בינואר , פוליץ' עזב את קרואטיה וחתם בגנט מליגת העל הבלגית. פוליץ', זכה עם הקבוצה באליפות בלגיה הראשונה בתולדותיה בסיום עונת .
ב-21 באוגוסט 2015, פוליץ' הושאל לדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית עד לסיום העונה.
ב-20 ביולי 2016, פוליץ' חתם בטום טומסק מליגת העל הרוסית.
ב-14 באוגוסט 2018, פוליץ' חתם באל-פייסלי מליגת העל הסעודית.
ב-5 בספטמבר 2019, פוליץ' חזר לקדנציה שנייה בדינמו בוקרשט.
ב-19 ביולי 2021, פוליץ' חתם בבני סכנין.
2021 בסרביה
אירועים בשנת 2021 בסרביה.
אירועים.
מתמשך - מגפת הקורונה בסרביה.
Fuck Love 3
מצעד השירים הדיגיטליים (אוסטרליה)
ג'ייק מנלי
ג'ייק מנלי (באנגלית: Jake Manley; נולד ב-23 באוגוסט 1991) הוא שחקן קנדי.
ביוגרפיה.
מנלי נולד באוקוויל, אונטריו, קנדה. הוא בוגר בית ספר התיכון הקתולי "Holy Trinity Catholic Secondary School".
קריירה.
בשנת 2012, ערך מנלי את הופעת הבכורה שלו בסדרת הדרמה, "היפה והחיה". בהמשך לתפקידו הראשון, זכה מנלי בתפקידים אחרים במגוון סדרות טלוויזיה.
בשנת 2018 גילם מנלי את דמותו של פישר ווב בסדרה "איי זומבי" של רשת The CW.
בשנת 2019 מנלי שיחק בתפקיד ראשי, בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "המסדר". באותה שנה גילם את וילי וסט בסרט המלחמה "הקרב על מידוויי" בבימויו של רולנד אמריך.
בשנת 2020 הוא שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית של נטפליקס "הולידייט". ולאחר מכן בסרט המותחן "ידועים לשמצה" שיצא לאקרנים ב־12 ביוני 2020.
חיים אישיים.
מנלי החל לצאת עם השחקנית ג'וסלין יודון בשנת 2015. הזוג התארס ב־26 באוגוסט 2020. הזוג מתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה.
2020 בגבון
אירועים בשנת 2020 בגבון.
לינגויסה
לינגויסה (בפורטוגזית: Linguiça) היא נקניקיה מעושנת העשויה מבשר בקר, חזיר, דגים או פירות ים, מתובלת בבצל, שום ופפריקה ונפוצה מאוד במטבח הפורטוגלי.
הנקניקיה דומה בטעמה לנקניקיית הצ'וריסו, נפוצה גם בברזיל, ניו אינגלנד והוואי ומוכרת בשם נקניק פורטוגלי (Salsicha Portuguesa).
נהוג לצרוך את הנקניקיה לאחר תהליך של עישון הבשר או בישול.
היסטוריה.
הלינגויסה הופיעה לראשונה בימי פטרוניוס ארביטר במספר קטעים ברומן הרומאי הסטיריקון.
הנקניקיות היו נדבך חשוב במטבח של האימפריה הרומית והם צרכו סוגים שונים של נקניקים ("farcimina").
המילה לינגויסה נגזרת מהמילה האיטלקית Luganega ומהמילה הלטינית Lucanica.
יומן שנת המגפה
יומן שנת המגפה הוא ספר מאת דניאל דפו, שהתפרסם לראשונה במרץ 1722. זהו סיפור על חוויותיו של אדם אחד בשנת 1665, שבמהלכה פגעה מגפת דבר הבלוטות בעיר לונדון במה שנודע כמגפה הגדולה של לונדון. הספר מסופר באופן כרונולוגי, אם כי ללא מקטעים או כותרות פרקים, ועם מאמרים מוסגרים וחזרות תכופות.
הספר הוצג כעדות ראייה לאירועי אותה תקופה אך נכתב שנים אחריה. דפו היה רק בן חמש בשנת 1665 כשהמגפה הגדולה התרחשה, והספר עצמו ראה אור בראשי התיבות .H.F והוא מבוסס כנראה על יומניו של דודו של דפו, הנרי פו, שכמו .H.F היה יצרן אוכפים שהתגורר ברובע וייטצ'אפל במזרח לונדון.
ניכר כי המחבר מתאמץ ליצור מצג אמין וקרוב למציאות ככל שביכלתו, למשל על ידי זיהוי שכונות ספציפיות, רחובות ואפילו בתים שבהם התרחשו האירועים המסופרים. בנוסף, הוא מספק טבלאות עם נתוני הנפגעים ודן באמינותם של דיווחים ואנקדוטות שונות ששמע או קרא.
הספר מושווה לעיתים קרובות לדיווחים עובדתיים בני התקופה על אודות המגפה ביומנו של סמיואל פיפס. דיווחו של דפו, שכולל מחקר רב, הוא שיטתי ומפורט יותר מדיווחו של פיפס, המסופר בגוף ראשון.
סוגה.
שיוך החיבור לסוגה מסוימת שנוי במחלוקת. תחילה הוצג ונקרא כספר עיון, אך בשנות ה-80 של המאה ה-18 התקבע מעמדו כיצירה בדיונית. הוויכוח נמשך האם ניתן לראות בדפו את מחבר היצירה ולא רק את העורך שלה. אדוארד וודלייק בריילי כתב בשנת 1835 כי היומן "באופן נחרץ, אינו בדיוני, אינו מבוסס על בדיון ... עוול גדול נעשה לזכרו של [דפו] כשמייצגים אותו כך." בריילי השווה את דיווחו של דפו עם דיווחים אמינים כגון Loimologia מאת ד"ר נתנאל הודג'ס (1672), יומנו של סמיואל פיפס וקולו האיום של אלוהים בעיר על ידי מגפה ואש מאת תומאס וינסנט (1667), ועם מקורות ראשוניים. גם ווטסון ניקולסון - שכתב בשנת 1919 - טען כי "אין הצהרה אחת ביומן הנוגעת להיסטוריה של המגפה הגדולה בלונדון שלא אומתה", וכך היצירה יכולה להיחשב כ"היסטוריה אותנטית". לדברי ניקולסון, זהו "תיעוד נאמן של עובדות היסטוריות... [ו]לכך נועד על ידי מחברו." לפחות מבקר ספרות מודרני אחד, פרנק בסטיאן, הסכים כי "הפרט שהומצא הוא ... קטן וחסר חשיבות" וכי היומן "קרוב יותר לתפיסתנו את ההיסטוריה מאשר לזה של הבדיון", וכי "כל ספק הנוגע לתיוג היצירה "בדיה" או "היסטוריה" נובע מהעמימות הטמונה במילים אלה."
מבקרי ספרות אחרים טענו כי יש להתייחס ליצירה כיצירת סיפורת דמיונית, ולכן ניתן לתאר אותה בצדק כ"רומן היסטורי". כך טען אוורט צימרמן, שכתב כי "עוצמת ההתמקדות במספר היא שעושה את יומן שנת המגפה לדומה יותר לרומן מאשר... להיסטוריה." השימוש של דפו במספר .H.F, והצגתו הראשונית את היומן כזכרונות של עד ראייה למגפה, הם הנקודות העיקריות עבור מבקרים הרואים בחיבור "רומנסה" - "יצירה מהסוג המוזר של יצירות המרחף בין רומנסה להיסטוריה" כפי שתיאר וולטר סקוט - ולא תיאור היסטורי. וולטר ג'ורג' בל, היסטוריון של המגפה, ציין כי אין להחשיב את דפו כהיסטוריון מכיוון שהוא משתמש במקורותיו ללא ביקורת.
איוניק
איוניק (באנגלית: Ioniq) היא יצרנית מכוניות חשמליות, שבסיסה בסיאול שבקוריאה הדרומית. היא הוקמה באוגוסט 2020 על ידי יונדאי מוטור, במטרה לייצר את המכוניות החשמליות של החברה.
היסטוריה.
היא הוקמה על ידי יונדאי מוטור באוגוסט 2020. שמה לקוח מיונדאי איוניק, מכונית היברידית פלאג-אין, מיוצרת גם בגרסה חשמלית. הרכבים שייוצרו על ידי איוניק ישתמשו בפלטפורמה מיוחדת לרכבים חשמליים שיוצרה על ידי יונדאי מוטור וקיה בשביל המותג, פלטפורמת יונדאי E-GMP.
בפברואר 2021 הציגה את המכונית הראשונה שלה, יונדאי איוניק 5. בשנת 2022 הציגה את יונדאי איוניק 6 ואת יונדאי איוניק 7 תחשוף מאוחר יותר.
מותג איוניק משווק ויישווק את דגמיו עם מספר, הקרוסאוברים ישווקו עם מספר אי זוגי והמכוניות המשפחתיות ישווקו עם מספר זוגי.
אריק אדמס
קהילת יהודי מינסק
לאומיות מתודולוגית
במדעי החברה, לאומיות מתודולוגית היא נטייה אינטלקטואלית ותבנית במחקר מדעי, שתופס את מדינת הלאום כיחידה הבלעדית של ניתוח מחקרי, או כמכלול המכיל תהליכים חברתיים.
מושג זה פותח במידה רבה על ידי אנדראס ווימר ונינה גליק שילר, שהגדירו אותו במפורש כ"הנחה שהאומה/ המדינה/ החברה היא הצורה החברתית והפוליטית הטבעית של "העולם המודרני". לאומיות מתודולוגית מזוהה עם תחומי משנה רבים בתוך מדעי החברה, כגון אנתרופולוגיה, סוציולוגיה והשדה הבין תחומי של מחקרי הגירה. לאומיות מתודולוגית כעיסוק מעשי בתחום מדעי החברה, ספגה ביקורת בהמשך מחוקרים כמו ססקייה סאסן, שטוען שמדינת הלאום וגבולותיה הם יחידת ניתוח לא מספיקה וכי הלאומי הוא לעיתים "השטח של העולם".
ישנם שלושה סוגים של מתודולוגיה לאומית:
לפי אנדראס ווימר ונינה גליק שילר, יש שלושה סוגים של לאומיות מתודולוגית במחקר מדעי החברה:
סוגים אלה עשויים להתרחש יחד או להתרחש בנפרד. כאשר הם פועלים יחד, הם מחזקים זה את זה.
לאומיות מתודולוגית ומחקרי הגירה.
לאומיות מתודולוגית ותפיסתה את מדינות הלאום היוו מרכיב במתודולוגיות עכשוויות והיסטוריות במחקרי הגירה, ככל שמחקרים מסוימים דבקו בה או סטו מיסודותיה התאורטיים. דבקות זו ספגה לביקורת אחרת במחקרים רבים. יתר על כן, השכיחות ההיסטורית של לאומיות מתודולוגית במדעי החברה נחשפה על ידי מחקר שטוען שרבים מהכְתבים שנכתבו על גלובליזציה בראשית המאה העשרים "התאימו את הביקורת הרעיונית הנדרשת על לאומיות מתודולוגית עם הטענה האמפירית שהרלוונטיות של מדינת הלאום הולכת ופוחתת".
מצד שני במחקר על לאומית על ומהגרי על, יש דוגמאות עכשוויות להסתעפות וביקורת על לאומיות מתודולוגית כניסיון מעשי במחקר. מחקרים אחרונים בתחום לאומיות העל תפסו את מדינת הלאום כסוכן אחד במערכת יחסים מורכבת עם גורמים גלובלים רבים. מחקרי הגירה הרואים את החברה ככזו החורגת מהגבולות הלאומיים, מנתקים אם כן את הקשר בין מדינת לאום לחברה.
ביקורת על לאומיות מתודולוגית.
באופן שיטתי, לאומיות מתודולוגית לוקחת את הנחות היסוד האידיאליות כמובנות מאליה: זה משווה את החברה לחברות של מדינת לאום, ורואה במדינות ובממשלותיהן אבני היסוד של ניתוח מדעי החברה. זה מניח שהאנושות מחולקת באופן טבעי למספר העמים, שמבפנים, מארגנים את עצמם כמדינות לאום, ומבחוץ, מגדירים גבולות כדי להבדיל את עצמם ממדינות לאום אחרות. זה מרחיק לכת עוד יותר: התיחום החיצוני הזה, כמו גם התחרות בין מדינות לאום, מייצגים את הקטגוריה הבסיסית ביותר של ארגון פוליטי. אכן, עמדת מדעי החברה נעוצה במושג מדינת לאום. זו השקפה של מדינת לאום על החברה ופוליטיקה, משפט, צדק, והיסטוריה, השולטים בדמיון הסוציולוגי. משמעות הדבר היא שלאומיות מתודולוגית היא זו שמונעת ממדעי החברה מלהגיע לליבה של דינמיקה של מודרניזציה וגלובליזציה, שניהם בעבר ובהווה: התוצאה הלא מכוונת של הקצנת המודרניות וביטול ההעצמה של מדינות מערביות, בניגוד חריף להעצמה שלהם לפני ובמהלך גל הגלובליזציה של המאה ה-19 (בק, 2005).
מוקד 105
וריאנט למדא של נגיף הקורונה