לפענוח תחילה מחשבים את 52 מפתחות הפענוח מתוך מפתחות ההצפנה באמצעות חישוב המספרים ההופכיים שלהם. כלומר formula_72 מייצג הופכי כפלי של formula_68 מודולו formula_74 כך שמתקיים formula_75 וכן formula_76 הוא הופכי חיבורי או המשלים של formula_68 מודולו formula_11 (במקרה זה המשלים יהיה formula_79). ההופכי של XOR נותר זהה. לצורך המחשה אם מפתחות הסבב הם formula_80 מפתחות הפענוח המקבילים להם יהיו formula_81 (שני האחרונים מייצגים XOR לכן הם הופכיים של עצמם) – בסדר הפוך, דהיינו תחילה ארבעת המפתחות המקבילים לטרנספורמציה האחרונה המסומנים 9 ולאחר מכן 48 המפתחות הנותרים בסדר הפוך, שישה עבור כל סבב. ואז הפענוח מתבצע באופן זהה להצפנה (בפסאודו-קוד לעיל). הכנת מפתח הפענוח בניסוח פורמלי מתוארת להלן, כאשר DK מייצג את מפתח הפענוח (decryption key). מבצעים תשעה סבבים כדלהלן:
ביטחון האלגוריתם.
הצופן אינו עושה שימוש בתיבות החלפה (S-box) אלא תחת זאת שילוב פעולות אלגבריות בחבורות שונות. פעולות אילו נבחרו בשל היחס הסטטיסטי בין המשתנים formula_89 בפעולה formula_90 עם תכונת סודיות מושלמת, כלומר שאם אחד מהמשתנים נבחר באקראי במידה שווה מתוך כל איברי החבורה אזי שני המשתנים האחרים יהיו בלתי תלויים סטטיסטית. מבנה הצופן נקרא מבנה כפל-חיבור בקיצור מבנה MA (כמתואר בתרשים).
האינטראקציה בין סוגים שונים של פעולות בחבורות מניבה את הערבוב (Confusion) הדרוש. השילוב נעשה באופן שבכל קבוצה של שלוש פעולות אלגבריות לא תתקיים דיסטריבוטיביות או אסוציאטיביות. למשל אפשר לראות שאם מציבים formula_91 בשתי המשוואות הבאות החוקים האמורים אינם מתקיימים:
לפי טענת המפתחים האלגוריתם מעוצב כדי להתמודד מול איום קריפטואנליזה דיפרנציאלית. נכון ל-2007 ההתקפה הטובה ביותר כנגד האלגוריתם הייתה בסיבוכיות של formula_94 עם formula_95 טקסטים גלויים. למרות היותו איטי מספק האלגוריתם ביטחון טוב יותר בהשוואה ל-DES אולם חלש יחסית לאלגוריתמים חדשים דוגמת AES או Twofish. העובדה שגודל הבלוק הוא רק 64 סיביות מעיבה מעט על ביטחונו.
תון (כדורגל)
תון (מגרמנית: FC Thun) הוא מועדון כדורגל שווייצרי מהעיר תון אשר משחק נכון לעונת 2020/2021 בליגה השווייצרית השנייה. הקבוצה משחקת בארנה תון, אצטדיון הקבוצה עם קיבולת של עד 10,000 צופים. מדי הקבוצה הם בצבעי אדום ולבן.
היסטוריה.
פ.צ. תון נוסדה בתאריך 1 במאי 1898.
הקבוצה שיחקה בליגה השנייה בשווייץ בשנים 1946-50, 1953-54, 1955-70 ו-1997-2002. משנת 2002 עד 2008 שיחקה הקבוצה בליגת העל השווייצרית ואז ירדה שוב לליגה השנייה.
בעונת 2005/06 הצליחה הקבוצה לעלות לליגת האלופות והוגרלה עם הקבוצות ארסנל, אייאקס וספרטה פראג. תון החלה את קמפיין ליגת האלופות הראשון שלה אי פעם ב-14 בספטמבר 2005 במשחק חוץ נגד ארסנל, כאשר ארסנל הובילו בשער על תון, השווייצרי נלסון פריירה השווה את התוצאה ל-1:1, המשחק הסתיים בהפסד 2:1 של תון לאחר שער ניצחון בשניות הסיום של ההולנדי הידוע דניס ברגקאמפ. ב-27 בספטמבר תון אירחה את האלופה הצ'כית ספרטה פראג ב"משחק ביתי" באצטדיון סטאד דה סוויס ונקדורף של הקבוצה השווייצרית יאנג בויז ברן, בה נערכו כל משחקיה הבינלאומיים. הקבוצה ניצחה 1-0 את ספרטה פראג לאחר שער ניצחון של הודזיץ' הסלובני בדקה ה-80. תון סיימה את שלב הבתים במקום השלישי עקב הפסד 1-0 לארסנל במשחק בית והודחה מהמפעל. אולם, משחקה האחרון בקמפיין הסתיים בתוצאה 0-0 נגד ספרטה פראג, מה שעזר לה לעבור אל שלב 32 הגדולות של גביע אופ"א. הקבוצה הוגרלה נגד המבורג הגרמנית, שלושה ימים לפני המפגש בין הקבוצות פוטר מאמן תון ומונה מאמן חדש. למרות הכל, במשחק הבית תון הצליחה להפתיע את המבורג וניצחה 1-0. אולם, במשחק החוץ בפולקספארקשטדיון שבגרמניה המבורג הייתה חזקה יותר וניצחה 2-0 (2-1 בסיכום).
המועדון עלה חזרה מהליגה השנייה לליגת העל בעונת 2009/10.
בעונת 2019/2020 הקבוצה סיימה במקום התשעי בליגה הראשונה וירדה חזרה לליגה השנייה.
קרלו טרסקה
קרלו טרסקה (באנגלית: Carlo Tresca; 9 במרץ 1879 - 11 בינואר 1943) היה עורך עיתון, נואם, אנרכיסט ומנהיג פועלים אמריקני ממוצא איטלקי, שהנהיג את פועלי התעשייה של העולם (IWW) במהלך העשור השני של המאה ה-20. זכור כמי שהוביל מחאה פומבית נגד הפאשיזם, הסטאליניזם ונגד גורמי המאפיה שחדרו לשורות האיגודים המקצועיים. חוסל על ידי המאפיה בשנת 1943.
ביוגרפיה.
קרלו טרסקה נולד ב-9 במרץ 1879 לבעל אדמות איטלקי בסלמונה שבאיטליה. בין השנים 1898–1902 שימש כמזכיר התאחדות פועלי הרכבת באיטליה. בנוסף שימש כעורך השבועון הסוציאליסטי "Il Germe" שיצא באברוצו. בשל פעילויותיו הפוליטיות הרדיקליות רצו השלטונות באיטליה לאסור אותו, ובעקבות זאת היגר ב-1904 לארצות הברית והתיישב בפילדלפיה. טרסקה היה במערכת יחסים משותפת עם אליזבת גורלי פלין, גם היא מנהיגת פועלים.
המעבר לארצות הברית.
בארצות הברית נבחר טרסקה ב-1904 למזכיר התאחדות הסוציאליסטים האיטלקים בצפון אמריקה, וכיהן במשרה זו במשך 3 שנים. במהלך תקופה זו גם ערך את "Il Proletario" ("הפרוֹלטָר"), העיתון הרשמי של התאחדות הסוציאליסטים האיטלקים.
השקפותיו הפוליטיות של טרסקה הפכו בתקופה זו לרדיקליות הרבה יותר, והוא הגדיר את עצמו כאנרכיסט. ב-1907 התפטר מעריכת העיתון "Il Proletario" והחל בהוצאת עיתון משלו, "La Plebe" ("הפלֵבֵּאי"). בהמשך העביר את העיתון לפיטסבורג, ויחד איתו גם רעיונות מהפכניים אותם ניסה להחדיר בעובדים האיטלקיים במכרות ובבתי החרושת שבמערב פנסילבניה. בשנת 1909 מונה טרסקה לעורך העיתון "L'Avvenire" ("העתיד"), ובמשרה זו החזיק עד למלחמת העולם הראשונה, אז נאסרה הדפסתו של העיתון מתוקף חוק הריגול.
בשנת 1912 הצטרף לתנועת פועלי התעשייה של העולם (IWW) הסינדיקליסטית, כאשר הוזמן על ידי האיגוד ללורנס שבמסצ'וסטס לסייע בגיוס הפועלים האיטלקים למאבק לשחרורם של מארגני השביתות ג'וזף אטור וארתורו ג'ובניטי, שנעצרו באשמת שווא של רצח. לאחר ניצחון המאבק בלורנס, היה טרסקה פעיל בעוד מספר שביתות ברחבי ארצות הברית: שביתת עובדי הטקסטיל בליטל פולס (ניו יורק) ב-1912; שביתת המשי של פטרסון ב-1913 ושביתת עובדי המכרות ברכס מאסבי (מינסוטה) ב-1916. הוא נעצר מספר פעמים ואף נכלא למשך 9 חודשים באשמת רצח לאחר הפעולה במינסוטה, אך שוחרר לבסוף בלא משפט.
באוגוסט 1923 נעצר טרסקה והואשם בהדפסת פרסומת לפמפלט המעודד פיקוח על הילודה בעיתון החדש שלו, "Il Martello" ("הפטיש"). באוקטובר 1923 הוא נמצא אשם במשפט ונשלח לתקופת מאסר של שנה ויום בבית הכלא הפדרלי באטלנטה. פסק הדין אושר ב-10 בנובמבר 1924, וטרסקה החל לרצות את עונשו ב-5 בינואר 1925.
טרסקה הפך לדמות מרכזית בקרב אמריקנים ממוצא איטלקי במאמציו לשבש את נסיונותיו של בניטו מוסוליני לארגן את המהגרים האיטלקים בתוך קבוצות תמיכה פשיסטיות. בעיתון האנטי-פשיסטי אותו ערך באותה העת, "Il Martello", תקף טרסקה את מוסוליני וכינה אותו "אויב המעמדות" ו"בוגד" (האשמה האחרונה מתייחסת לעובדה שמוסוליני היה סוציאליסט בראשית דרכו). הממשל הפשיסטי ברומא עקב אחרי פעילותו של טרסקה, ובה בעת הוא היה נתון גם לפיקוח הדוק של שלטונות ארצות הברית. בשנת 1926 ניסו פשיסטים לרצוח את טרסקה באמצעות פצצה במהלך כנס.
טרסקה היה חבר בוועדת ההגנה לסאקו וונצטי, שני אנרכיסטים איטלקים שנאשמו באשמת רצח, וקרא לשחרורם בכנסים ובמאמרים רבים. שניהם הוצאו להורג בכיסא חשמלי במסצ'וסטס באוגוסט 1927.
בתחילה תמך טרסקה בבולשביזם, מתוך הכרה כי מדינה קומוניסטית עדיפה על פני מדינה קפיטליסטית, והחשיב את הקומוניסטים כבעלי ברית במלחמה נגד הפשיזם. אך במהלך שנות ה-30 הפך למתנגד בולט לקומוניזם ולסטליניזם הסובייטי, ובייחוד לאחר שברית המועצות תכננה וסייעה בהשמדת התנועה האנרכיסטית בקטלוניה ובאראגון במהלך המהפכה הספרדית.
טרסקה היה חבר בוועדת דיואי, ועדת חקירה שהתארגנה בארצות הברית שחקרה את טרוצקי, שהוגלה למקסיקו, במהלך משפטי מוסקבה. הוועדה זיכתה אותו מכל האישומים.
בראשית 1938 האשים טרסקה פומבית את הסובייטים בחטיפתה של ג'ולייט סטיוארט פוינץ, פעילה קומוניסטית ותיקה, במטרה למנוע את עריקתה מהמפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. טרסקה טען כי בטרם נעלמה, דיברה איתו פוינץ על הזעזוע שאחז בה לנוכח הטיהורים הגדולים שערך סטלין.
בניו יורק החל טרסקה בנוסף במערכה של ביקורת פומבית על המאפיה, בעיתונו השבועי "Il Martello". נראה שטרסקה היה מודע לסיכון העצום שהוא לקח על עצמו בעצם הביקורת החריפה שלו על המאפיה.
ההתנקשות בחייו.
בשנת 1943 הושם טרסקה, ששוחרר על תנאי באותו הזמן, תחת מעקב משטרתי. ב-9 באוגוסט היו הבלשים שעקבו אחריו עדים לניסיון רצח של טרסקה, כאשר מכונית ניסתה לדרוס אותו במכוון. יומיים לאחר מכן, ב-11 באוגוסט 1943, הצליח טרסקה להתחמק מהמעקב בניו יורק, ושעתיים מאוחר יותר כשחצה את השדרה החמישית, נורה על ידי מתנקש בגבו ובראשו ונהרג מייד.