עטלף סלים עלי אנדמי לדרום הודו במדינות טאמיל נאדו וקרלה; בית הגידול של המין נמצא בתוך הרי גהט המערביים ומורכב מיערות מונסון טרופיים וירוקי-עד עם כמויות משקעים גבוהות. הוא מצוי בטווח גובה של 1,100-800 מטר מעל פני הים. המין מופיע גם במטעי קפה ותה והוא רגיש מאוד להפרעה אנושית במערות שבהן הוא חי.
עטלף סלים עלי פעיל בשעות הלילה ומבלה את שעות היום בקבוצות של 10–30 פרטים בתוך מערות. הוא ניזון מ-18 סוגים של פירות ומ-6 סוגים של פרחים. פריטי התזונה הדומיננטיים הם 3 מיני תאנים, שני מינים של אליוקארפוס ומין אחד של דיכפטלום. יש עונת רבייה אחת מדי שנה, וההמלטות מתרחשות בין מאי ויוני. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד. מעבר לכך, אין פרטים נוספים על אורח החיים של הסוג.
מצב.
עטלף סלים עלי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל האוכלוסייה הקטנה שלו שמספר נמוך מ-1,000 פרטים והירידה המתמשכת במספריו שצפויה להגיע לשיעור של 20% מהאוכלוסייה עד אמצע המאה ה-21. האיומים העיקריים על המין הם ציד לבשרו ולאבריו המשמשים ברפואה המסורתית כתרופה למחלות נשימה, בירוא יערות לצורך תעשיית העץ או הגדלת שטחי חקלאות, והפרעה אנושית במערות שבהם הוא חי.
עטלף סלים עלי נחשב למין מוגן על פי החוק ההודי, ומצוי באזורים המוגנים הבאים: שמורת הטיגריס קאלאקאד-מונדאנטהוראי, מקלט חיות הבר מגאמאלאי, ושמורת הטיגריס פרייאר. ארגון השימור ממליץ לבצע סקרים כדי לאתר אוכלוסיות נוספות ולהעלות את המודעות הציבורית למצבו. האוכלוסייה העולמית של מין זה נאמדת בכ-750 פרטים בלבד.
עטלף פרחים
עטלף פרחים (שם מדעי: "Syconycteris") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שמצויים ברחבי אוקיאניה. הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי והוא בין הסוגים הקטנים ביותר במשפחת עטלפי הפירות. מבחינה חיצונית וגנטית, הוא קרוב לסוגים עטלף הצוף ועטלף פרחים זנוב. אין להתבלבל בין סוג זה לבין הסוג זיזף פרחים מאיי הקריבים.
תיאור.
עטלף הפרחים מתאפיין בראש מעוגל וחרוטי, בגוף שמנמן וגוצי ובפנים שועליות. הלוע ארוך, מחודד וצר. אוזניו קטנות ועגולות, עיניו גדולות ושחורות, ובין נחיריו יש תלם אנכי שמסתיים בשפה העליונה. הלשון דקה וארוכה במיוחד, והיא מכוסה בקצה בגבשושיות שמסייעות באיסוף צוף ואבקנים. חוץ מהחותכות, השיניים קטנות באופן כללי.
עטלף הפרחים הוא סוג קטן: אורך הראש והגוף של המינים בו 55–97 מ״מ, אורך הזרוע 38–61 מ״מ ואורך האוזן 9–17 מ״מ; המשקל נע בין 13 ל-47 גרם ומוטת הכנפיים 40–60 ס״מ. אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה. הזנב נעדר לחלוטין, וקרום התעופה האחורי צר ומצומצם.
לעטלף הפרחים פרווה צפופה וזיפית שעשויה להיות קצרה או שעירה בהתאם לאזור הגאוגרפי. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום בהיר לחום אדמדם בהיר או כתמתם ואצל מין אחד אף חום שוקולד כהה עד שחור. אצל חלק מהמינים, הגחון חיוור יותר ונע בין צהבהב לאפרפר או בז׳. הכנפיים בצבע שחרחר או חום כהה, הזרועות, הרגליים והאוזניים בצבע כתמתם, חום חיוור או ורוד והחרטום אדמדם במקצת.
תפוצה.
עטלפי הפרחים הזנובים חיים באוקיאניה; טווח התפוצה של הסוג כולל את כל גינאה החדשה, קו החוף הצפוני והצפון-מזרחי של אוסטרליה (קווינסלנד וניו סאות' ויילס), חלק מאיי מאלוקו (סאלאווטי, הלמהרה, סראם, בורו ואיי ארו), האיים ביאק ויאפן, איי האדמירליות, איי ד'אנטריסקו וארכיפלג לואיסיאד. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי לח, יער גשם ממוזג, יער עננים, יער טחב ננסי, יער אקליפטוסים, סוואנה טרופית וביצות, והם נוכחים בשפלות עד רכסים הרריים גבוהים ברום 3,000 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה.
המינים בסוג פעילים בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בעלווה צפופה. בניגוד לעטלפי רבים, עטלפי הפרחים אינם לנים במקום קבוע, אלא משנים את מקום הלינה מדי יום. הרגל זה נועד לאפשר להם לזוז בעקבות זמינות התפרחות. בשל כך, הם אינם צריכים לנדוד בין העונות, אלא רק לשנות את אזור הפעילות מקצה היער בחורף ללב היער בקיץ. עטלפי הפרחים חיים בבדידות ומחליפים בהדרגה אזור האכלה אחת לכמה ליליות. בתקופות קרות, הם נכנסים למצב של נמנום במהלכו קצב חילוף החומרים מואט וכך הם יכולים לחסוך באנרגיה ולשרוד עד למזג אוויר נאה יותר.
עטלפי הפרחים ניזונים בעיקר מצוף, מיץ פירות ואבקנים, ומשלימים את תזונתם בבננות, גויאבות וחרקים. במקרה הצורך, הם משתמשים בחוטמם המחודד לפתוח תפרחות סגורות. האבקה שנדבקת לעיתים קרובות לגחון מועברת ממקום למקום במעופו של העטלף ובדרך זו הוא מאביק פרחים רבים. בנוסף, הם אוכלים לעיתים קרובות מהתפרחות עיסה שמורכבת מצוף, אבקה וזרעים, ובסיום תהליך העיכול הזרעים מופרשים החוצה ללא פגע ומוכנים לנביטה. העטלפים תרים אחר מזונם סמוך לקרקעית היער ומסוגלים לעוף לאט או לרחף באוויר תוך כדי יניקת צוף. הם מאתרים תפרחות באמצעות חושי הריח והראייה, ופרחים ליליים מסוימים אף מפיצים ריח מיוחד כדי למשוך את העטלפים אליהם. העטלפים מתקשרים זה עם זה בציוצים, אך אינם יכולים לנווט באמצעות אקולוקציה. הטורפים העיקריים של הסוג כוללים דורסי לילה, ועטלפי הפרחים מנסים להתמחק מהם על ידי שהיה בעלווה צפופה. בלילות עם ירח מלא, הם לרוב לא יוצאים ממחבואם.
בתחילת עונת הרבייה, עטלפי הפרחים מתקבצים בקבוצות רבייה קטנות למשך שבועיים עד חודש, והם מזהים באמצעות הריח את הזוויג של העטלפים האחרים. הזכרים מנסים לשמור על טריטוריה עשירה בתפרחות, ולמשוך עליהן בדרך זו את הנקבות. לאחר היריון של 4-3.6 חודשים, הנקבה ממליטה גור יחיד שנגמל לאחר חודשיים. הנקבה מגיעה לבגרות בגיל 6–8 חודשים, והזכר בגיל שנה. תוחלת החיים בשבי 2–6 שנים, אך בטבע היא ככל הנראה גבוהה יותר.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
עטלף פרחים זנוב
עטלף פרחים זנוב (שם מדעי: "Notopteris") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1859 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא ידוע בזנבו הארוך. עטלף הפרחים חי ביערות טרופיים וניזון מצוף ואבקה. הוא מאוים מצד אובדן בית גידול וציד והאוכלוסיות של שני המינים שלו נמצאות בירידה.
תיאור.
עטלף הפרחים הזנוב מתאפיין בראש משולש וצר, בגוף קטן עם שוקיים מוארכים ובלוע מחודד ודק. העיניים גדולות, האוזניים קטנות ומעוגלות והלשון ארוכה, רחבה ומכוסה בקצה בגבשושיות. הכנפיים מחוברות לחלק התחתון של עמוד השדרה ונותנים לו מראה של גב חשוף למחצה. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הזנובים 93–110 מ״מ, אורך הזרוע 58–69 מ״מ ואורך הזנב 43–62 מ״מ; המשקל נע בין 56 ל-73 גרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.
הסוג מזוהה בזכות זנבו הארוך שמכיל 10 חוליות ולא אופייני לעטלפי הפירות. כנף הזנב כוללת קרומים קצרים לאורך פנים הרגליים. נוסחת השיניים כוללת 26–28 שיניים. הניבים ארוכים והחותכות התחתוניות גדולות במיוחד. אצל עטלפים בוגרים, נושרים לעיתים קרובות חלק מהחותכות העליונות.
לעטלף הפרחים פרווה צפופה וקצרה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום זית לערמוני, חום-אפרורי או אפור כהה. הגחון נוטה להיות חיוור יותר והחלק התחתון של הגב כהה בצורה בולטת בגלל קרומי הכנף. הכנפיים, הזנב והרגליים בצבע שחור מבריק. הזרועות, השוקיים והחוטם בצבע בורדו-ורוד. האוזניים ורודות עם קצה כהה.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה ואין ביניהם חפיפה. התפוצה של הסוג כוללת את פיג'י, ונואטו וקלדוניה החדשה ואולי גם באיי הנאמנות הסמוכים לקלדוניה. מבין איי פיג׳י הם נוכחים בויטי לבו, ונואה לבו וטאבאוני ומבין איי ונואטו ניתן למנות את טאנה, איי אנטום, ארומנגו, אפאט, מוטה לבה וסנטה מריה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, כרי דשא תת-אלפינים, מטעים ובתה חופית, והם מצויים הן בשפלות והן באזורים הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים. הם מבקרים לעיתים קרובות ביערות משניים, בגינות ובאזורים עירוניים בחיפוש אחר מזון.
המינים בסוג חיים בבדידות, בקבוצות קטנות של 25 פרטים או במושבות גדולות של מאות עד אלפי פרטים. הם מבלים את שעות היום בשינה במערות גיר וחללי עצים, ויוצאים לפעילות עם רדת החשיכה בגפם, בזוגות או בקבוצות קטנות. בדרך כלל, יש להם מדי לילה מסלול קבוע, והם נוטים להישאר באותו אזור לאורך זמן. עטלפי הפרחים ניזונים בעיקר מצוף, מיץ פירות ואבקנים ומסתייעים בחוטמם המחודד ובלשונם הארוכה כדי לחלץ צוף ואבקה מתפרחות. גודלם הקטן מאפשר להם לתמרן ביעילות ביער הצפוף בדרך לתפרחות והרגלי התזונה שלהם הופכים אותו למאביקים חשובים בפיג׳י, ונואטו וקלדוניה. מדי שנה יש ככל הנראה שתי עונות רבייה, והנקבה ממליטה גור יחיד בכל פעם.
שני המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות, ציד, כרייה, הפרעה אנושית, הכנסת מינים פולשים ועיור, כאשר מין אחד במצב פגיע (VU) ומין אחד בסכנת הכחדה (EN). התפוצה המוגבלת שלהם, הופכת אותם לפגיעים מפני סופות טרופיות. האוכלוסייה של שני המינים יחדיו אינה עולה על 10,000 פרטים והמגמה שלה נמצאת בירידה מתמשכת.
עטלף פרחים כהה