בואדייה דל מונטה (ספרדית: Boadilla del Monte) הוא יישוב בקהילה האוטונומית של מדריד השוכן במרחק 14.5 ק"מ ממדריד, בירת ספרד. אוכלוסיית בואדייה דל מונטה מונה כ-47,000 תושבים. זהו אחד מהיישובים בהם רמת ההכנסה לנפש היא מהגבוהות ביותר בקהילה האוטונומית של מדריד. היישוב מהווה מוקד משיכה בעיקר בזכות הטבע, האתרים ההיסטוריים והפעילות הכלכלית המתנהלת בו. בבואדייה דל מונטה מתקיים שילוב של מסורת, טבע וקידמה כמו גם שיעור גבוה של אוכלוסייה צעירה - עובדה המגובה על ידי הרשות המקומית, שכן זהו היישוב היחיד בספרד בו מוענק סיוע לתושבים עבור לידה או אימוץ ילדים, כמו גם סיוע במימון הילדים עד הגיעם לגיל 3. מספר קווי אוטובוס וכן רכבת קלה מחברים את היישוב למדריד. ביישוב פועלות מעל 2,000 חברות, בהן בנק סנטנדר, שבמתחמו עובדים מעל 6,000 איש.
מיקום גאוגרפי.
בואדייה דל מונטה שוכנת ממערב לעיר מדריד, וגובלת מצפון במחדהונדה, מדרום בוייאויסיוסה דה אודון ובעיר אלקורקון, ממזרח בפוסואלו דה אלרקון וממערב בברונטה וביישוב וייאנואבה דה לה קנייאדה. בנוסף על הרובע הוותיק, קיימים בבואדייה דל מונטה מרכזי אוכלוסייה דוגמת שכונות היוקרה מונטפרינסיפה (Montepríncipe), אוליבר דה מירבאל (Olivar de Mirabal), לאס לומס (Las Lomas) ובוננסה (Bonanza).
היסטוריה.
בואדייה דל מונטה השתייכה בין היתר לרוזן מטורנו ולמרקיזים ממירבאל. חוספה ממירבאל השיגה אישור ממועצת קסטיליה למכור את האחוזה שבישוב לנסיך דון לואיס, אשר ציווה על האדריכל ונטורה רודריגז לשפץ את הארמון. באמצע המאה השמונה עשרה צורף ליישוב רומנייוס - כפר שמנה 30 תושבים.
אתרים בישוב.
בואדייה דל מונטה נודעת בקרב חובבי האמנות, בזכות ארמון הנסיך דון לואיס אשר נבנה במאה השמונה-עשרה. לאחר ששיני הזמן נגסו בארמון, הוא נמכר בידי משפחת רוספולי לעיריית היישוב. הארמון שימש כאתר ההסרטה לסרטו של מילוש פורמן- רוחותיו של גויה. בקרבת הארמון נמצאת מזרקת ונטורה רודריגז, שעוצבה בידי האדריכל שאת שמו היא נושאת.
ביישוב נמצא גם מוזיאון בנק סנטנדר סנטרל-היספנו, השוכן בקומפלקס של הנהלת הבנק הראשית. במוזיאון מוצגות יצירות של אמנים חשובים דוגמת אל גרקו ואנתוני ואן דייק.
היסטוריה של ישראל
דה קילרס
כיכר החגיגות הגדולות
כיכר החגיגות הגדולות (בערבית: ساحة الاحتفالات الكبرى) היא הכיכר המרכזית בה מתקיימות החגיגות הציבוריות בבירת עיראק, בגדאד. ככר זו משמשת גם בתור הכיכר הלאומית. הכיכר הוקמה בשנת 1986 בתקופתו של הנשיא סדאם חוסיין עם "אצטדיון מלבני" בעבור ראשי המדינה במרכזה של שדרת מצעדים והתקיימו בה כל המצעדים הצבאיים והאירועים הלאומיים. ולעיתים גם הוצאות להורג המוניות.
הכיכר ממוקמת ליד שכונת הרטנייה במרכז בגדד, סמוך לאזור הירוק המבוצר המכיל מוזיאונים ואנדרטאות, הממוקם ליד אנדרטה החייל האלמוני שהוקמה בשנת 1980 עם תחילת המלחמה עם איראן. משני צידי הכיכר נמצאים 2 שערי "הניצחון" בצורת ידיו של סדאם חוסיין שהוקמו בשנת 1989 לרגל סיום מלחמת איראן–עיראק. בכיכר נמצאים גם: בית קולנוע, ותיאטרון.
מיילס איירוואן
מיילס M.57 איירוואן (באנגלית: Miles M.57 Aerovan) היה מטוס תובלה דו-מנועי לטווח קצר וזול להפעלה מתוצרת חברת מיילס איירקראפט הבריטית. המטוס תוכנן למשימות תובלה ונוסעים. המטוס זכה הן לשימוש אזרחי והן לשימוש צבאי.
תכנון ופיתוח.
המטוס היה בעל כנף עילית ושני מנועים, ומורכב מעץ לבוד, עם חלקים מאשוחית ומתכת. המטוס צויד בכן נסע קבוע בתצורת תלת-אופן ושלושה מייצבים אנכיים (בדומה למיילס מסנג'ר). שני הטייסים ישבו תחת חופת פרספקס גדולה. בצד המטוס ארבעה או חמישה חלונות לנוחות הנוסעים. האיירוואן היה יכול לשאת מכונית משפחתית, אותה ניתן היה להעמיס דרך דלתות דמויות קונכייה בחלקו האחורי. המטוס תוכנן בשנת 1944 ונבנה במפעלי חברת מיילס בוודלי שבברקשייר, ושם הוטס לראשונה על ידי טומי רוז ב-26 בינואר 1945. המטוס יכול היה להגיע למהירות מרבית של 175 קמ"ש ולשאת כטון של מטען.
הייצור הסדרתי החל בשנת 1946, בעיקר לצרכים אזרחיים, אם כי חילות האוויר של ישראל וניו זילנד עשו בו שימוש צבאי. יצור המטוס הסתיים בסוף שנת 1947. החברה העניקה רישיון לייצר את המטוס בצרפת, אך בסופו של דבר לא הוחל בייצור שם. שני מטוסים שהיו בשימוש חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הוסבו, ללא הצלחה, לפיזור דשן מן האוויר. מטוס אחד מדגם 6 שימש למחקר יחס ממדי כנף גבוה של הורל-דובואה בשנת 1957 וסומן HDM.105. באב טיפוס זה הותקנה מאוחר יותר גרסה מוקטנת ביחס 5/6 של מנוע ארמסטרונג סידלי ממבה שיועדה למיילס מרתון.
המטוס האחרון מדגם זה בשירות היה מטוס מדגם 6 שטס באיטליה בשנת 1968.
שירות מבצעי.
רוב מטוסי האיירוואן מדגם 3 ו-4 שימשו להטסת נוסעים ומטען, טיסות שכר וטיסות כיף בממלכה המאוחדת ובמזרח הקרוב. חברת Meridian Air Maps הפעילה מטוס שסימנו G-AISF למטרת סקר מן האוויר מאוקטובר 1955 עד שהתרסק בהמראה משדה התעופה של מנצ'סטר ב-29 באפריל 1957.
חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי בדק שני מטוסי איירוואן מדגם 4 בשנת 1950.
בחיל האוויר הישראלי.
עמנואל צור רכש באנגליה תמורת 3,500 ליש"ט מטוס איירוואן בריטי שסימונו G-AJWI עבור חיל האוויר הישראלי אשר נכנס לשירות בחיל בטייסת א' ביוני 1948. המטוס, שיכול היה לנחות על מסלולי נחיתה קצרים שאורכם כ-300 מטרים, שימש לתובלה והטסת נוסעים ליישובים נצורים ולעמק המצלבה בירושלים, תוך שהוא חשוף לירי צלפים. בשל צורתו המוזרה כונה המטוס בחיל "הברווזה ההרה".
רצח נוסעי האיירוואן.
ב-18 ביולי 1948 המריא המטוס מסדום כשבבטנו נוסעים שפונו מהישוב הנצור בדרכם לשדה דב, אך המטוס נחת בחולות מדרום לבת ים ליד נבי רובין. שניים מהנוסעים יצאו במסע רגלי לעבר בת ים כדי להזעיק עזרה ושאר נוסעי המטוס (פרט לאחד שהעמיד פני מת) נרצחו על ידי כנופיה ערבית. מטוס האיירוואן עצמו הושמד.
תשלום לפי צפייה
התצפית בעב&quot;ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר
התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר הוא אירוע נודע של מפגש מהסוג הראשון שהתרחש לכאורה בבוקר יום שלישי, 7 בנובמבר 2006, בנמל התעופה שיקגו או'הייר שבשיקגו כאשר עשרות עובדי יונייטד איירליינס, בהם טייסים ופקחים, בנוסף למספר עדים בלתי תלויים שעמדו מחוץ לנמל התעופה, צפו באובייקט בלתי מזוהה דמוי דיסק אשר ריחף לכאורה מעל לטרמינל C שבנמל התעופה במשך כשתי דקות.
התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר.
בסביבות השעה 4:40 בבוקר יום שלישי, ה-7 בנובמבר 2006, הרשויות הפדרליות בנמל התעופה הבינלאומי או'הייר שבשיקגו קיבלו לראשונה דיווח כי קבוצה של 12 עובדים בשדה התעופה היו עדים לצלחת מעופפת מתכתית אשר ריחפה מעל לשער העלייה למטוס C-17.
האובייקט זוהה לראשונה על ידי עובד בנמל התעופה אשר הסיע באמצעות טרקטור דחיפה את טיסה UA446 של חברת יונייטד איירליינס אשר התכוננה לטיסה לשרלוט שבצפון קרוליינה. בעקבות כך, העובד מיהר לדווח לצוות של הטיסה על האובייקט המתכתי אשר ריחף מעל למטוס.
על פי פרק בתוכנית הטלוויזיה של ערוץ ההיסטוריה "UFO Hunters" אשר עסקה במקרה, במהלך האירוע מספר עדים בלתי תלויים אשר עמדו מחוץ לשדה התעופה היו עדים גם כן לאובייקט. בראיון אודיו ששודר במהלך הפרק, אחד מהעדים הללו תיאר אובייקט בצורת דיסק אשר ריחף מעל לשדה התעופה אשר "מן הסתם לא היה עננים". לדברי אותו האדם, האנשים האחרים שהיו בסביבתו והיו עדים למקרה השתנקו כאשר האובייקט עזב את המקום בפתאומיות בעת שטס כלפי מעלה במהירות עצומה בעודו מותיר חור ברור בשכבת העננים שמעל לנמל התעופה.
בראיון שנתן כתב השיקגו טריביון ג'ון הילקביץ' בתוכניתו של גלן בק בערוץ פוקס ניוז הוא ציין כי "היה ניתן להבחין באובייקט דמוי הדיסק במשך שתי דקות, ועשרות עובדים של יונייטד איירליינס צפו בו, בהם טייסים ומפקחים, אשר בתחילה שמעו על כך ברשת הרדיו של שדה התעופה ובעקבות כך מיהרו החוצה כדי לצפות בו."
על אף שהיו עדים רבים לאובייקט, עד היום לא נחשפו עדויות מצולמות של האובייקט שנצפה בנמל התעופה או'הייר. אף על פי כן, כתב השיקגו טריביון ג'ון הילקביץ' דיווח כי ברשותו של אחד מהטייסים של יונייטד איירליינס הייתה מצלמה דיגיטלית בעת התצפית, וכי ייתכן שהוא הצליח לצלם את האובייקט.
התגובה של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית ושל יונייטד איירליינס.
בתחילה, הן חברת התעופה יונייטד איירליינס והן רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הכחישו באופן גורף כי יש ברשותן מידע כלשהו בדבר התצפית בעב"ם בנמל התעופה או'הייר, עד אשר העיתון שיקגו טריביון אשר חקר את המקרה הגיש עתירה לחשיפת פרטי המקרה במסגרת חוק חופש המידע האמריקני (Freedom of Information Act). בעקבות כך רשות התעופה הפדרלית האמריקאית נאלצה לחשוף שיחה מוקלטת שהתקיימה בעת האירוע בין הפקח של יונייטד איירלינס ומנהל של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית במגדל של שדה התעופה אשר עסקה בתצפית בעב"ם.
אף על פי כן, עמדתה הרשמית של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הייתה לבסוף כי מה שהיה נדמה כעב"ם היה למעשה "תופעת מזג האוויר", וכי בשל כך הסוכנות לא תמשיך לחקור את האירוע. חוקרי עב"מים שונים ציינו כי עמדה זו מנוגדת לחלוטין להתחייבות של רשות התעופה הפדרלית האמריקנית לבדוק פרצות אבטחה אפשריות בשדות התעופה האמריקנים, שכן עשרות עובדים בנמל התעופה היו עדים לאובייקט אשר ריחף מעל לאחד משדות התעופה העמוסים ביותר בעולם. עדים רבים שרואיינו בהמשך על ידי השיקגו טריביון הביעו כעס על כך שהפקידים הפדרליים סירבו להמשיך לחקור את המקרה.
הסיקור התקשורתי.