ניתן להשתמש בבדיקות אבחון כדי לקבוע כמה מאפיינים של המצב ולהבדיל אותם מתסמינים של מצבים אחרים. האבחנה עשויה לכלול לקיחת ההיסטוריה הרפואית של האדם, בדיקה גופנית, הערכת תפקוד נוירולוגי, בדיקה לשלילת מצבים שעלולים לגרום לתסמינים דומים, הדמיית מוח, בדיקות נוירופסיכולוגיות להערכת תפקוד קוגניטיבי, מחקרי שינה, בדיקת שריר הלב (סינטיגרפיה). בדיקות מעבדה יכולות לשלול מצבים אחרים שעלולים לגרום לתסמינים דומים, כגון תפקוד לא תקין של בלוטת התריס, עגבת, HIV או מחסור בוויטמינים שעלולים לגרום לתסמינים הדומים לדמנציה.
אבחנה מבדלת.
מצבים נוירודגנרטיביים רבים חולקים סימפטומים קוגניטיביים ומוטוריים עם דמנציה עם גופיפי לואי. האבחנה המבדלת כוללת מחלת אלצהיימר; סינוקליינופתיות כגון דמנציה במחלת פרקינסון, מחלת פרקינסון וניוון מערכתי ריבוי; דמנציה וסקולרית; ושיתוק על-גרעיני מתקדם, ניוון קורטיקובזאלי ותסמונת קורטיקובזלית .
התסמינים של דמנציה עם גופיפי לואי מתבלבלים בקלות עם דליריום (מצב בלבול חריף), או לעיתים רחוקות יותר כפסיכוזה; הוצעו תת-סוגים פרודרומליים של דמנציה עם גופיפי לואי עם התחלה של דליריום ו-דמנציה עם גופיפי לואי עם התחלה פסיכיאטרית. ניהול שגוי של דליריום הוא טיפול נגד הסיכונים הקשורים לתרופות אנטי פסיכוטיות לאנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי. בדיקה מדוקדקת של תכונות של דמנציה עם גופיפי לואי מוצדקת אצל אנשים עם דליריום לא מוסבר. הדמיית PET או SPECT המראים ספיגת טרנספורטר דופמין מופחתת יכולה לעזור להבחין בין דמנציה עם גופיפי לואי לדליריום.
מחלת אלצהיימר.
ניתן להבחין בין דמנציה עם גופיפי לואי לבין אלצהיימר אפילו בשלב הפרודרומלי. פגיעה בזיכרון לטווח קצר נראית בשלב מוקדם של אלצהיימר והיא תכונה בולטת, בעוד שתנודת קשב אינה שכיחה; ליקוי בדמנציה עם גופיפי לואי נתפס לעיתים קרובות יותר קודם כל כקוגניציה משתנה. בניגוד לאלצהיימר שבו ההיפוקמפוס הוא בין מבני המוח הראשונים שנפגעו, ואובדן זיכרון אפיזודי הקשור לקידוד זיכרונות הוא בדרך כלל התסמין המוקדם ביותר - פגיעה בזיכרון מתרחשת מאוחר יותר בדמנציה עם גופיפי לואי. אנשים עם ליקוי קוגניטיבי קל אמנסטי (שבהם אובדן זיכרון הוא הסימפטום העיקרי) עלולים להתקדם לאלצהיימר, ואילו אלו עם ליקוי קוגניטיבי קל לא-אמנסטי (שיש לו ליקויים בולטים יותר בתחום השפה, החזותי-מרחבי והניהולי ) נוטים יותר להתקדם לעבר דמנציה עם גופיפי לואי. לאובדן זיכרון בדמנציה עם גופיפי לואי יש התקדמות שונה מזו של אלצהיימר מכיוון שמבנים חזיתיים מעורבים מוקדם יותר, עם מעורבות מאוחרת יותר של מבני מוח טמפרופריאטליים. הזיכרון המילולי אינו מושפע בצורה חמורה כמו בספירה.
טיפול.
טיפול פליאטיבי מוצע כדי לשפר את הסימפטומים, אך אין תרופות שיכולות להאט, לעצור או לשפר את ההתקדמות הבלתי פוסקת של המחלה. אין תרופות לדמנציה עם גופיפי לואי שמאושרות על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) נכון לשנת 2020, למרות שדונפזיל מורשה ביפן ובפיליפינים לטיפול בדמנציה עם גופיפי לואי. נכון לשנת 2020, היה מעט מחקר על הניהול הטוב ביותר לתסמינים לא מוטוריים כגון הפרעות שינה וחוסר תפקוד אוטונומי; רוב המידע על ניהול הפרעות בתפקוד אוטונומי בדמנציה עם גופיפי לואי מבוסס על מחקרים של אנשים עם מחלת פרקינסון.
תרופות.
ניהול תרופתי של דמנציה עם גופיפי לואי מורכב בגלל השפעות שליליות של תרופות הרחב של תסמינים שיש לטפל בהם (קוגניטיבי, מוטורי, נוירופסיכיאטרי, אוטונומי ושינה). אנטיכולינרגיות ו דופאמין סוכנים יכולים להיות תופעות לוואי או לגרום פסיכוזה אצל אנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי, וכן תרופות אשר כתוב תכונה אחת עלולה להחמיר עוד. לדוגמה, מעכבי אצטילכולין אסטראז (AChEI) לתסמינים קוגניטיביים יכולים להוביל לסיבוכים בתכונות של דיסאוטונומיה; טיפול בתסמיני תנועה עם אגוניסטים של דופמין עלול להחמיר את התסמינים הנוירו-פסיכיאטריים; וטיפול בהזיות ובפסיכוזה באמצעות תרופות אנטי פסיכוטיות עלול להחמיר תסמינים אחרים או להוביל לתגובה שעלולה להיות קטלנית.
זהירות רבה נדרשת בשימוש בתרופות אנטי פסיכוטיות אצל אנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי בגלל רגישותם לגורמים אלו. תגובות קשות ומסכנות חיים מתרחשות בכמעט מחצית מהאנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי, ויכולות להיות קטלניות לאחר מנה בודדת. תרופות אנטי פסיכוטיות עם תכונות חוסמות קולטן דופמין D2 משמשות רק בזהירות רבה. , "הבחירה שלא להשתמש בתרופות נוירולפטיות היא לרוב דרך הפעולה הטובה ביותר". אנשים עם דמנציה בגופיפי לואי הנוטלים נוירולפטיקה נמצאים בסיכון לתסמונת ממאירה נוירולפטית, מחלה מסכנת חיים. אין ראיות התומכות בשימוש בתרופות אנטי-פסיכוטיות לטיפול בדמנציה בגופיפי לואי, והן נושאות את הסיכון הנוסף לשבץ בשימוש בקשישים עם דמנציה.
תרופות (כולל תרופות נוגדות דיכאון טריציקליות וטיפולים לבריחת שתן ) בעלות תכונות אנטיכולינרגיות החוצות את מחסום הדם-מוח עלולות לגרום לאובדן זיכרון. התרופה האנטי - היסטמינית דיפנהידרמין ( בנאדריל ), תרופות שינה כמו זולפידם ובנזודיאזפינים עלולות להחמיר את הבלבול או תסמינים נוירו-פסיכיאטריים. כמה חומרי הרדמה כלליים עלולים לגרום לבלבול או דליריום עם היקיצה אצל אנשים עם דמנציה בגופיפי לואי, ועלולים לגרום לירידה קבועה.
תסמינים קוגניטיביים.
ישנן עדויות חזקות לשימוש במעכבי אצטילכולין אסטרז לטיפול בבעיות קוגניטיביות; תרופות אלו כוללות ריביסטיגמין ודונפזיל . שניהם הם טיפולי קו ראשון בבריטניה. גם כאשר הבמעכבי אצטילכולין אסטרז אינם מובילים לשיפור בתסמינים קוגניטיביים, לאנשים הנוטלים אותם עשויה להיות פחות הידרדרות בסך הכל, אם כי עשויות להיות השפעות שליליות במערכת העיכול. השימוש בתרופות אלו הוכיח עומס מופחת על המטפלים, ושיפור בפעילויות חיי היומיום עבור הפרט עם דמנציה עם גופיפי לואי.. הבמעכבי אצטילכולין אסטרז מתחילים בזהירות מכיוון שהם עלולים להחמיר חוסר תפקוד אוטונומי או התנהגויות שינה. יש פחות עדויות ליעילות של ממנטין ב-דמנציה עם גופיפי לואי., אך ניתן להשתמש בו לבד או עם במעכבי אצטילכולין אסטרז בגלל פרופיל תופעות הלוואי הנמוך שלו. תרופות אנטיכולינרגיות נמנעות מכיוון שהן מחמירות את התסמינים הקוגניטיביים.
תסמינים מוטוריים.
נראה כי תסמינים מוטוריים בדמנציה עם גופיפי לואי מגיבים מעט פחות לתרופות המשמשות לטיפול במחלת פרקינסון, כמו לבודופה, ותרופות אלו יכולות להגביר את התסמינים הנוירו-פסיכיאטריים. כמעט אחד מכל שלושה אנשים עם דמנציה עם גופיפי לואי מפתח תסמינים פסיכוטיים מלבודופה. אם יש צורך בתרופות כאלה לתסמינים מוטוריים, יש להתחיל עם עליות איטיות למינון הנמוך ביותר האפשרי במטרה לסייע במניעת פסיכוזה.
תסמינים נוירופסיכיאטריים.
תסמינים נוירופסיכיאטריים של דמנציה עם גופיפי לואי (תוקפנות, חרדה, אדישות, אשליות, דיכאון והזיות) לא תמיד דורשים טיפול. קו ההגנה הראשון בהפחתת הזיות הראייה הוא הפחתת השימוש בתרופות דופמינרגיות, שעלולות להחמיר הזיות. אם מופיעים תסמינים נוירו-פסיכיאטריים חדשים, נבדק השימוש בתרופות (כגון תרופות אנטי-כולינרגיות, תרופות נוגדות דיכאון טריציקליות, בנזודיאזפינים ואופיואידים ) שעשויות לתרום לתסמינים אלו.
הפרעות שינה.
פציעות במהלך חלימה הן בעדיפות טיפולית. ניתן לטפל בחוסר שינה כרוני עם מלטונין. תרופות שינה מוערכות בקפידה עבור כל פרט, שכן הן נושאות סיכון מוגבר לנפילות, ישנוניות מוגברת בשעות היום והחמרת קוגניציה. מלטונין עשוי להיות מועיל יותר במניעת פציעות, והוא מציע חלופה בטוחה יותר, מכיוון שקלונאזפאם יכול לייצר הידרדרות קוגניציה, ולהחמיר דום נשימה בשינה.
תסמינים אוטונומיים.
ייתכן שיהיה צורך בהפחתת המינון של תרופות אנטי-פסיכוטיות דופמינרגיות עם יתר לחץ דם אורתוסטטי, ולעיתים ניתן להפסיק תרופות ללחץ דם גבוה. כאשר הטיפול הלא-תרופתי לתת לחץ דם האורתוסטטי מוצו, פלודרוקורטיזון, דרוקסידופה, או מידודרין אפשרויות, אך תרופות אלה לא נחקרו במיוחד עבור דמנציה עם גופיפי לואי. ריקון הקיבה מעוכב עלול להחמיר על ידי תרופות דופמינרגיות, ועצירות יכולה להחמיר על ידי אופיאטים ותרופות אנטיכולינרגיות. אנטגוניסטים מוסקריניים המשמשים לתסמינים בדרכי השתן עלולים להחמיר את הפגיעה הקוגניטיבית אצל אנשים עם דמנציה בגוף לואי.
מתן הטיפול.
מומלץ ללמד את המטפלים כיצד לנהל תסמינים נוירו-פסיכיאטריים (כגון תסיסה ופסיכוזה). בגלל התסמינים הנוירו-פסיכיאטריים הקשורים לדמנציה עם גופיפי לואי, הדרישות המוטלות על המטפלים גבוהות יותר מאשר באלצהיימר, אך החינוך למטפלים לא נחקר בצורה יסודית כמו במחלת אלצהיימר או פרקינסון. גורמים התורמים לנטל המטפל בדמנציה עם גופיפי לואי הם תנודות רגשיות, אדישות, פסיכוזה, תוקפנות, תסיסה והתנהגויות לילה כמו פאראסומניה, המובילות לאובדן עצמאות מוקדם יותר מאשר אלצהיימר. מטפלים עשויים לחוות דיכאון ותשישות, והם עשויים להזדקק לתמיכה מאנשים אחרים. בני משפחה אחרים שאינם נוכחים בטיפול היומיומי עשויים שלא לראות את ההתנהגויות המשתנות או לזהות את הלחץ על המטפל, וקונפליקט יכול להיגרם כאשר בני המשפחה אינם תומכים. חינוך המטפל מפחית לא רק את המצוקה עבור המטפל, אלא את הסימפטומים עבור הפרט עם הדמנציה עם גופיפי לואי.
פרוגנוזה.