כ-20,000 מבני המילטון הגיעו מהעיירה רקלמוטו שבסיציליה ומספרם גדול ממספר התושבים שנשארו ברקלמוטו.
רוב מכריע של תושבי העיר הם נוצרים, אך יש בה גם קהילות של מוסלמים, יהודים, בודהיסטים והינדואיסטים.
בעיר בית ספר יהודי ומספר בתי כנסת. ראשוני היהודים בעיר היו יהודים שהגיעו אליה מגרמניה במאה ה-19 והקימו בה קהילה רפורמית.
כלכלה.
הכלכלה העיקרית של העיר היא ייצור תעשייתי. בצפון העיר, סמוך לנמל, ישנו אזור תעשייה, אחד הגדולים בקנדה, בו ממוקמים מפעלים רבים לייצור פלדה ועוד.
אחת החברות הראשונות שהקימו מפעל בתחומי העיר היא וסטינגהאוס הקיימת עד היום.
המילטון נחשבת כ'בירת ייצור הפלדה של קנדה' בעיקר בזכות שני מפעלי ענק: 'סטלקו' ו'דופסקו'.
'סטלקו' הייתה על סף פשיטת רגל אך בשנת 2004 החברה הצליחה להתאושש וחזרה להיות רווחית. בשנת 2007 נקנתה החברה על ידי תאגיד הפלדה של ארצות הברית בעלות של 38.50 מיליון דולרים קנדיים. כיום 'תאגיד הפלדה של ארצות הברית' שולט ב-76% מהחברה.
'דפסקו' הייתה החברה לייצור פלדה הרווחית ביותר בצפון אמריקה לשנת 1999 והרווחית ביותר בקנדה בשנת 2000. החברה מעסיקה יותר מ-7,000 עובדים במפעל הראשי שלה בהמילטון ומייצרת מעל 4 מיליון טון פלדה מדי שנה. כיום 'דפסקו' היא חברת בת של ארסלור-מיטל, החברה הגדולה ביותר בעולם לייצור פלדה.
העיר המילטון ידועה גם בזכות תעשיית הרפואה שלה. המכון לרפואה של המילטון מעסיק כ-10,000 עובדים והוא אחד המעסיקים הגדולים בעיר.
דיפאוולי
צ'יצניצה
צ'יצ'נאיצה
צנזורה באינטרנט
דרסלי
רום (פירושונים)
כיבוש ירושלים בידי הפרסים
כיבוש ירושלים בימי הפרסים בשנת 614 על ידי ח'וסרו השני, מלך פרס, גרם להפסקה קצרה בשלטון הנוצרי-ביזנטי על העיר. הפרסים לא הצליחו לשמור על כיבושם לאורך זמן. כיבוש העיר היה חלק ממסעו של ח'וסרו להחלשת האימפריה הביזנטית ולהעשרת אוצר הממלכה הפרסית.
רקע היסטורי וגאו-פוליטי.
לממלכה הפרסית סאסנית והאימפריה הביזנטית ישנה היסטוריה ארוכת שנים של מתיחויות, כמו עתידה של ארמניה, ניסיון ניצורם של שבטים סרצנים על ידי ביזאנטיון, הפסקה חד צדדית של ההסכם הכספי על ידי קיסרי ביזנטיון ושיגעון גדלות של הקיסרים עצמם הרוצים נתח גדול יותר בעושרו של העולם. מלחמות אלו הותירו את שתי הממלכות עייפות, חסרות משאבים ומלאי בעיות פנימיות. הבעיות הכספיות שנוצרו בצד הפרסי גרמו להם להתחיל לחשוק בירושלים, מקור העושר באזור ואולי אף הבסיס לקיום הנוצרי של אויבתם, אשר כיבושו ישים ללעג את קיומה. "תעמולה דתית" זו הייתה גם בצידה השני של המטבע. 15 שנה לאחר הכיבוש הפרסי יעמוד בפתח העיר הקיסר הביזנטי הרקליוס, כגואל העיר והנצרות מיד הפגנים.
בימיו של ח'וסרו השני, מלך פרס, חוותה הממלכה השפלה צורמת, השפלה שכל הצדדים ידעו כי היא עלולה להיפתר רק בדרכי מלחמה. על מנת לדכא מרד שאיים על הממלכה הפרסית נעזר המלך בעזרתו של הקיסר הביזנטי. בתמורה שילם המלך הפרסי בויתורים טריטוריאליים נרחבים ובמס דיפלומטי רב. התירוץ למלחמה לא אחר להגיע. המלך הפרסי יצא "לנקום" את הרצחו של הקיסר שעזר לו – מאוריסוס. המטרה הלא מוצהרת הייתה דומה למטרת קודמיו – מילוי הקופות הריקות של הממלכה באמצעות שוד, ביזה והטלת מס על כל מקום שייכבש.
במחקר רווחת הדעה שח'וסרו השני לא חשב לרגע כי יצליח תוך זמן קצר לכבוש את הממלכה הביזאנטית. אך ייתכן כי כאשר ראה כי צולחת דרכו, כיוון עצמו גם אל ירושלים, מקור העושר ומקור ההשפלה לאימפריה הנוצרית.
המצור.
הפרסים הגיעו לשערי ירושלים ב-15 באפריל 614. סופרוניוס מספר כי הפרסים הגיעו אל ירושלים "יחד עם ידידיהם העבריים". אבטיכיוס מספר כי למחנות הפרסים נלוו "היהודים מטבריה, הר-הגליל ונצרת וסביבותיה".
המפקד הפרסי ניסה לשכנע את אנשי העיר להיכנע בדרכי שלום. הם אכן פתחו את השערים, אך לאחר זמן התמרדו, הכו את חיל המצב שנשאר בעיר, וטבחו ביהודים שסייעו לכובש הפרסי. נראה כי זכריה, הבישוף הנוצרי של העיר, ביקש להיכנע, אך התושבים התנגדו תוך הסתמכות על נבואה, שהופצה על ידי נזירים נוצרים, כי העיר לא תיכבש.
זכריה ניסה לשכנע את תושבי העיר להיכנע על מנת להציל את העיר מחורבן וכדי למנוע את ביזוי הנצרות כתוצאה מכשל נבואת הנזירים, אך מאמציו עלו בתוהו, תוך שהעיר מתחלקת לסיעות הירוקים והכחולים, שנלחמו האחת בשנייה, והטילו אימה על תושבי העיר, לרבות על זכריה.
כיבוש העיר.
לאחר 20 ימי מצור נפלה העיר. יהודים רבים נלחמו בשורות הצבא הפרסי.
בעולם הנוצרי נטען שהעיר נפלה בשל חטאי התושבים, ואף שנבואות הנזירים הכוזבות היו חלק ממערך הענישה האלוהית.
הפרסים ערכו טבח בעיר, הצלב האמיתי נתפס ונשלח כשלל למלך פרס.
אלפי נוצרים הוגלו מהעיר לאחר שאולצו לדרוך על הצלב כאקט משפיל, ורבים מהם מסרו את נפשם כשסירבו. זכריה עצמו אולץ לדרוך על הצלב אך ביקש להתפלל, ועוצמת הרגשות גרמה לפרסים להפסיק את ההרג.
מרד הרקליוס.
במקביל לכיבוש העיר התחולל בארץ ישראל מרד יהודי בהנהגת בנימין מטבריה, שסייע לפרסים כנגד הנוצרים השנואים. במשך חמש שנים נתנו הפרסים ליהודים את השלטון על ירושלים. המרד נקרא "מרד הרקליוס" על שם הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
תום הכיבוש.
הרקליוס יצא לשחרר את ירושלים ב-625, בתגובה לכך הבינו היהודים שאל להם להמשיך ולתמוך בפרסים והפכו לבעלי-בריתם של הביזנטים. ב-628 ניצח הרקליוס את ח'וסרו וכרת ברית עם יורשו, במסגרת הסכם השלום הושבה ירושלים לחזקת הביזנטים. ב-21 במרץ 630 נכנס הרקליוס לירושלים בתהלוכת ניצחון, החזיר את הצלב האמיתי לכנסיית הקבר וחנך אותה מחדש.
סולון בלוד
זאב הרוי
זאב הרוי (הרווי) (באנגלית: Warren Zev Harvey; נולד ב-19 בדצמבר 1943) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים וזוכה פרס א.מ.ת במדעי הרוח לשנת תשס"ט 2009.
ביוגרפיה.
זאב הרווי נולד וגדל בניו יורק ועשה את לימודיו האקדמיים בפילוסופיה מהתואר הראשון עד השלישי, באוניברסיטת קולומביה. סיים תואר ראשון ב-1965 וסיים דוקטורט ב-1973; עבודת הדוקטורט הייתה בנושא "ביקורתו של חסדאי קרשקש על תורת השכל הנקנה" והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור ארתור (אהרן) היימן.
הרווי היה מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול בשנים 1972–1977. בשנת 1977 עלה לישראל ומאז הוא מלמד בחוג למחשבת ישראל שבאוניברסיטה העברית בירושלים. התמנה לפרופסור מן המניין בשנת 1998. עמד בראש החוג למחשבת ישראל משנת 2008, שימש כעורך שותף של תרביץ בשנים 1992–1996, כיהן כמנהל משגב ירושלים, המרכז לחקר מורשת יהדות ספרד באוניברסיטה העברית, בשנים 1996–2000. שהה בשבתונים וכפרופסור אורח באוניברסיטאות מרילנד, ג'ורג'טאון, פנסילבניה (פעמיים), ישיבה יוניברסיטי, מקגיל, ייל (שלוש פעמים), קולומביה, בית הספר ללימודים גבוהים בפריז, קווינז קולג' (פעמיים) ובבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
זאב הרווי נשוי לנורית, ספרנית במקצועה והם הורים לשלושה ילדים. אחיו, שמואל הרווי, הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן.
מחקריו.
מחקריו של זאב הרווי מתמקדים בפילוסופיה יהודית, בעיקר בימי הביניים. בין ההוגים בהם עסק הם יהודה הלוי, הרמב"ם, רלב"ג, ר' נסים בן ראובן מגירונה ור' חסדאי קרשקש. בנוסף לכך חקר גם את שפינוזה והובס ופילוסופים יהודים בעת החדשה כגון משה מנדלסון, מרטין בובר, פרנץ רוזנצווייג, ישעיהו ליבוביץ ועמנואל לוינס.
במחקריו על הרמב"ם, הרווי כתב על השילוב בין פילוסופיה רדיקלית לבין ההלכה בהגותו של הרמב"ם, שלפיה העיון מחייב את החוק האלוהי והחוק האלוהי מחייב את העיון.
הרווי גם הרחיב את מחקריו של שלמה פינס לגבי האפיסטמולוגיה הביקורתית של הרמב"ם.
מחקריו של הרווי על ר' חסדאי קרשקש עוסקים בתורת השכל, פיזיקה, מטאפיזיקה, דטרמיניזם ובחירה ומושג האהבה. הרווי כתב על תרומתו של חסדאי קרשקש למהפכה המדעית באירופה בסוף המאה ה-14.
הוא כתב גם על יחסו של חסדאי קרשקש לקבלה.
במחקריו על שפינוזה, הרווי עמד על זיקתו של שפינוזה לפילוסופיה היהודית, ובפרט לרמב"ם.
קישורים חיצוניים.
מאמרים פרי עטו
רחוב פאולוס השישי
רחוב פאולוס השישי הוא רחובה הראשי של העיר נצרת, והוא קרוי על-שמו של האפיפיור פאולוס השישי, אשר ביקר בעיר ב-5 בינואר 1964.
אורכו של הרחוב הוא כ-1,650 מטרים, ויחד עם המשכו הצפוני, המכונה רחוב הגליל, הוא חוצה את העיר בכיוון כללי מדרום-מערב לצפון-מזרח. תחילתו בצומת נצרת דרום, שבה הוא נפגש עם כביש 75 ועם הקצה הצפוני של התוואי הישן של כביש 60 (רחוב ג'ורג' איבן עמאר). הוא חוצה את "כיכר העיר", וחולף ממזרח לעיר העתיקה של נצרת ולמתחם בזיליקת הבשורה. סופו של הרחוב ב"כיכר המעיין" שבמרכזו שוכן מעיין מרים, מקום בו הכביש פונה לכיוון מזרח ומשנה את שמו לרחוב הגליל. בין האתרים השוכנים לאורכו של הכביש נמנים בית הספר דון גאנטלה של האב הוגו, מנזר שארל דה פוקו, מקאם שהאב א-דין ומנזר הנזירות הפרנציסקניות.
לאורך חלקו המרכזי של הרחוב משתרעת חזית מסחרית שבה חנויות ובתי עסק מכל הסוגים, ומסעדות רבות. הרחוב עמוס משך כל שעות היום, ורוב קווי האוטובוס העירוניים והבין-עירוניים המשרתים את נצרת חולפים דרכו. תחנתם הסופית של חלק מקווים אלה שוכנת ברחוב ליד כיכר העיר, עובדה המוסיפה על העומס התעבורתי.
זאב הרווי
קואיצ'ירו מאצואורה
קואיצ'ירו מאצואורה (ביפנית: 松浦 晃一郎; נולד ב-29 בספטמבר 1937), הוא דיפלומט יפני ולשעבר המזכיר הכללי של אונסק"ו.
ביוגרפיה.
מאצואורה, יליד טוקיו, למד לתואר במשפטים באוניברסיטת טוקיו, ולתואר בכלכלה בהוורפורד קולג' שבפנסילבניה, ארצות הברית.