שלוש המדינות הראשונות ביבשת מבחינת שוויון עבור חברי קהילת הלהט"ב בשטחן על פי הארגון האירופי, "ILGA-Europe" הן מלטה, בלגיה ולוקסמבורג. מערב אירופה נחשב לעיתים קרובות לאחד האזורים המתקדמים ביותר בעולם בהם אנשי קהילת הלהט"ב יכולים לחיות לצד זכויות מלאות השוות לאזרחים הטרוסקסואלים.
ציוני דרך היסטוריים.
על-אף שיחסים חד-מיניים היו נפוצים ביוון העתיקה, ברומא ובחברות הקלטים הפגנים, לאחר שהנצרות הפכה לדת הרשמית של האימפריה הרומית נחקקו חוקים נוקשים נגד הומוסקסואליות. צו שהוציא קיסר רומא תאודוסיוס הראשון בשנת 390 קבע כי על כל ההומוסקסואלים ה"פסיביים" חל עונש מוות של שרפה בפרהסיה. בשנת 529 נעשתה "הרפורמה בקוד החוקים הביזנטי" (Corpus Juris Civilis) על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, שקבעה עונשי מוות ועונשי סירוס לכל מי שעסק ביחסים חד-מיניים, ללא הבחנה כלשהי. חוקיו של יוסטיניאנוס הראשון שימשו הבסיס לכל החקיקה בנושא באירופה במשך 1,400 השנים שלאחר מכן. הומוסקסואליות, שכונתה "מעשה סדום", היוותה עילה לעונש מוות במשך מאות רבות, וההערכה היא כי אלפים רבים של הומוסקסואלים הוצאו להורג במהלך גלים של רדיפות במשך אותן שנים באירופה. לסביות סבלו פחות מהענשה, אך גם הן היו קורבנות לרדיפות והוצאות להורג מעת לעת.
בימי הביניים היו הומוסקסואלים נתונים לרדיפות ואף היו עלולים להישרף על המוקד בעוון קיום פעילות הומוסקסואלית. בעת החדשה כבר לא שרפו הומוסקסואלים על המוקד, אך היחס אליהם היה קשה, והם נכלאו לעיתים קרובות. יחסי מין הומוסקסואליים הוצאו מחוץ לחוק בחלק ניכר ממדינות אירופה. ככל הנראה, פולין היא המדינה היחידה באירופה שבה הומוסקסואליות מעולם לא נחשבה לעבירה על החוק. 40 שנה לאחר שאיבדה את עצמאותה בשנת 1795, חוקי מעשה הסדום של רוסיה, פרוסיה ואוסטריה נכנסו לתוקף גם בשטחי המדינה הכבושה. החוקים בוטלו באופן רשמי בשנת 1932, אף על פי שהם לא נאכפו בפועל מאז קיבלה פולין את עצמאותה בשנת 1918. בשנת 1932 קידמה פולין את גיל ההסכמה השווה עבור הומוסקסואלים והטרוסקסואלים לגיל 15.
האספה הלאומית בעת המהפכה הצרפתית שִכתבה בשנת 1791 את החוק הפלילי והשמיטה ממנו כל אזכור להומוסקסואליות. במהלך תקופת המלחמות הנפוליאוניות בוטל האיסור על הומוסקסואליות בשטחים שהיו תחת שליטת צרפת, כגון הולנד והמדינות שהתאחדו בהמשך לכדי גרמניה. עם זאת, ב-6 באוגוסט 1942 הוציאה צרפת של וישי מחוץ לחוק קיום יחסים חד-מיניים עם בני 21 ומטה. מרבית חוקי וישי בוטלו אחרי שחרור צרפת, אבל החקיקה האנטי-הומוסקסואלית נותרה בספר החוקים למשך ארבעה עשורים נוספים, ובוטלה באוגוסט 1982 כאשר גיל ההסכמה ליחסים חד-מיניים הושווה לזה של הטרוסקסואלים ונקבע על 15 שנים.
עקב הקשיים בכינון יחסים חד-מיניים פתוחים, להט"בים רבים החליטו שלא לגלות בפומבי את נטייתם המינית. יחס החברה ההטרוסקסואלית אליהם המשיך להיות עוין למשך שתי מאות נוספות. עם התפתחות ענפי הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 התפתחה גישה חדשה להומוסקסואליות. במקום לראות בהומוסקסואלים פושעים, החלו לראות בהם לוקים במחלת נפש ונעשו ניסיונות לפתח טיפולים כדי לרפאם. שתי הגישות, זו הרואה בהומוסקסואליות פשע וזו הרואה בהומוסקסואליות מחלה, התקיימו זו בצד זו עד שנות ה-70 של המאה ה-20, ובשנת 1969 החלה פעילותן של תנועות חברתיות הפועלות למען שוויון זכויות להומואים ולסביות. בטורקיה, הומוסקסואליות הפכה לחוקית מאז 1858.
מדינות שהיו תחת שלטון דיקטטורי במהלך המאה ה-20 הובילו קו עוין ואלים במיוחד נגד אוכלוסיית הלהט"ב. בולטות במיוחד היו גרמניה הנאצית, וספרד תחת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו. רדיפת הומוסקסואלים הגיעה לשיא בגרמניה הנאצית, שבה, בהתאם לסעיף 175 לחוק העונשין הגרמני, נשלחו גברים הומוסקסואלים למחנות ריכוז, וזכו ליחס בלתי-אנושי. בחלק ממחנות הריכוז סומנו הומוסקסואלים באמצעות טלאי ורוד בצורת משולש הפוך שנתפר על בגדיהם. הנשים הלסביות בגרמניה הנאצית סבלו אף הן התנכלויות, אך לא נרדפו באופן שיטתי כגברים. אנדרטה באמסטרדם, הנקראת "הומומונומנט", מציינת את זכרם של כל ההומוסקסואלים שנרדפו לאורך הדורות בשל נטייתם. כאשר קיבלה פולין את עצמאותה לאחר מלחמת העולם הראשונה, היא הפכה בשנת 1932 למדינה הראשונה באירופה שביטלה כליל את האיסור על פעילות הומוסקסואלית. אחריה עשו זאת דנמרק בשנת 1933, איסלנד בשנת 1940, שווייץ בשנת 1942 ושוודיה בשנת 1944.
בשנת 1956 ביטלה הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית את סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני שהוציא מחוץ לחוק את ההומוסקסואליות. בשנת 1962 הוכרה אי-ההפללה של התנהגות הומוסקסואלית בצ'כוסלובקיה, בעקבות מחקר מדעי של קורט פרוינד שכלל פלומטריה של גברים הומואים שנראו כמי שוויתרו על יחסי מין עם גברים אחרים והקימו נישואים הטרוסקסואליים. פרוינד הגיע למסקנה שאסור לשנות את הנטייה ההומוסקסואלית. המסקנה שחלה ממחקרו על גברים הייתה הסיבה לאי-ההפללה של התנהגות הומוסקסואלית בצ'כוסלובקיה שנגדה את העובדה שהיא חלה גם על נשים, כמו הרעיון של קיבעון נטייה מינית ספציפית לגבר כטיעון לזכויות הומואים בשילוב עם הרעיון של גמישות מינית נשית שפגעה בזכויות של לסביות. בשנת 1972, שוודיה הפכה למדינה הראשונה בעולם שאפשרה לאנשים טרנסג'נדרים על פי חקיקה לשנות את המין שלהם בניתוח ולספק טיפול הורמונלי חלופי בחינם.
בשנת 1979 התעוררו בשוודיה מחאות סביב הסיווג של הומוסקסואליות כמחלת נפש, כאשר אקטיביסטים צבאו על המשרדים הראשיים של הוועד המנהל הלאומי לבריאות ורווחה במדינה ודרשו להסיר את הסיווג. כמה חודשים מאוחר יותר הפכה שוודיה למדינה הראשונה בעולם שהסירה את ההומוסקסואליות מרשימת מחלות הנפש. בשנת 1989 הייתה דנמרק למדינה הראשונה באירופה (ובעולם) שאפשרה אופציית זוגיות רשומה לזוגות חד-מיניים, ובכך השוותה את זכויותיהם האזרחיות לאלה של זוגות נשואים. בשנת 1991 הייתה בולגריה המדינה הראשונה באירופה שאסרה על נישואים חד מיניים ומאז, עקבו אחריה 13 מדינות נוספו במדיניות האיסור, (ליטא בשנת 1992, בלארוס ומולדובה ב-1994, אוקראינה ב-1996, פולין ב-1997, לטביה וסרביה ב-2006, מונטנגרו ב-2007, הונגריה ב-2012, קרואטיה ב-2013, סלובקיה ב-2014, ארמניה ב-2015 וגאורגיה ב-2018). בשנת 2001 הייתה הולנד למדינה הראשונה שאפשרה נישואים חד מיניים אזרחיים באופן חוקי מלא. מאז, התירו זאת כ-16 מדינות אירופיות נוספות (בלגיה ב-2003, ספרד ב-2005, נורווגיה ושוודיה ב-2009, פורטוגל ואיסלנד ב-2010, דנמרק ב-2012, צרפת ב-2013, אנגליה וויילס ב-2013, סקוטלנד ב-2014, לוקסמבורג ואירלנד ב-2015, פינלנד, מלטה וגרמניה ב-2017, אוסטריה ב-2019, צפון אירלנד ב-2020 ושווייץ ב-2022 (הועבר במשאל עם בספטמבר 2021).
ב-22 באוקטובר 2009 הוחלט בהצבעה בבית המחוקקים של הכנסייה השוודית להעניק את ברכת הכנסייה גם לזוגות חד מיניים, וכן השימוש במושג "ברית נישואים", החוק הקובע זאת הוא הראשון מסוגו בעולם. בנובמבר 2009. על פי חוק הנישואין הדני, השרים יכולים לסרב לערוך טקס חד-מיני, אך על הבישוף המקומי לארגן מחליף לבניין הכנסייה שלהם. ב-15 בפברואר 2010 הודיעה שרת הבריאות של צרפת כי המדינה תסיר את הטרנסג'נדריות מרשימת הפרעות הנפש, ובכך תהיה המדינה הראשונה בעולם שתעשה כן. באוקטובר 2015 הצביעה כנסיית איסלנד להתרת זוגות חד מיניים להינשא בכנסיותיה. בשנת 2015 הצביעה כנסיית נורווגיה על התרת נישואים חד מיניים בכנסיותיה. ההחלטה אושרה בכנס השנתי ב-11 באפריל 2016. הכנסייה תיקנה רשמית את הגדרת הנישואים שלה ב-30 בינואר 2017, והחליפה את ההתייחסויות ל-"חתן וכלה" לטקסט "נייטרלי מגדרי". זוג גברים מאותו מין התחתן מיד בכנסייה ברגע שהשינויים נכנסו לתוקף, ב-1 בפברואר 2017.
התפתחויות אחרונות.
איחוד אזרחי נהפך לחוקי ברפובליקה של אירלנד מאז 2011. בשנת 2013, קיימה הממשלה ועידה חוקתית שהצביעה באופן גורף בעד תיקון החוקה במטרה להרחיב את זכויות הנישואים לזוגות חד מיניים. ב-22 במאי 2015, אזרחי אירלנד הצביעו האם להוסיף את התיקון "ניתן לכרות נישואים על פי חוק על ידי שני אנשים ללא הבחנה במין" לחוקה. כ-62.1% מהבוחרים הצביעו בעד התיקון, והפכו את אירלנד למדינה הראשונה בעולם שהנהיגה נישואים חד מיניים באמצעות משאל עם לאומי. טקסי הנישואים החד מיניים החדשים של אירלנד התקיימו לראשונה בנובמבר 2015.האי מאן התיר איחודים אזרחיים מאז 2011, וכן האי ג'רזי בשנת 2012. מאוחר יותר הכשירו נישואים חד מיניים מאז 22 ביולי 2016 ו-1 ביולי 2018, בהתאמה.
בשנת 2011, באמצעות משאל עם, ליכטנשטיין אישרה עם כ-68% מהמצביעים שותפות רשומה של זוגות חד מיניים.
ב-1 בינואר 2012 נכנסה לתוקף חוקה חדשה של הונגריה שחוקקה ממשלתו השמרנית של ויקטור אורבן, מנהיג מפלגת השלטון פידס הידועה בהתנגדותה לזכויות להט"ב, שהגבילה את הנישואים לזוגות הטרוסקסואלים ולא כללה הגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית. בדצמבר 2020, ממשלתו אסרה באופן מפורש על אימוץ זוגות חד מיניים במסגרת חוקתה. באותה שנה אסרה ממשלת אורבן גם על הכרה בשינוי מגדר כולל ניתוח להתאמה מגדרית עבור אזרחים טרנסג'נדרים.