אחרי מותו, ב-1661 פורסם קובץ שירים "Kurbrandenburgische Rose, Adler, Lowe und Scepter" (הוורד, העיט, האריה והשרביט של הנסיכות הבוחרת של ברנדנבורג) ובו דברי שבח והלל לבית הנסיכים. המפורסם שבשיריו היה "Anke von Tharaw öss, de my geföllt" או בקיצור "אנקה מטאראו" שתורגם לימים מגרמנית תחתית לגרמנית סטנדרטית על ידי יוהאן גוטפריד הרדר -" Ännchen von Tharau ist, die mir gefällt", בקיצור- "אנכן מטאראו". שיר זה חובר על ידי דאך בשנת 1637 לכבוד חתונתה של אנה, בתו של הכומר ניאנדר מטאראו, שלפי האגדה, הוא התאהב בה בעבר, עם בחיר ליבה, הכומר הצעיר פורטציוס.
בשנת 1648 נפטר ידידו ומיטיבו של דאך, רוברט רוברטין. בעקבות האבל על מותו, עזב דאך את הליריקה החילונית ומאז ואילך יצר שירה כנסייתית בלבד.
שיריו הליתורגיים של דאך, יחד עם אלו של גרהארד טרסטגן נכנסו לרפרטואר החגיגות הדתיות הלותרניות והצטיינו בפשטות פנימית ייחודית.
שנים רבות אחרי מותו, בשנת 1696, הם נקבצו ופורסמו בכותרת "היצירה הפואטית" "Poetische Werke"
עם המנוניו הידועים ביותר של דאך, המושרים עדיין בכנסייה הלותרנית, נמנים:
"O, wie selig seid ihr doch, ihr Frommen"."Ich bin ja, Herr, in deiner Macht" "Ich bin bei Gott in Gnaden durch Christi Blut und Tod",בסך הכל כתב דאך 150 המנונים.
חייו הפרטיים.
ב-29 ביולי 1641 התחתן דאך עם רגינה פוהל, בת של אחד מאנשי החצר הבכירים, עורך דין בבית הדין המלכותי.
נולדו להם שבעה ילדים. מתוכם שני בנים מתו עוד בילדותם. שלושת הבנים הנותרים לא הולידו צאצאים. לעומת זאת שתי הבנות התחתנו אחרי מות אביהן וילדו ילדים.
יצירות מוזיקליות לפי מילותיו של סימון דאך.
שירים של דאך הולחנו על ידי
ספרים.
בין השנים 1638–1658 כתב דאך כ-1200 שירים, שנאספו לקבצים על ידי בני תקופתו.
מתוכם - 165 המנונים כנסייתיים.
קישורים חיצוניים.
ׁ(הביוגרפיה הגרמנית הכללית, כרך ד, 1876)
איש סיסטם
Sysadmin
אלונה רודה
אלונה רודה (נולדה ב-1979) היא אמנית חזותית ישראלית, המתגוררת בברלין. עבודותיה משתרעות על מגוון אמצעי תקשורת, כולל פיסול, וידאו, מיצבים סוחפים באמצעות אור וצליל, צילום ופרסום.
ביוגרפיה.
רודה נולדה וגדלה בישראל. היא סיימה תואר ראשון באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים בשנת 2003, והשתתפה בתוכנית חילופי סטודנטים של האקדמיה לאמנויות יפות, בווינה. היא סיימה את התואר השני שלה בקמפוס בתל אביב של בצלאל בשנת 2009, ולמדה סמסטר במחלקת הפיסול של הקולג 'המלכותי לאמנות, לונדון . רודה חיה ויוצרת בברלין.
יצירותיה.
רודה מיישמת את ניסיונה כמעצבת תפאורה לתיאטרון. היא יצרה מיצבים בקנה מידה גדול, לעיתים קרובות המיצבים מתפרשים לכדי חלל תצוגה שלם. היא משלבת אור, תנועה וצליל באופן שהיא מתארת "כביצוע ללא מבצעים", ומעבירה חוויות מבוססות זמן.
רודה ידועה "בפרויקט Safe and Sound" שלה, שם היא בוחנת היסטוריות של טכנולוגיות תאורה רפלקטיביות ופלואורסצנטיות.
פרסים ומגורים (בחירה).
רודה זכתה בפרס האמן הצעיר לשנת 2011 ממשרד התרבות והספורט הישראלי. היא גם זכתה במלגות שונות מ- Stiftung Kunstfonds Bonn (2019), הסנאט לתרבות ואירופה בברלין (2019, 2017), מועצת הפיס לתרבות ואמנות בישראל (2014, 2012), (2013, 2010, 2008) קרן רבינוביץ '.(2013, 2012) התחל את ישראל (2013) ואת קרן משפחת אוסטרובסקי (2013) ואחרים. מלגות כללו, בין השאר, תושבות של חצי שנה בחטיבת הכבאות של ברלין (במסגרת KUNSTrePUBLIK ו- ZK / U Artist Dis-Placement Residency), ושהייה בת שנה בקונשטלרהאוס בת'ניאן, ברלין.
את רודה מייצגים כריסטין קוניג גלרי בווינה וגלריית רוזנפלד, תל אביב.
התאוריה המוזרה של אור וחומר
התאוריה המוזרה של אור וחומר, הוא ספר עיון מאת הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן בנושא אלקטרודינמיקה קוונטית (QED). זהו סיכום של הרצאות, שערך פיינמן בפני סטודנטים לתואר ראשון, והוא מנסה להסביר את יסודות התאוריה לקהל הרחב, ללא שימוש במתמטיקה המורכבת. פיינמן מתאר בספר את ההסבר הקוונטי לתופעות יומיומיות רבות כמו החזרה של אור, שבירה של אור, התאבכות וכן האינרטאקציה בין אלקטרון, פוטון ופוזיטרון. הספר יצא לאור בישראל בשנת 1988, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתרגומו של פרופ' דוד פונדק.
מקורו של הספר הוא ברצון של פיינמן להסביר את תאוריית הקוונאטים להדיוטות ולסטודנטים מתחילים, ביניהם ידידתו אלקיס מאטונר. לבסוף הכין פיינמן סדרת הרצאות שאותן הציג בתחילה בפני סטודנטים בניו זילאנד שבה פחד פחות להכשל. ההרצאות עלו יפה ופיינמן ערך סדרה של ארבע הרצאות בקאל-טק. ההרצאות הוקלטו סוכמו ונערכו על ידי ידידו של פיינמן, מפיק הסרטים ראלף לייטון, שתרם רבות להפיכת ההרצאות לספר שיהיה מובן לקהל הרחב.
פיינמן מעיר כי הוא מעדיף לתאר לקהל חלקים בתאוריה שאותם הפיזיקאים מבינים היטב על פני הצגת חלקים מוזרים ואולי מעניינים יותר בתאוריה הקוונטית. לכן הוא בחר ב-QED ובהסבר האינטראקציה בין אור (פוטונים) לחומר, או ליתר דיוק, אלקטרונים.
הרצאה ראשונה.
היסטוריה של תאוריית QED.
פיינמן פותח בהסבר קצר על ההיסטוריה של תורת הקוונטים. הוא מתאר מיזוג של כמה תחומים נפרדים למספר מצומצם של תאוריות. דברים שנראו בתחילה כתופעות נפרדות התבררו בהמשך כהיבטים שונים של אותו דבר. לדוגמה הקול והתנועה נחשבו בתחילה דברים שונים, עד שהתברר שקול הוא תנועה של אוויר. בהמשך התברר שגם חום ניתן להסביר מתוך חוקי התנועה. בשנת 1873 מיזג ג'יימס קלרק מקסוול את תיאור התופעות בתחום החשמל והמגנטיות יחד עם תיאור האור והאופטיקה, על פי הנחה כי אור הוא גלים אלקטרו-מגנטיים. בזמן זה היו בפיזיקה חוקי תנועה, חוקי כבידה, וחוקי אלקטרומגנטיות.
באזור שנת 1900 פותחה תאוריה פיזיקלית כדי להסביר את החומר, שנקראה תורת האלקטרון של החומר. התאוריה התפתחה והציגה את האטום כבנוי מחלקיקים זעירים הטעונים במטען חשמלי, עם גרעין אטום כבד ובעל מטעון חיובי במרכז האטום ואלקטרונים רבים הסובבים את הגרעין שיש להם מטען שלילי. ניסיונות להבין את תנועת האלקטרונים סביב הגרעין במונחים של תנועה, כאילו היו כוכבי לכת מסביב לשמש, נחלו כישלון מוחלט.
פיתוח מערכת חוקים אחרת להתנהגות האטום ארכה זמן רב משום שהתופעות ברמה האטומית נראו מוזרות לגמרי ובלתי מובנות ל"שכל הישר". בשנת 1926 הוצגה תאוריה בשם מכניקת הקוונטים שהסבירה את התנהגות האלקטרונים בחומר. התאוריה נראית מעוותת ו"נוגדת את השכל הישר" אך למעשה אינה כזו. המילה קוונט אמורה לבטא את החלק בתאוריה שנראה שעומד בניגוד לשכל הישר. מכניקת הקוונטים הסבירה היבטים רבים נוספים כמו מדוע אטום חמצן מתרכב עם שני אטומי מימן ויוצר מולקולות מים. לכן מכניקת הקוונטים היא היסוד של הכימיה. התאוריה הצליחה להסביר את הכימיה ותכונות שונות של החומר ולכן נחשבה הצלחה כבירה.
בשנת 1929 פיתחו מספר פיזיקאים את התחום של "אלקטרו-דינמיקה קוונטית" שניסתה להתאים את התאוריה האלקטרו-מגנטית של מאקסוול לתאוריה הקוונטית. אך תאוריה זו נקלעה לצרות. כאשר ניסו להשתמש בתאוריה כדי לחשב דברים באופן מקורב היא עבדה היטב. אבל ניסיון לקבל דיוק טוב מעט יותר של התוצאות דרש חישוב תיקון קשה מאוד עד שהחישוב הפך לאינסופי ולכן רמת הדיוק בתאוריה עצרה.
פול דיראק השתמש בתורת היחסות כדי לפתח את תורת היחסות של האלקטרון, אך תאוריה זו לא לקחה בחשבון את פעולות הגומלין בין האלקטרונים לאור. בתאוריה זו נטען כי לאלקטרון יש מומנט מגנטי שעוצמתו היא 1 בדיוק ביחידות המתאימות. בהמשך התברר כי הערך המדויק של גודל זה הוא 1.00118 התיקון היה צפוי בגלל הדינמיקה בין אור לבין אלקטרונים, והיה צפוי כי הוא יוסבר על ידי אלקטרו-דינמיקה קוונטית, אולם במקום להגיע למספר 1.00118, החישוב הגיע למספר אינסופי - כלומר לתוצאה לא נכונה. בעיה זו של חישוב גדלים באלקטרודינמיקה קוונטית נפתרה בשנת 1948 על ידי ג'וליאן שווינגר, שינאיצ'ירו טומונאגה ופיינמן עצמו (על פועלם זה הוענק להם פרס נובל לפיזיקה בשנת 1965). שווינגר היה הראשון שחישב תיקון על ידי "משחק קליפות" חדש והגיע לתוצאה של 1.00116 והדבר העיד כי החוקרים התקרבו לתאוריה טובה יותר. לבסוף החוקרים הגיעו לתאוריה אלקטרו-קוונטית שבאמצעותה ניתן לחשב חישובים, ותאוריה זו מוצגת בספר. בזמן כתיבת הספר התאוריה הזו קיימת כ-50 שנה ללא שינוי, והיא שבה ונבחנה בדיוק רב הולך בטווח רחק של ניסויים, ואין הבדל משמעותי בין התאוריה לבין הניסוי.
פיינמן מתאר את "מסחטות" הדיוק שבהן חוקרים מנסים לשפר את דיוק התוצאות והתאוריה במשך השנים. קבוע דירק בניסויים בזמן הוצאת הספר היה 1.0015965221, כאשר יש אי ודאות בגודל 4 לגבי הספרה האחרונה. התאוריה של QED קובעת את קבוע דיראק בגודל 1.0015965246 עם אי ודאות גדולה פי 5 לעומת הניסוי. להמחשת מידת הדיוק הדבר דומה למדידת המרחק בין לוס אנגל'ס לבין ניו-יורק, שעומד על כ-5000 ק"מ, ברמת דיוק שלא תרד מהעובי של שערת אדם. ברמה זו של דקדקנות נבחנת התאוריה מאז שנת 1948 בתחומי התאוריה והניסוי. ערכים רבים של QED נמדדו ברמת דיוק דומה ונמצאו דומים להפליא לתחזיות התאוריה. טווח המדידות נע בגדלים שבין כמאה פעמים הרדיוס של כדור הארץ, ועד למרחקים שערכם כמאית מהרדיוס של גרעין האטום.