נעם מאירי (נולד ב-27 במרץ 1958) הוא יוצר תיאטרון, שחקן, במאי ומורה למשחק. ממייסדי ומנהל תיאטרון הגוף, בי"ס לתיאטרון פיזי על פי שיטת ז'אק לקוק. מאז 1999, פרופסור בתחום תיאטרון פיזי באוניברסיטת פולקוונג לאמנויות באסן גרמניה.
ביוגרפיה.
נעם מאירי, יליד שנת 1958, גדל ברמת גן. כנער למד בבית צבי, בי"ס לאמנויות הבמה בהדרכתם של עירית וגר וסוהיל חדאד ובביה"ס למחול של להקת בת-דור. במהלך שירותו הצבאי לימד שיטות הוראה בבסיסי הדרכה. מאירי החליט לשלב את תחומי ההוראה והתיאטרון וסיים תואר ראשון בבית הספר לחינוך ובחוג לתיאטרון (1980-84) באוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיו נסע לפריז ולמד בבית הספר לתיאטרון ותנועה של ז'אק לקוק והשתלם בנוסף, בטכניקת אלכסנדר ושיטת לאבאן. מאירי עוסק מאז בתיאטרון כיוצר עצמאי. במקביל, מלמד משחק בתיאטרון פיזי תוך דגש על חינוך ליצירה מקורית.
ב–1987 הקים יחד עם ריבי פלדמסר-ירון וולטר אניכהופר (Walter Anichhofer) את תיאטרון פובורג וביחד כתבו ויצרו את ההצגה נשים בפארק שעלתה בתיאטרון צוותא, בפסטיבל עכו ובפסטיבל לתיאטרון קומי בזלצבורג, אוסטריה. ב–1988 יצר את הקברט המופע של רפונזל יחד עם ריבי פלדמסר-ירון, גל פרידמן וגיל הראבן. ההצגה עלתה בצוותא והופיעה בתיאטראות ובפסטיבלים רבים. בשנת 1990 יצר את המופע האחים גרים מספרים שעלתה בקביעות בתיאטרון בית לסין, בשיתוף המוזיקאים צביה שרת וגל פרידמן.
מאירי פיתח שיטה ייחודית בתחום "אמנות הסיפור" בתיאטרון פיזי. על פי שיטה זו ביים את הצגת היחיד של שי שוורץ "צא החוצה ילד רע" (1991) בפסטיבל תיאטרונטו במרכז סוזן דלל. ובפסטיבל 1993 הופיע עם הצגת היחיד מומיק על פי הרומן של דויד גרוסמן , בבימויה של דניאלה מיכאלי.
ב-1994 הקים מאירי יחד עם יאיר קדר את קבוצת התיאטרון יש לו מילים משלו וביים ושיחק במופע סיפורים של כותבים הומואים ישראלים, בהשתתפות איציק כהן, צחי גראד וחגי אייד. המופע, שהווה פריצת דרך לתיאטרון הומואי ישראלי, זכה להצלחה רבה בארץ, תורגם לאנגלית ועלה ב"אדינבורו פרינג' פסטיבל" בסקוטלנד, בפסטיבלי תיאטרון בברייטון, במנצ'סטר ובלונדון (1995) ואחר כך גם בניו יורק ובסן פרנסיסקו. מסע ההופעות תועד בסרט התיעודי אדינבורו לא מחכה לי של הבמאי ארז לאופר.
במהלך סיבובי ההופעות בחו"ל, הנחה מאירי סדנאות אמן רבות בנושא אמנות הסיפור תיאטרון פיזי בבתי ספר למשחק בלונדון ובניו יורק ורכש מוניטין רב כמורה למשחק ייחודי בתחום זה.
בשנים 1996–2001 לימד בסטודיו למשחק של הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין וביים הפקות מקוריות עם בוגרי הסטודיו כגון: חומר טוב, בהשתתפות סיגל אבין (מחזאית), יובל סגל, דורית בר-אור, הילה גושן, נתי אורנן ואחרים; סיפורים של אוהבים, בהשתתפות סיגל אבין, גבריאל הדר, עודד מנסטר, רונה (תמר) ליפז-מיכאל ואחרים; עמל אהבה לשווא מאת ויליאם שייקספיר בהשתתפות יעל שרוני, יובל ברגר, יואב יפת, שחר חסון ואחרים.
בעקבות העלאת עמל אהבה לשווא בפסטיבל רקלינגהאוזן בגרמניה בשנת 2001, הוזמן מאירי ללמד באוניברסיטת אוניברסיטת פולקוונג לאמנויות באסן (folkwang), גרמניה, שם הוא מכהן, עד היום, כפרופסור לתיאטרון פיזי על פי שיטת ז'אק לקוק.
בשנת 2002 הקים מאירי בתל אביב יחד עם נלי עמר וגיל בכר את תיאטרון הגוף בי"ס לתיאטרון פיזי על פי שיטת ז'אק לקוק. בית הספר פעל כ־10 שנים וזכה לתמיכה והכרה מקצועית של משרד התרבות ועיריית תל אביב-יפו כמרכז ייחודי ליצירה מקורית בתיאטרון פיזי.
ב–2011 ביים את "הנסיך המאושר" על פי סיפור מאת אוסקר ויילד. המופע ייצג את אוניברסיטת פולקוונג בפסטיבל בתי ספר למשחק של ארצות דוברות גרמנית בתיאטרון קאמפנאגל, המבורג, גרמניה. ב–2013 יצר מופע תיאטרון-אופרה מקורי געגועים לאמור ופסיכה שעלה בתיאטרון פינה באוש, אוניברסיטת פולקוונג לאמנויות באסן.
ב–2012 כתב ושיחק ב"אבשלום", הצגה של שחקן יחיד ומוזיקאית, בבימויו של נועם בן אז"ר ובהשתתפות ורד דקל (מוזיקה ופסנתר). ההצגה עלתה בתיאטרון תמונע והייתה מועמדת לפרס קיפוד הזהב 2013.
מאירי שיחק במספר סרטים ובהם: אושר ללא גבול (1997) בבימוי יגאל בורשטיין, "סיפורי תל אביב" (1992) בבימוי איילת מנחמי ונירית ירון. כן שיחק בתפקיד ראשי בסרט ערב בלי נעמה (1992) בימוי משה צימרמן ובהשתתפות לימור גולדשטיין, דורון צברי, מיכה שרפשטיין ואחרים.
הצגות ומופעי סיפורים לילדים.
במהלך השנים רכש נעם מאירי מוניטין רב כמספר סיפורים לילדים. מאז 1989 הוא מופיע בפסטיבלי מספרים ותיאטרון לילדים בכל הארץ. בנוסף, יצר גם הצגות מקוריות בסגנון "תיאטרון-סיפור" עם יוצרים אחרים:
מס שכר
בישראל, מס שכר הוא מס המוטל במסגרת סעיף 4 לחוק מס ערך מוסף על שני סוגים של מעסיקים:
מס שכר המוטל על גופים אלה הוא תחליף למס ערך מוסף המוטל על הערך המוסף של עוסקים, משום שבגופים אלה לא נוח לחשב את הערך המוסף, והשכר (במלכ"ר) או השכר והרווח (במוסד כספי) מייצג את הערך המוסף שלהם. בהתאם לכך, מס שכר ורווח על מוסדות כספיים נקבע, עם כל שינוי בשיעורו של מס ערך מוסף, בשיעור זהה, ושיעורו של מס שכר על מלכ"רים הוא כחצי משיעורו של מס ערך מוסף, מתוך התחשבות בגופים אלה, הפועלים למטרות ציבוריות וניזונים מכספי ציבור. שיעור המס נקבע בצו על ידי שר האוצר.
השכר, לעניין זה, הוא הכנסת עבודה כהגדרתה בסעיף 2(2) לפקודת מס הכנסה, לרבות פנסיה המשולמת על ידי מעסיק לעובדו לשעבר. במוסד כספי כולל השכר גם מענק פרישה, מענק עקב מוות, סכומים שהפקיד המעביד על שם עובדו בקופת גמל והפרשת המעביד לדמי ביטוח לאומי.
חואן אנטוניו סן אפיפניו
חואן אנטוניו סן אפיפניו רואיס (בספרדית: Juan Antonio San Epifanio Ruiz; נולד ב-12 ביוני 1959 בסרגוסה שבארגון) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בברצלונה. הוא זכה עם ברצלונה בתארים רבים, ונחשב לאחד מטובי הסמול פורוורדים בתולדות הכדורסל האירופי.
קריירה.
סן אפיפניו, שנודע בפי כל בכינוי אפי, גדל בסרגוסה והחל לשחק במסגרת קבוצת הכדורסל המקומית, הליוס סרגוסה, ב-1973. הקבוצה שיחקה בליגה השלישית בחשיבותה בספרד באותו זמן. עם זאת, הוא שוחרר מהקבוצה כעבור כשנה וב-1974 הלך בעקבותיו של אחיו הגדול, הרניניו, וחתם יחד איתו בברצלונה. הוא שיפר במידה ניכרת את יכולות המשחק שלו במחלקת הנוער של ברצלונה וזומן גם לנבחרת הנוער של ספרד.
ב-1977 ערך סן אפיפניו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה. הוא הפך עד מהרה לשחקן המוביל של הקבוצה ובלט בקבוצה המצליחה של שנות ה-80, אשר שברה את השליטה ארוכת-השנים של ריאל מדריד בכדורסל האירופי והספרדי. השחקנים המצטיינים לצידו בברצלונה היו איגנסיו סולוזבל, חואן דה לה קרוז, אודי נוריס ואחרים. במהלך 18 עונותיו בקבוצה היה סן אפיפניו שותף לזכייה בשבע אליפויות ספרד (1981, 1983, 1987–1990 ו-1994), עשר פעמים בגביע המלך הספרדי, פעמיים בגביע ספורטה ובגביע קוראץ' ב-1987. הוא זכה בפרס מר אירופה לכדורסלן האירופי המצטיין של השנה ב-1984. על אף שהעפיל עם ברצלונה שלוש פעמים למשחק הגמר של גביע אירופה לאלופות, בשנים 1984, 1990 ו-1991, הוא לא זכה מעולם בתואר היוקרתי ביותר. סן אפיפניו נבחר על ידי ל'אקיפ לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בשנות ה-80.
באותה שנה בה שיחק לראשונה בברצלונה החל סן אפיפניו לשחק גם בנבחרת ספרד. הוא מחזיק בשיא ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים עם 239 הופעות. הוא זכה עם הנבחרת במדליית כסף באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984, והצליח עמה גם באליפויות אירופה עם זכייה במדליית הכסף ב-1983 ובמדליית הארד ב-1991. הוא השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים באליפות העולם בכדורסל. הוא היה האחרון שנשא את הלפיד האולימפי לקראת אולימפיאדת ברצלונה ב-1992. סן אפיפניו הודיע על פרישתו מכדורסל ב-1995.
בפברואר 2008 נבחר סן אפיפניו לאחד מ-50 התורמים הגדולים ביותר ליורוליג בכל הזמנים, לרגל יובל להקמת המפעל.
חואן אנטוניו סן-אפיפניו
חואן אנטוניו סאן אפיפניו
שס&quot;י
יעקב נאכט
הרב ד"ר יעקב נאכט ( י בטבת ה'תרל"ב, 9 בינואר 1872 – 21 בינואר 1959, י"ג בשבט תשי"ט) היה רב ברומניה ופעיל ציוני.
ב-1932 עלה לארץ ישראל.
קורות חייו.
ילדות וצעירות.
יעקב נאכט נולד ב-1872 (ה'תרל"ב ) בעיר יאשי שברומניה, לשלמה הכהן נכט ושל יוטה פייגה, בת לבית שו"ב . אביו היה צאצא למשפחת נאכט מבוצ'אץ' ופודהייצה שבפודוליה, שהייתה לאחרונה חלק מהאימפריה ההבסבורגית והיו מראשוני החסידים של רבי ישראל מרוז'ין.אחרי שלמד ביאשי אצל מיטב המורים, בגיל 14, 1886, עבר לישיבתו של הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים בסיגט שבמרמורש, אז בממלכת הונגריה, חלק מאוסטרו-הונגריה . לא היה מרוצה מקצב הלימודים שם וחזר הבייתה ללמוד בבית המדרש..בסופו של דבר קיבל סמיכה לרבנות מהרב בנימין אריה וייס מצ'רנוביץ ומהרב יצחק יעקב ריינס שניהל אז ישיבה בלידא באימפריה הרוסית. אחר כך שם פעמיו להלברשטאדט שבגרמניה ולמד אצל גדולי הרבנים של קהי. ואחר כך יצא לברלין. בבירת גרמניה הוסמך לרבנות בבית מדרשו של הרב עזריאל הילדסהיימר, כשבמקביל למד באוניברסיטת ברלין עד לקבלת תואר דוקטור לפילוסופיה.
רב ופעיל ציוני ברומניה.
בשובו לרומניה כיהן למשך 19 שנה (1919-1900) כרב בעיר פוקשאן. בשנים 1924-1919 היה רב בבראילה וב-1929-1924 ברדאוץ. במשך כל שנות רבנותו נלחם נגד ההתבוללות ובעד חינוך דתי והכשרה ציונית לאומית והשרשת הלשון העברית המתחדשת. בפוקשאן הקים איגוד של הנוער האקדמאי היהודי. שהוציאה לאור סדרת ספרים בנושאי יהדות ותרבות יהודית.