רישום של עסקאות פיננסיות מהווה ניהול חשבונות, אך ישנן שתי שיטות לניהול חשבונות: הנהלת חשבונות חד-צדית והנהלת חשבונות כפולה. בהנהלת חשבונות חד צדדית רושמים תקבולים תשלומים בלבד, כלומר בסופו של דבר נקבל דוח רווח והפסד, בהנהלת חשבונות כפולה ישנו רישום כפול של כל תנועה, ולכן נקבל דוח רווח והפסד וגם מאזן.
עסקים קטנים מנהלים הנהלת חשבונות חד צדדית, חברות ועסקים גדולים מנהלים הנהלת חשבונות כפולה.
מאזן בוחן.
בתום כל תקופה חשבונאית רבעונית או שנתית, עורך רואה החשבון המבקר מהמאזן בוחן דוח על המצב הכספי (נקרא בעבר מאזן), דוח רווח והפסד, וכן במידה ונדרש דוח שינויים על ההון העצמי ודוח תזרים מזומנים.
בדוח ההתאמה למס נקודת המוצא היא הרווח או ההפסד החשבונאי, בתוספת התאמות הדרושות בהתאם לפקודת מס הכנסה.
מאחר שהמאזן בוחן מכיל רק יתרות של כרטיסי החשבון, בנוסף למאזן בוחן מקבל רואה החשבון פירוט שבו כל התנועות המרכיבות את היתרות במאזן בוחן לצורך חוות דעתו על הדוחות הכספיים של החברה המבוקרת.
תפקידו של רואה החשבון.
תפקידו של רואה החשבון לבצע ביקורת על הדוחות הכספיים, ולחוות עליהם את חוות דעתו.בחברות ציבוריות לרואה חשבון המבקר אסור לעסוק בעיסוקים נלווים עבור הגוף המבוקר, בחברות פרטיות הדבר מותר בהתאם להגבלות וסייגים שנקבעו בחוק.
עיסוקים נלווים יכולים להיות הנהלת חשבונות, חוות דעת על הדוחות התאמה למס, הערכת שווי וכן כל ייעוץ אחר.
עקרונות הנהלת חשבונות.
להנהלת חשבונות מספר עקרונות חשובים כדלהלן:
הנח&quot;ש
דוח רווח והפסד לצרכי מס
אגודות סתר ציוניות בישיבת וולוז'ין
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 פעלו בישיבת וולוז'ין אגודות סתר ציוניות, על פי יוזמת תלמידים מסוימים, אך נגד רצון ראשי הישיבה. עוד לפני כן נעשו ניסיונות שונים להקים אגודות דומות, אך מסיבות אישיות, ובעקבות התערבות ההנהלה הן לא צלחו, למעט שתיים או שלוש; אגודת "נס ציונה" ואגודת "נצח ישראל" הידועות בשמן, ואגודה נוספת שהוקמה בשנת 1889.
אף אחת מהאגודות לא הובילה לתוצאות או לפיתוח של ממש בארץ ישראל, ופעילותן נשארה בגדר תעמולה תאורטית בלבד.
רקע היסטורי.
ישיבת וולוז'ין כונתה "אם הישיבות"; היא הייתה הראשונה מסוגה והייתה לישיבה המשפיעה ביותר. השפעתה חרגה מתחומי אירופה, וכמעט כל ישיבה שהוקמה מאז, הושפעה ממנה באופן זה או אחר. עם זאת, ולמרות הרצון לחנך את התלמידים חינוך מסורתי על מנת שיהפכו לתלמידי חכמים בעלי השקפת עולם מסורתית, היו כמה ניסיונות מצד התלמידים להקים אגודות סתר ציוניות, שהושפעו מתנועות נוער וארגונים ציוניים שפעלו באותה העת בליטא וברוסיה דאז.
ראשי ישיבת וולוז'ין התנגדו לפעילותן של אגודות אלה בעיקר מטעמים של ביטול תורה והסחת דעת תלמידי הישיבה מהלימוד, וכן הם פחדו מהשלטונות הרוסיים שיסגרו את הישיבה אם יגלו בה ארגונים ציוניים.
נס ציונה.
אגודת "נס ציונה" נוסדה בשנת תרמ"ה בידי יוסף רוטשטיין, חובב ציון נלהב, ונמנו עמה בתחילה כחמישים חברים. מזכיר האגודה היה פסח פרידלנד, ואחד מראשיה היה הרב משה מרדכי אפשטיין שעמד אחר כך בראש ישיבת חברון. חבר מפורסם נוסף היה הרב איסר זלמן מלצר, גיסו של הרב אפשטיין.
מטרותיה היו: , ובתקנותיה נכתב כי: .
חברי האגודה תכננו להוציא לאור ספר שיכלול מכתבים מרבנים למען עלייה לארץ ישראל וישובה, ותוכנן גם לשלוח תלמידים ללמוד בקושטא ללימודים, אך התוכניות לא יצאו אל הפועל. בין חברי "נס ציונה" לבין חברי אגודת "בני ציון" הסטודנטיאלית מרוסיה הייתה חלופת מכתבים, שנחשפה בחורף של שנת 1889. המשטרה החשאית הצארית גילתה את קיומה של האגודה, יוסף רוטשטיין נעצר וארכיון האגודה הוחרם. ראש הישיבה – הנצי"ב – קרא לחברי האגודה, התיר להם את שבועת הסודיות לאגודה וקנס אותם בסכום מזערי, ומכאן והלאה, בהיעדר מנהיג, הידרדרה פעילות האגודה. גם לבסוף כאשר שוחרר רוטשטיין והצליח לחלץ את הארכיון מידי המשטרה, לא התאוששה האגודה ונסגרה סופית בשנת תר"ן.
נצח ישראל.
אגודת "נצח ישראל" פעלה ככל הנראה בין השנים 1890–1892 (שנת סגירת הישיבה) ומעט לאחר מכן. בין מקימיה היו ביאליק ותלמיד נוסף בשם אבלסון, ובתחילתה נמנו עמה שמונה חברים. שלושה מחברי "נס ציונה" המפורקת פעלו מאחורי הקלעים באגודת "נצח ישראל", אך לא נמנו באופן פורמלי על חבריה, שכן התחייבו לפרק את אגודתם, ופעילותם באגודה החדשה יכולה הייתה להיחשב המשך לה.
עם פתיחת האגודה הוטל על ביאליק לכתוב מאמר לעיתון "המליץ", אשר יציג את עמדת האגודה בנוגע ליישוב ארץ ישראל. המאמר נקרא "רעיון היישוב", ולאחר משא ומתן עם מו"ל העיתון הוא התפרסם בקיצור רב בחתימת ראשי תיבות – "ח.נ.ב."; היה זה המאמר הראשון שפרסם ביאליק. מאמר זה הכיל מקורות חז"ליים רבים ופסוקים מהתנ"ך – שלא כהרגלו של ביאליק – וזאת בלחץ חברי האגודה.
"נצח ישראל" נשאה אופי מסורתי-אורתודוקסי מאוד, ומטרותיה היו: . נראה כי הזרם המרכזי של החברים ב"נצח ישראל" לא נטה להשכלה אלא רק לציונות, תוך ניסיון לפעול למען התנועה הציונית בדרכים מסורתיות.
אישוש לכך שהיא הייתה דתית מאוד באופיה, ניתן למצוא בעדותו של הרב יהודה ליב דון יחיא, חבר האגודה. לדבריו, התלמידים שהיו מתקבלים לשורות האגודה היו: . כמו כן הוא מספר כי התנאי שהוא הציב לחברותו באגודה היה: .
מספר החברים באגודה לא ידוע במדויק, אך היא "הצליחה לרכוש חברים מרובים מבין התלמידים החשובים והמעולים שבישיבה". בין חבריה הבולטים ניתן למצוא את חיים נחמן ביאליק (מייסד) "אבלסון" (מייסד. שמו הפרטי לא ידוע) הרב אברהם דוב כהנא שפירא, הרב יצחק ניסנבוים והרב יהודה ליב דון יחיא.
מאפיינים.
מאפיין שהיה קיים גם ב"נצח ישראל" וגם ב"נס ציונה" היה שבועה, שאותה נשבע כל תלמיד שביקש להצטרף כחבר לאגודה. יוזם הרעיון היה אליהו רוזנקרנץ, תלמיד חכם משכיל, ועשיר. ההלכה מייחסת חשיבות רבה לשבועה, והעובדה שתלמידי וולוז'ין נשבעו אמונים לאגודה מוכיחה כי מדובר בהתחייבות משמעותית. באגודות התנהלו מחלוקות בנוגע לשבועת הכניסה, אך למרות זאת לבסוף התקבלה השבועה על דעת כולם.
מכנה משותף לכל האגודות כולן הייתה העובדה כי אף אחת מהן לא הצליחה ליישם אף תוכנית מעשית. הדבר נבע ככל הנראה מהאמצעים המוגבלים שעמדו לרשות הבחורים העניים ומן העובדה שהיו צריכים להסתיר כל העת את פעילותם. מצטרפת לאלה גם הסיבה שעיקר מאמציהם של תלמידי ישיבת וולוז'ין התמקדו בלימוד גמרא ופחות בפעילות ציונית, וזאת על אף חברות חלק מהם באגודות הסתר הציוניות. לעומת זאת, חלק מיוצאי אגודות אלה היו שותפים בשנים שלאחר מכן בפעולות שונות שתאמו את מטרות האגודות. כך למשל הרב משה מרדכי אפשטיין שניהיה לראש ישיבת סלבודקה העביר את ישיבתו לארץ ישראל, וכן נמנה עם מנהיגי הציבור שגאל את אדמות העיר חדרה והתיישב בה.
מטען הרלדי
סוס סקסוני
הסוס הסקסוני (גרמנית: Sachsenross, Niedersachsenross, Welfenross, Westfalenpferd, Twentse Ros) הוא מטען הרלדי המזוהה עם העם הסקסוני. זהו סוס ארז'ן (כסף) על מגן גולס (אדום).
הסוס הסקסוני שימש כסמלה של דוכסות סקסוניה מהמאה ה-7 ואומץ בידי בית ולף תחת סמל האריה המוזהב. הסמל שימש מספר פרובינציות באזור וסטפאליה, כחיה ההרלדית של ממלכת הנובר עם הקמתה, וכסמל הפרובינציה הפרוסית משנת 1866, במקביל לפרובינציית וסטפאליה והמדינה החופשית בראונשווייג משנת 1922.
מחוזות היסטוריים אלה הפכו למדינות הגרמניות המודרניות סקסוניה התחתונה ונורדריין-וסטפאליה והסוס הוטמע בסמליהן.
לידו די ונציה
סן פולו (רובע)
סן פולו (באיטלקית: San Polo - "פאולוס הקדוש") הוא הקטן מבין רובעי העיר ונציה שבאיטליה.
שטחו של הרובע 348 דונמים והוא ממוקם לגדתה המערבית של התעלה הגדולה.
הרובע ממוקם באחד האזורים העתיקים ביותר של העיר. ההתיישבות הראשונה באזור אי הריאלטו זה החלה במאה התשיעית. הרובע נקרא על שם כנסיית סן פולו די ונציה הנמצאת בו.
מאז המאה העשירית מהווה הרובע את המרכז העסקי של העיר ונציה. בשנת 1097, בסמוך לגשר ריאלטו הוקם ברובע השוק המרכזי של העיר (הגשר עצמו נבנה במאה ה-13 על מנת לקשר את הרובע לרובע סן מרקו).
אתרים עיקריים.
ברובע ממוקמות כנסיות רבות ובהן סן ג'קומו די ריאלטו (אחת העתיקות בכנסיות העיר, אם לא העתיקה שבהן), סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי וסן רוקו. כמו כן ממוקם ברובע הסקולה גראנדה די סן רוקו וכיכר סן רוקו הסמוכה לו.
סן פולו
סן פולו (באיטלקית: San Polo) הוא כינויו האיטלקי של הקדוש הנוצרי פאולוס.
עדת ישורון (פרנקפורט)
קהל עדת ישורון הייתה קהילה יהודית אורתודוקסית בעיר פרנקפורט דמיין. היא נוסדה ב-1851 כעדת-משנה אורתודוקסית במסגרת הקהילה הכללית של יהדות פרנקפורט, שרוב חבריה נטו לליברליות, ומבחינה זו הייתה המסגרת האורתודוקסית הנפרדת הראשונה. בראשה עמד הרש"ר הירש. ב-1877 התאפשרה בחוק פרישה מלאה מן העדה הכללית והקמת קהילה עצמאית לגמרי, ומאז הייתה "עדת ישורון" לקהילה נפרדת לחלוטין.
תולדות הקהילה.
בתקופת כהונתו הארוכה של הרב שלמה אברהם טרייר כרבה של הקהילה היהודית בפרנקפורט חל מהפך במאזן הכוחות בקהילה. רוחות חדשות שהתחילו מנשבות עם פרסום כתביו של משה מנדלסון נכנסו לקהילה, ובבחירות של שנת 1838 כבשו המשכילים את השליטה במוסדות הקהילה, כאשר כוחו של הרב טרייר כבר לא עמד לו לעצור את השטף. הרב טרייר התפטר בשנת 1846, ובשנת 1848 נתמנה רב ליברלי, ליאופולד שטיין, לעמוד בראש הקהילה.