ב-28 באוגוסט 1983 הודיע ראש הממשלה מנחם בגין בישיבת הממשלה על כוונתו להתפטר. בגין התפטר בלא שנימק את התפטרותו. ישנם הטוענים שהתפטר בגלל מספר ההרוגים הגבוה במלחמת לבנון. אחרים מעריכים שההתפטרות נבעה ממחלתו המתמשכת אשר מנעה ממנו לתפקד.
ביולי 1984 התקיימו הבחירות לכנסת האחת עשרה, שבעקבות תוצאותיהן כוננה ממשלת אחדות לאומית והוחלט לנהל רוטציה בין המנהיגים, שמעון פרס ויצחק שמיר, בתפקיד ראש הממשלה.
בין סיום תקופת הצנע (ב-1955) ומלחמת יום הכיפורים, צמח המשק הישראלי במידה ניכרת. לאחר המלחמה, בין השאר בשל חרם הנפט, התדרדר מצבה הכלכלי של ישראל. בשנות ה-80 המוקדמות התדרדר המשק הישראלי לאינפלציה גדולה, ששיאה היה ב-1984, שבה הגיעה האינפלציה בישראל ליותר מ-400%. את מצבו הקשה ממילא של המשק עירער עוד יותר משבר מניות הבנקים, שפרץ ב-1983 ושהביא להלאמת הבנקים הגדולים בישראל. תקופה כלכלית זו הסתיימה בעקבות תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, שהונהגה על ידי שר האוצר יצחק מודעי וראש הממשלה שמעון פרס. במסגרת יישום התוכנית, הוצע מנגנון חוקי חדש בשם חוק ההסדרים.
במאי 1985 בוצעה עסקת ג'יבריל שבמסגרתה שוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים שהיו כלואים בישראל כנגד שלושה שבויים (חזי שי, נסים סאלם ויוסף גרוף) שנלכדו בידי ארגון הטרור של אחמד ג'יבריל בזמן מלחמת לבנון הראשונה. במבצע רגל עץ באוקטובר אותה שנה הפציץ חיל האוויר את מפקדות אש"ף בתוניסיה.
האינתיפאדה הראשונה.
בדצמבר 1987 פרצה האינתיפאדה הראשונה (=התקוממות) בשטחים. האינתיפאדה, שהייתה בתחילתה התקוממות עממית נגד השליטה הישראלית בשטחים וכללה בעיקר הפרות סדר המוניות הפכה בהמשכה לפעילות טרור מתמשכת שנפסקה למעשה רק עם כינוס ועידת מדריד, ב-1991, והיא נחשבת אחד הגורמים העיקריים להסכמי אוסלו.
בבחירות לכנסת השתים עשרה ב-1988 ניצח הליכוד בהפרש של רבבות קולות, ואף היה באפשרותו הרכבת ממשלת ימין-דתיים. שמיר, ראש הליכוד, חש שלא בנוח בממשלה זו והקים ממשלת אחדות לאומית, בלי רוטציה. ב-15 במרץ 1990 הפילו ש"ס והמערך את ממשלת האחדות, בניסיון להקים ממשלת שמאל-דתיים, במהלך שנודע לימים בשם "התרגיל המסריח", על-פי הכינוי שנתן לו יצחק רבין, אחד מראשי מפלגת העבודה. הניסיון כשל, ושמיר הרכיב ממשלת ימין-דתיים צרה.
בספטמבר 1988 שיגרה ישראל את אופק 1 ובכך הצטרפה כחברה השמינית למועדון היוקרתי של מדינות ששיגרו בכוחות עצמן לוויין מתוצרתן.
שנות ה-90 של המאה ה-20.
העלייה מחבר העמים ומלחמת המפרץ.
במהלך שנות ה-90 עלו לישראל כמיליון מיהודי ברית המועצות בעקבות התפרקות ברית המועצות.
במלחמת המפרץ (ינואר-פברואר 1991) הותקפה ישראל בטילי סקאד עיראקיים במהלך שנועד לגרור אותה למלחמה ולערער בכך את הקואליציה בין ארצות הברית ובעלות בריתה הערביות נגד עיראק. ארצות הברית הפעילה לחץ כבד על ממשלת ישראל כדי שלא תגיב להתקפות העיראקיות. בהתקפות הטילים נהרגו 2 אזרחים ישראלים. ממשלת ישראל, בראשות ראש הממשלה יצחק שמיר, נמנעה מלהגיב. ארצות הברית שיגרה לישראל סוללות של טילים נגד טילים פטריוט, אך הסתבר שנזקם היה רב על תועלתם.
בשלהי ימיה של הכנסת השתים עשרה חוקקו ו. חוקי יסוד אלו חוללו שינוי מהותי במעמדן של זכויות האדם בישראל, והיו הבסיס למהפכה החוקתית שהוביל אהרן ברק. בית המשפט העליון התייחס אל חוקי יסוד אלה כאל בעלי מעמד על-חוקי, שעל-פיו ניתנה לבתי המשפט הסמכות להכריז על בטלותו של חוק העומד בסתירה אליהם.
ממשלת רבין השנייה והסכמי אוסלו.
בשנת 1992 התקיימו הבחירות לכנסת השלוש עשרה בהן ניצחה מפלגת העבודה בראשותו של יצחק רבין. הממשלה בראשותו של רבין הורתה באותה שנה על גירוש פעילי החמאס ללבנון. הממשלה הובילה מספר מהלכים לשלום עם שכנותיה, שהיו שנוים במחלוקת עם מפלגות הימין וגרמו למתח רב בציבור. במסגרת מאמצים אלו נחתמו הסכמי אוסלו בשנת 1993 והסכם השלום עם ירדן בשנת 1994, והתקיימו מגעים מתקדמים לשלום עם סוריה תמורת רמת הגולן. בעקבות קבלת הערבויות האמריקניות, הוזרם כסף רב לשיפור התשתיות של המדינה, לדוגמה, הקמת מחלפים רבים בכבישים המהירים.
ב-4 בנובמבר 1995 נרצח ראש הממשלה יצחק רבין על ידי יגאל עמיר, מתנקש יהודי שהתנגד למהלכים הפוליטיים אותם הוביל רבין. מאז נעשו מספר ניסיונות להמשיך את השיחות עם הפלסטינים אך טרם הושג הסכם קבע. לאחר רצח רבין היה שמעון פרס לראש הממשלה בפועל, וב-22 בנובמבר הציג את ממשלתו, בה היה גם שר הביטחון.
בתחילת אפריל 1996 ירה חזבאללה מטחי קטיושות לעבר יישובי גבול הצפון של ישראל. כאשר מטחים אלה התגברו, החליט פרס שלישראל אין בררה אלא להגיב, והורה על פתיחת מבצע ענבי זעם ב-11 באפריל. באותה שנה ביצע החמאס גל פיגועי התאבדות.
ממשלת נתניהו הראשונה וממשלת ברק.
בבחירות שנערכו על רקע גל הטרור הפלסטיני הפסיד שמעון פרס לבנימין נתניהו, שהפך לראש הממשלה הראשון של ישראל שנבחר בבחירה ישירה. בבחירות אלה התחזקה בנוסף גם מפלגת ש"ס שנשאה את הקיפוח המזרחי על דגלה. נתניהו עלה על רקע הבטחותיו לקו נוקשה יותר במשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, והתניית כל התקדמות בפעולות כנגד הטרור. למרות הסיסמה שטבע "יתנו - יקבלו, לא יתנו - לא יקבלו", הסכים נתניהו ללחוץ יד עם יאסר ערפאת ואף חתם על הסכם ואי והסכם חברון שבהם נמסרה העיר לשליטת הפלסטינים. בעקבות מהלכים אלה, וטענות רבות בנוגע להתנהלותו האישית, נפלה ממשלתו וב-1999 נערכו בחירות נוספות, בהן זכה אהוד ברק.
בחלקו השני של העשור התגבר הלחץ לפינוי רצועת הביטחון בדרום לבנון, בין היתר כתוצאה משני אירועים מרובי נפגעים לצה"ל ב-1997: אסון המסוקים ואסון השייטת.
לפני היבחרו של אהוד ברק לראשות ממשלת ישראל הבטיח שתוך שנה יוציא את כוחות צה"ל מלבנון בהסכם וזכה לכך לתמיכה מרוב האוכלוסייה בישראל, כאשר שיאה הייתה סמוך לנסיגה עצמה. ברק פעל באופן נמרץ כדי להשיג הסכם שלום עם סוריה וכתוצאה מכך הזניח את הערוץ הפלסטיני, אולם כאשר נכשל המשא ומתן עם הסורים בועידת שפרדסטאון, שאם היה מצליח היה אמור להביא להסדר גם בין ישראל ללבנון, הוביל ברק מהלך של נסיגה חד-צדדית אל הגבול. מכיוון שממשלת לבנון סירבה לדון בקביעת הגבול, תואם המהלך עם האו"ם בראשות שליחו לאזור טריה לארסן. עם התקרבות הנסיגה הצפויה החל תהליך התפוררות של צד"ל שהואץ על ידי תהלוכות של אזרחים, שארגן החזבאללה, שעלו על מוצבי צד"ל. באמצע מאי נפלו כך עוד ועוד מוצבים של צד"ל, והוחלט על זירוז הנסיגה. ב-24 במאי 2000, כ-18 שנה לאחר כיבוש השטח במלחמת לבנון ומאות הרוגים בצד הישראלי והלבנוני, יצא אחרון חיילי צה"ל מרצועת הביטחון. רבים מחיילי צבא דרום לבנון (צד"ל) נמלטו בבהילות לישראל בהשאירם מאחוריהם את רכושם, ולעיתים את משפחותיהם והחלו תהליך קליטה בישראל. לעומתם חזרו רבבות תושבים שנמלטו מהאזור צפונה בתקופת קיום הרצועה. האו"ם הכיר בכך שישראל נסוגה לחלוטין בלבנון, דבר שגרם בהמשך (2005) ללחץ בינלאומי כבד על סוריה לסגת מלבנון ולפרק את ארגון חזבאללה מנשקו. בניגוד לתקוות ודרישות ישראל צבא לבנון לא התפרס באזור, וכוחות החזבאללה שלטו בו. ב-7 באוקטובר 2000 חטף חזבאללה 3 חיילים בהר דב ומאוחר יותר גם את אלחנן טננבאום. טננבאום וגופות 3 החיילים הוחזרו ב-2004 תמורת שחרור מאות אסירים ערביים.
ברק, שניסה לכפר על הקיפאון במשא ומתן עם הפלסטינים, דחף לפסגה בתיווך נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, שבה יושג הסדר קבע והסכסוך ייחתם אחת ולתמיד. בעקבות מהלך זה, התפרקה רוב ממשלתו של ברק והוא נסע לועידת קמפ דייוויד (2000) ללא קואליציה. בקמפ דייוויד עצמו, המשא ומתן התפוצץ, וברק הטיל את האשמה על יאסר ערפאת - טענה שזכתה לגיבויו של נשיא ארצות הברית קלינטון.
העשורים הראשונים של המאה ה-21.
האינתיפאדה השנייה וההתנתקות.
בספטמבר 2000 פרצה האינתיפאדה השנייה, שנפתחה כמענה לתביעתו של ראש הממשלה אהוד ברק להכריז על קץ הסכסוך, כאשר התואנה הייתה שעלייתו של אריאל שרון להר הבית איימה על קודשי האסלאם. באוקטובר החל גל של מהומות והפגנות אלימות של ערביי ישראל - אירועי אוקטובר 2000. האינתיפאדה השנייה התבטאה בגל טרור פלסטיני ששיאו מאות פיגועי התאבדות בתוך ערי ישראל, לצד פיגועי ירי ומטעני חבלה רבים ביהודה, שומרון ועזה.
בתחילת 2001, תוך כדי האינתיפאדה, התקיים משא ומתן בועידת טאבה, שהופסק משום שנערכו הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה, שבהן ניצח מועמד הליכוד, אריאל שרון. שרון הקים ממשלת אחדות עם מפלגת העבודה ובמשך זמן מה ניסה לקיים מדיניות הבלגה מול הטרור הפלסטיני. בסופו של דבר, אחרי פיגוע קשה במיוחד במלון פארק בנתניה בפסח 2002, הורה שרון על מבצע חומת מגן שבמסגרתו כבש צה"ל את הערים הפלסטיניות. מבצע זה והמבצעים הצבאיים שבאו אחריו, וחיסול מנהיגי הטרור אחמד יאסין, עבד אל-עזיז א-רנתיסי ואחרים בסיכולים ממוקדים, תרמו להפחתת הפיגועים ולדעיכת האינתיפאדה בסוף 2004. במסגרת מאמצי ההתגוננות מפני הטרור גם הלכה ונבנתה גדר ההפרדה לאורכה של מדינת ישראל בסמוך לקו הירוק. מפרוץ האינתיפאדה ועד 2005 נהרגו למעלה מאלף ישראלים בפיגועי טרור.
בנוסף לאירועים הביטחוניים-מדיניים חלו שינויים בישראל גם בתחומי הכלכלה והחברה. המשק נכנס למיתון בשנים 2004-2002 אך לאחר מכן התאושש ושב לצמוח, תוך כדי העמקת הפערים בין העשירונים ופגיעה בקצבאות הסעד. כמו כן הופרטו מספר חברות ממשלתיות גדולות, בהן אל על, מפעל הנשק הקל של תע"ש, בזק ובנק דיסקונט.