הייז הטה אוזן קשבת לעצותיו של שורץ בנוגע למינויים האחרים בקבינט ובנוגע לנאום ההשבעה שלו. בעבודתו במחלקת הפנים, יישם שורץ את אמונתו שכישורים אישיים צריכים להיות השיקול העיקרי במינוי עובדים למשרותיהם בשירות הציבורי. הוא לא תמך בפיטורי עובדים למעט במקרה הצורך, ותמך בהנהגת מבחני קבלה למועמדים לעבודה. מאמציו לחיסול מערכת הפטרונות הפוליטית נחלו הצלחה מוגבלת. כמי שהיה מראשוני הסביבתנות, הוא דאג להעמדתם לדין של גנבי קרקעות ועורר את עניין הציבור בצורך לשימור היערות.
במהלך תקופת כהונתו של שורץ כמזכיר הפנים, החל מהלך להחזרת הלשכה לענייני אינדיאנים לאחריותה של מחלקת המלחמה, מהלך שזכה לתמיכתו של הגנרל ויליאם שרמן. מחלקת המלחמה הייתה מעוניינת להשיב לה את השליטה בלשכה כדי להמשיך את תוכנית השכנת השלום שלה, מהלך שזכה להתנגדותו של שורץ, ובסופו של דבר נשאר גוף זה בתחום אחריותה של מחלקת הפנים. הלשכה לענייני אינדיאנים היה המשרד המושחת ביותר במחלקת הפנים. איוש התפקידים בו התבסס על פטרונות פוליטית והם נראו כמתן רשות לשימוש בשמורות האינדיאנים כמקור להתעשרות אישית. על רקע ההבנה של שורץ שהלשכה צריכה להיות מטוהרת משחיתות כזאת לפני השלמת כל צעד חיובי כלשהו, הוא הנהיג הליכי פיקוח נרחבים בלשכה, פיטר כמה פקידים, והחל ברפורמה בשירות הציבורי על פיה מינויים וקידומים היו צריכים להתבסס על כישורי העובדים ולא על פטרונות פוליטית.
התנהלותו של שורץ כלפי הלשכה לענייני אינדיאנים הייתה באותה תקופה שנויה במחלוקת. בה בשעה שהוא בהחלט לא היה האדריכל של העקירה הכפויה של האינדיאנים ממקומותיהם, הוא המשיך את המהלכים הללו. עם זאת, בתגובה לדבריהם של רפורמטורים הוא שינה בהמשך את עמדתו וקידם מדיניות של התבוללות.
שנותיו האחרונות.
עם סיום כהונתו כמזכיר הפנים ב-1881, עבר שורץ להתגורר בניו יורק. באותה שנה רכש הנרי וילארד, גם הוא ממוצא גרמני, נשיא חברת הרכבות נורת'רן פסיפיק, את העיתונים ניו יורק איבנינג פוסט ו-The Nation, והעביר את ניהולם לשורץ, הוראס וייט ואדווין ל. גודקין. בסתיו 1883 עזב שורץ את הפוסט על רקע חילוקי דעות על מדיניות העריכה בנוגע לתאגידים ועובדיהם.
ב-1884 היה שורץ מנהיג בתנועה העצמאית נגד מועמדותו של ג'יימס בליין לנשיאות ובעד בחירתו גרובר קליבלנד. בשנים 1888–1892 הוא היה הנציג הראשי בארצות הברית של חברת ספינות הקיטור המבורג-אמריקה. לאחר מכן הוא החליף את ג'ורג' ויליאם קרטיס כנשיא הליגה לרפורמה לאומית בשירות הציבורי, תפקיד בו הוא שימש עד 1901. ב-1892 הוא גם החליף את קרטיס ככותב מאמרי המערכת של המגזין Harper's Weekly, ועסק בכך עד 1898. ב-1895 הוא דיבר בעד המועמד שהתמודד מול טמאני הול בניו יורק. הוא התנגד למועמדותו של ויליאם ג'נינגס ברייאן בבחירות לנשיאות של 1896, ודיבר אז על מטבע יציב ולא דבק בקו המפלגתי של הרפובליקנים. ארבע שנים לאחר מכן, בחירות לנשיאות של 1900, הוא תמך בברייאן על רקע דעותיו נגד האימפריאליזם, שהובילו גם לחברותו בליגה האמריקאית האנטי-אימפרליאליסטית.
מתוך נאמנות לדעותיו האנטי-אימפריאליסטיות, דחק שורץ בנשיא ויליאם מקינלי להתנגד לצורך לספח שטחים בעקבות מלחמת ארצות הברית-ספרד. בבחירות לנשיאות של 1904 הוא תמך במועמד הדמוקרטי אלטון פארקר.
מותו ומורשתו.
קארל שורץ נפטר ב-14 במאי 1906 בניו יורק, ונטמן בבית הקברות סליפי הולאו שבעיר. רעייתו מרגרט, הייתה פעילה במיסוד גני הילדים בארצות הברית.
שורץ התפרסם בשל אמירתו "ארצי, צודקת או טועה; אם היא צודקת, יש לשמור על צדקתה; אם היא טועה, יש להפוך אותה לצודקת".
בסרטו של ג'ון פורד מ-1964 "סתיו בשאיין" (Cheyenne Autumn) מגולמת דמותו של שורץ כידידם של האינדיאנים משבטי השאיין על ידי אדוארד ג'י רובינסון.
כתביו.
שורץ פרסם כרך של נאומיו (יצא לאור ב-1865), שני כרכים של הביוגרפיה של הנרי קליי (יצאו לאור ב-1887), מאמרים על אברהם לינקולן (יצאו לאור ב-1899), על צ'ארלס סאמנר (יצא לאור לאחר מותו ב-1951), וזיכרונותיו (יצא לאור לאחר מותו ב-1907–1909). שורץ היה חבר בחברה הספרותית של וושינגטון בשנים 1879–1880.
דרכון לפימליקו
דרכון לפימליקו (באנגלית: Passport to Pimlico) הוא סרט קומדיה בריטי משנת 1949 בהפקת אולפני אילינג, בבימויו של הנרי קורנליוס, עם סטנלי הולוויי, ברברה מארי ומרגרט רתרפורד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ט.א.ב. קלארק והוא סאטירה פוליטית. דיירי רובע פימליקו בלונדון, מכריזים על עצמם כי הם שייכים לדוכסות בורגונדיה וכי הם למעשה אקסריטוריאלים בתוך בריטניה ולא כפופים לחוקי ההקצבה הנוקשים. קלארק קבל את הרעיון מהמקרה שהיה בבית חולים באוטווה שם אושפזה ללידת יוליאנה, מלכת הולנד ללידת בתה מרגריט. המושל הכללי של קנדה הסדיר את קבלתו של חוק מיוחד, שהכיר בחדרי הנסיכה יוליאנה בבית החולים באוטווה כשטח הולנדי אקסטריטוריאלי – שלולא כן לא הייתה מרגריט יכולה להיכלל בסדר הירושה לכתר ההולנדי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר.
בסרט יש קטעים דוקומנטריים בהם נראים צ'רצ'יל, קלמנט אטלי וארנסט בווין.
תקציר העלילה.
לונדון לאחר מלחמת העולם השנייה, חלק מהבתים עדיין לא שוקמו ומדי פעם מתגלות פצצות גרמניות שלא התפוצצו.
תושבי רובע פימליקו סובלים כשאר הבריטים מגזירות הממשלה. הכל ניתן בהקצבה תמורת תלושים - מזון ובגדים וכולם רוטנים נגד הממשלה. השוק השחור פורח במסתורים. בפימליקו מתגלה פצצה שלא התפוצצה אבל עד שמפוצצים אותה היא מתפוצצת לאחר שהילדים גלגלו לעברה גלגל מתכת כבד.
בהתפוצצות נפער בור גדול אליו יורד מר פמברטון (סטנלי הולוויי) ומגלה שם לתדהמתו אוצר גדול של מטבעות זהב ותכשיטים יקרים וכן איגרת גדולה.
ההיסטוריונית פרופסור האטון ג'ונס (מרגרט רתרפורד) מאשרת כי המסמך אמיתי ובו מוסר אדוארד הרביעי, מלך אנגליה את הבניין הזה וסביבתו לשארל הראשון, דוכס בורגונדיה שביקש מקלט באנגליה לאחר שהוכרז כמת בקרב על נאנסי ב-1477. היות שהצו הזה לא בוטל הרי רובע פימליקו נחשב לשטח של דוכסות בורגונדיה, תושביו הם בורגונדיים ולא חלים עליהם חוקי בריטניה ובעיקר חוקי הההקצבה.
בשלב ראשון מגיעים לפימליקו כל סוחרי השוק השחור ובעקבותם אזרחים שעטים על הסחורה. אדי רנדל (הרמיוני באדלי) מקבלת למכירה גרבי משי שהיו עד אז מצרך רק של השוק השחור. תושבי פימליקו עורכים נשף וקורעים את פנקסי ההקצבה בפניו של המפקח בשפורד (מייקל הורדרן). מנהל סניף הבנק מר ניקס נותן הלוואות לכל מי שמבקש.
למקום מגיע סבסטיאן דה שרולה (פול דופואה) שמוכיח שהוא נצר לדוכס מבורגונדי ורק הוא יכול להרכיב ממשלה. פמברטון נבחר לראש ממשלה, ניקס לשר האוצר ומולי ריד (ג'יין הילטון) לשרת הפנים.
מתפתח רומן אהבה בין הדוכס מבורגונדי ושירלי פמברטון (ברברה מארי).
הממשלה אובדת עצות הם מוציאים את פימליקו מחוץ לתחום ומי שרוצה להיכנס או לצאת חייב לעבור דרך תחנת מכס ולהחתים דרכון. התושבים לא מרשים לרכבת התחתית לעבור בתחומי פימליקו. לבסוף מכריזה הממשלה מצור על פימליקו, מגדרים את הרובע ומפסיקים את אספקת המים והחשמל. הילדים מפונים משם (כמו בימי מלחמת העולם השנייה). המזון עומד לאזול והתושבים חושבים להיכנע. העניין מתפרסם ביומני הקולנוע ובתקשורת ואלפי אזרחים מגיעים וזורקים להם אוכל מעל גדרות התיל. הם מתחברים למקור מים חיצוני, הליקופטר מזרים להם חלב (תזכורת למצור על ברלין) ומוצנחים להם חזירים למאכל.
הממשלה הבריטית אובדת עצות לבסוף מציע שר האוצר ניקס הצעה לממשלה שהתושבים ילוו לממשלה את האוצר שנמצא בפימליקו. ההצעה מתקבלת והתושבים שמחים לחזור למצבם הקודם כי בראש ובראשונה הם בריטים אבל זכותם היא להיות גם בורגונדיים.
קיוגו פורוהאשי
קיוגו פורוהאשי (ביפנית: 古橋 亨梧; נולד ב-20 בינואר 1995 בנארה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ וקשר הכנף בקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים.
פורוהאשי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת גיפו מליגת המשנה היפנית. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 68 הופעות ליגה והבקיע 18 שערים.
ב-1 באוגוסט 2018 חתם פורוהאשי בויסל קובה מליגת העל היפנית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש וחצי עונות, בהן ערך 95 הופעות ליגה והבקיע 42 שערים. הוא זכה עם המועדון בגביע הקיסר בשנת 2019 ובסופר קאפ היפני בשנת 2020.
ב-16 ביולי 2021 חתם פורוהאשי על חוזה לארבע עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית. ב-31 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 להארט אוף מידלות'יאן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת . ב-5 באוגוסט הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-2 על פ.ק. יבלונץ במסגרת משחק הגומלין של סיבוב ההעפלה השלישי לליגה האירופית לעונת 2021/2022. ב-8 באוגוסט הבקיע פורוהאשי את שערי הבכורה שלו בליגת העל הסקוטית, שלושה שערים בניצחון 6-0 על דנדי במסגרת המחזור השני בליגה.
קריירה בינלאומית.
ב-19 בנובמבר 2019 ערך פורוהאשי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בהפסד 4-1 לנבחרת ונצואלה במשחק ידידות. ב-30 במרץ 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 14-0 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
אגרבוץ'
אגרבוץ' (בהונגרית: Egerbocs) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם באגרבוץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 683 ובשנת 2021 רק 538 תושבים.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-13.
יהודי אגרבוץ'.