פרימאזות רב-תכליתיות של AEP מופיעות גם בחיידקים ובקטריופאג' המדביקים אותם. הם יכולים להציג פונקציות רבות עוד יותר מעבר לפילמור.
ליגאז די' בבקטריה - LigD Bacterial (The DNA ligase D) מעורב בעיקר במסלול NHEJ. יש לו פונקציית AEP סופר-פולימראז / פרימאז, פונקציית 3'-פוספואסטרז ותחום ליגאז. הוא מסוגל לעשות פונקציות של פולימראז, DNA ו- RNA ופעילות טרנספראז סופנית. פונקציית הפילמור של - DNA יכולה לייצר גדילים באורך של 7000 נוקלאוטידים (7 קילו-בתים), ואילו פונקציית הפילמור של - RNA מייצר גדילים באורך של עד 1 קילו-בייט.
נגיפים ופלסמידים.
את אנזימי AEP וניתן למצוא אותם מקודדים באלמנטים גנטיים ניידים כולל וירוסים / פאגים ופלסמידים. הם משתמשים בהם כחלבון שכפול יחיד או בשילוב עם חלבונים אחרים הקשורים לשכפול, כגון הליקאזות, ולעיתים נדירות, פולימראזות DNA. בעוד שנוכחות AEP בנגיפים אוקריוטים וארכיאאליים הייתה צפויה מכיוון שהם משקפים את המארחים שלהם, נגיפי החיידקים והפלסמידים מקודדים באותה תדירות גם אנזימי ממשפחת העל - AEP כפי שהם עושים את הפרימות של משפחת DnaG. מגוון רב של משפחות AEP נראה גם בפלסמידים חיידקיים שונים על ידי סקרי גנומיקה השוואתיים. ההיסטוריה האבולוציונית שלהם אינה ידועה כרגע, מכיוון שאלה שנמצאו בחיידקים ובקטריופאגים נראים שונים מאוד מאלו ההומולוגים הארכיאו-אוקריוטיים כפי שהיה אמור להיות אם הם היו נוצרים מהעברת גנים אופקית לאחרונה.
הליקאז דמוי MCM בזן Bacillus cereus ATCC 14579 (BcMCM) הוא הליקאז SF6 המשולב עם פרימאז AEP. לאנזים פונקציות פרימאז ופולימראז בנוסף לתפקוד הליקאז. הגן המקודד לו נמצא בפרופאג'. הליקאז זה נושא הומולוגיה ל- ORF904 של פלסמיד pRN1 מ- Sulfolobus islandicus, בעל תחום של פרימאז ופולימרז AEP . נגיף החיסון D5 ו- HSV Primase הם דוגמאות גם לאיחוי פרימאז הליקאז מסוג - AEP-helicase.
PolpTN2 הוא פרימאז ארכאי שנמצא בפלסמיד TN2. שילוב של תחומים הומולוגיים ל- PriS ול- PriL, והוא מציג הן פעילות של פרימאז ו- DNA פולימראז, כמו גם פונקציה של טרנספרז סופני. בניגוד לרוב הפרימאזות, PolpTN2 יוצר פריימרים המורכבים אך ורק מ- dNTP. באופן לא צפוי, כאשר היכולת מן האנזים הדמוה ה- PriL נעלמה, PolpTN2 יכול היה גם לסנתז DNA בתבנית ה- RNA, כלומר, שימש כפולימראז DNA תלוי RNA שעתוק במהופך (באנגלית: reverse transcriptase).
אפילו לפרימאזות של DnaG יכולות להיות פונקציות נוספות. הבקטריופאג' T7 gp4 הוא מיזוג של פרימאז והליקאז מסוג - DnaG primase-helicase, ומבצע את שתי הפונקציות בשכפול.
דוד חי אדרעי
רבי דוד חי אדרעי (מכונה: 'ציון') (ח אייר ה'תרמ"ח, 19 באפריל 1888 - כ אייר ה'תרצ"ב, 26 במאי 1932) היה ראש ישיבה בכותיאסי שבגאורגיה, ורב העיר טשקנט שבאוזבקיסטן, שד"ר צפת, דיין ומנהל תלמוד תורה בעיר.
ביוגרפיה.
נולד בעיר צפת (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית). בצעירותו למד בישיבות של הקהילה הספרדית בצפת, שם נתגדל.
שליחותו הראשונה.
בשנת ה'תר"ע (1910) בהיותו בן 22, נשלח על ידי חכמי צפת לקהילות היהודיות באימפריה הרוסית, כדי לשמש שם כשד"ר מטעם הכולל של קהילת הספרדים בצפת. בפסח ה'תר"ע שהה רבי דוד חי באחת מערי הקוקז, בהיותו שם, חלה במחלה קשה. עקב הוראת הרופאים שאסרה עליו שתיית יין, נאלץ שלא לשתות ארבע כוסות בליל הסדר.
במהלך שליחותו, הגיע רבי דוד חי לעיר כותאיסי שבגאורגיה, ונתבקש על ידי בני הקהילה היהודית בעיר לשמש כראש ישיבה בבית המדרש שהקים הגביר יצחק אליגולי. רבי דוד חי נענה לבקשתם והחל לשמש כראש הישיבה אך בשל מזג האוויר הקר בכותאיסי, לא נשאר בעיר לאורך זמן, ועבר לערים סחינול וסוג'ונה. בזמן שהותו של רבי דוד חי בעיר סוג'ונה, נשאל על ידי רב העיר, רבי מיכאל נוח אילה-שוילי, מספר שאלות הלכתית.
שליחותו השנייה.
לאחר שסיים רבי דוד חי את ענייני שליחותו חזר לעיר צפת. זמן קצר לאחר חזרתו לצפת, שלחו אותו חכמי צפת לשמש פעם נוספת כשד"ר באימפריה הרוסית. בשנת ה'תרע"ג (1913) עבר רבי דוד חי דרך העיר טשקנט, בירת מחוז טורקסטן שבאימפריה הרוסית (היום בירת אוזבקיסטן), ונתבקש על ידי בני הקהילה היהודית-בוכרית בעיר להישאר בעיר ולשמש כרב וכדיין בבית הדין של הקהילה. רבי דוד חי נענה לבקשתם ונשאר בעיר כחמש שנים. לצד פעילותו הרבנית בפסיקת הלכה, דרשנות וחיזוקה הרוחני של הקהילה, עסק גם בפעילות ציונית, ודאג להקמת ספריות שיהיו בהם ספרים הכתובים בעברית, וכן פעל להקים סניפים של התנועה הציונית והמזרחי בטשקנט ובשאר הערים באזור.
בשנת ה'תרע"ז (1917) תרחשה באימפריה הרוסית מהפכה שבעקבותיה הקומוניסטים עלו לשלטון והקימו על חורבותיה של האימפריה הרוסית את ברית המועצות. רבי דוד חי סבל מהשלטון הקומוניסטי שאסר על פעילות דתית ורדף אנשי דת ורבנים. גם לאחר המהפכה, למרות רדיפות הקומוניסטים, המשיך רבי דוד חי להנהיג את קהילתו ולפסוק בשאלות שהתעוררו בקרב יהודי טשקנט ואוזבקיסטן כולה.
בשל רדיפותיהם של הקומוניסטים, רבי דוד חי החליט לעזוב את ברית המועצות במטרה לחזור לעיר מולדתו צפת. בדרכו מברית המועצות לארץ ישראל, עבר רבי דוד חי בעיראק, והתעכב תקופה מסוימת בקהילת בגדאד.
פועלו בארץ ישראל.
בחודש ניסן ה'תר"פ (1920) הגיע רבי דוד חי לעיר צפת. עם חזרתו לצפת, נקרא על ידי רבי ישועה ועיש, אב בית הדין הספרדי בצפת, לשמש כדיין בבית דינו. בנוסף לתפקידו כדיין בבית דינו של רבי ישועה, מונה רבי דוד חי למנהל התלמוד תורה של הקהילה הספרדית בצפת. בתפקידיו אלה פעל רבי דוד חי בצוותא עם חכמי צפת ובראשם עם קרוב משפחתו, רבי ישמעאל בן פנחס הכהן, ששימש כרב העיר צפת, שהתיידד עמו, ואף קבל ממנו הסכמה לספרו בד דוד.
לאחר כמה שנים, עזב רבי דוד חי את כל תפקידיו, ועבר להתגורר במירון, ליד ציונו של רבי שמעון בן יוחאי, שם ישב ועסק בתורה, ובעת הצורך עצר את לימודו כדי להתעסק בצורכי הציבור ובניהול דברים דחופים בכולל הספרדים בצפת.
שארית חייו.
בשנותיו האחרונות, רבי דוד חי נשלח פעם נוספת בשליחות הכולל, הפעם למרוקו. בקיץ של שנת ה'תרצ"ב הוא הגיע לעיר צפרו שבקרבת העיר פאס. במהלך שהותו בעיר צפרו, בתאריך כ' באייר ה'תרצ"ב, הוא נפטר בפתאומיות, ונקבר בבית הקברות של הקהילה היהודית המקומית.
משפחתו.
אביו של רבי דוד היה רבי חיים אדרעי, מחכמי הקהילה הספרדית בצפת. שמה של אימו היה בכורה.
לרבי דוד חי היו שני אחים, רבי שלמה ומשה, שפעלו כמותו למען קהילת הספרדים בצפת ובמירון. האח הבכור רבי שלמה, היה גם הוא אחד מחכמי קהילת הספרדים בצפת. האריך ימים ונפטר בשנת 1955 כשהוא בן 81. האח הצעיר משה, שימש כמנהל קבר הרשב"י מטעם העדה הספרדית בצפת.
רבי דוד חי נישא למלכה בת רבי שמואל ממן. לא ידוע אם היו להם ילדים.
ספריו.
רבי דוד חי אדרעי חיבר כמה ספרים מתוכם נדפס רק ספר אחד.
התפתחות גופנית בינקות
המוזיאון הצ'רקסי
המוזיאון הצ'רקסי (באדיגית: Адыгэ Музей) הוא מוזיאון שהוקם בשנת 2007 בכפר כמא שבגליל התחתון ומציג את המורשת, ההיסטוריה והתרבות של העם הצ'רקסי. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ותוכנית ציוני דרך.
היסטוריה והקמת המוזיאון.
הצ'רקסים שלטו במשך אלפי שנים בהרים של צפון-מערב הקווקז, אך בעת החדשה מצאו את עצמם חיים בפזורה ברחבי העולם, כולל בישראל, והמוזיאון מספק הצצה לחייהם.
שני חברים, זוהיר תחאוחא וזכריא תחאוחא, הקימו בשנת 2007 אתר קטן שנקרא "מוזיאון כפר כמא", בתוך מבנה שכור, שעסק בשימור ובהפצת התרבות הצ'רקסית. לאתר הובאו פריטים ישנים שנאספו על ידיהם במשך שנים והוצגו בפני המבקרים. חזונם של השניים התבסס על שני עקרונות: הראשון, להחזיר את המודעות לשורשים הצ'רקסיים ולאפשר לדור הצעיר הצצה אל העבר הרחוק של העם הצ'רקסי, והשני הוא פתיחת מרכז הסברה לתושבי חוץ על מנת להציג בפניהם את העולם הצ'רקסי, מורשתו ותרבותו.
זוהיר תחאוחא הוא יליד 1973, תושב כפר כמא, בן למשפחה צ’רקסית ששורשיה בצפון קווקז שהגיעה למזרח התיכון במסגרת הגירה המונית של צ’רקסים שהוגלו מארצם ע”י צבאות הצאר הרוסי בשנת 1864. הוא עיצב את החללים והתצוגה, הכין מצגת, בנה מסלול הדרכה ושימש כמדריך הראשי במוזיאון אשר שילב גם סיורים מודרכים בכפר. במקביל מכהן גם כמנהל המוזיאון.
בשנת 2010, לאחר שהחללים במבנה הקטן לא התאימו יותר לתכולתו ולא הכילו את מספר המבקרים שגדל, החליטו השניים להעתיק את המוזיאון אל מבנה גדול יותר שנשכר מהמועצה המקומית, וכן הורחבה הפעילות לתחומים נוספים כגון: מופעי ריקודים ואוכל מסורתי, וכן אתר מחודש שנקרא המרכז למורשת הצ'רקסית, שבחלק מחדריו מוקם המוזיאון על כל מוצגיו.
בשנת 2019 החליטה המועצה המקומית שהיא תהיה המפעילה של המרכז למורשת הצ'רקסית, והציעה לזוהיר תחאוחא להמשיך ולשמש כמנהל המרכז מטעמה. לאחר שסירב, החליט לעזוב את המבנה ששייך למועצה ולהעביר את המוזיאון על מוצגיו למבנה אחר שבבעלותו הפרטית – בית סבתו, אמינה, אותו ירש ממנה. עוד החליט לא לדרוש בעלות על השם "המרכז למורשת הצ'רקסית" ולא להסיר את השלטים, וכך למעשה הפריד את המוזיאון מהמרכז עצמו, כאשר מרכז המורשת מממשיך להיות מתופעל על ידי המועצה, ואילו המוזיאון פועל כגוף נפרד.
הביקור במוזיאון כולל הרצאה מול מצגת וסיור מודרך בין המוצגים, חושף את המבקרים לתרבות הצ’רקסית ומנגיש את כפר כמא לקהל הרחב. זוהיר תחאוחא גם מגיע להרצאות חיצוניות בהזמנת קהלים שונים ברחבי ישראל אודות ההיסטוריה הצ’רקסית ועל סיפור משפחתו המיוחד.
מבנה המוזיאון.