לאחר המלחמה, המשפחה של סוזוקי, כמו הרבה משפחות יפניות-קנדיות אחרות, הוכרחו לעבור מזרחה להרי הרוקי. משפחת סוזוקי עברו לאיסלינגטון, אונטריו, לימינגטון, אונטריו, ו-לונדון, אונטריו. בראיונות, סוזוקי מזכיר פעמים רבות את אביו כמי שחיבר אותו רגשית לטבע ולסביבה.
סוזוקי למד בבית הספר היסודי מיל-סטריט, ובכיתה ט' למד בחטיבת הביניים למינגטון לפני שעבר ללונדון, אונטריו, שם הוא למד בחטיבת הביניים מרכז-לונדון, וזכה בבחירות לנשיא מועצת התלמידים בשנתו האחרונה שם.
קריירה אקדמאית.
סוזוקי קיבל את התואר הראשון שלו בביולוגיה בשנת 1958 ממכללת אמהרסט במסצ'וסטס, שם הוא גילה לראשונה את מחקרי הגנטיקה, וקיבל את הדוקטורט שלו בזואולוגיה ממכללת שיקגו בשנת 1961.
בשלבים מוקדמים של קריירת המחקר שלו, הוא למד על גנטיקה בעזרת אורגניזם מודל של "דרוזופילה" (זבוב פירות). הוא היה פרופסור במחלקה לגנטיקה (החל לכתוב את ספרו "Genethics: The Ethics of Engineering Life", בשנת 1988) באוניברסיטת קולומביה הבריטית במשך כמעט 40 שנים, משנת 1963 עד פרישתו בשנת 2001.
קריירת שידור.
סוזוקי החל את שידוריו בטלוויזיה בשנת 1970 עם תוכנית שבועית לילדים "Suzuki on Science". בשנת 1974, הוא הקים את תוכנית הרדיו "Quirks and Quarks", ואירח אותה ברדיו AM של CBC (המבשר של CBC Radio One משנת 1975 עד 1979. במשך שנות ה-70, הוא גם אירח את "Science Magazine", תוכנית שבועית המכוונת לקהל יעד בוגר יותר.
משנת 1979 והלאה, סוזוקי אירח את "The Nature of Things", תוכנית ברשת CBC שעלתה לאוויר בקרוב ל-50 מדינות ברחבי העולם. בתוכנית זו, מטרתו של סוזוקי היא לעורר עניין בעולם הטבע, להצביע על איומים לרווחת האנושות, הטבע וחיות בר, ולהציג אפשרויות חלופיות לחברה יותר בת-קיימא. סוזוקי עד היום מקדם את הכיוון של אנרגיה מתחדשת ו"דרך האנרגיה הרכה".
סוזוקי אירח תוכנית ברשת PBS בשנת 1993 שזכתה לשבחים רבים, בשם "The Secret of Life". תוכניתו משנת 1985 שהצליחה מאוד, "A Planet for the Taking", זכתה לממוצע צפיות של 1.8 מיליון לכל פרק ודרכה הוא זכה במדליית תוכנית הסביבה של האו"ם. זווית הראייה שלו בתוכנית מסתכמת על ידי האמירה הבאה: "יש לנו גם חוש חשיבות לטבע והחלל בתרבות שלנו, וגישה אין-סופית, שאיתם אין לנו סיבה לדאוג." הוא מסכם בקריאה גדולה ל"שינוי תפישתנו" לגבי מערכת היחסים שלנו עם הטבע הפראי.
הספר של סוזוקי, "The Sacred Balance", יצא לאור בשנת 1997 ולאחר מכן הפך למיני-סדרה בטלוויזיה ציבורית קנדית שעלתה לשידור בשנת 2002. סוזוקי לוקח חלק בקמפיין עם הסלוגן "הכוח בידכם", המעודד שימור אנרגיה דרך חלופות למשק-הבית, כגון נורות פלואורסצנט קומפקטיות.
סוזוקי גם הפיק את "Yellowstone to Yukon: The Wildlands Project" ב- Discovery Channel בשנת 1997. הסרט הדוקומנטרי עוסק בביולוגיה קונסרבטיבית, ומתמקד בפרויקט שטחי-הבר של דייב פורמן, המציע ליצור מסדרונות בין אזורי בר גדולים וBuffer-zones סביבם על מנת לשמר מגוון ביולוגי רחב. פורמן הקים את הפרויקט לאחר שעזב את "Earth First" (שהוא הקים בשותפות) בשנת 1990. הביולוגים שתמכו בשיטה הקונסרבטיבית, מייקל אי. סוול וריד נוס היו מעורבים בפרויקט באופן ישיר גם כן.
אקטיביזם נגד שינוי אקלים.
סוזוקי הפך לדובר בעל השפעה רבה בנוגע להתחממות הגלובלית. בפברואר 2008 הוא הפציר בסטודנטים מאוניברסיטת מקגיל לגנות פוליטיקאים שלא פועלים כראוי כתגובה לשינויי האקלים, עם הטענה "האתגר שלי אליכם הוא להתאמץ ולגלות האם ישנן דרכים חוקיות לזרוק את המנהיגים-כביכול שלנו לכלא מאחר שמעשיהם בעצם גובלים בפשיעה."
סוזוקי דוגל באופן חד משמעי בעמדה ששינויי האקלים הם בעיה דחופה וגדולה מאוד, שלפי "הרוב המוחץ של המדענים" היום, נוצרה באשמת פעילות האנושות. באתר האינטרנט של הקרן של דייוויד סוזוקי, הטענה הבאה מודגשת:
סוזוקי טוען שלמרות המוסכמה הגוברת, לא מעט אנשים בציבור ובמדיה נשארו עם ספק לגבי המדע במשך שנים רבות. הגורם לבלבול בנוגע לשינויי האקלים, על-פי סוזוקי, נבע מקמפיין מאורגן של מידע-מטעה (דיסאינפורמציה). "כמות מצומצמת של כותבי ביקורת" מכחישה את העובדה ששינויי האקלים הם תוצאה של האנושות. אלו ש"סקפטיים" לגבי שינויי האקלים, טוען סוזוקי, ברוב המקרים אינם מדענים ואינם מכוונים את ביקורותיהם אל כתבי-עת מדעיים ציבוריים, אלא לכיוון המדיה, הציבור הרחב, ואל קובעי-מדיניות. המטרה שלהם היא "לעכב את הפעילות נגד שינויי האקלים." על-פי סוזוקי, הספקנים מומנו באופן רחב על ידי תאגידי פחם ונפט, כדוגמת ExxonMobil. הם מקושרים ל"קבוצות לובי הממומנות על ידי תעשיות", כגון ה-Information Council on the Environment.
באוקטובר 2012, בהתייחסותו לאקטיביזם להפיכת שינויי האקלים, סוזוקי הצהיר לרבקה טרבוטון, "את יודעת, בקי? הפסדנו."
פרשנות חברתית.
הגירה.
במגזין החדשות הצרפתי "L'Express", סוזוקי טען שמדיניות ההגירה של קנדה היא "מגעילה" ("אנחנו גונבים למדינות דרומיות את מנהיגיהם לעתיד, ורוצים להרחיב את האוכלוסייה שלנו על מנת לתמוך בצמיחה כלכלית") והתעקש ש"קנדה כבר מלאה לגמרי" ("האזורים השימושיים שלנו הולכים וקטנים"). טענות אלו הניעו את שר ההגירה של קנדה, ג'ייסון קני, לגנות את סוזוקי כ"שונא זרים", ואת טענותיו כ"רעילות".
מערכת המשפט הקנדית.
במשך הראיון שלו אצל כתב החדשות טוני ג'ונס ברשת הטלוויזיה האוסטרלית ABC בספטמבר 2013, סוזוקי טען שראש הממשלה הקנדי סטיבן הרפר בונה בתי כלא נוספים למרות ששיעורי הפשיעה בקנדה יורדים. הוא הסיק שבתי הכלא נבנו על מנת שסטיבן הרפר יוכל לכלוא פעילי איכות-הסביבה. ג'אן קריסטופר דה-לה-רו, דובר של שר בטיחות הציבור סטיבן בלייני, הפריך את הטענה, בדגש על העובדה שממשלת קנדה לא בונה בתי כלא נוספים, ושאין תוכניות כאלו באופק. עם זאת, היו רישומים של בזבוז כספים פדרלי על בתי כלא, הכלל הרחבת בתי כלא ישנים, על מנת להתכונן לגידול באוכלוסיית האסירים. הדעה הרווחת היא שמקרה זה הוא תוצאה של חקיקה כדוגמת "חוק ההתמודדות נגד פשעים אלימים", חוק המאריך את פסק הדין. בשנים 2010–2011 "517$ מיליון בוזבזו על בניית בתי כלא".
טביעת הרגל הפחמנית.
סוזוקי בעצמו מתאבל על כך שבנסיעותיו להפצת המסר לגבי האחריות לשינויי האקלים, באופן מצטבר הוא "בזבז מאות טונות של פחמן יותר מאשר ההגבלה שלו". הוא הפסיק לבקר מחוץ לאמריקה הצפונית והחל "לדחוס" את המפגשים וההרצאות שלו יחדיו על מנת להפחית את טביעת הרגל הפחמנית שלו. לפיו, העדפתו היא להיפגש ולהרצות רק דרך שיחות וידאו.
חיים אישיים.
נישואיו הראשונים היו לאהובתו מימי התיכון ג'ואן , עימה הביא שלושה ילדים. נישואיו השניים היו לסופרת טרה אליזבת קוליס בשנת 1972, עימה הביא שתי בנות סריקה וסוורן, אקטיביסטית סביבתית, נואמת וסופרת .
ספרים.
סוזוקי כתב 52 ספרים, ביניהם 15 לקהל יעד צעיר, כולל ', ', "The Sacred Balance", "Genethics", "Wisdom of the Elders", "Inventing the Future", וסדרת ספרי המדע לילדים רבת-המכר שלו "Looking at Senses". הרשימה הבאה כוללת חלק מהוצאותיו לאור של סוזוקי:
נמרון ג'ופרי
נמרון ג'ופרי (שם מדעי: "Leopardus geoffroyi") הוא מין של חתול בר האנדמי לאזורי הדרום והמרכז של דרום אמריקה וגודלו כשל חתול הבית. למרות שהמין נפוץ יחסית באזורים רבים, הוא נחשב כמאוים על ידי איגוד השימור העולמי בעקבות החשש מהשינויים בקרקע באזורים המשמשים כבתי הגידול שלו.
הנמרון נקרא על שמו של הזואולוג הצרפתי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר.
תיאור.
נמרון ג'ופרי הוא בערך בגודל של חתול בית, בגודל ממוצע של 60 ס"מ, עם זנב קצר באופן יחסי באורך ממוצע של 31 ס"מ. משקלו בין 2–5 ק"ג, אם כי יש יחידים שהגיעו למשקל של 7.8 ק"ג. באופן כללי, אלה הנמצאים בחלק הדרומי של טווח המחייה שלהם גדולים יותר מאלה בצפון, והזכרים גדולים יותר מהנקבות.
הפרווה שלהם מנומרת בחברבורות שחורות, אך צבעה משתנה מאזור לאזור: בצפון הפרווה היא בגווני חום-צהוב נפוצה יותר ובדרום היא אפורה. כמו רוב החתוליים, פרוות הבטן היא בצבע חיוור בגווני לבן עד שמנת. ישנם פסים שחורים על הזנב והגפיים, וסימונים דומים על הלחיים וסביב החלק העליון של הראש והצוואר. אחורי האוזניים הם בצבע שחור עם כתמים לבנים. מלניזם נפוץ גם בטבע וגם בשבי.
ביוצא דופן מקרב רב החתולים, נמרוני ג'ופרי נצפו עומדים על רגליהם האחוריות כדי לסרוק את הנוף שמסביב, ומשתמשים בזנבם לתמיכה. תנוחה דומה נצפתה בקרב סמורים, סוריקטות וכלבי ערבה, אך בדרך כלל לא בחתולים.
אקולוגיה ותפוצה.
נמרוני ג'ופרי מאכלסים את נופי הרי האנדים, פמפס (אזורי צמחייה נמוכה), וגראן צ'אקו. הם נמצאים מדרום בוליביה ועד למצר מגלן, בגבהים הנעים מגובה פני הים ועד ל-3,300 מטרים. הם מעדיפים שטחים מיוערים בצפיפות נמוכה או סביבה שיחית ועשבית, אך נמצאים גם במרעה ובאזורים ביצתיים. למרות שהם יכולים לטפס על עצים, הם לעיתים רחוקות עושים זאת, מלבד כשהם משאירים צואה שם כדי לסמן בריח את הטריטוריה שלהם.
למרות שהם נפוצים באזורים מרכזיים, למשל בבוליביה, שם הוא החתול השני בשכיחותו אחרי האוצלוט, הם נחשבים למין מאוים באזורים כמו דרום צ'ילה. IUCN מגדיר את המין כ'קרוב לסיכון' (NT) בעקבות החשש מהשינויים בבית הגידול שלו במדינות רבות בטווח המחיה שלו.