הנסיקה של המפלגה החלה עוד בבחירות 2004 לפרלמנט האירופי, תחת מנהיגותו של רוג'ר קנפמן. המפלגה זכתה אז בכ-16% מהקולות, והגיעה למקום השלישי. ב-2009, תחת פרג', עלתה לכ-17% מהקולות בבריטניה. הייתה זו אמנם עליה של אחוז אחד בלבד לעומת המערכה חמש שנים קודם לכן, אולם היא הגיעה למקום השני, אחרי המפלגה השמרנית עם 28%. היא גברה הלייבור שקיבל רק 16%, ועל הליברל-דמוקרטים עם 14%. במאי 2013 נערכו בבריטניה בחירות מקומיות והמפלגה זכתה בכ-23% מהקולות, מיד לאחר המפלגה השמרנית השלטת, שזכתה בכ-25% מהקולות והרבה לפני הלייבור, שזכה בכ-14% מהקולות בלבד.
בבחירות מאי 2014 לפרלמנט האירופי זכתה יוקי"פ בכ-27% מהקולות בבריטניה (עליה של 4% לעומת הבחירות המקומיות של 2013 וכ-10% לעומת הבחירות הקודמות לפרלמנט האירופי), וניצחה, לפני הלייבור - 24%, והשמרנים - 23%. במקום הרביעי זכתה מפלגת הירוקים ואחריה הליברל דמוקרטים, שתיהן עם פחות מ-10% מהקולות. עקב שיטת חלוקת המושבים בפרלמנט האירופי קיבלה בסופו של דבר 24 מושבים, קצת יותר משליש מתוך ה-70 המוקצים לבריטניה, כולל מושב אחד מתוך ששת המושבים המוקצים לסקוטלנד.
הטיימס בחר בנייג'ל פרג' ל"בריטי של השנה" עבור 2014.
מנהיג "ברקזיט".
ב-4 בדצמבר 2018 פרש פרג' מיוקי"פ, לאחר שורה של תקריות שהציגה את המפלגה באור גזעני וימני, ששיאן היה במינוי טומי רובינסון ליועץ מיוחד ליו"ר ג'ררד באטן. הוא הודיע כי יוקי"פ מתמקדת יותר מדי ברגשות איסלמופוביים ובהסתה נגד מהגרים, וכי איננה המפלגה האירוסקפטית שבריטניה זקוקה לה. הוא הצטרף ל"מפלגת ברקזיט" שנוסדה בנובמבר אותה שנה על ידי חברת יוקי"פ פורשת אחרת, קתרין בלייקלוק. בפברואר הודיע פרג' שמעתה ישב בפרלמנט האירופי מטעם "ברקזיט". ב-22 במרץ 2019 החליף את בלייקלוק כיושב-ראש המפלגה החדשה, והחל לקרוא לבחירות כלליות כדי לבצע סוף סוף את היציאה מן האיחוד האירופי. לאחר ההכרזה באוקטובר על בחירות בזק, פרג' הודיע ב-11 בנובמבר כי המפלגה לא תתמודד במחוזות בהם המועמד המכהן הוא חבר המפלגה השמרנית, עקב התחייבותו של בוריס ג'ונסון לממש את יציאתה של בריטניה מהאיחוד האירופי בסוף ינואר 2020.
בבחירות 2019 עצמן הסתבר כי כמעט כל מצביעי UKIP עברו עם פרג' למפלגת הברקזיט. מפלגת UKIP נעלמה כמעט לגמרי, כשזכתה בכ-23,000 קולות (פחות מ-0.1%), ואילו מפלגתו החדשה של פרג', מפלגת הברקזיט זכתה בכ-2% מהקולות, בערך אותו אחוז קולות שקיבלה UKIP בבבחירות הקודמות ב-2017.
לאחר עזיבתה של בריטניה את האיחוד ב-31 בינואר 2020 הופסקה חברותו בפרלמנט האירופי יחד עם שאר החברים הבריטים. עם הגשמתו את מטרתו המרכזית, הצהיר שמטרתו היא לוודא שיחסי הסחר העתידיים בין בריטניה לאיחוד יממשו את עצמאותה הכלכלית והמשפטית של בריטניה, ולא יכבלו אותה למגבלות הרגולטוריות והכלכליות של האיחוד.
דעותיו.
הנושא העיקרי בו פרג' עוסק הוא הוצאתה של בריטניה מהאיחוד האירופי. הוא טוען שהאיחוד עולה לבריטניה כ-70 מיליון דולר ליום, ושהוא פוגע בעצמאותה החוקתית והכלכלית של בריטניה ויכולותיה לנהל את ענייניה בעצמה, ומתנגד לכך בתוקף. לטענתו, בשל מגבלות האיחוד, בריטניה אינה יכולה לנצל כראוי את משאביה ואת פוטנציאל הסחר שלה מול מדינות מחוץ לאיחוד, ובפרט עם ארצות הברית ומדינות חבר העמים הבריטי. טענה אחרת שלו היא שהאיחוד האירופי אינו גוף דמוקרטי, רבים מבכיריו אינם נבחרים על ידי הציבור, ושמטרתו היא לצבור כוח על חשבון המדינות החברות בו.
כחלק ובמסגרת התנגדותו לאיחוד האירופי הוא פועל בהתמדה לחשיפת שחיתויות ובזבוזים בביורוקרטיה האירופית. אחת מחשיפותיו הידועות ביותר ארעה ב-2004, כשחשף את העובדה שהנציג הצרפתי הבכיר בפרלמנט ובממשלה האירופית ז'אק בארו הורשע במעילה וקיבל חנינה תוך הסתרת הרשעתו. החשיפה אמנם לא עזרה יותר מדי ובארו מונה בהמשך וכיהן שש שנים (2004 - 2010) כשר התחבורה ואחר כך המשפטים בנציבות האירופית. גם במקרים אחרים בהם הוא טען לשחיתויות בממסד האירופי, חולשתה הפרלמנטרית של מפלגתו ושל המפלגות היורוסקפטיות בכלל, בפרלמנט האירופי, מנעה את הדחת הבכירים הרלוונטיים.
ב-2008, בתום נאום של הנסיך צ'ארלס בפני הפרלמנט האירופי, היה פרג' הציר היחידי בפרלמנט שלא קם ממושבו ומחא כפיים לנסיך, דבר שעורר סערה של ממש באיים הבריטים. היו שהאשימו אותו עקב כך בהתנגדות למלוכה, אך הוא הכחיש זאת ומפלגתו במצעה תומכת במלוכה חוקתית בבריטניה.
הוא בעד הגבלתה של ההגירה לבריטניה. לדבריו, עד לעליית הלייבור וטוני בלייר לשלטון בבריטניה, היגרו אליה כ-30,000 איש מדי שנה. לעומת זאת, קצב ההגירה הנוכחי לבריטניה מגיע לכ-500,000 איש בשנה ופרג' מאשים בכך את התקנות השונות של האיחוד האירופי, המאפשרות ואף מחייבות קליטת מהגרים לאירופה ולכל אחת ממדינותיה, ובין מדינות אירופה לבין עצמן ומבטיח כאמור לפעול להקטנתם של מספרים אלה. הוא מבדיל בהקשר זה בין פליטים אמיתיים, אשר יש לאפשר את כניסתם למדינה, לבין מהגרים, אשר כל מטרתם לסחוט כספים מהמדינה במקום לעבוד ואם הם כן עובדים, אזי הם עושים זאת מתחת לשכר המינימום ופוגעים בכך בשכבות החלשות של האוכלוסייה הבריטית.
פרג' ניהל מאבק נגד אישור זכותם של אזרחי החברות החדשות באיחוד, רומניה ובולגריה, לעבור לארצו ולקבל תשלומי רווחה; הוא עורר סערה ציבורית והואשם בגזענות נגד מזרח-אירופאים כשאמר שהיה מודאג אם רומנים היו עוברים לגור בשכנותו ושתושבי מדינות אלה בוודאי יתפתו לעבור למדינה מתורבתת, אמירות מהן חזר אחר כך. כמו כן, הביע חשש מהגידול באוכלוסייה הפולנית בבריטניה ומסירובה לקבל את התרבות המקומית. עיתון רומני גדול פתח בתגובה במערכת פרסום נגד פרג'. מאידך, האשים בעל-הטור הימני פיטר היצ'נס את היוצאים נגדו על עמדתו לגבי רומנים בצביעות, ותהה מדוע לא נרשם זעזוע דומה כשהמשטרה החלה לתלות בלונדון מודעות ברומנית המזהירות כייסים מעונש.
פרג' הביע דאגה מהיווצרותה של קהילה מוסלמית בדלנית בבריטניה ואף הביע זעזוע לנוכח קריאתו של מנהיגה הקודם של הכנסייה האנגליקנית, הארכיבישוף מקנטרברי רואן ויליאמס, להכרה בתקפותה של השריעה, הדין האסלאמי, בבריטניה.
בנושאים אחרים: פרג' דוגל במדיניות חוץ בדלנית. במסגרת זו התנגד למשל לכל השתתפות צבאית של בריטניה בסכסוכי חוץ, כדוגמת אפגניסטן, עיראק, ועוד. כשעלתה האפשרות של תקיפה אווירית כנגד סוריה, בשל המתקפה הכימית בע'וטה, היה פרג' בין המתנגדים להשתתפות בהתקפה זו. הוא מתנגד לכל הגבלה על סחר החוץ, או העדפה בסחר כזה למדינות האיחוד האירופי. כחלק ממדיניות זו הוא גם התנגד לסנקציות כלכליות כלשהן על מדינות זרות. כך התנגד לסנקציות הכלכליות שהוטלו על איראן כדי להביא אותה להסכים לפירוק פוטנציאל הנשק הגרעיני שלה.
פרג' הודיע שהוא מוכן לבדוק אפשרות ללגליזציה של השימוש בסמים קלים, בשל העובדה שהמלחמה בשימוש בהם כשלה זה מכבר.
לקראת הבחירות הכלליות בבריטניה (2015) קרא לחסוך מיליארדי ליש"ט באמצעות ביטול נוסחת בארנט, לפיה מחושב התקציב הניתן לאומות הבית סקוטלנד וצפון אירלנד על בסיס מדד התואם להוצאה באנגליה וויילס. פרג' האשים את הממשלה בהשלכת כספם של משלמי המיסים האנגליים "מעבר לחומת אדריאנוס", הערה שעוררה מחאה בסקוטלנד.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הביע תמיכה במועמדותו של הסנאטור ראנד פול אך לאחר שזה פרש מהמירוץ ולאור תוצאות יום שלישי הגדול, הצטרף למספר פוליטיקאים ימניים ביניהם ז'אן מרי לה פן וחרט וילדרס שהביעו תמיכה במועמדותו של דונלד טראמפ. הוא שב והביע תמיכה בטראמפ לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020.
פרג' מביע דעות פרו-ישראליות ובמפלגתו הקודמת, UKIP קיים לובי פרו-ישראלי חזק, גם אם קיים לצדו גם לובי פלסטיני (UKIP Friends of Israel). חברי הפרלמנט האירופי מטעם המפלגה התנגדו למשל, לקריאות להשעות את הסכמי הסחר עם ישראל והתנגדו בקולניות לסיוע כספי לרשות הפלסטינית, בטענה שחלקה מופנה לבתי ספר המחנכים את הדור הבא לג'יהאד ולפעולות התאבדות. לצד האהדה לישראל התקיימו בשורות מפלגתו UKIP גם תופעות אנטישמיות, בעוד שהוא עצמו הכריז כי הוא מתנגד לאנטישמיות, בלי קשר לדעותיו בעד ישראל. ביולי 2013 הביע תמיכה ביהודים ובמוסלמים במאבק על השחיטה והד'ביחה.
חיים אישיים.
נישא לראשונה ב-1988, לגרייני הייז, התגרש ב-1997 ונישא בשנית ב-1999 לקירסטן מאהר, ילידת גרמניה. יש לו ארבעה ילדים, שניים מכל נישואין. פרג' גר בדאון, סמוך לביתה של אמו.
במאי 2010 נפצע קשה, כשהמטוס הקל בו טס במסגרת אחד ממסעי הבחירות שלו, התרסק אל הקרקע.
בלאנש בן דהאן
נייג'ל פאראג'
מצר קילדין
מצר קילדין (ברוסית: Кильдинский пролив או Кильдинская салма) הוא מצר ים בים ברנץ בין חצי האי קולה לאי קילדין במחוז מורמנסק שברוסיה.
רוחבו של המצר נע בין 700 מ' בנקודה הצרה ביותר ועד 4 ק"מ; עומקו המרבי הוא 142 מ' ואורכו 19 ק"מ.
האזור נחשב לאזור טוב לדיג של דגי הבקלה.
המצר מתואר בפירוט באטלס משנת 1682 של הקרטוגרף ההולנדי יוהנס ואן קלן (Johannes van Keulen) ומצוין במפה הולנדית משנת 1790; נחקר מאוחר יותר, בשנת 1822, על ידי משלחת בראשותו של מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני פיודור ליטקה.
ראפיק חליש
מחלף האינטרנט IIX
דוד אוברמן
דוד אוברמן הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל. שימש סגן מפקד אוגדת איו"ש, מפקד חטיבת כרמלי ובמקביל מפקד בא"פ לכיש ומפקד גדוד נחשון.
שירותו הצבאי.