השיר ייצג את לטביה באירוויזיון 2015 על ידי סואדוגו. סואדוגו סיימה בגמר במקום השישי מתוך 27 מדינות כשלזכותה 186 נקודות, הישגה הטוב ביותר של לטביה מאז 2005 והמיקום הרביעי הטוב ביותר שלה אי פעם. בחצי הגמר היא סיימה במקום השני מתוך שבע עשרה, אחרי מי שניצחה בסופו של דבר, שוודיה.
האיחוד הנוצרי-דמוקרטי (גרמניה המזרחית)
האיחוד הנוצרי-דמוקרטי של גרמניה (בגרמנית: Christlich-Demokratische Union Deutschlands; בראשי תיבות: CDU) הייתה מפלגה מזרח-גרמנית שנוסדה ב-1945. היא היוותה חלק מ"החזית העממית" עם מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה והייתה מפלגת לווין עד 1989.
היא התמודדה בבחירות החופשיות הראשונות לפולקסקאמר ב-1990 כסניף המזרח-גרמני של המפלגה הנוצרית הדמוקרטית של גרמניה המערבית, אליה היא גם התמזגה לאחר איחוד גרמניה מחדש מאוחר יותר באותה שנה.
פוליטיקת המפלגה.
האיחוד הנוצרי-דמוקרטי של גרמניה היה במקורו דומה מאוד למקבילה המערב-גרמני. כמו המפלגה הנוצרית הדמוקרטית המערב גרמנית, רוב תמיכת המפלגה הגיעה מנוצרים ממעמד הביניים. עם זאת, המפלגה נטתה שמאלה יותר מאשר מקבילתה המערב גרמנית.
יושב הראש הראשון של המפלגה היה אנדראס הרמס, שהיה חבר בולט של "מפלגת המרכז" בזמן רפובליקת ויימאר ושירת כשר בה שלוש פעמים. הוא ברח למערב ב-1946 והוחלף על ידי יעקב קייזר, גם חבר לשעבר במפלגת המרכז אשר היה חבר מוביל של תנועת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם במשך מלחמת העולם השנייה. קייזר היה חבר בולט במחנה השמאלי של המפלגה, והעדיף הלאמה של תעשיות כבדות וקולקטיביזציה אשר הוצעה על ידי הקומוניסטים. למרות זאת, הביקרות שלו על הקומוניסטים נגמרה בכך שהוא פוטר ב-1947 והוחלף באוטו נושקה חבר המפלגה הדמוקרטית הגרמנית לשעבר, המתון יותר. נושקה ותומכיו הוציאו בהדרגה את חברי האיחוד הנוצרי-דמוקרטי אשר לא היו מוכנים לשתף פעולה עם הקומוניסטים. מהלך זה הגיע לשיאו במושב המפלגה השישי ב-1952, שבו המפלגה נעשתה באופן רשמי בעלת ברית נאמנה של הקומוניסטים. באספה היא הצהירה עצמה כ"מפלגה סוציאליסטית ללא כל גבולות" בהתאם לקו הפוליטי האחר של המפלגה של "ריאליזם נוצרי".
בתוכנייה שהוציאה המפלגה, "22 תזות על ריאליזם נוצרי", האיחוד הנוצרי-דמוקרטי התחייב לחזון "שינוי החברה הסוציאליסטי". תוך כדי שימת דגש על ה"הריאליזציה המזהירה" בכתביו של קרל מרקס, "בניית סדר חברתי חדש, יותר טוב" בברית המועצות, בספר הוכרז על כך שהסוציאליזם באותה תקופה הציע את "ההזדמנות הטובה ביותר ליישום דרישותיו של ישו ותרגול הנצרות". התוכניה גם הכריזה על תמיכת האיחוד הנוצרי-דמוקרטי במעמד הפועלים ובכך לקיחת חלק פעיל בבנית הסוציאליזם, התפתחות שהמפלגה ייחסה לה חשיבות רבה, וממושב המפלגה השישי והלאה התייחסה אליו כ"חיוני מבחינה היסטורית ועקבי".
סגני המפלגה, כמו שאר הסגנים במפלגות מזרח-גרמניות, הצביעו באופן עקבי בעד הצעות הממשלה בפולקסקאמר. ההסתייגות היחידה לכך קרתה ב-9 במרץ 1973 בהצבעה שנערכה בנוגע לחוק הפלות, שבו 14 נציגים של המפלגה הצביעו נגד, ו-8 נעדרו מההצבעה.
לאחר מותו של מנהיג המפלגה נושקה, אוגוסט בוך, חבר לשעבר במפלגה הדמוקרטית הגרמנית גם הוא, הוביל את המפלגה למשך שארית שנות החמישים. ב-1966 המזכיר הכללי של המפלגה, גרלד גוטינג, נבחר ליושב ראש המפלגה. גוטינג, שהיה יושב ראש הפולקסקאמר (ודה פקטו, סגן נשיא הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית) בין 1969 עד 1976, המשיך בקו הפרו-ממשלתי של המפלגה.
גוטינג נשאר יושב ראש המפלגה ובעל ברית של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה עד שאריך הונקר פוטר לטובת אגון קרנץ באוקטובר 1989. ב-2 בנובמבר 1989, גוטינג הודח על ידי המחנה הרפורמיסטי של המפלגה. בדצמבר 1989 לות'אר דה מאיזייר, עורך דין וסגן יושב הראש של הכנסייה האוונגלית של גרמניה המזרחית נבחר ליושב הראש. מאותה נקודה והלאה המפלגה הדיחה (ולאחר מכן סילקה) את מנהיגיה הבולטים, ונהייה החסידה הבולטת ביותר של תהליך איחוד גרמניה מחדש.
במרץ 1990, האיחוד הנוצרי-דמוקרטי נהיה המרכיב החשוב ביותר של "ברית עבור גרמניה" קואליציית מרכז-ימין בגרמניה המזרחית. האיחוד ניצח בבחירות הראשונות (והיחידות) החופשיות ונהיה המפלגה הגדולה ביותר בפולקסקאמר. באפריל דה מאיזייר נהיה ראש הממשלה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, והוביל קואליציה גדולה שבאופן מיידי פעלה לאחד את גרמניה המזרחית עם גרמניה המערבית.
באוגוסט 1990, "התחייה הדמוקרטית", חברת קואליציה מינורית בממשלה, התמזגה לתוך האיחוד הנוצרי-דמוקרטי. המיזוג הביא לכך שדוברת "התחייה הדמוקרטית" וקאנצלרית בעתיד של גרמניה, אנגלה מרקל, תצטרף למפלגה.
באוקטובר 1990, האיחוד הנוצרי דמוקרטי המזרח-גרמני התמזג לתוך המפלגה הנוצרית הדמוקרטית המערב גרמנית.
עיתון.
ה עיתון הרשמי של האיחוד הנוצרי-דמוקרטי היה ה"נויה צייט", שיצא לאור על ידי "יונין: ורלאג".
יחסים בין-לאומיים.
האיחוד הנוצרי-דמוקרטי שימר יחסים קרובים עם מפלגות נוצריות-דמוקרטיות אחרות בגוש המזרחי. למשל עם "איגוד פאקס" הקתולי בפולין, ומפלגת העם הצ'כוסלובקית.
אף על פי שהאיחוד הנוצרי-דמוקרטי המזרח-גרמני ומקבילו המערב-גרמני, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, לא הגיעו להסכמות כל הזמן, הם ניהלו יחסים רשמיים.
הפארק הלאומי של ראוניון
הפארק הלאומי של ראוניון (בצרפתית: Parc national de La Réunion) הוא הממוקם באי ראוניון, מחוז צרפתי מעבר לים במערב האוקיינוס ההודי. הפארק, שהוקם ב-5 במרץ 2007, מגן על המערכות האקולוגיות האנדמיות של "לה אוט" (Les Hauts), האזור הפנימי ההררי של ראוניון, ומשתרע על כ-42% משטח האי. מינים אנדמיים בולטים כוללים את חנקן הקוקייה של ראוניון ("Lalage newtoni") ואת מין השממית "Phelsuma borbonica".
התוכניות להקמת הפארק החלו בשנת 1985, ובסקר פומבי בשנת 2004 אישרו הקומונות של ראוניון את הקמתו של פארק לאומי. הוא קם רשמית בשנת 2007. הנוף הגעשי של הפארק, כולל פיטון דה לה פורנז, הר געש פעיל, הוגדר כאתר מורשת עולמית בשנת 2010, בשם "פיטונים, קרקסים וסוללות באי ראוניון" (Pitons, cirques and remparts of Reunion Island). השם מתייחס לכינויים המקומיים לפסגות (פיטונים), לקלדרות (קרקסים) ולמתלולים (סוללות). המטרה של הפארק, מלבד שמירה על הנוף והמגוון הביולוגי, היא לחלוק ידע ולקבל את פני המבקרים ולעבוד יחד עם קומונות מקומיות. זהו יעד פופולרי לטיולים רגליים וטיפוס הרים.
מחלוקות נוצרו סביב הפיתוח הכלכלי בפארק, בעיקר ניצול אנרגיה גאותרמית. בשנת 2016, המועצה האזורית של ראוניון תכננה להוריד בדרגה את הפארק הלאומי ל כדי להקל על התפתחות התיירות. לכך התנגדו רשויות הפארק ופוליטיקאים באופוזיציה.
היסטוריה.
ההצעות להקמת פארק הועלו לראשונה החל משנת 1985. אמנת הסביבה של ראוניון ותוכנית הפיתוח האזורית קבעו באופן רשמי את העיקרון לפיו יש ליצור פארק ב"לה אוט" (Les Hauts), האזור הפנימי ההררי של ראוניון. לצורך כך התייעצו רשמית גם עם בדבר הקמת פארק לאומי.
בשנים 2000–2003, התבצע תהליך התייעצות, שבמהלכו הסכימו המדינה, האזור, המחוז ואיגוד ראשי הערים על פרוטוקול והקימו ועדת היגוי. 27 מתוך 29 מוסדות אישרו את תוכנית הקמת הפארק הלאומי, וב-29 במרץ 2003 חתם ראש ממשלת צרפת על צו המאשר את הפרויקט.
הדיונים והמשא ומתן על גבולותיו ויעדיו של הפארק הלאומי העתידי התעצמו. בין אוגוסט לספטמבר 2004, הייתה התוכנית נושא לסקר ציבורי, שארגן המושל ב-24 הקומונות של האי. הקומונות הגיבו בחיוב לפרויקט והוסיפו כמה המלצות.
הפארק קם רשמית ב-5 במרץ 2007 באמצעות צו שניתן לאחר התייעצות של מועצת המדינה של צרפת. באפריל 2007 החלה לפעול מועצת המנהל. בשנים 2007–2009 נשכרו אנשי צוות והוקמו מתקנים באתר. בשנת 2008 החלה העבודה על אמנת הפארק הלאומי.
ב-1 באוגוסט 2010, הכירה הוועדה למורשת עולמית של אונסק"ו בערכם של אתרי הטבע בפארק הלאומי של ראוניון, וכללה אותם ברשימת אתרי המורשת העולמית בשם "פיטונים, קרקסים וסוללות באי ראוניון" (Pitons, cirques and remparts of Reunion Island). השם מתייחס לכינויים המקומיים לפסגות (פיטונים), לקלדרות (קרקסים) ולמתלולים (סוללות).
מטרות.
באמנתו, הפארק הלאומי מזהה ארבעה יעדים עיקריים: ראשית, לשמר את מגוון הנופים וללוות את התפתחותם. שנית, לעצור את אובדן המגוון הביולוגי. שלישית, לשמר ולהוסיף ערך לתרבות של הרמות ולהבטיח את העברת ערכיה. רביעית, לטפח פיתוח כלכלי עבור הרמה.:3
גאוגרפיה.
הליבה של הפארק הלאומי ראוניון משתרעת על פני 1,053.84 קילומטרים רבועים בחלקו הפנימי של האי, המקביל ל-42% משטחו ומשתרעת על פני שטחן של 23 קומונות. אזור ליבה זה כולל גם אדמה מיושבת ומעובדת. סמוך לליבה נמצא אזור של מחויבות מרצון (aire d'adhésion, אזור חיץ) המשתרע על 876.96 קילומטרים רבועים בשטחן של כל 24 הקומונות באי. בסך הכל, הפארק משתרע על יותר מ-75% משטח מהאי.:12 האי ראוניון הוא געשי במקורו ויושב מעל נקודה חמה. שני הרי געש מהווים את עמוד השדרה שלה: , שגובהו מעל 3,000 מטרים, ופיטון דה לה פורנז הפעיל עדיין. ארבעה אזורים עיקריים מהווים את לב הפארק הלאומי, שהוא גם אתר מורשת עולמית:
אקולוגיה.