בתחרויות מבחן למשחקים האולימפיים שנערכו בכפר המכבי ביוני 1960 קבע שניידר את שיאו הישראלי הראשון במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:36.2 דקות.
אולימפיאדת רומא.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים שניידר במקום ה-33 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.1 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום ה-17 והלפני אחרון במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם גרשון שפע, יצחק לוריא ועמירם טראובר בתוצאה של 4:37.6 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 1:11.3 דקות.
כינוס הפועל.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת "גלי גיל", ברמת גן במאי 1961 זכה שניידר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:37.9 דקות. בתחרות שחייה שנערכה בגבעת חיים ביולי אותה שנה הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 31.1 שניות. בתחרות שחייה שנערכה בספטמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:33.0 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה ביפעת באוגוסט 1964 קבע שניידר במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 2:28.5 דקות.
המכביה.
בתחרות השחייה של המכביה השביעית שנערכה בבריכת גלית שביד אליהו, בתל אביב באוגוסט 1965 זכה שניידר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:29.6 דקות. בנוסף, היה שותף לשיא ישראלי חדש במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:22.3 דקות.
בתחרות מבחן שנערכה בבריכת גלית ביוני 1966 קבע שניידר במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:07 דקות והצטרף לנבחרת השחייה הלאומית שיצאה למסע תחרויות בינלאומיות באירופה.
משחקי אסיה.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק בדצמבר אותה שנה זכה שניידר במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם גרשון שפע, אברהם מלמד ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 4:18.4 דקות.
בתום אליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1967 לאחר שקבע שני שיאים ישראלים במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.8 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:25.4 דקות, הודיע שניידר על פרישתו משחייה תחרותית.
מאמן שחייה.
לאחר הפרישה השיג שניידר תואר ראשון בחינוך גופני. הוא עבד כמאמן שחייה בקבוצת השחייה של הפועל מגידו, הפועל קריית טבעון וכיום מאמן בקבוצת השחייה של הפועל עמק יזרעאל. בעבר שימש כמרצה במסלול הכשרת מורים לחינוך גופני ומדריכי שחייה במכללת אוהלו.
שחיין למסטרס.
בשנים האחרונות משתתף שניידר בתחרויות שחייה למסטרס והחזיק בשיאי ישראל לגילאים שונים.
אצטדיון לואיסון
אצטדיון לואיסון (באנגלית: Lewisohn Stadium או CCNY Stadium) היה אצטדיון ששימש גם כאמפיתיאטרון להופעות מוזיקה בניו יורק. האצטדיון מוקם בשטח ה"סיטי קולג'" (CCNY) בין שדרת אמסטרדם ושדרת קונבנט, בין הרחובות 136 ו-138 בצפון מנהטן. הוא נחנך ב-1915, על שמו של התורם אדולף לואיסון, ונהרס ב-1973, על מנת לפנות מקום לקמפוס אקדמי.
האצטדיון נבנה בסגנון נאו-קלאסי, כאשר מבנה היציעים הוקף בעמודים בסגנון דורי.
האצטדיון, בתפוסה של כ-25,000 מושבים, היה, בנוסף לשימושו כמרכז תחרויות ספורט של האוניברסיטה גם מרכז תרבות קיצי. התקיימו בו למשל הופעות של המטרופוליטן אופרה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק תחת כיפת השמיים, עם מנצחים וסולנים כיוג'ין אורמנדי וג'ורג' גרשווין, יאשה חפץ ויהודי מנוחין כמו גם מופעי מוזיקה פופולרית מאת אמנים כפיט סיגר, וודי גאת'רי, הארי בלפונטה ואחרים.
אחוות ציון
יחיאל מיכל שלזינגר
הרב יחיאל מיכל שלזינגר (י"א באב ה'תרנ"ח, יולי 1898 - ט' באדר ה'תש"ט, מרץ 1949) היה רב יוצא גרמניה אשר הקים את ישיבת קול תורה בירושלים וכיהן בראשה יחד עם הרב ברוך קונשטט.
ביוגרפיה.
נולד בהמבורג לרב אליעזר ליפמן שלזינגר, בנו של הרב אליקים געצל שלזינגר, איש האסכולה הנאו-אורתודוקסית מיסודו של הרב שמשון בן רפאל הירש. בילדותו למד בבית הספר המקומי בו לימד אביו, וכן אצל רבה של המבורג הרב אברהם שמואל בנימין שפיצר. בהמלצת רבו נסע ללמוד בישיבות הונגריה, שם התוודע אל מורו ורבו הרב יוסף צבי דושינסקי (לימים ראב"ד העדה החרדית בירושלים ומי שממנו יצאה חסידות דושינסקיא) ואל שיטת הסוגיות ההונגרית. לאחר שסיים את לימודיו שם, חזר לביתו שבגרמניה ולמד בבית המדרש לרבנים בברלין מייסודו של הרב עזריאל הילדסהיימר, שם השלים גם דוקטורט.
כרבים מבני דורו נדד אף הוא למזרח אירופה כדי להתוודע אל מה שנתפס לעיתים בגרמניה כיהדות שורשית ועמוקה יותר. בין השאר נסע גם לפולין ולליטא ושם למד בישיבת מיר, ישיבת סלובודקה ובישיבת פוניבז', בה פגש את הרב יוסף שלמה כהנמן וממנו קיבל כתב סמיכה. במהלך שהותו בפולין פגש בווילנה את הרב חיים עוזר גרודזנסקי וקיבל את מרותו, וגם לאחר חזרתו לפרנקפורט נהג להתייעץ עמו רבות. החוויה המזרח-אירופית עשתה עליו רושם עמוק.
מספר שנים לאחר חתונתו נקרא על ידי רבה של פרנקפורט וראש הישיבה המקומית הרב שלמה זלמן ברויאר, לשמש כדיין ומורה צדק בעיר, כמו כן כיהן כראש המתיבתא המקומית, ושם מיזג דרכי לימוד שונות אותן קיבל בישיבות ליטא והונגריה. הוא כיהן כראש המתיבתא גם בתקופתו של הרב יוסף ברויאר, בנו של המייסד וממשיך דרכו. בשבתו בפרנקפורט נודע כוחו הלמדני הגדול והוא נעשה אחד המשיבים הגדולים, ולכתובת לשאלות הלכתיות לכלל יהדות גרמניה.
כשהחריף מצב יהודי גרמניה רצה הרב שלזינגר לעלות לארץ ישראל, אך בהוראתו של רבו הרב חיים עוזר גרודזנסקי נשאר בפרנקפורט. רק בשלהי חודש חשוון ה'תרצ"ט, ימים ספורים לפני ליל הבדולח, התיר לו הרב גרודז'ינסקי לעזוב והוא נמלט עם משפחתו לשווייץ.
הקמת ישיבת קול תורה.
בהגיעו לארץ ישראל בשנת ה'תרצ"ט, ובעידודו של רבו, הרב יוסף צבי דושינסקי (שהיה אז ראב"ד העדה החרדית), מימש את תוכניתו, ולאחר מכן צירף את עמיתו הרב ברוך קונשטט, מי שהיה רב וראש ישיבה בעיר פולדא שבגרמניה, וביחד הקימו את ישיבת קול תורה. הישיבה היוותה חידוש ליוצאי גרמניה משום שהייתה ישיבה שכולה לימודי קודש, ולא סמינר רבני, ונצמדה לשיטת הלימוד של ישיבות ליטא.
הישיבה הייתה הישיבה החרדית הראשונה בירושלים ששפת הלימוד בה הייתה עברית ולא יידיש. לפי המסופר, היה זה בעקבות בואו של תלמיד מבני עדות המזרח ללמוד בישיבה, והדבר נעשה על דעת הרב דושינסקי. יהודי ירושלים בני היישוב הישן, שלא הורגלו לסוג זה של ישיבות, נהגו לכנותה בעוקצנות: "קולטורה" (מאחר שהשם "קול תורה" נהגה בהגיית יהודי גרמניה בדומה למילה "קולטורה"), לרמוז על יחסה האוהד של יהדות גרמניה לתרבות הכללית ולאקדמיה.
הרב שלזינגר נפטר בירושלים בט' באדר תש"ט (1949) ונטמן בבית העלמין שערי צדק.
משפחתו.
אחיו היה ד"ר פאלק שלזינגר, מנכ"ל בית החולים שערי צדק.
בנו, הרב משה יהודה שלזינגר עומד בראשות ישיבת קול תורה וחבר מועצת גדולי התורה. בנו הרב אברהם שלזינגר עמד במשך שנים בראש בית המדרש "קוצק" בבני ברק. בתו לאה נישאה לרב נתן צבי שולמן, ראש ישיבת סלבודקה.
מונית שרות
יאסוג'י קיוסה
יאסוג'י קיוסה ביפנית: 清瀬保二; 13 בינואר 1900 – 14 בספטמבר 1981) היה מלחין יפני. הוא למד הלחנה באופן פרטי אצל קוסאקו יאמאדה וקוסוקה קומאצו וב-1930 השתתף באופן פעיל בארגון ה-Shinkō Sakkyokuka Renmei, (שהתפתח בהמשך למדור היפני של הארגון הבינלאומי למוזיקה בת-זמננו - ISCM)
בשנת 1948 קיבל קיוסה למשך תקופה קצרה את הירויושי סוזוקי ואת טורו טאקמיצו כתלמידי הלחנה.
במוזיקה שלו משלב קיוסה מדי פעם סולמות פנטטוניים ויסודות אחרים של שיר העם היפני; הנודע בתלמידיו, טאקמיצו, הוסיף ופיתח מגמה זו במספר רב של יצירותיו.
בודואן הראשון
מונטנה (בולגריה)
מונטנה (בבולגרית: Монтана) היא עיר בצפון-מערב בולגריה, בירת מחוז מונטנה, השוכנת כ-45 קילומטרים דרומית לנהר הדנובה, 40 קילומטרים מצפון מערב לעיר וראצה ו-30 קילומטרים מזרחית מגבול סרביה.
היסטוריה.
ב-26 נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ונכלל בשטחי פרובינציית מואסיה. ב-160 הקימו הרומים במקום מצודה ומרכז מסחרי תחת השם קסטרה אד מונטנזיום ועם חלוקת האימפריה, נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית המזרחית. החל מהמאה ה-5, החלו להתיישב באזור שבטים סלאבים ובימי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה, נודע היישוב בשם קוטלוביצה. האזור נכבש בשלהי המאה ה-14, על ידי צבא האימפריה העות'מאנית, תחת שלטונו של הסולטאן באיזיט הראשון, והעיר הוחרבה וננטשה. לקראת סוף המאה ה-15 התירו שוב העות'מאנים להתיישב במקום והיישוב נודע בשם קוּטְלוׁפְצָ'ה, שהוא נגזרת של השם הסלאבי.
ב-1890, לאחר הקמת נסיכות בולגריה שונה שמה של העיר לפרדיננד, לכבודו של הנסיך פרדיננד הראשון ולאחר מלחמת העולם השנייה, עם עליית הקומוניסטים לשלטון, שונה שמה שוב למיכאילובגראד, לזכרו של אחד ממנהיגי המרד הקומוניסטי הכושל של 1923. עם תום המשטר הקומוניסטי בבולגריה, הוחזר שמה של העיר לנגזרת של שמה העתיק והיא נקראה מונטנה. במונטנה נולדו, הכדורגלן סטיליאן פטרוב, ושיאנית העולם לשעבר בקפיצה לגובה יורדאנה בלגואבה.
דמוגרפיה וכלכלה.