שלמונאים (שם מדעי: Dipsacales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים במחלקת הדו-פסיגיים. היא נקראת על-פי משפחת השלמוניים, אחת המשפחות שהוכרו בעבר הכלולות בסדרה זו.
השלמונאים נחשבים מפותחים יחסית במחלקת הדו-פסיגיים, וקרובים לסדרת האסטראים.
בצמחיית ארץ ישראל הסדרה מיוצגת על ידי 37 מינים, כולם במשפחת היערתיים, הכוללת גם את המשפחות שהוכרו בעבר ולריניים ושלמוניים.
הע&quot;ח
צ'ארלס מקארתור
צ'ארלס מקארתור (באנגלית: Charles MacArthur; 5 בנובמבר 1895 - 21 באפריל 1956) היה מחזאי ותסריטאי אמריקאי.
ביוגרפיה.
צ'ארלס מקארתור נולד כבן השני הצעיר ביותר מבין שבעת ילדיהם של המטיף הבפטיסטי האורתודוקסי ויליאם טלפר מקארתור ואשתו ג'ורג'יאנה ולסטנד מקארתור. כבר מגיל צעיר התאפיין בתשוקה לקריאה. צ'ארלס סירב ללכת בעקבות אביו ולהקדיש את חייו לדת, ובמקום זאת עבר למערב התיכון של ארצות הברית והיה לכתב מצליח בשיקגו, בעיתונים כמו "Chicago Tribune" ו-"Chicago Daily News". הוא גם חיבר כמה סיפורים קצרים באותה תקופה; שניים מהם, ""Hang It All" (1921) ו-"Rope"" (1923), פורסמו בכתב העת הספרותי "The Smart Set" של ה.ל. מנקן. לבסוף השתקע בניו יורק, ובה החל לעסוק במחזאות.
מקארתור ידוע בעיקר בשל המחזות שחיבר בשיתוף פעולה עם התסריטאי בן הכט, "Ladies and Gentlemen" (שעובד לקולנוע בשם "Perfect Strangers", בכיכובם של ג'ינג'ר רוג'רס ודניס מורגן), "Twentieth Century" ו-"The Front Page" שזכה לארבעה עיבודים לקולנוע, לרבות הסרט "נערתו ששת" (1940) של הווארד הוקס, ושמבוסס בחלקו על חוויותיו האישיות של מקארתור בלשכת החדשות של שיקגו. מקארתור אף כתב, יחד עם אדוארד שלדון (Edward Sheldon), את המחזה "Lulu Belle", שהועלה על הבימות בבימויו של הבמאי דייוויד בלסקו (David Belasco) בשנת 1926 וזכה להצלחה.
הוא היה נשוי בנישואיו השניים לשחקנית הקולנוע והתיאטרון הלן הייז, שהייתה אשתו משנת 1928 ועד מותו ב-1956. הם התגוררו יחדיו בניאק (Nyack), ניו יורק. בשנת 1949 מתה בפתאומיות בתו מארי בגיל 19, ממחלת שיתוק ילדים. על פי מקורביו של מקארתור, ההלם שליווה את מות בתו החיש את מותו שלו.
בנם המאומץ, ג'יימס מקארתור, היה אף הוא שחקן, והוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כדני ויליאמס בסדרת הטלוויזיה האמריקנית "הוואי חמש-אפס".
אחיו, ג'ון ד. מקארתור, היה הבעלים והמנהל של חברת ביטוח, והמקים של קרן ג'ון ד. וקתרין ט. מקארתור, שמנהלת את תוכנית עמיתי מקארתור.
ייצוג דמותו בקולנוע.
דמותו של מקארתור הוצגה בסרט "גברת פרקר והחוג המרושע" (1994) בגילומו של מתיו ברודריק.
רוברט לפקוביץ'
רוברט ג'וזף לפקוביץ' (באנגלית: Robert Joseph Lefkowitz; נולד ב-15 באפריל 1943) הוא רופא-ביוכימאי אמריקאי יהודי המוכר בשל עבודתו על קולטנים המצומדים לחלבון G ועליה זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2012 ביחד עם בריאן קובילקה, תלמידו לשעבר.
קורות חיים.
לפקוביץ' נולד בניו יורק וסיים את התואר הראשון באוניברסיטת קולומביה ב-1962. הוא סיים את התואר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה ב-1966 עם תואר MD. לאחר עבודה של מספר שנים כעוזר מחקר במכונים הלאומיים לבריאות בין השנים 1968–1970.
בין השנים 1970–1973 הוא עבד במחקר באוניברסיטת הרווארד ובבית החולים הכללי מסצ'וסטס. הוא השלים את התמחותו במחלות קרדיו-ואסקולריות ב-1973 ומונה לפרופסור לרפואה ולביוכימיה במרכז הרפואי של אוניברסיטת דיוק.
הוא היה חוקר במכון הרפואי הווארד יוז מאז 1976 וכן חוקר באגודת הלב האמריקנית בשנים 1973–1976.
לפקוביץ' החל להשתמש ברדיואקטיביות ב-1968 כדי לעקוב אחר חיישני התאים. הוא קשר איזוטופים של יוד למספר הורמונים והודות לקרינה הוא הצליח לחשוף כמה קולטנים, בהם הקולטן לאדרנלין: β-adrenergic receptor. הצוות בראשותו הוציא את הקולטן מדופן התא והם הצליחו להבין את הבסיס לפעולתו.
הצוות השיג את הצעד הבא במהלך שנות השמונים. החוקר החדש בקבוצה, קובילקה, קיבל על עצמו את האתגר לבודד את הגן המקודד את קולטן β-adrenergic receptor, מהגנום האנושי העצום. הוא פיתח גישה שאפשרה לו להשיג את המטרה. כאשר החוקרים ניתחו את הגן, הם גילו כי הקולטן דומה מאוד לקולטן הלוכד אור בעין. הם הבינו כי מדובר במשפחה של קולטנים הנראית ומתפקדת באורח דומה. משפחה זו מוכרת כקולטנים מצומדים לחלבון G. כאלף גנים כבר קודדו עבור קולטנים אלו, לדוגמה הקולטנים החשים את האור, את הטעם, את הריח, את האדרנלין, את ההיסטמין, את הדופמין ואת הסרוטונין. כמחצית מהתרופות משיגות את ההשפעה שלהם באמצעות קולטנים מצומדים לחלבון G.
בשנת 2007 זכה במדליה הלאומית למדעים ובפרס שאו בתחום מדעי החיים ורפואה, בשנת 2009 זכה בפרס חזית הידע, ובשנת 2012 זכה עם פרופסור בריאן קובילקה מארצות הברית בפרס נובל לכימיה.
צינברי
רוברט לפקוביץ
סרט היסטורי
קלעת אל-מינה
המכללה לחינוך על שם דוד ילין
תבליט לכיש
מי מפחד מווירג'יניה וולף? (סרט)
מי מפחד מווירג'יניה וולף? (באנגלית: ?Who's Afraid of Virginia Woolf) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1966 בבימויו של מייק ניקולס. התסריט נכתב על ידי ארנסט להמן ומבוסס על מחזה בעל אותו שם מאת אדוארד אלבי. בסרט משחקים אליזבת טיילור, ריצ'רד ברטון, ג'ורג' סיגל וסנדי דניס. הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור ניקולס. כל ארבעת שחקני הסרט היו מועמדים לפרס בקטגוריות השונות.
הסרט זכה בחמישה פרסי האוסקר כולל השחקנית הטובה ביותר עבור אליזבת טיילור ושחקנית המשנה הטובה ביותר עבור סנדי דניס. למרות זאת הסרט הפסיד ל"אדם לכל עת" בכל הקטגוריות הראשיות האחרות. ב-2013 הסרט הוכרז בידי ספריית הקונגרס כסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
עלילה.
הסרט מתפרש על פני לילה אחד ומתרחש כמעט כולו בסלונם של פרופסור להיסטוריה ואשתו, בתו של נשיא האוניברסיטה. השניים מארחים זוג צעיר, מרצה שהצטרף לסגל המרצים ואשתו. הרביעייה עוברת מסע ארוך אל תוך הלילה, הכולל חילופי דברים אלימים החושפים את מערכות היחסים בין בני הזוג. האורחים הופכים לכלי נשק במאבק הפראי של המארחים.
הפקה.
תסריט הסרט שונה במקצת מהמחזה המקורי. בעוד במחזה ישנן רק ארבע דמויות, בסרט נוספו דמויותיהם של מלצרית ובעל הפאב שאליו הולכות הדמויות במהלך הסרט. רוב הסרט מתרחש בביתם של מרתה וג'ורג', למעט שלוש סצנות; בחצר של הבית, במכונית של מרתה וג'ורג' ובפאב.
למעשה, התסריטאי כמעט לא שינה דבר מהדיאלוגים למעט הביטוי "Screw you" שנאמר על ידי מרתה והוחלף ב-"God damn you". הסרט צולם בסמית' קולג', נורת'אמפטון, מסצ'וסטס. במאי הסרט מייק ניקולס התעקש על מיקום זה כיוון שנאמר לו שזה המיקום המקורי של הסיפור עליו מבוסס המחזה, למרות שמאוחר יותר הוא הודה שהטעו אותו.
במהלך הסרט לא פנו או קראו לדמותו של ג'ורג' סיגל בשמה, אלא התייחסו אליו רק בכינויים.
ליהוק.
כשמלהק הסרט, ג'ק וורנר, פנה לאדוארד אלבי במטרה לעבד את המחזה לסרט, הוא אמר לו שהוא רוצה ללהק את בטי דייוויס וג'יימס מייסון בתור מרתה וג'ורג'. אלבי התלהב מהליהוק המתוכנן, במיוחד משום שבתסריט מצטטת מרתה את דייוויס מהסרט "מעבר ליער" (1949). בסופו של דבר לא נבחרו דייוויס ומייסון להשתתף בסרט, ואלבי לא אהב את הסרט כי לא היה מרוצה מהבחירה בטיילור וחשב שנעשתה טעות בצילום קטעים מחוץ לסלון הבית. אליזבת טיילור העלתה כ-13 ק"ג כדי לגלם את דמותה של מרתה.
פרסים ומועמדויות.
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר בכל קטגוריה אפשרית הרלוונטית לסרט. הסרט הפך להיות הסרט הראשון שכל צוות השחקנים בו זכה למועמדויות לפרס בקטגוריות השונות, הישג שרק הסרטים "Sleuth" (1972) ו"Give 'em Hell, Harry!" (1975) הצליחו להשיג אחריו. יתר על כן, אליזבת טיילור הפכה להיות השחקנית האחרונה שקיבלה את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקיד בסרט שחור לבן.
בנוסף, הסרט זכה בשלושה פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (טיילור) והשחקן הטוב ביותר (ברטון). הסרט היה גם מועמד לשבעה פרסי גלובוס הזהב; הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (ניקולס), התסריט הטוב ביותר (להמן), השחקנית הטובה ביותר (טיילור), השחקן הטוב ביותר (ברטון), שחקנית המשנה הטובה ביותר (דניס) ושחקן המשנה הטוב ביותר (סיגל).
ב-2007, מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-67 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
פריס ביולר
שרון ליפקינד
שרון ליפקינד (נולדה ב-22 בנובמבר 1981) היא עיתונאית ושחקנית ישראלית בעברה.
קורות חייה.
שרון ליפקינד נולדה וגדלה בתל אביב לגליה, אחות במקצועה, ולדוד, מנהל ההפקות והכספים של קרן הקולנוע הישראלי. אחותה, אורנה ליפקינד, היא עוזרת במאי והפקה בטלוויזיה ובקולנוע.
בצבא שירתה במודיעין חיל האוויר. ליפקינד היא בוגרת בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי" (מחזור 2006).
ב-2007 שיחקה ב"אלטלנה", סרט טלוויזיה שביים אלי כהן, שבו גילמה את דמותה של לאה רבין.
בשנים 2008–2011 שיחקה בהצגה "הדיבוק" של אנסמבל עיתים בבימויה של רנה ירושלמי. היא נסעה עם ההצגה לפסטיבל בדרזדן.
בשנים 2010–2012 שיחקה בתפקיד האמא והנסיכה בהצגה "בן המלך והעני" בתיאטרון גושן.
ליפקינד שיחקה בתפקידים הראשיים בשלושה סרטים חרדיים.
בסרט החרדי "התביעה" בבימויה של מרים ברזל (2010) מגלמת ליפקינד את דמותה של נועה לידר, עורכת דין. היא מגלה שטעות שעשתה גרמה למותו של אחיה שעמו לא הייתה בקשר כמה שנים. רוצים להפריד בין בנותיו, כי אימן בתרדמת והיא מנסה למנוע זאת. בסופו של דבר האמא מתעוררת והדברים מסתדרים.