בשנות ה-30 של המאה ה-20 עברה משפחת מואט לססקטון, שם, כנער, כתב מואט על ציפורים בטור של "ססקטון סטאר-פניקס". במהלך תקופה זו הוא גם כתב את עלון הטבע שלו, "Nature Lore". בשנות ה-30 מואט למד זואולוגיה באוניברסיטת טורונטו אך מעולם לא השלים את לימודיו לתואר. במשלחת האיסוף הראשונה שלו בקיץ 1939 לססקטון השתתף גם הסטודנט לזואולוגיה פרנק בנפילד, שאסף נתונים לגבי יונקים; מואט התמקד בציפורים. כדי לממן את הטיול שלהם, הם מכרו את הפריטים שאספו למוזיאון המלכותי של אונטריו. בנפילד פרסם את הערות השטח שלו ב-"Canadian Field-Naturalist" לפני שהתגייס לצבא. מואט פרסם את ממצאיו שלו כשחזר ממלחמת העולם השנייה.
שירות בזמן המלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מואט הצטרף לצבא הקנדי ושירת בגדוד השני, גדוד הייסטינגס והנסיך אדוארד ב-19 ביולי 1940. הוא יצא לחו"ל כקצין תגבור עבור הגדוד הזה, והצטרף לצבא הקנדי בבריטניה. ב-10 ביולי 1943, הוא היה מפקד משנה על כיתת רובים והשתתף בנחיתות הראשונות של מבצע האסקי, פלישת בעלות הברית לסיציליה.
מואט שירת לאורך כל המערכה כמפקד מחלקה ועבר לאיטליה בספטמבר 1943, תוך כדי קרבות נוספים עד דצמבר 1943. במהלך מסע נהר מורו, חלק מהמערכה האיטלקית, הוא סבל מלחץ קרב, שהתגבר לאחר תקרית ביום חג המולד מחוץ לאורטונה, איטליה, כאשר הוא נותר בוכה לרגליו של חבר מחוסר הכרה. לאחר מכן קיבל תפקיד כקצין מודיעין במטה הגדוד, ולאחר מכן עבר למפקדת החטיבה. הוא שהה באיטליה עם דיוויזיית הרגלים הקנדית הראשונה במשך רוב המלחמה, ובסופו של דבר הועלה לדרגת קפטן.
מואט עבר עם האוגדה לצפון מערב אירופה בתחילת 1945. שם הוא עבד כסוכן מודיעין בהולנד ועבר את קווי האויב כדי להתחיל במשא ומתן לא רשמי על הנחתות מזון עם גנרל בלסקוביץ. הנחתות האוכל, בשם הקוד מבצע מן, הצילו את חייהם של אלפי הולנדים.
מואט שוחרר ב-1945, בתום מלחמת העולם השנייה, בדרגת קפטן. הוא דחה את ההצעה להעלותו בדרגה נוספת מכיוון שהייתה מחייבת אותו להמשיך ו"להתנדב" בצבא עד ש"לא יהיה צורך יותר", אמירה שמואט פירש כשירות בחיל הכיבוש של הצבא הקנדי (CAOF) (אך ייתכן שכוונה לסיום המלחמה עם יפן). הוא היה זכאי למדליות הבאות כתוצאה משירותו: כוכב 1939–1945, כוכב איטליה, כוכב צרפת וגרמניה, מדליית ההגנה, מדליית שירות המתנדבים הקנדי ומדליית המלחמה 1939–1945.
אחרי המלחמה.
בשנת 1947 מואט עבד כטכנאי השטח של חוקר הטבע האמריקאי פרנסיס הארפר במחקר על קאריבו באזור אגם נואלטין (כעת מחוז קיווליק של נונאווט). תוצאות המחקר פורסמו בספרו של הרפר The Barren Ground Caribou of Keewatin.
בסוף שנות ה-40, מואט נשכר על ידי פרנק בנפילד - אז החוקר הראשי בתחום היונקים בשירות חיות הבר הקנדי - כעוזר שטח במחקר רב-שנתי על הקאריבו העקר, אשר הביא לפרסום רב ההשפעה של בנפילד משנת 1951 בשם "The barren-ground caribou".
מואט, שהיה חלק מצוות של ארבעה חוקרים, פוטר על ידי ראש שירות חיות הבר הקנדי בגלל תלונות מהאוכלוסייה המקומית והיעדר אישור רשמי לפעילויות מסוימות.
קריירה ספרותית.
לאחר שירותו במלחמת העולם השנייה, מואט למד באוניברסיטת טורונטו. ספרו הראשון של מואט, "People of the Deer" (1952), נכתב בהשראת מסע שטח לאזור הארקטי הקנדי שערך במהלך לימודיו. מואט זעם על התנאים שסבלו האינואיטים שחיו בצפון קנדה. הספר הפך את מואט לדמות פופולרית אך שנויה במחלוקת.
בשנת 1963 כתב מואט תיאור אולי בדיוני על חוויותיו בקוטב הקנדי עם זאבים ארקטיים בשם "" (תורגם לעברית בשם ידידיי הזאבים), שלדעתו סייע בשינוי הגישה הרווחת כלפי בעלי החיים.
בשנת 1985החל מואט במסע קידום ספרים בארצות הברית כדי לקדם את ספרו "Sea of Slaughter". סוכני המכס מנעו את כניסתו בנמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון בטורונטו, באמצעות חוקים שאפשרו לפקידי מכס אמריקאים למנוע כניסת אנשים שחשבו שהם "אוהדים קומוניסטים". מואט האמין שמאחורי מניעת כניסתו עומדים שתדלני נשק, והוא פרסם בפומבי את חשדו. החוק בוטל ב-1990, ומואט כתב על הניסיון שלו ב-"My Discovery of America" (1985).
מואט התעניין מאוד בדיאן פוסי, האתולוגית האמריקאית שחקרה גורילות ונרצחה באכזריות ברואנדה ב-1985. הביוגרפיה שלו עליה פורסמה ב-1987, בקנדה תחת הכותרת "Virunga: The Passion of Dian Fossey", ובארצות הברית בשם "Woman in the Mists: The Story of Dian Fossey and the Mountain Gorillas of Africa" - רמז לאוטוביוגרפיה של פוסי עצמה "גורילות בערפל" (1983).
רבות מיצירותיו של מואט הן אוטוביוגרפיות, כמו "ינשופים במשפחה" (1962, על ילדותו), "הסירה שלא צפה" (1969, אחד משלושה ספרים על תקופתו מגוריו בניופאונדלנד), ו-"No Birds Sang" (1979), על חוויות המלחמה באיטליה במלחמת העולם השנייה).
ביקורת.
בביקורת ספרים משנת 1964 שפורסמה ב-"Canadian Field-Naturalist", פרנק בנפילד מהמוזיאון הלאומי של קנדה פקפק באופי המדעי של חיבוריו של מואט, ואף השווה את ספריו לאגדת כיפה אדומה. מואט הגיב לביקורות של בנפילד במכתב לעורך ה-"Canadian Field-Naturalist", וחתם עליו "אלברט, הדוד הזאב של מואט". L. David Mech, מומחה לזאבים, ציין שאף מדען - למעט מואט - מעולם לא נתקל באוכלוסיית זאבים שמתקיימת בעיקר מטרף קטן, כפי שנטען בספרו של מואט. Mech קובע בנוסף, "...מואט אינו מדען, והספר שלו, אף על פי שהוא מוצג כאמת, הוא בדיה."
פרסים והוקרה.
בשנת 1952 זכה מואט באוניברסיטת מערב אונטריו בקטגוריית הסיפור הקצר הטוב ביותר עבור "אביב אסקימו".
בשנת 1953, הוענק זכה הספר "אנשי הצבי" בפרס אניספילד-וולף.
בשנת 1956 זכה מואט בפרס המושל הכללי. ובשנת 1957, פרס ספר השנה, האגודה הקנדית של ספרני ילדים, עבור "אבודים בישימון הקרח". כמו כן, בשנת 1958 זכה מואט בפרס מועדוני הנשים הקנדיים על ספר הילדים "הכלב שלא היה" ובפרס הבינלאומי ע"ש הנס כריסטיאן אנדרסן.
בשנת 1985, הוא קיבל את פרס המחבר מטעם הקרן לקידום ספרות קנדית עבור "Sea of Slaughter".
בשנת 1988 הוכתרה "וירונגה" כספר השנה מטעם הקרן לקידום הספרות הקנדית.
ב-1989 הוא זכה בפרס ג'מיני לתסריט התיעודי הטוב ביותר, עבור "הצפון החדש".
מואט מת ב-6 במאי 2014, כשבוע לפני יום הולדתו ה-93.
הוא המשיך להתעניין באזורי השממה של קנדה לאורך כל חייו וניתן היה לשמוע אותו כמה ימים לפני מותו בתוכנית CBC Radio One "The Current", מדבר נגד מתן שירות Wi-Fi בפארקים לאומיים. הוא נקבר בבית הקברות ההיסטורי של כנסיית סנט מרקו האנגליקנית בפורט הופ.
שועל-רקון
שועל רקון (שם מדעי: "Nyctereutes") הוא סוג של כלביים קטנים החיים בצפון ומזרח אסיה והופצו גם לאירופה. בסוג פרימיטיבי זה נכללים 2 מינים, כשמינים נוספים נכחדו.
הסוג התפתח מסוף המיוקן כסוג טורף החי ביערות וניזון מטרף קטן ומפירות. רוב מיני הסוג נכחדו עד הפליסטוקן, כשבעבר נפוצו גם באירופה, דרום אסיה ומרוקו.
שועלים אלה הם בין הכלבים היחידים המטפסים על עצים (לצד שועל אפור) והם אוכלי כל קטנים האוגרים שומן לחורף בו הם נחים במאורות.
מינים.
מינים נכחדים:
שועל רקון מצוי
סי פאן דון
סי פאן דון (בלאית: ສີ່ພັນດອນ; בתרגום לעברית: 4,000 איים) הוא ארכיפלג שנמצא בנהר מקונג במחוז צ'אמפסאק , דרום לאוס, על הגבול עם קמבודיה. האיים העיקריים של סי פאן דון הם דון קונג (הגדול ביותר), דון סום (השני בגודלו), דון דט ודון קון. כריתת עצים אינה חוקית על שטח הארכיפלג.
בארכיפלג סי פאן דון נמצאים:
בעוד שהכלכלות המקומיות מבוססות בעיקר על חקלאות, הארכיפלג סי פאן דון מבוסס על תיירות, בעיקר בדון קונג, דון דט ודון קון.
צ'אנג ג'נג 4C
צ'אנג ג'נג-4C (בסינית: 长征四号丙, פין-יין: Chángzhēng sì hào bǐng) או CZ-4C או צעדה ארוכה 4C הוא משגר מסלולי תלת-שלבי מתוצרת סין מסדרת צ'אנג ג'נג. ישוגר ממרכז השיגור ג'יוצ'ואן ומרכז השיגור טאיואן.
המשגר הוא שינוי של רקטה צ'אנג ג'נג 4B (נפח יריעת הראש הוגדל ונוספה היכולת להפעיל מחדש את מנוע השלב השלישי) ושימש לשיגור לוויינים מסדרת יאוגאן (מספרים 3; 8; 9A ,9B ו-9C; 10; 15; 16A, 16B ו-16C; 17A, 17B ו-17C; 19; 20A, 20B ו-20C; 22; 25A, 25B ו-25C; 27) וכן לוויינים מסדרות פניון-3 3C למסלול קוטבי.
תקריות.
ב-27 באוגוסט 2015 נפל חלק ממנוע רקטי על בניין מגורים ופילח את הגג. לא היו נפגעים.
אנרגיה-100
אנרגיה-100 (ברוסית: Энергия-100) הוא לוויין תקשורת גיאוסטציונרי שנבנה על ידי החברה הרוסית אנרגיה עבור חברת הבת שלה "אנרגיה טלקום".
מערך הלוויינים הושכר לחברת RTKomm. RU, חברת בת של רוסטלקום.
מתוכנן כי הלוויין ישוגר בשנת 2021 או 2022 על ידי סויוז-2.1 b או המשגר פרגאט-M, מאתגר השיגור 1C בנמל החלל ווסטוצ'ני.
ציוד.
הלווין משתמש בפלטפורמת USP, המספקת תפוקה גבוהה בטווח K a (כ-100 ג'יגבייט לשנייה). נטען כי הוא מקביל ל-1,500 משיבים.
פסק דין אלכסייב נגד רוסיה
פסק דין אלכסייב נגד רוסיה הוא תיק בבית הדין האירופי לזכויות אדם הנוגע לאיסור על קיום מצעדי גאווה למען שיפור מעמד זכויות להט"ב ברוסיה בשנים: 2006, 2007 ו-2008 במוסקבה, בירת המדינה. התיק הובא על ידי פעיל הלהט"ב הרוסי ניקולאי אלכסייב, מארגן ההפגנות, שטען כי איסור קיומן הפר את סעיף 11 המציין חופש האספה של האמנה האירופית לזכויות אדם לצד אי קבלת סעד הולם על פי סעיף 13 נגד הפרת סעיף 11, וכי הוא הופלה לרעה על ידי השלטונות במוסקבה לפי סעיף 14 בבחינת בקשותיו לקיומן.