השיר נכתב על ידי ג'וליה וורד האו, פעילה חברתית בתנועה לביטול העבדות, בתחילת מלחמת האזרחים. הלחן נכתב בשנת 1855, היה נפוץ ושימש את העבדים האמריקאים אפריקאים לספיריטואלז. לאחר פרסומו ב-1862 שימש השיר את חיילי מדינות האיחוד כשיר מלחמה.
השפעה.
ב-1901, בזמן מלחמת ארצות הברית–ספרד, כתב מארק טוויין גרסה פארודית לשיר בו תקף את האימפריאליזם האמריקאי. השיר זכה מאז לגרסאות פארודיות רבות.
במלחמת העולם השנייה חיברו צנחנים אמריקאים מילים פארודיות לשיר והוא נקרא .
כיום משמש השיר להפגנת פטריוטיות אמריקאית. הוא מושמע בוועידות המפלגה הרפובליקנית והמפלגה הדמוקרטית ובהשבעות של נשיאים. באירועים כאלה, שאינם צבאיים, המילה "נמות" בבית האחרון מוחלפת במילה "נחייה". לאחר רצח הנשיא ג'ון פ. קנדי, שרה ג'ודי גרלנד את השיר בביצוע טלוויזיוני מפורסם.
שם הספר "ענבי זעם" של ג'ון סטיינבק לקוח מהבית הראשון, ושם הספר "ליופיין של חבצלות" של ג'ון אפדייק מהבית האחרון.
מילות השיר הופיעו רבות בנאומי מרטין לותר קינג.
לחן השיר ומילות הפזמון (ששונו בהתאם), אומצו כשירי אוהדים של מועדוני הכדורגל האנגליים טוטנהאם הוטספר ומנצ'סטר יונייטד ("Glory, Glory, Man' United").
להקת המטאל המתקדם האמריקנית דרים ת'יאטר שילבה את השיר באלבומה השביעי train of thought, השיר האחרון של האלבום, in the name of god, ננעל בקטע שירה של מקהלה המבצעת את הבית הראשון והפזמון של השיר.
חלקים מכתב יד מקורי של המזמור מוצגים במוזיאון התנ"ך בוושינגטון.
אי רציונלי
The Battle Hymn of the Republic
Die Wacht am Rhein
יונימוג
יונימוג או אונימוג (Unimog ראשי תיבות בגרמנית: Universal-Motor-Gerät) הוא שם מסחרי לסדרת משאיות שטח קלות ובינוניות מתוצרת חברת מרצדס בנץ. סדרת יונימוג מתאפיינת בייחודיות, הן בחוזק המבנה והמנוע, והן בכושר עבירות גבוה במיוחד, המקנה לה יתרון משמעותי בשימושים צבאיים ואזרחיים.
היסטוריה וציוני דרך.
התכנון הראשוני של רכב יונימוג הוצג ב-1945 על ידי המהנדס אלברט פרידריך . היה זה רכב קטן המיועד לשימושים חקלאיים שהתאפיין בהנעה לכל ארבעת הגלגלים, צמיגים גדולים במיוחד, ומנוע בנזין בעל 25 כוחות סוס אשר בעזרת תיבת הילוכים בת 6 מהירויות הגיע למהירות מקסימלית של 50 קמ"ש.
היצור המסחרי החל ב-1946 ושנה לאחר מכן הוחלף המנוע במנוע דיזל של חברת מרצדס בנץ, אשר באותה עת נאסר עליה לבנות כלי רכב בעלי הנעה לכל הגלגלים. בשנת 1951 השתלטה החברה על יצור היונימוג והוא החל להמכר כמותג שלה.
בשנת 1953 הוצג לראשונה הדגם בעל קבינה סגורה. בשנת 1966 נמכרה היחידה המאה אלף של יונימוג. בשנת 1974 הוצגו לראשונה דגמים כבדים של יונימוג אשר אפשרו לרכב כניסה לפעילויות נוספות ובעיקר בתחומים הצבאיים.
בשנת 1977 נמכרה היחידה ה-200 אלף של יונימוג.
בשנת 1993 הוצג דגם בעל 3 צירים והנעה לכל ששת הגלגלים.
במשך השנים הוצגו פיתוחים ודגמים ייחודיים של יונימוג כמו למשל דגם יוקרה בעל מושבי עור וריפודי שטיחים, ודגמים קטנים במיוחד לעבודות ספציפיות.
מאפיינים.
שלדת היונימוג היא מסוג של שילדת סולם והיא גמישה במיוחד ומאפשרת לגלגלים מרחב תנועה אנכי ארוך אשר מקנה לו יכולת מעבר על פני מכשולי דרך גבוהים ואו עמוקים עד כדי מטר אחד.
ההנעה בכל הדגמים היא לכל ארבעת הגלגלים (4x4), והמנוע ומערכת החשמל מוגנים מפני חדירת מים.
סביבת הנהג מתוכננת כך שהיא מאפשרת נקודת מבט גבוהה ורחבה ובכך מקלה על תכנון מסלול הנסיעה על פני מכשולים בדרך. בדגמים החדשים יש אף באפשרותו של הנהג להעביר את ההיגוי מצד שמאל לצד ימין של הרכב תוך 30 שניות, וזאת על מנת לאפשר לו לקבל נקודת מבט טובה יותר של הדרך והמכשולים הפזורים עליה.
שימושים.
צבאיים.
יתרונות העבירות והחוזק המבני של רכבי יונימוג הביאו לשימוש נרחב בהם למטרות צבאיות כרכבי פיקוד ושליטה וכרכבים ייעודיים. קיימים דגמים משוריינים המשמשים להובלת לוחמים, רכבי סיור ממוגנים הנושאים נשק קל וכן דגמים המשמשים להובלת ציוד צבאי בפריסת שטח זמנית כגון מכשירי קשר או מכ"ם לצורך הצבה בשטחים קשי עבירות במיוחד.
אזרחיים.
דגמי יונימוג משמשים בכוחות הצלה וחילוץ במדינות רבות. גם בשימוש אזרחי בא לידי ביטוי כושר העבירות והשרידות של הרכבים באזורים מוכי אסון כגון שיטפונות ומפולות או באזורים קשים לגישה ואז ניתן להטעין אותם בציוד חירום לחילוץ נפגעים, גנרטורים וכדומה . רכבי יונימוג משמשים באזורי ההרים כרכבי פינוי לדרכים מושלגות החסומות לתנועת רכב רגיל.
שימושים נוספים בעלי מאפיינים אזרחיים לרכבי יונימוג ניתן למצוא כמובילי ציוד ועובדים לאתרי בנייה בתוליים של מתקני תשתית, כבישים ומסילות ברזל. בתחום החקלאות מופעלים רכבי יונימוג במגוון עבודות שדה לצד טרקטורים.
אפרים משה לילין
אלן קורנו
אלן קורנו (בצרפתית: Alain Corneau; 7 באוגוסט 1943 - 30 באוגוסט 2010) היה במאי סרטים ותסריטאי צרפתי.
ביוגרפיה.
אלן קורנו נולד במנג סור לואר, לואר. הוא במקור מוזיקאי, היה נגן ג'ז; הוא עבד כעוזרו של קוסטה גברס Costa-Gavras, זו הייתה גם ההזדמנות הראשונה בה עבד עם השחקן איב מונטן, שעמו הוא ישתף פעולה בשלושה סרטים בהמשך הקריירה שלו, בהם Police Python 357 (1976) ו-La Menace (1977).
קורנו ביים את ז'ראר דפארדיה בעיבוד לקולנוע של הספר "כל הבקרים שבעולם" בשנת 1991, את הספר כתב פסקל קיניאר.
אלן קורנו זכה בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול ב-1989 על סרטו Nocturne indien בשלוש קטגוריות: ציון לשבח מיוחד, הסרט הפופולרי ביותר ופרס מחבר השופטים.
זכה בפסטיבל Prix Louis Delluc בשנת 1991 בפרס Prix Louis Delluc עבור סרט "כל הבקרים שבעולם".
זכה עבור סרטו "כל הבקרים שבעולם" בפרס סזאר בשנת 1992 בשתי קטגוריות: לבמאי ולסרט הטוב ביותר בשנת 1992.
זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקרלובי וארי בשנת 2003 על סרטו "כבוד ורעדה", שהוא עיבוד לספרה של אמלי נותומב.
באוגוסט 2010 הלך לעולמו כתוצאה ממחלת הסרטן.
עלי עת'מאן
ל'אוסרווטורה רומאנו
ל'אוסרווטורה רומאנו (באיטלקית: L'Osservatore Romano, מילולית: "הצופה הרומאי") הוא עיתון "רשמי-למחצה" של הכס הקדוש. העיתון מסקר את כל פעילויותיו הציבוריות של האפיפיור, מפרסם מאמרי מערכת הכתובים בידי גורמים בכירים בכנסייה הקתולית, וכן מסמכים רשמיים של הוותיקן אשר שוחררו לפרסום. העיתון מפרסם שני מוטו בלטינית מתחת לכותרת שם העיתון: Unicuique suum ("ללמד את שלו") ו-Non praevalebunt ([שערי הגיהנום] "לא יגברו").
היסטוריה.
המאה ה-19.
הגיליון הראשון של ל'אוסרווטורה רומאנו ראה אור ברומא ב-1 ביולי 1861, מספר חודשים לאחר ההכרזה על ממלכת איטליה ב-17 במרץ 1861. מטרתו המקורית של העיתון הייתה כלי תעמולתי המגן על מדינת האפיפיור. בעקבות תבוסת כוחות האפיפיור ב-18 בספטמבר לצבאו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך פיימונטה, נחלש כוחו של האפיפיור. אירוע זה עודד אינטלקטואלים קתולים להתייצב ברומא לשירות האפיפיור פיוס התשיעי. התגייסות זו תמכה ברעיון של עיתון יומי המרים על נס את דעות הכס הקדוש. את הרעיון לפרסום רשמי-למחצה, אשר יפרסם רעיונות רטוריים, לצד העיתון הרשמי של הוותיקן, Giornale di Roma, העלה עוד בשנת 1860 מרקנטוניו פאצ'לי (סבו של האפיפיור לעתיד פיוס השנים עשר). בקשה לרשות רשמית מן האפיפיור לפרסום העיתון הוגשה ב-22 ביוני 1861, וארבעה ימים אחר כך, ב-26 ביוני, נתן האפיפיור פיוס התשיעי את רשותו לפרסום.
כותרת הגיליון הראשון הייתה "ל'אוסרווטורה רומאנו - עיתון מדיני וגשמי". הוספת הסיפא: "עיתון מדיני וגשמי" הופסקה כבר בשנתו הראשונה של העיתון, תחתיה נוספו שני המוטו המופיעים בכותרת שם העיתון עד היום. החל מ-31 במרץ 1862 נוסף הכיתוב "עיתון יומי" לכותרת העיתון הקבועה. לאחר פריצת שער פיה - דרכה פרצו ב-20 בספטמבר 1870 חילי צבא ממלכת איטליה וכבשו את רומא על מנת להפכה לבירת ממלכת איטליה המאוחדת - גיבש העיתון קו מערכת ברור המתנגד לממלכת איטליה ותומך באופן מוחלט באפיפיור ובהוראותיו, ומצהיר כי ישאר נאמן "לאותו עקרון דתי ומוסרי שלא ניתן לשנותו, המכיר באפיפיור כאדם היחיד המשמר את מורשת ישו עלי אדמות." זמן קצר אחר כך החל הל'אוסרווטורה רומאנו להחליף את העיתון Giornale di Roma כערוץ החדשות הרשמי של מדינת האפיפיור. התפתחות זו נעשתה ברורה במהלך כהונת האפיפיור לאו השלושה עשר, אשר רכש את העיתון ובכך קיבע את מעמדו הרשמי בשנת 1885.
המאה ה-21.
בעשר הראשון של המאה ה-21 העיתון נוקט בקו מערכת אובייקטיבי יותר מאשר בעשורים הראשונים להיווסדו, ומתגאה בכך שהוא "מציג פן אמיתי של הכנסייה ואידיאלים של חירות," זאת בעקבות הצהרה של הקרדינל טרציסיו ברטונה בנאום מחודש אוקטובר 2005, לכבוד תערוכה המתעדת את יסוד העיתון וההיסטוריה שלו. הקרדינל אף תיאר את העיתון "ככלי להפצת תורתו של ממשיך דרכו של פטרוס וכן למידע על אירועי הכנסייה."
מהדורות העיתון.
ל'אוסרווטורה רומאנו מתפרסם בתשע שפות שונות (בסוגריים שנת ההוצאה הראשונה):
המהדורה היומית של העיתון באיטלקית מתפרסמת מדי אחר הצהריים, כשהיא נושאת את תאריך היום למחרת, דבר המוביל לעיתים לבלבול. המהדורה השבועית של העיתון באנגלית, המתפרסמת מאז 4 באפריל 1968, מופצת ביותר מ-129 מדינות בעולם.
ל'אוסרווטורה רומאנו ותורת הוותיקן.