ורבורג עורר עניין חדש עם פרסום הביוגרפיה שלו על ידי גומבריך שהופיעה באנגליה ב־1970 ופורסמה רק 11 שנים מאוחר יותר בתרגום לגרמנית. חיבור זה היה שנוי במחלוקת בשל פערים וסובייקטיביות מסוימת. מאז שנות ה-70 היה מאמץ, במיוחד של מרטין ורנקה ומכון ורבורג להוציא מהדורה של כתביו. מאז היא מופיעה בהדרגה בהוצאה עשויה היטב ומאפשרת מחקר אינטנסיבי של עולמו המחשבתי של המחבר. ורבורג פיתח באיקונולוגיה שלו שיטת ניתוח חדשה. כמה ממטבעות הלשון שלו נכנסו לטרמינולוגיה של תולדות האמנות. למושגים כמו מרחב למחשבה (Denkraum), שימור אנרגיה נפשית (psychische Energiekonserven) או הנוסחה לפתוס (Pathosformel) המוכרת, כבר יש חיים משל עצמם ולא תמיד משתמשים בהם במובן אליו התכוון ורבורג. המשפט המצוטט לעיתים קרובות: "אלוהים מצוי בפרטים" מתייחס למחקר המדוקדק במגוון גדול של מסמכים ורק הוא מאפשר הבנה עמוקה של התמונה בהקשר ההיסטורי והחברתי שלה. שיטה זו מאפיינת חיבורים שצמחו מתוך מה שנקרא האסכולה של ורבורג.
המחקר של הרנסאנס האיטלקי והגרמני עוצב על ידי ורבורג וספרייתו. החיים לאחר המוות בתקופה העתיקה והאלים העתיקים, השפעת התמונות האליליות העתיקות במיוחד ברנסאנס, שניתן למצוא אותה בתרבות האירופית ובאסטרולוגיה היא נושא אליו הסב את תשומת לבו במחקרי התרבות שלו. תמריץ חדש למחקר ורבורג היה בהתעוררות מה שנקרא המפנה האיקוני. יש הרואים בוורבורג מבשרם של אלה הקוראים למחקר בין תחומי של עולם התמונות תוך ידע ושיטות של פילוסופיה, תאולוגיה, אתנולוגיה, תולדות האמנות, מחקר אמצעי התקשורת, תורת ההכרה, פסיכולוגיה ומדעי הטבע ועיון מדוקדק וניתוח של מסמכים ויזואליים מכל סוג.
גזור, העתק והדבק
גזור, העתק והדבק הן פקודות מחשב, הזמינות להפעלה על ידי המשתמש בממשק המשתמש של תוכנות רבות. פקודות אלו מאפשרות למשתמש להעביר אובייקט (טקסט, תמונה, קובץ וכדומה) ממקור ליעד.
הפקודה גזור מוחקת את בחירתו של המשתמש מהמקור שבו נמצאה, ואילו פקודת העתק יוצרת עותק של מה שנבחר, בלי למחוק את המקור. בשני המקרים, הפקודה הדבק תיצור עותק, במקום הנבחר, של מה שהועתק.
היסטוריה.
פעולת העתקת/העברת טקסט ממקום אחד לאחר במערכות מחשב, הייתה חלק אינטגרלי מעורכי הטקסט הראשונים. מיד לאחר שהזנת הנתונים למחשבים עברה ממערכות המבוססות על כרטיסי ניקוב לקבצים מגנטיים (במהלך המחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20) התווספו לעורכי הטקסט הראשונים פקודות אשר העניקו למשתמשים את היכולת לבצע את הפעולות הללו.
אף על פי שהמנגנון היה כבר בשימוש נרחב בעורכי טקסט מוקדמים, מדען המחשב לארי טסלר היה זה שהפך את פעולת "גזור והדבק" לפופולרית ביישומי עריכת טקסט במחשב בעת שעבד בזירוקס פארק בשנים 1974–1975.
חברת אפל עשתה שימוש נרחב בפעולות גזור והדבק במערכות ההפעלה והיישומים שבמחשבים ליסה (שיצא לראשונה לשווקים בשנת 1981) ומקינטוש (שיצא לראשונה לשווקים בשנת 1984). אפל איפשרה לראשונה לבצע פעולות אלו על ידי לחיצה על מקש ה-Command בצירוף עם האות X (לגזירה), או עם האות C (להעתקה), או עם האות V (להדבקה). שילובים אלו היו נוחים במיוחד שכן כל האותיות הללו ממוקמות זו לצד זו בקצה השמאלי של השורה התחתונה במקלדות בתקן QWERTY.
צירופי מקשים דומים שולבו בהמשך במערכות מחשב אחרות, ונכון להיום צירופי המקשים הללו הם הנפוצים ביותר ברוב עורכי הטקסט הגרפיים, מעבדי התמלילים, הדפדפנים ומערכות הקבצים הקיימים.
גזור והדבק.
עריכת קבצים במערכות מחשב עשויה לכלול שימוש תכוף למדי בפעולות גזור/העתק והדבק. רוב התוכנות מספקות מספר שיטות דומות לביצוע הפעולות הללו, אשר יכולות להיות שילוב של בחירה בפעולות הללו מתוך תפריטים נגללים, או בלחצנים הזמינים בסרגל הכלים של התוכנה.
העתק והדבק.
המונח "העתק והדבק" מתייחס לשיטה הפופולרית והפשוטה של שכפול טקסט או נתונים מסוג כלשהם ממקור ליעד. מונח זה מתייחס לפעולה אשר שונה מהפעולה גזור והדבק שכן בפעולה זו האובייקט במיקום המקורי איננו נמחק או מוסר. הפופולריות של שיטה זו נובעת מהפשטות שלה ומהקלות שבה משתמשים יכולים להעביר נתונים בין יישומים שונים מבחינה חזותית - מבלי להזדקק לאחסן את המידע באופן פיזי על מנת לעשות כן.
פעולת ההעתקה בדרך כלל מתרחשת בממשק משתמש גרפי באמצעות הקלדה של צירוף המקשים Ctrl + C, או באמצעות שיטה אחרת, כגון לחיצה על אפשרות זו מתוך תפריט פנימי או על לחצן בסרגל כלים. לאחר שהמשתמש העתיק את האובייקט לאזור של זיכרון המכונה ה"לוח", המשתמש יכול להדביק את התוכן של הלוח למיקום יעד כלשהו באמצעות צירופי מקשים Ctrl + V, או באמצעות שיטה אחרת, כגון לחיצה על אפשרות זו מתוך תפריט פנימי או על לחצן בסרגל כלים.
מקשי קיצור נפוצים.
מקשי קיצור נפוצים:
משמעות מושאלת.
בשפה השתרש הביטוי "פלוני עשה 'העתק והדבק'" או "עשה Copy &amp; Paste" שמשמעו הוא שהוא העתיק את הטקסט ללא קריאתו, ולא ביצע בו שום פעילת עריכה, ובפרט ניפוי שגיאות כתיב, דקדוק ותוכן. ביטוי זה מתייחס להעתקת או שכפול טקסט ללא הבנת הטקסט וללא קריאה ביקורתית שלו.
כמו כן, נפוץ הביטוי "גזור ושמור" כביטוי לדבר נבואה שנאמר בין אחד ממשתפי שיח, אם כי משמעות זו הייתה נפוצה עוד לפני ימי המחשב ומקורה בהתייחס למאמרים, בעיקר מאמרי דעה, בעיתונות המודפסת.
העתק והדבק
אלעזר ברבי שמעון
בית המשפט של המהפיכה האיסלאמית
נחוניה בן הקנה
רחל לב-ויזל
רחל לב-ויזל (נולדה ב-10 באוגוסט 1951) היא פרופסור לעבודה סוציאלית, מטפלת משפחתית מומחית בטיפול בנפגעים מינית ובטיפול קבוצתי, ומכהנת כראש מרכז המחקר לטיפול באמצעות אמנויות על שם אמילי סגול באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
לב-ויזל היא בת להורים ניצולי שואה, יוצאי הונגריה וסלובקיה, שעלו לישראל בתום מלחמת העולם השנייה לאחר שחרורם מאושוויץ, ב-1947, בעזרת עליית הנוער. גדלה במושב במרכז הארץ. הוריה היגרו לקנדה ב-1967, לב-ויזל חזרה לארץ לשרת בצה"ל ומאז נשארה. הוריה שבו לארץ 10 שנים מאוחר יותר.
לפני שנים ספורות גילתה, שסוד משיכתה והתעניינותה האישית בנושא קורבנות אלימות בילדות ובעיקר בנפגעים מינית, מקורה בחוויות הילדות של הוריה.
את לימודי התואר הראשון והשני בעבודה סוציאלית עשתה באוניברסיטת חיפה. ב-1996 סיימה לימודי דוקטורט בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת דרכה המקצועית הקימה ברמת הגולן תחנה לטיפול במשפחה, לאם ולילד.
ב-1987 הקימה את הסניף של מכון אדם לאבחון והכוונה מקצועית ברמת הגולן, ובמקביל לימדה בשלוחה של אוניברסיטת בר-אילן במכללת צפת, בתוכנית ההכשרה לעבודה סוציאלית, והייתה אחראית על ההכשרה המעשית.
ב-1996 הצטרפה לאוניברסיטת בן-גוריון, הקימה ועמדה בראש המגמה לטיפול באמנות, במחלקה לעבודה סוציאלית. ב-2006 עברה ללמד באוניברסיטת חיפה, בבית הספר לעבודה סוציאלית.
במקביל עבדה כמטפלת אינדיבידואלית וקבוצתית עם קורבנות לאלימות מינית ופיזית. פיתחה טכניקות יצירתיות בטיפול, שכוללות שיטות התערבות מילולית ולא מילולית.
לב-ויזל הקימה בשיתוף עם פרופסור צבי איזיקוביץ' את עמותת אמינות לטיפול באלימות ופגיעה במשפחה בישראל. העמותה מאגדת את כל תחומי המקצוע שעוסקים בטיפול באלימות ומנסה להביא לאינטגרציה ופיתוח מודלים של התערבויות. בשנת 2008 קיבלה מעמותת אומ"ץ את אות אומ"ץ על פעילותה המקצועית האקדמית והציבורית, על מאבקה לאכיפת החוקים ולעקירת נגע האלימות במשפחה, ועל תרומתה לפעילות למניעה וטיפול בפגיעות מיניות.
ב-2008, ייסדה את בית הספר לטיפול באמנויות באוניברסיטת חיפה. עם פתיחת התוכנית לתואר שני בטיפול באמנויות באוניברסיטת חיפה, מונתה לעמוד בראש בית הספר לטיפול באמצעות אמנויות, שהוקם במטרה לפתח את המחקר בתחום, לקדם את מקצועות הטיפול באמנויות, ולהכשיר אנשי מקצוע בתחום הבריאות, החינוך, הרווחה והשיקום.
ב-2011 הקימה את מרכז המחקר לחקר טיפול באמנויות ע"ש אמילי סגול, באמצעות תרומה של סמי וטובה סגול. מרכז מחקר זה הוא היחידי הקיים בתחום בעולם. ב-2017 הקימה את מעבדת סגול לחקר וטיפול בילדים בסיכון המוכוון למחקרים יישומיים בתחום ילדים בסיכון. מאז- 2011 עומדת בראש מרכז המחקר ע"ש אמילי סגול וראש מעבדת סגול.
ב-2020 ייסדה בשיתוף עם פרופ' בינסון את מרכז המחקר ע"ש אמילי סגול לטיפול באמנויות יצירה ואיכות חיים באוניברסיטת צ'וללונגקורן בנגקוק תאילנד.
לאחר שפרשה לגמלאות מאוניברסיטת חיפה 2021, הצטרפה לסגל החוג לעבודה סוציאלית במכללת תל חי ומשמשת כראש אשכול קליני גוף נפש בתואר השני. ב-2021 הקימה את המרכז הלאומי להערכת קטינים נפגעי טראומה ואלימות במרכז סגול לרפואה היפרבארית בבי"ח ע"ש שמיר (אסף הרופא) תחת ניהולו של פרופ' שי אפרתי בשיתוף עם דר' קרן דואניס. משמשת כמייסדת שותפה בחברת אנימה שפתחה מערכת בינה מלאכותית לזיהוי פגיעה מינית באמצעות ציור דמות עצמי.