הפרשות הבולטות ביותר שחקרה מח"ש במהלך כהונתו היו פרשת השוטרים הנוקמים שהטמינו מטעני נפץ בביתו ורכבו של ראש ארגון הפשע מיכאל מור, פרשת ניצב אורי בר-לב שנחשד בהטרדה מינית, פרשה שסיכלה את מינויו למפכ"ל ובדיקה מחדש של אירועי אוקטובר 2000. ב-2006 הוזהר על ידי ועדת זיילר שחקרה את פרשת האחים פריניאן כמי שנושא באחריות לכאורה בגלל אי פתיחה בחקירה בגין החשדות שניצב משנה יורם לוי מעורב בהדלפת מידע, קבלת שוחד וקיום קשרים בלתי ראויים ועל כך שלא ניתן הסבר ראוי לכך, אך בדוח הוועדה שמתח ביקורת על מח"ש לא הוסקו מסקנות אישיות נגדו.
לאחר סיום תפקידו במחלקה לחקירות שוטרים.
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
כף ג'יימס
פרארי SF90 סטרדלה
פרארי SF90 סטרדלה (באנגלית: Ferrari SF90 Stradale) היא מכונית ספורט היברידית פלאג-אין במרכב קופה בעלת שתי מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פרארי משנת 2019. היא הוצגה במאי 2019, והגיעה לישראל במאי 2021. היא המכונית הכביש החזקה ביותר של פרארי.
ישנה אפשרות לגרסת גג נפתח הנקראת SF90 סטרדלה ספיידר, הכוללת את אותה מערכת הנעה וביצועים.
עיצוב.
העיצוב החיצוני מציג שפת עיצוב חדשה של פרארי, אלמנטים רבים נלקחו מהפרארי F8 טריבוטו. עיצוב הפנים מציג עיצוב GT, המשלב יוקרה וספורט, שנלקח למכונית החדשה של פרארי, פרארי GTB 296, פנים המכונית כולל טכנולוגיות מתקדמות, לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 16.0 אינץ', הגה חדש עם כפתורים מכניים ומשטחי מגע.
מפרט טכני.
ה-SF90 סטרדלה כוללת מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטרים טווין טורבו המספק כ-780 כוחות סוס ומומנט מרבי של 81.5 קג"מ עם שלושה מנועים חשמליים המספקים יחד כ-220 כוחות סוס, ארבעת המנועים יחד מספקים 1,000 כוחות סוס ב-8,000 סיבובים לדקה. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 7.9 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 20 קילומטרים באמצעות שני המנועים החשמליים הקדמיים (יש שלושה מנועים חשמליים, שתיים בקדמת המכונית אחד מאחור). תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 2.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 340 קילומטרים לשעה.
במדיה.
ה-SF90 סטרדלה הופיעה בסרט של הבמאי הצרפתי קלוד ללוש.
ה-SF90 סטרדלה מוצגת כמכונית שניתן לשחק בה באספלט 8 ובאספלט 9 וב-Grand Theft Auto V.
צ'וקו מודו
צ'וקומה מודו (באנגלית: Chukuma Modu; נולד ב-19 ביוני 1990) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "משחקי הכס", "הרופא הטוב" ו"100".
ביוגרפיה.
מודו נולד לאב ניגרי - גרמני ולאם אנגלו-אירית בצ'יזיק, מערב לונדון. בתחילה הוא התעניין עניין בספורט, במיוחד באיגרוף, והתאמן עד גיל שתים עשרה. בשנת 2012 למד מודו בבית הספר לדרמה בריצ'מונד ומאז החל את קריירת המשחק שלו.
מודו ערך את הופעת הבכורה שלו בתפקיד קטן בסרט הקולנוע "ללכת בדרכך" לפני שהחל להופיע בתפקיד חוזר בסדרה "משחקי הכס" בתפקיד אגו. הוא הצטרף לצוות השחקנים הראשי של סדרת הטלוויזיה "הרופא הטוב" בתפקיד ד"ר ג'ארד קאלו, בה שיחק בעונתה הראשונה.
היה לו גם תפקיד בסרט של אולפני מארוול בשנת 2019, "קפטן מארוול".
דינה לימון
דינה לימון (נולדה ב-31 במאי 1945) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
לימון היא בוגרת הסטודיו למשחק של ניסן נתיב.
ב-1982 גילמה מורה בסרט "בן לוקח בת". ב-1983 שיחקה בסרטו של עוזי פרס "אני והמאהב של אשתי". ב-1994 שיחקה בסרט הטלוויזיה "סיפור מקומי" שהופק על ידי הערוץ הראשון. ב-1999 גילמה אחות בסרט "צור הדסים".
ב-1981 כתבה עם בעלה אסי הנגבי את המחזה "מסיבת פרידה לאקדוחן" על פרשת רצח אליהו גלעדי. המחזה עובד ב-1999 לסרט טלוויזיה בשם "גופה בחולות" בבימויו של ריקי שלח.
לימון גילמה את חווה, אמה של אירית (נטע הבר) בטלנובלה "לגעת באושר".
ב-2006 שיחקה את אמא של הכלה בסרט "רגליים קרות".
ב-2012 היא הופיעה בסרט "רווקה פלוס" כאמה של דליה (מיכל ינאי).
לימון הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "טלנובלה בע"מ", "החברים של נאור", "ראש גדול" ו"החיים זה לא הכול".
לימון הייתה נשואה לשחקן אסי הנגבי ובנם הוא הקומיקאי מיכאל הנגבי.
אל-עגילה
אל-עגילה עיר חוף בקצה הדרומי של מפרץ סידרה במערב קירנאיקה, לוב. מ-1988 עד 1995 הייתה במחוז אג'דאביא והוצאה ממנו. ב-2001 הוחזרה למחוז אג'דאביא. ב-2007 סופחה למחוז אל-ואחאת המוגדל. אל-עגילה מוכרת כאתר קרבות שעבר מיד ליד במהלך המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה ובמהלך מלחמת האזרחים בלוב.
היסטוריה.
באל-עגילה ישנם שרידים של העיר הרומית אנאבוסיס ושל האתר הארכיאולגי היווני Automala.
במהלך הכיבוש האיטלקי בלוב היה בעיירה מחנה ריכוז לבדואים. המחנה הוקם דרומית לעיר והכיל למעלה מ-10,000 אסירים. אלפי בדואים גוועו ברעב במחנה.
מלחמת העולם השנייה.
בפברואר 1941 נכבשה אל-עגילה על ידי הבריטים בעקבות השמדת הצבא העשירי האיטלקי במבצע מצפן. הבריטים נעצרו שם. רוב הכוח הבריטי עבר להתמודד עם פלישת מדינות הציר ליוון מה שאפשר לקורפוס אפריקה בפיקוד רומל לכבוש את אל-עגילה במרץ. הבריטים נסוגו חזרה לטוברוק. רומל התבצר בעיר והשתמש בה במצור על טוברוק.
לאחר שגורש מטוברוק בעקבות מבצע צלבן בדצמבר 1941, נסג רומל לאל-עגילה, ועצר את התקדמות הבריטים לשם.
בינואר 1942 פתח רומל במתקפה חדשה מאל-עגילה, ששוב הסיגה את הבריטים לעבר טוברוק. בפעם הזו רומל כבש את טוברוק והתקדם למצרים עד שנעצר ביולי 1942 באל עלמיין והובס בנובמבר. אפריקה קורפס הובסה ופורקה, יחידותיה הנסוגות נטשו את אל-עגילה לצבא השמיני הבריטי המתקדם בדצמבר 1942.
מלחמת האזרחים בלוב.
במהלך מלחמת האזרחים בלוב נכבשה העירה על ידי כוחות מתנגדי קדאפי בתחילת מרץ, עברה לידי הכוחות הנאמנים לו באמצע מרץ. נכבשה שוב על ידי כוחות מועצת המעבר הלאומית בהמשך מרץ ואחרי מספר ימים נכבשה שוב על ידי כוחות הממשלה. נכבשה בפעם השלישית על ידי כוחות מתנגדי קדאפי באוגוסט.
המאוזוליאום של רוחאללה ח'ומייני
המאוזוליאום של רוחאללה ח'ומייני (בפרסית: آرامگاه روح الله خمینی) הוא מקום קבורתם של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, אשתו, ח'דיגה ת'קפי , ובנו השני, אחמד ח'ומייני . מלבד בני משפחת ח'ומייני קבורים במקום גם נשיא איראן לשעבר, אכבר האשמי רפסנג'אני, סגן נשיא איראן, חסן חביבי , לוטננט גנרל עלי סיאד שיראזי ואפילו אחד הצעירים שהיו מיוזמי המהפכה האיראנית, סאדק טבאטבאי .
המאוזוליאום נמצא דרומית לטהראן. בנייתו החלה ביולי 1989, חודש לאחר מותו של ח'ומייני. נכון לינואר 2021, חלקים מהמקום עדיין בשלבי הקמה. מלבד הקברים, המאוזוליאום מכיל גם מרכז תרבות ותיירות, אוניברסיטה לחקר האסלאם, קניון, ואפילו חניון שיכול להכיל כ-20,000 מכוניות בו-זמנית. על פי פרסומים, ממשלת איראן השקיעה בפרויקט זה כ-2 מיליארד דולרים.
המקום הוא אתר עלייה לרגל לחסידיו של ח'ומייני והוא משמש אנשי ממשל רבים בעת ביקורים של מנהיגים זרים. מדי שנה, ב-4 ביוני, מציינים את יום השנה לפטירתו של ח'ומייני. הטקס נערך בהשתתפותם של אנשי ממשל, שגרירים ומשפחת ח'ומייני.
היסטוריה.
ב-20 ביוני 2009 אירע פיגוע התאבדות סמוך לאתר המאוזוליאום. על פי התקשורת האיראנית, הפיגוע לא גרם נזק למאוזוליאום.
ב-7 ביוני 2017 הותקף המקום על ידי כשלושה חמושים, אחד המחבלים התאבד באמצעות חגורת נפץ ופצע מספר אנשים, פיגוע זה אירע במקביל לפיגוע דומה בו מחבלים מארגון המדינה האסלאמית מחופשים לנשים וחמושים ברובי AK-47 ובאקדחים, פתחו בירי בבניין הפרלמנט האיראני במרכז טהראן ולקחו בין 2 ל-4 בני ערובה. מחבל אחד פוצץ את עצמו באחת הקומות של בניין הפרלמנט.
שעות עבודה
שעות עבודה הוא פרק הזמן שבו עומד העובד לרשות העבודה, לרבות הפסקות קצרות ומוסכמות שהעובד זכאי להן להחלפת כוח, בין אם במקום העבודה עצמו או במקום אחר שהעובד נדרש להימצא בו על פי דרישת המעסיק.
מדינות רבות מסדירות את שעות העבודה בחוק ובנהלים שונים, בהם נקבעים זמני מנוחה יומיים מינימליים, חגים שנתיים, מספר ימי עבודה בשבוע ומספר שעות עבודה מרבי בשבוע.
שעות העבודה משתנות על פי אחוז משרה ומקום העבודה וההסכמים בו.
שעות עבודה סטנדרטיות הן מספר השעות המותר בחוק שבהן אפשר לעבוד ביום, בשבוע, בחודש או בשנה. המעסיק מחויב לשלם שכר גבוה יותר עבור שעות נוספות מעבר לשעות עבודה סטנדרטיות.
שעות העבודה הרגילות במדינות ברחבי העולם הן סביב 40 עד 44 שעות בשבוע. בשנים האחרונות מתקיים במיוחד במדינות אירופה, שיח ער על צמצום שעות עבודה שבועיות או ימי עבודה בשבוע וחלק מן המדינות אף יישמו קיצור זה בהוראות שעה לתקופה קצובה או לתקופת ניסיון.
כך למשל בצרפת הונהג בשנת 2000 שבוע עבודה של 35 שעות בשבוע, אך עקב תלונות המעסיקים הוא עומד על 40 שעות בשבוע, בגרמניה 35 שעות עבודה בשבוע לפועלים לתקופת ניסיון, בשוודיה 30 שעות עבודה בשבוע לתקופה קצובה ועוד. בחלק מן המדינות יש ניסיון לעבור לשבוע עבודה בן ארבעה ימי עבודה.
מנגד יש מדינות בהן עובד מחויב לעבוד שעות עבודה רבות ביום או בשבוע אם כי חלקן בתשלום נוסף. דוגמה לכך היא דרום קוריאה בה מונהג שבוע עבודה של 52 שעות מתוכן 16 שעות נוספות.
היסטוריה.