סטרייהורן גדל ליד פיטסבורג, פנסילבניה, בניסיון להרחיקו מאביו האלכוהוליסט בילה זמן רב אצל סבתו. בראיון אמר שהיא הייתה הדמות שהשפיעה יותר מכל על ילדותו. כבר בגיל 10 ניגן עבורה בפסנתר.
הוא למד מוזיקה קלאסית בקונסרבטוריון בפיטסבורג אצל אותו מורה אצלו למדו מוקדם יותר ארול גארנר ומרי לו ויליאמס. עוד בנעוריו כתב את הסטנדרטים הידועים "Lush Life" (שנקרא בתחילה "Life Is Lonely") , "My Little Brown Book", ו- "Something to Live For". הוא הבין שכאפרו-אמריקאי ייקשה עליו להתקבל בעולם המוזיקה הקלאסית ולהתקדם בה ולכן פנה לג'אז. ההשפעה הראשונה עליו בכיוון נגינת פסנתר ג'אז הייתה של הפסנתרן ארט טייטום.
עם דיוק אלינגטון.
סטרייהורן פגש את אלינגטון ב-1938, כאשר ניגן בהרכב שנקרא "הכובענים המשוגעים". אלינגטון, שביקר בפיטסבורג עם תזמורתו שמע את סטרייהורן והתלהב. אלינגטון שכר את סטרייהורן תחילה כפסנתרן ועד מהרה כמעבד, מלחין ואף כמנהל מוזיקלי. בעוד אלינגטון היה דמות אב ומנהיג לתזמורת, היה סטרייהורן זה שדאג להיבט המוזיקלי המקצועי. סטרייהורן עבד תחת אלינגטון בלי לבקש הערכה פומבית, ואלינגטון גם לא העניק לו כזו. כדברי אלינגטון עצמו, "סטרייהון עובד קשה ואני מקבל את התשואות". ניתן לראות ביחסים סימביוזה או ניצול. סטרייהורן השלים את אלינגטון ואלינגטון נתן לסטרייהורן ביטחון ויד חופשית בהלחנה ובעיבוד. על כל פנים, אלינגטון טען שסטרייהורן היה "יד ימיני, יד שמאלי, העיניים שבגבי, מוחי הדהד בתוך ראשו ושלו - בי".
חלק ניכר מלחניו של סטרייהורן נרשמו על שמו של אלינגטון, כולל המנון התזמורת של אלינגטון, "Take the "A" Train".
סטרייהורן עבד עם מוזיקאים כג'ימי הודג'ס ובן ובסטר על הסולואים שלהם ובנה ניגודים מעניינים בין החטיבות השונות בתזמורת. בהשפעת סטרייהורן הפכו יצירות ארוכות (סוויטות) אופייניות לרפרטואר התזמורת וניכרה השפעת המסורת הקלאסית בבניית המלודיות ובתזמור.
אחד משיאי פעילותם המשותפת של סטרייהורן ואלינגטון היה כתיבת הפסקול זוכה פרס גראמי לסרטו של אוטו פרמינגר מ-1959, "אנטומיה של רצח" ובו הקטעים שהפכו לסטנדרטים "Such Sweet Thunder" ו-"The Far East Suite". פסקול זה מצוין כפורץ דרך מבחינת שילוב מוזיקת ג'אז בסרטים, מפני שהיה פסקול הג'אז הראשון שלא נבע מאירועי הסרט, בהם הוצגה על המסך תזמורת, אלא נכתב במיוחד. היה זה גם הפסקול הראשון של סרט הוליוודי משמעותי שנכתב על ידי אפרו-אמריקאים.
למרות שניסה קריירת סולו בשנות החמישים וכתב לתיאטרון, חזר סטרייהורן לשיתוף הפעולה עם אלינגטון. הוא שיתף פעולה גם עם הזמרת לנה הורן.
מוות והנצחה.
בשנת 1964 אובחן סטרייהורן כלוקה בסרטן הוושט. ב-31 במאי 1967 נפטר, באותה שנה נבחר על ידי מבקרי דאון ביט להכלל בהיכל התהילה של הג'אז. אפרו פוזר בנהר הדסון בנוכחות חבריו הקרובים. עוד בהיותו מאושפז כתב את לחנו האחרון "Blood Count", שהוא הקטע הראשון שהקליט אלינגטון באלבום הזיכרון שלו לסטרייהורן "...And His Mother Called Him Bill". הקטע האחרון באלבום זה נקרא "Lotus Blossom" והוא קטע פסנתר סולו מאולתר שניגן אלינגטון לזכר חברו, בעוד חברי הלהקה אורזים את כליהם.
החזר ראי
החזר ראי (אנגלית: Specular reflection) הוא החזר (חלקי או מלא) ממשטח שבו גל לדוגמת אור המתקדם בכיוון יחיד יוחזר בכיוון אחד בלבד על פי חוק ההחזרה. כלומר כך שזווית הפגיעה (הזווית בין כיוון ההתקדמות של האור הפוגע לבין האנך למשטח formula_1) תהיה שווה לזווית ההחזרה (הזווית בין כיוון ההתקדמות של הגל המוחזר לבין האנך למשטח formula_2. זאת בניגוד לפיזור שבו הגל הנכנס מוחזר בעוצמות שונות לכל הכיוונים.
החזר ראי היא תופעה כללית של משטחים שטוחים (ביחס לאורך הגל), והיא התגלמות של חוק שימור התנע, כמו גם עקרון פרמה הטוען שאור ינוע בין שתי נקודות במרחק המינימלי האפשרי. חוק ההחזרה מתקיים עבור גלים אלקטרומגנטים, כגון אור הפוגע במים שקטים, וגם עבור חלקיקים (כדור ביליארד הפוגע בדופן ישרה).
חוק ההחזרה
אין כמו אלבמה
אין כמו אלבמה (בארצות הברית: Sweet Home Alabama) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2002, מסוגת הקומדיה. הסרט בבימויו של אנדי טאנט. הסרט יצא לאקרנים ב-27 בספטמבר 2002.
עלילה.
מלאני, מעצבת אופנה מצליחה, מתארסת לאנדרו, בנה של ראש עיריית ניו-יורק ופוליטיקאי. מלאני רוצה לחזור לעיר מולדתה באלבמה כדי לספר להוריה אישית על החתונה, אך הסיבה האמיתית לנסיעה היא על מנת להתגרש מג'ייק, אותו עזבה לפני שבע שנים. ג'ייק מסרב להתגרש עד שיום אחד הם הולכים לבר ושם מלאני חושפת סודות אפלים של חבריה ושלה. ג'ייק גורר אותה הביתה, ולמחרת הוא חותם לה על מסמך הגירושים. מאוחר יותר, מלאני מגלה שג'ייק בא לניו יורק כדי לחפש אותה. אחר כך הם מיישבים את ענייניהם ומתפייסים. למחרת, אנדרו הארוס מגיע בהפתעה לאלבמה והוא פוגש את ג'ייק שמגלה לו את האמת על מלאני. אנדרו כועס עליה, אך הוא מסכים להתחתן איתה. ביום החתונה מתברר שמלאני לא חתמה על צו הגירושין והיא עדיין נשואה לג'ייק. לבסוף, היא נשארת עם ג'ייק ועוזבת את אנדרו.
טרה סנטה
Terra Santa הוא ביטוי איטלקי, שמשמעותו ארץ-הקודש. במהלך השנים, מספר מוסדות לימוד נוצריים ועוד בארץ ישראל השתמשו בשם זה. להלן חלקם:
אנדריאה בוצ'לי
ג'ו ונוטי
ג'וספה (ג'ו) ונוטי (Giuseppe (Joe) Venuti; 16 בספטמבר 1903 - 14 באוגוסט 1978) היה כנר הג'אז הראשון.
ביוגרפיה.
ונוטי נולד במהלך הגירת הוריו מאיטליה לארצות הברית. הוא נהג לטעון שנולד על האונייה שהובילה את המשפחה לאמריקה, אך ייתכן שנולד מיד לפני כן או מיד לאחר מכן.
בשנות העשרים החל לנגן ג'אז בכינור, והיה הנגן הראשון שאלתר בכלי זה באופן קבוע ולאורך זמן. יחד עם הגיטריסט וחבר ילדותו אדי לאנג, השלים צמד שהיה פופולרי ביותר. גם כאשר ניגנו השניים בתזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף. השניים גם הקליטו מספר תקליטים כצמד עד מותו של לאנג בשנת 1933. ונוטי עבד עם תזמורות ביג בנד רבות בהן עם בני גודמן, ביקס ביידרבק (בתזמורות של פרנק טראמבאואר ושל פול וייטמן), בינג קרוסבי, ג'ק טיגרדן ועוד והופיע גם כסולן במועדונים ועל גבי תקליטים של מוזיקה פופולרית של אותה עת. לאחר שקיעת סגנון הסווינג של התזמורות הגדולות שקעה הקריירה שלו והוא פרש מעיסוק במוזיקה.
לקראת סוף שנות השישים "התגלה" מחדש. הוא הקים צמד מצליח עם נגן הסקסופון זוט סימס והשניים הוציאו יחד מספר תקליטים. שיתוף פעולה נוסף שלו באותן שנים היה עם "ותיק" נוסף, הפסנתרן ארל היינס ובצמד כנרים עם סטפן גרפלי. הוא הופיע והקליט גם מוזיקת קאנטרי.
מרי אבן אור
ניתוח עלות תועלת
המאון ה-50
האחוזון ה-50
אינדיווידואליזם
בית אבי חי
בית אבי חי הוא מרכז רב-תחומי לתרבות בירושלים, העוסק בנושאים מרכזיים בתחומי התרבות, המחשבה והיצירה בחברה היהודית והישראלית ובפועל גם כגלריה לאומנות. המרכז הוקם ביוזמתה של קרן אבי חי, בכספי הנדבן היהודי-אמריקאי סנפורד ברנסטין. פרופ' אביגדור שנאן משמש כיועץ האקדמי של המרכז.
תחומי פעילות.
בית אבי חי פועל בתחומי תרבות רבים ובהם מוזיקה; קולנוע; ספרות ושירה; תיאטרון; אמנות פלסטית, מחשבת ישראל ועוד, באמצעות מופעי במה, סדנאות ופעילויות חינוכיות. בנוסף מפעיל בית אבי חי כתב עת באינטרנט המציע תוכן טקסטואלי וויזואלי, חלקו בזיקה לאירועי בית אבי חי וחלקו עצמאי. האתר מציג מדי יום זיכרון את פרויקט "פנים. יום. זיכרון" הכולל סרטוני אנימציה לזכר הנופלים.
בית אבי חי חבר באיגוד ההתחדשות היהודית “פנים״.
החל משנת 2020 בית אבי חי פעיל רבות בתחום ההסכתים. חוץ מ3 הסכתים פעילים בית אבי חי מארח רבות הסכתים אחרים ביניהם חיות כיס, מה יש בזה, שיר אחד ועוד.
פסטיבלים.
בית אבי חי מקיים מדי שנה את פסטיבל הפיוט במהלך עשרת ימי תשובה, אשר במרכזו עומד הפיוט היהודי המבוצע בסגנונות של מוזיקה מסורתית, מוזיקת עולם, ג'אז, רוק ומוזיקה אלקטרונית, ואת פסטיבל מייד אין ג'רוזלם המתקיים בשבוע בו חל יום ירושלים ומתרכז ביצירה ירושלמית מקורית. בנוסף מארח בית אבי חי פסטיבלים נוספים ובהם פסטיבל ימי אהבה לשירה של כתב העת משיב הרוח, פסטיבל הפסנתר, כנס כיסופים לסופרים ומשוררים יהודיים בירושלים ופסטיבל בין שמיים לארץ למחול יהודי עכשווי.
גלריית בית אבי חי.
בקומה הקרקע של בניין בית אבי חי פועלת גלריה לאומנות, שמציגה מאז פתיחתו תערוכה מרכזית אחת בשנה, המלווה בקטלוג:
בנוסף לגלריה המתחלפת, מוצגים ברחבי הבניין תצוגת קבע של צילום ישראלי באצירתה של ד"ר רונה סלע.
בניין בית אבי חי.
במאי 2000 חכרה קרן אבי חי 4.5 דונם מ"הסתדרות ישורון", במגרש הפנוי שבחזית בית הכנסת ישורון, לצורך בניית בניין בית אבי חי בירושלים. הבניין נחנך בשנת 2007, בתכנון כלת פרס ישראל האדריכלית עדה כרמי-מלמד. הבניין ממוקם ברחוב המלך ג'ורג' פינת רחוב קק"ל בירושלים, בגבול שבין שכונת רחביה למרכז העיר ירושלים, והוא משתלב ליד המוסדות הקיימים באזור: בית הכנסת הגדול; בית הכנסת ישורון; בית ראש הממשלה; בית המוסדות הלאומיים; בית שוקן ויד בן צבי.