צ'ירו נמנה גם על סגל הנבחרת עד גיל-21 ביורו צעירות 2013 שהתקיים בישראל, ואף כבש במשחק הגמר מול נבחרת ספרד באצטדיון טדי בהפסד 2–4 לנבחרת ספרד הצעירה.
הוא זומן לראשונה לשחק במדי הנבחרת הבוגרת ב-2 במרץ 2014 על ידי מאמן הנבחרת באותה עת צ'זרה פראנדלי, במשחק ידידות מול ספרד והוחלף בדקה ה-69 על ידי אלסיו צ'רצ'י המשחק הסתיים בתוצאה 0–1 לנבחרת ספרד.
אימובילה זומן לסגל הנבחרת במונדיאל 2014 בברזיל, הוא כבש שלושער ובישל צמד במשחק ההכנה האחרון של הנבחרת לפני המונדיאל שנגמר בתוצאה 3–5 לאיטליה מול קבוצת פלומיננסה המקומית.
אימובילה ערך את הופעת הבכורה שלו במונדיאל כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 של נבחרתו על נבחרת אנגליה. אימובילה פתח בהרכב של נבחרת איטליה והוחלף בהפסד של נבחרתו 0–1 לנבחרת אורוגוואי במסגרת המחזור ה-3 של שלב הבתים במונדיאל.
סטטיסטיקות קריירה.
קריירת מועדונים.
מעודכן ל-29 במאי 2022
נבחרת איטליה.
מעודכן ל-29 במאי 2022
תארים.
קבוצתיים.
פסקארה
בורוסיה דורטמונד
לאציו
הפורט השביעי
הפורט השביעי (ליטאית: VII Kauno fortas) היא מצודה, הנמצאת בשכונת "ההר הירוק", אחת מתוך מערכת מצודות שהוקמו בסוף המאה ה־19 סביב העיר קובנה שבליטא. הפורט שימש כאחד מאתרי רציחתם של יהודי קובנה במלחמת העולם השנייה. בין ה-30 ביוני ל-10 באוגוסט 1941 הוצאו להורג במקום כ-7,000 יהודים. לאחר רצח יהודי קובנה שימש המקום כמחנה שבויים ומתקן אימונים של כוחות העזר של הנאצים. בליטא שלפני המלחמה, בתקופת ברית המועצות ובליטא העצמאית עד 2009 שימש כמחנה צבאי. בשנת 2011 נפתח לציבור כמוזיאון היסטורי, לאחר שיפוצים שהחזירו לו את מראהו מסוף המאה ה-19.
הפורט השביעי שוכן בז'ליאקלניס (Žaliakalnis), כק"מ מצפון למרכז קובנה.
היסטוריה.
בנייתו של הפורט השביעי החלה ב-1883 לפי תוכנית של האימפריה הרוסית. כחלק ממערך מצודות שהיוו חלק מ"מבצר קובנה" ונועדו להגן על העיר במקרה של פלישה גרמנית. העבודות הסתיימו ב-1890. המבנה כולו נבנה מלבנים אדומות. המצודה הוקפה בחפיר וכנים לתותחים, בנוסף צוידה במקלעי מקסים. במלחמת העולם הראשונה צוידה המצודה בתותח קאנֵה (Canet) גדול בקוטר 6 אינץ'/45 קליברים (תותח ימי שהוסב להגנה נייחת על מצודות). למרות הביצורים הכבדים נכבשו מצודות קובנה בקלות על ידי הגרמנים ב-1915.
משנת 1919 שימשה המצודה בסיס צבאי של צבא ליטא. ב-1924 הועבר למקום הארכיון הלאומי והצבאי והמקום עבר התאמות שונות לצורך כך. גם בשנים 1940–1941, במהלך הכיבוש הסובייטי, שימש הפורט כבסיס צבאי.
בתקופת הכיבוש הנאצי.
ב-29 ביוני 1941, ימים ספורים לאחר כניסת הוורמכט לליטא, נתן אלפרד רוזנברג, השר האחראי על ניהול השטחים הכבושים במזרח, הוראה לרכז את היהודים באתרי ריכוז. יום לאחר מכן החליטה הממשלה הזמנית של ליטא להפוך את הפורט השביעי למחנה ריכוז והרג. על ריכוז היהודים ורציחתם במקום הופקדה משטרת העזר הליטאית, שאך-זה הוקמה. ניהול המבצע, לפי דו"ח יגר, הופקד בידי איינזצקומנדו 3. תוך ימים ספורים נכלאו בפורט כ-10,000 יהודים שנחטפו מבתיהם ומן הרחוב בקובנה על ידי המשטרה ו"אקטיביסטים" (מתנדבים מקומיים שנקראו בפי היהודים "כאפונעס"). במצודה ריכזו את היהודים, התעללו בהם, מנעו מהם מים ומזון וירו ברבים מהם. לאחר זמן-מה הפרידו בין הנשים והילדים, שנכלאו במרתפים לבין הגברים, שאולצו לחפור בורות בחצר המצודה. רוב הנרצחים במקום היו גברים (כ-3,000) שנרצחו במסגרת טבח שהתרחש בימים 4-6 ביולי. הנשים והילדים, שעברו התעללות, אונס ועינויים, שוחחרו. מחנה הריכוז נסגר עם העברת ליטא לשלטון גרמני ישיר ב-10 באוגוסט, אז הועברו היהודים שהיו כלואים במרתפיו לפורט התשיעי. בין הנרצחים במקום תלמידי ישיבת ברנוביץ' יחד עם רבם, הרב אלחנן וסרמן.
לאחר שהפסיק לשמש כמחנה ריכוז והשמדה, הפך המקום למחנה שבויים בשם סטלאג 336 ובו שוכנו שבויי מלחמה אוקראינים ורוסים. כ-35000 מהם מתו במקום מרעב, מקור ומחלות. במקביל שימש המקום כמתקן אימונים לכוחות עזר (בגרמנית: Hilfswilliger, "מתנדבים" כלומר שבויי-מלחמה ששירתו בצבא האדום וערקו על מנת לשרת את גרמניה הנאצית ורבים מהם שימשו כשומרים במחנות ריכוז).
לאחר המלחמה.
בתקופה הסובייטית שב ושימש הפורט כמחנה צבאי וכיחידת מחסני אספקה. גם לאחר שליטא קיבלה עצמאות ב-1993, המשיך האתר לשמש כמחנה צבאי עד 2007. בשנת 2009 החלו באתר שיפוצים במטרה לשחזר את מראהו עם הקמתו, על ידי עמותה מקומית למורשת צבאית ולפתוח במקום מוזיאון ומכון מחקר לביצורי קובנה. בשנת 2011 נחשפו קברי האחים של 4,000 מן הנרצחים באתר, ליד חומתו ובמקום הוקם אתר הנצחה.
SNK Playmore
בנימין אלנהאונדי
בנימין בן משה אלנהאונדי (בפרסית: بنیامین بن موسی نهاوندی), היה מלומד ופילוסוף פרוטו קראי שחי בפרס בסוף המאה השמינית ותחילת המאה התשיעית, פעל בשנים 800-828.
תולדות חייו.
השם אלנהאונדי מעיד שמוצאו מהעיר נַהַאוַנד במחוז ג'באל במערב פרס. ברשימת הכיתות בספר "האורות והמגדלים" של יעקב הקירקיסאני נזכר בנימין לאחר אסמעיל אל עֻכּבּרי שעליו ידוע שפעל בזמן חליפות אל-מעתצם בשנים 833–842. בנימין לפי קירקיסאני חי בימיו של איסמעיל מכאן שפעל במחצית הראשונה של המאה התשיעית.
הקראי מרדכי בן ניסן מספר שבנימין היה תלמידו של יאשיהו נכדו של ענן בן דוד. קירקיסאני אומר שהיה דיין אולם אי אפשר ללמוד מדבריו האם היה דיין קראי או רבני.
על פי ההיסטוריון הקראי סלמון בן ירוחם בן זמנו של סעדיה גאון, בפירושיו לספר תהילים הוא מציין, שהקראות התחילה כהלכה רק בתקופתו של בנימין. לדעת בן ירוחם, התעלה בנימין אפילו על ענן בלמדנותו. אולם טענה זו לא ניתנת להוכחה. עבודותיו של בנימין ידועות ברובן הגדול תודות לציטוטים מהן על ידי כותבים קראים שבאו אחריו. אולם הוא היה כנראה אישיות מאוד מכובדת, כיון שנחשב על ידי כל הקראים לבר סמכא כמו מייסד הקראות ענן בעצמו.
הסופרים הערבים כינו את הקראים "בני כת ענן ובנימין" (אצחאב עאנאן ובנימין).
לדברי סלמון בן ירוחם התחיל בנימין תקופה חדשה בדת הקראית, בזה "שהוסיף חיזוק וגילה דברים רבים שהיה ענן נגרר בהם אחרי מנהג הרבנים" (ל"ק דף כ"א).
כנראה שהתחילו אז בני כת העננים לקרוא את עצמם בשם "קראים". לדעת בנימין חובה על כל איש לדרוש ולהבין במקרא ולקיים את המצות כפי הבנתו והשגתו הוא, בפירושן. הקראים מוקירים את זכרו ומזכירים אותו ביחד עם סלמון בן ירוחם, בתפילותיהם על המתים ((סדור הקראים ח"א צד קל"ז).
עבודתו.
רק חלק קטן מכתביו של בנימין שרד, לצד שרידים מספר המצוות שלו ומפירושיו למקרא.
על פי יפת בן עלי בהקדמתו לפרשנות על נביאי תרי-עשר. בנימין כתב את העבודות הבאות בעיקר בערבית.
קבלת הסמכות הרבנית.
בעבודותיו מתקרב בנימין בנקודות רבות לעמדה של יהדות הרבנית והוא אישית מאמץ, תקנות רבניות רבות. למשל: שחיטת הפסח דוחה שבת; הבעל יורש את אשתו. אולם הוא משאיר לבחירתם החופשית של אנשי הדת הקראית אם לאמץ או לדחות נושאים אלו על פי שיקול דעתם. בנימין מציג צורה מיוחדת של איסורים השונה במקצת מהחרמות של היהדות רבנית. על פי גרסתו: כאשר נאשם מסרב להישמע לזימון למשפט שנתן לו הוא מקולל במשך שבעת הימים הבאים כאשר לאחריהם מוטל עליו החרם. הצו הנכלל האיסור אוסר כל מגע עם כל חברי הקהילה ואסור להם גם לברכו לשלום או לקבל כל דבר ממנו (משאת בנימין 2a).
כמעט כל ספר הדינים שלו, הכולל דיני ממונות, נפשות והלכות אישות - לקוח מן התלמוד, אם כי השתדל למצוא סיוע לכל דבר מן הכתוב. בעל "פתרון תורה" מביא פירוש חכמים ל ומוסיף "וזה דרך פירוש החכמים ונהאונדי".
בנימין התקרב לפרשנות הרבנית לתורה ובכך נאבק בפירושיו של ענן. הוא צדד בעמדת הרבנים כנגד ענן בנושא החובה לשאת את אלמנתו חסרת הצאצאים של האח. לדעת בנימין חובה זו מוחלת רק על אחיו של הנפטר ולא לקרובי המשפחה האחרים.
הוא גם אמץ את הפירוש התלמודי לנאמר ב , כאשר לדעתו האיסור כאן מבטא לא למקום מגורים אלא למרחק של למעלה מ-2000 אמות מהעיר.
חופש המחשבה.
למרות מספר רב של ויתורים לפסיקות הרבניות, בנימין דבק בצורה איתנה בעקרון שבוטא על ידי ענן של חקירה מעמיקה בכתבי הקודש. לדעתו של בנימין על האדם לא לקשור את עצמו לרשויות, אלא על כל אחד ללכת אחר הכרתו שלו. הבן יכול להיות בעל דעה שונה משל אביו, התלמיד משל רבו, בתנאי שיש לכל אחד סיבה מוצדקת לדעתו זו. חקירה ובדיקה הם חובה וטעות שיכולה לקרות אינה בגדר עוון. כן דרש בנימין בניגוד לעמדת הרבנים, שמצוות לא תעשה גוברות על מצוות עשה.
במחצית הראשונה של המאה התשיעית ניסה בנימין אלנהאונדי, ככל הנראה, לקרוא להחייאת העברית כלשון דיבור, כפי שאפשר ללמוד מהערת אגב קצרה של אלקרקסאני בספרו כִּתָאב אלאָנוָאר וָאלמָראקב (ספר האורות והמגדלים). בהערה זו, יש גם תשובה לבנימין על טענתו, שאל לנו לדבר בינינו אלא בשפה העברית. אין לדעת אם בנימין אלנהאונדי אכן קרא קריאה כזאת בפומבי, ואם אמנם נענו לקריאתו. אלקרקסאני מזכיר נקודה זאת בתוך דיון בשאלה אם שבועות הכוללות את שם האל הן תקפות כשהן נאמרות שלא בלשון העברית.
בנימין עצמו כתב את ספרי ההלכות שלו בעברית ואת ספרי הפרשנות כנראה בערבית. אולם הוא לא עלה לארץ-ישראל
פילוסופיה של התנ"ך.
על פי ציטוטים מכתבי בנימין שנעשו בידי סופרים קראים מאוחרים יותר, כמו יעקב הקירקיסאני, יפת בן עלי הלוי ויהודה בן אליהו הדסי, זנח בנימין את הרעיונות הפילוסופים של פילון האלכסנדרוני לטובת התאוריות המעתאזליות.
המקורות מצביעים על השפעת התאולוגיה של כת מדבר יהודה על תורתו של בנימין