הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים.
שנת הקמה: 1954
שטח: 200 דונם
מספר מינים: 10,000+
נושא/סידור: מחולק לשש חלקות לפי אזורים בעולם.
הגן מהווה מוקד לתיירות, בילוי, חינוך והדרכה. בגן מוצג אוסף הצמחים החיים הגדול בארץ המשמש גם כמאגר גנים לצורך מניעת הכחדה ושימור תכונותיהם המקוריות של צמחים חשובים. הצמחים מסודרים בשש חלקות גאוגרפיות המדמות את נופי הצומח באזורים שונים בעולם – אירופה, אפריקה הדרומית, אגן הים התיכון, אוסטרליה, אמריקה הצפונית ומרכז-קדמת אסיה. בנוסף, משמש הגן כחלקת אקלום לצמחים אשר המתאימים מביניהם מופצים בארץ כצמחי גינון, חקלאות וייעור. לכל אורך השנה נערכות בגן פעילויות חינוך והעשרה וכן מגוון של אירועי תרבות, אמנות ומוזיקה. בגן קיים בית ספר העוסק בלימוד נושאי גינון ובוטניקה ומתקיימים בו קורסים לקהל הרחב, גננים, סטודנטים ואנשי מקצוע.
אנשי הגן מאמינים בקשר הדוק בין צמחים ואנשים. כחלק מגישה זו מתקיימות בגן תוכניות חברתיות וקהילתיות מגוונות – קבוצות גינון טיפולי, שיקום תעסוקתי, מתנדבים, מלגאים מגנים בוטניים בעולם, סיורים מונגשים, פעילויות לגיל השלישי, קליטת עולים, פרויקט דו-קיום לתלמידי בית-ספר יסודי, חווה חקלאית, פרויקט קבוצות חרדים ועוד.
בשטח הגן פועלות מסעדה ומשתלה לממכר צמחים.
ראשיתו של הגן בשנת 1954 עת החלו בהקמת קריה חדשה עבור האוניברסיטה העברית בגבעת רם, זאת לאחר שעם חלוקת העיר בשנת 1948 נותק הקשר עם קריית האוניברסיטה בהר הצופים יחד עם הגן הבוטני שבה. את הגן החדש תכנן אדריכל הנוף האמריקאי לורנס הלפרין בשיתוף עם מתכנני הגנים ש. אורן, י. סגל וד. זיידנברג. על הליווי המקצועי ניצחו מורי המחלקה לבוטניקה דאז: פרופ' מ. זהרי, פרופ' מ. אבן-ארי ופרופ' א. פאהן. הגן תוכנן על פי שיקולים נופיים ובהתאם למשפחות הבוטניות. בשנת 1962 בעקבות צורכי הפיתוח של האוניברסיטה, הוחלט על העתקת הגן למקומו העכשווי.
הגן נקלע לקשיים כלכליים עד לשנת 1975 בה הוקמה אגודת ידידי הגנים הבוטניים והוחלט על הפיכת הגן למיזם משותף לאוניברסיטה ולקרן קיימת לישראל על תכנון הגן הופקד אדריכל הנוף שלמה אהרונסון. בשנת 1985 נפתח הגן לציבור. סמיכותו של הגן לאוניברסיטה מאפשרת לגן הבוטני קיום קשרי מחקר והוראה עם חוקרים ומורים ממחלקות האוניברסיטה העברית ומיקומו – באזור קריית הלאום, ליד משכן הכנסת ועל ציר "שדרת המוזיאונים" משקף את המקום שהוא מבקש להקנות לתרבות הצמח בתרבות הישראלית.
גן וואהל לוורדים ("גן הוורדים"), ירושלים.
שנת הקמה: 1981
שטח: 75 דונם
מספר מינים: כ-400 זנים וכ-15 מינים של ורדים, כ-70 מיני עצים וכ-120 מינים וזנים של צמחי נוי אחרים.
נושא/סידור: מגוון של ורדים המחולקים על פי ארצות המוצא.
גן וואהל לוורדים הוא ריאה ירוקה בלב קריית הממשלה, והוא מרכז סביבו מוסדות שלטון כמו משכן הכנסת, משרדי הממשלה ובית המשפט העליון. הגן הוקם לקראת תערוכת ורדים בינלאומית שנערכה בו בשנת 1981. תכנון הגן נעשה על ידי אדריכלי הנוף יוסף סגל, צבי דקל, אורי מילר ומאיר ויקטור. בעת תכנון הגן הגדול, התבקשו אדריכלי הנוף לשרטט את תוכניות הגן, אך לשמור בתוואי הסמוך שטחים נרחבים לשם הקמת מבני ממשל בסמוך. האדריכלים, שקדו על תוכנית הגן במשך השנה ויצרו תוצאה מרשימה למדי, גן פרחים ייחודים שיתפרס על גבעה בשטח שנאמד בכ-75 דונמים שלמים ונחשב לגן הייצוגי והגדול ביותר בארץ לוורדים.
זהו גן ציבורי מיוחד במינו לאזור המזרח התיכון, שהגשמים העונתיים מגבילים מאוד את האפשרות לתחזק בו גן ורדים גדול כל כך. בנוסף לוורדים אפשר למצוא בגן מדשאות לרוב, גבעות ומכתשים, פסלים סיבתיים ומסלעות ובלב הגן הציבורי ישנו אגם מלאכותי ומפלונים. בשנת 2003 זכה הגן בפרס בקונגרס הפדרציה העולמית של הוורדים והוכרז כאחד מ-11 גני הוורדים היפים בעולם.
גן וואהל לורדים, החל את דרכו לפני כשישים שנה כאשר באמצע שנות החמישים הוחלט להקים גן ייעודי, לשם קיום אירועים וטקסים ממשלתיים. זמן קצר לאחר תכנון הגן, החלו ביצירתו. למקום הובאו כמויות גדולות של שתילי ורדים, עצים ופרחים נוספים בגוונים ומינים מרובים והחלו בנטיעתם בתחומי הגן. לאחר שבועות קצובים, החל הגן לקבל את הצורה הייעודית לו והמקום נפתח לקהל – אבל: לא הקהל הרחב. הקמת הגן נוצרה בתחילה לשם שטח שיהיה סמוך למבני הממשל (לימים – קריית הממשלה בירושלים), ונועד בעיקרו לקיום טקסים ואירועים ממשלתיים אשר לא היו מיועדים לקהל האזרחים במדינה. הגן נקרא אז – גן הנשיא, ושימש לאכלוס מבקרים במהלך טקסים ייצוגים של מדינת ישראל.
בעקבות כך, קמה סערה במדינה בשנות השישים, בה התקוממו האזרחים על סגירת הגן בפניהם. לאחר דין ודברים הוחלט לפתוח את הגן לקהל הרחב ומפה עבר שינויים רבים במראהו. ברחבי הגן נסללו שבילים רבים, הועמדו ספסלים ופינות ישיבה עבור המבקרים במקום. בתחילת שנות השבעים, הועמד במקום העתק של פסל החירות האמריקאי, אך זה הועבר לאחר מספר שנים לגן הפעמון הסמוך אשר הוקם בשנת 1978. במהלך הקמת הגן והתאמתו לקבלת הקהל הרחב, נמצאו בתחומי הגן 3 מערות קבורה יהודיות, אשר היו חצובות בסלע הגבעה עליה שוכן הגן. בתחקיר ארכאולוגי שביצעו אז אנשי רשות העתיקות, תוארכו המערכות לתקופת ימי בית שני, מה שהעיד על קיום יישוב יהודי באזור באותם הזמנים.
בנוסף למערות אשר שכנו במקום מאז ומעולם, הובא שחזור נדיר של פסיפס גדול אשר נחשף במהלך חפירות שבוצעו בקיבוץ שדה נחום. רצפת הפסיפס מוצגת לצד הדרך המובילה את הכנסת מהגן. במהלך שנת 1978 הגיע דוד גלעד לגן, לשם בחינתו למיקום תערוכת הוורדים שהייתה אמורה להתקיים בשנת 1981 לאחר מכן בישראל. הגן המדובר נבחר כמתאים לדרישה והוחלט על קיום התערוכה בגן הנשיא. גלעד דוד, שהיה חבר במועצת הפרחים של ישראל ואף חובב ורדים מושבע, פנה לאדריכל יוסף סגל – בנו של אדריכל הנוף שיצר את תוכנית הגן המקורית, וביקש לשקול את שינוי שמו של הגן מגן הנשיא לגן הוורדים. ההצעה התקבלה בחיוב ובתמיכה של ראש העירייה דאז בירושלים – טדי קולק. ההצעה לשדרוג הגן ושתילת אלפי שיחי ורדים חדשים התקבלה בברכה ובסיוע מתרומות של ויויאן ומוריס וואהל והקרן לירושלים.
הגן הבוטני, אוניברסיטת תל אביב.
שנת הקמה: 1931
שטח: 34 דונם
מספר מינים: 3800
נושא/סידור: ייצוג צמחיית הארץ יחד עם מינים רבים מהעולם, חלוקה ל"גני נושא".
הגן הבוטני של אוניברסיטת תל אביב הוקם בשנת 1973 ומשמש כמרכז להוראה, למחקר ולמקלט למיני צמחים הנמצאים בסכנת הכחדה. הגן משתרע על פני כ-34 דונם ובו תצוגה של צומח ארץ ישראל ושכנותיה, ותצוגות של אוספי צמחים מיוחדים מרחבי העולם. הגן משמש כמרכז מחקר והוראה לסגל אוניברסיטת תל אביב ולסטודנטים, כמו גם למוסדות מחקר והשכלה גבוהה אחרים. הגן הבוטני מהווה מרכז חינוכי לאנשי מקצוע, לציבור הרחב ולתלמידי בית ספר, ומציג להם מגוון של מיני צמחים ותופעות אקולוגיות ואבולוציוניות חשובות.
מגוון המינים המייצג את צומח ארץ ישראל ומבחר המינים מצמחיית העולם הופכים את הגן למוזיאון חי ודינמי של עולם הצומח על היבטיו השונים. בגן מתנהלים מחקרים אקולוגיים ובוטניים שונים, מתפקוד חברות אקולוגיות ועד לגנטיקה של צמחים. בנוסף, הגן משמש כמעבדה לחקר מינים של צמחי בר נדירים ובסכנת הכחדה, ומשמש כגן מקלט לאותם צמחים במטרה לשמר את מגוון המינים של צמחי ישראל. הגן הבוטני מכיל הרכב ייחודי של אוספי צמחים.
החלק העיקרי של הגן הוא הגן האקולוגי על שם נח נפתולסקי, בו מוצגות החברות העיקריות של צומח ארץ ישראל. בחלקות השונות מוצגים מיני הצמחים העיקריים של ישראל, מעצי החורש הים-תיכוני ועד לצמחי המדבר הקיצוני. גן דפנה קרסו לצמחייה טרופית מאפשר למבקרים לחוות את יער הגשם המהביל של דרום אמריקה, אפריקה או דרום-מזרח אסיה. גן מני לצמחי תועלת מציג מגוון גדול של צמחים בשרות האדם. בגן מנשה לצמחי מרפא מוצגים כמה מהצמחים החשובים לבריאות האדם, ובחממת הדקלים גדלים מספר רב של מיני דקלים טרופיים במבנה מיוחד.
בגן הבוטני אחד האוספים הגדולים בישראל של סוקולנטים, מקקטוסים משונים למראה ועד אגבות הענק. בגן מצויה "מעבדת שרה רסין לחקר השורשים" שהיא המקום היחיד בעולם בו ניתן לעבור בינות שורשי עצים ארוכים. במעבדה גדלים צמחים בשיטה אירופונית והיא בנויה להציג ולחקור מערכות שורשים של צמחים שונים. המעבדה כוללת בנין לתצוגה לציבור ומגדל למחקר מתקדם על שורשים. הגן הבוטני של אוניברסיטת תל אביב מהווה יחידה מחקרית. הגן מספק שירותים לחוקרי המחלקה לביולוגיה מולקולרית ואקולוגיה של צמחים, כמו גם לחוקרים ממחלקות או פקולטות אחרות ולחוקרים מאוניברסיטאות שונות בישראל. בגן הבוטני ניתן למצוא מינים רבים של צמחים שיכולים להוות מושאי מחקר בוטני. בגן הבוטני שטחי מחקר, חממות ובתי צמיחה בהם מתנהלים ניסויים וגדלים צמחים המשמשים למחקר. הגנים הבוטניים משמשים גם כמרכז לימודי וחינוכי, החושף במשך כל השנה את יופי הצומח, מורכבותו ועושר מיניו בפני תלמידי בית-ספר, מורים וחובבי טבע, וזאת במסגרת הפעילויות של "קמפוס טבע".
הגן הבוטני במקווה ישראל.
שנת הקמה: 1929
שטח: 70 דונם
מספר מינים: 1200
נושא/סידור: צמחייה מכל יבשות העולם, עצים, שיחים ומטפסים. אקלום צמחים מהעולם.