וולף מופיעה מעל בימות מגיל 8. בגיל 11 הוזמנה לנגן בגרמניה ובבלגיה מטעם התזמורת הסימפונית ירושלים ובגיל 14 החלה להקליט באופן תדיר בקול המוזיקה בתוכניות שונות כגון "האמן הצעיר" ו"אתנחתא".
מגיל 16 היא מופיעה בישראל ומחוצה לה כסולנית ובהרכבים קאמריים כאחד.
יצירות ותקליטורים.
וולף הלחינה יצירות רבות בשיתוף עם מוזיקאים ישראלים ובינלאומיים,
בשנת 2004 יצא לאור דיסק הסולו של וולף, IMPULSE (הוצאה פרטית, הפצה: הד ארצי) הכולל יצירות מאת שוברט, שופן שומאן וכן יצירה פרי עטה לכינור ופסנתר - אהבת אדם (כנר: ניתאי צורי).
הוראה וקונצרטי הרצאה.
משנת 1999–2007 לימדה וולף בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, במסגרת התוכנית הרב תחומית. כמו כן לימדה בשנקר בתחומי חדשנות ויצירתיות ובאקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. משנת 2000 היא חוקרת ומרצה על יצירתיות, מנהיגות ואמנות ועל השארת החותם האישי. היא נמנית עם סגל המרצים ב"להב" - מבית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב, אורט בראודה, באוניברסיטת רייכמן "הבין תחומי" בפקולטה למנהל עסקים "אריסון" ומשנת 2022 בטכניון במחלקה ללימודים הומניסטים.
היא גם מעבירה סדרות של הרצאות קונצרט כאשר המרכזית ביניהם היא בימת מוזיאון תל - אביב לאמנות. הסדרות שלה: "בחותם אישי עם אורית וולף" המשלבות קונצרט חי ושיחות עם אמנים ואורחים. לצידן מעבירה וולף סדרות בבית התפוצות, מוזיאון ישראל, תיאטרון ירושלים, הקתדרה, אסכולות, מוזיאון טיקוטין ואודיטוריום רפופורט, היכל התרבות נתניה, המשכן לאמנויות באר שבע, המשכן לאמנויות אשדוד ועוד.
עיסוקים נוספים.
במקביל לעיסוקה כפסנתרנית, מרצה ומלחינה - וולף עוסקת בפיתוח חדשנות בארגונים. מייסדת Creative Business Solutions.
היא עוסקת במיתוג ועובדת עם מנהלים במשק הישראלי על מיומנויות ניהול ומנהיגות.
במרץ 2010 בחר בה עיתון דה מרקר כאורחת כבוד בכנס "נשים ועסקים", בה שיתפה וולף את הקהל בשילוב שהיא עושה בחייה בין מוזיקה, יצירתיות ועסקים. כמו כן נבחרה להכלל בין מאה האנשים המשפיעים של השנה על פי המגזין השנתי של דה מרקר לשנת 2010. בשנת 2018 נבחרה לייצג את ישראל בהרצאת TED על השארת החותם האישי.
החל מיולי 2020 אורית וולף חברה בפודקאסט עם אשת העסקים החרדית אפרת ברזל הפודקאסט נקרא "מדברות אחרת". פודקאסט נוסף שלה "אורחים בכפכפים" מוקדש לראיונות עם אישיים מובילים בתחומי האמנות, התרבות והמדע.
וולף הוציאה ספר שירה ראשון, "אהבה בסי מינור" בהוצאת צבעונים.
נער החידות ממומבאי
מייק גרסון
מייק גרסון (באנגלית: Mike Garson; נולד ב-29 ביולי 1945) הוא פסנתרן ומלחין אמריקאי. בנוסף לקריירת סולו כפסנתרן ומלחין ג'אז, שיתף פעולה כנגן עם דייוויד בואי ולהקות הרוק Nine Inch Nails, הסמאשינג פאמפקינס, נו דאוט ועוד. גרסון מתאפיין בנגינת קטעי סולו סוחפים, בגוון ג'אזי, בתוך מסגרת של שיר רוק, כמו למשל ב-Aladdin Sane של בואי.
שנים ראשונות.
גרסון, בן למשפחה יהודית מניו יורק, החל לנגן פסנתר בגיל שבע ובמשך עשר שנים קיבל חינוך קלאסי. הוא בוגר קולג' ברוקלין, גויס לצבא ארצות הברית ולאחר שחרורו מהשירות הצבאי הצטרף ללהקת רוק בשם Brethren. בהמשך התנסה גם בג'אז, ניגן עם מל טורמה ואחרים וקיבל שיעורי פסנתר מביל אוונס.
עם דייוויד בואי.
הזמר דייוויד בואי שמע את גרסון מנגן במסגרת להקה בה היה גרסון שותף בראשית שנות ה-70 וביקש ממנו להצטרף אליו למסע ההופעות שערך בעקבות אלבומו The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars בשנת 1973. גרסון השתתף גם בהקלטות האלבום הבא של בואי, Aladdin Sane באותה שנה ונגינתו מקנה לאלבום צליל מיוחד שהוגדר כג'אז-אוונגארד, בפרט בסולו בשיר הנושא. שנה לאחר מכן השתתף גרסון באלבומו של בואי Diamond Dogs וליווה את שותפו ליצירה עם בואי, מיק רונסון, בסיבוב ההופעות שלו.
הוא השתתף גם באלבומו של בואי Young Americans (1975) ושב לשתף עמו פעולה בשנות ה-90 בפסקול סדרת הטלוויזיה "הבודהה מהפרברים" (The Buddha of Suburbia) ב-1993, בפרויקט Outside (1995), באלבום Earthling (1997), בסדרת הופעותיו בשנת 2000, באלבום Heathen מ-2002 שזכה לשבחי הקהל והביקורת ונחשב לשובו של בואי לקדמת הבמה, באלבומו Reality מ-2003 ובמסע ההופעות האינטנסיבי שליווה אותו (A Reality Tour).
שיתופי פעולה נוספים.
ב-1974 עבר גרסון ללוס אנג'לס והיה לנגן אולפן מבוקש ועסוק. ב-1978 ניגן עם נגני הג'אז פרדי האבארד וסטנלי קלארק. ב-1982 הצטרף ללהקת " Free Flight", אשר ניגנה מוזיקה מגוונת ששילבה מוזיקה קלאסית, ג'אז ו-פאנק (Funk).
ב-1999 ליווה גרסון את להקת הסמאשינג פאמפקינס במסע הופעותיהם בעקבות תקליטם Adore. לאחר סיום מסע ההופעות הצטרף לסולן הלהקה, בילי קורגן בהקלטת הפסקול לסרט הקולנוע סטיגמטה. באותה שנה השתתף באלבומם של Nine Inch Nails, "The Fragile".
ב-1981 השתתף גרסון בסיבוב הופעות של צ'יק קוריאה. באוקטובר 2007 הופיע גרסון בישראל עם אביב גפן. במרץ 2016 הופיע פעם נוספת עם גפן בישראל, וביצעו בין השאר את "Space Odity" כמחווה לדייוויד בואי.
קריירת סולו.
במקביל לפעילותו כפסנתרן ליווי של כוכבי רוק, פיתח גרסון קריירה של פסנתרן ג'אז והוציא מספר אלבומים, בהם אלבום הסולו הראשון שלו, Avant Garson (מ-1979), Serendipity (מ-1986) ו-Oxnard Sessions, Vol.1 (מ-1992), שזכו לשבחי הביקורת, ועוד. ב-2011 הוציא את האלבום The Bowie Variations, המציג גרסאות אישיות לשירים של בואי.
מבקר המוזיקה אלכס הנדרסון מציין אותו כאחד מפסנתרני הג'אז הבודדים המסוגלים לנגן ג'אז טוב ועם זאת להרגיש בבית ולשלב לחנים וביצוע מהעולמות המוזיקליים של הרוק, ה-funk, ההיפ הופ והקאנטרי.
רומאני
הוניגמן
הוניגמן ובניו בע"מ (מוכרת בקיצור: Honigman) היא חברה ישראלית בפירוק העוסקת בעיצוב, בייצור ובשיווק ביגוד ואביזרי אופנה.
בראש הוניגמן עומדים האחים יעקב ומיכה הוניגמן, בעלי החברה. השניים הם בניהם של מייסדי החברה, שרה (אולה) ומשה (יולק), אשר הקימו תחילה את החברה כחנות ילדים בשנת 1947. מנכ"ל הקבוצה הוא מיכה רונן. הקבוצה מונה כ-137 סניפים ומגוון מותגים ומעסיקה באופן ישיר למעלה מ-1000 עובדים.
הוניגמן מייצרת את הבגדים במפעלים במזרח אסיה (הודו, סין ובנגלדש), באירופה (טורקיה ואיטליה) ובישראל. מרכזי הייצור בחו"ל מייצרים כ-65% ממוצרי הוניגמן.
היסטוריה.
ב-1947 פתחה שרה (אולה) הוניגמן את חנות הוניגמן לבגדי ילדים ברחוב בן יהודה בתל אביב.
בשנות ה-70 משה (יולק) הוניגמן ובניו, יעקב ומיכה, החלו לנהל את חנות הילדים של אם המשפחה, שרה (אולה). לצד הפעילות השוטפת, הם פיתחו בגלריה הקטנה שמעל החנות פעילות ייצור והפצה סיטונאית בכל הארץ. לשם כך הוקמה ב-1978 חברת "הוניגמן ובניו". עם הזמן נשכרו מתפרות ושטחי עבודה נוספים באזורים סמוכים לחנות.
באותה תקופה החלה הוניגמן לייצר בגדים גם מחוץ לישראל. החברה השתתפה בתערוכות בינלאומיות, וייצאה את מוצריה לרשתות ולמותגי קמעונאות מובילים בארצות הברית, בבריטניה ובגרמניה, כמו: בלומינגדיילס, C&amp;H, Casual Corner, Harrods ו-Otto.
בשנות השמונים והתשעים, הפנתה הוניגמן חלק ניכר ממשאביה לאפיקי פעילות חדשים:
אופנת ילדים – פתיחת שתי חנויות רחוב נוספות באתרי קניות מרכזיים בגוש דן, בכיכר המדינה בתל אביב וברחוב סוקולוב ברמת השרון. במקביל, התרחבה המכירה הסיטונאית של בגדי ילדים ברחבי הארץ.
בגדי הילדים והנשים נמכרו באותה החנות, ובכך אפשרו מענה לילדים ולאמהותיהם. בהמשך, התגברה המכירה הסיטונאית של בגדי הנשים. ההתפתחות המואצת של הקניונים הביאה לכך שהמכירות בחנויות הרחוב הלכו ופחתו. הוניגמן השקיעה מאמצים בפיתוח הרשת הקמעונאית - ובכל קניון וקניון הוקמה חנות ייעודית.
התמקדות בפעילות קמעונאית, בעקבות הצלחת סניפי הרשת. החברה צמצמה בהדרגה את פעילות המכירה הסיטונאית, עד להפסקתה המוחלטת באמצע שנות התשעים.
בתחילת שנת 2018, קבוצת הוניגמן נקלעה לקשיים שנבעו, בין היתר, בשל שינויים בהרגלי הצריכה של הישראלים, בהם קניות מוצרי אופנה באינטרנט; נסיעות זולות לחוץ לישראל ורכישות מחוץ לישראל, וכן בשל עליית שכר המינימום, עלויות שכירות גבוהות בקניונים, שם ממוקמים רוב סניפי החברה, ותחרות משמעותית בענף האופנה. עקב חובות של כ-233 מיליון ש"ח שהנהלת החברה צפתה שהיא תתקשה לשלמם, פנתה החברה לבית המשפט בבקשה להקפאת הליכים, במטרה "לתת שקט תעשייתי לחברה כדי לנסות ולייצב את מצבה ולנסות להבריא אותה".
ב - 26 בפברואר 2018 הודיע מיכה רונן מנכ"ל החברה על התפטרותו.
מותגים.
בסוף שנות התשעים קבוצת הוניגמן העמיקה את פריסתה ברמה הארצית. במקביל פרצה לשווקים נוספים והתחדשה עם פיתוח סדרת מותגים חדשים. כיום, חנויות קבוצת הוניגמן מתחלקות לשישה מותגים, הפונים למגוון קהלי יעד שונים:
כתוצאה מבידול המותגים, בין השנים 1999 ל-2006 חלו גידול של 410% במספר חנויות הרשת וצמיחה של 535% במחזורי המכירות של הוניגמן.
הפרזנטורים.
במהלך השנים ייצגו את מותג הנשים של הוניגמן כפרזנטוריות דוגמניות מוכרות רבות. בעבר ייצגה את המותג מלאני פרס, שליוותה את הוניגמן במשך תשע שנים מתחילת שנות האלפיים. עוד ייצגה את הוניגמן דוגמנית העל הגרמנייה קלאודיה שיפר.
דוגמניות ישראליות שהובילו קמפיינים של הרשת הן שירז טל, שירלי בוגנים ועמית מכטינגר. עוד כיכבו בפרסומות הוניגמן המגישה והשחקנית עדן הראל וכן הדוגמנית מור קציר, הדוגמנית אילנית לוי, ומאוחר יותר הדוגמנית והשחקנית סנדי בר.