וכך מסביר הרמב"ם:
דבריו של הרמב"ם נתמכים גם מדברי המדרש:
לעומת זאת, פרשן המקרא משה דוד קאסוטו העדיף להיצמד לפרשנות הפשט ולטעון שהקריאה הייתה לשם האלוהים כפשוטו. הוא מסביר כי הקריאה לאלוהים בשמו היא לאו דווקא שימוש בשם "ה'" בפולחנו, כפי שסוברת ביקורת המקרא, ובוודאי לא התחלה של עבודה זרה כפי שסוברים הפרשנים המסורתיים, אלא פנייה אליו בשם המיוחד לו, מתוך הרגשה של קרבתו הפרסונלית. לפיכך אדם וחוה לא קראו ל"ה'" בשמו אלא בשם אלוהים, מתוך שהיו שרויים באבל וצער, ואילו קין, שהרג את אחיו, אלוהים נסתר ממנו ("ואין קורא בשמך... כי הסתרת פניך ממנו", ), ולכן גם הוא לא היה יכול לקרוא ל"ה'" בשמו. רק כאשר נולד נכד לאדם וחוה, התחיל דור חדש ופתח תקווה לעתיד, האבל פג והייתה בשמחה שמתוכה יכלו לקרוא בשמו של "ה'". קאסוטו מעיר כי בעברית המקראית לא קיימת הבחנה כמו באנגלית, בין דבר הנעשה בפעם הראשונה לבין דבר שהתחדש לאחר שהופסק (קידומת re), וכאן ההוראה של "הוחל" אינה במשמעות של התחלה, אלא במשמעות של התחדשות הפעולה לאחר שהופסקה.
אסונות הטבע בדורו של אנוש.
המדרשים מייחסים לדורו של אנוש כל מיני שינויי טבע חריגים ובמיוחד מציינים כי בימיו הוצף שליש מהעולם.
בתנ"ך הוזכר פעמיים הביטוי "הַקּוֹרֵא לְמֵי הַיָּם וַיִּשְׁפְּכֵם עַל פְּנֵי הָאָרֶץ ה` שְׁמוֹ", ודרשו על כך שפעמיים עלה הים והציף את העולם. (בנוסף לאסון המבול).
וכך כותב רש"י בפירושו למילים "וגם אחרי כן":
נחלקו התנאים במדרשים עד היכן הוצף הים בכל אחת מהפעמים, ומוזכרות במדרשים כ-שלוש שיטות בעניין זה.
במדרש רבה לספר בראשית נאמר:
ליזוזים
ליזוזים (lysozyme) הוא אנזים המצוי בנוזלי גוף וכן ברקמות ובתאים שונים, הממס חיידקים על ידי פירוק דופן התא שלהם.
היסטוריה.
הליזוזים התגלה בשנת 1921 על ידי אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצלין, כאשר ערך בדיקות בריר האף של חולה נזלת, שהיה כנראה הוא עצמו. פלמינג שם טיפה של ריר האף על גבי צלוחית פטרי שהכילה מצע מזון המתאים לגידול חיידקים, וכאשר בחן את הצלוחית ימים אחדים לאחר מכן, שם לב לכך שבעוד שברוב שטחה של הצלוחית גדלו מושבות צהובות של חיידקים, מסביב למקום בו הניח את טיפת הריר לא הופיעו חיידקים. לאחר שחקר את התופעה, הסיק פלמינג כי חומר ממס חיידקים המצוי בריר האף הפריע לגידולם של החיידקים, וקרא לחומר זה ליזוזים ("אנזים ממס"', lysis - המסה ביוונית, zyme - סיומת המציינת אנזים). לחיידק המתמוסס בקלות קרא פלמינג "מיקרוקוקוס ליזודאיקטיקוס" (Micrococcus lysodeikticus), שפירושו ביוונית "הנקד הזעיר המראה התמוססות".
פלמינג הראה כי בניגוד לחומרים אחרים אשר השתמשו בהם באותה התקופה לחיטוי, הליזוזים אינו מזיק לרקמות הגוף, והוא קיווה כי ניתן יהיה להשתמש בו לטיפול במחלות שמקורן בחיידקים ולשם הגנה בפני זיהומים. אולם, לאכזבתו, גילה כי החיידקים שעליהם פעל הליזוזים נמנו דווקא עם אלה שאינם מסוכנים לגוף, ואילו החיידקים המסוכנים, כמו הסטפילוקוקים והסטרפטוקוקים, גורמי הדלקות למיניהן, לא היו רגישים לליזוזים. אף על פי כן, כל חייו ייחס פלמינג לליזוזים ערך רב יותר מאשר לתגליתו המפורסמת האחרת - הפניצילין, התרופה האנטיביוטית הראשונה והיעילה מכולן, שגילה פלמינג ב־1928.
הליזוזים היה האנזים הראשון, והחלבון השני, שמבנהו התלת ממדי פוענח, וזאת על ידי דייוויד פיליפס וחבריו במכון המלכותי בלונדון בשנת 1965. פענוח מבנהו ואופן פעולתו של הליזוזים הוכיח תאוריות רבות בדבר אופן פעולת האנזימים. בתחילה הופק הליזוזים מדמעות, אך כיום הוא מופק מחלבון ביצת התרנגולת, בו הוא נמצא בריכוז גבוה.
מבנה ופעילות.
ככל החלבונים, בנוי גם הליזוזים מורכב חומצות אמיניות המחוברת זו לזו בשרשרת ארוכה, הקרויה שרשרת פוליפפטידית. במולקולת הליזוזים של ביצת התרנגולת ישנן 129 חומצות אמיניות, ומשקלה המולקולרי כ-14,500 דלטונים. לאורך מולקולת הליזוזים עובר בקע, המשמש כאתר הפעיל שלו, אליו נקשר הסובסטרט.
הליזוזים פועל על דופן התא של החיידקים על ידי פירוק השרשרות הסוכריות (פוליסכרידים), שהן המרכיב העיקרי שלו, באמצעות ניתוק הידרוליטי של הקשרים המחברים בין היחידות הבסיסיות המרכיבות את השרשרות הסוכריות. בכך הוא הורס את דופן תא החיידק. לפיכך, שייך הליזוזים למשפחת הגליקוזידאזות, אנזימים המפרקים קשרים בין סוכרים בעזרת מים.
ה-pH האופטימלי לפעילותו של ליזוזים על סובסטרטים פשוטים הוא 5, ואילו בפעולה על חיידקים שלמים ה- pH האופטימלי יכול להיות יותר גבוה.
מקורות.
נתן שרון ויובל אשדת, ליזוזים - אנזים ממס חיידקים, מדע, כרך י"ח, 1973.
גביע העולם בכדורגל
גביע העולם בכדורגל (בספרדית: Copa Mundial de Fútbol, באנגלית: FIFA World Cup), הידוע גם בשמות מונדיאל או גביע העולם של פיפ"א, הוא טורניר הכדורגל החשוב ביותר בעולם, שבו מתמודדות 32 מתוך כלל הנבחרות הלאומיות לגברים, ובסופו מוענק הגביע לנבחרת המנצחת בטורניר. פיפ"א הוא הגוף הבין-לאומי המנהל את תחרויות הכדורגל הרשמיות המקדימות לטורניר, ואת הטורניר עצמו. הטורניר נערך לראשונה ב-1930, ומאז הוא נערך אחת לארבע שנים, למעט ביטולו ב-1942 וב-1946 בשל מלחמת העולם השנייה.
במתכונתו הנוכחית משתתפות בטורניר 32 נבחרות המתחרות במספר אצטדיונים במדינה שנבחרת מראש, ומשכו כחודש אחד. שלב המוקדמות, הנמשך כשנתיים, משמש לקביעת 31 הנבחרות שיעפילו לטורניר ביחד עם הנבחרת המייצגת את המדינה המארחת. בטורניר המוקדמות משתתפות כ-200 נבחרות, המחולקות לשישה אזורים שונים לפי שיוכן היבשתי וקונפדרציית הכדורגל שאליה הן משתייכות. בעבר היה נהוג כי הנבחרת שזוכה בטורניר מעפילה אוטומטית לטורניר הבא, אך מנהג זה בוטל בתחילת שנות ה-2000, כך שנבחרת ברזיל, שזכתה במונדיאל 2002, הייתה צריכה להתמודד במוקדמות מונדיאל 2006.
ב-21 המונדיאלים שנערכו עד כה זכו שמונה נבחרות. נבחרת ברזיל זכתה במונדיאל חמש פעמים, והיא גם הנבחרת היחידה שהשתתפה בכל המונדיאלים. נבחרת איטליה ונבחרת גרמניה זכו בארבעה מונדיאלים כל אחת. האלופות האחרות הן נבחרת אורוגוואי (מנצחת המונדיאל הראשון), נבחרת ארגנטינה ונבחרת צרפת עם שתי זכיות כל אחת, ונבחרת אנגליה ונבחרת ספרד עם זכייה אחת כל אחת.
המונדיאל הוא אחד מאירועי הספורט הנצפים ביותר בעולם: במשחק הגמר של מונדיאל 2006, שנערך בברלין, בו איטליה ניצחה את צרפת בגמר, צפו כ-715 מיליון אנשים.
אטימולוגיה.
שמו הרשמי של הטורניר הוא "גביע העולם של פיפ"א", ובעבר הוא היה ידוע בעברית כ"גביע העולם בכדורגל", "גביע העולם" או "הגביע העולמי". בסביבות אמצע שנות השמונים החל השימוש במילה מוֹנדיאל, שמקורה במילה בספרדית Mundial ופירושה הוא "עולמי", וכן במילה הצרפתית monde שמשמעותה העולם. החל ממונדיאל 1994, שנערך בארצות הברית, הפך השם מונדיאל לגרסה הנפוצה בעברית של שם הטורניר.
היסטוריה.
התהוות המונדיאל.
משחק הכדורגל הבינלאומי הראשון נערך בגלאזגו שבסקוטלנד ב-1872, ובו התמודדו נבחרת סקוטלנד ונבחרת אנגליה. הטורניר הבינלאומי הראשון בהיסטוריה היה אליפות הבית הבריטית, שנערכה לראשונה ב-1884. בתקופה זו הכדורגל היה נפוץ בעיקר בממלכה המאוחדת. בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הפך הכדורגל לספורט נפוץ ופופולרי ברחבי העולם, ובאולימפיאדת פריז (1900) ואולימפיאדת סנט לואיס (1904) התקיימו טורנירי ראווה ללא הענקת מדליות, שהוענקו מאוחר יותר באופן רטרואקטיבי על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי.
ב-1904 הוקמה פיפ"א, וזמן קצר לאחר הקמתה היא ניסתה לארגן טורניר כדורגל בינלאומי בין המדינות השונות מחוץ למסגרת האולימפית, שהיה אמור להיערך בשווייץ ב-1906. תקופה זו הייתה ראשיתו של הכדורגל הבינלאומי, ובהיסטוריה הרשמית של פיפ"א הוא מתואר ככישלון. באולימפיאדת לונדון ב-1908 הפך הכדורגל לתחרות רשמית. הטורניר אוּרגן על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית, המנהלת את הכדורגל באנגליה, והיה מיועד עבור שחקנים חובבנים בלבד. הממלכה המאוחדת, שיוצגה על ידי נבחרת החובבים של אנגליה בכדורגל, זכתה במדליות הזהב. הישג זה חזר על עצמו גם בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סטוקהולם ב-1912, שאורגן על ידי התאחדות הכדורגל של שוודיה.
גם הטורנירים האולימפיים הבאים היו מיועדים עבור קבוצות חובבניות, וכתוצאה מכך נוסד גביע סר תומאס ליפטון בטורינו ב-1909. טורניר ליפטון היה אליפות בין מועדוני כדורגל (ולא נבחרות לאומיות) ממדינות שונות, שייצגו כל אחד מדינה שלמה. תחרות זאת נחשבת לעיתים כמונדיאל הראשון, והתחרו בה מועדונים בכירים מאיטליה, גרמניה ושווייץ, אך ללא קבוצות מאנגליה לאור סירובה של ההתאחדות המקומית. ליפטון הזמין לטורניר קבוצה אנגלית חובבנית בשם וסט אוקלנד. היא זכתה בטורניר ב-1911 והגנה על תוארה בפעם הבאה שנערך הטורניר, ולפיכך קיבלה את הגביע לחזקתה לצמיתות לפי כללי הטורניר.
ב-1914 הסכימה פיפ"א להכיר בטורניר הכדורגל האולימפי כ"אליפות כדורגל בינלאומית לחובבנים", ונטלה את האחריות על ניהולו. דבר זה הוביל לתחרות הכדורגל הבינלאומי הראשונה בהיסטוריה, שנערכה באולימפיאדת אנטוורפן ב-1920, ובה התמודדו ו-13 נבחרות אירופיות, כש זוכה בטורניר. זכתה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (1924) ובאולימפיאדת אמסטרדם (1928).