אלמנטים גנניים.
ממכלול האלמנטים הגנניים המרכיבים את גני הקיבוץ בולטים במיוחד שני מרכיבים להם מסה קריטית בנוף הקיבוץ, העצים הנטועים במופעים שונים והמדשאות רחבות ההיקף.
העצים.
עצי הגן הקיבוצי ניטעו בראש ובראשונה על מנת לספק את הכמיהה של חברי הקבוצה לצל ולירוק, אך עד מהרה הפכו העצים להכרח חיוני ובסיסי בחיי החברים בקיבוץ ומלאכת הנטיעות הפכה לעיסוק חשוב. בשלבים מאוחרים יותר, הוקדמה מלאכת הנטיעות למעבר הקבוצה ליישוב של קבע. מסות של עצים, במאות או באלפים, נטעו בהקדם האפשרי על מנת שיחלו לגדול ולהתפתח ויוכלו לספק את ייעודם במהרה. לכן, נבחרו עצי צל בעלי צמיחה מהירה כגון: פיקוס, קזוארינה, אקליפטוס ואזדרכת. בחירתם הרווחת של הקיבוצים בעצים מאוקלמים אלה ולא מקומיים, נבעה מכך שצמחיית א"י בסביבת הקיבוץ השוממה הייתה מועטה ופגועה ולכן נתפסה כמאכזבת בעיני חברי הקבוצה אשר כמהו לצמחייה רעננה וירוקה כמו בארצות מוצאם. לעיתים נעשה גם שימוש בעצי פרי בגן, אבל הוא עורר ויכוח בין המתכננים שראו בכך פגיעה אסתטית בעיצוב הגן, לבין חברי המשק שראו חשיבות להגברת תועלתו של העץ הנטוע.
שתילתם של העצים התבצעה בשדרות, חורשות ובודדים:
-חורשות העצים: לעיתים קרובות עצי אורן, סיפקו שטחים ומרחבים מוצלים לפעילות הקיבוץ. לשטחים אלה הייתה חשיבות רבה בימות הקיץ, טרם התקנת מזגנים במבני הקיבוץ.
-השדרה הפורמלית: הייתה לסימן היכר בנוף הקיבוצי, מקורה בסגנון הארכיטקטוני ששלט בתכנוני הקיבוצים המוקדמים והיא מסייעת לתחושת השייכות ולהתמצאות המרחבית. השדרה מוכרת למתיישבים מארצות מוצאם, יש בה ערך נופי אסתטי והיא מצלה על ההולכים בדרך.
-עצים בודדים: עצים בודדים או בקבוצה קטנה תפקדו בעיקר לצורכי הצללה במדשאות רחבות ידיים. בקיבוצים רבים, עצים ותיקים הגיעו למופע מעניין וחלקם אפילו מהווים מוקד למבקרים מבחוץ.
הדשא.
המרכיב הדומיננטי של הדשא בנוף הקיבוץ התווסף רק לקראת סוף שנות ה-30, עד אז התמקדו הקיבוצים בשתילת עצים ושיחים. מרחבי המדשאות אט אט התפשטו בנוף הקיבוץ והקלו על חיי היום יום. הדשא תורם לשיפור המיקרו אקלים, שומר על רטיבות ועוזר למניעת סחף, אבק, בוץ ולכלוך. אולם תרומתם העיקרית של המדשאות היא ביצירת תחושת המרחב ששימש למרגוע ובילוי בשעות הפנאי של החברים. עם השנים נעשה שינוי בעיצוב הגן על מנת לייעל את אחזקתו, נוצרו מרחבים אחידים של דשא, אשר אמנם הקלו על עבודת הכיסוח, אך ביטלו חללים אינטימיים והפחיתו את הגיוון והעושר בגן.
מערכת התנועה.
הדרך המיועדת לכלי הרכב מקשרת את המשק עם הכביש הבין-עירוני, לרוב מלווה בשדרת עצים, היא מובילה אל רחבת חנייה בקרבת חדר האוכל. התנועה בתוך הקיבוץ התנהלה בראשית ברגל בלבד ובשבילים צרים, אך עם גדילת הקיבוצים החלו לעשות שימוש גם באופניים וקלנועיות ועבורם עברו השבילים הרחבה. בניגוד לתכנון אוניברסלי בו הדרכים יוצרות את שלד התוכנית, בתוכנית הקיבוץ השביל הוא אוטונומי אף על פי שהוא מלווה במערך הנוי הירוק שמשלים אותו ובעיקר מצל עליו. את מתכנני השבילים ליווה החשש שהשבילים יהוו פגיעה באחידות הנוף, על כן נזהרו מפיצול הנוף על ידי השביל ודאגו להטמעתו. תפקיד מערכת השבילים לקשר באופן יעיל ביותר מהמגורים לפונקציות השונות אך מבלי לפגוע במראה הטבעי של הגן, על כן, נעים השבילים בין מאפיינים גאומטריים ישרים המקצרים דרכים, לבין צורות מעגולות הטבעיות יותר בנוף.
סגנון הגן הקיבוצי וייחודו.
מאפייני הגנים נחלקים באופן היסטורי לשני סוגים: הראשון הוא גן התועלת, תפקידו לספק מזון ותרופות לבעליו שפוקד אותו לפרקי זמן מסוימים על מנת לטפחו. סוג הגן השני הוא גן התענוגות, גן הנוי שמיועד לשקט ומרגוע נפשי עבור המבקרים בו, גם הם יפקדו אותו לפרקי זמן מסוימים. גני הקיבוצים אינם נמנים עם אף אחד מסוגים אלו ועל כן הם מהווים סוג חדש וייחודי של גן. בגני הקיבוץ גרים וחיים, לא מבקרים לפרק זמן מסוים. הגן מהווה תשתית הכרחית לתושבי הקיבוץ, הוא עונה על הצרכים התפקודיים ותומך בחיי היום יום שלהם. הגן הקיבוצי סותר את התפיסה הרווחת כי פיתוח של גני נוי משויך לחברה בעלת משאבים כלכליים מבוססים. אלו היו דווקא ימים של מצוקה כלכלית ותנאים קשים, שהביאו את המתיישבים להקיף עצמם בעצים ובירק מטופח מתוך הרצון להשתרש בארץ ולהשתייך אליה. מאפיינים אלו הולידו סט של כללים ועקרונות שהתפתחו יחד עם התפתחותה של התנועה הקיבוצית. על כן, ניתן לטעון היום כי הגן הקיבוצי מהווה אולי זרם נפרד בעולם אדריכלות הנוף- גן נוף תפקודי. יתרה מכך, היות שהקיבוץ הוא תופעה ישראלית ייחודית, יש הטוענים בזהירות כי גניהם של הקיבוצים יכולים להיתפס כסגנון המהווה "גן ישראלי" בעולם אדריכלות הנוף המקצועי.
גני הקיבוץ בהווה.
מאז הקמתה, הייתה התנועה הקיבוצית בתנועה מתמדת ועברה שינויים רבים. הקיבוצים הוקמו כחברה הומוגנית בעיקרה, שביססו את כל תחומי החיים על אידאולוגיה שיתופית. בשנות ה-70 החברה עברה שינויים חברתיים וכלכלים שהעלו את איכות החיים, כתוצאה מכך נחלשה השפעתה של האידאולוגיה ואורח החיים הקיבוצי המיוחד עבר שינוי. במרבית הקיבוצים כיום, חדר האוכל שהיה הצומת החברתית של הקיבוץ איבד מערכו, ביישובים רבים נסגר, הושכר או משמש לארוחה אחת ביום. גם חינוך הילדים עבר מבתי הילדים למגורי ההורים, כך התחזק מאוד התא המשפחתי ונחלש הגרעין הקבוצתי. אף על פי שמראה הנוף הקיבוצי המיוחד נשמר היום ומאפיין גם קיבוצים צעירים, עקרון המרכזיות הולך ואובד ואתו חשיבותו של הגן המרכזי- לשעבר ליבו הפועם של המעגל החברתי.
אפור גשום
אפור גשום היא להקת רוק ישראלית שהחלה את פעילותה בשנות השמונים בתקופת "מחתרת הקסטות".
שנות השמונים - ההתחלה.
ב-1986 הקימה מיכל ספיר, נכדתו של שר האוצר לשעבר פנחס ספיר, את הצמד "אפור גשום" יחד עם אלון ידגר בגיטרות. הצמד הוציא בניהולו של מוטי שהרבני שיר ראשון בשם "מקום אחר", שזכה להצלחה רבה והוא גם השיר הכי מוכר של הלהקה. גיל סמטנה עיבד והפיק מוזיקלית את השיר יחד עם ספיר וידגר, ובהקלטה ניגן בבס ותכנת תופים. הסינגל יצא בחברת ההפקה של שהרבני, "נייר".
ב-1987 הצטרף להרכב אורן רביב בתופים ואפור גשום הוציאה שיר שני, "תנשמת" (מילים של ספיר ולחן של ספיר וידגר), שזכה גם הוא להצלחה רבה. את עטיפת הסינגל צילם גיא בהר.
ב-1988 הפכה "אפור גשום" ללהקה של ממש, עם צירופם של אורן קפלן בגיטרות ועודד שכטר בבס. הלהקה הוציאה את השיר "שעון החול", שאותו כתבה והלחינה ספיר ויצא בהוצאה משותפת של האוזן השלישית ו"תקליטי בום צ'ה" של רונן בן טל, שהפיק. גם השיר הזה זכה להצלחה, והצלחתו גברה כאשר אריאל שרון ביקש להקדיש אותו באותה שנה בשירותרום לבניו, שהעריצו את הלהקה.
בסוף 1988 הקליטה הלהקה קלטת בכורה, ובתחילת 1989 יצאה הקלטת, שנקראה "פברואר". היא כללה שבעה שירים: שלושת הסינגלים ("מקום אחר" נכלל בגרסה חדשה), וארבעה שירים חדשים: "כלוב", שהפך ללהיט, "המגע הרך", "הנה בא הגשם" ו"כביש החירות". אסנת שילוח הפיקה בפועל את הקלטת, בן טל הפיק, ויעל לוי מהאוזן השלישית (אין הכוונה לזמרת) מימנה את הוצאתה. הקלטת "פברואר" זכתה להצלחה רבה וכל עותקיה נמכרו תוך זמן קצר. עם השנים, הפכה הקלטת לאחד האלבומים החשובים שיצאו בסוף שנות השמונים, ו"אפור גשום" הייתה לאחת הלהקות המובילות בתקופת "מחתרת הקסטות" של שנות השמונים (יחד עם נושאי המגבעת, פוליאנה פרנק והפליז).
וידאו קליפ של שירה של הלהקה "איאן", שביימו אורי כוכבי והדס לוינר, שודר בתוכנית קול הפופ ב-1990.
שנות התשעים - הלהקה מתפרקת ומגיעים הרכבים חדשים.
ב-1990 הציגה ספיר הרכב חדש של הלהקה - שכלל את עודד שכטר בבס ואנשים חדשים שהיו בתחילת דרכם, פחות או יותר - ערן רייס וערן מלכי  בגיטרות ואורן בן נון בתופים. סגנון הפוסט פאנק המלנכולי של הלהקה השתנה ונהיה כבד יותר, עם השפעות של סוניק יות', אך היא לא זכתה להצלחה וב-1991 ספיר עזבה לניו יורק. שכטר, רייס, מלכי ובן נון המשיכו להרכבים שונים.
בניו יורק ספיר הקימה הרכב חדש בשם "Fluffy", יחד עם הגיטריסט ניקולאס ורנס והמתופף דייוויד מצ'יונס. "Fluffy", להקת פוסט-פאנק/שוגייז רעשני, הוציאה סינגל בודד שמיד לאחר צאתו שינתה את שמה לאחד השירים המופיעים בו, "Baby Tooth". הסיבה לכך שהלהקה שינתה את השם היה ריבוי של להקות שנקראו "Fluffy".
ב-1993 הוציאה "Baby Tooth" תקליטון שדרים 7 אינץ' שכלל את השירים "Explosive Crescent Man" ו"Jet Lag", וב-7 במרץ 1995 הוציאה מיני-אלבום שלא זכה להצלחה רבה בשם "Rare Book Room" (חדר הספרים הנדירים" בתרגום חופשי). האלבום כלל שישה שירים שהוקלטו בין 1994-1993, לא כולל את שני הסינגלים שהוציאה הלהקה. באלבום מופיע שיר שביעי, וכדי לשמוע אותו יש לנגן את הדיסק לאחור. לאחר צאתו הלהקה מיעטה בהופעות והתפרקה, וספיר, שעברה ללונדון, הקימה הרכב נוסף בשם "Zero Balancer". עם הגיטריסט והאמן כריסטופר וורמינגטון והמתופף מיגל מארין, שאותו החליף מאוחר יותר פיט ריילנד ההרכב זכה לאזכור נלהב בשבועון המוזיקה Melody Maker, אך התפרק בלי לשחרר חומרים מוקלטים מלבד השיר Headless Skies, שהופיע ב-1999 באלבום אוסף של מועדון האינדי/פאנק הקווירי קלאב וי.
ב-1996 נכלל הלהיט של "אפור גשום" "מקום אחר" באוסף "אתמול - השירים של שנות ה-80".
שנות האלפיים - פרויקט הסולו ו"היש הגדול" והאיחוד.