השניים נוסעים אל המדבר שמחוץ ללוס אנג'לס באמצע הלילה. פיט שואל אותה בחרדה לאן הם נוסעים והיא אומרת לו שהם צריכים לעבור אצל החלפן, אדם החי בבקתה במדבר שייתן להם כסף מזומן בתמורה לכל הזהב והתכשיטים ששדדו מהבית של אנדי. השניים מגיעים אל הבקתה אך החלפן איננו שם. הם מחליטים לחכות לו ובינתיים שוכבים כשהם עירומים על החול במדבר. אחרי שהם מסיימים עולה אליס אל הבקתה כשהיא עירומה לגמרי ונעלמת בתוכה. פיט מתרומם ולאור פנסי המכונית אנו רואים שהוא חזר והפך לפרד מדיסון, נגן הסקסופון. הוא מתלבש במהירות ועולה אל הבקתה.
בבקתה מחכה לו החלפן (רוברט בלייק), שהוא בעצם האיש דמוי רוח הרפאים שאיים על פיט בטלפון. החלפן, המחזיק מצלמת וידאו בידו, עומד ומצלם אותו בהיכנסו. פרד שואל אותו איפה אליס והחלפן עונה לו ששמה הוא רנה ושאם היא אמרה לו ששמה הוא אליס סימן ששיקרה לו. החלפן שואל אותו לשמו ופרד לא יודע מה לענות. החלפן מתחיל להתקרב אל פרד באופן מאיים וזה בורח למטה אל המכונית. הוא מתניע את המכונית ונוסע משם במהירות.
פרד שוכר חדר במלון קטן באמצע המדבר שנקרא "מלון הכביש האבוד". שם הוא עוקב אחרי אשתו רנה שבאותו זמן שוכבת שם באחד החדרים עם מיסטר אדי. לאחר שהיא הולכת מיסטר אדי מתלבש ולפתע פרד פורץ לחדרו ותחת איומי אקדח מכניס אותו אל תא המטען של המכונית. הוא בורח איתו שוב אל המדבר הפתוח. שם פורץ החוצה מיסטר אדי מהתא ומתפתחת קטטה ביניהם. משום מקום מוגשת לידו של פרד סכין והוא משסף את גרונו של מיסטר אדי. מי שנתן לו את הסכין הוא החלפן המסתורי. זה לוחש משהו לאוזנו של פרד והלה יורה במיסטר אדי למוות.
פרד מגיע במכוניתו לביתו שלו ועולה אט אט במדרגות הכניסה. הוא לוחץ על האינטרקום וכשנשמע מענה הוא אומר את המשפט "דיק לורנט מת". הוא מפנה את ראשו ורואה שני שוטרים הבאים במהירות לעוצרו. הוא רץ אל המכונית ובורח משם, השוטרים בעקבותיו.
על רקע השמש השוקעת, אנו רואים את מכוניתו של פרד נמלטת במהירות משורה ארוכה של ניידות משטרה. בתוך מכוניתו נדמה שהוא מתחשמל ומתעוות ומפיו יוצאת זעקה גדולה המהדהדת אל המדבר.
ביקורות.
"כביש אבוד" הוקרן בבכורה ב-18 בפברואר 1997 בלוס אנג'לס והופץ בארצות הברית (בהפצה מוגבלת) על ידי חברת ההפצה "אוקטובר פילמס". הסרט נתקבל בביקורות מעורבות שרובן היו שליליות. מבקר הסרטים רוג'ר איברט כתב כי הסרט הוא לא יותר מתרגיל בצורה וסגנון וכי העלילה נראית כאילו צורפה מחלקי רעיונות שלא הצליחו ממש לחבר ביניהם. מבקר הסרטים הישראלי יהודה סתיו כתב כי הסרט יומרני ונפוח. לעומתם, מבקר הסרטים האוסטרלי אדריאן מרטין כתב כי "כביש אבוד" הוא האירוע הקולנועי של שנת 1997 וכי הוא הסרט הנועז ביותר בתוכנו ובסגנונו הנסיוני שנעשה עד אז בקולנוע הפופולרי של שנות ה-90.
בקרב מעריצי לינץ' הסרט נתקבל בחמימות גדולה יותר ולאורך השנים נחשב לאחד מסרטיו הטובים ביותר והפך למעין סרט פולחן. רוב המבקרים והמעריצים מסכימים ביניהם כי כאשר מדובר בסגנונו המיוחד של לינץ', זהו כנראה סרטו האפל, המטריד והקיצוני ביותר.
הסרט נכשל בקופות ולעומת תקציב הפקה שעמד על כ-15 מיליון דולר הוא הכניס קצת פחות מ-4 מיליון דולר.
פרשנות.
נכון להיום מקובל על רוב המבקרים והפרשנים כי הסרט, על שני חלקיו, הוא למעשה תמונה פנימית המביטה אל נפשו המסוכסכת והנוירוטית של גיבורו, וכי בסרט יש אכן גיבור אחד המגולם על ידי שני ייצוגים - האחד ייצוגו במציאות והשני ייצוגו בפנטזיה. גם חלקו הראשון של הסרט, בו אנו רואים את עולמו של הגיבור, הוא למעשה תמונה פנימית שאינה משקפת בהכרח את המציאות כפי שהיא בחיים עצמם. באחת מסצנות המפתח בסרט, כאשר נשאל הגיבור פרד על ידי שוטר מדוע הוא אינו אוהב מצלמות וידאו, עונה פרד שהוא אוהב לזכור את הדברים כרצונו ולאו דווקא כפי שהתרחשו במציאות.
על פי היגיון זה, הסרט כלל איננו מתרחש במרחב המציאות האובייקטיבית אלא כבר מתחילתו נמצא למעשה במרחב הנפשי של גיבורו, ממנו הוא למעשה לעולם אינו יוצא. אלמנט זה הופך את הסרט כולו לסרט מסוג זרם תודעה, אשר עלילתו מציגה הפשטות של רגשות והתרשמויות מן החיים עצמם כפי שבאים לידי ביטוי בדמיונו של הגיבור. הסרט מתחיל ונגמר במשפט "דיק לורנט מת", אותו שומע בהתחלה הגיבור מדבר אליו מתוך האינטרקום, ובסוף הסרט אנו רואים את הגיבור אומר את המשפט לתוך האינטרקום בעצמו, כאשר מן העבר השני אנו כבר יודעים שמי ששומע את המשפט זה הוא עצמו. עלילת הסרט לכודה בתוך מעין טבעת מביוס המובילה את הגיבור מנקודת ההתחלה אל נקודת הסוף, כאשר הסוף הוא למעשה מן העבר השני של אותה נקודה ראשונית.
רבות דובר גם על דמותו של איש המסתורין (או החלפן) המגולם על ידי השחקן רוברט בלייק. בלייק עצמו צוטט לא פעם כאומר שהוא כלל לא הבין הבין מה תפקידו בסרט ושהוא פשוט בא, הצטלם והלך הביתה. אך הפרשנות הפסיכולוגית של הסרט מציבה אותו כמעין המנוע הנפשי של הגיבור פרד. הוא מגלם בדמותו הפיזית את הפחד, החרדה, התשוקה והטירוף האוחזים בפרד כשהוא מנסה להבין כיצד יוכל להתקרב אל אשתו מצד אחד וכן ברגע שהוא מחליט לרצוח אותה מצד שני.
פרשנות נוספת היא שפרד פשוט סובל מאין אונות ואיננו מסוגל לספק מינית את אשתו. אין האונות הזו מתניעה בפרד את החרדות המיניות הגבריות הקמאיות שלו ואשתו נראית לו פתאום כיצור זר ומאיים. ההשפלה בעקבות חוסר כוח הגברא שלו מניעה אותו לדמיין שאשתו בוגדת בו וזה מה שמביא אותו לרצוח אותה. בפנטזיה שלו על עצמו כמכונאי צעיר ומושך הוא נראה כמי שחי חיי מין מלאים ואין לו בעיה לספק את הנשים בחייו. הוא גם נוהג על אופנוע, סמל פאלי מובהק.
"כביש אבוד" הוא סרט אפל פוסט מודרני. הוא מתכתב עם ז'אנר הסרט האפל הקלאסי כמעט בכל פרמטר. כמו בז'אנר האפל הקלאסי, גם כביש אבוד מתרחש בעולם לא מוסרי, עולם של סטיות מיניות, פשע, וסודות חבויים מתחת לארשת של מהוגנות. אשתו של הגיבור היא פאם פאטאל קלאסית ובמראה שלה מזכירה את ברברה סטנוויק בתפקידה הראשי בסרטו של בילי ווילדר ביטוח חיים כפול. התספורת, האיפור והלבוש שלה נראים כולם כאילו נלקחו מסרטים הוליוודיים של תור הזהב, אך דווקא צבע שיערה השחור מעיד על כך שהיא האישה הרעה, הפתיינית, זו שהגבר מבקש לכבוש אך לא יכול. כך היא במציאות של הגיבור, בעולמו הגברי האומלל וחסר האונים. ואילו בפנטזיה היא הופכת לבלונדינית, צבע שיער אשר בקוד ההוליוודי מסמל את הנשיות הטובה, האימהית, האוהבת והמתמסרת לגבר. כך הוא היה רוצה שאשתו תהיה, אך במציאות זה לעולם לא יקרה. הדואליות של השחרחורת/בלונדינית המגולמת על ידי אותה שחקנית היא גם הד לסרטו הקלאסי של אלפרד היצ'קוק ורטיגו.
הפילוסוף הסלובני סלבוי ז'יז'ק הוא ממעריצי הסרט ואף כתב ספרון פרשנות שלם אודותיו.
יעקב פינטו
הרב יעקב פינטו מכונה: הרי"ף החדש (סביב ה'ת"ס, 1690 - ה'תקכ"ה, 1765) היה ראש ישיבת מקובלים, אב בית הדין ורבה הראשי של מרקש במאה השמונה עשרה. נודע בספרו 'מקדש מלך' על ספר הזוהר.
קורות חייו.
נולד לרבי יצחק פינטו. למד יחד עם רבי דוד בן מאמאן אצל רבי אברהם אזולאי, והיה לתלמידו המובהק. למד יחד עם רבי ישעיה הכהן. בלימודם המשותף, כתבו יחד חידושי תורה, וחיברו פירוש לספר הזוהר הנקרא 'לקט שושנים'. בשנת ה'תפ"ה כתבו את 'הגהות הזוהר למהרח"ו'. זכה לגילוי אליהו.
פטירתו.
נפטר סביב שנת ה'תקכ"ה במרקש, שם נקבר. הספידו רבי אהרן אזולאי מחכמי העיר מרקש. לאחר פטירתו נכתבו פיוטים לכבודו.
רבנותו.
סביב שנת ה'תק"ו התמנה לדיין בבית הדין של מרקש. בראש ההרכב עמד רבי יוסף אוסעדון, ואחריו רבי דוד בן מאמאן. אחר פטירתו של רבי דוד בשנת ה'תקכ"ג, התמנה רבי יעקב לאב בית הדין מרקש ולרבה של העיר. חברי בית דינו היו הדיינים: רבי שמואל הלוי, רבי אברהם קורקוס, ורבי יצחק חרוש. כחלק מפעילותו הרבנית, תיקן תקנות שונות בעיר. כשאר חכמי מרוקו, נהג להתכתב בענייני הלכה עם חכמי מרוקו בערים השונות. בין השאר התכתב עם רבי משה בירדוגו, ולימים עם חתנו רבי מרדכי בירדוגו - רבני מקנס. רבי אליעזר די אבילא רבה של רבאט, ועם 'בית דין של חמש' בראשות רבי אליהו הצרפתי רבה של פאס. היה משיב גם לשאלות בביאורי התלמוד.
ראש ישיבת המקובלים.
עמד בראשות ישיבת מקובלים, ועמד בקשרי התכתבויות שונות עם חכמי מרוקו, בעניינים אלו.
יצירתו התורנית.
ראשית התפשטות כתבי האר"י במרוקו.
במרוקו, בשלהי המאה השש עשרה, החלה התעוררות ללימוד הזוהר על פי תורת האר"י. מבין המפיצים המרכזיים נמנה רבי יעקב מאראג'י מטיטואן, שאף חיבר את פירושו 'אמת ליעקב' על האידרות, וכן פירוש גדול על כל הזוהר. תלמידיו רבי שלמה עמאר ורבי אברהם אזולאי הפיצו את שיטת הלימוד במרקש, וכתבו ביאורים לזוהר.
החיבור 'מקדש מלך'.
סביב שנת ה'תק"א ביקש רבי שלום בוזגלו מרבי ישעיה הכהן ומרבי יעקב פינטו שיחברו פירוש על הזוהר, ובתמורה הוא ידפיס את הספר. הללו נעתרו לבקשתו וכתבו את הספר 'לקט שושנים', שקיבצו וערכו בו את פירושי רבותיהם - רבי אברהם אזולאי ורבי יעקב מאראג'י, ומרבי שלמה עמאר והוסיפו ביאורים מספר אור ישראל, וצירפו את הגהות רבי חיים ויטאל על הזוהר שהיה להם בכתב יד. ושאר הזוהר פירשו לפי דעתם הרחבה.
רבי שלום בוזגלו לקח את הפירוש ונסע לאמסטרדם להדפיסו, ושם מצא את פירוש רבי משה זכות על הזוהר, וצירף אותו לספר. וכן הוסיף ביאורים נוספים מכתבי האר"י שלא היו במרוקו, והדפיס הכל יחד וקרא לחיבור 'מקדש מלך'. ולא הדפיס את 'לקט שושנים' בלשונו, אלא עיבד את תוכנו.
הספר זכה להסכמת רבם רבי אברהם אזולאי.
משפחתו.
רבי יעקב הוליד שלשה בנים תלמידי חכמים:
רבי יצחק - מחכמי מרקש.