בפרשנות ימי הביניים.
רבי אברהם אבן עזרא () סובר שמילה זו באה לחיזוק ואישור, כמו "אמת הדבר", מעין המילה "אמן". פירוש זה מתיישב יפה עם הצירוף "אמן סלה" המופיע בדברי חז"ל ובתפילות.
לעומתו, רד"ק (תהילים, שם) מחזיק בדעה שאין למילה זו קשר ענייני לפסוק, אלא מטרתה להורות לזמר השר את השיר להגביה את קולו. בכך הסביר מדוע מילה זו מופיעה בקטעי שירה בלבד. בדעה דומה מחזיקים מפרשים וחוקרים בעת החדשה, ש"סלה" היא מעין תו מוזיקלי, שאיננו יודעים את משמעותו המדויקת (דעת מקרא, מבוא לספר תהילים). בדומה לכך פירש המלבי"ם (תהילים, שם) שהמילה באה לציין סיומו של עניין.
גם פירושים אלה לא נמלטו מקשיים, כמו הפסוק . אם המילה "סלה" אינה בעלת משמעות תוכנית, לא ברור מה ההיגד מוסיף על שלפניו. גם ניקוד המילה , ולא כמקובל בסוף פסוק, מלמד שהמילה "סלה" נועדה לכאורה להיקרא עם הפסוק. אלא שהניקוד התווסף לכתב בשלב מאוחר (המאות השישית-שמינית),זמן רב לאחר שמשמעות המילה אבדה בתהום הזמן. גם מבחינה עניינית, בכמה מקומות מופיע "סלה" באמצע עניין (כמו ב; ועוד).
סלה (תפילה)
גן המדע
אלכסיי פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה
אלכסיי רומנוב (ברוסית: Алексей Петрович Романов; 28 בפברואר 1690 - 7 ביולי 1718) היה נסיך רוסי, בן ויורש העצר של פיוטר הגדול. נפטר במעצר.
ביוגרפיה.
בצעירותו.
אלכסיי נולד ב-28 בפברואר 1690 במוסקבה לפיוטר הגדול ולאשתו הראשונה, יבדוקיה לופוחינה. ילדותו הושפעה מהיחסים הרעים בין אימו לבין אביו. קיבל חינוך ממורים שהובאו מחוץ לרוסיה. הוא היה תחת השפעתם של בויארים ואנשי הכנסייה שהתנגדו לרפורמות של אביו. בשנת 1703 קיבל הוראה להצטרף לצבא שלחם במלחמת הצפון הגדולה. בשנת 1704 השתתף בכיבוש נרבה. בתקופה זו היחסים בין הבן לאב השתפרו, למרות שבאופן כללי לא הייתה ביניהם קרבה יתרה. בשנת 1708 נשלח לסמולנסק ולאחר מכן למוסקבה במטרה להיות אחראי על חיזוק הביצורים בעקבות צפי למתקפה שוודית. בשנת 1709 נסע לדרזדן להמשך לימודים. עם סיום הלימודים התחתן אלכסיי עם שרלוטה כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. הנישואים נערכו בניגוד לרצונו ובהתאם לדרישת פיוטר הגדול. אשתו הייתה בת למשפחה בעלת קשרים ענפים, אחותה הייתה נשואה לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והנציג הבכיר של משפחת הבסבורג רבת ההשפעה. החתונה התקיימה בטורגאו באוקטובר 1711. בהתאם לתנאי החוזה, שרלוטה עצמה הורשתה להישאר פרוטסטנטית אך ילדיה היו צריכים להחזיק בנצרות אורתודוקסית. הנישואים לא היו מוצלחים מההתחלה. אלכסיי לא התייחס לאשתו באירועים רשמיים. חודש אחרי החתונה הוא החל בטיפול בהסדרת אספקה לכוחות הרוסים שהיו בפולין ובמשך כשנה חי בנפרד מאשתו. מנישואים אלו נולדו שני ילדים - נטליה ופיוטר. שרלוטה נפטרה במהלך לידת הבן.
פרשת הבריחה וחזרה לרוסיה.
זמן קצר לאחר פטירת אשתו, הוא קיבל מכתב מפיוטר הגדול ובו אביו דרש ממנו להקדיש יותר זמן לענייני המדינה. בתגובה ביקש אלכסיי מאביו רשות להתנזר. באוגוסט 1716 דרש ממנו פיוטר הגדול להצטרף לחצרו ולצבא ללא דיחוי במידה והוא אכן רוצה להישאר יורש העצר. בתגובה, ברחו אלכסיי ופילגשו לווינה וביקשו הגנה מגיסו של אלכסיי, הקיסר קרל השישי. לאחר תקופה קצרה הם עזבו לנאפולי. ככל הנראה, התכוון אלכסיי להישאר מחוץ לרוסיה עד לפטירת פיוטר הגדול שהיה חולה.
פיוטר הגדול זעם ושלח את פיוטר טולסטוי לווינה. פיוטר טולסטוי הגיע אל הנסיך אלכסיי בנאפולי אך לא הצליח לשכנע אותו לחזור לרוסיה. בסופו של דבר, לאחר מסע הפחדות ושכנועים הסכים אלכסיי לחזור.
בפברואר 1718 בוטל תוארו של אלכסיי כיורש העצר בשל התנהגותו מחוץ לרוסיה. הובטחה לו חנינה, במידה ויגלה את כל האמת על מעשיו והשתלשלות העניינים. בעדותו, אלכסיי ניסה להפיל את על סביבתו ומקורביו אכן נענשו והוצאו להורג, אך הדבר לא הציל את הנסיך. פילגשו, חשפה תחת עינויים בעדותה חשפה את שקריו וסיפרה שהיה מוכן להסתייע בצבא זר לצורך תפיסת השלטון ברוסיה. בפגישה פנים מול פנים אלכסיי הודה שעדותה נכונה. ייתכן שחשש גם הוא מעינויים, כך שאין ביטחון שהעדות נכונה. יחד עם זאת, קיימות עדויות נוספות (למשל מכתבים שנמצאו בארכיון בווינה) שמאששות שהיו מגעים בין הנסיך לבין הממשל בווינה. על סמך העדויות הנסיך נשפט ובהתאם להחלטת בית המשפט נגזר עליו עונש מוות, למרות ההבטחות לחנינה.
הנסיך אלכסיי נפטר במבצר פטרופבלובסקיה ב-26 ביוני 1718. לפי הגרסה הרשמית הוא נפטר מבעיות לב, אך עדויות מהמאה ה-19, חשפו כי הנסיך עבר עינויים, וייתכן שאלה הביאו למותו. קיימת גם סברה שהוא הוצא להורג בחשאי בהתאם לפקודת פיוטר הגדול, אך אין לה סימוכין.
הוא נטמן בקתדרלה במבצר פטרופבלובסקיה. במהלך שלטונו של פיוטר השני בוטלו כל ההאשמות נגדו.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:שושלת רומנוב]]
[[קטגוריה:יורשי עצר שלא זכו למלוך]]
[[קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש]]
[[קטגוריה:רוסיה הצארית: אישים]]
[[קטגוריה:ילידי 1690]]
[[קטגוריה:נפטרים ב-1718]]
ישיבת פום-נהרא
פיודור רומודנובסקי
פיודור רומודנובסקי (ברוסית: Фёдор Юрьевич Ромодановский; 1640 - 28 בספטמבר 1717) היה אציל רוסי, ממקורביו של פיוטר הגדול. רומודנובסקי נולד במשפחה אצילית מצאצאי שושלת רוריק. בהתאם למסורת המשפחתית, הם קיבלו תואר נסיך עוד בתקופת ולדימיר הראשון, נסיך קייב.
ברשימת מוזמנים לחגיגות לרגל הולדת פיוטר רשום פיודור רומודנובסקי כראשון ברשימה, עובדה המעידה על המעמד שלו בחצר. הוא תמך בצאר הצעיר פיוטר הגדול מיד עם מינויו. הוא היה אחראי על המעקב אחרי הנסיכה סופיה כאשר היא הייתה במנזר נובודוויצ'י.
במהלך מערכות אזוב, כאשר פיוטר הגדול עזב את מוסקבה הושאר רומודנובסקי כאחראי על ענייני המדינה במינוי "נסיך-קיסר", תואר חדש שהוענק לו. מאותה תקופה נשמרה עד היום התכתבות ענפה בין פיוטר הגדול לבין פיודור רומודנובסקי שמעידה על שיתוף פעולה מלא בין השניים. בשנת 1698 כאשר התפרץ מרד 1698 היה בעל תפקיד מכריע בדיכוי המרד. החל משנת 1701 הוא היה ראש עיריית מוסקבה.
במשך תקופה ארוכה ועד מותו הוא היה אחראי על הלשכה החשאית, שהייתה המשטרה החשאית של הצאר. בנוסף לכך, הוא היה אחראי על משרד לענייני סיביר ומשרד לענייני תרופות. בזמן שמקורבים אחרים של הצאר לחמו בחזית ובנו עיר חדשה סנקט פטרבורג, הוא היה אחראי על כך שלא תהיה במדינה אופוזיציה ממשית לרפורמות ושלטון הצאר.
למרות היותו תומך ברפורמות של הצאר, בחיי יום הוא דבק בדרך החיים הרוסית המסורתית. כמו כן, התנגד לנישואי הצאר עם יקטרינה הראשונה.
רב אחא בר רב
אטול הא אליף
הא אליף (בדיבהי: ތިލަދުންމަތީ އުތުރުބުރި) הוא האטול הצפוני ביותר באיים המלדיביים, נמצא במחוז צפון-עליון.
האטול כולל 42 איים, מתוכם 16 מיושבים, בירת האטול היא האי דידהו, מדרום לו נמצא האטול הא דאלו.
באטול 19,251 תושבים.
בעבר היה אטול נוסף באיים המלדיביים (מיניקוי) שהיה צפוני יותר, אך היום הוא שייך להודו.
איים מיושבים.
דידהו.
בירת האטול, אורכו 2 ק"מ, רוחבו 350 מטר. מונה 3468 תושבים.
וויצ'י ריו
וויצ'י ריו (上地流, Uechi-ryu) הוא סגנון קראטה אוקינאווי מסורתי אשר הובא לאוקינאווה מאזור פוג'יין בסין על ידי קנבון וויצ'י (上地完文; 1877-1948), שלמד אצל מורה לקונג פו בשם צ'ו טסו הו. שמו של הסגנון אותו למד קנבון וויצ'י בסין הוא "פאן גיי נון", או "פא יי רואן", והוא משלב את סגנונות העגור, הטיגריס והדרקון של קונג פו. מילולית, משמעות המילה פאן גיי נון היא "חצי קשה, חצי רך" והיא מתייחסת לאופי הסגנון, גישתו לאימונים, והטכניקות המרכיבות אותו. לאחר מותו של קנבון וויצ'י, שינה בנו קאניי וויצ'י את שם הסגנון ל"וויצ'י ריו", מיפנית: "הדרך של וויצ'י".
כיום מתרגלים וויצ'י ריו במקומות רבים בעולם.
ייסוד השיטה.
קנבון וויצ'י מייסד השיטה, נולד למשפחה של סמוראים ב-5 במאי 1877 בצפון אוקינאווה, וגדל בכפר אמני הלחימה איטומי. בגיל 20, כדי להימנע מגיוס לצבא היפני, ובעידודו של מורה זקן לאמנויות לחימה, נסע לדרום סין, למחוז פוג'יין, במטרה ללמוד צ'ואן פה (אגרוף סיני, או אמנויות לחימה סיניות, שמוכרות היום בשם קונג פו). במהלך חיפושיו, הוא הגיע לבית ספר סודי של סגנון "פאן גיי נון" אשר נהוג לחשוב כי תפקד כאחד מבסיסי המחתרת המרכזיים של ההתנגדות הסינית למשטר המנצ'ורי, ואשר היה ממוקם ליד מנזר השאולין הדרומי. שמו של המאסטר בבית הספר היה צ'ו טסו הו או ביפנית שו שי ווה, אמן לחימה מפורסם בסין ובטאייוון. שו שי ווה סירב תחילה לקבל את וויצ'י לבית ספרו, אך לבסוף הסכים, לאחר שוויצ'י טיפל בכאב ראש אשר תקף אותו באמצעות צמחי מרפא. וויצ'י למד תחת שו שי ווה, במשך 13 שנים, שבסופן היה הזר הראשון שלימד בסין אמנות זו בבית ספרו בעיירה ננצ'ון. במהלך שהותו בסין למד שלוש קאטות: