בשנת 2021 התרחש זיהום ימי בזפת לאורך חופי מדינת ישראל, בו נפלטה לחופי ישראל פסולת ימית של זפת שמקורה בנפט גולמי. מעריכים שזהו אחד האסונות האקולוגיים החמורים ביותר שפגעו בישראל מאז הקמתה, בין היתר בשל השטח הגדול שהוא מכסה ובשל הרעילות הגבוהה וארוכת הטווח של הזפת. יום לאחר תחילת הדליפה נפלט לחוף באזור ניצנים, לווייתן מצוי זכר בוגר (צעיר יחסית), באורך של כשבעה-עשר מטרים ובמשקל 25 טון. בנתיחתו נמצא כי הוא מת כ-14 ימים קודם לכן וכי מותו נגרם מזיהום נפט. באתרים רבים נצפו נזק ותמותה של ציפורים, דגה, צבי ים, חרדונים, סרטני חול ושלל יצורים ימיים וכן לצמחייה. הנזק נגרם בכל שלושת בתי הגידול, במי הים הפתוח, בחולות החוף ובטבלאות הגידוד המצוי באזורים הסלעיים המעטרים את החוף שם מתרכזת מרבית הפעילות הביולוגית, כאשר לאחרון נגרם הנזק הגדול ביותר וגם כזה שהשיקום שלו קשה הרבה יותר. בין המשטחים שנפגעו המצריכים טיפול מקצועי נמנים גם טיילות צמודות חוף ושוברי גלים.
שפכים.
אוניות תענוגות אחראיות להזרמה של כ-970 מטר מעוקב מדי יום של מים שחורים, דהיינו מים הכוללים הפרשות אדם מתאי השירותים של הספינה. בנוסף הן מזרימות מדי יום כ-110 מטר מעוקב מים אפורים, שהם מי שפכים שאינם כוללים הפרשות.מים שחורים עלולים להכיל חיידקים, פתוגנים וטפילים שונים המסוכנים לאדם ולסביבה הימית, הן באמצעות פגיעה ישירה והן על ידי פריחת אצות הניזונות מחומרי הגלם המצויים בשפכים. פריחת האצות מקטינה את כמות החמצן המצוי במים ועלולה לגרום למותם של דגים וחיות בר ימיות אחרות כתוצאה מכך.
שפכי אוניות כוללים ביוב, מים משומשים מתאי שירותים וממתקנים רפואיים, אשר מכילים חיידקים, פתוגנים, נגיפים, טפילים וניוטריאנטים מזיקים. שפכים אלה, אם אינם מטופלים ומטוהרים כראוי, עלולים לגרום לזיהומים ונזקים בריאותיים לסביבה הימית וגם לאדם. יסודות כימיים מסוימים המצויים בשפכים כגון חנקן וזרחן, גורמים לפריחה מוגברת של אצות בים. האצות מנצלות את החמצן שבמי הים ובכך מקשות על דגים ובעלי חיים ימיים אחרים לשרוד ולהתרבות בהצלחה. ספינת תענוגות גדולה, שעל סיפונה נמצאים 3,000 אנשי צוות ותיירים, מייצרת בין 55,000 ל-110,000 לטרים של שפכים מדי יום.
שפכים מסוג פחות מסוכן הם מים אפורים, שהם מים שנעשה בהם שימוש שאינו כולל הפרשות אך אינם מים נקיים. לדוגמה, מים המגיעים מכיורים, מקלחות, וחדרי כביסה. עם זאת, גם מים אפורים עלולים להכיל מגוון רחב של חומרים מזהמים - שמנים, מתכות, נפט, פסולת מזון ופסולת רפואית. כמות המים האפורים המוערכת על פי מחקרים היא בין 110 ל-320 ליטרים לאדם מדי יום, או 330,000 עד 960,000 ליטרים לספינת תענוגות שעל סיפונה 3,000 בני אדם.
כדי להתמודד עם בעיית השפכים, כוללת האמנה למניעת זיהום מאוניות נספח עם הנחיות לטיפול במים שחורים ומים אפורים וטיהורם.
פסולת מוצקה.
ספינות מייצרות פסולת מוצקה הכוללת זכוכית, נייר, קרטון, אלומיניום ומתכת. חומרים אלה המגיעים לים עלולים לסכן את הסביבה ואת האורגניזמים החיים בו, כמו גם בני אדם החיים בקרבת החופים שאליהם נשטפת הפסולת. בנוסף, הפסולת עלולה לחדור למפעלי תעשייה הנמצאים בשפת הים, או המשתמשים במי הים (למשל, לצורך קירור מכונות). ספינות יכולות לצמצם את כמות הפסולת המושלכת מהם באמצעות הפחתת השימוש בחומרים מתכלים, מיחזור הפסולת, או שריפתה. אך שריפת פסולת גורמת בתורה לזיהום אוויר מוגבר, והאפר הנוצר מהשריפה מושלך לרוב לים ומהווה בפני עצמו מפגע סביבתי.
רשתות רפאים.
רשתות רפאים מהוות גם הן מקור משמעותי לפגיעה בסביבה הימית ואף לצוללים ולמתרחצים בים. מדובר ברשתות דיג שהושלכו או נשארו בים על ידי ספינות דיג, ולעיתים קרובות לוכדות והורגות דגים, צבי ים, דולפינים, עופות ים ויצורים ימיים נוספים. הרשתות מגבילות את תנועת בעלי החיים, וגורמות לרעב, פצעים, זיהומים, חנק ליצורים שצריכים לעלות על פני המים כדי לנשום - ולבסוף מוותרים וטובעים. רשתות אלה יכולות לשרוד מאות שנים לפני שיתפרקו, ובמהלכן יהרגו עוד ועוד בעלי חיים. מעריכים כי 640 אלף טון רשתות פלסטיק מושלכות לאוקיינוסים בכל שנה.
להוצאת רשת רפאים מהמים דרושה עבודת חילוץ מורכבת הכרוכה במיומנות, ידע ומכשור מתאים, ולכן אין לבצע אותה באופן פרטי. הרשתות עלולות להימצא בטווחי עומק רחבים ולפגוע בבתי גידול רגישים כמו שוניות סלעיות, גני ספוגים, אלמוגים, ועוד. בהוצאת רשת מן המים בצלילה יש סיכון לא מבוטל, שכן ציוד הצלילה עלול להיתפס ברשת וכך גם הצולל. יש רשתות רחבות היקף שלהוצאתן נדרשות ספינות עבודה בעלות מנופי הרמה ומכשור מתאים, ויש שלהוצאתן נדרשת חוות דעת אקולוגית מקדימה, למשל כשרשת מונחת על מצע הים זמן רב. במצב זה מתפתחת עליה שכבת חיים חדשה של מגוון יצורים וצמחים ימיים, ולמעשה הרשת הופכת לחלק בלתי נפרד מבית הגידול והוצאתה יכולה לגרום לו נזק ממשי.
מי שיפוליים.
על פי הגדרת החוק בישראל, מי שיפוליים הם נוזל המצטבר בתחתית המחסנים, בחדר המכונות, בחדר המשאבות או בכל מקום אחר בכלי שיט לרבות דלקים, שמנים ומי נטל. מי שיפוליים הכוללים שמן הדולף ממנועי הספינה וממכונות אחרות, אפילו רק בכמות קטנה, אם אינם מטופלים כראוי, עלולים לגרום לזיהום שיפגע במערכות האקולוגיות הימיות ולגרום למותם של דגים וחיות בר אחרות.
על מנת להתמודד עם התופעה בישראל, נקבע בחוק כי מפעיל כלי השיט יתקין בספינה מערכת לאיסוף שפכים שתורכב ממערכת לאיסוף מי שיפוליים וממערכת לאיסוף שפכים סניטריים. בנוסף, על מפעיל מעגנה להתקין מתקן יבשתי לסילוק שפכים (כולל מי שיפוליים) בסמוך למעגנה במקום המאפשר גישה לכלי שיט.
האיסור להמית אדם קודם עמידה לדין
האיסור להמית אדם קודם עמידה לדין הוא מצוות לא תעשה מתרי"ג מצוות לפיה אין להרוג אדם לפני שיעמוד לפני בית דין שידון בעניינו.
מקור ושורש המצווה.
בספר במדבר נאמר:
כלומר, אין לעדים למעשה להרוג אדם שעשה את אחת מהעבירות המחייבות מיתה כרצח וכדומה. וכן כתבו במכילתא - .
כתב ספר החינוך שמשורשי המצווה הוא שדיני נפשות צריכים דקדוק גדול, כך למשל צריכים להפך בזכות החייב מיתה כדי להצילו. לכן מזהירה התורה שבכל מקרה צריך להביא את החייב לפני בית הדין מכיוון שהעדים שראו את המקרה עלולים לרצות לחייבו על כל פנים.
דיני המצווה.
במצוה זו חייבים גברים כנשים, ובכל זמן. אלא שבזמן שבית המקדש קיים, צריך להביא את החוטא אל בית הדין ובזמן שאין בית המקדש קיים, ישנו רק האיסור על ההריגה.
במקרה בו אדם עבר על האיסור והרג את החייב לפני שהובא לבית הדין, אותו אדם יוגדר רוצח.
ישנם מקרים מסוימים בהם חייבים להרוג את החייב מיד, כגון דין רודף, בו התורה מצווה להרוג את החוטא למרות שלא קיבל התראה ולא הובא לבית הדין.
מות אהרון הכהן
מות אהרון הכהן (על פי המסורת: 2487 לבריאת העולם, 1273 לפנה"ס) הוא אירוע מקראי שהתרחש בשנת הארבעים ליציאת מצרים לפני הכניסה לארץ ישראל.
מותו של אהרון.
הרקע.
עם ישראל נסע אל הר ההר שבגבול ארץ אדום, שם ציווה ה' את משה ואת אהרון שבאותו מקום אהרון ימות ולא יכנס לארץ בגלל מקרה מי מריבה בו משה ואהרון המרו את פי הקב"ה - .
הפטירה.
הקב"ה מצווה את משה שייקח את אהרון ואת אלעזר בנו אל הר ההר. שם, משה יפשיט את אהרון מבגדיו וילביש אותם את אלעזר ואחר כך אהרון ימות.
משה מעלה את אהרון ואלעזר לעיני כל העדה ומקיים את ציווי ה'. לאחר מכן גופת אהרון נשארת בהר ומשה ואלעזר יורדים אל העם.
ברש"י מובא תיאור של הכניסה למערת הקבורה בהר - .
בילקוט שמעוני מובאים שני תיאורים בנוגע למה קרה בהר ההר כשמת אהרון:
התגובה לפטירה.
לאחר מות אהרון התאבלו עם ישראל 30 יום. המדרש מספר שכיוון שהיה אהרון משכין שלום בכל חלקי העם בכו אותו כל עם ישראל, אנשים ונשים.
המדרש ממחיש את תגובת עם ישראל למות אהרון:
לאחר מות אהרון.
לאחר מות אהרון, ממשיכו בתפקיד הכהן הגדול היה אלעזר בנו.
התורה מספרת שלאחר מות אהרון, תקף הכנעני מלך ערד שיושב בנגב את ישראל לאחר ששמע שהם מתקרבים לארצו, והצליח לשבות שבי מעם ישראל. חז"ל אמרו שהתקיפה הייתה בעקבות מות אהרון - .
הנרי ג'סטין אלן
הנרי ג'סטין אלן (באנגלית: Henry Justin Allen; 11 בספטמבר 1868 – 17 בינואר 1950) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן בתפקיד המושל ה-21 של קנזס בין השנים 1919 ו-1923, וכסנאטור מטעם קנזס בשנים 1929 עד 1930.
ביוגרפיה.
אלן נולד במחוז וורן, פנסילבניה, לג'ון ורבקה אליזבת (גודווין) אלן. ב-1870 עברה משפחתו לקנזס, שם התיישבה במחוז קליי.
טרם נהיה פעיל בפוליטיקה, אלן רכש בעלות על עיתונים ברחבי קנזס, החל ב-1984 עם העיתון "מנהטן נשיונליסט" במנהטן, קנזס. הוא היה הבעלים של כתב העת "טופקה סטייט ג'ורנל" עם ארתור ג'יי קארות' ג'וניור ויליאם פ. סניידר. הוא שכר את פרנק לויד רייט לעצב את ביתו בויצ'יטה, קנזס. ביתו של אלן הוא בית המגורים היחיד שתוכנן על ידי רייט בקנזס.
אלן שהה בצרפת עם ויליאם אלן וייט . שניהם בחנו את השירותים שהוענקו לחיילים מקנזס, שנלחמו מטעם חיל המשלוח של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנים אלו מפלגתו הציבה אותה כמועמד לתפקיד המושל. במהלך מסע הבחירות שלו ב-1918, אלן מעולם לא ביזבז את כספו שלו לצורכי תעמולה. הוא למד על כך שמפלגתו מינתה אותו כמועמד מעיתון פריזאי. אלן נבחר לבסוף וכיהן בתקפידו בין 1919 ל-1923.
אלן הקים את בית המשפט ליחסי-תעשייה בקנזס במהלך כהונתו כמושל. כאשר המו"ל ויליאם אלן ווייט התנגד, הוא נעצר בקרב חופש הביטוי. ווייט זכה בפרס פוליצר לשנת 1923 על מאמרו במערכת "לחבר חרד", שפורסם ב-27 ביולי 1922.