בשנת 2002 האוניברסיטה עברה ארגון מחדש תוך התאמת תוכניות הלימודים ותוארים שהיא מעניקה להסכם בולוניה. באוקטובר 2005 נפתח בית ספר לניהול, טכנולוגיה ומשפט. בשנת 2011 האוניברסיטה אורגנה מחדש וכיום היא כוללת פקולטה לניהול, פקולטה למשפטים, פקולטה למדעי הכלכלה ופוליטיקה, פקולטה למדעי החברה ופקולטה לניהול אוצר ותקצוב. בנוסף לכך במסגרת הפקולטה פועלים כ-40 מרכזי מחקר.
כ-25% מהסטודנטים מגיעים מחוץ לשווייץ.
החל משנת 1970 האוניברסיטה מארגנת את סימפוזיון סנט-גאלן.
בשנת 2020 למדו באוניברסיטה 9,047 סטודנטים.
בשנת 2019 מועצת הקנטון החליטה על הרחבת האוניברסיטה כך שלקראת 2027 מספר הסטודנטים יגדל ב-3000.
מבנה אקדמי.
אוניברסיטת סנט גאלן מורכבת משישה בתי ספר:
בוגרים ידועים.
בין בוגריה הידועים של אוניברסיטת סנט גאלן נכללים:
חתני פרס נובל הבאים קיבלו דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנט גאלן:
רשימת חשבונות האינסטגרם הנעקבים ביותר
שיא עולמי
חקלאות באימפריה היפנית
החקלאות באימפריה היפנית הייתה מרכיב חשוב בכלכלה היפנית שלפני מלחמת העולם השנייה. למרות שיפן הייתה מעבדת רק כ-16% משטחה לפני המלחמה, מעל כ-45% ממשקי הבית היפנים התפרנסו מחקלאות. האדמה המעובדת היפנית מוקדשת בעיקר לאורז, למעשה יפן הייתה אחראית על כ-15% מייצור האורז העולמי בשנת 1937.
היסטוריה.
תקופת מייג'י.
לאחר סיום שוגונות טוקוגאווה עם רסטורציית מייג'י ב-1868, החקלאות היפנית נשלטה על ידי מספר חקלאים מרכזיים. ממשלת מייג'י ביססה את תוכנית התיעוש שלה על הכנסות ממסים מהבעלות על קרקעות פרטיות, ורפורמת מס הקרקעות שהחלה ב-1873 הגבירה את תהליך הבעלות על בעלי הדירות, כאשר האדמות של חקלאים רבים הוחרמו בגלל אי-יכולתם לשלם את המיסים החדשים.
מצב זה הוחמר על ידי המדינה הכלכלית הדפלציונית של ראש ממשלת יפן, מצוקטה מאסיושי בשנים 1881–1885, אשר העלתה קשות את מחירי האורז, והובילה לפשיטות רגל נוספות ואף להתקוממות כפרית בהיקף נרחב נגד הממשלה. בסוף תקופת מייג'י, למעלה מ-67% מכל משפחות האיכרים גורשו לדירות מגורים, מכיוון שהדיירים נאלצו לשלם יותר ממחצית היבול שלהם על דמי שכירות, הם נאלצו לעיתים קרובות לשלוח נשים ובנות לטחנות טקסטיל או לשלוח נשים לעבוד בזנות כדי להשיג מספיק כסף על מנת שהם יוכלו לשלם מיסים.
תקופת טאישו.
איגוד החקלאות הקיסרי היה ארגון מרכזי לקואופרטיבים חקלאיים באימפריה היפנית. הארגון הוקם ב-1910 וסיפק סיוע לקואופרטיבים בודדים באמצעות מכירת מוצרי חקלאות בזול. האיגוד החקלאי הקיסרי היה בשיאו של מבנה בן שלוש שכבות של מערכת שיתופית חקלאית-לאומית-מקומית-מקומית. לארגון זה הייתה חשיבות חיונית לאחר ששווקים ארציים אוחדו והכופפו לארגונים עליהם הממשלה אחראית, צעדים שנעשו לאחר לקיחת לקחים ממהומות האורז של 1918 והמשבר הכלכלי ההולך וגובר כבר מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20.
לאחר מהומות האורז של 1918, איכרים רבים היו תחת השפעת תנועות פועלים בעלות רעיונות סוציאליסטיים, קומוניסטים או אגרריים, שיצרו מחלוקות פוליטיות רציניות.
תקופת שואה.
בשנות ה-30, הצמיחה של הכלכלה העירונית ומנוסת החקלאים לערים הגדולות החלישו בהדרגה את אחיזת בעלי הבית. בשנים הבין -מלחמתיות נרשמה גם החדרה המהירה של החקלאות הממוכנת, ותוספת של דשנים טבעיים לבעלי חיים בדשן כימי ופוספטים מיובאים.
ב-1943 הוקמה ההתאחדות החקלאית המרכזית, ההתאחדות הייתה אמונה על יישום המדיניות החקלאית של הממשלה ועל אספקת מזון לשווקים המקומיים ולצבא היפני הקיסרי, הארגון פורק רק לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
יחסי הולנד–קניה
יחסי הולנד–קניה הם יחסי החוץ בין הולנד לקניה.
היסטוריה.
המתיישבים האפריקנים הראשונים, ממוצא הולנדי, החלו להגיע לקניה בשנת 1906, הם התיישבו סביב מחוז אוסין גישו בקניה והאזורים הסמוכים לה. הקשרים הדו-צדדיים החלו עוד בשנות ה-70. היחסים בין שתי המדינות בדרך כלל טובים. עם זאת, תהליך ה-ICC דיכא את יחסיה של קניה עם מדינות המערב. ממשלת הולנד צופה כי לאחר שנת 2020 היחסים בין שתי המדינות ישתפרו בשותפות כלכלית המועילה הדדית.
שיתוף פעולה לפיתוח.
עד שנת 2021 ממשלת הולנד קיוותה להחליף תוכניות תרומות לקניה בתוכניות השקעה, הדבר יאפשר לגופים פרטיים מהולנד להשתתף בתוכניות השקעה וסיוע.
ממשלת הולנד בניגוד לרוב מדינות אירופה קיצצה את הסיוע שלה לקניה שהסתכם ב-2.7 מיליארד שילינג קנייתי (25.4 מיליון אירו) בשנת 2014 ל-1.6 מיליארד שילינג קנייתי (14.7 מיליון אירו) בשנת 2017.
תחומי מפתח לשיתוף פעולה בין קניה והולנד הם:
מספר לא מבוטל של קנייתים לומדים בהולנד.
הצי המלכותי ההולנדי סייע בפעולות נגד פיראטיות ברחבי האוקיינוס ההודי. בדרך כלל קניה לא מחפשת קשרים צבאיים עמוקים יותר עם הולנד.
יחסים כלכליים.
בשנת 2011 הסחר בין קניה להולנד הסתכם בשווי 91 מיליארד שילינג קנייתי (852 מיליון אירו).
הולנד היא יעד הייצוא החמישי בגודלו של מוצרים קנייתים ברחבי העולם. הוא השני בגודלו באירופה.
הייצוא העיקרי של קניה להולנד כולל: חיות, קפה, תה, פירות, ירקות, דגים וטבק.
הייצוא העיקרי של הולנד לקניה כולל: מכונות עיבוד נתונים אוטומטיות, ביגוד ואביזרים, פריטי בית, פשתן וריהוט, כימיקלים, מכונות, ציוד תחבורה, מוצרי חלב, פלסטיק ואלקטרוניקה.
לתאגידים רב לאומיים כמו פיליפס, יוניליוור, רויאל דאטש של, KLM, בוסקאליס והיינקן יש נציגות בקניה. למעלה מ-100 חברות הולנדיות אחרות שרובן בעלות עסקים בתעשיית הפרחים של קניה, הקימו סניף במדינה. בשנים האחרונות חברות הולנדיות היו מעורבות גם בתחומים אחרים כגון אנרגיה מתחדשת, מים ותברואה, תשתיות, לוגיסטיקה, תקשוב ומימון.
תעופה.
אייר פראנס-KLM מחזיקה ב-26% ממניות קניה איירווייז, חברת התעופה הרביעית בגודלה באפריקה. קניה איירווייז מפעילה טיסות ישירות לאמסטרדם, KLM מפעילה גם טיסות ישירות לניירובי.
אסון ילדי כפר מנחם
אסון ילדי כפר מנחם התרחש ב-12 ביולי 1961. שבעה מילדי הקיבוץ נהרגו בתאונת דרכים מדרום לחדרה כשהיו בדרכם למחנה קיץ.
התאונה.
ב-12 ביולי 1961, במהלך החופש הגדול, יצאו מהקיבוץ 22 ילדי קבוצת רימון מכתה ז' בבית הספר בקיבוץ בדרכם למחנה קיץ של תנועת השומר הצעיר ליד מושב מכמורת.
משאית של הקיבוץ הובילה את הקבוצה ליעדה. היא עצרה בצד הדרך בכביש 4 מעט ממזרח למכמורת, כששליש ממנה על הכביש והיתר בשוליו. הילדים ירדו ממנה ועמדו מאחוריה ולידה כדי לקבל את ציודם שנמצא עדיין על המשאית. מונית שירות שנסעה על הכביש סטתה ופגעה ישירות בקבוצת הילדים. עקב הפגיעה נהרגו שבעה מהם ועוד חמישה נפצעו, אחד מהם קשה.
למקום נזעקו שוטרים רבים. אמבולנסים הובילו את הנפגעים לבית החולים הלל יפה בחדרה. משם הועברו הפצועים לבית החולים בילינסון בפתח תקווה. עשרת הילדים ניצולי התאונה חזרו מיד לקיבוצם.
הילדים שנהרגו - ארבע בנות ושלושה בנים – היו ילידי השנים 1947–1949, בני 12 עד 14.
לאחר התאונה.
אבל כבד ירד על קיבוץ כפר מנחם. שבעת ההרוגים הובאו לקבורה ביישוב למחרת האסון בהלוויה משותפת.
שר התחבורה יצחק בן אהרן מינה ועדת חקירה ובה שופט, רופא ומהנדס לבדיקת התאונה.
נהג המונית, בן 64 בעת התאונה, הועמד למשפט פלילי בפני בית משפט השלום בחיפה. בית המשפט הרשיע אותו, ובמרץ 1963 שלל לצמיתות את רישיון הנהיגה שלו והטיל עליו קנס של 100 לירות.
ליד בניין הספרייה של הקיבוץ נבנתה לימים רחבת זיכרון לשבעת הילדים וניטעו בה שבעה עצי ברוש.
שורש 4
שורש 4, "קו חותך" או פּיֶה בּוּ (בסינית: 丿部, פיניין: Piě bù) הוא השורש הרביעי של הכתב הסיני. פירושו "חתך" או "עיקול" והוא אחד מתוך 6 (מתוך 214 השורשים הקאנגקסיים) המורכבים מקו אחד בלבד.
במילון קאנגשי, יש 33 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
הוא דומה מאוד לקאטאקאנה היפנית "לא", ולכן מכונה בשפה היפנית "לא".
דחלקית
דַחְלַקית (בדחלקית: ዳሃሊክ בתעתיק [dahālík] וקרויה גם דַחָאלִיקית, דַחְלַק, דַחָאלִיק, דַחְלִיק) היא שפה שמית המדוברת רק בארכיפלג דַחְלַק שבאריתריאה. אזור הדיבור שלה נמצא מול חופי מאסאווה, בשלושת האיים דַחְלַק כֵּבִּיר, נוֹרָה ודֵהִיל.
דחלקית משתייכת לקבוצת השפות האתיו-שמיות, בענף השמי הדרומי של המשפחה השמית, במשפחת-העל האפרו-אסיאתית. בתוך הקבוצה האתיו-שמית, במחקר מקובל לסווגהּ כאתיו-שמית צפונית, לצד תיגרֵה ותיגרינית, שאליהן היא קרובה מאוד. יש האומרים שאין מובנות הדדית בין דחלקית ותיגרה, ולפי סימאון-סנל, הן שונות מספיק זו מזו כדי להיחשב שפות נפרדות. חוקרים אחרים חולקים על כך וסוברים כי דחלקית היא ניב של תיגרה.
סטטוס.
דחלקית מדוברת באיי דחלק, בים סוף, השייכים לאריתריאה. באיים אלה רוב האנשים דוברי דחלקית, ומקצתם דוברים ילידיים של ערבית ועפרית. המצב שונה בכל כפר: בדוּרּוּבּישֵט ובדַסְקוּ יש שימוש כמעט בלעדי בדחלקית, בעוד שבכפרים אחרים ניתן למצוא יותר שפות. רוב תושבי האי הם רב-לשוניים ומדבירם דחלקית, ערבית ועפרית, ושפת החינוך היא ערבית. לרוב הגברים הדחלקים באים במגע קבוע עם ערבית, תיגרה ועפרית. במקרים של נישואים מעורבים, לרוב הילדים רוכשים שתי שפות אם. דוברי דחלקית רואים בשפתם תערובת של ערבית, תיגרה ומעט תיגרינית. נכון ל-2005, נותרו רק כמה דוברים חד-לשוניים קשישים של דחלקית. עם זאת, דוברי דחלקית מפגינים יחס חיובי כלפי שפתם ורואים בה חלק מהותי בזהותם התרבותית.
פונולוגיה.
תנועות.
בדחלקית יש 5 תנועות פונמיות ודאיות. בנוסף, התנועה [ɛ] עשויה להיות פונמה נוספת, והתנועה המרכזית [ə] מופיעה רק בהברות לא מוטעמות. לא ברור אם אורך התנועה הוא פונמי.