בספר פרשנות המקרא מצודת דוד כתב רבי דוד אלטשולר כי "מעכה בת מלך גשור הייתה יפת תואר, ולקחה דוד במלחמה, ובא עליה קודם שנתגיירה, ונתעברה וילדה את תמר, ואת אבשלום ילדה אחר שנתגיירה" ופירוש התוספות מרחיק לכת וקובע כי "תמר לא הייתה בת דוד אלא מקודם לכן הייתה אמה מעוברת והא דכתיב : כן תלבשנה בנות המלך מעילים, לא משום שהייתה בתו אלא לפי שגדלה בביתו של דוד עם בנות המלך"
הפרשנים המאוחרים של מדרש תנחומא נוקטים גישה מרחיבה וקובעים כי: "שכן מצינו בדוד, על שחמד מעכה בת תלמי מלך גשור בצאתו למלחמה, יצא ממנו אבשלום, שביקש להרוג אותו, ושכב עם נשיו לעיני כל ישראל ולעיני השמש, ועל ידו נהרגו כמה רבבות מישראל, ועשה מחלוקת בישראל, ונהרג שמעי [בן גרא] ושבע בן בכרי, ואחיתופל, ומפיבושת, ואיש בשת, והשליט ציבא על כל בית שאול"
על פי פרשנות אחרת התחתן דוד המלך עם מעכה כחלק ממערכת של בריתות עם שליטים שכנים על מנת לבצר את מעמדו כמלך ישראל.
גורל ילדיה.
אמנון, בכורו של דוד, התאהב בתמר ואנס אותה. לאחר היוודע מקרה האונס נקט דוד בעמדה סבילה. הוא לא הפעיל את סמכותו כהורה ומלך על מנת להעניש את האנס ולא עשה כל צעד על מנת לתקן את העוול. את מקומו תפס אבשלום. הוא הכניס את תמר לביתו ונמנע מלהיות במגע עם אמנון. לאחר שנתיים שבהן ישבה תמר בבית אבשלום ארגן אבשלום חגיגה לרגל הגז בבעל חצור, אליה הזמין את כל אחיו הנסיכים למשתה. קודם לכן נתן אבשלום ל"נעריו" הוראה להרוג את אמנון בעת שהוא יהיה שיכור. לאחר שביצע את זממו ברח אבשלום לבית סבו המלך תלמי בגשור.
לאחר חזרתו מהגלות, ומשהוסרו שאר המתחרים על הכתר מדרכו, מרד אבשלום בדוד והצליח לתפוס את השלטון. בקרב מכריע שנערך בין צבאות שני הצדדים הובס צבא המורדים ואבשלום הוצא להורג במצוות יואב בן צרויה.
קרל סילברבאואר
קארל זילברבאואר
בבית של איסטווד
בבית של איסטווד (באנגלית: Mrs. Eastwood &amp; Company, מילולית "גב' איסטווד ושות'") היא סדרת מציאות בת עשרה פרקים ששודרה בערוץ הבידור בשנת 2012. הסדרה מתמקדת בחייהן של דינה איסטווד, אשתו של השחקן והבמאי קלינט איסטווד, ובנותיו פרנצ'סקה-רות ומורגן, בבית המשפחה בכרמל, קליפורניה. דינה איסטווד מנהלת להקת א-קפלה בשם אוברטון, שבה שישה זמרים.
Synaptic
סינפטיק (אנגלית: Synaptic) היא תוכנה חופשית, מבוססת קוד פתוח ומהווה ממשק משתמש גרפי לטיפול בחבילות תוכנה באמצעות APT.
מערכת ניהול החבילות המשמשת את דביאן גנו/לינוקס ונגזרותיה, נכתבה בעזרת ספריית GTK+ ופותחה על ידי מייקל ווגט (Michael Vogt) גוסטבו נימייאר (Gustavo Niemeyer) ואלפרדו קוימה (Alfredo Kojima). תחזוקת התוכנה נעשית על ידי חברת קנוניקל ונחשבת לאחד ממיזמיה.
מאפיינים.
התוכנה מיועדת לטיפול בחבילות פורמט Deb אך יכולה לטפל גם בחבילות עם פורמט RPM וכמו כן מאפשרת לבצע את הפעולות הבאות:
כלי אריזה מתקדם (תוכנה)
חבתן
חבתן (באנגלית: Cooper) הוא בעל מקצוע המכין מכלים מלוחות עץ: חביות בגדלים שונים, דליים, תיבות ועוד.
לשם הכנת חביות המיועדות למשקאות אלכוהוליים, אין משתמשים בדבקים, מסמרים או ברגים מפני שאלו עלולים לפגום בטעם המשקה. חבתנים משתמשים במים כדי להעניק גמישות לעץ ומכופפים אותו כדי לתת לחבית את צורתה הקמורה. לאחר שהעץ מתייבש וצורתו נשארת קבועה, משתמשים החבתנים בטבעות מתכת שלא חודרות לתוך העץ כדי לחבר את לוחות העץ יחדיו. כדי להדק את הלוחות, משתמשים החבתנים בקרדום.
דוד עמוס
חכם דוד עמוס (1835 או 1840 - 1942, ירושלים) היה סוחר יהודי יזם וגואל אדמות בחבל עזה וסביבותיה.
עמוס היה מגדולי הסוחרים היהודים באזור הנגב. הוא עסק בייצוא שעורה ואבטיח הפקועה (חנדל) לאירופה. בשותפות עם חכם נסים אלקיים וחג' עלי אל-עטוונה, ראש העיר הראשון של באר שבע, הם היו ליצואנים הגדולים ביותר. הם יזמו את הקמת המזח הראשון בנמל עזה, שנבנה בשנת 1910.
עמוס היה מעורב בעסקאות מקרקעין שונות. הוא החזיק בתים באלכסנדריה, שם הייתה לו משפחה אחת, ובעזה ורפיח, שם הייתה לו משפחה שנייה. הוא ביכר מגורים באוהלים על פני מגורים בעיר עזה. בנוסף, קנה עמוס אדמות רבות בשטחי רפיח. לפי מקור אחד, הוא קנה כ-100,000 דונם ליד רפיח המצרית, בתיווכו של הקונסול הבריטי קאזינביץ', שנועדו להתיישבות יהודית. לאחר פרעות תרפ"ט עזב עמוס את עזה.
אליעזר ערמון
אליעזר ערמון (17 במאי 1922 – 18 בדצמבר 1995) היה איש הפלמ"ח ומפקד ספינות מעפילים לארץ ישראל, ולאחר קום המדינה היה שגריר ועובד משרד החוץ עד מותו. סייע כמפקד ומלווה בהבאתן של שש ספינות מעפילים בין השנים 1945–1947, בהן הפליגו למעלה מ-11 אלף איש.
ביוגרפיה.
אליעזר ערמון (ורש) נולד ב-17 במאי 1922 בארד שבטרנסילבניה, כבן למשפחה יהודית-הונגרית מתבוללת. כשהיה כבן 15, עם תחילת לימודיו בגימנסיה היהודית בקלוג', החל להתוודע למוצאו ולאידאולוגיה הציונית. הוא הצטרף לתנועת "הנוער הציוני", נרשם לעלייה בשנת 1938, אך רק בתום שלוש שנים של המתנה במהלכן הוציאה משפחתו סכום כסף גבוה על סרטיפיקט, עלה לארץ ישראל בתחילת שנת 1941, עם אחת הקבוצות האחרונות של עליית הנוער.
כחודשיים מהגעתו התנדב לפלמ"ח, והשתייך לפלוגה ג' תחת פיקודו של אורי יפה. ב-1943 עבר קורס ימי ובמקביל הוקמה המחלקה הימית אליה הועבר, נודע בכינוי "דני". בינואר 1945 השתתף בקורס החובלים הראשון, שנמשך 8 חודשים. ב-12 בספטמבר 1945 היה מפקד ספינת המעפילים "פייטרו א'" שיצאה מחופי איטליה והגיעה לחוף שפיים כשעליה 168 מעפילים. כמפקד "פייטרו 2" הוביל 175 איש. את אוניית המעפילים "חנה סנש" ליווה כסגן למפקד ישראל חורב ועליה 252 איש. ערמון היה גם מפקדה של האונייה הגדולה "מקס נורדאו" שעגנה בנמל חיפה ב-14 במאי 1946 וכללה 1770 איש. הספינה השישית והאחרונה שהביא הייתה הגדולה מכולן, "עצמאות" (7736 עולים), ועליה גם היו הוריו.
לאחר קום המדינה שירת בחיל הים. בין 1953 ל-1958 היה בשליחות המוסד לעלייה ב' בבלגיה ובהונגריה. מ-1960 ועד 1988 כיהן במגוון תפקידים במשרד החוץ בהם: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפרו, הממונה על השגרירות בבוליביה, שגריר ישראל בצ'אד, סגן מנהל המחלקה הכלכלית, מנהל מחלקה במשרד, שגריר ישראל באקוודור ובגואטמלה.
אליעזר ערמון היה נשוי לאסתר ערמון, אמנית ומורה, שימשה כמנהלת ואוצרת בית האמנים בירושלים (נפטרה באפריל 2010), ולהם שלושה ילדים.
גולף א.ק. (חברה)
צב גלאפגוס
צב גלאפגוס המכונה גם צָב פִּילִי (שם מדעי: Chelonoidis nigra) הוא מין צב גדול ביותר ממשפחת הצבים יבשתיים המצוי באיי גלאפגוס. משקלו מגיע עד למעלה מ-400 ק"ג, ואורכו מגיע עד למעלה מ-180 ס"מ. תוחלת חייו הארוכה, למעלה ממאה שנה בטבע, הופכת אותו לאחד מבעלי החוליות בעלי תוחלת החיים הארוכה ביותר. בשבי הגיעו פרטים ממין זה לגיל של למעלה מ-170 שנה.
תפוצתו של צב זה היא בשבעה מאיי גלאפגוס, ארכיפלג געשי הממוקם כ-1,000 ק"מ מערבית לאקוודור. מגלי ארצות ספרדים שגילו את האיים במאה ה-16, קראו להם בשם זה בהתייחסם למילה galápago בספרדית שמשמעותה "צב".
גודל השריון וצורתו משתנים בין האוכלוסיות. על איים גבוהים ולחים הצבים גדולים יותר, השריון מקומר יותר והצוואר קצר יותר. על איים יבשים ונמוכים יותר הצבים קטנים יותר, לשריון צורה המזכירה צורת אוכף וצווארם של הצבים ארוך יותר. רשמיו של צ'ארלס דרווין לגבי ההבדלים האלה שתועדו במהלך מסעו השני באונייה "ביגל" ב-1835 תרמו לפיתוח תורת האבולוציה שלו.
אוכלוסיית הצבים הצטמצמה מלמעלה מ-250,000 פרטים במאה ה-16, עד לכ-3,000 פריטים בשנות ה-70 של המאה ה-20. צמצום זה נבע משימוש בצבים לבשר ושמן, מניצול סביבת המחיה הטבעית שלהם לצורכי חקלאות ומהכנסת מינים פולשים כמו עכברושים, עיזים וחזירים על ידי בני האדם שהתיישבו באיים. מ-15 התת-מינים המקוריים שרדו כיום עשרה. הפרט האחרון בתת המין צב פינטה ענק ("Chelonoidis nigra abingdoni"), שנודע בכינוי ג'ורג' הבודד, מת ב-24 ביוני 2012, ויחד עמו נכחד תת-המין כליל. מאמצי השימור שהחלו במאה ה-20, הביאו לכך שבתחילת המאה ה-21 מנתה אוכלוסיית הצבים למעלה מ-19,000 פרטים. מאמצי השימור כללו רבייה בשבי של צבים, ושחרורם בסביבת המחיה הטבעית של המין. למרות הצלחת המאמצים, מצב השימור של המין כולו מוגדר עדיין "פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי.
מיון.
צב זה שייך לסוג צב נאוטרופי, אשר קיים באמריקה הדרומית כבר מהמיוקן. בסוג זה מינים שונים בגודל בינוני, אך קטנים בהרבה מהצב הפילי.
במין זה ישנם מספר תת-מינים אשר לכמה דעות נחשבים למינים עצמאיים. 2 תת-מינים נכחדו, צב פינטה ענק ו-Chelonoidis nigra niger, אשר קרוי לפי השם המדעי של המין. כל התת-מינים מצויים בסכנת הכחדה, כשהמצליח מכולם הוא צב גלאפגוס וולף.
תת-מינים:
תיאור.
לצב שריון עצם מסיבי בצבע חום עמום. לוחות השריון מחוברים לצלעותיו של הצב במבנה קשיח ומוגן שהוא חלק מהשלד. על שריונם של צבי הגלאפגוס גדלות לעיתים חזזיות. דוגמת השריון נשמרת לאורך כל חייו של הצב. מדידת גילם של הצבים על פי טבעות הגדילה של השריון אינה יעילה מכיוון שהשכבה החיצונית מתבלה עם הזמן. הצב יכול למשוך את ראשו, צווארו וגפיו הקדמיות אל תוך השריון לצורך הגנה. הרגליים גדולות, עבות וקצרות, והן מכוסות בעור יבש ומקושקש. על הרגליים הקדמיות ישנם חמישה טופרים. על הרגליים האחוריות ארבעה טופרים.
ענקות (גיגאנטיזם).