בעת כתיבת השיר, אפרוח הייתה מילה נרדפת לגוזל וכוונת השיר לצאצאי הציפור, המכונים בימינו גוזלים.
השיר הולחן על ידי יצחק אדל ולחנו הוא הנפוץ וזכה לביצועים רבים, למשל על ידי נחום נרדי ואורי גבעון.
תחילת הלחן של השיר "קן ציפור" דומה ביותר, אף אם אינה זהה, ללחן של השיר "נר לי" מחג החנוכה.
"קן ציפור" הוכנס אל קובצי שירים לילדים ולתוכנית הלימודים בגני הילדים ובתי הספר של היישוב העברי, ואחר כך במערכת החינוך של מדינת ישראל.
חוקרת הספרות זיוה שמיר מציינת שאת תבניתו של השיר ניתן לייצג באמצעות מעגלים קונצנטריים (או בובת מטריושקה), הממקדים את תשומת לבו של הקורא אל המרכז. סדרת המעגלים שבשיר, מהחוץ פנימה, היא: עצים, קן ציפור, ביצה, אפרוח זעיר. שמיר מוסיפה שתבנית זו מופיעה, באופן פחות גלוי, גם באחדים משיריו הקאנוניים של ביאליק, כגון "הברֵכה".
השיר "קן ציפור" מומחש בשדרות ח"ן ברחובות בארבעה פסלי רחוב צבעוניים: ציפור בעלת חללים בצורת שלוש ביצים, שני ספסלים בצורת ביצה וביצה ענקית חלולה, שבתוכה ספסל המקיף אפרוח. לפסלים נלווה שילוט הכולל את מילות השיר.
חתום באש
חתום באש הוא האלבום החמישי של להקת הרוק הישראלית סינרגיה. האלבום יצא לאור ב-14 בפברואר 2012, והוא מכיל 12 שירים. האלבום כולל שיתוף פעולה עם זמרת האופרה דניאלה לוגסי והסופר אשכול נבו.
זריקת פרסה
זריקת פרסה הוא משחק המתקיים בשטח פתוח בין שני אנשים (או לחלופין: בין שני צוותים של שני אנשים) באמצעות ארבע פרסות ושתי מטרות השלכה הממוקמות בארגז חול. המשחק משוחק על ידי שחקנים מתחלפים, הזורקים פרסות סוסים לעבר יתדות הנמצאות באופן מסורתי במרחק 40 מטר זו מזו.
במשחקים המודרניים המתקיימים כיום, מקובל להשתמש בפרסות מסוגננות יותר, הגדולות פי שניים מגודלן של פרסות רגילות בפועל. משחק זריקת פרסה משוחק בעיקר בתחומי ארצות הברית ומנוהל על ידי האגודה - NHPA האחראית על כללי המשחק. וולטר ריי ויליאמס הבן הוא בין השחקנים הבולטים וזכה במספר אליפויות לנועד ולבוגרים.
ניקופוליס
מעיין הקשת
מעיין הקשת (בערבית: عِين القُوس) הוא מעיין שכבה הסמוך להתנחלות נווה צוף בהרי בנימין. מי המעיין נובעים ממערה חצובה בסלע, וזורמים לבריכה דרך שוקת גדולה. ליד הבריכה הגדולה יש עוד בריכה נמוכה שמתאימה לרחצת ילדים. בשנת 2015 בנה נוער מהיישוב עוד בריכה גדולה צפונית מזרחית לשתי הבריכות.
ב-2009 שיפצו בני נוער מנווה צוף את המעיין ומאז הוא מתוחזק על ידם. ליד המעיין הוקמה סככת צל והוצבו ספסלים ושולחנות פיקניק. בפרסומים של המועצה האזורית מטה בנימין המעיין נקרא "מעיין מאיר" או "עין מאיר" על שם מייסד היישוב, מאיר סגל.
מאז 2009 הפך למוקד סכסוך בין תושבי דיר ניזאם ונבי סאלח לתושבי נווה צוף. לטענת תושבי הכפרים במשך מאות שנים הם עשו שימוש במי המעיין. האתר אף מוזכר בדיווחים של מבקרים שהגיעו לאזור בתקופת המנדט הבריטי, שתארו אותו כמקום קדוש למוסלמים, המוקדש לקדושה ריא (סית' ריא). מנגד טוענים תושבי היישוב שהמעיין לא היה בשימוש עד שהם שיפצו אותו.
בכל יום שישי מקיימים הפלסטינים ביחד עם פעילי שמאל הפגנות במקום. ב-17 בנובמבר 2012 במהלך ההפגנה השבועית נורה בגבו מאש חיה מתפרע בשם רושדי תמימי ומת כעבור יומיים. ב-19 ביולי 2013 נפצעה דוברת "בצלם" ברגלה מכדור גומי, בשעה שתיעדה בווידאו את ההפגנה השבועיתבמאי 2020 נורה למוות מחבל פלסטיני בן 39 שניסה לדרוס חיילי צה"ל במעיין.
אמאוס ניקופוליס
אמאוס ניקופוליס (ביוונית: Εμμαούς Νικὀπολις; בלטינית: Emmaus Nicopolis; בערבית: عِمواس) הייתה עיר מחוז רומית-ביזנטית בשפלה, ששכנה בשוליו המזרחיים של עמק איילון, בסמוך ממזרח למחלף לטרון. שמה המקורי של העיר היה "חמת", על שם מעיינות המרפא החמים שבה, ושם זה שובש בתקופה הרומית לשם היווני "אמאוס". בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, והיא נזכרת רבות בכתבי חז"ל. העיר חרבה במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל. העיר נודעה בשל המסורת הנוצרית המזהה אותה כאחד המקומות בהם התגלה ישו לשניים מתלמידיו לאחר שקם לתחייה, ובשל כך הוקמו בסביבתה לאורך השנים כנסיות, מנזרים וביצורים.
היסטוריה.
לפני ייסוד העיר הרומית.
אתר אמאוס נזכר לראשונה בספר מקבים א' בתיאור קרב אמאוס שהתחולל ב-165 לפנה"ס במסגרת מרד החשמונאים. כאן היה שטח ההיערכות של צבא הממלכה הסלאוקית לפני הקרב. כשהסלאוקים יצאו בראשות ניקנור לחפש אחר יהודה המכבי שהסתתר בהרים, תקף יהודה את מחנהו של ניקנור באמאוס, שרף אותו והניס את חייליו. לימים הפכה אמאוס לעיר יהודית. אמאוס נזכרת אצל יוסף בן מתתיהו, על פיו במהלך המאה ה-1 לפנה"ס היא הייתה עיר קטנה, שתושביה נמכרו על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס לעבדים, יחד עם תושבי גופנא ושתי ערים נוספות. שמה הקדום של העיר היה "חמת" (בעברית), או "חמתא" (בארמית), על שם מעיין מים חמים שנבע בתחומה; היוונים או השומרונים שיבשו את שמה וקראו לה אמאוס. באותה תקופה החלה העיר לשמש כבירת אחד ממחוזות יהודה. בזמן פולמוס וארוס שאירע לאחר מות הורדוס, בשנת 4 לפנה"ס, החריב פובליוס קווינקטיליוס וארוס את העיר בגלל היותה מרכז פעילות בעת המרד, בהנהגתו של אתרונגאיוס, והעלה אותה באש. אמאוס מתוארת כראש פלך (טופרכיה) בתקופת המאה ה-1 לספירה.
בימי חורבן בית שני העיד התנא ר' חנינא בן אנטיגנוס על בני משפחות מאמאוס בשם "בית הפגרים" ו"בית צפריה", שליוו בכלי נגינה את שירת הלויים, ואף הם עצמם נמנו עם הלויים: "מכירן הייתי ולויים היו". בזמן המרד הגדול עלה אספסיאנוס על אמאוס, הציב במקום את מחנהו והשאיר בו את הלגיון החמישי מקדוניקה. לפי יוסף בן מתתיהו, לאחר דיכוי המרד הקים אספסיאנוס קולוניה באמאוס, יישב בה שמונה מאות חיילים משוחררים ("הנפטרים מעבודות הצבא"), ושינה שמה לניקופוליס, היינו "עיר הניצחון". במקביל, מציין יוסף בן ממתיהו שהקולוניה קמה סמוך למוצא, מרחק שלושים סטדיה מירושלים. נראה ששמה השתמר בשם הכפר הערבי קאלוניה.
אמאוס-ניקופוליס נודעה בבית מרחץ גדול שהוקם בה, ואמת מים הוליכה אליו ממעיינות השוכנים כיום בתחומי פארק קנדה. שרידי בית המרחץ הנזכר במקורות היהודים, שוכנים צפונית-מערבית לאתר, מעבר לכביש 3 עם זאת, יש המאתרים את אמאוס, שבה בית המרחץ, בסביבות טבריה.
על פי המדרש, אחרי פטירת ר' יוחנן בן זכאי, תלמידו התנא רבי אלעזר בן ערך, פרש מחבריו ביבנה והלך לגור באמאוס, שם נשתכח עליו תלמודו: .
אמאוס נזכרת במקורות חז"ל כעיר המסמנת את תחילת שפלת יהודה: , וכן בהקשר לרבי עקיבא ובני דורו: . בימי מרד בר כוכבא חנה באמאוס לגיון רומי מפטרה.
העיר אמאוס ניקופוליס.
ב-220 לספירה חודש היישוב בניקופוליס על ידי הקיסר אלאגבאלוס.
בימיו הוענק לעיר מעמד של פוליס, והיא זכתה לשם "ניקופוליס אנטונינופוליס".
במקום התגוררו נוצרים לצד יהודים, עובדי אלילים ושומרונים. על נוכחות האחרונים מעידות כתובות שנמצאו באתר, בהן מופיעים נוסחים שומרוניים של פסוקים מהתורה. על ההשפעה הרבה של נוכחות השומרונים והנוכרים בעיר מעידים גם תיאורי-אגב בתלמוד ירושלמי, וכן שינוי שמה של העיר מ"חמת" ל"אמאוס".
כאן התגורר גם ההיסטוריון הרומי סקסטוס יוליוס אפריקנוס, שככל הנראה שימש כמושל העיר. במהלך המאה ה-4 התפתחה נוכחות נוצרית דומיננטית בעיר. הבישוף הראשון של ניקופוליס, שנשא את השם פטרוס, השתתף בוועידת ניקאה ב-325; הבישוף שלאחריו (שנקרא רופוס או פריסקיאנוס) השתתף בוועידת קונסטנטינופול הראשונה, ב-381. בתקופה זו החלה ניקופוליס להיות מזוהה עם אמאוס, שבה פגש ישו שניים מתלמידיו מייד לאחר שקם לתחייה. כך קבעו אוסביוס באונומסטיקון, והירונימוס אחריו. העיר החלה לשמש כיעד לצליינות של עולי רגל והוקמה בה כנסייה גדולה. החל מן המאה ה-5 יוחסו תכונות מרפא למעיין בקרבת ניקופוליס, שבו לכאורה רחץ ישו את רגליו. באותה עת פעל "השודד" קריאקוס בסביבות העיר; קריאקוס היה נוצרי, אך הוא עמד בראש כנופיה שכללה נוצרים, יהודים ושומרונים.
בתחילת המאה ה-6 הקים סבאס מנזר בניקופוליס והעיר הופיעה הן במפת מידבא והן במפת פויטינגר. העיר נכבשה בידי הערבים ב-638, וכנראה נבחרה כבירת מחוז פלסטין, שלדברי מוקדסי שימשה "קצבה" (עיר בירה, או עיר ראשית) של המוסלמים בראשית הכיבוש. שנה אחר כך פרצה בעיר מגפת דבר שנודעה בשם "מגפת הדבר באמאוס" (בערבית: "טאעון עמואס", כלומר "מגפת עמואס"). המגפה הפילה חללים רבים, הן מקרב תושביה והן מבין החיילים המוסלמים. גם מפקד הכוח המוסלמי, שייח' עוביד, מצא את מותו במגפה, ובערבית נקרא האתר על-שמו. בעקבות המגפה ננטשה העיר לחלוטין, ומאז המסורת הנוצרית אודות הפגישה באמאוס נדדה לאבו גוש ולאחר מכן לאל-קובייבה.
לאחר חורבן העיר.