המאמר המקורי בו תואר ברוהאתקאיוזאורוס כלל תיאור מועט של מאפיינים אבחנתיים ונתמך בידי מעט מאוד איורים. דבר זה הוביל לספקולציה כאילו מדובר בעץ מאובן, באופן דומה לספקולציה שהועלתה לגבי מאובני זאורופוסידון.
הערכות גודל.
לפי התיאור שפורסם, עצם השוקה של ברוהאתקאיוזאורוס היא באורך 2 מטר, כ-29% גדול יותר מעצם השוקה של ארגנטינוזאורוס שאורכה רק 1.55 מטר. עצם הירך החלקית גם היא ענקית.
הערכות גודל כל גופו של ברוהאתקאיוזאורוס לא פורסמו במאמר מסודר אך מדענים ופלאונטולוגים פרסמו באינטרנט הערכות שונות. הערכה מוקדמת של מייקי מורטימר העריכה שאורכו של ברוהאתקאיוזאורוס יכול היה להגיע ל-40–44 מטר ומשקלו ל-175–220 טון מטרי. ברם, מורטימר חזר בו מהערכות אלה והפחית אותן לאורך של 28–34 מטר ולא פרסם הערכת משקל חדשה בטענה שההערכה הקודמת הייתה לא מדויקת. במאמר מ-2008 של הבלוג "Sauropod Vertebra Picture of the Week" השתמש הפלאונטולוג מאט ודל בהשוואה עם ארגנטינוזאורוס והעריך את משקלו של ברוהאתקאיוזאורוס כלא יותר מ-139 טון מטרי, דבר ההופך אותו לדינוזאור הכבד ביותר אם הערכה זו נכונה.
לשם השוואה, הארגנטינוזאורוס היה ארוך יותר: 36–40 מטרים, אך שקל פחות: רק 75–100 טון. הטיטנוזאור פרליטיטאן היה קצר יותר: אורכו כ-32 מטר וקל יותר: שקל 65–80 טון. כל הזאורופודים האלה ידועים מחומר מאובנים חלקי, כך שהערכות הגודל אינן ודאיות ויכולות להשתנות. האורך מוערך על ידי השוואה של העצמות שנתגלו לדינוזאורים אחרים, דומים, שידועים משלדים יחסית שלמים, ואז על ידי שינוי סקלה איזומטרי מתקבל הגודל הכולל. ברם, אקסטרפולציה זו היא לא יותר מניחוש מלומד, שכן למשל קשה מאוד לקבוע את אורך הזנב. הערכת המשקל (מסה) קשה עוד יותר, מכיוון שאין שרידים לרקמות רכות בחומר המאובנים. בנוסף, שיטת ההערכה על ידי שינוי סקלה איזומטרי מתבססת על ההנחה שפרופורציות הגוף זהות, דבר שלא בהכרח נכון. בפרט, הפרופורציות של הטיטנוזאורים די לא ידועות עקב מחסור בשלדים שלמים.
אם הערכות הגודל של ברוהאתקאיוזאורוס הן מדויקות, אזי בעל החיים היחיד המתקרב לגודלו יהיה לווייתן כחול. אורכו של לווייתן כחול בוגר יכול להגיע ל-30 מטר
שזה קצת יותר קצר מברוהאתקאיוזאורוס, אך משקלו של הלווייתן הכחול הכבד ביותר היה 176 טון, כבד יותר מברוהאתקאיוזאורוס. מבין הדינוזאורים, רק ארגנטינוזאורוס (אורך 36 מטר, משקל: עד 100 טון) ו-"Amphicoelias fragillimus" (אורכו הוערך ב-40–60 מטר ומשקלו ב-120 טון, מאחר שהיה בן משפחת הדיפלודוקיים שהיו ידועים במבנה הגוף הרזה שלו) היו גדולים כמוהו. ברם, ההערכות על אמפיקוליאס מבוססות על חומר מאובנים גרוע וחלקי ביותר, שאבד, ולכן מוטלים בספק.
יון גבריאל בורקמן
יון גבריאל בורקמן (בנורווגית: John Gabriel Borkman) הוא מחזהו הלפני האחרון של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן, שנכתב בשנת 1896 והוא כנראה הפסימי שבין מחזותיו.
תקציר העלילה.
יון גבריאל בורקמן, בנו של כורה מכרות, הוא מנהל בנק לשעבר שעשה ספקולציה בכספי לקוחותיו, וכתוצאה מכך היה עשיר ומפורסם מאוד, חי חיי פאר ואף הוצעה לו משרת שר.
אולם, בורקמן נתפש, ישב חמש שנים בכלא ובמשך שמונה השנים שלאחר שחרורו הוא ספון בחדרו, בקומה העליונה של ביתו ואינו יוצא ממנו. אשתו גונהילד ובנו הסטודנט ארהארט, מתגוררים באותו בית איתו, אבל חיים בנתק ממנו וכלל אינם משוחחים איתו. לאחר כניסתו של בורקמן לכלא, לא הותר לו להחזיק ברכוש; אלה רנטהיים, אחותה התאומה של גברת בורקמן, רכשה את הבית במחיר מבצע ומשפחת ברוקמן חיה תחת חסותה. בזמן היותו מנהל בנק, בורקמן הימר על כספי לקוחות הבנק שלו, אולם ברכושה של אלה רנטהיים לא נגע, לכן היא נותרה אישה אמידה.
בזמן שבתו של בורקמן בכלא, אמו התמוטטה ואחותה התאומה לקחה תחת חסותה את בנה ארהארט וגידלה אותו. כעבור כמה שנים ארהארט שב לחיות עם אמו והוא מתגורר עמה מאז.
בשמונה השנים לאחר שחרורו מהכלא, כל חבריו של בורקמן ניתקו איתו את הקשר. מבקרים אותו רק שני אנשים: וילהלם פולדהאל, חבר ילדות שלו, פקיד זוטר במשרד ממשלתי ופרידה, בתו. פולדהאל היה בין האנשים שהפסידו כסף כשקרס הבנק של בורקמן, אבל משום שהוא אדם עני, לא היה זה כסף רב ומשום שאין לו הרבה חברים, הוא שומר על קשר עם חבר ילדותו. ארהארט, בנו של בורקמן, ניסה לכפר את חטאי אביו, לקח את פרידה תחת חסותו, עזר לה ללמוד לקרוא וסידר עבורה שיעורי נגינה והיא באה מדי פעם לנגן לבורקמן מוזיקה. ארהארט גם סידר לפרידה מגורים אצל גברת פאני ווילטון, אישה עשירה, שבעלה עזב אותה.
המחזה מתחיל כשאלה רנטהיים באה לבקר את אחותה התאומה ואחיינה, אחרי שמונה שנים בהן לא הייתה עמם בקשר. רנטהיים חולה במחלה חשוכת מרפא רוצה שארהארט יבוא ויחיה עימה בחודשים האחרונים שנותרו לה לחיות. אחותה מתנגדת לכך.
גונהילד בורקמן, שמתביישת בחרפה שבעלה המיט עליה, רוצה שבנה יעלה לגדולה וישיב את השם בורקמן לגדולתו. רנטהיים מתכוונת להוריש לאחיינה ארהארט את רכושה ומעוניינת שישנה את שם משפחתו לשמה, לכך אחותה מתנגדת נחרצות.
רנטהיים עולה לחדרו של בורקמן, כדי לשוחח עמו ולגייס אותו לצידה. אנו למדים מהשיחה שלפני שנים רבות הם היו נאהבים. עורך הדין הינקל, שותפו לעסקים של בורקמן, חשק גם הוא ברנטהיים ובורקמן ויתר עליה למען חברו כדי לשמור על קשרים עסקיים טובים עם עמיתו ובכך יוכל להגשים את חזונו העסקי. בורקמן הוא בחר במקום זאת באחותה התאומה עמה התחתן. רנטהיים שרק עתה שמעה מפיו של בורקמן את הסיבה לפרידתם, אומרת לו שהוא רצח את האהבה שבה ואת האהבה שבו. הינקל היה איש סודו של בורקמן שהסגיר אותו לרשויות ודיווח על המעילה בבנק. בורקמן נכלא ואילו הינקל המשיך לחיות חיי פאר. בורקמן רוצה לנקום בהינקל ולחזור להיות איש עשיר, אבל בינתיים מסתגר מזה שמונה שנים בביתו באפס מעשה.
ארהארט שב הבייתה מבילוי, איתו מגיעה גברת וילטון. דודתו רוצה לשכנע אותו לגור איתה, אמו מסרבת לכך ואילו אביו אומר לו שהוא החליט לחזור לעסקים, רוצה לבנות את עצמו מחדש ומעוניין שבנו ייהפך ליד ימינו. ארהארט אומר שכל מה שהוא רוצה זה להגשים את אושרו והוא מצא אותו, הוא אוהב את גברת וילטון, שהיא יפה מאוד, אבל מבוגרת ממנו בשבע שנים. הם נוסעים לטיול בחוץ לארץ ולוקחים איתם את פרידה. הם עוזבים באותו ערב.
שלג בחוץ, בורקמן יוצא מביתו לראשונה מזה שנים רבות. הוא הולך לטיול בהרים ביחד עם רנטהיים. מאחר שבריאותו רעועה וקר מאוד בחוץ, הוא נפטר מהקור. גונהילד אשתו מגיעה בעקבותיהם והאחיות מתפייסות.
הפקה מחודשת.
הפקה מחודשת של המחזה התקיימה בתיאטרון אבי כחלק מפסטיבל התיאטרון של דבלין. העיבוד הוא פרי עטו של המחזאי והמשורר האירי פרופסור פרנק מק'גינס, בבימויו של ג'יימס מקדונלד. שיחקו בו אלן ריקמן בתפקיד יון גבריאל בורקמן, פיונה שו בתפקיד אשתו גנהילד ולינדזי דאנקן בתפקיד אלה.
המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון אבי בשנת 1928.
ב-2011 ההפקה עברה לניו יורק וזכתה לביקורות מעורבות.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. יון גבריאל בורקמאן, תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 15 בפברואר 1953
2. ג'ון גבריאל בורקמן, תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 1 במרץ 1988
ג'ון גבריאל בורקמן
רוד איילנד (פירושונים)
אוליבר קנוסן
יחסי אוקראינה–ישראל
יחסי אוקראינה–ישראל מוסדו לראשונה ב-26 בדצמבר 1991, לאחר פירוקה של ברית המועצות וקבלת עצמאותה של אוקראינה.
נכון ל-2022, שתי המדינות מחזיקות בשגרירויות זו אצל זו: שגרירות אוקראינה ממוקמת בתל אביב, ושגרירות ישראל ממוקמת בקייב.
היסטוריה.
עד 1991 הייתה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית חלק מברית המועצות, אשר תמכה בתוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 וכוננה עמה יחסים ב-1949. בסוף 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות, אוקראינה הייתה אחת ממדינות הגוש המזרחי שתמכה בהחלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם, אשר שללה את הציונות בין מופעיה של הגזענות. זמן קצר לאחר מכן, כוננו אוקראינה העצמאית וישראל יחסים דיפלומטיים מלאים.
ב-4 באוקטובר 2001, במהלך תרגיל של צבא אוקראינה, פגע טיל קרקע-אוויר SA-5 תועה במטוס נוסעים טיסה 1812 של סיביריה איירליינס שהיה בדרכו מנמל התעופה בן-גוריון לנובוסיבירסק. ממשלת אוקראינה שילמה פיצויים למשפחות 51 הנספים הישראלים באסון.
במאי 2015 נחנכה קונסוליית הכבוד של ישראל בעיר לבוב בנוכחות אולג ווישניקוב ורבה הראשי לקייב הרב יונתן בנימין מרקוביץ'.
במהלך השנים היחסים ההדדיים בין שתי המדינות התחממו, במידה רבה כתוצאה ממספרם הרב של יוצאי אוקראינה בישראל.
ב-9 בפברואר 2011 סיכמו המדינות על פטור מאשרות למטרות תיירות.
בספטמבר 2016 נאום נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין, נאום בפרלמנט באוקראינה לציון 75 שנים לטבח באבי יאר. בנאומו אמר כי רבים מהמסייעים לנאצים בשואה היו אוקראינים, דרשו לאומנים אוקראינים את התנצלותו. ריבלין השתתף גם בטקס חניכת המרכז להנצחת השואה באבי יאר.