במהלך התפתחות תקינה, תלכידי הזיכרון עוברים פירוק והטמעה לתוך תבניות תנועה חדשות ועוברים תהליכי דיפרנציאציה, הפרדה ושכלול. לעומת זאת, במהלך התפתחות בנסיבות טראומטיות, ייווצרו תלכידי חרדה. אלו הם תבניות לא גמישות של התגוננות ושיתוק הגו, תבניות של כיווץ הגוף ועיכוב תנועתיות. לאחר שנוצרו תלכידים כאלו, בתנאים של חרדה מצטברת תלכידי הזיכרון עלולים להתקבע כהגנה ארכאית ונוקשה, ומכאן גם לגרום לתפקוד לקוי של הגוף, עד כדי חולי. דיכוי מתמשך של דחף העוצמיות, עשוי לגרום לנזקים כמו חסך תנועה, העדפה של מצבים פסיביים, דיכוי הבעה רגשית, ובכך ליצור תחושת חוסר אונים כללית, והגברת תחושת חרדה.
בתלכידי זיכרון אלו טמון גם הסיכוי להגיע אל החוויות המוקדמות המודחקות של האדם, שלהן, כאמור, השפעה חזקה ומזיקה על ההווה של האדם. אלו יכולים לעלות אל פני השטח, תוך כדי התנסות בתנועה חופשית, לא מובנית, אך קשובה לקולות הפנימיים, כך שהרגשות והאסוציאציות הם שיניעו את הגוף לתנועה. לדעת יונה שחר לוי, אחד התפקידים החשובים של התנועה בכל הגילאים, הוא פיתוח והגמשת תבניות ישנות ומתן אפשרות לצמיחה והתהוות של תבניות חדשות.
אידי
אידי (באנגלית: Aidi) הוא גזע כלבים שמקורו במרוקו ושייעודו המקורי היה הגנה על צאן. לאידי יכולות ציד וריח טובות, ובמרוקו צד בדרך כלל יחד עם סלוגי, אשר רדף אחר הטרף בעוד האידי איתר אותו בעזרת חוש הריח.
היסטוריה.
האידי מגיע ממרוקו, ונראה שמקורו הוא במדבר סהרה. הכלב מעולם לא היה כלב צאן, למרות שפורסם תחת השם כלב צאן הרי האטלס ב-1963, ולכן תוקן השם בשנת 1969. האידי הוא כלב אמיץ שחי ועובד בהרי האטלס של מרוקו, לוב ואלג'יריה ומגן על בעליו ורכושו מפני חתולי בר או טורפים אחרים.
לגזע זה כינוי ושמו ברברי, כיוון שהשבטים הברברים ניצלו אותו, כי הוא קצת דומה לכלבי פאריה אשר בעל אותו מוצא כמוהם. אידי עדיין לא מוערך מבחינה היסטורית, וכך גם רוב הכלבים שאינם סלוגי או גזעים אחרים שנחשבו אציליים (היו אלה לרוב גזעים של כלבי רוח).
עם זאת, המרוקאים יצרו לאחרונה מועדון על מנת להגן על טוהר הגזע אשר תרם רבות לתפקידים שהיו דרושים כגון הגנה, צייד ועזרה משטרתית, וגם כחיית מחמד. אף על פי שאידי שימש ככלב עבודה בכל מרוקו, הוא נפוץ שם יותר כחיית מחמד.
בעבודות הצאן שלו, יש לו הרבה תכונות של כלבי הרים, ולכן הוא משתייך לקבוצה זו.
גובהם בין 51 ס"מ ל-63 ס"מ ומשקלם כ-25 ק"ג. ראשו הוא דמוי דוב. בקיץ הוא משיל חלקית משיערותיו. לסתותיהם חזקות ושפתיים שחורות או חומות. העיניים בינוניות, ובעלות צבע כהה. צבעי גבם הוא לבן, שחור, אפור, ורוד וחום צהוב.
האידיים נמרצים מאוד ובעלי יכולת הגנה טובה ביותר, ובדרך כלל הם כלבי שמירה יוצאים מהכלל. האידיים מהירים, חזקים, ערניים ומוכנים לכל פעולה ובכל עת. הם נחשבים לגזע כלבים רגיש.
שרה גיבורת ניל&quot;י
יריות שמחה
לפגוש את ג'ו בלאק
לפגוש את ג'ו בלאק (באנגלית: Meet Joe Black) הוא סרט פנטזיה רומנטי אמריקאי משנת 1998, שבוים על ידי מרטין ברסט, בכיכובם של בראד פיט, אנתוני הופקינס וקלייר פורלני. הסרט מבוסס בצורה רופפת על הסרט "המוות יוצא לחופשה" משנת 1934. זה היה שיתוף הפעולה השני של בראד פיט ואנתוני הופקינס לאחר הסרט "רוחות של תשוקה" משנת 1994.
עלילה.
איל התקשורת המיליארדר ויליאם פריש (אנתוני הופקינס) שוקל מיזוג בין החברה שלו לבין ענקית תקשורת אחרת.
הוא לקראת יום הולדתו ה-65, ובתו הבכורה אליסון (מרשה גיי הארדן), מארגנת מסיבה גדולה כדי לחגוג את המאורע. באותו זמן, ויליאם מתחיל לשמוע קולות מסתוריים, שהוא מנסה בכל כוחו להתעלם מהם. בתו הצעירה, סוזן (קלייר פורלני), המתמחה ברפואה פנימית, מתראה עם אחד מחברי ההנהלה של החברה שבבעלות אביה, דרו (ג'ייק וובר). היא שוקלת נישואין, אבל אביה לא מרוצה ממערכת היחסים בין השניים, ונותן לה נאום על החשיבות של הלהט והאושר החיוניים לחיי זוגיות וחסרים לטעמו בינה לבין דרו. כשהיא מבקשת "גרסה מקוצרת" של נאומו הנלהב מדוע, הוא אומר בפשטות "תישארי פתוחה, מי יודע? אולי ברק יכה!".
מעט לאחר מכן, סוזן פוגשת צעיר נמרץ (בראד פיט) בבית קפה. היא מתאהבת בו מיד, אבל לא מצליחה אפילו לגלות את שמו. דקות אחדות לאחר פגישתם, ללא ידיעתה, הצעיר נדרס על ידי שתי מכוניות במה שנראה כתאונת דרכים קטלנית. "המוות" מופיע בביתו של ויליאם בגופו של הצעיר שנדרס, ומסביר שנאומו המלהיב של ויליאם עורר את התעניינותו לאחר שעמום אינסופי. לאור כישוריו, ניסיונו וחוכמתו של ויליאם, המוות מציע לו שבעבור מספר ימי חיים נוספים, ויליאם יהיה המדריך שלו על כדור הארץ. ויליאם מסכים, והמוות מציב עצמו כיד ימינו של ויליאם, תוך שהוא מכונה "ג'ו בלאק" (שם שוויליאם נאלץ להמציא בשבילו), ומבלה את רוב זמנו בעבודתו ובביתו של ויליאם.
סוזן נמשכת לג'ו, אבל אינה מבינה למה הוא מתייחס אליה כאל זרה. ויליאם מתאמץ לעבור את הימים הבאים, שכעת הוא יודע שהם האחרונים שלו, אך נכשל בניסיונותיו למנוע מהאירועים לצאת מכלל שליטה. דרו נפגש בחשאי עם אדם המעוניין במיזוג בין החברות, ומנצל את התנהגותו המוזרה של ויליאם כדי לשכנע את ועד המנהלים להדיח אותו מעמדת היו"ר, תוך כדי שהוא משתמש במידע שהובא לו בשוגג על ידי חתנו של ויליאם, קווינס (ג'פרי טמבור), כדי לאשר את המיזוג בין החברות שוויליאם החליט למנוע. סוזן מתאהבת עמוקות בג'ו, שכעת, לאחר שהוא מושפע מתשוקות בני האדם, מתאהב בה גם כן. ויליאם מתעמת עם ג'ו בנושא, אבל ג'ו מחליט לקחת את סוזן לעצמו. כשמגיע יום הולדתו האחרון של ויליאם, הוא מנסה בפעם האחרונה להראות לג'ו את המשמעות של אהבה אמיתית וכל מה שהיא כוללת - בעיקר כנות והקרבה. כשג'ו מבין לבסוף שסוזן אף פעם לא אהבה אותו, אלא את האדם הצעיר שהוא משתמש בגופו, הוא חוזר בו מתוכניתו לקחת אותה איתו.
בנוסף, הוא בא לעזרתו של ויליאם בהחזרת השליטה בחברה, בכך שהוא חושף את ערמומיותו וקשריו העסקיים של דרו בפני ועד המנהלים. ויליאם מקדיש את הזמן שנותר לו במסיבה לאליסון וסוזן. ג'ו נפרד מסוזן, כשהוא מודה במעורפל שהוא אינו האדם אותו פגשה לראשונה. סוזן קולטת משהו מן האמת בדבריו, אבל אינה רוצה או מסוגלת להבין אותו לחלוטין. בזמן שמופע זיקוקין מסמן את סוף המסיבה, ג'ו מלווה את ויליאם החוצה, בזמן שסוזן צופה בהם מרחוק. היא נדהמת לראות את ג'ו חוזר, הפעם בתור הצעיר שהמוות השתמש בגופו, וזו הפעם הראשונה שהוא רואה אותה מאז המפגש בבית הקפה. סוזן אומרת: "הלוואי שהכרת את אבא שלי", משמע היא יודעת שאביה איננו.
רגימנט הרובאים (בריטניה)
רגימנט הרובאים (באנגלית: The Rifles) הוא הרגימנט הגדול ביותר בצבא הבריטי עם חמישה גדודים סדירים ושני גדודי מילואים. הרגימנט נוסד ב־1 בפברואר 2007 עם האיחוד לתוכו של הרגימנטים והגדודים של הדיוויזיה הקלה, כאשר כל גדוד בדיוויזיה הפך לגדוד ברגימנט החדש (למעט הגדוד הראשון שהורכב מיחידות של שני רגימנטים קודמים). כיום הרגימנט מאחד לתוכו את רוב יחידות הרובאים אשר שירתו לאורך ההיסטוריה בצבא הבריטי. המפקדת הסמלית (המלכותית) של הרגימנט היא קמילה, דוכסית קורנוול שמשמשת בתפקיד החל מ-2020. עד אז שימש בתפקיד פיליפ, דוכס אדינבורו.
מבנה וייעוד.
יחידות מילואים:
היסטוריה.
הרגימנט הוקם כאמור בשנת 2007 לאחר איחוד וסיפוח של הרגימנטים מהדיוויזיה הקלה, גם זאת לאחר שורה של איחודים ושינויים מבניים לאורך ההיסטוריה של יחידות הרגימנט. לגדודים השונים ברגימנט מורשת ייחודית ומאחוריהם היסטוריה ארוכה ומפוארת, כל אחד בנפרד.
המונח רובאי (Rifleman) הוא מונח אשר התייחס בראשית הדרך לחיילים שחומשו ברובה מחורץ ולא רובה בעל קנה חלק כמו המוסקט. בין המאה ה־18 לבין אמצע המאה ה־19, צבאות עשו שימוש נרחב בכוחות חיל רגלים חמושים במוסקטים, כאשר כוחם התבטא יותר בכמות ורציפות אש של שורת חיילים אל מול האויב ופחות בדיוק האש. לקראת סוף המאה ה־18 החלו להופיע רובים בעלי קנה מחורץ אשר העניקו דיוק רב יותר, אך דרש גם זמן רב יותר לטעינה. לכן, כדי לעשות שימוש בנשק החדש היה צורך בבניה של יחידות מיוחדות אשר להם תהיה טקטיקה ייעודית לירי מדויק יותר בשדה הקרב.
הרובה המחורץ הראשון שהפך לרובה השירות של יחידות הרובאים היה הבייקר, הוא היה ייחודי ליחידות הרובאים והבדיל אותם באופן משמעותי מיחידות הרגלים הרגילות.
בבריטניה בשנים הראשונות של המאה ה־19 הוקמו הרגימנטים הראשונים שעשו שימוש ברובים המחורצים, הם פעלו בתפקיד חיל רגלים קל ולכן לא פעלו בשורות הצבא הרגילות אלה לפני ההתקדמות כאשר הם נלחמים קרבות קטנים ומפוזרים יותר אל מול חיל הרגלים הקל של האויב. שלא כמו שאר הצבא הבריטי (שלבש ברובו מעילים אדומים), לבשו הרובאים מדים ירוקים כהים אשר העניקו להם יותר הסוואה בלחימה מפוזרת, בנוסף שיטת הלחימה בשנים הראשונות הייתה של לחימה בזוגות משום הזמן הרב שלקח לטעון את הנשק, כך כל חייל חיפה על חברו. ניתן לומר שהופעת הקלעים בשדה הקרב היוותה מהפכה אמיתית, כשהם מוסווים יותר ופועלים בדיוק וחשיבה רבה יותר, כך יכלו לצלוף מרחוק בקצינים ומטרות 'איכותיות' ובכך לתרום תרומה עצומה בשדה הקרב.