במלחמת העצמאות בחודש נובמבר 1948 נתפסה הגבעה על ידי המצרים ובין התאריכים 5–7 בדצמבר 1948 שוחררה במסגרת מבצע אסף לאחר שלושה ימי קרבות קשים, על ידי גדוד 89 של חטיבה 8, חטיבת יצחק שדה. גם בימי הקרבות האלה שימש מקאם שיח' נוראן כנקודת טיווח לארטילריה.
בתאריך בתאריך 16 באוגוסט 1949 עלה על הקרקע גרעין קיבוץ מגן, שהתיישב על שרידי משלט שיח' נוראן.
זיהוי המקום בכתובים.
300 מטרים דרומית מערבית למקאם שיח' נוראן נמצאו בחפירות שנערכו בשנת 1977 שרידי כנסייה נוצרית. בין היתר נחשפו, רצפות פסיפס מעוטרות בציורים בדגמים גאומטרים ובכתובות הקדשה. בספרות הנוצרית ביזנטית מוזכר בסביבה יישוב בשם "ליכנוס" שפרושו "מנורה" או "נר" בדיוק כשמו של השיח' נוראן (בערבית נוּר = אור).
יש המציעים לזהות את המקום ביישוב עֶצֶם שבנחלת שבט שמעון (יהושע י"ט:3) מהמילה "עוצמה", הנותנת ביטוי לעוצמת המקום כתוצאה מכך שהמקום שלט בגובהו על כל האזור.
בשנת 1924 הארכאולוג האמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט, מגדולי הארכאולוגים של ארץ ישראל, הציע לזהות את שיח' נוראן עם בתואל (דברי הימים א', ד':30 ) שבנחלת שבט שמעון. הצעה זו נעשתה משיקולים גאוגרפיים מבלי שהארכאולוג היה במקום ולכן ההצעה לא הייתה מקובלת.
החוקר מוסיל זיהה את שיח' נוראן עם המקום שנקרא ביתיליון או ביתוליה מקום שהיה בתקופה הביזנטית ונמצא במפת מידבא מסוף המאה השישית לספירה בסביבת רפיח על שפת הים. אף על פי שהארכאולוג אולברייט מסכים עם הצעתו של מוסיל רוב החוקרים והארכאולוגים אינם מסכימים עם הצעות אלה. בשלב הנוכחי לא נמצאו חרסים מתקופת ישראל במקום. דבר שהיה יכול לבסס את השערתו של הארכאולוג אולברייט.
מבנה המקאם.
מבנה המקאם אופיינית למבנים שנבנו בשיטות הבניה שהיו נהוגות בארץ ישראל לקראת סוף המאה ה-19: כיפה דמוית כדור סימטרי, קשתות כפולות במפתחים ומילוי עבה של אבנים גסות בלתי מסותתות ("דֶּבֶּשׁ") בתוך ציפוי אבני גזית שנאספו מאתרים עתיקים בסביבה שהותאמו לנדבכים בבניה יבשה. ארכיטקטורה דומה ניתן למצוא במבנים אחדים בצפון הנגב שנשתמרו מאותה תקופה כגון "מצודת אופקים" קבר שיח' נבהאן, המסגד בחורבת כּוֹפָחָהּ, קבר אַבּוּ הוּרֵירָה, באר אופקים ועוד. יש המייחסים בניה זו לגל הגירה שהגיע לאזור ממצרים ומרצועת עזה של בדואים יושבי קבע למחצה שעסקו בחקלאות, החל משנת 1882, בעידודו של הממשל העותמאני ששיאו היה בבניית העיר באר שבע (1901) ועוג'ה אל-חפיר (ניצנה, 1912).
מבנה מקאם שיח' נוראן המקורי הופגז על ידי הבריטים ונהרס עד היסוד על ידי הטורקים. בתום מלחמת העולם הראשונה הבריטים (הגנרל אלנבי) בנו אותו מחדש. במלחמת העצמאות המקום היה מוקד קרבות והופגז פעם נוספת.
נכון לשנת 2021 המבנה מתפורר וקיימת במקום סכנת מפולות. כיפת המבנה הרוסה בחלקה הגדול ועליה עמדת תצפית ושמירה. בשנות החמישים של המאה ה-20 הותקן מעל העמדה זרקור, כדי לסייע בשמירה בלילות מפני חדירות "פדאיונים" מרצועת עזה. חלק מקירותיו הדרום מערביים הרוסים ומתפוררים כתוצאה מההפגזות שספגו. על כן רשות העתיקות גידרה את המקום כדי למנוע כניסה למבנה.
ארכאולוגיה.
בסקרים ארכאולוגים שנערכו בגבעת שיח' נוראן נתגלו:
לאור ממצאים אלה הוכרז המקום כ"אתר עתיקות מוכרז". (ילקוט הפרסומים 1091 מיום 18.5.1964 עמוד 1478).
שילוב האתר בתיירות קיבוץ מגן.
מקאם שיח' נוראן ממוקם בתחומי קיבוץ מגן מיום הקמת הקיבוץ בשנת 1949. בשנת 1998 הכין הקיבוץ פרוגרמה ראשונית לאתר כדי לשלבו במסגרת אתרי התיירות של הקיבוץ. הפרוגרמה הוכנה עבור היחידה לפיתוח כלכלי אשכול במסגרת פרויקט שותפות 2000 אשכול, שכלל את אגד הקהילות היהודיות מאמריקה הלטינית.
קהל היעד.
פיתוח המקום יועד לקהל יעד מתוך האוכלוסייה הבוגרת יותר המבקרת באתרי התיירות במועצה האזורית אשכול, כגון פארק אשכול, נחל הבשור עם הדרך הנופית "דרך הבשור" העוברת לאורכו, אתרי פריחת הכלניות ואתרי התיירות של קיבוץ בארי. התוכנית פונה גם לקהל המבוגר יותר המגיע לאתר התיירות של קיבוץ מגן, כגון פינה החי ( ZOO חוויה) בריכת השחיה של הקיבוץ הסמוכה למקאם, מגדל/בריכת המים המהווה אתר תצפית בסמוך ומעל המקאם, על רצועת עזה ויישובי המועצה האזורית אשכול, האנדרטה לזכר מבצע אסף הנמצאת ממזרח למקאם ועוד.
ממטרות התכנית.
קיבוץ מגן בחן שתי תוכניות לשילוב המקום באתרי התיירות שלו.
ההמלצה שנתקבלה להפעיל את המקום במשולב עם יתר אתרי התיירות של הקיבוץ.
אי ביצוע השיפוץ.
סביב שנת 1999, כשנה לאחר הכנת הפרוגרמה הראשונית היו מחשבות לשיפוץ המבנה על ידי קיבוץ מגן. תוך כדי המאמצים להשגת המימון לפרויקט, מזכיר הקיבוץ באותה שנה מספר שקיבל שיחת טלפון אישית ממפקד פיקוד דרום ובו הוא מזהיר את הקיבוץ שיש ידיעות על כוונת גורמים אסלמים (לא ישראליים?!) לתרום למימון שיפוץ המבנה. אלוף הפיקוד הודיע למזכיר, "שלא נחשוב כלל על קבלת הצעה כזו". בעקבות הנחיה זו בוטל שיפוץ המקום.
נכון לנובמבר 2021 כ־23 שנים מיום כתיבת הפרוגרמה הראשונית המקום מוזנח, מגודר הרמטית כך שמבקרים לא יוכלו להיכנס למבנה ועל הגדרות שילוט המזהיר על סכנת הידרדרות אבנים ומפולות.
ג'וזף מייסון
ג'וזף מייסון (באנגלית:Joseph Mason: 1808 - 8 באוקטובר 1842) היה אמן אמריקאי שעבד כעוזר של ג'ון ג'יימס אודובון, וצייר רקע צמחי לא מוכר עבור כ-50 ממחקרי הציפורים שלו עבור הספר "הציפורים של אמריקה".
ביוגרפיה.
ג'וזף מייסון, שרשום במקורות מסוימים כג'וזף ר. מייסון, נולד בדלאוור, אוהיו, בנו של ג'וזף וילסון מייסון (מוכר ספרים), ולאחר מכן עבר לסינסינטי, אוהיו.
קריירה.
כאשר אודובון הגיע לסינסינטי לזמן קצר בשנת 1820, מייסון הפך לתלמיד שלו, והפגין כישרון יוצא דופן, במיוחד בתור שרטט. מאוחר יותר כתב אודובון במכתב לאשתו ש"למייסון היה כישרון טוב לצייר והוא מצייר פרחים טוב יותר מכל אדם אחר באמריקה, ואת יודעת שאני לא מחמיא הרבה לאמנים צעירים. מעולם לא אמרתי לו את זה, אבל אני חושב כך". אודובון שכר את מייסון כעוזר שלו לצייר את הרקע הפרחוני של תמונות הציפורים שלו בזמן שהם נסעו דרומה במורד הנהרות אוהיו ומיסיסיפי לניו אורלינס. מייסון לקח על עצמו גם תפקידים אחרים במשלחת, צד ציפורים רבות - חתר בסירה והוביל אספקה.
נסיעה עם אודובון.
במהלך כשנתיים שבהן נסע עם אודובון (אוקטובר 1820 עד אוגוסט 1822), מייסון צייר, לפי חשבונו, בין 150 ל-200 ציורי רקע עבור אודובון. יותר מ-50 מהם פורסמו, ללא נתינת קרדיט למייסון, בספרו של אודובון.
אוצרת לשעבר של הגלריה לאמנות סבורה שהרקע הצמחי והפרחוני של מייסון תורם באופן משמעותי לערך המדעי של הפרויקט של אודובון בגלל האופן שבו הם עוזרים לבסס קנה מידה, פרופורציה וסביבה.
עבודה ללא קרדיט.
נראה שאודובון לא התכוון להעניק למייסון קרדיט על יצירתו, שכן מייסון חתם את שמו בעיפרון בעוד אודובן חתם את שמו שלו ביצירות המוגמרות בדיו. מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-19, מייסון לא היה מרוצה מהיחס של אודובון אליו, ובשנת 1834 הוא כתב על אודובון במכתב למחבר ולמבקר ג'ון ניל: "ראיתי בו חבר הכי גדול שלי ואף פעם לא עלה במוחי שהוא יעשה לי עוול בבואו לפרסם את עבודתו. זה כנראה מה שהוא עשה".
ניל המשיך להביע הסתייגות רצינית מהיושרה והאמינות של אודובון בכמה גיליונות של "ניו אינגלנד גלקסיה" משנת 1835, שבהם היה אז עורך בכיר. בין היתר, הוא טען שאודובון הבטיח למייסון ששמו יהיה על הלוחות הרלוונטיים בספר "הציפורים של אמריקה".
חיים מאוחרים יותר.
מייסון חזר לסינסינטי ב-1822 כדי לסייע לאמו, שהתאלמנה. הואן התגורר בסינסינטי למשך שארית חייו למעט כמה שנים שהיה בפילדלפיה (1829–1832) ועשה נסיעות קצרות למישיגן (1840–1841) ואינדיאנה (1841). הוא התבסס כמורה פרטי לאמנות וצייר פורטרטים. היצירות המאוחרת האלה הן ירודות בהשוואה לציוריו הבוטניים.
מוות ומורשת.
הוא מת מדלקת ריאות ב-8 באוקטובר 1842.
בתחילת שנות האלפיים, אמן חיות הבר ג'ון רות'בן התעניין בחייו של מייסון והחליט לאתר את קברו, שמיקומו לא היה ידוע אז. רות'בן גילה כי מייסון נקבר במקור בבית קברות במרכז העיר ומאוחר יותר הועבר לבית הקברות וגרבורטום ספרינג גרוב. רות'בן פעל עם גופים אזרחיים אחרים בסינסינטי כדי ליצור סמן תבליט ברונזה המנציח את תרומתו של מייסון למידע על ציפורים של אמריקה שנחנך ב-2013.
Paradox Interactive
Paradox Interactive היא חברה עצמאית לפיתוח והפצה של משחקי וידאו, אשר החלה לפעול בשנת 1995 והפכה לחברה עצמאית בשנת 2005.
היסטוריה.
החברה החלה לפעול בשוודיה כחטיבה של "Target Games", חברה לייצור משחקי לוח שהחליטה להרחיב את תחום פעילותה לתחום משחקי וידאו. בשנת 1999 החברה נקלעה לבעיות פיננסיות וחטיבת משחקי וידאו הופרדה ל-Paradox Entertainment. בשנים 2000–2003 מספר משחקי וידאו לרבות Airfix Dogfighter פותחו על ידי החברה. בשנת 2004 הוחלט להפריד תחום זה מחברת האם והוקמה חברה חדשה בשם Paradox Interactive.
מאז 2004 החברה ממשיכה לפעול בפיתוח משחקים חדשים אך גם פועלת בתחום הפצת משחקי וידאו שפותחו על ידי מפתחים אחרים. בשנת 2013 היקף הפעילות גדל ומספר עובדי החברה הגיע ל-100. בין הצלחות החברה מאותה תקופה היה הסכם על הפצת משחק . המשחק הופץ לראשונה בשנת 2015 ועד לשנת 2019 הופצו כ-6 מיליון העתקים.
בשנת 2014 הוחלט לפתוח סטודיו נוספת לפיתוח משחקים והיא נפתחה באומאו.