הקודו הגמלוני חברותי אמנם יחסית למיני קודו אחרים, אך המבנה החברתי שלו רופף ואינו מלוכד; כתוצאה מכך, כל פרט עשוי לחיות לפרקים בחברת בני מינו ולפרקים בגפו. הנקבות חברותיות יותר ומתקבצות בעדרים קטנים של 6–25 פרטים יחד עם העופרים; הזכרים לעומתם בעלי מבנה חברתי מתבודד או ארעי: זכרים מבוגרים מעדיפים לחיות בגפם, וזכרים צעירים מתקבצים לפרקים לעדר של 6–8 פרטים צעירים; עם זאת, זכרי הקודו מפגינים התנהגות די יוצאת דופן למינים מתבודדים אחרים, כאשר זכר מבוגר עשוי לחיות לעיתים בחברת זכר מבוגר אחר או בתור מנהיג של עדר זכרים צעירים. הזכר גם מצטרף באופן ארעי לעדר נקבות שיחלוף בסביבתו - אף שלא מדובר בעונת הרבייה. לעיתים נדירות - בעיקר בעונה היבשה, ניתן לצפות בעדרים גדולים של 40–60 פרטים אשר נודדים בעקבות מקורות מזון ומים. עדרים אלו יתפזרו מיד חזרה למבנה הרופף שלהם בהגיעם למקום מחיה מתאים או לקראת עונת הגשמים. בהתחשב בתוקפנות אצל אנטילופות אחרות, הסובלנות של זכרי הקודו זה כלפי זה, אינה דבר מובן מאיליו; חרף העובדה שהקודו חי באזור קבוע, המין אינו טריטוריאלי ומסתפק בהפגנת דומיננטיות כלפי בני מינו. בעדרי הזכרים למשל, ישנה היררכיה חברתית ברורה הנקבעת על ידי גודלו וגילו של הקודו. זכרים בגדלים זהים עשויים להתנגח קלות כדי להעריך את כוחו של היריב ובהתאם לכך לקבוע את ההיררכיה, אם כי הדברים עשויים להשתנות בעונת הרבייה.
הקודו הגמלוני כאמור, חי בסביבת מחיה קבועה. תחום המחייה של קבוצת נקבות משתרע על 4 קילומטרים רבועים, והוא חופף באופן נרחב לתחומי מחייה של קבוצות נקבות אחרות (תחום מחייה של קבוצה אחת חופף לכ-3–8 קבוצות אחרות). תחומי המחייה של זכר הקודו גדולים פי כמה ומשתרעים עד לגודל של 11 קמ"ר, והם לרוב אינם חופפים לתחום של זכר אחר; בהתאם לכך, סביבת מחיה של זכר אחד כוללת בתוכה מספר לא מבוטל של תחומי מחייה של קבוצות נקבות. זכרי הקודו הגמלוני קולניים למדי ומתקשרים עם רפרטואר מגוון של קולות כדוגמת: נביחות, נהמות, פעיות, יבבה חנוקה, ועוד. הנקבות שקטות יותר, והן ישמיעו קול דמוי נביחה רק בתגובה לאיום בסביבתן.
רבייה ומחזור חיים.
עונת הרבייה של הקודו מתרחשת בסוף עונת הגשמים, ועשויה להשתנות מעט בהתאם לאזור ולאקלים. במהלך העונה, צווארם של הזכרים הופך לשרירי ורחב מהרגיל בדומה לצבי פרסי, והם מצטרפים זמנית לקבוצות נקבות. כאשר זכר מצטרף לקבוצת נקבות, הוא לוקח תחילה שליטה עליהן בטרם יחזור לפעילות רגילה של ליקוט מזון או מנוחה; פעולה זאת מתבטאת בכך שהוא מתקרב לכל אחת מהן בראש שפוף וצוואר מתוח, ומרחרח אותה ארוכות באזור האחורי. בדרך כלל, הזכר נקשר לנקבה אחת לפרק זמן מסוים ומצטרף לכל פעילות שלה, תוך בדיקה תקופתית של איברי הרבייה שלה בהמתנה לביוץ. זכר אחר שינסה להתקרב לנקבה במקרה כזה, יתקל מצד הזכר הוותיק במצג דומיננטי שכולל זקיפת הראש והכתפיים ואיום מרומז עם הקרניים. הזכר החדש יפגין לרוב מצג כנוע המתבטא בהנמכת הראש ובהתרחקות מהנקבה, אשר יגרום לזכר הוותיק לחזור למצבו הרגוע ולהמשיך להתעסק בנקבה. במקרה שהזכר החדש יתקרב לנקבה למרות זאת, הזכר הוותיק יגיב בזינוק פתאומי לעברו תוך כדי פתיחת מרדף קצר המלווה בבעיטות בסלעים ובטלטול הראש בפראות - לעיתים תוך כדי השמעת נביחות; לאחר מרחק קצר במיוחד, הזכר הוותיק מפסיק את המרדף וחוזר לנקבה, והוא מתעלם מנוכחות הזכר האחר אף אם הלה בקרבת מקום. שני זכרים שנקשרו לשתי נקבות שונות בקבוצה, מתעלמים זה מזה ואינם מפגינים התנהגות אגרסיבית. מעבר לסובלנות של הקודו כלפי נוכחות של זכרים אחרים, הוא נבדל ממינים כדוגמת האייל האדום בדברים נוספים: הוא אינו מבודד קבוצת נקבות מזכרים אחרים (הרמון), ואף אינו מגן על הנקבה "שלו" לאורך זמן: לאחר הרבייה עם הנקבה, הזכר מפסיק להפגין עוינות כלפי זכר אחר שיתקרב אליה ובמקום זאת עובר לשהות בחברת נקבה אחרת; למעשה, קרבות ממשיים בין זכרים שכיחים יותר ליד אתרי מינרלים או בורות מים, ואינם נראים כל כך בנוכחות נקבות. יתרה מזאת: בניגוד למיני פרסתנים רבים אשר מקדישים את מרבית זמנם בעונת הרבייה להתעסקות בטריטוריה או בנקבות וצונחים עקב כך במשקלם, הקודו הגמלוני כמעט ואינו משנה את שגרת יומו בגלל עונת הרבייה; שעות המנוחה והאכילה נשארות קבועות, ולכל היותר ישנה ירידה קלה בתנועה היומית שלו.
כאמור, זכרי הקודו נחשבים לנינוחים יותר כלפי בני מינם מאנטילופות אחרות, ותעיד על כך העובדה שקרבות ממשיים בין זכרים נדירים למדי. יש לייחס זאת לכך שגודלו וגילו של הקודו משפיעים מאוד על ההיררכיה והיחס בין הזכרים, כך שזכר ממוצע ימנע לחלוטין מלקרוא תיגר על זכר גדול ויתרחק ממנו, בעוד שהלה יהיה סבלני לנוכחותו לאחר שווידא שלא מדובר ביריב משמעותי ויסתפק בהפגנת דומיננטיות. גם כאשר נפגשים שני זכרים יריבים בגודל דומה, הם לא פותחים מיד בקרב אלא סומרים תחילה את שערותיהם ועומדים בתנוחה מאיימת שמפריזה בגודלם; זוהי ההזדמנות האחרונה לאחד הצדדים לוותר מעצמו על הלחימה אם התגלה כקטן מיריבו. זכרים שבכל זאת מצאו את עצמם ביחסי כוחות זהים לאחר שני השלבים הקודמים (סקירה שטחית וסקירה מאיימת), יפתחו במהרה בעימות חזיתי שעשוי להתברר כמבחן כוח המסתיים בקול ענות חלושה או לחלופין להתפתח לקרב סוער. העימות בין זכרי הקודו כולל האצה ממרחק קצר והתנגשות חזיתית בניסיון לגרום לאובדן שיווי משקלו של היריב, ונעילת הקרניים הספיראליות במטרה להתיש את היריב על ידי דחיפות. הקרניים המסולסלות טומנות בחובן סיכון להסתבכות חזקה בדומה למיני אייליים, ובמקרים נדירים כאלו שני הזכרים עלולים למות עקב חנק ואפיסת כוחות. קרבות הקודו באים לקיצם לרוב בתום זמן קצר, כאשר אחד הצדדים מכיר בנחיתותו ונסוג ומאפשר למנצח להזדקף ולהציג את גופו החסון לראווה. בתחרות על גישה למינרלים, נקבות הקודו עשויות - בהיעדר קרניים - לנשוך זו את זו או לחבוט אחת בשנייה באמצעות הצוואר.
הריונה של נקבת הקודו נמשך 7–9 חודשים (בסביבות 240 ימים), ומרבית הלידות מתרחשות בעונת הגשמים; היתרון בכך הוא שבעקבות הממטרים יש שפע במזון זמין המקל על נקבת הקודו להזין את עצמה תוך כדי הנקה וכן מאפשר לעופר בחודשים הראשונים להיות מוגן בצמחייה הגבוהה ולמצוא מזון ראוי בהישג יד. סמוך להמלטה הנקבה עוזבת זמנית את הקבוצה שלה ומחפשת מקום שקט ובטוח; בסבך השיחים, היא ממליטה עופר אחד אשר שוכב ללא ניע בצמחייה העבותה בשבועות הראשונים לחייו. האינסטינקט האימהי של נקבת הקודו דל יותר ממינים אחרים: היא אינה מחפשת בעצמה מקלט עבור העופר, מה שמחייב אותו למצוא מקום מסתור בכוחות עצמו כאשר האם תאתר אותו באמצעות הריח. הקודואית נשארת בסביבתו של העופר בימים הראשונים, אך תוך זמן קצר היא חוזרת לקבוצה שלה ומסתפקת בכך שהיא פוקדת את המקום 2–4 פעמים ביום על מנת להניק את העופר. החלב של נקבת הקודו מזין יותר מחלב פרה, וההרכב שלו מכיל בין השאר 2.5% לקטוז, 5.6% חלבון ולא פחות מ-18% שומן. במקרה שהקודואית תחווה הפרעה חיצונית באזור, היא עשויה לא לפקוד את המקום במשך יום או יומיים - דבר שעלול להשליך על העופר באופן קיומי. בגיל חודשיים, העופר גדול וחזק מספיק בשביל לעמוד בקצב של האם, והוא חוזר יחד עם אימו לקבוצה. יכולת הקפיצה של הקודו עומדת לרועץ עבור העופר הצעיר; עד גיל 7 חודשים הוא אינו מסוגל לקפוץ מעל גדרות, מה שמוביל לנטישתו על ידי האם במקרה שהיא חוצה גדר במטרה להתרחק מאזור עם הפרעה. העופר נגמל לאחר שישה חודשים, ובעוד שהנקבות נשארות בקבוצה של האם, הזכרים עוזבים אותה למסגרת ארעית של זכרים לאחר כשנה וחצי. הנקבות מגיעות לבגרות לרוב בגיל 3 שנים ולעיתים - בעקבות תזונה טובה - כבר בגיל שנתיים; הזכרים מגיעים לבגרות מלאה בסביבות גיל 5 שנים.
תוחלת החיים של הקודו הגמלוני: בטבע 12–16 שנה לזכרים ו-7–9 שנים לנקבות; בשבי עד 23 שנה.
טריפה וטפילות.
בהתחשב בגודלו ובמבנה גופו החסון של הקודו הגמלוני, מעטים הם הטורפים האפריקנים שביכולתם להכניע זכר קודו בוגר לבדם; האויבים העיקריים שלו הם האריה והזאב הטלוא הצדים אותו בשתי שיטות שונות; האריה אשר חזק וגמיש מספיק בשביל לזנק בתנופה על גבו של הקודו ולהפילו לקרקע באמצעות איבוד שווי משקלו, צד את הקודו במארב. הזאב הטלוא לעומת זאת, צד את הקודו רק במסגרת להקה; שיטת הציד היא ציד בהתשה במהלכו להקת הזאבים רודפת אחרי הקודו במשך פרק זמן ארוך עד שהוא מותש לגמרי; לאחר מכן, הזאבים ינשכו את הקודו באחוריו ובצווארו עד שיפילו אותו לאדמה.
מחקר שבחן את תזונת האריה בשמורה בדרום אפריקה על פני תקופה של 6 שנים (2005-1999), מצא שהקודו ניצב במקום השישי ומהווה כ-6.8% מתזונתו, כאשר זכרי הקודו הכבדים והאיטיים יותר נטרפים בתדירות גבוהה יותר מהנקבות; כן נמצא, שמרבית הקודואים ניצודים על ידי הלביאות - ברוב המקרים כשהן לבדן. מחקר אחר שבחן את תזונת הזאב הטלוא, מצא שהקודו ניצב במקום השני לאחר האימפלה, כאשר האחוזים שלו מכלל תזונת הזאב נעים בין 6.5% בדרום אפריקה ל-25.8% בעמק נהר הזמבזי. ישנם מספר תיעודים לכך שקודו בוגר מהווה טרף גם לתנין היאור האורב לאנטילופות רבות בבואם לשתות ממקורות המים; התנין נוהג לזנק בפתאומיות לאזור הצוואר ולסגור את לסתותיו על הקורבן ולהטביעו במים. הנמר, זוג ברדלסים ולהקת צבועים מסוגלים גם הם להכניע קודו בוגר, אך מחקר מצא שהם נוטים להתמקד יותר בנקבות בוגרות וצעירות או בזכרים צעירים. בחודשים הראשונים לחייו, עופר הקודו פגיע לטריפה על ידי טורפים קטנים יותר כמו סרוואל, תן, בבון זית או הפיתון.