בגלריה אוסף גדול ומגוון של ציורים, רישומים, הדפסים, פסלים ותצלומים. למרות שהיא מתמקדת באמנות קנדית, אינדיאנית ואינואיט, היא מחזיקה עבודות של אמנים רבים אמריקאים ואירופיים. יש בה אוסף אמנות מודרנית בולט עם כמה מיצירותיו המפורסמות ביותר של אנדי וורהול. וכן יצירות של פרנסיס בייקון, ג'ובאני לורנצו ברניני, ז'ורז' בראק, פול סזאן, מארק שאגאל, ג'ון קונסטבל, סלבדור דאלי, אונורה דומייה, גוסטב קלימט, תומאס לורנס, פרנאן לז'ה, רנה מגריט, סימונה מרטיני, אנרי מאטיס, פיט מונדריאן, קלוד מונה, פבלו פיקאסו, קאמי פיסארו, רמברנדט, אוגוסט רודן וג'קסון פולוק.
בשנת 2005, הותקן בכיכר מול הגלריה פסל של עכביש ענק "אמא", של הפסלת לואיז בורז'ואה. בשנת 2011 נוספו לכניסת הגלריה פסלי סוסים רצים של הפסל הקנדי ג'ו פאפארד.
האוסף הקנדי הוא המקיף ביותר בקנדה, ומחזיק עבודות של טום תומסון, אמילי קאר ואלכס קולוויל.
הגלריה מארגנת תערוכות שנוסעות ברחבי קנדה ומעבר, ומופעים המתארחים ברחבי העולם, לעיתים קרובות במשותף עם גלריות לאומיים ומוזיאונים אחרים. האוסף הגלריה נבנה באמצעות רכישה ותרומות.
ג'ניפר וולש
ג'ניפר וולש - (באנגלית: Jennifer Walshe; נולדה ב-1974 בדבלין, אירלנד) היא מלחינה, זמרת ואמנית אירית.
ביוגרפיה.
ג'ניפר וולש למדה הלחנה, תחילה אצל ג'ון מקסוול גדס (John Maxwell Geddes) באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה, ואחר אצל קווין וולאנס ( Kevin Volans) בדבלין. ביוני 2002 השלימה תואר דוקטור בהלחנה באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי, בהדרכתם של אמנון וולמן ומייקל פיזארו.
וולש זכתה בהערכה בינלאומית כאשר נבחרה, בשנים 2003-2004, להתארח ב- בשטוטגרט, זכתה במלגת Daad הגרמנית, והוזמנה לכהן כמלחינת הבית במחוז דבלין הדרומית בשנים 2006-2008.
יצירותיה זכו לביצועים ברחבי העולם ובקרב אנסמבלים מובילים כגון: התזמורת הקאמרית של שטוטגרט, התזמורת הקאמרית האירית, אנסמבל רזוננס, אנסמבל מוזיקה נובה, התזמורת הקאמרית הסקוטית ועוד רבים אחרים.
וולש זכתה להזמנות מתחנת הרדיו של מערב-גרמניה (WDR), הפסטיבל למוזיקה חדשה בדארמשטט, האופרה של דרזדן, התזמורת הקאמרית האירית, ועוד.
בנוסף להיותה מלחינה, ג'ניפר וולש מופיעה לעיתים רבות כאמנית קול וכמאלתרת בארצות הברית ובאירופה, והיא מתמחה בטכניקות מורחבות
שניאורסאהן
משפחת שניאורסאהן
לוי יצחק שניאורסאהן
דאגרוטיפ של שדרות דו טמפל
ג'ון יודקין
ג'ון יודקין (באנגלית: John Yudkin; 8 באוגוסט 1910 – 12 ביולי 1995) היה מדען ופיזיולוג יהודי בריטי, חלוץ בתחום מדעי התזונה.
יודקין התפרסם בטענתו שצריכה מופרזת של סוכר היא הסיבה לתחלואה הגוברת במחלות לב שנצפתה מתחילת המאה העשרים, ולנזקים בריאותיים קשים נוספים. הוא יצא נגד התאוריה של אנסל קיז שרווחה בתקופתו, שלפיה הסיבה העיקרית למחלות לב היא צריכת שומן, ולכן הדגש בתזונה בריאה צריך להיות על הפחתת צריכת השומן, גם במחיר עלייה בצריכת הסוכר. ספרי תזונה שפרסם יודקין, שיועדו לקהל הרחב, המליצו על תזונה דלה בפחמימות ועל הימנעות גורפת מסוכר.
קורות חיים.
ג'ון יודקין נולד בלונדון ב-8 באוגוסט 1910 למשפחה יהודית שנמלטה מרוסיה בעקבות הפוגרום של 1905. אביו נפטר כשהיה בן שבע ואמו גידלה לבדה חמישה בנים. למרות העוני הקשה שגדל בו, הצליח יודקין לזכות בהשכלה גבוהה הודות למלגות הצטיינות שזכה בהן.
בשנת 1933 נשא לאישה את מילי הימלווייט (Milly Himmelweit), שנמלטה מגרמניה. לזוג נולדו שלושה בנים.
את עבודת הדוקטור שלו חיבר יודקין בהנחייתה של הבקטריולוגית מרג'ורי סטפנסון. תחום התזונה עניין אותו מאוד, אך כדי להיות חוקר תזונה היה עליו להיות רופא.
בשנת 1938 הצטרף יודקין למעבדת התזונה דאן (Dunn Nutrition Laboratory), שבה ערך מחקרים על ויטמין A וריבופלבין ועל הקשר בין סוכר למחלות ניווניות שונות. בתקופה זו התגבשה התעניינותו בהשפעתם של גורמים סוציו-אקונומיים על התזונה.
בימי מלחמת העולם השנייה שירת יודקין כרופא צבאי במערב אפריקה. במהלך עבודתו חקר את הגורמים למחלת עור מסוימת שפקדה את החיילים האפריקנים שם. הוא גילה שסיבת המחלה היא מחסור בריבופלבין, אף-על-פי שמנות המזון שסופקו לחיילים כללו דוחן, שהוא מקור טוב לריבופלבין. התגלה שחיילים מסיירה לאון אינם אוכלים את הדוחן שסופק להם, מסיבות של העדפה תרבותית. יודקין הפיק מכך את הלקח, שאין די בקביעת תפריט והמלצות תזונה, אלא יש לבחון את יישומן של ההמלצות בפועל בהתחשב בהעדפות הציבור.
ב-1945 מונה ג'ון יודקין לפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת לונדון. כעבור שמונה שנים הקים את המחלקה האוניברסיטאית הראשונה בבריטניה שלימדה תזונה לתואר בוגר ומוסמך.
יודקין שימש יועץ לענייני תזונה של ממשלת ישראל בימי ראשית המדינה, כאשר הונהגה מדיניות הקיצוב. במשך שנים רבות כיהן כנגיד האוניברסיטה העברית בירושלים, שהעניקה לו תואר עמית כבוד בשנת 1993.
פרופ' ג'ון יודקין הלך לעולמו ב-12 ביולי 1995.
מאבקו נגד תזונה עתירת פחמימות וסוכר.
בשנות החמישים יצא יודקין נגד התאוריה שמחלת לב כלילית נגרמת מצריכת שומן. באחד מספריו הפופולריים הוא המליץ לצמצם בצריכת פחמימות, ובשנת 1957 טען כי מחלת לב נובעת בחלקה משילוב של פעילות גופנית מועטה ואכילה מופרזת. עוד טען כי קיים קשר בין צריכת סוכר לבין מחלות לב כליליות וסוכרת מסוג 2 וכי סוכרים מעלים את רמות הטריגליצרידים והאינסולין בדם.
בשנות השישים הוא העלה למודעות את סגולות אכילת הבשר ומוצרי החלב ואת החסרונות של צריכת סוכר עודפת בתזונה המערבית. תשומת-לב ציבורית עורר ספרו "טהור, לבן וקטלני" ("Pure, White and Deadly") מ-1972, שבו יצא בחריפות רבה נגד צריכת סוכר. בספר הציג יודקין את צריכת הסוכר המוגברת כגורם לעליה בשיעור מחלות הלב, לעששת, לסוכרת, ובסבירות גבוהה גם למחלות כבד, השמנת יתר, שיגדון ובעיות רפואיות נוספות.
מחקריו זכו למימון מתעשיית החלב מחד, אך הותקפו על ידי השדולה החזקה של תעשיית המוצרים עתירי הסוכר מאידך. מעמדו האקדמי התערער, כיוון שבתקופתו ההשקפה שהשומן הוא הגורם העיקרי למחלות לב, בהשפעת מחקריו של אנסל קיז, הייתה מקובלת על הממסד. הגישה הדוגלת בהפחתת צריכת השומן קיבלה את ביטוייה בהמלצות תזונה של גורמים רשמיים, והובילה את תעשיית המזון לפתח מוצרים דלי שומן אך עתירים בסוכר. קיז ואחרים תקפו אישית את איכות מחקריו של יודקין, בין היתר בטענה שלא הביא בחשבון את השפעותיהם של משתנים מתערבים בהערכת השפעותיה של צריכת סוכר. התאוריה של יודקין נשענה במידה רבה על מחקר תצפיתי, ללא הבנה יסודית של התהליכים הביולוגיים שקושרים בין צריכת הסוכר לנזקיו. מתנגדיו טענו שקיימים הסברים חלופיים משכנעים לממצאיו (למשל, נמצא שצריכת סוכר גבוהה שכיחה בקרב מעשנים). מחקרים מאוחרים יותר גילו מנגנונים הורמונלים שמסבירים ומאששים חלק מטענותיו של יודקין על השפעות הסוכר, ועוררו מחדש עניין בספריו.
אוסף יודקין.
אוסף עתיק ורב ערך המוקדש לתזונה ומזון מהפן ההיסטורי, המדעי, התרבותי והחברתי. האוסף נתרם לספרייה הלאומית בירושלים.
האוסף כולל מחקרים מדעיים המלמדים על התפתחות הידע בפיזיולוגיה ובכימיה, מאת חוקרים כגון קלוד ברנארד, פון ליביג, אנטואן לבואזיה ואחרים. על אודות הרקע התרבותי הרחב של תחום זה אפשר ללמוד מספרים העוסקים בגסטרונומיה, בבישול, בהגשה ונימוסי שולחן, ובניהול משק בית. ספרים אחרים באוסף מספקים את ההקשר החברתי לדיאטה, לתזונה ולהיגיינה, באמצעות עבודות העוסקות בתרופות, בתזונה ובישול לעניים, בבישול והיגיינה בצבא ובאקולוגיה עירונית (פרמנטיה, קאדה דה-וו, הסל ועוד). סדרת ספרים מרתקת עוסקת במהילת מזון ותרופות ובניתוח מזון ותרופות, נושא שזרע את הזרעים של הכימיה האנליטית והניע את התפתחותה.
האוסף כולל פריטים עתיקים, ביניהם יצירות ותדפיסים מוקדמים מאת מחברים יוונים, מוסלמים ונוצרים, ופיזיקאים מתקופת הרנסאנס, מימי הביניים ומהתקופה ההלניסטית. אלה הם החיבורים על תזונה ומרפא של Regimen Sanitatis', Materia Medica', וספרי מתכונים (אבן בוטלאן, רוג'ר בייקון, אל ראזי, קרדאנו, גלנוס, פורפיריוס).
אחלה עולם
פעילות על טבעית (סדרת סרטים)
עזרא הס
עזרא הס (4 בנובמבר 1933 - 3 באוקטובר 2010) היה קריין ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בגרמניה בשנת 1933 לד"ר רות הס וד"ר מאיר הס, בשנת 1935, בתקופת העלייה החמישית, עלה לארץ ישראל עם משפחתו בעודו ילד.
קיבל תואר ראשון בספרות, לשון ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בלונדון שם גם התפרנס משירה ומניגון של מוזיקה אירית.
עבד כצנזור צבאי וכיהן כסגן מפקד בסיס ירושלים של יחידת הצנזורה הצבאית, שיחק בתסכיתים לילדים ונוער ברדיו וכמדובב בטלוויזיה. בין התסכיתים ברדיו:"פול טמפל", "הגמד סיפורון", "סכנה באנדימון". כמו כן שימש כקריין בתוכנית "לבת, לבן ולכל המתעניין". בטלוויזיה: קולו של האיש החכם בסדרה "היה היה", הצב בצריף של תמרי. החתול יובב וג'פטו אביו של פינוקיו.
הס נפטר בשנת 2010 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
חיים אישיים.
הס נשא לאישה את המשוררת, אמירה הס ביולי 1972 והשניים התגוררו בשכונת בית הכרם בירושלים.
עצם המפרקת
ועידת קוויבק (1943)