בכך שאנס אותה, הסיר את הטומאה שהייתה עליה, ובכך שחרר את נשמתה. עפ"י האר"י - זאת הסיבה שיעקב לא נראה כל כך מוטרד מהאונס של בתו, כי הוא ידע שהיא נוקתה מטומאת חייה בעבר באמצעות מעשה זה.
לפי מקובלים אחרים נתקנה במיתת חנה ושבעת בניה.
במיסטיקה היהודית.
הראב"ד השני כתב בביאורו למסכת בבא בתרא, שאמירת שם אמתלאי בת כרנבו שבעה עשר פעמים מועילה למציאת חן בעיני השלטון. רבי יצחק למפרונטי כתב שמצא כן בספר ישן נושן אבל שיש להגיד כן שלוש פעמים ולא שבע עשרה. מספר אחרונים הביאו אף הם את סגולה זו. רבי הלל מקולומיא כתב קמיע עם שם זה לשמירה על בית. הרב יעקב אריה מראדזמין השתמש בשם זה לעצירת מגפה.
שמות נוספים לאם אברהם.
שמות נוספים ניתנו לאם אברהם:
ללהק
בכל
על פי האגדה, בכל היא בתו של אברהם אבינו. במקרא בת זו אינה מופיעה באופן מפורש ופשטי, וגם בדברי חז"ל קיומה אינו מוסכם.
מקור.
בספר בראשית נאמר:
חז"ל דרשו על פסוק זה כך:
בשם המדרש הובא על דברי הפסוק () "הנה נא עצרני ה' מלדת",
במדרש החפץ (כאן) הובאה דעת רב הסובר ששמה כל ולא בכל.
בספרות המדרשית לא נמצאו פרטים נוספים אודותיה, אם כי בספרות הראשונים והאחרונים אגב דיון בסוגיות נוספו מספר פרטים.
מכחישי קיומה.
מספר פרשנים הכחישו את קיומה, במדרש הובאה דעת רבי מאיר הסובר שלא היה לאברהם בת, כך גם הרשב"א טען שהגמרא חולקת על מדרש זה, האבן עזרא בפירושו על הפסוק (בראשית כד א) טוען שלדברי המדרש היה צריך לומר וה' ברך את אברהם בבכל, הרמב"ן פירש את דברי המדרש כמושג קבלי – מידה של אלוהים הנקרית "כל" אותה אימץ אברהם לעצמו.
רבינו בחיי בן אשר פירש שבכל הכוונה לנפש, רבי ניסים ממרסיי הביא שיש מפרשים שהכוונה למדות הטובות, עוד הביא שמפרשים שהכוונה שהייתה לו בת ושלט בה בכל – לגמרי.
אמה.
בדברי הגמרא לא נכתב מי הייתה אימה של בכל, ולפיכך תוספות העלו השערה שהיא בתו של הגר, השואל בשו"ת הרשב"א הביא שנכתב מפורש במדרש שהיא בתה של שרה.
למה לא נשאה יצחק?
בתוספות הקשו שבני נח מותרים לישא את אחיותיהם, ואם כך למה לא נשאה יצחק?
תוספות תירצו שני תירוצים, א. בתה של הגר הייתה, ב. קטנה הייתה, הרב יהונתן אייבשיץ העלה השערה נוספת על בסיס דברי תוספות: בני נח מותרים לישא את בתם ועל כך נשא אברהם את בכל והיא קטורה, כדבריו כתב גם המלבי"ם.
גילה.
תוספות בתירוצם השני כתבו שבכל הייתה קטנה ועל כך לא השיאה ליצחק, רבים תמהו שלפי תירוץ זה בכל היא בת שרה, ושרה מתה לאחר מעמד העקידה, ואילו רבקה נולדה בעת העקידה, מספר תירוצים נכתבו בספרי האחרונים.
בפירוש עץ יוסף לעין יעקב הסביר את דברי התוספות, שכוונתו קטנה בגוף ולפיכך לא השיאה ליצחק.
תאומת יצחק.
הרב יהונתן אייבשיץ טען שיחד עם יצחק נולדה בכל והיא תאומתו, את דבריו הוכיח מהפסוק "וימל אברהם את יצחק בנו" ולדבריו כל מקום שנאמר את – פלוני, מלמד על תאומים, כדבריו כתבו מספר אחרונים, יש שכתבו כן בשם מדרש.
יש לציין שהשואל בשו"ת הרשב"א הביא בשם המדרש שבכל נולדה לפני יצחק.
בן זוגה.
במספר ילקוטי מדרשים תימניים הובא שבכל התחתנה עם שם בן נח ומהם נולד אבנר בן נר, כך הובא במדרש סגולת ישראל במדרש שואל ומשיב ובמדרש מעין גנים.
יש שכתבו שמספר מדרשים ואגדות נכרכו בשם בן נח ואין לסמוך על שמועות אלו.
מותה.
בספרות האחרונים דנו האם נפטרה לפני שרה או אחריה את ראיותיהם הביאו מהפסוק, "ויבא אברהם לספוד לשרה ולבכותה" כשהאות "כ" קטנה:
רבי משה סופר כתב שמתה לפני שרה, כדבריו כתבו מספר אחרונים, ופירוש המילה ולבתה שבכה מפני כשמתה שרה חש בחסרונה.
המהרש"ל הביא בשם רבו מהר"ש מלובלין שמועה לפיה בכל מתה יחד עם אמה שרה, ולכן האות כ' קטנה וניתן לקרא את הפסוק ולבתה.
התוספות סבר שנשארה לחיות לאחר מות שרה ופירוש המילה ולבתה שבכה שלא השיאה בחיי אמה.
ניהאיה דאוד
ניהאיה דאוד (נולדה ב-17 ביולי 1966) היא אפידמיולוגית חברתית, מרצה בכירה, פובליציסטית ופרופסור לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. פרופ' דאוד מתמקדת במחקריה באי-שוויון בבריאות, במדיניות ובאסטרטגיות לצמצום אי-השוויון בין קבוצות מיעוט וקבוצות בעלות הכנסה נמוכה.
ביוגרפיה.
ניהאיה דאוד נולדה בעיר טירה ומשנת 1990 מתגוררת בכפר נווה שלום. נשואה לאנואר ויש לה שני בנים ובת. סיימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 2007. בשנת 2008 זכתה במלגת פארס על לימודי פוסט-דוקטורט ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לשנים 2008 – 2009. בשנת 2012 הצטרפה למרכז לחקר בריאות ועירוניות בבית החולים סנט מיכאל ובאוניברסיטת טורונטו, קנדה, למטרת ביצוע פוסט-דוקטורט שני. בשנת 2010 הצטרפה למחלקה לבריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם היא חברה בוועדת האתיקה. בין השנים 2011–2019 שימשה ראש ועדת האתיקה של הפקולטה למדעי הבריאות. דאוד היא גם בוגרת מכון מנדל למנהיגות חינוכית.
מחקרים.
תחומי מחקריה לאורך השנים:
מענקים ופרסים.
פרופ' דאוד זכתה במספר מענקי מחקר תחרותיים:
1. מענק ISF למחקר בנושא הפרדה לאומית/אתנית של נשים במחלקות היולדות של בתי חולים בישראל וטיפול מיילדותי מכבד לנשים מרקעים שונים.
2. מחקר בנושא גבריות המתנגדת לאלימות נגד נשים קיבל את מענק Gender-Net and MOST מטעם האיחוד האירופי, והוא נערך עם מדינות מהאיחוד האירופי.
3. מענק MOST - קורונה ואמון.
4. מענקים נוספים מטעם המכון הלאומי למחקרי בריאות ומדיניות בריאות, מתמקדים בנגישות לשירותי בריאות הנפש בקרב פלסטינים אזרחי ישראל ונשים נפגעות אלימות במשפחה בעקבות הרפורמה בבריאות הנפש.
5. מענקים קודמים של קרנות ISF, MOST ו – NIHPR התמקדו בנגישות לשירותי בריאות לאמהות מהחברה הבדואית שהן נפגעות אלימות.
פעילות חברתית ופוליטית.
פרט למחקריה, פרופ' דאוד עוסקת באקטיביזם חברתי ובריאותי לקידום זכויות הבריאות של קבוצות מוחלשות בחברה בישראל.
בין השנים 2005–2007 הייתה חברה בוועדת ההיגוי לחזון העתידי של הפלסטינים אזרחי ואזרחיות ישראל. הייתה בין המקימות שותפות של ועדת העמיתים לבריאותם של הפלסטינים בישראל, ומייסדת ומנהלת הפורום לבריאות הציבור לפלסטינים בישראל. דאוד היא גם המייסדת והמנהלת של המרכז לקידום בריאות ושוויוניות בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין השנים 2009 – 2015 כיהנה כראש המועצה הלאומית לקידום בריאות והייתה חברה בוועדות בריאות לאומיות רבות. בשנת 2018 היא הייתה חברה בוועדה למניעת אפליה בשירותי הבריאות ובוועדה לשיפור בריאותם של הערבים הפלסטינים בישראל. בנוסף, היא הייתה חברה בוועד המנהל של ארגוני החברה האזרחית: נשים לגופן, ועדת המעקב אחר הבריאות בחברה הערבית בישראל, החברה הגלילית ועמותת "סיכוי".
כיום היא חברה בוועד המנהל של עמותת "איתך מעכי", מכון זולת לשוויון וזכויות אדם והאקדמיה לשוויון. היא גם חברה בפרויקט מדד המגדר במכון ון-ליר. משמשת רכזת שותפה של הפורום נגד גזענות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב שהוקם בשנת 2020. היא גם מייסדת וחברה ב-HIDN, רשת בינלאומית לשיפור בריאותם של עקורים פנימיים.
בשנת 2020, יזמה והקימה יחד עם ארבע פרופסוריות נוספות, את "טריקכ - דרכך האקדמית", פרויקט חדש שמטרתו לקדם סטודנטיות ערביות למסלול דוקטורט באקדמיה והתפתחות מסלול קריירה אקדמית דרך העלאת מספר חברות הסגל ושיעור היוצאות לפוסט-דוקטורט באמצעות ליווי, הקניית כישורים ומיומנויות וסיוע נדרש. הפרויקט ממומן על ידי המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
מאז התפרצות מגפת הקורונה פרופ' דאוד הייתה פעילה בצוותי ייעוץ של אנשי ונשות מקצוע להתמודדות עם המשבר. היא הייתה מנהלת שותפה של צוות הבריאות בצוות המומחים שפעל מטעם הקרן החדשה לישראל וארגון שתיל. צוות רב תחומי זה פעל באמצעות לובינג ואמצעי התקשורת, במטרה להשפיע על החלטות הממשלה בנוגע לאופני הטיפול בהתפרצות הקורונה בישראל. הצוות כתב נייר עמדה בשם: "לא חוזרים אחורה: מתווה לשיקום מערכת הבריאות", על מנת להציע פתרונות עומק למערכת הבריאות ולפערים המשפיעים על הבריאות לאחר סיום מגפת הקורונה וכן פרסם סרטון המתמצת את נייר העמדה לטובת הציבור הרחב.
בפברואר 2020, פורסם מחקר שבוצע על ידי פרופ' דאוד, אשר בדק את הקשר בין מיקום יישובים בדירוג סוציו-אקונומי על ידי הלמ"ס ובין תוכנית ה"רמזור" לפיה נפתחים או נסגרים מוסדות החינוך. תוצאות המחקר הראו כי תוכנית ה"רמזור" הרחיבה עוד יותר את הפערים בין התלמידים וגרמה לכך שתלמידים "חלשים" יותר ימשיכו ללמוד מרחוק. מתברר שהרמזור גורם להארכת תקופת השהות של התלמידים החלשים בבתיהם.
בנוסף לפרסומיה האקדמיים, בתקופת התמודדות עם משבר הקורונה בישראל, ביצעה פרופ' דאוד ראיונות ומאמרים רבים שפורסמו בתקשורת ישראלית ובינלאומית בדבר כשלים במערכת הבריאות שהתבררו ביתר שאת במהלך התקופה והעמיקו את המשבר הקיים במערכת הבריאות ממילא לצד מצוקות נוספות באזור הנגב. כמו כן, הוגדרה כמי ש" עומדת בחזית המאבק בקורונה בחברה הערבית, ונלחמת לרפא את המערכות הציבוריות בישראל".
פרופ' דאוד התראיינה רבות בנושא סוגיית ההתחסנות נגד נגיף הקורונה בקרב ציבור החברה הערבית, בהתייחס לחסמים הקיימים בקרבם כלפי מערכת הבריאות וביקרה את הטיפול בנושא הקורונה בקרב החברה הערבית על ידי הממשלה. הביקורת נובעת מהעדר התייחסות מתאימה למאפייניהם: קשיי תקשורת, נגישות, צורך בהסברה ייעודית. לדעת דאוד, "אי הנכונות להתחסן בחברה הערבית נובעת מתחושת אמון נמוכה במערכת ובממסד, זאת לנוכח הטיפול הכושל בקורונה, וההזנחה ביישובים הערבים. הם פוחדים. אין להם אמון. הם חוששים וחושדים במערכת".
פרסומים.