בעבור נפח זורם בגודל אופייני formula_3 בכל שלושת הממדים המרחביים, ובעל הבדל צפיפות מסה formula_4, הכוח הפועל עליו עקב שילוב כוח הכבידה וכוח הציפה הוא מסדר גודל של formula_5 כאשר formula_6 היא תאוצת הכבידה. מחוק סטוקס עולה, כי כאשר נפח בקרה של זורם שוקע, הגרר הצמיגי הפועל עליו הוא מסדר גודל של formula_7, כאשר formula_8 היא הצמיגות הקינמטית של הזורם. כאשר שני הכוחות הללו משתווים זה לזה, מהירות ההסעה המתקבלת היא formula_9. לפיכך קנה מידה הזמני להסעת חום הוא (במילים אחרות, משך הזמן שנפח בקרה של הזורם משלים סירקוציה מלאה) מסדר גודל של formula_10. קנה המידה הזמני להולכת חום לעומק formula_3 לתוך הזורם הוא formula_12, כאשר formula_13 הוא היחס בין מקדם הולכת החום למכפלת צפיפות המסה בקיבול החום הסגולי בלחץ קבוע של הזורם. לפיכך, מספר ריילי "Ra" הוא:
כאשר למעשה הערכנו בצורה מקורבת את הבדל הצפיפות להיות formula_15, כאשר formula_16 היא צפיפות המסה הממוצעת של הזורם, formula_17 הוא מקדם ההתפשטות התרמית ו-formula_18 הוא הפרש הטמפרטורות לאורך המרחק האופייני formula_3.
מספר ריילי ניתן לכתיבה גם כמכפלה של מספר גרסהוף ומספר פרנטל:
אנדרס באידה
אנדראס באידה (בספרדית: Andres Baida נולד ב-28 בפברואר 1995), הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה מקסיקני, הידוע בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה מי הרג את שרה? ו-"Control Z" המשודרות בנטפליקס.
קריירה.
באידה למד כלכלה בארצות הברית. הוא נשר באמצע לימודיו כדי להתמקד במשחק. הוא למד במרכז לחינוך ואמנויות, במגמת משחק. עם סיום לימודיו ב- CEA, השתתף בכמה פרקים של סדרות הטלוויזיה "La rosa de Guadalupe" ו- "Como dice el". מאוחר יותר, הוא שיחק באופרת הסבון "Like",שם גילם את פפה טולדו. בשנה שלאחר מכן הוא קיבל תפקיד משנה בטלנובלה "Los elegidos".
הוא חלק מהקאסט הראשי של סדרת הטלוויזיה, "Control Z". בסדרה הוא מגלם את פאבלו גארסיה. הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה מי הרג את שרה? שם הוא גילם את רודולפו לאסקאנו הצעיר.
ג'ניפר ברטלט
ג'ניפר לוש ברטלט (14 במרץ 1941 - 25 ביולי 2022) הייתה אמנית אמריקאית. הייתה ידועה בציורים והדפסים ששילבו את האסתטיקה מבוססת המערכת של אמנות קונספטואלית עם הגישה הציורית של הנאו-אקספרסיוניזם. רבות מיצירותיה בוצעו על גבי לוחות פלדה קטנים, מרובעים ומצופים באמייל, ששולבו בצורת רשת ויצרו עבודות מונומנטליות.
ביוגרפיה.
בארטלט נולדה בשם ג'ניפר לוש בשנת 1941 בלונג ביץ', קליפורניה, אחת מתוך מארבעה ילדים. אביה היה בעל חברת בנייה ואמה הייתה מעצבת אופנה שעזבה את המקצוע כדי לגדל את ילדיה. היא גדלה בפרברי לונג ביץ', קרובה מספיק לאוקיינוס כדי לפתח זיקה למים שתופיע שוב בעבודתה הבוגרת. היא למדה בקולג׳ מילס באוקלנד, קליפורניה, וסיימה תואר ראשון באמנות בשנת 1963. במהלך שנות הקולג' היא הכירה את אליזבת׳ מוריי שהפכה לחברתה למשך החיים. לאחר מכן עברה לניו הייבן ללמוד בבית הספר לאמנות ואדריכלות ייל בתקופה בה המינימליזם היה הסגנון הדומיננטי. היא למדה אצל יוזף אלברס, ג׳ק טוורקוב, ג'ים דיין וריצ'רד סרה וסיימה תואר שני באמנות בשנת 1965.
ברטלט תיארה את חוויית הלימודים בייל כהשפעתה הרחבה ביותר: "נכנסתי לחיי". בראיון שנערך בשנת 2005 עם הפסלת אליזבת' מוריי, היא מסרה רשימה זו של דברים שלדבריה חשבו עליה כסטודנטית בשנה הראשונה לאמנות:
בין ההשפעות המוקדמות של ברטלט היו הציירת ארשיל גורקי, פיט מונדריאן וסול לוויט.
לאחר שהתחתנה עם אד בארטלט, אז סטודנט לרפואה, בשנת 1964, היא עברה לעבודה בין מחוז סוהו בניו יורק לניו הייבן, שם לימדה באוניברסיטת קונטיקט. לאחר גירושיה בשנת 1972, עבר בארטלט לניו יורק והחלה ללמד במשרה מלאה בבית הספר לאמנות חזותית. בשנת 1983 נישאה לשחקן הגרמני מתייה קארייר, איתו ילדה את ביתם, אליס; הם התגרשו בתחילת שנות התשעים.
עבודותיה.
ברטלט הייתה ידועה בעיקר בזכות ציוריה והדפסיה שבהם נושאים מוכרים - החל מבתים וגנים ועד לאוקיינוסים ושמים - בוצעו בסגנון ששילב אלמנטים של אמנות ייצוגית ומופשטת כאחד; ואכן, היא הגיבה שאינה מקבלת על דעתה את ההבחנה בין אמנות פיגורטיבית לאמנות מופשטת. לעיתים קרובות היא עבדה בצורה סדרתית או יצרה פוליפטיכות, ולעיתים קרובות היא תכננה מערכות שלטוניות שהנחו את הווריאציות בתוך קבוצת יצירות נתונה, שדרשו מאיתנו להתמקד ב"תפיסה, בתהליך, בהשפעה של שינוי פרספקטיבה - וכן הקפיצות המתרחשות במוחנו לא משנה כמה אנו רציונליים לחשוב שאנחנו". בסוף שנות השישים, בהשפעת עבודתו של ג'ון קייג', היא החלה להכניס אלמנטים מקריים ליצירתה.
נפטרה ב-25 ביולי 2022.
מי ברז
מי ברז הם מים המסופקים דרך ברז, שהוא שסתום הנועד לווסת את זרימתו של המים. מי ברז משמשים בדרך כלל לשתייה, בישול ושטיפה. שימוש במי ברז החל להיות פופולרי במדינות מפותחות החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 החלו להשתשמש במי ברז במרבית האזורים בעולם.
במדינות רבות, מי ברז גם משמשים כמי שתייה, קיימות רשויות ממשלתיות ברחבי העולם שמתעסקות בלפקח ולפעול למען איכות מי הברז. ניתן להשתמש בשיטות רבות כדי למנוע זיהום מיקרוביאלי במים, החל משימוש במסנן מים והרתחה ועד זיקוק המים. מי ברז מקבלים אספקת מים מנהרות, אגמים, בארות ובורות מים.
לעיתים קרובות נעשית גם מלאכת הפלרת מי-שתייה, בה מוסיפים הרשויות פלואוריד במטרה להפחית את שיעור העששת אצל האוכלוסייה בכלל ואצל ילדים בפרט, כיוון שילדים נוטים לפתח עששת בקלות יחסית.
טיהור מים.
אספקת מי ברז לאוכלוסיות עירוניות או פרבריות גדולות דורשת מערכת מורכבת שאוספת, מאחסנת ומטהרת את מי הברז, מערכתות אלו במרבית המקרים נמצאות תחת אחריות של גוף ממשלתי ייעודי.
קיים צורך ברחבי העולם לטהר את מי הברז וזאת מאחר שטיהור המים נמצא לאורך ההיסטוריה כגורם שמפחית את הסיכונים לחלות במחלות כמו כולרה או טיפוס ואף נחשב כגורם חשוב במערך בריאות הציבור ובשיפור תוחלת חיים. תנאים גאולוגיים מקומיים המשפיעים על מי תהום הם גורמים מכריעים לאופי המים ולעיתים קרובות הופכים את המים ל"מים קשים".
ומחלות הנובעות מצריכת מים מזוהמים גורמות למותם של 1.6 מיליון ילדים מדי שנה.
יוסף מוקיר שבי
בוגיד חנינא סעדון
הרב בוגיד חנינא סעדון היה הרב הראשי של האי ג'רבה, אב בית הדין וראש ישיבה בג'רבה, רב העדה תוניסאית בפריז וראש ישיבת "תורה ורחמים" בעיר.
תולדות חייו.
נולד בג'רבה באוגוסט 1916, י"ג באב ה'תרע"ו לוורדאנה ורבי מרדכי (מכני) סעדון. למד בצעירותו אצל הרב שאול מקיקץ שלי והרב דוד דידו הכהן, החל משנת ה'תרפ"ח למד בישיבתו של הרב רחמים חי חויתה הכהן עד שהיה בן עשרים. שנה אחת למד גם אצל הרב רפאל כדיר צבאן. לימד תלמידים בישיבת "עליית רבי יעקב" בג'רבה, אך כדי לא להתפרנס מלימוד התורה עסק בממכר תפוחי אדמה בשוק של ג'רבה ובהמשך פתח חנות מכולת קטנה. כמו כן, היה בעל בית דפוס, שבו הדפיס מספרי חכמי ג'רבה (ראו להלן). בגיל 22 ערך את הירחון הרבני "כתר כהונה". באמצע שנות ה-50 הוציא את הירחון "השושנה" שנועד להרגיל את תלמידיו לכתיבה תורנית, ובתחילת שנות ה-60 הוציא את הירחון "הלקט".
בשנת 1965 נבחר למלא את תפקיד רבה של ג'רבה.
אחת הפעולות הראשונות שעשה כרב ראשי הייתה איחוד כל הישיבות והכותאבים הקטנים למקום אחד, בבית הכנסת "רבי שלום חדאד". כמו כן, הקים שם מאפיית מצות ויקב לייצור יין כשר.
כיהן כאב בית הדין של ג'רבה עד שנת 1991. גם בשבתו כרב ודיין סירב לקבל שכר על עבודתו, והמשיך להתפרנס מחנותו.
ב-1991 עבר לפריז, שם כיהן כרב עדת יוצאי תוניסיה ברובע ה-19. בפריז הקים את ישיבת "תורה ורחמים" על שם רבו. גם בהיותו בפריז סירב להתפרנס מהרבנות ועסק במכירת תשמישי קדושה.
נפטר ב-18 באפריל 2006 (כ' בניסן ה'תשס"ו), ונקבר (לפי בקשתו) בהר המנוחות בירושלים, ליד קברו של הרב כלפון משה הכהן, שהועבר לקבורה שם מספר חודשים קודם לכן.
בין תלמידיו, הרב חיים ביתאן, רבה הראשי של תוניסיה והרב ישראל כהן, בעל "בך יברך".
משפחתו.
אחיו הבכור, רבי מקיקץ-דוד היה מחבר הספרים "חגי דוד", "אור הלבנה" ו"שירי קודש". אחותו הגדולה רחל הייתה אמו של הרב מצליח מאזוז. אחותו טיטה הייתה אמו של הרב חיים מאדאר. גיסו היה הרב ציון סופר בעל "נוה ציון".
היה נשוי לבתו של הרב מעתוק מאזוז, מחבר הספר "מתוק מדבש". בתו חותה נשיאה לאחיינו הרב חיים מאדאר. בנו הרב אלטר סעדון.
שושן הכהן
הרב שושן דוד יום טוב הכהן (ד' בטבת ה'תרס"ז, דצמבר 1906 - ה' באדר ב' ה'תשל"ו, 1976) היה רב בית הדין ורבה הראשי של ג'רבה בין השנים 1950–1955, ורב מושב איתן שבחבל לכיש מ-1955 ועד לפטירתו. בנו של הרב כלפון משה הכהן.
תולדות חייו.
נולד וגדל בג'רבה, תוניסיה למסעידה ורבי כלפון משה הכהן, אב"ד ג'רבה. למד תורה מפי אביו. לצד עיסוקו בתורה, התפרנס ממכירת ספרי קודש ותשמישי קדושה. נשא לאשה את סבירסה (שבירצה). כבר בנערותו היה ממייסדי תנועת "עטרת ציון" שעסקה בלימוד עברית ובפעילות למען ארץ ישראל. היה פעיל בחברת "אוצר התורה" שניהלה את המוסדות התורניים בג'רבה, ובשנות ה-20 של המאה ה-20 הוציא לאור את הירחון התורני "אוצר התורה".
הוא רכש בית דפוס, שלו קרא "זוהר הרקיע", והחל בהדפסת ספר הזוהר בדפוס חדש, אולם מלחמת העולם השנייה קטעה את התוכנית לאחר חמישה כרכים בלבד. כמו כן, הדפיס את ספרי אחיו הבכור רבי אברהם מגוץ שנפטר בצעירותו, "ברכת אברהם" ו"חסד לאברהם", ואת ספרי השו"ת של אביו, "שואל ונשאל".