עדי ממשיך בקוי עשייה אלו עד ימינו, אך משנת 2005, בעקבות פעילותו בפניקס, החל לעבוד בקביעות עם מיטב האמנים וההרכבים בתחומי המוזיקה העתיקה בישראל, ביניהם "בארוקדה", "תזמורת הבארוק ירושלים", "נשפני רנסאנס ירושלים" ו"ריתמו אנימה". כמו כן, היה חבר יוזם במספר אנסמבלים כגון "טריו שמש מוגבהת", "יהודים טובים" ו"דואו מראה". בהפקות אלה מנגן עדי, נוסף לחלילית, גם בכלים נוספים כגון כינור, ויולה דה גמבה, קרומהורן, ראושפייפה, קולשון ועוד. עם פרויקטים אלו ואחרים השתתף לאורך השנים בהקלטות לתקליטורים (למשל עם בארוקדה, פניקס, או אנסמבל בית הגת), תוכניות רדיו וטלוויזיה (למשל בקונצרטי אתנחתא של קול המוזיקה או אינטרמצו עם אריק), פסטיבלים (למשל פסטיבל יחיעם או פסטיבל אבו גוש) ובקונצרטים רבים בסדרות או בהפקה פרטית. רבים מהפרויקטים בהם השתתף עוסקים במוזיקה יהודית עתיקה בדגש זה או אחר.
במקביל ממשיך עדי לעסוק בתחום המוזיקה הקלה, בין השאר עם ההרכב "ראשם בעננים", המבצע שירים מהקלאסיקה של הזמר העברי. במוזיקה מקורית משל עצמו הוציא מאז שנת 1996 מספר סינגלים פרטיים לרדיו. כמו כן הקים את "אנסמבל ליירה", המבצע שירים מקוריים בהשראת מוזיקת עולם מגוונת. בנוסף, החל משנת 2015 מריץ עדי על במות שונות גם מופע סולו בו המוזיקה מאולתרת במלואה בכל פעם מחדש בהשראת המקום, הקהל והרגע, באמצעים אלקטרונים ובשילוב כלים אקוסטים שונים.
נשוי לעדי למיכל (שפיגל), אמנית זכוכית ומעצבת פנים. השניים הורים לבת ולבן ומתגוררים בפתח תקווה.
מגזר כלכלי
המושג מגזר כלכלי (בלועזית: סקטור כלכלי) מתאר הקבצה של תחומים או פרטים בעלי מכנה משותף. ברוב הממשלות קיימים משרדים מגזריים אשר תחומי האחריות שלהם דומים במידה רבה בין המדינות בעולם. מגזר כלכלי מכיל לרוב את הייצור או את ההפעלה של יחידות הכלכלה שיש להן פונקציות או תוצרת משותפת. לדוגמה, המגזר החקלאי כולל את כל החוות והמשקים, המגזר התעשייתי כולל את כל חברות הייצור והמפעלים, והמגזר החינוכי כולל את כל הגנים ובתי הספר.
כל מגזר יכול להתחלק לתת־מגזרים על פי המטרה. לדוגמה, המגזר החקלאי יכול להתחלק למשקי חי, ירקות ופירות. המגזר החינוכי יכול להתחלק לחינוך תת-יסודי, יסודי, חטיבת ביניים ותיכון.
מגזרים, לרוב, הם כלל־לאומיים, וכל אחד מהם לרוב מסתייע על ידי סוכנויות ומשרדים ממשלתיים.
לא פעם, בקיץ
לֹא פַּעַם, בַּקַּיִץ הוא שיר מאת רחל המשוררת שחובר ב"סוף תרפ"ח", קיץ 1928.
השיר הוקדש על ידי המשוררת "לזכר ש. פ.", שרה פרוז'ינין, חברתה של המשוררת.
לחן ומבצעים.
השיר הולחן לראשונה על ידי משה ביק ובוצע בלחנו על ידי יוכבד טראוב-לוריא ואחרים. כיום הלחן הנפוץ של השיר הוא זה של שולמית ליפשיץ משנת 1966. בין מבצעי השיר בלחנה: אריק איינשטיין, עדנה גורן, יהודה פוליקר, אריק סיני ואסתר עופרים.
תוכן השיר.
המשוררת נתנה בשיר ביטוי לגעגועים אל דמויות ואתרים בתקופות קודמות בחייה.
השיר "לא פעם, בקיץ" מוקדש לחברת ילדות של המשוררת, שרה פוז'ינין, אשר רחל פונה אליה בגוף שני. השיר מתרפק על זכרונות מימים קודמים, בהם הייתה החברה נוהגת לשיר שיר אחר מסוים, שמשפט נבחר ממנו מצוטט בשיר.
הבית הראשון בשיר מתאר את ימי הילדות של המשוררת. "לֹא פַּעַם, בַּקַּיִץ, עִם רֶדֶת הַיּוֹם, לְאוֹר הַשְּׁקִיעָה הַדּוֹעֵךְ, הָלַכְתִּי אֵלַיִךְ וְעֵת אֲרֻכָּה הִקְשַׁבְתִּי לְקוֹל זִמְרָתֵךְ". "זמרתך" - הכוונה לזמרתה של חברתה בשיר המצוטט, המבטא מעבר למילותיו גם את עצם ימי הילדות, ימים של אושר, חֶברה ובריאות.
הבית השני בשיר מתאר את השפעת זיכרון הדברים כיום. "וְחַי בִּי הַזֵּכֶר הַזֶּה הַנּוֹהֵר, הַשֶּׁקֶט הַזֶּה וְהָרֹךְ". זכרונות ילדותה עיצבו את חייה, מתקיימים בהם גם בבגרותה ומאירים אותם.
הבית השלישי בשיר מתאר את מצבה של המשוררת כיום, מצב של בדידות וחולי. אך גם בזמנים עצובים אלה, "עִם רֶדֶת הַיּוֹם, בִּשְׁלֹט בִּי תּוּגַת־דִּמְדּוּמִים", עולות בה לעיתים נגינות הילדות, המתבטאות בציטוט שיר הילדות ומעלות בה רגשות חיוביים.
"קטן הוא ודל הוא חדרי, ואני בו שרוי ערירי" הוא הציטוט משיר הילדות המוזכר בשיר, שהושר בעבר ביידיש על ידי חברתה, ומסמל את ימי הילדות שחלפו. הציטוט מתורגם על ידי המשוררת רחל מיידיש. ייתכן שאותו שיר היה מוכר בתקופה שבה כתבה רחל את השיר, וייתכן שהשפיע עליה אישית או שהיה זכור לה. מעבר לתוכן, שבו מוזכר קיום השיר והציטוט ממנו, גם המילים "ואני בו שרוי ערירי" שנכתבו בלשון זכר מבהירות שמדובר בציטוט משיר אחר. שירתה של רחל המשוררת היא אישית, והיא לא כתבה על עצמה בלשון זכר.
עם זאת, ייתכן כי הבחירה של המשוררת לצטט מתוך אותו שיר את המילים "קטן הוא ודל הוא חדרי, ואני בו שרוי ערירי", מבטאת את תחושותיה בהווה. רחל המשוררת התגוררה בגפה בחדר בתוך בית דירות שיתופי בתל אביב בשנותיה האחרונות, בדלות, כשהיא חולה, ערירית ובודדה. את דירתה פקדו ידידים מועטים בלבד, כגון ברל כצנלסון שסייעו לפרסום שיריה בעיתון דבר. היא נפטרה משחפת בשנת 1931, שלוש שנים לאחר פרסום השיר.
בתרבות.
כאשר הוחלט בבנק ישראל בשנת 2011 להציב את דיוקנה של המשוררת רחל על שטר כסף של 20 שקלים חדשים, עם ציטוט של אחד משיריה, הוצע בתחילה כי המילים "קטן הוא ודל הוא חדרי, ואני בו שרוי ערירי" יופיעו על גבי השטר. אלא שמילים אלה אינן מילותיה של המשוררת עצמה, אלא מהוות ציטוט אשר בחרה משיר אחר. לכן נבחרו מילים אחרות לעיטור השטר.
איתי יאן פנקס
קדמת ציון
קדמת ציון היא שכונה יהודית בדרום-מזרח ירושלים, מחוץ לגבולות העיר, ובתחום העיירה הפלסטינית אבו דיס.
אדמות המתחם נרכשו על ידי יהודים בשנת 1925. ממאורעות תרפ"ט ועד מלחמת ששת הימים לא יכלו בעלי המתחם לעשות שימוש בנחלותיהם. בתחילת שנות ה-2000 החלו יהודים להתיישב במקום. באותה שנה גם אושרה על ידי הוועדה המקומית לתכנון, תוכנית לבניית 220 יחידות דיור במקום. בשנת 2012 החל ראש עיריית ירושלים דאז ניר ברקת לקדם בשכונה בנייה יהודית נוספת.
היסטוריה.
אדמות "קדמת ציון" נרכשו בידי עמותה בשם "אגודת הדיירים" ב-16 בספטמבר 1925. העמותה, שחבריה היו יהודים חרדים בני היישוב הישן, בהם גם בני משפחת הרב צבי פסח פרנק, נוהלה בידי יהושע אבי-זוהר ויעקב יהושע דיאמונד, והתעתדה להקים חווה חקלאית יהודית בסמוך לירושלים. האדמות ישבו על דרך יריחו, שבעת הרכישה שימשה כדרך העיקרית והיחידה מירושלים מזרחה, וגבלה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים ובכפר השילוח. ההחלטה לקנות את השטח נפלה, בין היתר, בעקבות סמיכותו למקום המקדש הנצפה ממנו.
בל"ג בעומר (22 במאי) 1926 עלו הרוכשים לאדמתם לראשונה, כשהם עורכים חגיגה עם "שירה וריקודים", אך הם הותקפו בידי פורעים ערבים ונטשו את המקום. אליעזר שמאלי מתאר בספרו "ירושלים של זהב" .
למרות ההתנכלויות נמשכה רכישת האדמות ומאות דונמים נרשמו על שם חברי האגודה.
מאורעות תרפ"ט (1929), שגרמו גם לנטישתו החלקית של כפר התימנים בשילוח הסמוך, עצרו את רכישת האדמות וסתמו את הגולל על היישוב, כשלבעלי מתחם לא התאפשר לגשת אל אדמתם.
במלחמת העצמאות כבש הלגיון הירדני את השטח, והאדמות נוהלו על ידי "הממונה הירדני על רכוש אויב".
ממלחמת ששת הימים ואילך.
אחרי מלחמת ששת הימים הועברה האחריות לאדמות המקום לאפוטרופוס הכללי הישראלי, שאיתר את חלק מבעלי הקרקעות ויורשיהם. בשנות ה-90 רכש ארווין מוסקוביץ' חלק גדול מהאדמות במטרה להקים בהן התיישבות יהודית. עד שנת 2012 השלים מוסקוביץ' את רכישת הקרקעות במתחם. בשנת 1996 קידם ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט תוכנית לבניית שכונה יהודית במקום, שאושרה בוועדת התכנון המקומית. ב-2009 החלה העירייה לתכנן את התשתיות הדרושות לשכונת קדמת ציון יחד עם תכנון שכונת ערב א־סוואחרה הסמוכה אליה. בשל לחצי גופים שונים, לא קידמה העירייה את התוכנית והיא לא אושרה בוועדה המחוזית.בתחילת שנת 2012 החל ראש עיריית ירושלים ניר ברקת לקדם בניית 300 יחידות דיור במקום.
רוב הקרקעות נמצאות ממזרח לגדר ההפרדה ואין לבעליהם אפשרות גישה אליהם. על קרקעות אלו הוקמה "אוניברסיטת אל-קודס" ובחלק אחר הוקם בסיס מג"ב של צה"ל. מצידה המערבי של הגדר נותרו כ-60 דונם בבעלות יהודית.
נכון לשנת 2012, רשומים בטאבו כ-400 דונם על שמם של יהודים.
התושבים.
במאי 2004, נכנסו מתיישבים מעמותת "עטרת כהנים" לשני בתים בשכונה. הבית הראשון, "בית שרה", בית בן שתי קומות בחלקה הצפוני של אבו דיס. הבית השני, "בית האחים", נמצא בחלקה הדרומי של השכונה. הגישה אל השכונה היא דרך מעבר בציר הביטחון שלמרגלות גדר ההפרדה. במקום 10 משפחות יהודיות, המונות כ-60 נפשות.
סמולן (ברידג')
סמולן (באנגלית: Smolen) היא קונבנציה בברידג' המשלימה את סטיימן (ברידג'). היא נקראת גם Smolen Transfer. קונבנציית סמולן מתייחסת למצבים בהם למשיב להכרזת 1NT או 2NT יש לפחות חמישה קלפים באחת מסדרות המייג'ור וארבעה קלפים בסדרת המייג'ור השנייה והפותח שלל רביעייה במייג'ור. הקונבנציה קרויה על שמו של ממציאה, שחקן הברידג' האמריקאי מיכאל סמולן (1940-1992).
אופן ההכרזה.
הכרזת המשיב.
הכרזה זו מתבצעת לאחר ששחקן אחד (להלן: הפותח) פתח בהכרזת 1NT (ללא שליט) או 2NT. על ההכרזה הזו של עונה שותפו (להלן: המשיב) 2 או 3 בהתאמה. הפותח מכריז 2 או 3 בהתאמה ועל ידי כך שולל רביעייה במייג'ור.
אם למשיב יש מספיק נקודות למשחק מלא הוא משתמש בקונבנציית סמולן.
ההכרזה הבאה של המשיב ייחודית לקונבנציה זו. המשיב מכריז את סדרת המייג'ור הקצרה יותר בקפיצה.
לאחר פתיחה של 1NT
לאחר פתיחה של 2NT