בתקופה הרומית בארץ ישראל, סביב שנת 9 לפנה"ס, עת הושלמה בניית העיר קיסריה, נבנה במקום מבצר בידי המלך הורדוס.
הורדוס בנה מחדש את אפק המקראית וקרא לה אַנְטִיפַּטְרִיס, על-שם אביו, אנטיפטרוס:
התקופה העות'מאנית - מצודת פינאר באשי.
בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל נבנה המבצר, המכונה לעיתים "מבצר אנטיפטריס" (או "מבצר אנטיפטרוס"). המבצר נבנה בשנים 1571–1574 על ידי סלים השני, ושמו הנכון הוא "מבצר בינאר באשי" (שיבוש ערבי של השם הטורקי "פינאר באשה", שמשמעותו ראש העין). בניית המבצר פגעה קשות בשכבות הקדומות יותר, אך בחלקן ניתן עדיין להבחין.
המאה העשרים.
בשנת 1915 בנתה יחידת הרכבת הצבאית העות'מאנית את תחנת הרכבת "ראס אל-עין" (כיום תחנת הרכבת ראש העין דרום) סמוך למבצר, על תוואי המסילה המזרחית, מסילה צרה ברוחב 105 ס"מ. עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, סללו הבריטים מחדש את המסילה מלוד אל חדרה מזרח ברוחב תקני של 1,435 מילימטר. המבצר הפך למחנה צבא בריטי ובסמוך נבנה ב-1941 מחנה סירקין של חיל האוויר המלכותי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעת ששלטונות המנדט הבריטי חיפשו פתרון לאספקת המים לירושלים המתפתחת, עלה הרעיון להביא מים ממעיינות ראש העין, אולם השלטונות בחרו באופציות זולות יותר בדמות מעיינות עין פואר. בתחילת שנות ה-30 נבחנו שתי אפשרויות: הירדן והירקון. הירדן קרוב יותר לירושלים אך נמוך הרבה יותר מנחל הירקון ולשם העלאת המים לגובה נדרשו אמצעים טכנולוגיים מורכבים יחסית, ולכן, החליטו הבריטים להעדיף את חלופת מפעל ירקון-ירושלים. העבודות החלו בשנת 1933. באמצעות משאבות שהוצבו במקורות הירקון הוזרמו מים עד לשער הגיא ומשם באמצעות משאבות נוספות לתוך העיר.
במאי 1948 השתלט הצבא העיראקי על מחנה הצבא במקום, שזה עתה התפנה מהכוחות הבריטים שעזבו את הארץ. ב-30 במאי 1948 כבשו כוחות אצ"ל את ראש העין, אם כי לא עמדו בפני התקפות הנגד של לוחמי חסן סלאמה, שנעזרו בצבא העיראקי שחל להגיע לאזור ונהדפו באבידות כבדות. שישה חיילי אצ"ל נפלו בקרב זה. האזור נכבש שוב מבצע בתק בלילה שבין ה-11 ביולי ל-12 ביולי 1948. לאחר שגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני כבש את מגדל אפק פינו העיראקים את ראש העין ללא קרב, לאחר שפיזרו מוקשים והניחו מטעני נפץ במכוני השאיבה של קו המים. הכוחות מנועו את הפעלת המטענים במכוני השאיבה ופינו את המוקשים. בכניסה לפארק אפק ניצבת אנדרטה ל-36 הלוחמים שנפלו בכל קרבות ראש העין ומגדל צדק במהלך מלחמת העצמאות.
לאחר הקמת המדינה האזור סופח לפתח תקווה וכבר בשנת 1951 הוצע להקים במקום פארק עירוני סביב המבצר ומקורות הירקון בשטח של 750 דונם. במקביל החל תכנון פרויקט מפעל ירקון-נגב. התוכנית להקמת הפארק לא יצא לפועל והמקום היה מוזנח במשך שנים רבות. אבנים מהמבצר, שנשמר שלם עד שנות ה-50, נלקחו לשימוש משני וחלק מקירותיו קרסו. הקמת הפארק החלה לבסוף בשנת 1971 על ידי עיריית פתח תקווה ורשות הגנים הלאומיים. במקביל החלה החפירה הארכאולוגית במקום. בשנת 1975 נמצא בארמון המושל המצרי ממצא נדיר, מילון תלת לשוני בשומרית, אכדית וכנענית כתוב בכתב יתדות. במילון כתובות מילים ללא קשר תוכני ביניהן, מופיעה בו רשימת נוזלים: שמן, מים ויין, עובדה המצביעה על כך שמילונים אלה שמשו את הפקידים המצרים שישבו בארמון והוציאו מעין "תעודות משלוח" של מזון לארצות שונות ולכן נזקקו למילון. ב-2019 נמצא ממצא נדיר בתיאטרון הרומי העתיק שבאתר: "מדרגות כארון" ששימשו כמעבר תת-קרקעי צר לשחקני התיאטרון.
The Wall
The Wall (בעברית: החומה) הוא אלבום קונספט ואופרת רוק של להקת פינק פלויד. האלבום נחשב לקלאסיקת רוק, ושיריו מפורסמים ביותר. חלקם היוו ומהווים השראה ליוצרים רבים בני זמננו.
רוג'ר ווטרס קיבל את ההשראה לאלבום במהלך הופעה בשנת 1977 במסגרת סיבוב ההופעות שקידם את האלבום "Animals". בהופעה זו, שנערכה במונטריאול, קנדה, גרמה התנהגותו המפריעה של מעריץ אחד לווטרס לירוק בפניו. ווטרס נגעל מעצמו ועלה בו הרעיון לבנות חומה המפרידה בינו לבין הקהל, רעיון שאחר כך התפתח לאלבום, ואף יושם בהופעות.
האלבום הגיע 23 פעמים למעמד אלבום פלטינה, ונמצא במקום הרביעי ברשימת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית ומקום ראשון בשנת 1980 בטבלת האלבומים הנמכרים ביותר. האלבום המקורי וגרסת הרימסטר האמריקאית (בשנת 1997) יצאו לאור על ידי Columbia Records, ואילו גרסת הרימסטר הבריטית יצאה לאור ב-1994 על ידי EMI.
ריצ'רד רייט פוטר מהלהקה במהלך יצירת האלבום, אך השתתף בסיבוב ההופעות שלו. "The Wall" הוא האלבום האחרון של פינק פלויד שיצא בתקופה שבה חברי פינק פלויד היו רוג'ר ווטרס, דייוויד גילמור, ריצ'רד רייט וניק מייסון.
רעיון.
מרבית שירי האלבום נכתבו על ידי ווטרס, שאחראי גם לרעיון שמאחוריו (למעשה ווטרס תכנן להוציא לאור את האלבום כפרויקט סולו אך אילוצים כספיים הביאו לכך שהלהקה כולה נרתמה לכך). למרות זאת, דווקא אחד השירים המפורסמים ביותר מהאלבום, Comfortably Numb, הולחן על ידי דייוויד גילמור. האלבום מתאר את חייו הבדויים של האנטי-גיבור הקרוי "פינק" בבריטניה של אחרי מלחמת העולם השנייה. החברה פוגעת ומדכאת את פינק כל חייו. בין גורמי מצוקתו נמצאים החיים ללא אב (שנהרג במלחמת העולם השנייה), אמא חונקת מרוב דאגה, המורה הרודה בו בבית ספר ואשתו. פינק שוקע בעולם חלומות משל עצמו ומתרחק מאנשים (כולל אשתו). במהלך הזיית סמים הופך פינק לדיקטטור פשיסטי, כשרק מצפונו ושיפוטו העצמי מצליחים לעצור בעדו ומורים לו להרוס את החומה שבנה לעצמו ולפתוח עצמו שוב לחברה.
ישנם המתארים את ה"חומה" גם כבמה לביקורת של ווטרס כלפי עצמו, כלפי בריטניה ואף כלפי העולם כולו. דבר זה בא לידי ביטוי בצורה חדה יותר בסרט המבוסס על האלבום, שווטרס היה פעיל מאוד בהפקתו.
האלבום.
האלבום מורכב משני חלקים, בשל אריכותו. למעשה, חישוב לפי מספר התקליטים שנמכרו (כלומר שניים לאלבום) מעלה שאלבום זה הוא הנמכר ביותר של הלהקה, ומכירותיו עולות על אלו של האלבום The Dark Side of the Moon, הנחשב למצליח ביותר של הלהקה ובין האלבומים הנמכרים ביותר בעולם. חרף הצלחתו של "The Wall", עמד אלבום זה בסימן רודנותו של ווטרס. ווטרס היה הרוח החיה מאחורי ההחלטות האמנותיות באלבום, בעוד תרומתם של יתר חברי הלהקה הייתה מזערית. במהלך ההקלטות אף החליט ווטרס לפטר את ריצ'רד רייט בטענה שאינו תורם מאומה ללהקה. רייט הוחזר ללהקה כמה שנים אחר-כך, לאחר עזיבתו של ווטרס.
האלבום סיפק מספר להיטים, אשר לראשונה מזה שנים הוצאו כסינגלים לשוק (הלהקה הנהיגה מדיניות נוקשה כנגד סינגלים עד אז), כגון "Another Brick in the Wall (Part 2)", "Mother", "Run Like Hell", "Young Lust" ו-"Comfortably Numb".
הופעות חיות של "החומה".
האלבום קודם במסע הופעות נרחב שבו נעשה שימוש בפירוטכניקה מורכבת ובאנשי במה רבים. על האלמנטים הייחודיים במופע נמנתה החומה המיוחדת שנבנתה במהלך ההופעה ובסופה הייתה מפורקת באלימות. כמו כן כללו ההופעות וידאו-קליפים של ג'רלד סקארף ובובות מתנפחות מעופפות (כמו החזיר המעופף המפורסם).
למרות ההצלחה האדירה של האלבום ושל המופעים הפסידה הלהקה כסף רב בגלל ההוצאות הגבוהות על מסע ההופעות. המרוויח היחיד היה דווקא רייט שהוצא מהלהקה. בהיותו מחוץ לה הוא היה זכאי למשכורת קבועה על ההופעות.
ההופעות תועדו באלבום Is There Anybody Out There? The Wall Live 1980-81 שיצא לאור בשנת 2000.
"החומה" - הסרט.
גרסת הקולנוע של "החומה" הוסרטה ב-1982 על ידי MGM תחת הכותרת פינק פלויד: החומה. הסרט בוים על ידי אלן פארקר, בכיכובו של בוב גלדוף (אשר גילם את "פינק"), עם הופעה קצרה של בוב הוסקינס. הסרט הוסיף פרטים רבים לעלילה שאותה הגה ווטרס, והיה בנוי כווידאו-קליפ מוזיקלי אחד ארוך, עם אינספור סמלים ומוטיבים רב משמעיים. הסרט דיבר על ילד בשם פינק פלויד אשר איבד את אביו במלחמת העולם השנייה בגיל צעיר, ולאחר מכן פיתח יחסים מאוד קרובים עם אימו. מילד רגיש עם מעט חברים, שמורה רודן התעמר בו בבית הספר, הופך פינק לכוכב רוק מצליח ומתחתן עם אישה יפה. למרות זאת, חייו ריקניים - ולאחר שאשתו בוגדת בו ועוזבת אותו, הוא מנסה לשים קץ לחייו. המצב הנפשי הקשה בו הוא נתון, והשימוש הכבד בסמים, גורמים לו להזות שהוא מנהיגה של כת (עם רמיזה לכזו הדוגלת באידאולוגיה הנאו נאצית) ובסופו של דבר מובילים אותו אל התמוטטות עצבים מוחלטת (כל זאת קורה בדמיונו, כל עוד יש השוואה די ברורה אל תקופת מלחמת העולם השנייה, וגם אל תקופת הנאציזם).
הסרט הכיל מעט מאוד דיאלוגים, רובם חסרי חשיבות. מרבית עלילת האלבום מסופרת דרך הפסקול המוזיקלי, אשר משקף את מחשבותיו של פינק. קטעי אנימציה בידי האמן ג'רלד סקארף והשתלשלויות סוריאליסטיות אחרות משולבות בעלילה ומוסיפות לסרט מימד של שגעון והזיה.
הסרט קיבל השראה רבה מהביוגרפיה של חברי הלהקה רוג'ר ווטרס וסיד בארט (אשר עזב את הלהקה שנים לפני כן). ילדותו של ווטרס שולבה עם בגרותו של בארט, שבה הייתה שפיותו מעורערת.
ה"חומה" על הבמה.
ב-2004 הוכרז שנחתמו חוזים להפיכת האלבום לאופרת רוק בברודוויי עם קטעי מוזיקה חדשים שייכתבו על ידי ווטרס. האופרה תכלול את כל מוזיקת האלבום שנכתבה על ידי ווטרס, אולם לא ידוע מה ייעשה עם החומר שנכתב בעזרתו של גילמור (Young Lust, Comfortably Numb, ו-Run Like Hell). המופע היה אמור להיות מוכן עד אמצע 2005.
ה"חומה" לאחר עזיבתו של ווטרס.