בתחילת אפריל 1931 הותקף רכב של הקיבוץ ושלושה מחברי הקיבוץ נהרגו.
ישנם עסקים רבים בקיבוץ כגון: באלאגן, אשר משמש הורים וילדים ומרכז פעילות, מטבחי קיבוץ יגור, אשר הוקמה על ידי תושבי הקיבוץ.
בשנת 1937 הוקם, במסגרת עליית הנוער בסמוך לקיבוץ, בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ הראשון לנוער עולה מגרמניה על שם לודוויג טיץ, אחד ממנהיגי הנוער היהודי בגרמניה. מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכל אריך מנדלסון. מבין בוגרי בית הספר נמנו קצינים בכירים בצה"ל כגון אהרון דורון, עוזי גל ואחרים. בקיבוץ פעל שנים רבות האמן ערי גלאס, אביו של עוזי גל, שהיה גם המאייר של "הגדת יגור".
בימי המאבק של היישוב נגד השלטון הבריטי היה קיבוץ יגור מרכז חשוב של "ההגנה". ב"שבת השחורה" (29 ביוני - 1946) ערך הצבא הבריטי חיפוש במקום (בעקבות הלשנה) וגילה מחבוא ("סליק") גדול של נשק שנועד להגנה על היישוב היהודי וחשיבותו הייתה גדולה מאוד. זהו הסליק של קיבוץ יגור. הנשק הוחרם ורבים מחברי הקיבוץ נאסרו. בעקבות זאת, נקראה אוניית מעפילים בשם "יגור".
ביגור פועל בית ספר תיכון שש שנתי בשם "כרמל זבולון", המיועד לבני הנוער מכל רחבי מועצה אזורית זבולון, וכמו כן מגיעים תלמידים מהיישובים הסמוכים למועצה (נשר, קריית אתא, קריית טבעון, יקנעם עילית ורמת ישי).
ממצאים ארכאולוגיים.
בשנת 1979 בעת ביצוע עבודות בפתח נחל יגור נמצאה מערת קבורה חצובה בסלע הקירטון הרך. החפירות בוצעו על ידי בני הקיבוץ בפיקוח רשות העתיקות. אורכה של המערה כ-10 מטר והיא נחלקת ל-5 חלקים עיקריים. מפני שטח הקרקע נחפר פיר אנכי לתוך פנים הסלע בעומק 1.5 מטר ובקוטר 90 ס"מ. מהפיר נחצבה מנהרה באורך וקוטר דומים שהובילה אל חלל מערת מבוא. פתח המנהרה נחסם באבן גדולה. גודל מערת המבוא אורך 4 מטר ורוחב 2 מטר. גובהה 2 מטר. במערת המבוא נמצאו כלי מנחה עבור המתים. מערת המבוא הובילה לשתי מערות נוספות. באחת המערות נמצאו שרידי שלד אדם ובסמוך לו כלי מנחה וכן שני מרצעי נחושת, שישה חרוזים וצדפים. פריטים אלה מעידים על קבורת אישה. במערת קבורה נוספת שהייתה במפלס נמוך יותר נמצאו שלד ללא ממצא קרמי מלווה. על פי השיניים ניתן להניח שהשלד היה של ילד או נער צעיר. על פי ממצאים בשטח הניחו החופרים שמדובר בקבורה משנית.
על פי הממצאים הקרמיים וצורת המערה תוארכה מערת הקבורה לתקופת הברונזה הביניימית בין 2300 לפנה"ס ועד 2000 לפנה"ס. הממצא הקרמי כלל 11 כלי חרס, שש פכיות בעלות ידית אחת, 3 קומקומונים בעלי זרבובית ארוכה, קומקומון בעל פיה רחבה ובסיס של פכית. חמשת כלים אחרונים אלה עשויים על אובניים מחרס דק. כלים דומים נמצאו במערות קבורה ליד תל מגידו והם מעידים על קשר בין האזורים. בנוסף נמצאו 2 מרצעים מנחושת, מחט פריפה, מחרוזת וכלים מאבן צור.
בנוסף למערת הקבורה נמצאו באזור יגור ממצאים ארכאולוגיים נוספים: כלי צור מהתקופה הנאוליתית, ממצאי חרסים מתקופת הברזל, התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית והביזנטית.
האוקיאנוס האטלנטי
קמ&quot;ר
ק&quot;מ
פעילות חוץ-רכבית
פעילות חוץ-רכבית (באנגלית: Extra-Vehicular Activity - EVA) היא פעולה הנעשית על ידי טייס חלל מחוץ לכדור הארץ ומחוץ לחללית שלו. המונח משמש בעיקר לתיאור פעילות חוץ-רכבית הנעשית מחוץ לחללית המקיפה את כדור הארץ ("הליכת חלל"), אך משמש גם לתיאור פעילות חוץ-רכבית על פני השטח של הירח ("הליכת ירח").
תוכנית החלל האמריקאית והרוסית מגדירות פעילות חוץ-רכבית בצורה שונה זו מזו, עקב שוני בדגמי החלליות הראשונות. החלליות הרוסיות והסובייטיות כללו תמיד תא אטים לאוויר, ולכן הרוסים מגדירים פעילות חוץ-רכבית כהתרחשות שבה קוסמונאוט נמצא בוואקום. החלליות הראשונות של ארצות הברית לא כללו תא אטים לאוויר אך במקום זאת התאימו את לחץ החללית הכולל. כתוצאה מכך אסטרונאוט אמריקאי לא נחשב כמבצע פעילות חוץ-רכבית עד שלכל הפחות הוציא את ראשו אל מחוץ לחללית.
ישנן פעולות חוץ-רכביות המתבצעות כשהאסטרונאוט אינו מחובר לחללית, ובמקרה זה הוא זקוק למכשירים שיספקו לו כוח הנעה על מנת שיוכל לחזור לחללית, ומאגר מספיק של חמצן. "פעילות חוץ-רכבית טבורית" (umbilical) היא פעילות חוץ-רכבית המתבצעת כשהאסטרונאוט מחובר לחללית ברצועה, אשר מבצעת תפקידים של תמיכה בחיים, כמו אספקת חמצן.
ציוני דרך של פעולות חוץ-רכביות.
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה נעשתה על ידי הקוסמונאוט הסובייטי אלכסיי ליאונוב ב-18 במרץ 1965 מהחללית ווסחוד 2. האישה הראשונה שעשתה פעולה חוץ-רכבית הייתה הקוסמונאוטית סבטלנה סביצקאיה ב-25 ביולי 1984 כאשר הייתה על תחנת החלל סליוט 7.
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שבוצעה על ידי אסטרונאוט אמריקאי נעשתה ב-3 ביוני 1965 על ידי אד וייט בעת משימת ג'מיני 4. האישה האמריקאית הראשונה שביצעה פעילות חוץ-רכבית היא קתרין ד. סוליבן אשר ריחפה בחלל ב-11 באוקטובר 1984 בעת משימה STS-41-G של מעבורת החלל צ'לנג'ר.
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שבוצעה על ידי אסטרונאוט שאינו אמריקאי ואינו סובייטי בוצעה ב-9 בדצמבר 1988 על ידי ז'אן-לופ קרטיין (Jean-Loup Chrétien) הצרפתי, בעת ששהה 3 שבועות בתחנת החלל מיר.
הפעילות החוץ-רכבית הראשונה שהייתה הליכת ירח ולא הליכת חלל נעשתה על ידי האסטרונאוט האמריקאי ניל ארמסטרונג ב-20 ביולי 1969 כאשר נחתת הירח "נשר" של אפולו 11 נחתה על הירח. יחד עמו היה גם חברו לצוות באז אולדרין, ופעילותם החוץ-רכבית נמשכה שעתיים ו-32 דקות.
האסטרונאוט ברוס מק'קנדלס ביצע ריחוף מחוץ למעבורת החלל ללא כבל מעגן, בזמן משימת מעבורת החלל STS-41-B, בשנת 1984.
מייקל לופז אלגריה ביצע 10 פעילויות חוץ רכביות ומחזיק בשיא שהות מצטברת חוץ רכבית, שהיא 82 שעות ו-22 דקות. נכון למאי 2017, פגי ויטסון מחזיקה בשיא לנשים, עם 10 הליכות חלל בשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות.
סיכוני הפעילות החוץ-רכבית.
פעילות חוץ-רכבית מסוכנת מכמה סיבות. הסיבה העיקרית היא התנגשות עם פסולת חלל. מהירות ההקפה האופיינית למשימה של מעבורת חלל הנמצאת 300 ק"מ מעל כדור הארץ היא 7.7 ק"מ לשנייה, פי עשרה ממהירות של קליע, כך שהאנרגיה הקינטית של גרגיר קטן שווה לקליע שמסתו פי 100 גדולה יותר. כל משימה בחלל יוצרת עוד זבל חללי, כך שהסכנה בביצוע פעילות חוץ-רכבית תמשיך לגדול.
סכנה נוספת היא קריעה של חליפת החלל, כתוצאה ממגע עם חפץ חד או חלק חד של רכב החלל לידו האסטרונאוט עובד.
בשני המקרים, קיימת סכנה של אובדן לחץ אוויר בתוך החליפה, שיוביל למוות מחנק.
דגל בריטניה
האדרון
בפיזיקה, האדרון, הוא חלקיק תת-אטומי המורכב מקווארקים, וכן של מקביליהם ההפוכים (אנטי-חלקיקים). הקווארקים מוחזקים יחדיו על ידי גלואונים הנושאים את הכוח הגרעיני החזק.
את ההאדרונים נהוג לסווג על פי מספר הקווארקים שהם כוללים:
גבריאל שטרסמן
גבריאל שְטְרַסמן (4 בדצמבר 1931 – 2 במאי 2022) היה עיתונאי ושופט ישראלי.
ביוגרפיה.
אנדז'יי (שלימים שינה שמו לגבריאל) שטרסמן נולד בפולין ב-1931. אביו, ד"ר הנריק שטרסמן, היה בכיר במשרד המשפטים וקצין מילואים בצבא הפולני, ונרצח בטבח יער קאטין. אמו היא לילי שטרסמן-לובינסקי, עורכת, מתרגמת ופעילה בתנועה הרוויזיוניסטית.
ב-1940 עלה לארץ ישראל עם אמו ואחיו. ב-1949 סיים את לימודיו ב"גימנסיה שלווה" בתל אביב והתגייס לחיל האוויר כאלחוטן אוויר.
ב-1956 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1961 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בתואר M. JUR וב-1963 קיבל רישיון עריכת דין.
בשנים 1953–1991 עבד בעיתון "מעריב" ככתב, עורך, עורך חדשות ראשי וכתב חוץ. במסגרת עבודתו ב"מעריב" סיקר את משפט אייכמן. בעבודתו בעיתון עסק בתפקידים שונים, בהם פרשנות משפטית וייעוץ משפטי בענייני תקשורת, וכן שימש נציב התלונות של העיתון. לצד תפקידיו אלה שימש כחבר הנהלת המועצה הלאומית לקידום ערכי שלטון החוק והדמוקרטיה וחבר ועדת המשנה המשפטית של המועצה הציבורית להגנה על הפרטיות.
בשנים 1974–1976 שימש מנהל מחלקת הארגון וההסברה בפדרציה הציונית בקנדה. בשנים 1985–1996 לימד דיני תקשורת ואתיקה מקצועית בתוכנית ללימודי תעודה בעיתונאות באוניברסיטת תל אביב. כן לימד בחוג לתקשורת בפקולטה למדעי החברה בסמסטר חורף 2005.
במאי 1991 מונה לשופט תעבורה, ובדצמבר 1994 מונה לשופט שלום. בתפקיד זה כיהן בבית משפט השלום בתל אביב ובפתח תקווה. בדצמבר 2001 פרש לגמלאות, ולאחר מכן הצטרף כשופט בדימוס לבית המשפט לתביעות קטנות, תפקיד בו כיהן במשך שש שנים.
שימש כיו"ר ועדת הבחירות האזורית של פתח תקווה בשנת 2001, 2003 ו-2006.
במשך שנתיים היה יו"ר ועדת שחרורים בכלא מעשיהו ובכלא הדרים.
שימש כיו"ר הוועדה למינוי יועצים משפטיים לחברות ממשלתיות בשנים 2005–2008.
נבחר לשופט בית הדין המשמעתי של מועצת העיתונות (יוני 2006). מאוחר יותר צורף למועצת העיתונות ומשנת 2011 היה חבר הנהלת מועצת העיתונות.
בשנת 2016 נבחר לתפקיד יו"ר בית הדין המשמעתי של מועצת העיתונות.
פרסם חמישה ספרים בנושאי עיתונאות, משפט ועוד. פרסם מאמרים ב"הארץ" ובכתבי העת "כיוונים חדשים" ו"האומה". היה בעל מדור קבוע על ענייני משפט בעולם ב"עלון השופטים", המיועד לשופטים ולשופטים בדימוס בלבד.
נפטר ב-2 במאי 2022. הותיר אחריו את רעייתו, ריטה, שלושה ילדים ונכדים. נטמן בבית העלמין ביהוד.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
עמנואל רוזן
עמנואל רוזן (נולד ב-6 באוגוסט 1960) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה.