ביום השני למשפט הכירה התביעה את הקבלות בתור ראיות וטענה כי הוכיחו שבלק שהה בבלינדרי ביום חטיפתה של קרדי. ראייה משמעותית נוספת שהוצגה הייתה תלוש משכורת בשווי חמישים לירות שטרלינג שקיבל בלאק, אשר שולמה רק לנהגים שנסעו לצפון אירלנד. בלאק היה אחד משני העובדים היחידים אשר הסכימו לבצע את הנסיעות הללו בשל הסכסוך האלים שהתקיים בשנים האלו באותם אזורים. מסמכים נוספים הוכיחו שבלאק ישן באותו לילה על מעבורת שהפליגה מצפון אירלנד לליברפול, לפני שתידלק את רכבו בקובנטרי למחרת היום, בדרכו ללונדון.
בניסיון לערער את אמינות טענותיה של התביעה, הציע הסנגור של בלאק, דייוויד ספנס, כי הקבלות האחרונות העידו על כך שיעד השליחויות של בלאק היו לקובנטרי ביום שלאחר הרצח, ולפיכך כלל לא נכח בסביבתה של קרדי כאשר נעלמה. בחקירה נגדית העלה הדוורת' את אחד מעמיתיו של בלאק לדוכן העדים, והוכיח כי החברה כלל לא ביצעה שליחויות לקובנטרי עד לראשית שנות ה-80.
עדות נוספת שתמכה בהאשמותיה של התביעה נמסרה מפיו של נתניאל קארי, מומחה לרפואה פורנזית, אשר הצביע על נקודות הדמיון הרבות שבין הרציחות של ג'ניפר קרדי ושרה הרפר. לדבריו, הנסיבות בהן שתי הילדות מתו היו , והפציעות שנגרמו לגופן הציעו כי שתיהן היו בחיים, או לפחות מחוסרות הכרה, כאשר הושלכו אל תוך המים.
המשפט התנהל במשך שבועיים, ולאחר שחבר המושבעים התכנס בכדי לדון על פסק הדין, נמצא בלאק אשם ב-27 באוקטובר בחטיפה, באונס וברצח של קרדי. הוא נידון למאסר עולם נוסף, כאשר התקופה המינימלית שנאלץ לרצות מתוכו נותרה לא ברורה. השופט ווטראפ קבע ב-8 בדצמבר כי עונשו לא יפחת מעשרים וחמש שנות מאסר, ואמר לו כי .
עורך דינו של בלאק הודיע לבית המשפט כי לא יבקש להמתיק את גזר הדין בטענה ש. לאחר הקראת גזר הדין נאמר לבלאק כי ימלאו לו שמונים ותשע שנים בטרם יהיה זכאי לשחרור על תנאי.
מורשת.
המצוד המשטרתי הנרחב בן שמונה השנים אשר הסתיים ב-1990 עם מעצרו של בלאק היה אחד מהמאמצים המתישים והיקרים ביותר של רשויות החוק הבריטיות בכל המאה ה-20. עד שהצליחו גורמי החקירה לאסוף מספיק ראיות בשביל לשכנע את הפרקליטות המלכותית להגיש נגד בלאק את אישומי הרצח של שלושת הילדות, שקלו כלל המסמכים שהיו בידיהם יותר מעשרים ושתיים טונות. עלותה של כל החקירה מוערכת ב-12 מיליון לירות שטרלינג.
ערעורו של בלאק על הרשעותיו מ-1994 הוצג בפני השופט ב ב-20 בפברואר 1995. לטענתו נמנע ממנו משפט הוגן בשל הרשעתו הקודמת מ-1990 בגין החטיפה והאונס של הילדה מסטואו, אשר הוכרה אל תוך תיק הראיות של התביעה. כמו כן התלונן בלאק על כך שההוראות הסופיות שמסר השופט לחבר המושבעים היו . ערעורו היה אמור להתפרס על פני שלושה ימים, אולם בסוף היום הראשון דחה אותו השופט בטענה שמשפטו היה הוגן, וכי אף אחת מתלונותיו לא הייתה מבוססת.
בלאק הותקף בתאו בבית הסוהר וייקפילד ביולי 1995 בידי שני אסירים אשר שפכו עליו מים רותחים שעורבבו עם סוכר, הכו אותו בראשו בעזרת רגל של שולחן, ודקרו אותו בגבו ובצווארו בעזרת דוקרן מאולתר. בלאק ספג פצעים שטחיים בלבד אשר כללו כוויות וחבלות על פלג גופו העליון. תוקפיו נידונו לשלוש שנות מאסר נוספות כל אחד, לאחר שהודו כי תקפו אותו במטרה לגרום לחבלה חמורה.
לדבריו של ריי וייר, אחד החלוצים בענף הטיפול בעברייני מין, בלאק מעולם לא לקח אחריות על אף אחד ממקרי הרצח בהם הורשע וסירב לשתף פעולה עם חוקריו למרות הסיכוי הקלוש לשחרורו מבית הסוהר. וייר קיים מספר ראיונות עם בלאק בין השנים 1990–1993. לטענתו, הסיבה לשתיקתו של בלאק נבעה מתוך רצון לשליטה. .
הפעם היחידה בה היה בלאק קרוב להודות בפשעים בהם הורשע הייתה מעט לפני תחילת משפטו ב-1994, כאשר נשאל מדוע לא הכחיש את האישומים שהופנו נגדו. הוא השיב בתגובה, .
מוות.
בלאק מת בתאו ב לאחר שלקה בהתקף לב ב-12 בינואר 2016, בעודו בן שישים ושמונה. גופתו נשרפה בקרמטוריום רוזלון, מחוץ לבלפסט, ב-29 בינואר. בטקס הקצר לא נכחו כל חברים או בני משפחה, והכומר הפרסביטריאני של בית הסוהר ציטט כמה קטעים ממזמור תהילים צ'. אפרו של בלאק פוזר בים בפברואר אותה שנה.
קורבנות.
קורבנות אפשריים.
רשויות החוק עדיין מאמינות, עד לעצם היום הזה, כי בלאק היה אחראי למקרי רצח נוספים מלבד הארבעה בהם הורשע, ובלשים בכירים טענו שמספר הקורבנות האמיתי עשוי להגיע לפחות לשמונה.
ביולי 1994 נערכה פגישה בין גורמים שונים משש הרשויות המשטרתיות אשר היו מעורבות במצוד אחר בלאק, יחד עם נציגים נוספים מטעם רשויות חוק אחרות העוסקות בתיקים לא פתורים של היעלמויות ילדים. בפגישה נאספו כל הראיות הרלוונטיות למקרה בניסיון לקבוע האם בלאק אכן היה אחראי לרציחות נוספות. אף על פי שנמצא קשר ישיר בין בלאק לבין ארבעה עשר מקרי רצח נוספים של ילדות בין השנים 1969–1989, הודיעה הפרקליטות המלכותית ב-2008 כי אין ברשותה מספיק ראיות על מנת להשיג הרשעה.
יאיי חורטר
יאיי חורטר (בהולנדית: Jay Gorter; נולד ב-30 במאי 2000 בפורמרנד שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אייאקס מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים.
חורטר גדל במחלקות הנוער של FC פורמרנד, אייאקס, AFC, א.ז. אלקמאר וגו אהד איגלס. ב-29 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של גו אהד איגלס, בניצחון 3-1 על אלמרה סיטי במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע ההולנדי. ב-30 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, בתיקו 0-0 נגד דורדכט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-12 ביוני 2021 חתם חורטר באייאקס מליגת העל ההולנדית. ב-20 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 9-0 על אקסלסיור מאאסלויס במסגרת הגביע ההולנדי. ב-15 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי אייאקס, בתיקו 2-2 נגד ויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-34 לעונת 2021/2022. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בה זכתה אייאקס באליפות הולנד.
קרוליין קוסי
קרוליין קוסי (נולדה ב-31 באוגוסט 1954) היא דוגמנית בריטית שעבדה לעיתים קרובות תחת השם טולה, שבו השתמשה גם עבור שני ספרי זיכרונותיה. ב-1981 היא כיכבה בסרט לעיניך בלבד מסדרת סרטי ג'יימס בונד מ-1981, ולאחר מכן הוצאה בניגוד לרצונה מהארון כטרנסג'נדרית על ידי הצהובון הבריטי ניוז אוף דה וורלד. בשנת 1991 הפכה לאישה הטרנסית הראשונה שהצטלמה למגזין פלייבוי. קוסי התפרסמה גם בשל מאבקה על זכותה להינשא כחוק ולהיות מוכרת כאישה.
ביוגרפיה.
קוסי נולדה בברוק שבמחוז נורפוק. במהלך גיל ההתבגרות היו לקוסי מאפיינים נשיים מובהקים בשל תסמונת XXXY. באוטוביוגרפיה שלה "Cossey My Story", היא מתארת ילדות אומללה, שבה סבלה מרגשות מבלבלים ובריונות מצד בני גילה בשל נשיותה. האדם הקרוב ביותר אליה בילדותה הייתה אחותה, פאם, והשתיים היו מתחפשות עם הבגדים של אימם. קוסי עזבה את מערכת החיוך בגיל 15 ומצאה עבודה בחנות בגדים וכשוליה באטליז. בגיל 16 עברה ללונדון ועבדה בעבודות שונות בשכר נמוך.
קוסי החלה את תהליך ההתאמה המגדרית שלה בזמן שעבדה כסדרנית בווסט אנד של לונדון. כשמלאו לה 17 קוסי כבר קיבלה טיפול הורמונלי, ועבדה במשרה מלאה כאישה במועדון הופעות. לאחר שעברה ניתוח הגדלת חזה עברה קוסי לפריז ולאחר מכן לרומא, ועבדה כרקדנית וכחשפנית כדי לחסוך לניתוח לשינוי מין. לאחר שנים של טיפול הורמונלי ונפשי, ולאחר ששינתה את שמה חוקית, קוסי עברה את הניתוח האחרון שלה ב-31 בדצמבר 1974 בבית החולים צ'רינג קרוס, לונדון.
קריירת הדוגמנות והאאוטינג.
קוסי החלה לנהל חיי חברה פעילים כאישה, והסתירה את עברה. כשנשאלה על דייטים שהיו לה ענתה קוסי, "אני חוששת שהתפרעתי קצת". היא סיפרה לצהובונים שהיה לה רומן עם מגיש הטלוויזיה דס לינאם, ולמרות שהוא עצמו טען כי אינו זוכר זאת, הוא מציין דייטים איתה באוטוביוגרפיה שלו. קוסי עבדה כדוגמנית תחת שם הבמה "טולה" וכיכבה במגזינים מובילים כמו ווג האוסטרלי והארפר'ס בזאר, ותצלומים חושפניים שלה התפרסמו בצהובון הבריטי סאן (עיתון בריטי) ובפלייבוי.
ב-1978 נבחרה טולה להשתתף בשעשועון טלוויזיה בשם 3-2-1. לאחר ההופעה יצר עימה קשר עיתונאי שחשף את עובדת היותה טרנסג'נדרית ותכנן לכתוב על כך. קוסי ויתרה על ההשתתפות בתוכנית, ושכנעה את המפיקים לשחרר אותה מהחוזה שלה. לאחר תקרית זו הקפידה לשמור על פרופיל נמוך ולקחה רק תפקידים קטנים יותר.
ב-1981 לוהקה טולה כניצבת בסרט ג'יימס בונד לעיניך בלבד. זמן קצר לאחר יציאת הסרט, פרסם הצהובון News of the World בכותרתו הראשית כי "נערת ג'יימס בונד הייתה ילד". לימים סיפרה טולה כי הייתה נסערת עד ששקלה להתאבד, אך בכל זאת המשיכה בקריירת הדוגמנות שלה. בתגובה לפרסום הוציאה טולה את האוטוביוגרפיה הראשונה שלה בשם I Am a Woman.
חיים אישיים.
טולה התארסה לרוזן גלאוקו לסיניו, מנהל פרסום איטלקי, שהיה הגבר הראשון שיצא איתה שידע על עברה, ואף עודד אותה לעתור כנגד החוק הבריטי הנוגע לטרנסג'נדרים. האירוסים בוטלו, אך המאבק המשפטי שלה נמשך שבע שנים, ולבסוף הגיע לבית הדין האירופי לזכויות אדם.
לאחר הפרידה מלסיניו, הייתה טולה במערכת יחסים עם איש העסקים היהודי אליאס פתאל. פתאל לא היה מודע לעברה של טולה, וביום ולנטיין ב-1988 הציע לה נישואין. לאחר שסיפרה לו כי היא טרנסג'נדרית רק היה מעוניין לדעת אם תהיה מוכנה להתגייר, והיא נענתה גם להצעת הנישואין וגם לבקשה להתגייר. השניים נישאו ב-21 במאי 1989, שבועות לאחר שבית הדין האירופי לזכויות אדם החליט להכיר בטולה באופן חוקי כאישה.