בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.1 שניות, אחרי שיאן העולם בעבר משווייץ דאנו הלסל (23.01 שניות). מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם זוהר גלילי, אייל שטיגמן ונדב שנל בתוצאה של 3:56.92 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.10 שניות.
שיאן ישראל.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד יולי 1988 קבע רימר במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 23.89 שניות, שיפור לשיאו של ניר שמיר (24.05 שניות). שיא זה נישבר על ידי יואב ברוק בשנת 1990 - 23.85 שניות. למרות ששיא זה היה טוב מזמן הכניסה לסגל האולימפי (24.05 שניות), לאכזבתו הוחלט שרק אייל שטיגמן ישתתף באולימפיאדת סיאול (1988).
בתחרות שחייה שנערכה בגבעת חיים (בריכה של 25 מטר) בסוף חודש ינואר 1989, קבע רימר במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 23.38 שניות. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים וחודש עד שנישבר על ידי ברוק (23.21 שניות).
רימר נסע שוב להתאמן באוניברסיטת ברקלי ולרוע מזלו ניפצע בשרירי בטנו, דבר שפגע מאוד בהישגיו בהמשך. למרות זאת, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1989 זכה רימר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.94 שניות. כחודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט זכה רימר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.20 שניות, בצוותא עם ברוק (שקבע שיא גילאי 17 ו-18 חדש) אחרי המנצח, יוסי אפל (23.98 שניות).
חייו האישיים.
רימר הוא פרופסור חבר במחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא נשוי לד"ר הילה רימר ואב לשני ילדים, מתגורר עם משפחתו בלהבים.
יעקב מאורליאן
פטר שטורמבוש
רבי יעקב מאורליאנס
הווי
סלנג עברי
דרום מערב אנגליה
שדה התעופה רמלה
שדה התעופה רמלה (בתקופת המנדט: RAF Ramleh) היה שדה תעופה בעל מסלול אחד, דרום-מזרחית לעיר רמלה, במקום בו נמצאת כיום מפקדת פיקוד העורף. הוקם בשנת 1916, וכיום המקום איננו משמש יותר כשדה תעופה. כל קורסי הטיס במחלקת הטיס של הפלמ"ח נערכו בשדה תעופה זה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם תחילת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, הכשיר הצבא העות'מאני בשנים 1916–1917 כ-15 מנחתי תעופה בארץ ישראל ובסיני, אחד מהם הוא המנחת ברמלה. הגרמנים בעלי בריתם של העות'מאנים הקימו כוח אווירי בארץ (המוכר בשם Germain Air Services או בר"ת GAS), המורכב בעיקר מגף 300 של גרמניה, שבסיסו היה בבאר שבע. בעקבות הפצצות בריטיות על באר שבע עבר הכוח לשדה התעופה ברמלה.
חיל האוויר הבריטי, שכוחו הלך ועלה, הטיל מצור אווירי על שדה התעופה ברמלה ב-26 ביוני 1917, והצבא הבריטי כבש את רמלה בנובמבר 1917. שדה התעופה ברמלה עבר לידי הבריטים, שהפכו אותו לבסיס אווירי. כוח בריטי משדה התעופה רמלה תקף ב-19 בספטמבר 1918 כוח טורקי גדול באזור טולכרם, וכעבור יומיים בקרב בנחל תרצה השתתף בהשמדת כוחות גדולים של הצבא העות'מאני.
מאורעות תרפ"א.
עם תחילת מאורעות תרפ"א, ב-5 במאי 1921, המריא מטוס בריטי משדה התעופה רמלה וסייע ליישוב העברי במאבקו בפורעים ערבים בפתח תקווה, בהטילו עליהם ארבע פצצות. אותו מטוס סייע למחרת נגד פורעים ערבים בחדרה.
תקופת מלחמת העולם השנייה.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה נמצאו בארץ ישראל רק שלושה שדות תעופה קבועים - לוד, רמלה ועזה. הבריטים נערכו לקראת פלישה גרמנית מדרום או מצפון, ולכן שיפרו את שדות התעופה האלה, ואף הכשירו מסלולים נוספים בכל רחבי הארץ.
היישוב העברי נערך אף הוא, והפלמ"ח העביר בחשאי קורס דאייה בעמק יזרעאל במאי 1943, וארבעת המצטיינים בקורס זה נבחרו לקורס הטיס הראשון של הפלמ"ח שנערך בשדה התעופה רמלה בחסות חברת אווירון, במסווה אזרחי. פרחי הטיס היו לנים בקיבוץ נען ומתחזים לחברי המשק. רוב האימונים היו במטוס RWD-8 - מטוס אימונים דו-מושבי תוצרת פולין. ארבעת הבוגרים קיבלו רישיון טייס מטעם המחלקה לתעופה אזרחית של ממשלת המנדט. מחזור שני של חניכים החל את קורס הטיס ביולי 1944, ובסיומו עם תחילת 1945 הוקמה מחלקת הטיס של הפלמ"ח, ובסיסה היה בקיבוץ נען השכן.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
לקראת סוף שנת 1945, בחודשים שבהם הסתיימה כבר מלחמת העולם השנייה, נערכו עוד שלושה קורסים של חברת אווירון, ומחלקת הטיס של הפלמ"ח מנתה אז כעשרים טייסים.
בשנת 1946 גבר החשש שהבריטים ייסגרו את בית הספר לטיסה ויחרימו את המטוסים, עקב פעילות תנועת המרי העברי. עקב כך הכשירו מספר מנחתים במקומות מרוחקים, אולם בסופו של דבר לא היה צורך להרחיק את המטוסים משדה התעופה.
טייסי הפלמ"ח ניצלו את טיסות האימונים גם לצורכי צילומי אוויר של מטרות שונות - תחנות משטרה, מחנות צבא, כפרים ערביים ועוד.
עם החרפת המאבק כנגד הבריטים, הם התחילו לחשוד ולעקוב אחר הפעילות של חברת אווירון. חיפוש קפדני נעשה על גופם של כל הנכנסים לשדה התעופה, ואנשי הפלמ"ח נאלצו למצוא דרכים יצירתיות כדי להסתיר את ציוד הצילום. לקראת סיום כל גיחת צילום, היו מטילים את סרטי הצילום סמוך לקיבוץ נען, ואילו את המצלמות עצמן היו מחביאים בתוך שדה התעופה.
באוקטובר 1947 הצטרפו למחלקת הטיס עוד שני מטוסי טייגר מות' DH-82C, שנרכשו בכספי תרומות יהדות קנדה, אולם באותו חודש הופסקה פעילות חברת אווירון בשדה רמלה, והמטוסים הועברו לשדה לוד ולשדה חיפה.
לקראת סיום המנדט, מכרו הבריטים חלק משדה התעופה לעיריית רמלה.
מאז שעזבו הבריטים ב-1948 היה שדה רמלה נטוש. ב-1951 הוחלט להעביר אליו את מטה חיל האוויר, שהיה עד אז ביפו. בנוסף, הוחלט להעביר לשדה את טייסת 100 ,שמטוסי הפייפר קאב שלה ישתמשו בו כבסיס הן לטיסות קישור והן לטיסות סיור ומודיעין.
ב-1959 הועברה טייסת 100 לבסיס שדה דב, ומטה חיל האוויר עבר לתל אביב, הבסיס הפסיק להיות בסיס חיל האוויר ועבר לידי מפקדת פיקוד המרכז שנותרה במקום עד 1971. באותה שנה עברה למקום מפקדת חיל הרגלים והצנחנים. לאחר הקמת פיקוד העורף ב-1992 נקבע משכנו בבסיס זה.
המקום כיום.
עד תחילת שנות האלפיים, המסלול שימש כשדה אנטנות, היום מוקם במקום בסיס קליטה ומיון החדש, ואילו המבנים שנותרו משדה התעופה - הם חלק ממחנה רחבעם, בסיס מפקדת פיקוד העורף.
סלנג אנגלי
עספור
עספור (בעברית: ציפור) היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח של חברת התקשורת HOT שעלתה לשידור ב-7 במרץ 2010, בערוץ HOT3, והסתיימה לאחר 2 עונות ב-27 בדצמבר 2011. יוצריה הם חנן סביון וגיא עמיר (מגלמים בסדרה את ניוטון וקצר) שגם משחקים כשחקנים ראשיים בסדרה. הסדרה מגוללת את סיפורם של ארבעה חברים המתגוררים בתוך חוות שלדי אוטובוסים נטושים, בשולי אזור התעשייה בירושלים ונאבקים על מנת להחזיר את שטח החווה לרשותם.
משמעות המילה "עַסְפוּר" היא ציפור בערבית. בסדרה היא מסמלת ציפור מזל שהייתה מגיעה לחווה בעבר הרחוק, בזמן שהחווה הייתה שייכת עוד לסבו של מוטי (שלום מיכאלשווילי), שלימים ירש ממנו את החווה. הרצף שלאורכו מאורגנת העלילה הוא מאבק בין ה"עשירים" לבין ה"עניים".
הסדרה שודרה החל מהתאריך ה-7 במרץ 2010 ועד ה-27 בדצמבר 2011 בו שודר הפרק האחרון בסדרה.
עלילה.
עלילת הסדרה מבוססת על סיפורם של מוטי לוי ואיציק סוויסה, אחיו של חנן סביון (שעיברת את שם משפחתו), שהתגוררו באוטובוס בחווה בהרי ירושלים. ברבות הימים הקים מוטי פרויקט בשם "נערי האור" לשיקום בני נוער חסרי מסגרת.
עונה ראשונה.
העונה הראשונה צולמה בבית מאיר, יישוב קטן ליד ירושלים, אשר גרם לסדרה להראות שונה.
העונה הראשונה (50 פרקים) מתארת את סיפורם של מוטי אמויאל (שלום מיכאלשווילי), איציק בנסולי (עוז זהבי), רענן (קצר) קריסי (גיא עמיר), ומורלי (ניוטון) אביטל (חנן סביון), ארבעה חברים ירושלמים, הגרים בתוך אוטובוסים נטושים בחווה שירש מוטי מסבו. הארבעה מגלים כי על השטח שבו הם גרים ישנו חוב מצטבר של 750,321 ש"ח, מימי סבו של מוטי וכי העירייה מעוניינת להפשיר את שטח החווה (שטח חקלאי) למטרת בניית נדל"ן בשווי מיליוני שקלים. עמית פלד (דן שפירא), העובד בסוכנות ביטוח השייכת לאביו, מגלה על תוכנית ההפשרה ומחליט לערוך ביקור לחווה על מנת לקנות את השטח. שיר (אפרת דור), חברתו של עמית, רואה את מוטי בחווה וכל הזכרונות ממערכת היחסים שניהלו בהודו למשך ארבעה חודשים, צפים.
ארבעת החברים מבינים כי השטח בו הם חיים יכול לאפשר את חזרתם לחיים הנורמטיביים אם ישיגו את הסכום הנדרש לכיסוי החוב. מכאן, הם מנסים בכל דרך שהיא להשיג את הכסף הדרוש. משמרות על מונית שנלקחה מהמוסך בו איציק עובד, הלבנת הון בעזרת כרטיס זוכה פיס השייך לחברם המוגבל זוטא (נבו קמחי), הימורים באינטרנט, גנבה מבתים, עסקאות סמים ואפילו ביצוע שוד בשביל העולם התחתון. המסע להשגת הכסף, יחד עם מערכת היחסים הדינמית בין שיר למוטי וסיבוכים רומנטיים נוספים, הם העומדים בבסיס עלילתה של העונה. העונה מסתיימת בכך שאיציק מביים את מותו על מנת לברוח עם ג'ולייט, אשתו של קובי (אביב אלוש), חבר ילדות של איציק, לצרפת, ומוטי מקבל בירושה את סכום החוב מצוף, גוסס שהתחבר עם מוטי בהוספיס, לאחר שהצליח לפני מותו של צוף לגרום לחידוש הקשר בינו לבין אחיו החרדי.
עונה שנייה.