הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת (בצרפתית: Terres australes et antarctiques françaises בראשי תיבות: TAAF) הוא שם של טריטוריה בשליטת צרפת שנמצאת באוקיינוס ההודי ובאנטארקטיקה. הטריטוריה מחולקת ל-5 אזורים שאף אחד מהם לא מיושב באופן קבוע. השליטה של צרפת על איי אפארסה אינה מוכרת על ידי מדינות העולם, והשליטה על ארץ אדלי ניתנה לצרפת במסגרת הברית האנטארקטית עד 2041.
מחוזות.
הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת מחולקות לחמישה מחוזות, שלושה מחוזות היסטוריים של צרפת (איי קרגלן, איי קרוזה ואיי סן פול ואמסטרדם) שהתגלו במאה ה-18 וה-19 ומאז מהווים טריטוריה של צרפת, ארץ אדלי ששייך לצרפת מ-1949 ואיי אפארסה החל מ-2007.
הטריטוריות הדרומיות.
הטריטוריות הדרומיות של צרפת הן שלושה מחוזות שנמצאים בשליטת צרפת ומוכרים גם על ידי הקהילה הבינלאומית. המחוזות הם שלושה ארכיפלגים:
הטריטוריות האנטארקטיות.
הטריטוריה הצרפתית באנטארקטיקה היא טריטוריה אחת המוכרת בשם ארץ אדלי. הטריטוריה התגלתה לראשונה על ידי ז'ול דומון ד'אורוויל ב-1840 ונקשרה לטריטוריות הדרומיות של צרפת בשנת 1942. התביעות הצרפתיות על ארץ אדלי לא מוכרות על ידי כל מדינות העולם וכל התביעות מושעות בהתאם לברית האנטארקטית.
איי אפארסה.
המחוז החמישי שהצטרף לארצות הדרומיות והאנטארקטיות הוא איי אפארסה (שפירושו האיים הפזורים), שצורף בשנת 2007. אלו חמישה איים ואטולים הממוקמים באוקיינוס ההודי ובמצר מוזמביק בסביבת מדגסקר. האיים היו חלק מהשלטון הצרפתי על מדגסקר אך נותקו ממדגסקר ב-1960. לאחר הכרזת העצמאות של מדגסקר, המלגשים טוענים לבעלות גם על איי אפארסה, מלבד האי טרומלין שמאוריציוס טוענת לבעלותה עליו.
היסטוריה.
ב-1774 צרפת השתלטה על איי קרגלן. ב-1843 צרפת השתלטה על האי סן פול ועל האי אמסטרדם שבסמוך. ב-1892 צרפת השתלטה על איי גלורייז ב-1897, על איי באסאס דה אינדיה, אירופה וז'ואן דה נובה כל השטחים האלו מסופחים לקולוניית מדגסקר שבשליטת צרפת עם הקמת הקולוניה.
ב-21 בנובמבר 1924 האיים סן פול ואמסטרדם, איי קרגלן וקרוזה וכן ארץ אדלי מסופחים לקולוניית מדגסקר וכן שני איים הסמוכים למדגסקר, נוזי בה (nosy be) והאי סנט-מארי, מיוט ושאר איי קומורו.
חוק צרפתי משנת 1955 הכפיף את איי קרגלן, סן פול ואמסטרדם, איי קרוזה וארץ אדלי לטריטוריות צרפת מעבר לים ובכך איים אלו הפכו מנותקים מנהלית ממדגסקר. חוק משנת 1960 מנתק את איי אפארסה משלטונה של צרפת על מדגסקר, לפני מתן עצמאות למדגסקר ומנהלתית האיים נוהלו על ידי השר הממונה על צרפת מעבר לים. ב-2007 איי אפארסה צורפו לארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת כמחוז חמישי.
רוני חפר
רוני חפר (נולד ב-15 באוקטובר 1965) הוא סופר ילדים ומאייר ישראלי.
ביוגרפיה.
רוני חפר נולד בתל אביב בשנת 1965. למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בעירו, ובתיכון למד במגמת אדריכלות בבית הספר אורט טכניקום גבעתיים. כל ילדותו התבלט בכישרון הציור שלו ונמשך במיוחד לתחום הקריקטורה והאיור ההומוריסטי. בצבא שירת כלוחם קרבי בחיל התותחנים, ולאחר שחרורו למד עיצוב גרפי באקדמיה "בצלאל" בירושלים.
עם סיום לימודיו החל לעבוד כארט דירקטור במשרד הפרסום בינג ליניאל (עם הקופירייטרים אז והסופרים היום אשכול נבו ואורי לברון) ובהמשך עבד במשרדי פרסום נוספים, ביניהם אריאלי פובליסיס. בשנת 2002 עזב את תחום הפרסום והחל לעבוד כמעצב גרפי עצמאי, ובמקביל הוציא לאור את ספרו הראשון "האוצר של צ'מבלו". בשנת 2010 עזב את תחום העיצוב והחל להתמסר לכתיבה ואיור של ספרי ילדים ולמפגשי סופר בבתי ספר, גנים וספריות ברחבי הארץ.
מקיים מפגשי סופר בבתי ספר, גני ילדים וספריות ברחבי הארץ. ספרו הראשון, "האוצר של צ'מבלו", זכה אף לגינת סיפור בחולון ולאפליקציה בהוצאת "עברית".
חיים אישיים.
חפר נשוי למיכל ואב לשניים, ומתגורר במושב זיתן שבסמוך לנתב"ג.
ספריו.
ספריו (כולם בהוצאת כתר):
מארי שנטל מילר
התוכנית ליישובה מחדש של ביתא ישראל
התוכנית ליישובה מחדש של ביתא ישראל (בקיצור: תוכנית חומרה) הייתה תוכנית התיישבות לקהילת ביתא ישראל באתיופיה. בתחילתה מטרתה הייתה לפתור את בעיית חוסר הרסת של יהודי אזור גונדר ובהמשך הפכה לחלופה העיקרית לעליית הקהילה לאור התנגדות ישראל.
תוכניות ליישובם של יהודי סביבות גונדר, או חלקים מהם, על מנת לפתור את בעיית חוסר הרסת והאריסות, החלו עם פניות של ראשי ביתא ישראל לקיסר היילה סלאסי במהלך המחצית השנייה של שנות ה-40 של המאה ה-20. באוקטובר 1946 עם ביקורו של היילה סלאסי באזור גונדר פנו אליו ראשי הקהילה, בראשם הליקה כהנת ברהן ברוך, ושטחו בפניו את הבעיות הכלכליות והחברתיות שעמדו בפני הקהילה בהם בעיית חוסר הרסת, גירושם של אריסים יהודים מאדמות שעבדו שנים רבות והמסים הכבדים ששולמו לבעלי האדמות, לכנסייה ולממשלה. הקיסר השיב כי תינתן פקודה להגנה על הקהילה וכן אדמות עתידיות שהקיסר יפנה אליהם, בנוסף נתן מושל המחוז הוראה מהקיסר למסור את האדמות שמעבדות בידי אריסי הקהילה לקהילה עד שתימצא אדמה. בשלהי שנות ה-50 פנו שוב ראשי הקהילה, שבראשם ליקה כהנת ברהן ברוך, לקיסר ודיווחו שוב על אותם הנושאים בנוסף להידרדרות המצב הכלכלי-חברתי מאז וכן הבטחות הממשלה אשר לא קוימו. בשנת 1958 נמצא מקום התיישבות באזור שירה שבמחוז תיגראי ובהרשאת מושל המחוז, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.
בשנות ה-60 הסתמן כי ממשלת ישראל מתנגדת לעליית הקהילה ופעילים החלו להציע יישוב מחדש באתיופיה כחלופה לכך. במקביל הציע הקיסר ליונה בוגלה, כנציג הקהילה, את הפניית "מיזם הפיתוח החקלאי סתתי-חומרה" אשר באזור ארמצ'הו, בין היישובים חומרה עבדארפי ואברה ג'רה, שבמחוז בגמדר לביתא ישראל. ההצעה אומצה על ידי האגודה לרווחת הפלאשים וזו החלה במשא ומתן עם ממשלת אתיופיה בנושא. יחד עם מימון של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ומהארגונים שהרכיבו את האגודה, לרבות יק"א, הוצאה התוכנית לפועל. בתחילה עם ראשית ההתיישבות במקום התברר כי האזור הוא במחלוקת בין אתיופיה לסודאן והמתיישבים היו למטרות של צבא סודאן, לאחר זאת התוכנית יושמה באזור אחר של המיזם שלא היה במחלקות.
בשל העובדה שיהודי באתיופיה היו נתונים תחת הנהגתו של ליקה כהנת ברהן ברוך, פנה יונה בוגלה לקס הגדול, כדי שיברך ויקרא לעם להגר לחבל חומרה. קס ברהן התנגד בתוקף לרעיון הן היות שחבל הארץ לא התאים לאורח החיים של היהודים, וכן בשל העובדה שבאזור הזה נפוצות מחלות הקדחת והמלריה .אך יותר מכל הבחין בסכנה הטמונה בהתיישבות בסמוך לגבול עם סודאן. בזכות סירובו של הקס הראשי נמנע אסון גדול.
התוכנית באה לסופה במהלך פרוץ מלחמת האזרחים במדינה כאשר אזור הפך למרכז הפעילות של ארגוני מורדים, בעיקר האיחוד הדמוקרטי האתיופי הפרו-מלוכני, שגרמו למתיישבים לנטוש את המקום.
טרפנטין מינרלי
ליאון שידלובסקי
טרקלין נייד
טרקלין נייד (באנגלית: Mobile Lounge) הוא כלי רכב בשדה תעופה, המשמש להעברת נוסעים בין שערי עלייה למטוס לבין מטוסים.
הרכב הוא למעשה אוטובוס - קרון ובו מושבים לעד כמאה נוסעים, המותקן על גבי שלדה ממונעת. תחת הקרון מותקן מנגנון המאפשר להגביה או להנמיך אותו, באופן שניתן להביא את גובה רצפת הקרון לגובה מפלס שער היציאה או פתח המטוס. באופן זה, ובשונה מבאוטובוס, הנוסעים בטרקלין אינם נדרשים לשימוש במדרגות לצורך מעבר אל הקרון או ממנו. בחלק מדגמי הטרקלין מותקן תא נהג בשני קצותיו לשימוש לפי הצורך.
הטרקלין הנייד פותח בשנות החמישים על ידי חברת קרייזלר בשיתוף עם חברת באד (Budd), במחשבה להשתמש בו לצורך עלייה למטוסים כמו גם לשם העברת נוסעים בין טרמינלים בשדות תעופה. השימוש בו שולב בתכנון הטרמינל הראשי בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס על ידי האדריכל אירו סארינן. הטרקלין היה מצוי בשימוש נרחב גם בנמל התעופה שארל דה גול שליד פריז ובנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו.
פיתוח גשר העלייה למטוס והרכבות הפנימיות, המובילות נוסעים בין הטרמינלים, דחקו את רגליו של הטרקלין הנייד. כיום הוא מצוי בשימוש במספר מוגבל של שדות תעופה. נמל התעופה דאלס ונמל התעופה במונטריאול מוסיפים להשתמש בו, אך בהיקף מצומצם יותר.
בתחילת עידן מעבורות החלל השתמשה נאס"א בטרקלין הנייד בבסיסיה במרכז החלל קנדי ובבסיס חיל האוויר אדוארדס על מנת להסיע אסטרונאוטים בין בניין המוצא לבין המעבורות לקראת המראה ובכיוון ההפוך לאחר נחיתתם.
עידן שגב
עידן שגב (נולד ב-1949) הוא חוקר מוח ישראלי, פרופסור לחישוביות עצבית, במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, באוניברסיטה העברית וראש המחלקה לנוירוביולוגיה. שותף בכיר בפרויקט המוח הכחול ובפרויקט המוח האנושי וממקימי העיתון המדעי Frontiers. עידן מתעניין בקשר בין המוח לאמנות.
ביוגרפיה.
עידן שגב נולד בלונדון. בילדותו התגורר מספר שנים בפריז ולאחר מכן עברה המשפחה לעין כרם שבירושלים שם למד בתיכון ליד האוניברסיטה. אימו, שושנה אשמן-שגב ובתו של המחזאי אהרן אשמן, הייתה מורה לפסנתר, סופרת ועיתונאית. אביו, ויקטור שגב, היה עיתונאי ואמן. לעידן אח צעיר יואב שגב, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון.