באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה הדר ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.96 שניות, לפני רותם פורת מהפועל בני שמעון (29.31 שניות) ואחותה מירב הדר (29.42 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.60 דקות, לפני עירית גלוסקינוס מהפועל ימק"א ירושלים (1:02.71 דקות) והדר גת חברתה לאגודה ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.40 דקות, לפני יפעת שור ממכבי קריית אונו (2:18.16 דקות) והדר גת (2:18.30 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:43.89 דקות, אחרי הדר קליינמן ממכבי קריית אונו (4:33.00 דקות) ולפני יפעת שור.
קרל הויסמנס
דורון תמיר
דורון תמיר (נולד ב-1950) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן כקצין מודיעין ראשי.
ביוגרפיה.
תמיר נולד ברחובות, כבנם היחיד של אידה ויוסף. אביו היה קצין בצבא האדום שכל משפחתו, אשתו וילדיו נספו בשואה ועלה לישראל ב-1948. למד בתיכון הימלפרב בירושלים והיה חניך בתנועת הנוער בני עקיבא.
ב-1968 התגייס לצה"ל, שירת בחיל הרגלים ופיקד על מחלקה בפלוגת סיור. לאחר שנפצע עבר לשרת בתפקידי מודיעין. שימש קצין פענוח, קצין מודיעין חטיבה, ומפקד קורס קציני מודיעין. בפברואר 1981 מונה לקצין מודיעין של אוגדה 162, תפקיד בו שירת במהלך ההכנות ובלחימה במלחמת לבנון הראשונה. ב-1982 מונה לראש ענף 20 בחטיבת המחקר, בהמשך פיקד על המרכז למודיעין וסיור ושירת כקצין מודיעין של פיקוד המרכז. ב-1990 מונה לסגן ראש חטיבת המחקר ושימש בתפקיד במהלך מלחמת המפרץ ובמבצע לחיסולו של מנהיג ארגון חזבאללה עבאס מוסאווי. בשנים 1992 עד 1995 כיהן כקצין מודיעין ראשי.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת JFJ וחברת STA בתחום הייעוץ הביטחוני, מייסד ומנהל בחברת קורנרשוט, מנהל בחברת SILVER SHADOW ויועץ לתעשייה האווירית. כיהן כסגן נשיא בתחום התעשיות הביטחוניות בחברת נס טכנולוגיות. כמו כן כיהן כראש אגף במטה הסייבר הלאומי.
תיכון וולטר
תיכון וולטר (בצרפתית: Lycée Voltaire) הוא בית ספר תיכון עיוני וטכנולוגי בפריז, בירת צרפת, והשוכן בשדרות דה לה רפובליק (Avenue de la République) מס.101 ברובע 11.
היסטוריה.
התיכון, הקרוי לפי שם הסופר והפילוסוף הצרפתי וולטר, תוכנן על ידי האדריכל אז'ן טרן. הוא נחנך בשנת 1890 על ידי נשיא צרפת,
סאדי קרנו. למשך תקופה ממושכת הוא היה התיכון היחיד בצפון-מזרחה של פריז. מאז פתיחתו תיכון וולטר היה בית ספר שנועד לבנים בלבד, עד שבשנת 1973 הפך לבית ספר מעורב.
נתונים.
בתיכון וולטר לומדים 2000 תלמידים בשלוש מסגרות: מכללה, תיכון וכיתות מכינה (classes préparatoires).
קיים בו רק המסלול של כיתות מכינה PTSI/PT (פיזיקה, טכנולוגיה, מדעי הנדסה/פיזיקה וטכנולוגיה). כיתות מכינה אלה הוקמו לראשונה בשנת 1921 ומאפשרות כל שנה לתלמידיהן להיכנס לבתי הספר הגבוהים היוקרתיים להנדסה.
אלי פולק (קצין)
אלי פולק הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין איסוף קרבי ראשי.
ביוגרפיה.
פולק התגייס לצה"ל ב-1984, שירת כמדריך במרכז לאיסוף ומודיעין שירת כקצין ביחידות האיסוף של חיל המודיעין וכיהן כקצין האיסוף של פיקוד הצפון. שימש קצין מודיעין באוגדה 162, מפקד בית הספר למודיעין שדה ומפקד מערך החוזי והמיפוי באגף המודיעין. במרץ 2009 מונה לקצין מודיעין שדה ראשי, בתקופתו הפך המערך לחיל האיסוף הקרבי בזרוע היבשה. שירת בתפקיד עד 2012.
אן ג'יליאן
אן ג'יליאן (באנגלית: Ann Jillian; נולדה ב-29 בינואר 1950) היא שחקנית אמריקאית זוכת "פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה" לשנת 1988 על תפקידה בסרט "סיפורה של אן ג'יליאן".
ביוגרפיה.
ג'יליאן נולדה בשם אן ג'ורה נאוסדה בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס להורים יוצאי ליטא.
ג'יליאן התחילה את דרכה כשחקנית בשנות ה-60 בתפקידי משנה בסרטים "ג'יפסי" ו"תינוקות בחנות צעצועים" ובסיטקום המצליח "הייזל".
ג'יליאן ביססה את הקריירה בעיקר כשחקנית טלוויזיה, בשנות ה-80 היא שיחקה בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים "It's a Living" והופיעה בתפקיד מיי וסט בסרט טלוויזיה ביוגרפי על חייה, על משחקה היא הועמדה לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי. ג'יליאן שיחקה בשנת 1983 בקומדיה הקולנועית שכתב ג'ון יוז "מר אמא" לצידו של מייקל קיטון ובשנת 1985 הופיעה בעיבוד של רשת CBS לספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתפקיד מלכת הלבבות.
ג'יליאן זכתה בשנת 1988 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה/סרט טלוויזיה על הופעתה בתפקיד עצמה בסרט הטלוויזיה "סיפורה של אן ג'יליאן". ג'יליאן שחלתה במהלך הקריירה שלה במחלת סרטן השד גילמה בסרט את עצמה ותיעדה ההתמודדות שלה עם המחלה ואת תהליך ההחלמה שלה שכלל כריתת שד.
ג'יליאן היא אם לילד אחד מנישואיה לאנדי מורסייה.
קול אוף דיוטי גוסט
פירלי
פירלי (באיטלקית: Pirelli) היא חברה רב לאומית המתמחה בייצור צמיגים, שבסיסה במילאנו, איטליה. מניות החברה רשומות למסחר בבורסה של מילאנו מאז 1922, היא יצרנית הצמיגים ה-7 בגודלה בעולם, ומתמקדת בייצור ושיווק צמיגים למכוניות, אופנועים ואופניים. החברה פועלת בלמעלה מ-160 מדינות. יש לה 19 אתרי ייצור ב-13 מדינות ורשת של כ-14,600 מפיצים וקמעונאים. בשנת 2015, רכשה חברת כמצ'יינה, חברה ממשלתית בבעלות הרפובליקה העממית של סין, את השליטה בפירלי.
פירלי היא כעת אך ורק חברה לייצור צמיגים. אך בעבר היא עסקה גם באופנה, בייצור כבלי חשמל וכבלי תקשורת, באנרגיה מתחדשת ובנדל"ן.
ב-4 באוקטובר 2017, מניות פירלי חזרו להיסחר בבורסה של מילאנו, לאחר שהחברה התמקדה בייצור צמיגים לצרכנים, לרכב, אופנועים ואופניים, והפרידה את עסקי הצמיגים התעשייתיים שלה לחברה נפרדת.
לוח השנה של פירלי, החל לצאת לאור בשנת 1964, ובו צילומי דוגמניות שנעשו בידי צלמים נודעים.
פירלי מעורבת בתחרויות ספורט מוטורי מאז 1907 והייתה ספקית הצמיגים הבלעדית של תחרויות שונות, בראשן תחרויות פורמולה 1.
היסטוריה.
פירלי נוסדה ב-1872 על ידי ג'ובאני בטיסטה פירלי. מאז שנוסדה התמחתה החברה בייצור מוצרי גומי ובמהלך השנים עסקה גם בתחומים נוספים, אך רוב פעילותה הוקדש לייצור צמיגים.
ב-1879 הוקמה חברת בת בשם Pirelli Cavi e Sistemi, ליצור כבלים וב-1881 היא זכתה בחוזה לייצור כבלי טלגרף תת-ימיים עבור הצבא האיטלקי.
ב-1922 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך של מילאנו בשם Pirelli &amp; C, שפעלה אחר כך כחברת החזקות של חברות נוספות עם מגוון רחב של תחומי פעילות. זמן קצר אחר כך נרשמה החברה למסחר גם ב, והייתה החברה האיטלקית הראשונה שמניותיה נסחרו בארצות הברית.
ב-1958 חנכה החברה בעיר את מגדל פירלי שאכלס את משרדי החברה במקום בו עמד מפעל הייצור הראשון במאה ה-19. הוא היה הבניין הגבוה באיטליה בעת חנוכתו.
ב-1974 המציאה החברה את הצמיג הרדיאלי הרחב, לבקשת קבוצת הראלי של לנצ'יה. עד אותה עת הצמיגים הרדיאליים היו צרים מאוד, וצמיגים רחבים נבנו רק בשיטה האלכסונית.
ב-1991 מונה מרקו טרונצ'טי פרוברה למנכ"ל, הוא הצטרף לחברה ב-1978, לאחר שנישא לססיליה פירלי, בתו של ליאופולדו פירלי (נכדו של מייסד החברה), שהיה אז יו"ר פירלי. כמנכ"ל, הצליח לשפר את ביצועי החברה, באמצעות מכירה של פעילויות מפסידות, קיצוץ בכוח העבודה ברבע ומעבר לפעילויות של צמיגים מתוחכמים וכבלים. כולל פיתוח פעילות של כבלי סיבים אופטיים. ב-1994 הפכה פירלי לחברה הראשונה אשר פיתחה טכנולוגיה המעצימה את חוזקם של האותות העוברים על גבי הסיבים האופטיים, המהווים את חוט השדרה של האינטרנט. ב-1999 רכשה חברת סיסקו תמורת 2.15 מיליארד דולר תמורת את פעילות כבלי הסיבים האופטיים של פירלי, ורכשה תמורת 100 מיליון דולר, נתח של 10% בשתי חטיבות המפתחות רכיבים לרשתות מהירות.
בשנות ה-90 הוקמה חברת בת שעסקה בנדל"ן ושירותי ניהול מבנים. זרוע הנדל"ן של הקבוצה הונפקה ביוני 2002, עם שווי שוק של כמיליארד אירו. בספטמבר 2007 רכשה חברת הנדל"ן הישראלית אלוני חץ נתח של כ-4% בחברת הנדל"ן של פירלי.
ב-1998 הקימה החברה מפעל חדש בברזיל בהשקעה של 180 מיליון דולר.
ביוני 1999, זכתה חטיבת כבלי התקשורת של פירלי במכרז של חברת מד-1 להנחת כבל תקשורת לאורך חופי ישראל.
בספטמבר 2000 רכשה חברת קורנינג, היצרנית הגדולה בעולם של כבלי סיב אופטי, את חטיבת הרכיבים האופטיים של פירלי תמורת 3.6 מיליארד דולר. בדצמבר 2000 הופרדה החטיבה לייצור כבלים של פירלי מחטיבת המערכות. חטיבה זו נמכרה לבנק ההשקעות גולדמן סאקס, תמורת 1.7 מיליארד דולר ב-2005.
ביולי 2001 רכשה פירלי את השליטה בחברת המחשבים אוליבטי, שהייתה בעלת השליטה בחברת התקשורת הלאומית של איטליה - טלקום איטליה. חודשיים אחר כך נעשה ניסיון למזג את שלוש החברות לחברה אחת. במאי 2003 מוזגו טלקום איטליה ואוליבטי. פירלי מכרה את מניותיה בחברה הממוזגת ב-2007.
ב-2002 החל ייצור של ביגוד, שעונים ומשקפיים תחת המותג פירלי.
באוגוסט 2008 גייסה חברת ההזנק הישראלית סייאופטיקס מפירלי 20 מיליון דולר, והתמזגה עם חברה-בת שלה. סייאופטיקס הייתה חברה ישראלית שנוסדה ב-1999 ופיתחה רכיבים לרשתות כבלים אופטיות, בין המשקיעים בחברה היו קרן הון הסיכון BRM והמיליארדר ג'ורג' סורוס. בינואר 2011 רכשה קרן JVP את חלקה של פרילי בחברה, ושלוש שנים אחר כך מכרה אותה תמורת 400 מיליון דולר.
במרץ 2015, רכשה חברת "כמצ'יינה", תמורת 7.1 מיליארד אירו, את "פירלי".
ספורט מוטורי.