השערה שנייה תומכת בהשערה הראשונה ואומרת כי התולעת היא ראמפיקטידאה (דג-סכין שחי בחול. צלופחים חשמליים הם ממשפחת דגי הסכין), על פי השערה זו, לפני מיליוני שנים כשאסיה הייתה מחוברת לאפריקה ואפריקה הייתה מחוברת לדרום אמריקה, הראמפיקטידאה עברה בין היבשות לאסיה ושם התפתחה לממדים יותר גדולים.
עוד השערה אומרת, שהתולעת היא נחש יורק (יורק ארס) וגדל לממדי ענק בגלל הפולקלור.
הזואולוג הבריטי, קארל שוקר, מציע השערה שאולי תולעת המוות היא לטאה חסרת רגליים ממשפחת האמפיסבאנידיים.
נול
נוּל הוא מכשיר לאריגה, שיכול להיות ידני או ממוכן. הוא משמש לאריגת בד, כשעליו מתוחים חוטי השתי כדי להקל את אריגת חוטי הערב.
יש מגוון של נולים, החל ממסגרות עץ קטנות, קרש עם מסמרים נולים שעומדים על השולחן או על רגליים כלשהן, נולים שעומדים על הרצפה. חלקם מופעלים בעזרת פדלים שעליהם דורך האורג, ובעזרתם מרים את בתי הנירים, וחלקם מופעלים רק באמצעות הידיים. נולים ממוכנים מופעלים בכוח גלגלי מים או בחשמל. חוטי השתי מושחלים לתוך נירים, שתלויים על בתי הנירים. לנולים יכולים להיות החל משני בתי נירים ועד למעלה מ-30. ככל שיש יותר בתי נירים, כך ניתן לארוג דוגמאות יותר מורכבות.
אריגה.
האריגה נעשית על ידי שילוב חוטי ערב, בחוטי השתי, חוטי היסוד באריגה. האורג מרווח את חוטי השתי, בהרכבים שונים, כדי לאפשר את השחלת חוטי הערב ביניהם. במכשיר ממוכן העלאת והורדת חוטי הערב נעשית באופן מכני. במכשיר ידני, העלאת והורדת חוטי השתי נעשית או על ידי פדלים שמופעלים ברגליים, או בידיים ממש. בנולים מכניים הבּוּכְיָר מחובר בעזרת כבלים לנול, בנולים ידניים הבוכיר [הסירה] שמכיל את חוט הערב, מושלך מצד לצד, בידי האורג. המוביל את חוטי הערב בין שורות השתי. קיימות עדויות לנולים פרימיטיביים שהיו בשימוש עוד בתקופה הנאוליתית.
דוגמאות האריגה השונות נוצרות על ידי סדר פתיחת חוטי השתי והעברת הערב ביניהם. האורג צריך לתכנן מראש את אורך ורוחב האריג, את צפיפות האריגה, וכן את הדוגמה הרצויה לו.
מגוון נולים.
נול יכול להיות גם קרטון נוקשה מאד, קרש עם מסמרים או מסגרת נוקשה [לרוב מעץ] שעליה אפשר למתוח את חוטי השתי, שלתוכם אורגים את חוטי הערב. ישנם נולי מותניים שבהם האורגים קושרים את השתי למותניהם ובעזרת תנועות גופם מחזיקים את השתי מתוח. ישנם נולים שמעמידים על שולחן ישנם נולים גדולים יותר שעומדים על הרצפה. רוחבי הנולים קובעים את רוחבי הבד, אך יש אפשרות לארוג בדים כפולים, כלומר בשתי שכבות שמחוברות בצד אחד ולאחר הסרת האריג פותחים אותם לאריג כפול ברוחבו מרוחב הנול. אפשר גם לארוג צינור, שתי שכבות שנארגות בו זמנית כשהן מחוברות בשני הצדדים, מעבירים את הבוכיר פעם בשכבה העליונה ופעם בתחתונה.
בזיל לנו גילדרסליב
בזיל לנוֹ גִילְדֶרְסְלִיב (Basil Lanneau Gildersleeve; 23 באוקטובר 1831 – 9 בינואר 1924) היה פילולוג ואיש לימודים קלאסיים אמריקאי, שחיבר מספר ספרי לימוד חשובים לדקדוק ותחביר של לטינית ויוונית.
גילדרסליב נולד בעיר צ'ארלסטון שבמדינת קרוליינה הדרומית. אמו הייתה אמה לואיזה לָנוֹ ואביו היה בנג'מין גילדרסליב (1791–1875), מטיף פרסביטריאני ועורך של מספר עיתונים.
גילדרסליב סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון ב־1849, והמשיך את לימודיו אצל יוהנס פרנץ (Johannes Franz) בברלין, אצל פרידריך ריטשל (Friedrich Wilhelm Ritschl) בבון ואצל פרידריך שניידווין (Friedrich Wilhelm Schneidewin) בגטינגן, ושם קיבל תואר דוקטור ב־1853. מ־1856 עד 1876 הוא היה פרופסור ליוונית באוניברסיטת וירג'יניה; מ־1861 עד 1866 גם ניהל באוניברסיטה זו את הוראת הלטינית.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הצטרף לצבא הקונפדרציה, ובשנת 1864 נפצע ברגלו בקרב בעמק שננדואה ונשאר צולע עד סוף ימיו. הפסד הקונפדרציה במלחמת האזרחים אכזב אותו מאוד, והוא שקל לפרוש מהקריירה האקדמית ולהצטרף למלחמה נגד מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, אך לבסוף חזר בכוחות מחודשים להוראה באוניברסיטת וירג'יניה, שנזקקה לאחר המלחמה לשיקום.
גילדרסליב התנגד בחריפות לשיטות ההוראה שהיו נהוגות בצפון ארצות הברית, למשל לספרי הלימוד של צ'ארלס אנתון, שלדעתו עודדו "ידענות זעירה" ("sciolism"). התנגדותו זו הניעה אותו לחבר סדרת ספרי לימוד חדשה ללטינית, שתתמקד בהבנה מעמיקה של הדקדוק. ב־1867 הוציא את המהדורה הראשונה של הספר "Latin Grammar" ("דקדוק לטיני"), שהיה לאחד מהמדריכים המקיפים והנפוצים ביותר לדקדוק השפה הלטינית. את המהדורות הבאות שלו הוציא בשיתוף גונסלס לודג' (Gonzalez Lodge); מהדורת 1903 מוסיפה לשמש תלמידי לטינית גם במאה ה-21. הוא פרסם גם את "Latin Series" – סדרת ספרי לימוד לתלמידים מתחילים של לטינית. עבודתו הבולטת האחרת בתחום השפה הלטינית היא מהדורה מחודשת של כתבי המשורר הרומי־אטרוסקי פרסיוס.
גילדרסליב נודע כמורה קפדן שהעיר על כל שגיאה לתלמידים שציפה מהם להישגים גבוהים יותר, אך למרות זאת תלמידיו העריכו אותו מאוד. עם השנים גם אופיו התרכך. ב־1875 הציע נשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס דניאל קויט גילמן (Daniel Coit Gilman) לגילדרסליב את תפקיד הפרופסור ליוונית שם, ולאחר משא ומתן ארוך קיבל גילדרסליב את התפקיד, והיה מרוצה ממנו מאוד – לדבריו, בג'ונס הופקינס הוא קיבל חופש פעולה רב, חיים עשירים יותר, הזדמנויות רבות יותר לנסיעות ויחסים אישיים, ואלה אפשרו לו להיות יצרני יותר.
ב־1880 ייסד בג'ונס הופקינס את כתב העת האמריקאי לפילולוגיה (The American Journal of Philology). הוא ערך אותו במשך 40 שנה וביטא בו את אישיותו הייחודית, שלפיה מטרת הלימוד היא החיפוש של "מה שיש".
למרות תרומתו הגדולה ללימודי לטינית, גילדרסליב עצמו חיבב בעיקר את לימודי היוונית. הוא חקר רבות את היוונית של הנוצרים, הוציא מחדש את כתבי יוסטינוס מרטיר, והשתמש במובאות רבות ממנו בתור דוגמאות ב־"Syntax of Classic Greek" – ספר התחביר יווני, שהוציא ב־1900. הוא גם ערך את האודות האולימפיות והפיתיות של פינדארוס.
גילדרסליב פרש מהוראה בשנת 1915, ונפטר בשנת 1924.
לחץ בעבודה
לחץ בעבודה הוא תגובה פיזית ורגשית מזיקה המתרחשת כשדרישות העבודה לא תואמות את היכולות, המשאבים או הצרכים של העובד. הוא עלול להזיק לבריאות.
נתונים סטטיסטיים.
לחץ דווח כגורם השני הנפוץ ביותר לפגיעה בבריאות העובדים במקום העבודה במדינות האיחוד האירופי, אחרי בעיות שלד-שריר. בשנת 2005 העידו 22% מהעובדים כי חוו לחץ במהלך עבודתם. העלות השנתית שנגרמה עקב לחץ בעבודה בשנת 2002 הוערכה ב-20 מיליון אירו, ובנוסף העריך מנהל הבריאות והבטיחות בבריטניה (HSE) כי בשנת העבודה 2004/5 אבדו 12.8 מיליון ימי עבודה במדינה בשל בעיות שנגרמו מלחץ בעבודה.
בארצות הברית דווח כי רבע מהעובדים רואים בעבודתם את מקור הלחץ העיקרי בחייהם. על פי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, 62% מהאמריקאים דיווחו כי למקום העבודה יש השפעה משמעותית על רמות הלחץ, וכן אחד מכל ארבעה עובדים לקח יום מחלה כדי להתמודד עם לחץ. תקופות של אי כשירות הנובעות מלחץ בעבודה נוטות להיות ארוכות בהרבה מאלו הנגרמות על ידי פציעות ומחלות אחרות הקשורות בעיסוק.
סוגי לוחצים בעבודה.
חוקרים מבחינים בין לוחצים (stressors) מאתגרים לבין לוחצים מעכבים. לוחצים מאתגרים הם לוחצים המזוהים עם עומס עבודה, לחץ להשלמת משימות ודחיפות זמן. לעומתם, לוחצים מעכבים הם לוחצים המפריעים לעובד לבצע את עבודתו, כמו בירוקרטיה ואי בהירות לגבי דרישות התפקיד. מטה-אנליזה שכללה 183 מקרים מצאה כי ללוחצים מעכבים יש השפעה שלילית על שביעות רצון בעבודה ומחויבות ארגונית, והשפעה חיובית על תחלופה, כוונות תחלופה והתנהגויות נסיגה, ואילו ללוחצים מאתגרים יש השפעות הפוכות.
מקורות לחץ בעבודה.
המקור העיקרי ללחץ בעבודה הוא הארגון עצמו, אך קיימים גורמים נוספים שתורמים לו.
מקורות אישיים.
קיימים גורמים בחייו הפרטיים של האדם שאינם קשורים לעבודתו, אך עלולים ליצור אצלו לחצים שישפיעו עליו גם במהלך עבודתו. גורמים אלו נחלקים לשלוש קטגוריות: משפחה, בעיות כלכליות ומאפיינים אישיותיים.
מקורות ארגוניים.
הארגון עצמו ותנאי העבודה בו הם המקורות העיקריים ללחץ בעבודה. מבנה הארגון והתהליכים בו כופים על העובד התנהגות שאינה עולה תמיד בקנה אחד עם רצונותיו ומטרותיו, ומאלצים אותו להשיגם באמצעים המוכתבים על ידי הארגון. בין גורמי הלחץ שנובעים מהם ניתן לזהות את הקטגוריות הבאות:
קונפליקט עבודה-משפחה.
כאשר פרט נדרש למלא מספר תפקידים כמו עובד, הורה ובן זוג, עלול להיווצר אצלו קונפליקט עבודה-משפחה (Work-Family-Conflict). זהו מצב בו הדרישות של אחד התפקידים מתנגשות במידה זו או אחרת עם דרישות התפקידים האחרים, ועל הפרט למצוא דרך לאזן ביניהן. למשל, דרישת המעביד לעבוד שעות נוספות עלולה לגרום לעובד לקונפליקט כיוון שהוא יודע ששעות אלו יבואו על חשבון שעות שבהן יכול היה להיות עם משפחתו. התפתחות אמצעי תקשורת כמו הדואר האלקטרוני והטלפון הסלולרי, הביאה לכך שלא ניתן להפריד בין חיי הבית לעבודה. התמרון להשגת איזון בין הבית לעבודה מהווה גם הוא מקור ללחץ.
מקורות סביבתיים.