על-פי סדרת הספרים ראפ, יליד מדינת וירג'יניה, היה סטודנט באוניברסיטת סירקיוז. בעת לימודיו שיחק בנבחרת הלאקרוס של האוניברסיטה. הוא ניהל במערכת יחסים רומנטית עם סטודנטית בשם מרי, אשר נהרגה בשנת 1988 באסון לוקרבי. בעקבות זאת בחר ראפ לנטוש את לימודיו ולהתגייס לסוכנות הביון המרכזית. ראפ התנדב ל"צוות אוריון", שנוהל בידי ד"ר איירין קנדי, אשר הייתה יוזמה מסווגת של הסוכנות והיוותה למעשה יחידת חיסול המתנקשת בבכירי ארגוני הטרור. ראפ אומן במשך שנה בידי סטן הרלי, סוכן חשאי ותיק ומיומן, יוצא צבא ארצות הברית אשר לחם בוייטנאם. הוא הוכשר בשימוש בנשק קל, קרב מגע, טקטיקה ולוחמה בטרור. ראפ מסור מאוד לארצו. הוא איש פעולה וצלף מיומן אשר בשעת הצורך אף אינו חושש ליטול את עשיית הצדק לידיו. אף כי הוא בעל לשון שנונה הוא ממעט בדיבור.
לאחר שסיים את הכשרתו פעל ראפ בשליחות הסי. איי.אי ברחבי העולם במבצעים חשאיים רבים, בהם סיכל פיגועי טרור והרג מספר רב של פעילי טרור. נוסף על כך פעל ראפ בצמוד ליחידות העילית של ארצות הברית ובהן הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, כוח דלתא ויחידת אריות הים.
לעיתים קרובות חש ראפ תסכול מסרבול הנהלים והסחבת שמאפיינים את הממשל ולעיתים הוא התעלם מהם.
הנשק המועדף עליו הוא אקדח ברטה מדגם (בקוטר 9 מ"מ ארוך).
ספרי הסדרה.
בנוסף, ישנם ספרים נוספים בסדרת מיטש ראפ שלא תורגמו לעברית:
טי. איי.
ויסלה (פירושונים)
סבטלנה רומשינה
סבטלנה רומשינה (ברוסית: Светла́на Алексе́евна Ромашина; נולדה ב-21 בספטמבר 1989) היא שחיינית צורנית רוסייה. היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 20 מדליות זהב.
ביוגרפיה.
סבטלנה רומשינה נולדה במוסקבה. היא הצטרפה לצוות שהיה מתאמן במרכז לספורט מים בעיר בגיל צעיר.
בשנת 2005 רומשינה לראשונה נשלחה לאליפות עולם וזכתה בו במדליות זהב בתחרויות קבוצתיות. בהמשך היא החלה להשתתף בתחרויות זוגות לצד נטליה אישצ'נקו.
באולימפיאדת 2008 רומשינה השתתפה בתחרות קבוצתית בו זכתה במדליית זהב.
לאחר פרישת אשצ'נקו מתחרויות, רומשינה ממשיכה להשתתף בתחרויות זוגות לצד סבטלנה קולסניצ'נקו. אם חזרתה של נטליה אישצ'נקו הם החלו מחדש את ההופעות המשותפות.
אלופת עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול שבקנדה בשנת 2005, רומשינה זכתה במדליות זהב בתחרות הקבוצתית. מאז ועד לשנת 2013 היא זכתה ב-15 מדליות זהב באליפויות העולם.
אלופה אולימפית.
סבטלנה רומשינה השתתפה ב-3 אולימפיאדות ופעמיים זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית ובשנת 2012 בתחרות זוגות. בנוסף לכך, היא זכתה ב-2 מדליות זהב בשנת 2016.
לסקובאץ
לסקובאץ (בסרבית קירילית: Лесковац) היא עיר ורשות מקומית בדרום סרביה, בירת מחוז יאבלניצה. אוכלוסיית העיר מונה כ-60 אלף תושבים, מתוך כ-144 אלף ברשות המקומית.
היסטוריה.
בגבעת היסאר (Брдо Хисар) בקרבת העיר נמצאו עדויות של התיישבות דאקו-תראקית (Brnjica culture) מהמאה ה-8 לפנה"ס. התיישבות מאוחרת יותר מתקופת הברזל התקיימה בגבעה מהמאה ה-6 על למאה ה-4 לפנה"ס. לצד סיכות (פִיבּוּלָה, Fibula) וכלי חרס יוונים, קברים טריבאלים (שבט תראקי, Triballi) נמצאו ב-2005. הממצאים הארכאולוגיים מעידים ששבטים טריבאלים וסקורדיסקים (שבט קלטי, Scordisci) יישבו את האזור לפני הכיבוש הרומי במאה ה-1 לפנה"ס. בכפר "מלה קופשניצה" (Mala Kopašnica) הקרוב לעיר נמצא נקרופוליס רומי. בקרבת העיר הוקמה העיר הביזנטית יוסטיניאנה פרימה (Justiniana Prima). הסלאבים הגיעו לאזור במאה ה-6.
מקור השם הנוכחי של העיר בעץ אגוז הלוז ("Corylus avellana"), בסרבית леске, בסלאבית כנסייתית עתיקה lěska. האגדה מספרת שתחת הגבעה בסמוך לעיר הנוכחית היה פעם אגם, ואחרי שהאגם יובש צמח עץ אגוז ועל שמו נקרא היישוב לפני יותר מ-700 שנה. השם הנוכחי של העיר כשם של יישוב הוזכר לראשונה באמנה של המלך סטפאן אורוש השני מילוטין מ-1308.
קרב לסקובאץ התרחש ב-24 בספטמבר 1454 בין דספוט סרביה לפולשים האימפריה העות'מאנית והסתיים בניצחון סרבי. מאוחר יותר, לאחר שהעות'מאנים גברו על הסרבים וכבשו את הארץ, לסקובאץ נקראה לסקופצ'ה (Leskofça) והייתה חלק מהסנג'ק של ניש.
לסקובאץ הפכה לחלק מסרביה לאחר קונגרס ברלין. העצמאות מהאימפריה העות'מאנית פגעה תחילה במסחר, אך לאחר מכן העיר שגשגה כלכלית והפכה למוקד של מלאכות שונות. העיר היוותה מרכז חשוב של תעשיית הטקסטיל עד נפילת הגוש הקומוניסטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה העיר הופצצה על ידי בעלות הברית ונהרגו בה כמה אלפי אנשים. ב-6 בספטמבר 1944 מרבית מרכזה של העיר נחרב, תאריך זה מצוין מדי שנה בעיר. במלחמת קוסובו, במהלך מבצע כוח מאוחד, גשר בקרבת העיירה (Grdelička klisura) ועליו רכבת נוסעים הופצץ והוחרב.
במאה ה-21 העיר סובלת מבעיות כלכליות ומהגירה שלילית של אנשים בגיל העבודה.
תרבות.
בעיר מתקיימים מספר אירועים:
תחבורה.
לסקובאץ היא צומת תחבורה. רכבות בינלאומיות שנוסעות מאירופה לסקופיה, סלוניקי ואתונה עוברות דרכה. 19 רכבות עוצרות בעיר מדי יום. מסילת הרכבת נבנתה ב-1886, וכיום בעיר נמצאת אחת מתחנות הרכבת החדישות בסרביה.
העיר מפותחת גם מבחינת כבישים ותחבורה ציבורית בתוך העיר ומחוצה לה. הכביש המרכזי הוא "הדרך האירופית E75" שמחבר בין הגבולות של הונגריה ומקדוניה הצפונית. ישנם כבישים אזוריים שמובילים מהעיר לפרישטינה, פירוט ובוסילגרד. המרחק בין לסקובאץ לניש הוא 45, לבלגרד 280 ולסופיה 155 קילומטרים.
בעיר פועל נמל תעופה אזורי, המשמש בעיקר לטיסות ספורט וחקלאות. בימות הקיץ נמל התעופה משמש גם לפעילות של מוניות אוויר. 45 קילומטרים מצפון לעיר נמצא נמל תעופה בינלאומי, נמל התעופה ניש קונסטנטין הגדול.
הקהילה היהודית.
קהילה יהודית ספרדית מתועדת בלסקובאץ החל מהמאה ה-19. ב-1863 הוקם בית הכנסת הקהילתי ולצידו מֶלְדָארִי. בית הכנסת היה בן שתי קומות ובקומה השנייה שכנה עזרת הנשים. ב-1850 התגוררו בלסקובאץ 10 משפחות יהודיות וב-1900 מנתה הקהילה 112 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בקהילה פעילות ציונית והוקם קן של תנועת השומר הצעיר. ראש הקהילה היה בכור קונפינו, לאחריו הרופא והסופר ד"ר ז'אק קונפינו ובשלהי שנות ה-30 כיהן בכור מאנדיל. עוד נודע מקרב בני הקהילה, מנהל שירותי הבריאות בעיר ד"ר עוזיאל (וליזאר) פיאדה (1943-1887), אחיו של משה פיאדה. ב-1931 התגוררו בלסקובאץ 93 יהודים. ב-1941 היו בלסקובץ 59 יהודים בני הקהילה ועוד כמה עשרות פליטים שהגיעו לעיר מגרמניה הנאצית ומאוסטריה. באפריל 1941 נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והוחל ברדיפות יהודים. מקצת מבני הקהילה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו ומהם נודעה הפרטיזנית ולריה קאריו שנהרגה בקרבות והייתה רעייתו של פאבלה פאפ שנפל אף הוא בקרבות ועוטר בהמשך בעיטור גיבור יוגוסלביה. באוקטובר 1941 נערכה אקציה בלסקובאץ. גברי הקהילה נעצרו, הועברו למחנה הריכוז צרווני קרסט הסמוך לניש ושם נרצחו. הנשים והילדים גורשו למחנה ההשמדה סיימישטה ושם נרצחו באמצעות משאיות גז.
בית העלמין היהודי נותר על תילו, ממוקם על מדרון תלול בפאתי העיר ולאורך השנים נגרמו בו נזקים כבדים בשל עבודות פיתוח כבישים שבוצעו בסביבתו ובשל מפולות עפר. ב-2010 בוצעו במקום עבודות שימור והצלה של מצבות ובמקום הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה. ב-2002 עדיין עמד על תילו מבנה בית הכנסת בעיר.
סורגוטנפטגז
סורגוטנפטגז (ברוסית: ОАО Сургутнефтегаз) היא חברת הגז והנפט מהגדולות ברוסיה, לפי דירוג פורבס – החמישית בגודלה ברוסיה (2013).
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1993 על ידי הוצאתם מתאגיד ממשלתי של מספר גופים שעסקו בקידוחי נפט וגז, מפעל בית זיקוק בסביבת סנקט פטרבורג ורשת למכירת מוצרי נפט וגז. תוך זמן קצר החברה הופרטה, אך עד היום מבנה הבעלות אינו ברור. משערים שהשליטה בחברה בידי מנהליה. המנכ"ל ולדימיר בוגדנוב מכהן בתפקיד זה משנת 1993; כבר בשנת 1984 הוא היה בראש תעשיית הנפט באזור סורגוט.
בשנת 2004 קיבלה החברה רישיון להפקת נפט משדה נפט שהיה קודם לכך בבעלות יוקוס.
בשנת 2009 רכשה החברה 21 אחוז מחברת אנרגיה הונגרית, אך בעקבות התנגדות ממשלת הונגריה למהלך, בשנת 2011 נאלצה החברה למכור את מניותיה לממשלת הונגריה.
בשנת 2012 קיבלה החברה זיכיון לפיתוח אזור חדש לקידוחי נפט, תוך התמודדות מול רוסנפט וגזפרום.
תפוקת הנפט של החברה די יציבה, ונמצאת ברמה של כ-60 מיליון טון בשנה, מהם כ-10 מיליון טון משדה הנפט "פיודורובסקי".
בבעלות החברה נמצאים 24 אחוז ממניותיה של "חברת מדיה לאומית".
אלכסיי נבלני, שהוא בעל מניות מיעוט בחברה, ציין בהודעות לתקשורות שחלק משמעותי מתפוקת הנפט של החברה נמכר דרך חברה שבבעלות חברו הקרוב של ולדימיר פוטין. ניסיונותיו לקבל הסברים על הנושא ממנהלי החברה לא זכו לכל מענה.
Cython
Cython היא שפת תכנות דמוית פייתון המאפשרת קריאה לפונקציות בשפות C/C++ ואפשרות הכרזה מראש על טיפוס המשתנים (טיפוסיות סטטית).
Cython מאפשרת כתיבת מודולי הרחבה ל-CPython. קוד פייתון רגיל יכול להשתמש בהרחבות אלו בצורה דומה למודולי פייתון. בשונה מקוד פייתון, Cython מתקמפל לשפת C, והקוד עושה שימוש בקריאות ישירות ל-CPython ולספרייה הסטנדרטית. הודות לטכניקה זו זמן הריצה של פונקציות הנכתבות ב-Cython לרוב קצר יותר, אך יוצר תלות בין המודול לבין מפרש הפייתון והספרייה הסטנדרטית.