ג'ון קונוויי וויליאם ת'רסטון הציעו חלוקה לחבורות פריקות ואי-פריקות. החבורות המרחביות הפריקות מתאימות ל-17 המחלקות של חבורות ריצופי המישור, ואת שאר 35 החבורות המרחביות יש למיין בנפרד.
חבורות כפולות והיפוך הזמן.
בנוסף לחבורות הסימטריה המרחביות, לומדים גם "חבורות מרחביות מגנטיות" ו"חבורות כפולות", המתאימות למבנים סריגיים, שבהם לכל נקודת סריג יש תכונות נוספות. לדוגמה, בחומרים פרומגנטיים, פרימגנטיים או אנטיפרומגנטיים יש חלקיקים בעלי ספין מגנטי. על הסריגים האלה פועלים, בנוסף לסימטריות הרגילות, גם איבר "היפוך זמן", ההופך את הספין המגנטי ואינו משפיע על מבנה הסריג. אם מביאים בחשבון את איבר היפוך הזמן, יש 1,651 "חבורות מרחביות מגנטיות" בשלושה ממדים.
End-of-file
End-of-file, או בקיצור EOF, הוא תנאי במערכת ההפעלה המורה על הפסקת קריאה ממקור נתונים כלשהו - בדרך כלל קובץ או זרם (stream). ב-C standard library החזרה של EOF מפונקציה מעידה על סיום הקריאה ממקור הנתונים, כך שקריאה נוספת לא תניב מידע נוסף.
ערכו הממשי של EOF הוא מספר שלילי תלוי מערכת הפעלה, בדרך כלל 1-, ערך שמובטח כי אינו זהה לאף תו תקף אחר.
התו ה-26 ב-ASCII משמש כ-EOF בהקשרים רבים. את התו ניתן להפיק באמצעות לחיצה על ctrl+z.
הכרעת רוב בדיינים
הכרעת הדין על פי רוב הדיינים היא מצוות עשה מהתורה הקובעת כי במחלוקת בין דיינים מוכרע הדין על פי דעת הרוב.
מקור הדין.
מקור הדין הוא בפסוק: . הרמב"ם במשנה תורה כותב .
הכרעת רוב בדיינים ועקרון הרוב בהלכה.
מדברי הפסוק "אחרי רבים להטות" למדו חז"ל את העקרון הכללי של רוב בהלכה, שמהווה מקור להיזדקקות לרוב בהכרעת ספקות מסוגים שונים - לא רק בהכרעה בין דיינים. הכרעה על פי רוב הדיינים היא איפוא היישום הראשי והדוגמה המרכזית לעקרון הכללי של רוב בהלכה.
הוספת דיינים במקרה של שקילות.
על פי ההלכה אין בית דין שקול, דהיינו גודלו של בית דין הדן בעניינים שונים חייב להיות בגודל אי זוגי על מנת לחייב הכרעה. עם זאת, עדיין ייתכן מצב בו מגיעים לתיקו והוא כאשר מחצית הדיינים מחייבים ומחציתם פוטרים ואחד אומר שאינו יודע, כלומר שאינו יכול להכריע. במצב כזה מוסיפים עוד שניים לבית הדין. אם עדיין לא מוכרעת ההלכה מוסיפים עוד שני דיינים עד שמגיעים להכרעה או שמוסיפים שניים נוספים וכן הלאה עד שמגיעים לבית דין של שבעים ואחד. כאשר מגיעים לבית דין בגודל של שבעים ואחד דיינים ולא מגיעים להכרעה (למשל אם שלושים וחמישה מחייבים ושלושים וחמישה פוטרים ואחד אומר איני יודע) אין מוסיפים עוד דיינים אלא דנים עם האחד שאינו מגיע להכרעה עד שיסכים לאחד מן הצדדים.
בפסיקת הלכה.
מלבד דיונים משפטיים הבאים לפני בית דין, כלל ההכרעה ברוב מיושם לעיתים בפסיקת הלכה באופן כללי. כן מביא בעל ספר החינוך בהגדרת המצווה , כלומר העקרון קיים הן בפסיקת הלכה כללית והן למקרים פרטיים המובאים בפני בית דין.
דוגמאות לכך מובאות בספרות חז"ל במקומות שונים. למשל, במחלוקת המפורסמת בעניין תנורו של עכנאי בין רבי אליעזר לחכמים, נפסקה הלכה כדעת חכמים המרובים על רבי אליעזר משום הכלל "אחרי רבים להטות". מקרה נוסף מובא בתוספתא ביחס לרבי עקיבא שבמחלוקת בין רבן גמליאל לחכמים נהג כשיטת חכמים בפניו של רבן גמליאל: .
בעניין מחלוקת הלכתית אשר בה צד אחד מרובה על חברו, אלא שמנגד המיעוט הוא של תלמידי חכמים גדולים יותר בהלכה, קיימת מחלוקת המובאת במסכת יבמות אשר דנה בסוגיה בה נחלקו בית הלל ובית שמאי, האם נהגו בית שמאי בחיי היום יום כשיטתם או שבפועל הלכו אחרי בית הלל, ומובא כי בתשובה לשאלה זו קיימת מחלוקת בין אמוראים: ריש לקיש ורב סוברים "לא עשו בית שמאי כדבריהם" ואילו רבי יוחנן ושמואל סוברים "עשו ועשו". אחד מההסברים הניתנים למחלוקת אמוראים זו היא שלשיטת הסוברים שלא עשו בית שמאי כדבריהם - מכיוון שמעטים היו מבית הלל. ברם, לשיטת הסוברים "עשו ועשו" - מכיוון שהם "מחדדי טפי" כלומר מחודדים בחכמתם יותר מבית הלל.
גם בדורות מאוחרים יותר נעשה שימוש בכלל אחרי רבים להטות בפסיקת הלכה. אחת הדוגמאות החשובות ביותר לכך היא שיטתו של ר' יוסף קארו בבואו לפסוק הלכה בספרו בית יוסף. הוא קובע כי אין להכריע הלכה בין הראשונים על פי סברותיהם, כי בדור זה אין יכולת להבין לעומק את כוונתם. לפיכך הוא פוסק הלכה כפי לפחות שנים מבין שלושה "עמודי הוראה": הרמב"ם, הרי"ף והרא"ש. שיטה זו דומה לפסיקה בבית דין של שלושה דיינים ועל פי העקרון אחרי רבים להטות פוסקים כפי שנים מבין שלושתם. אמנם אין זה "אחרי רבים להטות" הרגיל, שכן מה יעשה כאשר שנים מבין שלושה פוסקים כשיטה אחת אך חכמים רבים אחרים חלוקים על שנים אלו וסוברים כמו דעת היחיד, הרי במקרה זה בטל הכלל של אחרי רבים להטות? לפיכך מציין ר' יוסף קארו כי יחרוג משיטתו ויפסוק כדעת הרוב.
הגבלות על העקרון.
לעקרון ההליכה אחרי הרוב ישנן שתי הגבלות אשר כל אחת מהן נחשבת כמצוות לא תעשה בפני עצמה במניין המצוות.
רוב מיוחס בדיני נפשות.
במכילתא דרבי ישמעאל נקבעת הגבלה מסוימת בהליכה אחר הרוב ביחס לדיני נפשות: . לפי מדרש זה, על מנת לזכות דרוש רוב רגיל, אולם על מנת לחייב דרוש רוב מיוחס. המדרש מקיש מן הצורך להביא לפחות שני עדים כדי לחייב אדם בעונש מוות, לצורך להביא לפחות רוב של שני דיינים לצד המחייב מוות.
במידה וקיים רוב של דיין בודד לצד המחייב מוות, אין הנאשם זכאי מיד, אלא בדומה לאמור לעיל מוסיפים שני דיינים עד שיגיעו לרוב מיוחס למיתה או רוב רגיל לזיכוי או עד שיגיעו לבית דין של שבעים ואחד. על בית דין של שבעים ואחד אין מוסיפים, אלא דנים עד שמגיעים להכרעה, ובמידה ואין מגיעים להכרעה - הנאשם זכאי אפילו אם קיים רוב של דיין אחד למיתה.
חריג נוסף ביחס לדיני נפשות הוא כאשר כל הדיינים מחליטים פה אחד על עונש מוות - במקרה זה הנאשם פטור מעונש מוות משום שלא היה אפילו דיין אחד שהביא נימוקים לזכותו כדי שידונו בהם הדיינים.
הטיה לפי סברת הרוב בלי סברה עצמאית.
רש"י בבאורו על התורה מבאר את הפסוק "לא תהיה אחרי רבים לרעות" כאזהרה לדיינים לעמוד על דעתם אף כאשר הם בדעת מיעוט ודעתם תדחה למול דעת הרוב שמורכב מרשעים: .
יסודם של דברים אלו הוא במכילתא דרבי שמעון בר יוחאי . מסביר הרמב"ם בספר המצוות: . כלומר זו אזהרה לדיין שלא לנטות אחר סברת הרוב משום שכך סבור הרוב אלא עליו לומר את סברתו הוא.
טעם המצווה.
בעל ספר החינוך מסביר כי יסוד קביעת ההלכה כדעת הרבים נועד לשמור על אחידות התורה, שכן במידה וכל אחד יכריע את ההלכה על פי סברתו ולא לפי דעת הרוב, תעשה התורה ככמה תורות: .
קרטיסט
נושא גיסות משוריין
חאמד עמאר
קראטיסט
Commercial skipping
Commercial skipping היא תכונה מתקדמת אשר קיימת כיום בחלק ממכשירי ה-PVR אשר מאפשרת דילוג אוטומטי על מקבצי פרסומות בתכנים מוקלטים. תכונה זו נמצאת במחלוקת מאז השקתה כאשר רשתות הטלוויזיה הגדולות ואולפני הסרטים טענו שהיא פוגעת בזכויות היוצרים שלהם ומשום כך יש לאסור את השימוש בה.
היסטוריה.
מכשיר ה-PVR הראשון בו הייתה קיימת תכונה מובנית של "Commercial skipping" היה מכשיר ה-PVR של ReplayTV מדגם "4000 Series" ו-"5000 Series". בשנת 2002 חמישה בעלי מכשירי PVR של ReplayTV הגישו תובענה ייצוגית נגד רשתות הטלוויזיה ואולפני הסרטים, בדרישה שיש להגן על זכויות הצרכנים להקליט תוכניות טלוויזיה ולאפשר לצרכנים לדלג על הפרסומות בטענה שהאפשרות לדלג מעל פרסומות מסייעת להורים למנוע מכך שילדיהם יחשפו לתרבות הצריכה יתר על המידה. אף על פי כן, במהלך 2003 חברת ReplayTV פשטה את רגל בעקבות המאבק המשפטי אותו ניהלה אשר התמקד ביכולת המובנית של המכשירים שלהם לדלג על פרסומות.
תוכנת המחשב Windows Media Center, אחת מתוכנות ה-PVR שזכו לפופולריות, בעלת היכולת לדלג על מקבצי פרסומות לאחר התקנת תוכנת צד שלישי בשם "DVRMSToolbox" (אשר איננה נתמכת על ידי מיקרוסופט).
עתיד הפרסומות בטלוויזיה.
עם כניסת מכשירי PVR לשוק אשר מאפשרים הקלטה של תוכניות טלוויזיה על גבי כונן קשיח, כגון TiVo ובישראל ממיר Hot Magic, צופים רבים מסוגלים להעביר את מקבצי הפרסומות באופן ידני או לדלג עליהם באופן אוטומטי במידה והתוכניות הוקלטו. יש הערכות כי בעתיד מקבצי הפרסומות בטלוויזיה יעלמו לחלוטין ויוחלפו בפרסומות אשר יופיעו בתוכניות הטלוויזיה עצמם במקום בדומה לפרסום סמוי. לדוגמה, תוכניות רבות מפרסמות חברות שונות באמצעות שימוש במוצרים של החברות הללו במהלך התוכניות. כמו כן מספר אירועי ספורט שונים בארצות הברית כיום נקראים על שם נותני החסות.
סוג נוסף של פרסומת בה נעשה שימוש באופן תדיר יותר, הוא השימוש במודעות אשר מופיעות לאורך התוכניות בתחתית המסך ומסתירות למעשה חלק מהמסך. לרוב המודעות הללו תופסות רק 5-10% מהמסך, אבל לעיתים רבות הם יכולים לתפוס גם עד 25% מהמסך. חלק מהמודעות הללו מלוות לעיתים רבות גם ברעשים או באנימציה ותנועה על גבי המסך.
ז'ורדי למואן
פורטלט
פורטלט הוא רכיב ממשק המשתמש בטכנולוגית Java ומהווה אבן בניין לפורטל אינטרנטי כך שדפי הפורטל בנויים מאוסף של פורטלטים.
טכנולוגיית הפורטלט מאפשרת למשתמש בעל הרשאה מתאימה לייצר ולשנות דפי אינטרנט באופן דינמי, על ידי הוספה, הורדה והזזה של פורטלטים קיימים.
טכנולוגיה זו מקבילה לטכנולוגיית ה Google Gadgets, אך מבוססת על סטנדרטים, דבר המאפשר למפתחים לייצר רכיבים הניתנים להוספה לכל פורטל אינטרנטי סטנדרטי בלי לבצע התאמות מיוחדות.
סטנדרטים.
הסטנדרט עליו מבוססת הטכנולוגיה הוא Java Portlet API המבוסס על התקן JSR-168.