כמו כן טרם הושלמו בו מבני קבע נוספים לכוחות החירום השונים (אף שמשרד הפנים קיבל תקציב לפעילותם השוטפת). כך למשל רק בנובמבר 2018 פורסם מכרז להקמת תחנת כיבוי אש לצד הטרמינל. לכוחות השיטור טרם הוסדרה תחנה בשדה התעופה ולאחר פתיחת השדה צוין כי טרם הוקם בבניין הטרמינל תא מעצר עבור נוסעים מחו"ל שאינם מורשים להיכנס לישראל ומיועדים לגירוש על ידי משטרת הגבולות. גם מד"א מחתה על היעדר מתחם לתחנת מד"א בשטח הטרמינל וכן מתקן לכוחות הצלה בעת חירום.
קטרפילר די-7
קטרפילר די-7 (באנגלית: Caterpillar D7) הוא דחפור זחלי בינוני תוצרת חברת קטרפילר, ארצות הברית. הדחפור שוקל כ-25 טונות ובעל עוצמה של 235 כוחות סוס (כ"ס).
היסטוריה.
דחפור ה-D7 הראשון הופיע לראשונה ב-1938. שיפורו, ה-D7C, הופיע ב-1955. אחריו בא ה-D7D ב-1959 וב-1961 ה-D7E (הישן, לא להתבלבל עם הדגם הנוכחי) בעל 160 כ"ס. אחריו באו ה-D7F עם 180 כ"ס ב-1969 וה-D7G עם 200 כ"ס ב-1974. ב-1986 הומצא ה-D7H והיה בעל תכנון High Drive בו גלגל ההנע נמצא מעל לגלגלי המרכוב. ב-1996 הוא הוחלף בידי ה-D7R ובשנות ה-2000 שודרג ל-D7R Series 2. ב-2009 הושק הדור האחרון של ה-D7, דחפור ה-D7E הדיזל-חשמלי.
D7E מודל 2009.
בשנת 2009 הציגה חברת קטרפילר לראשונה דחפור דיזל-חשמלי. הדחפור הוא CAT D7E (ה-E בשם הדגם הוא תחילת המילה "Electric") ובו מנוע הדיזל מפעיל גנרטור המפעיל מנועים חשמליים אשר בתורם מניעים את הזחלים ואת המערכת ההידראולית של הדחפור (בדומה לאופן פעולתם של כל קטרי הדיזל בעולם). בניגוד למכונית היברידית טורית, שבה יש מצבר ביניים שהגנרטור טוען, והמנוע החשמלי מוזן ממנו, ב-CAT D7E, גנרטור הדיזל, מספק את החשמל ישירות למנוע החשמלי, ללא צורך במצבר ביניים, כך שהדחפור הוא למעשה דחפור חשמלי הנושא עמו את תחנת הכוח שלו. בנוסף, ב-D7E מנוע הדיזל עובד ללא הפסקה כל עת שהדחפור פעיל, בניגוד למכונית היברידית טורית, שבה מנוע הבעירה הפנימית כבה חלק מזמן הנסיעה. למרות זאת, עקב פרסומו של הדחפור על ידי יבואן קטרפילר בישראל, זוקו שילובים, כהיברידי, וכן עקב הרגלה של החברה הישראלית לקרוא לכל כלי רכב עם שני מנועים מסוגים שונים (במיוחד אם אחד מהם הוא מנוע בעירה פנימית והשני הוא חשמלי) "היברידי". כלי התקשורת הישראלית כמו גם בתחום הציוד המכני ההנדסי בישראל, הכירו את הדחפור כהיברידי ולא כדיזל חשמלי, אף שהוא אינו מוכר ככזה בחו"ל. עם זאת, לטענת קטרפילר מנוע הדיזל חסכוני בדלק בשל גודלו וכן העובדה שהוא עובד במהירות סיבוב קבועה ומשפר את התפוקה בכ-10%. כמו כן, הדחפור כולל כ-60% פחות חלקים מדחפור D7 לא חשמלי, וקל יותר לתחזוקה. שינויים נוספים היו החלפת שתי הבוכנות המגביהות את הכף בבוכנה יחידה באמצע הכף, וכן חזרה לתצורת מזקו"ם של "Low Drive" בה גלגל ההינע נמצא בגובה גלגלי המרכוב.
שימושים צבאיים.
בעבר הפעיל חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל דחפורי D7 בחזית ובעורף, לצד דחפורי ה-D9 הכבדים יותר, כאשר רוב דחפורי ה-D7 לא היו ממוגנים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלפו דחפורי ה-D7 לטובת דחפורי D9 משוריינים. כיום צה"ל משתמש במספר מועט של דחפורי D7 רק לעבודות הנדסיות בעורף.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית השתמשו בדחפורי D7G ו-D7H לא ממוגנים לניקוי שדות מוקשים ועבודות עפר. מאוחר יותר פיתחה תע"ש ערכת מיגון, שהותקן על הדחפורים. המיגון כלל בעיקר לוחות פלדה, וחלונות תא המפעיל הוחלפו בחלונות קטנים וחרכי ירי שפגעו בראות. ב-1998 פיתח צבא ארצות הברית את ה-D7G MCAP, דחפור די-7 בלתי-מאויש בשלט רחוק שנועד לפינוי מוקשים וטיפול במטעני חבלה.
ב-2003 החלו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים האמריקאי להצטייד בדחפורי קטרפילר D9R עם ערכות מיגון שרכשו מישראל. דחפורי ה-D9 הממוגנים גדולים וחזקים יותר מדחפורי הדי-7 ונמצאו מתאימים ויעילים יותר לעבודות עפר ובנייה/הריסה בתנאי עבודה קשים, כגון אלה של המדבריות בעיראק. למרות זאת, יש עדיין שימוש נרחב בדחפורי ה-D7 לעבודות עפר, סלילת כבישים ופינוי מוקשים.
בשנים האחרונות משווקת קטרפילר דחפור D7R משוריין לשימושי הנדסה קרבית. ה-D7R המשוריין נרכש על ידי צבא ארצות הברית ועל ידי צבא עיראק המחודש, שם הוא משמש לניקוי שדות מוקשים ולחימה בדאעש.
פרדריק מאן
פרדריק ר. מאן (באנגלית: Frederic R. Mann; 13 בספטמבר 1903 – 26 בפברואר 1987) היה איש עסקים, תעשיין, פוליטיקאי, דיפלומט ופילנתרופ יהודי-אמריקאי. מרכז האמנויות בפילדלפיה, פנסילבניה קרוי על שמו. היכל התרבות בתל אביב נקרא על שמו עד לשנת 2012.
חייו.
פרדריק ר. מאן נולד בהומל שברוסיה לאוסקר מאן ופאני (פראדקין) מאן. הוא היגר לארצות הברית והתאזרח בה.
מאן היה תעשיין, יצרן קופסאות קרטון, פעיל במפלגה הדמוקרטית. בשנת 1948 היה ציר מדינת פנסילבניה לוועידה הדמוקרטית הארצית. בשנים 1967–1969 היה שגריר ארצות הברית בברבדוס.
ייסד את "מסדר העולם החופשי" (Free World Order).
פרדריק מאן הוא מחבר הספר "The Economic Rape of America, What You Can Do About It", שיצא בשנת 1992 בהוצאת מכון "אמריקה החופשית".
חזי שלח
יחזקאל (חזי) שלח (2 ביוני 1934 – 4 במאי 2010) היה איש עסקים, כלכלן והיסטוריון ישראלי. בנוסף, היה חבר ויו"ר דירקטוריון במוסדות תרבות ויו"ר "ועדת שלח" לתקצוב תיאטראות בשנות ה-90; לדעת אנשי תרבות ומנהלי תיאטראות, המודל שבנה סייע להחייאת התחום.
ביוגרפיה.
שלח נולד בארץ ישראל לאב יליד פולין ולאם ילידת לטביה. למד כלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית במסגרת העתודה האקדמית. למרות ייעודו ככלכלן, עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קצינים. שנים אחר כך השתחרר לאחר ששימש כמ"פ בגדוד הנח"ל המוצנח. בשירות המילואים שירת בעוצבת נשר, חטיבת צנחנים במילואים, והתקדם בתפקידי הפיקוד עד לדרגת אלוף-משנה. בין השאר השתתף כסמג"ד בלחימה על מוצבי אום כתף במלחמת ששת הימים כחלק מהכוח של צנחני המילואים שתקף את הארטילריה המצרית במתחם לאחר איגוף אנכי מוסק. במלחמת יום הכיפורים לחם שלח כמפקד גדוד 471, גדוד צנחני מילואים. שלח פיקד על גדודו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לסוריה, ובין היתר כבש עם גדודו את העיירה הסורית ח'ן ארנבה. לאחר מכן פיקד שלח על גדודו בכיבוש החרמון הסורי. גם במלחמת לבנון הראשונה שימש זמן קצר כמג"ד במילואים בחטיבת הצנחנים, למרות גילו המבוגר.
ב-1975 התמנה למנכ"ל כלל סחר לאחר מכן היה מנכ"ל אליהו חברה לביטוח ונשר מפעלי מלט ישראליים. בשנות ה-90 היה יו"ר מקורות וטבעול, וכיהן כדירקטור בחברות מנפאואר, יפאורה, המשביר המרכזי, הספרייה החדשה ועוד ויו"ר ועדת השקעות של קופות הגמל של בנק המזרחי. ב-1971 היה גם בהתנדבות רע"ן כלכלה ברצועת עזה, במסגרת המנהל האזרחי.
במקביל לפעולתו כאיש עסקים הקפיד לשמור על קשר עם עולם התרבות והאמנות, בעיקר אמנויות הבמה. הוא כיהן כיו"ר הנהלת התזמורת הפילהרמונית הישראלית, כחבר הנהלת האופרה הישראלית החדשה, התזמורת הקאמרית הישראלית ותיאטרון גשר וכחבר דירקטוריון קרן תל אביב לספרות ולאמנות. היה גם מבקר המוזיקה של עיתון "העיר"
המלצותיו של שלח אומצו על ידי שרת התרבות דאז שולמית אלוני ומשמשות כמסגרת התקציבית לפיה פועל משרד התרבות מול התיאטראות.
כמו כן היה שלח היסטוריון חובב, וחיבר שלושה ספרים בנושאים היסטוריים שונים, ובהם מלחמות נפוליאון ומלחמת קרים.
חיים אישיים.
בנו הוא העיתונאי וחבר הכנסת לשעבר, עפר שלח. לאחר מותו, פורסם הספר "המדריך ליוליסס", המפרש את הרומן של ג'יימס ג'ויס, אשר כתבו במשותף.
מטבעות בר כוכבא
מטבעות בר כוכבא הם מטבעות, שהוטבעו שוב ושוב על ידי המִנהל הבר-כוכבאי והיו בשימוש בזמן מרד בר כוכבא.
תולדות.
מינהל בר כוכבא הטביע מטבעות לא על אסימוני מתכת חלקים, כפי שהיה מקובל, אלא על מטבעות שהיו במחזור הכספים. כך הוצאו מן המחזור מטבעות הטבועים בראשי הקיסרים הרומים, אליליהם ומקדשיהם, ועליהם באה טביעה מחודשת בסמלי המרד וסיסמאותיו. תופעה זו קשורה, ללא ספק, גם בעובדה שמחד גיסא, בתקופת המרד התקיימו ככל הנראה מספר מִטְבָּעוֹת שפעלו במקביל (דבר המוכח מריבוי טיפוסי הרושמות), ולא מן הנמנע כי לא הייתה מטבעה אחת מרכזית.
ומאידך גיסא הייתה שיטה זו מעין נקמה פורתא והצהרה פוליטית מובהקת. על רבים ממטבעות מרד בר-כוכבא אפשר להבחין בדגמים המקוריים, שכן לעיתים לא הקפידו על שיוף דגמי המטבע המקורי עד תום. בשנים הראשונות הטביעו על המטבעות נוסחת תאריך; בשנה הראשונה: "שנת אחת לגאלת ישראל";
בשנה השנייה: "חרות ישראל" או "ש ב לחר ישראל"; ובשנה השלישית: "לחרות ירושלם", (וזו תופעה הפוכה ממה שנהגו בתקופת המרד הגדול, שבו נטבעה תחילה הכתובת "חרות ציון", ובשלהי המלחמה "לגאלת ציון". כמו כן, מופיע על חלק מהמטבעות שמו של מנהיג המרד ותוארו בשנה הראשונה: "שמעון נשיא ישראל", ובשנים לאחר מכן מופיע שמו "שמעון" בלבד. על מספר מטבעות מופיע השם "אלעזר הכהן", אשר זוהה במחקר עם אלעזר המודעי.
בשדה המחקר.