ענבל קרייס (שם נעוריה: ענבל בירן) למדה הנדסה כימית בפקולטה להנדסה כימית בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, שירתה במינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון. בעלת תואר שני (EMBA) במינהל עסקים בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
בסיום לימודיה בטכניון נישאה ליצחק קרייס, לימים קצין רפואה ראשי ומנכ"ל המרכז הרפואי שיבא, ולהם שלושה ילדים ונכדה. מתגוררת בשוהם.
בשנת 2000 הצטרפה לתעשייה האווירית, והשתתפה בפרויקט הטיל נגד טילים "חץ 2" כמהנדסת מערכת, ובין היתר הובילה את תוכנית הפיתוח לשיפור ביצועי הטיל.
בשנת 2006 יצאה למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) כעמיתת מחקר at Aeronautics &amp; Astronautics Department. כשחזרה לישראל מונתה לראש פרויקט פיתוח הטיל "חץ 3".
כיהנה כדירקטורית בחברת אלתא בע"מ ובמכון פישר לחקר התעופה והחלל. ב-2020 מונתה למנהלת החדשנות בחטיבת מערכות טילים וחלל בתעשייה האווירית לישראל. באפריל 2021 מונתה גם לדירקטורית בחברת סקאוטקאם, העוסקת בפיתוח מכשירי צילום וידאו זעירים.
החל מנובמבר 2020 ענבל קרייס מנהלת את משימת רקיע הטכנולוגית אל תחנת החלל הבינלאומית. משימה בהובלת קרן רמון ובשיתוף סוכנות החלל הישראלית במשרד המדע והטכנולוגיה.
כן המפקדת
כן המפקדת הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2009, המתאר טירונות בחוות השומר, בסיס טירונות של אוכלוסיות מיוחדות. את הסרט הפיקו וביימו איציק לרנר ודני סיטון. הסרט זכה לשבחים רבים ואף זכה בשנת 2009 בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הסרט מתמקד בתהליך אותו עוברים הטירונים, בעלי קשיי הסתגלות ומרקע של עבר פלילי, התעללות, ונטישה.
הסרט שודר כסדרה בת 3 פרקים בערוץ 8 ובערוץ 10.
מירה פרידמן חמו
מירה פרידמן חמו (נולדה ב-1940) היא אשת חינוך וחברה, יו"ר עמותת "עתיד בטוח" ומנכ"ל משותף של המכון לחינוך מפעיל ומונע.
ביוגרפיה.
מירה פרידמן חמו נולדה בעיר נובי סאד שבממלכת יוגוסלביה כבתם היחידה של זוג הפסיכולוגים דר' עליזה ודר' ארנסט פרידמן. עלתה לישראל בשנת 1944 בעת מלחמת העולם השנייה. את השכלתה התיכונית רכשה בבית הספר הריאלי בחיפה ובהמשך השלימה את שירותה הצבאי בחטיבת הצנחנים. סיימה לימודיה לתואר בוגר באנגלית וסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית, תואר מוסמך בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת חיפה והוסמכה להוראה באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1959 נישאה לאברהם חמו, איש משטרה, שחקן ומאמן נבחרת ישראל בכדורסל ולהם שלושה ילדים. הבכורה, ד"ר מיכל חמו לוטם יזמית סדרתית, מייסדת ארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים, ומייסדת המכון למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל ועוד, שני הבנים - מאור הבן האמצעי ומתן הצעיר הם אנשי עסקים.
פעילות חינוכית.
עם השלמת חוק לימודיה שימשה כרכזת מקצוע, רכזת חטיבה, מורה לאנגלית ומחנכת בתיכון עירוני ה' בחיפה ובתיכון מקיף יהוד שם שימשה כחברת הנהלה. בהמשך שימשה כמנהלת תיכון אוהל שם ברמת גן ותיכון עירוני א' בתל אביב והייתה מרצה לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1986 הקימה עם אברהם חמו את המכון לחינוך מפעיל ומונע במסגרתו פותחו תוכניות לימוד רב-שנתיות בתחום מניעת אלימות והתנהגויות סיכון, מיומנויות להתמודדות ושיפור דרכי הלמידה. התוכניות הופעלו בלמעלה מאלף בתי ספר בישראל והומלצו במסגרת חוזרי מנכ"ל משרד החינוך. עיקרי התוכניות שפותחו במכון משנת 1986 פורסמו במסגרת הוצאות שונות.
בין השנים 1996–1998 פיתח המכון לחינוך מפעיל ומונע, בשיתוף עם צה"ל ומשרד התחבורה, את "מסלול 1000" לעיצוב תפיסה, עמדות והתנהגות בטיחותית ובטוחה בנהיגה.
בין השנים 1999–2000 שימשה מירה כעורכת הראשית של "ילדים", הביטאון המקצועי מיסודו של ארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים.
פעילות ציבורית.
מירה פרידמן חמו עוסקת בפעילות ציבורית מזה שנים רבות ובמסגרתן ייצגה את מדינת ישראל במסגרת וועדת האו"ם למניעת פשיעה אורבנית בקהיר בשנת 1995. ייעצה לרשויות מקומיות בנוגע לשיפור התרבות והאקלים העירוני ומניעת פשיעה. בין השנים 1996–2000 יזמה והובילה את פרויקט 'תנופה' לפיתוח מנהיגות קהילתית ואיכות חיים ביישובים קהילתיים. בין השנים 2000–2002 הייתה שותפה להובלת פרויקט "מהות החיים" של שרי אריסון וקרן אריסון. בשנים 2002–2006 שימשה נשיאת המועדון המסחרי והתעשייתי והייתה האישה הראשונה והיחידה (נכון ל – 2012) שנבחרה לתפקיד זה.
במקביל לתפקיד זה, שימשה כיועצת לפרויקט מציל"ה של המשרד לביטחון פנים, פעילה ברוטרי וסייעה לבן זוגה אברהם חמו בתפקידו כנגיד הארצי של הארגון בשנים 2002-2003 בנוסף, פעילה בחוג לידידי האופרה וחברת הוועד המנהל של מנהיגות אזרחית, ארגון הגג של הארגונים ההתנדבותיים בישראל מייסוד הג'וינט.
מאז הקמתה בשנת 2005, משמשת יושבת הראש של עמותת עתיד בטוח העוסקת במניעת אלימות נוער והתנהגויות מסוכנות.
סכיזופרן
מבצעי הרבי מליובאוויטש
קירק
מועדון הכדורגל שטרסבורג
אר סי שטרסבורג
שמשון בלקינד
שִמְשוֹן בֶּלְקִינְד (א' באייר תרכ"ד, 7 במאי 1864 – י"ד בניסן תרצ"ז, 26 במרץ 1937) היה חבר תנועת ביל"ו, מחלוצי העלייה הראשונה וממייסדי ראשון לציון. כמו כן, הוא היה ראש ועד המושבה האחרון של ראשון לציון, ולאחריו ראשון הפכה למועצה מקומית.
ביוגרפיה.
בלקינד נולד בלהויסק (Лагойск) שבפלך מינסק ברוסיה הלבנה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, לשפרה ומאיר בלקינד. במשפחה היו חמישה ילדים, ואביו, מאיר, שהיה משכיל ותלמיד חכם, היה מורו הראשון ולימדו גם עברית. הוא למד בגימנסיה רוסית במוהילב.
אחרי שסיים לימודיו שם עבר לסנקט פטרבורג, שם גרה אחותו אולגה, עבד כעוזר בבית מרקחת ולמד רוקחות. אחיו, ישראל בלקינד, ממייסדי תנועת הביל"ויים, עלה ארצה ונמנה עם חלוצי העלייה הראשונה. שמשון הצטרף גם הוא לתנועה ועלה לארץ ישראל עם אחותו פאני ב-1 באוקטובר 1882 (כ"ט באלול תרמ"ג).
בתחילה עבד במקוה ישראל ובנובמבר 1882 הגיע לראשון לציון. ב-20 באפריל 1884 יצא לירושלים, שם במסגרת אגודת הביל"ויים "שהו" למד נגרות ולאחר מכן נפחות. בעקבות מחלה עזב את ירושלים ושב לראשון לציון, שם נשא לאישה פנינה, בתו של אהרן מרדכי פריימן, ממייסדי ראשון לציון.
כיוון שנמנה עם המורדים בפקידות הברון, הוא גורש מראשון לציון והתיישב עם רעייתו בגדרה, רכש בה נחלה ועסק בחקלאות. לאחר ביטול צו הגירוש מכר את נחלתו ושב עם רעייתו ושני ילדיו לראשון לציון.
בשנת 1888 עלו הוריו לארץ ישראל עם אחותו הצעירה סוניה, והצטרפו אליו בראשון לציון מאוחר יותר.
לבלקינד ולרעייתו נולדו שלושה בנים ושלוש בנות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפו בניו של בלקינד, איתן ונעמן, למחתרת ניל"י.
עקב כך נאסרו בני הזוג בלקינד בידי השלטונות העות'מאנים וישבו כחודש בכלא רמלה. לאחר שובם לביתם הוחרמה המשפחה במושבה עקב סיועם לניל"י.
ב-1919, לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים, יצאו בלקינד ובנו איתן לדמשק להביא לקבורה בראשון לציון את גופותיהם של נעמן בלקינד ושל יוסף לישנסקי, שנתלו בדמשק בידי העות'מאנים בדצמבר 1917 (טבת תרע"ח) .
בשנת 1921 נבחר בלקינד לראש ועד המושבה אחרי שראש הוועד הקודם התפטר. בתקופתו כראש הוועד הוקם דואר רשמי ראשון במושבה, התחילו לגבות מיסים מסוחרים שהביאו סחורות לשוק, והפעילו מחדש את טחנת הקמח ששכנה במושבה.
בנו של בלקינד, מאיר, נרצח במאורעות תרצ"ו ב"משק האוצר" ששכן סמוך לכפר סבא.
שמשון בלקינד נפטר בי"ד בניסן תרצ"ז ונקבר בראשון לציון. רחוב בראשון לציון נושא את שמו.
Rejoined
Rejoined (בעברית: מאוחדות מחדש) הוא הפרק השישי מהעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "", הפרק ה-78 מתוך 176 פרקי הסדרה.
תקציר.
ג'דזיה דקס מתאחדת מחדש עם בת-זוגו של פונדקאי קודם שלה, והשתיים נאבקות ברגשות שלהן האחת כלפי השנייה.
תיאור העלילה.
קפטן בנג'מין סיסקו מודיע לג'דזיה דקס כי קבוצה של מדענים מטריל תגיע בקרוב לתחנת החלל חלל עמוק 9, והם ישתמשו בדיפאיינט לצורך סדרת ניסויים בפיזיקה של חור התולעת. הוא אומר לה שהמדענית הראשית היא ד"ר לנרה קאהן, ומציע להעניק לה חופש ללא תשלום, עד אשר המדענים יעזבו. דקס אומרת לו שהיא מעדיפה להישאר, ומציינת: "אני יכולה להתמודד עם זה".
כאשר צוות המדענים מגיע, דקס מצטרפת אל יתר הקצינים הבכירים על מנת לקדם את פניהם. כאשר היא פוגשת את ד"ר קאהן, ניכר כי השתיים מכירות היטב זו את זו. כאשר מייג'ור קירה מבחינה באינטראקציה בין השתיים, ושואלת את דקס על כך, היא עונה: "אני מכירה אותה. היא הייתה אשתי".
מאוחר יותר, ד"ר באשיר מעדכן את קירה אודות ה"חוקים" המסדירים התנהגות נאותה בקרב טרילים: ברגע שפונדקאי מת, והסימביונט עובר לפונדקאי אחר – על הטריל החדש אסור לבוא במגע עם בני המשפחה והחברים של הפונדקאי המנוח, לרבות ילדים ובני זוג. לג'דזיה דקס אין כל קשר עם אהוביהם של הפונדקאים הקודמים של דקס, הסימביונט שלה, למרות שהם עדיין נותרו יקרים לה מאוד. באחד מגילגוליה הקודמים – היא הייתה גבר בשם טוריאס דקס, אשר היה נשוי לאישה בשם נילאני קאהן. כאשר טוריאס מת בגיל צעיר, בתאונה, הוא הותיר אחריו את נילאני – אלמנה צעירה. כעת, דקס הוא ג'דזיה, וקאהן הוא לנרה. המפגש מחדש שלהן הוא אינטנסיבי מאוד, מבחינה רגשית.