ב-19 במאי 2012, יושבי הראש של סניפי המפלגה הרפובליקנית ב-14 ממחוזות אילינוי השוכנים במחוז הקונגרס ה-13 של המדינה, הכריזו על דייוויס כמועמד המפלגה בבחירות הכלליות אל בית הנבחרים של ארצות הברית. מחוז בחירה זה היה בעבר מחוז הקונגרס ה-15, אותו ייצג במשך תריסר שנים חבר הקונגרס טים ו. ג'ונסון . ג'ונסון הודיע ​​באפריל על פרישתו מהחיים הפוליטיים, ימים ספורים לאחר שזכה במועמדות המפלגה בבחירות מקדימות. אישים אחרים שנשקלו להחליף את ג'ונסון כמועמד היו ג'רי קלארק, ראש הסגל של חבר בית הנבחרים רנדי האלטגרן; אריקה הרולד, עורכת דין וזוכת מיס אמריקה ב-2003; וקתי וסינק, אשת עסקים. בית מגוריו של דייוויס בטיילורוויל שכן בעבר במחוז ה-19 של שימקוס (שמספרו שונה בהמשך ל-15). עם זאת, אל מחוז הקונגרס ה-13 החדש הספתח חלק גדול מהאזור הצפוני של ה-19 הישן, כולל העיר טיילורוויל.
ביום הבחירות הכלליות, שהתקיים ב-6 בנובמבר 2012, גבר דייוויס על דייוויד מ. גיל, מועמד המפלגה הדמוקרטית, בפער בן 1,002 קולות בלבד (0.3%). הפוליטיקאי העצמאי ג'ון הרטמן גרף 21,000 קולות, שהם 7.2% מסך קולות הבוחרים. ב-3 בינואר 2013, עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, דייוויס הושבע לתפקידו.
ב-13 בנובמבר 2013 הציג דייוויס את "חוק שכרו יותר גיבורים" (Hire More Heroes Act of 2013). הצעת חוק זו שמה לה למטרה לאפשר למעסיקים להחריג חיילים משוחררים המקבלים ביטוח בריאות ממחלקת ההגנה של ארצות הברית או מהמחלקה לענייני חיילים משוחררים מרשימת העובדים שלהם; דבר זה היה גורם לרשימת העובדים בעסקים קטנים ובינוניים להיות קצרה יותר, מה שיאפשר לבתי עסק להשתמט מרף 50 העובדים במשרה מלאה שיחייב אותם לספק לעובדיהם שירותי בריאות מכוח חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. מוקדם יותר באותה השנה חבר, ביחד עם קומץ מעמיתיו הרפובליקנים, אל הסיעה הדמוקרטית ותמך באישור מחדש של "חוק האלימות נגד נשים".
ב-6 בינואר 2021 נכח דייוויס בקפיטול במהלך ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, במהלכה אירעה ההסתערות על הקפיטול. דייוויס וצוותו הסתתרו תחת סגר של משטרת הקפיטול במשך למעלה מארבע שעות במהלך ההסתערות. לכשהושגה שליטה על המתפרעים בקפיטול וחודשה ספירת קולות חבר האלקטורים, הצביע דייוויס בעד אישור הקולות ללא הסתייגויות. אף על פי שהתנגד להדחתו השנייה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ והצבת גלאי מתכות בכניסה למשכן הקפיטול בעקבות ההסתערות, דייוויס תמך בהקמת ועדת חקירה דו-מפלגתית שעתידה הייתה לחקור את האירוע. ביולי אותה שנה נבחר דייוויס (ביחד עם ארבעה מעמיתיו – טרוי נהלס, קלי ארמסטרונג, ג'ים בנקס וג'ים ג'ורדן) בידי מנהיג הרפובליקנים בקונגרס, קווין מקארתי, לשמש כאחד מחברי המיעוט בוועדה המיוחדת של בית הנבחרים לחקירת ההסתערות על הקפיטול. משפלוסי מיאנה לאשר את מינויים של בנקס וג'ורדן, מקארתי משך את מועמדותם של כל החמישה ובכך נותרו הרפובליקנים ללא ייצוג בוועדה (למעט חברותם של ליז צ'ייני ואדם קינזינגר).
ערטוף
ערטוף (בערבית: عرتوف) היה כפר ערבי בהרי ירושלים בגבול שפלת יהודה, שהיה ממוקם 21.5 ק"מ ממערב לירושלים על רמה, מוקפת במישורים מדרום, ממזרח, וממערב. הכפר היה על כביש המשני שחיבר בין באב אל ואד לבית ג'יברין (היום כביש 38). הכפר נכבש במסגרת מבצע דני ביום 18 ביולי 1948, עם כיבושו גורשו תושביו.
היסטוריה.
בכפר וסביבתו נערכו מספר רב של חפירות ארכאולוגיות ונחשפו ממצאים החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד ל. ההתיישבות האנושית במקום נמשכה פחות ויותר ברציפות, מאז ועד הריסת הכפר ב-1948. במקום בו עמד הכפר שרד ריכוז גדול של מחצבות, מתקנים חצובים, בורות מים וקברים עתיקים. בשולי הכפר קיים אתר ארכאולוגי נוסף, "חרבת מרמיתא", בו נחשפה מפחמה (כבשן לייצור פחמי עץ)
בתקופה העות'מאנית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע ערטוף עם 110 תושבים, חלק ה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של רמלה במחוז עזה. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, זיתים וגפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, ביקר הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בכפר, וכתב:.
אלברט סוצין מצא ברישום כפרים עות'מאניים רשמי משנת 1870 לערך, שבערטוף היו 14 בתים ואוכלוסייה של 40, אם כי ספירת האוכלוסייה כללה גברים בלבד.
בשנת 1883, בסקר ארץ ישראל המערבית תואר כ: כ"כפר קטן הבנוי על גבעה נמוכה, עם עמק פתוח ממערב. יש בריכה בעמק, שממנה הכפר שואב את מימיו. עצי זית נטועים מסביב למקום".
בשנת 1883 רכשה קבוצת מיסיונרים אנגלים אדמות בערטוף כדי להקים מושבה חקלאית, בשם הר-טוב, עבור יהודים שקיוו להמיר את דתם לנצרות. כשהמתיישבים סירבו להתגייר, הפרויקט נזנח. הוא יושב מחדש ב-1895, אך נהרס במאורעות תרפ"ט.
בשנת 1891 נבנתה מדרום לכפר תחנת רכבת בתוואי מסילת הרכבת יפו–ירושלים.
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בערטוף הייתה אוכלוסייה של 181 נפש, כולם מוסלמים. לפי מפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל התגוררו 252 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 350 תושבים מוסלמים. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 460 דונם.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
זהב מק'קנה
זהב מק'קנה (באנגלית: Mackenna's Gold) הוא מערבון אמריקאי משנת 1969 בבימויו של ג'י. לי תומפסון, עם גרגורי פק, עומר שריף וטלי סוואלס בתפקידים הראשיים ושחקנים ידועים נוספים בתפקידים קטנים.
התסריט של קארל פורמן מבוסס על הרומן "זהב מק'קנה" של ויל הנרי משנת 1963. הרומן מבוסס על אגדה שלקניון עשיר בזהב אי שם בניו מקסיקו שידוע רק לשבט האפאצ'י, וכשאדם לבן בשם אדמס גילה אותו הם עיוורו אותו ומאז הוא נקרא על שמו.
תומפסון, פק ופורמן שיתפו פעולה גם בסרט תותחי נברון מ-1961.
כמו כל מערבון יש כאן מאבק אלים בין האיש הטוב והרע. המשותף לרוב המשתתפים הוא למצוא את הקניון, לאסוף את הזהב ולהתעשר מיד ללא התחשבות בסכנות האורבות בדרך מלוחמי האפאצ'י ומחיילי צבא ארצות הברית.
הסרט היה שובר קופות בעיקר בברית המועצות, במרכז אסיה ובהודו.
הצילומים נעשו בקניון גלן ביוטה ובקניון דה שאיי באריזונה.
המלחין קווינסי ג'ונס היה מועמד לפרס גראמי על פסקול הסרט.
תקציר עלילה.
מרשל סם מק'קנה (גרגורי פק) מותקף במדבר על ידי לוחם אפאצ'י קשיש בשם "כלב ערבות". הוא משיב אש ופוצע אותו קשות. לפני שהזקן מת הוא אומר שיש ברשותו מפה של קניון הזהב. מק'קנה מתבונן במפה ושורף אותה. באותו זמן מופיע במקום הפושע הנמלט ג'ון קולורדו (עומר שריף) עם כמה מאנשיו. הוא נמלט מחיילי הצבא לאחר שהרג את השופט ברגמן וחטף את בתו אינגה (קמילה ספארב). יחד אתו נמצאים סגנו סאנשז (קינן ווין, האינדיאני האצ'יטה (טד קסידי) והאינדיאנית הש-קה (ג'ולי ניומר) שהייתה פעם ידידתו של מק'קנה.
קולורדו מחפש את המפה אבל מק'קנה אומר ששרף אותה אך קולורדו יודע שיש לו זיכרון חזותי מצוין. הוא מציע לו במקום שיהרוג אותו, לשתף פעולה ולהתחלק בשלל הזהב ומק'קנה מסכים מחוסר ברירה.
בדרך מצטרפים אליהם קבוצה של אזרחים ששמעו על הזהב והלכו בעקבות קולורדו. בראשם בן (אלי וולך), אדמס הזקן (אדוארד ג'י רובינסון) בעל חנות (ברג'ס מרדית'), אנגלי (אנתוני קווייל), עיתונאי (לי ג'יי. קוב), כומר (ריימונד מאסי) ועוד.
מק'קנה וקולורדו מזהירים אותם מהתקלות עם הצבא והאפאצ'ים אבל לאחר שאדמס הזקן מספר ומתאר את קניון הזהב שמצא ושהאפאצ'ים בתגובה עיוורו אותו, הם מוכנים לקחת את הסיכון שמאפשר להם להתעשר במהירות.
הם נתקלים בחיילים ורובם נהרגים. החנווני והכומר מצליחים להימלט אבל אז הם נרצחים על ידי האפאצ'ים. מכל המהומה מצליחים להימלט מק'נה, קולורדו, הש -קה ואינגה. שתי הנשים רבות על חסדיו של מק'קנה.
הארבעה נאלצים להימלט שוב על סוסיהם מפני האפאצ'ים הרוצים לחסל אותם. בדרך מתקוטטות שתי הנשים ואינה משליכה את הש-קה מהצוק. הם מצליחים להגיע לנהר, למצוא שם אסדה ולעבור עליה לצד שני עם הסוסים.
לאחר מנוחה הם רואים שלושה חיילים מתקרבים אליהם. הם שולחים את אינגה שתדבר עם סרג'נט טיב (טלי סוואלס) והוא לוחש לה כי בדעתו להצטרף לשניים כדי לחלוק בשלל. טיב הורג את שני החיילים שלו ומגיע למק'קנה וקולורדו.
בהמשך הם מגיעים בהדרכת מק'קנה לקניון הזרוע בזהב. טיב מתחיל לאסוף אך האצ'יטה הורג אותו בגרזן וקולורדו הורג את האצ'יטה. כעת נשארו שלושה. מק'קנה ואינגה מבקשים לטפס על הצוק ולהסתלק אך קולורדו עוצר בעדו ומתחיל קרב קשה בין שניהם ולבסוף מובס קולורדו.
באתה שעה מגיעים האפאצ'ים למקום אך מתחילה שם רעידת אדמה והם נמלטים. גם מק'קנה, קולורדו ואינגה נמלטים על הסוסים כשהכל מסביבם מתמוטט והם ניצלים בנס.
לבסוף הם ניצלים. קולורדו נפרד מהם ומק'קנה רוכב עם אינגה כשהתיקים על הסוס מלאים במטילי זהב שאסף מקודם סרג'נט טיב.
הסכסוך בפנג'שיר
הסכסוך בפנג'שיר הוא סכסוך מזוין מתמשך בין הממשלה לשעבר של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן – חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן וקבוצות בעלות בריתה, לבין ממשלת האמירות האסלאמית של אפגניסטן הנוכחית, שבשליטת הטליבאן. ב-17 באוגוסט 2021, אמרוללה סאלח הכריז על עצמו כנשיא אפגניסטן והכריז על הקמת חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן. ב-26 באוגוסט, הוכרזה הפסקת אש קצרה. ב-1 בספטמבר, שיחות השלום התפוצצו והלחימה התחדשה כשהטליבאן תקף עמדות התנגדות.