רייכמן נולדה בשלזיה שהייתה חלק של האימפריה הגרמנית וגדלה בבית יהודי מתבולל ביחד עם אחותה אליזבת יונגמן. בין משפחתה לרב הקהילה, ליאו בק, שררו יחסי ידידות. בשנים 1917 - 1921 למדה כלכלה. בין 1924 ל-1939 עבדה עבור האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית וכן נטלה חלק בפעילות עיתון הארגון, "CV-Zeitung" . ב-1932 נישאה להאנס רייכמן.
לאחר שבעלה נכלא לתקופה קצרה במחנה הריכוז זקסנהאוזן, היגר הזוג ב-1939 לבריטניה. רייכמן קיבלה תואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון, לאחר שכתבה תזה בנושא "מקורותיה החברתיים של האנטישמיות הלאומית-סוציאליסטית". התזה עסקה בהתערערות מעמדה של הקהילה היהודית בגרמניה ותיארה את האנטישמיות האופיינית בנאציזם ככזו הנובעת בין היתר משנאת זרים נגד מיעוט אתני-דתי. גישה זו לחקר השואה פחות מקובלת כיום.
בשנים 1942-1943 עבדה כמתרגמת ב-BBC ובשנים 1945-1959 עבדה במחקר בספריית וינר בלונדון. רייכמן פעלה בספריית וינר תחילה כעמיתה ובהמשך כמנהלת ובמקביל כיהנה כחברת ועד במכון ליאו בק.
יורם שפירא
יורם שפירא (נולד ב-10 ביוני 1936, ישראל) הוא מהנדס ישראלי, סגן מנהל התעשייה האווירית לישראל בעבר, ממפתחי הטיל גבריאל וספינות דבורה לחיל הים הישראלי.
קורות חיים.
שפירא נולד ליצחק ולוטי (לבית פרידלר) שפירא, ילידי הורודנקה, חלוצים בני העלייה הרביעית וממייסדי המושב צופית. נולד וגדל במושב צופית ולמד בתיכון בכפר סבא.
בשנת 1954 התגייס לעתודה האקדמית, ללימודי הנדסת מכונות בטכניון, ובסיומם שירת בחיל הים הישראלי בתפקידים הנדסיים.
עם שחרורו בשנת 1961 החל לעבוד בתעשייה האווירית לישראל (תע"א) שהייתה בחיתוליה. באותה תקופה נוסד מפעל ב', לימים מבת, בראשותו של אורי אבן-טוב, ושפירא נמנה עם ראשוניו.
שפירא נמנה עם הגרעין הראשון של מפתחי הטיל גבריאל, שהתבסס על טיל קודם בשם לוז שפיתחה רפאל. שפירא שימש כראש צוות ההנדסה המכנית האחראי לתכנון גוף הטיל וחלקים אחרים במערכת הנשק, והיה האחראי הכולל על ייצור הטיל והמערכות והתקנתם על ספינות הטילים ספינות סער של חיל הים ("ספינות שרבורג").
בתחילת שנות השבעים, הוצב במשלחת תע"א בניו-יורק, ושימש כמתאם הנדסי של התע"א בארצות הברית וכאחד מהאחראים על הרכש. במהלך תקופה זאת, השלים תואר שני בניהול תעשייתי באוניברסיטת קולומביה. במהלך מלחמת יום הכיפורים היה פעיל בקידום רכש מערכות מיוחדות שנדרשו לחיל-האוויר הישראלי והתע"א במלחמה.
בשנים 1975–1980, כיהן כמנהלו השלישי של מפעל רמת"א של התעשייה האווירית, בבאר שבע. בתקופה זו פיתח המפעל ביוזמת יורם שפירא את ספינות ה"דבורה" לשוק העולמי ולחיל הים הישראלי, וכן ספינות קטנות יותר מסוג "שפירית" המשמשות לשיטור וסיור במים רדודים ולאורך נהרות. כמו כן פותחו במפעל בתקופה זאת מערכת "מגוב" והדור הראשון של כלי הרכב המשוריין "ראם".
בשנת 1980 מונה לסגן מנהל חטיבת האלקטרוניקה אשר הוקמה לא מכבר. בתקופה זו פרצה החטיבה לתחום החלל, ופותחו הלוויינים הראשונים ממשפחת אופק, והטילים אשר שיגרו אותם לחלל. הלקחים שנלמדו בפרויקט הגבריאל יושמו לפיתוח טילים מתקדמים מונחי לייזר, פצצות חכמות וכלי טיס בלתי מאוישים.
בשנת 1985 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית ולמנהל חטיבת הטכנולוגיות שלה. בין היתר היה אחראי לארבעה ממפעלי החברה – רמת"א בבאר שבע, שה"ל בלוד, מת"א בירושלים ותעשיות גולן שברמת הגולן שהיו ספקים עיקריים של מערכות מוטסות לפרויקט הלביא.
החל מתחילת שנות התשעים כיהן כנשיא וכמנכ"ל של קומודור אביאיישן (Commodore Aviation), שבסיסה במיאמי, חברה בת של התע"א לשיפוץ מטוסים ותחזוקתם.
לאחר פרישתו מתע"א שימש כדירקטור במגוון חברות ביניהן: אלביט מערכות, דלק, ורדינון וכלל פיננסים.
נשוי לד"ר שוש שפירא ולהם שלושה ילדים.
ג'ון קונור
ג'ון קונור (באנגלית: John Connor) הוא דמות בדיונית והפרוטגוניסט הראשי בסדרת סרטי "שליחות קטלנית". הדמות הומצאה על ידי ג'יימס קמרון והוזכרה בסרט שליחות קטלנית ב-1984, ב-1991 הוצגה לראשונה כנער על ידי השחקן אדוארד פרלונג בסרט ההמשך שליחות קטלנית 2. ב-2003 הופיעה הדמות בגילומו של ניק סטאל בסרט , ב-2008 בסדרת הטלוויזיה על ידי השחקן תומאס דקר. השחקן כריסטיאן בייל מגלם את דמותו של קונור בסרט וג'ייסון קלארק בסרט משנת 2015, שם דמותו של קונור היא האנטגוניסט.
סדרת סרטי "שליחות קטלנית".
בסיפר של העולם הבדיוני בו הוא נמצא, ג'ון קונור הוא דמות משיחית, אשר תוביל את המחתרת לניצחון על הרובוטים המחסלים הנשלטים על ידי סקיינט (מחשב העל הצבאי) שגורם ליום הדין (השתלטות הרובוטים והמחשבים על העולם, המהווים סיכון קיומי לאנושות). כאשר אמו, שרה קונור, הופכת למטרה לרובוט מחסל שנשלח אחורה בזמן בסרט הראשון, ג'ון שולח את לוחם המחתרת קייל ריס במטרה להגן עליה, בידיעה שבשלב מאוחר יותר שרה תכנס להריון מקייל, וג'ון עצמו ייוולד. ג'ון הודף את ניסיונות המחסל להרוג אותו בסרט השני והשלישי, לפני יום הדין. בסרט הרביעי, ג'ון הוא לוחם מחתרת לאחר שסקיינט השתלט והתרחשו אירועי יום הדין.
באלמינה
באלמינה (באנגלית: Ballymena, באירית: an Baile Meánach) היא עיר במחוז אנטרים שבצפון אירלנד. זוהי העיר השמינית בגודלה בצפון אירלנד.
באלמינה נבנתה על אדמה שניתנה ב-1626 למשפחת אדאיר על ידי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, על בסיס עריכתם של שני ירידים שנתיים ויום שוק חופשי בשבת שהעיירה תקיים לצמיתות. ימי השוק בשבת מתקיימים עד ימינו.
באלמינה היא עיר הולדתו של השחקן ליאם ניסן, שב-2013 הוענק לו תואר יקיר העיר. העיר היא אתר קניות פופולרי בצפון אירלנד והיא ביתה של קבוצת הכדורגל באלמינה יוניטד, המשחקת בליגת העל הצפון אירית.
בעבר הייתה העיר מארחת את התערוכה החקלאית הגדולה ביותר באירלנד. במרכז העיר שוכנים מבנים היסטוריים רבים. בניין העירייה נבנה ב-1924 במקום בו שכן בניין השוק הישן וב-2007 הוא שופץ בעלות של 20 מיליון ליש"ט.
היסטוריה.
היסטוריה קדומה.
תחילתה של ההיסטוריה המתועדת של באלמינה מתחילה בתקופת הנצרות הקדומה בין המאות החמישית והשביעית לספירה. מצדים עגולים נתגלו בשטחים שברדיוס של שני ק"מ מסביב למרכז העיר.
שלושה ק"מ מצפון לעיר התגלו כנסייה ובית קברות המיוחסים לתקופת הנצרות הקדומה. ב-1868 מצא חופר קברים לוח אבן גדול שעליו חקוק צלב והכתובת "ord do degen". הכתובת מיוחסת לבישוף דיגאן, שחי באירלנד במהלך המאה השביעית. אבן זו משמשת כיום כחלק מהמבואה של הכנסייה המקומית על שם פטריק הקדוש.
בסוף המאה החמישית, נמצאה כנסייה בקונור, שלושה ק"מ מדרום לבאלמינה. לאחר מכן נבנה במקום מנזר. ב-831 פלשו הנורדים לבאלמינה והעלו את הכנסייה באש.
במאה ה-12 כבשו הנורמנים את רוב שטחם של מחוז אנטרים ומחוז דאון, לאחר שהשתלטו על אנגליה במאה ה-11, הם יצרו את הגרעין של רוזנות אלסטר. במהלך מסעם, הם בנו תלוליות עפר גדולות שבראשן ניצבו מגדלי עץ הקרויים mottes.
ב-1315 פלש אדוארד ברוס, אחיו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד, לאירלנד. ב-10 בספטמבר אותה שנה, הוא ניצח את בקרב במקום הנמצא שמונה ק"מ מדרום לבאלמינה, את צבאו של ריצ'רד דה בורגו, הרוזן הנורמני של אלסטר.
לאחר ימי הביניים.
ב-1576 העניקה המלכה אליזבת הראשונה לסר תומאס סמית', קרקעות שכללו את באלמינה. הקרקעות חולטו לטובת הכתר לאחר מרידתו של שון אוניל בשנות השישים של המאה ה-16. סמית' הביא מתיישבים אנגליים לאזור, אחת הקבוצות הראשונות של מתיישבים אנגליים וסקוטים שהגיעו לאירלנד. ב-1581 היה ברור שהתיישבותו של סמית' כשלה והאדמות הוחזרו לכתר.
ב-10 במאי 1607 העניק המלך ג'יימס הראשון למנהיג האירי המקומי, רואירי אוג מק'קילן את הנחלה שבה נמצאת באלמינה. הנחלה עברה כמה בעלים ובסופו של דבר עברה לבעלותו של ויליאם אדאיר, בעל אחוזה מקינהילת שבדרום-מערב סקוטלנד. שמה של הנחלה שונה באופן זמני ל"קינהילסטאון" על שמו של בעליה. טירת באלמינה המקורית נבנתה בראשית במאה ה-17 במקום בו היה מעבר עתיק של הנהר ברייד. ב-1626 אישר המלך צ'ארלס הראשון את בעלותו של ויליאם אדאיר על באלמינה ונתן לו את הזכות לקיים ימי שוק בעיר בימי שבת. אדאיר שכר את שירותיהם של אירים מקומיים לעבוד באחוזתו והם שירתו כאריסים במשך יותר ממאתיים השנים הבאות.
ב-1641 הובס חיל המצב של באלמינה על ידי מורדים אירים בקרב. ב-1684 הוקם בניין השוק הראשון של העיר (כיום מקומו של בניין העירייה). ב-1690, השתמש הדוכס מוירטמברג, ממצביאיו של המלך ויליאם השלישי, בטירת באלמינה כמפקדתו. סיר רוברט אדאיר גייס רגימנט רגלים לטובתו של המלך ונלחם בקרב בוין.
ב-1704 הגיע מספר תושביה של באלמינה ל-800. ב-1707 נבנתה הכנסייה הפרוטסטנטית הראשונה של הכנסייה של אירלנד. ב-1740 חרבה טירת באלמינה המקורית בשריפה. ב-1765 הוקם הכפר גרייסהיל על ידי מתיישבים ממוראביה. במהלך המרד האירי של 1798 נכבשה העיר במשך שלושה ימים על ידי כוח של כ-10,000 אנשי החברה לאירלנד המאוחדת. הם הסתערו על בניין השוק (כיום בניין העירייה) והרגו שלושה ממגיניו.
הכנסייה הקתולית המודרנית הראשונה נחנכה ב-1827. ב-1834 מנתה אוכלוסייתה של באלמינה כ-4,000 תושבים. ב-1848 נסללה מסילת הברזל בין באלמינה לבין בלפסט. ב-1865 החל רוברט אדאיר לבנות את טירת באלמינה. עבודות הבנייה הושלמו ב-1887. ב-1870 נפתח הפארק של באלמינה (The People's Park), הפעיל עד היום.
המאה ה-20.