קמבלדה (באנגלית: Kambalda) היא עיירת מכרות קטנה, כ-55 קילומטרים דרומית לעיר המכרות קלגורלי, בתוך אזור גולדפילדס-אספרנס (Goldfields-Esperance) שבמדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. העיירה מחולקת בין שני אתרים המרוחקים 4 קילומטרים זה מזה, קמבלדה מזרח (Kambalda East) וקמבלדה מערב (Kambalda West). העיירה שוכנת באזור צחיח למחצה על חופו המערבי של אגם מלח גדול, אגם לפרוי (Lake Lefroy), כ-75 קילומטרים דרומית מזרחית לעיירה קולגרדי (Coolgardie), וכ-616 קילומטרים מזרח לפרת', בירת אוסטרליה המערבית. במפקד האוכלוסין של 2006 נמנו במקום 2,705 תושבים.
היסטוריה.
קמבלדה שוכנת בתוך השטחים של הילידים האבוריג'ינים בני שבט הגאלאגו (Galaagu). ההתיישבות המקורית של קמבלדה החלה כתוצאה מגילוי זהב בכמה מקומות באוסטרליה המערבית, גילוי שהוביל לבהלה לזהב באוסטרליה המערבית. מחפשי זהב סרקו את האזורים של אוסטרליה המערבית, ובדצמבר 1896 גילה מחפש זהב בשם פרסי לרקין (Percy Larkin) זהב בגבעה המכונה "הגבעה האדומה" (Red Hill), סמוך לקמבלדה מזרח של ימינו. הפרסום גרם להגעתם של מחפשי זהב רבים למקום והם התיישבו באתר. היישוב הפרוביזורי קיבל גושפנקה רשמית כשההתיישבות התפרסמה ברשומות של ממשל אוסטרליה המערבית (Western Australian Government Gazette) ב-10 בדצמבר 1897. סוקר ממשלתי בשם ו. ראולי (W. Rowley) תכנן את המקום והוא שבחר ליישוב את השם קמבלדה, משום שאהב את הצליל שככל הנראה מקורו אבוריג'יני, אם כי משמעותו אינה ברורה. כמות הזהב שנתגלתה במקום הייתה קטנה מהכמויות שנתגלו באותן שנים במקביל בקלגורלי או בקולגרדי, ותוך עשר שנים, לאחר שבמקום נכרו כ-30,000 אונקיות זהב (כ-850 קילוגרם), התכלה כל הזהב. מכרה הזהב נסגר ב-1907, וההתיישבות הקטנה הפכה לעיירת רפאים. בהדרגה השתלט הטבע על המבנים. בין השרידים הבודדים שנותרו מתקופה זו נמצאת הבאר הישנה, כיום ברחוב ג'ורג' קאוסיל (George Cowcill).
המקום נותר בשיממונו עד אמצע המאה ה-20. ב-1954 מצאו באתר צמד מחפשי מחצבים, ג'ון מורגן (John Morgan) וג'ורג' קאוסיל, דוגמת סלע יוצאת דופן שקיוו כי היא מכילה אורניום. בדיקת מעבדה העלתה כי מדובר ב"גוסן" (Gossan), עופרת ברזל שהכילה גם ניקל. עשר שנים אחר-כך הם הראו את דוגמת הסלע לרוי וודאל, גאולוג שעבד עבור חברת המכרות המערבית (Western Mining Corporation). וודאל ידע להעריך את משמעות הממצא, ולאחר שהחברה ביצעה כמה קידוחי ניסיון, על מנת להעריך את עתודות הניקל במקום, החל ב-1966 לפעול במקום מכרה "אגם הכסף" (Silver Lake Mine). החברה הקימה ישוב מסודר במקום שהוא כיום קמבלדה מזרח. אחר-כך, משהתברר גודל המתחם המכיל את הניקל, הוקמה נקודת ישוב נוספת, כיום קמבלדה מערב, 4 קילומטרים מערבית ליישוב הראשון. כריית הניקל במקום נמשכת עד ימינו, כשהעופרה עוברת עיבוד והיתוך בקלגורלי הסמוכה.
ב-2005 קנתה חברת המכרות האוסטרלית הרב-לאומית BHP Billiton את חברת המכרות המערבית, אבל היא לא החברה היחידה הכורה באזור. כיום פועלים באזור גם חברות הכרייה גולדפילדס (Goldfields) הכורה זהב בסנט איווס (St Ives) מדרום לאגם לפרוי, מכרה הזהב השני בתפוקתו באוסטרליה, והחברות לייטנינג ניקל (Lightning Nickel) ו-GHB. מספר התושבים בעיירה נמצא במגמת ירידה משום שחברות הכרייה החלו להטיס את עובדיהן אל האתר וממנו במקום לשכנם בעיירה.
אתרי תיירות.
האתר הבולט בעיירה הוא התצפית מהגבעה האדומה (Red Hill Lookout). מפסגת הגבעה יש תצפית על אגם לפרוי הסמוך. מישור מלח נרחב המשתרע מעבר לאופק על שטח של 510 קמ"ר, שלעיתים רחוקות נקווים בו מים. מדי פעם, כשתנאי הרוח מאפשרים זאת, מארגנים המקומיים תחרויות של מפרשיות יבשה על האגם המנצלות את פני השטח הישרים של משטחי המלח על מנת לפתח מהירות שלטענת התושבים מתקרבת ל-100 קמ"ש.
בית אלדוברנדיני
עינת פרנבך בן אהרון
עינת פרנבך בן אהרון (13 בפברואר 1975 – 23 בנובמבר 2019) הייתה במאית, תסריטאית ומלהקת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בחיפה ליעקב ואירית פרנבך. אמה הייתה מורה ואחר-כך עסקה בנדל"ן. אביה מהנדס תעשייה וניהול בוגר הטכניון, שעבד בעשרים השנים האחרונות לחייו בתעשייה האווירית. עינת גדלה במקומות רבים, בעקבות מעברי דירות של הוריה, אבל בעיקר בחיפה ומגיל אחת עשרה ועד לצבא התגוררה ביבנה. היא הבכורה במשפחה, לה אחות מעצבת במקצועה ואח צעיר ממנה ב-12 שנה, מוזיקאי שחי בטורונטו. בצבא שירתה כמפעילת מחשב. בתום שירותה הצבאי עשתה תואר ראשון של אוניברסיטת בר-אילן במדעי המחשב, אותו סיימה בהצטיינות (1999).
עם תום לימודיה למדה תסריטאות ואחר-כך תחקירנות בבית הספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה. למדה במשך שנתיים וחצי במסלול הישיר לדוקטורט במדעי המוח באוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים עבדה בהבטחת איכות בחברות הייטק. היא שימשה ככתבת קולנוע בפורטל "Seret" וכמנהלת פורום קולנוע של ynet (2006-2005). הייתה חברת הנהלת איגוד התסריטאים (2008-2006).
בשנת 2008 ייסדה את פורום יוצרים צעירים, קבוצת תמיכה לתסריטאים ולבמאים בתחילת דרכם, בין השאר הייתה שותפה להקמת המסלול העצמאי בקרן הקולנוע הישראלי, לתמיכה בסרטים עצמאיים.
החל משנת 2010 היא עוסקת בליהוק. הייתה מלהקת של "טליה. דייט. קום",
דוקודרמה של הבמאית טליה פינקל, ערוץ 8, ליהקה את "שרקייה", סרט קולנוע בבימויו של עמי ליבנה וכן את סרטה "הצגה יומית".
בשנים 2007–2011 עבדה פרנבך בן אהרון על סרט הקולנוע "הצגה יומית" (76 דקות) אותו כתבה, הפיקה וביימה. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011, הפרימיירה של הסרט הייתה ב-13 בפברואר 2013. הוא מוקרן בחודשים פברואר-מרץ 2013 בסינמטק תל אביב.
משנת 2012 למדה לתואר שני בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
היא עסקה ברפואה משלימה: פרחי באך, הילינג, דמיון מודרך וריפוי בשחזור גלגולים.
חיים אישיים.
נישאה בספטמבר 2011 לערן בן אהרון, מלחין ומוזיקאי לסרטים ולהצגות. לזוג נולדה בת.
נפטרה לאחר מאבק ממושך במחלה קשה ב-23 בנובמבר 2019.
הצגה יומית (סרט)
הצגה יומית הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי (76 דקות), אותו כתבה, הפיקה וביימה עינת פרנבך בן אהרון, שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2011 ויצא לבתי הקולנוע בשנת 2013.
הרעיון לסרט.
במשך שנים כתבה פרנבך בן אהרון תסריטים רבים למגרה. בתום לימודי התואר הראשון במדעי המחשב, בשנת 2000 למדה בקורס תסריטאות בבית הספר "חשיפה" של האוניברסיטה הפתוחה. ב-2004 שלחה תסריט לסרט בשם "ממעמקים" למפיקים שונים, מתוך כוונה שמישהו אחר יביים אותו, איש מהם לא השיב לה, פרט למפיק אורי סבג. על כך היא כתבה באתר קולנוען:
היא כתבה תסריט לסרט קצר ואחרי שכמה אנשים קטלו אותו הלכה למשך ארבעה חודשים לבית אריאלה וקראה הרבה על קולנוע. בד בבד התנדבה לסרטי סטודנטים כדי ללמוד על עשיית סרטים.
פרנבך בן אהרון מספרת בריאיון לענת ויינמן מאתר זאתי:
בנובמבר 2006 החלה לכתוב את התסריט וכעבור מספר חודשים החלה בצילומים. הקרנת הבכורה של הסרט "הצגה יומית" הייתה בתחילת 2013.
עלילה.
הסרט מחולק לשלושה סיפורים שונים, על שלוש נשים, לשלושתן קוראים נעמה:
שלוש הגיבורות מוצאות מפלט בהצגה יומית באולם הקולנוע, שם הן צופות בסיפור חייהן.
ההפקה.
פרנבך בן אהרון החלה בצילומים ב-11 באפריל 2007. הסרט צולם בשבתות וחגים במשך 11 ימים סך-הכול. הצילומים נערכו בשנים 2009-2007. כל אחד משלושת החלקים צולם על ידי צלם אחר (עידן ששון, רינת אדלשטין ואיל סיבי) ב-2010 נעשה הפוסט-פרודקשן ובספטמבר 2011 סיימה פרנבך בן אהרון את העבודה על הסרט. את הסרט ערכו סך-הכול חמישה עורכים, עד שפרנבך בן אהרון הגיעה לדנה שלו, העורכת האחרונה. מלאכת העריכה ארכה כשנה וחצי סך הכול.
הסרט צולם במקומות שונים, בעיקר בדירתה של הבמאית פרנבך בן אהרון. כל סצנה צולמה בחדר אחר – חדר השינה, סלון, מסדרון, אמבטיה - כדי שייראה כאילו צולם במקום אחר. סצינות נוספות צילמה בבית קפה בשינקין, בחנות אפרודיטה, בר הסברנסקי ועוד.
הסרט נעשה בתקציב של 110 אלף שקלים, מתוכם 50 אלף שקלים שקיבלה מקרן הקולנוע הישראלי. כל הצוות – שחקנים ואנשים טכניים עבדו בהתנדבות, והציוד לצילומים ניתן במחיר נמוך מאוד. עיקר עלות ההפקה הושקעה בפוסט פרודקשן.
המוזיקאית רות דולורס וייס נתנה לפרנבך רשות להשתמש בשירים שלה (טקסט ולחן) בסרט. ערן בן אהרון (בעלה של הבמאית) הלחין את הפסקול. את השיר "לבד" בנעמה הראשונה כתב אביחי ג'יימס פרנבך (אחיה של הבמאית) יחד עם ההרכב שלו, והוא שר אותו. את הפואמה "רוצה" כתב המשורר צחי כהן.
הסרט הוקרן במסגרת פרינג'ידר, קטגורית הסרטים העצמאיים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה. הצגת בכורה של הסרט הייתה בסינמטק תל אביב, ב-13 בפברואר 2013.
כלכלת הרשת
כלכלת הרשת הוא מונח שטבע כריס אנדרסון המתאר מסחר חדש בעולם וירטואלי; שינוי תפיסתי של הכלכלה הגלובלית אשר נוצר בעקבות התפתחות האינטרנט המאפשר לנו לתקשר ולסחור ללא הגבלה של זמן, מרחק ובעיקר כסף. הרשת האינטרנטית שינתה את העולם ואיתו את המודלים העסקיים המוכרים לנו. היא שינתה את האופן בו אנו מייצרים ורוכשים דברים, יצרה "כלכלת רשת" משלה, וכן שיטות עבודה חדשות שתכליתן השקעה ברשת. ההבדל המהותי של כלכלת הרשת מהכלכלה המסורתית הוא הכמות. ברשת אין מגבלה פיזית של מקום אחסון ובעקבות המודל החינמי ההיצע ברשת גדל באופן כזה שהאינטרנט למעשה חשפה את הרצונות האמיתיים של הצרכנים. חשיפה זו הובילה לשיווק נישתי ולקהלי יעד רבים ומגוונים.