מספר דוגמאות של המזון של הנשר האפריקני: זברות, צבאים, חזירי יבלות או יענים, אך הנשר יאכל פגר של כל חיה שהוא ימצא.
רבייה.
לעיתים קרובות נעים הנשרים בלהקות. הם מתרבים על גבי עצים אך נרשם גם קינון על עמודי חשמל בדרום אפריקה (2013). מחזורי הקינון שלהם ארוכים מאוד ולכן הם מבלים חלק גדול מהשנה בסמוך לקן שלהם. הנשרים הם מונוגמיים ובעלי צורת טיפול דו הורית בצאצאים, כלומר שני ההורים חולקים באחריות דגירת הביצה והאכלת הצאצאים. צורת רבייה זו אפקטיבית לנשר האפריקני מכיוון שהנקבה מטילה ביצה אחת בכל הטלה ודגירת כל ביצה היא כ56 ימים עד לבקיעתה וטיפול בגוזלים הוא כ-120–125 ימים. לאחר מכן הגוזל יהיה עדיין תלוי באופן חלקי בהוריו לעוד כ5–6 חודשים נוספים. בסך הכל כשנה של אחריות דגירה והאכלת הצאצא. מרבית הנשרים אינם מבצעים נדידה עונתית (כלומר, הם "מאכלסים").
סיכון.
המינים ניצבים בפני איומים כמו רגישות למעבר של בתי הגידול למערכות אגרו-פסטורליות ואיבוד הבר הפראי, דבר המוביל לירידה בזמינות של נבלות, ציד למסחר, רדיפות והרעלות.
במזרח אפריקה הבעיה העיקרית היא הרעלות (במיוחד על ידי חומרי הדברה רעילים ביותר), המתרחשת בעיקר מחוץ לאזורים המוגנים. בנוסף ציד עם תחמושת עופרת תורם גם הוא לתמותת המין. עדויות חדשות שנעשו על ידי תיוג כנף ומחקר טלמטרי מצביעים על כך שתמותה שנתית, בעיקר מהרעלה מקרית, יכולה להגיע ל-25%. מקרים ברחבי אפריקה מעידים על כך שמין זה עלול להיות נתון להרעלה מכוונת אך גם להרעלה מקרית. כ-144 נשרים נהרגו לאחר שאכלו פגר פיל בפארק לאומי גונרזו, זימבבואה ב-2012, המודלים הראו כי אפילו לפגר פיל אחד מורעל יכולה להיות השפעה דרמטית על האוכלוסייה של הנשר.
בדרום אפריקה, נשרים נלכדים ונצרכים בשל היתרונות הרפואיים והפסיכולוגיים. הירידה בכמות וההשלכות האפשריות בניגריה יוחסו לסחר בחלקי הנשר עבור שיטות הג'וג'ו המסורתיות. רשומות הסחר במערב ומרכז אפריקה מוערכים בכ-924–1386 נשרים על פני תקופה של 6 שנים, מה שמייצג כנראה חלק נכבד של האוכלוסייה המקומית. בנוסף, הנשר האפריקני בעל הגב הלבן הוא אחר ממיני העופות המועדפים במסחר על פי מרפאים וסוחרים מסורתיים. כתוצאה מכך ולחצים סביבתיים ניתן לצפות כי האוכלוסייה בזולולנד עלולה להיכחד באופן מקומי בתוך 26 שנים, אלא אם כן שיעורי התמותה הוערכו בצורה לא נכונה ובמקרה זה האוכלוסייה תיכחד בתוך 10–11 שנים.
ב-2007 הוערך מצב השימור של הנשר מחדש, והוא סווג במצב "קרוב לסיכון" (בעוד שלפני כן מצבו היה "ללא חשש"). כיום מצבו של הנשר האפריקני הידרדר בצורה קיצונית והוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה.
דיסקט
טיטאן (ירח)
טיטאן הוא הירח הגדול ביותר של כוכב הלכת שבתאי. הוא הירח השני בגודלו (מבחינת קוטר) בכל מערכת השמש, וקוטרו גדול אף יותר מזה של כוכב הלכת חמה. הוא התגלה ב־25 במרץ 1655 על ידי האסטרונום ההולנדי כריסטיאן הויגנס, אשר קרא לו בפשטות "ירחו של שבתאי" (שכן היה הראשון שנמצא). מאוחר יותר נמצאו עוד ארבעה ירחים על ידי ג'ובאני דומניקו קאסיני, והוא כינה אותם "ירחיו של לואי", על שם לואי הארבעה עשר. אסטרונומים רבים מאותה תקופה קראו לירחים שבתאי 1 עד שבתאי 5.
ג'ון הרשל טבע את שמות הירחים במאמרו משנת 1847, "תוצאותיהן של תצפיות אסטרונומיות שבוצעו בכף התקווה הטובה" כשמותיהם של הטיטאנים, לפי המיתולוגיה היוונית.
נכון ל־2019 נתגלו 82 ירחים, כולל טיטאן, סביב שבתאי.
מידע כללי.
טיטאן הוא ירח קר, אפל ואפוף ערפל ואבק. הוא הירח השני בגודלו במערכת השמש, אחרי גנימד, ירחו של צדק. הוא גדול יותר מכוכב הלכת כוכב חמה וקוטרו שווה כמעט למחצית קוטרו של כדור הארץ. הוא ידוע גם זה כמה עשרות שנים כירח היחיד במערכת השמש המכיל אטמוספירה. האטמוספירה שלו מורכבת מ־94% חנקן ו־6% מתאן. בטיטאן קיימים רבים מחומרי הגלם של החיים, כולל חנקן, פחמן ומים, אך במרחק 1.4 מיליארד ק"מ מהשמש, נעולים מרבית המים בטיטאן, אם לא כולם, בקרח, כך שהגשם היורד במקומות שונים על פני הירח עשוי ברובו ממתאן. המתאן משמש גם מרכיב חשוב בתרכובות אורגניות אחרות.
טיטאן מקבל רק כאחוז אחד מאנרגיית השמש, לעומת כדור הארץ, ולכן הטמפרטורות הממוצעות בו הן מינוס 180 מעלות צלזיוס.
טיטאן הולך ותופס לו מקום של כבוד ברשימת האתרים לחיפוש אחר חיים חוצניים. בדומה לירחו של צדק, אירופה, עשוי טיטאן להסתיר בחובו, מתחת לשכבת הקרח שעל פניו, שכבה תת־קרחית של מים זורמים.
פני השטח קרים מדי למים זורמים, שהם הדבר הדרוש ביותר לחיים כפי שאנחנו מכירים אותם, אך עמוק מתחת לפני השטח עשוי להיות מספיק חם כדי להמיס את הקרח, ומדענים מצאו על טיטאן מולקולות אורגניות פשוטות, הדומות לאלו של דלק למכוניות. המולקולות הללו רחוקות מאוד מחיים, אך הן צעד ראשון לקראתם.
ב־14 בינואר 2005 נחתה הגשושית הויגנס על פניו של טיטאן ושידרה משם צילומים לכדור הארץ. מניתוח צילומים אלו, עולה שעל פניו של טיטאן מתקיימות תופעות גאולוגיות מסוג דיונות חול שנגרמות באמצעות רוחות, ערוצי נחלים ונהרות עם חלוקי נחל, מקווי אגמים וימות, ובליית סלעים שנגרמות על ידי "מחזור מתאן": המתאן מתאדה מימות מתאן נוזלי, מתעבה לענני מתאן אשר מורידים גשמי מתאן שנקווים למאגרים תת־קרקעיים שפורצים במעיינות וזורמים אל ימות המתאן בנחלים וחוזר חלילה בדומה ל"מחזור המים" על פני כדור הארץ.
ימות המתאן מרוכזות בעיקר בקטבים הקרים יותר, בהם מצב הצבירה הטבעי של המתאן הוא נוזל.
מחקרים מ-2018 מצאו כי על טיטאן מתחוללות סופות אבק. זהו המקום השלישי במערכת השמש שבו זוהתה סופת אבק, אחרי כדור הארץ ומאדים.
30 בדצמבר
30 בדצמבר הוא היום ה-364 בשנה (365 בשנה מעוברת), בשבוע ה-52 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשאר עוד יום אחד.
31 בדצמבר
31 בדצמבר הוא היום ה-365 בשנה (366 בשנה מעוברת), בשבוע ה-53 בלוח הגרגוריאני. זהו היום האחרון בשנה.
BRouter
BRouter (נהגה "בי-ראוטר" או "בראוטר") הוא מכשיר ברשת מחשבים המשלב בין גשר (Bridge) לנתב (Router).
BRouter מחבר שתי רשתות מקומיות (כאשר כל אחת היא מתחם התנגשות נפרד, אך שתיהן ביחד מהוות את אותו מתחם שידור) אל רשת אזורית אחת או יותר (ובדרך כלל אל האינטרנט). ה־BRouter מנהל רישום של כתובות ה־MAC של רכיבי התקשורת בשתי הרשתות המקומיות המחוברות אליו, ומחבר ביניהן כמו גשר. כמו כן ה־BRouter יוגדר להיות השער (Default Gateway) של הרשתות המקומיות, כאשר מגיעה אליו חבילה הממוענת לכתובת ה־MAC של ה־BRouter (כלומר אל הרשת החיצונית) הוא מעביר אותה אל הרשת האזורית, כאילו היה נתב. מבחינת הרשת האזורית ה־BRouter הוא נתב לכל דבר, וכאשר הוא מקבל חבילה המיועדת לרשת הפנימית (על פי כתובת ה־IP שלה) הוא מעביר אותה אל הרשת המקומית הנכונה על פי כתובת ה־MAC.
BRouter מתפקד בשכבת הרשת של מודל ה־OSI ובשכבת הרשת של מודל ה־TCP/IP וגם בשכבת הקישוריות של מודל ה־OSI ובשכבה הפיזית של מודל ה־TCP/IP.
רכזת
רַכֶּזֶת (גם מרכזת; באנגלית: Hub) היא רכיב ברשת מחשבים המחבר בין שני מקטעים או יותר של אותה הרשת ומאפשר להגדיל את המרחק בין קצותיה. דהיינו, רכזת היא משחזר בעל יותר משתי כניסות.
הרכזת נכנסת לפעולה כאשר מתקבלת תשדורת באחד מקצותיה, היא מנקה את התשדורת מהפרעות, מחזקת את האות אם יש צורך בכך ולאחר מכן מעבירה אותו הלאה אל כל שאר קצוות הרשת. הרכזת לא מגבילה מתחמי שידור או מתחמי התנגשות.
רכזת היא רכיב של שכבה הפיזית הן במודל ה־OSI והן במודל ה־TCP/IP. בהיותה בשכבה הפיזית, הרכזת לא מבצעת פעולות מתוחכמות עם חבילות הנתונים שמגיעות, היא לא מנתחת את תוכן החבילות כדי לייעל את שליחתן, והיא איננה מודעת למקור החבילה או ליעדה.
רכזת היא רכיב פשוט יחסית ברשתות תקשורת, אשר לא מנהל את התעבורה העוברת דרכו. כל חבילת נתונים שמגיעה אליו דרך כניסה מסוימת מועברת אל שאר הכניסות של הרכזת. בגלל שהחבילות מגיעות ממקורות שונים שאינם מתואמים, ובגלל שהחבילה מועברת אל שאר הכניסות של הרכזת ללא הבחנה, לא פעם נוצרת התנגשות בין החבילות השונות - עובדה שמפחיתה מיעילות הרשת. הצורך של אמצעים שמחוברים לרכזת לזהות מצבים של התנגשות ולטפל בהם יוצרת הגבלות על כמות הרכזות שאפשר לחבר אחת לשנייה: ברשתות 10BASE-T ניתן לחבר עד 4 רכזות בין כל 2 תחנות, וברשתות 100BASE-T ניתן לחבר רק 2 רכזות זו לזו בין כל 2 תחנות - ואף זאת מתאפשר רק ברכזות אשר גורמות להשהייה נמוכה. ישנן רכזות אשר מתגברות על מגבלה זו באמצעות כניסה מיוחדת (כניסת UPLINK) שאינה מיועדת לקישור של תחנות אל הרכזת אלא לקישור של הרכזת אל ציוד רשת אחר (ובפרט רכזות אחרות). גם השימוש בכניסה זו לא מונע לחלוטין את בעיית ההתנגשויות, אך משפר במעט את ביצועי הרשת. ככל שהרשת מהירה יותר שב ועולה הסיכוי להתנגשות. על-מנת להתגבר על ההתנגשויות ולהגיע לביצועי רשת טובים יש צורך במתג.
רכזות רבות מסוגלות לזהות בעיות נפוצות, כגון ריבוי התנגשויות בכניסה מסוימת, ולנתק זמנית את הכניסה הזו משאר הכניסות. יכולת זו מונעת מתחנות את היכולת לשתק את כלל מתחם ההתנגשות, ומהווה יתרון בהשוואה לטופולוגיית רשת מסוג אפיק (כגון 10BASE-2). יתרון נוסף, אך פחות שימושי, הוא חיווי באמצעות נורות לד על הפעילות בכל כניסה. בניסיון לאתר פעילות חריגה של כניסה מסוימת ניתן להיעזר בנורות אלו על-מנת לאתר את הכניסה הבעייתית ולנתק אותה באופן ידני מהרכזת.
רכזות יכולות לשמש גם כחלופה לשיקוף פורטים, לעבודה עם רחרחן, ולרשתות בהן רוב התעבורה היא שידור הנובע ממקור יחיד אל שאר התחנות שמחוברות לרכזת.
משחזר