ב-8 במאי 1791 עזבה "פנדורה" את טהיטי ותרה במשך שלושת החודשים הבאים את איי דרום-מערב האוקיינוס השקט בחיפוש אחר ה"באונטי" ויתר המורדים, אך העלתה חרס בידה. במהלך חלק זה של ההפלגה אבדו 14 מאנשי הצוות יחד עם שתיים מסירות האונייה. "פנדורה" פקדה את טוקלאו, סמואה, טונגה ורוטומה. האונייה חלפה גם על פני האי ואניקורו, שאדוארדס העניק לו את השם Pitt's Island, אך הם לא ירדו לחוף כדי לתור אותו ולחפש אם חיים בו אנשים. לו היו עושים זאת, ודאי היו מגלים מוקדם מכפי שאירע מה עלה בגורל המשלחת של הגלאי הצרפתי ז'אן-פרנסואה לה פרוז שאבדה ב-1788. מתאורים מאוחרים יותר אנו יודעים אל נכון, כי אנשי צוות אחדים ניצלו מן הסערה שטרפה את האוניות "אסטרולב" ו"בוסול" על הריף של ואניקורו.
טביעת האונייה.
ב-29 באוגוסט 1791, בעודה עושה דרכה מערבה אל עבר מצר טורס, פגעה הפריגטה בשונית המחסום הגדולה. היא טבעה למחרת בבוקר, תוך אובדן 31 אנשים מבין צוותה וארבעה מבין המורדים. שאר אנשי הצוות (89 איש) ועשרה אסירים – שבעה מהם שוחררו מכלאם כאשר האונייה החלה טובעת – נאספו במפרצון חולי קטן; לאחר שעשו שני לילות באי, הפליגו אל טימור בארבע סירות פתוחות, ואחרי הפלגה רבת-תלאות בים אראפורה הגיעו ב-16 בספטמבר 1791 אל קופנג. שישה-עשר נוספים מתו אחרי שנחלצו מהאונייה הטובעת, רבים אחרים חלו במהלך שהותם בבטאוויה (ג'קרטה). בסופו של דבר שבו לאנגליה רק 78 מתוך 134 האנשים שיצאו להפלגה ב"פנדורה".
קפטן אדוארדס וקציניו זוכו במשפט צבאי מאשמת אובדנה של "פנדורה". הרשויות הקולוניאליות בניו סאות' ויילס לא עשו כל ניסיון למשות חפצים מטרופת האונייה. עשרת האסירים שניצלו הועמדו גם הם למשפט. בתי הדין הצבאיים השונים מצאו ארבעה מתוכם חפים מאשמת מרידה, ולמרות שששת האחרים נמצאו אשמים, רק שלושה מביניהם (מילוורד, בורקיט ואליסון) הוצאו להורג. פיטר הייווד וג'יימס מוריסון קיבלו חנינה מן המלך, ואילו ויליאם מאספרט זוכה מנימוקים טכניים.
צאצאי תשעת המורדים שלא נתגלו על ידי "פנדורה" חיים עדיין באי פיטקרן, מקום המקלט בו בחר פלצ'ר כריסטיאן בינואר 1790, שם גם שרפו והטביעו את ה"באונטי", שבועות אחדים לאחר הגעתם. מחבואם לא התגלה אלא ב-1808, כאשר "טופז", ספינה לציד כלבי ים מניו אינגלנד בפיקודו של קפטן מייו פולג'ר, נתקלה באקראי באי הזעיר שלא היה מסומן במפות. כל המורדים, מלבד ג'ון אדמס (או אלכסנדר סמית בשמו האחר), כבר לא היו אז בין החיים. רובם מתו בנסיבות אלימות
מוזיקת פתיחה
שמעון בטש
שוודיה במשחקים האולימפיים
שוודיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896). היא נעדרה מאז רק מאולימפיאדת סנט לואיס (1904).
לאורך השנים זכו הספורטאים השוודים ב-503 מדליות בהן 148 מדליות זהב. שוודיה מדורגת במקום ה-13 בטבלת המדליות של כל הזמנים. הענפים הבולטים ביותר הם היאבקות (86 מדליות, בהן 28 מדליות זהב, המספר הרב ביותר אחרי ארצות הברית וברית המועצות), אתלטיקה (84 מדליות, בהן 21 מדליות זהב), רכיבה (בענף זה היא מדורגת שנייה אחרי גרמניה, עם 45 מדליות, מהן 18 מדליות זהב), קליעה (בענף זה מדורגת שוודיה חמישית, אחרי ארצות הברית, סין, ברית המועצות ואיטליה, עם 57 מדליות, מהן 15 מדליות זהב) וקאנו/קיאק (גם בענף זה מדורגת שוודיה במקום הרביעי, אחרי ברית המועצות, גרמניה והונגריה, עם 30 מדליות, מהן 15 מדליות זהב). בקרב חמש מודרני מדורגת שוודיה במקום השני אחרי הונגריה, עם 21 מדליות, מהן 9 מדליות זהב, בקפיצה למים היא מדורגת שלישית אחרי ארצות הברית וסין (21 מדליות, מהן 6 מדליות זהב) ובטניס שולחן נתון צנוע של 3 מדליות, אחת מכל סוג, מספיק כדי לדרג אותה במקום השלישי בכל הזמנים, אחרי סין וקוריאה הדרומית.
שוודיה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף שנערכו, וספורטאיה צברו בהן 176 מדליות, מהן 65 מדליות זהב. הישג זה מקנה לשוודיה את המקום השביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים. למעלה ממחצית מהמדליות (84) ורוב מדליות הזהב (32) הושגו בסקי למרחקים, ענף בו היא שנייה רק לנורווגיה. ענפים בולטים נוספים כוללים החלקה מהירה (18 מדליות, מהן 9 מדליות זהב), סקי אלפיני (19 מדליות, מהן 8 מדליות זהב) והחלקה אומנותית (עם 10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב).
אירוח המשחקים.
המשחקים נערכו לראשונה על אדמתה של שוודיה באולימפיאדת סטוקהולם (1912). סטוקהולם הייתה אז המועמדת היחידה לאירוח המשחקים. ב-1956 אירחה סטוקהולם את תחרויות הרכיבה, מאחר שחוקי אוסטרליה, בה נערכו המשחקים, לא אפשרו הכנסת סוסים למדינה. סטוקהולם התמודדה גם על אירוח המשחקים ב-2004, אך דורגה במקום הרביעי, אחרי אתונה, רומא וקייפטאון.
בין 1984 ל-2002 התמודדו שלוש ערים שוודיות על אירוח משחקי החורף. גטבורג התמודדה על אירוח המשחקים של 1984, אך דורגה במקום השלישי, אחרי סרייבו וסאפורו. פאלון התמודדה פעמיים על אירוח המשחקים. ב-1988 הפסידה לקלגרי וב-1992 דורגה במקום השלישי, אחרי אלברוויל וסופיה. אסטרסונד ניסתה את מזלה שלוש פעמים: ב-1994 הפסידה ללילהאמר, ב-1998 דורגה שלישית אחרי נאגנו וסולט לייק סיטי, וב-2002 הפסידה לסולט לייק סיטי.
היסטוריה.
1900-1896.
באולימפיאדת אתונה השתתף ספורטאי שוודי אחד, הנריק סייברג, שהתחרה הן באתלטיקה (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק וזריקת דיסקוס) והן בהתעמלות (סוס קפיצות). הישגו הטוב ביותר היה בקפיצה לגובה, כשדורג במקום הרביעי.
באולימפיאדת פריז (1900) זכה ארנסט פאסט במקום השלישי בריצת המרתון. באותה העת לא הוענקו מדליות לזוכים במקום השלישי, והוועד האולימפי הבינלאומי קבע מאוחר יותר כי לצורך רישומיו, יראו במדורגים במקום השלישי כאילו זכו במדליית ארד. בנוסף, קבוצה מעורבת שוודית-דנית זכתה במקום הראשון במשיכת חבל.
אולימפיאדת לונדון (1908).
לאחר שנעדרה מאולימפיאדת סנט לואיס, שבה שוודיה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908). משחקים אלה סימנו את ראשיתו של עידן בו הייתה משלחתה של שוודיה אחת המשלחות החזקות ביותר. באולימפיאדת לונדון עצמה, זכו הספורטאים השוודים ב-25 מדליות, בהן 8 מדליות זהב, ושוודיה דורגה במקום השלישי, אחרי המארחת בריטניה וארצות הברית. על השתתפותה של שוודיה במשחקים העיבה תקרית בה החליטו הספורטאים השוודים להחרים את טקס הפתיחה, לאחר שהבחינו כי דגל שוודיה לא הונף באצטדיון.
הספורטאי השוודי הבולט ביותר היה הקלע אוסקר סוואן. סוואן ניצח בתחרות הקליעה במטרה נעה דמוית אייל בירייה בודדת והיה שותף לניצחון נבחרת הקליעה השוודית בתחרות המקבילה לנבחרות. בנו, אלפרד סוואן, היה אף הוא חבר הנבחרת. בנוסף, זכה במדליית ארד בתחרות המקבילה בשתי יריות. שתי נבחרות קליעה שוודיות נוספות זכו במדליות כסף, בירי מ-300 מטר ובירי ברובה קטן קוטר. ספורטאי בולט נוסף היה האתלט אריק למינג, שזכה בשתי מדליות זהב - בהטלת כידון ובהטלת כידון בסגנון חופשי. הישגים נוספים בתחרויות האתלטיקה כללו את מדליות הארד של יון סוואנברג בריצת 5 מייל, ברונו סדרסטרום בקפיצה במוט ואוטו נילסון בהטלת כידון.
בקפיצה למים זכו שוודים בכל שלוש המדליות בקפיצה מ-10 מטר: יאלמר יוהנסון זכה בזהב, קארל מאלמסטרם בכסף וארוויד ספונגברג בארד. גם בהחלקה אמנותית לגברים זכו השוודים בכל שלוש המדליות: אולריך סלכוב בזהב, ריכרד יוהנסון בכסף ופר תורן בארד. המתאבק פריטהיוף מרטנסון זכה במדליית זהב, ומאוריץ אנדרסון זכה במדליית כסף. נבחרת ההתעמלות זכתה אף היא במדליית זהב. צוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית כסף, ושני שחיינים זכו במדליות ארד: הראלד יולין ב-100 מטר חופשי ופונטוס הנסון ב-200 מטר חזה. הטניסאית מרתה אדלרסטראהלה הייתה לאישה השוודית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, מדליית ארד. גם בטורניר הזוגות זכה צמד שוודי במדליית ארד, וולמאר בוסטרם וגונאר סטרוואל.
ארבע נבחרות כדורמים התחרו בלונדון. נבחרת שוודיה העפילה אוטומטית לחצי הגמר, הפסידה לבלגיה 8-4, ודי היה בכך כדי להקנות לה את מדליית הארד. נבחרת הכדורגל ספגה את תבוסתה הגדולה בהיסטוריה, לאחר שהובסה בידי נבחרת בריטניה בתוצאה 1–12.
אולימפיאדת סטוקהולם (1912).
האולימפיאדה היחידה אותה אירחה שוודיה במלואה הייתה המוצלחת בתולדותיה. הספורטאים השוודים זכו ב-65 מדליות, מהן 24 מדליות זהב, ושוודיה דורגה במקום השני בטבלת המדליות, אחרי ארצות הברית (האמריקאים זכו ב-64 מדליות, מהן 25 מדליות זהב). המדליות הושגו בכל הענפים בהם נערכו תחרויות, למעט כדורגל וסיף, ובסך הכל ב-14 ענפים שונים.