אבו ג'יהאד לא ישן, הוא התיישב ליד שולחנו וכתב איגרת לראשי האינתיפאדה בישראל. לפתע שמע רעש עמום מבחוץ, נטל את אקדחו ופתח את הדלת, מולו ניצב קצין שירה עליו מחסנית שלמה. לדברי אשתו של אבו ג'יהאד - אום ג'יהאד, שאר חברי החוליה ביצעו בו וידוא הריגה, כשעל פי דבריה, אחד מהם היה לא אחר מאשר מפקד הסיירת יעלון. אנשי אש"ף טענו שהלוחמים ירו כשבעים כדורים ו-52 מהם פגעו באבו ג'יהאד.
במקום שהו אשתו - אום ג'יהאד, בתו חנאן, והתינוק נידאל בן השנתיים. הלוחמים לא ירו בהם. שני בניו הגדולים שהו בחו"ל בזמן הפעולה. הלוחמים אספו מסמכים, ואת הכספת שהייתה בקיר עקרו ולקחו אותה עמם. הפעולה בתוך הבניין הסתיימה בפחות מחמש דקות.
לאחר חיסול אבו ג'יהאד, חזרו לוחמי סיירת מטכ"ל למכוניותיהם ונסעו לכיוון החוף. נשיא תוניסיה הזניק כוחות קרקע ומסוקים, שמצאו את המכוניות הנטושות שהותיר הכוח הישראלי על חוף הים בעת נסיגתו. הלוחמים הושטו בסירות הגומי של שייטת 13 בחזרה לספינות הסער, ושטו בחזרה לישראל.
לאחר המבצע.
יום לאחר המבצע פרצו מהומות ברחבי הגדה ורצועת עזה, בהן נהרגו 14 אזרחים פלסטינים, מספר ההרוגים הגבוה ביותר עד אז במהלך האינתיפאדה הראשונה.
במשך שנים נמנעה ישראל מלאשר או להכחיש שכוחותיה הם שביצעו את החיסול, ולמעשה לא התייחסה אליו כלל. רק בשנת 2012 אישר מנכ"ל משרד ראש הממשלה בזמן המבצע, יוסי בן אהרון, כי סיירת מטכ"ל אחראית לחיסול. לנחום לב הוענק צל"ש הרמטכ"ל על פועלו במבצע. ב-2010 פורסם כי לוחם הסיירת, חגי פלג, עוטר בזמנו בצל"ש אלוף על תפקידו בפעולה.
יהודה בן דוד
כיווני השיט ביחס לרוח
כיווני השיט ביחס לרוח (באנגלית: points of sailing) מציינים את נתיב השיט של סירה או ספינת מפרשים ביחס לכיוון הרוח.
מבחינים בין מִפְנֶה שמאלי (port tack) למפנה ימני (starboard tack). כאשר הרוח נושבת אל צדה השמאלי של הספינה, הרי הספינה נעה במפנה שמאלי. כאשר הרוח נושבת אל צדה הימני – היא שטה במפנה ימני. מלבד המצב בו הרוח נגדית, כלומר נושבת היישר אל מול החרטום, הספינה תימצא או במפנה ימני או במפנה שמאלי וכשחרטומה פונה בכיוון כלשהו ביחס לרוח. התקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים וחוקי שיט המפרשים התחרותי קובעים כי צד הספינה ממנו מגיעה הרוח, הנקרא הצד הגלוי לרוח או הצד שבמוצא הרוח (windward side), הוא הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש הראשי (בסירות וספינות בעלות מעטה אורכי), או הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש האורכי הגדול ביותר (בסירות וספינות בעלות מעטה רוחבי).
קיימים חמישה כיווני שיט עיקריים ביחס לרוח (ראו תרשים):
בימון
סאת'רלנד
סאתרלנד
מקום לדאגה
מקום לדאגה היא סדרת טלוויזיה של מערכונים ששודרה בשתי עונות (20 פרקים) בשנים 2008 ו-2009 בערוץ 10 והופקה על ידי מטר הפקות.
התוכנית הייתה מבוססת על מערכונים עם הומור שחור והומור נונסנס ונכתבה על ידי ימי ויסלר (מלהקת "הבילויים"), מעיין בלום ועודד סמו ובוימה על ידי ויסלר.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-12 ביולי 2008. שודרו בה 9 פרקים. העונה השנייה עלתה ביום שבת ב-7 בנובמבר 2009, והסתיימה ביום שבת ב-23 בינואר 2010. שודרו בה 12 פרקים.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס "ורד הזהב" (Rose d'or) של איגוד השידור האירופי. בנוסף התנהל משא ומתן למכירת פורמט הסדרה לרשת טלוויזה בקנדה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
דוב המערות
שיטת רו של פולארד
Blue screen of death
אקו לב
אקו-לב
איל וינטר
אייל וינטר (נולד ב-13 ביולי 1959) הוא פרופסור מן המניין לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי המחקר שלו הם תאוריה מיקרו-כלכלית, תורת המשחקים, תמריצים בארגונים, מימון וכלכלה התנהגותית.
ביוגרפיה.
וינטר נולד לאם שהיא דור שישי בארץ ישראל ולאב, הנס, שעלה מגרמניה בגיל 13, לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 1983 קיבל תואר ראשון במתמטיקה, סטטיסטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1989 השלים דוקטורט בתורת המשחקים בהנחיית בצלאל פלג, באותה אוניברסיטה.
כיהן כפרופסור במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה, (European University Institute) באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטה העברית כראש המחלקה לכלכלה וראש המרכז לחקר הרציונליות.
וינטר הוא חבר המועצה של האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים וחבר צוות העריכה של כתב העת Games and Economic Behavior. הוא זכה בפרס הומבולדט למחקר לשנת 2011.
בשנת 2012 יצא לאור ספרו "רגשות רציונליים - איך הרגש מצליח במקום שבו השכל נכשל".
בשנת 2015 מונה על ידי משרד ראש הממשלה ומשרד התקשורת לבחון את עסקת המיזוג המוצעת בין סלקום וגולן טלקום.
באפריל 2020, היה חלק מצוות שייעץ לממשלת הממלכה המאוחדת לגבי החזרת המשק הבריטי לשגרה, בעקבות הגל הראשון של מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.
מתגורר במבשרת ציון.
אייל וינטר
אלכסנדר טברדובסקי
אלכסנדר טברדובסקי (ברוסית: Алекса́ндр Три́фонович Твардо́вский; 21 ביוני 1910 - 18 בדצמבר 1971), היה משורר סובייטי. בנוסף לכך במשך תקופה ארוכה היה עורך של הירחון הספרותי "נובי מיר".
חייו.
אלכסנדר טברדובסקי נולד בכפר במחוז סמולנסק למשפחת איכר מבוסס. אביו היה נפח מקומי ובבעלותו הייתה אחוזה קטנה. כבר בילדותו החל אלכסנדר בכתיבת שירים ובגיל 14 אסף כמה משיריו ושלח אותם למיכאיל איסאקובסקי שעבד בעיתון בסמולנסק. מיכאיל איסקובסקי הבחין בכישרון והחל לעזור למשורר הצעיר. בשנת 1931 פרסם טברדובסקי את הפואמה הראשונה "הדרך לסוציאליזם" (Путь к социализму). יצירה נוספת של טברדובסקי מתקופה זו, "מדינת מורביה" (Страна Муравия) שפורסמה בשנת 1936, תיארה את חיי הכפר בברית המועצות ואת יוסיף סטלין כמביא את המדינה לעתיד מבטיח. כל זאת למרות שמשפחת המשורר הוגלתה לסיביר והאחוזה המשפחתית נשרפה.
בשנת 1930 טברדובסקי החל ללמוד במכון למורים בסמולנסק ולאחר 3 שנות לימוד עבר למוסקבה ללימודים במכון לספרות ופילוסופיה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1939.
בשנת 1938 טברדובסקי התקבל למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. הוא גויס לצבא אדום והשתתף במלחמת החורף וכיבוש בלארוס המערבית מידי פולין.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה החל טברדובסקי לעבוד בעיתון צבאי שיצא לאור בעיר וורונז'. בעיתון זה פרסם טברדובסקי סדרת שירים על חייל בשם ואסילי טיורקין. השירים לא היו קשורים ביניהם בעלילה כלשהי. השירים התקבלו באהדה רבה בקרב החיילים. הם היו נושא שיחה יום-יומית וחלק מחיי חיילי החזית. עד מהרה השירים החדשים החלו להתפרסם בעיתונות מרכזית כמו בפראבדה, איזבסטיה ובעיתונים נוספים. ההבדל העקרי בין שירי טיורקין לבין היצירות האחרות מאותה תקופה מתבטא בהיעדר מוחלט של תעמולה ואזכורים של סטלין והמפלגה הקומוניסטית. השיר האחרון בסדרה פורסם במרץ 1945 והוא היה ה-30 בסדרה.
בשנת 1946 פרסם טברדובסקי פואמה על הימים הראשונים של המלחמה. בשנת 1953 מייד לאחר פטירת יוסיף סטלין, פרסם שיר הלל למנהיג שנפטר. אומנם ביצירות של שנות ה-60 טברדובסקי החל לגנות את סטלין על מעשיו במהלך שלטונו. גם בתקופה זו ניתן לראות שטברדובסקי היה בעד רוסיה חזקה אך לא קושר את חוזק המדינה עם מערך שלטוני כלשהו.
בשנים 1950-1954 ו-1958-1970 טברדובסקי היה העורך הראשי של הירחון הספרותי "נובי מיר". בשנת 1954 הוחלט להעביר את טברדובסקי מתפקיד עורך הירחון "נובי מיר" בעקבות פרסומים ראשונים של שירים שלו שנחשבו על ידי מנהיגי המפלגה כבעלי אופי אנטי-סובייטי. בשנת 1958 הוא מונה מחדש לתפקד העורך הראשי של הירחון. בתקופה הכהונה השנייה זו הוא פעל רבות לפרסום יצירות של סופרים ליברליים. בתחילת שנות ה-60 הוא קיבל אישור מניקיטה חרושצ'וב לפרסם את היצירה של אלכסנדר סולז'ניצין "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'". בשנים אלו הירחון היה נחשב למעוז של תומכי ההפשרה של חרושצ'וב. באותה תקופה הוא סיים את הפואמה "טיורקין בעולם הבא" (Тёркин на том свете). השלטונות לא אישרו את פרסום הפואמה והיא יצאה לאור רק בתקופת הפרסטרויקה. במשך כל שנות ה-60 טברדובסקי לחם נגד הממסד המפלגתי לטובת פרסום יצירות ספרותיות שונות בירחון שהיה עורכו הראשי. לאחר שניקיטה חרושצ'וב איבד את השלטון התחזקו ההתקפות על הירחון. בסופו של דבר הממסד הצליח להביא לפיטורי כל הסגנים של טברדובסקי במערכת הירחון והוא החליט כי אינו יכול להמשיך במערכת במתכונתה החדשה. בפברואר 1970 הוא עזב את המערכת ואיתו חלק משמעותי של עובדי הירחון.
זמן קצר לאחר עזיבת הירחון, התגלה אצל טברדובסקי סרטן הריאה והוא נפטר ב-18 בדצמבר 1971 באחוזתו במחוז מוסקבה. הוא נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
על פעילותו הספרותית הוענקו לו פרס ברית המועצות 4 פעמים, פרס לנין, 3 פעמים עיטור לנין, עיטור הדגל האדום ועוד.
חלק מיצירותיו תורגמו לעברית על ידי מרים ילן-שטקליס.
קולנוע קרן
קולנוע קרן היה בית הקולנוע הראשון בנגב. הוא הוקם בשנות החמישים על ידי קרן פועלי הבניין של ההסתדרות באזור "המרכז האזרחי" בבאר שבע ונפתח באוקטובר 1953. בסוף שנות החמישים נבנה בסמוך לו בית העם ובראשית שנות השבעים נחנך לידו בניין עיריית באר שבע וביניהם השתרע לו גן משה.
היסטוריה.