בשנים 1952–1972 קורנייצ'וק היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
מורשת.
לאחר פטירת קורנייצ'וק הוקם מוזיאון על שמו ומספר רחובות בערי אוקראינה נקראו על שמו.
בשנת 1993 באוקראינה העצמאית יצירות של קורנייצ'וק זכו לביקורת נוקבת. הוא נחשב לשופר של השלטון הקומוניסטי. כול הרחובות ומתקנים נוספים שנקראו על שמו הוחזרו לשמות הישנים. יצירות שלו הוצאו מתוכנית הלימודים בבית הספר ולמעשה לא מועלות על במת התיאטרון באוקראינה.
כנסיית מטיאש
ממבה ג'יימסונית
ממבה ג'יימסונית (שם מדעי: "Dendroaspis jamesoni") הוא מין של נחש מסוג ממבה ממשפחת הפתניים. היא מהירה, שוכנת על עצים באפריקה הטרופית וארסית ביותר.
תיאור.
מין זה של ממבה הוא ארוך ומעט דחוס, דק מאוד עם זנב באורך בינוני, שלרוב בצבע צהוב. האורך הממוצע של בוגר הוא 1.65 מטר, אך הוא מסוגל להגיע לגודל מרבי של 2.7 מ'.
הממבה הג'יימסונית נוטה להיות דומה מאוד בצבעה לממבה ירוקה מערבית וכמוה, הקשקשים שלאורך גופה שחורים בקצותיהם. לרוב הממבה היא בצבע ירוק כהה, אך מינים בעלי גוון צהבהב בהיר יותר נפוצים גם כן.
לנחש זה יש ראש צר ומאורך המובדל מן הצוואר. כמו הממבה הירוקה המערבית, הוא יכול לשטח את הצוואר כשמציקים לו, אך אין לו עור נמתח כמו לקוברה. העיניים בגודל בינוני עם אישונים מעוגלים.
תפוצה ואזור מחיה.
ממבה ג'יימסונית נפוצה ברובה מרכז אפריקה ובחלקים ממזרח ומערב אפריקה. היא יכולה להימצא מצפון אנגולה, מזרחה לזמביה וצפונה לרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה, רואנדה, קניה, בורונדי, דרום סודאן, סודאן, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קמרון, גבון, גאנה, טוגו, ניגריה וגינאה המשוונית.
היא נפוצה בעיקר ביערות גשם בראשיתיים ומשניים ובאזורים מיוערים עד לגובה של 2,200 מטר. זהו מין מסתגל, שיישאר באזור גם לאחר בירוא נרחב, בתנאי שיישארו לו עצים וזרדים להסתתר בהם. ניתן למצוא אותם גם בגגות מבנים כפריים, בפארקים פרבריים ובאזורים חקלאיים.
התנהגות ותזונה.
מין זה פעיל מאוד על עצים, יותר משאר מיני הממבות האחרות, והוא יורד לקרקע רק לשם צייד. כמו שאר הממבות הוא פעיל בעיקר ביום. ממבה ג'יימסונית תנסה להיעזר במהירות שלה על מנת לברוח במהירות כאשר היא חשה באיום או לנצל את הזריזות שלה ולתמרן את האויב שלה ואז לברוח ממנו. אולם, היא עירנית מאוד ועלולה להתעצבן מהר. כאשר היא מכותרת או שהאיום ימשיך להטריד, היא עלולה להתעצבן ולהפוך להיות מאוד אגרסיבית. במקרה כזה היא תרים את ראשה מעל הקרקע, תשמיע קולות חזקים ותכיש שוב ושוב.
הממבה הג'יימסונית צדה את טרפה באופן אקטיבי, בדומה לשאר מיני הממבות. כאשר היא לוכדת את טרפה היא ממשיכה להכיש אותו עד שהוא נכנע לארס. מכיוון שמין זה חי רוב הזמן על עצים, ציפורים וגוזלים מהווים חלק מרכזי בתפריט שלה. כמו כן היא צדה יונקים קטנים כמו עכברים, חולדות, עטלפים ולטאות קטנות.
האויבים העיקריים שלה הם בני האדם ועופות דורסים שונים כמו עיט לוחם ועופות אחרים ממשפחת הנציים. גירית הדבש, נחשים אחרים ומיני נמיות שונות עלולים לצוד אותה גם כן.
ארס.
כמו שאר הממבות, הארס של הממבה הג'יימסונית רעיל ביותר ומכיל בעיקר רכיבים נוירו-טוקסיים (רעל עצבים) קטלניים, אך מכיל גם רכיבים קרדיו-טוקסיים, המשפיעים על פעולת הלב, ורכיבים נוספים הפוגעים בדם. הכשה של ממבה ג'יימסונית יכולה להיות קטלנית כבר לאחר 30 עד 120 דק', אם לא ניתן טיפול רפואי. אולם, הזמן הממוצע של קורבנות הכשה לא מטופלים עומד על בין שעתיים לשלוש ואף יכול להגיע ל-4 עד 6 שעות. אחוז המוות מהכשה לא מטופלת אינו ידוע במדויק, אך נחשב לגבוה מאוד, בדומה לשאר הממבות.
פבלוס קונטוריוטיס
פָּבְלוֹס קוּנְטוּרְיוֹטִיס (ביוונית: Παύλος Κουντουριώτης; 9 באפריל 1855, הידרה, ממלכת יוון – 22 באוגוסט 1935, אתונה, הרפובליקה ההלנית השנייה) היה אדמירל וגיבור מלחמה יווני, אשר כיהן פעמיים כנשיאה של הרפובליקה ההלנית השנייה.
הקריירה הצבאית.
פבלוס קונטוריוטיס נולד באי הידרה למשפחה מיוחסת ממוצא אלבני קדום. אביו גאורגיוס כיהן ב-1848 לתקופה קצרה כראש ממשלת הממלכה. ב-1875 התגייס לצי היווני וב-1897, במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית פיקד על אוניית מערכה. בין 1908 ל-1911 כיהן כעוזרו האישי של המלך גאורגיוס הראשון ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת קפטן. ב-1912 הועלה לדרגת תת-אדמירל ובמהלך מלחמת הבלקן הראשונה פיקד מאניית הפיקוד שלו ה"גאורגיוס אברוף" על הקרבות המוצלחים מול הצי העות'מאני. הישגיו בקרבות הקנו לו מעמד של גיבור מלחמה וקונטוריוטיס הועלה לדרגת סגן אדמירל. ב-1917, פרש קונטוריוטיס מהצבא בדרגת אדמירל.
הקריירה הפוליטית.
ב-1916 בעודו משרת בצי, מונה לשר הימייה בממשלתו של סטפנוס סקולידיס המלוכני. קונטוריוטיס התנגד לעמדתו הפרו-גרמנית של המלך קונסטנטין הראשון וצידד בהצטרפות הממלכה לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. הוא התפטר מתפקידו והצטרף לאלפתריוס וניזלוס בסלוניקי, שם הוקמה הממשלה הזמנית להגנת האומה שמרדה בשלטונו של המלך קונסטנטין הראשון ושלטה על חלק מהממלכה באזורי צפון יוון, כרתים ואיי הים האגאי. קונסטנטין הראשון נאלץ לוותר על המלוכה ואלפתריוס וניזלוס היה לראש הממשלה. וניזלוס, קונטוריוטיס ופנאיוטיס דנגליס הובילו את תהליך שיקומו והרחבתו של הצבא היווני וכונו "הטרויקה להגנת האומה". יוון הצטרפה למדינות ההסכמה והייתה שותפה לניצחונן על מעצמות המרכז בקרבות החזית המקדונית.
ב-28 באוקטובר 1920, לאחר מותו של אלכסנדר הראשון, מלך יוון מונה קונטוריוטיס לעוצר המלוכה, אך בראשית נובמבר, מייד לאחר תבוסתו של וניזלוס בבחירות הכלליות שנערכו ביוון התפטר מתפקידו. המלוכה ביוון הושבה על כנה, אך במרץ 1924 הודח המלך גאורגיוס השני וקונטוריוטיס נבחר לנשיאה הראשון של הרפובליקה ההלנית השנייה. במרץ 1926 התפטר קונטוריוטיס לאחר ההפיכה הצבאית שהעלתה לשלטון את הגנרל תאודורוס פנגלוס שהכריז על עצמו דיקטטור יוון. קונטוריוטיס עזב את אתונה לאי הידרה ובאוגוסט שב לאתונה ולמשרת הנשיא לאחר סילוקו של הגנרל פנגלוס בהפיכת נגד. במאי 1929 נבחר פבלוס קונטוריוטיס לכהונה נוספת כנשיא יוון, אך בדצמבר נאלץ לפרוש מתפקידו בשל בריאות לקויה. הוא הלך לעולמו באתונה ב-1935 והוא בן 80 שנים ונקבר באי הולדתו הידרה.
דושאן מטוביץ'
פרנסואה שוברט
פרנסואה שוברט (בגרמנית: François Schubert; 22 ביולי 1808 – 12 באפריל 1878) היה כנר ומלחין גרמני.
ביוגרפיה.
נולד בדרזדן כפרנץ אנטון שוברט. הוא למד נגינה בכינור אצל הכנר והמלחין אנטוניו רולה (1798–1837) בדרזדן ולאחר מכן אצל הכנר והמלחין שרל פיליפ לאפונט (1781–1839) בפריז.
הוא שינה את שמו לפרנסואה שוברט כדי להבדילו מפרנץ שוברט.
שוברט חזר לדרזדן וניגן בתזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן בשנים 1823–1873.
הוא הלחין בעיקר יצירות קמריות לכינור: אטיודים, מוזיקה קאמרית וקטעים קצרים לכינור ופסנתר. יצירתו המפורסמת ביותר היא "הדבורה" מתוך בגטלות לכינור ופסנתר אופוס 13. זו יצירת קצרה בסגנון פרפטואום מובילה. משמשת כנרים רבים כהדרן ומנוגנת גם בצ'לו.
ארסינואה הראשונה
מאטוויי זכארוב
מאטוויי זכארוב (ברוסית: Матвей Васильевич Захаров; 17 באוגוסט 1898 - 31 בינואר 1972), מרשל ברית המועצות, מראשי הצבא האדום בשנות ה-60.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
מאטוויי ואסילייביץ' זכארוב נולד בכפר במחוז טבר למשפחת איכר. בשנת 1913 סיים בית ספר מקצועי בעיר טבר, עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד כמסגר באחד המפעלים. בשנת 1917 הוא הצטרף לבולשביקים והשתתף באירועי מהפכת אוקטובר.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים ברוסיה נשלח לצבא האדום ולאחר סיום קורס תותחנים הועבר לחזית. הוא השתתף בקרבות והתקדם בסולם הדרגות. לאחר סיום המלחמה למד במספר מוסדות להשכלה גבוהה, כולל האקדמיה של המטה הכללי, שסיים אותה בשנת 1937. לאחר סיום האקדמיה מונה זכארוב לראש מטה הפיקוד הצבאי לנינגרד. בשנת 1940 מונה לראש המטה של פיקוד צבאי אודסה.
מלחמת העולם השנייה.
על בסיס מידע מודיעיני שהיה בידיו, זכארוב נתן פקודה ליחידות של פיקוד צבאי אודסה לעבור למצב כוננות עליונה עוד לפני תחילת המתקפה הגרמנית. זאת למרות הוראות מהפיקוד במוסקבה. בעקבות פקודה זו יחידות של הצבא האדום באזור היו מוכנות למתקפה והצליחו להדוף אותה באזור הגבול ללא נסיגה כוללת כמו ביתר האזורים של חזית הלחימה. לאחר תקופה קצרה של שרות כמפקד העורף, זכארוב חזר לאזור הלחימה. במהלך כול שנות המלחמה הוא היה מפקד מטה של חזיתות שונות, בדרך כלל תחת פיקודו של איבן קונייב. לאחר סיום הלחימה נגד הגרמניה הנאצית זכארוב הועבר למזרח והשתתף במבצע סערת אוגוסט בתפקיד מפקד מטה של אחד החזיתות.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
באוקטובר 1945 זכארוב הועבר למוסקבה ומונה למפקד אקדמיה של המטה הכללי. בינואר 1949 הוא מונה למפקד של גה-אר-או, המודיעין הצבאי הסובייטי. לאחר שלוש שנות שרות בתפקיד זה זכארוב הועבר ללנינגרד והחל ממאי 1953 היה מפקד פיקוד צבאי לנינגרד. בנובמבר 1957 זכארוב מונה למפקד כוחות ברית המועצות בגרמניה. בשנת 1959 הוא קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
בשנת 1960 זכארוב הוחזר למוסקבה ומונה לראש המטה הכללי של הצבא הסובייטי. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1963 כאשר ככל הנראה בעקבות וויכוח עם ניקיטה חרושצ'וב הועבר לתפקיד אחר. בשנת 1964 הוא הוחזר לתפקיד ראש המטה הכללי וכיהן בו עד לשנת 1971.
בשנת 1967 הוא נשלח למצרים כדי לנהל את שיקום הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים.