בשנת 1937 שב לארץ ישראל, והחל לעבוד בעיתון "דבר", שבו עבד במשך 35 שנה, עד פרישתו לגמלאות בשנת 1971. תחילה עבד כמתרגם מברקי-חדשות מאנגלית ומצרפתית, ולאחר מכן היה עורך חדשות ולבסוף מבקר האמנות של העיתון. במשך עשר שנותיו האחרונות בעיתון היה עורך מוסף "דבר לספרות ואמנות".
לרנר היה פוליגלוט, ששלט, פרט לעברית ויידיש, אנגלית וצרפתית, גם ברוסית, בפולנית, באיטלקית, בספרדית, בגרמנית ובלטינית. בין תרגומיו: אנתולוגיה מדברי וינסטון צ'רצ'יל, "הנסיך הקטן" לאנטואן דה סנט-אכזופרי, "קורות האמנות" לארנסט גומבריך, "עליזה בארץ הפלאות", מחזות ופרקי יומן מאת אז'ן יונסקו, וספרוני ילדים רבים.
לרנר היה חבר הוועדה לקביעת תערוכות אמנים באגודת העיתונאים בתל אביב, ופעיל במיוחד באגודת הציירים והפסלים.
ב-1948, מיד לאחר כיבוש צפת על ידי "ההגנה" במלחמת העצמאות, היה מהאבות המייסדים של קריית האמנים צפת, ויחד עם אשתו, הציירת חנה לרנר, היה בין חמשת מייסדיה ומתיישביה הראשונים.
לאחר שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים פעל לרנר לשיכון אמנים בעיר העתיקה, והוא עצמו עזב את ביתו בצפת ואת דירתו בתל אביב וקבע עם אשתו את משכנם ברובע היהודי בעיר העתיקה. כן יזם את הקמת בית הסופר ע"ש חיים הזז ברובע היהודי.
נפטר מהתקף לב בכ"ז בניסן תשל"ג (1973) בביתו שבירושלים. נטמן בבית העלמין בהר הזיתים.
רחוב הרב שך
רחוב הרב שך (לשעבר רחוב הרצל) הוא רחוב במרכז בני ברק. הרחוב חוצה את מרכז בני ברק מדרום לצפון, תחילתו ברחוב רבי עקיבא וסופו בדרך ז'בוטינסקי. שמו המקורי של הרחוב היה "רחוב הרצל". בשנות ה-40 וה-50 חילונים גרו באזור זה והוא היה פתוח לתנועת כלי רכב בשבת. בעקבות זאת היו עימותים בין אנשי "משמרת השבת" לתושבי האזור. עם הזמן התרחבה האוכלוסייה הדתית והחרדית בעיר והרחוב נסגר לתנועת כלי רכב בשבת. לאחר פטירת הרב אלעזר מנחם מן שך הוסב שם הרחוב על שמו. ההחלטה נתקלה בביקורת ציבורית, וכתגובה הודיעה עיריית בני ברק כי אין מדובר בהסבת שמו של כל הרחוב אלא במקטע אחד שלו. המשכו של הרחוב השוכן מעברה הצפוני של דרך ז'בוטינסקי נותר בשם "הרצל".
בצומת הרחובות רבי עקיבא-הרב שך ממוקם בית הכנסת איצקוביץ', אחד מבתי הכנסת הפעילים בעולם. בהמשכו שוכן מבנה בית הדין של הרב נסים קרליץ, שהוא בית הדין הפרטי הגדול בעולם. בעבר פעלה במבנה תחנת הכיבוי העירונית, ובתחילת שנות ה-70 עברה למתחם גדול יותר בקצהו הצפוני של רחוב השומר.
להקת פיקוד מרכז
דור סוציולוגי
אלסנדרו בלאזטי
אלסנדרו בלאזטי (באיטלקית: Alessandro Blasetti; 3 ביולי 1900 – 1 בפברואר 1987) היה במאי קולנוע איטלקי שהשפיע על זרם הניאו ריאליזם האיטלקי באמצעות סרטו "הליכה בעננים" (Quattro passi fra le nuvole) משנת 1934. הוא השתתף בסרטו של לוקינו ויסקונטי "בליסימה" בתפקיד עצמו. בלאזטי נחשב לקולנוען נחוש וסמכותי (ומכאן הכינוי "מנהל במגפיים"), ולמומחה באמנות הקולנוע. בין היתר כיהן כנשיא חבר השופטים בפסטיבל קאן בשנת 1967. בלאזטי נולד ברומא, שם גם נפטר.
חייו.
בלאזטי בנעוריו, החל את דרכו כמבקר קולנוע של עיתונים ומגזינים. בשנת 1927 הקים ביחד עם קבוצת חברים את אולפני "אוגוסטוס", ושנה לאחר מכן יצר את סרטו הראשון "יום ראשון" שהושפע רבות מהריאליזם הסובייטי ונחשב לאחת מיצירותיו החשובות ביותר של בלאזטי, אך לא נותר זכר מסרטו.
מאוחר יותר הוא הופך למנהל האולפן ונחשב ליוצר הפורה והבולט של האולפן.
בשנת 1934 בלאזטי יוצר את סרטו 1860, המתאר את קרב קלטפימי שנערך בסיציליה, סרט שנחשב לאחד מיסודות הנאו-ריאליזם איטלקי.
סרטיו של בלאזטי הורישו לנאו-ריאליזם את הסגנון והעיצוב הפשוטים והריאליסטיים. סרטיו צולמו מחוץ לאולפן, באור טבעי, תוך שימוש בשחקנים לא-מקצועיים בכוונה תחילה.
בשנת 1935, יצר את הסרט "המשמר הישן" שהציג את חגיגות ההצלחה של המהפכה הפשיסטית בידי החולצות השחורות.ב-1942, יצר את סרטו "הליכה בעננים" שנחשב ליצירה הטובה ביותר של בלאזטי ובין המשפיעות על זרם הניאו ריאליזם של הקולנוע האיטלקי.
אף על פי שנחשב לפציפיסט נמנע בלאזטי מלבקר את השלטונות הדיקטטוריים במאה ה-20 ובמידה רבה הוא מזוהה עם המשטר הפשיסטי של בניטו מוסוליני. רק בסרטו "כתר הברזל" משנת 1940, הכניס רמזים פוליטיים וביקורת על שר התעמולה של גרמניה הנאצית, יוזף גבלס.
לאחר המלחמה, הוא מפיק סרטים אומנותיים טהורים מלבד אחד שיצר כמחווה לפרטיזנים, "יום בחיי" משנת 1946. לאחר מכן יצר מספר סרטים בעלי אופי אומנותי אחר, "חבל שהיא רעה" משנת 1954 שנחשב לסרט קומדיה עדין.
בשנת 1958 יצר את סרטו "אירופה בלילה", סרט דוקומנטרי הסוקר את חיי הלילה בערי אירופה המערבית. הסרט, בעל סממנים ארוטיים עם מאפיינים של סרטי מתח, נחשב כפורץ דרך בקולנוע והיווה את יריית הפתיחה ליצירת סרטים באסתטיקה קולנועית מזן חדש ושימוש בארוטיקה ומיניות.
ביסטריץ
ציון הרשב&quot;י
אברהם יעקב פרידמן (השלישי)
הרב אברהם יעקב פרידמן (ה' באלול תרפ"ח, 21 באוגוסט 1928 – י"ט בטבת תשע"ג, 1 בינואר 2013) היה האדמו"ר מסדיגורה וחבר נשיאות מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
קורות חייו.
נולד בווינה לרבי מרדכי שלום יוסף פרידמן, האדמו"ר מסדיגורה. בשנת ה'תרצ"ד עבר עם משפחתו לגור בפשמישל. זמן קצר לפני השואה, בסיוון ה'תרצ"ט, עלו לארץ ישראל. למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת לומז'ה
אחרי השואה עבר עם אביו לארצות הברית והתגוררו בקראון הייטס. רבי אברהם יעקב נשאר בניו יורק כרב הקהילה גם לאחר חזרת אביו לישראל בתשכ"ז. הוא עלה מאוחר יותר והתיישב בצפון תל אביב.
נישא לציפורה פייגה (נפטרה בי"א בתמוז תשס"ו), בת הרב יוסף אריה פלדמן, בנו של רבי אפרים פישל מחבר הספרים "ידות אפרים" ו"דגל אפרים". אחרי פטירת אביו בכ"ט בניסן תשל"ט הוכתר כאדמו"ר במקומו וירש את החצר ברחוב פנקס בתל אביב, וכן מונה במקומו לחבר במועצת גדולי התורה. בשנת תשמ"ט מונה לחבר נשיאות המועצה.
עוד בחיי אביו הקים את ישיבת רוז'ין בבני ברק ושימש בה כראש הישיבה עד שהוכתר לאדמו"ר. כאדמו"ר הקים מוסדות נוספים בירושלים, אשדוד, ביתר עילית, מודיעין עילית, ניו יורק ולונדון.
בסוף ימיו העביר את מרכז החסידות לבני ברק, אך עדיין המשיך להנהיג ולהתגורר מדי פעם בחצרו בתל אביב.
דברי תורתו יצאו לאור בסדרת ספרי "עקבי אבירים".
חסידו ומחותנו היה חבר הכנסת אברהם יוסף שפירא ששימש יו"ר ועדת הכספים.
רבי אברהם יעקב היה מהאדמו"רים ה"ימניים" באגודת ישראל והתנגד בחריפות למסירת חלקים מארץ ישראל לערבים. בזמן תוכנית ההתנתקות פרסם בעיתון המודיע מכתב חריף נגד הגירוש ורכש בכספו חלקה של שני דונם באדמות כפר דרום.
נפטר בי"ט בטבת תשע"ג (1 בינואר 2013) ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים.
תוכנית ערבים
אברהם סלומון
הרב אברהם סלומון (תרפ"ה, 1925 – כ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012) היה משגיח בישיבת חברון בירושלים במשך ארבעים שנה.
קורותיו.
נולד באוסטרולנקה שבמחוז לומז'ה, פולין, בן בכור למשה-אהרן ובאבע-נעמי סלומון. בשנת תרצ"ו, בגיל 11, החל ללמוד בישיבת נובהרדוק שבעירו. כעבור שנה נפטר אביו. זמן קצר לאחר מכן עלה עם סבו וסבתו לארץ ישראל, בעוד אמו האלמנה נשארה בחו"ל לגדל את ארבעת ילדיה הנותרים. לימים נספו אמו ואחיו בשואה. עם בואו לישראל למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה אצל הרב דב מאיר רובמן. כעבור ארבע שנים ייסד קיבוץ בחורים בכפר חסידים בחסות הרב המקומי, הרב מרדכי שמואל קרול.
בשנת תש"ב החל ללמוד בישיבת חברון בירושלים, והיה מתלמידי ראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא והמשגיח הרב מאיר חדש. חברו הקרוב היה הרב דב שוורצמן.
בשנת תש"י נישא לרבקה ברוורמן, בת הרב ישראל דוד ברוורמן, בנו של הרב זרח ראובן ברוורמן. השדכן היה רבו המשגיח הרב חדש, ושושבינו בחופה היה ראש הישיבה הרב אהרן כהן. לאחר נישואיו התגורר בפתח תקווה ולמד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל, בראשו עמד גיסו הרב יצחק קאץ. כעבור זמן כיהן כר"מ בישיבתו של הרב דוד סלומון בכפר אברהם. במקביל עסק בהוצאתם של ספרי ראשונים ואחרונים, ובהם ספר משלי עם פירוש רבינו יונה ו"קובץ שיעורים" של הרב אלחנן וסרמן.
עם יסוד ישיבת נחלת דוד בפתח תקווה על ידי הרב ברוך שמעון סלומון, הוא מינה את הרב אברהם סלומון כמשגיח בישיבה (אין קשר משפחתי ביניהם). בתחילת שנות ה-70 נקרא לכהן כמשגיח בישיבת חברון, לצד המשגיחים הוותיקים הרב מאיר חדש והרב הירש פאליי.
בשנת תשס"ח לקה בשיתוק ותקשר עם סביבתו באמצעות מכשיר שקרא את אישוני עיניו. גם בתקופה זו המשיך לייעץ ולהדריך את תלמידי הישיבה.
נפטר בכ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
כתמה עבת-שורשים
כְּתֵמָה עֲבַת-שָׁרָשִׁים (שם מדעי: "Leontodon tuberosus") הוא מין צמח ממשפחת המורכבים הנפוץ במדינות הסובבות את הים התיכון (מלבד בחצי האי סיני). בישראל מין זה נפוץ ברחבי הארץ, מלבד במישור החוף ובערבה.
בעבר מין זה שויך לסוג כתמה ("Thrincia") ונקרא "Thrincia tuberosa". אולם במיונים עדכניים המין משויך לסוג שן-ארי, אך שמו העברי לא השתנה.
גובה הגבעול הוא כ-30 ס"מ ובראשו תפרחת צהובה עגולה הפורחת בתחילת החורף ועד לאביב (נובמבר עד מאי). בגלל ציצת שורשיו העבים, יש לו אפשרות להקדים את צמיחתו לפני רדת גשמי החורף.
תאו המים ההודי
שן-ארי
שֶׁן-אֲרִי (שם מדעי: "Leontodon") הוא סוג של צמחים ממשפחת המורכבים הנפוץ במדינות הים התיכון.
בישראל שלושה מינים בסוג שן-ארי: