מינטי מתפללת לאלוהים שייקח משם את מר ברודס, שאותו היא מתארת ​​כרשע. בנו הבוגר של ברודס, גדעון, מוצא את מינטי מתפללת, ומטיל בה דופי, באומרו שלאלוהים לא אכפת מתפילותיהם של עבדים. מר ברודס מת זמן קצר לאחר מכן, וגדעון מציע את מינטי למכירה. למינטי, שסובלת מ"הזיות" מאז שנפגעה בראשה כילדה, יש חזון של עצמה בורחת אל החופש.
מינטי מחליטה לברוח, וג'ון בעלה מציע לה לברוח איתו, אך היא משאירה אותו מאחור, מחשש שהוא יאבד את חירותו אם ייתפס בורח איתה. היא נפגשת עם אביה בדרך החוצה, שאומר לה ללכת לכומר גרין לעזרה במסעה. היא מצליחה להגיע לוילמינגטון, דלאוור, ומשם בעזרת מכר של הכומר גרין לפילדלפיה. בפילדלפיה, היא פוגשת את ויליאם סטיל. ויליאם מעודד אותה לקחת שם חופשי חדש, והיא קוראת לעצמה הארייט על שם אמה, וטובמן כדי לשמור על שם בעלה. לאחר מכן, היא מספרת לוויליאם על המסע והילדות שלה.
לאחר שנה בפילדלפיה, הרייט מתחננת בפני וויליאם לגרום לאנשיו לעזור להביא את משפחתה. היא מצליחה ללא ברכת הדרך שלו להגיע לביתו של ג'ון רק כדי לגלות שהוא התחתן בשנית, מתוך אמונה שהיא מתה, ומצפה לתינוק עם אשתו החדשה. היא פוגשת את אביה, והוא מספר לה על אחרים שרוצים לברוח, והיא מחליטה לשחרר את שאר משפחתה. מלבד הוריה ואחותה שמסרבים לעזוב את שני ילדיהם.
בהמשך הסרט רואים עוד 2–3 מעשי גבורה של הארייט בהם היא מבריחה עוד עבדים ולבסוף גם את הוריה.
בסוף הסרט מתוארים ​​כמה מהישגיה: היא שחררה באופן אישי יותר מ-70 עבדים ברכבת התת-קרקעית וחזרה כמרגלת האיחוד במהלך מלחמת האזרחים, והובילה 150 חיילים שחורים, ששחררו למעלה מ-750 עבדים, ועזרה לנשים. זכות בחירה. היא מתה בגיל משוער של 91 ומילותיה האחרונות היו "אני הולכת להכין לכם מקום".
הפקה.
הפיתוח של הסרט החל במאי 2016. בפברואר 2017, סינתיה אריבו לוהקה לתפקיד טאבמן.
הסרט צולם כולו בווירג'יניה, ריצ'מונד, פווואטן, טאמוורת', פטרסבורג ומטיוס. חלק קטן צולם גם בניו יורק.
זכויות להט&quot;ב בצ'כיה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) בצ'כיה נחשבת לעיתים קרובות למתקדמות ביותר במדינה מהגוש המזרחי לשעבר. פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית במדינה מאז 1962 (כחלק מצ'כוסלובקיה) ובשנת 2006, החלה המדינה להכיר בשותפויות רשומות עבור זוגות חד מיניים. הצעת חוק עבור הכשרת נישואים חד מיניים תלויה ועומדת על ידי הפרלמנט החל משנת 2020. החוק הצ'כי אוסר על אפליה מוחלטת על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
סקר של מרכז המחקר "Pew" בשנת 2013 הראה כי 80% מהצ'כים סברו כי הומוסקסואליות אמורה להתקבל על ידי החברה, תוצאה אשר הייתה לאחת הגבוהות ביותר מבין 39 המדינות שנסקרו. סקרי דעת קהל נוספים מצאו מגמות קבלה גדלות בתמיכה בהכשרת נישואים חד מיניים, כאשר מעל 75% מהצ'כים תמכו בהכשרתם במדינה בשנת 2018 עם 19% מתנגדים. עיר הבירה פראג ידועה במעמדה המפורסם בינלאומית על רקע חיי הלילה התוססים שלה בקרב חברי הקהילה. בסוף 2010 הוצג מדריך ומפת התיירים הראשונה שהופקו באופן רשמי עבור הבירה הצ'כית, אשר הופק על ידי שירות המידע של פראג, בחסות מועצת העיר פראג לתיירי להט"ב. מצעד הגאווה הראשון בשטחה התקיים באוגוסט 2011 בתמיכה רשמית של ראש העיר בוהוסלב סובודה ופוליטיקאים נוספים.
מעמד בחוק.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי צ'כוסלובקיה בשנת 1962 לאחר שמחקר מדעי של הפסיכיאטר והסקסולוג קורט פרוינד הוביל למסקנה כי לא ניתן לשנות נטייה הומוסקסואלית להטרוסקסואלית עם כי גיל ההסכמה עבור זוגות הומוסקסואלים להטרוסקסואלים הושווה רק בשנת 1990 ל-15 שנים, בעודו היה לפני כן כ-18 עבור הומוסקסואלים. בין השנים 1950 ל-1953, פרוינד טיפל ב-67 גברים על רקע נטיותיהם ההומוסקסואליות. בעוד שחלק ממטופליו ביקשו מרצונם לשנות את נטייתם המינית, אחרים קיבלו מחילה מהעמדה לדין או עונשים משפטיים כדי שיוכלו לעבור את הניסוי. מתוך פרספקטיבה ביהביוריסטית, ניסה פרוינד לחזק רגשות הטרוסקסואלים תוך ענישה של הומוסקסואלים כדי לשנות את נטייתם המינית. למטופלים ניתנו תרופות מעוררות בחילה בזמן שנחשפו לתמונות של גברים אחרים, אשר לאחר מכן קיבלו זריקות טסטוסטרון ונחשפו לתמונות של נשים עירומות. פרוינד עקב אחר מטופליו בשנים 1956–1958, והגיע למסקנה כי טיפוליו לא צלחו. הנתונים האמפיריים שלו הציגו מספר מהראיות הראשונות לכך שביצוע טיפול המרה בנטייה מינית היה בדרך כלל חסר תועלת והוכיח כי אף גברים בעלי אוריינטציה הומוסקסואלית שנראה כאילו ויתרו על יחסים מיניים עם גברים אחרים והקימו נישואים הטרוסקסואלים עדיין נמשכים רומנטית לתמונות של גברים ולא של נשים. פרוינד גם קרא תיגר על תיאוריות פסיכואנליטיות עכשוויות של הומוסקסואליות גברית, שהצביעו על כך שזה נובע מפחד או סלידה מנשים.
ב-1977 התנצל פרוינד על ניסיונו לשנות את נטיותיהם החד-מיניות של מטופליו, וכתב כי אם ניסוייו "'עזרו בכלל, הם עזרו ללקוחות להיכנס לנישואים שהפכו מאוחר יותר לבלתי נסבלים או כמעט בלתי נסבלים" והביע ספק שיש לראות בהומוסקסואליות מחלה בשל הסיכוי כי "שינויים חברתיים סבירים עשויים לבטל למעשה את כל המצוקה הספציפית של הומוסקסואלים". פרוינד יעץ למטופליו להביע שלום עם נטייתם החד-מינית.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
מאז 2001 ישנה הכרה במערכות יחסים חד מיניות, לאחר שצ'כיה החלה להעניק כחוק ל-"אנשים החיים במשק בית משותף" זכויות ירושה וירושה בדיור, וכן זכויות ביקור בבתי חולים ובתי סוהר בדומה לזוגות הטרוסקסואלים נשואים.
הצעת חוק המכשירה שותפות רשומה, עם חלק מזכויות נישואין, נדחתה לאורך השנים כארבע פעמים, ב-1998, 1999, 2001 ו-2005. עם זאת, ב-16 בדצמבר 2005 התקבלה הצעת חוק שותפות רשומה חדשה על ידי בית הנבחרים ואומצה על ידי הסנאט ב-26 בינואר 2006 אם כי הנשיא ואצלב קלאוס הטיל על ההצעה וטו אשר בוטל על ידי בית הנבחרים ב-15 במרץ 2006, והחוק נכנס לתוקף ב-1 ביולי אותה שנה. מאז תאריך זה, צ'כיה אפשרה שותפויות רשומות לזוגות חד מיניים, עם רבות מזכויות הנישואין (למעט זכויות אימוץ, מיסים משותפים והחזקה בכותרת של זוגות נשואים).
ב-12 ביוני 2018 הוגשה בפני לשכת הצירים הצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים בחסות 46 חברי בית המחוקקים. בתגובה, שלושה ימים לאחר מכן, קבוצה של 37 מחוקקים שמרנים הציעה תיקון חוקתי כדי להגדיר נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי של גבר ואישה בלבד, בעוד הצעת החוק להכשרת נישואים חד מיניים דורשת רוב רגיל בלשכת הנבחרים, תיקוני חוקה דורשים כ-120 קולות תמיכה. ב-22 ביוני 2018, הממשלה הודיעה על תמיכתה בהצעת החוק להחלת נישואים חד מיניים בצ'כיה. הצבעה על הצעת החוק הייתה צפויה להתקיים בינואר 2019, אך הועברה למרץ 2019, ולא נדונה מאז. העברת ההצעה נתמכה על ידי סלבריטאים צ'כיים בהם הטניסאית מרטינה נברטילובה, הזמרות בארה באסיקובה ודארה רולינס, הצלם רוברט ואנו, השחקניות סימונה סטשובה ואנה גייסלרובה והפוליטיקאי איבן ברטוש.
הורות ואימוץ.
נכון לינואר 2022, זוגות חד מיניים אינם רשאים לאמץ באופן חוקי בעוד לרווקות וזוגות ולסביות לא קיימת גישה להפריה חוץ-גופית (IVF) במדינה.
ביוני 2016, בית המשפט לחוקה ביטל איסור שאסר על אנשים החיים בשותפויות רשומות לאמץ ילדים כיחידים. הממשלה הודיעה לאחר מכן על כוונתה לבטל חוק זה עם הכרזת בית המשפט. באוקטובר 2016 נשלחה לפרלמנט הצעה המעניקה לזוגות בשותפויות רשומות זכות לאמץ את ילדיהם החורגים. שר הרפובליקה הצ'כית לזכויות אדם ושוויון הזדמנויות דאז, הצהיר באומרו כי הוגשה עבור "הבטחה שלבן הזוג השני ישנה מערכת יחסים משפטית עם הילד". עם זאת, הצעת החוק לא עברה מכיוון שלא נדונה לפני הבחירות למחוקקים בצ'כיה ב-2017.
החל משנת 2019, אימוץ משותף וחורג על ידי זוגות חד מיניים נותרו בלתי חוקיים בעודם נחשבים כחלק מהצעת חוק להכשרת נישואים חד מיניים שהוצגה בפני לשכת הצירים אשר אם תעבור בבית המחוקקים, יהיו רשאים לאמץ כחוק.
סקר חיצוני שפורסם בינואר 2020 הראה כי 62% תמכו באימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים. הסקר מצא פער בין דורי גדול, כאשר נשאלים צעירים יותר תומכים ברובם, אך בני 55 ומעלה התנגדו לרוב.
בינואר 2021 דווח כי בית המשפט החוקתי דחה בקשות אימוץ לזוגות חד מיניים במסגרת שותפויות רשומות.
הגנה מפני אפליה.
בשנת 2009 התקבל חוק מקיף נגד אפליה, האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בתעסוקה, בחינוך, בדיור ובנגישות לסחורות ושירותים. סעיף 2 לחוק נגד אפליה מגדיר "אפליה ישירה" באופן הבא,"אפליה ישירה פירושה מעשה, לרבות מחדל, שבו אדם אחד זוכה ליחס פחות טוב ממה שמקבל אחר, קיבל או יקבל יחס דומה, על רקע גזע, מוצא אתני, לאום, מין, נטייה מינית, גיל, מוגבלות, דת, אמונה או דעות".בשנת 2012, הסוכנות לזכויות יסוד ביצעה סקר על נושאי אפליה בקרב 93,000 תושבי להט"ב ברחבי האיחוד האירופי. בהשוואה לממוצע האיחוד האירופי, צ'כיה הציגה תוצאות חיוביות יחסית. עם זאת, התוצאות הציגו חלל רחב שנודע לשיפור עבור זכויות להט"ב בשטחה. 43% מהמשיבים ציינו שאף אחד או רק מעטים מבני משפחתם ידעו על נטייתם המינית בעוד רק אחד מכל חמישה נשאלים היה פתוח לגבי נטייתם המינית בפני כל עמיתיהם או חבריהם לכיתה. 71% מהנשאלים היו פתוחים באופן סלקטיבי לגבי נטייתם בעבודה או בבית הספר בעוד 52% מהגברים ההומואים ו-30% מהנשים הלסביות נמנעו מלהחזיק ידיים בפומבי מחוץ לגיי ויליג' מחשש שיותקפו, יאוימו או יוטרדו.
זהות מגדרית.