בשנת 2011 החליט שמלצר להעביר את הנהלת החברות בבעלותו לצריפין, שם הקים את מרכז השירות והלוגיסטיקה החדש של החברה בשם "קריית שלמה".
ב-11 ביוני 2014 פנה שלמה לרכוש את חברת סונול מדוד עזריאלי, אולם עקב פטירתם של השניים בתחילת יולי 2014, העסקה בוטלה.
חיים אישיים.
שמלצר התגורר בסביון, היה נשוי לעתליה ואב לשלושה: אסי שמלצר, עפרה שמלצר וטובי שמלצר.
על שמו - חוות הרוח במעלה גלבוע שנבנתה על ידי חברת אפקון.
המערך הגדול מאוד
המערך הגדול מאוד (באנגלית: Very Large Array; בראש תיבות: VLA) הוא מצפה רדיו-אסטרונומיה הממוקם במישורי סן-אוגוסטין, כ-80 ק"מ מערבית לעיר סוקורו, בניו מקסיקו, ארצות הברית. המצפה נמצא בגובה של 2,124 מטר מעל פני הים ומהווה מרכיב במצפה הרדיו-אסטרונומיה האמריקאי הלאומי (NRAO). ניתן לבצע בו תצפיות בתחום הרדיו, באורכי גל בין 0.7 ס"מ עד 4 מטרים. המערך עבר שדרוג משמעותי, שהסתיים במרץ 2010.
מבנה.
המצפה מורכב מ-27 אנטנות נפרדות, שכל אחת מהן היא צלחת בקוטר 25 מטר ובמשקל 209 טונות. האנטנות מסודרות לאורך שלוש זרועות המרכיבות יחד את צורת האות Y - אורך כל זרוע 21 ק"מ. על ידי שימוש במסילת ברזל שמונחת לאורך הזרועות וקטר-מנוף מיוחד שנבנה למטרה זו, ניתן לשנות את מיקום האנטנות לאחד מתוך מספר מיקומים אפשריים, וכך לשנות את קונפיגורציית המערך כולו. האותות מכל האנטנות עוברים עיבוד בשיטת אינטרפרומטריה ליצירת מפתח בקוטר 36 ק"מ, המאפשר רזולוציה מקסימלית של 0.05 שניות קשת, עבור אורך הגל הקצר ביותר, של 0.7 ס"מ.
ישנן 4 קונפיגורציות בסיסיות הנמצאות בשימוש, המסומנות ב-A - הגדולה ביותר - עד D - הצפופה ביותר, בה כל האנטנות נמצאות במרחק של עד 600 מטר ממרכז המערך. בשגרה המצפה עובר דרך כל הקונפיגורציות (הבסיסיות ומספר נוספות) כל 16 חודשים, כאשר האנטנות מוזזות כל 3–4 חודשים. מעבר לקונפיגורציות הקטנות נעשה בשני שלבים - קודם מקצרים את הזרועות המזרחית והמערבית, ורק אז את הזרוע הצפונית. הדבר מאפשר זמן קצר של תצפיות משופרות במקורות צפוניים או דרומיים מאוד.
מרכז המבצעים של המערך (AOC) נמצא בקמפוס של המכון של ניו-מקסיקו לכרייה וטכנולוגיה, בסוקורו. ה-AOC משמש כיום גם כמרכז הבקרה עבור המערך הארוך מאוד (VLBA), מערך רדיו המורכב מ-10 צלחות בנות 25 מטר כל אחת, הממוקמות בין הוואי במערב ועד איי הבתולה במזרח, ומרכיבות את הכלי האסטרונומי הגדול ביותר בעולם (אשר מוקדש במלואו למדע).
פעילות מדעית.
המערך הגדול מאוד הוא כלי רב-תכליתי המיועד למחקר במגוון תחומים באסטרונומיה. העצמים הנחקרים על פי רוב כוללים גלקסיות רדיו, קוואזרים, פולסארים, שאריות סופרנובה, התפרצויות גמא, כוכבים פולטי קרינת רדיו, השמש וכוכבי הלכת, מייזרים אסטרופיזיקליים, חורים שחורים וגז המימן אשר מהווה מרכיב משמעותי של גלקסיית שביל החלב וגלקסיות אחרות. ב-1989, המערך הגדול מאוד שימש לקליטת תקשורת מהחללית וויאג'ר 2 כאשר זו חלפה ליד נפטון.
מלבד תצפיות במקורות ספציפיים בעלי עניין לחוקרים שונים, בוצעו במתקן מספר סקרי שמיים רחבים, ביניהם:
תוצאות כל הסקרים מתפרסמות לכלל הקהילה האסטרונומית לאחר שהמידע שבהם עובר עיבוד ובדיקה ויכול לשמש למחקרים אחרים, במגוון תחומים.
עבר והווה.
הכוח המניע מאחורי פיתוח המערך הגדול מאוד היה דייוויד הישן (David S. Heeschen), אשר מוזכר כמי ש"תמך והנחה את פיתוח מצפה הרדיו אסטרונומיה הטוב ביותר בעולם במשך 16 שנה".
אישור הקונגרס של ארצות הברית עבור המערך הגדול מאוד ניתן באוגוסט 1972, ובנייתו החלה כ-6 חודשים לאחר מכן. האנטנה הראשונה הוצבה במקום בספטמבר 1975 והמערך נחנך באופן רשמי ב-1980, לאחר השקעה כוללת של 78.5 מיליון דולר.
במטרה לשדרג את הטכנולוגיה ששימשה לבניית המערך בשנות ה-70, הוקצה לאחרונה מימון להמרתו למערך הגדול מאוד המורחב (EVLA). השלב הראשון של השדרוג יכלול התקנת חומרה חדשה באתר סן-אוגוסטין, חומרה שתשפר את רגישות הכלי פי 5–20 (תלוי בתחום התדר), תוסיף תדרי עבודה חדשים ותגדיל את הרזולוציה (בתדר המקסימלי - ל-0.004 שניות קשת, פי כ-10 מהנוכחית). שלב זה כבר התבצע והסתיים בתחילת מרץ 2010. השלב השני, שבו יוצבו עד 8 צלחות נוספות באתרים שונים ברחבי ניו מקסיקו, במרחקים של עד 300 ק"מ ביניהן, הוא כרגע חסר מימון.
ביקור במתקן.
המערך הגדול מאוד ממוקם בין היישובים מגדלנה ודייטיל, כ-80 ק"מ מערבית לעיר סוקורו בניו מקסיקו. כביש מהיר מס' 60 חוצה את המתחם ממזרח למערב.
האתר פתוח למבקרים כל השנה בשעות היום. מרכז המבקרים כולל מוזיאון קטן וחנות מזכרות. קיים סיור רגלי בהדרכה עצמית, מכיוון שמרכז המבקרים אינו מאויש באופן רציף. לסיורים מבתי ספר או קבוצות גדולות ניתן לתאם סיורים מודרכים. מלבד זאת, המצפה הלאומי לאסטרונומיית רדיו מעביר פעילויות, סדנאות וקורסים למורים בבתי ספר, תלמידים וסטודנטים לתואר ראשון.
באתר או בסביבתו, המאוכלסת בדלילות, קיימים מקומות מועטים שבהם ניתן להשיג מזון. כמו כן, מזג האוויר באזור המדברי משתנה ויכול להיות קר גם במהלך חודש אפריל.
אורי בר-רצון
אורי בר-רצון (1 בספטמבר 1927 - 20 באפריל 1990), שימש כמפקדה של חטיבת גולני בשנים 1963–1965. השתחרר מצה"ל בגיל 41, בדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו ניהל את החברה לפיתוח עירוני של עיריית ת"א – אתרים, בתפקידו האחרון במגזר הפרטי ניהל את קריית הפלדה של כור עד פרישתו בגיל 61 בעקבות מחלה.
ביוגרפיה.
אורי בר-רצון נולד בירושלים, ב-1 בספטמבר 1927 לישראל ובלומה בר-רצון. בהיותו בן 4 נפטרה אמו והוא נשלח על ידי אביו לכפר הנוער בן שמן, שם שהה עד גיל 9.
בהיותו בן 9 נשא אביו לאישה את מרים, והוא חזר אל בית משפחתו בחולון. בסיום כיתה ח' החליט ביחד עם כל בני כתתו ללכת לתיכון מקצועי. "רצינו להתכונן לחיי העבודה" סיפר מאוחר יותר. במקביל הצטרף בשנת 1944 לנוער ההגנה.
שירות צבאי.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר מקס פיין, התגייס לפלמ"ח. את תקופת הטירונות העביר בקיבוץ נען. לאחר הטירונות הועבר עם פלוגתו לקיבוץ גבעת ברנר, ואחר מכן לקבוץ רמת רחל, שם שימש בתפקידי סיור ובטעינת שקי אשלג מים המלח. במלחמת העצמאות השתתף בפיצוץ גשר אלנבי במסגרת פעולת פיצוץ גשרי הירדן (ליל הגשרים). לאחר מכן הצטרף לחטיבת הנגב, הוביל שיירות לנגב הנצור והשתתף בקרבות שחרור הנגב. בתקופה זאת גם הכיר את רותי, אשתו לעתיד. עם קום המדינה הדריך בקורס הקצינים הראשון של צה"ל.
בשנת 1952 נשא לאישה את רותי לבית לובנוב, ונולדו להם 3 בנות. שימש מפקד פלוגה בגדוד 8 ובגדוד 9. ב-1955 פיקד על גדוד 12 במבצע הר געש (פעולת הסבחה) - פעולה משולבת עם כוחות צנחנים ונח"ל לכיבוש מוצבים מצריים ליד ניצנה.
בשנת 1960 יצא בשליחות הצבא ללימודים בבית הספר לפיקוד המטה בפורט לוונוורת' שבארצות הברית. שימש סגן מפקד חטיבת גולני ובשנים 1963–1965 פיקד על החטיבה. בין השנים 1965–1970 מילא תפקידי פיקוד ומטה בצה”ל. תפקידו האחרון לפני שהשתחרר מן הצבא היה ראש מחלקת תחזוקה במטכ"ל.
פעילות בחייו האזרחיים.
לאחר שחרורו הוצע לו על ידי ראש עיריית תל אביב דאז - יהושע רבינוביץ להקים ולנהל את החברה לבינוי ופיתוח עירוני – חברת אתרים. במסגרת תפקידו היה אחראי לפיתוח קו החוף העירוני, ובניית כיכר אתרים והמרינה, ולמעשה היה זה שיזם את העברת פעילות השיט אל מוקד זה ולהקמתה של מרינה ראשונה בישראל.
בשנת 1975 עבר לנהל את חברת הבנייה פאן לון.
בשנת 1979 הוצע לו על ידי מנכ"ל חברת כור תעשיות, ישעיהו גביש, לנהל את קריית הפלדה בכור. בשנת 1989 בעקבות הרעה משמעותית במצבו הבריאותי נאלץ בר-רצון לפרוש מתפקידו.
בתקופת מחלתו כתב ופרסם את הספר המנכ"ל, בהוצאת דניאלה די-נור.
מותו.
בשנת 1980 חלה במחלת פרקינסון. בשנת 1989 התגלתה אצלו בנוסף גם טרשת אמיוטרופית צדית (ALS). בעקבות המחלה יצא לגמלאות ומאז ועד ימיו האחרונים שהה בביתו שבשכונת אפקה בתל אביב. במרץ 1990 אושפז במחלקת טיפול נמרץ נשימתי בבית החולים איכילוב לאחר שהתגלתה אצלו אי ספיקת ראות סופנית. הוא נפטר במחלקה ב-20 באפריל 1990.
אורי בר-רצון הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
פרס קליאו
פרסי קליאו (באנגלית: Clio Awards) הוא פרס הניתן על יצירתיות בתחום הפרסום והעיצוב. הפרס מוענק במספר תחומים ביניהם; טלוויזיה, שלטי חוצות, רדיו, מסעי פרסום, מדיה, עיצוב, ואינטרנט. הפרסים ניתנו לראשונה ב-1959 ובשנת 1965 הורחבו לכלול גם עבודה בינלאומית.
היסטוריה.
בטקס חלוקת הפרסים בשנת 1992 אירעו מספר בעיות, המגיש שהיה אמור להגיש את התוכנית לא הגיע והוא הוחלף על ידי מגישים מאולתרים, להם לא הייתה קיימת רשימה מסודרת של זוכים. לאחר הטקס הכושל חידשה קבוצה של משקיעים בראשות "שיקגו מו"ל רות" את התוכנית, ואחר כך נמכרה התוכנית לחברה הולנדית בשם VNN שהיום נקראת חברת נילסן.
תחרות פרס קליאו היא אחת הגדולות בתחום הפרסום בעולם. בשנת 2007 הוגשו כמועמדים לפרס יותר מ-19,000 עבודות מרחבי העולם, מה שהצריך למעלה מ-110 שופטים מ-62 מדינות.
זוכים ישראליים בפרס.
בשנת 2022 זכה שער "לאשה" לציון יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים, בפרס הברונזה לעיצוב, בתחרות הפרסום הבינלאומית היוקרתית "קליאו". השער עוצב על ידי מערכת "לאשה" ומשרד הפרסום "ענבר מרחב".
תאודורוס האתאיסט
תאודורוס האתאיסט (ביוונית: Θεόδωρος; 340 – 250 לפנה"ס), פילוסוף יווני.
ביוגרפיה.