בשנים 1999–2010 הועסק אמיר כתסריטאי חדשות הספורט בערוץ הספורט. אמיר, שעסק בסוף 2009 בגיוס חתימות על מנת לצרף את העובדים בערוץ לארגון כוח לעובדים, טען שפיטוריו התרחשו על רקע זה. בית הדין האזורי לעבודה דחה את טענתו זו.
בערב יום העצמאות 2010 הדליק משואה בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול".
בינואר 2015 יצא אלבום הסולו השלישי שלו, "בין אדם לאדם".
ר' יואליש
רבי יואליש
אגודת הסטודנטים והסטודנטיות באוניברסיטת חיפה
אגודת הסטודנטים אוניברסיטת חיפה היא עמותה המאגדת את הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת חיפה. האגודה פועלת לקדם את רווחת הסטודנטים בתחום החברתי, התרבותי והאקדמי, והיא הגוף הרשמי המייצג את ציבור הסטודנטים באוניברסיטת חיפה בפני הנהלת האוניברסיטה ובפני מוסדות חיצוניים. האגודה היא חברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל.
מבנה האגודה.
האגודה בנויה מ-40 נציגי חוגים המהווים את מועצת הסטודנטים. המועצה נבחרת על פי חוגים, כאשר כל חוג זוכה לייצוג של מספר מנדטים, בהתאם לגודלו ולמספר חברי האגודה הלומדים בו. בניגוד למרבית האגודות בארץ, הבחירות למועצת הסטודנטים נערכות כחודש וחצי לאחר פתיחת שנת הלימודים וזאת על מנת לאפשר גם לסטודנטים בשנתם הראשונה לבחור את נציגיהם. במועצת הסטודנטים, המתכנסת אחת לחודש, מובאות לאישור הצעות לשינוי ומאושרות/נשללות החלטות ההנהלה.
שבועיים לאחר בחירת מועצת הסטודנטים מתכנסת המועצה לבחירת הנהלת האגודה והועד המנהל. הוועד המנהל מורכב מקבוצת מתנדבים, אשר מפקחת על התנהלות ראשי המחלקות. ראשי המחלקות הם אלה שמוציאים לפועל את החלטות המועצה ומנהלים את פעילויות האגודה על בסיס יומיומי.
בראש האגודה עומד יושב ראש האגודה ותחתיו נמצאים סגן וגזבר. יו"ר האגודה מייצג את האגודה בנשיאות התאחדות הסטודנטים הארצית. תפקידי ההנהלה הנוספים כפופים לסגן היו"ר והם: רמ"ח אקדמי, רמ"ח פרסום והסברה, רמ"ח תרבות, רמ"ח פנים, רמ"ח רווחה ורמ"ח קהילה. במקביל למשרדי ההנהלה, פועל ורמ"ח קשרי חוץ אשר אחראי על פרויקטים חיצוניים לאגודה (כמו מודל האו"ם, שגרירים ברשת ועוד), גיוס כספי תרומות וקשרי החוץ.
אגודת הסטודנטים היא עמותה ללא מטרות רווח הפועלת לרווחת הסטודנטים/ות באוניברסיטה, ומטרתה לסייע להם בהיבטים השונים בחייהם במוסד האקדמי. האגודה מספקת שירותים שונים לסטודנטים/יות החברים/ות בה בתחומים האקדמיים, החברתיים והתרבותיים, מטפלת ברווחתם/ן והיא הגוף הרשמי המייצג את ציבור הסטודנטים/יות בכל בעיותיהם/ן בפני הנהלת האוניברסיטה ומוסדות חיצוניים אחרים. בנוסף, היא חלק מהתאחדות הסטודנטים הארצית המייצגת את האינטרסים של הסטודנטים בכל הארץ.
האגודה מלווה את הסטודנטים במהלך לימודיהם באוניברסיטה ומסייעת להם בכל התחומים כגון:
אקדמי, חברתי ותרבותי. האגודה מסייעת לסטודנטים בעזרת נציגי החוגים וחברי ההנהלה.
מאבקים בולטים.
אגודת הסטודנטים החיפאית הייתה אחת האגודות הבולטות במאבק החברתי של קיץ 2011 והייתה חלוצה בהקמת גזרתה הצפונית של המחאה.
פעולת מחאה בולטת נוספת הייתה בנובמבר, 2011, עם ייקור מחירי הקפיטריות באוניברסיטת חיפה. האגודה יזמה מחאה שזכתה לשם "חרם הקפיטריות", במהלכה הציבה דוכני חלוקת קפה ומזון לצד כל קפיטריה בקמפוס. המחאה זכתה להצלחה ומחירי הקפיטריות ירדו. בנוסף קיבלה האגודה אישור מהנהלת האוניברסיטה להפעיל קפיטריה במחירי עלות לסטודנטים, אשר בשנת הלימודים 2013-2012 הורחבה למתחם הסעדה שלם. בעקבות פרסום המחאה בערוצי התקשורת, אגודות סטודנטים רבות פתחו במחאות דומות ברחבי הארץ.
החברה הכלכלית "יוזמה".
"יוזמה", החברה הכלכלית של אגודת הסטודנטים, הוקמה על מנת ליצור ערוץ הכנסות שישמשו את האגודה בפעילותה למען סטודנטים. החברה הכלכלית עוסקת בתחומי השיווק וההפקה ומופקדת בין היתר על הפקת אירועי האגודה כמו יום הסטודנט. כמו כן, מפעילה החברה הכלכלית את בית הקפה ובית הדפוס של האגודה, ואחראית על תפעול אולם האירועים שהושק ב-2014 בבית הסטודנט.
המלחמה הלאודיקית
לאודיקה (בתו של אנטיוכוס אפיפנס)
דונלד פרנסיס טובי
מריה דה לאון
מריה דה לאון בלו אי דלגאדו (ספרדית: María de León Bello y Delgado; 23 במרץ 1643 – 15 בפברואר 1731) הייתה נזירה ומיסטיקנית ספרדית, שנודעה כ"האחות מריה של ישו".
חייה הדתיים של מריה דה לאון היו צנועים ופשוטים, מיוחסים לה נסים רבים, והיא מתה עם מוניטין של אחת מהקדושים הנערצים ביותר של האיים הקנריים. מריה דה לאון נמצאת כעת בתהליך של בירוך.
תולדות חייו.
ילדותה ונעוריה.
מריה דה לאון נולדה באל סזואל שבטנריפה למשפחה צנועה ודלה. כמו כן ייתכן שהיא צאצאית של גואנצ'ים, אולי ממשפחת אמה.
האגדה מספרת שחייה היו מלאים בנסים שתוצאותיהם ממשיכות להתקיים, והיא הייתה לאחת המיסטיקניות החשובות בספרד. מגיל צעיר הרגישה נטיות מיסטיות, במיוחד לרגשותיה, ומסירות רבה לתמונתו של ישו התינוק הנמצאת בכנסיית סן פדרו באל סזואל. עם מות אביה ב-1646, עוני השתלט על משק הבית המשפחתי.
אמה של מריה דה לאון נאלצה למסור אותה לאימוץ, בתקווה שיהיו לה חיים טובים יותר. מריה אומצה על ידי זוג שגר בספרד היבשתית, והזוג עבר לסן קריסטובל דה לה לגונה שבטנריפה. שנתיים לאחר נישואי הזוג, הזוג המתין למסעם לאמריקה, במטרה לקחת איתם את מריה. לפני המסע, מריה חזרה לחיק אימה הביולוגית, ומאוחר יותר אומצה על ידי דודיה בלה אורוטובה, ועברה איתם אל סן קריסטובל דה לה לגונה. מריה חלמה להיות נזירה וביקשה להסתגר במנזר ולעסוק בתפילה ובמדיטציה.
כניסתה למנזר.
בפברואר 1668 מריה דה לאון נכנסה למנזר סנטה קטלינה מסיינה הנמצא בסן קריסטובל דה לה לגונה, והפכה לנזירה במסדר הדומיניקני.
בשלב זה נסים רבים יוחסו למריה. דוגמה לכך היא המדליה עם התמונה של הגברת של הבדידות שהורכבה מחדש באופן ספונטני מספר ימים לאחר שנשברה לחתיכות. כמו מיסטיקנים אחרים, מריה דה לאון חשה לפעמים שהיא באקסטזה, המתארת בעיקר פליטת אור מסוימת על פניה, וטמפרטורת גוף גבוהה, בעיקר בעת קבלת לחם הקודש.
מריה דה לאון הייתה חברה טובה של הפריבטיר הידוע אמארו רודריגז פליפה, הידוע בשם אמארו פרגו. פרגו סיפר שכאשר היה בקובה, הוא הותקף על ידי אדם יחיד. ממש כאשר התוקף עמד לנעוץ פגיון בגופו של פרגו, הופיעה דמותה של מריה דה לאון ומנעה את מותו של פרגו. הנזירה גם שמרה על ידידות רבה עם חואן דה ז'יסוס.
מותה.
ב-15 בפברואר 1731 מריה דה לאון מתה במנזר. לפני שנפטרה, היא נכנסה לאקסטזה ושמרה על אישונים צלולים ודופק לב למשך יותר מ-24 שעות.
שלוש שנים לאחר מותה, גופתה הוצאה ונמצאה שלמה ובלתי מושחתת, והדם שהיה בפיה של מריה הדיף ריח רענן של יסמין. גופתה של מריה דה לאון שמורה עד היום במנזר סנטה קטלינה מסיינה.
הערצה עממית.
גופתה של מריה שמורה כיום במנזר שבו התגוררה בסן קריסטובל דה לה לגונה, סמוך לאחת הכיכרות במרכז העיר. בכל 15 בפברואר, התאריך שבו נפטרה מריה, מוצג גופה לציבור בארון מכוסה בזכוכית, שניתן לעיר על ידי הפיראט אמארו פרגו. בגלל המספר הגדול של עולי הרגל והחסידים הרוצים לראות את גופתה של מריה, הארון מוצג גם ביום ראשון שלאחר ה-15 בפברואר.
מריה דה לאון נמצאת כיום בתהליך של בירוך ושל הכרזתה כקדושה על ידי הכנסייה הקתולית.
נסים.
נסים הקשורים למריה דה לאון הם:
מטאו גופרילר
מטאו גופרילר (באיטלקית: Matteo Goffriller 1659–1742) היה בונה כלי קשת ונציאני, שנודע בעיקר באיכות הצ'לי שיצר.
ידוע שגופרילר נולד בבריקסן, אבל לא הרבה מעבר לזה ידוע על חייו לפני הגיעו לוונציה, משנת 1685 ואילך. הסברה היאף שהיה פעיל בשנים 1689 עד 1740, וייסד את "אסכולת ונציה" של בוני כלי קשת, בתקופה שבה הייתה ונציה בין החשובים ביותר במרכזי הפעילות המוזיקלית בעולם.
לפנים ייחסו בטעות את הצ'לי של גופרילר למשפחת גוארנרי, קרלו ברגונצי ואפילו אנטוניו סטרדיווארי, והוא היה אלמוני למעשה עד שנות ה-20' של המאה ה-20, כשכליו התחילו להתגלות. הצ'לו שלו משנת 1773, שהיה שייך פעם לפבלו קזאלס, יוחס במקורו לברגונצי. הכלי שזוהה כמוקדם ביותר שלו הוא ויולה דה גמבה משנת 1689.
גופרילר נשא לאישה את מאדאלנה מריה קייזר בשנת 1689, ב"מדונה דלה גראציה" בוונציה, ובמהלך 26 השנים הבאות הביאו לעולם שנים-עשר ילדים. מטאו גופרילר מת בוונציה בשנת 1742.
תוויות גופרילר.
התווית הסטנדרטית לכלי נגינה של גופרילר, אם אמיתית ואם מזויפת, נושאת את הכתובית הלטינית "Mattheus Goffriller Fece in Venezia Anno (תאריך)." הכתובית הזאת מציגה את היצרן, העיר (ונציה), ו"נבנה בשנת - ", וכאן מופיעה השנה, אם בדפוס ואם בכתב יד. לאמיתו של דבר, גופרילר הדביק תוויות על אחוז קטן מכליו, בהשוואה למספר הכלים שנבנו בפועל. ההימנעות מהדבקת התווית נועדה להתחמקות מתשלום מיסיו בוונציה.
מורשת.
פבלו קזאלס החזיק בגופרילר שהיה כלי הקונצרטים העיקרי שלו במשך רוב חייו כצ'לן מקצועי. קזאלס רכש את הצ'לו בשנת 1913 והשתמש בה עד מותו ב-1973. מאז 2000 מוקנה השימוש בכלי למשך שנתיים, לזוכה בתחרות הצ'לו הבינלאומית ע"ש פבלו קזאלס בקרונברג, גרמניה.
טרנס וייל ניגן בגופרילר שבו ניגן לפנים פאבלו קזאלס.
המערכה במרכז הודו (1858)
המערכה במרכז הודו (באנגלית: Central India Campaign) הייתה המערכה העיקרית האחרונה במהלך המרד ההודי הגדול, אשר התנהלה בין ינואר ליוני 1858 במרכז תת-היבשת ההודית. המערכה במרכז הודו, בפיקודו של יו רוס, אופיינה בסדרה של קרבות ומצורים מהירים כנגד כיסי התמרדות וכוחות מורדים בפיקודם של טאטיה טופא והרני לאקשמיבאי.