הסיכון לסרטן.
חולי קרוהן נמצאים בסיכון לפתח סרטן ככל שמחלתם ממושכת יותר ונרחבת יותר, לכן ההמלצה היא לבצע מעקב באמצעות קולונוסקופיה בדומה לחולי קוליטיס כיבית.
ממצאים של דיספלסיה ממוינת היטב בביופסיה אצל חולי קרוהן מעידים על הצורך בניתוח. לעיתים של כריתת המקטע עצמו בלבד ללא כריתת המעי הגס כולו, אלא אם מדובר בדיספלסיה שאינה ממוינת היטב.
חולי קרוהן נמצאים בסיכון רב יותר מאשר האוכלוסייה הכללית לפתח ממאירויות אחרות כגון לימפומה נון הודג'קין, לויקמיה, ותסמונות מייאלודיספלסטיות. נוסף על כך הם נמצאים בסיכון גבוה יותר לפתח ממאירויות הקשורות לתעלה האנאלית ולרקטום התחתון כתוצאה ממעורבות פרי אנאלית חריפה וכרונית.
המחלה מחוץ למערכת העיכול.
קרוהן היא מחלה המערבת מערכות נוספות מלבד מערכת העיכול, עד כשליש מהחולים סובלים ממחלה נוספת במערכת אחרת מלבד המחלה העיקרית במערכת העיכול.
טיפול תזונתי ותרופתי.
הטיפול במחלת קרוהן מתחלק הן לטיפול אחזקה במחלה (Maintenance) ולטיפול בעת התלקחות, כאשר הטיפול משתנה אם מדובר במחלת קרוהן דלקתית או מחלת קרוהן המביאה להיווצרות של פיסטולות. במחלת קרוהן הנוטה ליצור פיסטולות, הטיפול הראשוני יהיה מתן אנטיביוטיקה כגון מטרונידזול או ציפרופלוקסצין, אשר הוכחו בטיפול במצבים אלו. לעומת זאת, במחלת קרוהן שאינה מאופיינת בפיסטולות אלא בהיצרויות ודלקות, הטיפול ההתחלתי יכלול מתן תרכובות של 5-ASA, ובמצבי התלקחויות מתן סטרואידים. החמרה של המחלה בכל אחד מתתי-הסוגים המאפיינים אותה, מביא לשימוש בתרופות כגון אימוראן, טיפולים ביולוגיים, ולבסוף, תרופות הניתנות כאמצעי אחרון לפני צורך בניתוח (ציקלוספורין, נטליזומאב, טקרולימוס).
דיאטה: מחלת קרוהן מגיבה למנוחת מעיים, למזון הניתן באופן תוך-ורידי (TPN), וכן למזון הניתן בצורה אלמנטלית, כלומר מפורק לפפטידים. בחיי היום יום, קיימות מספר המלצות תזונתיות באשר לחולי קרוהן. אלו יכולות לכלול למשל נטילת מוצרי פרוביוטיקה מדי יום, מיעוט באכילת שומנים, קמח לבן, אורז לבן ופחמימות פשוטות אחרות, יחד עם המלצה על צריכת ירקות מאודים ורכים ועוד.
תרופות.
ישנן מספר תרופות שנועדו לטיפול במחלת קרוהן.
טיפול ניתוחי.
מרבית חולי קרוהן יזדקקו לפחות לניתוח אחד במהלך חייהם. עיקר החולים הזקוקים להתערבות ניתוחית הם חולים עם מעורבות של המעי הדק, אולם גם כמחצית מן החולים עם מעורבות של המעי הגס בלבד יזדקקו לניתוח.(
האינדיקציות לניתוח אצל חולי קרוהן:
אופציות הניתוח במעי הדק כוללות כריתה של מקטע חולה או ביצוע פעולה ניתוחית הנקראת strictureplasty ומטרתה להרחיב את ההיצרות במעיים. לאחר הניתוח יש להמשיך ולקבל טיפול תרופתי לצורך מניעת חזרת המחלה עד כמה שניתן. אצל חולים הנמצאים בסיכון לחזרת המחלה (חולים עם מחלה של פיסטולות חודרניות, חולים שבעברם מספר ניתוחים או ניתוחים בגיל צעיר למשל) צריכים ליטול טיפול תרופתי אגרסיבי כאימוראן או באינפליקסימאב כדי לנסות ולמנוע את חזרת המחלה.
אופציות הניתוח במעי הגס כוללות אילאסטום זמני, כריתת חלק מהמעי הגס ולעיתים כריתה של כל המעי הגס. ניתוח השקה בין לולאת המעי הדק לתעלה האנאלית, הנקרא IPAA והמבוצע אצל חולי קוליטיס כיבית, אינו מומלץ ואף לדעת רוב המנתחים מהווה קונטרה-אינדיקציה אצל חולי קרוהן. זאת כיוון שבמרבית המקרים הפאוץ' הנוצר מלולאת המעי הדק, נכשל. בחלק מן המקרים, הרקטום לא מעורב במחלה ועובדה זו מאפשרת השקה לרקטום עם שימור שליטה בצרכים.
השתלת צואה.
השתלת צואה FMT (Faecal microbiota transplantation) היא תהליך של השתלת צואה מעובדת מתורם בריא לאדם עם מחלת קרוהן.
FMT הראה תוצאות מבטיחות בבע"ח ובמקרים קליניים של חולי IBD בפתרון למחלה. תורמי צואה הם אנשים בריאים העוברים בדיקות מקיפות כדי לראות שהם תורמים אידיאליים. את המיקרואורגניזמים בצואה מפיקים לנוזל ומקיפיאים בקור של 80 - מעלות. מחדירים את הנוזל באמצעות קפסולות, חוקן וכו'..
היתרון בהשתלת צואה הוא המגוון הגדול החיידקי שניתן להחדיר לאדם חולה ועל היעילות של קליטת אותם מיקרואורגניזמים במעי החולה.
הרבה חולים לא מגיבים לאנטיביוטיקה או פרוביוטיקה. לעומת השתלת צואה ששם יש אחוזי הצלחה של 80-100%.
הרכב החיידקים משתנה לאחר התרומה. דיסביוזה משתנה ונהפכת למאוזנת אצל החולים. אצל חולי קרוהן ישנם אחוזי הצלחה גבוהים בתהליך FMT.
הריון אצל חולות במחלות מעי דלקתיות.
לחולות במחלה "שקטה" של קרוהן או קוליטיס כיבית שיעורי פוריות נורמליים. עם זאת, התלקחויות במחלת קרוהן עלולות להביא להתהוות צלקות על החצוצרה, וכן מחלות פריאנאליות שונות היכולות להתבטא בכאב בעת קיום יחסי מין. אצל נשים החולות בקוליטיס כיבית ושעברו ניתוח להסרת המעי הגס עם יצירת פאוץ', נמצאו שיעורי פריון נמוכים יותר, ככל הנראה לאור צלקת או חסימה של החצוצרות בגלל תהליך אגני דלקתי.
טרם הכניסה להריון, יש להיות ברמיסיה (הפוגה מן המחלה) לפחות חצי שנה, היות שיש עליה בשכיחות של הפלות, לידות מת ופגמים התפתחותיים עובריים כאשר יש התפרצות של המחלה במהלך ההריון. אצל חולות קרוהן עם מחלה פריאנאלית, יש המלצה לניתוח קיסרי כדי להקטין את הסיכוי להתהוות של פיסטולה או אבצס כתוצאה מלידה ווגינלית רגילה.
במהלך ההריון וההנקה ניתן להשתמש בתרופות כגון Sulfasalazine, mesalamine ו-balsalazide (בישראל: סאלאזופירין, פנטסה, רפאסל, אסאקול) אולם יש ליטול תוספת של חומצה פולית במקרה שנוטלים סאלאזופירין (Sulfasalazine). גם בסטרואידים ניתן להשתמש במהלך ההריון אם יש מחלה בינונית עד חריפה. אנטיביוטיקה לשימוש במהלך ההריון היא אמפיצילין וצפלוספורין, לתקופות מוגבלות, כאשר ניתן לקחת מטרונידזול רק החל מהטרימסטר השני. אין לקחת ציפרופלוקסצין בהריון. אימוראן ו-6-MP ניתנות בהריון ומקושרים לסיכון מינימלי אם בכלל, אולם הניסיון שבמתן תרופות אלו עודנו מוגבל, ומקובל לקחתן כשיש החרפה של המחלה ואין מנוס מלקחתן. תרופות ביולוגיות (אינפליקסימאב, אדאלימומאב) מאושרות לשימוש במהלך ההריון ולא הראו עליה בהפלות או בסיבוכים אחרים אולם יש להשתמש בהן רק במקרה שהשימוש חיוני (מסווגות כ-Class B).
ברניני
עפיפון
עפיפון (או טייארה מערבית - מטוס) הוא חפץ שעף באוויר עם כיוון הרוח, הקשור לחוט שאותו מחזיק מעיף העפיפון. העפת עפיפונים היא תחביב ידוע, אך השתמשו בה לעיתים בניסויים מדעיים - כדוגמת זה המפורסם של בנג'מין פרנקלין.
העפיפונים השטוחים בנויים בצורות גאומטריות שונות: משושה, מתומן והצורה הקלאסית - דלתון. בין העפיפונים שאינם שטוחים יש מגוון מבנים, כגון עפיפוני כנף, עפיפונים מתנפחים ועפיפוני שלד.
כמו כן, ניתן לחלק את העפיפונים לשתי קבוצות עיקריות על פי חווטם:
מקור העפיפון בסין. בסין העתיקה בנו את העפיפונים מנייר ומבמבוק ויצרו אותם בצורות של חרקים, ציפורים וחיות אחרות, חלקן אמיתיות וחלקן מהמיתולוגיה.
בניית עפיפון.
עפיפון שטוח.
עפיפון שטוח ניתן לבנות ממספר מוטות דקים (שניים לדלתון, שלושה למשושה, ארבעה למתומן) המקובעים במרכזם, וקצוותיהם פרושים בזוויות שוות. חוט חזק הנכרך על קצוות המוטות ומחברן מגדיר מסגרת. למסגרת זו מצמידים יריעה דקה של נייר, ניילון או בד, אותה אפשר לקשט. מגדירים לעפיפון צד אחורי, אליו מחברים זנב - חבל ארוך, בעל משקולת בסופו (למשל פיסת סמרטוט). גם את החבל ניתן לקשט. ממקמים שתי נקודות עוגן לרוחב העפיפון, אליהן מחברים חוטים. את החוטים מעבירים דרך חורים קטנים ביריעה, ומחברים אותם לחוט ארוך אחד או לשני חוטים ארוכים. כך הופך צידו המקושט של העפיפון לתחתון, והרוח מהדקת את היריעה אל המוטות במקום למושכה הרחק מהם ולפרק את העפיפון.
עפיפון שקית.
עפיפון מהיר ופשוט הוא שקית ניילון דקה קשורה לחוט באחת משתי ידיותיה.
העפת עפיפון.
מקום מתאים להעפת עפיפון הוא מקום מרוחק מחוטי חשמל, המאפשר גם תנועה לאדם האוחז בחוט העפיפון, ויש בו רוח קבועה. מקומות כאלה הם למשל שדה מישורי פתוח או שפת הים.
עפיפון שטוח קל להרים בשניים: אדם אחד אוחז בחוט העפיפון. אדם אחר מחזיק את העפיפון כאשר זנבו למטה, ומטה אותו כך שצידו המקושט פונה למטה ולכיוון הרוח. הרוח אשר דוחפת את העפיפון אופקית יוצרת גם כוח עילוי. כאשר הרוח מרימה את העפיפון, משחרר אותו האדם האוחז בו. החזקת החוט מחד ומשקל הזנב מאידך מחזיקים את העפיפון בזווית כזו ביחס לרוח, שכוחה של הרוח ממשיך להיות מומר לכוח עילוי.
העפיפון נופל אם זנבו נתלש, אם יריעתו נקרעת, אם החוט שבידי האדם האוחז בו משתחרר (או רפוי) או אם הרוח שוככת.
עפיפונים יציבים במיוחד (למשל עפיפון קופסה), או ברוח חזקה במיוחד, יכול להעיף אדם יחיד אשר אוחז בעפיפון קרוב אליו בכיוון הנכון ביחס לרוח.
שליחת מכתב.
ניתן להשתעשע בשליחת "מכתב" לעפיפון: פיסת נייר אשר חור במרכזה, שתושחל על חוט העפיפון, תינשא מעלה אל העפיפון, משום שאם כיוון הרוח דומה בין הקרקע לבין העפיפון הרי שלכל אורך הדרך זוויתו של החוט מתאימה ליצירת כוח עילוי גם עבור פיסת הנייר.
קרב עפיפונים.
עפיפוני קרב הם עפיפונים אווירובטיים בעלי חוט אחד שחוטיהם מצופים אבקת זכוכית (מאנג'ה) או סכינים. באמצעות החוטים נלחמים בעלי העפיפונים בעפיפוניהם של אחרים ומקפדים את חוטיהם.
עפיפוני כוח.