בספטמבר 2015 הוכרזה גלישת גלים כענף חדש המועמד להיכלל במשחקים האולימפיים החל מאולימפיאדת טוקיו שתוכננה להתקיים בשנת 2020. הענף הועמד לבחינה לצד בייסבול, סופטבול, קראטה, סקייטבורדינג וטיפוס צוקים. באוגוסט 2016 הצביע הוועד האולימפי הבינלאומי בעד הכללת כל הענפים.
בשנת 2018 הכריז איגוד הגלישה הבינלאומי (ISA) שהתחרות תתקיים באוקיינוס הפתוח ולא בבריכת גלים מלאכותית, כפי שתוכנן במקור.
מבנה התחרות.
באולימפיאדת טוקיו, הפעם הראשונה בה התקיימה התחרות, השתתפו המתחרים בקטגוריה אחת בלבד. התחרות התקיימה "גלשן קצר" באורך 1.8 מטר עד 2.4 מטר. בכל מקצה התחרו 4 גולשים, במסגרת זמן של 20 עד 25 דקות. השניים הטובים ביותר בכל מקצה המשיכו למקצה הבא.
דייקי האשימוטו
דייקי האשימוטו (ביפנית: 橋本 大輝; נולד ב-7 באוגוסט 2001) הוא מתעמל מכשירים יפני, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) בתחרות הקרב-רב אישי ותרגיל על המתח.
חיים אישיים.
האשימוטו נולד בנריטה שביפן.
שני אחיו הגדולים, טאקויה וקנגו, שהתחרו בהתעמלות אמנותית ברמת המועדון והאוניברסיטה ביפן, נתנו להאשימוטו השראה להתחיל להתאמן בהתעמלות בגיל 7 במועדון הצעירים סווארה.
האשימוטו הוא סטודנט באוניברסיטת ג'ונטנדו בטוקיו שביפן.
האשימוטו התחרה באליפות העולם בהתעמלות בשטוטגרט שבגרמניה, בה זכה במדליית ארד יחד עם נבחרתו בתחרות הקבוצתית.
באולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכה בטוקיו שביפן, האשימוטו התחרה יחד עם הנבחרת היפנית, שכללה גם את קאזומה קאיה, טאקרו קיטאזונו וווטארו טאניגאווה. יחד עם נבחרתו הוא זכה במדליית הכסף בתחרות הקבוצתית לגברים, עם ציון כולל של 262.397, שהייתה רחוק 0.103 נקודות מהציון הכולל של נבחרת הוועד האולימפי הרוסי שזכתה בזהב. הוא זכה גם במדליית הזהב בתחרות הקרב-רב אישי לגברים, עם ציון כולל של 88.465.
יחסי מקסיקו–קובה
יחסי מקסיקו–קובה הם יחסי החוץ בין מקסיקו וקובה. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, איגוד האינטגרציה של אמריקה הלטינית, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, האו"ם וארגון מדינות אמריקה.
היסטוריה.
המאות ה-16 עד ה-19.
ספרד ההבסבורגית כבשה את קובה בשנת 1511 ורוב המשלחות של חקר וכיבושי מקסיקו החלו מהאי הזה משנת 1517 ואילך. במהלך מלכות המשנה של ספרד החדשה, קובה הייתה נקודת עצירת חובה עבור כל קשרי הספנות בין ספרד לבין מושבותיה במקסיקו. באופן דומה, פרנסיסקו חאווייר מינה יצא למקסיקו מקובה כדי להשתתף במלחמת העצמאות של מקסיקו לצד המורדים, בעוד איזידרו באראדה יצא מקובה למקסיקו בניסיון לספח מחדש את מקסיקו ל. בעוד מקסיקו קיבלה פליטים קובנים שנמלטו מהכוח הספרדי בקובה, מקסיקו לא סיפקה שום תמיכה מעשית כדי לסייע לשחרור האי במהלך המאה ה-19. קובה מצידה קיבלה פליטים ממקסיקו שנמלטו משינויי השלטון הרבים שסבלה אותה מדינה במהלך המאה ה-19. עם זאת, מלכתחילה הכירה מקסיקו בעצמאותה של קובה לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד, והעצמאות התממשה בשנת 1902.
המאה ה-20.
מקסיקו וקובה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 במאי 1903. מאז הם שמרו על יחסים רצופים.
בשנת 1955, באמצעות חנינה כללית שנקבעה על ידי הקונגרס הקובני, שוחרר האסיר הפוליטי פידל קסטרו מהכלא, שיחד עם כמה בני ארצו יצאו לגלות במקסיקו זמן קצר לאחר מכן. בשנה שלאחר מכן, היאכטה גרנמה יצאה מנמל טוקספן יחד עם קסטרו וחסידיו, שבשנת 1959 הצליחו להפיל את המשטר של פולחנסיו בטיסטה. מקסיקו הייתה המדינה היחידה באמריקה שלא ניתקה את היחסים עם קובה לאחר ניצחון ההפיכה של קסטרו, עם זאת שתי המדינות ניצבו משני צידי המתרס במהלך המלחמה הקרה. לאחר תום המלחמה הקרה ונפילת הגוש הסובייטי הגדילה מקסיקו את השקעותיה בקובה, וחתמה על כמה הסכמים כלכליים ומסחריים בין שתי המדינות.
המאה ה-21.
בפברואר 2002, נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס, במהלך ביקור בקובה, נפגש עם קבוצות של קובנים מתנגדים למשטר פידל קסטרו. היחסים בין מקסיקו לקובה הגיעו לנקודה קריטית כאשר התרחש עימות בין ויסנטה פוקס ופידל קסטרו, כאשר האחרון פרסם בפומבי הקלטה שבה פוקס ביקש מקסטרו לעזוב ועידה בנושא מימון ופיתוח (שבה נכח דה קסטרו) כדי להימנע מפגישה עם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש. 4 כמו כן, קובה השעתה את התשלומים בגין חוב בסך 400 מיליון דולר שנחתם עם מקסיקו.
במאי 2004 גירשה ממשלת מקסיקו את הנציג הדיפלומטי של קובה והחזירה את שגרירה מהוואנה.
בשנת 2006, עם עלייתו של פליפה קלדרון לנשיאות במקסיקו וראול קסטרו לנשיאות קובה, החלו היחסים להתקדם לאט לאט, שלב שהואץ עם עלייתו של אנריקה פניה נייטו לנשיאות במקסיקו.
בדצמבר 2018 הגיע נשיא קובה, מיגל דיאס-קאנל, למקסיקו כדי להשתתף בהשבעתו של נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור.
תחבורה.
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם אארומקסיקו, אארומקסיקו קונקט, קובאנה דה אוויאסיון, אינטרג'ט וויוה אארובוס.
יחסים כלכליים.
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין קובה למקסיקו ב-442 מיליון דולר. היצוא מקובה למקסיקו כולל: רום; סיגרים; צלחות, סדינים; כלי בית; בירה מאלט; ציפורי שיר; יצירות של ספרות אוניברסלית; ומנועי מטוסים. הייצוא ממקסיקו לקובה כולל: אבקת חלב או כדורים; שומנים ושמנים; כובעי אלומיניום; מים; דשן ממוצא מן החי או מן הצומח; שמפו; בירה מאלט. החברות המקסיקניות הפועלות בקובה הן: CEMEX, Grupo Altex, Aeroméxico ו-Interjet. ישנם ייצוגים של חברות מקסיקניות בקובה שיש להן עסקים קבועים ומייצאות סוגים שונים של מוצרים לאותה מדינה.
שתי המדינות חתמו על הסכמי סחר וכלכלה שונים, כולל הסכם סחר חופשי. בשנת 2013 ביטלה מקסיקו 70% מהחוב של 340 מיליון דולר שהיה לקובה. מאזן הסחר בין שתי המדינות מראה, עד כה, עודף לטובת מקסיקו. קובה היא שותפת הסחר השלישית של מקסיקו ב ו-36 בעולם לפי נפח סחר, המהווה 0.36% מכלל היצוא של קובה. מקסיקו היא שותפת הסחר השנייה של קובה בצפון אמריקה והחמישית בעולם, המהווה 6.1% מהיבוא של קובה.
ירוחם מאיר ליינר
רבי ירחם מאיר ליינר (בכתיב יידי - ליינער; י"ד בתשרי תרל"ה - ה'תרצ"ג) היה חוקר תורני ומחבר ספרים מבית חסידות איזביצה ראדזין.
קורות חיים.
נולד בראדזין לרבי יעקב ליינר (בן רבי מרדכי יוסף ליינר) וליוטא (בת רבי הירש קאצינלינפוגין אב״ד סלאוויטיטש), ונתייתם מאביו כשהיה בן שלוש. גדל על ברכי אחיו רבי גרשון חנוך הניך ליינר. בצעירותו כתב חידושי תורה, אשר התפרסמו בספר "שדי חמד (ספר)", ב"המאסף (כתב עת תורני)", "הפלס", ועוד.
נשא לאשה את חוה בת רבי אברהם יעקב הכהן גילרנטר, בן רבי יוסף אלעזר אבד"ק הרוביישוב. ובשנת תרס"א התגורר בהרוביישוב ובשנת תרע"א התגורר בראדזין.
לפרנסתו הקים דפוס בשם "הוצאת מקיצי נרדמים" בראדזין. בית הדפוס עבר אחר כך לוורשה ואחר כך לאוטבוצק.
בנו דוד נפטר בצעירותו ובפרק זמן קצר נפטר גם הוא ולאחריו אשתו חוה, מאורעות אלו התרחשו בסביבות ניסן ה'תרצ"ג.
בנים נוספים הם יחזקאל, אליעזר ואיטה.
אחיינו רבי ירוחם ליינר הספידו במילים אלו:
חיבוריו.
כן ההדיר את הספרים:
גם הדפיס וכתב הקדמה לספרו של אביו , לובלין, תרס"ו.
כמו כן כתב שעומד להדפיס את הספרים מדרש תנחומא, ילקוט שמעוני, "צמח דוד", "שלשלת הקבלה" עם הערותיו, ואף תכנן להוציא לאור שני ספרים, "שמות שבתנ"ך", ו"מפתח אגדות". הספרים לא יצאו לאור.
יחסי דרום אפריקה–קובה
יחסי דרום אפריקה–קובה הם יחסי החוץ בין קובה לבין דרום אפריקה. היחסים היו מתוחים בתקופת האפרטהייד.
יחסים בתקופת האפרטהייד.
קובה גינתה את ממשלת האפרטהייד בדרום אפריקה ודרשה לשחרר את נלסון מנדלה. שתי המדינות נלחמו זו בזו במלחמת האזרחים באנגולה עד 1988: ממשלת האפרטהייד בדרום אפריקה תמכה באיחוד הלאומי האנטי-קומוניסטי הלאומי לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA) וקובה תמכה בתנועת העם הסוציאליסטית למען שחרור אנגולה (MPLA). בשנת 1988 חתמו קובה, אנגולה ודרום אפריקה על הסכמי ניו יורק, שבמסגרתו קובה משכה את חייליה מאנגולה בתמורה לכך שדרום אפריקה תעניק לנמיביה עצמאות.
המערכה של דרום אפריקה נגד הסנקציות של קובה בארצות הברית.
ביולי 2014 התחייב הקונגרס הלאומי האפריקאי לדרום אפריקה לסייע לקובה להילחם בסנקציות של ארצות הברית.
החלפה טכנית.
מאז 1996 ממשלת דרום אפריקה ביקשה להבטיח את כישוריהם של אזרחים קובנים עם כישורים טכניים מסוימים מממשלת קובה. נוהג זה מעורר מחלוקת על הצורך שלו בהתחשב במספר הרב של דרום אפריקאים שכבר יש להם כישורים אלו, חוסר התאמה בכישורים והעלות הכרוכה בפרקטיקה זו.
חילופי רפואה.
מאז 1996 דרום אפריקה קיבלה את הבינלאומיות הרפואית הקובנית. בין השנים 1996–2002 נפרסו יותר מ-450 רופאים ומרצים לרפואה בדרום אפריקה וכמאה סטודנטים דרום אפריקאים בשנה מקבלים הכשרה בקובה לפני סיום לימודיהם בדרום אפריקה. שני ההיבטים של התוכנית זכו לביקורת בגלל חוסר ההתאמה בין הכישורים הדרושים והנלמדים בקובה לבין אלה בדרום אפריקה, חוסר יכולתם של רופאים קובנים לדבר בשפות מקומיות, והעובדה כי סטודנטים לרפואה בקובה חייבים להקדיש שנה ללימוד ספרדית וידיעת המינוח הרפואי בספרדית בלבד. בשנת 2013, 187 סטודנטים מתוך 1200 בקובה יצאו לשביתה על קצבאות גבוהות יותר וגיוון יותר של ארוחות.