בשנה זו 15 מתוך 39 השירים בוצעו בשפות אחרות מלבד אנגלית. ולמעשה, יחד עם בריטניה, אירלנד ומלטה, כ-18 שירים בוצעו בשפה הרשמית או באחת השפות הרשמיות של מדינתם, כחלק מעלייה קלה במגוון השפות שחלה בביצועים באירוויזיון לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21. זאת לאחר שרובם הגדול של השירים בוצעו באנגלית מאירוויזיון 1999 (שבו בוטל חוק הביצוע בשפה הרשמית), ועד אמצע העשור הראשון של המאה ה-21. אולם בבחינת שירי תחרות הגמר, שוב חוזרת השפה האנגלית להיות שלטת מאוד, כאשר רק 6 שירים מתוך 25 הם בשפות אחרות. זאת לאחר שמחצי הגמר הראשון רק 3 שירים שאינם באנגלית עלו לגמר – של יוון, סרביה ופורטוגל, ומחצי הגמר השני השיר של ישראל היה היחיד שאינו באנגלית אשר עלה לגמר. שני השירים הנוספים שאינם באנגלית הם של ספרד וצרפת המתחרות היישר בגמר. כך עלו 16 שירים באנגלית לגמר מתוך 20 השירים שעלו, ו-3 שירים נוספים באנגלית משתתפים היישר בגמר.
בשנה זו גם הייתה עלייה לעומת שנים קודמות במספר השירים השקטים הכוללים בלדות בקצב איטי ושירי פופ שקטים בעלי טון עצוב עם קצב רגוע, בייחוד של מדינות דוגמת שוודיה ובלגיה, שנהגו לשלוח בשנים האחרונות שלפני זו בעיקר שירי פופ קצביים ובשנה זו ביססו את עיקר הלחן בנגינה שקטה על גיטרה. מנגד, היו מספר שירים אשר בלטו בסגנון של קצב מהיר בעל טון שמח של לחן וכלי נגינה עממיים בשילוב מוזיקת פופ בעיקר ממדינות מזרח ודרום-מזרח אירופה, כסרביה, יוון וסלובקיה. השיר של צרפת בלט גם הוא במקצבים בהשראת מוזיקה אפריקאית, בניסיון להתאימו גם כשיר קצבי לעונת הקיץ ולקשרו לרוח משחקי המונדיאל שייערכו בקיץ. גם מספר קטן של שירי רוק היה בשנה זו, כאשר סגנון מוזיקלי זה בלט בעיקר מהמדינות בסביבות אזור הבלקן, בשיריהן של בוסניה והרצגובינה, מקדוניה, טורקיה וסלובניה. השיר של סלובניה נקרא "רוק עממי" לתיאור השילוב המוזיקלי שבו של רוק ושל מוזיקה עממית כשמילות השיר גם מהללות את שני סגנונות המוזיקה הללו, ולחן השיר מתבטא בשינוי חד ובמספר מעברים במהלך השיר ממקצב איטי ונגינה על אקורדיון למקצב מהיר ונגינה על גיטרות חשמליות.
ההצבעה.
התפלגות הצבעת הציבור והצבעת השופטים בחצי הגמר הראשון.
מתוך 5 המדינות המשתתפות ישירות בגמר, הצביעו בחלק זה גם:
התפלגות הצבעת הציבור והצבעת השופטים בחצי הגמר השני.
מתוך 5 המדינות המשתתפות ישירות בגמר, הצביעו בחלק זה:
הרקע לתחרות.
היערכות איגוד השידור האירופי.
איגוד השידור האירופי שם לעצמו למטרה להחזיר לתחרות מדינות אשר פרשו בעבר, בעיקר אוסטריה, איטליה ומונקו, בכך שצמצם את דרישות התקציב מרשתות השידור הלאומיות והאריך את משך הזמן עד למועד הגשת השירים. על אף זאת, רשתות השידור ORF האוסטרית ו-TMC המונגסקית הודיעו כי לא יחזרו לתחרות עקב בעיות תקציב. איגוד השידור האירופי גם האריך את היעד לבחירת השירים כדי לאפשר לרשת השידור של ליכטנשטיין 1FLTV שהייתה בשלבי הצטרפות לאיגוד, לסיים את הליך הצטרפותה, כדבר המהווה תנאי להשתתפות בתחרות. 1FLTV הייתה בעלת תקציב להשתתף בתחרות עצמה ואף החלה לתכנן מתכונת לתחרות לאומית, אולם לבסוף לא היה לה תקציב להשלים את הליך הצטרפותה לאיגוד.
כהכנה לקראת התחרות ב-2010 בפגישה עם נציגי רשתות השידור בעיר אוסלו ב-11 בספטמבר 2009 קיבל איגוד השידור האירופי החלטות אופרטיביות גם לגבי פעולות של ממשלות או חברות תקשורת שיפרו את חופש הביטוי ורוח השלום (אבני היסוד של תחרות האירוויזיון), כגון פעולות שננקטו על ידי ממשלת אזרבייג'ן בשיתוף חברת התקשורת האזרית נגד אזרחיה שהצביעו לטובת ארמניה באירוויזיון 2009. החלטות אלו קבעו כי כל גוף ממשלתי או מסחרי שיפעל כך צפוי לקנסות כספיים ואף לאיסור על השתתפות המדינה בתחרות למשך מספר שנים.
כן הוחלט על שינוי שיטת ההצבעה בחצי הגמר בהתאמתה לזו שהייתה נהוגה בשלב הגמר בלבד בתחרות לשנת 2009 - שקלול הכרעת צוותי שופטים מכלל המדינות המשתתפות והצבעת הקהל באופן שווה בניקוד הסופי. זאת לאחר שבתחרויות בשנים 2004–2008, שכללו גם הן שלבי חצאי-גמר, היה לשופטים משקל קטן בהצבעה או שלא היה משקל כלל. בכך קיווה האיגוד למצוא דרך נוספת לצירופן ולהחזרתן של מדינות הטוענות להשפעות פופוליסטיות בהצבעת הציבור, וליצור דרך אחידה ויציבה יותר להליך ההצבעה.
נקבע כי חמש המדינות המשתתפות ישירות בגמר יקבלו זכות הצבעה באחד מחצאי הגמר ועל כן רשתות הטלוויזיה שלהן חייבות לשדר גם אותו, בנוסף לשידור הגמר. בנוסף, הוחלט כי השנה לראשונה ייפתחו קווי ההצבעה כבר לאחר ביצוע השיר הראשון בחצאי הגמר ובגמר, וייסגרו כ-15 דקות לאחר סיום השיר האחרון, כדי לאפשר לצופים להצביע לכל שיר ברגע שישמעו אותו ולתת זמן הצבעה ארוך, בניגוד לשנים הקודמות שההצבעה בטלפון ובפלאפון נפתחה לציבור רק לאחר סיום השיר האחרון ונסגרה כרבע שעה לערך לאחר מכן.
כדי למנוע ממדינות המקורבות אחת לשנייה, להצביע האחת לרעותה ממניעים שאינם מוזיקליים טהורים, החליט האיגוד לפעול כמו ב-2008 וב-2009 ולמיין את המדינות המשתתפות ל"סלים", כך שמדינות שקיימים ביניהן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים יהיו באותו סל, ומסל זה תחולקנה באקראי המדינות שווה בשווה לכל אחד מחצאי הגמר.
להלן ה"סלים" שנקבעו:
היערכות המדינה המארחת.
רשת השידור הנורווגית "NRK" קבעה את התחרות באולם-אצטדיון "Telenor Arena", שבפרבר בארום (Bærum) הסמוך לעיר אוסלו, אשר נבחר עקב גודלו, חדישותו וסמיכותו לעיר אוסלו. האולם נמצא בשטח משרדיה של "Telenor Group" ("קבוצת טלנור"), שהיא אחת מקבוצות התקשורת המובילות בעולם, והיא גם נותנת החסות הרשמית של התחרות. כשותפה רשמית ל-"קבוצת טלנור", נותנת חסות נוספת לתחרות היא חברת הקוסמטיקה "Nivea Visage". כהיערכות לתחרות, ובהתחשב בכך שלעומת שנים קודמות יש לקחת בחשבון פרמטרים נוספים, הודיעה NRK כי התקציב לתחרות יהיה בסדר גודל של 24 מיליון אירו.
על מנת לשדרג את המופע, קיימה NRK סמינר מיוחד, שכלל מפגש של מפיקים ויוצרים נורווגים בעיקר להעלאת רעיונות חדשניים ומושקעים בעיצוב ובהפקת התחרות. בנוסף הזמינה NRK גם שלושה יוצרים ידועים ומצליחים שהגיעו במיוחד לנורווגיה: המעצב והמלחין המלטזי ג'רארד ג'יימס בורג, איש התקשורת האמריקאי דייוויד ג'ון סמית', והתסריטאי האמריקאי מת'יו מקגו.
לשם הכנת מופע הביניים, שלחה NRK צוותי צילום למספר ערים באירופה, כגון אוסלו בנורווגיה, לונדון בבריטניה ודבלין באירלנד, להקלטת הריקודים בסגנון פלאש מוב. קודם-לכן הכינה מספר סרטוני הדרכה המדגימים כיצד לבצע את תנועות הריקוד לכל מי שמעוניין להצטרף בנוסף לרקדנים המקצועיים, ופרסמה את הסרטונים באתר האירוויזיון הרשמי ובמספר אתרים נוספים.
היערכות כלל המדינות.
חלק מהמדינות המשתתפות הודיעו כי הן שומרות על הליכי בחירה דומים לאלו שערכו בשנים הקודמות, וחלק משנות לחלוטין את הליך בחירתן, בעיקר במטרה לשפר את תוצאות הניקוד לשיריהן לעומת התחרויות הקודמות. כמה מדינות גם הפיקו השנה תחרויות לאומיות צנועות וקטנות יותר עקב בעיות תקציב. רוב המדינות השתמשו גם בצוותי שיפוט שהורכבו ממומחים במוזיקה, ובחרו את הזוכה על בסיס שקלול שווה של הצבעת הציבור עם הצבעת צוותי השיפוט. חלק מהמדינות השתמשו גם בצוותי שיפוט ממדינות אחרות. כמה מדינות, כגון מקדוניה הצפונית, פולין ורוסיה, פתחו את קווי ההצבעה לציבור בתחרויות הלאומיות כבר לאחר ביצוע השיר הראשון וסגרו אותם כמה זמן לאחר סיום השיר האחרון, כדי להרגיל את הציבור לאותה מסגרת של אפשרות זמן ההצבעה המורחבת החדשה שתהיה באירוויזיון.
אוקראינה ניהלה את אחד מהליכי הבחירה הנחשבים להפכפכים והשערורייתיים בתולדות האירוויזיון, כאשר הפרה את הבטחתה לשלוח את הזמר והשיר שבחרה במקור, לטובת בחירת שיר אחר שהתברר כלא תקין, ובסך הכול שינתה שלוש פעמים את השיר שאמור לייצג אותה. עקב כך גם הפרה את המועד שנקבע לשליחת השיר לוועדת איגוד השידור האירופי, והוטל עליה קנס לפי כל יום איחור מעבר ליעד. כך גם הייתה המדינה האחרונה בשנה זו שבחרה את השיר שלה.
צ'כיה ומונטנגרו פרשו מהתחרות לאור הישגיהן הנמוכים וכישלונן לעלות לשלב גמר התחרות בשלוש השנים הקודמות מאז הצטרפותן באירוויזיון 2007, ולאור אחוזי צפייה נמוכים בגמר התחרות בצ'כיה וחוסר תקציב לתחרות במונטנגרו. גם הונגריה, שכשלה לעלות לגמר בשנתיים האחרונות, פרשה עקב חוסר תקציב. אנדורה וליטא נרשמו מראש לתחרות. זאת למרות קיצוץ של עשרה אחוזים בתקציב לרשת השידור האנדורית "RTVA" וכישלונה לעלות לגמר התחרות בשש השנים האחרונות מאז הצטרפותה באירוויזיון 2004, ולמרות בעיות תקציב שהיו גם בליטא. לבסוף ביטלה "RTVA" את הרשמתה עקב החלטתה לנצל את תקציבה המצומצם לתוכניות אחרות, אולם ליטא מצאה מקורות מימון והשתתפה בתחרות. רשת השידור של סן-מרינו "SMRTV" גם רצתה לחזור לתחרות לאחר פרישתה בשנת 2008, ואף בחרה בשתי זמרות איטלקיות שייצגו אותה, אולם הפרלמנט במדינה לא הקנה לה תקציב להשתתפות.
להלן דרכי בחירת השירים והנציגים במדינות:
שידור התחרות במדינות שלא השתתפו.
בעבר ובעיקר בשנים האחרונות שודרה התחרות באמצעים נוספים כגון ברשתות טלוויזיה גם במדינות שאינן משתתפות בתחרות, וכן באינטרנט.
ישראל באירוויזיון 2010.
להלן פרטי ודירוג ארבעת השירים שביצע הראל סקעת בקדם-אירוויזיון ב-15 במרץ: