באמצע עונתו השנייה בפילדלפיה, עונת , עבר הורנסק בטרייד ליוטה ג'אז לצידו של שון גרין, בתמורה לג'ף מלון שעבר לפילדלפיה. ביוטה הפך הורנסק עד מהרה לאופציה השלישית בהתקפת הקבוצה מאחורי ג'ון סטוקטון וקארל מלון, היה לבורג חשוב בהרכב שהעפיל לשתי סדרות גמר רצופות ( ו-) בהן הפסידו לשיקגו בולס בהנהגתו של מייקל ג'ורדן, והיה פעמיים לאלוף תחרות השלשות.
קריירת כמאמן.
בשנת 2011, לאחר התפטרותם של ג'רי סלואן, מאמנה של יוטה ג'אז, ועוזרו פיל ג'ונסון מונה טיירון קובין למאמן הקבוצה והורנסק מונה לעוזרו. הוא שימש בתפקיד שנתיים בטרם קיבל על עצמו את עמדת המאמן הראשי בפיניקס סאנס.
בעונה שטרם מינויו של הורנסק למאמנה של הקבוצה, סיימה פיניקס במאזן של 25 ניצחונות מול 57 הפסדים והייתה מהקבוצות החלשות בליגה. לפני פתיחת העונה עזב את הקבוצה הסנטר הפותח מרצ'ין גורטאט ופרשנים צפו כי פיניקס תהיה מהקבוצות החלשות בליגה גם בעונה זו. הורנסק הנחיל בקבוצתו סגנון המבוסס על ריצה מהירה להתקפה וזריקת שלשות. תחתיו פרץ גוראן דרגיץ' ונבחר לשחקן המשתפר של העונה ב-NBA פיניקס הייתה להפתעת העונה, פספסה אך במעט את ההעפלה למשחקי הפלייאוף והורנסק סיים שני רק לגרג פופוביץ' בהצבעה למאמן השנה ב-NBA. ב-1 בפברואר 2016 פוטר הורנסק מתפקידו כמאמן פיניקס, לאחר כשנתיים וחצי בתפקיד.
ב-2 ביוני 2016 מונה למאמנה הראשי של קבוצת ניו יורק ניקס. ב-12 באפריל 2018 פוטר מתפקידו בסיום העונה הסדירה.
מוזיקת פופ פרסית
מוזיקת פופ פרסית (בפרסית: موسیقی پاپ فارسی; באנגלית: Persian pop music), ידועה גם כמוזיקת פופ איראנית (Iranian pop music) או כפרסיפופ (Parsipop), הוא תת-ז'אנר מוזיקלי הכולל בתוכו מוזיקת פופ בשפה הפרסית או בשפות אזוריות המדוברות באיראן ובאפגניסטן. אף על פי שהמקור של מוזיקת הפופ הפרסית הוא באיראן, המוזיקה מושמעת גם בטג'יקיסטן, אפגניסטן, ובתפוצה האפגנית והאיראנית באירופה ובאמריקה.
תור הזהב של מוזיקת הפופ הפרסית.
פרסומו של ויגן דרדריאן (הידוע כ"מלך הג'אז") בתחילת שנות ה-50 וההשפעה המערבית על מעמד הביניים הובילו למהפכה מוזיקלית באיראן, כאשר באיראן היו בעיקר זמרים קלאסיים.
מוזיקת הפופ הפרסית התפתחה בשנות ה-70. בדומה למוזיקת הפרסית הקלאסית היה שימוש בכלי נגינה ובאלמנטים מקומיים, אך היה שימוש גם באלמנטים ובכלי נגינה מודרניים, כמו: גיטרה חשמלית.
לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 מוזיקת הפופ הפרסית נאסרה באיראן. מוזיקאים רבים עזבו את איראן לארצות אחרות, בעיקר ללוס אנג'לס בארצות הברית. מחוץ לאיראן החלו לפעול ערוצי טלוויזיה, תחנות רדיו ואתרי אינטרנט, אשר היוו תפקיד חשוב בחיבור בין אומני הפופ הפרסי לבין הקהל האיראני ברחבי העולם.
גוגוש שבזמן המהפכה הייתה בארצות הברית חזרה לאיראן, אך לא יכלה לשיר תקופה ארוכה ובסופו של דבר היגרה לארצות הברית בה החלה בקריירה מוצלחת מחדש.
נתן שפיגל (צייר)
נתן שפיגל (בפולנית: Natan Szpigel; 1886 – 1942) היה צייר יהודי פולני. שפיגל היה חבר חשוב בקבוצה האקספרסיוניסטית רבת ההשפעה "יונג יידיש". הוא הציג בתערוכות ברחבי אירופה עד כליאתו בגטו ראדומסק ב-1939. נרצח בטרבלינקה ב-1942. רק כ-20 מיצירותיו שרדו את מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
נתן שפיגל נולד בלודז' שבפולין הרוסית במשפחה שומרת מצוות. הוא למד אמנות בגיל צעיר, וב-1920 נסע לרומא, במימון של נדבן, שם המשיך את לימודיו אצל חנוך הנריק גליצנשטיין. תערוכתו הראשונה נערכה ב-1921 בלודז', והצלחתו הגדולה הראשונה הייתה הזמנה להציג בסלון הסתיו ב-1924. הוא הוזמן להציג בלונדון בגלריית בן אורי ב-1930 וכן בתערוכה משותפת עם יעקב אפשטיין. הוא הציג בפולין בקביעות: בלודז', בקרקוב ובוורשה בשנים 1921, 1928 ו-1937.
שפיגל ראה עצמו כצייר יהודי, וציוריו משקפים את ראיית העולם הזאת. הוא תיאר סצנות מחיי היהודים בפולין בסגנון ריאליסטי.
כמו כן צייר פורטרטים טבע דומם בצבעי מים ושמן. מאפיין ייחודי של ציוריו בצבעי מים הוא השימוש שלו בלכה כדי לתת להם גיל וניגודיות.
הוא היה חבר בשתי קבוצות אמנים בלודז': 'יונג יידיש' ו'התחלה' (קבוצת אמנים מלודז' שהציגו ברחבי פולין בשנות ה-20 וה-30).
לפני מלחמת העולם השנייה התגורר שפיגל בראדומסק.
זמן קצר אחרי הפלישה הגרמנית לפולין ב-1939 נכלא שפיגל ובני משפחתו בגטו ראדומסק. הוא המשיך לצייר בזמן שהותו שם. הא נספה במחנה ההשמדה טרבלינקה ב-1942.
עבודותיו של שפיגל מצויות באוספים ציבוריים בתל אביב, בלונדון, בלובלין ובעין חרוד.
חיים אגמון
חיים אגמון (1948 - 20 באפריל 2014) היה מנצח מקהלות, מעבד מוזיקלי ומלחין ישראלי בזמר העברי.
ביוגרפיה.
אגמון נולד באיזמיר שבטורקיה, בן בכור להוריו שלמה ומטילדה (מזל) פסח. משפחתו עלתה לישראל כשהיה בגיל חודשיים והתגוררה תחילה במעברת עולים בפרדס חנה עד שהתיישבה בבית שאן. הוא למד בבית הספר הדתי "שאול המלך" ובתיכון למד במגמה מקצועית. את שירותו הצבאי עשה בלהקת הנח"ל כאקורדיוניסט.
לאחר השירות הצבאי ליווה את רפי גינת באקורדיון, לאחר שפרש מלקהלת "הברושים".
בשנים 1971–1974 עבד כמנהל המוזיקלי של להקת הגבעטרון, ובשיתוף עם המשורר יצחק קינן הלחין את השירים "ים השיבולים" ו"עמק שלי", את "שיר על רעי" ו"בנתיבי אבי" למילים של דני בירן ושירים נוספים.
בשנים שלאחר מכן ניצח על מקהלות זמר נוספות והיה מעבד ומנהל מוזיקלי. אגמון היה מנצחה ומנהלה המוזיקלי של "חבורת הזמר גבעתיים" בין השנים 1986 - 1988.
אגמון הקים סטודיו לעריכת מוזיקה, בו ערך עיבודים לשירים רבים בהלחנתה של הזמרת שושיה בארי-דותן, שירים מאת אוריאל זוהר והמשוררת אביבה גולן. מתוך שירים אלה, "מגדלור בלבבי" ו"חסד" נרקדים כריקודי עם בישראל ובעולם.
אגמון התגורר בתחילה בבית שאן, בהמשך בראשון לציון ולבסוף ברחובות. היה נשוי לפרח ואב לשלושה. הלך לעולמו בגיל 66, בתום מאבק ממושך בשחמת הכבד ונטמן בבית הקברות ברחובות.
כחליל קלאופטרה
כַּחְלִיל קְלֵאוֹפַּטְרָה (שם מדעי: "Plebejus pylaon cleopatra") הוא פרפר-יום המשתייך למשפחת הכחליליים, תת-מין של המין "Plebejus pylaon" המעופף בדרום ארץ ישראל באזור ספר המדבר. תת-מין נוסף המעופף בארצנו הוא כחליל ניקול ("Plebejus pylaon nichollae") אשר ניתן לראותו במרומי הר חרמון. בעבר צוין כחליל צפרירי ("Plebejus pylaon philbyi") כתת-מין שלישי, אך עתה הנטייה של סיסטמטיקאים לראות בו מין נפרד ("Plebejus philbyi"). כחליל קלאופטרה הוגדר בישראל על-פי נקבה שנתפסה באפריל 1923 באזור תל קואילפה (Khuweilfe) הוא תל חליף (מצפון ובסמוך לקיבוץ להב).
כחלילי קלאופטרה גדולים באופן יחסי מתת-המין הצפוני (כחליל ניקול) וגם מהכחליל הצפרירי - המין המדברי. כחליל קלאופטרה הוא בעל דו-פרצופיות או דו-צורתיות זוויגית וקיים הבדל צבעוני בין הזכרים לנקבות. כנפי הזכר בחלקן העליון כחולות מבריקות עם שוליים שחורים בולטים וכתמים כתומים בחלקן התחתון. הכנפיים בצידן התחתון אפורות ומעוטרות בנקודות כתומות ושחורות. הנקבה בעלת כנפיים חומות בצידן העליון ומעוטרות בכתמים כתומים, ודומה לזכר בצידן התחתון של כנפיה. הנקבה גדולה מעט מהזכר.
אזור מחיה.
כחליל קלאופטרה מעופף בחודשים מרץ-אפריל בקרבת הצמח הפונדקאי שלו - מינים שונים של קדד (קדד פיינברון - המהווה מין ויקרי לקדד גדול-פרי, קדד באר שבע, קדד משולחף).
כחליל קלאופטרה הוא מין מובהק של ספר מדבר החודר גם לאזורים ים תיכוניים. גבולות תפוצתו בירדן אזור העיר הקדומה פטרה ובישראל באזור הר חברון והבקעות. באזור ערד ניתן לראותו מעופף סמוך לקדד פיינברון בבקעת קריות שבקרבת תל ערד.
סיפור מציאת תת-המין.
מציאת כחליל קלאופטרה הוא סיפור המאפיין את חקר הטבע של ארץ ישראל והמזרח התיכון לפני כמאה שנים. כחליל קלאופטרה נתפס לראשונה בתאריך 17 באפריל 1923 בתל קואילפה (תל חליף) אשר שוכן כ-18 קילומטרים מצפון-מערב לבאר-שבע. סרן לוקהרט מהז'נדרמריה הבריטית לכד פרט אחד - נקבת כחליל קלאופטרה. הוא ראה עוד שני זכרים של הכחליל, אך לדאבונו הוא לא הצליח ללכדם משום שרשת הפרפרים שלו הייתה רחוקה ממנו, בקרבת הסייס שלו אשר באותה שעה התקין פרסה לסוסו שהעיף את פרסתו. ההזדמנות של לוקהרט ללכוד פרטים נוספים של הפרפר הוחמצה והסרן הבריטי לא ראה יותר את הכחליל הזה - שבועיים לאחר מכן, הוא הועבר מאזור באר שבע ליעד אחר בממלכה.
בפרסום של חוקר הפרפרים רב-סרן גרייבס משנת 1925 על פרפרי "פלשתינה וטרנסג'ורדניה" (ארץ ישראל ועבר הירדן) מתייחס גרייבס לנקבת הכחליל שגילה לוקהרט, אולם גרייבס מציין שזו נקבת הכחליל הצפרירי והוא לא רואה בה מין נפרד.
אוסף הפרפרים של גרייבס מהשנים 1922–1924 הגיע לידיו של סרן פרנסיס המינג (Captain A. F. Hemming). המינג היה סיסטמטיקאי ובקיא בטקסונומיה של מיני פרפרים. בבחינה טקסונומית של הפרט, הבין המינג שאין מדובר בכחליל צפרירי, ובשנת 1934 תיאר את נקבת הכחליל שגילה לוקהרט כמין חדש למדע ונתן לו את השם: "Plebejus cleopatra". כיום ידוע שהמינג טעה ואין מדובר במין חדש אלא בתת-מין מהמין "Plebejus pylaon". הבחירה בשמה של קלאופטרה אינו ברור דיו, אך ידוע שחוקרי פרפרים לעיתים מעניקים שמות של נשים יפות מן ההיסטוריה לפרפרים יפים.
בוועדת הלשון למתן שמות לפרפרי ישראל, שהתכנסה בשנת 1989 לבקשתו של דובי בנימיני סמוך להוצאת המגדיר המקיף לפרפרי ארץ ישראל, המליץ בנימיני לתת לפרפר את השם "כַּחְלִיל קְלֵאוֹפַּטְרָה" בהמשך ישיר להמינג שהעניק לפרפר את השם חמישים וחמש שנים קודם לכן.
שלבי התפתחות.
הביצה.