זמן קצר לאחר מכן החלה חקירה כנגד צימרמן בנושא הפצת אמצעי צופן, בניגוד לתקנות הייצוא של ארצות הברית. תקנות הייצוא קבעו כי נדרש אישור ייעודי על-מנת לייצא משטחי ארצות הברית תוכנת הצפנה שחוזק המפתח שלה גדול מ-40 ביט. תוכנת PGP עשתה שימוש במפתח בגודל 128 ביט, ועל-כן הייתה אסורה לייצוא. כתשובה מתוחכמת לחקירה זו, פרסם צימרמן את קוד המקור של התוכנה כחלק מספר מודפס. חוקי הייצוא מגבילים אמנם ייצוא של נשק (ובפרט: אמצעי הצפנה), אך לא קיימת הגבלה דומה על ייצוא ספרים (וזאת מתוקף התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית אשר מונע הגבלה של חופש הדיבור וחופש העיתונות). החקירה הסתיימה לאחר מספר שנים, בלי שיוגש כתב אישום כנגד צימרמן.
עקרונות הפעולה של PGP.
הצפנת מסרים.
תוכנת ה-PGP היא בין הראשונות אשר עושות שימוש באלגוריתם ההצפנה הא-סמטרית RSA באופן הנגיש למשתמש הביתי.
בשנות השמונים רק לצבא ארצות הברית ולממשלת ארצות הברית הייתה יכולת להריץ שיטות הצפנה מבוססות RSA, עקב משאבי החישוב הרבים הנדרשים מסוג הצפנה זה. צימרמן שהאמין שהזכות לפרטיות מגיעה לכולם, החל בפרויקט שמטרתו לתכנן מוצר חסכוני, יעיל ונגיש שיאפשר ביצוע הצפנה חזקה במשאבים מוגבלים (למשל, על מחשב האישי). ביצוע כלל פעולות הצופן באמצעות אלגוריתם ה-RSA דורש עיבוד מתמטי ניכר ולכן הצפנה או הפענוח באמצעות שיטה זו על גבי מחשב אישי עשוי היה לארוך שעות. תוכנת ה-PGP פותרת בעיה זו באמצעות צירוף בין ה-RSA לאלגוריתם הצפנה סימטרית בשם IDEA. המפתח הפרטי, שהוא באורך קצר יחסית, מוצפן בצופן RSA (הצפנה א-סמטרית) וההודעה עצמה (שהיא ארוכה לרוב) מוצפנת בצופן IDEA.
הרעיונות המתמטיים עליהם מבוססת התוכנה, היו ידועים מספר שנים טרם כתיבתה, אך צימרמן היה הראשון ששילב את כל הרעיונות האלו למוצר בר-קיימא שיהיה נוח וזמין למשתמש הביתי.
חתימה על מסרים.
תוכנת ה-PGP מאפשר למשתמש לבצע חתימה דיגיטלית על מסמכים הנשלחים, למשל, בדואר האלקטרוני. חתימה זו מבוססת על שימוש בפונקציית גיבוב קריפטוגרפית על מנת ליצור מההודעה המקורית מחרוזת קצרה אשר תלויה בהודעה המקורית (כל שינוי בהודעה המקורית, יוצר מחרוזת שונה לחלוטין).
את המחרוזת הזו ניתן להצפין על ידי שימוש במפתח הפרטי של השולח (חתימה דיגיטלית מבוססת RSA), או על ידי שיטת החתימה DSA.
יצירת מפתח.
תוכנת PGP יודעת ליצור עבור המשתמש מפתח ייחודי מבלי שיצטרך לתכנן שני מספרים ראשוניים מראש. בעת יצירת מפתח חדש, המשתמש מתבקש להקליד על תווים אקראיים במקלדת. התוכנה שואבת אקראיות מהשעון המובנה של המחשב, מהתווים שהוקלדו, וממרווחי הזמן שבין לחיצות המשתמש.
רשת אמון.
עקרון האמון עליו מבוססת תוכנת PGP היא רשת אמון. כל אדם יכול לפרסם את המפתח הציבורי שלו עצמו, אך המפתח ייחשב אמין (או מאומת) רק אם שני אנשים שונים הצהירו כי אכן המפתח שייך לאותו אדם (ומגבים הצהרה זו בחתימה דיגיטלית על ההצהרה ועל המפתח). נדרש ששני החותמים יהיו חלק מרשת האמון הקיימת. שיטה זו היא, למעשה, המקבילה הווירטואלית של שיטת "חבר מביא חבר" בה ניתן לתת אמון בכל משתמש אשר אושר על ידי אחד מהחברים הקיימים.
סיד מאייר
סידני ק. מאייר (באנגלית: Sidney K. Meier; נולד ב-24 בפברואר 1954 בסארניה, אונטריו, קנדה) הוא מעצב ומתכנת משחקי וידאו, מהפוריים והמשפיעים בתעשיית משחקי המחשב.
ייסד יחד עם ביל סטילי את חברת מיקרופרוס בשנת 1982, ולאחר שפרש מזו בשנת 1996 הקים יחד עם ג'ף בריגס ובריאן ריינולדס את חברת המשחקים פיראקסיס (Firaxis), בה משמש כמנהל הפיתוח הקריאטיבי עד היום.
מאייר השתתף בפיתוח מספר רב של משחקים שזכו הן להצלחה מסחרית ולשבחי הביקורת, וביטוי להערכה לה זוכה האיש והשם שקנה לו בתעשייה ניכר בכך ששמו שורבב בשמות כותרים רבים (לדוגמה המשחק אלפא קנטאורי, ששמו המלא: Sid Meier's Alpha Centauri).
במהלך הקריירה שלו, נטל חלק בהפקה של למעלה מ-40 משחקי מחשב, בהם יצירות כדוגמת משחק הפעולה-הרפתקה "Pirates!" ומשחק האסטרטגיה "Civilization" שהתפתח לסדרת משחקים ידועה.
מאייר היה לחבר השני בהיכל התהילה של האקדמיה לאמנות ומדע אינטראקטיביים בשנת 1999.
תרבות טראמרה
תרבות טראמרה (באיטלקית: Terramare) היא תרבות חומרית, בעלת סממנים ייחודיים, שהתקיימה בצפון איטליה - במרכז עמק הפו ובמחוז אמיליה-רומאניה, בימי איטליה הקדם-רומית, בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת, מהמאה ה-18 לפנה"ס עד המאה ה-12 לפנה"ס.
מקור השם.
מקור השם טראמרה הוא במונח: terra mara, באיטלקית - קרקע עם רקבובית שחורה. מרכיב חשוב בקרקע מסוג זה הוא חוואר אשר שוקע באגם. הצבע השחור בולט בשרידי התלים ששימשו למגורים בתקופת קיום תרבות טראמרה. מכאן בא שמה של התרבות החומרית.
בני תרבות טראמרה גרו ביישובים המכונים טראמריקולי (terramaricoli). מגוריהם נחקרו בשנים 1860-1910. יישובים אלה נחשבו למערות קבורה, אשר היו בשימוש העמים הגאליים והרומיים. האיכרים באזור השתמשו באדמה השחורה לצורכי דישון הקרקע. רק בשנת 1860 הוצע להגדירם בתור מבני מגורים, בדומה לממצאים דומים באתרים נוספים בצפון, אשר ניתן לסווגם בתור תרבות חומרית ייחודית.
התיאור.
למרות ההבדלים בין האתרים - כשישים במספר - ניתן להבחין במבנה אופייני של היישוב. הוא בנוי בצורת טרפז, כאשר הרחובות בנויים במרובע, כולל ארבע פינות וארבע גדרות בשיפוע ישר. המבנים בנויים על תילי אדמות, אולי על מנת לשמור על היציבות באדמת הביצה. אולם, אין בכך הסבר מספיק, שכן התלים נבנו גם על אדמה יציבה. המבנים מוקפים קירות תמך ותעלות מים למטרת הגנה. רוב היישובים אותרו במחוז אמיליה. בתקופת הברונזה התיכונה היה גודל היישובים כ-8 דונם והם הוקמו בצפיפות של 1 ל-25 קמ"ר. בתקופות מאוחרות ננטשו רוב היישובים ונמצא יישוב בודד שהשתרע על פני כ-600 דונם.
אתר התרבות.
בעיר פוביליו (Poviglio) הנמצאת 70 ק"מ צפונית מרג'ו אמיליה, במרכז שפלת עמק הפו, מצויים ריכוזים של אתרים של תרבות טראמרה שמכונים "La Terramara di S. Rosa". באתרים התבצעו חפירות מטעם ממשלת איטליה בשיתוף פעולה עם חובבי עתיקות מרג'ו, מילאנו ועוד. ביישובים נמצאו שרידים מתקופת הברונזה: המאה ה-12 - המאה ה-15 לפנה"ס. השטח הנחקר הוא 4,000 מ"ר ונחשב לאחד מאתרי המחקר הגדולים בהיקפם.
ממצאי החפירות.
בחפירות נמצאו מעט כלי אבן. שאר החפצים עשויים ברונזה, כמו גרזנים, חרבות, סכינים סיכות, וכאלה אשר עברו עיבוד, כמו מחטים, מגלים, כלי גילוח, תכשיטים אישיים. חפצים אחדים עשויים מעץ, מעצמות וגם מענבר, וכן מוצרי קדרות גסים ומעובדים ותוצרי זכוכית. נמצאו גם דמויות מגולפות של בעלי חיים ושל בני אדם, אולי יצירות האמנות הפלסטית הקדומות ביותר באיטליה.
מקור התרבות.
קיימים חילוקי דעות לגבי מוצאם של "האיטלקיים" הראשונים (שכונו "Italici"), ועל פי אחת ההשערות מוצאם הוא איברו-ליגורי (Ibero-Ligurian). המבנה המורם נועד להגנה וזאת לאור הדייקים ותעלות ההצפה מסביב ליישובים. אם כי לא התגלו עמים שפלשו לאזור, אשר מפניהם היה על התושבים לנוס למקומות המבוצרים.
על פי השערה אחרת, הגיעו בני תרבות טראמרה בשני גלים: בתחילת תקופת האבן ובתחילת תקופת הברונזה. הם הגיעו ממרכז אירופה מעמק נהר הדנובה, והביאו משם את מסורת הבנייה על תל מוגבה.
חסדא
נדיה די צ'לו
נדיה מריאל די צ'לו (בספרדית: Nadia Mariel Di Cello, נולדה ב-20 בינואר 1989; מקסיקו סיטי, מקסיקו) היא שחקנית ארגנטינאית. מוכרת בעיקר ממשחקה בטלנובלות של כריס מורנה: "קטנטנות" ופינת אור".
קריירה.
די צ'לו נולדה כנדיה מריאל די צ'לו ב-20 בינואר 1989 במקסיקו סיטי, מקסיקו, ובגיל ארבעה חודשים היא עברה עם משפחתה לבואנוס איירס, ארגנטינה. היא גילתה עניין רב במשחק כבר בגיל צעיר מאוד. יש לה אחות גדולה בשם נטליה.
בשנת 1996 עשתה מבחן בד להפקה של "טלפה" וקיבלה את התפקיד של נדיה בסדרה "קטנטנות". בשנת 1999, בעונה החמישית של קטנטנות שונה שם הדמות של נדיה למריה פרננדז. היא גילמה את דמותה של מריה גם ב-"", שהיה הופעת הבכורה שלה בקולנוע.
בשנת 2002 השתתפה בסדרה "המורדים", בתפקיד פלור פרננדז אחותה הקטנה של לונה פרננדז (ג'ורג'ינה מוז'ו) למספר קטן של פרקים. בחנוכה באותה שנה ביקרה יחד עם חברה ל"קטנטנות", סבסטיאן פרנסיני, בישראל, כדי להשתתף במחזמר הישראלי המבוסס על הסרט של הסדרה[1].
בשנת 2003 קיבלה את תפקידה של נדיה בסדרה "פינת אור", המהווה מעין ספין אוף של קטנטנות.
בשנת 2006 הופיעה בתור סילבנה בטלנובלה "מקלט לחמישה" בה השתתפו גם שחקנים רבים מהמורדים.
חיים פרטיים.
די צ'לו ידועה באהדתה לקבוצת הכדורגל בוקה ג'וניורס. היא גם ציינה את "צעצוע של סיפור" כסרט האהוב עליה, ארון קרטר כאליל שלה, ושאקירה כזמרת המועדפת עליה.
בשנת 2002, די צ'לו ביקרה בישראל יחד עם סבסטיאן פרנצ'יני והשתתפה במחזמר הישראלי של קטנטנות. ביקרה בישראל בשנת 2004 בשנית על מנת להשתתף בהופעה עם שאר שחקני הסדרה "פינת אור".
בנובמבר 2021 הגיעה די צ'לו בשלישית לישראל למופע משותף עם הזמר חן אהרוני.
לה ולבעלה בן ובת.
גיורא לשם
גיורא לשם (רוטשטיין) (3 בפברואר 1940 – 14 במרץ 2011) היה משורר ומתרגם ישראלי, ממייסדי הוצאת "קשב לשירה".
לימודים ותעסוקה.
לשם נולד בתל אביב. למד כימיה וביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ולאחר מכן סטטיסטיקה ופיזיקה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בנוסף השתלם בנושא מערכות הפעלה ממוחשבות בחברת IBM. הוא עסק בהוראה בכפר הנוער כפר סילבר ובמסגרת רשת אורט, וכן בפיתוח תוכנה בתחום הרפואה. כמו כן היה מנקד ומגיה בעיתון "דבר" ועורך ומתרגם ב"על המשמר".
קריירה ספרותית.