הרכב ממנו יצא המתנקש נמצא נטוש מאוחר יותר. המשטרה האשימה את המאפיונר קרמין גאלאנט ברצח טרסקה, וטענה כי המאפיונר ויטו ג'נובזה, שהיה בגלות באיטליה, הציע להרוג את טרסקה כטובה למוסוליני והטיל את המשימה על גאלאנט. ב-11 בינואר, כך על פי החשד, ירה והרג גאלאנט את טרסקה כשיצא אל מחוץ למשרד העיתון שלו במנהטן. על אף שגאלאנט נעצר ונחשד, מעולם לא הוגש נגדו כתב אישום על המעשה והוא שוחרר בדצמבר 1944. מחקר שהתפרסם ב-1994 טען שהתרחיש הסביר ביותר הוא שטרסקה נרצח על ידי קרמין גאלאנט בהוראתו של פרנק גארופאלו (Frank Garofalo), סגן בוס של ג'וזף בונאנו, ראש משפחת הפשע בונאנו (אחת מחמש המשפחות השולטות על הפשע המאורגן בארצות הברית מאז 1931) וחברו הקרוב של איש העסקים ג'נרוסו פופ. מלבד שטרסקה היה מבקר חריף של פופ, הוא אף איים לחשוף את מעלליו של גארופאלו בעיתונו "Il Martello".
מכ&quot;ם חודר קרקע
מכ"ם חודר קרקע (באנגלית: GPR, Ground-penetrating radar) הוא מערכת גאופיזיקלית המשתמשת במכ"ם למיפוי שכבות תת-קרקעיות. מדובר בתהליך לא פולשני שמתבצע באמצעות שידור לקרקע של קרינה אלקטרומגנטית בטווח מיקרוגל (UHF/VHF), המכ"ם קולט את החזרי הגלים מהשכבות התת-קרקעיות ויוצר תמונת קרקע דו-ממדית או תלת ממדית.
יכולת המכ"ם חודר הקרקע תלויה במוליכות האלקטרומגנטית ובשדה האלקטרומגנטי של שכבת הקרקע וכן בהספק הקורן במערכת. ככל שהמוליכות האלקטרומגנטית של הקרקע גבוהה יותר כך יכולת המיפוי קטנה, כיוון שהגלים מתפזרים מהר יותר בקרקע.
יכולת החדירה מגיעה עד עומק של 15 מטר בתנאים מתאימים, יעילה מול הרכבי קרקע שונים כגון: סלע, אדמה, קרח, אריחים, ובעלת יכולת לזהות עצמים, חללים וסדקים מתחת לקרקע. אולם בקרקע בעלת מוליכות גבוהה עומק החדירה יהיה סנטימטרים ספורים בלבד.
האנטנה של המכ"ם יכולה להיות מחוברת לקרקע לקבלת החזר גל חזק יותר, אך ניתן גם להציב אותה מעל הקרקע.
ארנה תון
ארנה תון (מגרמנית: Arena Thun) הוא אצטדיון בעיר תון שבשווייץ. האצטדיון מכיל 10,000 מקומות ישיבה ונפתח בשנת 2011. אצטדיון זה הוא בית למועדון הכדורגל תון מליגת העל השווייצרית ומחליף את האצטדיון הישן של הקבוצה.
יאני אבידוב
מזמור חג המולד (פירושונים)
סלמוניים
סלמוניים (שם מדעי: Salmonidae) היא משפחה של דגי גרם החיים במים מתוקים וגם בים והיא המשפחה היחידה בסדרת הסלמונאים (Salmoniformes).
בני משפחה זו כוללים מספר מינים של דגי מאכל חשובים, כמו אלו המכונים בשמות סלמון או "אלתית" וטרוטה (שמך/פורל). שמות אלו אינם מתייחסים לסוג טקסונומי מסוים, אלא לאוסף מיני דגי מאכל דומים, המשתייכים לסוגים: אלתית פסיפית ו-"Salmo "במקרה של דגי אלתית, ולסוגים: אלתית פסיפית, "Salmo" ו-"Salvelinus" במקרה של הטרוטה.
הגדול שבבני משפחה זו הוא המין סלמון סיבירי מנהרות סיביר שמגיע למשקל מרבי של 105 ק"ג.
ג'ייקוב קרדוזו
ג'ייקוב נונז (ניוטון) קרדוזו (באנגלית: Jacob Nunez (Newton) Cardozo; 17 ביוני 1786, סוואנה, ג'ורג'יה – 30 באוגוסט 1873) היה עיתונאי ותאורטיקן כלכלי אמריקאי-יהודי שפעל במאה ה-19.
קרדוזו חי בתקופה שבה התחוללו אירועים מעצבים בהיסטוריה של ארצות הברית, כגון: התפשטות טריטוריאלית מערבה, דחיקת האינדיאנים לשמורות, מאבק על זכויות המדינות מול הממשל המרכזי, מלחמת האזרחים, ביטול העבדות ושחרור האפרו-אמריקאים ששועבדו במסגרתה. כבעליהם וכעורכם של שני מקומונים שהופיעו בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית במשך עשרים וחמש שנים ברציפות, הפך קרדוזו לדמות ציבורית בעירו, במדינתו וברחבי ארצות הברית. הוא ביטא את עצמו בפומבי לא רק באמצעות מאמרי המערכת היומיים בעיתוניו, אלא גם דרך נאומים שנשא, וספרים, מאמרים ופמפלטים שכתב. קריירת הכתיבה הענפה שלו, בעיתוניו ובעיתונים אחרים, מכסה כחמישים שנות פעילות, כמעט עד יום מותו.
בנוסף, לקרדוזו הייתה התנסות אישית עם אפרו-אמריקאים. אחיינו (בן אחיו אייזק קרדוזו), פרנסיס קרדוזו, היה המחנך והמדינאי האפרו-אמריקאי הבולט והידוע ביותר בקרוליינה הדרומית בתקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים.
רקע.
משפחת קרדוזו מצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
ג'ייקוב קרדוזו נולד ב-1786 בסוואנה שבג'ורג'יה למשפחה יהודית ממוצא ספרדי שהיגרה מלונדון לניו יורק ומשם עברה למושבה ג'ורג'יה. בסופו של מסעה בעולם החדש השתקעה המשפחה בצ'ארלסטון, עיר הנמל של קרוליינה הדרומית, שהייתה גם הנמל השני בגודלו בארצות הברית של אותה תקופה (אחרי ניו יורק). בעיר זו התפתחה הקהילה היהודית הגדולה במדינה בתחילת המאה ה-19. האב, דייוויד, לחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית במסגרת הצבאית המקומית נגד הבריטים ואף נפצע במערכה והוכר על ידי השלטונות כנכה מלחמה. לו ולשרה נולדו שני בנים ושלוש בנות. המשפחה שמרה על קשריה עם היהדות ומוסדותיה המקומיים, כפי שמופיע ברשומות בית הכנסת המקומי ק"ק "בית אלוהים", שעודו עומד על תִּלו.
ראשית התנועה הרפורמית ביהדות ארצות הברית.
ב-1824 התארגן בקהילה היהודית המקומית זרם שדרש להנהיג הקלות במנהגי הפולחן היהודיים ולעשות שימוש רב יותר בשפה האנגלית. עקב התנגדות פרנסי הקהילה השמרניים, הגיע הוויכוח אף לבית המשפט המקומי, אך השופט דחה את התביעה. כתוצאה מכך, קמה בצ'ארלסטון ב-1825 האגודה הרפורמית היהודית הראשונה, שהניחה את הבסיס לתנועה הרפורמית שהתפתחה בכל רחבי ארצות הברית מאז, ומהווה כיום את הזרם הדתי המרכזי בקרב היהודים, לצד הזרם האורתודוקסי והזרם הקונסרבטיבי.
שמו של ג'ייקוב הופיע ברשימת המשלמים את חובותיהם לבית הכנסת הרפורמי, ואחיו, אייזק, היה פעיל בקרב הזרם הרפורמי המקומי ושמו אף הופיע כחבר מן המניין בחוקת היסוד שלו.
צ'ארלסטון וקרוליינה הדרומית.
קרוליינה הדרומית, כמדינה חשובה במסגרת ארצות הברית, וצ'ארלסטון, כעיר נמל מרכזית, שמשו כתפאורת רקע לפעילותו הציבורית, העיתונאית והספרותית של ג'ייקוב נונז קרדוזו.
קרוליינה הדרומית הייתה חלק מאזור נרחב בדרום-מזרח ארצות הברית, אשר כלל בתוכו גם את קרוליינה הצפונית, את ג'ורג'יה וחלקים מפלורידה. ההתיישבות בה החלה במחצית המאה ה-17, עם הגעתם של יוצאי וירג'יניה הסמוכה. אליהם הצטרפו מהגרים מאנגליה ופליטים הוגנוטים מצרפת. צ'ארלסטון הוקמה על חצי אי, בשפך של שני נהרות (אשלי וקופר), ב-1670 ושמשה כמוצא לאוקיינוס האטלנטי.
ב-1735 פיצלו הבריטים את השטח לשלוש מושבות: ג'ורג'יה בדרומו, קרוליינה הצפונית בצפונו וקרוליינה הדרומית במרכזו. פלורידה נותרה בידי הספרדים. שלושתן היוו חלק מגרעין שלוש עשרה המושבות, שמרדו בבריטניה והקימו את ארצות הברית של אמריקה ב-1776. לאחר ניסוח החוקה האמריקנית ב-1787 הצטרפה קרוליינה הדרומית ב-1788 לברית כמדינה השמינית. בהמשך הייתה מעורבת בעימותים קשים עם הממשל המרכזי ואף פרשה מהברית במלחמת האזרחים ב-1861.
הכותנה הייתה אחד מפריטי הייצוא הרווחיים ביותר בכלכלת ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה ה-19, וקרוליינה הדרומית הייתה חלק מהאזור שבו גידלו כותנה. גידול הכותנה באותה תקופה היה מבוסס, רובו ככולו, על עבודת הכפיים של עבדים, שהובאו בהמוניהם ובעל כורחם מאפריקה. סחר העבדים האפריקאים היה לאחד הענפים המשגשגים ביותר בסחר העולמי. קרוליינה הדרומית, למרות היותה חלק ממערכת כלכלית שלמה המבוססת על גידול כותנה ועל סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, בלטה בקנאותה להגן על האינטרסים הכלכליים שלה ולשימור אורחות חייה ומנהגיה.
מיקומה הגאוגרפי של צ'ארלסטון הכתיב את אופייה הכלכלי והמסחרי. היא הפכה לנמל מרכזי שדרכו נכנסו רבבות עבדים למדינה; ממנה יצאו משלוחי הכותנה למטוויות באירופה; במחסניה אוחסנו קפה וסוכר מאיי הים הקריבי (איי הודו המערבית) לפני שיגורם לאירופה; וכך גם לגבי סחורות ומוצרים מוגמרים מאירופה שהיו מיועדים לקריביים. אולם לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-19 החל תהליך של דעיכה בשגשוג זה. גורם מרכזי לכך היה איסור סחר העבדים ב-1808, כפי שנקבע בחוקה של ארצות הברית עוד ב-1787. במקביל, מרכז הכובד המסחרי החל לעבור לניו יורק, יחד עם הקמת נמלים חדשים במוֹבִּיל שבמיסיסיפי ובניו אורלינס שבלואיזיאנה.
יחד עם זאת, צ'ארלסטון שמרה על מרכזיותה לגבי בעלי המטעים הגדולים, ושימשה עבורם גם מוקד לפעילות חברתית ותרבותית. ככלל, העיר נוהלה בידי הסוחרים הגדולים, שהזדהו לחלוטין עם שכבת בעלי המטעים והעבדים שמהם התפרנסו. רוב אוכלוסייתה הורכבה מלבנים עניים, ששירתו את שני המעמדות העליונים, ומשחורים חופשיים, ששימשו בעיקר כבעלי מלאכה – חלקם גם בעלי עבדים שחורים בעצמם (אלה כונו על ידי וולטר פרייזר (Fraser) בספרו על צ'ארלסטון "האליטה החומה"). הם מנו כמה מאות והיו הצאצאים של קשרים אישיים בין שחורים ללבנים, חלקם אף בקשרי נישואין רשמיים. בתחתית המדרג החברתי נמצאו העבדים השחורים, שתפקדו כמשרתי הבית של העירוניים או ככוח עבודה להשכרה.
ג'ייקוב קרדוזו.