מגדל החלל (בספרדית Torre Espacio), הצפוני מבין ארבעת המגדלים, מתנשא לגובה של 224 מ' ב-57 קומות. במהלך בנייתו, הפך בחודש נובמבר 2006 המגדל לגורד השחקים הגבוה בספרד, תואר שאיבד חודשים ספורים מאוחר יותר לטובת מגדל הקריסטל. המגדל תוכנן על ידי האדריכל הנרי קוב.
מגדל הקריסטל.
מגדל הקריסטל (בספרדית Torre de Cristal) מתנשא לגובה של 249.5 מ' ב-52 קומות והוא גורד השחקים השני בגובהו במדריד ובספרד והשמיני בגובהו באירופה (נכון למרץ 2009). במהלך בנייתו, הפך בחודש אפריל 2007, למשך זמן קצר, לגורד השחקים הגבוה במדריד ובספרד. המגדל תוכנן על ידי האדריכל סזאר פלי.
מגדל PwC.
מגדל PwC (בספרדית Torre PwC) מתנשא לגובה של 236 מ' ב-52 קומות. החל משנת 2011, המגדל נקרא על שם חברת השירותים הבינלאומית PricewaterhouseCoopers, שמשרדיה משתרעים על פני 17 קומות (34 - 50) במגדל. המגדל הוא היחיד מבין הארבעה ב-CTBA שמשמש גם כבית מלון, השוכן בקומות קרקע - 31 וכולל חדר אוכל בן שתי קומות המציע נוף פנורמי לעיר.
מגדל קאחה מדריד.
מגדל קאחה מדריד (בספרדית Torre Caja Madrid), הדרומי מבין ארבעת המגדלים, מתנשא לגובה של 250 מ' ב-45 קומות. המגדל הוא גורד השחקים הגבוה במדריד ובספרד והשביעי בגובהו באירופה (נכון למרץ 2009). במקור אמור היה המגדל לשמש את מטה חברת הנפט והגז הספרדית רפסול ולהיקרא על שמה, אך במהלך בנייתו נסוגה החברה מהמהלך והמגדל נרכש על ידי הבנק הספרדי קאחה מדריד. המגדל תוכנן על ידי האדריכל נורמן פוסטר.
מהר&quot;י ברונא
שוק פיננסי
מתמטיקה פיננסית
מתמטיקה פיננסית היא ענף של מתמטיקה שימושית החוקר את התנהגות השווקים הפיננסיים.
למתמטיקה פיננסית יש קשר הדוק לכלכלה פיננסית, החוקרת את הבסיס התאורטי של מודלים כלכליים. המתמטיקה הפיננסית חוקרת ומרחיבה מודלים מתמטיים או נומריים שנבנו על ידי כלכלנים. לדוגמה, בזמן שכלכלן פיננסי חוקר את הגורמים המשפיעים על מחיר מניה של חברה, מתמטיקאי פיננסי מתייחס למחיר המניה כאל נתון, ומשתמש בתהליכים סטוכסטיים כדי לקבל את הערך התאורטי של ניירות ערך הנגזרים מן המניה (ראו גם שווי אופציות).
באופן מעשי, קיימת חפיפה משמעותית בתחומי המחקר של המתמטיקה הפיננסית והכלכלה החישובית. ההבדל העיקרי הוא שמתמטיקה פיננסית מתמקדת יותר במודלים מתמטיים ובנגזרים, בעוד שכלכלה חישובית מתמקדת יותר ביישומים של מודלים אלה. ישנם גם אנליסטים המשתמשים לצורך עבודתם בשיטות נומריות וכמותיות.
שני מודלים פופולריים בהערכת אופציות מקורם בתחום זה: מודל בלק ושולס והמודל הבינומי לתימחור אופציות.
אחד ממשפטי המפתח במתמטיקה פיננסית נקרא "המשפט הבסיסי לתמחור ללא ארביטראז". על פי משפט זה, הסיכוי לרווח בעסקה ללא סיכון שקול להסתברות לארביטראז' בעסקה.
אוניברסיטאות רבות ברחבי העולם מציעות תואר אקדמי ותוכניות מחקר בתחומי המתמטיקה הפיננסית.
תל סקוריה
איוואנטוקארוס
איוואנטוקארוס (בלטינית: Iovantucarus - בקלטית: "מגן הילדים") הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית. איוואנטוקארוס נחשב לאל המגן על הילדים והנערים, או לאל הילדות. פולחנו היה נפוץ באזור טריר (בגרמניה של ימינו). פולחנו היה נפוץ בקרב שבט הטרוורי אשר הביאו למקדשו פסלוני ילדים האוחזים בציפורים כמנחה לאל.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהה איוואנטוקארוס עם האל מרס או מרקוריוס מהמיתולוגיה הרומית.
יחזקאל שטיין
יחזקאל שטיין (15 במאי 1926 - 14 באוגוסט 2015) היה פרופסור לרפואה. חתן פרס ישראל לחקר הרפואה לשנת 1996.
ביוגרפיה.
נולד בקרקוב שבפולין וגדל בעיר ביאלסקו. החל את לימודיו בתלמוד תורה ולמד גמרא בחברת סבו, בעוד הוא משלים את לימודיו הכלליים בסיוע מורה פרטי. משפחת אביו עסקה בסחר טקסטיל ובדים והייתה פרושה ברחבי פולין ואוסטריה. סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה ביקשו הוריו להתרחק מגבול פולין-גרמניה והתגוררו חודשים ספורים בוורשה ובלבוב. אביו עבר להתגורר בליטא ובעודם ממתינים להצטרף אליו גורשה המשפחה (אמו, אחיו והורי אביו) למחנה עבודה בהרי אורל. שחרורם הסתייע באפריל 1941, בהשפעת אביו, והמשפחה יצאה את גבולות ברית המועצות והתגוררה תקופה בטהראן שבפרס. לקראת פלישת ברית המועצות למדינה יצאו לטורקיה במטרה לעלות לארץ ישראל. באוגוסט 1941 התיישבה המשפחה בתל אביב ושטיין החל לימודיו בבית הספר התיכון "גאולה". כעבור תקופה קצרה החל לעבוד בליטוש יהלומים והצטרף ללח"י, בו שימש מאוחר יותר מדריך טירונים והוכשר בקורס חבלה. בשנת 1943 נפטר אחיו הצעיר של שטיין מסיבוך של שנית (סקרלטינה). בשנת 1946 השתתף בהתקפה על שדה התעופה בכפר סירקין.
באוקטובר 1946 יצא מטעם התנועה לשליחות בשווייץ, ושם החל בלימודי רפואה, וב-1947 נישא לחברתו לשליחות וללימודים, אולגה. במסגרת לח"י הוא עסק בפעולות הסברה וגיוס ויצא בשליחות לאיטליה, צרפת, בלגיה, צ'כיה ופולין. לאחר הקמת מדינת ישראל נשלח לקיים הדרכות נשק לנוער עולה בגרנד-ארנס שבצרפת. באוגוסט 1948 הושב לבקשתו לישראל וגויס לחיל הרפואה. באותה עת היו שטיין ורעייתו בוגרי שתי שנות לימודים בלבד, ויחד עם עולים נוספים הם נכנסו למחזור הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1953 הוכשרו כרופאים, בהצטיינות, והיו זוכי פרס דולז'נסקי במשותף עם ברכה רמות.
בתום לימודיו התקבל להתמחות במחלקה הפנימית של בית החולים הדסה, בראשות משה רחמילביץ'. בשנת 1956 יצא לשנת מחקר במסגרת המעבדה לביוכימיה של בנימין שפירא. מחקרו הראשון עסק בדרכי הסינתזה של שומנים נייטרליים ופוספוליפידים. בתום שנה חזר לעבודה בבית החולים, עד יציאתו עם אולגה בשנת 1959 להשתלמות בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל ובמעבדות נוספות בקליפורניה ובניו יורק. בקשתו להמשיך ולעסוק בחקר הפרדת חומצות שומניות נענה בחיוב ונמשך בישראל בין השנים 1961–1991. לאחר שובו לישראל הקים שטיין בשנת 1963 מעבדה לחקר ליפידים. באותה שנה הוא גם הועלה לדרגת פרופסור חבר. שיתוף הפעולה שקיים במחקריו עם אולגה, שהתמחתה בפתולוגיה, הפיק מחקרים ראשוניים ורחבי היקף בנושא מבנים תוך-תאיים. בשנות השמונים נמנה שטיין בין אלף החוקרים המצוטטים ביותר במדעי הטבע.
במקביל לעיסוקו במחקר, שטיין מונה בשנת 1969 כמחליפו של פרופסור רחמילביץ' ועמד בראש מחלקה פנימית ב' של בית החולים הדסה במשך 23 שנים. מינויו הותנה בשילוב הרפואה המעשית במחקר, ובמעבדות שהוקמו בשנות כהונתו בתפקיד התקיימו גם מחקרים בתמיכת המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית ובהם חקר גורמי הסיכון להתפתחות מחלת לב טרשתית בקרב אוכלוסיית ירושלים. כמו כן היה שטיין נשיא האגודה האירופית לחקר טרשת עורקים (1989 - 1992).
שטיין זכה בפרס ישראל לחקר הרפואה בשנת 1996. הוא היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1980.
י&quot;נ אפשטיין
תחזקנה
תֶּחֱזַקְנָה הוא שמו העממי ועיבודו המקוצר והמולחן של בִּרְכּת עָם, שיר מאת חיים נחמן ביאליק, שאומץ כהמנון תנועת העבודה הישראלית.
רקע.
התרבות הציונית ראתה באחריותו של החלוץ לבניין הארץ ערך מכונן. הקשר בין החלוץ המתמסר לעבודת האדמה בארץ ישראל ומקריב עצמו למענה הוצג כקשר של דם, זיעה, ייסורים ומוות. כמקובל בשירה הציונית, בימים ההם, שאפו המשוררים לעורר בקוראיהם רגשות לאומיים באמצעות הסבל המתואר שיניע להתגייסות בפועל לבניין המולדת. אידיאל ההקרבה אומץ על ידי התנועות הציוניות מימין ושמאל וגם דור הלוחמים לעצמאות המשיך להאדיר את הלוחם המקריב את חייו למען הכלל.
השיר ולחנו.
השיר נכתב על ידי ביאליק בן ה-21 באדר ב' תרנ"ד (1894) בקורוסטישוב (ליד ז'יטומיר), ופורסם בשנת תרנ"ה בכתב העת "ממזרח וממערב" שהוציא בווינה ראובן בריינין. בשנת 1900 נדפס שנית בקובץ "כינור ציון" שיצא לקראת הקונגרס הציוני הרביעי, ובעקבות פרסום זה תורגם לרוסית על ידי לייב יפה, והולחן.
הלחן המקובל נכתב על ידי אברהם צבי אידלסון, אם כי יש הטוענים כי מדובר בלחן "רוסי עממי" של שיר הנקרא במקור "מאייסקאייה פייסניה" ("זמר מאי").
מילות השיר המולחנות הן הבית הראשון, הרביעי והשביעי (האחרון), אולם פעמים רבות מושר רק הבית הראשון.
מקורות מקראיים.
בפרסומו הראשון (תרנ"ה) נדפס השיר כשמקדים אותו ההרמז המקראי: .
חלק ממילות המפתח שבשיר לקוחות מנבואות הנחמה שבספר זכריה הנוגעות לגאולה. כך למשל: , וכן . המילה "תחזקנה" מתייחסת גם לפסוק .
הפסוקית "עליזים, מתרוננים" מרמזת למאמר תהילים: .
השאלה "מי בז ליום קטנות?" מתייחסת לשאלה בנבואת זכריה: "מִי בַז לְיוֹם קְטַנּוֹת" (ספר זכריה ד', י'). הציווי "אתים עשו" בבית האחרון מתייחס לנבואת ישעיהו: . הדימוי "ראשי ההרים מתפוצצים" מרמז לפסוק . בהמשך, קולות אדוני הקוראים: עלו! מתייחס ל () ולפסוקים ו
השיר כהמנון.
השיר נכתב בשלהי העלייה הראשונה ואומץ כהמנון על ידי עולי העלייה השנייה והעלייה השלישית. כל אספת פועלים הסתיימה בשירת "תחזקנה". אחד ממנהיגי הפועלים, ברל כצנלסון, הפציר שלא לזנוח את ההמנון הלאומי, "התקווה", כפי שהוחלט בקונגרס הציוני השישי וכך השתרש המנהג לשיר את "תחזקנה" בצמוד ל"התקווה". בעיתונות הפועלים של התקופה התקיים במשך זמן מה פולמוס: "התקווה" או "תחזקנה". שירת תחזקנה הפכה לסימן היכר סוציאליסטי ועל כן נמנעו לשיר את השיר כהמנון בכינוסי ההסתדרות הציונית ובתנועת הצופים העבריים. לביאליק עצמו לא נעמה העובדה ששירו הפך להמנון סוציאליסטי, וכאשר השתתף בטקסים שבהם הושר וכל הקהל קם על רגליו, נהג להישאר לשבת.