ב-1976 הוכרעה שאלת השפה (קרי, התחרות בין דימוטיקי לקאתארבוסה) ביוון לטובת הדימוטיקי (קאתארבוסה הייתה השפה הכתובה הרשמית של יוון עד 1976). בשנה זו (על פי νόμος - חוק - 1976/306), לאחר סיום שלטון הקצינים, הפכה היוונית המודרנית (הדימוטיקי) לשפה הרשמית של הרפובליקה ההלנית: תחילה כשפה רשמית בחינוך (1976) ושנה לאחר מכן כשפת המינהל הציבורי (1977). אנדראס פפנדראו, בהיותו ראש ממשלת יוון, ביטל בשנת 1981 את השיטה הפוליטונית של הכתיבה. מאז שנות ה־80 שפת הלימוד בבתי הספר היווניים ושפת ההודעות הרשמיות היא דימוטיקי, והשימוש בקאתארבוסה דועך. ואולם, הדימוטיקי של ימינו איננה שפה דימוטית טהורה, שכן היא משלבת בתוכה תכונות של קאתארבוסה, מה שהביא לצמיחתה, בפי הבלשנים, של "יוונית מודרנית סטנדרטית" (ביוונית: Κοινή Νεοελληνική) או "קוינה המודרנית" ("יוונית מודרנית סטנדרטית" נמצאת כיום בשימוש בחינוך, במדיה ובמסמכים ציבוריים של קפריסין).
הכנסייה היוונית, הכנסייה הקפריסאית, הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של קונסטנטינופוליס, הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של אלכסנדריה, הכנסייה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, עדיין משתמשות בקאתארבוסה לתקשורת רשמית. כמו כן התפילות וקריאה בכתבי קודש שעורך כומר בטקסי הליטורגיה הקדושה נעשים לעיתים בשפת הקאתארבוסה.
ידיעת שפת הקאתארבוסה עדיין הכרחית בימינו לצורך עיון בספרים ישנים, בחוקים, בפרסומים ממשלתיים ובמסמכי כנסייה.
גדעון כהן
גדעון (גיגי) כהן (21 באוגוסט 1936 - 29 באוקטובר 2018) היה ספורטאי ומאמן רב תחומי. ככדורגלן שיחק בעמדת השוער בקבוצות רבות, וכן היה שוער נבחרת ישראל בכדוריד.
גדעון כהן, שנולד ברחובות, התחרה בענפי ספורט נוספים, כגון הוקי שדה, טניס שולחן (זכייה בגביע אליפות בסיס חיל אוויר) וכדורסל (זכייה באליפות חיל האוויר). הוא לא עשה הפרדה חדה בין התחומים השונים וכך נוצר מצב בו לעיתים השתתף בשבת בבוקר במשחק הוקי, לפני הצהרים השתתף במשחק כדוריד ואחר הצהרים עמד בשערה של קבוצת כדורגל.
הקריירה בכדורגל.
קריירת המשחק.
גדעון כהן החל את הקריירה הספורטיבית שלו כחלוץ בקבוצת הנוער של מכבי רחובות בכדורגל. בגיל 16 עלה לשורות קבוצת הבוגרים וכבר במשחק הראשון, נגד הפועל רמת גן, הבקיע שער, היחיד של קבוצתו באותו משחק, שהסתיים בתוצאה 1-1. במהרה עבר כהן לשחק בעמדת שוער, ואף הצליח לעצור בעיטות פנדל שבעטו לעברו יעקב ויסוקר מהפועל פתח תקווה ובן-צבי ממכבי חיפה.
מהשער של מכבי רחובות עבר כהן לשער של בית"ר ירושלים ועבור העברתו קיבלה מכבי רחובות אלף לירות מבית"ר ירושלים. כהן הגן גם על השער של סקציה נס ציונה ושל מכבי שעריים, וכן הגן על שערה של בני יהודה תל אביב (בשנים 1962 - 1964). משום נוהגו לעבור מקבוצה לקבוצה, זכה לכינוי "השוער המעופף".
קריירת המאמן.
גדעון כהן היה בוגר המחזור הראשון למאמני כדורגל, שהתקיים במכון וינגייט. הוא אימן, יחד עם יצחק מזרחי, את מכבי שעריים, אך פרש ממשרה זו לאחר שני אימונים עבר לאימון קבוצת הפועל לוד. לאחר מכן אימן את הפועל אשקלון. לאחר שמכבי שעריים ירדה לליגה השלישית, הוזעק גדעון כהן וקיבל את האימון שלה ותוך שנתיים עלה איתה שתי ליגות. לאחר מכן קיבל כהן את אימון נבחרת הנוער של ישראל. בשנת 1996 מונה למאמן מכבי נתניה בליגת המשנה, ולאחר כשנה סיים את תפקידו.
הקריירה בכדוריד.
בגיל 21 החליט כהן לנסות את כוחו גם כשוער כדוריד והצטרף בתפקיד זה למסע של נבחרת רחובות בכדוריד בהולנד, ב-1956. במקביל לקריירה כשוער מכבי רחובות בכדורגל, הצטרף כהן לקבוצת הכדוריד מכבי רחובות, קבוצה שהוביל אחיו, אורי כהן, ונקלט היטב בתחום הכדוריד. ב-1957 היה שוער נבחרת ישראל בכדוריד במשחקי המכביה החמישית.
גדעון כהן נפטר ב-29 באוקטובר 2018.
בית משפט לעניינים מקומיים
בית משפט לעניינים מקומיים הוא בית משפט שדן בעבירות לפי חוק התכנון והבנייה, פקודת העיריות, חוק רישוי עסקים, חוקי עזר עירוניים ופקודת המועצות המקומיות. סמכות בית המשפט היא כסמכות בית משפט השלום והוא פועל על-פי חוק בתי המשפט.
שר המשפטים רשאי להקים בצו, לאחר התייעצות עם הרשויות המקומיות הנוגעות בדבר, בית משפט לעניינים מקומיים ולקבוע את מקום מושבו ואזור שיפוטו. אזור השיפוט של בית המשפט יכול להכיל מספר רשויות מקומיות והוא אינו בהכרח תואם לגבולות בתי המשפט לשלום. אם בית המשפט לעניינים מקומיים "חוצה גבולות" של בתי משפט שלום אחדים מוחלט מי נשיא בית המשפט השלום האחראי לבית משפט זה. דוגמה לכך היא בית המשפט בקריית ביאליק שכולל יישובים כמו טירת כרמל, עתלית ורכסים. באין בית משפט שכזה מוסמך בית משפט השלום לשמש כבית משפט לעניינים מקומיים. דוגמה לעיר שבה אין בית משפט לעניינים מקומיים היא כפר סבא.
דין שופט בית משפט זה הוא כדין שופט שלום.
העבירות עליהן דן בית המשפט, כאמור, נוגעות לעניינים מקומיים שבהם מתעסקת הרשות המקומית בעזרת פקחיה: רישוי עסקים, עבירות בנייה, דו"חות חנייה, רוכלות אסורה, זיהום וכיוצ"ב.
בית המשפט לעניינים מקומיים ממומן בידי הרשות המקומית (אף על פי שהשופטים לא ממונים על ידה), והקנסות משולמים לקופת הרשות. בפועל רוב התיקים הנ"ל מוגשים לבית משפט השלום, והקנס משולם לקופת המדינה.
סמכות עניינית.
סמכותם העניינית של בתי המשפט העירוניים משתרעת רשימת חוקים, אותם ניתן לחלק למספר סוגים:
א. חוקי עזר עירוניים בנושאים שונים - למשל בענייני מקלטים, עישון במקום ציבורי, ביוב, ועוד.
ב. עבירות לפי פקודת העיריות, פקודת המועצות המקומיות, וחוק התכנון והבניה, תשכ"ה-1965, ולפי תקנות, צווים וחוקי עזר על פיהם, וכן בעבירות לפי החיקוקים המנויים בתוספת השלישית, לרבות תקנות, צווים וחוקי עזר על פיהם.
ג. תיקי ברירת משפט - תיקי חניה שבהם ביקשו אזרחים להישפט.
ד. צווי סגירה ושימוש חורג לפי חוק רישוי עסקים.
ה. הפסקת בניה וצווי הריסה לפי חוק התכנון והבנייה.
לפי חוק בתי המשפט, יש לבית משפט השלום סמכות מקבילה לדון בעניינים מקומיים, וההוראות החלות על בית משפט השלום בעניינים פליליים חלות אף על בית משפט מקומי.
ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו
ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו (ברוסית: Владимир Александрович Антонов-Овсеенко; 21 במרץ 1883 צ'רניגוב - 10 בפברואר 1938) היה מהפכן, פוליטיקאי וקצין סובייטי. הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים, נוקה מכל אשמה בשנת 1956.
ולדימיר אובסיינקו נולד לאב קצין בגמלאות בצ'רניגוב, אז בתחומי האימפריה הרוסית היום באוקראינה. בשנת 1901 הוא סיים פנימייה צבאית והמשיך לבית הספר לקצינים. לאחר מספר חודשי לימוד נדרש להישבע אמונים לצאר, סירב ולימודיו הופסקו. בהיותו בוורשה (אז בתחומי האימפריה הרוסית) הוא התקרב לחוגים מהפכנים. בסתיו 1902 התחיל לימודיו בבית הספר לקציני חיל רגלים בסנקט פטרבורג. בשנת 1904 סיים את בית הספר לקצינים והוצב בוורשה. בהיותו בוורשה הוא המשיך בפעילות מהפכנית והקים סניף צבאי של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית בבסיס חיל המצב ששהה בעיר.
פעילות מהפכנית.
באביב 1904 הוא קיבל צו העברה לחזית מלחמת רוסיה–יפן. ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו (בתקופה זו הוא שינה את שם משפחתו) ערק מהצבא ונסע לקרקוב (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית). לאחר תקופה קצרה הוא חזר וניסה לארגן התקוממות בקרב החיילים המוצבים בשטח הפולני שבשליטת האימפריה הרוסית. התקוממות לא צלחה והוא חזר לאוסטריה-הונגריה. במאי 1905, הוא הגיע בשליחות המנשביקים לסנקט פטרבורג ופעל בקרב החיילים למען המהפכה. בסוף יוני הוא נעצר בקרונשטאדט אך לא זוהה (הזדהה בשם משפחה אחר) ולכן לא קיבל עונש חמור. בעקבות מנשר אוקטובר הוא קיבל חנינה ושוחרר, כאשר שמו האמיתי אינו ידוע לשלטונות. בשנת 1906 הוא ניסה לארגן התקוממות מזוינת בבסיס הצי בסבסטופול, נעצר תוך התנגדות מזוינת ותוך שנה נשפט לעונש מוות שהומתק ל-20 שנות עבודות פרך. ביוני 1907 זמן קצר לפני מעבר למקום ריצוי העונש, הוא נמלט מהכלא והגיע לדוכסות הגדולה של פינלנד. במשך מספר שנים הוא פעל במחתרת במוסקבה וסנקט פטרבורג. בשנת 1909 הוא נעצר, שוב לא זוהה ולאחר חצי שנה שוחרר. במחצית 1910 הוא עזב את האימפריה הרוסית ועבר לצרפת. הוא הצטרף למנשביקים. החל מספטמבר 1914 הוא היה כתב צבאי בעיתון שעורכיו היו לב טרוצקי ויולי מרטוב.
תקופת המהפכה ומלחמת האזרחים.