ניקולה ס. סטויצ'ב (בבולגרית: Никола С. Стойчев; 24 באוגוסט 1845, שומן, האימפריה העות'מאנית – 1898, ביטולה, האימפריה העות'מאנית) היה דיפלומט, ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין השנים 1880–1881 כיהן כשר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה.
קורות חייו.
ניקולה סטויצ'ב נולד בשומן. סיים בית ספר תיכון במלטה והשתלב בעסקים המקומיים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והקמת נסיכות בולגריה כיהן לזמן קצר כנשיא בית המשפט לערעורים ברוסה. סטויצ'ב כיהן כחבר האספה הלאומית הבולגרית הראשונה. בין השנים 1880–1881 כיהן כשר החוץ והדתות של בולגריה בממשלתו של פטקו קרבלוב. בהמשך, כיהן כנציג מסחרי של בולגריה בלונדון, קונסטנטינופול ובווינה. ב-1897 מונה לנציג המסחרי הבולגרי בביטולה והלך לעולמו שנה מאוחר יותר.
סוקר בול
גמר אליפות ה-NASL או הסוקר בול (באנגלית: Soccer Bowl), היה משחק האליפות השנתי של ליגת הכדורגל של צפון אמריקה (NASL), שהתנהל מ-1968 עד 1984. שתי הקבוצות המובילות התמודדו בגמר על מנת להכריע את הזוכה בגביע ה-NASL. מאז הקמת הליגה ב-1968 עד 1974, משחק האליפות (או סדרת משחקי האליפות, כפי ששוחק עד 1971), היה ידוע בתור גמר אליפות ה-NASL.
היסטוריה.
אליפות ה-NASL החלה כסדרה בת שלושה משחקים. ב-1974, אליפות הליגה עברה לפורמט של משחק אליפות של משחק בודד שאירח המועדון המוביל.
בשונה מהסופרבול, שיטת המספור השנתית של ה-NASL לא כללה ספרות רומיות (למשל, סופרבול IX), אלא כל שנה השתמשו בשתי הספרות האחרונות של השנה שבה נערך הגמר (למשל, סוקר בול 78').
אצטדיון הענקים שאז היה במטרופולין של ניו יורק, אירח את הסוקר בול 78' עם שיא של 74,091 צופים.
הסוקר בול האחרון חזר לפורמט של סדרה בת שלושה משחקים שהתקיימו בתחילת אוקטובר 1984, והליגה חדלה להתקיים ב-1985.
פורמט.
ה-NASL השתמשה בכמה פורמטים שונים עבור משחקי האליפות שלה במהלך ההיסטוריה שלה.
גמר ה-NASL של 1968 ו-1970, שוחק במתכונת של שני משחקים, המשחקים שוחקו בכל אחד מהאצטדיונים של שתי הקבוצות, והמנצח הוכרע לפי כמות השערים.
ה-NASL הצטמצם מ-17 קבוצות ל-5 קבוצות בלבד לעונת 1969, כך שלא נערכו משחקי גמר. במקום זאת, כמו בליגות רבות באירופה, האליפות הוענקה לקבוצה עם הכי הרבה נקודות במשחקי ליגה.
בעונה האחרונה של הליגה ב-1984, הגמר חזר לסדרת משחקים של הטוב משלושה.
סטויצ'ב
ג'וליה באטרס
ג'וליה באטרס (נולדה ב-15 באפריל 2009) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא זכתה לשבחים רבים על תפקידיה בסרטו של קוונטין טרנטינו, היו זמנים בהוליווד ובסדרת הטלוויזיה אמא אמריקאית המשודרת ב-ABC.
ראשית חייה.
באטרס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, לדארין באטרסת, אנימטור בחברת דיסני, שעבד על סרטים כמו לשבור את הקרח וראלף שובר את האינטרנט, וללורליי באטרס, שנולדה לבית היל בלוס אנג'לס, קליפורניה.
קריירה.
באטרס החלה את הקריירה שלה בגיל שנתיים כשהופיעה בפרסומות. תפקידה הראשון היה בסדרת הטלוויזיה בפרק בסדרה מחשבות פליליות. בשנת 2016, באטרס שיחקה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה טרנספרנט. מאוחר יותר באותה שנה, היא החלה לשחק בקומדיית המצבים אמא אמריקאית.
כאשר קוונטין טרנטינו כתב את התסריט של סרטו התשיעי היו זמנים בהוליווד, הוא הבחין בבאטרס בטלוויזיה, ומאוחר יותר ליהק אותה לתפקיד שחקנית הילדה טרודי פרייזר. לאחר שזכתה לשבחי הביקורת על תפקיד זה, באטרס וצוות ההנהלה שלה החליטו לחפש הזדמנויות דומות עבורה, מה שהוביל אותה לעזוב את סדרת הטלוויזיה "אמא אמריקאית" לאחר ארבע עונות. היא הוחלפה בתפקיד עקרת הבית האמריקנית שלה בכוכבת במשפחות הכי טובות לשעבר, ג'יזל אייזנברג.
בשנת 2020, באטרס לוהקה לתפקיד בסרט האיש האפור בהפקת נטפליקס.
ב-15 ביוני 2021, הוכרז כי באטרס לוהקה לתפקיד בסרט הפייבלמנים - סרט ההתבגרות הסמי-אוטוביוגרפי של סטיבן ספילברג - בתור אן פיבלמן, דמות המבוססת על אחותו של ספילברג.
ניקולה סטויצ'ב
אונס ג'אבור
אוֹנְס ג'אבור (בערבית: أُنْس جابر; נולדה ב-28 באוגוסט 1994) היא טניסאית תוניסאית. היא דורגה במקום השני בעולם על ידי התאחדות הטניס לנשים (WTA), ב-27 ביוני 2022. ג'אבור מדורגת מספר 1 בתוניסיה, והטניסאית האפריקאית והערבייה בעלת הדירוג הגבוה ביותר בהיסטוריה של דירוג ה-ATP וה-WTA. היא זכתה בשלושה תוארי יחידים בסבב ה-WTA, וב-11 תוארי יחידים ותואר זוגות אחד בסבב הנשים של הפדרציה הבין־לאומית לטניס (ITF).
ג'אבור החלה לשחק טניס בגיל שלוש. היא הגיעה לגמר הרולנד גארוס לנערות ב-2010, ובשנה לאחר מכן אף זכתה בו. היא הייתה השחקנית הערבית הראשונה שזכתה בתואר גראנד סלאם ליחידים לנוער מאז זכה איסמעיל אל שאפיי בתואר וימבלדון לנערים ב-1964.
ב-2017, לאחר כמעט עשור ששיחקה בעיקר בסבב ה-ITF, ג'אבור התחילה להתחרות באופן קבוע יותר בסבב ה-WTA. בשנת 2020 באליפות אוסטרליה הפתוחה, ג'אבור הייתה האישה הערבייה הראשונה שהגיעה לרבע הגמר של גראנד סלאם, הישג שחזרה עליה באליפות ווימבלדון 2021. היא זכתה בתואר ה-WTA הראשון שלה בטורניר ברמינגהאם 2021, ובכך הייתה האישה הערבייה הראשונה שזוכה בתואר בסבב ה-WTA. התואר הגדול ביותר שלה עד כה היה באליפות מדריד הפתוחה 2022, אירוע WTA 1000, והיא השחקנית האפריקאית והערביה הראשונה שזוכה בתואר ברמה זו.
באליפות וימבלדון 2022 היא הגיעה לגמר בו הפסידה לילנה ריבאקינה. לפני כן היא ניצחה את מארי בוזקובה ברבע הגמר ואת טטיאנה מריה בחצי הגמר, והפכה לאישה הערבייה או צפון אפריקאית הראשונה שהגיעה אי פעם לחצי הגמר ולגמר של גראנד סלאם.
הקדמון
פסנתר חשמלי
פסנתר חשמלי הוא כלי נגינה שמפיק צלילים כאשר נגן לוחץ על קלידי מקלדת מוזיקלית המעוצבת כמקלדת פסנתר. לחיצה על הקלידים גורמת לפטישים מכניים להכות במיתרי מתכת, לשוניות מתכת, או שיני מתכת, דבר שמוביל לרעידות המומרות על ידי פיקאפים מגנטיים לאותות חשמליים, שמועברים באמצעות מגבר לרמקולים, במטרה להשמיע צליל חזק מספיק עבור המבצע והקהל. בשונה מסינתיסייזר, פסנתר חשמלי אינו כלי אלקטרוני, אלא כלי אלקטרו־מכני. כמה פסנתרים חשמליים מוקדמים השתמשו בתיל באורכים משתנים כדי להפיק את הצליל, כפי שנעשה בפסנתר מסורתי. פסנתרים חשמליים קטנים יותר השתמשו בשבבי פלדה כדי להפיק את הצליל (למלופון עם מקלדת ופיקאפים).
הפסנתרים החשמליים הראשונים הומצאו בסוף שנות ה־20 – פסנתר הגרנד החשמלי של ניאו־בכשטיין היה מבין הראשונים שבהם. הדגם הראשון ללא מיתרים היה ככל הנראה כלי המקלדת מתוצרת חברת Vivi-Tone , שאותו תכנן המוזיקאי, בונה הכלים ומהנדס הקול . יצרני פסנתרים חשמליים נוספים ראויים לציון הם, בין השאר, "Baldwin" ו־"וורליצר" .
הקלטות מוקדמות שנעשה בהן שימוש בכלי היו של דיוק אלינגטון ב־1955 והקטע הכלי "India" של , כמו גם הקלטות נוספות של רא מ־1956, שנכללו באלבומו השני "Super-Sonic Jazz" (ידוע גם בשם "Super Sonic Sounds"). הפופולריות של הפסנתרים החשמליים התחילה לעלות בסוף שנות ה־50 אחרי להיטו של ריי צ'ארלס מ־1959, והגיעה לשיאה בשנות ה־70. לאחר מכן, החליפו אותם בהדרגה פסנתרים אלקטרוניים, שהפיקו צלילים המחקים צלילי פסנתר ללא החסרונות של פסנתרים חשמליים — משקל כבד וחלקים מכניים נעים. גורם נוסף שהניע את פיתוחם וקבלתם של הפסנתרים החשמליים היה החדירה הגדלה והולכת של כלים חשמליים למוזיקה הפופולרית, וכתוצאה מכך הצורך הגובר בכלי מקלדת ניידים שהיו ניתנים להגברת קול רבת עוצמה. מוזיקאים אימצו כמה דגמים של פסנתרים חשמליים לשימושי רוק ופופ. דבר זה עודד את יצרני הדגמים האלה להתאים אותם לשימוש במה בהופעות חיות, ואף לייצר דגמים שהיו מותאמים בראש ובראשונה לשימוש על הבמה.
, שמחקים את צליל הפסנתר החשמלי, במידה רבה החליפו את הכלים האלקטרו־מכניים החל מסביבות 2010, הודות לממדיהם הקטנים, משקלם הנמוך ורבגוניותם של הכלים הדיגיטליים, שמסוגלים להפיק מגוון עצום של צלילים, מעבר לצלילי הפסנתר (למשל חיקוי צלילי אורגן האמונד, צלילי סינתיסייזר וכדומה). עם זאת, ישנם מוזיקאים שעדיין מופיעים ומקליטים עם פסנתרים חשמליים. יצרנית פסנתרי פנדר רודס ייצרה ב־2009 קו חדש של פסנתרים אלקטרו־מכניים בשם "Rhodes Mark 7", ובעקבותיהם גם היצרנית "Vintage Vibe" יצאה עם קו חדש של כלים.
היסטוריה.
הפסנתר החשמלי הראשון, "Neo-Bechstein" , נבנה ב־1929. הפסנתר החשמלי "Vierlang-Forster" הוצג ב־1937. הפסנתר החשמלי "RCA Storytone" נבנה ב־1939 במיזם משותף של "Story &amp; Clark" ו־"RCA" . הפריט עוצב על ידי המעצב התעשייתי האמריקאי . הוא הוצג לראשונה ביריד העולמי ב־1939. לפסנתר היו מיתרים ופטישים רגילים, אבל ללא תיבת תהודה: הצליל הוגבר באמצעות פיקאפים אלקטרומגנטיים, מעגלים ומערכת רמקולים, דבר שהפך אותו לפסנתר החשמלי הראשון בעולם הזמין מסחרית.
דגמים רבים תוכננו מלכתחילה כגרסה זולה יותר של פסנתרים אקוסטיים, לשימושים ביתיים או לימודיים. כמה מהדגמים יוצרו מרובי מקלדות לשם שימוש במעבדות בבתי ספר או מוסדות אקדמיים, כדי שהמנחים יוכלו לעבוד בו־זמנית עם קבוצת תלמידים באמצעות שימוש באוזניות.
סוגים.
"פסנתר חשמלי" הוא שם לקטגוריה רבגונית שמקיפה כמה וכמה כלים שונים שנבדלים זה מזה במנגנוני הפקת הצליל, וכתוצאה מכך גם בגוון ובאופי הצליל המופק.
הקשה על מיתרים.