בנובמבר 2015 נישא סאגאן לחברתו קטרינה סמולקובה בחתונה שנערכה בטירה בדולני קובין שבסלובקיה. באוקטובר 2017 נולד להם בן. ביולי 2018 הודיע סאגאן על פרידתם. נכון ל-2018 הוא מתגורר במונקו. אחיו המבוגר ממנו בשנה, יוראי, אף הוא רוכב כביש מקצועי ושניהם רוכבים יחד באותן קבוצות לאורך הקריירה שלהם.
ג'ין טריפלהורן
ג'ין מארי טריפלהורן (באנגלית: Jeanne Marie Tripplehorn; נולדה ב-10 ביוני 1963) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה.
טריפלהורן נולדה בטולסה, אוקלהומה, בתם של סוזן וטום טריפלהורן, ששימש כגיטריסט בלהקה "גארי לואיס ונערי השעשועים". כשהייתה בת שנתיים הוריה התגרשו. היא השלימה את לימודיה בתיכון אדיסון בשנת 1981 וסמסטר נוסף למדה באוניברסיטת טולסה. מאוחר יותר, טריפלהורן נרשמה ללימודי משחק בבית הספר "ג'וליארד" והצטרפה ללימודי המחזור ה-19 שכלל בין היתר את השחקנית לורה ליני.
קריירה.
טריפלהורן התפרסמה בעיקר הודות לתפקידה במותחן "אינסטינקט בסיסי" לצד מייקל דאגלס, בסרט "הפירמה" לצד טום קרוז ובסרט "עולם המים" לצדו של קווין קוסטנר, בנוסף ידועה בתור דמותה של "לידיה" בסרט "דלתות מסתובבות". בשנים 2006–2011 השתתפה כשחקנית ראשית בסדרת הדרמה "אהבה גדולה" של רשת HBO. מלבד הקריירה הקולנועית והטלוויזיונית השתתפה טריפלהורן בתיאטרון ברודוויי במחזות "שלוש אחיות" ו"טרו" ומאוחר יותר שיחקה לצד ואל קילמר במחזה "Tis Pity She's a Whore". טריפלהורן השתתפה בעונות 8 ו-9 של סדרת הדרמה והפשע "מחשבות פליליות".
ב-2020 תעלה המיני-סדרה "גברת אמריקה" ברשת FOX, בכיכובה של טריפלהורן לצד קייט בלאנשט ורוז ביירן. בשנת 2022 החלה לשחק בסדרת הדרמה התקופתית "העידן המוזהב" מבית היוצר של ג'וליאן פלוז לרשת HBO.
חיים אישיים.
טריפלהורן התארסה בעבר לשחקן בן סטילר אך השניים נפרדו. כיום היא נשואה לשחקן לילנד אורסר ולשניים נולד ילד בשנת 2002. סבתה של טריפלהורן, ג'ין נילי, הופיעה בסרט "מציאות נושכת" שגם טריפלהורן הופיעה בו.
הוא לא ידע את שמה
הוא לא ידע את שמה הוא שיר עברי של המשורר חיים חפר שהולחן על ידי סשה ארגוב ובוצע לראשונה ב-1954 על ידי להקת הנח"ל עם הסולן גבי עמרני.
השיר נעשה אהוד בחברה הישראלית, וזכה לביצועים רבים בין השאר של הזמרים: שושנה דמארי, אסתר עופרים, אריק איינשטיין, אריק סיני, ארקדי דוכין עם מיכה שטרית, יהורם גאון, ששי קשת, ושרית חדד. מקובל לנגן אותו בימי זיכרון ואירועים מיוחדים, אך גם בתוכניות מוזיקה בימי חולין.
פרקי השיר ותכניו.
נושא השיר המחורז, הכולל ארבעה בתים ופזמון, הוא האובדן והשכול של חברים ורעים במערכה צבאית; הוא מסופר באמצעות עלילת אהבה הנרקמת בעיצומם של ימי המלחמה בדרום הארץ בין שני גיבורי השיר - חייל ואחות, ונפסקת עם מותו לאחר פציעה בקרב. המקום המוזכר הוא „בדרך לבאר שבע” - אתר מקראי קדום ויישוב קטן בתקופת מלחמת העצמאות; טווח הזמן של העלילה הוא כשנה מקיץ אחד אל "הקיץ השני".
בבית הראשון מספר הדובר על המפגש הראשון והקצר מאוד בין בני הזוג; המילים: ליד "אילן זקן" רומזות אולי ל"אשל באר שבע" המקראי; העיר והעץ מזכירים למאזינים את ההקשר ההיסטורי הארוך והקצר, אשר שני הצעירים מעורבים בו וממשיכים אותו.
הבית פותח במילים על הגיבור: „הלך הוא יום אחד”; ושני הפריטים, העיר והאילן, חוצצים כביכול, במלל הפואטי, בינו לבין הגיבורה, שהמילים רומזות על היותה בעלת רצון ויכולת עצמית:
הבית השני מתאר המשך דברים טבעי ונמרץ, הכולל את תנועתו של הצעיר עם גדודו הלאה ממקום המפגש: „הגדוד המשיך לצעוד, ועם הגדוד הלך הוא”. אולם מבלי שזכרונה של הצעירה מש מזכרונו:
לאחר בית זה (והבית הרביעי) מובא הפזמון:
הבית השלישי מספר על פגישתם של שני הגיבורים בבית החולים בעקבות פציעתו של החייל. הבית הרביעי מתאר שיח ביניהם, שעיקרו גילוי מאופק של זיכרון הדדי, ללא ביטוי של רגשות או מאוויים. ושורותיו האחרונות מתארות במילים חסכניות את פטירתו של הגיבור, ואת יגונה של הגיבורה.
השיר מכיל שני ניגודים: האחד בין התשוקה לחיבור לבין אובדן הרע, והשני בין האמת והערכים הנצחיים לבין הרגשות האנושיים. האחד, מופיע בדמותו של הציון החוזר, כי שם הגיבורה לא ידוע לגיבור, אולי מפאת חוסר אפשרות להתרועעות בשל נסיבות התקופה, כאילו חסר הפנאי הנפשי לברר פרטי ידע חשובים על אנשים שנפגשים ומתאהבים בהם; ועם זאת, מתאר המשורר כיצד נרקמת יריעת יחסים אמיתית בין שני הגיבורים, העשויה להתקיים למרות נסיבות התקופה ולהמשך לאחריה; אבל הנסיבות גוברות לבסוף על האהבה הנרקמת, ומכריעות אותה. אל מאבק האיתנים בין האהבה לבין המוות בשל הפציעה בקרב, מוסיף המשורר דיסוננס פואטי מוּבנה שני, באמצעות תיאורים מלאי רוך ונעימות אשר מעתיר הטבע, המצטרף אל "באר שבע" ו"האילן הזקן", ולא יציר אנוש או רעיה, על הסביבה ועל הגיבור, כגון במילים: „הרוח מן הים את השיחים ליטף” או „ואת פניו נשקו גם רוח, גם חמה”; רוך ונעימות המנוגדים לעלילה המתוחה וסופה מלא העצב.
פו הדב ויום ההולדת
אלכסיי נבלני
אלכסיי אנטולייביץ' נַבָלְנִי (ברוסית: Алексей Анатольевич Навальный; נולד ב-4 ביוני 1976 במחוז מוסקבה) הוא עורך דין רוסי ופעיל פוליטי נודע. ממובילי המחאה האופוזיציונית ברוסיה.
נבלני מנהל בלוג שמתמקד בחשיפת שחיתויות בממשל הרוסי ונחשב לאחד הבלוגרים הפופולריים ברוסיה, בעיקר בהקשר המאבק בשחיתות במסדרונות השלטון. מאז 2009 החל להתפרסם כמתנגד חריף לולדימיר פוטין. בשנת 2012 כינה אותו ה"וול סטריט ג'ורנל" כ"האיש שוולדימיר פוטין מפחד ממנו ביותר". נבלני מגדיר עצמו כ"דמוקרט לאומני". הוא עומד בראש מפלגת "רוסיה של העתיד" (תנועת "ברית העמים" ומפלגת התהליך לשעבר) וחבר מועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית. בספטמבר 2013 התמודד לבחירות לראשות העיר מוסקבה ונתמך על ידי מפלגת החופש העממי, אך הפסיד וסיים במקום השני עם 27% אחוזי תמיכה. אחד הארגונים הידועים שהוא עמד בראשו היא "הקרן למאבק בשחיתות", ארגון חברתי שפעיליו ביצעו חקירות נגד פקידי ממשל בכוונה לחשוף שחיתות והייתה פעילה רשמית בשנים 2011–2020.
באוגוסט 2020 אושפז בבית חולים באומסק לאחר שהראה סימני הרעלה חריפים בטיסתו מטומסק למוסקבה. הוא הורדם והוטס בהמשך לטיפול בהול בברלין. ב-7 בספטמבר 2020, נבלני הוצא מתרדמת בעקבות שיפור במצבו ובמהלך החלמתו פורסם כי הוא הורעל בגז עצבים מסוג נוביצ'וק. בינואר 2021 נעצר במוסקבה עם נחיתתו בנמל התעופה הבינלאומי שרמטייבו בהקשר לתיק המתנהל נגדו בעניין חברת איב רושה. הוא היה כלוא זמנית בכלא מטרוסקאיה טישינה ולאחר שבפברואר 2021 נשלח ל־3.5 שנות מאסר, הועבר לרצות את עונשו במושבת העונשין מספר 2 במחוז ולדימיר. במרץ 2022, נידון ל-9 שנות מאסר נוספות.
השכלתו.
בשנת 1993 השלים נבלני את לימודיו בבית הספר תיכון אלבין בעיירה קלינינץ במחוז מוסקבה. ב־1998 רכש השכלתו בפקולטה למשפטים באוניברסיטה הרוסית לידידות עמים. ב־1999 למד גם בפקולטה לאשראי וכלכלה באקדמיה הפיננסית של ממשלת רוסיה, התמחה בניירות ערך ותיקי בורסה. את לימודיו השלים ב־2001. ב-2010 השתתף בתוכנית המנהיגות של אוניברסיטת ייל - והתגורר במשך שנה בארצות הברית.
עסקיו.
אלכסיי נבלני מחזיק ב־25% מניות במפעל קוביאקוב באזור אודינצובו שבמחוז מוסקבה. תקופת מה גם עבד בבנק איירופלוט. ב־1997 ייסד את חברת "אלקט" והיה סגן מנהל החברה לענייני משפט, ובבחירות לפרלמנט בשנת 2007 הייתה החברה ספונסרית של מפלגת ברית כוחות הימין.
פעילות פוליטית.
בשנת 2000 הצטרף נבלני למפלגה הדמוקרטית המאוחדת הרוסית "יבלוקו". משנת 2004 ועד 2007 שימש כאחראי מטעם המפלגה על אזור העיר מוסקבה. בדצמבר 2007, פוטר מחברותו בהנהלת המפלגה, כשההחלטה על פיטוריו נתמכה ברוב של 70% מחברי הנהלת המפלגה. ההחלטה באה כתגובה על "גרימת נזק פוליטי למפלגה, בפרט בשטח פעילויות לאומיות". נבלני עצמו טוען שפיטוריו באו על רקע דרישתו ממייסד המפלגה גריגורי יאבלינסקי לפרוש מהנהגת המפלגה. בשנת 2004 הקים את "הוועד להגנה על המוסקבאים" שהוביל מחאה נגד השחיתות והפרות חוקי הבנייה בעיר מוסקבה. בשנת 2007, לאחר פיטוריו ממפלגת יאבלוקו הצטרף לתנועה הנציונל־דמוקרטית "נארוד".
נבלני היה פעיל בארגוני לאומנות רוסית ובמיוחד פעל נגד קווקזים שהיגרו לרוסיה. בשנת 2006 היה בין המארגנים של "מצעד רוסיה" שבו הפגינו ארגונים לאומניים בערים המרכזיות של רוסיה. בשנת 2011 נאם נבלני בעצרת שבה השתתפו גם נאו-נאצים וגלוחי ראש. בסרטון מאותה שנה הוא השווה בין קווקזים כהי עור לג'וקים, ואמר: "אפשר להרוג ג'וקים עם כפכף, אבל במקרה של קווקזים, אני ממליץ על אקדח."
באפריל 2013 הצהיר בפומבי על כוונותיו להתמודד לנשיאות במטרה להושיב מאחורי סורג ובריח את ממשלתו של ולדימיר פוטין על "שחיתות וניצול לרעה של תפקידם". ביולי 2013 נרשם כמועמד לבחירות לראשות עיריית מוסקבה, ובאותו החודש הורשע במעילה בהיקף של 16 מיליון רובל, ונידון לחמש שנות מאסר. גזר הדין עורר מחאות בינלאומיות. באוקטובר הומתק עונשו של נבלני והומר במאסר על-תנאי, אך הרשעתו נותרה על כנה.
באוגוסט 2013 פרסמו האתרים בחדרי חרדים וערוץ 7 כי במהלך קמפיין הבחירות שלו לראשות העיר, נבלני הציע להרים כוסית לחיי השואה, כינה את היהודים הדתיים "גנדרנים בכובעי שועל ומלבושים בלויים" וציין כי "מי שרוצה לחיות ברוסיה חייב להפוך לרוסי במלוא מובן המילה". טענות אלה התבררו כשקריות, ונדחו בין השאר על ידי מספר יהודים שנכחו במקום ונבלני עצמו.