ב-19 בספטמבר 2014, הודיעה רשות השידור האוקראינית על פרישתה מאירוויזיון 2015 בשל משבריה הפוליטיים. עם זאת, שידרה אוקראינה את התחרות. ב-23 במאי 2015, הביעה אוקראינה התעניינות בחזרה עתידית לאירוויזיון 2016, וב-16 בספטמבר, נמנתה ברשימת המדינות המשתתפות בתחרות. לאחר שזכתה בתחרות עם השיר "1944" משל ג'מאלה, הפכה אוקראינה למדינה היחידה ממזרח אירופה שזכה בתחרות יותר מפעם אחת. על אף שזכתה בתחרות עם 534 נקודות, אוקראינה לא הגיעה למקום הראשון הן בהצבעת השופטים והן בהצבעת הקהל. בשנת 2017, כשאירחה את התחרות, העפילה אוקראינה לגמר אוטומטית. עם זאת, עם תום ספירת הקולות, הגיעה המדינה למקום ה-24 עם 36 נקודות, המיקום הנמוך ביותר בתולדותיה בתחרות.
ב-23 בפברואר 2019, נערך גמר הקדם האוקראיני לאירוויזיון 2019, בו זכתה מארוב עם השיר "Siren Song". בשל המתיחות בין אוקראינה לרוסיה, מחייבת רשות השידור האוקראינית את נציגיה לחתום על חוזה ויתור על הופעתם ברוסיה. מאחר שמרבית הקריירה של מאורב מנוהלת ברוסיה, היא ויתרה על הזכות לייצוג המדינה. רשות השידור האוקראינית הציעה את ללהקת "Freedom Jazz" וללהקת קזקה, שזכו המקום השני והשלישי בהתאמה, אך אלו דחו אותה, וסירבו לחתום על החוזה. ב-27 בפברואר 2019, הודיעה רשות השידור האוקראינית על פרישתה מן התחרות.
בשנת 2020, זכתה להקת גו איי בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2020, עם השיר "Solovey", אולם התחרות בוטלה עקב מגפת הקורונה. לאחר ההכרזה על ביטול התחרות, אשררה אוקראינה את השתתפותה של הלהקה באירוויזיון 2021 עם השיר "Shum". ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום החמישי עם 364 נקודות.
יחסי אוקראינה–רוסיה באירוויזיון.
רוסיה הצטרפה לתחרות בשנת 1994, כשנתיים לאחר פירוק ברית המועצות. תחילה, שתי המדינות נהגו להעניק את מרבית נקודותיהן זו לזו. עם העצמת הסכסוך האוקראיני–רוסי על חצי האי קרים ב-2014, החלו שתי המדינות להתעמת ולהעביר מסרים פוליטיים אחת נגד השנייה בשירם.
באירוויזיון 2007, הוכרה ורקה סרדוצ'קה כנציגת אוקראינה לאירוויזיון על ידי רשות השידור האוקראינית, עם השיר "Dancing Lasha Tumbai". לאחר יציאתו, טענו רבים כי השיר מכיל סאבטקסט פוליטי, דבר אסור על פי חוקי האירוויזיון. הם טענו כי השיר מכיל התייחסות לכיכר בעיר קייב, "מאידאן נזאלז'נוסטי", שידועה בהפגנותיה במהלך המהפכה הכתומה, וכי הביטוי "Lasha Tumbai" נשמע כמו "Russia Goodbye" (בעברית: "להתראות רוסיה"). טענות אלו הוכחשו על ידי סרדוצ'קה ורשות השידור האוקראינית, שטענה כי "Lasha Tumbai" הוא ביטוי במונגולית, שפירושו "חמאה מחובצת". במהלך ריאיון בערוץ הראשון, הסביר דובר משרד החוץ המונגולי כי הביטוי לא קיים בשפה המונגולית, וככל הנראה, מדובר בג'יבריש. לאחר שידור הריאיון, אמרה סרדוצ'קה כי הביטוי הוא חסר משמעות, ונועד לשמש כחריזה למילות השיר.
בשנת 2016, ניצחה אוקראינה בתחרות עם השיר "1944", משל ג'מאלה. במרכז מילות השיר עומד גירוש הטטרים מקרים שאירע בשנות ה-40. הגירוש בוצע כחלק מכניסתה של ברית המועצות לטובתה של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה. בריאיון לדוברות האירוויזיון סיפרה ג'מאלה כי השיר נכתב בהשראת סיפורה ש סבתא רבתא שלה, שהייתה בשנות ה-20 לחייה כשגורשה יחד עם חמשת ילדיה למרכז אסיה. פוליטיקאים רוסים מן הפרלמנט הרוסי דוגמת מריה זכארובה, זעמו על זכיית השיר, וטענו כי איגוד השידור האירופי היה צריך לפסול את השיר כשיצא. "השיר הוא הכרזה פוליטית מובהקת, הרומזת על סיפוח חצי האי קרים לרוסיה. על פי חוקי התחרות, אסורה ההשתתפות לשירים בעלי אופי פוליטי", משרד החוץ של רוסיה הצהיר. סרגיי לזרב, נציג רוסיה לאותה תחרות, בירך את ג'מאלה על ניצחונה חרף חילופי האשמות בין שתי המדינות.
היסטוריית הצבעות.
היסטוריית ההצבעות של אוקראינה נכון ל-2021:
אמיל פקנהים
אמיל פאקנהים
אמיל פקנהיים
קריסטי קובנטרי
ארגז (פירושונים)
בן וואלאס
קולורדו (פירושונים)
ריקי-טיקי-טאבי
ריקי-טיקי-טאבי (במקור Rikki-Tikki-Tavi) הוא סיפור מאת רודיארד קיפלינג שנכלל באסופת הסיפורים המפורסמת שלו, ספר הג'ונגל, שראתה אור בשנת 1894. הסיפור קרוי על שמו של בן-נמיות עז-רוח ובקורותיו הוא עוסק.
הסיפור אהוב במיוחד על מעריצי כתבי קיפלינג, נודע בנימתו הרצינית והמבעיתה וחורג מהנוסחה הרגילה של גיבור-מביס-נבל בין היתר בשל סגנונו הפרוזאי הגבוה והשירים על הגיבור. הסיפור הופיע פעמים רבות באנתולוגיות בנפרד מהאוסף המקורי ואף יצא לאור כספר בפני עצמו. הסיפור זכה לעיבוד למדיום הטלוויזיוני במסגרת תוכנית אנימציה שיצר האנימטור צ'אק ג'ונס בשנת 1975 בקריינותו של אורסון וולס. באותה השנה הסיפור עובד גם לסרט אנימציה קצר בברית המועצות, בשינויים קלים בהתאם לתקינות הפוליטית הסובייטית.
עלילה.
משפחה אנגלית שעברה לבונגלו בקנטון סוגאולי הבריטית במדינת ביהר שבהודו, מצילה בן-נמיות צעיר שכמעט טבע למוות בסערה, ומחליטה לגדלו כחיית מחמד. הם קוראים לו ריקי-טיקי, וכשהוא מתאושש וצובר כוחות מחודשים הוא מתחיל להסתובב ברחבי האחוזה ועד מהרה מתעמת עם זוג נחשי קוברת המשקפיים מאיימים וקטלניים, נאג (המילה ההינדית לקוברה) ובת-זוגו הנוראה ממנו נאגאינה, שמשלו בכיפה בגן לפני שהבית אוכלס. לאחר מפגשו הראשון בקוברות, נאלץ ריקי להילחם לראשונה בנחש חולות זעיר (קרייט), המסכן את הנער טדי. אף שריקי צעיר וחסר ניסיון, ואילו הנחש מסוכן מהקוברות בשל קוטנו וארסו, מצליח ריקי לגבור עליו ולהורגו.
במקביל, חוששת נאגאינה לשלום צאצאיה העומדים לבקוע מביציהם, ביודעה שמשמעות נוכחותה של נמייה בוגרת באזור היא מוות לה ולמשפחתה. היא דוחקת בנאג להרוג את המשפחה כדי לרוקן את הבית מיושביו ולאלץ את ריקי לחפש מקום מגורים אחר. היא מזכירה לו שהביצים תבקענה בקרוב והצאצאים יזדקקו למרחב מחיה שלו. נאג מסתנן אל תוך הבית באישון ליל ומציב בשירותים מארב לאבי המשפחה שצפוי להיכנס לפנות בוקר. ריקי מתנפל עליו מאחור ונאחז בשיניו בחלקו האחורי של צווארו של נאג מבלי להרפות בעת שהאחרון משתולל ומקים מהומה בשירותים, המעירה את אבי המשפחה שבוצעו לשניים בירי רובה ציד וכמעט פוגע גם בריקי. נאג מושלך לערימת האשפה שם נאגאינה מתאבלת עליו ונשבעת לנקום את דמו.
ריקי, ער לאיום הנשקף ממנה, מגייס לעזרתו ציפור שיר על מנת שתסיח את דעתה של נאגאינה מביציה ותרחיק אותה מהן בעת שהוא יתור אחריהן להשמידן. הפעולה מצליחה וריקי משמיד את רוב הביצים, אך נאגאינה נתקלת במשפחה הסועדת ארוחת ערב בגינה ומאיימת להכיש למוות את הנער. ריקי מוזעק, חש למקום עם ביצת נחש האחרונה שנותרה ומתגרה בנאגאינה באומרו כי הוא הרג את נאג ולא אבי המשפחה, ובכך מסיח את דעתה ומאפשר לאבי המשפחה להרחיק את בנו מהסכנה. נאגאינה חוטפת את הביצה ופותחת במנוסה אל עבר מחילתה בעוד ריקי דולק בעקבותיה ונכנס גם הוא אל המחילה. הקרב התת-קרקעי אינו מתואר בסיפור אך לאחר שהות ארוכה, ריקי יוצא מהמחילה מנצח לאחר שקטל את נאגאינה. ריקי מעביר את שארית חייו בהגנו על חצר המשפחה אליה אף נחש אינו מעז להתקרב עוד.
לרטיג
אמיר גניאל
אמיר גניאל (6 בינואר 1963 - 14 במאי 2018) היה שחיין ישראלי, מגדולי שחייני ישראל בכל הזמנים. היה רופא כירורג במחלקה לניתוחי חזה ולב בבית חולים סורוקה בבאר שבע ובבית-החולים איכילוב בתל אביב.
היה אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באליפות העולם (ברלין 1978) במדי נבחרת ישראל. נבחר לייצג את ישראל באולימפיאדת מוסקבה (1980) אך בשל החרם המערבי שהובילה ארצות הברית ומדינת ישראל הצטרפה אליו, נמנע ממנו להשתתף במשחקים אלה.
בגילאים הצעירים היה השחיין המהיר בעולם לגילו. בגיל 13 ו-7 חודשים קבע שיא ישראלי לבוגרים ובכך היה לשחיין הצעיר ביותר בישראל שקבע שיא לבוגרים. שני שיאי נערים שלו מחזיקים מעמד כבר 45 שנה (נכון ל-2021) והם השיאים הוותיקים ביותר בישראל. הוא התמחה בסגנון החתירה למרחקים ארוכים. בעל 8 מדליות מהמכביה, מהן 2 זהב. שחה בקבוצת מכבי תל אביב.
גניאל היה השחיין הישראלי המעוטר ביותר בתחרות שמונה האומות (התחרות הבינלאומית השנתית שבה ישראל השתתפה במשך יותר משני עשורים), לאחר שזכה ב-12 מדליות, מהן 8 אישיות, 6 זהב (4 אישיות), 2 כסף (1 אישית), ו-4 ארד (3 אישיות).
ביוגרפיה.
אמיר גניאל נולד ב-6 בינואר 1963, בן לאורי ודליה גניאל. בקיץ 1970 החל להתאמן בקליפורניה, שם התגורר עם משפחתו בשל עבודת הפוסט-דוקטורט של אביו. כשחזר לארץ התאמן רק בחודשי הקיץ בבריכת השחייה של מכון ויצמן ברחובות בהדרכת עמוס הרדי, שחיין ושחקן כדורמים בעבר שהיה באותה תקופה דוקטורנט בפיזיקה.
בקיץ 1973, באליפות הגילאים של ישראל בשחייה שנערכה בבית אלפא, זכה גניאל לראשונה במקום הראשון במשחים ל-50 מטר חזה, 100 מטר חזה ול-50 מטר חופשי בשיאי גילאים חדשים. במשחה ל-100 מטר חופשי סיים במקום שני.
בשנת 1974, באליפות הגילאים של ישראל בשחייה, זכה גניאל במקום הראשון במשחים ל-50 מטר חופשי, 100 מטר חופשי ול-100 מטר חזה, בשיאי גילאים חדשים. אותה שנה הוא הצטרף לתוכנית לטיפוח ספורטאים צעירים מצטיינים והחל להתאמן תחת שרביטו של יוסף טלקי.
בנובמבר 1974 עבר גניאל כריתת גוש ממאיר משוק רגל ימין ולכן הפסיק להתאמן למשך כחצי שנה ואחר כך חזר לפעילות במכון ויצמן בלבד.
ביולי 1975 עבר שבר חוזר ברגל ימין שמנע ממנו השתתפות באליפות הגילאים של ישראל בשחייה.