באקס-מן, קיטי עברה בהצלחה בזמן קצר תרחיש של חדר הסכנה, שלאקסבייר לקח שבועות לתכנן. היא קיבלה מסטורם את שם-הקוד הראשון שלה, "ספרייט", והלכה לשיעורי הריקוד של סטיבי האנטר. קיטי התאהבה בקולוסוס, אם כי חשה לא בנוח ליד נייטקרולר דמוי-השד. בעתיד אפשרי, רייצ'ל סאמרס השתמשה בכוחותיה על מנת להעביר את תודעתה של קיטי המבוגרת לגופה של קיטי הצעירה, בתקווה כי המבוגרת תזהיר את האחרים. היא הזהירה אותם למנוע התנקשות בחיי הסנאטור רוברט קלי שתיגרם על ידי אחוות המוטאנטים, וכך להציל את העתיד. לאחר שהאקס-מן הצילו את סנאטור קלי, תודעתה של קיטי המבוגרת חזרה לגופה, וגילתה כי העתיד הדיסטופי נמנע. היא עברה הרפתקאות נוספות; הביסה שד נ'גאראי בעצמה, כמעט נחטפה על ידי קאליבן, וכמעט נהרגה על ידי מגנטו. היות שקיטי יהודיה, מגנטו הגיע להכרה כי הוא נעשה לא יותר טוב מהנאצים שהרגו את משפחתו. לאחר שהשתתפה בהצלתה, איליאנה רספוטין נעשתה קרובה יותר לקיטי, והשתיים הפכו לשותפות לדירה והשתתפו יחדיו בשיעורי הריקוד של האנטר.
בקרב של האקס-מן נגד גזע הברוד, קיטי פגשה לראשונה את הדרגון הקטן לוקהיד. בעוד האקס-מן היו בחלל, אקסבייר הקים את צוות המוטאנטים החדשים, שמרבית חבריו היו קרובים לקיטי בגיל. עם זאת, הצוות רק התאמן על שימוש בכוחות ולא יצא לקרב. כאשר עצבנה את אקסבייר, הוא העביר אותה למוטאנטים החדשים, להם קראה "תינוקות אקס" (X-Babies). לאחר ששרדה את איום הברוד, קולוסוס וקיטי החלו לצאת יחדיו, אם כי יחסיהם היו מתוחים היות שקיטי יהודייה וקולוסוס אתאיסט. במהרה, קיטי החלה לכעוס על גירושי הוריה.
לפי הספר "חמשת עשורי X-מן" (שלא תורגם לעברית), כינויה היה במשך תקופה מסוימת "אריאל".
ברשה (כדורגל)
ברשה קלצ'ו (באיטלקית: Brescia Calcio) הוא מועדון כדורגל מברשה שבאיטליה. המועדון נוסד ב-1911 וקבוצת הכדורגל שלו משחקת בסרייה ב'. צבעי תלבושת הבית של הקבוצה הם כחול ולבן. אצטדיון הקבוצה, סטאדיו מריו ריג'מונטי, מכיל 16,308 מושבים.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1911 בשם "Brescia Football Club" - מועדון הכדורגל ברשה כשנה לאחר הקמת המועדון, העפילה הקבוצה לסרייה א' בפעם הראשונה בתולדותיה. בשבעים השנים הקרובות שיחקה ברשה בשתי הליגות הראשונות לסירוגין, כשהישגה הגדול ביותר בליגה היה מקום רביעי בעונת . ב-1982 ירדה לליגה השלישית באיטליה. הקבוצה חזרה לסרייה ב' כעבור שלוש שנים.
אחת ההצלחות הזכורות ביותר של הקבוצה הייתה ב-1994, עת זכתה בגביע האנגלו-איטלקי. המועדון זכה לפרסום רב כשהחתים את כדורגלן השנה בעולם בעבר, רוברטו באג'ו, שהיה שחקן מפתח בהגעת הקבוצה למקום השביעי בסרייה א' לעונת . בזכות כך העפילה הקבוצה לגביע האינטרטוטו לראשונה. ברשה הצליחה להגיע עד לגמר הטורניר אך הפסידה בגמר לפריז סן-ז'רמן בגלל חוק שערי החוץ לאחר שמשחק החוץ נגמר בתוצאה 0-0 והמשחק הביתי הסתיים בתיקו 1-1. בארבע השנים שבאג'ו שיחק בקבוצה, היא נודעה בשם "ברשה של באג'ו". בעונה הראשונה שלאחר פרישתו, עונת , ירדה הקבוצה לסרייה ב'.
בעונת הקבוצה הגיעה לשלב שמינית גמר הגביע האיטלקי. בסוף עונת 2009/2010 חזרה לליגה הראשונה לעונה אחת שלאחריה לא שבה עוד לליגה הבכירה. הייתה אמורה לרדת לליגה השלישית לאחר 9 עונות בליגה השנייה, אך לבסוף נשארה בליגה השנייה בעקבות פשיטת הרגל של פארמה. בעונת 2018/2019 ברשיה זכתה באליפות הסרייה ב' וחזרה לסרייה א' לאחר 7 עונות רצופות בסרייה ב' אך ירדה בחזרה לאחר עונה אחת בלבד.
שחקנים מפורסמים.
מלבד באג'ו, שיחקו בקבוצה שחקנים אחרים מקדמת הכדורגל באירופה כגון לוקה טוני, אנדראה פירלו, מתיאס אלמיידה, ז'וזפ גוארדיולה, מריו באלוטלי, סנדרו טונאלי, מארק האמשיק, סטפן אפיה וגאורגה חאג'י. כמו כן שיחק בקבוצה מי שהיה בעבר קפטן נבחרת ישראל, טל בנין, במשך שלוש עונות מהן שתיים בליגה האיטלקית השנייה. גם השחקן הברזילאי-ישראלי גוסטבו בוקולי זומן לסגל הקבוצה בראשית דרכו.
ערפילית עין החתול
ערפילית עין החתול (באנגלית: Cat's Eye Nebula, נקראת גם NGC 6543) היא ערפילית פלנטרית הנמצאת בקבוצת הכוכבים דרקון.
עין החתול היא אחת הערפיליות המורכבות ביותר (מבחינת המבנה) הידועות. תצפיות טלסקופ החלל האבל ברזולוציה גבוהה חשפו מבנים יוצאי דופן, כגון קשרים, סילונים ומאפיינים דמויי קשת.
הערפילית התגלתה על ידי ויליאם הרשל ב-15 בפברואר 1786 והייתה לראשונה שהספקטרום שלה נחקר על ידי האסטרונום החובב האנגלי ויליאם האגינס ב-1864.
מחקרים מודרניים חושפים מספר תעלומות. ישנה אפשרות שחלק ממורכבות הצורה נגרם על ידי חומר הנפלט ממערכת כפולה של ננסים לבנים, אך נכון לעכשיו, אין הוכחות ישירות לטענה זו. בנוסף, מדידות של נוכחות יסודות שונים חושפות סתירה גדולה בין המדידות שנעשו בשתי שיטות שונות, כאשר הגורם לכך אינו ברור.
אטיאס
אטיאס (וריאנטים: אטיאש, עטיאש) הוא שם משפחה יהודי שמקורו במילה הערבית عطا (‘aṭā, מתנה – כלומר מתנת האל).
מארק המסיק
שלומי ברזל
שלומי ברזל (נולד ב-25 באוקטובר 1970) הוא עיתונאי ישראלי, מ"מ דיקן בית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למינהל, ראש מערך ההסברה של ההתאחדות לכדורגל בישראל ולשעבר עורך מדור הספורט בעיתון "הארץ".
קריירה.
ברזל החל לעבוד ככתב במדור הספורט של עיתון "ידיעות אחרונות" באמצע שנות התשעים, לאחר שירות צבאי במשטרה צבאית. ב-1998 עבר לעיתון "הארץ", שם שימש ככותב ועורך. בהמשך הפך לסגן עורך מדור הספורט תחת איתן מרקוביץ', ובדצמבר 2008 קיבל את תפקיד העורך הראשי, תפקיד אותו מילא עד מאי 2013. מלבד מדור הספורט, שבו גם היה בעל טור קבוע ("עולה להתקפה"), ברזל כתב בחלק ב' של "הארץ" על מגוון נושאים וגם טור אישי ("בעל, בית") במארקר וויק, המגזין השבועי של "דה-מארקר". בעבר היה בעל הבלוג "דינוזאור ברשת".
בנוסף משמש ברזל כמרצה לתקשורת במכללת נתניה ובמסלול האקדמי המכללה למינהל, שם הוא מעביר קורסים בנושא יסודות התקשורת, אתיקה בעיתונות, יסודות העריכה העיתונאית ומדיה וספורט. בשנת 2010 מונה לראש מסלול עיתונות כתובה ומשודרת במסלול האקדמי המכללה למינהל. בשנת 2018 מונה למ"מ דיקן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למנהל.
ביוני 2013 מונה לראש מערך ההסברה של ההתאחדות לכדורגל בישראל, והחליף בתפקיד זה את אמיר אפרת.
חיים אישיים.
ברזל נשוי לעינת ואב לשניים.
ברשיה (כדורגל)
ברשה קלצ'ו
ברשה קלצ'יו
ברשיה קלצ'יו
נבחרת ברזיל
אלשנדרו פאטו
הפעמון של צ'ירין
הפעמון של צ'ירין (ביפנית: チリンの鈴) או בשמו השני פעמון מצלצל הוא סרט ילדים ומחזמר בסגנון אנימה המבוסס על הספר "Chirin no suzu" (הפעמון של צ'רין) מאת טקאשי יאנאסה. הסרט נוצר על ידי חברת סאנריו. הסרט ידוע לשמצה ביפן כסרט שמבצע תפנית חדה במהלכו מסרט ילדים לסרט עם סיפור אפל ואלים. הסרט ידוע גם כסרט ההלם (Shock film) מבין היחידים בקולנוע היפני שמיועד לילדים.
עלילת הסרט סובבת סביב הטלה הקטן צ'ירין, אשר חייו משתנים יום אחד כאשר מלך הזאבים תוקף את החווה והורג את אמו. בניסיון לנקום צ'ירין מנסה ללמוד איך להיות זאב, עוזב את החווה ויוצא למסע אל מלך הזאבים.
קבלת הסרט.
הפעמון של צ'ירין קיבל ביקורות אוהדות מהמבקרים. ביפן נחשב הסרט לאחד מסרטי האנימה המהפכניים של שנות השבעים ביחד עם "אקספרס לגלקסיה 999" ו"היידי בת ההרים", למרות שהסרט כמעט ולא ידוע מחוץ ליפן, מבקרים מערביים כגון ג'סטין סבקיס מ"אנימה ניוז נטוורק" שיבח את הטבע האפל של סיפור הסרט כמו גם את האמנות של הסרט וכתב שהסרט מהווה "סוג של אגרוף מהיר לפנים של הילד התמים" וגם "אין כמעט שום דבר מעודד בפעמון מצלצל ועדיין הסרט מחזיק בסוג של חמידות אך באותו זמן משמיד את המושגים שלנו של יופי טבעי". אחת מהביקורות השליליות על הסרט באה מ"קימיקו אנימה נטוורק" שכתבו שהסרט לא צריך להיראות לצפייה על ידי ילדים צעירים ויכול לגרום לטראומה רגשית.
מולי אפשטיין
מולי אפשטיין הוא פיזיולוג ספורט, פרשן אתלטיקה ומאמן לפיתוח יכולות גופניות. משמש כיום כמנהל המדעי של הוועד האולימפי בישראל, ובנוסף מנהל את תוכנית "פודיום - התוכנית הלאומית למאמנים".
ביוגרפיה.
אתלט.
אפשטיין החל להתאמן בקבוצת מכבי חיפה בשנת 1975. הוא התמחה בריצות קצרות למרחק של 100 מטר עד 400 מטר. הוא ייצג את ישראל בתחרויות בין-ארציות לנוער, במשחקי המכבייה ובכינוס הפועל. הוא היה שותף לשיא הישראלי בריצת שליחים 4X200 מטר ולשיא הישראלי לאגודות בריצת 4X100 מטר. הוא החזיק בשיאים ישראליים לוותיקים בקטגוריית גיל 40–44 בריצות 100 מטר (11.53 שניות) ו-200 מטר (23.75 שניות).
פיזיולוג ומאמן כושר.
אפשטיין למד בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והוא בעל תואר מוסמך בפיזיולוגיה של המאמץ - .M.Sc. הוא שימש כפיזיולוג ומאמן הכושר של הג'ודוקא יעל ארד, שזכתה במדליה האולימפית הראשונה של ישראל באולימפיאדת ברצלונה 1992. בין השנים 1993–1997 שימש כמאמן הכושר של נבחרת ישראל בכדורסל ושל קבוצת הפועל תל אביב בכדורסל (1993/4). בין השנים 2006–2009 שימש כפיזיולוג ומאמן היכולות הגופניות של הטניסאית שחר פאר, ובין השנים 2013–2016 שימש כפיזיולוג ומאמן פיתוח היכולות הגופניות של הג'ודוקא ירדן ג'רבי.
חוקר במכון וינגייט.
בין השנים 1985–2017 עבד במרכז לרפואת ספורט ולמחקר במכון וינגייט כחוקר, כיועץ וכראש המדור לשירותים מדעיים לספורטאי הישג.