עמירב גדל בנתניה כבן למשפחה רוויזיוניסטית. שירת בחטיבת הצנחנים ונפצע בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. בעודו פצוע בבית החולים, כתב את "", שהיה לחלק מחומר הלימוד בבתי ספר ושימש כמוטיב מרכזי במרכז שרשרת הדורות ליד הכותל המערבי בירושלים. הוא היה חבר מרכז הליכוד, מדריך בבית"ר ושליח התנועה בחו"ל. בשנים 1970–1971 היה יו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל.
בעל תואר ראשון מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהיסטוריה של עם ישראל ומדעי המדינה, תואר שני מאוניברסיטת ניו יורק במינהל ציבורי ותואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) בגאוגרפיה פוליטית.
פעילות.
פעילות ציבורית.
בעת ששימש עמירב כיו"ר התאחדות הסטודנטים התרחש בברית המועצות מבצע חתונה - ניסיון של קבוצת צעירים יהודים לחטוף מטוס ובעקבותיו נערך "משפט לנינגרד הראשון". עמירב הוביל הפגנות סטודנטים נגד המשפט בארץ ובעולם וריכז מחאת סטודנטים בינלאומית כנגד מדיניות ברית המועצות כלפי היהודים החיים בה.
בשנים 1976–1981 שימש דובר רשות השידור.
בשנים 1981-1986 היה ראש המנהל לבטיחות בדרכים (הרלב"ד) במשרד התחבורה, מינוי פוליטי של שר התחבורה חיים קורפו, לאחר שהממשלה פטרה את התפקיד ממכרז. המינהל בניהולו הכין את תוכנית האב הראשונה של ממשלת ישראל לצמצום תאונות הדרכים.
בין השנים 1989 ל-1993 היה חבר מועצת עיריית ירושלים וממונה על האגף לשירותי הנדסה ותחבורה. במסגרת זו הכין את תוכנית האב לתחבורה וכבישים ובמסגרתה יזם את בניית כבישי הטבעת מסביב לירושלים את כביש 1 וכביש בגין, החוצים את העיר. עמירב יזם גם את תוכנית הקמת הרכבת הקלה בירושלים, שבנייתה הסתיימה בפיגור של כעשרים שנה רק ב-2011.
בין השנים 1990 ל-1995 היה מיוזמיה של המועצה לשלום ולביטחון וגם כיהן כמנכ"ל הראשון שלה (בהתנדבות).
בין השנים 1989 ל-1997 היה יו"ר משותף (עם חנא סניורה) של "IPCRI" - מרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע, אשר היה בין יוזמי הקמתו.
בין השנים 2000–2001 שימש עמירב יועצו של ראש הממשלה אהוד ברק לנושא ירושלים. הוא עמד בראש הצוות המקצועי שהכין את התוכניות לחלוקת העיר בוועידת קמפ-דייוויד 2000 וכן בטאבה.
הצעתו של הנשיא קלינטון לפתרון הסכסוך על ירושלים התבססה על הצעות הצוות של עמירב. הצעות אלה נותרו עד היום כעקרונות לחלוקת העיר על בסיס מזרח העיר, השכונות הערביות כבירת פלסטין והר הבית ללא ריבונות.
פעילות פוליטית.
כבן למשפחה רויזיוניסטית וכחניך בית"ר מצא עמירב את דרכו לפעילות בליכוד. בתחילת שנות השבעים, כשמפלגת העבודה החזיקה ברוב המכריע של תפקידי המפתח של הציבוריות הישראלית, היה עמירב יושב הראש הראשון של התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל מטעם הליכוד. בהמשך היה חבר פעיל בתנועה ובמרכז הליכוד, עד עזיבתו בשל "פרשת עמירב".
פרשת עמירב.
בקיץ 1987 קיים, בידיעתו של יצחק שמיר, סדרה של פגישות סודיות עם פייסל חוסייני, מנהיג אש"ף בשטחים במטרה לנסות ולבחון את האפשרות להסדר שלום בין ישראל לפלסטינים. בתום הפגישות ניסחו ביחד את מסמך עמירב-חוסייני - טיוטה להסכם שלום בשני שלבים.
כאשר נחשפו מסמכי עמירב-חוסייני הועמד עמירב למשפט בבית הדין של התנועה בעוון בגידה באידאולוגיה שלה. בין חמשת שופטי בית הדין העליון של תנועת החרות, בו הועמד לדין, מיעוטם צידד בסילוקו מהתנועה, אך בסופו של דבר התקבלה החלטה לשלול את חברותו במרכז ואת שאר תפקידיו. בתגובה לכך קרע עמירב בהפגנתיות את פנקס החבר שלו ועזב את התנועה.
פעילות אקדמית.
בנוסף להוראה בתחום המינהל והמדיניות הציבורית, ייסד בשנת 2001 את המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללת נתניה, אשר עוסק בקידום דיאלוגים לפתרון סכסוכים, ועמד בראשו עד שנת 2004.
בשנת 2007 הקים במכללת בית ברל את "בית הספר לחברה וממשל" אשר בראשו עמד עד שנת 2010.
אלינער ברזקי
אלינֹעַר קוֹמיסָר-בַּרזָקִי (נולדה ב-1941) היא אדריכלית ומתכננת ערים ישראלית, פרופסור אמריטה באוניברסיטת תל אביב וממייסדי בית הספר לאדריכלות באוניברסיטה. מתמחה בתכנון עירוני ובסוגיות אורבניות בין-תחומיות.
חייה.
ברזקי, ילידת חיפה, השלימה בין השנים 1967 ל-1970 את לימודי התואר הראשון באדריכלות בבית הספר לארכיטקטורה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ. בשנת 1973 החלה ללמוד לתואר D.E.A במכון ללימודים אורבניים בסורבון, אותו סיימה בשנת 1976. בין השנים 1975 ל-1976 לימדה בסורבון.
בין השנים 1977 ל-1989 שימשה ברזקי כמתכננת מחוז ירושלים במשרד הבינוי והשיכון. משנת 1989 עד לשנת 1994 שימשה כמהנדסת העיר של ירושלים. הקימה את בית-הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב, ועמדה בראשו במשך עשר שנים.
ברזקי היא חברת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה ומשמשת כיו"ר עמותת עיר עמים. היא גם משמשת כחברה בוועדת השיפוט לבניית המבנה החדש של הספרייה הלאומית.
חומר מקציף
חומר מקציף (באנגלית: Foaming agent) הוא חומר אשר הוספתו למוצר מביאה ליצירת קצף.
כתוסף מזון הוספת חומר מקציף מאפשרת יצירת קצף במוצר מזון, כאשר זו נועדה להשפיע על המרקם של המוצר, או על יציבותו באמצעות יצירת בועות אוויר השומרות על מרקמו.
חומרים מקציפים מהווים מרכיבים של חומרי טואלטיקה כגון סבון, שמפו לשיער, משחת שיניים (לרוב נעשה שימוש בנתרן לורת זרחתי, נתרן לוריל אתר זרחתי, נתרן לוריל זרחתי ואמוניום לוריל זרחתי).
אחת מדרכי השימוש של חומר מקציף בתעשייה היא ניצול תכונה של חומרים מקציפים לשחרר גז בטמפרטורות מסוימות, ולכן חימום המוצר מביא להפיכתו מנוזל לקצף. חומרים מסוג זה הם טיטניום הידריד וזריקוניום הידריד המשמשים ביצירת קצף מתכתי.
הרעלת אספירין
הרעלת אספירין יכולה להיות חריפה או כרונית. הרעלה חריפה נובעת ממנה גדולה של אספירין הנלקחת באופן חד פעמי. הרעלה כרונית נגרמת ממינון יתר של אספירין לטווח ארוך. להרעלה חריפה תמותה של 2% ולהרעלה כרונית תמותה של 25%. תסמיני ההרעלה נעים בין בחילה קלה, הקאות, כאב בטן, לתרגיה, טיניטוס (צילצולים באזניים) וסחרחורת עד להתקפים ובצקת מוחית, בהתאם למינון שנלקח. בשעות הראשונות להרעלה מדידת גזים בפלזמה תראה בססת נשימתית עקב גירוי יתר של מרכז הנשימה במוח, בשלבים יותר מתקדמים נראה חמצת מטבולית עם פער אניוני מוגבר.
הטיפול כולל שימוש בפחם פעיל, דקסטרוז תוך ורידי, עירוי נוזלים ודיאליזה.
חומר מונע קצף
חומר מונע קיצוף
חומר מונע קיצוף (defoamer או anti-foaming agent) הוא חומר כימי המונע היווצרות בועות אוויר בנוזל, ובכך מונע היווצרות קצף.
לרוב חומר זה אינו מסיס בנוזל, וכן חומר זה חייב להיות בעל צמיגות נמוכה על מנת שיוכל להתפשט בנוזל אליו הוא מוכנס ולהגיב עם בועות האוויר שבו. חומר זה פוגע ביציבות בועות הקצף ובכך גורם לפיצוצן ולשבירת הקצף.
היסטוריה.
החומרים הראשונים בהם נעשה שימוש למנוע קיצוף היו שמנים כגון קרוסין ודלק. מאוחר יותר נעשה שימוש גם בשמן צמחי ובשמני אלכוהול.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף על בסיס צורן. חומרים אלה התבססו על פולידימתילצורן (שמן צורן). בשנת 1963 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף הידרופוביים, אף הם על בסיס צורן, ובשנות ה-70 החל השימוש בשעווה הידרופובית.
שימושים.
חומרים מונעי קיצוף מוכנסים לתוך חומרי ניקוי, על מנת להפחית את הקיצוף הנוצר בהם ולהקל על השימוש בהם (כך למשל נעשה שימוש בחומרים מונעי קיצוף בסבוני מדיח כלים שכן הקצף מפריע לפעולת המכונה).
כתוסף מזון נעשה שימוש בחומרים אלה על מנת למנוע קיצוף במשקאות מוגזים ובריבות, וכן מוכנס לעיתים חומר מונע קיצוף לחלב עמיד על מנת להאריך את חיי המדף שלו.
שמן סיליקון מוסף לעיתים לשמן בישול על מנת למנוע קיצוף השמן בעת טיגון.
יוסף שיינברגר
רבי יוסף שיינברגר (1919 - 31 בינואר 2007 י"ב בשבט ה'תשס"ז) היה סופר ועסקן חרדי, שימש כמזכיר העדה החרדית.
ביוגרפיה.
רבי יוסף שיינברגר נולד לדוד שיינברגר בירושלים. בימי בחרותו החל לפרסם מאמרים בכתב העת "קול ישראל". הוא נישא לאלטא ציפורה רחל לאה בת צבי בלוי (נפטרה כ"ג בשבט ה'תשס"א), אחיהם של משה בלוי ועמרם בלוי.
לימים, כאשר התפלגו "אגודת ישראל" והעדה החרדית, המשיך שיינברגר את פעילותו בעדה החרדית, כתלמידו של הרב יוסף צבי דושינסקי. הוא פרסם מאמרים מדי שבוע בכתב העת העדה ושימש כעורך העיתון.
בסוף ימיו שהה רבות בארצות הברית. הביא למינויים של אישים בעדה החרדית כמו רבי יצחק יעקב וייס.
רבי יוסף שיינברגר נפטר בי"ב בשבט ה'תשס"ז, ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
משפחתו.
בנו הוא הרב משה שיינברגר, רב בקהילת "מתמידים" בביתר עילית ומחבר הספרים "עליות משה". שניים מחתניו הם הסופרים מנחם מנדל גרליץ ומנחם מנדל משי זהב. נכדו הוא יהודה משי זהב.
ספריו.
מלבד מאות מאמרים ב"קול ישראל" וב"העדה", פרסם שיינברגר גם ספרים ובהם:
ואליס סימפסון
מוחמד דג'אני
מוחמד דג'אני דאודי (נולד בירושלים ב-1946) הוא פרופסור ומנהל המכון ללימודים אמריקאיים באוניברסיטת אל-קודס, מייסד תנועת "ווסטיה".
ביוגרפיה.
נולד בירושלים למשפחת דג'אני המיוחסת. בשנת 1972 סיים תואר ראשון באוניברסיטה האמריקנית בביירות בתקשורת. בשנת 1974 סיים באוניברסיטה תואר שני באנגלית. בשנת 1975 סיים תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת מזרח מישיגן בארצות הברית. לאחר מכן סיים דוקטורט בשנת 1981 מאוניברסיטת דרום קרוליינה במדעי המדינה ודוקטורט נוסף בשנת 1984 מאוניברסיטת טקסס בניהול.
היה מחותמי יוזמת המפקד הלאומי של סרי נוסייבה ועמי אילון. בשנת 2007 הקים את תנועת "ווסטיה", תנועה פוליטית פלסטינית מתונה.
בשנת 2009 התנגד לבחירות ברשות הפלסטינית, וטען שהמצב אינו בשל לכך.