גובהו של הר אלברט, שנמדד במקור כ-4,399 מטר, השתנה מאוחר יותר ל-4,401 מטר בעקבות הערכה מחודשת של הגבהים הממופים, מה שעורר מחאות. השינוי בפועל נעשה ב-1988; נראה שהטעות במדידה המקורית נבעה מגובה פני הים ב-1929. מחלוקת התעוררה לאחר השפל הגדול על הר אלברט ושכנו הר מאסיב, אשר נבדלים בגובהם רק ב-3.7 מטר. זה הוביל למחלוקת מתמשכת שהגיעה לשיא כאשר תומכי הר מאסיב בנו ערימות אבנים גדולות על הפסגה כדי להגביר את גובהה, רק כדי שתומכי הר אלברט יהרסו אותן כעבור כמה ימים. המאמץ בסופו של דבר לא צלח והר אלברט נותר הפסגה הגבוהה ביותר בקולורדו. העלייה הממונעת הראשונה אל ההר התרחשה ב-1949, כאשר רכב שטח נסע לפסגה, ככל הנראה כדי לבדוק את האפשרות לפיתוח אתר סקי על ההר.
החי והצומח.
פסגת הר אלברט היא סביבה אלפינית, הכוללת צמחים כמו Phacelia sericea (טייס שמיים), Hymenoxys grandiflora (זקן-ההר), ו-Geum rossii (שדון אלפיני). כמו כן, מצויים על ההר ערבה, כף אווז לבנה, גנציאנה ועוד. מתחת לקו העצים, ההר מיוער בכבדות, כאשר המדרונות התחתונים שלו מכוסים בתערובת של אורן מפותל, אשוחית ואשוח.
חלק מבעלי החיים שדווחו במהלך הטיפוס לפסגה כוללים דובים שחורים, מרמיטות, איילי פרדות, פיקות וגופרים; ישנם גם מינים רבים של ציפורים. איילים, שכווים, תרנגולי הודו וכבשים גדולי-קרניים נמצאים באזור במהלך הקיץ. דובי גריזלי חיו באזור בעבר אך נכחדו על ידי בני האדם.
טיפוס.
ישנם שלושה מסלולים עיקריים לעלייה להר, שכולם מגיעים לגובה של למעלה מ-1,200 מטר. המסלול הסטנדרטי עולה לפסגה ממזרח, החל משביל קולורדו שמצפון לעבר האגמים התאומים. שביל אלברט הצפוני (הראשי) באורך 7.4 ק"מ מתחיל קרוב למגרש הקמפינג של אלברט קריק, ועולה בערך 1,400 מטר. השביל פתוח לרוכבי סוסים, אופני הרים וציידים במהלך העונה. מסלול קל יותר, אך ארוך יותר, שביל דרום אלברט, שאורכו 8.9 ק"מ, מטפס 1,400 מטר בשיפוע נמוך משביל אלברט הצפוני, מתקרב מדרום ואז מטפס על הרכס המזרחי.
המסלול הקשה ביותר מבין המסלולים העיקריים הוא שביל הענן השחור, טיפוס בדרגה 2 שלוקח עשר עד ארבע עשרה שעות בהתאם לקצב, ועולה לגובה של 1,600 מטר, וכרוך גם בעלייה של תת-הפסגה, דרום אלברט, בגובה 4,308 מטר. גם מטפסים בריאים ומנוסים מדווחים על קושי רב במסלול זה, ואף על פי שיש שביל, המסלול תלול במיוחד, לא יציב וסלעי בחלקו. ישנם גם מסלולים העולים מן הצד המערבי, ומהרכס הדרום מערבי.
למרות המאמץ והכושר הגופני הדרוש, אף אחד מהמסלולים הקונבנציונליים לא דורש כישורי טיפוס הרים מקצועיים או ידע בטיפוס מצוקים. הסכנות העיקריות של ההר הן אלו המשותפות לכל ההרים הגבוהים, במיוחד מחלת גבהים. המחלה יכולה להשפיע על כל אחד, אפילו על מי שהתאקלם. במקרים חמורים היא עלולה להוביל לבצקת ריאות תלוית גובה ולבצקת מוחית שעלולה להוביל לקשיי נשימה, שיתוק ואף מוות. למטפסים מומלץ להתחיל את עלייתם בשעה 6 בבוקר או לפני כן. ולעלות ולרדת לפני אחר הצהריים המוקדמים כדי למזער את החשיפה לסופות רעמים אפשריות של אחר הצהריים בגובה רב. אף על פי שצורת העלייה המקובלת ביותר היא בטיולים רגליים, אנה אליזבת דיקינסון, הנואמת הידועה, עלתה להר על פרד שהושאל מממשלת ארצות הברית.
טניל טאונס
טניל טאונס (באנגלית: Tenille Nicole Nadkrynechny; ב-20 בינואר 1994) היא זמרת קאנטרי קנדית.
ביוגרפיה.
טאונס גדלה בגרנד פריירי, אלברטה בקנדה. בשנת 2009 היא הוציאה את הסינגל "Home Now", שיר שכתבה מנקודת מבטה של ​​בת שאביה מוצב במלחמת אפגניסטן, נושא שעליו למדה בבית הספר.
היא הוציאה את אלבומה הראשון, "Real", ביוני 2011. היא גייסה למעלה מ-1.9 מיליון דולר עבור סאנרייז האוס, מקלט לנוער חסר בית באלברטה, באמצעות גיוס התרומות השנתי שלה, Big Hearts For Big Kids. היא הוציאה את אלבומה השני, "Light", במרץ 2013.
אף על פי שהחלה את הקריירה שלה תחת שם הולדתה, היא שינתה מאוחר יותר את שם משפחתה ל"טאונס". בראיון בשנת 2018 היא הסבירה, .
ב-13 באפריל 2018, היא הודיעה, דרך עמוד הפייסבוק הרשמי שלה, שהיא חתמה על חוזה תקליטים עם חברת קולומביה נאשוויל. היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה בהוצאת החברה, "Somebody's Daughter", בספטמבר 2018, והוא הפך לראשון שלה במצעד הקנדה הוט 100, שם הגיע למקום ה-92 והגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי הקנדיים.
בשנת 2018, היא שימשה כמופע החימום בסיבוב ההופעות של מירנדה למברט וליטל ביג טאון, "The Bandwagon Tour". בשנת 2019 היא הופיעה באלבומו של דונובן וודס, "The Other Way", בדואט "I Ain't Ever Loved No One".
V-2 מס' 13
ה-V-2 מס' 13 היה רקטת V-2 משודרגת שהייתה לעצם הראשון מעשה אדם שצילם את כדור הארץ מהחלל החיצון. הרקטה שוגרה ב-24 באוקטובר 1946, ממטווח הטילים וייט סנדס בוייט סנדס, ניו מקסיקו, והגיעה לגובה מרבי של 105 ק"מ.
התצלום המפורסם צולם במצלמת קולנוע DeVry 35 מ"מ בשחור-לבן אשר חוברה לטיל.
פרס המוזיקה הלאומי של רוסיה
פרס המוזיקה הלאומי של רוסיה (ברוסית: Российская национальная музыкальная премия) הוא פרס מוזיקלי רוסי שנתי, שהוקם על ידי הקרן לתמיכה במוזיקה רוסית ודמויות מובילות בתעשיית המוזיקה הרוסית. מוענק עבור הישגים מוזיקליים גבוהים ביותר מדי שנה בחודש דצמבר בסוף השנה היוצאת.
מייסדי הקרן וממציאי הרעיון: המשורר, איש העסקים מיכאל גוצרייב, המלחין, המפיק איגור קרוטוי ומנהל-תקשורת, הסופר יורי קוסטין .
מועמדות של האמן לפרס מתבצעת על ידי נציגי המשתתפים - חברות תקליטים (לייבלים), מפיקים ומרכזי הפקה. לכל נציג הזכות למנות מועמד אחד בכל קטגוריה. ההצבעה מתבצעת על ידי חברי ועדת הפרס - נציגים מובילים של תעשיית המוזיקה הרוסית.
Love Myself
Love Myself הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, היילי סטיינפלד, שיצא על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס ויוניברסל מיוזיק גרופ, ב-7 באוגוסט 2015, כסינגל מוביל של המיני-אלבום הראשון שלה, "Haiz". השיר נכתב על ידי מאטמן &amp; רובין, לנס מורנו, אוסקר הולטר, ג'וליה מייקלס וג'סטין טרנטר, והופק על ידי מאטמן &amp; רובין ואוסקר הולטר.
השיר נכלל בפסקול של הסרט ג'ם וההולוגרמות .
נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-530 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה של השיר, שצולם בלוס אנג'לס, בבימויה של האנה לוקס דייוויס, יצא בערוץ היוטיוב של היילי סטיינפלד ב-14 באוגוסט 2015. נכון לינואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-302 מיליון פעמים.
אור זורח (תל אביב)
בית הכנסת והישיבה אור זורח על שם זרח ברנט היו בית כנסת וישיבה שפעלו ברחוב בעל שם טוב בשכונת "נווה שלום" מסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ועד הריסת המבנה בידי הצבא הבריטי בבוקר 9 בפברואר 1948.
היסטוריה.
בסביבות 1900 (לפי מקורות אחדים: 1902) הקים זרח ברנט בית כנסת ברחוב הבעל שם טוב בשכונת "נווה שלום" על גבול תל אביב ויפו. הרב אברהם יצחק הכהן קוק עודד אותו להקים במקום ישיבה, העבודות במקום התמשכו והסתיימו רק בשנת ה'תרע"ד, 1914. הישיבה החלה לפעול במבנה שהיה אז בן קומה אחת, בראש השנה של שנת ה'תרע"ה. בתקופה הראשונה לפעילותה העביר בה הרב קוק שיעורים קבועים במשנה תורה להרמב"ם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והגעת החזית לארץ ישראל, נאלץ ברנט שהיה אזרח זר לעזוב את האזור. הוא שב לאחר המלחמה והוסיף לבית הכנסת קומה נוספת וכיפה. הוא חיפה את המבנה במוזאיקה וקבע בו חלונות מזכוכית צבעונית. את כותל המזרח כולו חיפה בשיש יקר שהתחבר לארון הקודש.
במשך הזמן בנתה אשתו של ברנט בית כנסת קטן נוסף בשם "שונה הלכות" שהיה מחובר לבית הכנסת המרכזי.
במשך השנים שימשו בישיבה כראשי ישיבה וכר"מים, רבנים רבים. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 עמד בראשות הישיבה במשך שנתיים, הרב קלמן טבצ'ניק.
עם פטירת זרח ברנט ב-15 באוקטובר 1935 ולאחר הלווייתו שיצאה מהיכל הישיבה, הוסב שם הרחוב על שמו.
פיצוץ בית הכנסת.
אזור בית הכנסת ננטש בשל הקרבות ומעשי האיבה על גבול תל אביב יפו. בראשית פברואר 1948 היה המבנה השלם היחיד באזור היהודי הסמוך. פלוגת שומרים יהודיים הופקדה לשמור על הבניין, שכלל אולם ישיבה רחב, ועזרת נשים ובה עיטורי קיר נאים. המניינים המשיכו להתקיים במקום עד יומו האחרון, החלונות נאטמו מפני ירי בשקי חול. בבוקר 9 בפברואר 1948 פשטה המשטרה הבריטית על המבנה ועצרה בו את שוטרי משטרת תל אביב שנכחו במקום וכן שמונה אזרחים לא חמושים.
במקביל בוצע חיפוש בבית הכנסת בטענה שנורו ממנו יריות לעבר האזור הערבי, טענות מקבילות לאלו שהעלו יהודים על ירי צלפים ממסגד חסן בק ששכן מנגד. ארון הקודש נהרס במהלך החיפוש (ספרי התורה פונו בשבועות שלפני כן מהמתחם) וכן נעקרו הרצפות. הודעה רשמית של הצבא הבריטי דיווחה על מציאת 4 תת-מקלעים מסוג סטן 11 מחסניות ו-4 רימונים מתחת לאחד מדוכני בית הכנסת. פלוגת הנדסה בריטית הכינה את המקום לפיצוץ ושוטר יהודי נקרא להרחיק את הקהל באמצעות רמקול. קצין משטרה יהודי הבהיר למפקד הבריטי בשטח כי מדובר בבית תפילה וכי לא נורו ממנו יריות, אך הקצין הבריטי קיבל את עדויות מקומיים ערביים והורה על פיצוץ המבנה.
המבנה פוצץ בשעה 08:30. שני בתי הכנסת והישיבה שהיו בו נחרבו.
עיריית תל אביב, הרבנות הראשית, תנועת המזרחי ואחרים הגישו מחאה רשמית על הרס 'אחד מבתי הכנסת העתיקים בתל אביב'. תגובת נציג הממשלה הבריטית בירושלים הייתה שבית הכנסת לא נהרס אלא ניזוק כתוצאה מפיצוץ בית סמוך.
בית הכנסת אור זורח
ישיבת אור זורח
יחסי ערב הסעודית–שוודיה