ורבה ווצלר שיתפו פעולה עם מחתרת שפעלה באושוויץ, וריכזו מידע רב מתוך תצפיות והאזנה לדברי שומרים נאצים במקום. את הדברים הידועים להם העבירו מיד עם הגיעם, כעבור שבועיים של נדודים, לעיירה הסלובקית ז'ילינה (Zillina), לידי נציג "מרכז היהודים" הסלובקי במקום, ארווין שטיינר. שטיינר הזמין מיד את ראש מרכז היהודים מברטיסלאבה, אוסקר קרננסקי, להגיע למקום ולרשום את העדות. קרננסקי כתב דו"ח בן כ-30 עמודים, הוא "פרוטוקול אושוויץ של ורבה ווצלר".
פרטי העדות.
ורבה ווצלר מסרו את הידוע להם מתוך התרשמות, תצפיות, עדויות של חברי מחתרת אחרים והאזנה לדברי שומרים. הם העריכו את מספר הנרצחים באושוויץ בכ-1,750,000 נפש, רובם יהודים. הם גם דיווחו על ההיערכות ל"קליטת" 800,000 יהודי הונגריה לצורך השמדתם.
העברת העדות למערב.
הדו"ח הועבר לברטיסלאבה, לראש "קבוצת העבודה" במקום, הרב מיכאל דב ויסמנדל. ב-16 במאי, עם התחלת גירוש יהודי הונגריה להשמדה, שיגר הרב מסר מקוצר ליצחק שטרנבוך, נציג ועד ההצלה של אגודת הרבנים בארצות הברית, שישב בשווייץ. בסוף המסר תבע מבעלות הברית להפציץ את מחנה הריכוז ואת מסילות הרכבת המובילות אליו.
נקודה חיונית נוספת שראה הרב לעצמו הייתה להזהיר את יהודי הונגריה. ב-28 באפריל ביקר בברטיסלאבה ישראל (רז'ה) קסטנר, ממנהיגי יהדות הונגריה, וקיבל לידיו את הדו"ח, אך לא ברור מה עשה קסטנר עם הדו"ח. לדעתה של רות לין, הוא ככל הנראה לא פרסמו מחשש לסכן את העסקה שחתם עם אדולף אייכמן "סחורה תמורת דם". על גרסה זו ערער החוקר יהודה באואר, בטענה לחוסר הוכחות לביקורו של קסטנר בברטיסלאבה או לקבלתו את הדו"ח.
במקביל העביר ויסמנדל, לצד עמיתו אוסקר נוימן, אזהרה מפורשת לנציג ועד ההצלה האורתודוקסי בהונגריה, פילפ פרוידיגר. בעדותו של פרוידיגר במשפט אייכמן הוא מסר שהעביר את האזהרה לראש היודנראט בבודפשט, לאנג'לו רוטה, נונציו (שגריר האפיפיור) בעיר, ולעוצר מיקלוש הורטי. במאי 1944 הועבר הדו"ח גם לנונציו בברטיסלאבה.
ויסמנדל גם הצליב את הנתונים עם עדויותיהם של בצלאל (צ'סלב) מורדוביץ' וארנושט רוזין שברחו ב-27 במאי מאושוויץ. הם אימתו את בסיס העדות של ורבה ווצלר ובמיוחד את התחלת רצח יהודי הונגריה והוסיפו עוד לגבי 3,000 יהודים יוונים שנשלחו להשמדה במחנה. הוא הרחיב את הדו"ח וניסה להעבירו למערב דרך איסטנבול. שליח אחד, שנחשב מהימן, העביר את הדו"ח לידי הגסטפו בבודפשט. ב-13 ביוני קיבל לידיו נציג ממשלת צ'כוסלובקיה בגולה בז'נבה, דוקטור ירומיר קופצקי, עותק של הדו"ח המלא מידי נציג של "קבוצת העבודה". הוא העביר מברק לנציג הקונגרס הציוני העולמי ולקונסוליה הבריטית בברן. משם התגלגל הדו"ח גם לקונסוליה האמריקאית ולסוכנות הביון האמריקאית בשווייץ. ב-18 ביוני 1944 שודרו חלקים מן הדו"ח ברשות השידור הבריטית, ה-BBC.
ערוץ הפצה נוסף עבר דרך משה קראוס, שהיה מנהל המשרד הארצישראלי בבודפשט, שפעל בחסות הקונסול השווייצרי, חסיד אומות העולם קרל לוץ. הוא קיבל, כנראה בסוף מאי 1944, עותק של הדו"ח מיוסף רייזנר, יהודי שעבד בקונסוליה הטורקית בבודפשט והפיץ אותו בשישים עותקים – שהועברו ליודנרט, לנציגים ציונים (אך לא לקסטנר), לנציגי מדינות נייטרליות כאל סלוודור, שווייץ, שוודיה ועוד, ולאישים בכירים בצמרת ההונגרית.
ג'ורג'ה מנדל-מנטלו יהודי ודיפלומט של אל סלוודור בשווייץ, יזם נסיעה של בלדר לבודפשט לבירור המצב. משה קראוס מסר לו דו"חות, כולל תמצית של דו"ח ורבה-וצלר, וב-21 ביוני 1944 הגיעו הדו"חות לג'ורג' מנטלו, שמיד הפיץ עותקים ליעדים רבים, בשווייץ ובעולם, וההשמדה באושוויץ עלתה לכותרות העיתונים השווייצריים ואחר כך העולמיים. בעקבות הרעש התקשורתי פנו מדינות וגופים רבים לשליט ההונגרי מיקלוש הורטי בבקשה להפסיק את ההשמדה.
השפעת הדו"ח.
הידיעות הבדוקות שהגיעו למערב בסמוך לגירוש יהודי הונגריה גרמו להפעלת לחץ מצד ממשלות נייטרליות על עוצר הונגריה, מיקלוש הורטי.
נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט שלח מכתב מאיים (על ידי שר החוץ קורדל הול) ב-26 ביוני 1944 לשליט הונגריה מיקלוש הורטי ובו נכתב: "אני סומך לא רק על שיקולים הומניטריים אלא גם על כוח הנשק... גורל הונגריה לא יהיה כמו אף אחת מהארצות התרבותיות... אלא אם המשלוחים יופסקו מידית". מספר ימים אחר כך, ב-2 ביולי 1944, הוכתה בודפשט קשות בהתקפת 600 מפציצים אמריקאים. המכתב (עם מכתבים נוספים של מלך שוודיה, האפיפיור ועוד) יחד עם ההפצצה שכנעו את הורטי להפסיק את המשלוחים לאושוויץ.
ואכן הורטי עצר את המשלוחים ב-9 ביולי, למעט יוצאים מהכלל.
פרסום הדו"ח במדינת ישראל.
עד שנת 1998 לא פורסם הדו"ח בספרי הלימוד בשפה העברית.
בשנת 1998 יזמה פרופ' רות לין מהפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה, הענקת תואר דוקטור לשם כבוד לרודולף ורבה על ידי האוניברסיטה, וכן יזמה את פרסום זיכרונותיו בתרגומם של יהושע בן עמי ושלומית קדם.
במאמרה משנת 2004 ובספרה (שפורסם בשפה האנגלית באותה שנה), תיארה פרופ' לין את היעדר סיפור דו"ח ורבה-וצלר בספרי לימוד ההיסטוריה בישראל עד פרסום ספרו של ורבה בשפה העברית.
לעומתה, טען פרופ' יהודה באואר כי קיום הדו"ח לא הוסתר. עם זאת, הוא הביע את הערכתו לוורבה ולפועלו, ובריאיון לעיתון "מקור ראשון" משנת 2006, אף צוטט באומרו כי "הסיפור צריך להיכתב בספרי הלימוד לבתי הספר. מדובר במעשה גבורה בלתי רגיל".
הפרוטוכולים של אושוויץ
דו&quot;ח אושוויץ
דוח אושוויץ
דוח ורבה-וצלר
דוח ורבה וצלר
דוח ורבה-צלר
אלף מקצורה
פליטי דארפור
דו&quot;ח ורבה וצלר
הפרוטוקולים של אושוויץ
הפרוטוקולים של אושוויץ, הידועים גם בשם דו"חות אושוויץ, שפורסמו במקור בשם מחנות ההשמדה הגרמניים של אושוויץ ובירקנאו, הם אוסף של דו"חות שכתבו שלושה עדי ראייה בין השנים 1943–1944 על הרצח ההמוני שהתרחש במחנה הריכוז אושוויץ בפולין הכבושה בידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. דיווחי עדי הראייה ידועים בנפרד כדו"ח ורבה-וצלר, דו"ח הרב-סרן הפולני (למעשה סטודנט לרפואה בשם יז'י טבו, Jerzy Tabeau) ודו"ח רוזין-מורדוביץ' (Rosin-Mordowicz).
תיאור.
הדו"חות נכתבו ונערכו על ידי אסירים שנמלטו מהמחנה והוצגו לפי סדר חשיבותם מנקודת מבטן של בעלות הברית המערביות, ולא בסדר כרונולוגי. הנמלטים שחיברו את הדיווחים היו רודולף ורבה ואלפרד וצלר (דו"ח ורבה-וצלר); ארנושט רוזין וצ'סלב מורדוביץ' (דו"ח רוזין-מורדוביץ'); ויז'י טבו (דו"ח הרב-סרן הפולני).
דו"ח ורבה-וצלר הופץ בהרחבה על ידי קבוצת העבודה מברטיסלבה באפריל 1944, תורגם להונגרית על ידי שרה פרידלנדר, ובעזרתו של הדיפלומט הרומני פלוריאן מנוליו, הדו"ח או הסיכום הגיעו לג'ורג'ה מנדל-מנטלו, המזכיר הראשון של שגרירות אל סלוודור בשווייץ, דרך סגן הקונסול השווייצרי קרל לוץ בבודפשט. מנטלו פרסם זאת מיד. הדבר עורר הפגנות בשווייץ, דרשות בכנסיות בשווייץ על מצבם הטראגי של היהודים וכ-400 כותרות בעיתונות השווייצרית במחאה על רציחות היהודים. ייתכן שהאירועים בשווייץ היו בין השיקולים שהובילו לאיומי גמול נגד יורש העצר ההונגרי מיקלוש הורטי על ידי הנשיא רוזוולט, וינסטון צ'רצ'יל ואחרים, אירועים שאחריהם (אם כי לא ברור עד כמה בגללם) עצר את הורטי את השילוחים ההונגריים למחנות המוות ב-1944. הדו"חות המלאים פורסמו על ידי הוועד לענייני פליטים בארצות הברית ב-26 בנובמבר 1944 תחת הכותרת מחנות ההשמדה של אושוויץ ובירקנאו בשלזיה עילית. דו"חות אלה הוגשו כראיה במשפטי נירנברג כמסמך 022-L, והם מוחזקים בארכיון הוועד לענייני פליטים, בספרייה ובמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין רוזוולט בהייד פארק, ניו יורק.
לא ידוע מתי נקראו מסמכים אלה לראשונה הפרוטוקולים של אושוויץ, אך ייתכן שרנדולף ל. ברהם היה הראשון שעשה זאת. הוא השתמש במונח זה בספרו "The Politics of Genocide: The Holocaust in Hungary" (1981).
פרסום.
תוכן הפרוטוקולים נדון בפירוט על ידי הניו יורק טיימס ב-26 בנובמבר 1944.
פרוטוקול אושוויץ
צוק גיברלטר
צוק גיברלטר (באנגלית Rock of Gibraltar; בספרדית Peñón de Gibraltar) הוא מונולית עשוי אבן גיר, המשתרע על פני רוב שטחו של חצי האי גיברלטר, בדרומו של חצי האי האיברי. הצוק הוא חלק מהרכסים הבאטים (Cordilleras Béticas) שמשתרעים ברובם באנדלוסיה, והוא מחובר אל היבשת באמצעות מצר יבשה צר ושטוח, שעליו שוכן, בין היתר נמל התעופה גיברלטר. גובהו המרבי הוא 426 מטר וחלקו העליון מוגדר כשמורת טבע. צוק גיברלטר הוא אחד משני עמודי הרקולס שמשני צדדיו של מצר גיברלטר, אשר סימנו בעת העתיקה את קצהו המערבי של העולם הידוע.
גאולוגיה וגאוגרפיה.
מקורו של הצוק בתור היורה, לפני כ-200 מיליון שנים, כאשר הלוח האירו-אסיאתי והלוח האפריקאי התנגשו זה בזה. בצידו המזרחי של הצוק משתרע שטח חולי דחוס שמקורו בעידן הקרח. אורכו של הצוק הוא כ-3.5 ק"מ מצפון לדרום ורוחבו המרבי הוא קילומטר בודד. לצוק מספר פסגות - רוק גאן בטרי (Rock Gun Battery) היא הצפונית שבהן והיא נישאת לגובה של 411.5 מטר, גבעת סיגנל (Signal Hill) בתווך מגיעה לגובה של 387 מטר ורכבל מוליך אליה; והפסגה (Summit) בדרום שגובהה הוא 426 מטר. המורדות הצפוני והמזרחי של הצוק תלולים מאוד ואינם מיושבים. לעומת זאת השיפועים בצד המערבי המשתפל לעבר העיר גיברלטר ובצד הדרומי היורד בהדרגה לעבר כף אירופה מתונים יותר. מעבר לרכבל מוליכים מספר כבישים אל פסגותיו של הצוק, רובם לאורך המדרונות המערבי והדרומי.