על אף הסכנה שבך, צרו כוחות צבא האיחוד על המפקדה של פייגן במשך חמש שעות, עד אשר שתי בריגדות תחת פיקודו של שלבי, כולל "בריגדת הברזל" שלו, ששימשו כעתודה במשך ארבע שעות, תקפו לבסוף את האגף השמאלי של האיחוד, כיתרו את כוחותיו וניתקו אותם מהתגבורות שהיו במרחק של 32 ק"מ ממערב להם. לאחר שנפגע קשות מקליע שפגע בירכו, התעורר דרייק לאחר הקרב וראה את גנרל פייגן עומד מעליו. פייגן דאג שדרייק יטופל אישית על ידי הרופא שלו, וימים מספר אחר כך הוא דאג לאמבולנס שיעביר את דרייק מבית חולים שדה לביתו הסמוך של רופא דרומי ושל רעייתו שסיפקו לו טיפול אישי ומסור יותר. היה זה אף על פי שב-17 באפריל אסר גרנט על חילופי שבויים. בינתיים, כ-1,200 מאנשי הבריגדה של דרייק נשבו במרקס הילס ואולצו לצעוד למחנה השבויים הידוע לשמצה קמפ פורד שבטיילר, טקסס, שם הם נותרו בתנאים מחרידים עד סוף פברואר 1865. לאחר שהחלים מפציעתו בביתו שבבלאקסבורג, איווה, שב דרייק לליטל רוק על קביים. הוא מונה כנשיא הוועדה הצבאית של ארקנסו, שהייתה אז בית הדין הצבאי החזק ביותר במדינה.
בדצמבר 1864, דרייק, שהיה אז מועמד להעלאה לדרגת בריגדיר גנרל, הגיש תלונות נגד מפקדו, קולונל צ'ארלס ו. קיטרדג', שהביאו להרשעתו של זה האחרון בבית משפט צבאי ושחרורו מהשירות בגין שכרות והתנהגות שאינה הולמת קצין. בפברואר 1865 קודם דרייק לדרגת ייצוג של בריגדיר. בינתיים הוא הצטרף לרגימנט ה-36 במקום הצבתו בסנט צ'ארלס ממרץ ועד אוגוסט אותה שנה. בינתיים, השבויים שנשבו במרק הילס וששרדו את הזוועות בקמפ פורד, שוחררו בסוף פברואר, ולאחר חודש של חופשה בבתיהם, התאחדו עם שאר חיילי הרגימנט בסנט צ'ארלס. המלחמה במזרח התפוגגה, אך כוחות הקונפדרציה בארקנסו ובטקסס סירבו לשקול כניעה והן כוחות הקונפדרציה והן הרשויות האזרחיות בדרום ארקנסו שקעו באנרכיה מוחלטת כאשר רבים מקצינים סדירים לשעבר של הקונפדרציה הפכו את יחידותיהם לכנופיות גרילה, שהכו בעמדות צבא האיחוד בנהר וייט ובנהר ארקנסו. על אף האיחוד מחדש של הרגימנט ה-36 של איווה, בסוף אפריל היה מורל החיילים ירוד כאשר הם המתינו בסנט צ'ארלס במוצב מרוחק לשחרורם. עם הגעתו של דרייק כדי ליטול את הפיקוד, הוא השליט משמעת והורה לרגימנט להתחיל לבנות צריפים ראויים לחיל מצב. בעוד שהוראה זו הרגיזה רבים מאנשי הרגימנט, היא גרמה להם להיות עסוקים ובמצב פיזי טוב, בעת שהמתינו לשחרורם. ב-11 ביוני 1865 קיבל דרייק את הפיקוד על הבריגדה הראשונה של הדיוויזיה השנייה של הארמייה השביעית. באוגוסט הוא שוחרר מהשירות כבריגדיר גנרל בכוחות המתנדבים של צבא ארצות הברית. הרגימנט ה-36 של איווה, שכעת היה חלק מתפקידו הפיקודי החדש, שוחרר מהשירות ב-24 באוגוסט בדה-ואל בלאף, ארקנסו, הועבר לדוונפורט, איווה, ושוחרר מהשירות.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה עבד דרייק כעורך דין פלילי במשך כשש שנים. לאחר מכן, במשך כמעט 30 שנה, הוא עסק בבנקאות, בבנייה, ובניהול בענף הרכבות. הוא היה נשיא חברות רכבת שונות, והקים את הבנק הלאומי של סנטרוויל, שעד למותו הוא היה נשיאו.
ב-17 ביולי 1795 זכה דרייק במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה. בבחירות המקדימות שנערכו ב-5 בנובמבר אותה שנה הוא נבחר ברוב גדול, וכיהן כמושל בשנים 1896–1898.
דרייק תרם להקמתה של אוניברסיטת דרייק בדה מוין, שנקראה על שמו, ושימש כחבר בחבר הנאמנים שלה. הוא גם תרם לקולג'ים נוספים ולמוסדות דת.
פרנסיס דרייק נפטר בסנטרוויל, איווה ב-20 בנובמבר 1903 ונטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר.
לאסלו הראשון, מלך הונגריה
לאסלו הראשון או לאסלו הקדוש (בהונגרית: László I. magyar király בקרואטית: Ladislav I, בלטינית: Ladislaus I ) (ממלכת פולין, 1040 בקירוב – ניטרה, 29 ביולי 1095) היה מלך הונגריה משנת 1077 ומלך קרואטיה משנת 1091 ועד מותו. הוא בנם השני של בלה הראשון, מלך הונגריה ושל המלכה ריכזה (או ריכסה). שמו קשור לגיבוש וייצוב ההגנה על הרכוש הפרטי, כיבוש ממלכת קרואטיה (1091) וחניכתם של הקדושים ההונגרים הראשונים.
הוא עצמו נחנך לקדוש בשנת 1192 ונקרא גם "הספורטאי של אלוהים" בגלל מבנה גופו יוצא הדופן.
היסטוריה.
לאחר מותו של המלך בלה הראשון (1063), הכירו הנסיכים גזה (לימים גזה הראשון, מלך הונגריה) ולאסלו בבן דודם, שאלאמון, מלך הונגריה, כמלך החוקי עמו היו להם יחסים טובים בעשור שלאחר מכן. הסיפור הידוע מאוד בהונגריה של הילדה שנחטפה על ידי הקומנים הוא מתקופה זו. היחסים הידרדרו עם המלך שאלאמון בשנות ה-70 של המאה ה-11 והנסיכים גזה ולאסלו מרדו בשאלאמון. גזה השיג את כס המלוכה בשנת 1074, אך שאלאמון שלט בגבול המערבי של המדינה. באותה תקופה, לאסלו היה היועץ הראשי של גזה.
לאחר מותו של גזה (1077) בגיל 34 בלבד, עמדו חסידיו לצד לאסלו והמליכו אותו. שאלאמון התנגד בסיוע מלך גרמניה הוא היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאסלו תמך ביריבי היינריך במאבק האינווסטיטורה. שאלאמון התפטר בשנת 1081, אך לאחר מכן ניסה להשיג בחזרה את הכתר. מסיבה זו לאסלו כלא אותו, אך שחרר אותו שנתיים לאחר מכן במהלך חנוכת הקדושים.
לאחר סדרה של קרבות פנימיים לאסלו קבע בעדיפות להחזיר את ביטחון הציבור. גניבה ושוד נענשו בכריתת איברים או במוות. בשנת 1091 לאסלו כבש את רוב ממלכת קרואטיה וסימן בכך את תחילת התרחבותה של ממלכת ימי הביניים של הונגריה. במזרח הוא הביס את הקומאנים והפצ'נגים, והבטיח את הגבולות המזרחיים למשך 150 שנה. בשנים האחרונות לחייו, יחסיו עם הכס הקדוש הידרדרו דווקא בגלל הכיבוש הקרואטי, משום שהאפיפיור אורבנוס השני ראה בשטח הקרואטי הנכבש כאחוזת נאמנות משלו (מדינה וסלית), אך לאסלו לא הכיר בכך.
חייו של הנסיך לאסלו.
לאסלו נולד בממלכת פולין בסביבות שנת 1040. אביו היה בלה הראשון, מלך הונגריה ואמו הייתה הנסיכה הפולנייה ריכזה משושלת פיאסט. לבלה ולאשתו היו בסך הכל שבעה ילדים (4 בנים, 3 בנות), לאסלו היה הילד השני. את שנות חייו הראשונות בילה על אדמת פולין, לשם עבר אביו בשנת 1030 לאחר שהוגלה מהונגריה. לדברי הכרוניקן הפולני הראשון, גאלוס אנונימוס, הוא נעשה כמעט פולני כשאימץ מנהגים פולניים. אפילו שמו הוא ממקור סלבי: לאסלו הוא הגרסה ההונגרית של ולדיסלב.
לאסלו חזר הביתה מפולין בסביבות 1048 עם משפחת אביו. בלה קיבל את הנסיכות, שהיווה שליש מהמדינה. בשנת 1057 או 1063 השתתף לאסלו בהכתרת בנו של המלך אנדראש הראשון, מלך הונגריה, הנסיך שאלאמון, אז ילד, לאסלו נתן את הסכמתו להכתרה יחד עם אביו אחיו הגדול גזה.
לאחר שאחיו הגדול גזה נבחר למלך (לאחר ששאלאמון הורד מכס השלטון), לאסלו המשיך לשרת את אחיו. כך, בקיץ 1074, עצר את אחת מהתקפותיו של שאלאמון על ניטרה, למרות התמיכה בשאלאמון כוח צבאי ניכר של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. למרות הניצחון, הוא לא הצליח ללכוד את שאלאמון. בתקופת שלטונו הקצר של גזה (1074–1077), הקיפאון והתיקו נמשכו. האזור סביב מושון ופוז'ון נותר ברשותו של שאלאמון. לאסלו היה גם היועץ הראשי של גזה. ושכנע את גזה לבנות כנסייה בואץ, שם ניצחונם על שאלאמון היה נחזה מראש.
משפחתו.
המלך לאסלו הוא צאצא של בית ארפאד. הבן השני כאמור של בלה הראשון מלך הונגריה ושל המלכה ריכזה.
שלטונו.
הכתרתו.
גזה מת בשנת 1077 ונקבר בואץ. האצילים וגם ראשי הכנסייה בחרו בלאסלו למלך. לאסלו המשיך להיות נתמך על ידי חיילים פולנים נגד שאלאמון.
מיד לאחר עליית לאסלו לשלטון החל להשליט סדר. לשם כך פרסם את הקודקס (ספר חוקים) שלו. השינויים ביחסי הרכוש, שלא הוסדרו עד אז, דחף חלק מהאוכלוסייה להתרושש ולעבדות. מחאת השכבה הזו התבטאה על כן בזלזול ברכוש. בשל חוסר הביטחון שלה (וחוסר הכל שלה) היא גנבה כל מה שאפשר היה להזיז. יותר ממחצית מחוקי המלך לאסלו עסקו על כן בהגנה על רכוש. היה תגמול קשה על כל גניבה, עד כדי תלייה. לאסלו עסק גם במונופול המלח המלכותי. בפעם הראשונה, המונח nobilis כלומר אצולה מופיע בקוד זה. השם מראה שחלו שינויים בחברת החופשיים מאז אישטוואן הראשון, מלך הונגריה. האצילים הופרדו מהמוני האנשים החופשיים על ידי הבדלים משמעותיים בעושרם ובמעמדם החברתי. עמדתם המיוחסת כבר הפכה לנורמה משפטית על פי חוקי המלך לאסלו הראשון.
כך, בתחילת שלטונו, ביסס לאסלו הראשון את כסאו באמצעות חקיקה והחזיר את הסדר הפנימי של המדינה. הוא הפך את הפלטין למשנה למלך, שומר החותמות המלכותיות והחצר, ששפט עבור ובשמו של המלך. זה סימן את תחילת התפתחות המבנה של מערכת המשפט ההונגרית.
מדיניות חוץ.
סביבת מדיניות החוץ של הונגריה של המאה ה-11 נקבעה בעיקר על ידי מאבק האינווסטיטורה בין האפיפיור לקיסרות הגרמנית-הרומית הקדושה. פילוג הכנסייה הנוצרית ב-1054 ועלייתה של תנועה שקידמה התחדשות מוסרית בתוך הכנסייה הנוצרית המערבית. המאבק של האפיפיורות והאימפריה עם תוצאות מתחלפות לאורך זמן אילץ את הנצרות הלטינית כולה לנקוט עמדה. הונגריה באותה תקופה נקלעה למצב עדין במיוחד. שאלאמון, משולל הכוח, נשבע אמונים לקיסר היינריך הרביעי. אבל הקיסר היה כבול למאבק נגד האפיפיור לכן לא היה לו מספיק כוח לספק סיוע יעיל לשאלאמון. תחילה גזה ולאחר מכן לאסלו חיפשו תמיכה אצל האפיפיור גרגוריוס השביעי לתביעתם לכס המלכות.
לאסלו הקדוש, המלך האביר.