צפירי הקורדילרים הם אוכלי עשב מובהקים, ומבלים את רוב זמנם במרעה. התזונה שלהם כוללת עשבים, עשבי תיבול, ססקיה, שרכים, טחב, חזזיות, מלח, שיחים, וכן ענפים ועלים של עצי מחט במקומות שבית גידולם מתחת לקו העצים; בשבי תזונתם גם עשויה לכלול דגנים, אספסת, פירות וירקות. צפירים אלה ידועים במהירות ובזריזות יוצאת דופן שלהם בשטח תלול, וכבר נצפו גומאים 450 מטר בשטח הררי אנכי בזמן של 20 דקות בלבד. שטחם הקבוע הוא כ-23 קמ"ר בממוצע, אם כי בחורף השטח הקבוע קטן בהרבה. צפיפות האוכלוסייה משתנה במידה רבה (עד 14 חיות לקמ"ר), והממוצע הוא כנראה בין 2-1 צפירים לקמ"ר. קרבות בין זכרים יריבים הם די נדירים אולם כשהם מתרחשים הם הופכים להיות אכזריים מאוד, ולעיתים קרובות גורמים לפציעה חמורה ואף למוות של אחד מהם. במהלך הקרב הם מנסים לתקוע את קרניהם החדות בכל חלקי גוף היריב, ובעיקר בחלק האחורי הרך שבו קל יותר לגרום לחתכים. גם מחוץ לעונת הרבייה הצפירים אגרסיביים למדי, ואף הנקבות יכולות להילחם ביניהם על מקורות מזון או עם נראה להם שיש איום על הגדי. בדומה לזכרים קרבות ממשיים ביניהן נדירים, ולעיתים רחוקות יגרמו לפציעה או מוות. כדי להימנע מלחימה, הצפירים מותחים את צווארם על הקרקע ותנוחה זאת מאותתת על אי לוחמה או כניעה. צפירים צעירים מנסים לפעמים להילחם עם זכרים בוגרים, ובדרך כלל אימותיהם ינסו להבריחם משם.
באזורים נמוכים מתחת לקו העצים, הנקבות גם ישתמשו ביכולות הלחימה שלהם כדי להגן על עצמם ועל גדייהם מפני טורפים שונים. באזורים אלה הטורפים של צפיר הקורדילרים כוללים זאבים, גרגרנים, שונרים וכן דובי גריזלי שעלולים להרוג הן בוגרים והן צעירים כאשר יש להם הזדמנות. עם זאת הטורף העיקרי והמסוכן ביותר לצפיר הוא פומת ההרים, אשר גדולה וחזקה מספיק כדי להכניע צפיר גדול וכן די זריזה כדי לרדוף אחריו בבית גידולו ההררי והסלעי. למרות שקרנייהם מגינות עליהם בהצלחה מרוב הטורפים, הם די חסרי אונים בהגנה על גדיים קטנים מתפיסה על ידי העיט הזהוב. הנקבות עלולות להיות תוקפניות גם לאוכלי עשב אחרים בשטחם, ותועדו מספר פעמים בהם הם ניסו לגרש כבש גדול-קרניים זכר שחדר לטריטוריה שלהם ללא הצלחה כיוון שהלה היה יותר חזק מהם.
צפירי הקורדילרים עלולים להיות אגרסיביים כלפי בני אדם, ודווח על אדם אחד שנהרג מתקיפת צפיר זכר.
עונת הרבייה מתרחשת מחודש נובמבר עד ינואר, כאשר הלידות מתרחשות בסוף מאי ותחילת יוני. ההריון נמשך 180-175 יום לאחריהם נולד גדי אחד (או שניים לעיתים רחוקות) במשקל של 3 ק"ג. לאחר הלידה הנקבה מלקקת את הגדי עד שהוא יבש, וכן אוכלת את השליה כדי שהריח לא ימשוך טורפים. מספר שעות לאחר הלידה הגדיים כבר מתחילים או מנסים לרוץ ולטפס על המדרונות ומסוגלים לעקוב אחר אימם לאחר שבוע. למרות שהגדיים נגמלים לאחר שישה חודשים הם נשארים עם אימם קרוב לשנה, או עד שהיא תבריח אותם כאשר היא תמליט גדי חדש; הנקבה מגינה בקנאות על צאצאיה מסכנות, וניצבת מעליהם כאשר היא מתמודדת עם טורפים, או הולכת לפניהם בירידה במדרונות תלולים כדי לעצור אותם במקרה של החלקה. הגדיים מגיעים לבגרות בסביבות 5-2.5 שנים.
בטבע הצפירים חיים לרוב 15-12 שנים, כאשר תמותת הזכר גבוהה בהרבה מתמותת הנקבה ועל פי רוב הוא אינו שורד יותר מ-10 שנים בשל הקרבות הרבים, ואילו הנקבות לעומת זאת יכולות לשרוד עד 16 שנים; תוחלת החיים שלהם מוגבלת על ידי השחיקה של קרניהם המונעת מהם הגנה יעילה. בגני חיות לעומת זאת, הם יכולים לחיות לפחות 16 עד 20 שנים.
איומים ושימור.
בשל בית גידולו הבלתי נגיש, צפיר הקורדילרים הוא אחד מהיונקים האמריקאים שהכי פחות מושפע מפעילות אנושית ובהתאם לכך מצבו מוגדר על פי IUCN כ-"ללא חשש" (LC) ובעל מגמת אוכלוסייה יציבה. בעלי חיים אלה מוגנים במידה רבה מפני איומים, ולמרות שיש אפשרות לצודם עם רישיון בשתי המדינות יש פיקוח חמור על הציד. צפירים אלה רגישים יותר להפרעות אנושיות מיונקים אחרים, וההפרעה העיקרית היא הטרדה של מטוסים שחולפים מעליהם בהרים. הגדלת השימוש במטוסים פרטיים או תעשייתיים מעל בית גידולם היא הדאגה היחידה כיום לשימורם. צפיר הקורדילרים מצוי במספר רב של אזורים מוגנים כגון: הר ראשמור, הפארק הלאומי גליישר (הצפיר נחשב בו כסמל של הפארק), הפארק הלאומי ילוסטון, הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, הפארק הלאומי גליישר ביי, פארק טאטשנשיני-אלסק ועוד. מלבד זאת קיימים ארגונים פרטיים האוספים כסף לפעולות שימורו. בקולורדו יש כל שנה מכירה פומבית והגרלה של שני רישיונות ציד, כשהכסף הנאסף בהם מועבר למחקר ושימור הצפיר.
מספרים.
האוכלוסייה הקנדית נאמדת בסביבות 44,000 עד 72,000 צפירים המחולקים במדינות הבאות: 2,750 באלברטה; 67,000-39,000 בקולומביה הבריטית; 1,000 בטריטוריות הצפון מערביות, ו-1,400 ביוקון. הערכות האחרונות בארצות הברית הן בסביבות 36,000 ל-47,000 צפירים, כאשר 12,000 מתוכם מצויים מוושינגטון ועד טקסס, ובסביבות 33,000-24,000 באלסקה.
מופלון
כבש ביגהורן
צפיר השלג
עז הרים
יעל ההרים
כבש הבר
כבש הערבה
אטיראו (עיר)
אטיראו () היא עיר הנמל הראשית של קזחסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה במערב המדינה כ-1,490 ק"מ דרום-מערבית לבירה נור-סולטן. העיר היא טרנסקונטיננטלית (בין-יבשתית) ומהווה את הגבול הגאוגרפי בין יבשת אירופה ויבשת אסיה, נהר אורל זורם לתוך הים הכספי דרך העיר. אטיראו מדורגת במקום העשירי ברשימת הערים הגדולות של קזחסטן, נכון ל-1 בינואר 2021 אוכלוסיית העיר מונה 295,496 בני אדם.
היסטוריה.
העיר הוקמה בשנת 1640 על ידי הסוחר הרוסי מיכאיל גורייב, שהקים יישוב סביב מצודה, עם השנים נקראה העיר בשמות: "יאיצ'קי", "יאיצ'קי תחתונה" ו"אוסט-יאיצ'קי". בשנת 1885 קיבלה מעמד של עיר. מאז שנת 1708 ובתקופת השלטון הסובייטי נקראה העיר "גורייב" (ברוסית: "Гурьев") כמחווה למייסדה של העיר. ומשנת 1991 נקראת העיר בשמה הנוכחי.
כלכלה ותחבורה.
אטיראו נחשבת לעיר נמל ראשית של קזחסטן בים הכספי הנמל ממוקם בדלתא של נהר אורל. בית זיקוק לנפט השלישי בגודלו בקזחסטן ממוקם באטיראו. בית הזיקוק בעל קיבולת של 16,600 מ"ק ליום בשנת 2012.
בקרבת העיר קיים "נמל התעופה הבינלאומי של אטיראו", המפעיל טיסות לרוסיה, הולנד, אזרבייג'ן וטורקיה, וכמו כן טיסות פנים. בעיר קיימת תחנת רכבת המקשרת את העיר לכל חלקי המדינה. בעיר פועלת "אוניברסיטת אטיראו" וסניף גדול של הבנק הרוסי סברבנק.
ספורט.
בעיר קיימת קבוצת כדורסל בשם ברסי אטיראו, המתמודדת בליגת הכדורסל הקזחית והליגה הבלטית, שהיא מחזיקת הגביע לעונת 2008/09 ואלופת הליגה לעונת 2010/11. בעיר קבוצת כדורגל בשם אטיראו המתמודדת בליגת העל הקזחית, שהיא סגנית האלופה לעונות 2000/01, 2001/02, ומחזיקת הגביע הקזחי לעונת 2008/09. בעבר זכתה קבוצת "ינבק גורייב" (Yenbek Guryev) מהעיר באליפות הליגה הקזחית בשנת 1960. כמו כן קיימת קבוצת הוקי קרח בשם בייבאריס אטיראו המתמודדת בליגה הבכירה, שהיא האלופה לעונות 2010/11, 2011/12.
ערים תאומות.
תמונות מהעיר
מזאמה (הר געש)
הר מזאמה (באנגלית: Mount Mazama) הוא הר געש שכבתי שהתמוטט השוכן במחוז קלאמת בחלקה של מדינת אורגון ברכס קסקייד, והוא חלק מהקשת הגעשית של הקסקייד - קשת געשית המשתרעת מצפון קליפורניה בארצות הברית ועד לדרום-מערב קולומביה הבריטית בקנדה. בתוך הקלדרה שנוצרה מהתמוטטות הר הגעש שוכן אגם קרייטר לייק, וכל ההר שוכן בתחומי הפארק הלאומי קרייטר לייק.
מזאמה נהרס בהתפרצות געשית שהתרחשה בשנת 5,677 לפנה"ס (150± שנים). ההתפרצות הקטינה את גובהו המשוער של ההר, כ-3,700 מטרים, בכ-1,500 מטרים. מרבית החומר ממנו היה עשוי הר הגעש צנחה לתוך צינור ההזנה של הלבה ולתוך תא המאגמה שהתרוקנו לאחר ההתפרצות. הנקודה הגבוהה כיום בהר היא פסגת הילמן (Hillman Peak) השוכנת על שפת הקלדרה בגובה 2,487 מטרים.
השם ניתן להר ב-1896 כאשר מועדון מטפסים מפורטלנד המכונה "המזאמאס" (The Mazamas), שנוסד שנתיים לפני כן, ארגן ביקור בקרייטר לייק. חברי המועדון קראו לפסגת ההר "הר מזאמה", על שם מועדונם. מקור שם המועדון בשפת נאוואטל הוא המזאמה - מין ממשפחת האייליים המצוי במקסיקו ובדרום אמריקה.
היסטוריה.
היסטוריה גאולוגית.
שלב הצמיחה.
הר מזאמה החל לצמוח בפליסטוקן, לפני כ-400,000 שנים, בעיקר מקילוחי לבה שהיו מעורבים בחומרים פירוקלסטיים. עוביים של קילוחים מוקדמים אלו נע בין 6 ל-9 מטרים והם התגבשו במשך כמה שנים עד כמה מאות שנים. כמה חרוטי מגן נוצרו כתוצאה מקילוחים אלו, ומספר רב של חרוטי אפר צמחו באזור הסמוך (חלקם חרוטים טפילים). התפרצויות עזות יותר החלו לפני כ-75,000 שנים וגרמו לבניית רצף הרי געש שכבתיים בקו שכיוונו כלפי מערב.
התפרצויות בונות חרוטים געשיים נמשכו עד לפני כ-50,000 שנים כאשר לבה אנדזיטית זרמה במורד המדרונות הצפוניים והדרום-מערביים של הר מזאמה. ההתפרצויות התחוללו מלועות שונים, כשתוצאת כל ההתפרצויות הייתה הר געש מורכב הבנוי מחרוטי מגן וחרוטים מורכבים חופפים שגובהו הגיע ל-3,400 מטרים. עקב כך, היה להר מזאמה בסיס רחב ומדרונותיו לא היו כה תלולים כמו הר שסטה המצוי באותו רכס.
העשרה בסיליקה.