זהו חיבור פרשני, הגותי ולירי למסורת היהודית, ול'דף היהודי". לעומת הספר הליניארי, המתפתח, "המערבי". מבנה הדף של "מעשה הים, כרוניקת פירוש" משחזר את תנועת המחשבה מהמרכז לשוליים, ואת תהליך הקריאה שבו נעה השפה מצליל לדימוי, ומנופים שבעולם אל נופים פנים-לשוניים. "מעשה הים" משוחח עם הדף הרב-קולי של הגמרא או של מקראות גדולות (שהועמדו בדפוס לראשונה בוונציה של הרנסאנס), ועם מסורות אמנותיות של המאה העשרים (סוריאליזם, קונסטרוקטיביזם או דקונסטרוקציה), ועם גלגולם העכשווי כ"חלונות" אסוציאטיביים על צג המחשב.
הבזקים (2002).
הרומן המספק שלוש גרסאות שונות לנרטיב המתווה של החיים בישראל של המאה העשרים ואחת – ציונית, פלסטינית וגלותית. מנגד ובשונה משלוש גרסאות אלו למהלך, המיוצגות על ידי שלושת הגברים בחיי גיבורת הרומן – אביה, מאהבה ובעלה, מבקשת אילנה צוריאל, גיבורת הרומן, להציע פתרון משלה לסכסוך הדמים המתמשך על אדמת הארץ. פתרונה של עמליה, אדריכלית נועזת ובעלת מוניטין בינלאומי, מבטא עמדה נשית מכילה לכל אחד מהנרטיבים הסותרים והמשיקים. ובהשראת המקורות היהודיים היא מתכננת להקים בירושלים על הר העצה הרעה, מיזם של שלום – הר השמיטה ועליו מושבת סוכות. בניגוד לאנדרטאות המזדקרות לשמים – מורשת גברית בעלתנית, היא מציעה להקים "מונומנטים של זיכרון", מבנים ארעיים, השלובים בנוף, פתוחים לרוחות השמים וזמינים לכל דורש. חייה הסוערים של אילנה הופכים ברומן לזירה אינטימית של התנגשות של חזון ומציאות.
לאחוז בשמש – סיפורים ואגדות (1984, 2010).
הרומן מֶרכז מספר מכתביה הראשונים של גוברין (1984), בתרגום לשפה האנגלית (2010), המספק אפשרות לבחינת יצירתה מנקודת מבט רטרוספקטיבית. בפרסום נוסף שיר (בעל אופי מקברי), המעלה את זכר אחיה (למחצה), מארק לאוב, בן אמה שנספה בגטו, ומספר מסות הכוללות רשמי ביקור באושוויץ – מחוז הרוע עלי אדמות: "אל מול הרוע": "המסע לפולין", "סליחות בקרקוב". וכך, במסגרת הוויכוח המתמשך בדבר עצם האפשרות לכתוב (שירה) לאחר אושוויץ, מספקת גוברין ניסיון נוסף להביא לכלל ביטוי מה שחורג מגדר אפשרות הביטוי.
אהבה על החוף (2013).
זהו רומן העוסק בחציית גבולות, ובשינוי שהיא מחוללת. הוא מתרחש בקיץ בתחילת שנות השישים באשקלון; עיר צעירה במדינה צעירה, שדרך העלילה מתמזגים בה, רבאט של שנות ה-40, הרי הקַרפָּטים בקיץ 39 ועזה, שמעבר לגבול. הגיבורה, אסתר וייס, היא נערה מבית דתי שערב גיוסה נקלעת למשולש רומנטי עם גבר נשוי מפריז, ועם צעיר שעלה ארצה מארגנטינה. ברקע נשמעים קולות רחוקים וקרובים: השירים של פּול אַנקָה, אַדָאמוֹ ואֶלביס, שלצליליהם רוקדים אסתר וחבריה, ילדיה הראשונים של העיר, את נעוריהם. בקול חרישי נמשכים לצידם לחש התפילות ושורותיו של ביאליק, ומבעד לכול שבים ועולים הדי המלחמות וצללי העבר שהדמויות מבקשות להשתחרר מהם. אסתר היא המקשרת בין כולם, ובסוף הקיץ תהפוך מנערה לאישה. בכך סיפורה בעקיפין הוא גם סיפורה של המדינה הצעירה, וההוויה הישראלית בראשיתה.
רשימת פרסומים.
כתבים בעריכת מיכל גוברין.
סדרת דברי שירה מירושלים: 'דברי-ם' - בעריכת מיכל גוברין ומנחם לורברבוים / הוצאת כרמל:
ב-2005 הביאה לדפוס את ספרו של אביה, פנחס גוברין, "היינו כחולמים, מגילת משפחה". הקדמה: דוד אסף, בליווי מבוא ונספחים, (כרמל, 2005)
מאמריה.
מסותיה של מיכל גוברין ומחקריה התפרסמו בכתבי עת מובילים ובאנתולוגיות רבות בישראל ומחוצה לה. הם עוסקים בספרות, בתיאטרון, ביהדות, בחותם השואה, בשיחות עם ז'אק דרידה, ובמסות המוקדשות לירושלים ולהיבטים המיתיים של קיומה ומעמדה של ישראל. ובהן, "המסע לפולין", "לא המתים", "מרטירים או שורדים, הרהורים על מלחמת הסיפור", "ירושלים – מראה מראש רכס", ו"מאניפסט ספרותי-יהודי, בגוף ראשון נקבה".
דייוויד אברקרומבי
דייוויד אברקרומבי (באנגלית: David Thomas Abercrombie; 6 ביוני 1867 - 29 באוגוסט 1931) היה מעצב אופנה אמריקאי שייסד יחד עם שותפו עזרא פיץ' את מותג האופנה האמריקאי אברקרומבי אנד פיץ'.
ביוגרפיה.
אברקרומבי נולד בבולטימור שבארצות הברית והתחנך בבתי ספר ממלכתיים בעיר. לאחר מכן התחיל ללמוד במכללה מקומית בבולטימור, והתמחה בהנדסה אזרחית וטופוגרפיה. ב-4 ביוני 1892 ייסד את "Abercrombie Co" בדאון טאון של מנהטן שבניו יורק ומכר ציוד ובגדי ספורט. בשנת 1900 הצטרף אליו עזרא פיץ', לקוח קבוע שלו, והחברה שינתה את שמה לאברקרומבי אנד פיץ'.
ב-1907 לאחר מחלוקת בין אברקרומבי ופיץ' עזב אברקרומבי את החברה, והשאירה בידי פיץ'. זמן קצר לאחר מכן החנות הפכה לחנות לבגדי נשים ולבסוף לחנות אופנה, ונפתחה החנות הראשונה של המותג בשדרה החמישית במנהטן. מאז הפך המותג לפופולרי בארצות הברית ובעולם.
חיים אישיים.
ב-25 באפריל 1896 נישא אברקרומבי ללוסי. נולדו להם ארבעה ילדים. המשפחה התגוררה בעיר ניוארק ולאחר מכן עברו להתגורר בברוקלין ולבסוף עברו לאוסינג, כפר במדינת ניו יורק.
בלומה פינקלשטיין
בלומה פינקלשטיין (בצרפתית: Bluma Finkelstein) היא משוררת וחוקרת ספרות ישראלית, פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית ובחוג לשפה וספרות צרפתית באוניברסיטת חיפה.
קורות חיים.
נולדה בטקוץ' (Tecuci) שברומניה ובשנת 1963 עלתה לישראל. בשנת 1978 השלימה תואר דוקטור בשפה העברית באוניברסיטת שטרסבורג.
בשנת 2008 יצא בהוצאת כרמל ספרה "טיילת הזמן" שבו מבחר משיריה שתורגמו לעברית על ידי אהרן אמיר. בבחירות העירוניות בחיפה בשנת 2008 נבחרה למועצת העירייה ברשימת "שומרי העיר". בשנת 2002 קיבלה את פרס נשיא המדינה לספרות לכתיבת שירתה בשפה הצרפתית. בשנת 2008 הוענקה לה מדליית אביר מסדר האמנויות והספרות, מטעם ממשלת צרפת. בשנת 2008 הייתה מנהלת של הפסטיבל "נוסעים מופלאים", לספר ולסרט הדוקומנטרי. הפסטיבל מתקיים מאז 1990 ונודד ברחבי העולם ובאותה שנה התארח בחיפה.
פינקלשטיין היא פעילה תרבותית ופולטית בחיפה. בבחירות לעיריית חיפה 2013 הייתה פעילה ותמכה בד"ר עינת קליש-רותם לראשות העיר ובמפלגתה. בעבר נאבקה על עצמאותו של בית הגפן מול יונה יהב שהחליט לספח אותו כעמותה עירונית, בגלל בעיות תקציביות. הדבר תועד בעיתונות המקומית.
ריקרדו טרומפר
ריקרדו טרומפר (נולד ב-17 בינואר 1946) הוא פיזיקאי ישראלי, וכיהן כפרופסור חבר וראש החוג להוראת מתמטיקה-פיזיקה-מדעי המחשב, בפקולטה למדעי הטבע של אוניברסיטת חיפה הממוקם בקמפוס מכללת אורנים.
ביוגרפיה.
טרומפר נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה לפאני לבית גראד (נולדה בלאס פאלמרס, ארגנטינה, ומוצא משפחתה מביאליסטוק, פולין) ולפייטל טרומפר (רופא בעיסוקו, נולד במוזסוויל, ארגנטינה, ומוצא משפחתו מוולקוביסק, בלארוס). לטרומפר שני אחים (מריו, שהיה נשיא המועדון היהודי הגדול בארגנטינה - הבראיקה) וחוסה (רופא ילדים).
מגיל הגן התחנך במקביל גם במערכת החינוך הכללית וגם במערכת החינוך היהודית. בנערותו היה חבר בתנועת דרור (כיום הבונים-דרור), תנועת נוער ציונית-סוציאליסטית. לאחר סיום בית ספר תיכון החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת בואנוס איירס, אך לא סיים שם את לימודיו. ב-1967–1968 שירת שירות חובה בצבא ארגנטינה.
בשנת 1968 עלה עם אשתו לישראל, ויחד עם חברי הגרעין שלו הגיע לקיבוץ שדה נחום. ב-1972, בעקבות מחלוקת שפרצה בקיבוץ שדה נחום, העתיק טרומפר את מגוריו לקיבוץ החותרים.
ב-1969, במקביל לעבודתו בקיבוץ, החל טרומפר ללמוד באוניברסיטת תל אביב, וקיבל שם תואר ראשון בפיזיקה (ב-1971) ותואר שני בפיזיקה ניסויית (ב-1976). עבודת התזה שלו עסקה בבניית מדחום משכבות דקות לטמפרטורות נמוכות הקרובות לאפס המוחלט, ונכתבה בהדרכתו של פרופ' גי דויטשר. בין השנים 1985–1988 למד לתואר שלישי בהוראת פיזיקה במחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון. עבודת הדוקטור שלו עסקה באבחונן ותיקונן של מסגרות תפיסה חלופיות של תלמידים בנושא אנרגיה, ונכתבה בהדרכתו של פרופ' מנחם פיינגולד.
בשנים 1985–2006 עבד כמורה בבית הספר המשותף חוף הכרמל, ובשנים 1988–1998 אף שימש שם כמנהל בית הספר.
ב-1988 התמנה כמרצה בתחום הוראת הפיזיקה במכללת אורנים, ובמקביל לימד מ-1990 נושאים שונים בפיזיקה במחלקה להוראת המדעים באוניברסיטת חיפה.
בשנים 2007–2012 כיהן כראש החוג להוראת מתמטיקה-פיזיקה-מדעי המחשב במכללת אורנים.
בשנים 2008–2013 היה ראש התוכנית לתואר שני להוראת מדעים ומתמטיקה במכללת אורנים.
ב-2006 פרש לגמלאות מעבודתו בהוראה במשרד החינוך.
ב-2016 (זמן קצר לאחר מלאת לו 70) פרש לגמלאות מעבודתו במכללת אורנים, אך הוא ממשיך לחקור וללמד.
מחקרו.
טרומפר מתמקד במחקריו ובמאמריו בחינוך פיזיקלי ובחינוך אסטרונומי. תחום העניין העיקרי שלו הוא שיפור ההוראה באמצעות למידה פעילה של מושגים בפיזיקה, כמו: אנרגיה וכוח. כמו כן כתב על שימוש המחשב בהוראת הפיזיקה, שינוי תפיסתי ותפיסות מוטעות של תלמידים בפיזיקה.
ב-2010 עמד בראש קבוצה מטעם אוניברסיטת חיפה בפרויקט שמומן על ידי האיחוד האירופי, ומטרתו לעודד מורים למדעים לקיים הוראה פעילה בכיתותיהם (Salis - Students Active Learning in Science).
ב-2013 ריכז צוות מחקר (שנערך מטעם "מכון מופת") שבדק את מניעיהם של סטודנטים להגיע מכללות כדי ללמוד תואר שני בהוראת המדעים.
ב-2016–2019 עמד בראש קבוצה מטעם מכללת אורנים בפרויקט-המשך שמומן גם הוא על ידי האיחוד האירופי, ומטרתו לעודד מורים למדעים לבצע מחקרי פעולה, כלומר מחקרים שלהם על עבודתם (ARTIST - Action Research in Science Teaching).
משפחתו.
נשוי לגאולה (לבית אורבך). אב לשניים. מתגורר בקיבוץ החותרים.
פרסומיו.
מבחר ממאמריו המדעיים.