כבנו של קאדי, הוא התחנך בבית ספר דתי מקומי, ובגיל 10 ידע את הקוראן בעל-פה. כבר בגיל 12 החל לעבוד כמתלמד במזכירות המועצה האימפריאלית (Divan-ı Hümayun). את תפקידו הראשון קיבל בשנת 1840, כשמוּנה למזכיר במשרד של הווזיר הגדול. לאחר מכן עבד חמש שנים בשירותם של מספר מושלי איילטים, וצבר ניסיון בניהול האיילט. משם החל מידהט לטפס במעלה הדרגות. ב-1849 הוא נבחר לנשיאות מג'ליס הווילאיוט (Meclis-i Vala) וב-1851 מונה למזכיר הראשון של הווזיר הגדול.
תפקידו של מידהט במשלחות ביקורת.
קרנו העולה של מידהט בקרב הפקידות הביאה להכללתו במשלחות פיקוח וביקורת. במשלחות אלה הפגין יעילות ולא חשש להצביע גם על כשלים בדרגים הרמים, כך צבר אויבים מסוכנים. תפקודו היעיל של מידהט במשלחת ב-1852, לאיילט דמשק וחלב, הקנה לו תפקיד במועצה העליונה. תפקיד זה מהווה את כניסתו לפוליטיקה.
ב-1858, לאחר סיום תפקידו במשלחת לבולגריה, נסע לסיור ברחבי אירופה.
מידהט, שידע כבר ערבית ופרסית, החל ללמוד בגיל מבוגר גם צרפתית. הוא הקפיד להשתלם בצורת האדמיניסטרציה האירופית, ממנה שאב אחר כך את רעיונותיו לרפורמות מנהלתיות.
מושל וילאייטים באזור הבלקן.
קיבריסלי מהמט פאשא, שהודח מתפקידו בעקבות דו"ח שכתב מידהט באחד מתפקידיו כמפקח, ולמרות זאת הפך לווזיר הגדול, הטיל על מידהט ב-1854 את התפקיד המסובך של השכנת הסדר באיילטים אדירנה והבלקן. בניגוד להערכותיו של קיבריסלי, הצליח מידהט לדכא את פורעי החוק ולהחזיר את הסדר לאזור. כמו כן, הוא הצליח לפתח שיטות למנהל המחוזי שיהוו את הבסיס לחוק הווילאייטים ב-1864, שמידהט, יחד עם הווזיר הגדול פואד, יסייע בהכנתה. כתוצאה מהצלחתו מונה מידהט למושל של וילאייט הדנובה וכן נשלח להרגעת מרידות ואי סדר שפרצו ברחבי האימפריה.
ב-1861 הוא ממונה לוואלי של איילט ניש. כוואלי פעל בדרך דומה בווילאיטים השונים: שיתף את האוכלוסייה בקביעת רפורמות ובמועצות המקומיות שהקים ועל ידי כך זכה באמון הציבור; דיכא בכוח צבאי את פורעי החוק והקים מיליציה המורכבת ממקומיים לשם הגנה מגורמי חוץ מאיימים; בנה תשתיות: תחבורה, בתי ספר, בתי חולים; הקים בתי יתומים; חיזק את הקשר בין האוכלוסייה המקומית לאימפריה ויצר שיתוף פעולה בין האוכלוסייה המוסלמית לנוצרית.
ב-1864, בעקבות הצלחתו באיילט ניש, אוחדה ניש עם האיילטים סיליסטרה ווידין והופכת לווילאייט הדנובה. חוק הווילאיטים מיושם לראשונה בווילאייט זה. אחד ממפעליו החשובים בעלי השפעה ארוכת טווח על הווילאייט הוא הקמת בנקים שמטרתם לתת אשראי לחקלאים. בנוסף הקים את העיתון הראשון של האימפריה. ב-1868 מונה לראש מועצת המדינה באיסטנבול. אולם עקב חילוקי דעות קשים עם הווזיר הגדול עלי פאשא, הועבר לתפקיד הוואלי של בגדאד.
מידהט מושל וילאייט בגדאד.
בשנת 1868 מונה מידהט לוואלי של בגדאד. הבעיות שעמדו בפני מידהט בווילאייט זה היו שונות מאוד ממה שידע בווילאייט הדנובה. אולם ניכר דמיון כללי במדיניותו כלפי וילאייט זה לווילאייטים הקודמים עליהם משל. בבגדאד ישבו שבטים ערבים בעלי מנטאליות שבטית שהתמרדו כנגד החלטות השלטון והצרו את צעדיו של מידהט. מטרתו הראשונית של מידהט הייתה להחיל עליהם את חובת הגיוס. עד אז הופרדה הסמכות הצבאית מהסמכות האזרחית, מה שהיווה קושי בהתמודדות עם בעיית המרדנות של האוכלוסייה. מידהט שינה את המצב, הוא לקח לעצמו גם את הסמכות הצבאית וביד קשה פעל לדכא את המרדנות ולכפות את הגיוס. בגדאד הוקפה בחיילים, תוך שמירה על האזורים הלא מוסלמים. צעדים נוקשים אלו ואחרים הצליחו להכניע את המורדים, שקיבלו חנינה ממידהט לאחר כניעתם. עקב הצלחתו המהירה בדיכוי המרידות נשלח מברק מהשער העליון המברך על הצלחתו ומכפיף תחת סמכותו באופן רשמי את הארמייה השישית.
רפורמות כלכליות.
אחת הבעיות העיקריות שעמדה בפני מידהט הייתה גביית המסים. השבטים הנוודים שהיוו חלק גדול מהאוכלוסייה המקומית, התנגדו לתשלום מיסים ואף הרגו חיילים מיחידות צבא שהתלוו לאיסוף המיסים. מידהט הגיב בשליחת כוח צבאי גדול שמטרתו להילחם במורדים. בסופה של לחימה קשה הובסו המורדים ונתפס ראש השבט. שבטי השמר, אשר הגיעו במטרה להצטרף למורדים, החליפו צדדים והצטרפו למידהט בצעדת הניצחון.
אולם מידהט היה מעוניין למנוע מרדנות נוספת של השבטים ללא שימוש באמצעים צבאיים וכן להקל את גביית המיסים. לשם כך פעל לקשירת השבטים הנוודים לקרקע בדרך של קבע על ידי הקניית בעלות חוקית של אדמות למעבדים. בין אנשי השבט היו מספר מצומצם של מעבדים שעיבדו שטחי אדמה מצומצמים. מה עוד שאדמות אלו היו אדמות מדינה, ללא רישום מסודר, כאשר למעבד לא היו זכויות קבע על האדמות שעיבד. אחרי מיסוי ממשלתי גבוה והחרמת חלק נכבד מהכנסות הקרקע על ידי שכבת המנהיגים של השבט, נשאר למעבד רווח זעום. שיטה זו לא עודדה חקלאות בוולאיה. לכן, תוכניתו של מידהט הייתה למכור את אדמות המדינה בזול תוך שימת לב כי האדמות לא תצטברנה ביד אחת, ולסייע למעבד להגביר את הייצור החקלאי. בצורה זו, ייהנה המעבד מזכויות נרחבות יותר על הקרקע ועל היבול וגם יתאפשר פיקוח וסיוע ממשלתי. לשם כך פעל מידהט בהתאם לחוק הקרקעות משנת 1858 שחילק את הקרקעות לקטגוריות בהתאם לסוג הבעלות על האדמה. כמו כן, ניתנו הקלות נוספות לחקלאים בהתאם לתנאים באזור ונתמנתה ועדה לענייני קרקעות שערכה רישום של הקרקעות והוציאה תעודות טאבו. שיעורי המס שהופחתו הוסדרו לפי סולם קבוע ובהתאם לתנאים באזור.
התקדמות הרפורמה הייתה איטית. מידהט התייעץ עם שייח'ים מקומיים וניסה לפגוע כמה שפחות במנהגי השבטים. המעבדים תמכו בתוכנית שהייתה אמורה לקדם את מעמדם, אולם השבטים גילו במקרים רבים התנגדות. המנהל שהיה רק בראשית דרכו להפיכתו למנהל יעיל ומודרני התקשה להתמודד עם הרפורמה המתקדמת לזמנה, ולאכוף את סמכותו. כמו כן, מרבית האדמות נשארו בחזקתם של שיח'ים שבטים ולא בידי המעבדים.
למרות זאת, הצליחה הרפורמה לגרום ליישובם של חלק מבני השבטים הנודדים ולהעלות את התוצרת החקלאית. התוצאה הייתה גידול בהכנסות של המעבדים ושל האוצר העות'מאני. מטרה נוספת שהושגה על ידי החלת חוק זה היא החלשת פדרציית השבטים והכפפתן למנהל העות'מאני.
במקביל, נעשו ניסיונות להשבחת האדמות על ידי בניית מערכת ניקוז שפכים. כמו כן, הונחו מערכות השקיה, נבנה סכר, והוכנסו שיטות חדשות לעיבוד האדמה על ידי דגם ניסיוני שבנו מהנדסים פולנים. במיוחד התפתח בתקופתו ענף התמרים.
בנוסף, נפתחו בנקים ונעשו ניסיונות לשיפור המערכת הפיננסית של הוולאיה. נמצא נפט בכמות קטנה, נבנו טחנות והוקמו מפעלים מקומיים לעיבוד צמר וכותנה, ובתי חרושת ליצור מדי צבא.
רפורמות מנהלתיות.
מידהט ביצע שינויים במנהל ברוח הטנזימאט. מידהט שלקח חלק בניסוח חוק הווילאייטים ב-1864 פעל בנחרצות כדי ליישמו בווילאייט אותו ניהל. חוק זה שנתן לוואלי מרחב תמרון רחב יותר נוצל ביעילות על ידי מידהט ליישום רפורמות מתקדמות. שטחיה של עיראק חולקו למחוזות לפי ההיררכיה שנקבעה בחוק הווילאייטים. בכל דרג נתמנו פקידים ונבחרו מג'לסים, כאשר הדרגים הגבוהים מונו על ידי השלטון באיסטנבול ובמחוזות הקטנים הייתה זו בחירה של האוכלוסייה המקומית. בבירה הוקמו שני מג'לסים. האחד נועד לטיפול בענייני מינהל ומשפט והשני לענייני כספים. בערים העיקריות קמו העיירות הראשונות. בהמשך לשלטונו בווילאייט הדנובה, המשיך מידהט לדגול בשיתוף האוכלוסייה המקומית והמיעוטים היהודים והנוצרים, במועצות המקומיות, במנהל ובקביעת רפורמות. כך זכה באמון ובתמיכה של הציבור. הוא חיסל את שליטתה העצמאית של משפחת סעודון במנתפך על ידי שילוב ראשי המשפחה במנהל המקומי.
בעבור השפעתו החיובית, הביעו יהודי עיראק את תודתם בכנותם אותו "אבי השלום".
אף על פי שמידהט הבין את חשיבותו של מנהל יעיל ופעל לטהרו ולארגנו, הישגיו בתחום זה היו חלקים ולא ניכר שיפור משמעותי.
פיתוח עירוני ושירותים ציבוריים.
מידהט פעל להפיכת בגדאד מאזור שולי לאזור מפותח ומודרני. נעשו שיפוצים במראה העיר בגדאד: הוסרו חלק מחומות העיר במטרה להרחיב את גבולות העיר, הורחבו ורוצפו רחובות, נסללו מדרכות, נבנה הגשר הראשון שידעה בגדאד, ניטעו גנים ציבוריים, הוסדרה תאורה ברחובות ומערכת לאספקת מים לנוחיות התושבים, נפתחה תחבורה מהעיר בגדאד לפרברה כאזמיה באמצעות קרונות נוסעים שנגררו על ידי סוסים על גבי מסילה. לראשונה הונחו באזור קווי טלגרף.
כמו כן, הוקמו מוסדות וארגוני רווחה לקידום האוכלוסייה. הוקמו בתי ספר בכל מחוז כולל בתי ספר צבאיים ומקצועיים. בתי ספר אלו היו פתוחים גם לנוצרים ויהודים. הוצאו ספרי לימוד חדשים. הוקם בית הדפוס הראשון בבגדאד ונפתח העיתון הרשמי- זאוורה.
הוקמו מוסדות סיעוד ומערכת בריאות: בתי חולים, בתי אבות, בתי יתומים. הקמתו של סכר גם סייע במיגור מגפות שנפוצו עקב הצפות של נהר הפרת. מים עומדים שיצרו בעיה בריאותית בעיר בצרה, הובילה להעברתה של העיר ובנייתה מחדש במקום קרוב. כמו כן, הורחב כוח הז'נדרמריה המקומי- הדבטיה.
תחבורה ימית וספנות.