ב-9 ביוני 1972 לכד כוח צה"ל 5 קצינים סורים שסיירו בסמוך לגבול ישראל-לבנון. הם הוחלפו מאוחר יותר בתמורה לשלושה טייסים ישראלים ששהו בשבי הסורי.
ב-3 ביוני 1973 הוחלפו 3 טייסי חיל האוויר הישראלי שהיו בשבי הסורי במשך שלוש שנים בתמורה ל-46 אסירים סורים.
במהלך מלחמת יום כיפור באוקטובר 1973, מצרים וסוריה לקחו בשבי 293 שבויים ישראלים, ואילו ישראל שבתה 8,372 מצרים, 392 סורים, 13 עיראקים ו-6 מרוקאים. כל האסירים הללו הוחלפו בין התאריכים 15–22 בנובמבר 1973. במהלך חילופי הדברים החליפו שני הצדדים גם שבויים ממלחמת ההתשה.
ב-4 באפריל 1975 החזירה מצרים את גופותיהם של 39 חיילי צה"ל שנהרגו במהלך מלחמת יום כיפור תמורת 92 מחבלים ואסירים ביטחוניים שהוחזקו בישראל.
בחודש יוני 1975, שחררה ישראל 20 אסירים תושבי רצועת עזה לבין חצי האי סיני. בתמורה, מצרים העניקה לישראל את גופותיהם של אליהו חכים ואליהו בית צורי, שני לוחמים יהודים מהלח"י.
ב-5 באפריל 1978, אירעה תקרית שבה מספר חיילים יצאו עם רכב לטיול בדרום לבנון. באותה עת טרם השלים צה"ל את נסיגתו לאחר מבצע ליטני. הרכב חצה את קווי צה"ל ובהיתקלות עם מחבלים, נהרגו 4 מהחיילים, אזרח וחייל חמקו מהמחבלים וחזרו בשלום ונשבה חייל המילואים אברהם עמרם. לאחר כמעט שנה בשבי ארגונו של אחמד ג'בריל, הוחזר עמרם תמורת 76 מחבלים שפוטים, בהם רימה טנוס, מחוטפי מטוס סבנה.
שנות השמונים.
ב-3 בספטמבר 1982, ארבעה לוחמי פת"ח פלסטינים הפתיעו מאחז צה"ל ליד בהמדון שבמרכז לבנון. מפקד החוליה הפלסטינית היה אייסה חג'ו. שמונה חיילי צה"ל מחטיבת הנח"ל נכנעו ללא קרב ונלקחו בשבי הפלסטינים. התנהגותם נחשבה ל"לא מקובלת" על ידי הרמטכ"ל משה לוי. החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית, הפרו-סורית, בראשות אחמד ג'יבריל, עזרה ללוחמי פת"ח ושבוייהם והחזיקה בשניים מהשבויים הישראלים. ב-23 בנובמבר 1983 התרחשה החלפת שישה חיילי נח"ל שבויים ב-4,765 מחבלים. עסקה זו מכונה לעיתים עסקת ג'יבריל הראשונה.
בשנת 1984 החליפה ישראל 291 אסירים סורים וגופות של 72 אחרים בתמורה לשישה ישראלים וחמש גופות.
עסקת ג'יבריל בשנת 1985 - במסגרתה שוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים שישבו בבתי כלא בישראל בתמורה לשחרור שלושה חיילי צה"ל שנתפסו בלבנון בידי ארגונו של אחמד ג'יבריל- יוסף גרוף, ניסים סאלם וחזי שי.
ביולי 1985 ישראל שחררה יותר מ-700 עצורים לבנונים. מנהיגי השיעים אומרים כי חופשם הובטח בתמורה להחזרתם של 39 נוסעים זרים מחטיפת טיסה 847 של TWA. ישראל מכחישה דבר זה עד היום.
שנות התשעים.
ב-12 בספטמבר 1991, גופתו של החייל הדרוזי הישראלי סמיר אסד, הוחזרה לישראל תמורת שני חברי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. אסד נהרג סמוך לצידון בשנת 1983.
שני חיילים ישראלים, יוסף פינק ורחמים אלשיך, נהרגו בפיגוע של חזבאללה במחסום צה"ל בבית יהון שבדרום לבנון ב-17 ביולי 1986. גופותיהם הוחזקו על ידי הלבנונים ושוחררו רק ב-21 ביולי 1996, בתמורה לגופותיהם של 123 לוחמים לבנונים שהוחזקו על ידי ישראל. ארגון חזבאללה שחרר 17 חיילים מצבא דרום לבנון (צד"ל) ואילו צד"ל שחרר 45 עצורים של חזבאללה מכלא אל-ח'יאם.
ב-25 במאי 1998 הוחלפו שרידיו של חייל צה"ל איתמר איליה בתמורה ל-65 אסירים לבנונים וגופותיהם של 40 לוחמי חזבאללה וחיילי לבנון שנתפסו על ידי ישראל. בין אלה שחזרו ללבנון, היו שרידיו של האדי נסראללה, בנו של מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה, שנהרג בעימות עם צה"ל בשנה שקדמה לה במבצע נוף פראי. איליה נהרג במבצע שירת הצפצפה, שם נהרגו ב-5 בספטמבר 1997 12 חיילים מיחידת הקומנדו הישראלית "שייטת 13".
שנות האלפיים.
בשנת 2003 שחררה ישראל את שרידיהם של שני חברי חזבאללה, ובתמורה תאפשר החזבאללה למתווך גרמני לבקר את אל"ם אלחנן טננבאום שהוחזק על ידי חזבאללה, לאחר שנחטף בדובאי בשנת 2000.
בשנת 2004 התקיימה עסקת שבויים במסגרת פרשת טננבוים עם חזבאללה במסגרתה שוחררו 450 מחבלים, ביניהם שייח עובייד ומוסטפא דיראני, בתמורה לאלחנן טננבאום וגופות שלושת חיילי צה"ל שנחטפו באירוע חטיפת החיילים בהר דב- עדי אביטן, בני אברהם ועומאר סואעד.
באוקטובר 2007 הסכימו ישראל וחזבאללה להחליף את חסן עקיל, פעיל חזבאללה שנשבה בשנת 2006, ואת גופות שני לוחמי חזבאללה שנהרגו במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 והובאו לאחר מכן לישראל, בתמורה לשרידיו של גבריאל דווייט, תושב ישראל אשר טבע בשנת 2005 ונשטף לחוף בלבנון
בינואר 2008 ערך מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה נאום בחגיגת העשוראא השנתית בביירות בה האשים את ישראל בגרירת רגליים במשא ומתן להחלפת האסירים. הוא גם גילה כי הארגון, מלבד שני חיילים שבויים, מחזיק גם בשרידים חלקיים של כמה חיילים אחרים שנהרגו במלחמה.
ב-1 ביוני 2008 שחררה ישראל את האסיר הלבנוני נסים ניסר, בתמורה לכך חזבאללה העביר שרידים חלקיים של עד 20 חיילים ישראלים שנהרגו במהלך מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006.
ביולי 2008 שחררה ישראל לאחר שנים רבות את האסיר הלבנוני סמיר קונטאר, ארבעה לוחמי חזבאללה שנשבו במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006 וגופותיהם של 199 לוחמים פלסטינים, לבנוניים ולוחמים ערבים שנתפסו על ידי ישראל בשלושת העשורים האחרונים. קונטאר הורשע בתפקידו בפיגוע בנהריה בשנת 1979, שהביאה למותם של ארבעה ישראלים, בהם שני ילדים קטנים. על פי דיווחי עדי ראייה, קונטאר ירה למוות בילדה בת ארבע. בתמורה שחרר חזבאללה את גופותיהם של שני חיילים ישראלים, אהוד גולדווסר ואלדד רגב, שנתפסו בפשיטה חוצה גבולות ב-12 ביולי 2006, וכן תמורת דו"ח של החזבאללה על גורלו של רון ארד, בו טענו אנשי הארגון כי ארד ככל הנראה אינו בין החיים.
שנות העשרה.
ב-18 באוקטובר 2011 שוחרר חייל חיל השריון גלעד שליט, שנשבה בידי הארגון הפלסטיני חמאס בשנת 2006, בתמורה ל-1027 אסירים פלסטינים שהוחזקו בישראל. זאת לאחר עסקה מקדימה שבמסגרתה ב-2 באוקטובר 2009 שוחררו 20 מחבלות בתמורה לסרטון וידאו בו נראה החייל.
מאז מבצע צוק איתן בשנת 2014 מנהלת ישראל משא ומתן עם החמאס על עסקה שבמסגרתה יוחזרו לידיה גופות החיילים הדר גולדין ואורון שאול והאזרחים הישראלים שנכנסו לרצועת עזה
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן
האקדמיה הלאומית למדעים של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Milli Elmlər Akademiyası, בראשי תיבות של שם המוסד באנגלית ANAS), השוכנת בבאקו, היא ארגון המחקר הממלכתי הראשי והגוף העיקרי העוסק במחקר ותיאום פעילויות בתחומי המדע ומדעי החברה באזרבייג'ן. היא הוקמה ב-23 בינואר 1945.
היסטוריה.
האקדמיה התבססה על האגודה למחקר מדעי של אזרבייג'ן, שהייתה קשורה תחילה לאוניברסיטת באקו ואחר כך ל.
בשנת 1923 הוקמה האגודה למחקרים ולימודים באזרבייג'ן שכללה היסטוריה, אתנוגרפיה, כלכלה ומדעי הטבע, כמוסד המדעי המוביל באזרבייג'ן ביוזמתו של נרימן נרימנוב (Nariman Narimanov). בשנת 1929 אורגנה האגודה מחדש כמכון המחקר המדעי המדינתי של אזרבייג'ן. המכון תיאם עבודות מחקר מדעיות והכשיר צוותי מדע לבתי ספר תיכוניים וחטיבות ביניים מיוחדים. על בסיס המכון אורגן בשנת 1932, "הסניף האזרבייג'ני של השלוחה הטרנס קווקזית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות", המורכב מ-11 חטיבות ומספר ועדות. ראש הסניף היה א. רוהלה. מדענים רוסים מפורסמים כמו הגאולוג , הבוטנאי , האתנוגרף , המהנדס יוסיף יסמן (Есьман, Иосиф Гаврилович), וחוקרים אזרבייג'נים כמו בקיר צ'ובנזאדה, מוסא אפנדיב, ולי חולופלו, א. ממדוב, סלמאן מומטז, א. טגיזאדה וכו' ערכו במכון מחקרים מדעיים.
בשנת 1935 התארגן הסניף האזרבייג'ני של השלוחה הטרנס קווקזית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ל"שלוחה האזרבייג'נית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות". על בסיס המחלקות הקיימות בסניף הוקמו מוסדות מחקר בכימיה, בוטניקה, זואולוגיה, היסטוריה, אתנוגרפיה וארכאולוגיה, שפה וספרות, כמו גם חטיבות האנרגיה, הפיזיקה, הגאולוגיה ומדעי הקרקע.
בשנת 1945 הורתה מועצת הקומיסרים העממית של ברית המועצות לשלוחה להתארגן כאקדמיה למדעים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. במהלך שנתה הראשונה מנתה האקדמיה 15 חברים, בהם המלחין והמשורר והמחזאי .
בהתאם לצו הנשיאותי (15 במאי 2001), קיבלה האקדמיה למדעים של אזרבייג'ן מעמד של "האקדמיה הלאומית למדעים" (ANAS), לאחר שנתיים קיבלה האקדמיה מעמד של גוף המדינה העליון המבצע מדיניות מדעית ומדעית-טכנית של אזרבייג'ן. לאמנה שלה הוענק מעמד של מסמך רשמי של המדינה.
בעקבות הצווים הנשיאותיים מיום 12 בינואר 2004, ו-5 במאי 2004, נכללה האנציקלופדיה של אזרבייג'ן כחלק מהאקדמיה והוקם המרכז המדעי של האנציקלופדיה הלאומית של אזרבייג'ן.
נשיאות האקדמיה שוכנת בבניין ארמון איסמעיליה (İsmailiyyə Sarayı) ההיסטורי ברחוב איסטיגאלייאט במרכז באקו.
האמנה של האקדמיה.
התפקידים של האקדמיה.