במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1995 זכתה ואן דיקן ב-3 מדליות זהב ב-100 מטר פרפר ובמשחי השליחות 4x100 מטר חופשי ומעורב וכן במדליית כסף במשחה ל-100 חופשי.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באטלנטה, בשנת 1995 זכתה ואן דיקן בשתי מדליות זהב, אחת ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.03 שניות והשנייה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.59 דקות וכן בשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.13 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב 4:05.60 דקות.
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה ואן דיקן ב-4 מדליות זהב והייתה לשחיינית האמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה בהישג זה. ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.87 שניות, במקום השני השחיינית לי ג'ינגיי (24.90 שניות) ובמקום השלישי השחיינית מגרמניה סנדרה ווקר (25.14 שניות). ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.13 שניות, מאית אחת לפני הסינית ליו לימין (59.14 שניות) ובת ארצה אנג'ל מרטינו (59.23 שניות). במשחי השליחות, 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.29 דקות (זמנה היה 53.91 שניות, המהיר בתחרות ב"זינוק שליחים") סין סיימה שנייה (3:40.48 דקות) וגרמניה סיימה שלישית (3:41.48 דקות) וב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.88 דקות, אוסטרליה שנייה (4:05.08 דקות) וסין שלישית (4:07.34 דקות). במשחה ל-100 מטר חופשי היא לא שחתה היטב כמו במשחה השליחות וסיימה במקום הרביעי המאכזב בתוצאה של 55.11 שניות. ראשונה הייתה לי ג'ינגיי שיאנית העולם (54.50 שניות) לפני סנדרה ווקר (54.88 שניות) ובת ארצה אנג'ל מרטינו (54.93 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה ואן דיקן ב-3 מדליות זהב, ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.15 שניות לפני סנדרה ווקר (25.32 שניות) והשחיינית מסין שאן יינג (25.36 שניות), במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.11 דקות לפני גרמניה (3:43.11 דקות) ואוסטרליה (3:43.71 דקות) וב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.93 דקות לפני אוסטרליה (4:05.12 דקות) ויפן (4:06.27 דקות). היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.15 שניות ראשונה סיימה בת ארצה ג'ני תומפסון (54.95 שניות) שנייה השחיינית מסלובקיה מרטינה מורבצ'ובה (55.09 שניות) ושלישית שאן יינג מסין (55.10 שניות)
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה ואן דיקן בשתי מדליות זהב. ב-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש 3.36.61 דקות לפני הולנד (3:39.83 דקות) ושוודיה (3:40.30 דקות) במשחה ל-4x100 מטר מעורב היא שחתה בשלב המוקדמות וזכתה בזהב לאחר שנבחרתה זכתה בגמר. במשחה ל-50 מטר חופשי היא לא הצליחה לשחזר את הגמר האולימפי הקודם וסיימה במקום הרביעי בתוצאה של 25.04 שניות. ראשונה סיימה השחיינית מהולנד אינגה דה ברוין (24.32 שניות) לפני השחיינית משוודיה תרסה אלסהמר (24.51 שניות) ובת ארצה דארה טורס (24.63 שניות).
הפופולריות העצומה שלה זכתה ואן דיקן לאחר המשחקים האולימפיים באטלנטה, ירדה לאחר שרמזה שהמתחרה שלה אינגה דה ברוין כנראה משתמשת באימרוץ ושהיא תוכל לזכות במדליית זהב "רק אם היא (ואן דיקן) תהיה גבר".
בשנת 2003 ואן דיקן העידה בפני חבר המושבעים הגדול הפדרלי שחקר את פרשת האימרוץ הגדולה בהיסטוריה של ארצות הברית, של מעבדת "באלקו" מאחר שהיא טופלה בה.
אמי ואן דיקן נישאה לשחקן ה-NFL טום רואן, שזכה בשני סופרבול עם קבוצתו דנוור ברונקוס.
The Times Literary Supplement
The Times Literary Supplement (או TLS, כפי שמופיע על עמודו הראשי החל מ-1969) הוא שבועון ביקורת ספרותי שרואה אור בלונדון בידי News International, חברה בת של ניוז קורפ.
היסטוריה.
TLS החל להתפרסם בשנת 1902 כנספח לטיימס, אולם נהפך לפרסום נפרד ב-1914. לשבועון תרמו כותבים רבים בעלי שם, בכללם תומאס סטרנס אליוט, הנרי ג'יימס ווירג'יניה וולף, אולם ביקורות ספרות היו בדרך כלל אנונימיות עד לשנת 1974. הסופר והמבקר מרטין אמיס היה חבר המערכת בראשית הקריירה שלו. הפואמה Aubade של פיליפ לרקין הופיעה לראשונה ב-TLS בגיליון חג המולד של 1977. מזה שנים רבות נחשב ה-TLS כאחד מכתבי העת החשובים ביותר לביקורות הספרות.
TLS פועל בשיתוף פעולה הדוק עם הטיימס; גרסתו המקוונת מאוכסנת באתרו של הטיימס, ומשרדי המערכת שלו ממוקמים בבניין הטיימס, ברחוב פנינגטון, לונדון. עורכו הנוכחי הוא פיטר סטותרד (Peter Stothard), עורכו הקודם של הטיימס. הוא מילא את מקומו של פרדיננד מאונט (Ferdinand Mount), שכיהן בתפקיד עד 2003.
Times Literary Supplement
נופי ים
נופי ים היא שכונה ברובע 1 בצפון-מערב תל אביב-יפו, בין הרחובות פרופס, לוי אשכול ואיינשטיין לבין חוף הים ומתחם שדה דב. מערבית לשכונות רמת אביב. לפני בניית השכונה היה ידוע האזור כ"הגוש הגדול".
השכונה.
השכונה גובלת בשכונת רמת אביב החדשה ממזרח, שיכון למד מדרום, הטיילת, שדה דב וחוף תל ברוך ממערב ושכונת אזורי חן מצפון.
בשכונה כ-2000 יחידות דיור, רובם בבניה רוויה לגובה ומיעוטם ווילות בבניה נמוכה. הבניינים הסמוכים לשדה דב נמוכים יותר מהבניינים הסמוכים לרמת אביב החדשה. בשכונה מתוכננים לקום עוד כ-12,000 יחידות דיור לזוגות צעירים. בדרום השכונה הוקם בית ספר אזורי.
בשכונה קיימים שני מרכזים מסחריים קטנים, ובהם משרדים, בית קפה מרכול וסניפי בנק. בדרום השכונה יש פארק שכונתי. במרכז השכונה יש קאנטרי עם בריכה וחדרי כושר פעילים. בשכונה פעיל בית הכנסת 'אוהל יוסף יצחק' המעניק שירותי דת לתושבי השכונה, בניהולו של הרב משה אברמד. שליח חב"ד בשכונה הוא הרב אליהו שוויכה המכהן גם כרב קהילת שער הרחמים.
הרחובות בשכונה קרויים כולם על שם אמנים: יאשה חפץ, יחזקאל שטרייכמן, ארתור רובינשטיין, מרק שאגאל, אמיר גלבע, דוד אויסטרך, יצחק בשביס-זינגר, אהרן צבי פרופס, אייזק שטרן, דמיטרי שוסטקוביץ' ויהודה עמיחי. הרחובות המשותפים לשכונה ולשכונות אחרות הם לוי אשכול ואלברט איינשטיין.
היסטוריה.
אדמות הגוש הגדול נרכשו על ידי מספר רב של גורמים פרטיים במחצית הראשונה של המאה ה-20. בשנות ה-30 הופקעו חלק מהאדמות לשם הקמת שדה דב. ריבוי הבעלים יצר תסבוכות משפטיות והקשה על פיתוח האזור. ככל שחלף הזמן, הועברו בהדרגה הבעלויות ליורשיהם של הבעלים המקוריים, מה שהפך את המצב למסובך עוד יותר.
ב-1975 מינה בית המשפט שישה עורכי דין לניהול המתחם, במטרה לפתור את הבעיות שהתעוררו. ב-1980 חתמו מנהלי הגוש על הסכם עם המדינה, שעיקריו קובעים כי המדינה תרכוש את הקרקעות, ולאחר שיוסדר תכנונן, תעביר את זכויות הבעלות לבעלים. עוד נקבע בהסכם הסדר של חילופי קרקעות כנגד קרקעות המצויות בתחום שדה התעופה. מבחינה תכנונית מכונה השטח "גוש 6896".
מאז חתימת ההסכם התנהלו הליכי התכנון בעצלתיים, והליכים משפטיים שונים נמשכו, חלקם עקב מחלוקות על שכר הטרחה של מנהלי הגוש. רק במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נבנו בנייני המגורים הראשונים, בחלקות המזרחיות של הגוש. בשנת 2006 הגיעו הצדדים להסכם נוסף, לפיו בעלי הקרקעות יעבירו למדינה 50% מזכויות הבנייה בגוש, ובמקביל יפונה שדה דב. לא נקבע לוח זמנים ליישום הסכם זה. בשנת 2009 הוצגו לעיריית תל אביב-יפו תוכניות ראשונות למתחם.
בשל הבעיות שעיכבו את פיתוחו של הגוש הגדול נוסף בחוק שמירת הסביבה החופית, שנחקק ב-2004, סעיף מיוחד הקובע כי אין בהוראותיו של החוק כדי לפגוע ב"התחייבות חוזית כתובה וחתומה, שעניינה זכויות בנייה או שימוש במקרקעין בתחום הסביבה החופית, ושניתנה כדין ובסמכות בידי המדינה, ערב פרסומה של הצעת חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ג-2003, ברשומות".
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 החל אכלוס השכונה.
דייוויד גרינוויי
דייוויד גרינוויי (אנגלית: David Greenaway; פברואר 1889 בקואטדייק - 1960 בפרת') היה כדורגלן סקוטי.
קריירה.
גרינוויי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של שטלסטון, אך במאי 1908 חתם במועדון הלונדוני וולוויץ' ארסנל. למרות גילו הצעיר הוא הוצב מיד בהרכב הפותח של ארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק מול נוטס קאונטי ב-2 בספטמבר 1908, שהיה גם המשחק הראשון של עונת 1908/1909 בליגה הראשונה. הוא החמיץ שני משחקים בלבד באותה עונה, ובמשך ארבע העונות הבאות זכה למקום קבוע בעמדת הקיצוני של ארסנל.
אולם, לאחר החתמתו בנובמבר 1913 של ג'וק רתרפורד הודח גרינוויי מההרכב לטובתו, והשתתף ב-14 משחקי ליגה בשתי העונות הבאות. גרינוויי גויס לשירות צבאי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ושירת בחיל התותחנים המלכותי. הוא חזר לארסנל ב-1919 עם חידוש משחקי הליגה, אך בשתי העונות הראשונות לאחר המלחמה השתתף בשלושה משחקים בלבד. בסך הכל הוא השתתף ב-170 משחקים במדי ארסנל (161 בליגה ו-9 בגביע ה-FA), והבקיע בהם 13 שערים. ב-1921 הוא עזב את ארסנל וחזר לסקוטלנד, שם גידל כבשים בחווה.
לירון שפרמן
New England Journal of Medicine
The New England Journal of Medicine (בקיצור N Engl J Med או NEJM) הוא כתב עת רפואי בשפה האנגלית שעובר ביקורת עמיתים ורואה אור בידי החברה הרפואית של מסצ'וסטס (Massachusetts Medical Society). הוא אחד מכתבי העת השפיטים לרפואה הפופולריים והנקראים ביותר ברחבי תבל. הוא גם כתב העת הוותיק שמתפרסם ברציפות לאורך פרק הזמן הארוך ביותר.
ג'ון קולינס וורן (John Collins Warren) ייסד את NEJM בשנת 1812 כרבעון שנקרא The New England Journal of Medicine and Surgery. ב-1828 הוא נהפך לשבועון ושמו שונה ל-The Boston Medical and Surgical Journal; מאה שנים מאוחר יותר הוא החליף את שמו לשם הנוכחי.