המונח "גהאט" מתאר מדרגות היורדות לגוף מים בו נעשים טקסי טוהרה. גהאטות ישנן למשל בערים קדושות השוכנות על שפת הגנגס, כמו ואראנסי והרידוואר, שבהם ישנן מדרגות המובילות אל הנהר. המושג "גהאט" משמש גם לתיאור אזורים הרריים כמו הרי גהאט המערביים והמזרחיים. מקור המילה הוא מהשפות הדראווידיות, ביניהן המילה הטמילית "kattu" (צלע הר, סכר), המילה הקאנדית "gatta" (רכס הרים) והמילה הטלוגית "katta" (סכר, סוללה).
הגהאטות משמשות למטרות רחצה וניקוי וכן למטרות דתיות (טקסי טבילה וטיהור). ישנם גם גהאטות המיועדות לשריפת גופות על הנהר, כך שהאפר נשטף על ידי מימי הנהר. דוגמה לגהאט ידועה מסוג זה היא ראג' גהאט בדלהי בסמוך לנהר הקדוש יאמונה שבו נשרפו גופות מנהיגי הודו וביניהם גופתו של מהאטמה גנדי.
גהאטות מפורסמות לאורך הגנגס ידועות בשם "הגהאטות של ואראנסי" או "גאהטות של הגנגס". במדינת מאדהיה פרדש במרכז הודו ישנן כמה גהאטות ידועות נוספות לאורך נהר נרמדה. אנשים שגרים על שפת הגהאט ידועים כ"גהאטים".
אבו אל-ברכאת אל-בגדאדי
אַבּוּ אלְ-בַּרַכַּאת הִבַּת אללַּהּ בְּן מַלְכַּא אלְ-בַּגְדַאדִי (בערבית: أبو البركات هبة الله بن ملكا البغدادي; 1080-1165) היה פילוסוף ורופא יהודי שהתאסלם באחרית ימיו. שמו העברי היה בָּרוּךְ בֶּן מַלְכָּה. בזכות הישגיו בפילוסופיה ורפואה הוא כונה על ידי בני זמנו "היחיד בדורו" (אווחד א-זמאן).
כתב מספר חיבורים חשובים בתחומי הלוגיקה, מטאפיזיקה, פרשנות על מגילת קהלת וכתבי פילוסופים יוונים קדמונים ועוד. תרם תרומה משמעותית להתפתחות הפילוסופיה האסלאמית בתקופתו.
קורות חיים.
אבו אל-ברכאת נולד בשנת 1080 בעיירה בלד שליד מוסול. בצעירותו ניסה להצטרף לחוג תלמידיו של אחד הרופאים המפורסמים ביותר בבגדאד, אך הוא נדחה תחילה עקב יהדותו. רק לאחר שפתר עבור הרופא בעיה, שאף אחד מתלמידיו לא הצליח לפתור, התקבל כתלמיד. בהמשך ימיו נהפך אבו אל-ברכאת לרופא בחצר הח'ליף העבאסי בבגדאד ורופא של מפקדים סלג'וקים בכירים במוסול. כישוריו כרופא מהוללים במקורות אסלאמיים, ומסופרות אנקדוטות שמתארות איך הצליח למצוא תרופה לכל מחלה.
במהלך חייו שימש פטרון למשורר היהודי יצחק אבן עזרא. אבן עזרא כתב לכבודו שיר שבח שבו קרא לו "נתנאל", ככינוי של כבוד, ושם זה נזכר לפעמים במקורות יהודיים כשמו של אבו אל-ברכאת. בימיו כיהודי כתב פרשנויות על המקרא והתלמוד בדיאלקט המקומי של ערבית יהודית, ושרידים מכתביו אלה נמצאו בגניזת קהיר.
אבו אל-ברכאת התאסלם בערוב ימיו. המניעים להתאסלמותו אינם ידועים בבירור, אך במקורות אסלאמיים מופיעים הסברים שונים לכך. הסבר אחד הוא שאבו אל-ברכאת התאסלם כתוצאה מפחד לנקמה, לאחר שנכשל לטפל באשתו האהובה של הסולטאן הסלג'וקי, שנפטרה ממחלה למרות טיפוליו. על פי הסבר אחר, אבו אל-ברכאת צידד בצד העבאסי בקרב בין צבא הסלג'וקים לבין צבאו של הח'ליף העבאסי אל-מסתרשד, שבו נחלו העבאסים תבוסה, והוא אולץ להתאסלם לאחר שנשבה על ידי הסלג'וקים.
פרופ' שלמה דב גויטיין העלה את ההשערה שייתכן שהתאסלמותו של אבו אל-ברכאת הייתה כלפי חוץ בלבד, שכן מקור יהודי מהתקופה שלאחר התאסלמותו מצטט את עמדתו של אבו אל-ברכאת בעניין פולמוס הרמב"ם, דבר שלא היה סביר אם הוא היה ידוע בקרב היהודים כמתאסלם אמיתי.
כמו אבו אל-ברכאת, גם שניים מתלמידיו, המשורר יצחק אבן עזרא והפילוסוף סמואל אלמוגרבי, התאסלמו במהלך חייהם. בעוד שיצחק אבן עזרא חזר כנראה ליהדות בערוב ימיו והכה על חטא על שהמיר את דתו, סמואל אלמוגרבי היה למטיף עיקש נגד היהדות וחיבר כתבים פולמוסיים כנגדה ששירתו דורות של מלומדים מוסלמים כדי לתקוף את האמונה היהודית.
אבו אל-ברכאת לקה בעיוורון מעט לפני מותו ונפטר בבגדאד בשנת 1165. הח'ליף העבאסי אל-מסתנג'ד הראשון, שאותו שירת בשנותיו האחרונות, הבטיח לו שבנותיו היהודיות יוכלו לרשת את רכושו.
כתביו הפילוסופים והמדעיים.
אל-מועתבר פי אל-חכמה.
ספרו החשוב ביותר של אבו אל-ברכאת הוא ספרו בן שלושת הכרכים, "אל-מועתבר פי אל-חיכמה" (المعتبر في الحكمة – הנחשב בעיני אדם בחכמה; נקרא גם כתאב אל-מועתבר), שעוסק בלוגיקה, נפש האדם ומטאפיזיקה, ושבו הוא פורס את משנתו הפילוסופית. בחיבור זה אבו אל-ברכאת התכתב עם ספרו הפילוסופי של המלומד המוסלמי הנודע אבן סינא, "כתאב א-שפאא" (كتاب الشفاء – ספר המזור), וציטט ממנו באריכות. אבו אל-ברכאת קיבל בספרו כמה מרעיונותיו של אבן סינא, אך גם דחה וביקר כמה מרעיונותיו ותפישותיו הבסיסיים. במידה רבה השקפותיו הפילוסופיות של אבו אל-ברכאת התבססו על עקרונות הפילוסופיה של אפלטון, כפי שאלה הובנו בעולם המוסלמי והיהודי של ימי הביניים.
אבו אל-ברכאת הציג ביקורת נוקבת על כמה מתפישותיו האריסטוטליות של אבן סינא, שהיו מקובלות בפילוסופיה האסלאמית עד אותה עת, וביקורת זאת השפיעה על מלומדים מוסלמים שדגלו באשעריה, כולל על מלומדים מהשורה הראשונה, כגון פח'ר א-דין א-ראזי. הערעור ההולך והגובר על האסכולה של אבן סינא שקט רק לאחר שהמלומד המוסלמי הנודע נסיר א-דין א-טוסי פרסם ספר שבו הוא הגן על אסכולה זו מפני "אל-בגדאדי והפילוסופים שבאו אחריו" שביקרו אותה.
הפילוסוף היהודי אבן כמונה הושפע גם הוא מאבו אל-ברכאת ומצטט מכתביו באריכות. הפילוסוף הפרסי המוסלמי הסופי שהאב א-דין סהרורדי גם כן מתייחס בכתביו למשנתו של אבו אל-ברכאת, אך לא מציין את שמו, אלא מציג את טענותיו כ"טענות של פילוסופים יהודים".
תחום נוסף שבו עוסק בהרחבה "אל-מועתבר פי אל-חיכמה" הוא פיזיקה של התנועה, ורעיונותיו החדשים של אבו אל-ברכאת בתחום זה מזכירים כללים והנחות יסוד של המכניקה הקלאסית שפותחו ונוסחו בעת החדשה. מאוחר יותר, מלומדים אירופאים כגון ז'אן בורידן התייחסו בכתביהם לרעיונותיו של אבו אל-ברכאת על תנועה של גופים.
פרשנות לספר קהלת.
חיבורו השני החשוב ביותר של אבו אל-ברכאת הוא ספר פרשנות פילוסופי למגילת קהלת, שאותו חיבר בעודו יהודי. למרות התאסלמותו המאוחרת, ספר זה המשיך להילמד בישיבה בבגדאד עד המאה ה-13, ושם גם ייצרו מספר העתקים ממנו, תוך המשך ייחוסו לאבו אל-ברכאת. זאת עדות נוספת לכך שכנראה יהודים בני זמנו לא האמינו בכנות התאסלמותו.
הספר הוכתב על ידי אבו אל-ברכאת לבן-חסותו, המשורר יצחק אבן עזרא. הספר כולל את הטקסט המקורי של קהלת בעברית, תרגום ערבי, כנראה מאת אבו אלברכאת עצמו, ופרשנות לספר קהלת הכתובה בניב ערבית יהודית באלפבית עברי.
כתבים אחרים.
לאחר התאסלמותו חיבר אבו אל-ברכאת ספר בשם "הראיות האמיתיות מהמסורת על מהות השכל" (צחיח אדלת א-נקל פי מאהית אל-עקל). בספר זה הוא מציג את השקפותיו הפילוסופיות, תוך הסתמכות על הקוראן ומקורות מהמסורת האסלאמית.
בנוסף אבו אלברכאת חיבר מספר מאמרים קצרים העוסקים באסטרונומיה ורפואה, שגם הם זכו לתפוצה בתקופתם.
נתנאל מבגדאד
אבו אלברכאת אלבגדאדי
גאוגרפיה של סוריה
סוריה היא מדינה הממוקמת בדרום-מערב אסיה. המדינה גובלת עם ישראל ולבנון במערב, טורקיה בצפון, עיראק במזרח וירדן בדרום. בנוסף לכך, לסוריה רצועת חוף לאורך הים התיכון.
סוריה מחולקת למספר רב של אזורים גאוגרפים. באזורי ההרים במערב לאורך החוף במרכז ובאזור הדרום בג'בל אלדרוז שבהרים אלו כמות המשקעים היא 1,000 מילימטרים ויותר. מרבית שטחה של סוריה שהוא מישור צחיח הידוע בשם המדבר הסורי ששם הרוחות חמות וכמות המשקעים נמוכה. כמו כן, יש בה מישורים פוריים כגון הבשן, החורן, הגולן, דמשק ואזור חומס וחלב.
הפרת הוא הנהר החשוב ביותר במדינה החוצה אותה במזרח. מצפון לנהר הפרת נמצא האזור הפורה ג'זירה, ה"אי". אזור זה מושקה על ידי שני יובלים של נהר הפרת, הבליח והחבור. באזור נבנתה במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 מערכת סכרים ותעלות המספקת מים לחקלאות, בעיקר דגנים, באזור. כמו כן חל גידול משמעותי בגידולי הכותנה.
סוריה מחולקת ל-14 מחוזות ול-61 נפות שונות. הערים הגדולות בסוריה הן חלב (כ-1,900,000 תושבים) ודמשק (כ-1,700,000 תושבים).
ג'בל א' שיח, "ההר המזוקן" הוא הר החרמון, הנמצא ברכס הרי מול הלבנון בגבול לבנון בגובה 2,814 מטר הוא הנקודה הגבוה במדינה. פסגת רכס זה מהווה את קו הגבול בין סוריה ולבנון, וכן בפסגות הדרומיות נקבע קו הגבול עם ישראל בהסכם.
טופוגרפיה של סוריה.
שטחה הכולל של סוריה הוא 185,180 קמ"ר של מדבריות, מישורים והרים, אזור מזרח ומרכז המדינה הם רחבים וגדולים שמהם יוצאת רצועה קטנה לעבר הים התיכון. האקלים בסוריה הוא יבש בעיקר (בכשלוש חמישיות מהשטח פחות מ 250 מילימטר בשנה) אך היתרון הגדול של סוריה הוא האדמה הפורייה שמאפיינת חלקים רבים משטחה. לאורך השנים נעשים מאמצים רבים להרחבת השטח החקלאי במדינה על ידי מערכות השקיה שונות.
מישור החוף.
לאורך חופי הים התיכון, משתרע מישור החוף הסורי מהגבול הטורקי עד ללבנון. מישור חוף זה צר מאוד ומישורי ומכוסה בדיונות חול, ישנם אזורים רבים לאורך החוף בהם נעלמת לחלוטין שפלת החוף על ידי צוקי רוחב הזולגים מההרים לים. שתי ערי נמל גדולות לחוף הים התיכון הן לטקיה וטרטוס.
על פי רבי אשתורי הפרחי, מיקומו של הר ההר המצוין בפרשת מסעי כנקודת הגבול הצפון-מערבי של ארץ ישראל היא בג'בל אל אקרע, מרחק חצי יום הליכה מצפון ללטקיה. ממזרח ומדרום ללטקיה זורם נהר זיפרון.
כ-16 ק"מ מצפון ללטקיה שוכנת העיר העתיקה אוגרית, ובה שרידים ארכאולוגיים מן המאה ה-16 עד המאה ה-13 לפני הספירה.
הרים.