במקביל לעבודתו הרבנית, החל משנת ה'תרצ"ב, היה מראשוני העורכים התורניים של מכון הארי פישל. עם יציאת ראש המכון הרב פרופ' שאול ליברמן בשנת ה'תש"ב לארצות הברית, מונה הרב זק"ש לעמוד בראש המכון. בהמשך היה מעורכי מוסד הרב קוק, והוציא לאור שישה מכרכי רמב"ם לעם. כן היה מהעורכים הראשיים במכון התלמוד הישראלי השלם, מיסודו של הרב מאיר בר-אילן, ובשנותיו האחרונות אף עמד בראשו. עבודתו הגדולה במסגרת זו הייתה עריכת כרכי שינויי הנוסחאות של התלמוד הבבלי (דקדוקי סופרים השלם) על מסכתות ברכות ושבת. שימש תקופה כחבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית. פרסם ממאמריו מפעם לפעם בכתב העת סיני.
הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש נפטר בירושלים בערב שבת פרשת תרומה, ו' באדר ה'תשכ"ג (2 במרץ 1963), ביום הולדתו ה-57, לאחר מחלה קצרה. בהלווייתו הספידוהו הרב אריה לוין, שר הדתות הרב ד"ר זרח ורהפטיג, גיסו הרב שמואל ברוך ורנר ועוד. נטמן בקרבת בני משפחתו בבית העלמין סנהדריה. לאחר פטירתו הוקם "יד מרדכי", מכון הוצאה לאור תורני על שמו.
משפחתו.
הרב זק"ש נישא בשלהי שנת ה'תרפ"ב לחיה בריינא, בתו של הרב יעקב משה חרל"פ. היא נפטרה בשנת החמישים לחייה, בי"ט באלול ה'תשי"ט (1959). בני הזוג התגוררו בשכונת מחנה יהודה בירושלים. בין ילדיהם:
ממאמריו.
דברים משמו על יום העמאות הובאו בחוברת - מי חכם וישמור אלה - שיחות מאמרים ומכתבים ליום העצמאות ממרן רבי יעקב משה חרל"פ ובני ביתו; בהוצאת מכון 'איי הי"ם', ירושלים ה'תשפ"ב - מהדורה שנייה.
מרדכי יהודה לייב זק&quot;ש
Sehnsucht (שיר של ג'ימי מקוליס)
Sehnsucht (בעברית: געגוע) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר היווני ג'ימי מקוליס. השיר ייצג את אוסטריה באירוויזיון 1961. השיר נכתב והולחן על ידי ליאופולד אנדרייביץ'.
רקע.
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומד מקוליס ששר על השמחה שתהיה בליבו אם אהובתו תחזור אליו. "Sehnsucht" אף פעם לא הוקלט על ידי מקוליס, ולכן לא יצא כסינגל מעולם.
באירוויזיון.
ב-1961, רשות השידור האוסטרית הודיעה כי מקוליס נבחר לייצג את אוסטריה באירוויזיון 1961, עם השיר "Sehnsucht", שנבחר על ידי וועדה מקצועית של רשות השידור. ב-18 במרץ 1961, השיר בוצע על ידי מקוליס באירוויזיון. מקוליס שובץ שלישי בסדר ההופעות, לפני פינלנד ואחרי מונקו. השיר הגיע למקום ה-15 והאחרון, ביחד עם הנציג הבלגי.
ליל אהבה בצמח
ליל אהבה בצמח או ליל אהבה בכנרת היה שמם של מספר פסטיבלי מוזיקה בישראל, שהתקיימו מ-1978 ועד העשור הראשון של המאה ה-21 באמפיתיאטרון צמח על גדות הכנרת, בט"ו באב או בליל שישי סמוך לו. הפסטיבל החל כיוזמה של מועצה אזורית עמק הירדן לשחזור לילות האהבה המוזכרים במקורות, ולרוב התבקשו הבאים ללבוש לבן. הפסטיבל הפך לאירוע קיץ משמעותי שנמשך כל הלילה, כאשר חלק ממנו היה לינה משותפת בשקי שינה על המדשאה והתכנסות של חבורות צעירים. בחלק מהשנים הופיעו אמנים מחו"ל. האמן המזוהה ביותר עם הפסטיבל בשנות השמונים ובמחצית הראשונה של שנות התשעים היה שלום חנוך, שהופעתו חתמה כל ליל אהבה. במחצית השנייה של שנות התשעים היה זה אביב גפן שהופיע בסיום הליל.
שנות השבעים.
הפסטיבל הראשון התקיים באוגוסט 1978 כשילוב של מופע מוזיקת רוק בסגנון פסטיבל וודסטוק ומשחקי חברה בהנחיית מנחם זילברמן ודורי בן זאב. מופעי המוזיקה המרכזיים היו של שלום חנוך ואריאל זילבר. הפסטיבל התקיים פעם שנייה בשנת 1979, גם הפעם התבקשו הבאים ללבוש לבן. המופע המרכזי היה מופע שירי אהבה של אריק איינשטיין ושלום חנוך ושדרן הרדיו אלי ישראלי הנחה מסיבת דיסקו.
שנות השמונים.
הפסטיבל התקיים לאורך שנות השמונים. ב-1980 הופיע ממפיס סלים וכן גרי אקשטיין, קורין אלאל, שלמה מזרחי עם להקת הבמה החשמלית ושלום חנוך. מני פאר הנחה. הניסיון לשמר את אוירת ט"ו באב הודגש בחלוקת יין (ציון של תום תקופת הבציר) ובהבטחה שהמוזמנים "יצאו במחולות". גם ב-1982, על אף מלחמת לבנון הראשונה, התקיים הפסטיבל בו הופיעו שתי להקות הנוער העיקריות של התקופה, תיסלם ובנזין וכן יצחק קלפטר. דורי בן זאב הנחה ושלום חנוך חתם את הלילה. באמפיתיאטרון, המיועד ל-2000 איש, הצטופפו 6,000 בני נוער. במקום פרצו קטטות ולאחר סיום הפסטיבל נותר במקום לכלוך רב והרס מתקנים. ב-1984 היה ניסיון לשנות את שם האירוע ל"פסטיבל רוק ובלוז", אך עדיין התקיימה זיקה לט"ו באב והקהל התבקש ללבוש לבן. המופע המרכזי היה של בי-בי קינג והזמרים הישראלים המרכזיים שהופיעו היו שלום חנון ואריאל זילבר. הנחה ארז טל. ב-1985 התקיים הפסטיבל עם הופעות של דני סנדרסון, להקת טנגו ושלום חנוך. הפעם בהנחיית אלי ישראלי וגם הפעם זיקה לט"ו באב. בשנת 1989 הנחה את הלילה אבי קושניר, הופיעו יהודית רביץ, קורין אלאל, רמי פורטיס וסי היימן. הופעת החתימה של שלום חנוך הוגדרה כבר כ"כמו תמיד".
שנות התשעים.
ב-1990 הופיע בליל האהבה בוב גלדוף. כן הופיעו באותה שנה פורטיסחרוף, נוער שוליים, שלמה ארצי ויהודה פוליקר. הפסטיבל, שהועבר לניהולו של יהודה טלית התרחב ליומיים. ב-1992 הופיעו להקת משינה, מזי כהן, דני רובס, מרגלית צנעני, להקת פורטרט ושלום חנוך. הנחה יואב קוטנר. ב-1995 התקיים פסטיבל עם הופעות של החברים של נטשה, דייוויד ברוזה, איפה הילד, טיפקס, אביב גפן, זקני צפת, מופע הארנבות של ד"ר קספר, מוניקה סקס, אבטיפוס, איגי וקסמן ושלום חנוך. הנחה דידי הררי. ב-1997 הצטמצם שוב הפסטיבל ללילה יחיד בהשתתפות אביב גפן, גידי גוב, להקת טיפקס, ירמי קפלן, איפה הילד, איגי וקסמן, אורי בנאי, נימרוד והבודדים ועוד. הנחתה עדן הראל.
שנות האלפיים.
ב-2001 הפך הפסטיבל מפסטיבל שעיקרו רוק לפסטיבל דאנס ונקרא "Love &amp; Dance" בהשתתפות תקליטנים ולהקת אינפקטד מאשרום. מופע הרוק היחיד היה של להקת היהודים. גפן מחה נגד מגמה זו והקים במחאה את פסטיבל "כפר המוזיקה בחולות ניצנים. שינוי המתכונת לא הוביל להצלחה. ב-2003 בוטל הפסטיבל וב-2007 נעשה ניסיון להשיבו במתכונת של 4 מתחמים שונים, כשהמתחם המרכזי ריכז הופעות במשך 36 שעות.
ב-2011 התקיים ליל האהבה לאחרונה עם הופעות של אביב גפן, דנה ברגר, הדג נחש ומוניקה סקס. למחרת הופיע שלום חנוך במופע של חתונה לבנה.
ליל אהבה בכנרת
אדרופ
אַדְרוּפּ (בגרמנית: Addrup) הוא כפר ב, בסקסוניה התחתונה, בגרמניה.
גאוגרפיה.
אדרופ גובל בכפרים , , , ו, שהם חלק מעיריית . במזרח, אדרופ גובל ב בעיריית ב. ממוקם על גבול המחוזות קלופנבורג ופכטה, אדרופ נמצא במרכז .
היסטוריה.
ההוכחה הכתובה הראשונה לקיומו של אדרופ מתוארכת ל-950, שם נקרא הכפר בתחילה אדהטורפה (בגרמנית: Adathorpe). בשנת 1340 השם שונה ל-אדורפה (בגרמנית: Addorpe, ב-1376 הוא נקרא Adorpe).
בימי הביניים הקים ה בית משפט חופשי באדרופ. מאוחר יותר היה הכפר חלק מ, מדוכסות אולדנבורג, ממחוזו בצרפת הנפוליאונית, לאחר מכן חלק מהדוכסות הגדולה של אולדנבורג, מהמדינה החופשית אולדנבורג, ומ. מאז 1946, אדרופ הוא חלק ממדינת גרמניה של סקסוניה התחתונה.
בשנת 1987 בנו אנשי אדרופ את "גופלפלאץ" (בגרמנית: Göpelplatz), כיכר כפר עם ביתן ומגרש משחקים לילדים.
ג'ף סמית
המשכן לאמנות בית מאירוב
"המשכן לאמנות בית מאירוב" היא גלריה לאמנות הממוקמת בחולון.
הגלריה נפתחה בשנות ה-60 של המאה ה-20 בביתם של יהודה מאירוב (1875–1963) ורעייתו פרידה (לבית מאירוביץ) (?–1967), הוריו של שאול אביגור. בני הזוג עברו להתגורר בחולון בשנת 1936 בקירוב, לאחר פרישתו של מאירוב מ-"בנק בעלי בתים". בתקופת הקמת המדינה שימש הבית כנקודת תצפית של ההגנה. לאחר מותו של מאירוב הפכה הקומה העליונה של הבית לגלריה. בשנת 1973 שופץ הבית, ששמו שונה ל"משכן לאמנות חולון", ולחלל התצוגה נוספה גם הקומה התחתונה.
שפות המאיה
שפות המאיה מהוות משפחת שפות המדוברות במסו-אמריקה ובצפון אמריקה המרכזית. שפות המאיה מדוברות על ידי לפחות 6 מיליון בני מאיה, בעיקר בגואטמלה, מקסיקו, בליז, אל סלוודור והונדורס. בשנת 1996, גואטמלה הכירה רשמית ב-21 שפות של בני המאיה, ומקסיקו מכירה בשמונה בתחומה.
משפחת שפות המאיה היא אחת המתועדות והנחקרות ביותר באמריקה. שפות המאיה המודרניות התפתחו משפת הפרוטו-מאיה, שחושבים כי הייתה מדוברת לפני 5,000 שנה לפחות; היא שוחזרה חלקית בשיטה ההשוואתית. השפה הפרוטו-מאייתית התפשטה לפחות לשישה ענפים שונים: הענפים הווסטקניים, הקישיים, יוקטקנים, הקאנג'ובאלנים, המאמאנים והצ'ולנים – צלטלנים.
שפות המאיה מהוות חלק מאזור השפה המסו-אמריקאית, אזור של התכנסות לשונית שהתפתח לאורך אלפי שנות אינטראקציה בין עמי מסו-אמריקה. כל שפות המאיה מציגות את התכונות המאפיינות את אזור לשוני זה. לדוגמה, כולם משתמשים בשמות עצם יחסיים במקום במילות יחס כדי לתאר יחסים מרחביים. יש להן גם מאפיינים דקדוקיים וטיפולוגיים המייחדים אותן משפות אחרות של מסו-אמריקה, כגון שימוש בארגטיביות בטיפול דקדוקי בפעלים ובנושא והנשוא שלהם, קטגוריות הטיה ספציפיות של פעלים וחלקי הדיבר מיוחד של "פוזיציות" האופייני לכל שפות המאיה.
במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית של ההיסטוריה המסו-אמריקנית, כמה משפות המאיה נכתבו בלולוגרמת כתב מאיה. השימוש בה היה נפוץ במיוחד בתקופה הקלאסית של תרבות המאיה (בשנים 250–900 לספירה). הקורפוס של מעל 5000 כתובות מאיה על בניינים, אנדרטאות, כלי חרס וקודקסים מנייר קליפה, בשילוב עם הספרות העשירה בשפות המאיה שנכתבו בכתב הלטיני לאחר הכיבוש, מספק בסיס של ההבנה המודרנית של ההיסטוריה הטרום קולומביאנית שאין דומה לה באמריקה.
היסטוריה.
פרוטו-מאיה.