מיני החרקים בקבוצה זו נחשבים לפרימיטיבים, יש להם כנפיים ארוכות אך השרירים המפעילים אותם חלשים כך שהתעופה שלהם נראית מרושלת. רוב המינים פעילים בלילה ובשלב הזחל הם נמצאים באזורים לחים, ליד נהרות. הזחלים ובמספר מינים גם הבוגרים הם טורפים של פרוקי-רגליים קטנים.
הגדול בבני הקבוצה הוא החרק Acanthacorydalis fruhstorferi, מסדרת זבובי דג שמוטת כנפיו מגיע לאורך 21.5 ס"מ. למעשה זהו החרק הארוך ביותר בעולם.
Plastic Ono Band
Plastic Ono Band ("תזמורת אונו הפלסטית") היה שם רעיוני אשר שימש את הלהקה שליוותה את קריירת הסולו של ג'ון לנון ויוקו אונו בין 1969 ל-1975. למרות שנגני הלהקה התחלפו במהלך השנים, בסיסה היה בנגנים אותם קיבץ לנון בחופזה על מנת להופיע במסגרת פסטיבל הרוק של טורונטו ב-13 בספטמבר 1969, בעת שהיה עדיין חבר בלהקת הביטלס. נגני "הגלגול הראשון" של הלהקה היו ידידו של לנון מתקופת המבורג, קלאוס פורמן בגיטרה בס; המתופף אלן וייט, לימים מתופף להקת Yes ואריק קלפטון בגיטרה מובילה. לימים הופיעו במסגרת הלהקה, בהרכבים משתנים, חברי הביטלס ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר, המפיק פיל ספקטור בפסנתר, נגן אורגן האמונד בילי פרסטון, מתופף להקת המי, קית' מון ואחרים. בשנת 2009 החיה בנם של לנון ואונו, שון לנון, את הלהקה.
היסטוריה.
ב-1 ביוני 1969 הקליטו לנון ואונו את השיר Give Peace a Chance בחדר מלון במונטריאול. בהקלטה השתתפו חברים רבים של בני הזוג ואישים בעלי מעמד סמלי כ"נביא ה-LSD", טימותי לירי, המשורר אלן גינסברג, הרב אברהם פיינברג, שדרן הרדיו Murray the K, דיק גרגורי, זמרי מנזר הארי קרישנה ואחרים. כאשר יצא התקליטון לאור נכתב עליו שהשיר נכתב על ידי לנון-מקרטני (כמו הקרדיט לכל שירי הביטלס, למרות שלמקרטני לא היה כל קשר לשיר) ומבוצע על ידי "להקת אונו הפלסטית". בני הזוג לנון לא הגיעו למסיבת העיתונאים שזימנו על מנת להציג את הלהקה לציבור. במקומם הוצבו מול העיתונאים מצלמת טלוויזיה ומסך שהקרין להם את תמונתם והמוטו :"YOU are the Plastic Ono Band" ("אתם להקת אונו הפלסטית").
בספטמבר 1969 הוזמנו לנון ואונו להופיע בפסטיבל רוקנרול ושלום בטורונטו. על אף שלנון היה חבר להקת הביטלס, שחבריה לא הופיעו סולו או במסגרת להקות אחרות, הוא החליט להענות ולעלות על במה עם חברים שאינם חברי הביטלס. כך היה לחבר הביטלס הראשון שהופיע על במה במסגרת להקה אחרת, מאז ייסוד הביטלס. הלהקה שגיבש תוך יום אחד, עם קלאוס פורמן בבס, המתופף אלן וייט ואריק קלפטון בגיטרה מובילה, נקראה "Plastic Ono Band". הרכב דומה גם ליווה את לנון בהקלטת התקליטון "Cold Turkey" באוקטובר (עם רינגו סטאר בתופים) והתקליטון בפברואר 1970 (עם וייט בתופים והאריסון בגיטרה ובשיתוף בילי פרסטון, מל אוונס ופיל ספקטור בפסנתר). מנהל הלהקה היה אלן קליין.
בדצמבר 1970 הוציא לנון את תקליט הסולו הראשון שלו John Lennon/Plastic Ono Band שיצא יחד עם תקליט של יוקו אונו בשם Yoko Ono/Plastic Ono Band.
חברים בלהקה הופיעו גם עם הלהקה הניו-יורקית Elephant's Memory תחת השם "Plastic Ono Elephant's Memory Band" ועם פרנק זאפה תחת השם "Plastic Ono Mothers".
עם שון לנון.
בשנת 2009 הוציא שון לנון את האלבום "Between My Head and the Sky" עם קרדיט ל-Yoko Ono/Plastic Ono Band. הייתה זו הפעם הראשונה בה זכתה הלהקה לקרדיט על תקליט מאז 1975.
Plastic ono band
סלינאס גראנדס (בואנוס איירס)
סלינאס גראנדס (בספרדית: Salinas Grandes) הם קבוצה של מספר מדבריות מלח קטנים המרוכזים בדרום-מזרח פרובינציית בואנוס איירס ובדרום-מערב פרובינציית לה פמפה שבארגנטינה. המדבריות נוצרו כתוצאה מהתאיידות אגמים קדומים. בין המאה ה-18 לסוף המאה ה-19 פעלו במדבריות מכרות מלח.
John Lennon/Plastic Ono Band
John Lennon/Plastic Ono Band הוא תקליט הסולו הראשון של ג'ון לנון, לאחר פירוק להקת הביטלס. התקליט הוקלט באולפני אבי רוד בין 26 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1970 ויצא לאור ב-11 בדצמבר 1970, יחד עם תקליט של יוקו אונו, רעייתו של לנון בשם Yoko Ono/Plastic Ono Band, שיצא עם עיצוב עטיפה זהה. בשנת 2003 הוצב האלבום במקום ה-23 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. כן נמנה עם "100 האלבומים הגדולים של כל הזמנים" (בכל הסוגות) של טיים מגזין. בשנת 2020 דורג מחדש במקום ה-85 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
הרקע להקלטת האלבום.
באפריל 1970 פורקה להקת הביטלס למעשה, לאחר שכבר לא פעלה כלהקה משך חצי שנה. לנון עצמו פנה לקריירת סולו כבר בספטמבר 1969, עם הופעתו על הבמה בפסטיבל הרוקנרול והשלום בטורונטו ואף לפני כן עם הקלטת השיר Give Peace a Chance שיצא לאור בחודש יולי.
בתקופה שלאחר פירוק הלהקה התעניין לנון בשיטת "הצעקה הראשונית של (שיטת ריפוי שבה החולה צועק ממעמקי נפשו), בעיקר כדי להתגבר על .
ב-1970 לנון ויוקו טסו לארצות הברית כדי לעבור טיפול אישי בביתו של ג'אנוב. הטיפול יצר אצל לנון חיבור רגשי עמוק עם ילדותו ועם דמות אמו (שנטשה אותו) בפרט. הטיפול אף שחרר את לנון ממעטה הציניות ואיפשר לו לגעת באופן ישיר וכואב עם נושאים גדולים כאהבה, אלוהים, בדידות ושברון החלום של הביטלס.
שמות השירים שכתב באותה תקופה (Mother, Hold On, Love, God, Isolation) ותמליליהם ישירים וחפים מכל משחק מילים, שהיה נפוץ מאוד בכתיבתו הקודמת. התקליט אף נתפס כניסיון ליצור אנטיתזה מכוונת ומתריסה לביטלס. השירים החושפניים, שגילו לראשונה רגשות חשופים וכואבים, יחד עם ההפקה המינימליסטית, תרמו להכרה בגדולתו של לנון כיוצר עצמאי.
הפקה.
לנון הקליט את האלבום עם נגן הבס קלאוס פורמן, ידידו מימי המבורג ומי שצילם את העטיפה לאלבום הביטלס Revolver. המתופף היה רינגו סטאר. בנוסף השתתפו בנגינה המפיק פיל ספקטור בפסנתר, נגן אורגן האמונד בילי פרסטון ויוקו אונו בקולות. להקת הליווי נקראה, באופן מסורתי "Plastic Ono Band" ("תזמורת אונו הפלסטית"), שם רעיוני ששימש את לנון ואונו לכל להקות הליווי שלהם, בהרכביהם המשתנים.
למרות שפיל ספקטור זכה לקרדיט יחד עם לנון ואונו ואף ניגן בפסנתר בשיר love, הוא לא נכח במשך רוב הקלטות התקליט.
פלסטיק אונו בנד
להקת אונו הפלסטית
סוכנות החלל הגרמנית
סוזן דניאל-נטף
סוזן (ריקה) דניאל-נָטָף (Suzanne R. Daniel-Nataf; 3 באפריל 1916 - 21 ביוני 2004) הייתה חוקרת היהדות ההלניסטית, פרופסור באוניברסיטת ליל ובאוניברסיטה העברית בירושלים. עסקה במחקר הלשוני על תרגום השבעים ופילון האלכסנדרוני.
תולדות חייה.
נטף נולדה באביב 1916 בתוניסיה, הרביעית מששת ילדיהם של ניסים, סוחר בדים, ורג'ינה, עקרת בית. בשנת 1933 נסעה לפריז ולמדה בפנימייה. בשנת 1938 נישאה לד"ר ז'אן דניאל. עבדה בשירות המדינה הצרפתי עד לשנת 1940, אז פוטרה בעקבות חוקי הגרמנים. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתרה עם משפחתה בכפר בדרום צרפת. בן זוגה, שלא היה יהודי, פעל איתה להקמת קליניקה רפואית להצלת ילדים יהודים ופליטים, וזכה לימים על פעילות זאת בתואר חסיד אומות העולם.
משנת 1949 ועד 1954 עבדה כחונכת (או מתרגלת; répétitrice) באֵקוֹל נוֹרְמַל סוּפֶּרְיֱיר לצעירות (École normale supérieure de jeunes filles, ENSJF) בסֶבְר (Sèvres) שליד פריז. מ-1956 עד 1960 כיהנה כחוקרת נלווית (attachée de recherche) במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS). בשנים 1960–1970 כיהנה כמרצה (chargée de conférences) בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
בשנת 1966 קיבלה תואר דוקטור מהסורבון; הדיסרטציה שלה ("Recherches sur le Vocabulaire du Culte dans la Septante") עסקה במחקר לשוני של תרגום השבעים – נושא שהפך מזוהה עִמה עם השנים. באותה שנה התמנתה כמרצה בכירה (maître de conférences) באוניברסיטת ליל (Lille) שבצפון צרפת, וב-1967 התמנתה בה כפרופסור מן המניין (professeur titulaire), וכיהנה במשרה זו עד 1970. כן לימדה במספר מוסדות אקדמיים בפריז, הקימה את המחלקה הראשונה לשפה העברית בצרפת, ועמדה במשך שנים רבות בראש המכון האוניברסיטאי הליבראלי ללימודי יהדות. ב-1970 עלתה לישראל, התיישבה בירושלים ונקלטה כפרופסור חבר במחלקה למחשבת ישראל, ביחידה ללימודים הלניסטיים באוניברסיטה העברית. בכך הייתה לפרופסורית המזרחית הראשונה בישראל. היא לימדה קורסים ביהדות הלניסטית, ביוונית עתיקה ובמחשבת ישראל. בשנת 1983 מונתה כפרופסור מן המניין, וב-1984 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה. לאחר פרישתה הקדישה את זמנה לעריכת התרגום רב-הכרכים של כתבי פילון בהוצאת מוסד ביאליק, וללימודי גמרא.
על פועלה קיבלה תוארי אבירה וקצינה של מסדר הפאלם אקדמיק (Ordre des Palmes Académiques).
דניאל-נטף נפטרה בשנת 2004, בגיל 88. בתה, פרופסור אנט סיגל (Siegal), היא רופאה פתולוגית, פרופסור חבר בדימוס לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בשנת תשס"ט יצרה אנט סרט בשם "איפה את אמי? האישה החכמה מירושלים" (תורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי; 23 דק'). בתה של אנט, ד"ר מיכל בר-אשר סיגל, היא חוקרת ספרות חז"ל. בנה של אנט הוא גיל סיגל.
פעילות פוליטית וציבורית.
נטף הייתה אזרחית מתנדבת בצה"ל, ובנוסף התנדבה במסגרות חינוך לעולים ואנאלפביתים ותיקים.
בצרפת נטף הייתה פעילת שמאל ליברלי, ובין היתר השתתפה באופן פעיל עם תלמידיה במרד הסטודנטים בשנת 1968.
בישראל הפכה לפעילת ימין. בשנות ה-80 חבְרה לתנועת גוש אמונים, והשתתפה בקביעות בהפגנות הימין ובשידורי רדיו ערוץ 7.
תחבורה בירושלים