בשנת ה'שס"ו, בעודו בוונציה, החל בהגהת משניות עם פירוש המשנה לרמב"ם ורבי עובדיה מברטנורה לצורך הדפסתן. את מלאכת ההגהה ביצע בשיתוף עם החכם יצחק גרשון. בהקדמה הוא ציין את המעלות המיוחדות של המשניות בהוצאתו: . אזולאי לא הספיק לסיים את המלאה ובסיום סדר קדשים נפטר, הוא ציווה על כל העוסקים במלאכה להמשיך אותה. המגיה אברהם בן שלמה חיים שהמשיך את המלאכה כתב את צוואתו זו בסיום סדר קדשים, זאת על פי הוראה מפורשת של אזולאי.
רצח ירון ואפי אונגר
רצח ירון ואפי (אפרת) אונגר, הוא פיגוע ירי שבוצע על ידי מחבלים פלסטיניים בכ"ג בסיוון תשנ"ו, 9 ביוני 1996, ובו נרצחו בני הזוג ירון ואפרת אונגר מקריית ארבע. ברכב בו נסעו בעת הפיגוע היה גם תינוקם ישי שניצל ללא פגע.
הרצח.
ביום ראשון בערב, כ"ג בסיוון תשנ"ו, (9 ביוני 1996), נסעו ירון, אפי ותינוקם ישי בכביש 383 המוביל מקריית מלאכי לבית שמש. הם חזרו מחתונה של חברתם מתוכנית פר"ח, בו שימש ירון כרכז אזורי. ליד מושב גפן, ירו מחבלים מהכפר צוריף שבנפת חברון מתוך רכב ונמלטו. אפי וירון נרצחו במקום. תינוקם ישי, בן עשרה חודשים, נותר במכונית ללא פגע.
בני הזוג אונגר נקברו בבית העלמין בכפר עציון.
לאחר הרצח.
שני ילדי משפחת אונגר, דביר וישי, שהיו אז בני שנה ושנתיים, עברו לגור בבית סבם וסבתם הרב אורי דסברג ורעייתו יהודית, והם שימשו להם כהורים. בשנת 2000 הגישו בני משפחתה תביעה בבית המשפט הפדרלי בארצות הברית כנגד החמאס והרשות הפלסטינית. בשנת 2003 חייב בית המשפט הפדרלי בארצות הברית את החמאס והרשות הפלסטינית בתשלום פיצויים בסך 116 מיליון דולר על רצח בני הזוג. הרשות הפלסטינית ערערה על פסק הדין אך ערעורה נדחה. בשנת 2008 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את פסק הדין של בית המשפט הפדרלי וקבע כי הוא אכיף גם בארץ.
שלושה מהמרצחים ב"חוליית צוריף" נהרגו בעת פיגועים נוספים בהם השתתפו. שניים נוספים, רחמן איסמעאיל גנימאת (שנתפס בשנת 2005 וגמל פתח צביח אל-הור, שוחררו בעסקת שליט תוך מחאת משפחת דסברג. הוריה של אפי אונגר מחו גם נגד הזמנתו של שמעון פרס לטקס הראשון להנצחת חללי פעולות האיבה, לאחר שהוחלט שיום הזיכרון לחללי צה"ל יכלול גם את חללי התקפות המחבלים, מפני שפרס היה שותף להחלטה על העברת רובים אל הרשות הפלסטינית.
הנצחה.
במקום בו אירע הרצח הוצבה אנדרטה לזכר השניים, בסיוע הקרן הקיימת לישראל. באוניברסיטת בר-אילן הוקמה קרן מלגות על שם השניים.
לשם הנצחת בני הזוג אונגר הוקם אולם לימוד של הישיבה התיכונית במקום בו עמד ביתם הראשון בקרית ארבע. בית המדרש נקרא "אפיריון", על שם אפי וירון. מזוזת הכניסה לבית המדרש היא מזוזת ביתם הראשון.
היישוב שערי תקוה, בו מתגוררים הוריו של ירון, הנציח את שמם של בני הזוג בגן השעשועים "גן-אור". אביה, הרב אורי דסברג, אשר תפקד מאז מותה כאבי שני ילדיה, נהרג בתאונת דרכים בגוש עציון בכ' באייר התשע"א 24 במאי 2011.
בית הכנסת בפראבור
בית הכנסת בפַּרַאבֿוּר, (באנגלית: Paravur Synagogue; בשפת מלאיאלאם: പറവൂർ ജൂതപള്ളി ) הוא אחד הגדולים והשלמים מבין בתי הכנסת היהודיים במדינת קרלה בהודו. בית הכנסת ממוקם בעיר צפון פראבור (Paravur). הוא נבנה על ידי יהודי קוצ'ין, במשך השנים הוא נהרס ושוקם מספר פעמים. מתחם בית הכנסת הנוכחי מתוארך לשנת 1615 לספירה, אך הוא נבנה על גבי בניין ישן בהרבה, שלפי ההערכות נבנה בשנת 750 לספירה או 1105 לספירה. דבר שהופך אותו לאחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר בהודו ובחבר העמים הבריטי. נכון לשנת 2022 הוא אינו פועל כבית כנסת. הוא שופץ על ידי ממשלת קרלה והוא פתוח לציבור הרחב כמוזיאון לתולדות יהודי קרלה.
היסטוריה.
יהודי קוצ'ין הגיעו למדינת קרלה מאז האלף הראשון לפני הספירה (לפי המסורת הערים "אופיר ותרשיש" בימי שלמה המלך מזוהות כערים היסטוריות במדינת קרלה בעידן המודרני) לעסוק במסחר. הקהילות שלהם התיישבו בעיקר סביב קודונגאלור של היום (שהייתה עיר נמל ומסחר בשם Muziris ) וקולאם . הם קיבלו חסות וזכויות מיוחדות ממלכי שושלת צ'רה המקומיים כמו צ'רמאן פרומל והקימו בתי כנסת ביישובים שלהם.
נוכחות היהודים במדינת קרלה תועד בלוחות הנחושת מהמאה ה-10 לספירה שנמסרו על ידי רבי ורמן למנהיג הקהילה היהודית יוסף רבן .
במאה ה-14 לספירה, לאחר מבול פריאר בשנת 1341 שנגרם מצונאמי שהיה באוקיינוס ההודי, על פי מספר מקורות, נאלצה הקהילה לעבור לעיירות סמוכות כמו פראבור, צ'נדמנגלאם וקוצ'י. העדויות מאירוע זה נשמרו במסורת שבעל פה באמצעות שירים מסורתיים בשפת המלאיאלם היהודית.
בית הכנסת פראבור הוא בין בתי הכנסת העתיקים ביותר שעדיין קיימים בקרלה והוא גם מתחם בית הכנסת הגדול ביותר. בית הכנסת הנוכחי נבנה בשנת 1615 לספירה ברחוב היהודי של פראבור וקרוב מאוד לשוק פראבור בו התיישבה הקהילה היהודית שעסקה במסחר. קיימים דיווחים במסורת היהודית המקומית המרמזים שבית הכנסת נבנה על גבי חורבותיו של בית כנסת ישן יותר משנת 1165 לספירה.
בית הכנסת בפיוטים של יהודי קוצ'ין.
אף על פי שקהילת יהודי פראבור חיה בשלווה לאורך ההיסטוריה שלה בקרב המקומיים. היו גם סכסוכים עקב פלישות של זרים כמו ממלכת מייסור (בראשות חיידר עלי ובנו טיפו סולטאן במהלך המאה ה-18) ומתיישבים אירופאים כמו פורטוגזים והולנדים במהלך המאות ה-16 וה-17. על פי השיר היהודי המסורתי בשפת המלאיאלם היהודית, בית הכנסת הועלה באש בשנת 1662, ככל הנראה על ידי הפורטוגזים, בערך באותה תקופה שבה נשרף גם בית הכנסת הפאראדסי ליד נמל קוצ'י.
לאחר הקמת מדינת ישראל ב-1948, החלו יהודי פראבור לעלות לארץ. נכון לשנת 1949, עדיין חיו בפראבור כשלוש מאות יהודים. רובם עלו לישראל עד אמצע שנות החמישים. בשנות ה-70, התפילות בבית הכנסת נפסקו מכיוון שלא ניתן היה להעמיד מניין ובית הכנסת נותר ללא השגחה במהלך העשורים הבאים. בשנת 1988 נערכו בפעם האחרונה תפילות בבית הכנסת.
על פי הדו"ח של הארגון הבינלאומי לאנדרטאות יהודיות (ISJM), הבימה המקורית וארון הקודש (כולל ספרי תורה ) הועברו לישראל בשנת 1995 ושמורים שם.
מוזיאון יהודי קרלה.
בשנת 1996, בית הכנסת הוכרז כאנדרטה מוגנת על ידי מדינת קרלה, אך הוא נשאר מוזנח עד שנת 2009. באותה שנה בית הכנסת הועבר לאחריות המחלקה לארכאולוגיה של מדינת קרלה. משנת 2010, הממשלה שיפצה את המבנה הרעוע כחלק מפרויקט מורשת מוזיריס והסבה אותו למוזיאון כדי להדגיש את המורשת היהודית של מדינת קרלה. המוזיאון נפתח לציבור הרחב בשנת 2014.
ארכיטקטורה.
בית הכנסת פראבור בנוי בשילוב ייחודי של אדריכלות מסורתית של בתי כנסת יהודיים, עם סגנונות אדריכליים של קרלה . הדבר ניכר בעיקר בפתחים והשערים המקושתים לאורך השביל המוביל לבניין הראשי.
המבנה.
בדומה לארכיטקטורה של בתי כנסת אחרים בקרלה, יש בבית הכנסת עזרת נשים, שהכניסה אליה, ישירות מחוץ למבנה באמצעות גרם מדרגות.
בקיר החיצוני של מתחם בית הכנסת קיים לוח אבן משנת 1616, ועליו חרוט בעברית השם דוד יעקב קסטיאל מודאליאר, המנהיג הרביעי של הקהילת יהודי קרלה, שהיה הגורם המרכזי לבנייה מחדש של בית הכנסת.
סוכנות מינית
סוכנות מינית (באנגלית: sexual agency) היא היכולת של אדם לפעול ולבחור במרחב המיני. הסוכנות המינית מתעצבת אל מול השפעות חברתיות, אשר מגדירות את התפקיד של גברים ונשים בחברה בכלל ובפרט בתחום המיניות. המושג משמש לרוב בשיח על מיניות של נשים ונערות, בדגש על שיח של העצמה נשית ותשוקה נשית. בהקשר זה, סוכנות מינית היא האופן בו אשה חווה את עצמה כיצור מיני בעלת זהות מינית, ומבצעת בחירות ופעולות בהתאם לתשוקותיה ולמען רווחתה. סוכנות מינית מבוצעת באופן שונה על ידי נשים וגברים מקבוצות שונות של גיל, אתניות, דת ועוד.
התפתחות המושג.
סוכנות מינית היא מושג שהתפתח סביב מלחמות המין הפמיניסטיות, בשנות ה-80 של המאה העשרים, כאשר פמיניסטיות רדיקליות פעלו כנגד פורנוגרפיה ופרקטיקות מיניות כגון BDSM. הפעילות טענו כי סקס הוא פרקטיקה שמשרתת גברים ונעשית על נשים. לפיהן, סקס נלמד מפורנוגרפיה בה יחסי הכוחות ברורים, נשים נחותות וכפופות לגברים ונעשים עליהן אקטים לא הומניים. לטענתן, פורנוגרפיה היא כלי פוליטי שמשמש לשימור אי שוויון מגדרי בחברה. הן תייגו את עולם התוכן המיני כמונע מאינטרסים גבריים וטומן בחובו אך ורק הגבלות, דיכוי וסכנה עבור נשים. מנגד, פמיניסטיות מזרם סקס פוזטיב צאו כנגד תפיסות אלו ושמו דגש על הנאה מינית וסיפוק, למרות מגבלות העולם הפטריארכלי והשפעותיו על נשים. לטענתן, שיח המתמקד באלימות ודיכוי בלבד מתעלם מחוויות ובחירות מיניות של נשים, שהן הסוכנות המיניות. השימוש במושג סוכנות מינית מקנה לנשים כוח, בחירה והנאה במרחב המיני ומפקיע את הבלעדיות של שיח הסכנה והטרור המיני שהיה לפני כן.
המונח סוכנות מינית משמש לרוב בשיח על מיניות של נשים ונערות, בדגש על שיח של העצמה נשית ותשוקה נשית. בהקשרים אלו סוכנות מינית היא האופן בו אשה חווה את עצמה כיצור מיני בעלת זהות מינית, המרגישה זכאות להנאה מינית וביטחון, כבעלת יכולת לעשות בחירות ביחס לפעילות מיניות. אישה בעלת סוכנות מינית מחוברת לתשוקות שלה, ומבצעת בחירות ופעולות בהתאם אליהן למען רווחתה.
מרכיבים של סוכנות מינית.