פֶּרלָה נשר (אַדָן) (Pearla Nesher; נולדה ב-24 בפברואר 1930) היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת חיפה, חוקרת של למידה והוראת המתמטיקה, כיהנה כמדענית הראשית במשרד החינוך ויועצת לשר החינוך.
ביוגרפיה.
נשר נולדה כפרלה אדן בשנת 1930 בתל אביב, בתם של שרה לבית טישלר ומשה אידלסון (אדן). מילדותה רצו הוריה שתהיה מורה, ומשסיימה את לימודיה בבית הספר העממי ביקשו שתעבור ללמוד בבית מדרש למורות וגננות. תיאודור הולדהיים, שהיה איתה יחד בקן צפון תל אביב של השומר הצעיר, שִכנע את הוריה שתלמד בגימנסיה, והלימודים שם הובילו להתעניינותה הרבה במתמטיקה.
משנת 1948 ועד 1974 הייתה חברת קיבוץ נירים.
בשנת 1972 קיבלה תואר דוקטור לחינוך מבית הספר לחינוך בהרווארד; כותרת הדיסרטציה: "From ordinary language to arithmetical language in the primary grades: (What does it mean to teach "2+3=5?")‎".
באותה שנה שבה לארץ, והחלה לעבוד כיועצת במשרד החינוך ובמרכז לטכנולוגיה חינוכית ולפעול ליישום רעיונות התפישות המודרניות של החינוך, לפיהם הילד אינו "מבוגר קטן" או "לוח חלק", ויש להתאים את ההוראה ליכולות שלו ולתפישותיו, בבתי הספר הישראליים, באמצעות ספרי "אחת, שתיים ו.. שלוש", ו"ועוד אחת" של מטח. הבדידים היו אמצעי ההמחשה הזכור ביותר מתוכנית זו.
נשר ייסדה את תחום החינוך המתמטי לבית הספר היסודי כתחום אקדמי והדריכה תלמידים רבים בתחום הממלאים תפקידים בולטים במערכת החינוך, בהם: פרופ' רוחמה אבן, שרה הרשקוביץ, ליאורה לינצבסקי, ענת קלמר, סגל דסי, ישראלה שפיר, דוד בן חיים, פרופ' צביה ברזניץ, רלי בריקנר, רינה גפני, איבי מכמנדרוב ועוד רבים.
נשר לימדה במשך חמש שנים בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים, ובו-זמנית לימדה גם בבית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, שם כיהנה בין השנים 1983–1988 כראש בית הספר לחינוך.
נשר הייתה היועצת המדעית של ספרי לימוד במתמטיקה הנותנים מענה לתוכנית הלימודים במתמטיקה כפי שהוגדרה בכל תקופה על ידי משרד החינוך.
כל אחת מהסדרות כללה את חומרי הלימוד הנדרשים: בחשבון ובגאומטריה, לוותה במדריכים למורה, מערך מבחנים ומערך השתלמויות מורים.
הסדרה "אחת שתיים ו...שלוש" (בהוצאת מטח)– סדרת ספרי לימוד במתמטיקה לבית הספר היסודי (א-ו) שהייתה נפוצה בין השנים (1972) ועד סוף שנות התשעים. הסדרה עודכנה לאורך השנים ויצאה ב-3 מהדורות.
הסדרה "ועוד אחת" (בהוצאת מטח) – סדרת חוברות לימוד במתמטיקה לבית הספר היסודי שהייתה נפוצה בין השנים (1976) ועד סוף שנות התשעים. הסדרה עודכנה לאורך השנים ויצאה ב-3 מהדורות. סדרה זו הייתה "מקבילה" לסדרה "אחת שתיים ו...שלוש" והותאמה לכיתות בהן נתן מענה לשונות שבין התלמידים.
הסדרה "שבילים" בהוצאת מטח - סדרת ספרי לימוד במתמטיקה לבית הספר היסודי (א-ו). הסדרה פותחה בין השנים 2002 – ל 2008, ונפוצה כיום בבתי ספר רבים.
בין השנים 1987–1989 כיהנה כנשיאת הארגון הבינלאומי המרכזי לחקר הלמידה המתמטית.
בין השנים 1993–1995 כיהנה כמדענית ראשית של משרד החינוך והתרבות, והייתה המדענית הראשית הראשונה שהגיעה מתחום מחקר המתמטיקה. במסגרת תפקידה ערכה, לאחר שנים רבות, את מפקד תנועות הנוער המשמש להקצבת משרד החינוך לתנועות הנוער, כמו כן יזמה שינוי בהגדרת טעוני טיפוח ויצרה סולם חדש להעדפת בתי הספר בפריפריה, כן קידמה את הרעיון של משוב פנימי בבתי הספר ומשוב ארצי מדגמי בלבד.
נשר מתגוררת בחיפה. היא אחותו הצעירה של האלוף אברהם אדן ("ברן"). בעלה הראשון היה ד"ר נשר, ובעלה השני היה גבי ורבורג, פרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה ורקטור האוניברסיטה (ונכדו של אוטו ורבורג), ממנו התאלמנה ב-2022.
נשר היא אם לשתיים: שלומית טָרֶם, פרופסור לפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון, ומיכל שכטר, קלינאית תקשורת.
פרסומים.
פרקים בספרים.
Lawrence Erlbaum, 1982, pp. 25-39.
מאמרים.
Scheme-based environment. Proceedings of ATCM98, Tsucuba, Japan.
Mathematics Through Conversation: Is It as Good as They Say. For The Learning
of Mathematics, 18, 1, 41-51.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטה:
If I Never See Your Face Again
If I Never See Your Face Again (בעברית: אם לא אראה את פנייך שוב) הוא שיר של להקת הרוק מארון 5 בהשתתפות ריהאנה. השיר יצא לאור כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, It Won't Be Soon Before Long.
השיר נכתב על ידי אדם לוין וג'יימס ולנטיין. השיר מופיע באלבום It Won't Be Soon Before Long, בגרסה הרגילה, ללא ריהאנה, ובגרסה המחודשת של האלבום Good Girl Gone Bad, של ריהאנה. אדם לוין, סולן מארון 5, אמר בראיון שהוא ביקש מריהאנה להקליט כמה קטעים מהשיר באולפן ההקלטות. לוין אמר שאם יש "קסם" בין שני אמנים, אז "אתה לא צריך אפילו לחשוב על זה". במהלך הראיון אישרה ריהאנה כי שיתוף הפעולה הזה יכלל בהוצאה המחודשת של אלבומה Good Girl Gone Bad, וגילתה כי תמיד רצתה לעבוד עם הלהקה וזה היה כבוד בשבילה כאשר הם פנו אליה.
אסון השרפה בוואדי סלוקי
אסון השרפה בוואדי סלוקי היה תאונה מבצעית שהתרחשה ב-28 באוגוסט 1997, במפגש הנחלים ואדי אל-בריך עם ח'לת-צלח-סעד וח'לת אל-עוג'א כ-800 מטרים מזרחית לנחל סלוקי, דרום לבנון, במהלכה נספו חמישה לוחמים מחטיבת גולני ונפצעו חמישה נוספים.
המארב.
ב-27 באוגוסט כשעה לפני הזריחה, הגיע כוח מגדוד 13 שכלל חמישה עשר לוחמי מחלקה 2, בפיקוד המ"פ, סרן אופיר לויוס והמ"מ, סגן דותן דרוק, לנחל סלוקי, ופרס מארב למחבלי אמל. הכוח נחלק לשלוש עמדות אש שמוקמו על שתי שלוחות נפרדות באפיק הנחל. על העמדה הראשונה פיקד מפקד המחלקה, דרוק, על השנייה מפקד הפלוגה, לויוס, ואילו על השלישית סמל המחלקה חן נחום. בבוקר יום המחרת, 28 באוגוסט, זיהה הכוח שתי חוליות נפרדות של מחבלים הנעות בקרבתם. הכוח פתח באש, הרג שני מחבלים וריתק למקומם שלושה נוספים באש מקלעים ונשק קל. שני מסוקי קרב מסוג קוברה הוזעקו לנקודת ההיתקלות כדי לספק סיוע באש ובתצפית. המסוקים ירו אש תותחים לתוך השיח אליו נכנסו המחבלים. לאחר למעלה משלוש שעות מתחילת ההתקלות וכניסת חולית המחבלים שהייתה על השלוחה ממול לתוך שיח, ולאחר שספגו אש מהמארב ומתותחי המסוקים, החלו המחבלים לצאת מהשיח, שככל הנראה היה בו סלע גדול שהגן עליהם, ונורו על-ידי כוח המארב. ירי זה על חולית המחבלים שיצאה מהשיח נמשך עד להגעת האש לפיצול הוואדיות, עת נפגע ונהרג המחבל האחרון מתוך השלושה. עם הגעת האש לפיצול הוואדיות בו שהה כוח המארב, היא החלה להתפשט במהירות והכוח נחלץ מהעמדות. מחבל נוסף (שישי) עזב את השטח עוד לפני הפתיחה באש, וככל הנראה היה מורה הדרך שהוביל את החוליה בוואדי.
השרפה.
בעקבות זיהוי המחבלים, טיווח צה"ל אש ארטילרית לאזור אפיק נחל הסלוקי, שהיה סבוך ומכוסה בצמחייה שהייתה יבשה בעונה זו של השנה. עם פגיעת הפגזים באפיק הנחל ניצתה דליקה. רוחות עזות סייעו לאש להתפשט באזור, ומנגד תמונת המצב כפי שהצטיירה למפקדים בשטח כמו גם בחפ"ק הגדודי והחטיבתי, הייתה כי האש מרוחקת מן הכוח, וכי הלוחמים אינם מצויים בסכנה מיידית ושאין צורך לשנות מיקום או לסגת. השילוב בין הרוחות העזות לתנאי השטח ובעיקר היווצרות "אפקט הארובה" עם הגעת האש לפיצול הוואדיות גרם לאש להתפשט במהירות, ועד מהרה נלכדו החיילים בלב דליקה בשטח קשה לתנועה. כל עמדה נחלצה בעצמה והכוח נמלט מהאש, חלק מהלוחמים ניתקו משאר הכוח עמו היו בעמדה במארב. לוחמי יחידת החילוץ של חיל האוויר - 669 הוזעקו על גבי מסוק אנפה ומסוק יסעור לזירת האירוע ועסקו בחילוץ הכוח הלכוד. אל השטח הגיעו חבורות הפיקוד הקדמיות (חפ"ק) של מפקד הגדוד, מפקד החטיבה המרחבית ומפקד חטיבה מרחבית נוספת, חלקם חברו לכוח המ"פ והמ"מ שנותרו עדיין בשטח וחלקם סרקו ואיתרו לוחמים שנהרגו. לאחר סיום פעולות פינוי ההרוגים והפצועים ויציאת מסוקי הפינוי לכיוון ישראל, עזב הכוח את השטח ונעה בחזרה למוצב טייבה.
תוצאות האירוע.
השרפה קיפחה את חייהם של חמישה מלוחמי חטיבת גולני: סמל , סמ"ר , סמ"ר , סמל , סמ"ר . חמישה לוחמים נוספים נפצעו ואושפזו. מפקד הכוח, לויוס, סבל מכוויות בעצמו אולם סירב להתפנות לבית החולים עד אשר הורה לו מפקד חטיבת גולני אל"ם ארז גרשטיין, להתפנות לבית החולים.
לאחר סיום התפנות הכוחות שנותרו מהשטח, נערך תחקיר בראשות הרמטכ"ל בו נכחו צמרת פיקוד הצפון וגורמים מהמטה הכללי. בתחקיר הוצגו עיקרי האירוע על שלביו תוך מיקוד בהתקלות ובחילוץ מהשריפה.
יום לאחר האירוע מינה הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, ועדת חקירה והעמיד בראשה את עוזר ראש אג"ם האלוף גבי אשכנזי. בנוסף כללה הוועדה את אל"ם שמואל זכאי, אל"ם אשל פשטי, איש חיל התותחנים, אל"ם חזי לוי, סא"ל רחמים כהן, בעברו מפקד גדוד 890, וסא"ל רם כורש. לאחר תחקיר במשך כחודש הוועדה גיבשה מסקנות שהיו הבסיס לדו"ח הפצ"ר, תא"ל אורי שהם. הדו"ח קבע כי נושא ההתמודדות עם אש בסיטואציה מבצעית לא תורגל כיאות, וכי הקצינים והמפקדים לא יכלו לצפות את התפתחותו של אירוע כגון זה. מכיוון שכך אין לראות בהם אחראים פלילית או פיקודית לכשלים שהובילו לאסון. הוועדה ציינה כי יש להסב את לב המפקדים באירוע לטעויות בשיקול הדעת שגילו במהלכו. עוד ציינה לחיוב הוועדה במסקנותיה את אחד מטייסי המסוקים שפעל לחילוץ הלוחמים על עוז רוחו. לאחד מטייסי המסוקים הוענקה תעודת הערכה מאת מפקד חיל האוויר על פועלו.
1814 במדע
ליל הגנרלים