נכון ל-2022, באתר Rotten Tomatoes, "מוכה אהבה" מחזיק בדירוג חיובי של 79% על סמך 197 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.40/10. באתר נכתב שישנה הסכמה רחבה כי הסרט: "מוזר, נוגע וייחודי, "מוכה אהבה" הוא גם מצחיק להפליא, תוך שימוש בפרסונה הקומית של אדם סנדלר כדי לחקור את חייו של בחור בודד שמוצא אהבה." ב-Metacritic, לסרט ציון ממוצע משוקלל של 78 מתוך 100, המבוסס על 37 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore, העניקו לסרט ציון ממוצע של "D+" בסולם A+ עד F.
מבקר הסרטים רוג'ר איברט העניק ל"מוכה אהבה" שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה. הוא שיבח את הופעתו של סנדלר בביקורת עבור העיתון שיקגו סאן-טיימס, והצהיר: "סנדלר, משוחרר ממגבלות נוסחה, חושף עומקים בלתי צפויים כשחקן. בצפייה בסרט הזה, אתה יכול לדמיין אותו בתפקידים של דניס הופר. יש לו אפלה, אובססיה וכוח. הוא לא יכול להמשיך לעשות את הקומדיות האידיוטיות ההן לנצח, הלוא כן?".
על הופעתו בסרט, סנדלר זכה בשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של חיחון, והיה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. אנדרסון זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן 2002, והסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב. כמו כן היה "מוכה אהבה" מועמד לגראנד פרי של הסינדיקט הבלגי למבקרי קולנוע, והגיע למקום ה-33 ב"50 הסרטים המובילים של שנות ה-2000" של The AV Club.
יוצרי הקולנוע לי אונקריץ', ג'אד אפאטאו, קלבר מנדונסה, מירנדה ג'וליי, בונג ג'ון-הו, גיירמו דל טורו, בארי ג'נקינס וטאיקה ואיטיטי, והשחקנים ביל ניי, אוון וילסון וטימותי שאלאמה ציינו את "מוכה אהבה" כאחד מהסרטים האהובים עליהם.
מדיה ביתית.
"מוכה אהבה" יצא בקלטות VHS וב-DVD על ידי Columbia TriStar Home Entertainment ב-24 ביוני 2003.
The Criterion Collection הוציא את הסרט בפורמט -Blu-ray בנובמבר 2016 בגרסת HD משוחזרת – הפעם הראשונה שהחברה עשתה זאת עבור אנדרסון וסנדלר. גרסה זו כוללת קטעים מאחורי הקלעים מתוך תהליך הקלטות הפסקול לסרט, מסיבת עיתונאים בפסטיבל קאן וסצינות שנמחקו מהנוסח הסופי המקורי של הסרט.
פסקול.
את פסקול הסרט הלחין ג'ון בריאון. כפי שעשו קודם לכן עם הסרט "מגנוליה", גם ב"מוכה אהבה" בריאון ואנדרסון שיתפו פעולה באדיקות להפקת פסקול הסרט. עם זאת, במקום ליצור את הפסקול לאחר שכבר עמדו לרשותו צילומי הסרט, בריון יצר קומפוזיציות עבור "מוכה אהבה" זמן שהיה בהסרטה. בתוך תהליך ההלחנה, בריון התנסה עם טונים וצלילים, ורשם בקפדנות את תגובותיו של אנדרסון אליהם. אנדרסון עצמו היה יוצר את הקצבים הקוליים שבחזונו הקולנועי והשתמש בהם על הסט, אפילו עד כדי מתן השראה לקצב ההופעה של סנדלר.
פסקול הסרט עושה שימוש משמעותי בהרמוניום. בריאון השתמש בכלי הנגינה גם בסרטו הקודם של אנדרסון, מגנוליה, וסצינות רבות בין דמותו של סנדלר לכלי נוצרו בהשראת בריאון.
יהושע שלמה ארדיט
הרב יהושע שלמה ארדיט (ארדיטי) מירקאדו (1789 - 1876) היה ראב"ד, פרשן תלמוד, דרשן ופוסק באזמיר ובסביבותיה.
נולד לאביו, רבי חיים נסים יעקב ארדיט. בחיבוריו מרבה לדון בדבריהם של חכמי דורו כגון הרב חיים פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר. הרב פונטרימולי וכן הרב אברהם פלאג'י היו מרצים לפניו מדבריהם ושואלים להסכמתו. נדד בכפרים ובערים הסמוכים לאזמיר כגון בשנת ה'תר"ב.
נספד על ידי הרב יעקב יפה, שכתב עליו: הרב אברהם פלאג'י, הספיד אותו וכינהו: הרב יהושע גרס כי עיקר מצוות זכירת עמלק היא לברר "איזה עוון בא להלחם בנו ולתקנו, כדי שנוכל לעקרו מן העולם".
נפטר בה' בסיון תרל"ו בגיל 87. לרב יהושע היו ארבעה בנים הידועים לנו בנו; הבכור, הרב רפאל יעקב, ובנו הרב משה שנפטרו עוד בחייו, הרב יצחק, וכן הרב יהודה (יאודה) נכדו היה הרב שלום (בכור) ארדיט והשתדל בהוצאת ספריו.
2008 XB
אסכולת בריסל
אסכולת בריסל היא אסכולת קומיקס ששלטה, יחד עם אסכולת מרסינל , בקומיקס הפרנקו-בלגי של המאה ה-20. אסכולת בריסל מזוהה היסטורית עם מגזין "Tintin" , והקומיקסאים החברים בה השתמשו בעיקר בסגנון הקו הנקי שפיתח הרז'ה, שעמד בראשם.
מאפיינים.
אסכולת בריסל מתייחדת בסגנון האיור, במבנה וכן בעלילת הקומיקס. סגנון האיור של אסכולת בריסל מתאפיין בקו ריאליסטי, אחיד ומאופק, וצביעה מינימלית ללא הצללה. מבנה עמוד הקומיקס אחיד ובועות הדיבור מלבניות. עלילות הקומיקסים של אסכולת בריסל לרוב בנויות באופן רציונלי והן פשוטות, ברורות והגיוניות.
אסון סטרומה
אסון סטרומה היה טביעתה ב-24 בפברואר 1942 של אוניית המעפילים סטרומה (MV Struma), שעליה ניסו כ-800 פליטים יהודיים מרומניה להעפיל לארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. סטרומה הייתה אונייה בעלת גוף ברזל בנפח 240 טון שנבנתה ב-1867 כסקונר מונעת בקיטור אך לפני הפלגתה האחרונה הופעלה מחדש עם מנוע דיזל משומש. סטרומה הייתה באורך , בעלת רוחב מרבי של ושוקע של . לפי הערכות נדחסו לתוכה כ-791 פליטים ו-10 אנשי צוות.
מנוע הדיזל בסטרומה כשל מספר פעמים בין יציאתה מקונסטנצה שבים השחור ב-12 בדצמבר 1941 ועד הגעתה לאיסטנבול ב-15 בדצמבר. היא נאלצה להיגרר על ידי סירה גוררת כדי לעזוב את קונסטנצה ולהיכנס לאיסטנבול. ב-23 בפברואר 1942, כשמנועה עדיין לא תקין והפליטים על הסיפון, גררו הרשויות הטורקיות את סטרומה מאיסטנבול דרך הבוספורוס אל החוף של שילה בצפון איסטנבול. בבוקר 24 בפברואר, צוללת סובייטית בשם Shch-213 מדגם שצ'וקה (Shchuka) טרפדה אותה, והרגה כ-781 פליטים ועוד 10 אנשי צוות. היה זה האסון הימי הגדול ביותר בים השחור במלחמת העולם השנייה. עד לאחרונה מספר הקורבנות נאמד ב-768, אך הנתון הנוכחי הוא תוצאה של מחקר שנערך לאחרונה על שש רשימות נוסעים שונות. רק אדם אחד על הסיפון, דוד סטוליאר בן ה-19, שרד (הוא נפטר ב-2014).
אסון סטרומה הצטרף לאסון הפאטריה שטבעה לאחר חבלה שביצע ארגון ההגנה באונייה בעודה עמוסה בפליטים יהודים בנובמבר 1940 כדי למחות על שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל.
הפלגה ומעצר.
סטרומה נבנתה כיאכטה מפוארת, אך הייתה בת 74 ובשנות ה-30 נשאה בקר על נהר הדנובה תחת דגל הנוחות של פנמה. המוסד לעלייה ב' התכוון להשתמש בה כספינת פליטים, אך גנז את התוכנית לאחר כניסת הגרמנים לבולגריה. הבעלים היווני שלה, ז'אן ד' פנדליס, יצר קשר עם ציונים רוויזיוניסטים ברומניה. ההסתדרות הציונית החדשה ותנועת הנוער הציונית בית"ר החלו לעשות סידורים לשימוש באונייה, אך ויכוח על בחירת הנוסעים הותיר את התכנון בידי בית"ר.
מלבד הצוות ו-60 בני נוער מתנועת בית"ר, היו למעלה מ-700 נוסעים ששילמו סכומים גבוהים כדי לעלות על הספינה. המספר המדויק אינו ברור, אך אוסף של שש רשימות נפרדות הניב סך של 791 נוסעים ו-10 אנשי צוות. לנוסעים נאמר שהם ישוטו על סירה משופצת עם עצירה קצרה באיסטנבול כדי לאסוף את אשרות ההגירה הפלסטיניות-ארץ-ישראליות שלהם. ממשלת רומניה של יון אנטונסקו אישרה את המסע.
כל פליט הורשה לקחת 20 ק"ג של מזוודות. פקידי מכס רומנים לקחו רבים מחפצי הערך ומשאר רכושם של הפליטים, וכן מזון שהביאו הפליטים. הנוסעים לא הורשו לראות את האונייה לפני עלייתם עליה לשם ההפלגה. היו עליה שתי סירות הצלה בלבד. מתחת לסיפון הסטרומה היו חדרים עם דרגשים עבור 40 עד 120 אנשים בכל אחד. על הדרגשים היו הנוסעים אמורים לישון ארבעה-ארבעה, עם רוחב עבור כל אדם.
ב-12 בדצמבר 1941, יום הפלגתה של הסטרומה, כשל המנוע. גוררת גררה אותה אל מחוץ לנמל קונסטנצה. המים מול קונסטנצה היו ממוקשים, וספינה רומנית ליוותה את הסטרומה אל מחוץ לשדה המוקשים. לאחר מכן נסחפה הסטרומה בן לילה בזמן שהצוות ניסה לשווא להתניע את המנוע. הסטרומה שידרה אותות מצוקה וב-13 בדצמבר חזרה הגוררת הרומנית. צוות הגוררת אמר שהם לא יתקנו את המנוע אלא אם תמורת תשלום. לפליטים לא היה כסף לאחר שקנו כרטיסים ועזבו את רומניה, ועל כן נתנו את כל טבעות הנישואין שלהם לגורר, אשר תיקן את המנוע. לאחר מכן יצאה סטרומה לדרך שוב, אך עד 15 בדצמבר המנוע כשל שוב. הסטרומה נגררה לנמל איסטנבול בטורקיה.
הסטרומה נשארה במעגן, בעוד דיפלומטים בריטים ופקידים טורקים מנהלים משא ומתן על גורל הנוסעים. עקב חוסר השקט בארץ ישראל שתחת שלטון המנדט הבריטי, הייתה הממשלה הבריטית בארץ ישראל נחושה בדעתה ליישם את הוראות הספר הלבן של 1939 וכך להפחית את ההעפלה היהודית לארץ ישראל. דיפלומטים בריטיים דחקו בממשלתו הטורקית של רפיק סיידם (Refik Saydam) למנוע מסטרומה להמשיך במסעה. טורקיה סירבה לאפשר לנוסעים לרדת. בזמן שנעצרה באיסטנבול, חסר לסטרומה מזון. מרק היה מבושל פעמיים בשבוע וארוחת הערב הייתה בדרך כלל תפוז וקצת בוטנים לכל אדם. בלילה ניתנה לכל ילד מנת חלב.
לאחר שבועות של משא ומתן, ממשלת בריטניה הסכימה לכבד את הוויזות הפלסטיניות שפג תוקפן, שהיו בידי כמה נוסעים, ואלה הורשו להמשיך לפלסטין ביבשה. אחרים הצליחו להימלט. אישה אחת, מדיאה סולומונוביצ'י (Madeea Solomonovici), אושפזה בבית חולים באיסטנבול לאחר הפלה. ב-12 בפברואר הסכימו פקידים בריטים שילדים בגיל 11 עד 16 יקבלו אשרות לארץ ישראל, אך מחלוקת עיכבה את העברתם לארץ ישראל. ממשלת בריטניה סירבה לשלוח ספינה, בעוד טורקיה סירבה לאפשר לפליטים לנסוע ביבשה. על פי כמה חוקרים, 9 נוסעים ירדו מהאונייה ו-782 נוסעים ו-10 אנשי הצוות נשארו על הספינה. חוקרים אחרים סבורים שבהתחלה היו רק 782 נוסעים, ורק סולומונוביצ'י הורשתה לעזוב את הספינה.
גרירה לים ושקיעה.