ב-2008 לקחו חלק יחידות הדיוויזיה במלחמת גאורגיה–רוסיה בגזרת דרום אוסטיה. החל מ-2014 הדיוויזיה הייתה מעורבת גם בסיוע ללחימה בדונבאס במזרח אוקראינה, באוגוסט 2014 אף נתפסו עשרה מחיילי הדיוויזיה בידי כוחות הביטחון של אוקראינה, כאשר לטענת רוסיה הם עברו את הגבול בטעות. לקראת הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, הרגימנט ה-217 הוצב בבלרוס וככל הנראה לקח חלק בפלישה לאורך הציר לכיוון קייב בעוד שיחידות מהרגימנט ה-331 הוצנחו ביעדים אסטרטגים שונים באוקראינה. ישנן עדויות לכך שהרגימנט ה-331 ספג אבידות קשים לאורך הלחימה ומפקדו אף נהרג בלחימה.
ככל הנראה לאור תפקוד הדיוויזיה בלחימה והאבידות הקשים שספגה, מפקד הדיוויזיה קולונל ויקטור גונזה פוטר מפיקוד הדיוויזיה במרץ 2022.
שלמה חכים
הרב שלמה חכים (?-1838) היה מגדולי חכמי אזמיר. מחבר ספר מלאכת שלמה.
תולדותיו.
נישא למרת וידא. למד אצל הרב יצחק מאייו ומהרב רפאל יוסף חזן ומהרב שלמה הלוי, מחבר ספר לב שלמה. היה דיין בבית הדין של הרב רפאל אשכנזי משנת תקע"ד היה מופלא במידותיו, הרב אברהם פאלאג'י מעיד עליו: . גם הרב רחמים ארייאש כותב עליו, כי כל מי שהיה רואה אותו ומסתכל בפניו יראה ופחד נפלו עליו. היה ידוע כעניו גדול שלא נקם ולא נטר אם הקניטו אותו וקיבל כל אדם בשמחה.
העידו עליו שלא היה יוצא מפתח ביתו אלא כל ימיו מקטנות עסק בתורה וישב בישיבה מבוקר עד ערב. היה גבאי הצדקה בעיר, כפי המסורת באזמיר, בה היו גדולי החכמים מסתובבים בעיר. הגאון מרן החבי"ף מזכירו רבות בספריו, וכן הרב פונטרימולי בספרו פתח הדביר. מתלמידיו היה הרב חיים ביז'ה, מחבר ספר חיים עד העולם.
באדר התקפ"ו החל לכהן כרב בק"ק אלגאזי, שם היה דורש דרושים גם בשבת תשובה ובשבת הגדול ובק"ק תלמוד תורה דרש לרוב בשבת הלבשה. בשבת זכור היה דורש בק"ק אורחים ובק"ק פורטוגאל בעיר. בשנת תקצ"ז סידר דרוש לומר בשבת הגדול, אך נבצר מהעם להתקהל בעקבות מגפה שפרצה באזמיר. בשבתות כלה דרש גם בק"ק שלום ובק"ק מחזיקי תורה.
בי"ח סיון התקכ"א אביו נפטר, ובה' בכסלו התקכ"ט נפטרה אמו.
לעת פטירתו סבל מייסורים, ונפטר בי"ט בסיון ה'תקצ"ח (1868). הספידוהו הרב חיים פאלאג'י, רבה של רודוס - הרב מיכאל יעקב ישראל, רבי רחמים אריה אברהם הכהן ארייאש (מחבר ספר שפתי רננות), הרב חיים ביז'ה, רבי יהושע אברהם קריספין הרב נסים יעקב מזרחי, מחבר ספר ברוך מבנים, וכן בנו הרב שמואל חכים.
משפחתו.
אשתו הייתה דואגת כל ימיה לעניים ובמיוחד להשיא יתומות, וכן שידלה תמיד את בנה לעסוק בתורה. נפטרה בי"א בחשון התקצ"ב, ובנה ספד לה בק"ק אלגאזי באזמיר. חתנו היה הרב דוד סיד, משוחטי העיר שנפטר במגפה בתמוז התקצ"א. בנו היה הרב שמואל חכים, שכיהן כדיין באזמיר בתקופת מרן החבי"ף. נכדו היה רבי אברהם דוד חכים שסייע בהדפסת ספר מלאכת שלמה לסבו.
אלן פוקס
אלן פוקס (בצרפתית: Alain Fuchs; 10 באפריל 1953, לוזאן) הוא כימאי צרפתי.
ביוגרפיה.
אלן פוקס נולד בשנת 1953 בלוזאן. בשנת 1975 הוא סיים לימודי הנדסה כימית בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן. בשנת 1983 פוקס סיים עבודת דוקטורט באוניברסיטת פריז-סאקלה.
בשנת 1985 פוקס הצטרף לצוות של המרכז הלאומי למחקר מדעי. בשנת 1995 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטה בה למד ובהמשך באוניברסיטת פייר ומארי קירי.
בשנת 2010 הוא מונה למנהל של המרכז הלאומי למחקר מדעי במקום קתרין ברשיניאק. כאשר תקופת כהונתו הסתיימה הוא מונה לשלוש שנים נוספות עד לשנת 2017. החל משנת 2017 הוא מכהן כנשיא PSL Research University בפריז.
מחקרים של פוקס מרוכזים בתחום תאוריה וניתוח תופעות שונות בתחום תרמודינמיקה של נוזלים בחומרים בעלי נקבוביות ובתופעות תרמיות במתקני אגירת אנרגיה. הוא כתב מספר ספרים בנושא וכ-200 פרסומים מדעים שונים.
על תרומתו לקידום המדע אלן פוקס התקבל למסדר הדקלים של האקדמאים בשנת 1996, התקבל ללגיון הכבוד בשנת 2010 וקיבל עיטורים נוספים מצרפת וקנדה.
חילוניות באסלאם
החילוניות והפרדת הדת מענייני האזרחים והמדינה הייתה מושג שנוי במחלוקת במחשבה הפוליטית האסלאמית, בין היתר בשל ההיסטוריה המוסלמית ובחלקו בשל עמימות המושג עצמו
. בעולם המוסלמי, הרעיון קיבל קונוטציות שליליות חזקות בשל הקשר שלו להסרת השפעות אסלאמיות מהתחום המשפטי והפוליטי תחת שליטה קולוניאלית זרה, כמו גם ניסיונות להגביל את הביטוי הדתי הציבורי של כמה מדינות לאום חילוניות
. לפיכך, החילוניות נתפסה פעמים רבות כאידאולוגיה זר הנכפה על ידי פולשים ומונצח על ידי אליטות שלטות פוסט-קולוניאליות, ולעיתים קרובות הוא לא מובן ומושווה לאנטי-דת.
במיוחד בסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, כמה הוגים מוסלמים דגלו בחילוניות כדרך לחזק את העולם האסלאמי מול הקולוניאליזם הרוסי, הבריטי והצרפתי. חלקם דגלו בחילוניות במובן של סדר פוליטי שאינו כופה שום פרשנות מנוגדת לשריעה, טענו שצו מדיני כזה לא יפר/אינו מפר את האסלאם, וזה בשילוב עם חוקתיות וזכויות אדם, תואם יותר את ההיסטוריה האסלאמית מאשר חזונות מודרניים של מדינה אסלאמית. מתנגדים נחרצות להגבלת האסלאם לענייני אמונה אישית, ודוגלים בתוקף באסלאם המקיף חוק, פוליטיקה, כלכלה, תרבות וכל היבט אחר בחיי אזרחיו, הם מלומדים איסלאמיים אורתודוקסים ותומכי האסלאם (אסלאם פוליטי). החלוץ האסלאמיסט סיד אבו אל-אעלא מודודי טען שמטרת החילונים אינה להגביר את המתחים והפילוגים בחברות רב-דתיות, אלא להימנע מ"מעצורי המוסר וההדרכה האלוהית", וכך לחסל את "כל המוסר, האתיקה או הגינות האנושית ממנגנוני השליטה של החברה".
מספר פוליטיקאים התומכים במודרניזציה בעולם האסלאמי הפגינו רמה מסוימת של הפרדה בין סמכות דתית לפוליטית, גם אם לא דבקו בתפיסה המודרנית של המדינה ללא חוקים רשמיים מבוססי דת. חלק ממדינות בעלות רוב המוסלמי מגדירות את עצמן כחילוניות או נחשבות כחילוניות. לרבות מהן יש מערכת משפטית כפולה שבה מוסלמים יכולים להביא מחלוקות משפחתיות וכספיות לבתי משפט שרעיים שסמכות השיפוט שלהם משתנה ממדינה למדינה אך כוללת בדרך כלל נישואין, גירושין, ירושה ואפוטרופסות.
הגדרה.
חילוניות היא מושג דו-משמעי שניתן לייחסו למספר רעיונות ואידאולוגיות - אנטי-קלריקליזם, אתאיזם, נייטרליות, הפרדת דת ממדינה, גירוש סמלים דתיים מהמרחב הציבורי, או התנתקות (הפרדת הכנסייה מהמדינה) אם כי לאסלאם אין מוסד המקביל לתחושת "כנסייה" זו. החילוניות חולקה לשני סוגים, "קשה" או "תקיף" ו"רך" או "פאסיבי" - "קשה" בהיותה לא דתית, מחשיבה את הדת כבלתי לגיטימית ומבקשת להרתיע ולהחליש את האמונה הדתית ככל האפשר (דוגמה שנמצאה תחת ממשלות קומוניסטיות); חילוניות "רכה" מדגישה סובלנות, ונייטרליות ומבקשת להוציא את "המדינה מכל מעורבות בתורה", ולהדיר את "מאמיני כל דוקטרינה משימוש בסמכויות הכפייה של המדינה".
אין מילה בערבית, פרסית או טורקית המקבילה בדיוק למונח המערבי "חילוניות". לפי מנסור עלאם, התרגום הנפוץ של חילוניות בארבע השפות העיקריות של המוסלמים - ערבית, פרסית, אורדו וטורקית - הוא "ladenia" או "ghair-mazhabee", שפירושו "ללא דת". עלאם מוחה שבניגוד לתרגומים אלו, הגדרות של חילוניות שנמצאות ב"שפות מערביות" מצביעות כולן על כך שחילוניות "אין פירושה אנטי-דת או אנטי-אלוהים", אלא הפכה לחופש דת ואי-התערבות של המדינה בדת ולהפך.
מדינות חילוניות עם רוב מוסלמי.
מבין 50 מדינות העולם המוסלמי, המדינות/טריטוריות הבאות מוגדרות כחילוניות.
תנועות אסלאם חילוני לפי מדינה.
קרים.
בשנת 1917, טטרי קרים הכריזו על עצמאותם מרוסיה, והקימו את הרפובליקה העממית של קרים. זו הייתה המדינה הראשונה בעולם המוסלמי המודרני שכוננה זכות בחירה לנשים.
טורקיה.
החילוניות בטורקיה הייתה דרמטית ומרחיקת לכת כאחד שכן מילאה את הוואקום של נפילת האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה. החל מתיקון לחוקה ב-1928 שביטול הבדלי את דת המדינה, מוסטפא כמאל אטאטורק הוביל מהפכה פוליטית ותרבותית. "המודרניות הטורקית הרשמית התעצבה בעצם דרך שלילת השיטה העות'מאנית האסלאמית ואימוץ אופן מודרניזציה בעל אוריינטציה מערבית".
לאורך המאה ה-20 החילוניות הייתה מאותגרת ללא הרף עבור האיסלאמיסטים. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, איסלאמיסטים פוליטיים ודמוקרטים איסלאמיים כמו מפלגת הרווחה ומפלגת הצדק והפיתוח (AKP) זכו להשפעה. בבחירות 2002 עלתה ה-AKP לשלטון (נכון ל-2021 נאחזת בה בשיטות סמכותיות יותר ויותר; החלפת בעלי תפקידים שמירת החילוניות בחברים/תומכים במפלגת השלטון, איסלאמיזציה של החינוך ל"גידול דור אדוק" הפכה למדיניות ממשלתית והיפוך תפקידו של הגוף השלטוני שהוקם כדי לשלוט ולהגביל את ענייני הדת, כדי לקדם גרסה שמרנית של האסלאם.
לבנון.
לבנון היא דמוקרטיה פרלמנטרית במסגרת הכוללת צורה של קונסוציאציונליזם שבה התפקידים הגבוהים ביותר שמורים באופן יחסי לנציגים מקהילות דתיות מסוימות.
מספר הולך וגדל של לבנונים, לעומת זאת, התארגנו נגד השיטה הקונספציונליסטית, ודוגלים בהתקנת לאיסיטה בממשלה הלאומית. הביטוי האחרון להסברה חילונית זו היה מצעד הגאווה שהתקיים בביירות ב-26 באפריל 2010, כתגובה להשפעתו ההולכת וגוברת של הארגון הפאן-אסלאמי חיזב א-תחריר בביירות ולקריאתו להקים מחדש את הח'ליפות האסלאמית.
אליון בדארה פאטי
אליון בדארה פאטי (בצרפתית: Alioune Badara Faty; נולד ב-3 במאי 1999 בסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת קאסה ספורטס מליגת העל הסנגלית.
קריירת מועדונים.
פאטי משחק בקאסה ספורטס מליגת העל הסנגלית החל משנת 2019.
קריירה בינלאומית.