סופרים רבים בשנות ה-70 וה80 התמקדו בנושאים אינטלקטואליים ומוסריים, במטרה לעודד מודעות לתופעות חברתיות ופוליטיות. אחד מהם, קנזאבורו אואה, כתב את הספר "עניין אישי" ב-1964 והפך ליפני השני שזוכה בפרס נובל לספרות. סופרים אחרים, כגון מיצואקי אינואואה, עסקו בנשק גרעיני, בעוד שוסאקו אנדו תיאר את חייו הקירישיטן - היפנים הנוצרים ביפן הפיאודלית - והשתמש בדוגמה זו על מנת לעסוק בנושאים רוחניים אחרים.
סופרים חדשניים, כגון קובו אבה, שכתב את הספר אישה בחולות, שאף לתאר את ההוויה היפנית באמצעים מודרניים, מבלי להשתמש בסגנון בינלאומי או מוסכמות מסורתיות. בנוסף, החלה לצבור פופולריות סוגת הפסיכודרמה, שתיארה את חייהם של תושבי עיר מנוכרים, המתמודדים עם בעיות יומיומיות ובמשברים.
הארוקי מורקמי הוא אחד מהסיפורים היפנים הבולטים בספרות היפנית העכשווית. יצירותיו חוצות סוגות, הומוריסטיות וסוריאליסטיות, וככאלה עוררו דיון ביפן סביב השאלה האם הן ספרות או ספרות פופולרית. מיצירותיו הבולטות הן יער נורווגי וקורות הציפור המכנית. סופרת בולטת נוספת כיום ביפן היא בננה יושימוטו.
אף על פי שסופרים יפנים מודרניים עוסקים במגוון רחב של נושאים, מאפיין של הספרות היפנית הוא העיסוק בנפשו של הגיבור ובתחושותיו, יותר ממעשיו ואף מהתפתחות העלילה. בתוך הניסיון שלמור על המאפיינים הלאומיים של יפן, השתמשו סופרים רבים ברעיונות ישנים, וחלקם כתבו בסגנון ישן. בנוסף, עוסקים הסופרים היפנים המודרניים במעמד האישה בחברה היפנית, בדמותם של היפנים בעולם, ובקשיי האנשים בהסתגלות לחברה המודרנית המסובכת.
ספרות פופולרית וספרות ילדים שגשגו ביפן בשנות ה-80. יצירות רבות נפלו בהגדרה שבין ספרות גבוהה לספרות זולה, וכללו סדרות היסטוריות, דרמות עתירות פרטים, מדע בדיוני, ספרי מסתורין, ספרות בלשית, ספרות עסקים, יומני מלחמה ועוד.
המאנגה זוכה לפופולריות רבה ביפן, והיא השתלטה על השוק הפופולרי. ספרי מאנגה מקיפים תחומי עניין רבים, בהם סדרות היסטוריה המיועדות לבתי ספר, ספרי מאנגה ללימוד כלכלה, ופורנוגרפיה. במאה ה-21 התפתחה סוגת "רומן הטלפון הסלולרי," שיצרותיו נכתבות עבור משתמשי טלפונים סלולריים, וזוכים להצלחה רבה, בעיקר בקרב נשים צעירות.
ג'יג'י
ג'יג'י (ביפנית: 魔法のプリンセスミンキーモモ, "הנסיכה הקוסמת מינקי מומו") היא סדרת אנימה יפנית לילדים שהופקה באולפני Ashi Productions (כיום Production Reed), ושודרה ביפן ברשת TV Tokyo בין השנים 1982 ו-1983. יוצר הסדרה והדמויות היה טוקיו אשידה.
הסדרה הוצגה בישראל ברצועת השידורים בערבית של הטלוויזיה הכללית באמצע שנות השמונים. עם זאת, הסדרה שודרה בגרסתה האנגלית (בשם The Magical World of Gigi, "העולם הקסום של ג'יג'י") עם כתוביות לערבית, ולא דובבה לערבית או לעברית.
סדרת ההמשך, אשר שודרה ביפן בשנת 1991, לא הוצגה בישראל. כמו כן, הסדרה שודרה גם באיטליה, צרפת, ארגנטינה ומקסיקו.
עלילה.
ג'יג'י היא נסיכה בת 12, בתם של מלכי ארץ החלומות והדמיון. זוהי ארצן של הדמויות הדמיוניות והאגדתיות. המלך, אביה של ג'יג'י, הוא אדם גמדי בעל נטייה להתלהבות והתנהגות ילדותית. אמה המלכה היא אישה גבוהה, חכמה ורגועה.
ארצה של ג'יג'י עומדת בפני כליה כיוון שבני האדם נטשו את חלומותיהם ותקוותיהם. הוריה של ג'יג'י שולחים אותה לכדור הארץ כדי לסייע לבני האדם לשוב ולהאמין בחלומותיהם. יחד איתה נשלחים שלושה בני-לוויה בצורת כלב, קופיף וציפור. בנוסף מוענק לה תליון ובו מטה קסם. לג'יג'י מספר כוחות קסם, וכוחה העיקרי הוא היכולת להפוך לאישה צעירה בעלת כישרונות מקצועיים, המשתנים לפי העניין (רופאה, זמרת, מעודדת וכדומה).
עם הגעתה לכדור הארץ, משתמשת ג'יג'י בכוחותיה כדי לגרום לבני זוג חשוכי ילדים להאמין שהיא בתם. בני הזוג משמשים משפחה אומנת עבורה על פני כדור הארץ.
כדי למלא את משימתה, מרחפת ג'יג'י על פני כדור הארץ בכלי רכב קסום עם בני הלוויה שלה. ברוב המקרים, ג'יג'י מגלה שאדם מצוי בבעיה, והיא משתמשת בכוחה להפוך למבוגרת כדי לסייע בפתרון. בכל פעם שהיא מצליחה להביא אושר לחיי אדם, זורח בארץ החלומות הכתר של הוריה. כל ארבעה הבזקים של הכתר מובילים להופעת אבן חן בכתר. על ג'יג'י לגרום לכך שיופיעו בכתר תריסר אבני-חן כדי להציל את ארץ מוצאה.
בפרק 45, לאחר שהופיעו בכתר כבר 11 אבני חן, מאבדת ג'יג'י את כוחותיה במהלך התמודדות עם חוטף חיות. בפרק שלאחר מכן היא נדרסת למוות. הוריה, המלך והמלכה, מציעים לה לשוב לארץ החלומות, אולם היא מסרבת ומעדיפה להיוולד מחדש בצורת תינוקת אדם. הפרקים הנותרים עוסקים בהרפתקאות חדשות של ג'יג'י, הפעם בלוויית דרקון קטן שרק היא מסוגלת לראות, וכן דמות רשעית המנסה למנוע את הצלחת ג'יג'י במשימותיה. בסופו של דבר, דמות זו חושפת כי הרפתקאותיה של ג'יג'י הן חלומות של ג'יג'י האנושית.
פרטים נוספים.
הסדרה כללה שתי עונות. בסך-הכל הופקו 65 פרקים, אך 3 מהם לא שודרו.
בעונתה השנייה החלה ג'יג'י להשתמש בכוחותיה נגד עוולות חברתיות כדי לקדם חלומות ותקוות. מוטיב נוסף בסדרה היה התמודדותה של הגיבורה עם המעבר התכוף בין ילדותיות לבגרות.
בישראל.
גרסה מתורגמת לעברית של שיר הפתיחה של הסדרה הופיעה בשנת 1985 באלבום "להיטים מהמסך הקטן". את השיר תרגם מוטי דיכנה, עיבד מוזיקלית רוני וייס ומושר בפי ריקי מנור. בשידורי הסדרה לא נעשה מעולם שימוש בגרסה זו.
כמו כן, ב-1985 הוציאה לאור הוצאת כתר שני ספרים המבוססים על הסדרה שתורגמו מצרפתית:
למרות שהסדרה לא דובבה לעברית, דובב סרט באורך מלא שהופץ בקלטות וידאו בשם "מסעה של ג'יג'י" (באנגלית: Gigi and the Fountain of Youth, "ג'יג'י ומעיין הנעורים") על ידי כלל שיווק ומסחר תחת המותג "ערוץ 1" (לא להתבלבל עם הערוץ הראשון). בין קולות המדבבים נמנים קובי מידן, גיורא קנת ועינת בן ישראל בתור ג'יג'י.
יצחק פאנר
יצחק פָּאנֶר (נכתב גם פנר; ביידיש: פּאַנער; בלועזית: Panner; 1890 – 20 בספטמבר 1979) היה עיתונאי, משורר וסופר יידי אשר פעל במזרח אירופה, במחנות המעצר בקפריסין ובארץ ישראל.
תולדותיו.
יצחק פאנר נולד ב-1890 בדוֹבּרוֹמיל שבגליציה. בגיל ארבע היגר עם הוריו לבוקובינה. עד גיל עשר למד ב"חדר" ואחר כך למד בבית הספר עממי רומני וסיים בו את לימודיו. בגיל 14 נסע עם אחותו המבוגרת לאמריקה, חלה שם מעבודה קשה וחזר הביתה.
באותה תקופה החל ביצירה ספרותית. בתקופת השואה גורש עם רעייתו ובנו למחנה הריכוז שהוקם בטרנסניסטריה. שם הצליח לשרוד עם משפחתו, בין השאר בזכות עבודת חרט האומן של בנו, אשר הצליח להתפרנס מעיצוב אותיות במכונות כתיבה וכך הצליח להשיג קצת אוכל. ב-1949 עלה לישראל.
במחנה המעפילים בקפריסין היה ממייסדי התיאטרון היידיש, וכתב שירים ומחזות ביניהם את שיר המעפילים שהפך להמנון קפריסין וגם כתב לשחקנית מרים זוהר את המחזה הראשון. שירים נוספים "שטה אניה בים". את שיר המעפילים לפי לחן של ד"ר האקן, תרגם לעברית דב נוי.
בתחילת דרכו כיוצר פרסם שירים בעיתונים "פארווערטס" ו"צייט גייסט". אחר כך עבר לצ'רנוביץ והיה פעיל במועדון הספרותי ע"ש אליעזר שטיינברג, וכתב באופן קבוע בעיתון "צייטונג" שראה אור בעיר, ופרסם בו שירים ופיליטונים. היה ממייסדי עיתון הפועלים "צ'רנוביץ ארבטר בלטר" וערך שבועון ספרותי להומור ולסאטירה בשם "דער קאנטשיק". כן כתב בעיתוני יידיש בניו יורק ובארגנטינה. בישראל כתב בעיתון היידי "לעצטע נייעס".
יצחק פאנר זכה ב"פרס מאנגר" לספרות יידיש. היה מזכיר בית לייוויק ופעל רבות לקידום מעמדם וקליטתם של סופרי יידיש בארץ.
בספרו "דווקא ציוני", בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 1999, מספר יצחק ארצי על פגישתו עם יצחק פאנר: "לקראת סוף ביקורי התארחתי בביתו של הסופר האידי יצחק פאנער. התחזית שלו לעתיד הייתה קודרת במיוחד. הוא האמין שהגרמנים והרומנים כאחד יחסלו את כל היהודים. על הסף פנה בבקשה אישית. "כתבתי שיר אחרון", אמר, "צוואתי הספרותית היא חזון על ארץ-ישראל. אנא העבר את השיר לבוקרשט. זו בקשתי האחרונה." התרגשתי מאוד, אבל חששתי. אם אתפס ויתגלה בבגדי טקסט פיוטי, יחשדו השלטונות שזהו מסר מוצפן ויעצרו אותי כמרגל. לפתע נזכרתי בספרו של היינריך היינה "מסע בהַרץ". כאשר חשש להעביר חומר מסוכן מצרפת לגרמניה עלה בדעתו של המשורר הגרמני רעיון מבריק: "מה שיש בראשי אי אפשר ליטול ממני." הצעתי למשורר האידי ללמוד את השיר בעל-פה. "בבואי לבוקרשט ארשום אותו ואפקידו בארכיון", הבטחתי. שיננתי את שורות השיר שוב ושוב ומסרתי אותו לתעודתו מזכרוני. עד היום חקוקות המלים במוחי. "הרחק מכאן, הרחק מכאן, ישנה ארץ פלאות". אחר כך הגיע השיר ארצה עם אחד העולים. תחזיתו הקודרת של יצחק פאנער התבדתה. הוא ומשפחתו שוחררו ועלו ארצה. במשך שנים שימש כמזכירו האישי של הסופר הדגול שלום אש. כעבור שנים הולחן השיר בידי האמן לייבו לעווין ועד היום שרה אותו בתו הזמרת רות לעווין".
את השיר "וואיט פון דאנען" הזה שרו ברבות הימים גם הזמרות נחמה ליפשיץ ואסנת פז.
היה נשוי לפני צפורה, שנפטרה באביב 1968, ואב לבן, עזרא פאנר (נפטר בתשנ"א).
יצחק פאנר נפטר ב-1979, בגיל 89. נקבר בבית העלמין הדרום לצד רעייתו.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
1864 במדע
קוה שפרן
קוה שפרן (נולד ב-13 באוקטובר 1980) הוא מנכ"ל ובעלי חברת 'אולפני האומה ירושלים' להפקות ענק, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי ומאמן למנהלים בכירים בתחומים של הופעות בתקשורת ולפני קהל ושפת גוף.
ביוגרפיה.
קוה שפרן הוא בנו של הרב יגאל שפרן, פרופסור לאתיקה רפואית. גדל בשכונת קריית משה בירושלים, למד בתלמוד תורה מורשה ובישיבת ירושלים לצעירים.