במקרה של כפייה בעסקה שניתנה בה תמורה חלקית, דין המודעא כמו במכירה. כלומר: תידרש עדות ישירה על הכפייה עצמה. הסיבה לכך היא משום שבגין התמורה החלקית אין דרישה לרצון גמור, בדומה למכירה. כך לדעת הרמב"ם. במקביל, לדעת רשב"ם, די בתמורה חלקית כדי לקבוע שלנותן יש אינטרס לשקר, לבטל את העסקה ולהותיר בידיו את התמורה (החלקית).
תוצאות הכפייה.
ביטול החוזה.
אם נמסרה מודעא שהחוזה נחתם בכפייה, החוזה בטל מאליו. חוזה שנעשה בכפייה ולא נמסרה לגביו מודעא וניתן לבטלו (כגון חוזה בלא תמורה) - החוזה אינו מתבטל מאליו, אולם ניתנת לנכפה הזכות לבטלו. אם הנכפה מחל על זכותו, הוא אינו יכול לדרוש אותה חזרה. בנסיבות אלו מתעוררת השאלה האם בעקבות המחילה על זכות הביטול נדרש מעשה קנייני חדש לקיום העסקה, שכן בעת מעשה הקניין המקורי המוֹכֵר פעל מתוך כפייה ובהיעדר דעת. הרב אשר וייס סובר שאכן החוזה בטל ולא ניתן 'להחיותו', גם אם הכופה מעוניין בכך. לדעתו, אלו הסוברים שיש יכולת לבטל את המודעה התכוונו דווקא אם בזמן הכפייה הכפוי כבר החליט שרצונו לקיים את החוזה ולבטל את המודעה.
במקרה בו החוזה ניתן לביטול, הכופה אינו יכול לבטל את החוזה אלא רק הנכפה. כאשר הנכפה מסר מודעא, הכופה אינו חייב לקיים את החוזה גם אם הנכפה מעוניין בו, שכן הנכפה מסר מודעא והחוזה התבטל מאליו.
סייגים עיקריים לביטול.
אדם שכפה את חברו לחתום על חוזה באמצעים כשרים שהחוק מקנה לו, הנכפה לא יכול לטעון לכפייה. דוגמה לכך היא משכיר שמאיים על השוכר שאם לא ישלם את דמי השכירות הוא לא יחדש את החוזה ויתבע אותו בבית משפט. איום כזה אינו בגדר כפייה אמנם חוסר גמירות דעתו של הנכפה זהה למקרי כפייה רגילים, לא ברור אך מכיוון שמדובר בזכות המוקנית לכופה הוא רשאי להשתמש בה.
גם איום באמצעות ביצוע פעולה מותרת שאינה קשורה לנושא הכפייה, כמו אי חידוש חוזה דירה כדי לכפות על מכירת רכב, אינו נחשב כפייה והחוזה תקף.
דינים נוספים.
פשרה בכפייה.
הרמב"ם והשולחן ערוך בעקבותיו, פוסקים כי פשרה שנעשתה בכפייה דינה כמכר כפוי. עקב כך דיני כפייה שנאמרו במכר, לרבות דיני מודעא, רלוונטיים גם לפשרה. כך לדוגמה מלווה שנכפה עליו במשא ומתן לוותר ללווה על חצי מהחוב יוכל להשתחרר מן הפשרה, בכפוף לדיני הפשרה שלעיל.
לעומתם, הרשב"א פוסק כי נושה שמתוך פשרה כפויה מחל על מקצת החוב עקב חשש שאחרת היה מפסיד את כל החוב - המחילה בטלה בדומה למתנה, ולא בדומה למכר. לדעתו, מכר כפוי עשוי להיות תקף, משום שקבלת התמורה מצד המוכר מעידה על רצונו בעסקה. בפשרה לא מתקבלת תמורה, ולכן היא דומה יותר למתנה מלמכר. אמנם ישנן דעות הסוברות שמכירה כפויה תקפה גם אם ניתן בעבורה תשלום חלקי בלבד, אך לדעת הרשב"א דעה זו עוסקת במכירת מקרקעין בלבד שלגביהם גובה התמורה נחשב לדינאמי ומשתנה ("אין אונאה לקרקעות"). במיטלטלין גובה התמורה הוא קבוע (ויש בהם אונאה), ולכן מכירת מטלטלין כפוייה בלא תמורה הולמת – אינה תקפה, וכך גם במחילה על חוב שדינה דומה. כדעת הרשב"א פסקו עוד פוסקים. כך, הרב מאיר מלובלין כתב שרק אם היה לנושה הנכפה חשש שיפסיד את כל חובו ובעקבות כך התפשר, הפשרה תחשב למכר לעניין הדרישה לעדות ישירה על הכפייה עצמה. אך אם בעיני הנושה לא הייתה סכנה שיפסיד את כל חובו והוא בכל זאת התפשר, גם הרמב"ם והשו"ע יסכימו שהפשרה היא כמתנה, וניתן לבטלה באמצעות מודעא גם על ידי הצהרה הנושה, וללא עדות ישירה על עצם הכפייה.
רבי שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ) סבור שאם במסגרת הפשרה הנכפה מפסיד כסף (כמו בפשרה על חוב), דינה כמתנה לכל הדעות. הרמב"ם שהשווה פשרה למכר דיבר רק על פשרה שאין בה מחילה על סכום כסף מסוים, כמו בחלוקת שיתוף של קרקע. סיבה נוספת לביטול פשרה כפויה היא שבדר"כ מדובר בביטול של חיוב עתידי ולא פעולה ממשית כמו מכירה כפויה, ומכיוון שלא הייתה כאן הוצאה מרשות הנכפה אז קל לפסוק שאין לכופה זכות להוציא את הממון ממנו והפשרה בטלה.
מחילה בכפייה.
מחילה על חוב שנעשתה בכפייה דינה כמתנה שניתנה בכפייה. המחילה בטלה גם אם הצדדים עשו מעשה קניין, שכן פעולת המחילה אינה הקנאה. אם לאחר המחילה הכפויה המשיכו הצדדים לשאת ולתת על מחילת חיובים אחרים, המחילה אינה בטלה, שכן סוף המשא ומתן מעיד כי גם תחילתו לא הייתה בכפייה.
הכפייה במשפט הישראלי.
עילת הכפייה מנויה בפרק ב' בחוק החוזים הישראלי:
המילים "רשאי לבטל" מעידות כי החוק אינו מבטל את החוזה הכפוי באופן גורף אלא מאפשר את ביטולו. ההסבר לדבר הוא שאמנם הכפייה פגמה בגמירות הדעת של הנכפה אך היא לא ביטלה אותו לגמרי, שהרי לאחר הכפייה הוא הסכים להתקשרות, ולכן יש אפשרות להמשיך לקיימו. לשון החוק אינה מבדילה בין כפייה עם תמורה לכפייה ללא תמורה, כפי שנפסק במשפט העברי, אך עם זאת לפי פסיקת בית המשפט העליון במקרה של תמורה מלאה אין לבטל את החוזה.
במסגרת סדרת הספרים "חוק לישראל" הוצע נוסח חדש לתיקון החוק כך שיתאים למשפט העברי. הנוסח החדש מתייחס להבדל בין חוזה בכפייה עם תמורה ולכזה ללא תמורה, כמו כן הושמטו המילים "או באיום" בשל כך שאין הסכמה בין הפוסקים על כך שחוזה באיום בטל. ההצעה לתיקון החוק:
פלייסר טכנולוגיות
פלייסר טכנולוגיות בע"מ, המוכרת במותג Placer.ai, היא חברת תוכנה ישראלית האוספת נתונים על תנועת קונים בחנויות ומנתחת אותם לשם מתן מידע למקבלי החלטות בתחום הנדל"ן המסחרי.
היסטוריה.
החברה הוקמה באפריל 2015 על ידי נועם בן צבי (מנכ"ל), זוהר בר יהודה, אופיר למל (מנהל מוצר ראשי) ועודד פוספלד (CTO). החברה אוספת נתוני מיקום ממיליוני טלפונים חכמים באמצעות שלל אפליקציות הפועלות בתיאום אתה. נתונים אלה, על תנועת קונים בחנויות ומאפייניהם, מנותחים באמצעות כלי ביג דאטה של החברה על מנת לספק מידע למקבלי החלטות בתחום הנדל"ן המסחרי: היכן כדאי לפתוח חנות, מה מאפייני הקונים באזור מסוים וכדומה. מטה החברה שוכן בלוס אלטוס שבקליפורניה ומרכז הפיתוח שוכן ברמת גן.
גיוס הון.
בגיוס ראשון גייסה החברה ארבעה מיליון דולר.
בינואר 2020 גייסה החברה 12 מיליון דולר.
באפריל 2021 גייסה החברה 50 מיליון דולר.
בינואר 2022 גייסה החברה מאה מיליון דולר לפי שווי של מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
פלאנטרס פאנץ'
פלאנטרס פאנץ' (Planter's punch, בתרגום חופשי "פונץ' בעל מטעים") הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. ההרכב של הקוקטייל השתנה מספר פעמים ושונה מאוד בין גרסאות שונות. לרוב מכיל רום כהה, מיץ הדרים (ליים או לימון) וסירופ סוכר. גרסאות שונות מכילות רכיבים נוספים כמו מיץ אננס, מיץ תפוזים ואנגוסטורה ביטרס.
היסטוריה וגרסאות.
נטען שהקוקטייל הופיע לראשונה בג'מייקה, בסוף המאה ה-19. גרסה אחרת טוענת שמתכון ראשון לקוקטייל בשם זה מופיע בצ'ארלסטון.
לפלאנטר פאנץ' יש מספר רב של גרסאות שונות הנבדלות זו מזו ביחס בין הרכיבים הבסיסיים (רום, סוכר ומיץ ליים) וגם סוג הרכיבים. לדוגמה, ב-1878 פורסם המתכון הבא:
&lt;poem&gt;A wine-glass with lemon juice fill,
Of sugar the same glass fill twice
Then rub them together until
The mixture looks smooth, soft, and nice.
Of rum then three wine glasses add,
And four of cold water please take. A
Drink then you'll have that's not bad—
At least, so they say in Jamaica.&lt;/poem&gt;
כלומר על כל כוס יין עם מיץ לימון, יש להוסיף שתי כוסות סוכר, לערבב היטב. לאחר מכן להוסיף 3 כוסות רום. להוסיף 4 כוסות מים קרים ולהגיש.
בספרו של טריידר ויק (Trader Vic) שיצא בשנת 1946 מובא מתכון שונה מעט: 85 מ"ל רום ג'מייקני, 15 מ"ל גרנדין, מיץ של ליים אחד, 15 מ"ל מיץ לימון, רבע כפית סוכר ומי סודה. מתכון מתחרה מ-1948 המופיע בספר The Fine Art of Mixing Drinks מציין את היחסים הבאים: 45 מ"ל רום, 30 מ"ל מיץ ליים, 15 מ"ל סירופ סוכר, 60 מ"ל מים קרים ו-2–3 טיפות של אנגוסטורה ביטרס.
מתכונים מודרניים יותר מכילים גם מיץ אננס ומיץ תפוזים. כך, איגוד הברמנים הבינלאומי נתן בעבר את המתכון הבא: 65 מ"ל רום שחור, 45 מ"ל מיץ תפוזים, 45 מ"ל מיץ אננס, 30 מ"ל מיץ לימון, 10 מ"ל גרנדין, 10 מ"ל סירופ סוכר ו-3 טיפות אנגוסטורה ביטרס
במתכון של איגוד הברמנים הבינלאומי לפי עדכון משנת 2021 מופיעים היחסים הבאים:: 45 מ"ל רום ג'מייקני, 15 מ"ל מיץ ליים ו-30 מ"ל מיץ קנה סוכר. כלומר המתכון הוא גרסה של רום סאוור.
משיח הזקן
משיח הזקן הוא פזמון, שכתב אוריאל אופק והלחין יוחנן זראי. השיר נכתב במיוחד עבור הסרט סאלח שבתי, ובוצע בידי חיים טופול.
רקע.
השיר נכתב ב-1964 (ה'תשכ"ד) עבור הסרט סאלח שבתי. את המילים כתב אוריאל אופק ואת הלחן כתב יוחנן זראי. בסרט שר את השיר חיים טופול (בדמותו של סאלח שבתי). השיר זכה להצלחה רבה, ובהמשך טופול הוציא אותו באלבום הכולל שירים נוספים מהסרט. השיר אף זכה לביצוע של ג'ו עמר.
השיר מתאר יהודי בן עדות המזרח בשם "משיח הזקן", החי במקום לא מזוהה בשם "ג'ומלאן". הוא עובד כל חייו כדי שיוכל לקנות אישה ולהתחתן אתה. בגיל 70 הוא מגשים בסופו של דבר את חלומו, קונה אישה ומקווה שהיא תוליד שבעה בנים שיישאו את שמו, אולם תחת זאת נולדות לו שבע בנות.
השיר מאופיין בלחן עממי ומשולב בביטויים דתיים. הסטריאוטיפים המוצגים בשיר ביחס לבני המזרח, קניית נשים ואכזבה מלידת בנות, באים לידי ביטוי גם בעלילת הסרט סאלח שבתי.
ארן הראל
סופווית טריפליין
סופווית קאמל
רמתיים צופים (ספר)
זיקר (יצרן רכב)
מרכז לטיפול בקשיש בקהילה (עמותה)