ב-1990 פתחה הודו במבצע צבאי כנגד ארגוני המורדים הבדלנים בחבל אסאם וגרשה אותם מהארץ. הכוחות הבדלנים נמלטו לבהוטן והשתלטו על שטח של בני הלושטמפה (שבעצמם היו פליטים מנפאל). הארגונים הקימו מחנות בדרום המדינה ומהם ביצעו פשיטות לתוך הודו. ההודים פנו לבהוטן וביקשו ממנה לגרש את המורדים משטחה. הם אף הציעו לבהוטנים סיוע צבאי במשימה. ב-1998 החלה בהוטן במשא ומתן עם הבדלנים במטרה למצוא פתרון של שלום למצב. נערכו חמישה סבבי שיחות עם חזית השחרור המאוחדת של אסאם ושלושה סבבים עם החזית הלאומית הדמוקרטית של בורולנד. ארגון השחרור של קטמפור סירב באופן עקבי להגיע למשא ומתן. ביוני 2001 הסכימה חזית השחרור המאוחדת של אסאם לסגור ארבעה מהמחנות שלה, אולם עד מהרה גילו הבהוטנים שהמחנות רק הועברו למקום אחר. כמו כן גילו הבהוטנים שהבדלנים ההודים נמצאים בקשר עם כוח הנמרים של בהוטן - ארגון טרור הפועל כנגד המשטר בבהוטן. המשא ומתן נמשך עד 2003, אולם שני הצדדים לא הצליחו להגיע לפשרה. ב-14 ביולי 2003 אישרה האספה הלאומית של בהוטן התערבות צבאית כנגד הבדלנים. ב-13 בדצמבר בהוטן הציגה אולטימטום בפני הבדלנים לעזוב את הארץ. כעבור יומיים פקע האולטימטום, ומלך הדרקון הכריז על יציאה למבצע צבאי - הראשון מסוגו בתולדות בהוטן.
המבצע.
במבצע השתתפו כוחות מכל שלוש הזרועות של הכוחות המזוינים של בהוטן: הצבא המלכותי, המשמר המלכותי והמשטרה המלכותית. לצדם השתתפו במבצע גם כמה מאות אנשי מיליציה אזרחית בהוטנים. כבר ביום הראשון של המבצע הצליחו הבהוטנים לכבוש את מפקדת חזית השחרור המאוחדת בפוקטונג, ולשבות 90 מאנשיה. אחד ממנהיגי הארגון נהרג בקרבות. צבא הודו מיהר לפרוש כוחות בגבול בהוטן כדי למנוע מהבדלנים להימלט בחזרה להודו. הודו גם סיפקה לבהוטן סיוע צבאי בדמות מסוקים לפינוי פצועים. הבדלנים פינו במהירות את המחנות והקימו כיסי התנגדות בתוך הג'ונגלים הסבוכים של בהוטן. הבהוטנים שרפו את המחנות עד היסוד וכיתרו את הג'ונגלים. תוך זמן קצר הוכרעו כל כיסי ההתנגדות. חלק מהבדלנים נמלטו להודו או לבנגלדש ורבים נפלו בשבי הבהוטני, כולל מפקדי חזית השחרור המאוחדת. הבהוטנים הסגירו את השבויים להודו. ב-3 בינואר 2004 הכריז מלך בהוטן על סיום המבצע.
אחרית דבר.
מבצע הכל נקי נחשב לניצחון מובהק של צבא בהוטן. עם זאת, הבהוטנים לא הצליחו לעקור לחלוטין את ארגוני הבדלנים ההודים מאדמתם, וחיכוכים בינם לבין כוחות המשטרה והצבא של בהוטן נמשכו עד 2011.
רדיפת יהודים
חוק זכויות הורים בחינוך
חוק זכויות הורים בחינוך (באנגלית: Parental Rights in Education Act) ידוע בדרך כלל על ידי מבקריו כאל תגידו גיי (באנגלית: Don't Say Gay) הוא חוק שהוצג והועבר בשנת 2022 העוסק בחינוך יסודי, ובעיקרו האוסר דיונים בכיתות גן עד ג' על נטייה מינית או זהות מגדרית בשלושה מחוזות של בתי ספר ציבוריים בפלורידה, וכן אוסר על הוראה או הדרכה על אודות נטייה מינית או זהות מגדרית באופן שאינו "מתאים לתלמידים בהתאם לגילם או להתפתחותם". מושל פלורידה רון דה-סנטיס חתם על הצעת החוק ב-28 במרץ 2022, והיא תיכנס לתוקף ב-1 ביולי 2022.
הצעת החוק זכתה לרוב בתמיכת ההורים, אך ספגה ביקורת מצד מספר אנשים וכן מצד תאגידים גדולים, על כך שנאסר על תלמידים ללמוד על זהות מגדרית בבתי ספר. בין המתנגדים הבולטים נמנית חברת וולט דיסני, ש בעקבות לחץ מצד עובדי החברה, מה שהוביל לסכסוך מתמשך בין דה-סנטיס לבין דיסני.
היסטוריית החקיקה.
, סנאטור במדינת פלורידה מטעם המפלגה הרפובליקנית, הציג את הצעת החוק בסנאט בשנת 2021. הצעת החוק, המכונה באופן לא רשמי על ידי מבקריו בשם "אל תגידו הומו" (באנגלית: "Don't Say Gay"), אוסרת על מורים מלדון בנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב בכיתות. לחקיקה התנגדו , הארגון למען זכויות להט"ב , ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. למרות זאת, בפברואר 2022 עברה הצעת החוק בבית המחוקקים בפלורידה. גרסת בית הנבחרים של הצעת החוק (HB 1557) עברה לאחר מכן בסנאט של פלורידה במרץ 2022.
תמיכה והתנגדות.
המצדדים בהצעת החוק טוענים כי דיונים על זהות מינית ועל זהות מגדרית צריכים להיערך על ידי הוריו של ילד, ולא על ידי בתי הספר שלהם; מזכירת העיתונות של רון דה-סנטיס, כריסטינה פושאו, טענה כי החוק נועד למנוע התעללות מינית בילדים. מנגד, המתנגדים להצעת החוק סבורים כי היא עלולה להגביר עוד יותר סטיגמות שליליות כנגד בני-נוער להט"בים, וכי בתי ספר צריכים להיות מקום בו דנים בנושאי להט"ב.
מספר שמרנים, כמו הפרשן הפוליטי , טוענים שהצעת החוק איננה שמרנית מספיק. גם טולסי גבארד, המועמדת בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית, טענה שהצעת החוק הייתה צריכה להיות מרחיבה הרבה יותר. גאברד הצהירה שלדעתה, במקום גן עד כיתה ג', החקיקה צריכה הייתה לכלול תלמידים מהגן ועד לכיתה י"ב.
מספר משפטנים הביעו חשש שהצעת החוק בפלורידה עלולה להפר את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, ועל כן להיות בלתי חוקתית. ברחבי פלורידה, סטודנטים שבתו כמחאה להצעת החוק. גם עובדי חברת וולט דיסני תכננו שביתה, שהתגברה למחאה גדולה. אף על פי שבתחילה לא נקטו עמדה, החברה ומנכ"לה , כמו גם שרלי קורה (אחיינית-רבא של וולט דיסני), התנגדו באופן פומבי להצעת החוק. קורה ניצלה את הרגע, על מנת לצאת מהארון כטרנסג'נדרית. בשל התנגדותה להצעת החוק, החברה ספגה ביקורות קשות מצד מושל פלורידה רון דה-סנטיס ומכלי תקשורת שמרניים רבים. ברחבי ארצות הברית, 158 חברות (בהן מריוט, הילטון, אמריקן איירליינס ו-Airbnb) חתמו על עצומה של הקמפיין לזכויות אדם לאות התנגדות להצעת החוק. גם האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה הביעה התנגדותה לחוק.
דעת קהל.
סקר של אוניברסיטת פלורידה הראה שהמצביעים מפולגים - 49% הביעו התנגדות (מלאה או חלקית) לחקיקה, בעוד 40% הביעו בה תמיכה (מלאה או חלקית). גודל המדגם הקטן של הסקר הפך את טעות הדגימה לגבוהה. לעומת זאת, סקר של חברת הסקרים , בו משתמשת המפלגה הרפובליקנית, מצא כי שיעור התמיכה בחקיקה עומד על 61% לעומת 26% שמתנגדים לה, 67% מההורים תומכים בחקיקה בעוד 24% מתנגדים לה, ו-51% מהדמוקרטים תומכים בחקיקה בעוד 29% מתנגדים לכך.
תגובות לחקיקה.
ב-31 במרץ 2022, הוגשה תביעה לבית המשפט הפדרלי מטעם ו-, שביקשו לבטל את החוק בטענה שאינו חוקתי. בכתב התביעה נטען כי הצעת החוק מפרה זכויות המוגנות על ידי החוקה, בהן חופש הביטוי, הזכות לשוויון והזכות להליך הוגן של תלמידים ומשפחות. כמו כן נטען כי הצעת החוק היא מאמץ "לשלוט במוחות צעירים" אשר מונע מתלמידים לחיות את "זהותם האמיתית בבית הספר".
על פי פורבס, להצעת החוק יש פוטנציאל לגרום נזק לתעשיית התיירות של מדינת פלורידה בשווי מוערך של 97 מיליארד דולר.
גלי רשף
גלי רשף (נולד ב-15 ביוני 1960) הוא תאורן קולנוע ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
רשף נולד וגדל בקיבוץ יגור. הוא למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב במשך שנתיים אך לא סיים את התואר, והתחיל לעבוד כעוזר לתאורן מייקי ענברי במספר סרטי קולנוע וביניהם נשיקה במצ"ח, אבא גנוב 3, וסרטו של עמוס קולק, "להב חצוי", בכיכובה של פיי דאנאוויי. בשנת 1992 היה עוזר תאורן בסרט סיפורי תל אביב, שצולם על ידי אמנון זלאייט, צלם עימו רשף הרבה לעבוד בהמשך. ב-1993 עבדו השניים יחד בסרט זהר, סרטו הראשון של רשף כתאורן ראשי, ב-1995 בסרט לילסדה, וב-1996 בסרט "נשים" של הבמאי משה מזרחי. ב-1997 עבד רשף בין היתר כתאורן בסרט עפולה אקספרס. ב-1998 עבד לראשונה עם הצלם דוד גורפינקל בסרט מסוכנת, ובהמשך גם בסרטים האסונות של נינה, איש החשמל, מלח הארץ, וסיפור גדול.
בעשור השני של המאה ה-21 עבד רשף במספר רב של סרטים עם אמנון זלאייט, ביניהם בלדה לאביב הבוכה, כידון, זינוק בעלייה, תפוחים מן המדבר, ציפורי חול, וג'נקשן 48. רשף גם עבד במספר סרטים עם הצלם שי גולדמן, ביניהם השוטר בשנת 2011 ומפריח היונים משנת 2013, ובעוד סרטים רבים כמו סוכריות של יוסף פיצ'חדזה, לא פה, לא שם של מייסלון חמוד, המילים הטובות של שמי זרחין, וסרטו של פאבל לונגין מ-2019, עשו.
במקביל לעבודתו הקולנועית, עבד רשף בהרבה הפקות טלוויזיוניות, בהן החמישייה הקאמרית, חדר מלחמה, חיים אחרים, חברות, נבסו, אקדמיית החממה, מנאייכ וג'ודה. בשנת 1993 לקח חלק בבימוי הסדרה סטרייט ולעניין לצד הבמאי הראשי ערן ריקליס.
כשחקן הופיע רשף בסדרות תמרות עשן, סרוגים, המיוחדת ולאבד את אליס, וכן שיחק בסרטים בננות ו"פרחים של מרציפן". בשנת 2018 שיחק בסרט הסטודנטים "נתק" שהתקבל לתחרות סרטי הסטודנטים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
חיים אישיים.
רשף היה נשוי לכנרת טריפון ולהם שני ילדים משותפים. לאחר גירושיו רשף יצא מהארון וחי כיום עם בן זוג.
בנו הוא השחקן ארד טריפון-רשף.
מתקפת פומרניה המזרחית
המבצע ההתקפי האסטרטגי של פומרניה המזרחית (ברוסית: Восточно-Померанская наступательная операция) היה מתקפה של הצבא האדום הסובייטי נגד הוורמאכט הגרמני בחזית המזרחית. המבצע התרחש בפומרניה ופרוסיה המערבית בין ה-10 בפברואר ל-4 באפריל 1945.
הפעולה התרחשה בארבעה שלבים:
מתקפת פומרניה המזרחית היא שמנעה מז'וקוב להגיע לברלין בפברואר (המושא של מתקפת ויסלה-אודר האדירה), שכן היא הפכה בראש סדר העדיפויות לפנות את הכוחות הגרמניים מפומרניה.
תכנון.