הכנס השלישי התקיים בחודש דצמבר 2007. בין הנושאים שדנו בו היו שירותי הרווחה במגזר הערבי, שיפור התהליכים לאוכלוסייה הערבית במעברי הגבול ובשדות התעופה, ערים מעורבות, מקומות נטושים קדושים למוסלמים. בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, קולט אביטל, ראובן ריבלין, דליה רבין, שרת החינוך יולי תמיר, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, אורי אריאל ועמי אילון.
הכנס הרביעי.
הכנס הרביעי התקיים בחודש דצמבר 2008 במרכז הערבי-יהודי ביפו. בין הנושאים שעסקו בו היו מעמדה של התרבות הערבית בישראל, האקדמיה ללשון ערבית, חינוך לחיים משותפים, החוקה והערבים בישראל, מוכנות היישובים הערבים בעורף למקרי חירום ועוד.
בין המשתתפים היו הרב מיכאל מלכיאור, ראובן ריבלין, שרת החינוך יולי תמיר, אבראהים צרצור, נאדיה חילו, עמי אילון, פרופ` גבריאל סלומון, האלה אספניולי, בנימין בן-אליעזר, שר התשתיות, מנחם בן-ששון, פרופ` מחמוד גנאים, יו"ר האקדמיה ללשון הערבית, חיים יבין, יצחק הרצוג, שר הרווחה, עמירה דותן, זהבה גלאון, ג'יימס ב. קנינגהם, שגריר ארצות הברית בישראל, אסתרינה טרטמן, שלי יחימוביץ', דב חנין, חיים אורון, יואל חסון, עיסאם מח'ול, פרופ` חיים מאור ונעים עריידי.
הכנס החמישי.
נערך ב-21 בינואר 2010 במרכז הערבי-יהודי ביפו.
בין המשתתפים בו היו השר בני בגין, זאב אלקין, פרופ יוסי יונה, יוסי שריד, רון פונדק, השר לענייני מיעוטים אבישי ברוורמן, השגריר ג'יימס ב. קנינגהם, סילבן שלום, השר פואד בן אליעזר, השר יוסי פלד, מיכאל איתן, שרה אוסצקי לזר, מאיר שטרית, מירי רגב, דב חנין, אילן גילאון, ראש עריית תל אביב רון חולדאי, עפו אגבאריה, פרופ יצחק רייטר, אבראהים צרצור, פרופ ראסם חמייסי, אורית זוארץ, ראש עריית נצרת, ראמז ג'ראייסי ושר החינוך גדעון סער.
הכנס השישי.
נערך ב-27 בינואר 2011 במרכז היהודי ערבי ביפו.
פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה
פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרואה השני (בצרפתית: François de Neufville, 2ème duc de Villeroy; 7 באפריל 1644, ליון - 18 ביולי 1730, פריז) היה אציל ואיש צבא צרפתי.
ביוגרפיה.
אביו של פרנסואה היה ניקולא דה נוויל, מרקיז וילרואה, שהיה מרשל של צרפת והאפוטרופוס של המלך הצעיר לואי ה-14, שמאוחר יותר העניק לו תואר דוכס. פרנסואה נהנה ממערכת יחסים הדוקה עם לואי, והיה לאחד מאנשי המעגל הפנימי שלו. וילרואה סומן כבעל פוטנציאל לקריירה צבאית מבטיחה, שהייתה מועדפת עליו, בין השאר בגלל קרבתו למלך, היותו אחד מהאנשים הבולטים בחצר המלוכה בכלל, כישוריו כמנהיג חברתי והתנהגותו בהתאם לכללי הנימוס. ב-1693, ללא ניסיון ממשי בפיקוד בעל חשיבות, הוא מונה למרשל של צרפת. ב-1695, לאחר מותו של דוכס לוקסמבורג, הוא קיבל את הפיקוד על צבא צרפת שבפלנדריה תוך כדי מלחמת תשע השנים; ויליאם השלישי ראה בו יריב נחות בהשוואה לדוכס לוקסמבורג. וילרואה היה אחראי להפצצה הנרחבת של בריסל ב-1695, שבגללה שופצה העיר במאה ה-18 וקיבלה את המראה הנוכחי שלה מבחינה אדריכלית (אם כי היא נפגעה גם במלחמות העולם).
ב-1701 נשלח וילרואה לאיטליה כמחליפו של ניקולא קאטינא, וזמן קצר לאחר מכן הובס על ידי צבאו של הנסיך אויגן מסבויה בקרב קיארי שהיה חלק ממלחמת הירושה הספרדית. בפברואר 1702 הוא הובס ונשבה לאחר שהופתע בקרב קרמונה, והוחלף על ידי הדוכס מוונדום.
בשנה שלאחר מכן התמודד וילרואה מול הדוכס ממרלבורו בארצות השפלה. בעיותיו של מרלבורו עם ההולנדים והנציגים האחרים של הברית הגדולה מנעו את האסון מבחינת וילרואה במשך זמן מה, אך ב-1706 תקף מרלבורו והביס את וילרואה ללא תנאי בקרב ראמיאי. לואי ניחם את ידידו הוותיק, אך בכל זאת החליף אותו בפיקוד על הצבא, ומאותה עת וילרואה חי חיים של איש חצר ושמר על ידידותו עם לואי אף על פי שנחשד במספר מזימות פוליטיות.
בתקופת העוצרות היה וילרואה האפוטרופוס של לואי ה-15, ובין 1717 ל-1722 כיהן במספר תפקידים ציבוריים בכירים. אולם, לאחר שניסה לפעול נגד העוצר פיליפ השני מאורליאן הוא נשלח לכהן כמושל ליון, ולמעשה לגלות. משפחתו של וילרואה ספגה חרפה נוספת לאחר ששניים מחבריה הצעירים, דוכס רץ והמרקיז ד'אלינקור, הוגלו לאחר שנתפסו מקיימים יחסי מין בגני ורסאי. לואי ה-15 החזיר את וילרואה לעמדת כוח כשהגיע לבגרות מבחינת החוק.
חור בלב
פרנסואה דה נוויל, דוכס וילרוי
רנדי קוטור
רנדי דואן קוטור (באנגלית: Randy Duane Couture; נולד ב-22 ביוני 1963) הוא לוחם אמנויות לחימה משולבות, מתאבק בסגנון יווני רומי ושחקן קולנוע אמריקאי. הוא היה אלוף במשקל כבד שלוש פעמים, ופעמיים אלוף במשקל בינוני כבד בארגון ה-UFC. קוטור הוא אחד משלושת הלוחמים היחידים ב-UFC המחזיק תואר אליפות בשתי קטגוריות משקל שונות. קוטור הוא חבר בהיכל התהילה של UFC, ורבים מחשיבים אותו כלוחם הפופולרי ביותר בענף. הוא גם הלוחם המבוגר ביותר שזכה באליפות ב-UFC, בגיל 46. הוא בעל רשת מועדוני כושר בשם Xtreme Couture.
קוטור מזוהה בדרך כלל עם סגנון לחימה של היאבקות ולחימה על הקרקע. הוא מנצל את יכולתו להוריד מתחרים אל הקרקע, כחלק מהרקע הקודם שלו כמתאבק, ושם לשלוט בקרב מעמדה דומיננטית ולהכות את היריב (סגנון הנקרא ground and pound).
נתונים אישיים
רקורד
יחד עם עמיתו למקצוע, צ'אק לידל, נחשב קוטור לאדם אשר הביא את תחרויות אמנויות הלחימה המשולבות למיינסטרים של הספורט והבידור האמריקאי.
קריירה כשחקן.
בשנת 2005 שיחק בסרט "בלי חוקים" לצידם של צ'ארלי האנם ואלייג'ה ווד. בשנת 2008 השתתף בסרט אמנויות הלחימה "חגורה אדומה" של הבמאי דייוויד מאמט.
בשנת 2010 גילם את רוד הגבוה בסרט הפעולה "בלתי נשכחים".
בשנת 2011 שיחק בסרט "בגידה בן חברים" לצידו של ברוס ויליס.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "החופשה הראשונה" (Good Kids) לצידם של זואי דויטש, דמיאן ביצ'יר ואשלי ג'אד.
בשנת 2019 כיכב לצד מייקל ג'יי וייט בסרט הפעולה "בדרך הקשה", בתפקיד של בריגס.
בשנת 2022 ישוב לגלם את דמותו בתור רוד הגבוה בסרט "בלתי נשכחים 4".
ארנסט קרמר
ארנסט קרמר (גרמנית: Ernst Cramer; 28 בינואר 1913 – 19 בינואר 2010) היה עיתונאי גרמני-יהודי.
ביוגרפיה.
קרמר נולד באאוגסבורג שבגרמניה, בנו של מרטין קרמר, שהיה ב-1922 ממיסדי החברה הספרותית של אאוגסבורג יחד עם ברטולט ברכט. ב-1933 היה ממיסדי תנועת הנוער הפדרלי הגרמני (Bund Deutsch-Jüdischer Jugend, תנועת נוער ציונית). לאחר מכן היה קרמר עוזרו של ד"ר קורט בונדי, שהיה מנהל חוות הלימוד היהודית גרוס ברזן, חווה שהקימה הנציגות הארצית של יהודי גרמניה ב-1936 ובה הוכשרו בני נוער יהודים לעבודות חקלאיות לקראת עזיבתם את גרמניה עקב הרדיפות הנאציות. ב-1938 נאסר קרמר במחנה הריכוז בוכנוואלד למשך כשישה שבועות והנאצים שיחררו אותו בתנאי שיהגר מהמדינה. הוא עזב לארצות הברית, שם עבד בחווה תקופה קצרה ולאחר מכן עבד באוניברסיטת סטנפורד. גם אחותו הלן הצליחה לברוח לארצות הברית, אולם אביו, אמו ואחיו נרצחו בשואה.
קרמר הצטרף לצבא ארצות הברית ונשלח כחייל אמריקאי לאירופה בשנת 1942 שם השתתף בפלישה לנורמנדי ובשחרור מחנה הריכוז בוכנוואלד. באפריל 1945, הצטרף לממשל הצבאי שהוקם בגרמניה לאחר המלחמה.
הוא החל לשמש בשנת 1948 כסגן עורך של כתב-עת שהפעילו הכוחות האמריקאים בשפה הגרמנית בשם Die Neue Zeitung עד לשנת 1954 ולאחר מכן עבד בסוכנות ידיעות. בשנת 1958 הצטרף לבית ההוצאה לאור "אקסל שפרינגר" כסגן עורך של העיתון היומי Die Welt, והמשיך לעבוד בהוצאה זו עד ליום מותו. לאחר מותו של שפרינגר מונה ליו"ר קרן אקסל שפרינגר.
בשנת 1994 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. ב-1996 קיבל את מדליית ליאו בק.
קרמר נישא למריאן אונטרמייר, בת עיר הולדתו והיה אב לשתי בנות. נפטר ב-19 בינואר 2010 בברלין, עשרה ימים לפני יום הולדתו ה-97.
אגרגציה
אגרגציה היא מצב של מערכת קולואידית בלתי יציבה. יציבות המערכת תלויה בכך שלא יתרחש שינוי בגודל החלקיקים כתלות בזמן. לפיכך, כאשר ישנו שינוי בגודל החלקיקים ניתן לומר שהמערכת אינה יציבה.
במערכת קולואידית שאינה יציבה נוטים החלקיקים להתקרב על מנת ליצור אגרגט (חלקיק גדול המורכב ממספר חלקיקים קטנים). האגרגציה נחלקת לשניים: פלוקולקציה שהיא מצב הפיך בו ניתן לחזור למערכת יציבה (בה החלקיקים מופרדים) על ידי השקעת כוחות גזירה מעטים, כגון טלטול המערכת. קואגולקציה לעומת זאת, היא מצב בו האגרגציה אינה הפיכה ולרוב לא ניתן להפריד את החלקיקים בחזרה למערכת יציבה.
סכום כוחות המשיכה והדחייה בין החלקיקים יכתיבו את הימצאות המערכת במצב של פלוקולקציה או אגרגציה. כאשר מתקבל אגרגט עם מרחק גדול יותר בין החלקיקים קל להפריד ביניהם חזרה והמערכת נמצאת במצב של פלוקולקציה. מאידך, ככל שהחלקיקים מתקרבים זה לזה הם "מרגישים" יותר ויותר כוחות משיכה ועשויים להגיע לבור אנרגטי עמוק בו ההיקשרות היא בלתי הפיכה (קואגולקציה).
אגרגציה בהקשר של דנטורציה של חלבונים:
יש חלבונים שהמבנה והרצף שלהם תקינים. למשל שהם צריכים להיות עגולים. הבעיה מתחילה כאשר הצורה התלת ממדית שנוצרת היא שונה מהמקור ונדירה אך היא אינה מזוהה ולכן לא מתפרקת. חלבונים אחרים מאותו סוג יושפעו ותתקבל צורה לא תקינה. כך שכל החלבונים יוצרים אגרגטים = משקעים של חלבון. אגרגציה היא הבסיס למחלות האלציימר. היום מנסים לחקור כיצד נוצרת האגרגציה וכיצד ניתן למנוע אותה.
אלעזר בן חסמא
יוחנן בן ברוקא
קולימטור