הוראות ממשלת וישי.
האדמירל רדר, מפקד הצי הגרמני, האמין שימאי הצי הצרפתי יעמדו בהתחייבותם לפי הסכם שביתת הנשק שלא להניח לאוניותיהם ליפול לידי בעלות הברית. הוא האמין גם שגרמניה תנצל רגשות אנטי בריטיים בקרב הימאים הצרפתים כדי להביאם לשתף פעולה עם האיטלקים. למעשה היטלר כבר החליט לתפוס את האוניות הצרפתיות בטולון בכוח ולמוסרן לידי איטליה. פקודות לביצוע תוכנית זו הוצאו כבר ב-19 בנובמבר.
מזכיר הצי בממשלת וישי היה האדמירל גבריאל אופאן (Gabriel Auphan). ב-11 בנובמבר, נוכח ההיערכות הגרמנית והאיטלקית סביב טולון, הוא הוציא למפקדי הצי בטולון הוראות אלו:
הפקודה המקורית הייתה להטביע את האוניות, אם הדבר יידרש, על ידי הפיכתן על צידן. מהנדסים שכבר תכננו את משיית האוניות לאחר המלחמה הצליחו להביא לשינוי הפקודה, כך שהאוניות יוטבעו בעמדה ישרה.
ב-15 בנובמבר נפגש אדמירל דה לאבורד עם אדמירל אופאן ועם המרשל פטן. בשיחה נפרדת ביניהם ניסה אופאן לשכנע את דה לאבורד להפליג עם אוניותיו מטולון ולחבור לכוחות בעלות הברית. האחרון סירב לעשות זאת ללא פקודה מפורשת ממשלת וישי. אופאן התפטר מתפקידו זמן קצר לאחר מכן.
ההטבעה.
ב-27 בנובמבר החלו הגרמנים במבצע לילה (Operation Lila), שנועד להביא להשתלטות על אוניות הצי הצרפתי כשהן שלמות. המבצע הוטל על דיוויזיית הפאנצר ה-7, שתוגברה ביחידות מדיוויזיות אחרות, לרבות גדוד אופנוענים מדיוויזיית הפאנצר אס אס דאס רייך וכוח משימה מהצי הגרמני, שנועד לנטרל מתקני השמדה עצמית שיימצאו על האוניות הצרפתיות. תוכנית הפעולה קבעה שהגרמנים ייכנסו לטולון תחילה ממזרח וממערב, תוך תפיסת מתקני מפתח, לרבות בית הנשק מוריון (Mourillon) ומפקדתו של אדמירל מרקי. לאחר מכן הם נועדו להיכנס לנמל עצמו. אוניות של הצי הגרמני סיירו מול הנמל כדי להעסיק כל כלי שיט צרפתי שינסה לברוח ממנו, ומוקשים ימיים נזרעו במימי הכניסה לנמל.
הפעולה הגרמנית החלה בשעה 04:00 ב-27 בנובמבר. היא באה בהפתעה גמורה לממשלת וישי והגרמנים נתקלו בתחילה בהתנגדות צרפתית חלשה. אדמירל מרקי נעצר, אך מפקד העביר פקודה ממנו לאדמירל דה לאבורד להטביע את אוניות הצי בנמל. דה לאבורד, שנמצא על סיפון אוניית הדגל שטרסבורג, פקד על צוותי האוניות להתכונן להטבעה ולפתוח באש על כל גורם בלתי מורשה שינסה להתקרב לאוניות.
הגרמנים המתקדמים פתחו באש מקלעים על מעגן הצוללות הצרפתיות שנמצא בפאתי הנמל המזרחיים. לאחר מתן פקודת ההטבעה הפליגו חלק מהצוללות כדי להטביע עצמן במים עמוקים יותר. שלוש צוללות שהתעלמו מהפקודה הצליחו לחמוק מהנמל ולהגיע לנמלים בצפון אפריקה, וכמוהן גם ספינה אחת. צוללת רביעית הצליחה להגיע לספרד הנייטרלית.
הכוח הגרמני התעכב בכניסה לנמל ונכנס לתוכו רק בשעה 05:25. כשניראו כלי הרכב הגרמנים על הרציפים שודרה מאוניית הדגל שטרסבורג הפקודה לאוניות להטביע עצמן. הפקודה ניתנה גם באיתות אור ועל ידי שליחים בסירות. צוותי האוניות פינו אותן, וקבוצות מלחים החלו לטבען באמצעות פתיחת שסתומי הטבעה (Scuttle Valves) והפעלת מטעני חומר נפץ, שהרסו בהן מיכשור חיוני והציתו את מכלי הדלק שלהן. הגרמנים ניסו להשתלט על האוניות ולמנוע או לעצור את הטבעתן, בין בכוח ובין במשא ומתן, אך בהצלחה מעטה.
נמל טולון נזרע אוניות ששקעו במקומות עגינתן ועלו באש. הדלקות בחלקן בערו במשך זמן רב; הסיירת אלג'יר בערה במשך עשרים ימים. ענני עשן גדולים כיסו את שמי הנמל ומימיו זוהמו באופן חמור בשמן.
בסך הכל הצליחו הצרפתים להטביע 77 כלי שיט, ובהם שלוש אוניות מערכה, שבע סיירות, 15 משחתות, 13 טרפדות, 12 צוללות, תשע סירות סיור ו-19 אוניות עזר. הגרמנים הצליחו להשתלט על 39 כלי שיט, מרביתם קטנים, שחלקם חובלו לפני כן ללא תקנה. במהלך הפעולה נהרגו 12 צרפתים ונפצעו 26. אנשי צוותי האוניות נלקחו בשבי על ידי הגרמנים.
לאחר ההטבעה.
המבצע הגרמני להשתלטות על אוניות הצי הצרפתי נחל כישלון. משטר וישי איבד בעקבות ההטבעה את הנכס העיקרי שלו ואת יתרת אמינותו בעיני הגרמנים. מטה הצי הגרמני התאכזב מתוצאות המבצע, אך היטלר סבר שהוא היה הצלחה, שכן השימוש באוניות הצרפתיות נמנע מבעלות הברית.
בחודשים שלאחר ההטבעה משה הצי האיטלקי מהמים חלק מהאוניות שהוטבעו. חלקן ניזוקו ללא תקנה ונידונו לפירוק לגרוטאות. האיטלקים החלו לשפץ את האחרות כדי לשלבן בצי שלהם, אך שביתת הנשק של איטליה עם בעלות הברית בספטמבר 1943 באה בטרם הספיקו להכניסן לשימוש. לאחר שביתת הנשק האיטלקית תפסו הגרמנים את מקצת האוניות, אך התקפות אוויר של בעלות הברית השמידו חלק מהן.
באוגוסט 1944 פלשו בעלות הברית לדרום צרפת ושיחררו את טולון ונמלה. שני צריחי תותחים מאוניית המערכה המושמדת פרובאנס ובהם ארבעה תותחי 340 מילימטרים פורקו והוצבו לפני כן לחזק את סוללות החוף בכניסה לנמל. במהלך הפלישה התעמתו אוניות בעלות הברית עם תותחים אלו במשך שבוע בטרם הם שותקו.
בשנים שלאחר המלחמה פורקו הריסות האוניות בטולון לגרוטאות.
עליזה מגן
עליזה מגן הלוי (נולדה ב-1937) היא בכירה לשעבר במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. שירתה כלוחמת, מנהלת מחלקה, ראש אגף משאבי אנוש, ראש אגף תיאום מבצעי ובתפקידה האחרון שימשה כמשנה לראש המוסד, תחת שלושה ראשי מוסד שונים.
ביוגרפיה.
מגן נולדה בירושלים, בת להורים שעלו מגרמניה בשנות השלושים, לאחר עליית הנאצים לשלטון.
בגיל 23 התגייסה למוסד. במהלך משפט אייכמן כתבה דו"חות הקשורים למשפט בזכות שליטתה בגרמנית. לדו"חות היא הוסיפה הערות אישיות אשר משכו את תשומת לבו של ראש המוסד איסר הראל.
מגן השתתפה בפעילות נגד המדענים הגרמנים במצרים. היא נשלחה ב-1962 לאוסטריה והצליחה לשכנע את אחד המדענים להגיע לתחקור בישראל. מגן הייתה הסוכנת שדובבה את הגיורת רות בלוי, שהייתה מעורבת בפרשת יוסל'ה שוחמכר. היא השתתפה במבצע יהלום, שבו גויס מוניר רדפא, טייס עיראקי שערק לישראל ביחד עם מטוסו - מיג-21. כמו כן השתתפה במבצע זעם האל להתנקשות במחבלים האחראים לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. מגן הייתה אחראית לאיסוף מודיעין ששימש למבצע, הראשון בהם היה ואאל עאדל זועייתר. היא הייתה ראש שלוחה של אגף צומת באירופה, והדריכה בקורס המתקדם של המוסד.
ב-1980 מונתה לסגן ראש אגף צומת. למדה במכללה לביטחון לאומי, וב-1984 מונתה לראש אגף המנהל, שב-1985 הפך לאגף משאבי אנוש. ב-1990 מונתה לראש אגף מסד-מבצעים (התיאום המבצעי) ולמשנה לראש המוסד שבתאי שביט. מגן מילאה תפקיד זה גם תחת אפרים הלוי ודני יתום. כמשנה לראש המוסד נטלה חלק בדיונים על מבצע ההתנקשות הכושל בח'אלד משעל וקיבלה את ההחלטה להוציא לפועל מבצע להתקנת מכשירי ציתות בשווייץ לדירתו של עבדאללה זֵיין, מגייס הכספים של חזבאללה באירופה. המבצע כשל לאחר שסוכן המוסד נעצר על ידי השלטונות המקומיים והורשע בפעילות בלתי חוקית, ריגול וזיוף מסמכים. היא פרשה מהמוסד ב-1999.
מגן הייתה נשואה לאברהם. לזוג לא היו ילדים. בשנת 2011 נפטר בעלה.
סימה שיין
סימה שיין (נולדה ב-1949) היא בכירה לשעבר במערכת הביטחון הישראלית, שירתה כראש חטיבת המחקר ב"מוסד".
סימה שיין שירתה 17 שנים בחטיבת המחקר באמ"ן, ועסקה בנושאי ברית המועצות ואיראן, ולאחר מכן שירתה 17 שנים בחטיבת המחקר של "המוסד", וב-2004 מונתה לראש החטיבה. מונתה לראש האגף לנושאים אסטרטגיים במטה לביטחון לאומי ולסגנית ראש המל"ל, תפקידים מהם התפטרה באפריל 2009, לאחר עימות עם ראש המל"ל, עוזי ארד.
שימשה ראש אגף איראן במשרד לנושאים אסטרטגיים ומשנה למנכ"ל המשרד. בדצמבר 2015 פרשה מתפקידים אלה.
מכהנת כראש תוכנית איראן במכון למחקרי ביטחון לאומי.
היא בעלת תואר ראשון בלימודי המזרח-התיכון, בוגרת המכללה לביטחון לאומי ובעלת תואר שני במדע המדינה ולימודי ביטחון.
נבחרה להשיא משואה ביום העצמאות ה-67 למדינת ישראל.
אריק אשרמן
אריק אשרמן (נולד ב־1959) הוא רב רפורמי ופעיל שמאל ישראלי. שימש כנשיא שומרי משפט – רבנים למען זכויות האדם, אך בשנת 2016 פרש מהארגון יחד עם עובדות נוספות, וב־2017 הקים ארגון זכויות אדם חדש, "תורת צדק".
ביוגרפיה.
אשרמן גדל בעיר אירי שבפנסילבניה, ולמד באוניברסיטת הרווארד. הצטרף ל"ניצני שלום" (Interns for Peace), פרויקט למען דו־קיום אשר שלח אותו לערים טמרה וקריית אתא שבצפון הארץ בין 1981 ל־1983. הוא בוגר תוכנית שוורץ באוניברסיטה העברית, והוסמך כרב בהיברו יוניון קולג' – מכון ללימודי היהדות ב־1989. בין השנים 1989–1991 ניהל בית הילל באוניברסיטת קליפורניה בדוויס, ושירת כרב קהילה באזור סן פרנסיסקו ב־1991–1994. הוא עלה לישראל ב־1994. ב־1994–1997 שירת כמנהל קהילת מבקשי דרך בירושלים וב־1997–2000 שירת כרב של קיבוץ יהל.
פעילותו הפוליטית.
בשנת 1995 הצטרף לארגון "שומרי משפט – רבנים למען זכויות האדם" כמנכ"ל שותף, וכעבור שלוש שנים הפך למנכ"ל הארגון.
בשנת 2004 ניסה לסכל מימוש של צו הריסה לבית פלסטיני בכך ששכב מול הדחפורים שהגיעו להרוס את הבית. הוגש נגדו כתב אישום שייחס לו עבירות של הפרעה לעבודת השוטרים. הוא לא הורשע, אבל נידון לעבודות שירות. במשך השנים אשרמן קיבל פרסים רבים בישראל ומחוצה לה. בנובמבר 2009 זכה אשרמן בפרס על שם פרופסור ישעיהו ליבוביץ, המוענק על ידי תנועת "יש גבול". הוא כתב פרקים עבור מספר ספרים בעברית ובאנגלית, ומאמרי דעה רבים.
בשנת 2015 כתב הרב אשרמן מאמר ל"מקור ראשון" בנוגע לזכותם של יהודים להתפלל על הר הבית.