השינוי בדפוס ירידת הגשמים, האקלים המשתנה, רמות גבוהות של התאיידות, הפחתת כמות מי הנגר כתוצאה מהפשרת השלגים ודפוסי השימוש הנוכחיים במים, כול אלו יוצרים עומס על ניהול משאבי המים באגם מיד דווקא כאשר האוכלוסייה התלויה באגם לשם מי שתייה ובסכר הובר עבור חשמל ממשיכה לצמוח. מאמר שהתפרסם ב-2008 בכתב העת "Water Resources Research" טוען שבקצב הקצאת המים הנוכחית ובהתחשב במגמות השינויים באקלים, יש סיכוי של 50% שהמאגרים הניתנים לניצול באגם מיד ובאגם פאוול ייעלמו עד 2021, ושהמאגר יצנח מתחת לגובה המינימלי הנדרש להפקת חשמל (320 מטרים מעל פני הים) כבר ב-2017.
הנפח הנוכחי של מי האגם הוא תוצאה של פעילות גומלין בין כמה גורמים הכוללים את העובדה שכמעט שלא ייתכן שדפוס האקלים השולט של בצורת חריפה יכול להשתנות או עתיד להשתנות לאקלים עתיר משקעים במסגרת הזמן הקצרה מזו שבה פני המים באגם ירדו מתחת לפתחי הכניסה למנהרות ההסטה או לפתחי הצינורות המובילים מים לתחנת הכוח ההידרואלקטרית. מדי פעם מתרחשת שנה גשומה מהממוצעת, כדוגמת 2011 שבה עלו פני המים באגם ב-9 מטרים בשל מזג אוויר גשום ושלג רב בהרי הרוקי.
התחזית הקודרת, שהמאגרים הניתנים לניצול באגם מיד ובאגם פאוול ייעלמו עד 2021, ושהמאגר יצנח מתחת לגובה המינימלי הנדרש להפקת חשמל כבר ב-2017, לא התממשו לפי שעה. למרות ירידת המפלס בשני האגמים, נכון לחודש מאי 2022 סכר הובר עדיין מסוגל לייצר חשמל הידרואלקטרי כשגובה מפלס המים הוא כ-320 מטר. תחזיות חדשות מצפות לירידה של כ-7 מטרים נוספים במהלך השנים 2023 - 2024.
מנהרות ההסטה, שבהם השתמשו להסיט את מי הנהר בזמן הבנייה מצויות בגובה שבו זרם המים בנהר יוכל להמשיך בלי סוף, אבל הן נאטמו באמצעות קיר בטון עבה, שהפריד בינם לבין החלקים האחרים של מנהרות הפליטה כאשר האגם החל להתמלא. אין זה סביר כיום שקירות בטון אלו יוסרו, כי פעולה זה תהא הודאה שמיזם סכר הובר הסתיים בכישלון. טרי פולפ (Terry Fulp), המנהל של לשכת הטיוב לאזור האגן התחתון של הקולורדו חולק על מסקנות המאמר בטוענו שהמודלים המנסים לחזות את מזג האוויר העולמי אינם מעודנים מספיק על מנת לנבא השפעות אלו.
נופש ומרינות.
אגם מיד מציע סוגי נופש רבים למקומיים ולתיירים. שיט הוא סוג הנופש הפופולרי ביותר. פעילויות נוספות כוללת דיג, סקי מים, שחייה ושיזוף. לחופי האגם יש חמש מרינות: נמל הסירות לאס וגאס (Las Vegas Boat Harbor), והמרינה הסמוכה "אגם מיד" (Lake Mead Marina) שוכנים בנמל המנוואי (Hemenway Harbor), המרינה "מפרץ קלוויל" (Callville Bay), המרינה הגדולה ביותר באגם, המרינה "מפרץ אקו" (Echo Bay) והמרינה "טמפל באר" (Temple Bar Marina), המרינה היחידה בשטח אריזונה, והיחידה הכוללת גם בית מלון. מלבד המרינות יש באגם מפרצים רבים שבהם צוקי סלע וחופים חוליים. באגם עצמו יש כמה איים קטנים עד בינוניים, תלוי בגובה פני המים. מרכז המבקרים בכניסה לאגם מיד (Alan Bible Visitor Center) כולל גן קטן של צמחיית קקטוסים מקומיים למדבר מוהאבי.
אהרן ישעיה שפירא
הרב אהרן ישעיה שפירא (נפטר בכ"ה בסיוון תשמ"א, 1981) היה מראשי ישיבת תורה ודעת בארצות הברית.
ביוגרפיה.
נולד בפינסק לרב יעקב יצחק חסיד קרלין. למד בישיבת מיר ולאחר מכן נסע לישיבת גרודנה ללמוד מרבי שמעון שקופ. רבי שמעון העריכו ומסר לו את כתביו להגהה ובראשית ספרו שערי יושר כותב: ". במספר מקומות מביא רבי שמעון מדברי תורתו. לאחר שלוש שנים חזר לישיבת מיר. רבי ברוך בר ליבוביץ' שלח לו שיבוא לערוך את כתביו אך ראשי ישיבת מיר לא אישרו לו לצאת שוב מהישיבה.
בזמן מלחמת העולם השנייה נמלט מרוסיה ובשנת תש"א היגר לארצות הברית, שם התקבל לכהן כר"מ בישיבת תורה ודעת. בתפקיד זה (בהמשך בתואר "מראשי הישיבה") כיהן למעלה מ-40 שנה. חלק מחידושו תורתו ושיעוריו יצאו לאור.
היה ממנהיגי חסידות קרלין-סטולין בארצות הברית, והיה מקורב לאדמו"רים מקרלין רבי יעקב חיים ורבי יוחנן. כמו כן, העביר מסורות וניגונים מחסידות קרלין ברוסיה.
השאיר בן וחמש בנות. מחתניו: הרב צבי שכטר, ראש הכולל בישיבת רבי יצחק אלחנן והרב ירוחם גיפטר, בנו של הרב מרדכי.
הרשל
מערת רקפת
מערת רקפת היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי בהר הכרמל. זו מערה גדולה בה התגלו שרידים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה והעליונה, ובעיקר מסוף התקופה האפיפלאוליתית (התרבות הנאטופית). תוצאות החפירות האחרונות באתר מעידות כי המקום שימש כבית קברות ייחודי לציידים-לקטים נאטופיים, לפני כ-13,000 שנים. כשלושים בני אדם נקברו כאן, בסמיכות למספר גדול מאוד של מכתשי סלע. במערה השתמרו עדויות ארכאולוגיות, מהקדומות בעולם, לקיומן של סעודות קבורה, לייצור בירה ולקבורת חלק מהאנשים על מצע ריחני של פרחים.
האתר וסביבתו.
מערת רקפת נמצאת בדרום-מזרח הכרמל, בראש המדרון המזרחי של נחל רקפת, יובלו של נחל יקנעם, ברום של כ-200 מ' מעל פני הים וכ-50 מ' מעל קרקעית הנחל. המדרון המשתפל מהכניסה למערה הוא תלול ומסולע. אורך המערה כ-50 מ' והיא מורכבת מחמישה 'חדרים' טבעיים שנוצרו בתהליכי קרסט. בשני החדרים הקרובים לכניסה התגלו שכבות ארכאולוגיות עשירות. לפני המערה יש טרסת סלע טבעית צרה, עליה לא השתמרו שכבות ארכאולוגיות אך חצובים בה עשרות מכתשים.
סביבת המערה כיום היא חורש ים-תיכוני האופייני לאזור הכרמל. במהלך זמן קיומה של התרבות הנאטופית באתר שררו באזור תנאי סביבה ואקלים דומים להיום, בעיקר מרכיבים של חורש ים-תיכוני, לפי שרידי היונקים הקטנים (מכרסמים ואוכלי חרקים), הדו-חיים והזוחלים שנמצאו בשכבה הארכאולוגית ומייצגים את תנאי הסביבה. עם זאת, מדידת היחס האיזוטופי של פחמן בשרידי עצי השקד המפוחמים שנמצאו במערה מצביעה על תקופה גשומה יחסית בזמן קיומה של התרבות הנטופית (14―13 אלפי שנים לפני זמננו), מעבר לערכים של ההווה. בתקופת יישוב התרבות האוריניאקית במערה (בסביבות 35 אלפי שנים לפני זמננו) שרר יובש יחסי.
תולדות המחקר.
המערה נבדקה לראשונה על ידי יעקב עולמי ב-1956. שתי משלחות חפרו באתר באופן שיטתי: תמר נוי ממוזיאון ישראל ואריק היגס מאוניברסיטת קיימברידג' חפרו במערה במשך שלוש עונות (1970–1972) וחשפו רצף סטרטיגרפי ארוך בשני החדרים הקדמיים של המערה. נוי והיגס גילו לראשונה את בית הקברות הנאטופי וחפרו חלק ממנו. בשנים 2004–2011 חודשו החפירות במערה על ידי משלחת של המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה בראשות דני נדל. משלחת אוניברסיטת חיפה התמקדה בעיקר בחפירת בית הקברות הנאטופי בקדמת המערה ובסקר מקיף של הטרסה.
תקופות ותרבויות.
מערת רקפת הייתה מיושבת לסירוגין במשך עשרות אלפי שנים. השכבות שזוהו בחפירות הן:
בית הקברות הנאטופי.
הקבורות הנאטופיות מרוכזות, רובן ככולן, בקרבת רצפת הסלע של המערה בצפון החדר הראשון, בשטח של כעשרים מ"ר. כשלושים שלדים התגלו כאן, דחוסים בשקע צר ועמוק ברצפת המערה ומפוזרים בקרבתו. ככל הנראה, אזור זה במערה שימש לקבורה חוזרת ונשנית במשך כ-2,000 שנה, על פי תאריכי פחמן 14 והעובדה שבמספר מקרים קברים חדשים פגעו בקברים קדומים יותר (כולם נאטופיים). ברוב המקרים נקבר רק אדם אחד בשקע שנכרה באדמה. עם זאת, קיימים מספר מקרים של קבורה זוגית. המחקר האנתרופולוגי מעיד כי גברים, נשים, ילדים ותינוקות נקברו במערה, בתנוחות שונות ומגוונות, ומעליהם ובקרבתם הוצבו אבנים וכלי אבן, לעיתים קרובות על הממד הצר - כמו מצבות.
סעודות קבורה.
האדמה בבית הקברות מכילה שרידים רבים של כלים מאבן ועצם, ושל עצמות בעלי חיים שעליהן סימני שחיטה. הנאטופים במערת רקפת צדו, הביאו למערה ואכלו צבי מצוי, יחמור פרסי, חזיר בר, עז הבר, ארנבת, שועל, דלק, חתול בר, גירית מצויה ונמייה, וכן חוגלת סלעים ומספר מינים של עופות דורסים, צבים, נחשים ולטאות. מגוון זה דומה למגוון באתרים נאטופיים אחרים באזור, אך העצמות פחות שבורות ושרופות יחסית לפסולת המאכל המצטברת במשך הזמן באתרי המגורים הנאטופיים. ייתכן, לפיכך, כי שיירי הסעודות הושלכו בכוונה לתוך בור הקבורה (וכך נשמרו טוב יחסית), מה שעשוי להעיד שאלה שרידי סעודות קבורה טקסיות ולא ארוחות רגילות.
יצור בירה.
בשלושה מכתשים הסמוכים לקברים התגלו סימנים לייצור בירה על ידי הנאטופים. העפר בתוך המכתשים הכיל שרידים מיקרוסקופיים של עמילן דגנים (חיטה, שעורה ושיבולת-שועל) וצמחים אחרים עם סימני כתישה ותסיסה, ודפנות המכתשים מראים סימני בליה שנגרמה מכתישה ומשימוש בסלים.
קבורת פרחים.
תגלית יוצאת דופן בבית הקברות הנאטופי כוללת עשרות דפוסי צמחים שנמצאו בתוך ארבעה קברים, מתחת לשלדים האנושיים ולצידם. דפוסים אלה הם בעיקר של מינים עם גבעול בעל חתך מרובע. כמו כן נמצאו בקברים ריכוזים גבוהים של פיטוליתים (שרידי צמחים מיקרוסקופיים) וגם הם מעידים כי היה שימוש נרחב בצמחים בתוך הקברים. נראה כי הרצפה והדפנות של חלק מהקברים היו מצופים בשכבת בוץ לח, אולי טיח פשוט, שכוסה בענפי מרוות יהודה נושאי פרחים וצמחים אחרים. הצמחים עצמם, שהפיצו ריח חזק ונעים, נרקבו עם הזמן, אך הדפוסים שהשאירו הצמחים השתמרו, בצורתם האופיינית, בבוץ שהתקשה והשתמר. זוהי העדות הקדומה ביותר בעולם שהשתמרה לקבורה על מצע פרחים.
דנ"א עתיק.
מחקר דנ"א עתיק שהוצא מעצם ה-petrous (שבגולגולת, מאחורי האוזן הפנימית) של שישה פרטים שנקברו במערה הצביע כי אנשים אלה היו אבות החקלאים הראשונים בתקופה הנאוליתית באזור ארץ ישראל. נכון ל-2016, אלה שלדי האדם הקדומים ביותר במזרח התיכון מהם הופק בהצלחה דנ"א עתיק.
רפאל אליהו אליעזר מישקובסקי
יונת סלעים
דיינה דלייני