בשנת עורר סערה מוחמד סוון קאליש, גרמני שהתאסלם בגיל 15, והפך לפרופסור הראשון בגרמניה שמחזיק בקתדרה לתאולוגיה אסלאמית (באוניברסיטת מינסטר), שהכריז ב-2008, לאחר שערך מחקר מקיף, שהוא הגיע למסקנה שהנביא מוחמד כנראה מעולם לא היה קיים. קאליש אמר "שלאחר שקרא בקפידה מחקרים מדעיים של ביקורת המקרא המטילים ספק בקיומם של אברהם, משה וישו, חשב האם הוא יכול לקבל כמובן מאליו שמוחמד היה קיים?". הוא הופתע מהעובדה שהמטבעות הראשונים הנושאים את שמו של מוחמד לא הופיעו עד סוף המאה ה-7, שישה עשורים לאחר שהדת הופיעה. "ככל שקראתי יותר, האדם ההיסטורי שבבסיס כל העניין נעשה יותר ויותר בלתי סביר", אמר. אחר כך החלו ספקות לגבי הקוראן עצמו, "אלוהים לא כותב ספרים אמר קאליש".
בית הספר לבנות של לונדון
בית הספר לבנות של לונדון (באנגלית: City of London School for Girls, בקיצור: CLSG) הוא בית ספר תיכון עצמאי שנמצא בברביקן, לונדון.
בית הספר הוקם בסוף המאה ה-19 בעקבות בקשה של סוחר מבריקסטון שהשאיר שליש מהונו לעיר לונדון לטובת הקמת בית הספר. בית ספר מנוהל על ידי האיגוד של לונדון והוא בעל קשרים אדוקים עם בית ספר לבנים שמנוהל על ידי אותו גוף. בית הספר עבר למיקום הנוכחי בשנת 1969.
בית ספר הוא בעל מוניטין ובשנת 2018 דורג על ידי סאנדיי טיימס כבית ספר עצמאי השני במדינה. עלות הלימודים הוא כ-6500 פאונד לסמסטר וחלק מהתלמידים מקבלים מלגה. רוב התלמידות מגיעות לבית הספר בגיל 11 אך אפשר להצטרף עד לגיל 16. בית ספר כולל כ-700 תלמידות. תלמידות הקימו מספר ארגונים לפי מוצאם דוגמת "חוג יהודי", "חוג אסיאתי" וכו'.
בית הספר נמצא בסמיכות למרכז האמנויות ברביקן ולבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. תוכנית הלימודים שמה דגש לאמנויות ורבים מהבוגרות ממשיכות בתחום זה. בית הספר מציע סיורי לימודים בצרפת, ספרד, גרמניה ומדינות נוספות.
בין בוגרות בית הספק נמנות דמויות בולטות כמו דיידו, מרגרט בודן, רומולה גראי, אלה פורנל ועוד.
נמל התעופה הבינלאומי אלמא איקבאל
מוחמד איקבאל
פתית שלג
Egmont Group
קבוצת אגמונט (באנגלית: Engmont Group; תעתיק מלא: Egmont Group of Financial Intelligence Units) הוא ארגון בינלאומי המאחד את רשויות המודיעין הפיננסי של מדינות מרחבי העולם ומטפל בנושאי הלבנת הון ומימון טרור.
הגופים החברים בקבוצה אוספים מידע על פעילויות פיננסיות חשודות וחריגות, מעבדים אותו ומשתפים את הממצאים עם גורמי אכיפת החוק הרלוונטיים.
הקבוצה מאגדת יחידות מודיעין פיננסי מ-167 מדינות מרחבי העולם וביניהן מדינת ישראל שצורפה בשנת 2002.
היסטוריה.
קבוצת אגמונט הוקמה בשנת 1995 כקבוצה של 24 יחידות מודיעין פיננסי ממדינות שונות, במטרה להתמודד עם עבירות הלבנת ההון ומימון טרור הכרוכות בהעברות כספים בין מספר מדינות.
שם הקבוצה נגזר משמו של ארמון אגמונט בבריסל, בלגיה.
בשנת 2002, צורפה הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור כחברה בקבוצה.
בחודש פברואר 2008, המטה המרכזי של הקבוצה הועבר לאונטריו, קנדה.
בשנת 2021, זכתה ישראל במקום הראשון בתחרות החקירה הכלכלית הטובה בעולם.
קרופניק (משקה)
קרופניק (בפולנית Krupnik, בליטאית: Krupnikas) הוא משקה חריף דמוי ליקר הנפוץ בפולין, ליטא ובלרוס. תערובת תבלינים ודבש.
לפי מסורת המשקה הוכן לראשונה במנזר של בנדיקטים בעיר ניאסוויז' בסוף המאה ה-16. משם הוא התפשט ברחבי האיחוד הפולני-ליטאי והפך למשקה הפופולרי של האצולה. קיימים מתכונים שמועברים מדור לדור כבר תקופה ארוכה. ניתן להגיש אותו חם או מקורר.
בארצות הברית באזור פנסילבניה מכינים משקה "בוילו" שמהווה גרסה של קרופניק.
אמיליו סלה
אמיליו סלה (בספרדית: Emilio Sala ; 20 בינואר 1850 – 14 באפריל 1910) היה צייר ספרדי בעיקר של דיוקנאות נשיים.
ביוגרפיה.
הוא בא ממשפחת סוחרים. לימודיו הראשונים היו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של ולנסיה עם בן דודו פלסידו פרנסס (Plácido Francés). בשנת 1871, הוא הציג לראשונה בציבור בתערוכה הלאומית לאמנויות יפות וזכה שם בפרס הראשון. הוא גם פתח סטודיו במדריד ולקח חלק בקישוט ארמונות אנגלדה ומזרדו, תקרות בית הקפה דה פורנוס והקנטינה אמריקנה.
בשנת 1885, לאחר שלא קיבל פרופסורה ב"בית הספר לאמנויות ומלאכה", הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ללימודים באקדמיה המלכותית של ספרד ברומא, אך, במקום זאת - שנתיים לאחר מכן, קיבל מלגה ללמוד בפריז. בתערוכה העולמית ב-1889, הוא הציג את ציורו המפורסם ״גירוש היהודים מספרד״, רק כדי לגלות שהציבור הצרפתי כנראה כבר לא מעריך יצירות היסטוריות, ולכן הציג אותו בספרד, שם הוא התקבל טוב יותר. ב-1890, אולי כתוצאה מהחוויה הזו, נטש את הנושא ההסטורי לטובת סצנות ז'אנר, נופים ונשים.
ב-1896 חזר לספרד, שם התחתן ופתח מחדש את הסטודיו שלו. רבות מיצירותיו הופיעו במגזין Blanco y Negro. הוא גם אייר כמה מהאפיזודות הלאומיות של בניטו פרס גלדוס. ויצר עיטורים לארמון האינפנטה איזבלה, שזכו לשבחים רבים.
ב-1906, הוא הגיש שוב מועמדות לתפקיד אקדמי, הפעם באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו ונדחה לטובת רמון מננדס פידל. כפיצוי, בית הספר יצר במיוחד עבורו משרה ב"תיאוריה ואסתטיקה של צבע". הוא כיהן בתפקיד זה עד מותו מאי ספיקת לב.
בין הפרסים הרבים שקיבל ניתן למנות את הצלב הגדול של מסדר איזבלה הקתולית וצלב מסדר מיכאל הקדוש (בוואריה), שהציג בתערוכה במינכן ב-1885.
יצחק שווייגר-דמיאל
החונק מבוסטון (סרט)
החונק מבוסטון (באנגלית: The Boston Strangler) הוא סרט פשע ביוגרפי אמריקאי משנת 1968 בבימויו של ריצ'רד פליישר, עם טוני קרטיס, הנרי פונדה וג'ורג' קנדי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספרו של ג'רולד פרנק "החונק מבוסטון" משנת 1966 המתאר בצורה לא מדויקת את פרשת "החונק מבוסטון" שרצח בחניקה 13 נשים בבוסטון ובסביבתה בשנים 1962–1964.
בתחילת הסרט מופיעה כתובית ובה נכתב כי: "זה הסיפור על אלברט דסאלבו שהודה שהוא החונק מבוסטון. האנשים וההתרחשויות שתצפו, מבוססים על עובדות".
טוני קרטיס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
אדוארד אנהלט היה מועמד לפרס אדגר לתסריט הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
שלושה מקרי רצח בחניקה של נשים קשישות מזעזעים את בוסטון. התובע הכללי של מסצ'וסטס, אדוארד ברוק (ויליאם מרשל) מטיל על השופט ג'ון בוטומלי (הנרי פונדה) להקים מטה פעולה מיוחד לתפיסת החונק ולצרף אליו 2,400 שוטרים מבוסטון וסביבתה כדי למצוא אותו.
בינתיים מתפשטת חרדה בין נשות בוסטון המצטיידות באמצעי הגנה. החוקרים הבכירים הם פיל דינטלי (ג'ורג' קנדי) ופרנק מקפי (מארי המילטון). הם עוצרים מאות חשודים, עבריינים וסוטים אך הרציחות ממשיכות וכעת גם נשים צעירות.
הלחץ על המשטרה והתובע הכללי גובר ובצעד של ייאוש הם פונים לאיש הטלפתיה פטר הורקוס (ג'ורג' ווסקובסק) שמכוון אותם לחשוד בשם יוג'ין אורקה (ויליאם היקי) שעושה רושם של אדם עם בעיות פסיכיאטריות. השוטרים לא מצליחים להוכיח שיש לו קשר וגם החניקות ממשיכות בשעה שהיה עצור. החקירה נקלעת למבוי סתום.
אלברט דסאלבו (טוני קרטיס) צופה בטלוויזיה בהלווייתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי. הוא עובד במפעל יציקה, נשוי עם בת ובן, אדם רגיל ללא הרשעות קודמות.
הוא נוקש בדלתה של דיאן קלוני (סאלי קלרמן), בחורה צעירה ונאה שגרה לבדה. היא פותחת קלות את הדלת הקשורה בשרשרת ודסאלבו מציג את עצמו בנימוס כשרברב שנקרא לבדוק אם יש לה דליפה באמבטיה. היא מהססת והוא עומד לעזוב אך נראה שהוא משדר לה אמינות והיא פותחת לו את הדלת.
מיד כשהוא נכנס הוא מתנפל עליה, קושר אותה למיטה ומכין בד לחנוק אותה. כשהוא גוהר עליה הוא מסתכל פתאום בראי ונדהם מפרצופו. דיאן מנצלת זאת ונושכת את ידו. הוא נרתע, מכה אותה וכאשר הוא חושב שהיא מתה הוא עוזב את הדירה. הוא מבחין באישה נכנסת לדירה אחרת ופותח את הדלת. בדירה נמצא בעלה שרודף אחריו ברחובות בוסטון עד ששוטרים מצליחים להתגבר על דסאלבו ולעצרו.
הוא מכחיש כל קשר לחניקות אך בינתיים מתאוששת דיאן ומוסרת כי בעת התקיפה היא נשכה אותו ביד ואכן יש לו בכף היד סימן של נשיכת אדם. השוטרים גם מתאימים את זמני ההיעדרויות שלו מהמפעל לזמנים בו בוצעות החניקות וההתאמה מושלמת.
דסאלבו נשלח לבדיקה פסיכיאטרית והרופא ד"ר נאגי (אוסטין ויליס) מוסר שהוא סובל מהפרעת זהות דיסוציאטיבית - יש לו שתי אישיויות, נורמלית ורצחנית ואחת מנותקת מהשנייה. במקרה כזה אין אפשרות להעמידו לדין. בוטומלי מקבל אישור לשוחח עם דסאלבו ולהקליט את השיחות. עם הזמן צצה האישיות הרצחנית וכשהוא מודה בכך הוא נכנס למצב קטטוני.
הסרט מסתיים בכתובית כי "דסאלבו עדיין במאסר, הוא לא נשפט או הואשם בחניקות בבוסטון".
ההבדל בין הסרט למציאות.
במציאות המשטרה לא הצליחה להוכיח את הקשר של דסאלבו ל-13 החניקות בבוסטון. הוא נעצר לאחר ניסיון הרצח האחרון שלו ונדון למאסר עולם. בכלא הוא התרברב כי הוא החונק מבוסטון אבל המשטרה סברה כי הוא רוצה להיראות כבלתי שפוי.
דסאלבו לא סבל מפיצול אישיות כפי שמופיע בסרט וטענה כזו לא הוכחה. הוא ברח מבית החולים הפסיכיאטרי, נתפס והושם בכלא שמור. ב-1973 הוא נרצח בכלא והרוצח לא נמצא.
ב-2013 הופק DNA מחומר שהיה בגופתה של הנרצחת האחרונה, מרי סאליבן. משרידי גופתו של דסאלבו הופק DNA שנמצא זהה לזה שמגופת סאליבן.
תל עזזיאת
תל עזזיאת (בערבית: تل العزيزيات) או גבעת עזז הוא גבעה במזרח עמק החולה במורדות רמת הגולן, כשני קילומטרים ממערב לתל פאחר, כשלושה קילומטרים צפונית לכפר סאלד וקילומטר ממזרח ליישוב שאר ישוב. התל מתנשא לגובה של 298 מטרים מעל פני הים.