ההשפעות הסביבתיות של תעופה מתרחשות בעיקר ממנועי מטוסים הפולטים רעש, חלקיקים וגזי חממה שתורמים לשינויי האקלים, התחממות עולמית וזיהום האוקיינוסים. בנוסף, קיימת טביעת רגל אקולוגית של שדות תעופה, תעשיית התעופה ותעשיות הנלוות אליה כמו תיירות, מסעדנות, ומלונאות.
שינוי אקלים.
כמו כל הפעילות האנושית הכרוכות בבעירה, רוב הצורות של תעופה משחררות פחמן דו-חמצני (CO2) וגזי חממה אחרים לאטמוספירה של כדור הארץ, דבר התורם להאצת התחממות כדור הארץ ובמקרה של פחמן, זיהום והחמצת האוקיינוסים. חששות מפני אלה מודגשים בשל הנפח הנוכחי של תעופה מסחרית וקצב הצמיחה שלה. בשנת 2014 בעולם כ-8.3 מיליון אנשים טסו ביום, 3 מילארד מושבים בשנה, לעומת שניים בסך הכל בשנת 1999.
בנוסף לגזי הפחמן שנפלטים על ידי רוב כלי הטיס בטיסה דרך שריפת דלקים, כגון מטוסי טורבינה (Jet –A) או מטוסי בוכנה (Avgas), תעשיית התעופה תורמת גם את פליטת גזי החממה מכלי רכב שדה התעופה הנעים על הקרקע ואלה המשמשים את הנוסעים והצוות לשדות תעופה, גם באמצעות שימוש בקרקע, באנרגיה ופליטות גזי חממה בבנייני שדה תעופה, הייצור של מטוסים והבנייה של תשתיות שדה התעופה.
בעוד פליטת גזי חממה העיקרית מכלי טיס ממונעים בטיסה היא פחמן, פליטות אחרות עשויות לכלול תחמוצות חנקן וחנקן דו-חמצני, אדי מים, גופרית דו-חמצנית, פחמן חד-חמצני, פחמימנים נשרפים באופן חלקי, ורדיקלים כגון הידרוקסיל, תלוי בסוג של כלי הטיס.
על מנת לאמוד את נפח פליטת גזי חממה האחרים שאינם פחמן דו-חמצני נהוג להשתמש בגורם ניפוח פליטות (EWFs) כלומר, גורם שבאמצעותו יש להכפיל את פליטות גזי החממה כדי לקבל פליטת פחמן שוות ערך להשפעה הסביבתית השלילית.
התרומה של מטוסים בתעופה אזרחית לפליטות הפחמן העולמית נאמדה בכ-2%. עם זאת, במקרה של מטוסים בגובה רב אשר לעיתים קרובות טסים ליד או בסטרטוספרה, אפקט גובה רגיש שאינו פחמן עלול להגביר את ההשפעה הכוללת על שינוי האקלים מעשה ידי אדם באופן משמעותי.
המרכז לטניס בישראל - אשקלון
המרכז לטניס בישראל - אשקלון, ע"ש מרג'ורי שרמן, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה.
המרכז נוסד ב-1981 בסיוע תרומתה הנדיבה של משפחת שרמן מאנגליה ונתמך באופן מסורתי בידי יהודים-בריטים רבים, כחלק אינטגרלי מהשותפות בין אשקלון לבין יהדות בריטניה. המרכז משרת כיום מעל ל-2,000 ילדים, בני נוער ומבוגרים באמצעות תוכניות טניס, כושר ופעילויות למען הקהילה.
טקס הפתיחה של המרכז, שנבנה במשך שמונה חודשים, התקיים באפריל 1982 בהשתתפות מאות אורחים, רובם מיהדות בריטניה. הבולטים שבהם שגם נאמו בטקס היו: חיים הרצוג, ראש עיריית אשקלון אלי דיין, איאן פרומן, פיטר קולינס ופרדי קריבין. גם הטניסאי שלמה גליקשטיין, שגדל באשקלון, נכח בטקס במהלכו נהנו האורחים מהופעות ראווה של הילדים, של התוכניות למען הקהילה ושל טניס בכיסאות גלגלים.
הפעילות במרכז.
במרכז 17 מגרשים, בהם אצטדיון ובו כ-500 מקומות ישיבה, חדר כושר, קיר אימון מקורה, מרחבים מוגנים (פעמוניות), מלתחות ושירותים, חניה וקפיטריה הכוללת מכירת ציוד טניס ושזירת מחבטים.
המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4-6), תוכנית מיני טניס (6-8), תוכניות טניס לגילאי 8-18, תוכנית תחרותית וחוגי טניס למבוגרים. המרכז מפעיל גם תוכניות למען הקהילה הממומנות בעיקר בזכות תרומות: תוכנית לילדים ומבוגרים בעלי צרכים מיוחדים, תוכנית לנערות בסיכון ותוכנית העצמה לילדים מהקהילה האתיופית.
תחרויות במרכז ובוגרים מפורסמים.
במהלך השנה מתקיימות במרכז תחרויות רבות לילדים, נוער ומבוגרים - בינלאומיות, ארציות, אזוריות ופנימיות. בחודשים אפריל-מאי ובנובמבר מתקיימות מדי שנה תחרויות בינלאומיות לבוגרים ולנוער בהשתתפות שחקנים מרחבי העולם ובחודש יולי מתקיימת משנות ה-80 המוקדמות התחרות הארצית המסורתית לנוער ע"ש משה גליקשטיין (אביו של שלמה גליקשטיין).
הבוגר המפורסם ביותר של המרכז הוא רונן מורלי, אחד המאמנים הבולטים בטניס הישראלי ששימש כמאמן נבחרת הדייוויס של ישראל וגידל במהלך השנים אלופים רבים כמו הראל לוי, אנדי רם ויוני ארליך. בוגר נוסף הוא דימה לייפמן, שעלה מברית המועצות בגיל שש, החל מיד לשחק במרכז וכיום הוא משופטי הטניס הבכירים בארץ, שופט בתחרויות ברחבי העולם ומנהל מחלקת התחרויות של המרכז לטניס בישראל.
המנהל הראשון של המרכז באשקלון היה מנשה מינס ואחריו היו דני גלי, בני שוורץ, רון קצב, משה וקנין (בוגו), יוסי מלכה ומשנת 2010 המנהל הוא שעיה אזר.
פעילות "במבצע צוק איתן".
במהלך מבצע צוק איתן בחודשים יולי-אוגוסט 2014 נאלץ המרכז לסגור את שעריו בשל החלטת פיקוד העורף ולכן ילדי המרכז, בעיקר בתוכנית התחרותית, לא יכלו לשחק טניס. בזכות העובדה שלמרכז לטניס בישראל יש 14 מרכזים ברחבי הארץ ובזכות תרומות מהארץ ומחו"ל, שולבו הילדים במחנות הקיץ ובתוכניות שפעלו במרכזים במרכז ובצפון הארץ, התארחו אצל משפחות מספר ימים או הגיעו לימי אימון מרוכזים.
יונה עמנואל
יונה עמנואל (כ"ב בכסלו תרפ"ו דצמבר 1925 - כ"ה בשבט תשס"ב פברואר 2002) היה עורך תורני, ממקימי תנועת הנוער היהודית בהולנד "השלשלת", והעורך הראשי של כתב העת "המעיין".
קורות חייו.
נולד בהמבורג שבגרמניה בכ"ב בכסלו תרפ"ו (דצמבר 1925) למרדכי וחנה (לבית גולדשמיט) כבן שלישי למשפחה בת שמונה ילדים. סבא רבה שלו הוא מנדל רוזנבאום. סבו אבי אמו הוא הרב יונה רוזנבאום (ה'תקפ"ב – ה'תרנ"ה), ששימש ראש הישיבה ב, ועמנואל קרוי על שמו.
כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה עברה המשפחה להולנד.
לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, הסתתרה המשפחה זמן מה בבית משפחה הולנדית ובעליית גג של בית ספר מקומי. בהמשך נלקח עם משפחתו למחנה וסטרבורק ומשם למחנה הריכוז ברגן-בלזן. במחנות נספו אביו, שלושה מאחיו ואחותו הקטנה. אמו נספתה במסע הרכבת האבודה מברגן בלזן לטרביץ. בהמשך, חיבר יחד עם אחיו שמואל עמנואל את ספרו "יסופר לדור" בו תיאר את קורות משפחתו בשואה. בספר מתוארת המשפחה עוברת את המלחמה תוך שמירה על צלם אנוש, קיום מצוות והקפדה על לימוד תורה.
לאחר השואה יסד בהולנד עם אחיו שמואל את תנועת הנוער 'השלשלת', במטרה להחזיר ליהדותם מאות ילדים ובני נוער ובמטרה לחנכם לעליה לארץ ישראל.
בשנת תשי"א עלה לישראל ונישא לחנה בת ד"ר שלמה אדלר, והתגורר בירושלים, שם נולדו להם שבעה ילדים. בין בניו פרופ' שמחה עמנואל. בין חתניו הם הרב זאב וייטמן רבה של תנובה, והרב מתניה בן שחר רבו של היישוב נוה דניאל.
לפרנסתו עבד כאופטיקאי, ובשאר זמנו למד תורה וכתב מאות מאמרים תורניים, ביקורות ספרים ומאמרי הגות בענייני השעה. דגש מיוחד שם על עיסוק במצוות התלויות בארץ, ובפרט במצוות השמיטה. השתתף בקביעות בשיעורו של הרב שלמה זלמן אוירבך, אליו היה קרוב במיוחד. כמו כן למד אצל הרב שלמה יוסף זוין, הרב יוסף ליברמן והרב אברהם אליהו ברנשטיין.
עסק רבות בצרכי ציבור תוך בריחה מפרסום. רבים ראו בו מודל של המשך קיום מורשת יהדות אשכנז בארץ ישראל. את חשיבותה של מורשת זו הוא ראה בעיקר בחשיבותו של מוסד הקהילה, במעמדו של מרא דאתרא, בדקדוק בהלכה ובמנהג, ובמתן דגש ללימוד תנ"ך, טעמי המקרא ודקדוק. לדבריו, "יש להצטער על כך, אם תצומצם מורשת אשכנז למנהגי בית הכנסת בלבד", והוא אף מתח ביקורת על ניסיונות לשמר בארץ חלק ממנהגי בית הכנסת של יהדות אשכנז, השונים מהמנהג המקובל בארץ ישראל..
נפטר בכ"ה בשבט תשס"ב (פברואר 2002).
היכל השמות
היכל השמות הוא מבנה ביד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה שבירושלים, שבו מונצחים שמותיהם של מיליונים מקורבנות השואה. מסד הנתונים של היכל השמות קיים גם במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר האינטרנט של יד ושם. רוב שמות הנספים מונצחים על ידי דפי עד, ויתרתם מונצחים על ידי נתונים שנאספו מרשימות שונות, בהן בין היתר רשימות של אסירי גטאות ומחנות, רשימות של יהודים שרכושם הוחרם על ידי גרמניה הנאצית ובעלות בריתה, רשימות של יהודים שגורשו בטרנספורטים, רשימות של נספים בצעדות מוות ועוד.
היסטוריה.
ב-1968 הוקם ביד ושם בירושלים "חדר שמות" ובו דפי עד מקוריים, לפי סדר אלפביתי. ב-1977 נחנך בניין היכל השמות ביד ושם. בשנות ה-80 צילם יד ושם במיקרופילם כמיליון דפי עד כדי לשפר את האפשרויות להנגיש את הדפים לציבור, וכדי ליצור גיבוי לדפים. עם תחילת העלייה של שנות ה-90 מברית המועצות לשעבר הוכפל קצב הגעת דפי העד להיכל השמות והגיע לכ-3,000 בחודש. בשנת 1990 החל איסוף שמות מרשימות גירושים של יהודים וכן מרשימות אסירי מחנות וגטאות, רשימות שערכו הנאצים ובעלות בריתם. בשנות התשעים החל פרויקט מחשוב שמותיהם של קרבנות השואה הנמצאים בהיכל השמות. במבצע לאיסוף שמות קרבנות השואה ב-1999 בחסות נשיא המדינה עזר ויצמן, התקבלו 380,000 דפי עד בשנה זו בלבד, ועוד 70,000 בשנת 2000. בשנת 2000 נוצר מאגר המידע הממוחשב של שמות קרבנות השואה, ובשנת 2004 נחנך מאגר המידע של שמות קורבנות השואה באתר יד ושם באינטרנט.
עם חנוכת מוזיאון יד ושם החדש לתולדות השואה ב-2005 הועבר מאגר שמות קרבנות השואה השמור בהיכל השמות למוזיאון זה. כיום (2019) שמורים בהיכל השמות למעלה מ-4.8 מיליון שמות של קרבנות השואה.
מבנה.
בהיכל השמות מסלול הליכה מעגלי למבקרים. החלל מעל ומתחת מסלול ההליכה בנוי כשני קונוסים הפוכים שבסיסיהם צמודים זה לזה, בגובה ובעומק של כעשרה מטר. על גבי קיר הקונוס העליון נתלו תמונות של נספים בשואה.