ב-17 בספטמבר 2009, הפרלמנט האירופי העביר החלטה המגנה את החוק וביקשה מהסוכנות לזכויות היסוד של האיחוד האירופי להוציא עליו חוות דעת משפטית. ב-10 בנובמבר 2009 השיב הפרלמנט הליטאי באימוץ ההחלטה שביקשה מהממשלה לפסול את חקיקת הפרלמנט, אותה גינה כמעשה בלתי חוקי. הסוכנות לזכויות היסוד של האיחוד האירופי כתבה לפרלמנט האירופי כי היא לא מתכוונת להגיש את חוות הדעת המשפטית המבוקשת, בהתחשב בכך כי אין לה מנדט להעריך את החקיקה של המדינות החברות.
הנשיאה הטרייה, דליה גריבאוסקאיטה, הביעה את התנגדותה החריפה מהחוק והקימה ועדה לעיבוד טיוטה על מנת לבטל את ההוראות המפלות. ב-22 בדצמבר 2009 בוטלו הסעיפים האוסרים "קידום יחסים הומוסקסואלים" בקרב קטינים, אך כפשרה הוחלפה הפסקה ב-"איסור להפיץ מידע שיקדם יחסים או תפיסות אחרות של כריתת נישואים או יצירת משפחה שלא נקבעה בחוקה או בחוק האזרחי". לאחר מכן טענו המבקרים כי הוראה זו היא הצעד הראשון לקראת הפעלת איסור ביקורת על הממשלה והחלטותיה ובכך - איום על הדמוקרטיה במדינה. תומכי החוק טענו כי החוק יאסור כל מידע בפומבי על הומוסקסואליות, ללא קשר לנגישותו לקטינים ויאסור כל דיון ציבורי בנושאי להט"ב. הנוסח החדש, "לכן אנו מציעים לקבוע מגבלה שהקידום במקומות ציבוריים אינו אפשרי על מנת להגן על שלושת סעיפי החוקה המוזכרים, אך ללא ספק בהנחות פנימיות מסוימות יש לאותם אנשים הזכות לארגן אירועים, לקדם, ולדון" נחתמה על ידי הנשיאה, אשר שוכנעה כי "ההוראות ההומופוביות בוטלו". התיקון הושווה לעיתים לסעיף 28 אשר נחקק ב-1988 ובוטל ב-2000 בסקוטלנד ו-2003 בכלל הממלכה המאוחדת אשר אסר על דיון בהומוסקסואליות בבתי ספר בריטיים.
מאז שנכנס לתוקף, היו מספר ניסיונות להחיל את החוק בהיותו צוטט ללא הצלחה כדי לאסור את קיום מצעד הגאווה בווילנה בשנים 2010, ו-2013, והוזכר בהצלחה כדי להכריז על פרסומת אשר נקשרה לציון מצעד 2013 כ-"מתאימה לשידור בשעות הלילה בלבד" עם סמליל המציג מגבלת תוכן למבוגרים בלבד. הסיבה שניתנה על ידי מועצת המומחים של שירות מפקח האתיקה בעיתונות על הגבלת הפרסומת הייתה כי אדם המשתתף בציונה לבש חולצת טריקו עם הכיתוב בליטאית "בשביל מגוון המשפחות" אשר נקבעה כמי שמעודדת "תפיסה שונה של סוגי משפחה ונישואים מאלו שנקבעו בחוקים הליטאים".
בשנת 2014, בהתבסס על נימוקים דומים, אותו מוסד המליץ להגביל את הפצת ספר הילדים, "Gintarinė širdis" ("לב ענבר") בהוצאת האוניברסיטה הליטאית למדעי החינוך, מכיוון ששני סיפורים בו היו קשורים לאותו נושא - מערכות יחסים הומוסקסואליות. המועצה הורתה לתייג את הספר כ-"לא מתאים לילדים מתחת לגיל 14". בהתייחס להמלצה זו, משרד התרבות אסר את הפצת הספר לחלוטין.
בשנת 2014, סרטון של ארגון זכויות להט"ב המקדם סובלנות כלפי חברי הקילה סורב לשידור על ידי כל תחנות הטלוויזיה הליטאיות הגדולות אף על פי שאין לו תוכן גלוי הקשור למיניות, מחשש להפרה אפשרית של חוק הגנת הקטינים. מאוחר יותר אושר הסירוב על ידי מועצת המומחים של שירות המפקח על האתיקה של עיתונות.
חוק המידע הציבורי.
סעיף 39.1 לחוק המידע לציבור, שתוקן ב-30 בספטמבר 2010 ונכנס לתוקף ב-18 באוקטובר 2010, קובע כי "כל פרסומת או מסר אור-קולי מסחרי אסור להכריז על מידע המשפיל של אדם, המפלה. על רקע גזע, מין או מוצא אתני, אזרחות, דת או אמונה, מוגבלות או גיל בעוד אין להודעות אלו לתאר או לקדם נטייה מינית, לפגוע ברגשות דתיים או באמונות פוליטיות, לקדם התנהגות מסוכנת לבריאות, לבטיחות או להתנהגות, המזיקה במיוחד לסביבה". מאוחר יותר הוסבר כי אירעה "שגיאת תרגום" בתוכן החוק, בעוד ב-16 ביוני 2011 התקבל תיקון חדש המסיר את הביטוי הנ"ל אשר הוסיף נטייה מינית לעילות האפליה האסורה בחוק המידע הציבורי.
תיקון בחוק העבירות המנהליות.
בשנת 2011 הוצע לתקן את חוק העבירות המנהליות כך שיכלול את ההוראה "הפצה פומבית של יחסים הומוסקסואלים דינה בקנס בין 2000 ל-10000 ליטאס". בתחילה איפשר הפרלמנט לקיים דיון בהצעה, אם כי מאוחר יותר דחה את ההצעה פה אחד. בשנת 2013 הוצע תיקון דומה.
תנאי מחיה.
בשנת 2007 סירבה מועצת העיר וילנה להעניק אישור להפגנות פומביות של פעילי זכויות להט"ב בחודשים מאי ואוקטובר בנימוק של "סיבות ביטחוניות".
מצעד הגאווה הבלטית התקיים לראשונה בליטא בבירה וילנה ב-2010 בעודו היה למצעד הגאווה הציבורי הראשון שאורגן במדינה. מועצת העיר אפשרה למצעד להתקיים ב-8 במאי 2010 אם כי בית משפט עצר את המשך המצעד זמן קצר לפני שהיה אמור להתקיים לאחר פעולת התובע הכללי. היועץ המשפטי לממשלה, ריימונדס פטרוסקאס, ציין נושאי ביטחון כסיבה למעורבותו. הנשיאה גריבאוסקייטה הביעה את התנגדותה לפסיקת בית המשפט באמצעות דוברתה, תוך כדי שהיא ציינה את הזכות החוקתית לאספה שלווה. החלטה זו בוטלה על ידי בית משפט בדרג הגבוה יותר יום בלבד לפני ציון המצעד. עם נוכחות משטרתית כבדה, קיום המצעד הראשון התרחש לצד אלימות רבה מצד מפגינים הומופובים בעוד 12 מתוכם נעצרו.
ב-2013 ניסה ראש עיריית וילנה, ארתור זווקאס, להעביר את המצעד לגדת הנהר (שם התקיים ב-2010), ברחוב נידח מחוץ למרכז העיר. שני פסקי בתי משפט קבעו כי המעשה אינו ישים, בטענה כי למצעד ישנה את הזכות להשתמש באותו מסלול המשמש הפגנות ציבוריות בנושאים אחרים. מצעד זה משך תשומת לב רבה מקודמו בשל העובדה כי ליטא הייתה אחראית באותה תקופה על נשיאות מועצת האיחוד האירופי.
כ-500 איש השתתפו במהלך ציון הגאווה הבלטית לשנת 2013. עקב כוחות משטרה כבדים, לא התרחשו הפרות סדר גדולות, וכ-28 מפגינים הומופובים נעצרו בגין גרימת אי סדר ציבורי, בהם חבר הפרלמנט הליטאי, פטרס גרז'וליס. ציון מצעד 2013 כלל מספר משתתפים בולטים, בהן השרה השוודית לענייני האיחוד האירופי, בירגיטה אוהלסון ופעיל זכויות הלהט"ב האמריקאי סטיוארט מילק.
יורשו של זווקאס, רמייג'וס שימאציוס, מהתנועה הליברלית הצהיר כי "אין לו התנגדות" לכך שהעיר תארח את המצעד בשנת 2016. ב-18 ביוני 2016, קהל של 3,000 איש השתתפו במצעד הגאווה הבלטית בשדרה המרכזית במרכז וילנה. הצעדה התקיימה ללא תקריות חמורות. במהלכה המשתתפים צעדו מכיכר "Lukiškių" לגן ברנרדין, במשך 2.3 ק"מ. לאחר הצעדה, התכנסו המשתתפים במפעל האומנות לופטאס למופע מוזיקלי. המצעד שימש עידוד דיון ציבורי על הכרה באיגודים חד-מיניים בליטא.
במאי 2017, לכבוד ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, הואר בית העירייה של וילנה בצבעי דגל הגאווה. האירוע התקבל בברכה על ידי ראש עיריית העיר, שגריר ארצות הברית ופוליטיקאים נוספים. באותו יום ערך הפרלמנט תערוכת אמנות עבור זכויות להט"ב.
מהדורת המצעד לשנת 2019 התקיימה בין 4 ל-9 ביוני בווילנה. במהלכה, צעדו מספר שיא של משתתפים מאז היווסדותו עם מעל ל-10,000 איש ב-8 ביוני.
בשנת 2020 התקיים מצעד הגאווה הרשמי הראשון של וילנה שלא כחלק מקיומי מצעד הגאווה הבלטית.
פוליטיקה.
מפלגת החירות תומכת בלגליזציה של נישואים חד מיניים בליטא, לצד פוליטיקאים ממפלגות פוליטיות אחרות, בהן נציגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והתנועה הליברלית של רפובליקת ליטא אשר הביעו את תמיכתם בזכויות להט"ב ויזמו לאורך השנים חוקים והחלטות תומכות בנושא. הארגונים העיקריים המגינים על זכויות הלהט"ב בליטא הם אגודת הנוער הסובלני וליגת הלהט"ב הליטאית. חבר הפרלמנט המנוח, רוקאס ז'ילינסקאס היה לחבר הפרלמנט הליטאי הראשון אשר הוגדר כהומוסקסואל גלוי.
במרץ 2016, ציור קיר ברחוב וילנה המתאר את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין מתנשקים הפך לוויראלי ברחבי ליטא.
יחידת נקודה צפה
יחידת נקודה צפה (באנגלית: Floating-point unit; בראשי תיבות: FPU, נקרא גם מעבד עזר מתמטי) היא רכיב ממוחשב שתוכנן במיוחד לביצוע פעולות על מספרים ממשיים בייצוג נקודה צפה. פעולות אופייניות הן חיבור, חיסור, כפל, חילוק, ושורש ריבועי. חלק ממעבדי העזר המתמטיים יכולים לבצע גם פונקציות טרנסצנדנטיות שונות כמו חישובים אקספוננציאליים או טריגונומטריים, אך הדיוק בדרך כלל יהיה נמוך מאוד, ולפיכך מערכות מסוימות מעדיפות לחשב את הפונקציות הללו בעזרת מימוש תוכנתי.
במעבדים לא ייעודים, מעבד עזר מתמטי אחד או יותר עשוי להיות משולב בתוך יחידת העיבוד המרכזית. עם זאת, במעבדים ייעודיים במערכות משובצות מחשב לרוב אין תמיכה חומרתית בנקודה צפה (אך זה נעשה מקובל יותר ויותר).
כאשר מעבד מפעיל תוכנית שקוראת לפעולה על נקודה צפה, ישנן שלוש דרכים לבצע את הפעולה:
היסטוריה.
בשנת 1954, חברת IBM החלה למכור מעבד שכלל תמיכה בנקודה צפה. צעד זה נחשב לשדרוג משמעותי ביחס לדגמים קודמים, ונשאר גם בדגמים הבאים. בשנת 1963, חברת DEC הכריזה על ה-PDP-6, מחשב שכלל יכולות חישוב של נקודה צפה. בנוסף בשנה זו, חברת ג'נרל אלקטריק הציגה "יחידת עזר אריתמטית" לחישובי נקודה צפה.
מבחינה היסטורית, חלק מהמערכות מימשו את יכולות החישוב של נקודה צפה במעבד עזר ולא במעגל משולב בתוך המעבד הראשי (בדומה למעבד גרפי למשל). המימוש היה בעזרת מעגל משולב יחיד, מעגל מודפס או רכיב נפרד. כאשר לא היה מימוש חומרתי, נעשה שימוש בחישוב תוכנתי שאמנם לוקח למעבד זמן רב יותר, אך זול ולא דורש התערבות חומרתית. ניתן להשתמש באמולציה עבור ארכיטקטורת מעבד כך שקוד מכונה עבור מעבד מסוים יוכל לעבוד גם במימושים שאינם כוללים מימוש חומרתי ברמת המעבד.