ב־1701 מריאן נאלצה לחזוק לרפובליקה ההולנדית לאחר שחלתה במלריה. שם, היא פתחה חנות ומכרה דגימות ותחריטים צמחים ובעלי חיים מסורינם. בשנת 1705, היא פרסמה ספר Metamorphosis Insectorum Surinamensium על חרקים של סורינאם.
1715 מריאן סבלה משבץ מוחי. אף על פי שהייתה משותקת חלקית היא המשיכה בעבודתה. מריה סיביליה מריאן נפטרה באמסטרדם ב-13 בינואר 1717 ונקברה כעבור ארבעה ימים.
היחס לעבודותיה לאחר מותה.
לאחר מותה של מריה סיבילה, רכש רוברט ארסקין [Robert Erskine] הרופא הסקוטי של הצאר הרוסי פיוטר הגדול ממשפחתה את היומן שכתבה מ-1660 ועד 1713,הוא שמר אותו לעצמו ורק לאחר מותו היה יכול הצאר לעיין בו. 50 מציורי המים של מריה סיבילה, כנראה כולם משנותיה בנירנברג תלויים כיום בטירת רוזנבורג [Rosenborg] בדנמרק. האוסף נמצא ברשות משפחת המלוכה הדנית מאז 1696. לפחות שני אוספים שלה הוצגו באנגליה כמה שנים לפני מותה. חלקים מהאוספים היוו בסיס לאוסף של המוזיאון הבריטי, חלק נוסף נרכש על ידי משפחת המלוכה הבריטית.
במאה שלאחר מותה של מריה סיבילה היא הייתה אחת מהאמנים המועתקים ביותר. במאה שלאחריה נטורליסטים מקצועיים וחובבניים בכוונה להרוס, התחילו להציג ציורים שבהם צבעו לא נכון חלקים בהעתקי הפלטות שלה, הם הטילו ספק באמינות העבודה שלה וככה הרסו את שמה הטוב, עד שכמעט נשכחה. במאתים השנה האחרונות יש תחייה בהכרה והוקרה האירופאית במחקריה. בין 1974 ו-1982 יצאו לאור 3 סדרות ספרים הכוללים את יצירותיה. דמותה מופיעה כעת על כסף גרמני.
משנות העשרה של חייה דרך שנים של מחקרי חרקים וחיות, מחקרים בעלי ערך רב, ומסעותיה לדרום אמריקה חייה היו מערבולת של פעילות. ספריה מקוריים לחלוטין, ואף על פי שסגנון אמנותה היה בסגנון של דירר [Durer] ביצירותיו שלו אף פעם לא הייתה גישה מדעית. יצירותיה שימשו כדוגמה לאיור לדורות של מדענים. אל לנו לשכוח שהאשה רבת הכישרונות וההרפתקנית הזו התפרנסה כמורה לאמנות ורקמה.
לקריאה נוספת.
אשה בגן מאת רות אלמוג, הוצאת זמורה ביתן, 2012, עמ' 175–219
תדע כל אם עברייה
תדע כל אם עברייה: קווים לדמותו של צה"ל החדש הוא ספר עיון מאת העיתונאי והפובליציסט עמוס הראל, הכתב הצבאי של עיתון הארץ העוסק בהכשרת חיילי חיל הרגלים בצה"ל. הראל בוחן באמצעותם מספר תופעות, שסעים ודילמות ביחסי החברה והצבא במדינת ישראל ובהם: התנדבות מול השתמטות, חיבוק מול קשיחות, דתיים מול חילונים, ותיקים מול חדשים, וכן הפן הצבאי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. כן סוקר הספר את השפעות המצב המורכב בו נתון צה"ל על תפקודו בלחימה בשטחים בשנות ה-2000, מלחמת לבנון השנייה, הלחימה בדרום לבנון ובמבצע עופרת יצוקה.
שם הספר.
שם הספר הוא פרפרזה מנאומו של דוד בן-גוריון משנת 1963: "לא די שיידע המפקד את מלאכתו. עליו להיות אוהב את האדם, שחיי הפקוד שלו יהיו יקרים לו והחייל שנשלח אליו יהיה יקר לו, שיאהב אותו. רק מפקד כזה ימצא בפקודיו מסירות-הנפש שתוליכם לכל אשר ישלח אותם. אם המפקדים יעוררו את האמון, את הדבקות ואת האהבה בחיילים שלהם - אזי תדע כל אם עבריה כי הפקידה את גורל בניה בידי המפקדים הראויים לכך." המשפט "תדע כל אם עברייה שהפקידה את גורל בניה בידי מפקדים הראויים לכך" הפך לסיסמה צה"לית שהתנוססה בבסיסי צה"ל כקריאה למפקדים לנהוג באחריות כלפי פקודיהם.
כריכת הספר.
הצילום על הכריכה מראה את מפקד המחלקה אילק סהלו בשעה שהוא טופח בחיבה על לחיו של סהר פילו, אחד מפקודיו במחלקתו, בטקס הענקת כומתה. עמוס הראל כתב כי בחר בתמונה זו לעיטור כריכת הספר, מכיוון שהניגוד בין צבע העור והגובה בין מפקד המחלקה לפקודו מייצג לדעתו את "צה"ל החדש".
תיאור.
במשך שנה ליווה הראל באופן צמוד את פלוגת המסלול בגדוד 931 שבחטיבת הנח"ל, למן הרגע בו התגייסו חייליה כטירונים לצה"ל בנובמבר 2011, ועד לגמר המסלול בתום תעסוקה מבצעית בחברון. הספר סוקר את השינויים שעברה הטירונות וההכשרה של חיל הרגלים בצה"ל למן שנות השבעים שלאחר מלחמת יום הכיפורים ועד ימינו אלה. הוא מתאר את הדילמות הפיקודיות עמן התמודדו מפקד הפלוגה, סרן אור כספי, וסגל מפקדיה. בספר מרואיינים בהרחבה הקחצ"ר, תא"ל איתי וירוב, אשר כמפקד בסיס האימונים של הצנחנים חולל שינוי יסודי בהכשרת לוחם החי"ר בצה"ל והוא אביה מולידה של "הטירונות המתגמלת" וממשיכו בהנחלת השינוי לצה"ל, תא"ל אהרון חליוה. כן מרואיינים אופק בוכריס, אשר פיקד על חטיבת גולני, אמיר אבולעפיה ויהודה פוקס, ששימשו כמפקדי חטיבת הנח"ל בעת כתיבת הספר, אריה נייגר, אביב כוכבי, מפקד בה"ד 1, ערן ניב והרמטכ"ל בעת כתיבת הספר, בני גנץ.
הראל ערך מחקר שהתנהל לסירוגין בקרב חיילי פלוגה ב', בשטחי האש, המטווחים ועמדות המוצבים בחברון ובמשרדי המטה הכללי של צה"ל במגדלי הקריה בתל אביב. הספר, פרי מחקרו, מציג תמונה מורכבת הכוללת את ההתלבטויות והוויכוחים בדרגים הבכירים ביותר על דמותו ותפקידיו העתידיים של הצבא.
נטלי דייוויס
נטלי סימון דייוויס
למידה אלקטרונית
אנגולם
אַנגוּלֵם (בצרפתית: Angoulême) היא עיר בדרום-מערב צרפת, בירת מחוז שראנט. אוכלוסייתה כיום היא כ-50,000 נפש בלבד, אך בעבר הייתה עיר בעלת מעמד וחשיבות גבוהה בהיותה צומת דרכים מרכזי. מתקיים בה מרכז מנהלי, מסחרי ודתי באופן רצוף במשך למעלה מאלפיים שנה. העיר ידועה במיוחד בשל הקתדרלה הרומנסקית שלה, הקתדרלה של אנגולם ובשל היותה מרכז הקומיקס של צרפת. בין 1515 ל-1589 נשאו מלכי צרפת בתואר דוכס אנגולם (שושלת ולואה-אנגולם).
היסטוריה.
מימי הביניים עד המאה ה-20.
העיר מוזכרת על ידי גרגוריוס מטור, המוסר כי היא הייתה דיוקסיה (מושב בישוף) מן המאה ה-3. בשנת 507 לאחר שנכבשה מן הויזיגותים על ידי קלוביס הראשון. בהמשך עברה העיר לידי הנורמנים במאה ה-9.
מאז המאה ה-9 הייתה העיר רוזנות. כאשר נשא ג'ון, מלך אנגליה את איזבלה מאנגולם, יורשת הרוזנות, הפכה העיר לנחלת הכתר האנגלי. ב-1220, לאחר מותו של המלך ג'ון, נישא איזבלה ליו דה לוזיניאן והעיר עברה לנחלת משפחתו עד מותו ללא יורשים של האחרון בשושלת ב-1302, אז שבה העיר לנחלת הכתר. מייסד בית ולואה, שארל, רוזן ולואה היה רוזן אנגולם. ב-1360 הועברה העיר, במסגרת הסכם ברטיני, לידי בית פלנטג'נט. ב-1378 שחרר את העיר שארל החמישי, מלך צרפת מידי השלטון הבריטי וב-1394 עברה הרוזנות לידי בית אורליאן.
אחד מיורשי הרוזנות היה ב-1515 לפרנסואה הראשון, מלך צרפת. הוא הפך את מעמד העיר לדוכסות והעניקה לאמו, לואיז, נסיכת סבויה. בעת מלחמות הדת בצרפת סבלה העיר ממצור חוזר ונשנה ועברה בין הצדדים. ב-1568 נכבשה על ידי ההוגנוטים בראשות גאספאר דה קוליני השני ולאחר מכן שבה הדוכסות לרשות הכתר. מ-1515 ועד הכחדותה של שושלת ולואה ועליית בית בורבון ב-1589 נקראה שושלת מלכי צרפת שושלת ולואה-אנגולם ומלך צרפת נשא בתואר דוכס אנגולם. הדוכס האחרון של אנגולם היה לואי-אנטואן (נפטר ב-1844), בנו של שארל העשירי, מלך צרפת, הוא הוכרח לוותר על תוארו ב-1830.
המאה ה-20.
בעקבות היותה של העיר צומת דרכים חשוב, הפכה במאה ה-20 לצומת מסילות רכבת מרכזי בו מתחברת המסילה מנמל לה רושל למסילת פריז-בורדו.
לאחר כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה הייתה העיר בשטח הכיבוש הגרמני. יהודי העיר והסביבה גורשו למחנות ריכוז מתחנת הרכבת שלה. חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית חיבלו ברכבות ובתחנת הרכבת, לזכרם ולזכר יהודי העיר, הוצבה בתחנה אנדרטה. בהמשך הפציצו בעלות הברית את התחנה לקראת הפלישה לנורמנדי.
אתרים.
האתר המרכזי בעיר מבחינה תיירותית ודתית הוא הקתדרלה של אנגולם המוקדשת לפטרוס הקדוש. הקתדרלה שהוקמה במאה ה-12, היא דוגמה לאדריכלות ואמנות רומנסקית.
אתרי העיר התיירותיים המרכזיים מלבד הקתדרלה הם החומות והביצורים, ארמון העירייה והממשל המקומי מן המאה ה-19 (hôtel de ville) פרי תכנונו של האדריכל פול אבדי שאף ערך את השיפוץ בקתדרלה והשוק העתיק.
מרכז קומיקס.
העיר מיצבה עצמה כבירת הקומיקס של צרפת, יש בה מוזיאון קומיקס חשוב, ניצב בה פסל של הרז'ה, יוצרה של דמות הקומיקס טינטין, ומ-1974 מתקיים בה פסטיבל הקומיקס השני בגדלו באירופה המעניק גם פרס חשוב בתחום. המרכז הלאומי לקומיקס ותמונות (CNBDI) שבאנגולם הוא ספריית הפקדה רשמית ליצירות קומיקס בצרפת וסניף של הספרייה הלאומית של צרפת.
ערים תאומות.
הערים התאומות של אנגולם הן:
שועיב
היא עשתה לו עוול
היא עשתה לו עוול (באנגלית: She Done Him Wrong) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של לוואל שרמן ובכיכובם של מיי וסט וקרי גרנט. בתפקידי משנה משחקים אוון מור, גילברד רונאלד, נוח ברי, לואיז ביוורס וראשל אדסון.
הסרט הופק על ידי ויליאם לאברון. תסריט הסרט נכתב על ידי הארווי טוי וג'ון בריט והוא מבוסס על מחזה של וסט "Diamond Lil" משנת 1928. פסקול הסרט הולחן על ידי ראלף ריינג'ר, ג'ון ליפולד וסטפן פטרניסקי. אדית הד עיצבה את תלבושות הסרט.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בשנות 1890 בניו יורק. הסרט מגולל את סיפורה של ליידי לו (מיי וסט), זמרת ברים. לו עובדת אצל גאס ג'ורדן (נוח ברי) שדואג לכל צרכיה וקונה לה יהלומים.
לו לא מודעת לזה שגאס מנהל מוסד מפוקפק לנשים ביחד עם סרגיי סטיינאוף (גילברד רונאלד) וריטה (רפאלה אוטינו). אחד מאויביו הגדולים של גאס, דן פליין (דייוויד לאנדו), רומז ללו אודות עסקיו של גאס. הוא מפציר בה להצטרף אליו טרם יקרה משהו לגאס, אך היא מצידה משאירה את העניינים מעורפלים.