השיר הראשון ברשימת השירים של האלבום הוא "Migrate", שיר אותה כתבה קארי והייתה מפיקה משנית שלו לצד דנג'ה, בשיר לקח חלק אומן נוסף, והוא לא אחר מטי-פיין. המלודיה של "Migrate" מורכבת ברובה מצלילים אלקטרוניים כבדים שמשלבים את השריקות הידועות של קארי. בשיר אנו עדים לזמרת המוצאת את עצמה במהלך לילה בחוץ, נודדת ממקומות שונים: מהמכונית למועדון, מהבר לחברים, מהמסיבה למסיבה אחרת, ולבסוף למלון. לדברי בריאן היאט מ-VH1, היא "קופצת מהמכונית שלי למועדון ... מהבר לחברים ... מהצד לאפטר פארטי ... ומהאפטר פרטי למלון" ולאורך כל השיר ניתן לשמוע את טי-פיין, דוחק בה "להקפיץ, להקפיץ, להקפיץ", אכן מדובר בפרשנות הומוריסטית לשיר הייחודי.
השיר השני במספר באלבום שהוא גם הסינגל המוביל של האלבום, "Touch My Body", מלווה בקליפ משעשע נכתב והופק על ידי קארי, כמו כן אליה הצטרפו מפיקים נוספים ביניהם כריסטופר סטיוארט והמפיקים מצוות דה דרים. השיר בנוי על מלודיית פסנתר, עם ביט שאינו גבוה במיוחד ואינו נמוך בדומה לסגנון הישן של מאריה. מבחינה לירית השיר מתאר למעשה מספר פנטזיות במיטה של מאריה, בחזרות על השורה "גע בגופי" שהיא שולחת למאהב שלה. הקליפ של השיר הומוריסטי לחלוטין, "חנון מחשבים" מגיע לביתה של מאריה במטרה לסדר את המחשב שלה ולשפר את מהירות ההורדה שלה, ואילו היא מקבלת אותו בלבוש סקסי וחושפני במיוחד, מכאן הסצנה הולכת ומשתפרת, השניים מתחילים לעשות דברים מצחיקים יחד שללא ספק יעלו לכם חיוך.
בין השירים המעניינים הנוספים באלבום ניתן למנות את "I'm That Chick" שנכתב על ידי מאריה בשיתוף עם הצוות הנורווגי סטאר-גייט, שהוא בלדה עוצמתית ומעוררת השראה,
"Bye Bye" שהופק על ידי מאריה והצוות הנורווגי סטאר-גייט גם הוא, מדובר בשיר ה-13 במספר מתוך האלבום. "I'll Be Lovin' U Long Time" שהוא הסינגל השלישי אותו החליטה מאריה לשחרר במסגרת האלבום, והסינגל האחרון ששוחרר מתוך האלבום, "I Stay in Love" שממוקם דווקא בפתיחה של האלבום.
הרברט פונטינג
הרברט ג'ורג' פּוֹנְטינְג (באנגלית: Herbert George Ponting; 21 במרץ 1870 – 1935) היה צלם בריטי מקצועי. הוא ידוע בעיקר כצלם והסינמטוגרף של משלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט לים רוס ואל הקוטב הדרומי (1913-1910). בתפקידו זה, הנציח כמה מן התמונות הבלתי נשכחות ביותר מן העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה.
חייו.
פונטינג נולד בסולסברי, וילטשייר בדרום אנגליה. אביו היה בנקאי מצליח. מגיל 18 עבד הרברט בסניף בנק מקומי בליברפול. ארבע שנים בעבודתו זו הספיקו לשכנע אותו, שאיננו רוצה ללכת בעקבות אביו. סיפורי המערב האמריקאי שבו את לבו והוא עבר לקליפורניה, שם עבד בכרייה ואחר, בשנות ה-90' של המאה ה-19, קנה חוות פירות. ב-1895 נשא אישה קליפורנית, מרי בידל אליוט; בתם מילדרד נולדה באובורן, קליפורניה, בינואר 1897.
עסקי החווה כשלו ב-1900 ופונטינג החל לעסוק ברצינות בצילום כעצמאי. בעקבות מפגש מקרי עם צלם מקצועי בקליפורניה, שפונטינג יעץ לו בנושאים מקומיים והראה לו צילומים שלו, הגיש את תמונותיו לתחרויות וזכה בפרסים. הוא עסק בהצלחה בצילום סטריאוסקופי. ב-1904 התגורר פונטינג בסוסליטו, צפונית לסן פרנסיסקו. הוא פעל ככתב במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904–1905 ואחר המשיך במסעות באסיה, עבד בבורמה, קוריאה, יווה, סין והודו כצלם עצמאי לכתבי עת באנגלית. שיפורים בתהליכי ההדפסה איפשרו, בפעם הראשונה, למגזינים בהפצה המונית להדפיס ולפרסם כתבות מאוירות בצילומים.
פונטינג מכר את עבודותיו לארבעה מן המגזינים הראשונים במעלה של לונדון, ה"גראפיק", ה"אילוסטריידט לונדון ניוז", ה"פירסון'ס" וה"סטראנד מגזין". ב"סטראנד" הופיעו צילומיו של פונטינג צד הצד עם סיפורי שרלוק הולמס של ארתור קונאן דויל, מבני תקופתו של פונטינג.
פונטינג פיתח את תצלומי יפן שלו לספר "יפן ארץ הלוטוס", שיצא לאור בשנת 1910. הוא נבחר לחבר בחברה הגאוגרפית המלכותית. הודות לכישרונו לעיתונאות וליכולתו לעצב את האיורים המצולמים שלו לסיפור עלילה הוזמן להצטרף כצלם המשלחת שיצאה לאנטארקטיקה על סיפון האוניה "טרה נובה", הפעם הראשונה שצלם מקצועי נכלל במשלחת אנטארקטית.
"טרה נובה" ואנטארקטיקה.
כחבר בקבוצת החוף בראשית 1911, עזר פונטינג להציב את מחנה החורף האנטארקטי של משלחת טרה נובה בכף אוונס, באי רוס. המחנה כלל חדר חושך זעיר. אף על פי שהמשלחת יצאה יותר מ-20 שנה לאחר המצאת סרט הצילום, פונטינג העדיף תמונות באיכות גבוהה שצולמו על גבי לוחות זכוכית.
פונטינג היה אחד הראשונים לעשות שימחוש במצלמת קולנוע ניידת באנטארקטיקה. במתקן הפרימיטיבי, שנקרא סינמטוגרף, אפשר היה לצלם רצפי וידאו קצרים. כמו כן הביא עמו פונטינג כמה לוחות אוטוכרום לאנטארקטיקה וצילם שם כמה מצילומי הצבע הראשונים הידועים.
מדעני המשלחת חקרו את התנהגותן של החיות הגדולות באנטארקטיקה, בייחוד לווייתנים קטלנים, כלבי ים ופינגווינים. פונטינג ניסה להתקרב ככל האפשר אל בעלי החיים הללו, הן על סיפון ה"טרה נובה" בים הקרח והן, בהמשך, על האי רוס, ובמקרה אחד, בראשית 1911, ניצל בדוחק ממוות כשלהק של שישה או שבעה לווייתנים קטלנים הקיף את משטח הקרח הצף שעליו היו שני כלבי מזחלות קשורים ומלאי של דלק. פונטינג הוזעק לצלם את הלווייתנים, שהקיפו את משטח הקרח והרימו את חרטומיהם מעליו, וכשהתקרב אל שוליו כדי לצלם, צללו הלווייתנים בבת אחת וניפצו את הקרח לכמה שברים וכמעט הפילו אותו ואת מצלמתו מעל משטח קרח צף אל תוך מצר מקמרדו ואל מלתעותיהם האימתניות. בדרך נס נשארו הכלבים וחביות הדלק על קטעי קרח שלא התפוררו וכך ניצלו גם הם. הלווייתנים איבדו עניין בשלב זה והסתלקו, לרווחת הכל.
במהלך חורף 1911 צילם פונטינג צילומי הבזק רבים של סקוט ושאר חברי המשלחת בצריף שלהם בכף אוונס. הרצאותיו, שלוו בשקופיות מארצות שונות, ריתקו את חברי המשלחת גם כשיתר ההרצאות הכבידו עליהם. בראשית העונה של מסע המזחלות 1911–1912, החלה עבודת השדה של פונטינג להתקרב לקיצה. כאדם בגיל העמידה, לא ציפו ממנו לגרור צידה דרומה על פני מדף הקרח רוס במירוץ אל הקוטב הדרומי. פונטינג צילם חברים אחרים בקבוצת החוף בצאתם למסע, שנועד לנחול הצלחה. אחרי 14 חודשים בכף אוונס עלה פונטינג בפברואר 1912, עם עוד שמונה אנשים, על ה"טרה נובה" לחזור לציוויליזציה, לארגן את המצאי שלו, שהכיל יותר מ-1,700 לוחות צילום, ולעצב את סיפור המשלחת. הסיפור המצולם של פונטינג נועד להמתין לקפטיין סקוט, שיעשה בו שימוש בהרצאות וגיוס כספים ב-1913.
המשך חייו.
אחריתה הרת האסון של "המשלחת האחרונה של סקוט" השפיעה גם על חייו של פונטינג ועל הקריירה שלו בשנים הבאות. כשה"טרה נובה" הפליגה דרומה ב-1910, היא הותירה אחריה חובות כבדים. הציפייה הייתה, שקפטיין סקוט יחזור מן הקוטב הדרומי כגיבור נודע בשערים וישתמש בתמונות נעות ממשלחתו בהצגת היחיד שלו. רצפי תמונות הסינמטוגרף של פונטינג, בשילוב עם שקופיות פנס קסם, היו אמורים לשמש אלמנט עיקרי בכיסוי חובות המשלחת.
כשגופותיהם של סקוט ועמיתיו התגלו באוהלם על מדף הקרח רוס, בנובמבר 1912, נמצאו עמם גם היומנים והרשומות שניהלו. ברשומות אלה תוארו ימיהם האחרונים של חוקרי הקוטב, במצב של קפיאה בקור ורעב, לאחר שמאמציהם הנואשים להגיע אל מצבור המזון והדלק, שיכול היה להצילם, כשלו. סקוט ידע שגורלו נחרץ, וניצל את שעותיו האחרונות לכתוב עתירות לבני ארצו, לדאוג לרווחת אלמנות המשלחת וניצוליה.
המכתבים הרהוטים ועתירי הרגש התפרסמו בעיתונות הבריטית וחילצו תרומות נדיבות מן הציבור. התרומות כיסו את מלוא עלות המשלחת, סיפקו קצבאות שנתיות גדולות (שחולקו בתשומת לב לפי המעמד והדרגה במשלחת) לאלמנות ולניצולים, ועוד נותר עודף ניכר לשימוש עתידי כמימון ראשוני למכון סקוט לחקר הקוטב, הנספח לאוניברסיטת קיימברידג'.
בנסיבות אלה, לא היה עוד צורך בעבודתו של פונטינג באנטארקטיקה. זמן קצר לאחר זאת, החלה מלחמת העולם הראשונה.
עם סיום המלחמה, עורר הארכיון של פונטינג מידה של עניין. ב-1921 פרסם פונטינג את "הדרום הלבן רחב הידיים". סיפור המשלחת בתמונות, שנחל הצלחה פופולרית וסיפק שני סרטים, שהתבססו על רצפי הסינמטוגרף שלו ששרדו, "הדממה הלבנה הגדולה" (1924 - אילם) ו"תשעים מעלות דרום" (1933 - מדבר). הוא גם הרבה להרצות על אנטארקטיקה. אולם היצירות הללו הניבו לו מעט מאוד תמלוגים, ושאר יצירתו הצילומית לא עלתה יפה. פונטינג מת בשנת 1935 בלונדון.
מכון סקוט לחקר הקוטב רכש את האוסף של פונטינג בשנת 2004, תמורת 533,000 ליש"ט. בשנת 2009 הדפיסו בהדפס פלטינום והוציאו לאור מבחר מן האוסף. הסרט "הדממה הלבנה הגדולה" שוקם במכון הקולנוע הבריטי ויצא מחדש לאקרנים בשנת 2011.
נוסף לכך, אחד מחדרי החושך הפוטוגרפיים של פונטינג שוחזר באוספים של פארק המורשת פרימיד בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד.
תערוכה.
Die Eroberung des Südpols – Fotografien von Herbert Ponting ("כיבוש הקוטב הדרומי: תצלומיו של הרברט פונטינג") גלריית פלו פטרס, המבורג, גרמניה.
שירתו.
פונטינג הוא מחבר הפזמון ההיתולי "שק השינה", המובא בסרט "סקוט באנטארקטיקה" מ-1948.
THE SLEEPING BAG&lt;br&gt;
Herbert George Ponting
"On the outside grows the furside. On the inside grows the skinside."
"So the furside is the outside and the skinside is the inside."
"As the skinside is the inside (and the furside is the outside)"
"One ‘side’ likes the skinside inside and the furside on the outside."
"Others like the skinside outside and the furside on the inside"