רוב נגני גיטרת סלייד יודו בהשפעה הרבה של סגנון נגינתו של ג'יימס על אופן הנגינה בגיטרת סלייד. השפעתו של ג'יימס חרגה מעבר לנגינת בלוז, ואף גיטריסטים רבים בתחום הרוק הושפעו ממנה, כך בריאן ג'ונס מלהקת הרולינג סטונז, וג'רמי ספנסר מלהקת פליטווד מק. בשנת 1969 הקליט זמר הבלוז הבריטי ג'ון מאייל (John Mayall) את השיר "מיסטר ג'יימס" המוקדש לאלמור ג'יימס. להקת האחים אולמן, אשר ציינה את השפעתו על נגינתם, ביצעה גרסאות כיסוי ליצירותיו Done Somebody Wrong ו-One Way Out. סטיבי ריי וון הרבה לבצע גרסאות כיסוי ליצירותיו בהופעות חיות.
הגיטריסט הבולט ביותר שהעריץ את סגנון נגינתו של ג'יימס היה ג'ימי הנדריקס. בתחילת הקריירה שלו כינה עצמו הנדריקס בשם "מוריס ג'יימס" ואחר כך "ג'ימי ג'יימס", כאות הוקרה לאלמור ג'יימס. באלבום בלוז של הנדריקס, אשר ראה אור בבריטניה, מופיעה תמונתו כשהוא אוחז באלבום "המיטב של אלמור ג'יימס". בשנת 1969, בעת שהופיע באלברט הול, ביצע הנדריקס את Bleeding Heart של ג'יימס, כך עשה גם בעת הופעות בניו יורק בהמשך אותה שנה. הוא אף הקליט שתי גרסאות ליצירה זו.
ג'יימס מוזכר בשירם של הביטלס For You Blue, משנת 1969, בו מנגן ג'ון לנון בגיטרת סלייד. פרנק זאפה, גרייטפול דד, אריק קלפטון הם בין היוצרים הבולטים הרבים שהושפעו מיצירתו של ג'יימס. בשנת 1968 הקליטו קלפטון וג'ימי פייג' שיר אשר כונה "הוקרה לאלמור" (Tribute to Elmore).
אחד השירים האייקונים המבוססים על אחד משיריו הוא " breakonthrogh to the other side" של להקת הדלתות המבוסס על שירו "stranger blues".
ג'יימס אלמור ויצירותיו ממשיכים להשפיע על נגני בלוז אף בתחילת המאה ה-21.
הלבנה
חוק הכניסה לישראל
חוק הכניסה לישראל, תשי"ב–1952 מסדיר את כניסתם לישראל של מי שאינם אזרחי ישראל ואת האישור לשהייתם בישראל של מי שאינם אזרחי ישראל או עולים חדשים.
הוראות החוק.
לחוק קובע:
מקנה לשר הפנים סמכות להעניק רישיונות שהייה:
חלק ניכר מהחוק עוסק ברישיון לשהייתם של עובדים זרים בישראל. החוק קובע כי מי שאינו אזרח ישראלי או עולה לפי חוק השבות, ונמצא בישראל בלי רישיון ישיבה, יורחק מישראל בהקדם האפשרי. שוהה שלא כדין ניתן להחזיק במשמורת עד להרחקתו. החוק קובע את סדרי הכניסה לישראל, ובכללם ביקורת הגבולות. לשר הפנים נתונה סמכות להרחיק מישראל את מי שאינו רשאי להיכנס אליה, והאחראי על כלי-הסעה שבא לישראל חייב, לפי דרישת קצין ביקורת הגבולות, להסיע מישראל כל אדם שבא באותו כלי-הסעה על מנת להיכנס לישראל ונמצא שאינו רשאי לכך. מוציא מתחולתו את מי שנכנס לישראל לפני תחילת תקפו של החוק. שר הפנים ממונה על ביצוע חוק זה, והוא רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לביצוע חוק זה.
היסטוריה חקיקתית.
החוק אושר בכנסת ב-26 באוגוסט 1952, בעקבות הצעת חוק מטעם הממשלה שהוגשה לכנסת בתחילת אותה שנה. מאז אישורו ועד מרץ 2012 תוקן החוק 23 פעמים. 17 מתיקונים אלה נעשו מאז שנת 2000 ובעיקר באו להסדיר את כניסתם ושהייתם של עובדים זרים. בשנת 1955 הותקנו מכוח החוק תקנות הכניסה לישראל, תשט"ז-1955. אלה הוחלפו בשנת 1974 בתקנות הכניסה לישראל, תשל"ד-1974.
ב-6 במרץ 2017 אישרה הכנסת בקריאה שלישית את תיקון 28, בו נקבע כי:
מזרח ירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים סיפחה ישראל את מזרח ירושלים והעניקה לתושביה מעמד של תושבי קבע בישראל. על פי תקנות הכניסה לישראל, תושב קבע מאבד את מעמדו אם שהה מחוץ לישראל מעל 7 שנים, אפילו אם הגיע לביקורי מולדת במהלך התקופה. מאבד את מעמד התושבות גם מי שעבר לגור ביישוב סמוך בגדה המערבית. קריטריונים אלה הביאו לשלילת תושבות והרחקה מירושלים של לפחות 14,416 מזרח ירושלמים עד 2014. מדיניות זו מכונה על ידי מבקריה הטרנספר השקט.
מקרים נודעים של הטלת איסור על כניסת אדם לישראל.
מקרים אחדים של הטלת איסור על כניסת אדם לישראל זכו לפרסום רב:
ג'יני (Geany) היא סביבת פיתוח משולבת מהירה וקלת משקל.
היא פותחה במטרה ליצור סביבת פיתוח משולבת קטנה ומהירה, בה יש תלות בספריות בודדות, וכדי ליצור סביבת פיתוח משולבת עצמאית ככל האפשר מסביבת שולחן עבודה דוגמת GNOME. היא עושה שימוש ב־GTK+2 בלבד, ולכן זקוקה רק לספריות זמן הריצה של GTK+2 כדי לפעול.
התכנה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GNU GPL) גרסה 2, ומתורגמת ליותר מ־40 שפות, בהן גם עברית. היא נכללת בחבילה של StartOS.
תכונות.
בין תכונותיה הבסיסיות של ג'יני:
עיקרון קליעת הרעים
אנטוניו טאבוקי
אנטוניו טאבוקי (באיטלקית: Antonio Tabucchi) (24 בספטמבר 1943 - 25 במרץ 2012) סופר ואיש אקדמיה איטלקי, לימד פורטוגזית וספרות פורטוגזית באוניברסיטת סיינה באיטליה.
טאבוקי היה מומחה לכתבי פרננדו פסואה, תרגם וביקר אותם ושאב מהם את מושגי הגעגוע, הבידיון וההטרונים. טאבוקי נחשף לעבודתו של פסואה בשנות ה-60 בעת שהותו בסורבון. הוא הוקסם ממנה עד כדי כך שעם שובו לאיטליה למד פורטוגזית כדי להיטיב להבין את המשורר, והתאהב בשפה ובתרבות הפורטוגזית.
יחד עם אשתו הפורטוגזית, מריה ג'וזה דה לנקסטר, תרגם רבות מעבודותיו של פסואה לאיטלקית וכתב ספר מאמרים וקומדיה על אודות המחבר.
טאבוקי נהג לבלות בכל שנה שישה חודשים בליסבון עם אשתו, ילידת העיר ושני ילדיהם. בשאר השנה שהה בכפר ילדותו ווקיאנו בטוסקנה, ולימד ספרות פורטוגזית באוניברסיטת סיינה. טאבוקי ראה עצמו כסופר רק במובן האונטולוגי מכיוון שמנקודת המבט האקזיסטנציאלית הוא היה מעדיף לראות עצמו כפרופסור, מרצה באוניברסיטה. ספרות בעיניו אינה מקצוע אלא "תערובת של תשוקות, חלומות ודמיון".
כתיבתו שנונה, פוליטית, ביקורתית ואף חתרנית, אנטי פשיסטית, מזדהה עם המדוכאים ותומכת בזכויות האזרח ובחופש הביטוי.
טאבוקי עקב בכאב אחר הידרדרותה הפוליטית והחברתית של איטליה בראשות סילביו ברלוסקוני ובשנת 2004 יצא לגמלאות מאוניברסיטת סיינה, עזב את איטליה ועבר לחיות בליסבון.
ספריו זיכו אותו בפרסים רבים. ספריו ומאמריו תורגמו ב-18 מדינות, ביניהן ישראל.
חייו ופועלו.
טאבוקי נולד בפיזה אך גדל בכפר השכן ווקיאנו, בבית סביו. בשנותיו כסטודנט נסע ברחבי אירופה בעקבות סופרים אותם הכיר מספריית דודו. במהלך תקופה זו נתקל בחנות ספרים פריזאית בפואמה "Tabacaria" ("חנות הטבק"), חתומה על ידי אָלְוַורוּ דה קמפוש, אחד ההטרונים של המשורר הפורטוגזי פרננדו פסואה. מדפי ספר זה ינק את שורשי עניינו בהמשך חייו, למשך שני עשורים לפחות.
ביקור בליסבון הצית בו אהבה לעיר זו, לפאדו ולפורטוגל בכלל. כתוצאה מכך נושא עבודת התזה לסיום לימודיו בשנת 1969 היה "הסוריאליזם בפורטוגל". בשנות השבעים התמחה בבית הספר הגבוה בפיזה ובשנת 1973 מונה כמרצה לספרות ושפה פורטוגזית בבולוניה. בשנה זו כתב את הרומן הראשון שלו, Piazza d'Italia, בו הציג את ההיסטוריה מנקודת מבטם של המפסידים, במקרה זה אנרכיסטים טוסקנים, במסורת הכתיבה של גדולי הסופרים האיטלקים.
ב-1978 מונה באוניברסיטת ג'נובה ופרסם את piccolo naviglio. בשנת 1981 פרסם את gioco del rovescio e altri racconti ובשנת 1983 את Donna di porto Pim. הרומן החשוב הראשון שלו, Notturno indiano, פורסם ב-1984 וסרט המבוסס עליו בוים על ידי אלן קורנו ויצא לאקרנים ב-1989. ברומן זה הגיבור הראשי מחפש חבר שאבד בהודו, אך למעשה מחפש אחר זהותו שלו.
ב-1985 פרסם את Piccoli equivoci senza importanza, ובשנה שלאחר מכן את filo dell'orizzonte, עליו מתבסס סרט שיא לאקרנים ב-1993. גם כאן הגיבור הראשי נמצאת בחיפוש עצמי, נושא חוזר בכתביו של טאבוקי. גיבוריו לא תמיד מצליחים במשימה אך הם נידונים להתייצב מול דמותם כפי שזו משוקפת על ידי הזולת.
ב-1987 פורסם סיפרו volatili del Beato Angelico and Pessoana Minima. באותה שנה זכה בפרס מדיסיס הצרפתי לרומן הזר, עבור ספרו Notturno indiano. בשנה שלאחריה פרסם את dialoghi mancati.
ב-1989 קיבל את התואר Do Infante Dom Henrique מנשיא פורטוגל ואת התואר Chevalier des Arts et des Lettres מממשלת צרפת.
ב-1990 פרסם את Un baule pieno di gente. Scritti su Fernando Pessoa וב-1991 את L'angelo nero. ב-1991 כתב בפורטוגזית את Requiem: A Hallucination, אשר תורגם מאוחר יותר לאיטלקית (זוכה Premio P.E.N. Club italiano) ופרסם את Sogni di sogni.
ב-1994 פרסם את Gli ultimi tre giorni di Fernando Pessoa, ואת הרומן שבזכותו זכה במרב ההכרה: Sostiene Pereira ("לטענת פררה"), שזיכהו בפרס קמפיאלו, פרס Scanno ופרס ז'אן מונה לספרות אירופאית. גיבור רומן זה הפך לסמל הגנת חופש המידע עבור מתנגדי משטרים אנטי-דמוקרטיים. במהלך קמפיין הבחירות באיטליה, התאגדה האופוזיציה כנגד איל-התקשורת השנוי במחלוקת, סילביו ברלוסקוני, סביב ספר זה. בסרט הקולנוע שהתבסס על הספר לוהקו מרצ'לו מסטרויאני בדמות פררה ודניאל אוטיי כד"ר קרדוזו.
ב-1997 פרסם טאבוקי את La testa perduta di Damasceno Monteiro ("ראשו האבוד של דמאשנו מונטיירו"), המבוסס על סיפור אמיתי על אודות גופת גבר חסרת ראש שנתגלתה בפארק. הסתבר שהגבר נרצח בתחנת משטרה של GNR - המשמר הלאומי הפורטוגלי. הסיפור החדשותי עורר את רגישויותיו ודמיונו של הסופר, ומיקום העלילה בפורטו סיפק לו הזדמנות להמחשת אהבתו לעיר. להשלמת הרומן עבד הסופר על מסמכי החקירה שנאספו על ידי מועצת אירופה בשטרסבורג, האוכפת את זכויות האזרח ואת תנאי המעצר באירופה, לרבות יחסי אזרח-משטרה. הרומן הסתבר כנבואי, כשבשלב מאוחר יותר הודה קצין משטרה ברצח, הורשה ונידון ל-17 שנות מאסר.