בהמשך יוכשר השטח בין ההיכל לאצטדיון טדי ויכלול חניון תת-קרקעי עם 1,700 מקומות חניה שישמש את באי ההיכל ואצטדיון טדי הסמוך. מעליו יוקם כפר אירוח לספורטאים שיכלול מלון עם 240 חדרים וכן מתחם מסחרי במתכונת "פאוור סנטר" ומשרדים בשטח בנוי של כ-16,000 מ"ר.
תוכנית עתידית נוספת היא להקים ממזרח אליו קומפלקס בריכות שחייה אולימפיות וקאנטרי קלאב בשטח של כ-25,000 מ"ר בנויים שיאפשר לארח בקריית הספורט אף תחרויות שחייה. בעבר נשקל למקם את מתחם השחייה בחללים תחת אולם הארנה עצמו אך בהמשך הוחלט לייחד עבורם מתחם נפרד.
גביש פיאזואלקטרי
אינוונציה
אינוונציה (מאיטלקית - Inventio - "המצאה") היא צורה מוזיקלית אומנותית, פוליפונית, מתקופת הבארוק באירופה (ראשית המאה ה-18). הצורה מתייחדת בכך שהיא מופיעה באופן כמעט בלעדי ברשימת יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, וכתובה לכלי מקלדת. אינוונציות נוספות נכתבו בידי מלחין איטלקי בעל פרסום דל בשם פרנצ'סקו אנטוניו בונפורטי (1672-1749), אך אלו נותרו אלמוניות, בניגוד לאינוונציות הידועות של באך.
האינוונציות ביצירתו של באך.
יוהאן סבסטיאן באך כתב חמש עשרה אינוונציות דו קוליות (רי"ב 772-786) וחמש עשרה אינוונציות תלת קוליות (רי"ב 787-801). כותרתן של האחרונות היא למעשה "סינפוניות". באך כתב כל אינוונציה (מכל סוג) בסולם שונה, כך שאין שתי אינוונציות מאותו סוג אשר כתובות באותו סולם. האינוונציות הדו קוליות, בשל פשטותן לרוב לא מנוגנות בקונצרטים, אלא נותרות יצירות לביצוע על ידי תלמידים ופסנתרנים חובבים. האינוונציות התלת קוליות המורכבות, לעומת זאת, כן מנוגנות בקונצרטים. פסנתרן יוצא דופן הוא גלן גולד, שהקליט את האינוונציות כולן. האינוונציות הדו קוליות מסוימות אף עובדו לדואטים של כלים שונים. יצירות נוספות בצורת אינוונציה נמצאות אצל באך בספר המקלדת לבנו וילהלם פרידמן באך.
צורה ומאפיינים מוזיקליים.
האינוונציות כאמור, כתובות לשניים או שלושה קולות עצמאיים, וכתובות לכלי מקלדת. הסכימה הכללית של האינוונציה היא למעשה פסקאות מוזיקליות, אשר מופרדות בקדנצות ברורות. לקראת כל קדנצה מתרחשת מודולציה לאחד הסולמות הקרובים לטוניקה, כאשר הפסקה המוזיקלית הבאה ממשיכה לרוב מאותו סולם אליו הובילה המודולציה האחרונה. הפסקה האחרונה נמצאת או מובילה חזרה אל הטוניקה ומסיימת בה.
באינוונציות ניתן להבחין בשניים או יותר נושאים תמטיים. לרוב, יופיעו הנושאים אחד אחרי השני בקול מסוים, כאשר הקול הבא יכנס במהרה וישמיע את הנושאים באותו סדר כבקאנון, ובהתאם למבנה כניסת הקולות בפוגה. ישנם יוצאי דופן, כמו באינוונציה הדו-קולית בלה מז'ור, אשר פותחת בשני קולות כאשר כל אחד מהם מנגן נושא אחר מנושאי האינוונציה. לאחר תצוגת הנושאים מופיעות סקוונצות אשר מובילות אל הקדנצה החותמת פסקה מוזיקלית.
מכיוון שז'אנר זה הוא מצומצם מאוד, בעייתי להגדיר אותו בצורה מדויקת. עם זאת, ניתן לראות באינוונציה מאפיינים של חטיבות צורת סונאטה (כמו ביצירות רבות מאת באך ומלחיני בארוק נוספים); פתיחה בטוניקה והצגת הנושאים המוזיקליים, מעבר לחלק דרמטי יותר הפותח באחד הסולמות הקרובים (כמעט תמיד בדומיננטה), ואשר בו מספר מודולציות, ומן הסתם גם מספר זהה של קדנצות. אחרי החלק הזה, אשר ניתן לראות בו "פיתוח", יגיע חלק נוסף הזהה לרפריזה, ובו יופיעו הנושאים בשלמותם, כשחלק זה הוא לרוב בסולם הטוניקה, ותמיד יסיים בו.
מהירות ביצוע האינוונציות אינה מצוינת בכותרת כל יצירה. עם זאת, ביצוען נע בין בטמפו מתון (מודרטו) עד נמרץ, פרט לאינוונציה התלת קולית בדו מינור שהיא אינוונציה יחסית איטית, וקיימת בשתי גרסאות; גרסה פשוטה, וגרסה עם קישוטים מאת באך עצמו.
איהואסקה
Y בעשר
תקנון הנזורה של קולומבנוס
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1710–1711)
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1710-1711) (ברוסית: Русско-турецкая война, בטורקית: Prut Savaşı) היא מלחמה בין רוסיה הצארית לבין האימפריה העות'מאנית שהתנהלה במקביל למלחמה הצפונית הגדולה. המלחמה הסתיימה בניצחון העות'מאנים, אשר החזירו לעצמם את השטחים שנכבשו על ידי הרוסים במהלך השנים 1695–1696. זו הייתה המלחמה הרביעית בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.
רקע.
כשנה לאחר חתימת הסכם קונסטנטינופול נשלח הנסיך גוליצין לאימפריה העות'מאנית במטרה לשכנע את העות'מאנים לאפשר לרוסים תנועה חופשית בים השחור. תוצאת השליחות הייתה כישלון, וגרוע מכך - הנסיך התרשם שהעות'מאנים מעוניינים להחזיר לעצמם את השטחים שאיבדו בעקבות ההסכם. הדבר הדאיג את פיוטר הגדול, שהיה מודע לכך שמדינתו לא תצליח לנהל מלחמה עם העות'מאנים במקביל למלחמה עם השוודים בצפון. בנובמבר 1701 נשלח לאיסטנבול פיוטר טולסטוי כשגריר קבוע. מטרתו הייתה לנהל מגעים דיפלומטיים בחצר הסולטאן אהמט השלישי ולפעול נגד מאמצי שליחי חאנות קרים לחידוש הלחימה. בשנת 1706 החאן של חאנות קרים דיווח על המגבלות שהנהיגו הרוסים כלפי המוסלמים בשטחם, ועל רצון המוסלמים לעזוב את רוסיה ולעבור לשטחי האימפריה העות'מאנית. הסולטאן התלבט, אך מתנות יקרות שהעביר השגריר הרוסי הרגיעו את הרוחות.
לאחר תבוסתו בקרב פולטבה, נמלט מלך שוודיה קרל השנים עשר לבנדרי שהייתה תחת שליטת העות'מאנים. קרל השנים עשר כתב מכתב לסולטאן בו הוא מפרט את היתרונות הצפויים לאימפריה מכניסה למלחמה עם הרוסים. לאחר התלבטויות ובעקבות לחצים של השוודים, הצרפתים ובמיוחד של חאנות קרים, הכריזה האימפריה העות'מאנית ב-20 בנובמבר 1710 על מלחמה, והשגריר הרוסי פיוטר טולסטוי נעצר.
העות'מאנים התכוונו לפעול במלחמה זו באמצעות חאנות קרים והטמאן אוקראינה פיליף אורליק. פיוטר הגדול התכוון להתחיל במתקפה דרך מולדובה תוך ביצוע מתקפות משניות בחצי האי קרים ובקובן.
מהלך המלחמה.
בינואר 1711 החל צבא חאנות קרים, שכלל כ-80–90 אלף חיילים, לנוע לכיוון קייב. לצבא זה הצטרפו כ-7–8 אלפי קוזאקים, 3-5 אלפי פולנים ויחידה שוודית קטנה בת 700 חיילים.
בגדה המערבית של הדנייפר החזיקו הרוסים כ-16,000 חיילים. הכוחות של חאנות קרים ניסו לפרוץ את קו הביצורים של הרוסים באזור בלגורוד, נכשלו ולקראת מרץ 1711 חזרו לחצי האי קרים.
בגדה המזרחית של הדנייפר הפסידו הרוסים במספר קרבות והחלו בנסיגה. מהר מאוד נתגלעו חילוקי דעות בין האוקראינים, הפולנים ואנשי קרים: הקוזאקים היו מעוניינים בעצמאות אוקראינה, הפולנים ציפו לצירופה לאיחוד הפולני-ליטאי ואילו אנשי חאנות קרים היו מעוניינים בביזה. הקרבות נמשכו ללא הכרעה עד לקיץ 1711.
במאי 1711 החלו הכוחות הרוסים בהתקדמות לכיוון חצי האי קרים. תנועת הכוח הייתה איטית ביותר עקב האספקה הרבה שנשא עמו. לאחר קרבות ובעיות אספקה שבכל זאת התגלו, בסוף יולי החלו הכוחות הרוסים לחזור צפונה.
מערכת פרוט.
באפריל 1711 כרתו הרוסים ברית עם שליט מולדובה דימיטריה קנטמיר. במהלך מאי 1711 העביר בוריס שרמטייב כוח פרשים דרך הדנובה והמשיך בתנועה לכיוון יאש. ב-25 ביוני חבר שרמטייב לכוח העיקרי בפיקוד פיוטר הגדול.
הצבא העות'מאני בפיקוד הווזיר הגדול, אשר כלל 120 אלף חיילים ומעל ל-440 תותחים, חצה את הדנובה וחבר לכוח של חאנות קרים אשר כלל 70 אלף פרשים. פיוטר הגדול, עם כוח רוסי שכלל 38 אלף חיילים ו-114 תותחים, התקדם לכיוון נהר פרוט. בתחילת יולי 1711 החלו קרבות בין הכוחות ליד המחנה הרוסי. מחנה זה, על אף שהיה מבוצר ועמד במתקפות, החל לסבול ממחסור בתחמושת ובמזון. מחוסר ברירה, החל משא ומתן בהקשר להפסקת הלחימה בין בוריס שרמטייב ופיוטר שפירוב מהצד הרוסי, לבין הווזיר הגדול מהצד העות'מאני.
ב-23 ביולי 1711 נחתם הסכם שלפיו:
לאחר שפיוטר הגדול חזר לרוסיה, הוא דרש מהעות'מאנים לגרש את קרל השנים עשר כתנאי מקדים להחזרת אזוב לאימפריה העות'מאנית. מאבקי הכוח נמשכו מספר שנים, אך הלחימה כמעט ולא חודשה. בסופו של דבר, בשנת 1713 נחתם הסכם סופי למעשה באותם התנאים שסוכמו בשנת 1711 (למעט הסעיף של השארת שרמטייב ושפירוב כבני ערובה).
SAR-Lupe
SAR-Lupe היא מערכת של חמישה לווייני תצפית גרמניים, המופעלת על ידי משרד ההגנה של גרמניה.
המערכת כוללת חמישה לוויינים במסלול LEO המשתמשים במכ"ם מִפְתָּח סינתטי, לשם תצפית על כדור הארץ, למגוון יישומים ביטחוניים. שם המערכת מורכב מראשי התיבות SAR (מכ"ם מִפְתָּח סינתטי) ו - Lupe, זכוכית מגדלת בגרמנית. המערכת מסוגלת לייצר הדמאות של כדור הארץ ברזולוציה מיטבית של כמטר אחד.
לווייני המערכת.
כל לווייני SAR-Lupe שוגרו מרוסיה באמצעות משגר לוויינים מטיפוס קוסמוס 3 M.
אוטובוס מפרקי
אוטובוס מפרקי או אוטובוס אקורדיון (באנגלית: Articulated bus) הוא אוטובוס ארוך המחולק לשני מקטעים או יותר, המחוברים זה לזה באמצעות מפרק מסתובב. המפרק מקטין את רדיוס הפניות של האוטובוס הארוך ומאפשר לאוטובוס הארוך יכולת תמרון למרות אורכו. לאוטובוסים ארוכים קיבולת נוסעים גדולה ועל כן הם פופולריים בקווי תחבורה ציבורית עמוסים במיוחד, בקווים עירוניים מהירים ובשדות תעופה. גרסאות ארוכות קיימות גם לטרוליבוסים המונעים על ידי רשת חשמלית (לדוגמה: דגם פיאט 2405F) ולאוטובוסים דו-קומתיים, אם כי האחרונים נדירים למדי. אוטובוסים ארוכים החלו להיות נפוצים ברבות ממדינות העולם במחצית השנייה של המאה ה-20, אם כי השימוש בהם היה בלתי חוקי במספר מדינות כמו בגרמניה המערבית (עד 1960) ובבריטניה (עד 1980). בישראל מופעלים אוטובוסים ארוכים על ידי החברות דן, סופרבוס (כחלק מפרויקט המטרונית בחיפה ובקריות, ובירושלים), אגד (בגוש דן ובירושלים), קווים (בבקעת אונו), בית שמש אקספרס ודן באר שבע.
אפיון.