המילים, אשר מספרות על נער מתבגר בגיל התיכון המנסה לאבד את בתוליו, מושרות בקצב מהיר עם הדגשה קלה במילים המתחרזות. כבר בגרסה המקורית של השיר סגנון השירה הזכיר במקצת את צורת השירה בראפ, עובדה אשר יכולה להסביר את ההצלחה הגדולה של גרסת הכיסוי.
בשיר פזמון חוזר אשר מכיל את המשפט האפונימי "Walk this way" בצורה חוזרת ונשנית לאורך רובו ובחלק מהפעמים נאמר "Talk this way" במקום.
מייווד
מייווד (באנגלית: Maywood) היא עיר באילינוי, ארצות הברית, שנוסדה ב-6 באפריל 1869, ושטחה הוא כ-7 קמ"ר. נכון למפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, מספר תושביה היה 24,090.
מייווד ממוקמת כ-16 ק"מ מערבית לשיקגו. קיימים בה מבנים רבים בני מאה שנים ויותר, שכמעט ולא עברו שינוי מאז נבנו, 16 מהם רשומים במרשם הלאומי האמריקאי של מקומות היסטוריים.
נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2000, אוכלוסיית העיר הורכבה מ-7,937 משקי בית ו-6,151 משפחות. הרוב המכריע של התושבים, 82.7%, הם אפרו-אמריקאים. האוכלוסייה מורכבת בעיקר מבני מעמד הצווארון הכחול. הכנסת החציון השנתית של משפחה במייווד עומדת על 46,776 דולרים. 13.4% מאוכלוסיית העיר נמצאים מתחת לקו העוני.
במייווד קיימים ששה בתי ספר יסודיים ובית ספר תיכון אחד. כמו כן ממוקם בתחומה בית הספר לרפואה של אוניברסיטת לויולה בשיקגו, בו לומדים כ-600 סטודנטים לרפואה.
ג'אגדיש בהאגוואטי
ג'אגדיש בהאגוואטי (באנגלית: Jagdish Bhagwati; נולד ב-26 ביולי 1934) הוא כלכלן הודי-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת קולומביה, ידוע בשל תרומתו לחקר תחום הסחר הבינלאומי וכאחד התומכים הבולטים בגלובליזציה כלכלית ונגד פרוטקציוניזם. במהלך הקריירה שלו כתב למעלה מארבעים ספרים ומעל שלוש מאות מאמרים.
חייו האישיים.
בהאגוואטי נולד במומבאי שבהודו, בן למשפחה עתירת השגים, אביו היה שופט בבית המשפט העליון של הודו ונשיאן של שתיים מהאוניברסיטאות הגדולות במדינה, אחיו הבכור נהיה לנשיא בית המשפט העליון של הודו ואח אחר הוא מהבולטים שבנוירוכירורגים המתמחים ברפואת ילדים.
בהאגוואטי נשוי לפדמה דסאי, כלכלנית בולטת בפני עצמה שהייתה שותפה לחלק ממאמריו, לבני הזוג ילדה אחת.
קריירה אקדמאית.
ב-1954 יצא ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' בה למד בסנט ג'ונס קולג' וסיים תואר ראשון בכלכלה ב-1956. כבר בשנתו השנייה בקיימברידג' כתב מאמר בנושא סחר בינלאומי וצמיחה כלכלית, במאמר זה הצביע על תופעה אותה כינה Immiserizing growth (בתרגום חופשי: צמיחה מזיקה), מצב בו צמיחה דרך סחר חוץ מביאה בתנאים מסוימים להרעה ברווחה.
לאחר השלמת התואר הראשון עבר ללמוד במחלקה לכלכלה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וב-1957 חזר לאנגליה ללימודים באוניברסיטת אוקספורד.
ב-1961 חזר בהאגוואטי להודו ועבד במכון לסטטיסטיקה בדלהי וב-1963 הצטרף לבית הספר לכלכלה באוניברסיטת דלהי. באותה שנה פרסם עם עמיתו וי. קיי. ראמאסוואמי (V. K. Ramaswamy) מאמר ב-Journal of Political Economy בו הראו השניים כי בניגוד לתפישה המקובלת, נקיטת צעדי הגנה נגד סחר חופשי במקרה של כשל שוק מקומי, לא יביאו לתוצאה האופטימלית, ועל המדינה להעדיף נקיטת מדיניות המכוונת לפתירת כשל השוק ולדבוק בסחר חופשי.
ב-1966 שב לארצות הברית, תחילה לאוניברסיטת קולומביה וב-1968 הצטרף לסגל MIT בו התקדם ונהיה לפרופסור מן המניין. אחד מתלמידיו הבולטים היה פול קרוגמן לימים חתן פרס נובל לכלכלה וממבקריו החריפים של בהאגוואטי בנושא דבקותו בסחר החופשי. ב-1971 ייסד את כתב העת האקדמי Journal of International Economics שהפך לכתב העת החשוב ביותר, שמתרכז בחקר הכלכלה הבינלאומית.
ב-1980 עבר לאוניברסיטת קולומביה, פרסם סדרת מאמרים בתחום הכלכלה הפוליטית וייסד ב-1989 כתב עת אקדמאי נוסף בשם Economics &amp; Politics. בהאגוואטי קרא לקובעי המדיניות להעדיף צעדים המכוונים לסחר בינלאומי חופשי, בין השאר התנגד ליישומה של תקנה 301 בחוק הסחר האמריקאי בו ניתנת לנשיא חופש נרחב לנקוט בסנקציות כלכליות כנגד מדינות הפוגעות לכאורה במסחר האמריקאי. הוא הראה במאמרו מ-1987 שלעיתים כדאי למדינה לאמץ מדיניות של הרחבת הייבוא (VIEs).
ב-1999 יצא לכינוס ארגון הסחר העולמי בסיאטל ובו התעמת עם מתנגדי הגלובליזציה ובראשם ראלף ניידר, לקראת הכינוס, בהאגוואטי ארגן קבוצה של משכילים, אקטיביסטים ומנהיגי עובדים מאסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית שמחו על הכנסת מגבלות עבודה ותקינה בנושאי איכות הסביבה לתוך הסכמי הסחר הבינלאומיים. על פי תפיסתו, בעולם של שוק חופשי אין צורך במגבלות אלו, הסחר החופשי יביא בסופו של דבר לשגשוג גם במדינות העניות יותר ובמידה ויש עוול, למשל בנושא ניצול עובדים, הרי שמודעות הצרכנים אליו, המגיעה מתקשורת ההמונים המפותחת בימינו, תביא לביטולו. תופעה זו כינה בספרו Protectionism בשם "אפקט דרקולה" (כשם שאור השמש מחסל את הערפד כך החשיפה תחסל הניצול).
בהאגוואטי היה יועץ מיוחד לארגון האומות המאוחדות בנושא גלובליזציה ויועץ לשר האוצר ההודי, מאנמוהאן סינג. מכהן כדירקטור בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER) ודירקטור ב-Human Rights Watch אסיה, משמש כיועץ לארגונים לא ממשלתיים בארצות הברית ובהודו.
בהאגוואטי הוא עמית בחברה האקונומטרית, בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא אחד משמונה כלכלנים בכירים (בהם חמישה זוכי פרס נובל לכלכלה), שגיבשו את "הסכמת קופנהגן" (Copenhagen Consensus), פרויקט לקידום הרווחה העולמית.
תמונות עם טווח דינמי רחב
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית
מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית (אנגלית: Petrie Museum of Egyptian Archaeology) הוא מוזיאון בלונדון המוקדש לאגיפטולוגיה. המוזיאון מופעל על ידי המכון לארכאולוגיה של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL). המוזיאון כולל יותר מ-80,000 מוצגים היסטוריים, והאוסף המוצג במוזיאון הוא בין האוספים המובילים בעולם המציגים פריטים ממצרים העתיקה. רק האוספים במוזיאון המצרי בקהיר, המוזיאון הבריטי והמוזיאון המצרי בברלין משתווים לו במספר הפריטים המצריים העתיקים המוצגים בהם. המוזיאון נקרא על שם האגיפטולוג והארכאולוג הידוע פלינדרס פיטרי, שהיה בין מייסדיו.
היסטוריה של המוזיאון.
המוזיאון נוסד כמשאב לימודי לצורכי מחלקת הארכאולוגיה והפילולוגיה המצרית ב-UCL, בסמוך לזמן ייסוד המחלקה ב-1892. האוסף הראשוני נתרם על ידי הסופרת אמליה אדוארדס, שמימנה גם את משרת ההוראה במחלקה. הפרופסור הראשון בקתדרת אדוארדס, פלינדרס פיטרי, ביצע חפירות חשובות רבות, ובשנת 1913 מכר את אוספו ל-UCL, והפך את המוזיאון לאחד המובילים בעולם בתחום מצרים העתיקה, מחוץ למצרים. פיטרי חפר עשרות אתרים חשובים במהלך הקריירה שלו, לרבות בתי הקברות מהתקופה הרומית בחווארה, הידועים בשל דיוקני המומיות המצוירים בהם בסגנון רומאי קלאסי, אל-עמארנה, עירו של אחנתון, והפירמידה האמיתית הראשונה במיידום, בה התגלו הממצאים המוקדמים ביותר הקשורים בהליך החניטה.
האוסף והספרייה סודרו בגלריות באוניברסיטה, ומדריך מפורט פורסם ב-1915. רוב המבקרים היו סטודנטים ואנשי אקדמיה, והאוסף לא נפתח לקהל הרחב. בשנת 1933 פרש פיטרי מ-UCL, אך ממשיכיו בקולג' המשיכו לתרום לאוסף, בחפירות במצרים ובסודאן. במהלך מלחמת העולם השנייה נאסף האוסף והועבר אל מחוץ ללונדון מחשש שייפגע בהפצצות. בתחילת שנות ה-50 עבר האוסף לבניין הקבע, שכונה עד אז "בניין האורוות הישנות" (old stables building), בכיכר מאלט בלונדון, הסמוך לספריית המדע של UCL, מקום בו הוא שוכן עד היום.
כיום נמצא בשלבי בנייה בניין חדש למוזיאון, שישמש גם ככניסה לקולג' מרחוב גורדון. בניין זה שייקרא "פנאופטיקון" (על שם המבנה המפורסם שתכנן ג'רמי בנת'ם, ששמו קשור בקולג'), ישמש גם לתערוכות זמניות, ויכלול גם בית קפה, חדרי הרצאות, חדר קריאה, ותצוגה של האוסף המפורסם של ספרים וכתבי יד נדירים השייך לאוניברסיטת לונדון. שלוש קומות יוקדשו למואיזון פיטרי, ובפעם הראשונה יהיה האוסף כולו בתצוגה הפתוחה לקהל. העבודות אמורות להסתיים בשנת 2010.
התצוגה במוזיאון והביקור בו.
המוזיאון ממוקם כיום בכיכר מאלט, ליד ספריית המדע של UCL ורחוב גואר. הוא כולל גם חנות מזכרות קטנה. כמה מאזורי התצוגה אינם מוארים, לשם שימור המוצגים, והמבקר מקבל פנס על מנת להאיר בו את התצוגות שאינן מוארות.
האוסף המוצג במוזיאון כולל מוצגים חשובים, שהם הראשונים מסוגם שנמצאו - פיסת בד, המוקדמת ביותר שנמצאה במצרים, משנת 5000 לפנה"ס, שני אריות ממקדש האל מין בקופטוס, מהקבוצה הראשונה של הפסלים המונומנטליים, משנת 3000 לפנה"ס, קטע מאבן פלרמו המכיל חלק מרשימת מלכי מצרים מהמאה ה-25 לפנה"ס, הדוגמה הראשונה של עיבוד המתכת במצרים, מחרוזות הברזל המעובדות הראשונות משנת 3500 לפנה"ס, הדוגמה הראשונה של זגגות במצרים, החותם העגול הראשון (משנת 3500 לפנה"ס), הצוואות הראשונות שנכתבו על פפירוס, הפפירוס הראשון העוסק ברפואת נשים, הפפירוס היחיד העוסק בוטרינריה, ותרשימים ארכיטקטוניים לבניית מקדש מ-1300 לפנה"ס.
המוזיאון מתמקד גם בחקר הלבוש המצרי. בנוסף ל"שמלה העתיקה ביותר" יש גם שמלה של רקדנית העשויה מרשת של חרוזים, מ-2400 לפנה"ס, שתי גלימות ארוכות שרוולים מאותה התקופה, חליפת שריון מהארמון בממפיס, וכן גרביים וסנדלים מהתקופה הרומית.