זיזפי טונאטיאו מצויים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים וסוב-טרופיים בסמיכות לנחלים, נהרות וביצות. הם ניזונים בעיקר מחרקים ומשלימים את תזונתם בפירות וחולייתנים קטנים. הזיזפים יוצאים לפעילות בשקיעה, וישנים ביום בעיקר בחללי עצים ובמערות לצד מיני עטלפים אחרים. הם מתרבים במהלך עונת הגשמים.
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
זיזף כתום-גרון
זיזף כתום-גרון (שם מדעי: "Lampronycteris brachyotis") הוא סוג של עטלף קטן וססגוני במשפחת הזיזפיים, שמצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1879 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון וסווג במקור כמין בסוג זיזף ננסי עד שהוקצה עבורו סוג נפרד.
תיאור.
הזיזף כתום הגרון מתאפיין בראש גדול ומעוגל, בגוף גוצי ומוצק ובחרטום קצר למדי. פניו דלילות בשיער, עיניו קטנות ואוזניו קצרות ורחבות עם צפירים קטנים. עיטור העלה האפי שלו קטן למדי, והוא מורכב מזיז עבה משולש, ודיסקית רחבה סביב הנחיריים. בנוסף, ישנן מספר נפיחויות ויבלות סביב האף והפנים.
הזיזף כתום הגרון הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך גופו 48–62 מ״מ, אורך זרועותיו כ-40 מ״מ, אורך זנבו 7–13 מ״מ ומשקלו עד 14 גרם.
הפרווה של הזיזף כתום הגרון עבה ושעירה. צבעה רבגוני למדי: הגב בצבע חום אפרורי או אוכרה, הצלעות והמותניים בצבע צהבהב חיוור, ועל הראש כיפה בצבע חום-אפרורי או אדום-קינמון. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הצבע הכתום העז בגרון, בסנטר ובלחיים שמתרחב לעיתים קרובות גם לחזה ומאפשר לזהותו בנקל מזיזפים אחרים. הבטן ואזור המפשעה בצבע צהוב עז, ולעיתים הגרון והלחיים יהיו אף הם צהובים. הכנפיים וקצות האוזניים שחורות, בעוד שהפנים, הצפירים, הזרועות והרגליים בצבע ארגמן, בורדו או ורוד. העיטור האפי עשוי להיות ורוד או שחור.
תפוצה וביולוגיה.
הזיזף כתום הגרון מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו מפוצל לשלושה אזורים נפרדים: האזור הראשון בדרום מקסיקו, בליז וצפון גואטמלה, החלק השני בניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה, החלק השליש משתרע על מזרח קולומביה, וונצואלה, אזור גויאנה, צפון ומרכז ברזיל וצפון פרו. הוא מצוי גם באי טרינידד וטובגו. בית הגידול של המין מורכב מיער ראשוני טרופי, יער במבוק לח ויער גדותיים בשפלות נמוכות ברום 150–700 מטר מעל פני הים.
הזיזף כתום הגרון פעיל בשעות הלילה, ושיא הפעילות מתרחשת בשעתיים הראשונות לאחר השקיעה ולאחר חצות. בשעות היום, הזיזף ישן במערות, מכרות, מבנים נטושים, אתרים ארכאולוגים ועצים חלולים. הוא לן בקבוצות קטנות של 10 פרטים עד מושבות גדולות של 300 פרטים, שמורכבים בעיקר מנקבות וצאצאיהן.
הזיזף הוא יונק אוכל חרקים באופן כללי, אך מדי פעם מגוון את תזונתו בפירות, צוף ואבקנים (בפרט בעונה היבשה). הוא נוהג לתור אחר מזונו בגובה 3–12 מטר מקרקעית היער. יש ככל הנראה שתי עונות רבייה שמסונכרנות עם עונות הגשמים. בכל פעם נולד צאצא יחיד.
מצב.
הזיזף כתום הגרון מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) עקב טווח תפוצה רחב, מגמת אוכלוסייה יציבה והעדר איומים גדולים. עם זאת, המין רגיש מאוד לאובדן בית גידול ולהפרעות אנושיות ו-IUCN מציע לרשויות השימור המקומיות לפעול לצמצום האיומים הללו באזורים שבהם קיימים ריכוזים של המין.
המארב בסיווילי
המארב בסיווילי (בצרפתית: embuscade de Siwili; מכונה לעיתים המארב השני בטונגו-טונגו) התרחש ב-14 במאי 2019, כאשר שיירה של צבא ניז'ר שהייתה במרדף אחר ג'יהאדיסטים נפלה למארב קטלני של המדינה האסלאמית ליד הכפר סיווילי דרומית לגבול ניז'ר-מאלי, ובמהלכו הושמדה כמחצית מהשיירה. מארב זה היה פעולת הטרור הקטלנית ביותר שהתרחשה במערב ניז'ר עד לאותו זמן, ונעשה בו לראשונה שימוש במטען צד על ידי כוחות דאעש בניז'ר. המארב בסיווילי תפס תשומת לב בתקשורת העולמית עקב התרחשותו לא רחוק ממקום המארב בטונגו-טונגו שהתרחש שנתיים קודם לכן ובו נפגעה שיירה של צבא ניז'ר והקומנדו האמריקני.
טרום המארב.
יום לפני המארב (13 במאי), תריסר ג'יהאדיסטים שמשתייכים לסניף הסהרה של המדינה האסלאמית, פתחו במתקפה על כלא קוטוקאלה שנמצא 40 ק"מ צפונית מערבית לבירה ניאמי. כלא קוטוקאלה, שנחשב למתקן הכליאה המאובטח במדינה, מחזיק בתוכו אסירים רבים של בוקו חראם, דאעש וקבוצות ג'יהאדיסטיות אחרות הפעילות בסאהל, והותקף על ידי דאעש כבר ב-2016. המשמר הלאומי הניז'רי שאבטח את הכלא הצליח לבלום את ההתקפה במחיר של הרוג אחד, ופעילי דאעש נסוגו ממנו. במקביל להתקפה על הכלא, התרחשו שתי פעולות נוספות של דאעש באותו יום במערב ניז'ר: חילופי אש קלים עם כוחות צבא באזור דולבל בגבול ניז'ר-בורקינה פאסו, ופשיטה של חוליית אופנוענים על רשת טלקומוניקציה בעיירה מנגייז (Mangaize) שהובילה לשיבושים בתקשורת באזור.
ההתקפה על כלא קוטוקאלה אמנם לא השיגה את מטרתה מבחינת דאעש (שחרור אסירים), אולם היא סללה את הדרך למארב: מחרוזת ההתקפות של 13 במאי (בפרט כלא קוטוקאלה הסמוך למחוז הבירה) תפסה את תשומת ליבם של כוחות הביטחון הניז'רים, ועלה הצורך ביצוע פעולת הרתעה מיידית. לאחר שהצליחו לעלות על עקבות חוליית הג'יהאדיסטים שתקפה את העיירה מנגייז, הוטל על מחלקה מגדוד 112 של צבא ניז'ר לדלוק אחר התוקפים.
גדוד 112 הוא גדוד סיור מיוחד שבסיסו נמצא בעיירה אואלאם (45 ק"מ דרומית למנגייז ו-112 ק"מ צפונית לניאמי), והיה בתעסוקה מבצעית במשך מספר חודשים כחלק מ"מבצע דונגו" לשיפור הביטחון באזור הגבול עם מאלי. המחלקה מגדוד זה שהורכבה מ-52 חיילים, יצאה מאואלאם על גבי 8 טנדרים לעבר העיירה מנגייז ומשם נעה צפונה-מערבה על דרכי עפר בלתי מסומנות במרדף אחר חוליית הג'יהאדיסטים שנסוגה צפונה לכיוון הגבול עם מאלי. המרדף אחר חברי החולייה שנעו על 4 אופנועים נתפס כמשימה פשוטה עבור מחלקה של חיילים מצוידים היטב.
למפרע, הסתבר שחוליית האופנוענים שימשה כפיתיון: בעודם נסוגים צפונה, חברי החוליה שמרו על מרחק בטוח מהשיירה הצבאית שדלקה אחריהם, אך נעו באיטיות כדי שהכוחות הניז'רים לא יאבדו את עקבותיהם; מטרתם הייתה להוביל את הכוחות הניז'רים לעבר אזור המארב שנבחר מראש, בו התקבץ בהדרגה כוח גדול של דאעש בגודל פלוגה. בבוקרו של 14 במאי, השיירה הצבאית הניז'רית הייתה כבר עמוק בתוך שטח הפקר מדברי שמנוקד בכיסי סבך, ביצות ושיחים, 14 ק:מ מערבית לציר המוביל לכפר טונגו-טונגו בו התרחש המארב לשיירה אמריקנית-ניז'רית שנתיים קודם לכן.
מהלך המארב.
בסביבות השעה 8:00 בבוקר של 14 במאי (שעון מקומי), השיירה הניז'רית הגיעה למישור מדברי גדול דליל יחסית בעצים ליד כפר נידח בשם סיווילי (Siwili; כ-80 ק"מ צפונית לאואלאם), והתקרבה מבלי ידיעתה לתוך מארב מתוכנן של דאעש בסהרה. המארב נפתח במטען צד שהתפוצץ על הרכב המוביל בשיירה והשמיד אותו על יושביו. שאר השיירה החלה לנוע במהירות לעבר הרכב הבוער כדי לסייע לנפגעים ולהעריך את המצב, כשהם נכנסים לתוך אזור ההרג (Killing Zon).
מיד לאחר מכן, פעילי דאעש שנעו רגלית, על אופנועים וטנדרים, פתחו משני הצדדים באש איטנסיבית על השיירה שנפוצה לכל עבר. במשך השעתיים הבאות של המארב, 3 טנדרים של צבא ניז'ר הצליחו בתוך הכאוס לסגת מהאזור דרומה עם מספר פצועים, בעוד ששאר החיילים נמלטו רגלית לכיוונים מנוגדים לאחר שנטשו את הרכבים שספגו אש כבדה במהלך המרדף.
פעילי דאעש דלקו באמצעות חוליות אופנועים אחר החיילים שהתפזרו ברדיוס של 15 ק"מ ממקום המארב, והרגו רבים מהם. חיילים פצועים או חיילים שנכנעו, נורו למוות במקום. תוך כדי המארב ובסיומו, לוחמי דאעש בזזו את האמל"ח והציוד הצבאי על גופם של החיילים ולקחו שלל אחדים מהרכבים שננטשו ולא נפגעו.
שלושה מטוסי סיור של ניז'ר, צרפת וארצות הברית ביצעו גיחות שוב ושוב מעל אזור המארב, אך לא הצליחו לאתר שום תנועה ג'יהאדיסטית בשטח. ככל הנראה, החיילים שהזעיקו עזרה האמינו שהם נמצאים ליד הכפר באלי-ברי צפונית לטונגו-טונגו, מה שהוביל את מטוסי הסיור לסרוק אזור המרוחק 16 ק"מ מהמקום האמיתי. בסיום המארב, כוחות דאעש נסוגו צפונה לגבול מאלי, כאשר במקביל שיירת חילוץ של צבא ניז'ר יצאה בבהילות לאזור המארב כדי לאתר ניצולים. הניצולים וגופות ההרוגים היו מפוזרים ברדיוס של 15 ק"מ.
אבדות.
בימים הראשונים לאחר המארב, מספר החיילים ההרוגים שדווח באמצעי התקשורת בניז'ר נע בין 17 ל-29. על פי ההצהרה הרשמית ב-16 במאי, המארב בסיווילי הותיר אחריו 27 הרוגים ו-6 פצועים לצבא ניז'ר. לטענת דאעש, לצבא ניז'ר היו סך הכול 40 נפגעים (הרוגים ופצועים), בעוד שלכוחותיהם לא היו נפגעים באירוע.
על פי צילומים שפורסמו מאוחר יותר, דאעש לקחו שלל שני טנדרים (אחד מהם של מפקד הכוח), מקלע כבד W85, מקלע רימונים QLZ-87, רובי קלצ'ניקוב משופצרים מדגם 2–56, רובי צלפים מסוג דרגונוב, קסדות, משקפות, אמר"לים מסוג AN/PVS-7, מדים, אייפונים, משדרי רדיו, תחמושת רבה וציוד צבאי אחר. לטענת צבא ניז'ר, הם הצליחו להשיב את אחד מכלי הרכב לאחר מספר ימים.
לאחר המארב.