הקידוד הופך את המידע החדש שמגיע מן העולם החיצוני, לייצוג מנטלי פנימי. בהתאם לכך, מסלול קידוד המידע הוא חלק מתהליך התפיסה. בתחילה גירויים הנקלטים מהסביבה מציפים את החושים באופן בלתי מאורגן ואקראי. המידע שנאסף בקולטני החישה הללו מועבר למוח דרך מערכת העצבים. לאחר מכן, אותו המידע שנקלט בחושים צריך לעבור תהליך רב-שלבי על מנת שישתמר בזיכרון. על כל שלב במסלול קידוד המידע אחראי מנגנון מתאים הפועל באופן ייחודי ומקודד את המידע באופן מסוים המשתנה משלב לשלב. בין הגורמים המשתנים כוללים רמת המודעות והשליטה על התהליך, אופן ייצוג המידע, קיבולת הפרטים ומשך הזמן שבו ניתן לשמרם.
קולטני החישה קולטים באופן מתמיד את אנרגיות הגירוי התואמות שלהם ומספקים כמויות עצומות של מידע אודות הסביבה.
מסלול קידוד המידע מתחיל מהזיכרון החושי, בו מידע שנקלט מהחושים נשמר באופן פסיבי ולא מודע לזמן קצר ביותר המאפשר לתהליכים קוגניטיביים לסנן את הפרטים החשובים מתוך שלל הגירויים מהסביבה. המידע הנבחר עובר באופן זמני לזיכרון לטווח קצר, המסוגל להכיל כשבע יחידות מידע בלבד. בהמשך המידע שהצליח לעבור התגבשות מאוחסן באופן קבוע ויציב בזיכרון לטווח ארוך המבוסס על משמעות.
אחד הגורמים המשפיעים על קידוד ושליפה של זיכרונות הוא הסכמה. הסכמה מתפקדת כמסגרת התייחסות, המאפשרת לאדם לארגן ולעבד את המידע הרב המתקבל מהסביבה באופן יעיל על סמך ניסיון העבר. באופן זה היא מסייעת לחשיבה האנושית להתגבר על צוואר הבקבוק של זיכרון העבודה ולהתמודד טוב יותר במצבים של היצף מידע. עם זאת, הסכמה מראה עמידות מפני נתונים הסותרים אותה ונוטה לעודד התנהגות שתוביל לאימות של נכונותה. כתוצאה מכך היא עלולה לגרום למצבים של נטאי מחשבתי או נבואות שמגשימות את עצמן.
הגברת יעילות הקידוד.
משום שתפקודי הזיכרון מתבססים בין היתר על תהליך הקידוד, ישנן שיטות המאפשרות למידה יעילה יותר של מידע חדש לאורך זמן.
אוניברסיטאות בדרום סודאן
דו-רה-מי (שיר)
Do-Re-Mi (בעברית: דו-רה-מי) הוא שיר מתוך המחזמר "צלילי המוסיקה" שיצא בשנת 1959 ובו נלמדים שבעת התוים המקובלים במוזיקה המערבית. הגרסה האנגלית המפורסמת ביותר שלו היא בביצוע השחקנית ג'ולי אנדרוז.
השיר תורגם לעברית על ידי אבי קורן ובוצע על ידי חני נחמיאס. לשיר קיים תרגום נוסף בעברית של עפרה אליגון תחת השם "שיעור לזימרה" ובוצע על ידי מקהלת צדיקוב. גם מיקי קם ביצעה שיר זה בתקליט "יופי של שירים לילדים". וכמו כן, מוצי אביב ודודו זר ביצעו את השיר במופע שלהם "נגנים בלאגנים". תרגום נוסף של השיר הוא של בתה של עפרה אליגון, תלמה אליגון-רוז שאותו ביצע יהורם גאון.
רקע.
במסגרת הסיפור, מריה משתמשת בשיר כדי ללמד את הילדים את התווים. השיר כתוב בסולם דו מז'ור. השיר בולט בכך שהוא מתאר סולפז' בסיסי בעל-פה.
בגרסת הבמה, מריה שרה את השיר בסלון בית, זמן קצר לאחר שהיא מציגה עצמה לילדים. בגרסת הסרט מריה שרה את השיר בשלב מאוחר יותר, והוא תופס סצנה שלמה.
השיר הפך לפופולרי מאוד בתוך זמן קצר לאחר הצגתו לראשונה.
טיפול רציונלי - אמוטיבי
פונקציונליזם (אדריכלות)
באדריכלות, פונקציונליזם הוא עיקרון המנחה אדריכלים בעת תכנונו של מבנה, אשר מתבסס על המטרות אשר לשמן הוא מוקם. אדריכלות פונקציונליסטית מהווה בסיס למחלוקות מקצועיות, וקשורה בעיקר לאסכולת האדריכלות המודרניסטית.
המחלוקות בדבר מהותו של הפונקציונליזם האדריכלי מתחילות עוד בימיו של ויטרוביוס כאשר מתגלה המתח המובנה בין שלושת העקרונות האדריכליים: "שימושיות" "יציבות" ו"יופי" כבר בתחילתו של התכנון האדריכלי של מבנה.
למרות הניגוד לכאורה בין פונקציונליות ואסתטיקה של מבנה, הרי שרוב האדריכלים מנסים לשלב בין השניים ליצירת מבנים המשלבים את שלושת העקרונות הבסיסיים שנמנו, כלומר מבנים יפים ויציבים אשר ישרתו את היעוד אשר לשמו הוקמו.
היסטוריה.
בתחילת המאה העשרים טען האדריכל האמריקני לואיס סאליבן, ובהשפעתו גם האדריכל פרנק לויד רייט, כי ממדיהם של בניינים, צורתם וכל המאפיינים האחרים שלהם, צריכים להיגזר מתוך המטרה שלשמה הוקמו. העיצוב האדריכלי ויופיו של הבניין ייווצרו באופן טבעי מתוך השגת המטרה השימושית שלו. בלשונו, "Form follows Function" כלומר, הצורה נובעת מהפונקציה-המטרה, שלשמה הוקם. לטענתו, אין סתירה בין בניה פונקציונלית לתוספות של עיטורים במבנה ובתנאי שיהיו עקביים עם הדרישות הפונקציונליות של היזם המקים של המבנה.
באמצע שנות השלושים החלה התייחסות לפונקציונליזם האדריכלי גם כאל השקפה אסתטית ולא רק כאל גישה עיצובית, ובעיקר בהקשר של הימנעות מתוספות קישוטיות.
ביקורת.
יחסם של אנשי המקצוע המובילים וגם של האקדמיה לפונקציונליזם, התגלה כמזלזל ומקושר בעיקר לבניה מהירה וזולה עבור מבנים מסחריים בטעם רע.
האדריכל האמריקני פיליפ ג'ונסון טען במשך השנים כי לאדריכל אין כל אחריות פונקציונלית כלפי המבנה המתוכנן על ידו. כמעט כל האדריכלים המודרניים המובילים כגון פרנק גרי, ריצ'רד מאייר, ואיי אם פיי, טוענים כי הם עצמם מכפיפים את הפונקציונליות של מבנה בתכנונם לתפיסתם האומנותית.
אדריכלות-נוף פונקציונליסטית.
אדריכלות הנוף הפונקציונליסטית התפתחה במקביל לפונקציונליזם של המבנים. אדריכלי הנוף פיתחו חללי-נוף המשולבים בין מבני מגורים, אשר משמשים לפעילות פנאי ומפגשים חברתיים של התושבים בסביבה. בפרויקטים בקנה מידה גדול עלו הצעות לשילוב של גני-ירק פרטיים אשר בהם יגדלו התושבים חלק ממזונם, ובהקשר רחב יותר אף אזורים שלמים המשלבים מתחמי מגורים, פנאי ותעסוקה, המשולבים ביניהם.
המוזיקפראיין
אדריכלות פונקציונליסטית
האדריכלות הפונקציונליסטית
אזכרת אברהם
סטיב אובט
סטיבן מייקל ג'יימס "סטיב" אובט, קצין (אנגלית: Stephen Michael James "Steve" Ovett, OBE; נולד ב-9 באוקטובר 1955) הוא אתלט בריטי בעבר. הוא אלוף אולימפי בריצת 800 מטר (מוסקבה 1980), אלוף אירופה בריצת 1500 מטר (פראג 1978), ושיאן העולם בעבר בריצת 1500 מטר ובריצת מייל.
ביוגרפיה.
אובט נולד בברייטון, שבמחוז סאסקס. בשנת 1973 הוא זכה בתואר הבינלאומי הראשון שלו באליפות אירופה לנוער בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.53 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה אובט במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.77 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים אובט במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של בתוצאה של 1:45.44 דקות ובמקום 11 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:40.34 דקות. בשלב המוקמות הוא קבע תוצאה של 3:37.89 דקות.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 זכה אובט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.59 דקות ומדליית כסף בריצת 800 מטר 1:44.09 דקות.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 כנציג יבשת אירופה זכה אובט במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.45 דקות.
אלוף אולימפי ושיאן עולם.
בתחרות שנערכה באוסלו, נורווגיה ב-1 ביולי 1980 קבע אובט בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:48.8 דקות, שיפור לשיאו בן השנה של בן ארצו יריבו סבסטיאן קו (3:49.0 דקות). שבועיים לאחר מכן, שוב בתחרות שנערכה באוסלו ב-15 ביולי הוא השווה את שיאו העולמי של סבסטיאן קו, הפעם בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:32.1 דקות. שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה אובט בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.40 דקות, לפני סבסטיאן קו (1:45.85 דקות) וניקולאי קירוב מברית המועצות (1:45.94 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.99 דקות, אחרי סבסטיאן קו (3:38.40 דקות) ויורגן שטראוב ממזרח גרמניה (3:38.80 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:36.80 דקות. חודש לאחר המשחקים האולימפיים בתחרות שנערכה בקובלנץ, מערב גרמניה הוא שיפר את שיאו העולמי והעמיד אותו על 3:31.36 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי סידני מארי מארצות הברית (3:31.24 דקות).
בתחרות שנערכה בקובלנץ ב-26 באוגוסט 1981 קבע אובט בריצת מייל שיא עולם חדש של 3:48.40 דקות, שיפור לשיא הטרי בן השבוע של קו (3:48.53 דקות). שיא זה החזיק מעמד יומיים ונישבר שוב על ידי קו (3:47.33 דקות). שבוע לאחר מכן, בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה ברומא, בספטמבר כנציג יבשת אירופה הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.95 דקות.
אל אליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1983, הגיע אובט כשיאן עולם, אך בגלל טעות טקטית בריצה הוא סיים רק במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:42.34 דקות, אחרי המנצח בן ארצו סטיב קראם (3:41.59 דקות). בתחרות שנערכה ברייטי, איטליה ב-4 בספטמבר 1983 הוא קבע בריצה זו שיא עולם חדש של 3:30.77 דקות. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונישבר על ידי סטיב קראם (3:29.67 דקות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סבל אובט מדלקת סימפונות ולמרות זאת קבע בשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר תוצאה של 1:44.81 דקות. בשלב הגמר הוא סיים במקום שמיני ואחרון לאחר שהתמוטט בקו בסיום בתוצאה של 1:52.28 דקות ולא הצליח להגן תוארו. הוא פונה לבית חולים ושם שהה במשך יומיים. בניגוד לעצת רופאיו ומאמניו הוא השתתף בריצת 1500 מטר ובשלב חצי הגמר קבע תוצאה של 3:36.55 דקות. בשלב הגמר הוא לא הצליח לסיים את הריצה ודורג בסופו של דבר במקום 12 כללי.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1986 זכה אובט במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.11 דקות.