ב-1825 החל לעסוק במו"לות ובדפוס, עסקים שבהם כשל וכמעט הגיע לכדי פשיטת רגל. הוא נכשל במועמדותו לבית הנבחרים ב-1832, וכשל גם כשניסה להתקבל לאקדמיה הצרפתית בשנים 1848 ו-1849.
אחר כך החל לפרסם רומנים בשמו, והוסיף לעצמו את קידומת האצולה "דה" אף על פי שלא היה שייך לאצולה. יצירתו החשובה הראשונה הייתה "אז'ני גראנדה", על בת הקמצן. באותו זמן החל לרקום את תוכניתו הספרותית הגדולה, סדרה רבת היקף בשם "הקומדיה האנושית", המתארת את החברה הצרפתית בימיו על כל שכבותיה. הוא מתאר את האצולה ואת אנשי הבורגנות הזעירה בתחושת מציאות, הבחנה דקה, דיוק ודמיון פורה. הסדרה כוללת כ-100 רומנים וסיפורים, עם דמויות השבות ומופיעות בספרים שונים.
בלזק היה אחד הסופרים הפוריים והחרוצים ביותר הידועים בתולדות הספרות, ונהג לכתוב כ-15 שעות ביממה ובעיקר בלילות.
בשנת 1850 נשא לאישה את אהובתו מזה עשרים שנה, הרוזנת הפולנייה דה האנסקה, שקשריו עימה הביאוהו לכתיבת הרומן "סרפיטה" ב-1834.
בלזק מת בפריז חודשים ספורים לאחר נישואיו. מוזיאון בית בלזק שבפריז מוקדש לזכרו.
ביוגרפיה.
1799 - 1818.
משפחה.
בלזק נולד בעיר טור שבצרפת, צאצא למשפחת איכרים שמוצאם בכפר לה-נוגיארי שבמחוז טראן. סבו, ברנאר בלסה, היה בעל שדות וכרמים. אביו, ברנאר-פרנסואה בלסה (Bernard-François Balssa), הבכור מבין 11 אחים ואחיות, שינה את שמו לבלזק לפני שהחל לעבוד במשרד פרקליטים בפריז בגיל 22. בשם זה הוא החל לשמש בשנת 1776 כמזכיר במינהל השלטון המלכותי, ומשם התקדם לתפקיד אחראי על המזונות לאוכלוסייה ולחציר לבעלי החיים, ולתפקיד מנהל אספקת חומרי הגלם לפריז ולצבא. לאחר 1794 הוא הועבר לברסט ולאחר מכן לטור, שם הוא שימש אחראי לתחזוקת הגדודים שנשלחו לדכא את המרד במחוז ונדה.
אמו של בלזק, אן-שרלוט-לור סלמבייה (Anne-Charlotte-Laure Sallambier), הייתה בתו של ראש מינהל בתי החולים בפריז. בעת הנישואים, שנערכו בינואר 1797, היה ברנאר-פרנסואה כבר בן 51, ואילו אן-שרלוט הייתה בת 19 בלבד. שנה ושלושה חודשים לאחר הנישואים נולד לבני הזוג בן ראשון, שנפטר כעבור 33 ימים. כשנה לאחר מכן, ב-20 במאי 1799, נולד אונורה בדירה ברחוב ל'ארמה ד'איטלי (l'armée d'Italie) בעיר טור. הוא נקרא על שם הקדוש הנוצרי הונורטוס מאמיין. אביו החליט שלא להטביל אותו.
כשנה וחצי אחר כך, בספטמבר 1800, נולדה אחותו לור (Laure), שנמסרה, בדומה לאונורה, למינקת כפרית בעמק הלואר. בזיכרונות שכתבה לור מהתקופה היא מספרת כי אונורה היה מגן עליה מפני הזוג הכפרי ונהג לבקש כי יענישו אותו במקומה. שנה וחצי לאחר מכן, באפריל 1802, נולדה במשפחת בלזק אחות נוספת, לורנס (Laurence). באותה שנה נפטר סבו של בלזק מצד אמו, וסבתו, מאדאם סלמבייה, שהתגוררה בפריז עד מות בעלה, עברה לבית המשפחה בטור. שנה אחר כך חזרו אונורה ולור לחיק המשפחה. באותה תקופה התמנה אביו של בלזק למנהל בית החולים הכללי של טור, ולאחר מכן לסגן ראש העיר. בדצמבר 1807 נולד לאונורה אח נוסף, אנרי, ככל הנראה בן לא חוקי, פרי רומן שניהלה אמו של בלזק עם ז'אן דה מרגון, אחד מאורחי הקבע בביתה. בלזק עצמו אישר בשנת 1848 כי אנרי הוא בנו של דה מרגון, שאף הוריש לו בצוואתו 200 אלף פרנק.
נעורים.
לאחר שחזר לבית משפחתו בגיל 4, נשלח אונורה הצעיר לפנימייה בעיר. הוא הורשה לבקר את משפחתו רק פעם אחת בשבוע, בימי ראשון. בגיל 8 הוא נשלח לפנימייה בעיר ונדום (Vendôme), 60 קילומטר צפונית מזרחית לטור, בדרך לפריז. קולז' דה ונדום, שנוהל בעבר בידי אנשי דת אך נהפך לחילוני בעקבות המהפכה, נחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר בצרפת, ונשלחו אליו "הטובים והמובחרים" מערי השדה השונות, בהן טור. ברשומות בית הספר מופיע הרישום הבא בנוגע לבלזק:
במכתב ששלח בלזק להוריו במאי 1809 הוא מספר כי קיבל ציון לשבח על חיבור בלטינית, אבל בסך הכול נראה כי ציוניו במוסד היו בינוניים למדי, וכך גם התנהגותו. לזאר פרנסואה מרשל, אחד משני הכמרים שניהלו את בית הספר, כתב עליו: "אי אפשר להוציא ממנו כלום, לא בשיעורים ולא בשיעורי הבית. הוא מסרב באופן מוחלט לעסוק בכל עבודה המוטלת עליו". בין מורי בית הספר התחבר בלזק בייחוד עם הכומר היאסנט לורן לפבר, שהיה ממונה על הספרייה העשירה של המוסד. לפבר לימד את בלזק הצעיר מתמטיקה, ועודד אותו לקרוא במהלך השיעורים יצירות ספרותיות. ברומן לואי לאמבר (Louis Lambert) מתייחס בלזק לאותה תקופה, וכותב על לפבר כי "בזכות ברית חשאית שכרתנו בינינו, לא התלוננתי כלל שאיני לומד דבר וגם הוא לא אמר מאומה על השאלת הספרים שלי".
בשנים ששהה בלזק בקולז' דה ונדום התפתחה אהבתו הגדולה למילה הכתובה. הוא קרא ספרים שלמים במהירות מסחררת, בעיקר ספרות דידקטית, וניסה לראשונה את כוחו בחיבור יצירה משל עצמו. הוא הפגין זיכרון מופלא, ודי היה לו לעבור במהירות על הכתוב כדי לזכור כמעט בשלמות את הטקסט שלפניו. בין היתר כתב חיבור בשם "מאמר על הרצון", שהוחרם על ידי מנהל בית הספר.
בתקופת שהותו בבית הספר קיבל בלזק מהוריו דמי כיס של שלושה פרנקים בחודש בלבד, אותם הוציא בחנות בית הספר, שמכרה בין היתר עפרונות, אולרים וספרי תפילה. בשל התנהגותו הבעייתית, נכלא בלזק לעיתים קרובות בתאו שבאולם השינה, או ב"גומחה", תא קטן פרוץ לרוח שנמצא מתחת למדרגות בית הספר. שנים לאחר מכן העיד שמש בית הספר על אותה תקופה: "האם אני זוכר את מסייה בלזק? אני אמור לזכור! היה לי הכבוד ללוותו לצינוק יותר ממאה פעמים". את הזמן שהעביר בתא הכליאה הקדיש בלזק בעיקר לקריאה.
תקופת לימודיו של בלזק בקולז' דה ונדום הסתיימה באקורדים צורמים. הוריו של אונורה קיבלו באפריל 1813 מכתב דחוף מהנהלת המוסד, שבו התבקשו לבוא ולקחת את התלמיד הסורר מבית הספר. לפי מכתב של אחותו לור, "הוא היה נתון במין קהות חושים, שהדאיגה במיוחד את המורים כיוון שלא יכלו למצוא את הסיבה לכך. לדעתם אחי הוא תלמיד עצל, ולכן לא ניתן לייחס את המחלה המוחית שלו לעייפות נפשית. אונורה נעשה רזה וירוד. הוא דמה לאותם סהרורים הישנים בעיניים פקוחות. הוא לא שמע את רוב השאלות שהוצגו לו". כשחזר לביתו במצב גופני זה, העירה סבתו: "ראו איך האקדמיה מחזירה לנו את אלה היפים שאנחנו שולחים אליהם".
לימודים בפריז ועבודה במשרד עורכי דין.
בתחילת הקיץ של 1813 נשלח בלזק לפריז, שם התגורר בפנימייה ברחוב תוֹרִינְיִי (rue de Thorigny) שבאזור המארה, ולמד בבית הספר הפרטי קולז' שרלמאן (Collège Charlemagne). באותה התקופה הצליח נפוליאון בונפרטה לנצח את כוחות הקואליציה השישית בקרב דרזדן, אך כחודשיים לאחר מכן, באוקטובר 1813, הפסידו כוחותיו בקרב לייפציג, ונפוליאון נאלץ לסגת בחזרה לצרפת. בינואר 1814 נערך בפריז מצעד צבאי מפואר, שאותו תיאר בהמשך בלזק ברומן אישה בת שלושים, אך למרות מספר ניצחונות, המשיכו כוחות הקואליציה להתקדם לעבר פריז. בתחילת מרץ מיהרה אמו של בלזק להחזירו לטור, ובסוף אותו החודש נכנסו חיילי בעלות הברית לפריז.
בנובמבר 1814 התמנה אביו של בלזק, ברנאר-פרנסואה, לאחראי על האספקה לדיוויזיה הראשונה של הצבא שחנתה בפריז, במשכורת שנתית נאה של 7,500 פרנק. המשפחה מכרה את ביתה בטור ועברה להתגורר ברחוב הטמפל 40 (כיום 122) שבמארה. בתחילת שנת 1815 נשלח בלזק לפנימייה של ז'אק-פרנסואה לפיטר (Lepitre), שנמצאת לא רחוק מבית המשפחה. לפיטר היה מלוכני שהשתתף בעבר בקשר להבריח את מארי אנטואנט מכלאה. לאחר שלטון מאה הימים, שבמהלכו הפגינו תלמידי בית הספר נאמנות לקיסר המודח, וכמה מהם אף יצאו לסייע לתומכי הקיסרות לאחר התבוסה בקרב ווטרלו, החליט אביו של בלזק להחזירו לפנימייה ברחוב תוריניי. בספטמבר 1816 סיים בלזק את לימודיו, עזב את הפנימייה ושב לביתו.
לאחר חופשה קצרה התחיל בלזק לעבוד כפקיד זוטר במשרדו של עורך הדין ז'אן-בטיסט גיונה דה מרוויל (Jean-Baptiste Guillonnet-Merville), ברחוב קוקייר 42. דה מרוויל שימש לאחר מכן כמודל לדמותו של הפרקליט ההגון דרוויל (Derville), שהופיע כאחד השחקנים בקומדיה האנושית. בנובמבר 1816 הציעו הוריו כי יירשם לפקולטה למשפטים. הוא התחיל ללמוד ב"אקול דה דרואה" בסורבון שברובע הלטיני, ובמקביל עבד בלשכות של פרקליטים, תחילה אצל דה מרוויל, ומאפריל 1818 אצל הנוטריון ויקטור פאסה (Victor Passez), ידיד המשפחה, שלשכתו שכנה באותו בית שבו התגוררה משפחת בלזק עצמה ברחוב דו טמפל. בשנים אלה רכש בלזק ידע משפטי רב, שבא לידי ביטוי ברומנים שכתב בהמשך. ב-4 בינואר 1819 עמד בהצלחה בבחינה הראשונה במשפטים, אך מיד לאחר מכן נסגר בית הספר למשפטים בהוראת הממשלה, לאחר שאחד המרצים העלה את השאלה האם המהגרים החוזרים לצרפת עם שובם של הבורבונים לשלטון זכאים לקבל את רכושם בחזרה. למרות הצעה מצד פאסה להצטרף כעורך דין למשרד ובבוא היום להחליף אותו, ניצל בלזק את האירוע כדי להביא לסיומה את הקריירה המשפטית הקצרה שלו, החלטה שציערה מאוד את הוריו. אביו אמר: "ריככו אותו בתענוגות הבל בשעה שהיה עליו לצעוד במסלול העמל והסבל המוביל להצלחה". בלזק עצמו הודיע באופן רשמי על כוונתו להיות סופר, ובקרב בני המשפחה התעורר דיון סוער בעניין. בסופו של דבר הגיעו הצדדים לפשרה: לבלזק הוקצו שנתיים בדיוק להוכיח את יכולתו, ובתקופה זו יקבל מהוריו מענק כספי שיאפשר לו להתקיים בדוחק ולהקדיש את עצמו לכתיבה.