לקראת סוף 1949 ביקשו בממסד הביטחוני הישראלי לגרש את תושבי מעיליא, אולם בגלל התנגדות משרד החוץ הדבר לא יצא אל הפועל. על הכפר נעשו מספר פשיטות בחיפוש אחר מסתננים והיו ששיערו שהמטרה הייתה לגרום לתושבים לנטוש את מעיליא. לאחר המלחמה, והתבססות השלטון הישראלי באזור, הוצגו האירועים בצורה שונה לגמרי: "עקבות המלחמה אינם ניכרים כאן כלל, כי תושבי המקום לא גילו התנגדות למדינת ישראל בתקומתה. הדגל הלבן אשר הורם במעיליא חסך לתושביהו הרס וקורבנות".
בינואר 1962 חוברה מעיליא לרשת החשמל הארצית.
בקיץ 1979 אירעו במעיליא עימותים קשים עם שוטרים שאבטחו את פריצת הדרך למצפה הילה, בטענה שהמצפה מוקם על אדמות בבעלות ערבית, או שהקמת המצפה תפגע בהתפתחות עתידית של מעיליא, טענות שהוכחשו על ידי אנשי הסוכנות היהודית. באותה שנה הציב האמן יגאל תומרקין בין הכנסייה למבצר המלך, פסל של צלב נטוי על צידו וקבור בחלקו באדמה ולמרגלותיו זכוכית שבורה, לסמל הזדהות עם מאבק התושבים נגד הרעיון של 'ייהוד הגליל' והקמת המצפים.
אוכלוסייה.
מעיליא ופסוטה הם היישובים הערביים היחידים בישראל שרוב מוחלט של תושביהם (למעלה מ-99%) הם נוצרים קתולים.
ענפי הפרנסה העיקריים בכפר עד שנות ה-60 היו גידול זיתים וטבק. בשנת 1965 עסקו 45% מהמפרנסים בחקלאות, 30% בעבודה שכירה וכ-25% במלאכה ומסחר זעיר. כיום רמת ההכנסה לנפש במעיליא היא הגבוהה ביותר מבין היישובים הערביים בישראל. 30 אחוז מהאוכלוסייה הבוגרת הם אקדמאים ובעלי מקצועות חופשיים. ענפי החקלאות העיקריים ביישוב כיום הם גידול זיתים וגידול חזירים, שכן חוק איסור גידול חזיר לא חל ביישוב זה (כמו גם בשבעה יישובים אחרים בהם אוכלוסייה נוצרית משמעותית).
לקריאה נוספת.
אמנון גופר, סודות גליליים, הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 173-150
מעלה אפרים
מַעֲלֵה-אֶפְרַיִם היא התנחלות ומועצה מקומית בין בקעת הירדן לשומרון, בגובה כ-200 מטר מעל פני הים, 4 ק"מ צפונית-מזרחית לעיירה דומא, 10 ק"מ מצומת פצאל ולמרגלות הסרטבה.
מעלה אפרים נוסדה בשנת 1978 על מנת לשמש כמרכז עירוני לכל התנחלויות בקעת הירדן, גב ההר והמורדות המזרחיים של השומרון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1981 (למרות מספר תושביה המצומצם - הקטנה מבין המועצות המקומיות בישראל).
היישוב הזמני מעלה אפרים.
היישוב הזמני היה ממוקם מעל היישוב מעלה אפרים של היום, כחצי קילומטר מערבה ממנו.
קבוצת המתיישבים שהקימה את היישוב פצאל, רצתה מלכתחילה להתיישב בבקעה במקום שבו נמצא היישוב פצאל היום, ובמקום שנמצאו אדמותיהם החקלאיות גם אז, אך בתחילה לא הותר להם הדבר. הרשויות התנגדו למגורים בבקעה, כנראה מסיבות ביטחוניות, וועדת השמות הממשלתית התנגדה לשם פצאל. לכן הוקם היישוב, בשנת 1970, במקום גבוה יותר, ונקרא בשם מעלה אפרים, משום שהוא נמצא בדרך העולה אל נחלת שבט אפרים. תושבי המקום לחצו על הרשויות להעבירם למקום שבו רצו להתיישב בתחילה, ובקשתם נענתה בשנת 1975.
בחודש ינואר 1975 החליטה הממשלה להקים מרכז עירוני בשם מעלה אפרים.
במרץ אותה שנה עברו תושבי פצאל למקומם הקבוע בבקעה, ומיד אחר כך הגיעה למעלה אפרים קבוצת התושבים שעמדה להקים את היישוב נתיב הגדוד, ואיישה את המקום.
בסוף שנת 1976 התחילו להבנות בתי קבע עבור היישוב המתוכנן מעלה אפרים, במקום הסמוך ליישוב הזמני. באותו זמן הציע יגאל אלון, שהיישוב המתוכנן מעלה אפרים יהיה עיר ולא מרכז עירוני. באותה שנה הגיעו ליישוב הזמני מעלה אפרים גם חברי הקבוצה שעמדה להקים את מושב תומר, ושהו במקום באופן זמני.
בחודש מאי 1977 עברו תושבי המושב נתיב הגדוד למקומם הקבוע בבקעה.
במרץ 1978 החלו תושבים לאכלס את בתי הקבע החדשים במעלה אפרים.
לאחר זמן מה עברו תושבי המושב תומר למקומם הקבוע בבקעה, ואת מקומם ביישוב הזמני מעלה אפרים, תפסו חיילי היאחזות נח"ל מעלה אפרים שהוקמה במקום. באפריל 1979 עזבה היאחזות הנח"ל את המקום.
במקום היישוב הזמני פעל כעבור שנים בית ספר שדה, ואחר כך כפר סטודנטים ומוסדות חינוך.
אוכלוסייה.
מבחינת מספר התושבים, מעלה אפרים היא המועצה המקומית הקטנה בישראל. נכון ל-2012 מעלה אפרים עומדת בראש רשימת הרשויות המקומיות המתוקצבות על ידי הממשלה. באותה שנה השקיעו משרדי הממשלה השונים 22,794 ש"ח בכל תושב של מעלה אפרים. אחריה ברשימה עמנואל עם 12,610 ש"ח לתושב.
מערת מעלה אפרים.
דרומית למעלה אפרים נמצא אתר של מערת נטיפים ובו מין נדיר של חלזון מערות שזו אוכלוסייתו היחידה הידועה בארץ. המערה התגלתה בראשית שנות ה-90, עם סלילת תוואי משופר לכביש חוצה שומרון, עקב הרצון לשמור על הסביבה הטבעית הייחודית במערה, האתר סגור למטיילים ונעול ואין אפשרות לבקר בו ללא היתר מיוחד של רשות הטבע והגנים.
מוסדות ושירותים ביישוב.
ביישוב בית ספר תיכון אזורי שש-שנתי "ירדן", ישיבת הסדר, מכינה קדם צבאית שלוחת מכינת בני דוד, כפר סטודנטים, פארק תעשייה, בית חב"ד ומרכז אירוח כפרי. בית הספר היסודי "גפנים - הנ"ד" מנציח בשמו את חללי אסון הנ"ד שהתרחש בסמוך ליישוב בשנת 1977.
מעלה אפרים שוכנת ליד בסיס צבאי שמשמש כמפקדת אוגדה 162.
התחבורה הציבורית ביישוב מופעלת באמצעות 2 חברות, "אפיקים" אשר מחברת את היישוב לאריאל באמצעות קו 161 שהופעל בעבר על ידי דן; ו"אגד תעבורה" אשר מחברת את היישוב לירושלים ויישובי הבקעה דרך חבל בנימין עד בית שאן, באמצעות הקווים 946, 949, 941.
מעלה עירון
מַעֲלֶה עִירוֹן (בערבית: طلعة عارة, טַלְעַת עַארַה) היא מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל.
מעלה עירון נוצרה כרשות מקומית משותפת עבור הכפרים מוּסמוּס, זלַפה, מוּשֵׁיירִפה, סאלם ובַיָאדָה, הנמצאים בנחל עירון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. למועצה החדשה היה שטח שיפוט של 3,048.5 דונם, ועם השנים שטחה הורחב כמעט פי שנים.
היסטוריה.
בשנת 1992 הוקמה המועצה האזורית נחל עירון שכללה גם את היישובים ברטעה, עין א-סהלה ומועאויה. התושבים הביעו התנגדותם למהלך ההקמה ובעקבותיו הוקמה ועדת חקירה בראשותו של יוסף גינת. לאחר שהתושבים הופיעו בפני הוועדה, המליצה זו לשר הפנים לפצל את המועצה האזורית לשתי מועצות מקומיות. בשנת 1996 הוקמו 2 רשויות:
משרדי המועצה מקומית מעלה עירון שכנו עד סוף שנת 2003 בעפולה. משנת 2004 עברו לכפר זלפה.
בסוף 2006 הפסיק מנכ"ל משרד הפנים את כהונתו של ראש המועצה ופיזר את מועצת הרשות עקב אי-אישור תקציב המועצה לשנת 2006 במועדו, כמתחייב מפקודת המועצות המקומיות. בעקבות זאת, באפריל 2007 מינה משרד הפנים ועדה קרואה. מאפריל 2007 ועד ספטמבר 2009 כיהן מיכאל אילוז בתפקיד יו"ר הוועדה הקרואה מאוקטובר 2009 ועד אוקטובר 2013 פרנקו גונן. ב-2015 פרסם משרד מבקר המדינה ביקורת על תפקוד הוועדה הקרואה במעלה עירון. הביקורת העלתה מחדלים חמורים בתהליכי קבלת ההחלטות ובהתקשרויות עם נותני שירותים. כמו כן, ממצאי הביקורת לימדו על התנהלותה הבזבזנית של הוועדה ועל הטבות כספיות שהוענקו לעומדים בראשה.
באוקטובר 2013 התקיימו בחירות לראשות המועצה ולחבריה. בסיבוב הבחירות השני לראשות המועצה נבחר מר מוסטפא אגבאריה. בבחירות 2018 נבחר מחמוד ג'בארין לראש המועצה.
ספורט.
בתחום המועצה פועלים שלוש קבוצת כדורגל: "בני מוסמוס", "בני מושיירפה ביאדה" ו"הפועל בני זלפה". ניסיון להקים קבוצה אחת מאוחדת של המועצה המקומית לא הצליח.
משהד (מועצה מקומית)
משהד (בערבית: مشهد) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1960.
היסטוריה.
העיר משהד הוקמה על חורבות העיר המקראית גת חפר, אשר על פי המוזכר בספר מלכים ב יד הייתה עירו של יונה הנביא. גת חפר נחרבה אחרי תקופת בית שני.
במאה ה-18 התיישבו במקום ערבים מוסלמים.
קבר יונה הנביא מצוי כיום במתחם מסגד א-נבּי יונַס.
זאב וילנאי כתב ב"מדריך הגליל", משנת 1954, כי קברו של הנביא יונה באתר ידוע מהמאה ה-4. בימי הביניים היו יהודים רבים מבקרים בו ומשתטחים על קברו. הנוסע רבי פתחיה מרגנסבורג בקר במקום בשנת 1180 וכתב על שומר הקבר: .
מקור השם.
קיימות מספר דעות לגבי מקור שמו של היישוב משהד:
נווה מונסון
נחף
נַחְף (בערבית: نحف) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, בבקעת בית כרם (בקעת שגור) בלב הגליל. במקום הייתה התיישבות בלתי רציפה החל מתקופת הברונזה. הכפר הנוכחי הוקם במאה ה-15 והוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1968. בשנת 1961 הופקעו חלק מאדמות הכפר לצורך הקמת העיר כרמיאל.
מקור השם שנוי במחלוקת: פירוש אחד מקשר עם "נחיף" בערבית, במשמעות: "רזה", "קטן". מנגד, יש האומרים שמקור השם הוא מן "לחף", מדרון ההר, ובמשך הזמן נשתנה השם.
סאג'ור
סאג'ור (בערבית: ساجور) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1992. כל תושבי המקום משתייכים לעדה הדרוזית.
שמו של היישוב, הוא על שם עיר קדומה בשם "שזור" אשר ככל הנראה התקיימה באזור בתקופת המשנה, ובה חי התנא רבי שמעון שזורי, שהקבר המיוחס לו מצוי בתחומי היישוב. על שם העיר הקדומה, הוקם בסמוך לסאג'ור המושב שזור.
במקום נמצאים מספר קברי צדיקים נוספים, ביניהם קברים המיוחסים לרבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול ולרבי שמעון בן אלעזר. לקבר של רבי ישמעאל מיוחסים סיפורי ניסים מתושבי המקום, שאף משתתפים בהילולה שלו, הנחגגת בכ"ה סיוון בכל שנה. בשנת 2012, ראש המועצה השתתף בחגיגות.
סביון (יישוב)