לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-16 במאי 2013, עשור לצאתו כסינגל העלתה בוסקילה את האודיו הרשמי שלו לערוץ היוטיוב שלה. האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר קרוב ל-75,000 צפיות בסך הכול. מעבר לכך, כולל האודיו את עטיפתו הרשמית של סיפור מכור, בה מופיעה בוסקילה כשניתן לראות את פרצופה.
סיירת דבורה
יחידת דבורה היא יחידת התערבות במילואים של צה"ל, שמטרתה לתת מענה לאירועי טרור בגבול הצפון. היחידה נקראת על שמה של דבורה דרכלר, ההרוגה הראשונה בקרב תל חי ב-1920. היחידה מחולקת למספר פלגות כאשר כל פלגה כפופה לחטמ"ר אחר בפיקוד הצפון. לוחמי היחידה הם יוצאי יחידות מובחרות בצה"ל תושבי הגליל והסביבה, שמשרתים ביחידה במילואים.
שבר היל-זקס
שבר היל–זקס (בלועזית: Hill–Sachs lesion או Hill–Sachs fracture), הוא שבר דחיסה בחלק האחורי של ראש עצם הזרוע, הנובע מלחץ חזק של ראש עצם הזרוע על השפה הקדמית-תחתונה של החלל הגומתי (חלק מעצם השכם) כאשר הכתף נפרקת לכיוון קדימה. כשעצם הזרוע נפרקת מספר רב של פעמים, ראשה הרך יחסית של עצם הזרוע פוגע בקצה הקדמי של החלל הגומתי ועקב כך נוצר שבר דחיסה בראש עצם הזרוע. אבחון השבר מבוצע על ידי אורתופד בעזרת סקירה של ההיסטוריה הרפואית של המטופל, בדיקה גופנית ודימות. אמצעי ההדמיה הנפוץ לאבחון שבר זה הוא לרוב רדיוגרפיה רגילה. עם זאת, מחקרים הראו כי לאולטראסאונד יש גם ערך באבחון שבר היל-זקס והוא בדיקה שאינה פולשנית ולא כוללת קרינה. אף על פי שאינו כלי אבחון נפוץ לשבר זה, הוכח גם כי MRI אמין מאוד לאבחון שבר זה.
ההחלטה לטפל בשבר היל-זקס מבוססת על הקשר שלו להפרעות כרוניות וחוסר יציבות במפרק הכתף ועל כן הטיפול חשוב במיוחד בחולים מתחת לגיל 25 ובקרב ספורטאים. התסמינים לרוב ממושכים כשהשבר משמעותי יותר, במיוחד אם מעורבים יותר מ-20% משטח המפרק. שברים גרמיים קשורים עשויים להתרחש במקביל בחלל הגומתי, כמו שבר בנקארט. שכיחות השבר באוכלוסייה אינה ידועה בוודאות והספרות בנושא מראה שיעור של 40% עד 90% בקרב חולים עם חוסר יציבות קדמית בכתף ושל כ-100% בקרב אלו הסובלים מפריקות קדמיות חוזרות. עקב שכיחותו הגבוהה בקרב מטופלים עם פריקות חוזרות בכתף, השבר מהווה סמן לכך שפריקה קדמית התרחשה גם אם המפרק חזר מאז למצבו הרגיל. שברים גדולים מסוג זה עלולים להחמיר את חוסר היציבות בכתף ולעיתים קרובות יגרמו לכאב במפרק. השבר נקרא על שם הרולד ארתור היל ומוריס דייוויד זקס, שני רדיולוגים מסן פרנסיסקו שבארצות הברית. בשנת 1940 הם פרסמו דוח על 119 מקרים של פריקת כתף והראו כי השבר נובע מדחיסה ישירה של ראש הזרוע. לפני פרסום מאמרם, אף על פי שהשבר כבר היה ידוע כסמן של פריקת כתף, המנגנון המדויק לא היה ברור.
מחלף שעריה
מערב אפריקה הבריטית
מערב אפריקה הבריטית הייתה השם הקולקטיבי של מושבות בריטיות במערב אפריקה בתקופה הקולוניאלית, במובן הגאוגרפי הכללי או בגוף המינהלי הקולוניאלי הרשמי. הממלכה המאוחדת החזיקה בחלקים שונים משטחים אלה או בכל רחבי המאה ה-19. ממערב למזרח הפכו המושבות למדינות עצמאיות בגמביה, סיירה לאון, גאנה וניגריה. עד לעצמאות, גאנה כונתה חוף הזהב.
היסטוריה.
מערב אפריקה הבריטית כישות קולוניאלית נודעה במקור כמושבת סיירה לאון ותלותיה, לאחר מכן שטחי מערב אפריקה הבריטיים, ולבסוף ההתנחלויות הבריטיות במערב אפריקה . היא התגבשה במהלך שתי תקופות (17 באוקטובר 1821, עד לפירוקה הראשון ב-13 בינואר 1850, ושוב ב-19 בפברואר 1866, עד לפירוקה הסופי ב-28 בנובמבר 1888) כישות מנהלית תחת מושל ראשי (השווה בדרגה למושל כללי), משרד הממונה על מושל סיירה לאון (בפריטאון).
המושבות האחרות שנכללו במקור בתחום השיפוט היו גמביה וחוף הזהב הבריטי (גאנה המודרנית). גם מערב ניגריה, מזרח ניגריה וצפון ניגריה נכללו באזור.
כיום האזור כולל את גאנה, סיירה לאון, גמביה, מערב ניגריה, מזרח ניגריה וצפון ניגריה. כל אחת מהמדינות והאזורים הללו קמו בתקופה הפוסטקולוניאליזם, או מה שהסופר הגנאי קוואמה אפייה מכנה את הנאו קולוניאליזם.
פיתוח מערב אפריקה הבריטית התבסס אך ורק על מודרניזציה, ומערכות חינוך אוטונומיות היו הצעד הראשון למודרניזציה של התרבות הילידית. התעלמו מתרבויות ואינטרסים של עמי הילידים. סדר חברתי חדש, כמו גם השפעות אירופיות על בתי ספר ומסורות מקומיות, עזרו לעצב את התרבות הבריטית במערב אפריקה. תוכנית הלימודים בבתי הספר הקולוניאליים של מערב אפריקה הבריטית עזרה למלא תפקיד בכך. אליטות מקומיות התפתחו, עם ערכים ופילוסופיות חדשות, ששינו את ההתפתחות התרבותית הכוללת.
מבחינת סוגיות חברתיות עם מערב אפריקה הבריטית; מין וגזע בדרך כלל התנגשו זה בזה (קרינה אי ריי כינה זאת "בעיית האישה הלבנה"). במהלך ההיסטוריה הבריטית של מערב אפריקה, היחסים הבין-גזעיים נאסרו, וזוגות היו עשויים להיות מופלים לרעה. הייתה אפילו מדיניות מסוימת שגרשה את נשות מערכות היחסים הללו חזרה לבריטניה ומנעה מהן גישה לכל אחת מהמושבות הללו.
לאחר מכן.
גם לאחר פירוקו הסופי, היה בשימוש מטבע יחיד, הלירה הבריטית במערב אפריקה, בפועל בכל האזור - כולל ניגריה - בין השנים 1907–1962.
ניגריה קיבלה עצמאות בשנת 1960. סיירה לאון קיבלה ממשל עצמי ב-1958 וקיבלה עצמאות בשנת 1961. גמביה קיבלה עצמאות בשנת 1965. בשנת 1954 קיבלה חוף הזהב הבריטית מבריטניה ממשל עצמי ובשנת 1957 קיבלה חוף הזהב עצמאות מבריטניה, תחת השם גאנה.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 1867
הבחירות הפרלמנטריות בשנת 1867 היו הבחירות הפדרליות הראשונות בקנדה והם התרחשו זמן קצר לאחר איחוד קנדה. היו אלו בחירות לבית הנבחרים הקנדי, הבית התחתון של הפרלמנט של קנדה. הבחירות התקיימו בין ה-7 באוגוסט ל-20 בספטמבר, והיו הראשונות מסוגן בהיסטוריה הקנדית. באותה העת כללה הפדרציה הקנדית רק ארבע פרובינציות (אונטריו, קוויבק, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה). בית הנבחרים המיועד כלל בתוכו 180 חברים. במהלך הבחירות היו ארבע מפלגות:
בעלי זכות ההצבעה היו גברים קנדים בעלי כמות מסוימת של רכוש ויותר ממנה. מתוך כלל בעלי זכות ההצבעה הצביעו 74.3% שהיו 361,028 מצביעים בסך הכל. במהלך הבחירות ניצחה המפלגה השמרנית ובת חסותה השמרנית-ליברלית לצידה. הגוש השמרני השיג 100 מושבים בבית הנבחרים ו-93,412 שהיוו 34.8% מכלל קולות הבוחרים. המפלגה הליברלית השיגה 63 מושבים בבית הנבחרים ו-60,818 שהיוו 22.7% מכלל קולות הבוחרים. מפלגת האנטי-קונפדרציה אשר נועדה בעיקרה כדי לנתק את נובה סקוטיה מהפדרציה של איחוד קנדה, השיגה 18 מושבים בבית הנבחרים ו-21,239 קולות, שהיוו 7.9% מכלל קולות הבוחרים.
הקולות האחרים תמכו במועמדים עצמאיים שונים אשר לא השיגו מושבים כלל בבית הנבחרים.
אלגיות דואינו
אלגיות דואינו (בגרמנית: Duineser Elegien) הוא שמה של אסופה המונה עשר אלגיות מאת המשורר האוסטרי, יליד פראג, ריינר מריה רילקה.
כתיבת האלגיות.
רילקה, הנודע בגודש הלירי יוצא הדופן המייחד את שיריו הכתובים בגרמנית, התחיל לכתוב את האלגיות בשנת 1912 בזמן שהתארח אצל מריה, נסיכת טורן וטקסיס (1855–1934) בארמון דואינו שעל הים האדריאטי, סמוך לטריאסטה. השירים, שאורכם 859 שורות , הוקדשו לנסיכה עם פרסומם בשנת 1923. במהלך תקופת כתיבתן שארכה כעשר שנים, נזנחה כתיבת האלגיות לפרקי זמן ארוכים מפני שרילקה סבל לעיתים קרובות מדכדוך חמור, שנבע באופן חלקי מאירועי מלחמת העולם הראשונה ומהצטרפותו לשירות צבאי בגיוס חובה. למעט תקופות כתיבה קצרות בשנים 1913 ו-1915, חזר רילקה לעבודתו רק מספר שנים לאחר תום המלחמה. הוא כתב בקצב קדחתני, בפרץ השראה מחודש ופתאומי, שאותו תיאר כ"סערה ללא גבולות, הוריקן של הנפש" - והשלים את האסופה בחודש פברואר בשנת 1922, בשעה שגר בשאטו דה מוזו בוראס ליד נהר הרון בשווייץ. לאחר פרסומן בשנת 1923 ופטירת רילקה בשנת 1926, אלגיות דואינו הוכרו במהרה בידי מבקרים וחוקרים כיצירתו החשובה ביותר.
סמלים ותמות.
אלגיות דואינו רוויות בדת ומיסטיקה ומשופעות יופי וסבל קיומי. לשירים סמליות עשירה הכוללת מושגים כמו מלאכים וגאולה אבל לא בהתאם לפרשנות הנוצרית הקלאסית. רילקה פותח את האלגיה הראשונה בקריאת ייאוש פילוסופית, בשאלה: "מִי, לוּ זָעַקְתִּי, הָיָה שוֹמֵעַ קוֹלִי מִבֵּין מַעֲלוֹת מַלְאָכִים?" (Wer, wenn ich schriee, hörte mich denn aus der Engel Ordnungen"?") ובהמשך מכריז: "כָּל מַלְאָךְ הוּא נוֹרָא." (Jeder Engel ist schrecklich). על אף שסיווג השירים כ"אלגיות" מרמז בדרך כלל על מלנכוליה וקינה, קטעים רבים מתוכן מתבלטים באנרגיה חיובית וב"התלהבות בלתי מרוסנת". כמכלול, ניתן לתאר את אלגיות דואינו כמטמורפוזת "ייסוריו האונטולוגיים" של רילקה. זהו "מונולוג נלהב אודות ההשלמה עם הקיום האנושי" העוסק בתמות כמו "המגבלות והחסרונות של המצב האנושי וההכרה האנושית השבורה... בדידות האדם, שלמות המלאכים, חיים ומוות, אהבה ואוהבים ומלאכת המשורר".
שירתו של רילקה, ואלגיות דואינו בפרט, השפיעה על רבים מהמשוררים והכותבים במאה העשרים. עבודתו מצוטטת לעיתים קרובות בתרבות הפופולרית בהקשר לנושאים כמו אהבה או מלאכים והתייחסויות אליה ניתן למצוא בתוכניות טלוויזיה, סרטי קולנוע, מוזיקה וביטויים אומנותיים נוספים, בפילוסופיית עידן חדש ותאולוגיה, ובספרי עזרה עצמית.
פרסום וביקורת.