מקריאת כתביו מעריכים כי הוא ביקר פעם אחת בלבד בימי חייו בבית המקדש בירושלים. נראה גם שלא שלט בשפה העברית, ובעיסוקו הנרחב בספרי הקודש והמדרש היהודיים נעזר בתרגומיהם ליוונית.
רוב חיבוריו עוסקים בתורה, אך נשתמרו בידי הכנסייה. הוא אימץ לעצמו את דרכי המחשבה של אפלטון, וניסה ליישב בין הסיפור המקראי לתפיסת האלוהים האפלטונית. כמו כן הושפע רבות מהסטואיקנים, שפירשו את הדת והמיתולוגיה בצורה אלגורית ובבסיס תורתם עמדו רעיונות מונותאיסטיים ומוסריים.
השפעת פילון על הנצרות.
אף שהשפעתו על עולם המחשבה היהודי הייתה שולית, הפך פילון ברבות השנים למקור השראה מרכזי לאבות הכנסייה הנוצרית בעיצוב תפיסת עולמם הדתית.
התאולוגיה של פילון עברה דרך אבות הכנסייה אל עולם הרוח של ימי הביניים. מולה עמדה בימי הביניים תפיסת פלוטינוס בדבר האצלת העולם באופן הכרחי מאלוהים.
המחשבה הדתית של אבות הכנסייה, ששורשיה בפילון, הסתמכה על דעת אלוהים הנקנית לאדם בהתגלות. מאידך, ההגות הפילוסופית מכוננת עצמה על השכל האנושי. בהגות ימי הביניים בכלל, ובהגות היהודית בפרט, נדרש ההוגה להכריע או לפשר בין שני מקורות הסמכות הללו.
קרפדה ירוקה
קרפדה ירוקה (שם מדעי: "Bufotes viridis") היא מין נפוץ בחברת הדו-חיים בישראל. הקרפדות הירוקות יכולות להתקיים באזורי אקלים שונים, ולכן תפוצתן רחבה (אירופה, אפריקה ואסיה). הקרפדה הירוקה ניזונה בעיקר מפרוקי-רגליים יבשתיים.
מראה.
קיימים הבדלי צבעים בין הזכר לנקבה: לנקבות כתמים ירוקים ברורים ובולטים על רקע אפור בהיר ולזכר צבע אחיד כמעט - אפור-ירוק או חום-ירוק. נוסף להבדלי הצבעים בין הזכר לנקבה, קיימים גם הבדלים בגודל: הנקבה גדולה מהזכר ובעונת הרבייה היא עשויה אף להיות גדולה ממנו עד פי שניים.
העור בגב מכוסה גבשושיות.
באצבעות הרגליים האחוריות קיים קרום שחיה. ליד האצבע הראשונה יש יבלת חפירה. הגפיים האחוריות גדולות וחזקות יותר מהגפיים הקדמיות.
הקרפדה פחות זריזה מהצפרדע ומתקדמת בהליכה או בניתורים קטנים. פיה חסר שיניים, והיא בולעת את מזונה בשלמותו. לצורכי הגנה, היא מפרישה ריר רעיל מבלוטות על העור ומשתי בלוטות מרכזיות באזור האזניים.
איומים.
אויביהן העיקריים של הקרפדות הירוקות הם הנחשים. האויב העיקרי בישראל הוא נחש מים משובץ. קרפדות צעירות עם הפרשה מעטה של רעל נאכלות גם על ידי אנפיות בקר וקרפדות בוגרות. הקרפדות מתגוננות מפני איומים אלו באמצעות הפרשת נוזל חלבי רעיל שנקרא בופינין שמדיף ריח חריף מכל שטח העור ומבלוטות בעורף וכן באמצעות הפרשת שתן פתאומית.
בתקופות יובש מתחפרת בקרקע, בחורים ובמחילות. בעונת הגשמים אוגרת הקרפדה מים בשלפוחית השתן, המשמשים אותה בתקופות היובש. מסיבה זו, בארצות בהן היא נפוצה ניצלו אותן הילידים על ידי הוצאת המים מהן.
רבייה.
הקרפדה הירוקה היא בעל חיים סוליטרי (מתבודד) והיא יוצרת קשרים חברתיים רק בעונת הרבייה.
עונת רבייה היא לרוב בחורף, בעיקר במקומות חיות מדבריים. בתקופת הרבייה, הנקבות נמשכות לקרקורי הזכרים, אותם הם משמיעים כאשר הם על גדת מקווה המים או בתוכו, טבולים חצי גוף כשראשם מורם מעל המים. כשהנקבה מגיעה למקווה המים, הזכר מתקרב אליה, עולה על גבה ונאחז בה בבית השחי. מנהג רבייה זה נקרא חיבוק כלולות. באצבעותיו מתפתחות יבלות אחיזה סמוך לעונת הרבייה.
הנקבה מטילה שרוכי ביצים והזכר שעליה מפריש את זרעו ומפרה את הביצים. אורך השרוכים עד 12 מטרים. מספר הביצים עד 7000. כעבור 5 ימים יש בקיעה של ראשנים שחורים. התפתחותם ובקיעתם תלויה בטמפרטורה ובכמות מזון זמין. קרפדות צעירות מתפתחות במהירות ומגיעות תוך שנה לגודל כמעט סופי ולבגרות מינית.
הפרברים
צמד הפרברים הוא צמד זמרים המתמקד בשירי ארץ ישראל ומוזיקה לטינית שהחל לפעול ב-1960. הצמד המקורי היו ניסים מנחם ויוסי חורי. בשנת 1977 החליף אורי הרפז את ניסים מנחם. בשנת 2015 פרש אורי הרפז, והוחלף בגיטריסט חגי רחביה.
הפרברים ניחנו בהרמוניות קוליות ומיומנות בנגינה בגיטרות. בעלי רפרטואר מגוון של שירים עבריים ושירים לועזיים מתורגמים (מוזיקה ברזילאית ודרום אמריקאית) וביצעו יצירות שנכתבו במיוחד עבורם.
פעילות מוזיקלית.
ההרכב הראשון.
הצמד עבר שלושה גלגולים עיקריים. הראשון בשנת 1960, עת נפגשו יוסי חורי וניסים מנחם במסיבה. פגישתם הוכיחה שיש ביניהם כימיה ושילוב הקולות ביניהם הוא בסיס טוב להמשכיות, וכך הם הפכו להרכב שזכה לפופולריות. בתחילה נקרא הצמד "זמרי הפרברים", ותחת שם זה הופיעו חורי ומנחם במועדונים קטנים. שם הצמד נקבע כביטוי להיותה של שכונת כרם התימנים, בה פעל הצמד, פרבר של תל אביב.
בשנת 1964 יצא תקליטם הראשון בעיבודו של חורי, ובו נכלל השיר "את ואני והרוח", שכלל שריקה בין בית לבית (זה היה השיר הראשון שפרסם יורם טהרלב למנגינת נחום היימן). בתקליט גם נכלל שירה של רחל המשוררת "זמר נוגה" (המוכר יותר בשם "התשמע קולי"), בלחנו של יוסף מוסטקי.
בתקופה זו עבר על ההרכב גלגול נוסף. כיוון שבעת ההיא רווחו הרכבי שלישיות, ומאחר ש"הפרברים" הרבו לבצע שירים דרום-אמריקניים, צורף ב-1965 חבר נוסף לצמד, ג'ימי סימן טוב, וכך נוצרה שלישייה. סימן טוב היה חבר בהרכב במשך כחצי שנה. בתקופה זו שהו חברי ההרכב במשך מספר חודשים בדרום אפריקה, והופיעו במועדון לילה. סימן טוב פגש במועדון אישה, החליט להישאר איתה, ו"הפרברים" חזרו לישראל כצמד.
בשנת 1964 השתתף הצמד לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון עם שני שירים :
"ליבבתיני", שהלחין מוני אמריליו למילים מתוך שיר השירים.
ו"קציר", שהלחין יעקב קנין למילים של ע. הלל.
בשנת 1966 זכה ההרכב במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "ריח תפוח אודם שני", שכתב יורם טהרלב והלחין נחום היימן.
בנוסף, באותו הפסטיבל הם שרו את השיר "דבש" (דבש ניגר), שכתב והלחין ינון נאמן.
ב-1967 הוציא הצמד את האלבום "בשירי עם ישראלים", ובו שירים כ"ערב של שושנים", "אל גינת אגוז" ו"ביתי אל מול גולן". באותה שנה התחרו הפרברים פעם נוספת בפסטיבל הזמר והפזמון, עם שירו של חיים נחמן ביאליק "תרזה יפה", שהלחין ניסן כהן הב-רון. אלבום נוסף שהוציא הצמד באותה שנה הוא "בשירת לאדינו", ובו שירים בשפת הלאדינו לצד שירי עם ספרדיים שתורגמו לעברית, כ"שחרחורת" בתרגומו של משה אלימלך.
אלבומם המצליח "יש לי אהבה" מ-1968 הכיל את הנעימה "פוגה קטנה" ואת השירים "אילו כל האוהבים" (מילים: יוסי גמזו), "רק הד קולך" (מילים: איתן פרץ) ו"שדות ירוקים" (מילים: יורם טהרלב) ללחניו של נחום היימן, שליווה את הצמד בראשיתו. שירים נוספים שהצליחו מהאלבום הם "יש לי אהבה פשוטה", שכתב יעקב שרת והלחין יעקב הולנדר, ו"ציפורים נודדות", שהלחין אפי נצר למילים של טהרלב.
ב-1969 הוציאו הפרברים שני אלבומים. מהאלבום "אדום עתיק" התפרסמו שירים כ"ליבבתיני" בלחנו של מוני אמריליו על פי ספר שיר השירים ו"התרגעות" שכתב יהודה קרני על פי לחן עממי ספרדי. אלבומם השני שיצא באותה שנה הוא "במצב הח"ן". על עטיפת האלבום ישנה תמונה פרובוקטיבית, שבה שניהם לכאורה עירומים, ורק הגיטרות מסתירות את גופם. מתוך אלבום זה התפרסם השיר "נבל מזהב", שכתב יוסי בכר והלחין נחום היימן.
ב-1971 יצא אלבומם "(אני אוהב אותך) בשקט, כמעט בסוד", שמתוכו הצליח שיר הנושא, שכתבה והלחינה תלמה אליגון.
אחת ההשפעות הגדולות על הפרברים בשנות השבעים הייתה מצד הצמד סיימון וגרפונקל. השפעה זו התבטאה בסגנון השירה הדומה של הצמדים, וכן באלבומם של הפרברים "בשירי סיימון וגרפונקל", ובו שירים של סיימון וגרפונקל שתורגמו לעברית. עליהם נמנו "לו ניתן" (תרגומו של אבי קורן ל-"El Cóndor Pasa") ותרגומיו של אהוד מנור ל-"Bridge over Troubled Water" ("גשר על מי זעף"), "The Sound of Silence" ("צלילי השקט") ו"Scarborough Fair" ("יריד סקרבורו").
אלבומם "שתי גיטרות והפרברים" (1974) כלל בין היתר את שירו של נתן אלתרמן "תיבת הזמרה נפרדת" ("על העיר עפות יונים"), גם הוא ללחנו של היימן. הפרברים זכו לפופולריות שהתבטאה בהשמעה מרובה וקבועה בשידורי הרדיו וכן בטלוויזיה החד ערוצית של אותם ימים, והם הרבו בהופעות ברחבי הארץ ובעולם.
ניסים מנחם הלך לעולמו ב-5 ביולי 2016.
ההרכב השני.
בשנת 1977 עברו "הפרברים" שינוי משמעותי, כאשר ניסים מנחם החליט לחזור בתשובה לאחר תקופת המתנה שבה עוד הופיע כשכיפה על ראשו. מנחם לא חש בנוח לשיר שירי אהבה, ובעקבות חזרתו בתשובה נאלץ הצמד לבטל הופעות בימי שישי ושבת. חורי החליט להמשיך את פעילות הצמד עם שותף חדש. נגן הגיטרה אורי הרפז, יוצא צוות ההווי של הצנחנים, הצטרף במקומו של מנחם. הרפז כגיטריסט שילב קטעי נגינה סולו בגיטרה 3/4 וערך פתיחים לשירים שהפכו להיות חלק בלתי נפרד מהשיר עצמו, כמו ב"שיר אהבה ישן" ו"ערב של שושנים".
בשנת 1978 הוציא הצמד החדש את האלבום "החולמים אחר השמש", שבו, מלבד שיר הנושא שהלחין סשה ארגוב למילים של יורם טהרלב, מוכר גם השיר "פעם היו שם פרחים" (תלמה אליגון/ראלף לויטן). באלבום נכללה גם גרסתם של הפרברים לשירו של יוסף שריג "אור וירושלים", וכן השיר "טיול לילי" (עמוס אטינגר/מאיר נוי).
באותה שנה, במסגרת סדרת תוכניות רדיו ב"קול ישראל" בשם "דו רה ומי עוד", הוקדשה תוכנית לשירים ברזילאיים בגרסאות עבריות של אהוד מנור ובעיבודיו של מתי כספי. לצורך כתיבתן פנה מנור להרפז, שגדל בילדותו בברזיל, כדי שיתרגם לו מילולית מפורטוגזית. בתמורה הציע הרפז שהפרברים ישתתפו בתוכנית, וכך היה. שירי התוכנית הוקלטו למופע ולאלבום מצליחים בשם "ארץ טרופית יפה".