התקנון שאומץ בסינוד של אאכן ב-817, capitulare monasticum, המכונה "התקנון של בנדיקטוס מאניאן", נועד לסמל את האחדות המלאה שקיימת בקיסרות בין החיים הדתיים לחיים האזרחיים. תקנון זה מבוסס על התקנון של בנדיקטוס מנורסיה אבל שונה ממנו במספר פרטים מהותיים, בהם מינוי אב המנזר, הניתוק מהסביבה והאוטונומיה של כל מנזר. על פי החלטת הסינוד הוחלט כי כל המנזרים יפעלו לפי תקנון אחד ואחיד, התקנון יהיה גלוי לנזירים והם ישננו אותו בעל פה, במנזר יתגוררו רק נזירים או כאלו המיעדים עצמם לנזורה ובתי הספר שבמנזרים יחנכו רק את אלו שנמסרו למנזר במטרה שיהיו נזירים. שם הוחלט כי אחרי שיחזרו אבות המנזר למנזריהם, יקראו את התקנון בשלמותו על מנת להבינו. ינתחו את תוכנו וידאגו שהנזירים יישמו את התקנון וישננו אותו בעל-פה.
כל הטקסים הדתיים ינוהלו על פי התקנון של בנדיקטוס מנורסיה.
הנזירים יעבדו במו ידיהם במטבח, במאפיה ובשאר בתי המלאכה. על הנזירים לכבס את בגדיהם בזמן הראוי לכך.
על הנזירים להתגלח פעם ב-15 יום חוץ מימי צום הארבעים ושבוע הפסחא.
הפריור הוא שיחליט על זמני השימוש בבית המרחץ.
יוכל להיכנס למנזר רק מי שירצה להיות נזיר, בין אם הוא אדם מהעם ובין אם הוא כומר
לא יתקיים במנזר בית ספר חוץ מבית ספר לאלו שמיועדים להיות נזירים או הוקדשו למנזר.
בנדיקטוס מאניאן הוסיף 15 תפילות שעל הנזירים לומר מדי יום, מעבר למכסת התפילות שקבע בנדיקטוס מנורסיה. התפילות שהוסיף - חמש תפילות למען מאמינים שנפטרו, חמש תפילות למען מאמינים שנפטרו לאחרונה וחמש תפילות למען מאמינים חיים. בכך ערער את האיזון שהיה אצל בנדיקטוס מנורסיה בין תפילות לעבודה - לטובת התפילות. על מנת לאפשר למנזרים להתקיים ללא אב מנזר שחי במנזר עצמו, כלומר מנזרים השייכים למנזר גדול או חשוב יותר, בו מתגורר אב המנזר, הרחיב התקנון את סמכותו של הפריור () והפך אותו לאב מנזר בפועל.
חידוש נוסף היה מינוים של צוותי פיקוח ( ברבים missi dominici) שהורכבו מאיש דת ומפקיד חילוני, ואשר נועדו לפקח על המנזרים ולבדוק את התנהלותם.
ב-818 יצאה קפיטולרה נוספת, שאפשרה למנזרים לבחור בעצמם את אב המנזר.
התקופה הקרולניגית
הכנסייה הבפטיסטית ווסטבורו
ויזיגוט
אלמות
אלמות, (בפרסית: قلعه الموت, מילולית: "קן העיט") הוא מבצר הררי עתיק בהרי אלבורז מדרום לים הכספי. הוא שוכן בקרבת הכפר גזור חאן שבמחוז קזוין באיראן, כ-100 קילומטר מטהראן. המבצר מפורסם כמקום משכנם של החשישיון, כת המרצחים השיעית שפעלה משלהי המאה ה-11 ועד חיסולה בידי המונגולים במחצית המאה ה-13.
תולדותיו.
מבצר אלמות בנוי על פסגת הר אלוה אמות בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים. המבצר הוקם לראשונה בשנת 840 והגישה אליו הייתה אפשרית רק בשביל הררי צר ומתפתל מסביב למצוק שעליו היה בנוי המבצר. מדרונות ההר מכוסים באבני מפולות חלקלקות, ואינם מאפשרים גישה אל החומות, ובכך הופכים את המקום לקשה מאוד לכיבוש. המבצר קיבל את מימיו מנקבה ותעלה שנחפרו עמוק לתוך ההר ועד למפלס מי התהום. למבצר עצמו הייתה צורה מוארכת - אורכו היה למעלה מ-400 מטרים אך רוחבו המקסימלי לא עלה על 30 מ'.
בשנת 1090 נכבש המבצר בידי חסן-י סבאח, מייסד כת החשישיון שהשתייכה לפלג הניזארי של השיעה האיסמאעילית. אלמות התפרסם בגניו ובספריות הרבות שהכיל למרות שטחו הקטן. בקרבת המבצר היו ממוקמים כ-23 מבצרים אחרים. מבצר אלמות שימש כמרכז פעילותה של הכת עד לנפילתו בידי הולאגו חאן המונגולי ב-15 בדצמבר 1256, כחלק מהפלישה המונגולית מפרס אל המזרח התיכון. המבצר עצמו לא נכבש, אלא הוסגר בידי מנהיג הכת רֻכן א-דין ח'וסרו בתקווה שהמונגולים יחוסו על חייו. תקווה זו הייתה תקוות שווא בלבד.
בשנת 2004, רעידת אדמה עזה פגעה קשות בחומותיו המתפוררות של המבצר.
זפר-נאמה (מכתב)
הט֗פר־נאמה (בפרסית: ظفرنامه; בהינדי: ज़फ़रनामा; בפנג'אבי: ਜ਼ਫ਼ਰਨਾਮਾ), שהמשמעות המילולית של שמו הוא איגרת הניצחון, הוא השם שניתן למכתב שנשלח על ידי הגורו הסיקיזי גובינד סינג בשנת 1706 לקיסר האימפריה המוגולית, אורנגזיב. המכתב נכתב כנראה בפרסית והועתק (או תורגם) ללשון הגורמוקית.
טימותי האטון
טימותי טארקווין האטון (באנגלית: Timothy Tarquin Hutton; נולד ב-16 באוגוסט 1960) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר הצעיר ביותר בהיסטוריה, וזוכה שני פרסי גלובוס הזהב, על תפקידו בסרט "אנשים פשוטים".
ביוגרפיה.
טימותי האטון נולד בעיר מליבו שבקליפורניה, לשחקן הקולנוע ג'ים האטון ולמרלין אדמס, מורה במקצועה.
הוריו של האטון נפרדו כשהיה בן שלוש, והוא עבר ביחד עם אחותו לגור עם אמו בבוסטון. משפחתו של האטון חזרה לקליפורניה כשהיה בן 12. את השכלתו רכש האטון בתיכון פיירפאקס שבלוס אנג'לס, שם החליט להפוך לשחקן מקצועי והופיע במספר מחזות תיכוניים.
את קריירת המשחק המקצועית שלו החל האטון במספר סרטי טלוויזיה, בהם הסרט "Friendly Fire".
את הופעתו הקולנועית הראשונה ערך האטון בשנת 1980, בדרמה זוכת ארבעה פרסי אוסקר של רוברט רדפורד "אנשים פשוטים". בסרט הופיע האטון בתור קונרד ג'רט, בן למשפחה בורגנית אמריקאית, שמתמוטטת נוכח טרגדיה שפוקדת אותה, טביעתו של הבן הבכור. קונרד הוא תלמיד תיכון, ששוחרר זה עתה מבית חולים פסיכיאטרי, לאחר ניסיון התאבדות. על תפקיד הבכורה הקולנועי שלו זכה האטון בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר והפך לשחקן הצעיר בהיסטוריה שזכה בפרס, בגיל 20 בלבד. על תפקידו זה זכה האטון גם בשני פרסי גלובוס הזהב, בקטגוריות שחקן המשנה הטוב ביותר והשחקן החדש הטוב ביותר, וכן היה מועמד לפרס באפט"א.
שנה לאחר מכן שיחק האטון בסרט "כיבוי אורות", ובסדרה "A Long Way Home".הוא היה אף מיוצרי הסדרה הבלשית "נירו וולף" (ע"פי ספריו הקלאסיים של רקס סטאוט) וכיכב באחד התפקידים הראשיים. מאז הופיע האטון בעיקר בתפקידים משניים בסרטים, בין היתר ב-"נשיקה צרפתית", "בחורות יפות", "בת הגנרל" בתור קולונל ויליאם קנת, "קינסי", "חלון סודי" ובסרטו של רוברט דה נירו "שומר המדינה".
בשנת 2019 החל לשחק את הד"ר לאון בצ'לי בסדרה "כמעט משפחה" ברשת FOX, ובכיכובה של בריטני סנואו.
בימוי.
ב-1986 ביים פרק אחד מתוך הסדרה "סיפורים מופלאים" שיצר סטיבן ספילברג. ב-2001 ביים 7 פרקים בסדרה "מסתורין נרו וולף", שבו גם כיכב למשך 2 עונות.
ב-1998 ביים האטון את סרט הקולנוע "כח הלב", בכיכובם של קווין בייקון ואוון רייצ'ל ווד.
חיים אישיים.
האטון היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו לשחקנית הקולנוע היהודייה-אמריקאית דברה וינגר, משנת 1986 עד 1990. לזוג נולד בן אחד. בשנת 2000 התחתן האטון עם סופרת ספרי הילדים הצרפתייה ארואה ז'יסקר ד'אסטן, אחייניתו של נשיא צרפת לשעבר ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, ולשניים נולד גם כן בן אחד. הם נפרדו בשנת 2009.
חוסיין בשוק
חוסיין בשוק (בטורקית: Hüseyin Beşok; ) הוא כדורסלן עבר טורקי ששיחק בעמדת הסנטר עבור קבוצת אפס פילזן מליגת העל הטורקית.
כאשר שיחק עבור פרוקום סופוט, היה לספורטאי אשר השתכר את הסכום הגבוה ביותר בפולין עם שכר שנתי של 700,000 דולר.
המאה ה-2 לספירה
המאה ה-8 לספירה
המאה ה-10 לספירה
שחר (קואופרטיב)
קואופרטיב שחר ("שירותי חיפה רבתי") הוא קואופרטיב שסיפק שירותי תחבורה ציבורית באזור חיפה בין הקמתו בדצמבר 1947 ונובמבר 1951, עת התאחד עם הקואופרטיב אגד. הקואופרטיב נוסד על ידי איחוד הקואופרטיבים "חבר" ו"משמר המפרץ". בשעת האיחוד מנה הקואופרטיב 287 נהגים ו-131 אוטובוסים, 164 נהגים ו-88 אוטובוסים של "חבר" והשאר ממשמר המפרץ.
היסטוריה.
קואופרטיב "חבר" הוקם על ידי קבוצה מתושבי כפר חסידים ונשר, שהפעילו קו מכפר חסידים, דרך יגור, יאג'ור, נשר, בלד א-שייח' לחיפה. במשך הזמן התרחב הקו והגיע עד קריית עמל. קו זה נקרא קו מס' 8. בסוף שנת 1947, בעקבות האירועים שקדמו למלחמת העצמאות, שונה המסלול, כשהוא מפסיק לעבור ביאג'ור ובלד א-שייח' הערביים, ותחתם יצא מנשר ליגור, כפר חסידים, כפר אתא ומשם לצומת הצ'ק פוסט. בצומת נעשה חיפוש נשק על ידי חיילים בריטים. האוטובוס דופן בלוחות ברזל עבים מכל צדדיו. גם חזית האוטובוס דופנה תוך השארת אשנב ראייה לנהג.
ב-14 במאי 1948, עם הקמת המדינה, נחתם הסכם לאיחוד של קואופרטיב "שירות הר הכרמל" שמנה 77 נהגים עם קואופרטיב שחר, בפועל בוצע האיחוד ב-13 ביולי 1948 לאחר אישורו במועצת "שחר". ב-16 בספטמבר 1949 מוזגה עם שחר החברה השיתופית "שירות שפרעם קו מספר 11" שהפעילה קו תחבורה משפרעם להדר הכרמל שבחיפה, רמת יוחנן וח'ירבת הושה (כפר ערבי שננטש ב-1948).
נהגי הקואופרטיב בנו שיכון ("נאות שחר") על יד מרכז זיו בחיפה, המכונה כיום "שיכון שחר". במרכז השכונה גן ציבורי הקרוי רחבת בן ארצי - על שמו של אברהם בן ארצי (אביו של יוסי בן-ארצי) מבוני השכונה.
מיד לאחר קום המדינה הציע שר התחבורה הראשון דוד רמז לאחד את כל מפעילי התחבורה הציבורית בארץ לקואופרטיב אחד. לאחר דיונים רבים וישיבות סוערות של הממשלה הוחלט ב-1 בנובמבר 1951 לאחד את הקואופרטיבים לתחבורה "שחר" (צפון הארץ), "אגד" (מרכז הארץ) ו-"דרום יהודה" (דרום הארץ) לקואופרטיב בשם "א.ש.ד." ("א"- אגד, "ש"- שחר "ד"- דרום יהודה). מספר חודשים לאחר האיחוד החליטה ההנהלה של אש"ד לשנות את השם ל"אגד".
ספרד תחת שלטון פרנקו
משרד התחבורה
מגדל הורד
מאליק עבדול עזיז
עבדול עזיז
מחלת הנפילה
לונדבק
לונדבק (Lundbeck) היא חברה בינלאומית לייצור תרופות.
היסטוריה.
1915–1930: התחלה כחברת סחר דנית.