים, התפרנסו ממלאכה ומרוכלות.
בסוף המאה ה-19 כיהן במקום הרב יהושע רובין, בנו של הרב מנחם-מנדל רובין מלינסק. באותה עת התקיימו בכפר שלושה בתי תפילה, וכן חצרות של חסידות סאדיגורה ושל חסידות דינוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הקהילה בכפר בשל הרס היישוב, ובשל פרעות כפריי הסביבה בשלהי 1918, ורבים מיהודי היישוב עזבוהו. בשנת 1921 נמנו בבליגרוד 515 יהודים. בשנות העשרים השתקמה הקהילה במקום בסיוע הג'וינט, וקמו ביישוב סניפים של חלק מהמפלגות הציוניות, וקן של תנועת הנוער עקיבא.
בשנת 1939 נמנו בכפר 990 יהודים, קרוב למחצית מכלל תושביו.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו יהודים מהכפר להימלט מזרחה. עם הכיבוש הגרמני של האזור, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, וחובת עבודות כפייה בבניית ביצורים בגבול הסובייטי. מעת לעת הגיעו למקום אנשי הגסטאפו והמשטרה הגרמנית, והיו מתעללים ביהודים, ובוזזים את רכושם.
בשנת 1941 הוחרם רכוש ועד הקהילה בכפר, והוטלו על יהודי הכפר תשלומי כופר, ובהמשך, שולחו יהודים מהכפר למחנה העבודה זאסלאב שבנפת סאנוק. בחורף 1942-1941 נפטרו יהודים רבים בכפר כתוצאה מרעב וממגיפות.
בקיץ 1942 גורשו כל יהודי הכפר למחנה זאסלאב, אשר שימש באותה עת כמחנה ריכוז ליהודי הסביבה. במחנה זה שוכנו בצריפים, והועסקו בעבודה במנסרות, תוך הוצאה להורג של יהודים שנמצאו בלתי כשירים לעבודה.
בשלהי 1942 ובראשית 1943 שולחו יהודי בליגרוד, יחד עם יתר יושבי מחנה הריכוז, למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ארבעת המוסקטרים
הופעה חיה בקיסריה (יהודה פוליקר)
הופעה חיה בקיסריה הוא אלבום הופעה כפול של הזמר והיוצר יהודה פוליקר. האלבום יצא בשנת 1997 והוא מבוסס על שירים שהוקלטו במהלך 2 הופעות בחודשים יוני ויולי 1996, במסגרת סיבוב ההופעות שליווה את האלבום הילד שבך. האלבום נפתח בגרסה חדשה לשיר "לעיניך הכחולות" שהקליט ביחד עם יזהר אשדות. בנוסף, כולל האלבום 30 שירים מכל התקופות - החל מלהקת בנזין ועד אלבומו האחרון. השירים "פנים אל מול פנים" ו"דברים שרציתי לומר" יצאו כסינגלים לתחנות הרדיו, וזכו להצלחה במצעדי הפזמונים.
שותפים באלבום.
ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים אחדים, ביניהם:
SubVersion
לורד דה וינטר
עין עריכ