הפרווה של עטלף הצינור המדומה קצרה ועבה. צבעה הכללי כהה יותר מהסוג השני, ונע בין חום אפרורי לחום כהה. הגחון והחזה חיוורים יותר וצבועים בצהבהב חיוור, זהוב או אוכרה. הראש בולט בצבעו הכהה (שוקולד שחור או חום כהה), הפס הגבי שמאפיין את הסוג השני נעדר אצלו. הכנפיים צבועות בירקרק, אדמדם או חום כהה והן מנומרות בדלילות בכתמים צהבהבים או לבנים. האוזניים חומות עם קצוות לבנים והן אינן מנומרות בצהוב כמו אצל הסוג השני. הנחיריים שחורים או ירקרקים - תלוי במין.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי הצינור מצויים בעיקר באי גינאה החדשה - הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי. בנוסף הם מצויים באיים הסמוכים ואיאגו וסוולאווטי. טווח התפוצה הספציפי של המינים אינו ידוע, אך ייתכן שמין אחד מאכלס את החלק הצפוני של האי ומין אחד את החלק הדרומי. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער גדותיים ויער מנגרובים בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,350 מטר מעל פני הים.
אין מידע אודות האקולוגיה של הסוג, וסביר להניח שהוא דומה באורח חייו לקרובו. המינים בסוג בודדים, פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בעלווה הצפופה. הם ניזונים בעיקר ממיץ של תאנים ופירות שונים וסוחטים חתיכות פרי עד תום ולאחר מכן יורקים אותם. הם אינם תלויים בנוכחות גופי מים. הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחר מכן הנקבה ממליטה גור יחיד. המינים בסוג מוגדרים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), ובשל אורח חייהם הבודד הם לא מאוימים מציד כמו עטלפים החיים במושבות גדולות.
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
עטלף קצר-חך
עטלף קצר-חך (שם מדעי: "Casinycteris") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שחיים ביבשת אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1910 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והוא קשור באופן הדוק לסוג עטלף הדמעות. במקור, העטלף קצר החך נחשב לטקסון מונוטיפי; בשנת 2014, התגלה מין נוסף בסוג, ובתיאור המדעי של המין החדש, הזואולוג הצרפתי אלכסנדר חסנין המליץ להעביר מין אחד של עטלף דמעות לסוג זה על בסיס ניתוח DNA. בחלק מהטקסונומיות, העטלף קצר החך עדיין מוכר כטקסון מונוטיפי או כסוג עם שני מינים בלבד.
תיאור.
לעטלף קצר החך ראש חרוטי דמוי שועל, לוע קצר ובקבוקי וגוף קטן וצר. העיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה והאף בינוני עם נחיריים בולטים. האוזניים גדולות וארוכות עם קצה מעוגל. המורפולוגיה של הלסת והשיניים מזכירה במקצת עטלפי חרקים; הקשתות הזיגומטיות רחבות והחיך מצומצם ואינו משתרע מעבר לטוחנות. החותכות העליונות זעירות ולעומתם שאר השיניים ארוכות וחדות והניבים גדולים ומעוקלים לאחור.
אורך הראש והגוף של העטלף קצר החך 70–122 מ״מ, אורך הזרוע 50–81 מ״מ ואורך האוזן עד 25 מ״מ; משקלו משתנה בהתאם למין ונע בין 35 ל-95 גרם. הוא נטול זנב וקרום התעופה האחורי קצר ודק. במבט חיצוני, הסוג זהה לחלוטין לסוג עטלף הדמעות. העטלף קצר החך נבדל מהאחרון בחך המקוצר מאוד ובמבנה שיניים שונה. הדמיון הרב בין הסוגים מיוחס לכך שהם חולקים בית גידול ואורח חיים דומה. ההבדלים המורפולוגים באים כנראה לידי ביטוי בתזונה או בדרך האכילה.
הפרווה של העטלף קצר החך ארוכה וצמרירית. צבעה הכללי חום אפרורי, חום ורוד, זהוב או חום קינמון, והגחון לבנבן או צהבהב. בדומה לעטלף הדמעות, גם לסוג זה יש כתמים לבנים דמויי דמעות על הפנים: זוג כתמים נמצאים בצדדי העין, וכתם אחד במרכז החרטום. בנוסף, יש סינר לבן סביב הסנטר והלחיים. הכנפיים מרושתות בפסים חומים וצבועות בצבעים לא שגרתיים: ירוק-זית, ירקרק, זהוב, אדמדם או חום ערמוני. האוזניים, החרטום, השפתיים והעפעפיים צבועים גם הם בהתאם לצבע הכנפיים. לעיתים יש גם ציציות שיער לבנות בבסיס האוזניים.
תפוצה וביולוגיה.
העטלפים קצרי החך מצויים בעיקר במרכז אפריקה ובמידה פחותה גם במערבה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גבון, גינאה המשוונית, גאנה, חוף השנהב וליבריה. קמרון היא המדינה היחידה שבה נמצאים שלושת המינים. בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי לח, יער ביצות, יער גדותיים וסוואנה טרופית. הם נמצאים בעיקר באזורי שפלה, אך מופיעים מדי פעם גם באזורים הרריים עד רום 1,200 מטר מעל פני הים.
העטלפים קצרי החך פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בלינה על ענפי עצים בגפם. יש להם שטח מחיה קבוע קטן שגודלו דונמים ספורים. הם ניזונים בעיקר מפירות, פרחים ומיץ פירות, והם אוכלים אותם באמצעות מחיצה וריסוק על החיך ולא באמצעות לעיסה רגילה. ההיריון נמשך כ-6 חודשים והנקבה ממליטה גור יחיד. האיום העיקרי על העטלפים קצרי החך הוא בירוא יערות לצורת תעשיית העץ, כרייה והסבת קרקע לשימוש חקלאי כמו גם ציד לבשר. הם מצויים במספר אזורים מוגנים, אך ברובם אין פיקוח משמעותי.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
עטלף שחור-ראש
עטלף שחור-ראש (שם מדעי: "Chironax melanocephalus") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1825 על ידי הזואולוג הגרמני קונרד יאקוב טמינק ובתחילה נחשב כמין בסוג כלב-מעופף. לעטלף שחור הראש 2–3 תת-מינים שתופסים אזורים גאוגרפיים נפרדים.
תיאור.
העטלף שחור הראש בעל גוף קטן וגוצי, ראש גדול וכלבי וחרטום קצר במיוחד. האוזניים עגולות, קטנות וחסרות שיער. העיניים גדולות והנחיריים צינוריים ופונים לצדדים. השוקיים שעירים וקרום התעופה האחורי קצר ורצועתי. אורך הראש והגוף של העטלף שחור הראש 60–78 מ״מ, אורך הזרוע 41–47 מ״מ ואורך האוזן 9–11 מ״מ; משקלו עד 20 גרם והוא נטול זנב. המין קרוב חיצונית וגנטית לעטלף נקוד-כנף, אך קטן יותר, חסר נקודות ובעל נוסחת שיניים שונה.
הפרווה של העטלף שחור הראש קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי חום אפרורי, אפור כהה או חום כהה כשהגחון נוטה להיות אפרפר חיוור, בז׳ או צהבהב. הראש בולט בצבעו השחור מבריק שמאפשר לזהותו בנקל ממינים אחרים. לזכרים יש ציציות שיער כתומות או צהובות סביב הכתפיים והצוואר. הכנפיים בצבע שחור מבריק או שחור-כחלחל, והשוקיים והזרועות ורודים.
תפוצה וביולוגיה.
העטלף שחור הראש מצוי בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה אינו רציף, וכולל את חצי האי המלאי (מלזיה ודרום תאילנד), לצד האיים סומטרה, ניאס, בורנאו, ג'אווה, סולאווסי ואולי גם באלי. בית הגידול מורכב בעיקר מיער עננים נמוך ויער שפלה טרופי.
העטלף שחור הראש פעיל בלילה. בשעות היום הוא שוכן בקבוצות קטנות של 2–8 פרטים על שרכים ומערות רדודות. הוא ניזון מפירות (בפרט מיני פיקוס) ואינו זקוק לשתיית מים. נקבות בהיריון נצפו בין ינואר לאפריל בחצי האי המלאי, ובין מרץ לאפריל באי סולאווסי. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד שנגמל לאחר מספר חודשים.
מצב.
העטלף שחור הראש מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שהוא עדיין נפוץ דיו בבתי גידול הרריים וסביר להניח שהירידה במספריו אינה עדיין ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. בהערכה האחרונה שפורסמה בשנת 2020, הארגון ציין שיש אינדיקציות לכך שהמין נראה בתדירות נמוכה יותר מבעבר, ולאור האיומים עליו הוא צפוי להיות מסווג בעתיד כמין קרוב לסיכון.
האיום העיקרי על העטלף הוא אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות למטרות מגוונות כמו גם הפרעה אנושית. העטלפים נוטים יותר ויותר לחיות באזורים הרריים בשל ההפרעות הרבות ביערות השפלה. המין מצוי במספר אזורים מוגנים.
כלב-מעופף
כלב-מעופף (שם מדעי: "Cynopterus") הידוע גם כעטלף פירות פני-כלב או עטלף פירות קצר-חוטם, הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 7 מינים הנפוצים בדרום ודרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1824 על ידי הזואולוג הצרפתי פרדריק קיוויה ומשמעות שמו המדעי היא ״כלב עם כנפיים״ בהתייחס לאנטומיה של הגולגולת.
תיאור ואנטומיה.
לכלב המעופף גוף קטן, גוצי ומוצק, גולגולת רחבה וקצרה דמוית כלב קטן, וחרטום מחודד. האוזניים קירחות ומעוגלות, וגודלן משתנה בין המינים. העיניים גדולות במיוחד ומותאמות לראיית לילה. האף גדול ורחב והנחיריים בולטים וצינוריים. השפה העליונה שסועה עם תלם אנכי. הזנב קצרצר וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועה קטנה לאורך פנים הרגליים.
אורך הראש והגוף של מיני הכלב המעופף 8–10.2 ס״מ, אורך הזרוע 5–9 ס״מ, אורך האוזן 2.3–1.5 ס״מ ואורך הזנב 2-0.5 ס״מ. משקלם 30–100 גרם.
הפרווה של הכלב המעופף קצרה וצפופה עם מרקם משי רך. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור הגאוגרפי, ונע בין חום אפרורי לחום זית, בז׳, אוכרה, קינמון, זהוב, אדמדם, חום שוקולד כהה או אפרפר. אצל רוב המינים, יש סביב הכתפיים והצוואר צווארון או גלימה בולטת בצבע כתום עז, צהוב או אדמוני; הגלימה בולטת ושומנית יותר אצל הזכרים. הראש עשוי להיות כהה או חיוור משאר הגוף. על העיניים, שולי הכנפיים והאוזניים יש לעיתים כתמים בהירים. הכנפיים שחרחרות-סגלגלות, והזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו. אישוני העיניים בצבע אדום, כתום או אוכרה.
תפוצה וביולוגיה.
מיני הכלב המעופף מצויים ברחבי בדרום ודרום-מזרח אסיה בשפלות וחופים עד רכסים הרריים ברום 1,850 מטר מעל פני הים; טווח התפוצה של הסוג כולל את מזרח פקיסטן, הודו, סרי לנקה, בורמה, לאוס, וייטנאם, קמבודיה, תאילנד, דרום סין העממית, מלזיה, אינדונזיה, מזרח טימור והפיליפינים. הסוג נוכח ברוב איי סונדה, כולל: סומטרה, בורניאו, ג'אווה, סולאווסי, באלי, טימור, סומבאווה, סומבה, פלורס, לומבוק וקומודו.