ב-1865 הוצעה למיטשל משרת הפרופסור לאסטרונומיה ומנהלת מצפה הכוכבים בקולג' ואסאר שזה עתה נוסד. הקולג', ששכן בפוקיפסי שבמדינת ניו יורק, היה פרי יוזמתו של מתיו ואסאר, בעל מבשלת בירה עשיר, ונועד להיות מוסד אקדמי ברמה גבוהה לנשים בלבד (מאז 1969 לומדים בו בני שני המינים). על אף שמיטשל לא רכשה מעולם השכלה אקדמית, קסמה לה ההצעה להיות חלק מהניסוי המשמעותי הראשון להציע חינוך גבוה לנשים. היא קיבלה את ההצעה והייתה בכך לאדם הראשון שקיבל משרת הוראה במוסד. מיטשל ואביה עברו להתגורר במקום. שנת הלימודים הראשונה החלה בספטמבר 1865 ומיטשל הייתה אז בת ארבעים ושבע. תלמידותיה מתקופה זו דיברו עליה בהערכה רבה. מיטשל השתלבה היטב בסגל האקדמי ורוב המורים וההנהלה הפכו לחבריה הטובים, אם כי במקרים רבים היו ויכוחים על הדרך החינוכית שבה יש לנקוט. למשל, מריה מיטשל התנגדה לשיטת חלוקת הציונים והפרסים לבנות המצטיינות. ב-1870 החליטו שתי הנשים היחידות בסגל ההוראה, מריה מיטשל והפרופסור לרפואה אלידה איירי (Alida Avery), למחות נגד השיטה על פיה אישה מקבלת שכר נמוך בהרבה מגבר באותה משרה, ואיימו לעזוב את ואסאר אם שכרן לא ישווה לשכר הגברים. בסופו של דבר נכנעה ההנהלה והעלתה את שכרן (אם כי לא השוותה אותו לשכר הגברים).
עם תלמידותיה של מריה נמנו כריסטין לד-פרנקלין , שהייתה האישה הראשונה שלמדה לתואר שלישי במתמטיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ואלן סוואלו ריצ'רדס , שהייתה האישה הראשונה שקיבלה אישור ללמוד כימיה ב-MIT.
בנוסף ללימודי אסטרונומיה דאגה מיטשל להפגיש את התלמידות עם סופרות כדוגמת לואיזה מיי אלקוט, ונציגות בולטות של התנועה הפמיניסטית שבאו לוואסאר על מנת להרצות על תחומי העניין שלהן. עם השנים התחזק במריה הרצון לשפר את מעמד האישה. יחד עם פעילות אחרות לשיפור מעמד הנשים כדוגמת סוזן ב. אנתוני, ג'וליה וורד האו , לוסי סטון (Lucy Stone), אליזבת קדי סטנטון (Elizabeth Cady Stanton) ומרי ליברמור , היא עזרה להכין את קונגרס הנשים הראשון שהתנהל בניו יורק ב-1873. הקונגרס החליט על הקמת "האיגוד לקידום הנשים" (Association for the Advancement of Women, בראשי תיבות AAW). ב-1875, כשהיא בת 57, ניהלה מיטשל את הקונגרס השלישי כנשיאת ה-AAW, ושנים אחר כך עמדה בראש ועדת המדע של הארגון.
עיקר פעילותה המדעית של מריה מיטשל בתקופה זו היה חקר כתמי השמש, והיא הייתה הראשונה לגלות שכתמי השמש הם מערבולות אנכיות ולא, כפי שחשבו עד אז, עננים. כמו כן עסקה באיתור שביטים ובחקר צדק ושבתאי. מיטשל השתדלה שלא להחמיץ אף ליקוי חמה שהתרחש בארצות הברית, וכך למשל ב-1878, נסעה כל הכיתה של מיטשל לדנוור, מרחק אלפי קילומטרים מניו יורק, עבור "תצפית שעתידה להימשך שתי דקות וארבעים שניות".
כל חייה הייתה מריה מיטשל בריאה, אלא שב-1880 נפלה למשכב ולא יכלה להעביר את השיעורים במשך סמסטר שלם. היא החלימה, אבל מצבה הבריאותי לא שב לתיקנו. היא התכוונה להמשיך ללמד עד גיל שבעים, אבל בינואר 1888, בגיל 69, נאלצה להודיע לנשיא הקולג' כי אינה מסוגלת להמשיך. מריה חזרה להתגורר בלין, עם אחותה קייט. גם בתקופה זו עסקה באסטרונומיה. אחיינה תכנן ובנה לה מצפה כוכבים בחצר.
מריה מיטשל מתה ב-28 ביוני 1889 ונקברה בננטקט בבית הקברות "פרוספקט היל", המצוי כיום בצלו של מצפה הכוכבים לוינס (Loines).
היקום על פי הפיסיקה המודרנית
היקום על פי הפיסיקה המודרנית הוא ספר מדע פופולרי מאת יורם קירש.
הספר יצא לאור ב-2006 בהוצאת עם עובד בשפה העברית. הספר מציג סקירה ייחודית של התפתחות הפיזיקה מתחילתה ועד לתקופתנו. המחבר, יורם קירש, כתב גם את הספר ציידי החלקיקים ביחד עם פרופסור יובל נאמן אשר יצא לאור ב-1981 בהוצאת מסדה, תורגם לאנגלית ולשפות נוספות, זכה לכמה וכמה מהדורות והפך לקלסיקה בתחום המדע הפופולרי.
בספרו מסביר קירש את מרבית התאוריות של הפיזיקה, מהפיזיקה הקלאסית ועד לפיזיקה המודרנית כולל תורת המיתרים וקוסמולוגיה. הפרקים בספר מסודרים בצורה כרונולוגית כדי להביא לקורא את ההתפתחות ההיסטורית של הנושא עם הדגשה על האישים והרעיונות המרכזיים. הנושאים מועשרים בהצגת המהפכות הפילוסופיות אשר גרמה הפיזיקה ובהן תורת היחסות ומהות הזמן, תורת הקוונטים והוודאות במדע ועוד.
ראסינג באפוסם
ראסינג באפוסם היא קבוצת כדורגל מהעיר באפוסם שבמרכז קמרון. ראסינג באפוסם זכתה ארבע פעמים באליפות קמרון ופעם אחת בגביע הקמרוני. הקבוצה הודחה מהליגה הקמרונית הבכירה בעונת 2006.
סאליף קייטה (קבוצת כדורגל)
מועדון הכדורגל סאליף קייטה (צרפתית: Jeunesse Sportive Centre Salif Keita) הוא מועדון כדורגל מהעיר במקו בירת מאלי. קבוצת הכדורגל של המועדון לא זכתה באף תואר במאלי (אליפות או גביע), אך שניים משחקניה הפכו לשחקני מפתח בנבחרת מאלי, סיידו קייטה ומחמדו דיארה.
המועדון נוסד על ידי כדורגלן העבר סאליף קייטה, שנחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים בהיסטוריה של מאלי, וקרוי על שמו.
הקבוצה הופיעה פעם אחת במפעלים האפריקאיים, בעונת 1999 בגביע CAF, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון.
סנטר סליף קייטה
נתיב נוסף
נתיב נוסף היה כתב עת דו-חודשי מטעם אגודת הלהט"ב, שיצא לאור בשנים 1990 עד 1994. בסך הכל יצאו לאור כ-15 גיליונות.
היסטוריה.
"נתיב נוסף" הוא כתב העת הראשון בישראל שפנה לכלל הקהילה הלהט"בית.
בשנים 1991–1994 שימשה ליאורה מוריאל, שנמנתה עם יושבי ראש האגודה, כעורכת ראשית. בין חברי צוות הכותבים נמנו גם דן לחמן, ליאורה שדה, רון בן עזרה, שרון נאמן, הדר נמיר, גילן מרקוס, דוד ארליך ורפי ניב.
הוצאתו לאור של כתב העת "נתיב נוסף" הסתיימה לאחר ארבע שנות פעילות. כשנה וחצי לאחר סיום הפצתו החל לצאת לאור הירחון "הזמן הוורוד".
פעילות.
בניגוד לעיתון "מגעים", שיצא באותה תקופה ופנה במובהק לגברים; ולעיתון "קל"ף חזק", שפנה לנשים, התאפיין "נתיב נוסף" בעיסוק בתכנים שנחשבו למיינסטרים, כגון אקטואליה, פוליטיקה, איידס, וההימצאות בתוך "הארון". העיתון פנה באופן מוצהר לאנשי התרבות והרוח, ולא דווקא לאדם הפשוט, וייתכן שזו הסיבה לאי הצלחתו לאורך זמן.
עם זאת היה "נתיב נוסף" ראשון מסוגו, ורשם הישגים למען הקהילה במעורבותו. דוגמה למאבק ציבורי שבו נחל העיתון הצלחה היה המאבק הציבורי בקק"ל על אפלייתם בהסתרת תורמים מקרב קהילות הלהט"ב בעולם. בשנת 1979 נשתלה ביער להב חלקת יער על ידי פעילי להט"ב מרחבי העולם, שתרמו לקק"ל. השלט שהוצב בשנת 1979 הוסר לאחר זמן קצר, וקק"ל התנגדה להצבתו מחדש, עד לחשיפת העניין על ידי המגזין "נתיב נוסף".
הגיליון הראשון יצא לאור בשנת 1990, כשנתיים לאחר שבוטל, בתיקון מס' 22 לחוק העונשין, הסעיף האוסר על משכב זכר. האווירה במדינת ישראל כלפי הומוסקסואליות הייתה חשדנית ועוינת במקרים רבים, ודי היה באזכור נטייתו המינית השונה של אדם על מנת שיופלה בקבלה לעבודה ובשירות בצה"ל. לאור זאת בולט ייחודו של "נתיב נוסף" בראשוניותו, ככתב העת הראשון מסוגו בעברית שדן בגלוי בנושאים להט"ביים.
ביקי
בּיקי הוא כינוי שדבק ביהודים ההרריים, ולעיתים גם ביהודי גאורגיה, לפחות עד סוף המאה התשע עשרה, על ידי היהודים הרוסים שהתיישבו בקווקז, והפך לכינויים גם בפי הלא יהודים. יהודי ההר ראו בכינוי זה עלבון חריף.
משמעות הכינוי ביקי אינו ברור לגמרי. ידוע כי הראשונים שעשו שימוש בכינוי היו היהודים הרוסים שהגיעו לקווקז, ולכינוי הייתה משמעות שלילית. רוב היהודים הרוסים שהתיישבו בקווקז, וסיגלו לעצמם את הלשון הרוסית, ראו את עצמם כחלק מהאוכלוסייה הרוסית השליטה. הם בזו לתושבים המקומיים וליהודי ההרים. חוקר הקווקז המזרחי מסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים, י. קוזובסקי ציין כי היהודים הרוסים "רואים בהם פראים ומכנים אותם ביקי". חוקר אחר מאותה תקופה ציין כי היהודים הרוסים בקווקז, שרובם בעלי מלאכה בורים למחצה, ו"אינטליגנטים" שלא השלימו את חוק לימודיהם, מואסים ביהודים ההרריים ומכנים אותם ביקי. במשך השנים נשתכחה משמעותו הראשונית של הכינוי ולא הייתה ברורה אף ליהודים הרוסים עצמם.
נעשו ניסיונות נוספים לפרש את משמעות הכינוי. יש שפרשו את הכינוי "ביקי" או "ביק" ביחיד, כשיבוש התואר "בֶּק" הבאה לציין אציל או נסיך. אולם השערה זו לא סבירה כיוון שיהודי ההרים, מעולם לא השתייכו, על פי הידוע, לשכבה של אצולה, ולא היה בהם אצילים או נסיכים בעת הכיבוש הרוסי את האזור. אחרים העלו את הסברה כי מדובר בראשי תיבות של "בני ישראל קדושים", אולם גם השערה זו אינה סבירה לנוכח יחסי הניכור וההסתייגות מצד היהודים הרוסים כלפי אחיהם ההרריים, ובוודאי שיהודי ההרים לא היו רואים בכינוי זה עלבון חריף.
החוקר מרדכי אלטשולר, מעריך כי בכינוי זה התמזגו המשמעויות השליליות של המילה הרוסית כמו גם במובנה ביידיש. המובן הישיר של המילה "ביק" ברוסית (Бык) הוא שור, ובהשאלה עקשנות ובריאות. היהודים הרוסים שהגיעו לקווקז היו דוברי יידיש, ושור ביידיש הוא "אָקס", המציין בהשאלה אדם טיפש. כיוון שיהודי רוסיה בקווקז עברו לדבר בשפה הרוסית, הם תרגמו לרוסית את המילה אקס עם משמעותה המושאלת מיידיש. מכאן שהכינוי ביק סימל אנשים בריאים טיפשים ועקשנים, ותאור זה תואם את האופן בו ראו היהודים הרוסים בקווקז את יהודי ההרים. ומכאן גם ניתן להבין את העובדה שיהודי ההרים ראו בכינוי זה עלבון.