פרס קיפוד הזהב (פרס תיאטרון הפרינג') מוענק מדי שנה עבור מצוינות בתחום תיאטרון הפרינג' בישראל.
היסטוריה.
פרס תיאטרון הפרינג' – קיפוד הזהב, הוקם בשנת 2005, על ידי יוסי פרוסט ראש מינהל תרבות לשעבר ומנהלי בתי הפרינג' וקבוצות התיאטרון העצמאי בישראל. בין המייסדים היו ניקו ניתאי מייסד תיאטרון הסימטה ותיאטרון קרוב, עירית פרנק מנהלת תיאטרון הסימטה, גיא כהן נציג תיאטרון נוצר, כרמית יעקובסון נציגת תיאטרון תמונע, ומשה טנא מנכ"ל צוותא.
העמותה הוקמה כשתחום הפרינג' קיבל מדי שנה פרס אחד בלבד במסגרת פרס התיאטרון של התיאטראות הממוסדים בישראל, ועל רקע העובדה שהעשייה התיאטרונית העצמאית, החוץ ממסדית, זוכה לכבוד עצום בכל העולם.
בטקס הראשון שהתקיים בשנת 2005 בתיאטרון תמונע, הוחלט על יצירת אירוע בעל אופי המתאים לתחום העשיה התיאטרונית העצמאית.
בכל שנה מחולקים הפרסים ב – 16 קטגוריות שונות, הצגת השנה, במאי השנה, שחקן ושחקנית השנה, מעצב תפאורה, מחזאי, מוזיקאי, אמן הווידאו התלבושות וכו'. כל שנה הטקס מתקיים באחד מאולמות הפרינג' בארץ, כל שנה במקום אחר ומתנהל ברוח המיוחדת של המקום.
כל שנה במסגרת הטקס מוענק גם פרס מפעל חיים ליוצר ותיק על תרומה מיוחדת לתחום בישראל. בין המקבלים את פרס מפעל החיים ניקו ניתאי, יוסי יזרעאלי, מרים נבו, אדיב ג'השאן, סמדר יערון, נאווה צוקרמן ועוד רבים וטובים. מספר ההצגות המוגשות הולך וגדל מדי שנה, כתוצאה ישירה מההתרחבות והשגשוג בתחום. בשנת 2019 הוגשו 80 הצגות לתחרות.
בשנת הקורונה 2020 הוגשו מספר דומה של הפקות, אבל בגלל השנה הקשה הוחלט בהנהלת הקיפוד השנה, לחלק פרסים רק לשבע הצגות מצטיינות ללא חלוקה לקטגוריות. בשנת 2020, שנת הקורונה, החליטה ההנהלה כי במקום טקס חלוקת הפרס יתקיים אירוע מחאה בכיכר התרבות. כותרתו הייתה : "תפתחו את התיאטרונים הנעולים, אנחנו יכולים להישמר"..
בשנת 2019, עם מינויו של מרט פרחומובסקי לתפקיד המנהל האמנותי של העמותה ובחירת חברי הנהלה חדשים - ביניהם היו"ר דורון צפריר, עירית פרנק, משה פרלשטיין, מיקי יונס, בהט קלצ'י, עודד אור, אפרת ליפשיץ, נועה שכטר ודורית ניתאי-נאמן - החלה רפורמה ב"קיפוד הזהב", במטרה להפוך את העמותה לגוף המייצג את כל ענף התיאטרון העצמאי והפרינג'. במסגרת זו הוקמו האקדמיה לתיאטרון עצמאי ולפרינג' וכן פסטיבל קיפוד הזהב, המציג את מיטב הצגות הפרינג' של השנה, בליווי סדנאות, כיתות אמן, מפגשים עם יוצרים ועוד.
חלק מזוכי הפרס בשנים עברו.
, דודו בן זאב
יובל שמעוני
יובל שמעוני (נולד ב-21 באוגוסט 1955) הוא סופר, עורך ומרצה בחוג לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
שמעוני נולד בירושלים, נכד למשורר דוד שמעוני. למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב, היה עורך ספרי הפרוזה במפעל קסת לספרות ביכורים, והוא נמנה עם עורכי סדרת ספריה לעם (יחד עם משה רון, דבורה נגבי, מאיה פלדמן ותרזה בירון-פריד) של הוצאת עם עובד. הוא גם מנחה סדנאות כתיבה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 היה מועמד לפרס ספיר על ספרו חדר. בשנת 2001 זכה בפרס ברנשטיין בקטגוריה רומן עברי מקורי. בשנת 2005 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ובשנת 2015 ספרו "קו המלח" זיכה אותו בפרס ברנר לשנת תשע"ה. בשנת 2016 זכה בפרס ניומן לספרות עברית. ב-2018 נערך כנס על יצירתו באוניברסיטת קיימברידג'.
שמעוני מתגורר בתל אביב עם בת-זוגו, הסופרת אילת שמיר.
ספרים בעריכתו.
כאחד העורכים הבולטים בספרות העברית בת זמננו ערך שמעוני את הספרים הבאים:
קיפוד הזהב
מני יצחקי
מנחם (מני) יצחקי (נולד ב-1957) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כראש אגף החקירות והמודיעין.
קורות חייו.
יצחקי גדל בשכונת בית הכרם בירושלים ולמד בתיכון ברנדייס. התגייס לצה"ל ב-1975 והחל בקורס טיס, בהמשך שירת בבית הספר למ"כים ובחיל התותחנים. לאחר שירותו הצבאי ניהל עסק לטיולי ג'יפים בחצי האי סיני.
התגייס למשטרת ישראל ב-1977, החל את שירותו ביחידה הסמויה ופיקד על היחידות הסמויות במחוז ירושלים ובמחוז דרום. שימש סגן ראש היחידה המרכזית של מחוז ש"י, ראש מפלג סמים ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב, סגן מפקד מרחב דוד במחוז ירושלים, מפקד מרחב מוריה במחוז ירושלים וראש מחלקת מחקר באגף מודיעין. ב-2004 מונה למפקד מרחב ציון ובהמשך כיהן כמפקד היחידה המרכזית של מחוז ירושלים.
ב-2007 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש חטיבת המודיעין באגף החקירות והמודיעין. ב-2010 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים. ביולי 2012 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד יחידה להב 433. כשבוע לאחר מכן נקרא לשמש מפקדו בפועל של מחוז ירושלים בעקבות השעייתו של ניצב ניסו שחם שנחשד בביצוע עבירות מין.
ביולי 2013 מונה לראש אגף החקירות והמודיעין, כשבמקביל המשיך לשרת כמפקד יחידה 433 עד מינויו בספטמבר של מחליפו מנשה ארביב. בינואר 2014 חזר לשרת גם כמפקד יחידה 433, עקב יציאתו המאולצת לחופשה של ניצב ארביב ועד כניסתו לתפקיד של רוני ריטמן.
יצחקי היה חבר בוועדה לצמצום השימוש במזומנים.
בינואר 2017 הודיע יצחקי על פרישתו מהמשטרה, אך נעתר לבקשת המפכ״ל להישאר בתפקידו עד סיום החקירות בעניינו של ראש הממשלה בנימין נתניהו. בדצמבר 2017 סיים את כהונתו בתפקיד.
החל מ-2020 יצחקי משמש כעמית מחקר אורח במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS).
חיים אישיים.
יצחקי נשוי ואב לשתי בנות, ומתגורר בירושלים. בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בן-גוריון, בוגר המכללה לביטחון לאומי ותואר שני מאוניברסיטת חיפה.
מסמך יצחקי.
ביוני 2016 נחשף בתקשורת "מסמך יצחקי". המסמך, שהוכן בשנת 2014, איגד חומרים על חשדות לעבירות של כ-40 חברי כנסת מכל סיעות הכנסת ובוצע ביוזמת יצחקי, ללא ידיעת המפכ"ל או היועץ המשפטי לממשלה.
אסלאמי
צבי אבינר ופני
צבי אבינר ופני (Vapni) (נולד בשנת 1963 בפתח תקווה) הוא סופר ודיפלומט ישראלי. החל מ-8 ביולי 2021, מכהן כיועצו המדיני הבכיר של נשיא המדינה, יצחק הרצוג.
קורות חייו.
ופני הוא צאצא של שלמה זלמן צורף ויואל משה סלומון מאבות היישוב ופורצי החומות בירושלים. אביו, משה ופני היה מנהל בית הספר מורשת משה ברמת גן ונהרג במלחמת ששת הימים. בית הספר קרוי מאז על שמו.
למד היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא בעל תואר מוסמך בהיסטוריה כללית ובוגר מחזור 2020 של קרן וקסנר.
ב-1991 הצטרף לשורות משרד החוץ. במסגרת תפקידיו שירת בשגרירות ישראל בסופיה, בקונסוליה הכללית לדרום מזרח ארצות הברית באטלנטה ובקונסוליה הכללית למערב ארצות הברית בלוס אנג'לס. בין השנים 2007 ל-2011 כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים.בין השנים 2013 ל-2015 שימש כיועץ דיפלומטי במטה לביטחון לאומי. בין השנים 2015 ל-2019 כיהן כשגריר ישראל בסלובקיה
בין השנים 2019 ל-2021 שימש כראש חטיבת צפון אמריקה במשרד החוץ.
ב-8 ביולי 2021 החל כהונתו כיועץ המדיני הבכיר לנשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג.
במהלך השנים פרסם סיפורים קצרים בכתבי עת שונים ובהם "קשת החדשה", "שבו" ו"מסמרים".
בשנת 2010 ראה אור ספרו הראשון, "אמרי שאת זוכרת", קובץ סיפורים קצרים בהוצאת אבן חושן.
ספרו השני, הרומן "כל שאר התביעות מוגזמות", התפרסם בפברואר 2013 בהוצאת בבל.
צבי גרוש ואב לשניים.
יורם מטמור
יורם מטמור (Yoram Matmor; 3 ביוני 1925 – 1 ביוני 1975) היה מחזאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
מטמור נולד ברומניה בשם הנס שטרנהיים ועלה לארץ בגיל 14.
במלחמת העולם השנייה התנדב לצי הבריטי, ולאחר מכן עלה לארץ ישראל ושירת ב"הגנה". למד באוניברסיטה העברית.
לאחר מלחמת העצמאות החל בכתיבת מערכונים ללהקות הצבאיות (להקת הנח"ל, להקת פיקוד המרכז). ב-1953 הופיע לראשונה בתפקיד קטן במחזה "הדגן הוא ירוק" בתיאטרון האהל.
בהמשך כתב מחזות עבור הפקותיהן של להקת פיטר פריי, התיאטרון הקאמרי, החמאם, תיאטרון סמבטיון, תיאטרון גיורא גודיק, ואף כתב לשחקן היחיד שמעון ישראלי.
בנוסף לכתיבת מחזות כתב מספר ספרים, בהם "המלחמה הערבית-ישראלית" (1948).
נישא בשנת 1958 לקטי לבית רודר דוגמנית ונערת זוהר בת 19, ילידת טרנסילבניה. לבני הזוג נולדו שני בנים. לאחר הנישואים פתחה רעייתו בוטיק בתל אביב, שעם הזמן צבר חובות. רעייתו עזבה את הארץ לארצות הברית, בהריון עם בנה השני, שם הצטרפה לאמה. מאוחר יותר עברה ללונדון ובני הזוג התגרשו. שם נישאה מחדש ליצרן טקסטיל יהודי-בריטי. מטמור נותר בישראל והצליח לכסות את מרבית חובותיה של רעייתו.
בשנים 1967–1971 חי בלונדון, שם כתב ופרסם את הרומן "המכשיר" באנגלית (בארצות הברית הופיע בשם "מי? אני??").
המחזמר שכתב "לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ", על פי סיפור מימי ההעפלה מאת אהרן חטר-ישי הועלה בתיאטרון גיורא גודיק ב-1970.
מטמור יצא לגרמניה ב-1975, לרגל פרסום תרגום ספרו שם והמשיך ללונדון לפגוש את ילדיו. משם יצא לבקתת דייגים בפורטוגל, שהייתה שייכת לרעייתו לשעבר. גופתו נמצאה ליד האמבטיה, כשלושה ימים לאחר מותו. קרוב לוודאי שנפטר מהתקף לב. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בליסבון, כיוון שלא ניתן היה להעביר את גופתו לישראל.
כתביו.
מחזות:
מערכונים:
רומן:
תרגום:
צבי הירש יפה
צבי הירש יפה (י"א בסיוון ה'תרי"ג, 17 ביוני 1853 – י"ח בניסן ה'תרפ"ז, 20 באפריל 1927) היה מתמטיקאי, כרונולוג, עסק בחקר לוחות השנה הכללים ובלוחות השנה העבריים, ממציא.
תולדות חייו.