בנובמבר 2011 הגישה הוועדה מסקנות ביניים לשרי האוצר והתמ"ת לאחר שבחנה את מאפייני שוק המזון ופעלה לאתר כשלי שוק. במסגרת דיוניה נפגשה הוועדה עם גורמים שונים (יצרנים מקומיים, יבואנים, רשתות קמעונאיות ועוד). בין המלצות הביניים של הוועדה: הגבלת צמיחה של קמעונאים שנתח השוק שלהם הגיע ל-25% בשווקים שבהם הם פועלים, הגבלת הפרקטיקה המאפשרת לספקים מתן תמריצים לקמעונאים על מנת למנוע אפליית ספקים קטנים וצעדים שימנעו אפליית ספקים קטנים בשטחי מדף. כמו כן הגישה הוועדה שורה של המלצות ביניים בתחום הצרכנות שמטרתן - חיזוק המודעות הצרכנית.
המסקנות הסופיות של הוועדה פורסמו ביולי 2012 לאחר שהוועדה ערכה פגישות ושימועים לגורמים נוספים בענף ולאחר שחברת ייעוץ איתה התקשרה לצורך העניין הגישה גם היא את המלצותיה.
היפהפייה והיחפן 2
היפהפייה והיחפן 2: ההרפתקה של סקאמפ (באנגלית: Lady and the Tramp II: Scamp's Adventure) הוא סרט אנימציה של אולפני וולט דיסני שיצא ישירות לוידאו בשנת 2001, אשר מהווה המשך לסרט "היפהפייה והיחפן" משנת 1955.
תקציר העלילה.
בשנת 1911, רק יומיים לפני הארבעה ביולי, לליידי וליחפן יש שלוש בנות מנומסות ובן בשם סקמפ שלא מתנהג יפה (ארבעתם, דרך אגב, נולדו בסיום הסרט הקודם היפהפייה והיחפן). אחר שלעס את הכובע האהוב של ג'ים דיר וגרם לבלגן בזמן שרדף אחרי הכדור בבית, סקמפ הוצא מחוץ לבית ונקשר למלונה כעונש. הוריו, יחפן, שהוא כלב מעורב וליידי כלבה מגזע קוקר ספניאל, נסערים כי בנם אינו יכול להתיישב ולחיות בבית. יחפן הולך לדבר עם בנו ומוצא את סקמפ מיילל אל הירח. השניים מנהלים שיחה, אבל סקמפ נשאר איתן על הרצון שלו להיות "כלב פרא" ויחפן עוזב אותו כעוס ונרגז לאחר שנתן לו להישאר כל הלילה. בעוד כבול בחוץ, סקמפ רואה חבורת כלבים משוטטת המטרידה את לוכד הכלבים ואז הופכת למסוקרנת. סקמפ מצליח להשתחרר מהשרשרת ורוצה למצוא את החבורה. הוא מוצא את החברה הצעירה בלהקה, אנג'ל, והשניים הולכים למגרש הגרוטאות עם חבורת הכלבים, המכונים "כלבי אשפתות".
סקמפ מנסה להצטרף לכלבי האשפתות מיד, אבל מנהיג החבורה, באסטר (תערובת של רוטוויילר ודוברמן פינצ'ר), נותן לסקמפ "מבחן" כדי להוכיח את אומץ לבו. המבחן כרוך בגנבת קופסת שימורים של בולדוג גדול ופראי בשם רג'י. סקמפ מצליח כמעט, עד שהוא נרדף על ידי רג'י. הוא ואנג'ל מצליחים להתחמק מרג'י וגורמים לו להיתפס על ידי לוכד הכלבים. באסטר נראה מתרשם.
כלבי האשפתות מגיעים לפארק שבו ספרקי, אחד מכלבי האשפתות, עדיין מספר סיפור מוגזם מאוד על יחפן ואיך הוא נעלם (כנראה שהוא קפץ לנהר כיד למנוע מעשרות לוכדי כלבים לתפוס אותו), וכי פעם כלבי האשפתות הרימו את מבטו אל על. אך באסטר מצליף בכעס שהוא לא מת בגבורה, אלה ברח עם ליידי כדי להיות חיית מחמד ביתית. סקמפ לא מאמין שאביו היה פעם כלב רחוב ואפילו הטוב ביותר.
לאחר שסקמפ ואנג'ל נמלטים בקושי מרכבת ונופלים לתוך הנהר, שני הכלבים מבינים כי ידידותם פורחת אל האהבה. אחרי טיול רומנטי הם מגיעים בסופו של דבר אל הרחוב שבו גר סקמפ ושם פוגשים את משפחתו שמחפשת אחריו. כאשר סקמפ מתחמק מהם, אנג'ל כועסת כי הוא בחר לחיות ברחוב מאשר משפחתו האוהבת, כפי שהיא עצמה הייתה פעם חיית מחמד.
בפיקניק יום העצמאות, באסטר רומז שסקמפ הוא בנו של יחפן, כך הוא בוחן את סקמפ לגנוב עוף מהפיקניק של משפחתו. סקמפ, שנחוש להוכיח שהוא כלב אשפתות, גונב את העוף אבל נרדף על ידי אביו. יחפן מתעמת עם בנו בסמטה ומבקש ממנו לחזור הביתה, אבל סקמפ בוחר להישאר עם באסטר. באסטר שמח לראות אותו שפגע ביחפן. והוא רשמי מצהיר שסקמפ הוא כלב אשפתות לאחר שהוא מוריד לו את הקולר.
בעוד שהוא חוגג להיות כלב אשפתות, אנג'ל נוזפת בסקמפ על מה שהוא אמר ליחפן ומזכירה לו כי משפחתו אוהבת אותו. לאחר שבאסטר אומר שסקמפ רוצה להיות כלב בית, סקמפ מתרגז ואומר בטעות שאנג'ל רוצה להיות כלבת בית. באסטר בועט את אנג'ל מהחבורה ועוזבת, ועדיין כועסת על סקמפ. באסטר, שעדיין מבקש נקמה על יחפן, מכניס לכך את סקמפ למלכודת, בלי הקולר שלו, ונתפס על ידי לוכד הכלבים. לבדו ופוחד במטען האחורי של משאית לוכד הכלבים, סקמפ מבין כי הוא מתגעגע למשפחה שלו ושהוא רוצה להיות בביתו. אנג'ל רואה אותו במטען המשאית והולכת לספר למשפחתו. בינתיים, סקמפ מוצא שחברו לתא במכלאה הוא רג'י. יחפן, שהגיע בדיוק בזמן, מצליח להדוף את רג'י ולהציל את בנו. לפני שהם הולכים הביתה, סקמפ מתנצל בפני אביו שהוא ברח ויחפן מתנצל על כך שהוא היה נוקשה מדי. הם עוברים דרך מגרש הגרוטאות, שם סקמפ שם לו הקולר על הצוואר שלו בחזרה. אז סקמפ קובר את באסטר תחת ערימות של זבל, בעוד שחברי הכנופיה לא עוזרים לו ובמקום זה נוטשים אותו, הם הולכים למצוא להם משפחות משל עצמם. הכלבים חוזרים הביתה, ואין זה איחוד מאושר. המשפחה מחליטה לאמץ את אנג'ל, אשר מאושרת. והיא וסקמפ מקבלים אמבטיה כשהסרט מגיע לסיומו.
אנדרטה לחללי חטיבה 679
האנדרטה לחללי חטיבה 679 שוכנת בקרבת הר שיפון שברמת הגולן. היא הוקמה לזכר 98 חללי החטיבה שנהרגו במלחמות ישראל. מרביתם נפלו בקרבות מלחמת יום הכיפורים.
רקע.
חטיבה 679 הייתה חטיבת מילואים מצוידת בטנקים מדגם שוט. היא נכנסה לקרב ברמת הגולן בלילה הראשון של מלחמת יום הכיפורים בפיקודו של אלוף-משנה אורי אור. החטיבה מילאה תפקיד מפתח בבלימת הכוחות הסוריים שחדרו אל מרכז רמת הגולן ובהשמדתם. בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בקרבות ההבקעה לסוריה ובלחימת צה"ל במובלעת שהקים בשטח סוריה.
החטיבה, שלימים שונה מספרה ל-434, השתתפה גם במלחמת לבנון השנייה, כשהיא מצוידת בטנקי מרכבה.
האנדרטה.
האנדרטה הוקמה בשנת 1974 מדרום להר שיפון, על הגבעה שמעליה פיקד מפקד החטיבה עליה בשלושת ימי המלחמה הראשונים ברמת הגולן.
לב האנדרטה הוא צריח של טנק T-54 סורי, המוצב על גבי בימת אבני בזלת. שני קני תותחים המחוברים אליו מופנים אל על בזווית חדה. אל הקנים מחוברים לוחות פלטות בזוקה של טנק שוט (המיועדות להגן על זחלי הטנק), הנראות ככנפי ציפור. אל משטח בימת האבנים צמודים לוחות מתכת שעליהם נרשמו שמות הנופלים, וביניהם מפקד החטיבה לאחר מלחמת יום הכיפורים, עמיר יפה. על הבימה מוצב גם סמל החטיבה ובצידו הכתובת "נעורים וגבורה כפלדה הותירו בסלע כאב". על גבי הצריח נרשמו המלים "נזכור ולא נשכח". לוחות בזלת המוצבים ליד הבימה נושאים שרטוטים המתארים את לחימתה של החטיבה.
לצד אתר האנדרטה נפרש יער, אשר ניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל לזכר חללי החטיבה.
האנדרטה עוצבה על ידי הפסלת נעמי הנריק. מדי שנה מקיימת עמותת החטיבה באתר עצרת זיכרון לנופליה.
תוספים
ואולי לא היו הדברים...
ואולי לא היו הדברים..., המוכר בשמו המקוצר ואולי, הוא שיר של רחל המשוררת שנכתב בשנת תרפ"ז 1927. השיר פורסם לראשונה ב"דבר" ב-3 ביוני 1927, ובשנת 1930 נכלל בספר שיריה של רחל, "מנגד".
השיר מתאר את הגעגועים העזים שחשה המשוררת לחוות העלמות בסמוך לקבוצת כנרת, לדגניה א' ולַכנרת וסביבתה, שם עבדה כפועלת חקלאית בתקופת העלייה השנייה. מאחר שחלתה, נבצר ממנה לחיות בין חבריה כשותפה מלאה ולכן עזבה, וממקום מגוריה בתל אביב, היא הוזה-חולמת ונזכרת בשנותיה כחלוצה. המשוררת מעלה על נס את ערכי תנועת העבודה: עבודה חקלאית, אהבת ארץ ישראל, וחוויות השמחה וההתבוננות, שזכתה להם בנופי הכנרת.
השיר הולחן על ידי יהודה שרת, נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ושורותיו הראשונה והאחרונה נעשו לביטויים.
"ואולי" זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, כשבולט במיוחד ביצועו של אריק איינשטיין שהופיע באלבום ארץ ישראל הישנה והטובה. השורה האחרונה בשיר נבחרה להופיע על השטר בערך 20 ש"ח שהנפיק בנק ישראל בנובמבר 2017.
הפארק הלאומי באנף
הפארק הלאומי באנף (אנגלית: Banff National Park), שהוקם בהרי הרוקי ב-1885, הוא הפארק הלאומי הוותיק ביותר בקנדה. הפארק נמצא במרחק של 110 - 180 קילומטרים מערבית לעיר קלגרי שבפרובינציית אלברטה, והוא משתרע על שטח של 6,641 קילומטרים רבועים, שבהם הרים רבים, קרחונים ושדות קרח, יערות מחטניים צפופים ונופים אלפיניים. שדרת אייספילדס (שדות הקרח) משתרעת מאגם לואיז, ומגיעה עד לפארק הלאומי ג'ספר שבצפון. מערבית לפארק באנף שוכנים יערות פרובינציאליים והפארק הלאומי יוהו, ודרומית נמצא הפארק הלאומי קוטניי. המרכז המסחרי של הפארק הוא העיירה באנף, הנמצאת בעמק נהר בואו.
בשנים הראשונות לקיומו של הפארק נודעה חשיבות לחברת מסילת הרכבת הפסיפית הקנדית שפעלה בו, בנתה את מלון באנף ספרינגס ואת שאטו אגם לואיז, ומשכה למקום תיירים רבים באמצעות מסע פרסום נרחב. בתחילת המאה ה-20 נבנו בפארק דרכים אחדות, ובשנות ה-90 הגיע מספר התיירים השנתי ל-5 מיליון איש. כ-8.75 מיליון אנשים נוספים חוצים את הפארק דרך הכביש המהיר הטרנס קנדי העובר בשטחו.
היסטוריה.
מעדויות ארכאולוגיות שנמצאו ב עולה כי ההתיישבות האנושית הקדומה ביותר באזור הפארק הייתה לפני למעלה מ-10,000 שנים. קודם להגעת האדם הלבן לאזור התגוררו בו מספר שבטי אינדיאנים, שהתקיימו על צייד ביזונים, באפלו ובעלי חיים אחרים. ב-20 ביולי 1871 התקבלה קולומביה הבריטית כחברה בקנדה, וכחלק מהמהלך הסכימה הממשלה הקנדית להקים מסילת רכבת טרנס-יבשתית. בניית המסילה החלה ב-1875 במעבר קיקינג הורס, נמשכה צפונה למעבר ילוהד, והיא שימשה כנתיב מעבר דרך הרי הרוקי. בניית המסילה נמשכה עשר שנים.