נשיא בית המשפט ג'ון רוברטס כתב בנפרד חוות דעה שמסכימה עם המסקנה של דעת הרוב בנוגע לחוק ממדינת מיסיסיפי וכן מסכימה שיש לבטל את הכלל שנקבע ב"רו" ו"קייסי", לפיו הקו המבחין בין שלבי ההריון שבהם מותר למדינה להתערב בהחלטת האישה לעבור הפלה לבין השלבים בהם התערבות זו אסורה הוא "קו החיות" (באנגלית: viability line) – נקודת הזמן שממנה והלאה העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם. אולם, הוא לא מסכים עם החלטת הרוב להרחיק מעבר למסקנה זו ולבטל את פסקי הדין הקודמים במלואם. רוברטס כתב: "הייתי מאמץ קו מחושב יותר מזה של שופטי הרוב. אני מסכים עם בית המשפט שיש לבטל את קו החיות, שנקבע על ידי רו וקייסי... קו זה מעולם לא היה הגיוני. התקדימים שלנו בנוגע להפלות מתארים את הזכות הקשורה בכך כזכותה של האישה לבחור לסיים את ההיריון. על זכות זו להיות רחבה מספיק בכדי להבטיח הזדמנות סבירה לבחור, אך היא לא צריכה להמשיך מעבר לכך – בהחלט לא להמשיך כל הדרך עד קו החיות". רוברטס כתב שאם היה בית המשפט מאמץ מסקנה זו, החוק ממדינת מיסיסיפי היה מאושר, כיוון שהוא מאפשר החלטה לסיים את ההיריון הרבה מעבר לנקודה שבה זה נחשב "מאוחר" עבור אישה לגלות שהיא בהיריון.
דעת מיעוט (ברייר, סוטומיור וקגן).
סטיבן ברייר, סוניה סוטומיור ואלנה קגן כתבו במשותף דעת מיעוט המתנגדת לדעת הרוב. דעתם נפתחת בבחינת הבסיס של רו וקייסי. לפיהם, בית המשפט ברו וקייסי הכיר בזכותה של אישה על גופה ובזכותה לבחור האם להמשיך את הריונה. בנוסף הפסיקות הקודמות קבעו שעד לנקודה בה העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם ("קו החיות"), לממשלה אין סמכות לשלוט בגופה של האישה או לשלוט בעתידה. פסקי הדין רו וקייסי, לפי שופטי המיעוט, לא התעלמו מכך שלמדינה יש אינטרס להגן על חיי העובר, אך כמו במקרים רבים שבהם ערכים ומטרות שונות נמצאים בקונפליקט, קבע בית המשפט כלל שמאזן ביניהם. הפסיקות הקודמות לא אסרו על המדינות להסדיר באופן משמעותי הפלות לפני קו החיות, אך הם אסרו על המדינות להעמיד בפני האישה "מחסומים משמעותיים" לפני חציית קו זה. בכך, הפסיקות הקודמות הכירו בנשים כבעלות אוטונומיה והעניקו להן "חופש בחירה משמעותי הנוגע להחלטה האישית ביותר ורבת ההשפעה ביותר מבין כל ההחלטות הנוגעות לחייהן".
לפי שופטי המיעוט החלטת בית המשפט הנוכחית משליכה מהחלון את האיזון שקבע בית המשפט קודם לכן. בחוות דעתם הם הדגישו את התוצאות השליליות שתהיה להחלטה על חייהן של נשים ובעיקר של נשים עניות. התוצאה המיידית היא אישור החוק במיסיסיפי, אך מדינות ירגישו חופשיות כעת לקבוע כל חוק בנוגע לזכותן של נשים להפלה. התוצאה של גישת בית המשפט כבר מורגשת והמדינות כבר מתחילות להרחיב את הפגיעה בזכותן של הנשים לבחור בהפלה, כולל מניעה של הפלה באמצעות נטילת תרופות בבית, וזאת ללא התחשבות בנסיבות. "תחת חוקים אלה, אישה תהיה חייבת ללדת את הבן של האדם שאנס אותה וילדה צעירה תאלץ ללדת את הבן של אביה – מבלי להתחשב בכך שזה עלול להרוס את חייהן". בנוסף, מדינות יוכלו לאלץ נשים ללדת תינוקות עם מומים ואנומליות ויוכלו אפילו לכפות את שיפוטן המוסרי במקרים בהם קיים סיכון לבריאות האישה. שופטי המיעוט מכנים מגבלות כאלה "דרקוניות" ומשערים שפסיקת בית המשפט מתירה אותן.
החלטת הרוב, לפי שופטי המיעוט, "מנסה להחביא את ההשפעה הגאוגרפית היקרה של החלטתם". שופטי הרוב קובעים שהמדינות יוכלו להחליט בעצמן מהם הכללים בנוגע להפלות, "אך זו כמובן נחמה פורתא עבור נשים עניות שאין בהישג ידן כסף לטוס למדינות רחוקות בכדי לעבור את ההליך. יותר מכולן, נשים שאין ברשותן אמצעים פיננסיים יסבלו מההחלטה שקיבל היום בית המשפט". קיים חשש שבעקבות החלטת בית המשפט מדינות יפגעו בזכותן של נשים לנסוע למדינות אחרות כדי לעבור הפלה ואפילו ימנעו מהן להשיג תרופות ממדינות אחרות ויהפכו פעולות שונות של סיוע להן לעבירות פליליות. שופטי המיעוט מסכמים, "יהיה אשר יהיה הטווח של החוקים שיתקבלו בעתיד, תוצאה אחת של פסק הדין שהתקבל היום היא ברורה: קיצוץ זכויותיהן של נשים ופגיעה במעמדן כאזרחיות חופשיות ושוות".
לאחר פסק הדין.
חוקים המגבילים הפלות.
עוד לפני פסק הדין חוקקו במספר מדינות חוקים "רדומים" שמטרתם להגביל הפלות לכשישתנה הדין הפדרלי, ואלו נכנסו לתוקף זמן קצר לאחר ביטול רו נגד וייד (באנגלית: trigger laws). חוקים כאלה קיימים באוקלהומה, איידהו (החוק צפוי להיכנס לתוקף ב-25 באוגוסט 2022), ארקנסו (האיסור בתוקף נכון לאוגוסט 2022, גם במקרים של אונס וגילוי עריות), דקוטה הדרומית (האיסור בתוקף נכון לאוגוסט 2022, גם במקרים של אונס וגילוי עריות), דקוטה הצפונית (החוק מושעה נכון לאוגוסט 2022, בעקבות עתירה משפטית), ויומינג (החוק הושעה ב-27 ביולי 2022, בעקבות עתירה משפטית), טנסי (החוק צפוי להיכנס לתוקף ב-25 באוגוסט 2022, ובינתיים חוק אחר מונע הפלות לאחר השבוע השישי), טקסס (החוק צפוי להיכנס לתוקף ב-25 באוגוסט, ובינתיים חוקים אחרים מונעים הפלות בכל שלב של ההיריון), יוטה (החוק הושעה בבית המשפט; חוק אחר מונע הפלות אחרי השבוע ה-18), לואיזיאנה (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, כולל מקרים של אונס וגילוי עריות), מיזורי (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, כולל מקרים של אונס וגילוי עריות), מיסיסיפי (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, למעט מקרים של אונס, אך גם במקרים של גילוי עריות) וקנטקי (החוק בתוקף ומונע ביצוע הפלות בכל שלב, כולל מקרים של אונס וגילוי עריות).
בנוסף, תשע מדינות מעולם לא ביטלו חוקים שחוקקו לפני פסק דין רו נגד וייד ואשר מגבילים גישה להפלות. עד ביטול פסק דין דובס לא ניתן היה לאכוף את החוקים האלה. חוקים כאלה קיימים באלבמה (בה חוק נוסף משנת 2019, שאוסר על ביצוע הפלות בכל המקרים, כולל אונס וגילוי עריות ואשר אכיפתו הושהתה עקב מאבקים משפטיים, נכנס גם כן לתוקף), אריזונה (החוק מושהה נכון לאוגוסט 2022 עקב תביעה משפטית; בספטמבר צפוי להיכנס לתוקף חוק שאוסר על הפלות מהשבוע ה-15), מישיגן (החוק נחסם בבית המשפט; המושלת גרטשן ויטמר והתובעת הכללית, שתיהן מהמפלגה הדמוקרטית, הבטיחו שהחוק לא ייאכף), וירג'יניה המערבית (החוק הושהה, נכון לאוגוסט 2022 על ידי בית משפט במדינה) וויסקונסין (החוק בתוקף נכון לאוגוסט 2022, אף שהמושל טוני אוורס והתובע הכללי הגישו עתירה נגד אכיפתו), וכן בארקנסו, מיסיסיפי, אוקלהומה וטקסס.
במדינות אחרות נכנסו לתוקף חוקים שעברו לפני ההחלטה בפסק דין דובס והושעו עקב עתירות נגדם בבתי המשפט הפדרליים. כך למשל באוהיו נכנס לתוקף חוק משנת 2019 שאוסר על הפלות החל מהשבוע ה-6 להיריון, ללא חריגים במקרים של אונס, גילוי עריות או גילוי מומים מולדים. החוק עורר ויכוח ציבורי סוער לאחר שפורסם כי ילדה בת 10 שנאנסה באוהיו נאלצה לנסוע לאינדיאנה כדי לעבור הפלה. בג'ורג'יה נכנס לתוקף חוק מ-2019, שמונע ביצוע הפלות לאחר השבוע ה-6 להיריון.
בנוסף, בחלק מהמדינות מנסים מחוקקים רפובליקנים לקדם חקיקה חדשה נגד הפלות. ב-6 באוגוסט 2022 עבר באינדיאנה חוק שאוסר על ביצוע הפלות ברוב המקרים. החוק צפוי להיכנס לתוקף באינדיאנה ב-15 בספטמבר, ולאחר כניסתו תתוקף ייאסר ביצוע הפלות באופן גורף, למעט מקרים של אונס, גילוי עריות וגילוי מוקדם של מומים מולדים. עוד קודם לכן, ב-5 ביולי, עבר בפלורידה חוק חדש שאוסר על הפלות החל מהשבוע ה-15. תיקון מ-1980 לחוקת פלורידה קובע שלאזרחי פלורידה קיימת זכות לפרטיות, ובית המשפט העליון של פלורידה פירש תיקון זה ב-1989 וב-2017 ככולל את הזכות לבחור בהפלה. עם כניסת החוק לתוקף קבע שופט בבית משפט של המדינה שהוא אינו חוקתי, אך המושל רון דה-סנטיס הגיש ערעור לבית המשפט העליון של פלורידה, ועד שתתקבל החלטה לגבי הערעור החלטת הערכאה הנמוכה מושעית והחוק בתוקף.
בית המשפט העליון של קנזס קבע ב-2019 שחוקת המדינה כוללת זכות לבחור בהפלה מלאכותית, ועל כן למחוקקים במדינה אין סמכות להעביר חוקים המגבילים הפלות באופן לא סביר (החוק הקיים מתיר הפלות עד השבוע ה-22 להיריון). פעילים המתנגדים להפלות הציעו תיקון לחוקה שלפיו החוקה אינה מגנה על הזכות להפלה, אך ב-2 באוגוסט 2022 דחו המצביעים בקנזס את התיקון ברוב של 59%.
פסק הדין הותיר מטופלים, רופאים ורוקחים להתמודד במעין שדה מוקשים של בעיות טיפול ודילמות משפטיות ואתיות הקשורות לטיפול בריאותי של נשים - אפילו במצבים שלא היה להם שום קשר להריון. חלק מהרופאים חששו שהם עלולים לעמוד לדין על מתן מרשם לתרופות מסוימות לחולה שתתגלה כמי שנכנסה להריון לא מתוכנן.
תגובת הממשל הפדרלי.