במהלך מבצע עמוד ענן קפצו גדודי הסדיר והמילואים של אגד 215 וירו פגזים לעבר רצועת עזה, למרות זאת החלק של החיל במבצע היה יחסית שולי בהשוואה לחיל האוויר וחיל הים מאחר שירה בעיקר לשטחים פתוחים עקב החשש מפגיעה באזרחים חפים מפשע.
במהלך מבצע צוק איתן נטל חיל התותחנים חלק נכבד בפעילות כוחות היבשה נגד חמאס. הגדודים הסדירים מאגד 282 ואגד 215 הוצבו בגבול הרצועה. כבר בשלב הראשון סייע חיל התותחנים בירי ארטילרי אל עבר מטרות טרור ושטחי שיגור, וכן בירי טילי תמוז מדויקים אל מטרות טרור כגון משגרים ומפקדות בכירים. עם התחלת השלב הקרקעי סיפק חיל התותחנים סיוע ארטילרי כבד ומסך אש באמצעות תותחי ה-155 מ"מ (תותח מתנייע M-109) שהכינו את השטח לתמרון הקרקעי של חילות השריון, הרגלים וההנדסה הקרבית, וריככו את הביצורים וזירות המטענים שהכין חמאס. כחלק מהכניסה הקרקעית לרצועה, כוחות התותחנים ירו אלפי פגזים לעבר הרצועה וסייעו לכוחות בכיבוש שג'אעיה ובית חאנון. במהלך קרב שג'אעיה ירו גדוד קרן וגדוד נמר וגדוד דרקון לראשונה מאז מלחמת שלום הגליל 600 פגזים בטווח של מאה מטר מהכוחות ובכך הצילו עשרות לוחמים מחטיבת גולני אשר נקלעו למארב של מאות מחבלים. במהלך הירי נהרגו אף מפקדי שטח בכירים מהחמאס והג'יהאד האסלאמי.
במהלך הלחימה ירו התותחנים יותר מ-30,000 פגזים. יחידת רוכב שמיים סיפקה סיוע מודיעין חזותי באמצעות מזל"טים לכוחות היבשה בתוך הרצועה ברמת הגדוד.
הנצחה ומורשת קרב.
הנצחתם של חללי התותחנים הייתה בתחילה באנדרטאות שונות ופזורות ברחבי ישראל, כאשר רבות מהן היו בצורה של תותח שיצא משימוש, שהוצבו, אם לזכרן של קבוצות, ואם לזכרם של יחידים. אנדרטה מרכזית לחללי החיל הייתה במשך שנים במחנה צריפין. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקם בית התותחן בזכרון יעקב, על קרקע שנתרמה על ידי משפחת אהרונסון. בהקמת הבית היו שותפות עמותות "נצח לתותחן", ו"איגוד התותחנים לישראל", שהתאחדו לאחר מכן ל"עמותת יד התותחנים", המייצגת הן את ותיקי החיל והן את המשפחות השכולות. במקום קיים מרכז תצוגה ומרכז כנסים, אנדרטה לחללי החיל ולחללי זכרון יעקב, וכן תצוגת קבע בחצר המוזיאון של שלל אמצעי לחימה ותותחים מן ההיסטוריה של החיל. בשנת 2002 הוקם באתר אודיטוריום על שם החייל ניר שרייבמן, שנהרג באסון המסוקים. "בית התותחן" מפעיל אתר אינטרנט הכולל חדשות על החיל, חללי החיל, מעוטרי החיל ומידע על אמצעי הלחימה.
חיל התותחנים עושה מאמצים להנחיל לחיילים המשרתים בו את מורשת הקרב של החיל ואת הגאווה החילית. סיסמאות כגון "הארטילריה מלכת הקרב" או "בלי סיוע, החי"ר לא ינוע", נועדו להקנות לחיילים תחושת גאווה חילית, האמורה לגבור על התחושה הרווחת כי המדובר בחיל אפור, שהשירות בו אינו זוהר. הענקת הכומתה בצבע טורקיז, שהחליפה את הכומתה השחורה שחבשו התותחנים, הייתה צעד לכינון זהות חילית ייחודית.
הצבע הטורקיז נבחר במשאל שנערך בקרב החיילים בשנת 2000 והוא מסמל את השמיים אשר לשם שולחים התותחנים את התחמושת בדרך אל האויב.
צוות הווי בשם להקת חיל התותחנים פעל בתחילת שנות השבעים. זכור ממנו בעיקר השיר "פרחים בקנה" (ברק/נצר), שבוצע בשנת 1970 עם הסולנית יהודית שוורץ, והוא נחשב להמנון הבלתי רשמי של החיל.
חטיבת הנח&quot;ל
חטיבת הנח"ל (חטיבה 933) היא חטיבת חיל רגלים סדירה בצבא ההגנה לישראל, הכפופה לעוצבת הפלדה. החטיבה השתתפה בכל מערכות ישראל החל ממלחמת שלום הגליל, למעט מבצע עופרת יצוקה בה תפסה קו בגבולות סוריה ולבנון.
שמה של החטיבה נגזר מראשי תיבות של מסגרת נוער חלוצי לוחם (נח"ל), משום שמקורה בגרעיני הנח"ל שהוקמו החל מימיה הראשונים של מדינת ישראל. עם זאת, במשך הזמן הורכבה רוב החטיבה מחיילים מכלל הציבור, שאינם קשורים לתנועת ההתיישבות ולגרעינים. חיילי חטיבת הנח"ל חובשים כומתה בצבע ירוק בהיר עם סמל חיל רגלים ונועלים נעליים אדומות. תג היחידה של הנח"ל מורכב מחרב, מגל וחיטה. החרב מסמלת את ההגנה והמגל והחיטה מסמלים את עבודת האדמה והחלוציות. ארבעת החצים מסמלים את גדודי החטיבה: שחם, גרניט, בזלת והסיירת.
מפקד החטיבה הנוכחי הוא אלוף-משנה אורן שמחה.
מבנה החטיבה.
חטיבת הנח"ל הוקמה ביולי 1982 בעקבות הצורך בכוחות סדירים שעלה בזמן מבצע שלום הגליל. החטיבה הוקמה מצירוף גדודים קיימים ושינוי יעודם:
בנוסף לגדודים הוקמה הפלחי"ק (פלוגת חיל קשר). צוות הסיור הוקם בשנת 1983 והיה הבסיס לסיירת הנח"ל, בשנת 1991 הוקם הפלנ"ט ("עורב", פלוגת נ"ט) ובשנת 1992 הוקם הפלחה"ן (פלוגת חבלה והנדסה). בשנת 2001 אוחדו הפלוגות לגדוד רביעי של חטיבת הנח"ל - גדוד הסיור.
החטיבה פעלה תחת פיקוד הנח"ל עד שנת 1985, עת הוכפפה לפיקוד המרכז, בהמשך הועברה לעוצבת הפלדה שהייתה כפופה באותה העת לפיקוד המרכז. ב-26 בינואר 2016 עברה החטיבה תחת פיקוד עוצבת הפלדה, לשרת בפיקוד הדרום.
גדוד 50 (בזלת).
גדוד 50 השייך לחטיבה עודנו שומר על הכינוי "נח"ל מוצנח", מכיוון שעד שנת 1990 השתייך לחטיבת הצנחנים לפני שהועבר לחטיבת הנח"ל.
תחילתו בגדוד נח"ל מוצנח 88 שהיה גדוד סדיר ביחידה 202 (לימים חטיבה 202 ואחר כך חטיבה 35). החיילים אשר שרתו בגרעיני הנח"ל השונים, נהגו לעבור מההיאחזויות לאימוני חי"ר במסגרת גדוד האימון המתקדם. את הטירונות עברו החיילים במחנה בית דראס, ומשם עברו לבסיס האימון המתקדם של הנח"ל שהיה במחנה נתן בדרום (בא"פ נח"ל). החל מנובמבר 1955 שולבו לוחמי הנח"ל בפעולות התגמול של הצנחנים. באפריל 1956 קיבל את הפיקוד על הגדוד, מוטה גור, לימים הרמטכ"ל. בשנת 1956 שונה שם הגדוד ל"יחידה 88", והיחידה הועברה ממחנה פילון לבסיסה החדש במחנה ביל"ו. הגדוד השתתף בפעולות התגמול של הצנחנים. במבצע קדש השתתף בכיבוש כונתילה, תמד ונח'ל בסיני ובקרב המיתלה. לקראת סיום מבצע קדש, השתתפו שתי פלוגות מהגדוד בצניחה מבצעית בא-טור וכבשו שם את שדה התעופה. לאחר מבצע קדש שונה שמו של הגדוד לגדוד 50. הגדוד השתתף בין היתר בפיצוץ משטרת קלקיליה, בקרבות רפיח במלחמת ששת הימים, וכן בעשרות מבצעים בתקופת מלחמת ההתשה.
לאחר מלחמת ששת הימים הוקם בסיס הגדוד בבית סאחור על יד בית לחם. הפעולה הגדולה ביותר בה השתתף הגדוד באותה תקופה הייתה פעולת כראמה. מאוחר יותר שותף הגדוד במבצע תרנגול 53 בחזית המצרית ובמבצע אביב נעורים בלבנון.
בשנת 1969, במהלך תקופת המרדפים בבקעת הירדן נהרגו מפקד הגדוד, משה פלס, וסגנו דורון מנור, במרדף בנחל בזק.
במלחמת יום הכיפורים שהו חיילי הגדוד במוצבים הקדמיים של הגיזרה הדרומית והמזרחית ברמת הגולן, ורבים מחייליו נפגעו בקרבות קשים נגד הצבא הסורי. הגדוד, בפיקודו של יורם יאיר התפנה מהחזית הצפונית ולאחר שבוע של התארגנות, הורד לחזית הדרום, שם לחמו חייליו בשטח המצרי הכבוש מול הארמייה המצרית השלישית.
בשנת 1990, הוחלט לאחד את גדוד 50 עם גדוד 950 שעסק בבט"ש והורכב מלוחמים ותיקים של הנח"ל שסיימו את פרק המשימה שלהם. יחד הם הפכו לגדוד 50 השייך לחטיבת הנח"ל.
עד שנת 2007, כחלק ממחזור הגיוס של נובמבר התגייסו לגדוד חיילים ממסלול במ"לים (בני משקים לפיקוד), מסלול שירות ייחודי לגדוד זה. חיילים אלו היו מבני מושבים ומשקים בעלי נתונים גבוהים. מטרת המסלול הייתה להצמיח ולהכשיר את מפקדי העתיד בחטיבה. מסלול הבמל"ים נסגר כאמור בשנת 2007.
בתחילת מלחמת לבנון השנייה היה גדוד 50 בתעסוקה מבצעית ברכס רמים. במלחמה, היה הגדוד הראשון שהשתתף בלחימה לאחר חטיפתם של חיילי צה"ל והפגיעה בטנק שנכנס לחלצם. במהלך משימת החילוץ נהרג חייל הגדוד . בהמשך לחם הגדוד בכפרים כילא, רב א-תלתין, אל עדייסה, א-טייבה, מיס אל-ג'בל, קנטרה ופרון.
גדוד 931 (שחם).
גדוד 931 הוקם ביוני 1976 כגדוד בט"ש בגזרת רכס רמים של פיקוד הצפון, אך היה כפוף מנהלתית לפיקוד הנח"ל. כבר באימון ההקמה, באזור הרודיון, ספג הגדוד הרוגים מתאונת אימונים ותאונת דרכים. פעילותו הקרבית הראשונה של הגדוד הייתה ב"מבצע קואופרטיב" בלבנון באוקטובר 1977, בעקבותיו השתתף גם במבצע ליטני. ב-7 באפריל 1980, התחולל בגזרת הגדוד פיגוע קשה בקיבוץ משגב עם. בתקופה שלאחר מכן הגדוד צריך היה להוכיח את עצמו, ובקו של שנת 1981 הצליח להחזיר את האמון בו בעקבות חיסולן של שלוש חוליות מחבלים, אחת מהן ניסתה לחדור לשטח ישראל באמצעות כדור פורח (16 באפריל 1981), ללא נפגעים לכוחות צה"ל.
במלחמת לבנון הראשונה משימתו של הגדוד הייתה לטהר יעדי מחבלים באזור "פתחלנד". במהלך הקרבות נפגע הגדוד קשות ב-10 ביוני 1982, ליד הכפר ליביא. עקב טעות בזיהוי, הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי שיירה שכללה כוחות מהגדוד ומחטיבה 943 וגרמו ל-24 הרוגים ולכ-100 פצועים. הפצצת גדוד 931 הוא אירוע אש כוחותינו החמור ביותר בתולדות צה"ל. למרות זאת המשיך הגדוד בפיקודו של יום טוב סמיה בלחימה. הגדוד השתתף בקרבות הכניסה לביירות, אך אי שביעות רצון מתפקודו הביא להחלפת מפקד הגדוד הרצל בוקר שבועות לאחר מינויו.
עם הקמת חטיבת הנח"ל, בסוף שנת 1982, הפך לגדוד סדיר במסגרתה. עם זאת, המעבר לא היה קל, שכן החטיבה הוקמה תוך כדי מלחמת שלום הגליל, והיה נתק פיזי בין המפקדות.