קפסולה חיידקית (באנגלית: Bacterial capsule) היא מעטפת רירית המורכבת, על פי רוב, מפוליסכרידים וחלבונים מעטים, המאורגנים היטב בשכבה חיצונית הממוקמת מחוץ לדופן הפפטידוגליקנית בחיידקים גראם-חיוביים ומחוץ לקרום החיצוני בחיידקים גראם-שליליים. הקפסולה החיידקית צמודה ומהודקת היטב אל החלק החיצוני של החיידקים. מעטפת רירית שלא מהודקת היטב ועוברת תהליך של דיפוזיה אל הסביבה החיצונית בה נמצא החיידק נקראת Slime layer. במיקרוביולוגיה הקפסולה וה-Slime layer מוכרים גם בתור גליקוקליקס (Glycocalix).
קפסולה חיידקית ו-Slime layer מהווים גורם פתוגניות מרכזי בפני מערכת החיסון של המאכסן.
הרכב הקפסולה וזיהויה.
הקפסולה החיידקית מורכבת, כאמור, מתערובת של פוליסכרידים (חומצה היאלורונית, חומצה סיאלית, חומצה גלוקורונית, ועוד) ומעט חלבונים, אולם יכולה לכלול תערובות אחרות, דוגמת Poly-D-glutamic acid בחיידקי "Bacillus anthracis".
העובדה כי הקפסולה צמודה ומהודקת היטב לחלק החיצוני של החיידקים מקשה מאוד על צביעתה. חיידקים שמייצרים את הקפסולה יראו במיקרוסקופ אור, לאחר צביעת גראם, כהים הרבה יותר בהשוואה לשכבת הקפסולה שלא תספוח את הצבע ותראה כהילה בהירה מסביב לחיידקים. על מנת להבחין בקפסולה דרך התבוננות במיקרוסקופ אור ניתן להשתמש בשתי שיטות מקובלות:
שכבת קפסולה קטנה מאוד, שלא ניתנת להבחנה באמצעות מיקרוסקופ אור בשיטות הנ"ל, דוגמת זאת של חיידקי "Streptococcus agalactiae" נקראת מיקרוקפסולה (Microcapsule).
ניתן לזהות חיידקים בעלי קפסולה על ידי התבוננות במרקם המושבות שהם יוצרים על גבי צלחות פטרי. קרקעות מזון מסוימות (לרוב אלה בעלות ריכוז גבוה של סוכרים), דוגמת אגר MacConkey, מעודדות מינים מסוימים של חיידקים לייצר שכבת קפסולה. מרקם מושבות אלה יראה רירי מאוד.
תפקידי הקפסולה.
לא כל החיידקים מייצרים את שכבת הקפסולה. יתרה מזאת, לא כל מיני החיידקים שכן ידועים בתור יצרני קפסולה ייצרו אותה. יצירת הקפסולה תלויה בראש ובראשונה בסביבה ובתנאים החיצוניים בה נתון החיידק. עם זאת, יצירת הקפסולה תורמת רבות לשרידותם ושגשוגם של החיידקים ומהווה גורם אלימות מרכזי בשל מספר סיבות:
שינוי הרכב הקפסולה בקרב מין מסוים של חיידקים יוצר למעשה את הזנים והסרוטיפים השונים של אותו מין חיידקים. שיטת קלסיפיקציה של זנים לפי הרכב הקפסולה (K antigen) מהווה את אחת השיטות המקובלות בקרב המיקרוביולוגים למיון חיידקים. שיטות נוספות כוללות קלסיפיקציה לפי הרכב הפוליסכרידים במולקולת LPS (O antigen) ולפי הרכב חלבוני השוטון (H antigen).
בשל כך מהווה הקפסולה אתר מטרה ליצירת חיסונים (חיסונים נגד החיידקים, "Streptococcus pneumoniae" ו-"Haemophilus influenzae" type b").
חיידקים מייצרי קפסולה שכיחים ברפואה.
הרשימה הבאה כוללת חיידקים מייצרי קפסולה שכיחים שעלולים לגרום לזיהומים בבעלי חיים ובבני האדם.
השמר הפותגני "Cryptococcus neoformans", אף על פי שאינו חיידק, מייצר קפסולה שדומה במרכיביה לחיידקית.
אמזונות
אסון טקסס סיטי
אסון טקסס סיטי התרחש ב-16 באפריל 1947, כאשר אונייה ועליה 2,100 טון של אמוניום חנקתי עלתה באש והתפוצצה בנמל העיר טקסס סיטי במדינת טקסס שבארצות הברית. כתוצאה מההתפוצצות והתפוצצויות ושרפות נוספות שחוללה נספו לפחות 581 בני אדם ונגרם נזק כבד לנמל ולסביבתו. זהו אסון ההתפוצצות החמור ביותר בתולדות ארצות הברית ואחת ההתפוצצויות הלא-גרעיניות הגדולות בהיסטוריה.
רקע.
האונייה "גראנקאן" (Grandcamp) הייתה אוניית ליברטי שנקראה במקור "בנג'מין קרטיס" (Benjamin R. Curtis). היא שירתה במלחמת העולם השנייה ולאחריה נמסרה במתנה לצרפת כדי לסייע בשיקומה. האונייה עגנה בנמל טקסס סיטי לחוף מפרץ גלווסטון כשהיא טעונה ב-2,100 טון של אמוניום חנקתי שיוצר בארצות הברית והועמס עליה בנמל. מטענה כלל גם תחמושת נשק קל, מכונות וצרורות של סיבי אגבה. האונייה הגיעה לטקסס סיטי מנמל יוסטון, שהנהלתו לא התירה להטעין בו אמוניום חנקתי על אוניות.
כ-200 מטרים מ"גראנקאן" עגנה האונייה "היי פלייר" (High Flyer), שהייתה טעונה ב-872 טון של אמוניום חנקתי ו-1,600 טון של גופרית. האמוניום החנקתי על שתי האוניות ודשן נוסף שנמצא במחסנים בנמל נועדו להובלה אל חקלאים באירופה. החומר נארז בשקי נייר והוחזק בטמפרטורות שהגבירו את הפעילות הכימית שלו.
האסון.
ב-16 באפריל 1947 בשעה 08:00 נראה עשן עולה מאחד ממחסני האונייה "גראנקאן". מאמצים במהלך השעה הבאה לכבות את האש לא עלו יפה. ניסיונות לכבות את האש על ידי הזרמת קיטור לבטן האונייה לא הועילו ואף גרמו להחמרת המצב. קהל סקרנים נקהל על רציפי הנמל לחזות בשרפה. עשן צהוב-כתום שפיעפע מהאונייה משך למקום עוד סקרנים. החום בבטן האונייה היה כה רב עד כי המים סביב גופה החלו לרתוח ולבעבע.
בשעה 09:12 הביאו החום והלחץ בבטן האונייה להתפוצצות האמוניום החנקתי. ההתפוצצות יצרה גל הדף אשר הורגש עד למרחק של 160 קילומטרים סביב וזרע הרס סביב מוקד ההתפוצצות. זעזוע ההתפוצצות הורגש עד למרחק של 400 קילומטרים. כנפיהם של שני מטוסים שטסו בקרבת הנמל נתלשו עקב ההדף והם התרסקו.
כמעט 5,800 טון של מתכת מגוף האונייה הועפו למרחק כרסיסים, חלקם במהירות גדולה ממהירות הקול. שני עוגנים של האונייה במשקל של 4.5 טון ושל 2 טון הושלכו למרחק של 800 מטרים ו-2,600 מטרים בהתאמה לפנים הארץ. צרורות בוערים של סיבי אגבה והריסות בוערות אחרות מהאונייה הועפו למרחק והציתו דלקות רבות במרחק של קילומטרים מהנמל, לרבות עשרות מכלי אחסון של דלק וכימיקלים. עשן שמנוני מהשרפות שפרצו כיסה את שמי העיר גלווסטון הסמוכה.
ההתפוצצות הראשונה הציתה את מטען האמוניום החנקתי שעל האונייה "היי פלייר" הסמוכה. במשך שעות התאמצו אנשי צוותה לשחרר אותה מהעוגן שלה וממכשולים אחרים סביבה, אך לשווא. 15 שעות לאחר התפוצצות "גראנקאן" התפוצצה גם "היי פלייר". ההתפוצצות הרגה לפחות שני אנשים, החריבה אונייה סמוכה והחמירה את הנזק ואת הדלקות בנמל ובסביבתו. אחד המדחפים של "היי פלייר" הועף למרחק של כקילומטר וחצי לפנים היבשה.
200 כבאים הגיעו לטקסס סיטי ממקומות שונים (אפילו מלוס אנג'לס) כדי להיאבק בדלקות שפרצו, ושבוע לאחר האסון טרם כובו כל השרפות.
נפגעים ונזקים.
מניין ההרוגים הרשמי באסון עמד על 581 איש, לרבות אנשי צוות "גראנקאן" שנותרו עליה במועד ההתפוצצות. כל אנשי מחלקת הכבאות המתנדבים של טקסס סיטי למעט אחד נספו - 28 איש. כל ארבע הכבאיות שלהם נהרסו.
לאחר האסון נמצאו 468 גופות של נספים, שאת 63 מהן לא ניתן היה לזהות. 113 אנשים נוספים הוכרזו כנעדרים. קיימת טענה שמספר ההרוגים בפועל היה גדול יותר וכלל תיירים שביקרו בעיר ותושבים בלתי רשומים. איסוף ההרוגים באסון נמשך חודש. מספר הפצועים היה למעלה מ-5,000. 1,784 מהם טופלו ב-21 בתי חולים.
כאלף מבנים בנמל ובעיר נהרסו, לרבות מספר מפעלים וכ-500 בתי מגורים. מאות בתי מגורים אחרים ניזוקו. 2,000 איש הפכו לחסרי בית. עסקים רבים נחרבו. 1,100 כלי רכב ויותר נפגעו ו-362 קרונות רכבת נהרסו. הנזק לרכוש הוערך ב-100 מיליון דולר במחירי אותו זמן.
לאחר האסון.
האסון משך תשומת לב בכל חלקי ארצות הברית והצעות לעזרה ולשיקום זרמו אל העיר הפגועה. הוקמו מספר קרנות לאיסוף כספים לטיפול בנפגעים ולשיקום הנזקים. תשלומי ביטוח האש ששולמו לאחר האסון הגיעו ל-4 מיליון דולר במחירי אותו זמן.
הגורם לדלקה שפרצה על "גראנקאן" לא הוברר מעולם. ייתכן שהייתה זו סיגריה שהושלכה ברשלנות לבטן האונייה והציתה את מטענה הרגיש.
מאות תביעות לפיצויים הוגשו לבתי משפט בעקבות האסון. מקצתן הוגשו על פי חוק תביעות הנזיקין הפדרלי שנחקק ב-1946. ב-1950 פסק בית משפט פדרלי מחוזי כי שורה של סוכנויות של ממשלת ארצות הברית נהגו ברשלנות שהביאה לאסון - בקשר לייצור האמוניום החנקתי, אריזתו, הפצתו ואחסנתו ובקשר לפעולות למניעת שרפות ולכיבוי אש. ב-1952 ביטל בית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים את פסק הדין על בסיס פרשנות של חוק הנזיקין הפדרלי, ופסק הדין בערעור אושר בשנה שלאחר מכן על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. כפיצוי חלקי חוקק הקונגרס ב-1955 חוק לפיצוי הנפגעים, ולפיו שולמו לניזוקים באסון כ-1,400 תשלומים בסכום כולל של כ-17 מיליון דולר.
Mario Bros.
הוא משחק פלטפורמה שפותח כמשחק ארקייד על ידי חברת נינטנדו ב-1983.
המשחק פותח על ידי שיגרו מיאמוטו. הוא יצא כ"מיני-משחק" - משחק וידאו קצר ופשוט יחסית, שהפך בהמשך לחלק מסדרת משחקי האחים סופר מריו 2. המשחק גם יצא מחדש עבור קונסולות המשחקים Wii ו-Wii U של נינטנדו.
במשחק מוצגת דמותו של מריו, שרברב אמריקאי-איטלקי, ושל אחיו הצעיר לואיג'י, שאמורים להילחם ביצורים המגיעים מהביוב שמתחת לעיר ניו יורק. מריו משמיד יצורים אלו לאורך המשחק באמצעות
קפיצה על גבם וסילוקם. המשחק קיבל ביקורות חיוביות על ידי המבקרים.
המשחק מהווה את ההופעה האחרונה של מריו בפלטפורמות שאינן של נינטנדו (המשחק הוסב למספר מחשבים ולקונסולת האטארי 2600 וקונסולות ההמשך בנוסף לקונסולת ה-Famicom/NES). מאז הופיע מריו רק בקונסולות נינטנדו עד ליציאת המשחק Super Mario Run שיצא למובייל.
קטשופ בננה
קטשופ בננה (או בשמו הנוסף "רוטב בננה") הוא רוטב פיליפיני פופולרי העשוי מבננות מרוסקות, סוכר, חומץ ותבלינים. צבעו הטבעי הוא חום אך הוא נצבע בצבע מאכל אדום כדי להידמות לקטשופ רגיל העשוי מעגבניות. קטשופ הבננה נוצר כאשר היה מחסור של עגבניות במהלך מלחמת העולם השנייה, ומנגד הייתה תפוקה גדולה של בננות.
מידע נוסף.