מחיסי-בנאבאד נולד בריימס למשפחה ממוצא אלג'יראי. הוא החל להתחרות בתחרויות אתלטיקה בינלאומיות ב-2004, ואת הישגו המשמעותי הראשון רשם בשנת 2007, כשזכה במדליית הזהב באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בדברצן. באותה שנה השתתף לראשונה באליפות העולם שנערכה באוסקה, אך לא עבר את של המוקדמות, והסתפק במקום ה-22.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) רשם מחיסי-בנאבאד את ההישג הגבוה ביותר שלו, כשזכה במדליית הכסף, בזמן של 8:10.49 דקות, שהיה שיא אישי עבורו, וגם היה רחוק רק 15 מאיות השנייה מהתוצאה שהשיג הזוכה במדליית הזהב, הקנייתי ברימין קיפרוטו. באליפות העולם שנערכה בברלין ב-2009 נחשב מחיסי-בנאבאד לאחד המתחרים החזקים, אך הוא נפצע במהלך שלב המוקדמות, ונאלץ לפרוש מהתחרות. באליפות העולם באולם שנערכה בדוחה ב-2010 התחרה בריצת 1500 מטר, וסיים במקום השמיני.
בשנת 2010 הוכתר מחיסי-בנאבאד לראשונה כאלוף אירופה, כשזכה במדליית הזהב באליפות שנערכה בברצלונה. במהלך ריצת הגמר גם קבע שיא אליפות חדש, 8:07.87 דקות. באליפות העולם שנערכה בטגו ב-2011 זכה במדליית הארד, ובאליפות אירופה שנערכה בהלסינקי ב-2012 שמר על תוארו, וזכה פעם נוספת במדליית הזהב. עוד קודם לכן, במהלך תחרות שנערכה בפריז ב-2011 שיפר את שיאו האישי, והעמידו על 8:02.09 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) שחזר מחיסי-בנאבאד את הישגו מבייג'ינג וזכה במדליית הכסף בתוצאה של 8:19.08 דקות, אחרי אזקייל קמבוי מקניה (8:18.56 דקות) ולפני אבל מוטאי אף הוא מקניה (8:19.73 דקות).
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה מחיסי-בנאבאד במדליית ארד בפעם השנייה ברציפות, בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:07.86 דקות, אחרי הקנייתים אזקייל קמבוי (8:06.01 דקות) וקונססלוס קיפרוטו (8:06.37 דקות).
הפסילה ולקיחת מדליית הזהב שלו.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 סיים מחיסי-בנאבאד במקום הראשון בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:25.30 דקות, אך הוא נפסל לאחר ערעורה של המשלחת הספרדית. הוא נפסל לאחר שהוריד את חולצתו לפני תום הריצה, כשניצחונו הובטח והכניס אותה לפיו. חברו לנבחרת יוהאן קובל זכה במדליית הזהב (8:26.66 דקות) כריסטיאן זלווסקי מפולין זכה במדליית הכסף (8:27.11 דקות) ואנחל מולרה מספרד זכה במדליית הארד (8:29.16 דקות).
תקריות אלימות.
לצד הישגיו, נודע מחיסי-בנאבאד גם במזגו החם, והיה מעורב במספר תקריות אלימות. לאחר ניצחונו במהלך אליפות אירופה ב-2010, פנה לאדם שהיה לבוש כדמותג האליפות, דרש ממנו לכרוע ברך לפניו, ואז הפיל אותו לרצפה. בשנת 2011 החליף מהלומות עם אתלט אחר, מהדי באלה, והושעה ל-10 חודשים. לאחר שזכה באליפות אירופה ב-2012, שוב נהג באלימות כלפי נערה שהייתה לבושה כדמותג האליפות. הנערה, בת 14, ניגשה אליו כדי להגיש לו שי לאחר ניצחונו, אך הוא השליך את השי ודחף אותה בחוזקה, והיא נפלה.
ארין פיזי
ג'ו פריאל
ג'ו פריאל (Joe Friel) הוא מאמן ספורט סיבולת אמריקאי, הידוע במיוחד כמאמן של אתלטי עילית בטריאתלון ורכיבה, כמו גם כמחבר של "The Triathlete's Training Bible", "The Cyclist's Training Bible", "The Mountain Biker's Training Bible", "Going Long: Training for Ironman-Distance Triathlons", and "Your First Triathlon".
לפריאל תואר שני במדעי האימון, הוא מאמן מוסמך לרמת עילית מטעם USA Triathlon ו-USA Cycling. הוא המייסד ויושב ראש לשעבר של USA Triathlon National Coaching Commission. הוא גם פעיל בעולם העסקים כמייסד של Training Peaks, חברת תוכנה מבוססת WEB, ו-TrainingBible Coaching.
אנדרטת ג'ון פול ג'ונס
אנדרטת ג'ון פול ג'ונס (באנגלית: John Paul Jones Memorial) היא אנדרטה בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית, שהוקמה לזכרו של ג'ון פול ג'ונס, ממפקדיו הבולטים של הצי האמריקני במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
היסטוריה.
האנדרטה היא הראשונה שהוקמה בפארק הפוטומק המערבי. היא ניצבת בצומת שדרת העצמאות ורחוב 17, בגדתו הצפונית של אגן הגאות, בסמיכות לאנדרטת מלחמת העולם השנייה. היא האנדרטה הראשונה שהוקמה במול ובסביבתו שאינה מנציחה אישיות שכיהנה כנשיא ארצות הברית.
האנדרטה היא עמוד שיש מלבני בגובה של 4.6 מטרים, הניצב על גבי בימה. בריכות קטנות שמים זורמים לתוכן ממוקמות משני צידיו. לפני העמוד ניצב פסל ארד בן 3 מטרים של ג'ונס, שפוסל על ידי צ'ארלס ניהאוס (Charles H. Niehaus). מצדו האחר של עמוד השיש נקבע תבליט של איור של ג'ונס, המניף את דגל ארצות הברית על תורן ספינתו בונהום רישאר (Bonhomme Richard) מאמינים כי הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית הונף על תורן ספינת מלחמה שלה. מעל התבליט חרותה אמרתו הנודעת של ג'ונס במהלך קרב עם הצי הבריטי: "כניעה? עדיין לא התחלתי להילחם!".
האנדרטה נחנכה ב-17 באפריל 1912 על ידי הנשיא ויליאם טאפט. היא מנוהלת ומתוחזקת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
HHhH למוח של הימלר קוראים היידריך
HHhH למוח של הימלר קוראים היידריך (בגרמנית: Himmlers Hirn heißt Heydrich) הוא רומן היסטורי מאת לורָן בִּינֶה, מורה בקולג' בסן-דני שבפרברי פריז ומרצה לספרות באוניברסיטה. הספר עוסק בביוגרפיה של ריינהרד היידריך ומשלב אלמנטים אוטוביוגרפיים של בינה ותיאור של איסוף העובדות והתקדמות מחקרו של בינה לכלל תמונה כוללת המתעדת את כרוניקת משיכתו הכפייתית לקצין הנאצי - מהמפגש הראשון של הכותב עם היידריך בין דפיו של ספר בשם "ההיסטוריה של הגסטפו", להתגבשות דמותו של מושא המחקר בשני קווים מקבילים המתאחדים ברגע מותו. בינה מנסה לפצח את המכניזם הפסיכולוגי של היידריך כאדם ואת חיי היום יום שלו כקצין גרמני שהקדיש את חייו הקצרים להרג של בני אדם. הספר זכה בפרס גונקור לספרי ביכורים ב-2010. ארבע האותיות H בתחילת שם הספר הן ראשי תיבות של הכינוי בגרמנית שהוענק להיידריך: "למוח של הימלר קוראים היידריך".
רקע.
ריינהרד היידריך (7 במרץ 1904 – 4 ביוני 1942) היה פושע מלחמה גרמני נאצי, בין האחראים העיקריים לשואה. הוא כונה "הקצב מפראג", "המפלצת הבלונדינית" ו"התליין". בשנים הראשונות לשלטון המפלגה הנאצית בגרמניה, התמקדה עבודתו של היידריך במיוחד בהטלת מורא על יריבים ומתנגדים לאס אס בתוך המפלגה ומחוצה לה, על מנת לבסס את שלטונו של היטלר כשליט על כל תחומי החיים ברייך השלישי. היידריך ישב בראש "ועידת ואנזה" שהתקיימה ב-20 בינואר 1942 ובה עוצב "הפתרון הסופי", והיה ראש מתכנניה של השואה. בספטמבר 1941 מונה לממונה על הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה והשליט במקום משטר אימים, המבוסס על משלוח לעבודות כפייה, הוצאות להורג ללא משפט, ובמיוחד השמדת היהודים. ב-27 במאי 1942, במסגרת מבצע אנתרופואיד, התנקשה בחייו חוליה בת ארבעה חברים של המחתרת הצ'כית, אשר אומנו על ידי הבריטים בלונדון.
נקמת הנאצים על חיסולו של היידריך הייתה אכזרית ביותר. כיעד הנקמה נבחר הכפר לידיצה, שנחשד בטעות כי תושביו סייעו למתנקשים. ב-10 ביוני נרצחו כל 160 הגברים מגיל 16 ומעלה שהיו בכפר, 190 נשות הכפר נשלחו למחנות השמדה, כ-100 ילדים קטנים נשלחו לגרמניה לתוכנית טיהור הגזע, ובתי הכפר פוצצו והוחרבו עד היסוד. בפעולות נקם של הגרמנים בפראג עצמה נרצחו כ-800 איש. כפר נוסף בשם לז'אקי הוחרב אף הוא במתכונת של לידיצה. בסך הכול, בפעולות הנקם של הגרמנים על ההתנקשות נרצחו למעלה מ-1,500 אנשים, וכ-10 אלפים נוספים נשלחו למחנות השמדה.
על הספר.
הספר נכתב כרומן ומכיל קטעים בדויים השזורים בתוך מחקר היסטורי מפורט. על רקע זה דן המחבר בנושא האמת ובשאלות הספרותיות על מקומה של הבדיה לצד האמת, ואפילו בהשוואה המתבקשת בין ספר זה לספרים אחרים שנכתבו על היידריך.
שבירת הכללים של המחקר ההיסטורי המדעי מאפשרת לבינה לתאר את ההתמודדות עם חוסר היכולת לתפוש את גודל האירועים והשפעתם, ולהוסיף תיאורים אמינים אך ספרותיים של קשת הרגשות האנושיים ופרספקטיבה של המשתתפים בדרמה ללא פאתוס. הוא לא נמנע מלחלק ציונים בנוסח "צ'מברלין וחבורתו היו מלקקי תחת גדולים", וסן-ג'ון פרס (מזכ"ל משרד החוץ הצרפתי ששכנע את ראש ממשלתו להיכנע בהסכם מינכן) "התנהג כמו חרא גדול". בצד הגרמני, הרמן גרינג הוא תמיד "גרינג השמן", כשאת היידריך הוא מגדיר כ"דמות יפה מבחינה ספרותית". בינה, המודע לפגמים המדעיים של מחקרו, קורא לתהליך יצירתו בתואר "אלכימיה בזויה": תערובת של דמויות, אירועים ותאריכים, עם הסתעפות אינסופית של קשרים סיבתיים ומסביר:
כשבינה כותב על דמותו של אחד המתנקשים בהיידריך, הוא אומר:
למרות תיאורים ציוריים אלו שכלל בספרו, מותח בינה ביקורת על תיאורים אחרים של היידריך בספרות ובקולנוע. בין היתר הוא מזכיר את הסרט "הפתרון הסופי" שבו קנת בראנה מגלם את היידריך:
בספר מתייחס בינה גם לעבודות נוספות ולהשפעתן על כתיבתו:
בריאיון לעיתון "הארץ" אמר בינה:
מסילת באר שבע - ערד
מסילת באר שבע - ערד היא מסילת רכבת מתוכננת של רכבת ישראל, שתחבר בין באר שבע לערד ותשפר הנגישות אל ערד, כסיף והיישובים הבדואיים.
תיאור המסילה.
תוואי המסילה יתחיל באזור התחנה התפעולית דרומית לנבטים בהסתעפות ממסילת הדרום ותהווה שלוחה שלה. המסילה תעבור ברובה לאורך כביש 80 ומקצת לאורך כביש 31 ותגיע לערד דרך אזור התעשייה.
המסילה אמורה לכלול תחנה נוספת שתשמש את היישובים הבדואים באזור הנגב המזרחי.
התכנון של המסילה מתבצע במסגרת התוכנית הממשלתית "נתיבי ישראל", והאחריות על התכנון הוטלה על חברת נתיבי ישראל.
במאי 2017, הועדה המחוזית לתכנון ולבנייה דרום אישרה להפקדה את תוכנית המסילה.