אין תיעוד להעלאה על הבמה של המחזה מימיו של שייקספיר. התיעוד הראשון להצגת המחזה היא עיבודו של נחום טייט שהועלה בתיאטרון דרורי ליין בלונדון ב-1682. המחזאי ג'ון דניס עיבד לפי המחזה את המחזה "הפולש לארצו או הטינה הקטלנית" (The Invader of His Country, or The Fatal Resentment) שהועלה על הבמות ב-1719. ב-1754 השיב השחקן דייוויד גריק את המחזה השייקספירי לבמת הדרורי ליין. גם ממשיך דרכו, השחקן ג'ון פיליפ קמבל נודע בקוריולנוס שלו.
בעת המודרנית זכור לורנס אוליבייה שגילם את התפקיד על במת ה"אולד ויק" בלונדון ב-1937 ושב ושחזר את הופעתו ב-1959 במסגרת הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-1971 גילם את התפקיד אנתוני הופקינס. כן גילמו את התפקיד בבריטניה ובארצות הברית ריצ'רד ברטון, איאן מקלן, פול סקופילד, איאן ריצ'רדסון, טובי סטיבנס, כריסטופר ווקן, מורגן פרימן, קולם פאור ורלף פיינס.
בשנת 1984 הפיק ה-BBC הפקה מצולמת מלאה של המחזה עם אלן הווארד בתפקיד הראשי.
הצגות המחזה בקומדי פראנסז בפריז בחורף 1933 הפכו תדיר לקרבות באולם בין פשיסטים לרפובליקנים, עד שההצגות הופסקו ומנהל התיאטרון פוטר בהחלטת ראש ממשלת צרפת, אדואר דאלאדיה.
ההפקה הידועה ביותר של המחזה בתיאטרון הישראלי היא הפקת התיאטרון הקאמרי מ-1975 בתרגומו של אברהם עוז בבימויו של פיטר דיוז ובהשתתפות עודד תאומי בתפקיד קוריולנוס.
בשנת 2011 ביים רייף פיינס וכיכב בהפקת הסרט "קוריולנוס", במסגרתו מעוצבת הסביבה כסרט מלחמה מודרני לחלוטין.
ב-2016 עלתה הפקת תיאטרון הבימה בבימויו של עירד רובינשטיין ובהשתתפותם של גיל פרנק בתפקיד קוריולנוס וגילה אלמגור בתפקיד וולמניה, אמו.
טנונטוזאורוס
טנונטוזאורוס (שם מדעי: "Tenontosaurus"; משמעות השם: "לטאת גיד") הוא סוג דינוזאור מקבוצת האורניתופודים שחי באזור אמריקה הצפונית המערבית של ימינו מלפני 115 עד 108 מיליון שנים (תת-תור הקרטיקון התחתון). בדומה לשאר האורניתופודים הוא היה אוכל צמחים.
נכון להיום ידועים שני מינים של טנונטוזאורוס: "T." "tilletti" ו-"T." "dossi". הראשון הוא המין המייצג של סוג זה שהתגלה במגוון תצורות בארצות הברית, ואילו השני ידוע רק מתצורת הרי התאומים שבטקסס.
תיאור.
טנונטוזאורוס בוגר הגיע לאורך שנע בין 6.5 ל-8 מטר ולגובה מקסימלי של 3 מטר בעמידה על שתיים (בעמידה על כל ארבע רגליו גובה המותניים היה בין 1.5 ל-1.7 מטר). הוא היה דינוזאור בינוני-גדול, כאשר משקלו נע בין 900 ל-2,000 ק"ג.
התכונה שייחדה את הטנונטוזאורוס מאיגואנודונטים אחרים הייתה זנבו, שהיה ארוך בהרבה מהרגיל אצל קבוצה זו (אורך הזנב מהווה יותר מחצי מהאורך הכולל של החיה) והיה עבה וקשיח מאוד בנוסף. קשיחות הזנב התאפשרה על ידי סדרה של גידים עבים שעברו לאורכו שהתחילו מגב החיה.
מיני הטנונטוזאורוס היו בעלי מקור קשיח בצורת האות "U", ושיניו היו בעלי משטח זוויתי ששימש לחתיכת חלקי הצמחייה שהם אכלו.
היסטוריה.
מאובן הטננוטוזאורוס הראשון התגלה במחוז ביג הורן שבמונטנה בשנת 1903 על ידי משלחת של המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. משלחות נוספות בשנות ה-30 באותו האזור חשפו 18 פרטים נוספים, ומשלחות נוספות בשנות ה-40 חשפו עוד ארבעה. למרות כמות המאובנים הגדולה, החיה לא תוארה רשמית בשנים אלו, אלא רק קיבלה את הכינוי "Tenantosaurus" על ידי ברנום בראון. הכינוי הוא הלחם של המילים היווניות לגיד וללטאה, כאשר הוא מתייחס לגידי הזנב של החיה.
בשנות ה-60, אוניברסיטת ייל ביצעה סדרה של חפירות ממושכות ומקיפות במונטנה ובויומינג בתצורה שהכילה את המאובנים המקוריים של טננוטוזאורוס (תצורת קלוברלי). החפירות הובלו על ידי ג'ון אוסטרום, שיחד עם צוותו גילה יותר מ-40 פרטים חדשים ותיאר ב-1970 את המין "Tenontosaurus tilletti". לימים מחקרים הראו שמין זה היה בעל החוליות הנפוץ ביותר בתצורה, כאשר הוא מצוי פי חמישה מבעל החוליות השני הכי נפוץ, הנודוזאור זאורופלטה.
מאז 1970, מאובנים נוספים רבים של "T." "tilletti" התגלו במקומות רבים ברחבי ארצות הברית, כגון תצורת הקרניים (Antlers Formation) באוקלהומה, תצורת פלאקסי בטקסס, תצורת וואיאן (Wayan) באיידהו, תצורת הר הארז ביוטה ותצורת ארונדל (Arundel) במרילנד. ב-1997 תואר מין נוסף של טנונטוזאורוס, "T." "dossi", אשר נמצא בתצורת הרי התאומים שבטקסס.
פלאוביולוגיה.
תזונה.
הצמחים הנמוכים הנפוצים בבית הגידול של מיני הטנונטוזאורוס היו שרכאים, שרכי עצים וציקסאים, ולכן סביר להניח שהיוו את מרבית התזונה שלהם. צמחים בעלי פרחים ראשוניים יכלו גם להאכל על ידם, בנוסף לחלקים קרובים לקרקע של צמחים חשופי זרע גבוהים כגון גינקו ומחטנאים. צורת המקור והשיניים שלהם אפשרה להם לאכול כל חלק בצמח, כגון עלים, קליפת גזע ואף את פירות הצמח.
טורפים.
מאובני שיניים ואף שלדים שלמים יותר של דינוזאורים דרומאוזאוריים טורפים מהסוג דיינוניכוס התגלו מס' פעמים בקרבה רבה לפרטים של "T." "tilletti"- פרטי טנונטוזאורוס נמצאו ביותר מ-50 אתרי חפירה, כאשר 14 מהם הכילו גם מאובני דיינוניכוס. לפי מחקר שפורסם ב-1995, רק 6 מהאתרים שמכילים שרידי דיינוניכוס לא מכילים שרידים של פרטי טנונטוזאורוס, ומאובני דינוניכוס כמעט אף פעם לא מופיעים יחד עם חיות צמחוניות אחרות. כאשר מסכמים את נתונים אלו, כ-20% משרידי הטנונטוזאורוס שהתגלו נמצאו יחד עם שרידי דיינוניכוס, מה שהניע מדענים מסוימים לשער שהסוג דיינוניכוס היה הטורף העיקרי של מיני הטנונטוזאורוס.
עם זאת, טנונטוזואורס בוגר היה גדול בהרבה מדיינוניכוס בוגר, מה שלא אפשר לדיינוניכוס יחיד להרוג טנונטוזואורס בוגר. המדענים שטענו שהסוג דיינוניכוס היה הטורף העיקרי של מיני הטנונטוזאורוס הסתמכו על ההשערה שדרומאוזאוריים צדו בלהקות, אך השערה זו כיום נראית כמאוד שנוייה במחלקות לאור העובדה שעדיין לא נמצאו ראיות ישירות שיתמכו בה במאובנים ושציד בשיתוף פעולה מתואם בין כמה פרטים כמעט ולא נראית בקרובים בני ימינו של דינוזאורים כגון ציפורים וזוחלים. במקרה הפרטי של דיינוניכוס, נמצאו ראיות שפרטים שנמצאו עם שרידי טנונטוזאורוס תקפו ואכלו גם אחד את השני, מה שמעיד על התאספות של כמה פרטים סביב טנונטוזאורוס שכבר מת כאשר הם תוקפים אחד את השני בלהט הרגע עקב שאיפה לקחת לעצמם את כל הבשר. כיום מדענים סבורים שדיינוניכוס תקפו רק פרטי טנונטוזואורס צעירים ויכלו לאכול פרטים בוגרים לאחר מותם, מה שנתמך על ידי העובדה שפרטי טנונטוזאורוס שנמצאים עם פרטי דיינוניכוס אינם בגודל המקסימלי לסוג זה, כאשר הטורפים העיקריים של פרטים בוגרים היו אלוזאורואידים גדולים שחיו באותו זמן ומקום, כגון אקרוקנתוזאורוס.
גדילה.
מאובן אחד של טננוטוזאורוס נמצא עם שאריות של רקמת מח עצם על הירך והשוקה שלו הנקראת "עצם מדולרית" ("Medullary bone"). עצם זאת נצפית גם בעופות בנות ימינו ומהווה מקור סידן לנקבות לפני ובמהלך הטלת הביצים לצורך בניית הקליפה. עצמות מודלריות נוספות נמצאו גם במאובנים של אלוזאורוס וטירנוזאורוס, מה שאומר שמדובר בתכונה קדומה שהורשה לאורניתופודים ותרפודים (כולל עופות) מהאב הקדמון המשותף שלהם. נקבת הטננונטוזאורוס הנ"ל נקבעה כבת 8 במותה והייתה קטנה יותר מהפרטים הכי גדולים שנמצאו, מה שאומר שמיני הטננוטוזאוריוס הגיעו לבגרות מינית לפני שסיימו לגדול. כמו כן, מחקר היסטולוגי שנעשה על מאובנים של "T." "tilletti" הראה שהם גדלו מאוד מהר עד להיותם מתבגרים, כאשר הגדילה נהייתה איטית יותר קרוב להתבגרות עצמה (בניגוד לאיגואנודונטים אחרים).
פלאואקולוגיה.
הטנונטוזאורוס הוא בעל החוליות הנפוץ ביותר בתצורת קלוברלי האמריקאית, שם הוא נפוץ פי חמישה מבעל החוליות השני הכי נפוץ (הנודוזאור זאורופלטה). בפרט "אבן בוץ של הכבשה הקטנה" (Little Sheep Mudstone Member) בתצורה הנ"ל הטנונטוזאורוס הוא אוכל העשב היחיד, ונמצאו איתו מאובנים של דיינוניכוס יחד עם שרידי אלוזאור וגוניופוליד (קרוב משפחה של התנינאים המודרניים שנראה וחי כמוהם) שעדיין לא שויכו למין ספציפי. בפרטים נוספים בתצורה המייצגים את גיל האפטיאן האמצעי והלאה התצורה ישנו שינוי במגוון הביולוגי כתוצאה משינוי ניכר באקלים: מאובני טנונטוזאורוס נמצאים יחד עם הפארקוזאור הנדיר זפירוזאורוס, האובירפטורוזאור מיקרוונאטור ושרידים של זאורופוד דמויי-טיטאנוזאור ואורניתומימי שעדיין לא שויכו למין ספציפי.
מגוון המינים הנ"ל היה דומה לתצורות אחרות בהם נמצא הטנונטוזאורוס כגון תצורת הקרניים המשתרעת מדרום מערב ארקנסו דרך דרום מזרח אוקלהומה עד צפון מזרח טקסס. למרות שתצורה זו לא תוארכה רדיומטרית, מגוון המינים הקיים בה תואם לתצורות קרובות שכן תוארכו, מה שהוביל מדענים להסיק שהתצורה מייצגת את גיל האלביאן (110 מיליון שנה לפנה"ס). האזור הנ"ל היה מישור הצפה עם נהר שהתנקז לים פנימי רדוד בתוך היבשת, שיהפוך מאוחר יותר לים הפנימי המערבי. מישור ההצפה הכיל יערות טרופיים וסוב-טרופיים, דלתאות וביצות בדומה ללואיזיאנה המודרנית. המין "T." "tilletti" חי בסביבה הזו יחד עם דינוזאורים כמו הדיינוניכוס, זאורופודים כמו האסטרודון והזאורופוסידון והקרנוזאור אקרוקנתוזאורוס שהיה טורף העל של בית הגידול. גם בתצורת הקרניים הטנונטוזאורוס הוא בעל החוליות הנפוץ ביותר שנמצא בה.
בתרבות.
הטנונטוזאורוס נראה במספר סרטים וסדרות:
אלפרד דרייק
אלפרד דרייק (באנגלית: Alfred Drake; 7 באוקטובר 1914 - 25 ביולי 1992) היה שחקן תיאטרון וזמר אמריקאי, ידוע בעיקר בשל תפקידיו במחזות זמר בברודוויי.
תולדות חייו.