בעימות שנוצר בין האנגלים ובין הפועלים, המחבר לועג לצד האנגלי והיוצא בסוף מאוכזב כשסופה סימבולית הורסת את חלומם האנאכרוניסטי. בעיניו של או'קייסי, ערימת האבק הסגול הקטנה שנשארה תיסחף עם הרוחות העולות של השינוי, בדומה לגורל שאריות האימפריאליזם הנפוח באירלנד. המחזה הושווה לפעמים עם יצירתו של ג'ורג' ברנרד שו John Bull's Other Island.
ב""Red Roses for Me" התרחק או'קייסי מסגנונו המוקדם אל עבר אמצעים אקספרסיוניסטים יותר וסוציאליסטים באופן גלוי. ההצגה התקיימה בתיאטרון אולימיפיה בדבלין והייתה שם היצירה המקורית האירית הראשונה אחרי 17 שנה. ב-1946 הוצגה בלונדון, כך שאו'קייסי עצמו יכול היה לצפות בה. זה היה לראשונה שראה מחזה של עצמו מאז שנת 1934, כשצפה ב-Within the Gates.
"Oak Leaves and Lavender" בשנת 1945 הייתה יצירה תעמולתית מוקדשת לקרב על בריטניה ולגבורה הבריטית במאבק האנטי-נאצי. מחנזה מתרחש באחוזה שבה דמויות צללים מן המאה ה-18 מביעים דעה על ההווה.
המחזות האחרונים לא זכו לאותה הצלחה בקרב המבקרים והקהל כמו הטרילוגיה המוקדמת. אחרי מלחמת העולם השנייה או'קייסי כתצב גם את "Cock-a-Doodle Dandy" 1949 נחשבת אחת מן היפות והמרשימות שביצירותיו.
"The Bishop's Bonfire" "The Drums of Father Ned" (1958), מחזותיו האחרונים חוקרים את חיי היום יום באירלנד, ה"מיקרוקוסמוס האירי"
בשנת 1958 "The Drums of Father Ned" עמד להיות מוצג בפסטיבל התיאטרון של דבלין אך נתקל בהתנגדות הארכיבישוף של דבלין שסירב לתת ברכתו לפסטיבל בגלל יצירותיו של או'קייסי ושל ג'יימס ג'ויס.
אחרי שהמחזה של ג'וייס הוצא מהתוכנית בלי הרבה רעש, או'יקייסי עצמו נדרש לבצע שינויים גדולים במחזה "The Drums of Father Ned", מה שהתפרש כהתחכמות מכוונת על מנת למנוע את השתתפותו. בעקבות זאת גם סמואל בקט הסיג את מחזה-הפנטומימה כאות מחאה.
שנותיו האחרונות.
ב-1959 באישורו של או'קייסי, עיבד המלחין האמריקני מארק בליצשטיין את "יונו והטווס" כמחזמר תחת השם "יונו"
המופע היה כישלון מבחינה מסחרית והורד מעל הבמה אחרי 16 הצגות. לדעת מבקרים אחדים היה "אפל" מדי כדי לשמש חומר למחזמר,ז'אנר שהלם יותר קומדיות קלילות. עם זאת, המוזיקה שלו שרדה הודות לאלבום שהוצא לפני העלאת המחזמר ונחשבת היצירה הטובה ביותר של בליצשטיין. או'קייסי, שהיה בן 79, לא היה מעורב בהפקה ולא צפה בו בהתחלה. למרות החומר המצוין שבו, ניסיונות להעלותו שוב על במה לא צלחו.
בשנת 1959 ג'ורג' דיוויין הפיק את Cock-a-Doodle Dandy עם להקת התיאטרון "תיאטרון רויאל קורט" וההצגה זכתה להצלחה בפסטיבל אדינבורו הבינלאומי ורץ תקופה ארוכה בווסט אנד.
בשנת 1960 לרגל הגעתו של או'קייסי לגבורות, פורסמו מחקרים מעמיקים מאת דייוויד קרוז ורוברט הוגן על יצירתו.
התיאטרון מרמייד בלונדון הפיק פסטיבל או'קייסי בשנת 1962, מה שתרם להתעוררות העניין במחזותיו באנגליה ובגרמניה. בשנים אחרונות אלה של חייו השקיע המחזאי הרבה ממרצו היצירתי בכתיבת ה"אוטוביוגרפיה" שלו.
או'קייסי נפטר בגיל 84 בספטמבר 1964 מהתקף לב בבית אבות בטורקי, זמן קצר אחרי שהועבר לשם.
גופתו נשרפה במשרפת גולדרס גרין.
או' קייסי היה נשוי לשחקנית האירית אילין קרי ריינולדס (1995-1903). לזוג נולדו שלושה ילדים: שני בנים - בריאן (Breon), ניל (Niall,שנפטר מלאוקמיה ב-1957) ובת - שיבון (Siobhán).
קישורים חיצוניים.
Alice B. Fort, Herbert S.Kates "Minute history of drama" Grosset and Dunlap 1935 p.122
קאתרין פולאוסקי
אולם העם בוורוצלב
פייר בייל
Rape Me
Rape Me (בתרגום חופשי: אנוס אותי) הוא שירה של להקת הגראנג' נירוונה שיצא לאור ב-21 בספטמבר 1993, כחלק מאלבומה השלישי והאחרון של הלהקה In Utero. את השיר חיבר סולן הלהקה קורט קוביין, שטען כי מדובר בשיר נגד אונס. למרות דברים אלו זכה השיר לביקורת על תכניו הבוטים ולצנזורה מצד גופים שונים. ב-6 בדצמבר 1993 השיר יצא גם כסינגל (יחד עם All Apologies בצד א', ו-"Moist Vagina" בצד ב').
הפקת השיר ורקע.
קוביין כתב את השיר בליווי גיטרה אקוסטית בזמן מקסוס האלבום Nevermind בשנת 1991. הלהקה הופיעה עמו כבר באותה שנה, אך ללא מילות הקטע המגשר בין שני חלקי השיר שטרם נכתבו.
בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV לשנת 1992 ביקשה הלהקה לבצע את השיר, אך הדבר נאסר עליה ומנהלי הערוץ התעקשו על ביצועו של Smells Like Teen Spirit. בתגובה החליטה נירוונה שלא להופיע, אבל חשש מחרם של הערוץ על אמני לייבל התקליטים של הלהקה הוביל לפשרה, לפיה הלהקה תופיע עם השיר Lithium. חרף הסיכום ולאות מחאה החל קוביין בביצועו של Rape Me, ובחלוף רגעים מספר עברה הלהקה לבצע את Lithium.
באוקטובר 1992 הוקלט השיר לראשונה, במהלך סשן הקלטות דמו שנערך בסיאטל בהפקתו של ג'ק אנדינו. לשיר הוקלטו שתי גרסאות, האחת אינסטרומנטלית והשנייה בשירתו של קוביין ובקולות רקע של המתופף דייב גרוהל. בתו הפעוטה של קוביין ישבה בחיק אביה במהלך ההקלטה, וקול בכיה נשמע בהקלטה.
הגרסה הסופית של השיר הוקלטה בהפקתו של סטיב אלביני ב-15-16 בפברואר 1993, באולפני Pachyderm שבמינסוטה. המנגינה הוקלטה ביום הראשון ושירתו של קוביין ביום השני, בסשן שארך כ-6 שעות.
משמעות ותגובות.
קוביין ראה ב-Rape Me כשיר שמבטא את אישור החיים ויוצא נגד תופעת האונס (במקור: a life affirming anti-rape song). לדבריו "זה כאילו שהיא אומרת 'אנוס אותי ... הכה אותי. [אבל] לעולם לא תהרוג אותי. אני אשרוד את זה ובבוא יום אאנוס אותך בחזרה מבלי שתדע מזה'".
לדעתו של מייקל אזרד, ביוגרף הלהקה, השיר מביע את סלידתו של קוביין מסיקור חייו הפרטיים על ידי התקשורת. קוביין הסכים שניתן לראות את השיר באופן זה, אך סייג באומרו שהדיון הציבורי בהתמכרותו לסמים החל זמן רב אחרי כתיבת השיר.
רשתות המרכולים וולמארט וקיי-מארט סירבו להציג את האלבום בחנויותיהן, כאשר הן מתארות את שם השיר "Rape Me" ואת קולאז' עוברי הפלסטיק על העטיפה האחורית שצייר קוביין כבלתי הולמים להצגה ברשתות לכל המשפחה. כתוצאה שונה שמו של השיר באלבומים שיצאו במסגרת הרשתות ל-"Waif Me", בעוד תוכנו נותר זהה.
השיר דורג גם במקום ה-90 ברשימת "מאה שירי הרוק הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין המוזיקה הבריטי Kerrang! (נערכה בשנת 1999).
בשנת 2008 זכה השיר למחווה בפרק "That 90's Show" של סדרת הטלוויזיה המצוירת משפחת סימפסון, בו הופיעו שתי גרסאות פארודיות קצרות לשיר: "Shave Me" ו-"Brain Freeze".
גרסאות נוספות.
גרסה של השיר בשידור חי הוקלטה ב-25 בספטמבר 1993 במסגרת התוכנית סאטרדיי נייט לייב. הגרסה יצאה לאור כחלק מאלבום האוסף "Saturday Night Live: The Musical Performances, Volume 2", כמו גם על גבי ה-DVD "Saturday Night Live: 25 Years of Music, Volume 4".
גרסת דמו ביתית ובה ביצוע סולו אקוסטי של השיר והגרסה משנת 1992 (שכוללת את בכיה של ביתו) נכללו ב-With the Lights Outs, מארז האלבומים של נירוונה משנת 2004. שתי הגרסאות הופיעו גם באלבום האוסף משנת 2005 Silver: The Best of the Box.
גרסת Live נוספת, שהוקלטה ב-31 באוקטובר 1991 באולם פרמאונט שבסיאטל, מופיעה בדיסק מס' 4 וב-DVD של מהדורת ה-"Super Deluxe" לאלבום Nevermind, הוצאה מחודשת לאור משנת 2011, ובמהדורות ה-DVD וה-Blu-ray של "Live at Paramount".
שירי הסינגל.
בדצמבר 1993 יצא השיר כסינגל A-side כפול לצד השיר All Apologies.
אוסקר גרסיה
A-side
B-side
מעלית סקי
מעלית סקי היא כלי תחבורה מונע באמצעות כבל, בדומה לרכבל או פוניקולר. כלי זה מיועד להעלות נופשים וספורטאים במעלה מדרון המשמש לסקי באתרי סקי. ההסעה היא לרוב בכיוון אחד - במעלה המדרון, כאשר במורדו מבוצעת הגלישה.
בשונה מרכבל, המעלית אינה כוללת תא, ולרוב פתוחה (מאחר שהנוסעים לרוב כבר מצוידים במגלשיים). השם "מעלית סקי" מתייחס לסוגים שונים של מתקנים. כך למשל ברכבל מושבים (chairlift), הנוסעים יושבים על מושב המוסע בגובה של מטרים בודדים מעל המדרון באמצעות כבל בין שתי התחנות. קיימים גם אמצעים המושכים גולשים על גבי המדרון (surface lift). לעיתים רחוקות מדובר באמצעי נייד כגון מסוק או חתול שלג.
מערך מעליות הסקי משתנה מאתר סקי אחד למשנהו, בהתאם לטופוגרפיה של האתר ולמדרונות ההחלקה שבו. לעיתים המעלית מובילה את הגולשים לנקודה אחת בפסגת ההר, ולעיתים מספר מעליות יוצאות מנקודה אחת לאתרים שונים בפסגה, או מעלית אחת מביאה את הגולשים לנקודה ממנה הם נדרשים לעלות על מעליות אחרות על מנת להגיע למדרון ההחלקה.
בישראל מספר מעליות סקי באתר הגלישה בחרמון.
אליהו גולומב (פירושונים)
אורסקוטן
אורסקוטן (בשוודית: Åreskutan) הוא הר בגובה 1,420 מטרים באורה שביאמלנד שבמרכז שוודיה. ההר הוא אחד ההרים הידועים בשוודיה, והמהווה אתר הסקי הגדול והפופולרי בשוודיה.
בין ה-3 ל-18 בפברואר 2007 נערכה באתר אליפות פדרציית הסקי האלפיני העולמית.
צ'זארה בורלי-פורטי
צֶ'זָארֶה בּוּרָלִי-פוֹרְטִי (באיטלקית: Cesare Burali-Forti; 23 באוגוסט 1861, ארצו, איטליה - 21 בינואר 1931, טורינו, איטליה) היה מתמטיקאי איטלקי.
קורות חייו.
בורלי-פורטי נולד בעיר ארצו ולמד באוניברסיטת פיזה עד 1884. מייד לאחר מכן לימד בבית ספר. בשנת 1887 עבר לטורינו, שם התמנה למורה באקדמיה צבאית. בורלי-פורטי לימד שם גאומטריה פרויקטיבית עד סוף ימי חייו.