בהיותו בקנדה קיבל רתרפורד הצעות מאוניברסיטאות בארצות הברית, מה שאילץ את אוניברסיטת מקגיל להגדיל את שכרו בהתמדה. בסופו של דבר רתרפורד שאף לחזור לבריטניה שהייתה אז מרכז המחקר העיקרי. ואכן בשנת 1907 משהתפנתה משרת יו"ר הקתדרה לפיזיקה באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר עבר רתרפורד לנהל אותה. רתרפורד הוכיח כי קרינת אלפא היא בעצם גרעין אטום הליום ויחד עם תלמידו האנס גייגר ביסס את העיקרון החשמלי לאיתור חלקיקים בודדים הנפלטים מאטומים רדיואקטיביים. מה שהניח בסופו של דבר את היסוד לפיתוחו של מונה גייגר. עיקרון זה אפשר לו לחשב קבועים פיזיקליים חשובים כגון מספר אבוגדרו.
שנת 1911 הייתה אחת המוצלחות מבחינתו. ניסויים שערך תלמידו ארנסט מרסדן בפיזור חלקיקי אלפא במעברם דרך רדיד זהב הביאו אותו לתגלית שרוב המסה של האטום מרוכזת בגרעין, המהווה פחות מאלפית מרדיוס האטום כולו. נילס בוהר הדני שעבד עם רתרפורד השלים את התמונה כשמיקם את האלקטרונים במסלול יציב מסביב לגרעין (ראה מודל בוהר).
בשנת 1914 קיבל רתרפורד תואר לורד.
בשנות מלחמת העולם הראשונה עסק בפיתוח אמצעים לאיתור צוללות, רשם פטנט על הידרופון פיזואלקטרי ואף נשלח לארצות הברית להרצות על הנושא. בסוף מלחמת העולם הראשונה חזר לעסוק במחקר. תוך ניסוי של הפגזת אטומים קלים בחלקיקי אלפא הוא הצליח לגרום לאטומי חנקן להפוך לאטומי חמצן. בכך היה לאדם הראשון שהצליח להפוך יסוד אחד ליסוד אחר, והגשים את חלום האלכימאים.
החל משנת 1919 שימש כמנהל מעבדת המחקר קוונדיש שבקיימברידג'. בהנהלתו הפכה המעבדה לחממה לתגליות, בין השאר גילוי הנייטרון על ידי ג'יימס צ'דוויק בשנת 1932. אחד עשר מתלמידיו של רתרפורד זכו בפרס נובל.
בשנים 1925–1930 כיהן כנשיא החברה המלכותית.
בחייו הפרטיים אירעה טרגדיה כשבתו היחידה איליין מתה בעת שילדה את בנה הרביעי בשנת 1930. שנה אחר כך זכה רתרפורד לתואר אצולה ובחר בתואר "לורד רתרפורד מנלסון".
ארנסט רתרפורד מת בגיל 66 מסיבוכים של בקע. רוב הסיכויים שהיה ניתן להציל את חייו, אך עקב פרסומו הרב הזעיקו לנתחו רופא מנתח בכיר שהגיע אליו תוך שמונה שעות; אך בפרק זמן זה קטע המעי הפגוע לא קיבל אספקת דם, ולא נותר הרבה לעשות להצילו. אפרו הוטמן בכנסיית וסטמינסטר שבלונדון.
לזכרו הונפקו בולים בכמה מדינות, ודיוקנו מתנוסס על שטר של 100 דולר ניו זילנדי. על שמו היסוד שמספרו האטומי 104 רתרפורדיום.
תנשמת לבנה
תנשמת לבנה (שם מדעי: Tyto alba) היא מין של עוף דורס לילי שכיח ביותר.
מראה.
בה פרצוף-השמע של התנשמת לבן, ומוקף נוצות קטנות וכהות המבליטות אותו משוות לו צורת לב. ראשה גדול וצווארה קצר. נוצות הגוף הן ארוכות ורכות. גבה של התנשמת הוא חום-זהוב, ועליו דוגמה של קווים, כתמים ונקודות בחום כהה-שחור ולבן. צבע הגחון משתנה בין תת-המינים ונע מלבן ועד בז', על פי רוב יהיה בהיר יותר מצבע הגב ולעיתים יהיה מנוקד או מנומר. כנפי התנשמת ארוכות ומעוגלות. הרגל ארוכה ועוטה נוצות צרות בצבע הגחון, האצבעות חשופות והטפרים מחודדים ומעוקלים. העיניים שחורות, וקטנות יחסית לדורסי-לילה אחרים. המקור מאונקל בקצהו, קצר ועדין יחסית, בעל צבע לבן-צהבהב.
אורך גוף: 36-31.5 ס"מ &lt;BR&gt;
אורך כנף: 30-28 ס"מ &lt;BR&gt;
משקל: 310-250 גרם &lt;BR&gt;
אזורי מחיה.
לתנשמת תפוצה כלל עולמית; מערב ומרכז אירופה, רוב יבשת אפריקה, המזרח התיכון, דרום מזרח אסיה, ארצות הברית, מקסיקו, דרום אמריקה ואוסטרליה.
כיום התנשמת חיה לרוב בקרבת האדם, ונפוצה באזורים חקלאיים אך לעיתים תימצא גם בערים. במשך היום היא שוהה במקומות חשוכים כנקרות עץ, כוכי סלע ומערות, ולעיתים גם במקומות המחיה של האדם כעליות גג, אסמים, מחצבות או בורות מים יבשים ותיבות קינון שהוכנו במיוחד עבורה על ידי האדם. לרוב מקום המנוחה יהיה קבוע או יתחלף בין מספר מקומות קבועים.
התנשמת חיה לבד או בזוגות.
אורח החיים.
בשעות היום, התנשמת מנמנמת באזור המנוחה כשגופה מכונס ועיניה עצומות למחצה, היא רגישה מאוד לרעשים בסביבתה, ואם תחוש באיום המתקרב אליה תסמר את נוצותיה, תקיש במקורה ותשמיע קולות נשימה ונשיפה.
לעת ערב התנשמת תצא לציד. לעיתים תשמיע קול צווחה ממושך, הנחשב כסימון טריטוריאלי. בעת הציד התנשמת עפה נמוך, במעוף חרישי, אשר נועד למנוע מהטרף לשמעה מתקרבת. השמיעה היא אמצעי חשוב לתנשמת לאתר את טרפה, אף יותר מהראייה. מיקום פתחי האזניים של התנשמת, כרבים מדורסי הלילה, הוא אסימטרי, פתח האזן השמאלית גבוה מעט מפתח האזן הימנית, מה שמאפשר לה לאתר את מיקומו של הטרף במרחב בעזרת השמיעה בלבד. בנוסף, וככל דורסי הלילה, פרצוף-השמע ממקד גלי הקול אל עבר פתחי האזניים, גם זר נוצות זה אינו סימטרי. בעקבות האי-סימטריה במבני קליטת הקול נוצרים הבדלי זמן במעבר גלי הקול ומתאפשרת שמיעה תלת ממדית המסייעת לתנשמת לאתר את מיקום הטרף במרחב. מעופה החרישי נועד גם למנוע הפרעות לשמיעה של התנשמת עצמה.
התנשמת ניזונה בעיקר ממכרסמים ולכן מוצאת בקלות את מזונה בשדות חקלאיים. היא ידועה כצרכנית בלתי נלאית של יונקים קטנים וצריכת מזון של זוג תנשמות בעונת הקינון יכולה להגיע לאלפי פרטים.
התנשמת לוכדת את הטרף ברגליה ובולעת אותו מבלי ללעוס. בתקופות רעב עשויה התנשמת להסתפק בציפורים ובעלי חוליות כגון לטאות.
רבייה.
תקופת החיזור והקינון של התנשמת היא באביב, על פי רוב בחודשים מרץ-אפריל. בשנים בהן המזון מצוי בשפע עשויה תקופת הקינון להתחיל בפברואר ולהימשך עד ספטמבר, בתקופה זו יכולות התנשמות להשלים עד שלושה מחזורי רבייה. גודל התטולה נע בין 3 ל-7 ביצים, אך תועדו גם מקרים של עד 12 ביצים. הביצים הן לבנות ומשקלה של אחת הוא כ-20 גרם. הביצים מוטלות בהפרש של יום או יומיים אחת מהשנייה והדגירה, המתבצעת על ידי הנקבה, מתחילה מיד לאחר הטלת הביצה הראשונה. הגוזלים בוקעים לאחר כשלושה שבועות של דגירה, הגוזל הראשון הוא לרוב הגדול ביותר. גוזל שמת בקן במהלך עונת הקינון משמש לעיתים כמזון לאחיו. ההורים מטפלים בגוזלים ודואגים למזונם במשך כ-55 יום, ולאחר שירכשו כישורי ציד והישרדות הגוזלים יעזבו את אזור הקינון של הוריהם ויוצאו לחפש שטחי מחיה משלהם. התנשמת מגיעה לבגרות מינית בדרך כלל מעט לפני גיל שנה.
הדברה ביולוגית.
התנשמת משמשת כמדביר ביולוגי במשקים רבים כאשר הגורם המגביל את תפוצתה הוא מקום קינון בלבד. התקנת תיבות קינון רבות בקרבת השדות יכולה לשמש את התנשמות ולהוות פתרון לבעיית מכרסמים במקום שימוש ברעלים.
הסיכון הגדול ביותר לאוכלוסיית התנשמות היא הרעלה משנית כתוצאה מהרעלת המכרסמים מהם ניזונות התנשמות. הבעיה חמורה שבעתיים משום שכיחותן של התנשמות במשקים העושים שימוש בחומרי הדברה.
5 בדצמבר
5 בדצמבר הוא היום ה-339 בשנה (340 בשנה מעוברת), בשבוע ה-49 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 26 ימים.
6 בדצמבר
6 בדצמבר הוא היום ה־340 בשנה (341 בשנה מעוברת), בשבוע ה־49 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 25 ימים.
10 בדצמבר
10 בדצמבר הוא היום ה-344 בשנה, (345 בשנה מעוברת), בשבוע ה-50 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 21 ימים.
קישורים חיצוניים.
https://www.onthisday.com/events/december/10
מטבע
מַטְבֵּעַ, במשמעותו המקורית, הוא גוש מתכת בעל צורת עיגול או צורה דומה, שעליו הטבעה שנוצרה על ידי ריבון (ומכאן נגזר שמו), ואשר מטרתו לשמש אמצעי תשלום, המקל על פעולות הקנייה, המכירה והתשלום עבור סחורות, עבודה או שירותים.
בשל כך המושג מטבע משמש היום כינוי כללי לכל הכספים הרשמיים במדינות העולם, הכוללים שטרות כסף ומטבעות המוגדרים כהילך חוקי של כל מדינה. בישראל המטבע החוקי הנוכחי נקרא שקל חדש, והוא כולל את שטרות הנייר והמטבעות.
המילה 'מטבע' בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.
היסטוריה.
המטבעות הקדומים ביותר שנמצאו קשורים בעיקר לאזור אסיה הקטנה בתקופת הברזל. פיתוח המטבע מיוחסת לעיתים קרובות לממלכת לידיה אשר שגשגה באסיה הקטנה בעת העתיקה. המטבעות הקדומים נטבעו על ידי מלך לידיה, אליאטס בסביבות שנת 640 לפנה"ס. טורקיה ציינה מטבע זה במטבע מודרני שטבעה לכבודו.
בהתאם לכך ניתן להבין כי שקל הקודש המוזכר בתורה אינו מטבע אלא יחידת משקל של מתכת יקרה (כסף או זהב). חז"ל דרשו בכמה מקומות שהתורה מצווה לפדות מעשר שני במטבע דווקא, על פי הכתוב (דברים יד כה) "וצרת הכסף בידך", ודרשו ש"צרת" פירושו צורה (בבא מציעא מז ב). באגדה מוזכר גם מטבע של אברהם אבינו, אולם מוסכם במחקר שזהו אנכרוניזם מתקופת חז"ל על עת קדומה.
הנהגת שטרות כסף כהילך חוקי, החלה בסין בשנת 812. באירופה עד המאה ה-17, שימשו המטבעות אמצעי תשלום בסיסי של המסחר והילך חוקי יחיד, עד ההפקה הראשונה של שטרות הכסף בשוודיה ביולי 1661.
הצורה העגולה.
בהיסטוריה ידועות צורות רבות שניתנו למטבעות: עיגולים, מרובעים, משולשים, משושים, מתומנים (או 12 צלעות בדומה למטבע ה-₪5 של היום) ועוד, אך הצורה העגולה היא הנפוצה ביותר והכמעט בלעדית לייצור מטבעות, שיתרונותיה הן, נוחות הנשיאה ומראה נאה הנשמר בצורתו לאורך זמן.
מטבעות עתיקים.