האופן המרכזי שבו חיים בוגרי תנועת הנוער הוא זה של קבוצות וקיבוצי מחנכים. המילה "קבוצה" מתארת בראש ובראשונה שותפות רעיונית, אולם שותפות זו מקבלת גם ביטויים כלכליים וחינוכיים. החברים חיים בקהילות וקבוצות שיתופיות, קיבוצים וקיבוצים עירוניים, ומקיימים פעילויות ומשימות חינוכיות בתנועת הנוער ומחוץ לה. קיבוצי המחנכים מונים כ-1,200 חברים בכ-80 קבוצות. כל "קיבוץ" מונה בין 30 ל-100 חברים המחולקים ע"פ רוב למספר קבוצות (על כן יש להבין את המונח "קיבוץ" בהקשר זה כאוסף של קבוצות). בכל שנה מצטרפים לקיבוצי המחנכים עוד כ-100 חברים בוגרי שירות צבאי (בעיקר במסלול נח"ל) או אזרחי. אופן החיים המשותפים שונה ומשתנה בין הקבוצות והוא מעוצב על ידי בחירותיהם האישיות; הקבוצות מעצבות את אופיין ואת אופן חברותם בתנועה באופן בלתי פוסק.
חברי התנועה ברובם חיים אורח חיים צנוע והתנדבותי. חלק ניכר מהכנסות הבוגרים מקורו במשרות בתחום ההדרכה והחינוך. קיימים בתנועה גם מספר קואופרטיבים יצרניים, חלקם חינוכיים, אשר מסייעות לקיומה הכלכלי, וחלק מהחברים עובדים בעבודות שונות.
קיבוצי התנועה הם רביד ואשבל. התנועה מפעילה גם קיבוצי מחנכים עירוניים בערים: מצפה רמון, באר שבע, אשקלון, שדרות, רחובות, ראשון לציון, תל אביב, הדר הכרמל חיפה, עפולה, כרמיאל, נתניה, פתח תקווה, עכו, וירושלים, רמת גן, חולון, אזור, טבריה, ואלמוג.
אפיקי פעולה.
חברי תנועת דרור-ישראל מחנכים עשרות אלפי בני נוער, ילדים וצעירים במסגרות שונות - פורמליות ובלתי פורמליות. כל "קיבוץ" אחראי על אזור גאוגרפי מסוים (אולם קיימים שיתופי פעולה בין הקיבוצים והאזורים על פי רוב חופפים) ובהתאם לגודלו ולצורכי המקום בא במגע חינוכי עם בין 2,000 ל-4,000 בני נוער. הפעילות החינוכית מיועדת לכלל הסקטורים בחברה הישראלית: יהודים, עולים, ערבים, בדואים, דרוזים, בני נוער מהמרחב ההתיישבותי והעירוני וכו'. התנועה רואה חשיבות עליונה בפעולה בתוך כלל המגזרים בחברה הישראלית.
קואליציות ומאבקים ציבוריים.
דרור ישראל מובילה ומשתתפת במאבקים ציבוריים רבים במטרה לקדם את מטרותיה בחברה הישראלית ובמוסדות הנבחרים. מאבקים אלו מיועדים להגברת השוויון בין אדם לאדם, לצמצום הפערים ולהפסקת כל צורה של ניצול, גזענות ואי-צדק במדינת ישראל.
ביקורת על התנועה.
מספר כתבות ופרסומים מתחו ביקורת על התנועה. המבקרים טענו שהתנועה מחייבת את חבריה לעבוד בחינוך בלבד והיא מאפשרת להם ללמוד במסלול חינוך אחד בלבד בבית ברל; ושכתוצאה מכך, בוגר אשר עוזב את התנועה מוצא עצמו עם כישורים מוגבלים. התנועה אינה מאפשרת לחבריה לשרת בצה"ל מחוץ למסגרת הנח"ל או לטייל בחו"ל אחרי צבא. לפי טענות נוספות התנועה כופה על חבריה חיים בצמצום, וכל הוצאה דורשת דיון והחלטה משותפת וכתוצאה מכך נסמכים החברים על תמיכה כלכלית מהוריהם.
התנועה הכחישה את הטענות.
מרכז הנוער העובד והלומד
יו'אן
צוריף
צוריף (ערבית صوريف) היא עיירה פלסטינית בנפת חברון, במרחק 25 ק"מ צפונית-מערבית לחברון, סמוך לקו הירוק וחבל עדולם. בשנת 2017 התגוררו בעיירה 17,196 תושבים, כולם מוסלמים. רוב שטחה של העיירה (15 קמ"ר) משמש לחקלאות. הגידולים העיקריים הם זיתים, חיטה, וכוסמת.
היסטוריה.
ליד צוריף של היום, בתקופת בית שני בחרבת טביקה שכן היישוב היהודי בית צור, שבו התקיים הקרב בין יהודה המכבי לליסיאס.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הקים איברהים אבו דאיה, מראשי הכנופיות הערביות באזור חברון מחנה אימונים בשם "אל-ג'יהאד אל-מוקדס" לאימון כפריי האזור, ב-1948 הצטרפו רבים מלוחמיו לכוחותיו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני. ליד צוריף התגלתה חוליית החוד של מחלקת הל"ה על ידי שתי נשים, שהשכימו עם בוקר ללקט זרדים להסקה. מששמע אבו דאיה את הדיווח, הפעיל חוליה שהזעיקה את יתר הכוחות הערבים. אירוע זה הוליד את השמועה אודות זקן ערבי שאנשי המחלקה חסו על חייו, ובכך גרמו למותם שלהם.
בשנים 1995-1997 התארגנה במקום חוליית חמאס בפיקוד איברהים רנימאת שנודעה בשם "חוליית צוריף". החוליה הוציאה לפועל פיגועי ירי קטלניים רבים, חטפה ורצחה את החייל , וביצעה את הפיגוע בקפה אפרופו.
נח"ל צורף.
ב-1981 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת היאחזות נח"ל "צורף" בגבעה החולשת על העיירה ממזרח, בינה ובין בית אומר. עתירת התושבים לבג"ץ נדחתה.
למקום עלה הגרעין הראשון של היישוב בת עין וגרעיני הנח"ל עזבוהו ביולי 1985, עת הפך המקום לבסיס צבאי.
הבסיס הצבאי במקום ננטש בעקבות הסכמי אוסלו כפי הנראה בשנת 1993.
ביצת בנדיקט
מחוזות הפיליפינים
מבחינה מנהלית הפיליפינים כוללת 17 מחוזות (rehiyon). המחוזות מאוגדות לפי 3 קבוצות איים. המחוזות מחולקים ל-81 פרובינציות. המחוזות הוקמו לראשונה בשנת 1972 כאשר מספרם היה 11. מאז בוצעו כמה שינויים לרבות פיצול מחוזות.
מחוזות הרפובליקה הסינית
מבחינה מנהלית הרפובליקה הסינית כוללת 13 מחוזות, 6 רשויות מקומיות ו-3 ערים. בעבר הייתה חלוקה ל"פרובינציות" כפי שהיה נהוג לפני שנת 1945. בשנת 2018 מוסדות שלטון בפרובינציות בוטלו וחלוקה זו נותרה רק בחוקה, אך לא קיימת בפעול.
דגל סקסוניה-אנהלט
דגל סקסוניה-אנהלט הוא דגלה של המדינה הגרמנית סקסוניה-אנהלט. עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור צהוב-שחור לגרסתו האזרחית כאשר הגרסה המדינית מושחתת בסמל המדינה.
עיצובו של הדגל מעוגן בחוק מדיני מ-30 בינואר 1991.הקובע את צורתו של הדגל, צבעיו, יחסיו והשימוש בו.
עם תבוסת גרמניה הנאצית בסופה של מלחמת העולם השנייה, הניפה סקסוניה-אנהלט את דגלה ההיסטורי דאז. אולם, עם הקמתה של גרמניה המזרחית וביטול החלוקה למדינות בוטל גם דגל זה. נפילתה של חומת ברלין ואיחוד גרמניה הובילו להקמתה מחדש של המדינה. הדגל הנוכחי הונף באופן לא רשמי משנת 1989 ועד לאימוצו החוקי.
ג'בעה
אל-גַ'בְּעָה (ערבית: الجبعة) הוא כפר פלסטיני, השוכן על כביש 367 בפאתי יישובי גוש עציון מכיוון מערב. הכפר שייך לנפת בית לחם ומרחקו 15 ק"מ מבית לחם ו-17 ק"מ מחברון. המרחק מהקו הירוק הוא 3 ק"מ. שטח הכפר 10,099 דונמים, שמתוכם 1,002 שטח בנוי. לפי הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה היו בכפר ב-2016 1,128 תושבים
. רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות, והגידולים העיקריים הם שקדים, ענבים וזיתים.
היסטוריה.
בעבר הוצע לזהות יישוב זה עם היישוב המקראי גבעה, אך זיהוי זה נשלל.
בגבעה מעל הכפר ממוקמת ח'רבת אבו טוין, בין השנים 1974–1975 נערכה במקום חפירת הצלה מטעם האוניברסיטה העברית, בניהולו של עמיחי מזר. במהלך החפירה, נחשף חלק ממבנה בנוי חצר מרכזית המוקפת חדרים. נחשף השער למבנה ושלושה מחדריו. לפי מזר, מדובר במצודה אשר נבנתה בתקופת הברזל II והמשיכה לתוך התקופה הפרסית בארץ ישראל. במקביל לחפירה התבצע סקר בסמוך למצודה במהלכו נתגלו שרידי מבנים וחרסים מתקופת הברזל II.
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 122 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-176 מוסלמים אשר שכנו ב-36 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 240 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 5,593 דונם.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
לאחר הסכם אוסלו ב-1995, השטח הבנוי במרכז הכפר סווג כשטח B, אך רוב אדמות הכפר סווגו כשטח C, בו שליטה ישראלית מלאה.
על פסגת ההר החולש על הכפר מצפון מערב, נתפסו אדמות לצרכים צבאיים ועליהן הוקמה ב-25 ביולי 1984 היאחזות נח"ל, שאוזרחה בשנת 1997 כהתנחלות גבעות. בשנת 2001 החלה תכנונה של עיר בת 6,000 יחידות דיור במקום. אך ב-2002 התנחלות, בה גרו רק 11 משפחות, פונתה. ב-2007 אישר המינהל האזרחי הקמת 550 יחידות דיור במקום. ב-2012 התיר שר הביטחון, אהוד ברק, להקים במקום כפר נוער לבעלי צרכים מיוחדים. בשנת 2014 הפקיעה מדינת ישראל 4,000 דונם מהאדמות באזור הכפר לצורך הקמת העיר המתוכננת.
בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול באופן קבוע מהתנכלויות של מתנחלים, במסגרת פעולות "תג מחיר", בין השאר אירועים של ריסוס כתובות, הצתות של כלי רכב ומבנים: בפברואר 2015 הוצת מסגד בכפר ורוססו כתובות בעברית. בנובמבר 2018, כלי רכב ביישוב הושחתו. בנובמבר 2019, כלי רכב הושחתו וכתובות נאצה רוססו בכפר. מצלמות אבטחה תיעדו אלמונים מנקבים גלגלים של כלי רכב ומרססים עליהם ועל קירות של גן ילדים סמלי מגן דוד וכיתובים בעברית. אחת הכתובות שרוססה היא "נקמה בת עין", ומתייחסת ככל הנראה לאוהל שפונה באזור.
מחסום ג'בעה.
זמן קצר לאחר הקמת ההתנחלויות הראשונות בגוש עציון בשנת 1969, הפקיעה מדינת ישראל כ-500 דונם מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש 367, כביש גישה לגוש עציון מכיוון שפלת יהודה. הכביש עובר בשולי השטח הבנוי של הכפר. בשנת 2001 הוקם כקילומטר ממערב לכפר "מחסום ג'בעה". המעבר במחסום מותר ליהודים בלבד תושבי גוש עציון ודרך הגישה של תושבי הכפר אל הכביש נחסמה.
באוקטובר 2015 נדקר חייל בכתפו במחסום ג'בעה על ידי תושב הכפר צוריף. החייל פונה לבית החולים במצב קל.
אביחצירא
מלאדן פטריץ'
מלאדן פטריץ' (בקרואטית: Mladen Petrić, נולד ב-1 בינואר 1981 בברצ'קו שביוגוסלביה, כיום בבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת החלוץ. לזכות פטריץ' 45 הופעות ו-13 שערים במדי נבחרת קרואטיה, עמה השתתף ביורו 2008.
קריירת מועדונים.