לאחר מכן תרמה אגודת "החקלאי" את המבנה לקהילה, והוא שופץ כדי להפוך למוזיאון. החומרים למוזיאון נאספו וסודרו החל מ-1986, אז התקיים כינוס ראשון של ותיקי המושבה לקראת הקמת המוזיאון. התקיימו מספר אירועים בהם הוזמנו אנשי המושבה לתרום חפצים ועדויות מהעבר, שיסייעו להמחשת חיי המושבה במוזיאון שיוקם. במסגרת התיעוד ואיסוף העדויות למוזיאון גם יצא לאור ספר על ההיסטוריה של אבן יהודה, "אבן יהודה - בראשית היו חולות" (1988). המוזיאון נחנך באוקטובר 2008.
המוזיאון כולל תצוגות בנושא ההיסטוריה של היישוב, ההדרים והלול שמהם התפרנסו תושביו בעשורים הראשונים, כלים ורהיטים שאפיינו כל אחת מהתקופות בהיסטוריה של היישוב, שחזור של צריף המתיישבים הראשון, שחזור האוטובוס שחיבר את המושבה לתל אביב בשנות ה-30, ועוד.
המוזיאון מאפשר כיום כניסת מבקרים, ומקיים גם פעילויות חינוך והעשרה לתלמידי מערכת החינוך. המוזיאון כמו גם המבנה בית יחיאל נחשב כיום אתר מורשת לאומית, הפועל תחת חסות המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
בחלקו האחר של בית יחיאל חזרו להתקיים פעילויות לרווחת התושבים דוגמת הרקדות, הרצאות וכנסים. המבנה הנטוש משנות ה-80, חזר לפעילות ענפה.
מוזיאון ראשונים (אבן יהודה)
בית יחיאל
בית הראשונים (אבן יהודה)
יצחק כנפו
יצחק קנפו
תת-חוג
תת חוג
הסכום הריק
Netgear
חברת Netgear היא חברה אמריקאית, אשר נוסדה ב-1996 ומתמחה בחומרת רשת כגון: נתבים, נקודות גישה, מתגים, אמצעי אחסון על רשת, ציוד לבית חכם, מודמים סלולריים לדור הרביעי ועוד.
החברה מוכרת את הציוד שלה ברחבי העולם באמצעות 45,000 חנויות, 36,000 משווקים וכן ספקיות התקשורת המקומיות.
המתחרים העיקריים של Netgear הם: Linksys, Belkin, D-Link, אפל ו-Asus.
היסטוריה.
הרעיון להקמת Netgear היה של פטריק לו (Patrick Lo), אשר למד הנדסת אלקטרוניקה ועבד עד 1995 בחברת HP. לאחר שעזב את HP, לו החל לעבוד בחברת Bay Networks אשר מכרה ציוד תקשורת לשוק העסקי, והתמקדה בארגונים גדולים. המתחרה של Bay Networks באותה תקופה הייתה חברת Cisco.
לו זיהה שיש פוטנציאל בשוק העסקים הקטנים והמשתמשים הביתיים, בכך שניתן לספק להם ציוד תקשורת אשר יאפשר להם להתחבר עם מספר מחשבים, באמצעות חשבון אינטרנט אחד. לו הצליח לשכנע את מנהליו ב-Bay Networks להתמקד בשוק זה, למכור ללקוחות אלה ציוד תקשורת זול וקל להתקנה. בעקבות כך הוקמה חברת Netgear בינואר 1996 כחברה בת של Bay Networks.
באותה שנה החלה Netgear לשווק מוצרים לשוק העסקים הקטנים בארצות הברית, יפן וגרמניה. המוצרים הראשונים של החברה היו רכזת במהירות 10 מגה, מתג ונתב ISDN.
בשנת 1998 Netgear נמכרה לחברת Nortel והפכה לחברת בת שלה, כאשר לו נשאר בתפקיד מנכ"ל החברה. בשנת 2000 ביצעה Nortel ספין אוף וניתקה את חברת Netgear מבעלותה. בשנת 2003 החברה הונפקה בנאסד"ק.
מוצרים.
לחברה מגוון רחב של מוצרי תקשורת לעסקים ומשתמשים ביתיים, העיקריים הם:
מתגים.
מתגים מסדרת ProSafe למגזר העסקי, המתגים עם אחריות חומרה לכל החיים, בתנאי שהמשתמש הוא הבעלים המקורי של הציוד.
מתגים מסדרת SOHO למגזר הביתי.
נתבים.
לחברה נתבים המותאמים לצרכים שונים (משחקי רשת, הזרמת HD וכדומה), והם תומכים בכל תקני ה-WiFi הנפוצים.
אמצעי אחסון ברשת.
משנת 2007 החברה מוכרת ציוד NAS למגזר העסקים הקטנים ולמשתמשים ביתיים, הציוד מאפשר גיבוי באמצעות הרשת.
יצרנים.
חלק ממוצרי החברה מיוצרים במיקור חוץ בסין, וייטנאם וטאיוואן, על ידי חברות שונות כמו פוקסקון, Pegatron, Wistron New Web Networks.
סרט געפילטע פיש
סרט געפילטע פיש הוא שמה של סוגה קולנועית שהייתה נפוצה בקולנוע הישראלי משנות השישים והשבעים ועד אמצע שנות השמונים. בסוגה זו הסרטים בנויים ממקטעים מתחלפים של מלודרמה וקומדיה, כאשר דמות אשכנזית מובילה את הסרט ובמרכז הסרט תיאור של משפחה וקהילה אשכנזית.
מאפיינים מרכזיים.
חוקרי קולנוע כדוגמת אלה שוחט מציינים סוגה זאת כמקבילה לסרטי הבורקס תוך התמקדות בתרבות אשכנזית יידישאית. מאפיינים מרכזיים נפוצים של הסוגה הם קומדיה של טעויות, החלפת זהויות, התלוצצויות והתבדחויות. פעמים רבות סרטים אלו שילבו שירה וריקוד.
בין הסרטים הנמנים עם סוגה זאת ניתן למנות את "שני קוני למל", שביים ישראל בקר בשנת 1966, "לופו בניו יורק", שביים בועז דווידזון בשנת 1976, קוני למל בתל אביב משנת 1976 ו"הרשלה" משנת 1977, שביים יואל זילברג, "דודה קלרה", שביים אברהם הפנר בשנת 1977, ו"קוני למל בקהיר", שביים יואל זילברג בשנת 1983.
בדומה לסרטי הבורקס, סרטים אלו זכו בדרך כלל ליחס מתנשא ולעגני ממבקרי קולנוע שהתנכרו למסורת היידית המזרח-אירופאית והתכחשו לה, לצד הצלחה קופתית.
אנונימוס - עמותה לזכויות בעלי חיים
לן ביאס
לאונרד קווין "לן" ביאס (באנגלית: Leonard Kevin "Len" Bias; 18 בנובמבר 1963 - 19 ביולי 1986) היה כדורסלן מכללות אמריקאי ששיחק בעמדות הפורוורד בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרילנד.
ביאס נבחר בבחירה השנייה בדראפט ה-NBA של שנת 1986 על ידי בוסטון סלטיקס, אך לא הספיק לשחק בליגת ה-NBA. יומיים לאחר בחירתו בדראפט הוא נפטר מהפרעת קצב שנבעה ממנת יתר של קוקאין. ביאס נחשב אחד משחקני הכדורסל הטובים ביותר שלא שיחקו ברמה מקצוענית.
ביוגרפיה.
ביאס נולד בלנדובר, מרילנד ושיחק בצעירותו במדי קבוצת הכדורסל בתיכון "נורת'ווסטרן" המקומי. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נרשם ביאס לאוניברסיטת מרילנד והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה המשחקת בחטיבת החוף האטלנטי (נקראת ה-ACC).
קריירת המכללות.
ביאס החל להשתלב בקבוצה, ובעונת ה כבר היה לקלעי השני בטיבו באוניברסיטה עם 15.2 נקודות, שני רק לבן קולמן עם 15.3 נקודות, וסייע לקבוצתו להעפיל עד לשלב שמינית-גמר טורניר אליפות המכללות.
כשהיה , כבר היה ביאס לקלעי המוביל של קבוצתו. הוא רשם לאורך העונה 18.9 נקודות, והוביל את קבוצתו לאליפות החטיבה ולשמינית גמר טורניר אליפות המכללות, ונבחר לשחקן השנה בחטיבה, ולחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות כולה.
בעונתו האחרונה במכללות המשיך ביאס לשמור על יכולתו הגבוהה. הוא קלע לאורך העונה 23.2 נקודות, כולל תצוגה של 35 נקודות מול אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, המדורגת ראשונה בליגה, ונבחר פעם נוספת לשחקן השנה בחטיבה, ולחמישייה המצטיינת של העונה בליגת המכללות כולה.
דראפט ה-NBA ומותו.
לאחר ארבע שנים בליגת המכללות, עמד ביאס לבחירה בדראפט ה-NBA. הוא נבחר בבחירה השנייה על ידי בוסטון סלטיקס שזכתה באליפות הליגה רק כשבוע קודם לכן. נשיא הקבוצה, רד אאורבך, תכנן שביאס ייקח חלק כ שייתן גיבוי כמחליפו של לארי בירד, ולאחר פרישתו של בירד יהיה השחקן המוביל של הקבוצה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
נטגיר
לאחר הסעודה
לאחר הסעודה הוא סיפור קצר בן ט"ו פרקים מאת ש"י עגנון, המתאר באופן סמלי את יציאתו של המספר מן העולם.
הסיפור נדפס לראשונה בשנת 1963 בכתב העת "מולד", ולאחר פטירתו של עגנון נדפס שוב בעיתון "הארץ", ולבסוף נכלל בקובץ הסיפורים "לפנים מן החומה".
תמצית הסיפור.
המספר משתתף בסעודה גדולה שהגיעה פתאום אל סופה, לאחר שהסועדים חשו יגעים מהאוכל הרב שהוגש להם. בשלב זה מספר המספר: "נדמה לי פתאום שמתבקש אני. כרז לא קרא, קריאה לא הגיעה לאוזני, לחישה קלה לא התלחשה. מעצמי, מעצמי ידעתי שמתבקש אני".
כיוון שכך, יצא המספר לדרך, אך "מאימת הדרך שכחתי כלל ראשון של יוצאי דרכים, שצריכין לידע תחילה לאן הולכין וצריכים לידע באיזה דרך הולכים ואם ארוכה היא ואם קצרה וכן מה צריכין להכין לדרך. אבל אני לא ידעתי לאן אני הולך ובאיזה דרך הולכים ולא הייתי מוכן לדרך."
מיד עם צאתו לדרך ראה בית ישן, "כמין ואו זקופה שהפכה ראשה כלפי ימין עשוי הוא הבניין. וחווקים חווקים תקועים להם בשמאלה של הואו כמין סולם של עלייה. של ברזל ישן נושן הם. דקים הם ומחוספסים הם." המספר חש "כאילו אמרו לו עלה", והחל לעלות בסולם, אף שלא התכוון לכך. הוא עלה בסולם על כל שלביו, וכשהגיע לשלב העליון השליך עצמו כלפי מעלה והגיע לראשה של הואו, וממנו הגיע לתוך הראש עצמו. בשלב זה מספר המספר: "הצצתי וראיתי בני אדם דחופים ומבוהלים עולים ובאים באותם השלבים שעליתי אני וריצתם כריצת אנשי החבורה הקדושה להר הזיתים שבירושלים בערבי שבתות עם חשיכה", והוא מוסיף: "שיערתי שכולם בשבילי באים".
פרשנות.
מהמשל לנמשל.
סיפורו של עגנון "פת שלימה" אף הוא משל, אך זיהוי הנמשל אינו פשוט, ונדרשה פרשנותו של ברוך קורצווייל לשם פענוח כתב החידה שיצר עגנון. בסיפור שלפנינו, לעומת זאת, המעבר מהמשל לנמשל פשוט למדי. קל לזהות שהסעודה היא חיי העולם הזה, הטיפוס בסולם הוא תהליך היציאה מן העולם, וראש הוא"ו הוא הקבר. על פי זיהוי בסיסי זה ניתן לבחון ולהבין את משמעותו של כל אחד מהפרטים שבסיפור.
רעיה הרן מציינת כי "למרות הלשון הנקייה (היופומיסטית), פעלים רבים וביטויים שלמים ב'לאחר הסעודה' (בייחוד בפרקים א-ד), שנלקחו משפת היום-יום וממקורות ספרותיים – בעיקר מן המקרא ומדברי חז"ל, אך גם מן הפיוט ומן הספרות המיסטית הקבלית והחסידית – יש בהם קונוטציה של עזיבת העולם הזה והילקחות לעולם הבא". היא מביאה דוגמאות אחדות לכך:
מקורות מקראיים תלמודיים.
דימוי העולם הזה לסעודה, בהקשר של יציאה מהעולם, קיים בתלמוד הבבלי, שבו נאמר , כלומר: העולם שאנו הולכים ממנו הוא כמשתה.