ספוגנים נצפו בפרצות של שפת הקלדרה וכנראה מסתמכים על מים עתירי חומרי מזון הנכנסים מהאוקיינוס, ואילו חבצלות ים, רפיונתאים (Alcyonacea), נחשוני ים וספוגיים נמצאו באזור הפרצה המערבית של ואילולואו. באזורים שאינם הידרותרמיים, שולטים קווצי עור, אלמוגי השמונה (Octocorallia), וספוגיים במשטחים, ובאזורי הפסגה נצפו סרטנים קצרי בטן, צלופחים אלמוגי השמונה ותמנונים. אוכלוסיות הצלופחים העניקו לחלק זה של הר הגעש את הכינוי "עיר הצלופחים". הצלופחים מתקיימים על מיני מזון המגיעים בזרמי ים, כמו סרטנים.
ישנם הבדלים בין בעלי החיים בחלקים שונים של הר הגעש. לדוגמה, המים המחומצנים וזמינות שרימפס כמקור מזון מושכים צלופחים לפסגת נפאנואה, בעוד שעל קרקעית הקלדרה יש תמותה גבוהה של בעלי חיים ומכונה "חפיר המוות". על קרקעית המכתש נמצאו תולעים רב-זיפיות הניזונים מגוויות הדגים. זאת בשל הזמינות הנמוכה ביותר של חמצן לנשימה בקרקעית הקלדרה, בניגוד לפסגת חרוט נפאנואה.
היסטוריה של התפרצויות.
ואילולואו הוא הר געש פעיל, עם תיעודים של רעידות אדמה, התפרצויות געשיות ופעילות הידרותרמית. בפרט, הר המצולה הוא אתר עם רעידות אדמה שכיחות בחלק זה, שבדרך כלל אינו סייסמי, של הלוח הפסיפי והרחק מרעידות האדמה של שקע טונגה, כ-4 רעידות אדמה בממוצע ביום. נחילים סייסמיים נצפו בשנת 1973 וב-1995; נחיל רעידות אדמה התרחש בשנת 2000. נראה כי נראה שהמרכז של רעידות אדמה אלה חופפים לאזורים ההידרותרמיים ורעידות האדמה תואמות לרכס הדרום-מזרחי, המהווה רצועת בקעים.
חוסר שווי משקל באיזוטופים של תוריום ואורניום מדגימות הסלעים שנלקחו מהר המצולה מצביע על כך שוואילולואו היה פעיל לעיתים קרובות ב-8,000 השנים האחרונות וכי התפרצויות בתוך הקלדרה בפסגה התרחשו במאה השנים האחרונות. דגימות חפירה הראו סלעים טריים; תיארוך רדיומטרי הניב גילאים של פחות מעשר שנים על פי פרסומי 1984 ו-1999.
נראה שהנחיל הסייסמי בשנת 1973 היה התפרצות תת-מימית גדולה. להתפרצות האחרונה, בין השנים 2001–2004, שיצרה את החרוט הגעשי נפאנואה, לא היו תצפיות. צורת הר הגעש בדרך כלל לא השתנתה לאורך זמן. התפרצויות חוזרות ונשנות כמו זו שיצרו את נפאנואה עלולות לגרום לוואילולואו לפרוץ מפני הים. פסגת ואילולואו בעומק כזה כך שהתפרצויות מתפוצצות שעלולות להשפיע על קהילות החוף ואוניות. ייתכן כי השפעות מצמיחה של הר המצולה שינוי את קו החוף על .
עונת 2019/2020 בליגה הלאומית בכדורגל נשים
עונת 2019/2020 בליגה לאומית בכדורגל נשים הייתה העונה ה-11 בליגת המשנה בכדורגל נשים בישראל, תחת אחריות ההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-3 בדצמבר 2019 והופסקה ב-13 במרץ 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל. בעונה זו השתתפו 10 קבוצות, ובעקבות הקמתה של הליגה הארצית כליגת כדורגל רגילה הוחלט, כי שתי הקבוצות שיסיימו ראשונות יעלו לליגת העל ושתי האחרונות ירדו לארצית. בתום העונה, הפועל באר שבע והפועל עירוני פתח תקווה שהובילו את הליגה בעת הפסקתה עלו לליגת העל ואף קבוצה לא ירדה ליגה.
לקראת פתיחת העונה.
מאז הקמת ליגת המשנה מספר הקבוצות בליגה זו היה משתנה מעונה לעונה, וזאת בהתאם למספר הקבוצות שנרשמו להתאחדות באותה עונה. החל מעונה זו נקבע שמספר הקבוצות בליגה יעמוד על 10, וקבוצות חדשות יצטרפו לליגה הארצית.
אל 8 הקבוצות ששיחקו בליגה בעונה הקודמת הצטרפה גם הפועל באר שבע, שנשרה מליגת העל. לפי החלטת ההתאחדות לכדורגל, הצטרפה לליגה גם קבוצת הפועל בנות עראבה שזכתה בעונה הקודמת במקום הראשון בליגה הארצית, שהייתה עד אז ליגת פיתוח בלבד.
קבוצת בנות עירוני מודיעין, ששיחקה אף היא בליגה הארצית בעונה הקודמת, דרשה להצטרף לליגה הלאומית אך בקשתה נדחתה על ידי ההתאחדות לכדורגל. הקבוצה פנתה לבית המשפט וזה הורה להתאחדות לצרפה לליגה הלאומית. ההתאחדות ערערה על פסיקה זו לבית המשפט וערעורה התקבל. התנהלות משפטית זו גרמה לדחייה נוספת בפתיחת הליגה שהתעכבה גם כך בגלל המאבק שהתנהל בשנה זו על ידי קבוצות כדורגל הנשים כנגד אפלייתן והיעדר תקציבים שהובטחו להן.
פורמט הליגה.
כיוון שבליגה 10 קבוצות, התכנית הייתה לקיים שני סיבובים בני 9 מחזורים כל אחד - 18 מחזורים בסך הכל. לאחר מכן יחולקו הקבוצות לפלייאוף עליון ותחתון, כשבכל אחד 5 קבוצות. בפלייאוף תשחק כל קבוצה מול המתחרות בפלייאוף עוד שני משחקים (בית וחוץ), כלומר עוד 8 משחקים. שתי הקבוצות שיסיימו ראשונות בפלייאוף העליון יעפילו לליגת העל ושתי הקבוצות שיסיימו אחרונות בפלייאוף התחתון ירדו לליגה הארצית.
סיום העונה.
מעט לפני סיום העונה הסדירה ולפני תחילת הפלייאוף, הוחלט על הפסקת הליגה עד להודעה חדשה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל. ב-14 באפריל הודיעה ההתאחדות לכדורגל על ההחלטה לסיים את העונה בכל ליגות הגברים והנשים החובבניות ובכללן הליגה הלאומית לנשים. בהמשך נקבע כי שתי הקבוצות שהיו במקומות הראשונים בעת הפסקתה יעלו לליגת העל ואף קבוצה לא תרד ממנה.
נפתלי בוטווין
נפתלי יצחק בוטווין (19 בפברואר 1905 - 6 באוגוסט 1925) היה קומוניסט יהודי, יליד פולין, שהתנקש במודיע של המשטרה (שהסתנן למפלגה הקומוניסטית בפולין והסגיר פעילים) והוצא בשל כך להורג. מעשהו זה זכה להערכה רבה, במיוחד בקרב הפעילים הקומוניסטים, ואף הונצח בצורות שונות. ב-1937 קראו מתנדבים יהודים בבריגדות הבינלאומיות לפלוגה שלהם על שם בוטווין.
ביוגרפיה.
בוטווין נולד ב-1905 בעיירה קאמיאנקה בוזקה שלייד לבוב והיה הילד השמיני במשפחה ענייה. ב-1908 נפטר אביו דבר שהחמיר את מצבה הכלכלי של המשפחה ובסופו של דבר אילץ את נפתלי לעזוב את לימודיו בגיל 13 ולצאת לפרנס את המשפחה. תחילה עבד במפעל וב-1920 התקבל לעבודה כשולייה של יצרן נעלים.
ב-1922 הצטרף בוטווין לתנועת הנוער היהודי הסוציאליסטי של הבונד הצוקונפט וב-1923 הצטרף לאיגוד העובדים והפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של פולין (KPP). בעקבות פעילותו הפוליטית פוטר בוטווין ממפעל הנעלים ב-1925.
חיסול צכנובסקי.
המפלגה הקומוניסטית בפולין פעלה לשיפור תנאי העבודה של הפועלים ולהתארגנותם. פעילות זו הייתה לצנינים בעיני בעלי הממון והשלטונות במדינה שלחצו על המשטרה לפעול בנמרצות כדי לדיכוי המפלגה. אחת מדרכי הפעולה העיקריות של המשטרה הייתה החדרת מלשינים למפלגה שפעלו להסגרת הפעילים. אחד מהמלשינים המזיקים ביותר היה יוזף צכנובסקי (Josef Cechnowski). תחילה הצטרף צכנובסקי לסניף המפלגה בוורשה והחל להסגיר את פעיליה שם אך לאחר שחשד שהתגלה עבר ללבוב שם פעל בוטווין. במפלגה חשדו שצכנובסקי הוא מלשין של המשטרה והנהגתה החליטה לחסלו. תחילה הוטלה המשימה על חוליה בת 3 פעילים פולנים (היבנר, קנייבסקי ורוטקובסקי) אך הם נאסרו ב-17 ביולי 1925 בזמן שניסו להוציא לפועל את החיסול. בעקבות כישלון זה הוטלה המשימה על בוטווין שהצטייד באקדח וירה למוות בצכנובסקי ב-29 ביולי 1925 בזמן שיצא מבית המשפט בעיר. בוטווין ניסה לברוח אך שוטרים רדפו אחריו ותפסוהו.
המשפט וגזר הדין.
בוטווין הודה באשמה וטען שפעל מטעם המפלגה הקומוניסטית כנקמה על הסגרת פעילים קומוניסטים. עם מאסרו פרצו, ברחבי פולין, הפגנות של פעילי מפלגות קומוניסטיות וסוציאליסטיות בקריאה לשחרר את בוטווין. על אף המחאה נפתח משפטו של בוטווין ב-5 באוגוסט 1925 בפני בית משפט מיוחד ולאחר 4 שעות מפתיחתו נגזר דינו של בוטווין למוות. למחרת נעשתה פנייה לנשיא פולין סטאניסלב וויצ'יכובסקי להמתיק את העונש אך זה סירב ובוטווין הוצא להורג על ידי כיתת יורים. בוטווין סירב לכסות את עייניו ומילותיו האחרונות היו "תחי המהפכה הסוציאליסטית". הובא לקבורה בבית הקברות יניבסקי (Yanivsky cemetery) שבעיר.
הנצחתו.
לאחר הוצאתו להורג הפך בוטווין לסמל למאבק של העובדים (במיוחד בקרב ארגוני הקומוניסטים היהודים). יום מותו צוין בלוח ימי הזיכרון של הקומוניסטים הישראלים, סיפורו הוצג במספר הצגות בתיאטרון האידי בפולין ושמו ניתן לילדים רבים.
על קיר בית החרושת בו עבד בוטווין נקבע שלט זיכרון אולם ב-1969 הוסר השלט.
ב-1937 נקראה הפלוגה היהודית בבריגדות הבינלאומיות בספרד בשם "פלוגת נפתלי בוטווין" על שמו.
תקרית לאג'ו
תקרית לאג'ו, הידועה גם כחטיפת המעבורת "לאג'ו", הייתה אירוע טרור, שהתרחש ב-31 בינואר 1974 באי פולאו בוקום , סינגפור. ארבעה מחבלים מארגוני הטרור הצבא האדום היפני והחזית העממית לשחרור פלסטין תקפו את מתחם זיקוק הנפט של חברת האנרגיה "של" באי פולאו בוקום ובהמשך חטפו את המעבורת "לאג'ו", ולקחו את חמשת אנשי הצוות שלה כבני ערובה.
משבר בני הערובה נפתר לאחר שממשלת סינגפור אפשרה למחבלים לשוב בבטחה למזרח התיכון בתמורה לשחרור אנשי הצוות החטופים. אירוע זה היה אירוע הטרור הבינלאומי הראשון בסינגפור.
רקע.
קבוצת המחבלים הפלסטינים תכננה תחילה לתקוף את מתחם בתי זיקוק הנפט של חברת אסו (אחד מהחטיבות של חברת אקסון מוביל) בסלאגנטנגן (Slagentangen) מחוץ לטונסברג בנורווגיה בשנת 1973 במהלך משבר האנרגיה העולמי, אך שינתה את תוכניותיה לאחר שהרשויות הנורווגיות קיבלו מידע מקדים על כוונתם, הפעילו אזעקת טרור ובכך גרמו להם להבין כי כוונתם ידועה ואלו הסתלקו במהירות ובשקט מהמדינה.
התקרית.