יצחק פּוּגַץ' (Pugacz; 13 בספטמבר 1919 - 9 באפריל 2017) היה צייר ישראלי. לימד שנים רבות בבצלאל, שם שימש כראש המחלקה לציור.
ביוגרפיה.
פוגץ' נולד בעיר קובל שבפלך ווהלין, אז ברוסיה, אחר כך בפולין, היום אוקראינה ב-1919. עלה לארץ ישראל בשנת 1939 בעלייה בלתי-לגאלית, והתיישב בירושלים. הוא התגייס לבריגדה היהודית ונלחם בצרפת ובאיטליה.
בתום המלחמה נרשם ללימודי אמנות בבריטניה. כשחזר ארצה נלחם במלחמת העצמאות. בתום המלחמה החל ללמד בבצלאל, שם לימד כל חייו והתקדם לתפקיד ראש המחלקה לציור.
זכה בפרס משרד החינוך, בפרס ירושלים לאמנות הציור ובפרס בצלאל.
היה נשוי לרות עד למותה ב-2002 ואב לשתי בנות. התגורר בירושלים.
ילד בא מאהבה
ילד בא מאהבה היא קלטת ילדים תוצרת "אולפני אנימה" שיצאה ב-1993, תסריט סמדר שיר, בימוי והפקה תיקי וידס.
הקלטת מלמדת נושא המין, המעסיק ילדים רבים ועיקרה הוא להסביר איך נולדים תינוקות, זאת על ידי הריונה של אחת הדמויות, עורכת-דין ואמם של שני ילדים: דן, הדמות המרכזית ורותי, האחות הקטנה. בסופו של דבר ילדה האם תאומים. הקלטת מלווה בשני שירים: שיר הנושא, המבוצע על ידי מיקי קם ו"שיר הזרעונים" המבוצע על ידי חיים צינוביץ'. מכיוון שנושא זה מעסיק בדרך כלל אנשים בוגרים יותר, הוא מוצג בקלטת בתיאור עדין, רך וידידותי בהתאם לקהל היעד אליה הקלטת פונה (ילדים קטנים).
דמויות.
בקלטת מופיעות מספר דמויות, כדלקמן:
שלישייה מספר 2 לפסנתר (שוברט)
השלישייה מספר 2 במי במול מז'ור לפסנתר, כינור וצ'לו, דויטש 929 היא אחת מהיצירות האחרונות של פרנץ שוברט והיא מתוארכת לנובמבר 1827. היצירה פורסמה כאופוס 100 בסוף 1828, זמן קצר לפני מותו של שוברט ובוצעה לראשונה במסיבה פרטית בינואר 1828 שנערכה לכבוד אירוסיו של חברו של שוברט, יוזף פון שפאון.
היצירה בנויה מארבעה חלקים:
היצירה משמשת כפסקול במגוון סרטים, בהם בארי לינדון, כוננות מיידית, המורה לפסנתר והמכונאי (2011).
בגהרדים
המשרד לעבודות ציבוריות ובניין
מועדון רוקסן
קיבורת
פיני גרוב
פנחס (פיני) גרוב (12 בדצמבר 1925 - 16 באוגוסט 2011) היה פעיל חברתי ומנהיג פועלים, ראש ועד העובדים של מפעל הטקסטיל "אתא" ומי שעמד במרכזו של מאבק ציבורי נגד סגירת המפעל ב-1985.
ביוגרפיה.
גרוב נולד בשנת 1926 בפולין למשפחת חסידי גור. גרוב עלה לארץ ישראל בנעוריו והחל לעבוד במפעל "אתא" כרתך דוודים בשנת 1942, בגיל 16, והמשיך כמסגר וכראש ועד העובדים של המפעל, שמנה בשיאו כ-2,600 פועלים.
מפעל "אתא" החליף במהלך השנים מספר בעלים, עד שבשנת 1977 נרכש על ידי חברה לישראל שהייתה אז בבעלות איש העסקים שאול אייזנברג.
ביולי 1983, הודיעה רשת החנויות הבריטית מרקס אנד ספנסר, שתפסיק לרכוש את תוצרת המפעל. רשת "מרקס אנד ספנסר" רכשה באותן השנים כ-85% מתוצרת המפעל, בעקבות זאת הודיע המפעל מיד על פיטורי 550 עובדים מתוך 2,600. יו"ר ונשיא מרקס אנד ספנסר מרקוס זיו היה ציוני תומך ישראל, אך איכות המוצרים של המפעל לא עמדה בסטנדרט של הרשת, לאחר שנים של חוסר השקעה בציוד מודרני במפעל. בהמשך שנת 1983 ו-1984 המפעל הפסיד כ-1.5 מיליון דולר כל חודש, וביולי 1984 מלאי הכותנה שלו אזל והוא לא יכל לשלם על מלאי חדש. המפעל המשיך להפסיד, וניסיון מכירה שלו נכשל, מאחר שהציוד המיושן שלו הרתיע קונים פוטנציאלים. ב-29 באוקטובר 1984 מונה למפעל כונס נכסים, שהתבקש לנסות להמשיך להפעיל אותו במתכונת מצומצמת. במקביל החלו מגעים בין ההסתדרות והממשלה על הזרמת הון וביצוע תוכנית הבראה, שתכלול פיטורי עובדים נוספים. תחילה גרוב התנגד למהלך ונאבק מול מועצת פועלי חיפה שהסכימה לתוכנית. ב-26 בדצמבר 1984, אושרה תוכנית ההבראה בהסכמת גרוב, שכללה הזרמת הון ממשלתית והתחיבות של ההסתדרות לרכוש סחורה מהמפעל.
בראשית 1985 נעשנה ניסיון ליישום את תוכנית ההבראה של המפעל, אך חוב של כ-20 מיליון דולר לבנק לאומי הקשה על קידומה. מאחר שהבנק סירב לדחות את החזרתו. במרץ, פוטרו עוד כמה מאות עובדים, פיטורים עליהם הוסכם בתוכנית ההבראה. במקביל נמשכו הניסיונות למכירת המפעל, אך בפועל הוא חדל לייצר. גרוב הוביל מאבק ציבורי מר, שכלל התבצרות במפעל. במסגרת המאבק טבע גרוב את הסיסמה: היום זה "אתא" - מחר זה אתה. במשך כמה חודשים נמשך המאבק למניעת סגירת המפעל. גרוב עצמו כבר הגיעה לגיל פרישה, לאחר 43 שנות עבודה במפעל. ובסוף 1985 נסגר המפעל סופית וכל עובדיו פוטרו.
המאבק הסתיים אמנם בסגירת המפעל אך גם הפנה את עין התקשורת והציבור אל גרוב. דמות המנהיג של גרוב ונאומיו היו לסמלו של המאבק והוא כונה בתקשורת "לך ואלנסה של הצפון". בין היתר אמר עם סגירת המפעל: "זהו יום שחור לפועלי ישראל, שמשקף את חורבן היצירה ומסמל את תקומתה של קבוצה מתעשרת שעלתה לראש הסולם" ו"למה מעדיפים את כרישי הנדל"ן על פועלים, המבקשים רק דבר אחד לעבוד, הם מבקשים צדק חברתי". זאת לאחר ששטח המפעל נמכר לטובת הקמת המרכז המסחרי הקריון.
לאחר שביתת "אתא" וסגירת המפעל היה גרוב לפעיל חברתי בתחום התאגדות העובדים, פעל כמדריך ועדי עובדים וסייע במאבקים שונים. לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת 1988 הקים את תנועת "ועד 1 - מועצת ועדי העובדים", שביקשה להיות אלטרנטיבה להסתדרות. גרוב חבר למפלגת מפ"ם, שהתמודדה באופן עצמאי בפעם הראשונה מאז שנת 1965. גרוב הוצב מקום השביעי ברשימה אך היא זכתה רק בשלושה מנדטים.
גרוב נפטר בעיצומה של המחאה החברתית של קיץ 2011, עובדה שגררה תגובות מהציבור לפיהן גרוב חזה את תוצאות המצב הכלכלי ומחה כנגדן שנים רבות לפני התפרצות המחאה החברתית.
ועדת מוקיו
ועדת מוקיו הייתה ועדה שהוקמה כדי לבחון את אופי המעורבות הצרפתית ברצח העם ברואנדה בשנת 1994. ביוני 2008 הציגה ממשלת רואנדה דו"ח של ועדה, שבראשה עמד שר המשפטים לשעבר ג'אן ד-דיו מוקיו ובו האשמות קשות כנגד צרפת. החלק הראשון הדו"ח מנתח את המעורבות של צרפת ברואנדה לפני מבצע טורקיז (עד עמוד 140), שהוא הכינוי למעורבות הצבאית ברואנדה בחודשים שבהם התבצע רצח העם, החלק השני את פעולת צרפת במהלך המבצע, והחלק השלישי (עמודים 303-334) את פעולת צרפת אחרי המלחמה, כדי לטשטש ראיות.
34 בכירים צרפתים הואשמו במעורבות ברצח העם ורואנדה קראה להעמידם למשפט.
בין השמות:
בדו"ח מואשמים גם עשרות אנשי צבא צרפתיים:
החיילים והמפקדים מואשמים לא רק באספקת נשק ובעזרה לוגיסטית, אלא גם בהשתתפות פעילה במעשי הטבח.
אייצ'ירו אודה
אייצ'ירו אודה (ביפנית: 尾田 栄一郎; נולד ב-1 בינואר 1975) הוא אמן מאנגה ממוצא יפני, הידוע בעיקר כיוצר של המאנגה הנמכרת בכל הזמנים, וואן פיס.
ביוגרפיה.
ילדותו ונעוריו.
אודה נולד ב-1 בינואר 1975 בעיר קוממוטו, שנמצאת באי קיושו.
עוד בילדותו שאף להפוך לאמן מאנגה בהשראת עבודותיו של אקירה טוריאמה. במהלך ילדותו הוא הגיש איור של דמות מקורית בשם "פנדה-מן" ליוצרי מאנגת ההיאבקות "קיניקומן" (キン肉マン). דמותו של פנדה-מן שולבה במאנגה זו ובהמשך גם שולבה לאורך השנים בעבודותיו השונות של אודה.
קריירה.
בגיל 17, אודה פרסם לראשונה את המאנגה "" שהייתה בז'אנר המערבונים. מאנגה זו זכתה במספר פרסים, בהם המקום השני בטקס פרסי המאנגה של אוסאמו טזוקה.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה, לאחר שסיים את לימודיו עבר לטוקיו והחל לעבוד עבור שבועון מאנגת השונן היפני הפופולרי Weekly Shōnen Jump, שבו הוא היה שותף בתחילה ביצירת סדרת המאנגה "Suizan Police Gang" כעוזר של אמן המאנגה שינובו קאייטני. בהמשך היה שותף ביצירת המאנגה "Jungle King Tar-chan" מאת מאסייה טוקוהירו, והסדרה "Mizu no Tomodachi Kappaman" אשר השפיעה באופן ניכר על סגנונו האמנותי. בגיל 19, הוא היה שותף ביצירת המאנגה רורואוני קנשין כעוזר של אמן המאנגה נובוהירו וואטסוקי. במהלך תקופה זו זכה בפרס "הופ סטפ" המוענק לאמני מאנגה חדשים. וואטסוקי ציין בעבר כי אודה יצר באותה העת את הדמות הונג'ו קאמאטרי ב"רורואוני קנשין". באותה העת אודה יצר שתי גרסאות של מאנגת פיראטים בשם "Romance Dawn", שהייתה בעלת פרק אחד, אשר פורסמה בשנת 1997 לראשונה במגזין המאנגה Weekly Shōnen Jump. הגיבור של המאנגה "Romance Dawn" היה הדמות מונקי ד. לופי, אשר בהמשך הפך לגיבור הראשי בסדרה "ו-וואן פיס".
במהלך שנת 1997 פרסם אודה לראשונה את הסדרה "ו-וואן פיס" במגזין Weekly Shōnen Jump ובאופן מיידי הסדרה הפכה לאחת מסדרות המאנגה הפופולריות ביותר ביפן. בעקבות הצלחת סדרת המאנגה הפיקו אולפני האנימציה טואי אנימציה סדרת אנימה אשר מבוססת על עלילת סדרת המאנגה, אשר משודרת ברשת Fuji Television מ-20 באוקטובר 1999 ועד היום. כמו כן, לאורך השנים הופקו 13 סרטי קולנוע באורך מלא בסדרה, שלושה סרטי OVA, קלפי משחק, ומספר רב של משחקי וידאו אשר מבוססים על עלילת סדרת המאנגה. סדרת המאנגה של וואן פיס הייתה בין המועמדים הסופיים לפרס טזוקה שלוש פעמים ברציפות בשנים 2000–2002.
בשנת 2015 הכריז ספר השיאים של גינס על וואן פיס כסדרת המנגה והקומיקס הכי נמכרת בכל הזמנים שלאורך כולה נכתבה על ידי אדם אחד. נכון לרגע הזכייה וואן פיס מכר 516,566,000 עותקים.
פופולריות.
בסקר שבוצע שנערך על ידי חברת המחקר היפנית אוריקון (株式会社オリコン) במהלך שנת 2008 נבחר אייצ'ירו אודה במקום החמישי ברשימת אמני המאנגה האהובים ביותר ביפן.
חייו האישיים.
ב-7 בנובמבר 2004 אודה נישא לדוגמנית לשעבר צ'יאקי אינבה. לזוג שתי בנות.
טרופונין