בשנות החמישים נכנסו לראשונה לשימוש נרחב מקרני שקופיות 35 מילימטר, צאצאים ישירים של פנס הקסם בפורמט גדול יותר, כסוג של בידור ביתי; בני משפחה וחברים היו מתכנסים לצפייה במצגת שקופיות. צילום שקופיות במהלך חופשות ובאירועים משפחתיים היה תחביב נפוץ. מקרני שקופיות היו בשימוש נרחב גם במסגרות חינוך ומוסדות אחרים.
כיום שקופיות ומקרני שקופיות הוחלפו ברובם על ידי מדיה המאוחסנת דיגיטלית ומוצגת על גבי מסך באמצעות מקרן או על גבי צג וידאו גדול.
רכיבים.
למקרן ארבעה רכיבים עיקריים:
במרבית המקרנים מונחת פיסת זכוכית שטוחה סופגת חום בנתיב האור בין עדשת הדחיסה לשקופית, כדי להימנע מפגיעה בשקופית. זכוכית זו מעבירה אורכי גל בתחום הנראה לעין אך סופגת אינפרא אדום. האור עובר דרך השקופית והעדשה השקופה, והתמונה המתקבלת מוגדלת ומוקרנת על גבי מסך שטוח אנכי כך שהקהל יוכל לראות את השתקפות התמונה. לחלופין, ניתן להקרין את התמונה למסך "הקרנה אחורית" שקוף, המשמש לעיתים קרובות לתצוגה אוטומטית רציפה המיועדת לצפייה מקרוב. צורת הקרנה זו גם מונעת מהקהל להפריע לזרם האור על ידי הטלת צל על ההקרנה או היתקלות במקרן.
השקופיות הוטענו למקרן על גבי מחסנית מלבנית או עגולה ("קרוסלה") בהתאם לדגם המקרן, לפי הסדר בו יוצגו. באמצעות שלט-רחוק המחובר למקרן קודמה המחסנית כדי לאפשר מעבר בין שקופיות.
סאמולי ארו
סאמולי ארו (פינית: Samuli Aro; נולד ב-11 באפריל 1975 בג'ארבנפה שבדרום פינלנד) הוא רוכב מרוצי אופנועי אנדורו פיני שזכה חמש פעמים בתואר אלוף עולם באנדורו וחמש פעמים ניצח, כשהוא רוכב במסגרת נבחרת פינלנד, את מרוץ אנדורו ששת הימים הבינלאומי (ISDE).
קריירה.
ארו החל להתחרות בשנת 1989 בתחום המוטוקרוס המקצועי והתחרה בתחום זה בלבד במשך 9 שנים. ב-1998 החל להתחרות גם באליפות העולם באנדורו (World Enduro Championship). הוא זכה בתואר הראשון שלו בשנת 2002 כשהוא רוכב בחסות קבוצת הוסקוורנה. בשנת 2003 עבר לרכב עבור KTM וסיים במקום השני אחרי סטפן מרימן, רוכב קבוצת הונדה. שנה לאחר מכן ב-2004, זכה בתואר אלוף העולם בקטגוריית E3. ב-2005 ו-2006 גרף ארו גם את אליפות קטגוריית ה-E2. ב-2007 סיים במקום השני אחרי מיקה אהולה, וב-2008 זכה שוב בתואר האליפות ב-E3. בכך הפך ארו לאחד מהרוכבים היחידים שמחזיקים בחמישה גביעי אליפות עולם באנדורו.
כיום.
לאחר שהתחרה במהלך עונת 2009, בשורות קבוצת המרוצים הרשמית של KTM בקטגוריית ה-E3 של אליפות העולם באנדורו על גבי אופנוע שתי פעימות בנפח 300 סמ"ק, פרש ארו ממרוצים. ב-2010 חתמה עמו KTM הסכם להמשך ייצוג היצרנית באירועים שונים ברחבי העולם למטרות קידום מכירות ויחסי ציבור.
באוקטובר 2010 הגיע סאמולי ארו לישראל, בהזמנתה של היבואנית המקומית, להשתתפות בהפנינג KTM שנערך במשך 3 ימים ברחבי הארץ. במסגרת האירועים, השתתף ארו עם רוכבי השטח המקומיים בקורס רכיבת מרוצים וכן ברכיבה משותפת עימם במסלולי השטח שבצפון ובדרום הארץ.
סיכון יחסי
באפידמיולוגיה, סיכון יחסי (Relative Risk, Risk Ratio, RR) הוא היחס בין ההסתברות שהאירוע יתרחש בקבוצת החשופים לבין ההסתברות שהאירוע יתרחש בקבוצת הלא חשופים שמבטא למעשה את הסיכון בקרב מי שחשוף לעומת הסיכון בקרב מי שלא חשוף. סיכון יחסי לרוב מחושב במחקרים קליניים ובמחקרי עוקבה. במחקרים אלו, מעקב אחר הפרטים בשתי הקבוצות לתקופת זמן מסוימת מאפשרת לתעד את הארעות המחלה בכל קבוצה ולחשב את התדירות של המחלה בשתי הקבוצות. חשוב לזכור, כי קביעת הסיכון היחסי אינה מספקת כדי לקבוע אם החשיפה היא המשפיעה על הארעות המחלה מכיוון שקשר בין חשיפה למחלה יכול להימצא גם בשל השפעה הפוכה - של המחלה על החשיפה, או שהקשר מתקיים בגלל גורם שלישי, שמשפיע הן על החשיפה והן על המחלה. גורם כזה נקרא ערפלן.
עקרונות מרכזיים.
אם +R  הוא סיכון להיארעות המחלה בחשופים / ההסתברות שאירוע מסוים יתרחש בקבוצת החשופים
ו- -R הוא סיכון להיארעות המחלה בלא חשופים  / ההסתברות שאירוע מסוים יתרחש בקבוצת הלא חשופים,
אז הסיכון היחסי למחלה הוא:
RR=R/1-R
בהשוואה פשוטה בין קבוצות הניסוי לקבוצת הביקורת:
- אם RR=1, אז אין הבדל בסיכון בין שתי הקבוצות.
- אם RR&lt;1, אז פחות סביר שהאירוע יתרחש בקבוצת ה"חשופים" לעומת קבוצת ה"לא-חשופים".
- אם RR&gt;1, אז יותר סביר שהאירוע יתרחש בקבוצת ה"חשופים" לעומת קבוצת ה"לא-חשופים".
בעזרת הטבלה הבאה ניתן לבצע חישוב מלא של הסיכון היחסי למחלה בקרב החשופים לעומת הלא חשופים:
כאשר a הוא משתנה של מספר החולים שהיו חשופים, b הוא משתנה של מספר האנשים הלא חולים שהיו חשופים, c הוא משתנה של מספר החולים שלא היו חשופים ו- d הוא משתנה של מספר האנשים הלא חולים שהיו לא חשופים.
ע"פ הטבלה הנ"ל, הסיכון היחסי RR למחלה בחשופים ביחס ללא חשופים הוא:
(RR=R+/R-= (a/a+b)/( c/c+d
לדוגמה, אם ההסתברות לפתח סרטן ריאות בקרב מעשנים הוא 20% ובקרב לא מעשנים הוא 1%, ניתן יהיה לחשב את הסיכון היחסי ללקות בסרטן ריאות המקושר לעישון בעזרת הטבלה הבאה:
אז הסיכון היחסי ללקות בסרטן ריאות המקושר לעישון הוא 20%, ע"פ החישוב הבא:
RR=(a/(a+b))/(c/(c+d))= (20/100)/(1/100) =20%
כלומר, למעשנים יש סיכוי של פי 20 לפתח סרטן ריאות לעומת לא מעשנים.
יש להבחין בין המונח סיכון יחסי לבין המונח הפחתת סיכון מוחלטת.
כשהיארעות המחלה היא נמוכה, יחס צולב הוא בקירוב סיכון יחסי.
אם a קטן באופן משמעותי מ- b אז,
formula_1
ובדומה לכך, אם c קטן באופן משמעותי מ- d אז,
formula_2
ולכן,
formula_3
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של צ'ייקובסקי
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בסול מז'ור מאת המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי אופוס 44, מהיצירות החשובות ברפרטואר הקונצרטנטי לפסנתר. ביצוע הבכורה של יצירה זו ברוסיה, בנגינתו של טאנייב, נערך ב-30 במאי 1882, בניצוחו של אנטון רובינשטיין.
כתיבת היצירה.
לאחר כישלון נישואיו של צ'ייקובסקי ב-1877 הוא בילה יותר ויותר זמן באחוזת הבית של אחותו אלכסנדרה ובעלה בקמנקה (קמיאנקה של היום) באוקראינה. עוד בראשית דרכו של צ'ייקובסקי כמלחין אמרה לו אלכסנדרה שיראה בביתה כבית שני בעבורו. באוקטובר שנת 1879 התחיל צ'ייקובסקי את כתיבת הקונצ'רטו השני בסול מז'ור לפסנתר ותזמורת אופוס 44. צ'ייקובסקי היה ידוע בכך שכתב הוא את יצירותיו במהירות רבה. ואכן כך היה. במהלך של עשרה ימים צ'ייקובסקי השלים את כתיבת הפרק הראשון בקונצ'רטו כרדוקציה לשני פסנתרים כהכנה לתיזמור. אלא שלאחר מכן כתיבת היצירה התעכבה בכך שצ'ייקובסקי הניח את כתיבת הקונצ'רטו מפעם לפעם. היצירה הושלמה כולל התיזמור במאי- 1880. (זמן כתיבה ארוך במיוחד בעבור צ'ייקובסקי) על אף רצונו של צ'ייקובסקי כי יצירה זו תנוגן בביצוע הבכורה שלה ברוסיה, לא כך היה. כשם שקרה עם הקונצ'רטו הראשון שלו לפסנתר ותזמורת, אף יצירה זו הושמעה בבכורתה בארצות הברית.
ביצוע הבכורה נערך ב-12 בנובמבר 1881 בעיר ניו יורק. על הפסנתר ניגנה הפסנתרנית הבריטית מאדליין שילר ועל התזמורת של ניו יורק ניצח תיאודור תומאס. על אף הניסיון המר שהיה לצ'ייקובסקי עם ניקולאי רובינשטיין כאשר הציג בפניו את הקונצ'רטו הראשון שלו לפסנתר ותזמורת, החליט צ'ייקובסקי להקדיש יצירה זו לפסנתרן ומנצח זה. צ'ייקובסקי אף הגדיל לעשות, ולאחר שסיים לכתוב יצירה זו שלח את הפרטיטורה לבדיקתו ואישורו של ניקולאי רובינשטיין, אשר בזו הפעם אישר את היצירה על אף אי אלו התנגדויות קטנות, בעיקר בשל אורכה של היצירה והכתיבה הפסנתרנית המאסיבית. צ'ייקובסקי ביקש מניקולאי רובינשטיין כי יהיה הוא המבצע של היצירה בביצוע הבכורה שלה, אלא שרובינשטיין נפטר במרץ 1881 כך שלא הצליח הוא להגשים את משאלתו של המלחין. לזכרו של ניקולאי רובינשטיין כתב צ'ייקובסקי לאחר זמן מה את השלישייה בלה מינור אופוס 50 המוקדשת לזכרו של אמן דגול.
ביצוע הבכורה של יצירה זו ברוסיה, בנגינתו של טאנייב, נערך ב-30 במאי 1882, בניצוחו של אנטון רובינשטיין אחיו של ניקולאי.
מבקרי מוזיקה ואף מוזיקאים רבים מיצירים על כך כי יצירה כבירה זו איננה זוכה לביצועים כה רבים ולהצלחה כשם שזוכה לו הקונצ'רטו הראשון לפסנתר ותזמורת. אמנם ניתן לומר כי הנושאים בקונצ'רטו הראשון יותר מאוחדים ואולי אף יותר מרשימים ונוגעים בלב. יחד עם זאת בקונצ'רטו זה, השני במספר, ישנם מספר פסאג'ים אשר יותר מעניינים, יותר מרגשים, יותר פסנתרניים ואף יותר מאוחדים בדרך כתיבתם והצגתם מאשר בקונצ'רטו הראשון לפסנתר ותזמורת. צ'ייקובסקי עצמו לאחר ביצוע הבכורה ברוסיה, שיתף מספר מוזיקאים ברגשותיו על יצירתו החדשה ובעיקר על אורך נגינתה (ביצוע ממוצע של יצירה זו נע בין- 47 דק' ל-49 דק' נגינה) דבר אשר לא עלה יפה אצל מספר פסנתרנים ומוזיקאים ובעיקר אצל אחד מידידיו הקרובים של צ'ייקובסקי אשר גם היה אחד מתלמידיו: אלכסנדר זילוטי. זילוטי לאחר ששמע וקרא את הפרטיטורה הציע לקצץ מספר פאסג'ים בפרק הראשון ובעיקר הציע הוא לקצץ פסאג'ים מהפרק השני. צ'ייקובסקי התנגד לכך בתוקף רב ואכן עם פרסום המהדורה הראשונה, היצירה הודפסה על פי הפרטיטורה האורגינאלית. אך לאחר מותו, כאשר פורסמה המהדורה השנייה של היצירה, היא הודפסה עם הקיצוצים והקיצורים אותם עשה זילוטי. כך אף נוגנה היצירה עד שנות השבעים של המאה ה-20. היום רוב הפסנתרנים מעדיפים לנגן ולהקליט יצירה זו על פי הפרטיטורה האורגינלית שכתב צ'ייקובסקי.