השיח האקדמאי והמחקרי.
הצעות לשינוי במסגרת השיטה הפרלמנטרית.
במקביל, מציע המכון מספר הצעות לתיקון השיטה הפרלמנטרית:
מלבד המכון הישראלי לדמוקרטיה ישנם עוד כמה חוקרים המתנגדים לדגם הנשיאותי. כך למשל טען פרופסור שלמה אבינרי שמעבר לשיטה נשיאותית הוא רדיקלי מדי, משום שהוא מתעלם ממורכבות החברה הישראלית. מכאן מסקנתו היא כי יש לתקן את השיטה הקיימת. גם פרופסור אברהם דיסקין מהאוניברסיטה העברית מזהיר מפני כל שיטה שבה נבחר המנהיג ישירות על ידי העם. לדבריו, ארצות הברית היא היוצא מן הכלל, בעוד שמרבית המדינות שבחרו בממשל נשיאותי שילמו על כך בהפיכה צבאית או במלחמת אזרחים.
שתי ההצעות המרכזיות בנייר המדיניות הן:
הצעות לשינוי לממשל נשיאותי.
גדעון דורון, פרופסור בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב ויו"ר האגודה הישראלית למדע המדינה, היה אחד מהתומכים הבולטים בממשל נשיאותי בקרב השיח האקדמי. דורון הצביע על משבר משילות קשה, כך שהוא צפה כי במשבר המשטרי הבא יתבקש הציבור להכריע בין משטר פרלמנטרי לא מתפקד לבין משטר שאינו דמוקרטי. לאותה עת הוא הציע את חלופת הממשל הנשיאותי. למעשה הוא ראה את הברירה האמיתית שתעמוד בפנינו לא כברירה בין משטר נשיאותי ופרלמנטרי, אלא בין משטר נשיאותי ודיקטטורה. עוד הוסיף דורון כי חוקה תקל מאוד על הצלחת הדגם הנשיאותי. בין שאר יתרונות הדגם הנשיאותי הוא מנה את הגברת היציבות השלטונית וכושר המשילות על ידי ריכוז סמכויות הביצוע ברשות אחת, הפרדת רשויות יעילה, יצירת איזון בין הרשויות, שרים מקצועיים ולא פוליטיים, ריכוז עבודת הפרלמנט בחקיקת חוקים ובפיקוח על הרשות המבצעת ועוד.
פרופסור אוריאל רייכמן, נשיא המרכז הבינתחומי הרצליה, מציע להעניק סמכויות "נשיאותיות" לראש הממשלה אך עם זאת להשאיר את מוסד הנשיא על כנו, עם אותן סמכויות סמליות המוענקות לו כיום, כדי לאזן קצת את הסכנה הפסיכולוגית של גבהות הלב של ראש הממשלה. עוד תומך מרכזי בדגם הממשל הנשיאותי הוא יחזקאל דרור, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית ונשיאו הראשון של המכון לתכנון מדיניותו של העם היהודי. לטעמו, הבעיה העיקרית של הממשל בישראל אינה הסכנה לדמוקרטיה אלא חוסר היכולת לקבל החלטות. מתוך ראייתו את מצבה של ישראל, כמצב שבו הכרחי לקבל הכרעות גורליות, הוא מעדיף את הסיכונים האפשריים של ממשל נשיאותי על פני ודאות חוסר היכולת לקבל הכרעות בממשל הפרלמנטרי. פרופסור דרור אף מזכיר את השינוי בשיטת הבחירה לראשות הערים והמועצות המקומיות שנעשה באמצע שנות השבעים. במקום שיטה קואליציונית עברו הערים לבחירות בשני פתקים. לדבריו, התוצאה טובה יותר מאשר בשיטה הקודמת.
הנשיא לשעבר, משה קצב, הקים ב-2005 את ועדת נשיא המדינה לבחינת מבנה הממשל. הוועדה, אותה ניהל הפרופסור מנחם מגידור, הגישה את המלצותיה בינואר 2007. מסקנתה העיקרית הייתה שהנהגת ממשל נשיאותי דורשת תנאים מקדימים שאינם קיימים בישראל - חוקה ותרבות פוליטית. לכן המליצה הוועדה שלא להנהיג ממשל נשיאותי אלא לשפר את תפקוד הממשל הפרלמנטארי. לעומת זאת במסגרות ציבוריות אחרות, כמו תנועת האזרחים "ישראלים לשיטת הממשל " או תנועת לאו"ר עולה הקריאה לשינוי השיטה לעבר ממשל נשיאותי.
תוצאות לטווח הקצר ולטווח הארוך.
בטווח הקצר, נפלו עד כה כל הצעות החוק הקוראות לשינוי שיטת הממשל עקב התנגדות הכנסת. מכיוון שתהליך זה החל רק בשנות ה-80 והוא עדיין בהתהוות, לא ניתן לחזות את השפעותיו לטווח ארוך.
קאיילה
קאילה
השם של העולם
השם של העולם (באנגלית: The Name of the World) הוא ספר, שכתב דניס ג'ונסון בשנת 2000 באנגלית, בארצות הברית. הספר הוא ספרו הראשון של דניס שתורגם לעברית. הוא יצא לאור בישראל בשנת 2009 בהוצאת בבל.
העלילה עוקבת אחר מייקל ריד, אשר איבד את אשתו ובתו לפני מספר שנים בתאונת דרכים. ריד עובד כמרצה באוניברסיטה ופוגש בסטודנטית צעירה בת כמחצית מגילו בשם פלאואר קנון. הפגישות המזדמנות שלהם משפיעות עליו ומשאירות עליו רושם ולראשונה אחרי שנים הוא מתחיל להתאהב באישה.
ריד מתבשר כי הוא מפוטר בעקבות פליטיקה פנימית, ובסמוך לזאת משפט שאמרה פלאואר מזכיר לו את בתו המנוחה. הוא עוזב בפתאומיות את פלאואר, מתסבך בקטטה ולבסוף מחליט לעזוב את העיר בה חי ולחפש עבודה חדשה וחיים חדשים במקום אחר.
ברכה אופיר-תום
ברכה אופיר-תום (נולדה ב-25 במרץ 1939) שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב בשנים 2009-1995.
נולדה בשטחי המנדט הבריטי, סיימה לימודיה בבית ספר תיכון חורב בירושלים ב-1957. ב-1958 קיבלה הסמכה להוראה ממשרד החינוך, לימדה ספרות, אנגלית והיסטוריה. בשנת 1972 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. התמחתה אצל שרה סירוטה בפרקליטות מחוז המרכז. בין השנים 1974 ל-1983 עבדה כיועצת משפטית בבית המכס וב-1983 הצטרפה לפרקליטות מחוז תל אביב, ועסקה בתיקי מס הכנסה וניירות ערך. באוגוסט 1989 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בתל אביב.
באוגוסט 1995 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב, וביוני שנת 2006 מונתה לסגנית נשיא בית משפט זה. כשופטת בבית המשפט המחוזי עסקה במשפטים בולטים רבים בתחום הפלילי, ובהם משפטו של מו"ל "מעריב", עופר נמרודי, משפטו החוזר של הפדופיל אדריאן שוורץ, משפטו של אסי אבוטבול, ומשפטו של השר לשעבר אברהם הירשזון.
בגזר דינו של אברהם הירשזון ציינה: "המסר החייב לצאת מבית המשפט בנסיבות עבריינות של אנשי ציבור צריך שיהיה חד ובהיר, ויודיע לכולי עלמא, כי גם איש ציבור רם דרג, המנצל לרעה את מעמדו ואת האמון שניתן בו, צפוי לגינוי והוקעה, לצד עונש מהותי שאיננו שונה מעונשו של עבריין מן השורה".
בשנת 2009, עם הגיעה לגיל 70, פרשה לגמלאות. בראיון שנתנה לאחר פרישתה אמרה:
עצם הלשון
עצם הלשון (TA: Os hyoideum) היא עצם דמוית פרסה במרכז החלק הקדמי-עליון של הצוואר, בין הסנטר לבלוטת התריס. במצב מנוחה נמצאת העצם בגובה בסיס הלסת התחתונה מקדימה ובגובה החוליה הצוארית השלישית מאחורה.
עצם הלשון ייחודית בכך שהיא אינה מופרקת עם עצמות אחרות אלא מוחזקת על ידי גידים בלבד. היא משמשת נקודת חיבור לשרירי רצפת הפה והלשון מעליה, לשרירי בית הקול מתחתיה ולשרירי מכסה הגרון והלוע מאחוריה.
חורבת מטר
פונדאקו דיי טורקי
הפונדאקו דיי טורקי (באיטלקית: Fondaco dei Turchi, בוונטית: Fontego dei Turchi - "אכסניית הטורקים") הוא ארמון הבנוי בסגנון ביזנטי הממוקם על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
המבנה הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-13 על ידי ג'אקומו פאלמייר, גולה מפזארו. בשנת 1381 רכשה הרפובליקה של ונציה את המבנה והשתמשה בו כמבנה אירוח. בין היתר התארח במבנה קיסר האימפריה הביזנטית ג'ובאני פאלאולוגו בשנת 1438.
החל מראשית המאה ה-17 ועד שנת 1838 שימש המבנה כבית מגורים, וכאתר מחסנים ושוק עבור סוחריה הטורקיים של ונציה.
המבנה היווה למעשה גטו טורקי, ורפובליקת ונציה הטילה הגבלות על הסוחרים אשר נאסר עליהם לעזוב את המבנה בחלק משעות היום.
בשנת 1797, עם כיבוש רפובליקת ונציה על ידי נפוליאון בונפרטה, בוטלו ההגבלות, אולם הסוחרים המשיכו להתגורר ולהשתמש במבנה עד שנת 1838.
בשל הירידה בהיקף המסחר במהלך המאה ה-19 לא תוחזק המבנה ומצבו התדרדר. בין השנים 1860–1880 נערך שיקום מקיף של המבנה (אשר בפועל כמעט נבנה מחדש). בין השינויים שנעשו במבנה, במהלך השיקום השנוי במחלוקת, ניתן למנות את בניית המגדלים משני צידי המבנה.
בין השנים 1890–1923 שימש המבנה כמשכנו של מוזיאון קורר. כיום המבנה מכיל את המוזיאון להיסטוריה של הטבע של העיר ונציה, ומציג מאובנים, פוחלצים של בעלי חיים, צמחייה, וכן אקווריום.
פונטגו דיי טורקי
שער טופולי
שער פרדקין
קארט דה ויזיט
קארט דה ויזיט (בצרפתית: כרטיס ביקור Carte de visite) היה שיטת צילום של פורטרטים מיניאטוריים שהומצאה בצרפת על ידי הצלם אנדרה אדולף אז'ן דיסדרי שהוציא עליו פטנט בשנת 1854.
תצלומי הקארט דה ויזיט היו הדפסי אלבומין מנגטיב זכוכית שצולם בעזרת מצלמה מיוחדת בעלת מספר עדשות ולוח צילום נע, שהודבקו לאחר הדפסתם על גבי כרטיס קרטון עבה. מידות התצלום היו בגודל של 6X10 ס"מ בערך. בעזרת מצלמה שכזו ניתן היה לצלם שמונה חשיפות או יותר על לוח צילום אחד. רוב התמונות שנעשו בפורמט הקארט דה ויזיט צולמו בגוף מלא או בחיתוך בגובה הכתפיים והפנים. מראה הפנים נועד להחליף את השם על כרטיס הביקור הרגיל. המצאת שיטת צילום זו, וקבלתה הציבורית הנלהבת, נחשבות לאחד מסימני הפיכתו של הצילום למדיום המוני, זול ופופולרי בקנה מידה חדש, ולשלב חשוב בהופעת תרבות הערצת הידוענים בעידן המודרני.
על ידי שינוי רדיקלי של פורמט הצילום (מתמונה גדולה ומראה פנים ברור לתצלום זעיר) ושל המחיר, ובעזרת קידום מכירות מוצלח, הצליח דיסדרי לפתוח את הדלת למעמדות בינוניים חדשים שהשתוקקו לראות את עצמם ולהשוות את עצמם למעמדות העליונים מהם. מאחר שמרבית הפעולות הדרושות לא דרשו מיומנות מיוחדת, התפוקה של התהליך הייתה עצומה. כך הונח הבסיס לשיטת ייצור המוני בה הצלם לא היה יותר מאשר פועל או טכנאי מיומן.