חנני נולד בווילנה למנחם ורבקה, אח למשורר גרשון חנוביץ' ולסופר הילדים ישראל חנני, ולמד בגימנסיה תרבות בעיר. במלחמת העולם הראשונה נדד עם משפחתו לחרקוב ולסיביר. לאחר מכן חזר לווילנה להמשך לימודיו. בשנת 1925 עלה עם בני משפחתו לארץ ישראל והחל לעבוד בפרדסי פתח-תקוה. במקביל, למד חנני בבית המדרש העברי למורים בירושלים. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה בחדרה, בהולנד כשליח החלוץ, ובפתח תקווה. הוא ייסד את בית הספר של מפעל החשמל בנהריים. בהמשך הוא ניהל בתי ספר, שימש מפקח על בתי הספר בתל אביב, הרצה למחנכים במקצוע ספרות עברית וכללית.
לאורך השנים כתב חנני עשרות ספרים, ייסד וערך במשך שנים רבות את הקובץ הספרותי "קטיף", הרצה על ספרות ברחבי הארץ והיה חבר ועד אגודת הסופרים העברים ומועצת הסופרים. היסוד הדומיננטי ביצירתו הוא המאבק בסבל. האדם, בכל חולשתו, נכשל ונענש. הרקע לסיפוריו הם חיי היישוב בארץ משנות השלושים ואילך. המקומות שבהם מתרחשים הסיפורים הם ירושלים, פתח-תקוה ויישובים אחרים. ביצירות השונות משתקף המאבק בין האידיאלים לעולם המעשה, ובין חיי אושר והתרוממות רוח לבין יאוש ובדידות.
כך למשל נתן גליק, גיבור הרומן "המחלל ממאה שערים", נושא שאת מזמורי תהילים ומתעמק בגמרא. לצורך פרנסה הוא כורך ספרי קודש. לאחר שקיבל מעט כסף, החלה החומריות להשתלט עליו וחייו מידרדרים. הוא מסכים לנישואי בתו להרפתקן פיננסי אך החתן זונח את משפחתו. הוא מאבד את מאור עיניו כתוצאה מתאונה ומקבל את גזר הדין כעונש על שרדף אחר חיי הזוהר. אותו קסם של חיים חומריים ונוצצים מכשיל את בלהה, גיבורת הרומן "בעול הכיבוש". מזל, גיבורת הרומן "מזל", רואה את חלום חייה בחברה האשכנזית, השונה ממוצאה הספרדי וסובלת גם היא בשל היגררותה אחר החומריות.
חנני נישא לחסיה, מורה ירושלמית, ולשניים נולדו שני בנים: הפרופסור לפיזיולוגיה מנחם חנני, וד"ר אורי חנני.
יוסף חנני נפטר ב-18 באפריל 1988. על שמו נקראים רחובות בפתח תקווה ובכפר סבא.
מרכז רנה קוסטה ללימודי יידיש
המרכז ללימודי יידיש ע"ש רנה קוסטה אשר במחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 1983 והוא למעשה החוג ליידיש בקמפוס האוניברסיטאי.
הקורסים הנלמדים במרכז הם: שפת יידיש למתחילים, מתקדמים ומתמחים, ספרות ושירה ביידיש, פולקלור, תיאטרון, קולנוע ועיתונות בתרבות יידיש, ספרות יידיש עתיקה ומודרנית. המרכז מאפשר לימודים לתואר ראשון, שני ושלישי ביידיש. המרכז הוא המוסד המסמיך מורים ליידיש בישראל מטעם משרד החינוך וכן מהווה מכון מחקר לשפה והתרבות, החל בעבודות גמר של תלמידי תיכון במסגרת בגרות ביידיש כשפה זרה שנייה ועד תזות לדוקטורט. במהלך הקיץ מתקיימים במרכז קורסים ללימוד שפת יידיש ותרבותה.
בנוסף המרכז עוסק בהפצת לימודי יידיש בנכר בעיקר בחבר המדינות (אוקראינה ורוסיה).
למרכז שתי ספריות: ספרייה מרכזית ובה למעלה משלושים אלף כותרים ובה גם אוסף סרטים וקלטות וידאו וכן הספרייה הסמינרית ע"ש לסובסקי ברונשטיין ובה ארכיונים אישיים שנתרמו, כולל אלה של השחקנים דינה הלפרין ויוסף מאורער וכן של מרדכי חלמיש, הרב חזקל קלפיש, אליעזר פודריאצ'יק, יצחק שמואלביץ ואמה שוור.
אינגה דה בראן
אינגה דה בראן (בהולנדית: Inge de Bruijn; נולדה ב-24 באוגוסט 1973) היא שחיינית עבר הולנדית, אלופה אולימפית (סידני 2000 ואתונה 2004) בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב, אלופת עולם (פוקואוקה 2001 וברצלונה 2003) בעלת 6 מדליות עולמיות, מהן 5 זהב, שיאנית עולם בעבר במשחים ל-50 מטר ו-100 מטר פרפר ו-50 מטר ו-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה.
אינגה דה בראן נולדה בבארנדרכט שבדרום הולנד. בילדותה ניסתה מספר ענפי ספורט לפני שהתמקצעה בשחייה.
בתחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה שלה, בגיל 18, באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1991, זכתה דה בראן במדליית זהב יחד עם רביעיית השליחות ההולנדית במשחה 4x100 מטר חופשי. התוצאה באותו משחה הייתה 3:45.36 דקות וקדמה לגרמניות ששחו 3:45.54 דקות. דה בראן זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בזמן של 1:01.64 דקות, במדליית ארד במשחה 50 חופשי בתוצאה של 25.91 שניות ובמשחה השליחות 4x100 מעורב בתוצאה של 4:14.03 דקות אחרי הרוסיות והגרמניות.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בסוף שנת 1991, זכתה דה בראן במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 חופשי בתוצאה של 3:45.05 דקות, אחרי ארצות הברית (3:43.26 דקות) וגרמניה (3:44.37 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה דה בראן במקום השמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.84 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.02 דקות וסיימה במקום שמיני ביחד עם חברותיה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 1:00.39 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי, אחרי פרנציסקה ואן אלמסיק מגרמניה ולינדה אולופסון משוודיה.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 סיימה דה בראן במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.14 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר פרפר ובמשחה ל-100 מטר פרפר. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
1996 - 1997.
דה בראן לא השתתפה באולימפיאדת אטלנטה (1996) ונעדרה מתחרויות בינלאומיות שנתיים.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיימה דה בראן במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.09 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.49 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:44.64 דקות) כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 55.85 שניות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:11.73 דקות) כשחיינית פרפר היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.66 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-50 מטר פרפר ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי.
בשנת 2000 שיפרה דה בראן את השיא העולמי במשחה 50 מטר חופשי שלוש פעמים והעמידה אותו על 24.39 שניות. כמו כן, היא שיפרה את השיאים העולמיים במשחים ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.80 שניות, ב-50 מטר פרפר שיפרה פעמיים וקבעה זמן של 25.64 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר שיפרה פעמיים את השיא העולמי והעמידה אותו על 56.64 שניות. מומחים בשחייה העולמית הביעו פליאה לנוכח השיפור העצום שחל ביכולתה בחמש השנים בהן לא השתתפה בתחרויות בינלאומיות, והמעבר שעשתה בגיל 24 משחיינית בינונית לשחיינית הבכירה בעולם. רבים טענו כי תופעה זו מעלה חשד לשימוש בחומרי תמרוץ אסורים, אולם טענות אלו לא הוכחו מעולם ותוצאות כל הבדיקות שנערכו לה היו שליליות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה דה בראן ב-4 מדליות, מהן 3 זהב אישיות בכל שלושת המשחים שבהם השתתפה, ב-50 מטר חופשי, ב-100 מטר חופשי, וכן ב-100 מטר פרפר ו-1 כסף קבוצתית. נוסף לכך, היא שיפרה את שיאי העולם במישחים אלו. בשלב חצי הגמר היא שיפרה את השיא העולמי ב-50 מטר חופשי והעמידה אותו על 24.13 שניות. בגמר היא ניצחה בזמן של 24.32 שניות, לפני תרסה אלסהמר משוודיה (24.51 שניות) ודארה טורס מארצות הברית (24.63 שניות). במשחה ל-100 מטר חופשי היא שיפרה את שיאה העולמי בשלב חצי הגמר גם כן בזמן של 53.77 שניות ובגמר היא שחתה זמן של 53.83 שניות, לפני תרסה אלסהמר (54.33 שניות) והאמריקאיות דארה טורס ג'ני תומפסון (54.43 שניות). במשחה ל-100 מטר פרפר היא קבעה שיא עולם בגמר בזמן של 56.61 שניות, לפני מרטינה מורבצובה מסלובקיה (57.97 שניות) ודארה טורס (58.20 שניות). נוסף, במסגרת רביעיית השליחות 4x100 מטר חופשי היא זכתה במדליית כסף בזמן של 3:39.83 דקות אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש 3:36.61 דקות ולפני שוודיה (3:40.30 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפוקוקה, יפן בשנת 2001, זכתה דה בראן בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 25.90 שניות, לפני תרסה אלסהמר (26.18 שניות) ואנה קארין קאמרלינג (26.45 שניות), שתיהן משוודיה, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.47 שניות, לפני תרסה אלסהמר (24.88 שניות) וסנדרה ווקר מגרמניה (24.96 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בזמן של 54.18 שניות, לפני קטרין מייזנר מגרמניה (55.07 שניות) וסנדרה ווקר (55.11 שניות).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 25.84 שניות, לפני ג'ני תומפסון (26.00 שניות) ואנה קארין קאמרלינג (26.06 שניות) ובמשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.47 שניות, לפני אליס מילס (25.07 שניות) וליבי לנטון (25.08 שניות), שתיהו מאוסטרליה.