היא הוקמה כמושבה חקלאית ועד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, עת התחילו ההרחבות ותוספות האוכלוסייה המאסיביות, הייתה החקלאות מקור גאווה ואבן יסוד בחיי המושבה. בתחילה, ענפי המשק עיקריים התבססו על פלחה וגידולי בעל. עם הנחת קווי מים בשטחים החקלאיים נכנסו גם גידולי שדה (ירקות כמו מלפפונים, עגבניות, חצילים, גזר וכו'), אולם במהרה גידול ענבי היין התבסס כענף החקלאי העיקרי של חקלאי גבעת עדה, כמו גם מטעי רימון ונשירים אחרים: אפרסק, שקד, משמש ושזיף. מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, עם ירידת הרווחיות וירידת קרנה של החקלאות בישראל, חל פיחות גם במשקים החקלאיים בגבעת עדה, אך למרות זאת, רבים מבני הוותיקים נאחזים בקרקע ובחקלאות, המהווה עבורם סמל וגורם בעל ערך רגשי ואידאולוגי.
שנים רבות הייתה גבעת-עדה אי-בודד של התיישבות יהודית בלב שטח שנשלט על ידי יישובים ערביים. גבעת-עדה סבלה רבות מפרעות הכנופיות הערביות בתקופת המאורעות, ובעיקר בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. במאורעות תר"פ נרצח במקום בנימין קרופיק. בכ"ד בסיון ה'תרצ"ח (23 ביוני 1938) נחטפו ונרצחו שלושה נערים מבני המושבה, בני משפחות: אוורבוך, קרופיק ופרנק בעת שהובילו קש בעזרת זוג פרדות בשדות המושבה. גופותיהם נמצאו רק לאחר כשנתיים מושלכות בבור בפאתי הכפר זלפה. ב-10 ביולי 1938 פרץ המון ערבי למושבה והחל לירות. במהומה נהרגו תושבי המושבה נעמי גולדברג, שמעון מרגלית והנוטר יצחק קומורניק. שתי בנותיה של נעמי גולדברג ניצלו מניסיון חטיפה. באותה שנה אף נהרג בן המושבה בהגנת חניתה. בשנת תרצ"ח לבדה איבדה המושבה שבעה מבניה במאורעות.
היישוב כיום.
גבעת עדה הוכרזה כמועצה מקומית על שטח שיפוט של 11,000 דונם בשנת 1949. בספטמבר 2003 אוחדה גבעת עדה עם בנימינה לרשות מקומית אחת. באותה עת, היו במושבה 2,600 תושבים (לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה).
בשנים האחרונות נמצאת גבעת עדה בתנופה של בנייה. אוכלוסייה חדשה, חלקה הגדול משפחות צעירות, מצטרפת ליישוב ומרחיבה את אזורי המגורים שלו.
מאז האיחוד ובעיקר מהעשור השני של המאה ה-21, חלק מוותיקי היישוב מעוניינים לבצע מהלך של פירוד רשויות בעקבות טענותיהן על הזנחה של גבעת-עדה לעומת בנימינה ואובדן המורשת הייחודית של גבעת עדה.
אתרים ביישוב.
בעקבות המאורעות בשנות ה-20 וה-30 בהם נפגעו אנשים מבני היישוב, הקים ועד היישוב מבנה בן שתי קומות שנועד לשמש כבית הביטחון של היישוב וכ"בית העם". במבנה שכנו משרדי הוועד, כיתות בית הספר, חדר נשק ואולם גדול ששימש כבית קולנוע ומקום מפגש לאירועים שונים. על הגג הוקמה עמדת תצפית ואיתות, והמבנה שימש כאתר אימונים לאנשי ההגנה וחיל הנוטרים.
אתר היסטורי נוסף הוא הבאר ששוחזרה בשנות ה-2000 לאחר הפסקת השימוש בה בשנות ה-40, כאשר המושבה חוברה למקורות המים של חברת מקורות. הבאר שימשה את ראשוני המתיישבים כבר משנת 1903. המים הועברו בחביות על גבי עגלות מהבאר למגדל המים ולבריכה שבתוך המושבה. לאחר השחזור הפך המקום לפינת חמד מוצלת על ידי עצי ערבה, ובו גם בוסתן עצי פרי, צמחי תבלין ופינת ישיבה. המקום הפך לאתר תיירותי, ולעיתים נערכים בו אירועים כגון חתונות.
ביישוב יש שבט צופים, שבט גפן, והוא מונה כ-450 חניכים.
גבעת שמואל
גִּבְעַת שְׁמוּאֵל היא עיר במחוז המרכז בישראל הגובלת עם רמת גן בדרום-מערב, פתח תקווה במזרח ובצפון, בני ברק במערב וקריית אונו בדרום. העיר גבעת שמואל קרויה על שמו של שמואל פינלס, נדבן ועסקן ציוני דתי, שהיה הרוח החיה ונשיאו של הקונגרס הציוני בפוקשאן – הקונגרס הראשון של תנועת "חובבי ציון" באירופה. גבעת שמואל הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1949, וכעיר ב-20 בדצמבר 2007. בדצמבר 2021, הוכרזה כרשות איתנה.
אוכלוסייה.
להלן גרף המציג את התפתחות האוכלוסייה בעיר:
היסטוריה.
אדמותיה של גבעת שמואל השתייכו בעבר לכפר הערבי אבן אבראק, אשר מקור שמו ביישוב העתיק בני ברק, שהיווה מרכז תורני חשוב בתקופת התנאים (בשנת 1929 הסבו הערבים את שם הכפר "אבן אבראק" לאל ח'ירייה).
בראשית שנות ה-40 התגבש, בקרב ציונים מיהדות רומניה, רעיון להקים יישוב עירוני על שם שמואל פינלס, מנהיג ציוני ברומניה. עם עלייתן של קבוצות עולים מרומניה במאי 1944 נפגשו נציגיהן, ובראשם מהנדס הבניין הרמן אברהם, סולי מזרחי וקרול אייזנהנדלר (לימים ברזילי), עם המוסדות המיישבים, וניתנה להם האפשרות לבחור ולהקים את היישוב בסביבות כפר סבא, חולון או בני ברק. הנציגים בחרו בשטחי הגבעות על אדמות אבן אבראק, שממזרח לבני ברק.
בנובמבר 1944 החלו פעילים מרומניה בסיוע המשרד לשיכון עולים בהקמת היישוב שנקרא בפי מייסדיו גבעת שמואל. באפריל 1945 נכנסו לבתיהם ראשוני המתיישבים, עולים מרומניה, מהונגריה ומבולגריה, וניהלו את חייהם באגודה שנוהלה על ידי ועד. בראשית 1948 גויסו רבים מתושבי המקום ליחידות קרביות של חטיבת אלכסנדרוני, חטיבת קרייתי ויחידות אחרות והשתתפו בקרבות מלחמת העצמאות.
בנובמבר 1949, עם גידולה של גבעת שמואל והקמתה של שכונת "קריית ישראל", הפכה אגודת גבעת שמואל למועצה מקומית שכללה את השכונות "גבעת יהודה" הוותיקה ומעברת "פרדס רוזנבלום" הצעירה. בראש המועצה המקומית הועמד יו"ר הוועד, המהנדס יונה שפינדל, חבר מפא"י, והיה בה רוב לחברי ההסתדרות: 4 נציגים למפא"י ו-2 נציגים למפ"ם.
בשנות ה-50 וה-60 קלטה גבעת שמואל עולים יוצאי עיראק, סוריה, בולגריה, איראן, פולין, רומניה ומצרים, והרוב הגדול של העולים שנקלטו בגבעת שמואל היו עולים מצפון אפריקה, ברובם הגדול מאלג'יר וממרוקו. יותר מאוחר נקלטו עולים גם מברית המועצות. את היישוב הקיפו פרדסים, שברבות השנים פינו את מקומם לשכונות חדשות.
בשנת 1966 הסתיימה בנייתו של שיכון על שם גיורא יוספטל בצפון היישוב. בשנת 1968 הוחל בבנייתה של שכונת רמת אילן בחלקו הדרומי של היישוב, ממזרח לאוניברסיטת בר-אילן. השכונה הוקמה בשלושה בשלבים וראשוני הדיירים נכנסו לדירותיהם בקיץ 1970 (אוניברסיטת בר-אילן נמצאת בשטח השיפוט של רמת גן, אך כבר שנים רבות פועלת גבעת שמואל להכללת האוניברסיטה בשטח השיפוט שלה).
בשנת 1979 החלה בנייתה של שכונת הברושים על מגרש פרדס רובין והוקם בית תדיראן המפואר בצמוד לכביש גהה. בניין זה הוא הראשון בשרשרת בנייני משרדים שהוקמו לאורך כביש גהה עד קריית מטלון. במקביל נמשכה הבנייה הפרטית, צמודת הקרקע, באזור המזרחי של גבעת שמואל עד רחוב הזיתים. לקראת סוף שנות ה-90 החלה הקמת שתי שכונות חדשות: רמת הדקלים בצפון העיר ורמת הדר במזרח העיר.
במאה ה-21.
משנת 1998 גדלה גבעת שמואל באופן ניכר והכפילה את מספר תושביה. בשנות האלפיים, התפתחה בה קהילה דתית לאומית גדולה.
באוקטובר 2008 נחנך המתנ"ס החדש ע"ש אריאל שרון, שתוכנן על ידי האדריכל סלו הרשמן. משנת 2011 מקדמת העירייה תוכנית להקמת אזורי תעסוקה בעיר. ב-2011 נפתח בצפון-מזרח גבעת שמואל, קאנטרי קלאב המופעל על ידי רשת הולמס פלייס.
בשנת 2011, בתום מאבק של שמונה שנים הוסרו קווי המתח הגבוה, שעברו סמוך לבתי התושבים בעיר, ופלטו קרינה מסוכנת. הדבר התאפשר בזכות הסכמות שהושגו בין חברת החשמל לעיריות גבעת שמואל ופתח תקווה, על מימון הטמנת הקווים בקרקע, בעלות של כחמישה עשר מיליון שקלים.
בשנת 2018 על פי נתוני הצבא, שיעור המתגייסים לצה"ל בגבעת שמואל הוא הגבוה ביותר מבין ערי ישראל ועומד על 91.62%
בשנים 2011–2020 זכתה העירייה בחמישה כוכבי יופי של המועצה לישראל יפה. בשנת 2012 נבחרה העיר למקום הראשון בדירוג הרשויות המקומיות המשגשגת ביותר מבין הערים הקטנות של דן אנד ברדסטריט.
בשנת 2012 פרסם מכון ירושלים לחקר ישראל מחקר שהצביע על כך שגבעת שמואל נמצאת במקום השני בשיעור האקדמאים בישראל.
באוגוסט 2015 פונתה החווה של זלמן אלפרון, אחיו של יעקב אלפרון - על שטח החווה נבנה חלק ממתחם סונג טאוורס.
ב-2017 החלה בנייתם של שכונת המשולש הדרומי שבדרום-מזרח העיר, הרחבה של רמת הדקלים ממערב אליה, בנייה מוקדמת של הרצועה השלישית שתקום במזרח לרמת הדר ותכנון מוקדם של אצבע הסיליקון שבצפון העיר בין מחלף גהה לקריית מטלון.
גבעת שמואל מדורגת (בקטגוריית ערים קטנות) כאחת מהערים הממחזרות בישראל עם איסוף של כ-330 גרם אריזות נטו לשבוע למשק בית וזאת על פי נתוני תאגיד תמיר.
ב-2020 החלו אכלוס סביוני גבעת שמואל ובניית מגדלי המשולש הדרומי, במקביל החלו עבודות התכנון על פארק צפון העתידי שיוקם בסמוך לפרויקט הסביונים וייקרא גם הוא, כמו שם העיר, ע"ש שמואל פינלס.
באפריל 2021 החלה הקמת בית ספר יסודי ממלכתי דתי, בשם "גל הידע" בצמוד לתיכון גבעת שמואל שבמשולש הדרומי. בית הספר צפוי לכלול כ-24 כיתות, כ-4 גני ילדים ומגרשי ספורט.
בדצמבר 2021, הכריזה שרת הפנים איילת שקד על גבעת שמואל כרשות איתנה, לאחר שנמצאה ללא גירעון שוטף וללא מענק איזון, התנהלותה תקינה ונמצאה כמסוגלת לנהל את כל עניינה באופן עצמאי. בכך הצטרפה ל-28 רשויות איתנות במדינה ול-7 רשויות נוספות שהוכרזו יום אחר כך.
חינוך ותרבות.
בגבעת שמואל פועלים שני בתי ספר יסודיים ממלכתיים:
בגבעת שמואל פועלים שלושה בתי ספר יסודיים ממלכתיים דתיים ואחד נוסף נמצא בהקמה.
כמו כן, בעיר פועלים כ-3 בתי ספר על-יסודיים, 2 דתיים ו-1 חילוני.