בית הכנסת נבנה על חורבות בסיליקה של כנסייה קופטית, ואדמותיה נקנו בשנת 882 לספירה על ידי אברהם בן עזרא מירושלים, עבור 20,000 דינרים. בתקופה זו, התפללה בבית הכנסת הקהילה הירושלמית ("אלשאמיין"), שכללה יהודים שמוצאם מארץ ישראל וסוריה, ונוסח התפילה בבית הכנסת היה נוסח ארץ ישראל.
על פי המסורת המקומית, בית הכנסת נבנה במקום שבו נמצא משה רבנו כתינוק. בית הכנסת נקרא במקור "בית הכנסת של אנשי ישראל". מאוחר יותר נודע בשם "בית הכנסת של אליהו הנביא", ואחר כך בית הכנסת "בן עזרא". רבי משה בן מימון, הרמב"ם, התפלל בבית כנסת זה, ולכן הוא גם נקרא לעיתים בשם בית הכנסת הרמב"ם.
בעבר היו לבית הכנסת דלתות עץ מרשימות, עם 16 לוחות עץ מהוקצעים, כנראה מן המאה ה-11, אשר נמצאות כיום במוזיאון ישראל בירושלים.
בעת שיפוץ שנערך בשנות ה-90 של המאה ה-19, במהלכו נהרס רוב המבנה הישן, התגלה בעליית הגג של בית הכנסת חדר גניזה עתיק, ובו מאות אלפי דפים ומסמכים מקוריים. בגניזה, שכונתה בשם "הגניזה הקהירית", נמצאו שלמים למעלה מ-100,000 דפים, מרביתם מן האלף הראשון לספירה, ובהם לא רק דפים מכתבי הקודש, אלא גם ספרים, מכתבים ומסמכים שונים שנכתבו בעברית, ארמית, ערבית, פרסית, יידיש ולטינית - בדרך-כלל באותיות עבריות. פרסום המסמכים שהתגלו הביא למהפכה בחקר ההיסטוריה היהודית וההיסטוריה הכללית של ימי הביניים. מסמכי הגניזה הועברו לספריות ברחבי העולם, ומדענים רבים בארצות שונות שוקדים מזה עשרות שנים על חקירתם.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 נערכו במקום עבודות שיפוץ ושימור, ונבנתה בה ספרייה למורשת יהדות מצרים. בית הכנסת משמש מוקד עלייה לרגל לתיירים רבים.
STS-47
STS-47 הייתה המשימה השנייה של האנדוור וה-50 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1992 ונמשכה קרוב לשמונה ימים. הטיסה הייתה שיתוף פעולה בין סוכנות החלל היפנית ונאס"א. על הטיסה היה גם ניסוי ישראלי.
נתוני משימה.
הטיסה, שהתקיימה בין התאריכים 12-20 בספטמבר, הייתה הטיסה ה-50 של מעבורות החלל, כמו גם שיתוף פעולה בין סוכנות החלל היפנית ונאס"א. על המעבורת היו 44 ניסויים.
המשימה עסקה בעיקר בחקר מדעי החיים ומיקרו-כבידה, כולל ניסוי ישראלי של אוניברסיטת תל אביב בשיתוף התעשייה האווירית ונאס"א לבניית קן צרעות מזרחיות בתנאי חוסר כבידה.
בטיסה טסה לראשונה אסטרונאוטית אפרו אמריקאית, מיי ג'מיסון, ואסטרונאוט יפני, אמורו מורי, שטס על אנדוור שנית ב-STS-99. במסגרת שיתוף הפעולה, בין נאס"א וNASDA היפנית, (שלימים השתלבה לתוך הסוכנות היפנית לחקר החלל ("JAXA")) הייתה משימת "ספייסלב" משולבת. מתוך 44 הניסויים שבוצעו במשימה, 35 היו בחסות הסוכנות היפנית ו-7 בחסות נאס"א (כשהשאר בחסות משולבת).
ניסוי הצרעות הישראלי.
הניסוי הישראלי היה בהנחיית אוניברסיטת תל אביב בשיתוף התעשייה האווירית ונאס"א לבניית קן צרעות מזרחיות בתנאי מיקרו כבידה. הצרעה בונה את הכוורת שלה עם כיוון כח הכובד, ומחקרים קודמים הראו כי זהו הגורם היחיד המשפיע על כיוון הכוורת. הניסוי נועד לבחון את השפעת תנאי המיקרו כבידה על התפתחות הצרעות והיכולת שלהם לבנות כוורת.
יוזמי הניסוי, קיוו כי ניתן יהיה למצוא קשר בין התנהגות הצרעות וסימפטומי מחלת נסיעה ממנה חווים רוב האטטרונאוטים בימים הראשונים לאחר שיגור המעבורת, כתוצאה מתנאי מיקרו כבידה.
במסגרת הניסוי הוטסו 230 צרעות ו-120 פופאות (זחלים). קבוצה נוספת של צרעות וזחלים נבדקה במקביל על הקרקע, כקבוצת ביקורת. עקב תקלה במערכת המים לאחר שיגור, חוו הצרעות עליה חדה בלחות, ומים התחילו להצטבר במתקן הניסוי. הטמפרטורה הגבוהה גרמה לעובש ומזון הצרעות נרקב. כיוון שהאסטרונאוטים חששו לפתוח את המתקן ולשחרר את הלחות (תוך סכנה לשחרור צרעות במעבורת), הוצע לשחרר מעט את הברגים, דבר שבוצע רק ביום השלישי לטיסה. אולם, רוב האוכל כבר היה לא אכיל כתוצאה מכך מתו 202 צרעות ו-103 פופאות. הצרעות הנותרות איבדו את חוש הכיוון ועמדו חסרות תנועה ללא אינטראציה בינן. רק 3-4 ימים לאחר החזרה לכדור הארץ, הצרעות ששרדו התאוששו והתחילו לבנות כוורת. משך החיים של הצרעות המוטסות היה קצר יותר, והן שרדו רק 23 ימים בממוצע לעומת הצרעות בקבוצת הביקורת, ששרדו 43 ימים. כמו כן, הפופאות ששהו בחלל לא השלימו את תהליך המטאמורפוזה שלהן.
איזון בית עבודה
אסף גיל
אָסַף גִּיל (נולד ב-3 באוגוסט 1962) הוא מפיק טלוויזיה, מייסד ומנהל חברת "גיל הפקות".
ביוגרפיה.
אסף גיל הוא בנו של הבמאי חיים גיל. כנער, שיחק בתיאטרון הנוער של החאן עם ענת וקסמן, והיה פעיל בתנועת הנוער השומר הצעיר. בתיכון למד בבית הספר בויאר, ובצבא שירת כקצין במודיעין.
קריירה כשחקן.
לאחר השירות הצבאי נסע גיל ללונדון ועבד תחילה כקציו ביטחון באל על. אחר כך למד משחק ובימוי בבית הספר למשחק "The Poor School" . במהלך לימודיו שיחק בתפקיד ראשי במחזה "חיי גליליאו" מאת ברטולט ברכט בתיאטרון שוליים מקומי.
בתחילת 1989 חזר לישראל, תרגם וביים את המחזה "גוף להשכיר" שעלה בתיאטרון הספרייה.
ב-1990 החל לשחק בתיאטרון העירוני בחיפה והשתתף במחזה הלילה השנים עשר מאת ויליאם שייקספיר בבימוי רוני פינקוביץ', במחזה "המעברה ליד חדרה נסגרת" מאת יוסי הדר, ובמחזה ״שבת, ראשון, שני״ שביים עודד קוטלר.
קריירה כמפיק.
ב - 1989 עם שובו מלונדון, עבד גיל ככותב ומנחה במסגרת טלעד שהיו אחראים על שידורי המקור על ערוץ הילדים של הכבלים שנוסדו בשנה זו. קצת אחרי כן התמנה למפיק שידורים אלה אך בחר להתמקד במשחק ועזב את תחום ההפקה.
זאת עד ל-1992, בגיל 29, אז החליט להקים את חברת "גיל הפקות" יחד עם אביו, הבמאי חיים גיל. מ-1994 מנהל גיל הבן את החברה, המתמקדת בייבוא פורמטים (בעיקר בריטיים) לישראל. ההפקות הראשונות שלו היו: "אותותו" ששודר בכבלים, "למה מי?" ששודר בערוץ 2 הניסיוני בהנחייתו של גיל, ו"התקדם וזכה" בטלוויזיה הכללית. בשנים 1993–1995 הפיק גיל את "המטמון" ו"אהבה ראשונה" בחינוכית 2.
ב-1996, כפעיל בוועד אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטראנסקסואלים בישראל, היה שותף להפקה היחידה (עד היום) של מגזין טלוויזיוני בהנחיית רבקה נוימן שעסק בציבור ההומו-לסבי ואשר שודר בערוץ הקהילתי בכבלים - "גאים להציג".
תוכניות נוספות שהפיק בין 1996–2001 כללו את: "קזינו עולמי" ברשת, "החצי השני" ו"מסיבות MTV" עבור ICP, "תופסים קו" לחינוכית 2, "כן או לא" לרשות השידור, "של מי השורה הזאת?" עבור טלעד ו"הסצנה" עבור ערוץ 3 בכבלים.
עד שנת 2005 הפיק את סרטי התעודה: "משחקים עליזים", "I love Ori" "עדויות" ואת הסרטים: "סיבת המוות הומופוביה" ו"אחרוני העדים". כמו כן, ב-1998 הקים את מועדון הסרט הוורוד שייבא סרטי איכות בנושא הומוסקסואליות, והקרין אותם בסינמטקים ברחבי הארץ. המועדון פעל עד שנת 2001. באותה שנה פתח גיל את "קולנוע לונדון" שפעל עד שנת 2004 - שנה שבה הפסיק לפעול בתחום הפצת הסרטים והחליט להתמקד בהפקת תוכניות איכות.
את הפריצה המרכזית שלו לפריים טיים בערוץ 2 ביצע בשנת 2004 בתוכניות "דייט לסטרייט" (טלעד), תוכנית השידוכים של אביעד קיסוס, ועם קומדיית מערכונים "קצרים" ((פורמט של ערוץ ITV בגרסה ישראלית), שגם נמכרה גם להפקה במדינות ברית המועצות לשעבר בשותפות עם גיל. בהמשך עסק גיל ביצירה והפקה של פורמטים טלוויזיוניים של שעשועונים ותוכנית מציאות, כולל: "גריז", "רוקדים עם כוכבים", "בוס בהסוואה", "גומרות הולכות", "אינסטינקט בסיסי", "קצרים", "תוצאות האמת", "שחקו אותה בגדול", "חכמים בריבוע" ו"כפיות" (רשת); מאסטר שף, "תמיד נישאר אבא ואמא", "הצילו! אני לא יודע לבשל" ו"סופר נני" (פורמט של ערוץ 4 הבריטי) בשידורי קשת; בייבי בום, "של מי השורה הזאת?" (עונות 3–4), "החוליה החלשה", "מתלהבת" ו"הכרישים" (ערוץ 10); "דיוקן", "מי אתה חושב שאתה?" (פורמט של ה-BBC בגרסה ישראלית), "קול מן העבר" ו"בואו לאכול איתי" (פורמט של ערוץ 4 הבריטי) ברשות השידור; "של מי השורה הזאת?" (עונות 1–2); "חברים מהתנ"ך" (ערוץ תכלת); "הכלב של המדינה" (ערוץ הילדים).
ב-2009 זכתה התוכנית "קצרים" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית תוכנית המערכונים הטובה ביותר.
בשנת 2010 הפיק גיל את משדר קדם האירוויזיון עם הראל סקעת ששודר ברשת, ובאוקטובר 2010 עלו למסך הטלוויזיה במקביל התוכניות "מתלהבת" עם מיה דגן בערוץ עשר, העונה השישית של "רוקדים עם כוכבים" ברשת, "מאסטר שף" בקשת ו"שחקו אותה בגדול" ברשת. גיל שבר שני שיאים במקביל: הוא הצליח להיות המפיק הראשון שתוכניות בהפקתו שודרו בשישה ערבים באותו שבוע על מסך ערוץ 2 (בקשת וברשת במקביל), וכן השיג את הרייטינג הגבוה ביותר לתוכנית טלוויזיה שאינה משדר ספורט בעשור האחרון (משדר הגמר של מאסטר שף) - 41.6%, שיא שנשבר בגמר העונה השנייה של מאסטר שף ב-2011 - 46.1%, ונשבר בשנית בגמר העונה השלישית של מאסטר שף - 46.6%. גמר העונה הרביעית הייתה התוכנית הנצפית ביותר מאז תחילת מדידת הרייטינג בישראל, שיותר ממחצית מהאוכלוסייה צפתה.
בתחילת 2013 עלתה העונה הראשונה של הסדרה "בוס בהסוואה" ברשת בהפקתו של גיל, התוכנית זכתה לממוצע רייטינג של 34.1%. עם זאת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו קבע שהתוכנית כוללת. הסדרה גם קיבלה ביקורות שליליות באופן גורף ממבקרי הטלוויזיה.