העוצמה הסייסמית ברעידת אדמה נפרשת על פני המרחב בחוקיות אלמנטרית, כך שבישובים הממוקמים קרוב למוקד רעידת האדמה נצפה בעוצמות סייסמיות גבוהות ולהפך; ביישובים המרוחקים מהמוקד נצפה בעוצמות נמוכות. כלומר, המרחק של כל ישוב שמסומן בקואורדינטות XY מהמוקד, הוא משתנה המשפיע על העוצמה הסייסמית שנצפית בו. אך יש משתנים נוספים שמשפיעים על העוצמות הללו כמו המבנה הגאולוגי של כל ישוב, הטופוגרפיה שלו ועוד, ואלה הופכים את החוקיות הפשוטה של השפעת משתנה המרחק למורכבת יותר. אם נצליח לזהות את התרומה של רוב המשתנים לכך שבישוב XY התרחשה עוצמה Z ולא אחרת, נבין את החוקיות שעומדת מאחורי ההתארגנות של העוצמה הסייסמית ברעידת האדמה הספציפית שחקרנו, עובדה שתעזור לנו בתחום של סקר סיכונים סייסמיים והערכתם.
התפרושת המרחבית של אוכלוסייה בעלת לקויות בריאותיות הקשורות בחוסר ויטמין A.
מחסור בוויטמין A הוא בעיה מרכזית בבריאות הציבור בחברות עניות. צריכה תזונתית של מזונות עשירים בוויטמין A הייתה נמוכה באתיופיה. בשנת 2021 התפרסם מחקר שהעריך את התפרושת המרחבית ואת המשתנים המרחביים המשפיעים עליה בצריכה תזונתית של מזונות עשירים (או דלים) בוויטמין A בקרב ילדים בגילאי 6–23 חודשים באתיופיה.
תפרושת מרחבית של תופעה בקנה מידה קטן.
דוגמה לכך היא מחקר אודות מזיק מסוים שנמצא בחלקות גידול של עגבניות בישראל ומאפייני התפרושת המרחבית שלו. התפרושת המרחבית נחקרה בקנה מידה של החלקה הבודדת ובקנה מידה אזורי. תוצאות המחקר אפשרו ביצוע הדברה מושכלת של המזיק, קרי, הדברה אפקטיבית של המזיק עם פגיעה מינימלית ביבול עצמו.
ג'ים אלווינה
ג'ים אמיליין נגואט אלווינה (בצרפתית: Jim Émilien Ngowet Allevinah; נולד ב-27 בפברואר 1995) הוא כדורגלן גבוני המשחק בעמדות הקשר במועדון הכדורגל קלרמון פוט שבליגת העל הצרפתית בכדורגל ובנבחרת גבון. ג'ים נולד בצרפת אך מייצג את נבחרת גבון.
קריירה בינלאומית.
אלווינה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גבון בכדורגל ב-23 במרץ 2019 במוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021 נגד בורונדי.
וילאייט מנאסטיר
וילאייט מנאסטיר (בטורקית עות'מאנית: ولايت مناستر) היה מחוז מנהלי ברמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית, שהוקם בשנת 1874, התפרק בשנת 1877 והוקם מחדש בשנת 1879. הווילאייט נכבש במלחמת הבלקן הראשונה בשנת 1912 וחולק בין ממלכת יוון לבין ממלכת סרביה, כאשר חלקים אחדים הפכו לחלק מהנסיכות החדשה של אלבניה.
חטיבות מנהליות.
בתחילה היו בווילאייט הסנג'קים הבאים:
לאחר רפורמות אדמיניסטרטיביות בשנים 1867 ו-1877 נמסרו חלקים מסוימים של הווילאייט לידי וילאייט סקוטארי (1867) ווילאייט קוסובו (1877) שהוקמו לאחרונה.
חטיבות אדמיניסטרטיביות של וילאייט מנאסטיר עד 1912:
דמוגרפיה.
לדברי הקונסול הרוסי בווילאייט מנאסטיר, א' רוסטקובסקי, שסיים את המאמר הסטטיסטי בשנת 1897, סך האוכלוסייה היה 803,340, כאשר רוסטקובסקי קיבץ את האוכלוסייה לקבוצות הבאות:
1906/07.
על פי מפקד האוכלוסין העות'מאני 1906/07 בווילאייט היו אוכלוסייה כוללת של 824,828 בני אדם, הכוללים אתנית:
על פי הערכה שפורסמה במגזין בלגי, ההרכב האתני בשנת 1912 עם פירוק המחוז במהלך מלחמת הבלקן הראשונה היה:
במהלך מלחמות הבלקן (1912–1913), הצבא הסרבי היה אחראי על 80 אחוז מההרס של כפרים מוסלמים בווילאייט מנאסטיר.
וילאייט מונסטיר
אלי לנקרי
אלי לנקרי (נולד ב-26 ביולי 1953) הוא ראש עיריית אילת.
ביוגרפיה.
לנקרי נולד בקזבלנקה שבמרוקו. עלה לארץ בשנת 1962 עם משפחתו לאילת.
למד והתחנך באילת, בית ספר יסודי – "ימין הרצוג" ובבית ספר תיכון עירוני מקיף גולדווטר.
בצבא שירת בגדוד 13 של גולני ולאחר מכן בחיל הקשר.
בין השנים 1997–2008 ניהל את חברת דיזנגוף (צים) אילת.
כיהן כסגן וממלא מקום ראש עיריית אילת מאיר יצחק הלוי משנת 2004. הוביל במהלך השנים את תחומי הכלכלה, התיירות, התעסוקה, החדשנות, עיר חכמה ועוד.
בין השנים 2010–2013 שימש גם כיו"ר החברה הכלכלית לאילת.
לאחר פרישתו של יצחק הלוי כיהן כראש העיר בפועל. בבחירות המיוחדות לראשות עיריית אילת, שנערכו באוגוסט 2021, התמודד על ראשות העירייה. וניצח כשקיבל כ-44.7% מקולות הבוחרים, לעומת 41.2% שקיבל גבי קדוש.
בנוסף לתפקידו כראש עיריית אילת משמש כיו"ר תאגיד התיירות העירוני, יו"ר דירקטוריון המנהלת המשותפת של עיריית אילת ומועצה אזורית חבל אילות, וכיו"ר הוועדה הציבורית לשמירה על הפטור ממע"מ.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב והאוניברסיטה הפתוחה, בוגר לימודי ספנות ונמלים, סוכני אניות והכשרת דירקטורים באוניברסיטת חיפה.
חיים אישיים.
לנקרי נשוי לנעמי ואב לשלושה ילדים.
אלבניה העצמאית
אלבניה העצמאית (באלבנית: Principata e Shqipërisë) הייתה מדינה שהוכרזה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, ואשר התקיימה בין השנים 1912–1914.
היסטוריה.
וילאייט אלבניה.
עד ספטמבר 1912 שמרה הממשלה העות'מאנית את האלבנים מחולקים בין ארבעה וילאייטים הטרוגנים מבחינה אתנית, וזאת במתכוון, כדי למנוע איחוד לאומי של אלבניה. הרפורמות שהכניסו הטורקים הצעירים עוררו את המרד האלבני שהחל בינואר שנת 1912 ונמשך עד אוגוסט 1912. בינואר 1912, חסן פרישטינה, סגן אלבני בפרלמנט העות'מאני, הזהיר בפומבי את חברי הפרלמנט כי המדיניות של ממשלת הטורקים הצעירים תוביל למהפכה באלבניה. המרד האלבני הצליח ועד אוגוסט 1912 הצליחו המורדים להשיג שליטה על כל וילאייט קוסובו (כולל נובי פאזאר, סג'ניצה, פרישטינה ואפילו סקופיה), חלק מווילאייט סאקוטרי (כולל אלבסן, פרמט ו-Leskovik), קוניצה בווילאייט יואנינה ודבאר בווילאייט מונסטיר. המרד האלבני הסתיים ב-4 בספטמבר 1912, כאשר הממשלה העות'מאנית קיבלה את כל הדרישות הקשורות להקמת מערכת אוטונומית מאוחדת של ממשל וצדק עבור האלבנים בווילאייט אחד, הווילאייט האלבני.
מלחמת הבלקן הראשונה.
הצלחת המרד האלבני שיגרה אות חזק למדינות השכנות כי האימפריה העות'מאנית חלשה. מלבד זאת, ממלכת סרביה התנגדה לתוכנית של וילאייט אלבניה, והעדיפה חלוקה של השטח האירופי של האימפריה העות'מאנית בין ארבעת בעלות הברית הבלקניות. בינתיים הוסכם כי השטח שנכבש יהיה בעל מעמד של חזקה משותפת.
מנהיגים אלבניים, כוללים פאיק קוניצה ופאן נולי, ארגנו מפגש גדול ב-7 באוקטובר 1912 בבוסטון. הם החליטו שהאלבנים צריכים "להתאחד באופן מלא עם השלטון העות'מאני נגד אויבי האימפריה" מכיוון ש"אם טורקיה תובס, מדינות הבלקן יגרסו את אלבניה". החלטה זו הייתה מסוכנת, מכיוון שאם יובסו העות'מאנים, השתתפות אלבנית במלחמה הבלקנית בצד העות'מאני תשמש הצדקה לבעלות הברית הבלקניות לחלק את אלבניה כמחוז עות'מאני. אלבנים שגויסו ב נלחמו למען ארצם ולא למען האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה הצבאות המשולבים של בעלות הברית הבלקניות התגברו על הצבאות העות'מאניים הנחותים מבחינה מספרית וחלשים אסטרטגית והשיגו הצלחה מהירה. הם כבשו כמעט את כל השטחים האירופיים שנותרו של האימפריה העות'מאנית, כולל שטחו של וילאייט אלבניה.
בתחילת נובמבר 1912 פנו מנהיגי אלבניה אל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, והסבירו לו את המצב הקשה בארצם מכיוון שחלקים מארבעת הווילאייטים נתבעו גם על ידי הליגה הבלקנית שנכחה בשטחים השנויים במחלוקת. האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת איטליה יצאו נחרצות נגד הגעתו של הצבא הסרבי עד הים האדריאטי, כי הם ראו בו איום על שליטתם של הים האדריאטי. איסמעיל קמאלי, שהיה סגן אלבני בפרלמנט העות'מאני, הבטיח את תמיכת אוסטריה-הונגריה לאוטונומיה של אלבניה בתוך האימפריה העות'מאנית, אך לא לעצמאותה.
הקונגרס הכל-אלבני.
איסמעיל קמאלי הזמין את נציגי כל חלקי וילאייט אלבניה להשתתף בקונגרס הכל-אלבני שהתקיים בוולורה ב-28 בנובמבר 1912. בתחילת המושב התייחס איסמעיל קמאלי לאלבניה, הנתונה לאיום בפני הפסד של כל הזכויות שהושגו במהלך המרי האלבני בארבע השנים הקודמות, והסביר למשתתפי הקונגרס שעליהם לעשות כל מה שצריך כדי להציל את אלבניה. לאחר נאומו הם החלו בבדיקת המסמכים, מכיוון שהוחלט כי כל קאזה של וילאייט אלבניה תיחשב כקול אחד, ללא קשר למספר נציגיה. משתתפי הקונגרס הזה נחשבים לאבות המייסדים של אלבניה.
לאחר הכרזת העצמאות.
ההודעה הראשונה על העצמאות המוצהרת נשלחה לפיקוד הצבא הסרבי באוחריד. ב-29 בנובמבר 1912, הצבא של ממלכת סרביה תפס את דורס ללא כל התנגדות והקים את מחוז דורס עם ארבעה מחוזות: דורס, Lezha, אלבסן וטירנה. הרשויות הסרביות החדשות התמודדו עם קשיים גדולים בניהול מחוז חדש מכיוון שכל חיל המצב הצבאי המבודד עם מספר חיילים קטן הושמד תוך מספר ימים. אף על פי שכמה מראשי השבטים הציעו לארגן התנגדות מזוינת נגד כוחות סרביה בחלקים הכבושים של אלבניה, הממשלה הזמנית של אלבניה העצמאית החליטה להימנע מנפגעים מיותרים וסיכמה הסכמה לשמירה על הרמוניה בשטח הכבוש.
המאמצים הדיפלומטיים הראשונים של הממשלה האלבנית היו בקשות להכרה הבינלאומית של המדינה האלבנית. בדצמבר 1912, משלחת של אלבניה הגישה תזכיר בפני ועידת לונדון של 1913 להתעקש על הזכויות האתניות של האלבנים וביקשה הכרה בינלאומית של אלבניה העצמאית המורכבת מקוסובו, מקדוניה המערבית כולל סקופיה וביטולה ואת השטח כול של אפירוס עד ארטה.