משפט המכשפות בנוגרדו נערך בשנים 1646–1647 ביישוב הקטן נוגרדו שבצפון איטליה. המקרה משך אליו תשומת לב רבה והיה לאחד ממשפטי המכשפות המתועדים ביותר באיטליה. במסגרתו הוצאו להורג 8-10 נשים.
מריה סלבטורי.
מריה סלבטורי מקסטלנובו, שכונתה "לה מרקוריה", הייתה אישה מבוגרת שנאסרה בגין עיסוק בכישוף ובסגידה לשטן ב-26 באוקטובר 1646. היא הואשמה בכך שלא בלעה את לחם הקודש כפי שנהוג לעשות במהלך טקס סעודת האדון, ובמקום זאת שמרה אותו לצורך כישוף. בנוסף הואשמה בכך שגרמה לאשת המרקיז בווילסקווה לעבור הפלה בעזרת לחשים שהפעילה עליה. תחת עינויים שעברה נאלצה סלבטורי למנות שמות של נשים נוספות כמי שהיו לכאורה מכשפות שתיים מן הנשים היו דומניקה קאמלי, אישה אלמנה ובתה, לוסיה קאבדן. סלבטורי טענה כי נתנה את לחם הקודש לקאבדן והיא זו שהשתמשה בו כדי לכשף את המרקיזה. לגבי אישה נוספת, דלייטו קבאלרי, טענה סלבטורי כי היא בעלת אוב וסוגדת לשטן.
המשפט.
משפט המכשפות נפתח באופן רשמי בשבת, 24 בנובמבר 1646, בנוגרדו. הוא נמשך שבעה חודשים ומשך קהל רב. במהלכו, קאבדן הצביעה על אישה נוספת, דומניקה גראטיאדיי, שבביתה נמצאו חפצים מפלילים. תחת עינויים גראטיאדיי הודתה באשמה וסיפרה שהשתתפה בשבת המכשפות, הטילה עין הרע על כריסטופרו ספארמני, חיללה טקסים דתיים והתכחשה לחיי הנצרות. בנוונוטה, בתה של גראטיאדיי, סיפרה כי אימה לקחה אותה לפגוש את השטן "כאילו מתוך חלום" וכי קיימה עימו יחסי מין.
גראטיאדיי הרחיבה את הודאתה וסיפרה שהיא ומכשף נוסף בשם סנטו פטרלינו ערכו יחדיו טקסים בשבת המכשפות. במהלכם רקדו יחד עם מכשפות נוספות, זימרו ונתנו לשטן את לחם הקודש. המכשפות מרחו על עצמן משחה שהכינו מ"לחם הקודש, מים קדושים מהכנסייה, דם של חיות קטנות ושומן של תינוקות מתים" בזמן ששרו מזמורים שקראו לחילול הקודש ולאחר מכן הפכו עצמן לחתולים ועזבו את המקום.
דומניקה קאמלי, לוסיה קאבדן, דומניקה גראטיאדיי, קטרינה ברוני, ולנטינה אנדריי, איזבלה ופולוניה גראטיאדיי וזינוורה צ'מולה נידונו למוות בעריפת ראש ושריפה על מוקד ב-14 באפריל 1647. מריה סלבטורי ומדלנה אנדריי (שהייתה ידועה כ"לה פילוסופה") מתו בכלא. יש הטוענים כי ולנטינה אנדריי ואיזבלה ופולוניה גראטיאדיי הצליחו להמלט.
ראו גם.
משפטי המכשפות של איי התעלה
ויסטרניצ'ן
ויסטרניצ'ן (ברומנית: Visterniceni) היא שכונה בקישינב, שהתפתחה מהכפר עם אותו שם.
הכפר ויסטרניצ'ן נקרא בשם זה משום שבעליו ב-1517, ירמיה (Ieremia), היה בעל משרת ויסטיר. ב-1817 היו בכפר 170 משקי בית חקלאיים. באמצע המאה ה-19 הוקמה במקום תחנת רכבת במסילה המובילה לאונגני.
בתקופת הכיבוש הרומני של קישינב, במלחמת העולם השנייה, הוקם במקום גטו קישינב, שבו רוכזו יהודי המקום עד גירושם לטרנסניסטריה. ב-1982 הקימה קבוצת פסלים בהנהגת אאורל דוד (Aurel David) אנדרטה לקורבנות הפשיזם. באנדרטה היו לוחות נחושת, שנשדדו במהלך שנות התשעים של המאה העשרים. ביוזמת הקהילה היהודית ובמימונה שופץ האתר ונחנך מחדש ב-9 במאי 2015
פייר האנטאי
פייר הנטאי (בצרפתית: Pierre Hantaï; נולד ב-28 בפברואר 1964, פריז) הוא נגן צ'מבלו ומנצח צרפתי.
ביוגרפיה.
פייר הנטאי נולד בפריז למשפחה של הצייר שימון הנטאי. בגיל עשר הוא לראשונה שמע יוהאן סבסטיאן באך וכעבר שנה שמע הקלטות בביצוע של גוסטב ליאונהארדט. החל מגיל 11 הוא התחיל ללמוד נגינה בצ'מבלו. תחילה לימוד עצמי ואחר כך במסגרת מסודרת. בהמשך הוא למד שנתיים אצל ליאונהארדט באמסטרדם. בשנת 1983 הוא זכה בפרס שני בתחרות שנערכה בברוז'.
הקלטות ראשונות של הנטאי התרכזו ביצירות של מלחינים בריטים לוירג'ינל ושל באך. הוא פעמים הוציא "וריאציות גולדברג" (1993 ו-2003) והם זכו להצלחה רבה. כמו כן הוא הקליט סדרה עם יצירות של דומניקו סקרלטי. בנוסף לכך הוא הקליט "הפסנתר המושווה" ויצירות של ג'ירולאמו פרסקובלדי ופרנסואה קופרן.
פייר הנטאי מרבה להופיע באירופה, אמריקה הצפונית ואסיה. הוא השתתף בפסטיבלים רבים.
בשנת 1985 הוא הקים Le Concert Français בו הוא מבצע וגם מנצח. כמו כן הוא מופיע עם אחיו במסגרת Trio Hantaï.
בשנת 2000 הוא היה מלמד תקופה מסוימת בקונסרבטואר של פריז, אך לא זכה במשרה קבועה.
קסטן
עמידה על המקח
לולאה (מסילה)
פטרוס רמוס
פטרוס רמוס (בלטינית: Petrus Ramus, בצרפתית: Pierre de la Ramée; 1515 – 26 באוגוסט 1572, פריז) היה פילוסוף, לוגיקן ומורה צרפתי אשר התפרסם בביקורת על אריסטו.
פטרוס רמוס נולד בפיקרדיה למשפחה אצילה אך ענייה. אביו היה נגר. פייר הצעיר היה משרת של בן אצולה וביחד איתו קיבל רשות לשמוע הרצאות בסורבון. הוא עמד בדרישות הלימודים ולאחר קבלת תואר החל ללמד. כבר בעבודת סיום התואר בשנת 1536 הוא נתן ביקורת נוקבת על עבודות של אריסטו.
בשנת 1543 הוא פרסם שתי יצירות Dialecticae partitiones ad Academiam Parisiensem ו-Aristotelicae animadversiones. הספרים כללו ביקורת על סכולסטיקה והולידו התנגדות מצד הנהלת האוניברסיטה. בספרים אלו הוא לראשונה השתמש בביטוי Altera pars Petri. בשנת 1544 הוא סולק מעבודה בסורבון וספריו נשרפו. בשנת 1547 הוא קיבל רשות להמשיך בהרצאות. באותה תקופה הוא פרסם הערות ליצירות של מרקוס טוליוס קיקרו וקווינטיליאנוס. גם על עבודות אלו נמתחה ביקורת מצד ראשי סורבון אך הודות לעמדה של שארל, קרדינל לורן, פטרוס רמוס מונה לפרופסור בקולז' דה פראנס. בשנת 1559 הוא פרסם ספר על דקדוק לטיני ובהמשך ספרים על דקדוק יוונית עתיקה וצרפתית. בשנת 1562 רמוס פרסם הצעה לרפורמה בניהול האוניברסיטה Advertissements sur la reformation de l’université de Paris, au Roy שכללה בין היתר צמצום סטודנטים ותשלום לפרופסורים מצד הממשל.
פטרוס רמוס גם כתב מספר ספרים במתמטיקה.
בשנת 1561 רמוס עבר לנצרות פרוטסטנטית ובעקבות כך בשנת 1568 נאלץ לעזוב את צרפת. הוא חזר לצרפת מספר פעמים אך בסופו של דבר נהרג במהלך טבח ליל ברתולומאוס הקדוש. לדעת הציבור פרופסור ג'אן שרפנטייה היה אשם ברצח.
רחמים ישראלי
רחמים ישראלי (2 בספטמבר 1942 – 1 בדצמבר 1993) היה צלם עיתונות ישראלי.
ביוגרפיה.
רחמים ישראלי נולד במוסול שבעיראק בשנת 1942 לשרה ישראלי ולמצליח בן מיכאל, בנם השלישי מבין ארבעה אחים. בשנת 1952 עלה עם משפחתו ארצה, שם התגוררו בירושלים.
לאחר שירותו הצבאי בחיל השריון נסע לאמסטרדם שהולנד ללמוד צילום בבית הספר "קודאק" ושם השתקע במשך 6 שנים.
בחזרתו ארצה בשנת 1968 החל לעבוד כצלם עיתונות. באותה שנה פגש את אירן סומר, ילידת הולנד שעלתה ארצה והשניים התחתנו בינואר 1971 בבית הכנסת בעיר מאסטריכט שבהולנד ולהם נולדו שתי בנות.
ישראלי תיעד וסיקר במשך 25 שנה במצלמותיו את העיתונות הישראלית בכלל ובירושלים בפרט, עד שחייו נגדעו בגיל 50 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
עבודתו כצלם.
ישראלי עבד כצלם עיתונות עצמאי בין השנים 1968 ועד למותו ב-1993, הוא צילם בעיקר בעיר ירושלים, אך צילם גם אירועים אחרים שהתרחשו בישראל ומחוץ לישראל. הוא נמנה עם המשלחת הראשונה שנסעה למצרים מיד לאחר הסכמי השלום כדי להביא תמונות מהאירוע.
הוא הרבה לסקר את אירועי הכנסת, ספורט, הפגנות, בחירות, ראשי עירייה, מלחמות ישראל, התיישבות חדשה, מגזרים שונים בחברה הישראלית, אירועי פח"ע ומשטרה, נשיאי ישראל, תרבות, ראשי ממשלה ושרים, אישים חשובים בתרבות הישראלית והעולמית.
הנצחה.
בשנת 2000 נחנך רחוב "הצלם רחמים" בשכונת רמת שרת בירושלים, במעמד ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט ובשנת 2021 נחנך גן שעשועים "גן הצלם רחמים" בשכונת רמת שרת במעמד ראש עיריית ירושלים מר משה ליאון.
גוסטב זולטאי
גוסטב זולטאי (במקור צוקר, בהונגרית: Zoltai Gusztáv; אויפשט, 28 ביולי 1935 – 19 בספטמבר 2021) היה מנכ"ל התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ) בתקופה 1991–2013, הנשיא בהונגריה של הקונגרס היהודי העולמי, הנשיא המשותף של הקרן הציבורית למורשת יהודי הונגריה (MAZSÖK) ובתקופת ממשלת ויקטור אורבן השלישית, היה יועץ לשר הממונה על משרד ראש הממשלה.
ביוגרפיה.
כשגוסטב צוקר נולד באויפשט, העיר הייתה עצמאית ועדיין לא הייתה חלק מבודפשט (כיום רובע 4 של בודפשט). הוריו היו פירושקה טושאק (1904–1945) ובלה צוקר (1904–1945), שניהם ניספו בשואת יהודי הונגריה.