במטה הפיקוד, שייניד ואיאן מגדילים את התמונה של בני הערובה ומגלים תג לבוש, כשהם מתקשרים אל דן ואיימי כי תוך כדי הם יכולים לגלת איפה הם. דן עונה, ואיאן מבקש ממנו שאיימי תתקשר לאוון שמצלצל עשרים פעם ביום, שנעצר לפני זה כי הוא התקרב לביתה ואז שוחרר. דן מדווח לאיאן ולשינייד שאיימי בספרייה מנסה לפענח מתי הציור האמיתי נגנב, אף על פי ששומר אמר לדן שמעולם לא התרחש שוד באופיצי. בנוסף לכך, הוא אומר שג'ונה נפגש עם ראש העיר ומקבל את מפתח העיר, המילטון עוזר לאיימי והוא אוסף כמה דברים, שהם המרכיבים לשיקוי העל, כשהוא אסף בינתיים תמיסות ברזל עם תערובת טונגסטן, מור מעשבונאי סיני והוא בדרכו לחנות תכשיטים כדי לקנות ענבר. וספר-אחת מודיע לאיימי שאם תוך ארבעה ימים הם לא יקבלו את הציור האמיתי אחד מבני הערובה ימות. כשג'ונה יצא ממשרד ראש העיר והמילטון בא אליו, קהל מעריצות רודפות אחריהם. כשג'ונה נמלא ללימוזינה, המילטון רץ בין הבנות, כי הוא ואיימי גילו שההזדמנות היחידה שבה היה אפשר לגנוב את הציור הייתה בשיטפון הגדול ב-1966 במלאכי הבוץ. המילטון, ספוג חבורות, מגיע אל איימי, דן וג'ונה. הם מאתרים את גרגור טובין, יליד 1937, המשתמש בשם הבדוי "דויד מוזה", או בקיצור "ד. מוזה", אנגרמה של "מדוזה", ומשערים שהוא הגנב. הם אוספים תמונה של פסל סחמת שהיה נעול בכספת של גרייס במצרים, ואיימי שולחת לגרגור אימייל שבו היא שולחת לו תמונה של הפסל ושואלת אותו אם הם יוכלו להיפגש כדי שייבחן אם הוא אמיתי. הם רואים לוחית שכתוב עליה: "גאיוס פליניוס קאיקיליוס סקונדוס". איימי ודן מגלים שהכוונה ברשומה של גרייס לא הייתה "פוני", אלא "פליניוס", שהשיבוש "פוני" נהיה בגלל מריחות הפיח, וכך הם מגלים שהווספרים קשורים להתפרצות הר הגעש וזוב.
בסוויטת המלון שלהם מוחלק מכתב, שבו הוא מאשר שהם יבואו. הם באו לביתו, וכשהם אומרים שאת הפסל הם ירשו מסבתם, הוא אומר שגרייס קהיל הייתה חשובה בתחום האמנות. הם נכנסים לחדר היצירות הגנובות שלו, ולא מוצאים את ה"מדוזה". דן משער שיש חדר סודי לציור הגנוב, כי באותו חדר יש מערכת קירור ליד הדלת ועוד אחת על הקיר המזרחי, מה שאומר שהיא שולטת בחדר במקום אחר. איימי אומרת לגרגור שהיא תמכור לו את הפסל, ואז מפוצצת את רימון העשן של שינייד. הם חובשים מהר את המסכות ורצים אל החדר הסודי. כשהאבטחה של גרגור רודפת אחריהם, הם נמלטים על מרכבה רומית גנובה בת אלפיים שנה לנהר קובו, כשגרגור משוכנע שהציור נהרס. וספר-אחת מתריע שנותרו להם רק שלושה ימים, כשהתראה נוספת מודיעה לאיימי שיש רק עשרים אחוז סוללה בטלפון, כשאין מטען קרוב. איאן נכנס לחנות אלקטרוניקה ופוגש שם את אוון בתור מוכר. הוא שואל אותו מאיפה הוא השיג תמונה של טלפון דה-אוסי, שהוא הסוג של הטלפון הווספרי, ובעקבות כך, איאן מחליט שהכישורים הטכניים של אוון יכולים לעזור והוא מספר לו על משפחת קהיל. במטוס הפרטי, דן ואיימי שמים עיפרון ופיסת נייר על העץ של המדוזה וחושפים כתובת. דן שולח את זה לאטיקוס בתור "שיעורי בית", כשהטלפון מצלצל. איימי עונה, ומגלה שאוון מדבר איתה. איאן מחליף את אוון, ומספר לה שהוא גילה לו על המשפחה. איימי מנתקת בגלל הסוללה החלשה ומתקשרת אליהם בסקייפ מהמחשב של דן. אוון ושינייד עובדים על מטען שישלח, ואיימי אומרת לאוון שיתרחק מזה כי זה מסוכן. אטיקוס מתקשר לדן אחרי שאיימי ניתקה את השיחה, ואטיקוס אומר שהוא נמצא במרחק פחות מקילומטר מהקולוסאום ושהכתובת היא "פורטה סאנאוויוורה", שזה הקולוסאום. בינתיים, אצל בני הערובה, הם מחליטים שהווספרים לא יעזרו להם ושעליהם להסיר את הקליע בכתף של נלי בעצמם. בקולוסאום, ג'ייק ואטיקוס רוזנבלום מתווכחים ביניהם על החברות של אטיקוס עם דן. אטיקוס מודה שיש לו אובססיה לדן, בגל שמילתה האחרונה של אימו, אסטריד, הייתה "קהיל". בוסף, הוא מתקשר לדן, ומגלה שהוא עצמו בקולוסאום. אטיקוס מרצה לדן ולאיימי על המלחמות בקולוסאום, ובאמצע איימי ודן מגלים שהמדוזה של קאראווג'ו היא מפה. הם הולכים בעקבות המפה, ומגלים את איל מיליונה, יומן המסע של מרקו פולו במנהרות. היומן כתוב בכתב היד המקורי עם אחרית דבר שלא נגלתה בכל העותקים.
ג'ייק מלשין עליהם לכוחות המשטרה, שחושדים שהם גנבו גם את המדוזה, וכך הם נרדפים על ידי האינטרפול. אצל בני הערובה, בעזרת מזלג פלסטיק, פניקס ויזרד הצעיר מנסה להוציא את הקליע מהכתף של נלי, אך לא מצליח. הם קוראים לנטלי, שמצליחה להוציא את הקליע. המילטון וג'ונה, שחזרו מפירנצה, מצטרפים אל איאן, שינייד ומר מקיינטיר אל רכס ההרים של שמורת הטבע אדירונדק בצפון מדינת ניו יורק. הם מגיעים אל המשרד של דה-אוסי כדי לבדוק את רשימת הלקוחות כדי לחשוף את זהותו של וספר-אחת, ובאמצע השוטטות המשרד מתפוצץ, ואיאן אוסף פיסת נייר שעליה הסמל הלוקיאנוסי. וספר-אחת שולח לאיימי ולדן הודעה לבקר בקרקס .איימי ודן מגיעים לקרקס לבושים בתחפושת. באמצע המופע, אחת מלולייניות הטרפז לוקחת את הציור, כשמאוחר מכן היא גוססת לאחר שנדקרה על ידי ווספר אחת.. אחר כך, וספר-אחת שולח להם תמונה של החטופים שמעידה שהם בחיים. מתחת להודעה, וספר-אחת מודיע להם שעליהם לנסוע ללוצרן, שווייץ כדי שכל בני הערובה יהיו חיים. איימי ודן נוסעים במונית אל שדה התעופה, כשנהג המונית מכוסה צלקת בכף ידו שלפי הפרק ניתן להאשים בה את משפחת קהיל. בנוסף, בפרק מתגלה שהנהג הוא וספר-אחת, אף על פי שזהותו לא ידועה.
הצצות לסרט.
בספר מופיעות תמונות של השחקנים בסרט שיצא ב-2014. התמונות של הדמויות הן של החטופים: נלי גומז, אליסטר הו, נטלי קברה, טד סטרלינג, פניקס ויזרד, פיסקה קהיל ורייגן הולט, ושל שאיין ויומינג, וספרית.
המנון טוגו
ארץ אבותינו (בצרפתית: Terre de nos aïeux) הוא ההמנון הלאומי של מדינת טוגו. ההמנון נכתב והולחן על ידי אלכס קזימיר-דוס והיה להמנון טוגו מעצמאותה בשנת 1960 ועד 1979. ב-1979, הוחלף ההמנון ואומץ שנית כהמנון של טוגו ב-1992.
באלטו
אלכסנדר יגורוב
אלכסנדר יגורוב (ברוסית: Александр Ильич Егоров; 25 באוקטובר 1883 – 23 בפברואר 1939) קצין בצבא האימפריה הרוסית, מרשל ברית המועצות מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ואחריה.
אלכסנדר יגורוב נולד למשפחת פקיד בעיר בוזולוק במחוז סמרה של היום. לאחר סיום גימנזיה הוא התנדב לצבא. בשנת 1905 יגורוב סיים בית הספר לקצינים בקאזאן. במהלך מהפכת 1905 השתתף בפעולות שיטור בקווקז.
בהיותו קצין בשרות סדיר יגורוב השתתף בכל מהלך מלחמת העולם הראשונה ונפצע 5 פעמים. לקראת סיום המלחמה הגיע לדרגת לויטננט קולונל. לאחר מהפכת פברואר יגורוב הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. במאי 1917 יגורוב נעצר עקב פעילות מהפכנית.
שרות בצבא האדום.
מדצמבר 1917 יגורוב היה פעיל בצבא האדום. הוא השתתף בקרבות הגנה סביב צריצין וסמרה לצד יוסיף סטלין. במהלך שנת 1919 הוא מונה למפקד החזית הדרומית ופיקד על המתקפה נגד צבא המתנדבים שהתקדם לכיוון מוסקבה. לאחר סיום הלחימה בגזרה זו יגורוב הועבר לחזית המערבית נגד פולין. ב-2 התפקידים יוסיף סטלין היה צמוד ליגורוב.
לאחר סיום המלחמה יגורוב מונה למפקד פיקוד צבאי קייב (בשנים 1924–1925) ופיקוד צבאי הבלארוסי (1927–1931). בשנת 1931 יגורוב הועבר למוסקבה ומונה לראש המטה הכללי הסובייטי. יגורוב כיהן תפקיד זה עד לשנת 1937. בשנת 1935 הוענקה לו דרגת מרשל ברית המועצות לצד עוד 4 מפקדים בכירים.
בתקופת הטיהורים הגדולים יגורוב הורד מתפקידו. בהתאם להחלטת פוליטביורו הוא הועבר לתקופת ניסיון לתפקיד מפקד פיקוד הקווקז. בהחלטה צוין שבהיותו ראש המטה הכללי במטה הכללי פעלו מרגלים של פולין, גרמניה ואיטליה. בינואר 1938 יוסיף סטלין עצמו ציין שיגורוב היה קצין בצבא הצאר ומכל המרשלים היו לו הכי פחות סיבות למינוי הגבוה.
ב-27 במרץ 1938 יגורוב נעצר. הוא הואשם בריגול ופעילות נגד השלטון. ב-23 בפברואר 1939 יגורוב הוצא להורג ללא משפט. ב-14 במרץ 1956 הוא טוהר מכל אשמה.
ואסילי בלוכר
המלחמה הברברית הראשונה
המלחמה הַבֶּרְבֶּרִית הראשונה (1801–1805) (באנגלית: First Barbary War), הנקראת גם "מלחמת טריפוליטניה" (Tripolitanian War), הייתה הראשונה בין שתי מלחמות שניהלה ארצות הברית נגד המדינות הברבריות בחוף המערבי של צפון אפריקה. הסיבה ליציאתה למלחמה הייתה התקפותיהם של שודדי ים, שיצאו בפקודת שליטי טריפוליטניה, אלג'יריה ומרוקו, על אוניות סוחר אמריקאיות שפקדו את הים התיכון. הייתה זו המלחמה הראשונה שערכו האמריקאים מחוץ לגבולות ארצם, והיא בעלת חשיבות במורשת הקרב של הנחתים ושל הצי האמריקאי. המלחמה הסתיימה בחוזה שלום בו שליט טריפוליטניה התחייב להימנע מלפגוע בספינות ומלחים אמריקאים ונערכו חילופי שבויים.
רקע היסטורי.
הקורסארים הבֶּרְבֶּרִים היו פיראטים מוסלמים שפעלו מנמלי אלג'יריה, תוניסיה, מרוקו וטריפוליטניה, והיו אימת הים התיכון כולו משך מאות בשנים. הם לכדו אוניות סוחר תמימות, מכרו לעבדות את אנשי צוותן ונוסעיהן או תבעו כופר כסף תמורתם, וכך הגדילו את עושרם ועוצמתם של שליטי מדינותיהם. מסדר השילוש הקדוש הרומי-קתולי, המוכר גם בשם מסדר ה"מָתוּרִינִים" שמושבו בצרפת, פעל מאז היווסדו בשלהי המאה ה-12 לאיסוף דמי כופר ולפדיון נוצרים שנפלו בשבי המוסלמים, ובהם גם אלה שנשבו על ידי הפיראטים בים התיכון.