סטלה בליץ-אגסטריבה
בית העם בחרות
בית העם שבמושב חרות הוקם בשנת 1955 ושימש למטרות שונות כמו בית קולנוע, מקום לחגיגות וחתונות ועוד. לפני בנייתו היו מספר מבנים ששימשו כבית עם, אך הם היו קטנים. אחד נשרף, אחר הפך לבית נוער ואחד נוסף הפך לגן ילדים. לבסוף בשנת 1954 חל שיפור כלכלי וועד האגודה החליט לבנות את בית העם הנוכחי. בשנת 1990 המבנה הוכרז כמסוכן ונסגר לשימוש. בשנת 2013 הוכרז כמבנה לשימור והוחלט לשפץ אותו. לאחר מבצע ניקיון ארוך החל השיפוץ והמבנה נפתח מחדש בשנת 2020 כחלק מחגיגות ה90 למושב.
היסטוריה.
בשנת 1932 עלה צורך בקרב חברי המושב, למקום מפגש תרבותי. הם בחרו צריף במרכז המושב ששימש כבית כנסת ובית העם. בצריף נפגשו חברי המושב, מדי ערב, לפעילויות שונות. כ13 שנים אחר כך בשנת 1945 נקנה צריף נטוש מאחת המשפחות שעזבו את המושב. הצריף הועבר למקום באזור בו שוכנת היום הצרכניה ושימש כמועדון נוער ובית עם. בשנת 1951 הצריף הפך למזכירות ובהמשך נשרף. בשנה זו נבנה בית העם במבנה בו שוכן היום מועדון הנוער. המקום שימש להקרנת סרטים, אירועי תרבות, הופעות ועוד. היו בו משחקים לילדים, כגון שולחן פינג פונג וגם פטיפון והוא שימש המרכז התרבותי במושב. בשנת 1954 המקום היה צר מלהכיל את כל התושבים. נערכה אספה כללית וברוב של 80 תומכים מול 20 מתנגדים הוחלט להקים בית עם חדש. אבן היסוד הונחה בשנת 1955 בחגיגות חצי היובל למושב ובשנת 1957 נחנך בית העם באירוע גדול אליו הוזמנו אנשים חשובים
מיקום.
המבנה ממוקם ברחוב הראשי, רחוב המייסדים, כדי להגיע אליו יש לעבור שביל ארוך. המבנה מוקף צמחייה ובצידו המזרחי במה להופעות חיצוניות. בחזית יש פריקסטים אשר אופייניים לתקופה בה נבנה בית העם. בתוך בית העם במה ולצידה חדר אמנים המשמש את האמנים הבאים להופיע במקום. במרתף בית העם ממוקמת הספרייה.
מסביב לבית העם נמצאים בריכת השחיה, מגרש הכדורגל, מגרש הכדורסל, גן השעשועים ומועדון הנוער. בסמוך לבית העם ממוקמת האנדרטה לחללי המושב.
בית העם החדש.
בית העם תוכנן על-ידי האדריכלים אנדרי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן שהיו בעלי משרד אדריכלות משותף. הם תכננו מבני ציבור רבים בארץ ישראל ולכן נבחרו. הוא תוכנן כמבנה גדול בן קומה אחת בגודל 1500 מ"ר. בנוסף יש בו מרתף. האולם תוכנן עם רצפה משופעת בכדי להתאים למופעים והצגות. חלק מהתושבים רצו מבנה מדורג, אולם אחרים רצו רצפה ישרה שתתאים לריקודים ולבסוף הוחלט לתכנן רצפה בעלת שיפוע קל ובכך לענות לצורכי כולם.
במבנה חלונות רבים המאפשרים זרימה חזקה של אויר ומאפשרת אור רב במשך שעות היום.
שימושיו של בית העם.
בעבר שימש בית העם כמקום לעריכת חתונות, בית קולנוע וחגיגות משותפות של המושב. לאחר שיקומו וחידושו בשנת 2021 ממשיך בית העם לשמש:
כמקום התכנסות החברים באירועים הקשורים למסורת חגי ישראל כמו יום העצמאות, ימי זיכרון-יום השואה, יום הזיכרון לרצח רבין, ויום הזיכרון לחללי ישראל.
כמו כן משמש מקום התכנסות לאירועים חברתים המאורגנים על ידי מועצת לב השרון לתושבי חרות והמושבים השכנים, התכנסות מקהלת המושב, חגיות אירועים פרטיים, חגיגות בר מצווה וחוג לרקודי עם.
שיפוץ בית העם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נסגר בית העם מאחר שהייתה סכנת התמוטטות. במשך שנים רבות המבנה היה סגור לציבור. בשנת 2010 הוחלט לפתוח רק את המרתף ולחדש את הספרייה. לשם כך נבנתה דלת בצד הדרומי. בשנת 2013 הוועד המקומי החליט לנקות את המקום ולהתחיל בשיפוץ. ניסו לגייס כספים והוחלט לשמור על אופי המבנה במסגרת השיפוץ. בשנת 2020 כחלק מחגיגות ה90 למושב נחנך המבנה המשופץ.
הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן (2004–2021)
הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן הייתה רפובליקה אסלאמית בין 2004 עד לשנת 2021 במהלך המלחמה באפגניסטן ועד כיבוש המדינה על ידי הטליבאן. היא הוקמה בשנת 2004 לאחר פלישת ארצות הברית לאפגניסטן בשנת 2001. הממשלה האפגנית נכנעה לאמירות האסלאמית של אפגניסטן באוגוסט 2021, לאחר נפילת קאבול לידי הטליבאן.
במהלך נסיגת הכוחות האמריקאיים מאפגניסטן ב-2021, הטליבאן הוציאו מתקפה חזקה במאי של אותה השנה, שהצליחו לכבוש כמעט את כל המדינה בתוך שלושה חודשים וחצי. צבא הכוחות המזוינים של אפגניסטן נעשה חלש יותר ויותר כאשר החלה המתקפה. מוסדות הרפובליקה נפלו ב-15 באוגוסט, לאחר נפילת בירת הרפובליקה, קאבול, לידי הארגון. נשיא אפגניסטן אשרף ע'ני אחמדזאי נמלט לאיחוד האמירויות הערביות.
גם לפני נפילת קאבול, הטליבאן שלטו במספר שטחים במדינה. בגלל ההסתמכות הגדולה של ממשלת אפגניסטן בצבא ארצות הברית, יש שהכירו בה כמדינה קליינטית של ארצות הברית, והיא איבדה את השליטה על עצמה לאחר מבצע חירות מתמשכת.
ב-17 באוגוסט 2021, גולבדין חכמתיאר, מנהיג אפגני שהקים את מפלגת חיזב-י אסלאמי גולבודין וידיד עם הטליבאן, פגש את נשיא אפגניסטן לשעבר חאמיד כרזאי ואת עבדאללה עבדאללה, נשיא המועצה העליונה לרגיעה לאומית בדוחה שבקטר, במטרה להקים ממשלה חדשה. אשרף ע'ני אחמדזאי הצהיר כי הוא בעד משא ומתן על עתידה של המדינה. באותו היום, הסגן הראשון לנשיא אפגניסטן, אמרוללה סאלח, הכריז על עצמו כנשיא המדינה בפועל, בהתאם לחוקת אפגניסטן. הוא הצהיר, כמו כן, כי הוא יתנגד לטליבאן ויהיה חלק מן חזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
בדצמבר 2001, לאחר שממשלת הטליבאן נפלה, ממשלת המעבר של אפגניסטן תחת חאמיד כרזאי נוצרה. כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי (ISAF) נוסד על ידי מועצת הביטחון של האו"ם כדי לסייע לכרזאי בביטחון מדינתו. באותו הזמן, לאחר שני עשורים של לחימה קשה באפגניסטן ורעב המוני, באפגניסטן הייתה תוחלת החיים הממוצעת לאדם הנמוכה ביותר, ותשתיות המדינה קרסו.
לאחר שהפסיד במלחמה לאמריקאים, ארגון הטליבאן החליט להתיישב בפקיסטן הקרובה, כאשר עוד כוח נכנס לאפגניסטן לעזור לממשלה החדשה. בעשור הבא, ה-ISAF וצבא אפגניסטן התקיפו פעמים רבות את ארגון הטרור, אך נכשלו להביס אותו לגמרי. המדינה נותרה אחת העניות בעולם.
באותו הזמן, כרזאי ניסה לאחד את תושבי אפגניסטן וליצור ממשלה דמוקרטית, בכך שחוקק חוקה חדשה בשנת 2004 עם השם "הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן". פעמים רבות מדינות חוץ ניסו לשפר את הכלכלה, הבריאות, החינוך, התחבורה וחקלאות המדינה. ה-ISAF החלו לאמן את צבאות ההגנה הלאומיים של אפגניסטן. כוחות נאט"ו במדינה הגיעו לשיאם בשנת 2011, כאשר היו כ-140,000 חיילים באפגניסטן, לעומת רק כ-16,000 בשנת 2018.
בספטמבר 2014, אשרף ע'ני אחמדזאי נהפך לנשיא אפגניסטן החדש, לאחר הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה. ב-28 בדצמבר סיימה נאט"ו רשמית את פעילותה באפגניסטן, אך כמה אלפי חיילים נשארו ברפובליקה. מעריכים כי 106,000-170,000 נפשות נהרגו במלחמה באפגניסטן מאז שנת 2001.
נפילת המדינה לידי הטליבאן.
ב-14 באפריל 2021, מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג הודיע כי הארגון יחזיר את כל חייליו, בדומה למה שעשתה ארצות הברית מה-1 במאי. זמן קצר לאחר נטישת כוחות נאט"ו את אפגניסטן, הטליבאן החלו במתקפה כנגד הממשלה האפגנית. ב-14 באוגוסט רוב מחוזות אפגניסטן היו בשליטת הטליבאן, וב-15 לחודש נפלה קאבול.
נפילת קאבול.
ב-15 באוגוסט הטליבאן כבשו את בירת אפגניסטן, קאבול. הם נתקלו רק במעט התנגדות לפלישה. באותו היום, דווח כי הנשיא אשרף ע'ני אחמדזאי ברח מהמדינה, לטג'יקיסטן או לאוזבקיסטן. לאחר בריחתו של ע'ני, הצבא האפגני חדל למעשה להתקיים. בערב אותו היום, הטליבאן כבשו את הארג, הורידו את דגל אפגניסטן הישן, והחליפו אותו בדגל הארגון שלהם. ב-19 באוגוסט הטליבאן החזירו באופן רשמי את האמירות האסלאמית של אפגניסטן.
חזית ההתנגדות הלאומית.
ב-17 באוגוסט, הסגן הראשון לנשיא אפגניסטן לשעבר, אמרוללה סאלח, הודיע כי הוא נשאר במדינה והוא נשיא אפגניסטן בפועל לפי חוקת 2004. הוא הודיע, כמו כן, שהוא מצטרף לחזית ההתנגדות הלאומית של אפגניסטן נגד הטליבאן. ב-6 בספטמבר, הטליבאן הכריז כי הוא שולט במחוז פנג'שיר, המחוז הרפובליקני האחרון שנותר במדינה. ובכך, למעשה, שולט על כל הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן.
ממשל ופוליטיקה.
הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן הייתה רפובליקה אסלאמית המחולקת לשלוש רשויות: מבצעת, מחוקקת ושופטת. ראש המדינה היה נשיאה. הגוף המחוקק של הרפובליקה היה האספה הלאומית של אפגניסטן. לפי Transparency International לשנת 2016, אפגניסטן אחת מן המדינות המושחתות ביותר בעולם.
בחירות.
לפי חוקת 2004, בחירות לנשיאות ולפרלמנט האפגני יערכו אחת לחמש שנים. בשנת 2004, זכה חאמיד כרזאי מהמפלגה "עצמאות" בבחירות לנשיאות עם ניצחון של 55.4% מהקולות. ב-2009 זכה בשנית כרזאי ונשאר בתפקידו. לעומת זאת, בשנת 2014, החליף אותו אשרף ע'ני אחמדזאי מאותה המפלגה, עם כ-55.27% מהקולות. הוא נבחר פעם נוספת בשנת 2019.
יחסי חוץ.
אפגניסטן נכנסה לאומות המאוחדות בשנת 1946. תחת השלטון של הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן, המדינה נהנתה מיחסים טובים עם המעצמות ועם מדינות נאט"ו, במיוחד עם ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, גרמניה, אוסטרליה וטורקיה. בשנת 2012, אפגניסטן הפכה לבעלת ברית עיקרית שאינה חברה בנאט"ו. יחסיה עם פקיסטן נהיו מתוחים לעיתים קרובות מכמה סיבות: סכסוכים על הגבול ובעיות פליטים אפגנים בפקיסטן. לאפגניסטן היו גם יחסים דיפלומטיים עם שכנותיה איראן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן והרפובליקה העממית של סין, גם כן עם מדינות כמו בנגלדש, יפן, קזחסטן, נפאל, רוסיה, קוריאה הדרומית ואיחוד האמירויות הערביות.
זכויות אדם, חופש הביטוי וחופש העיתונאות.