במשך שעות תקפו הכוחות הצרפתיים מהקורפוסים ה-1 וה-17, וכן מהקורפוס הקולוניאלי ה-1, בגלים צפופים את עמדות הגרמנים, בעיקר בגזרה של הקורפוס ה-8 וקורפוס המילואים ה-8, ולרגע היה נראה שהמערך הגרמני קורס, אולם הגרמנים הצליחו לבלום את הצרפתים לאחר כמה מאות מטרים, על ידי דיוויזיות המילואים ה-16 וה-19.
ב-17 בפברואר המשיכו הצרפתים במתקפה תוך סיוע ארטילרי כבד, אולם עד למחרת ה-18 בפברואר נבלמה המתקפה.
ב-19 בפברואר תקפו הצרפתים בצפון הגזרה עם הקורפוס ה-4, תוך שהקורפוס ה-2 בעתודה מאחוריו, והצליחו לכבוש כמה עמדות חשובות. הגרמנים בינתיים תוגברו ב-20 בפברואר על ידי דיוויזיית המשמר ה-1 ובהמשך על ידי קורפוס המילואים ה-12 (הסקסוני), והצליחו לכבוש במתקפת נגד שנערכה ב-22 בפברואר כמה עמדות חשובות שאיבדו קודם לכן.
ב-23 בפברואר נבלמה מתקפה של הקורפוס ה-8 הגרמני באגף הימני של הגרמנים, על ידי הארטילריה הצרפתית שירתה עליהם בכינון ישיר.
ב-3 במרץ הורה פון פאלקנהיין לפון איינם להמשיך להחזיק בעמדותיו. ב-7 במרץ פתח הקורפוס ה-8 שהיה מורכב מהדיוויזיה ה-15, דיוויזיית המילואים ה-19, ודיוויזיית המילואים של המשמר ה-2 במתקפה כנגד הקורפוס ה-12 והדיוויזיה ה-60 הצרפתיים, המתקפה נמשכה עד ה-10 במרץ אך ללא הצלחה מרובה.
ב-12 במרץ תקף הקורפוס ה-16 הצרפתי (עם הדיוויזיות ה-31, ה-32, וה-48) בסיוע ארטילרי כבד, אך גם הפעם המתקפה נכשלה.
ב-16 במרץ שוב תקפו הצרפתים באגף הימני, והצליחו לכבוש את קו ההגנה הראשון של הגרמנים. למחרת ב-17 במרץ, נכשלה מתקפת נגד של דיוויזיית המילואים ה-16 הגרמנית, אך הדיוויזיה הגרמנית ה-56 הצליחה לכבוש מחדש את העמדות, ובכך נסתיימה המערכה.
מתקפות סיוע.
בין ה-17 בדצמבר 1914 ל-13 בינואר 1915 לחמה הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה הראשון, תוך שהיא מקבלת סיוע מהארמיות השנייה והשמינית, במטרה לרתק את הכוחות הגרמניים שלא יוכלו לתגבר את כוחותיהם בשמפן. הכוחות שסבלו ממחסור בארטילריה נכשלו במשימותיהם, ומתקפה של הקורפוס ה-11 ב-27 בדצמבר עלתה ביוקר רב.
מנגד, הגרמנים תקפו באמצע ינואר באזור סואסון את הארמייה הצרפתית השלישית 6 פעמים, אך ללא הצלחה.
תוצאות הקרב.
הצרפתים איבדו במהלך הקרב 93,432 הרוגים, פצועים, שבויים ונעדרים, ואילו הגרמנים איבדו 46,100 הרוגים, פצועים, שבויים ונעדרים. מספר האבידות הנמוך יותר בצד הגרמני היה עקב הביצורים שלהם שהיו מאוד ממוגנים.
הקרב לא הביא לתוצאות המצופות בצד הצרפתי, והמלחמה המשיכה להיות מלחמת חפירות נייחת כמעט עד סוף המלחמה.
אמריקה מיניירו
הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול
טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס
טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס (IL267/TGN267), הייתה טיסה פנימית באינדונזיה, שיצאה ב-16 באוגוסט 2015 משדה התעופה סנטאני בג'איאפורה, בירת המחוז האינדונזי פפואה, בדרכה לשדה התעופה של נפת אוקסיביל . הקשר עם המטוס אבד 30 דקות לאחר המראתו, ו-15 דקות לפני זמן הנחיתה המשוער, וההשערה הראשונית היא שהמטוס התרסק בשל תנאי מזג אוויר קשים.
כפריים דיווחו כי מצאו את הריסות המטוס באזור כפרי בנפת אוקסיביל. כל 54 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
טריגאנה אייר
טריגאנה אייר (באנגלית: Trigana Air, בעבר: טריגאנה אייר סרוויס) היא חברת תעופה אינדונזית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה בעיר הבירה ג'קרטה.
החברה החלה את פעילותה בשנת 1991 עם שני מטוסים קלים ובהמשך הרחיבה את פעילותה.
ב-16 באוגוסט 2015 התרסקה טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס בהרים שלי אוקסיביל.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2020:
המיזם לקולנוע ירושלים
רוברט קירקמן
רוברט קירקמן (באנגלית: Robert Kirkman; נולד ב-30 בנובמבר 1978) הוא כותב קומיקס אמריקאי. הוא ידוע בעיקר כיוצר של הקומיקס: "המתים המהלכים", שבהמשך הפך לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם, והוא השתתף גם ביצירת סדרת הספין-אוף "הפחד מהמתים המהלכים". קירקמן גם יצר את הקומיקס "בלתי מנוצח" שעובד לסדרת הטלוויזיה המצוירת באותו השם של אמזון פריים.
קירקמן הוא היחיד בין חמשת השותפים של "אימג' קומיקס" שאינו ממייסדיה.
הפיגוע בוואדי חרמיה (2002)
הפיגוע במחסום המשטרה הבריטית בוואדי חרמיה היה פיגוע ירי שביצע צלף פלסטיני בשעות הבוקר של 3 במרץ 2002. בפיגוע נרצחו עשרה ישראלים, שבעה מהם חיילים ושלושה אזרחים.
היה זה הפיגוע הקשה ביותר מסדרה בת 3 פיגועים שאירעו בזמן קצר וכוונו כנגד מחסומי צה"ל בשומרון, ובזיכרון הקולקטיבי הישראלי נתפס חודש זה שבתחילתו אירע הפיגוע כ"מרץ השחור".
רקע.
ואדי חרמיה הוא אחד מיובליו העיליים של נחל שילה, הזורם מכיוון סינג'יל בכיוון דרום-מערב לסילוואד. משני צדדיו של הואדי משתרעות שלוחות השולטות על הואדי, בו עובר כביש 60. מעבר הכביש בתוך ואדי צר ועמוק הנשלט משני צידיו הוא נקודת תורפה ביטחונית, שנוצלה כבר בתקופות קדומות למטרות פליליות וביטחוניות, ובאזור שרידים של מבצרים שהוקמו להגנת הדרך מתקופות שונות. תרגום שמו של הואדי הוא 'נחל השודדים', שם המאזכר אירועים פליליים רבים שהיו במקום בעבר. בתקופת המרד הערבי הגדול הוקמה במקום תחנת משטרה, בשל התקפות על התנועה במקום (כביש 60 שימש בתקופה זו ככביש העיקרי המקשר בין ירושלים לצפון הארץ, עד לסלילת כביש 4 ב־1936). לאחר הסכמי אוסלו נסלל כביש עוקף לכביש 60 בין ירושלים לסילוואד, ממזרח לכביש המקורי. נקודת החיבור בין שני הכבישים הייתה בפתח הואדי (צומת 60-465, מעט מדרום למבנה המשטרה הבריטי). בראשית האינתיפאדה השנייה נרצחו במקום שני ישראלים בפיגוע ירי. נכון לראשית 2002 היה במקום מחסום צבאי מאויש.
בחודש פברואר 2002, ימים ספורים לפני אירוע זה אירעו שני פיגועים דומים במחסומי צה"ל בשומרון (בסודרא ובעין עריכ) בהם נהרגו 7 חיילי צה"ל.
הפיגוע.
בבוקר ה-3 במרץ 2002 בסביבות השעה 06:00 התמקם צלף פלסטיני בעמדה מוסתרת על השלוחה הצופה על המחסום ממערב (במרחק של כ-100 מטרים), ופתח בירי מדויק אל שני חיילים שניצבו מתחתיו על הכביש. לאחר שפגע בשני החיילים שהיו גלויים בעמדה, יצאו חבריהם להשיב אש, אך בשל טעות בזיהוי מקור הירי (זיהוי מוטעה של הירי מהשלוחה המזרחית) חשפו את עצמם וכך הצליח המחבל לפגוע ולהרוג את כל ארבעת החיילים הנוספים שאיישו את העמדה. בשלב זה, החליף המחבל את המחסנית והמתין לבאות.
לאחר כ-5 דקות הגיע למחסום ג'יפ צבאי, ממנו זינקו שלושה חיילים, שנים משני צדי הרכב ואחד מאחוריו. הצלף הפלסטיני פגע גם בשלושתם והם נותרו מוטלים לצדי הרכב. לאחר דקות ספורות הגיע למחסום רכב אזרחי ישראלי ובו שלושה נוסעים, הצלף הצליח לפגוע באחד מהם והשניים האחרים הצליחו להימלט לתוך המחסום ולהסתתר מאחורי מבנה. בהמשך הגיע רכב אזרחי נוסף, ממנו יצא אדם חמוש באקדח שנורה אף הוא במקום. נהג נוסף שהגיע אחר כך ברכבו למחסום נורה בתוך הרכב. רכב נוסף הגיע למחסום ממנו יצא אדם חמוש ברובה שתפס מחסה וניסה להשיב אש, גם הוא לא הצליח לאכן היטב את מקור הירי ונפגע מאש המחבל. בשלב הזה התפוצץ כלי הנשק בידי המחבל והתפרק, הוא נטש אותו ונסוג לכיוון צפון-מערב לאזור סינג'יל - ג'יליג'יליא.
תוצאות האירוע היו קשות – 10 הרוגים (7 חיילים ו־3 אזרחים) ומספר פצועים. על רקע הפיגוע במחסום עין עריכ, שלושה שבועות קודם לכן, והפיגוע במחסום סורדא שאירע לפניו, התערערה תחושת הביטחון בשטחי יהודה ושומרון.
לאחר הפיגוע.
בתחקיר הראשוני לאחר הפיגוע שיערו החוקרים כי הירי בוצע בידי מפגע בודד, אך בהמשך הועלתה סברה כי היו לו שותפים. מציאת הרובה השבור הפתיעה אף היא את החוקרים והועלתה ההשערה כי הוא הושאר שם בכוונה לשם הטעייה או סיבה אחרת, כשלמעשה הירי בוצע באמצעות רובה צלפים חדיש ומשוכלל. בהמשך הועלתה השערה בכלי תקשורת ישראלים לפיה ביצע את הפיגוע שכיר חרב, חבר המחתרת האירית. בדיעבד התבררו השערות אלו כשגויות.
במשך שנתיים וחצי לא הייתה זהותו של היורה ידועה, רק בליל ה-3 באוקטובר 2004 עצר כוח מגדוד דוכיפת את תאאר כאיד קדורה חמאד, פלסטיני רווק בן 24 מהכפר סילואד, שהודה כי הוא ביצע את פיגוע הירי כמפגע בודד, בנשק ישן מדגם מאוזר שמצא מספר שנים קודם לכן והתאמן בו. לדבריו, ארך הירי כולו 20 דקות והוא ירה בו 30 כדורים בלבד. עד אשר התפרק הנשק בידיו בשל הירי.
על מבצע הפיגוע נגזרו 11 מאסרי עולם. הסרט הפלסטיני "Eyes of a Thief" (בערבית: عيون الحراميه) שיצא לאקרנים ב-2014 מבוסס בחלקו על הפיגוע בוואדי חרמיה.
לאחר הפיגוע הוסר המחסום בוואדי חרמיה לצמיתות.
מנחם שמואלי (ממשי)
מנחם שמואלי (גם מנחם שמואליביץ', מנחם שמואלביץ, מ. מ. שמואלי, נולד מנחם מנדל סומילוביץ) (1879 – כ"ז באייר, ה'תרע"א, 25 במאי 1911), הידוע בשם העט והכינוי ממש"י (או ממשי), היה חלוץ העלייה השנייה, חבר בקומונת הסתתים, פעיל ציוני, מסאי, הוגה דעות ופועל בחוות כנרת. היה כתב של עיתון הפועל הצעיר ופעיל למען זכויות הפועלים וזכויות הנשים. הגה את רעיון חוות העלמות. קברו הוא הראשון בבית הקברות של כנרת, ולזכרו ניטעה חורשת האקליפטוס בכנרת. כינויו ממשי נגזר מראשי התיבות של שמו העברי, מנחם שמואלי.
קורות חייו.