בלינפנט היגרה לארצות הברית ב-1947, והתיישבה בלגונה ביץ' בקליפורניה, שם הצטרפה לסגל של אוניברסיטת UCLA למוזיקה בשנת 1949. בשאיפה להמשיך בפעילות הניצוח, היא הקימה קבוצת אד הוק לה קראה "נגני רחוב ויין" בשנת 1953, אנסמבל תזמורתי שהורכב מעמיתים מהאוניברסיטאות המקומיות, כמו גם מנגני אולפן מהוליווד.
הקמת "נגני רחוב ויין" הוכיחה עצמה עבור בלינפנט. ביצועים מוצלחים של האנסמבל תחת ניצוחה ב-"Redlands Bowl" הובילו מנהיגים אזרחיים ותרבותיים מקומיים להזמין את בלינפנט ליצירת אנסמבל תזמורתי קבוע במחוז אורנג'. לאחר מכן היא הפכה למייסדת, המנהלת האמנותית ומנצחת של התזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג', שהוקמה כעמותה ללא מטרות רווח הפטורה ממס בשנת 1954 והפכה להרכב הראשון מסוגו במחוז אורנג'. בלינפנט המשיכה להעסיק את נגני "נגני רחוב ויין" בעמותת התזמורת הפילהרמונית החדשה.
התזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג' של בלינפנט הייתה הרכב התזמורתי השני בעולם שנוצח או נוהל על ידי אישה, על בסיס מתמשך. בלינפנט הייתה חריגה גם בהסדר הכספי במשא ומתן עם נגנים משתתפים. כל הקונצרטים היו חינמיים לציבור, ומומנו לגמרי על ידי תרומות מספונסרים וחברויות. נגני התזמורת הסכימו לתרום מזמנם לחזרות ללא תשלום באישור האיגוד המקצועי, תוך קבלת תשלום עבור ההופעות, כשבלינפנט עצמה השתכרה באותו האופן. בלינפנט התעקשה על הסדר זה עם ספונסרים, וכי כל הקונצרטים יישארו ללא תשלום עבור כל המשתתפים בעתיד. ועידת המנהלים אימצה את הצעותיה של בלינפנט כתוכנית העסקית שלהם, עם המשימה המוצהרת של שמירה על תזמורת מקצועית עבורה תושבי המחוז.
תחת הנהלתה של בלינפנט, התזמורת התקדמה ל"רמה B" למוסד מוזיקלי. הדירוג לוקח בחשבון את התקציב שלה, המופעים והחדירה הגאוגרפית שלה בשנים שלאחר מכן. פעילותה כללה בדרך כלל 4-6 תוכניות לעונה בכל אולמי הקונצרטים החשובים ברחבי האזור, כמו גם קונצרטי נוער, פיתוח תוכניות תרבות ורסיטלים של מוזיקה קאמרית בקהילה בסיועה של בלינפנט. סולנים שהופיעו עם התזמורת כללו את לילי קראוס, לאונרד פנאריו, מארני ניקסון, דורותי וורנסקג'ולד, ומישה אלמן. בלינפנט הופיעה כסולנית עם התזמורת בעונת 1958-59, בביצוע הקונצ'רטו לצ'לו של היידן ב-C-מג'ור, hob. VIIB / 1. במשך כל התקופה הזאת, היא גם הופיעה ברסיטלים רבים באופן מקומי וכמנצחת אורחת בהתקשרויות עם תזמורות באירופה.
פעילותה של בלינפנט בתזמורת הפלהרמונית של מחוז אורנג' הגיעה לסיומה הפתאומי בשנת 1962, כאשר החוזה שלה לא חודש. לחצים פיננסיים הלכו וגברו, כיוון שאיגוד המוזיקאים ביקש תשלום לנגנים עבור החזרות. בנוסף, חברי ההנהלה ותומכים מהיישוב הרגישו שמנצח גברי יעלה את שיעור הקומה של התזמורת ויגדיל את ההכנסות. בראיון 1994, Belinfante אמרו כי היא מאמינה שרכילות על הנטייה המינית שלה שמשה כדי לדכא את ההתנגדות לסיום פעילותה בתזמורת. בלינפנט עזבה את תפקידה כמנהלת אמנותית ומנצחת, אבל המשיכה לתכנן את הסימפוניות לתוכניות הנוער במשך שתי עונות שלאחר מכן.
שנים מאוחרות.
בלינפנט המשיכה בפעילות המוזיקלית שלה בהיקף מצומצם לאחר פיטוריה מהתזמורת הפילהרמונית של מחוז אורנג'. היא הקימה סטודיו פרטי בלגונה ביץ', שמוזיקאים רבים התאמנו בו. היא גם הצטרפה לדירקטוריון של האגודה למוזיקה קאמרית בחוף לגונה, ושישמש סוכנת הזמנה ויועצת אמנותית לקבוצה במשך יותר מ 20 שנים.
בלינפנט סיכמה את הקריירה שלה בראיון בלוס אנג'לס טיימס: "זה היה פשוט מוקדם מדי בשבילי. הייתי צריכה להיולד מחדש. הייתי יכולה לעשות יותר, זה מה שמצער אותי, אבל אני לא אדם אומלל. אני מחפשת את הדבר הבא שיש לעשות. תמיד יש עדיין משהו לעשותו ".
בשנים מאוחרות יותר היא זכתה להכרה על הישגיה. בשנת 1987, מפקחי מועצת מחוז אורנג' והעיר לגונה ביץ' הכריזו ביחד על יום ה-19 בפברואר, כ"יום פרידה בלינפנט - לכיבוד תרומתה לתרבות המוזיקלית באזור". חייה של בלינפנט היו לנושאו של הסרט התיעודי, "But I Was a Girl"(1999). סיפורה הופיע גם בתערוכה, שמומנה על ידי ממשלת הולנד, על רדיפת הומואים ולסביות במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1994, מוזיאון השואה האמריקני הכיר באופן רשמי בתרומתה של בלינפנט למחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה.
היא מתה בשנת 1995 ממחלת הסרטן, בת 90, בסנטה פה, ניו מקסיקו.
חיים אישיים.
בליפנט חיה את חייה כלסבית מחוץ לארון. בהולנד עד מלחמת העולם השנייה חיה עם המלחינה הנרייטה בוסמנס במשך שבע שנים. גם בארצות הברית חיה כלסבית מחוץ לארון, עובדה שככל הנראה, עלתה לה בתפקידה כמנצחת על התזמורת של מחוז אורנג'.
אקט אפ
התנועה הפולקיסטית
צבוסיים
צבוסיים או סֶּבּוּסִיִּים (שם מדעי: Cebidae) היא אחת מחמש משפחות קופי העולם החדש, ונפוצה בדרום ובמרכז אמריקה. הצבוסיים הם קופים קטנים, אוכלי כול, הנעים בלהקות ושוכני עצים.
מיון.
משפחת הצבוסיים כוללת 5 סוגים ב-4 תת-משפחות:
בנוסף, כמה חוקרים משייכים למשפחה את המין היחידי מרמוסט גולדיי ("Callimico goeldii").
טורט אסטרהאזי
טורט אסטרהאזי (בגרמנית: Esterházy torte) הוא עוגה מהמטבח האוסטרי. הטורט קרוי על שם הנסיך, פול אנטון השלישי, נסיך אסטרהאזי - דיפלומט הונגרי עשיר. העוגה הומצאה לכבוד הנסיך בראשית המאה ה-19.
העוגה היא עוגת שכבות המורכבת ממספר שכבות (ארבע או חמש) של עוגת שקדים או מרנג שקדים, שביניהם קרם חמאה בטעם וניל. העוגה מעוטרת לרוב בשכבת קרם סוכר המעוטר בשוקולד מריר.
אסטרהאזי טורטה
מליפיסנט (סרט)
מליפיסנט (באנגלית: Maleficent) הוא סרט דרמה מסוגת מותחן-פנטזיה בבימויו של רוברט סטרומברג. הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-29 במאי 2014. בסרט מתוארת עלילת סרט האנימציה משנת 1959, היפהפייה הנרדמת, מנקודת מבט שונה מזו המתוארת בסרט המקורי.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בתיאטרון "אל קפיטן" בהוליווד ב-28 במאי 2014. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-30 במאי 2014, בפורמטים: Disney Digital 3D, RealD 3D ו- IMAX 3D, כמו גם בבתי קולנוע קונבנציונליים. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, וזכה לשבחים על הביצועים של ג'ולי, התלבושות, האפקטים החזותיים והמוזיקה, בעוד שהביקורת כוונו בעיקר על התסריט וחוסר העקביות שבו. הסרט זכה להצלחה מסחרית, והכניס למעלה מ-758 מיליון דולר ברחבי העולם, והפך לסרט הכי מכניס בכיכובה של אנג'לינה ג'ולי. הסרט קיבל מועמדות לפרס האוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר. סרט המשך, , יצא לאקרנים ב-17 באוקטובר 2019.
עלילה.
הסרט נפתח בהצגת שתי ממלכות, ממלכת בני האדם וממלכת הביצות שבה שכנו יצורים קסומים. מליפיסנט (אלה פורנל) היא פיית ביצות שמתיידדת עם נער יתום ועני בשם סטפן, לאחר שניסה לגנוב פרטי ערך מהביצות. השניים מתאהבים זה בזו ואף ביום הולדתה השישה עשר של מליפיסנט הם מתנשקים, אך עם השנים הם מתרחקים זה מזו כשכל אחד משתקע בעולמו.
בממלכת בני האדם, המלך הנרי מכריז על כיבוש הביצות ומגייס לוחמים רבים. מליפיסנט (אנג'לינה ג'ולי) מובילה את יצורי הביצות להיאבק בהם ומביסה את הצבא. המלך הנרי מציע פרס להיות יורשו למי שיצליח להרוג את מליפיסנט. סטפן (שרלטו קופליי) מבקר את מליפיסנט ומפיל אותה בפח ומרדים אותה. אולם סטפן מגלה כי אין ביכולתו להרוג אותה ולכן הוא כורת את כנפיה ומביא אותם למלך הנרי. מליפיסנט שבורת הלב מהפגיעה זועמת על כך ומנסה להתרגל להיות ללא כנפיים. היא מצילה עורב ממוות על ידי הפיכתו לבן אדם בשם דיאבל (סם ריילי) והופכת אותו למשרתה שירגל אחרי סטפן. סטפן מוכתר למלך ומתחתן עם בתו של המלך הנרי ולשניים נולדה בת, אורורה.
סטפן ואשתו עורכים טקס מלכותי לכבוד ההטבלה ואליו מגיעות שלוש פיות מהביצות כדי לברך את התינוקת. מליפיסנט מתפרצת למסיבה ומקללת את הנסיכה. היא הכריזה שביום הולדתה השישה עשר לפני השקיעה הנסיכה תידקר במחט שעל גלגל הטוויה ותיפול בשינה דמוית מוות ואמרה שאין להסיר קללה זו. לאחר תחינתו של סטפן מליפיסנט אומרת שאת הקללה ניתן לבטל רק בידי נשיקת אהבה אמיתית ושאין כוח בעולם שישנה אותה. לאחר הסתלקותה של מליפיסנט סטפן מוסר את התינוקת לטיפולן של שלוש הפיות שיחביאו אותה ושולח את חייליו לחפש אחר מליפיסנט אך לא ניתן למצוא אותה כיוון שבנתה חומת קוצים סביב ממלכת הביצות כך שאיש לא ינסה להגיע אליה.
הפיות מגדלות את אורורה עמוק ביער אך נכשלות בטיפולה. מליפיסנט מטפלת בה בסתר וצופה בה כיצד היא גדלה. לאחר כ-15 שנים אורורה (אל פנינג) מתחילה לחקור את חומת הקוצים המסתורית שבקרבת ביתה. מליפיסנט מביאה אותה אל הביצות ונפגשת אתה. אורורה מזהה את מליפיסנט בתור הפיה הסנדקית השומרת עליה, ומליפיסנט לא מגלה את סוד עברה. היא מנסה לבטל את הקללה אך נכשלת בכך.
בארמון, סטפן שנהיה פרנואיד ומטורף עם השנים, חש שמליפיסנט באה ומורה לחייליו להתכונן. אורורה מבקשת ממליפיסנט לגור איתה בביצות, מליפיסנט מסכימה בשמחה. בדרך לביתה אורורה פוגשת בנסיך פיליפ והשניים מתאהבים זה בזו. מליפיסנט שוללת את המחשבה שפיליפ ישבור את הכישוף בטענה שאין דבר כזה אהבת אמת. הפיות מספרות לאורורה על האמת של עברה ואורורה הזועמת מנתקת קשר עם מליפיסנט ומליפיסנט בתגובה מחפשת את פיליפ כדי שישבור את הקללה.