צי ארצות הברית מקיים את מנהג "איוש המעקות" (Manning the Rails). על פיו ניצבים אנשיה של כל אונייה הנכנסת לנמל בעמידת הקשב לאורך מעקות הסיפון של האונייה בעת מעברה ליד אנדרטת האריזונה, כהבעת כבוד לחללי ההתקפה על הנמל. מנהג זה מקוים גם על ידי אוניות משמר החופים וצי הסוחר של ארצות הברית, ולא מכבר החלו לקיימו גם צוותי אוניות צבאיות זרות המבקרות בפרל הארבור.
מרכז המבקרים.
מרכז המבקרים של האנדרטה ממוקם בחלקו המזרחי של הנמל, בסמוך לגשר הנמשך מן היבשה אל האי פורד.
במרכז המבקרים מצוי מוזיאון, המכיל מוצגים שונים כולל תצלומים, מזכרות ופריטים מן הקרב. התצוגה כוללת אחד מן העוגנים ואחד מן הפעמונים של האריזונה, וכן דגם של האונייה השקועה ושל האנדרטה שמעליה.
בפאת מרכז המבקרים הגובלת בחוף הנמל ניצבים מספר לוחות ועליהם תיאור פנורמי של האירועים בנמל ביום ההתקפה. בסמוך להם ניצבת תצוגת זיכרון, המוקדשת לחללי ההתקפה על הנמל שלא נמנו על צוותה של האריזונה.
קודם להפלגה אל האנדרטה מוזמנים המבקרים לצפות בסרט תיעודי בן 23 דקות אודות ההתקפה על פרל הארבור, המוקרן בשני אולמות במרכז המבקרים.
שטחם המשותף של האנדרטה ומרכז המבקרים הוא 42.5 דונם.
מידע נוסף.
המהלך לתכנון אנדרטה להתקפה בתחומיה של הוואי החל ב-1949 אך התמשך זמן רב עקב מחלוקות וקשיי תקציב והבשיל רק בשלהי שנות החמישים. הקמת האנדרטה נעשתה במימון ציבורי ופרטי כאחד.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל האמריקני יליד אוסטריה אלפרד פרייס (Alfred Preis). בנייתה החלה ב-1960 ונסתיימה שנתיים לאחר מכן. טקס חנוכת האנדרטה נערך ב-30 במאי 1962.
האנדרטה ומרכז המבקרים מופעלים מאז שנת 1980 במשותף על ידי צי ארצות הברית ושירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. פעילותם נתמכת על ידי פעולת אגודת מוזיאון הזיכרון לאריזונה (Arizona Memorial Museum Association), אשר הוקמה ב-1979.
שירות הפארקים הלאומיים בפרויקט עוסק במיפוי מדוקדק של האונייה הטבועה ושל מצבה הפיזי. בין השאר עוסק הפרויקט בהערכת דליפת הדלק ממכלי האונייה הטבועה, אשר מתרחשת גם כיום. טיפות הדלק הדולפות זכו לכינוי "דמעות האריזונה".
בשנת 1989 הוכרזו שרידיה של האריזונה (אך לא האנדרטה) כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
ריבוי אינטליגנציות
מילובן ראייבאץ
מילובן ראייבאץ (בסרבית: Милован Рајевац; נולד ב-2 בינואר 1954 בצ'אייטינה, יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר סרבי, כיום מאמן נבחרת גאנה.
קריירה.
באוגוסט 2008 מונה ראייבאץ למאמן נבחרת גאנה בכדורגל והוביל אותה לטורניר גמר מונדיאל 2010. גאנה היא הנבחרת האפריקאית היחידה שהעפילה לשלב שמינית הגמר במונדיאל 2010, שם אף נצחה את ארצות הברית והעפילה לשלב רבע הגמר.
ראייבאץ התפטר מנבחרת גאנה ב-8 בספטמבר 2010 ולמחרת החל לאמן את הקבוצה אל-אהלי ג'דה מערב הסעודית.
בשנת 2011 עבר לאמן את נבחרת קטאר.
ג'מה ארטרטון
ג'מה כריסטינה ארטרטון (באנגלית: Gemma Christina Arterton; נולדה ב-12 בינואר 1986) היא שחקנית קולנוע בריטית ממוצא יהודי. התפרסמה בתור נערת בונד סטרוברי פילדס בסרט "קוונטום של נחמה". לאחר מכן הופיעה בסרטים ההוליוודים "התנגשות הטיטאנים", "" ו"קוטלי המכשפות".
ביוגרפיה.
ארטרטון נולדה בעיירה גרייבסנד שבמחוז קנט, הממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי בעיקרה, אם כי סבתה של אמה הייתה יהודייה-גרמנייה. הוריה הם סאלי-אן (לבית היפ) ובארי ארטרטון.
כשנולדה התגלה לה מום הפולידקטיליה וגודלה בידי אמה לצד אחותה הצעירה יותר האנה ג'יין, זאת לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת חמש.
החלה להתעניין בתחום המשחק עוד כשהייתה נערה ונרשמה לקורסי תיאטרון בעיירה דארטפורד, התקבלה ל"אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" ושם למעשה חשפה את כישוריה לראשונה בפני אנשי מקצוע בממלכה.
קריירת משחק.
ארטרטון החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 21 עם הופעה בתפקיד משני בקומדיית הנעורים הבריטית "טירוף של קולג'", בתור קלי הופסום ג'ונס.
ב-2008 נבחרה מתוך 1,500 מתמודדות לגלם את דמותה של סוכנת MI6 סטרוברי פילדס בסרט ה-22 במספר בסדרת סרטי "ג'יימס בונד", "קוונטום של נחמה". הופיעה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC המבוססת על הרומן "טס לבית דרברוויל" מאת תומאס הרדי.
בשנת 2010 הופיעה בחידוש התלת ממדי לסרט הפולחן "התנגשות הטיטאנים" משנת 1981 שם גילמה את דמותה של איו. שיחקה באחת ההפקות המדוברות ביותר באותה שנה "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" המבוססת על משחק הווידאו הקלאסי, בסרט הופיעה בתור הנסיכה טמינה.
לצד הופעותיה בסרטים שוברי קופות, רשמה ארטרטון הופעה פרובוקטיבית למדי בדרמת המתח הבריטית "איפה אליס?", בה מגלמת ארטרטון בת עשירים שנחטפת על ידי שני אסירים משוחררים. סצינות העירום של ארטרטון בסרט הפתיעו את המבקרים בשל האופן הברוטלי, האלים והלא מחמיא במיוחד בו הוצגו בסרט.
ארטרטון הופיעה בתפקיד הראשי בקומדיה של סטיבן פרירס "תמרה דרו" בתור בעלת הטור הלונדונית תמרה דרו.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה "שעתם היפה" ("Their Finest"), לצדם של סם קלאפלין וביל ניי ובסרט "תולדות האהבה" (The history of love) המבוסס על ספרה של ניקול קראוס.
חיים אישיים.
בשנת 2008 ניהלה ארטרטון מערכת יחסים עם הפעלולן הספרדי אדוארדו מונוז, אותו פגשה על הסט של הסרט "הנסיך הפרסי: חולות הזמן". הם התגוררו יחד בלונדון, אך נפרדו לאחר שישה חודשים.
בשנת 2010 נישאה לאיש העסקים האיטלקי סטפאנו קאטלי. ב-2013 הם נפרדו, וב-2015 הם התגרשו. בשנת 2014 החלה מערכת יחסים עם עוזר הבמאי הצרפתי פרנקלין אוהנסיאן, ב-2016 השניים נפרדו.
בשנת 2019 נישאה לשחקן האירי רורי קיניר לאחר שנתיים של זוגיות.
מוטי גולני
מוטי גולני (נולד ב-3 בדצמבר 1954) הוא היסטוריון ישראלי של תקופת המנדט ומדינת ישראל, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב וראש המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן.
ביוגרפיה.
גולני נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר, למד לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים, כולל חטיבות בהיסטוריה של עם ישראל, גאוגרפיה ויהדות זמננו. בשנים 1985-1988 כיהן כמנהל מרכז רחל ינאית בן-צבי ללימודי ירושלים, יחידת בת של יד יצחק בן-צבי המתמחה בסיורים ובסמינרים לימודיים בירושלים, בעיקר לנוער. גולני המשיך לתואר השני במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. הוא כתב עבודת גמר בהדרכתם של פרופסור יואב גלבר ופרופסור גדעון שמעוני על "הנהגת היישוב ושאלת ירושלים בשנים 1949-1937". העבודה ראתה אור במסגרת סדרת הספרים של האוניברסיטה המשודרת (ציון בציונות, 1992). בשנים 1986-1985 היה גולני עוזר ההוראה של פרופסור גבריאל כהן באוניברסיטת תל אביב. את התואר השני סיים ב-1990 באוניברסיטה העברית.
את תואר הדוקטור אותו קיבל בשנת 1993 עשה גולני בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטור עסקה בדרכה של ישראל למלחמת סיני ובמלחמה עצמה. המחקר נעשה בשיתוף מחלקת ההיסטוריה של צה"ל ובהמשך פורסם בשני כרכים (תהיה מלחמה בקיץ.., 1997). מדובר במחקר כולל ראשון על מלחמה ישראלית. מחקר שיש בו היבטים מדיניים, פוליטיים וצבאיים. המחקר ראה אור גם באנגלית ובצרפתית.
בשנים 2001–2005 היה ראש החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה. בשנת 2009 התמנה לפרופסור חבר בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטה.
כמו כן היה חבר במערכת הוצאת הספרים של האוניברסיטה. השתתף בצוות שעבד על המוזיאון הלאומי למערכות ישראל, שהיה אמור לקום בהר איתן ליד ירושלים. אחר כך היה יועץ היסטורי למוזיאון רבין העוסק בהיסטוריה של היישוב ושל מדינת ישראל. בשנים האחרונות הוא חבר בצוות ישראלי-פלסטיני (הפועל במסגרת סמינר זלצבורג), העוסק בפרסום משותף העוסק בתולדות המלחמה ב-1948.
החל מאוקטובר 2013 עבר גולני לחקור באוניברסיטת תל אביב, בחוג להיסטוריה של עם ישראל. בשנים 2017–2019 היה ראש החוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. הוא גם ראש הקתדרה ע"ש רוזנברג לחקר תולדות העם היהודי.
גולני מתגורר ביישוב הקהילתי גבעת אלה.
ספריו.
ב-2002 ראה אור ספרו של גולני "מלחמות לא קורות מעצמן: זיכרון, כוח ובחירה", שעוסק בתולדות היחס הציוני והישראלי אל הכוח הצבאי הממוסד משנות ה-30 ועד לשנות ה-70 של המאה העשרים. הספר הוא שילוב סוגות בין מחקר היסטורי, פרוזה ואפיזודות אוטוביוגרפיות. הספר זכה לתהודה נסערת מצד מחייבים ושוללים כאחד, הן בשל הז'אנר וגם בשל התזה. גולני טוען בספרו שעד 1973, בתהליך שראשיתו בשנות הארבעים, חששו בישראל יותר מסכנות השלום מאשר מנוראות המלחמה.
ב-2005 ראה אור כרך איגרותיה של מניה שוחט, "עם הזרם ונגדו", אותו ערך מוטי גולני יחד עם יהודה ושולמית ריינהרץ. ב-2009 ראה אור ספרו "ימים אחרונים", המביא את יומנו של הנרי גרני, המזכיר הראשי המנדטורי האחרון, שישב בירושלים ערב תום המנדט, וכתב יומן שעה שיהודים וערבים כאחד ירו עליו. הספר שזור בתגובה מחקרית ליומן בן הזמן. תרגום לאנגלית של הספר ראה אף הוא אור באותה שנה.
ב-2011 יצא לאור ספרו של גולני על הנציב העליון האחרון בארץ ישראל, הגנרל סר אלן גורדון קנינגהם, ששירת בתפקידו בשנים 1945-1948. הספר מביא מבט מחלונו של הנציב בארמונו בירושלים, על האירועים הסוערים באותן שנים. הספר יצא לאור גם בשפה האנגלית ב-2012.
ספרו האחרון של גולני הביוגרפיה של חיים ויצמן בשנים 1952-1922 אשר אותה כתב בשיתוף פרופסור יהודה ריינהרץ מאוניברסיטת ברנדייס.
תזות עיקריות.
במהלך הקריירה שלו עד כאן הציב מוטי גולני לדיון כמה תזות עיקריות:
קישורים חיצוניים.
מכּתביו והרצאותיו:
על כתביו:
מרתה נורליוס