כרמלי מנסה להראות כיצד יישומן של הטכנולוגיות מתקשר גם אל יחסים ודימויים מעמדיים. הבדלים מעמדיים ניכרים בעצם הנגישות לטכנולוגיה, מאידך הטכנולוגיות מאפשרות גם ניעות או תקווה להזדמנות לניעות מעמדית. באמצעות הבחירה של תורמי זרע מסוימים ולא של אחרים, יכולים מקבלי הזרע להעניק לילדיהם העתידיים את המראה שהם תופסים אותו כנחשק ומגדיל את סיכוייהם בחיים. החוקרים מראים שלמרות הדרישות הגבוהות שלהן מהמשפחה, ישראלים יהודיים מעוניינים באופציות של שדרוג חברתי, אם כי בתוך הגבולות של דמיון סביר ל"משפחה טבעית". ניתן לראות שבתוך גבולות הדמיון "הטבעי" (כלומר, הדמיון במראה לבן הזוג הגברי במשפחה), היהודיים-ישראלים שואפים להולדת צאצאים שיהיו בעלי מראה של האוכלוסייה האשכנזית ההגמונית. וכך משתמשים בטכנולוגיית רבייה על מנת לשעתק הגמוניה בעידן של מסחור הטבע. עם זאת, מציעים כרמלי במחקריהם כי באוכלוסייה הישראלית הנאמנות "למשפחה" יכולה להמשיך ולהתקיים אפילו בעידן של בחירה.
מדינה, "משפחה טבעית" וזהות קולקטיבית.
כרמלי מצאו שהשימוש בטכנולוגיות הפריה בישראל מקבל עידוד רב מהמדינה שמשתמשת בהם בעיקר לגבי האוכלוסייה היהודית אך השימוש בהן חוצה את כל הגבולות הסוציו-דמוגרפיים והתרבותיים. בהקשר זה, הם גם מצאו שרעיון "המשפחה הטבעית" מקודם בצורה נמרצת באמצעות חוקי המדינה והפרקטיקות הרפואיות של החוקים הללו. החוקרים רואים בכל אלה שימוש במושג "המשפחה הטבעית" כמגבש זהות שבטית-יהודית (כמו גם אמצעי בידי בעלי המקצוע הרפואיים על מנת לשעתק את כוחם ומעמדם).
מתודולוגיה; מבט כולל על טכנולוגיות הפריה בישראל.
במחקרים השתמשו הזוג כרמלי במגוון שיטות מחקר כגון שאלונים, ראיונות, ארכיונים של בתי חולים, וכתבות בעיתונות.
החוקרים ערכו ספר העוסק בנושא טכנולוגיות ההפריה ויישומן בישראל. בספר משתתפים חוקרים שעסקו בנושא בישראל ומחוצה לה.
חנוך בז'וז'ה
רדואן אל-חילו
רדואן אל-חילו (בערבית: رضوان الحلو; 1907, יפו - אוקטובר 1975, יריחו) היה פוליטיקאי פלסטיני קומוניסטי שפעל בתקופת המנדט הבריטי, כיהן כמזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ).
אל-חילו נולד ביפו למשפחה ענייה. כבר מגיל 8 הוא נאלץ לעזור בפרנסת המשפחה. למד במוסקבה, ועם שובו לארץ ישראל בשנת 1935 מונה למזכ"ל הפק"פ. באותה תקופה היה בן-זוגה של שמחה צברי, מספר שתיים במפלגה. תחת הנהגתו המפלגה עברה תהליך של "ערביזציה" שמשמעו העברת ההנהגה לידיים ערביות והפיכת המפלגה למפלגה לאומית-פלסטינית בעלת מצע קומוניסטי, הוא תמך במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט כהתקוממות אנטי-אימפריאליסטית אולם לטענתו הוא התנגד לפעילות הטרור שננקטה על ידי כמה מחברי המפלגה. בשנת 1941 נעצר אל-חילו ושוחרר כעבור שנה. הוא כיהן כמזכ"ל הפק"פ עד 1943, אז התפוררה המפלגה והחברים הערבים עזבוה כדי להקים את "הליגה לשחרור לאומי".
חילו נשא לאשה יהודיה מבודפשט, שילדה לו שלוש בנות. ב-1948 עזבה האשה עם הבנות להונגריה. לאחר מלחמת העצמאות השתקע ביריחו ונשא לאשה פליטה כמוהו מיפו. כמו יתר הקומוניסטים הערבים שחיו ביהודה ושומרון תחת שלטון ירדן אל-חילו הצטרף למפלגה הקומוניסטית הירדנית אולם סולק משורותיה בשנת 1952 כתוצאה מסכסוכים פנימיים.
רדואן אל חילו
שחרור (פירושונים)
גידול בעל
וירג'יניה מדסן
וירג'יניה מדסן (באנגלית: Virginia Madsen; נולדה ב-11 בספטמבר 1961) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2004 על תפקידה בסרט "דרכים צדדיות".
קורות חיים.
מדסן נולדה בשיקגו, אילינוי, בתם של קלוין מדסן, ואיליין לבית מלסון. האב היה כבאי במקצועו ואילו האם מחזאית, מפיקת טלוויזיה (בעיקר ברשת הציבורית האמריקאית - PBS), סופרת, שחקנית ומשוררת, שזכתה בפרס אמי. אחותה הבכורה של מדסן, שריל שיחקה בסרט קולנוע אחד (בלבד) וכיום היא בעלת מסעדה בוויסקונסין. אחיה הגדול הוא מייקל מדסן, שחקן, במאי, מפיק ומשורר. הוריהם של השלושה התגרשו ב-1968.
מדסן למדה וסיימה בהצלחה את לימודיה ב"תיכון ניו טרייר" בצפון מדינת אילינוי, לאחר מכן למדה מדסן משחק ב"סטודיו למשחק על שם טד ליס" בשיקגו.
כאשר הגיעה מדסן להוליווד בשנת 1981 היא הייתה מאורסת לשחקן בילי קמפבל בעלה לשעבר של ג'ניפר קונלי.
בשנת 1989 התחתנה מדסן עם השחקן דני יוסטון אך הזוג התגרש כעבור שנים ספורות בשנת 1992.
לאחר מכן ניהלה מדסן מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקן אנטוניו סבאטו ג'וניור, לזוג נולד בן.
למדסן יש תסמונת עיניים הטרוכרומית.
קריירה.
הופעת הבכורה של מדסן על מסך הקולנוע הייתה בשנת 1983 בקומדיה הרומנטית "קלאס".
השנה לאחר מכן הייתה שנת הפריצה של מדסן עם הופעות בסרט מדע בדיוני של דייוויד לינץ' המבוסס על ספר חולית, שם גילמה את דמותה של הנסיכה אירולן ובדרמה הבדיונית "חלום אלקטרוני".
ב-1991 שיחקה מדסן בסרט ההמשך לפנטזיית הפעולה "איש הנצח", כמו כן באותה שנה שיחקה מדסן בסרט המלחמה מועמד 4 פרסי אמי "משוריינים".
ב-1996 שיחקה מדסן בדרמה המועמדת 2 פרסי האוסקר של רוב ריינר "פסק דין".
כעבור שנה שיחקה מדסן בדרמת הפשע של פרנסיס פורד קופולה "מוריד הגשם" .
ב-1999 שיחקה מדסן בסרט האימה "בית האימה" .
בשנת 2002 החלה לשחק בסדרת הדרמה "חלומות אמריקאים" של רשת NBC בכיכובה של בריטני סנואו. מדסן גילמה את רבקה סנדסטורם לאורך העונה הראשונה.
בשנת 2004 ערכה מדסן את הופעתה הנחשבת לטובה ביותר עד כה על מסך הקולנוע בדרמה הקומית מועמדת 5 פרסי האוסקר "דרכים צדדיות", בסרט גילמה מדסן את דמותה של מיה שמצטרפת למסע התענוגות של מיילס (פול ג'יאמטי) וג'ק.
על תפקידה קיבלה מדסן מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדות לפרס גלובוס הזהב.
ב-2006 שיחקה מדסן במותחן האקשן "פריצה ברשת"
ב-2007 שיחקה מדסן במותחן המסתורין של ג'ואל שומאכר "המספר 23", בסרט גילמה מדסן את אגתה ספארו אשתו של וולטר ספארו גיבור הסרט.
בשנת 2010 שיחקה בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של שריל ווסט, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת.
אטריביס (מצרים העליונה)
אטריביס (ביוונית עתיקה: Άθλιβις), הידועה גם כטריפיון ובמצרית עתיקה - חוט רפיט, הייתה עיר עתיקה במצרים העליונה. במקום בו שכנה העיר, סמוך לעיר סוהאג של ימינו, וכעשרה קילומטרים דרומית לעיירה אחמים, על הגדה המערבית של נהר הנילוס, שוכן כיום כפר בשם ואנינה.
בעיר נמצא מקדש שנבנה עבור האלה רפיט (טריפיס) על ידי קיסריון, ושליטים רומים שלאחריו. דרומית למקדש זה נמצא מקדש מוקדם יותר שנבנה על ידי הפרעה תלמי התשיעי. במקום נמצא קבר השייך לאחים בשם איבפמני ופמהיט, שעל תקרתו מצוירים שני גלגלי מזלות.
במצרים העתיקה הייתה קיימת עיר נוספת בשם אטריביס, השוכנת צפונית לקהיר.
לייף
"לייף" (באנגלית: Life) הוא מגזין אמריקאי אשר הופץ במתכונות שונות מ-1883 עד ל-2007.
היסטוריה.
במקור היה "לייף" מגזין הומוריסטי שיצא לראשונה בשנת 1883 והופץ עד 1936, אז נרכש על ידי הנרי לוס, מייסד "טיים מגזין", על מנת להחזיק בזכויות היוצרים על השם המסחרי. בהמשך הפך לשבועון שיצא לראשונה ב-1936 על ידי לוס, ובו היה דגש רב על צילום עיתונות. המגזין הופץ כשבועון עד שנת 1972, כמהדורה מיוחדת עד 1978, וכירחון עד שנת 2000. משנת 2004 עד 2007 הופץ שוב כשבועון המצורף כנספח לעיתונים אמריקאיים שונים.
מגזין לייף זכה להצלחה רבה במשך שני דורות, בטרם דעכה תדמיתו היוקרתית בעקבות שינויים במצב הכלכלי ובטעם הקוראים. מאז 1972 הופסקה והוחזרה הפצת המגזין פעמיים, והמהדורה האחרונה הופצה ב-20 באפריל 2007. שם המותג ממשיך להתקיים באינטרנט, והתמונות, שרבות מהן בעלות חשיבות היסטורית וחלקן אף לא פורסמו מעולם, הועלו לארכיון מיוחד על ידי גוגל והן ניתנות לצפייה בחינם.
בין הצלמים המפורסמים שתמונותיהם הופיעו במגזין ניתן למנות את דורותיאה לאנג, רוברט קאפה, יוג'ין סמית' ואלפרד אייזנשטאדט.
טוסיליזומב
אקטמרה (Actemra) הוא שמו המסחרי של הנוגדן החד שבטי Tocilizumab המשמש כתרופה לטיפול בדלקת מפרקים שגרונית. בחודש יוני 2020 היא הראתה תוצאות ראשוניות חיוביות בהפחתת סיבוכים של מחלת נגיף קורונה 2019.
שימוש בתרופה.
דלקת מפרקים שגרונית היא מחלה דלקתית כרונית חשוכת מרפא. המחלה מביאה לפגיעה במפרקים, למוגבלות פיזית, ויכולה אף לגרום לנכות ולאובדן כושר עבודה. מטרת הטיפול במחלה היא להשיג תקופה ארוכה ככל הניתן של הפוגה מהמחלה, כאשר בזמן זה, החולה מסוגל לשמור על תפקודו היומיומי ונהנה מאיכות חיים טובה. אקטמרה משיגה באופן עקבי אחוזי הפוגה גבוהים בכל אוכלוסיות החולים, ללא קשר למשך המחלה, לחומרתה ולמספר הטיפולים הקודמים בהם נכשל המטופל. הטיפול באקטמרה ניתן אחת לארבעה שבועות בעזרת עירוי למשך שעה.
אקטמרה אושרה לרישום ביפן באפריל 2008 לשם טיפול בדלקת מפרקים שגרונית. בתחילת ינואר 2009 אקטמרה אושרה לרישום בשווייץ, וב-20 בינואר 2009 אקטמרה אושרה לרישום באירופה על ידי EMEA, אישור שמכסה רישום ב-27 מדינות באירופה. אקטמרה מאושרת בישראל על ידי משרד הבריאות מאז 2010. ב 30 באוגוסט 2017 אושרה אקטמרה גם בארצות הברית, לטיפול בתופעות לוואי של קימריה (,Kymriah (tisagenlecleucel טיפול ה CAR-T הראשון שאושר.
התוויה רפואית.
התרופה ניתנת לטיפול במבוגרים החולים בדלקת מפרקים שגרונית בדרגת חומרה בינונית עד קשה, אשר לא הגיבו בצורה מספקת לטיפול קודם ב-DMARDs ו/או נוגדי TNF. אקטמרה יכולה להינתן כטיפול יחיד או בשילוב עם מטוטרקסט ו/או DMARDs אחרים.