מילדותו נמשך למוזיקה, ספרות וציור, אך נשלח בסופו של דבר ללמוד בסמינר התאולוגי בצ'רנוביץ. לפני סיום הלימודים, התחתן עם בתו של בית הספר מסירט, לאונטינה בנדבסקיה. אחרי סיום הסמינר בשנת 1861 נשלח יחד עם אשתו לנהל קהילה אורתודוקסית בכמה יישובים בגבעות של דרום בוקובינה, כמו דוידני (1861–1865) ורושי-מולדוביצה (Ruşii-Moldoviţa) (באוקראינית - רוסקה - מולדוביציה).
בעת חייו בכפרים התוודע לפולקלור המקומי של הרוטנים והרומנים, קרא רבות מיצירות הסופרים האוקראינים באוקראינית ורוסית - במיוחד של טאראס שבצ'נקו, ג. קוויטקה-אוסנוביאננקו, מ. ששקביץ', מרקו וובצ'וק, ניקולאי גוגול.
החל משנת 1863 פרסם תכופות בכתבי עת רוטנים כמו "פרבדה", "זורה", וצ'ורניצי" ואחרים. בנובמבר 1867 חזר לגור בצ'רנוביץ והתמנה למורה לפיתוח קול בסמינר התאולוגי ובגימנסיה בעיר. מפני שהרגיש שחסר לו הרבה ידע תאורטי בתחום המוזיקה נסע ללמד בשנת 1867 בקונסרבטוריון בפראג ולאחר מכן בשנים 1868–1869 באקדמיה למוזיקה בווינה, אצל פרנץ קרן - הרמוניה), ואצל בנדיקט ראנדהרטינגר - ניצוח מקהלות ומוזיקה כנסייתית ביזנטית.
המשך פעילותו המוזיקלית והפדגוגית.
בשובו לצ'רנוביץ' בשנת 1869 לימד מוזיקה מקהלתית בסמינר התאולוגי, בסמינר למורים ולזמרים כנסייתיים ובבית הספר הריאלי היווני-קתולי. אחרי הקמת אוניברסיטת צ'רנוביץ בשנת 1875 התמנה בה לפרופסור לתאולוגיה.
בשנת 1897 נבחר לחבר המועצה המאזורית של בתי הספר בבוקובינה, במקום הרומני יואן פון אונצ'ול, שנפטר, והפך כך לאוקראיני הראשון שנבחר בפורום זה.
איסידור וורובקייביץ' הצטיין בפעילותו הפדגוגית המוזיקלית. הוא ערך מספר ספרי לימוד בשפות גרמנית, אוקראינית ורומנית, ביניהם ספר לימוד להרמוניה (Lehrbuch für Musikharmonie), ספר לתאוריה הכללית של המוזיקה (Allgemeines Musiklehrbuch), והוציא לאור אנטולוגיות של שירים רוטניים, רומנים ויהודים מהמורשת העממית הבוקובינית ("שירתנו העממית" 1870, „פרחים מבוקובינה” 1865).
הוא התכתב עם יוהנס ברהמס וכתב סדרת מאמרים "מלחינינו", בין השאר על מיכאיל גלינקה.
וורובקייביץ' היה המחבר הראשון של ספר לימוד להרמוניה בשפה הרומנית. הוא תרם תרומות מהותיות לקידום השירה המקהלתית בבוקובינה. עם תלמידיו נמנו צ'יפריאן פורומבסקו, אוסביה מנדיצ'בסקי, טודור פלונדור ואחרים. הוא הלחין מוזיקה כנסייתית ומוזיקה קולית חילונית לקול ופסנתר. בין שיריו בהשראת פולקלור רומני ניתן לציין את: Cobzarul”, „Bucovină, ţară dulce”, „Când Moldova purta jugul”, „Cântă cucul pe fântână” ("נגן הקובזה", "בוקובינה, ארץ מתוקה", "כשמולדובה נשאה בעול", "הקוקייה מזמרת").
מומואירו קלובר Z
מומואירו קלובר Z (ביפנית: ももいろクローバーZ, מילולית "תלתן ורוד", באנגלית: Momoiro Clover Z) היא להקת בנות יפנית. הלהקה הוקמה בשנת 2008.
חברי ההרכב.
חברות לשעבר.
אחרות
משפט הפונקציה הפתוחה
מומואירו קלובר
מומוקלו
Momoiro Clover
Momoiro Clover Z
Momoclo
קרב גשר
עתליה זילבר
עתליה זילבר (נולדה ב-9 באוקטובר 1955) היא מתרגמת ועורכת ישראלית, זוכת פרס טשרניחובסקי.
ביוגרפיה.
זילבר גדלה בכפר מרדכי. בילדותה למדה בבית הספר הממלכתי האזורי "גדרות" ובבית הספר התיכון האזורי בגדרה, ובמשך שנתיים למדה במכללה ללימודי יהדות בבית וגן בירושלים שלאחריהם התגייסה לצה"ל והייתה מש"קית קישור בהגנה מרחבית.
זילבר סיימה תואר ראשון בחוג לתורת הספרות הכללית ובחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודי תעודה בעריכה באוניברסיטת בר-אילן למדה תרגום ועריכה אצל אמציה פורת.
מראשית שנות ה-80 תרגמה וערכה ספרים עבור הוצאות שונות, ומראשית שנות ה-90 ועד שנת 2000 עבדה בהוצאת עם עובד (משנת 1999 כחברת מערכת). בהוצאת עם עובד תרגמה וערכה ספרים בעיקר בסדרת "אפקים" בעריכתו של אלי שאלתיאל, ומשנת 2005 ערכה את סדרת "אפקים מדע". משנת 2010 עד שנת 2012 הייתה עורכת לשונית בהוצאת כתר. בשנת 2013 החלה לתרגם כפרילנסרית ספרי עיון וספרות יפה מאנגלית ומאיטלקית.
משנת 2002 עד שנת 2010 לימדה זילבר תרגום ועריכה במכללת עלמא.
בשנת 2000 זכתה בפרס היצירה למתרגמים ובשנת 2004 בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
זילבר נשואה לעורך והמתרגם איתמר פרת וגרה שנים אחדות ביישוב כמון בגליל. כיום גרה ביישוב שואבה.
מקור משני
מקור משני או מקור שניוני הוא תיעוד אשר מכיל ניתוח, פרשנות או סינתזה של מידע המצוי במקורות אחרים, לרוב מקורות ראשוניים, אך גם מקורות משניים נוספים. התיעוד עשוי להתבצע במספר שיטות ובכללן כתיבת מסמך, צילום והקלטה.
ישנם מקורות הנחשבים לראשוניים ומשניים גם יחד וההבחנה ביניהם תלויה בשימוש שנעשה במקור. לדוגמה, אם ספר העוסק במחקר היסטורי ומתבסס על מקורות ראשוניים יציג פרשנות או מסקנות חדשות והן תהיינה בסיס למקורות משניים נוספים, הוא יוגדר גם כמקור ראשוני וגם כמשני.
מקורות שלישוניים מתבססים על מקורות ראשוניים ומשניים.
דוגמאות לסוגים שונים של מקורות משניים:
מקור שניוני
ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה
ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה בוצעו על ידי אנשי ארגון הטרור האסלאמי אל-קאעידה ב-7 באוגוסט 1998. הפעלת שתי משאיות תופת, שנעשתה כמעט בו-זמנית בצמוד לשגרירויות ארצות הברית בניירובי ובדאר א-סלאם, גרמה למותם של 223 אנשים ולפציעתם של כ-4,000. ההתקפה הביאה לראשונה את ארגון אל-קאעידה וראשיו למודעות הציבורית האמריקאית, ובעקבותיהן הוכלל מנהיג הארגון אוסאמה בן לאדן ברשימת עשרת הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי לשכת החקירות הפדרלית. עבדאללה אחמד עבדאללה שהיה בין מתכנני הפיגוע נכלל ברשימת מבוקשים עד אשר חוסל באירן בשנת 2020.
ההתקפות.
ההכנות הישירות להתקפות החלו במאי וביוני 1998. המחבלים שכרו בניינים בניירובי ובדאר א-סלאם. שם הורכבו הפצצות, והועמסו על גבי שתי משאיות מקומיות שנרכשו לשם כך. על כל אחת מהן הועמס מטען נפץ במשקל של כ-900 קילוגרמים, שחוטי הפעלה נמשכו מהם אל תאי הנהג של המשאיות. חומר הנפץ כלל טי אן טי ואמוניום חנקתי, ובטנזניה צורפו אליו גם מיכלי חמצן.
ההתקפות יצאו לפועל ב-7 באוגוסט 1998 - תאריך שנבחר ככל הנראה משום שהיה יום השנה השמיני להגעת חיילים אמריקאים לסעודיה. שתי המשאיות, נהוגות בידי מחבלים מתאבדים, הגיעו לקרבת מתחמי השגרירויות בניירובי ובדאר א-סלאם והתפוצצו כמעט בו-זמנית, בשעה 10:30 בקירוב. בניירובי ניסתה המשאית להיכנס למתחם השגרירות, ששכן בלב העיר. משסירב השומר במחסום הכניסה לפתוח אותו, ירו לעברו נהג המשאית והמחבל המלווה שאתו. המלווה הספיק להשליך רימון הלם לעבר השומר ולברוח מן המשאית לפני שהתפוצצה.
בניירובי גרמה ההתפוצצות למותם של 212 אנשים ולפציעת כ-4,000. בדאר א-סלאם נהרגו אחד עשר אנשים ונפצעו 85. מרבית הנפגעים היו תושבים מקומיים; 12 מההרוגים היו אמריקאים. בניירובי ניזוק קשות בניין השגרירות, אך מרבית הנפגעים שם נפגעו עקב קריסת בניין סמוך, שבו שכנה מכללה מקומית. אוטובוס עמוס נוסעים ברחוב סמוך עלה באש וההדף ניפץ חלונות ברדיוס של כקילומטר סביב. תושבים רבים שרצו לחלונותיהם למשמע קרב האש שקדם להתפוצצות נפגעו משברי זכוכיות עקב התנפצות החלונות. בין הפצועים הייתה גם שגרירת ארצות הברית בקניה פלורנס בושנל.
מניין הנפגעים בדאר א-סלאם היה נמוך יותר משום שהשגרירות שם שכנה מחוץ למרכז העיר ומשום שבקרבת שער הכניסה אליה, שם התפוצצה המשאית, לא נמצאו בניינים אזרחיים. נזק כבד נגרם לבניין השגרירות.
לאחר ההתקפות.
ישראל שלחה לניירובי את יחידת החילוץ של צה"ל, שהשתתפה בפעולות החילוץ שם. מטוסי תובלה של ארצות הברית הטיסו לעיר יחידות רפואיות.
בעקבות ההתקפות הורה נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על סדרה של התקפות בטילי שיוט נגד מטרות בסודאן ובאפגניסטן, אשר הוצאו לפועל ב-20 באוגוסט. בסודאן נהרס בין השאר מפעל תרופות, שארצות הברית טענה כי יוצר בו נשק כימי, אך ככל הנראה מידע זה לא היה נכון.
מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה את החלטה 1189, אשר גינתה את הפיגועים.
בעקבות הפיגוע בקניה הוגברה הפעילות האנטי-טרוריסטית המשותפת לה ולארצות הברית, אשר גם הגבירה את הסיוע הכספי לקניה, ובין השאר העבירה סך של 42 מיליון דולר, אשר יועד לנפגעי ההתקפה.
חקירת הפיגועים הצביעה על קשר של פעילי טרור ממצרים ומאזרבייג'ן להתקפות. בעקבותיה הוגש כתב אישום בקשר לפיגועים כנגד 21 איש, מרביתם שלא בפניהם. בראש המואשמים נמצא אוסאמה בן לאדן. ביניהם היה עבדאללה מוחמד פאזול, שנקבע כי היה מארגן שתי ההתקפות. נכון לשנת 2013 נהרגו או מתו תשעה מתוך ה-21 (מרביתם בפקיסטן ובאפגניסטן), תשעה מרצים עונש מאסר או ממתינים למשפט (בהם עלי מוחמד, האחראי על האימונים באל קאעידה), ושלושה עודם חופשיים.
פרק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "שניות מאסון" הוקדש לפיגועים ולחקירתם.
הגם אתה, בני?
האי פילכה
האי פילכה (ערבית: جزيرة فيلكا ג'זירת פילכא) הוא אי הממוקם כעשרים קילומטרים מחופי כווית סיטי שבמפרץ הפרסי, ומשתייך לכווית. מקורו של השם "פילכה" מהמילה "פאילאקיו" שביוונית עתיקה, שמשמעותה מוצב.
אורכו של האי 13.8 ק"מ, רוחבו 5 ק"מ, שטחו 43 קמ"ר, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה 10 מטרים ואורכם הכולל של חופיו האי הוא 38 ק"מ.
היסטוריה.