המעגל הרביעי, הוא המעגל הכואב, הוא רגישותם של אנשים או חוסר רגישותם לאחרים. למעשה זהו המעגל שבו כל אותם זרמים תת-קרקעיים של הבנה וחוסר הבנה בין בני-אדם, משתקפים כמו במראות בחייהם של כולם בכולם, עם אהבותיהם, תשוקותיהם שלא באות לידי התגשמות, (חלקן כן), מול התחברויות והתעלסויות המביאות אנשים לידי טעויות גסות בחייהם, עליהם ישלמו ביוקר רב. דוגמת רוברט, היא ההוכחה.
המעגל החמישי, הוא סגנון הכתיבה ההומוריסטי, ללא כל הטפת מוסר כלשהי, ומתוך הכרת הדמויות לרוחבן ולעומקן. המחבר מביא מצבים מגוחכים המהווים ניגוד לסיפור הרציני והדרמטי.
המעגל השישי, בא לידי ביטוי בדרך בה הסופר אוהב את כל דמויותיו, בלי הבדלים, בפשטות.
המעגל השביעי, הוא אולי המעגל הביקורתי, החוזר על עצמו כל העת בהערותיה של רוחמה, כלפי הקיבוץ ודייריו, ובנגיעה רכה, נוגע בסכסוך המזרחי מערבי כאן בארצנו.
המעגל השמיני הוא הפירוט לפרטי פרטים, התחושה של כניסה לעולם האינטימי ביותר של הדמויות, לסלון סודי הסודות.
המעגל התשיעי, הוא אותו ידע וכניסה לעולם הקסמים של הילדים כמו של המבוגרים, הכישופים הקטנים והנחמדים, כמו אלה שמפחידים.
מדובר בספר שהכתיבה שלו נובעת מתיאורים מפורטים ואינטימיים של האנשים הישרים והמוצלחים, הבוגדים והמסתירים סודותיהם, על קשיי חייהם, מחשבותיהם, רגשותיהם, ההופכים את חייהם לדבר מלא ועשיר, נדיב ותוסס. כאשר מעל לכול הצחוק המתפרץ, כמעט כל שנים שלושה עמודים, ואפילו במצבים העצובים והכואבים, מביאים את הקורא לצחוק רב מרוב בכי. וזהו בעצם המעגל העשירי, השילוב בין הצחוק והבכי.
אליאב בן ישי
אֱלִיאָב בֶּן יִשָׁי הוא דמות מקראית בספר שמואל, בנו הבכור של ישי ואחיו של דוד המלך.
דמותו.
המקרא מספר שהיה גבוה ויפה מראה. על פי המתואר, שמואל הנביא נצטווה למשוח את אחד מבניו של ישי למלך; כאשר ראה את אליאב אמר "אך נגד ה' משיחו", כלומר, הוא ראוי למלוכה. ה' לא הסכים עם בחירתו, ואמר לו
בפרק י"ז מתואר כי בעת המלחמה מול הפלשתים שלח ישי את שלושת ילדיו הגדולים והשאיר את דוד בנו הקטן עם הצאן. כאשר הגיע דוד אל המערכה כדי למסור לאחיו דבר מה, התרגז עליו אליאב ואמר "למה זה ירדת? ועל מי נטשת מעט הצאן, ההנה במדבר? אני ידעתי את זדנך ואת רע לבבך כי למען ראות המלחמה ירדת!". על פי המסופר, דוד לא התרשם מדבריו והחליט לצאת אל המערכה ולהילחם מול גוליית. בעקבות ניצחונו המרשים, הובסו הפלשתים במלחמה ודוד נלקח אל בית שאול המלך.
חז"ל מייחסים לאליאב תכונות של כעס וקפדנות, שבגללן לא זכה להיות מלך.
שם אמו לא מוזכר במקרא, אולם שם אמו של דוד (וכנראה גם אמו), מופיע בתלמוד הבבלי כנצבת בת עדאל.
משפחתו.
על פי ספר דברי הימים א פרק ב', אליאב היה בכור בין שבעה אחים: אליאב, אבינדב, שמעה, נתנאל, רדי, אצם ודוד. בנוסף היו לו שתי אחיות, צרויה (אם יואב) ואביגיל (אמו של עמשא בן יתר).
נכדתו מחלת (בת אביהיל בת אליאב) נישאה לרחבעם מלך יהודה.
צליל-חן זקס
צליל-חן זקס (נולדה ב-20 בנובמבר 1985) היא שחקנית ישראלית, במאית ומורה לתיאטרון.
ביוגרפיה.
צליל-חן זקס נולדה וגדלה בראשון לציון. היא הקטנה מבין ארבע אחיות. במשך שנים רבות למדה קלרינט וניגנה בתזמורת הנוער הייצוגית של ראשון לציון, ובגיל 13 הצטרפה ל"תיאטרון ראשון בצוותא 2" – קבוצת תיאטרון בהנחייתה ובימויה של דבורה מילר, בה שיחקה במשך שמונה שנים (2006-1998).
בצה"ל שירתה זקס כטכנאית שידור ושדרנית בגלגלצ (2004-2006), ולאחר שיחרורה שידרה ב-99FM וברדיו תל אביב.
אחרי שנת לימודים במרכז לאימפרוביזציה בהנחיית אלונה פרץ החלה צליל-חן את לימודי המשחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים (2010-2007). בין מוריה היו טטיאנה קנליס-אולייר, יהושע סובול, יענקל'ה יעקובסון, מיכל בת-אדם, גליה פרדקין, אבי הדרי ומנהל בית הספר איציק ויינגרטן.
במהלך שנת הלימודים האחרונה שיחקה, בין השאר, בהצגות "סינדרום ירושלים", מאת ובבימוי יהושע סובול, שהמשיכה לרוץ בתיאטרון תמונע, ו"היצור" על פי שלום עליכם ובבימוי ירון אדלשטיין וטל ברנר. ההצגה, שבה שיחקה זקס בתפקיד הראשי של ילדה מוכת שיתוק מוחין, המשיכה לרוץ לאחר מכן בתיאטרון צוותא וזכתה בפרס קיפוד הזהב בקטגוריית הבימוי. הפקת הסיום שלה בסמינר, "הנער מסביליה" בבימוי טטיאנה קנליס-אולייר, הוצגה בתיאטרון המדיטק.
ב-2011 טסה עם ההצגה "המזוודה של חנה" של תיאטרון הנפש לפסטיבל תרבות יהודית בפראג. בימים אלה משחקת בהצגה "מי שם?" של עידן זילברשטיין בתיאטרון תמונע, בתפקיד הזונה.
ביוני 2012 טסה זקס לפסטיבל ISDF בשפילד, אנגליה, עם ההצגה "טוב" של ססיל פיליפ טיילור, בבימוי סיוון הנדלסמן. ההצגה, שהחלה את דרכה בסמינר הקיבוצים, מספרת על תהליך ההתקרנפות של פרופסור לספרות גרמנית בזמן עליית הנאצים לשלטון. זקס משחקת את אמו, את אשתו ואת המאהבת שלו.
בפסטיבל, שהתקיים כחלק מאירועי האולימפיאדה, זכתה זקס בפרס השופטים לשחקנית הטובה ביותר. שחקני ההצגה זכו בצל"ש על תפקידיהם ובפרס ה-"Spirit award".
כיום (2020) זקס מלמדת במגמת התיאטרון בחטיבת רעות לאמנויות בחיפה ובמקומות נוספים.
חיים אישיים.
בן זוגה של צליל-חן הוא השחקן יולי סקר.
לאקי סטרייק
לאקי סטרייק (באנגלית: Lucky Strike) הוא מותג סיגריות אמריקאי, בבעלות החברות R.J. Reynolds Tobacco Company ו-British American Tobacco. המותג הופץ לראשונה ב-1871 בארצות הברית ובמשך שנים ארוכות היה מותג מוביל בשוק הסיגריות העולמי. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הייתה לאקי סטרייק הסיגריה הנמכרת ביותר בארצות הברית.
היסטוריה.
המותג 'לאקי סטרייק' הופץ תחילה כטבק לעיסה, ומאוחר יותר הופץ גם כסיגריה.
ראשי חברת הטבק האמריקאית, ובעיקר ג'ורג' וושינגטון היל, שמו דגש חזק לאורך העשורים הראשונים של המאה ה-20, על חדשנות בפרסום המוצר.
באותן שנים ראשונות של שיווק הסיגריות בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, לחברות הטבק היה כוח רב בקביעת מיתוסים עממיים על טיבן של סיגריות, ועל החוקים שחוקקו באמריקה הנוגעים להפצה וקניה של סיגריות. השפעה זו, הובילה במידת מה, לחופש פעולה רחב שהתבטא בהתעלמות ממחקרים ראשוניים אודות סכנות העישון, פרסום סיגריות כמוצר בריא, והטמעה של פעולת העישון כפעולה נחשקת, דרך פרסומות בעיתונים, ברדיו ודרך פרסומות סמויות בהן כוכבי קולנוע עישנו לאקי סטרייק בסרטים.
ב-1917, החלה לאקי סטרייק להשתמש לראשונה בסיסמה 'זה קלוי', כדי להדגיש את תהליך ייבוש הטבק של הסיגריה שעבר קלייה, בניגוד למותגים אחרים באותה התקופה שהשתמשו בטכניקת ייבוש בשמש. הרעיון לסיסמה הגיע מנשיא החברה, ג'ורג' וושינגטון היל, שטען כי תהליך הקלייה של הטבק, מעניק לסיגריה טעם 'קליל' יותר - טענה אשר היל חשב עליה לראשונה, בעת ביקור במפעלי הטבק של חברתו, בעודו מתבונן בתהליך הקלייה.
במרוצת שנות ה-20 של המאה ה-20, החלה לאקי סטרייק סדרה של מסעות פרסום שיועדו לקהל הנשים. באותן שנים, פרסומות לסיגריות פנו לקהל הגברי בלבד, זאת מאחר שפעולת העישון נתפסה כגברית בעיקרה. היל, נשיא החברה האמריקאית לטבק, רצה להגביר את מכירות הטבק של החברה שלו, על ידי פרסום אגרסיבי ופתיחת הסיגריות של החברה שלו לקהלים שטרם נוצלו. הקמפיין של לאקי סטרייק לנשים נשען על התפיסה (שלא הייתה מעוגנת במחקר) שסיגריות מובילות להורדת משקל. הקמפיין עשה שימוש בסלוגנים כגון "במקום לקחת מתוקים, קחי לאקי", ויצר אפקט משמעותי על מכירות הסיגריה.
המכירות של לאקי סטרייק עלו בלמעלה מ-300% בשנתו הראשונה של הקמפיין. מ-14 מיליארד סיגריות ב-1925, ל-40 מיליארד סיגריות ב-1930.
בשנות ה-60, הושקו שני סוגים חדשים של לאקי סטרייק, סיגריות פילטר וסיגריות בטעם מנטה בשם 'לאקי ירוק'.
לאקי סטרייק עברה לבעלות מוחלטת של חברת הטבק הבריטית BAT ב-1976.
ב-2006, נפסקה מכירת רוב המותגים של לאקי סטרייק בצפון אמריקה, אולם המשיכו להימכר באזורים אחרים של העולם בהן פועלת חברת הטבק הבריטית. חברת R.J. Reynolds Tobacco Company עדיין מפיצה לאקי סטרייק בגרסה נטולת פילטר בארצות הברית כיום.
מקור השם.
מקור השם 'לאקי סטרייק' (בעברית: מכה מוצלחת), היה בתקופת הבהלה לזהב של סוף המאה ה-19 בארצות הברית, במרוצתה רבים נהרו לחצוב בהרים ובנהרות על-מנת למצוא זהב, בשל שמועות רבות על זהב המצוי ברחבי ארצות הברית באזורים לא ממופים. הביטוי 'לאקי סטרייק', היה בשימוש על ידי כורים אשר איחלו אחד לשני 'פגיעה ברת-מזל' בעורק זהב.
הבחירה בשם 'לאקי סטרייק', היוותה מעין קריצה כלפי כורי הזהב, ולאוכלוסייה הכללית, על כך שקניית המותג 'לאקי סטרייק', תיתן מזל לאלו אשר רוכשים אותו.
שינוי צבע הקופסה.
בתחילת שנות הארבעים, שונתה חפיסת לאקי סטרייק, שהייתה בעלת רקע ירוק עם עיגול אדום במרכז בו הכיתוב של שם הסיגריה, לחפיסה זהה בעלת רקע לבן. הסבר רווח באותה תקופה, שאנשי לאקי סטרייק עצמם הפיצו, הייתה שהצבע הירוק יוצר באמצעות כספית, ובשל המלחמה הגדולה, עלות הכספית קפצה, ולפיכך בחרו לוותר עליה. הסבר זה הופץ בפרסומות ללאקי עם הכיתוב 'הירוק הלך למלחמה', כדי לקרוץ להתגייסות המשאבים האזרחיים לטובת המלחמה הגדולה.
ריימונד לואוי, המעצב שהיה אמון על השינוי בחפיסה, לפי אמונה פופולרית, התערב עם נשיא החברה שיצליח להעלות את מכירות המותג עם שינוי העיצוב, שנותר ללא שינוי החל מ-1917. השינוי בצבע פתר את בעיית הריח הלא נעים שעלה מהקופסאות (בשל הכספית), ונחשב לעיצוב פופולרי במיוחד בתרבות המערבית.
משמעות ראשי התיבות בקופסה המחודשת.
החל מ-1945, נוספו בראש החפיסה האותיות באנגלית - .L.S.M.F.T