מסקנת החוקרים הייתה כי המטוס הסעודי נמצא בעת ההתנגשות בגובה שבו היה אמור להימצא (על פי מד הגובה שלו שנמצא בין שרידיו, הוא היה בגובה של 14,108 רגל), ואילו המטוס הקזחי היה באותה עת בגובה נמוך מזה שבו אמור היה להיות – ולמעשה בגובה שבו טס המטוס הסעודי, דבר שהביא לפגיעת שני המטוסים זה בזה.
החוקרים הגיעו למסקנה שהטעות הקטלנית של הצוות הקזחי נבעה ממספר גורמים. ראשית, רמת השפה האנגלית של אנשי הצוות הקזחי לא הייתה גבוהה, אף שהם עברו בחינה רשמית בתחום זה, ולכן התקשורת שלהם עם פקח הטיסה הייתה לקויה. שנית, גם התקשורת בין קצין הקשר (שניהל את התקשורת עם פקח הטיסה ההודי) לבין הטייסים הייתה לקויה, ולכן טעה קצין הקשר בדבר הגובה שבו נמצא המטוס למעשה. קצין הקשר הקזחי דיווח לפקח הטיסה בטעות כי המטוס מתייצב בגובה של 15,000 רגל, בעוד שלמעשה המשיך המטוס להנמיך עד גובה של 14,000 רגל לערך. בנוסף, לוח המכשירים של קצין הקשר לא כלל מד גובה, והיה עליו להסתמך על מדי הגובה שהיו קבועים בלוחות הבקרה של הטייסים, במרחק מה ממקום מושבו.
בעת התאונה הייתה בשדה התעופה אינדירה גנדי מערכת מכ"ם מיושנת, אשר לא הציגה בפני פקחי הטיסה את הגובה שבו נמצא כל מטוס שבאזור הפיקוח שלהם, אלא רק את מיקומם. על מנת לדעת את הגובה שבו נמצא כל מטוס היה על הפקחים להסתמך על דיווחי הטייסים. מסיבה זו לא הייתה לפקח הטיסה שעקב אחרי שני המטוסים שהתרסקו כל אפשרות להיווכח באופן עצמאי ששניהם נמצאים למעשה באותו גובה.
זמן רב לפני התאונה הזמינו השלטונות ההודיים מערכת מכ"ם חדישה יותר להתקנה בשדה התעופה אינדירה גנדי – מערכת שהייתה מציגה בפני הפקחים באופן אוטומטי גם את גובה הטיסה של כל מטוס. המערכת הייתה אמורה להיות מותקנת בשדה התעופה כשבועיים לפני מועד התאונה, אך הדבר לא נעשה. לאחר התאונה הורכבה המערכת בשדה התעופה. מאז ואילך לא אירעו בו תאונות נוספות, אך אירעו בשמיו שלושה אירועים של כמעט-תאונה.
תוכנית טלוויזיה על האסון.
פרק של סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית תעופה בחקירה הוקדש לאסון צ'רקהי דאדרי. המידע המובא בערך זה מבוסס על פרטים שהובאו בתוכנית זו.
הזרם השלישי (מוזיקה)
הזרם השלישי (אנגלית: the Third Stream) הוא כינוי לסגנון מוזיקה האמור להמצא בתווך בין מוזיקה קלאסית וג'אז, תוך סינתזה של שני הסגנונות. הגדרת הזרם הוצגה ב-1957 על ידי המוזיקאי גונתר שולר. שולר התעקש שלא מדובר בסגנון ג'אז אלא סגנון מוזיקלי נפרד, עם זאת רוב המבצעים שהשתייכו לזרם זה הגיעו משורות מוזיקאי הג'אז. הזרם השלישי שונה מניסיונות לנגינת ג'אז בתזמורת סימפונית, משום שהאלתור מהווה בו רכיב מרכזי.
הזרם השלישי השפיע ברעיונות הסינתזה שבו על מוזיקת העולם שהגדירה עצמה באופן דומה, כעומדת בתווך בין ג'אז לבין מוזיקה עממית מחלקי עולם שונים.
הגדרה על דרך השלילה.
שולר ניסה לתקוף את מבקרי הזרם ולהדגיש את ייחודו ובספרו מ-1986 (עמוד 120) הגדיר אותו בניגוד לדעות שנשמעו מפי מבקרים שונים:
יצירות בזרם שהקדימו את ההגדרה.
שולר טען שהשילוב הראשון בזרם נעשה על ידי בלה בארטוק, כאשר שילב מוזיקת עם הונגרית במוזיקה שלו. הוא נקב גם בשמותיהם של קלוד דביסי וריכרד שטראוס כמי שהלחינו יצירות של "הזרם השלישי".
מוזיקת הרגטיים יכולה להיכלל כ"זרם השלישי" וכך גם המוזיקה של ג'ורג' גרשווין כאופרה פורגי ובס ורפסודיה בכחול. מלחינים נוספים כדריוס מיו, איגור סטרווינסקי ("רגטיים") ודמיטרי שוסטקוביץ' (סוויטות ג'אז ומוזיקה לסרטים) הלחינו מוזיקה שהוגדרה על ידי שולר כשייכת לזרם השלישי.
בשנות הארבעים יצר מוביל הביג בנד סטן קנטון את ה"ג'אז פרוגרסיבי" עבור תזמורתו, שהייתה כמעט בהיקף של תזמורת סימפונית, שהושפע מתזמור קלאסי של מלחינים כגון מוריס ראוול וריכרד שטראוס. קנטון אף ניגן עם התזמורת יצירות של ריכרד וגנר.
יצירה בזרם השלישי לאחר הגדרתו.
המבקר סקוט ינאו כתב שהזרם השלישי החל למעשה רק מסוף שנות החמישים ועלייתו הייתה בד בבד עם צמיחת הג'אז החופשי באותן שנים. הוא מציין את שמותיהם של הטרומבוניסט ג'יי ג'יי ג'ונסון (שאלבומו "Perceptions", אותו הקליט ב-1960 יחד עם דיזי גילספי, הוא אלבום "הזרם השלישי" המובהק הראשון), הפסנתרן ג'ון לואיס וכמובן שולר עצמו, כחלוצי הזרם.
בשנת 1956 הקליט מיילס דייוויס עם שולר את התקליט "The Birth of the Third Stream". מוזיקאים נוספים שהשתתפו בהקלטת אלבום זה היו ג'ימי ג'ופרה וג'יי ג'יי ג'ונסון.
עוד הקליטו יצירות בזרם זה רביעיית הג'אז המודרני, סטן גץ (באלבום "פוקוס"), דון אליס, גיל אוונס (למשל באלבום "Miles Ahead" שהקליט עם מיילס דייוויס), ג'ורג' ראסל, דייב ברובק, מייקל ברקר (באלבום "Wide Angles"), צ'ארלס מינגוס ("Epitaph") ואחרים. גם מוזיקאי ג'אז חופשי כססיל טיילור, סאן רע, ראלף טאונר, קולין וולקוט וגלן מור הושפעו מהזרם השלישי.
דמות שונה מעט בזרם היא דמותו של ז'אק לוסייה, שהגיע לא מעולם הג'אז כי אם מן העולם הקלאסי והקליט מספר רב של אלבומים בהם מבוצעת מוזיקה קלאסית (בעיקר של יוהאן סבסטיאן באך) כסטנדרטי ג'אז, וזכה להצלחה מסחרית גדולה יחסית, בניגוד לרוב היצירות בזרם השלישי.
מחשובי הזרם בעת האחרונה ("הדור השני") ניתן למנות, בין היתר, את המוזיקאים אורי קיין וג'ון זורן ואת המלחין הישראלי יצחק ידיד, העורך סינתזה לא רק בין ג'אז למוזיקה קלאסית אלא בינם ובין מוזיקה מזרח תיכונית, פיוטים ועוד, ביצירות כמשל המערה ו"תחנון" שהוזמנה בשנת 2000 על ידי פסטיבל המוזיקה בת זמננו בווינה.
מלחין נוסף, המגיע ממסורת קלאסית ויוצר יצירות המוגדרות כמשתייכות לזרם השלישי הוא הפולני קשישטוף פנדרצקי.
חברת התקליטים ECM מצוינת פעמים רבות כחברת התקליטים העיקרית בה יוצאים אלבומי הזרם השלישי.
לאונרד פד'ר
לאונרד ג'פרי פד'ר (באנגלית: Leonard Geoffrey Feather; 13 בספטמבר 1914 - 22 בספטמבר 1994) היה עיתונאי מוזיקה, מפיק מוזיקלי, פסנתרן ומלחין ג'אז יהודי-בריטי.
חייו.
פד'ר נולד בלונדון למשפחה יהודית שמרנית מהמעמד הבינוני-גבוה. הוא למד באופן חובבני נגינה בפסנתר וקלרינט ובשנות העשרה שלו החל לכתוב על ג'אז ועל סרטים. בין הגילים 21 ל-25 נדד בין בריטניה לארצות הברית, כאשר הוא משמש כעיתונאי ומפיק תקליטים. ב-1939 השתקע סופית בניו יורק. ב-1932 הופיע לואי ארמסטרונג בלונדון והסכים, לאחר שפד'ר תפס אותו בפאב לאחר ההופעה, להעניק ריאיון לכתב הצעיר של ה"מלודי מייקר", כך החלה בין השניים חברות שתמשך כל חייהם ושפתחה בפני פד'ר דלתות רבות בעולם הג'אז.
פד'ר החל לעבוד כמלחין ולחניו הוקלטו על ידי טובי המבצעים, בהם דיוק אלינגטון, לואי ארמסטרונג, דיינה וושינגטון ("Evil Gal Blues" ו-"Blowtop Blues"), שרה ווהן ובי בי קינג ("?How Blue Can You Get"). הוא ביקר במועדונים וכתב רשימות לעיתונים אודות המוזיקאים, שעם רבים מהם יצר קשרים אישיים. רשימותיו התפרסמו בעיקר במגזין דאון ביט, אך גם בעיתונות יומית ואף במגזין פלייבוי. בספרו מ-1949, " Inside Be-Bop", קבע את גדולתם של צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי כיוצרי סגנון הבי בופ.
בשנת 1960 עבר פד'ר ללוס אנג'לס על מנת לקבל עליו את משרת מבקר הג'אז הבכיר של הלוס אנג'לס טיימס, תפקיד בו החזיק עד מותו. הוא כתב ספרים רבים אודות ההיסטוריה של הג'אז, ניתוח סגנונות, הופעות ואלבומים והפך לאחד הכותבים הבולטים והמשפיעים ביותר בתחום. הוא פיתח את המנהג של כתיבת הערות אלבום (liner notes) מעמיקות ומפורטות, כעין מאמרי-זוטא שהודפסו על גבי תקליטי ג'אז (ועם יצירת ה-CD בחוברות שצורפו לעטיפה). הערות פרי עטו של פד'ר מופיעות על גבי מאות אלבומים. בנוסף לפעילות זו, לימד באוניברסיטאות שונות בקליפורניה.
בשל רעידת האדמה שפקדה את לוס אנג'לס ב-1993 נאלץ פד'ר לעזוב את ביתו בשכונת Sherman Oaks, דבר שערער את בריאותו עד למותו פחות משנה לאחר מכן. האנציקלופדיה הביוגרפית של הג'אז הושלמה לאחר מותו על ידי עמיתו, איירה גיטלר. אוספו הפרטי ובו מאות שעות הקלטה, תמונות, התכתבויות, דפי תווים מקוריים וחתומים וחפצים שונים הקשורים להיסטוריה של הג'אז נרכש על ידי אוניברסיטת איידהו.
פורטל פנים ארגוני
קטמרקה (פרובינציה)
קטמרקה (בספרדית: Catamarca) היא פרובינציה בצפון-מערב ארגנטינה. היא גובלת בפרובינציית סלטה בצפון, בטוקומאן ובסנטיאגו דל אסטרו במזרח, בקורדובה בדרום-מזרח, בלה ריוחה בדרום ובצ'ילה במערב. שטחה כ-102 אלף קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-334 אלף בני אדם, מה שהופך אותה לאחת הפרובינציות הפחות מאוכלסות בארגנטינה. בירתה היא העיר קטמרקה, שמקור שמה בשפת הקצ'ואה ("מצודה במורד ההר").
גאוגרפיה.
כמעט כל שטחה של קטמרקה מצוי בהרי האנדים. בתחומי הפרובינציה מספר פסגות גבוהות במיוחד: פיסיס (על גבול לה ריוחה; 6,882 מ' מעל פני הים), אוחוס דל סלאדו (6,862 מ'), אינקוואסי (6,620 מ'), קומברה דל לאודו (6,400 מ'), טרס קרוסס (6,356 מ') אנטופאז'ה (6,100 מ'), קולורדוס (6,080 מ'), סן פרנסיסקו (6,020 מ') גאלאן (5,912 מ'), אגואס בלנקאס (5,760 מ'). חלקים נרחבים ברכס מושלגים דרך קבע, ורק מעבר הרים אחד מקשר בין ארגנטינה לבין צ'ילה באזור זה, מעבר סן פרנסיסקו, המצוי בגובה של 4,747 מ' מעל פני הים. בצפון-מערב הפרובינציה יש גם מספר מדבריות מלח.