לאחר פסק הדין החלו בתי הדין לעבודה (הן בתי הדין האזוריים והן בית הדין הארצי) לראות כ"אדם עם מוגבלויות" גם עובד עם מגבלה שאינה בולטת ושאינה פוגמת בעבודתו הספציפית.
במקביל, הנחיית היועץ המשפטי לממשלה בנושא "ייצוג הולם למגזרים מסוימים" התבססה, בין היתר, על הקביעה בפסק דין בורוכוב שבפיטורי צמצום חובה על המעסיק להביא בחשבון את היותו של העובד 'אדם מוגבליות' כסיבה להימנע מפיטוריו.
מאיר (מקס) ורדי
ד"ר מאיר (מקס) ורדי (21 בספטמבר 1912, פירנצה, איטליה - 25 בספטמבר 2003, ירושלים, ישראל) מילא בצעירותו מספר תפקידים בהסתדרות הציונית באיטליה. עלה לארץ ב-1948 והצטרף עם משפחתו לקיבוץ שדה אליהו. במלחמת השחרור מונה לקצין קשר לעדות הנוצריות בגליל. לאחר המלחמה נשלח לטריפולי שבלוב כקצין עלייה, על מנת לארגן את עליית היהודים משם. בהמשך הצטרף למשרד החוץ ומילא תפקידים רבים, כולל שליחויות דיפלומטיות בבריסל, מרסיי ופריז.
ילדות והתבגרות באיטליה.
בן יחיד למשפחה יהודית בורגנית. אביו עסק במסחר באבנים טובות. סבו שימש כמהנדס ראשי בעירייה ואמו הייתה עקרת בית. המשפחה התגוררה בוילה שהסבא בנה בשדרות מכאל אנג'לו היוקרתיים. מקס נמשך בגיל צעיר לציונות. הוא למד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטה. ב-1938, לאחר שחוקי הגזע שחוקקו על ידי המשטר הפאשיסטי נכנסו לתוקפן והיהודים נזרקו ממוסדות החינוך, הוא הוכרח לפרוש מהלימודים (בסופו של דבר השלים שני תוארי דוקטור במשפט רומי ומדעי המדינה).
במסגרת פעילותו הציונית הוא ארגן יחד עם אחרים את ה"קמפג'י" המפורסמים, אלה היו מחנות קיץ לצעירים יהודים שספקו השכלה ציונית והכשירו אותם לעלייה לארץ. במחנות האלו מקס פגש את מטילדה (רחל) שלימים תהיה אשתו.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה מקס נקרא לרומא לעמוד בראש ועד הקהילות היהודיות באיטליה. באותו זמן השלטון הפשיסטי באיטליה החל במדיניות אנטי יהודית שדחפה רבים ממנהיגי הקהילה לעזוב את איטליה ולעלות לפלשתינה. מקס מילא את מקומם ברוב התפקידים שהתפנו והתמקד במיוחד בטיפול בצעירים שהתכוונו לעלות לארץ.
תקופת המלחמה.
במאי 1940, מקס נסע לפלשתינה במטרה להשיג מהשלטונות הבריטיים רישיונות עלייה (סרטיפיקטים) עבור צעירים שחיכו באיטליה לאישורים לעלות. הוא לא תיאר לעצמו שהביקור הקצר הזה יהפוך בסופו של דבר לשהייה ארוכה של חמש שנים. ב-10 ביוני 1940 איטליה נכנסה למלחמה לצד גרמניה. למחרת היום הבריטים עצרו את כל האזרחים האיטלקים בפלשתינה במחנה שבויים בעכו. האונייה שעליה הגיע לחיפה טובעה בים התיכון על ידי חיל האוויר המלכותי. לאחר כחודש השתחרר מהמעצר בעכו. הוא שהה תקופה קצרה בירושלים ואפילו נסה כוחו בחקלאות בעפולה יחד עם מספר חברים. בסופו של דבר הוא הצטרף לקיבוץ שדה אליהו בעמק הירדן לשם הגיעה גם קבוצת צעירים איטלקיים.
עם תום המלחמה מקס חזר לאיטליה כדי לשאת את מטילדה שהייתה מאוד פעילה בזמן המלחמה בטיפול בילדים שהתייתמו מהוריהם (בין השאר בבית שיזופולי בסלווינו). עם חזרתו המשיך מקס לעסוק בפעילות ציונית ברומא.
עלייה לארץ.
בסוף מרץ 48, כחודשיים לפני פרוץ מלחמת העצמאות, מקס מטילדה, שהייתה בחודש החמישי להריונה, ובנם יורם בן השנתיים מגיעים לחיפה, כשפניהם מועדות לקיבוץ. ההסתגלות לחיי הקיבוץ הדתי הייתה קשה עבור המשפחה הצעירה. לאחר תקופה של כשנה, מקס מקבל את הצעתו של ברוך דובדבני לנסוע לשליחות ללוב על מנת לארגן את העלייה משם, והזוג עם שני הילדים עוזבים את הקיבוץ.
קריירה דפלומטית.
השהות בטריפולי בתפקיד קצין עלייה בין השנים 49–51 הייתה בעיני מקס שיא הקריירה הציבורית שלו. יהדות לוב נסחפה בהתלהבות ציונית משיחית ובאותן השנים רוב יהדות לוב עלתה לארץ. לאחר תום השליחות הוזמן מקס על ידי משה שרת להצטרף למשרד החוץ ושם החלה קריירה דיפלומטית ארוכת שנים.
לאחר פרישתו ממשרד החוץ המשיך מקס בכתיבת מאמרים בנושאים מדיניים, כיהן שנים רבות כנשיא אגודת "דנטה אלגיירי" בישראל וכתב מספר ספרי זכרונות :
חיים אישיים.
למקס ומטילדה נולדו חמישה ילדים. בני הזוג קבורים בבית העלמין של היישוב נטף בהרי יהודה במקום המשקיף על שפלת החוף.
דיגיטל אושן
One Touch
One Touch הוא סינגל של המוזיקאים האנגלים ג'ס גלין וג'קס ג'ונס. השיר יצא, על ידי אטלנטיק רקורדס, ב-24 במאי 2019. השיר נמצא במיני-אלבום הראשון של ג'קס ג'ונס, "Snacks" , ובאלבום הראשון של ג'קס ג'ונס, "Snacks (Supersize)" . השיר נמצא גם בגרסת הסטרימינג דלוקס באלבומה השני של ג'ס גלין, "Always in Between" .
הווידאו קליפ של השיר הועלה ליוטיוב ב-17 ביוני 2019, ונכון למאי 2021, יש לו יותר מ-9 מיליון צפיות.
נכון למאי 2021, לשיר יש יותר מ-123 מיליון השמעות בספוטיפיי.
קידום.
גלין אישרה את שיתוף הפעולה בסרטון שפרסמה לטוויטר, שם היא שרה חלק מהשיר (), כשהיא מתייגת את ג'ונס עם הכיתוב "". בתגובה, ג'ונס הגיב בבדיחה שהוא "מרכיב משהו", וזמן קצר לאחר מכן פרסם סרטון, כשהוא מנגן חלק מהשיר על המקלדת, יחד עם קישור לשמיעת השיר.
הארי אייקינס
ניצ'ה
דיוניסיו פרננדש מנדש (בפורטוגזית: Dionísio Fernandes Mendes ידוע בכינויו ניצ'ה; נולד ב-21 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
ניצ'ה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של לוריהאננסה מהליגה השלישית בפורטוגל.
בקיץ , ניצ'ה חתם בליישואש מהליגה הפורטוגלית השנייה וכעבור שנה הצטרף לבאריירנסה.
בקיץ , ניצ'ה חתם בסטאד תוניסיאן מליגת העל התוניסאית.
בקיץ , ניצ'ה חתם בא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית. ב-1 בפברואר 2009, ניצ'ה חתם בבני סכנין מליגת העל.
בהמשך הקריירה, ניצ'ה שיחק בפאטימה, טורינסה, א.פ.א.פ. ולבסוף חזר לקדנציה שנייה בסטאד תוניסיאן.
ב-10 באוקטובר 2003, ניצ'ה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בהפסד 1–2 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006.
ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים (הונגריה 1906)
ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים (בהונגרית: A zsidók egyetemes története) היא יצירה היסטורית בשפה ההונגרית שפורסמה בשישה כרכים בין 1906 לבין 1908. היא למעשה מהדורה של עבודת ההיסטוריון צבי (היינריך) גרץ (Geschichte der Juden), ובעברית הופיע בשם דברי ימי ישראל שעודכן בתחילת המאה ה-20 על ידי מיקשה סאבולצ'י. תרגום והוצאת היצירה היה אחד מהסיכומים המדעיים-חינוכיים רחבי ההיקף שפורסמו במהלך קיום האימפריה האוסטרו-הונגרית בנוסף לפרסומים נוספים בהונגריה כמו:
תיאור.
ששת הכרכים מעבדים את ההיסטוריה של היהדות בסדר כרונולוגי מימי האבות ועד אמצע שנות ה-1600. היצירה מאופיינת באופי ספרותי שמבקש להציג את היהדות בצבע ובאור חיובי, שלדעת המבקרים לעיתים פוגע באובייקטיביות. בעת ובעונה אחת היצירה מאופיינת בידע היסטורי רב, בידע דתי ותרבותי. לכל כרך התווסף אינדקס שמות בנוסף לתוכן העניינים.
עורכי המהדורה ההונגרית היו:
צוות המהדורה ההונגרית היו חכמים, רבנים, סופרים כלהלן:
הספר זמין כעת באופן אלקטרוני בפורמט PDF. אין מהדורה מודפסת מחודשת.
בשם דומה הופיע בהונגריה יצירתו של ארמין קצ'קמטי שהיה סיכום היסטורי קטן יותר בהיקף, רק שני הכרכים של ההיסטוריה של היהדות בשם: ההיסטוריה הכללית של היהודים כרכים I-II. (פרסומים של החברה הספרותית ההונגרית היהודית 47–48) בודפשט, 1927.
מעלה בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה ע&quot;ש אורי אליצור
בית הספר לקולנוע מעלה
יהודה ליב קארלבורג
יהודה לייב קרלבורג
מרי היסטר ריד
מרי היסטר ריד (באנגלית:Mary Hiester Reid: 1854–1921) הייתה ציירת ומורה קנדית ילידת אמריקה. היא נודעה בעיקר כציירת טבע דומם פרחוני, ובשנת 1890 היא נחשבה לציירת הפרחים החשובה ביותר בקנדה. היא גם ציירה נופים אנושיים, סצינות לילה, חללי פנים של סטודיו ודמויות. עבודתה כציירת קשורה במובן הרחב לטונליזם ואסתטיות או "אמנות למען האמנות".
ביוגרפיה.
ריד נולד ברידינג, פנסילבניה ב -10 באפריל 1854. בין השנים 1883–1885 למדה ריד ציור באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה אצל תומאס אייקינס. באקדמיה הכירה את בעלה לעתיד האמן הקנדי ג'ורג' אגניו ריד (1860–1947). בשנים 1888–1889 למדה באקדמיה קולארוסי בפריז. היא למדה שם שוב בשנת 1896.
במהלך המאה ה -19 ובתחילת המאה ה -20, בזמן לימודיה, לעיתים נדירות הורשו לנשים להמשיך באמנות כקריירה. אם למדו בבית ספר לאמנות, לרוב לא למדו אותם מקצועות כמו גברים. אף ששניהם למדו בבית ספר לאמנות, מרי הוגבלה לנושאים נשיים באופן מסורתי, ונודעה בזכות ציורי הפרחים שלה. למרות הציפיות שנשים יישארו בבית לטפל בילדים, מרי עלתה לגדולה והפכה לאחת הנשים הראשונות שהעבודות שלה נכללו בגלריה הלאומית של קנדה.
ריד הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי ולתערוכות של איגוד האמנות של מונטריאול, ובאגודה לאמנות נשים בקנדה. היא גם הציגה את עבודותיה בתערוכה הפאן-אמריקאית בבאפלו (1901), ובתערוכת העולמית בסנט לואיס (1904). היא הציגה עם בעלה במוזיאון רויאל אונטריו, בסיוע אגודת הצלב האדום (1915). היא זכתה להערכה רחבה, ולהצלחה כלכלית וזכתה לביקורות משמעותיות בעיתונות בטורונטו.
היא הפכה לחברה באגודת האמנים באונטריו בשנת 1887, ובשנת 1907 הפכה לאישה השנייה בלבד שכיהנה בוועד הפועל של האגודה. היא הייתה גם אחת הנשים הראשונות שנבחרו כעמיתת האקדמיה המלכותית לאמנויות (RCA) בשנת 1893. היא נבחרה להצטרף לאגודה הקנדית לאמנות שימושית בשנת 1904.
מורשת.