רבני תנועת המזרחי והרב עוזיאל תמכו במשרד הרבנות וסייעו לו לכנס אספה ראשונה בהשתתפות 50 מרבני ארץ ישראל בתחילת חודש מאי 1919. משרד הרבנות פעל בענייני ציבור בתחומים שונים. בשנת תרע"ט הוא לקח חלק במינויים של ארבעה רבנים למושבות: זכרון יעקב, יבנאל, רחובות וראש פינה. משרד הרבנות שלח שליחים לקבוצות חקלאיות ביהודה ושומרון כדי שיתקנו את יבולם בתרומות ומעשרות. בעקבות מאורעות תר"פ קרא משרד הרבנות לצום כללי. המשרד שמר על קדושת הכותל המערבי בעת שהוקף המוסלמי עשה בו תיקונים בחודש אייר תרפ"א. שמירת השבת תפסה מקום מיוחד בעבודתם. בעקבות פגישתם עם הרברט סמואל, הוצאה פקודה רשמית המאפשרת לכל פקיד יהודי בממשלת המנדט לשבות ממלאכה ביום השבת. נעשו פניות להקדמת שעת הפסקת עבודה במשרדים הממשלתיים בערבי שבתות וחגים. משרד הרבנות היה מעורב גם בענייני שמירת השבת, המועדים והכשרות בגדודים העבריים.
בשנתו הראשונה של משרד הרבנות הוא קיים 122 ישיבות, קיבל 895 פניות, ועסק ב־393 עניינים שהובאו לטיפולו. הרב קוק, שתמך בהקמת משרד הרבנות, השתתף בעצמו בכמה מישיבותיו וראה בו גוף המאחד בין חכמי אשכנז לחכמי ספרד.
משרד הרבנות שהחל לפעול ב-12 בדצמבר 1918 התקיים עד ליום 24 בפברואר 1921, יום בו נבחרה הרבנות הראשית לישראל.
תא נעיל
מרטה טורחון
מרטה טורחון אי מויה (בספרדית-קטלאנית: Marta Torrejón i Moya; נולדה ב-27 בפברואר 1990 במטרו שבספרד) היא כדורגלנית ספרדייה-קטלאנית המשחקת כמגנה ימנית במדי ברצלונה. שיחקה מעל לעשור במדי נבחרת ספרד, אותה ייצגה בשני מונדיאלים, ב-2015 וב-2019 ובשתי אליפויות אירופה, ב-2013 וב-2017.
ראשית חייה.
טורחון נולדה ב-1990 במטרו, עיר בקרבת ברצלונה, למשפחה של כדורגלנים - אביה, דודיה ואחיה כולם כדורגלנים. כבר בגיל קטן החלה לעסוק בספורט, ועל אף שגם התעניינה בטניס, בחרה בכדורגל, כמו חברי משפחתה, ובגיל 7 הצטרפה לקבוצת הכדורגל של בית ספרה, סלסיאנס דה מטרו. בגיל 12 עברה טורחון למחלקת הנוער של אספניול.
קריירת מועדונים.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערכה טורחון ב-2004, בגיל 14 בלבד. טורחון השתלבה בהדרגה וביססה את מעמדה בקבוצה, ששיחקה בליגה הבכירה בספרד. בעונת 2005/2006 הייתה בסגל הקבוצה עת זכתה באליפות הליגה. היא הייתה שותפה עם אספניול לזכייה בגביע המלכה 4 פעמים, וב-2011 פתחה בהרכב אספניול בגמר הגביע, שם הפסידו בהארכה לברצלונה, קבוצתה לעתיד של טורחון.
ב-2013, בגיל 23, עברה טורחון ליריבה העירונית של אספניול, ברצלונה. עם הצטרפותה הייתה טורחון לשחקנית קבועה בהרכב ברצלונה, וכבר בעונתה הראשונה שם הייתה שותפה לזכייה באליפות ספרד ובגביע המלכה. בעונה הבאה עזרה לקבוצה לזכות באליפות נוספת. בעונת 2016/2017 סייעה לברצלונה להעפיל לראשונה בתולדותיה לחצי גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי פריז סן-ז'רמן בתוצאה המצטברת 1–5.
בהמשך, בעונת 2018/2019, הוסיפה טורחון להיות שחקנית הרכב קבועה בקבוצה עת הגיעה לגמר ליגת האלופות בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה. במשחק הגמר שנערך ב-18 במאי 2019, פתחה טורחון בהרכב ברצלונה, אך זו הפסידה לליון בתוצאה 1–4. בעונה הבאה זכתה עם ברצלונה בדאבל, זכייה הן באליפות ספרד והן בגביע המלכה.
עונת 2020/2021 הייתה עונה מוצלחת הן ברמה האישית והן ברמה הקבוצתית עבור טורחון. ב-9 במאי 2021, ביום בו הוכתרה ברצלונה כאלופת ספרד, רשמה טורחון את הופעתה ה-300 בכל המסגרות במדי הקבוצה. שבוע לאחר מכן פתחה בהרכב הקבוצה ושותפה ל-82 דקות בגמר ליגת האלופות מול צ'לסי, בו ניצחה ברצלונה 0–4 וכך זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר אלופת אירופה. ב-30 במאי, בגמר גביע המלכה מול לבאנטה, פתחה בהרכב פעם נוספת וסייעה לקבוצתה לנצח בתוצאה 2–4, ובכך להשלים טרבל - זכייה באליפות ספרד, בגביע המלכה וכן בליגת האלופות.
קריירת נבחרות.
ב-25 בנובמבר 2007 ערכה טורחון את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד הבוגרת, במשחק מוקדמות אליפות אירופה בו הפסידה נבחרתה 0–1 ל. במהרה הפכה טורחון לשחקנית קבועה בהגנת הנבחרת הספרדית. ביורו 2013 שותפה בכל דקת משחק של נבחרתה, עד הדחתה ברבע הגמר בידי .
במונדיאל 2015 שיחקה בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים, שהסתיימו בשני הפסדים ותיקו ובשל כך הודחה כבר בשלב זה. ב-30 ביוני 2017, ערכה את הופעתה ה-73 בנבחרת ספרד במשחק מול וכך הפכה לשיאנית ההופעות של הנבחרת הספרדית. בהמשך הקיץ לקחה חלק עם הנבחרת ביורו 2017, שם הגיעה עד לרבע הגמר, אז הודחה על ידי בשל הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין.
טורחון נכללה בסגל הנבחרת גם במונדיאל 2019, בו ערכה שתי הופעות נוספות בשלב הבתים, טרם הדחת הנבחרת בשמינית הגמר בידי . הופעתה מול בשלב הבתים הייתה ה-90 והאחרונה של טורחון במדי הנבחרת, שהודיעה על פרישתה ממנה כחודש לאחר סיום הטורניר, ב-19 באוגוסט 2019. עת פרישתה הייתה שיאנית ההופעות של הנבחרת, לפני שחברתה לקבוצה בברצלונה אלכסיה פוטיאס שברה את השיא ב-2021.
מחוץ לכדורגל.
אחיה של מרטה, מארק טורחון, הוא כדורגלן עבר ששיחק בגרמניה ובספרד, בין היתר בקבוצות אספניול, ראסינג סנטנדר, קייזרסלאוטרן ופרייבורג.
במקביל לדרכה ככדורגלנית, שילבה טורחון לימודים אקדמיים והיא הוסמכה על ידי האוניברסיטה האוטונומית של ברצלונה כביולוגית.
היסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה
מועדון הכדורגל ברצלונה (FC Barcelona) נוסד בשנת 1899 על ידי קבוצה של כדורגלנים שווייצרים, אנגלים, גרמנים וספרדים בראשות ז'ואן גאמפר. המועדון שיחק כדורגל חובבני עד 1910 והשתתף בתחרויות אזוריות שונות. בשנת 1910, המועדון השתתף בפעם הראשון בתחרות אירופית ומאז זכה בארבעה־עשר גביעים אירופיים. ב-1928 ייסדה ברצלונה, יחד עם מועדוני כדורגל ספרדיים נוספים, את הלה ליגה, ליגת הכדורגל הבכירה בספרד. נכון ל-2021, ברצלונה מעולם לא ירדה ליגה, יחד עם ריאל מדריד ואתלטיק בילבאו.
ההיסטוריה של המועדון הייתה לעיתים קרובות פוליטית. אף על פי שנוסדה בידי זרים, הפכה ברצלונה בהדרגה למזוהה יותר ויותר עם הערכים הקטלאניים. העוינות לשלטון המרכזי במדריד הגיעה לשיאה בתקופת שלטונו של פרנקו, שאסר את השימוש בשפה הקטלאנית. המעבר למדינה דמוקרטית ב-1978 לא הפחית את תדמיתו הלאומנית של המועדון. בעשור השני של המאה ה-21, שנים של הצלחה ספורטיבית חסרת תקדים למועדון, תמכה ברצלונה באופן רשמי בדרישת העצמאות הקטלונית.
התחלה (1899–1929).
הקמה (1899).
ב-22 באוקטובר 1899, פרסם ז'ואן גאמפר, איש עסקים וכדורגלן שווייצרי שהגיע לברצלונה שנה לפני כן, מודעה ב-"Los Deportes" ("הספורט", מגזין ספורט מקומי שיצא לאור בברצלונה) ובה הוא מודיע על רצונו להקים קבוצת כדורגל. תגובות חיוביות הובילו לפגישה שנערכה ב-29 בנובמבר בבית הספר סולה ובה השתתפו 11 שחקנים, ובהם וולטר ויילד, המנהל הראשון של המועדון, וליואיס ד'אוסו, המזכיר הראשון. כתוצאה מפגישה זו הוקם מועדון הכדורגל ברצלונה. ברצלונה שיחקה את משחקה הראשון ב-8 בדצמבר 1899 נגד קבוצה של מספר אנגלים שהתגוררו בברצלונה, משחק שהסתיים בהפסד 0–1. ב-14 בדצמבר 1899 הוקמה באופן רשמי מועצת המנהלים של המועדון, ווולטר ויילד נבחר ליושב־ראש מאחר שהיה החבר המבוגר ביותר. הסמל נקבע להיות סמל העיר ברצלונה ודמי החבר נקבעו לשתי פסטות ספרדיות. המדים בצבעי אדום-כחול נלבשו לראשונה ב-1900. ישנן תיאוריות רבות בדבר מקורם של צבעים אלו, תיאוריה אחת, שאושרה על ידי המועדון, גורסת כי צבעים אלו היו צבעי קבוצת הרוגבי בבית הספר שבו למדו ארתור ויטי ואחיו ארנסט, שני שחקנים אנגלים-ספרדים שהיו דמויות מפתח בשנותיה המעצבות של ברצלונה.
השנים הראשונות (1901–1908).
בינואר 1901 השתתפה ברצלונה בטורניר התחרותי הראשון שלה, קופה מקאיה, בו סיימה שנייה. ב-1902 התחרתה בטורניר "מדליית פדרציית ההתעמלות הספרדית" בו סיימה ראשונה. בשנת 1902 התמודדה בגביע ההכתרה, שנערך על ידי פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית כדי לחגוג את הכתרתו של אלפונסו השלושה עשר ונחשב לגביע המלך הראשון אולם אינו מוכר ככזה באופן רשמי. בחצי הגמר ניצחה ברצלונה 3–1 את מדריד, במשחק שהיה לקלאסיקו הראשון מבין רבים, אולם בגמר הפסידה 1–2 לביסקאיה. בהמשך השנה זכתה ברצלונה בגביע הראשון שלה, קופה מקאיה. ברצלונה הפכה במהירות לאחד המועדונים המובילים בספרד, והתחרתה באליפות קטלוניה בכדורגל ובגביע המלך. ארתור ויטי התמנה לנשיא בשנת 1903, ותחתיו זכתה ברצלונה בגביע ברצלונה של 1903 ובאליפות קטלוניה של 1904/05.
תור הזהב הראשון: עידן גאמפר (1908–1925).
בשנת 1908 הפך גאמפר בפעם הראשונה לנשיא המועדון על מנת להציל אותו מפשיטת רגל. המועדון לא זכה בתואר מאז אליפות קטלוניה ב-1905 וסבל מעזיבת שחקנים בכירים, מה שגרם לקשיים כלכליים. הישגו העיקרי היה לרכוש אצטדיון שעזר למועדון להשיג הכנסה יציבה. ב-14 במרץ 1909 עבר המועדון ל-Camp de la Indústria , אצטדיון עם קיבולת של 8,000 איש. על מנת לחגוג את הכניסה לאצטדיון החדש, קיים המועדון תחרות עיצוב לסמליל. השחקן קרלס קוממלה זכה בתחרות והסמליל שעיצב עדיין משמש כסמל של ברצלונה, בשינויים קלים. בנוסף גאמפר החתים את הכישרון הצעיר פאולינו אלקנטרה, שעתיד להיות מלך השערים בכל הזמנים של ברצלונה, שני רק לליונל מסי.