ב־14 ביוני 2007 פרסמה חברת 4Front את גרסה 4 של התוכנה. עבור גרסה זו פורסם קוד המקור של הגרסאות ללינוקס, סולאריס ו־SCO UnixWare. בתחילת 2008 היא שחררה גרסה גם עבור FreeBSD.
רישיון.
חברת 4Front מחזיקה את כל הבעלות על קוד המקור. היא מפרסמת גרסאות קנייניות למגוון פלטפורמות דמויי יוניקס. בנוסף לכך קוד המקור מופץ תחת ארבעה רישיונות אפשריים:
ממשק.
מערכת OSS תוכננה לפי העיקרון היוניקסי ש"כל דבר צריך להיות קובץ". כל התקן קול מיוצג על ידי קובץ התקן (לדוגמה: /dev/dsp. אפשר לנגן קובץ על ידי כתיבתו לקובץ ההתקן
$ cat &lt;/dev/dsp &gt;recording.au
ולהקליט על ידי קריאה מקובץ ההתקן:
$ cat sound_file.au &gt;/dev/dsp
אולם בפועל עבודה עם התקן הקול דורשת הכנה - לדוגמה הגדרת קצב הדגימה ופרמטרים אחרים של הדגימה, נעשים דרך ioctl.
פיתוח.
הפיתוח נעשה כולו על ידי מהנדסי החברה, אולם מאגרי מרקוריאל של קוד המקור זמינים באתר סורספורג'.
חוג אידיאלים חופשיים למחצה
אדוארד אדוארדס
אדוארד אדוארדס (באנגלית: Edward Edwards; 1742–1815) היה קצין בצי המלכותי הבריטי שנתפרסם כמפקדה של אה"מ "פנדורה", הפריגטה שנשלחה על ידי האדמירליות הבריטית אל דרום האוקיינוס השקט כדי לתפוס ולהביא לדין את מורדי ה"באונטי".
קורות חייו.
אדוארד אדוארדס, ילדם השישי של ריצ'רד אדוארדס ומרי פוּלֶר, נולד ב-1742 בווטר ניוטון (Water Newton), כפר סמוך לפיטרבורו (Peterborough). הוא לא נישא מעולם.
ב-7 בספטמבר 1759, בהיותו בן 17, הוסמך ללפטננט. כדי לעמוד בדרישות ההסמכה לקצונה היה עליו לעבור בהצלחה את הבחינה ללפטננט ולצבור ותק של שש שנות שירות בים לפחות. ברם, אין בנמצא מסמכים כלשהם היכולים להעיד מתי ובתמיכתו של מי החל אדוארדס את הקריירה הימית שלו. כפי הנראה עלה לים כשרת של קפטן (captain's servant) בהיותו בן עשר, ובמרוצת הזמן השלים את הוותק הנדרש כפרח קצונה (midshipman).
בתקופת השנים שבין הסמכתו לקצונה ועד קבלת הפיקוד על "פנדורה" שירת אדוארדס באוניות הבאות:
את שש השנים הבאות, לאחר סיומה של מלחמת העצמאות האמריקנית, עשה בעתודה במחצית השכר (half-pay); ב-6 באוגוסט 1790 הוחזר לשירות פעיל וקיבל את הפיקוד על הפריגטה "פנדורה". ב-11 באוגוסט קיבל את פקודת ההפלגה לצאת אל קצווי האוקיינוס השקט ולמצוא ולהביא לדין את מורדי ה"באונטי".
בסיועו של תומאס הייוורד, פרח הקצונה לשעבר של ה"באונטי", שנותר נאמן לקפטן בליי ושב עמו לאנגליה, הצליח אדוארדס לגלות ולתפוס ארבעה-עשר מן המורדים. ב-19 באוגוסט 1791, בדרכה חזרה לאנגליה, נטרפה "פנדורה" על שונית המחסום הגדולה. ארבעה מורדים ו-31 מאנשי צוותה של "פנדורה" טבעו עם האונייה. לאחר הפלגה רבת-תלאות בסירה פתוחה ממקום ההיטרפות עד טימור ומשם אל בטאוויה (ג'קרטה), הצליחו בסופו של דבר לשוב לאנגליה 78 מבין 134 אנשי הצוות המקורי ובנוסף להם עוד עשרה מורדים. עבור הייוורד הייתה זו הפעם השנייה בה מצא עצמו בסירה פתוחה עושה דרכו אל נמל מבטחים באיי הודו המזרחית ההולנדית.
אדוארדס נשפט בבית דין צבאי ב-17 בספטמבר 1792 באשמת אובדן "פנדורה". זמן קצר לפני התחלת המשפט העביר לאדמירליות דוח על האירועים שהובילו לטביעה. כל קציני האונייה תמכו בטענתו של אדוארדס, כי הפריגטה אבדה בנסיבות שלא ניתן היה לשלוט בהן.
במשפט נכח גם ויליאם דילון (William Dillon), אז פרח חובלים ולימים סגן אדמירל בצי המלכותי, אשר תיאר בזכרונותיו את אדוארדס כ"קצין בעל מראה נאה ומרשים. הופעתו שבתה את לבי משך כל המשפט, ובתוך תוכי חשתי סיפוק מפסק הדין לאחר כל התלאות והסכנות עליהן התגבר."
קפטן אדוארדס וקציניו נוקו מאשמה. אחרי המשפט שירת אדוארדס שנים אחדות כקצין גיוס (regulating captain) בארגייל (Argyle) ובהאל (Hull), ואחר כך התפטר משירות פעיל והוצב בעתודה במחצית שכר. הוא הועלה לדרגת סגן אדמירל ב-1809 וסיים את הקריירה שלו בדרגת אדמירל הדגל הלבן, הקצין השלישי בבכירותו בצי המלכותי. הוא מת ב-1815 בגיל 73, ונקבר בכנסיית סנט רמיג'יוס (St Remigius Church) בווטר ניוטון, כפר בהנטינגדונשייר (Huntingdonshire).
שמו והמוניטין שלו הושחרו על ידי בני משפחת הייווד, שלא יכלו לסלוח לו על מה שהם ראו כיחס קיצוני באכזריותו כלפי בנם פיטר הייווד (Peter Heywood), ששירת כפרח קצונה ב"באונטי", נשפט, הורשע במרידה ונדון למוות, אך זכה לחנינה מן המלך. למרות זאת היו לאדוארדס תומכים מבין הקצינים האחרים ששירתו תחת פיקודו, והוא מוזכר גם על ידי אחייניתו כ"איש זקן וחביב", שטייל לעיתים קרובות בשבילי השדות סביב כפר הולדתו ווטר ניוטון ואפינגהם, שם החזיק בכמה חוות חקלאיות. בדברי ההספד שנתפרסמו לאחר מותו בכתב העת "לינקולן, סטמפורד אנד רוטלנד מרקיורי" (21 באפריל 1815) נכתב כי בשל תלאות ההפלגה בסירה הפתוחה אל טימור, לאחר טביעת ה"פנדורה", סבל כל שארית חייו ממכאובי גוף; אפשר שבשל כך לא מסרה יותר האדמירליות אונייה לפיקודו אחרי המשפט הצבאי ב-1792.
משה גרודזינסקי
הרב משה גרודזינסקי (תרל"ה, 1875 – י"ח באב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929) היה המשגיח של ישיבת תורת חיים בוורשה. עלה לארץ ישראל ונרצח במאורעות תרפ"ט בחברון.
תולדותיו.
נולד בוורשה, בנו של הרב יצחק (איצ'ה) גרודזינסקי, ראש ישיבת תורת חיים בוורשה. בצעירותו למד אצל אביו, כעבור זמן עבר ללמוד בישיבת לומז'ה ולאחר מכן בישיבת ראדין. בתקופת לימודיו בישיבת ראדין נהג ללמוד עם החפץ חיים בביתו.
בשנת תרנ"ד (1894) נישא למנוחה, בתו של הרב מאיר טיקוצ'ינסקי מסטאביסק ואחותו של הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת ראדין. במשך תקופה עסק במסחר. כעבור זמן התמנה כמשגיח בישיבת "תורת חיים" בוורשה וסייע לאביו במפעליו התורניים בעיר.
בשנת תרפ"ג (1923) החליט לעזוב את משרתו התורנית ועלה עם משפחתו לארץ ישראל. לאחר ייסוד ישיבת חברון, בשנת תרפ"ד (1924), התיישב בחברון בסמוך לישיבה. במשך תקופה שהה בחברון גם אחיו הרב אברהם גרודזינסקי, שכיהן כמשגיח בישיבה.
באב תרפ"ט חיתן את בנו אברהם פנחס בירושלים. כעבור שבוע, בי"ח באב תרפ"ט, בעת ששהה לבדו בביתו, פרצו פורעים ערבים לביתו ורצחוהו. באותו יום שהו בנו יעקב ואשתו לאה בחברון, ואף הם נרצחו על ידי פורעים ערבים.
משפחתו.
היה אב לארבעה בנים ושלוש בנות. ביניהם:
בתו פעשא רייזל, אשת הרב אברהם אדלר (נשר), שכיהן כר"מ בישיבה בוורשה, ולאחר מכן כרב בירושלים.
בנו אברהם פנחס - חניך ישיבת סלבודקה בחברון, מתלמידי דודו הרב אברהם גרודזינסקי, מחבר הספר "מבית אברהם".
בתו מרים אשת הרב יעקב ניימן, ראש ישיבת אור ישראל בלידא ובפתח תקווה.
בתו שרה אשת העסקן יהודה אלינסון, מעסקני המזרחי.
בנו יהושע לייב, עיתונאי.
מייו פולג'ר
מייו פולג'ר (באנגלית: Mayhew Folger; 9 במרץ 1774 – 1 בספטמבר 1828) היה צייד לווייתנים אמריקני, שגילה מחדש ב-1808 את איי פיטקרן כאשר פיקד על הספינה לציד כלבי ים "טופז" (Topaz). מבין מורדי ה"באונטי" שהגיעו לאי ב-1790 ומצאו בו מקלט נותר אז בחיים מלח אחד בלבד, ג'ון אדמס, ובשמו הבדוי אלכסנדר סמית'.
משפחתו.
מייו נולד ב-9 במרץ 1774 בננטקט, מסצ'וסטס, בנם השני של וויליאם פולג'ר ורות קופין. בני משפחתו היו קווייקרים אמידים, שעסקו בציד לווייתנים. הוא היה בן דוד מדרגה שלישית של בנג'מין פרנקלין מצד אביו. מייו נישא לדודניתו, מרי ג'וי, ב-7 במרץ 1798 בננטקט. כמו כן היה דודה של פעילת זכויות הנשים לוקרישה קופין מוט (Lucretia Coffin Mott), בתם של אחותו אנה פולג'ר ובעלה תומאס קופין.
פולג'ר ומשפחתו היגרו אל קנדול, אוהיו, ב-1813. ב-1828 נתמנה למנהל הדואר הראשון של שכונת מסיליון באוהיו, ומת באותה שנה ב-1 בספטמבר.
נכדו של פולג'ר, ויליאם מייו פולג'ר (1844 - 1928) שירת בצי האמריקני והגיע לדרגת סגן אדמירל.
הגילוי מחדש של איי פיטקרן.
מייו פולג'ר פיקד על האונייה "טופז" שיצאה מבוסטון ב-5 באפריל 1807 למסע ציד כלבי ים. הם גילו מחדש את איי פיטקרן ב-6 בפברואר 1808. מבין מורדי ה"באונטי" שהסתתרו באי והתיישבו בו, נותר בחיים רק ג'ון אדמס. "טופז" נשארה באי עשר שעות בלבד.
הכרונומטר של ה"באונטי".
אדמס מסר לידי קפטן פולג'ר את מצפן האזימות של ה"באונטי" ואת הכרונומטר הימי שלה, שנבנה על ידי לקרום קנדול (Lacrum Kendall). הכרונומטר, שכינויו K2, תוכנן על ידי ג'ון הריסון. הוא נלקח על ידי המושל הספרדי של איי חואן פרננדז. לימים רכש אותו ספרדי בשם קסטילו (Castillo). לאחר מותו מסרה משפחתו את הכרונומטר לידי קפטן הרברט מאוניית הוד מלכותו "קליופי", שהעביר אותו ב-1840 לערך למוזיאון הבריטי. כיום נמצא הכרונומטר במוזיאון הימי הלאומי, בגריניץ', לונדון.
דוחות על הגילוי מחדש.
פולג'ר דיווח לצי המלכותי הבריטי על הגילוי מחדש של האי ב-1808. הדוח שכתב הגיע לידי האדמירליות הבריטית ב-14 במאי 1809, ופורסם ב-Quarterly Review ב-1810. קפטן פולג'ר סיפר על גילוי האי גם לידידו קפטן אמסה דלאנו (Amasa Delano), שפרסם את סיפור המעשה בספרו "A Narrative of Voyages and Travels" שראה אור ב-1817. תיאור זה נכלל גם ברומן "האי פיטקרן" שכתבו צ'ארלס נורדהוף וג'יימס נורמן הול.
זילברברג
זילברברג ( גרמנית: Silberberg) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי. מקורו בשפה הגרמנית ומשמעותו הוא "הר כסף".
שרנקה
עובדיה בן יעקב ספורנו
החוג הישראלי לכלבי רוח