בנובמבר 2007 הודיע סטייברז כי יתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של אוהיו, אותו ייצגה בעבר דבורה פרייס . הוא זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית וניצב בפני מרי ג'ו קילרוי , נציבת מחוז פרנקלין ומועמדת המפלגה הדמוקרטית. סטייברז הפסיד לה בפער של 2,111 קולות, והודה בתבוסתו ב-7 בדצמבר 2008 לאחר ספירת קולות ארוכה. במערכת הבחירות הבאה קרא סטייברז תיגר על קילרוי וזכה שוב בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 82% מהקולות. ב-2 בנובמבר 2010, בבחירות אמצע שהיו מפח נפש עבור הדמוקרטים, גבר סטייברז על קילרוי בפער של כ-12%.
סטייברז הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2011, מיד עם התכנסות הקונגרס ה-112 של ארצות הברית. בבית הנבחרים הפגין סטייברז עמדות שמרניות אחדות, כיאה לנציג של מעוז רפובליקני מובהק מאוהיו. הוא תמך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, התנגד לסיום הסיוע האמריקאי למבצע סופה נחרצת, והציע לערוך ביקורת חשבונות לפדרל ריזרב. הוא תומך באיסור על הפלות החל מהשבוע העשרים להיריון האישה, והצביע בעד חקיקה ששמה לה למטרה לחסל אסדרה פיננסית מכוח חוק דוד-פרנק. עם זאת, הוא התנגד לצו נשיאותי 13769 עליו חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ובמהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית דורג סטייברז במקום ה-36 מבין חברי בית הנבחרים הדו-מפלגתיים ביותר לפי מדד דו-מפלגתיות של מרכז ריצ'רד לוגאר ובית הספר מקורט למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-19 באפריל 2021 הכריז סטייברז כי יעזוב את הקונגרס החל מ-16 במאי אותה שנה, לשם כניסתו לתפקיד נשיא ומנכ"ל לשכת המסחר של אוהיו. סטייברז נימק את החלטתו להתפטר בכך שבגבעת הקפיטול התמקד במדיניות כלכלית, ובאוהיו יוכל לנצל הזדמנות לקדם יזמות חופשית וצמיחה כלכלית במדינת ביתו.
KRI ננגלה
KRI ננגלה (באינדונזית: KRI Nanggala (402)), הידועה גם בשם Nanggala II, הייתה אחת משתי צוללות תקיפה דיזל-חשמליות מסוג 209/1300 של הצי האינדונזי . באפריל 2021 טבעה הצוללת באוקיינוס ההודי סמוך לאי באלי, ועמה כל 53 אנשי הצוות שהיו עליה.
הצוללת הוזמנה על ידי חיל הים האינדונזי בשנת 1977 מממשלת גרמניה המערבית, הושקה בשנת 1980, ונקנתה בשנת 1981. במרוצת השנים ערכה הצוללת מספר רב של פעולות איסוף מודיעין בצפון האוקיינוס ההודי ובאזור מזרח טימור וצפון קאלימנטן. הצוללת לקחה חלק בתרגיל הימי הבינלאומי לשיתוף פעולה, מוכנות והכשרה , כמו גם מספר אימונים ותרגילים עם הצוללת האמריקאית USS Oklahoma City. בשנת 2012 עברה הצוללת שיפוץ נרחב כדי לאפשר לה לפעול גם בשנים הבאות.
ב-21 באפריל 2021 הוכרזה הצוללת כנעדרת, זאת לאחר שעות של ניתוק הקשר עם מפקדיה שעל הקרקע, בעת שהייתה מתחת למים. היעלמותה התרחשה באמצע תרגיל טורפדו מצפון לאי באלי. לפני שהתנתק הקשר עם היבשה נורה טיל טורפדו יחיד מסוג SUT. בסביבות השעה 09:37 דווח כי הצוללת נעדרת, וייתכן כי חוותה הפסקת חשמל בעקבות צניחה לעומק של 600–700 מטר. חיל הים האינדונזי העריך כי אספקת החמצן שבתוך הצוללת תספיק לשלושה ימים, ובזמן הזה נשלחו אוניות מקומיות ובינלאומיות לשוט באזור ולחפש סימנים לצוללת.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-24 באפריל 2021, נמצאו על פני המים חתיכות פסולת שהיו קיימות בצוללת, ופיקוד הצי האינדונזי הכריז על הצוללת כטבועה. למחרת, סריקות זיהו בוודאות את שרידי הצוללת על קרקעית הים, וכתוצאה מכך אושר אובדנם של כל 53 אנשי הצוות שהיו בה. מותם של 53 מלחים מהווה את האסון הגדול ביותר בנפש שהתרחש, מאז אסון טביעת הצוללת הסינית צ'אנגצ'נג 361 באפריל 2003, שבו ניספו כל 70 אנשי הצוות.
שרה רוברטסון
שרה רוברטסון (באנגלית: Sarah Robertson ; 16 ביוני 1891 - 6 בדצמבר 1948) הייתה ציירת קנדית של נופים, טבע דומם, דיוקנאות וציורי קיר בבתים פרטיים.
ראשית חייה.
רוברטסון נולדה במונטריאול ב־16 ביוני 1891, בתם של ג'ון ארמור רוברטסון וג'סי אן כריסטי. הוריה היו במקור מסקוטלנד. היא התחנכה במונטריאול. במהלך ילדותה, המשפחה חיה בנוחות, אך בהמשך התמודדה עם מאבקים כלכליים. היא החלה בלימודי אמנות בגיל תשע עשרה עם מלגה מאגודת האמנות של מונטריאול בהנהלת ויליאם ברימנר ומוריס קולן. מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיה, ולאחריה המשיכה אותם בשנים 1921 עד 1924 אצל רנדולף יוטון, חבר מייסד בקבוצת הציירים הקנדית.
קריירה אמנותית.
במהלך השנים האחרונות שלה באגודת האמנות, רוברטסון הצטרפה לתלמידים לשעבר יחד עם המורה שלהם רנדולף יוטון, לקבוצת ביבר הול. אלכסנדר יאנג ג'קסון היה נשיא הקבוצה. עבודותיה של רוברטסון הוצגו בתערוכת יחיד בגלריה הלאומית של קנדה בשנת 1951. רוברטסון הציגה גם בארצות הברית, בתערוכות קבוצתיות בגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל בשנת 1944, במוזיאון הלאומי בריו דה ז'ניירו ובמוזיאון ריברסייד בניו יורק.
קבוצת ביבר הול הייתה קבוצה של ציירים קנדים ממונטריאול שנפגשו בסוף שנת 1910 בזמן שלמדו אמנות בבית ספר שניהלה אגודת האמנות במונטריאול. נורה קולייר, אמילי קואן, פרודנס היוארד, מייבל לוקרבי, מייבל מאי, קתלין מוריס, ליליאס טורנס ניוטון, שרה רוברטסון, אן סאבאג' ואתל סאת' היו חלק מקבוצה זו. אגודה זו של 19 אמנים במונטריאול, התחייבה לפתח סגנונות אמנותיים מובהקים תוך הכרה בהשפעת קבוצת השבעה והמודרניזם הצרפתי.
אמני הול ביבר ערכו את התערוכה השנתית שלהם בגבעת ביבר הול. בסוף שנת 1921 נקלעה קבוצת ביבר הול לקשיים כלכליים חמורים שחייבו את הוויתור על האולפנים שלהם. הגברים הלכו בדרכם, אך מרבית הנשים נותרו בקשר הדוק זו עם זו. במקביל, שרה רוברטסון ניהלה גם התכתבות ארוכה עם אלכסנדר יאנג ג'קסון, שהציע לה שיפוט ביקורתי חיוני.
רוברטסון הייתה חברה מייסדת בקבוצת הציירים הקנדית, והציגה איתם שנים רבות. הקבוצה הורכבה מ -28 ציירים שונים דוברי אנגלית מרחבי קנדה. קבוצה זו שימשה בקביעת כיוון חדש לאמנות הקנדית, וביטאה את המגוון של החוויה הקנדית בנופים ומבנים על בסיס חזונה של קבוצת השבעה.
חיים מאוחרים.
עבודתה המאוחרת של רוברטסון הייתה חופשית יותר בקומפוזיציה ונועזת יותר בצבעים. הדבר שיקף את אהבתה לטבע ואת סגנונה הייחודי.
היא נפטרה ב־6 בדצמבר 1948 במונטריאול.
מיסיון אלמו בסן אנטוניו
מיסיון אלמו (באנגלית: The Alamo Mission, בספרדית: Misión de Álamo), המכונה בדרך כלל רק אלמו (Alamo), ואשר במקור נקרא מיסיון סן אנטוניו דה ואלרו (Misión San Antonio de Valero), הוא מתחם מיסיון ומאחז ספרדי היסטורי שהוקם במקור במהלך המאה ה-18 על ידי מיסיונרים קתולים במקום בו נמצאת כיום העיר סן אנטוניו שבארצות הברית. מיסיון אלמו היה המקום בו נערך בשנת 1836 קרב אלמו. כיום המבנה משמש כמוזיאון וממוקם ברובע ההיסטורי אלמו פלאזה . המבנה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2015.
מיסיון אלמו היה אחד מהמיסיונים הספרדיים הראשונים שהוקמו באזור בטקסס. המיסיון הוקם במטרה לספק מסגרת חינוכית לאינדיאנים המקומיים לאחר התנצרותם. המיסיון ננטש בשנת 1793. עשר שנים לאחר מכן הפך המיסיון למבצר בו שכנה פלוגה צבאית ספרדית של נושאי רומח רכובים אשר לפי ההערכה היו מי שנתונו למקום את השם "אלמו". במהלך המהפכה הטקסנית הגנרל המקסיקני מרטין פרפקטו דה קוס העביר את המיסיון לרשות הצבא הטקסני במהלך דצמבר 1835, בעקבות המצור על בכסאר . בעקבות כך מספר קטן יחסית של מורדים טקסנים כבשו אז את המתחם ושהו בו במשך מספר חודשים. המורדים הטקסנים ששהו במתחם נקלעו בהמשך לקרב עקוב מדם שנערך במתחם בחודשים פברואר-מרץ של שנת 1836 בין רפובליקת מקסיקו לבין כוחות המורדים הטקסנים במסגרת המהפכה הטקסנית כאשר בסופו נרצחו כל המורדים הטקסנים. כאשר צבא מקסיקו נסוג מאזור טקסס מספר חודשים לאחר מכן כוחות הצבא המקסיקנים החריבו חלק גדול מהחומות של המתחם ושרפו חלק מהמבנים במתחם.
במהלך חמש השנים הבאות המתחם שימש מעת לעת חיילי חיל מצב, טקסיים ומקסיקנים, אך בסופו של דבר ננטש. בשנת 1849, מספר שנים לאחר שטקסס סופחה לארצות הברית, החל צבא ארצות הברית לשכור את המתקן לשימוש כמחסן אפסנאות, אך הוא ננטש בהמשך במהלך 1876 לאחר שהוקם בקרבת מקום מוצב סם יוסטון . הקפלה של המיסיון נמכרה לבסוף למדינת טקסס, אשר בחרה שלא לשפץ מחדש את המבנה. המתחם נמכר בהמשך לחברת סחורות שהשתמשה במבנים כמחסנים.
בשנת 1891 הוקמה עמותת בנות הרפובליקה של טקסס (Daughters of the Republic of Texas) אשר הייתה מוקדשת להנצחת זכרם של המשפחות המייסדות וחיילי הרפובליקה של טקסס. העמותה החליטה לשפץ מחדש את מבני המתחם במטרה לשמר את המתחם בשל החשיבות ההיסטורית שלו. במהלך שנת 1905 עדינה אמיליה דה זוואלה וקלרה דריסקול הצליחו לשכנע את הממשל הטקסני לרכוש את הבניינים שנותרו ולמנות את עמותת בנות הרפובליקה של טקסס כאפוטרופוס הקבוע על האתר. במהלך המאה הבאה נעשו מספר ניסיונות להסיר את סטטוס האפוטרופוס של העמותה על המתחם. בתחילת 2015 הממשל האמריקני העביר באופן רשמי את האחריות על השליטה באלמו לידי משרד הקרקעות הכללי של טקסס .
מיסיון אלמו וארבעת המיסיונים הנוספים בפארק ההיסטורי הלאומי של אתרי המיסיון בסן אנטוניו הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-5 ביולי 2015.
בנדונג
איגור