לאחר השואה, בבירור שערך אנטק לגבי נוסיג, נודע לו להפתעתו שמשפחתו טוענת שמת מיתה טבעית בסוף המלחמה, ולא נהרג בידי אי"ל כלל. אנטק העיד באופן פומבי שהוא האחראי למותו, והיה מוכן לעמוד על כך למשפט.
ביומנו של בר וארם נרשמה תגובתו של קצין הס.ס. קרל-גאורג ברנדט עם היוודע דבר מותו של נוסיג בידי אי"ל:
השפעתו והצגתו בתרבות.
בשנת 1899 הצייר אמיל פוקס צייר את נוסיג. הציור נותר בידי משפחת המלחין הפולני יאן פוברבסקי.
פסלו "היהודי הנודד" נחשב לאחד המייצגים הראשונים ל"יהדות השרירים" החדשה של אנשי תנועת הציונות באותה עת. הפסל מתכתב עם פסל 'משה' של מיכלאנג'לו, ועם ציורי ופסלי 'היהודי הנודד' - ומחליף בהם את החולשה בעוצמת שרירים. בינואר 1901 הפסל צולם לספר הגרמני Ost und West - 'מזרח ומערב' הנמצא כיום בספריית מוזיאון ישראל, וכך מראהו שרד. מאוחר יותר אותה שנה הפסל הוצג בקונגרס הציוני החמישי באופן בולט, והביע למעשה את התנגדותם של הציונים לאופן בו צויר ופוסל היהודי עד כה ככחוש ומעוות, על פי תפישתם של אמנים אנטישמיים כווגנר.
בשנת 1971 נכתב מאמר על חיי נוסיג בלבוב, לפני מלחמת העולם השנייה. כותרתו "מהתבוללות לציונות בלבוב: המקרה של אלפרד נוסיג", ובו נוסיג מתואר כאחד ממובילי הדרך לשינוי התפיסה ולאימוץ הציונות בידי חלקים נרחבים מיהודי גליציה ומזרח גרמניה.
בשנת 2004 בארצות הברית הופקה הצגה על נוסיג. בהצגה נוסיג נהרג שוב ושוב במהלך שנים רבות, מיום מותו האמיתי ועד ימינו. גם אשתו פליציה מוצאת להורג באופן דומה. נוסיג מוצג כאדם מוכשר אך בסוף ימיו אפרורי, קשיש נודניק וחסר חשיבות, פליט, ולמעשה קרבן הנאצים בעצמו, שלא הובן כראוי ונרצח על לא עוול בכפו.
באתרי מרשתת אנטישמיים, רעיונות הגזע של נוסיג, כפי שבאו לידי ביטוי בספרו 'על היהודים והיותם הנבחרים' מוצגים כמקור לגזענות היהודית הציונית (בעוד זו הגרמנית מוכחשת).
הארמנים, כאמור, ראו בנוסיג נציג הציונים, וטענו שאלו שיתפו פעולה עם הטורקים במטרה להשתיק את רצח עמם.
בשנת 2013 נוסיג צויר עם המשוררת שרה רבינוביץ - אשר אולצה לרשום שירי הלל לכבוד הגרמנים ונהרגה כמשתפת פעולה בידי יהודים. הצייר סטפן קריקל פרסם גם תיאור קצר לגבי השניים ובו סיפר על הציורים שנוסיג אולץ לצייר בעת היותו בגיטו אשר בזכותם, לדברי קריקל, חיי נוסיג נצלו.
קישורים חיצוניים.
ספריו הסרוקים.
מהדורות סרוקות של ספרי אלפרד נוסיג בגרמנית:
מרגרט מהאלר
שוורין
שוורין (בגרמנית: Schwerin) היא עיר בצפון גרמניה, בירת המדינה הפדרלית הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. האוכלוסייה נכון לדצמבר 2015 עומדת על כ-96,800 תושבים. שוורין מוקפת על ידי אגמים רבים, הגדול בהם הוא אגם שוורין, ששטחו כ-60 קמ"ר.
היסטוריה.
היישוב הוקם במאה ה-11 כשסלאבים בנו טירה באזור בו נמצאת כיום טירת שוורין. במאה ה-14 הפכה שוורין לחלק מדוכסות מקלנבורג, והפכה לעיר המושב של הדוכס מאז ועד ל-1918, מהפכת נובמבר, בה ויתרו הקיסר הגרמני, וילהלם השני, והאצולה המקומית על השלטון.
במלחמת העולם השנייה נכבשה שוורין על ידי צבא ארצות הברית במאי 1945, נמסרה לאחר מכן לבריטים ולאחר מכן לידי הצבא האדום. שוורין נכללה בתחום אזור הכיבוש הסובייטי והייתה חלק מגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, נוצרה מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, ושוורין נבחרה בתור בירת המדינה, אף-על-פי שהעיר רוסטוק הנמצאת גם היא במדינה, גדולה יותר.
אתר התיירות המרכזי בעיר הוא טירת שוורין, שנבנתה על אי באגם שוורין למטרת מגורים של הדוכס של מקלנבורג-שוורין. כיום נמצא בטירה פרלמנט המדינה. כמו כן, על האי שוכנת קתדרלת הארמון, שנבנתה במאה ה-16, והייתה הקתדרלה הפרוטסטנטית הראשונה שנבנתה במקלנבורג.
הקהילה היהודית בשוורין מונה כ-900 איש, רובם יוצאי ברית המועצות. זוהי אחת הקהילות הגדולות במזרח גרמניה.
משנת 1991 מתקיים בעיר פסטיבל סרטים מהגדולים במזרח גרמניה בשבוע הראשון של מאי בשם "".
ז'לגיריס וילנה (כדורגל)
סנטינל 2
סנטינל 2 (Sentinel 2) הוא לוויין לחישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק ממיזם GMES האירופי. הלוויין ימשיך את סוג המשימות של לווייני ספוט ולאנדסאט, ויעשה שימוש בחיישן סופר ספקטראלי. בסך הכל שוגרו 2 לוויינים - ב-2015 וב-2017.
בין משימות הלוויין ניתן לציין:
ס.ק. טיראנה
ארמנד קמינקא
אהרן קאמינקא
ארמנד קאמינקא
אהרן קמינקה
רודה (כדורגל)
סנטינל 1
סנטינל 1 (Sentinel 1) הוא לוויין חישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק ממיזם GMES האירופי. מטע"ד הלוויין הוא מכ"ם, המאפשר תצפית על כדור הארץ ביום, בלילה ובכל מזג אוויר.
סנטינל 1 הוא הלווין הראשון מבין חמשת הלוויינים שהשתתפו בתוכנית קופרניקוס שנערכה על ידי סוכנות החלל האירופית. משימה זו מורכבת מקבוצת כוכבים של שני לוויינים, סנטינל 1A ו- Sentinel-1B, שחולקים את אותו מישור מסלול. הם נושאים מכשיר מכ"ם מפתח סינתטי עם רצועת C המספק אוסף נתונים בכל מזג אוויר, ביום ובלילה. מכשיר זה הוא בעל רזולוציה מרחבית של עד 5 מ' ופלח של עד 400 ק"מ. קבוצת הכוכבים נמצאת על מסלול שמש סינכרוני, כמעט קוטבי (98.18°). המסלול הוא מסלול חזרתי של 12 יום ובכל מחזור יש 175 מסלולים.
הלוויין הראשון, סנטינל 1A, הושק ב -3 באפריל 2014, ו- סנטינל 1B הושק ב -25 באפריל 2016. שני הלוויינים המריאו מאותו מיקום בקורו, בגיאנה הצרפתית סנטינל 1C ו-1D נמצאים בפיתוח ועדיין לא נקבע להם תאריך השקה.
יש מגוון רחב של יישומים עבור הנתונים שנאספו באמצעות המשימה סנטינל 1. כמה משימושים אלה כוללים ניטור ים ויבשה, מענה חירום עקב אסונות סביבתיים ויישומים כלכליים. מטרה עיקרית של המשימה הייתה לספק נתוני SAR של ה- C-band. לאחרונה, סנטינל 1 עבד בשיתוף עם SMAP (Soil Moisture Active and Passive) כדי לעזור להשיג מדד מדויק יותר של אומדני לחות הקרקע. תצפיות משני המכשירים נראות משלימות זו את זו מאחר שהן משלבות נתונים על תכולת לחות האדמה.
המדיניות של ה- ESA והנציבות האירופית הופכת את הנתונים של סנטינל 1 לנגישים בקלות. משתמשים שונים יכולים לרכוש את הנתונים ולהשתמש בהם למטרות ציבוריות, מדעיות או מסחריות בחינם.
כלים.
חלליות סנטינל 1 נועדו לשאת את המכשירים הבאים:
מאפיינים.
מפרט לווייני סנטינל:
מצבי תפעול.
לסנטינל -1 יש ארבעה מצבים תפעוליים:
מוצרי נתונים.
לסנטינל 1 יש ארבעה סוגים של מוצרי נתונים:
כל רמות הנתונים זמינות באופן ציבורי באינטרנט בחינם תוך 24 שעות מזמן התצפית.
יישומים.
סנטינל 1 יספק המשכיות של נתונים ממשימות ERS ו-Envisat, עם שיפורים נוספים מבחינת ביקור חוזר, כיסוי, עדכניות ואמינות השירות.
סיכום היישומים העיקריים של סנטינל 1 כולל:
צוות.
הקבלן הראשי של המשימה הוא Thales Alenia Space Italy, היחידה לניהול חלליות (SMU).
טכנולוגיות אחרות כגון מודולי T/R, אנטנת מכ"ם צמצם סינתטי עם רצועת ה- C, מערכות המשנה לניהול נתונים והעברת נתונים ומחשב הלוח פותחו בל'אקווילה ובמילאנו.
קבלן הקרקע הראשי הוא "Astrium" וקבלני המשנה "Telespazioו" "WERUM". אימות הבדיקה הסופי של הלוויין הושלם בחדרים של Thales Alenia Space ברומא ובקאן.
משטר מלוכני
שלטון מלוכה
דון הרן
דון הרן (22 באפריל 1936 – 15 ביוני 2016) היה פרופסור למוזיקולוגיה, שהופקד על הקתדרה למוזיקולוגיה על-שם ארתור רובינשטיין בפקולטה למדעי הרוח, חוג למוזיקולוגיה, האוניברסיטה העברית בירושלים, והיה חבר כבוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ביוגרפיה.
דון הרן נולד בקיימברידג' שבמסצ'וסטס (ארצות הברית). הוא בוגר בתואר ראשון (ב.א.) בספרות צרפתית באוניברסיטת ייל (סיים בהצטיינות). לאחר מכן למד לתואר מוסמך (מ.א.) ושלישי (דוקטור) במוזיקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. מוריו הראשיים היו אדוארד לובינסקי (1985-1908) וג'וסף קרמן (נולד ב-1924), מהם קרמן שימש כמדריכו לעבודת הדוקטור. בסיום העבודה ב-1963 הוא עלה לארץ עם אשתו הישראלית (שלמדה גם היא באוניברסיטת קליפורניה בברקלי). בשנים 1963–1966 הוא הרצה כמורה לתולדות המוזיקה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בירושלים. ב-1966, שנה לאחר פתיחת החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, הוא נתמנה בו למדריך ובהמשך למרצה (1971), למרצה בכיר (1974), לפרופסור חבר (מופקד הקתדרה למוזיקולוגיה על שם עמנואל אלכסנדר, 1976) ולפרופסור מן המניין (מופקד הקתדרה למוזיקולוגיה על שם ארתור רובינשטיין, 1980) .ביציאתו לגמלאות ב-2004 נהיה לפרופסור אמריטוס (מופקד אותה הקתדרה). הוא כיהן כראש החוג למוזיקולוגיה בשנים 1977–1980, 1992-1991 ו-1994–1997.
הרן שימש כפרופסור אורח במרכז ללימודי ימי הביניים והרנסאנס, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1993), ופרופסור אורח ב-"וילה אי טאטי" (המרכז האוניברסיטאי של אוניברסיטת הרווארד לחקר הרנסאנס האיטלקי, פירנצה, 2004).
בין מענקי המחקר להם זכה: המועצה האמריקאית לאיגודים מלומדים (American Council of Learned Societies); קרן הזיכרון לתרבות יהודית (שלוש פעמים); ספריית ניוברי, שיקגו; ספריית פולג'ר שקספיר, וושינגטון ד.סי.; האיגוד האמריקאי לפילוסופיה; האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, קרן למחקר (ארבע פעמים); הקרן על שם גלדיס קריבל דלמאס; והמכון למחקר מתקדם, פרינסטון (פעמיים).