כבר בגיל צעיר היה גוסב אחד מרוכבי האופניים המובילים ברוסיה. בשנת 2000 זכה גוסב במדליית הכסף במרוץ נגד השעון באליפות העולם לנערים שנערכה בפלואי. כעבור שנתיים הוא השתתף ב"בייבי ג'ירו", מרוץ הג'ירו ד'איטליה לחובבים. ב-2003, בהיותו בן 21 בלבד, זכה גוסב באליפות רוסיה נגד השעון למקצוענים, וכמו כן השתתף באותה שנה במרוץ נגד השעון באליפות אירופה עד גיל 23, וסיים בו במקום השלישי. כמו כן, הוא ניצח במספר מרוצים פחותי חשיבות במהלך אותה שנה, בעודו מתמודד כחובבן.
גוסב הפך למקצוען ב-2004, והצטרף לקבוצת CSC הדנית. בשנה השנייה שלו בקבוצה, ב-2005, הוא סיים שלישי במרוץ "כרונו דס הרביירס" בצרפת. הוא זכה באותה שנה בפעם השנייה שלו באליפות רוסיה נגד השעון, וכמו כן סיים שני במרוץ הכביש הרגיל בה.
בשנת 2006 עבר גוסב לקבוצת דיסקברי צ'אנל האמריקאית. הוא פתח את התקופה בקבוצתו החדשה בהצלחה, כאשר זכה במרוץ זקסן טור אינטרנשיונל. הוא אף סיים במקום הרביעי בטור של הולנד, וזכה בדירוג הרוכב הצעיר המצטיין במרוץ. גוסב סיים רביעי במרוץ פריז - רובא, אך נפסל מהמרוץ בשל רכיבה שלא כחוק לאחר שחצה מסילת ברזל בעת שהמחסום המסמן התקרבות רכבת כבר ירד וחסם את הכביש. הוא השתתף בשנה זו בפעם הראשונה בוואלטה אספניה, המרוץ השלישי בחשיבותו בעולם, וסיים בו במקום ה-23. בסוף השנה התחרה גוסב באליפות העולם באופני כביש, וסיים במקום העשירי במרוץ הכביש ובמרוץ נגד השעון.
בשנת 2007 גוסב זכה במרוץ הטור של בלגיה, וכמו כן סיים במקום הראשון בדירוג מלך ההרים בטור של שווייץ. הוא השתתף לראשונה בקריירה שלו בטור דה פראנס, מרוץ האופניים הגדול בעולם, והוביל את דירוג החולצה הלבנה של הרוכב הצעיר המצטיין למשך שבעה קטעים. הוא סיים את הטור במקום ה-38 בדירוג הכללי, וזכה עם דיסקברי במקום הראשון בדירוג הקבוצתי. בנוסף באותה שנה זכה גוסב בפעם השלישית במרוץ נגד השעון באליפות רוסיה, וסיים שישי במרוץ נגד השעון באליפות העולם.
ב-2008, לאחר התפרקות דיסקברי צ'אנל, עבר גוסב לקבוצת אסטנה תחת מאמנו בדיסקברי, יוהאן ברוינל. בשנה זו גוסב השתתף לראשונה בג'ירו ד'איטליה, וסיים במקום ה-45 הכללי. בנוסף לג'ירו הוא סיים במקום השני בטור של אוסטריה, ובמקום הראשון בטור של סוצ'י המקומי. הוא זכה בפעם הרביעית בקריירה שלו גם באליפות רוסיה נגד השעון.
ב-25 ביולי 2008 הוא פוטר מקבוצת אסטנה, בשל ערכי דם חשודים בבדיקת סמים פנימית. ב-15 ביוני 2009 זיכה אותו בית הדין לערעורים בספורט וקבע כי יועצה הרפואי של הקבוצה למלחמה בסמים שגה בפענוח נתוני בדיקות הדם. בית הדין אף קבע כי על הקבוצה לשלם לו את שכרו בתקופה בה היה מפוטר, לשאת בנזק שנגרם לו ולשלם את הוצאות המשפט. בעקבות כך היה גוסב רשאי לחזור לרכיבה. ב-2010 הוא הצטרף לקבוצת קטיושה הרשומה ברוסיה ומשתייכת לסבב הפרו-טור. הוא ניצח בשנה זו באליפות רוסיה נגד השעון. הישגו הבולט ב-2011 היה מקום שלישי במרוץ הקלאסי E3 הארלבקה. ב-2013 סיים במקום השני באליפות רוסיה, הן במרוץ הכביש והן במרוץ נגד השעון.
בן ציון טבגר
בן ציון טבגר (ברוסית: Бенцион Аронович Тавгер, Tavger B A, י"א באב תר"ץ, 5 באוגוסט 1930 – י"ב באב תשמ"ג, 22 ביולי 1983) היה פיזיקאי, פעיל למען העלייה מברית המועצות ופעיל מרכזי במאבק למען ההתיישבות היהודית בחברון.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
טבגר נולד ב-1930 בעיר בוריסוב שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית (כיום בלארוס). משפחתו עברה לאחר מכן לעיר גורקי.
בשנת תש"ז (1947) התקבל לפקולטה לפיזיקה ולטכניקה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת תש"ט (1949) עבר ללמוד באוניברסיטת גורקי, ובשנת תשי"ב (1952) סיים בהצטיינות את חוק לימודיו. בשל האנטישמיות הרוסית בתקופת סטלין נבצר ממנו להתקבל ללימודים לקראת תואר דוקטור, והוא נשלח לעבוד במפעל בסיביר הרחוקה.
טבגר הצליח לשוב מסיביר הודות לתכונת האופי הבולטת שלו - חשיבה מקורית ובלתי שגרתית. טבגר כתב מכתב לסופר היהודי הנודע איליה ארנבורג, שהיה מקורב למנהיג ברית המועצות סטלין, והיה ציר בסובייט העליון של ברית המועצות. ארנבורג נענה למכתבו, ובעזרתו התחיל טבגר ללמד במכון הפדגוגי של קלינינגרד. שם החל את מחקריו בפיזיקה.
פעילות ציונית בברית המועצות.
בשנת תשכ"א (1961) החל טבגר בפעילותו הציונית המחתרתית. הוא ארגן מסביבו חוג סטודנטים, בו קראו את ספריו ואת מאמריו של זאב ז'בוטינסקי, ערכו סדר פסח, למדו יהדות והיסטוריה יהודית, והתכוננו לעלות לישראל. רוב משתתפי חוג זה עלו ארצה מאוחר יותר. הק.ג.ב. חשף את הפעילות המחתרתית של טבגר, ואז החלו רדיפות נגדו ונגד הסטודנטים, באמצעות מעצרים וחקירות. טבגר העמיד פנים שהוא חולה נפש, ואושפז בבית חולים פסיכיאטרי, וכך ניצל ממאסר.
בשנת תשכ"ח (1968) גורש טבגר מן האוניברסיטה של גורקי, ונשללה ממנו זכות הוראה באזור כולו. לאחר מכן, הצליח טבגר שוב להערים על שירותי הביטחון הסובייטיים, ובדרך כמעט מחתרתית, התקבל כחוקר בכיר במכון לפיזיקה של המוליכים למחצה בעיר נובוסיבירסק, בשלוחה הסיבירית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
גם בנובוסיבירסק התקבצה סביבו קבוצת צעירים ציונית, שפעלה למען זכות העלייה לארץ ישראל. בסופו של דבר החליטו השלטונות הסובייטים לאפשר לטבגר לעזוב את ברית המועצות. כך היה טבגר למדען הראשון בקרית המדע של נובוסיבירסק, שהצליח להשיג אישור יציאה מברית המועצות, ובעקבותיו יצאו מדענים נוספים.
העלייה לארץ ישראל.
בחודש סיון תשל"ב (מאי 1972) עלה טבגר לישראל, והגיע למרכז הקליטה בנצרת עלית. כשנודע ליובל נאמן, נשיא אוניברסיטת תל אביב דאז, על עלייתו, הוא הזמינו לעבוד באוניברסיטה.
טבגר עבד באוניברסיטת תל אביב עד לשנת תשל"ד (1974). במקביל ניסה להקים מכון למדע ולמחקר שימוקם בקריית ארבע. הוא הכין רשימה מסודרת של מדענים-עולים, שהיו מעוניינים לעבוד במכון. הרעיון של מכון מדעי אושר, אך אבן הנגף להקמתו הייתה סירוב הממסד לממן פרויקט שמעבר לקו הירוק.
תקופת חברון.
בשנת תשל"ד (1974) עזב טבגר את אוניברסיטת תל אביב ועבר לגור בקריית ארבע. עד מהרה החל ליטול חלק במאבקים של תושבי הקריה על הזכות להתיישבות בחברון, ושיקום האתרים היהודיים בה. בתחילה פעל טבגר בשיטות המקובלות, כתב מכתבי מחאה, ארגן סיורים למשלחות של חברי הכנסת, השתתף בישיבות, אך פעילות זאת לא הניבה כל פרי.
לאחר קבורת התינוק של משפחת נחשון בבית העלמין העתיק בחברון, החלו תושבי קריית ארבע לארגן משמרות שמירה ליד הקבר. כשמשרת השומר הוצעה לפרופסור המובטל, הוא הסכים ברצון, בחושבו שבתפקידו זה יוכל ללמוד תורה בשקט, ואף לעסוק בבעיות הפיזיקה התאורטית. למראה מצב בית הקברות המחולל שינה טבגר את תוכניותיו. הוא החל בניקוי ובשחזור בית הקברות, שבמהלכו מצא שברי מצבות של הרוגי טבח חברון בתרפ"ט, וכן איתר את קברו של המקובל אליהו די וידאש, ובנה עליו מחדש את המצבה ההרוסה. בהמשך זיהה טבגר את מקום קבורתם של הרוגי תרפ"ט, וכן את מקום קבורתה של מנוחה רחל סלונים, נכדתו של מייסד חסידות חב"ד, הרב שניאור זלמן מלאדי. הוא אף עסק בניקויו של האתר בו נמצא, על פי המסורת, קבר ישי ורות, בתל רומיידה.
במקביל, נאבק טבגר נגד הגבלת זכות הכניסה ליהודים למערת המכפלה, כאשר בשנת תשל"ה (1975), בצעד הפגנתי, כבל את עצמו יחד עם בנו, בן החמש עשרה, לסורגים שבפתח ציון קברה של שרה אמנו, כדי להישאר במערה מעבר לשעות המותרות לכניסת היהודים לשם. מעשה זה עורר הד ציבורי בין תושבי קריית ארבע, שהחלו במאבק על זכותם של היהודים לבקר במערת המכפלה במשך כל שעות היום וכל ימות השבוע, מאבק שהביא בסופו לשינוי סדרי התפילה במקום, הקיימים שם עד היום.
טבגר עסק בזיהוי אתרים יהודיים בחברון, ובדרכים שונות ניסה ליצור בהם היאחזות יהודית. בהרצאותיו בפני שכבות שונות של הציבור ובפנייה לרבנים, הוא ניסה לעורר אהדה לנושא ההתיישבות היהודית בחברון. היישוב היהודי הקיים היום בשכונת אברהם אבינו, בבית הדסה ובבית רומנו הוא המשך לפעילות זו.
טבגר עסק גם בניקוי ובחפירות באתר בית הכנסת אברהם אבינו, שנותר עד אותה העת הרוס, ושימש כדיר צאן. במשך כל אותו הזמן הוצאו נגדו צווי הגבלה על ידי הממשל הצבאי, הוא נעצר פעמים רבות תוך כדי ניקוי וחשיפת בית הכנסת, אך לא הועמד לדין בעקבות מעצרים אלה. לדברי סגן המושל הצבאי של חברון, צבי בראל, טבגר שפך זבל לחצרות השכנים הערבים, היווה גורם מתסיס והפריע לצבא בעבודתו.
ב-1976 הועמד לדין בשל פעילותו עם שותפו למאבק אליעזר ברוייר בזמן המהומות בחברון בשושן פורים. השניים, שהיו בדרכם לשמירה בבית הקברות היהודי בחברון, עסקו באותו יום בפינוי מחסומים, שהוערמו ברחובות על ידי הערבים, והיוו סכנה למכוניות, שבעצירתן ליד המחסום, שימשו מטרה לזריקת אבנים שהושלכו מן הגגות. כחצי שנה לאחר האירוע הוגש כתב אישום לבית המשפט המחוזי בבאר שבע, בו הואשמו טבגר וחברו ברוייר בסחיטה בכוח ובאיומים. בכתב התביעה נטען, שהנאשמים איימו בנשק על שלושה מתושבי חברון, ואילצו אותם לפרק מחסום ולסלק את אבניו לצידי הדרך. כמו כן נטען, שהנאשמים גרמו נזק למשאית שהועמדה לחסום את הכביש.