כרמי היין נטועים על טרסות גיר בגובה 900 – 700 מטר מעל פני הים בהרי בנימין והשומרון - טרואר המייצר פרי מרוכז ואיכותי.
יקב פסגות מייצר למעלה מ-11 סוגי יינות אשר מדי שנה זוכים בתחרויות יוקרה, במדליות ובפרסים בינלאומיים.
היסטוריה.
ההתנחלות פסגות הוקמה כהתנחלות דתית-ציונית בבנימין, ויקב פסגות הוקם כיקב קהילתי-מקומי על מנת להשמיש את האדמות ביישוב וסביבתו לגידולי חקלאות, זאת על אף תנאי השטח של האזור. בראשית פעילותו, בשנת 2003, פעל היקב כיקב מקומי קטן. בשנת 2008 עבר לגבעה סמוך לתחנת הדלק "מעבר מכמש" (במקום שבו נמצא כיום היישוב מגרון). בשנת 2020 עבר לשער בנימין. בבציר 2010 יוצרו שבעה סוגי יינות ו-100,000 בקבוקים.
בשנת 2012, הגיע ייצור היקב ל-200 אלף בקבוקים בשנה, כאשר כמעט כל התוצרת יוצאה לחו"ל.
עקב הגידול בתפוקה השנתית הורחבו שטחי הכרמים באזור, וכרמים חדשים ניטעו בשטחים פתוחים סביב פסגות. החל משנת 2016 היקב נמצא בבעלות חלקית של משפחת פאליק.
ב-19 בנובמבר 2020 אירח היקב את מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו. ביקור זה נחשב לביקור הראשון של שר חוץ אמריקני בהתנחלות שמעבר לקו הירוק.
כרמים.
נכון ל-2017, הענבים לייצור היין ביקב פסגות, מגיעים מבציר ידני של חמישה כרמים בעלי ייעוד שונה ברדיוס של 25 ק"מ מהיקב:
יינות.
ליקב אחד-עשר יינות אדומים ארבעה לבנים ורוזה אחד.
סימון תוצרת ההתנחלויות.
בשנת 2015 פרסמה הנציבות האירופית מסמך הקורא לסימון נפרד של מוצרים מההתנחלויות. בעקבות זאת הוחלט ביקב להוסיף למארזי יין המיוצאים לאירופה ולארצות הברית מפה המראה במדויק איפה יוצר היין. ההנחיה לסימון נפרד לא יושמה במרבית מדינות אירופה, אך בעקבות יישומה בצרפת פנה יקב פסגות לבית המשפט המנהלי בצרפת נגד סימון מוצריו. בית המשפט קיבל את עמדת היקב והורה על הקפאת יישום ההנחיה, והעביר את הנושא להכרעת בית הדין האירופי לצדק. בנובמבר 2019 פסק בית הדין שעל כל מדינות האיחוד האירופי לסמן את תוצרת ההתנחלויות.
גרון בלו
גרון בלו (בצרפתית: Grand Ballon, באלזסית: Grosser Belchen) היא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי הווז' וגובהו הוא 1,424 מטר מעל לגובה פני הים שמהווה את הנקודה הגבוהה במחוז או-רן. ההר נמצא 25 ק"מ בצפון מערב לעיר מילוז.
בעבר קראו להר בלו דה גבווילר על שם גבווילר, העיר הקרובה ביותר להר, הממוקמת 8 ק"מ ממנו וכן בלו דה סולץ כשמה של עיר קרובה להר. עד היום ניתן למצוא בערים גרמניות רחובות בשם בלו דה סולץ (Ballon-de-Soultz) על שם ההר הזה שהיה תחת שלטון גרמניה בין השנים 1870 ו-1918. באותה תקופה העיר הקרובה ביותר להר מהצד הגרמני הייתה סולץ (Soultz-Haut-Rhin) ומהצד הצרפתי הייתה גבווילר ולכן כל מדינה קראה להר בהתאם לעיר הקרובה ביותר מצידה בטענה כי זו העיר הקרובה ביותר. בבדיקות מדויקות שנערכו, מקובל היום כי העיר הקרובה יותר היא גבווילר.
היום שמו של ההר הוא "גרון בלו" שפירושו בלון גדול שמשמעותו היא שזאת הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הווז'.
אל פסגת הגרון בלו ניתן להגיע כל השנה על ידי נסיעה ברות דה קרט (Route des Crêtes; דרך הפסגות) עד למעבר הרים בגובה 1,343 מטר. ולאחר מכן להמשיך רגלית עד לפסגה. בחורף ההר מושלג אך לא בקיץ.
על פסגת ההר ממוקמת אנדרטה לזכר לוחמי הציידים אלפינים, מכונים השטן הכחול, שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. האנדרטה הוקמה ב-1926 ונחנכה על ידי ראש הממשלה הצרפתי רמון פואנקרה. ב-1940 במסגרת הפלישה הגרמנית לצרפת, האנדרטה נהרסה אך היא שוחזרה ב-1960. ליד הפסגה ממוקם מכ"ם שמשמש להכוונת התעופה האזרחית באזור ומספק מידע לשדות התעופה בשטרסבורג ובמילוז.
אליהו אהרן מיליקובסקי
דראהאביטש
אופקים - תכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה
אופקים (פירושונים)
נחמן קראכמאל
עוצבת נתיב האש
סרגיי קוניונקוב
סרגיי טימופייויץ' קוניונקוב (ברוסית: Серге́й Тимофе́евич Конёнков; ) היה פסל רוסי וסובייטי. זכה בפרס ברית המועצות, פרס לנין בשנת 1957 ובשנת 1964 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
חייו.
סרגיי קוניונקוב נולד בכפר קרקוביצ'י במחוז סמולנסק למשפחת איכר. לאור כישרונו לציור נשלח ללימודי ציור ופיסול למוסקבה ואחר כך לסנקט פטרבורג. בשנת 1897 נסע לצרפת, איטליה וגרמניה. במהלך מהפכת 1905 קוניונקוב היה במוסקבה והתרשם מאירועי המהפכה. על בסיס הרשומים הוא צייר מספר דיוקנאות של מהפכנים ומשתתפי הקרבות בעיר. בהמשך הוא עבר על פיסול מעץ על חיי היער וגם יצר מספר פסלים בסגנון יווני-קלאסי.
קוניונקוב תמך באירועי מהפכת אוקטובר ועשה מספר פסלים לפי הזמנת השלטון החדש. יצירותיו הוצבו בכיכר האדומה במוסקבה.
בשנת 1922 הוא התחתן ובשנת 1923 הזוג נסע לארצות הברית להשתתפות בתערוכה. הנסיעה הייתה מתוכננת למספר חודשים אך נמשכה עד לשנת 1945. בתקופה זו קוניונקוב עבר בעיקר בניו יורק אך גם ביקר באיטליה. בשנת 1928 קוניונקוב נפגש באיטליה עם מקסים גורקי. בעקבות המפגש הוא צייר דיוקנות של אשתו, ביתו ונכדתו של הסופר. בהיותו בארצות הברית הוא עשה מספר פסלים על גיבורי תנך ובנושאים הקשורים עם הברית החדשה. בשנת 1935 אוניברסיטת פרינסטון הזמינה אצלו פסל של אלברט איינשטיין.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה קוניונקוב היה חבר בוועד עזרה לברית המועצות. בשנת 1945 יוסיף סטלין שלח לארצות הברית אונייה מיוחדת ועליה הועמסו כול העבודות של הפסל לקראת חזרתו לברית המועצות. עם חזרתו לברית המועצות הוא קיבל לרשותו סטודיו לעבודה ואחסון הפסלים במרכז מוסקבה. בשנת 1965 במוסקבה נערכה תערוכה גדולה של עבודותיו.
בנוסף לפסלים קוניונקוב גם צייר דיוקנות של אנשי תרבות ומדע רוסי וסובייטי.
קוניונקוב נפטר בשנת 1971 בגיל 97 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לזכר קוניונקוב ופעילותו נפתחו מוזיאונים במוסקבה ובסמולנסק.
גיאורגי בבקין
ברברה סיימונס
אשראי דוקומנטרי
שלמון שפירא
שלמון שפירא (Salmon Shapira; ה' באייר תר"ף, 23 באפריל 1920 - ד' באלול תשע"ג, 10 באוגוסט 2013) היה מורה ומחנך, מנהל, מפקח ובלשן.
נעוריו.
שפירא נולד בלידה ביתית במושבה יבנאל, שלישי מתשעה ילדים (שני בנים ושבע בנות), להוריו הרב בן ציון שפירא ובילהה (לבית צוקרמן).
אביה של אמו, שמואל צוקרמן, ממשפחה רבת דורות בירושלים, הקים את אחד מבתי הדפוס הראשונים בירושלים העתיקה, בשנת תרל"ב (1871).
בבית הדפוס ביקר בנימין זאב הרצל, יחד עם אברהם משה לונץ, על מנת לראות את מכונת הדפוס המפורסמת: "מכונת מונטיפיורי" שהדפיסה בימים ההם את הספרים הראשונים בירושלים, לאחר שהועברה מבית הדפוס של ישראל ב"ק.
שפירא היה נינו של רבי חיים יעקב שפירא, לימים הראב"ד של ירושלים, נינו של ר' אריה לייב שפירא - ר' "ליבלי קובנר", דור 27 לרש"י, הנחשב לצאצא ישיר לדוד המלך ונצר לאחת המשפחות העתיקות ביהדות אשכנז, שפירא, שמוצאה מתחיל באמצע המאה ה-14, מהרב שמואל שפירא מהעיר שפייר שבאשכנז (גרמניה).
הוריו במקור מירושלים, והגיעו ליבנאל כיוון שאביו ניהל את בית הספר הדתי הראשון של המושבה.
אביו, שהיה בין היתר סופר ומשורר, פרסם לעיתים את יצירותיו תחת שם העט "אבי שלמון". בהיותו בן 20 המשפחה התגוררה באחד מבתי כולל הורדנא.
בהיותו נער היה חבר בתנועת בית"ר, ולימים הצטרף שפירא לאצ"ל בירושלים, שם עסק בעיקר בשמירות.
נישא למרים, לבית לנואל (אותה הכיר דרך חברתה – תחיה, אחותו), ונולדו להם בן ושתי בנות (שם בנו הוא בועז, כשם בנו של שלמון התנ"כי).
שפירא הלך לעולמו בירושלים ב-10 באוגוסט 2013 ונקבר בהר המנוחות.
מחנך, מנהל, בלשן ומפקח.
כבר מגיל 17 שימש כמורה, לאחר שסיים את לימודי ההוראה בבית המדרש למורים של "תנועת המזרחי" בשנת 1937. בזמן לימודיו בסמינר המורים, היה חברו של משה צבי נריה.
לאחר מכן למד שפירא באוניברסיטה העברית, לשון עברית וחינוך, וסיים בהצטיינות.
ב 1939 לימד בתלמוד תורה לתימנים בתל אביב.
בהמשך יסד את בית הספר אבוקה במעברת תלפיות וניהל אותו מספר שנים, ולאחר מכן ייסד את בית הספר היסודי הממלכתי דתי ע"ש הרב המאירי בשכונת קטמון ח' בירושלים, אותו גם ניהל במשך שנים רבות.
בשנים 1971 ו - 7–1976 למד באוניברסיטה העברית, בבית הספר לחינוך, ובחוג ללשון עברית, שפות שמיות עתיקות. בחוג ללשון עברית היה תלמידו של פרופסור יחזקאל קוטשר, וחברו ללימודים של משה בר אשר.
שפירא עבד גם כמורה ללשון העברית של תלמידי חו"ל בבית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית.
בנוסף, השתתף במפעל מילון עברי-עברי, כבלשן לשפה העברית והארמית, תחת הנהגתו של פרופסור משה גושן-גוטשטיין. שפירא הצטרף לכתיבת המילון לאחר שיצא כרך המבוא בשנת 1968. עם פטירתו של גושן, בשנת 1991, הופסקה העבודה, ולא יצאו כרכים נוספים.
בשנת 1971 היה שפירא לאחראי על בדיקת ספרי לימוד במשרד החינוך, וכן גם למפקח ארצי של משרד החינוך על החינוך הממלכתי דתי.
בשנת 1975 יצא לפנסיה, והמשיך בחקר השפה העברית והארמית בביתו, שבשכונת בית הכרם בירושלים.
אשראי דוקומנטארי
החקירה מנוהלת על ידי ידענים
החקירה מנוהלת על ידי ידענים (ברוסית: Следствие ведут ЗнаТоКи; בתעתיק לעברית: סלדסטביה ודות זנטוקי) היא סדרת טלוויזיה סובייטית ששודרה בשנים 1971–1989 ובשנים 2002–2003 (תחת שם "החקירה מנוהלת על ידי ידענים. כעבור 10 שנים"). היא נחשבת לאחת מהפקות הטלוויזיה המצליחות ביותר בתולדות ברית המועצות. תחילת שמות משפחה של הדמויות הראשיות זנאמנסקי, טומין קיבריט ביחד הרכיבו את המילה "זנאטוקי", "ידענים" ברוסית.
תיאור הסדרה.