כביש מהיר 10 (גרמנית Bundesautobahn 10 - "כביש מהיר פדרלי מספר 10"), הידוע גם כ-"BAB10" או "A10", הוא כביש מהיר בגרמניה המשמש ככביש הטבעת החיצוני של העיר ברלין, בירת גרמניה (Berliner Ring). לעיר כביש טבעת פנימי המסומן כ-A100 והידוע ככביש הטבעת העירוני (Berliner Stadtring).
כביש 10 עובר בעיר בשטחה של מדינת ברנדנבורג ואורכו הכולל הוא 196 ק"מ. נכון לשנת 2009 זהו כביש הטבעת העירוני הארוך בעולם. חלקו הראשון של הכביש, מדרום וממזרח לעיר, נסלל במספר שלבים בין 1936 ל-1939. בין השנים 1972 ו-1974 נסלל חלקו הצפוני של כביש הטבעת, וב-1979 נסלל חלקו המערבי.
לאורך הכביש קטעים בני ארבעה או שישה נתיבים, ובכוונת השלטונות להרחיבו כדי שישה נתיבים לכל אורכו. חלקים מהכביש מסומנים גם ככבישים אירופים E26, E55, E30 ו-E51.
בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו
בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו (בצרפתית: Basilique de Notre Dame de la Paix de Yamoussoukro) היא כנסייה רומית-קתולית במעמד בזיליקה מינורית ביאמוסוקרו, הבירה המנהלתית של חוף השנהב.
הכנסייה נחשבת לגדולה ביותר בעולם, ביחד עם בזיליקת סן פייטרו בותיקן, רומא. היא נבנתה בשנים 1985-1989 בעלות 300 מיליון דולר. תכנון הכיפה והכיכר העגולה הושפע מאלה של בזיליקת סן פייטרו ברומא.
אבן הפינה למבנה הונחה ב-10 באוגוסט 1985, והכנסייה נחנכה ב-10 בספטמבר 1990 על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
בניגוד לאמונה הרווחת, כנסייה זו איננה קתדרלה. הקתדרלה הסמוכה של אוגוסטינוס הקדוש היא מקום הפולחן העיקרי בעיר ומושב הדיוקסיה של יאמוסוקרו.
ספר השיאים של גינס הכתיר את הבזיליקה ככנסייה הגדולה בעולם, ובכך שברה את שיאה של בזיליקת סן פייטרו. לבזיליקה שטח בנוי של 30,000 מטר רבוע, וגובהה בשיאה (ראש הכיפה והצלב שמעליו) הוא 158 מטר. ברם, היא כוללת גם בית לרקטור (כומר) ווילה שנכללו בחישוב שטח הכנסייה. הבזיליקה יכולה להכיל כ-18,000 בני אדם, בהשוואה ל-60,000 של בזיליקת סן פייטרו.
אדריכלות.
הבזיליקה תוכננה בהשראת בזיליקת סן פייטרו על ידי האדריכל פייר פחורי ונבנתה בידי החברה הצרפתית וינצ'י-דומז. הכיפה הראשית נמוכה מזאת של סן פייטרו אך הצלב שמעליה גבוה יותר. הבזיליקה בנויה משיש שיובא מאיטליה, ויש בה חלונות ויטראז' מודרניים מצרפת בשטח כולל של 7,000 מ"ר. בבזיליקה נעשה שימוש רב בעמודים קלאסיים בסגנונות שונים - הקטנים שבהם נועדו לתמוך במבנה והגדולים נועדו לקישוט, מכילים מעליות ומרזבים. בבזיליקה יש מקום להושבת 7,000 מאמינים בספינה הראשית ועוד כ-11,000 מקומות עמידה. בנוסף לבזיליקה עצמה נבנו בסמוך לה בית לרקטור ווילה לאפיפיור, בה הוא מתארח בעת ביקורו בעיר, אך בפועל קרה הדבר רק פעם אחת - בעת חנוכתה.
מחלוקות.
הבזיליקה עוררה מחלוקת גלובאלית בעת שהחלה בנייתה. הבזיליקה שנבנתה בכסף רב נמצאת באפריקה בתוך עיר ענייה, שבה רק למיעוט יש גישה למים זורמים ותנאי הגיינה נאותים. עלות הקמת הבזיליקה הכפילה את החוב הלאומי של חוף השנהב. למרות זאת, הנוצרים הקתולים של חוף השנהב גאים בבזיליקה. מבחינה אמנותית, הבזיליקה זכתה לביקורת מצד חוקרי תולדות האמנות, על היותה חיקוי של אדריכלות הבארוק, ללא התייחסות לסגנונות בנייה מודרניים ולתרבות האפריקנית.
יד זיכרון.
נשיא חוף השנהב פליקס הוּפוּאֶה-בּוּאָנִי (Félix Houphouët-Boigny) בחר ב-1983 בעיר הולדתו יאמוסוקרו לשמש עיר הבירה של חוף השנהב. כחלק מתוכניתו באשר לעיר, הנשיא רצה להנציח את עצמו בבניית מה שכינה "הכנסייה הגדולה בעולם". לקראת השלמת הבנייה הזמין הנשיא חלון ויטראז' המתאר אותו וקבע את מקומו ליד חלונות המתארים את ישו ושנים עשר השליחים. תמונתו של הנשיא מתארת אותו כאחד משלושת האמגושים המציעים מתנות לישו.
בית חולים.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני התעקש, כתנאי לכך שיחנוך את הבזיליקה, שייבנה בית חולים בסמוך. האפיפיור הניח את אבן הפינה של בית החולים.
הבזיליקה של גבירתנו של השלום של יאמוסקורו
כביש הטבעת של רומא
כביש הטבעת של רומא (איטלקית Grande Raccordo Anulare או GRA) הוא כביש מהיר במרכז איטליה, המשמש ככביש הטבעת של הבירה, רומא. מקור הכינוי GRA הוא למעשה בשמו של המהנדס אאוג'ניו גרא (Eugenio Gra) שהיה התומך העיקרי בהקמתו של הכביש. כדי לשמר את הכינוי, הותאמו לו גם ראשי התיבות הנ"ל. הכביש מסומן גם ככביש מהיר A90 וחלק ממנו שייך לכביש אירופי E80 המוביל מפורטוגל לטורקיה.
מאפיינים.
אורכו של כביש הטבעת הוא 68.223 ק"מ, ואלה נספרים עם כיוון השעון החל במחלף "ויה אורליה" (Via Aurelia) בצידו המערבי של הכביש. בניגוד לרוב הכבישים המהירים באיטליה הכביש אינו מוגדר ככביש אגרה והנסיעה בו איננה כרוכה בתשלום. לאורכו של הכביש 42 מחלפים וחמישה אזורי שירות
ככלל, המהירות המרבית המותרת בכביש היא 130 קמ"ש, כפי שמקובל בכבישים המהירים האחרים במדינה, והמהירות המינימלית היא של 60 או 90 קמ"ש. נפח התנועה היומי בכביש מגיע לכ-160,000 כלי רכב או כמעט 60 מיליון בשנה. נפח תנועה זה והמרחקים הקטנים בין המחלפים, העומדים בממוצע על 1.66 ק"מ, מביאים להיווצרות פקקים ועומסי תנועה כבדים לאורכו של הכביש, ובמיוחד ברבע הדרום-מזרחי שלו. בנוסף, הכביש מדורג במקום החמישי בין הכבישים המהירים באיטליה מבחינת מספר התאונות ביחס לקילומטר כביש. כביש הטבעת של רומא מנוהל ישירות על ידי "הרשות הלאומית האוטונומית לדרכים" (Azienda Nazionale Autonoma delle Strade או ANAS), המשקיעה בניהולו כ-11 מיליון אירו בשנה.
היסטוריה.
בשנת 1946 ועם סיומה של מלחמת העולם השנייה, הוקמה הרשות הלאומית האוטונומית לדרכים ואאוג'ניו גרא מונה לעמוד בראשה. באותה עת הועלה לראשונה הרעיון לסלול כביש טבעת מהיר סביב רומא, אשר יחבר את כל הדרכים המובילות אליה וממנה. תוואי הכביש שאומץ היה מרוחק מן העיר פי שלושה מהמרחק המשתרע ביניהם כיום, ועובדה זו אפשרה לאמץ תוכנית של כביש כמעט עגול, ולמקם את מרכזה הגאוגרפי של הטבעת בגרעין ההיסטורי של רומא. למרות היתרונות הברורים הגלומים בסלילת הכביש, קמה לו התנגדות עזה, בעיקר בשל כך שהמיזם נתפס על ידי רבים כלא מתאים למצב הקשה של העיר בשנים שלאחר המלחמה, והיו אף שחלקו על הצורך בו כלל ועיקר.
הקמת הכביש החלה בשנת 1948, והוא נסלל ככביש רגיל ללא הפרדה בין המסלולים. הקטע הראשון, בין ויה אפיה (Via Appia) לויה אורליה (Via Aurelia) מדרום לעיר, נפתח לתנועה ב-7 באוגוסט 1951, ושנה לאחר מכן הושלם הקטע הצפון-מזרחי, בין ויה פלמיניה (Via Flaminia) לויה טיבורטינה (Via Tiburtina). בשנת 1955 הושלם הקטע שבין טיבורטינה לויה אפיה, ובשנת 1962 החלו עבודות ראשונות להרחבת קטעים לאורכו של הכביש ולביצוע הפרדה מסלולית. למרות שכשלושה רבעים מתוואי הכביש הושלמו כבר באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, הושלמה סלילת מלוא כביש הטבעת רק בשנת 1970, עם חיבורן של ויה אורליה וויה פלמיניה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 נמשכו העבודות לביצוע הפרדה מפלסית בכביש הטבעת, ובשנת 1979 הוא סווג ככביש מהיר שבו שני נתיבים בכל מסלול. בשנת 1983 החלה סלילתו של הנתיב השלישי, וזו מתוכננת להסתיים במהלך שנת 2009. עוד הוקמו לאורכו של הכביש מחלפים חדשים ומספר מנהרות.
הנהגת אגרה.
האפשרות להנהיג גביית אגרה עבור השימוש בכביש הטבעת הועלתה במספר הזדמנויות, אולם דבר זה אינו סביר, בעיקר בשל הקשיים להתאים לכך את התשתיות, גם בשל חשש מהשפעה שלילית על מצב התנועה במטרופולין ובשל חוסר הפופולריות של הדבר. בשנת 2005 ציין נשיא הרשות הלאומית האוטונומית לדרכים כי אגרה תגבה רק מכלי רכב המגיעים לכביש הטבעת מכבישים מהירים אחרים, אך בשנת 2007 נטען כי הכוונה נזנחה, לפחות בעתיד הקרוב. בשנת 2008 הועלה רעיון חדש לפיו האגרה תגבה רק מכלי רכב מסחריים ותחושב על פי כמויות פליטת הזיהום של כלי רכב אלה.
כביש טבעת חדש.
העומסים לאורכו של כביש הטבעת, התרחבות האזור הבנוי של רומא אל מחוץ להיקפו של הכביש והמצב האקולוגי הקשה בסביבת העיר, הביאו להעלאת האפשרות של סלילת כביש טבעת נוסף לעיר. סלילתו של כביש זה, המכונה בכינוי "תשתית היקפית חדשה" (Nuova infrastruttura anulare או NIA), הועלתה לראשונה ב-4 במרץ 2003, ושוב בפברואר 2006. הכביש אמור להקיף את כביש הטבעת הנוכחי ולהמתח לאורך של כ-120 ק"מ. קוטר הטבעת יהיה כ-40 ק"מ, ו-27 מחלפים מתוכננים לקום לאורכה. עלותו המשוערת של הפרויקט מגיעה ליותר מ-5 מיליארד אירו. לכביש זה קמו מתנגדים רבים החוששים לפגיעה בסביבה ובחמישה אזורי שימור דרכם הוא אמור להסלל.
היימנות
הַיימָנוֹת (געז: ሃይማኖት) היא הכינוי הנפוץ לתיאור כלל חוקי ומנהגי הדת והאמונה, הלכה ומחשבה, שהיו נהוגים בעדת ביתא ישראל. המונח לקוח משפת געז ומקורו במילה הארמית "הימנותא" שפירושה "אמונה". ההיימנות בעלת מאפיינים מרכזיים המזכירים יותר את הלכות היהדות הרבנית ואת ההלכה הקדומה שהייתה נהוגה בארץ ישראל בתקופת בית שני, מאשר את היהדות הקראית.
ההיימנות מבוססת על פירוש בעל-פה לתנ"ך ולחלק מהספרים החיצונים, מועברת מדור לדור ומעניקה סמכות ללא עוררין לחכמי הדת בקביעת ההלכה. בשל קרבתה להלכה הקדומה, כמתבטא מהמשך הכהונה, הנבואה והנזירות, הקרבת הקורבנות ועוד, ובשל קיומם של הלכות, מועדים וחגים ייחודיים לקהילה, ניתן לראות בהיימנות פלג המשמר הלכה יהודית עתיקה. עם עליית מרבית בני קהילת ביתא ישראל ארצה, ההיימנות כמעט ונזנחה על ידי הצעירים בעדה, אך במרוץ השנים נצפים עדויות רבות על חזרה לשורשים ויישום ההיימנות בצורה הדומה למה שהיה נהוג בגלות באתיופיה.
רקע היסטורי.