שנות ה-40 היו מוצלחות עבור השלס, שזכו ב-2 אליפויות הליגה וב-3 תוארי מגן הליגה האירי. בשנות ה-50 זכתה הקבוצה בתואר אליפות נוסף ב-1952/1953, וסיימה את העשור עם תואר הגביע האירי השני שלה בהיסטוריה. בתחילת שנות ה-60 זכתה הוסיפה הקבוצה עוד תואר אליפות ו-2 תוארי גביע נוספים. כמו כן בעשור זה הצליחה הקבוצה להעפיל לראשונה לתחרויות האירופיות שם שיחקה בגביע אירופה למחזיקות גביע ובגביע ערי הירידים.
ב-2 העשורים הבאים דעכה הקבוצה, ולא הצליחה לזכות בתארים משמעותיים באירלנד למעט גביע המגן האירי לעונת 1970/1971, אולם היא הגיעה לתחרויות אירופיות ושיחקה במסגרת התחרות האירופית החדשה, גביע אופ"א.
בשנות ה-90 חזרה הקבוצה להצלחות יחסיות וזכתה ב-3 תוארי גביע ובתואר אליפות אירי בעונת 1991/1992. בתחילת שנות ה-2000 זכתה הקבוצה בדאבל היסטורי לעונת 1999/2000 כשזכתה באליפות ובגביע לעונה זו. המשך העשור היה מוצלח מאוד עבור הקבוצה שזכתה בעוד 4 תוארי אליפות בעונות 2002, 2003, 2004 ו-2006. כמו כן הקבוצה החלה להצליח בתחרויות האירופיות והגיעה למפעל היוקרתי ליגת האלופות, שם הישג השיא שלה היה בעונת 2004/2005 אז הגיעה עד לסיבוב המוקדמות השלישי וכמעט העפילה לשלב הבתים אולם הפסידה לדפורטיבו לה קורוניה בשלב זה והודחה מהמפעל.
בשנת 2007 הקבוצה הודיעה כי לא תירשם לתחרויות האירופיות בגלל בעיות כלכליות, וירדה לליגת המשנה בעקבות בעיות אלו, לראשונה מאז 1988. בהמשך לא הצליחה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה במשך 5 עונות. בסיום עונת 2011 הצליחה הקבוצה לעלות לליגה הבכירה שם נשארה למשך שנתיים, עד שירדה חזרה לליגת המשנה ב-2013. בשארית העשור לא מצליחה הקבוצה להעפיל לליגה הבכירה, עד 2020 בה הצליחה להעפיל חזרה לליגת העל האירית אחרי 7 עונות. בעונה זו סיימה הקבוצה במקום ה-9 מתוך עשר בליגה, ועל כן ירדה שוב לליגת המשנה, שם היא משחקת מאז.
Watching You, Watching Me
Watching You, Watching Me הוא אלבום האולפן השמיני והאחרון של הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס, שיצא על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס בשנת 1985, שש שנים לאחר יציאת אלבומו הקודם, 'Bout Love מ-1979. לאחר יציאת אלבום זה הכריז וית'רס באופן רשמי כי יפרוש מעשיית מוזיקה פופולרית, ואכן לא הוציא עוד תקליט נוסף מעולם, למעט שיתופי פעולה מעטים מסוימים.
הקלטה ושחרור.
לאחר שחרור של שבעה אלבומים ברציפות בין 1971 ל-1979, בילה וית'רס מספר שנים בכתיבת והקלטת מוזיקה מקורית שחברת האם של חברת קולומביה רקורדס CBS Records דחתה, מה שהוביל לפרק זמן של שבע שנים בין אלבום זה לאלבומו הקודם, Bout Love'. בכל פעם שהגיש וית'רס את המוזיקה החדשה שלו לחברה, זאת דחתה אותו על הסף ולא הסכימה לפרסם את גרסאותיו הנוכחיות לשירים; יחסיהם של וית'רס ומנהלי החברה התדרדרו כל כך עד כי וית'רס אף אמר באחת הפעמים כי היה רוצה להתפוצץ בתוך המטה שלהם. עם זאת, הוא נאלץ להמשיך ולשתף פעולה עם ההנהלה בסיורים שאליהם היה מחויב, כולל הופעות משותפות עם ג'ניפר הולידיי ואחרים.
רשימת רצועות והקלטותיהן.
האלבום הוקלט בין השנים 1981–1985 בשלושה אולפני הקלטות: "The Complex", אולפני הקלטות R&amp;D של ימאהה ו-אולפני ההקלטות של קונוויי. כל שלושת האולפנים נמצאים בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה ונוהלו על ידי הפקת הסאונד ברני גרונדמן מאסטרינג שמטה נמצא בהוליווד, קליפורניה.
ביקורות.
האלבום הגיע לשיא במצעד הבילבורד 200 במקום ה-143, נמוך ביחס לאלבומים דומים של וית'רס, ב-28 ביוני 1985 ואך במצעד אלבומי ה-R&amp;B/היפ-הופ דווקא הגיע הערך למקום 42 המכובד, בו נשאר במשך לא פחות מ-25 שבועות. האלבום הצליח גם בבריטניה, שם זכה להגיע למקום 60 במצעד האלבומים הבריטי. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Oh Yeah!", שהגיע למקום 22 במצעד שירי המוזיקה השחורה, המקום ה-40 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים ולמקום ה-60 במצעד הסינגלים הבריטי; הסינגל השני הוא "Something That Turns You On", שהגיע למקום ה-46 במצעד שירי המוזיקה השחורה.
נלסון ג'ורג', במאמר למגזין בילבורד, תיאר את האלבום כ"[אחד מ]אלבומי הרית'ם אנד בלוז הטובים ביותר" בשנת 1985, וכתב כי הוא "מלא בהנאות קטנות". שנים מאוחר יותר, זוכה האלבום בכשלושה מתוך חמישה כוכבים בסקירת אתר AllMusic. אולם הוא נתקל בביקורות פחות טובות ממאזינים באתר Original Album Classics שהגדירו את האלבום כ"מוגבל" ואת הסינגלים שבו "חסרי חשיבות".
בהספד של וית'רס שפורסם במגזין הגרדיאן בשנת 2020, לאחר מותו, כתב אלכסיס פטרידיס כי "האלבום מכיל שירים פנטסטיים" אך הסתייג והביע את חוסר מנוחתו מאיכות ההקלטה הירודה. מגזין סטריאוגום פרסם את רשימת השירים הטובים ביותר של וית'רס עם מותו וכלל בהם גם את "We Could Be Sweet Lovers", וציין כי הסינגל טוב מספיק כדי להישאר ברשימה זו עוד זמן רב, גם אם האלבום עצמו בעל טווח קצר.
שלבורן (כדורגל)
וזול
וזול (בצרפתית: Vesoul) היא עיר שנמצאת במזרח צרפת. בעיר מתגוררים כ-14,973 תושבים נכון ל-2018.
היסטוריה.
העיר וזול מוזכרת לראשונה במסמך מ-899 ונקראה באותם ימים "קסטרום וסוליום", כאשר הטירה, הביצורים ומגדל השמירה של הטירה נמצאים כיום באזור שמהווה את מרכז העיר וזול. הבתים הראשונים של העיר נבנו בין כותלי הטורה ומתיישבים חדשים שבאו לאזור העיר נאלצו לבנות את ביתם מחוץ לחומות, על הגבעות שבסמוך עליהן. ב-1814 ולאחר תבוסת האימפריה הצרפתית הראשונה והדחתו של הקיסר הצרפתי, נפוליאון בונפרטה הוקמה באזור העיר מדינת חיץ .
העם השנים התפתחה העיר בהדרגה ונהפכה למרכז כלכלי אירופי אם כי בסוף ימי הביניים חווה העיר תקופה מאתגרת שכללה מגפות וסכסוכים מקומיים.
כיום, אחד מבתי החרושת המרכזיים של חברת המכוניות הצרפתית "קבוצת PSA" נמצא ליד וזול.
חינוך.
כ-1,200 סטודנטים לומדים בעיר במספר האוניברסיטאות והמכללות, שהמרכזיות שבהן הם המכון להכשרת אחיות, בית ספר לניהול ומסחר ובתי ספר להוראה.
גאת'ות
הגאת'ות הם מזמורים עתיקים בשפה האווסטית המייחסים את כתיבתן לזרתוסטרה. המזמורים מהווים את ליבת הליטורגיה הזורואסטרית.
הגתות מחולקים ל-17 פזמונים המורכבים מ-238 בתים בכל פזמון.
שפה.
שפת הגתות, היא אווסטית עתיקה שנכחדה השייכת למשפחת השפות האירניות ולמשפחת-על של השפות ההודו-אירופאיות. ישנם חוקרים שניסו לפענח את הגתות על סמך הסנקסריט אך הסתמכות זו יוצרת קושי בתרגום ובפרשנות שכן שתי השפות, אף על פי שמקורן משותף, התפתחו באופן עצמאי וההבדל ביניהן משמעותי. ישנם תרגומים ופרשנויות על סמך שפות הודו-אירופיות אחרות אך גם תרגומים אלו אינם מציגים תרגום אמיתי ומקיף של הנכתב בגתות.
תוכן.
חלק מהפסוקים של הגתות מופנים ישירות לבורא הכל יודע, אהורה מאזדה. פסוקים אלה, מתארים את תמצית האלוהות של האמת. את הטוב שבאלוהות, "ווהו מאנה" ואת רוח הצדק. כמה מן הפסוקים האחרים מופנים ככל הנראה לציבור שהגיע לשמוע את הנביא זרתוסטרה ובפסוקים אלה הוא ממריץ את קהל שומעיו לחיות את חייהם בדרך אותה הורה אהורה מאזדה.
פסוקים אחרים, מהם הובאו כמה היבטים בחייו של זרתוסטרה, הם ביוגרפיים למחצה, אך כולם סובבים סביב משימתו של זרתוסטרה לקדם את השקפתו על האמת. לדוגמה, חלק מהקטעים מתארים את ניסיונותיו הראשונים של זרתוסטרה לקדם את משנתו של אהורה מאזדה, ואת הדחייה שלאחר מכן מצד קרוביו. דחייה זו וסיבות נוספות הובילה אותו לתחושות של ספק בנוגע למסרים אותם ניסה להעביר, ובגתות ביקש לקבל ביטחון ואמונה מאהורה מאזדה כדי להתיר את הספק ולטעון מול מתנגדיו.
דוגמה לתרגום של פסקה מתוך הגאת'ות:
וסול
סמארגאן
לאיוש קוזמה
לאיוש קוזמה (במקור פוכס, בהונגרית: Kozma Lajos; קישקורפאד, 8 ביוני 1884 – בודפשט, 26 בנובמבר 1948) היה אדריכל, מעצב רהיטים וגרפיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
קוזמה נולד בכפר קטן בדרום טרנסדנוביה. בין השנים 1902–1906 למד ב"אוניברסיטה המלכותית יוז'ף" (כיום שמו: אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה). המאסטר שלו היה בלה יאנסקי. בשנים 1909–1910 למד ציור בפריז אצל אנרי מאטיס כבעל מלגה. הוא היה חבר בחוג הרעיוני של האדריכלים הצעירים האמנותיים העממיים של האר נובו ההונגרי. הם ניסו לממש אדריכלות מודרנית ובו זמנית לאומית. המוטיבים הדקורטיבים של אדריכלות עממית והגילוף הפסטורלי נאספו מהנופים של מחוז שומוג' ושל טרנסילבניה. הם עשו רישומים, תחריטים של בנייני כפר, כנסיות, שערים ושילבו תכונות סגנון כאלה בתוכניותיהם.
בין השנים 1910–1913 עמד קוזמה בראש משרד התכנון של בלה לייטה וניהל את המשרד. בשנת 1911 הופיע בתערוכת KÉVE עם הגרפיקה, האיורים ועיצוב הרהיטים שלו. ((התאחדות האמנים ההונגרים והיישומים ההונגריים (בקיצור KÉVE) הייתה קבוצת אמנים בהונגריה (בין השנים 1907–1947)). קוזמה ביצע את בית רוז'אוולדי, שנבנה על פי תוכניותיו של לייטה, הושלם בשנת 1912 ונהרס מאז. אז החלה עבודתו של קוזמה באומנות שימושית. העיטורים החיצוניים גם של בנייני לייטה הנוספים קשורים לשמו. הוא גם ייצר את הריהוט עבור בית קפה ניו יורק בארמון ניו יורק שהיום משמש כבית מלון עם בית קפה בקומת הקרקע.
בשנת 1913 הפך קוזמה למרצה בבית הספר לעיצוב תעשייתי והקים את סדנת בודפשט שמטרתה הייתה לבצע רפורמה באמנות הדיור. עיצובי הרהיטים שלו הפכו למושג בשנות העשרים של המאה העשרים בשם "קוזמה-בארוק", על רהיטיו הוענקה לו "מדליית הזהב הגדולה לאמנות שימושית" בשנת 1925, אך סגנונו כבר הצביע אז על כיוון האר דקו.