סיפורו של גלן מילר (באנגלית: The Glenn Miller Story) הוא סרט ביוגרפי קולנוע אמריקאי משנת 1954 בבימויו של אנתוני מאן, עם ג'יימס סטיוארט וג'ון אליסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מתאר את חייו של מנצח תזמורות הביג באנד, גלן מילר שנספה כשהמטוס בו טס, נפל למימי תעלת למאנש בדרכו לפריז.
הפסקול כולל כמה מיצירותיו המפורסמות של מילר כמלחין ובעיקר כמעבד כמו:
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
בסרט מופיעים אמני ג'אז כמו לואי ארמסטרונג, ריי קוניף, ג'ין קרופה, בן פולק, פרנסיס לנגפורד, ג'וני בסט ועוד.
תקציר העלילה.
לוס אנג'לס 1929, גלן מילר (ג'יימס סטיוארט) מוצא בקושי פרנסה כנגן טרומבון. מדי פעם הוא נאלץ להשאיר את הטרומבון אצל המשכונאי פרנץ (סיג רומן) כדי לקבל הלוואה קטנה. אין לו כסף כדי לקנות מחרוזת פנינים מלאכותיות לחברתו הלן (ג'ון אליסון).
בעזרת ידידו, פסנתרן הג'אז צ'אמי מקגרגור (הארי מורגן) הוא מתקבל כנגן טרומבון ומעבד בביג באנד של בן פולק . לאחר שנתיים הוא מחליט להקים ביג באנד בעזרתו של המפיק דון היינס (צ'ארלס דרייק) והם עוברים לניו יורק משם מתקשר גלן להלן שנמצאת בבולדר קולורדו ומציע לה נישואים והיא מסכימה אף על פי שהיא מאורסת לאחר. הוא עונד לה מחרוזת פנינים.
הלהקה לא מצליחה ובאחד ההופעות שלהם בבוסטון נתקעת המכונית שלהם והלן חשה ברע ומאושפזת והרופא מודיע להם שלא תוכל ללדת. מתוך השפל הזה מגיע סי שריבמן שמנהל אולם הופעות ואוהב את ביצועיו של גלן. הוא תומך בלהקה ומאפשר להם הופעות באולם שלו. תוך זמן קצר מתפרסם גלן בכל ארצות הברית תקליטיו נמצאים בראש הרשימה. הוא רוכש וילה מהודרת ובני הזוג מאמצים בן ובת.
ב-1942 הוא מתנדב לצבא ארצות הברית ומקים תזמורת שמשמיעה בעיקר שירי לכת לחיילים הצועדים בסך.
באחד הפעמים הוא מחליף את שיר הלכת במנגינה של ביג באד וננזף על ידי מפקדו הקולונל אך לפתע מגיע מפקד חילות האוויר של צבא ארצות הברית גנרל הנרי ארנולד (ברטון מקלין), משבח אותו ומסייע בידיו להקים את "תזמורת חיל האוויר של גלן מילר".
לאחר זמן הם מועברים לבריטניה וממשיכים בהופעות לפני החיילים כשבהופעה אחת הם מופצצים על ידי טיל V-1 גרמני.
לאחר הפלישה לנורמנדיה וכיבוש פריז, מתוכננת הופעה בפריז שתשודר ב-BBC לקראת חג המולד. גלן טס לפריז במטוס נורסמן כדי להכין את ההופעה לפני בוא הלהקה אך מטוסו אובד במימי תעלת למאנש.
פורס מוטורס טראקס
פורס מוטורס טראקס (בהינדית: फोर्स मोटर्स ट्रेक्स, באנגלית: Force Motors Trax) הם מספר גרסאות של רכבי שטח המוגדרים "Multi Utility Vehicles" (MUVs) בתצורות SUV, מסחרית, טנדר, ואמבולנס מתוצרת יצרנית הרכב Force Motors אשר מיוצרים בהודו
עמנואל פיליפס פוקס
עמנואל פיליפס פוקס (באנגלית: Emanuel Phillips Fox; 12 במרץ 1865 - 8 באוקטובר 1915) היה צייר אימפרסיוניסטי אוסטרלי.
השכלה.
עמנואל פיליפס פוקס נולד ב-12 במרץ 1865 לצלם אלכסנדר פוקס ורוזטה פיליפס בפיצרוי, מלבורן, ממשפחה של עורכי דין שמשרדם בניו זילנד עדיין קיים. הוא למד אמנות בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בוויקטוריה במלבורן בין השנים 1878 עד 1886. חבריו ללמודים כללו את ג'ון לונגסטאף, פרדריק מק'קבין, דייוויד דייוויס ורופרט באני.
בשנת 1886 הוא נסע לפריז ונרשם לאקדמיה ז'וליאן, שם זכה בפרס הראשון בתחום העיצוב, וכן למד באקול דה בו-ארט (1887–1890), שם כללו מוריו את ויליאם אדולף בוגרו וז'אן -ליאון ג'רום, שניהם היו האמנים המפורסמים ביותר באותה תקופה. בהיותו בבית הספר לאמנות, הוענק לו פרס ראשון לציור. הוא הושפע מאוד מהאסכולה האופנתית האימפרסיוניסטית - ציור באוויר החופשי. הוא הציג בסלון פריז בשנת 1890, וחזר למלבורן באותה שנה.
אוסטרליה.
באוקטובר 1892 פוקס פתח את בית הספר לאמנות במלבורן עם טיודור סנט ג'ורג' טאקר, שם לימד רעיונות וטכניקות אירופיות. הייתה לו השפעה ניכרת כמורה על האמנות האוסטרלית בתקופה זו. בקריירה הקצרה שלו בבית הספר היידלברג, פוקס צוין בזכות קומפוזיציות הדמויות שלו והנופים המאופקים, שצוירו לעיתים קרובות בלילה, תוך שימוש בפלטת צבעים מוגבלי טווח אבל קשורים זה לזה במקסימום עדינות והמצאה", אם לצטט את האמן וחוקר האמנות האוסטרלי ג'יימס גליסון. ייתכן שהדגש על נופים היה לפחות חלקית מענה לביקוש בשוק. ציור ז'אנרי פיגורטיבי שהוכר כאחד הנושאים הטובים ביותר שלו, נותר ללא מכירה עד 1943.
אירופה.
בשנת 1901 הוענקה לו עבודה לצייר תמונה היסטורית של נחיתתו של קפטן קוק לגלריה במלבורן. אחד מהתנאים היו שצריך לצייר את התמונה מעבר לים, ולכן פוקס עזב ללונדון. האקדמיה המלכותית בלונדון וגם הסלון בפריז היו מעוזים של אמנות ממסדית, מרוחקים מהמודרניזם של פיקאסו. הביוגרפית של פוקס, היסטוריונית האמנות רות זובאנס, מתארת ​​את הסלון בפריז כעשיר ב"אלגנטיות ונשיות ... מסונן דרך ניסיון אימפרסיוניסטי והכשרה אקדמית". פוקס זכה להצלחה ניכרת בפריז ובלונדון, והפך בשנת 1894 לאוסטרלי הראשון שזכה במדליית זהב לדיוקן מדרגה שלישית בסלון בפריז.
ב-9 במאי 1905 נישא לאמנית אתל קאריק בכנסיית סנט פיטר, אילינג. הם סיירו באיטליה ובספרד, ואז התמקמו בשנת 1908 בפריז, שם נבחר לעמית בחברה הלאומית לאמנויות יפות. הוא חזר למלבורן לביקור באותה שנה וקיים תערוכת יחיד בגלריית גילדהול. שנתיים לאחר מכן הוא הפך לחבר מלא בחברה הלאומית לאמנויות יפות. האמן האוסטרלי הראשון שזכה לכבוד זה. הוא הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית. בשנת 1912 הוא נבחר לחבר באגודת הציירים הבינלאומית ובאותה שנה בילה זמן בציור בספרד ובאלג'יריה.
חזרה לאוסטרליה.
בשנת 1913 חזר לאוסטרליה, וציין את האירוע בתערוכה של כשבעים עבודות. על התערוכה דווח בהתלהבות בעיתונות המקומית.
מבין העבודות הרשמיות שלו, הנחיתה של קפטן קוק במפרץ בוטניקה, החשובה ביותר ביצירות האלה, הושפעה מהמורה שלו ג'רום. למעשה פוקס עשה עותק של דיוקנו של קפטן קוק של נתנאל דאנס, דמות אייקונית שכנראה נמצאת בכל מקום באוסטרליה.
פוקס נפטר מסרטן בבית חולים בפיצרוי ב-8 באוקטובר 1915.
אשתו הציירת חיה אחריו עוד 36 שנים, אך לא היו להם ילדים. אחיינו לאונרד פיליפס פוקס היה סופר פורה למען מטרות קומוניסטיות והומניטריות.
פוקס מתואר כאמן ש"נשאר מחויב לאסתטיקה של סוף המאה התשע עשרה שנתנה כבוד לאימפרסיוניזם תוך שמירה על הערכים הטונליים של הריאליזם האקדמי".
דיטה קראוס
אדית קראוס (נולדה ב-12 ביולי 1929 בפראג) היא ניצולת שואה, מורה, ציירת ישראלית ממוצא צ'כי וממייסדות בית טרזין. היא גיבורת הספר הספרנית מאושוויץ, מאת: אנטוניו איטורבה, המתאר את תלאותיה במחנה.
ביוגרפיה.
אדית (דיטה) קראוס (נולדה אדית פולאך) נולדה בשנת 1929 בפראג. אביה ד"ר האנס פולאך היה משפטן ולאמה אליזבת. במרץ 1939, פלשו הנאצים לצ'כוסלובקיה וסיפחו אותה. אביה פוטר מעבודתו בשל היותו יהודי. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, שלחו ההורים את דיטה לכפר עד שהסכנה תחלוף ב-1940 חזרה אדית הביתה. דיטה למדה בבית. במקום היחידי בו ניתן היה ליהודים לשהות היה מגרש הספורט. שם פגשה דיטה לראשונה את איש החינוך פרדי הירש.
בנובמבר 1942 גורשה המשפחה לגטו טרזיינשטט. סבה וסבתה קתרינה גורשו לטרזיינשטאט בקיץ אותה שנה. דיטה נשלחה ללון בצריף המיועד לבנות. בזמן הכליאה בגטו עבדה דיטה בחקלאות.
בגטו התקיימו פעילויות חינוכיות ותרבותיות רבות. בין המורים היה פרדי הירש שארגן פעילות ספורט לצד לימודים. בגטו דיטה השתתפה בהעלאת המחזה ברונדיבר. האופרה נכתבה בשנת 1938 על ידי שני יוצרים יהודיים: הנס קראסה (1899–1944), מלחין יהודי יליד פראג, אשר גורש לגטו טרזיינשטט באוגוסט 1942 ונרצח בתאי הגזים בבירקנאו ב-16 באוקטובר 1944; ואדולף הופמייסטר, שכתב את הטקסט לאופרה, משורר שברח מצ'כיה ב-1939 וחזר לפראג לאחר מלחמת העולם השנייה. בנוסף למדה דיטה ציור שהעבירה האמנית פרידל דיקר ברנדייס, בגטו. דיקר ברנדייס גורשה לאושוויץ ונרצחה. ציוריה של קראוס מהמחנה נשמרו והם מצגים בתערוכת קבע של ציורי הילדים במוזיאון היהודי בפראג.
בדצמבר 1943 נשלחו דיטה והוריה לאושוויץ. היא הכריזה שהיא ציירת וכך ניצלו חייה בהתחלה. באושוויץ הוכנסה המשפחה למחנה המשפחות הצ'כיות בבירקנאו. היא הופרדה מאמה שנשלחה לבידוד. האב נפטר לאחר שישה חודשים המחנה.
ספרנית באושוויץ.
דיטה מונתה להיות ספרנית בספרייה הקטנה שהוקמה בבלוק 31. פרדי הירש היה אחראי על בלוק הילדים. בבלוק למדו הילדים ככל שהיה ניתן בתנאים הקשים במחנה.
דיטה החביאה ושמרה על הספרים המעטים שהיו ברשותם. חלק מהספרים אף תפרה והצמידה לבגדיה. יוזף מנגלה רדף אחריה, אף היא לא ויתרה על מה שהחזיק אותם בתנאים הקשים שבמחנה, הקריאה בספרים.
במרץ 1944 נשלחו מחצית מהילדים לתאי הגזים. פרדי הירש מצא את מותו גם הוא. דיטה נשארה בצריף. במאי 1944 עברו דיטה ואמה סלקציה על ידי יוזף מנגלה. דיטה ואמה נשלחו להמבורג שבגרמניה לעבודות כפייה. מהמבורג עברו האם ובתה למחנות העבודה נויגראבן וטיפשטוק. במרץ 1945 נשלחו אדית ואמה למחנה ברגן-בלזן. לאחר שבועות מספר שוחררו על ידי הצבא הבריטי ששיחרר את המחנה. דיטה ואמה עברו למחנה העקורים ברגן-בלזן. ב-29 ביוני 1945, נפטרה אמה של דיטה.
בשנת 2021 יצא לאור הספר הספרנית מאוושוויץ שנכתב אודותיה על ידי אנטוניו איטורבה Antonio Iturbe .
קראוס השיאה את אחת משש המשואות ביום הזיכרון לשואה ביד ושם לציון בשנת 2014.
לאחר המלחמה.