בשנה 1902 הוא נשלח לארגנטינה מטעם יק"א (החברה היהודית להתיישבות) והיה האחראי על בתי הספר של החברה במחוז בואנוס איירס.
עם חזרתו לקזבלנקה בשנת 1912 הוא החליט ביחד עם אשתו ועם אחיו מכלוף, להקדיש את זמנו ליוזמות נדבנות שונות לטובת שיפור תנאי החיים של יהודים תושבי האזורים העניים של מרוקו. הוא גייס את תמיכתם של ארגונים יהודים בינלאומיים כגון הקונגרס היהודי העולמי, הג'וינט ורשת אורט, ויזם את הקמתו של מרכז רפואי באזור הרי האטלס (בן אחמד) ותוכניות רפואיות נוספות.
בהשקפותיו הפוליטיות הוא האמין כמו יהודים רבים אחרים בני מרוקו שהשלטון הצרפתי ישפר את מעמדו של המיעוט היהודי במדינה, אך בניגוד לאחרים הוא לא הרחיק לכת והאמין שמעמד הד'ימי של היהודים יבוטל. הוא היה גאה בתרומתו של העם היהודי לציוויליזציה האנושית, ובפרט בתרומתה של יהדות ספרד, ובנאום מול ארגון בוגרי כי"ח בטנג'יר בשנת 1908 טען כי השנאה של נוצרים ומוסלמים כלפי יהודים נובעת בראש ובראשונה מקנאה בעליונות האינטלקטואלית של היהודים. הוא ראה את ההיסטוריה של יהדות מרוקו ככזאת שרוויה בסבל, רדיפות אלימות ודיכוי מצד האוכלוסייה המוסלמית ובהתאם היה בעל עמדות פסימיות לגבי העתיד של היהודים במדינה. הוא תמך בהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל כפתרון לבעיה היהודית.
לוי וחבריו ניהלו ויכוחים סוערים עם לאומנים מוסלמים מעל דפי העיתונים ל'אווניר אילוסטרה, "L’Action du Peuple", ו-"La Volonté du Peuple". לוי היה אחד ממייסדי העיתון ל'אווניר אילוסטרה ואחד מעורכיו. מעל דפי העיתון הוא פרסם מאמרים רבים, שבין היתר עסקו ביהדות העולם, יהדות מרוקו, הציונות, קמפיין השקל הציוני, ועוד. על מאמריו נהג לחתום בראשי התיבות: S. D. Levy.
לוי היה פעיל ציוני משלב מוקדם בחייו, ובשנת 1913 כבר היה פעיל במספר תאים ציונים במרוקו. הוא הקים את אגודת "מגן דוד" שפעלה בתחום הפצת לימודי העברית בקרב יהודי מרוקו. בהמשך הוא עמד בראשות הסניפים של קרן קיימת לישראל וקרן היסוד במרוקו וניהל את גיוס התרומות למפעל הציוני בארץ ישראל. לשם כך הוא ניהל מסע פרסום מעל דפי העיתון ל'אווניר אילוסטרה, פעל בבתי כנסת, בכנסים ציבוריים, בארגון נאומים של רבנים מארץ ישראל ועוד. אף על פי שצרפת ששלטה באותה תקופה במרוקו הייתה עוינת לציונות, הוא הצליח להתמיד בפעילותו בחופשיות.
בשנת 1933 הוא ייצג את יהודי מרוקו בקונגרס היהודי העולמי בז'נבה. בשנת 1935 הוא ביקר לראשונה בארץ ישראל וראה את התקדמות המפעל הציוני, מה שעודד אותו להתמיד בפעילותו. בשנת 1936 נבחר לאון בלום הפרו-ציוני לראשות ממשלת צרפת מה שהקל את הלחץ מצד הרשויות הצרפתיות במרוקו על פעילים כגון לוי. בשנת 1944 הוא ייצג את יהודי מרוקו בוועדת הקונגרס היהודי העולמי באטלנטיק סיטי בארצות הברית, הדגיש את החשיבות של חיזוק היישוב היהודי בארץ ישראל והדגיש את התרומה האפשרית של יהודי מרוקו לכך.
לימים לוי קיבל מצרפת את עיטור לגיון הכבוד על פועלו הפילנתרופי במרוקו.
הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 התחילה את תקופת העלייה הגדולה ממרוקו. שמואל דניאל לוי היה כבר בגיל 74 בעת עצמאות ישראל ומצבו שלו ושל אשתו החולה לא אפשר את עלייתם לארץ. לוי זכה להגיע לגיל 96, ונפטר בשנת 1970 בקזבלנקה.
פנצר סימן 5
פנצר סימן 6
חוקת יוגוסלביה (1974)
חוקת יוגוסלביה בשנת 1974 הייתה החוקה הרביעית והאחרונה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, אשר נודעה כחוקה הארוכה בעולם. היא נכנסה לתוקף ב-21 בפברואר. החוקה דגלה בניהול עצמי מבחינה כלכלית, ומבחינה מנהלית באוטונומיזציה של הרפובליקות.
העיקרון הראשון בחוקה הוא יצירת המושג "אומות יוגוסלביה", כינוי לעמים ביוגוסלביה. לראשונה, העמים הובדלו מהרפובליקות; לדוגמה, על פי החוקה סרבים יכלו לגור בקרואטיה. העיקרון נבע מזכות ההגדרה העצמית, והסביר שלכל אומה יש זכות לפרישה מיוגוסלביה ולהקמת מדינה עצמאית, אך למעשה החוקה לא כללה שום מנגנון שאפשר לכך לקרות. בנוסף, יצירת המושג "לאומי יוגוסלביה" ככינוי לתושבים שארץ מולדתם נמצאת מחוץ לגבולות יוגוסלביה; לדוגמה, האלבנים בקוסובו - להם לא הייתה זכות להגדרה עצמית.
החוקה החליפה שיטות דמוקרטיה ישירה, שהונהגו דרך בחירות ישירות לגופים המחוקקים, במערכת מתוחכמת של גופים ייצוגיים שנבחרים על ידי מעגלים חברתיים שונים.
החוקה הגדירה את המחוזות וויבודינה וקוסובו כאוטונומיים. בנוסף, היא צמצמה את מספר החברים בנשיאות יוגוסלביה מ-23 ל-9, הגדירה את תפקידה וקבעה שיחויב הייצוג השווה לשש הרפובליקות ולשני המחוזות האוטונומיים בה. בנוסף, החוקה הכריזה על טיטו כנשיא עד מותו. עם כותבי החוקה נמנה הפרופסור היהודי ליאון גרשקוביץ' מזאגרב.
קצין הודעות נפגעים
איליושין Il-62
איליושין Il-62 (ברוסית: Ил-62, באנגלית: Ilyushin Il-62) הוא מטוס נוסעים סילוני צר-גוף לטווח ארוך, מתכנון של יצרנית המטוסים הסובייטית איליושין.
פיתוח.
תכנון המטוס החל בשנת 1960 בהתאם לדרישת חברת אארופלוט לקבלת מטוס המסוגל לטוס לקובה וחברובסק ללא חניית ביניים. הטיסה הראשונה בוצע בשנת 1963 ובשנת 1967 החל המטוס בטיסות נוסעים סדירות. למעט 5 מטוסים ראשונים שנבנו במוסקבה כל יתר המטוסים נבנו במפעל לייצור מטוסים בעיר קאזאן. במשך שנים המטוס היה המטוס הרשמי של ראשי ברית המועצות. ייצור סדרתי של המטוס הופסק בשנת 1995.
מפעילים.
המפעיל העיקרי של המטוס הייתה חברת התעופה הסובייטית אארופלוט. כמו כן 81 יחידות נמכרו לחברות זרות, בעיקר למדינות הגוש הסובייטי.
לקראת תחילת שנות ה-90 המטוס נהיה מיושן לעומת המטוסים המודרניים, וצריכת דלק לנוסע הייתה גבוהה לעומת מטוסים מתקדמים. במחצית השנייה של שנות ה-90 החל תהליך הוצאת המטוסים משירות ובשנת 2005 המטוס האחרון שהיה בשימוש באארופלוט הוצא משירות ופורק.
נכון לסוף 2013, 22 מטוסים עדיין בשירות. הם משמשים בעיקר לטיסות ממשלתיות, טיסות שכר והעברת מטענים. מטוס מסוג זה משמש את נשיא רוסיה, נשיא אוקראינה ואחרים.
סטפן קרסובסקי
סטפן אקימוביץ' קרסובסקי (ברוסית: Степан Акимович Красовский; 20 באוגוסט 1897 - 21 באפריל 1983) היה מרשל אוויר של חיל האוויר הסובייטי. בזמן מלחמת העולם השנייה פיקד על ארמיית האוויר ה-17 של ברית המועצות ועל ארמיית האוויר השנייה של ברית המועצות.
לאחר מלחמת העולם השנייה פיקד על כוחות האוויר הסובייטיים במזרח הרחוק, מוסקבה וצפון קווקז. הוא גם נכלל בין קבוצת הבוחנים הראשית של משרד ההגנה.
הכוחות המזוינים של דרום אפריקה
Sunday Mornin'
'Sunday Mornin ("בוקר יום ראשון") הוא שיר באנגלית שכתבה (מילים ולחן) היוצרת והזמרת האמריקאית מרגו גוריאן. השיר התפרסם לראשונה ב-1967 על ידי הלהקה האמריקאית Spanky and Our Gang והגיע בתחילת 1968 למקום ה-30 בדרוג הבילבורד הוט 100. השיר זכה לביצועים רבים, בהם גם של גוריאן עצמה ב-1968.
השיר בגרסתו העברית, שנקראה "בוא הביתה", למילים של אבי קורן ועיבוד מוזיקלי של אלכס וייס, זכה להצלחה גדולה בישראל בביצועה של שולה חן, כשנכלל בסוף 1969 בתקליטה אריך הנגן "שלכם, שולה חן".
להקת Spanky and Our Gang הייתה להקת פולק רוק שפעלה בארצות הברית בשנות ה-60. היא הונהגה על ידי הזמרת המובילה בלהקה, איליין (ספנקי) מקפרלנד, ובלטה בהרמוניות הקוליות בשיריה.
השיר הוא שיר אהבה שליו הנפתח במילים:
Sunday mornin, sun shining from your eyes
Sleepy face smiling into mine
מרגו גוריאן ביצעה אותו בתקליטה אריך הנגן "Take a Picture" ובצד ב' בתקליטון שלה שצד א' בו היה סינגל בשם "Spanky and Our Gang, שיר שכתבה כהקדשה ללהקה שפרסמה את להיטה. תקליטה זכה לשבחי הביקורת, אך עקב סירובה של גוריאן להופיע ולציית לתכתיבי חברת התקליטים (Bell Records), ביטלה זו את החוזה של הזמרת ובכך הגיעה לסיומה, למעשה, הקריירה של גוריאן כזמרת.
הגרסה העברית "בוא הביתה".
זמן לא רב לאחר יציאת גרסת המקור של מחברת השיר יצא השיר לאור בישראל בביצועה של שולה חן בשם "בוא הביתה", ונעשה תוך זמן קצר פופולרי. השיר היה הרצועה הפותחת בתקליט אריך הנגן "שלכם, שולה חן", שהיה תקליט הבכורה של שולה חן לאחר שחרורה מלהקת הנח"ל, שבה הייתה סולנית בולטת. המילים בגרסה העברית נכתבו על ידי אבי קורן, שהיה נשוי לשולה חן. מילות השיר הן קריאה של אישה לבן זוגה לשוב הביתה, ייתכן שלאחר מריבה. שורות הפתיחה הן:
"בוא הביתה
אני כבר לא אומר אף מילה
לא אהיה רעה"
השיר בלט בעיבוד המוזיקלי העשיר שלו שנעשה על ידי המעבד המוזיקלי אלכס וייס, שעיבד את כל התקליט. במיוחד בולטת פתיחת השיר - קטע אינסטרומנטלי שאורכו מעל חצי דקה ובולטים בו כלי הקשת שאליהם מצטרפת גיטרה בס ובהמשך תופים, לקראת תחילת השירה הנפתחת בקריאה "בוא הביתה". הליווי המוזיקלי בשיר ובתקליט כולו בוצע על ידי תזמורת אולפן ההקלטות של סי בי אס ישראל. בין קולות הליווי הגבריים ניתן לשמוע את קולותיהם של חבריה של חן ללהקת הנח"ל: שלום חנוך וחנן יובל.
השיר זכה לפרסום מחודש אחרי כ-40 שנה בעת שחברת תנובה החלה להשתמש בו כרקע מוזיקלי לפרסומות טלוויזיה עבור גבינת קוטג'. המילים "בוא הביתה" נתפסות בפרסומת כקריאה רגשית לשוב אל הבית המשפחתי החם, המוכר והאהוב.
סימפול של הפתיח של השיר מופיע ברצועה הראשונה של אלבום הקונספט של להקת טיפקס, "דיסקו מנאייק" שהופיע ב-1999. הרצועה הקצרה, שאורכה דקה אחת, נקראת "מתנ"ס הקסמים" ועל רקע הביצוע המקורי של השיר מתאר בקצרה הילד אליעד נחום את המציאות הקשה המתוארת בהמשך האלבום כסוג של מופע קסמים.
קבר הרדינג