העידן הפרוגרסיבי (באנגלית: Progressive Era) היה תקופה של אקטיביזם חברתי נרחב ורפורמה פוליטית ברחבי ארצות הברית של אמריקה, שנפרשה על פני שנות ה-90 של המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה (1896–1916). רפורמים מתקדמים היו בדרך כלל נשים מהמעמד הבינוני בחברה או שרים נוצרים. המטרות העיקריות של התנועה הפרוגרסיבית היו טיפול בבעיות שנגרמו מתיעוש, עיור, הגירה ושחיתות שלטונית. הרפורמים החברתיים היו בעיקר אזרחים ממעמד הביניים שכוונו לקבלני קולות ולבוסים שלהם. על ידי הורדת נציגים מושחתים אלו מתפקידם, יוקם אמצעי נוסף לדמוקרטיה ישירה. הם גם חיפשו רגולציה של מונופולים באמצעות שיטות כמו מניעת נאמנויות ותאגידים באמצעות חוקי הגבלים עסקיים, אשר נתפסו כדרך לקדם תחרות שווה לטובת מתחרים לגיטימיים. הם גם דגלו בתפקידים ותקנות ממשלתיות חדשות, וסוכנויות חדשות שיבצעו את התפקידים הללו, כמו מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).
פרוגרסיבים רבים תמכו באיסור על משקאות אלכוהוליים, לכאורה כדי להרוס את כוחם הפוליטי של הבוסים המקומיים המבוססים בברים, אך אחרים מתוך הנעה דתית. זכות בחירה לנשים קודמה כדי להביא לזירה הצבעה נשית "טהורה יותר". נושא שלישי היה בניית תנועה יעילה בכל מגזר שאמורה הייתה לזהות דרכים ישנות שצריכות לעבור מודרניזציה ולהביא לידי ביטוי פתרונות מדעיים, רפואיים והנדסיים; חלק מרכזי בתנועת היעילות היה ניהול מדעי, או "טיילוריזם". בספרו של מייקל מקגר, "חוסר שביעות רצון עזה", ג'יין אדמס מצהירה שהיא מאמינה בנחיצות ה"אסוציאציה" של פריצת הגבולות החברתיים של אמריקה התעשייתית.
פעילים רבים הצטרפו למאמצים לרפורמות בשלטון המקומי, בחינוך הציבורי, ברפואה, בפיננסים, בביטוח, בתעשייה, במסילות ברזל, בכנסיות ובתחומים רבים נוספים. הפרוגרסיביים שינו, מיקצעו והפכו את מדעי החברה ל"מדעיים", במיוחד היסטוריה, כלכלה, ומדע המדינה. בתחומים אקדמיים התפנה מקומו של הסופר החובב לפרופסור המחקרי, שפרסם בכתבי העת ובעיתונות המקצועית החדשה. המנהיגים הפוליטיים הלאומיים כללו את הרפובליקנים תאודור רוזוולט, רוברט לה פולט וצ'ארלס אוונס יוז, והדמוקרטים ויליאם ג'נינגס ברייאן, וודרו וילסון ואל סמית'. מנהיגי התנועה פעלו גם מחוץ לפוליטיקה הנשיאותית: ג'יין אדמס, גרייס אבוט, אדית אבוט וסופוניסבה ברקינרידג' היו בין הרפורמרים הלא-ממשלתיים המשפיעים ביותר בעידן הפרוגרסיבי.
בתחילה פעלה התנועה בעיקר ברמה המקומית, אך בהמשך התרחבה לרמה המדינית והלאומית. הפרוגרסיביים קיבלו תמיכה ממעמד הביניים, והתומכים כללו עורכי דין, מורים, רופאים, שרים ואנשי עסקים רבים. חלק מהפרוגרסיבים תמכו מאוד בשיטות מדעיות כפי שיושמו בכלכלה, ממשל, תעשייה, פיננסים, רפואה, השכלה, תאולוגיה, חינוך ואפילו המשפחה. הם עקבו מקרוב אחר ההתקדמות שהתרחשה באותה תקופה במערב אירופה ואימצו מדיניויות רבות, כמו שינוי משמעותי של מערכת הבנקאות על ידי יצירת מערכת הפדרל ריזרב ב-1913 והגעת בנקאות קואופרטיבית לארצות הברית עם ייסוד איגוד האשראי הראשון שלו ב-1908. הרפורמים הרגישו שדרכים מיושנות משמען בזבוז וחוסר יעילות, וחיפשו בשקיקה את "המערכת הטובה ביותר".
מועדון חברים
פוקרה (אינקה)
פוקרה (בספרדית: Pucará, מקצ'ואה, מילולית "מבצר") הוא אתר הגנתי בראש גבעה או ביצורים שנבנה על ידי התושבים הקדם-היספנים וההיסטוריים של אזור הרי האנדים המרכזי (מאקוודור למרכז צ'ילה וצפון-מערב ארגנטינה). בחלק מהמקרים, אתרים אלו פעלו כמקלטים מבוצרים זמניים בתקופות של סכסוך גובר, בעוד שאתרים אחרים מראים עדויות ליישוב קבע. צורת הפוקרה, שהופיעה כסוג אתרים עיקרי במהלך תקופת הביניים המאוחרת (בערך 1000–1430 לספירה), אומצה באזורים מסוימים על ידי צבא האינקה באזורי הגבול השנויים במחלוקת של אימפריית האינקה. הספרדים התייחסו גם למבצרי העפר של המפוצ'ה שנבנו במהלך מלחמת האראוקו במאות ה-16 וה-17 במונח זה.
כיום, המונח נמצא בדרך כלל בשמות מקומות באזור האנדים, למשל ו בצ'ילה ו בפרו.
הפוקרה של האינקה.
מצודות פוקרה של האינקה היו ממוקמות בעיקר ליד גבולות אימפריית האינקה. הריכוז הגדול ביותר נמצא בצפון אקוודור, מה שמעיד על כך שבני האינקה נתקלו בהתנגדות החריפה ביותר להתפשטותם שם, הנחה שאושרה על ידי הכרוניקנים הספרדים המוקדמים של תולדות האינקה. צפונית לקיטו, נתקלו בני האינקה בהתנגדות עזה מצד כמה משטרי צ'יף, שנקראו ביחד "". היה קבוצה של פוקרות שנבנו על ידי בני האינקה במהלך המלחמה נגד בני ה. קבוצת פוקרות אחרות שנבנו סביב העיירה קראנקי הקלו על התבוסה הסופית של משטרי צ'יף והשתלבותם באימפריית האינקה. מלחמות אלו התרחשו ככל הנראה בין 1490 ל-1520. בפרו יש מאות ערים, חורבות ומיקומים עם השם פוקרה, אולם לא ידוע כמה מהאתרים הללו באמת נבנו או תוחזקו בתקופת אימפריית האינקה או אם היו מבצרים של ממש מלכתחילה, כיוון שהיה מקובל לקבוע כפוקרה כל מקום שנראה לכאורה כמבצר, למרות העובדה שייתכן שהוא מעולם לא שימש ככזה.
הטבלה הבאה היא ספירה משוערת של מיקום וכמות הפוקרות של האינקה המוכרות לארכאולוגים.
Message in a Bottle (שיר של הפוליס)
Message in a Bottle (בעברית: מסר בבקבוק; לעיתים מכונה בשוגג "Sending Out An S.O.S.") הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הפוליס. השיר פורסם כסינגל המוביל מאלבומה השני של הלהקה, "Reggatta de Blanc" (1979).
השיר נכתב על ידי סטינג, הסולן והבסיסט של הלהקה, ועוסק בניצול שנשטף אל אי בודד, ומשליח לים פתק בבקבוק בתקווה שיבואו להצילו. מילות השיר מהוות מטפורה לבדידות ולהבנה כי אנשים רבים חשים בודדים.
השיר היה הראשון מבין שירי הלהקה, וכן משירי חברת התקליטים A&amp;M רקורדס, שהגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי, שם דורג במשך שלושה שבועות רצופים.
קרדיטים.
הקרדיטים המצוינים להלן נלקחו משירות הזרמת המוזיקה טיידל. (על האלבום עצמו צוין בפשטות "כל הרעש (בוצע) על ידי הפוליס, כל העיבוד (בוצע אף הוא) על ידי הפוליס")
רתם רשף
רתם רשף (נולדה ב-28 במאי 1964) היא אמנית ישראלית המתגוררת ופעילה בתל אביב ובניו יורק.
ביוגרפיה.
רתם רשף היא דור רביעי בישראל, נולדה ליחזקאל (חזי) וצלה אביבי, גדלה ברחובות; לה שני אחים: מפיק הקולנוע גידי אביבי והמידענית הדס אביבי. סבא רבא שלה מצד אמה הוא משה סמילנסקי.
היא בוגרת המדרשה לאמנות, בית ברל, בה למדה בשנים 1985–1988. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן תרבות אמריקה ישראל ׳לאמן צעיר מבטיח׳ (1987) והציגה בתערוכה קבוצתית של זוכי המלגה במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. בשנים 2002–2004 עשתה תואר מוסמך אוניברסיטה במוזיאולוגיה, באקדמיית ריינוורדט , אמסטרדם, הולנד.
ב-2006 הציגה רשף בתערוכת הבכורה הקבוצתית בגלריית סוזאן אילי פיין ארטס בניו יורק. ב-2007 שבה לארץ והצטרפה לאמני גלריית החדר בתל אביב, במסגרתה הציגה את תערוכת היחיד שלה, ״כתום היום״. ב-2010 זכתה במקום הראשון בקטגוריית 'אמנות ועסקים' של התחרות הבינלאומית של ארטה לגונה, איטליה; ציוריה הודפסו על תוויות שניים מבקבוקי היקב.
ב-2014 עבודתה Deep זכתה בציון לשבח בציור במסגרת תחרות היצירה הבינלאומית של לונדון.
ב-2015 שהתה כאמנית אורחת בבית הספר לאמנויות חזותיות , וב-2021 שהתה ב-Residency Unlimited, שני האחרונים בניו יורק.
בין תערוכות היחיד שלה: ״אירוע לבבי״ בחלל המעבדה, "מעברים" (2018) ו"עדן בשתי מערכות" (2019), שלוש עבודות קיר בחזית בית האמנים תל אביב; "אמאבאבת" (2019), מיצב ציורי שהוצג כחלק משבוע האיור של תל אביב;
"נוסעת בזמן" (2017) בגלריה לאמנות באוניברסיטת לה ורן ,
"נוסעת בזמן: חלק שני, מצפן" (2018) בגלריה קוון פונג, האוניברסיטה הלותרנית ,
שניהם בקליפורניה; ו״ספקטרום״ בגלריה של הסוהו האוס במערב הוליווד, קליפורניה. תערוכת היחיד המוזיאלית שלה, "ארכדיה" (2019),
הוצגה במוזיאון קאטונה לאמנות , קאטונה, ניו יורק.
רתם רשף נשואה לשי רשף, המייסד והנשיא של אוניברסיטת ההמונים, היא אם לארבעה.
אודות יצירתה.
רתם רשף עוסקת בציור מופשט וביצירת מיצבים ציוריים המורכבים מיריעות קנבס גדולות ממדים. עבודותיה מתמקדות ביחסים שבין נוכחות והיעדר, זיכרון וממשות, באמצעות שימוש בחומרים יום יומיים וחלקי צמחייה, והפיכתם לדימויים מופשטים המזכירים מאובנים או משקעים.
המיצב הציורי שלה "ארכדיה", הוצג כתערוכת יחיד במוזיאון קאטונה לאמנות בניו יורק . באוקטובר 2019. הוא מתכתב עם ציורו של ניקולא פוסן Et In Arcadia Ego . המיצב עוסק במתח שבין הנוף המצויר והסביבה הטבעית העוטפת את המוזיאון, ובסכנות התפרצותה של האלימות הרוחשת מתחת לפני השטח, בחברות האמריקאית והישראלית כאחת.
בתערוכה "שליטה | שחרור" במקום לאמנות בקרית המלאכה בתל אביב (2016), הציגה יריעות ציור באורך 44 מטר, התלויות מהתקרה לרצפה ועוטפות את הגלריה.
ב-2017 הציגה רשף מיצב גדול בשם "נוסעת בזמן" כתערוכת יחיד באוניברסיטת לה ורן, קליפורניה . תהליך תליית המיצב תועד בידי הצלם והבמאי אריק מין סוינסון . "נוסעת בזמן" מורכב משש יריעות ציור השזורות לאורך ולרוחב ויוצרות סבכה צבעונית גדולה. המיצב מסמל את ארבע עונות השנה המתחלפות, כשהעונות נשזרות זו בזו לכדי מארג אחד, תוך שימוש בטכניקות, צבעים ואווירה מגוונים. היצירה מבקשת להשהות את מבט הצופה על הקיר ולהאריך את חוויית הצפיה באמנות, בעידן העכשווי שטוף הדימויים והקצב המהיר. שש יריעות הציור נמזגות לכלל התנגשות אקלימית, המצביעה על תופעת ההתחממות העולמית, שבה מופיעים גשמים וסופות בקיץ וגלי חום בחורף.