בשנת 1994 התגלה סמאק על ידי מועדון הצמרת צסק"א מוסקבה, והוחתם על ידו. הוא שיחק בצסק"א במשך 11 שנים, במהלכן הפך לאחד מהשחקנים המובילים בקבוצה. הוא זכה עמה באליפות ליגת העל הרוסית בכדורגל ב-2003, ובגביע הרוסי ב-2002. בעונת הוא העפיל עם צסק"א לראשונה בקריירה שלו לליגת האלופות, לאחר ניצחון על גלאזגו ריינג'רס במוקדמות. הוא עזב את הקבוצה באמצע עונה זו, לאחר שהיא סיימה במקום השלישי בשלב הבתים של המפעל.
בראשית 2005 עבר סמאק לקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית. לאחר כשנה בקבוצה, ב-2006, הוא חזר לרוסיה והצטרף למועדון הכדורגל מוסקבה. בעונת 2007 סייע סמאק למוסקבה להגיע להישגים הגדולים בתולדותיה - מקום רביעי בליגה הרוסית והעפלה לגמר הגביע הרוסי.
לאחר שתי עונות במוסקבה, עבר סמאק לרובין קאזאן בעונת 2008. הוא מונה עם הגעתו לקפטן הקבוצה, והוביל אותה בעונה זו לזכייה הראשונה בתולדותיה באליפות הליגה הרוסית. ב-2009 הוא זכה עמה באליפות נוספת, ונבחר גם לקשר ההגנתי המצטיין בליגה.
באוגוסט 2010 הוא עזב את הקבוצה וחתם בזניט סנקט פטרבורג, בה שיחק עד פרישתו ממשחק. במדיה זכה באליפות 2010 ובאליפות 2011/2012 וזכה עמה גם בגביע ב-2010 ובסופרקאפ ב-2011
בנבחרת.
סמאק החל לשחק בנבחרת הלאומית של רוסיה בשנת 1997, והיה לשחקן קבוע בה למשך מספר שנים. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2002 שנערך בקוריאה הדרומית ויפן, והיה שותף לכשלונה והדחתה כבר בשלב הבתים של גביע העולם.
סמאק איבד את מקומו בנבחרת במהלך שנת 2006, עם הגעת המאמן ההולנדי חוס הידינק, אך זומן מחדש לסגל הנבחרת זמן קצר לפני טורניר יורו 2008. סמאק הפגין יכולת טובה במהלך טורניר היורו, שבמהלכו כיהן כקפטן הנבחרת, והיה שותף להעפלה הראשונה בתולדות רוסיה לחצי גמר אליפות אירופה. במשחק השני בשלב הבתים, מול יוון, הוא בישל שער בניצחון 0–1. הופעה מפורסמת נוספת שלו הגיעה בשלב רבע הגמר, נגד הולנד, שבו הוא בישל שער לרומן פבליוצ'נקו בדרך לניצחון 1–3.
בעקבות יכולתו הטובה בטורניר זה, המשיך סמאק להיות שחקן קבוע בסגל הנבחרת של הידינק גם במשחקי מוקדמות מונדיאל 2010, אך נכשל עמה בניסיון ההעפלה למונדיאל.
קריירת אימון.
ביוני 2013 פרש סמאק ממשחק פעיל. זמן קצר לאחר מכן צורף לצוות המאמנים של זניט סנקט פטרבורג והיה לעוזרו של לוצ'יאנו ספאלטי, עמו קשר קשרי ידידות. במרץ 2014 מונה למאמן מחליף לאחר פיטוריו של ספאלטי. סמאק שימש בתפקיד עד למינויו של אנדרה וילאש בואש למאמן הקבוצה והמשיך לעבוד בצוות האימון של זניט.
ב-30 בדצמבר 2016 מונה למאמן קבוצת הכדורגל אופה. בעונת 2017/2018, הוא הוביל אותה למקום הששי בליגה, בהישג שיא של הקבוצה עד אז ולהעפלה להשתתפות במפעלים האירופיים, לראשונה בתולדותיה.
ב-29 במאי 2018 מונה למאמן זניט סנקט פטרבורג, במקומו של רוברטו מנצ'יני והצליח להוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ראשונה מזה 4 שנים, 340 יום לאחר מינויו לתפקיד. בשל כך זכה בתואר מאמן העונה. במאי 2020 זניט האריכה את החוזה שלו לשנתיים נוספות, עד מאי 2022. ביולי 2020 זכה באליפות השנייה ברציפות שלו כמאמן ביום שבו נולד לו נכד לראשונה, ב-5 ביולי 2020 וב-25 ביולי קבוצתו השלימה דאבל עם זכייתה בגביע הרוסי. תחת סמאק, זניט הגיעה ל-25 משחקי בית בגזפרום ארנה ללא הפסד, מעונת 2018/2019 וקבוצתו השיגה איתו 47 ניצחונות בליגת העל עם 77% אחוזי הצלחה, כשנתון זה מציב אותו בטבלת חמשת המאמנים הטובים בהיסטוריה של זניט סנקט פטרבורג. עם זאת, ספג ביקורת על כך שלא הצליח במשך שתי עונות רצופות להעפיל משלב הבתים של ליגת האלופות, כשגם בעונת 2019/20 ובעונת 2020/21 קבוצתו סיימה במקום הרביעי והאחרון. עם זאת, השיג אליפות שלישית ברצף והוכתר לאחד המאמנים הטובים בהיסטוריה של זניט סנקט פטרבורג.
פעילות חברתית פוליטית.
ביולי 2019 הכריז על תמיכתו באלכסנדר בגלוב בבחירות למושל העיר סנקט פטרבורג.
רונלד רוס
סר רונלד רוס (באנגלית: Ronald Ross; 13 במאי 1857 – 16 בספטמבר 1932) היה רופא בריטי, פרזיטולוג ואפידמיולוג, אשר גילה את מנגנון ההידבקות במחלת המלריה.
ביוגרפיה.
רוס נולד באלמורה שבהודו (כיום במדינת אוטראקהאנד), לגנרל קמפבל קליי גרנט רוס מצבא הודו ולמתילדה שרלוט אלדרטון. בגיל 8 הוא נשלח להתחנך באנגליה. הוא סיים תואר ברפואה בבית החולים סנט ברטולמיו בלונדון ב-1880 והצטרף לשורות השירות הרפואי ההודי. הצבתו הראשונה הייתה בצ'נאי. רוס עבר במקומות שונים בהודו כאשר חקר את מחלת המלריה, ואף לקה בה בעצמו. במחקריו הוא גילה כי טפיל המלריה מועבר על ידי זן ספציפי של יתוש, האנופלס, ואף הצליח להדגים את גלגול החיים המלא של הטפיל כולל הימצאותו בבלוטות הרוק של היתוש. בשנת 1902 זכה רוס בפרס נובל על מחקריו יוצאי הדופן על מחלת המלריה. רוס הוסיף לעשות וחקר את התפשטות המחלה במדינות שונות בעולם, ופרסם מודלים מתמטיים שתיארו את ההתפשטות האפידימולוגית של המחלה. כאשר שב רוס לאנגליה כפרופסור למחלות טרופיות, הצטרף כחבר ל"חברה המלכותית" ואף שימש כסגן הנשיא בה, ובנוסף מונה כחבר ב"מסדר האמבט" היוקרתי על ידי המלך אדוארד השביעי. על שמו נקראים רחובות רבים בהודו, ובית חולים למחלות טרופיות בהיידרבד, ובלונדון נוסד על שמו "מכון רוס" למחלות טרופיות והיגיינה.
חיים זליגמן
חיים זליגמן (16 בנובמבר 1912 תרע"ג - 25 בספטמבר 2009 תשס"ט) היה מחנך וחוקר יהודי ממוצא גרמני, שהתמקד במחקרו בשורשי התנועה הקיבוצית. במחקריו הראה כי שורשיה של התנועה הקיבוצית, על ערכיה ההתיישבותיים והשיתופיים, אינם מצויים רק בתורה המרקסיסטית, אלא גם ברעיונות האנרכיסטיים מבית מדרשם של הוגים כגון גוסטב לנדאואר, פרידריך ניטשה, אריך מיהזם וברנאר לזר.
חייו.
נולד בשם היינץ אלפרד זליגמן בעיר קרלסרוהה שבמחוז באדן בגרמניה, בן לאוסקר זליגמן ותיאה (תרזה) לבית דוקס, שניהם צאצאים למשפחות שעסקו בבנקאות. חיים היה האח השני מתוך חמישה אחים ואחיות. הוא למד בגימנסיה ההומניסטית ע"ש ביסמרק בקרלסרוהה, ואביו ראה אותו כממשיך דרכו בעסקי הבנקאות המשפחתיים.
חיים הצעיר לקח חלק בפעילות התנועות הציונית קדימה והחלוץ, ולאחר תקופת הכשרה חקלאית בשווייץ, עלה לארץ ישראל על גבי ספינת המעפילים "גליל", ב-1935.
לאחר העלייה, הצטרף זליגמן לקיבוץ גבעת ברנר, והיה מחברי קבוצת חירות, וממייסדי הקיבוץ. בתקופה זו עסק הקיבוץ בעיקר בחקלאות.
ב-1939 נישא זליגמן לשפרה גורביץ', חברת הקיבוץ שעלתה מליטא. מנישואים אלו נולדו להם שלושה ילדים: משה, מימי ויגאל.
זליגמן התגייס לשורות הפלמ"ח בשנים 1941-1945.
בתקופה מאוחרת יותר, נודע לחיים, כי במקביל, המשפחה שנשארה בגרמניה סבלה מן המשטר הנאצי. ב-22 באוקטובר 1940, גורשה המשפחה במשלוח שכלל כ-7,500 יהודים מן המדינות באדן, פפאלץ ווירטמברג. המשלוח שהיה במסגרת תוכנית מדגסקר של אייכמן, היה למחנה המעצר גירס בצרפת של וישי. אביו נספה ב-1941, ואימו תיאה נפטרה בבית החולים בקורזה שבצרפת, ב-1947, לאחר שחרור המחנה. אחיו, ורנר והרברט הובלו לאושוויץ ושם נרצחו.
אחיו ארנסט ואחותו סופי, הצליחו להימלט ועלו לארץ בתום מלחמת העולם השנייה.
חיים שירת כשליח מטעם תנועת הנוער הבונים בצרפת, וסייע ליהודים צעירים, חלקם יוצאי מדינות צפון אפריקה לעלות לארץ ישראל. ב-1957 החל את לימודיו. תחילה באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן באוניברסיטת תל אביב. בקיבוץ עבד כמחנך, מזכיר הקיבוץ ומנהל בית הספר היסודי.
שינוי דפוסי הקיבוץ מחברה אינטימית ושיתופית לחברה גדולה, הביא אותו לנתח את השורשים שעמדו בבסיס החברה הקיבוצית, מחקרו כלל הן את הרעיונות והן את ההישגים של החברה הקיבוצית בארץ ישראל.
הוא היה חוקר ושותף ביד טבנקין של התנועה הקיבוצית, ובשולחן הקומונות הבינלאומי. את הדוקטורט שלו כתב באוניברסיטת בילפלד הגרמנית. והיה ממייסדי חוג אורפלד.
זליגמן נפטר ב-25 בספטמבר 2009 כשהוא בן 96. הוא נטמן לצד אשתו, בבית העלמין בגבעת ברנר בערב יום הכיפורים התש"ע.
ליהוק
ליהוק הוא תהליך בחירת ושכירת הצוות המשתתף בהפקה אמנותית או בידורית כגון סרט קולנוע, הצגה או חדשיר והתאמתם לתפקידיהם בהפקה בהתאם לתוכנית ההפקה כגון בהתאם לתסריט או למחזה הכתוב.
הליהוק יכול להתחיל בקריאה ארצית למועמדים להבחן או בבחירה מתוך רשימת מועמדים מוגבלת. כיום ישנם בעלי מקצוע, הנקראים "מלהקים", המסייעים להתאמת שחקן או שחקנית לדמות נדרשת. לאחר גיבוש רשימת מועמדים, נערכים להם מבחני בד לבדיקת התאמתם לתפקיד.
סוגי שחקנים.
השחקנים נבחרים למלא תפקידים מסוגים שונים. התפקידים השונים מורכבים מכמה שחקנים שהופעתם משמעותית בקולנוע, בתיאטרון או בטלוויזיה. התפקיד הגדול ביותר שמגלם את הגיבור נקרא שחקן ראשי (או שחקנית ראשית לאישה). לעיתים אין שחקן מוביל אחד, והתפקידים הראשיים נקראים צוות שחקני אנסמבל, צוות המורכב מכמה שחקנים עיקריים ומבצעים, שמוקצים להם זמן הופעה ו/או כמות טקסטים בכמות דומה.
תפקידו של שחקן המשנה משמעותי פחות מזה של השחקן הראשי, אך עדיין תפקידו חיוני לסרט או להצגה. תפקידיו של שחקן המשנה נעים בין תפקידי דמויות מינורית, ועד לדמויות עיקריות, ולעיתים קרובות בעלי חשיבות חיונית להתפתחות העלילה, כגון: חברו הטוב של גיבור הסרט או ההצגה, או מושא האהבה של הגיבור.