תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ה-1
תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ה־1 היא טקס הענקת הפרסים הראשון של פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער. הטקס התקיים ב-25 באוגוסט 2021 במדיטק בחולון בהנחיית שירלי לוי וקווין רובין. הטקס שודר ב-1 בספטמבר של אותה השנה בערוץ ניקלודיאון.
זהו הטקס הראשון של תחרות הפרסים מאז ההפרדה של סדרות הילדים והנוער מטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בשנת 2020.
אופן בחירת הזוכים בטקס יתבצע על פי שקלול הצבעת חברי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה – שיהוו 70% מההחלטה, והצבעת נבחרת צעירים מכל חברי הארץ המונה 100 חברים בחלוקה של 50 בגילאי 5 עד 9, ו–50 בגילאי 10 עד 15.
מועמדים.
רשימת המועמדים העולים לגמר התפרסמה ב–8 באוגוסט 2021. התוכניות שהגישו מועמדות לתחרות ולא קיבלו מועמדות בטקס הן מחנה אבא, משפחה בהנפקה, קסום זום!, אגדות מרשמלו, אין דה גיים, סטיצ׳ז, גינת הצוציקים עם דוד חיים ואנחנו כאן.
הזוכים הוכרזו ב-25 באוגוסט 2021.
פרסי בחירת הילדים.
בקטגוריות אלו ההצבעה פתוחה לקהל הרחב.
ממלכת דלמטיה
ממלכת דלמטיה הייתה חלק מממלכת הבסבורג, ולאחר מכן חלק מהאימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, הצטרפה דלמטיה למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, אשר מאוחר יותר התאחדה עם ממלכת סרביה ליצירת ממלכת יוגוסלביה.
רקע.
לאחר פירוק הרפובליקה של ונציה כתוצאה מכיבוש ונציה על ידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה, סופחו הנחלות הוונציאניות בחוף המזרחי של הים האדריאטי, כמו גם רוב שאר שטחה הוונציאני, לאוסטריה בהסכם קמפו פורמיו בשנת 1797. נחלת הכתר האוסטרית של דלמטיה הוקמה מהשטחים הוונציאנים בדלמטיה ובמפרץ קוטור. עיר המדינה הימית דוברובניק הצליחה לשמור על עצמאותה אז.
לאחר הכיבוש על ידי חייליו של נפוליאון בונפרטה, סופחה המדינה לצרפת בשלום פרסבורג בשנת 1805 והייתה חלק מהמחוזות האיליריים. בשנת 1815, לאחר קונגרס וינה, כל האזור, כולל אזור רפובליקת רגוזה לשעבר, נמסר לידי האימפריה האוסטרית.
1815–1867.
מבצר נבנה על חצי האי פרובלאקה כדי לשלוט באופן צבאי בתנועת הספנות למפרץ קוטור. לאחר אירועי מהפכות 1848 באימפריה האוסטרית, דלמטיה הוכפפה זמנית לשליטתו של הבאן יוסיפ ילאצ'יץ' הקרואטי. במהלך המהפכות של 1848 הציעו לאומנים קרואטים בסאבור את איחוד הממלכה המשולשת, שתהיה איחוד תרבותי ופוליטי קרואטי אוטונומי בתוך האימפריה ההבסבורגית. נציגים פוליטיים של קרואטיה הביאו את הרעיון לקיסר, ודרשו את איחוד שלוש הממלכות הקרואטיות. מאידך, האליטה דוברת האיטלקית השולטת בדיאט הדלמטי דחקה באוטונומיה של הממלכה כאדמת כתר אוסטרית – נגד דרישת תנועת התחייה הלאומית הקרואטית לממלכה משולשת.
הפשרה האוסטרו-הונגרית.
לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, ממלכת קרואטיה-סלאבוניה נשארה חלק מטרנסלייטניה כמדינה אוטונומית, בעוד שדלמטיה הפכה לחלק מציסלייטניה, וכך נשארה חלק מאוסטריה. בניגוד לרצונו של הרוב הקרואטי, לא התקיים איחוד רשמי עם ממלכת קרואטיה-סלאבוניה. ההפרדה הפוליטית המתמשכת נותרה נקודת עימות פוליטית עד לסופה של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
שפה.
בדלמטיה האוסטרית, כפי שהיה תחת השלטון הוונציאני, האיטלקית המשיכה לשמש כשפה הרשמית. בין השנים 1870–1880 הפכה השפה הקרואטית או הסרבית לשפת העסקים של הפרלמנט הדלמטי לאחר שמפלגות דרום סלאביות זכו ברוב. במהלך תקופה זו, קרואטית או סרבית הפכה לשפה הרשמית החיצונית של רשויות המדינה במקום איטלקית, אולם השפה הרשמית הפנימית של רשויות המדינה נשארה עד זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה איטלקית בלבד.
רוזנות טירול
רוזנות טירול הייתה נחלת האימפריה הרומית הקדושה שהוקמה בערך בשנת 1140. במקור היא הייתה תחת הריבונות של רוזני טירול, היא עברה בירושה לידי רוזני גוריציה ב-1253 ולבסוף נפלה בידי בית הבסבורג האוסטרי ב-1363. בשנת 1804 הפכה רוזנות טירול, שאוחדה עם נסיכויות-הבישוף החילוניות של טרנט ובריקסן, לאדמת כתר של האימפריה האוסטרית בשנת 1804, ובשנת 1867 הפכה לנחלת כתר ציסלייטנית של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
היום שטחה של ארץ הכתר ההיסטורי מחולקת בין האזור האוטונומי של טרנטינו-אלטו אדיג'ה האיטלקי ומדינת טירול האוסטרית. שני החלקים מאוחדים כיום שוב כחלק מהאזור האירופאי טירול-דרום טירול-טרנטינו.
היסטוריה.
הקמת הרוזנות.
לפחות מאז שהמלך הגרמני אוטו הראשון כבש את ממלכת איטליה הלומברדית בשנת 961 והוכתר בעצמו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה ברומא, הפכו המעברים העיקריים של האלפים המזרחיים לאזור מעבר חשוב. המלכים הגרמניים טיילו בקביעות במעבר ברנר או במעבר רשן במסעותיהם האיטלקים במטרה להכתרת האפיפיור או להתבססות השלטון הקיסרי.
בשנת 1004 הפריד היינריך השני, מלך גרמניה את אחוזות טריינט ממרקיזות ורונה הצפון-איטלקית והעניק לבישופי טרנטו זכויות שלטון באזור. בשנת 1027 העניק יורשו הסאלי של היינריך, הקיסר קונרד השני, לבישופים של טרנט נחלות נוספות סביב בוצן ובאזור וינשגאו; יחד עם זאת, הוא הקנה לבישוף מבריקסן זכויות שליטה באכטל ובאינטל, חלק מדוכסות הגזע הגרמנית של בוואריה, תחת שלטונו של בנו של קונרד היינריך השלישי. במיוחד בישופי בריקסן נותרו תומכים נאמנים של השליטים הסאליים במאבק האינווסטיטורה ובשנת 1091 קיבלו גם את עמק הפוסטר מידיו של הקיסר היינריך הרביעי.
השושלת השלטת משנת 1140 ואילך, החזיקה בטירת טירול שליד מראן וניהלו את דיוקסיית טרנטו. הם הרחיבו את שטחם על חלק גדול מהאזור ובאו להתעלות על כוחם של הבישופים, שהיו מבחינתם האדונים הפיאודלים שלהם. לאחר שחרורו של היינריך העשירי, דוכס בוואריה מבית ולף בשנת 1138, קיבלו רוזני טירול את עצמאותם. כאשר היינריך האריה קיבל בחזרה את הדוכסות הבווארית מהקיסר פרידריך ברברוסה בגוסלאר בשנת 1154, נכסיו כבר לא כללו את אדמות טירול. הרוזנים טענו לעצמאותם תחת שושלת ויטלסבאך הבווארית העולה. בשנת 1210 השתלט אלברכט הרביעי, רוזן טירול גם על ניהול בישופות בריקסן, מול רוזני אנדכס המתחרים.
גוריציה-טירול.
בשנת 1253 ירש מיינהארד, רוזן גוריציה את אדמות טירול על ידי נישואיו לאדלייד, בתו של הרוזן האחרון אלברכט הרביעי מטירול. כשבניהם חילקו את אחוזתם בשנת 1271, בנם הבכור מיינהארד השני לקח את טירול. הוא תמך במלך הגרמני רודולף מהבסבורג נגד יריבו אוטוקאר השני, מלך בוהמיה. בתמורה הוא קיבל את דוכסות קרינתיה עם מרקיזות קרניולה בשנת 1286.
בשנת 1307 בנו של מיינהארד, היינריך נבחר למלך בוהמיה, לאחר מותו, היה לו בת אחת ששרדה, מרגרטה, אשר יכלה לקבל רק את טירול. בשנת 1342 היא נישאה ללודוויג החמישי, דוכס בוואריה, אז מרקיז ברנדנבורג. העיט האדום במעיל טירול עשוי לנבוע מנשר ברנדנבורג בתקופה שבה היא ובעלה שלטו בטירול ובברנדנבורג באיחוד אישי, אם כי הנשר הטירולי הופיע כבר במאה ה-13.
לודוויג החמישי נפטר בשנת 1361, ושנתיים לאחר מכן מת בנה של מרגרט מיינהארד השלישי. בהיעדר צאצאים שירשו אותה, ירש את הרוזנות רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה ההבסבורגי בשנת 1363. הוא הוכר על ידי בית ויטלסבאך בשנת 1369. מאותה תקופה ואילך שלטו בטירול בנים משושלת הבסבורג האוסטרית, שהחזיקו בתואר הרוזן.
אוסטריה.
לאחר חלוקת האדמות התורשתיות ההבסבורגיות על ידי חוזה נויברג משנת 1379, נשלטה טירול בידי צאצאיו של לאופולד השלישי מאוסטריה. לאחר חלוקה שנייה בתוך הקו הלאופולדיני בשנת 1406, שלט בה פרידריך הרביעי. בשנת 1420 הוא הפך את אינסברוק לבירת טירול. בשנת 1490 ויתרו בנו ויורשו סיגיסמונד על טירול ואוסטריה הנוספת לטובת בן דודו הגרמני הגרמני מקסימיליאן הראשון מהבסבורג. אז מקסימיליאן הראשון איחד מחדש את כל אדמות הבסבורג תחת שלטונו. בשנת 1500 הוא רכש גם את השטחים הנותרים של גוריציה (גרץ) סביב ליינץ ועמק פוסטר.
כאשר מת פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1564, הוא הוריש את השלטון על טירול ואוסטריה הנוספת לבנו השני, הארכידוכס פרדיננד השני. שני השטחים לאחר מכן נפלו לבניהם הצעירים של הקיסרים ההבסבורגים: הארכידוכס מתיאס בשנת 1608 ומקסימיליאן השלישי בשנת 1612. לאחר מותו של הארכידוכס זיגיסמונד פרנץ בשנת 1665, כל אדמות הבסבורג היו שוב תחת שלטונו המאוחד של הקיסר לאופולד הראשון .
מתקופתה של מריה תרזה מאוסטריה (1740–1780) ואילך נשלטה טירול על ידי השלטון המרכזי של המלוכה ההבסבורגית בווינה. בשנת 1803 נמסרו אדמות הבישופיות של טרנטו ובריקסן ושולבו ברוזנות.
מלחמות נפוליאון.
לאחר התבוסה על ידי נפוליאון בשנת 1805, נאלצה אוסטריה לוותר על טירול לטובת ממלכת בוואריה בחוזה פרסבורג. טירול כחלק מבוואריה הפכה לחברה בקונפדרציית הריין בשנת 1806. הטירולים קמו נגד הרשות הבווארית והצליחו שלוש פעמים להביס את הכוחות הבוואריים והצרפתים שניסו לכבוש את המדינה מחדש.
אוסטריה הפסידה במלחמת הקואליציה החמישית נגד צרפת, וקיבלה תנאים קשים בהסכם שנברון בשנת 1809. הגיבור הלאומי של טירול, אנדראס הופר, מנהיג המרד, הוצא להורג בשנת 1810 במנטובה. כוחותיו הפסידו בקרב שלישי ואחרון נגד הכוחות הצרפתים והבוואריים. טירול נשארה תחת בוואריה וממלכת איטליה הנפוליאונית במשך ארבע שנים נוספות.
בשנת 1814, בהחלטות קונגרס וינה, טירול התאחדה מחדש והוחזרה לאוסטריה ושולבה באימפריה האוסטרית. משנת 1867 ואילך היא הייתה נחלת הכתר בציסלייטניה.
פירוק הרוזנות.