שטח האי הוא 642 קמ"ר והנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הקלדרה שלו בגובה 1,476 מטרים מעל פני הים. הקלדרה היא ברוחב של כ-6.5 ק"מ וב-1968 ארעה בה קריסה של כ-300 מטרים מקרקעיתה. מדי פעם נוצר אגם קטן בחלקה הצפוני של הקלדרה, בפעם האחרונה ב-1988. ניתן לראות במקום שני סוגים של לבה: לבת טרשים ולבת פָּהוֹיהוֹי.
בעלי חיים וצמחים.
בשל פעילותו הגעשית אין צמחייה רבה על האי ורוב רובה של הקרקע בו טרשית. המבקרים באי יכולים לצפות רק בשולי המכתש מסיבות בטיחותיות. בצפון מזרח האי משתרעת רצועת אדמה בשם פונטה אספינוסה (Punta Espinoza) שבה חיות מאות איגואנות ימיות הנאספות בקבוצות גדולות על גבי סלעי הלבה השחורים. האי הוא מקום משכנם של קורמורן גלאפגוס, של פינגווין גלאפגוס של האיגואנה המצויצת של סוג מקומי של אוגר (Oryzomyini) ושל אריות ים. עצי המנגרובים נמצאים באי בשפע. פרננדינה ייחודי מכל איי גלאפגוס בכך שאף מין של יונק לא קיים עליו.
ההתפרצות של 1825.
ב-14 בפברואר 1825 תיעד בנג'מין מורל (Benjamin Morrell), רב חובל אמריקני של ספינת ציידי כלבי ים, את ההתפרצות הגדולה ביותר שנצפתה בהר הגעש של פרננדינה. ספינתו מצאה מחסה בטוח והתיעוד שלו השתמר.
ההתפרצות של 2009.
ב-10 באפריל 2009 אירעה התפרצות שסיכנה את עולם החי של האי. פגיעות בנפש לא נגרמו מאחר שהאי לא מיושב. פקחים של הפארק הלאומי ותיירים שחלפו במקום בסירה ראו את התפרצות ההר בשעה 10 בערב. עקב דלילות האוכלוסייה בחלקים המערביים של איי גלאפגוס הפעילות הגעשית שמתרחשת באזור זה לא נצפית או מדווחת מיד עם תחילתה. בתחנה הסייסמולוגית בפוארטו איורה שבאי סנטה קרוס נרשמו רעידות אדמה שיוחסו להתפרצות זו.
ראבידה
חיל הספר העבר ירדני
בן ציון קאודרס
איסבלה
דניאל בר-טל
דניאל בר-טל (נולד ב-31 בינואר 1946) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה חברתית-פוליטית מהחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב ועומד בראש מכון וולטר לבך לחינוך לדו קיום יהודי-ערבי באוניברסיטה. מחקריו עוסקים בחקר הסכסוכים ופתרונם, במיוחד בהקשר הישראלי-ערבי, וכן בנושא הפטריוטיות.
ביוגרפיה.
בר-טל נולד בטג'יקיסטן לשם ברחו הוריו מפולין במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא עלה לישראל בעליית גומולקה ב-1957 ולמד ברמת גן. הוא שירת בצבא כקצין והשתתף בשלוש מלחמות. הוא סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב ב-1970. בהמשך עבר לארצות הברית והשלים תואר שני בשנת 1973, ודוקטורט בפסיכולוגיה חברתית בשנת 1974, שניהם מאוניברסיטת פיטסבורג. בשנת 1975 הצטרף כמרצה לבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב ומתמחה בפסיכולוגיה פוליטית.
שימש נשיא החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה פוליטית. כתב ערכים עבור האנציקלופדיות "Encyclopedia of Psychology and Neuroscience", "International Encyclopedia of Education" ו-"Wiley Encyclopedia of Psychology".
בספרו "לחיות עם הסכסוך", בר-טל בוחן את הסכסוך הישראלי-ערבי מבעד פריזמה פסיכולוגית-חברתית. לדידו, הבנת כוחות אלה מאפשרת להבין טוב יותר את הדינמיקה של הסכסוך בחברה היהודית-ישראלית, מכיוון שהם מכתיבים את התפיסות, האמונות והעמדות, וגם את ההחלטות שהתקבלו ואת התנהלותו של הסכסוך. הספר מתאר ומנתח את תפיסות אלה, והשינויים שחלו בהן במהלך השנים מנותחים תוך התבססות על אמצעים כמו סקרי דעת קהל, מחקרים, ספרי לימוד, כתבות בעיתונים, ספרות וקולנוע.
בין השנים 2001 ל-2005 היה עורך כתב העת "Palestine–Israel Journal".
במהלך עבודתו הוא הדריך מספר דוקטורנטים לרבות עירן הלפרין.
הבולשת הבריטית
הבולשת הבריטית- ידועה גם כ: CID- (ר"ת באנגלית: Criminal Investigation Department) היא מחלקת החקירות הפליליות בתחנות המקומיות של המשטרה הבריטית.
מחלקת החקירות הפליליות הוקמה לראשונה ב-7 באפריל 1878 כחלק ממשטרת העיר לונדון. בתחילת הדרך הייתה כפופה לפיקודו של שר הפנים, ומשנת 1888 הועברה לפיקודו של מפקד משטרת הבירה.
דרישת קבלה מקדמית למועמד על מנת להתקבל כחוקר במחלקה, היא פעילות כשוטר רגיל במדים במשך שנתיים לפחות. לאחר מכן המועמד עובר הכשרה מקצועית של שנה בטרם הסמכתו כחוקר.
חוקרי המחלקה עוסקים בעיקר בחקירות של פשע חמור כגון: רצח, אונס, אלימות קשה, זיוף ושאר סוגי פשע אשר פיענוח או מניעה שלהם כרוכה בפעילות בילוש מורכבת.
החוקרים נעזרים בחקירותיהם בפעילות מודיעינית, והם רשאים לעצור ולחקור חשודים בהתאם לצורך .
חוקרים פלילים מוצבים בכל אחת מתחנות המשטרה הבריטית, וסדר הגודל של המצבה תלוי בגודל התחנה ובאינטנסיביות הפעילות הפלילית באזור שבאחריותה.
מעמדם של חוקרי המחלקה אינו בכיר יותר ממעמד שוטרים רגילים, כמקובל לעיתים בקרב כוחות משטרה אחרים. ההבדל העיקרי בינם לבין שוטרים רגילים מתבטא בכך שחוקרי המחלקה (הבלשים) לבושים בלבוש אזרחי רגיל ולא במדים.
דרגות חוקרי המחלקה זהות לדרגות המקובלות במשטרה ה"רגילה" אך בתוספת התואר בילוש. כך למשל: סמל-סמל בילוש, מפקח- מפקח בילוש, רב פקד-רב פקד בילוש וכדומה.
הבולשת הבריטית בארץ ישראל בתקופת המנדט.
הבולשת הבריטית בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הוקמה ב-1921 כחלק מכח השיטור הרגיל ועיקר עיסוקה היה בתפקידי הבילוש הפלילי המסורתיים.
בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, החלה לעסוק גם בסיכול ומניעה של פעילות חתרנות וטרור שמקורם פוליטי. הבולשת הפעילה מודיעין למניעה וסיכול הן בקרב היהודים והן בקרב הערבים.
הבולשת הבריטית חששה כי התנועות הלאומיות של היהודים והערבים נתמכות על ידי גורמי חוץ-מעצמות זרות העוינות את בריטניה, ועושות שימוש בערבים והיהודים המקומיים ובעולים החדשים ככלי להחלשתה.
תפקודה של הבולשת הבריטית כגורם מניעה פעיל לסיכול של טרור פוליטי, התחזק במיוחד בשנת 1932 עם מינויו של הארי רייס, מפקד חדש ומנוסה שהיה בעל הכשרה מקצועית מתאימה.
תחת פיקודו תוגבר כח האדם, הוסדר המבנה הארגוני והוגדרו לבולשת באופן ברור משימות, חלוקת עבודה, תפקידים, וגזרות אחריות במאבקה לשמירת הסדר הציבורי.
אמצעי האכיפה שנעשה בהם שימוש על ידי הבולשת כלפי הצדדים הניצים היו מניעת מתן אזרחות ארצישראלית לחשודים בפעילות של הפרת הסדר הציבורי, גירוש, והחתמה על ערבות כספית של החשודים להימנע מביצוע פעילות חתרנית.
מסמכי הבולשת בהיקף של כ-400 אלף פריטים נשמרו בשירות הביטחון הכללי ולאחר מיון על ידי ישראל הרן הועברו למוזיאון ההגנה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
דניאל ברטל
רביעיית הלמסברגר
רביעיית הלמסברגר (Hellmesberger-Quartett) הייתה רביעיית מיתרים שהוקמה בווינה ב-1849. ממייסדי הרביעייה היה הכנר יוזף הלמסברגר האב.
הכנר ליאופולד יאנזה יזם רביעיית מיתרים ב-1845 והלמסברגר תפס את מקומו ב-1849 והמשיך עם יתר החברים.
חברי הרביעייה.
חברי ההרכב הראשוני היו:
הרכב הרביעייה נשאר "יציב למדי עד אמצע שנות ה-60' של המאה ה-19".
בתקופה מסוימת היה ההרכב:
בנו של הלמסברגר, יוזף הלמסברגר הבן הצטרף לרביעייה ב-1870 ככינור שני והתייצב בראשה ב-1887.
פרדיננד הלמסברגר, בנו של יוזף הלמסברגר האב ואחיו של יוזף הלמסברגר הבן, הצטרף ב-1883 כנגן צ'לו.
חשיבות ההרכב.
הרביעייה מילאה תפקיד חשוב בחיי המוזיקה של וינה בביצוע רביעיות משל בטהובן, ברהמס ושוברט. כמה מיצירותיהם הקאמריות של ברהמס ושוברט הושמעו בביצוע בכורה בנגינתה של רביעיית הלמסברגר.
הרביעייה הזמינה וניגנה בביצוע בכורה את רביעיית המיתרים מס' 11, אופוס 61 של דבוז'אק, שחוברה בשנת 1881.
תוכנית קונצרט הפתיחה ב-4 בנובמבר 1849 כללה את רביעיית המיתרים אופוס 76, מס' 3 בדו מז'ור של היידן, את שלישיית הפסנתר בלה מינור, אופוס 124 של לואי שפור, ואת רביעיית המיתרים מס' 7 בפה מז'ור, אופוס 59 מס' 1, של בטהובן.
חיפה &quot;ריל האוזינג&quot; אנדרדוגס
אנוש גבעתי
אנוש גבעתי (1933 - 24 במרץ 2014) היה ניצב במשטרת ישראל.
גבעתי נולד בביירות שבלבנון לצפורה ויעקב ברג. חודשים ספורים לאחר לידתו עברה המשפחה לירושלים, שם למד והוכשר בבית ספר ערב למקצועות החשמל. בשנת 1946 התנדב לארגון "ההגנה" והחל לשמש בתפקידי קישור. בשנת 1948 הוכשר בקורס מפקדי כיתות בגדנ"ע ולאחריו לקח חלק בפעולות מבצעיות בעיר. בשנת 1950 עסק בהדרכת נוער.
בשנת 1951 היה גבעתי בין מייסדי משמר הגבול והיה חבר פלוגה א' כשש שנים. בעת טבח כפר קאסם היה גבעתי מפקד מחלקה בגדוד משמר הגבול של שמואל מלינקי. במשפט של נאשמי הטבח העיד גבעתי שלדעתו יש למלא פקודות בכל מקרה, אך סיפר שהפקודות שהוא קיבל ממפקד הפלוגה, היו מתונות והטבח לא התבצע במחלקתו.
בשנת 1957 עבר לשרת במשטרת ישראל ושימש במהלך השנים כמפקד תחנת לוד, סגן קצין הביטחון במשפט אייכמן, ולאחר מכן ראש לשכת תנועה, ראש אגף מבצעים בנפת הנגב ודובר נפת הנגב. לאחר מלחמת ששת הימים מונה למפקד נפת יהודה בבית לחם}. ב-1973 מונה למפקד נפת עזה וסיני. באוגוסט 1977 נתמנה למפקד מרחב מרכז. בשנת 1979 הוצע לו לעבור לפקד על מרחב ירושלים אך הוא העדיף שלא לקבל את ההצעה. בשנת 1981 גבעתי היה לסגן מפקד מחוז המרכז לאחר שניהל את כל הקמת המחוז החדש ועד לאיוש תפקיד מפקד המחוז על ידי ניצב גבי עמיר, שימש כמ"מ מפקד המחוז. ובשנים 1985–1989 היה מפקד מחוז מרכז. בין האירועים המרכזיים בתקופה זו עסקה משטרת המחוז בפיזור הפגנות עובדי התעשייה האווירית על רקע ביטול פרויקט הלביא, אבטחת ביקורו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר ומרדף אחר האסיר הנמלט הרצל אביטן. כן הוקמו במחוז יחידה לחקירות הונאה ותחנת המשטרה בטייבה.