הבנתו של דינה את התרבות והשפה הערבית מבדילה אותו מאמנים אוריינטליסטים אחרים, משום שכדובר ערבית, הוא הצליח למצוא דוגמניות עירום באלג'יריה הכפרית שבה "תרבות הצעיף" הייתה פחות קשיחה. לפני 1900, ניתן לאפיין את רוב יצירותיו כ"סצנות ז'אנר אנקדוטיות". ככל שהתעניין יותר באסלאם, הוא החל לצייר נושאים דתיים לעיתים קרובות יותר.
הוא היה גם פעיל בתרגום ספרות ערבית לצרפתית, ופרסם תרגום של שיר אפוס ערבי בשנת 1898.
קישורים חיצוניים.
האפריקנית
האפריקנית (בצרפתית: L'Africaine) היא אופרה של ג'אקומו מאיירבר (במקור: יעקב ליבמן בֶּר) שהוצגה לאחר מותו. האופרה הועלתה על הבמה בפריז שנה לאחר מותו של המלחין ב-1865, בסוף ימי הזוהר של "האופרה הגדולה" - Grand Opéra. (אופרה גדולה היא ז'אנר של אופרה מהמאה ה-19, בדרך כלל בארבע או חמש מערכות, המאופיינת בליהוק ובתזמורות בקנה מידה גדול).
לברית האופרה ותולדות מוצאה.
המחזאי והלבריתן הצרפתי אז'ן סקריב התייחס למציאות ההיסטורית בחופשיות גם במקרה הזה כמו שהתייחס אליה בליברית של אופרה קודמת של המלחין הנביא. האופרה למעשה עוסקת בחוקר הפורטוגזי הגדול ואסקו דה גאמה, אלא שהרפתקאותיו של מגלה הארצות הפכו לדרמה של תשוקה לצד סליקה האפריקנית (למעשה הודית). הסיפור מלא בסתירות. סליקה היא אישה הינדית, אך אפריקנית, דון פדרו לא הבין בימאות ובכל זאת הפך למפקד של צי. הגורם הכי לא סביר בכל זאת, הוא העץ בעל הריח הרעיל שמופיע בסוף היצירה. כיצד סקריב קיבל את הרעיון הזה?
הלברית התקבלה על ידי המחבר ב-1837 וככל הנראה הגרסה הראשונה של המוזיקה הייתה מוכנה כבר ב-1840, אך מאיירבר לא היה מרוצה מהפרטיטורה והניח אותה בצד. ואז בשנת 1851 הוא הוציא את היצירה שוב ושכתב כמעט את כולה עד לשנת מותו. עם זאת, הוא לא היה מסוגל עוד לחבר את קטעי המוזיקה הבודדים. עבודה זו נעשתה על ידי F. J Fétis. הבכורה הראשונה תוכננה ל-1840, אך העבודה הופסקה. הסיפור האקזוטי אפילו לא היה היסטורי בתחילה וסקריב גם כתב אותו מחדש כתוצאה מעבודה שהתחדשה ב-1851.
עלילת האופרה.
מערכה 1.
אינז מחכה לחדשות מאהובה, ואסקו דה גאמה, שהצטרף לצי של בארתולומיאו דיאש כדי למצוא את נתיב השייט להודו. דון דייגו מגיע בחברת דון פדרו. הם מביאים ידיעה על מותו של החוקר מגלה הארצות ובמקביל הם מחליטים על גורלה של אינז: היא תהיה ארוסתו של דון פדרו מעתה ואילך. אינז עוזבת במהירות וחברי המועצה נכנסים פנימה. האם עליהם להחליט אם דיאש צריך עזרה? דון אלוורו מביא את החדשות האחרונות שהצי של דיאש הושמד, כשרק קצין אחד שרד את האסון. קצין זה הוא ואסקו דה גאמה שכבר מבקש צי חדש ומגיש טיוטת תוכנית למשלחת. אלבר תומך בוואסקו, דון פדרו גונב את אחת המפות מכתבי הזיכרון של גאמה. המועצה מבטלת את תוכניתו של ואסקו, שמתפרץ נגדם בקול רם כל כך עד שהוא נידון לעבדות פרך.
מערכה 2.
ואסקו דה גאמה ישן בכלא של האינקוויזיציה, החברה היחידה שלו היא סליקה, שפחה שהובאה מהודו. ואסקו מדבר על אינז בחלומו. נלוסקו, עבדו של ואסקו, מתגנב פנימה. הוא שם לב שסליקה התאהבה ביורד הים. סליקה היא מלכת הארץ שממנה הגיע גם נלוסקו. הנער רותח מזעם ורוצה להרוג את אדונו, אך סליקה מתערבת. נלוסקו נכנע לרצון מלכתו. הם מעירים את ואסקו ומגלים לו את הדרך למולדתם. בינתיים, אינז ופדרו נכנסים לצינוק. ואסקו חופשי לעזוב, אבל בעלה של אינז ומנהיג המשלחת החדשה יהיה פדרו. נלוסקו, כהגאי, מציע את שירותיו, ואסקו מיד רואה את המצב: פדרו רוצה לעשות לעצמו שם על חשבונו.
מערכה 3.
מלחים ונשים מתפללים על סיפון הספינה של פדרו. אלווארו מזהיר את פדרו להיזהר מנלוסקו, אבל הוא סומך על ההגאי שלו. בינתיים נודע להם שספינה פורטוגזית עוקבת אחריהם. ואסקו מובל בפני פדרו. החוקר רואה את נלוסקו מכוון את הספינה לשונית, אך המפקד אינו מאמין לו, וכובל אותו בשרשרת. הספינה שעלתה על שרטון מוצפת בהינדים (באפריקה!!!) שמשתחווים לפני מלכתם. סליקה משחררת את ואסקו.
מערכה 4.
סליקה חוזרת לכס המלכות שלה בתהלוכת ניצחון מרהיבה. הכהן הגדול של הברהמינים נשבע למלכה שיוציא להורג את כל האירופים. אבל המלכה מצילה את ואסקו ולוקחת אותו כבעלה. לאחר מכן, סליקה מוכנה לשחרר את יורד הים, שחרור זה כה נוגע לליבו של ואסקו שהוא מוכן להפוך לבעלה האמיתי של סליקה. אבל ברגע שהוא שומע את קולה של אינז, הוא קורע את עצמו מחיבוקה של המלכה.
מערכה 5.
ואסקו ואינז נמצאים מול סליקה בחקירה. המלכה מצווה שיציידו עבורם ספינה. תפקידו של נלוסקו הוא להזניק את המאוהבים לדרכם. סליקה בינתיים מחכה בגינתה בצל עץ המנזנילו בעל הריח הקטלני. היא מביטה בעוזבים ונפרדת מהחיים. בלי אהובתה היא לא רואה טעם להמשיך את חייה. ארית הפרידה שלה היא גולת הכותרת של היצירה כולה. נלוסקו מגיע ומדווח שהמאוהבים כבר בדרך לפורטוגל. המלכה מתמוטטת מתה מריח העץ הרעיל.
המוזיקה של האופרה.
כולם חיכו ליצירה בקוצר רוח, יצירה שהתבגרה במשך יותר מ-20 שנה. הבכורה הייתה הצלחה גדולה, אך עד מהרה הופיעו הביקורות המגנות הראשונות. דמיונו של המחבר ירוד, המוזיקה מראה סימני עייפות. כמו כל העבודות של מאיירביר, האפריקנית נעה בין קצוות: פרטים מאוד מעוצבים ובנויים מתחלפים בסצנות מפוברקות ומחושבות. היצירה מלאה בשגרה מוזיקלית, פרטים מוזיקליים שגרתיים.
עם זאת, מבנה העבודה נשלט בצורה מופתית. נראה שהמחבר הסתמך בהלחנה בעיקר על אומנותו ולא על רגשותיו. זה עזר מאוד לאופרה. הכשרון של מאיירבר הוא שהעלילה הבלתי סבירה לעיתים קרובות קיבלה ייצוג אמיתי בעיצוב הסופי. חידוש בסגנון המחבר הוא הנהגת שירה קולית ללא ליווי כלים לעיתים קרובות (א-קאפלה). יש מוטיב תזכורת מוזיקלית לאורך כל הסיפור, אבל השימוש בו אינו קבוע.
כל הפחדים כולם (סרט)
כל הפחדים כולם (באנגלית: The Sum of All Fears) הוא מותחן ריגול אמריקאי משנת 2002 בבימויו של פיל אלדן רובינסון, עם בן אפלק, מורגן פרימן ולייב שרייבר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בשינויים מסוימים על ספר באותו שם של טום קלנסי משנת 1991. בספר הפלסטינים הם ששואפים להצית מלחמת בינגושית ובסרט שנעשה סמוך לפיגוע התאומים מופיעים במקומם ניאו נאצים.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מבחינת איכותו, אך חרף זאת נחשב לשובר קופות מבחינת מכירותיו, והכניס סך של 193 מיליון דולר.
זה חלק מסדרת הסרטים של ג'ק ראיין אבל אין זה סרט המשך אלא אתחול. בניגוד למרדף אחר אוקטובר האדום, משחקים פטריוטיים וסכנה ברורה ומיידית, כאן מופיע ראיין כבחור צעיר ורווק.
תקציר עלילה.
בתחילת מלחמת יום הכיפורים נראה שישראל עומדת לפני תבוסה. מטוס קרב ישראלי נושא פצצה גרעינית מופל ברמת הגולן בשטח סורי. כעבור 29 שנים מגלה מחפש גרוטאות את הפצצה ומראה אותה למבריח בשם אולסון (קולם פיור) שמזהה את הפצצה כפצצה גרעינית שלא התפוצצה וקונה אותה ב-400 דולר. הוא מוכר אותה לגרמני מיליארדר פשיסט בשם דרסלר (אלן בייטס) שמתכוון לפוצץ אותה בארצות הברית. מטרתו היא לעורר מלחמה גרעינית בין רוסיה לארצות הברית כדי שייהרסו אחת את השנייה ואז תעלה על במת העולם אירופה פשיסטית ובלתי תלויה.
המתיחות בין שתי מעצמות העל גוברת בגלל המלחמה בצ'צ'ניה שרוסיה מחשיבה אותה כעניין פנימי שלה. הנשיא הרוסי זורקין (ריצ'רד מרנר) מת לפתע ובמקומו מתמנה הנשיא אלכסנדר נמרוב (קירן היינדס) שידוע כבעל קו פעולה תקיף. נשיא ארצות הברית רוברט פאולר (ג'יימס קרומוול) מזמן לישיבה סודית את ראש ה-CIA ויליאם קבוט (מורגן פרימן), את מזכיר המדינה סידני אוונס (רון ריפקין), את היועץ לביטחון לאומי ג'ין רוובל (ברוס מק'גיל) ואת שר ההגנה דייוויד בייקר (פיליפ בייקר הול).
ג'ק ראיין (בן אפלק) הוא היסטוריון חוקר בשירות ה-CIA. הוא ערך מחקר מקיף על אלכסנדר נמרוב ולכן מצרף אותו קבוט לפגישה עם הנשיא. ראיין נפרד במהירות מחברתו קטי (ברידג'ט מוינאהן) שהיא מתמחה בכירורגיה.
בישיבה מביע ראיין את דעתו כי נמרוב נוקט קו תקיף רק כלפי חוץ כדי לרצות את מתנגדיו בפוליטיקה ובצבא אבל למעשה אינו רוצה במלחמה. הוא טס עם קבוט לפגישה במוסקבה ונפגש עם נמרוב ועוזרו גרושקוב (רוברט בריאן) שמשמש בסודיות כמודיע של קבוט בשם "ספינאקר".
בביקור במפעל ביטחוני שם לב ראיין לחסרונם של שלושה מדענים. הרוסים מספקים תירוצים אך קבוט יודע מהמקור שלו כי המדענים האלה נעלמו וגם הרוסים אינם יודעים היכן הם.
קבוט שולח את הסוכן ג'ון קלארק (לייב שרייבר) לברר מה עם שלושת המדענים. הוא מגלה כי במפעל נטוש באוקראינה הם הרכיבו פצצה גרעינית שנשלחה לאיים הקנריים ומשם לבלטימור. בעיר נערך משחק פוטבול בנוכחות הנשיא וחברי ממשלתו. ראיין ממהר לשם במסוק ומזהיר את קבוט שמפנה מיד את הנשיא ושריו אך הפצצה מתפוצצת וגורמת לאלפי הרוגים ופצועים. קבוט נפצע פצעי מוות. הנשיא ניצל ומכנס ישיבה להכריז מלחמה על רוסיה.
גנרל רוסי מושחת מחיל האוויר הרוסי שקיבל כסף מדרסלר, שולח טילים לעבר נושאת מטוסים אמריקאית וגורם לה נזק.
הנשיא פאולר מתכונן לשלוח טילים גרעיניים לעבר רוסיה וכן נמרוב. בינתיים מגלים מדענים אמריקאיים כי האורניום בדגימות ממקום הפיצוץ מקורו במפעל אמריקאי שהפסיק לפעול וחלק מתוצרתו הוברחה בשעתו לישראל. ראיין מצליח להגיע ברגע האחרון לישיבה, מצליח ליצור קשר עם נמרוב ומודיע לו כי לרוסיה אין קשר לפצצה הזאת והנשיא עוצר את התהליך.
בינתיים טס קלרק לסוריה וחוקר את סוחר הגרוטאות שמצא את הפצצה וכעת גוסס מקרינה רדיואקטיבית. הוא מסגיר את אולסון. קלארק הורג את אולסון ומוצא במחשב שלו את דרסלר.