הפסל, שהיה עשוי שנהב וזהב (Criselefantino), פוסל על ידי פידיאס בן כארמידס איש אתונה כחלק מסדרת פסלים שיצר עבור הפרתנון שבאקרופוליס.
פסל זה, כמו גם ונוס ממילו, הם הפסלים היווניים המפורסמים ביותר בכל הזמנים.
בזמן כיבוש יוון, לקחו הרומאים את הפסל "אתנה פרתנוס" שהיה מוצג במקדש, והחביאו אותו מפני העולם.
כיום כשמדברים על הפסל "אתנה פרתנוס" מדברים על העתק רומי של הפסל המקורי בקנה מידה קטן יותר העשוי שיש.
בפסל, כמו במקור, אתנה ניצבת חמושה בתנוחת "קונטרה פוסטו".
על ראשה של אתנה קסדה מכונפת כשבמרכזה מוצב ה"ספינקס" סמל החכמה, ומשני צידיו סוסים מכונפים המסמלים חיי נצח ומתקשרים לגורגונה (דמות נשית ומפלצתית מהמיתולוגיה) שהייתה אימם. על כתפי אתנה "האייגיס", עור עז עם זנבות נחשים וראש גורגונה במרכז . "האאגיס" ניתן לאתנה במתנה על ידי זאוס כדי שתגבר על מכשוליה .
ליד המגן התפתל נחש שהיה סמל לאל הקדמון הקשור לאדמה ומסמל את האופי של בני אתונה .
על המגן של אתנה תבליטי מלחמה יווניים מיתולוגיים אשר נועדו לתאר את ניצחון התרבות על הברבריות או ניצחון היוונים על הפרסים בהקשר אקטואלי.
יש גירסות סותרות בנוגע למיקומה של החנית, שהיה האטריבוט של אתנה כאלת המלחמה. הדעה המקובלת היא שהחנית נשענה על רגלה וכתפה השמאלית.
ההעתק הרומי עוצב בצורה ריאליסטית הרחוקה מהפסל המקורי. קפלי האריג נופלים בצורה נטורליסטית, האנטומיה מדויקת, הפרופורציה נכונה. הפסל מקרין הדרת כבוד, הרמוניה, ואיזון. יחד עם זאת יש בו ריחוק, איפוק ואידיאליציה.
בתרבות פופולרית.
בסדרת הספרים "גיבורי האולימפוס" מאת ריק ריירדן הפסל מסמל את המאבקים בין המחנה היווני לרומאי. הוא מסמן יותר מכל את ירידתה של אתנה ממעמדה כאלת החכמה והקרב בקרב היוונים, לאלה זוטרה בתרבות הרומאית.
בנק CLS
בנק סי אל אס
השביל המחבר
השביל המחבר הוא שביל המחבר בין יד ושם לבין מסלול המבקרים המקיף את הר הרצל. השביל מתחיל ליד רחבת הכניסה המרכזית של יד ושם ומסתיים ליד חלקת גדולי האומה בצידו הדרום מערבי של הר הרצל. השביל הנמצא במגמת עלייה, מקשר בין שני אתרי ההנצחה הלאומיים המרכזיים בישראל, ומעבר לערכו התיירותי והפרקטי, הוא מסמל את העלייה משואה לתקומה. אורכו של השביל הוא כ-200 מטרים.
סלילת השביל.
הרעיון לפריצת השביל נולד בשנת 2002 ביחידה להנצחת החייל של משרד הביטחון, אשר פנתה ליד ושם ולהסתדרות הציונית העולמית, וזכתה להסכמתם ולשיתוף פעולה מצידם. יוזם ומתכנן השביל המחבר היה
משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. בהמשך פנתה היחידה להנצחת החייל אל נציגי מועצת תנועות הנוער בישראל, במטרה לשתף אותן בעבודות לסלילת השביל, ולעשות זאת בעבודת כפיים, כסמל לאופן בו נסללו שבילים ודרכים בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת מדינת ישראל ובשנים שלאחר הקמתה. העבודות לסלילתו ארכו כחודשיים. הוא נחנך באביב 2003, ביום השנה ה-60 למרד גטו ורשה. עוד נטלו חלק ביוזמה משרד החינוך והסוכנות היהודית לארץ ישראל. בשנת 2004 נחנכה בקצהו העליון של השביל אנדרטת נצר אחרון, לזכר העולים ניצולי השואה, אשר הגיעו לארץ לאחר מלחמת העולם השנייה, ולאחר גיוסם לצה"ל ב-1948, נפלו בקרבות מלחמת העצמאות מבלי להותיר אחריהם שארים. בשנת 2010 הונחו לאורכו של השביל שמונה שלטים הסוקרים את אשר התרחש בדרך משואה לתקומה בעיצוב האדריכל אורי אברמסון: יום הניצחון, "הציונות הלוחמת", ההעפלה, תוכנית החלוקה, "כל העם צבא", הכרזת העצמאות, "מלחמה וניצחון" ו"עוד רבה הדרך".
צעדת השביל המחבר.
זמן קצר לאחר חנוכת השביל, הוחלט לערוך לאורכו צעדה, הנערכת מדי שנה באחד הימים שבין יום השואה ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. הצעדה מתחילה בבקעת הקהילות החרבות, חולפת על פני אנדרטת הקרון וכיכר גטו ורשה, בטרם היא עולה לאורכו של השביל ומגיעה להר הרצל. בהר הרצל חולפת הצעדה באנדרטת נצר אחרון, יד לנספים באונית המעפילים סלבדור וביד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה, והיא מסתיימת בחלקת גדולי האומה. בצעדה מוצגות הצגות על ידי המשצ"ים (מדריכי של"ח צעירים) המציגות את סיפור חייהם של הנצר האחרון. בצעדה משתתפים אלפי תלמידים מרחבי הארץ.
Itunes
פירת
גרויטר פירת'
קמפצ'ה
קמפצ'ה (בספרדית: Campeche; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של קמפצ'ה, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Campeche) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. קמפצ'ה נמצאת בדרום-מזרח מקסיקו, בחצי האי יוקטן, והיא גובלת במפרץ מקסיקו בצפון, יוקטן בצפון-מזרח, קינטנה רו ובליז במזרח, גואטמלה בדרום וטבסקו במערב. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא קמפצ'ה.
היסטוריה.
שם המדינה נובע משם בירתה שנובע משם התיישבות של בני המאיה באזור בשם "א-קינ-פץ'". הספרדים הגיעו לאזור לראשונה ב-1517 והאוכלוסייה המקומית נטמעה בהם. הספרדים הקימו בהתיישבות נמל שהפך לאחד מהחשובים של ספרד באזור.
העיר ירדה מגדולתה במאה ה-19, עקב פתיחת נמלים אחרים והידרדרות בחקלאות. תחילה קמפצ'ה הייתה חלק ממדינת יוקטן, אך היא הפכה להיות מדינה בפני עצמה ב-1863. כעבור שנה צרפת פלשה למקסיקו והחזירה את קמפצ'ה להיות חלק מיוקטן, אך כעבור מספר שנים מקסיקו השתחררה מהכיבוש הצרפתי וקמפצ'ה חזרה להיות מדינה.
כלכלה.
כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על נפט שנמצא מול חופיה בשנות ה-70. נוסף על כך יש מעט חקלאות.
האדסון מוהק
Sad but True
Sad but True (עצוב אבל נכון) הוא שירה של להקת ההבי מטאל האמריקאית, מטאליקה. הסינגל יצא לאור בפברואר, 1993 כסינגל החמישי והאחרון מאלבומה החמישי הקרוי על שמה של הלהקה (ידוע גם כאלבום השחור). הווידאו קליפ לשיר יצא לאור באוקטובר, 1992.
השיר הגיע למקום הראשון בפינלנד.
ניתוח מוזיקלי ולירי.
"Sad But True", הוא שיר כבד, בעל מנגינה קודרת ואיטי. אפשרות אחת לפרש את השיר היא שהדובר הוא סם הפונה אל הנרקומן המכור אליו, ומסביר לו שכל חייו תלויים בו. פירוש אחר יכול להיות שהדובר הוא ישות חיצונית השולטת בנמען, או אפילו תת-המודע שלו. הרעיון של "עצוב אבל נכון" דומה לרעיון ב"אדון הבובות" (Master of Puppets), אם כי ניכר הבדל משמעותי בין השירים, המשקף את השינוי בסגנון הכללי של מטאליקה: בעוד ש"אדון הבובות" הוא יצירה ארוכה, כבדה, מהירה, טכנית, מלאת אנרגיה ובעלת ליריקה בוטה וקיצונית הכוללת תיאורים סדיסטיים, "Sad But True" הוא שיר איטי, קודר, ובעל ליריקה מאופקת הרבה יותר. להלן מילות הפזמון:
ח'מיס מושייט
ח'מיס מושייט (בערבית: خميس مشيط) היא עיר בדרום-מערב ערב הסעודית. העיר שוכנת מזרחית לאבהא, בירת מחוז עסיר, וכ-820 קילומטר דרומית מערבית לבירה ריאד. היא נמצאת כמאה קילומטר מצפון לגבול עם תימן וכמאה קילומטר ממזרח לים האדום.
היסטוריה.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה ח'מיס עיר קטנה בת פחות מ-50,000 תושבים המשרתים את האזור החקלאי המקיף אותה, אך מאז גדלה האוכלוסייה בקצב מהיר במיוחד, ל-217,870 תושבים ב-1992, 372,695 ב-2004 ו-430,828 תושבים לפי מפקד 2010.
העיר מוקפת בחוות לייצור גידולים חקלאיים.
חאמיס מושאיט
חמיס משיט
חמיס מושיט
נחום פונדק
נחום (הרברט) פּוּנְדָק (פּוּנְדִיק) (בדנית: Herbert Pundik; 23 בספטמבר 1927 – 8 בדצמבר 2019) היה עיתונאי ישראלי-דני. היה במשך שנים רבות עורך של היומון הדני "פוליטיקן". במקביל, היה במשך שנים רבות עורכו של "דבר השבוע" - המוסף השבועי של היומון "דבר". ב-2010 סיפר שהיה סוכן "המוסד" במשך כעשר שנים בשנות ה-60.
קורות חיים.
הרברט פונדק נולד בשנת 1927 בקופנהגן בירת דנמרק למשפחה שהיגרה לשם מאוקראינה. ב-1943, בגיל 16 נמלטה משפחתו לשוודיה מדנמרק שהייתה תחת השלטון הנאצי, במבצע הצלת יהודי דנמרק. במלחמת העצמאות הגיע לישראל והתנדב לצה"ל, לחם במסגרת גדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני, ובין היתר השתתף בכיבוש טנטורה, קרב עליו כתב גם בזכרונותיו, ובמבצע "בתק" לכיבוש מג'דל צאדק. ב-1954 עלה לישראל עם אשתו (רות לבית גינזבורג, לה נישא ב-1953) ובנם בן השנתיים אורי, והשתקע בתל אביב.
משנת 1955 שימש ככתב לענייני חוץ של היומון הדני "אינפורמשיון" ובשנת 1956 הצטרף ליומון הדני "פוליטיקן", ככתב נודד שבסיסו בתל אביב. בשנת 1969 מונה למזכיר מערכת "פוליטיקן", בשנת 1970 מונה לעורך הראשי של "פוליטיקן", וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1993. בתקופתו הפך העיתון לנפוץ ביותר בדנמרק. במהלך תקופה זו המשיך להתגורר עם משפחתו בתל אביב, תוך כדי נסיעות תכופות לקופנהגן.
מ-1993 הוא שימש ככתב בכיר לענייני חוץ ב"פוליטיקן" ומ-2002 הוא שימש כחבר במועצת המנהלים של העיתון.
בנו הבכור, סגן , נהרג במלחמת יום הכיפורים.
בן נוסף, ד"ר רון פונדק, היה ממתכנני הסכמי אוסלו, ונפטר ממחלה בשנת 2014. לנחום פונדק בת נוספת, מיכל פונדק, פעילת שמאל ומטפלת זוגית.
נפטר ב-8 בדצמבר 2019.
יוהאן ט'סרקלס פון טילי
יוהאן ט'סרקלס פון טילי (בגרמנית: Johann ’t Serclaes Graf von Tilly; 1559, בלגיה - 15 באפריל 1632, אינגולשטאדט), הידוע גם בכינויים רוזן טילי או הגנרל טילי, היה מצביא שפעל בשירות האימפריה הרומית הקדושה והיה מפקד צבאות הליגה הקתולית במהלך מלחמת שלושים השנים. נהרג בקרב ריין מול מלך שוודיה גוסטבוס אדולפוס.
ביוגרפיה.