יהודי התפרנסו בעיקר ממסחר, בעיקר חנויות המכולת, סחר בשמנים, בצמר ובעור, וממלאכה זעירה כמו צורפות, נגרות, פחחות וסנדלרות. החל מסוף המאה ה-19 התפתחה במוכנין תעשיית תכשיטים יהודית שיצאו לה מוניטין בכל תוניסיה, בעיקר של תכשיטים מצופים אמייל. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו לייצר תכשיטים בסגנון ביזנטי, והוקם מוזיאון קטן לתכשיטים ועבודות יד.
תחום נוסף שהעסיק יהודים במוכנין היה תחום הפיננסים. בהיעדר סניף בנק מקומי במשך שנים רבות, יהודים היו סוכנים של בנקים ממהדיה וסוסה, וכן עסקו בהלוואות בריבית לחקלאים. לא פעם גרר העיסוק בכספים מתיחות בין היהודים לשכניהם המוסלמים.
באוגוסט 1917 התנפל המון מוסלמי כל חנויות בבעלות יהודית, וגרם להרס ונזק רב. ב-1932, לאחר כמה שנות בצורת, נפגעה קשה כלכלת החקלאים המוסלמים. היהודים המשיכו לדרוש מהחקלאים המוסלמים את חובותיהם, דבר שהוביל להפגנה גדולה שהדרדרה במהירות למהומות אנטישמיות.
ציונות ועלייה לארץ.
ב-1904 יצאה משלחת של יהודים ממוכנין לארץ ישראל, שכללה 24 איש, ובראשם רב העיר יצחק חי בוכבזה, במטרה לפקוד את קבר רבי שמעון בר יוחאי בעת ההילולה הגדולה בל"ג בעומר. כמחצית מהמשתתפים נשארו בארץ.
בשלהי העשור השני של המאה ה-20 הוקמה במקום אגודה ציונית בשם "אגודת ישראל", שעסקה בעידוד שקילת השקל הציוני ובאיסוף תרומות לקרן הקיימת ולקרן היסוד. ב-1933 הוקם סניף מקומי של בית"ר שפעל כשנתיים, אך נסגר בשל לחצים שהופעלו על יהודי מוכנין ואיומים בפרעות.
מבין 27 הילדים שנספו בהתרסקות מטוס בנורווגיה בדרכם לישראל היו לא מעט מילידי מוכנין.
בין ילידי העיר נמנה אהרן אוזן, לימים שר בממשלות ישראל.
במלחמת העולם השנייה.
לאחר כינון משטר וישי נסגרו גבולות צרפת (ובכללה תוניסיה) והחל להיווצר מחסור במוצרי צריכה בסיסיים ומזון, וכתגובה לכל פרח שוק שחור. "חוק מעמד היהודים" אסר על יהודים לרכוש קרקעות חדשות. הפעילות הציונית וההתרמות לקרנות הלאומיות הופסקו כליל. מלבד זאת, החיים נמשכו במסלולם.
בשלהי 1942, לאחר הכיבוש הנאצי בתוניסיה, נצטוו ראשי הקהילה לערוך רשימה של כל היהודים, כתובותיהם ורכושם. אולם, מוכנין לא נחשבה בעיני הגרמנים לנקודה אסטרטגית וחשובה, ולכן הפיקוח על יהודי מוכנין היה הדוק פחות מבסוסה, ולאחר התגברות הגזרות נגד היהודים בסוסה (ובעיקר חובת ענידת טלאי צהוב) וביתר שאת לאחר הפצצות בעלות הברית בדצמבר 1942, ברחו אלפים מיהודי סוסה לערי הסביבה, וקהילת מוכנין כמעט שילשה את גודלה, מכ-700 איש לפני המלחמה לכ-2000. כל יהודי האזור נדרשו לענוד טלאי צהוב וחל עליהם איסור לעשן במקומות ציבוריים. איסורים אלו נאכפו בקפידה, פעמים רבות תוך שיתוף פעולה של ערבים מקומיים.
השלטונות דרשו מיהודי סוסה לעמוד במכסה של עובדי כפייה, אך קהילת מוכנין החליטה לשאת עמם בעול ולקחת חלק במכסת עובדי הכפייה. כל הגברים בגילאי 18 - 45 לקחו בכך חלק. הקבוצה הראשונה יצאה בינואר 1943. הם שוכנו בכפרים סמוכים לסוסה, והועבדו בסוס מבוקר ועד ערב. רובם עבדו בנמל סוסה בפריקת סחורה (בכיקר שקי מלט במשקל כ-50 ק"ג) ובסידורה במחסנים. אחרים עבדו בפריקת סחורה מרכבות, תיקון מסילות רכבת שהופצצו על ידי בעלות הברית, ניקיון בתי הפקידים הנאצים, ניקוי הביוב הציבורי ובישול האוכל לחבריהם.
מוסדות קהילה ודת.
ב-1913 הוקמה על פי צו של הביי "קופת עזרה וצדקה", שהייתה מעין תחליף לוועד הקהילה, ותפקידו הרשמי היה לחלק צדקה לנזקקים, לדאוג לאחזקת בית הכנסת ובית העלמין ולשלם לרב למלמדי התינוקות. הכנסות הוועד היו ממס על הבשר הכשר, מנדבות ומהעלייה לקברו של רבי פנחס וזאן (ראו לקמן).
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקם בית כנסת גדול לצד בית הכנסת הקטן ששימש עד אז. הבניין החדש היה עטור כיפה וכלל גם עזרת נשים, ולצדו נבנו מקווה טהרה ודירת הרב. בבית הכנסת הגדול פעל התלמוד תורה, כאשר התלמידים המתקדמים היו לומדים עם הרב בביתו הסמוך. בית הכנסת הקטן נותר פעיל אף הוא, לתפילות מוקדמות בשבת. בין שני בתי הכנסת נבנתה רחבה גדולה, ששימשה את הקהילה לאירועים וחגיגות.
בין הרבנים המפורסמים שחיו במוכנין היו הרב פינחס וזאן (אוזן), מקובל שחי בשלהי המאה ה-19 שקברו במוכנין היה מוקד משיכה לעלייה לרגל בעיקר ביום פטירתו כ"ט באייר ובחול המועד פסח, הרב יצחק חי בוכבזה שכיהן כרב הקהילה לפני מלחמת העולם הראשונה והרבנים שכיהנו כרבני הקהילה בין מלחמות העולם הרב ראובן ביתאן והרב שמואל טייב (בעל "איילת השחר" ו"כנפי שחר"). לצדם כיהנו כמורי הוראה באותן שנים הרבנים רחמים רועה ושלום ישי.
קהילת מוכנין הייתה קהילה מסורתית בהשפעה ג'רבאית, בניגוד לקהילות הגדולות בסביבה שהפכו למודרניות יותר.
מיס תבל 2021
מיס תבל 2021 הייתה תחרות מיס תבל (מיס יוניברס) ה-70 במספר. התחרות נערכה באילת שבישראל, ב-13 בדצמבר 2021, וזו הייתה הפעם הראשונה בה ישראל אירחה את התחרות. בתחרות זו העבירה אנדראה מזה המקסיקנית, זוכת תחרות מיס תבל 2020, את הכתר ליורשת שלה, הרנאז סאנדאו ההודית.
בתחרות זו ייצגה את ישראל מלכת היופי לשנת 2021, נועה כוכבא.
נציגת מרוקו, פאטימה-זאהרה חאייאט, ייצגה את מדינתה בתחרות, וזאת כאשר מאז 1978 מרוקו לא יוצגה בתחרות זו.
נציגת דרום אפריקה, לאללה מסוואנה (תעתיק: Lalela Mswane), ייצגה את מדינתה בתחרות, וזאת לאחר ניסיונות לשכנעה, כולל מצד ארגונים שונים, שלא להשתתף בתחרות עקב קיומה בישראל, ולאחר שדווח כי ממשלת דרום אפריקה הסירה את תמיכתה בה.
נציגת יוון בתחרות הייתה סופיה אראפוגיאני.
נציגת הפיליפינים בתחרות הייתה ביאטריס לואיג'י גומז.
קלמנס בוטינו , זוכת מיס צרפת 2020, שנבחרה לייצג את מדינתה, נמצאה חיובית בבדיקת קורונה לאחר שהגיעה לישראל, וחויבה בבידוד למשך 14 ימים. כמו כן דווח, שלפני הגעתה לישראל עברה בדיקת קורונה, ונמצאה שלילית.
נציגת ארצות הברית הייתה אל סמית' , שזכתה קודם לכן בתחרות מיס קנטאקי .
איילט דמשק
איילט דמשק (בטורקית עות'מאנית: إيالة شام') או וילאייט דמשק היה איילט של האימפריה העות'מאנית. שטחו המדווח במאה ה-19 היה . הוא הפך לאיילט לאחר שהעות'מאנים כבשו אותו מהממלוכים בשנת 1516. ג'אנבירדי אל-ע'זאלי, בוגד ממלוכי, הפך לביילרביי הראשון של דמשק. איילט דמשק היה אחד הפרובינציות העות'מאניות הראשונות שהפכו לווילאייט לאחר רפורמה מנהלית בשנת 1865, וב-1867 הוא עבר רפורמה לווילאייט סוריה.
שיפוט טריטוריאלי.
האימפריה העות'מאנית כבשה את סוריה מהממלוכים בעקבות קרב מרג' דאבק באוגוסט 1516 והתחייבות הנאמנות שלאחר מכן ניתנו לסולטאן העות'מאני, סלים הראשון, בדמשק על ידי משלחות של ידועים מכל רחבי סוריה. העות'מאנים הקימו את דמשק כמרכז של איילט (מחוז עות'מאני) ששטחו מורכב מממלאקת (מחוזות ממלוכים) של דמשק, חמה, טריפולי, צפת וכרכ. "הממלאקה" של חלב, שכיסתה חלק גדול מצפון סוריה, הפכה לאיילט חלב. במשך כמה חודשים בשנת 1521 הופרדו טריפולי וסביבתה מאיילט דמשק, אך לאחר 1579 הפך איילט טריפולי לצמיתות למחוז עצמאי.
בסיומה של המאה ה-16, איילט דמשק חולקה מנהלית לתוך סנג'קים (מחוזות) של תדמור, צפת, לג'ון, עג'לון, שכם, ירושלים, עזה וכרכ, בנוסף לעיר דמשק והמחוז שלה. היה שם גם הסנג'אק של צידון-ביירות, אם כי לאורך סוף המאה ה-16, לעיתים קרובות הוא החליף ידיים בין האיילט של דמשק וטריפולי. בקצרה בשנת 1614, ולאחר מכן באופן קבוע לאחר 1660, הופרדו הסנג'קים צידון-ביירות וצפת מדמשק והיוו את איילט צידון . חלוקות מינהליות אלה התקיימו ברובן בשינויים קלים יחסית עד אמצע המאה ה-19.
קונרד דה לה פואנטה
קונרד דה לה פואנטה (באנגלית: Konrad de la Fuente; נולד ב-16 ביולי 2001 במיאמי שבפלורידה, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי, המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים.
דה לה פואנטה שיחק במחלקות הנוער של טכנופוטבול ודאם, ובשנת 2014 הגיע למחלקת הנוער של ברצלונה. ב-1 בדצמבר 2018 ערך דה לה פואנטה את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-78 בתיקו 2-2 ולנסיה ב', קבוצת המילואים של ולנסיה, במסגרת המחזור ה-15 בליגה הספרדית השלישית.
ב-24 בנובמבר 2020 ערך דה לה פואנטה את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את פרנסיסקו טרינקאו בדקה ה-83 בניצחון 1-4 על דינמו קייב במסגרת שלב הבתים של עונת 2020/2021 בליגת האלופות.
ב-29 ביוני 2021 חתם דה לה פואנטה באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-8 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-3 על מונפלייה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022.
קריירה בינלאומית.
דה לה פואנטה היה חלק מסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 לשנת , וערך חמש הופעות בטורניר.
ב-12 בנובמבר 2020 ערך דה לה פואנטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ויילס במשחק ידידות.
חיים אישיים.
דה לה פואנטה ממוצא האיטי, ויש לו גם דרכון ספרדי.
אילנה ורד
אילנה ורד (נולדה ב־6 בדצמבר 1943 בתל אביב, ישראל) היא פסנתרנית קונצרטים ומורה לפסנתר.
ביוגרפיה.
היא נולדה למשפחה מוזיקלית. אמה הייתה פסנתרנית קונצרטים ואביה כנר. מגיל 13 עד 15 ורד למדה בקונסרבטואר של פריז, שם הוענק לה את הפרס הראשון לפסנתר עם סיום לימודיה; בין המורים שלה היו ולדו פרלמוטר והפסנתרנית ז'אן-מארי דארה.