בזכות הייחוס שלה לקיסרות, הוזמנה בלבילה על ידי הקיסר הרומאי אדריאנוס בשנת 130 לספירה ללוות אותו, את נערו האהוב אנטינואוס ואת אשתו סבינה בביקור ברחבי מצרים. בין היתר ביקרו בעמק המלאכים ובפסלי הענק של ממנון. הפסלים נבנו ב-1400 לפני הספירה לכבוד אמנחותפ השלישי, אך היוונים והרומאים האמינו שהפסלים מייצגים את הגיבור ממנון (בנו של טינותוס, ונכדו של לאומדון מלך טרויה). הפסלים היו בין אתרי התיירות הפופולריים ביותר במצרים באותה תקופה. בפסלים יש מספר פגמים שנוצרו מרעידת אדמה. גרסה נוספת היא שהמלך הפרסי כנבוזי השני השחית אותם. בזכות הפגמים, בתנאי לחות, טמפרטורה ורוחות מסוימים, השברים בפסלים היו משמיעים צליל. המבקרים בפסלים האמינו שהצלילים הם שירתו של ממנון לאמו. היה זה כבוד רב לשמוע את הצלילים ואלו ששמעו אותם שייכו לשמיעת השירה חוויה רוחנית מאוד. בסביבות שנת 20 לפני הספירה החלו תיירים רומאים לחרוט את חוויתם על הפסלים. יוליה בלבילה חתומה על ארבעה כתבים החרוטים על הפסלים של ממנון (סה"כ 54 שורות). הכתבים מתארים את ה"תגובה" של ממנון לכל ביקור של חברי המשלחת אצל הפסלים ורבים מאמינים שהכתבים משמשים גם כדברי שבח לאדריאנוס וסבינה.
בלבליה כתבה ביוונית איולית ושילבה בכתביה מילים יווניות נדירות, וכאלו השמורות לכתיבה בלבד. היא מרבה להדגיש את הזהות האצילית שלה ושל משפחתה. הכתבים חרוטים על רגלו השמאלית של ממנון, במקום בו השמש פוגעת ראשונה. אף על פי שהיא חיברה את הכתבים, ברור כי היא לא הייתה זו שחרטה אותם, משום שיש שגיאה בכתיבת שמה בכתב הראשון. יש המאמינים שהיא כותבת מנקודת מבט של דמויות במיתולוגיה היוונית.
כתביה לא תורגמו לעברית.
הכתב הראשון.
פרשנים מאמינים שהכתב הראשון מתייחס לפגישתו הראשונה של אדריאנוס עם הפסלים. והניסוח של הכתב מרמז שאדריאנוס הורה לבלבילה לתעד את האירוע ולכתוב את הכתבים.
הכתב השני.
הכתב השני הוא כתב הילולים לסבינה. בלבליה מבקשת מהפסלים לשיר בעבורה, אך הם אינם נענים לבקשתה. הכתב השני מרמז על קרבה בין סבינה לבלבילה.
הכתב השלישי.
הפסל אינו נענה לבקשתה של בלבילה לשיר לכבוד סבינה מהכתב השני. בלבילה מנסה להסביר את הסיבה לכך. היא מציינת שהפסל כן השמיע קול בביקור השני של סבינה.
הכתב הרביעי.
הכתב הרביעי כתוב בכתב גדול ועמוק מן האחרים. הכתב מציין שבלבילה וסבינה שמעו יחד את הפסל.
Hold Me While You Wait
Hold Me While You Wait (בעברית: החזיקי אותי בזמן שאת מחכה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הסקוטי לואיס קפלדי. השיר יצא לאור ב-3 במאי 2019 על ידי חברות התקליטים "ורטיגו רוקדס" ויוניברסל מיוזיק גרופ. השיר יצא כרצועה השלישית מאלבומו "Divinely Uninspired to a Hellish Extent".
ביקורות.
במערכת האתר איידולייטור קראו לשיר "עוד שיר מוצץ רגשות שמתאר סיום כאוב של מערכת יחסים", כשהם מוסיפים כי השיר "מדכא באופן מדהים".
ארמה בומבק
ארמה לואיז בומבק (באנגלית: ; 21 בפברואר 1927 - 22 באפריל 1996) הייתה פובליציסטית הומוריסטית וסופרת אמריקאית. היא התפרסמה בעיקר בזכות הטור ההומריסטי שכתבה, "At Wit's End", אשר מתאר את חייה של עקרת בית בפרברים. מאמצע שנות השישים עד אמצע שנות התשעים כתבה בומבק כ-4,000 טורים לעיתון, אשר התפרסמו בכ-900 עיתונים וכתבי עת ברחבי ארצות הברית וקנדה. נוסף על כך, היא פרסמה 15 ספרים, רובם הפכו לרבי מכר, והשתתפה במשך 11 שנים בתוכנית "בוקר טוב אמריקה".
קורות חיים.
שנים מוקדמות.
נולדה בשם ארמה לואיז פיסטה בעיירה , אוהיו, למשפחה ממעמד עובדים, וגדלה בעיר דייטון. משפחתה כללה את אמה ארמה היינס, אביה קאסיוס אדווין פיסטה, אשר עבד כמפעיל מנוף, והאחות למחצה תלמה. בגיל 9, נפטר אביה מהתקף לב.
בומבק החלה לעסוק בכתיבה בבית הספר היסודי, בו כתבה טור הומוריסטי לעיתון בית הספר. בהמשך, למדה בתיכון המקצועי פארקר (כיום פטרסון).
בשנת 1942, במקביל ללימודיה, החלה בומבק את הקריירה שלה בעיתון החדשות היומי של דייטון, "," כקצרנית, וביצעה משימות עיתונאיות קטנות. במהלך עבודתה בעיתון ראיינה את שירלי טמפל, שביקרה בדייטון לצורך הפקת סרט. הראיון התפרסם וזיכה את בומבק בעשרה דולר ובפרס מצוות העיתון על כתבת השבוע.
לאחר מכן, החלה בומבק את לימודיה באוניברסיטה של דייטון, אצל פרופסור טום פרייס. הוא היה הראשון שהאמין בה וביכולת הכתיבה שלה ואמר לה "". בהשראתו, היא החלה לכתוב למגזין הסטודנטים באוניברסיטה ', וכן לעיתון הסטודנטים '. במקביל לכך עבדה ב בכתיבת טקסטים הומוריסטיים לעלון החברה, ובכסף שהרוויחה מימנה את לימודיה. ב-1949 סיימה עם תואר באנגלית.
בשנת 1981 קיבלה מהאוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד, ולאחר מכן אף כיהנה במועצת הנאמנים שלה.
משפחה.
בשנת 1949 התחתנה עם ויליאם לורנס "ביל" בומבק, שעבד כמורה בתיכון ומאוחר יותר גם כמנהל. נאמר לבומבק שלא תוכל להביא ילדים, לכן ב-1953 אימצו הזוג את בטסי. בחמש השנים שלאחר מכן עברה בומבק ארבעה הריונות. שניים מתוכם הצליחו ונולדו להם שני בנים, אנדרו ב-1955 ומת'יו ב-1958.
בשנת 1959 עברה משפחת בומבק לסנטרוויל, אוהיו. המשפחה גרה שם עד 1968. כיום הבית הוא חלק מהמרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. משנת 1971 ועד מותה גרה בומבק ב, פניקס, אריזונה.
מוות.
בומבק סבלה מסרטן השד וכריתת שד ב-1992, ולאחר מכן גם ממחלת כליות תורשתית. היא סירבה להשתמש בפרסום שלה על מנת לזכות בקדימות בתור להשתלת כליה. בומבק נפטרה ב-22 באפריל 1996 במרכז הרפואי סן פרנסיסקו, עקב סיבוכים בניתוח השתלת כליה. היא קבורה בבית העלמין , דייטון, אוהיו.
קריירה.
טור.
בשנת 1964 החלה בומבק לכתוב טור שבועי לעיתון המקומי עבור 3 דולר. שנה לאחר מכן, החלה לכתוב לכתב העת היומי של דייטון,  שני טורים שבועיים עבור 50 דולר. כעבור שלושה שבועות הטור צורף לסוכנות ידיעות ארצית והופץ ל-36 עיתונים בארצות הברית, במתכונת תלת-שבועית.
הטור, אשר נקרא "" ותיאר רגעים מחייה של עקרת בית בפרברים, זכה ל-30 מיליון קוראים ב-900 עיתונים ברחבי ארצות הברית וקנדה. בין השאר הופיע בניו יורק טיימס.
טלוויזיה.
בין השנים 1975–1986 השתתפה בומבק פעמיים בשבוע בתוכנית הבוקר "בוקר טוב אמריקה" של רשת הטלוויזיה האמריקאית ABC. נוסף על כך, היא כיכבה בסדרת טלוויזיה קצרה שהיא עצמה יצרה וביימה ומבוססת על חיי המשפחה שלה, בשם "".
פעילות קהילתית.
בשנת 1978 מונתה בומבק לוועדה המייעצת לנשיא בענייני נשים, שעסקה בתיקון החוקתי לשוויון זכויות. התיקון הוגש לאשרור בקונגרס האמריקאי ב-1972 ותאריך האישור הסופי שלו נקבע ל-1979. בומבק ייצגה את קולן של עקרות הבית, באמונה כי נשים זכאיות לקבל יחס שווה לזה של גברים על עבודתן ותרומתן לחברה. היא קיבלה ביקורות חלוקות על פעילותה, וכמה חנויות ספרים אף הפסיקו למכור את ספריה. התיקון החוקתי לא אושר בסופו של דבר, וזו הייתה אחת האכזבות הגדולות ביותר בחייה של בומבק.
בשנת 1989 פרסמה בומבק את ספרה "", אשר מבוסס על ראיונות שערכה עם ילדים חולי סרטן שהבריאו. היא תרמה את כל ההכנסות מהספר, וכן 1.5 מיליון דולר נוספים למחקר הסרטן. ב-1990, זכתה במדליית כבוד של האגודה האמריקאית לסרטן.
מורשת.
פעמיים בשנה מתקיימת באוניברסיטת דייטון סדנת כתיבה בת מספר ימים לזכרה של בומבק. הסדנה הוקמה לראשונה בשנת 2000, בעזרתו של ביל בומבק. משתתפים בה מדי שנה קרוב ל-350 כותבים, אשר מגיעים מרחבי ארצות הברית, קנדה ומדינות נוספות. הסדנה כוללת הרצאות וסדנאות בנושא הומור, כתיבה, פרסום ושיווק ועוד, ומארחת הומוריסטנים וסופרים מפורסמים.
ספרים.
כמו טוריה, גם ספריה של בומבק מאופיינים בהומור רב ובשנינות, ומעניקים לקוראים נקודת מבט הומוריסטית על נושאים יומיומיים כגון חיי נישואין, חיים בפרברים, גידול ילדים ועוד. ספריה זכו להצלחה רבה, ועשרה מהם אף הופיעו ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
מכוניות עידן פליז
מכוניות עידן פְּלִיז (באנגלית: Brass Era car) היה מונח אמריקאי להגדרה של תקופה מוקדמת של ייצור הרכב, על שם שימוש נרחב באבזרי הפליז הבולטים ששימשו בתקופה זו לחלקים כמו אורות ורדיאטורים, בדרך כלל בין השנים 1905–1914 ותחילת מלחמת העולם הראשונה
פליז היא סגסוגת המורכבת מהיסודות נחושת ואבץ.
היסטוריה.
במקומות אחרים בעולם, תקופה זו תיחשב על ידי חובבי מכוניות עתיקות כמורכבות מהתקופות הוותיקות ("Veteran Era​" לפני 1904), ותקופות אדוארדיאניות, אם כי מונחים אלה ממש אינם משמעותיים מחוץ לאימפריה הבריטית לשעבר.
כלי רכב אלה נקראו לעיתים קרובות כירכרות ללא סוסים.
מועדון הכרכרות חסר הסוסים באמריקה (HCCA) מגדיר עידן זה של כלי רכב חלוצי מנוע גז, מנוע קיטור ומנוע חשמלי שנבנה או יוצר לפני ינואר 1916.
מערכת זו הגדירה מכוניות עם מנועים קדמיים, עם הנעה אחורית, עם מנועים בעירה פנימית עם תיבת הילוכים. בתחילה הייתה הכרכרה המונעת על גלגלים (הדומה למרכב הסוסים של לפני 1900) בשיא פריחתה, עם למעלה מ־75 יצרנים, אך הם ננטשו בהדרגה, לטובת המסלולים המתקדמים יותר, כלי רכב סגורים יותר כולל דגם הרכב הראשון ששווק באופן המוני, פורד מודל T מתוצרת פורד.
בחלקה המוקדם של תקופה זו, התקדם פיתוח מכוניות הקיטור, מה שהפך את מכוניות הקיטור לכלי רכב המהירים ביותר בימיהם. גם מכוניות חשמליות החזיקו בנתח שוק לאורך כל התקופה.
טכנולוגיה.