בעונת 1988/1989 הצטרף למכבי חברו לשעבר של סימס בהפועל תל אביב, לבן מרסר. מרסר, שפתח בחמישייה פעמים רבות על חשבונו של סימס כגבוה השלישי של הקבוצה, החל נוגס בדקותיו של חברו עד שזה הפך לשחקן מחליף. למרות זאת המשיך סימס להוות גורם משמעותי במכבי ותרם לה רבות, הן בפן המקצועי והן החברתי. הוא היה שותף לצמד הניצחונות ההיסטורי על צסק"א מוסקבה (90-94 בבית, 92-97 בחוץ) ולהעפלתה של מכבי לפיינל פור שני ברציפות. בחצי הגמר התמודדה מכבי נגד אריס סלוניקי. כדקה לאחר פתיחת המחצית השנייה כאשר מכבי בפיגור 60–68, פרצה מריבה בין שחקני הקבוצות שעצרה את המשחק. לאחר חידוש המשחק, הכניס מאמן מכבי דאז, צביקה שרף, את סימס למגרש וזה הוביל את הקבוצה לריצת 18–36 עד לסיום ולניצחון במשחק 86–99. בגמר, אליו הגיעה מכבי לאחר שניצחה את יריבתה יוגופלסטיקה ספליט פעמיים בעונה זו, קלע סימס 9 נקודות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו שאיכזבה במשחק רע במיוחד.
דווקא בעונת 1989/1990, כאשר סימס ביסס את מעמדו כשחקן מפתח במכבי, הידרדרה הקבוצה ביכולתה ולא העפילה לפיינל פור. בעונה שלאחר מכן, שינה סימס את מספר חולצת המשחק שלו ל-9. הקבוצה הצליחה להעפיל לפיינל פור שלישי בארבע שנים, אך הובסה בחצי הגמר 67–101 על ידי ברצלונה, כאשר סימס, שקלע 13 נקודות, היה אחת מנקודות האור היחידות במשחק הקבוצתי הנוראי שהציגו חבריו. יומיים לאחר מכן ניצחה מכבי את סקאבוליני פזארו וסיימה במקום השלישי בטורניר. בעונת מיעט סימס לקבל דקות משחק, בעיקר בשל יכולתו המצוינת של גיא גודס שהגיע לשיאו בעונה זו. עם זאת דווקא בעונה זו הגיע מהלכו המפורסם ביותר. במהלך משחק במסגרת הליגה האירופית נגד ברצלונה, חסם את שחקן ברצלונה חואן אנטוניו סן-אפיפניו בשניות הסיום והוליך את מכבי לאחד מניצחונות החוץ הגדולים בתולדותיה. ביום שלאחר המשחק אף נאמר כי הוא קפץ כמעט עד לתקרת האולם. למרות זאת, הודחה מכבי כבר בשלב רבע הגמר וסיימה את דרכה באירופה לעונה זו. לאחר סדרה אישית מצוינת נגד הפועל תל אביב, שהסתיימה בניצחון 2–3 של מכבי וזכייה חמישית ברציפות בתקופתו באליפות, עזב סימס את מכבי.
פרישה ראשונה, חזרה במדי חדרה ופרישה שנייה.
סימס שיחק ארבע עונות נוספות בהפועל אילת, בה היה לשחקן מוביל חרף גילו המתקדם. בזכות ניסיונו הרב בכדורסל, שימש גם כעוזר ומדריך שחקני הקבוצה הצעירים. הוא אף הוביל את אילת לניצחון כפול על מכבי תל אביב בעונת , במה שהיה לפעם הראשונה מזה 28 שנים שקבוצה מנצחת את מכבי תל אביב גם במשחק הבית וגם במשחק החוץ. עם סיום עונת הודיע על פרישה ממשחק פעיל בכדורסל. סימס סיים את דרכו בליגת העל כשהוא ממוקם במקום ה-44 בדירוג קלעי הליגה בכל הזמנים עם 3,761 נקודות ב-15 עונות בליגת העל.
לאחר סיום דרכו כשחקן נרשם לקורס מאמנים במכון וינגייט, אך קיבל תעודת מאמן רק לאחר זמן רב, מה שהקשה עליו במציאת קבוצה. בסופו של דבר הוחתם במכבי חדרה מהליגה הלאומית, בה שימש כעוזרו של יעקב ג'ינו, אך עם בואו לקבוצה נפצעו שחקנים רבים וראשי המועדון ביקשו מסימס לחזור לשחק על מנת לעבות את סגל הקבוצה המצומצם. סימס הסכים להצעה במה שהוא כינה מאוחר יותר כ"טעות הגדולה שלי". הוא אומנם הציג יכולת טובה ב-19 המשחקים בהם שותף וסייע לחדה להישאר בליגה, אך עם סיום העונה אף קבוצה לא הסכימה לקבלו כמאמן מכיוון שהוא המשיך להיות מזוהה כשחקן בכושר. כדי לשים לכך סוף הודיע סימס בשנית על פרישתו הסופית ממשחק, בקיץ 1999.
לאחר שבכל זאת לא הצליח לחתום כמאמן באף קבוצה בישראל, נסע לארצות הברית כדי להתמחות באימון כושר, וכשחזר לארץ פתח סטודיו ומועדון כדורסל לילדים בכרכור, יישוב מגוריו. בשנת 2008 הוצעה לסימס משרת אימון בית הספר לכדורסל של מכבי תל אביב, אך הוא סירב. שנה לאחר מכן אמר בראיון כי "נראה לי שבגלל זה החלטתי לעזוב סופית את קבוצות הילדים, ורציתי פשוט להיכנס בחזרה לכדורסל הבוגרים". לקראת עונת חתם בקבוצה בה שיחק בעבר, ברק נתניה מהליגה הלאומית, ומונה לתפקיד מאמן הכושר של הקבוצה. לאחר שהעפיל עמה לליגת העל קיבל גם את תפקיד עוזר המאמן השני של אריק אלפסי.
מאז 2010 משחק סימס בין השאר במשחקי ראווה בקבוצת ותיקי מכבי תל אביב.
חיים אישיים.
סימס נשוי לאריאלה. הם גרים בישראל. בתו, דניאל סימס, היא דוגמנית ואשתו של שחקן נבחרת ישראל גל מקל.
בשנת 2021 בנו, גיא, השתתף בעונה הרביעית של אקס פקטור ישראל במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022 והודח בשלב הקבוצות.
באוגוסט 2022 אושפז במצב קשה לאחר אירוע לב.
בטינו קרקסי
בטינו (בנדטו) קְׁרָקְסִי (באיטלקית: Bettino Craxi; 24 בפברואר 1934 – 19 בינואר 2000) היה מדינאי איטלקי, ראש המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית (1976 - 1993) וראש ממשלת איטליה (1983–1987).
ביוגרפיה.
קרקסי נחשב לאחד המנהיגים האיטלקים המשפיעים באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1983 הצליח להרכיב ממשלה בראשות מפלגתו ובשותפות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית בראשות ג'וליו אנדראוטי, אשר מאז תום מלחמת העולם השנייה עמדה היא בראש ממשלות איטליה. מטרת הקואליציה הייתה להרחיק את המפלגה הקומוניסטית מהנהגת המדינה באיטליה. המפלגה הסוציאליסטית בראשותו של קרקסי זכתה לפופולריות רבה בקרב קהיליית אנשי העסקים בצפון איטליה, ובמיוחד בעירו מילאנו.
במהלך כהונת ממשלת קרקסי, הצליחה הממשלה להיאבק באינפלציה שגאתה במדינה, על ידי עיצוב תוכנית כלכלית אשר גררה בעקבותיה שביתות קשות במדינה. קרקסי הצליח למתן את האינפלציה ובמהלך כהונתו אף הצטרפה איטליה למועדון ה-G7, מועדון המדינות המתועשות בעולם.
ביחסי החוץ של איטליה הוביל קרקסי את מדינתו לחיזוק קשריה עם מדינות ערב, כמו גם לחיזוק הקשר עם מדינות אירופה. קרקסי לא חשש לנהל משבר עם ארצות הברית סביב הסגרת חוטפי האוניה האיטלקית "אקילה לאורו". קרקסי סירב לדרישה האמריקאית להסגיר לידיהם את חוטפי האוניה שאף רצחו נוסע יהודי.
החל משנת 1992 הואשמו ראש הממשלה קרקסי וחברי מפלגתו הבכירים בשחיתות פוליטית. בשנת 1994, במהלך דיונים משפטיים בעניינו, החליט קרקסי לברוח מאיטליה וקבל מקלט מדיני בתוניסיה. עד למותו בשנת 2000, חי קרקסי בתוניס. מערכת המשפט האיטלקית גזרה עליו בהיעדרו 27 שנים בכלא בעוון שחיתות אישית ומפלגתית.
נפילת ממשלת קרקסי הובילה למעשה לסיום תקופה בפוליטיקה האיטלקית ("תקופת הרפובליקה הראשונה"). תקופה שבסופה התפרקו המפלגות הגדולות באיטליה כמו המפלגה הדמוקרטית נוצרית, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית, וזאת בעיקר עקב מעורבות אותן מפלגות בפרשיות שחיתות, בנטילת שוחד אישי מצד הפוליטיקאים הבכירים וביצירת קשרים עם גורמי המאפיה האיטלקית.
קרקסי נחשב למנהיג כריזמטי, חסר עכבות ופשרות. אחד מסימני ההיכר שלו כפוליטיקאי היה שלא התנצל מעולם.
ונקובר איילנד
אליזבת (סרט)
אליזבת (באנגלית: Elizabeth) היא דרמה היסטורית בריטית משנת 1998, על אודות עלייתה של אליזבת הראשונה לכס המלכות והמכשולים שהיו בדרכה. בסרט שיחקו: קייט בלאנשט, ג'פרי ראש, ג'וזף פיינס, כריסטופר אקלסטון, ריצ'רד אטנבורו וג'ון גילגוד.
עלילה.
בשנת 1558 המלכה הקתולית, מרי, חולה במחלה חסרת מרפא, כנראה מחלת הסרטן. בהיעדר יורש, היא חוששת שממלכתה תועבר לשלטון אחותה למחצה, אליזבת, התומכת בדת הפרוטסטנטית. היא דורשת ממנה להצהיר על נאמנותה לדת הקתולית, ומשאליזבת אינה מוכנה להצהיר על כך היא נכלאת במגדל לונדון, באמתלה של ניסיון לכאורה להתנקש במלכה. עם מותה של המלכה מרי, אחותה אליזבת היא הבאה בתור לירושה ומוכתרת למלכה.
היותה אישה עצמאית ולא נשואה בתפקיד החשוב ביותר בממלכה היא דבר שאינו מקובל על רבים. אף יועציה הקרובים עומדים על כך שתתחתן ומכירים לה שני חתנים פוטנציאליים: נסיך אסטוריאס, יורש העצר הספרדי, ויורש העצר הצרפתי שארל התשיעי, מלך צרפת. אליזבת מסרבת להיכנע לתכתיבי החצר ולתכתיבים הפוליטיים, גם כאשר ממלכתה מאוימת במלחמה. בהמשך היא שורדת ניסיונות להתנקשות בחייה, על ידי ירי חץ, ועל ידי הרעלה.
למרות תחושת הבדידות ואויביה הרבים מבית ומחוץ, עומד לצידה לורד רוברט דאדלי, המאוהב בה. עם זאת, הוא מצטרף להתארגנות נגד חשאית, של תומכי פליפה השני, מלך ספרד, התומכים בנישואיה לכתר הספרדי, ובהחזרת הממלכה לידי הדת הקתולית, דבר שלדעתם ישרת את אנגליה ואת המלכה אליזבת. כאשר מתגלה ההתארגנות מוצָאים הקושרים להורג באשמת בגידה. עם זאת, את לורד רוברט היא משחררת. הסרט מסתיים בכיתוב המתאר את תקופת שלטונה הממושך של אליזבת הראשונה, שהפכה את אנגליה למדינה החזקה והעשירה באירופה, ושלא נישאה לגבר עד יומה האחרון.
ביקורות ופרסים.
הסרט זכה לביקורות טובות, והיה מועמד ל-7 פרסי אוסקר שמתוכם זכה בפרס אחד. בנוסף, קיבל 12 מועמדויות לפרסי באפט"א ושש זכיות ו-3 מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב וזכייה אחת. לתפקיד אליזבת נבחנו מספר רב של שחקניות - ניקול קידמן, קריסטין סקוט-תומאס, אמילי ווטסון, ז'ולייט בינוש, הלנה בונהם קרטר, פטסי קנזיט, קתרין זיטה-ג'ונס ולוסי לולס. אך בלאנשט נבחרה לאחר אודישן בסידני.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט ההמשך בשם "".
מעמד ההומוסקסואלים בישראל
בלגואבגרד (מחוז)
מחוז (אובלסט) בלגואבגרד (בבולגרית: Oбласт Благоевград) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה, מצוי בדרום מערבה של המדינה, גובל ביוון ומקדוניה הצפונית ועיר הבירה שלו היא העיר בלגואבגרד. אוכלוסיית המחוז מהווה 4.3 אחוזים מכלל אוכלוסיית המדינה ושטחו 5.8 אחוזים משטח בולגריה. בשטח המחוז מצויות 14 רשויות מקומיות והפארק הלאומי פירין שהוגדר אתר מורשת עולמית.
היסטוריה.