בגיל 13 עזב את בית הוריו, למד בעצמו ועבר את הבחינות האקסטרניות. כשהיה בן 19 החל ללמוד בבית הספר להוראה כדי לקבל פטור מגיוס לצבא לקראת מלחמת רוסיה–יפן. בתקופת המלחמה עזב לאנגליה והתגורר בלונדון, שם עבד במספר עבודות, בהן כשוליה של חייט, סבּל, שוליה של ספר ורוכל תפוזים, אך עבודותיו נסתיימו בכישלון, והוא שב לגליציה והגיע אל העיר לבוב, שם נעצר עם הגיעו יחד עם חבריו והושם בבית‑סוהר לעצירים העומדים לפני חקירה בשם "מאטקה בוסקה" ('אם ישו'), אולם בהעמדה לדין מול "הקומיסר" אשה מבוגרת סייעה לו ולחבריו בדבריה ואף רכשה עבורם כרטיסים לרכבת לטרנופול. בטרנופול החל בעבודת ההוראה, נתן שעורים לסטודנטים בבית אגודת בר‑כוכבא ושיעורים פרטיים לתלמידי בתי‑הספר. לאחר זמן מה עבד כמנהל שני בבית-הספר העברי ברוהאטין.
כרמי נבחר לחבר ומזכיר בוועדה המכינה את יסוד ההסתדרות בגליציה ובאסיפת היסוד של אגודת המורים בסטאניסלאבוב, ונשלח לבוריסלאב מטעם אגודת המורים לייסד בית ספר עברי ולהפעילו במשך מספר חודשים. שם לימד עברית את בלומה פּוֹמֶרַאנץ (לימים: פרחה כרמית), אשתו לעתיד, ובסיום לימודיה ביקש שתסייע לו בהוראה לכיתות הנמוכות.
בארץ ישראל.
בשנת 1908 עלה לארץ ישראל במסע שהחל בווינה ונמשך באונייה שעברה מטריאסט דרך אלכסנדריה ופורט סעיד שבמצרים ומשם ליפו בישראל.
לאחר עלייתו נשלח תחילה ללמד בבית הספר "אליאנס" בביירות שבלבנון, ולאחר מכן השתלם בראש פינה וניסה ליישם את שיטת החינוך הגלילית בחינוך עירוני. הוא המשיך ללמד ביבנאל ולאחר מכן במנחמיה (אז מלחמיה) והתגורר בזכרון יעקב, בה פעל עד לסוף מלחמת העולם הראשונה. משם המשיך להוראה בת שנה במושבה ראשון לציון, בה הקים חבורת מורים שהגתה את הרעיון של "דגניה פדגוגית", ולאחריה הגיע לחיפה.
בשנת 1920 ייסד בחיפה את בית הספר "עממי א", שאותו ניהל במשך 27 שנים, והפעיל פנימייה עבור הילדים. בית הספר הוקם כעצמאי ולא כמכינה לבית הספר הריאלי, והוא הצטיין בחדשנות פדגוגית. ללימודים נוספה עבודה פיזית והונהגו בו שלוש שיטות לסיכום והערכה של התלמידים וחומר הלימוד. בסיומו של יום הלימודים נעשתה שיחה כוללת בין המורים לתלמידים, שעודדה את החקר ההשכלה הכללית ואת תרבות השיח אצל התלמידים.
בשנת 1922 נבחר לוועד העיר חיפה מרשימת מועצת פועלי חיפה.
כרמי התבלט בשיטת חינוך חדשנית והיה מנהלה הראשון של מחלקת החינוך בעיריית חיפה עד לפרישתו בשנת 1956. שימש כמזכיר המכון לחקר סוציאלי של ההסתדרות הכללית.
בשנת 1935 שימש ציר לקונגרס הציוני בלוצרן שבשווייץ, ונבחר לאספת הנבחרים הראשונה.
בשנת תשכ"ג היה בין מקבלי תעודת כבוד מיוחדת שהוענקה על ידי נשיא המדינה ל"קבוצת ראשונים".
בשנת 1959 העניקה לו מועצת העיר חיפה תואר "אזרח כבוד".
ב-20 במאי 1951 נפטרה אשתו פרחה. נקבר בבית העלמין בחיפה. הותיר אחריו ארבע בנות: ציונה, גאולה, דרורה ותמר.
לאחר מותו התפרסם ספר זכרונותיו "מחנך ודרכו".
עיריית חיפה קראה על שמו את רחוב כרמי (זאב) בשכונת רוממה בחיפה.
אלדד גינוסר
אלדד גינוסר (נולד ב-14 ביוני 1981) הוא שחקן ברידג' מקצועני ישראלי. אלדד זכה בהישגים רבים בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת בברידג' הישראלי ובברידג' העולמי, רובם ביחד עם שותפו הקבוע רון פכטמן. בין הישגיו זכייה באליפות אירופה לקבוצות בשנת 2007 (ביחד עם רון פכטמן ואב ובן מצרפת מישל בסיס ותומא בסיס) וזכייה במקום השני באליפות אירופה לזוגות. אלדד שיחק מספר פעמים רב בנבחרת ישראל וזכה באליפויות הארץ ובתחרויות חשובות נוספות בישראל.
ביוגרפיה.
אלדד הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב. הוא אחד ממייסדיו ומבעליו של מועדון הברידג' השרון בכפר סבא. הוא מלמד ברידג' בבית-הספר לברידג' במועדון השרון ובמסגרות אחרות. ביחד עם שירי פאור מלמד החל משנת 2011 קורס למורי ברידג' בשיטה המודרנית. גינוסר אחראי על פרויקט פיסגה של ההתאגדות הישראלית לברידג'. במסגרת פרויקט זה הוא מלמד צעירים בעלי פוטנציאל להיכלל בעתיד בנבחרות הצעירות של ישראל.
גינוסר הוא כותב קבוע בירחון הברידג' הישראלי ובשנת 2012 התפרסם ספרו: הכרזת 2 על 1 מחייבת למשחק מלא.
מטרת הספר היא לאפשר לשחקנים ישראליים רבים להשתמש בשיטת ההכרזה 2 על 1 מחייבת למשחק מלא, באנגלית: Two Over One Game Forcing. שיטה זו, שמקורה בארצות הברית פופולרית בשנים האחרונות בקרב שחקני ברידג' מקצוענים ושחקנים נוספים. בשנת 2016 פרסם ספר נוסף, ברידג' ב-60 שניות, הכולל הסבר של חוקי המשחק, מוסכמות וטכניקות בסיסיות, כללים והמלצות ומילון מונחים.
אלדד גינוסר היגר לארצות הברית וקיבל אזרחות אמריקאית.
הישגים בולטים.
הישגים בולטים בעולם.
אליפויות עולם.
שיחקו בנבחרת הארצות הברית: דנה ברקוביץ, ששיחקה איתו, מיגרי צור-קמפינלה, דבי רוזנברג, אנדרו רוזנטל, וכריס וילנקן.
אתלטיקה באולימפיאדת לונדון (2012)
אולימפיאדת לונדון נערכה בלונדון, בריטניה. תחרויות האתלטיקה החלו ב-3 באוגוסט והסתיימו ב-12 באוגוסט 2012. נערכו 47 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (23 לנשים ו-24 לגברים) בהשתתפות 2,079 אתלטים (991 נשים ו-1,088 גברים) מ-201 מדינות.
ארצות הברית () זכתה בתחרות עם 9 מדליות זהב ו-28 מדליות בסך הכל, לפני ג'מייקה () עם 4 מדליות זהב ו-12 בסך הכל.
בתחרויות האתלטיקה נשברו 3 שיאי עולם חדשים, 1 לנשים ו-2 לגברים.
הזוכים במדליות.
נשים.
מקצועות השדה.
(*) אתלטיות שרצו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הן במדליות
גברים.
מקצועות השדה.
(*) אתלטים שרצו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הם במדליות
יודישה רונדשאו
שחייה באולימפיאדת לונדון (2012)
אולימפיאדת לונדון (2012) נערכה בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. תחרויות השחייה במסגרת המשחקים האולימפיים בלונדון נערכו בין ה-28 ביולי 2012 לבין ה-4 באוגוסט 2012 במרכז ספורט המים, ותחרויות השחייה במים פתוחים נערכו ב-9 באוגוסט וב-10 באוגוסט 2012, באגם הסרפנטיין שבהייד פארק. מספר סוגי תחרויות השחייה באולימפיאדה זו הוא 34 (17 לנשים ו-17 לגברים).
אולימפיאדת לונדון החזירה את ענף השחייה לשימוש בבגדי ים מטקסטיל, לאחר שבמהלך אולימפיאדת בייג'ינג הותר שימוש בחליפות שחייה מתקדמות שתרמו לשבירתם של 25 שיאי עולם (14 לגברים 11 לנשים). עקב כך שלטה לפני תחילת המשחים דעה שלא ישופרו שיאי עולם במסגרת המשחקים בלונדון.
בתחרויות השחייה זכתה ארצות הברית () עם 16 מדליות זהב (מחצית מדליות הזהב שחולקו) ו-30 מדליות בסך הכל, לפני סין () - 5 מדליות זהב ו-10 מדליות בסך הכל וצרפת () עם 4 מדליות זהב ו-7 מדליות בסך הכל. יפן () זכתה במקום שני במספר הכללי של מדליות, אחרי ארצות הברית עם 11 מדליות בסך הכל ללא אף מדליית זהב אחת.
מייקל פלפס () זכה ב-6 מדליות, מהן 4 זהב ו-2 כסף והיה השחיין המעוטר ביותר במשחקים האולימפיים בפעם השלישית ברציפות ובכך היה לספורטאי האולימפי המעוטר ביותר בהיסטוריה, עם 22 מדליות אולימפיות, ובעל מספר מדליות הזהב הרב ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים המודרניים מכל ענפי הספורט – 18 מדליות זהב. הוא השחיין הראשון והיחיד בהיסטוריה שזכה במדליית זהב ב-3 אולימפיאדות רצופות באותם שני משחים, 200 מטר מעורב אישי ו-100 מטר פרפר.
השחייניות הבולטות.
מליסה פרנקלין () עם 5 מדליות (4 זהב ו-1 ארד), אליסון שמיט () עם 5 מדליות (3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד), דנה ולמר () עם 3 מדליות זהב, רבקה סוני () עם 3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף), ראנומי קרומווידג'ויו () עם 3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף) קמיל מופה () עם 3 מדליות (אחת מכל סוג), יה שיוון ( סין) עם 2 מדליות זהב ואלישיה קוטס () עם 5 מדליות (1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד).
השחיינים הבולטים.
מייקל פלפס () פעם שלישית ברציפות, עם 6 מדליות, (4 זהב ו-2 כסף), ראיין לוכטה () עם 5 מדליות, (2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד), סון יאנג ( סין) עם 4 מדליות (2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד), מאט גרוורס (), נתן אדריאן () ויאניק אנייל () כל אחד מהם עם 3 מדליות (2 זהב ו-1 כסף).
השחיין המבוגר ביותר היה לארס פרולאנדר משוודיה (38 שנים ו-69 ימים), אשר יחד עם דריה בויוקונג'ו מטורקיה, היו לשחיינים הראשונים המשתתפים באולימפיאדה השישית ברציפות.
שיאי עולם.
9 שיאי עולם חדשים נקבעו בתחרויות השחייה, 6 לנשים ו-3 לגברים. נוסף לכך, נקבעו 16 שיאים אולימפיים חדשים, 12 לנשים ו-4 לגברים.
הזוכים במדליות.
נשים.
(*) שחייניות ששחו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הן במדליות
גברים.
(*) שחיינים ששחו רק בשלב המוקדמות וזכו אף הם במדליות
בשדמות בית לחם