לעטלף המשפך של ז'רווה פרווה קצרה ושעירה. צבעה הכללי נע בין זהוב לצהוב עז, צהבהב, בז׳, חאקי, אוכרה או חום ערמון. היא נוטה להיות חיוורת יותר בגחון ובחזה. הראש מתכהה לעיתים קרובות (בפרט סביב הלוע ובמצח), וסביב האוזניים יש טבעות חיוורות גדולות. הסנטר לבנבן והלוע ופנים האוזניים ורודים-אדמדמים. הכנפיים, כנף הזנב וקצוות האוזן שחורים.
תפוצה וביולוגיה.
עטלף המשפך של ז'רווה אנדמי לאזור הקריביים; הוא מצוי בקובה, אי הנעורים, ולפחות 6 איים מקבוצת איי בהאמה: לונג איילנד, אי החתול, אליוטרה, אקסומה, אנדרוס וניו פרובידנס. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי שפלתי, יערות הררים נמוכים (עד גובה 422 מטר לכל היותר), בתה חופית ויער גדותיים.
עטלף ז'רווה פעיל בלילה ובדמדומים ומבלה את שעות היום בשינה במערות עמוקות עם לחות גבוהה או מכרות חמים. הוא חי במושבות קטנות או גדולות, אך בפיזור ניכר. העטלפים המשפכים מסוג זה שקטים יחסית ומאפשרים לבני אדם לצפות בהם ממרחק קרוב. התזונה של המין מורכבת מחרקים מכונפים, אותם הוא מאתר באמצעות איכון-הד והפקת פולסים בתדר גבוה. פריטי המזון הנפוצים כוללים פרפראים, דבוראים, ציקדות (ממשפחות הציקדיתיים והעפרוניתיים), זבובים וטרמיטים. גודלו הקטן של העטלף מאפשר לו לתור אחר מזון בתוך סבך הצמחייה. טורפיו העיקריים הם נחשים ועופות דורסים.
עונת הרבייה מתרחשת בין דצמבר לינואר, ומחוץ לעונה הזכרים והנקבות חיים במושבות נפרדות. הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון ארוכה של 8–10 חודשים, כשבחלק ניכר מהזמן הזה העובר נמצא במצד דיאפאוזה כדי לסנכרן את ההמלטה עם עונת הגשמים. בעת הלידה, משקלו של הצאצא כמחצית ממשקל האם.
מצב.
עטלף משפך ז'רווה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחות במגוון בתי גידול, וסתגלתנות למערות בגדלים שונים או למבנים דמויי מערות. מסיבות אלה, לא נראה שאוכלוסיות צפויה להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר. האיום העיקרי על המין הוא פגיעה או הפרעה אנושית במערות המשמשות לו למסתור. בשל כך, ארגוני השימור ממליצים לפקח על מערות שבהם נמצאות מושבות גדולות שלו.
עטלף חסר-אגודל
עטלף חסר-אגודל (שם מדעי: "Furipterus horrens") הוא מין של עטלף קטנטן במשפחת הפורפטריים שחי בדרום אמריקה והנציג היחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1828 על ידי הזואולוג הצרפתי פרדריק קיוויה, והוא אחד משני הסוגים היחידים במשפחת הפורפטריים לצד קרובו עטלף עשון שגדול יותר.
תיאור ואנטומיה.
לעטלף חסר האגודל גוף קטן וכדורי וכנפיים גדולות ורחבות. הראש מכוסה בשיער צפוף שגורם לו להראות עגלגל ונפוח, והוא מסתיר את המבנה המוזר של הגולגולת: החלק של המוח גבוה, גדול ודמוי כדור, בעוד שהחרטום קצר, שטוח ומחודד ופונה מעלה בזווית אנכית עד כדי כך שקצהו מסתיים מול המצח.
החרטום הקטן נבלע לעיתים קרובות בשיער המצח הצפוף והעטלף נראה במקרים כאלה כחתוך פנים. האוזניים גדולות ומשולשות בצורת משפך והצפיר שלהן קטן, רחב ומשולש; הן נוטות מעט כלפי קדימה. העיניים שחורות וקטנטנות והאף קטנטן וחזירי וצמוד לשפה העליונה; העיניים, האף והפה מכוסים לעיתים קרובות בשפם ובפוני. השיניים קטנטנות וחדות ומספרן 36. כפי שמרמז שמו, האגודלים של מין זה אינם מפותחים ונראים ככפתור או כגדם שעליו טופר זעיר.
אורך הראש והגוף של העטלף חסר האגודל 33–39 מ"מ אורך הזרוע 33–37 מ"מ, ואורך הזנב 21–27 מ"מ; משקלו אינו עולה על 4 גרם, והוא בין העטלפים הקטנים בדרום אמריקה. הנקבות גדולות משמעותית מן הזכרים. רגליו של העטלף שבריריות וארוכות, זנבו ארוך במיוחד וקרום התעופה האחורי שלו מפותח, רחב ונפרש כמניפה במהלך הטיסה.
לעטלף חסר האגודל פרווה צפופה, עבה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום אפרורי כהה לאפור כהה, אוכרה, חום ביסטר כהה ואפילו שחור פיח או מבריק. הפרווה נוטה להיות חיוורת יותר באזור הגחון והחזה, ומתכהה באזור הראש. בצדדי יש כתמים כהים גדולים. האוזניים, הכנפיים וכנף הזנב בצבע שחור מפוחם או אפור כהה מאוד. הלוע, סביב העיניים, השוקיים, פנים האוזניים והזרועות בצבע בורדו כהה או ורדרד.
תפוצה וביולוגיה.
העטלף חסר האגודל מצוי בעיקר באמריקה הדרומית ובמידה פחותה גם באמריקה המרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על מרבית ברזיל, פרו, גויאנה הצרפתית, גויאנה, סורינאם, וונצואלה, קולומביה, מזרח אקוודור, פנמה, ניקרגואה וקוסטה ריקה. בית הגידול מורכב בעיקר מיער גשם טרופי (יער האמזונאס) ואזורים לחים אחרים, אך הוא נוכח גם ביער יבש יותר כמו היער האטלנטי, בסוואנה טרופית באזור סראדו ובסוואנה צחיחה למחצה בסרטאו ובקטינגה.
העטלף חסר האגודל חי במושבות של 60–250 פרטים, בתוך מערות, נקיקי סלעים ובולי עץ חלולים. בתוך המושבות הללו, הוא עשוי להתפצל לקבוצות קטנות של 4–30 פרטים או לחיות בגפו. המין חששן מאוד במקום המנוחה, ונוטה להימלט בתגובה להפרעות. מאחר שאגודליו אינם מפותחים, כאשר העטלף מתארגן לשינה הוא אינו יכול לתפוס בתקרה ולהתמקם בנוחות, אלא נאלץ לבצע גלגול באוויר תוך כדי תעופה ולנחות במהופך על התקרה עם הרגליים למעלה.
העטלף חסר האגודל יוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה וניזון מחרקים מעופפים (בפרט פרפראים); הוא מאתר את מזונו באמצעות איכון-הד והתעופה שלו מתוארת כאיטית עם נפנופי כנפיים שמזכירים פרפר. בדרך כלל, הוא מחפש את מזונו ליד מקורות מים או בסמוך לקרקעית היער עד גובה 5 מטר לכל היותר. במהלך איכון ההד, העטלף חסר האגודל מפיק פולסים קצרים בעוצמה נמוכה ובתדירות גבוהה. מחוץ לעונת הרבייה, הזכרים והנקבות חיים בדרך כלל באזורים נפרדים. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה.
מצב.
העטלף חסר האגודל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב שלו; מאידך, מגמת האוכלוסייה אינה ידועה שכן המין נלכד בטבע לעיתים רחוקות. המין תלוי מאוד במערות ותצורות קרסט-גיר שמשמשות אותו למסתור, ופגיעה בהם באמצעות כרייה עלולה לדרדר את מצבו. אין כרגע פעולות שימור ספציפיות למין, מלבד המלצות להגנה על מערות וארגון השימור ממליץ לבצע פעולות להגן מערות ולמנוע את אובדן בית הגידול המתמשך בסראדו.
עטלף עשון
עטלף עשון (שם מדעי: "Amorphochilus schnablii") הידוע גם כעטלף חסר-אגודל סלעי, הוא מין של עטלף קטנטן במשפחת הפורפטריים שחי באמריקה הדרומית והנציג היחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1877 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא גדול במקצת מהסוג השני במשפחה – עטלף חסר-אגודל. החלק הראשון של שמו המדעי מציין את המבנה המוזר של הלוע, והחלק השני הוא מחווה לאנטומולוג הגרמני יוהאן אנדרס שנאבל.
תיאור ואנטומיה.
העטלף העשון מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, בראש גדול ועגול ובכנפיים גדולות ורחבות יחסית. הגולגולת מתחלקת בין אזור המוח הגבוה, הרחב והכיפתי, לבין החרטום החרוטי, השטוח והקצר שפונה באלכסון כלפי מעלה. החרטום מכוסה לעיתים קרובות בשיער וגורם לו להראות כחתוך פנים.
האוזניים גדולות ורחבות בצורת משפך והן נוטות קדימה; הצפיר שלהן קצר ומשולש. האף עגול ודמוי אף-חזיר, והנחיריים בצורת אליפסה. השפה התחתונה מכוסה ביבלות קטנות בחזית, ועל הסנטר יש שתי בליטות בשרניות משולשות שמוקפות אף הן ביבלות קטנות.
אורך הראש והגוף של העטלף העשון 35–49 מ"מ אורך הזרוע 34–38 מ"מ, ואורך הזנב עד 30 מ"מ; משקלו 3–5 גרם והוא גדול במעט מהעטלף חסר האגודל. הבדל נוסף ביניהם, הוא שהאחרון נוטה להיות כהה יותר ופניו חסרות יבלות. כפי שאופייני לבני המשפחה, אגודלי העטלף העשון אינם נוכחים על קרומי הכנף ומוחלפים בכפתור או גדם שעליו טפר זעיר לא פונקציונלי (עשוי גם להיעדר). הזנב דקיק וארוך ומכוסה כולו בקרום התעופה האחורי שמפותח, רחב ומעוגל.
העטלף העשון בעל פרווה עבה, ארוכה וחדגונית. צבעה הכללי נע בין אפור עשן לאפור כהה, צפחה או בהיר, ולעיתים גם חום אפרורי, חום קפה כהה או חום ערמוני. אזור הצוואר והראש שזור בשיער צהוב ובז׳ ונוטה לקבל גוון זהוב, בעוד שהגחון והחזה עשויים להיות בצבע לבנבן, אפרפר או בז'. הכנפיים בצבע שחור פיח, חום כהה או ערמוני. הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד. האוזניים כהות בקצוות ובהירות בחלקן הפנימי.
תפוצה וביולוגיה.
העטלף העשון מצוי בקו החוף המערבי של אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלו משתרע על המורדות המערביים של הרי האנדים מול קו החוף: החל מדרום-מערב אקוודור (כולל האי פונה), לאורך מערב פרו עד לצפון-מערב צ'ילה. בית הגידול שלו מורכב מיערות, שטחים מעובדים, אזורים כפריים ועירוניים וגם אזור אלטיפלאנו הצחיח למחצה והשוליים של מדבר אטקמה. המין מצוי לרוב באזורים נמוכים לאורך קו החוף והעמקים מול האנדים, אך מופיע גם על מדרונות הרריים גבוהים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. שיא הגובה המתועד הוא מהעיר קיימרקה בפרו (2,750 מטר).
העטלף העשון חי בבדידות, בקבוצות קטנות של עד 5 פרטים, או במושבות גדולות עד 300 פרטים. הוא מוצא מקלט במהלך היום במערות, נקיקי סלעים, מבנים נטושים ותחת גשרונים ויוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה. התזונה שלו מורכבת בעיקר ממיני פרפראים, אותם הוא מחפש סמוך לאדמה ומאתר באמצעות איכון-הד. הנקבה ממליטה גור יחיד בסמיכות לעונת הגשמים.
מצב.