סיפורו של דולפין (באנגלית: Dolphin Tale) הוא סרט דרמה-משפחתי בבימויו של צ'ארלס מרטין סמית' שיצא לאקרנים בשנת 2011, ועוסק בסיפור הצלתה האמיתי של דולפינה בעלת הכינוי "ווינטר", שנפלטה לחוף בפלורידה בדצמבר 2005, ואיבדה את זנבה. הסרט עוסק במאבק להצלת חייה בשל השלכות משנה של הכריתה, והמרוץ להתקנת זנב תותב. סרט המשך, "סיפורו של דולפין 2", יצא לאקרנים ב-12 בספטמבר 2014.
עלילה.
הסרט צולם במקור בתלת-מימד, הוא נוצר לפי תסריט שכתבו קארן ג'אנסן ונועם דרומי, שכתבו גם ספר בשם דומה, ומבוסס על סיפורה האמיתי של ווינטר , דולפינן ממין נקבה, שנמצאה על החוף בפלורידה, נאלצה לעבור טיפול לכריתת זנבה באקווריום הימי קלירווטר , מוסד ללא כוונת רווח הפעיל בתחום שיקום בעלי-חיים ימיים, שעמד לפני סגירה מחוסר תקציב.
הסרט מגולל במקביל את סיפורו של סוויר נלסון (ניית'ן גמבל), ילד שאביו נעדר והוא סובל מקשיי תקשורת בקרב החברה הרגילה בה הוא חי ולומד, ומתמודד גם עם עזיבתו של בן דודו האהוב, קייל קונלן (אוסטין סטוול) שהתגייס לצבא האמריקאי. סוויר משוטט על החוף במקום ללכת לבית הספר, ביחד עם דייג שהיה על החוף הוא מגלה את הדולפינן שנפלטה אליו, ומנסה לשחרר אותה מכבליה. הדולפינן מפונה למרכז השיקומי של קלירווטר וסוויר עוקב אחרי התקדמות הטיפול בה ומתוודע להייזל (קוזי צוהלסדורף) בתו של ד"ר קליי האסקט (הארי קוניק ג'וניור) האחראי על הטיפול בבעלי החיים במכון. הפעילות במכון משפיעה עליו לטובה מבחינה התנהגותית ואמו, לוריין נלסון (אשלי ג'אד), מסייעת לו מול המורה, מיסטר דויל (ריי מק'קינון) ובית הספר כדי לאפשר לו להמשיך לבקר את ווינטר ולסייע בשיקומה.
בן הדוד שהתגייס לצבא ארצות הברית נפצע קשה, ומועבר למרכז שיקומי של הצבא, הילד בא לבקרו ופוגש שם את המומחה לתותבים ד"ר קמרון מק'קארתי (מורגן פרימן, שמתנדב למצוא זנב תותב שיאפשר לווינטר להמשיך לחיות.
קמפיין ואתר אינטרנט שפותח הילד במיוחד כדי לאפשר לקהל הרחב לצפות באמצעות מצלמת רשת בווינטר בזמן אמת, מצליח לגייס קהל עוקבים רחב שתורם להצלת המרכז השיקומי של קליר ווטר, ובסוף הסרט, מחליט היזם המליונר שקנה את מתחם האקווריום הימי כדי להפוך אותו למרכז תיירות, להשאיר בשטח שבבעלותו את המכון השיקומי ולממן אותו מכספו.
אתרי צילום הסרט.
הסרט צולם בעיקר באזור בו ממוקם האקווריום הימי קלירווטר, במחוז פינאלאס שבאזור מפרץ טמפה בפלורידה. וגם באקדמיה הצבאית "Admiral Farragut Academy", באולפני ערוץ הטלוויזיה "Bay News 9", בפארק הלאומי הונימון איילנד , ובעיר טרפון ספרינגס .
מסע ישראלי מבראשית
קווים וקשתות
קווים וקשתות הוא הרומן הראשון של יעל מדיני, שיצא לאור בספרי סימן קריאה בשנת 1977.
הספר מתאר תקופה בחייה של עדנה קרן, נערה ארץ-ישראלית היוצאת עם סיום לימודיה לארצות הברית לחיות שם חודשים אחדים עם קרובי משפחה בניו יורק. התקופה היא שלהי המנדט הבריטי בארץ ישראל, ולקראת סוף הספר מתכוננת עדנה לחזור ארצה, לא ללימודי בלשנות באוניברסיטה, כפי שתכננה, אלא לגיוס לצבא, תוכנית שקרוביה ומכריה מתקשים לקשר עם הנערה היפה והמעודנת שלמדו להכיר.
פרטי העלילה.
שבועות אחדים לאחר שהגיעה עדנה אל בית קרוביה, אן וארני, היא מקיימת את בקשת אביה ומתקשרת אל בית ידיד נעוריו, היינריך קרוננברג. עם מר קרוננברג אינה מצליחה לדבר, אבל אשתו, מתילדה, מגלה עניין באפשרות של לימודי עברית. עדנה שמחה לאפשרות לעבוד באמריקה ולחסוך מעט כסף, וכך היא מגיעה אל בית הדירות המפואר בשדרה החמישית במנהטן, מול סנטרל פארק, מקום מושבם של עשירי ניו יורק ואל הדירה בקומה השתים-עשרה, מבצר טיפוחיה של אלזה, המשרתת הנאמנה בכל נפשה ומאודה למעסיקיה.
לא מיד מתברר לעדנה, כי חברו של אביה איננו בין החיים. הדבר מתגלה לה בהדרגה, ברמזי דברים מאלזה וממתילדה, ומתאשר בתמונה, הניצבת על ארון מגירות בין שני ארונות ספרים. גם כשעובדה זו נודעת לה, איננה מגלה אותה מיד לאביה, מסיבות שאינן ברורות לה. מתילדה קרוננברג (האם השם מתילדה משקף, בהיפוך אותיות, את תפקידה כ"תלמידה" ואם כך, האם השם "עדנה" בא לשקף את עדינותה של המורה?) מבקשת ללמוד את השפה העברית, שלא הצליחה להקנות לעצמה במהלך השנה שבה חיה עם בעלה ובנה בפלשתינה, מה שהיא מגדירה כ"תופעה ששמה - בניסוח משפטי - מתילדה קרוננברג נגד השפה העברית".. בעלה ובנה מרטין, שהיה אז ילד, הצליחו ללמוד את השפה, הן בדיבור והן בקריאה, אך לא היא, שהתקשתה מאז ומתמיד בלימודים - טענה שמצבה הנוכחי, כמי שלמדה לנהל את עסקי בעלה לאחר מותו, ובהצלחה רבה, מזים בתכלית - ועל כן היא מבקשת לנצל עכשיו את ההזדמנות שביקורה של עדנה מזמן לה. רק לאחר זמן מתברר המניע להחלטתה - קיבוץ צעיר שבעלה תמך בו מבקש להנציח את זכרו ומזמין אותה לטקס, והיא רוצה לקרוא שם דברים שתכתוב בעצמה בעברית.
בביקוריה בדירה, השייכת למתילדה קרוננברג אך נתונה לשלטונה ללא מצרים של אלזה, מתוודעת עדנה לאנשים הקשורים בדירה זו ובגבירתה היפה - עוד לפני בואה לאמריקה סיפר אהרון קרן (קרוננוואלד), בשובבות מבויישת, לבתו על אשת חברו: "וגם את אשתו תכירי. אשה יפה כל-כך. יפה-יפה". - את סוכנת הבית הכל-יכולה, אלזה, אישה כפרית, פשוטה, חסרת-השכלה, רגשנית ושתלטנית, שברוב מסירותה לאדונה המת ולגבירתה החיה, היא מנהלת לא רק את ביתה אלא את כל חייה. עדנה נרתעת מרגשנותה המשתפכת ומכתיבה לה פתק פנימי: "אלזה יקירתי, המורה הצעירה אינה יכולה לשאת רגשות מגולים, אנא התכסי", ובמחשבתה זו היא מזהה את האירוניה של אביה. עוד היא פוגשת את הבן מרטין, סטודנט להנדסה ואשתו לילי, סטודנטית לאמנות, ובאמצעותם, את צ'ארלס ברגמן, צלם ומורה הנערץ של לילי ואת הדוד אלפרד, אחיו הרווק של היינריך, גבר מזדקן, רגשן ורכרוכי, היפוכו הגמור של אחיו המנוח.
במישור האחר של חיי עדנה, בבית קרוביה, היא נשזרת בחייהם של אן, בת-דוד של אביה, וארני וילדיהם, ביל בן השבע-עשרה וביטי בת השמונה. אן מקדישה את חייה לבית ולמשפחה ובעיקר לטיפול בביטי, החולנית והחלושה מינקותה. עדנה חולקת עם ביטי את חדרה ונקשרת אליה באהבה רבה, בשל פיקחותה, מרצה ותאוות החיים שלה. הדאגה לביטי, היוצאת מתקופת מחלה אחת ונכנסת לאחרת, שוב ושוב, מעכירה את חיי המשפחה ומעיקה בעיקר על אן, הנוטה לעצבנות וחרדה. פן נוסף, הנגלה לעדנה בשכונת מגוריה, היא חנות השמלות של מר מאקס, ניצול שואה שאיבד את כל משפחתו ובארצות הברית נישא בשנית, נישואי תועלת עקרים שאין בהם אהבה, ואת תשוקתו לנשים יפות הוא משביע באמצעות השמלות שבחנותו, שיצאו לה מוניטין הודות לטעמו הטוב והבנתו באופנה ובלב הנשים.
אחרי שמתילדה מספרת לעדנה על השנה שעשתה עם בעלה ובנה בארץ ישראל, נסחפת עדנה, בינה לבינה, לתמונות דמיון כאילו היו זכרונות שהייתה מעורבת בהם בעצמה. היא לוקחת פרטים בודדים מסיפורים ששמעה ומתמונות ישנות שמצאה בחוברת, שקיבלה ממתילדה, ושוזרת מהם תמונה שלמה, שהיא נוכחת בה כביכול, רואה ואינה נראית. היא מודעת לתכונתה זו, אך מתקשה להשתחרר ממנה.
בארוחה חגיגית לכבוד תערוכת תלמידים, שבה הוצגה יצירה של לילי, פוגשות הן עדנה והן מתילדה ואלזה לראשונה את צ'ארלס ברגמן. הוא מתגלה כאדם חסר-מעצורים, שאיננו מחשב את דבריו ואיננו מכיר בגבולות ובנימוסים המקובלים בין אנשים, מצב שהוא עצמו מכיר ומודה בקיומו אך איננו מסוגל להתגבר עליו. אלזה סולדת ממנו בגלוי, אך נימוסיה הטובים של מתילדה וסקרנותה החבויה לנוכח אדם שונה מכל אדם שפגשה מעודה, מסייעים בידה לגשר על הפערים ולשכנע את ברגמן להתגבר על המבוכה בגלל אי הנעימות שיצר ולהישאר לסעוד עמם. עדנה מתבוננת ומקשיבה לכל המתרחש מן הצד, קולטת ומטמיעה, כדרכה.
בפגישה ראשונה זו עם צ'ארלס ברגמן מודעת עדנה לעיניו, שנראות לה מוכרות כאילו כבר ראתה אותן בעבר, היכרות שתתברר ותתגלה לה בהמשך.
סקרנותה לגבי מר קרוננברג המנוח, שהיא מכירה רק מתמונתו ומקטעי סיפורים ששמעה מאביה ומבני משפחתו של מר קרוננברג, גוררת אותה שוב ליצירת מסכת אירועים, שבה היא מניעה את מתילדה ובעלה לרצונה, משל היו דמויות בספר שהיא כותבת.
בשיחה עם ברגמן, בדרכם אל הרכבת התחתית אחרי הארוחה, נשאלת עדנה לדעתה על שלושה תצלומים של ברגמן, שלילי הביאה להציג לפני מתילדה. מתילדה היססה בבחירה, ובסופו של דבר דחתה את שלושתם. ברגמן מעוניין לדעת, מה חשבה עליהם מתילדה ומדוע דחתה אותם, ועדנה מספרת לו, על אף הרגשתה, שהיא נכנסת לתחום לא-לה.