בנוסף קובעת ASHRAE כי גורם מפתיע נוסף לירידה בקצב האוורור נובע מעודף האנרגיה המושקעת לצורכי עמידה בתקני IAQ בשילוב עם שיפור באיכות וגימור הריהוט בבית וחומרי הניקוי.
מניעה.
ייתכן שוני בדיווח על התסמונת בין המגדרים, שכן נשים נוטות יותר לדווח על תסמינים באופן כללי מאשר גברים. מאידך מחקרים מסוימים מצאו שלנשים אכן יש מערכת חיסונית המגיבה יותר וכי לנשים יש נטייה רבה יותר ליובש בריריות ואדמומיות בפנים. בנוסף ייתכן כי נשים נחשפות יותר לגורמים סביבתיים שכן יותר מהן עוסקות בעבודות פקידותיות ונחשפות למיכון משרדי, בעוד שגברים לעיתים קרובות יותר עובדים בחוץ.
היסטוריה.
בשלהי שנות ה-70 דווחו תסמינים לא ספציפיים על ידי דיירים בבתים שזה עתה נבנו, משרדים ומרפאות. בתקשורת התייחסו למכלול תופעות אלו כאל "מחלת המשרד" (office illness). המונח "תסמונת הבניין החולה" נטבע על ידי ארגון הבריאות העולמי בשנת 1986, כאשר הארגון העריך כי 10-30% מבנייני משרדים חדשים שנבנים במערב "סובלים" בעיות אוויר תוך-מבני.
סביבות תוך-מבניות ברמת תחזוקה ירודה משכו את תשומת הלב של חוקרים. כך למשל מחקר אלרגיה בשוודיה (SOU 1989: 76) מיתג "בניין חולה" כגורם למגיפות אלרגיה, מה שביסס את החששות שהיו קיימים קודם לכן. על כן בשנת 1990 בוצע מחקר מקיף אודות תופעת "בניין חולה" במסגרתו נבדקו באופן נרחב גורמים פיזיקליים וכימיים שונים המצויים בבניינים. הבעיה קיבלה תשומת לב מודגשת יותר ויותר בתקשורת ותוארה כ"פצצת זמן מתקתקת" וכמות המחקרים בנושא הלכה וגדלה.
בהמשך נוצרה אבחנה בין "בניינים חולים" לבין "בניינים בריאים", וניתן דגש למרכיבים הכימיים מהם נוצרו חומרי הבניין. יצרני חומרי בניין רבים ערכו שינויים במרכיבים אלו והחליפו בתהליך הייצור את התוספים שנחשבו "רעים". בצד בנייה אקולוגית, שימוש בחומרים טבעיים וטכניקות פשוטות, ניתן דגש רב ליצירה של אוורור משמעותי ויעיל.
בשלהי שנות ה-90 נוצרו ספקות לגבי תקפות המושג "בניין חולה". בעבודת דוקטורט שהוגשה בסטוקהולם בשנת 1999 נבדקה המתודולוגיה של המחקר הקודם. כמו כן מחקר דני משנת 2005 הראה פגמים בניסויים הקודמים. בעקבות כך הוצע לקבוע כי תסמונת הבניין החולה אינה באמת תסמונת עקבית ואינה מחלה הניתנת לאבחון באופן אינדיבידואלי. בשנת 2006 המועצה הארצית השוודית לבריאות ורווחה המליצה בכתב העת הרפואי Läkartidningen כי "תסמונת הבניין החולה" לא תשמש כאבחנה קלינית תקפה. מהלכים אלו הביאו לכך כי ירדה משמעותית הנטייה להשתמש במונחים כגון "בניינים חולים" ו"תסמונת הבניין החולה" במחקרים. יחד עם זאת, הרעיון נותר בתרבות הפופולרית, ככזה שיוצר התייחסות לקבוצת סימפטומים הקשורים להנדסת מבנים בכלל וסביבות עבודה ירודות בפרט. "בניין חולה" כיום הוא, אפוא, ביטוי המשמש בעיקר בהקשר של בריאות במקום העבודה והמגורים.
תסמונת הבניין החולה נדדה במהירות מהתקשורת לבית המשפט, שכן מהנדסים ואדריכלים הואשמו ברשלנות שהביאה לתסמונת, מה שגרר גם את חברות הביטוח שביטחו את אנשי המקצוע. ההליכים המשפטיים הסתמכו על עדים מומחים, רפואיים וטכניים, יחד עם מנהלי בניין, קבלנים ויצרנים של חומרי גמר וריהוט, שהצביעו על קשר סיבתי. הליכים אלו הסתיימו בדרך כלל בהסכמי פשרה שלא כללו קביעות נחרצות וגורפות. חברות הביטוח נדרשו לקשר בין טיעוני הגנה הנסמכים על תקנים מקצועיים לבין קביעה של בית משפט כי בבניין מודרני אטום, על מערכות האוורור והמיזוג לייצר אוויר הראוי לנשימה על ידי אדם. ASHRAE נטלה על עצמה משימה ליצירת תקן לאיכות אוויר תוך-מבני - (IAQ (Indoor Air Quality.
המחקר האמפירי של ASHARE קבע כי תקן לאיכות אוויר "מקובלת" הוא פונקציה של קצב תחלופת אוויר חיצוני (אוויר צח). ASHRAE קבעה רמת פחמן דו-חמצני של PPm 1,000 שתנוטר באמצעות פריסה רחבה של חיישני בקרה ברחבי המבנים, כדי להבטיח תאימות. קביעת תקן זה הביאה ככל הנראה לסיומה של מגפת תסמונת הבניין החולה. לאורך השנים, חומרי הבניין הותאמו ביחס לפוטנציאל פליטות, העישון נעלם מבניינים, האוורור הותאם יותר ויותר לתקן שנקבע להתקנה ותחזוקה. לפי ASHRAE כל אלו תרמו למגמה של שיפור באיכות האוויר התוך־מבני שהגיעה בכמות הולכת וגדלה של בניינים, לרמה של "מקובל".
פחמן דו־חמצני
תקשורת בין תאית
קוד רשיון
הוג'ס
הוג'ס (בהונגרית: Hőgyész, בגרמנית: Hidjess, בפי היהודים: העדיעס) הוא כפר במחוז טולנה (Tolna) בהונגריה. ההרמין שבסמל הכפר משקף את אוכלוסיית ההרמינים שהייתה נפוצה באזור והונצחה במיתוסים מקומיים.
היסטוריה.
היישוב נזכר עוד מתקופת שושלת ארפאד מהמאה התשיעית. היישוב ננטש מספר פעמים במאות הבאות, וכן במאה ה-13, בעת שהשטח נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית.
במאה ה-18 התיישבה במקום אוכלוסיית פולקסדויטשה, מהגרים ממוצא גרמני, שהקנו לכפר צביון בורגני. כיום מורכבת אוכלוסיית הכפר בעיקר מהונגרים, שוואבים, סקלרים וצוענים.
יהודי הוג'ס בשואה.
הקהילה היהודית נוסדה בשנת 1780 ובית הכנסת של הקהילה נבנה בשנת 1815, הם השתייכו לקהילה האורתודוקסית אך היו בקרבם ציונים. בין מלחמות העולם היו בהוג'ס כ-280 יהודים מתוך כ-3,000 תושבים.
במשך תקופה ארוכה כיהנו בעיר רבנים משושלת גויטיין כאשר הראשון שבהם היה הרב ברוך גויטיין, אחריו בנו הרב צבי הירש גויטיין ואחריו בנו הרב אליהו מנחם גויטיין ואחרון בשושלת הרב יוסף שלמה גויטיין.
במרץ 1944 כבש הצבא הגרמני את הוג'ס ובמאי רוכזו יהודי הכפר וכ-230 יהודים נוספים מנפת שימונטורניה (Simontornya), בגטו. חלק מהגברים היהודים גויסו לשירות העבודה בצבא ההונגרי. ביוני 1944 הועברו תושבי הגטו למחנה צבאי בפץ', ומשם גורשו ביולי לאושוויץ.
ניצולים בודדים חזרו לעיר לאחר השואה וניסו לשקם את מה שנותר, אך תוך שנים ספורות לא נשארו יהודים בקהילה.
אתרים בכפר.
בכפר קיימת טירת אפוני (Apponyi-kastély), טירה מתקופת הבארוק המאוחר וראשית התקופה הקלאסית, בסגנון הבארוק, מסוף המאה ה-18, ובה אולם כנסייה באורך 41 מטר וברוחב 14 מטר. גובה מגדל הפעמון הוא 44 מטר. המגדל כוסה בכיפות נחושת. בין שלושת פעמוני המגדל, שניים הם מוקדמים לטירה עצמה, והם מאמצע המאה ה-18. בכנסייה שבטירה קיים אורגן מראשית המאה ה-20. באולם הראשי של הכנסייה ניצב מזבח עשוי שיש אדום.
הליכת שיכור
פולקסדויטשה
פולקסדויטשה (בגרמנית: Volksdeutsche; "[שייכים ל-]עם הגרמני") או גרמנים אתניים היה כינוי בגרמניה הנאצית ובמחשבה הנאצית לאנשים ממוצא אתני גרמני (להוציא יהודים) שחי מחוץ לגבולותיה של גרמניה כפי שהוגדרו בהסכם ורסאי של תום מלחמת העולם הראשונה. מקורו של המונח הוא במילה הגרמנית Volk, שפירושה "עַם", וכן במילה völkisch, שפירושה "שייך למוצא אתני מסוים". המושג נועד לתאר אנשים ממוצא אתני מסוים, כאשר באידאולוגיה הנאצית הכוונה הייתה לבני גזע אנושי מסוים.
המושג "פולקסדויטשה" היה מושג מרכזי בחשיבה הנאצית, שכיוונה לרכז את הגרמנים האתניים כולם במדינת-הלאום שלהם, לחתור ל"פתרון של גרמניה רבתי" (Großdeutsche Lösung), שנדחה עוד באספה הלאומית של פרנקפורט, כתשובה לשאלה הלאומית הגרמנית ומעבר לכך. מיליוני פולקסדויטשה ישבו מחוץ לגרמניה (הן בשטחים שנמסרו בהסכם ורסאי והן בשטחים שלא השתייכו לה מעולם) בהם כחצי מיליון בפולין, ועוד מאות אלפים בחבל הסודטים שבצ'כיה, בהונגריה, באוקראינה ובמדינות מזרח אירופאיות נוספות. רובם הגיעו לשם כמתיישבים מאז המאה ה-11 וחיו באזורים אלו מאות בשנים. הרצון להחזיר לשליטת גרמניה שטחים מחוץ לגרמניה בהם ישבו פולקסדויטשה היווה יסוד מרכזי בתעמולת ההתפשטות של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית.
גם בקרב הפולקסדויטשה היו דרגות. פולקסדויטשה שהתחתן עם פולנייה נחשב נחות מבחינת השתייכותו לגרמניה מאשר פולקסדויטשה שהתחתן עם גרמני או גרמניה. כמו כן, פולקסדויטשה שהצהיר על נאמנותו לרייך הגרמני עוד לפני פלישת גרמניה לפולין ב-1939 נחשב נעלה על פולקסדויטשה שלא עשה כן.
במלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היו הפולקסדויטשה נאמנים ברוב המקרים לגרמניה הנאצית. עם כניסת הצבא הגרמני לחבל הסודטים הם סייעו לגרמנים בהשתלטות על אזורים אסטרטגיים ומפעלים. בימי המערכה בפולין הם ניהלו קרבות נגד הצבא הפולני הנסוג. רבים מהם היו משתתפים באופן פעיל בשוד רכושם של יהודים באזורים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, וכן בפגיעה פיזית ביהודים באזורים אלה. עם כיבושו של כל אזור על ידי גרמניה הנאצית היו הפולקסדויטשה באותו אזור תחת אחריותו של משרד הרווחה הראשי לגרמנים אתניים בגרמניה הנאצית.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה גורשו מיליוני פולקסדויטשה מהאזורים בהם חיו באוקראינה, הונגריה, פולין וצ'כוסלובקיה אל גרמניה.
שכונת זיכרון יוסף
גביע הליגה הצרפתית
גביע הליגה הצרפתית (בצרפתית: Coupe de la League) היה מפעל כדורגל צרפתי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1994 ונוהל על ידי הליגה לכדורגל מקצועני (LFP).
גביע הליגה, בניגוד לגביע הצרפתי, היה פתוח רק לקבוצות המקצועניות בצרפת. הכיל את 20 קבוצות הליגה הבכירה ו-20 קבוצות ליגת המשנה וכן את הקבוצות המקצועניות בליגה השלישית.
החל משנת ועד (ושוב ), משחק הגמר שוחק באצטדיון סטאד דה פראנס שבפריז והמנצחת העפילה אוטומטית למוקדמות הליגה האירופית.
מחזיקת הגביע הנוכחי (2020) היא פריז סן-ז'רמן, שגברה בגמר על ליון 6-5 בפנדלים לאחר 0-0 בסיום הארכה.
היסטוריה.