בארט קרנהאן (באנגלית: Barrett Carnahan; נולד ב-22 בספטמבר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
קרנהאן נולד ב-22 בספטמבר 1992 בינגסטאון, אוהיו. בעת לימודיו בתיכון הוא שיחק במופעים והצגות בקהילה. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי להגשים את חלומו להיות שחקן.
קריירה.
תפקידו הראשון היה בשנת 2011 בסרט "סופר 8". הוא שיחק איש צבא אך לא קיבל קרדיט על משחקו. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי לצד רוב גריסון בסרט הקולנוע המגפה. שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "Fun Size".
בשנת 2013 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה גדולה מהחיים. בהמשך שיחק בתפקידי משנה ואורח בסדרות טלוויזיה רבות בהן האנטומיה של גריי, קולוני' אלכסה וקייטי ומשפחת רעם.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה קיץ אכזרי. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה אחד מאיתנו משקר ובסדרת הטלוויזיה קוברה קאי.
חיים אישיים.
הוא נשוי לשחקנית נינה קוביצ'י.
גטו לומז'ה
גטו לומז'ה (בפולנית: Getto w Łomży) היה גטו נאצי אשר הוקם בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין, ב-12 באוגוסט 1941 בלומז'ה, פולין, לצורך רדיפת יהודי פולין. חודשיים לאחר מבצע ברברוסה, נצטוו היהודים לעבור לגטו תוך יום אחד, מה שהביא לפאניקה בכניסה הראשית של רחוב סנטורסקה הסמוך לשוק הישן (Stary Rynek). מספר הגברים, הנשים והילדים היהודים שנאלצו להיכנס לגטו נע בין 10,000 ל-18,000. ניצולי ההטבח בידוובנה, וכן פליטים ממקומות אחרים נאלצו להיכלא בגטו. לעיתים קרובות, שש משפחות שוכנו בחדר יחיד. הגטו חוסל שנה וחצי לאחר מכן, ב-1 בנובמבר 1942, כאשר כל האסירים הועברו ברכבות למחנה ההשמדה, אושוויץ.
היסטוריה.
ביולי 1941 קיבלו היהודים פקודה מהנאצים להקים יודנראט. הוקמה משטרת הגטו היהודית עם סולומון הרברט כמפקדה. כל התושבים היהודים נצטוו לעבור לגטו החדש ביום אחד, ב-12 באוגוסט 1941. משטרת העזר הגרמנית והפולנית בדקו יהודים שנכנסו לגטו, והחרימו בכוח את חפצי ערכם. ב-16 באוגוסט נאספו האסירים בשוק הירוק כדי לחשב את כמותם. ליו"ר היודנראט נמסרה רשימה של כמאתיים איש שהואשמו בשיתוף פעולה עם הסובייטים מלפני מבצע ברברוסה. הם נלקחו ליער ונרצחו על ידי האיינזצגרופן בפיקודו של קצין האס אס הרמן שפר . לכל השאר חולקו כרטיסי עבודה בין בעלי מקומות עבדותם. בימים הבאים הובאו יהודים נוספים מכפרי הסביבה כמו פיונטניצה, ידוובנה וסטוויסקי. היודנראט ביקש רשות להרחיב את הגטו. הגרמנים הסכימו בתנאי שהיהודים ישלמו חצי מיליון מארק. אולם ב-17 בספטמבר, לפני ההרחבה, שוב הצטוו האסירים להתאסף בכיכר. הגרמנים הפרידו את אלה שאין להם כרטיס עבודה. למעלה מאלפיים גברים ונשים הועברו במשאיות ליערות גלצקין וסלאוויק ונרצחו. באותו תאריך הוקף הגטו בגדר תיל עם יציאה אחת בלבד, המצריך אישור מיוחד מהגסטפו. השער הראשי נבנה עם הכיתוב: "סכנה, מחלה". יהודים שעבדו מחוץ לגטו השתמשו בשער זה פעמיים ביום.
התנאים בגטו היו גרועים. נאסר על הכנסת מזון לגטו והדבר נאכף באכזריות על ידי משטרת העזר הפולנית. באחד המקרים, הכו כוחות העזר הפולנים למוות שלושה יהודים שהבריחו מזון וגופותיהם נקשרו לשערי הגטו על ידי הגרמנים. מגיפות של דיזנטריה וטיפוס פרצו בחורף 1941. כל הנגועים מתו. הוקם מטבח משותף המגיש כאלף ארוחות ביום. לא היו בתי ספר יהודיים. הוקמו מפעלים לתחמושת, סבון, עור, מגפיים וגריז; חלקם ביוזמת היודנראט. הם ייצרו מוצרים עבור הגרמנים כמו נעליים, בגדים ופרוות. ב-1 בנובמבר 1942 הוקף הגטו על ידי הז'נדרמריה הגרמנית ולמחרת בבוקר הורו על פינויו. רוב היהודים, 8,000 עד 10,000 נלקחו למחנה מעבר בזמברוב וממנו למחנה ההשמדה אושוויץ. הנותרים, הלכו לדרום גרודנו, ולמחנות וולקוביסק וכן לביאליסטוק. רק מעטים הצליחו להימלט. הם מצאו מקלט אצל המשפחות הפולניות הקתוליות. ד"ר הפנר מהיודנראט שם קץ לחייו. האסירים האחרונים של גטו לומז'ה שהו בצריפים של זמברוב מ-14 עד 18 בינואר 1943, נשלחו לאושוויץ.
המלחמה בונדה
חררדו לדרקרמר
חררדו זלמר לדרקרמר (נולד ב-17 בספטמבר 1957) הוא ביולוג מולקולרי ישראלי העוסק בחקר התא, ופרופסור מן המניין בבית הספר שמוניס למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
לדרקרמר נולד וגדל בבואנוס איירס שבארגנטינה.
בשנת 1975 החל את לימודיו לתואר ראשון ושני בביוכימיה באוניברסיטת בואנוס איירס, והשלים אותם בשנת 1980. מיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בביוכימיה, אף הוא במוסד זה, במכון Leloir. כותרת עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1985 בהנחיית פרופ' ארמנדו פרודי, הייתה "ביו-סינתזה של גליקו-פרוטאינים ב-Mucor rouxii".
בשנת 1986 שהה לדרקרמר במכון ויצמן למדע כעמית בתר-דוקטורי בקבוצתו של פרופ' ויויאן טייכברג, ובשנים שלאחר מכן שהה במכון וייטהד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בהנחיית פרופ' הארווי לודיש. עם סיום תקופה זאת, בשנת 1991, עלה לישראל והצטרף כמרצה למחלקה לאימונולוגיה וחקר התא באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1998 קודם לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2009 הפך לפרופסור חבר וב-2018 לפרופסור מן המניין.
כמו כן, במרוצת השנים שימש מספר פעמים כחוקר אורח בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
לדרקרמר נשוי למרטין ואב לשלושה, מתגורר בשוהם.
מחקר.
מחקרו של לדרקרמר עוסק בקיפול חלבונים ברשתית התוך-פלזמית (ER), באינדוקציה של העקה ב-ER ובפיתוח תגובה לחלבונים שמקופלים לא כשורה (UPR). העקה ב-ER מהווה שחקן מרכזי בפתולוגיה של מחלות רבות, לדוגמה מחלות ניווניות. במעבדתו של לדרקרמר נחקרת היווצרות העקה כמו גם ההתערבות האפשרית במסלולי ה-UPR במחלות אלה. העקה ב-ER מהווה חלק בלתי נפרד מהפתולוגיה של נגיפים רבים, בכללם נגיף קורונה.
יחד עם פרופ' מרסלו ארליך, חוקר לדרקרמר את הוויסות של מסלולי UPR למניעת הדבקה ושכפול של נגיף הקורונה. המחקר בודק את הפוטנציאל של מולקולות קטנות ניסיוניות שמווסתות את העקה לשנות את התגובות התאיות להדבקה ואת היכולת הנובעת מכך של הנגיפים להשלים את מחזור חייהם.
כמו כן, הוא חוקר היבטים ביופיזיקליים של הרשת התוך-פלזמית. בין היתר חקר לדרקרמר קולטן מסוג סיגמא-1 (S1R), חלבון חוצה ממברנה בעל תפקידים חשובים בייצוב תפקודי התא, הן במצב פיזיולוגי תקין הן בעת מחלה. בפרט, במחלות נוירו-דגנרטיביות (מחלות ניווניות למיניהן), פעילותו של S1R הוכחה כבעלת יכולת לספק הגנה נוירולוגית לתאי עצב על ידי שינוי של התקשורת בין התא לסביבתו (המבוססת על תנועה של יוני סידן), של שיפור התפקוד המיטוכונדריאלי ושל הפחתת הלחץ בתוך הרשתית התוך-פלזמית. בין היתר, השניים הצליחו לפענח את האוריינטציה של הקולטן בתא ובכך תרמו להבנת מנגנון בהיווצרות מחלות ניווניות.
וילה ג'וזף מודיאנו
אורניטופטר
מבצע יצוב
אישטוואן ברטה (צייר)
אישטוואן ברטה (במקור בֶּק, בהונגרית: Barta István; הודמזוושרהיי, 14 באוקטובר 1892 – בודפשט, 11 בספטמבר 1976) היה צייר, גרפיקאי, אספרנטיסט יהודי-הונגרי. אחיה של מריה ברטה (1897–1969), ציירת, גרפיקאית ושל הפסל לאיוש ברטה (1899–1986).
ביוגרפיה.
אישטוואן בק נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה בק (1858–1922) סוחר יין ושל גיזלה ברודי (1864–1956). הוא סיים את לימודיו ב"מכללה לאמנויות שימושיות" בבודפשט בשנת 1912 כתלמידו של אלדאר קרשפאי-קריש. בשנת 1913 יצא לסיור לימודים למינכן וב-1914 לפריז. בין השנים 1920 לבין 1923 עבד כגרפיקאי בווינה ובאיטליה. מ-1925 עד 1927 התגורר בפריז, שם הפך לצייר כרזות ותפאורות. בין השנים 1929–1930 עבד במושבת האמנים של סנטאנדרה, וב-1934 פעל במושבת האמנים של באיה מארה. בשנת 1937 לימד אספרנטו בדנמרק. מ-1939 עבד שוב בממלכת הונגריה. אין פרטים עליו בתקופת השואה, אך הוא שרד אותה. בשנות ה-60, היה חבר במושבת האמנים של קצ'קמט.
אדוארד וויאר
אדמונד דארץ לואיס
הוברט סאטלר
לורה קומבס הילס
סודרמאלם
רוברט שוויין גיפורד
תומאש ואצ'ליק
ערק איילות
ארק איילות
American Song Contest
ורגארה
ורגארה (בבאסקית:Bergara ההיגוי: berˈɣaɾa ;ספרדית:Vergara היא עיר ורשות עירונית (מוניסיפיו) במחוז גיפוסקואה, בנפה אלטו דבה (Alto Deba) (דבאגויינה), בקהילה האוטונומית של חבל הבסקים בצפון ספרד. מספר תושביה 14,584 (2021) ושטחה הוא 75,97 קמ"ר. ורגארה נמצאת בציר המחבר את החוף הקנטברי עם הרמה הקסטיליאנית ובציר המקשר את בילבאו עם צרפת.
ורגארה נודעה, בין השאר, במרכז לחינוך הנאור שהופעל על ידי "החברה המלכותית הבסקית של ידידי החבל". במקום הזה בשנת 1783 גילו האחים חואן חוסה ופאוסטו אלויאר את היסוד הטהור הקרוי וולפרם או טונגסטן.
בימי המלחמות הקרליסטיות הייתה ורגארה בירת הקרליסטים ומושב חצרם המלכותי. כאן נחתם ב-31 באוגוסט 1839 ההסכם ששם קץ למלחמה הקרליסטית הראשונה נותר בזיכרון הלאומי "החיבוק בוורגארה" (El abrazo de Vergara) בין הגנרל רפאל מארוטו מהמחנה הקרליסטי לבולדומרו אספארטרו, נסיך ורגארה מהמחנה היריב.
הסמל.
הסמל ההרלדי של העיר כולל שדה ירוק, מפתחות פטרוס הקדוש מוצלבים. מעליהם יש כוכב וסהר מתחתם.
היסטוריה.
פרהיסטוריה.
בשטח המוניקיפיום נתגלו מונומנטים מגליתיים המעידים שהאזור יושב בבני אדם עוד בפרהיסטוריה. המדובר ברגמים ובדולמנים הנמצאים באתרים המגליתיים באולדאלה-אינץ'ורטס ובאלוסואה-פלסנסיה (קראקאטה). הם נחקרו בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי חוסה מיגל דה ברנדיאראן, טלספורו דה ארנסאדי ואנריקה אגורן.
ימי הביניים.