טורן נולד בעיר טמפל שבמרכז טקסס לתלמה מארי ואלמור רואל טורן (האב). סיים את לימודיו בהצלחה באוניברסיטת טקסס A&amp;M בשנת 1952.
טורן היה דודה של השחקנית, זוכת פרס אוסקר, סיסי ספייסק.
קריירת משחק.
לאחר שסיים את לימודיו עבר טורן להתגורר בהוליווד ושיחק בשנת 1956 בסרטו של איליה קאזאן "בייבי דול". לאחר מכן עבר לניו יורק ללמוד באולפן השחקנים תחת פיקוחו של לי סטרסברג, וקיבל תפקיד במחזהו של טנסי ויליאמס "ציפור הנעורים המתוקה". בשנת 1983 הופיע בתפקיד ראשי בדרמה הספרותית "שנותי היפות בקרוס קריק" של מרטין ריט, בה גילם את דמותו של מארש טרנר. על תפקידו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 1985 השתתף טורן בסדרה "ילדי הרצח של אטלנטה". ב-1991 גילם בתפקיד ראשי את הארכאולוג קארל רזניק, אשר הציל את אליוט ווייד אדם שנפל קורבן לבובות רוצחות בסרט "בובתי דולי היקרה".
בשנת 1992 החל טורן לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "המופע של לארי סנדרס", בה גילם את ארתור, מפיק התוכנית המנהל את הצוות בתבונה ובערמומיות. על תפקידו בסדרה קיבל פרס אמי בשנת 1996. טורן השתתף גם בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "שיקגו הופ".
ב-1997 שיחק בסרט הפעולה "גברים בשחור" בו גילם את צ'יף זד, ראש סוכנות הביון. כמו כן דיבב בסרט האנימציה "הרקולס" את דמותו המיתולוגית של זאוס, אבי האלים.
ב-2004 שיחק טורן בקומדיה של בן סטילר "דודג'בול", בתפקיד אגדת דודג' בול בשם פאטצ'ס האוליאן, המרותק לכיסא גלגלים ומאמן קבוצה חובבנית. ב-2007 התארח בחמישה פרקים של הסדרה "רוק 30", והיה מועמד לפרס אמי על תפקידו בה. באותה שנה דיבב בסרט האנימציה "כוורת בסרט".
חיים אישיים.
טורן היה נשוי לשחקנית זוכת פרס טוני אן וודג'וורת' מ-1956 עד 1961. לזוג נולדה ילדה. לאחר מכן נישא טורן לשחקנית זוכת פרס אוסקר ג'רלדין פייג'. השניים היו נשואים עד למותה של פייג' בשנת 1987, ונולדו להם שלושה ילדים. טורן נישא בפעם השלישית לשחקנית הקולנוע איימי רייט, להם נולדו שני ילדים.
בשנת 2004 נעצר טורן בניו יורק לאחר שמכוניתו התנגשה במונית מקומית; בסרט וידאו אשר תיעד את האירוע נראה טורן מקלל שוטרים ומסרב לבצע בדיקת אלכוהול במכשיר נשיפה. מאוחר יותר באותה שנה זוכה מכל אשמה. ב-2006 נעצר פעם נוספת בעוון נהיגה בשכרות, הפעם בעיירה בצפון ניו יורק, שם התנגש טורן בסמי-טריילר. ב-2007 עתר טורן לבית המשפט וקיבל שלילה של רישיון הנהיגה שלו למשך 90 ימים וקנס של 380 דולרים. ב-2008 נעצר בשלישית בעוון נהיגה בשכרות; לטענת המשטרה ברמן שהיה עם טורן באותו הערב הבחין בו שהוא שיכור כשעזב את המקום. ב-2009 נגזרה עליו תקופת מבחן של כמה חודשים.
נפטר ב-9 ביולי 2019 בביתו בלייקוויל, קונטיקט, בגיל 88.
SANSUI
יוניון פסיפיק
יוניון פסיפיק (באנגלית: Union Pacific Railroad; ר"ת: UP; סמל מניה ב-NYSE: UNP) היא חברת הרכבות הגדולה והוותיקה בארצות הברית. מטה החברה נמצא באומהה, נברסקה.
רשת המסילות של יוניון פסיפיק מכסה את רוב מדינות מרכז ומערב ארצות הברית, החל ממערב לקו העובר בין הערים שיקגו וניו אורלינס. נכון ל-31 בדצמבר 2008, יוניון פסיפיק מפעילה 51,518 קילומטר של מסילות, מתוכן 42,118 ק"מ נמצאים בבעלות החברה. בשני מדדים אלה זוהי חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית. יוניון פסיפיק הגיעה לגודלה הנוכחי לאחר שרכשה מספר גדול של חברות רכבת, ביניהן את החברות: מיזורי פסיפיק, שיקגו אנד נורת' וסטרן, וסטרן פסיפיק, מיזורי-קנזס-טקסס, וסאת'רן פסיפיק. נכון לשנת 2009. בבעלות יוניון פסיפיק אף 26% מתוך חברת Ferromex שהיא תאגיד הרכבות הגדול ביותר במקסיקו.
המתחרה העיקרית של יוניון פסיפיק היא חברת הרכבת BNSF המפעילה מסילות באזור גאוגרפי דומה.
היסטוריה.
חברת יוניון פסיפיק התאגדה ב-1 ביולי 1862, על רקע כניסתו לתוקף של חוק המסילות הפסיפיות משנת 1862 (באנגלית: Pacific Railway Act of 1862), אשר נועד לסייע לסלילת מסילות והקמת רשת טלגרף ממערב לנהר מיזורי. תחת הנהגתו של מחזיק המניות העיקרי בחברה, ד"ר תומאס דורנט, נסללה המסילה הראשונה בעיר אומהה בנברסקה. בשנת 1869 נוצר חיבור בין מסילותיה של יוניון פסיפיק, לאלו של חברת סנטרל פסיפיק, בפיסגת פרומוטורי ביוטה, ובכך לראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, קם קשר מסילתי רצוף החוצה את יבשת צפון אמריקה, דרך ארצות הברית. בהמשך השתלטה חברת יוניון פסיפיק על שלוש חברות רכבת מורמוניות וכך רכשה מסילות מדרום לסולט לייק סיטי ולתוך עמק יוטה, ואף מצפון ליוטה אל איידהו. החברה המשיכה לסלול והגיעה לדנוור ולפורטלנד במדינת אורגון. החברה רכשה את חברת קנזס פסיפיק ואף החזיקה במסילה צרה אשר הובילה ללב הרי הרוקי בקולורדו.
בשנת 1872 הייתה החברה מעורבת בשערוריית שוחד של חברי בית הנבחרים האמריקאי, הידועה בשם סקנדל קרדיט מובילייה (באנגלית: Crédit Mobilier scandal). מצוקותיה הכלכליות של החברה הובילו למצב של חדלות פרעון בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19, אחריו עברה החברה ארגון מחדש ושמה שונה מ- Union Pacific Railroad ל- Union Pacific Railway ב-24 בינואר 1880. מאותה עת היה מחזיק המניות העקרי בה ג'יי גולד. גם חברה חדשה זו הכריזה על חדלות פרעון בשנת 1893, אולם ב-1 ביולי 1897 קמה החברה לתחיה ושבה לשמה המקורי. בתקופה זו מכרה החברה חלק מנכסיה, אולם בתחילת המאה ה-20 התאוששה החברה ורכשה מחדש את אותם נכסים שמכרה. בשנת 1936 ייסדה החברה עיירת נופש וסקי בשם סאן ואלי במדינת איידהו לרווחת עובדיה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שבה החברה לרכוש חברות רכבת קטנות יותר ובשנת 1996 רכשה את חברת הרכבות סאותרן פסיפיק.
מטה החברה שוכן בעיר אומהה בנברסקה מאז היווסדה. מטה החברה עבר לבניין משרדים חדש בשנת 2003. בעיר פועלים גם מוסכי ציוד נייד של החברה וחצר עיתוקים גדולה.
כתובות תחום גזר
כתובות תחום גזר הן קבוצה של כתובות חקוקות במשטחי סלע אופקיים סביב תל גזר, במרחקים שבין 1,200 מ' ל-2,000 מ' מן התל. הכתובות גדולות במידתן; למשל: כתובת מס' 12 היא באורך 1.04 מ', ברוחב 0.58 מ', ואותיותיה החקוקות בסלע בגובה 18–28 ס"מ. כל הכתובת (למעט מס' 10, 11) הן בנוסח קבוע: כתובת עברית: תחמ גזר, שפירושה "תחום גזר", ומעליה ובמהופך השם היווני ΑΛΚΙΟΥ שמשמעותו היא "של אלקיוס". בכתובת 10 מופיע השם ΑΛΕΞΑ – "אלכיסא", ובכתובת 11 ΑΡΧΕΛΑΟΥ, שפירושו "של ארכלאוס". תופעה זו אינה קיימת בשום מקום אחר בארץ ישראל.
המחקר על הכתובות.
במשך שנים רבות נחשבו הכתובות כמציינות את תחום שבת מסביב לגזר, ובהתאם אף הוצע לקבוע את הגודל של האמה. אולם הסבר זה נתקל בקושי שהמרחק בין הכתובות ותל גזר גדול משמעותית מ-2,000 אמה על פי כל מידת אמה סבירה.
על פי מחקרו של הארכאולוג רוני רייך, המתבסס על הכתובות שעדיין קיימות בשטח, התברר כי הכתובת העברית ניתנת לקריאה כאשר הקורא עומד ופניו לעבר תל גזר. הכתובת היוונית, הכתובה במהופך מעל זו העברית, ניתנת לקריאה כאשר הקורא עומד עם פניו מתל גזר והלאה. מכאן המסקנה שהכתובות סימנו את תחום היישוב גזר ואדמותיו, ואילו אלקיוס (בדרום ובמזרח) ואלכיסא וארכלאוס (בצפון) היו בעלי קרקעות הסמוכים לתחום גזר, ולא בעלי תל גזר ואדמותיו כפי שסברו קודם לכן.
רייך קישר את קביעת התחום של גזר, ששטחו כ-4 קמ"ר, לכיבוש המקום בידי שמעון החשמונאי, כמתואר בספר מקבים א' יג, 43–48. כאן מתואר כיבוש העיר, שהייתה בעלת יישוב פגני, גירוש אוכלוסייתה והחלפתה באוכלוסייה יהודית המקיימת את החוק (הוא חוק התורה, כלומר יהודים מאמינים). ייתכן כי היה כאן ניסיון קדום לקבוע אזור "אסור" מבחינה הלכתית באתר שהיה קודם לכן "מותר", כלומר: אזור של אוכלוסייה פגנית, שתוצרתה החקלאית איננה מחויבת במצוות התלויות בארץ (ולכן מותר מבחינה הלכתית), שהפך לאזור מיושב יהודים, ולכן תוצרתה החקלאית אסורה בהנאה מיידית אלא לאחר שהופרשו ממנה תרומות ומעשרות ושאר מצוות התלויות בארץ. ייתכן כי יוחנן הורקנוס, בנו של שמעון, שמונה בראשית דרכו, על ידו, להיות שליט גזר, הוא האחראי לחקיקת הכתובות, והוא שיישם אחר כך את שלמד בגזר ביחס לכל תחומי שלטונו, לגבות באופן מאורגן את המעשרות ושאר מתנות כהונה כמסופר בקצרה במשנה (מסכת מעשר שני פ"ה מט"ו; מסכת סוטה פ"ט מ"י).
במאי 2012 התקיים סקר ארכאולוגי ליד תל גזר, על ידי הסמינר התאולוגי הבאפטיסטי של דרום מערב מטקסס שבארצות הברית בראשות פרופ' אריק מיטצ'ל וג'ייסון זאן. במסגרת הסקר התגלתה כתובת נוספת שלא הייתה ידועה עד כה שמספרה הוא 13. בנוסף אותרה כתובת מס' 4 שעד מציאתה נחשבה אבודה. שתי הכתובות נמצאו במרחק של 100 מטר אחת מהשנייה ממזרח לעין ירדה.
כתובת מס' 13 היא דו-לשונית ביוונית ובעברית, הכתובה בת 3 שורות. הכתובת שחוקה ולכן ניתן לקרוא רק חלק מהכתובת. בשורה הראשונה נכתב ביוונית של אלקיוס, בשורה השנייה המילה בעברית תחום, ובשורה השלישית זוהתה המילה גזר.
כתובת מס' 4 נמצאה לראשונה בשנת 1881 על ידי שארל קלרמון-גנו. בחפירות שהתקיימו באתר בין השנים 1902–1909 חיפש הארכאולוג הבריטי רוברט מקאליסטר את הכתובת ולא הצליח לאתר אותה. הערכתו הייתה שהכתובת הושחתה. הסוקרים שמצאו את הכתובת איתרו אותה תוך שהם מסתמכים על ציור שטח מהמאה ה-19.
פרטי הכתובות ופרטי גילוין.
את ארבע הכתובות שמספריהן 5, 6, 8, ו-12 ניתן לראות באתרן.
וסילי גוליצין
וסילי גוליצין (1643 - 2 במאי 1714) (ברוסית: Василий Васильевич Голицын) היה נסיך רוסי, בין המדינאים הבולטים ברוסיה של המאה ה-17 ובין ראשי הממשל בתקופת שלטונה של סופיה אלכסייבנה רומנובה בשנים 1682–1689.