האקלים בטירובלה מסווג כאקלים מונסון טרופי. שבו יורד גשם משמעותי ברוב חודשי השנה. לעונה היבשה הקצרה יש השפעה מועטה על האקלים הכללי. סיווג האקלים על פי Köppen-Geiger הוא Am. הטמפרטורה בעיר עומדת על 27.3 מעלות צלזיוס בממוצע. כמות המשקעים הממוצעת בשנה עומדת על 3298 מ"מ.
הטמפרטורה הממוצעת היא 29.0 מעלות צלזיוס. אפריל הוא החודש החם ביותר בשנה. ביולי הטמפרטורה הממוצעת הנמוכה ביותר בשנה והיא עומדת על 26.4 מעלות צלזיוס. בין החודשים היבשים והרטובים ביותר, ההבדל במשקעים הוא 574 מ"מ. כמות המשקעים הנמוכה ביותר יורדת בחודש ינואר, הממוצע החודשי עומד על 22 מ"מ. בחודש יוני יורדת כמות המשקעים הגבוהה ביותר בממוצע של 596 מ"מ.
בשל הקרבה לקו המשווה, שינויי הטמפרטורה הממוצעת בטירובלה הם מעטים מאוד. במהלך השנה, הטמפרטורות הממוצעות משתנות ב-2.6 מעלות צלזיוס בלבד.
טירובלה ידועה בעיקר בזכות מזג האוויר הנעים שלה. רוחות מונסון דרום מערביות מביאות לטירובלה ממטרים כבדים החל מחודש אוגוסט למשך מספר חודשים. הזמן הטוב ביותר לבקר בעיר אחרי עונת גשמי המונסון.
חינוך ובריאות.
בית הספר הממוסד הראשון הוקם בטירובלה באמצע המאה ה-18. הוראת האנגלית החלה בעיר, בבית הספר המסיונרי CMS שבטירובלה. בנוסף מתקיימים בעיר עוד 4 בתי ספר תיכוניים שרמת הלימודים בהם עומדת בסטנדרטים גבוהים. בשנת 1952 הוקמה בעיר המכללה הראשונה ומאוחר יותר הוקמו עוד 2 מכללות.
בעיר ישנם חמישה בתי חולים שאחד מהם הוא בית חולים אוניברסיטאי.
דָת.
בתוך הגבולות העירוניים המודרניים של טירובלה חיים בה, מספר כמעט שווה של נוצרים (48.03%) והינדים (46.92%). המוסלמים מהווים 4.80% מהאוכלוסייה.
בטירובלה שוכן מקדש Sree Vallabha שהוא היחיד מסוגו במדינה שבו מתקיימים אירועי קתקאלי Kathakali כמנחה פולחנית מדי ערב.
ספורט.
ענפי הספורט הפופולריים בטירובלה הם כדורגל וקריקט. העיר טירובלה מארחת טורנירי כדורגל וקריקט רבים ברמת המחוז והמדינה. יש בטירובלה אצטדיון שמתוחזק על ידי המועצה העירונית. בו מקיימים רוב הטורנירים. הוא נקרא גם "אצטדיון פריטי".
כדורגל.
בנוסף לאצטדיון העירוני קיים בעיר בית ספר לכדורגל בשם Little Flower UP, West Othera. ילדים בגילאי 6 עד 16 מקבלים בו הדרכה. כדורגלן העבר KT Chacko, אימן בבית הספר.
קריקט מקורה.
איגוד הקריקט של קרלה הקים בעיר את מתחם הקריקט המקורה ברמה עולמית עם 7–24 מתקני אימון. המתחם צמוד לאצטדיון העירוני והוא בנוי על 743.2 מטרים רבועים. המתחם מכיל גם ספרייה, חדר כושר, חדר ישיבות ואולם כנסים. מתקן הקריקט המקורה הוא המתקן הראשון מסוגו במדינה.
אוכל ופעילויות תרבות אחרות.
העיר טירובלה מארחת אירועי תרבות רבים כולל מופעי פרחים, פסטיבלי אוכל ואירועים רבים אחרים מדי שנה.
בית הכנסת הישן בראש פינה
בית הכנסת הישן בראש פינה נוסד בשנת 1885 על ידי מתיישבים מהעלייה הראשונה, ננטש בשנות ה-50 של המאה ה-20 ושופץ ושומר יחד עם שאר השכונה בשנות ה-90.
היסטוריה.
ב-1875 רכש אליעזר רוקח מצפת, יחד עם אחדים מחבריו בני היישוב הישן, מחצית מאדמות הכפר הערבי ג'עוני, ששכן למרגלות צפת בסמוך לדרך צפת-טבריה, וב-1878 התיישבה במקום קבוצה של משפחות יהודיות מצפת. לאחר ביקורו של משה מונטיפיורי בארץ ב-1875 חלה התעוררות לצורת התיישבות יצרנית יותר. ב-1878 רכשה חבורה של 30 משפחות מבני צפת, מחצית מאדמות הכפר הערבי ג'עוני, כפר ששכן מזרחית לצפת.
לאחר שלא צלחה ההתיישבות של תושבי צפת הם מכרו את אדמותיהם לקבוצת המתיישבים החדשה שהגיעה ממוינשט שברומניה בשנת 1882 וחידשה את המושבה ואף שינתה את שמה ל'ראש פינה'.
בית הכנסת הוקם על מקום שכונה בפי הערבים - "כניס אל יהוד" שבו על פי ההשערה עמד בית כנסת קדום.
בשנת 1885 הורחב בית הכנסת כחלק מבניית מבני ציבור ובתים פרטיים בסיוע הברון רוטשילד לאחר שנים בהם השלטון העות'מאני הערים קשיים על בניית בתים בשכונה. מתחת בית הכנסת בנה הברון בית מרחץ ומקווה לרווחת תושבי השכונה.
בית הכנסת נבנה כבית כנסת אשכנזי, כך למשל סידור הספסלים משני צידי הבימה וגגו העשוי רעפים.
תקרת בית הכנסת עשויה בצורת כיפה ונושאת עימה סיפור – לפני שהגיעו המתיישבים הרומנים הראשונים לראש פינה, שלח להם הרב דוד שו"ב שהיה נציגם בארץ לאחר שהגיע ביום שלג סוער ש"ישנם מים רבים בראש פינה" כשהוא מתכוון לנחל ראש פינה הקטן שבאותה העת סער בהתאם למזג האוויר. הקבוצה הבינה בטעות שהמים גדולים דים כדי להשיט בהן סירות דיג ושלחו את נגר הקבוצה, עקיבא דרקסלר, ללמוד בניית אוניות. לאחר שהגיעו לארץ הבינו את טעותם והשתמשו בסירות הדיג כדי לבנות את תקרת בית הכנסת בצורת כיפה.
הנגר דרקסלר היה גם זה שבנה את רהיטיו המקוריים של בית הכנסת.
הכותל שאליו התפללו בבית הכנסת היה כותל דרום – לכיוון ירושלים, ובכותל המזרח ישבו פקידי הברון ונשותיהם על במה מוגבהת.
כיום.
בשנות ה-50 ננטשה השכונה לאט ותושביה עברו לבתים המרווחים יותר בעיר התחתית. בית הכנסת גם הוא ננטש ועמד שומם שנים רבות. בשנות התשעים עבר תהליך שיקום ושיפוץ יחד עם שאר השכונה מסביבו. פעולות השיקום והשחזור, שימרו את אופיו המיוחד של המקום על תקרתו העגולה, ציורי הקיר ורהיטיו המקוריים רובם מימי העלייה הראשונה, הציורים האותנטיים משנת 1887 עברו שחזור ארבע פעמים.
כיום בית הכנסת פעיל ומתקיימות בו תפילות בשבתות וימי חול.
יוליאן שרנר
יוליאן שרנר (בגרמנית: Julian Scherner; 23 בספטמבר 1895 – 28 באפריל 1945) היה פוליטיקאי גרמני, חבר במפלגה הנאצית ובכיר בשורות השוצשטאפל, אשר שימש כמפקד האס אס והמשטרה בקרקוב, פולין הכבושה, במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ילדות.
יוליאן שרנר נולד ב-23 בספטמבר 1895, בעיר החוף שבקולוניה הגרמנית במזרח אפריקה, שם חי לאורך השנתיים הראשונות של חייו. בנעוריו למד בקדטננשטלט שונים בגרמניה, מעין אקדמיות צבאיות לצוערים, הראשונה שבהן, קרלסרוהה, בין השנים 1905–1911, והשנייה, ברלין-ליכטרפילד, בין השנים 1911–1914.
קריירה צבאית.
ניצני הקריירה הצבאית של שרנר הופיעו לראשונה ב-15 במרץ 1912, עם גיוסו לרגימנט החי"ר ה-114 "פרידריך השלישי". הוא התקדם עד לדרגת , בטרם מונה באופן רשמי לקצין ב-5 באוגוסט 1914.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נפלט לתוך המצבה הכללית של החיל המלכותי, ושירת, בין השאר, כ, , וכן במספר תפקידים פיקודיים אחרים, כאשר הבכיר מביניהם היה מפקד מחלקה. במהלך הלחימה נפצע בראשו ובקרסולו מרסיסי פגזים ומאש חיה, ואושפז בתהליך שיקום ארוך שנמשך בין השנים 1914–1915.
עם שחרורו מבית החולים שב ליחידתו, אולם נפל בשבי הצרפתי בחודש מאי אותה שנה. הוא קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה ואת אות הפציעה, בטרם שוחרר מהצבא ב-30 במרץ 1920, בדרגת אובר-לויטננט. ב-1923 השתתף בפוטש במרתף הבירה, ובמהלכו נפצע ונעצר. כעבור שנה נישא לרוזיטה, ולשניים נולדו שני ילדים.
בשנים שלאחר המלחמה הצטרף שרנר לשורות ה, ארגון התנדבותי שפעל נגד הזרמים הקומוניסטים בראשיתה של רפובליקת ויימאר. למחייתו עבד כפקיד בנק בין השנים 1920–1924, כעוזר חנות עד ל-1930, וכשותף בעסק מסחרי עד ל-1934.
קריירה בשוצשטאפל.
שרנר הצטרף לשורות השוצשטאפל ב-28 בדצמבר 1932 והוכיח את עצמו כחייל מוצלח במהרה. במהלך השנתיים הבאות סיים את הכשרתו כקצין מן המניין בארגון, ובין השנים 1937–1940 פיקד על מחנה אימונים בדכאו, עד שהועבר לבית ספר לקצונה בבאד טלץ.
במשך תקופה קצרה ב-1939 שימש שרנר כמפקד רגימנט האס. אס. גבירגסייגר ה-11 "ריינהרד היידריך". ב-1940 מונה למפקד יחידת גולגולת המת ה-8, וב-1941 למפקד חיל המצב הגרמני שהוצב בפראג. באותה שנה החל לפקח על הקמת מחנה אימונים של השוצשטאפל ב, בוהמיה, ובאוגוסט מונה לתפקיד מפקד האס אס והמשטרה בקרקוב, פולין.
על אף הצלחתו המקצועית הרבה, היה ידוע שרנר באופיו המושחת. הוא היה חברו הקרוב של אוברשארפיהרר היינץ קלייר, וסייע לו להצטרף לשורות השוצשטאפל. כמו כן העניק לו חופשות ממושכות. קלייר סופח במהרה לסגל לשכתו של שרנר, וב-15 בדצמבר 1941 אף החל לשמש כמזכירו הפרטי. שרנר נהג ללוות ממנו כספים מעת לעת, דבר שהיה מנוגד לסטנדרטים הצבאיים שהיו נהוגים באותה העת.
כעבור שנה עמדו שניהם למשפט בגין התנהלות לא נאותה ואחזקת סחורה מוברחת. קלייר טען כי שרנר היה חייב לו כסף רב, בנוסף לכך שמהל בתשומות שנגעו לאספקת המזון, וכן השתמש ברכב של עבודתו עבור צרכיו הפרטיים. קלייר עצמו נעצר בגין הפרשה, ושרנר ננזף באופן אישי בידי רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר, בגין אופן חייו הראוותני. הימלר נזף בו בחומרה והורה לבית המשפט להמשיך לחקור את עסקיו.
אס אס אובר-גרופנפיהרר פרידריך-וילהלם קריגר, חבר ילדות קרוב של שרנר, זומן למשפט בכדי להעיד על אופיו. לדבריו, .
בפסק הדין נקבע כי שרנר ניצל את המשאבים שעמדו לרשותו באופן מושחת, ואף עזר לקלייר להימנע מסיפוח לשדה הקרב בחזית המלחמתית. על אף כן, נקבע כי לא לקח חלק בשחיתות צבאית כלשהי, ולפיכך לא נתפשו עבירותיו כראויות לעונש ממשי מטעם בית המשפט. הוא נידון לארבעה עשר ימי מעצר בית, אך עונשו נדחה עד לתום המלחמה, ומעולם לא הושלם.
שרנר תמך בגירוש ורצח יהודי פולין כפתרון לבעיה היהודית, וזכה לעצמאות רבה. ב--28 במאי 1942, החל לפנות את גטו קרקוב בעזרת פלוגות המשטרה שעמדו לרשותו מתוקף תפקידו. תחילה, הקיפו אנשי המשטרה את הגטו והודיעו ליושביו כי עליהם להירשם כיהודים או שיוצאו להורג, בטרם הועמסו לרכבות שיועדו להגיע למחנה ההשמדה אושוויץ.