בשנות ה-70 חיברה במונטריאול שני קובצי שירה בלאדינו ובהם מאות שירים. רובם (כ-400) עוסקים בתיאור החיים העשירים של יהודי סלוניקי לפני המלחמה, וחלקם (כ-90) עוסקים במאורעות השואה עצמה. בשנת 2013 יצא לאור הספר "An Ode to Salonika: The Ladino Verses of Bouena Sarfatty", בו גם תרגום לאנגלית של שיריה. עקב השמדת כמעט כל יהודי סלוניקי בשואה, שירתה היא מקור ספרותי חשוב לחיי הקהילה לפני חורבנה.
בואינה צרפתי
טופר צהוב
טופר צהוב (באנגלית: Yellow Claw) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Yellow Claw #1" מאוקטובר 1956 תחת פרסומה של חברת אטלס קומיקס, קודמתה מתור הזהב של מארוול קומיקס, ונוצרה בידי הכותב אל פלדשטיין והמאייר ג'ו מנילי.
טופר צהוב הוא מדען מבריק ואיש אשכולות בעל ידע נרחב בביוכימיה, מיסטיקה, אלכימיה ואמנויות לחימה שנולד לפני 150 שנה ביבשת סין. דרך מניפולציה של כוחות קסם, הוא רקח שיקויי חיים אשר האריכו את חייו ואפשרו לו לשמור על חיוניות פיזית. בעקבות הופעותיו בחוברות של ניק פיורי, מנהל S.H.I.E.L.D, אמני הדמות שרטטו אותה בגוון עור צהוב ובלתי שגרתי, כנראה תוצר לוואי של כימיקל הארכת החיים שלו.
הטופר הצהוב הקדיש את חייו להשגת שליטה עולמית ולחתור נגד תרבות המערב. הוא שולט בארגון קרימינלי, יחד עם צוות מדענים ומהנדסים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא כרת ברית עם מנהיגים קומוניסטים סיניים מתוך כוונה לכבוש את המערב עבור סין. לעשה, הייתה זו תחבולה, והוא התכוון לכבוש את המערב עבורו. הטופר הצהוב נעזר בשירותיו של פושע מלחמה נאצי בשם קארל פון הורסטבאדן, אך מאמציהם סוכלו ללא הרף בידי סוכן ה-FBI ג'ימי וו ובידי קרובתו משפחתו היחידה סוּוַאן, שאותה לא רצה להרוג. הטופר הצהוב שלח את כוחותיו כדי לפלוש לליברטי איילנד ולהפעיל את משתק הזהות שלו, אך תוכניותיו סוכלו בידי ניק פיורי וקפטן אמריקה.
בסיפורי הטופר הצהוב שבחוברות "Strange Tales", מרגל-העל ניק פיורי לחם בדמות שאותה חשב לטופר הצהוב. אולם, למעשה היה זה אנדרואיד שאותו יצר דוקטור דום כחלק ממשחק הרסני והורס עולמות כביכול.
בשנות ה-2000, דמותו של טופר צהוב הופיעה בסדרת מארוול בשם "סוכני אטלס". בסדרה זו התגלה שמו האמיתי, פלאן צ'ו, ושהוא היה חאן של שושלת מונגולית סודית שבחר בג'ימי וו להיות היורש שלו.
עגלה (דמות מקראית)
עֶגְלָה אֵשֶׁת דָּוִד הייתה אחת מנשות המלך דוד ואמו של בנו יתרעם. בין נשות דוד שנמנות ב היא היחידה שלאחר שמה נמסר כי היא אֵשֶׁת דָּוִד וכך היא מכונה גם ב. מוצאה של עגלה אינו ידוע ולא ברור מדוע כונתה אשת דוד. ניתן לשער שזו הייתה אחת מנשות דוד העיקריות וזאת לפי סדר הכתיבה המופיע במקרא לדוגמה: : בְּנֵי רָחֵל, אֵשֶׁת יַעֲקֹב, יוֹסֵף וּבִנְיָמִן, גם שם הכינוי "אֵשֶׁת יַעֲקֹב" מציין את חשיבותה של רחל בעיני יעקב.
שמותיהן של דמויות רבות במקרא נקראו על שמות חיות. עגלה נקראה כנראה על שם עגל, בדומה לרחל ולאה.
זיהוי שמה ודמותה לפי חז"ל.
לדעת חז"ל עגלה היא מיכל בת שאול. ייתכן שדרשה זו נסמכת על הכינוי "אשת דוד" הרומז שהיא אשתו הראשונה והחשובה. "אמר רבי: עגלה זו מיכל. ולמה נקרא שמה עגלה? שחביבה עליו כעגלה. וכן הוא אומר () לוּלֵא חֲרַשְׁתֶּם בְּעֶגְלָתִי". (ילקוט שמעוני שמואל ב' ג': סנהדרין כ"א, ע"א.) יהודה קיל בפירוש דעת מקרא מתבסס על חז"ל בזיהוי עגלה כמיכל: "ולפי שהייתה ראשונה יעודה לו, ועוד הייתה בת מלך". חז"ל אף פירשו את שמה של מיכל במדרש הבא: "כי הייתה ממלטת את דוד מן הבית, לכן קורא את מיכל עגלה, שלא הייתה עליה עול אביה אלא קינטרה אותו" (ילקוט שמעוני תהילים נ"ט). במדרש שמואל ניתן הסבר אחר מדוע נקראה מיכל, עגלה : "למה נקראה מיכל, עגלה? על שפעתה (געתה) לפני אביה ואמר לו 'אבא, לא היה לך להשיאני לאדם בעולם, אלא לליסטים שלך השיאתני? שלף חרבו עלי ואמר לי: אם אין את מבריחה אותי, הריני ממיתך." (מדרש שמואל כ"ב)
בפרשנות ימי הביניים.
רד"ק בפרשנות למפרש כי עגלה הייתה מקודם אשתו של שאול, ונישואיה לדוד הם הרמוזים בנבואה "ואתנה לך את נשי אדוניך":
במחקר.
מספר חוקרים טוענים כי היה בתחילה היה כתוב בפסוק שמו של בעלה הראשון, כשם שכתוב באותה רשימה "אביגיל אשת נבל הכרמלי", ולאחר מכן שמו הוחלף בדוד. חוקר המקרא שמואל אברמסקי סובר כי כינוי זה בא רק לסיים את רשימת הנשים בהדגשה.
אלברכט, הדוכס מוירטמברג
ריצ'רד גרין
פרופסור ריצ'רד גרין (באנגלית: Richard Green; 6 ביוני 1936 - 6 באפריל 2019) היה פסיכיאטר, עורך דין וסקסולוג יהודי אמריקאי שהתמחה בחקר התפתחותן של זהויות מגדר ונטיות מיניות. בשנת 1975 ייסד גרין את כתב העת המדעי "Archives of Sexual Behavior" ("ארכיונים של התנהגות מינית") ושימש כעורכו עד שנת 2001 עת החליפו הפסיכולוג קנת' צוקר. גרין ייסד גם את האקדמיה הבינלאומית לחקר המיניות (International Academy of Sex Research) ונחשב לאחד מחלוצי החקירה המדעית של נונקונפורמיות מגדרית בילדים (GNCC), ובנוסף לכך ערך מחקר גם בתחום של שחזור זיכרונות, מהיבט פסיכיאטרי ומשפטי.
קורות חיים.
גרין נולד ב-1936 בברוקלין, ניו יורק, במשפחה יהודית. הוא קיבל תואר בוגר מאוניברסיטת סירקיוז בשנת 1957, דוקטור ברפואה מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1961, ותואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל ב-1987.
בעת לימודיו הרפואיים בג'ונס הופקינס, פגש גרין את הפסיכולוג ג'ון מוני, שכיהן אז כפרופסור חבר שם. לימים תיאר גרין את מוני כ"אחד האנשים המבריקים ביותר" שהכיר. במהלך לימודיו כסטודנט של מוני, הכיר גם את הרופא והחלוץ בטיפול רפואי-מסגרתי בטרנסג'נדרים הארי בנג'מין, שאותו תיאר גרין לימים כמי ש"השחיז" את הקריירה שלו. בשנת 1969 פרסמו גרין ומוני יחד בהוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס את הספר "טרנסקסואליות וייעוד מיני מחדש" ("Transsexualism and Sex Reassignment"), שהיה מספרי המדע הפופולרי הראשונים בנושא (על אף היותו מכיל מידע ומונחים סטטיסטיים).
ב-1979 מונה גרין כחבר ועדה באגודה הבינלאומית לדיספוריה מגדרית ע"ש הארי בנג'מין (לימים נקרא "האגודה המקצועית העולמית לבריאות טרנסג'נדרית"), ופעל כנשיאה בשנים 1997 ל-1999. גרין שימש גם כעורך ההוראה בתוכנית למיניות האדם באוניברסיטת סטוני ברוק שבניו יורק.
גרין כיהן כפרופסור לפסיכיאטריה במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, וכן באימפריאל קולג' שבלונדון. כמו כן, היה חבר סגל בפקולטה למשפטים ב-UCLA, וחבר באגודת הפסיכיאטרים המלכותית בבריטניה (RCP) משנת 1994.
ניתוחי מקרה בנושא מגדר ומיניות, מעבודותיו של גרין מוצגים באופן נרחב בספרות הלימוד (Textbooks) של מגדר ומיניות (Gender and Sexuality), ופסיכיאטריה בכלל; דוגמה לכך היא במהדורה העשירית של ה-"Synopsis of Psychiatry" של קפלן וסדוֹק.
המונח "הפרעת זהות מגדרית" (Gender identity disorder), המשקף את המינוח המקובל לתיאור הפסיכופתולוגיה כביכול של "דיספוריה מגדרית" מה-DSM3, נלקח מעבודת המחקר רחבת ההיקף של גרין משנת 1973 "Sexual Identity Conflict in Children and Adults". גרין שימש כחבר בוועדה לחיבור הפרק העוסק בבעיות של מגדר ומיניות ב-DSM4, כחלק ממשלחת הפסיכיאטרים העוסקת בכתיבת הפרק (לצד פסיכולוגים ואחרים). פסיכיאטרים אלה, ובהם גרין, נשלחו מתוקף האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה כחלק משיתוף פעולה בינה לבין האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה. בשנת 2006 זכה גרין בפרס ע"ש מגנוס הירשפלד על תרומתו לחקר המיניות.
גרין שימש כעורך מחקר ופסיכיאטר-יועץ בקליניקה המגדרית בבית החולים צ'רינג קרוס בלונדון, וכעמית מחקר בכיר במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
כעורך דין, בהקשר זה סייע גרין לאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות בתביעתו כנגד תנועת הצופים האמריקנית, על כך שהפלתה נער הומוסקסואל בשל נטייתו המינית .
נפטר ב-6 באפריל 2019.
עמדותיו.
בתקופת הדיון הסוער באגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לגבי הדה-קלסיפיקציה של ההומוסקסואליות כמחלת נפש, הביע עמדה נחרצת בעד הדה-קלסיפיקציה. גרין שיבח את החלטת ה-APA שלהפסיק לראות בתופעה זו משקפת מחלת נפש, ואף הביע תמיהה פומבית על מציאות בה בכלל צריכה להיערך הצבעה בנושא. באנגלית הוא תיאר זאת כ"A shotgun marriage between science and democracy, ludicrous".
גרין חלק על טענתו של הפסיכולוג ריי בלנשרד כי יש להכיר בתופעת ההבפיליה כפסיכופתולוגיה.
ביקורת.
בחיבוריו בנושא מגדר ומיניות, השתמש לא אחת בביטויים כגון "Sissy boy" ("ילד רכרוכי") או "Tomboy" (טומבוי, "ילדה-ילד", או "ילדה קשוחה"). בחירתו בטרמינולוגיה זו קוממה עליו מבקרים שטענו שפעל מ"תקינות פוליטית".
לקריאה נוספת.
אוטוביוגרפי:
ברן סאאת
ברן סאאת (בטורקית: Beren Saat; נולדה ב-26 בפברואר 1984) היא שחקנית טורקייה. היא ידועה בזכות התפקידים הראשיים שלה בתור ביחטר יורגלו בסדרת הדרמה "אהבה אסורה" (2008-2010), פטמגול קטנצ'י בסדרה "פטמגול" (2010-2012), דרין/יאגמור בסדרת הדרמה "נקמה", גרסה טורקית של הסדרה האמריקאית בעלת שם זהה, וקסם סולטאן בסדרה ההיסטורית "המאה המפוארת - קסם".
היא זכתה בשני פרסי "פרפר הזהב" והיא אחת השחקניות המרוויחות ביותר בטורקיה. ב-2012, לוהקה סאאת לתפקיד הראשי בסרט "עונת הקרנף" יחד עם השחקנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י. הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ביוגרפיה וקריירה.