מערכת זו הומצאה על ידי קרל רומן אבט, מהנדס תכנון קטרים שווייצרי, שעבד על קו מערכת ריגנבאך ויכול להיחשב כפיתוח נוסף של מערכת ריגנבאך, שהשיניים מתקזזות בחצי שן זו מזו. זה מבטיח שלפחות שן אחת תהיה תמיד במגע בין הפיניון לגלגל ההינע. סידור זה מאפשר פעולה חלקה ושקטה הרבה יותר ממערכת ריגנבאך, והוא גם מבטל את שגיאות ההנפה של המערכת הקודמת בעת חבור היתדות וגם זולה יותר ממערכת ריגנבאך. Abt היה היחיד שהשתמש בגובה שיניים של 100 מ"מ במקום 120 מ"מ הרגיל. הרוחב המרבי של הלמלות תלוי בלחץ השן, והוא לרוב בין 32–40 מ"מ. מערכת זו היא הנפוצה ביותר בעולם. באירופה השתמשו בעיקר בגרסת שתי הלמלות. גרסת שלוש הלמלות קיימת באירופה רק בהארצבאהן (Harzbahn) לשעבר.
לוכר (Locher).
במערכת לוכר מערכת גלגלי השיניים ממוקמת משני צידי המסילה ומשני צידי המסילה מחובר אליה גלגל שיניים. מערכת זו מאפשרת מסלול תלול יותר מכיוון שעם האחרים, הציוד נוטה לקפוץ משיני המסילה בשיפועים תלולים. מערכת זו שימשה על מסילת הרכבת של הר פילאטוס.
פון רול (Von Roll).
מערכת המתלים המיוצרת על ידי חברת פון רול דומה למערכת Abt, אלא שהיא משתמשת במתלה אחד בלבד והשיניים מיועדות להתאים הן למערכות ריגנבאך והן למערכות Strub. בשל פשטותו, ניתן להחליף את המתלים של שתי המערכות מבלי להחליף את ההילוכים.
קטרי גלגלי השיניים.
בהתחלה, כמעט כל רכבות גלגלי השיניים נמשכו על ידי קטרי קיטור. עם זאת, קטר הקיטור היה צריך לעבור שינוי נרחב כדי לעמוד בדרישות המיוחדות. בניגוד לקטרים חשמליים וקטרי דיזל, הדוד של קטר קיטור פעל רק במצב כמעט אופקי. היה צורך שצינורות הדוד של הקטר ותא האש יהיו כל הזמן מתחת למים, כדי שהחלקים לא יתחממו יתר על המידה, יאבדו מכוחם ובכך יגרמו לפיצוץ בדוד.
רדיו מיינסטרים טופ 40
שארל פול דה קימון
שארל פול דה קימון (בצרפתית: Charles Paul de Cumont; 31 במאי 1902 – 9 ביוני 1990) היה גנרל בלגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 1959–1963, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1964–1968.
ביוגרפיה.
קימון שימש כמפקד בית הספר לטקטיקה של הכוחות המזוינים בשנים 1946–1947 וכמנהל בית הספר למלחמה בין השנים 1947–1948. בין השנים 1950–1951 היה מפקד גדוד התותחנים הראשון, ובין 1951–1955 היה ראש מחלקת המבצעים והגיוס של המטה הכללי. בין השנים 1955 ו-1957 הוא היה מפקד הארטילריה של הקורפוס ה-1 שהוצב בגרמניה. בשנת 1959 הוא שימש כמה חודשים כמפקד האקדמיה הצבאית המלכותית בבריסל.
ב-30 בנובמבר 1959 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). במקביל, ב-1962 הוא מונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו במקום ליימן למניצר. ב-30 ביוני 1963 הוא הועבר מתפקיד ראש ההגנה. בדצמבר של אותה שנה החליף אותו אדולף הויזינגר בתפקיד יו"ר הוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-1 באפריל 1964 פרש הויזינגר וקימון חזר לתפקיד, בו כיהן עד פרישתו שלו ב-1 ביוני 1968.
פורט אליזבת'
התמרת לורנץ
מצעד הסינגלים מתחת להוט 100
עולם המדע הבדיוני
עולם המדע הבדיוני (ברוסית: Мир фантастики) הוא כתב עת בשפה הרוסית המוקדש ליצירות של מדע בדיוני. הוא הוקם בשנת 2003 ונחשב לירחון הגדול בתחום זה במרחב הפוסט-סובייטי.
היסטוריה.
הירחון הוקם בשנת 2003 ביוזמת ניקולאי פגאסוב. המהדורה הראשונה יצאה ב-26 באוגוסט 2003 וכללה 80 דפים. בשנת 2004 הוא גדל ל-128 דפים. באותה שנה הוקם אתר אינטרנט, בו מתפרסמים מאמרי הירחון באיחור של כחודשיים. בשנת 2015 מדיניות זו שונתה ומאז חלק מפרסומי הירחון מופיעים באתר באופן מיידי. החל משנת 2019 ביקורת על סרטים מופיע באתר בלבד.
בשנת 2008 פגאסוב עזב את תפקיד העורך הראשי ועבר לתפקיד מוציא לאור.
בשנת 2018 הוחלפו בעלי הוצאה לאור והייתה כוונה להפסיק הוצאה של הירחון על הנייר. במסגרת מימון המונים נאספו כ-5 מיליון רובל וזה איפשר המשך הוצאה של הירחון. בשנים 2021 ו-2022 נמשכו פעולות של מימון המונים שמאפשרות המשך הוצאה לאור של הירחון.
בכל מהדורה של הירחון מתפרסמים מאמרים עם ביקורת ספרותית על יצירות ספרותיות, אנימה, קומיקס וסרטים בתחום מדע בדיוני ופנטזיה. בדרך כלל לביקורת מוצמד ציון בסקלה עד 10. הסרט אוואטר קיבל באופן חריג ציון "11", לעומת זאת היו כמה סרטים שקיבלו ציון "0".
כל שנה מוענק פרס ל"ספר הטוב ביותר". בין מקבלי הפרס סופרים רוסים כמו אלכסיי פחוב וסרגיי לוקיאננקו וגם סופרים מחוץ לרוסיה כמו סטיבן קינג, ניל סטיבנסון ואנדי ויר.
כמו כן מוענק פרס ל"סרט הטוב ביותר". פרס זה הוענק 5 פעמים לכריסטופר נולן. בנוסף לכך מוענקים פרסים שנתיים ל"אנימה הטוב ביותר", "קומיקס הטוב ביותר" ופרסים נוספים.
בשנת 2020 פורסמו רשימות של יצירות העשור בתחומים שונים. הספר "זיכרון האור" הוכרז כספר העשור וסרט "התחלה" הוכרז כסרט העשור.
על פעילותו הירחון קיבל מספר פרסים לרבות פרס ESFS כירחון הטוב ביותר באירופה בשנים 2006 ו-2021 ומספר פרסים ספרותיים רוסים.
התמרה לינארית
התמרת גליליי
מיפוי לינארי
המשבר הטאיוואני-סיני (2021–2022)
המשבר הטאיוואני-סיני (2021–2022) הוא עימות מתמשך בין סין הקומוניסטית לרפובליקה הסינית שבשנת 1949 עזבה את אדמת סין והתיישבה באי טאיוואן. העימות החל ב-2021 עם ההידוק הביטחוני בין מדינות ברית הקוואד להגנת טאיוואן נגד פלישה סינית, שאותו סין רואה כאיום עליה. ב-2021 העימות התבטא בעיקר בהתגרות הולכת וגוברת של סין בטאיוואן על ידי שיגור מטוסי קרב המתקרבים למרחב האווירי שלה, לצד תרגילים צבאיים המדמים תרחיש של פלישה לטאיוואן. באוגוסט 2022 עם ביקורה של ננסי פלוסי בטאיוואן המתיחות הגיעה לשיא עד אותה העת.
רקע.
הרפובליקה הסינית הוקמה בשנת 1912 לאחר נפילת שושלת צ'ינג במהפכת שינהאי, שהחלה בהתקוממות ווצ'אנג.
בשנת 1928 החל צ'יאנג קאי שק, במערכה צבאית לאיחוד הרפובליקה תחת שלטון אחד. שלו היו שותפים גם גורמים קומניסטיים. צ'יאנג אמנם הצליח להשתלט על סין. אולם, היה עימות פנימי מתמשך בין הצבא הסיני ברשותו, לבין המפלגה הקומניסטית הסינית, תוך כדי שבשנת 1937 פרצה מלחמת סין–יפן השנייה. שהפכה מהר מאוד לחלק ממלחמת העולם השנייה. הסינים הבינו כי עליהם להתאחד כנגד האויב היפני. על כן, הוזנח העימות הפנימי בין שתי המפלגות.
בשנת 1945, תמה מלחמת העולם השנייה, ועמה גם מלחמת סין-יפן השנייה. לאחר גמר המלחמה חזרו שתי המפלגות לעימותים, שהתדרדרו לכדי מלחמת אזרחים שהסתיימה בשנת 1949, ובהשתלטות הצבא הקומוניסטי על כל שטחי סין היבשתית. חברי מפלגת קוומינטנג ברחו לאי טאיוואן. והקימו בה ממשלה חדשה, בראשות צ'יאנג קאי שק, שהצטמצמה לאי טאיוואן להאיים הסמוכים לו. כל אחת משתי המדינות שנוצרו התעקשה שהיא הרפובליקה הסינית המקורית.
מאז 1949 רוב מדינות העולם אינן מכירות בעצמאותה של טאיוואן, כולל ארצות הברית שתומכת בה, על מנת שלא ליצור מתיחות גדולה מדי עם סין. מאז ישנו סטטוס קוו באשר למעמדה של טאיוואן כמדינה דמוקרטית ועצמאית דה פקטו, אך רשמית סין, כמו רוב מדינות העולם, אינה מכירה בה כמדינה עצמאית.
המשבר.
הקמת הקוואד.
בשנת 2007 הוקמה קואליציית מדינות נגד סין בשם קוואד. הברית כוללת את ארצות הברית, יפן, אוסטרליה, טאיוואן והודו. מאז נבחר ג' ביידן לשמש כנשיא ארצות הברית, הוא פעל להידוק שיתוף הפעולה בין מדינות הברית. ב-24 בספטמבר 2021 נערכה פגישה של ראשי מדינות הקוואד בוושינגטון על מנת להדק את שיתוף הפעולה שלהן מבחינה ביטחונית וכלכלית. במאי 2022 התקיימה פסגת הקוואד השנייה של ממשל ביידן בטוקיו בירת יפן, שבה השיק נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את המסגרת הכלכלית ההינדו-פסיפית (IPEF), שמהווה ברית כלכלית אשר נועדה בין השאר להחלשת סין, ובכלל זאת הסכם הגנה על טאיוואן במקרה של תקיפה סינית, מה שהגביר את המתיחות בין המדינות.
הטסת מטוסי קרב לכיוון המרחב האווירי של טאיוואן.
במהלך 2021 שיגרה סין מספר פעמים גיחות של מטוסי קרב שהתקרבו למרחב האווירי של טאיוואן ללא תיאום. אולם ב-1 באוקטובר 2021, במהלך ציון יום השנה להקמת הרפובליקה על ידי הסינים, וימים ספורים לאחר מפגש מדינות הקוואד בארצות הברית, שלחה סין 38 מטוסי קרב אל סמוך למרחב האווירי של טאיוואן ללא תיאום, ולמחרת עשתה מעשה דומה עם 39 מטוסים. טאיוואן הזניקה מטוסי קרב ופרסה מערכות טילים. גיחות אלו נחשבו למשמעותיות ביותר עד אז
הגעת ננסי פלוסי לטאיוואן.
ב-2 באוגוסט 2022 ערכה יו"ר בית הנבחרים האמריקאי ננסי פלוסי ביקור בטאיוואן, זאת למרות התנגדות השלטונות בסין העממית. פלוסי הייתה נבחרת הציבור האמריקאית הבכירה ביותר שמבקרת באי זה 25 שנה (קודם כלן, ב-1997, ביקר שם ניוט גינגריץ'). פלוסי אמרה כי הדיונים עם ההנהגה בטיוואן יתמקדו ב"אישור מחודש" של התמיכה האמריקנית בשותפה שלה ובקידום האינטרסים המשותפים באזור. בכירים בוושינגטון הבהירו כי ביקורה של פלוסי בטאיוואן נעשה על דעתה, והיא לא תיאמה את הדבר עם ממשל ביידן. הביקור לווה לפי הדיווחים במתיחות בין המדינות המעורבות.
בתגובה לביקור, ב-4 באוגוסט 2022 פתחה סין בתרגיל צבאי גדול בן 3 ימים בשישה אזורים סביב טאיוואן, שמדמה השתלטות על המרחב הימי והאווירי של טאיוואן, והטלת מצור על המדינה.
באתר וויקיטקסט
היערכות לפלישה סינית לטאיוואן.
ברקע המתיחות בין שתי המדינות, סין נערכת צבאית לאפשרות של פלישה מלאה על טאיוואן. פלישה דומה ארעה בפברואר 2022 עם פלישתה של רוסיה לאוקראינה, שמסייעת לסין להפיק לקחים ומסקנות.
קרקאג'האזה