מפלגה זו ראתה בטורקיה העות'מאנית את האויב העיקרי, אבל בשלב מסוים התקוממה נגד רוסיה הצארית שמדיניותה באזור תחת הנהגת המשנה למלך הנסיך גריגורי גוליצין הפכה עוינת כלפי הארמנים. ארמנים הורחקו מעמדות במנהל המקומי, בשנת 1903 שונה התקנון המלכותי של הכנסייה האפוסטולית הארמנית משנת 1836 בשנת 1896 נסגרו בתי הספר הארמנים, ובשנת 1905 פשטה המשטרה הצארית על מתחם הכנסייה הארמנית באצ'מיאדזין. כתגובה בשנת 1903 התארגנו הפגנות מחאה של הארמנים נגד המדיניות זו, הנסיך גוליצין נפצע בניסיון התנקשות על ידי ארמני. בסופו של דבר הוחלף בתפקיד בידי הצאר.
הפרעות העקובות מדם.
העימותים בין הארמנים לאזרים בשנת 1905 היו שפיכות דמים הראשונה שפרצה בין שני העמים בשטחי אזרבייג'ן הצפוני שבשליטת רוסיה.
הפרעות החוזרות בבאקו.
באקו התארגנו מפגני מחאה של הפועלים, אזרים וארמנים כאחד, בימי שביתה הכללית ב־26 בדצמבר 1904.
ייתכן כי השלטונות היו מעוניינים להגביר את העוינות בין שני העמים. כבר משלהי המאה ה-19 היו ארמנים רבים בעבר הקווקז בין פעילי התנועה הסוציאל- דמוקרטית המהפכנית והשלטון הצארי התחיל לראות בארמנים גורם מתסיס נגדו.
לפי בוהדן וקשישטוף ברנובסקי העימותים האתניים היו מזימה של המשטרה הצארית . נטען כי כ-130 שוטרי חרש רוסים נשלחו לבאקו. יתרה מזו, נפוצה שמועה שמושל באקו, הנסיך ממוצא גאורגי, מיכאיל נקשידזה אישר לפני פריצת המהומות הנפקת רישיונות לנשק לאזרים רבים.
לעומת זאת, טדאוש שביינטוכובסקי טוען שאין הוכחות לאשמת השלטונות הרוסים בגרימת המהומות. לדעתו השלטונות רק נמנעו מלנקוט בצעד כלשהו כדי להרגיע את הרוחות בשתי הקהילות, ורק בשלב מאוחר יותר התחילו לפעול להגבלת העימותים ביניהן.
הפרעות ההדדיות התחילו בבאקו בפברואר 1905 ואחר כך התפשטו בשאר עבר הקווקז, בכל מקום שבו חיו מוסלמים וארמנים ביישובים מעורבים. שני הצדדים האשימו זה את זה בהתחלת הפרעות: לפי האזרים, הקרבנות הראשונים היו בעל חנות מוסלמי ושולייה שלו, בעוד שלפי הארמנים, האזרים היו הראשונים שרצחו מספר ארמנים בבאקו.
בארבעת הימים של עימותים נהרגו בבאקו 218 ארמנים ו-126 אזרים. עיקר המאבק התרחש באזור נגורנו-קרבאך.
הפרעות והעימותים ההדדיים התרחשו בערים ובכפרים כאחד. המספר הכולל של ההרוגים הסתכם ב - 3 עד 10 אלפי בני אדם. או לפי מקורות אחרים - מספר אלפים. לפי נתונים ארמנים נהרסו ונשדדו 158 כפרים ארמנים ו-128 כפרים אזרים.
המספר הקטן יותר של קרבנות בקרב הארמנים יוחס להתארגנות הצבאית הטובה יותר של אנשי ה"דשנאק", בעוד שהקהילה המוסלמית הייתה מפולגת ופחות מאורגנת.
רק בסתיו 1905 הקימו האזרים את הארגון החשאי "דיפאי" (הגנה). ארגון זה הכריז מלחמה נגד רוסיה, אימץ שיטות טרור ואימן לוחמים לצורך ההגנה נגד מתקפות מצד הארמנים.
בתקשורת הבינלאומית האירועים הוצגו בדרך כלל מתוך נטייה אוהדת יותר לצד הארמני
הסכסוך האתני ודתי בין הארמנים לאזרים ב-1905–1907 יחד עם הדיונים לגבי השפה האזרית הספרותית מילאו תפקיד מכריע בגיבוש הזהות הלאומית האזרית.
במדיה האמנותית.
האירועים מצאו הד ביצירות כגון:
קישורים חיצוניים.
"The Massacres of Armenians in Baku in 1905"
הזדקנות בקהילת הלהט&quot;ב
יישומון
יישומון מובייל
יישומון (מובייל)
יישומון (אפליקציה)
משה סעידי
משה סעידי (נולד ב-1937 בהמדאן, איראן) הוא אמן ישראלי המתמחה בעיקר בעבודות קרמיקה.
קורות חיים.
סעידי נולד בעיר המדאן, בן שמיני למשפחה משכילה בת שנים עשר ילדים. סבו, רביע, היה צורף ואביו, משיח, עבד בעבודות שונות ובין השאר כפועל בניין. אמו, מסעודה, עסקה ברקמה ובין השאר לימדה בבית הספר אליאנס שפעל בהמדאן. בילדותו נחשף למלאכת הבנייה שהשפיעה על המשך דרכו ואף התנסה בה כפי שהעיד עוד בהיותו בן שמונה. במקביל, החל להתנסות בציור, פיסול וקליגרפיה. בגיל 13 עלה לישראל במסגרת תנועת החלוץ. זמן קצר שהה בקיבוץ נען, ולאחר חודשים ספורים עבר לקיבוץ כפר מנחם בו היה תחילה במעמד של ילד חוץ וב-1957 הפך לחבר קיבוץ. שנה לאחר מכן נשא לאשה את שושנה הרפז (גולדברג) ובהמשך נולדו לזוג ארבעה ילדים.
לאורך השנים למד אמנות במוסדות שונים ובהם מכון אבני (1958), המדרשה למורים לציור בתל אביב (1960), בית הספר לאמנות סנט מרטין בלונדון (1961), האקדמיה המלכותית לאמנויות (1961), ובחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1990).
בסוף שנות ה-50 עסק בציור ובפיסול בחומרים שונים, אך בהמשך התמקד בפיסול בקרמיקה וקנה מיומנויות בתחום שאף הביאו לשיתופי פעולה עם אמנים אחרים. ב-1960 זכה לראשונה במלגת קרן שרת ונסע לאנגליה ללמוד אמנות. ב-1966 חזר וזכה במלגה שנייה ושב לאנגליה ללמוד אצל הפסל הנרי מור. עם שובו ארצה החל ליצור קירות קרמיים בעיקר במבני ציבור בכל רחבי הארץ ובסך הכל עיצב כ-140 קירות. את רובם עיצב בעצמו ואת מיעוטם יצר בשיתוף אמנים כמו שרגא ווייל ושמואל כץ, משה שק (שלושתם כמוהו חברי קיבוץ) וכן משה קסטל, נורה ונעמי וציונה שמשי. שילוב האמנות באדריכלות הביא את סעידי לשיתופי פעולה עם אדריכלים רבים, ובהם אדריכלי המחלקה הטכנית של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר - שמואל מסטצ'קין, מנחם באר וחיליק ערד.
עבודותיו הבולטות והגדולות ביותר נוצרו במבני ציבור מרכזיים. עבודתו הגדולה והמרשימה ביותר מצויה בבית הקיבוץ הארצי בתל אביב וקרויה מלחמה ושלום (1969). עבודה גדולה נוספת בוצעה בחזית ביתה כנסת הגדול במשותף עם האמן שרגא ווייל (1970). גם בבית הבנים בכפר מנחם קירות מיצירתו.
עם הקמת קרמיקה כפר מנחם עיצב את סדרת המוצרים הראשונה למפעל. לאחר מכן הקים את המחלקה לקרמיקה ארכיטקטונית, שפעלה במסגרת המפעל במשך 40 שנה עד לסגירתו בראשית שנות ה-2000, וממשיכה מאז לפעול באופן עצמאי בידי סעידי.
לאורך השנים הציג סעידי עשרות תערוכות וכן אצר תערוכות לאמנים אחרים. עד לסוף שנות ה-60 הירבה סעידי להציג ציורים ופסלים שיצר בתערוכות, אלא שהחל מהעת שבה בחר להתמקד ביצירת קירות אמנות כמעט ולא הציג עוד בגלריות ובמוזיאונים. ב-1991 ייסד את "גלריה מגדל" בתל אביב ומאז ועד לשנת 2021 שימש כמנהל ואוצר הגלריה.
ב-2021 מוצגת במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד באצירתו של מיכאל יעקובסון תערוכה רטרוספקטיבית שמתמקדת בקירות האמנות שיצר סעידי לאורך ששה עשורים.
Droid הוא גופן, שנוצר בשנת 2007 על ידי Ascender Corporation לשימוש במערכת אנדרואיד ושוחרר תחת רישיון אפאצ'י. גופן זה היה מיועד במקור לשימוש במסכים קטנים של מכשירים ניידים. עד לגרסת אנדרואיד 4.0 הוא היה ברירת מחדל של המערכת.
משפחת הגופן כוללת את הגופנים הבאים: Droid Sans, Droid Sans Mono ו-Droid Serif. תחילה הוא לא תמך בכתב נטוי, ותכונה זו התווספה בהמשך. תומכת במספר רב של שפות, לרבות עברית. בשנת 2009 הגופן הורחב לתמיכה בערבית ופרסית.
גופן זה היה בסיס לפיתוח משפחת הגופן noto.
הוראס גריי
הוראס גריי (באנגלית: Horace Gray; ) היה משפטן אמריקאי שכיהן כשופט ונשיא בית המשפט העליון של מסצ'וסטס ולאחר מכן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, בו הוא פירש לעיתים קרובות את חוקת ארצות הברית באופנים שהרחיבו את סמכויות הקונגרס. הוא נודע בשל שכלו החריף ובשל להיטותו למחקר משפטי והיה גם תומך נלהב בחיזוק סמכות הנשיא לאורך כל הקריירה שלו.
ראשית חייו.
הוראס גריי נולד בבוסטון כבנם של הוראס והארייט (לבית אופם) גריי, והיה נכדו של הסוחר והפוליטיקאי ויליאם גריי. בגיל 13 הוא החל את לימודיו בהרווארד קולג' וארבע שנים לאחר מכן סיים את לימודיו. לאחר שסייר באירופה לזמן מה, הוא החל ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים את לימודיו ב-1849. ב-1851 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין במשך 13 השנים הבאות הוא עסק בעריכת דין בבוסטון.
קריירה שיפוטית.
במסצ'וסטס.
ב-1854 מונה גריי כרשם בית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בעת ששימש בתפקיד זה הוא הוציא לאור 16 כרכים של פסקי הדין של בית המשפט וכן שימש כיועץ למושל מסצ'וסטס בסוגיות משפטיות וחוקתיות. איכות עבודתו של גריי הקנתה לו מוניטין כחוקר היסטורי ומשפטי.
ב-1864 מונה גריי כשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בגיל 36 הוא היה צעיר השופטים בהיסטוריה של בית המשפט. תשע שנים לאחר מכן הוא מונה כנשיא בית המשפט. בעת כהונתו בתפקיד זה עבד תחתיו כעוזר משפטי לואי ברנדייס, כך היה גריי לשופט הראשון בבית המשפט שהעסיק עוזר משפטי.
בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בדצמבר 1881 מינה הנשיא צ'סטר ארתור את גריי כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של נתן קליפורד שנפטר. זמן קצר לאחר מכן אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי והוא החל לכהן בתפקידו ב-9 בינואר 1882. כפי שעשה בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס, גם כאן העסיק גריי עוזר משפטי. את משכורתו של העוזר הוא שילם מכיסו הפרטי, שכן באותה תקופה לא היה לכך מימון ממשלתי.
גריי היה אחד השופטים היחידים שמונו לבית המשפט העליון במחצית השנייה של המאה ה-19 שלא היו פוליטיקאים טרם מינויים לבית המשפט, והוא החזיק בדעה שהמשפט והפוליטיקה הם שני תחומים נפרדים לחלוטין.
פסיקותיו.