אבן הפינה לספרייה הונחה בשנת 1823, על ידי סר סטמפורד רפלס (מייסד סינגפור המודרנית), כחלק מ"המוסד הסינגפורי" (בית הספר הסינגפורי הראשון). בנייתה הושלמה בשנת 1837, ומנהלה הראשון היה ד"ר רוברט מוריסון, שהיה נדבן ומחנך. בתחילה הספרייה הייתה פתוחה בחינם רק לתלמידי ולמרצי בית הספר ופתוחה רק בשעות הפתיחה שלו, אולם גם אזרחי העיר היו יכולים להשתמש בשירותיה תמורת 25 סנט לחודש. בשנת 1845, החלה הספרייה לפעול גם מעבר לשעות הפעילות של המוסד הסינגפורי, והפכה לספרייה העצמאית הראשונה בסינגפור. בשנת 1887 עברה הספרייה למבנה חדש, יחד עם המוזיאון הסינגפורי.
תחת הכיבוש היפני.
שבועיים לפני הפלישה היפנית לסינגפור, נהפכה הספרייה למרפאה של הכוחות הבריטים והאוסטרלים. הספרייה נפתחה מחדש רק באפריל 1942 תחת השם Syonan Tosyokan כחלק מתהליך החלפת השמות באי לשמות יפניים. למזלה של הספרייה, מנהלה היה מקורב לקיסר היפני ורק כ-500 מהספרים בה הושמדו, בניגוד לספרייה במלזיה שנפגעה קשות. מנהל הספרייה בתקופה הציל ספרים רבים משריפה בכך שפתח מיזם שבו אזרחי סינגפור הביאו את ספריהם מבתיהם המופצצים לספרייה. בתוך חודש אחד יותר מ-40,000 אלף ספרים חדשים הובאו לספרייה. הספרייה נפתחה מחדש לאחר סיום הכיבוש תחת המנדט הבריטי על האי ב-1945, ובכך הגיע לסיומה תקופת שלטון היפנים על הספרייה.
תחת השלטון הבריטי.
תחת השלטון הבריטי נעשו מאמצים להפוך את הספרייה לנגישה יותר לציבור. שיטה חדשה לסידור הספרים שהוחלפה רק ב-1988 בשיטה ממוחשבת והעסקת ספרנים מקצועיים היו חלק מהמאמצים. השינוי המשמעותי ביותר היה העברת הספרייה למבנה חדש ברחוב סטמפורד. כמו כן, בעזרת תרומות של הפילנתרופ לי קונג צ'יין (שעל שמו נקראת הספרייה) הפכו את הספרייה לפתוחה לציבור בחינם. בכך הושלם המהפך של הספרייה מספרייה בית ספרית בתשלום לספרייה ציבורית חינמית. הספרייה החלה לשמש גם כמחסן עבור כל היצירות הספרותיות שנדפסו בסינגפור.
עצמאות סינגפורית.
מנהלת הספרייה הסינגפורית הראשונה הייתה הדוויג אנואר. תרומתה החשובה ביותר הייתה התפשטות הספרייה לפרברי העיר, שנעשתה בשיתוף פעולה עם מתכנני העיר. כמו כן, הקימה הספרייה בעזרת תרומות מאונסק"ו שירותי ספרייה ניידים שמטרתם הייתה לעודד ילדים לקרוא. בשנת 2004 עברה הספרייה מהמבנה הישן אל המבנה הנוכחי, שמאגד בכוחו מספר רב של מוקדי תרבות. הצלחתה של הספרייה, והפיכתה למרכז תרבותי חשוב וגדול המכיל מיליוני פריטים יכולה להוות מראה להתפתחות סינגפור לאורך הדורות.
ספריות במבנה.
ספריית ההשאלה המרכזית CCL.
בספרייה זו מעל ל-200,000 ספרים שהציבור הרחב יכול לשאול, ומתוכם כ-100,000 ספרי סיפורת. בספרייה ישנם 726 מגזינים, 74 עיתונים, דיסקים וספרי שמע. בספרייה ישנם גם ספרים בשפה הסינית, מלאית והטמילית.
בספרייה שתי גינות נוי, שמפרידה ביניהם חומה בעלת 500 לבנים מהבניין הקודם. כמו כן ישנו מקום מיוחד לספרי ילדים וחדר שבו מתקיימים אירועים.
ספריית העיון Lee Kong Chain Library.
לאחר שקרן לי תרמה 60,000,000 מיליון דולר להקמת ספרייה זו, הוחלף שמה מספריית העיון הלאומית לספריית לי קונג צ'יין, ע"ש ד"ר לי קונג צ'יין. הספרייה ממוקמת על שטח של 14,265 מטר מרובע, ומחולקת ל-7 קומות. בספרייה ישנם 530,000 פריטים, מודפסים ולא מודפסים, ומאפשרת שירותי עיון דרך SMS, דואר אלקטרוני, טלפון, פקס וכמובן במבנה עצמו. במבנה קיים חיבור אלחוטי לאינטרנט. למרות שלא ניתן להשאיל את הספרים, ישנם חדרי קריאה ואף חדרי דיון בספרים.
מרכז הדרמה Drama Center.
מרכז הדרמה מנוהל על ידי מועצת האמנות הלאומית. זהו מרכז לאמנות הבמה בעל קיבולת של 615 צופים. כמו כן, במרכז זה נמצא גם אולם קולנוע, חדר VIP ובר.
הספרייה הלאומית תומכת גם היא באמנות המקומית על ידי רכישה של יצירות אמנות של אמנים מסינגפור ותלייתם על קירות הספרייה.
יוביק (מפלגה)
התנועה למען הונגריה טובה יותר (בהונגרית: Jobbik Magyarországért Mozgalom), המכונה בדרך כלל יוביק (Jobbik), היא מפלגת ימין בהונגריה.
היא נוסדה בשנת 2002 כתנועה חוץ-פרלמנטרית בשם "ארגון הנוער הימני" (Jobboldali Ifjúsági Közösség) שחבריה היו בעיקר סטודנטים וצעירים. בשנת 2003 התאגדה התנועה כמפלגה לצד מפלגת הימין Magyar Igazság és Élet Pártja, ומאז שאבה לתוכה את רוב מצביעי MIÉP.
המפלגה, הטוענת שמטרתה ליצור הונגריה "צודקת" יותר מהמצב הנוכחי וכי היא מייצגת את רצון העם, היא בעלת גוון לאומני, נוצרי, פאן-טורקי ושונאת זרים. אחרי בחירתו של גאבור וונה, מורה להיסטוריה בן 37, כנשיא המפלגה, הוא הכריז על רצונו בשיתוף פעולה עם שאר מפלגות הימין.
אחת הנקודות העיקריות במצע המפלגה היא המאבק בכחצי מיליון הצוענים החיים בהונגריה.
אחת מדמויות המפתח במפלגה היא כריסטינה מורבי, עורכת דין שהייתה נציגת הונגריה בוועדת האו"ם למאבק באפליית נשים, וידועה בהתבטאויותיה האנטישמיות החריפות.
הנהגת יוביק ובה צ'ונאד סגדי הקימה את "המשמר ההונגרי", מיליציה ימנית הרואה עצמה ממשיכה של צלב החץ.
המפלגה זכתה להצלחה ראשונה בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2009, כשזכתה בכ-15% מהקולות וב-3 מושבים. בבחירות שנערכו בהונגריה בשנת 2010 הצליחה המפלגה להיכנס לראשונה לפרלמנט ההונגרי, לאחר שבסיבוב הבחירות הראשון זכתה ב-16.67% מקולות הבוחרים והייתה למפלגה השלישית בגודלה, עם 26 מושבים. באפריל 2014 גדל מספר הבוחרים במפלגה מ-15.8% ל-20.8%.
ב-2018 עזבו את המפלגה מספר חברים בטענה כי היא איננה רדיקלית כמו שהייתה והקימו את "תנועת המולדת שלנו".
אידאולוגיה ומצע.
המפלגה מצהירה כי האידאולוגיה שלה בנויה על תזות של מגוון אנשי רוח הונגרים, רומנים, איטלקים, אוסטרים, צרפתים וגרמנים, בהם אישים המחזיקים באידאולוגיה גזענית ואנטישמית. מבין אלו, ציינה המפלגה באופן מפורש במצעה את הגרמנים פרידריך ניטשה, ארתור שופנהאואר, מייסטר אקהרט, רודיגר ספרנסקי (Rüdiger Safranski), הרומני מירצ'ה אליאדה, האוסטרי קונראד לורנץ, ההונגרי בלה המווש (Béla Hamvas), האיטלקי יוליוס אבולה, והצרפתי רנה גנון (קתולי שהתאסלם ושינה את שמו ל"עבד אלואחד יחיא").
סולידריות העמים הטורניים.
יוביק מאמינה בטוראניזם ופאן-טורקיות, כלומר, קידום הסולידריות של מה שהם מכנים "העמים הטורניים", קרי, העמים אשר מוצאם ממזרח איראן של ימינו ואשר התיישבו באזור אסיה הקטנה בימים עברו. התנועה תומכת באזרבייג'ן בשל היותה חלק ממה שמכונה "העמים הטוראניים" ויתר העמים אותם היא מזהה כעמים טורקיים או עמים ממוצא טורקי.
שלוש הנקודות העיקריות במצע המפלגה הן לחימה בפשעים פוליטיים, בשחיתות, ועמידה כנגד מה שהיא מכנה "פשעי הצוענים". המפלגה מכחישה את רצח העם הארמני, משום שבוצע על ידי טורקיה. מצע המפלגה מכיל מידע רב על התנגדות המפלגה לצוענים, ליהודים, להומוסקסואלים לקומוניסטים.
הונגריה הגדולה.
המפלגה הביעה את התנגדותה לחוזה טריאנון (1920), אשר הביא לצמצום שטחה של מה שהיה ידוע באותה התקופה בשם ממלכת הונגריה במסגרת חוזה ורסאי.
ג'ולי לונדון
ג'ולי לונדון (באנגלית: Julie London; 26 בספטמבר 1926 - 18 באוקטובר 2000) הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית. נודעת בשירתה החושנית וקולה שהוא צלול אך מחוספס. שיא הקריירה המוזיקלית שלה היה בשנות החמישים. קריירת המשחק שלה נפרשה על שלושה וחצי עשורים, והסתיימה בתפקיד של אחות בסדרת הטלוויזיה !Emergency.
ילדותה.
לונדון נולדה בשם "גייל פאק" בסנטה רוזה שבקליפורניה. הוריה היו צמד ריקוד ושירה, וכשבתם גייל, לימים ג'ולי, הייתה בת 14 הם עברו ללוס אנג'לס. לונדון הופיעה החלה להופיע בסרטים תקופה קצרה לאחר המעבר, וב-1945 סיימה את בית הספר המקצועי של הוליווד.
קריירה.
כזמרת.
לונדון החלה לשיר בפומבי מגיל צעיר, עוד לפני שהופיעה בסרטים. הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1955 כששרה במועדון גדול בלוס אנג'לס. אלבום הבכורה שלה Julie is Her Name יצא בדצמבר 1955 והמגזין בילבורד הכתיר אותה כזמרת הפופולרית ביותר לשנים 1955, 1956 ו-1957. בשנת 1957, בראיון שהיה לכתבה ענקית במגזין לייף היא מתארת את הקול שלה כמעושן, ועל כן אינטימי.
הקריירה של ג'ולי לונדון הייתה ענפה ביותר. היא הקליטה 32 אלבומים, וכבשה קהל רחב. בין השירים המזוהים איתה ביותר ניתן למנות את: Cry Me a River ; Daddy ; ו-Go Slow.
כשחקנית.
אף על פי שהיא מוכרת במיוחד בתור זמרת, ללונדון הייתה קריירת משחק ארוכה ופוריה. היא שיחקה ביותר מ-20 סרטים, כולל המערבון המפורסם איש המערב בשנת 1958. היא שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה, בתפקידים שונים, כשהמרכזי בהם היה אחות בת החולים בסדרה "".
האר&quot;י הקדוש
סימני ראש השנה
עוד מעבר
עוד מֵעֵבֶר (מלטינית: PLUS ULTRA) הוא המוטו הלאומי של ממלכת ספרד. מקורו במוטו האישי של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
המוטו קשור קשר הדוק לעמודי הרקולס, שעל פי המיתולוגיה היוונית הוצבו על ידי הרקולס בקרבת מצר גיברלטר, וסימנו את גבולו המערבי של העולם המוכר דאז. על פי המיתולוגיה הופיעה האזהרה "NEC PLUS ULTRA" (או בגרסאות אחרות - "NON PLUS ULTRA" - "אין עוד מֵעֵבֶר") בשמשה כאזהרה למלחים ולנווטים שלא להפליג אל מעבר למצר.
המוטו אומץ על ידי קרל החמישי כמוטו האישי שלו, ככל הנראה על פי הצעת רופאו ויועצו האישי לואיג'י מרליאנו. הרעיון מאחורי המוטו נועד לעודד את קרל הצעיר להתעלם מאיסורים ואזהרות עתיקות ולעודדו ליטול סיכונים וללכת "עוד מעבר". קרל נולד בעיר גנט השוכנת בפלנדריה וכתוצאה מאימוצו של המוטו, הוא נפוץ באזור זה.