השערה ב' הציעה כי הפטרוזאורים נכללים בפרוטורוזאוריה – קבוצה מסועפת של מינים מתורי הפרם והטריאס, הממוקמת בבסיס העץ הפילוגנטי של דמויי הארכוזאורים. קרבה זו התבססה על השרוביפטריקס ("Sharovipteryx"), פרוטורוזאור בעל קרומי תעופה שהיה מסוגל לדאות, ואף הוצע כי הוא אביהם הקדמון של הפטרוזאורים. בדומה לפטרוזאורים, השרוביפטריקס היה בעל עצמות חלולות וסיבים שתמכו בקרומי התעופה שלו. מכיוון שמשוער כי התפתחות תעופתם של הפטרוזאורים כללה שלב של דאייה, השערה זו נראתה סבירה. ואולם מלבד קומץ מאפיינים דומים אלו, נראה כי השרוביפטריקס זה שונה מאוד מהפטרוזאורים ואין ביניהם קרבת משפחה. לדוגמה, ראשו של השרוביפטריקס קטן, צווארו ארוך יחסית לראש ולגוף, גפיו הקדמיות קצרות וחופשיות, בעוד שקרום התעופה שלו נמתח על רגליו האחוריות דווקא, וגולגולתו חסרה פתחי צדע. כל המאפיינים הללו הפוכים אצל הפטרוזאורים הקדומים ביותר הידועים כיום. סביר איפוא שהופעת קרום התעופה אצל שתי הקבוצות אינה אלא תוצאה של אבולוציה מתכנסת, שכן קרומי תעופה הופיעו פעמים רבות ובלתי-תלויות אצל בעלי חיים רבים, נכחדים וקיימים כאחד, בהם סוג הזוחל דרקון ("Draco") וסדרת היונקים גלשנאים. יתרה מזאת, השוואות בין הפטרוזאורים לפרוטורוזאורים הראו כי השוני ביניהם רב על הדמיון. לדוגמה, הפרוטורוזאורים מתאפיינים בחוליות צוואר ארוכות, זיזי שדרה (neural spine) חסונים, צלעות צוואריות (Cervical rib) ארוכות, וחוסר בפתחי גולגולת בחלק האחורי של הלסת התחתונה. בניגוד לכך, על אף שהפטרוזאורים המאוחרים היו גם הם ארוכי צוואר, המינים הקדומים של הסדרה היו כאמור בעלי צוואר קצר יותר, ובנוסף הם חסרים את זיזי השדרה החסונים ואת הצלעות הצוואריות הארוכות, וניחנו בפתחי צדע בגולגולת (אלו נעלמו רק מאוחר יותר אצל חלק מהמינים).
בניגוד לשתי ההשערות הראשונות, רוב החוקרים מיקמו את הפטרוזאורים במעלה העץ הפילוגנטי בקבוצה דמויי ארכוזאורים, ("Archosauriformes"). מיון זה מסתמך על דמיון במאפיינים רבים למינים הקדומים בקבוצה, בהם פתחי צדע בגולגולת, לסת תחתונה בעלת חללים, מבנה גוף דק-גזרה ומספר קטן יתר של עצמות בבוהן החמישית. השערה ג' מעריכה כי הפטרוזאורים קרובים לבעלי חיים קדומים יותר בקבוצה זו, כגון היצור הזעיר אאופרקריה ("Euparkeria"), אך נמתחה עליה ביקורת בשל התעלמות ממאפיינים אחדים. לעומת השערה זו, רוב החוקרים תומכים בהשערה ד' אשר כוללת את הפטרוזאורים בקבוצת הארכוזאוריה שבתוך דמויי הארכוזאורים. בין הארכוזאורים, החוקרים מסווגים את הפטרוזאורים כ"קבוצה אחות" לדינוזאורים, אשר יחד איתם יוצרים תת-קבוצה של הארכוזאורים הנקראת אוומטאטרסליה ("Avemetatarsalia"). בתחילה, הכללה זו התבססה בעיקר על הדמיון בגפיים האחוריות של שתי הקבוצות, כגון גפיים אחוריות המאפשרות עמידה זקופה, והתמזגות עצמות קרובות מסוימות באזור הקרסול, אך עם הזמן התגלו מאפיינים רבים נוספים התומכים בקרבה. בתרחיש זה, היצור הנחשב כקרוב ביותר לקבוצה זו הוא הסקלרמוכלוס ("Scleromochlus"), בעל חיים קטן וארך רגליים מתקופת הטריאס העליון. על פי מיון זה, הקרובים ביותר לפטרוזאורים מבין היצורים החיים כיום הם צאצאי הדינוזאורים, העופות, וקרוביהם התנינאים.
עם זאת, ביקורת מסוימת על השערה ד' עדיין קיימת. חוקרים אחדים סברו שאגן הירכיים של הפטרוזאורים שונה למדי מאלו של הדינוזאורים, ואולם נראה כי ניתן להסביר זאת בכך שגוף הפטרוזאורים עבר שינוי רב בתהליך ההתאמה לתעופה, כולל עיוות האגן כך שיתאים לגפיים אחוריות התומכות בקרום תעופה ובשרירי תעופה גדולים וחזקים. ביקורת נוספת שהועלתה נגד השערה ד' ציינה שלעומת שאר בני אורניתודירה ההולכים על אצבעותיהם וגפיהם האחוריות, הפטרוזאורים הילכו על כל כף רגלם וכל ארבעת גפיהם. ואולם ממצאים שהתפרסמו אחרי הופעת ביקורת זו הראו כי ככל הנראה מינים נוספים של אורניתודירים קדומים הלכו באופן דומה לפטרוזאורים. יתר על כן, משוער כי מבנה הגפיים האחוריות של מינים אחרים, ביניהם הסקלרמוכלוס המדובר, איפשר להם לקפץ ולנתר על כל כף רגלם. אם השערה זו נכונה היא עשויה לרמז על אופן התפתחות התעופה אצל הפטרוזאורים הקדומים, שכן גם גפיהם של הפטרוזאורים מצביעים על יכולת ניתור טובה.
כאמור, תכונות אלו אינן מובילות להסכמה מוחלטת בין החוקרים, אף על פי שגילוי ממצאים חדשים ושיטות ניתוח מתוחכמות גורמות לרובם לנטות להכללת הפטרוזאוריה בתוך האורניתודירה על פי השערה ד' . המחלוקת קרוב לוודאי תמשיך להתקיים כל עוד לא ימצא אותו מין פטרוזאור קדום, אביהם הקדמון של הקבוצה אשר יהווה את החוליה החסרה שתקשר בין הפטרוזאורים לזוחלים אחרים.
מיון הסדרה עצמה.
בעבר חולקה סדרת הפטרוזאורים לשתי תת-סדרות עיקריות: ה"רמפורינכיים" ("Rhamphorhynchoidea") הקדומים וארוכי הזנב, וצאצאיהם ה"פטרודקטיליים" ("Pterodactyloidea") המודרניים יותר בעלי הזנב הקצר או חסרי הזנב בכלל, וכן המגוונים הרבה יותר. עם התקדמות המחקר, הפכה גישה זו מיושנת ופשטנית מדי, שכן אינה משקפת כראוי את מערכות היחסים בין המינים השונים. נראה כי רק קבוצת הפטרודקטיליים, אותם מינים שהתקיימו בתורי היורה והקרטיקון, מייצגת קבוצה מונופילטית, ואילו כל השאר, אותם מינים "קדומים" שהתקיימו בתור טריאס וחפפו איתם בתור היורה, מכונים פשוט כ"לא-פטרודקטיליים". תיעוד המאובנים מעלה מידע רב יותר לגבי הפטרודקטיליים, מה שמרמז על שגשוג רב בתקופת הקרטיקון התחתון, אשר נחשב כ"תור הזהב" של הפטרוזאורים.
להלן קלדוגרם וטבלה המציגים את המיון הפנימי של הסדרה. גישה זו למיון מבוססת על הספר "Pterosaurs: Natural History, Evolution, Anatomy" (2013) של הפלאונטולוג מארק ויטון (Mark Witton), ועל מחקרם משנת 2010 של הפלאונתולוגים Junchang Lu
, דייוויד אנווין (David M. Unwin), Xingsheng Jin, Yongqing Liu ו-Qiang Ji.
פטרוזאורים במחקר ובתרבות.
תיעוד המאובנים מהווה מקור חשוב להבנת תהליכי האבולוציה השונים, אך ישנן קבוצות שאינן מיוצגות בו באופן מושלם. הפטרוזאוריה היא קבוצה כזו, ותיעודה לוקה בחוסרים רבים. המחסור במידע בולט בעיקר אצל הפטרוזאורים מתור הטריאס, החשובים במיוחד להבנת מוצאה של הסדרה, שכן הם היו המינים הקדומים יותר בהופעתם. המחסור נובע מתיעודם המוגבל לפרקי זמן גאולוגיים קצרים יחסית, השתמרותם החלקית ואוסף הממצאים המצומצם.
עם זאת, הפטרוזאורים סיקרנו את הציבור לא פחות מדודניהם הדינוזאורים, ועל כן מופיעים באמצעי התקשורת ובתרבות הפופולרית במשך פרק הזמן ארוך לא פחות. בשונה מן הדינוזאורים, המוכרים בציבור ממגוון גדול של סוגים, הפטרוזאורים מיוצגים בתקשורת באופן כמעט בלעדי על ידי סוג מפורסם אחד - הפטרנודון.
לקריאה נוספת.
ראו גם סימוכין והצעות קריאה נוספים המוזכרים בתוך המקורות המצוינים בסעיף "סימוכין עיקריים".
פטרנודון
פטרנודון (שם מדעי: Pteranodon; מילולית: "מעופף חסר שיניים") הוא סוג של זוחל קדום מעופף מסדרת הפטרוזאוריה. מוטת הכנף שלו הייתה באורך 8 מטרים, ועל ראשו הייתה כרבולת ארוכה. ניזון מדגים ששהו קרוב לפני המים על ידי דקירתם במקורו החד, מבלי שהוא עצמו יטבול במים.
הפטרנודון התקיים בתקופת הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית. נמצאו למעלה מ-1,200 מאובנים של פרטים מסוג זה, ורבים מהם נשמרו היטב. עם זאת, ישנה מחלוקת לגבי מאובנים אלה באשר לשאלה האם בכולם מדובר באותו סוג של פטרנודון, או שמא חלק מהמאובנים הללו למעשה משתייכים לענף עצמאי שהתפתח בשלב מאוחר יותר. החוקר ברונו (מייקל) שטיינהרדט הוא אחד החוקרים הבולטים המצדדים בסברה השנייה.
הוא דמה מאוד לפטרוזאור גאוסטרנברגיה וזמן רב סברו חוקרים כי מדובר באותו הסוג.
בתרבות.
הפטרנודון הופיע בכל סרטי פארק היורה למעט בסרט הראשון (לא נראה גם בשני הספרים). הוא מתואר כיצור גדול ותוקפני שיכול לתפוס אנשים ולהמריא כשהם אחוזים תחתיו.
אך ליוצרי הסרט היו כמה טעויות: לפטרנודון לא היו שיניים, קרומי כנפיו לא היו מכוסי עור אלא בשריר, זנבו מוצג בתנוחה שגויה והוא לא היה מסוגל לנחות על ענפים או לתפוס טרף ברגליו מאחר שלא היו לו אצבעות אחוריות, והוא גם לא נהג לקנן.
הפטרנודון הופיע בעוד כמה סרטים חשובים כמו קינג קונג והסדרות בראשית ו. פרטי פטרנודון נראים גם בסרטיו של נייג'ל מארוון: נרדף בידי דינוזאורים ומפלצות ים.
בנוסף הפטרנודון הוא המאובן הלאומי של קנזס לצד הטילוזאורוס.
תקודונטיה
תקודונטיה (Thecodontia) היא קבוצה פרפילטית של זוחלים טורפים שהתקיימו בסוף הפרם עד סוף הטריאס. בעבר נחשבה זו לקבוצה שממנה התפתחו הדינוזאורים, הפטרוזאורים והתנינאים. בין התקודונטים הקדומים היו הולכים על ארבע, אולם התארכות הרגליים האחוריות והשינויים שחלו באגן הירכיים מרמזים על הסתגלות שהתחילה בכמה מהם להליכה על שתיים.
מיון.
בקבוצה זו ישנם 4 טקסונים:
דימטרודון
דימטרודון (שם מדעי: "Dimetrodon") הוא סוג של סינאפסיד טורף פרהיסטורי בעל מפרש גבי מהתקופה הפרמית. במראהו הוא דמה לזוחל מודרני אך היה בעל קירבה גבוהה יותר ליונקים. הוא התקיים באמריקה הצפונית שלפני 295 עד 272 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים.