לבסוף הממשלה האמריקנית הסדירה את הכמות הסטנדרטית של ראדון במכרות, וקבעה את הרמה על 3 WL (Working Level) יחידת מידה של ראדון - (בהשוואה ל-30 עד 150 WL שהעובדים היו חשופים להם). אך התקנות הסביבתיות לא יכלו למנוע את הנזקים שכבר התרחשו לכורים. כורי אורניום לקו בסרטן ריאות בהיקף גדול יותר משאר האוכלוסייה, ואף סבלו מהיקפים גבוהים של מחלות ריאה שנגרמו מהנשימה של הגז ראדון. לא רק העובדים ניזוקו מהקרינה כי אם בנוסף הקהילות הסמוכות למכרות היו חשופות לכמות כזו או אחרת של קרינה ובכך גדלו סיכוייהם ללקות במחלות. עצם העובדה שהילידים הצליחו להפיק שינוי ברמה של הממשלה זו עדות להתעקשותם ולצדק של הבעיה שלהם.
כריית אורניום החלה ב-1948, הגיעה לשיאה ב-1955-56 והגיעה לסיומה ב-1967
קארל מולדן
קארל מוֹלדן (באנגלית: Karl Malden; 22 במרץ 1912 - 1 ביולי 2009) היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא סרבי. זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1951 על הופעתו בסרט "חשמלית ושמה תשוקה" ופרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במיני-סדרה "Fatal Vision". התפרסם ככוכב קולנוע הוליוודי בזכות הופעותיו הזכורות בסרטים "חופי הכרך", "כיצד נכבש המערב", "איש הציפורים מאלקטרז", "פטון" ו"בייבי דול".
ביוגרפיה.
מולדן, המבוגר מבין שלושה אחים, נולד בשם מולדן ג'ורג' סקלוביץ' בעיר שיקגו למיני, שחקנית ממוצא צ'כי, ולפיטר סקלוביץ', שהיה ממוצא סרבי. מולדן, שמשפחתו היגרה לארצות הברית מבוסניה דיבר בילדותו רק בשפה הסרבית שהייתה שפת האם שלו בבית. בגיל 22 החליט לשנות את שמו ממולדן סוקולביץ' לקארל מולדן. אביו שהיה חובב מוזיקה מושבע ומחזאי חובב הקים מקהלה בה היה שותף מולדן כנער. למד משחק לראשונה בזכות אביו שביים מחזות סרביים בהם השתתף. בתיכון הצטיין ככדורסלן וקיווה לקבל מלגת ספורט ל"אוניברסיטת ארקנסו", אך לבסוף לא התקבל ובמקום זאת עבד במכרה פחם.
קריירת משחק.
מולדן החל את דרכו בהוליווד בשנת 1940, בדרמה של גרשון קנין "הם ידעו מה הם רצו" בתפקיד משני לצידם של כוכבי הקולנוע קרול לומברד וצ'ארלס לוטון. ב-1947 הופיע כשחקן משנה במותחן הפשע של הנרי האת'וויי "נשיקת המוות", בתור השוטר סמל ויליאם קאלן. ב-1950 שיחק במערבון "האקדוחן" של הנרי קינג בתפקיד שומר הבר מאק ובדרמה של אוטו פרמינגר "היכן שהמדרכה נגמרת". בשנת 1951 זכה מולדן בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בדרמה הקלאסית של איליה קאזאן, בתור הארולד "מיצ'" מיטצ'ל, חברו של סטנלי קוולסקי (מרלון ברנדו). לאחר שזכה באוסקר שיחק בלהיטי קולנוע נוספים של איליה קאזאן: "חופי הכרך" בתפקיד הכומר, האב בארי ו"בייבי דול" בתפקיד תעשיין הכותנה, ארצ'י לי מייגן, עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב. כמו כן שיחק בשנות ה-50 בדרמה של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה" בתור הבלש לארו, בדרמת המלחמה של ריצ'רד ברוקס "כבוש את השטח הגבוה" בתפקיד סמל לברן הולט ובמערבון "עץ התלייה", שבמהלך צילומיו חלה הבמאי, דלמר דייבס, ומולדן לקח פיקוד עד שדייבס התאושש. בשנת 1957 ביים את סרטו היחיד כבמאי, דרמת בית משפט צבאי "גבול זמן", בהפקתו של כוכב הקולנוע ריצ'רד וידמרק.
בשנת 1960 שיחק בעיבוד של דיסני לספר הילדים "פוליאנה" בתפקיד שר העיירה רוורנד פורד. ב-1961 הופיע במערבון בבימויו ובכיכובו של מרלון ברנדו "כשגברים שונאים" בתור דאד לונגוורת' המנטור של גיבור הסרט ריו. באותה שנה הופיע בסרט פאריש לצידו של טרוי דונהיו. ב-1962 שיחק בקומדיה המוזיקלית "צוענייה", שהייתה לסרטו האחרון של מרווין לרוי, בתפקיד הסוכן הרבי סומרס, עליו היה מועמד לפרס גלובוס זהב בתפקיד קומי/מוזיקלי, בנוסף שיחק בדרמת בית-הכלא של ג'ון פרנקנהיימר "איש הציפורים מאלקטרז" בתור הסוהר הארווי שומאקר, ובפרויקט המערבונים הגדול "כיצד נכבש המערב", בתפקיד זבולון פרסקוט בעלילת "הנהרות". ב-1964 שיחק במערבון של ג'ון פורד "סתיו בשיין" בתפקיד קפטן אוסקר וויסלס. ב-1965 הופיע בדרמה "הנער מסינסינטי" בתפקיד "יורה", חברו של "הנער" אריק סטונר (סטיב מקווין). ב-1968 שיחק בקומדיית הפשע "מיליונים לוהטים" לצידם של כוכבי הקולנוע הבריטיים פיטר יוסטינוב ומגי סמית'.
ב-1970 שיחק בתפקיד הגנרל האמריקאי המוערץ עומר בראדלי בסרט המלחמה הביוגרפי בהפקת פרנסיס פורד קופולה, "פטון". ב-1971 הופיע במותחן הפסיכולוגי של דאריו ארג'נטו "החתול בעל 9 הזנבות" בתור העיתונאי העיוור פרנקו ארנו. במהלך שנות ה-70 זכה להצלחה גדולה בזכות תפקידו בסדרת המשטרה "רחובות סן פרנסיסקו" בתור הבלש לוטננט מייק סטון, על הופעותיו ב-5 עונות הסדרה הועמד מולדן לפרס גלובוס הזהב ולארבעה פרסי אמי. זכה בפרס אמי בשנת 1985 על הופעתו בסרט הטלוויזיה "Fatal Vision". את הופעותיו האחרונות בהוליווד עשה בדרמת בית המשפט של מרטין ריט "שאלה של שפיות", בתור ארתור קירק, אביה החורג של קלאודיה דרייפר (ברברה סטרייסנד), בסרט האסונות הבדיוני של רונלד נים "מטאור" ובסרט הפשע "העוקץ 2".
חיים אישיים.
בין 1989 ל-1992 כיהן כנשיא האקדמיה האמריקאית לקולנוע. השחקן בעל החוטם העבה, נטול הגינונים, היה אחד השחקנים האהובים והמוערכים ביותר בהוליווד.
מולדן היה נשוי במשך למעלה מ-70 שנה למונה גרינברג עד לפטירתו, מהנישואים הארוכים ביותר בהיסטוריה של הוליווד. מנישואיו נולדו לו שתי בנות, מילה וקרלה מולדן. מולדן נפטר בשיבה טובה בגיל 97 ב-1 ביולי 2009 בביתו שבשכונת ברנטווד, לוס אנג'לס. נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון ווסטווד", בו קבורים אגדות קולנוע רבות.
משה יצחק בלוך
משה יצחק בלוך (בליטאית: Mozė Itzhakas Blochas; באנגלית: Moshe Yitzhak [or Isaac] Bloch; 1893, סודארג, ליטא הרוסית – אוגוסט 1942, רוסיה הסובייטית) היה מהנדס, אדריכל ידוע, מחנך ופעיל ציוני. למד אדריכלות באיטליה ובשווייץ, הורה בגימנסיה הריאלית העברית ובגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה והיה כותב קבוע ביומון מרכזי של יהדות ליטא "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי'). השתתף בתחרויות בינלאומיות בבניין ערים אך בעיקר התמסר לתוכנית שקשורה לארץ ישראל – תעלה שתחבר את הים התיכון עם ים סוף בתור תחליף לתעלת סואץ ותיתן תנופה לפיתוח הנגב. בשנות ה-30 ביקר בלונדון ונפגש עם פקידים בכירים במשרד המושבות שגילו התעניינות רבה בתוכנית. ואולם עקב נסיבות בינלאומיות ערב מלחמת העולם השנייה נדחה הדיון בנושא. בשנת 1941 נאסר על ידי הסובייטים בשל פעילותו הציונית, נשלח למחנה כפייה ושם נרצח.
קורות חיים.
משה יצחק בן אברהם גרשון בלוך נולד בשנת 1893 בעיירה לגדות נהר ניימן, סודארג ()&lt;/small&gt;, שבפלך סובאלק, במערב האימפריה הרוסית (כיום בנפת שאקי, מחוז מאריאמפול שבליטא). בילדותו למד ב"חדר" וכשמלאו לו 11 שנה, הביאוהו הוריו לקובנה ומסרוהו ללמוד אצל המורה קדיש סילמן, שהיה ידוע בימים ההם כמורה מומחה. שלוש שנים למד בקובנה ומשם נשלח ללמוד בווילנה בגימנסית כגן הידועה.
בשנת 1912 גמר את הגימנסיה והחל ללמוד אדריכלות במילאנו שבאיטליה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לציריך שבשווייץ והמשיך שם את לימודיו. בשנת 1920 גמר את המחלקה להנדסה ואדריכלות ב"פוליטכניקום הפדרלי" וחזר לליטא העצמאית (או הרפובליקה הליטאית הראשונה מאז 1918).
בליטא נתמנה כמהנדס העיר שאולאי ובשנת 1922 עבר לקובנה, שם עסק בבנייה פרטית והורה ציור ושרטוט בשתי הגימנסיות העבריות: הגימנסיה הריאלית והגימנסיה העברית ע"ש שוואבה. עבודות אלו לא סיפקו את רוחו הסוערת. הוא תמיד היה מלא מרץ ובעל מעוף ודמיון יוצר החובק מרחבים גדולים, ולכן השקיע רבות בתוכניות אורבניסטיות והשתתף בתחרויות בינלאומיות לבניין ערים: סטוקהולם, זאגרב ומדריד.
אך בעיקר הטרידה את מנוחתו תוכנית אחת הקשורה לפיתוחה של ארץ ישראל - תוכנית התעלה שתאחד את ים התיכון עם ים סוף, ובתחילת שנות ה-30 החל לעבוד על תוכנית זו, אחרי שישב בספריות מדעיות בברלין, פריז ולונדון ואסף חומר רלוונטי.
התעלה המתוכננת צריכה הייתה לתרום לפתרון בעיית ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. היא צריכה הייתה להוות חלופה לתעלת סואץ, דרך סחר שלאורכה יוקמו יישובים עבריים ועל ידי כך תינתן תנופה לפיתוח הנגב.
התעלה תוכננה להתחיל בחיפה. דרכה היו צריכים להזרים את מי הים התיכון לאפיק הירדן ומשם דרך ים המלח לים סוף על יד עקבה. אשד המים שנוצר בין פני הים התיכון והירדן צריך היה לשמש ליצירת אנרגיה הידרואלקטרית זולה. את מי הירדן העודפים כעת אפשר היה להטות להשקית אדמת הנגב הצחיחה.
בשנת 1935 נפגש בלונדון עם כמה עסקני ציבור, ביניהם פרופ' זליג ברודצקי, ארתור לוריא ותאודור זיסו. מהשיחות איתם הסיק שאין ההסתדרות הציונית מסוגלת לשקול ביצוע תוכנית ענקית שכזו, והדרך היחידה להרים את הפרויקט היא לפנות לממשלת בריטניה.
בלוך שב לליטא, ישב שלוש שנים על המדוכה ועיבד מחדש את תוכניתו על כל פרטיה בתוספת תרשימים נאים ומפות מפורטות.
בשנת 1938 ביקר שנית בלונדון ותאודור זיסו הפגישו עם תת-השר לענייני מושבות במשרד המושבות אשר גילה התעניינות רבה בנושא. התוכנית נבדקה על ידי מומחים שקבעו שהיא רצינית וראויה לעיון. ואולם מלחמת העולם השנייה עמדה בפתח ("האנשלוס" של אוסטריה לגרמניה הנאצית היה במרץ 1938), ובפגישה הבאה עם הפקידים הבריטים נאמר לו שאין ביכולתם להמשיך במשא ומתן בגלל המאורעות בזירה הבינלאומית.
בלוך היה משתתף קבוע ביומון היידי הציוני "די אידישע שטימע". כמו כן היה פעיל בחברה ההיסטורית-אתנוגרפית ליהודי ליטא, והכין בשבילה מפה של האתרים היסטוריים של היהודים בליטא.