רוז'דה נזכר בתפנית זו: "רגע לפני שיצאתי לפריז, פגשתי במקרה זוג חברים וציירים: אימרה אמוש ומרגיט אנה. לא היו לי תוכניות באותו הלילה. הם הזמינו אותי לקונצרט באקדמיה למוזיקה. ברטוק מנגן הערב, הם אמרו. ברטוק היה רק שם עבורי. לא הכרתי אותו. (. . . ) ברטוק ניגן את יצירתו שלו עם אשתו: מוזיקה לכלי מיתר, כלי הקשה וצ'מבלו, שלדעתי היא אחת היצירות החשובות ביותר במאה ה-20. זו הייתה בכורה עולמית. ישבתי במקום בו יכולתי לראות היטב את ידו של ברטוק. הייתי המום. מעולם לא חשבתי שיכולה להיות מוזיקה מעבר לבאך, מוצרט, מוסורגסקי. הייתי שיכור לגמרי מהמוזיקה הזו. (. . . ) באותו הרגע הבנתי שאני לא בן זמננו."
בשל הכיבוש הגרמני הוא נאלץ לעזוב את צרפת (1943), ולכן ציורו הסוריאליסטי הושלם בבודפשט. הונגריה כבר הייתה במלחמה באותה תקופה, החוקים שללו את זכויותיהם של יהודי הונגריה, וחלק משמעותי בחברה תמך בכוחות הפוליטיים הימנים קיצונים ובדעותיהם. אמו של אנדרה רוז'דה גורשה למחנות ההשמדה בשנת 1944. הוא שרד את הרדיפה כשהוא מסתתר בבודפשט. הוא איבד את אביו המוערך על ידיו עד כדי הערצה בגיל 16 כשאביו התאבד במהלך השפל הגדול.
בית הספר האירופי (1948-1945).
מעטים היו חובבי האמנות המופשטת והסוריאליסטית בהונגריה שלפני המלחמה. כאשר רוז'דה הציג את עבודותיו החדשות עם חזרתו מפריז בשנת 1943, המבקרים נדהמו. "שוב תערוכה מופשטת. לאחרונה, בקשר לאחת התערוכות של בית האמנות אלקוטאש, עסקנו באמנות מופשטת, כלומר באמנות מופשטת ומנותקת מכל המציאות של החיים, עם גחמותיו של דור עבר", כתב אחד המבקרים.
"רוז'דה היה אחת הדמויות המצטיינות והבולטות ביותר ביותר של הקבוצה, שנולדה בבודפשט בשנת 1945, בית הספר האירופי", אמרה קריסטינה פאשוט, שהציגה הקבלות בין הטכניקה היצירתית של רוז'דה למקס ארנסט ביחס למרחב ולשטח התמונה. הדמיון מעניין גם הוא, כיוון שהם לא יכלו לראות את התמונות של השני במהלך אותן שנים. "זה כאילו מוך זעיר, נוצות או רעלות עדינות למדי ממלאות את קומפוזיציות של רוז'דה. מוטיבים מתערבלים, מתפוררים או מעובים מחדש בדרך כלל פועלים עם תנועתם, אין קווי מתאר מדויקים, אין התחלה ואין סוף", כתבה.
שנות האיסור (1956-1949).
לאחר כינון המשטר הקומוניסטי, נאסרה אמנות לא פיגורטיבית וסוריאליסטית. בית הספר האירופי נאלץ לסיים את פעילותו. רוז'דה נזכרה בתקופה זו: "עם כניסתו של המשטר הקומוניסטי הדברים התנהלו במהירות רבה. בשנת 1948 היה צריך לפרק את הקבוצה בפשטות. ההתכנסות האחרונה שלנו הייתה בבית הקפה היפני. למחרת פרסמנו מודעה בעיתונים: אירופאי נהרג ביפן. זה היה הסוף."
אומנים מופשטים וסוריאליסטים יכלו ליצור רק בחשאי יצירות שתואמות את תפיסתם, אך לא ניתן היה להציג עבודות אלה. אנדרה רוז'דה נאלץ לעשות איורי ספרים. מכיוון שלא היה חופשי לצייר הוא ברח לרישום. בספר הרישומים שלו, שנשא עמו תמיד, הנציח את הדמויות הרגילות של הונגריה בשנות החמישים: אינטלקטואלים, איכרים, חברי מפלגה - הדמויות האופייניות לעידן. רישומים אלגנטיים ורגישים אלה מראים לא רק את עולם הקונצרטים, המרחצאות, בתי המשפט, חדרי התה, בתי החולים, אלא גם לפעמים את תחושת המיאוס נגד מערכת הדיכוי. דוגמה לאחרון זה הוא תיאורו של השופט חסר הפנים, כמו גם הטון הנלעג של הדיוקן העצמי שמטשטש חלקית את סטלין.
סוריאליזם כשדה מחקר (1967-1957).
לאחר תבוסת המרד ההונגרי בשנת 1956 אנדרה רוז'דה ברח לפריז. מנהל המכון הצרפתי בבודפשט עזר לו להוציא בחשאי את כל ציוריו מהונגריה.
משנות השבעים ואילך ציוריו נעשו מפורטים עוד יותר מבעבר. הור נזכר בחוויותיו הראשונות בילדותו בצילום, וחשף את הדברים הבאים: “מגיל 15–16 פיתחתי והגדלתי את התמונות שלי. לאט לאט התחלתי להרגיש משיכה כפולה: צילמתי בחיפזון כדי שאוכל לעורר. שמתי לב שהמצלמה מלוכדת, שבפירוט היא הרבה יותר מתאימה לתת תמונה ממש נחמדה, לפחות בשבילי. אני חושב שזה הבסיס לציור שלי. זה שם, הרצון לייצר פרטים נותר. "
אומנות הצילום שלו.
בנוסף לציור ולגרפיקה, אנדרה רוז'דה יצר גם רושם מתמשך בצילום. אחד הצילומים הראשונים ששרד הוא דיוקן עצמי שצולם בגיל ארבע עשרה, אשר צופה גם את אמנות הצילום שלו ואת חזון הציור שלו. בתצלום קומפוזיציה מורכב ומפתיע זה שצולם בשנת 1927, עומק החלל נעלם, כשכל פרט נראה במישור אחד, כולל דיוקן של הרוסט הצעיר, אותו הצליח לתפוס בהשתקפות.
תערוכות יחיד מרכזיות.
2019 - Grafikai munkák, Institut Balassi, Brüsszel
2018 - Találkozások, Galerie Les Yeux Fertiles, Párizs
2017 - Megtalált idő, Orangerie du Sénat, Luxemburg-kert, Párizs
2017 - Beavatás, Franciaország nagykövetsége és Várfok Galéria, Budapest
2013 - Rozsda centenárium, Magyar Nemzeti Galéria, Budapest
2006 - Emléknyomok, az '56-os forradalom ötvenedik évfordulója, Közép-európai Egyetem, Budapest
2004 - Egy fényképező festő, Mai Manó Ház, Budapest
2004 - Ünneplő tekintet, Palazzo Falconieri, Róma
2003 - A festő útja, New York-i Egyetem, New York
2001 - Grafikai retrospektív kiállítás, Szépművészeti Múzeum, Budapest
1999 - Szerelmes ember, Várfok Galéria, Budapest
1998 - Festészeti retrospektív kiállítás, Műcsarnok, Budapest
1997, 1993, 1987, 1985, 1984 - Rozsda, Bateau-Lavoir, Párizs
1991 - Galerie Maguy-Marraine, Lyon
1982 - Galerie Jacqueline Schotland, Bázel
1981 - Galerie Jansen, Párizs
1977 - The Vincent Mann Gallery, New Orleans, USA
1977 - Gallery 8, Claremont, USA
1970 - Hôtel Amigo, Brüsszel
1966 - International Gallery, Cleveland, USA
1957 - Galerie Furstenberg, Párizs
1963 - Galerie Furstenberg, Párizs
1946-1948 - Az Európai Iskola kiállításai
1943 - Alkotás Művészház, Budapest
1936 - Tamás Galéria, Budapest
ג'ימין
פארק ג'ימין (בקוריאנית: 박지민; נולד ב-13 באוקטובר 1995) הוא זמר, פזמונאי ורקדן דרום קוריאני. מוכר כחבר להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, החתומה תחת חברת התקליטים Big Hit Entertainment.
ביוגרפיה.
פארק נולד ב-13 באוקטובר 1995 במחוז ג'ומג'ונג, פוסאן שבקוריאה הדרומית. לג'ימין אח צעיר ושמו ג'יהון.
כשהיה ילד למד בבית ספר היסודי הודונג ובחטיבת הביניים יונסאן. במהלך חטיבת הביניים הוא למד באקדמיה לריקוד. פארק למד בבית הספר התיכון לאמניות בוסאן והיה סטודנט מצטיין למחול מודרני. לאחר שמורה הציע לו לערוך אודישן לחברת בידור, זה הוביל אותו ל-Big Hit Entertainment. לאחר שעבר את האודישנים ב-2012, עבר לבית הספר התיכון לאומניות קוריאניות וסיים את לימודיו בשנת 2014.
פארק רשום לאוניברסיטת סייבר העולמית בקוריאה הדרומית. באוגוסט 2020, פארק סיים את התואר הראשון שלו באוניברסיטה. בנוסף, הוא זכה לפרס הצטיינות מנשיא האוניברסיטה. כיום, פארק עושה תואר שני במנהל עסקים ובידור.
קריירה.
בקבוצה פארק בתפקיד סולן ורקדן.
ב-13 ביוני 2013, ערך פארק את הופעת הבכורה שלו כחבר בלהקה BTS עם יציאת הסינגל "No More Dream".
תחת BTS, הוציא פארק שלושה שירי סולו: "Lie", "Filter" ו- "Serendipity". השיר "Lie" יצא בשנת 2016 באלבום "Wings", השיר "Serendipity" הוא מתוך האלבום "Love Yourself: Her" שיצא בשנת 2017 והשיר "Filter" מתוך האלבום "Map Of The Soul:7" שיצא בשנת 2020.
שלושת הסולואים של ג'ימין "Lie", “Serendipity" ו-"(Serendipity (Full length edition", עלו על חמישים מיליון השמעות בספוטיפיי, והפכו אותו לאמן הקוריאני היחיד עם שלושה שירי סולו עם מעל לחמישים מיליון השמעות. "Filter" שבר את השיא והפך לשיר עם הכי הרבה השמעות ב-24 השעות הראשונות שהשיר יצא לאמן קוריאני, וגם השיר שהגיע הכי מהר ל-20–60 מיליון השמעות בספוטיפיי. בנוסף, זהו שיר הצד ב' הראשון שהיה מועמד לשיר השנה במצעד המוזיקה 'גאון'.
בשנת 2018, הוענק לו ביחד עם שאר חברי להקת BTS פרס הצטיינות התרבות החמישי של הווגוואן על ידי נשיא קוריאה הדרומית.
קריירת סולו.
בשנת 2014, פארק שיתף פעולה עם חברו ללהקה ג'ונגקוק ל"Christmas Day", ביצוע קוריאני לשיר "Mistletoe" של ג'סטין ביבר, את מילות השיר הקוריאניות כתב ג'ימין. בהמשך, פארק שיתף פעולה עם ג'ונגקוק שוב להוצאת קאבר של השיר "We Don't Talk Anymore", במקור על ידי צ'ארלי פות' וסלינה גומז, שפורסם ב-2 ביוני 2017.
בשנת 2016 החל פארק להשתתף בתוכניות אירוח כמו " Hello Counselor", "Please Take Care of My Refrigerator", "God's Workplace", "Show! Core Core" ו-"M Countdown". במהלך דצמבר הוא השתתף גם בדואט בפסטיבל השירים של KBS עם לי טאמין מלהקת Shinee.
ג'ימין הוציא את שיר הסולו הראשון שלו "Promise" מחוץ ל-"BTS" ב-30 בדצמבר 2018, ב-SoundCloud של BTS. השיר הולחן על ידי פארק ומפיק הביג היט, Slow Rabbit, שגם הפיק את השיר. "Promise" מציג מילים שכתבו ג'ימין וחברו ללהקה, קים נאמג'ון.
ב-24 בדצמבר 2020, פארק הוציא שיר סולו נוסף שנקרא "Christmas Love" המתאר את זיכרונות ילדותו מהחגים.
אמנות.
שירתו של פארק תוארה כעדינה ומתוקה. הוא נחשב לרקדן יוצא דופן בקרב חברי הקבוצה ובכלל בקיי-פופ. נואל דבו מהעיתון "elite daily" כתבה כי הוא זוכה לשבחים לעיתים קרובות על "תנועותיו החלקות והאלגנטיות", כמו גם הקסם שלו על הבמה.
בסרט התיעודי "BTS Burn the Stage" אמר ג'ימין כי הוא חושב על עצמו כפרפקציוניסט, ואמר כי אפילו הטעויות הקטנות ביותר על הבמה גורמות לו להרגיש אשם ומלחיצות אותו.