איתן החל את דרכו בקבוצת הפועל עפולה, ושיחק עמה בליגה הלאומית בעונת 1997/98. בעונה הבאה שיחק במכבי קריית מוצקין, ולאחר מכן באליצור קריית אתא, עמה העפיל לליגת העל. עונתו השנייה בקריית אתא, עונת 2000/01, שהייתה גם עונתו הראשונה בליגת העל, נחשבת לעונת הפריצה שלו. במשחק בו הפתיעה קריית אתא את מכבי תל אביב בהיכל יד אליהו, הצטיין כשקלע 27 נקודות. הוא המשיך לעונה שלישית בקריית אתא, ואז עבר למ.כ. חיפה, שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה.
בעונת 2003/04 עבר איתן להפועל תל אביב ושיחק בשורותיה במשך שתי עונות. בהפועל ירדו דקות המשחק שלו, ומעמדו בקבוצה לא היה חזק. מאז עזב את הפועל, ב-2005, שיחק איתן בכל עונה בקבוצה אחרת: מכבי ראשון לציון (בה סיים לראשונה במאזן נקודות ממוצע דו-ספרתי (11.7 נקודות למשחק), ונבחר לחמישיית השחקנים הישראלים של העונה), עירוני אשקלון (עמה זכה בגביע ווינר) והפועל גליל עליון. בשנת 2007, הצטרף לקבוצת שולה באסקט הצרפתית, אך לאחר ששיחק בשורותיה ארבעה משחקים בלבד, שב לישראל ולעירוני אשקלון.
בעונת 2009–2010 שיחק איתן בקבוצת עירוני נהריה. בעונת 2010/11 שיחק במכבי אשדוד.
איתן היה חלק מסגל נבחרת הקדטים של ישראל שזכתה במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה ב-1997, וכן שיחק בנבחרת הנוער שזכתה במקום השישי באליפות אירופה ב-1997. ב-2003 השתתף לראשונה גם במשחק רשמי של הנבחרת הבוגרת, מול נבחרת צרפת.
יצחק אוחיון
יצחק (איציק) אוחיון (11 באוקטובר 1945 – 7 במרץ 2020) היה ראש העירייה השמיני של פתח תקווה. כיהן בתפקיד זה בשנים 1998–2013.
ביוגרפיה.
אוחיון נולד במרוקו בעיר מרקש לאסתר וחביב בשם איז'ק אוחיון למשפחה מסורתית ועלה לישראל ב-1956, בגיל 11. בן דודו הוא חבר הכנסת לשעבר שמעון אוחיון.
אוחיון שירת בצה"ל בקבע כנגד והשתחרר מצה"ל בדרגת רב-סמל. לאחר השחרור קיבל תואר מדריך בכיר באוניברסיטת תל אביב, ובוגר ממכללת בית ברל.
אוחיון שימש בעבר כדירקטור ויושב ראש חברת מיתב ויושב ראש החברה לפיתוח פתח תקווה, וקיבל פרס חינוך משלים מטעם נשיא המדינה יצחק נבון.
אוחיון כיהן בעיריית פתח תקווה כמנהל מחלקת נוער וספורט במשך 10 שנים, וכמנהל אגף גנים ונוף במשך 11 שנים.
ב-1998 התמודד כמועמד עצמאי המזוהה עם מפלגת העבודה מול ראש עיריית פתח תקווה המכהן מטעם הליכוד, גיורא לב, ונבחר לתפקיד ראש עיריית פתח תקווה. הוא נבחר מחדש בבחירות ב-2003 וב-2008. אוחיון כיהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי.
ב-8 בפברואר 2011 נעצר על ידי המשטרה בחשד לקבלת שוחד וטובות הנאה מאנשי עסקים בעיר, על מנת להעניק להם קרקעות ואישורים וכן בחשד למינויים פוליטיים כשוחד בחירות. באוקטובר 2013 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת התיקים נגדו מחוסר ראיות.
ב-15 בינואר 2013 פרש מכהונתו בשל מחלה, לאחר פרישתו שימש אורי אהד כראש עיר בפועל. בפברואר 2013 הוענק לו תואר אזרח כבוד של העיר.
בבחירות לכנסת התשע עשרה, שהתקיימו בסמוך לפרישתו, הוצב אוחיון במקום ה-108 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
במאי 2019 התקיים טקס קריאת הפארק הגדול על שמו, בטקס נכחו ראש העיר המכהן, רמי גרינברג וכן משפחת אוחיון.
נפטר ב-7 במרץ 2020.
פתח תקווה אחת.
פתח תקווה אחת הייתה סיעה במועצת עיריית פתח תקווה בהנהגת אוחיון, שהייתה מזוהה עם מפלגת העבודה הישראלית. הסיעה הייתה מיוצגת במועצת העיר החל משנת 1998. לאחר בחירות 2003 הייתה הסיעה לשנייה בגודלה במועצת העיר עם 4 מנדטים. גם בבחירות 2008 זכתה הסיעה ל-4 מנדטים. החל משנת 1998, עת נבחר יצחק אוחיון לראשות עיריית פ"ת, כיהן מס' 2 ברשימה, יעקב בן-שמחון כסגן ראש העיר וכראש אגף מנהל החינוך. שני חברים נוספים בסיעה שכיהנו במועצת העיר החל משנת 2003 הם ברוריה שכטר ושלום קוטלר.
תיאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה
האיחוד הלאומי-מולדת
קפלת הזכרון של היינץ
מופשט גיאומטרי
ריצ'ארד טאקר
מתנדבי היישוב ברג'ימנט הארץ ישראלי
צ'רלס פונזי
יוהן דז'ורו
מר אולימפיה
מר אולימפיה (באנגלית: Mr. Olympia) היא תחרות פיתוח גוף בינלאומית שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB). זכייה בתחרות נחשבת להישג הגבוה ביותר שמפתח גוף יכול להשיג.
ג'ו וידר הגה את רעיון התחרות כדי לאפשר לזוכים בתחרות מר יוניברס להמשיך להתחרות ולהרוויח כסף מתחום פיתוח הגוף. תחרות "מר אולימפיה" הראשונה נערכה ב-18 בספטמבר 1965 באקדמיה למוזיקה בברוקלין, ובה זכה לראשונה לארי סקוט.
כמות הזכיות הגבוהה ביותר בתחרות היא שמונה. בשיא מחזיקים שני מפתחי גוף - לי האני (1984-1991) ורוני קולמן (1998-2005).
המחזיק הנוכחי בתואר "מר אולימפיה" הוא מפתח הגוף ביג ראמי.
הסרט Pumping Iron מתאר את בניית הגוף של מפתחי הגוף בפרטוריה שבדרום אפריקה, ועזר להזניק את קריירת המשחק של ארנולד שוורצנגר ולו פריגנו, שניהם פיינליסטים בתחרות.
מתקיימת גם תחרות מקבילה העונה לשם מיס אולימפיה (Ms. Olympia) לנשים מפתחות גוף.
זוכי התחרות.
אלו הם הזוכים בתחרות מוצגים לפי כמות הזכיות:
קישורים חיצוניים.
פיל היט 2015
ג'ולי קאוונר
ג'ולי דבורה קאוונר (נולדה ב-7 בספטמבר 1950) היא מדבבת ושחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית. היא ידועה בעיקר בתור המדבבת של מארג' סימפסון בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון".
ביוגרפיה.
תחילת דרכה.
קאוונר נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, הבת השנייה של עורכת הדין רוז קאוונר ויצרן רהיטים דייוויד קאוונר. גדלה בדרום קליפורניה.
בשנת 1971 סיימה בהצטיינות את לימודיה באוניברסיטת סן דייגו. בשנת 1984 נולדה בתה.
קריירה.
לעיתים קרובות היא משחקת בתפקידי משנה. קאוונר שיחקה בתפקיד ברנדה מורגנשטרן בסדרת הטלוויזיה "רודה". לאחר שהתוכנית הסתיימה קאוונר עברה לקולנוע. היא הופיעה במספר מסרטיו של וודי אלן כולל הסרטים "חנה ואחיותיה" (1986), "ימי הרדיו" (1987), "סיפורי ניו יורק" (1989) "אליס" (1990), "צללים וערפל" (1992), ו"לפרק את הארי" (1997).
היא הופיעה גם בסרטים "התעוררות" (1990), "נקמתן של נשות סטפפורד" (1980), וסרט הקומדיה משנת 1992 "This Is My Life". מאז קאוונר מתמקדת, במידה רבה, בעבודות דיבוב. לאחרונה, שיחקה בתפקיד אימו של אדם סנדלר בסרט "קליק".
בין דיבוביה, קאוונר דיבבה בשנת 2004 את אמו של טימון בסרט "מלך האריות 3" ובסרטים וסדרות נוספים.
משפחת סימפסון.
בסדרה "משפחת סימפסון" קאוונר מדבבת את קולותיהם של מארג' סימפסון, פאטי בובייה, סלמה בובייה, ג'קלין אינגריד "ג'קי" בובייה וגלאדיס בובייה. קאוונר מסרבת לבצע את הדמויות אותן היא מדובבת בסדרה בפני קהל. הסיבה לכך היא שהיא מעוותת את פניה והיא איננה מעוניינת שאנשים יראו זאת.
שכונת דניה
באנשי
הבאנשי (באירית: Banshee, "אשת הרוגם"; מבוטא באירית עתיקה כ-Ban síde) היא פיה או רוח רפאים של אישה המופיעה במיתולוגיה האירית כמבשרת המוות של אנשים הקרובים אליה.
תיאור.
על פי המיתולוגיה האירית, מקוננת הבאנשי ליד הבית אם מישהו בתוכו עומד למות. יש משפחות מיוחדות שלפי האמונה הבאנשי קשורות אליהן, ובכיין מבשר על מותו של בן משפחה. לחמש משפחות גאליות גדולות (או'גריידי, או'ניל, או'ברייאן, או'קונור וקאבנה), תושר הקינה על ידי פיה (באנשי) בעלת כושר נבואי, אשר תקונן כשחבר משפחה מת, אפילו אם האדם שמת נפטר במרחק רב ובשורת מותו עדיין לא הגיעה, כך שבכי הבאנשי היה הסימן הראשון למוות.
בגרסאות מאוחרות יותר יכול הבאנשי להופיע לפני המוות ולהזהיר את המשפחה בעזרת קינה. כשמספר רב של באנשי מגיעות בבת אחת, מסמל הדבר את מותו של אדם דגול או קדוש.
ביכולתה של הבאנשי לצווח בעוצמה ולגרום להרס רב כתוצאה מכך.
קיימים תיאורים שונים לגבי מראה הבאנשי. לרוב הן מתוארות כלבושות בגלימה אפורה מעל שמלה ירוקה, שיער ארוך ועיניים אדומות כתוצאה מבכי ממושך. תיאורים אחרים כוללים מראה של שמלה לבנה, שיער אדמוני ועור חיוור, הופעה כבתולה מזמרת שהשתייכה לאותה משפחה ומתה צעירה, או כאישה כפופה המופיעה בלילות תחת עצים כאשר היא מתאבלת בפנים רעולות או עפה לאור הירח בעודה מייללת.
הבאנשי מופיעה גם בפולקלור של סקוטלנד ועמים קלטים אחרים, כולל בווילס, ובברטאן שבצרפת. היא מייצגת דם קלטי טהור ללא השפעה לטינית, סקסונית או דנית.
הבאנשי בתרבות המודרנית.
בשנת 1959, וולט דיסני הוציא את הסרט "דארבי או'גיל והאנשים הקטנים" המציג באנשי. היא לרוב מתקשרת עם דארבי (אלברט שארפ) ואפילו מתדיינת עם מייקל מק'ברייד (שון קונרי). זוהי הגרסה האירית של מבשרת המוות. הסרט הוא סיפור ילדים ובוחן את הלפריקונים, את הבאנשיות ומעשיות איריות אחרות.
באנשיות מופיעות גם בסדרת הספרים הארי פוטר. ב"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" מאת ג'יי קיי רולינג, במהלך שיעור בהגנה מפני כוחות האופל עם רמוס לופין, בוגארט (דמות המראה לאדם את הדבר שממנו הוא פוחד יותר מכל) שוחרר. שיימוס פיניגן, תלמיד אירי, ראה את הבוגארט בתור באנשי. במקרה זה, הבאנשי לא הייתה יפה כלל וכלל, אך הייתה בעלת עור ירוק ושיער ארוך שהגיע לרצפה. באנשיות תוארו שוב ב"הארי פוטר וגביע האש" כאשר קול צווחה נוראי נשמע, ושיימוס פיניגן ציין שזה נשמע כמו באנשי.
דוגמה נוספת לראיית באנשי היא בתוכנית העל-טבעית "מכושפות", ובה אליסה מילאנו המשחקת את פיבי האליוול הופכת לבאנשי אחרי מאבק ביצור וחשיפתה לבכי החודר של הבאנשי. בפרשנות הזו, באנשיות הן מכשפות טובות שחשופות לכאב שלא ניתן להתגבר עליו, שגורם להם להפוך לבאנשיות. באנשיות נמשכות לכאב אנושי, והן ניזונות ממנו בעזרת בכי, והן הורגות את בני האנוש בעזרת פריצת כלי הדם שלהם.