ברנאט קונדור נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה קוהן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן) ושל ינקה מאייר. לפני שהפך למזכיר הקואופרטיב הצרכני הכללי עבד כפקיד ביומון נפסבה. ב-21 בפברואר 1914 נשא לאישה את יוליאנה שימון, בתם של יוז'ף שימון ושל יוליאנה גאל בבודפשט. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, החל מ-3 באפריל, בנוסף לארתור אילש (מקודם בראון) ומור ארדיאי, הוא היה קומיסר העם לאספקת מזון והחל מ-5 באפריל לאספקה ציבורית. לאחר נפילת הרפובליקה היו נגדו כמה תביעות, בהן הואשם, בין היתר, בהסתה וברצח. הוא ברח לווינה, משם כתב מכתב השמצה לג'רג' לוקאץ' בשנת 1920 יחד עם שאנדור וינצה. בהמשך חזר להונגריה והפך למנכ"ל חברת קורווין (Corvin), המכון לביטוח הפועלים. ברנאט קונדור הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
פגומסטקס
פגומסטקס (שם מדעי: Pegomastax; משמעות שמו: "לסת חזקה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההטרודונטוזאוריים שהתקיים במשך היורה התחתון של דרום אפריקה שלפני 200 עד 190 מיליון שנה מזמננו והיה קרובו של ההטרודונטוזאורוס. הסוג תואר בשנת 2012 בידי פול סרנו ונכלל בו מין אחד - "Pegomastax africana". המאובנים שלו התגלו בתצורת אליוט שבכף המזרחי בדרום אפריקה.
דינוזאור זה היה קטן יחסית, באורך ממוצע של 60 סנטימטרים בקירוב. הוא היה בעל מקור כשל תוכי כשבקדמת הלסת התחתונה בלטו זוג ניבים ועוד זוג ניבים קטנים יותר מהלסת העליונה. מרכז הלסת הייתה חסרת שיניים והחלק האחורי הכיל שיניים חרוטיות רבות, אשר נועדו כנראה לתזונה של צמחייה. הניבים החדים שימשו כנראה להגנה מטורפים, אף שהם אולי עזרו לבעליהם לאכול חיות קטנות.
ציפור דשא רחבת-זנב
ציפור הדשא רחבת הזנב (שם מדעי: "Schoenicola platyurus") היא מין של ציפור ממשפחת הסבכיים. הזן הוא אנדמי להרי גהט המערביים בהודו ולסרי לנקה. ציפור זו היא קטנה יחסית, בעלת זנב רחב ומעוגל, וצבעה הוא בעיקר חום. נמצאת רק בגבעות העשבים בגובה רב יותר, שם היא בדרך כלל מסתתרת, למעט בעונת הרבייה כאשר זכרים עפים לאוויר כדי לשיר על מנת למשוך את תשומת לב הנקבות. מאמינים, כי המין אינו נודד, אם כי ייתכן שפרטיו מבצעים תנועות מקומיות.
תיאור.
החלקים העליונים של החום האחידים, הזנב הרחב, הקצה העגול והארוך של הציפור הם ייחודיים. למין סופר-צליום חובב ולזנב החום קווים כהים דקים. החלק התחתון של הזנב כהה מאוד והנוצות נטויות בלבן. לא ניתן להבחין בין זכרים לנקבות בנוצות. קריאת הזכר במהלך הרבייה היא דמוית עפרוני וסלסול חוזר הנלווה בנפנוף הזנב וטיסה מתנפנפת. שיחות אחרות כוללות צללי "צ'ק" ו"זינק ." צבע המקור שחור ונראה אצל זכרים שרים אך הוא חום אצל הנקבות. בעונה שאינה רבייה, מדובר בציפור המסתתרת הנעה במהירות בין עשב ואגמון, אך לפעמים נחה בשטח פתוח.
טקסונומיה ושיטתיות.
המין כלל בעבר את ה- "Schoenicola brevirostris" האפריקאי אשר נקרא במקור "Catriscus apicalis" ומאוחר יותר בשם "Schoenicola platyura brevirostris". המין ההודי תואר לראשונה על ידי ג'רדון שמצא את הציפור בבסיס הגודאלור גאת'ר למרגלות הנילגיריס. המקור קצר חזק והחלק העליון מעוקל מעט בסוג ויש על המקור שני זיפים רקטליים. שורש הרגל ארוך מעט באופן יחסי. האוכלוסיות שמצפון ומדרום לפלאקד גאפ אמורות להיות שונות בנוצות, הצורה הצפונית גדולה חיוורת יותר ואפורה יותר מעל עם אגפים חומים-חוליים. הצורה הדרומית היא בצבע חום רופוס כהה מלמעלה ולבנבן יותר עם שזוף בהיר על החזה והגפיים. קודם לכן האמינו כי השוני של נוצות הוא עונתי. מחקרי גזע מולקולריים מקמו את הסוג בתת-המשפחה Megalurinae (יחד עם "Megalurus", "Chaetornis" ו "Graminicola" ). מחקר שנערך בקבוצה מראה כי ה- "S. brevirostris" האפריקאי ו- "S. platyurus" אינם קשורים זה "לזה" וכי "platyurus" היא אחותו של "Chaetornis striata."
תפוצה.
המין מוגבל לרמות גבוהות ולחות של עשבים, בעיקר בהרי גהט המערביים שבדרום הודו, בעיקר מדרום לקרנטקה, אך עם כמה תיעודים מפונה, לונבלה ונאסיק. דגימה נאספה על ידי ש. א. חוסיין בפוינט קלימר, המצביעה על כך שהציפור עשויה להיות מעורבת בתנועות מקומיות או נדידות, אולי לסרי לנקה. הצעות שזה עלול להתרחש בסרי לנקה עדיין אינן נתמכות היטב, ישנה דגימה ישנה (שנאספה על ידי ה. קוממינג שנחשבה לא אמינה וזוהתה בספק על ידי קולונל לג') ושתי רשומות ראייה לא מאושרות מגמדאווה, גבעות מטאלה וויטאלאווה, גבעות רנגלה.
התנהגות ואקולוגיה.
נראה כי עונת הרבייה היא ממרץ עד מאי אך קנים נראו גם בחודשים יולי וספטמבר, ויש סברה כי הציפור מגדלת שתי קבוצות גוזלים. הקן הוא בצורת כדור של להבי דשא גסים עם כניסה בצד, המונחת נמוך בטוסוק של עשב ארוך. צבען של הביצים הוא לבן עם נקודה וכתמים בגוון אדום חום, כאשר התטולה הרגילה היא כ-2 או 3 ביצים. מבחינת תזונה, הציפור ניזונה מחרקים.
אריה ספוז'ניק
אריה ספוז'ניק (נולד ב-14 ביוני 1966) הוא פרופסור חבר במסלול ללימודי מדינת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר סגל במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. מכהן החל מיוני 2021 כנשיא האגודה ללימודי ישראל.
ביוגרפיה.
ספוז'ניק נולד בארצות הברית בעיר אוקלנד וגדל בחיפה. הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה ובלימודי יהדות מאוניברסיטת ניו יורק (2002). לאחר סיום הדוקטורט הצטרף כחבר סגל למחלקה לתרבות עברית באוניברסיטת אריזונה ובשנת 2009 הצטרף לסגל המחלקה לשפות ותרבות המזרח הקרוב באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם עמד בראש המרכז ללימודי ישראל. בשנת 2013 שב לישראל והצטרף לסגל מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות במסלול ללימודי מדינת ישראל. בשנת 2019 התמנה לסגן נשיא האגודה ללימודי ישראל וביוני 2021 מונה לנשיא האגודה לתקופה של שנתיים.
מחקריו של פרופ' ספוז'ניק מתמקדים בהיסטוריה של הציונות ושל מדינת ישראל וכן בתפיסות שונות של לאומיות וחילוניות יהודית.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטה עברית בירושלים, אוניברסיטת פלורידה ואוניברסיטת ויסקונסין.
מתגורר עם משפחתו במדרשת בן-גוריון.
מפרץ טרפסי (אנטארקטיקה)
מפרץ טרפסי או מפרץ קוריינטס (באנגלית: Trepassey Bay; בספרדית: באיה קוריינטס: Bahía Corrientes) הוא מפרץ הממוקם בצידו הצפון-מזרחי של חצי האי טאבארין, שבקצה המזרחי של חצי האי טריניטי, שבקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 1.2 קילומטרים.
המפרץ ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ התקווה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי המפרץ.
המפרץ מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
לאחר מכן, בשנת 1947, מופה מהספינה טרפסי על ידי רב-חובלים (מאסטר) אי. ברדן (E. Burden).
המפרץ מופה שוב בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם.
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרץ נקרא על שם הספינה טרפסי, אשר שימשה כספינת סיוע לתחנת המחקר במפרץ התקווה בעונות המחקר (קיץ אנטארקטי) בשנים 1946, 1947. כמו כן הספינה שימשה למיפוי המצר האנטארקטי בעונת 1947.
מפרץ טרפסי
איגור לוויטין
איגור יבגנייביץ' לויטין (ברוסית: Игорь Евгеньевич Левитин; נולד ב-21 בפברואר 1952, צבריקובויה, מחוז אודסה, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא דמות פוליטית רוסית, עוזר לנשיא הפדרציה הרוסית מאז ספטמבר 2013 ויועץ לנשיא רוסיה. בעבר כיהן כשר התחבורה של הפדרציה הרוסית (בין התאריכים 9 במרץ 2004 ל-21 במאי 2012).
משמש כיו"ר הוועדה המפקחת של התאחדות טניס השולחן הרוסית. כמו כן הוא חבר במועצה המייעצת לנשיא הפדרציה הבינלאומית לטניס שולחן (ITTF) ונשיא האיחוד האירופי לטניס שולחן.
קריירה.
לוויטין נולד בפרברי אודסה למשפחה יהודית. בראשית חייו, לוויטין התאמן בטניס שולחן בבית הספר לספורט באודסה במשך 10 שנים.
קריירה צבאית.
בשנת 1970, בגיל 18, הוא זומן לשירות צבאי. בשנת 1973 סיים את לימודיו במכללת הפיקוד על שם מיכאיל פרונזה בלנינגרד של חיל הרכבות והתקשורת הצבאית. הוא החל את שירותו כעוזר מפקד צבאי באזור הפיקוד הצבאי של אודסה ברכבת הטרנסדניסטרית בשנים 1976 - 1980 שירת בכוחות הסובייטיים בבודפשט. בשנת 1983 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לעורף ותחבורה לאחר שהוכשר כמהנדס רכבות. בשנים 1983 - 1985 שימש כמפקד צבאי מחוזי בתחנת נובי אורגל בקו הראשי של באיקל–אמור (BAM). הוא השתתף בהנחת קישור הזהב. בשנים 1985 - 1994 שירת בגופי התקשורת הצבאיים ברכבת מוסקבה כמפקד צבאי מחוזי ומאוחר יותר כסגן ראש שירות התקשורת הצבאי של מוסקבה. דרגתו היא אלוף-משנה במילואים.
קריירה עסקית (1994–2004).
בשנת 1994 שינה לוויטין את עיסוקו והצטרף לחברה פיננסית ותעשייתית בתחום התחבורה המסילתית. שם בשנת 1995 מונה לסגן נשיא החברה. בשנת 1996 הצטרף לחברת סברסטאלטרנס (חברת בת של קבוצת סברסטאל), שהוקמה כאחת המתחרות הפרטיות הראשונות לחברת הרכבות הרוסית. בחברה היה לוויטין אחראי, בין היתר, על בניית מכונות תחבורה ותחבורה מסילתית. לאחר שנתיים בחברה, הוא הפך לסמנכ"ל. באותה תקופה הוא היה חבר במועצה הציבורית של ממשלת הפדרציה הרוסית בנושא הרפורמה בתחבורת הרכבות. הוא השתתף באופן פעיל במחקר של ניתוב מטענים.
קריירה בממשלת רוסיה (2004–2012).