אוכלוסיית עין אל-ביידה בשנת 1961 מנתה כ-573 נפשות וגדלה ל-791 תושבים בשנת 1997. על פי מפקד של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS) באותה שנה, אוכלוסיית הכפר מנתה כ-398 גברים ו-393 נשים. מפקד האוכלוסין הראה גם כי 42.9% מהתושבים היו צעירים מגיל 15, 54.1% בגילאים 15–64 ו-3% מעל גיל 64. בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית עין אל-ביידה כ-1,048 תושבים. משפחת פוקחה מהווה כ-80% מתושבי הכפר ואילו משפחת הדראגמה מהווה כ-20%.
בשנת 1996 הוקמה מועצה לשם ניהול ענייני הכפר. במועצה שבעה חברים, הנבחרים אחת לארבע שנים. אחריות המועצה כוללת תכנון ופיתוח, מתן שירותים חברתיים, ותחזוקת תשתיות.
גטו פתוח בוזאו
יוסי ברגר
יוסי ברגר (1960 – 20 במאי 2016) היה צלם, אמן ומרצה ישראלי.
ביוגרפיה.
ברגר נולד ב־1960 במונטריי סו־בואה שבצרפת לסמואל וּויולטה ברגר. משפחתו הראשונה של אביו, אשתו אדלה ושני ילדיהם, גדעון ומקסימיליאן, נספו באושוויץ. לימים פגש האב את ויולטה קסטיאל והקים איתה משפחה שנייה: נולדו להם בתם אביבה, ובנם יוסי.
כשהיה ברגר בן שנתיים נפטר אביו, ולאחר מותו, האם ושני ילדיה עלו לישראל והתיישבו בתל אביב. ברגר התחיל לצלם בסביבות גיל 16. ב־1985 השלים ברגר תואר ראשון בלימודי כלכלה באוניברסיטה העברית, וב־1992 השלים תואר ראשון נוסף מהמחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
מאז סיום לימודיו הציג ברגר את עבודותיו בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובעולם כולו, ב־1966 זכה בפרס גוטסדינר לצילום, וב־1997 נבחר לייצג את ישראל בביאנלה בוונציה לצד האמניות מרים כבסה וסיגלית לנדאו.
משנת 1996 שימש כמרצה במחלקה לצילום בבצלאל, ובין השנים 2002–2006 עמד בראשה. מאז שנת 2001 שימש כמרצה בכיר בתוכנית ללימודי תואר שני באמנות בבצלאל. ב־20 במאי 2016 נמצא ברגר ללא רוח חיים בדירתו בתל אביב.
קים הוגן
קים הוגן (בנורווגית: Kim Haugen; נולד ב-24 בספטמבר 1958) הוא שחקן נורווגי.
ביוגרפיה.
הוגן נולד באוסלו כבנם של זוג השחקנים פר תיאודור האוגן וסיסל סלג.
ב-1982 ביצע את הופעתו הראשונה בתיאטרון ב-"Den Nationale Scene" , תיאטרון בברגן, ב-1985 החל לשחק בתיאטרון הלאומי של נורווגיה .
הוא שיחק במספר סדרות של NRK, ארגון השידור הציבור הנורווגי. ב-1986 שיחק בסרט הטלוויזיה "En måned på landet" המבוסס על מחזה מאת איוואן טורגנייב.
ב-1990 שיחק בסרט "Herman" שהיה הנציג הנורווגי לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בשנה זו גם שיחק את הצייר כריסטיאן סקרדסוויג בסרט השוודי "Jag skall bli Sveriges Rembrandt eller dö!".
ב-1992 ביצע את תפקיד המלט בתיאטרון "Oslo Nye Teater" .
ב-1999 ביצע תפקיד קטן בסרט המבוסס על הספר עולמה של סופי. ב-2012 שיחק בסרט "Into the White" העוסק בנורווגיה בזמן מלחמת העולם השנייה.
כמדבב ביצע את דמותו של הכלב פונגו בדיבוב הנורווגי של "על כלבים וגנבים", את המספר ב"סוד הממלכה הקסומה" ואת אוטיס בסרט "מכוניות 2".
חיים אישיים.
הוגן נשוי למגישת הטלוויזיה נדיה הסאנאוי והם הורים שלושה ילדים.
איאן דיורי
איאן רובינס דיורי (12 במאי 1942 - 27 במרץ 2000) היה זמר-יוצר ושחקן בריטי, שזכה לתהילה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, בתקופת הפאנק והגל החדש של מוזיקת הרוק. הוא היה הסולן של איאן דיורי והבלוקהדס ולפני כן של קילבורן והיי רודס.
ביוגרפיה.
ילדותו.
דיורי נולד ובילה את שנותיו הראשונות בבית הוריו ברובע הארו, בצפון מערב לונדון. אביו, ויליאם ג'ורג' דיורי (נולד ב-23 בספטמבר 1905, סאות'בורו, קנט; נפטר ב-25 בפברואר 1968), היה נהג אוטובוס מקומי ומתאגרף לשעבר, ואילו אמו מרגרט, המכונה "פגי" (מולדה ב-17 באפריל 1910; נפטרה בינואר 1995) הייתה אחות, בתו של רופא ונכדתו של בעל קרקעות אירי.
בגיל שבע, דיורי חלה בפוליו, ככל הנראה, כך הוא האמין, מבריכת שחייה בעיירת החוף סאות'אנד-און-סי, במהלך מגפת הפוליו בשנת 1949. לאחר שישה שבועות בגבס מלא בבית החולים המלכותי קורנוול, טרורו, הוא הועבר לבית החולים בלאק נוטלי, בריינטרי, אסקס, שם בילה שנה וחצי לפני שעבר לבית הספר לילדים מוגבלים, בשנת 1951. מחלתו גרמה לשיתוק ברגלו השמאלית, בכתף ​​ובזרוע.
הוא עזב את בית הספר בגיל 16 כדי ללמוד ציור במכללה לאמנות. משנת 1964 למד בקולג' המלכותי לאמנות בהדרכתו של הצייר פיטר בלייק, ובשנת 1967 השתתף בתערוכה קבוצתית "פנטזיה ופיגורציה", לצד פאט דוטהווייט, הרברט קיטשן וסטאס פאראסקוס במכון לאמנויות עכשוויות בלונדון. משנת 1967 לימד אמנות במכללות שונות בדרום אנגליה. הוא צייר גם איורים מסחריים ל"סאנדיי טיימס" בראשית שנות ה-70.
קילבורן והיי רודס.
דיורי הקים את הלהקה הראשונה שלו קילבורן והיי רודס (Kilburn and the High Roads) בשנת 1971, והם ניגנו את הופעתם הראשונה בבית הספר לאמנות בקרוידון ב-5 בדצמבר 1971. דיורי היה סולן ותמלילן, וכתב מוזיקה במשותף עם הפסנתרן ראסל הרדי, ומאוחר יותרהצטרפו ללהקה מספר סטודנטים שהוא לימד בקולג' לאמנות בקנטרברי.
הלהקה חתמה על חוזה הקלטות בחברת Dawn Records בשנת 1974, אך למרות סיקור עיתונאי חיובי והשתתפות כלהקת חימום בסיבוב הופעות של להקת הרוק האנגלית The Who, הלהקה לא הצליחה להתקדם והתפרקה בשנת 1975.
איאן דיורי והבלוקהדס.
בשנת 1977 הקים את להקת איאן דיורי והבלוקהדס. בניהולם של אנדרו קינג ופיטר ג'נר, המנהלים המקוריים של הפינק פלויד, איאן דיורי והבלוקהדס זכו במהרה למוניטין של אחד הלהקות המובילות של מוזיקת הגל החדש.
מילותיו של דיורי הן שילוב של שירה לירית, שעשועי לשון, התבוננות בחיי היומיום הבריטיים והומור מיני. הצליל של הבלוקהדס שאב השראה מההשפעות המוזיקליות המגוונות של חבריו, שכללו ג'אז, רוקנרול, פאנק ורגאיי ואהבתו של דיורי לביג בנד. הלהקה הוקמה לאחר שדיורי החל לכתוב שירים עם הפסנתרן והגיטריסט צ'ז יאנקל. יאנקל לקח את מילותיו של דיורי, הפיק מספר שירים, והם החלו להקליט עם המתופף צ'רלי צ'ארלס, הבסיסט נורמן וואט-רוי, נגן הקלידים מיק גלאגר, הגיטריסט ג'ון טרנבול והסקסופוניסט דייבי פיין. הם הקליטו אלבום, אך חברות התקליטים הגדולות דחו אותם. סמוך למשרדו של מנהל הלהקה הייתה ממוקמת חברת תקליטים בשם "סטיף רקורדס" שזה עתה הוקמה, שהחתימה אותם על חוזה.
הסינגל "Sex &amp; Drugs &amp; Rock &amp; Roll", שיצא ב-26 באוגוסט 1977, היה פריצת הדרך של הלהקה. אף על פי שנאסר להשמע על ידי ה-BBC, הוא נבחר לסינגל השבוע על ידי NME עם שחרורו. מיד אחר כך, בסוף ספטמבר, יצא האלבום "New Boots and Panties" אף על פי שהוא לא כלל את הסינגל באופן רשמי (לא ברשימת השירים בעטיפת האלבום או במדבקת התקליט עצמו, הוא בכל זאת היה כלול כשיר הראשון בצד השני של האלבום). האלבום השיג מעמד של פלטינה. אחרי שהאלבום יצא לאור הלהקה יצא לסיבוב הופעות עם עוד שלושה אמנים של חברת "סטיף רקורדס", אלביס קוסטלו, וניק לו. הסיבוב זכה להצלחה רבה. בעקבותיו השיקה חברת התקליטים קמפיין שיווקי, שהביא להצלחת הסינגל "איזה בזבוז", והסינגל המצליח "Hit Me with Your Rhythm Stick", שהגיע למקום הראשון בבריטניה בתחילת 1979, ונמכר תוך זמן קצר במיליון עותקים. עם הסינגלים המצליחים שלהם, הלהקה בנתה קהל מעריצים בבריטניה ובמדינות אחרות והסינגל הבא שלהם "Reasons to be Cheerful, Part 3" הגיע למקום השלישי בבריטניה. אלבומה השני של הלהקה Do It Yourself יצא ביוני 1979.
השיר של דיורי "ספסטיקוס אוטיסטיקוס" (Spasticus Autisticus) שיצא לאור ב-1981, נכתב כדי להראות את זלזולו ב"שנה הבינלאומית של אנשים עם מוגבלויות" שהוכרזה באותה עת, שאותה ראה כמהלך מתנשא ושלילי כלפי אנשים עם מוגבלויות כמוהו. השיר נאסר לשידור על ידי ה-BBC. כעבור שלושה עשורים כיכב השיר בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הנכים 2012 בלונדון.
במהלך השנים 1980–1981 כתב והקליט יחד עם צ'ז יאנקל את האלבום "לורד אפמינסטר". הבלוקהדס ערכו סיבוב הופעות בבריטניה ובאירופה לאורך שנת 1981, לעיתים הצטרף אליהם חצוצרן הג'אז דון צ'רי, וסיימו את השנה בסיבוב ההופעות היחיד שלהם באוסטרליה. הבלוקהדס התפרקו בתחילת 1982, לאחר שדיורי השיג חוזה הקלטות חדש עם חברת פולידור רקורדס. דיורי בחר לעבוד עם קבוצת מוזיקאים צעירים שאותם כינה "סטודנטים למוזיקה", והקליט את האלבום "חופשה של 4000 שבועות" שיצא לאור ב-1984. אלבום זה סימן סטייה מהסגנון הרגיל שלו ולא התקבל באותה מידה על ידי המעריצים בגלל השפעת הג'אז האמריקאית שלו.
בינואר 1984 ביקר דיורי עם להקתו בישראל והופיע בקולנוע דן בתל אביב.
הבלוקהדס התאחדו ביוני 1987 כדי לערוך סיבוב הופעות קצר ביפן ואז התפרקו שוב. בספטמבר 1990, לאחר מותו ממחלת הסרטן של המתופף צ'רלי צ'ארלס, הם התאחדו לשתי הופעות צדקה לטובת משפחתו של צ'ארלס, שנערכו ב"פורום" בקמדן טאון, עם סטיבן מונטי בתופים. בדצמבר 1990, בתוספת מרלין רייס-ג'ונס בגיטרה וויל פרנל בכלי הקשה, הם הקליטו את האלבום החי Warts &amp; Audience במעדון "אקדמית בריקסטון". הבלוקהדס ערכו סיבוב הופעות בספרד בינואר 1991, ואז התפרקו שוב עד אוגוסט 1992, כאשר הם הוזמנו לפסטיבל בפינסברי פארק; בעקבותיו ביצעו הופעות ספוראדיות באירופה, אירלנד, בריטניה ויפן בסוף 1994 ו-1995.