הנגמ"ש נמכר בעסקאות נשק למדינות רבות בעולם בעיקרן מדינות באפריקה, אסיה והמזרח התיכון, בנוסף למדינות הגוש הסובייטי. ה-BTR-152 שימש את צבא ברית המועצות בכל הפעולות הצבאיות שלו בתקופת שירותו ביניהם הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה (1968) והמרד ההונגרי (1956). מלבד העימותים של ברית המועצות, ה-BTR-152 שירת בעימותים שונים ברחבי העולם, ביניהם מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה בשירות צבאות ערב.
במהלך מלחמות ישראל, נפלו כ-1,000 כלים שלל בידי צה"ל ושירתו במספר נמוך את כוחות הביטחון בעיקר במשטרת ישראל וככלי נ"מ בעל מיתקון TCM-20 , כמו גם מספר כלים שניתנו לכוחות צד"ל במהלך שהות צה"ל ברצועת הביטחון בלבנון.
מנחם עיני
מנחם עיני (27 באוקטובר 1949 – 3 בדצמבר 2002) היה שחקן ופנטומימאי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה להורים יוצאי עיראק, גדל והתחנך ביפו. החל להופיע בהצגות מגיל עשר בתיאטרון הילדים - תליל של מנחם גולן. בתיכון למד בבית הספר לאמנויות רננים, אך עזב לאחר שנתיים וחצי ועבר לבית הספר הטכני של חיל האוויר. את השירות הצבאי החל בחיל האוויר, ובמהלך השירות עבר ללהקת חיל הים ואחר כך ללהקת פיקוד דרום. לאחר מכן למד בלט קלאסי ומחול מודרני בלהקת בת שבע.
בשנת 1971 חתם על חוזה עם המפיק אברהם דשא (פשנל) להשתתפות במופע "ג'אמבו מיוזיקל", אך לאחר זמן קצר החליט עיני להפר את החוזה ולעזוב את המופע, מאחר שהרגיש שהתפקיד לא התאים לו.
בשנת 1972 כיכב במחזמר "אני שאיש לא מכיר" לצד גבי שושן והילד נועם קניאל, תרגום עברי של דן בן אמוץ למחזמר אמריקאי , עם פזמונים שכתב אהוד מנור, שעלה ב"צוותא". על תפקידו במחזמר קיבל ביקורות אוהדות. בשנת 1973 השתתף בסרט "קזבלן" וכיכב בהצגה "בני הדוקטור" ב"צוותא", לצידה של לילי אבידן.
בשנת 1974 הצטרף לתיאטרון הבימה ושיחק בהצגות "בני ערובה", "דרייפוס", "חתונה", "יום אחד לפני" ו"על קלות דעת וצביעות" שהוצגה כ-300 פעמים עד קיץ 1976, אך לעיני לא היה חוזה קבוע והוא נאלץ לעזוב בתום ההצגה. בסוף אותה שנה החל לשחק במחזה "חתול במגפיים" בתיאטרון לילדים ולנוער, ובמחזה "אנדורה בתיאטרון באר שבע.
בשנת 1975 היה חלק מצוות התוכנית "ראש כרוב", עם גלי עטרי וחנה לסלאו, והמשיך לשחק בתיאטרון לילדים ולנוער.
בתחילת 1977, יצר יחד עם גדי רול והמפיק מיקי פלד מופע של קרקס ממונע על משאית. אחר כך עבר לפריז שם למד לוליינות ופנטומימה, והתפרנס ממופעי רחוב ועבודה בבניין, וחזר לישראל לאחר כשנה וחצי.
בשנת 1978 שיחק בסרט "הלהקה", כחבר הלהקה בני רצון.
בשנת 1979 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של יואל זילברג "נישואין נוסח תל אביב", בו גילם את גיורא פומרנץ. באותה השנה גם גילם את צ'וצ'ו בסרט "נערת הפרברים" בבימוי של ג'ורג' עובדיה, וכיכב לצד ראובן בר יותם בהצגת הבידור "בית הבראה לשמנים", שנכתבה על־ידי המחזאי הבריטי סטנלי פרייס, בעיבוד ובימוי של יואל זילברג. במקביל חזר לשחק בתיאטרון לילדים ולנוער, ושיחק בהצגה "המזל, הקמע ועין הרע" בתיאטרון יובל. הצגה העוסקת באמונות טפלות בעדות ישראל, שכתב וביים שמעון ישראלי. שמעון ישראלי כתב וביים אחר כך, עבור עיני, את הצגת היחיד "עין אחת צוחקת", שעלתה במשך כשנתיים (בשנים 1980 ו-1981).
בשנת 1980 שיחק בסרט המחזמר "חמש חמש" את עמי, ושיחק בתפקיד המספר לצדה של צרויה להב במחזמר "אלוף בצלות ואלוף שום" שהופק בבטלוויזיה הישראלית בבימוי אנטואן סאלח. באותה שנה הנחה את פסטיבל שירי ילדים לצד שלמה ניצן וירדנה ארזי.
בשנת 1981 שיחק ושר בתוכנית הטלוויזיה לנוער "איזה קטע" לצדה של צרויה להב.
בשנת 1982 שיחק במחזה "אללה כרים" מאת לוי אריה אריאלי, שזכתה במקום הראשון בפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו, ואחר כך עלתה בתל אביב.
בספטמבר 1983, שיחק לצד זאב רווח בדרמת טלוויזיה, "תהילה לדוד", על חייו של הפייטן דוד בן חסין. בדצמבר אותה שנה התחתן עם אשתו השלישית דבי, ועבר איתה לניו יורק. בניו יורק למד סטפס.
בסוף 1985 חזר לישראל והעלה את הצגת היחיד "חצר אחורית" (שנקרא תחילה "החתול"), הצגה קברטית, הכוללת מונולוגים ושירים שעייני כתב בליווי תנועה, קטעי סטפס ומוזיקה מאת נחום פרפרקוביץ', בבימוי אבי לוזיה. את המופע העלה קודם באוף ברודוויי בניו יורק.
בסוף 1987 העלה את הצגת היחיד "מים ושמים ותיבה" על המשורר יהודה הלוי.
בסוף 1988 הצטרף לתיאטרון חיפה ושיחק בהצגות "נישואי פיגארו", "משפט הקופים", "קרקס עירוני", "הלילה השנים עשר", ו"כובע הקש האיטלקי". בתיאטרון הכיר את רעייתו, השחקנית שרון עיני.
בשנת 1990 חתם על חוזה הקלטות להפקת אלבום, שעל בסיס שיריו העלה במסגרת תיאטרון חיפה גם הצגת יחיד - "מקומי" (1991).
בשנת 1993 שיחק בסרט "זהר", בתפקיד אביהו מדינה.
בשנת 1994 עבר עם משפחתו לקריית שמונה, הקים שם את תיאטרון מרא"ה ופעל בחינוך למשחק.
בשנת 2000 השתתף בצילומי הסדרה "המשאית", לצד זאב רווח וסמי הורי, כאשר מחלת הסרטן כבר פשטה בגופו. הסדרה עלתה למסכים בפברואר 2002.
בנובמבר 2002 הפסיק את הטיפולים הכימותרפיים, ונפטר לאחר כחודש בבית החולים איכילוב בתל אביב-יפו. השאיר אחריו אישה, שלוש בנות ובן מנישואים קודמים. נקבר בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
ננה
אהבה ראשונה
פרעה (דמות מקראית)
פַּרְעֹה הוא שמו ותוארו של מלך מצרים. בתנ"ך מוזכרות לפחות חמש דמויות מתקופות שונות שנשאו תואר זה. "פרעה" ככינוי למלכי מצרים העתיקה מופיע גם בכתובות מצריות ובכתובות מלכי אשור. מקור השם המשוער הוא הצירוף פָר-עָה במצרית, שמשמעותו "בית גדול".
המלכים השונים.
לפחות חמישה ממלכי מצרים בתקופות שונות מוזכרים במקרא בשם זה:
לעיתים מוזכר פרעה בצירוף שם נוסף, כגון , וכן .
שישק מלך מצרים מוזכר במקרא כמי שסיפק מקלט לירבעם כשנמלט מפני שלמה, ובתקופת רחבעם עלה על ירושלים, אולם הוא אינו מכונה בתואר "פרעה", אלא "מלך מצרים" בלבד.
סיפור יוסף.
יוסף נמכר על ידי אחיו לשיירה של ישמעאלים שעברה במקום, ואלה מכרו אותו למצרים, שם נמכר לעבד בבית פוטיפר שר הטבחים – משרי פרעה. יוסף פתר בהצלחה את חלומות פרעה, מונה למשנה למלך, וזכה להצלחה רבה בתפקידו זה. בני ישראל, צאצאי יעקב שירדו עמו למצרים בגלל הרעב בארץ כנען, שוכנו על ידי יוסף בגושן, ומשבעים נפשות הם התרבו והתעצמו עד שאוכלוסייתם מהווה מיעוט ניכר ובדלני במנהגיו.
עבדות מצרים.
המצרים חששו מהריבוי הטבעי הגדול של העברים, ופרעה מלך מצרים ראה בעצם קיומו וגידולו של השבט העברי הזר, סכנה לביטחונה של מצרים, העלול לשמש כגיס חמישי בכל מלחמה עתידית. לפיכך, שינה את היחס המועדף בו זכו בזכות היותם שארי יוסף, והפך אותם בהדרגה לעבדים המשועבדים לעם המצרי. השיעבוד כולל ניצול קשה לצורך בניית ערי מסכנות ואסמי תבואה, וביצוע כל עבודות השדה והבית השוטפות בכל רחבי הממלכה בעבודת פרך, זאת באמצעות כפייה ועינויים. חוק נוסף של פרעה הוא הדרישה להמית את כל הבנים הזכרים בשעת לידתם. לאחר שנות שיעבוד רבות, זועק עם ישראל אל האלוהים, בבקשה שיושיעו.
יציאת מצרים.
פרעה הוא הדמות המצרית המרכזית בסיפור יציאת מצרים. משה, עברי שגדל בבית פרעה, נשלח על ידי אלוהים להושיע את בני ישראל. משה הגיע עם אהרן אחיו אל פרעה, ודרש ממנו: "שלח את עמי"! - אך פרעה סרב. משה הדגים את כוחו של אלוהים באמצעות מופתים שונים שניתנו לו על ידי האל במדבר: הפיכת מים לדם. הפיכת ידו למצורעת וריפויה המיידי, והפיכת מטה הרועים שלו לנחש, בתגובה לכך כישפו גם חרטומי מצרים את מטותיהם והמירו אותם לנחשים, אך מטה משה בלע את הנחשים ששלחו החרטומים. תשע מכות שניחתו על מצרים ופגעו בה, לא הצליחו לשכנע את פרעה לשחרר את ישראל ורק המכה האחרונה, מכת בכורות, הובילה לשחרורם של בני ישראל.
בני ישראל, ובהם כ-600 אלף גברים מגיל עשרים ומעלה, יצאו ממצרים אל המדבר, כשעמוד האש ועמוד הענן מלווים אותם, בעוד הצבא המצרי החזק דולק אחריהם על מרכבות וסוסים. כאשר בני ישראל הגיעו לים סוף, נבקע הים והם עברו בתוכו; ה' חיזק את לב צבא מצרים להמשיך לרדוף אחרי בני ישראל והמים חזרו ושטפו אותם והטביעום.
הכבדת לב פרעה.
לפני שאלוהים שלח את משה אל פרעה, אמר לו: "וַאֲנִי אַקְשֶׁה אֶת לֵב פַּרְעֹה". המפרשים נחלקו בהסבר מהותה של הכבדת לב פרעה: הרמב"ם כתב שניטלה ממנו הבחירה החופשית, כעונש על מעשיו הרעים, כדי שימות בחטאו ולא יוכל לשוב בתשובה. אך כמה מחכמי ימי הביניים, אברבנאל ורבי יוסף אלבו, פירשו שהבחירה לא ניטלה ממנו לגמרי, והכבדת ליבו הייתה רק כדי לנטרל את השפעת המכות על החלטותיו.
מדרש השם.
באוצר המדרשים מובאת אגדה למתן שמו של פרעה, ולפיה אדם מארץ שנער בשם ריקיון עלה לגדולה במצרים ונשא חן בעיני המלך ונקרא שמו פרעה:
האר"י הקדוש מקשר את השם "פרעה" לעניין פסח ואומר כי פרעה הוא "פה רע" ופסח "פה סח" ומבאר שהגלות והגאולה קשורים בסוד הפה. פרעה רומז על טומאת מצרים - "מ"ט שערי טומאה" (שעל פי חז"ל הייתה הגדולה ביותר בהיסטוריה) וכאן מביא האר"י שפרעה מרמז שהיה פרוע מלשון פורענות. ועל כן "פה סח" שעל ידי כח הפה כגון תפילה ותחנונים, אמירת סדר פסח וברכות לתיקון המאכל אפשר להינצל מאותה טומאה.
בוני וקלייד (סרט)
בּוֹני וקלַייד (באנגלית: Bonnie and Clyde) הוא סרט פשע אמריקני על בוני פרקר וקלייד בארו, שודדי בנקים שפעלו במרכז ארצות הברית במהלך השפל הגדול. את הסרט ביים ארתור פן ומככבים בו וורן בייטי כקלייד בארו ופיי דאנאוויי כבוני פרקר. כותבי התסריט הם ורוברט בנטון, ביחד עם רוברט טאון כשביטי תרם לתסריט, אך שמו לא נכתב בקרדיטים.