ספר על תולדות הקולנוע: מתי התחילה ההיסטוריה של הקולנוע ואילו זרמים אמנותיים הטביעו עליה את חותמם? האם יש לקולנוע פרה-היסטוריה? מהי שפה קולנועית וכיצד התפתחה? איך עיצבו אותה והשפיעו על התפתחותה יוצרים שונים? איזה קשר פועל בין כלכלה, טכנולוגיה וחברה לבין תפיסות אסתטיות והתפתחות המדיום הקולנועי? מהו מקור עוצמתו של הקולנוע במאה ה-20? שאלות אלו ועוד רבות אחרות מקבלות בספר זה התייחסות המאפשרת לעשות סדר בפסיפס העשיר של מאה שנות קולנוע.
פרמינגר מציג את הקולנוע של פרנסואה טריפו, ופורש לפני הקורא תאוריות שעד כה כמעט ולא יושמו בתחום הקולנוע ועניינן בזיקה בין יצירות ובדיאלוג בין יוצרים שונים. פרמינגר בוחן מחדש את סרטיו של פרנסואה טריפו – האמן שניהל דיאלוג חי ותוסס עם המורשת עליה גדל, ומציע פרשנות החושפת היבטים חדשים שעד כה לא היו מוכרים בכתיבה על סרטיו הידועים של טריפו, בהם, "400 המלקות", "ז'יל וג'ים" או "לילה אמריקאי", לצד סרטיו הפחות מוכרים, בהם, "תירו בפסנתרן" ו"אהבה במנוסה".
סרטים עלילתיים קצרים.
כתיבה, בימוי, הפקה ועריכה:
הפצצת שווייץ במלחמת העולם השנייה
הפצצת שווייץ במלחמת העולם השנייה הייתה סדרה של התקפות אוויריות על שטחה של שווייץ, שנערכו על ידי מטוסי בעלות הברית, וגרמו לאבדות בנפש ולנזקי רכוש. לטענת בעלות הברית נעשו התקפות אלו בשוגג. שווייץ חששה שההתקפות או חלקן היו מכוונות ונועדו ללחוץ עליה להפסיק את שיתוף הפעולה הכלכלי שלה עם גרמניה.
רקע.
במהלך המלחמה שמרה שווייץ על נייטרליות. מיקומה - הגובל בגרמניה, צרפת, איטליה ואוסטריה - הביא לכך שבמהלך חלק ניכר מן המלחמה היא הייתה מוקפת כליל בטריטוריות שבשליטת צבאות מדינות הציר. פעולות אוויריות רבות של בעלות הברית כוונו אל מטרות של מדינות הציר ששכנו בקרבת גבולותיהן עם שווייץ.
במהלך המלחמה חדרו מטוסי כל הצדדים הלוחמים אל המרחב האווירי של שווייץ. לא פעם ניצלו מטוסי בעלות הברית את שמי שווייץ כנתיב אווירי בטוח יותר בדרך לתקיפת מטרות במדינות הציר או בדרך חזרה מהן. צוותי מטוסים שנפגעו גם העדיפו לא פעם להנחיתם בשטח שווייץ ולהימנע על ידי כך מנפילה בשבי גרמני או איטלקי. בעקבות זאת עצרה שווייץ והחזיקה בשטחה במהלך המלחמה כ-1,700 אנשי צוות אוויר אמריקניים.
במהלך המלחמה הופעלו צופרי ההגנה האווירית בשווייץ כ-7,000 פעמים. חיל האוויר של שווייץ לא היה מסוגל, מבחינת מספר מטוסיו ואיכותם, למנוע את החדירות למרחב האווירי של המדינה, אם כי מדי פעם הפילו מטוסי הקרב שלו מפציצים של בעלות הברית שחדרו למרחב האווירי של שווייץ (כפי שקרה במרץ 1944) או שאילצו אותם לנחות בשטח שווייץ.
ההתקפות.
במהלך 1940 ערכו מטוסי חיל האוויר המלכותי הבריטי התקפות קלות על ציריך, בזל, ז'נבה והעיר הסמוכה לה רוון (Revens). ב-1 באוקטובר 1943 תקפו מטוסים אמריקניים את העיר סמדן (Samedan) שבדרום-מזרח שווייץ וגרמו לנזק לרכוש.
ההתקפה החמורה ביותר על שטח שווייץ אירעה ב-1 באפריל 1944, כאשר 50 מפציצי B-24 אמריקניים, בדרכם להפצצת לודוויגסהאפן אם ריין (Ludwigshafen am Rhein) שבגרמניה, תקפו את העיר שפהאוזן (Schaffhausen) שבצפון שווייץ, כ-230 קילומטרים ממטרתם. עקב ההתקפה נהרגו 40 (או 50) איש, 150 נפצעו ונגרם נזק רב לרכוש. באותו אירוע הותקפו בטעות גם ערים נוספות בגרמניה ובשווייץ. ממשלת שווייץ עמדה על קיום חקירה ביחס לסיבות לאירוע. חוקרי בעלות הברית מצאו כי תנאי מזג אוויר גרועים גרמו להתפזרות מבני המפציצים האמריקניים מעל צרפת, ושרוחות עזות כמעט והכפילו את מהירותם של חלק מהמטוסים וגרמו לבלבול של הנווטים שלהם ולהתקפת המטרות השגויות בשווייץ, גרמניה וצרפת.
במהלך 1944 התקיפו בעלות הברית גם את קובלנץ, קורנול (Cornol), נידרוונינגן (Niederweningen) ותאיינגן (Thayengen), השוכנות כולן בצפון שווייץ, בקרבת הגבול הגרמני.
ב-22 בפברואר 1945 תקפו מפציצים אמריקניים יישובים בצפון-מזרח שווייץ. עיקר הנזק נגרם לעיר שטיין אם ריין. באירוע זה נהרגו 21 אנשים.
ב-4 במרץ 1945 תקפו ששה מפציצי B-24 את העיר ציריך והטילו עליה 12.5 טון של פצצות ו-12 טון של פצצות תבערה. שבעה אנשים נהרגו. באותו זמן תקפו מטוסים אחרים את בזל ב-12.5 טון פצצות ו-5 טון של פצצות תבערה. מטרתם של המטוסים שתקפו את ציריך הייתה העיר אשפנבורג (Aschaffenburg) שבקרבת פרנקפורט, כ-400 קילומטרים משם, והם סטו מן הנתיב וסברו שהם תוקפים את פרייבורג שבגרמניה.
ב-1945 גם הותקפה פעמיים העיר קיאסו (Chiasso) בקנטון טיצ'ינו שבדרום שווייץ. ההתקפה האחרונה על שווייץ הייתה ב-16 באפריל 1945 נגד העיר ברוסיו (Brusio) שבדרום-מזרח שווייץ.
ההתקפות בשוגג נעשו בעיקר על ידי מפציצים, אך אירע גם שמטוסי קרב-הפצצה ערכו יעפי צליפה על שטחה של שווייץ.
בעלות הברית תירצו את ההפצצות בטעויות ניווט וטעויות אנוש של צוותי המטוסים, תקלות טכניות ותנאי מזג האוויר. השווייצרים מצדם חששו כאמור שההתקפות נועדו ללחוץ עליהם לקטוע את שיתוף הפעולה הכלכלי שלהם עם גרמניה.
פיצויים.
באוקטובר 1944 שילמה ארצות הברית לשווייץ פיצויים על ההתקפה על שפהאוזן בסכום של 4 מיליון דולר. בנוסף לכך, ב-1949 הגיעה ארצות הברית להסכם עם שווייץ על תשלום פיצוי סופי על נזקי הגוף והרכוש שנגרמו עקב ההתקפות השונות על שטחה בסכום כולל של 14.4 מיליון דולר (כ-190 מיליון דולר במחירי 2012).
ביוני 1945 נערך בבריטניה משפט צבאי נגד מפקד המטוס המוביל של המטוסים האמריקניים שתקפו את ציריך שלושה חדשים קודם לכן ונגד קצין הניווט שלו. אב בית הדין היה קולונל ג'יימס סטיוארט, השחקן הנודע, ששירת במהלך המלחמה בחיל האוויר של צבא ארצות הברית. נקבע שהגורמים להפצצה השגויה היו תנאי מזג האוויר ותקלות טכניות, ושני הנאשמים זוכו.
הרפתקאות פו הדב (סרט)
קונוולוציה
קפריסין הטורקית
הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב (מתקן שעשועים)
הבחירות לנשיאות מצרים (2012)
הבחירות לנשיאות מצרים בשנת 2012 (בערבית: انتخابات الرئاسة المصرية للعام 2012) הן הבחירות החופשיות הראשונות לנשיאות מצרים. הבחירות התקיימו בעקבות נפילת השלטון במדינה. הסיבוב הראשון של הבחירות התקיים ב-23–24 במאי 2012 והתמודדו בו 12 מועמדים; הסיבוב השני של הבחירות, בו ניצח המתמודד מוחמד מורסי את אחמד שפיק, נערך ב-16–17 ביוני לאחר שלא הושגה הכרעה בסיבוב הראשון.
זו מערכת הבחירות השנייה בתולדות מצרים בה התמודדו יותר ממועמד אחד; (הפעם הקודמת הייתה בבחירות 2005). וכן היו אלו הבחירות הראשונות לנשיאות לאחר ההפיכה במדינה.
כללים.
כללי הבחירות פורסמו ב-30 בינואר 2012. נקבע כי מועמד חייב להיוולד במצרים להורים מצרים, אסור שיחזיק באזרחות כפולה ואסור שיהיה נשוי למי שאינו אזרח מצרי. כדי להיות מועמד דרוש תמיכה של 30 חברי פרלמנט או חתימות של 30,000 בעלי זכות בחירה. על פי ועדת הבחירות המצרית, הליך הרישום החל ב-10 במרץ 2012 והסתיים ב-7 באפריל.
מועמדים.
לפני הסיבוב הראשון, 23 מועמדים נרשמו רשמית למרוץ, חלק מהמועמדים פרשו בטרם ההרשמה ועשרה מועמדים נפסלו סופית בפני ועדת הבחירות המצרית, לאחר שניתן להם אפשרות ערעור בפני הוועדה עצמה. ביניהם ניתן למצוא שלושה מועמדים מרכזיים. הראשון, סגן הנשיא וראש המודיעין המצרי תחת משטרו של מובארק, עומר סולימאן, בשל היעדר כ-1000 חתימות ממחוז אחד, השני, המועמד הסלפי אבו איסמעיל, בשל אזרחותה האמריקאית של אמו והשלישי, מועמד האחים המוסלמים למרוץ, ח'יירת א-שאטר, בשל עברו הפלילי (ישב בכלא של הממשל הקודם של מובראק, בשל פעילותו במסגרת האחים המוסלמים שהיה בזמנו בלתי חוקי). החלטתה של ועדת הבחירות המצרית היא סופית ולא ניתן לערער עליה. ב-23 באפריל אישרה המועצה הצבאית חוק שעבר בפרלמנט הנשלט על ידי האיסלמיסטים ובו איסור על ראשי ממשלות לשעבר, סגני נשיא ושאר חברי מפלגת השלטון הבכירים תחת מובראק לרוץ למשרה ציבורית למשך 10 שנים, ובכך, למעשה, נפסלה המועמדות ה-11 במספר הפסילות, זו של ראש הממשלה לשעבר אחמד שפיק, שכיהן כראש ממשלה תחת ממשלו של מובראק. החוק והפסילה החדשה אושרו גם על ידי ועדת הבחירות המצרית . החוק החדש לא הוחל על מועמדותו של עמר מוסא שכן אינו חל על דרגים ברמת שר , הדרג בו כיהן מוסא בממשלו של מובראק (ראה הערה להלן).
ב-25 באפריל קיבלה ועדת הבחירות את ערעורו של אחמד שפיק כנגד החלטתה הקודמת של הוועדה לפסול את מועמדותו למרוץ לנשיאות (ובכך עמדה הרשימה הסופית על סך של 13 מועמדים כשרים) וכן ועדת הבחירות הצהירה כי "חוק הצינון" החדש גם יובא בפני בית המשפט החוקתי כדי לקבוע האם הוא חוקתי, כפי שנתבקש בערעור . ב-26 באפריל הכריזה ועדת הבחירות על רשימת המועמדים הסופית . ב-16 במאי 2012 פרש מהמרוץ מועמד פחות מרכזי בשם מוחמד פאוזי עיסא, לטובת המועמד עמר מוסא, כשהוא משאיר בכך את רשימת המועמדים הסופית על סך 12 מועמדים . יומיים לפני הסיבוב השני, אליו העפילו מוחמד מורסי ואחמד שפיק, "חוק הצינון" נידון בפני בית המשפט החוקתי שקבע שהחוק אינו חוקתי ומפר את עקרון השוויון ובכך בית המשפט הסיר סופית כל מכשול בפני מועמדותו של שפיק במרוץ לנשיאות, אך זה האחרון הפסיד בסיבוב השני למתחרהו מוחמד מורסי.
תוצאות.
אל הסיבוב השני העפילו שני המועמדים שזכו במספר הקולות הרב ביותר, מוחמד מורסי ואחמד שפיק.
ב-30 ביוני 2012 הושבע הנשיא הנבחר מוחמד מורסי לתפקידו. סמכויותיו של הנשיא, כמו גם חוקה קבועה למצרים, טרם נקבעו.
אלווין ברנשטיין