הסיפור מלא ברמיזות ליצירות אחרות של לאבקרפט בהן משתתפת דמותו של רנדולף קרטר, דבר המאפשר ליצור סדר כרונולוגי: ראשית "משימת החלום של קאדאת' האבודה", "הצהרתו של רנדולף קרטר", "זה שאין לו שם", "מפתח הכסף" ולבסוף "דרך שערי מפתח הכסף".
האנציקלופדיה של סיפוריו של ה. פ. לאבקרפט מקיימת השוואה בין "מפתח הכסף" לסיפורו האחר של לאבקרפט, "הקבר", שמספרו, ג'רואס דאדלי, מגלה גם הוא מפתח כסף בעליית הגג המאפשר לו "לפתוח את סודות העבר".
ביקורת.
עורך המגזין "סיפורים מוזרים" פרנסוורת' וורייט דחה את הסיפור כשלאבקרפט הגיש אותו ב-1927, אולם התחרט לאחר שנה וביקש לקרוא אותו שנית, ולבסוף קיבל אותו. במועד מאוחר יותר אמר ללאבקרפט שהקוראים לא אהבו את הסיפור בכלל.
שאל כל נערה
שאל כל נערה (באנגלית: Ask Any Girl) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1959 עם שירלי מקליין, דייוויד ניבן, גיג יאנג ורוד טיילור בתפקידים הראשיים.
שירלי מקליין זכתה בפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
היא זכתה גם בפרס דוב הכסף לשחקנית הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר קומדיה או מוזיקלי.
משחקו של רוד טיילור זכה לשבחים והביא לבחירתו לתפקיד ראשי בסרט "מכונת הזמן" (1960).
תקציר העלילה.
מג וילר (שירלי מקלין) היא בחורה בת 21 המגיעה לניו יורק כדי למצוא עבודה אבל בעיקר כדגי למצוא גבר מתאים למטרת נישואים.
בתחנת הרכבת נגנבת מזוודתה עם כל בגדיה. היא מגיעה למלון לנשים בלבד שאמה שכרה לה חדר שתהיה מוגנת שם מגברים. הנשים במקום עוזרות לה ותורמות לה בגדים.
היא מתקבלת לעבודה במפעל סוודרים אף על פי שלא עברה את מבחן ההדפסה. המנהל מר מקסוול (ג'ים בקוס) לוטש לעברה עיניים. היא מתחילה לצאת עם אחד הלקוחות, רוס טפורד (רוד טיילור) והוא מזמין אותה לדירת קרוביו אך כהיא מגיעה לשם מתברר שהקרובים אינם שם והיא צועקת על טד בורחת משם בגשם שוטף. לאחר שמקסוול מטריד אותה מינית היא מתפטרת.
בעזרת חברתה ג'ני (אליזבת פרייזר) היא מוצאת עבודה בחברת פרסומת המנוהלת על ידי שני אחים - מיילס דוטון (דייוויד ניבן), מבוגר ומאופק ואחיו אבן דוטון (גיג יאנג), צעיר ו"פלייבוי" רודף נשים.
מג נמשכת לאבן אך הוא לא שם לב לכך ומתייחס אליה כמו לשאר הנשים. היא מתייעצת עם מיילס מה לעשות והוא רוצה לעזור לה. הוא מוצא את ספר הפגישות של אחיו ובו רשימת הנשים והערות עליהן. מיילס מדריך את מג בקשר לבחירותיו של אחיו - באיזה בושם להשתמש, איזה תספורת לבחור, איזה ריקודים הוא אוהב וכו'.
לבסוף אבן מציע לה נישואים אבל בינתיים מיילס מתאהב בה. היא מבינה שאבן לא אוהב אותה אלה את הנשים שהיא מייצגת.
היא בורחת משם, נפגשת עם רוס טפורד ומסכימה לצאת אתו לדירת קרוביו אפילו אם הם אינם שם. מיילס רודף אחריה, מתעמת עם טד ולבסוף מתוודה על אהבתו והם נישאים.
דוכסות באר
דוכסות באר (בצרפתית: Comté (Duché) de Bar; בגרמנית: Grafschaft (Herzogtum) Bar) הייתה, מן המאה ה-11, רוזנות במעמד אוטונומי דה פקטו בין האימפריה הרומית הקדושה לבין ממלכת צרפת סביב העיר בר-לה-דוק (בצפון-מזרח צרפת המודרנית). בשנת 1301 הועבר חלק ממנה (Barrois mouvant) לשליטת צרפת, בעוד חלק אחר (Barrois non-mouvant) היה בשליטת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1354 הועלה מעמדה לדרגת דוכסות. ב-1480 אוחדה עם דוכסות לורן. בין השנים 1738 ל-1766 הוענקה באופן אישי לסטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין.
1033–1354.
מקור הדוכסות במבצרי הגבול (barra בלטינית) שהקימו שליטי שמפאן ההיסטורית על נהר אומיאן. בשנת 960 קיבל פרדריק הראשון מלורן (Frédéric Ier de Lorraine) נחלה באזור ובהמשך סיפח אליו אדמות כנסייה, בשטחן שיכן אבירים. במות נכדו, פרדריק השלישי, הועברו אדמות באר (ה-Barrois) לאחותו, סופיה (Sophie de Bar), שהייתה הראשונה שנשאה בתואר "רוזנת באר". היא שלטה במקום מ-1033 ועד מותה ב-1093. צאצאיה ייסדו את בית מונבליאר (Montbéliard), שתשלוט ברוזנות ברצף שושלתי עד 1431.
דה יורה השתייכו אדמות באר לאימפריה הרומית הקדושה, אך זיקתה התרבותית הייתה לצרפת ושליטיה קיימו קשרים עם החצר הצרפתית, כך שדה פקטו, זכתה רוזנות באר למידה גדולה של אוטונומיה. אנרי השלישי (Henri III de Bar) סייע לאדוארד הראשון, מלך אנגליה נגד צרפת. עקב כך פלש בשנת 1297 פיליפ הרביעי, מלך צרפת לאדמות באר. בהסכם, שנחתם ב-1301, הוכרח אנרי לוותר על אדמות באר ממערב לנהר מז (Barrois mouvant). שטח זה הפך לפייף של ממלכת צרפת. הדבר היה מימוש למעשה של חוזה ורדן מ-843 שהעניק למלך צרפת את כל השטח שממערב למז.
1354–1508.
ב-1354 העניק ז'אן השני, מלך צרפת לרובר הראשון (Robert Ier de Bar) תואר דוכס וחיתן אותו עם בתו מארי. במקביל, שלט רובר גם על פונט א-מוסון (Pont-à-Mousson) שהשתייכה לאימפריה הרומית הקדושה. לפיכך, הפך לדוכס גם בקיסרות. בשנת 1431 נפטר הזכר האחרון בשושלת מונבליאר, לואי, שהיה קרדינל-דוכס (Louis Ier, cardinal-duc de Bar). כך עברה הדוכסות לאחיינו, רנה מאנז'ו. עם מותו של רנה, ב-1480, ירש בנו רנה השני, דוכס לורן את דוכסות באר ואיחד אותה עם דוכסות לורן באוניה פרסונלית. ב-1482 כבש רנה את וירטון מדוכסות לוקסמבורג ואיחד אותה עם דוכסות באר. ב-1484 הוענקה הדוכסות לשארל השמיני, מלך צרפת עם עלייתו לשלטון בגיל 14 וב-1508 אוחדה סופית עם דוכסות לורן.
1508–1766.
ב-1738, כחלק מהסכמי סיום מלחמת הירושה הפולנית, הוענקה דוכסות באר באופן אישי לסטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, בנפרד מדוכסות לורן. עם מותו, הועברו דוכסויות באר ולורן לכתר הצרפתי.
שמחה נהיר (קופשטיק)
בנקאות בפנמה
הבנקאות בפנמה היא מגזר שירותים כלכלי משמעותי. המגזר גדל וסיפק מימון סחר למסחר שעבר בתעלת פנמה, ובהמשך התפתח להלבנת הון לצורך סחר בסמים בפיקודו של מנואל נורייגה. עקב מדיניות מיסוי יוצאת דופן, מוכרת מערכת הבנקאות בפנמה כמקלט מס.
רקע.
בפנמה מאות בנקים פרטיים, ושני בנקים בשליטת המדינה: הבנק הלאומי של פנמה (Banco Nacional de Panamá - BNP) , והבנק לחיסכון (Caja de Ahorros de Panamá). לפנמה מעולם לא היה בנק מרכזי, שהוא הסמכות המוניטרית המרכזית במדינה, ותפקידיו כוללים את האחריות לקביעת המטבע של המדינה, ואת הפיקוח על המוסדות הפיננסיים במדינה, ועל המגזר הפיננסי בשלמותו.
הבנק הלאומי BNP, הוא שהיה אחראי להיבטים לא כספיים של בנקאות מרכזית בפנמה, בסיוע הוועדה הבנקאית הלאומית ( "Superintendencia del Mercado de Valores" ), שנוצרה יחד עם המרכז הפיננסי הבינלאומי במדינה, והיה אחראית לרישוי ופיקוח בנקים.
נכון לינואר 2009, החזיק BNP, פיקדונות בסך של כחמישה מיליארד דולר ארצות הברית  ואילו הבנק לחיסכון החזיקו בפיקדונות או בערך של מיליארד דולר.
מכיוון שלפנמה אין בנק מרכזי שישמש מלווה של מוצא אחרון להצלת בנקים שמסתבכים, מנוהלים הבנקים בפנמה בצורה שמרנית מאוד, עם יחס הלימות הון ממוצע של 15.6% בשנת 2012, כמעט כפול מדרישת המינימום החוקית.
ייחודה של המערכת הבנקאית בפנמה, הוא בהיעדר המיסוי. בשנת 1971 הממשלה העבירה חוק בנקאי שהתיר מערכת בנקאית מאוד ליברלית ופתוחה, ללא חיוב על פיקוח ממשלתי אחיד, ואישרה כי לא ניתן להטיל מיסים על ריבית או עסקאות שנוצרו במערכת הפיננסית. מספר הבנקים זינק מ־23 בנקים בשנת 1970 ל־125 בשנת 1983, רובם בנקים בינלאומיים. חוק הבנקאות קידם הלוואות בינלאומיות, ומכיוון שבפנמה יש מערכת מס טריטוריאלית, הרווחים מהלוואות או מעסקאות שבוצעו מחוץ לחוק הם פטורים ממס.
מאז המשבר הכלכלי העולמי (2008), מנסה המדינה להתנער מהמוניטין שלה כמקלט מס, וחתמה על אמנה למניעת כפל מס עם מדינות רבות (בעיקר מדינות ה-OECD).
אף מדינת ישראל חתמה על אמנת מס עם פנמה.
אזרחי ארצות הברית, תושבים ובעלי גרין קארד הפותחים חשבון בנק בפנמה, כמו גם במדינות אחרות, מחויבים מאז 2010 בחוק הציות למס בחשבונות זרים בארצות הברית (FATCA), בנוסף לתקנות פנמה. בנוסף, באפריל 2011 כרתה פנמה אמנה עם ארצות הברית בנושא חילופי מידע פיננסי.
רישוי.
בנקים בפנמה מורשים ומוסדרים על ידי הרשות לפיקוח על הבנקים ( "Superintendencia de Bancos" ). ניתן לקבל רישיון לבנקים בתור:
שני הבנקים בבעלות המדינה בפנמה, רשאים לעשות עסקים רק בפנמה.
בית המסתור של אוסאמה בן לאדן
בית המסתור של אוסאמה בן לאדן או "וזיריסטן הוואלי" היה מתחם מוקף חומה, בו שכן בית המסתור של מנהיג ארגון הטרור המוסלמי, אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן. הבית שכן בעיר אבוטאבאד ששוכנת כ-50 ק"מ מהבירה הפקיסטנית, אסלאמאבאד. בן לאדן התחמק מחיסול או לכידה בכך שהתגורר בבית לפחות חמש שנים ובלי שום חיבור לשירותי אינטרנט או טלפוניה. אנשי המתחם נהגו לשרוף את האשפה שלהם, בשונה משכניהם, אשר אשפתם נאספה באופן קבוע.
המבנים המרכזים במתחם נחנכו ב-2005 על שטח של כ-3,500 מטרים מרובעים, חלקת אדמה שהייתה גדולה בהרבה מחלקות האדמה של הבתים הסמוכים, עם זאת למעט גודלו של הבית ורמת האבטחה שלו הוא אינו היה שונה משאר בתי השכונה. הבית הוקף בחומת בטון בגודל של בין 3.7 לבין 5.5 מטרים,על החומה היו חוטי תיל והייתה ניתן לעבור אותה רק בעזרת שני שערים. במתחם עצמו היו מעט מאוד חלונות אך היה גן ירק מטופח והסתובבו בו 100 תרנגולות, ארנבות ופרות. בקומה השלישית של הבניין הייתה מרפסת עם מסך הסוואה בגובה 2.1 מטרים.
על אף כל אלו, בן לאדן נתפס ב-2011 במהלך מבצע חנית נפטון שתוכנן על ידי הצבא האמריקאי ובוצע על ידי לוחמי הכוחות המיוחדים, "צוות 6" של יחידת "אריות הים".
ארכיטקטורה.