אב הטיפוס של הדמות הבדיונית הפועלת כרכז ומי שסייע לבריחת הטייסים הרוסים הוא ויקטור בוט. עם תקציב של 7 מיליון דולר, הסרט הרוויח קצת יותר מ-15 מיליון, שמיצב אותו כשובר קופות.
עלילה.
שנת 1995. מטוס תובלה רוסי מסוג Il-76 שנושא מטען תחמושת במסווה של סיוע הומניטרי מטורקיה (איסטנבול) לאפגניסטן (בגראם) מאולץ לנחות על ידי מפציץ בשדה התעופה בעיר קנדהאר (אפגניסטן) לבדיקת המטען. הטליבאן חוטף את הצוות הרוסי: מפקד המטוס, טייס המשנה, הנווט, מהנדס הטיסה ומפעיל הרדיו. משסירבו ללמד את האסלאמיסטים להטיס מטוס תובלה, הוכנסו לבית סוהר רעוע. חצר קטנה עם באר מוקפת קירות גבוהים עם קני מקלע מכוונים אליהם ומוקפים מגדלי שמירה.
הצוות סובל בעקשנות את התלאות והמחסור בשבי: כל החמישה משוכנעים בוודאות שרוסיה, שתשתמש בערוצים דיפלומטיים והשפעתה בעולם, תשחרר את אזרחיה. עם זאת, חודשים חולפים ומלבד ביקורים תקופתיים של דיפלומטים ועיתונאים, דבר לא קורה. עם זאת, האיסלאמיסטים מאפשרים לבצע טיפולים שוטפים למטוס. לאחר שעברו שורה של קשיים והשפלות, לאחר שהיו על סף מוות, אנשי הצוות מבינים שהדרך היחידה לישועה היא לברוח.
המפקד מסכים לאמן את לוחמי הטליבאן בטיסה. איש צבא מנוסה, שהשתתף בלחימה באפגניסטן, לוד בקפידה את שדה התעופה: המסלול במצב טוב, אבל ממש מאחוריו שדה מוקשים. אבטחת שדה התעופה כוללת סוללה מזויפת נגד מטוסים עם בובות של יורים והמון אסלאמיסטים חמושים בנשק קל ולוחמים בקרבת מקום בהאנגרים. עם זאת, זהו הסיכוי היחיד להימלט.
במהלך תפילה, המטוס, מבלי לעורר חשד ממספר קטן של שומרים, נע בחופשיות והחל להמריא לאורך המסלול. עם זאת, לא כל האסירים נמצאים על הסיפון - טייס משנה נעדר מתא הטייס. איש הקשר קוטע את ההמראה, יוצר קשר עם קצין התורן וקורא לטרקטור לגרירה. לוקח הרבה זמן לחכות לניסיון הבא - האיסלאמיסטים, בתואנות שונות, הפסיקו לאפשר לצוות לתחזק את המטוס. עם זאת, הצליחו לשכנע את האיסלאמיסטים בצורך לתקן את השלדה שנפגעה במהלך בלימת החירום ולבצע עבודות שוטפות עם ציוד יקר. החישוב של המפקד התברר כנכון – לאחר החלפת השלדה הגיע הזמן לנמאז – הטליבאן עזב פה אחד את שדה התעופה והשאיר מספר זקיפים. הנווט, מהנדס הטיסה ומפעיל הרדיו, ללא תחזוקה שוטפת, התחילו לשחק על כסף עם השומרים. בינתיים, לאחר שהתחיל וחימם את המנועים, המטוס החל לנוע לכיוון המסלול. הזקיפים נוטרלו בהצלחה, אך האיסלאמיסטים מצליחים לחסום את המסלול. מפקד הטיסה מחליט להמריא, תוך סיכון להתגלגל לשדה המוקשים. מיישמים בפועל את הידע והניסיון שנצבר בלחימה, המפקד וטייס המשנה ממריאים ומורידים את המטוס לכיוון איראן בגובה נמוך.
השבי נמשך 378 ימים.
הפקה.
הצילומים התקיימו ברוסיה, טורקיה ומרוקו.
ביקורות.
בסקירת הסרט, שהתפרסמה באתר קינואפישה.רו, הסרט כונה "אפוס פטריוטי" (אחרי "1612" ו"טאראס בולבה").
מסקנה זו מוצעת על ידי השוואה בין תסריט הסרט לבין האירועים שעמדו בבסיסו. ניסויים עם צוות IL-76 אופייניים למדי. אם כן, שם מפקד הצוות השתנה באות אחת בלבד גאשר שרפאטוב הפך לקרפאטוב, אך טייס המשנה שונה מגזינור ל"סרגיי". עם זאת, התסריטאים של "קנדהאר" ניקו מהעלילה את שמותיהם של לא רק המנכ"ל העתידי של חברת התעופה טטארסטן גזינור חאירולין, אלא גם מהנדס הטיסה אשחט אביאזוב.
בין היתר, קנדהאר, לדברי המבקרים, קשור לסרטים הטוענים לאחדות מזרח-סלאבית, שכן על פי רצון התסריטאים הצוות כלל את הדמות הבדיונית וקולנקו, אוקראיני לפי לאום, הדבקה באורתודוקסיה ובקהילת האוקראינים והרוסים בשבי. כך, הצוות מופיע בסרט כקולקטיב סלאבי הומוגני מבחינה אתנית.
הסרט זכה לביקורת על עיוות אירועים אמיתיים והחלפתו של קברניט, הטייס ומהנדס הטיסה ממוצא טטרי (כפי שקרה בפועל) בסלאבים – רוסים ואוקראינים.
גרידת פרי הדר
גרידת פרי הדר (באנגלית: zest) מיוצרת על ידי גירוד או חיתוך מקליפת פירות הדר (כגון לימון, תפוז, אתרוג וליים) טרייה, מיובשת, מסוכרת או כבושה במלח. את הגרידה ניתן להוסיף למאכלים בשביל להוסיף טעם.
במונחים של האנטומיה של הפירות, הגרידה מתקבלת מהאפיקארפ של הפרי, כאשר האפיקארפ והמסוקארפ מרכיבים את קליפתו של הפרי.
הכנה.
לשימוש קולינרי משתמשים במגרדה, מגררת, מקלף ירקות, סכין לחם, או אפילו מכונת גירוד בשביל לחתוך או לגרד את האפיקארפ מהפרי. דרך נוספת היא לפרוס את קליפת הפרי, ולחתוך את המסוקארפ של הפרי.
המסוקארפ, החלק הלבן של הקליפה מתחת לקליפה, עשוי להיות מריר, ולכן רצוי לא להוסיף אותו למאכל. ייתכן ובפרי יהיה מעט מסוקארפ, ולכן כדאי להשתמש בכל קליפת הפרי.
שונות בין פירות.
יש לשים לב כי האפיקארפ והמסוקארפ משתנים בהתאם לגנטיקה של הפרי. ניתן למצוא פירות, כגון מנדרינות, שבהם רוב הקליפה היא אפיקארפ. לפומלות ולאתרוגים, יש מסוקארפ עבה יותר. המסוקארפ של פומלות, אשכוליות ותפוזים, הוא בדרך כלל מריר יותר. המסוקארפ של אתרוגים, ליים פרסי וקי ליים, הוא מתון יותר. יש לשים לב כי המסוקארפ הוא אכיל, וניתן להשתמש בו כאשר מכינים פירות מסוכרים.
שימושים.
פעמים רבות משתמשים בגרידה להוספת טעם וריח למאפים ולממתקים שונים, כגון פשטידות, עוגות, עוגיות, ביסקוויטים, פודינגים, מגדנים , סוכריות ושוקולדים. הגרידה נוספת גם למנות מסוימות, למרמלדות, לרטבים, לסורבים ולסלטים.
הגרידה היא מרכיב מרכזי במגוון תבלינים חמוצים ומתוקים, כולל לימון כבוש, צ'אטני, ומרמלדה. ליקרי לימון, כגון ליקור דה אורו ולימונצ'לו, דורשים גרידת פרי הדר.
ניתן למצוא את הגרידה כקישוט במספר קוקטיילים, כגון אולד פאשנד ומרטיני יבש. לקבלת טעם וריח מקסימליים לקוקטיילים, כגון יין מתובל, משתמשים בסכין בשביל הגרידה.
הסכם שפייר (1570)
הסכם שפייר, שנחתם במהלך הדיאט של שפייר בשנת 1570, היה הסכם שלום בין שתי הממלכות ההונגריות, הונגריה המלכותית בראשות מקסימיליאן השנייה, לבין ממלכת הונגריה המזרחית, שבשליטתו של יאנוש ז'יגמונד זאפויה.
טרנסילבניה לפני הסכם שפייר.
שלא כמו ממלכת קרואטיה האוטונומית, טרנסילבניה בימי הביניים לא הייתה ארץ נפרדת של הכתר הקדוש של הונגריה, אלא הייתה ייחודית מבחינה מנהלית, וחלק בלתי נפרד מממלכת הונגריה מימי הביניים.
מעמדה של טרנסילבניה לאחר ההסכם.
יאנוש ז'יגמונד ויתר על תוארו כמלך הונגריה, אולם מקסימיליאן השני הכיר בסמכותו של יאנוש ז'יגמונד כ"נסיך טרנסילבניה" ובתמורה קיבל יאנוש ז'יגמונד את מקסימיליאן השני כמלך הונגריה השליט על נסיכותו.
יאנוש ז'יגמונד הפך "לנסיך Transsylvaniae et partium regni Hungariae dominus" - נסיך טרנסילבניה וחלק מממלכת הונגריה. על פי ההסכם, נסיכות טרנסילבניה המשיכה להיות חלק מממלכת הונגריה במובן של המשפט הציבורי.
אמנה זו, בדומה להסכם Nagyvárad הקודם, אישרה את העיקרון של הונגריה מאוחדת. פרטיום וטרנסילבניה הופקדו בידי יאנוש ז'יגמונד זאפויה, כווסאל של מקסימיליאן. כפי שצוין לעיל, בית זאפויה כבר החזיקו בנחלה, אך כעת ההבסבורגים הכירו בשלטונם. במובן מסוים, יאנוש ז'יגמונד החליף את תוארו המלכותי בנחלה.
כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג
כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, הידוע גם ככריסטיאן מאנהלט (בגרמנית: Christian I. Fürst von Anhalt-Bernburg; 11 במאי 1568 – 17 באפריל 1630) היה נסיך גרמני מבית אסקניה. הוא היה נסיך אנהלט, ומשנת 1603, נסיך אנהלט-ברנבורג. משנת 1595 הוא היה מושל פפאלץ העליונה, ועד מהרה הפך ליועץ הראשי של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
ביוגרפיה.
כריסטיאן נולד בברנבורג ב-11 במאי 1568, והיה הבן השני של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו הראשונה אגנס מבארבי-מיהלינגן, בתו של וולפגנג הראשון, רוזן בארבי-מיהלינגן. כריסטיאן, יליד ברנבורג, הוכשר משנת 1570 בדסאו על ידי קספר גוטשלק בלטינית, איטלקית וצרפתית. בצעירותו השתתף במשימות דיפלומטיות, בין היתר, לקונסטנטינופול; כך התכונן והתפתח לדיפלומט שאפתני ואורבני.
בחודשים הראשונים של 1586 נסע לדרזדן ונשאר שם מספר שנים כידידו הקרוב ביותר של כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, שאת נטיותיו הקלוויניסטיות חלק. ידוע כי סבל מעודף אלכוהול במהלך שהותו בחצר נסיכות הבוחר.
כשירש את נחלות משפחתו בדצמבר של אותה שנה (1586), נשאר כריסטיאן קלוויניסט מסור ומאוחר יותר שימש כיועצו של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1591 הוביל את הצבא הפלטיני בסיוע לאנרי הרביעי, מלך צרפת. כאשר פרצה מחלוקת על החזקת בישופות שטרסבורג - מלחמת הבישופים בשנת 1592, הוא תמך בברנדנבורג נגד לורן. בשנת 1595 מונה על ידי פרידריך הרביעי לתפקיד מושל פפאלץ העליונה והתיישב באמברג.
בשנת 1603 נסיכות אנהלט חולקה רשמית בין כריסטיאן לאחיו ששרדו. הוא קיבל את ברנבורג, ועם יישוב זה הקים מחדש את הנסיכות הישנה בעלת אותו שם שנכחדה מאז 1468.
כדיפלומט מילא כריסטיאן תפקיד חשוב בהקמת האיחוד הפרוטסטנטי בשנת 1608. עם מותו של האלקטור פרידריך הרביעי, כריסטיאן שירת את בנו, פרידריך החמישי, ומונה לפקד על הכוחות הפרוטסטנטים להגן על בוהמיה נגד פרדיננד השני ובני בריתו כאשר אצילי בוהמיה בחרו את פרידריך כמלך בשנת 1619. באותה שנה התקבל כריסטיאן באגודה מניבת הפירות. כאשר הובסו הכוחות הבוהמיים בקרב ההר הלבן בשנת 1620, ייעץ כריסטיאן לפרידריך שלא להתייצב בפראג. בשנת 1621, בתגובה להשתייכותו לפלטינים, הוטל על כריסטיאן איסור אימפריאלי שהפך אותו למעשה לפושע מחוץ לאימפריה הרומית הקדושה ונישל אותו מנחלותיו.