תחרויות הספורט מתקיימות אך ורק במרכז העיר קורוגו, כי בכפרים השכנים אין תשתית ייעודית. בקורוגו יש מועדון כדורגל, המשחק בליגה MTN השנייה ומשחק את משחקיו על המגרש הביתי באצטדיון העירוני של קורוגו. כמו ברוב הערים במדינה, בעיר מאורגנים טורנירי כדורגל בלתי פורמליים של 7 שחקנים, אשר פופולריים מאוד בחוף השנהב, הם נקראים Maracanas. נבחרת הכדור-יד מתבססת, על בנות, תלמידות בתי הספר התיכוניים בעיר. בשנת 2008, ארחה קורוגו את טורניר רכיבת האפניים טור דה ל'אור בלאן , בצפון המדינה. לאחר שהופסק למספר שנים בעקבות מלחמת האזרחים שפרצה בשנת 2002.
אוכלוסייה.
במפקד האוכלוסין שהתקיים בשנת 2014 מנתה אוכלוסיית קורוגו 286,071 תושבים.
צמודים לקורוגו 62 כפרים עם אוכלוסייה המונה 30,150 תושבים נכון למפקד האוכלוסין בשנה 2014.
שפות.
השפה הרשמית ברחבי חוף השנהב ובקורוגו, היא צרפתית. אבל במשך שנות הקולוניאליזם הצרפתי התפתחו באזור שפות מקומיות המעורבות במילים צרפתיות ושפת הסנופו כגון הדיולה Dioula והנוצ'י המובנות על ידי רוב האוכלוסייה. יש הקוראים לשפות המקומיות האלה צרפתית חוף-שנהבית או צרפתית דה-מוסה השונה מצרפתית סטנדרטית בהגייה ואשר הופכת אותה כמעט בלתי מובנת לדוברי צרפתית שאינם מקומיים. בעיר ניתן לשמוע כ־60 שפות מקומיות כולל שפת ה"מורה" של עובדי החקלאות והכותנה המגיעים ממדינת בורקינה פאסו שמצפון לחוף השנהב.
חינוך.
בית הספר הראשון בקורוגו הוקם בשנת 1903 במסגרת פרויקט צרפתי לקידום החינוך ברחבי חוף השנהב. בשנת 2008 היו בעיר 265 בתי ספר יסודיים, 15 בתי ספר תיכוניים ומוסד אחד להשכלה גבוהה, שהוא שלוחה של אוניברסיטת בואקה.
בקורוגו יש גם מוסד להכשרה וחינוך נשים, הוא אחד מ־90 מרכזים מסוג זה הקיימים במדינה. מטרתו של המוסד לאפשר לנשים ללמוד קרוא וכתוב, נערות צעירות שאינן לומדות או עוזבות את לימודיהן, ולנשים העוסקות בחקלאות, כדי שימצאו את ההזדמנות לפיתוח כישורים חדשים שיאפשרו את שילובם או העצמתם בחברה.
בריאות.
בעיר נמצא בית חולים אזורי ובו 372 מיטות, 65 מרכזי בריאות, מרכז עירוי דם, מרכז לטיפול בחולי שחפת ותשעה בתי מרקחת.
קיים מחסור בכוח אדם רפואי מוסמך, כמו בכל מחוז סוואנס ובארבע הערים המרכיבות אותו, אם בשנת 2001 היו 45 רופאים אז בשנת 2005 נשארו רק 23 רופאים לטיפול באוכלוסייה הכוללת כ־1,215,000 תושבים. גם מספר האחיות ירד מ־254 ל־67 בתקופה המקבילה.
יבגני ווליאנסקי
יבגני פאבלוביץ 'ווליאנסקי (ברוסית: Евгений Павлович Волянский) (מלידה ועד 1941 – יפים בוריסוביץ' קורנצוויט (ברוסית: Ефим Борисович Коренцвит; 22 ביולי 1921 – 1988) היה איש צבא סובייטי שהשתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה, מפקד פרטיזנים, בדרגת קפטן (1944).
ביוגרפיה.
נולד ב-22 ביולי 1921 בעיר אודסה במשפחה יהודית. בשנת 1939 גויס לצבא האדום. שימש כמפקד כיתה בגדוד סיור מופרד (OSB) מס' 251, סגן מפקד מחלקה של גדוד ההנדסה ה-55 ומפקד מחלקה בכיתת החיסול של גיס הטנקים החמישי. בספטמבר 1941, יחד עם קבוצת לוחמים, נשלח לעורף האויב במחוז סמולנסק עם משימת ריגול. לאחר שנפל לכיתור, הצטרף לכיתת הפרטיזנים, שבהמשך הצטרפה לאוגדת הפרטיזנים "סבא" ("דדושקה"), שם מונה לראש המודיעין של הגדוד השלישי של רגימנט הפרטיזנים השלישי. באפריל 1942 הוא הועבר על ידי מפקד קבוצה למחלקת חבלה למטרות מיוחדות של המחלקה המיוחדת בנ.ק.ו.ד. בחזית המערבית, שפעלה במחוז סמולנסק, שם שירת עד אוקטובר אותה השנה.
בפברואר 1943 צנח ליחידת הפרטיזנים של פולקובניק (דרגה המקבילה לאלוף-משנה בצה"ל) יעקב מלניק, שם שימש כקומיסר (מפקד) יחידת המודיעין הראשי עד אפריל 1944. באוגוסט 1944, בהוראת המטה האוקראיני של תנועת הפרטיזנים, הוצנח בסלובקיה , שם הקים את חטיבת הפרטיזנים הסלובקית בשם "למען חופש הסלאבים" ופיקד עליה עד למיזוגה עם הצבא האדום בפברואר 1945. במהלך פעילות החטיבה חוסלו למעלה מ-3,000 חיילי וקציני צבאות מדינות הציר, 60 אנשים נלקחו בשבי, הוצאו משימוש 23 טנקים, 53 מכוניות, 3 רכבות. פוצצו 27 גשרים.
לאחר המלחמה שוחרר מהצבא האדום עקב פגיעה בגפיים בעקבותיה הוכר כנכה. כשלמד במכון הטכנולוגי של אודסה בעקבות לחץ עליו נאלץ לסרב לקבל קצבה שסופקה לו על ידי ממשלת צ'כוסלובקיה.
בהמשך התגורר בקייב שם עבד כמהנדס. נפטר בינואר 1988 לאחר מחלה קשה.
חופש שכטר
חופש שכטר (באנגלית: Hofesh Shechter; נולד ב-3 במאי 1975) הוא כוריאוגרף, רקדן ומלחין ישראלי המתגורר בלונדון. הוא מפורסם בעיקר בזכות היותו מייסד ומנהל אמנותי קבוצת המחול הקרויה על שמו. בשנת 2016 היה מועמד לפרס טוני לכוריאוגרפיה הטובה ביותר על ההפקה של "כנר על הגג" בבימוי של ברטלט שר, ובאותה שנה גם נכנס לרשימת 100 המשפיעים בעולם התיאטרון של מגזין The Stage.
ביוגרפיה.
שכטר נולד ב-1975 בירושלים. בגיל 6 החל ללמוד פסנתר, ומגיל 12 התעניין גם בריקודי עם. כשהיה בן 15 עבר בהצלחה את מבחני הקבלה לתיכון שליד כפסנתרן, אך לאחר שהחל ללמוד שם, עבר למגמת מחול ולמד בלט ומחול מודרני. במהלך שירותו הצבאי, אותו תיאר שכטר כ"קצר חשמלי במוח", עבר להתגורר בתל אביב והצטרף ללהקת המחול בת שבע, ועד לסיום השירות הצבאי שימש בתפקיד פקידותי לצד החזרות בלהקה.
שכטר עבר מהאנסמבל ללהקה הראשית ורקד אצל אוהד נהרין, וים ונדקייבוס וענבל פינטו, במקביל ללימודי תיפוף. לאחר שלוש שנים עזב את בת שבע ועבר לפריז כדי ללמוד מוזיקה ולתופף בלהקת "The Human Beings". בשנת 2002 עבר ללונדון והחל להופיע עם להקתה של יסמין ורדימון. ב-2003, במהלך פסק זמן מהלהקה, יצר את יצירת המחול הראשונה "Fragments", שהייתה דואט למוזיקה פרי עטו. ב-2004 יצר את היצירה "Cult" עבור טקס פרסי "The Place", שזיכתה אותו בפרס בחירת הקהל.
ב-2006 העלה את המופע "Uprising" והופיע עימו ברחבי אירופה. בשנת 2008 הקים את להקת המחול הנושאת את שמו. מאז הופיעה הלהקה, שבסיסה בעיר ברייטון, ברחבי העולם עם יצירותיו. שכטר הוא גם אמן שותף של סדלרס וולס - מרכז המחול הלונדוני. במקביל לעבודה עם להקתו ביים שכטר עם ג'ון פולג'יימס את האופרה "אורפאוס ואורידיצ'ה" מאת גלוק בבית האופרה קובנט גארדן בלונדון. הוא יצר כוריאוגרפיה ותנועה לתיאטרון, טלוויזיה ואופרה. מועמדותו לפרס הטוני על הכוריאוגרפיה שיצר ל"כנר על הגג" בברודוויי הייתה על ההפקה שבה כיכב בין היתר יחזקאל לזרוב ברחבי ארצות הברית. שכטר הוזמן לעבוד עם להקת המחול הסקוטית, עם בלט ברן בשווייץ ועם להקת קונדוקו, שחלק מרקדניה נכים. עבודותיו הן פיזיות מאוד, בעלות קומפוזיציה בימתית וטעונות ברעיונות מיוחדים.
יצירתו "גרנד פינאלה" הוצגה בהצגת בכורה בפריז בשנת 2017. ביצירה משתתפים 9 רקדנים מ-8 מדינות שונות בליווי מוזיקה מקורית חיה שהלחין שכטר בביצוע אנסמבל של 6 נגנים על הבמה.
ביולי 2022 יצא לאקרנים סרטו של הבמאי הצרפתי "בתנועה" (En corps), שבו משחק שכטר את תפקיד עצמו, בנוסף לכך שהוא הכוריאוגרף וכותב המוזיקה של הסרט.
אבן רוסתה
אנז' פטאסה
אנז'-פליקס פטאסה (בצרפתית:Ange-Félix Patassé, 25 בינואר 1938 - 5 באפריל2011) היה פוליטיקאי מרכז-אפריקאי שכיהן כנשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית בשנים 1993–2003.
פטאסה היה הנשיא הראשון בתולדות מדינתו (אחרי 1960) שנבחר (בשנת 1993) בתהליך בחירות דמוקרטיות שנחשב לתקין למדי, שאת אחרי לחצים שהופעלו על ידי המדינות התורמות על הנשיא אנדרה קולנגבה ובעזרת יחידת סיוע לבחירות מטעם ארגון האומות המאוחדות. פטאסה נבחר גם בשנית בבחירות תקינות בשנת 1999. עם זאת, בעת כהונתו הראשונה (1999-1993) נאלץ בשנים 1996–1997 להתמודד עם שלוש מרידות צבאיות שהביאו להסלמה של עימות בין ה"צפוניים" במדינה (כגון פטאסה עצמו) ל"דרומיים" (כגון קודמו בתפקיד, אנדרה קולינגבה). מתווכים מהגלות וכוחות לשמירת השלום הובאו למדינה
כדי לעזור לחתימת הסכמים בין פטאסה למורדים ולשמירת החוק והסדר. בעת כהונתו השנייה הלך פטאסה ואיבד את תמיכת בני בריתו מבעבר, כולל תמיכתה של צרפת, שהתערבה כמה שנים קודם לכן לעזרתו.
במרץ 2003 הודח על ידי הנגרל פרנסואה בוזיזה ויצא לגלות בטוגו
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
פטאסה נולד בפאווה, בירת המחוז אואם פנדה (Ouham-Pendé) בצפון-מערבי של הקולוניה אובאנגי-שארי שבאפריקה המשוונית הצרפתית ומשפחתו השתייכה לבני סארה-קאבה שמהווה רוב בסביבת העיר פאווה. אביו, פול נגאקוטו, ממוצא סארה-פנדה, גדל בכפר קטן בצפון-מזרח בוגילה. הוא שירת בימי מלחמת העולם השנייה בכוחות צרפת החופשית ולאחר מכן שירת במנהל הקולוניאלי במחוז אואם-פנדה. האם, ורוניק גומבה, הייתה בת לקבוצה האתנית קארה, החיה גם היא בצפון-מערב אובאנגי-שארי. מכיוון שפטאסה גדל כבן המחוז אואם-פנדה רבים מתומכיו מאוחר יותר היו בני העם סארה-קאבה. אחרי שסיים את בית הספר במולדת, נסע פטאסה ללמוד במכון לחקלאות במחוז פוי דה דום בצרפת. אחרי שסיים עם תואר בוגר טכני התקבל לאקדמיה הגבוהה לחקלאות טרופית בנוז'אן-סור-מארן ואחר כך במכון האגרונומי הלאומי של פריז. הוא התמחה בזואוטכניקה
במרכז להפריה מלאכותית של חיות בית ברמבוייה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1950, שנה לפני עצמאות ארצו, הרפובליקה המרכז אפריקנית
קריירה פוליטית.
שנות ה-1960-1970. עלייתו.