בחודש מאי 2014 הצטרף רולון לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ששיחקה בליגה הספרדית השנייה. ב-4 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשהחליף את חואן קאמרה בהפסד 0–1 ללוגו. בסך הכל ערך רולון 24 הופעות ליגה במדי קבוצת המילואים של ברצלונה, במסגרת הליגה הספרדית השנייה והליגה הספרדית השלישית.
ב-16 בפברואר 2016 חתם רולון על חוזה לעונה אחת בסנטוס מליגת העל הברזילאית. ב-6 ביולי הוא התיר את חוזהו במועדון, לאחר שקיבל דקות משחק מועטות.
ב-31 בינואר 2017 חזר רולון לספרד, וחתם על חוזה לחצי עונה בלוגו מהליגה הספרדית השנייה. בקיץ 2017, בתום חוזהו, עזב את המועדון, לאחר שערך שתי הופעות ליגה בלבד.
ב-26 באוגוסט 2017 חתם בארסנאל דה סרנדי מליגת העל הארגנטינאית, במדיה ערך ארבע הופעות ליגה.
ב-22 בינואר 2018 חתם בקוקימבו אונידו מהליגה הצ'יליאנית השנייה, במדיה ערך 15 הופעות ליגה.
ב-27 בנובמבר 2018 חתם רולון במועדון הספרדי פוביז'ה קסאס. הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון, והבקיע שלושה שערים, שלושתם בפנדלים.
ב-9 בפברואר 2019 חתם רולון בפוארסה אמריז'ה מליגת העל האקוודורית, במדיה ערך תשע הופעות ליגה.
ב-21 באוגוסט 2020 חתם רולון בא-דיוואניה מליגת העל העיראקית, במדיה שיחק עד למותו.
קריירה בינלאומית.
רולון היה חלק מסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 20, וזכה עמה באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2015.
מותו.
ב-14 במאי 2022 מת רולון יחד עם אחיו אריאל, כאשר הרכב בו נסעו השניים התנגש בעץ.
מוטו גוצי
מוטו גוצי (באיטלקית: Moto Guzzi) היא חברה איטלקית לייצור אופנועים, והוותיקה ביותר באירופה.
החברה הוקמה בשנת 1921 במנדלו דל לאריו, איטליה, ומהווה חלק משמעותי בהיסטוריה של ייצור האופנועים של איטליה. בין תרומותיה הרבות לעולם מרוצי האופנועים ולתעשייה ככלל, מרכז האופנועים הראשון, מנהרת רוח ומנוע שמונה צילינדרים.
היסטוריה.
בדומה לחברות אחרות עם פעילות ארוכת שנים בתחום, גם מוטו גוצי חוותה מחזורי עסקים שונים ומספר בעלויות שנמשכו תקופות זמן שונות.
היסטוריה.
מוטו גוצי הוקמה על ידי שני טייסי מטוסים ומכונאי איתו שירתו בחיל האוויר האיטלקי: ג'ורג'יו פארודי, ג'ובאני רבלי וקרלו גוצי. שלושתם, ששובצו לאותה טייסת מחוץ לעיר ונציה, התקרבו על אף שהגיעו מרקע סוציו-אקונומי שונה. הם שאפו להקים ביחד חברת אופנועים לאחר תום המלחמה. פארודי (בנם של בעלי ספינות ג'נוביות עשירים) מימן את המיזם, ראולי (כבר טייס מפורסם ורוכב אופנועים) קידם את מכירות האופנועים במרוצים וגוצי היה אחראי להנדסה של האופנועים. רבלי מת ימים ספורים לאחר סיום המלחמה, והונצח בכנפי הנשר היוצרים את לוגו החברה.
החברה התבססה בגנואה והמטה שלה ישב במנדלו. האופנועים הראשונים נשאו את השם "GP" (Guzzi-Parodi), אך במהרה התחלף שם המותג ל"מוטו גוצי".
החל משנות ה-70 ועד לשנת 2000 החברה הייתה בעלות של "דה טומאזו". בשנת 2004 היא נרכשה על די "פיאג'ו".
מחמוד ח'יר אל-דין
ב'קע&quot;א
ב'ר&quot;ז
דייוויד פרימן-מיטפורד
דייוויד ברטראם אוגילבי פרימן־מיטפורד, הברון רידסדייל השני (13 במרץ 1878 – 17 במרץ 1958) היה אציל אנגלי ואבי האחיות מיטפורד, שתיארו אותו ברומנים ובזיכרונות שונים שחיברו.
מוצאו וצעירותו.
במיטפורד ניכרה תמהונות כבר מגיל צעיר. כילד היה נוטה להתקפי זעם פתאומיים. הוא לא גילה כל עניין בקריאה או ברכישת השכלה ורצה רק לבלות את זמנו ברכיבה. לימים הוא אהב להתפאר בכך שקרא רק ספר אחד בחייו, הרומן פנג הלבן מאת ג'ק לונדון, וטען שנהנה ממנו כל כך שנדר שלעולם לא יקרא ספר אחר, אבל לאמיתו של דבר, קרא את רוב הספרים שחיברו בנותיו.
הישגיו הנמוכים בלימודים גרמו לכך שלא נשלח לאיטון קולג' עם אחיו הגדול, אלא לבית הספר ראדלי, מתוך כוונה שימשיך לקריירה צבאית. עם זאת, נכשל מיטפורד בבחינת הכניסה לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובמקום זאת נשלח לסרי לנקה לעבוד אצל בעל מטעי תה.
לורד רידסדייל היה בנם השני של אלג'רנון ברטראם פרימן־מיטפורד, הברון רידסדייל הראשון, ושל ליידי קלמנטיין גרטרוד הלן אוגילבי, בתו של דייוויד אוגילבי, הרוזן העשירי מאֶרלי. שושלת מיטפורד היא אצולה כפרית מנורת'מברלנד שראשיתה במאה ה־14. סבא רבא של רידסדייל היה ההיסטוריון ויליאם מיטפורד. אביו, ברטרם, שכּונה ברטי, היה דיפלומט, פוליטיקאי וסופר, והחזיק באחוזות גדולות שעברו בירושה בגלוסטרשייר ובאוקספורדשייר, וכן בנורת'מברלנד. הוא הועלה לדרגת ברון בשנת 1902 ולכן זכה בנו בשם דייוויד פרימן-מיטפורד המכובד, על אף שבדרך כלל השתמשו רק בשם המשפחה מיטפורד.
עבודה ומלחמה.
בתחילת 1900 חזר מיטפורד לאנגליה מסרי לנקה, וב־23 במאי 1900 הצטרף לחטיבת הרובאים של נורת'מברלנד כסגן משנה. הגדוד שלו שירת במלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה, ומיטפורד הצטרף עד מהרה ללחימה, שירת בה בהצטיינות, נפצע שלוש פעמים, ואיבד ריאה אחת. הוא נלקח לזמן קצר בשבי על ידי הבורים ביוני 1900, אך נמלט. במאי 1901 מונה כשליש ללורד מת'ווין, מפקד בכיר במלחמה, וב-10 באוגוסט 1901 הועלה לדרגת סגן. הוא הוצב בפלוגה ה־40 (מאוקספורדשייר) של הפרשים המתנדבים הקיסריים (Imperial Yeomanry), וחזר לממלכה המאוחדת באפריל 1902. לאחר שובו, הוחזר כסגן רגיל לגדוד שלו ביולי 1902, אך התפטר מהצבא כעבור שלושה חודשים, באוקטובר 1902.
במשך זמן מה עבד מיטפורד אצל חמיו בניהול כתב העת "הגברת", אבל הוא לא גילה בזה עניין, ולא היה מוכשר לכך. בני הזוג מיטפורד נסעו בקביעות לקנדה, שם החזיק מיטפורד זיכיון חיפוש זהב ליד סוואסטיקה, אונטריו: מעולם לא נמצא שם זהב, אבל מיטפורד נהנה מהשהות בטבע. בתו יוניטי מיטפורד הצהירה כי היא נהרתה בסוואסטיקה (שפירוש שמה "צלב קרס") ושיתפה את היטלר בטענה זו, לאחר שהצטרפה לחוג מקורביו הבריטיים. שכנו של רידסדייל, הארי אוקס, הצליח לגלות זהב בקרבת מקום בשנת 1912, והפך לבעל אדמות עשיר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב־1914, מיהר מיטפורד להצטרף לרובאי נורת'מברלנד מחדש. הוא הוסמך בדרגת סגן ושירת כקצין לוגיסטיקה בפלנדריה, וזכה בעיטור אוזכר בשדרים על גבורתו בקרב איפר השני, שם גם נהרג אחיו הבכור, קלמנט מיטפורד. עם ריאה אחת בלבד, וכבר בדרגת סרן, הוא נפסל משירות פעיל ב־1916. לאחר מות אביו באוגוסט 1916, קיבל את השם והתואר לורד רידסדייל, ומונה לזמן קצר לתפקיד ה"פרובוסט מארשל" של מחוז אוקספורדשייר, כלומר מפקד המשטרה הצבאית במחוז, שבאחריותו להבטיח גיוס מתגייסים חדשים. בשנים 1918–1919 שירת כקצין קרקע בחיל האוויר המלכותי.
לורד רידסדייל.
בשבתו בבית הלורדים כלורד רידסדייל נהג לשתוק בדרך כלל, אך ב־1925 הצטרף לוועדה המצומצמת של בית הלורדים לענייני תוארי אצולה תלויים ועומדים (כלומר שלגביהם לא ניתן לקבוע מי אמור לרשת את התואר).
אף על פי שרידסדייל היה כעת בעל קרקעות מרובות, לא היה אדם עשיר: האחוזות היו בלתי־מפותחות, והתקבולים מהאוכלוסייה על אדמותיו היו נמוכים. הכנסותיו לא הספיקו לכלכלת שבעה ילדים וחמישה משרתים, ולכן ויתר על ביתו הגדול בבאטספורד שבקוטסוולדס. הוא קנה והרחיב את אחוזת אסטהול ולאחר מכן עקר לכפר הסמוך סווינברוק. כאן סיפק את תשוקתו לבנייה כשניהל בניית בית גדול חדש, הקרוי על שם הכפר, ומופיע כבית המשפחה בספרי בנותיו ננסי וג'סיקה. ההוצאות הללו כמעט רוששו את רידסדייל, שלא הצטיין בניהול כספים. מצוקה כלכלית זו, לצד אכזבתו הגוברת מכך שכל ילדיו המאוחרים יותר היו בנות, הובילו להידרדרות במצבו הנפשי, שהפכה לאגדית באמצעות תיאורי בנותיו את התקפי הזעם התכופים והנוראים שלו.
דעות פוליטיות ופיצולים משפחתיים.
בתור אציל שמרן, רידסדייל היה חבר בבית הלורדים, שאז עדיין הכילה מושבים עוברים מאב לבן, מלבד הבישופים וראשי מערכת החוק. הוא נכח בבית הנבחרים באדיקות, אך לא התעניין בחקיקה מלבד התנגדותו לכמעט כל רפורמה פרוגרסיבית. עם זאת, בשנות ה־30 פיתחה אשתו אהדה עזה לפשיזם, והוא נטה לגישת הפייסנות של נוויל צ'מברלין כלפי גרמניה הנאצית. בתו ג'סיקה, קומוניסטית מגיל העשרה שלה, תיארה אותו כ"אחד הפשיסטים של הטבע", אבל לא ידוע על הצטרפות רשמית שלו לשום מפלגה פשיסטית. בשל נטייה זו, נותק הקשר שלו עם בתו ג'סיקה, ובמידה חלקית גם עם בתו הבכורה ננסי, שהייתה מאוד אנטי-פשיסטית, וסוציאליסטית מתונה, אך לא שמאלנית כמו ג'סיקה.
רידסדייל היה שונא־זרים (קסנופובּ) אינסטינקטיבי, וחזר ממלחמת העולם הראשונה עם סלידה מצרפתים ושנאה עמוקה לגרמנים. כפי שניסח זאת "הדוד מתיו", הדמות שעוצבה על בסיס רידסדייל, ברומן של בתו ננסי "המרדף אחר האהבה": "צפרדעים [כינוי גנאי לצרפתים] קצת עדיפים על הוּנים [כינוי גנאי לגרמנים] ועל ווֹפּס [כינוי גנאי לאיטלקים], אבל חו"ל זה מחורבן שאי־אפשר לתאר, וזרים הם שדים". בתחילה זלזל רידסדייל בהתלהבות שהפגינו בנותיו דיאנה (אשתו של מנהיג איגוד הפשיסטים הבריטי, אוסוולד מוסלי) ויוניטי כלפי גרמניה הנאצית ואדולף היטלר: שהרי היטלר היה, בעיניו, "הוני". בנובמבר 1938, לעומת זאת, התלוו בני הזוג רידסדייל לבנותיהם בנסיעה לגרמניה, שם השתתפו בעצרת בנירנברג ופגשו את היטלר, שאותו יוניטי ודיאנה כבר הכירו. שני הרידסדיילים נשבו מייד בקסמו של היטלר ונהנו מהערצתו לאימפריה הבריטית. מאוחר יותר דיבר רידסדייל בבית הלורדים בעד האנשלוס והחזרת מושבות גרמניה, והפך לתומך נלהב יותר במדיניות הפייסנות של צ'מברלין כלפי גרמניה. ליידי רידסדייל חיברה מאמרים בשבחו של היטלר ובתמיכה בנאציזם.