במפקד אוכלוסין שנערך ב-1898 נמנו בעיר 6,536 תושבים, מהם 3,172 יהודים. רוב יהודי העיר חיו בעוני מרוד, 127 משפחות נזקקו לכספי קמחא דפסחא.
בעת פרשת קורנילוב נאסרו הגנרל לאוור קורנילוב ו-7,000 מתומכיו בביחוב. בזמן המאסר נוסחה "תוכנית ביחוב" לחיסול הבולשביזם, שהיוותה את הבסיס הרעיוני של "התנועה הלבנה".
בשנת 1939, ערב השואה, עמדה אוכלוסיית העיירה על כ-11,000 איש, מתוכם כחמישית (2,295) יהודים. יהודי העיר נרצחו בשני מעשי טבח בספטמבר ונובמבר 1941.
תמר אלמוג
תמר אלמוג (נולדה ב-12 בנובמבר 1978) היא עיתונאית, כתבת ופרשנית לענייני משפט של ערוץ כאן 11. מגישת תוכניות ומשדרי חדשות ואקטואליה. הגישה את "יומן" לצדו של יאיר ויינרב מספטמבר 2016 עד לסגירת רשות השידור במאי 2017, ולאחר מכן הגישה את חדשות השבוע של כאן 11. אלמוג היא עורכת דין במקצועה ומרצה בתחומי תקשורת ומשפט.
תמר אלמוג נשואה ואם לבן ולבת.
ביוגרפיה.
את דרכה העיתונאית החלה ככתבת ב"מעריב לנוער", ובעזרה לתחקירים במוסף "סופשבוע" ב"מעריב". את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל, שם עבדה במשך שבע שנים, ומילאה שם תפקידים שונים: הגשת חדשות והכנת כתבות שטח, עריכה והגשה של תוכניות בעיקר בתחום החיילים והצבא, יוזמת התוכנית "גל ירוק בשטח", אותה גם ערכה והגישה, ועריכה בפועל של משדרים מיוחדים. בשנים 1996–2001 הגישה בגלי צה"ל את התוכניות "קולה של אמא", "לא על הלוף לבדו" ומהדורות חדשות. בגלגלצ שימשה מגישה ועורכת מוזיקלית.
בשנת 2002 החלה להגיש את התוכנית "דרישת שלום" בימי שישי בערוץ 10. בשנת 2006 כתבה טורי פרשנות בנושאי משפט באתר nrg. בשנת 2007 הנחתה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "שוונג".
משנת 2008 משמשת כתבת לענייני משפט בערוץ הראשון ובתאגיד השידור הציבורי שהחליפו. היא סיקרה ושימשה פרשנית משפטית בפרשיות ובמשפטים חשובים של משה קצב, אברהם הירשזון, אהוד אולמרט, פרשת הולילנד ועוד. היא השתתפה באופן קבוע בתוכנית "סדר דין" בערוץ הראשון, שעסקה בנושאי משפט אקטואליים, ולאחר מכן החלה להגיש ולערוך אותה
אלמוג מגישה משדרי אקטואליה, מהדורות ומשדרים מיוחדים ושדרנית שטח.
ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הגישה משדרי חדשות ואקטואליה רבים בשידור חי בערוץ הראשון.
הגישה את "יומן" לצידו של יאיר ויינרב מספטמבר 2016 עד לסגירת רשות השידור במאי 2017, ואת "חדשות השבוע" של כאן 11. היא הגישה את מהדורת יום חמישי של תוכנית הבוקר בכאן ב עם מרדכי גילת.
בשנת 2017 הגישה עם הפרשן הפוליטי חנן קריסטל את התוכנית "סוגרת שבוע" בכאן ב'.
מנחה סדנאות ומרצה בתחום התקשורת.
עריכת דין.
בעלת תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב. זכתה בתעודת הצטיינות מנשיא האוניברסיטה על פעילות חברתית. התמחתה בלשכת היועץ המשפטי למערכת הביטחון.
החל מ-2004 מרצה על סדר הדין הפלילי ועל דיני ראיות.
ניהלה במשך ארבע שנים את מחלקת ההדרכה של חברת "מחשבות".
בן ברוך
רזידנט איוול
מחוזות דלאוור
במדינת דלאוור שבארצות הברית שלושה מחוזות: ניו קאסל, קנט, וסאסקס. זהו המספר הקטן ביותר של מחוזות למדינה בארצות הברית.
הגדול שבמחוזות דלאוור הוא מחוז סאסקס (3,098 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז ניו קאסל (1,279 קמ"ר). זהו גם המחוז המאוכלס מביניהם (כ-538,479 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, דובר, נמצאת במחוז קנט.
שיעורי אבטלה.
הטבלה שלהלן מכילה את נתוני מחלקת העבודה של ארצות הברית בדבר שיעור האבטלה במחוזות דלאוור במהלך 2013 (ממוצעים שנתיים). הטבלה ממוינת לפי שיעור האבטלה במחוזות.
כלבות רעבות
זונות רעבות
הבחירות לכנסת העשרים
הבחירות לכנסת העשרים התקיימו ב-17 במרץ 2015, כ"ו באדר ה'תשע"ה, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת העשרים.
במקור, הבחירות היו אמורות להיערך ב-י"ח בחשוון ה'תשע"ח (7 בנובמבר 2017), אך הן הוקדמו בכשנתיים ושמונה חודשים בעקבות חקיקת חוק התפזרות הכנסת התשע עשרה ב-8 בדצמבר 2014.
אחוז ההצבעה הסופי עמד על 72.34%, עלייה של 4.6% לעומת הבחירות לכנסת התשע עשרה והגבוה ביותר מאז הבחירות לכנסת החמש עשרה. אחוז ההצבעה הגבוה יחסית, יחד עם אחוז החסימה הגבוה ביותר בתולדות הבחירות לכנסת - 3.25% מכלל הקולות הכשרים, גרמו לכך שנדרשו כמעט 137,000 קולות למפלגה להיכנס לכנסת, מספר חסר תקדים.
בבחירות הליכוד הגדילה את כוחה ל-30 מנדטים, והמחנה הציוני הייתה לסיעה השנייה בגודלה עם 24 מנדטים. הרשימה המשותפת, שאיחדה את המפלגות הערביות העיקריות (חד"ש, רע"מ-תע"ל ובל"ד), גרמה להגדלת כוחן המאוחד ל-13 מנדטים, והפכה לסיעה השלישית בגודלה. המפלגה החדשה בראשות משה כחלון, מפלגת כולנו, השיגה 10 מנדטים. המפלגות יש עתיד וישראל ביתנו ירדו לכחצי מגודלן בכנסת הקודמת, 11 מנדטים לעומת 19 ו-6 מנדטים לעומת 13, בהתאמה. הבית היהודי וש"ס איבדו 4 מנדטים כל אחת.
הרקע לבחירות.
בתום מערכת הבחירות לכנסת ה-19 בחודש ינואר 2013 ולמול תוצאותיה, הצליח ראש הממשלה בנימין נתניהו, לאחר משא ומתן קואליציוני ממושך, להרכיב ממשלה נוספת בראשותו, הממשלה ה-33, אליה חברו סיעות יש עתיד בראשות יאיר לפיד, הבית היהודי בראשות נפתלי בנט והתנועה בראשות ציפי לבני. שיתוף פעולה בין לפיד לבנט ורצונם להיכנס אל הממשלה כגוש אחד תרם לייסוד הרכב קואליציה שונה באופן משמעותי מההרכב עליו התבססה הממשלה הקודמת. הסיעות החרדיות (ש"ס ויהדות התורה) נותרו מחוץ לממשלה, לראשונה זה עשור, וסיעת העבודה החליטה בשלב המשא ומתן הקואליציוני שלא להצטרף לממשלה בראשות נתניהו ולהישאר באופוזיציה.
עוד בתחילת דרכה של הממשלה, באביב 2013, בלטו מחלוקות בתחומים מסוימים בין הסיעות הקואליציוניות - בהן המחלוקת סביב המשא ומתן הישיר בין ישראל לפלסטינים שכלל שחרור מחבלים, המחלוקת סביב התיקון לחוק שירות ביטחון שעסק בגיוס בני ישיבות שגררה הפגנת המונים, חקיקת תקציב מדינה לשנים 2013–2014 וחוקים נוספים דוגמת "חוקי המשילות" ו.
על אף המחלוקות, צלחה הקואליציה את המושב השני של הכנסת, לאחר שתקציב המדינה זכה לרוב של כל סיעות הקואליציה עוד לפני המושב, וחוקי הגיוס, המשילות ומשאל-העם עברו בקריאה שנייה ושלישית במרוכז באמצע המושב. גם פיצוץ המשא ומתן המדיני בתום המועד שהוקצב לו לא גרר זעזועים קואליציוניים וההידרדרות הביטחונית שהתרחשה בתקופת קיץ 2014 עם חטיפת שלושת הנערים ומבצע צוק איתן אף תרמו במידה מסוימת לאיחוד השורות.
המחלוקות לא נעלמו כליל. עוד בתקופת פגרת הכנסת החליט יו"ר ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, לפרק את הסיעה המשותפת עם הליכוד, וכחודשיים לאחר מכן הודיע שר הפנים גדעון סער על כוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים. עם פתיחת מושב הכנסת השלישי הגיעה המתיחות בין הסיעות הקואליציוניות לשיא. הסיעות השונות התקוטטו ביניהן סביב הצעות חוק שונות, כדוגמת הצעה לתיקון פקודת העיתונות (שנודעה כ"חוק ישראל היום"), שנועדה לאסור חלוקת עיתונים בחינם, ועברה בקריאה טרומית בניגוד לעמדת ראש הממשלה ובתמיכת ישראל ביתנו, חבילת חוקי התקציב ואתם תוכנית 'מע"מ 0' מטעם יש עתיד, מטעם הבית היהודי, ו"חוק הגיור" מטעם התנועה. באותה תקופה התפטר השר להגנת הסביבה, עמיר פרץ מהממשלה. הסיעות השונות העלו האשמות זו כלפי זו על ניסיונות להפיל את הממשלה ולהרכיב אחרת תחתיה, ובשיא המתיחות ביקשה הממשלה לקיים הצבעה שמית על הצעות האי-אמון של האופוזיציה בה.
ברקע כל זאת התכנסו לפגישה אישית בנימין נתניהו ויאיר לפיד, ראשי שתי הסיעות הגדולות בקואליציה, לדיון במצב הפוליטי. בסיומה של הפגישה לא נפתרו המחלוקות, ולמחרת הודיע ראש הממשלה על פיטוריו של השר לפיד ושל שרת המשפטים, ציפי לבני, בטענה שפעלו בסתר להקים ממשלה חלופית לשלו. עם זאת, לאחר הבחירות הודה נתניהו כי העילה להקדמת הבחירות הייתה העברת חוק "ישראל היום". בהמשך הערב התפטרו יתר שרי יש עתיד, וראש הממשלה הודיע על כוונתו לתמוך בהצעות החוק להקדמת הבחירות שהונחו על שולחנה של הכנסת באותם ימים. ב-8 בדצמבר אושר החוק להקדמת הבחירות ל-17 במרץ 2015.
ועדת הבחירות.
יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה־20 היה שופט בית המשפט העליון סלים ג'ובראן.
ב-26 בינואר פסלה הוועדה את מועמדותה של צגה מלקו, שהוצבה במקום השלישי ברשימת "כולנו", משום שלא השלימה את תקופת הצינון הנדרשת מעובדי מדינה.
ב-3 בפברואר הוועדה פרסמה את שעות התשדירים באמצעי המדיה השונים.
ב-13 בפברואר פסלה הוועדה, ברוב של 27 תומכים מול 6 מתנגדים, את מועמדותה של חברת הכנסת חנין זועבי לכנסת, בשל תמיכתה בטרור נגד מדינת ישראל. כן פסלה הוועדה באותו יום, ברוב של 17 תומכים מול 16 מתנגדים, את מועמדותו של ברוך מרזל לכנסת בעקבות אמירות שהתפרשו כגזענות והסתה. שתי הפסילות לא אושרו בבית המשפט העליון.
יו"ר "ישראל ביתנו", אביגדור ליברמן, הודיע שצעירי מפלגתו יפיצו בחינם את גיליונות העיתון "שארלי הבדו", אך יו"ר ועדת הבחירות המרכזית אסר זאת עקב האיסור על חלוקת מתנות. עתירה של "ישראל ביתנו" לבג"ץ הביאה לביטול החלטתו של השופט ג'ובראן. בדיון נוסף בעתירה זו, לבקשת של ח"כ אחמד טיבי, נפסק שנית שחלוקת השבועון אינה בגדר מתנה אסורה.
ב-24 בפברואר דחה השופט ג'ובראן עתירה שביקשה למנוע את הוצאת "ישראל היום" בתקופת הבחירות, בטענה שהוא מהווה עלון תעמולה לטובת ראש הממשלה.