פרשת בְּרֵאשִׁית היא פרשת השבוע הראשונה בספר בראשית ובתורה כולה. היא מתחילה בתחילת הספר ומסתיימת, לפי החלוקה לפרקים, ב.
בפרשת בראשית מתוארת בריאת העולם, ואחריה קורות בני האדם עד המבול, שבו מחה אלוהים את בריאתו מפני האדמה. פרשת בראשית והפרשה שאחריה, פרשת נח, עוסקות בתולדות העולם והאנושות לפני תחילת האירועים שכוננו את עם ישראל.
את פרשת בראשית קוראים בשבת הראשונה שאחרי חג שמחת תורה. העלייה הראשונה בפרשה נקראת גם בשמחת תורה, מייד עם השלמת סבב הקריאה בתורה. העולה לקריאה זו בשמחת תורה מכונה "חתן בראשית".
נושאים בפרשה.
בריאת העולם.
ספר בראשית נפתח בתיאור מפורט של בריאת העולם על ידי אלוהים בשישה ימים:
לאחר תיאור ששת ימי הבריאה, שב המקרא ומתמקד בבריאת האדם. בסיפור זה מתואר גן עדן וסביבתו, נהרותיו וצמחיו, כמקום שניתן לאדם "לעבדה ולשמרה". כל פירות הגן ניתנים לאדם חוץ מפרי עץ הדעת. ה' מחליט ש"לא טוב היות האדם לבדו - אעשה לו עזר כנגדו", אך אף אחת מהחיות שה' מביא בפני האדם לא נמצאת מתאימה. לבסוף ה' מפיל תרדמה על האדם, לוקח ממנו צלע אחת מגופו וממנה יצר את נקבת האדם.
חטא עץ הדעת.
בהמשך ישיר לסיפור בריאת האישה, מסופר כיצד שכנע הנחש הקדמוני את חווה כי אלוהים אסר על אכילת פרי עץ הדעת כדי למנוע מהאדם דעת ולא מכיוון שרצה להגן עליו. חווה מחליטה לאכול מהפרי ולהביא ממנו לאדם, שאוכל ממנו גם כן. בעקבות אכילת הפרי, אדם וחווה נעשים לפתע מודעים להיותם ערומים וממהרים להתכסות. כעונש אלוהים מקלל את הנחש בקיצוץ רגליו וזחילה על גרונו, את חווה בכאב הלידה ותלותה בבעלה, ואת אדם בעבודת האדמה כדי להצמיח מזון. לבסוף, אדם וחווה מגורשים לנצח מגן העדן לגלות.
קין והבל.
לאדם וחווה נולדים שני בנים, קין והבל. קין עובד אדמה והבל רועה צאן. שני האחים מנסים להקריב מנחה לאלוהים, קין מפירות האדמה והבל מחיות המרעה, אך אלוהים שועה למנחתו של הבל בלבד. בתגובה, קין רוצח את אחיו ונענש בגלות נצחית. להגנתו, אלוהים מעניק לו "אות" שטיבו אינו מפורש, כדי שלא ייפגע על ידי אויבים שינצלו את חולשתו. לאחר מכן מסופר על השושלת שיצאה מקין, עד למך ובניו.
הבן השלישי.
לאחר מותו של הבל, לאדם ולחווה נולד בן שלישי בשם שת, ממנו נולדה השושלת שהביאה אל נח.
עשרת הדורות.
תולדות עשרת הדורות שמאדם עד נח. הפרשה מסתיימת בתיאור השחיתות המוסרית שעלתה בעולם, ועל התקווה שהביאה הולדתו של נח, שכן נח "מצא חן בעיני ה'".
חטא בני האלוהים.
בסוף הפרשה מתואר חטא בני האלוהים שהוביל להחלטת ה' להחריב את העולם. קיימות שתי גישות עיקריות מהי זהותם של בני האלוהים ומה היה חטאם: רבים מפרשים שבני האלוהים הם בני הדיינים ובעלי הכח שניצלו את מעמדם כדי לחמוס ולגזול נשים יפות מתחת בעליהן כדי לשאתן לנשים. גישה נוספת מבארת שבני האלוהים הם מלאכים או כוחות רוחניים אחרים שהתגשמו ונשאו בנות אדם ומהם נולדו הנפילים שהיו בעלי כוחות על-אנושיים, מה שהביא רבים לסגוד להם ולהאלילם.
מצוות בפרשה.
בפרשה ישנה מצווה אחת:
תאריכי הקריאה.
השבת בה קוראים את פרשת בראשית יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה.
מפטירים ב, ראשון של שירי עבד ה' המצויים בספר זה. התימנים והאיטלקים מתחילים ב, והספרדים והאשכנזים מתחילים ב. התימנים מסיימים ב, הספרדים והאיטלקים וכן קהילות פרנקפורט דמיין ופוזנא ב, והאשכנזים (חוץ מהנ"ל) ב. ההפטרה עוסקת בהנהגתו של ה' ופותחת בבריאת העולם והיצורים החיים בו:
בנוסח רומניא הפטירו - עד .
בשנים בהן היום הראשון של ראש השנה חל בשבת (כ-28.6% מהשנים), נוהגים לקרוא עם פרשת בראשית את הפטרת "מחר חודש", מכיוון שראש חודש חשוון יוצא ביום ראשון ושני, למחרת שבת פרשת בראשית.
טראיאנוס
מַרְקוּס אוּלְפִּיוּס נֶרְוָוה טְרַאיָאנוּס (בלטינית: Marcus Ulpius Nerva Traianus; 18 בספטמבר 53 - 9 באוגוסט 117) היה קיסר האימפריה הרומית משנת 98 ועד מותו. היה השני מבין "חמשת הקיסרים הטובים". תחת שלטונו הגיעה האימפריה לשיא התרחבותה הטריטוריאלית. במסורת היהודית זכור טראיאנוס כמדכאו ביד רמה של מרד התפוצות אשר פרץ בשנת 115 בקרב היהודים בגולה.
קריירה מוקדמת.
טראיאנוס היה בנו של מרקוס אולפיוס טראיאנוס, סנאטור חשוב ממשפחה רומית שהתיישבה בספרד, אשר אף מוזכר מספר פעמים בספרו של יוסף בן מתתיהו, "מלחמת היהודים", כמפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. הוא נולד בעיר איטליקה (כיום סמוך לסביליה בספרד) בשנת 53. כאיש צעיר התקדם בשירותו הצבאי בכמה מן האזורים המסוכנים בגבולות האימפריה. הוא לקח חלק במלחמותיו של הקיסר דומיטיאנוס כנגד השבטים הגרמנים, וכאשר נרצח דומיטיאנוס, בשנת 96 כבר היו לו מוניטין של איש צבא.
מוניטין אלו סייעו לו תחת שלטון יורשו של דומיטיאנוס, נרווה, הנחשב לראשון "הקיסרים הנאורים". נרווה לא נהנה מפופולריות בשורות הצבא, והיה זקוק לקבלת תמיכתם. לפיכך אימץ נרווה את טראיאנוס לבן, והכריז עליו כיורשו בשנת 97. הורשה על ידי אימוץ אפיינה את הקיסרים הנאורים נרווה, טראיאנוס, אדריאנוס ואנטונינוס פיוס, אשר לאיש מהם לא היה בן שיכול היה לרשת את הקיסרות. האימוץ הבטיח את רציפות השלטון התקין. את הידיעה על האימוץ קיבל טראיאנוס מאחד ממפקדי צבאותיו, אדריאנוס, וכך נהנה אדריאנוס מחסדו של טראיאנוס לשארית ימי חייו. כאשר מת נרווה, ב-27 בינואר 98, קיבל טראיאנוס את השלטון ללא כל התנגדות, והיה כך לקיסר השני אשר נולד מחוץ לאיטליה.
שלטונו כקיסר.
הקיסר החדש נהנה מאהדת העם, והצדיק אותה בתקופת שלטון ארוכה ללא שפיכות הדמים שאפיינה את קודמיו. הוא שחרר רבים שנכלאו על ידי דומיטיאנוס שלא לצורך, והחזיר רכוש שהוחרם לבעליו, תהליך בו החל נרווה, אך לא הספיק להשלימו. הפופולריות שלו הגיעה לכך שהסנאט העניק לו את הכינוי "אופטימוס" שפירושו "הטוב ביותר".
טראיאנוס כאיש צבא.
טראיאנוס היה ידוע בעיקר במלחמותיו. בשנת 101 יצא למתקפה כנגד ממלכת דאקיה (כיום בשטחן של רומניה והונגריה על הגדה הצפונית של נהר הדנובה). הוא הכניע את מלך הדקים דקבלוס, וכבש את בירת הדקים סרמיזגטוסה. טראיאנוס התקבל ברומא במסע ניצחון. עם זאת, דקבלוס החל שוב להתמרד, וטראיאנוס שב לדאקיה, בנה גשר ענק מעל לדנובה, וכבש את הארץ לחלוטין בשנת 106 תוך שהוא משמיד את הבירה. דקבלוס התאבד, ודאקיה יושבה במתיישבים רומיים, והייתה לפרובינקיה רומאית.
בשנת 106 נלחם טראיאנוס אף כנגד הנבטים וכבש את הממלכה, לאחר שמלכה האחרון מת ומינה את טראיאנוס ליורשו בצוואתו.
בשבע השנים שלאחר מכן משל טראיאנוס ללא מלחמות. בתקופה זו התכתב עם הסופר פליניוס הצעיר על השאלה כיצד לנהוג בנוצרים. לדעת טראיאנוס ניתן היה להניח להם לנפשם, ובלבד שלא ינהגו את מנהגי דתם בציבור. הוא בנה מספר מבנים מונומנטליים ושיפר את רשת הדרכים שבין איטליה וספרד מולדתו. כיום ניתן לראות באיטליה את שרידי "פורום טראיאנוס" ואת שרידי עמוד הניצחון שהקים על מנת לציין את ניצחונו על הדקים.
בשנת 113 יצא למסע המלחמה האחרון שלו, המלחמות הפרתיות. על פי הסכמים קודמים היה על האימפריה הפרתית להתייעץ עם רומא בטרם ימונה מלך ארמניה. הפרתים הפרו הסכם זה ומינו מלך שלא היה מקובל על הרומאים. טראיאנוס כבש את ארמניה והדיח את מלכה. משם המשיך דרומה אל האימפריה הפרתית עצמה, וכבש את הערים בבל, סלאוקיה על החידקל ולבסוף את הבירה קטסיפון. הוא המשיך דרומה אל המפרץ הפרסי, והכריז על מסופוטמיה כפרובינקיה חדשה באימפריה.
בשנת 116 חצה את הגבול לתוך איראן וכבש את העיר שושן, הוא הדיח את מלך הפרתים אוסורס הראשון, והציב במקומו שליט בובה בשם פרתמספטס. היה זה ההישג הגדול ביותר שהשיגו הרומאים בהתקדמותם במזרח, הישג שאף שליט רומי מאוחר יותר לא יגיע אליו.
מותו של טראיאנוס וירושתו.
בנקודה זו התהפך מזלו של טראיאנוס. העיר חתרה בעורף, על נהר החידקל המשיכה להתנגד לו, והוא נאלץ לצור עליה. במהלך המצור ייתכן שסבל ממכת חום, ובריאותו התערערה. באותה העת החלו היהודים במרד, המכונה מרד התפוצות שכלל התקוממות כנגד התושבים היוונים וכנגד הרומאים בערים רבות, במסופוטמיה, לוב, אלכסנדריה וקפריסין. טראיאנוס נאלץ להקצות רבים מכוחותיו לדיכוי המרד.
בשלב זה התערערה בריאותו עד כדי שנאלץ לפרוש מן המלחמה. טראיאנוס נפש על מנת להחזיר את כוחותיו באביב והקיץ של שנת 117 אך לבסוף מת ב-9 באוגוסט בשנה זו בטרסוס שבקיליקיה. ישנם ויכוחים באשר ליורשו. יש הסבורים כי מינה את לוסיוס קווייטוס ליורשו, וכי הייתה זו אשתו של טראיאנוס, פלוטינה, אשר אדריאנוס היה קרוב משפחתה, אשר זייפה את חתימתו של טראיאנוס על מסמכי אימוצו של אדריאנוס לבן לאחר מות טראיאנוס. יש הסבורים כי אכן מינה את אדריאנוס שהיה חביבו עוד בימי חייו.
אדריאנוס, משמונה לקיסר, נסוג ממרבית כיבושיו של טראיאנוס במזרח, שכן סבר כי ההחזקה בהם מאמצת את כוחותיה של האימפריה מעבר לדרוש.
דימויו של טראיאנוס בהיסטוריה.
במהלך התקופה שלאחר מכן, כל קיסר חדש שמונה התקבל על ידי הסנאט בברכה - "felicior Augusto, melior Traiano" - מי ייתן ותהיה בר מזל יותר מאוגוסטוס וטוב יותר מטראיאנוס.