המשלחת היפנית ששרדה מצילה את השגריר ומורה לו לסייע לקורודה במעקב. תוך מעקב אחר החבורה של אגוש, הצמד נתקל במכשולים, וקורודה מגלה כי ערכי הסמוראים שלו הולכים ונעלמים כשם שבארצו אין כבר כל ערך למנהגים הישנים. בסופו של דבר הוא מגיע להסכם עם הסמוראי שאגוש לא ייהרג לפני שהוא מגלה את מיקומו של הכסף שנגנב. העלילה מתפתחת ואשתו של אגוש, כריסטינה (אנדרס), נחטפת ומובילה את הגברים לאגוש ולכנופיה שלו.
במאבק שהתפתח, קורודה נפצע אנושות ואגוש מנסה לפנות לתאוות הבצע של לינק. לינק מחליט שכבודו של הסמוראי למות והוא חשוב לו יותר מאשר ללמוד את מיקומו של הכסף שנגנב ומסיבה זו הוא הורג את אגוש. לינק מבטיח שהוא יחזיר את החרב לשגריר היפני. הוא עושה זאת ובכך שומר על כבודו של קורודה.
רפאל דבוש
פועה נייגר
פועה נייגר (נולדה ב-19 בינואר 1966) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופת ישראל בריצת 100 מטר משוכות ובריצת 400 מטר משוכות. שיאנית ישראל במשך 16 שנים בריצת 400 מטר משוכות והישראלית הראשונה שירדה בריצה זו מדקה.
ביוגרפיה.
נייגר גדלה בירושלים. היא בתו של דב נייגר, נציב מס הכנסה בעבר. היא למדה בבית ספר תיכון בויאר והתאמנה בהפועל ירושלים בהדרכת אלברט עמים. נוסף לכך, היא מנגנת בפסנתר כתחביב.
שיאנית ישראל.
בתחרות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-12 שנערכה באצטדיון הדר יוסף במאי 1983 זכתה נייגר במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 1:03.82 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ביולי 1983 זכתה נייגר ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 1:02.50 מטר ומדליות כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 58.25 שניות, אחרי פאינה ינקלביץ' מהפועל תל אביב (56.78 שניות) ולפני חברתה לאגודה מזל מנצורי (58.92 שניות) ובריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.98 שניות, אחרי דליה נבות מהפועל העמקים (14.73 שניות) ולפני לי פינקלשטיין מקריית ביאליק (15.16 שניות)
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכתה נייגר במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:05.15 דקות, אחרי דלית בונין שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:01.48 דקות, שיפור לשיא של נייגר.
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי 1985 זכתה נייגר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:03.99 דקות, אחרי בת אגודתה עידית מורלי (1:02.81 דקות) ומדליית ארד, בריצת 400 מטר, אחרי אורית קולודני (56.68 שניות) ועידית מורלי (57.69 שניות). שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-12 שנערכה בהדר יוסף בסוף יולי היא זכתה בשתי מדליות כסף בריצת 100 מטר משוכות אחרי דליה נבות שקבעה שיא ישראלי חדש לנערות של 14.33 שניות ולפני דבורה ברגר מקנדה, ובריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:02.0 דקות אחרי, דלית בונין (1:01.89 דקות) ולפני עידית מורלי (1:03.29 דקות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1987 זכתה נייגר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:01.73 דקות.
במסגרת תחרות הזמנה שנערכה ב-30 ביוני 1988 קבעה נייגר בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 1:00.31 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של דלית בונין (1:00.80 דקות).
בשנת 1989 זכתה נייגר באליפות ישראל במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.25 שניות. בתחריות האתלטיקה של המכביה השלוש עשרה שנערכו שבוע לאחר מכן, בריצת 400 מטר משוכות ניצחה נייגר בשיא מכביה חדש תוך כדי כעס רב ותסכול גדול, מאחר שהיו רק 9 משוכות ולכן הריצה והשיא נפסלו. למחרת נערכה ריצה חוזרת, אך נייגר שניפצעה בעצת רופאיה היא לא התייצבה לריצה המחודשת ונאלצה לראות את תמי בלוך קובעת שיא מכביה חדש.
באליפות אירופה שנערכה בספליט באותה העת יוגוסלביה בסוף אוגוסט 1990 סיימה נייגר במקום שביעי במקצה שלה בשלב המוקדמות בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 59.49 שניות באליפות ישראל שנערכה אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.45 שניות ובאליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1991 היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 14.46 שניות.
ב-20 ביוני 1992 בתחרות שנערכה בתל אביב קבעה נייגר בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 58.86 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1993 זכתה נייגר במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:00.05 דקות.
תאופיק אבו אל-הודא
תאופיק אבו אל-הודא (ערבית: توفيق ابو الهدى; 1894 - יולי 1956; כונה גם: תאופיק פאשא אבו אל-הודא) היה פוליטיקאי ירדני, ראש ממשלת ירדן בארבע כהונות לאורך השנים 1938–1955, במהלכן הרכיב 12 ממשלות. כהונתו הראשונה הייתה בשנים 1938–1944, כאשר ירדן עדיין הייתה חלק מהמנדט הבריטי של עבר הירדן. שלוש כהונותיו האחרות היו לאחר קבלת עצמאותה של ממלכת ירדן מידי בריטניה, בשנים 1947–1950, 1951-1953 ו-1954–1955. שימש כראש ממשלת ירדן בזמן מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק.
ביוגרפיה.
תאופיק אבו אל-הודא היה פלסטיני שנולד בעכו בשנת 1894, אחד משורה של פלסטינים שהגיעו לעמדות צמרת בפוליטיקה הירדנית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. הוא שירת בצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן החל לעבוד עבור פייסל בסוריה. לאחר הדחתו של פייסל מהשלטון בסוריה, עבר אל-הודא לירדן והצטרף למנגנון של עבדאללה הראשון, מלך ירדן. היה ראש המחלקה לכספים של הממשלה. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הוא כיהן כמזכיר הראשי של ממשלת עבר הירדן. בתפקידו זה הוא ניהל מגעים עם חברת החשמל לפלשתינה ונחשב לידיד של החברה בירדן. בנוסף, כיהן אל-הודא בשנת 1929 כשר העתיקות, שר הפנים בשנת 1931 ומנהל הבנק לחקלאות של עבר הירדן בשנת 1933. בשנת 1934 הוא פוטר בגלל "חוסר הכשרה". בעיתונות נטען שהוא פוטר מהבנק לחקלאות בגלל שלא דיווח על מצבם הקשה של בני שבט בני חסן ושהוא פרסם סדרה של מאמרים נגד הממשלה. תביעה שהגיש נגד פיטוריו לבית המשפט בעמאן נדחתה על ידי בית המשפט בטענה של חוסר סמכות להתערב במהלכים מנהליים של השלטונות.
אל-הודא התמנה לראש ממשלה לראשונה בספטמבר 1938. בתחילת 1939 הוא הגיע ללונדון בראש משלחת עבר הירדן לשיחות על המצב בארץ ישראל. בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נשלח למצרים בידי האמיר עבדאללה כדי לצדד ברעיון איחוד סוריה הגדולה תחת בית האשם. ניסיון זה לא צלח. ביולי 1941 כוננה ממשלה חדשה בה המשיך אל-הודא בתפקיד ראש הממשלה והחזיק גם בתיקי הביטחון והחוץ. באוקטובר 1944 סיים את כהונתו הראשונה.
לאחר עצמאות ירדן מידי בריטניה התמנה בשנית לתפקיד ראש הממשלה בסוף 1947 והחזיק במקביל את תיק ההגנה. אל-הודא פעל להפחתת התלות הירדנית בממלכה הבריטית. בינואר 1948, לפי הוראתו של המלך עבדאללה, נועד בחשאי אבו אל-הודא בבריטניה עם שר החוץ הבריטי ארנסט בווין, והשיג את הסכמתו לסיפוח ירדני של השטחים בארץ ישראל שיועדו לפי תוכנית החלוקה להקמת מדינה ערבית, וזאת בתנאי שהירדנים לא יחדרו לשטחים שניתנו ליהודים. ביולי 1948 העביר את תיק ההגנה לפאוזי אל-מולקי וקיבל ממנו את תיק החוץ.
בפברואר 1950 לאחר חתימה בראשי תיבות על הסכם השלום בין ישראל וירדן, התפטר אל-הודא, ותפקיד הרכבת הממשלה הוטל על סמיר א-ריפאעי. לאחר שהלה לא הצליח במשימה, הקים אל-הודא ממשלה חדשה. לאחר הבחירות לפרלמנט באפריל 1950, בהן לא התמודד, מונה אל-הודא לראש הסנאט הירדני. לימים נטען שאל-הודא התפטר בגלל התנגדותו להסכם השלום עם ישראל ובכך טרפד את החתימה על ההסכם. כן נטען שהסכמתו להרכיב ממשלה חדשה נתקבלה לאחר שהובטח לו שההסכם יבוטל.
לאחר רצח המלך עבדאללה ביולי 1951 בירושלים התפטר ראש הממשלה סמיר א-ריפאעי ואבו אל-הודא מונה לראש ממשלה במקומו. אבו אל-הודא היה מהגורמים שלחצו על מינוי בנו טלאל חרף מחלתו הנפשית. הוא שימש כראש ממשלה לאורך כהונתו של טלאל. לאחר כשנה בתפקיד הגיע אל-הודא למסקנה שטלאל אינו כשיר לכהן כמלך, כינס את הפרלמנט והוביל אותה להחלטה פה אחד על הדחת טלאל. לקראת סוף 1952 התפטר לאור ביקורת רבה נגדו מצד הלאומנים שבקשו קו תקיף יותר נגד ישראל ושהאשימו אותו באחריות לויתורים של ירדן בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. הוא מיד הקים ממשלה אחרת שכללה יותר נציגים של הלאומנים. עם הכתרתו של חוסיין, במאי 1953, התפטר מראשות הממשלה והשאיר לחוסיין אפשרות למנות אדם שיהיה יותר מקובל על האופוזיציה הלאומנית. לאחר התפטרותו מעריב הכתיר אותו כ"איש שהציל את ממלכת ירדן" על פעולותו בשנים 1951-1953.
לאחר התפטרותו, פורסם בעיתונות שאל-הודא פרש סופית ושהוא מתכוון להתיישב בביירות ולכתוב את זכרונותיו. אולם לאחר שניסיונו של חוסיין להוביל מדיניות ליברלית לא צלחה, התפטר ראש הממשלה פאוזי אל-מולקי ואבו אל-הודא שב לראשות הממשלה במאי 1954. כהונתו הרביעית הסתיימה כעבור שנה, במאי 1955. ב-1 ביולי 1956 התאבד אבו אל-הודא בביתו שבעמאן, בגלל שהיה חולה במחלה כרונית.
אלון עדר
אלון עדר (נולד ב־8 ביולי 1983) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
אלון עדר נולד ב-1983. אמו היא השחקנית מיקי קם ואביו הוא יהודה עדר, גיטריסט שהשתתף בהרכבים "תמוז" ו"דודה" וממייסדי בית ספר למוזיקה "רימון".
בשנות בית הספר היסודי וחטיבת הביניים למד בבית הספר לאומנויות בתל אביב, תחילה במגמת המוזיקה ולאחר מכן במגמת אומנות פלסטית.
בכיתות י'–י"א למד בבית הספר הפתוח הדמוקרטי ביפו.
בכיתה י"ב עבר לתיכון אלון ברמת השרון, למגמת מוזיקה.
שירת בלהקת חיל החינוך והנוער בצה"ל. מאוחר יותר למד זמן מה במסלול העיוני בבית הספר למוזיקה רימון.