ברטלט וסמית אומרים, כי "התערובת של שירים מוכרים, פרשנות הקהל לפזמונים החרוזים (בחלקו על סמך זיכרון המילים המקוריות והערכת האירוניה הנובעת מהשוואתן עם המילים החדשות) ובדיאלוג המדובר, מענה הלשון השנון בין השחקנים, שבו נועד לאלתור תפקיד חשוב" היא אחת הסיבות לכך, שהאופרה הקומית הייתה פופולרית כל כך. בספרה "אופרה, היסודות" מספרת דניס גאלו על הקשר ההדוק בינה לבין השיעמום שה"גרנד אופרה" של אותה תקופה נסכה על הציבור הרחב. עד להופעת ה"אופרה קומיק" נחשף קהל הצופים רק לאופרות צפידות וטרגיות, וההבדל הבולט בין שתי הסוגות עורר עניין באופרה הקומית ותרם לפופולריות שלה.
אופרה קומיק
טרינובנטים
הטרינובנטים (בלטינית: Trinovantes או Trinobantes) היו בני אחד מהשבטים הקלטיים שחיו בבריטניה לפני הכיבוש הרומי. הם ישבו מצפון לשפך התמזה, בתחומי אסקס וסאפוק של ימינו, ובנחלות הנמצאות כיום בשטחה של לונדון רבתי. מצפון להם ישבו האיקנים (Iceni) וממערב הקטובלאונים (Catuvellauni). שמם הוא הלחם של התחילית tri ושם התואר novio בקלטית, ופירושו "חדש מאוד", כלומר "אלה שזה מקרוב באו", אך אפשר שהמשמעות היא "העם עז הנפש מכולם". בירתם הייתה קמולודונום (קולצ'סטר של ימינו), בה שכנה על פי אחת הגרסאות הטירה האגדית קמלוט.
לפני פלישות יוליוס קיסר לבריטניה ב-55 וב-54 לפנה"ס נחשבו הטרינובנטים לשבט החזק ביותר באי. באותה תקופה הייתה בירתם ככל הנראה בבְּרֶפִינְג (Braughing, בהרטפורדשייר של ימינו). בכמה מכתבי היד של "מלחמת גאליה" מצוין כי שם מלכם היה אימנואנטיוס, אך באחרים שמו אינו מוזכר כלל. זמן מה לפני הפלישה השנייה של יוליוס קיסר סולק מלכם מכסאו על ידי קסיוולאונוס, שהיה ככל הנראה ראש שבט הקטובלאונים. בנו, מנדוברקיוס (Mandubracius), נמלט ומצא מקלט אצל קיסר בגאליה. במהלך הפלישה השנייה ניצח קיסר את קסיוולאונוס והשיב לשלטון את מנדוברקיוס; קסיוולאונוס הבטיח שלא להציק לו עוד ואף התחייב להעלות לרומא מס (tributum).
מלכם הבא ששמו ידוע לנו, על פי עדויות נומיסמטיות, היה אדדומרוס (Addedomarus). הוא עלה לשלטון בסביבות 20-15 לפנה"ס והעתיק את בירת השבט אל קמולודונום. מטבע שטבע טסקיובנוס מלך הקטובלאונים בקמולודונום בסביבות 10 לפנה"ס מלמד כי הכניע תחתיו את הטרינובנטים. זמן קצר אחר כך הוא נסוג, אולי בשל לחץ שהפעילו עליו הרומאים, דבר הנלמד מכך שמטבעותיו המאוחרים יותר אינם נושאים עוד את הציון "מלך" ומשום שאדדומרוס הושב אל כסאו. אחרי אדדומרוס שלט לתקופה קצרה בנו דובנובלנוס (בסביבות 5-10 לספירה), אז נכבש סופית שבט הטרינובנטים על ידי טסקיובנוס או בנו קונובלינוס. מנדוברקיוס, אדדומרוס ודובנובלנוס נזכרים בגנאלוגיות ובאגדות קלטיות-בריטיות בתר-רומיות וימי-ביניימיות בשמות "מנאווידאן" (Manawydan), "אַייד מָאוּר" (Aedd Mawr, אדדו הגדול) ו-"דיפנול מואלמוט" (Dyfnwal Moelmut, דובנובלנוס הקרח והשקט). הטריאדות הוולשיות מונות את אייד מאור עם מייסדיה של בריטניה.
הטרינובנטים מופיעים שוב על בימת ההיסטוריה ב-60 לספירה, אז נטלו חלק במרד נגד הרומאים בהנהגת המלכה בודיקה. על שמם נקראה אחת מן ה-civitates של בריטניה הרומית, שעירה הראשית הייתה קיסרומגוס (Caeasaromagus, צ'למספורד באסקס של ימינו). סגנון קברותיהם המפוארים דומה לזה שבאירופה ומלמד על קרבתם לעם הבלגי.
ג'פרי ממונמות', ההיסטוריון האנגלי בן המאה ה-12, כותב בספרו "Historia Regnum Britanniae", כי טרינובנטום היה שמה המקורי של לונדון, וכי הוא נגזר מן Troi-novantum או "טרויה החדשה"; שכן בריטניה נוסדה – לדבריו - על ידי ברוטוס ופליטים נוספים ממלחמת טרויה.
דואר צבאי
ירושלים (אופרה)
ירושלים או ז'רוזאלם (בצרפתית: Jérusalem) היא גרנד אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית צרפתית מאת אלפונס רויאר וגוסטב ואאֵז, שהתבססה בחלקה על תרגום חלקים מתוך האופרה האיטלקית "הלומברדים במסע הצלב הראשון" של ורדי משנת 1843. הצגת הבכורה התקיימה ב-26 בנובמבר 1847 באקדמיה המלכותית למוזיקה בפריז.
היסטוריה.
האופרה הוזמנה מורדי על ידי האופרה הפריזאית, (באותו זמן האקדמיה המלכותית למוזיקה), וורדי ביצע באופרה "הלומברדים" שינויים גדולים הן כדי להתאימה להקשר הצרפתי, והן לטעם הצרפתי באופרה, בין היתר הוסיף ורדי קטע בלט, כמקובל באופרה הצרפתית באותו הזמן. בשנת 1850, תורגמה הלברית הצרפתית במלואה לאיטלקית, והגרסה האיטלקית בשם "Gerusalemme" הוצגה ב-26 בדצמבר בלה סקאלה במילאנו. הגרסה הזו נכשלה, והקהל האיטלקי לא קיבל אותה כפי שקיבל את "הלומברדים".
עלילה.
מערכה ראשונה.
באישון ליל, שוהה הלן עם גסטון אהובה. משפחותיהם מסוכסכות זה זמן רב, אך למחרת, ערב יציאתו של גסטון למסע הצלב הראשון, הוחלט כי תתקיים סולחה בין שתי המשפחות. לאחר שהוא עוזב אותה, הלן ובת לווייתה אזור מתפללות לשלומו.
הרוזן מכריז על הסולחה בין המשפחות ומכריז כי הוא נותן את ידה של הלן לגסטון. אך אחי הרוזן, רוז'ה, העומד לא הרחק, זועם, מאחר שהוא חשק באחייניתו הלן לאישה. הוא עוזב את המקום, ולאחר מכן מוכרז בידי שליח האפיפיור, כי האפיפיור מינה את גסטון לפקד על מסע הצלב. גסטון נשבע ללכת בדרכו של האפיפיור, והוא זוכה לקבל את גלימתו הלבנה של הרוזן כאות הוקרה וכבוד על נאמנותו, והפמלייה נכנסת לכנסייה.
רוז'ה מגיע ומכריז על שנאתו הגדולה לגסטון. הוא פונה אל חייל עמו זמם את תוכניתו להפטר מגסטון. הוא מורה לו להיכנס לכנסייה, ולרצוח את האביר שאינו לובש את הגלימה הלבנה. מתוך הכנסייה עולה רעש ומהומה. החייל נס מתוך הכנסייה, כאשר ההמון דולק אחריו. רוז'ה צוהל על הצלחתו, אך לפתע גסטון פורץ החוצה לבוש בגלימה ומודיע כי הרוזן נדקר. המתנקש נתפס ומובא לפני רוז'ה, המסמן לו בחשאי להאשים את גסטון כשולחו. למרות הכחשותיו הנמרצות, מוקע גסטון בידי ההמון, ושליח האפיפיור גוזר את דינו לגלות.
מערכה שנייה.
מלא חרטה, זה שנים שרוז'ה מסתובב במדבר וזועק למחילה. לפתע מופיע ריימון, נושא הכלים של גסטון, כשהוא באפיסת כוחות. בחושבו את רוז'ה לאדם קדוש, הוא מבקש את עזרתו מאחר שאיבד את קבוצת הצלבנים שלו. רוז'ה ממהר עם ריימון לעזור. הלן ואזור מהלכות בדרך כנגדם, בדרכם לנזיר שיוכל לספר להם על גורלו של גסטון. הן מופתעות לפגוש את ריימון שמספר להם כי גסטון עודנו חי, אך הוא שבוי ברמלה. כשהן שמחות מן הבשורה, ריימון מוליך אותן אל עבר העיר.
גסטון מוכנס, הוא מביע את תשוקתו לראות שוב את הלן, ומתכנן את בריחתו. האמיר מגיע ומזהיר אותו כי ניסיון בריחה יביא למותו. באותו הרגע, הלן שנתפסה בעיר, מוכנסת אל החדר. השניים מעמידים פנים כאילו אינם מכירים זה את זה, אך האמיר חושד בכך. כאשר עוזבים אותם לבד, הם מתאחדים בשמחה, אך גסטון מנסה לשכנע את הלן שלא תצטרף אליו בזמן שהוא מושפל כך, אך לשווא, היא מתעקשת להישאר בחברתו. הצלבנים מתקרבים ובחסות המהומה הם מנסים לברוח, אך הופעת חיילי האמיר מסכלת את בריחתם.
מערכה שלישית.
הלן נמצאת בהרמון, מוקפת בנשים, אשר חלקן מזדהות עם צרתה. האמיר נכנס, ובהשפעת המתקפה הקרבה של הצלבנים הוא מורה כי במידה והמתקפה תצליח, יש להשליך את ראשה של הלן לעבר הרוזן. הלן מיואשת ומגנה את חייה העלובים. גסטון מצליח להימלט ופורץ למקום כדי להציל את הלן, אך שמחתם קצרה, מאחר שהצלבנים ובראשם הרוזן מגיעים למקום, ודורשים להרוג את גסטון, בחושבם כי גסטון הוא שהורה להתנקש ברוזן. הלן מתנגדת לאביה ולצלבנים, אך הוא תופס אותה ומושך אותה מהמקום.
גסטון מובא אל הגרדום. שליח האפיפיור מודיע לו כי בעקבות פעולותיו הוא נידון למיתה משפילה. גסטון מתחנן לפחות למות בכבוד, אך המגן, הקסדה והחרב מושמטים לארץ בהשפלה.
מערכה רביעית.
הנזיר רוז'ה מסתובב לבדו בקרבת המחנה. תהלוכה של צלבנים ונשים מתקרבת, ובתוכם הלן. התהלוכה נמשכת, אך הלן נשארת מאחור כאשר שליח האפיפיור מבקש מרוז'ה להתפלל עם אדם שנידון למיתה. גסטון מוצא החוצה, אך רוז'ה מסרב לתת לו את ברכתו, ובמקום זה הוא מוציא חרב ומורה לגסטון להניח את ידו על הקת במקום בו נוצר צלב ומורה לו לצאת ולהילחם למען האל.
הלן ואזור ממתינות לשמוע את תוצאות הקרב על ירושלים. הן שומעות צהלות שמחה ותרועות ניצחון, כאשר הרוזן שליח האפיפיור מגיעים, ואחריהם גסטון, כאשר מסכת הפנים שלו סגורה. בעוד הם מהללים את גבורתו, הוא מגלה את זהותו ומודיע כי הוא מוכן להיות מוצא להורג. רוז'ה מוכנס פנימה פצוע פצעים אנושים. הוא מגלה את זהותו, ומבקש חנינה לגסטון, ומתוודה כי הוא היה זה שרצה להתנקש באחיו. הכל שמחים בגילוי האמת ובכבוד שהוחזר לגסטון. רוז'ה מעיף מבט אחרון על ירושלים ומת.
תהליך קימברלי
תהליך קימברלי (באנגלית: The Kimberley Process Certification Scheme; בראשי תיבות: KPCS) הוא פורום בינלאומי המאגד ממשלות, ארגונים לא ממשלתיים וגופים שונים בענף היהלומים. התהליך החל לפעול ב-2003 במטרה להסדיר מערכת אמינה הבוחנת את הסחר ביהלומי גלם, ומונעת מסחר ביהלומי מריבה הנקראים גם "יהלומי דמים", כלומר ביהלומי גלם שעלולים לממן ארגוני טרור, מלחמות ופעילות הפוגעת בחלק מהמדינות מפיקות היהלומים באפריקה. התהליך החל בסדרת מפגשים בעיר קימברלי (עיר כורים) שבדרום אפריקה כיוזמה של ממשלות דרום אפריקה, נמיביה ובוצואנה שמטרתה לתעד את התנועה של יהלומי גלם בעולם.