בתחילת שנת 2016 הודיע ליצמן על רפורמת הקפטריות בבתי החולים בישראל ולפיה עד אמצע חודש מרץ יופעלו בבתי החולים חנויות אוכל מוזלות דוגמת רשת החנויות קופיקס. בינואר 2016 הופעלה לראשונה בבית החולים איכילוב מכונת ממכר מזון אוטומטית במחיר של עד חמישה שקלים. באפריל 2016 החלו ליצמן ומשרדו במאבק במאכלים מסוכנים ("ג'אנק פוד").
בינואר 2017 טען תחקיר של ערוץ 2 כי פעל נגד האינטרס הציבורי בתחום מניעת נזקי העישון ובכך סייע לחברות הטבק. בתחקיר נטען כי העיתון "המודיע", המזוהה עם חסידות גור, פרסם פרסומות רבות מטעם חברות הטבק, בתקופה שבה החברות היו זקוקות לתמיכת ליצמן בהצבעות בכנסת. כן נטען כי כתב "המודיע" יעקב רייניץ גבה אלפי שקלים כדי לקבוע פגישות עם בכירי משרדו ואיתו בהתרעה קצרה.
ב-26 בנובמבר 2017 הודיע ליצמן על התפטרותו מן הממשלה, בשל המשך עבודות רכבת ישראל בשבת, בתחילת 2018 אישרה הכנסת תיקון ל המאפשר כהונה כסגן שר כאשר פורמלית ראש הממשלה הוא השר, דבר שאיפשר את חזרתו של ליצמן לתפקיד סגן שר הבריאות.
בעקבות התפטרות ראש הממשלה בנימין נתניהו מתפקידו כשר הבריאות, מונה ליצמן ב-29 בדצמבר 2019 לשר הבריאות בממשלת מעבר.
מגפת הקורונה.
בשנת 2020 נדרש משרד הבריאות לנהל את המאבק בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל. ניהול המאבק היה בהשתתפות בכירי המשרד, וכן בידי ראש הממשלה ושר הביטחון. בתחילת אפריל, ליצמן ואשתו נדבקו גם הם במחלה. ענבר טויזר מחדשות 12 פרסמה עדויות אנונימיות שלפיהן ליצמן הפר את הנחיות משרד הבריאות לפני שאובחן, והתפלל בביתו של חסיד גור. ליצמן הכחיש וטען שלא חרג מההנחיות.
שר הבינוי והשיכון.
ב-17 במאי 2020, עם כינון ממשלת ישראל השלושים וחמש מונה לפי בקשתו לשר הבינוי והשיכון. ב-22 ביוני 2020 הגיש את התפטרותו מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי" לטובת חבר סיעתו אליהו חסיד.
ביוני 2020 פורסם בתקשורת כי ליצמן החליט לגנוז את התוכנית בדבר הקמת עיר חרדית בשם "כסיף" במזרח הנגב, בנימוק שהיא אינה מתאימה לצורכי הציבור החרדי, עוד באותו החודש הודלף לתקשורת כי ליצמן מנסה לקדם תוכנית שבמסגרתה יוענקו מענקים לרוכשי דירות זולות בפריפריה, חלק מהערים שנבחנות להיות חלק מהתוכנית הן דימונה, עכו ועפולה.
באוגוסט 2020 פורסמה ידיעה נוספת בתקשורת בנוגע לפעילותו של ליצמן במשרד השיכון והבינוי, הפעם הייתה זו כתבה על כך שליצמן פועל ליזום פרויקטים של פינוי-בינוי בשכונות חרדיות שיוכלו להכשיר עשרות אלפי דירות נוספת בניסיון לרכך את משבר הדיור החמור במגזר החרדי, המטרה היא לקדם כבר עם אישור תקציב המדינה פיילוט ב-4 מתחמים שעלותם הכוללת מוערכת בכ-10 מיליון שקלים.
ב-13 בספטמבר 2020 התפטר ליצמן מהממשלה במחאה על ההחלטה להטיל סגר במהלך חגי תשרי, כחלק מהמלחמה במגפת הקורונה. הוא חזר לכהן כחבר הכנסת. ב-18 בנובמבר 2020 חזר לכהן בתפקיד.
ליצמן גם קידם תוכנית דיור אשר החליף את מחיר למשתכן. שמה "דיור במחיר מופחת". התוכנית חילקה את המדינה לשלושה אזורים - יוקרה, ביקוש ופריפריה - כשבאזורי הפריפריה ובאזורי הביקוש יוצע דיור במחיר מופחת לזכאים חסרי דירה בשיטה של הגרלות, ואילו באזורי יוקרה ישווקו מכרזים לקבלנים בשוק החופשי.
באפריל 2021 התפטר מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי". ושב אליה ב-14 ביוני, עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש.
בדצמבר 2021 הודיע ליצמן בערוץ הכנסת כי לא יתמודד לכהונה נוספת בכנסת, מפאת גילו המבוגר.
ב-1 ביוני 2022, בעקבות הסדר הטיעון בפרשת מלכה לייפר, יעקב ליצמן הודיע כי מתפטר מהכנסת, ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-3 ביוני.
מעורבות בפלילים והרשעתו.
בפברואר 2019 נחקר באזהרה בחשד שהתערב בחוות דעת לקביעת כשירותה של מלכה לייפר החשודה בפדופיליה לעמוד לדין, כדי למנוע את הסגרתה לאוסטרליה. לפי תחקיר של תוכנית הטלוויזיה "המקור", גם במקרים נוספים פעל ליצמן למען עברייני מין חרדים.
באוגוסט 2019 פורסמה עמדת המשטרה שלפיה יש ראיות מספיקות כדי להעמידו לדין בגין עבירות מרמה והפרת אמונים, הדחת עדות והצעת שוחד, בגין פרשה זו ובגין ניסיון להשפיע על גורמים מקצועיים במשרדו למנוע סגירת מעדנייה סמוכה לביתו עקב ליקויים תברואתיים שהתגלו בה. ליצמן הכחיש את האישומים. במאי 2021 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כי בכוונתו להגיש כתב אישום, בכפוף לשימוע, נגד ליצמן בעבירות של שיבוש הליכי משפט והפרת אמונים.
בחודש יוני 2021 נעצר עוזרו האישי של ליצמן, מוטי בבצ'יק, בחשד למעורבות בפרשת שוחד בה קיבלה חברת תנובה הקלות בסימון מוצריה כחלק מהרפורמה של משרד הבריאות, בתמורה לתרומה לעמותות המקורבות לבבצ'יק.
ב-26 בדצמבר של אותה שנה הודיע שלא יתמודד יותר לכנסת בשל גילו המתקדם. למרות הכחשתו בעניין, נטען כלפיו שהצהיר זאת לצורך הגעה להסדר טיעון.
ב-27 בינואר 2022, פורסם כי ליצמן חתם על הסדר טיעון עם הפרקליטות, לפיו הודה בעבירת הפרת אמונים בפרשת מלכה לייפר, נמחק סעיף שיבוש מהלכי משפט, ונסגר "תיק המעדנייה", שבו יוחסה לליצמן עבירת שוחד. העונש המוסכם הוא מאסר על תנאי, תשלום קנס על סך 2,800 שקלים, ופרישתו מהכנסת.
ב-1 ביוני 2022 התפטר ליצמן מהכנסת. ב-8 באוגוסט 2022 גזר בית משפט השלום בירושלים על ליצמן מאסר על תנאי לתקופה של שמונה חודשים וקנס 3,000 ש"ח.
חיים אישיים.
ליצמן נשוי לחוה, עובדת בעיתון "המודיע", אב לחמישה ומתגורר בירושלים. אחיו הצעיר פתחיה היה ממקורביו הבולטים של האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר אך הורחק מעמדה זו.
אברהם רביץ
הרב אברהם רביץ (13 בינואר 1934, כ"ו בטבת תרצ"ד – 26 בינואר 2009, א' בשבט תשס"ט) היה פוליטיקאי, פעיל ציבור וראש ישיבה ישראלי. היה יושב ראש דגל התורה וחבר הכנסת מטעמה ומטעם סיעת יהדות התורה, סגן שר במשרדים שונים וסגן יושב ראש הכנסת.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1934 בשכונת מונטיפיורי בתל אביב לרב אריה לייב רביץ, שהיה רב השכונה ואב בית הדין הרבני בתל אביב-יפו במשך עשרות שנים. כאביו, למד בישיבת חברון מגיל 13 ובמשך 13 שנים לסירוגין, וקיבל ממנה סמיכה לרבנות. כנער בן 13, בשנה שלפני הקמת המדינה, הצטרף, עם כמה מחבריו לישיבה, לארגון הלח"י. לימים אמר כי רֶצח מפקד הלח"י, אברהם שטרן (יאיר), היה הסיבה להצטרפותו לשורות המחתרת. לאחר מכן שירת בצה"ל.
בשנות החמישים והשישים היה פעיל מרכזי בארגון "חבר הפעילים".
הרב רביץ ניהל את הישיבה התיכונית המקצועית "מרום ציון" שבקריית נוער בירושלים. בין תלמידיו מני מזוז. שימש כר"מ במדרשית נעם בפרדס חנה.
בשנות השבעים שימש כאחד מראשי ישיבת אור שמח לחוזרים בתשובה, שנוסדה באותו זמן. לפרנסתו עסק בקבלנות בניין.
פעילות פוליטית.
את דרכו הפוליטית החל בשנת 1983, כאשר הריץ יחד עם ידידו הקרוב הרב איקא ישראלי ושמשון פוליקמן (מנהל תלמוד תורה "המסורה") רשימה חרדית עצמאית בשם תל"י לעיריית ירושלים, שכמעט הצליחה להכניס חבר למועצת העיר.
בשנת 1984 נאם בעצרת בחירות של מפלגת ש"ס. בשנת 1988 עלתה האפשרות שהוא ירוץ לכנסת ברשימת ש"ס, אך בסופו של דבר ויתר על הרעיון.
לקראת בחירות 1988 הוצב על ידי הרב שך במקום הראשון ברשימת דגל התורה לכנסת. בכנס היסוד של התנועה שהיה בבנייני האומה בירושלים, הכריז בפאתוס רב:" אנחנו לא נשמע לגדולי תורה, אנחנו נעשה מה שהם אומרים!".
שימש כח"כ מטעם דגל התורה ולאחר מכן ביהדות התורה, שהיא איחוד של דגל התורה ואגודת ישראל. מאז ועד מותו שימש יושב ראש מפלגת דגל התורה. נחשב למתון ולזהיר לגבי הדרך שבה החרדים צריכים להשתמש בכוחם בכנסת.
ב-1990 התנגד להפלת ממשלתו של יצחק שמיר כהוראת מנהיג דגל התורה הרב שך, אך כששמו הוקרא בשעת ההצבעה השמית הכריז "בצער רב, נגד".
בשנים 1990-1992 כיהן כסגן שר השיכון, בשנים 1996-1999 כיו"ר ועדת הכספים של הכנסת, ובתקופת הכנסת ה-15 כיהן כסגן יושב ראש הכנסת עד מינויו לתפקיד סגן שר ובשנים 2001-2003 כסגן שרת החינוך. בשנת 2005 מונה לסגן שר הרווחה בלי שר מעליו.
בשנת 2000, עקב סיבוכי מחלת הסוכרת שממנה סבל, עבר השתלת כליה, ולקראתה קיימו ילדיו דיון הלכתי למי תהיה הזכות לתרום את הכליה. בסופו של דבר הפילו גורל והבן הבכור משה, ר"מ בישיבת נהורא, זכה. בעקבות אירועים אלה הוציא רביץ בהוצאה עצמית ספרון בשם "כליות יועצות: משא ומתן בחיוב הצלת נפשות בגדרי הזכייה במצוה זו ובדברים המסתעפים ממנה".
בנובמבר 2008 הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
נפטר ב-26 בינואר 2009, בגיל 75, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו.
היה נשוי לאביגיל ואב לשנים עשר ילדים. התגורר בבית וגן בירושלים.
מבניו:
מחתניו:
והאביה
הווהאביה (בערבית: وهابية) היא תנועה אסלאמית-סונית שמרנית, המפרשת את האסלאם ככתבו וכלשונו. מייסדה היה מוחמד אבן עבד אל ווהאב (1691-1787) מאזור נג'ד שבחצי האי ערב. חסידי הזרם (אל-מווחידון (המייחדים), המאמינים ב"תווחיד", בלעדיותו של אללה, או ה"והאבים" בפי אויביהם) טענו שהמודרנה על חידושיה החומריים והתאולוגיים השונים עיוותו את האסלאם. בתחילה נלחם הזרם נגד החלחול של האמונות הטפלות לתוך האסלאם (כמו הסופיות), וקרא לשוב אל טהרת הקוראן ולאמץ את אורח חייהם של הנביא מוחמד וחסידיו. הם האמינו באללה בלבד, ראו בסגידה למוחמד ולנאמניו פוליתאיזם, והרסו את המצבות והמבנים שהוקמו על קברים, כולל זה של מוחמד נביאם. הם התנגדו לפירושים מודרניים של האסלאם וציוו על התנזרות מוחלטת מכל מותרות, כולל קפה וטבק. הזרם נהג לראות בכל המוסלמים שלא קיבלו את תורתו ככופרים שדינם מיתה, כולל השיעים.