זולטאי שירת בצבא בנמל התעופה של קצ'קמט במהלך המרד ההונגרי (מכונה בהונגריה: המהפכה של 1956). לאחר מכן הפך חבר ב"משמר הפועלים" במפעל הטקסטיל קבניה (משמר הפועלים היה ארגון חצי-צבאי שהוקם בהונגריה תחת השליטה הישירה של המפלגה הקומוניסטית כדי לתמוך במערכת השלטון הסוציאליסטית לאחר המרד ההונגרי ב-1956) וכן הצטרף למפלגת הקומוניסטית ההונגרית (שמה הרשמי היה מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית – MSZMP). בין השנים 1959–1967 היה מנהל האגף של "הפרסום ההונגרי". בשנים 1968–1976 היה המזכיר האמנותי של יאנוש קומלוש בתיאטרון בימת מיקרוסקופ. בין השנים 1976–1987, היה המזכיר הכללי האמנותי של "תיאטרון הטירה", מנהל העסקים של תיאטרון "במת המשחק" וכן המנהל האמנותי של ה"ויגאדו של בודפשט" שפירושו ה"מקום לשמחה של בודפשט" (Pesti Vigadó). משנת 1987 היה מזכיר "קרן עמנואל" ובשנים 1987–1991 היה מנהל מרכז התרבות של הקהילה היהודית של בודפשט. ומשנת 1989 היה חבר הנהלת ברית הציונית ההונגרית מאז 1989. בשנת 1991 גוסטאב זולטאי נבחר למנכ"ל התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ). הוא התפטר מתפקידו זה בגיל 79 באפריל 2014. משנת 1992 היה חבר בהנהלת הקונגרס היהודי העולמי, ויו"ר משותף של הקרן הציבורית למורשת יהודי הונגריה (MAZSÖK) מאז 1997.
בתקופה מסוימת היה חבר בוועד הפועל של הקונגרס היהודי האירופי. ב-1992 השתף בראיון (לצד הרב הראשי של של בודפשט ג'רג' לַנְדֶסְמַן), שכונה לאחר מכן "הגטקס הרחבים ושנאפס המשמשים". מהראיון השתמע לעג מצד הרב לנדסמן מהשילוב התרבותי של יהודים והונגרים ביחד, אמירה שמשמשת עד היום את חוגי הימין האנטישמים נגד יהודי הונגריה. כאחד המנהיגים המרכזיים של הקהילה היהודית בהונגריה. זולטאי התנער לאחר מכן מחלקים בראיון. זולטאי היה כנראה גם בעל אזרחות ישראלית.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
ביקורת.
בנוסף לקולות האנטישמיים, היו כלפיו ביקורות גם מתוך הקהילה היהודית שלפיהן MAZSIHISZ בניהולו הפך למונופול בייצוג היהודים בחיים הציבוריים בהונגריה ותדמית יהודי הונגריה באמצעות הארגון היא חד-צדדית, רדודה ודי שלילית. רבים הצביעו גם על עברו במשמר הפועלים ועברו ב-MSZMP.
האחים ורנר
יתוש יום
יתוש-יום
גרימואר
במאגיה וכישוף, גרימואר (אנגלית: Grimoire) או ספר כשפים הוא ספר המכיל הוראות בנושאים מסוימים, למשל כיצד להכין וליצור חפצים כמו קמעות, כיצד לזמן לכאורה ישויות כמו מלאכים ושדים, כיצד לבצע כישופים, וכיוצא בכך.
רשימת גרימוארים.
להלן רשימה המכילה חלק מהגרימוארים שנכתוב ופורסמו במהלך ההיסטוריה:
צינור הגז איראן-ארמניה
רבי משה מצוריך
רבי משה מצוריך היה רב ופוסק בעיר ציריך שבשווייץ בתקופת הראשונים, כתב הערות והגהות על ספר הסמ"ק המכונות "סמ"ק מצוריך".
ביוגרפיה.
נולד לרבי זוסמן ולמינה בת רבי שמואל. בשנת ה'פ"ט (1329) הוזכר בתעודות ארכיון העיר ציריך כתושב המקום. בתעודה אחרת משנת ה'ק"ז (1347) מוזכר מס מיוחד שהוטל על ביתו של אזרח בשם "המורה משה היהודי", ומשערים שהכוונה לרבי משה שהיה באותה שנה כבר רב ו'מורה הוראה' במקום. בתקופה זו היה מקובל בעיירות באשכנז לכנות את הרב "מורה", ולכן נראה שרבי משה כיהן כרבה של הקהילה היהודית בציריך.
בגזירות ק"ט (ה'ק"ט, 1349) הפרעות בימי המגפה השחורה נפגעו קהילות שווייץ אנושות. בשפהאוזן נשרפו ונהרגו יהודים רבים על קידוש השם, ובציריך ובשאר הערים עונו היהודים בעינויים קשים. יש הטוענים שרבי משה נשרף עם קדושי שפהאוזן, ויש גורסים כי קידש את השם יחד עם קהילת ציריך. אולם, בתעודה מארכיון ציריך משנת ה'ק"י (1350) נמצא שוועד העיר מוכר את ביתו של "המורה רבי משה מברן" לראש העיר. הבית המדובר הוא אותו הבית שנזכר ב-1347 כביתו של 'המורה משה היהודי', ומשום כך יש להניח שרבי משה מציריך ברח לברן, ולכן כעת נקרא על שמה, ואת ביתו בציריך מכר ועד העיר.
יש מזהים אותו עם רבי משה נוימרק הכהן מברן, חותנו של מהרי"ל.
ספרו.
רבי משה כתב הגהות רבות על ספר הסמ"ק. ספר הסמ"ק עם הגהותיו כונה בשם "הסמ"ק מצוריך" או "צוריכר", והיה בשימוש רב אצל הפוסקים משנות ה'ק"נ-ה'ר"נ. הפוסקים מהרי"ל, מהרי"ק, רבי יעקב ווייל, רבי ישראל ברין, ועוד, הרבו להשתמש בספרו ולצטט ממנו בספריהם ובפסקיהם.
ביאורים נוספים על הסמ"ק שיוחסו לרבי משה מצוריך נדפסו בספר "סמ"ק עם פירוש 'צביון העמודים'" שיצא לאור בתשל"ט בירושלים, בשם "ביאורים מכת"י".
הסמ&quot;ק מצוריך
God Save the Queen (שיר של קווין)
God Save the Queen (בעברית: אלוהים נצור את המלכה) הוא קטע אינסטרומנטלי של קווין. הקטע הוא עיבוד רוק שנכתב על ידי גיטריסט הלהקה, בריאן מיי להמנון הבריטי, (בדומה לגרסת הרוק של ג'ימי הנדריקס להמנון האמריקאי) אשר חותם את אלבומם הרביעי, A Night At The Opera.
השיר מעולם לא בוצע בהופעות של הלהקה, אבל הוא כן שימש בהרבה מהן כשיר סיום, שנוגן (בהקלטתו המקורית) בזמן שהלהקה נפרדה מהקהל. לפעמים גם בזמן שפרדי מרקיורי היה מתגנדר על הבמה עם גלימת יוניון ג'ק או כתר מלוכה וקד קידות.
השיר כן בוצע בהופעה על ידי בריאן מיי בשנת 2002, בעת חגיגות הג'ובילי (50 שנה לשלטון אליזבת השנייה מלכת אנגליה) כאשר עמד מיי על גג ארמון בקינגהאם וניגן את השיר ביחד עם תזמורת שהייתה על הקרקע.
לג'נדרי פינק דוטס
לג'נדרי פינק דוטס (באנגלית: The Legendary Pink Dots, בתרגום חופשי: נקודות ורודות אגדתיות) היא להקת רוק, וגל חדש אקספרימנטלית אנגלית-הולנדית שהוקמה בלונדון באוגוסט 1980.
ב-1984 עברו חברי הלהקה לאמסטרדם וניגנו עם מוזיקאים מתחלפים. חברי הליבה של הלהקה הם הזמר/כותב השירים/קלידן אדוארד קא-ספל והקלידן פיל נייט. החל משנת 2012, מורכבת הלהקה מאדוארד קא-ספל (שירה, קלידים, כותב שירים), פיל נייט (קלידים, אלקטרוניקה), אריק דרוסט (גיטרות) וריימונד סטיג (מהנדס סאונד חי).
היסטוריה.
הלהקה נקראה במקור "One Day..." אך לאחר מכן שינתה את השם ל-The Legendary Pink Dots.
בשנות ה-80 הוציאה הלהקה אלבומים בלייבלים -Mirrordot וב-InPhaze; ב-1985 הם חתמו עם הלייבל Play It Again Sam על יציאתו של האלבום The Lovers.
הרכב הלהקה נשאר יציב עד 1988, כאשר נילס ואן הורנבלואר (צופרים) ובוב פיסטוור (גיטרה) הצטרפו בזמן לסיבוב ההופעות של הלהקה בארצות הברית ב-1988. פיסטוור מת מסרטן ואת מקומו מילא מרטין דה קליר; המתופף ריאן מור השלים את ההרכב בשידור חי ובאולפן. הלהקה הופיעה בישראל ב-1992 במוזיאון תל אביב וב-2005 ו-2013 במועדון הבארבי.
סגנון.
המוזיקה של הלג'נדרי פינק דוטס נוגעת באלמנטים של נאו-פסיכדליה, מוזיקת ​​אמביינט, מוזיקה אלקטרונית, פולק פסיכדלי, סינת'פופ, פוסט-פאנק, פרוגרסיב, ג'אז, נויז, פופ ורוק גותי, עם נטייה אקספרימנטלית/אוונגרדית מובהקת; הסאונד שלהם התפתח עם הזמן, מה שמקשה לשייך את הלהקה לסגנון או ז'אנר תמציתיים. הסאונד הכללי בשילוב עם המילים והשירה הייחודים של קא-ספל זכו להשוואות לפינק פלויד וסיד בארט.
הלהקה שיתפה פעולה לעיתים קרובות עם סקיני פאפי והייתה חלק מפרויקט צד בשם The Tear Garden
הם השפיעו על מגוון רחב של להקות, כמו Mgmt והדרזדן דולס.
יחסי דרום סודאן–קניה
יחסי דרום סודאן–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין דרום סודאן לבין רפובליקת קניה. דרום סודאן היא שותפה אסטרטגית של קניה, ולשתי המדינות גבול משותף. בין שתי המדינות קווי דמיון תרבותיים רבים, ורבים מדרום סודאן התגוררו בקניה לפני קבלת העצמאות. לדרום סודאן שגרירות בניירובי, בירת קניה, ולקניה שגרירות בג'ובה, בירת דרום סודאן.
היסטוריה.
לפני קבלת העצמאות.
קניה היא בין המדינות שתרמו לעצמאות של דרום סודאן. פרוטוקול מצ'קוס שנחתם בעיר מצ'קוס בקניה ב-2002 הביא להפסקת אש במלחמה בין הכוחות הסודנים והדרום סודנים במדינה. הסכם זה היה חלק משורה של הסכמים שהביאו בהדרגה להקמת הממשל האוטונומי של דרום סודאן, ומאוחר יותר להקמת דרום סודאן כמדינה עצמאית ב-2011. בנוסף, מנהיגים רבים של תנועת העצמאות של דרום סודאן התגוררו בעבר בקניה, ובשיאה של מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה קניה אירחה כ-100 אלף תושבי דרום סודאן. קניה הייתה אחת המדינות השכנות שהואשמה באספקת נשק ללוחמים בדרום סודאן.
מאז קבלת העצמאות.
קניה ודרום סודאן הסכימו במספר מקרים על שיתוף פעולה במטרה לעזור לדרום סודאן להקים ממשלה מתפקדת. ידוע ששירות החוץ הקנייתי הכשיר גורמים דרום סודנים בדיפלומטיה. כמו כן, התמיכה של קניה בדרום סודאן כללה התייחסות לנושאים כמו שלום, חוסר ביטחון ואחרים שעלו בעקבות הסכסוך בסודאן.
מלחמת האזרחים בדרום סודאן.
קניה, כחלק מ-IGAD, ארגון בין ממשלתי שעוסק בשיתוף פעולה אזורי, ורשויות אזוריות בין-ממשלתיות אחרות הייתה מעורבת במאמץ לסיים את מלחמת האזרחים בדרום סודאן שהחלה ב-15 בדצמבר 2013. ממשלת קניה הייתה חלק מהמאמץ לגרום לצדדים המעורבים לחתום על הסכם הפסקת אש.
מסחר.
הייצוא מקניה לדרום סודאן עמד על 57.6 מיליון דולר בשנת 2005, וגדל עד ל-207.3 מיליון דולר ב-2010. חברות קנייתיות רבות הקימו משרדים בדרום סודאן, בעיקר במגזר הפיננסי, ורכשו לדוגמה את בנק דרום סודאן, ששולט ב-50% מהשוק.
בתשתיות, שתי הממשלות פועלות לקישור בין קניה ודרום סודאן, והכביש בין קיטלה שבצפון קניה לבין ג'ובה מיועד לשיקום. בעתיד, שתי המדינות יהיו מחוברות גם במסילת רכבת לפי תוכנית LAPSSET. כחלק מהתוכנית, לאמו וג'ובה יחוברו בכביש, ובנוסף דרום סודאן חסרת הגישה לים תקבל גישה לנמל ימי עבור צינורות הנפט.
תמי הראל