בשנת 2003 ייסד תומאס המפסון את "קרן המפסון" שמטרתה לקדם את השיר האמנותי באמריקה. הקרן תומכת בחקר התחום ובאמנים צעירים באמצעות מיזמי מחקר, סימפוזיונים, כיתות אמן, הופעות בכורה והרצאות קדם-קונצרטים.
כל מה שנוצץ
כל מה שנוצץ (באנגלית: Glitter) הוא שם הסרט של הזמרת האמריקאית מריה קארי, אשר יצא לאקרנים בשנת 2001.
רקע כללי.
מאז שנת 1998 קארי תכננה להוציא לאור את הפרויקט שעליו עבדה והוא סרט בכיכובה שיתאר את קורותיה של זמרת מתחילה אשר פורצת אל תעשיית המוזיקה למרות כל הקשיים שמלווים בכך. בשנה זו, היא כתבה שירים לפסקול הסרט ועבדה עליו, אך השירים עברו בשל לחץ מחברת התקליטים ל- "Rainbow". בשנת 1999 העבודה על הסרט נדחתה שנית, ולכן יצא אוסף הסינגלים שלה – "Number 1's". רק בשנת 2000 העבודה הסופית על הסרט החלה, כאשר במקביל אליו קארי הצטלמה לעוד סרט נוסף – "Wise Girls".
בסופו של דבר, לאחר עבודה מרובה לאורך כל שנת 2000, הסרט וכמו כן גם הפסקול שלו היו מוכנים ליציאה בחודש ספטמבר 2001. תחילה יצא כקידום הסינגל המוביל מהפסקול, "Loverboy". ב־11 בספטמבר יצא הפסקול ועשרה ימים לאחר מכן הסרט עצמו. עוד מיציאתו, לנוכח האזכורים התקשורתיים של קארי שלוו בביקורות שליליות כלפיה וכמו כן בעקבות התקופה שבה התרחשו פיגועי 11 בספטמבר, הסרט וכמו כן גם הפסקול סבלו מביקורות קשות מצד המבקרים שהתייחסו לאיכויות המשחק של קארי ולעלילה שלטענתם הייתה לא מספיק מפותחת. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרסים ב-5 קטגוריות בטקס פרסי ראזי המחולקים לסרטים הגרועים ביותר. קארי זכתה בתואר "השחקנית הגרועה ביותר" על משחקה.
קארי עצמה הגיבה על הסרט בדיעבד, ואמרה שהוא יכול היה להיות יותר טוב, אלמלא "לא היה סוטה מהרעיון המקורי שלו".
התייחסותה של קארי לכישלון הסרט.
בראיון שנתנה, קארי התייחסה לכישלון הסרט ולאותה תקופה באומרה:
עלילה.
רקע.
הסרט מבוסס באופן חופשי על חיה של קארי ומתרכז סביב תקופת שנות ה-80 וחיי הלילה במועדונים וכמו כן מציג את פריחת ז'אנר הדאנס.
בילי פרנק היא בת לאם ממוצא אפרו-אמריקאי שעובדת כזמרת ג'אז ומכורה לסמים ואלכוהול ואב לבן עור שעזב את האם והבת ומביא להן מדי פעם כספים. מילדותה, בילי נהגה לצפות באימה שרה במועדונים ואף הופיעה איתה. בלילה אחד, לאחר שהן חוזרות מהופעה, ביתן עולה באש והן נותרות חסרות כל. בילי נשלחת לפנימייה שם היא פוגשת את לואיס ורוקסן, שלימים יהפכו לחברותיה הטובות ביותר והמלוות שלה.
הסרט עובר לאחר מכן כמה שנים קדימה, בהן בילי וחברותיה משמשות כקול של זמרת לא מוכשרת בשם סילק. בתום הופעה במועדון, ניגש אל סילק די.ג'יי מצליח בשם דייס שמופתע מכישרונה, וזאת מחמיאה לעצמה למורת רוחה של בילי שביצעה במקור את השירים. בתור מחאה, היא יוצאת מהחדר זועמת ושרה את השירים, מפתיעה את סילק בכך שהיא הזמרת האמיתית. בתום שיחה ביניהם, הוא מחליט לנהל אותה מוזיקלית אולם מה שמפריע לו הוא טימוטי, המפיק שאליו התחייבה בילי עם חברותיה, שדורש ממנו סכום עתק בשביל לשחרר אותה מהחוזה.
למרות דרישותיו של טימוטי, דייס אינו נכנע אליהן ומחליט לעבוד עם בילי באופן עצמאי ולהקליט איתה שירים. בין השניים פוצח במקביל רומן. השירים שדייס הפיק לבילי זוכים להצלחה רבה במועדונים והיא מוחתמת בחברת תקליטים, שמנסה למנוע מדייס התערבות בתהליך העבודה למורת רוחו. כמו כן, דייס עוזרת לבילי בפגישות עם משרד הרווחה בו היא מבררת פרטים בנוגע לאימה, אך ללא הועיל.
בתום מסיבה של בכירים בעולם המוזיקה, בה בילי פוגשת את רפאל, זמר מצליח שמעוניין לשתף איתה פעולה מוזיקלית אך גם מעוניין בקשר אישי איתה, דייס רב עם בילי בדרכם חזרה. חברותיה, לואיז ורוקסן, שמנסות להגן עליה זוכות להתקפה מצידו של דייס ונזרקות מהרכב, ובילי אינה מצטרפת אליהן ובכך מתנתק הקשר שלה איתן. למרות התנהגותו של דייס, בילי בסופו של דבר מקלידה את הדואט עם רפאל שהופך ללהיט.
כאשר בילי מגיעה לביתו של דייס, היא פוגשת את טימוטי שמאיים על חייה במידה והוא לא ישלם לו את הסכום שנקבע. בילי שמספרת את זה לדייס, אינה יודעת כי הוא הולך להכות אותו. בילי שבאותה זמן הייתה אמורה להופיע בתוכנית אירוח כדי לקדם את הסינגל שלה, שומעת בחדשות לפני כן על התקרית ומגיעה לתחנת המשטרה בה דייס משוחרר בערבות. בתום אותו פרק זמן, היא נפרדת ממנו.
בילי ממשיכה בחייה ומשלימה עם חברותיה, אך הגעגועים אינם מניחים לה. היא כותבת את השיר "Never Too Far", בדירתה כאשר במקביל, דייס המתגעגע מחבר לחן שנקרא "לחן לבילי". ימים אחדים לפני מופע הבכורה שלה, בילי מגיעה לדירתו ומוצאת את הלחן ומחברת לו את המילים שהיא כתבה, בעודה משאירה נשיקה על התווים, שאותם מוצא דייס. כאשר הוא יוצא מחוץ לביתו לחפש אותה, הוא נרצח על ידי טימוטי ביריית אקדח.
לפני מופע הבכורה שלה, בילי שמגיעה להיכל, שומעת את הבשורות הרעות ועולה לבמה בלית ברירה בוכייה. היא אומרת לקהל "לעולם אל תיקחו אנשים כמובן מאליו" ושרה את השיר שאותו הלחין עבורה דייס. בסוף הסרט, היא שבה לבית של אימה, שבינתיים השתקמה, לאחר שנודע לה שדייס הצליח לאתר עבורה פרטים בנוגע אליה. היא מחבקת את אימה ושתיהן בוכות.
ג'וזף ברודסקי
איל-הון
איל הון
ברודסקי
ברודְסקי (ברוסית: Бродский; באוקראינית: Бродський; באנגלית: Brodsky) הוא שם משפחה יהודי, רוסי ואוקראיני.
איואניס אמנטידיס
פיליפ קלודל
פיליפ קלודל (בצרפתית: Philippe Claudel; נולד ב-2 בפברואר 1962) הוא סופר ובמאי קולנוע צרפתי. במקביל ליצירתו, משמש קלודל כמרצה לספרות באוניברסיטת ננסי בצרפת.
ביוגרפיה.
פיליפ קלודל נולד וגדל במחוז לורן. לאחר שלמד בננסי, שירת קלודל במשך 11 שנים כמורה לספרות בבתי סוהר. הקשר עם האסירים שימש לו השראה לסיפורים קצרים, רומנים ותסריטים.
ספרו הידוע ביותר של קלודל הוא "הנפשות האפורות", שזכה במספר פרסים בצרפת ובשוודיה ותורגם לשפות רבות, בהן עברית. הספר השיב לתודעה הספרותית את המתיחות הצרפתית-גרמנית של מלחמת העולם הראשונה.
ב-2008 ביים את הסרט הצרפתי "לאהוב אותך מאז" (Il y a longtemps que je t'aime).
קלודל נסע פעמים רבות לאינדונזיה, ופגישותיו באי סולאווסי עם בני שבט הטוראג'ה, שימשו להשראה לספרו "העץ של בני טורג'ה".
אפר וולקני
ראובן בראינין
פיקטוגרמה
נשמה יתירה
Sababadc
פור
פוּר (בשפת הפור: פֿוּרַא; בערבית: فور) הם עם היושב בדרום-מערב סודאן, בעיקר בחבל דארפור, שבו הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר.
פרנסתם העיקרית של בני השבט היא ברעיית צאן ובחקלאות, בעיקר בגידול דוחן.
חברתם היא חברה מסורתית, הנשלטת בידי זקני הכפר, ואשר משתייכת לדת האסלאם, בעקבות כיבושו של האזור בידי אימפריית קאנם בימי הביניים. בני הפור דוברים את שפת הפור, שפה נילו-סהרית, ובשנות האלפיים, יש בהם הדוברים גם ערבית.
השם "דארפור" פירושו "ביתם של הפור"; בני השבט היו מייסדיה של סולטנות דארפור ההיסטורית, ששלטה בחבל עד שנת 1916. גם מושלי החבל הנודעים ביותר מאז הם מבני פור.
עבד אל-ואחד מוחמד נוּר (בערבית: عبد الواحد محمد نور), מבני פור, הוא שייסד בשנת 1992 את תנועת המורדים 'התנועה והצבא לשחרור סודאן' (SLA).
אזור מחייתם המקורי של בני פור הוא האזור ההררי שבין ג'בל סי וג'בל מארה; ואולם כיום, בעקבות הסכסוך בדארפור, מתגוררים רובם באזורים התחתיים שממערב ומדרום-מערב, בסביבות . חלק אחר של בני פור מתגוררים בצ'אד, ממערב לסודאן. רבים מבני הצ'אד כיום הם פליטים, המתגוררים במחנות פליטים או בארצות הסמוכות לסודאן, כמצרים וכן בישראל (בעיקר באילת) ישנם פליטים בני פור.
אורח חייהם ופרנסתם של בני פור הובילו לסכסוך ביניהם לבין שבטי הבדואי הנוודים בגארה (מספרם עולה על בני פור ביחס של 2:1), הרועים את צאנם באזור, בנוגע לגישה למים ולשטחי מרעה, בפרט באזור ג'בל מארה שבמרכז דארפור, שבהריו מצויה הקרקע החקלאית הפורייה ביותר. סכסוך זה הוליד מתיחות אתנית רבת שנים באזור, שהתפרצה לבסוף ברצח העם בדארפור שהחל בשנת 2003 ונמשך עד לימינו.
וויו נובו
סלובקיה במשחקים האולימפיים
סלובקיה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לילהאמר (1994) ובמשחקי הקיץ מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). בין 1918 ל-1993 הייתה סלובקיה חלק מצ'כוסלובקיה, והספורטאים הסלובקים התחרו במסגרת המשלחת הצ'כוסלובקית.
בחמש האולימפיאדות בהן השתתפה, צברו הספורטאים הסלובקים 32 מדליות, בהן עשר מדליות זהב. חותרי הקאנו והקיאק הסלובקים זכו ב-20 מתוך המדליות, בהן 8 מדליות זהב. במשחקי החורף זכו הסלובקים ב-10 מדליות, בשש מתוכן זכתה הביאתלטית אנסטסיה קוזמינה.
היסטוריה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכו הסלובקים במדליה אחת מכל סוג. חותר הקאנו מיכל מרטיקן בן ה-17 זכה במדליית זהב בסלאלום, עמיתו סלאבומיר קנייזוביצקי זכה במדליית כסף במקצה ל-500 מטר, והקלע יוזף גנצי זכה במדליית ארד בירי בשכיבה. באולימפיאדת סידני (2000) עלה מספר המדליות ל-5. חותרי הקאנו התאומים פוול ופטר הוכשורנר זכו במדליית זהב בסלאלום, מרטיקן הסתפק הפעם במדליית כסף, ויוראי מינצ'יק זכה במדליית ארד בסלאלום. השחיינית מרטינה מורבצובה זכתה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-100 מטר פרפר ול-200 מטר חופשי.