כמו כן, טכניקת הפוטומונטז', שימשה אותו בפרויקט האדמו"ר האחרון מראדומסק שעסק בסבו של למל, יוסף אשר זליג גרפינקל וגם בפרויקט "הלב שלי" שעסק באימו של למל, בתיה למל
רמה מסינגר
רָמָה מֶסינגר (3 בספטמבר 1968 – 18 באוגוסט 2015) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מדבבת, קומיקאית וזמרת ישראלית. זוכת שני פרסי התיאטרון הישראלי.
ביוגרפיה.
מסינגר נולדה וגדלה ברמת אפעל (כיום חלק מרמת גן) כאמצעית מבין שלושה ילדים. היא נקראה על שמו של דודה, אחי-אמה, טייס חיל האוויר הישראלי , שנפל בעת מילוי תפקידו כשנה לפני שנולדה.
בנעוריה למדה בתיכון תלמה ילין לאמנויות הבמה. בצה"ל שירתה בלהקת פיקוד דרום לצדם של עינת ארליך, חיה סמיר, ירון כפכפי ועוד. לאחר שחרורה מהצבא למדה בבית הספר למשחק בית צבי ועבדה תקופה באולפני הקלטות בקנדה.
ב-18 באוגוסט 2015, שבועיים לפני יום הולדתה ה-47, נפטרה מסינגר בבית החולים איכילוב בתל אביב לאחר מאבק של 6 שנים במחלת הסרטן. היא נטמנה בבית העלמין במושב בני עטרות, שם התגוררה עם בעלה, אריק אביגדור, מלחין ומוזיקאי, ושלושת ילדיה.
קריירת תיאטרון ושירה.
מסינגר שיחקה בתפקידים ראשיים רבים בתיאטראות שונים בישראל, בעיקר בתיאטרון הלאומי "הבימה", בהצגות: "סולו", "חלון בלהות", "הופס והופלה" (1991), "שלוש אחיות", "המפקח בא", "קוקוריקו", "סיראנו", "כנר על הגג" (2008) וכן "משרתם של שני אדונים" - תפקיד שבעקבותיו זכתה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ובפרס תמרה רובינס.
בתיאטרון בית ליסין שיחקה בהצגות "פיאף" (2003), "רק אתמול נולדה" (2004), ו"קול קטן" (1999) - עליו זכתה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית שחקנית השנה.
בתיאטרון חיפה שיחקה ב"אמדאוס" ו"אילוף הסוררת".
בתיאטרון באר שבע בהצגות "מכתבי אהבה" (2001) ו"המפתח לשניים". בנוסף הופיעה בהצגת הבידור "המופע של טל ורמה".
כשהשחקן היידי שמוליק עצמון זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים הופיעה מסינגר לצד חני נחמיאס, מיכל ינאי ויעל בר זוהר במחרוזת שירי יידיש ידועים.
מסינגר השתתפה בהפקות רבות בהן ביטאה את כישרונה בשירה. היא הופיעה בתפקידים ראשיים במספר מחזות זמר, ביניהם "הברווזון" של תיאטרון הבימה (2000), "אירמה לה דוס" של תיאטרון חיפה, ו"צלילי המוסיקה" (2005).
כן השתתפה במופע "קולות", במופע "שלושה בשירה אחת" (2008) לצד דרור קרן ואורי לשמן, וב"אומרים שהיא קוקו" (2009) לצד שרית וינו-אלעד במסגרת יום התרמה לשדולת הנשים בישראל. כמו כן, הופיעה עם תזמורות גדולות בארץ, ובהן תזמורת הג`אז של חולון בערב משירי ג'ורג' גרשווין; התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בשיתוף המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב בקונצרט שנסונים; תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית ב"שבעת החטאים" במסגרת פסטיבל ישראל; וכן עם התזמורת הסימפונית ירושלים, בתיאטרון בית ליסין הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "עקר בית" לצד דב נבון.
ב-2006 התנסתה לראשונה בבימוי, וביימה את ההצגה "מוארים", שכתבו אמיר רותם ויעל נאמן, במסגרת פסטיבל "פותחים מסך". בהצגה השתתפו אמיר פיי גוטמן, אושיק לוי, אושרי כהן, טל מוסרי ועוד.
ב-2012 הוציאה אלבום בכורה, שבו כתבה את כל מילות השירים ובן זוגה הלחין אותם. את העיבודים וההפקה המוזיקלית עשה דניאל סלומון.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1996 הנחתה עם איתי שגב את התוכנית "שובו של השריף" ששודרה בטלוויזיה החינוכית ובאותה שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה "סקס, שקרים וארוחת ערב" לצידם של מיכאלה עשת ודני שטג. בהמשך הנחתה את השעשועון "מלכת הלבבות" בערוץ "ויוה" לצדו של יובל סגל.
ב-1997 שיחקה בסדרות הטלוויזיה הקומיות "צה"ל 1", "שתוק שואו", "שירי טלעד", "ספי", "פרפר נחמד", ובפינת האמנות של "זהו זה!".
ב-2000 השתתפה בשירה ומשחק בקלטת הילדים של דתיה בן דור "מחסן השטוזים של דתיה", לצד רמי ברוך מיכל צפיר ודדי זהר.
ב-2005 שיחקה בסדרות הילדים "האיגלו של טרלה" ב"ערוץ הופ!", ו"הלב של עמליה" ב-"HOT".
ב-2008 החלה להנחות בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "זו ילדותי", העוסקת בשירי ילדים בולטים ומוכרים בישראל וביוצריהם. ב-2009 שיחקה בסדרה הדרמה "גירושים נפלאים".
ב-2011 שיחקה בעונה הראשונה של הדרמה היומית של Yes "אליפים" בערוץ הילדים בתפקיד אשת ראש הממשלה ואמו החורגת של גיבור הסדרה, רוני מצגר (יותם קושניר).
ב-2012 שיחקה את דמותה של דניאלה כספי בסדרה "משפחת כספי" והופיעה בערב מחווה ליפה ירקוני שערך איגוד אומני ישראל והשתתפה בחגיגות 40 שנה לעמותת ער"ן.
בסוף שנת 2014 שיחקה בסדרה "כוכב הצפון" של ערוץ דיסני ב-YES בתפקיד איריס, אמא של דניאל (איאן פינקוביץ').
באפריל 2015 שודרה בערוץ 10 המיני-סדרה "אם וכאשר", בה גילמה מסינגר את כרמלה, ובאותו חודש הנחתה מסינגר לצד נתן דטנר את טקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-67. זו הייתה הופעתה הטלוויזיונית האחרונה.
קריירת דיבוב.
מסינגר השתתפה בהפקות דיבוב של סרטי הנפשה רבים של חברת וולט דיסני, פיקסאר ואחרים לעברית. בין השאר: בשנת 1993 החלה לדבב את הנסיכה יסמין בטרילוגיית סרטי "אלאדין" של דיסני ("אלאדין", "שובו של ג'אפר" ו"אלאדין ומלך הגנבים") ובסדרת הטלוויזיה, ואת קיילי בסרט "החרב הקסומה". בשנת 1996 החלה לדבב את אמו של אנדי בסרטי "צעצוע של סיפור": "צעצוע של סיפור", "צעצוע של סיפור 2" ו"צעצוע של סיפור 3".
בנוסף דיבבה את אמא של קלימרו בסדרת הטלוויזיה "קלימרו", את אריאל בסדרת הטלוויזיה "בת הים הקטנה" ובסרט ההמשך "" (במקומה של שלומית אהרון), את רוזי בסרט "באג לייף", ואת פוקהונטס בסרט ההמשך "".
בשנת 2000 דיבבה את מומינאמא בסדרת הטלוויזיה "המומינים", וכמו כן דיבבה מספר דמויות נשיות בסרט "גופי הולך לקולג'".
ב-2001 דיבבה את סיליה בסרט "מפלצות בע"מ".
ב-2003 דיבבה את דוגי (דורי) בסרט "מוצאים את נמו".
ב-2004 דיבבה את הפיה הסנדקית בסרט "שרק 2", ואת גרייס הפרה בסרט "מרד החיות".
ב-2007 דיבבה את אלה בסרט "אגדה ש'מגדה".
ב-2010 דיבבה בתפקיד ראשי את קיטי גלור בסרט "".
ב-2013 דיבבה את אוגה בסרט "הקרודים".
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותה:
אצטדיון המסטאיה
המסטאיה
אדמונד וולהלם ברילנט
נחל בזלת
נַחַל בַּזֶּלֶת הוא יובל של נחל דליות. הנחל קצר יחסית אך מוביל כמות נכבדה של מים בתקופות הגשמים. ראשיתו למרגלות גבעת אורחה והוא זורם מערבה דרומית ליונתן. מרבית מימיו נאגרים במאגר דבש (המכונה גם "מאגר בזלת"), בסמוך לכביש 808, ומקצתם ממשיכים לנחל דליות, ומשם לכנרת. מעט לפני המפגש עם נחל דליות מפל קטן, מפל בזלת.
קטע הנחל שממערב לכביש 808 מצוי בתחום שמורת יהודיה.
פרומקה פלוטניצקי
מחוז לרסתאן
אד אד ואדי
איבן פבלוב
החדר של חני
בית החולים הגרמני (ירושלים)
בית החולים הגרמני של האחיות הדיאקוניסיות (בגרמנית: Das deutsche Diakonissen-Krankenhaus) היה מוסד רפואי שפעל בירושלים בעיר העתיקה החל מאמצע המאה ה-19, ולאחר מכן במבנה בפינת הרחובות הנביאים ורחוב שטראוס בירושלים ב-1894. כיום משמש המבנה כאגף של בית החולים "ביקור חולים". בימי המדינה הראשונים נקרא "בית חולים זיו" ואירח בית חולים צבאי וכמה ממחלקות בית החולים הדסה.
רקע.
בית החולים של מסדר האחיות הדיאקוניסות, החל את פעילותו, בדומה לבתי חולים אחרים בירושלים, בתוך חומות העיר העתיקה.
בשנת 1851 ייסד המסדר הגרמני של האחיות הדיאקוניסות בית חולים בתוך העיר העתיקה בתוך מבנה קיים ששכן מול מצודת מגדל דוד וששימש לפני כן כביתו של הקונסול הבריטי ויליאם טנר יאנג (כיום משמש הבית כאכסניה המרוניטית ברחוב מנזר המרוניטים). בית החולים שימש גם כבית הארחה לתיירים- צליינים פרוסיים חסרי אמצעים, שיכלו ללון במקום ולקבל ארוחות למשך 14 יום. ארבע נזירות מהמסדר הקדישו את זמנן לטיפול ביתומים ולצרכיהם של החולים. במבנה פעל גם בית ספר מיסיונרי לבנות. למרות הצפיפות הרבה טיפל בית החולים בכ-650 חולים בשנה.
תנאי המחיה בעיר העתיקה הלכו והתדרדרו עם הגידול באוכלוסייה, ובית החולים לא עמד בדרישות קהל מבקריו. בשנת 1891 הגיש המסדר בקשה לשליט הטורקי להקמת מבנה מחוץ לחומות העיר.
בבקשה נרשם: "המיקום והמצב של בית החולים הנוכחי של הדיאקוניסות דורשים שינוי באופן דחוף ביותר"
על מנת לממן את הקמת בית החולים מכר המסדר את המבנה שבבעלותו לפטריארכיה המרונית ורכש מגרש בשטח שמונה וחצי דונם במרכז רחוב הנביאים.
תכנון ובניה.
את בניין בית החולים החדש תכננו אדריכלים גרמניים - ארנסט שוורצקופף והיינריך תייזינג, ועל הבניה הופקדו האדריכלים תיאודור זנדל וקונרד שיק שתכננו בנינים נוספים בירושלים, ביניהם מבנה בית החולים שערי צדק הישן ברחוב יפו (כיום בית רשות השידור), בית הספר למל ועוד.
תיאור המבנה.