המשורר מתאר לאלוהים מדוע מגיע לו טוב: "וְאַתָּה ה' אֲדֹנָי עֲשֵׂה אִתִּי לְמַעַן שְׁמֶךָ כִּי טוֹב חַסְדְּךָ הַצִּילֵנִי" (כ"א), "כִּי עָנִי וְאֶבְיוֹן אָנֹכִי וְלִבִּי חָלַל בְּקִרְבִּי" (כ"ב). המשורר גם טוען כי אם אלוהים יעזור לו זה יגרום להכרה באלוהים: "עׇזְרֵנִי ה' אֱלֹהָי הוֹשִׁיעֵנִי כְחַסְדֶּךָ" (כ"ו), "וְיֵדְעוּ כִּי יָדְךָ זֹּאת אַתָּה ה' עֲשִׂיתָהּ" (כ"ז).
המזמור נחתם בהצהרת המשורר כי לאחר שיושיע אותו אלוהים, הוא יודה לו מאוד ויהלל אותו ברוב עם: "אוֹדֶה ה' מְאֹד בְּפִי וּבְתוֹךְ רַבִּים אֲהַלְלֶנּוּ" (ל').
שאנדור ואריאש
שאנדור ואריאש (במקור וייס עד 1903, בהונגרית: Varjas Sándor; דומבובאר, 19 בינואר 1885 – מוסקבה, 27 באוקטובר 1939) היה פילוסוף יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, אחיו של אלמר ואריאש.
ביוגרפיה.
בהונגריה.
שאנדור וייס נולד במשפחה יהודית, אביו היה איגנץ וייס, חייט, ואמו הייתה קרולין פריד. הוא למד בתיכון בקאפושוואר ובשנת 1903 נרשם לאוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא הצטרף בגיל 20 למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) הוא הופיע בקביעות בפני פועלים ובאותה תקופה הכיר את ארווין סבו. ב-1908 קיבל דוקטורט במדעי הרוח והחל לעבוד כמורה בגימנסיה בעיר יאסברן. הוא לימד שם במשך 3 שנים ובמהלכן השתלב בפעילות ההוראה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ביאסברן. הוא פוטר בשנת 1911 באשמת חינוך תלמידים ב"רוח לא פטריוטית" ואז חזר לבירת הונגריה, שם ברובע 6 המשיך לעבוד כמורה בבית הספר המחוזי למסחר. ב-15 ביולי 1913 נשא לאישה את אירמה קמני (מקודם: קראוס), סטודנטית באוניברסיטה שהייתה צעירה ממנה בשש שנים, בתם של אלברט קמני ושל רוז'ה בטלהיים. הוא השתייך לאופוזיציה השמאלנית של ה-MSZDP במלחמת העולם הראשונה, ב-1917 היה ממארגני המורים, ובשנה שלאחר מכן היה חבר בהנהגת האיגוד המקצועי שלהם. הוא היה חבר והשתתף במפגשים של חוג יום ראשון וגם רכש השכלה יוצאת דופן. עד 1919 כבר דיבר 9 שפות (גרמנית, צרפתית, אנגלית, איטלקית, רוסית, לטינית, יוונית, ספרדית) ולהונגרית. הוא הפך לפרופסור באוניברסיטה במהלך מהפכת החרציות והיה חבר בוועדה הלאומית להפצה תחת ממשלת קארואי. הוא הצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) בתחילת 1919. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית עבד בקומיסריון העם (מיניסטריון) לחינוך ציבורי; הוא עמד בראש מחלקת התעמולה המדעית והיה גם המארגן והמורה של בית הספר לתועמלנים ומשכנעים. לאחר נפילת הרפובליקה נעצר לראשונה ב-7 באוגוסט 1919, אז שוחרר, אך נעצר מחדש ב-14 באוגוסט. על פי החלטה מס' 8956/919 של בית הדין הפלילי של בודפשט מיום 22 באוקטובר 1920 נגזרו עליו 12 (שתים עשרה) שנות מאסר באשמת הסתה למרד. הוא גם נידון ל-10 שנים השעיה מכל תפקידיו ולהשעיית זכויותיו הפוליטיות והאזרחיות.
בהגירה.
הוא לא היה צריך לרצות את עונשו לאורך כל הדרך. בשנת 1922, כחלק מחילופי השבויים ההונגרי-סובייטי, עבר לברית המועצות.שם הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ומשנת 1923 עבד כמרצה בפרופסורה האדומה במשך שלוש שנים. בשנת 1926 הפך לחבר במכללה החקלאית טימיריאזב ומאוחר יותר עבד כמרצה בפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה (מלמד את ההיסטוריה של מכניקה ומתמטיקה). הוא עסק גם בהיסטוריה של הפילוסופיה של המאות האחרונות (המאה ה-17 והמאה ה-18) ובהיגיון של המטריאליזם דיאלקטי והלוגיקה הדיאלקטית.
שאנדור וריאש
חיקוק
במדינת ישראל, חיקוק הוא דבר חקיקה ראשית שקבעה הרשות המחוקקת או חקיקת משנה שקבע גורם בתחום מסוים לאחר שהוסמך לכך בחקיקה ראשית על-ידי הרשות המחוקקת.
הגדרתו בחוק של חיקוק.
סעיף 3 לחוק הפרשנות מגדיר חיקוק כחוק או תקנה. חוק, בתורו, מוגדר כחוק של הכנסת או פקודה, ופקודה מוגדרת כפקודה שניתנה לפני הקמת המדינה או פקודה של מועצת המדינה הזמנית. תקנה מוגדרת בחוק כהוראה שניתנה מכוח חוק והיא בת-פועל תחיקתי. מכוח חוק הפרשנות, נגזרים סוגי החיקוקים השונים, כפי שיפורטו להלן.
מבנה החיקוק.
שם החיקוק.
בראש כל חיקוק מופיעה כותרת המהווה את שם החיקוק. שם החיקוק מורכב מסוג החיקוק, כגון: "חוק", "פקודת", "תקנות" או "צו", נושא החיקוק כשלאחריו לאחריו פסיק, והשנים העברית והלועזית בהן נחקק החיקוק לראשונה, מופרדות במקף. לדוגמה: "חוק שעות עבודה ומנוחה, תשי"א-1951".
בחוקי יסוד מופיעה הכותרת: "חוק־יסוד:" ונושא חוק היסוד בלבד, ללא שנת החקיקה הראשונית, על-מנת להבדיל בין חוק רגיל, שייתכן והוא רלוונטי לשעתו, לבין חוק יסוד, שהוא לא תלוי בזמן. דוגמה לכותרת של חוק יסוד: "". פקודה שנחקקה לפני קום המדינה לא תכיל את השנה העברית, ולעיתים אף לא את השנה הלועזית. תקנון הכנסת מכיל את הכותרת "תקנון הכנסת" בלבד.
לעיתים, נושא החיקוק, יכול להכיל בסוגריים, לאחר הנושא הראשי, תת-נושא מסוים שבו החיקוק עוסק, וזאת על מנת להבדיל את החיקוק מחיקוקים אחרים עם נושא ראשי דומה. לדוגמה: "פקודת האניות (לאומיות ודגל), התש"ח-1948". לאחר מכן, סוגריים נוספות יכולות להגדיר נושא ספציפי יותר מתת הנושא. במידה והחיקוק הוא הוראת שעה, יצוין "(הוראת שעה)". זוג סוגריים יכול גם להגדיר כי החיקוק בא לתקן חיקוק אחר עם אותו נושא, כפי שיפורט בהמשך. לדוגמה: "תיקון מס' 5". כך יכול להיווצר שם ארוך במיוחד לחיקוק. לדוגמה: "תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת היציאה מישראל) (תיקון מס' 5), התשפ"ב-2021".
גוף החיקוק.
ציון מקור הסמכות בחקיקת משנה.
במקרים רבים בחקיקת משנה, לפני הוראות החיקוק, יכריז הגורם המחוקק כי הוא מצווה את האמור בהמשך מכוח סעיפים מסוימים בחוקים או פקודות. לדוגמה: "בתוקף סמכותי לפי סעיף 20(1)(ב) ו-(ג) ו-(2)(א) לפקודת בריאות העם, 1940 (להלן – הפקודה), אני מצווה לאמור:"
הוראות החיקוק.
כל חיקוק מחולק לסעיפים, או לתקנות, במקרה של חיקוק תקנות. לכל סעיף או תקנה ישנה כותרת שוליים המציינת את הנושא הנאמר בהם. הסעיפים ממוספרים בסדר עולה הנמשך ברצף לכל אורך החיקוק: "1.", "2." וכן הלאה. במקרים רבים סעיף מכיל כמה תתי סעיפים, הנקראים "סעיף קטן" וממוספרים בספרות עבריות כך: (א), (ב), וכן הלאה. אלה בתורם יכולים להכיל מספר רכיבים קטנים יותר הנקראים "פיסקה", וממוספרים כך: (1), (2), וכן הלאה. רכיב קטן יותר יכונה "פיסקת משנה", וימוספר שוב בספרות עבריות, כך: (א), (ב), וכן הלאה. כך יכולים תתי רכיבים להסתעף מהרכיב שמעליהן, והמיספור יהיה לסירוגין באותיות עבריות או במספרים, בסוגריים.
חלוקה של חיקוקים ארוכים.
כאשר ישנו חיקוק ארוך, נהוג לחלקו לפרקים, אשר כל אחד מהם מכיל סעיפים או תקנות בנושא מסוים. כאשר גם הפרקים ארוכים במיוחד, גוף החיקוק יחולק לחלקים, ואלה יחולקו בתורם לפרקים. אם עדיין הפרקים יהיו ארוכים במיוחד, יחולקו הפרקים לסימנים.
החלקים, הפרקים והסימנים ממוספרים בספרות עבריות, כך: א', ב', וכן הלאה. לעיתים המספור הוא: פרק ראשון, פרק שני, וכן הלאה. בראש כל פרק מופיעה כותרתו. לדוגמה, בחוק הפרשנות: "פרק ב': פירוש מלים וביטויים".
תוספות.
לעיתים, כאשר ישנם פרטים נוספים שהחיקוק מרחיב בהם, כגון איורים, מפות, טבלאות או רשימות ארוכות, הם מופיעים בנספחים הנקראים "תוספת", והסעיפים או התקנות מפנים אליהם. התוספות מופיעות לאחר סעיפי או תקנות החיקוק, וממוספרות כך: "תוספת ראשונה", "תוספת שנייה", וכן הלאה. התוספות יכולות להכיל אף הן סעיפים, סעיפים קטנים וכן הלאה.
חתימות.
בתחתית החיקוק, יופיעו חתימותיהם של האנשים שהוסמכו לחתום בתחתית המסמך. כך, למשל, על חוק של הכנסת חותמים: נשיא המדינה, יושב ראש הכנסת, וראש הממשלה. במידה ושר מסוים של הממשלה מוסמך בחוק לבצעו, גם הוא יחתום על החוק. על תקנות או צווים יחתום הגורם שהוסמך בחוק לקבוע את התקנות או לפרסם את הצווים, כגון ראש הממשלה, שר, או מנכ"ל המשרד הממשלתי.
תיקון חיקוקים.
כאשר הגוף המחוקק מתקן או מבטל חיקוק, הוא עושה זאת על-ידי חיקוק חדש, המתקן את החיקוק הקיים או רשימה של חיקוקים. בתיקון ישיר, שם החיקוק המתקן או המבטל יכיל את השם של החיקוק העיקרי אליו הוא מתייחס, ויכיל סוגריים המכילות את המילה "תיקון" ומספרו של התיקון. כאשר הכנסת מתקנת פקודה, החיקוק המתקן הוא חוק. לדוגמה: "חוק לתיקון פקודת העיריות". שמו של החיקוק המתקן יכיל את השנה בו הוא נחקק, ולא את השנה בו החיקוק המתוקן נחקק.
בתיקון עקיף, יכול חיקוק לתקן בדרך אגבית מספר חיקוקים נוספים, בנוסף לתיקון החיקוק העיקרי.
החיקוק המתקן לרוב קובע בסעיפיו או בתקנותיו הוראות טכניות לגבי תוכנו של החיקוק המתוקן. לדוגמה: בחוק פלוני, בסעיף 32, לאחר סעיף קטן (ב), יבוא: "(ג)...". בשל כך, יש קושי לעקוב אחרי החיקוקים המעודכנים, שירותים שונים מאפשרים לצפות בחיקוקים המתוקנים בצורה מלאה.
כאשר נוסף רכיב לחוק המתקן, כגון פרק, סעיף או סעיף קטן, המיספור ישתנה באופן הבא:
כאשר מוחקים רכיב בחיקוק, לא מתקנים בהתאמה את מספור הרכיבים שאחריו.
פרסום חיקוקים וכניסתם לתוקף.
החיקוק נכנס לתוקפו כאשר הוא מפורסם באופן רשמי, זולת אם נקבע בחיקוק אחרת. הפרסום מתבצע ברשומות, העיתון המתעד הרשמי של המדינה.
ההצעה (מיני-סדרה)
ההצעה (באנגלית: The Offer) היא מיני-סדרת דרמה ביוגרפית העוסקת בפיתוחו והפקתו של סרט המאפיה המפורסם של פרנסיס פורד קופולה, "הסנדק", שיצא לאקרנים בשנת 1972.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-28 באפריל 2022, בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+".
הפקה.
פיתוח וליהוק.