בשנת 1881, הוא וחברו, הצייר הנס אנרסן מהכפר ברנקדילדה, החליטו לשנות את שמות המשפחה שלהם, תוך שהם לוקחים את שמות כפרי הולדתם, כדי למנוע בלבול בתערוכה המשותפת שלהם. לארוטץ נקרא "ל.א. רינג", וחברו הנס "ה.א. ברנדקילדה". התערוכה הראשונה של רינג התקיימה בשנת 1882, אך הוא לא זכה להכרה עד לשנת 1884, השנה בה סיים את "משמר הרכבת" (1884). בשלב זה, דנמרק הייתה סוערת פוליטית, שכן נשיא המועצה עקף את השלטון הדמוקרטי ושלט על פי צווים. רינג היה פעיל פוליטית בקבוצה מהפכנית של סטודנטים שעברו אימוני נשק לקראת מרד. רינג התעניין יותר בקשיי העניים ובצדק החברתי של המעמדות הנמוכים.
בזמן שהתגורר בקופנהגן, הוא הפך לחבר קרוב של משפחת עורכי הדין והצייר החובב אלכסנדר ויילד. הוא בילה את חג המולד והקיץ עם המשפחה ויצר ידידות הדוקה עם אשתו של ויילד, יוהאנה. רינג היה מאוהב בה אך היא נשארה נאמנה לבעלה, אף שהשניים החליפו מכתבים תכופים ואינטימיים. רינג צייר דיוקנאות רבים של גברת ויילד. כאשר רינג הבין שהקשר לעולם לא יתממש הוא הפנה את גבו למשפחת ויילד, וחווה תקופה של דיכאון עז. באותה תקופה הוא נתן שיעורים פרטיים לאוג בדלסן שהוירו היו חברים שלו. בשנת 1893 הוא קיבל מלגת נסיעות ובילה את השנה בלימודים באיטליה.
בשנת 1894 שימש רינג כהשראה לדמות ברומן "שעון לילה" (Nattevagt) של הסופר הדני ומאוחר יותר זוכה פרס נובל הנריק פונטופידן, חבר ותיק שלו. רינג שימש מודל לדמות הלא מחמיאה תורקילד דרהלינג, צייר ומהפכן כושל, שהיה מאוהב באשת חברו הטוב ביותר. רינג לא התנגד לתיאור הלא מחמיא, אך הוא נעלב מכך שפונטופידן חשף בפומבי את אהבתו ליוהאנה ויילד. רינג, שנפגע עמוקות מבגידתו של פונטופידן, ניתק את ידידותו עם הסופר.
עם שובו מאיטליה, הוא החל לעבוד על סדרת ציורים עם הציירת סיגריד קאהלר כדוגמנית. היא הייתה בתו של אמן הקרמיקה הרמן קאהלר. בשנת 1896 נישא רינג לקאהלר, שהייתה אז רק בת 21 (הוא היה בן 42). הם גרו יחד בקרבקסמינדה, ולזוג נולדו שלושה ילדים לפני שקאהלר נפטרה בשנת 1923, בגיל 49.
בשנת 1900 קיבל את מדליית הארד ביריד העולמי בפריז על ציורו ב"פתח הגן, אשת האמן" (1887). בנם, אולה רינג (1902–1972), הפך גם הוא לצייר, וצייר בסגנון שהושפע מאוד מזה של אביו.
הוא בנה בית ברוסקילדה, המשקיף על הפיורד – כאן בילה את העשור האחרון לחייו, לפני מותו בשנת 1933.
סגנון ומוטיבים.
תכונה הנראית לעיתים קרובות באמנותו של רינג היא הצבת אובייקט אחד או יותר בקצה התמונה. רינג הסתמך על המסורת הדנית של אמנות עממית, כגון יצירתו של ג'יי. לונדבי, אך הוא שילב גם השפעות של ציירים מודרניסטיים יותר כגון פול גוגן, ז'אן פרנסואה רפאלי וז'אן-פרנסואה מילה. רינג צייר בסגנון ריאליסטי וכן צייר סימבולי - שני ההיבטים של יצירתו חשובים ומשלימים זה את זה.
כצייר, רינג מעולם לא התרחק ממוצאו הצנוע, אלא הפך אותו לנושא הדומיננטי שלו, המתאר את מציאות החיים הכפריים. רוב ציוריו מתארים את חיי הכפר והנופים של דרום זילנד. בציור הנוף שלו, הוא קיבל השראה גם מסמליות והחדיר לנופים מיסטיקה מעולם אחר.
בתיאוריו את הפועלים הכפריים רינג תמיד הדגיש משמעויות סמליות ומופשטות עמוקות יותר, כך שיצירתו "הקוצר" (1884) הפכה לתיאור לא רק של איש עובד, ולא של אחיו שהיה המודל, אלא של מעגל החיים כפי שמסמל החרמש החותך את התירס הבשל.
לאחר מותו של אחיו בשנת 1886 ועד החזרה מאיטליה בשנת 1895 רינג היה עסוק מאוד במוטיב המוות וזה השאיר עקבות בעולם המוטיבים שלו גם בציורי הנוף כמו בציורי הדמויות. במהלך המסע לאיטליה 1893–1895 תכנן רינג לצייר את "ריקוד המוות". אך הציור לא בוצע, אבל המוות מיוצג כמוטיב בציוריו האחרים.
מוטיבים אחרים בציוריו הם דרכים, נופים, מבטים מחלונות או דלתות, עבודה ועובדים ועוד.
הוא הוצג בתערוכות רבות במהלך המאה ה-20 וראשית המאה ה-21, בדנמרק ומחוצה לה.
רינוקליר
אנדרה מקאי
אנדרה מקאי (במקור עד 1898 בראון, (בהונגרית: Makai Endre; טימישוארה, 3 בינואר 1884 – בודפשט, 30 בינואר 1972) היה רופא, כירורג פרופסור, יהודי-הונגרי, אחיינו של אמיל מקאי, נכדו של הרב חנוך פישר.
ביוגרפיה.
אנדרה מקאי נולד במשפחה יהודית. אביו היה יאנוש בראון, רואה החשבון הראשי של "חברת הביטוח ההונגרית הראשונה" (Első Magyar Biztosító Társaság) ואמו הייתה רוזליה פישר (1858–1908). הוא למד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם סיים בשנת 1906 כדוקטור לרפואה. כבר כסטודנט לרפואה התמחה במכון לפתולוגיה ואחרי סיום לימודיו הפך למרצה באותו מקום כסגנו של פרופסור אוטו פרטיק. בין השנים 1908–1910 עבד כרופא במרפאת הכירורגיה מספר 1 בבודפשט בניהולו של דיולה דולינגר ובאותה תקופה השיג תעודת הסמכה בכירורגיה. בשנת 1910 עבר לבית החולים סנט רוקוש, שם עבד כרופא במחלקה של הכירורג היהודי מנו הרצל. בשנת 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הוביל קבוצת מנתחים וארגן בתי חולים צבאיים בבלגרד ובקרליובו. הוא היה רופא צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה. משנת 1917 היה מנתח ראשי ב"מעון הילדים הממלכתי" עד 1944, אז הורחק מתפקידו בשל יהדותו. בשל תפקידו ברפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 הורחק מחברותו בהסתדרות הרפואית ההונגרית ומהחברה הכירורגית ולכן ביצע פעילויות מדעיות בעיקר בחו"ל. בשנת 1930, הוא היה עמית בבית החולים ברוקלין בניו יורק (Brooklyn Hospital). הוא נבחר כחבר באגודה הכירורגית הגרמנית (Deutsche Gesellschaft für Chirurgie). הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה קיבל את ההכרה גם בהונגריה. מקאי הוסמך כמרצה בכיר בתחום מחלות כירורגיות חריפות, בעיקר פציעות. בשנת 1948 מונה כחבר במועצה לרפואה משפטית ונבחר ליו"ר קבוצת המנתחים (לימים איגוד המנתחים ההונגרי). בשנת 1949, כהוקרה על הישגיו במחקר מדעי ובטיפוח הספרות המדעית, הוענק לו תואר פרופסור אוניברסיטאי יוצא דופן. בשנים 1948 עד 1961 היה רופא ראשי של "בית החולים הצלב הלבן". הוא היה חבר מערכת העיתון Journal of Physicians. מותו נגרם כתוצאה מכשל במחזור הדם.
תחום המחקר העיקרי שלו היה טיפול בדלקת צפק חריפה ובעיות בתפר עצבי. הוא היה הראשון שהמליץ על הרחקת סיבי עצב סימפתיים במקרה של כוויות קור. הוא היה הראשון שתיאר מצב של ליפוגרנולומטוזיס תת-עורית (lipogranulomatosis subcutanea) שנקרא על שמו (ליפוגרנולומטוזיס תת-עורית היא דלקת פאניקוליטיס נדירה הפוגעת בעיקר בגפיים, הן העליונות והן התחתונות, אם כי דווחו גם מקרים יוצאי דופן של תאי הפנים).
אשתו הייתה ארז'בט גראי (1883–1956), בתם של שמואל גראי ושל וילמה פולנאי, אותה נשא לאישה ב-29 בדצמבר 1914 בבודפשט.
שורש 185
שורש 185, או שוֹאוּ בּוּ (בסינית: 首部, פיניין: Shǒubù) הוא השורש המאה שמונים-וחמשה של הכתב הסיני. פירושו "ראש" והוא אחד מתוך 11 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מתשעה קווים.
במילון קאנגשי יש 20 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
משה רוזנצוויג
משה-רז רוזנצוויג (11 במרץ 1951 – 9 באוקטובר 1973) היה מפקד פלוגת שריון בגדוד 71 שלחם תחת חטיבה 7 במלחמת יום הכיפורים, ועוטר בעיטור העוז על שהמשיך להילחם לאחר שספג פציעות קשות ועל חילוץ צוותו הפגוע של מג"ד 71, משולם רטס, תחת אש.
ביוגרפיה.
רוזנצוויג נולד ב-11 במרץ 1951 בחיפה למלכה ולשמואל, וגדל בכפר אתא. כשהיה בן 14 הצטרף למחזור ט"ו של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
באוגוסט 1969 התגייס רוזנצוויג לחיל השריון, ועבר קורס מפקדי טנקים, קורס קצינים, קורס קציני שריון וקורס מפקדי פלוגות. בשנת 1972, בעקבות פטירת אימו, הועבר לבקשתו לתפקיד מפקד מחלקה בפנימייה הצבאית בחיפה על מנת שיוכל לדאוג לאביו. במאי 1973 נשא לאישה את חברתו יפה.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הוזעק רוזנצוויג לשמש מפקד פלוגה כ' בגדוד 71, שהוקם ב-4 באוקטובר. בערב יום הלחימה הראשון נפגע הטנק ממנו פיקד, ורוזנצוויג נפצע מעל עינו, אך רוזנצוויג החליף טנק והמשיך לפקד על הפלוגה על אף הפציעה. בהמשך הלחימה נפגע גם בכתפו.
בבוקר ה-9 באוקטובר לחם עם פלוגתו בקרב עמק הבכא. לאחר שטנק המג"ד, משולם רטס, נפגע, הוביל רוזנצוויג את חילוץ צוות הטנק תחת אש. לאחר החילוץ נפגע הטנק של רוזנצוויג והתלקח. זונצוויג הצליח לצאת מהטנק הבוער אך נפטר מפצעיו בבית החולים בהמשך אותו יום.
לאחר שנפל הועלה בדרגה לדרגת סרן, והוענק לו עיטור העוז.
יחסי פולין–קניה
יחסי פולין–קניה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קניה לרפובליקת פולין. שתי המדינות חברות באו"ם ובארגון הסחר העולמי.
היסטוריה.
בין השנים 1942–1944 הגיעו 18,000 פליטים פולנים לעיר הנמל מומבסה. הפליטים היו חלק מהגירה גדולה יותר של בין 320,000 למיליון מפונים פולנים שנאלצו לצאת מפולין על ידי ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה ונשלחו לחלקים המזרחיים של ברית המועצות וסיביר. בסיוע צבא אנדרס, כ-110,000 מפונים פולנים עזבו את ברית המועצות לפרס ו-18,000 מפליטים אלה נשלחו למזרח אפריקה.
לאחר שהגיעו הפליטים הפולנים למומבסה, רבים נשלחו לשטחים הבריטיים הסמוכים רודזיה, טנזניה ואוגנדה. הפליטים ששהו בקניה נשלחו למחנות התיישבות במקינדו, מנירה, ניירובי, ניאלי ורונגאי. הפליטים נשארו בקניה עד 1949 כאשר רבים יושבו מחדש באוסטרליה, קנדה ובריטניה.