עד המאה ה-19 היה האי פרוור של ונציה, והיו בו ארמונות בינות גנים ופרדסים. במהלך המהפכה התעשייתית הפך האי לאזור תעשייתי, ובראשית המאה ה-20 הוקמו באי מפעלים רבים, מספנות, מגורים לפועלים ואף אולפן קולנוע. לאחר מלחמת העולם השנייה ירדה קרנה של תעשיית האי, וכיום האי מהווה אזור מגורים בלבד.
אטרקציות בג'ודקה:
ספינאלונגה
בני נעים
בַּנִי נַעִים (בערבית: بني نعيم) היא עיירה פלסטינית בנפת חברון, 8 ק"מ ממזרח לחברון. לפי הלשכה המרכזית הפלסטינית לסטטיסטיקה, חיים בעיר 26,523 תושבים (נכון ל-2016). העיירה נמצאת בגובה 951 מטרים מעל פני הים, והיא אחת העיירות הגבוהות באזור.
גאוגרפיה.
העיירה שוכנת כ-7–8 ק"מ ממזרח לחברון; מדרומהּ שוכנת העיירה יטא, מצפונהּ סעיר וא-שויוח ומדרומה חוריז, כשחלחול ויער חברון ממערב. אדמות הכפר מגיעות עד להרים שמשם נשקף ים המלח.
הקרקע הראויה לעיבוד מהווה 11.3% מהקרקעות הכלליות, שטחי המרעה 81%, ושאר הקרקע היא קרקע בנויה.
היסטוריה.
בתקופה הכנענית הייתה ידועה בני נעים בשם ברקה. אדוארד רובינסון זיהה את בני נעים עם היישוב כפור ברוכה, שאותו ציין הירונימוס במאה ה-4 כמקום קבורתו של לוט. העיירה המודרנית שנבנתה במקום הכפר הרומי הייתה גם ידועה בשם כפר ברושה. הירונימוס מבקש מפאולה הקדושה, שבזמן שתעזוב את חברון תעצור בפסגה של כפר ברושה ותסתכל על האזור מסביבה בזכרה את לוט ואת חטאו. לפי המסורת, זהו המקום שממנו ראה אברהם את מהפכת סדום ועמורה.
בתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל נודע היישוב בשם כפר ברייק או כפר אל-בריק. עלי מהרת, שעבר במקום בשנת 1173, ציין שהוא קרוב לחברון, והוא מקום קברו של לוט.
הסולטאן ממלוכי קלאון דאג לשיפוץ ותחזוקת מבני נבי לוט ונבי יקין בסוף המאה ה-13.
במאה ה-15 כתב הגאוגרף המוסלמי אימאם אל-סויותי כי לוט קבור בכפר אל-בריק, וכי במערב הכפר מצויה מערה נוספת מתחת למסגד הישן, שם קבורים 60 נביאים, שמתוכם 20 הם תלמידיו של ישו. בנוסף לכך, ציין כי קברו של לוט היה מקום עלייה לרגל והערצה כבר למן העת העתיקה, והמסורת עברה מדור לדור.
השם "בני נעים" נזכר לראשונה על ידי עבד אל-ע'אני אל-נבלוסי בשנת 1690. לטענתו, שם זה הוא צורה קצרה יותר של השם 'כפר אל-בריק'. השם בני נעים בא משם השבט הבדואי "בני נעים" (או "בני נועיים"), שעזב את אזור פטרה והגיע לכאן ולאזורים נוספים בדרום ארץ ישראל. לדברי רובינסון, מקום זה הוא כנראה הגבוה בכל הרי יהודה.
בשנת 1860, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב: .
בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 1935 סללו שלטונות המנדט את הכביש לעיירה (היום חלק מכביש 60).
בדצמבר 1938, במסגרת המרד הערבי הגדול, התכנסו בעיירה עבד אל-קאדר אל חוסייני והמפקד המקומי על אל-חלים ג'וולאני בראש כוח של 100 לוחמים ערבים בלתי סדירים. ב-17 בדצמבר הגיעו למקום כוחות של חיילים בריטיים. הכוח הערבי הובס על ידם כשחיל האוויר הבריטי הפציץ את העיירה. בתום הקרב נהרגו 30 מהלוחמים, 15 נתפסו והוחרם נשק רב. שישה נידונו למוות, אך עונשם הומתק למאסר עולם אחר כך.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
בשנת 1980, החלה הקמתה של ההתנחלות גבעת חרסינה מצידה הצפון מערבי של העיירה. כ-600 דונם משטחה הם בבעלות תושבי בני נעים. בשנת 1982, הופקעו כ-500 דונם בדרום הכפר, על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים", לצורך הקמת היאחזות נח"ל "פני חבר" שאוזרחה שנה אחר כך כהתנחלות מעלה חבר.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה אירעו בעיירה הפרות סדר רבות, במקרים רבים חיילי צה"ל הגיבו באש ועשרות נהרגו. בשני מקרים הועמדו חיילים לדין. בסוף 1988, מפקד חטיבת יהודה משה גבעתי הועמד לדין משמעתי באשמת שימוש לא חוקי בנשק, וספג נזיפה חמורה מסגן הרמטכ"ל, לאחר תקרית בה ירה למוות בתושב שיידה אבנים. באוקטובר 1989 נידון חייל מילואים לשנתיים מאסר, על הריגה של שני תושבי העיירה.
נבי לוט.
מבנה נבי לוט ממוקם במרכז הכפר, וכולל מסגד וקבר. המתחם בנוי כנקודת תצפית מבוצרת, מוקף בחומה שמשולבות בה אבני בנייה קדומות מסותתות היטב. המסגד נמצא במבנה מתומן מקורה בכיפה ולו שני אגפים שהמזרחי שבהם קדום יותר. מתחת לכיפה ניצבת מצבת קבר מכוסה שטיחים ופרוכות, ומוקפת בסורג ברזל מעוטר. זיהוי הקבר במקום קשור אולי לעובדה, שאזור סדום נראה היטב מהכפר. המבנה בנוי על שרידי בסיליקה נוצרית. המבנה חודש במאה ה-15 כעדות כתובת נוספת בקיר הפנימי, סמוך למצבה. סמוך לקיר המזרחי של המבנה ממוקם בית הקברות של העיירה, כמקובל בקרב המוסלמים הקוברים את מתיהם ליד קבר של קדוש.
נבי יקין.
מדרום לעיירה ממוקם נבי יקין, אחד מכינוייו של אברהם אבינו. על פי המסורת השקיפו מנקודה זו אברהם ולוט על מהפכת סדום ועמורה. האתר מכונה גם "מצפה שלושת המלאכים". המקאם נבנה על גבעה נישאה (בגובה 937 מטר מעל פני הים), ממנה נשקף נוף על כל רמת מדבר יהודה. ממערב לאתר נמצאים שני מבני מחראב נמוכים ופתוחים, על אם הדרך או בנקודות חניה. באחד מהם חקוקים בסלע שקעים, המזכירים בצורתם ובגורלם טביעות סוליות סנדלים של אדם. לפי מסורת מקומית, אלה טביעות רגליו של נבי לוט, שנוצרו בעת שהשקיף על מהפכת סדום ועמורה. המקאם כולל חומה רבועה המקיפה חצר מלבנית, ובה שער מצפון. בקיר המערבי נמצא חדר מוארך ובו מחראב ומשטח חשוף של סלע טבעי, ובו "טביעות רגליים" בדומה לאלו שבמחראב הפתוח בחוץ. לפי המסורת, אברהם אבינו עמד כאן וצפה על ים המלח בעת מהפכת סדום ועמורה ואמר: "אלוהים, זהו חוק הצדק" (יא אללה, אלחק אליקין), ומכאן שם המקום. המבנים של נבי לוט ונבי יקין הוקמו, ככל הנראה, בידי השושלת הפאטמית כאמצעי הגנה נגד הבדווים. כדי ליצור נוכחות מתמדת של נאמני השלטון במקום האתרים הוכרזו כמקודשים והוקדשו לדמויות מפורסמות ומוכרות מהמסורת המוסלמית.
הגטו של ונציה
מחוזות כווית
מחוזות כווית (בערבית: محافظات الكويت) הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את כווית, אמירות מזרח תיכונית השוכנת לחופי המפרץ הפרסי. המדינה מחולקת לשישה מחוזות (muhafazah), אשר מחולקים לנפות משנה.
בית כאחיל
בית כאחיל (בערבית: بيت كاحل) הוא כפר פלסטיני בנפת חברון, הנמצא 7 ק"מ מצפון מערב לחברון.
על גבעה סמוך לכפר (ח' אבו ח'רזה) התגלו שרידים ליישוב מן התקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית, שכללו בורות, אבן ריחיים גדולה וחרסים שונים. השרידים נהרסו כמעט כליל כחלק מעבודות של הכשרת הקרקע לחקלאות.
ויקטור גרן ביקר בכפר ב-30 ביולי 1863 ותיאור אותו במילים האלו:
בשנת 1883 תיארו קונדר וקיצ'נר, אנשי הקרן לחקר ארץ ישראל, את הכפר בספר "סקר פלשתינה המערבית":
נכון למפקד שנערך על ידי ישראל בשנת 1967 היו בכפר 936 תושבים.
לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה אוכלוסיית הכפר ב-2007 מנתה 6,526 תושבים. האוכלוסייה מורכבת ממספר חמולות, כולל: אל-אתוונא, אל-אספרה, אל-זוהור, אל-ג'ודי, ברהם ואל-חטיב. שטחו הכולל של הכפר הוא 5,795 דונם.
פאוריה
פאוריה (באנגלית: Peoria) היא העיר הגדולה ביותר על נהר אילינוי והיא מושב המחוז של מחוז פאוריה שבמדינת אילינוי בארצות הברית. העיר נקראת על שם שבט פאוריה הילידי, שהתגורר באזור לפני הגעת המתיישבים האירופאים.
על פי מרשם התושבים בשנת 2000, פאוריה היא העיר החמישית בגודלה באילינוי, עם 113,546 תושבים. אוכלוסיית המטרופולין שלה מנתה 372,487 תושבים בשנת 2008 - המטרופולין השלישית בגודלה אחרי המטרופולין של שיקגו ומטרו-מזרח.
פאוריה מוכרת כעיר האמריקאית הממוצעת, בעקבות המבנה הדמוגרפי שלה והתרבות המערב-תיכונית של תושביה. הביטוי "האם זה יעבוד בפאוריה" רווח במגוון תחומים פוליטיים ומסחריים כמטפורה לשאלה "האם הדבר ידבר אל האמריקני הממוצע?"
היסטוריה.
פאוריה היא אחת ההתיישבויות האירופיות הראשונות באילינוי, וקודמת אף לשיקגו. המתיישבים הראשונים יישבו אזור זה בשנת 1680, כאשר מגלי הארצות רנה-רובר קוואלייה והנרי דה טונטי הקימו במקום את פורט קרווקואאור. המבצר נשרף. בשנת 1813 הוקם במקומו פורט קלאק, אילינוי. כאשר מחוז פאוריה הוקם ב-1825, שונה שם המבצר לפאוריה.
בפאוריה נמצאים המטה העולמי ומספר מפעלים גדולים של חברת קטרפילר, יצרנית הצמ"ה והמנועים הגדולה בעולם.
בפאוריה נולדו המלחין, הזמר והרב-נגן האמריקאי דן פוגלברג והקומיקאי האפרו-אמריקאי ריצ'רד פריור.
דריק רוז
דריק מרטל רוז (באנגלית: Derrick Martell Rose; נולד ב-4 באוקטובר 1988) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז. בעונת זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA כשחקן שיקגו בולס, אשר בחרה אותו בבחירה הראשונה של דראפט 2008, והפך לשחקן הצעיר בהיסטוריה שזוכה בתואר זה. עד שנת 2014 שיחק בנבחרת ארצות הברית בכדורסל.
נעורים וקריירת מכללות.