"לונדון" הוא הרוקיסטי ביותר של אלברשטיין. את האלבום הפיק ירוסלב יעקובוביץ', שעיבד את כל שירי האלבום, שחלקם בעלי תוכן כגון שיר הנושא "לונדון", שמילותיו לקוחות מהמחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין ו"חד גדיא", שנכתב על ידי אלברשטיין על פי הנוסח והלחן המסורתיים של השיר "חד גדיא" מתוך ההגדה של פסח. בגרסתה של אלברשטיין מתואר מעגל דמים כפרפרזה על השיר המקורי, והוא מוחה על האלימות הקטלנית של ישראל בדיכוי האינתיפאדה. השיר עורר סערה רבה כשיצא ונפסל לשידור; הצנזורה על השיר הוסרה לאחר מכן וכיום הוא מושמע ברדיו בעיקר במהלך חג הפסח.
מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "מה יהיה", "רמז" ו"יש סיפור חדש בעיר", שכלל בנוסף את השיר "מה יהיה" ואת השירים "לונדון" ו"חד גדיא". השיר "יש סיפור חדש בעיר" בוצע בדואט עם דפנה ארמוני.
ב-1995 הוציאה אלברשטיין אלבום הופעה שגם הוא נקרא "לונדון" (ובשמו המלא "חוה אלברשטיין בהופעה חיה - מבחר שירים מתוך המופע לונדון"). האלבום הוא הקלטה חיה של המופע שנערך אחרי צאת האלבום "לונדון", ובו בין השאר השירים "פירות הקיץ ופירות הסתיו", "חד גדיא" ו"יש סיפור חדש בעיר". ההקלטה נערכה בידי גלי צהל בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.
שירי האלבום.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חוה אלברשטיין, מלבד היכן שמצוין אחרת.
ליפא סוקניק
פג'ואדה
שטייר (יצרן נשק)
שטייר מאנליכר הוא יצרן נשק מהעיר שטייר שבאוסטריה. החברה הייתה בעבר חטיבה בקונצרן שטייר דיימלר פוך והפכה לעצמאית בשנת 1990.
היסטוריה.
העיר שטייר הייתה מרכז לתעשיית נשק עבור הצבא של האימפריה האוסטרו-הונגרית עוד מהמאה ה-14. ההיסטוריה של חברת שטייר החלה בשנת 1864 על ידי ג'וזף וורנדל שייסד את חברת יוזף ופרנץ וורנדל ושות' לייצור נשק ומנסרה באוברלטן (גרמנית: Josef und Franz Werndl &amp; Comp. Waffenfabrik und Sägemühle in Oberletten) שמאוחר יותר הפכה ל OEWG החברה האוסטרית לייצור נשק (Österreichische Waffenfabriksgesellschaft) תחת שם זה ייצרה החברה את האקדח האוטומטי הראשון בשימוש האימפריה הרוט' שטייר M1907 שמאוחר יותר הפכה לחלק מקונגלומרט שטייר דיימלר פוך תחת השם שטייר וורק (Steyr Werke AG) החברה את אקדח השטייר M1912, אחד מהדגמים הראשונים והחשובים של האקדח החצי-אוטומטי. החברה גם ייצרה את הרובה שטייר מאנליכר M1895 ושטייר מאנליכר שונהאואר (Mannlicher-Schönauer). במהלך מלחמת העולם הראשונה העסיקה החברה 15,000 עובדים וייצרה 4000 כלי נשק ביום. תום המלחמה הביא להפסקת הייצור במפעל ובשנת 1918 עמדה החברה בפני הליך פירוק, ועל מנת לשרוד החלה לייצר כלי רכב. במהלך מלחמת העולם השנייה חזר המפעל לייצר כלי נשק עבור הצבא הגרמני. במהלך שנות החמישים של המאה העשרים חזר לשימוש ולייצור הרובה שטייר מאנליכר שונהאואר
בשנות השבעים של המאה העשרים החלה חברת שטייר לתכנן לייצר כלי נשק חדשניים ובהם רובי הסער שטייר AUG, ובשנת 1999 השיקה את סדרת האקדחים שטייר M.
בריטיש אירוספייס
בריטיש אירוספייס (באנגלית: British Aerospace plc - BAe) הייתה חברה בריטית לייצור כלי טיס, תחמושת ומערכות הגנה. בריטיש אירוספייס הייתה חברה ממשלתית שהופרטה ואחר מספר רכישות ומיזוגים החלה לפעול כחברה חדשה בשם BAE Systems החל מסוף 1999.
היסטוריה.
הקמת החברה.
החברה הוקמה כתאגיד סטטוטורי ב-1977 ביוזמת ממשלת בריטניה מאיחוד של 4 חברות שהולאמו British Aircraft Corporation, Hawker Siddeley Aviation, Hawker Siddeley Dynamics and Scottish Aviation. המטרה הייתה לייצור חברה בבעלות בריטית שתהיה גדולה ומקיפה ביכולתה כדי להתחרות בשוק הבינלאומי ולבצע פיתוחים ופרויקטים גדולים בשוק הצבאי והאזרחי.
במהלך 1979 הצטרפה החברה רשמית לקונסורציום יצרנית המטוסים הרב לאומית איירבוס ורכשה נתח של 20% במיזם. המהלך הפך למעשה החלטה שהתקבלה עשר שנים קודם לכן, אז ממשלת בריטניה חזרה בה מתמיכתה בקונסורציום איירבוס. המטוס הראשון של איירבוס, ה- A300, היה בעל ביקוש ראשוני מועט, אך ההזמנות למטוס הנוסעים הצטברו בסוף שנות השבעים, עד 1979 היו בקונסורציום 256 הזמנות ל-A300, ואיירבוס השיקה את מטוס הנוסעים השני שלה, ה-A310, פחות מ 12 חודשים לפני שבריטיש אירוספייס הצטרפה רשמית לקונסורציום. ככל שהזמן חלף, התברר שאיירבוס איננה עוד שיתוף פעולה זמני לייצור מטוס יחיד בהתאם להצהרת המשימה המקורית שלו; הוא הפך למותג ארוך טווח לפיתוח מטוסים נוספים. בסוף שנות השמונים החלה העבודה על זוג מטוסי מטוס רחבי גוף חדשים, הגדולים ביותר שיוצרו בשלב זה בשם איירבוס; אלה יושקו במהלך שנות התשעים A330 ו- A340.
הפרטה.
בהתאם להוראות חוק החלל הבריטי משנת 1980 ב-1 בינואר, הועבר התאגיד הסטטוטורי לחברה בע"מ, שנרשמה אז כחברה מוגבלת ציבורית (plc), תחת השם "British Aerospace Public Limited Company", ביום 2 בינואר 1981. בריטיש אירוספייס הופרטה בשני שלבים עיקריים, הראשון במהלך פברואר 1981, שכלל 51.6% מניות החברה, ובסיום המסחר ביום הראשון, מחירי המניות עלו ב-14%. מחיר. השלב השני התרחש במאי 1985, בו נמכרו 48.4% מניות ומחיר הסגירה ביום הראשון היה 11% מעל מחיר ההצעה הראשוני. למרות ההפרטה הזו, ממשלת בריטניה שמרה על מניית זהב של פאונד אחד, שאפשרה לה להטיל וטו על השליטה הזרה בדירקטוריון או בחברה.
ב-22 באפריל 1987 רכשה בריטיש אירוספייס את Royal Ordnance, יצרנית החימוש הממשלתית הבריטית, תמורת 190 מיליון ליש"ט. ארבע שנים לאחר מכן רכשה את יצרנית החימוש הגרמנית Heckler &amp; Koch GmbH.
בשנת 1988, בריטיש אירוספייס רכשה את קבוצת רובר, יצרנית הרכב, שהייתה אז חברה ממשלתית שהוחלט להפריט גם אותה. בשנת 1994, קבוצת רובר נמכרה לחברת BMW.
בשנות ה-90.
בתחילת שנות ה-90 הפכה החברה ליצרנית הנשק הגדולה באירופה.
ב-1995 חתמה בריטיש אירוספייס עם חברת סאאב השוודית הסכם לשיתוף פעולה לייצור משותף של מטוס הקרב JAS-39 גריפן. שיתוף הפעולה נועד בין היתר בשיפור תוכניות המטוס הקיימות ובאפשרויות היצוא שלו, תוך כדי שימוש בניסיונם של הבריטים בתחומים אלו.
את שנת 1996 סיימה עם הכנסות של 7.44 מיליארד ליש"ט ורווח של 465 מיליון ליש"ט. באותן השנים חטיבתה האזרחית ייצרה את כנפי מטוסי איירבוס ומטוסי נוסעים לטווחים קצרים (בעיקר את ה-). חטיבת התעופה הצבאית ייצרה את מטוס הקרב פאנאוויה טורנדו.
ביוני 1997, הכריזה על שיתוף פעולה עם פעולה עם לוקהיד מרטין בתוכנית Joint Strike Fighter, שהובילה לבסוף לפיתוח ה-F-35 לייטנינג II. בנובמבר 1997, רכשה חברת את חטיבת האלקטרוניקה הצבאית של תאגיד סימנס הגרמני.
בדצמבר 1998, הודיעו בריטיש אירוספייס, ודאסא, חטיבת האירוספייס של תאגיד דיימלר-קרייזלר, כי סיכמו עקרונית על עסקת מיזוג בשווי 15 מיליארד ליש"ט (25.2 מיליארד דולר). אולם חודש אחר כך הודיע בריטיש אירוספייס על הסכמתה לרכוש את מרקוני, חטיבת מוצרי האלקטרוניקה הביטחונית של ג'נרל אלקטריק בריטניה (GEC) תמורת כ-7.8 מיליארד ליש"ט (12.8 מיליארד דולר) במניות ובנטילת חובות. המהלך ייצור את חברת האלקטרוניקה הביטחונית השלישית בגודלה בעולם. העסקה מיזגה את שתי הספקיות הגדולות בבריטניה של ציוד ביטחוני ונשק, המייצרות מטוסי קרב, טילים, ומערכות אלקטרוניות להנחיית טילים ומטוסים. החברה עברה בגודלה את רייתיאון האמריקנית, ודורגה אחרי בואינג ולוקהיד מרטין האמריקניות בתעשיית התעופה, וכיצרנית הנשק השנייה בגודלה בעולם.
ב-30 בנובמבר 1999, בעקבות המיזוג הוקמה חברה חדשה - BAE Systems, שהיא ממשיכת דרכה של בריטיש אירוספייס. מספר חודשים אחר כך החלה בשיחות גם על מיזוג עם חברת בואינג שלא יצא לפועל.
שטייר מאנליכר
ש. י. פינלס
ש.י. פינלס
בוריס אחנוב
בוריס אחנוב (ברוסית: Борис Аханов; נולד ב-5 בנובמבר 1937) הוא שחקן ישראלי.
קורות חייו.
בוריס אחנוב נולד בלנינגרד, לסרגיי וקלודיה אחנוב. כשנולד, בוריס אביו היה בשנה השלישית ללימודי המשחק בבית הספר לתיאטרון, אותו סיים ב-1938. בתום הלימודים נסעה המשפחה למורמנסק שבצפון ברית המועצות, שם קיבל האב עבודה. סבו וסבתו של בוריס התגוררו בלנינגרד ובילדותו ובבגרותו (עד לשנת 1956) הוא שהה לסירוגין אצלם בלנינגרד ואצל אביו במורמנסק, בחלוף השנים אביו קיבל עבודה גם בתיאטרון בלנינגרד.
כילד הרבה בוריס לשהות בתיאטרון בגלל עיסוקו של אביו, בתחילה שחקנים נראו לו אנשים מוזרים, אבל כעבור כמה שנים נמשך למשחק והלך לחוג לדרמה. בתום לימודיו בבית הספר, בוריס אחנוב שירת בצבא ברית המועצות. הפעם הראשונה שהופיע על הבמה כשחקן הייתה בתיאטרון לנסווטה בלנינגרד ב-1963. אחר-כך למד משחק במכון למוזיקה וקולנוע בלנינגרד (בכיתתו של הבמאי הנודע גיאורגי טובסטונוגוב, אצלו למד כעבור עשר שנים יבגני אריה, אם כי אריה ואחנוב לא הכירו ברוסיה) בשנים 1963–1967. אחנוב עבד בתיאטרון קומיסרז'בסקי, בניהולו של אגמירז'יאן, בשנים 1967–1974. אחר-כך התחתן עם אידה קלמפמן מריגה, סטודנטית באוניברסיטה, לה הוא נשוי עד היום ועבר לשחק בתיאטרון לדרמה רוסית בריגה, בניהולו של כץ, (היום קרוי התיאטרון על שמו של השחקן מייקל צ'כוב) עד לשנת 1990. אחנוב כיהן כמרצה למשחק בפקולטה לתיאטרון של הקונסבטוריום הלטבי, בשנים 1988–1990.