פרדיננד פון מולר (באנגלית: Ferdinand von Mueller ; 30 ביוני 1825 - 10 באוקטובר 1896) היה רופא, גאוגרף ובוטנאי שפעל באוסטרליה.
ביוגרפיה.
פרדיננד פון מולר נולד ברוסטוק אז חלק של הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין למשפחה אצילה. הוא למד רוקחות ובוטניקה באוניברסיטת קיל וסיים אותה עם תואר שלישי בשנת 1847.
אחותו של מולר קיבלה המלצת רופאים לעבור לאזור עם אקלים חם ולכן מולר ואחיותיו החליטו לעבוד לאוסטרליה. בדצמבר 1847 הם הגיעו לאדלייד. בשנת 1851 הוא עבר למלבורן. בשנת 1852 הוא שלח את מחקרו The Flora of South Australia לאגודה הלינאית של לונדון וקיבל תגובות חיוביות.
בשנת 1853 פרדיננד פון מולר מונה לתפקיד בוטנאי של מדינת ויקטוריה, תפקיד שנוצר עבורו והמשיך בחקר צמחי האזור. באותה שנה הוא הקים עשבייה לאומית של ויקטוריה שקיימת עד היום. בשנים 1855–1856 מולר הצטרף למשלחת לחקר צפון אוסטרליה בראשות אוגוסטוס צ'ארלס גרגורי. במהלך סיורי המשלחת מולר תיאר כ-800 צמחים חדשים.
בשנים 1854–1872 מולר היה פעיל במכון לקידום המדע של ויקטוריה. בשנים 1857–1873 הוא היה מנהל הגנים הבוטנים המלכותיים של מלבורן.
בין היתר מולר פרסם 11 כרכים של Fragmenta phytographica Australiae (1862–1881) ושתי כרכים של Plants of Victoria (1860–1865). אנשים רבים עזרו למולר בעבודת קיטלוג ואיורים לרבות לואיזה אטקינסון שעל פעילותה בתחום זכתה להכרה רבה ומספר צמחים נקראו על שמה. הוא תיאר לראשונה צמחים רבים של אוסטרליה לרבות דקל אלכסנדר.
פרדיננד פון מולר נפטר במלבורן ונטמן בבית העלמין של העיר.
החל משנת 1904 מוענקת "מדליית מולר" עבור תרומה בתחום בוטניקה, זואולוגיה או אנתרופולוגיה. מקומות רבות באוסטרליה וניו זילנד נקראים על שמו. צמחים שנקראו לכבודו נושאים שם muelleri, muellerina או-muelleriana.
הקרב באגם צ'אנגג'ין
הקרב באגם צ'אנג'ין (במנדרינית: 长津湖) הוא סרט מלחמה סיני משנת 2021 בבימויו של צ'ן קאיגה, צוי הארק ודנטה לאם. הוא נכתב על ידי לאן שיאולונג והואנג ג'יאנקסין, בהפקת יו דונג, ומככבים בו וו ג'ינג וג'קסון יי.
"הקרב באגם צ'אנגג'ין" הוא הסרט היקר ביותר שנעשה בסין עד כה, עם תקציב של 200 מיליון דולר. סיפור הסרט הוזמן על ידי מחלקת הפרסום של המפלגה הקומוניסטית הסינית והוכרז כחלק מחגיגות 100 שנה ל.
הסרט הכניס למעלה מ-5.77462 מיליארד יואן (למעלה מ־904 מיליון דולר) בקופות, מה שהופך אותו לסרט הרווחי ביותר של 2021 והסרט הרווחי ביותר בהיסטוריה הסינית.
עלילה.
הסרט מתאר את סיפורם של חיילים סינים המביסים חיילים אמריקאים למרות הסיכויים הגדולים בקרב מאגר צ'וסין במהלך מלחמת קוריאה.
הפקה.
הסיפור של הקרב באגם צ'אנגג'ין הוזמן על ידי מינהל הרדיו והטלוויזיה הלאומי, הוועדה הצבאית המרכזית ומחלקת הפרסום של המפלגה הקומוניסטית הסינית בבייג'ינג, חביי וליאונינג. הסרט הופק על ידי חברת Polybona Films. התסריט נכתב על ידי הואנג ג'יאנקסין ולאן שיאולונג, שהיה אחראי לדרמה שזכתה לשבחי הביקורת Soldiers Sortie". בפברואר 2020 דווח כי הוצע לאנדרו לאו לביים את הסרט, אך הוא נשכר לביים את הסרט "רופאים סיניים" במקום זאת ולא היה יכול להתפנות לכך; לכן הוחלט להזמין שלושה במאים: צ'ן קאיגה, צוי הארק ודנטה לאם. זהו אחד הסרטים היקרים ביותר שנעשו אי פעם בסין, עם תקציב הפקה של למעלה מ־200 מיליון דולר.
הצילומים החלו בבייג'ינג ב־25 באוקטובר 2020 והסתיימו ב־25 במאי 2021. שבעים אלף חיילי צבא השחרור העממי שימשו כניצבים. רוב הסרט צולם בג'ג'יאנג. סצנת העלייה למשאיות של צבא המתנדבים העממי לקוריאה הצפונית צולמה בתחנת הרכבת מיישאן בהוז'ואו, כשחלקים מהסצנות צולמו במאגר לישימן.
הפצה.
ב-26 ביולי 2021, המפיקים הודיעו כי הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-12 באוגוסט 2021. ב-5 באוגוסט, המפיקים הודיעו כי הסרט נדחה עקב מגפת הקורונה ברפובליקה העממית של סין. הסרט נבחר להיות סרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-־11 בבייג'ינג והוצג בבכורה ב-21 בספטמבר 2021.
הסרט יצא ב־30 בספטמבר 2021 בסין. הסרט הוקרן הונג קונג ובמקאו ב-11 בנובמבר הוא יצא להפצה באמריקה הצפונית, בריטניה ואירלנד ב-19 בנובמבר ובאוסטרליה ב-2 בדצמבר.
סרט המשך.
סרט המשך נמצא כעת בהפקה שכנראה ייקרא Water Gate Bridge (בסינית: 水门桥; Pinyin: Shui Men Qiao). הסרט יעסוק בתמרון שבוצע על ידי צבא המתנדבים העממי באותו קמפיין להרוס גשר ששימש את כוחות ארצות הברית כחלק מנסיגתם.
מחלוקות וביקורת.
בניו יורק טיימס תיאר את הסרט כסרט בחסות ממשלתית שנראה כי זכה לתהודה בקרב הציבור הסיני בתקופה של מתח ביחסים בין ארצות הברית לסין למרות "ביקורות מעורבות, אורך מייסר ושגיאות טכניות בהיסטוריה הצבאית, [הסרט] מנצל את הסנטימנט הלאומי שמנהיג סין, שי ג'ינפינג, טיפח" והדגיש את גודל הנחישות שבה המפלגה הקומוניסטית הסינית נחושה לעצב את התרבות הפופולרית.
לאחר יציאת הסרט, העיתונאי הסיני לשעבר לואו צ'אנגפינג נעצר על ידי המשטרה לאחר שהוגשו דוחות משטרתיים רבים על הפוסט המקוון שלו ב־Weibo, שם טען שהחיילים שמתו במלחמה היו "טיפשים", מה שגרר ביקורת מאלפי משתמשים של הרשת החברתית. הסרט נאסר במלזיה, מדינה שבה הפצת האידאולוגיה הקומוניסטית אינה חוקית.
אי דיוקים היסטוריים.
בדויטשה ולה דיווחו שהסרט עורר כעס בקוריאה הדרומית, כשהציבור כינה אותו "תעמולה מלאה באי דיוקים היסטוריים". הדיפלומט הדרום קוריאני לשעבר רה ג'ונג-יל כינה את הסרט "שטויות" ו"הלבנה" והאשים את היוצרים בניסיון לעצב מחדש את הנרטיב של האירועים ממלחמת קוריאה. התגובה העלתה את האפשרות שהסרט לא יופץ בדרום קוריאה.
נעמן בלקינד (אדריכל ישראלי)
נעמן שמשון בלקינד (נולד ב-17 במאי 1944) הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי, מוותיקי האדריכלים בישראל.
ביוגרפיה.
נולד בתל אביב לדינה (אוגוז) ועוזי בלקינד. בצעירותו גדל בתל אביב, ב"מעונות עובדים" ה' ברחוב פרוג, אשר לעתיד תהפוך לאלמנט השראתי בעבודותיו.
למד בבית הספר התיכון עירוני ד' והיה פעיל בתנועת הצופים.
נעמן נשוי למרית, אב לשלושה ילדים.
שרת בצבא כקצין. את רוב השרות עשה כקצין ומפקד סוללה ביחידת נ"מ.
מילדותו התבלט נעמן בכישרון הציור שלו, ובכל מסגרת אליה השתייך הפך עד מהרה ל"צייר הבית", זה אשר מאייר את החוברות, מכין תפאורות ומצייר פוסטרים.
אולם אהבתו הגדולה (פרט למשפחתו),התחום שבו הוא אוהב לעסוק בשעות הפנאי, הוא מוזיקה. נעמן שר במסגרת מקהלת
"משגב הגליל" למן הקמתה בשנת 1984 וכן במסגרת "המקהלה הקאמרית טבעון" מאז שנת 2001.
משפחת בלקינד.
האחים שמשון, ישראל ופאני בלקינד עלו לארץ ישראל בשנת 1882, ראשונים בתנועת ביל"ו (בית ישראל לכו ונלכה) והתיישבו במושבה ראשון לציון. שמשון היה אביהם של נעמן (הראשון), [וגם של ימימה, ישי, איתן, מאירה, מאיר ושפרה). שמו של נעמן שלנו ניתן לו על שם סבו נעמן שהיה חבר במחתרת ניל"י והועלה לגרדום על ידי הטורקים בשנת 1917. [יש במשפחה נעמן בלקינד נוסף, יליד 1931, בן אחיו של נעמן הראשון].
אם כך השושלת היא: שמשון בלקינד – נעמן בלקינד (1889) – עוזי (1915) – נעמן (1944).
לימודי אדריכלות.
1962 – 1967: למד אדריכלות במסגרת העתודה האקדמאית. בהיותו סטודנט בשנה הרביעית והחמישית ללימודי האדריכלות עבד חלקית במשרדו של האדריכל אבא אלחנני ובמשרד רכטר זרחי פרי, שניהם בתל אביב. ימים אחדים לפני סיום שנת הלימודים החמישית ללימודיו, פרצה מלחמת ששת הימים ונעמן גויס לצבא ושרת באזורים שנכבשו בגדה המערבית. [מחזור זה בעצם לא סיים את לימודיו באופן רשמי, ואת מסיבת הסיום, כולל חלוקת התעודות, חגגו האדריכלים בוגרי מחזור ל"ט, שלושים וחמש שנים מאוחר יותר, בשנת 2002].
חייו המקצועיים.
1970 – 1976: עבד במשרד אדריכלים "רכטר-זרחי-פרי". ולאחר פיצול המשרד שויך למשרדו של אדריכל משה זרחי. הפרויקטים הבולטים שעבד עליהם היו השלמות תכנון ופיקוח בנייה של בית החולים הממשלתי ע"ש "זיו", בצפת, בית הספר לאחיות בצפת, בי"ח מאיר כפר סבא ומפעל ישקר בנהריה.
1976- מעבר ליישוב השיתופי החדש "יעד", אשר בו, הקים יחד עם האדריכל דני שילה, משרד תכנון עצמאי אשר יעבוד בו עד לפרישתו בשנת 2022.
1976 – 2021: מייסד ושותף בכיר של משרד "יעד אדריכלים ומתכנני ערים ונוף בע"מ" (בתחילה כענף במסגרת המושב השיתופי ובשם "משרד תכנון מושב יעד" והחל מ 1.1.1991, עם הפרטת המושב, משרד עצמאי שמאוגד כחברה בע"מ. בפרק זמן מסוים (1979- 1982) שימש כמנהל המשרד.
מושב יעד.
גרעין "יעד" כלל שמונה משפחות של חברים שלמדו יחד בטכניון והחליטו להקים ישוב שיתופי. בשנת 1974 התיישבו במחנה קרוואנים זמני ליד חוות יבור בגליל המערבי. כשנעמן ומשפחתו עלו ליישוב הזמני כבר היו בו 11 משפחות. נעמן עבד כשנה בצפת במשרדו של האדריכל מילוסלבסקי. בתקופה זו החלו להקים ביעד את ענפי המשק השונים, שכללו, ברבות הימים, את הענפים: "מיעד מחשבים", "ליעד אלקטרוניקה", "נויעד" וכן את "משרד תכנון יעד".
1977: מוקם "משרד תכנון יעד" על ידי דני שילה ונעמן בלקינד.
1978: חברי מושב יעד עזבו את מחנה הקרוואנים ועלו על הקרקע ליישוב הקבע. היישוב המשיך לגדול ולהתפתח כישוב שיתופי, וכן גם "משרד תכנון יעד". ברבות השנים הצטרפו למשרד: אדריכלים נוספים והפך למשרד האדריכלים גדול בצפון.
המשרד התרחב וכלל תחומי בניה נוספים (בעזרת החברים החדשים שהצטרפו לישוב): הנדסת חשמל, הנדסת מים, קונסטרוקציה וניהול פרויקטים.