על פי הסכם ורסאי הוכרז על הקמת העיר החופשית דנציג שבה יותר מ-90% היו גרמנים לפי מוצאם והשאר פולנים. העיר וסביבתה היו בפיקוח חבר הלאומים. פולין ייצגה את העיר כלפי חוץ והייתה באיחוד מכס איתה ושלטה על מסילת הרכבת לעיר. לפולין היו שני שטחים אקס-טריטוריאליים בשטח דנציג:
ההתקפות הראשונות במלחמת העולם השנייה כוונו נגד שני אתרים אלה.
ההכנות לקרב.
כאשר החריף המתח בין פולין לגרמניה החליט המטכ"ל הפולני להגן על בית הדואר. באפריל 1939 הם שלחו למקום קצין מילואים בשם קונראד גודרסקי והטיל עליו לארגן את הגנת בית הדואר. גודרסקי החל לאמן את האנשים ולבצר את המקום. לפולנים היו רובים, שלושה מקלעים ורימוני יד. ערב ההתקפה מנו הפולנים 56 איש. מלבד הקצין גודרסקי כולם היו אזרחים: 42 עובדי הדואר, 10 עובדים נוספים מגדיניה ובידגושץ' ומנהל הדואר, אשתו ובתו בת ה-11. משימתם הייתה להחזיק מעמד 6 שעות עד לבוא התגבורת.
מולם עמד כוח גרמני של למעלה מ-200 לוחמים של אס.אס, אס.אה, חיילים, שוטרים ומתנדבים מקומיים, מצוידים בשלושה משוריינים כבדים, תותחים ולהביורים.
הקרב.
ב-1 בספטמבר 1939 בשעה 04.00 ניתקו הגרמנים את אספקת החשמל לבניין. בשעה 04:45 כשנשמעו קולות ההפגזה על הוסטרפלאטה, החלה סימולטנית ההתקפה על בית הדואר. המגינים הפולנים החמושים בנשק קל הצליחו להדוף את הגרמנים.
בשעה 11:00 חידשו הגרמנים את ההתקפה בחסות הפגזה של תותחי 75 מ"מ ולהביורים. גם התקפה זו נהדפה אבל המפקד הפולני גודרסקי נהרג.
בשעה 15:00 הכריזו הגרמנים על שעתיים הפסקת אש ודרשו מהפולנים להיכנע. משלא נענו חידשו את ההתקפה. בסיוע תותחי 105 מ"מ ופיצוץ מטען של 600 ק"ג הם הצליחו להבקיע חור גדול בקיר המבנה ולחדור בשעה 18:00 עם להביורים. חמישה פולנים נשרפו במקום, מנהל הדואר ועוזרו שיצאו עם דגל לבן, נורו. השאר נכנעו. שישה הצליחו להימלט מתוכם נתפסו שניים. 16 נשלחו לבית חולים סובלים מכוויות קשות מתוכם מתו ששה בתוכם בתו בת ה-11 של מנהל הדואר. לגרמנים היו 10 הרוגים והם איבדו משוריין אחד.
השבויים הפולנים הוצעדו למרתפי הגסטפו בגדנסק שם עברו מסכת השפלות ועינויים והועמדו לדין. הגרמנים סירבו להכיר בהם כשבויי מלחמה, מנעו מהם ייצוג משפטי ושפטו אותם כלוחמים בלתי חוקיים פורעי חוק, והם נידונו למוות. הרמטכ"ל הגרמני ולטר פון בראוכיטש סירב לחתום על בקשת חנינה והם הוצאו להורג ביריה ב-5 באוקטובר 1939.
הקרב בהיסטוריה הפולנית.
הפולנים מחשיבים קרב זה כהקרבה הרואית כמו סיפור של קרב דוד וגלית. קבוצה קטנה של אזרחים הצליחה להחזיק מעמד נגד כוח גרמני גדול בהרבה, מיומן ומצויד היטב.
עם העברת העיר לשלטון פולני לאחר מלחמת העולם השנייה, שינה השלטון החדש את שם הכיכר שלפני הדואר מ"כיכר האווליוס" ל"כיכר מגני הדואר הפולני".
הבניין עצמו נפגע קשות בקרב, שוקם ונבנה כמעט מחדש בשנים 1949–1951. הבניין הנוכחי ממשיך לשמש כבית דואר ובתוכו מוזיאון קטן על הקרב. בכניסה לבניין חקוק בפולנית הסבר על הקרב. ב-1979, במלאת ארבעים שנה לקרב, הוסר הלוט מעל אנדרטה גדולה מפלדת אל-חלד בחזית בניין הדואר.
תיאור הקרב מופיע בספר תוף הפח של הסופר הגרמני גינתר גראס.
תת-משפחה (טקסונומיה)
קומודור (חברה)
מלאני סי
מלאני ג'יין צ'יזהולם (באנגלית: Melanie Jayne Chisholm; נולדה ב-12 בינואר 1974), המוכרת בכינוי "מלאני סי" (Melanie C), היא זמרת בריטית וכותבת שירים, שחקנית ואשת עסקים.
קריירה.
צ'יזהולם התפרסמה כחלק מלהקת הבנות המצליחה ה"ספייס גירלז" באמצע שנות ה-90.
ב"ספייס גירלז" נקראה מל סי או מלאני סי, וכינויה בלהקה היה "ספורטי ספייס". סיירה בהופעות עם הלהקה ומכרה מעל 100 מיליון תקליטים ברחבי העולם.
כאומנית סולו, צ'יזהולם מכרה מעל 12 מיליון תקליטים. אלבום הבכורה שלה יצא בשנת 1999 ומכר ארבעה מיליון עותקים.
אלבומה השני יצא לאור בשנת 2003, האלבום השלישי יצא בשנת 2005, אלבומה הרביעי בשנת 2007, אלבומה החמישי יצא בשנת 2011 והאלבום השישי שלה בשנת 2012. צ'יזהולם הייתה מועמדת לפרסי המוזיקה הבריטית.
חיים אישיים.
בפברואר 2009 נולדה לה בת.
נכות בלתי נראית
נכויות בלתי נראות מוגדרות כמוגבלויות שאינן מתבטאות בתופעות חריגות או במגבלות תפקודיות הנראות לעין. אנשים הבאים במגע עם אחרים שיש להם נכות בלתי נראית, אינם חשים ברמזים שיובילו לשינוי התנהגותם בהקשר לאדם עם הנכות. לפער זה בין האדם עם הנכות לסביבתו – השלכות והשפעות רבות.
סוגים של נכויות בלתי נראות.
נכויות בלתי נראות יכולות לכלול את הקטגוריות הבאות:
קשיים.
נכויות בלתי נראות יכולות להשפיע על האדם בתחומים רבים בחייו, בלימודים, בעבודה ובתפקודים חברתיים.
לעיתים, אנשים עם נכות בלתי נראית אינם נתפסים בחברה כמוגבלים והציפייה מהם היא ל"תפקוד תקין". לכן החברה לעיתים מתייחסת אליהם כמתלוננים, כמחפשי תשומת לב או כמבקשי הטבות. אנשים עם נכות בלתי נראית מתקשים על כן לנצל הקלות והטבות הנתנות על פי המודל החברתי לבעלי נכויות. אנשים עם נכות או מחלה כרונית מדווחים כי לעיתים הם נתקלים בתגובה של פליאה מסביבתם בעת שהם חושפים את כאבם או מוגבלותם :" אבל אתה נראה טוב?",במקרים אחרים, נמצא אנשים עם ציפיות נוקשות מאדם עם לקות כתוצאה מחוסר הבנה של רמת המוגבלות. כתוצאה מן הפער שבין אי הנראות של הנכות לבין קשיים בתפקוד, אדם עם מגבלה עלול להיקלע למצב המצריך מתן "תזכורת" לאנשים סביבו לגבי מגבלותיו.
לדוגמה תלמידים עם ליקויים קוגניטיביים מתקשים לארגן ולהשלים את העבודה בבי"ס, אך המורים שאינם מודעים לסיבה לקשיי התלמיד, עלולים להיות חסרי סבלנות.
אחד ההסברים לתופעה זו היא טעות הייחוס הבסיסית של אנשים בעת שיפוט התנהגותם של בני אדם אחרים. טעות הייחוס הבסיסית משקפת את הנטייה לתת משקל יתר לגורמים פנימיים שהביאו לביצוע המעשה, כגון תכונות ומנטליות של המבצע, ולתת משקל חסר להשפעת הסיטואציה וגורמים נוספים שאינם תלויים באדם.
לפחות חלק מהנכויות הבלתי נראות אינן ניתנות לאבחון אלא על סמך תלונותיו של הנכה עצמו. בשל כך, עשויים בעלי נכות בלתי נראית להיתקל בחוסר אמון מצד רופאים.
מספר ממדים בהם קיים שוני בהתייחסות חברתית בין נכות בלתי נראית לנכות נראית:
התייחסות עצמית להיעדר הנראות.
אדם עם מוגבלות יחווה שינויים בשני מישורים, האחד בהיבט אישי כגון, שינוי בדימוי העצמי, והשני בהיבט החברתי שמתאפיין בדרך שבה יפרש את תגובותיהם של אחרים הסובבים אותו. תגובה זו אינה תלויה ברמת המוגבלות ומידת צמצום תפקודיו עקב המגבלה, אלא בתפישתו האישית. לדוגמה, אדם עם נכות נראית כגון: קטיעת גפיים, יתקל בתגובות ישירות של הסביבה כלפיו, בין אם הן חיוביות ובין אם שליליות. בשל מוגבלותו הגלויה הוא יאלץ להגיב ולתקשר עם סביבתו בהתאם למשוב שיקבל מהחברה. שני היבטים אלו יעצבו את תפיסת הפרט ואת הסתגלותו למגבלה ולמציאות עמה מתמודד.
לעומת זאת, בנכות בלתי נראית, ייתכן והחברה לא תזהה את המוגבלות וכתוצאה מכך הפרט עשוי לא להסתגל למצבו ולא לפתח מיומנויות מותאמות, מה שעשוי להוביל להכחשת המגבלה, ליצירת חיזוק להסתרת מוגבלותו הבלתי נראית ולהצטייר כלפי חוץ בכל מחיר כאדם בריא.
חשיפה של נכות בלתי נראית.
סיבות לאי חשיפת הנכות.
הקושי המרכזי בחשיפת נכות בלתי נראית, נעוץ בחשש של הפרט להתמודד עם תגובת החברה והסביבה הקרובה. אדם עם מוגבלות בלתי נראית נוטה לחשוש מהתייחסות אליו כחריג, התייחסות זו יכולה להתפרש על פי תפיסתו הסובייקטיבית, כתגובת דחייה ונחיתות חברתית. הוא עשוי להגיב בצורה של הכחשת והסתרת הסימפטומים של נכותו, לאור תגובות חברתיות סולדות של החברה כלפי אנשים עם מגבלות נראות. פחדיו של האדם מתבססים על תפיסותיו האישיות והאופן שבו הוא משליך על אחרים רגשות שליליים כלפי אנשים עם נכויות בכלל.
התוצאה של אי חשיפת המגבלה יוצרת בידוד חברתי ונטילת תפקידים מעבר למסוגלות הקיימת.
חשיפה עצמית - "יציאה מן הארון ".
קיים דמיון בין נכות בלתי נראית לבין אנשים שהם הומוסקסואלים ש"יצאו מן הארון". הספרות מציעה אנלוגיות בין מוגבלות לבין נטייה מינית, על פי אנלוגיה זו לאנשים עם מוגבלות בלתי נראית יש יותר משותף עם הומוסקסואליים מאשר עם קטגוריות אחרות של קבוצות דיכוי אחרות (על רקע, גזע, מין, וכו'). האנלוגיה נובעת ממספר מאפיינים דומים:
"יציאה מהארון" עבור אנשים עם מוגבלות היא תהליך הגדרה מחדש של הזהות העצמית של האדם, באמצעות הכרה חיובית במגבלה וראיית המגבלה כזהות חברתית תקינה.
במחקר של אלמוג עולה, כי ליציאה מן הארון עבור סטודנטים עם ליקוי ראיה הייתה השפעה חיובית על הזהויות האישיות של המשתתפים, ובביצוע מעשה זה מבלי לשים לב, הם תרמו לשינוי משמעות המוגבלות לסביבתם.
עולם העבודה.
פרופיל העובד.
ברוב מקומות העבודה קיימת הנחת יסוד, כי על העובד להיות בריא, אנרגטי, ובעל כשירות גופנית, על העובד להיות בעל יכולת עמידה בלחצים פיזיים, נפשיים ומנטליים, ללא צורך בהתערבויות שתסייענה לו לצורך נשיאה במטלות שדורשת העבודה. עובד שאינו עומד בציפיות אלו, אינו עונה על ההגדרה של עובד "נורמלי". מחלה או נכות עלולות לפגוע בשגרת העבודה ולכן אף בהתאמה לעבודה.
חשיפת הנכות הבלתי נראית במקום העבודה.
אנשים עם מוגבלויות בלתי נראות, חוששים מפני חשיפת מוגבלויותיהם. החלטה אם להיחשף בפני מעסיק פוטנציאלי, היא מורכבת וצריכה להיות מלווה בשיקול דעת. למעשה, אין הנחיות ברורות כיצד רצוי לנהוג וההחלטה תלויה באישיותו של האדם עם הנכות ובתפיסת ה"עצמי" שלו.