לירון פיין נולד ב-8 בדצמבר 1971 בישראל כלירון פיינטוך, להוריו רחלה ואיז'ו פיינטוך. לאחר נישואיו קיצר את שם משפחתו ל-פיין. אביו עסק ביהלומים והתגורר שנים רבות בגרמניה. אמו עובדת בתפקיד בכיר באיכילוב. יש לו אח צעיר ממנו, המשמש בתפקיד ניהולי בכיר בחברת תרופות.
פיין התגורר עד גיל ארבע בגרמניה לרגל עסקי אביו. כששבו לישראל, התגוררו בשכונת נחלת יצחק בתל אביב. הוא למד בבית ספר איילון, ובחטיבת ביניים גימנסיה הרצליה. בתקופת בית הספר היסודי למד בחוגים למחוננים של אריקה לנדאו. בתיכון למד בבית הספר להנדסאים של אוניברסיטת תל אביב. בצה"ל שירת כטכנאי בחיל הקשר. לאחר שחרורו מהצבא למד קופירייטינג בחברת עבודי קריאייטיב, ותסריטאות באוניברסיטה הפתוחה.
כתב את הטור "מודד את מודיעין", במקומון "מודיעין ניוז" בשנים 2003–2006.
נשוי לבלה פיין, אחות במקצועה, להם שלושה ילדים, והם מתגוררים במודיעין.
קריירה בפרסום.
עם שחרורו מצה"ל החל לעבוד כקופירייטר במשרד פרסום. עבד במשרדים: טמיר כהן JWT ,OK, שיאון info ועוד. במהלך השנים הפך לשותף ומנהל קריאייטיב במשרד הפרסום "דינב פיין". כקופירייטר עבד על כתיבת אתרי האינטרנט של הבנקים לאומי למשכנתאות, מזרחי טפחות, ביטוח ישיר, בנק ישראל, רשת עדן טבע מרקט ועוד.
הוא משמש כתסריטאי של מרכזי מבקרים, ובהם: מרכז רבין ברמת אביב, מכון ויצמן ברחובות, מרכזי המבקרים של מחלף המוביל, מקורות, נחלת בנימין, חומה ומגדל בסחנה, עין חרוד, קק"ל אגם החולה ושילה.
סדרות טלוויזיה.
כתב את סדרת הטלוויזיה "דום לב", ששודרה בערוץ הראשון, (2001). במאי הסדרה היה שמואל אימברמן, וכיכבו בה ישראל פוליאקוב ואקי אבני.
בנוסף לכך כתב כתסריטאי משנה פרקים לסדרה "צימרים", ששודרה בערוץ הראשון (2003).
ספריו.
ששת הספרים תורגמו לאנגלית, והושקו בארצות הברית תחת שם הסופר L.L. Fine.
הספרים נמכרים באמזון וכן בחנויות ספרים נוספות.
"אל מלא רחמים" מפורסם תחת השם At God's Mercy,
"סוף איכילוב" מפורסם תחת השם Night Shift,
"גנום" נמכר באמזון תחת השם Genosimulation,
Heaven - ספר מדע בדיוני אפוקליפטי.
בישראל הוציא לאור גם שני ספרי ילדים פרי עטו, בשיתוף עם האמנית סיגל דינר גור
ואשת החינוך ריקי ממרן:
פעילות באמזון.
פיין השיק את המיזם החינמי Israeliwriters.com - המדריך השלם להוצאה עצמית של ספרים באמזון.
במקביל, הוא מגיש סיוע מקצועי לסופרים כדי להוציא את ספריהם באמזון. עבד עם הסופרים אמנון ז'קונט וניב קפלן.
היי-טק.
פיין היה שותף בחברת הסטארטאפ Mobile Dreams,
המפתחת אפליקציות לסמרטפונים בתחומים מגוונים, בהן את אפליקציית statush – משחק טריוויה העושה שימוש ייחודי בפייסבוק.
מיכל קרומר-נבו
מיכל קרומר-נבו היא פרופסור מן המניין במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומחזיקת הקתדרה ע"ש דויד ודורותי שוורצמן לפיתוח קהילתי. משמשת גם כנשיאת כבוד של המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
גדלה בגבעתיים ורכשה תואר הראשון בספרות עברית לפני שהחלה את מסלול הלימודים בעבודה סוציאלית. כתבה את עבודת התיזה למ.א. ואת עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופ' יונה רוזנפלד בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש ברוואלד באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודיה עבדה כעובדת סוציאלית עם בני נוער ובמסגרות של בריאות הנפש והתמחתה בפסיכותרפיה. בשנת 2000 הגיעה לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב כמלגאית קרייטמן לפוסט-דוקטורט, ומאז היא חברת סגל באוניברסיטה זו (כיום במעמד של פרופ' מן המניין). שמשה כעמיתת מחקר ב- Chapin Hall Center for Children, University of Chicago וב-אוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 2013 הייתה חברה בוועדה למלחמה בעוני בישראל, ומסוף שנת 2016 משמשת כיועצת אקדמית בכירה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
פעילות אקדמית וציבורית.
עבודה סוציאלית עם אנשים החיים בעוני.
מיכל קרומר-נבו מעידה על עצמה כי יש לה "פרויקט חיים (גרנדיוזי), לשנות את האופן בו פועלת העבודה הסוציאלית עם אנשים החיים בעוני". לשם כך היא פועלת ליצירת ידע תאורטי ואמפירי שייצג את האנשים החיים בעוני, מתוך תפיסה כי הקרבה לחוויות החיים של פרטים והבנת המבנים החברתיים שמעצבים אותן הם המפתח לפעולה המקצועית בעבודה סוציאלית. בנוסף, פועלת קרומר-נבו לפיתוח דרכים לפרקטיקות מקצועיות חדשניות, המתמקדות בעבודה פרטנית שמטרתה שינוי חברתי.
בשנת 2013 שימשה פרופ' קרומר-נבו כחברה בוועדה למלחמה בעוני בישראל, וועדה בראשות אלי אלאלוף שהוקמה על ידי שר הרווחה והשירותים החברתיים על מנת לגבש המלצות לצמצום מספר האנשים החיים בעוני בישראל ולצמצום עומק העוני.
המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה.
קרומר-נבו היא כיום נשיאת כבוד של המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה שבאוניברסיטת בן-גוריון, מרכז אשר עוסק בתחום של מחקר איכותני, והייתה בין מקימיו (לצידה של פרופ' לאה קסן). בשנים 2006–2016 עמדה פרופ' קרומר-נבו בראש המרכז, ובשנים 2000–2006 שימשה כרכזת האקדמית שלו. במסגרת זו עסקה קרומר-נבו בהוראת קורסים מתודולוגיים ובפיתוח שיטות מחקר ביקורתיות, הרואות במחקר עצמו זירה לשינוי חברתי ומדגישות את הסובייקטיביות של החוקרת ושל משתתפי המחקר ("הנחקרים"), כמו אוטואתנוגרפיה, מחקרי פעולה משתפים, מחקרים מבוססי קהילה ומתודולוגיות מחקר פמיניסטיות.
תחומי מחקר עיקריים.
מחקר ומתודולוגיה.
בעבודות המחקר הראשונות שלה חקרה סיפורי חיים של נשים החיות בעוני, אשר התפרסמו בספר "נשים בעוני: סיפורי חיים: מגדר, כאב, התנגדות".
טענתה המרכזית בספר זה היא כי אנשים החיים בעוני מתנגדים לעוני לאורך חייהם, אך מכיוון שמאבקם אינו מסתיים בהצלחה ניצחת, החברה, ובכללה אנשי המקצוע, אינה מזהה את מעשיהם כהתנגדות, והם אף מואשמים בכך שהם תורמים לעוניים. בהמשך, פיתחה את התחום של מחקר פעולה משתף, אשר שם במרכז את השותפות בין חוקרים מבפנים (אנשים בעלי ניסיון חיים ביחס לתופעה הנחקרת) לחוקרים מבחוץ (מהאקדמיה) שמטרתה לקדם את האינטרסים של החוקרים מבפנים. קרומר-נבו יזמה את מחקר הפעולה הראשון בישראל עם אנשים החיים בעוני, אשר הסתכם בכנס בו הציגו חוקרים מבפנים את עמדותיהם ביחס לדיור, חינוך ומערכת הרווחה בפני אנשי אקדמיה, קובעי מדיניות, מנהלי שירותים וארגונים ואנשי מקצוע.
עבודה סוציאלית ביקורתית.
עבודה סוציאלית ביקורתית מגשרת בין עבודה פרטנית לבין המשגה, ניתוח ופרקטיקה פוליטית, שבמרכזה התייחסות ליחסי כוח חברתיים. קרומר-נבו מרבה להרצות בתחום זה במסגרות אקדמיות ומקצועיות. היא הקימה ועומדת בראש התוכנית "עבודה פרטנית לשינוי חברתי" להכשרת סטודנטים לעבודה סוציאלית עם אנשים החיים בעוני כפרקטיקה פוליטית; הקימה יחד עם עובדים סוציאליים מאזור הדרום את הפורום הבאר-שבעי "עבודה סוציאלית. חושבת. שינוי"; והשתתפה בהקמת תוכנית ארצית להכשרת עובדים סוציאליים לעבודה ביקורתית עם משפחות בעוני במסגרת המחלקות לשירותים חברתיים בשיתוף עם משרד הרווחה והשירותים החברתיים. בנוסף, היא עוסקת בהערכת תוכניות אלטרנטיביות ומנחה סטודנטים לתארים מתקדמים לתעד, לחקור ולהמשיג דרכי פרקטיקה ביקורתיות קימות, כדי להפוך אותן לנגישות לאחרים, לתת להן נוכחות בזירה הציבורית, ועל ידי כך לחזק אותן כאלטרנטיבה לגיטימית לפעולה מקצועית.
עבודה סוציאלית מודעת-עוני.
קרומר-נבו פיתחה ועיבדה את הפרדיגמה עבודה סוציאלית מודעת-עוני, שהיא פרדיגמה חדשה בשדה המחקר והפרקטיקה של דיסציפלינת העבודה הסוציאלית, ומציגה פרדיגמה זו בכל רחבי העולם מאז שנת 2009 באמצעות מאמרים, הוראה ישירה ומתן הרצאות (הן במסגרות אקדמאיות מסורתיות והן בפני קהלים מגוונים של אנשי המקצוע, קובעי מדיניות, פעילים חברתיים ומעצבי דעת קהל).
ביטוי מסודר ומקיף של הפרדיגמה עבודה סוציאלית מודעת-עוני הוצג על ידי קרומר-נבו במאמר "עבודה סוציאלית מודעת-עוני: פרדיגמה חדשה לפרקטיקה עם אנשים החיים בעוני" שהתפרסם בשנת 2015 בעברית ובאנגלית, והיא הוצגה על ידי קרומר-נבו בשנים האחרונות גם בשורת כנסים בינלאומיים.
בשנת 2016 הוזמנה קרומר-נבו על ידי משרד הרווחה והשירותים החברתיים לשמש כיועצת אקדמית בכירה למשרד, על מנת להטמיע וליישם את הרעיונות של עבודה סוציאלית מודעת-עוני בפרקטיקה ובמדיניות של המשרד.
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת Policy Press ספרה "Radical Hope: Poverty-Aware Practice for Social Work".
הספר מתאר את מרכיביה העיקריים של הפרדיגמה עבודה סוציאלית מודעת-עוני, ואת הרקע התאורטי הרב-תחומי שבו היא מעוגנת, ומציג את האפשרויות הגלומות בשילוב הפרדיגמה בפרקטיקות המקצועיות של עבודה סוציאלית בכלל, בהסתמך על הניסיון היישומי המקיף שהצטבר במהלך יישומה במסגרת הפרקטיקה המקצועית של העובדים הסוציאליים בישראל. בשנת 2022 יצא הספר לאור גם בעברית, תחת הכותר "תקווה רדיקלית: פרקטיקה מודעת-עוני בעבודה סוציאלית", בהוצאת פרדס.
אותות הוקרה ופרסים.
בשנת 2014 הוענק לפרופ' קרומר-נבו אות הוקרה ופרס לעו"ס (מן האקדמיה) על פועלה לקידום שינוי חברתי. אות הוקרה ופרס זה מוענק ל"עובדים ועובדות סוציאליים שבמסגרת עבודתם המקצועית ובנוסף לה תורמים תרומה משמעותית לתהליכי שינוי מדיניות ושינוי חברתי", והוא הוענק ביוזמת שר הרווחה והשירותים החברתיים, בשותפות עם השדולה למען העו"ס בכנסת ישראל ואיגוד העובדים הסוציאליים.