המלחמה זכתה לתיאור מדוקדק פרי עטו של קיסר עצמו בספרו "מלחמת גאליה", שנחשב ליצירת מופת ספרותית עוד בעת העתיקה. בנוסף, שרדו מקורות עתיקים נוספים מהתקופה. הניצחון במלחמה נחגג ברומא לאחר ניצחונו של קיסר במלחמת האזרחים כמה שנים לאחר מכן.
מלבד ספרו של קיסר, הונצחה המלחמה בפסלים דוגמת הפסל המוצג משמאל שהוזמן על ידי קיסר עצמו. המלחמה הונצחה גם במטבעות, כפי שניתן לראות במטבע המציג את ראשו של גאלי שבוי ומרכבה בריטונית. פסל ללא ראש של חייל גאלי מאביניון שבצרפת. לאחר מותו של יוליוס קיסר, הקים אוגוסטוס את שער הניצחון של אורנז', שהוקדש לחיילים ששירתו במלחמה זו. פסלון מהמאה ה-2 לספירה המציג גאלי הרוג נמצא בחפירות באלסיה.
ימי הביניים והרנסאנס.
לאחר נפילת האימפריה הרומית, הוזכרה מלחמת גאליה בספרות ובאמנות הרנסאנס. בצרפת הוצא לאור התרגום הצרפתי של הספר מלחמת גאליה מאת הבישוף פרנסואה דמולן דה רושפור (François Desmoulins de Rochefort) הידוע יותר בשמו המקוצר דמולן (Desmoulins) שהיה מורהו לשפה הלטינית של פרנסואה הראשון. הספר ערוך בצורת דיאלוגים בין מלך צרפת ליוליוס קיסר. בספר משולבים ציורים רבים ושתי מפות.
במאה ה-15, אראס הייתה אחד המרכזים החשובים ליצירת שטיחי קיר. שטיחי קיר המציגים את כיבוש גאליה נפלו בידי השווייצרים לאחר שניצחו את שארל הראשון, דוכס בורגונדיה בקרב גרנסון (1476) ובקרב מוראט (1476). כיום שטיחי קיר אלה מוצגים במוזיאון ההיסטורי של ברן. סגנון שטיחי הקיר מיוחס לסגנון טורנה הפלמי.
האמן ההולנדי יוסטוס ואן אחמונט (Justus van Egmont), הידוע בשטיחי הקיר שלו, יצר שטיח קיר גדול בשנת 1680 המתרכז בפגישה בין יוליוס קיסר לקלאופטרה ומציג ברקע את אירועי מלחמת גאליה. שטיח הקיר מוצג כיום במכון האמנות של שיקגו.
המלחמה זכתה להתייחסות של אמני הרנסאנס האיטלקי דוגמת הצייר הנודע אנדראה מנטניה, שצייר ציור הידוע בשם הטריומפים של קיסר.
גם אפולוניה די ג'ובאני (Apollonio di Giovanni), אמן מפירנצה מהמאה ה-15, צייר ציור המציג קרב בין פרשים רומאים לפרשים גאלים, כמקובל בתקופתו, כל הצדדים מוצגים עם כלי הנשק המקובלים בתקופת הרנסאנס.
העת החדשה.
תנופה גדולה באזכורי המלחמה בתרבות חלה באמצע המאה ה-19 ובמיוחד בתקופתו של נפוליון השלישי, אשר חיבב את תולדות התקופה והורה על חפירות ארכאולוגיות מקיפות בשנות ה-60 של המאה ה-19 בגבעה הסמוכה לאָליז-סַנט-רֶן, האתר המשוער של אלסיה בתקופתו (חפירות שנערכו במקום במאה ה-19 ובמאה ה-20 איששו את הטענה שהקרב נערך בגבעה זו). מאז משמשת המלחמה רקע לספרים, סרטים וסדרות רבים. דמותם של לוחמים גאלים רבים הונצחה בספרים, פסלים וציורים. מורשתה של המלחמה ניכרת גם במאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. ספרים עלילתיים רבים נכתבו אודות המלחמה, לדוגמה ספרה של קולין מקאלוג, "קיסר" (לא תורגם לעברית). המלחמה הוקרנה גם על המסך ושימשה השראה לסדרת "רומא" וסרטים רבים, רובם בצרפתית ואיטלקית. להקת פולק מטאל קלטי שווייצרית Eluveitie הקדישה את אלבומה Helvetios לנקודת המבט ההלווטית על המלחמה. סדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס" מבוססת על אירועי המלחמה, כאשר העלילה נסובה בעיקר סביב השנה האחרונה למעשי האיבה - 50 לפנה"ס.
למורשת המלחמה ישנו גם היבט פטריוטי-לאומי בקרב העמים היושבים בארצות גאליה ההיסטורית, ולכן זכו גם דמויותיהם של יריביו העיקריים של קיסר: ורקינגטוריקס הגאלי, קסיוולאונוס הבריטוני ואמביוריקס הבלגי, לחשיפה אמנותית וספרותית רבה. כך, בצרפת מדגישים את חלקו של ורקינגטוריקס, שהפך לסמל הלאומיות הצרפתית והונצח ביצירות רבות. אף שלצרפתים המודרניים אין קשר ישיר ל"אבותיהם" הגאלים, אלא הם ברובם צאצאי הפרנקים. בבלגיה היה גורלו של אמביוריקס דומה, הוא הונצח ברחבי בלגיה ופסל לזכרו עומד בטונגרן. בבריטניה זכה קסיוולאונוס, ששימש השראה לאגדות בריטיות וולשיות בימי הביניים, לעדנה. הם מוכרים בארצותיהם ושמם מופיע באופן תדיר בשמות של בתי עסק שונים.
המלחמה שימשה גם השראה ליצירתם של משחקי מחשב רבים דוגמת חבילת ההרחבה ל- .
ג'סיקה ג'ונס
ג'סיקה ג'ונס (באנגלית: Jessica Jones) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Alias #1" מנובמבר 2001 ונוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר מייקל גיידוס.
בנעוריה, ג'סיקה קמפבל נכחה כאשר פיטר פארקר ננשך על ידי עכביש רדיואקטיבי שהעניק לו את כוחותיו. ג'סיקה הייתה מאוהבת בפיטר והתכוונה להתוודות על אהבתה אליו, אך דעתו הוסחה בעקבות נשיכת העכביש. כמו כן, התאהבה בג'וני סטורם, שהיה ידוע בתור הלפיד האנושי וכמו שאר חברי ארבעת המופלאים הפך לסלבריטאי. בהמשך, היא ובני משפחתה היו מעורבים בתאונת דרכים עם שיירה צבאית שהובילה כימיקלים. משפחתה נהרגה, וג'סיקה הייתה שרויה בתרדמת והועברה לחזקתה של משפחת ג'ונס. לאחר מספר חודשים בהם שהתה בבית החולים בתרדמת, התעוררה משיחרור האנרגיות הקוסמיות עם בואו הראשון של גלקטוס לכדור הארץ.
ג'סיקה גילתה שחשיפתה לכימיקלים העניקה לה כוחות על-אנושיים, חסינות מוגבלת ויכולת תעופה. בני הזוג ג'ונס רשמו אותה ללימודים בתיכון מידטאון, שם היא למדה יחד עם פלאש תומפסון ופארקר. זה האחרון מצא בה נפש תאומה, משום ששניהם איבדו בני משפחה בנסיבות טרגיות, אך ג'סיקה טעתה לחשוב שתשומת הלב שלו מקורה ברחמים. היא קיבלה השראה להשתמש בכוחותיה לעשיית טוב לאחר שצפתה בקרב בין ספיידרמן לסאנדמן בין כותלי כיתתה. במהלך הקריירה שלה כגיבורת-על, היא נטלה את הזהויות ג'ול, האבירה ופאוור וומן.
ג'סיקה פתחה סוכנות חקירות לאחר שויתרה על הקריירה שלה כגיבורת-על, והחלה במערכת יחסים עם לוק קייג'. בהמשך גם הצטרפה למערכת העיתון "הדיילי ביוגל" כיועצת ומתווכת לענייני גיבורי-על. היא הותקפה בידי הגובלין הירוק לאחר שמערכת העיתון דיווחה כי הוא למעשה התעשיין נורמן אוסבורן. היא התפטרה מעבודתה לאחר שג'יי ג'ונה ג'יימסון, עורך העיתון, השמיץ את האוונג'רס החדשים. היא נישאה ללוק קייג' ונולדה להם בת בשם דניאל. בתקופת מלחמת האזרחים של מארוול על חוק רישום העל-אנושיים, היא ובעלה היו ממתנגדי החוק. בתקופה שלאחר עידן הגיבורים, ג'סיקה המשיכה בקריירה שלה כלוחמת פשע כג'ול והצטרפה לאוונג'רס החדשים, אך בשל דאגה לבתה התינוקת ולאיומים עליה מצד אויבים רבים, היא פרשה מהקבוצה.
סדרת טלוויזיה על דמותה של ג'סיקה ג'ונס עלתה בנטפליקס בנובמבר 2015, בכיכובה של השחקנית קריסטין ריטר. זו הסדרה השנייה מתוך ארבע של אולפני מארוול המבוססות על דמויות מהקומיקס. קדמה לה דרדוויל, ואחריה עלו סדרות על דמויותיהם של לוק קייג' ואיירון פיסט. בנוסף, מיני סדרה על קבוצת הדפנדרס, בהשתתפות ארבע הדמויות יחד.
קובי מיימון
ידידה כלפון סטילמן
ידידה כלפון סטילמן (Yedida Kalfon Stillman; 8 באפריל 1946 - 21 בפברואר 1998) הייתה פרופסור למדעי היהדות ולימודי המזרח התיכון וחוקרת בעלת שם עולמי לתרבות החומרית המוסלמית והיהודית של המזרח התיכון וצפון אפריקה.
קורות חייה.
ידידה כלפון נולדה במלאח של פאס במרוקו ב-8 באפריל 1946. בגיל 5 עלתה לישראל עם משפחתה וגרה שנתיים במעברה. היא גדלה מרבית ילדותה בבית צפוף בשכונת הקטמונים בירושלים, ובעזרת ההיכרות הקרובה עם עולים מזרחים מארצות שונות למדה את הדיאלקטים היהודיים השונים של השפה הערבית, מה שתרם רבות בהמשך חייה למחקריה. בצעירותה נתקלה במצוקות העולים ובאפליה עדתית, מה שהניע אותה ברבות הימים להיות פעילה בארגונים כגון "הקרן הספרדית הבינלאומית לחינוך", אגודת "גישור פערים" ואגודת "ביחד" בעבודה לתיקון פערים חברתיים ובין-עדתיים.
למדה בבית ספר אליאנס בירושלים, וכבר בבית הספר התיכון גילתה עניין בתרבות החומרית של המזרח התיכון וצפון אפריקה. לאחר השלמת התיכון התחילה תואר ראשון בלימודי פולקלור באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיה שימשה כעוזרת מחקר של פרופ' דב נוי, מגדולי חוקרי הפולקלור בארץ, ועסקה בהקלטות של סיפורים ושירים מעולים חדשים עבור הארכיון הישראלי לפולקלור. בנוסף קיבלה משרה כחוקרת במחלקת האתנוגרפיה של מוזיאון ישראל. בשנת 1967 נישאה לפרופ' נורמן (נועם) סטילמן, חוקר ידוע לתולדות יהדות ארצות האסלאם, ומי שהיה החוקר השותף עם ידידה ברבים ממחקריה. היא נסעה אחריו לארצות הברית והמשיכה את לימודיה באוניברסיטת פנסילבניה. בהדרכתו של פרופ' שלמה דב גויטיין, גדול חוקרי גניזת קהיר, השלימה דוקטורט בלימודי המזרח התיכון. נושא הדיסרטציה שלה היה מנהגי לבושן של נשים במצרים של ימי הביניים לאור מסמכי הגניזה הקהירית.
בתחילת שנות ה-70 נסעה למסעות מחקר במצרים ומרוקו, על אף הסיכון שהיה כרוך בכך לבעלת אזרחות ישראלית. בשנת 1972 נשלחה לירדן בשליחות המוזיאון הבינלאומי לפולקלור לשם רכישת פריטים לאוסף על תרבות חומרית פלסטינית. על בסיס המחקרים שערכה בנושא זה פרסמה בשנת 1979 את ספרה הראשון, "לבוש ותכשיטים פלסטיניים" ("Palestinian Costume and Jewelry").