לורנס דייווידסון מאוניברסיטת וסט צ'סטר ציטט ב" Journal of Palestine Studies (אביב 2002) מספר זה של מדוף את טענת המחבר לפיה הציונים לא ראו בערבים הפלסטינים "קבוצה לאומית נפרדת בעלת זכויות לאומיות, במידה רבה, מפני שהערבים הפלסטינים עצמם לא תבעו מעמד של קבוצה לאומית ספציפית". דיידיסון ניסה להשתמש בציטטה זו נגד הציונות בנימוק ש"איש לא פסק נגד ההגדרה העצמית בחלקים אחרים של סוריה רבתי שבה שלטו בכיפה אותן ההשקפות"
בעריכתו המשותפת עם פרופ' חיים י. וקסמן, יצאה לאור בשנת 2000 בהוצאת Scarecrow Press, עם מהדורה מתוקנת ומורחבת בשנת 2008. ב-"Israel Studies Bulletin" (מרץ 2001) במדור לסקירת ספרים, הספר הוגדר כ"יסודי ואובייקטיבי" ו"שימושי כרפרנס וכחומר לימוד ... ידידותי למשתמש".
במאמר סקירה שהופיע הכתב העת " Conservative Judaism" בסתיו 2001, נכתב שמדובר בדוגמה נהדרת של מחקר מלומד... מתאים באותה מידה לקוראים מן האקדמיה ולקהל הרחב...מגיע למדוף שבחים על החקירה המרתקת והאותנטית של מאמצי-השוא מצד נציגיו של חלק חשוב ביהדות אמריקה
להציל את יהודי אירופה הנרדפים ולמנוע סכסוך ערבי-ישראלי.
בסקירה של Middle East Quarterly (חורף 2003), בחתימתו של אדוורד אלכסנדר, צוין שהספר מתאפיין במקורות ארכיוניים ובראיונות מאלפים ובלתי אמצעים התומכים באופן גורף בטענותיו; הוא מוסיף עוד מימד לקומתו של אחד ההיסטוריונים הבולטים של הציונות במקומותינו".
ספריו על השואה.
ד"ר מיכאל אורן (לימים שגריר ישראל בארצות הברית) העריך אותו במאמר שפרסם ב"ניו ריפבליק", (28.10.2002) כ"ספר חשוב, שנכתב על ידי מתעדים ותיקים של חוסר המעש המבייש של ארצות הברית בעת השואה"
אפרים זורוף, בעיתון "ג'רוזלם פוסט" (8.8.2003) הגדיר את הספר כ"ספר חובה למנהיגי היהדות בכל העולם, ולכל יהודי נאמן לעמו, ולכל מי שמעוניין לדעת על תגובת יהדות אמריקה לשואה". כתגובה לפרסום הספר "מרוץ נגד המוות", אנשי הנהלתו של מוזאון השואה בוושינגטון הודיעו כי יאספו חומר על "קבוצת ברגסון" לצורך תערוכה קבועה של המוזיאון המוקדשת לנושא.
ספר זה פורסם בשנת 2008 בהוצאת פלגרייב מקמילן.
מסות ומאמרים אחרים.
(רב חסד:מסות לכבוד הרב חסקל לוקשטיין) בעריכתו של מדוף, שפורסם גם הוא בהוצאת Ktav בשנת 2009.
מסות של מדוף פורסמו בכתבי עת מדעיים שונים, כולל "Studies in Zionism"
"Holocaust and Genocide Studies", the "Journal of Genocide Research", "American Jewish History", and "American Jewish Archives".
בסתיו 2004 ערך גיליון של "Journal of Ecumenical Studies".
הוא פרסם מאמרים בנוגע לשואה וסוגיות קשורות אליה בעיתונים כמו לוס אנג'לס טיימס, בולטימור סאן, דטורויט פרי פרס, פילדלפיס אינקואיירר, ניו יורק סאן, הארץ, ג'רוזלם רפורט, זידדויטשה צייטונג ו"ג'ורזלם פוסט".
ערכים אנציקלופדיים.
רפאל מדוף כתב ערכים לאנציקלופדיות וספרי רפרנס רבים, כמו Encyclopaedia Judaica,
"Encyclopedia of the Diaspora","Encyclopedia of American Jewish History",
"Columbia History of the Jewish People in America", American National Biography
"Global Encyclopedia of Historical Writing","Jewish Women in America: An Historical Encyclopedia"
ספרי קומיקס וסרטי אנימציה.
כחלק מהתעניינותו בשימוש במדיות חדשניות בחינוך על השואה, ההיסטוריון שיתף פעולה עם אמן ספרי הקומיקס ניל אדמס בספר קומיקס על חיי דינה גוטליבובה בביט, ניצולת שואה שניסתה להשיג את הציורים שציירה בשביל יוזף מנגלה על מנת שתשרוד באושוויץ. הספר פורסם בהתחלת שנת 2009 בX-Men: Magneto: Testimony גיליון 5.
לרגל מלאת 70 שנה למסע אניית הפליטים "סנט לואי" מדוף שיתף פעולה עם אמן הקומיקס ארט ספיגלמן בעמוד קומיקס שכותרתו The St. Louis Refugee Ship Blues (בלוס על ספינת הפליטים סנט לואיס) בעיתון וושינגטון פוסט ביוני 2009.
כמו כן, באוגוסט 2008 הצטרף מדוף לאמן קומיקס אחר, סל אמדנולה בעריכת עמוד קומיקס פוליטי בכתב העת "ניו ריפבליק", אודות הספורטאים האמריקאים שהחרימו את המשחקים האולימפיים בברלין בשנת 1936, תחת הכותרת They Refused to Go (הם סירבו לנסוע).
בנוסף מדוף שימש ליועץ לרומן בציורים Homeland (מולדת) על הקמת מדינת ישראל, מאת אמני הקומיקס הוותיקים מרב וולפמן ומריו רואיס.
בשנת 2010 יחד עם ניל אדמס ואולפני Disney Educational Productions, הפיקו את
They Spoke Out: American Voices Against the Holocaust, סדרה אינטרנטית של סרטוני אנימציה חינוכיים, המספרת על האמריקאים שהתנגדו לנאציזם או סייעו בהצלת יהודים בימי השואה.
. כל סרטון שנמשך בין 5-10 דקות, היה מוקדש לאישיות אחרת ושילב אנימציה עם קטעים של סרטי ארכיון. הפרק הראשון La Guardia's War Against Hitler (מלחמתו של לה גארדיה נגד היטלר) הוצג באפריל 2010 בפסטיבל בחסות המוזיאון לאמנות הקומיקס והאנימציה. בו סופר על עמדתו התקיפה של ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גארדיה נגד גרמניה הנאצית, בניגוד לנשיא רוזוולט, שלפי הרגשת רוב ההיסטוריונים, לא עשה את כל מה שהיה אפשר כדי להציל את יהדות אירופה, נושא שהודגש בפרק Messenger from Hell (שליח מן הגיהנום).
בין הפרקים האחרים בולט הפרק Voyage of the Doomed (מסע הנידונים למוות) שהתמקד באניית "M.S. St. Louis" (סנט לואיס) שהסיעה למעלה מ-900 פליטים יהודים מגרמניה והוחזרה מדרכה על ידי שלטונות קובה ואחר כך הממשל רוזוולט, את Rescue Over the Mountains (הצלה מעבר להרים) המוקדש לוריאן פריי, עיתונאי צעיר שהוביל רשת מחתרתית להצלה שהבריחה פליטים יהודים מצרפת תחת משטר וישי.
מדוף ייעץ גם לתוכניות טלוויזיה והפקות סרטי תעודה, כמו ""Holocaust: The Untold Story" (שואה:הסיפור הלא מסופר) בערוץ Newseum TV, ששודר בשנת 2001 גם בערוץ ההיסטוריה והיה מועמד לפרס אמי לסרטים תיעודיים; בסרט "Against the Tide"" (נגד הגאות) בהפקת המרכז שמעון ויזנטל - Moriah Films; "In Our Own Hands: The Hidden Story of the Jewish Brigade in World War II" (בידינו אנו - הסיפור הלא ידוע של הבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה); "Looking into the Face of Evil" (להביט ברֶשע בפנים), שהופק על ידי מועצת מדינת אוהיו לחינוך על השואה, תוכניות לרגל מלאת שישים לשחרור מחנה המוות באושוויץ, בשביל הטלוויזיה הישראלית והטלוויזיה הלאומית האיטלקית.
הדיסקית של פיוניר 10
הדיסקית של פיוניר 11
פאב מלו
פאבריסיו "פאב" פאולינו דה מלו (בפורטוגזית: Fabricio "Fab" Paulino de Melo; 20 ביוני 1990 — 11 בפברואר 2017) היה כדורסלן ברזילאי אשר שיחק בעמדת הסנטר.
קריירת המכללות.
מלו שיחק באוניברסיטת סירקיוז במשך שנתיים, כאשר בשנתו השנייה הוא זוכה בתואר שחקן ההגנה של ה"ביג איסט".
קריירת ה-NBA.
מלו החליט לעזוב את סירקיוז לאחר שנתיים ולהיכנס לדראפט ה-NBA. הוא נבחר במקום ה-22 בדראפט על ידי הבוסטון סלטיקס.
הוא שיחק במשך רוב העונה בליגת הפיתוח של ה-NBA, שם הצליח יפה, כולל משחק אחד עם טריפל דאבל שכלל 15 נקודות, 16 ריבאונדים ושיא של ליגת הפיתוח, 14 חסימות. מלו חזר לבוסטון, ובמשחקו הראשון ב-NBA חטף חטיפה אחת. את הסל הראשון שלו הוא קלע בניצחון 116-95 על הלוס אנג'לס לייקרס.
באוגוסט 2013 הועבר מלו לקבוצת הממפיס גריזליס בתמורה לדונטה גרין, אך לאחר כשבועיים נופה מסגל הקבוצה, וחתם בדאלאס מאבריקס. כעבור כחודש נופה מסגל המאבריקס.
ב-11 בפברואר 2017 מת מלו בביתו שבז'ואיז דה פלורה, כנראה כתוצאה מהתקף לב.
האגודה הישראלית לאפילפסיה
האגודה הישראלית לאפילפסיה (אי"ל) הוקמה ב- 1985 כשמטרתה לפעול לשיפור השירותים לרווחת מבוגרים וילדים עם אפילפסיה בישראל. האגודה שואפת לפעול למען שיפור איכות חייהם של אנשים עם אפילפסיה. לסייע לכל אדם עם אפילפסיה במגוון ההתמודדויות שהחיים מעמידים בפניו ובפני משפחתו. לקיים מצב בו אדם עם אפילפסיה לא יופלה לרעה, יזכה לשוויון הזדמנויות ויוכל לממש את עצמו בחברה.
תולדות.
מטרת האגודה הרשמית הייתה: "להקים קבוצות תמיכה להורים, ילדים ומבוגרים נפגעי אפילפסיה".
בתחילה הפעילה אי"ל קבוצות הורים ונתנה בעיקר שירותי ייעוץ. ב-1988 הצטרפה עובדת שפיתחה מערך גיוס משאבים, יצרה קשר עם קרנות והתמקצעה בתחום התרופות האנטי-אפילפטיות.
המנהלת הייתה נעמה ארזי-מלכוב. היא הרחיבה את שירותי האגודה גם לאוכלוסייה הערבית.
בשנת 2000 התמזגו שלוש האגודות שהיו אז ועסקו באפילפסיה – אי"ל שפעלה בירושלים, אפי שפעלה בתל אביב והמרכז לאפילפסיה בחיפה – לתוך אי"ל. מאז, פעלה אי"ל כעמותה אחת עם שלושה סניפים: בירושלים, תל אביב וחיפה.
מנהל האגודה המאוחדת היה יוסֵי אונטרמן.
עד 2004 הייתה אי"ל הגוף היחיד שעסק באפילפסיה בארץ. בשנה זו הוקם "מרכז חינוך לאפילפסיה ע"ש אניטה קאופמן", תחת חסותו של בית החולים סורוקה. יש שיתוף פעולה מסוים בין שני הגופים בנושא הסברה על אפילפסיה.
ב-2012 הוקפאה פעילותו של סניף חיפה בשל בעיות תקציביות.
ביוני 2013 נבחרה הנהלה ציבורית חדשה לאגודה ובראשה דנה אהרון כיושבת ראש. בהנהלה חברים גם נוירולוגים המתמחים באפילפסיה.
מטרות האגודה.
בעקבות המיזוג בשנת 2000 הגדירו מחדש את מטרות האגודה על פי הצעותיו של המנכ"ל.
האגודה פונה לשתי קבוצות:
השירותים הניתנים על ידי האגודה הם:
שיתופי פעולה בין ארגונים.