נפוליטנו התמודדה בשנת 2002 על תפקיד מושלת מדינת אריזונה וניצחה את יריבה הרפובליקני ברוב דחוק, כשקיבלה 46.2% מהקולות לעומת 45.3% ליריבה. במהלך תקופתה כמושלת התרכזה ברפורמות בחינוך, במסגרתן יישמה תוכנית ליום לימודי גן ארוך, קידום האוריינות במדינה והבטחת תקציב להגדלת משכורות למורים. בשנת 2005 נבחרה על ידי מגזין טיים לאחת מחמשת המושלים הטובים ביותר בארצות הברית. בשנת 2006 ניצחה נפוליטנו שוב בבחירות וזכתה לכהונה נוספת, כשהפעם משיגה רוב של 62.6% מקולות הבוחרים. בשנים 2006 ו-2007 שימשה כיו"ר איגוד המושלים של ארצות הברית, והייתה בכך לאישה הראשונה והמושלת הראשונה ממדינת אריזונה שכיהנה בתפקיד זה. נפוליטנו היא מהקולות הבולטים הקוראים לטיפול בבעיית ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית על ידי הצבת כוחות המשמר הלאומי בגבולות המדינה בתיקצוב פדרלי. במהלך כהונתה כמושלת קידמה רפורמות סוציאליות כגון יום מלא לילדי הגנים, הנחות לקשישים ברכישת תרופות ותוכניות חדשות במערכת החינוך.
נפוליטנו, חברת המפלגה הדמוקרטית נאמה בשנת 2000 בפני הוועידה הדמוקרטית שבחרה באל גור למועמדה לתפקיד נשיא ארצות הברית, באותה עת עדיין הייתה נפוליטנו בהליכי התאוששות מכריתת שד, שעברה שלושה שבועות קודם לכן. גם בשנת 2004 נאמה בפני הוועידה שבחרה בג'ון קרי למועמדה לנשיאות.
במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-2008, הביעה נפוליטנו תמיכה בסנאטור ברק אובמה למועמדות לנשיאות, לאחר בחירתו מונתה כחברת המועצה המייעצת לצוות המעבר של ממשל אובמה לבית הלבן, והוכרזה כמועמדת שלו למשרת מזכירת המחלקה לביטחון המולדת. מינויה אושר בקונגרס והיא נכנסה לתפקידה שעות ספורות לאחר השבעתו של אובמה, בכך הייתה נפוליטנו לאישה הראשונה בתפקיד זה. לאחר בחירתו של אובמה לכהונה שנייה נשארה נפוליטנו חברה בכירה בקבינט שלו; אך ב-12 ביולי 2013 הודיעה על התפטרותה, שנכנסה לתוקף ב-6 בספטמבר 2013, ועל מינויה לנשיאת אוניברסיטת קליפורניה. נפוליטנו הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש המוסד האקדמי מאז הקמתו.
נפוליטנו היא רווקה, חובבת כדורסל, טניס וספורט אתגרי, בין השאר טיפסה על הר קילימנג'רו ובהרי ההימלאיה.
דונה שלאלה
דונה עדנה שלאלה (באנגלית: Donna Edna Shalala; נולדה ב-14 בפברואר 1941) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת פלורידה בשנים 2019–2021. קודם לכן כיהנה כנשיאת אוניברסיטת מיאמי, וכמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בשנים 1993–2001 תחת הנשיא ביל קלינטון.
ביוגרפיה.
שלאלה נולדה כאחת מזוג תאומות בקליבלנד שבאוהיו להורים מהגרים ממוצא לבנוני. סיימה תואר ראשון ב-1962 בקולג' מערבי לנשים (שהתמזג עם אוניברסיטת מיאמי (אוהיו) ב-1976). שלאלה שירתה בהתנדבות בחיל השלום באיראן מ-1962 עד 1964 שם היא התחברה למתנדבים אחרים בניסיון להקים קולג' חקלאי. את התואר השני והדוקטורט שלה עשתה באוניברסיטת סירקיוז שבניו יורק.
לימדה בקולג' ברוך (חלק מהאוניברסיטה העירונית של ניו יורק), ובאותה תקופה הייתה חברת האיגוד המקצועי של המורים. ב-1972 קיבלה מינוי פרופסורה לחינוך ומדע המדינה במכללה להכשרת מורים של אוניברסיטת קולומביה.
בשנים 1977–1980 שימשה, במקביל לקריירה האקדמית, כיועצת במשרד לפיתוח עירוני של ממשלת ארצות הברית.
ב-1980 מונתה כנשיאת מכללת הנטר, תפקיד אותו מילאה עד 1988. שימשה כנשיאת אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בין השנים 1988 ל-1993.
משנת 1993 ולמשך 8 שנים כיהנה בתור מזכירת מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בזמן כהונת הנשיא ביל קלינטון.
משנת 2001 עד 2016 הייתה נשיאת אוניברסיטת מיאמי (UM), אוניברסיטה פרטית בקורל גלייבלס פלורידה.
ביולי 2008 קיבלה שלאלה את מדליית החירות הנשיאותית, מידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, העיטור האזרחי הגבוה ביותר במדינה. במהלך בחירות 2018 בארצות הברית התמודדה על מושב בבית הנבחרים כנציגת מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת פלורידה. ביום הבחירות הכלליות הביסה את הנציגה המכהנת של המחוז מטעם המפלגה הרפובליקנית, אליאנה רוס-לאטינן. היא הושבעה לתפקיד בינואר 2019. שלאלה חברה בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת הכללים של בית הנבחרים.
ב-4 בנובמבר 2020 הפסידה שלאלה בבחירות שהתקיימו במחוז הקונגרס ה-27 של פלורידה, למועמדת המפלגה הרפובליקנית מריה אלווירה סלזאר.
סנונית (פירושונים)
אגודה ישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה
פרובינציית סן חואן
אלפי קון
אלפי קון (נולד ב-15 באוקטובר 1957) הוא סופר ומרצה בנושאי חינוך, הורות, ומדעי החברה. הוא נחשב דמות מובילה בחינוך הפרוגרסיבי, והוא נוהג לבקר גישות מסורתיות לגבי הורות, חינוך, ניהול, והחברה בכללותה, כאשר הוא מבסס את טיעוניו על מחקרים מדעיים שנערכו במדעי החברה ובפסיכולוגיה. קון כתב ספרים רבים, ביניהם שני ספרים שתורגמו לעברית.
הביקורת של קון כלפי תאוריות ושיטות מקובלות, הפכה אותו לדמות שנויה במחלוקת, במיוחד בקרב ביהביוריסטים, שמרנים, ואלו התומכים בשיטות שהוא נוהג לבקר, כגון תחרותיות, תוכניות המבוססות על חיזוקים חיוביים ועונשים, משמעת מסורתית, מבחנים תקניים, ציונים, שיעורי בית, ושיטות החינוך הרגילות בבתי הספר.
ביוגרפיה.
קון נולד וגדל במיאמי, פלורידה. יש לו תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת שיקגו, ובעברו הוא היה מורה בבתי ספר תיכוניים ובמכללות במסצ'וסטס ופנסילבניה. כיום הוא גר בבוסטון, יחד עם אשתו ושני ילדיו. הוא חוקר באופן עצמאי ואינו קשור רשמית לאף מוסד אקדמאי.
עמדותיו.
חינוך.
תפיסתו החינוכית של קון נחשבת פרוגרסיבית, והוא הושפע רבות מג'ון דיואי וז'אן פיאז'ה. מגזין Time תיאור אותו כ"מבקר הרהוט ביותר של ההתמכרות של החינוך למבחנים וציונים". הוא מאמין בקונסטרוקטיביזם חברתי, שרואה בתהליך הפקת הידע האנושי תהליך של יצירת או הבניית מציאות חדשה ולא שיקוף או גילוי של מציאות קיימת. הוא גורס שיש ללמד ידע "בהקשרו ולמען מטרה מסוימת". קון כתב גם שהלימוד צריך להיות מאורגן סביב "בעיות, פרויקטים ושאלות, במקום סביב רשימת עובדות, מיומנויות ודיסציפלינות מופרדות." בהתאם לאמונה זו, קון מאמין שלתלמידים צריכה להיות האפשרות לבטא את דעותיהם, ולהשפיע בצורה משמעותית על תוכנית הלימודים, מבנה הכיתה, צורת ההערכה, היחס לבעיות משמעת, ועוד.
קון ביקר בחריפות מספר היבטים של החינוך המסורתי שבא לידי ביטוי במערכת החינוך כיום. לדידו, מטרת ניהול הכיתה והיחס למשמעת ממוקדת בהפקת צייתנות מהתלמידים, במקום להיות ממוקדת ביצירת אכפתיות ויכולת לפתור בעיות בצורה אחראית. הוא גם גינה את אלו התומכים בשימוש במבחנים תקניים על מנת למדוד תוצאות, וטען שמבחנים אלו מנציחים את הפערים החברתיים, בכך שילדים עשירים יכולים להתכונן טוב יותר למבחנים אלו, על ידי שימוש במורים פרטיים.
קון גם ביקר את השימוש בשיעורי בית בבתי הספר, בהתבסס על מחקרים שהוכיחו שאין תועלת משיעורי בית, מבחינה אקדמית ומבחינות אחרות.
הורות.
בעוד שספרו משנת 2005, Unconditional Parenting (הורות ללא תנאים), היה ספרו הראשון שעסק בנושא ההורות וגידול ילדים, הוא הקדיש לנושא 2 פרקים כבר בשנת 1993, בספרו Punished By Rewards (נענשים על ידי פרסים). בספר זה הוא עוסק בצורך של הורים לקחת בחשבון ולזכור תמיד את מטרותיהם לטווח הארוך בגידול ילדיהם, כגון לעזור להם לגדול ולהיות בני אדם אחראים ואכפתיים, במקום לחתור למטרות מיידיות יותר, כגון צייתנות להורים. השאלה המרכזית, לטענתו, היא "מה ילדים צריכים - ואיך אנחנו עונים על צרכים אלו?".
בהתאם לכך, קון מקדם גישה לה הוא קורא "לעבוד עם", שהיא גישה העומדת בניגוד לגישה המבוססת על עונשים וחיזוקים חיוביים, ובאופן כללי יותר, התמקדות בהתנהגות ולא במניעים ובערכים שעומדים בבסיס ההתנהגות, לה הוא קורא "לעשות ל".
אחד המאמרים הפופולריים ביותר של קון נקרא ""חמש סיבות למה כדאי להפסיק להגיד לילדים "כל הכבוד""". במאמר זה טוען קון ששבחים, כמו צורות אחרות של תמריצים חיצוניים, נוטים לחתור תחת המחויבות של הילדים לאותו הדבר שבגינו קיבלו שבח. הוא מביא כדוגמה מחקר שנערך באוניברסיטת טורונטו, בו התקבלה התוצאה שילדים צעירים שקיבלו שבחים לעיתים קרובות על מעשים נדיבים נטו להיות פחות נדיבים באופן יומיומי מאשר ילדים אחרים. מאוחר יותר, קון הרחיב את הביקורת וטען שחיזוק חיובי, כמו סוגים מסוימים של "תוצאות" עונשיות, מצטברים לצורה של "הורות על תנאי", בה האהבה הופכת להיות תלויה בריצוי או ציות להורה.
ניהול.
שני ספרים של קון, No Contest (ביטוי באנגלית שמשמעו הפסקת תחרות מסיבות שאינן בשליטת המשתתפים) משנת 1986, ו"נענשים על יד פרסים" משנת 1993, התייחסו לתחרותיות ו"ביהביוריזם פופולרי" במקומות עבודה, כמו גם במשפחות ובתי ספר. שני הספרים משכו תשומת לב רבה בחוגי עולם העסקים, במיוחד כאשר ויליאם אדוארדס דמינג, שנחשב לאבי "בשורת האיכות" בארגונים ומקומות עבודה, אימץ את העמדות המובאות בספרים אלו. דמינג אמר על קון: "אנחנו היינו בכלא עקב חינוך מוטעה. על ידי ההבנה ששיתוף פעולה הוא התשובה, ולא תחרות, אלפי קון פותח עולם חדש של חיים. אני אסיר-תודה לו בצורה עמוקה."
קון הרצה על ניהול בכנסים ומקומות עבודה רבים, בייחוד במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, ועבודתו נדונה רבות במגזינים חשובים רבים כגון ה-Harvard Business Review, ה-CFO Magazine, ועוד. באחד המאמרים הוא תואר כ"מבקר האמריקאי הנושך ביותר של רעיון הכסף כאמצעי הנעת עובדים".
לקריאה נוספת.
מאמרים.
קון כתב עשרות מאמרים למגזינים אקדמאיים ופופולריים.
מין ביולוגי