השם "רפאים" במקרא מתייחס לשתי קבוצות נבדלות. מצד אחד, בכתובים הסיפוריים וההיסטוריוגרפיים זהו שמו של עם ענקים אגדי קדום, שישב בעבר הירדן המזרחי לפני בואם של העמונים והמואבים לשם. מעם זה נותרו שרידים בודדים בדורות מאוחרים יותר: על עוג מלך הבשן נאמר שהוא "מיתר הרפאים", ואף מאות שנים אחר כך, בימי דוד, מדובר על ענקים גיבורים המתוארים "כילידי הרפה", ועל פי ההבנה המקובלת גם הם קשורים לרפאים.
מנגד, בכתובים שיריים המונח "רפאים" איננו שמו של עם מסוים, אלא כינוי לדרי שאול, או לקבוצה מיוחדת בשאול. בשירה האוגריתית קיים המושג המיתולוגי המקביל רפאֻמ, ישויות אלוהיות זוטרות שלא הרבה ידוע על אודותיהן, אך נראה שהן מלכים או גיבורים שעברו האלהה לאחר מותם, וכמו במסורת השירה המקראית יש להן זיקה ברורה לממלכת המתים. מקובל במחקר כי יש זיקה בין עם הרפאים לרפאים שוכני השאול, אך טיבה המדויק של זיקה זו אינו ברור. הכינוי "רפאים" גזור כנראה מהשורש רפ"א, ונראה שיוחסו להם כוחות של ריפוי.
עם הרפאים.
בספר בראשית מסופר כי כדרלעומר מלך עילם והמלכים אשר איתו הכו אותם והרגום (). עוד מסופר כי המואבים כינו אותם בשם אימים () ואילו העמונים כינו אותם בשם זוזים וזמזומים (). על עוג מלך הבשן סופר כי הוא היה השריד האחרון מהם, וכי גודלו היה עצום ().
ארץ רפאים הייתה ממוקמת בבשן: "כל חבל הארגב לכל הבשן ההוא יקרא ארץ רפאים" (). על פי ספר בראשית הם גרו ביישובים: "עשתרת קרנים", "הם" וב"שוה קרייתים". עשתרות היה גם האזור שבו גר עוג מלך הבשן לפני שבני ישראל בהנהגת משה הורישו אותו (, ). בספר יהושע מסופר כי היו מהם בתקופתו בהר אפרים (). הרפאים כנראה גרו גם בעמק באזור ירושלים שעל שמם נקרא עמק רפאים (, ).
במספר מקומות במקרא מתואר כי הרפאים היו קבוצה דומה לענקים: "הָאֵמִים לְפָנִים יָשְׁבוּ בָהּ, עַם גָּדוֹל וְרַב וָרָם כָּעֲנָקִים. רְפָאִים יֵחָשְׁבוּ אַף הֵם כָּעֲנָקִים, וְהַמֹּאָבִים יִקְרְאוּ לָהֶם אֵמִים."(). "אֶרֶץ רְפָאִים תֵּחָשֵׁב אַף הִוא, רְפָאִים יָשְׁבוּ בָהּ לְפָנִים, וְהָעַמֹּנִים יִקְרְאוּ לָהֶם זַמְזֻמִּים. עַם גָּדוֹל וְרַב וָרָם כָּעֲנָקִים, וַיַּשְׁמִידֵם ה' מִפְּנֵיהֶם וַיִּירָשֻׁם וַיֵּשְׁבוּ תַחְתָּם". (שם שם ).
את עקבותיהם בתנ"ך אנו מוצאים עד תקופתו של דוד המלך, בה דוד ואנשיו הורגים במלחמה מספר צאצאים אימתניים של הרפה מגת (המפורסם שבהם גוליית). בקרב כנגד ישבי בנוב מילידי הרפה, דוד נקלע למשבר וכמעט שנהרג, ומאז אנשיו אוסרים עליו לצאת למלחמה (, ). על פי פרשן המקרא רש"י מקור שמם מלשון ריפיון וחולשה. "שכל הרואה אותם - ידיו מתרפות" ולכן הם נקראים גם אימים "שאימתם מוטלת על הבריות" ().
הרפאים דרי השאול.
הרפאים מוזכרים במקרא בהקבלה למתים: "מתים בל יחיו, רפאים בל יקמו, לכן פקדת ותשמידם ותאבד כל זכר למו" (), כשוכני השאול (, ), וכניגוד לתחיית המתים - "הקיצו ורננו שכני עפר...וארץ רפאים תפיל" (), עד ששמם הפך להיות שם נרדף למוות ולגהנום ().
במדרש.
התלמוד הבבלי במסכת נידה מבאר שהיו מצאצאי הנפילים שהם שני מלאכים בשם שמחזאי ועזאל שנפלו מהשמים בדור אנוש והולידו בנים מנשים אנושיות ובמדרש פרקי דרבי אליעזר מוסיף לבאר איך ניצל עוג מלך הבשן במבול.
הרשות הלאומית הפלסטינית
מיקרוסקופיה
נתן זייברג
נתן "נתי" זייברג (Nathan "Nati" Seiberg; נולד ב-22 בספטמבר 1956) הוא פיזיקאי ישראלי-אמריקאי החוקר את תחום תורת המיתרים. הוא מכהן כפרופסור במכון למחקר מתקדם בעיר פרינסטון שבניו-ג'רזי.
קורות חיים.
נולד בישראל ב-22 בספטמבר 1956. סיים תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1977, לאחר מכן התגייס ושירת חמש שנים בצה"ל. במקביל עבד על דוקטורט במכון ויצמן, בהנחיית חיים הררי, אותו סיים בשנת 1982. הוא החל ללמד במכון ויצמן, ובשנת 1989 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1989 עד 1997 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ראטגרס. משנת 1997 משמש כפרופסור מן המניין לפיזיקה מתמטית במכון למחקר מתקדם ומשנת 1998 כפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1995 הוענקה לו מדליית אוסקר קליין. בשנת 1996 קיבל מלגה במסגרת היוקרתית של עמיתי מקארתור. בשנת 2008 מונה כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב-2012 זכה בפרס לפיזיקה יסודית בסך 3 מיליון דולר. בשנת 2016 זכה ב יחד עם מיכאל שיפמן וארקדי ויינשטיין.
למחקריו של זייברג היה תרומה משמעותית בתחום תורת המיתרים ותורת השדות הקוונטית. ביחד עם אדוארד ויטן פרסם את משוואות זייברג-ויטן, העוסקות בתורת כיול.
קידום נוער
קידום נוער הוא אחד ממקצועות הרווחה המתמקד באוכלוסיית נוער בסיכון ("נוער שוליים").
הנערים נכללים בקבוצות סיכוניות, כלומר, נערים העלולים להגיע למצבי סיכון כגון סמים ואלכוהול, זנות, אנורקסיה ועוד. המניעים לכך הם מעמד סוציו-אקונומי נמוך, חוויות רבות של אי-הצלחה, המובילות לדימוי עצמי נמוך ומרידה במוסכמות בגיל ההתבגרות.
קידום נוער נועד לקדם את בני הנעורים (גילאי 14–18) ולעזור להם. המטופלים מגיעים ליחידות מצו בית-משפט, גופים של הרווחה ובאמצעות reaching out - "חיזור", כלומר, עובדי קידום הנוער מסתובבים באזורי השיטוט והבילוי של בני הנוער במצב סיכוני בשעות הפעילות שלהם (לרוב, בשעות הלילה המאוחרות עד שעות הבוקר המוקדמות) וכך מאתרים אותם.
העבודה עם הנערים מתקיימת ביחידות לקידום נוער הפרושות ברחבי הארץ. ביחידות נהנים הנערים ממסגרת חינוכית המקבלת אותם לאחר שנפלטו ממסגרות הלימוד הפורמליות, מטיפול פרטני ומדינמיקה קבוצתית וכן אפשרות ללימודים לקראת קבלת תעודת בגרות, למתאימים לכך. והם גם מקבלים שירות טיפולי בנוסף להשכלה
הכשרה במקצוע ניתנת במספר מכללות בישראל, בהן המכללה האקדמית בית ברל, המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי, מכללת אורות ישראל, המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין ומכללת אורנים.
דיוקן עצמי במראה כדורית
מנזר אלכסנדר נבסקי
מנזר אלכסנדר נבסקי או לאוורת אלכסנדר נבסקי (ברוסית: Александро-Невская лавра - "אלכסנדר נבסקי לברה") הוא מנזר הממוקם בקצה המזרחי של נבסקי פרוספקט בסנקט פטרבורג.
היסטוריה.
המנזר נבנה בהוראת פיוטר הגדול על מנת להכיל את השרידים הקדושים של אלכסנדר נבסקי, הקדוש המגן של סנקט פטרבורג שהפכה באותה עת לבירת רוסיה במקום מוסקבה.
בשנת 1797 הוגדר המסדר כלאורה (תואר אותו נשאו קודם לכן רק לאוורת קייב-פצ'רסק שבקייב ולאוורת השילוש-סרגייב).
במתחם הכנסייה מצויות שתי כנסיות הבנויות בסגנון הבארוק אשר תוכננו על ידי האב והבן טרציני, ונבנו בין 1717–1722 ו-1742–1750 בהתאמה.
כמו כן במתחם ממוקמת קתדרלה המוקדשת לשילוש הקדוש שנבנתה בסגנון נאו-קלאסי בין השנים 1778–1790 בתכנונו של האדריכל איוואן סטארוב.
במתחם המנזר ממוקם בית העלמין טיחבין בו קבורים, בין היתר, לאונרד אוילר, מיכאיל לומונוסוב, אלכסנדר סובורוב, ניקולאי קאראמזין, מודסט מוסורגסקי, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, פיודור דוסטויבסקי, קארלו רוסי, סרגיי ויטה, ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואיוואן גונצ'רוב.
לאחר מהפכת אוקטובר, פעילות דתית במתחם צומצמה בהדרגה ובשנות ה-30 הופסקה כליל. בשנת 1996 החלה בהדרגה להתחדש פעילות דתית במתחם. בשנת 2000 המתחם הוחזר לניהול הכנסייה הרוסית ולבעלותה.
לאוורת אלכסנדר נבסקי
לאורת אלכסנדר נבסקי
קולנוע לב סמדר
באפלו ביל
ויליאם פרדריק "באפלו ביל" קודי (באנגלית: William Frederick "Buffalo Bill" Cody; 26 בפברואר 1846 - 10 בינואר 1917) היה סייר/גשש בצבא האיחוד ובצבא ארצות הברית, צייד ביזונים ("באפלו"), אמרגן ויוצר מופע המערב הפרוע. אחת מהדמויות הססגוניות של המערב הישן של אמריקה אשר עלילותיו יצרו במידה מסוימת את תדמיתו של "המערב הפרוע". בשנת 1872 הוענקה לו על שירותו מדליית הכבוד של צבא ארצות הברית.
שנים ראשונות.
קודי נולד בטריטוריית איווה (לימים מדינת איווה). אביו התנגד לעבדות, בניגוד לדעת רבים באזורו והמשפחה סבלה התנכלויות מצד ההמון. בהיותו בן 11 נדקר אביו במהלך התנפלות, קודי הצעיר רכב לבדו 30 קילומטרים על מנת להשיג לאביו עזרה, אך לבסוף מת אביו מפצעיו. לאחר מות אביו עזר קודי בפרנסת המשפחה כאשר שימש כנער-שליח שנסע עם שיירות קרונות למערב ובחזרה ונשא חבילות ומסרים שונים.
בגיל 12 הצטרף לצבא כגשש על מנת להוביל את הכוחות ליוטה על מנת לדכא את המרד-כביכול של בריגהם יאנג. לפי עדותו בתקופה זו הרג לראשונה אינדיאני.
בגיל 14 הצטרף לשירות הדואר הרכוב של קליפורניה, ה"פוני אקספרס". הדואר הועבר מהמערב לרחבי ארצות הברית על ידי רוכבים בודדים שחצו את ערבות המישורים הגדולים תוך התמודדות עם הסכנות השונות שבדרך והיווה ערוץ תקשורת חיוני בתקופת הבהלה לזהב ומלחמת האזרחים האמריקנית.
שירות צבאי.
ב-1863, בן 17, התגייס לגדוד הפרשים השביעי של קנזס. הוא שירת בצבא עד 1872. הוא שימש כסייר, עקב אחר אינדיאנים, ניהל פעילות קומנדו כאיסוף מודיעין, הנחת מארבים וצליפה ממרחק וכמו כן דאג לאספקת בשר ביזונים על ידי צייד. בתפקידו כצייד גם דאג לאספקת בשר לעובדי מסילת הברזל קנזס-פסיפיק. בשמונה חודשים ב-1867–1868 הרג 4,800 ביזונים.