בשנת 2019 הגיש משרד התרבות הספרדי את מועמדותו של האזור להכרזתו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו והיא תידון בכינוס ה-45 של ועדת המורשת העולמית, בשנת 2022.
שם האזור.
משמעותו המילולית של שם האזור היא "גדת הנהר הקדושה" וזאת, ככל הנראה כאזכור למנזרים הרבים אשר שכנו על גדות הנהרות באזור. עדות כתובה ראשונה לשמו של האזור נמצאה במסמך מ-21 באוגוסט 1124, במנזר במונטדרמו (Montederramo) שבמחוז אורנסה. שמו של האזור החל להיות נפוץ לאחר שהוזכר בכתבי ההיסטוריון הספרדי אנטוניו דה יפס (1552–1618).
מאפייני האזור.
קניון נהר סיל, המשמש גבול טבעי בין מחוז לוגו למחוז אורנסה, הוא אחד המאפיינים הבולטים של האזור. על גדות הקניון מערכת אקולוגית עשירה ונופים מרהיבים. במקום הוקמו מצפורים המשמשים לתצפית על הנוף. חלק ניכר משטחי ריביירה סקרה הוכרזו שטחי Natura 2000, אזורים להגנת הטבע בתחום האיחוד האירופי.
18 מבני מנזרים עדיין עומדים על תילם באזור הריביירה סקרה ומשמשים אתרי תיירות, אחד הבולטים שבהם הוא מנזר סנטו אסטבו (Mosteiro de Santo Estevo de Ribas de Sil) על גדתו הדרומית של קניון נהר סיל. חלק ממבנה המנזר הוכשר כמלון יוקרה ברשת Paradores de Turismo de España.
כינוי מקור.
היינות המיוצרים בריביירה סקרה זכו להגנת כינוי מקור ומהווים חלק מן המטבח הגליסיאני ומופקים בעיקר מענבי מנסיה (Mencía). הכרמים באזור מרוכזים על הגדות התלולות של הנהרות והגפנים גדלות בטרסות אבן. הגישה הקשה לכרמים היקנו לייננות בריביירה סקרה מעמד של "ייננות הרואית" (Heroic Viticulture). אזור זה נודע ביינותיו עוד בתקופה הרומית והמסורת באזור מספרת כי יין אמנדי מריביירה סקרה הובא לארמונו של יוליוס קיסר ברומא.
מסלולי הליכה.
אזור ריביירה סקרה נודע בזכות שבילי ההליכה המסומנים הרבים בו. שביל ההליכה הבולט הוא דרך סנטיאגו החורפית (Camino de Invierno). עולי הרגל לסנטיאגו, המבקשים להימנע מחציית רכסי ההרים המושלגים בגבולה של גליסיה, סוטים מן "הדרך הצרפתית" בפונפרדה, החוצים את קניון נהר הסיל בדרכם למונפורטה דה למוס ומשם לסנטיאגו דה קומפוסטלה, במסלול שאורכו 275 ק"מ. שביל זה הוכר רשמית כאחד מנתיבי העלייה לרגל, לצורך קבלת "קומפוסטלה", בשנת 2016.
משה חיים זקס
משה חיים זקס (נולד ב-י' בכסלו ה'תרפ"ז, 16 בנובמבר 1926) הוא דוקטור לבוטניקה, אגרונום, ממקימי קיבוץ שעלבים וממייסדי המכון לחקר החקלאות על פי התורה.
ביוגרפיה.
משה חיים זקס נולד בשכונת הבוכרים שבירושלים להוריו הרב יהושע פישל זקס, איש חינוך מאנשי היישוב הישן ובן דודו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא הרב הראשי לישראל וראש ישיבת מרכז הרב, נכדו של הרב אברהם אלקנה זקס ונינו של השד"ר משה זקס, מראשוני תלמידי החתם סופר שעלו לארץ. וחיה סימה לבית בלומנטל, בתו של הרב אברהם יוחנן בלומנטל. אחיו הוא יקיר ירושלים לשנת ה'תשס"ח ד"ר יצחק זקס. למד בתיכון חורב ולאחר מכן בישיבות חברון בירושלים ופוניבז' בבני ברק. היה חבר בתנועת הנוער 'ברית חשמונאים' ולאחר מכן התגייס ל'הגנה'. בשנת 1946 הצטרף לגרעין של תנועת "עזרא" והיה רכז הגרעין שהקים בי"א באב ה'תשי"א את קיבוץ שעלבים. שימש כאחראי ביטחון בקיבוץ. בשנת תשי"ב, החל
את לימודיו לתואר השני באוניברסיטה העברית בירושלים ובפקולטה לחקלאות, וכשסיים, בשנת 1957 ייסד עם כמה מחבריו את המכון לחקר החקלאות על פי התורה שהוקם במטרה לתת מענה הלכתי־מחקרי לחקלאים ועמד בראשו עד לשנת 1987 בשיתוף עם משקי פועלי אגודת ישראל ובעידוד רבניהם. בשנת תשי"ז נישא לחברתו לגרעין, יוכבד (יוליקה) לבית שטיינברג, ניצולת שואה.
מחקרים ופעילות מדעית והלכתית.
בשנת 1957 סיים תואר שני בנושא: "השפעת חומרי צמיחה על אגוזי-אדמה" והתקבל כעובד מחקר במכון לגידולי שדה במכון וולקני. תואר דוקטור הוענק לו בשנת 1983 מטעם האוניברסיטה העברית בנושא: "השפעת נזקי צינה בגידול דו-שנתי של שיחי כותנה".
המכון לחקר החקלאות על פי התורה.
לאחר סיום לימודי התואר השני בשנת 1957 הקים את המכון לחקר החקלאות על פי התורה. במסגרתו פעל למציאת פתרונות הלכתיים לחקלאי הדתי נושאים כמו - חשש עורלה, השמדת פריחה, קביעת עורלה במיני שיחים, איסור כלאיים וגם נושאים כמו - חליבה בשבת, איסוף ביצים, זריעה מוקדמת של גידולי חורף, גידולים דו שנתיים ודו עונתיים, גידול סורגום, ירקות, זמירת גפנים, מצע מנותק ועוד נושאים רבים.
תחילה ניהל את המכון בעזרת מזכיר במשרה חלקית ואחרי כ-20 שנה הצטרף אליו מנהל ארגוני.
במקביל לעבודה במכון שימש במשך 30 שנה חוקר בתחנת הניסיונות הממשלתית ברחובות שבהמשך הפכה ל"מינהל המחקר החקלאי" (מכון וולקני) בבית דגן.
פרסם עבודות מחקר בנושאים כמו בעיות ההלכה בחקלאות ו"שמיטה ממלכתית".
המכון לחקר החקלאות בראשותו זכה בשנת 2022 בפרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים.
פרישה לגמלאות.
פרש לגמלאות בשנת 1991 והמשיך לעסוק בנושאי החקלאות על-פי ההלכה.
בזמנו הפנוי הוא גם צייר חובב בנושאי נופי ישראל ובמהלך השנים ערך מספר תערוכות וקרוב ל-1,000 ציורים, זקס הפסיק לצייר בגיל 90.
משפחתו.
בשנת תשי"ז, 1957, נישא ליוכבד, להם חמישה ילדים.
בתו אביטל היא אשתו של הרב אהד טהרלב, ראש מדרשת לינדנבאום.
מהומן
מְהוּמָן הוא דמות מקראית, אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
שמו.
יש האומרים ששמו במקור הוא "מהימנא" שפירושו סריס. יש חוקרים הסוברים ששמו של מהומן מגיע משורש עברי, אמן, ופירושו של השם הוא נאמן או סריס.
יש חוקרים שמשווים את מהומן לשמו של אחד המלאכים הגדולים בדת זרתוסטרא, ששמו היה Vahu manah שפירושו הגות טובה, מחשבה טובה.
חלק מהחוקרים סוברים גם שמהומן הוא ממוכן שהיה אחד מרואי פני המלך.
בסיפור המגילה.
מהומן נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משבעת הסריסים שנשלחו להביא את ושתי במהלך המשתה שארגן אחשוורוש:
ושתי סירבה לבוא, ובעקבות כך נגזר עליה עונש מוות.
אל-כף
כרשנא
כַּרְשְׁנָא הוא דמות מקראית, אחד משרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה.
כרשנא נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משרי פרס ומדי שחשבו מה לעשות לושתי, לאחר שלא הגיע למשתה שעשה אחשוורוש.
שמו.
יש החוקרים הסבורים ששמו מגיע מהמילה האווסטית karasna, שפירושה תמיר. חוקרים אחרים חושבים שהמקור לשמו של כרשנא הוא המילה karsha, שבאה מן הפועל Karsh שפירושו ח.ר.ש, בצירוף עם המילה har שפירושה אדם. כלומר, לפי חוקרים אלו, פירוש שמו של כרשנא הוא החורש.
יש הסוברים שהסריסים והשרים הם אותם בני אדם, רק בהיפוך סדר השמות. לפי חוקרים אלו, כרשנא הוא גם כרכס, והשם כרשנא הוא במקור כרכס אך הוא שונה בהשפעת השם מרסנא.
במדרשים ובחז"ל.
במדרש אבא גוריון נאמר שכרשנא היה מאפריקה.
שתר
שֵׁתָר הוא דמות מקראית, אחד משרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה.
שתר נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משרי פרס ומדי שחשבו מה לעשות לושתי, לאחר שלא הגיעה למשתה שעשה אחשוורוש.
שמו.
רוב החוקרים סוברים ששמו לקוח מהמילה האווסטית Šoiθra. חוקרים מסוימים פירשו את המילה הזאת בתור המילה "מלוכה" וחוקרים אחרים פירשו אותה בתור המילה מחוז או מושב. החוקרים שסוברים שפירוש המילה היא מחוז, סוברים אז שפירוש שמו של שתר הוא תושב.
אדמתא
אַדְמָתָא הוא דמות מקראית, אחד משרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה.
אדמתא נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משרי פרס ומדי שחשבו מה לעשות לושתי, לאחר שלא הגיעה למשתה שעשה אחשוורוש.
שמו.
יש חוקרים הסוברים ששמו לקוח מהמילה הארית adamâyita, שפירושה בלתי מנוצח. חוקרים אחרים סבורים שהשם לקוח מהמילה הפרסית admat שפירושה שר צבא או מנהיג.
בתרבות.
בסרט לילה אחד עם המלך, זומם אדמתא לבצע הפיכה ולהפוך למלך.
אבו טאלב
אבּו טַאלִב בּן עָבְּד אל-מֻטָלִבּ (בערבית: أبو طالب بن عبد المطلب,  535 – 619) היה אביו של האימאם הצחאבי הח'ליפה עלי בן אבי טאלב, ודודו של הנביא מוחמד. אף על פי שהוא היה ידוע כאבו טאלב, שמו האמיתי נתון למחלוקת. יש האומרים ששמו היה עמראן, בעוד אחרים מאמינים כי שמו היה עבד אל-מנאף.
משפחה.
אביו של אבו טאלב היה עבד אל-מטלב בן האשם, ואמו הייתה פאטמה בנת עמרו בן עאיד' בן עמראן בן מח'זום. אחותו הייתה צפיה, ואחיו היו אל-עבאס, אל-חארת', עבדאללה, אל-זובייר, חמזה, ואבו להב. אבו להב ואשתו (של אבו להב) הם הנושא בו עוסקת סורת אל-מסד.
אשתו של אבו טאלב הייתה פאטמה בנת אסד, וילדיהם היו טאלב, עקיל, ג'עפר, עלי, פאח'יתה, ג'ומאנה, ורייטה. לפי מקורות שונים, היה לאבו טאלב בן נוסף מאישה אחרת, ושמו היה טולייק.
השקפה דתית.
ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם בנוגע להשקפתו הדתית של אבו טאלב, יש האומרים שהוא היה פוליתאיסט שדחה את האסלאם, בעוד אחרים גורסים כי הוא היה מונותאיסט.
תרשיש (מגילת אסתר)
תַרְשִׁישׁ הוא דמות מקראית, אחד משרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר. שרים אלו היו היחידים שיכלו לבוא אל המלך כל יום.
בסיפור המגילה.
תרשיש נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משרי פרס ומדי שחשבו מה לעשות לושתי, לאחר שלא הגיעה למשתה שעשה אחשוורוש.
שמו.
יש חוקרים הסוברים ששמו מגיע מהמילה בפרסית עתיקה tršus שפירושה בעל תאוה. חוקרים אחרים סבורים שהמקור לשם הוא מהמילה tršaiča, שנגזרת מהמילה trša שפירושה לפחד.
יאקוב גריננוולד
יאקוב גריננוולד (בגרמנית: Jakob Grünenwald; 30 בספטמבר 1821 – 26 בספטמבר 1896) היה צייר ומאייר ז'אנרי גרמני משוואביה.
קורות חייו.