בשנת 2018 פרסם הולידיי את "קונספירציה: פיטר ת'יל, האלק הוגאן, Gawker, והאנטומיה של התככים". מדובר בתביעה בין גוקר מדיה למתאבק האלק הוגאן, כמו גם במעורבותו של פיטר תייל בסכסוך. הספר זכה לביקורת טובה של ויליאם ד' קוהאן מהניו יורק טיימס. "קונספירציה" מעובד לסרט עלילתי. צ'ארלס רנדולף כותב את התסריט ופרנסיס לורנס מביים. באוקטובר 2019 פרסם הולידיי את "Stillness Is the Key", הראשון בספריו שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הספר טוען לגישה מאוזנת לחיים ולהגבלת כמות ה"רעש". הוא מתייחס בעיקר לסטואיות, אך גם לבודהיזם, קונפוציאניזם, דאואיזם ודתות אברהמיות. ספרו האחרון הוא "Lives of the Stoics", בשיתוף עם הסופר סטיבן הנסלמן. הספר הוא אוסף ביוגרפיות של יותר משני תריסר פילוסופים שחיו על פי המידות הסטואיות של אומץ, מתינות וחוכמה.
סטואיות.
כשהולידיי היה סטודנט בקולג', המליץ ד"ר דרו על אפיקטטוס שהעניק השראה להתעניינותו של הולידיי בסטואיות. הניו יורק טיימס ציין את הולידיי, בזכות ספריו, מאמריו והרצאותיו, כמי שתרם לפופולריות הגוברת של הסטואיות. הוא תואר גם כ"מוביל מתקפת הסטואיות", שזכתה לפופולריות בקרב יזמי עמק הסיליקון. גרגורי הייז, שתרגומו משנת 2002 ל"מדיטציות" של מרקוס אורליוס הפך רב מכר, כתב על הכתיבה הסטואית של הולידיי שהיא "ברוח המודלים העתיקים שלו" והוסיף: "הולידיי הוא גם מספר סיפורים גדול."
שיתוף פעולה עם טים פריס.
הולידיי התראיין לפודקאסט The Tim Ferriss Show וכתב פרק בספרו של טים פריס, "Tools of Titans".
חיים אישיים.
הולידיי כתב מכתבים פומביים המעודדים את אביו שלא להצביע לדונלד טראמפ בשנת 2016 ובשנת 2020. למרות התנגדותו הציבורית לקמפיין הנשיאותי של טראמפ בשנת 2016, הוצע להולידיי תפקיד מנהל תקשורת בממשל טראמפ, תפקיד שלא הסכים לקבל. הולידיי תמך בג'ו ביידן בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020. לדבריו, "למי ששואל מה קרה לשלט ביידן ... תלינו אותו בחווה שלנו בטקסס, שם אנחנו הבעלים של אקדחים, מגדלים פרות לבשר, מעדיפים מיסים נמוכים, מניפים דגל אמריקה ובעיקר רוצים שיעזבו אותנו לבד. זה בהחלט אפשרי להיות בעל אמונות "שמרניות" ולדעת מה הדבר הנכון והברור לעשות בשנת 2020." בספטמבר 2020 יזם הולידיי מימון ותרם באופן אישי 10,000 דולר להסרת שתי אנדרטאות קונפדרציה במחוז בסטרופ ובית המשפט אישר את הסרתן והעברתן של האנדרטאות לאתר חלופי בפברואר 2021.
הולידיי הוא הבעלים והמנהל של חנות הספרים העצמאית Painted Porch Porch Shop בבסטרופ, טקסס. הוא נשוי ויש לו שני בנים. הוא גר בחווה של 40 דונם במחוז בסטרופ, טקסס.
פורט ליש
פורט ליש (באנגלית: Port Laoise) היא עיר במחוז ליש שבאירלנד.
העיר ממוקמת בפרובינציית לנסטר ואוכלוסייתה מונה 292,301 איש. היא אחת מהערים שאוכלוסייתן גדלה באופן המשמעותי ביותר באירלנד.
היסטוריה.
מיקום העיר מוזכר לראשונה בדברי ימי ממלכת אירלנד, שנכתבו בשנות ה -30 של המאה העשרים. המקום נקרא אז כפורט לאויגיסי.
מקור העיר ביישוב שנוצר סביב המצודה העתיקה, "מבצר לייקס" או "מגן המבצר", ששרידיו עדיין קיימים במרכז העיר. בנייתו של המבצר החלה בשנת 1548 בניסיון להשיג שליטה אנגלית במחוז. מיקומה הגבוה של המצודה, המוקפת מדרום וממזרח על ידי מחסומי ההגנה הטבעיים של נהר טריוג ורכס ההרים אסקר, הוסיף מאוד לחשיבותו האסטרטגית ותרם לחשיבותה של העיר בתקופת ימי הביניים.
שם העיר השתנה לאורך השנים, והיא נקראה "גוברנור", "פורט ליש", "קמפה" ו"פורט פרוטקטור". בשנת 1557, תחת שלטונה של מרי הראשונה, מלכת אנגליה, נקרא המקום מריבורו לכבודה של המלכה.
העיר המשיכה לגדול עיר הקמת השוק והמסחר שהתפתח בעיר.
בשנת 1929, מספר שנים לאחר קבלת עצמאותה של אירלנד, העיר קיבלה את השם פורטליש (ומאוחר יותר - פורט ליש).
תרבות.
מדי שנה מתקיימים בעיר מספר פסטיבלים מקומיים, בין היתר פסטיבל הרובע העתיק שמתקיים במצודה העתיקה בחודש יוני, פסטיבל הקומדיה של ליל כל הקדושים בחודש אוקטובר, ופסטיבל הספרות והמוזיקה בחודש נובמבר.
בית הסוהר פורט ליש.
בית הסוהר פורט ליש הוא מתקן כליאה ברמת ביטחון מרבית. עד שנת 1929 הוא נודע בשם מריבורו גאול, ובו מוחזקים אנשים שהורשעו בחברות בצבא האירי הרפובליקני ובארגוני טרור בלתי חוקיים.
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים התעוררו מהומות במקום, עקב מחאות של האסירים על תנאי כליאתם.
המבנה הוקם בשנת 1830 ופעיל עד היום, והוא אחד ממתקני הכליאה הוותיקים ביותר באירלנד.
אניתה צ'פמן
ויליאם פורסיית' (אמן)
ויליאם פורסיית' (באנגלית: William Forsyth ; 1854 – 1935) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שהיה חלק מ"קבוצת הוזייה "של אמני אינדיאנה.
חיים וקריירה.
פורסיית נולד בקליפורניה, אוהיו, עיירה קטנה לאורך נהר אוהיו, לא רחוק מסינסינטי. הנוף של הנהר היה בין הזיכרונות הראשונים שלו, ולראות אותו שוב בחייו הבוגרים, תמיד עורר בו גל של רגשות חזקים. בדומה לג'ייקוב קוקס, הוא החל לצייר על כל בד שהיה זמין, לעיתים קרובות על קירות בית המשפחה. אך במקום להענישו, הוריו הקצו חדר פנוי, צבוע במיוחד כמקום המתאים לביטוייו האמנותיים. בין הסצינות שפורסיית' נזכר בשרטוט שם בגירים צבעוניים היו תמונות של חיילי מלחמת האזרחים שהוא ראה צועדים כשהוא שיחק בחוץ.
כשהיה בן עשר עברה המשפחה לוורסאי שבאינדיאנה לפני שהגיעה לאינדיאנפוליס כעבור כמה שנים. בגיל חמש עשרה הוא דיבר עם אביו שיתן לו ללמוד אמנות אצל ברטון הייס, שהיה עם ג'ייקוב קוקס, אחד האמנים המובילים בעיר ומורה של ויליאם מריט צ'ייס וג'ון וושינגטון לאב, אבל השיעורים היו יקרים מדי בשבילו.
בשנת 1873, הוא ואחיו ג'ון פתחו בעסקי צביעת בתים. הוא ניצל את הזמן הפנוי שלו להסתובב בסטודיו של אמנים ולבקר בגלריות, כשהוא נסע עד ניו יורק. לעיתים קרובות הוא צייר באזורים הכפריים, מדי פעם נתקל בג'ון לאב, שעשה את אותו הדבר עם כמה מתלמידיו. כאשר לאב וגוקינס פתחו את בית הספר לאמנות באינדיאנה בשנת 1877, פורסיית' היה הסטודנט הראשון שנרשם, ובגלל ידידותו ההולכת וגוברת עם לאב, והיותו עוזר מדריך לאחר עזיבתו של גוקינס, הוא היה האחרון שעזב. כדי למלא את החלל שנותר עם סגירת בית הספר, פתחו פורסיית' וכמה חברים את מועדון בוה שאיפשר להם לשמור על שטח אולפן באותו בניין בו היה בית הספר לאמנות, וכן מקום להתכנס בו לדון באמנות ולצאת לסיורי רישום מדרום לאינדיאנפוליס למקומות כמו מחוז בראון, אינדיאנה.
אבל פורסיית' המשיך לשאוף להכשרה רשמית יותר כאמן. חברו הקרוב תאודור סטיל כבר למד במינכן, וכשחבר טוב אחר, תומאס היבן, שמשפחתו החזיקה בחנות מקומית, הציע לממן את לימודיו של פורסיית' בגרמניה בתמורה למחצית הציורים שעשה בזמן היותו שם, הוא ארז על פי המלצותיו של סטיל, ועד מהרה למד אצל סטיל באקדמיה המלכותית במינכן. מינכן, מלבד היותו של סטיל שם הייתה גם זולה וקיבלה יותר זרים מאשר בתי הספר של פריז.
לימודיו הפורמליים שם החלו באפריל 1882. מכתבים תכופים מתארים את התקדמותם של פורסיית ושל סטיל, והמצב הכספי של הלימודים באירופה. פורסיית' וסטיל היו משתמשים בחופשות הקיץ שלהם כדי לצייר בעת שנסעו ברחבי אירופה, ואז שולחים את הציורים הביתה להיבבן כדי למכור בתערוכות כמו זו שנערכה בסוף 1885 במלון האנגלי בשם "תערוכת אמנות של מושבת הוזייה במוצ'ן." מכתבים אלה חשפו גם את יעדיו של פורסיית' כאמן.
בתו קונסטנס פורסית, אמנית בפני עצמה, סיכמה את הקריירה שלו: "אולי המאפיין הבולט ביותר שלו הייתה עצמאותו. הוא צייר את מה שרצה לצייר ובאופן שרצה לצייר אותו. הוא העדיף לעבוד בדרכו שלו, ללא קשר למה שאמנים אחרים מנצלים בדרך של סגנונות ואופנות. הוא מעולם לא היה סוג האמן שעקב אחר תיאוריות או רעיונות אינטלקטואליים לגבי מה או איך צריך לצייר. הוא פיתח טכניקת מברשות משלו אשר השתנתה מעט מאוד לאורך השנים. אף שהמראה הכללי של עבודתו השתנה לאורך תקופות זמן, אותה טכניקה עדיין הייתה שם."
פורסיית' סיים את לימודיו באביב 1886 אך שהה באירופה שנתיים נוספות וחלק סטודיו עם ג'ון אוטיס אדמס, שלימים היה גם אחד מקבוצת הוזייה. כשחזר לאינדיאנה בספטמבר 1888, הוא סייע במהרה לאדמס בבית ספר לאמנות בפורט וויין. השניים פתחו בית ספר משלהם במוני, שם התגורר אדמס, בסתיו 1889, הם הפכו למורים של הצייר האמריקני האימפרסיוניסטי הידוע פרנסיס פוקר בראון, ואשתו ביולה בראון. אבל פורסיית עזב אחרי עונת האביב 1891 לחיות שוב באינדיאנפוליס. כאן הוא הצטרף לסטיל, והפך למדריך ראשי בבית הספר לאמנות סטילס אינדיאנה. סטיל התפטר בשנת 1895, אך פורסיית המשיך ללמד שיעורי יום וערב גם ביוני 1897, אז בית הספר נהרס כדי לפנות מקום להרחבת המלון האנגלי.
בתקופה זו תערוכת עבודותיהם של פורסיית', סטיל, אוטו סטארק וריצ'רד גרואל משנת 1894 משכה את תשומת הלב שהובילה לתערוכה של קבוצת הוזייה בשיקגו, שכללה גם עבודות של אדמס. תשומת הלב שניתנה לתערוכה זו והלך הרוח שיצר אותה הובילו להצטרפותו עם סטיל, אדמס וחמישה-עשר אמנים אחרים להקמת אגודת האמנים המערביים בשנת 1896. הוא נותר חבר עד שהתפרקה בשנת 1914, השתתפה בתערוכות השנתיות שלה שנערכו בכל רחבי המערב התיכון במטרה להבטיח לאמנים מקום להציג, ובכך למכור, את יצירותיהם בכל שנה.
כפי שהיה באירופה, פורסיית' תמיד שמר כמה שבועות בקיץ לנסוע ולצייר עם חברים. בשנת 1897 הוא הביא איתו שתיים מאחיותיו, ואחת מתלמידיו, אליס אטקינסון. ויליאם ואליס עלו במעלה הנהר ללואיוויל שם נישאו בכנסיית גרייס האפיסקופלית ב-14 באוקטובר 1897.