בשנת 1982 סיים עבאס את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה בברית המועצות באוניברסיטה ע"ש פטריס לומומבה. עבודת הדוקטורט שלו הוגשה בשפה הרוסית תחת הכותרת "הקשרים בין הנאציזם לציונות בין השנים 1933 - 1945". העבודה הייתה בסיס לספר שכתב בערבית בשם "". עבאס טען בספר שהתנועה הציונית שיתפה פעולה עם הנאצים בהשמדת העם היהודי, תמורת חתימת הסכם ההעברה בין גרמניה הנאצית לסוכנות היהודית, שבמסגרתו הותרה העברת רכוש של עשרות אלפי יהודים מגרמניה לארץ ישראל. בין השאר הסתמך עבאס על עבודותיו של ההיסטוריון ראול הילברג, אשר האשים את היודנראטים וגורמים נוספים בחברה היהודית בשיתוף פעולה עם הנאצים.
בהקדמה לספר האשים את התנועה הציונית בניפוח מספר הנרצחים וחומרת השואה. ובין השאר כתב (על פי תרגום וציטוטים שהובאו על ידי מכון ממרי):
דברים אלו הביאו להאשמת עבאס בהכחשת השואה, על ידי ארגונים יהודיים וישראליים. בספר שכתב אלן דרשוביץ עם עמיתים נטען שספרו של עבאס צוטט רבות בעולם הערבי על ידי מכחישי שואה ובמהלך השנים עבאס סירב לחזור בו מהטענות שהעלה בספרו.
מאז שעלתה הכוונה למנותו לראש הממשלה הפלסטינית הכחיש עבאס מספר פעמים את הטענות כי הוא מכחיש שואה וגינה את השואה ואת סבלו של העם היהודי, אולם הוא לא חזר בו מהדברים שכתב בספרו. בריאיון לעיתון "הארץ" ממאי 2003 הסתייג עבאס מתיוגו כ"מכחיש שואה":
ביוני 2010 שוחח עבאס עם מנהיגי יהדות ארצות הברית, וענה לשאלותיהם בנושא תהליך השלום ועמדותיו המדיניות. בין היתר ביקש להבהיר לנוכחים כי חרף הטענות הישראליות שלפיהן הקדיש את עבודת הדוקטורט שלו להכשרת טענות של מכחישי שואה, הוא מכיר בשואת יהודי אירופה ואף שלח נציגים פלסטינים לייצג את הרשות בטקסים רשמיים בפולין וברוסיה, בניסיון להשריש את ההכרה בשואה בקרב הציבור הפלסטיני. גם בפברואר 2014, במפגש עם סטודנטים ישראלים, אמר שהוא כתב בספרו שמיליוני יהודים נהרגו בשואה.
מאידך, בינואר 2013, בריאיון לערוץ לבנוני, חזר עבאס על תזת הדוקטורט שלו, ולפיה ההנהגה הציונית עודדה את הנאצים לבצע את השואה, כדי לקבל את "אדמת פלסטין". באפריל 2014 סוכנות הידיעות הפלסטינית וואפא ציטטה מדבריו על יום הזיכרון לשואה ולגבורה. בין היתר אמר: "מה שאירע ליהודים בשואה הוא הפשע הנתעב ביותר שידעה האנושות בעת החדשה".
במאי 2018 נאם אבו מאזן בפני המועצה הלאומית הפלסטינית וטען כי השואה אינה תוצאה של אנטישמיות אלא של "ההתנהגות החברתית" של היהודים, משום שעסקו בבנקאות והלוואת כספים. הוא תמך בתאוריה שלפיה יהודי אשכנז הם צאצאי הטורקים ועל כן אין להם כל קשר לארץ ישראל. הנאום ספג גינויים חריפים בישראל ובעולם, כולל גינויים רשמיים מצד ארצות הברית, האיחוד האירופי וכן מצד כלי תקשורת בולטים, והוגדר על ידי רבים כאנטישמיות. חמישה ימים לאחר מכן פרסמה לשכתו הודעה שבה נכתב: "אם מי שנפגע מדבריי, במיוחד לבני הדת היהודית, אני מתנצל בפניהם. אני רוצה להבהיר שלא הייתה לי כוונה כזו ואני שב על עמדתי המכבדת כלפי הדת היהודית כמו גם כל דת אחרת".
ב-17 באוגוסט 2022 בנאום שנשא בברלין, סירב אבו מאזן להתנצל על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן והאשים ש. דבריו ספגו גינויים חריפים בישראל ובעולם, והוא הואשם בעיוות השואה ובאנטישמיות. כעבור זמן קצר הודיעה משטרת ברלין על פתיחת חקירה נגד עבאס בחשד להכחשת שואה. עם זאת, הודיעו הרשויות בגרמניה כי הנשיא הפלסטיני יזכה לחסינות בשל אמירת הדברים בעת ביקור דיפלומטי.
יאסר עראפת
בינה מלאכותית
בינה מלאכותית (באנגלית: אינטליגנציה מלאכותית - Artificial intelligence, ובראשי תיבות: AI) היא שם מטאפורי למצב שבו מנסים לדמות את יכולות החשיבה האנושית באמצעים טכנולוגים, למשל, באמצעות למידת מכונה. התחום הוא ענף של מדעי המחשב, העוסק ביכולת לתכנן חומרה או תוכנה ספרתית קרי של מחשבים לפעול באופן המציג יכולות המתחזות חלקית להתנהגותה של הבינה האנושית. הגדרה רחבה יותר לתחום זה ניתנה על ידי מרווין מינסקי: "לגרום למכונה להתנהג בדרך שהייתה נחשבת לאינטליגנטית לו אדם התנהג כך". העוסקים בבינה מלאכותית מבכרים לעיתים הגדרה מצמצמת של מושג זה, כאילו בינה מלאכותית היא "כל מה שאדם יודע לעשות אך עדיין אין אנו יודעים לתכנת אותו". בהתאם להגדרה זו, היכולת לשחק שחמט נחשבה ליכולת שבמסגרת הבינה המלאכותית, עד לשלב שבו הצלחנו לתכנת את המחשב כך שהתחיל לנצח.
המבחן המקובל ביותר לבינה מלאכותית הוטבע בשנת 1950 על ידי אלן טיורינג, וידוע בשם "מבחן טיורינג": מכונה תחשב לתבונית, אם יינתן לאדם, "הבוחן" היושב בחדר סגור, לנהל שיחה באמצעות ממשק מחשב (Console) עם שתי ישויות שנמצאות בחדר השני, כאשר אחת מהן תהיה מכונה והשנייה אנושית, והמשוחח לא יוכל לזהות מי משתי הישויות היא מכונה או אדם מכונה.
תחרויות לא רשמיות, המכונות "תחרות טיורינג", נערכות מדי שנה כאשר המשתתפים מנסים להעמיד תוכנות ל"מבחן טיורינג" ואולם, הבוחנים, בדרך כלל פרופסורים מנוסים, מצליחים לזהות בקלות מי משוחח עמם. נכון לשנת 2014, הצליחה תוכנה ב־33% מהמקרים לדמות שיחה ברמה אינטלקטואלית של נער בן 13 שנים. (מעבר מוצלח של מבחן טיורינג הוגדר על ידי טיורינג, כנראה בבדיחות הדעת, כהצלחה של לפחות 30% מהמקרים).
בינה מלאכותית נחקרת בשתי רמות:
בינה מלאכותית מסווגת לפי ביצועים:
מכיוון שהניסיונות ליצור בינה מלאכותית חזקה נתקלו בקשיים רבים, עיקר ההתפתחות בחקר הבינה המלאכותית, מאז שנות ה־80, הוא בתחום הבינה המלאכותית החלשה.
שפות תכנות אחדות, ובפרט LISP ו־פרולוג נוצרו ככלים לשימושם של חוקרי הבינה המלאכותית.
היסטוריה.
פרה־היסטוריה של הבינה המלאכותית.
בני אדם תמיד תהו על מהות השכל, המחשבה והשפה, ותרו אחר ייצוגים מתאימים לידע שלהם. אריסטו ניסה לענות על השאלות האלה באמצעות הלוגיקה הסילוגיסטית, שנותרת כאחת מאסטרטגיות המפתח של הבינה המלאכותית. מדקדקים מהעת העתיקה ומימי הביניים חקרו מאפיינים עדינים יותר של השפה, שאריסטו לא התייחס אליהם, והמתמטיקאי ברנרד בולצאנו עשה את הניסיון המודרני הראשון למסד את הסמנטיקה ב־1837.
הרעיון של מכונה שתוכל לבצע חישובים לוגיים על ידי פעולות מכניות ולתת פלט של מסקנות על סמך קלט של הנחות ייסוד התחיל להיות נפוץ בשלהי ימי הביניים ותחילת העת החדשה. תכנון המחשבים המודרניים הונע בעיקר על ידי המתמטיקה המורכבת שנדרשה לכוונון נשק באופן מדויק יחד עם מערכות אנלוגיות למשוב שהיוו השראה לרעיון של הקיברנטיקה. הביטוי "בינה מלאכותית" ציין את התחליף בסביבה הדיגיטלית לביטוי "קיברנטיקה" ששימש בסביבה האנלוגית.
התפתחות של תאוריית הבינה המלאכותית.
הרבה מההתמקדות המקורית של מחקר הבינה המלאכותית נובע מגישה ניסויית לפסיכולוגיה, ומדגישה את מה שאפשר לכנות תבונה לשונית (אותה אפשר לראות באופן מובהק במבחן טיורינג).
גישות לבינה מלאכותית שאינן מתמקדות בבינה לשונית כוללות רובוטיקה וגישות של בינה קולקטיבית, המדגישות שינוי פעיל של הסביבה, או קבלת החלטות בקונצנזוס, ומקבלות את השראתן מהביולוגיה או הפוליטיקה כשהן מחפשות מודלים לצורת הארגון של התנהגות "תבונית".
בינה מלאכותית גם שואבת את השראתה ממחקרים על בעלי חיים, בעיקר חרקים, אותם קל יותר לרובוטים לחקות, וכן מבעלי חיים עם קוגניציה מורכבת יותר, כמו קופים, שדומים לבני אדם במובנים רבים אך יש להם יכולות מופחתות לתכנון וקוגניציה. יש מחקרים שטוענים כי קל יותר לחקות בעלי חיים, מכיוון שהם לכאורה פשוטים יותר מבני אדם, אך מודל חישובי מוצלח לבינת בעלי חיים אינו קיים עדיין.
אבני דרך בפיתוח הבינה המלאכותית הן המחקרים "תחשיב לוגי של הרעיונות שמאחורי הפעילות העצבית" (1943), מאת וורן מק'קולוך ו־וולטר פיטס ("A Logical Calculus of the Ideas Immanent in Nervous Activity" (1943), by Warren McCulloch and Walter Pitts), ו"מכונות חישוב ותבונה" (1950), מאת אלן טיורינג ("" (1950), by Alan Turing), וכן "סימביוזת אדם־מחשב" מאת ג'. סי. ר. ליקלידר ("Man-Computer Symbiosis" by J.C.R. Licklider). ראו קיברנטיקה ומבחן טיורינג לדיון נוסף.
מחקר ניסויי בבינה מלאכותית.
הבינה המלאכותית החלה כתחום ניסויי בשנות ה־50, עם חלוצים כמו אלאן ניואל והרברט סימון, שייסדו את מעבדת הבינה המלאכותית הראשונה באוניברסיטת קרנגי מלון, וג'ון מקארתי ומרווין מינסקי, שייסדו את המעבדה ב־MIT ב־1959.
ציון דרך בהתפתחות המחקר בבינה מלאכותית הוא כנס שנערך בשנת 1956 בדרטמות קולג'. בכנס זה השתתפו חלוצי התחום, ובהם מינסקי, מקארתי וסימון (כל אחד מהשלושה זכה מאוחר יותר בפרס טיורינג). במסגרת הכנס טבע מקארתי את המונח "בינה מלאכותית" (Artificial Intelligence - AI).
בעבר היו שני סוגים כלליים של מחקר בינה מלאכותית – ה"מסודרים" וה"בלגניסטים". הגישה ה"מסודרת", ה"קלאסית" או ה"סימבולית", באופן כללי, עוסקת במניפולציה סימבולית של מושגים מופשטים, וזוהי המתודולוגיה שבה משתמשים בדרך כלל במערכות המתקדמות. הגישה המקבילה היא ה"בלגניסטית", או ה"קישורית", שרשתות נוירונים מלאכותיות הן הדוגמה הטובה ביותר שלה, המנסות "לפתח" תבונה על ידי בניית מערכות ושיפור שלהן בעזרת תהליך סטטיסטי כלשהו, במקום לתכנן מראש מערכת שתשלים את המשימה. שתי הגישות הופיעו כבר בתחילת ההיסטוריה של התחום. בשנות ה־60 ובה־70 הגישות הבלגניסטיות לא היו מקובלות, אך העניין בהן עלה שוב בשנות ה־80 כאשר המגבלות של הגישות ה"מסודרות" של אותו הזמן נעשו ברורות. במשך הזמן התברר שלשתי הגישות יש מגבלות חמורות.