המשימה המיידית שעמדה בפני הממשלה, השבת הסדר האזרחי וסיום האנרכיה המדינית, הושגה באופן מהותי תוך מספר חודשים. חוק בחירות חדש הועבר: הדרישות לכשירות הבוחרים הורדו, הייצוג לפי מעמד ורכוש בוטל, ומספר המנדטים לטהראן הצטמצם לחמישה עשר וזה של כלל המחוזות גדל ל-101, עם מושב אחד לייצוג כל יהודי פרס, אחד לייצוג הזורואסטרים, אחד לייצוג ארמנים ואחד לייצוג נוצרים אשורים. המג'לס השני כונס ב-15 בנובמבר. ההליכים הדיפלומטים החלו בצורה משמחת עם המשא ומתן על נסיגת הכוחות הרוסים מתבריז ואזרבייג'ן האיראנית, הועברה הצעה להלוואה בסך 1,250,000 לירות שטרלינג מהבנק הלאומי להקמת הממשל מחדש, הסדר קצינים שוודים לייעוץ צבאי והבאת יועצים פיננסיים אמריקניים לביצוע רפורמה במערכת המס.
הבעיות שעמדו בפני המג'לס החדש היו עצומות. האוצר המדיני היה ריק כמעט לגמרי, ממשל המחוז היה בתוהו ובוהו, המג'לס התפצל על ידי פלגים נבדלים, והצבא הרוסי עדיין התבצר בצפון ולא הגיע להסדר. בשנת 1910 נסוגו כוחות הצבא העות'מאני ממערב אזרבייג'ן לנוכח לחץ צבאי של האימפריה הרוסית. באמצע 1910 המג'לס חולק לשתי מפלגות עם תומכים חמושים שעמדו לצידם של שני הצדדים, דבר שהביע את הרדיקליות ששררה בקרב האוכלוסייה הפרסית בכל הנוגע לשינויים אלו.
שתי "המפלגות" היו חלשות מבחינה מספרית, כך שאף ממשלה לא תוכל לקבל בסיס קואליציוני מוצק של תמיכה במג'לס. יתר על כן, שתיהן אימצו מדיניות של ביקורת אחת לשנייה בזמן שהמג'לס כבר נחלש בגלל בעיות פיננסיות, חוסר ביטחון ציבורי ליכולתו והיעדר כוח צבאי מודרני לכוחות המזוינים. הכוח האמיתי היה עדיין בידי בעלי הקרקעות והביורוקרטים מהמדרגים הגבוהים יותר, כולל ח'אנים ושייח'ים אזוריים, אשר היה צורך בעושרם, יוקרתם וניסיונם בתפקידי הממשלה. מעטים מחברי הקבוצות הללו ישבו במג'לס, כך שהכוח האמיתי לניהול המדינה הפרסית נח מחוץ לו; מנהיגים אזוריים אלו והסוחרים הגדולים נטו לתמרן את המג'לס ובסופו של דבר הגיעו לשלוט בו בלי להיות שותפים בפוליטיקה שלו אלא מאחורי פני השטח.
ביוני 1910 קרא המולא מוחמד קאזם ח'ורסאני אל הממשלה בדרישה להדיח את טקיזדה מהמג'לס בטענה שהוא נוגד את הדת המוסלמית ופעילותו מזיקה לאינטרסים של המדינה הפרסית. נאמר כי העולמא של נג'ף, בעיראק העות'מאנית, קיבל ממקורות שונים מידע על המדיניות הרדיקלית של טקיזדה, אשר עליה ההנהגה הדתית השיעית הביע התנגדות חריפה. הם גם ביקשו לגרש את הפלגים הזרים והמיעוטים, עליהם הסתמכו הדמוקרטים כדי לשמור על השפעתם. ב-16 ביולי 1910 נורה פוליטיקאי דמוקרטי מבין תומכיו של טקיזדה על ידי לוחם מוג'אהדין. טקיזדה נמלטה מפרס לעבר מלכות המשנה של הקווקז, ופלגים שונים שהחליטו למלא אחר דרישת המנהיגים הדתיים יצאו במסע התנקשויות נגד חברי מג'לס דמוקרטים. המשבר במג'לס החמיר כאשר בשנת 1911 שב מוחמד עלי שאה קאג'אר מן הגלות אל מחוז גולסתאן והחל במרד מזוין להשיב את הכס. מרידות להשבת כיסאו של השאה מוחמד עלי פרצו ברחבי פרס והממשלה התעכבה בנתינת פקודה מהירה לאשר פעילות צבאית נגד השאה. בסופו של דבר, נפל המרד של השאה והיה על האחרון לסגת חזרה לגלות בממלכת איטליה.
אי יציבות פוליטית פגעו קשות בתפקוד של הממשלה והמג'לס לאורך העשור השני של המאה ה-20 וכמעט הביאו לנפילתה של פרס לידי שלטון קולוניאלי. בשנת 1911, יכולת הפעילות הירודה של המג'לס אל מול מתקפת הנגד של מוחמד עלי שאה קאג'אר, החלה בצפון פרס מרידה חדשה שקראה למהפכה חוקתית חדשה אשר תפיל לגמרי את משטר השאה ותקים משטר רפובליקני יציב. המרידה הופלה בידי כוחות צבא האימפריה הרוסית, ביחד עם בריגדת הקוזאקים הפרסית. לאחר המאבק הוצבו 17,500 חיילים רוסים לשמור על סדר ההשפעה הרוסית בצפון פרס.
תוצאות המהפכה.
לאורך העשור השני.
המג'לס השלישי.
בתחילת העשור השני של המאה ה-20 החלה תסיסה אזרחית חדשה בדרישה לחדש את הבחירות לבחירת המג'לס השלישי. נאסר-אל-מולק, ששירת בתור עוצר לאחמד שאה קאג'אר הצעיר, היה בין המג'לס השני לבין השאה והאוכלוסייה הכללית שקראו לבחירות חדשות. ב-28 בינואר 1914 החלו הבחירות בטהראן; עורך עיתון אחד ציין בהתלהבות כי שתים עשרה כתבים הוקצו לסקר את תהליך החירות. אף על פי שהבחירות היו ישירות, התהליך תמיד היה איטי, מסיבות מגוונות, כולל תקשורת לקויה ומושלי מחוז לעיתים קרובות שאינם שיתפו פעולה; במקרה זה נראה שהממשל המרכזי, בחלקו בלחץ רוסיה ובריטניה הגדולה, עיכב את הבחירות במחוזות וביצע קודם כל בחירות בבירה. המספר הכולל של הצירים שנבחרו היה 136, אך הבחירות במחוזות החלו רק שלושה חודשים לאחר סיום הבחירות בטהראן. מניין של יותר ממחצית חברי המג'לס היה צריך להיות נוכח כדי לפתוח את הממשלה החדשה. נלקחה כמעט שנה שלמה לאחר הבחירות בטהראן עד אשר נפתח מחדש המג'לס, ב-7 בדצמבר, אם כי רק כשישים ותשעה חברי פרלמנט נבחרו להקים את הקואליציה. אז יכול היה אחמד שאה להישבע על שבועתו למג'לס השלישי. בגלל תהליך הבחירות הממושך, לא תמיד ניכר מספר גבוהה של חברי פרלמנט במג'לס בכל ישיבה, והיה קושי בהעברת חוקים חדשים לאורך כל השנה. על פי חישובים שהתבססו על ממוצע הישיבות במהלך השנה, ארבעים ושלושה חברי פרלמנט השתתפו בממוצע מדי ישיבה במג'לס השלישי. על פי חוק הבחירות השלישי, מספר המושבים שהוקצו לכל מחוז היה אמור להיות פרופורציונלי לאוכלוסייה המשוערת. הממשלה הואשמה לעיתים קרובות בדחיית מטלות, מניפולציה ושחיתות בניהול הבחירות, במיוחד כאשר היו מעורבים מועמדים דמוקרטיים מצד האופוזיציה.
לטהראן ולתבריז, עם אזוריהם מסביב, הוקצה מספר הנציגים הגדול ביותר, חמישה עשר ותשע עשרה בהתאמה. יחד שתי קבוצות צירים אלה היו מהוות מחצית מהמספר הדרוש לקואליציה במג'לס, אך אפילו צירים מאזרבייג'ן האיראנית לא השתתפו במג'לס זה, מכיוון שכוחות הכיבוש הרוסיים חסמו את הבחירות שם. המנדטים שהוקצו לשאר המחוזות התמלאו לעיתים רחוקות לחלוטין. חמש קבוצות אתניות גדולות וארבעה מיעוטים דתיים היו זכאים לנציג אחד כל אחד. דרישות הצורך בכישורי הקניין ואוריינות לבוחרים הוסרו על ידי חוק הבחירות השלישי, וידע בפרסית נחשב מספיק כדי כשירות לשירות כחבר מג'לס. אמנם זכות בחירה כללית כזו הייתה תואמת את האידיאלים החוקתיים, אך בפועל היא אפשרה לבעלי הקרקעות לשלוט בקולות איכריהם, וכתוצאה מכך 49 אחוז מהחברים במג'לס היו שייכים למעמד הקנייני. גודלה של קבוצה זו והקבלה שלה לפוליטיקה הפרלמנטרית, אף על פי שנגוע בה שימוש לרעה, הקנו יוקרה וסמכות למג'לס על בעלי האדמות והאיכרים; הבחירה לחברי המג'לס כבר הוכרה ככלי לקידום פוליטי ולהשתלה של תומכים בממשל בידי אישים רבי השפעה.
אף על פי שהשתתפות הבוחרים בבחירות למג'לס השלישי הייתה נמוכה, היא בכל זאת הייתה גבוהה מזו בבחירות למג'לס השנייה. מספר ההצבעות הכולל היה כ-107,475 מאוכלוסייה פרסית המונה כ-8,422,200 איש. בכל אחד מחמש מחוזות מספר ההצבעות היה פחות מ-500. בטהראן חולקו 18,558 קולות, ו-15,184 אנשים הצביעו בבחירות הראשוניות. לפי סעיף 32 לחוק המשלים של הבחירות נקבע כי צירים שקיבלו משרות ממשלתיות, כולל משרדי שר, ייאלצו להתפטר עם אחוז בחירות נמוך שכזה; הצירים הנותרים יכלו לבחור את מחליפיהם, או שיוכלו להתקיים בחירות חדשות. כתוצאה מהתפטרות כזו נערך בסבב בחירות שני למג'לס השלישי בטהראן במרץ 1915; חולקו 12,308 קולות (עליהם נדרשו להצביע מצביעים פוטנציאליים) והוצבו 10,017 קולות בלבד, דבר המצביע על אדישות גוברת בבירה. השתתפות הבוחרים הייתה גבוהה יחסית בכמה ערים: 4,268 בשיראז, 4,434 ברשת, 4,829 בהמדאן, 6,150 בזנג'אן, 6,402 במחוז כורדיסתאן ו-7,361 בכרמאנשאה. המועמדים לא ביצעו מערכות בחירות בפלטפורמות המפלגה; אלא, המצביעים בחרו בחברי מג'לס יחידים, שרבים מהם היו קשורים למשפחות בעלות השפעה על אדמות במחוזות. אף מחוז לא היה מושפע לחלוטין ממפלגה אחת. הדרישה החוקתית לפיה סגנים שקיבלו תפקידים בממשלה חייבים להתפטר סייעה במניעת התפתחות במג'לס של מפלגת רוב בתמיכה בממשלה. כמו במג'לס השני, הוקמה קואליציה על ידי פלגים פנימיים בתוך הדמוקרטים והסוציאליסטים המתונים (כדי להקים קואליציה רחבה).
שלוש מפלגות פוליטיות וקבוצה אחת של חברי פרלמנט לא מזוהים יוצגו במג'לס השלישי; המפלגות היו הדמוקרטים, המתונים, וסיעת השמרנים (אשר לא התארגנה כמפלגה אחת סדירה) אשר חבריה נטו להצביע כגוש. המעשה הראשון של ראש הממשלה הדמוקרטי, חסן מוסתוופי אל-ממאלכ, לאחר כינוס המושב בדצמבר 1914 היה לדרוש חקירה על פעולות הממשלה בתקופת "הפגרה" הארוכה, אם כי לא הייתה תגובה לדרישתו. יוקרתם לשעבר של הדמוקרטים נפגעה במידה מסוימת, בעיקר עקב משבר האמון של הבוחרים לאחר בריחתו של טקיזדה ואיבוד הכוח הפוליטי לאחר סדרת ההתנקשויות הפוליטיות. רוב דיוני הממשלה נגמרו בניצחון של הפלג הדמוקרטי אשר רוב כוחו הפוליטי נבע מהתנגדותו המרה למשטר האוטוקרטי של השאה מוחמד עלי. דוגמאות כללו דיונים על חינוך נשים, מיסים על רכוש קרקע וגיוס צבאי. אנשי הדת גם הם לא היו חזקים מספיק כמפלגה כדי לאלץ את יישום סעיף 2 של התוסף לחוקה, שקבע כי ועדה של חמישה תאולוגים בולטים תיבחר כדי לבחון את כל החקיקה חדשה בחוקה הכללית של המדינה כדי לוודא שאלו לא סותרים את עיקרי האסלאם. הפלגים נהגו לשתף פעולה בכל הקשור להעצמת הרגש הלאומי המאוחד ובמאבק נגד עליית ההשפעה הקולוניאלית על האומה הפרסית מצדם של הרוסים והבריטים.
מלחמת העולם הראשונה.