השלושה מגיעים לפלורידה ומשתכנים בחדר במלון דרכים. אדי ווילי מהמרים על מרוצי כלבים, ואווה נשארת בחדר המלון ומשתעממת. כאשר אדי ווילי שבים אל החדר, מסתבר שהם הפסידו את כל כספם. למחרת מתעוררת אווה ואינה מוצאת את וילי ואדי. היא יוצאת מהחדר, ורוכשת לעצמה כובע. היא נפגשת באדם שסבור שהיא אישה שעמה היה עליו להיפגש, שאמורה הייתה לחבוש כובע דומה. האדם, כנראה עבריין, מוסר לאווה מעטפה ובה סכום כסף גדול במזומן. היא שבה אל החדר, משאירה כסף לאדי ווילי, ופתק בו היא אומרת כי בכוונתה לטוס לאירופה. היא יוצאת אל נמל התעופה ורוכשת כרטיס בחזרה להונגריה. אדי ווילי שבים מהמרוצים, מוצאים את הפתק ויוצאים לעצור אותה. וילי עולה על המטוס להונגריה על מנת לחפש את אווה, אך אווה התחרטה ברגע האחרון וירדה מהמטוס.
הצלחת הסרט בביקורת ובקופות.
הסרט זכה להצלחה ביקורתית רבה. הוא זכה בפרס "מצלמת הזהב" בפסטיבל קאן בשנת 1984, וכן בפרס מיוחד בפסטיבל סאנדנס, ובפרסים נוספים. הביקורות היו לרוב חיוביות, והן ציינו לטובה את סגנונו המיוחד של הסרט. הסרט הכניס כשני מיליון וחצי דולר בארצות הברית הסרט נחשב עד היום לאחד הסרטים המגדירים והמשפיעים של תנועת הקולנוע העצמאי בארצות הברית, והצלחתו איפשרה את המשך הקריירה של הבמאי ג'ארמוש, שהמשיך ליצור סרטי קולנוע "עצמאיים" במהלך שנות השמונים ולאחריהן. הסרט נחשב ל"סרט פולחן" ועודו מוקרן בסינמטקים ובערוצי הטלוויזיה, וצבר במהלך השנים קהל אוהדים נאמן. בשנת 2003 נבחר הסרט על ידי המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" כאחד מחמישים "סרטי הפולחן" הגדולים של כל הזמנים
אוקטהדרון קטום
בישופות קיסריה
בישופות קיסריה הייתה בישופות נוצרית-קתולית באזור השרון בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית. הארכיבישופות הוקמה עם כיבוש קיסריה על ידי הצלבנים על בסיס של דיוקסיות קדומות של קהילות נוצריות מקומיות. עם כיבוש ממלכת ירושלים על ידי הממלוכים בשנת 1291 חדלה הדיוקסיה מלהתקיים כיחידה מנהלתית עצמאית, אך התואר ארכיבישוף של קיסריה המשיך להתקיים בהיררכיה הקתולית כתואר של כבוד.
רקע.
על פי האנציקלופדיה הקתולית (1911), הבישופות הוקמה על בסיס של הקהילות הנוצריות הקדומות ביותר והוקמה על ידי פטר הקדוש, ומסמכים קדומים של הבישופות מיוחסים למאה ה-2. בתקופה הביזנטית הייתה קיסריה המטרופולין של פלשתינה פרימה ומרכז נוצרי חשוב. בין השאר חיו בה אבות הכנסייה אוריגנס (אשר כתב בעיר את "הקספלה" - תרגום התנ"ך ליוונית בחמש גרסאות, 232), ואוזביוס (אשר כתב בעיר את "האונומסטיקון" - רשימת יישובי ארץ ישראל, ואת "תולדות הכנסייה"). לעיר חשיבות גדולה בעיני הנוצרים, מאחר שבה, לפי המסורת הנוצרית, התנצר עובד האלילים הראשון - הוא הקנטוריון קורניליוס.
התפוררות השלטון של האימפריה הביזנטית, הביאה לסדרה של זעזועים ותהפוכות שהורגשו גם בבישופות קיסריה, ועם ירידת כוחו של השלטון המרכזי עלתה חשיבות מרכזים אדמיניסטרטיביים מקומיים. עם הכיבוש הפרסי של ארץ ישראל שאירע במאה ה-7 חלה ירידה דרסטית במספר התושבים הנוצרים בתחום השפעת הבישופות. במאה ה-9, עם התרופפות השלטון המרכזי, הפכה הבישופות למרכז נוצרי חשוב ומרכז של עולי רגל נוצרים מאירופה לארץ הקודש. במאה ה-10 חזרה השפעת ביזנטיון לארץ הקודש וחשיבות בישופות קיסריה ירדה, והוכפפה לפטריארך קונסטנטינופול. לאחר פילוג הכנסייה הנוצרית של שנת 1054, השתייכה הבישופות לנצרות יוונית-אורתודוקסית והייתה כפופה לפטריארך אנטיוכיה.
התקופה הצלבנית.
כיבוש קיסריה.
בתקופה הצלבנית – תחילת המאה ה-12, נשארו רק שרידים מועטים מקיסריה ההרודיינית והנמל העתיק. קיסריה הערבית הייתה – ככל הנראה – דומה בגדלה לקיסריה הצלבנית, שהריסותיה מעטרות היום את חוף הים. בשנת 1101, לאחר מצור של שבועיים נכבשה העיר על ידי הצלבנים בהתקפה על החומות ביום ה-17 במאי. אוכלוסיית העיר, שנמלטה למסגד, נטבחה. ממוות ניצלו רק הנשים, הקאדי ומפקדה הצבאי של העיר. העיר עצמה נבזזה.
בתוך השלל מצאו המלחים הגנואזיים, באחד מבתי העיר, כלי זכוכית בצבע ירוק. הכלי נלקח לגנואה וזוהה כגביע הקדוש שממנו שתה ישו (ישוע) בסעודה האחרונה ואליו אסף יוסף הרמתי את דם ישו לאחר הצליבה. הכלי הגנואי המשושה ידוע בכינוי sacro catino - בעברית: האגן הקדוש. באופן מסורתי נטען שהוא גולף מאיזמרגד, אך לאמתו של דבר החומר ממנו עשוי הגביע הוא זכוכית מצרית ירוקה בקוטר של כ-37 ס"מ.
מסגד קיסריה הפך לקתדרלה שהוקדשה לפטרוס הקדוש, והעיר הוכרזה מרכז של הדיוקסיה של קיסריה, ובראשה הועמד בישוף מטרופוליטני שעמד, עם הגידול באוכלוסייה הנוצרית באזור השרון, בראש פירמידה של עשרה בישופים סופרגנים - כלומר בישוף הכפוף לארכיבישוף הדיוקסיה ובהם הבישוף של סבסטיה. לאחר קרב קרני חיטין, משאבדה ירושלים, שימשה הדיוקסיה של קיסריה כמרכז הדתי ומקום מושב הפטריארכיה הלטינית של ירושלים - הסמכות הדתית הגבוהה ביותר במדינה הצלבנית שלעיתים ניתנה לדיוקסיה של צור בזמנים בהם הייתה קיסריה מחוץ לתחומי השלטון של ממלכת ירושלים.
בשנת 1265 נפלה קיסריה סופית לידי ביברס הממלוכי, המבנים בעיר נהרסו עד היסוד והדיוקסיה עברה מהעולם. מאז ועד היום התואר של ארכיבישוף של קיסריה הוא ריק מתוכן וניתן לבישופים טיטולריים על ידי האפיפיור שישב ברומא.
פירמידה ישרה
דיוקסיה של קיסריה
דיוקסיית קיסריה
ארכיבישופות קיסריה
פיום קנה
פיום קנה (טרכאוסטומיה) הוא ניתוח בו יוצרים חור בקנה הנשימה ובעור הצוואר באזור הנקרא Suprasternal Notch, ומחדירים צינור אל תוך קנה הנשימה המקשר אותו עם האוויר החיצון כדי לשמור על מעבר פתוח לאוויר העוקף את מערכת הנשימה העליונה (לוע, תיבת הקול, פה ואף). ניתוח כזה נעשה כאשר מערכת הנשימה העליונה מושחתת בטראומה, כשישנו גידול באזור מיתרי הקול החוסם את הגישה לדרכי האוויר העליונות, כשישנו צורך בהנשמה מלאכותית ממושכת, וכו'.
פיום קנה יכול להעשות בבית החולים כשהמטופל נמצא במצב יציב, או בשטח בו אדם נפצע. אם לא מצוי בשטח ציוד לפיום קנה, אדם מיומן יכול לאלתר ציוד לניתוח דומה שנקרא פיום תיבת הקול (קוניוטומיה). בבתי חולים יעדיפו להחליף פיום תיבת קול שנעשה בשטח בפיום קנה ויעדיפו לעשות מלכתחילה דווקא פיום קנה ולא פיום תיבת קול משום שפיום קנה פחות מסוכן למטופל בעת עריכתו ומשום שהשארת נתיב אוויר פתוח למשך זמן רב (למשל אצל אדם עם איבוד הכרה המתמשך יותר מימים אחדים) אפשרית בעזרת פיום קנה ולא בעזרת פיום תיבת הקול. אסור להשאיר בקנה צינור הנשמה המוכנס דרך תיבת הקול למשך יותר מיממה משום שהדבר מביא להרס רקמות בקנה.
הדיוקסיה של קיסריה
שרה ברנרד
אמילי ווטסון
אמילי ווטסון (באנגלית: Emily Watson; נולדה ב-14 בינואר 1967) היא שחקנית אנגלייה, שהייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר. היא זכתה לשבחים על ההופעה הראשונה שלה בקולנוע בסרטו של לארס פון טרייר "לשבור את הגלים".
ביוגרפיה.
ווטסון נולדה ברובע איזלינגטון שבלונדון לאב ארכיטקט ואם מורה לאנגלית. היא גדלה כאנגליקנית. למדה בבית הספר למשחק "דרמה סטודיו לונדון", ובעלת תואר BA באנגלית ותואר MA של כבוד מטעם אוניברסיטת בריסטול. ווטסון נשואה לג'ק ווטרס אותו פגשה ב-1995 ברויאל שייקספיר קומפני. בסתיו 2005 נולדה בתם המשותפת, ג'ולייט.
קריירה.
ווטסון החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון. בין ההצגות ששיחקה בהן היו "שעת הילדים" (עם התיאטרון המלכותי הלאומי), "שלוש אחיות", "מהומה רבה על לא דבר" ו-"The Lady from the Sea". היא הופיעה גם בהפקות של "רויאל שייקספיר קומפני" כגון בהצגות "אילוף הסוררת", "סוף טוב הכל טוב" ובמחזה " The Changeling" מאת תומאס מידלטון וויליאם ראולי.
ב-1996 אמילי ווטסון הייתה שחקנית אלמונית כשבחר בה לארס פון טרייר לתפקיד הראשי בסרטו "לשבור את הגלים". טרייר בחר בווטסון אחרי שהלנה בונהם קרטר, שהייתה בחירתו הראשונה, סרבה לקבל את התפקיד שכלל סצינות עירום וארוטיות בוטות. המבקרים הרעיפו שבחים על משחקה של ווטסון בדמותה של בסי מקניל. היא זכתה לפרסי חוג המבקרים של לוס אנג'לס, לונדון וניו יורק, וכן במועמדות לאוסקר כשחקנית הטובה ביותר.
היא משכה תשומת לב ציבורית גם כשגילמה את דמותה של הצ'לנית ז'קלין די פרה בדרמה "הילרי וג'קי". כדי לגלם את הדמות למדה לנגן בצ'לו. על משחקה בסרט זכתה למועמדות נוספת לפרס האוסקר. היא כיכבה בסרטו של טים רובינס "לנענע את העריסה", סיפורו של מופע תיאטרון בשנות השלושים. בסרט "האפר של אנג'לה" שיחקה בתפקיד אימו של פרנק מק'קורט בעיבוד קולנועי לספר הזכרונות שלו. ב-2001 הופיעה לצידו של ג'ון טורטורו בסרט "מהלך מנצח", וכחלק מצוות השחקנים הגדול בסרטו של רוברט אלטמן, "גוספורד פארק". בשנה שאחר כך הופיעה בתפקיד רבה מק'קלן בסרט דרקון אדום שהוא פריקוול לספר "שתיקת הכבשים" מאת תומאס האריס. עוד באותה שנה שיחקה ב"מוכה אהבה" סרט של פול תומאס אנדרסון בכיכובו של אדם סנדלר, ובסרט המדע בדיוני "שיווי משקל" לצידו של כריסטיאן בייל.
ב-2002 לקחה פסק זמן מעבודתה בקולנוע והופיעה בתיאטרון בהפקות של סם מנדס, "הדוד וניה" ו"הלילה השנים-עשר", בתחילה בתיאטרון "דונמר וורהאוס" של סם מנדס, ואחר כך באקדמיה למוזיקה של ברוקלין. הופעותיה זיכו אותה בשבחים משני צידי האוקיינוס האטלנטי, וגם במועמדות ל"פרס אוליביה".