בשנת 2013 ביים רז את הסרט העלילתי בן השעה "שבעה ימים", שאת התסריט לו כתב במשותף עם רוית הכט. בסרט מככבות רוני הדר ומאיה גסנר, המגלמות שתי אחיות שנפגשות בשבעה על אמן, אחרי שנים רבות שלא היו בקשר. מות האם מאלץ אותן להכיר זו את זו מחדש ולהתמודד עם בעיות מן העבר. בסרט משחקים גם דור צויגנבום, דימה רוס, חנה ריבר, רבקה גור ובן אדם. זהו סרט עצמאי, במימון קרן מקור.
בשנת 2014 השתתף בסרט הדוקומנטרי ״גאליס - מבטו של במאי", בבימויו של אליאור סאסי.
בשנת 2014 ביים את הסרט "גאליס - המסע לאסטרה" המבוסס על רקע הסדרה "גאליס".
בשנת 2015 ביים את העונה השנייה של הדוקוריאליטי ״היחידה״ ששודרה בHOT.
בשנת 2016 חזר רז לשתף פעולה עם חבריו חנן סביון וגיא עמיר וביים את סרט הקולנוע ״מכתוב״ - קומדיית פשע ירושלמית. את הסרט כתבו ומככבים בו כשחקנים ראשיים חנן סביון וגיא עמיר. את הסרט הפיק אדר שפרן מפירמה פילמס שהפיק עבור רז גם את דרמת הטלוויזיה ״שבעה ימים״.
בסרט משתתפים גם השחקנים יגאל נאור, איציק כהן, חן אמסלם, עדנה בליליוס, אנסטסיה פיין, אור בן מלך וגל אמיתי.
בשנת 2016 החל לביים את סדרת הפנטזיה לנוער "כדברא" שיצרה וכתבה מיכל קופר-קרן, ומשודרת בערוץ ניקלודיאון לצופי Yes במהלך 2017. לעונה הראשונה צולמו 50 פרקים; ב-2018 שודרה העונה השנייה בבימויו, המונה חמישים פרקים נוספים.
בשנת 2017 ביים את הסרט "מכתוב", הסרט הפך רשמית להצלחה הגדולה ביותר של הקולנוע הישראלי מזה שלושים שנה, עם מכירות של כ-570 אלף כרטיסים, יותר מכל סרט ישראלי אחר מאז "שתי אצבעות מצידון" ב-1986.
בשנת 2018 החל לביים את סדרת הנוער "דאנסטורי" שיצרו וכתבו גל ורונית פרידמן. הסדרה משודרת בערוץ דיסני לצופי Yes במהלך 2018. לעונה הראשונה צולמו 40 פרקים, ולעונה השנייה צולמו 40 פרקים.
הסדרה עוסקת בעולם הריקוד.
בשנת 2019 החל לביים את הסרט "הרפסודה". הסרט הופק על ידי חברת דורי מדיה דרסט, עמה רז שב לשתף פעולה, אחרי שעבד איתה בעבר על הסדרה "גאליס". את הסרט כתבו התסריטאים עמיקם קובנר ודניאל קוץ'. הסרט צולם באתרים שונים בישראל ובעיקר בחיפה וחלק משמעותי מהסרט צולם באולפן מיוחד באי מלטה, המיועד לצילומי פרויקטים שנעשים במים ומדמה ים. הסרט היה גם הניסיון המשחקי הראשון של אושיית הרשת אנה זק. הסרט עלה לאקרנים בקיץ 2021 וגם השתתף בפסטיבלים ברחבי העולם.
במהלך תקופת הקורונה ובהמשך לתוך 2021 ו-2022 רז ביים מספר פרקים של תוכנית הדוקו - סטנדאפ "רותם באה לבקר" עבור קשת 12 בהובלתה של רותם אבוהב.
בתחילת 2021 רז התחיל לעבוד על העונה השלישית של סדרת המתח "כפולים" של "קשת 12" . רז ביים 8 פרקים בעונה הזו ועבד לראשונה עם היוצרת ליאורה קמינצקי והמפיקים איתן מנצורי ויונתן דובק מ"ספירו סרטים". העונה שודרה ב"קשת 12".
חיים אישיים.
עודד רז נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בתל אביב.
תחיה בת אורן
תחיב בת- אורן
יחסי האיים המלדיביים-ישראל
יחסי ישראל-האו&quot;ם
יחסי ישראל-OECD
חוג הפולינומים
Twentieth Century Fox (שיר)
שקילות בירציונלית
שדה הפונקציות הרציונליות
מלחמת קפריסין
לאו בירגר
השפלת אולקוש
השפלת אולקוץ', או יום רביעי העקוב מדם (ביידיש: דער בלוטיקער מיטוואָך), כפי שכונה לפני שנודעו העובדות אל נכון, הוא אירוע השפלה נפשית והתעללות ביהודים שהתרחש ב-כ"ה בתמוז ה'ת"ש (31 ביולי 1940) באוֹלקוּש שב. ככל הידוע שני פולנים ויהודי אחד בשם מאיר נהרגו. אחת התמונות, שבה נראה יהודי חסידי, הרב משה הגרמן, עם תפילין מבוקעות העומד ליד אנשים שוכבים בשורה לצידו ופניהם כלפי מטה, התפרסמה ופורשה בטעות כתיעוד של גופות יהודים שנרצחו. טעות זו משמשת כיום בטיעונים של מכחישי שואה. רוב יהודי העיירה, כולל האיש שבתמונה, הרב משה הגרמן, וכן אשתו וילדיו, נרצחו שנתיים מאוחר יותר. רוב יהודים אלו נרצחו במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו, לאחר שבמשך שנתיים עברו התעללויות, רציחות, וגירוש לגטו בעיירה סמוכה. כינוס יהודי אולקוש וגירושם לאושוויץ תועד בצילומים אף הוא.
השתלשלות המאורעות.
בסיוון ה'ת"ש המשטרה הגרמנית ערכה משפט ראווה לתושבי העיירה עקב רציחת איש משמרות-הגבול הגרמני ארנסט קדץ, שהתגורר באולקוש. 30 פולנים הוצאו להורג, והיהודים הוזהרו שחלקם עוד ישולם.
כחודש לאחר מכן, ביום כ"ה בתמוז ה'ת"ש (31 ביולי 1940) כונסו הגברים היהודים מגיל 17 ומעלה בכיכר השוק המרכזית בעיירה, שם עברו התעללות קשה. בין היתר, נצטוו היהודים להגיש את תעודותיהם ולהירשם, לשכב במשך היום כולו כשפניהם אל הקרקע, בעוד דורכים עליהם, מכים אותם ודורשים מהם להניף את הרגלים והידיים על גבם.
ישנה עדות ראייה של משה דוד ויצמן, שנמסרה בשנת 1972 (תשל"ב) ונרשמה בספר היזכור של הקהילה, והבהרות שנמסרו בראיון נוסף איתו בסוף שנת 1998 (תחילת תשנ"ט) שהודפס בגיליון חב"ד. לפיה, משה הגרמן, בנו של אחד מרבני הקהילה, ואחרים הוצאו מהתפילה בבית הכנסת והובאו אל הכיכר בו כבר שכבו אלפי הגברים היהודים. נעליו הוסרו ממנו והתפילין שבראשו בוקעו בסכין. האיש הועמד יחף במשך זמן רב ליד השוכבים, ולאחר מכן הורץ סביב הכיכר. לפי עדות זו היו שאיבדו את שיניהם כשהוכרחו ללעוס חצץ בפיהם. העד זכר שיהודים אחדים מתו כתוצאה מן הבהלה. לפי ספר הזיכרון נהרגו חמישה יהודים במהלך האירוע, ולפי יד ושם שני פולנים ויהודי אחד בשם מאיר.
גלגולי הסיפור על השפלת אולקוץ' והתמונה המפורסמת.
ההתעללות תועדה, וצילומים אלו נמסרו לפרסום בעיתון גרמני בזמן המלחמה, כשאחד הצילומים הופיע בשער העיתון. אין כיום ידיעות לא על שמו של עיתון גרמני זה ולא אם שרד עותק ממנו.
במשך שנים היו מוכרות כמה מתמונות ההתעללות, שמקורן בעיתון יהודי שווייצרי ביידיש. בסיפור שצורף לעיתון השווייצרי נכתב שמוסר התמונות השתתף באירועים בעצמו, העיד על תוכנן ואחר כך נהרג בשואה. בין היתר נכתב שבתמונה המפורסמת, המדובר ברב העיירה שביקש באומץ לומר קדיש אחרון על חבריו שנהרגו, השוכבים לרגליו. הגרמנים המשועשעים הסכימו לכך, בטרם נורה אף הוא ונרצח מכדור אקדח בראשו. ליד התמונה של היהודי עם התפילין המבוקעות והשוכבים לצידו, שהוצגה ביד-ושם, נרשם המידע השגוי מהעיתון וכן ששמות המצולמים אינם ידועים.
בשנת 1971 הגיע ליד ושם משה דוד ויצמן, אחד השורדים מן העיירה, שהיה בין השוכבים בהתעללות זו, ראה את התמונה, ועל מנת לתקן את המעוות כתב מאמר עבור ספר היזכור של העיירה. עדותו צורפה לספר שהודפס בשנת 1972, ובה זיהה את האיש עם התפילין המבוקעות כמשה הגרמן, בנו של אחד מרבני הקהילה, אך לא רב העיירה ולא בנו. כמו כן סיפר פרטים על ההתעללות.
בסביבות ה'תשנ"ה (1995), לאחר ביקור ביד ושם, בן דודו של צבי ינובסקי, שוטר בגמלאות מנס ציונה (אז בן 74), שלח ארצה את העיתון והכתוב בו. בן הדוד שמר את העיתון, מאחר שהוא ובן דודו צבי היו שרידי שואה יחידים למשפחתם מהעיירה וולרבלום, הקרובה לאולקוש. צבי מסר את העיתון ליד ושם, יחד עם שמו של רב העיירה, הרב יצחק הגר (קרוב משפחתו של הרבי מוויזניץ) ואחי אמו של צבי.
גיליון חב"ד השבועי שיחת השבוע לפרשת ויגש ה'תשנ"ט (סוף 1998), פרסם את סיפור התמונה עם התפילין המבוקעות במדור חיים יהודיים, ותיאר את מה שקרה כפי שנרשם בעיתון השווייצרי. שבוע אחר כך, אותו משה דוד ויצמן, ישיש תושב בני ברק (אז בן 87), התקשר למערכת העיתון והבהיר את הדברים. תמונתו ודבריו פורסמו בגיליון לפרשת ויחי (ב-1 בינואר 1999): ראשית, הודיע שהוא עצמו חי, שהיה אחד השוכבים עם פניו לאדמה שבאותה תמונה, ושהוא יכול לספר את הסיפור כהווייתו. שנית, הודיע שוב, לא מדובר ברב העיירה, אלא ברב משה הגרמן, הבן של אחד מרבני העיירה, שאולץ לעמוד יחף על יד האנשים השוכבים ולרוץ סביב הכיכר. הוא סיפר על ההתעללות ועל השוכבים, ואף ידע לספר שהרב משה הגרמן לא נהרג באירוע זה.
לאחר עדכון הנתונים, זיהו חוקרי יד ושם עדות של אחות הרב אשר שרדה את השואה, על פיה הרב משה הגרמן, המצולם בתמונה, נרצח שנתיים מאוחר יותר בה'תש"ב במיידנק. בדף העדות נמסר שהוא היה מלמד (כלומר מורה) בתלמוד תורה (בית ספר יסודי חרדי) ומשגיח כשרות. אשתו פרומה וילדיהם נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ ב-ה'תש"ב, עם חיסול הגטו בעיירה.
על ההתעללות עצמה נרשם בהרחבה בספר הקהילה לזכר נספי השואה, אשר נכתב על ידי ניצולים.
התמונה יחד עם ההקשר השגוי עדיין משמשים באופן שגוי במאמרים יהודיים לגבי השואה, בעיקר בטקסטים בהקשר הדתי.
פרסום הסיפור המוטעה כפי שהוצג בעבר, משמש כיום כאחת מהטענות של מכחישי השואה.
תעוד צילומי נוסף ומאוחר יותר על שואת יהודי אולקוש.
צולם ופורסם רצח הפולנים באולקוש, והתמונות מוצגות במוזיאון לתולדות פולין.