החברה רכשה במהלך העשורים המדוברים מספר חברות בידור כמו חברת התקליטים CBS ואת אולפני ההסרטה של "קולומביה" ו"טרייסטאר". הרכישה האחרונה של סוני היא אולפני MGM וספריית הסרטים הענקית שלהם. דווקא העסקים החדשים של סוני הם אלו מהם רוותה נחת מבחינה כלכלית בשנים האחרונות לעומת חטיבת האלקטרוניקה, שבשנים האחרונות סובלת מהפסדים כבדים. התרחבות עסקי החברה גרמה לניגוד אינטרסים בין חטיבות שונות - חטיבת המוזיקה לא רצתה שנגני המוזיקה של חטיבת האלקטרוניקה יתמכו בפורמט MP3 בגלל חשש להפסדי הכנסות, ורק לאחרונה התווספה תמיכה כזו לנגני המוזיקה של החברה לאור הצלחות מסחררות של חברות מתחרות שהשתלטו על נתח השוק שהיה בעבר בשליטת סוני, דוגמת אייפוד של חברת אפל.
סוני סמיקונדקטור ישראל.
בשנת 2016 קנתה חברת סוני את חברת אלטייר סמיקונדקטור הישראלית.
החברה הוקמה בשנת 2005, ממוקמת בהוד השרון ועוסקת בפיתוח שבבים לIOT, בשנת 2020 החברה שינתה את שמה לסוני סמיקונדקטור ישראל.
אמנון שמוש
אמנון שָמוֹש (28 בינואר 1929, י"ז בשבט ה'תרפ"ט – 1 במרץ 2022, כ"ט באדר א' ה'תשפ"ב) היה סופר, משורר ומחנך ישראלי. ממייסדי קיבוץ מעיין ברוך וחבר הקיבוץ.
ביוגרפיה.
שמוש נולד בשנת 1929 בעיר חלב שבסוריה. אביו נפטר כשהיה בן תשע, ושמוש עלה לארץ ישראל יחד עם אמו ואחיו יצחק, שהוזמן ללמד באוניברסיטה העברית. אח נוסף, טוביה שמוש, שעלה לארץ קודם לכן, היה אף הוא סופר ומתרגם.
לאחר העלייה התגורר בתל אביב, ולמד בגימנסיה הרצליה. התגייס לפלמ"ח ב-1946, וכעבור שנה היה ממייסדי קיבוץ מעיין ברוך. יצא ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, והשתתף במלחמת העצמאות כחייל בירושלים הנצורה.
בקיבוצו, מעיין ברוך, עסק ברעיית צאן, היה מזכיר הקיבוץ והדריך קבוצות נוער עולה.
קריירה מקצועית.
שמוש עבר לעסוק בחינוך, לאחר שהשתלם בבית ברל ובאוניברסיטה העברית, ואף היה מנהל בית הספר התיכון האזורי עמק החולה.
על יצירותיו.
חלק גדול מכתיבתו עוסק ביהדות המזרח, מתוך שאיפה למזג את התרבויות והשפות שעליהן גדל, העברית, הערבית והצרפתית. על ספרו הידוע ביותר, "מישל עזרא ספרא ובניו" כתב כי "לא הייתי יכול לכתוב את 'מישל' אלמלא נולדתי וגדלתי במזרח, ולא הייתי יכול לכתוב אותו כך – אלמלא יצאתי ממנו". הרומן עובד לסדרת טלוויזיה בת שבעה פרקים, בהשתתפות שחקנים רבים מהשורה הראשונה בישראל בבימויו של נסים דיין. הסדרה שודרה לראשונה בטלוויזיה הישראלית בשנת 1983, והוקרנה פעמים נוספות לאורך השנים.
בזקנתו התדרדרה מאוד ראייתו, עד לכדי עיוורון. חרף זאת הוסיף לעסוק בכתיבה ספרותית.
ספריו.
רב מכרספריו תורגמו לערבית, אנגלית, צרפתית וספרדית. יצירות בודדות שלו תורגמו ל-18 שפות.
חיים אישיים.
שמוש התגורר בקבוץ מעיין ברוך, היה נשוי לחנה עד למותה ב-2016, אב לשלושה וסב לשישה.
שמוש נפטר ב-1 במרץ 2022, בגיל 93 ונקבר בקיבוצו.
האימפריה האטרוסקית
קוואיסטור
קוואיסטור (בלטינית quaestor, "חוקר") הייתה משרה שלטונית פוליטית בתקופת הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית, בעלת סמכויות שלטוניות מגוונות בתחומי האוצר (גזברות), המשפט והצבא.
מקור המשרה הוא ככל הנראה משפטי; אופיו והיקפו של התפקיד השתנה במשך הזמן. משערים שהמשרה הייתה קיימת כבר בתקופת המלוכה הרומית, בה מונו הקוואיסטורים על ידי המלך לחקר מקרי רצח (Quaestores Parricidi).
היסטוריה.
עם כינון הרפובליקה הרומית בשנת 509 לפנה"ס (לפי המסורת הרומית) או בשנת 501/2 לפנה"ס (על פי המחקר המודרני), נבחרו 2 פראיטורים (השם שונה לקונסולים באמצע המאה הרביעית לפנה"ס), שמילאו את תפקיד המלך הרומי לשנה אחת בלבד. הקונסולים המשיכו במסורת המלכים של מינוי קוואיסטורים לחקירת מקרי רצח. מאוחר יותר משרת הקוואיסטור הפכה לקבועה, כאשר הקוואיסטורים שימשו כעוזרים הראשיים של הקונסולים, עם דגש על ענייני כספים ומנהל.
במהלך השנים הוגדר תפקיד הקוואיסטור, ונקבעו שיטת בחירתו, גיל המינימום לבחירה ומשך כהונתו.
משנת 447 לפנה"ס תפקיד הקוואיסטור הפך למשרת מגיסטר (פקיד ממשל נבחר). הבחירה נעשתה על ידי אספת השבטים מקרב בני מעמד הפטריקים. הקוואיסטורים נבחרו תחילה בזוגות לכהונה של שנה, וכל קווסטור שימש, בנפרד מחברו, כאחד מסגני הקונסול. אחריותם ועיקר תפקידם היה הניהול הכלכלי של אוצר המדינה הרומית.
משנת 421 לפנה"ס נבחרו גם בני מעמד הפלבאים למשרה.
התפקידים הגדלים והולכים של הקונסול, יחד עם התפשטות הרפובליקה הרומית באגן הים התיכון, הביאו להגדלת מספר הקוואיסטורים בהדרגה. לאחר שנת 420 לפנה"ס, גדל מספרם מ-2 ל-4, מאוחר יותר ל-8, לאחר שנת 267 לפנה"ס ל-10, ובסוף תקופת הרפובליקה ל־20.
חלק מהקוואיסטורים כיהנו בעיר רומא עצמה, ואילו אחרים פעלו באופן עצמאי, בלא קשר לקונסול שאליו סופחו באופן רשמי. חלק מהקוואיסטורים נשלחו לשמש כעוזרים לפרוקונסולים, ולפרופראיטורים ששירתו כנציבים בפרובינקיות הרומית.
בכל מקרה, תמיד נשארו בעיר רומא שני קוואיסטורים שהיו אחראים לניהול החשבונות והתשלומים של המדינה, והיו אחראים לאוצר המדינה במקדש סטורנוס ("איראריום סאטורני").
חלק מהקוואיסטורים זכו לכך שכהונתם הוארכה מעבר לשנה ונקראו פרוקוואיסטורים.
בעיתות משבר מונו קוואיסטורים גם כמושלי פרובינקיות רומיות, ואז זכו לסמכויות ממשל לכל דבר בזכות האימפריום (סמכות שלטונית פיקודית) שניתן להם. במקרה כזה כונו "קוואיסטור פרו פראיטורה", כלומר קוואיסטור במקום (ועם סמכויות) פראיטור או קונסול.
לאחר הרפורמה של לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 81 לפנה"ס, נקבע גיל המינימום שנדרש על מנת להיבחר למשרת הקוואיסטור ל-28 למועמדים פטריקים ו-30 למועמדים פלבאים. בנוסף, הוגדל מספרם של הקוואיסטורים ל-20 נבחרים כל שנה.
סולה שינה גם את החוק כך שכל מי שנבחר לקוואיסטורה נכנס אוטומטית אל תוך הסנאט הרומי. מכאן שבכל שנה מונו 20 סנאטורים חדשים, מה שהגדיל את מספר חברי הסנאט בצורה ניכרת. רפורמה זו חיסלה למעשה את סמכות משרת הקנסור, שעד אז היה אחראי לבחירת האנשים החדשים לסנאט.
ביהדות.
נזכר במשנה בשם "קסדור" כתפקיד לאכיפת חוקים האוסרים על דת יהודית ().
המלחמה המוקדונית הראשונה
המלחמה המקדונית הראשונה הייתה מלחמה שהתנהלה במקביל למלחמה הפונית השנייה מ-214 עד 205 לפנה"ס. הצדדים הלוחמים היו פיליפוס החמישי מלך מוקדון ובעלות בריתו, והרפובליקה הרומית ובעלות בריתה ביוון. במלחמה זו לא היו קרבות גדולים. המלחמה הסתיימה ללא הכרעה.
במהלך המלחמה, מוקדון ניסתה להשתלט על חלקים מאיליריה ויוון, אך ללא הצלחה. מקובל לחשוב כי ההתכתשויות הללו במזרח מנעו ממוקדון לסייע לחניבעל במלחמתו עם רומא. שלום פויניקי, ההסכם שנערך בפויניקי, ב-205 לפני הספירה, סיים באופן רשמי את המלחמה.
אלפא רומיאו
אלפא רומיאו היא חברה איטלקית לייצור מכוניות, שנוסדה ב-1910 במילאנו, איטליה. היא נמצאת בבעלות קבוצת פיאט שהחל מינואר 2021 היא חלק מתאגיד הרכב הבינלאומי סטלנטיס.
היסטוריה.
בראשית דרכה נקראה החברה ALFA, ראשי תיבות של societa Anonima Lombarda Fabbrica Automobili (מפעל לומברדי לייצור מכוניות). הסמל הראשון שלה היה שונה מעט מכפי שהוא היום; בכל הוריאנטים של הסמל, מאז ועד היום, מאוחד סמל העיר מילאנו (צלב אדום) עם שלט האצולה של משפחת ויסקונטי ובית ספורצה (נחש מלכותי בולע אדם). שם החברה שונה כאשר התעשיין ניקולה רומיאו רכש את ALFA בשנת 1915, וצירף את שם משפחתו לשם החברה.
המכונית הראשונה מתוצרת החברה הייתה ה-"24HP", שהוצגה בשנת 1910 ובשנה שלאחר מכן השתתפה במרוץ הטארגה פלוריו, המרוץ השנתי להקפת סיציליה. התחלה צנועה זו הניבה עשר זכיות בטארגה פלוריו בין השנים 1923 ל-1975 (שנייה רק לפורשה שרשמה 11 זכיות). בשנים 1924-1925 זכתה מכונית P2 של אלפא רומיאו באליפות העולם הראשונה במרוצי הגרנד פרי למכוניות. בשלושים השנים שלאחר מכן רשמה אלפא רומיאו עשרות זכיות במרוצי הגרנד פרי. בשנת 1935 ניצחה אלפא רומיאו בגרנד פרי הגרמני, במכונית P3 הנהוגה בידי
טאציו נובולארי, באחד ממרוצי המכוניות הדרמטיים ביותר של כל הזמנים. אלפא רומיאו מחזיקה בשיא הניצחונות (11) במרוץ הקלאסי למרחק אלף מייל מרומא לברשיה ובחזרה, המילה מילייה. כמו כן, מכונית ה-8C 2300 ניצחה במרוץ 24 השעות של לה מאן בכל שנה ברציפות משנת 1931 עד 1934.
בשנת 1950 ניצח האיטלקי נינו פארינה באליפות העולם הראשונה במתכונת הפורמולה 1 כשהוא נוהג באלפא 158 מוגדשת, וב-1951 הארגנטינאי חואן מנואל פנג'יו ניצח באלפא 159 (המכונית הראשונה שבה נוסה מגדש דו-שלבי) וזכה באליפות העולם השנייה. אליפויות עולם נוספות הושגו בשנים 1975 ו-1977 כאשר אב הטיפוס של האלפא 33 שלט בקטגוריית אליפות העולם למכוניות ספורט ואליפות העולם ליצרנים בשנים 1967 עד 1977. כן זכתה אלפא רומיאו בעשרות אליפויות אירופה ואליפויות איטליה, בריטניה, גרמניה וספרד בקטגוריות GT, Touring Cars ועוד
בשנת 1933 הולאמה אלפא רומיאו על ידי הממשלה הפשיסטית של בניטו מוסוליני. אחר כך נשארה בבעלות ממשלת איטליה והתמקדה בייצור ושיווק של מכוניות יוקרה ומכוניות ספורט. אלפא רומיאו נודעה במדיניות שיווקית נועזת, אשר הביאה פיתוחים רבים ממסלול המרוצים היישר למכוניות הכביש, גם במחיר אובדן נתח שוק. בעלון מכירות בבריטניה נכתב: