ב-1919, לאחר המהפכה הרוסית, ביקש לעלות לארץ ישראל. לפני עלייתו ביקר את חותנו נופך במינסק ונאלץ להישאר בה עקב חילופי השלטון. אז התמנה למנהל המחלקה לתרבות של הקהילה היהודית במינסק ומנהל הקורסים הפדגוגיים מטעמה.
בשנת 1920-תרפ"א הצליח לצאת את רוסיה ולעלות ארצה, והיה למנהל בית הספר לבנים ולבנות של "המזרחי" בחברון, עד 1925. בנוסף, כיהן כציר לאספת הנבחרים הראשונה מטעם יהודי חברון, ושימש כסופר עיתון "הארץ" בחברון.
בשנת תרפ"ד פרסם בביטאון "המזרחי", "התור", מונוגרפיה על חברון בשם "עיר האבות (בעבר ובהוה)".
בראשית שנת תרפ"ו (1925) התמנה למנהלו הראשון של בית הספר העירוני היסודי הדתי לבנות "תלפיות" בתל אביב, מיסוד "תחכמוני", שנכנס אז תחת פיקוח הוועד המפקח של "המזרחי". בשנה הראשונה פעל בית הספר בשכונת ברנר (ליד בית החולים הדסה) ולמדו בו 350 תלמידות, ובשנת תרפ"ו-1926 עבר למשכן מרווח יותר ברחוב העבודה שבשכונת מרכז בעלי מלאכה, שנבנה עבורו מספר חודשים קודם לכן, ומספר תלמידותיו עמד על 500. קפלן ניהל את בית הספר עד מותו.
בתל אביב התגורר קפלן בבית שבנה בשנות ה-20 ברח' השומר 8.
נפטר במאי 1927 (אייר תרפ"ז) בתל אביב, בן 57 במותו. נקבר בבית הקברות טרומפלדור.
משפחתו.
אלמנתו בלהה קפלן (1876–1963) האריכה ימים אחריו. למרות קשייה הכלכליים, עשתה כדי להקל על צעירים רבים את צעדיהם הראשונים בארץ, וביתה היה פתוח לכול.
קפלן ואשתו היו הורים לארבעה בנים וארבע בנות.
בנו הבכור, ד"ר עוזיאל קפלן (1896–1956) (כירורג, בוגר לימודי רפואה באוניברסיטת ז'נבה, עלה ארצה ב-1921, היה לרופא המושבה באר טוביה, ב-1923 עבר לתל אביב, היה מראשוני רופאי "מגן דוד אדום" ופעל לארגון קורסים בעזרה ראשונה בו, ב"הפועל" ועבור הרוויזיוניסטים והאצ"ל, פעיל ב"הגנה" ומהרופאים הראשונים של הארגון במחוז תל אביב; אשתו, שפרה יחיאלי-קפלן, הייתה בתו הבכורה של המחנך העברי יחיאל יחיאלי, ממייסדי תל אביב, ולאחר מותו של אביה ניהלה את בית הספר לבנות בנווה צדק);
רבקה (פרופסור לפיסול וציור באקדמיה במוסקבה);
עמינדב (פרופסור לכלכלה באוניברסיטת לנינגרד);
יואל-דוד (פרופסור למתמטיקה);
צפורה פייס-תירוש (1904–1992);
עדינה ולבה (1910–1979) (אשתו של המלחין, המוזיקולוג והמורה למוזיקה ד"ר יואל וַלבֶּה);
עמנואל קפלן (1911–2000);
ואסתר פילבינסקי (1917–2010).
גיסו של קפלן (אחיה הצעיר של אשתו), ד"ר יצחק נופך, היה משפטן, שהיה מראשוני השופטים היהודים בארץ ישראל המנדטורית, שופט השלום העברי הראשון ביפו, והוא שהנהיג את השפה העברית במשפט והוציא פסקי דין בעברית.
בתו, חמדה נופך-מוזס, הייתה מראשונות עורכות הדין בארץ, המייסדת והעורכת האחראית הראשונה של השבועון "לאשה". נישאה לראובן מוזס, בנו של יהודה מוזס, מו"ל העיתון "ידיעות אחרונות".
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אטרזה
אגם אטרזה (גרמנית: Attersee, לעיתים מכונה גם Kammersee), הוא הגדול שבאגמי אוסטריה, וממוקם במחוז זאלצקמרגוט שבאוסטריה עילית.
האגם מקבל את מימיו מן הנהר זיאך הזורם מאגם סמוך, אגם מונד. האגם מתנקז באמצעות הנהר אגר הזורם מצפון האגם.
היסטוריה.
קיימות עדויות להתיישבות על גדות האגם החל מהתקופה הנאוליתית.
בשנת 1870 נמצא בקצהו הצפוני של האגם בתי כלונסאות מתוארכים כ-1000 עד 2000 שנה קודם לספירה. הבתים השתייכו ככל הנראה לתרבות אגם מונד שהתקיימה באזור בתקופה קודמת.
בתי הכלונסאות באגם הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האגם לרוב איננו קופא בחורף, והפעם האחרונה בה האגם קפא היה בשנת 1963, כשקדמה לכך שנת 1928/9, שהייתה השנה הקרה ביותר במאה ה-20 באזור.
חוץ מהיותו מוקד תיירות, מהווה האגם גם נתיב תחבורת אוניות (החל משנת 1869). כמו כן באגם מתקיימים אירועי ספורט רבים.
דיג.
האגם מהווה מקור דייג לתושבי האזור ואף מתקיימים בו סיורי דיג מודרכים. הדגים הנפוצים באגם הם זאב נהרות צפוני, טרוטה חומה, טרוטת עין-הקשת, טרוטנית אלפינית, צלופח אירופי, קרפיון מצוי, שפמנון מצוי ופרקה.
מגזין 391
391 (מגזין)
391 הוא מגזין שיצא לאור על ידי פרנסיס פיקבייה בברצלונה בין השנים 1917-1924. המגזין פרסם בעיקר יצירות של הזרם הדאדאיסטי, בין השאר של אולגה סחרוף.
שם המגזין הוא על פי שמו של המגזין הניו-יורקי 291 (בו השתתף פיקבייה) שיצא לאור בין השנים 1915-1916.
למרות שפיקבייה היה צייר, מרבית תוכנו של המגזין הייתה מילולית, ובכתיבה השתתפו אלפרד ז'ארי וגיום אפולינר.
291 (מגזין)
291 הוא מגזין אמנותי שיצא לאור בניו יורק בין השנים 1915-1916. להוצאת המגזין היו שותפים ארבעה אנשים: הצלם והאמן אלפרד סטיגליץ, האמן מאריוס די זייס, האספן, המשורר והסוציאליסט אגנס ארנסט מאייר והצלם פאול האווילנד. מקור שם העיתון הוא משם הגלריה שהייתה ברשותו של סיטגליץ, שבתורה קיבלה את שמה ממספר הבניין בשדרה החמישית.
במגזין פרסמו יצירות ומאמרים בין השאר מקס ז'אקוב, פרנסיס פיקבייה ואחרים.
המגזין היה הראשון לפרסם בארצות הברית שירה חזותית. במרכז גיליונו הראשון הופיע הקליגרם "מסע" של גיום אפולינר. באותה עת המונחים קליגרם ושירה חזותית טרם נוצרו וזייס התייחס אליהם מאוחר יותר כ "Psychotypes", מונח שטבע אמדה אוזנפאן.
בסך הכל הוציא המגזין 12 גליונות, כששלושה מתוכם בעלי מספר כפול, כך שבפועל הודפסו רק תשע חוברות. המגזין משך קהל מצומצם מאוד, והעלויות היו גבוהות מאוד. בשעת סגירת העיתון לסטיגליץ היו מאות עותקים שלא נמכרו והוא מכר אותם לסמרטוטאי תמורת 5.80$.
כיום, כל החוברות יקרות ערך מאוד, וסט מושלם של כל החוברות נדיר ביותר. הוצאה מחודשת של כל החוברות כרוכות יחדיו יצאה לאור בשנת 1972, והיא נפוצה בספריות רבות.
291 (גלריה)
291 (Little Galleries of the Photo-Secession) היא גלריה שפעלה בניו יורק בין השנים 1908–1917. הגלריה הייתה ממוקמת בשדרה החמישית בבית מספר 291, ומכאן שמה.
היסטוריה.
הגלריה הוקמה ונוהלה על ידי הצלם אלפרד סטיגליץ. הגלריה הפכה למפורסמת בגין שתי סיבות: האחת, חלוציותה כמי שהציבה את הצילום כאמנות לכל דבר, כמו ציור ופיסול. בגלריה הוצגו תמונותיהם של צלמי אמנות חלוציים כאדוארד סטייכן, גרטרוד קסאביר, פול האבילאן ואחיו ואחרים, שהפכו למוכרים בזכות תצוגותיהם בגלריה. בנוסף, הגלריה שימשה כמוקד עבור אמנות אוונגרדית שהגיעה לארצות הברית מאירופה. בין השאר הוצגו שם יצירותיהם של האמנים: אנרי מאטיס, אוגוסט רודן, אנרי רוסו, פול סזאן, פבלו פיקאסו, קונסטנטין ברנקושי, פרנסיס פיקבייה ומרסל דושאן.
הגלריה נסגרה עקב הרומן שניהל סטיגליץ עם ג'ורג'יה אוקיף החל משנת 1916. הגלריה נסגרה סופית ביוני 1917, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, חודשיים לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למדינות ההסכמה כנגד מדינות המרכז.
רועי כפרי
רועי כפרי (נולד ב-12 בנובמבר 1985) הוא קומיקאי, מוזיקאי, פרסומאי, במאי ויוצר ישראלי. יוצר בעיקר סרטונים פופולריים ברשת האינטרנט. יצר את הסדרה ניצה ולחם יחד עם ניב מג'ר, פרויקטים מוזיקליים כמו "שירי מרפסת" עם טל טירנגל ואת סדרת הרשת "חתולונובלה".
במהלך השנים רועי יצר הרבה סרטונים ופרסומות, בחלקם גם שיחק והפיק את המוזיקה, את רובם כתב יחד עם שותפו (וחבר ילדותו) גון בן ארי.
ביוגרפיה.
כפרי נולד ב-1985 במושב נהלל. שירת כצלם צבאי בחיל המודיעין.
בעת שירותו הצבאי, צילם את הסרטון "חולה בראש", שבו תיעד את עצמו בחממה נטושה, והעלה אותו לאינטרנט. הסרטון, שצבר מעל ל-50,000 צפיות, היה הצלחתו הראשונה של כפרי באינטרנט. לאחר שחרורו מצה"ל, החל לעבוד כעורך וידאו באתר Flix, בעקבות כך שגל רז, ממייסדי האתר, נתקל בסרטון.
במהלך עבודתו ב-Flix פגש את ניב מג'ר, והם החלו לצלם יחד מערכונים בשם "ניצה ולחם". המערכונים זכו להצלחה ברשת, וכונו במגזין טיים אאוט תל אביב "סנדקי ההומור ברשת הישראלית". בסדרה השתתפו בתפקידי אורח הסופר מאיר שלו, הקומיקאים אסי כהן וטל פרידמן, הזמר שימי תבורי ואחרים.
במסגרת עבודתו ב-Flix יצר כפרי את סדרת הרשת "חתולונובלה" שזכתה אף היא להצלחה. בסדרה מדבב כפרי סרטוני חתולים מהרשת ויוצר מהם מערכונים המשלבים אלמנטים של טלנובלה וסרטי בורקס. לסדרה 30 פרקים שזכו, כל אחד, למאות אלפי צפיות.
בשנת 2012 שיתף פעולה עם הבמאי וניה הימן ביצירת פרסומת רשת לפפסי מקס בכיכובו, אשר זכתה למאות אלפי צפיות. בהמשך יצר יחד עם טל טירנגל קליפ לשיר "כן ניגשתי לעידו" תחת השם "שירי מרפסת" והחלו להופיע ברחבי ישראל. השניים יצרו גם פרסומת לאפליקציה ישראלית בכיכובה של בר רפאלי, אשר צבר מעל חצי מיליון צפיות.
בשנת 2013 שידרה ארץ נהדרת את סדרת המערכונים "בקיצור" שיצר עם וניה הימן, בהתבסס על התוכנית הצרפתית Bref . בסדרה שלושה עשר פרקים בני שתי דקות.
במהלך שנת 2013 ביים כפרי עבור משרד הבריאות קמפיין לעידוד שימוש באמצעי מניעה - "מפסיקים לקיים יחסי מין". בסרטון השתתפו ניב מג'ר ומני פאר.
בשנת 2013 החל לעבוד בחברת "אינטרלוד" שבניו יורק, ולצורך כך התגורר בברוקלין למשך שלוש שנים.
בשנת 2013 העלה כפרי סרטון לערוץ היוטיוב שלו אחרי שתיעד במשך כמה שנים את אחיינית שלו ליאור. הסרטון זכה להצלחה רבה והגיע למעל למליון צפיות.
כפרי יצר מספר סרטונים אישיים שזכו להצלחה ויראלית, כדוגמת "שיהיה להם כיף במדינה שלהם" שהכין לחתונת אחותו בהשתתפות אחייניתו בת הארבע הילי לאחר נישואיו הכין סרטון המסכם את ירח הדבש - "Eight Honeymoon Moments".