בשנת 1979 נמכרה הספינה לצי של צ'ילה בעסקה שכללה גם את אח"י רשף ואח"י קשת. אח"י רומח הייתה הספינה הראשונה שנמסרה לצי הצ'ילני. הצוות קיבל אותה בשארם א-שייח' שינתה את שמה LM Casma L-30ולאחר סדרת אימונים יצאה להפלגה סביב אפריקה לצ'ילה.
צפירה (סיפור)
צפירה הוא סיפור קצר מאת אתגר קרת המופיע בספר צנורות שיצא ב-1992.
עלילה.
גיבור הסיפור הוא תלמיד תיכון בשם אלי. בתחילת הסיפור מתואר טקס יום השואה בבית הספר. נערה בשם סיוון מתיישבת ליד אלי. הוא מאוהב בה. לאחר מכן מגיע נער בשם גלעד, מזמין אותה לשבת מאחור והיא הולכת איתו. בהמשך הסיפור מסתבר שסיוון היא חברתו של שרון, תלמיד מצטיין ומקובל, העתיד להתקבל לקומנדו הימי. שרון וגלעד הם חברים. במהלך הטקס מספר עד על חוויותיו מאושוויץ.
לאחר הטקס מבחין אלי בשולם, שרת בית הספר, היושב ובוכה. אלי שואל אותו מה קרה. שולם מספר לאלי שהוא מכיר את העד מאושוויץ, כיוון ששניהם היו יחדיו בזונדרקומנדו. אלי, שטועה לחשוב כי ה"זונדרקומנדו" היא יחידת קומנדו צבאית, תוהה כיצד אדם חלוש ושברירי כשולם הגיע אליה.
כמה ימים לאחר מכן, שומע אלי מחבריו כי שרון וגלעד גנבו את אופניו של שולם השרת וביצעו בו מעשי ונדליזם. אלי מדווח על כך למנהל בית הספר. בעקבות זאת המשטרה חוקרת את שרון וגלעד. כמה ימים לאחר מכן סיוון אומרת לאלי ששרון וגלעד גילו על ההלשנה. היא אומרת לו שהם מחכים לו בשער בית הספר ולכן כדאי לו לצאת מפתח אחורי של בית הספר. כשאלי מגיע לשם הוא מגלה את שרון וגלעד מחכים לו. מכאן ניתן להבין שסיוון שיתפה עימם פעולה.
שרון וגלעד מתעמתים עם אלי. כאשר שרון שואל לפשר ההלשנה, מתלבט אלי האם להוכיח אותו על כך שגם שולם בעצמו היה ב"יחידת קומנדו" בזמן השואה, בדיוק כמו יחידת הקומנדו הימי ששרון עתיד להתקבל אליה. אך מרוב הפחד, מסתפק אלי בלהגיד לשניים ש"אין להם כבוד".
בשעה שהשניים עומדים "ללמד" את אלי "מה זה כבוד, בדרך הקשה" - כלומר, להכות אותו - נשמעת באותו הרגע צפירת יום הזיכרון. שרון וגלעד נעמדים מפאת כבוד הצפירה, ואילו אלי מנצל את ההזדמנות ובורח.
מסר.
הסיפור מעביר ביקורת על היחס השטחי של חלק מהחברה כלפי השואה וערכי מוסר. טקס השואה בבית הספר מתואר כקלישאה שאינה מעניינת את התלמידים. אלי, הדמות המוסרית בסיפור, מתעניין בשלומו של שולם, ניצול השואה. שרון וגלעד הן דמויות בלתי מוסריות, אך חשוב להם לעמוד בזמן צפירת יום הזיכרון. העמידה בצפירה, המשותפת ליום השואה ויום הזיכרון, היא טקס שחלק מהאוכלוסייה מבצע באופן אוטומטי.
כמו כן, ישנה הקבלה בין ה"זונדרקומנדו" - חוליית האסירים שטיפלה בגופות הקרבנות במחנות ההשמדה, ששולם השתייך אליה כאסיר באושוויץ - לבין יחידת הקומנדו הימי בצה"ל (שייטת 13) ששרון עתיד להתקבל אליה לאחר תום לימודיו.
הוועדה המיוחדת להזדקנות של הסנאט של ארצות הברית
הוועדה המיוחדת של הסנאט לענייני הזדקנות (באנגלית: United States Senate Special Committee on Aging) היא ועדה מיוחדת בסנאט של ארצות הברית. הוועדה נוסדה לראשונה בשנת 1961 כוועדה ארעית, אך ב-1977 נקבע מעמדה כוועדה קבועה. עם זאת, כוועדה מיוחדת אין לה סמכויות חקיקתיות, אך היא חוקרת סוגיות הקשורים לאזרחים הוותיקים של ארצות הברית, לרבות מדיקר וביטוח לאומי.
טרם העברת תוכנית המדיקר בקונגרס של ארצות הברית, הוועדה התעסקה בכיסוי ביטוחי בריאות עבור האזרחים הוותיקים בארצות הברית. הוועדה מנהלת פיקוח על תוכנית מדיקר, ביטוח לאומי ו"חוק האמריקאים המבוגרים". חלק מהנושאים בהם פועלת הוועדה המיוחדת להזדקנות ניתן למנות תנאים בלתי-הולמים בבתי אבות, הגנה מפני גילנות, ותמחור תרופות מרשם.
ז'אן-ז'אק סמפה
ז'אן־ז'אק סמפה (בצרפתית: Jean-Jacques Sempé; 17 באוגוסט 1932 – 11 באוגוסט 2022) היה קומיקסאי, קריקטוריסט ומאייר צרפתי.
ביוגרפיה.
סמפה נולד בבורדו שבצרפת. הוא היה תלמיד גרוע למדי, ולאחר שבגיל 14 סולק מבית הספר עקב בעיות משמעת, החל לעסוק בעבודות שונות, בהן נער שליחויות עבור סוחר יין, מדריך בקייטנה ופקיד במשרד. בשנת 1950 התגייס לצבא. בעת שירותו היה נענש שוב ושוב על "ציור בזמן השמירה". ב-1951 מכר ציור ראשון לכתב העת "Sud Ouest".
לאחר שחרורו מהצבא עבר להתגורר בפריז, שם פגש את רנה גוסיני והחל לאייר את ספרו "ניקולא הקטן". ב-1956 החל לעבוד עבור כתב העת "Paris Match" וכתבי עת נוספים. בשנה זו גם נולד לו בן, ז'אן ניקולא, מאשתו הראשונה כריסטין קורטואה.
אלבום הציורים הראשון שלו התפרסם ב-1962 תחת הכותרת "rien n'est simple" (מצרפתית, דבר אינו פשוט). בהמשך הוציא לאור עוד 30 אלבומים. בין השאר יצר את דמויותיהם של מרסלן קאיו, ראול טבורן ומר למבר.
מלבד האלבומים שלו הוא אייר גם את "catherine certitude" מאת פטריק מודיאנו ואת "סיפורו של מר זומר" מאת פטריק זיסקינד.
בשנת 1968 נולדה לסמפה בת, אינגה, מאשתו השנייה, מט אייברס.
בשנת 1978 צייר סמפה את השער הראשון שלו לכתב העת ה"ניו יורקר". בשנים הבאות צייר למעלה ממאה שערים לכתב העת. כמו כן, הוא צייר עבור מוסף הספרות של "לה פיגארו".
נפטר ב-11 באוגוסט 2022.
גולן ציפל
גולן ציפל (נולד ב-1968) הוא יועץ ישראלי, הידוע לאור יחסיו עם מושל ניו ג'רזי לשעבר, ג'ים מקגריווי.
ביוגרפיה.
ציפל נולד בתל אביב וגדל בעיר ראשון לציון.
ציפל שירת בצה"ל במשך כ-5 שנים כקצין בחיל הים ושוחרר בדרגת סגן, לאחר שירותו מילא ציפל במספר תפקידים בממשל הישראלי, את דרכו החל כבר ב-1992 כעוזר פרלמנטרי בכנסת ושם היה אחראי על גיבוש וניסוח חקיקות, שנתיים לאחר מכן הצטרף למשרד החוץ וקיבל תפקיד בקונסוליה הישראלית בניו יורק, ב-1999 מונה ציפל לדובר עיריית ראשון לציון.
ב-2001 חזר ציפל לארצות הברית כדי לעבוד בקמפיין הבחירות של המועמד הדמוקרטי לתפקיד מושל ניו ג'רזי, ג'ים מקגריווי. לאחר הבחירות מונה לייעץ למקגריווי בנושא אסטרטגיה פוליטית והיחסים עם הקהילה היהודית, כמו כן הוא היה היועץ לביטחון המולדת שלמקגריווי חרף חוסר ניסיונו בתחום, בשל חוסר ניסיונו ולאור היותו אזרח ישראלי סירבו בכירי רשויות האכיפה והביטחון במדינה לשתף פעולה עם ציפל.
ציפל כיום עובד כיועץ שיווק עצמאי. הוא בעל תואר ראשון ותואר שני באמנויות תקשורת מטעם המכון הטכנולוגי שבניו יורק.
מערכת יחסים עם מקגריווי.
מקגריווי פגש את ציפל בראשון לציון והשניים פיתחו קשר ולבסוף ציפל עבר להתגורר בניו גרז'י במטרה לעזור למקגריווי בנושאי הקהילה היהודית במהלך קמפיין הבחירות שלו לתפקיד המושל, לבסוף לאחר תקופה בה עבד כיועץ לביטחון לאומי בממשלו התפטר ציפל מתפקיד זה באוגוסט 2002 ועבר לעבוד בחברת יחסי ציבור.
באוגוסט 2004 הצהיר מקגריווי כי הוא ניהל רומן מחוץ לנישואין עם גבר, שבוע לאחר ההכרזה דרש ציפל ממקגריווי כ-50 מיליון דולר או שיגיש נגדו תביעה בגין הטרדה מינית, לבסוף מקגריווי החליט להתפטר מתפקיד המושל ב־12 באוגוסט 2004.
ציפל ביטל את התביעה לאחר שמקגריווי התפטר לאחר שלדבריו "הצדק נעשה".
מנגד בראיון שנתן ציפל לעיתון הארץ עוד בשנה בה התפוצצה הפרשה טען ציפל כי "כאשר פגשתי את ג'יימס מקגריווי הייתי משוכנע שנפלה לידי הזדמנות בלתי רגילה מבחינת הקריירה שלי. לא חשבתי לרגע שיש לו כוונות מיניות בנוגע אלי", אך הקרב התקשורתי לא נגמר בכך.
שנתיים לאחר פיצוץ הפרשה מקגריווי כתב ספר, בספר שכתב מקגריווי שנקרא "הווידוי" וסיפר על מערכת היחסים בינו לבין ציפל, בספר חזר מקגריווי על הטענה כי השניים קיימו יחסי מין, דבר נוסף שנכתב בספר היה כי העיתון "The Record" היה כלי התקשורת הראשון שפרסם את הידיעה על מערכת יחסים אינטימית בינו לבין ציפל. מקגריווי העלה את שמו של ציפל לראשונה ב-14 בפברואר 2002, שישה שבועות לאחר תחילת ממשלו, בראיון עם מועצת העריכה של העיתון במשרדיו ואמר:
ריאיון עיתונאי זה עורר חקירה של העיתונות על אודותיו של ציפל, ושבוע לאחר מכן פרסם העיתון "The Record" פרופיל של ציפל, בו תויג כ"מלח" ו"משורר". במאמר נכתב: "דמוקרטים המקורבים לממשל טוענים כי מקגריווי וציפל התקשרו זה בזה תוך ידידות קרובה ופעמים תכופות נסעו יחד, מה שגרם לאמו של מקגריווי עצמו להתעמת עמו על נטייתו המינית". יתר על כן, ארגוני תקשורת שונים שלחו עיתונאים לישראל בתכלית לשאול שאלות על ציפל ורקעו. באוגוסט 2002, לבקשתו של מקגריווי, פרש ציפל מתפקידו כיועץ לביטחון המולדת.
גם במקרה זה הגיעה תגובה מציפל שהתראיין לניו יורק דיילי ניוז והאחרון גם הוא חזרה על טענתו ואמר כי "לא היו לנו יחסי מין. מעולם לא שמעתי ממנו משהו כמו שהוא אוהב אותי. כל מה שהיה זה הטרדה מינית, וניסיונות שלו לקדם יחסי מין בלתי רצויים".
ולדיסלב ראם
ולדיסלב אלכסייביץ' ראם (ברוסית: Владислав Алексеевич Рамм; נולד ב-17 בספטמבר 1995) הוא זמר רוסי. חבר לשעבר בלהקת הבנים MBAND .
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ולדיסלב אלכסייביץ' איוואנוב נולד ב-17 בספטמבר 1995 בעיר קמרובו שבמזרח רוסיה. אמו הייתה שחקנית בתיאטרון מוזיקלי. ולדיסלב למד פסנתר ותורת המוזיקה הבסיסית בבית ספר למוזיקה. בהמשך לקח שיעורי שירה פרטיים. הוא ניסה כמה פעמים להשתתף בהרכבים מוזיקליים מקומיים.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, ולדיסלב למד בבית הספר לתיאטרון במוסקבה של אולג טבקוב, אותו עזב במהלך שנת לימודיו הראשונה.
להקת MBAND.
ההופעה הראשונה של ולדיסלב ראם בטלוויזיה הייתה ב-13 בספטמבר 2014, במסגרת הליהוק לתוכנית השירה "I Want to Meladze".