בולגר נכנס לפוליטיקה ב-1972, כאשר נבחר לפרלמנט של ניו זילנד מטעם המפלגה הלאומית של ניו זילנד במחוז הבחירה של האזור הכפרי של אזור מגוריו, מחוז אותו הוא ייצג עד פרישתו מהחיים הפוליטיים. ב-1975 הוא מונה להיות שר הדיג ושר שותף לענייני חקלאות בממשלתו של רוברט מולדון ולאחר הבחירות של 1978 הוא מונה להיות שר העבודה.
לאחר תבוסתה של המפלגה הלאומית בבחירות 1984 קראו בולגר וסגן מנהיג המפלגה, ג'ים מק'לאי, תגר על מנהיגותו של מולדון והתמודדו על תפקיד מנהיג המפלגה. מערכת הבחירות של 1987 היוותה כישלון עבור המפלגה הלאומית שהביעה בה את זעמה על הרפורמות הנאו-ליברליות של ממשלת הלייבור, שכונו "רוג'נומיקס" (על שמו של שר האוצר בממשלת הלייבור, רוג'ר דאגלס). בבחירות 1990 זכתה המפלגה הלאומית בניצחון סוחף ובגיל 55 נבחר בולגר להיות ראש ממשלת ניו זילנד ה-35.
ראש ממשלת ניו זילנד.
מדיניות כלכלית.
שלושה ימים לאחר השבעתו של בולגר כראש הממשלה, נאלצה ממשלתו לערוב לחובתיו של הבנק של ניו זילנד (Bank of New Zealand), אז הבנק הגדול במדינה. עלותה של ערבות זו עמדה על 380 מיליון דולר ניו זילנדי אך לאחר תיקון התקציב הממשלתי, היה על הממשלה ללוות 740 מיליון דולר. לכך הייתה השפעה מידית על דרכו של בולגר בממשלה, כשהתקציב הראשון של ממשלתו כונה "אם כל התקציבים" (Mother of All Budgets).
במהלך מסע הבחירות, מתח בולגר ביקורת על חבילת הרפורמות של ממשלת הלייבור, בטענה שהיא מזיקה למרקם החברתי של ניו זילנד. יחד עם זאת, עם כינונה, המשיכה ממשלת בולגר בתחילה בישומן של הרפורמות הנאו-ליברליות של הלייבור. שרת האוצר, רות ריצ'רדסון, הוציאה לפועל קיצוצים עמוקים בהוצאה הציבורית, בעיקר בתחומי הבריאות והרווחה. מדיניות זו כונתה על שמה "רותנזיה" (הלחם בסיסים שכלל את שמה הפרטי של שרת האוצר עם המונח Euthanasia, באנגלית: המתת חסד). התקציב הראשון שהוגש על ידי הממשלה החזיר לאחור הבטחות שנתה המפלגה הלאומית במערכת הבחירות לבטל את המיסוי על הפנסיות.
לאחר בחירות 1993, העביר בולגר את ריצ'רדסון לספסלים האחוריים ומינה את ביל בירץ', שנתפש כמתון יותר. במהלך תקופת כהונתו של בירץ', הוגדלו סעיפי ההוצאות בתקציב על בריאות וחינוך. ממשלת בולגר הגישה גם את חוק הבנייה שנראה היה כאחד הגורמים למשבר בענף הבנייה שהתאפיין בדליפות בבתי עץ ועלות תיקון הנזקים הגיעה ל-11 מיליארד דולר.
מדיניות חוץ.
ממשלת בולגר המשיכה את המדיניות האנטי-גרעינית של ממשלת הלייבור שקדמה לה.
שינוי שיטת הבחירות.
בולגר התנגד לשינוי שיטת הבחירות, אך למרות התנגדות מפלגתו, הוא קיים משאל עם על השאלה אם ניו זילנד תעבור משיטת הבחירות המבוססת על זו הבריטית של בחירות בשיטה הרובנית לבחירות בשיטה היחסית. ב-1992 הצביעו אזרחי ניו זילנד על שינוי שיטת הבחירות לשיטה יחסית מעורבת (Mixed-member proportional representation). שינוי זה עמד להצבעה במשאל עם יחד עם ההצבעה בבחירות של 1993. במקור הציע בולגר חזרה למבנה פרלמנט דו-בתי עם סנאט שהיה אמור להיבחר בשיטת הקול היחיד הנייד, אך ההצעה ירדה בסופו של דבר מעל הפרק.
הזהות הלאומית והרפובליקניזם.
ב-1992 העבירה ממשלת בולגר את חוק המוזיאון של ניו זילנד. במהלך דיון בפרלמנט ב-1994 הציע בולגר את הפיכתה של ניו זילנד לרפובליקה. בולגר הכחיש את הטענות שגישתו זו הייתה קשורה למוצאו האירי. הצעות להפסיק את מעמדה של המועצה השיפוטית של המועצה המלכותית כערכאה השיפוטית הגבוהה ביותר בניו זילנד, לא הצליחו לעבור בפרלמנט. רק ב-2003, הצליחה ממשלת הלייבור בראשותה של הלן קלארק להעביר את סמכות הערכאה השיפוטית העליונה כאשר הוקם בית המשפט העליון של ניו זילנד.
ב-1996 הופסקה הענקת אותות הכבוד הבריטים והונהגה מערכת חדשה של אותות כבוד ניו זילנדים.
בכינוס על ימי ממשלת בולגר שהתקיים ב-2007 סיפר בולגר כי הוא דן עם המלכה על האפשרות שניו זילנד תהפוך להיות רפובליקה: "ביותר מהזדמנות אחת שוחחתי עם הוד מלכותה על דעתי שניו זילנד תבחר בעצמה את ראש המדינה שלה בנקודת זמן מסוימת. שוחחנו על הנושא באופן ההגיוני ביותר ובשום אופן היא לא הייתה מופתעת או מזועזעת והיא גם לא ערפה את ראשי".
הבחירות בשיטה החדשה.
ב-1996 התקיימה מערכת הבחירות הראשונה בשיטה החדשה. ממשלת בולגר המשיכה להיות ממשלת מעבר כאשר התקיימו המגעים להרכבת קואליציה. למרות שהמפלגה הלאומית נותרה המפלגה הגדולה ביותר, לא בולגר ולא מנהיגת הלייבור הלן קלארק לא יכלו להקים ממשלה רק על בסיס מפלגותיהם. לשון המאזניים בבית הנבחרים הייתה מפלגת "ניו זילנד לפני הכל" (New Zealand First), מפלגה שהוקמה שלוש שנים בלבד לפני הבחירות. מנהיגה, וינסטון פיטרס, פרש מהמפלגה הלאומית כדי להקים מפלגה משל עצמו והתנגד לרפורמות שוק חופשי רבות שיושמו על ידי המפלגה הלאומית ועל ידי הלייבור לפניה.
בסופו של דבר, החליט פיטרס בדצמבר לחבור למפלגה הלאומית להקמת קואליציה. בולגר נאלץ לשלם מחיר גבוה כדי להישאר בשלטון. כחלק מההסכם הקואליציוני, מונה פיטרס להיות סגן ראש הממשלה ושר האוצר. למרות שבעברו במפלגה הלאומית הודח פיטרס מהקבינט על ידי בולגר, נראה היה שהשניים הצליחו לעבוד יחדיו בצורה טובה.
התפטרות.
התנגדות הולכת וגדלה לבולגר גרמה ב-1997 לשרת התחבורה, ג'ני שיפלי, לקרוא תגר על מנהיגותו של בולגר. בעת ששיפלי הכריזה על רצונה להיבחר כמנהיגת המפלגה, היה בולגר מחוץ לניו זילנד ובשובו הוא מצא שהוא איבד את תמיכתו של הגוף הבוחר של המפלגה כמנהיג המפלגה וכראש הממשלה. בולגר העדיף להימנע מהתמודדות וב-8 בדצמבר הוא התפטר ושיפלי הייתה לאישה הראשונה בניו זילנד שמונתה להיות ראש הממשלה. בתור מחווה, מונה בולגר להיות שר זוטר בממשלת שיפלי.
לאחר הפרישה.
ג'ים בולגר פרש מחברותו בפרלמנט ב-1998 כדי להתמנות כשגריר ניו זילנד בארצות הברית. עם סיום תפקידו ושובו לניו זילנד ב-2001, הוא מונה להיות יושב הראש של חברת הדואר של ניו זילנד שבבעלות המדינה ושל חברת הבת שלה קיוויבנק. כמו כן הוא משמש כחבר במועצות מנהלים של חברות שונות במשק הניו זילנדי ושל גופים ציבוריים שונים. ב-1997 הוענק לו תואר חבר מסדר ניו זילנד.
בפברואר 2007 נבחר בולגר להיות נגיד אוניברסיטת ואיקטו. ביולי 2008, כמעט 15 שנים לאחר שהממשלה בראשותו הפריטה את חברת הרכבת הממשלתית New Zealand Rail, רכשה ממשלת הלייבור מחדש את יורשתה Toll NZ. בולגר מונה להיות יושב הראש של החברה ששמה שונה ל-KiwiRail וכיהן בתפקיד זה עד יולי 2010. כמה אנשים, כולל וינסטון פיטרס, ראו במינוי זה מעשה צביעות. בתגובה, הודה בולגר במעורבותו בהפרטת החברה באומרו, "חיי מלאים באירוניות".
אברהם סקורקה
אברהם סקורקה (Abraham Skorka; נולד ב-5 ביולי 1950 בבואנוס איירס) הוא רב קונסרבטיבי, סופר וביופיזיקאי ארגנטינאי. שימש כרקטור בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית בבואנוס איירס.
ביוגרפיה.
אברהם סקורקה נסמך לרבנות בשנת 1973. בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור לכימיה מאוניברסיטת בואנוס איירס. הוא פרסם מאמרים מדעיים בתחומי הביופיזיקה וגם בנושאי תנ"ך ותלמוד.
סקורקה קיבל תואר דוקטור גם מבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, וכן תואר דוקטור לשם כבוד שהוענק לו בשנת 2010 מטעם האוניברסיטה הקתולית של ארגנטינה, הפעם הראשונה באמריקה הלטינית שאוניברסיטה קתולית מעניקה תואר כזה לרב.
סקורקה ידוע בעיקר בשל יחסיו האישיים הקרובים, אך גם בשל הוויכוחים התאולוגיים שניהל עם הארכיבישוף של בואנוס איירס, חורחה מריו ברגוגליו, לימים האפיפיור פרנציסקוס. השניים פרסמו ספר משותף, "Sobre el Cielo y la Tierra", שתורגם לעברית בשם "על רומא וירושלים: שיחות בין אפיפיור לרב". הספר כולל סדרה של שיחות ביניהם בנושאי דת ואמונה וההקשר שלהם לחיים המודרניים, כגון: קיומו של אלוהים, מוות, הומוסקסואליות, השואה, וקפיטליזם.
במאי 2017, פרסם הרב סקורקה הסכמה בנוגע להצהרה הרבנית האורתודוקסית בנושא הנצרות הקרויה "לעשות רצון אבינו שבשמיים: לקראת שותפות בין יהודים לנוצרים" שפורסמה כשנתיים לפני כן על ידי המרכז להבנה ושיתוף פעולה יהודי-נוצרי (CJCUC) בישראל.
ג'וני מאתיס
ג'ני שיפלי
דיים ג'ניפר מארי "ג'ני" שיפלי, שם נעורים רובסון (באנגלית: Jennifer Mary "Jenny" Shipley; נולדה ב-4 בפברואר 1952) היא פוליטיקאית ניו זילנדית לשעבר שכיהנה כראש ממשלת ניו זילנד ה-36 מדצמבר 1997 ועד דצמבר 1999 והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה והאישה היחידה שהייתה מנהיגת המפלגה הלאומית של ניו זילנד.
ראשית חייה.
ג'ני שיפלי נולדה בעיירה גור (Gore) שבדרום האי הצפוני כבת למשפחה של ארבע בנות. לאחר שלמדה בבית ספר תיכון לבנות בעיירה בלנהיים שבצפון האי הדרומי, היא הוסמכה כמורה ב-1971 ועד לשנת 1976 היא לימדה בבתי ספר יסודיים שונים. ב-1973 היא נישאה לברטון שיפלי והתיישבה באשברטון שבאי הדרומי. היא הייתה פעילה במספר ארגונים חינוכיים וארגונים לטיפול בילדים.
קריירה פוליטית.
שיפלי הצטרפה למפלגה הלאומית ב-1975 וב-1987 היא התמודדה בהצלחה בבחירות לפרלמנט של ניו זילנד במחוז הבחירה של אשברטון, מחוז כפרי ליד קרייסטצ'רץ'. בהיותה בת 35 בהיבחרה, הייתה שיפלי אחת מחברי הפרלמנט הצעירים אז. היא ייצגה את מחוז הבחירה שלה ברציפות עד פרישתה מהחיים הפוליטיים ב-2002.
שרה בממשלה.
עד מהרה עלתה שיפלי בסולם התפקידים במפלגה הלאומית. בתקופת כהונתה השנייה בפרלמנט היא מונתה על ידי מנהיג המפלגה, ג'ים בולגר להיות דוברת המפלגה בנושאי רווחה וכן שימשה כשרה לענייני נשים בין השנים 1990–1996.