רגימנט הכחולים והמלכותיים מורכב משלושה אסקדרונים (squadron), שניים מהם משמשים יחידות סיור משוריינות המבוססות על רק"מי סיור שונים כגון הווריור. האסקדרון השלישי משמש יחידת פרשים ייצוגית אשר מוצבת דרך קבע בלונדון וחייליה שומרים באופן ייצוגי במספר מוקדים מרכזיים בעיר ובאתרי המלוכה הבריטית.
במלחמת פוקלנד ב-1982 השתתפו שני אסקדרונים של הרגימנט בקרבות באי המזרחי באיי פוקלנד כשהן חמושות בטנקים קלים מדגמי סקורפיון וסימיטר.
מרדכי אלישיב-פרידמן
קיטי הארט מוקסון
קיטי הארט-מוקסון (נולדה ב-1 בדצמבר 1926) היא ניצולת שואה פולניה-אנגליה. היא נשלחה למחנה העבודה אושוויץ בשנת 1943 בגיל 16, שם שרדה במשך שנתיים, וגם הייתה כלואה במחנות אחרים. זמן קצר לאחר שחרורה באפריל 1945 על ידי חיילים אמריקאים, היא עברה לאנגליה עם אימה. היא התחתנה והקדישה את חייה להעלאת המודעות לשואה. היא כתבה שתי אוטוביוגרפיות הנקראות "אני חיה" ו"בחזרה לאושוויץ".
אהרון שוורץ
בקע (גאולוגיה)
בקע הוא שקע צר וארוך בקרום כדור הארץ, המשתרע לאורכו של העתק נרחב. היווצרות בקעים ארוכים אופיינית לתהליך של היפרדות לוחות טקטוניים וביקוע יבשות-על. לאורך שולי הבקע עשוי להתפתח עמק ביקוע.
כאשר הבקע מתמלא מים, יכול להיווצר מקווה מים – אגם בקע דוגמת הכנרת ואגמי הבקע הסורי-אפריקני, ואף אוקיינוס. בתחתית הבקע יכול להתאסף סלע געשי, ופעילות געשית היא מרכיב נפוץ, אם כי לא בהכרח קיים, בבקעים.
כאשר בקע היוצא מצומת משולש אינו מתפתח לכדי אוקיינוס, הוא נקרא בקע כושל.
חומצה גאמא-אמינובוטירית
שלושת החוקים של ארתור סי. קלארק
אגם סן מרטין
אגם סן מרטין (כפי שהוא מכונה בארגנטינה; בספרדית Lago San Martin) או אגם או'היגינס (כפי שהוא מכונה בצ'ילה; בספרדית Lago O'Higgins) הוא אגם קרחוני בפטגוניה הממוקם בין אזור אייסן דל חנרל קרלוס איבנז דל קמפו (Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo) שבצ'ילה לבין פרובינציית סנטה קרוס שבארגנטינה.
האגם נמצא בגובה 250 מטר מעל פני הים, שטחו 1,013 קמ"ר ואורך קו החוף שלו 525 ק"מ. ממבט מלמעלה, האגם מורכב ממספר עמקים דמויי אצבעות, מתוכם 554 קמ"ר בשטח צ'ילה ו-459 קמ"ר בשטח ארגנטינה. אגם סן מרטין הוא האגם העמוק ביותר באמריקות, עם עומק מרבי של 836 מטר בקרבת קרחון או'היגינס וצבע מים המאופיין בגוון כחול בהיר חלבי. האגם מוזן ברובו מנהר מאייר ומערוצים שונים ונשפך אל נהר פסקואה, שזורם לאוקיינוס הפסיפי. קרחון או'היגינס זורם מזרחה לכיוון האגם, כמו גם קרחון צ'יקו. שני הקרחונים הם חלק משדה הקרח של דרום פטגוניה אשר נמתח לאורך 350 ק"מ מצפון-דרום לאגם.
מהגרים לא התיישבו מסביב לאגם עד לשנת 1910, כאשר בריטים, סקנדינבים ושווייצרים התחילו לגדל כבשים בשביל צמר.
ציר התיירות הנפוץ ביותר לביקור באגם הוא בין העיירה אל צ'לטן שבארגנטינה ל-ויה או'היגינס שבצ'ילה, שכולל מעבורת דרך האגם בצד הצ'יליאני.
שמות.
בהיותו האגם המוזר ביותר בצורתו באזור, המורכב משמונה זרועות, השם סן מרטין מתייחס לפעמים רק לצד הארגנטינאי שלו, והשם או'היגינס מתייחס ל-4 הזרועות שלו בצד הצ'יליאני. שני השמות מגיעים מגיבורי העצמאות חוסה דה סן מרטין מארגנטינה ו-ברנרדו או'היגינס מצ'ילה. שני האישים לחמו ביחד לשחרור צ'ילה ונודעו בשם "המשחררים של אמריקה", יחד עם עוד אישים דרום אמריקאים.
מריו בלכר
מריו (מרדכי ישראל) בלכר (בספרדית: Mario I Blejer; נולד ב-11 ביוני 1948) הוא כלכלן ישראלי-ארגנטינאי. כיהן כנגיד הבנק המרכזי של ארגנטינה, מ-2015 הוא מכהן כיועץ כלכלי בכיר לראש ממשלת אלבניה, וכדירקטור ב-IDB מטעמו של אדוארדו אלשטיין.
ביוגרפיה.
בלכר נולד ב-1948 בקורדובה שבארגנטינה למשפחה יהודית שומרת מסורת, למד בבית הספר היהודי המקומי ועלה לישראל ב-1967. שירת בצה"ל. למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון בכלכלה והיסטוריה של עם ישראל וסיים בהצטיינות ב-1970. לאחר סיום תואר שני ב-1972 למד באוניברסיטת שיקגו וסיים את עבודת הדוקטור שלו ב-1975. בשנה זאת הצטרף למחלקה הכלכלה של אוניברסיטת בוסטון בה לימד חמש שנים. בשנת 1980 הצטרף לקרן המטבע הבינלאומית כיועץ לשערי חליפין ומדיניות פיסקלית, ובהמשך מילא שם מספר תפקידים בכירים. ב-1992 כיהן כיועץ בכיר של הקרן לאירופה ומרכז אסיה, ובמסגרת זו היה מופקד על מדיניות קרן המטבע במהלך קריסת ברית המועצות. בתפקידו זה ובתפקיד שמילא קודם לכן בבנק העולמי, שם כיהן כראש מחלקת המקרו-כלכלה, היה אחד מאדריכלי העברת הכלכלה הרוסית מקומוניזם לכלכלת שוק, מהלך שלווה בקריסה באיכות החיים ונסיקה בשיעורי העוני. בתפקידו האחרון בקרן המטבע הבינלאומית עבד בלכר ככלכלן בחטיבת אסיה והפסיפיק, בין היתר בתקופה שפרץ המשבר הפיננסי באסיה (1997).
בשנים שלאחר הצטרפותו לקרן המטבע הבינלאומית, לימד בלכר כלכלה בשורה של אוניברסטאות, בהן אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון (1982–1983), אוניברסיטת בוסטון (1976–1980), אוניברסיטת ניו יורק (1983–1984), אוניברסיטת ג'ונס הופקינס ׁ(1986–1991), האוניברסיטה העברית בירושלים (1996–1999) ואוניברסיטת מרכז אירופה שבבודפשט (1996–2000).
בשנת 2001 חזר לארגנטינה ומונה למשנה לנגיד הבנק המרכזי של ארגנטינה. בינואר 2002 מונה לנגיד, והתמודד עם המשבר הפיננסי במדינה שהגיעה לחדלות פרעון. לצד כישוריו, מונה בלכר לתפקיד גם בשל קשריו הטובים עם גורמים מרכזיים בפדרל ריזרב כמו אלן גרינספן ופול אוניל, ועם נשיאת ארגנטינה כריסטינה קירשנר. הדעות של בלכר ושל שר האוצר רוברטו לוואניה היו חלוקות על רקע תמיכתו של בלכר בהסרת ההגבלות על משיכת פיקדונות בנקאיים שהטיל קודמו בתפקיד. כמו כן תמך בחוק פשיטת רגל ליברלי יותר. בעקבות חוסר ההסכמה, כמו גם איומים שספג על רקע אנטישמי ואווירה ציבורית עוינת נגד הממשל, התפטר בלכר בתום חמישה חודשי כהונה, ביוני 2002.
בינואר 2003 עבר ללונדון, שם מונה למנהל המרכז ללימודי בנקאות בבנק אנגליה והיה לזָר שכיהן בתפקיד הבכיר ביותר בבנק האנגלי. ב-2008 חזר לארגנטינה, וכאשר פוטר נגיד הבנק המרכזי של ארגנטינה בינואר 2010, הכריז שר הכלכלה על בלכר כמועמד שימלא את מקומו, אולם בלכר דחה את המינוי ולבסוף בוטלו הפיטורים על ידי בית המשפט העליון.
בסוף 2007 היה שותף מייסד של החברה לייעוץ כלכלי "MAG". הוא מכהן כדירקטור במספר חברות בארגנטינה, ובכללן חברת הנדל"ן הגדולה במדינה "IRSA", הנמצאת בבעלות איש העסקים אדוארדו אלשטיין, וחברת הנפט YPF. כמו כן, שימש כסגן יו"ר בנק המשכנתאות הארגנטיני בנקו היפוטקריו וכפרופסור אורח באוניברסיטת סן אנדרס שבבואנוס איירס.
באוגוסט 2013 הציע ראש הממשלה בנימין נתניהו את בלכר לשמש כנגיד בנק ישראל. שמו של בלכר עלה שוב ב-2018, כמועמד לנגיד בנק ישראל.
מריו בלכר ערך מספר רב של כתבי עת כלכליים חשובים, ופרסם מאמרים וספרים רבים, בנושאים כלכליים מגוונים הקשורים לכלכלת ישראל, אמריקה הלטינית, ומרכז אסיה.
בלכר תומך באסכולת שיקגו, המבכרת שימוש במדיניות מוניטרית ושוללת את התערבות הממשלה באמצעות מדיניות פיסקלית. בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 החל בלכר להטיל ספק בצורך לחזק את עצמאות הבנקים, כמו גם בטענה כי היעד היחיד של בנק מרכזי צריך להתמקד בקביעת יעד אינפלציה. כיהודי שומר מצוות נוהג בלכר לנתח לעיתים מצבים כלכליים אקטואליים תוך השוואתם לסוגיות תלמודיות.
בלכר נישא פעמיים. ארבעת ילדיו מתגוררים בארצות הברית ובישראל. אשתו השנייה היא הכלכלנית פירושקה נאג'י, ממנה נפרד ב-2004.
אסטריקס בבריטניה
אסטריקס בבריטניה (בצרפתית: Astérix chez les Bretons) הוא הספר השמיני בסדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס". הספר נכתב על ידי הסופר רנה גוסיני ואויר על ידי אלבר אודרזו, והוצג לראשונה במהלך שנת 1965 בהמשכים במגזין "Pilote" בחוברות מספר 307 עד 334, ובהמשך באוגדן במהלך 1966. הספר עובד לשני סרטים: מצויר בשם "אסטריקס בבריטניה" ולייב אקשן בשם "אסטריקס ואובליקס בשירות הוד מלכותה" בכיכובו של ז'ראר דפרדייה בתפקיד אובליקס.
תקציר העלילה.
יוליוס קיסר פולש עם צבאו לבריטניה. הוא כובש אותה בקלות, ורק כפר בודד בדרום האיים הבריטיים מצליח להחזיק מעמד, אך בשלב מסוים גם הוא עומד ליפול מול הכיבוש הרומי. אטאראקס, בן-דודו הבריטני של אסטריקס, נשלח לגאליה כדי להביא שיקוי-פלא, מכיוון שמנהיג הכפר חושש שהכפר לא יוכל להחזיק מעמד עוד זמן רב-נגד הכיבוש הרומאי.
אסטריקס, אטאראקס ואובליקס מצטיידים בחבית גדולה מלאה בשיקוי-הפלא ויוצאים אל בריטניה. אובליקס, הודות לכוחו העל-אנושי ששורה עליו תמיד, יכול היה לסחוב בקלות את החבית הכבדה. טרם יציאתם מן הכפר אסטריקס לקח עמו מעט עשבים שאשפיקס טרם ידע מה שימושם (בסוף הסיפור התברר שזהו תה). לרומאים נודע על החבית והנציב הרומי בבריטניה מעוניין לשים את ידיו על החבית, ומטיל עוצר על כל הפונדקים הגאלים באי תוך החרמת החביות שלהן.
במהלך ההרפתקה החבורה מאבדת את החבית ועוברת שלל הרפתקאות בהן השתכרותו של אובליקס ומאסרו במצודת לונדון (אף על פי שזהו אנכרוניזם, שכן היא לא הייתה קיימת אז) וחיפושים אחרי החבית, תוך כדי מחוות שונות של היוצרים לתרבות הבריטית. לבסוף הם גילו שמשתמשים בחבית במסגרת משחקי הראגבי כדי לחזק את השחקנים הפגועים. הגאלים לקחו אותה בחזרה, אבל איבדו את החבית באופן סופי אחרי שנורתה לעברם אבן גדולה בעודם שטים בדוגית של אטאראקס. החבית התרסקה ושיקוי הפלא נשפך.