קבוצת מ.ס. וילה היא הקבוצה המצליחה ביותר באוגנדה, עם 16 זכיות באליפות הליגה (מאז 1982). שנייה בדירוג היא קיי.סי.סי עם 13 אליפויות ושלישית בדירוג היא אקספרס עם שבע אליפויות, כאשר מקור שלושתיהן בעיר הבירה והעיר הכי גדולה באוגנדה, קמפלה.
היסטוריה.
מקורות.
ראשיתם של מועדוני הכדורגל באוגנדה מקורם באנגליה שהמשחק שצבר פופולריות במדינתה הופץ בתקופה הקלולניאליסטית על ידי בלמזה לואנגה ופוליקראפ קזוקה. המטרה הייתה לשפר את ביצועיה של הנבחרת הלאומית של אוגנדה בגביע אפריקה לאומות לאחר תוצאות מאכזבות בתחרות הגמר של 1962 (מקום רביעי) וב-1968 (הפסידה בכל שלושת המשחקים בשלב הבתים) וסיימה האחרונה בבית, שניהם נערכו באתיופיה. הכוונה הייתה להקים ליגה לאומית באוגנדה (אב הטיפוס של ליגת העל האוגנדית) כדי ליצור את הבסיס לנבחרת לאומית חזקה, וכך זיהוי שחקנים איכותיים מהבסיס יעשה קל ושיטתי יותר.
מכיוון שלא היו מועדונים להקים ליגה, פנו למוסדות ולמחוזות המקומיים להקמת קבוצות. הליגה הראשונה ב-1968 הייתה מורכבת מבתי כלא (קבוצת "פריסונס" שהייתה האלופה הראשונה, הנקראת כיום "מארונס"), צבא ("ארמי" שכיום נקראת קבוצת "סימבה"), קפה ("קופי יונייטד"), אקספרס (מקורו בעיתון "אוגנדה אקספרס"), ג'ינג'ה (שכיום נקראת "בול" ומייצגת את העיר ג'ינג'ה), מסקה, מבארארה ומבאלה (שייצגו את הערים באוגנדה), כאשר הליגה הייתה ידועה בשם "הליגה הלאומית הראשונה".
לאחר ארבע עונות, המהומה הפוליטית באוגנדה השפיעה על הליגה, ואליפויות 1972 ו-1973 לא הושלמו בגלל ההפיכה הצבאית של אידי אמין במדינה. בשנת 1974, הליגה נודעה בשם "ליגת הכדורגל הלאומית" ושם זה היה בשימוש עד 1982 כאשר הליגה הוקטנה לעשר קבוצות ושמה שונה לליגת העל האוגנדית.
הקמת ליגת העל.
הופעתה של ליגת העל (הנקראה "הסופר ליג") ב-1982 גרמה להתפתחות המועדון מ.ס. וילה ולהתבססותו כמועדון המוביל במדינה. במהלך שנות ה-80 וחלק ניכר משנות ה-90, התחרות בין אקספרס, קיי.סי.סי ומ.ס. וילה והאוהדים הגיעו בכמויות מכובדות לאצטדיונים. וילה, שזכתה בליגה לראשונה ב-1982 הצליחה לזכות במשך 22 השנים הבאות בכמות גבוהה של 16 אליפויות, ובשנים האחרות זכו אקספרס וקיי.סי.סי.
פרשת מכירת המשחקים.
בשנת 2003, הכדורגל באוגנדה הגיע לשפל, כאשר קבוצת וילה ניצחה את קבוצת "אקול" בהפרש של 22 שערים, כיוון שהתברר כי האליפות תוכרע בהפרש שערים מול קבוצת אקספרס. לאחר פרשה זו הייתה השבתה מוחלטת של כלי התקשורת במדינה בכל הקשור לכדורגל המקומי, והתעלמות מוחלטת מהענף כיוון שהוא התברר כמושחת ולא ספורטיבי, ולכן גם הקהל מיאן להגיע ביחס לשנים הקודמות, מה שהשפיע על הקבוצות מבחינה כלכלית. פרשה זו הכתימה את הכדורגל האוגנדי שהתקשה להתאושש ממנה.
2010 ועד היום.
בעשור השני של המאה ה-21 זכתה קבוצתה בונמאוויה שכיום נקראת "וייפרס" באליפות הראשונה בתולדותיה, לאחריה לקחה קבוצת "אוגנדה רבניו אוטוריטי" המייצגת את משרד מס ההכנסה באוגנדה, את האליפות הרביעית בהיסטוריה שלה. בהמשך העשור ובעשור הבא השתלטו קיי.סי.סי (5 אליפויות בתקופה זו) וקבוצת "וייפרס" (3 אליפויות בתקופה זו) על הכדורגל במדינה, כאשר באליפות בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21, זכתה קבוצת אקספרס באליפות השביעית בתולדותיה, לראשונה אחרי עשור.
הזוכות באליפות הליגה בעבר.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע אוגנדה בכדורגל באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אמור (סרט)
אמור (Amor) הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2017 בכתיבתו ובבימויו של רפאל רביבו, עם אור אילן ולירון לבו בתפקידים הראשיים.
רביבו חזר לישראל 30 שנה לאחר סרטו "מקום ליד הים" כדי להפיק את הסרט הזה העוסק בהתנגשות בין אמונה דתית וחופש בחירה בעניין של המתת חסד.
נגן העוד יניב טייכמן מנגן בפסקול הסרט ואף מופיע בו. באחד הקטעים הוא מנגן את "שירת סולוויג" של אדוארד גריג ובקטע נוסף הוא מלווה את תמר שם אור ששרה את "זה הכל בשבילך" של דני סנדרסון.
הסרט צולם במושב נווה ימין ובמרכז הרפואי מאיר בכפר סבא.
תקציר העלילה.
דניאל (לירון לבו) חוזר לבית משפחתו במושב לאחר שלוש שנים של נדודים באירופה. הוא מגיע כדי לפגוש את אהובתו לילה (אור אילן) שנפגעה קשה בתאונת דרכים והפכה למשותקת בכל גופה. התאונה אירעה חודשיים לפני נישואיהם. לילה נסתה כבר פעמיים להתאבד ונמצאת זמן ממושך בהשגחה בבית חולים בטיפולה המסור של אחות (נעמה אמית).
לילה קצה בחייה, היא הייתה פעם רקדנית בלט וכעת משותקת בארבע גפיה בלי סיכוי לשיפור. היא אינה מרשה לאנשים לבקר אותה פרט להוריה - האם אליס (ענת עצמון) והאב אלברט (גיל אלון). אלברט הוא חוזר בתשובה ולילה מתחננת לפניו שיאפשר לה לסיים את חייה אך זה מנוגד לאמונתו הדתית. הוא מתייעץ גם עם הרב שלו, אבי (שלמה רז) שאוסר עליו לעשות זאת ולהמשיך להתפלל לרחמי שמים.
דניאל מגיע לבית משפחתו ומתקבל על ידי אחיו הגדול רוני (דן תורג'מן). בבית גם נוכחת אימם רחל (שושה גורן) שלוקה בדמנציה ואינה מזהה את דניאל. רוני העביר אותה לבית אבות ודניאל כועס על כך.
בת זוגו של דניאל היא סטלה (נטלי עטיה) שגרה עם בת דודתה מירה (תמר שם אור). סטלה היא בעלת בית קפה ומירה עוזרת לה בהגשה וגם מופיעה שם בשירה בליווי נגן עוד (יניב טייכמן).
מירה מנסה להתחיל עם דניאל ומבקרת בסטודיו הציורים שלו במרתף הבית אך הוא אינו מראה עניין. וסטלה מגלה לה על עברו של דניאל וכי ניסה להתאבד לאחר התאונה של לילה.
דניאל עוקב בחשאי אחרי לילה בבית חולים ויום לפני חזרתו לאירופה הוא מחליט לעשות מעשה.
לאחר שאליס מסיימת לקרא ללילה סיפור ועוזבת, הוא נכנס בחושך לחדרה ולילה שמחה לראותו. הם מעלים זכרונות על רגעים משמחים בחייהם ומתנשקים. כאשר לילה נרדמת לוקח דניאל כרית ומתכוון לבצע מעשה שישחרר את לילה מסבלה (המעשה עצמו לא נראה בסרט).
חוקר משטרתי (משה אבגי) חוקר את אליס והיא נותנת עדות שהיא האחרונה שראתה את לילה בחיים וכי בעלה מתנגד לנתיחת הגופה מטעמי איסור דתי.
דניאל עומד בצד בלווייתה של לילה. בנסיעה ברכבת עולים בזיכרונו קטעי אהבה עם לילה.
אותיות נקודות
אווראמן
הנוף התרבותי של אווראמן/אוראמאנט
דה-קומוניזציה
דה-קומוניזציה הוא תהליך של פירוק מורשתם של מוסדות של מדינות קומוניסטיות לרבות תרבות ופסיכולוגיה, במדינות הפוסט קומוניסטיות. משתמשים לרוב במונח בקשר למדינות לשעבר של הגוש המזרחי ומדינות ברית המועצות לשעבר כדי לתאר מספר שינויים משפטיים וחברתיים בתקופות הפוסט-קומוניזם שלהן לאחר המלחמה הקרה.
בחלק מהמדינות, דה-קומוניזציה כוללת איסורים על סמלים קומוניסטיים. בעוד שהם חולקים תכונות משותפות, תהליכי הדה-קומוניזציה התנהלו בצורה שונה במדינות שונות.
העמדה לדין של קומוניסטים לשעבר.
לאסטרציה היא מונח המתייחס למדיניות ממשלתית העוסקת בהגבלת השתתפותם של קומוניסטים לשעבר, ובמיוחד אנשי מודיעין של המשטרה החשאית הקומוניסטית, בתפקידים פוליטיים ואפילו בתפקידים ציבוריים.
תוצאות.
מפלגות קומוניסטיות מחוץ למדינות הבלטיות לא הוצאו מחוץ לחוק וחבריהן לא הועמדו לדין. רק כמה מקומות ניסו להדיר אפילו חברים בשירותים חשאיים קומוניסטיים מקבלת החלטות. במספר מדינות, המפלגה הקומוניסטית פשוט שינתה את שמה והמשיכה לתפקד.
סטיבן הולמס מאוניברסיטת שיקגו טען ב-1996 שאחרי תקופה של דה-קומוניזציה פעילה, היא נתקלה בכישלון כמעט אוניברסלי. לאחר תחילת השימוש בלאסטרציה, הביקוש עבור שעיר לעזאזל הפך נמוך יחסית, וקומוניסטים לשעבר נבחרו לתפקידים ממשלתיים גבוהים. הולמס מציין שהיוצא דופן האמיתי היחיד היה מזרח גרמניה לשעבר, שבה פוטרו אלפי מלשיני שטאזי לשעבר מתפקידים ציבוריים.
הולמס מציע את הסיבות הבאות לביטול הדה-קומוניזציה:
גווידו קלברזי
גווידו קלברזי (באיטלקית: Guido Calabresi; נולד ב-18 באוקטובר 1932) הוא שופט בכיר בבית המשפט לערעורים בארצות הברית ופרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל. ידוע כאחד מאבות הניתוח הכלכלי של המשפט, יחד עם רונלד קוז וריצ'רד פוזנר.
ראשית חיים והשכלה.
קלברזי נולד באיטליה למשפחה איטלקית-יהודית. הוריו היו מתנגדים פעילים לפשיזם באיטליה. בספטמבר 1939 ברחה המשפחה ממילאנו והיגרה לארצות הברית. המשפחה קיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 1948. אחיו הבכור של גווידו, פול קלברזי (1930–2003), היה חוקר רפואי ופרמקולוגי בולט בתחום הסרטן והאונקולוגיה.
קלברזי למד במכללת ייל וב-1953 סיים בהצטיינות תואר ראשון במדעים תוך התמחות בכלכלה. לאחר מכן התקבל למלגת רודס, וב-1955 סיים בהצטיינות תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת אוקספורד. ב-1958 סיים בהצטיינות תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ייל. לאחר סיום לימודיו אלה שימש כמתמחה בבית המשפט העליון של ארצות הברית אצל השופט הוגו בלאק.
קריירה משפטית.
לקלברזי הוצעה פרופסורה מלאה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, אך הוא בחר להצטרף לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ייל. בכך הפך לפרופסור מן המניין הצעיר ביותר אי פעם בפקולטה. בין השנים 1985–1994 שימש כדיקן הפקולטה וכיום הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה.
יחד עם רונלד קוז, קלברזי הוא מייסד התחום "ניתוח כלכלי של המשפט". תרומתו החלוצית לתחום כוללת יישום של הנמקה כלכלית על דיני נזיקין, ופרשנות משפטית של חוק קואס. בהנהגתו של קלברזי, בית הספר למשפטים של ייל הפך למרכז מוביל ללימודי משפטים המשולבים בכלכלה ובמדעי החברה.
ב-9 בפברואר 1994 מינה ביל קלינטון את קלברזי לשופט פדרלי במקום תומאס ג'וזף מסקיל .
קלברזי חיבר ארבעה ספרים ויותר מ-100 מאמרים בתחום המשפט ובתחומים משיקים. בשנת 1972 הוא פרסם את המאמר "".
פרסים ותארים.