ב-12 בדצמבר, ברוב של שבעה שופטים לעומת שניים, הודיע בית המשפט שספירת הקולות החוזרת הייתה לא-חוקתית, וברוב של חמישה לעומת ארבעה שהקולות הנותרים לא תקפים. לאחר החלטה זו, הודה גור בהפסדו במסיבת עיתונאים מיוחדת, ולאחריה נשא הנשיא הנבחר בוש את נאום ניצחונו בבחירות, למעלה מחודש מיום ההצבעה. לאחר החלטה זו של בית המשפט, עלו טענות כי מהקולות שנספרו בספירה החוזרת מסתמן כי גור הוא המנצח בפלורידה, אך קולות אלו כבר לא היו רלוונטיים ובוש הושבע לנשיאות בינואר.
החלטה זו של בית המשפט העליון נחשבת לאחת ההחלטות בית המשפט השניות ביותר במחלוקת בהיסטוריה. רבים מאשימים את שופטי בית המשפט העליון בכל שהצביעו לפי עמדותיהם הפוליטיות, ולא אמונותיהם השיפוטיות (מספר שופטים שתמכו בזכויות המדינות פסקו נגד הספירה החוזרת של פלורידה). ההחלטה עוד יותר שנויה במחלוקת בגלל חוסר הפופולריות של הנשיא בוש.
תוצאות.
אף על פי שגור הגיע למקום השני מבחינת האלקטורים, הוא השיג 543,895 קולות יותר מבוש. הוא לא ניצח במדינת טנסי (אותה הוא ואביו ייצגו בסנאט) וכך הפך למועמד הראשון מטעם מפלגה גדולה שהפסיד במדינתו מאז שג'ורג' מקגוורן הפסיד בדרום דקוטה ב-1972. גור גם הפסיד במערב וירג'יניה, מדינה שהצביעה לרפובליקנים רק פעם אחת מאז 1976. ניצחון באחת מהן היה הופך את גור לנשיא.
בוש הפסיד בקונטיקט, מדינת היוולדו. הוא הפך לנשיא הרפובליקני הראשון שלא ניצח בוורמונט או באילינוי, ולשני שלא ניצח בקליפורניה (אחרי ג'יימס גרפילד). הוא גם היה הרפובליקני היחיד שניצח ולא קיבל קולות מקליפורניה (גארפילד קיבל אלקטור אחד מקליפורניה ב-1880).
מייקה ריצ'רדס
מייקה לינקולן ריצ'רדס (באנגלית: Micah Lincoln Richards; נולד ב-24 ביוני 1988 בברמינגהאם) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה.
ריצ'רדס משחק במגוון עמדות בחוליית ההגנה מערך המשחק, אך תפקידו העיקרי הוא מגן ימני. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אנגליה בנובמבר 2006, ובכך הפך למגן הצעיר ביותר המזומן לסגל הנבחרת.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל ריצ'רדס לקבוצה פיורנטינה האיטלקית לעונה אחת.
ב-17 ביוני 2015 עזב את סיטי לאחר עשור, וחתם באסטון וילה לארבע שנים.
ב-2012 נבחר על ידי מאמן נבחרת בריטניה סטיוארט פירס להשתתף באולימפיאדת לונדון כאחד משלושת השחקנים מעל גיל 23 המותרים לכל נבחרת.
ב-2019 הודיע על פרישה מכדורגל, בגיל 31 בלבד.
קריס אלן
קריסטופר ניל אלן (באנגלית: Kristopher Neil Allen; נולד ב-21 ביוני 1985) הוא זמר-יוצר וגיטריסט אמריקאי, הזוכה בעונה השמינית של תוכנית המציאות "אמריקן איידול".
ביוגרפיה.
אלן נולד בג'קסנוויל וגדל בקונוויי, שתיהן ערים בארקנסו. בנעוריו ניגן בוויולה בתזמורת בית ספרו, וב-2003 החל לנגן גם בתזמורת של מדינת ארקנסו. כמו כן, למד אלן בעצמו לנגן בגיטרה בגיל 13. בשנת 2007 הוציא אלבום בשם "Brand New Shoes", עם חבריו מאוניברסיטת מרכז ארקנסו, שבה הוא לומד מנהל עסקים. אלן נשוי מאז 2008 לקייטי אוקונל.
אמריקן איידול.
ב-2009 התקבל אלן לתוכנית המציאות "אמריקן איידול". הופעותיו לאורך שלבי התוכנית התאפיינו בשילוב של פולק ופופ.
לאורך התוכנית התבלט אלן בזכות ביצועים כמו "To Make You To Feel My Love" משבוע הקאנטרי, "Ain't No Sunshine" משבוע "הורדות פופולריות" אותו שחזר מאוחר יותר בשלב הגמר, "Falling Slowly" משבוע "מוזיקה מהסרטים" ו-"Heartless" בשלב שלושת האחרונים, עליו הגיב השופט רנדי ג'קסון ש"הוא היה יותר טוב מהמקור ומכל גרסת כיסוי אחרת שנעשתה לו". הביצוע "Heartless" נחשב לביצוע הנמכר ביותר מהעונה, עם מכירות של כ-286,000 עותקים דיגיטליים.
לכל אורך הדרך היה אלן בצלו של אדם למברט, שנחשב למועמד המוביל לניצחון. השניים העפילו לשלב הגמר, ויש הטוענים שהתחרות ביניהם, מעבר להיבט המוזיקלי, הפכה למאבק בין זהויות: אלן הנוצרי האדוק, הנשוי, מול למברט היהודי בעל המיניות המעורפלת, שלימים יצא מהארון. הימין הנוצרי אימץ את אלן, וקריאות לתמוך בו נשמעו בדרשות יום ראשון, בעוד העיתונות הליברלית תמכה בלמברט. למרות המאבק בין שני הצדדים, היחסים בין השניים היו טובים.
בשלב הגמר ביצע אלן את השירים "Ain't No Sunshine" של ביל וית'רס ו-"What's Going On" של מרווין גיי. בשלב הגמר השופטים אמרו שקריס "מוכן לדבר האמיתי", "מצליח ליצור תחושה מיוחדת אצל הקהל" ו"הגיע לו להגיע למעמד זה". זכייתו בתוכנית התקבלה בהפתעה - מנחה התוכנית, ריאן סיקרסט, הכריז כי "האנדרדוג ניצח", ואף אלן עצמו נראה המום מזכייתו. המשפט הראשון של אלן, אחרי הזכייה, היה: "זה הגיע לאדם, אני מצטער. אני לא יודע מה להרגיש עכשיו".
קריירה מוזיקלית.
לאחר הזכייה הוציא אלן את "No Boundaries", סינגל הניצחון, אותו כתבה השופטת קארה דיאגוורדי. בהמשך השנה הוציא אלבום הנושא את שמו. האלבום הגיע למקום ה-11 במצעד בילבורד 200 עם מכירות של מעל 80,000 עותקים. בספטמבר 2009 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Live Like We're Dying" שנכתב על ידי להקת "The Script". השיר הגיע למקום ה-18 במצעד הבילבורד, ולמעמד פלטינה לאחר שמכר יותר מ-1,000,000 עותקים דיגיטליים.
לאחר מכן הוציא את הסינגל השני מהאלבום, "The Truth". הגרסה שהופצה לרדיו אינה הגרסה המקורית מהאלבום, אלא דואט עם אחד מכותבי השיר, פאט מונטן מלהקת Train. אלן הופיע עם השיר לבדו בגמר אמריקן איידול 2010. הסינגל השלישי שהוציא מהאלבום היה Alright With Me.
בסוף שנת 2010 ערך אלן מסע הופעות עם הלהקה שלו. בזמן מסע ההופעות הופיע קריס עם להקות וזמרים כמו מארון 5,קית' אורבן, לייפהאוס ו-Green River Ordinance.
אלבומו השני, "Thank You Camellia", יצא ב-22 במאי 2012.
כריתת תוספתן
מועצת האיחוד והקידמה
"מועצת האיחוד והקידמה" (טורקית עות'מאנית إتحاد و ترقى; טורקית Birlik ve İlerleme Derneği) שכונתה גם "הוועד לאיחוד ולקידמה" הייתה ארגון המסגרת של תנועת הטורקים הצעירים בראשיתה, ולאחר מהפכת הטורקים הצעירים בשנת 1908, הייתה לארגון הגג של הזרם הלאומני באימפריה העות'מאנית.
היסטוריה.
המועצה נוסדה על ידי אהמט רזא. בשנת 1889 ביקר רזא בפריז והושפע רבות מהפילוסופיה הפוזיטיביסטית, שקבעה כי ניתן לפתור את מצוקות החברה על ידי הקידמה המדעית. רזא האמין כי כך תפתרנה בעיות האימפריה העות'מאנית הנחשלת. סיסמתו של רזא הייתה סדר וקידמה ואלה הולידו את "מועצת האיחוד והקידמה". המועצה פעלה בפריז, משום שהסולטאן התייחס אל חבריה כאל מורדים ועונש מוות ריחף מעל ראשיהם. בשנת 1900 הצטרף אל הגולים סבאהדין () ממשפחת הסולטאן, ועד מהרה השתלט על הנהגת התנועה.
ב-4 בפברואר 1902 התכנס לראשונה קונגרס של המועצה בפריז בנשיאותו של סבאהדין. הקונגרס קיבל שתי החלטות מרכזיות:
בדצמבר 1907 נערך קונגרס שני של התנועה בפריז. הפעם, נערך חלק ניכר מהדיונים בדלתיים סגורות. הדיונים לא עסקו באידאולוגיה, אלא בתוכנית פעולה מעשית להפלת שלטונו של הסולטאן.
לאחר הפיכת הטורקים הצעירים ביולי 1908 החל מאבק על ירושת השלטון בין שני זרמים של הטורקים הצעירים. מצד אחד ניצב הזרם הליברלי שתמך בהדגשת הייצוגיות והפתיחות התרבותית, שבזכותן יוכלו העמים השונים המרכיבים את האימפריה העות'מאנית להישאר במסגרתה. הם הציעו להקים מדינה ליברלית-חוקתית, שבה יבחר פרלמנט שיעודד פלורליזם פוליטי ותרבותי בכל רחבי האימפריה. מנגד ניצב הזרם הלאומני שהאמין כי רק בני הגזע הטורקי ראויים ומסוגלים לשלוט באימפריה המגוונת, כפי שהיה עד אותה עת. זרם זה היה מורכב בעיקר מקציני צבא ומאנשי מנהל ממוצא טורקי ששאפו לשמר את מעמדם, ושלט במועצת האיחוד והקידמה.
בשנים הראשונות לשלטון הטורקים הצעירים באימפריה הייתה ידו של הזרם הליברלי על העליונה, אולם הידרדרות מצבה של האימפריה בתקופתם יצר כעס ומרירות בקרב הטורקים וחיזק את האגף הלאומני. היסטוריונים טוענים כי הטעות המרכזית שעשו המנהיגים הליברלים הייתה שהם השאירו את מועצת האיחוד והקידמה מאחורי הקלעים הפוליטיים ולא העניקו לה הזדמנות נאותה להשתתף במשחק הפרלמנטרי.
בינואר 1913 תפסו אנשי האגף הלאומני את מאחזי השלטון בכוח הזרוע, לאחר ששמועה שקרית כי הליברלים הסכימו לוותר על חבל אדירנה לבולגרים נפוצה באיסטנבול ושלהבה את ההמונים, שמועה זו באה לאחר תקופת בת 5 שנים בה איבדה האימפריה כ-83% משטחיה.
הלאומנים ממועצת האחדות והקידמה כוננו למעשה דיקטטורה צבאית שבראשה עמדו שלושה אישים: איסמאיל אנוור פאשה, אחמד ג'מאל פאשה ומהמט טלעת פאשה ("שלושת הפאשות"). השלושה הנהיגו משטר דיכוי ומנגנון שלטון ריכוזי, ובתקופתם התבצע רצח העם הארמני (אפריל 1915). שלטונם הסתיים רק בשנת 1918 עם תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה השלושה נידונו למוות שלא בפניהם; טלעת וג'מאל נרצחו בידי מתנקשים ארמנים (בברלין ב-1921 ובטביליסי ב-1922, בהתאמה), ואנוור נהרג בקרב בטג'יקיסטן.
אחמד רזא
אחמד רזא (טורקית Ahmed Rıza, 1858 איסטנבול - 26 בפברואר 1930) היה ממנהיגי תנועת הטורקים הצעירים באימפריה העות'מאנית.
חייו.
אחמד רזא נולד באיסטנבול. אביו כונה "אינגיליז עלי" עקב ידיעותיו הרבות בשפה ובתרבות האנגלית וכן קשריו הטובים עם האנגלים במלחמת קרים. רזא הצעיר מונה למנהל על מערכת החינוך בעיר בורסה.
בשנת 1889 קיבל רזא אישור מהשלטונות לבקר בפריז לרגל התערוכה העולמית של פריז (1889) שחגגה 100 שנים למהפכה הצרפית. הוא ניצל זאת כדי לחבור לקבוצת הגולים שפעלה שם במחאה על שלטונו העריץ של הסולטאן עבדול חמיד השני.