בשנת 2011 הוכרז שבאוטיסטה חתם על 5 שנים כבלו ג'יי. ב-15 במאי חבט שלוש חבטות הום ראן במשחק, שיא אישי. כמו כן, הוכרז שחזר זמנית לבסיס שלישי. כמו כן, היה השחקן המהיר ביותר להגיע ל-20 הום ראנס, תוך 44 משחקים בלבד, ב-28 במאי. ב-9 ביולי, נגד הקליבלנד אינדיאנס, חבט את ההום ראנס ה-30 וה-31 שלו, שובר את שיא הבלו ג'ייז להום ראנס עד למשחקי האול סטאר, אליהם נבחר בלמעלה משבעה מיליון קולות, שיא במייג'ור ליג. כן הופיע בהום ראן דרבי, בו חבט 4. ב-5 באוגוסט חזר לשדה הימני. ב-20 באוגוסט קיבל 3 הליכות מהאוקלנד אתלטיקס, וכך שבר את שיאו מהעונה שעברה עם 102 הליכות. את העונה סיים עם 43 הום ראנס ו-132 הליכות. כן, בעונה זו שבר את רוב השיאים שקבע קרלוס דלגדו בשנים קודמות. כמו כן, זכה שוב ב"סילבר סלגר" וב"האנק אארון".
באותה השנה הוכרז שיהיה שחקן האריזה של משחק הווידאו "MLB 12 The Show". עד ל-18 במאי, חבט 10 הום ראנס בלבד, עם הום ראן אחד במשחק הראשון והשאר רק מסוף אפריל. במשחק נגד המילווקי ברוארס, חבט באוטיסטה את ההום ראן השני מבין סט שלושה הום ראנס ברצף, בין עמיתיו לקבוצה קולבי רסמוס ואדווין אנכרנסיון, הפעם הראשונה מאז 2005 שהבלו ג'ייז חבטו רצף כזה. בהמשך המשחק חזרו קולבי רסמוס וחוזה באוטיסטה באינינג התשיעי, בעוד שהבלו ג'ייז מפסידים 9-8. השניים חזרו וחבטו סט נוסף, הפעם רק של שתיים ברצף, והביאו לבלו ג'ייז את הניצחון, 10-9. במשחק נגד הבוסטון רד סוקס, ב-27 ביוני, חזר באוטיסטה לראש טבלת חובטי ההום ראן בעודו חובט את ה-25 שלו, הום ראן שעבר את המפלצת הירוקה ופגע בג'יפ שטח במגרש החנייה, מצטרף לאדווין אנכרנסיון ודסטין פדרויה מהרד סוקס לחבוט הום ראן שפגע במכוניות במגרש החנייה באותה הסדרה. כנגד כל הסיכויים נבחר בסופו של דבר למשחק האול סטאר, עובר את אדווין אנכרנסיון כדי להגיע בפעם השלישית ברציפות למשחק ובפעם השנייה ברציפות כמתחיל (starter). כמו כן, נבחר על ידי רובינסון קנו להשתתף בהום ראן דרבי בפעם השנייה ברציפות, יחד עם פרינס פילדר, מט קמפ, מרק טרמבו ואחרים. בדרבי חבט באוטיסטה 20 הום ראנס, ואף הגיע לגמר בו הפסיד לפילדר שחבט 28. במשחק האול סטאר בו הפסידה האמריקן ליג 8-0 תפס כדור בעודו מחליק בשואו אוף לצופים. במשחק נגד הניו יורק יאנקיז ב-16 ביולי, פצע את ידו השמאלית בעודו חבט foul ball עמוק. הפציעה באה ככל הנראה מתפיסות ההחלקה ומחבטות foul רבות אחרות. יחד עם ברט לורי, שנפצע באותו המשחק, הושם באוטיסטה על דף הפצועים (disabled list) ל-15 ימים לפחות, ונכון ל-7 באוגוסט עדיין לא חזר למשחק פעיל, דבר שגרם לבלו ג'ייז הפסדים רבים מתוכם שבעה ברציפות. לאחר כחודש החל באוטיסטה בתהליך החלמה וחזרה למשחק פעיל, בעודו "מתחמם" במיינור ליג, בהן הראה נתונים מרשימים ומשחק בו חבט שני הום ראנס, אחד מהם היה "גרנד סלאם" (הום ראן אשר נחבט עם כל הבסיסים מלאים, ומכניס 4 נקודות). אך באוטיסטה חזר לטורונטו למשך פחות משני משחקים נגד הבולטימור אוריולס והושם על דף הפצועים מחדש עם אותה פציעה. לאחר נסיעה לקליבלנד למען בדיקה נוספת, הוכרז כי באוטיסטה לא יחזור לעונת 2012 וכי יעבור ניתוח מסיים בספטמבר. ב-2012 התחיל רק ב-92 משחקים, ובשניים מהם הוצא מוקדם עקב פציעתו.
את העונה סיים עם 27 הום ראנס וממוצע של .249 בלבד.
1848 במדע
ג'ון גאראנג
זיכרון איקוני
זיכרון איקוני או זיכרון תמונתי הוא זיכרון חושי המתייחס לחוש הראייה.
הוא מכיל למשך זמן קצר מאוד - עד חצי שנייה, את המידע הנקלט בעיניים מהסביבה, כך שבהמשך הוא יוכל לעבור לזיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך.
בהשוואה לזיכרון האיקוני, המידע בזיכרון הדהודי דועך בקצב איטי יותר.
אך המידע בזיכרון האיקוני יכול להשתמר לזמן ארוך יותר עבור ראיית לילה, כאשר סביבה חשוכה מוארת באופן פתאומי לזמן קצר. לדוגמה, כמו שקורה בסופת ברקים לילית. במצב כזה ההמשכות החזותית יכולה להגיע למספר שניות.
ייצוג המידע בזיכרון האיקוני.
יש הטוענים שהייצוג של המידע בזיכרון האיקוני הוא רישום בעל רמת דיוק גבוהה של כל הגירוים הנקלטים משדה הראייה. לעומתם, יש הטוענים כי הזיכרון האיקוני שומר עותק של עיקר המידע הנקלט במוקד הרשתית ובסביבתה.
בנוסף, ישנה מחלוקת לגבי רמת העיבוד של המידע בזיכרון החושי. יש הטוענים שהייצוג של המידע מאורגן לפי המיקום של הגירויים על הרשתית באופן דו-ממדי. אחרים טוענים שהזיכרון האיקוני משמר מידע שמקורו בשלב עיבוד מתקדם יותר, המאפשר ייצוג תפיסתי תלת-ממדי. העיבוד שנוצר על ידי מערכת העצבים המרכזית מאפשר לייצג את המיקום של האובייקטים השונים במרחב ביחס לאדם.
הכנסת השלישית
כהונתה של הכנסת השלישית החלה ב-15 באוגוסט 1955. הרכבה נקבע בבחירות לכנסת השלישית שנערכו ב-26 ביולי אותה שנה. את ישיבתה הראשונה פתח נשיא המדינה יצחק בן-צבי, ולאחר שהשביע את חברי הכנסת, העביר את ניהול הישיבה לזקן חברי הכנסת, מרדכי נורוק. מיד לאחר מכן נבחר יוסף שפרינצק ליושב ראש הכנסת, בתמיכתם של 109 מחברי הכנסת, ללא מתנגדים ועם שישה נמנעים.
הכנסת השלישית כיהנה עד התכנסותה של הכנסת הרביעית, ב-30 בנובמבר 1959. כהונתה של כנסת זו היא הארוכה ביותר בתולדות מדינת ישראל.
הרכב פוליטי.
אלו היו המפלגות שנבחרו לכנסת השלישית, ומספר חברי הכנסת בתחילת כהונתה:
שתי השותפות העיקריות לממשלות שכיהנו עד הבחירות איבדו מכוחן - מפא"י ירדה מ-45 ל-40 מושבים, והציונים הכלליים ירדו מ-20 ל-13 מושבים. בתוך כך, התחזקה תנועת החרות, הכפילה את כוחה, והייתה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת. תנועות המזרחי והפועל המזרחי התמודדו לראשונה ברשימה משותפת, חזית דתית לאומית (ששינתה את שמה למפד"ל במהלך כהונת הכנסת), וגם אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל התמודדו ברשימה משותפת, חזית דתית תורתית. בעקבות הפילוג במפ"ם, התמודדה גם רשימת אחדות העבודה - פועלי ציון, שקיבלה 10 מושבים, לעומת 9 למפ"ם.
בעקבות הירידה בכוחן של מפא"י והציונים הכלליים, חיפש דוד בן-גוריון שותפים חדשים לקואליציה בראשותו, ופנה למפ"ם ולאחדות העבודה - פועלי ציון. השותפות הקואליציונית, שכללה הן את הסיעות האלה והן את סיעת חזית דתית לאומית, יצרה חיכוכים בשאלות של דת ומדינה. הממשלה השביעית, שהושבעה ב-3 בנובמבר 1955, נהנתה מתמיכה של 80 חברי קואליציה, שכללו גם את סיעות המפלגה הפרוגרסיבית, רשימה דמוקרטית לערביי ישראל, קידמה ועבודה וחקלאות ופיתוח.
ב-31 בדצמבר 1957 התפטר דוד בן-גוריון על רקע הדלפות מישיבות הממשלה והפרות של המשמעת הקואליציונית. הממשלה השמינית, שכוננה שבעה ימים מאוחר יותר, התבססה על הרכב קואליציוני זהה. ב-1 ביולי 1958 פרשה המפד"ל מהממשלה עקב מחלוקת בשאלת 'מיהו יהודי'. ב-5 ביולי 1959 בן-גוריון התפטר שוב, עקב הצבעתם של חברי סיעות מפ"ם ואחדות העבודה - פועלי ציון נגד מכירת תת-מקלעי עוזי לגרמניה המערבית. ממשלתו המשיכה לכהן כממשלת מעבר עד כינונה של הכנסת הרביעית.
אירועים מרכזיים.
ב-29 באוקטובר 1957 השליך משה דואק, חולה נפש בן 26, רימון יד במליאת הכנסת. שר הדתות משה שפירא נפצע קשה, וראש הממשלה דוד בן-גוריון והשרים גולדה מאיר ומשה כרמל נפצעו באורח קל. בעקבות האירוע הוחלט על הקמת משמר הכנסת, בפיקודו של יונה חצור, והותקנה מחיצת זכוכית בין היציע לבין אולם המליאה.
ב-15 באפריל 1956 הוצב פסל מנורת הכנסת בבור שיבר שממול לבית פרומין, ששימש את הכנסת באותן שנים. באותה שנה הוחלט על תחרות לתכנון משכן הכנסת החדש בקריית הממשלה. ב-24 ביולי 1957 נבחרה הצעתו של האדריכל יוסף קלארווין. יומיים קודם לכן הודיע דוד בן-גוריון כי ג'יימס דה רוטשילד הותיר בצוואתו מיליון ורבע ליש"ט לבניית המשכן (כ-77.5 מיליון ש"ח בערכי 2012). אבן הפינה למשכן החדש הונחה ב-14 באוקטובר 1958.
ב-27 במרץ 1957 נערך הפיליבסטר הראשון בתולדות הכנסת, במהלך דיון בתיקון לפקודת מס הכנסה. הדיונים נמשכו עד השעה 5 בבוקר.
ב-28 באוקטובר 1957 בחרה הכנסת ביצחק בן-צבי לכהונה שנייה כנשיא המדינה. בן-צבי היה המועמד היחיד לאחר שיוסף יואל ריבלין הסיר את מועמדותו. 76 מחברי הכנסת תמכו בבן-צבי, ו-18 הטילו פתק לבן.
ב-28 בינואר 1959 נפטר יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק, שהיה יושב ראש הכנסת הראשון. מפא"י שאפה למנות במקומו את ברל לוקר, אך בהצבעה שנערכה ב-2 במרץ נבחר נחום ניר-רפאלקס, מסיעת אחדות העבודה - פועלי ציון. בניר תמכו חברי קואליציה מסיעתו ומסיעות מפ"ם והמפד"ל, שחברו לסיעות האופוזיציה והביאו לבחירתו, ברוב של 53 מול 41. 7 מחברי הכנסת נמנעו, בהם חברי המפלגה הפרוגרסיבית, שהביעו בכך את מחאתם על הקרב הפוליטי שליווה את הליך הבחירה. הייתה זו הפעם הראשונה (והיחידה עד כה, מלבד תקופה קצרה בה כיהן בני גנץ כיו"ר הכנסת בתחילת כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש), שבה יושב ראש הכנסת לא היה מסיעה שהרכיבה את הממשלה. ניר-רפאלקס כיהן בתפקידו פחות משנה.
חקיקה.
במהלך כהונתה של הכנסת השלישית אושרו 285 חוקים, מהם 264 חוקים שמקורם בהצעות חוק ממשלתיות ו-21 חוקים שמקורם בהצעות חוק פרטיות. מדובר בגידול חד במספר הצעות החוק הפרטיות שאושרו, לאחר שהכנסת הראשונה אישרה 4 הצעות חוק כאלה, והכנסת השנייה אישרה 5.
בין החוקים הבולטים שאישרה הכנסת השלישית: , חוק הבחירות לכנסת, חוק הגנת השכר, חוק הסכמים קיבוציים, חוק בתי המשפט, חוק לעידוד השקעות הון, חוק שירות התעסוקה, חוק המים, חוק ההגבלים העסקיים, חוק שירות המדינה (מינויים), חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), ועוד.
ריצ'רד סטנגל