זינדי-פרימטים דומים במראם לבני האדם מכדור הארץ ויש להם מבנה מוח דומה לזה של הזינדי זוחלים. הם היו אחד ממיני זינדי הראשונים (לרבות הזוחלים) אשר נודע להם על "האיום" שהאנושות מציבה בפניהם. על המדען דגרה, זינדי-פרימאטי, הוטל לפתח נשק שיהיה מסוגל להרוס את כדור הארץ. בשלהיי 2153, צוות של האנטרפרייז לכד ספינת חלל של הפרימטים וחקר את אנשי הצוות. בפרק "Stratagem", קפטן ארצ'ר מגלה שמושבה של זינדי-פרימטים נמצאת על כוכב הלכת אזתי-פריים, וכי שם נבנה הנשק. כמו לבני אדם, לזינדי-פרימטים יש גוני עור שונים. יו"ר מועצת הזינדי היה זינדי-פרימטי.
זינדי זוחלים.
זינדי זוחלים דומים במראה החיצוני שלהם לתוצאה של הכלאה בין כמה מינים שונים של לטאות של כדור הארץ. מין זה הוא האחראי למתקפה המקדימה על פני כדור הארץ בשנת 2153. הם עושים שימוש בנשק עם תאי-כוח ביולוגיים הנטענים-מחדש, שאינם ניתנים להפעלה על ידי חייזרים ממינים אחרים. הזוחלים מעדיפים להיות קרובים לקרקע, ומסתייגים מבניינים רבי קומות. הם משתמשים בתאים תרמיים על סיפון הספינות שלהם כדי לשמור על האנרגיה שלהם. הם הגזע האגרסיבי ביותר של הזינדי ונראים מעוניינים יותר מהגזעים האחרים בהשמדת כדור הארץ. יחד עם החרקים זינדים, הם אחראים להרס זינדוס - כוכב הבית של הזינדי. ההנהגה הצבאית של הזוחלים נראית כאובססיבית בנוגע להשבחת הגזע. קומנדר דולים היה זינדי-זוחל חזק ובעל-השפעה.
בעזרתם של בוני הספירות, חייזרים טרנס-ממדים, הזוחלים חזרו לשנת 2004 על מנת לאסוף דגימות דם של בני אדם לצורך בניית הנשק הביולוגי שלהם בעתיד, אבל משימתם סוכלה על ידי ג'ונתן ארצ'ר וט'פול.
החרקים זינדים הם הגזע הזינדי שהזוחלים הם הכי קרובים אליו. טייסות הקרב, הנראות באזתי-פריים, מורכבות כל אחת משתי ספינות חלל של הזוחלים, ושתי ספינות חלל של החרקים.
מועצת הזינדי.
מועצת הזינדי היא הגוף השלטוני המשותף של 5 גזעי זינדי. גוף זה נראה בפרקים רבים של העונה השלישית של "".
המועצה הוקמה לאחר חורבן זינדוס, כוכב הבית של הזינדי, בשנות ה-30 של המאה ה-21. המועצה כוללת 5 מיני זינדי: שוכני-עצים, ימיים, חרקים, פרימטים וזוחלים. לכל גזע יש שני נציגים. המועצה הוקמה על מנת למצוא כוכב בית חדש לכל גזעי הזינדי. עם זאת, אף על פי שהם מצאו כמה כוכבי לכת מתאימים, הם לא היו יכולים להגיע להסכמה על בחירה סופית.
אולם המועצה נמצא על כוכב לכת מרחק של כ-15.6 שנות אור מאזתי-פריים. הגזעים היבשתיים יושבים מסביב לשולחן עגול גדול אשר נמצא במרכזו של החדר, כאשר הגזע הימי מסתכל מתוך אקווריום גדול אשר בחדר הצמוד, דרך חלון. האולם, אשר נבנה על ידי הזינדי בעלי-כנף בטרם נכחדו מעל לפני האדמה, כולל ציוד טכנולוגי משוכלל המאפשר הולוגרפיה, טלמטריה ועוד.
שמותיהם של נציגי המועצה לא נחשפו עד לפרק העונה השלישית המאוחר "המועצה", ואלה הם:
בשנת 2152 בקירוב, המועצה גילתה כי בני האדם הולכים להרוס אותם בעוד 400 שנה. בפאניקה, הם הטילו על הזינדי הפרימטי המדען דגרה משימה - לבנות נשק להשמדת כדור הארץ.
לאחר מספר מחלוקות, המועצה פוזרה. על מנת למלא אחר רצונם של בוני הספירות, הזוחלים והחרקים פרשו מהפרימטים, מהשוכני-עצים ובסופו של דבר גם מהימיים. מלחמת אזרחים בסופו של דבר פרצה, כאשר דולים הרג את דגרה. לאחר שדגרה נהרג, הזינדי החלו לפקפק באמונם בדבריהם של בוני הספירות, הנשק הזינדי הושמד על ידי בני האדם והמועצה התכנסה מחדש.
המרחב הדלפי
מועצת הזינדי
זינדי בעלי-כנף
זינדי ימיים
זינדי שוכני-עצים
זינדי פרימטים
חרקים זינדים
זינדי זוחלים
רביזור
רביזור (ברוסית: Ревизор; שמשמעו: מבקר), הוא מחזה סאטירי פרי עטו של המחזאי הרוסי יליד אוקראינה ניקולאי גוגול.
המחזה פורסם במקור ב-1836 ובמהדורה מתוקנת ב-1842. הוא מבוסס על אנקדוטה שכנראה סיפר פושקין לגוגול.
הצגת הבכורה של "רביזור" התקיימה ב-1 במאי 1836 והסתיימה בכישלון חרוץ. מייד לאחר מכן עבר גוגול להתגורר מחוץ לרוסיה. ב-12 השנים הבאות הוא נדד ברחבי אירופה, כשמקום מושבו העיקרי היה רומא. ברבות הימים הפך המחזה לאחד המועלים ביותר במחזאות העולמית.
המחזה הוא קומדיה של טעויות, סאטירה על חמדנות וטיפשות אנושית ועל השחיתות השלטונית שפשטה באימפריה רוסית.
לדברי היסטוריון הספרות הרוסית דימיטרי פטרוביץ' סביאטופולק-מירסקי, המחזה
הסצינות דמויות החלום של המחזה, המשקפות לעיתים זו את זו, סובבות לעיתים בורטיגו אינסופי של הונאה עצמית סביב הדמות העיקרית, חליסטקוב, שמייצג חוסר אחריות, קלות דעת והיעדר שיקול דעת. "הוא מגלם עשיה חסרת משמעות, על בסיס שאפתנות שמקורה ברגשי נחיתות." (מירסקי)
פרסומו של המחזה חולל זעם רב מצד העיתונות הריאקציונרית. נדרשה התערבותו האישית של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה כדי להציג את המחזה, בו שיחק מיכאיל צ'פקין (Mikhail Shchepkin) בתפקיד הראשי של ראש העיר.
הרקע.
בראשית הקריירה של גוגול הוא נודע בשל סיפוריו הקצרים, שהפכו אותו לדמות נערצת במעגל הספרות הרוסי, שעליו נמנה אלכסנדר פושקין. לאחר ששמו הלך לפניו, החל גוגול לעבוד על כמה מחזות. ניסיונו הראשון בכתיבת מחזה סאטירי שנסוב על הבירוקרטיה באימפריה הרוסית, נעשה ב-1832. הוא נטש אותו בחששו מהצנזורה. ב-1835, הוא ביקש לקבל השראה לכתיבת מחזה סאטירי חדש מפושקין.
פושקין שאב את הרעיון לסיפור, ממקרה שאירע לו, בו פעם טעו וחשבו אותו למבקר מטעם המדינה ב-1833. הוא הזכיר אנקדוטה שהייתה דומה למדי למה שנהפך לשלד הסיפור של "מבקר המדינה".
תקציר העלילה.
פקידיה המושחתים של עיירה רוסית קטנה, בראשם עומד ראש העיר, נתקפים בחרדה לשמע החדשות אודות מבקר מדינה (רביזור) העומד להגיע לעירם במסווה כדי לחקור אותם. הם פועלים במרץ כדי לטייח את מעשיהם הנלוזים ותוך כדי כך מגיע לאוזנם דיווח בדבר טיפוס חשוד שהגיע שבועיים קודם לכן מסנקט פטרבורג ומתאכסן בפונדק. אולם, אדם זה אינו רביזור, שמו הוא חליסטקוב, עובד מדינה בעל דמיון פרוע.
לאחר ששמע שחליסטקוב חייב את כתר המלכות בחשבון המלון המנופח שלו, ראש העיר וחבר מרעיו הנוכלים נעשים בטוחים שהשוטה הזה בן המעמד הגבוה הוא המפקח שהם מתייראים מפניו.
במשך זמן מה, חליסטקוב אינו מבין שטועים בזיהויו ומחליפים אותו במישהו אחר. בינתיים, הוא נהנה מהכבוד שרוחשים לו הפקידים המבוהלים ועובר להשתכן כאורח בביתו של ראש העיר. הוא גם דורש ומקבל "הלוואות" נכבדות מראש העיר ומקורביו. פרט לכך הוא מפלרטט ללא בושה עם אשתו ובתו של ראש העיר.
חולים ויגעים מדרישות השוחד האבסורדיות של ראש העיר, הסוחרים מגיעים לחליסטקוב ומתחננים בפניו שיפטר את ראש העיר ממשרתו. המום ממעשי החמס של ראש העיר, חליסטקוב מצהיר שיש להגלות אותו כבול בשרשראות לסיביר. חרף זאת, הוא לוקח עוד "הלוואות" מהסוחרים, בהבטיחו להם להיענות לבקשתם.
מבועת מכך שהוא יאבד הכול, ראש העיר מתחנן בפני חליסטקוב שלא יצווה לאסור אותו, ואז נוכח לדעת שחליסטקוב התארס לבתו. בשלב זה מודיע חליסטקוב שהוא חוזר לסנקט פטרבורג, אחרי שמשרתו אוסיפ שכנע אותו שבשלב כלשהו מישהו יחשוף את זהותו האמיתית.
לאחר שחליסטקוב ואוסיפ עוזבים עם כרכרה הנהוגה בידי סוסי העיר המהירים ביותר, כל חבריו של ראש העיר מגיעים כדי לברך אותו. בטוח בכך שידו על העליונה, הוא מזמן את הסוחרים, מתרברב באירוסי בתו לרביזור ונשבע להקשות עליהם את עולו. לפתע מגיע מנהל הדואר, כשבידו מכתב פתוח החושף את זהותו האמיתית של חליסטקוב – בו הוא מלגלג עליהם.
לאחר שלושים שנה של מעשי חמס, שחיתות ופשע באין מפריע, ראש העיר נתקף חמת זעם על שבפעם הראשונה הצליחו להערים עליו והוא הושפל כל כך. הוא צועק על מקורביו, בהאשימו שהם אשמים בכך ולא הוא. בעודם ממשיכים להתווכח, מגיע שליח ממפקח המלוכה האמיתי, שדורש לראות את ראש העיר מייד.
פרשנותו של מאיירהולד.
ב-1926, ההפקה האקספרסיוניסטית של הקומדיה בידי וסבולוד מיירהולד "שבה לטבעו הסוריאליסטי האמיתי של המחזה, דמוי החלום; זאת לאחר מאה שנים של פשטות שצמצמה אותו לריאליזם צילומי גרידא."
אראסט גארין (אחד משלושת השחקנים המובילים בלהקת התיאטרון של מיירהולד) פירש את חליסטקוב כ"טיפוס מסתורי, המסוגל לשנות את הופעתו בעקביות."
ליאוניד גרוסמן נזכר שגארין גילם את חליסטקוב כ"דמות הלקוחה מסיפורי הופמן, רזה, לבוש שחורים, הולך בנוקשות, חבוש משקפיים מוזרים, כובע מיושן גבוה תיתורת, אדם מיוסר".
מיירהולד כתב אודות המחזה:
בסיום ההצגה של מיירהולד, החליפו את השחקנים בבובות, תכסיס שאנדריי ביילי השווה אותו ל"מהלומת גרזן שעורפת ראשים", אבל "מכה מוצדקת לחלוטין במקרה זה מאחר ש"הגרוטסקה הארכאית והגסה היא עדינה שבעדינות."
עיבודים נוספים.
פיודור דוסטויבסקי גילם את דמותו של מנהל הדואר שפקין במופע צדקה שהכנסותיו הלכו ל"חברה לעזרה לסופרים ומלומדים נזקקים" באפריל 1860.
הסרט הראשון שהיה מבוסס על המחזה נעשה בגרמניה בידי גוסטף גרינדגנס ב-1932; הכותרת הגרמנית הייתה Eine Stadt steht Kopf (עיר העומדת על ראשה). ב-1933, השחקן הצ'כי ולאסטה בוריאן (Vlasta Burian) גילם את דמותו של המפקח בסרט "רביזור" בבימויו של מרטין פריץ (Martin Frič).