הרב יוז'ף שוויצר, הרב של קהילת פץ' ולאחר מכן הרב הראשי הנאולוגי של הונגריה, כתב עליו בספרו "ההיסטוריה של הקהילה היהודית של פץ'": "...יאנושי יוז'ף אנגל מוזכר כדמות היהודית היוקרתית והנערצת ביותר במחוז באראניה במהלך המילניום (כאן ההתייחסות היא לתקופת 1896 שהיא אלף שנה להתיישבות המדיארים במרכז אירופה). הוא היה נציג מעניין של הבורגנות היהודית של התקופה. הוא שמר על עושרו שקיבל בירושה ואף הגדיל אותו, אך ההצלחה הכלכלית לא הביאה לו סיפוק רוחני. אהבתו האמיתית הייתה הספרות והמוזיקה".
מבקר מוזיקה, מלחין.
תחת הכותרת Ungarische Elegie, אנגל הלחין יצירה לפסנתר לכבודו של פרנץ דיאק, על פי דיווח משנת 1877.
שש שנים לפני מותו, הוא פרסם תקציר בן 300 עמודים של ביקורת מוזיקה-היסטוריה מוזיקה בשם Das Antisemitentum in der Musik (אנטישמיות במוזיקה) .
יצירתו.
אנגל נודע בעיר הולדתו כסופר, אך הוא לא התפרסם בתחום כי כתב בגרמנית ובשם בדוי. הדרמות שלו על ארבעה נושאים יהודיים פורסמו בדרזדן:
הוא למעשה הגדיר מחדש של היצירה האחרונה של שייקספיר מ-1596 "הסוחר מוונציה" למען הנאמנות ההיסטורית.
המחקר שלו Meyerbeer and Judaism פורסם בכתב העת עבר ועתיד. ב-1873 פגש את טורגנייב בקרלסבאד, עמו גם החליף מכתבים. ב-1904 פרסם את "הכנות של העיתון " (Die Ehre der Zeitung ), שבו תקף את הסנסציות העיתונאיות ואת העיוותים ואי דיוקים של העיתונות למען עסקיו. בשנת 1933 פרסמה Amalthea Verlag כרך סיכום בן 300 עמודים של "האנטישמיות במוזיקה". (Das Antisemitentum in der Musik) הוא היה גם תומך גדול באמנות. בתמיכתו הכספית, למשל, פורסם ב-1903 כרך השירים של אישטוואן הונטי בשם "שירי שני דרורים".
חייו הפרטיים.
בנו הראשון (ריכרד אנגל, פץ', 1882 - מאוטהאוזן, 1945) נקרא ריכרד לכבודו של ריכרד וגנר, ולבנו השני (רוברט אנגל, פץ', 1883 - פץ', 1943) נקרא לזכרו של רוברט שומאן.
הוא אהב מאוד את העיר פץ'. ממשרדו ברחוב ראקוצי, הוא הלך מדי יום בדרך הוניאדי יאנוש. אף על פי שכתב בגרמנית, הוא הרגיש פטריוט הונגרי. כאשר פסל לזכרה של המלכה אליזבת (אליזבת, נסיכת בוואריה) נחנך ב-1899, הוא השמיע את ההמנון ההונגרי בנוסף לאוסטרי, ואחר כך נשא נאום בהונגרית והניח זר בשם ההונגרים.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב סיב (Szív) בפץ'. על מצבתו כתוב מספר דניאל :"והמשכלים יזהרו כזהר הרקיע".
ליוזף אנגל היה אוסף של יצירות אמנות והדפסים ישנים שנעלמו במהלך מלחמת העולם השנייה.
יוז'ף אנגל (פסל)
יוז'ף אנגל (בהונגרית: Engel József; שאטוראליאויהיי, 26 באוקטובר 1815 – בודפשט, 30 במאי 1901) היה פסל יהודי-הונגרי, הנציג המאוחר של הפיסול הקלאסיציטי. את נושא פסליו שאב בעיקר מהמיתולוגיה היוונית, אך פיסל גם פסלי חזה (פרוטומה).
ביוגרפיה.
מ-1832 עד 1838 היה אנגל תלמידו של שאלר (Schaller) באקדמיה של וינה. ב-1836 זכה בפרס עם פסל ראש של יונו, וב-1838 עם אפולו. הוא חקר את החומרים במוזיאונים במינכן ובפריז ולאחר מכן נסע ללונדון, שם חי בתנאים גרועים בהתחלה, עבד כסתת אבן, פיסל יצירות אמנות רק בימי החופשה שלו (דיוקן המלכה ויקטוריה ובעלה, אלברט). פאל אסטרהאזי (Pál Eszterházy) הבחין בפסל הצעיר ועם השתדלותו יכול היה להירשם לאקדמיה האנגלית. הוא נשאר באנגליה מ-1838 עד 1847. הצלחת עבודתו "מלחמת האמזונות נגד הארגונאוטים" בשנת 1846 אפשרה לו שהות ארוכה ברומא (1847–1866). הפסל הוזמן מאנגל בשיש על ידי הנסיך אלברט לאחר שהנסיך ראה הערכה על אנגל במאמר של הטיימס הלונדוני. אנגל הצליח לנסוע לרומא מכספי שכר הטירחה שקיבל מהנסיך. פסל זה הוצג ביריד העולמי של לונדון בשנת 1851. בשנת 1857, פסלו "פארקה" הוצג ביריד העולמי של מנצ'סטר, בהזמנת הלורד מאיור ג'ון ברייט סלומונס.
לאחר שהות ממושכת בחו"ל, בשנת 1866, לאחר שזכה במכרז פסל אישטוון סצ'ני הוא התיישב דרך קבע בבודפשט, שם, כנציג הקלאסיציזם המאוחר היה דמות כמעט מבודדת בתחילת הפיסול הנטורליסטי המתעורר.
בתחרות פסל סצ'ני משנת 1866, שעבורה שלח את עבודתו מלונדון, זכה בהזמנה מתוך 17 מועמדים - כולל לאסלו דונאיסקי, יאנוש מרשלקו, הברון מיקלוש ויי, ובמיוחד מיקלוש איז'ו.
ההצלחות המאוחרות שלו היו ב-1873 מדליית הזהב הגדולה ביריד העולמי של וינה ב-1889 (עם הפסל של חוה מתעוררת לחיים) וב-1889 מדליית ארד בפריז של היריד העולמי בפריז. בבית, הוא הופיע בפעם האחרונה בתערוכת האמנות בתערוכה הלאומית של 1885 עם כמה מיצירותיו הישנות, שזכו להצלחה רבה בזמנו. אחרי 1880 הוא בקושי עבד ומת חצי נשכח.
פטרוניו היו ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, הנסיך אלברט, הנסיך פאל אסטרהאזי, שגריר ממלכת הונגריה בלונדון, וסר דייוויד סלומונס, הלורד מאיור של לונדון.
מולדתו השנייה אחרי לונדון הייתה רומא (1846), שם הפך אט אט לאמן ידוע וקעבל הזמנות לא רק מטייקונים אלא גם מ:
יצירתו.
ברומא הוא יצר את פסלי הז'אנר בסגנון קלאסי ששמותיהם נשתמרו עד היום:
הפסלים הידועים ביותר שלו הם:
Flames
ג'ון א. סונונו
ג'ון אדוארד סונונו (באנגלית: John Edward Sununu; נולד ב-10 בספטמבר 1964) הוא פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת ניו המפשייר בקונגרס של ארצות הברית, תחילה בבית הנבחרים (2003-1997) ולאחר מכן בסנאט (2009-2003). הוא האמריקאי הראשון ממוצא סלוודורי שנבחר לקוגרס האמריקאי. סונונו היה החבר הצעיר ביותר בסנאט במשך כל כהונתו בת שש השנים. הוא בנו של מושל ניו המפשייר וראש סגל הבית הלבן לשעבר, ג'ון ה. סונונו. בנובמבר 2008 הפסיד סונונו בבחירות לתקופת כהונה שנייה, והודח בידי המושלת לשעבר ג'ין שאהין. אחיו הצעיר, כריס סנונו, הוא מושל ניו המפשייר מאז ינואר 2017.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
סונונו, לו שמונה אחים, נולד בבוסטון בירת מסצ'וסטס, בנם של ננסי (לבית הייז) וג'ון ה. סונונו, שכיהן בעבר כמושל ניו המפשייר וראש סגל הבית הלבן במהלך נשיאותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
אבות-אבותיו של אביו היגרו לארצות הברית מהמזרח התיכון בראשית המאה העשרים, בעוד שסבתו מצד אביו הייתה סלוודורית שנולדה למשפחה יוונית-אורתודוקסית של לבנונים אשר התיישבו באמריקה המרכזית בתחילת המאה ה-20. מוצא סבו מצד אביו הוא מהקהילות הלבנוניות והפלסטיניות שהשתייכו לכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. חרף הגירת המשפחה מירושלים, חלק מבני המשפחה נותרו בביירות, בירת לבנון דהיום. אביו, ג'ון, נולד בהוואנה שבקובה. סבו מצד אביו, שנקרא גם הוא ג'ון, נולד בארצות הברית, ורוב שני הדורות האחרונים של משפחת סונונו נולד אף הוא בארצות הברית. אבותיה של אמו כוללים מהגרים מאירלנד, וכן מסקוטלנד ואנגליה.
בשנת 1986 ובשנה העוקבת השלים סונונו לימודי תואר ראשון ותואר שני (בהתאמה) מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא בעל תואר שני נוסף במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד, אותו קיבל ב-1991. מהשלים את לימודיו הגבוהים עבד בתעשיית ההייטק, בעת ובעונה אחת בחברה של דין קיימן וכיועץ ניהולי עבור PRTM, חברה בת של פרייס ווטרהאוס קופרס. ב-9 ביולי 1988 נישא סונונו לקת'רין הלוראן, ולהם שלושה ילדים.
בבית הנבחרים האמריקאי.
בבחירות 1996, חבר הקונגרס הרפובליקני ביל זליף, החליט להתמודד על תפקיד מושל ניו המפשייר, ובכך נותר מחוז הקונגרס הראשון של ניו המפשייר ללא ייצוג בבית הנבחרים של ארצות הברית. סונונו נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית, וביום הבחירות הכלליות גבר בקושי על ג'ו קיף, מועמד המפלגה הדמוקרטית. בבחירות 1998 נבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה עם 67% מקולות הבוחרים. כעבור שתניים, ב-2000, נבחר סונונו לתקופת כהונה שלישית כשגבר על מרתה פולר קלארק עם 53% מקולות הבוחרים. בשנת 1999, "הקואליציה הנוצרית של ניו המפשייר" העניקה עיטורים לשני נציגי ניו המפשייר בבית הנבחרים, סונונו וצ'ארלס באס, על תמיכתם בעמדות מסורתיות, תוך הוקרה על הצבעתם בעד הדחת הנשיא ביל קלינטון מתפקידו.
ב-8 בנובמבר 2000, העיתון "בוסטון גלוב" סיקר את ניצחונו של סונונו את המועמדת הדמוקרטית מרת'ה פולר קלארק, וציין כי לסונונו היה את "אחד מדפוסי ההצבעה השמרניים ביותר בבית הנבחרים" – תמיכה בתנועות נגד הפלות והתנגדות להגדלת שכר מינימום תוך העדפת תלושי חינוך וקידום עונש מוות. הוא זכה לדירוג בן 100% מ"המועצה לאזרחים נגד בזבוז ממשלתית". כמו כן, הוענק לו "פרס רוח היזמות" על ידי לשכת המסחר של ארצות הברית, "פרס שומר העסקים הקטנים" מאת הפדרציה הלאומית של עסקים עצמאיים, ו"פרס ידיד משלם המיסים" מ"אמריקאים עבור רפורמת מס". סונונו כיהן בוועדת ההקצבות ובוועדת התקציב של בית הנבחרים.
בסנאט של ארצות הברית.
בבחירות 2002 התמודד סונונו על אחד משני מושביה של ניו המפשייר בסנאט של ארצות הברית. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, גבר סונונו על הסנאטור המכהן בוב סמית' עם 54% מקולות הבוחרים, לעומת 45 האחוזים שגרף סמית'. ביום הבחירות הכלליות ניצב בפני ג'ין שאהין, מושלת ניו המפשייר ומועמדת המפלגה הדמוקרטית, שגרפה 46% מהקולות והפסידה לסונונו, שקיבל 51%. בטוהר הבחירות דבק רבב מצד חברים אחדים במפלגה הרפובליקנית המדינתית ששכרו חברת טלמרקטינג שהקימה מוקד טלפוני לשיבוש קמפיין ההמרצה של מטה הבחירות הדמוקרטי, תוך שיבוש קווי הטלפון של הדמוקרטים.