לפי דרישת הסולטאן הטורקי, כוחות טרנסילבנים באו לעזרת ארון הטירן, שליט מולדובה. בנוסף הוא נדרש למלא את הדרישה החוזרת של השער העליון להכפיל את המס השנתי לסולטאן. בולדיז'אר באטורי הורה את רציחתו ב-10 בדצמבר 1592 של מזכירו של ז'יגמונד, פאל גיולאי. הוא שיכנע את ז'יגמונד להורות גם על הוצאתו להורג של גאלפי ב-8 במרץ 1593.
באותו קיץ נסע ז'יגמונד לקרקוב בעילום שם על מנת להתחיל משא ומתן בנוגע לנישואיו לאנה לבית ואזה, אחות המלך זיגמונט של פולין. גם השידוך הזה הוצע על ידי הכס הקדוש שביקש לאפשר לז'יגמונד למשול בפולין בהיעדר זיגמונט שהיה גם מלך שוודיה, אולם תוכנית זו לא יצאה לפועל.
באוגוסט הכריז הסולטאן מוראט השלישי מלחמה נגד הקיסר רודולף השני
. הסולטאן הורה לז'יגמונד באטורי לשלוח תגבורות אל הכוח הצבאי העות'מאני שנמצא בהונגריה . לפי מקורות דיפלומטיים הוזיר הגדול תכנן לכבוש את טרנסילבניה. להצעתו של יאן זמויסקי, הקנצלר של פולין, שיגר ז'יגמונד שליחים אל מלכת אנגליה, אליזבת' עם בקשה להתערב לטובתו בשער העליון.
היא נענתה בחיוב והורתה לשגרירה באיסטנבול, אדוארד ברטון לתמוך בז'יגמונד.
האפיפיור קלמנס השמיני ביקש לשכנע את ז'יגמונד באטורי להצטרף לליגה הקדושה שארגן נגד האיום העות'מאני. אחרי שצבאו של רודולף הביס את העות'מאנים בשורה של קרבות בסתיו 1593 החליט ז'יגמונד לחבור גם הוא לליגה הקדושה בתנאי שהקיסר רודולף יכיר בעצמאות טרנסילבניה מארצות הכתר ההונגרי.
עם זאת בשלושה כינוסי דיאטה בין מאי ליולי סירבו נציגי שלוש האומות להכריז מלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. אז ז'יגמונד באטורי התפטר ובשלהי יולי השאיר בידי בולדיז'אר באטורי את השלטון בנסיכות. בולדיז'אר באטורי היה מוכן לקחת בידיו את רסני השלטון אולם נתקל בהתנגדותם של אצילים בכירים כמו קבואצ'ותי וקנדי שהחליטו להקים מועצת אצילים שתעסוק בניהול טרנסילבניה.
מפקדי הצבא, לרבות אישטוואן בוצ'קאי והאח קאריו שיכנעו את ז'יגמונד לשוב לשלטון ב-8 באוגוסט. הם שכנעו את הנסיך להורות על מעצרם ב-28 באוגוסט של קובאצ'וצי, קנדי, בולדיז'אר באטורי ועוד תריסר אצילים שהתנגדו למלחמה בעות'מאנים. העצורים הואשמו בקשר נגד השלטון.,
לשאנדור וגאבור קנדי ולעוד שני חברי מועצת המלוכה נערפו ראשיהם. בולדיז'אר באטורי, קובאצ'וצי ופרנץ קנדי הוחנקו למוות במאסר
. פרט לאחד כל האצילים שנרצחו היו פרוטסטנטים, רובם אוניטריאנים. רבים מקרוביהם המירו דתם לקתוליות כדי למנוע את הפקעת אחוזותיהם.
הליגה הקדושה.
ב־5 באוקטובר 1594 החליט ז'יגמונד להצטרף לליגה הקדושה יחד עם שליט מולדובה, ארון הטיראן, ועם מיכאל האמיץ, שליט ולאכיה. השליטים הרומנים התחילו במשא ומתן ישיר עם האפיפיור, אולם ז'יגמונד שראה אותם כבני חסותו, מנע זאת מהם
.ב-28 בינואר 1595 חתם שליחו של ז'יגמונד, אישטוואן בוצ'קאי, בפראג, על מסמך שאישר את חברותה של טרנסילבניה בליגה הקדושה. לפי החוזה הכיר הקיסר רודולף לז'יגמונד את הזכות התורשתית למשול בטרנסילבניה ובפרטיום ולהתשמש בתואר נסיך, אבל צוין שעל טרנסילבניה להתאחד מחדש עם ממלכת הונגריה במקרה של משפחתו של ז'יגמונד תישאר ללא יורשים. הדיאטה של טרנסילבניה אשררה את החוזה ב-16 באפריל 1595. הדיאטה החליטה באותו מעמד לאסור על חידושים בתחום הדת. בעקבות החלטה זו התחליו רדיפות נגד שומרי השבת הסקלרים בכיסא אודווארהיי
בשם שליט ולאריה, מיכאי האמיץ, משלחת בויארים וכמרים בכירים הוולאכים שהגיעו לגיולאפהרוואר (אלבה יוליה) הכירו ב-20 במאי 1595 בחסותו של ז'יגמונד על טרנסילבניה. בהתאם לחוזה שנחתם נאסר על שליט ולאכיה לכרות ברית עם מעצמות זרות ללא אישורו של ז'יגמונד באטורי. הוגבלה אף סמכותו של השליט לדון את הבויארים למוות
. דיאטת טרנסילבניה הוסמכה להטיל מיסים בוולאכיה באמצעות מועצה מורכבת מתריסר בויארים. אחרי שארון וודה, שליט מולדובה, סירב לחתום על חוזה דומה, פלש ז'יגמונד למולדובה, כבש את יאשי ולקח את השליט בשבי.
הוא העלה על כיסא מולדובה את שטפאן רזבאן אותו אילץ להישבע לו אמונים. אחר כך הכריז ז'יגמונד על עצמו
ב-6 באוגוסט התחתן ז'יגמונד עם מריה כריסטינה מהבסבורג, אחיינית הקיסר רודולף. אולם נישואים אלה לא מומשו בחדר המיטות. ז'יגמונד האשים את מרגיט מאילאט, אמו של בולדיז'אר באטורי, בן דודו המוצא להורג שכישף אותו וגרם לו לאין אונות. .ההיסטוריון לסלו נאג' מציין שבני דורו של ז'יגמונד באטורי לא התייחסו בשום מקום ליחסיו עם נשים, משיכול לרמוז על היותו הומוסקסואל.
לפני סוף החודש אוגוסט כבש גיירג' בורביי, הבאן של קאראנסבש, את המבצר ליפה (כיום ליפובה, במחוז אראד) ועוד מבצרים עות'מאנים לאורך הנהר מורש. קוג'ה סינאן פאשה פלש לוולאכיה ואילץ את מיכאי האמיץ לסגת לטרנסילבניה. מיכאי הצליח אחר כך להביס את הפולשים הטורקים בקרב קלוגרן אבל לא יכול למנוע מהם לכבוש את טרגובישטה ואת בוקרשט. הוא נסוג לסטויינשט (כיום במחוז ארג'ש) כדי להמתין שם לתגבורות מטרנסילבניה ומולדובה.
מכיוון שהצבא העות'מאני עלה בהרבה על גודל כוחותיו של ז'יגמונד, הוא הציע לסקלרים (ששועבדו למעמד של צמיתים בשנות ה-1560) להחזיר את חירויותיהם המסורתיות תמורת התייגייסותם למלחמה נגד העות'מאנים... הסלקרים נענו בחיוב, מה שאיפשר לז'ידמונד לצאת למתקפת-נגד בוולאכיה בהתחלת חודש אוקטובר 1595...
ב-25 באוקטובר 1595 הצבאות המאוחדים של טרנסילבניה, ולאכיה ומולדובה ניצחו את הצבא העות'מאני שנמצא בנסיגה בקרב ג'ורג'ו. אפ על פי שלא היה קרב מכריע הוא איפשר לז'יגמונד ולמיכאל האמיץ לשמור עת בריתם עם הליגה הקדושה.. תוך התעלמות מתפקידם הבולט של הסקלרים במלחמה, ב- 15 בדצמבר 1595 הדיאטה הטרנסילבנית סירבה להחזיר לעם את חירויותיהם.
.. בינתיים בינואר 1596 ז'יגמונד יצא לפראג כדי לשאת ולתת עם הקיסר רודולף . את ניהול ענייני הנסיכות הטיל בימים ההם על אשתו ועל אישטוואן בוצ'קאי. הסקלרים ניסו להבטיח את חירותם אבל בוצ'קאי דיכא אותם האכזריות באירוע שכונה "קרנבל הדמים" בתחילת שנת 1596..
אחרי שרודולף השני הבטיח לז'יגמונד תגבורות וכספים על מנת שיוכל להמשיך במלחמה בטורקים.
.חזר הנסיך הטרנסילבני לארצו ב-4 במרץ 1596.
הוא הטיל מצור על טמשוואר, כיום טימישוארה, אבל הפסיק אותו נוכח הגעתם של 20,000 חיילים עות'מאנים לא רחוק מהעיר.
בקיץ פלש הסולטאן מהמט השלישי אל "הונגריה המלכותית".. ז'יגמונד חיבר את כוחותיו עם הצבא הקיסרי שנמצא תחת פיקודו של מקסימליאן מהבסבורג. יחד עם זאת ב-26-23 באוקטובר 1586 העות'מאנים יכלו להם בקרב מזקרסטש.
לקריאה נוספת.
(הארץ המחולקת לשלוש וגירוש הטורקים 1557–1605) In Benda, Kálmán; Péter, Katalin (eds.). כרונולוגיה היסטורית של הונגריה כרך ב, כרך א 1526–1848) . Akadémiai Kiadó. 1981 pp. 390–430. .
Reader's Digest. 2012 pp. 184–187. .
(מוזש סקיי - השליט הסקלרי של טרנסילבניה)
מגדלנה אנדשון
אִוָוה מָגְדַלִנָה אָנְדֶשוֹן (בשוודית: Eva Magdalena Andersson; נולדה ב-23 בינואר 1967) היא פוליטיקאית שוודית המכהנת כראש ממשלת שוודיה החל מ-30 בנובמבר 2021 והעומדת בראש מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה (S).
ביוגרפיה.
מגדלנה אנדשון נולדה בשנת 1967, בת יחידה ליירן אנדשון, מרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת אופסלה, ולבירגיטה אנדשון, מורה. בצעירותה הייתה שחיינית מצטיינת.
למדה בתיכון באופסלה. בשנת 1983 הצטרפה ל, וב-1987 נבחרה לנשיאת סניף אופסלה של התנועה. לאחר סיום לימודיה בתיכון עברה לסטוקהולם לשם לימודים ב, ובשנת 1992 קיבלה תואר שני בכלכלה. בשנים 1992–1995 המשיכה שם בלימודים לתואר דוקטור, אך לא סיימה את התואר. בסתיו 1994 שהתה ב בווינה, ובאביב 1995 למדה באוניברסיטת הרווארד.
עם סיום לימודיה עבדה בשנים 1996–1998 כיועצת פוליטית לראש ממשלת שוודיה, יירן פרסון. בשנים 1998–2004 הייתה מנהלת התכנון במשרד ראש הממשלה. בשנים 2004–2006 הייתה ב. בשנים 2007–2009 הייתה יועצת פוליטית לראש האופוזיציה, מונה סהלין. היא פרשה מתפקיד זה כאשר מונתה למנהלת , תפקיד שבו שימשה עד 2012. היא התפטרה עם בחירתה כמועמדת של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית לקראת הבחירות לריקסדאג (בית הנבחרים של שוודיה) של שנת 2014.
עם ניצחון מפלגתה בבחירות, אנדשון נבחרה לריקסדאג ומונתה ל בממשלתו של סטפן לוון. היא מונתה שנית למשרה זו לאחר הבחירות של 2018.
בדצמבר 2020 נבחרה לראש הוועדה של קרן המטבע הבין-לאומית (IMFC), לקדנציה של שלוש שנים (היא אישה ראשונה בתפקיד זה)
הקמת הממשלה.