ברוש הבקעה הוא כפר המאכלס את כפר הנוער נווה שריה. בעבר היה כפר נופש שהוקם בצפון בקעת הירדן על ידי שריה עופר, בסגנון כפר אמנים. עופר נרצח במקום באוקטובר 2013 ובעקבות הרצח עברה ישיבת ההסדר שדמות נריה לשכון במקום. ב-29 בנובמבר 2013 הישיבה הוחלפה על ידי קבוצת אמנים שהקימה גרעין התיישבותי חדש במטרה להפוך את המקום לכפר אומנים.
בהתאם לדרישות המועצה האזורית, כפר האמנים פונה בתחילת 2016, והוכרז כנטוש.
בסוף שנת 2016, הוקם במקום כפר נוער בשם "נווה שריה". הכפר מאוכלס על ידי התלמידים ו-16 משפחות צוות.
תולדות המקום.
לפני מלחמת ששת הימים היה במקום מחנה צבא ירדני קטן. לאחר המלחמה שימש המקום לאימוני לוחמה בשטח בנוי. במסגרת ההתיישבות בבקעת הירדן, הוקמה במקום ב-1983 היאחזות נח"ל בשם בתרונות, משום שמיקומה צופה אל בתרונות החוואר של גאון הירדן. בהמשך שונה שמה לברוש. במהלך שנות ה-90' פנו גורמים רשמיים אל אל"ם (במיל') שריה (יאיא) עופר, ששרת בעבר בבקעת הירדן בסיירת חרוב, בבקשה להקים במקום כפר נופש.
כפר הנופש.
כפר הנופש, שנקרא ברוש הבקעה, שימר את שמה של היאחזות הנח"ל ברוש, בצירוף שם האזור (בקעת הירדן), כדי לבדל אותו ממושב ברוש שליד נתיבות. כפר הנופש השתרע על שטח של 700 דונם. המקום שופץ ועוצב תוך שימור ההיסטוריה של המקום. מבנה האכסניה שופץ ברוח המבנה הירדני המקורי אשר שימש למגורי קצינים. המבנה ליד הבריכה, שהיה חדר האוכל ומועדון החיילים, יועד לשיקום תוך שמירה והקפדה על מורשת המקום. הוא פעל שנתיים ככפר נופש, ולאחר מכן נפתח מחדש כאתר המתמחה בסדנאות מקצועיות ורוחניות ליחידים ולקבוצות.
מייסד המקום, שריה עופר, עבר להתגורר בכפר בשנת 2010. ב-10 באוקטובר 2013 שמע רעשים בחצר ביתו. הוא יצא לחצר, שם ארבו לו זוג פלסטינים ורצחו אותו במוטות ברזל ובגרזנים. מאוחר יותר נקבע על ידי השב"כ שהרצח נעשה על רקע לאומני.
לאחר הרצח.
בעקבות הרצח ישיבת שדמות נריה, המונה כ-100 בחורים, עברה משדמות מחולה הסמוכה אל ברוש הבקעה. בנוסף לתלמידים עברו למקום מספר משפחות משדמות מחולה שחלקן נמנות עם בוגרי הישיבה. המשפחות התגוררו בצימרים שעופר בנה במקום.
הבחורים והמשפחות התחילו לטפח את ברוש ולטפל בתשתיות, אך לאחר שבועיים הם פונו מן המקום.
כפר האמנים.
ב-29 בנובמבר 2013 תלמידי הישיבה והמשפחות הוחלפו על ידי קבוצת אמנים, מעצבים, אנשי חינוך ומוזיקאים, שהקימו את הגרעין ההתיישבותי עוד לפני הרצח של שריה עופר, והפכו את המקום לכפר-אמנים קהילתי.
תושבי המקום דאז, אנשי יצירה ומעשה בעלי תחומי עניין שונים, ראו בהתיישבות זו שליחות שהמכנה המשותף הוא חיבור לפריפריה, לטבע, לפשטות בשילוב אמנות וחינוך לשם יצירת הרמוניה חברתית.
כפר האמנים הורכב מקבוצה מגוונת המקיימת אורח חיים דמוקרטי במרחב קהילתי מטופח ושוקק חיים אשר נמצא בדיאלוג מתמיד עם האוכלוסייה הסובבת ועם הטבע המקיף את ביתם.
שאיפתם הייתה להפריח את בקעת הירדן ולהיות בית פעיל לחינוך, תרבות ואמנות המזמין כל אדם לקחת חלק בקסם שיש למקום להציע ולהוות מקור לשלווה והשראה לצד יצירה ולמידה.
בנובמבר 2013 ברוש הבקעה נהיה כפר-אמנים קהילתי.
כפר האומנים פונה בתחילת שנת 2016.
כפר נוער "נווה שריה".
לאחר פינוי כפר האומנים הוחלט להקים במקום כפר נוער דתי לאומנויות ויצירה שיכשיר את המקום ליישוב עתידי. בכ"ט בתמוז תשע"ו עברה המשפחה הראשונה, שהייתה חלק מצוות המורים של כפר הנוער, לגור בברוש, ולאחריה עברו עוד כשתי משפחות.
זמן קצר אחרי תחילת שנת הלימודים הגיעו התלמידים, והם שוכנו בצימרים שבמקום. בני הנוער והמורים טיפחו את המקום, שיפצו, עקרו, שתלו וסידרו תשתיות, והמקום הפך ירוק. בינתיים ממשיכות לבוא עוד משפחות והיישוב גדל מבחינת אוכלוסייה. הן מטפחות את המקום בתקווה שבעתיד יבנה שם מחדש היישוב "ברוש הבקעה". כיום נבנתה שכונת קראוונים חדשה המונה כ-10 משפחות. סה"כ, גרות כיום בברוש הבקעה 16 משפחות. כל המשפחות הן אנשי הצוות בכפר הנוער "נווה שריה".
דמויי איגואנה
דמויי איגואנה (שם מדעי: Iguania) היא אינפרא-סדרה של לטאות בסדרת הקשקשאים, אשר כוללת זיקיות, חרדונים, איגואנות ולטאות העולם החדש כדוגמת האנוליסיים. המינים הם שוכני עצים ולהם לשון פרימיטיבית שאינה יוצאת מהלוע, שלא כמו הנחשים.
אם מסתכלים על תכונות מורפולוגיות, דמויי איגואנה היא קבוצה-אחות של שאר המינים בסדרת הקשקשאים. אולם מבחינה מולקולרית הם קבוצה-אחות של דמויי קמטנים וקרובים מאוד לנחשים.
מסע המלחמה האתונאי לסיציליה
מסע המלחמה האתונאי לסיציליה היה מסעו של חיל משלוח אתונאי לסירקוסאי שבסיציליה, אשר התנהל במשך שנתיים, בין 415 ל-413 לפנה"ס. המסע היה חלק מהמלחמה הפלופונסית, ובאמצעותו ניסתה אתונה להשיג שליטה אסטרטגית באי שהיה בעיקר תחת השפעה ספרטנית. המשלחת לא הצליחה להשיג את מטרותיה מלכתחילה בשל אי בהירות מטרותיה ומבנה הפיקוד המעומעם שלה, שכן מונו שני מצביאים למשלחת ערב צאתה: ניקיאס ואלקיביאדס. במהלך הדיונים המקדימים באתונה גדל חיל המשלוח המתוכנן מכוח קטן של 20 ספינות לצי עצום של 134 תלת חתריות. כמו כן האדם הדומיננטי והכוח המניע העיקרי מאחורי מסע המלחמה, אלקיביאדס, נקרא עוד טרם תחילת הלחימה להישפט באתונה באשמות חילול קודש באתונה. למרות ניצחונות ראשוניים מעודדים, המשלחת נחלה תבוסה. המצור שהטילו האתונאים על סירקוסאי כמעט והביא לנפילתה, אך הקערה התהפכה עם הגעתו של המצביא הספרטני גיליפוס, והאתונאים נהפכו מצרים לנצורים. ניקיאס ניסה נואשות לחלץ את צבאו, אך הוא וחייליו הוכו על ידי החיילים הספרטנים ורבים מהם נפלו בשבי. גם לאחר הגעת תגבורת מאתונה לא הצליחו האתונאים להיחלץ מהמצור וסופו של דבר נאלצו להיכנע. ניקיאס הוצא להורג בפקודת הסירקוסאים ושאר חייליו נמכרו לעבדות.
הסיבות לשיגור חיל המשלוח.
לאחר שלום ניקיאס הגיעו לאתונה ידיעות על ידי שליחים, כי בעלות בריתה בסיציליה נמצאות תחת מתקפה מצד סירקוסאי. אנשי סירקוסאי היו דורים במוצאם (כמו הספרטנים), לעומת האתונאים ובני בריתם בסיציליה שהיו איונים. לפיכך חשו האתונאים חובה להגן על אחיהם ובני בריתם באי.
אולם יש להניח כי אתונה לא שאפה לפעול מטעמי אחווה וכיבוד הסכם השלום של ניקיאס בלבד. המטרה של סירקוסאי, העיר הדומיננטית באי, הייתה מבחינתם המכשול העיקרי לשאיפתם זו.
בשלבים האחרונים של ההכנות הואשם אלקיביאדס, מפקד המבצע, בהשחתת פסלי האלים. הוא כפר בהאשמות ודרש לעמוד לדין ללא דיחוי, אולם האתונאים החליטו לשלוח אותו למסע בכל זאת (אולי משום שחשבו שכך יהיה קל יותר להרשיעו). ואכן, זמן קצר לאחר הגעתו לסיציליה הוא נקרא לשוב לאתונה כדי לעמוד למשפט. מאחר שחשש כי יורשע על לא עוול בכפו, החליט אלקיביאדס לערוק לצדה של ספרטה והדליף לה את תוכניות המבצע.
הכוח האתונאי כלל יותר מ-100 ספינות מלחמה, למעלה מ-7,000 רגלים וכמות זעומה של 30 פרשים, שהתבררו כנחותים בהתמודדות מול חיל הפרשים הסירקוסאי, שהיה גדול ואיכותי יותר. עם נחיתת כוחות אתונה הצטרפו אליהם כוחות של כמה מבעלות בריתה, אולם במקום לתקוף מיד, החליט ניקיאס, המפקד החדש, להשתהות, על מנת לארגן את כוחותיו ובעלות בריתו.
הלחימה.
ההתמהמהות האתונאית איפשרה לספרטנים לשלוח עזרה לסיציליה. המצביא הספרטני גיליפוס הגיע עם תגבורות, גייס כוחות נוספים באי, ובסדרה של קרבות הביס את הכוחות האתונאים ופרץ את המצור. בד בבד פתחו הספרטנים במתקפה יבשתית ביוון. על פי עצת אלקיביאדס הם כבשו את מבצר דקליאה ליד אתונה ומנעו מאתונאים לקבל אספקה דרך היבשה. לפיכך, כל האספקה לעיר הייתה צריכה להיעשות דרך הים, דבר שגרע מהמשאבים האתונאיים. חברי הליגה הפלופונסית שלחו תגבורות נוספות לסירקוסאי בניסיון לגרש את האתונאים מאדמת סיציליה. במקום לסגת, שלחו האתונאים עוד 100 ספינות ו-5,000 חיילים. הסירקוסאים ובני בריתם הצליחו בהנהגתו של גיליפוס לנצח שוב את האתונאים בקרב יבשה; הצי הסירקוסאי, שנאסף בעצת המצביא הספרטני, השמיד את צי המשלוח האתונאי שהגיע כדי לנסות ולחלץ את צבא ניקיאס. צבא האתונאים, שהיה כעת מנותק מקווי האספקה, מותש וללא אפשרות ממשית לסגת או להימלט, נאלץ להיכנע. החיילים האתונאים הלכו לשבי ורובם ככולם נמכרו לעבדות. הייתה זאת מכה קשה לאתונה, שאיבדה כמחצית מבניה בהרפתקה זו.
מבחר הספרות של ג'או מינג
מבחר הספרות של גָ'או מִינְג (בסינית מסורתית: 昭明文選; בסינית מפושטת: 昭明文选; בפין-יין: zhāomíng wén xuǎn, גָ'אומִינְג וֶן שׂוֵ'אן), הידוע גם בשם "מבחר הספרות" (文選, וֶן שׂוֵ'אן), הוא אחד האוספים הקדומים ביותר של שירה וספרות סינית. זהו מבחר יצירות מתקופת שושלות האן וצ'ין (עד שנת 500), אשר נחשבו הטובות ביותר באותה תקופה.
מבנה היצירה.
האוסף מורכב מ60 חלקים, שכל אחד מהם מכיל סוג אחר של ספרות יפה. זהו גם האוסף הגדול ביותר של שירת פֿוּ.
באוסף 761 יצירות מאת 130 כותבים.
תהליך הכתיבה.
היצירה נכתבה בסביבות שנת 520, בתקופת שושלת ליאנג, בידי שְׂיָאו טונְג, בנו הבכור של הקיסר ווּ מלְיָאנְג, וקבוצת מלומדים שהוא ארגן.
לאחר מותו, ניתן לשְׂיָאו טונְג הכינוי "גָ'או מִינְג", שמשמעו "המבריק", וכך קיבל האוסף את השם "מבחר הספרות של גָ'או מִינְג".
חשיבות.
בתקופת שושלת טאנג היה המחקר של מבחר הספרות שווה בחשיבותו לזה של חמש הקלאסיקות, ונהנה מפופולריות חסרת תקדים. אולם עד זמנה של שושלת סונג הצפונית השתנתה הגישה, ואף נטבעה האמרה "עם הרקבון של מבחר הספרות, מספר המלומדים פחות." כך גם בשושלות יואן, מינג וצ'ינג המחקר במבחר הספרות לא הראה התקדמות משמעותית.