גלי הלם הם אחת הדוגמאות הנפוצות ביותר של זרימת דחיסה. גל הלם מאופיין בקפיצת אי-רציפות בתכונות תרמודינמיות לפני ואחרי הגל. עבור זרימה חד ממדית, גלי הלם יכולים להיווצר כאשר סדרה של גלי התכנסות מתנגשים, או כאשר קרום המפריד בין שני אזורי לחץ שונים הוסר לפתע. זוהי הטכניקה המשמשת לעיתים קרובות כדי לייצר גלי הלם בצינורות הלם (Shock Tubes).
בזרימה דו-ממדית ותלת-ממדית, גלי הלם אלכסוניים יכולים להתרחש כתוצאה משינויים בכיוון הזרימה. דוגמה קלאסית של גלי הלם הן אלו שנוצרים על אף של מטוס הטס במהירות על קולית.
משוואות איזנטרופיות עבור זרימה דחיסה.
המשוואות האיזנטרופיות מתארות את היחס בין הפרמטרים של זרימה איזנטרופית לאורך קו זרם, כתלות במספר המאך (M). כלומר, עבור מספר מאך נתון ניתן למצוא את הפרמטרים כגון צפיפות, טמפרטורה, לחץ ומהירות הקול, כתלות בערך הסטגנציה שלהם- הערך שבו הגז נמצא במנוחה ומהירותו שווה ל-0. כל מה שנותר לעשות כדי לקבל את הפרמטרים זה למצוא את הערך של הזורם במצב של מנוחה, ולחלץ את הפרמטרים מהמשוואות האיזנטרופיות.
זרימה דחיסה איזנטרופית (בעלת אנטרופיה קבועה, S=const) מאופיינת על ידי המשוואות הבאות:
טמפרטורה: formula_1
מהירות הקול בחתך: formula_2
צפיפות בחתך: formula_3
לחץ בחתך: formula_4
זרימה דו־ממדית.
למרות שניתן לבצע ישירות אנליזה אנליטית עבור זרימה חד־ממדית, זאת רק מקרה פרטי של זרימה דו־ממדית. מכאן נובע כי אחת התופעות המאפינות של זרימה חד־ממדית, גל הלם ניצב, הוא גם רק מקרה פרטי השייך לקבוצה גדולה יותר של גלי הלם משופעים. גלי הלם משופעים הם הרבה יותר נפוצים ביישומים כגון: עיצוב אף של מטוסים, חפצים בטיסה על־קולית, וברמה בסיסית יותר נחירים ודיפיוזרים על־קוליים. בהתאם לתנאי הזרימה, גל הלם משופע יהיה מחובר או מופרד מהזרימה בצורה של גל הלם ניצב- BOW SHOCK.
גלי הלם משופעים.
גלי הלם משופעים דומים לגלי הלם ניצבים, אבל הם מתרחשים בזוויות קטנות מ -90 מעלות עם כיוון הזרימה. כאשר הפרעה לזרימה מופיע בזווית שונה מאפסת (δ), הזרימה חייבת להגיב לתנאי השפה משתנים. לכן גל הלם משופע נוצר, וכתוצאה מכך משנה את כיוון הזרימה.
דיאגרמה פולרית של גל הלם.
עוצמת גלי ההלם המשופעים תלויה ברמת סטיית הזרימה δ. גלי הלם חזקים מאופיינים בסטייה מכיוון הזרימה המקורי ואובדן אנטרופיה גדולה יותר על פני גל ההלם מפני גלי הלם חלשים. על מנת להגיע לתובנה מהירה לגדלים אלו, ניתן להשתמש בדיאגרמה פולרית של הלם. עם הטמפרטורה הסטטית אחרי גל הלם, *T, ידוע אזי מהירות הקול אחרי הגל מוגדרת:
formula_15
כאשר R קבוע הגזים ו-formula_16  הוא יחס החום סגולי.
שדה הזרימה דו־ממדי ולכן ניתן לחלק את מספרי המאך לקואורדינטאות קרטזיות:
formula_17
formula_18
כאשר formula_19 ו- formula_20 הם הקואורדינטות בכיוון x ו-y של מהירות הזורם בהתאמה. כאשר מספר המאך לפני גל ההלם נתונה ניתן לחלץ מספר פרמטרים. עבור δmax הזרימה עוברת מגל הלם משופע חזק לחלש. ועבור  δ = 0° נוצר גל הלם ניצב.
שיקוף של גל הלם משפוע.
כתוצאה מכיוון של גל ההלם, לאחר שגל הלם משופע נוצר, הוא יכול לקיים אינטראקציה עם גבול בשלושה באופנים שונים, הסבר של שני אופנים מוצג למטה.
גבול אחיד.
זרימה נכנסת במקביל לגבול אחיד ומוסטת ב- זווית δ על ידי הפרעה. גל ההלם משתקף מהגבול האחיד, והזרימה מוסטת שנית בזווית  כדי שוב לזרום במקביל לגבול. חשוב לציין כי כל גל הלם עוקב מתחלש וזווית הגל גדלה.
שיקוף אסימטרי.
שיקוף אסימטרי הוא כמה המקרה המוצג לעיל רק שהפעם  הרבה יותר גדול מזווית הסטייה המקסימלית. כתוצאה מכך גל הלם מנותק נוצר והשתקפות הרבה יותר מורכבת מתרחשת.
מניפות מתפשטות.
עד לשלב זה, תופעות הזרימה שהוזכרו הם גלי הלם, אשר מאטים את הזרימה ומגדילים את האנטרופיה שלה. ניתן להאיץ זרימה על־קולית על ידי מה שמכונה מניפה פרנדט-מאייר מתפשטת על שם לודוויג פרנדט ותיאדור מאייר. אופן ההתפשטות מוצג באיור משמאל.
מניפות פרנדט-מאייר.
ניתן לבטא מניפות פרנדט-מאייר כמניפות מתפשטות ומתכנסות ויכולים גם לחצות שכבות גבול אשר גם כן גורם לשינויים בשדה הזרימה. כאשר גל הלם פוגעת בגוף קשיח הוא המניפה הנוצרת או כהלם שמתכנס או כמניפה שמתפשטת בניגוד לסוג גל ההלם שפגע.
בניגוד לזרימת בא נתקלים במכשול קעור ומייצר גל הלם משופע, הזרימה מתרחבת מעבר לפינה קמורה ומהווה מניפה מתפשטת באמצעות סדרה של גלי מאך איזנטרופים. המניפה הנוצרת מורכבת מגלי מאך המתפרשים מזווית מאך ההתחלתית לזווית מאך הסופית. הזורם יכול להתרחב סביב פינה חדה או מעוגלת במידה שווה, והגידול במספר מאך פורפוציונלי לזווית הקמורה של הקטע (δ).  הפינה המרחיבה שמייצרת את מניפת פרנדט-מאייר יכולה להיות חדה (כפי שמודגם באיור) או מעוגלת. אם זווית המניפה הכולל זהה,
אז גם פתרון זרימת ה- P-M (פרנדט-מאייר) זהה.
מניפת פרנדט-מאייר מתכנסת.
מניפת פרנדט-המאייר מתכנסת היא התופעה ההפוכה למניפת פרנדט-מאייר מתפשטת. אם הזרימה מוסטת בהדרגה דרך מחסום בזווית של δ, מניפה מתכנסת יכולה להיוצר. מניפה זו מהווה סדרה של גלי מאך שבסופו של דבר מתגבשים לגל הלם משופע. מכיוון שהזרימה מוגדרת על ידי אזור איזנטרופי (הזרימה שעוברת דרך מניפה) וכן על ידי אזור לא איזנטרופי (זרימה שעוברת דרך גל הלם משופע), נוצר קו החלקה בין שני אזורי הזרימה.
זרימה בנחיר אדיאבטי מתכנס.
נחיר מתכנס הוא מתקן שככל שמתקדמים לאורכו כך קטן שטח החתך שלו. משתמשים בנחיר מתכנס על מנת להגביר את מהירותו של הזורם על ידי יצירת "מפל-לחץ"- הפרש לחצים בין הכניסה ליציאה מהנחיר שגורם להגברת מהירות הזורם ובכך להגברת הספיקה המסית formula_21.
זרימה דחיסה היא בעלת משמעות חשובה לגבי ההתנהגות של הזורם בנחיר, ומגיבה שונה לשינויים בשטח החתך כאשר הזורם הדחיס נע במהירות על-קולית או תת-קולית. בעוד שזרימה תת-קולית הזורמת דרך צינור מתכנס (הקוטר של הצינור משתנה מרחב יותר לצר יותר עם כיוון הזרימה) חווה עלייה במהירות, זרימה על-קולית דרך צינור זהה תחווה ירידה במהירות.
ערכים קריטיים (M=1).
הערכים הקריטיים מתקבלים עבור מס' מאך השווה ל-1 (M=1), ויסומנו על ידי כוכבית (*) כך לדוגמה הלחץ הקריטי יסומן על ידי formula_22.
זרימה חנוקה.
זרימה חנוקה היא זרימת אשר משויכת לזרימה דחיסה, כאשר הפרמטר שהופך להיות "נחנק" או "מוגבל" הוא קצב זרימת המסה (ספיקה מסית) "formula_27".
כאשר זורם דחיס (לדוגמה: אוויר), הזורם בלחץ ומהירות מסוימים, עובר דרך הגבלה (כמו נחיר אדיאבטי מתכנס או שסתום בצינור) הלחץ אליו הוא עובר קטן ואילו המהירות גדלה. עבור זרימה איזנטרופית אנו יודעים גם כי formula_28 כלומר ניתן לראות שלמהירות הזרימה יש ערך עליון Vmax שאותו לא ניתן לעבור, ובעקבותיו גם יש הגבלה על הספיקה המסית. זרימה חנוקה היא מצב מגביל שמשמעותו שיש "רף עליון" עבור הספיקה המסית, ואפילו אם נמשיך ונגדיל את היחס בין הלחץ לפני הנחיר formula_14 לעומת הלחץ מחוץ לנחיר formula_30, עדיין הספיקה המסית לא תשתנה.
יש להבדיל בין 2 מקרים:
משוואות אקוסטיות.
המשוואות האקוסטיות מתארות את הקשרים המתמטיים הקיימים עקב הפרעות בזרימה דחיסה.
במצב של בוכנה שנעה קדימה, ניתן לראות איך ההפרעות הנוצרות בזרימה כתוצאה מתנועת הבוכנה משפיעות על הצפיפות והלחץ בחומר הדחיס.
הנחות.
formula_35
אזור האגמים
אזור האגמים (באנגלית: Lake District) המוכר גם בתור האגמים (The Lakes) הוא פארק לאומי ואזור בצפון-מערב אנגליה. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2017.
בהגדרתו הרחבה אזור האגמים נמצא בפינה הצפון-מערבית של אנגליה מתחת לגבול עם סקוטלנד בשטח דמוי בליטה היוצאת מחופה המערבי של אנגליה, בין פתח נהר העדן והעיר קרלייל מצפון ופתח נהר קנט מדרום. הפופולריות של אזור זה עלתה באופן ניכר במהלך המאה ה-19 עם התגברות רוח הטיולים, התנועה הרומנטית וקבוצת "משוררי האגמים" המזוהה עם תנועה זו, שוויליאם וורדסוורת' הוא כנראה החבר הכי מוכר בה.
באופן היסטורי מזוהה אזור האגמים עם המחוזות לנקשייר, וסטמורלנד וקאמברלנד, אך החל מהסידור מחדש של מחוזות בריטניה ב-1996, כל שטחי האזור והפארק נמצאים במחוז קאמבריה האחראי גם על ניהולם.
הפארק הלאומי אזור האגמים.
הפארק הוכרז ב-9 במאי 1951 והיה לפארק השני להיווסד בבריטניה (כחודש לאחר ההכרזה על אזור הפסגות). הפארק נוסד על בסיס אזור האגמים וכלל את רוב חלקי אזור זה, מלבד שלושת חצאי האיים מדרום לו ואזור קֶנדַל המזוהה גם הוא עם האזור. הפארק מתפרש על שטח של 2,292 קילומטרים רבועים ונחשב לבעל נפח המבקרים הרב ביותר מבין הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת עם 15.8 מיליון מבקרים בשנה ו-23.1 מיליון ביקורים יומיים.
הוא שמר על גבולותיו המקוריים עד שנת 2016 אז הורחב ב-3% לכיוון הפארק הלאומי יורקשייר דיילס כדי לשלב אזורים כמו אדמה בעלת ערך נוף גבוה בעמק לונה.
בדומה לפארקים אחרים בבריטניה, אך בשונה מהנהוג ברוב העולם, רוב שטחי אזור האגמים הם בבעלות פרטית כאשר רק כרבע מהשטח הכולל נמצא בבעלות אגודת השימור הלאומית (National Trust). רוב השמורה מורכבת מאזורים הרריים לצד מספר אגמים, נהרות ואזורים כפריים.