תוצאות של מחקרים שנערכו על ידי דאהל ומורו (2007) מצביעות על כך שלקוחות מרוצים יותר כאשר קיימת מגבלה על כמות היצירתיות שהם יכולים לבטא במהלך הרכבה של מוצר כלשהו.
גורמים.
גורם אחד לאפקט הוא ש"הרכבה עצמית של מוצרים עשויה לאפשר לאנשים להרגיש מוכשרים וגם להציג לראווה את הראיות לכישרוניות שלהם" כמו כן, הרעיון שהם "חוסכים כסף על ידי קניית מוצרים שדורשים הרכבה מסוימת" עשוי לגרום להם להרגיש כצרכנים נבונים.
אפשרויות אחרות המסבירות את אפקט איקאה הן למשל "התמקדות במאפיינים חיוביים של מוצר, והקשר בין מאמץ לחיבה". אפקט איקאה הוא חלק משורה של הטיות קוגניטיביות שעוסקות בקשרים הסיבתיים בין המאמץ הנתפס והערכת השווי הנתפסת.
עבודת המחקר של נורטון ואחרים הוכיחה שההערכה של הנחקרים את המוצרים לא קשורה להיותם הבעלים של המוצרים או לעובדה שהיה להם יותר זמן התקשרות ונגיעה במוצרים.
דוגמאות.
בתחום התעסוקה, נראה כי אפקט איקאה תורם ליצירת אפקט עלות שקועה, המתרחש כאשר מנהלים ממשיכים לעיתים להקדיש משאבים לפרויקטים מסוימים גם כאשר הם נכשלים רק כי הושקעו בהם כבר הרבה אנרגיות. ההשפעה קשורה גם לתסמין הלא-הומצא-כאן (Not Invented Here), במקרים בהם התרבות הארגונית מתעקשת שלא להשתמש במחקר או בידע שמקורם מחוץ לארגון.
הסופר טיילר טרוורן הבין שהוא היה עד בעצם לדוגמה של אפקט איקאה כאשר הגיע לסיור בבית שהיה מועמד למכירה במחיר שהוגדר כמחיר מנופח ו"יקר מידי בלפחות 30 אלף דולר". הסופר גילה בסופו של דבר שהסיבה לכך שבעלת הבית שניסתה למכור את הבית העריכה את מחירו כגבוה מידי הייתה שהיא "בנתה בעצמה את הבית והתאימה את העיצובים בו לטעמה האישי". ההשקעה הזו בעצם גרמה לכך שבעלת הבית ראתה את הבית כיצירת מופת חד פעמית, בעוד שבפועל הסופר שהגיע לבית ראה אותו שווה ערך לבתים אחרים אך "צבוע בצבעים שאני בחיים לא הייתי בוחר בהם לבית". טרוורן גם הבין שהוא עצמו נפל קורבן לאפקט איקאה בהזדמנויות שונות: "היה לי קשר מיוחד עם המכונית הישנה שלי כי תמיד עבדתי עליה ותיקנתי אותה בכוחות עצמי. וכשהאייפון שלי התקלקל בשנה שעברה, פירקתי אותו ולמדתי לתקן אותו כדי שאמשיך להשתמש בו."
ניתן לומר כי אפקט איקאה מתבטא גם במצבים בהם מתכנתים הוזמנו לעזור (ללא תשלום) ביצירה של תוכנות קוד פתוח ומערכות הפעלה, כמו לינוקס.
בעלי חיים.
השפעת אפקט איקאה נצפתה גם אצל בעלי חיים, כגון חולדות וציפורי שיר ממשפחת הזרזיריים, שמעדיפים להשיג מזון ממקורות שדרשו מאמץ מצידם.
בעולם העסקים.
טרוורן יעץ לבעלי עסקים כי הם "יכולים להפיק תועלות עצומות על ידי הפעלת אפקט איקאה לעבודה עבור לקוחותיך. מתי שרק אפשר, כדאי להתאים אישית את המוצרים והשירותים לצורכי הלקוחות. תן להם להרגיש כאילו היצירתיות והמאמץ שלהם מסייעים בהשגת המוצר שהם באמת רוצים. הם ישלמו יותר על זה."
מאמר בעיתון פורבס משנת 2012 ייעץ למשווקים כי "אם הלקוחות שלך מרכיבים את המוצר שלך, הם יאהבו אותו יותר", אך הוסיף כי "יש צורך חיוני בכך שתהליך ההרכבה של המוצר יהיה ברור וחף מתסכולים".
למעצבי אפליקציות מחשבים הומלץ לנצל את אפקט איקאה על ידי כך שיספקו "נתוני דוגמה, ברירות מחדל שהוגדרו מראש ותבניות הניתנות לעריכה כדי לעזור לאפליקציה שלך להרגיש חיה עם תוכן וחיבורים רלוונטיים למשתמשים. לאחר מכן השתמשו בטריגרים, בהנחיות ובהדרכה בדוא"ל כדי לגרום לאנשים לקיים אינטראקציה עם התוכן - גם אם זה רק כדי להעביר כרטיס או להשיב לדוא"ל. זה עוזר להוריד את הפחד והתסכול מההתמודדות עם מוצר חדש תוך הגדלת יכולות." חברות שמיצרות מוצרים ממוחשבים כמו למשל Wistia, Basecamp ו- I Done הונחו על ידי אפקט איקאה בהצגתם לציבור.
צרכנים.
נורטון ועמיתיו הזהירו כי אפקט איקאה עשוי לגרום לאנשים להעריך יתר על המידה את החפצים שלהם בעת המכירה. למשל, "אנשים עשויים לראות בשיפורים שביצעו בבתיהם - כמו שביל לבנים שבנו בעצמם כמשהו שגורם להעלאה של ערך הבית בניגוד לקונים, שכל מה שהם רואים זה בעצם שביל שעשוי בצורה חובבנית."
מצד שני, מאמר מ- Psychology Today משנת 2012 מציע כי "אם אתה מתקשה להחליט בין לקנות משהו שנבנה מראש או להרכיב אותו בעצמך, העבודה הנוספת שאולי לא נראית שווה את זה עשויה מאוד לגרום לך לחייך כשתסיים את מלאכת ההרכבה. חיסכון בעבודה קשה יכול לגרום לך קצת אושר."
מארי ד'אגולט
מארי קתרין סופי דה פלביני (; 31 בדצמבר 1805 – 5 במרץ 1876), ידועה גם בשם העט דניאל שטרן, הייתה סופרת והיסטוריונית צרפתייה מהתקופה הרומנטית.
ביוגרפיה.
ד'אגולט נולדה בעיר פרנקפורט, גרמניה, בשם מארי קתרין סופי דה פלביני. היא נולדה לאלכסנדר ויקטור פרנסואה, אריסטוקרט צרפתי, ולמריה אליזבת' בתמן, בתו של בנקאי גרמני. ד'אגולט בילתה את שנותיה הראשונות בגרמניה, ולאחר הרסטורציה הצרפתית, עברה לצרפת.
ב-16 במאי 1827, היא נישאה לשארל לואיס קונסטנט ד'אגולט. במרוץ השנים, לשניים נולדו שתי בנות, לואיז וקלייר. בשנת 1834, היא התגרשה משארל. בין השנים 1835–1839, התגוררה עם הפסנתרן והמלחין פרנץ ליסט, שהיה צעיר ממנה בשש שנים. היא התקרבה לחבריו של ליסט דוגמת פרדריק שופן שהקדיש לליסט 12 מהאטיודים שלו. אחת מיצירותיו המפורסמות של ליסט, "Die Lorelei", הוקדשה לד'אגולט. על אף שהביאו לעולם שלושה ילדים, ליסט וד'אגולט לא התחתנו מעולם. ד'אגולט גידלה את ילדיהם לבד, בעוד שליסט כלכל את משפחתו כשניצח על קונצרטים מסביב לעולם.
בשנת 1876 היא נפטרה בפריז, בת 70, ונקברה במחלקה 54 של בית העלמין פר לשז.
המכון לכימיה באוניברסיטה העברית
המכון לכימיה באוניברסיטה העברית הוא מכון מחקר לכימיה, הוותיק ביותר בישראל, אשר נוסד ב-1924, לפני פתיחתה הרשמית של האוניברסיטה העברית ב-1925.
המכון פועל בקמפוס גבעת-רם של האוניברסיטה העברית, ומעבדותיו נמצאות במספר בניינים, ביניהם: לוס אנג'לס, פילדלפיה, ארונברג ומכון קזאלי לכימיה יישומית.
נכון לשנת 2021, לומדים במכון כ-250 סטודנטים לתואר ראשון, 100 תלמידים לתואר שני, 150 תלמידים לדוקטורט ו-50 פוסט דוקטורנטים מחוץ לישראל.
יושב ראש המכון הוא פרופ' שלמה יצחייק, ויושב ראש החוג הוא פרופ' ליעוז אתגר. מבין בוגרי המכון הבולטים, ניתן למנות את המדענים עדה יונת, צבי רפופורט, איתמר וילנר ונתן שרון.
היסטוריה.
המכון נוסד בקמפוס הר הצופים על ידי פרופסור אנדור פודור, בתמיכת אלברט איינשטיין וחיים ויצמן. המימון הראשוני להקמת המכון ניתן על ידי אדמונד ג'יימס דה רוטשילד במרץ 1923. המאמר האקדמי הראשון מטעם המכון נשלח לפרסום בינואר 1924. המכון חווה תנופה משמעותית עם העלייה מגרמניה בשנות ה-30. חוקרים בולטים שהצטרפו למכון בשנים אלו היו ארנסט דוד ברגמן, ישעיהו ליבוביץ ולדיסלאוס פרקש. לאחר סיום מלחמת העצמאות ב-1949 ואובדן הקשר להר הצופים המכון פעל במספר מוקדים בירושלים. בשנת 1959 המכון עבר לקמפוס גבעת רם.
אסון הפרנצ'עס
אסון הטריבונה
חוקת גרמניה המזרחית
החוקה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (הידועה גם כ"גרמניה המזרחית") הוכרזה ב-7 באוקטובר 1949. חלקים נרחבים מהחוקה התבססו על החוקה של רפובליקת ווימאר כך שגרמניה המזרחית תהיה רפובליקה דמוקרטית ופדרלית. ב-1968 הממשלה המזרח-גרמנית אימצה חוקה חדשה שהיית מבוססת על עקרונות המרקסיזם-לניניזם, הנהגה קולקטיבית ויוניטריזם. לחוקה נכנסו תיקונים שונים ב-1974. במהלך המהומות של 1989, נערכו כמה ניסיונות לכתוב טיוטה של חוקה לגרמניה המזרחית, אך הם אף פעם לא יצאו לפועל, בגלל איחוד גרמניה מחדש.
רקע.
ב-1947 הקונגרס העממי התאסף בברלין. הקונגרס העממי היה אמור להיות אלטרנטיבה ל"כנס השרים הזרים" המערבי אשר נערך באותו הזמן. מטרת הקונגרס העממי הייתה לכונן אספה אשר תייצג את האומה הגרמנית במלואה ותקבע את העתיד הפוליטי של האומה ובכך תמנע חלוקה עתידית של גרמניה. בסך הכל נשלחו לקונגרס 2215 נציגים (664 מהם ייצגו את הגרמנים בשטחי הכיבוש של בעלות הברית). הקונגרס השני, שבנקודה היסטורית זו הוצא מחוץ לחוק בשטחי הכיבוש המערביים, התאסף שנה לאחר מכן ובחר מועצה. (פולקסראט). המועצה הזאת תחפש איך לשרת את אספת הקונגרס אשר מייצגת את המדינה כולה, ללא קשר למעצמה הכובשת. האספה יעדה ועדה אשר מטרתה הייתה לפתח חוקה. שר-הנשיא העתידי, אוטו גרוטווהל היה יושב הראש של אותה ועדה. בחירות נערכו במאי 1949 כדי לקבוע מועצה עממית. הקונגרס העממי הגרמני התאסף פעם שלישי ב-1949 ואישר טיוטה ראשונית לחוקה. הקונגרס העממי נהפך אחר כך לפולקסקאמר של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, והקונגרס העממי עבר רפורמה והפך לקואליציית "החזית העממית".
חוקת 1949.
יסודות סמכויות המדינה.
החוקה מתחילה בהצהרה על כך שהאומה הגרמנית אינה ניתנת לחלוקה כלאום, ועליונות חלוקת ה"לאנדר" (חלוקה מנהלית של גרמניה המזרחית) בפוליטיקה. הממשל הפדרלי מוגבל בסמכויותיו לעסוק בנושאים אשר יכולים להשפיע על האומה כולה. כל הנושאים האחרים, באחריות המחוזות המנהליים. ברלין, הוצהרה כבירת הרפובליקה.
העם מוכרז כמקור האמיתי של הסמכות הפוליטית. לכן, לאזרחים ישנה הזכות להשתתף בחיים הפוליטיים, במישור המקומי, המחוזי, והלאומי. השתתפות זו כוללת את הזכות להצביע בבחירות, משאלי עם, ויוזמות שונות. לאזרחים יש גם הזכות להיבחר, ולהיכנס לחיים הציבוריים בין אם למשרה פוליטית ובין אם למשרה משפטית. לאזרחים יש הזכות גם לעתור לממשלה.
בשל הסמכות הנובעת מהעם, החוקה מצהירה על כך שהממשלה חייבת לשרת את הרווחה הכוללת של העם. זה כולל את החרות האישית שלהם, סיפוק שלומם, והגנת הדמוקרטיה.