יצחק צלניק, המכונה "שמעון" (14 במאי 1914 - 25 באפריל 1999), היה אחד ממפקדי הלח"י, שהחליף את מייסד הלח"י ומפקד תנועת המחתרת, אברהם שטרן, המכונה "יאיר", לאחר שנרצח על ידי המשטרה הבריטית. צלניק הסגיר את עצמו לבריטים, מספר חודשים לאחר הרצח, על רקע של חילוקי דעות בינו ובין הנהגת לח"י.
קורות חיים.
יצחק צלניק נולד בהיידלברג, גרמניה. אביו, יוסף, היה רוקח ושם אמו ברכה לבית הלפרין מברנוביץ', לשם חזרה המשפחה לאחר רצח האב. אמו של יצחק בן השבע נישאה בשנית וילדה בן נוסף, אח לשני בניה מבעלה הראשון, בשם קובה, שנספה במלחמת העולם השנייה.
צלניק קיבל חינוך בעברית עד גיל 11, אז החל ללמוד בבית ספר פולני ממשלתי. הוא סיים את לימודי התיכון בשנת 1932. ביתם של הצלניקים היה בית ציוני, ואמו הייתה ממעריציו של זאב ז'בוטינסקי. עלה לארץ בגיל 19 והחל ללמוד הנדסה בטכניון בחיפה, שם התגורר עם משפחתו רוב ימיו.
הצטרף לתנועת המחתרת אצ"ל בשנת 1934 כמדריך בקורסים. בשנת 1936 נישא לחברתו מבית הספר ומתנועת הנוער בפולין, רחל לבית ניימן. בשנת 1939 נשלח לקורס קצינים של האצ"ל שנערך בפולין בתמיכת ממשלת פולין, משום שהמגמה של יאיר הייתה להעלות 40,000 צעירים לארץ ישראל. לדעתו של צלניק, הממשלה הפולנית עודדה הגירה של יהודים מפולין, אך כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה קטע את המגמה ואת הקורס. בקורס זה פגש צלניק את יאיר, ומאז הלך איתו לאורך כל הדרך עד הירצחו של האחרון.
תחילה התמנה צלניק למפקד סניף הלח"י בירושלים, אך בשנת 1941 עבר לפקד על הסניף בתל אביב. צלניק מתאר את האווירה שהייתה בתל אביב כמי שהתאפיינה ביחס אנטי אנשי המחתרות, וזו הייתה אחת הסיבות שהוא הכין דירת מסתור בירושלים וביקש מיאיר לעבור לשם כדי להתגונן מהמשטרה הבריטית שחיפשה אחריו. יאיר התמהמה בביצוע המעבר וצלניק לא דחק בו, ועל כך הוא התייסר כל ימיו. לטענתו, התכתבות פנימית של אנשי הלח"י שנפלה בידי הבריטים, היא שהסגירה את מקום המסתור של יאיר.
יצחק צלניק מעיד על עצמו בראיון במעריב משנת 1990, שאהב את יאיר יותר מכל איש אחר. מצפונו ייסר אותו כל חייו, על כך שלא הצליח לשכנע את יאיר לשנות את דירת המסתור. פעולות שונות שבוצעו או תוכננו במנהיגות הלח"י לא היו לרוחו, והוא החליט להסגיר את עצמו למקום שחשב אותו לבטוח ביותר עבורו.
עם קום המדינה גויס צלניק לצבא כמהנדס, ולאחר תום מלחמת השחרור החל לעבוד בחיפה, תחילה כפקיד, ולאחר זמן מה, כמהנדס עיריית חיפה. הוא שימש כמנהל הכרמלית ומנהל מחלקת הבנייה בעירייה. לאחר פרישתו למד ספרות באוניברסיטה והשתלם בשפות רבות, בהן שלט: יידיש, גרמנית, פולנית, צרפתית, אנגלית ומעט לטינית וערבית.
ליצחק ולרחל צלניק נולדו שלושה ילדים: נורית, שהייתה רעייתו של יעקב לוינסון, יוסף ומשה.
יצחק צלניק נפטר ב־25 באפריל 1999, ט' באייר תשנ"ט, ונקבר בחלקת לוחמי המחתרות בחיפה.
מפקד במחלוקת.
מכיוון שכל חברי המפקדה של הלח"י נעצרו, מלבד יצחק צלניק, הוא נחשד על ידי חבריו בבגידה והסגרת עצמו לאויב הבריטי. הרקע הקודם לחשדות אלו היה איבה קודמת של חברי המחתרת שנזקפה לחובתו של צלניק, לאחר שסירב לבצע גזר דין מוות שהטיל יאיר על אחד החברים לארגון שהואשם בבגידה.
בראיון שהעניק למעריב, מתאר צלניק את חילוקי הדעות ששררו בינו לבין הנהגת הלח"י, לאחר הירצחו של יאיר. התוכנית שעוררה מחלוקת קשה בינו ובינם, הייתה ניסיון להתנקש בחייו של מפקד המשטרה הבריטית, סונדרס. חומרי חבלה הוטמנו במכוניתו של סונדרס, ומכיוון שצפו שהנציב הבריטי ישתתף בלוויה למפקד המשטרה, תכננו חברי המחתרת להטמין מוקשים בדרך ללוויה בהר ציון. צלניק הבין שגם הצמרת היהודית תגיע ללוויה והתנגד לתוכנית. מאחר שמתנגדיו לא נשמעו לו, הוא פרש מהלח"י והבין שסכנה נשקפת לחייו. הוא ניסה להסתתר אצל ידידים, אבל שיער שהוא מסכן אותם ואת משפחתם, ובלית ברירה הסגיר את עצמו לבריטים.
בית הכרם (עיר מקראית)
בית הכרם הייתה עיר מקראית בהר יהודה. היא נזכרת כמקום השאת משואות בנבואת הפורענות של ירמיהו על ירושלים: "וּבִתְקוֹעַ תִּקְעוּ שׁוֹפָר וְעַל בֵּית הַכֶּרֶם שְׂאוּ מַשְׂאֵת כִּי רָעָה נִשְׁקְפָה מִצָּפוֹן וְשֶׁבֶר גָּדוֹל.", ומאוחר יותר כבירת פלך ברשימת בוני החומה בימי נחמיה: "מַלְכִּיָּה בֶן רֵכָב שַׂר פֶּלֶךְ בֵּית הַכָּרֶם". מופיעה עוד במגילה החיצונית לבראשית, שם עמק המלך (עמק שווה) מכונה "בקעת בית הכרם", ובמגילת הנחושת. היה מקובל להניח שזו גם העיר "כרם" מקבוצה 9 של רשימת ערי יהודה, אך יש סיבות להניח שלא כך הוא, ושאותה "כרם" הייתה עיר נפרדת מ"בית הכרם".
הזיהוי.
יש המניחים כי השם נשתמר בעין-כארים, כיום עין כרם, שבתוך אגן נחל שורק ממערב לירושלים; אולם מקום נמוך זה אינו מתאים להשאת משואות כמשתמע מ. המסורת המשנאית על הבאת אבני המזבח מ"בקעת בית-הכרם" אין בה כדי להכריע לצד כלשהו. לפי פירוש הירונימוס ל, נתקיים בימיו מקום בשם זה (Bethcharma) על ההר בין ירושלים ובין תקוע, וזהו נתון מכריע. הזיהוי בהרודיון שהציע שיק ב-1880 יכול היה להתאים מאד, אך בינתיים התברר כי אין באתר הרודיון ממצא מתאים לכך. אלט שקל זיהוי באזור אל-חדר, אולם אזור זה מערבי מדי ואינו בין ירושלים לתקוע.
עם חפירות אתר רמת-רחל הציע אהרוני לזהות את בית-הכרם באתר זה, אשר מתאים ביותר מבחינת מיקומו, וכפי שהתברר גם מבחינת הממצא. לעומתו ברקאי הציע לזהות באתר את "ממשת" הנזכרת בטביעות למלך, אולם טרם הובאו לכך ראיות של ממש, וכלל לא ברור אם אכן התקיימה עיר בשם זה.
אשר ל"כרם" מקבוצה 9 של רשימת ערי יהודה, הרי סדר היישובים בחציו השני של יהושע ט"ו 59ג בתרגום השבעים הוא: שרש\צבה(?), כרם, גלים, ביתר, מנחת. פרט אולי לגלים, כולם כנראה באגן נחל שורק ויובליו, ולכן עדיף לזהות את "כרם" זו באזור עין-כארים.
השם 'כרם' הוא מסוג השמות המורים על מאפיין שמטבעו עשוי להתאים ליישובים רבים, כמו השמות 'גת' (הקרוב ל'כרם'), 'שכה', 'אפק' וכן הלאה. לאור כלל השיקולים שלעיל, הסביר ביותר הוא שנתקיימו בצפון יהודה שני יישובים ששמם כלל את המרכיב 'כרם': האחד ('כרם') ששמו נשתמר בעין כארים ואשר שכן בסמוך למעין זה, שם נמצאו שרידים מתקופת הברזל; השני ('בית-הכרם') שכן במקום נישא מדרום לירושלים, והוא שנזכר ב ובפירוש הירונימוס לפסוק זה, וכן ב.
לעת עתה, אתר רמת-רחל מתאים יותר מכל לזיהויה של בית הכרם.
הממצאים באתר רמת רחל.
האתר שנחשף בשטחו של קיבוץ רמת רחל נחפר בידי כמה משלחות חפירה בין השנים 1930–2010. סקירה מקיפה על כל החפירות שנעשו באתר, הממצאים, סדר השכבות וכן הלאה, כפי שמתואר להלן, נמצאת באתר (באנגלית) של פרויקט החפירה האחרון (2004-2010).
האתר היה לזירת אחד המאורעות הטרגיים בתולדות הארכאולוגיה הישראלית. ביום 23 בספטמבר 1956 נערך בו סיור מטעם הכינוס הארצי ה-12 של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בירושלים. במהלך הסיור נורתה על הנוכחים אש מעמדת הלגיון הירדני על הגבעה שממזרח למנזר מר אליאס. מהאש נהרגו ארבעה, בהם האדריכל והארכאולוג הידוע יעקב פינקרפלד, ורבים נפצעו.
וזה סדר השכבות והתקופות באתרה של רמת רחל:
תקופת הברזל 2ג: שכבה Vb.
האתר נושב לראשונה בתקופת הברזל 2ג, מאה 8 עד חלקה הראשון של מאה 7 לפסה"נ. פעולות הבנייה המסיביות של התקופה הבאה, גרמו לכך שלא נותרו שרידים בנויים, אלא רק חרסים אבל בכמות גדולה. מהכמות יוצאת הדופן של טביעות למלך (מעל 100) ניתן להניח כי האתר חרב במסע סנחריב על יהודה (701 לפסה"נ) לדיכוי מרד חזקיהו; הוכח כי הקנקנים נושאי טביעות אלה הוכנו בשנים 705–701 לפסה"נ כחלק מהכנותיו של חזקיהו לפעולות המצור הצפויות בעקבות המרד, וכמות כה גדולה מעידה כמעט בוודאות על חורבן מקיף בידי סנחריב. היא גם מעידה על היות המקום מרכז מנהלי חשוב, כפי שהוסיף להיות גם בתקופות הבאות.
תקופת הברזל 2ד: שכבה Va.
ארמון ממלכתי חסר תקדים בממצא הארכאולוגי מממלכת יהודה, מבחינת הבניה, הפאר ומותרות שבו. האתר חרב בידי הבבלים במסע נבוכדנצר על יהודה בעת חורבן בית ראשון. על חורבותיו הוקם ארמון אשורי, אף הוא עתיר מותרות.
התקופה הפרסית עד ימי החשמונאים: שכבה IVb.
גם משכבה זו, כמו Vb, לא נותרו שרידים ארכיטקטוניים אלא רק עושר של ממצא קראמי, לרבות מאות טביעות חותם על גבי קנקנים מן התקופה הפרסית. האתר הוסיף איפוא להיות מרכז מנהלי חשוב של פחוות יהוד, והמשיך גם לתקופה החשמונאית.
התקופה הרומית הקדומה: שכבה IVa.
היישוב המשיך את קיומו בכפר קטן שהתקיים מהמאה ה-1 לפסה"נ ועד המאה ה-1 לספירה, וחרב עם חורבן בית שני בערך בשנת 70 לספירה. לאחר מכן האתר לא נושב עד המאה ה-3 לספירה.
התקופה הרומית המאוחרת: שכבה III.
יישוב ששימש את הלגיון הרומאי ה-10 במאות 3–4 לספירה. אהרוני חפר באזור מכלול מבנים ובית מרחץ גדול מן המאה ה-3. בבית המרחץ נמצא מספר רב של לבנים ועל חלקן טביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס. כמה מן הלבנים התגלו באתרן ברצפת בית המרחץ. כמו כן נמצאה באתר בולה של הקיסר אדריאנוס, טביעות רוזטה חשמונאית על ידיות כדים, מערת מקווה וכן מטבע מתקופת בר כוכבא.
התקופה הביזנטית: שכבות IIa-b.
כנראה שני שלבים של מנזר ביזנטי גדול וכנסייה, בתוך כפר בן התקופה, שגם אותם חפר אהרוני. תחילה סברו שהם נבנו מעל כנסיית הקתיסמה, אולם מאוחר יותר נחשף מבנה מונומנטלי בעת הרחבת הכביש למרגלות רמת רחל בשנת 1992, ואותו יש לזהות ככנסייה זו. הקתיסמה (ביוונית: Κάθισμα, "הכיסא" או "המושב") הייתה כנסייה ביזנטית חשובה, שציינה את המקום בו, על פי האמונה הנוצרית, נחה מריה, אם ישו על כיסא במהלך מסעה מנצרת לבית לחם.