בנוסף להופעות תיאטרון קצ'לוב היה ידוע כקריין והוא היה מופיע בהופעות וברדיו עם שירי סרגיי יסנין אדוארד בגריצקי ומשוררים נוספים. חלק מהופעותיו הוקלטו בתקליט.
חיים אישיים.
קצ'לוב היה נשוי לנינה ליטובצבה, גם היא שחקנית תיאטרון. הם הכירו במהלך עבודתם המשותפת בתיאטרון בקאזאן. הוא היה ידוע בפרשיות עם נשים, בין היתר עם אשתו של קונסטנטין סטניסלבסקי אשתו של אלכסנדר טאירוב ורבות נוספות. הוא אהב את החיים הטובים של בילויים. לחייו במוסקבה של תחילת המאה ה-20 הוקדשו שירי סרגיי יסנין וסיפורי איוואן בונין. למרות הכול אשתו לא עזבה אותו, היא יצאה מדעתה לאחר פטירתו.
בנו היה חוקר תיאטרון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נפל לשבי גרמני, נמלט ולחם בשורות הפרטיזנים באיטליה. לאחר חזרתו לברית המועצות הוא נעצר אך שוחרר תוך זמן קצר.
בוטאדיאן-1,3
בוטאדיאן-1,3 (1,3-Butadiene) היא תרכובת אורגנית המשמשת כמונומר ביצור גומי סינתטי, נוסחתה C4H6, זהו פחמימן המכיל 2 קשרים כפולים מצומדים.
מבנה.
המולקולה מישורית, כל אטומי הפחמן בהיברידיזציה sp2, אורביטלי ה P מעל ומתחת למישור חופפים ויוצרים קשרים כפולים מצומדים כך שקיים אל איתור של האלקטרונים המייצב את המולקולה, 4 אלקטרונים מאכלסים 2 אורביטלים קושרים.
ייצור.
פיצוח בקיטור ( steam cracking) והפרדה מפחמימני C4.
בארצות הברית, מערב אירופה ויפן מייצרים בוטאדיאן מפחמימנים אליפטיים על ידי טיפול בקיטור. בחימום מהיר לטמפרטורות גבוהות (מעל 900°C) עם קיטור הפחמימנים פולטים מימן ונוצרת תערובת של פחמימנים לא רוויים ובהם בוטאדיאן. החומר מופרד מהתערובת על ידי מיצוי לממס פולרי חסר מימניים חומציים (אפרוטי) כדוגמת אצטוניטריל (acetonitrile) ומבודד ממנו על ידי זיקוק.
דהידרוגנציה של בוטאן.
ניתן לייצר בוטאדיאן על ידי דהידרוגנציה קטליטית של בוטאן. בשנות ה-40 הקים משרד ההגנה האמריקני מספר מפעלים לייצור בוטאדיאן בשיטה זו כדי להתגבר על המחסור בגומי שהיה נחוץ למאמץ המלחמתי. לאחר המלחמה המפעל הראשון המבוסס על דהידרוגנציה החל לפעול בשנת 1957.
ייצור מאתנול.
כדרום אמריקה, מזרח אירופה, סין והודו מייצרים בוטאדיאן מאתנול בתהליך שאמנם אינו יעיל כפיצוח בקיטור אך דורש השקעת הון נמוכה יותר. בשיטה זו שפיתח הכימאי סרגיי לבדב (Серге́й Васи́льевич Ле́бедев) אתנול הוא חומר הגלם ממנו נוצרים, בתהליך חד שלבי, בוטאדיאן, מים ומימן בחימום ל-400-450°C בקטליזה של תחמוצות מתכת שונות
תהליך זה שימש את תעשיית הגומי הסינתטי של ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
תהליך נוסף, דו שלבי פותח על ידי הכימאי הרוסי איוון אוסטרומיסלנסקי ובו מחומצן האתנול לאצטאלדהיד ואז מגיב עם אתנול נוסף בטמפרטורה של 325-350°C בקטליזה של טנטלום על גבי סיליקה נקבובית
ייצור מבוטן.
ניתן לייצר בוטאדיאן באמצעות דה-הידרוגנציה קטליטית של בוטן. גם שיטה זו נוצלה בפרויקט ייצור הגומי הסינתטי בארצות הברית במלחמת העולם השנייה. השיטה הייתה זולה יותר מייצור החומר מאתנול אך חומר הגלם היה נחוץ גם לייצור דלק מטוסים. בשנות השישים פותח תהליך לייצירת בוטאדיאן מבוטאן אך שיטה זו אינה בשימוש מסחרי כיום.
שימושים.
רוב הבוטאדיאן משמש לייצור גומי סינתטי. פוליבוטאדיאן הוא חומר רך מאוד אך קופולימרים המיוצרים מתערובת של בוטאדיאן עם סטירן ו/או אקרילוניטריל כדוגמת ABS קשיחים ואלסטיים. כך הקופולימר של סטירן ובוטאדיאן (SBR) הוא הגומי הנפוץ ביותר לצמיגי מכוניות.
בטיחות והשפעה סביבתית.
חשיפה לחומר גורמת גרוי של רקמות ריריות. רמות חשיפה גבוהות יוצרות השפעות על מערכת העצבים כטשטוש ראייה, עייפות, כאב ראש וסחרחורת. חשיפה ארוכת טווח נקשרה למחלות לב וכלי דם החומר חשוד כמסרטן וטרטוגן. במיכלי בוטאדיאן עלולה להתרחש פולימריזציה ספונטנית בפאזה הגאזית כך שנוצר קרום דמוי פופ קורן. אם המיכל מוזז והקרום בא במגע עם הנוזל מתרחשת תגובה אוטו-קטליטית של פולימריזציה בה נפלט חום רב העלול לגרום פיצוץ.
תחנה מרכזית עפולה
התחנה המרכזית הישנה של עפולה הייתה מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר עפולה. שוכנת במרכז החלק המזרחי של העיר, ברחוב שפרינצק.
לאחר 63 שנים נסגרה התחנה, ובסמוך לה נחנכה התחנה המרכזית החדשה של עפולה, שנפתחה באופן רשמי ב-14 בספטמבר 2021.
בינואר 2022 נפתח חניון ציבורי גדול בשטח התחנה הישנה שנהרסה.
התחנה המרכזית בעפולה היא תחנה מרכזית חשובה, שכן היא משמשת תחנת מעבר ראשית של התחבורה הציבורית בין אזור תל אביב והמרכז ליישובי עמק בית שאן, טבריה, הכנרת, והגליל העליון.
את התחנה פוקדים מדי יום, בעיקר בסוף ובתחילת השבוע, אלפי נוסעים, שרבים מהם חיילים.
היסטוריה.
מאז שנת 1936 שכנה התחנה המרכזית של עפולה מול תחנת רכבת העמק הישנה של עפולה, מצפון לכיכר המרכזית של עפולה, שנקראה לפני קום מדינת ישראל "כיכר אנדרוס", ולאחר הקמת המדינה ניתן לה השם "כיכר העצמאות".
בשנת 1953 בקשה אגד מהעירייה למכור לה מגרש ליד השוק העירוני לצורך הקמת תחנה חדשה בעלת 14 רציפים על שטח של 12 דונם. בספטמבר 1955 דווח שהקמת התחנה מתעכבת מפני שהמועצה טרם מכרה את השטח לאגד ותוכנית הניקוז של התחנה טרם אושרה. באוגוסט 1956 הונחה אבן פינה לתחנה החדשה והיא נחנכה במרץ 1958.
כשהתחנה נפתחה הייתה אחת מהתחנות המתקדמות ביותר בארץ, עם שירותים כמו חנויות מסודרות (במקום רוכלים), בתי שימוש, ומספר רב של רציפים נפרדים ומקוּרים. במשך עשרות שנים התחנה הייתה פעילה מאוד, בין היתר בגלל האוטובוסים מלאי החיילים שהיו בדרכם לבסיסים בגליל העליון וברמת הגולן ובדרך לשירות בלבנון והשתמשו בתחנת עפולה כתחנת התרעננות באמצע הדרך.
בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 התווספו שינויים ותוספות בתחנה שפגעו בצביונה המקורי. בעשור השני של המאה ה-21 נמצאת התחנה במצב של התיישנות כללית והזנחה.
לאחר 63 שנים נסגרה התחנה, ובסמוך לה נחנכה התחנה המרכזית החדשה של עפולה, שנפתחה באופן רשמי ב-14 בספטמבר 2021.
מבנה התחנה.
כדרכן של תחנות מרכזיות שניבנו באותה תקופה היא תחנה בעלת מבנה פתוח.
את מבנה התחנה תכננו וולי וולטש, ושרגא פרידריק רוהטין, ויש בעיצובה ובתכנונה מוטיבים אדריכליים רבים הלקוחים מהסגנון הבינלאומי (ה"באוהאוס"). בתחנה היו 22 חנויות וקיוסקים. בתמונות הנמצאות בארכיון "אגד", שצולמו בשנותיה הראשונות של התחנה, ניתן לראות כי בכניסה הראשית לתחנה בלט גגון מעוגל שנתמך על ידי שורה של עמודי ברזל. בחזיתה המזרחית היו תלויות אותיות שהרכיבו את שם התחנה: "אגד א.ש.ד. תחנת עפולה"; בלילה הוארו אותיות אלה.
בעבר שכנה בתחנה מסעדת "אגד", אולם כיום נותרו מספר מצומצם ביותר של בתי עסק, בעיקר בתחום המזון המהיר.
פיגועים בתחנה.
במרכז התחנה נצבת אנדרטה לזכרו של אשר עטיה, נהג "אגד" שנהרג בפיגוע מכונית התופת בעפולה ב-6 באפריל 1994. צורת האנדרטה היא של יד גדולה האוחזת בהגה שבור, ועליה שעון קטן המורה על השעה 12:10, שעת הפיגוע.
ב-4 באוקטובר 2001 נכנס לתחנה מחבל שהתחזה לחייל צנחנים והחל לירות לכל עבר. שלושה בני אדם נהרגו ו-18 נפצעו, מספר חיילים ושוטרים שהיו במקום ירו לעבר המחבל וחיסלו אותו.
ב־27 בנובמבר 2001 נכנסו לתחנה שני מחבלים מג'נין שהיו משויכים לכוחות הביטחון והשיטור של הרשות הפלסטינית, והחלו לירות לכל עבר. מירי זה נהרגו שני בני אדם ונפצעו 50, מספר שוטרים רדפו אחרי המחבלים שרצו לעבר השוק העירוני בעיר, ובקרב יריות חיסלו את המחבלים.
ב-13 בנובמבר 2013 אירע במקום פיגוע דקירה, כאשר צעיר פלסטיני בן 16 דקר למוות את טוראי שישן באותה עת באוטובוס בדרך לבסיסו.
ב-9 באוקטובר 2015 נכנסה לתחנה המרכזית בעפולה אסראא זידאן תאופיק עבד, ערבייה ישראלית מנצרת אשר נופפה בסכין, קראה קריאות שונות ובשל כך, נחשדה כמחבלת ונורתה בידי שוטר ונפצעה. לאחר מכן התברר כי עבד לקתה בנפשה וכי ניסתה להתאבד באותו אירוע, בעודה מקווה שכוחות הביטחון ירו בה למוות.
שירותי התחנה.
בעשור השני של המאה ה-21 פעלו בתחנה המרכזית בעפולה כ-11 רציפים מהם יצאו קווי אוטובוס רבים לרוב חלקי הארץ, מקריית שמונה בצפון ועד באר שבע ואילת בדרום.
קווי תחנה אלו הועברו יחד עם פתיחת התחנה המרכזית החדשה של עפולה, כולל תוספות קווים לתחנת הרכבת ומעבר בין הקווים העירוניים לבין עירוניים המצויים בתחנה החדשה.
שירות עירוני.
קווי האוטובוס הפנימיים בעפולה מופעלים על ידי חברת סופרבוס
שירות אזורי ובינעירוני.
מקרא סימנים:
גדי גילבר
גד ג' גילבר (Gilbar; נולד ב-18 בפברואר 1944) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. היסטוריון של הכלכלה והחברה של ארצות המזרח התיכון בעת החדשה. כיהן כרקטור אוניברסיטת חיפה בשנים 1997–2000.
ביוגרפיה.
נולד ב-1944 בחיפה, לד"ר צבי (הרברט) ומרים (מרגה) זילברמן, ילידי גרמניה שעלו לארץ ישראל בתחילת 1934 ונישאו בחיפה זמן קצר לאחר מכן. ילדותו עברה עליו בקריית מוצקין, בה למד בבית הספר "אחדות". את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה; למד במגמה המזרחית וסיים את בית הספר ב-1962. למד במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל לתואר ראשון בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. מוריו בירושלים - פרופ' גבריאל בר, פרופ' אוריאל הד ופרופ' שמעון שמיר – הטביעו חותם על גישתו לחקר ההיסטוריה של המזרח התיכון.