מדי שנה, בין פברואר למרץ, בקרנבל של סנטה קרוס דה טנריפה, אלפי אנשים יוצאים לחגוג ברחובות למשך יותר משבוע, ובימי שיא נמשך הקרנבל כ-4 שעות רצופות. ב-18 בינואר 1980 הוצהר הקרנבל כחג של תיירות בינלאומית, והקרנבל הוא אחד הגדולים בעולם, שני לקרנבל המפורסם של ריו דה ז'ניירו. כיום, נעשים מאמצים להפוך את הקרנבל של סנטה קרוס לאתר מורשת עולמית.
קונסוליות.
אלו הן הקונסוליות שממוקמות בעיר סנטה קרוס דה טנריפה:
איריס אנטמן
איריס אנטמן (בעבר אברהם) (נולדה ב-28 בנובמבר 1975) היא כדורגלנית עבר ישראלית, ששיחקה בתפקיד שוערת. אנטמן היא גיסתו של שוער העבר גיורא אנטמן.
אנטמן זכתה עם מכבי חיפה בשלוש אליפויות ובשלושה גביעים ועם מכבי חולון בחמש אליפויות ובשישה גביעים, מתוכם שמונה דאבלים.
אנטמן הייתה השחקנית הבכירה בנבחרת ישראל, בה שיחקה משנת 1997 עד 2011. השתתפה ב-20 משחקים בינלאומיים ושמשה גם כקפטנית הנבחרת.
בשנת 2010 פרשה אנטמן מכדורגל פעיל והחלה לאמן בנבחרות ישראל. בשנת 2012 נפתחה האקדמיה למצוינות הראשונה בווינגייט ואיריס הייתה בה חלק מצוות המאמנים. במסגרת זו שימשה משנת 2015–2019 כמאמנת נבחרת הנערות עד גיל 16 איתה זכתה בשישה טורנירי פיתוח ובמקביל אימנה גם את נבחרת הנערות עד גיל 17 של ישראל שבפעם הראשונה העפילה לשלב העלית במוקדמות אליפות אירופה 2018. בשנת 2019 מונתה למאמנת נבחרת הנערות עד גיל 19 והובילה אותה לעליה לשלב העילית במוקדמות אליפות אירופה 2020.
היא הראשונה להיות מאמנת בעלת תעודת פרו בישראל והאישה הראשונה לאמן נבחרת בהתאחדות לכדורגל.
בשנת 2019 התקבלה לפרויקט UEFA mentor program של מאמנות מצטיינות ולוותה במשך שנתיים על ידי מאמן נבחרת הנשים של שווייץ Nils Nilsen.
כיום משמשת כמנהלת מקצועית באגודת הנשים מכבי כישרונות חדרה.
משמשת גם כפרשנית משחקים בתוכנית "שבת של כדורגל" וברדיו חיפה.
חלל האדר
אקסודט
גלידריה
ג'ון גראנג
ג'ון גראנג דה מביור (John Garang de Mabior; 23 ביוני 1945 - 30 ביולי 2005), מדינאי ואיש צבא סודאני, מנהיג המורדים בדרום סודאן, מנהיג צבא השחרור העממי הסודאני (SPLA), ולתקופה קצרה סגן ראש ממשלת סודאן.
ביוגרפיה.
גראנג, בן לקבוצה האתנית דינקה, נולד למשפחה ענייה בכפר בחבל הנילוס העליון הגדול (כיום מחוז ג'ונגליי). הוא התייתם בגיל 10, והתקיים מתמיכה כספית של קרובי משפחה. במלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה ניסה להצטרף למורדים הדרומיים, אך בשל גילו הצעיר לא גויס למלחמה, ועבר לטנזניה להשלים את לימודיו. מאוחר יותר קיבל מלגה ללימודים בארצות הברית ולמד כלכלה לתואר ראשון באוניברסיטת איווה, תואר שסיים ב-1969.
לאחר מכן חזר לטנזניה, שם למד כלכלה חקלאית של מרכז אפריקה באוניברסיטת דאר א-סלאם. באוניברסיטה התוודע ליוורי מוסווני, לימים נשיא אוגנדה ובעל ברית עתידי לארגונו של גראנג. השניים היו חברים בארגון החזית המהפכנית האפריקנית של הסטודנטים (University Students' African Revolutionary Front).
ב-1972 הסתיימה מלחמת האזרחים, וגראנג חזר לסודאן והתגייס לצבא, בו הגיע לדרגת קולונל. במהלך שירותו עבר אימונים גם בבית הספר לחי"ר בארצות הברית. הוא המשיך בארצות הברית גם את לימודיו האקדמיים, וסיים תואר שני ודוקטורט בכלכלה חקלאית. התזה שהגיש עסקה בהתפתחות החקלאות בדרום סודאן.
מרד הדרום.
ב-1983, בעקבות החלת חוקי השריעה האיסלאמית שהשליט ג'עפר נומיירי בסודאן, התקוממו חיילי הדרום. גראנג, שנשלח להרגיע את הרוחות, עבר לצד המורדים והנהיג עד מהרה את המרד, בהקימו את צבא השחרור העממי הסודאני. המהומות הפכו למלחמה של ממש, מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, שנמשכה יותר מעשרים שנה, ובמהלכה נהרגו כמיליון וחצי נפש. ב-1985, עם הדחת נומיירי, סירב גראנג להצטרף לממשלה החדשה או ליטול חלק בבחירות שנערכו ב-1986.
בינואר 2005 נחתם בניירובי הסכם ששם קץ למלחמה, במסגרתו היה גראנג אמור להתמנות לסגנו של נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, ולאחראי על חבל דרום סודאן לתקופה שעד משאל העם העתידי ב-2011.
ב-9 ביולי 2005 הושבע לתפקיד סגן הנשיא.
מותו.
גראנג החזיק בתפקידו שבועות ספורים. ב-30 ביולי חזר מפגישה עם יוורי מוסווני, נשיא אוגנדה, במסוק הנשיאותי של זה האחרון. המסוק התרסק בדרום סודאן בנסיבות לא ברורות. על פי הודעת ממשלת סודאן, התרסק המסוק באזור הררי "בשל ראות לקויה". הוא הובא לקבורה בג'ובה, בירת הדרום, ועל קברו הבטיחה אלמנתו, רבקה דה מביור, להמשיך בדרכו, ואמרה "בתרבות שלנו אנו אומרים: אם הרגת את האריה, חכה ותראה מה תעשה הלביאה".
בעקבות מותו של גראנג הכריזה ממשלת סודאן על שלושה ימי אבל לאומי, ואילו בח'רטום התעמתו צעירים מדרום סודאן עם כוחות הביטחון, ו-84 מהם נהרגו.
את מקומו כנשיא דרום סודאן מילא סגנו, סאלווה קיר מאיארדיט.
CM פאנק
עלקת
עַלֶּקֶת (שם מדעי: "Orobanche") סוג במשפחת העלקתיים, שכל מיניו טפילים מוחלטים. כמה ממיני סוג זה הם עשבים טפיליים שגורמים נזק רב לגידולים חקלאיים.
תיאור הסוג.
סוג זה מונה כ-100–150 מיני צמחים עשבוניים, טפילים מוחלטים, לרוב חד-שנתיים, ולעיתים רב-שנתיים. זהו הסוג הגדול במשפחת העלקתיים. תפוצתם הטבעית רחבה: מרבית המינים גדלים בהמיספירה הצפונית- היבשות אירופה, צפון אמריקה, ואסיה. מספר מינים נמוך יותר מופיע במרכז ודרום אפריקה ודרום אמריקה. בישראל מצויים 13 מיני עלקת, מהם חמישה הם עשבים טפיליים של גידולים חקלאיים.
השם העברי, עלקת, נגזר משם בעל החיים הטפילי עלוקה. על סמך הבדלים במבנה הפרח והפרי ובמספר הבסיסי של הכרומוזומים פוצל הסוג עלקת (Orobanche) לשני סוגים בוטניים נפרדים (Orobanche, Phelipanche). השם העממי האנגלי הוא Broomrape.
העלקת כמזיק לחקלאות.
מספר מיני עלקת נטפלים לשורשים של גידולים חקלאיים. בעוד מינים אחדים נטפלים לצמח פונדקאי ספציפי, קיימים מינים שמסוגלים להיטפל למגוון של צמחים.
בניגוד לנביטה של צמחים לא טפיליים, שתלויה בתנאים א-ביוטיים, כדוגמת לחות ואור, נביטת העלקת נעשית בתגובה לחישת חומרים המופרשים משורשי צמחים שכנים. בתנאים המתאימים, מתפתח משורשון העלקת איבר שנקרא 'מצץ' (הוסטוריום, haustorium) שפורץ לתוך רקמות השורש של הצמח הפונדקאי, ומתחבר לרקמות ההובלה שלו, מהם הוא מקבל את מזונו. לאחר החיבור הראשוני מתפתחת פקעית של הטפיל מחוץ לשורש, ועליה מתפתחים שורשים צדדיים. השורשים הצדדיים של מינים רבים יכולים לפתח מצצים נוספים שמאפשרים לטפיל חיבור רחב יותר לשורשי פונדקאים. התפתחות המצצים הצדדיים מתאפשרת רק כאשר שורש הטפיל חש בנוכחות שורש אחר על ידו. כאשר הפקעית מגיעה לבגרות היא מפתחת גבעול פריחה (אשכול) שפורץ מעל פני הקרקע ונושא פרחים.
צמחי העלקת, הם טפילים מוחלטים שאינם ירוקים, כלומר - לא מסוגלים לייצר בעצמם חומר אורגני בתהליך הפוטוסינתזה. הם מקבלים מהפונדקאי לא רק את המים הדרושים להם ואת המינרלים, אלא גם את הסוכרים, חומצות האמינו וחומרים אורגנים אחרים הדרושים להתפתחותם. זאת בניגוד לטפילים למחצה כדוגמת דבקון הזית- שנושא עלים ירוקים ומטמיע בעצמו את המינרלים הדרושים לקיומו, בעוד שהספקת המים שלו מגיעה מענפי הפונדקאי הנושא אותו. צמחי העלקת מתחרים על משאבי הצמח ה'מארח', ועל ידי כך הם פוגעים בהתפתחותו. הפגיעה יכולה להתבטא בהקטנת ממדי הפונדקאי, בפחיתת יבול הפירות והזרעים שלו, או בהצהבת העלים. הפונדקאי עלול למות במקרים בם הוא טיפול במספר רב של צמחי עלקת. מצבים קיצוניים כאלה מוכרים בעיקר בשדות חקלאיים.
הגידולים שנפגעים בצורה המסיבית ביותר מן העלקת, הם גזר, חמנית, אפונה ועגבנייה בישראל, ובעולם- מיני סולניים, מצליבים, מורכבים, סוככיים וקטניות שונים. הקושי בהדברת הצמח מגיע גם מהתפשטותו היעילה באמצעות זרעים, שמתניידים ממקום למקום באמצעות וקטורים שונים- החל מפעילות האדם וכלי רכבו, המשך באיתני הטבע כדוגמת מים ורוח, ובמידה רבה ב'עזרת' העברת תוצרת חקלאית ממקום למקום.
תיאור מורפולוגי.
צמחים טפיליים מוחלטים, חסרי כלורופיל לחלוטין, עשבוניים חד או רב-שנתיים, בשרניים במידה מסוימת. החלק העל-אדמתי היחיד הוא גבעול נושא פרחים. הגבעול פשוט, (כמו במין עלקת חרוקה) או מסועף (כמו במין עלקת מצרית).
הפרח דו-שפתני-כלומר, בעל סימטריה דו-צדית בלבד, כאשר השפה העליונה היא בעלת שתי אונות, והשפה התחתונה מעט ארוכה יותר, ומחולקת לשלוש אונות. צלקת הפרח נחלקת לזוג או רביעיית אונות. השחלה עילית. גביע הפרח בעל שיניים או שסוע. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס אשכול או שיבולת.
פרי העלקת הוא מטיפוס הלקט. הזרעים מרובים וקטנים.
מיני הסוג בארץ ישראל.
מובאים בסדר סיסטמטי
נפתלי תשבי
נפתלי-זיו "תלי" תשבי (28 בדצמבר 1952 – 9 באוגוסט 2021) היה פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
חייו.
תשבי נולד בשנת 1952 בירושלים. אביו, ישעיה תשבי, היה חוקר הקבלה, ספרות המחשבה והמוסר והמיסטיקה היהודית. אימו, אסתר לבית תמרי (טייטלבוים) צאצאית הרב ישראל דב לוי שעלה במחצית הראשונה של המאה ה-19 לטבריה, הייתה מורה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
תשבי גדל בירושלים ובשנת 1971 סיים את התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. לאחר מכן הצטרף לעתודה האקדמית, ושירת בצה"ל עד 1980. בשנת 1980 הוענק לו פרס ביטחון ישראל.