תונברג פרש מהחלקה תחרותית לאחר אליפות העולם באוסלו ב-1935, והוא בן 42, לאחר שתי עונות מאכזבות יחסית.
במהלך הקריירה שלו, קבע תונברג שני שיאי עולם ב-500 מ' (ב-1929 וב-1931) ושיא עולם אחד ב-1,000 מ' (שנקבע ב-1930 והחזיק מעמד במשך 25 שנים עד שנשבר על ידי יבגני גרישין), בנוסף לשיא עולם בקטגוריה הלא אולימפית של 3,000 מ' (ב-1932). בנוסף להצלחותיו הרבות בזירה הבינלאומית, זכה תונברג 5 פעמים באליפות פינלנד בקטגוריה הכוללת.
על הישגיו הרבים נקרא תונברג בארצו "נורמי של הקרח", בהקשר לאתלט המצליח בן ארצו ובן זמנו, פאבו נורמי (האתלט המצליח ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים).
תונברג מת בביתו בהלסינקי, ב-28 באפריל 1973.
אריסיפלס
אריזיפלס
ורדת
גונוריאה
דיאטה פלאוליתית
דיאטה פלאוליתית (פליאו, תזונה פלאוליתית, דיאטת האדם הקדמון; באנגלית: Paleolithic Diet, Paleo Diet) הוא אורח חיים תזונתי המנסה לחקות ולהתקרב ככל שניתן לאכילת מזונות האדם הקדמון טרם המהפכה החקלאית, כלומר בתקופה הפלאוליתית. הרעיון מאחורי דיאטה זו הוא תפיסה כי המזון הנאכל על ידי האדם הקדמון תואם יותר טוב את האורגניזם האנושי, מאשר מזון מהתקופה המודרנית.
רקע: תזונת האדם הקדמון בתקופה הפלאוליתית.
הידע הקיים על התזונה בתקופה הפלאוליתית, המשמש כבסיס לרעיון הדיאטה הפלאוליתית המודרנית, מגיע בעיקר ממחקר ארכאוזואולוגי וארכאובוטני של שרידי בעלי החיים והצמחים, בהתאמה, שהשתמרו באתרים הארכאולוגיים. מקורות מידע נוספים, המשתמרים לעיתים, כוללים מחקר של איזוטופים יציבים בעצמות אדם וניתוח צואת אדם מאובנת. ניתן גם להסיק על הדיאטה הפלאוליתית ממנהגי התזונה של חברות ציידים-לקטים שנחקרו על ידי אתנוגרפים במהלך המאה העשרים.
לפי עדויות אלה, תזונת האדם הפלאוליתית כללה מגוון של צמחים לא מתורבתים ובעלי חיים מן הבר. הממצאים הארכאוזואולוגיים הפלאוליתיים מצביעים על איסוף פגרים וניצול מעט הבשר שנותר עליהם, כמו גם ניתוץ העצמות וצריכת מח העצם, כבר אצל ההומינידים בתחילת התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ-2.5 מיליון שנה. במקביל התפתח ציד שיטתי ומתוחכם של בעלי פרסות גדולים, לכל המאוחר בסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ-400 אלפי שנים. בתקופה הפלאוליתית התיכונה מוסכם על רוב החוקרים שהניאנדרטלים והאדם המודרני צדו באופן שיטתי פרטים בוגרים ובריאים של בעלי פרסות. בתקופה הפלאוליתית העליונה וביתר שאת בתקופה האפיפלאוליתית והמזוליתית החל האדם ללכוד מגוון רחב יותר של בעלי חיים קטנים, כולל דגים, עופות וזוחלים.
במקרים בהם השתמרו שרידי צומח עולה תמונה של איסוף וניצול פירות וזרעים לעיתים מזומנות. ניצול דגני בר וקטניות בר אירע כבר בתקופה הפלאוליתית התיכונה ובוודאי בתקופה הפלאוליתית העליונה. גם כאן נראה כי ניצול הצמחים, בעיקר הדגנים, הוגבר בשלהי התקופה הפלאוליתית ובתקופה האפיפלאוליתית.
התמורה המשמעותית ביותר בדרכי עיבוד המזון הייתה תחילת השימוש באש לצלייה, קלייה או בישול, אשר העלה את הערך התזונתי של המזון וחיטא אותו. בני האדם הפלאוליתיים הסתגלו בהדרגה לאכילת מזון צלוי או מבושל, והתאמה זו הייתה כה מוצלחת עד שנעשתה מאפיין אנושי אוניברסלי, לכל המאוחר בתקופה הפלאוליתית התיכונה.
הדיאטה הפלאוליתית המודרנית.
הדיאטה הפלאוליתית מנסה להידמות לתזונתו של האדם הקדמון על ידי בחירת מזונות ויחסים ביניהם המשחזרים כביכול את התזונה האופיינית לאדם בתקופה הפלאוליתית. אין הגדרה אובייקטיבית אחת למונח "דיאטה פלאוליתית" והגדרות שונות נבדלות זו מזו בהדגשים שלהן ביחס לאורח חיים זה. גישה אחת רואה את הדיאטה הפלאוליתית כדרך חיים תזונתית המתחקה באופן מקסימלי אחר תזונתו של האדם הפלאוליתי, גישה אחרת מדברת על הימנעות מקבוצות מזון אשר על פי מחקרים מסוימים (אך לא על פי אחרים) אינן טובות לאדם, ועוד; חלק מגדירים את התזונה הפלאוליתית ככוללת מידה קטנה של חלב ומוצריו וחלק נוקטים בגישה שמרנית יותר אשר לא כוללת מוצרי חלב כלל, לפחות לא בצורתם התעשייתית. מרבית הגישות מפחיתות בהרבה את צריכת הפחמימות ונמנעות במידה מקסימלית ממזון תעשייתי ומעובד.
תפריטי המזון.
ישנן מספר דיאטות שונות המאשרות או נמנעות ממזונות מסוימים. לדוגמה דיאטה שפורסמה בספר The Paleo Diet ב-2002 מציעה את התפריט הבא:
לחלופין, קופת חולים כללית מגדירה את הדיאטה באופן הבא:
ביקורת.
הדיאטה זכתה לפופולריות מצד אחד ולביקורת רבה מצד שני. ארגון הדיאטנים הבריטי הכניס אותה לרשימת חמש הדיאטות הגרועות של 2015 וטען שהיא לא מאוזנת ולוקה במחסור רב במינרלים חיוניים. נטען בין היתר כי הדיאטה לא מבוססת על מחקר מדעי וייתכן שדיאטה פלאוליתית אף מזיקה לבריאות ויכולה לגרום להשמנה ולתופעות לוואי שונות. פלאו קיבלה 2.4 נקודות מתוך 5 על ידי מדרג הדיאטות של U.S News.
Come Taste the Band
Come Taste the Band (בעברית: בואו לטעום את הלהקה) הוא אלבומה העשירי של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור באוקטובר 1975.
רקע.
Come Taste the Band הוא אלבום האולפן הראשון של הלהקה בו לא השתתף ריצ'י בלקמור. בלקמור פרש עקב סכסוכים פנימיים בלהקה, ובעקבות זאת הקים את להקת ריינבו. רבים סברו כי פרישתו תגרום ללהקה לחדול מלהתקיים. חששותיהם לא היו עורבא פרח, מאחר שג'ון לורד התכוון לפרק את הלהקה, והיה זה דייוויד קוברדייל שהציע את טומי בולין כגיטריסט חלופי על מנת למנוע מהלהקה להתפרק.
זהו האלבום האחרון בו השתתף הבסיסט גלן יוז, והסולן דייוויד קוברדייל שלאחר פרישתו הקים את להקת וייטסנייק.
הקלטות.
ההקלטות תוכננו להתבצע בידי רוברט סימון, אך סכסוך ביניהם על מועד ההקלטות אילץ את הלהקה להעביר את הסמכות לידי המפיק הוותיק מרטין בירץ'.
האלבום נכתב ברובו בלוס אנג'לס, למעט הרצועה "Comin' Home", והוקלט כולו במינכן. הבסיסט גלן יוז נאלץ לעזוב את האולפן לפני השלמת האלבום בעקבות התמכרות חמורה לסמים, וניסיון להיגמל ממנה.
מבחינה מוזיקלית, האלבום בבסיסו הוא רוק כבד עם אלמנטים קלים של פאנק ומוזיקת נשמה.
ביקורת.
האלבום התקבל אצל רוב המבקרים באופן חיובי, כשהם משבחים בעיקר את תרומתו של טומי בולין לאלבום. אתר Allmusic העניק לאלבום 3.5 נקודות מתוך 5. מגזין הרולינג סטון הגדיר את האלבום כ"חיובי".
רשימת השירים.
צד ב'
קישורים חיצוניים.
האלבום באתר Allmusic
בולגוקסה
מקדש בולגוקסה (בקוריאנית: 불국사) הוא מקדש בודהיסטי השוכן במורדות הר טוהאם, דרומית-מזרחית לקיונגג'ו, במחוז צפון קיונגסאנג שבקוריאה הדרומית. זהו המקדש העיקרי של מסדר ג'וגיה, אחד ממסדרי הבודהיזם הקוריאני. ב-1962 הכריזה ממשלת קוריאה הדרומית על כמה מהמבנים ופסלי הבודהה שבמקדש כאוצרות לאומיים. ב-1995 הוכרז המקדש, יחד עם מערת סוקגוראם הסמוכה, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
מקדש ראשון הוקם באתר בשנת 528, בתקופת שלטונו של בופהונג מלך שילה, ובהמשך נבנו במקום מבנים נוספים. הקמת המקדש הנוכחי התחילה בתקופת שלטונו של קיונגדוק, בשנת 751, והסתיימה תשע שנים לאחר מותו, בשנת 774. הקמת המקדש הייתה ביוזמתו של ראש ממשלתו של קיונגדוק, קים דסון, שנפטר בעצמו חודשים ספורים לפני השלמת הבנייה. המקדש זכה לשם בּוּלְגוּקְסָה, שפירושו "מקדש ארצו של בודהה".
בשלהי תקופת שלטון של שושלת גוריו וראשית ימי שושלת ג'וסון, במאה ה-14, שופץ המקדש. במהלך הפלישות היפניות לקוריאה במאה ה-16 סבל המקדש מנזקים קשים, וכל מבני העץ שבו נשרפו עד היסוד. בין 1604 ל-1805 שופץ המקדש כ-40 פעמים, ואף הורחב. בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה במחצית הראשונה של המאה ה-20 ערכו אף הם עבודות במקום, אך אין תיעוד לכך, וכן ידוע על אוצרות שנעלמו מהמקום בתקופה זו. ב-1969 הורה נשיא קוריאה הדרומית, פאק צ'ונגהי, על שיפוץ נוסף. העבודות, שנערכו עד 1973, כללו גם חפירות ארכאולוגיות.
מבנה המקדש.
הכניסה למקדש היא דרך שני גשרים בזווית של 45°, שעליהם מדרגות: גשר הענן הכחול וגשר הענן הלבן. הגשרים מובילים לשער הערפל הסגול, השער הראשי למקדש.
בתוך המקדש שתי פגודות. פגודת סוֹקְגאטאפ היא פגודת אבן בסגנון קוריאני פשוט, הכוללת 3 קומות ומתנשאת לגובה 8.2 מטרים. גובהה של פגודת דאבּוֹטאפ 10.4 מטרים, והיא מוקדשת לאוצרות הנזכרים בלוטוס סוטרה. בניגוד לסוקגאטאפ, פגודת דאבוטאפ כוללת עיטורים ופרטים רבים יותר.
המבנה המרכזי במקדש הוא דֶאוּנג'וֹן ("היכל ההארה הגדולה"), המוקדש לגאוטמה בודהה. הבניין הראשון שהוקם במקום זה נבנה ב-681. מאחוריו שוכן מוּסוֹלג'וֹן ("ההיכל ללא מילים"), ששואב את שמו מהעיקרון לפיו את רעיונותיו של בודהה לא ניתן ללמד באמצעות המילים לבדן. הבניין הראשון באתר זה הוקם ב-670. בנקודה הגבוהה ביותר במתחם נמצא גְוָואנוּמג'וֹן, שמשמש מקדש לאוואלוקיטשווארה, הבודהיסטווה של החמלה. מבנים נוספים כוללים את בּירוֹג'וֹן, המוקדש לוואירוקאנה וגוּקְנַאקְג'וֹן ("היכל האדמה הטהורה"), שבו פסל בודהה עשוי ברונזה מוזהבת.
דאבוטאפ.
פגודת דאבוטאפ (다보탑) הוכרזה בשנת 1962 כאוצר לאומי מס' 20, והיא מעטרת את המטבע של 10 וון.
הפגודה מתנשאת לגובה של 10.4 מטרים, והיא בעלת צורה יוצאת דופן. בסיסה של הפגודה מרובע, ובכל אחד מהצדדים גרם מדרגות. בעבר היה בקצה כל אחד מהם פסל אריה מאבן, אך רק אחד מהם נותר במקומו. המפלס השני של הפגודה כולל ארבעה עמודים, התומכים בגג מרובע, שמעליו מעקות. מעל גג זה גג מתומן שאף הוא מוקף מעקה. על הגג השני ניצבים שמונה עמודים המדמים מקלות חזרן, התומכים בגג נוסף, דמוי לוטוס בעל 16 עלי כותרת. שמונה עמודים נוספים תומכים בגג מתומן נוסף, ועליו עמוד עגול ומעוטר.
סוקגאטאפ.