בתקופתו במדי באיירן ביסס סניול את מעמדו כאחד משחקני ההגנה הטובים ביותר, ובשל יכולת העזרה שלו להתקפה, הוא שימש גם כשחקן מפתח בהתקפת הקבוצה. הוא זכה עם באיירן מינכן בחמש אליפויות הבונדסליגה בשנים 2001, 2003, 2005, 2006 ו-2008, בליגת האלופות ב-2001, בגביע הגרמני ב-2003, 2005 ו-2006, ובגביע הליגה הגרמנית ב-2004 ו-2007. הוא הועמד לפרס כדור הזהב ב-2006.
בעקבות הצלחתו במדי באיירן הפך סניול לשחקן קבוע בנבחרת צרפת, ונכלל בסגלה בכל טורניר גדול בו השתתפה. בפברואר 2009, בעקבות בעיות נשנות בגיד אכילס שמנעו ממנו לשחק בכל אותה עונה, הודיע סניול על פרישה מכדורגל.
נבחרת לאומית.
בשנת 1997 השתתף סניול עם נבחרת צרפת עד גיל 20 באליפות העולם לנוער שנערכה במלזיה. הוא היה שחקן קבוע בהרכב הנבחרת והעפיל עמה לרבע גמר הטורניר, שם היא הודחה על ידי אורוגוואי לאחר הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין.
סניול זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של צרפת בשנת 2000. כעבור שנה, ב-2001, הוא שיחק עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות, שהיה הטורניר הבינלאומי החשוב הראשון שלו. הוא סייע לנבחרת לזכות בטורניר לראשונה בתולדותיה, על אף שלא שותף במשחק הגמר, שבו גברה צרפת על יפן. סניול נכלל בסגל הנבחרת הלאומית גם למונדיאל 2002, אך לא שותף באף משחק במסגרתו. ב-2003 הוא זכה עם צרפת בפעם השנייה ברציפות בגביע הקונפדרציות.
ביורו 2004, שהיה אליפות אירופה הראשונה בה השתתף, פתח סניול בהרכב פעם אחת בלבד, והודח עם נבחרתו ברבע הגמר. בשנים אלו מיעט סניול לקבל דקות בנבחרת בשל הימצאותו של ליליאן תוראם בעמדת המגן הימני; עם זאת, פרישתו של מרסל דסאיי לאחר טורניר היורו הביאה להסטתו של תוראם למרכז ההגנה, וסניול הפך לשחקן חשוב יותר בנבחרת ולפותח קבוע בהרכב שלה. במונדיאל 2006 אליו העפיל עם צרפת, הוא שותף 90 דקות בכל משחקי הנבחרת, והעפיל עמה עד לגמר, שם היא הפסידה לאיטליה בבעיטות עונשין. בטורניר זה הוא הציג יכולת הגנתית עילאית, לצד תרומה טובה גם למשחק ההתקפה.
במהלך קמפיין מוקדמות יורו 2008, גילה סניול אפיון חדש שלו לאוהדי נבחרת צרפת, כאשר הגיע מספר פעמים למצבי כיבוש והצטרף פעמים רבות לקרבת הרחבה על מנת להחליף מסירות עם החלוצים, כדוגמת תיירי הנרי. הוא סייע לנבחרת להעפיל שוב ליורו, וזומן על ידי ריימונד דומאנק גם לטורניר עצמו. לאחר כישלונה של הנבחרת ביורו 2008 והדחתה כבר בשלב הבתים, הודיע סניול על פרישתו ממנה, ביחד עם שני שחקנים ותיקים נוספים - ליליאן תוראם וקלוד מקאללה.
קריירת אימון.
סניול אימן החל משנת 2013 את נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21, עד שמונה במאי 2014 כמאמן בורדו, בה חתם על חוזה לשנתיים. בעונתו הראשונה, 2014/15, סיים סניול עם בורדו במקום השישי בליגה, כשהקבוצה משיגה ניצחונות מרשימים על פריס סן ז'רמן ומונקו, אך גם מפסידה 0–5 לאולימפיק ליון. עונת 2015/16 הייתה פחות מוצלחת, כאשר סניול ובורדו סיימו במקום האחרון בשלב הבתים במפעל הליגה האירופית. גם בליגה סבלה הקבוצה מעונה חלשה, בה הפסידה הקבוצה 1–6 לניס. במרץ 2016, לאחר שהובסה בורדו 0–4 על ידי יריבתה המושבעת טולוז במשחק הדרבי של אזור הגארון, פוטר סניול מהקבוצה והוחלף במאמן אולריך ראמה.
במאי 2017 מונה סניול כעוזר מאמן בבאיירן מינכן, הקבוצה העיקרית בה הצליח כשחקן, תחת המאמן קרלו אנצ'לוטי.
ב-28 בספטמבר 2017 עקב פיטוריו של קרלו אנצ'לוטי מהמועדון מונה סניול למאמנה הזמני של באיירן מינכן. עם הגעת יופ היינקס לאימון הקבוצה, וילי סניול עזב את תפקידו ואת הקבוצה.
ווילי סניול
הגולם מפרג
משה שנירר
מוריץ (משה) טוביאס שנירר (בגרמנית: Moritz Tobias Schnirer; 1861 – 15 במרץ 1941) מראשוני הציונות, רופא וסופר, עורך כתב העת הרפואי "Medizinische Wochenschrift".
חייו.
שנירר נולד בשנת 1861 בבוקרשט. אביו היה סוחר. החל בלימודי רפואה בבוקרשט בשנת 1880 ועבר לווינה לשם לימודיו באוניברסיטת וינה. בעת לימודיו התוודע לראובן בירר ונתן בירנבוים, והקים עמם את אגודת הסטודנטים הציוניים בווינה "קדימה" (בגרמנית: A.V. Kadima Wien), ושם היה שותף בשנת 1882 לייסוד אגודת "אהבת ציון".
עם פרישתם מהאגודה של החברים הדתיים בראשות ר' שלמה שפיצר, בעקבות התנגדותו של פרץ סמולנסקין למתן אופי אורתודוקסי יותר לאגודה, היה שותף לייסוד את אגודת "אדמת ישורון", שנוסדה במטרה להרחיב את הרעיון הציוני אל מחוץ לחוג הסטודנטים, ונבחר לנשיאהּ. אולם גם אגודה זו כשלעצמה לא הצליחה הרבה. בעזרת סטודנטים מערי מערב אירופה, שהיו חברים ב"קדימה", ייסד החוג אגודות ציוניות חדשות בערי אירופה, אשר אוחדו עם אלה שהקימו בגליציה אדולף שטנד, גרשון ציפר ואברהם זלץ לאיגוד חדש – "ציון": 'איחוד האגודות האוסטריות ליישוב סוריה וארץ-ישראל', ושנירר היה לנשיא האיגוד. בשנת 1896, עוד טרם פרסום "מדינת היהודים", חיבר איזידור שליט בינו לבין תאודור הרצל, ושנירר נכנס לחוג עוזריו הקרובים. בקונגרס הציוני הראשון בבזל (סתיו 1897) נבחר כחבר הוועד הפועל המצומצם וחבר הוועדה להתיישבות מעשית (עם וילי במבוס, ד"ר אהרן קמינקא, ד"ר אלכסנדר מינץ ושלמה בן ציון רובנשטיין). ב-1898 הצטרף להרצל במסעו לארץ ישראל להיפגש עם קיסר גרמניה וילהלם השני, שביקר בארץ באותה העת.
ואולם לאחר הקונגרס הציוני השני (1898), בהתקשו לראות פרי בעבודתה של האגודה הקטנה ודלת-התקציב, ובשל מיעוט הזמן שהותיר לו העיסוק במקצועו (בשנת 1888 פתח בווינה מרפאה פרטית ברובע דבלינג), פרש שנירר מהנהגת התנועה הציונית.
במישור המקצועי התעניין במיוחד בבקטריולוגיה, והיה כותב פורה, שכתב לכתבי עת רפואיים ואף הוציא שבועון רפואי בשם "Medizinische Wochenschrift". כן הוציא לאור (החל משנת 1893) את הלקסיקון הרפואי "Diagnostisches Lexikon für praktische Ärzte" ("לקסיקון לרפואה מעשית"), שאותו ערך עם אנטון בום (Bum). הלקסיקון זכה לתפוצה רחבה בקרב רופאי מרכז אירופה.
שנירר הוסיף להיות פעיל בתנועה הציונית, גם ללא תפקיד רשמי.
ניסה לקבל אשרת עלייה לארץ ישראל, אך סורב.
ב-15 במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, שמו שנירר ואשתו קץ לחייהם, בווינה.
הותיר אחריו את שני בניו: יוסף, יליד 1888, רופא במקצועו, היגר ללוס אנג'לס ב-1938; פרידריך, דוקטור למשפטים ושופט בווינה. היגר ב-1938 למלבורן שבאוסטרליה.
מספריו.
+ (Encyklopaedie der praktischen Medizin (1906–09
+ 1925 ,Taschenbuch der Therapie
מוריץ שנירר
משה טוביאס שנירר
מוריץ טוביאס שנירר
פארוו
המפרי, דוכס גלוסטר
המפרי, דוכס גלוסטר (באנגלית: Humphrey, Duke of Gloucester; 3 באוקטובר 1390 – 23 בפברואר 1447) היה בנו הרביעי וצעיר הבנים של המלך הנרי הרביעי, ושל רעייתו הראשונה מרי די בוהן. המפרי היה אחיו של המלך הנרי החמישי ודודו של המלך הנרי השישי.
ביוגרפיה.
מקום הולדתו של המפרי אינו ידוע. המפרי נקרא על שם סבו מצד אימו - המפרי דה בוהן, רוזן הרפורד.
המפרי רכש השכלה (בעוד שאחיו הבכורים לחמו לאורך הגבולות של אנגליה עם ויילס וסקוטלנד). לאחר מות אביו, בשנת 1414, קיבל המפרי את התואר דוכס גלוסטר, וכן את התואר "לורד צ'מברלין של אנגליה", ומושב בפרלמנט. בשנת 1415 הפך המפרי לחבר במועצת המלך של הממלכה המאוחדת.
בתקופת מסעותיו הצבאיים של הנרי החמישי בצרפת, שימש המפרי כמפקד הצבא האנגלי וזכה להצלחה רבה בשל הידע הרב שהיה לו בלוחמת מצור (ידע שרכש במסגרת לימודיו הקלסיים). בעקבות הצלחותיו בשדה הקרב קיבל את התפקיד של מפקד דובר (Constable of Dover), לורד חמשת הנמלים ומשנה למלך (King's Lieutenant).
במות אחיו, המלך הנרי החמישי, בשנת 1422, מונה המפרי לתפקיד הלורד המגן (Lord Protector) לאחיינו, יורש העצר, המלך הנרי השישי. במות אחיו הבכור, ג'ון דוכס בדפורד, טען המפרי לזכותו לכהן בתפקיד העוצר, אולם דודו-למחצה, הנרי ביופורט, חבר מועצת המלך, התנגד לכך. (בשנת 1978 נמצאה במכללת איטון צוואתו של הנרי החמישי, ובה נכתב כי רצונו של המלך היה שהמפרי יכהן כעוצר).
המפרי זכה לפופולריות רבה של תושבי אנגליה, והיה ידוע כתומך באמנויות ובהשכלה, יחד עם רעייתו ניהל חצר שוקקת בארמון פלסנטיה בגריניץ', בה התארחו אמנים, מדענים ואנשי ציבור וחברה. הפופולריות שלו איפשרה לו להתמנות לשופט הראשי של דרום ויילס. רעייתו, אלינור קובהם, הייתה לא פופולרית בקרב התושבים, ואויביו של המפרי הביאו למאסרה בעוון כישוף ולשון הרע. בעקבות המשפט פרש המפרי מהפוליטיקה.
ב-20 בפברואר 1447 נאסר המפרי בעוון בגידה. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב-27 בפברואר, ונקבר בכנסיית סנט אולבנס. בתקופתו נפוצו השמועות כי למעשה נרצח בלא משפט, אולם כיום סבורים ההיסטוריונים שככל הנראה נפטר משבץ.
אגדה אורבנית מציינת כי המפרי נקבר בקתדרלת סנט פול הישנה (למעשה היה זה קברו של ג'ון מגונט).
נישואים וצאצאים.
בשנת 1422 לערך נשא המפרי לאישה את יקובה, רוזנת אנו ורוזנת הולנד, בתו של וילם השני, דוכס בוואריה-שטראובינג ורוזן איינו.
בעקבות נישואים אלה זכה המפרי לתואר "רוזן הולנד, זילנד ואנו". לבני הזוג נולד בן אחד בשנת 1424 אולם התינוק נפטר בלידתו.
הנישואים בוטלו בשנת 1428 וז'קלין נפטרה בשנת 1436.
מיד לאחר ביטול הנישואין נישא המפרי לאלינור קובהאם (פילגשו).
לבני הזוג נולדו שני ילדים:
בשנת 1441 אלינור, שהייתה שנואה על ידי הציבור, הואשמה בכישוף, הוגלתה ונכלאה במקום גלותה.
אחוזתו של המפרי דוכס גלוסטר.