בשנת 1627 האשים רנייר זן, ראש מועצת העשרה את קורנארו בכך שהוא מקדם את טובת משפחתו (ומעלים עין מהברחותיו של בנו, ג'ורג'ו). ב-27 באוקטובר, באספה של המועצה הגדולה של ונציה האשים זן את קורנארו בשחיתות, אולם המועצה הגדולה לא הענישה את קורנארו. ב-30 בדצמבר באותה שנה הותקף זן על ידי אלמונים לובשי מסכות. מספר ימים לאחר מכן התברר כי אחד התוקפים היה ג'ורג'ו קורנארו, בנו של הדוג'ה. בעקבות ההתקפה ומשהתבררה זהות התוקף, התחלקה העיר ונציה בין שתי סיעות - תומכי קורנארו ותומכי זן. מהומות פרצו ב-23 ביולי 1623 ואלה החמירו והפכו למלחמת אזרחים גלויה. בפועל - החל משנת 1628 ועד מותו של קורנארו ב-23 בדצמבר 1629 לא תפקדה ממשלת לה סרניסימה.
קורנארו ורעייתו נקברו בטולנטיני.
ג'ובאני קורנרו הראשון
קייפ קוד
קייפ קוד (באנגלית: Cape Cod) הוא חצי אי במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית והוא חלק ממחוז ברנסטייבל (כמו גם האיים הרבים לאורך חופו). העיירות הקטנות הטיפוסיות לאזור והחופים הארוכים הקנו לקייפ קוד את פרסומו והפכו אותו לאתר תיירותי מועדף במהלך חודשי הקיץ.
קייפ קוד הוא אחד מאיי המגן הגדולים בעולם והוא יוצר מפרץ הנקרא מפרץ קייפ קוד, המגן על החופים הפנימיים שלו ועל היישובים שבהם מסערות האוקיינוס האטלנטי. למעשה, קייפ קוד מופרד מהיבשת על ידי תעלת קייפ קוד , אך הוא עדיין לא נחשב לאי על ידי גאוגרפים, כיוון שלא נהוג לשנות הגדרות של צורות יבשה בגלל תעלות מעשה ידי אדם.
את התעלה חוצים שלושה גשרים. גשר סגמור וגשר בורן, המקבילים אחד לשני ומיועדים לתנועת כלי רכב, ועוד גשר המיועד לתנועת רכבות.
היסטוריה פרה-קולומביאנית.
קייפ קוד היה ביתם של שבט הוומפנואג במשך מאות רבות. הם היו דייגים וחקלאים מוכשרים וכמו שבטי אינדיאנים רבים אחרים, הם ידעו לנצל בתבונה את הקרקע
ואף הציתו שריפות מבוקרות לשליטה על הצמחייה.
בני שבט הוומפנואג עזרו רבות לאירופאים שהתיישבו באזור (בפליימות') ואף ניסו לחתום איתם על הסכם (שנכשל).
היום שבט הוומפנואג מוכר על ידי ממשלת ארצות הברית כשבט אינדיאנים, אף שאין שום שמורות בשטח קייפ קוד.
היסטוריה.
קייפ קוד היה אחד מנקודות ההתיישבות הראשונות בצפון אמריקה שיושבו על ידי אירופאים, אך רוב העיירות בו התפתחו באיטיות.
פרובינסטאון הייתה רק קבוצה של בקתות עד המאה ה-18, והעיירה האחרונה שיושבה הייתה בורן, ב-1884.
בשל ההתיישבות המוקדמת והחקלאות האינטנסיבית והלא מושכלת, עד אמצע המאה ה-19 הצמחייה הייתה דלילה ופזורה. בנוסף לכך חלק גדול מהגידולים
לא התאימו לאזור. לדוגמה, שדות חיטה בחלק המזרחי שלא התאימו לסוג האדמה הדקה של קייפ קוד.
כיוון ששיטת ההסקה המרכזית הייתה באמצעות עץ, רוב שטחי היערות נכרתו בשלב מוקדם.
בנוסף, החקלאים ביצעו שריפות רבות כדי להעשיר את הקרקע ולהכשירה לחקלאות.
כתוצאה מכך החל תהליך מידבור נרחב כך שעד תחילת המאה ה-19 רוב עצי ההסקה של קייפ קוד הגיעו בספינות ממיין.
המהפכה התעשייתית, שהגיעה לרוב אזורי ניו אינגלנד בסביבות 1840 דילגה ברובה על קייפ קוד כך שהתפתח כמרכז דיג וציד לווייתנים גדול.
בתקופה זו גם החלה ההתפשטות מערבה ובשל כך החקלאות תפסה פחות מקום בקייפ קוד, כך שעד 1950 חזר מצב היערות כמעט למצבו במאה ה-18.
לקראת סוף המאה ה-19, בד בבד עם פיתוח מסילת הרכבת בקייפ קוד, דבר שהנגיש עיירות צפוניות כמו בורן לעירוניים מבוסטון וניו יורק, קייפ קוד
החל להתפתח כאתר תיירותי, בעיקר בחודשי הקיץ.
שידור הרדיו הטרנס-אטלנטי הראשון שביצע גוליילמו מרקוני בוצע מחוף בקייפ קוד. מאוחר יותר הוא בנה שם תחנת רדיו.
תיירות.
בכל שנה חווה קייפ קוד עונה תיירותית מיוני ועד לתחילת ספטמבר בה שולט הקיץ הניו אינגלנדי הנוח. עסקים רבים פתוחים רק במהלך ה"עונה" וסגורים בשאר 8–9 החודשים של השנה,
אף על פי שגם לאחר מכן עדיין ישנם תיירים, בעיקר אלה ללא ילדים בגיל בית ספר והגמלאים, מה שמאריך את ה"עונה" בעוד כחודשיים.
בנוסף לכך בשנים האחרונות תיירים, ובעיקר כאלה שבבעלותם בית שני בקייפ קוד, מבקרים יותר ויותר גם בסתיו, מה שמחליש את ההבדל בין העונה החמה לשאר השנה.
בפרובינסטאון, בקצה של קייפ קוד, פועלות ספינות רבות לצפייה בלווייתנים, דבר שהפך גם הוא לאטרקצייה תיירותית מרכזית.
פרובינסטאון נודעה גם בהיותה מרכז אומנות, דבר המושך אומנים וסופרים רבים לאזור.
מלונות ואתרים תיירותיים רבים בעיר ידועים בגישתם החיובית כלפי זוגות תיירים הומואים ולסביות, מה שהופך את המקום למוקד משיכה לזוגות חד מיניים.
תחבורה.
כבישים.
קייפ קוד מחובר ליבשת על ידי שני גשרים מעל תעלת קייפ קוד. כביש 6 ממשיך עד פרובינסטאון, העיר בסוף קייפ קוד.
איים.
כמו קייפ קוד עצמו, גם האיים מסביבו התפתחו מיישובי דיג וסחר לאתרים תיירותיים.
שני האיים הגדולים הם ננטקט ומרתה'ס ויניארד שבהם תושבים רבים (אף על פי שחלק גדול מהבתים באיים אלה הם בתי נופש שמאוכלסים רק בחודשי הקיץ).
רבים מהאיים הקטנים יותר הם בבעלות פרטית.
ג'ובאני קורנר הראשון
מיכאי רולר
ריט&quot;ע
וו. סי. פילדס
וו. סי. פילדס (באנגלית: W. C. Fields; 29 בינואר 1880 – 25 בדצמבר 1946), קומיקאי אמריקאי, אחד הקומיקאים הנודעים ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
פילדס יצר דמות של מיזנתרופ (שונא-אדם), אגוצנטרי ואלכוהוליסט השונא כלבים, נשים וילדים ובז לדת, למנהגיה ולכוהניה. הדמות הבדויה דבקה בו והפכה למזוהה עמו עד כדי כך שהגבול בין הדמות לבין השחקן המגלם אותה היטשטשה מבחינת הציבור לקראת סוף חייו. רק עם פרסום יומניו ומכתביו האישיים החל ב-1973 התברר שהיה נשוי (אך חי בנפרד מאשתו) והיה אב אוהב לילדיו ולנכדיו.
הקומיקאי הבריטי בני היל ביצע מספר רב של מערכונים המבוססים על מערכונים של פילדס.
תולדות חיים וקריירה.
פילדס נולד כויליאם קלאוד דקנפילד (William Claude Dukenfield) בדרבי, פנסילבניה למשפחה ממוצא אירי. כבר בגיל 11 הצטרף ללהקת וודוויל כלהטוטן ובגיל 21 כבר היה לו מופע משלו (The Eccentric Juggler) אשר שילב להטוטנות (עם עצמים שונים שכללו קופסאות סיגרים, כובעים וכדומה; להטוטים עליהם יחזור כעבור שנים בסרטים בהם ישתתף) והומור בסגנון סטנד-אפ. הוא נדד ברחבי צפון אמריקה ואירופה. לגבי ילדותו ונעוריו נהג לספר סיפורים ואגדות שונות במטרה לטשטש את גילו ומקום הולדתו האמיתיים.
החל מ-1910 הוא כיכב בברודוויי במופעי "רוויו" שהיו סוג מעודן יותר של וודוויל, תחילה במופעיו של פלורנץ זיגפלד ("Ziegfeld Follies", שגיונות זיגפלד) ומ-1920 ב"סקנדלים" של ג'ורג' וייט ("George White's Scandals") שהמוזיקה להם נכתבה על ידי ג'ורג' גרשווין. הופעות אלה הפכו אותו לכוכב מוכר.
כבר ב-1915 הצטלם למספר סרטים אילמים שצולמו בניו יורק. הוא עבר בהצלחה את המעבר לסרט המדבר ומ-1924 ריכז את פעילותו בהופעה בסרטים רבים. רוב תפקידיו היו קומיים, אך הוא הופיע גם בתפקיד מר מיקובר בסרט "דייוויד קופרפילד" משנת 1935 לפי הרומן באותו שם של דיקנס. הוא הופיע במהלך חייו בתפקיד ראשי ב-35 סרטים, רובם לפי תסריט שלו.
הדמויות שפילדס שיחק היו רובן ככולן בעלות חיבה למשקאות חריפים. כל עוד עסק בלהטוטנות חשש פילדס לשתות אלכוהול, מחשש שהרגל זה עלול לפגוע בביצועיו, אולם משהתחיל לשחק בסרטים החל לשתות באופן קבוע. למרטיני שלו נהג לקרוא בשם הקוד "לימונדה".
בשנת 1936 חלה פילדס ולא היה יכול למלא אחר התחייבויותיו לאולפני סרטי פרמאונט ופוטר. בזמן שלא הופיע בסרטים השתתף בהצלחה רבה במערכונים ודיאלוגים משעשעים (עם צ'ארלי מקארתי, ששימש כמי שמוסר לפילדס משפט או שאלה תמימה שפילדס מגיב לו בבדיחה או בהלצה) ששודרו ברדיו. הוא המשיך להופיע ברדיו וצבר פופולריות רבה עד כדי כך שאולפני יוניברסל הציעו לו חוזה ב-1939. הדו-שיח עם מקרתי נמשך גם בסרטיו ביוניברסל כגון "אינך יכול לרמות איש ישר" מ-1939. סרטו הידוע ביותר מהתקופה, ששורות דיאלוג שלו שגורות על פיהם של אמריקאים רבים, הוא "The Bank Dick".
עם ההצלחה פילדס ניסה להשיג יותר ויותר שליטה בהפקת הסרטים, בהכוונת הצוות הטכני ובקביעת שחקני המשנה שיככבו לצידו ולפיכך עסק בוויכוחים ובמריבות עם אנשי אולפני יוניברסל. ב-1941 ניתנה לו ההזדמנות ליצור סרט משלו, עם תסריט שלו ושליטה שלו בצוות השחקנים. התוצאה הייתה הסרט "Never Give a Sucker an Even Break", הסרט היה כה מוזר וההומור שבו כה אבסורדי, עד כי האולפנים נאלצו לערוך אותו מחדש. פילדס עזב בזעם את יוניברסל ולא היה שותף עוד לעשיית סרטים, פרט למספר הופעות אורח קצרות.
פילדס נפטר בפסדינה, קליפורניה כתוצאה מדימום תוך-בטני, סיבוך של מחלתו, שנבעה משתייה מופרזת.
נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס
נמל התעופה הבין-לאומי של לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles International Airport, מוכר גם בקיצור כ-LAX) הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את העיר לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה ואת סביבותיה, המשתרע על שטח של 14 קילומטרים רבועים בדרום-מערב לוס אנג'לס, לחוף האוקיינוס השקט. זהו נמל התעופה הגדול ביותר והעמוס ביותר במדינת קליפורניה ובכל מערב ארצות הברית. בשנת 2019 עברו בנמל התעופה 88,068,013 נוסעים, ובשל כך זהו נמל התעופה השלישי בעולם בכמות הנוסעים שעוברת בו מדי שנה, והשני בארצות הברית לאחר נמל התעופה הבינלאומי של אטלנטה.