2007 – פרס על שם אליאב סרטאווי Middle East Award, שהוענק לאלדר בטקס באוניברסיטת קולומביה מטעם ארגון - Search for Common Ground – ארגון בינלאומי לקידום שלום ופיוס. הפרס ניתן לו ביחד עם העיתונאי הערבי סלאמה נעמת בזכות חילופי מכתבים בין השניים שפורסמו ב"הארץ" באנגלית, בעיתון הפלסטיני אל-קודס וכן בבולטימור סאן ובאתרי אינטרנט רבים בשפה הערבית.
2006 – אלדר נבחר לאחד העיתונאים המשפיעים בעולם בסקר שערך העיתון Financial Times.
ספריו.
זהו ספרו הראשון של אלדר שראה אור במסגרת מכון ירושלים לחקר ישראל בשנת 2002, אותו כתב בצוותא עם נמרוד גורן, שהיה חוקר במכון. הספר דן ביחסי ארצות הברית–ישראל - קהילה יהודית ומשתמש במקרה הבוחן של סוגיית העברת השגרירות האמריקאית לירושלים כדי להמחיש את יחסי הגומלין ביניהם.
ספר זה כתב אלדר ביחד עם עדית זרטל והוא ראה אור בשנת 2004 בהוצאת כנרת (זמורה-ביתן-דביר). הספר הופיע ברשימת רבי-המכר בישראל ויצא לאור באנגלית, גרמנית וערבית. הספר סוקר את תולדות תנועת ההתנחלות מראשיתה. התזה המרכזית של הספר היא שמיעוט קטן של מתנחלים והממסד הישראלי שמשרתם מרצון, נהפכו אדונים לגורלה של המדינה. הספר מצביע על היחסים הסימביוטיים בין המתנחלים לחברה הישראלית לגווניה.
ג'קריג'ה קונה
ג'קריג'ה קונה (בצרפתית: Djakaridja Koné; נולד ב-1 בינואר 1986 באביג'אן) הוא כדורגלן עבר יליד חוף השנהב, המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה.
ג'קריג'ה קונה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל הגנאי סיוי ספורט. בתחילת עונת 2005/2006 חתם ג'קריג'ה בהפועל פתח תקווה, אך כמעט ולא שיחק והיה שחקן ספסל. בסיום העונה החליטה הנהלת הקבוצה להשאילו להפועל חיפה מהליגה הלאומית, ושם הפך ג'קריג'ה לשחקן הרכב קבוע. הוא שיחק בהפועל חיפה במשך שנתיים, ולאחר מכן חזר להפועל פתח תקווה, בה חתם על חוזה למשך שנתיים.
ג'קריג'ה קונה לא הרבה להבקיע או לבשל שערים בעונת 2008/2009, עונתו הראשונה בליגת העל, אך שיחק באופן קבוע בחלק האחורי של חוליית הקישור של הקבוצה. במחזור ה-13 של הליגה הוא ספג פציעה שאילצה אותו לנוח משלושה משחקים, שבכולם הפסידה קבוצתו. גם לאחר שחזר מהפציעה לא הצליחה הפועל פתח תקווה לשחזר את יכולתה מהתקופה שלפני פציעתו.
לקראת סוף העונה התברר כי כרטיס השחקן של ג'קריג'ה שייך לאיש העסקים מאיר שמיר, שהיה פעיל במשך שנים רבות בקבוצה בתפקידים שונים. בתום העונה חתם ג'קריג'ה בדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית. הוא חתם ביולי 2009, אך נכנס להרכב רק לאחר עזיבת אוסמן נ'דוה בינואר 2011. לאחר שלוש שנים ברומניה, חתם באביאן מליגת העל הצרפתית.
ב-30 באוגוסט 2015 חתם בסיוואספור הטורקית.
בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, במשחק מול נבחרת כף ורדה.
בן דודו של ג'קריצ'ה הוא ארונה קונה, כדורגלן נבחרת חוף השנהב.
אנטיפטר האדומי
גביע הליברטאדורס
ישראל באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976)
משלחת ישראל לאולימפיאדת הנכים בשנת 1976 כללה כ-59 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט. האולימפיאדה נערכה בטורונטו שבקנדה.
אומאו אי-קו
אומאו IK
החייל הנופל
תיכון סוויט ואלי
תיכון סוויט ואלי (באנגלית: Sweet Valley High) היא סדרת דרמה קומית אמריקאית אשר מבוססת על סדרת ספרים באותו שם מאת הסופרת פרנסין פסקל. הסדרה מספרת על חייהן של אחיות תאומות, אליזבת וג'סיקה וויקפילד, אשר זהות במראן החיצוני אך שונות באופיין, הלומדות בתיכון בשם "סוויט וואלי".
הסדרה שודרה במקור מה-5 בספטמבר 1994 עד ה-14 באוקטובר 1997, והופקה על ידי חיים סבן. לאחר שלוש עונות בהן הסדרה שודרה בסינדיקציה, עברה הסדרה במהלך העונה הרביעית לערוץ UPN, שם שודרה במשך עונה אחת בלבד בשל רייטינג נמוך.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הילדים, ולאחר מכן בשידורים חוזרים בערוץ פוקס קידס/ג'טיקס עד 2009.
תקציר העלילה.
עלילת הסדרה מתמקדת בחייהן של אליזבת וג'סיקה וייקפילד, שתי תאומות אשר לומדות בתיכון "סוויט וואלי" שבקליפורניה ובחבריהן. בעוד שאליזבת היא נערה ידידותית ובעלת אופי חם, אחותה התאומה ג'סיקה היא שחצנית, ערמומית, ותעשה הכל על מנת להשיג את מבוקשה.
מדבר אדומים
מדבר אדומים הוא אזור במדבר יהודה, צפונית-מזרחית לירושלים.
על-פי מנשה הראל, מחוקרי האזור, מדבר יהודה מתחלק למספר מדבריות משנה כמו מדבר זיף, מעון ועוד. על פי דברי הימים מדבר אדומים נקרא "מדבר ירואל".
על פי מנשה הראל, התייחד מדבר אדומים בכך שלא היה מיושב מעולם, למעט בימי בית ראשון. היישובים היחידים בו נמצאו מתקופת מלכי יהודה בבקעת הורקניה. כיום מצויים בו ובגבולותיו מספר יישובים, בהם מעלה אדומים, מעלה מכמש, כפר אדומים, נווה ארז ועוד.
גורביץ'
גורביץ
הגירה פנימית
הגירה פנימית (בגרמנית: Innere Emigration; בצרפתית: émigration intérieure) או "גלות פנימית" הוא מושג המתאר סופרים גרמנים שהתנגדו לנאציזם ובכל זאת בחרו להישאר בגרמניה לאחר שהנאצים תפסו את השלטון בשנת 1933. את המונח טבע פרנק תייס (Frank Thiess) בתגובתו לדבריו של תומאס מאן בשידור ב-BBC בנושא האשמה הגרמנית. הרעיון עשוי לחול על סיטואציות דומות בהן אנשים חשים ניתוק מארצם או מסביבתם ובכל זאת נשארים בהן.
מקור המושג.
דלפין דה ז'ירארדן, כתבה בשנת 1839 על האצולה הצרפתית במהלך המונרכיה של יולי:
הסופר שטפן צווייג כתב בספרו "העולם של אתמול" על תחושתו בתור מתנגד למלחמת העולם הראשונה, יחיד בתחושתו זו מבין סובביו: "נותרה דרך אחת: להסתגר בתוכי ולשתוק כל עוד השאר קודחים וצועקים. לא קל היה הדבר. כי הבדידות בגלות, למדתי זאת די והותר, אינה קשה כבדידות במולדת. הרחקתי מעלי את ידידי הוותיקים, ולחפש חדשים לא הייתה השעה כשרה."
בגלות, בארצות הברית בשנות הארבעים של המאה העשרים, עסק הסופר הגרמני תומאס מאן בסוגיית האחריות הגרמנית למלחמת העולם השנייה והשואה. הוא כתב כמה מאמרים בנושא, ביניהם "Deutsche Schuld und Unschuld" ("האשמה והחפות הגרמנית") ו-"Über Schuld und Erziehung" ("על אשמה וחינוך"). לאחר שקרא על שחרור מחנות הריכוז הנאציים בשנת 1945, אמר מאן בשידור ברשת BBC בשפה הגרמנית:
פרנק תייס טען שרק למי שחווה את החיים בגרמניה הנאצית הייתה זכות לדבר בפני גרמנים על אשמתם, וכי ה-""innere Emigranten" ('המהגרים הפנימיים') הראו אומץ מוסרי יותר מאלה שצפו באירועים ממרחק בטוח. בתגובה הצהיר מאן כי כל היצירות שפורסמו תחת שלטונו של היטלר היו בסימן "Blut und Schande"" ('דם ובושה') וצריכות להיהרס. כתוצאה ממחלוקת זו, יש שעדיין מסווגים את הספרות הגרמנית מהתקופה הנאצית על ידי שיפוט מעמדם המוסרי של הכותבים, ולא על ידי אומדן התוכן הפוליטי או הערך האסתטי של כתביהם.
בין הסופרים הגרמנים שמקורות חייהם עולה כי בתקופת המשטר הנאצי יישמו את "ההגירה הפנימית", היו אריך קסטנר והנס פאלאדה.
הסופרת אזאר נפיסי תארה משכיל איראני שיצא ל"גלות פנימית" לאחר המהפכה האיראנית:
מחלוקת.
הסוגיות המוסריות סביב הגירה פנימית הן נושא לוויכוח. יש הטוענים כי סופרים מסוימים שנשארו מאחור בגרמניה מתחו ביקורת על המשטר הנאצי בדרכים עדינות, באלגוריות או במשתמע, בעוד שאחרים טוענים כי ביקורות כאלה היו "כה עדינות עד שהן בלתי נראות". הוויכוח מסובך עוד יותר בגלל המדרגות השונות בהן היו נתונים לאיומים סופרים שונים, אישיותם השונה וכן העוצמה המשתנה של מחאותיהם. לגבי חלק מהכותבים שטענו שהם מהגרים פנימיים, נטען שעשו לביתם במהלך המלחמה, בעוד שאחרים נכלאו ויצירותיהם נאסרו.
באירוע ההיסטוריונים Deutscher Historikertag בשנת 1998 היו מעורבים ההיסטוריונים פיטר שטלר (Peter Schöttler), גץ עלי ומייקל פלבוש (Michael Fahlbusch) בוויכוח בנוגע לתפקידם של היסטוריונים גרמנים בתקופת הרייך השלישי. השלישייה אתגרה את הגנתם של תיאודור שיידר (Theodor Schieder), ורנר קונצה (Werner Conze) וקרל-דיטריך ארדמן (Karl-Dietrich Erdmann) מבחינת נושא ההגירה הפנימית בטענה שאלו האחרונים היו מעורבים בקשרים עם השלטון הנאצי יותר מכפי שהיו מוכנים להכיר בכך בני הדור הבא של ההיסטוריונים הגרמנים, שרבים מהם היו תלמידיהם.
שימושים אחרים של המושג.
המושג "הגירה פנימית" עשוי לחול בצורה רחבה יותר, ולכלול גם מקרים אחרים, כמו אמנים חזותיים. המושג עשוי לחול גם על מצב כללי יותר או מטאפורי: ניתוק נפשי מארצו או מסביבתו של האדם. לדוגמה, אנגלו-איריים אשר היו נאמנים לאנגליה ולא לאירלנד מולדתם, זוהו כמהגרים פנימיים. כך גם תושבי קומונות בשנות השישים.
המשוררת סבינה מסג ציטטה את עמוס עוז, שלדבריה אמר על נטייתה לניתוק מסביבתה, מהאקטואליה, מהחדשות, מהחברה: "נדמה לי שעמוס עוז אמר עלי שזה כמו ירידה [גלות] פנימית".
יושיוקי צורוטה
יושיוקי צורוטה (ביפנית: 鶴田 義行; 1 באוקטובר 1903 - 24 ביולי 1986) היה שחיין יפני. אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב משתי אולימפיאדות ושיאן עולם שהתמחה בסגנון חזה.
ביוגרפיה.
צורוטה נולד בקאגושימה, יפן. הוא היה בן שני מתוך 9 אחים.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה צורוטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש (שלישי במספר) בתוצאה של 2:48.8 דקות, לפני שיאן העולם, שהחמיץ את האולימפיאדה הקודמת שבה היה המועמד המוביל, השחיין הגרמני אריך רדמכר (2:50.6 דקות) והשחיין הפיליפיני טאופילו אילדפונסו (2:56.4 דקות). בשלב המוקדמות קבע צורוטה שיא אולימפי חדש (2:50.0 דקות) ובשלב חצי הגמר שיפר את השיא האולימפי פעם נוספת (2:49.2 דקות).