מנגנון - בריחי, ירי בודדת בלבד
אורך - 1.32 מטר
משקל - 3.9 ק"ג
אורך קנה - 71.1 סנטימטר
מחסנית - חיצונית, 5 כדורים
אי תעתוע
תופעת אי תעתוע או אי פנטום היא מצב בו אנשי המקצוע האמינו בקיומו של אי כלשהו, למרות שאי זה לא התקיים במציאות. במקרים קיצוניים, היו איי תעתוע שנחשבו לקיימים במשך תקופה של מאות שנים ואפילו הופיעו במפות הימיות. תופעת איי תעתוע אינה נדירה. איים כאלה "התגלו" על ידי מלחים לאורך ההיסטוריה.
סיבות לתופעה.
לעיתים מדובר באיים שאכן לא נודעו קודם לכן, ואכן התגלו, אולם בשל טעות ניווט סומנו במקומות שגויים במפות. במקרים אחרים מדובר היה באיים ידועים, אשר בשל טעויות ניווט יורדי הים זיהו אותם כתגלית חדשה במקומות אחרים ממקומם האמיתי. לדוגמה האי פיפס היה למעשה אחד מאיי פוקלנד אשר זוהה בטעות במקום שגוי, וסומן במפות במקום זה.
לעיתים איי תעתוע הנגלים למלחים הם למעשה קרחונים, עננים נמוכים או ערפילים, או אשליה אופטית. כך לדוגמה האי דרום גרילנד החדש שהתגלה בים ודל בשנת 1823 לא נצפה יותר מאז, וככל הנראה הוא היה מיראז' עליון, אף שיש הסבורים שמדובר בקרחון.
הסבר אחר לתופעה הוא שישנם איים הקיימים רק לפרק לזמן קצר. איים כאלה עשויים מדיונות חול הנשחקות במהלך השנים עם הגלים ונעלמות, או כי איים שוקעים בעקבות רעידות אדמה או פעילות געשית.
לעיתים איי תעתוע המופיעים במפות הם פרי זיוף. דוגמה לכך הם איי פליפו ופונטשרטריין המופיעים במפות של ימת סופיריור. איים אלה אינה קיימים וככל הנראה לא היו קיימים מעולם, ורישומם במפות נועד לשכנע את המרקיז לואי פליפו, מרקיז לה ורילייר ורוזן דה פונטשרטריין (Louis Phélypeaux, marquis de La Vrilliere, comte de Pontchartrain) שהיה שר רב השפעה בממשלת צרפת, לממן מסעות חקר נוספים באזור. גם השונית מריה תרזה שבאוקיינוס השקט היא אי פנטום, ולמרות זאת, עד היום יש מפות ואטלסים המדפיסים אותה.
האי פיפס
האי פיפס (באנגלית: Pepys Island) הוא אי תעתוע אשר בעבר סברו כי הוא ממוקם כ-390 קילומטרים צפונית לאיי פוקלנד. האי התגלה לראשונה על ידי אמברוז קוולי בשנת 1684 וסומן בהתאם במפות. האי נקרא על שם סמיואל פיפס, מזכיר הימייה האנגלי באותה עת.
מספר מסעות חקר ניסו לזהות את האי במהלך המאה ה-18. ג'ון ביירון זיהה את האי עם האי הצפוני ביותר באיי פוקלנד, אולם חוקרים אחרים ובהם לואי-אנטואן דה בוגינוויל, ג'ורג' אנסון וקפטן ג'יימס קוק המשיכו לחפש את האי עד שנות ה-80 של המאה ה-19, עת התבררה טעות הניווט של קוולי, אשר ככל הנראה זיהה בטעות את אחד מאיי פוקלנד.
גביע טויוטה
השביעייה
ספריית פיפס
ספריית פיפס (באנגלית: Pepys Library) היא ספרייה הממוקמת במכללת מודלן באוניברסיטת קיימברידג' בעיר קיימברידג' שבאנגליה. הספרייה ממוקמת בקומה הראשונה של בניין ייעודי הנקרא על שמה "בניין פיפס".
מקורה של הספרייה באוספיו של סמיואל פיפס, אשר הוריש אותם למכללה בצוואתו משנת 1703.
בצוואתו הורה פיפס כי אוספו בן 3,000 הספרים ישמר בארונות שהוכנו עבורו (ואשר פיפס הוריש למכללה), וכי לא יוספו ספרים לאוסף ולא יגרעו ממנו. עוד הורה פיפס בצוואתו כיצד יסודרו הספרים בספרייה.
האוספים כוללים את יומניו של פיפס המפרטים את חוויותיו מהמגפה הגדולה ומהשרפה הגדולה של לונדון, וכן תרשימי ספינות הצי המלכותי שנאספו על ידו בעת שהיה שר הימיה, ועותק מקורי של ספרו של אייזק ניוטון - "היסודות המתמטיים של פילוסופיית הטבע" אשר יצא לאור בעת שפיפס היה נשיא החברה המלכותית.
מבנה הספרייה.
מבנה הספרייה תוכנן ככל הנראה לפני שנת 1640 אולם הושלם בשנת 1700. תוכנית המבנה המקורית הייתה צנועה יותר, אולם עברה שינויים על ידי האדריכל רוברט הוק בשנת 1677. המבנה הוקם בסיוע תרומות של פרופסור ג'ייס דופורט, אשר הוריש את ספריו במותו בשנת 1679 למכללה. ספרים אלה הוחזקו במבנה עד שנת 1834.
פיפס תרם מספר פעמים למימון הבנייה, אולם באותה עת טרם הביע את תוכניתו לתרום את ספרייתו למכללה. רק בצוואתו משנת 1703, אשר הוקראה לאחר מותו, התגלה רצונו לתרום את הספרים.
שינוי התוכנית בא לידי ביטוי בהבדל בין חזית המבנה לחלקו האחורי. בעוד שחלקו האחורי של המבנה בנוי בסגנון יעקבני כפרי, חזית המבנה בנויה בסגנון נאו קלאסי.
על חזית המבנה כתובת משנת 1724: 'Bibliotheca Pepysiana 1724' (בלטינית: ספריית פיפס) המציינת את מועד הגעת ספרייתו של פיפס למבנה. מעל הכתובת שלט האצולה של פיפס והמוטו שלו: Mens cujusque is est quisque. משני צידי הכתובת שני שלטי אבירים של תורמים אחרים של המכללה (אשר לא תרמו לבניית המבנה): סר כריסטופר רן (משמאל הכתובת) ופיטר פקארד (מימין).
מלחמת רוסיה–פולין (1605–1618)
מלחמת רוסיה–פולין, הייתה מלחמה בין רוסיה הצארית לאיחוד הפולני ליטאי שהתרחשה בין השנים 1605–1618.
רוסיה סבלה מתקופת הצרות לאחר מותו של פיודור הראשון ב-1598, שבמהלכה סבלה מחוסר יציבות פוליטית ומאבק ירושה אלים עם ירידתה של שושלת רוריק מהשלטון. אצולת השלכטה הפולנית ביקשה לנצל את תקופת הצרות ברוסיה, להשפיע על אצילי בויאר ולהתערב בסכסוך הפנים רוסי לטובת דמיטרי הכוזב ונגד בוריס גודונוב ווסילי שויסקי. באופן רשמי בשנת 1605 האיחוד הפולני-ליטאי לא היה במצב מלחמה עם רוסיה ומצב מלחמה הוכרז רק בשנת 1609.
בתחילת המלחמה הכוחות הפולנים נחלו מספר הצלחות ונסיך פולני אף הוכרז כצאר רוסי. ב-1610 ניצחו הפולנים בקרב קלושינו. הצבא הרוסי נמלט משדה הקרב ולמעשה לא היה יכול להמשיך במאבק המזוין. תוך זמן קצר וסילי שויסקי סולק מהשלטון. השלטון הועבר למועצה בויארית שנשבעו למלך פולין ונתנו לסטניסלאב ז'ולקבסקי להיכנס למוסקבה. וסילי שויסקי ואחיו הועברו לוורשה. לאור הרצון של זיגמונט השלישי, מלך פולין למשול ברוסיה בעצמו, התומכים הרוסים עזבו את הפולנים, הם גורשו ממוסקבה ובסופו של דבר המטרות של המלחמה מצד פולין לא הושגו.
בורין
בורין (בערבית: بورين), הוא כפר פלסטיני, השוכן במדרון הדרומי של הר גריזים שבשומרון ובעמק הסמוך ומשתייך לנפת שכם ברשות הפלסטינית.
בורין שוכן בעמק מצפון לחווארה מעט דרומית לשכם, ליד כביש 'עוקף שכם'. לפי הסכמי אוסלו 80% משטח הכפר בשליטה ישראלית מלאה ו-20% בשליטה משותפת עם הרש"פ. בקרבת הכפר נמצאות ההתנחלויות יצהר והר ברכה לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,800 תושבים בשנת 2016, רובם עוסק בחקלאות ומרעה צאן. מסביב לכפר מקומות יישוב יהודיים, ממזרח גבעת סנה יעקב, מצפון היישוב ברכה ומדרום היישוב יצהר.
היסטוריה.
הכפר ממוקם למרגלות שלוחת הר בשם "ג'בל אבו איסמעיל", שהיא חלק מהר גריזים, בו נמצאו שרידי יישוב,"ח'רבת א-נבי", ובית קברות קדום מתקופת הברונזה התיכונה (2,000 - 1,550 לפני הספירה) ומקאם (מקום תפילה) המוקדש לאבו איסמעיל.
בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית המשיכו מוסלמים לגור בכפר ונאלצו לשלם מעשר כספים (Tithe) לכנסייה הצלבנית בהר ציון.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 120 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר גדול מדרום לשכם, מוקף במטעי זיתים".
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בבורין הייתה אוכלוסייה של 901 נפש, כולם מוסלמים, ובמפקד 1931 הייתה אוכלוסייה 859 נפש, אשר גרו ב-215 בתים.
ב-1945 הייתה אוכלוסיית בורין 1,200 נפש, כולם מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 19,096 דונם, כשמתוכו 8,741 דונם שימשו לגידולי דגנים, ואילו 106 דונם סווגו כשטח בנוי, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961 מנתה האוכלוסייה 2,068 נפש.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
קרקעות הכפר הופקעו מספר פעמים לצורך הקמת התנחלויות ישראליות ובסיסים צבאיים, וכתוצאה מכך התדלדלו משאבי הקרקע והמים של בורין. משנת 1982, יותר מ-2,000 דונם מקרקעות הכפר הוכרזו כאדמות מדינה ולאחר מכן הועברו להתנחלות הר ברכה.
המסגד החדש בבורין הוקם בשנת 2010 עמותת רגבים עתרה לבג"ץ בדרישה להרוס את המבנה בטענה שנבנה בלא היתר על אדמה לה תובעים רבים לבעלות. בתשובה לעתירה הורה בית המשפט למנהל האזרחי לדווח על פעולות הפיקוח והאכיפה במקום בשנת 2018 דחה בג"ץ את העתירה להרוס את המסגד ובנייתו חודשה
בעשור השני של המאה ה-21 החלו תושבי הכפר להיות מעורבים באופן קבוע בעימותים מול תושבי ההתנחלות יצהר והמאחז גבעת רונן, ובהם מתקיימים בין השאר אירועים הדדיים של יידוי אבנים והצתות של כלי רכב ושדות. בשנת 2008 אף אירע מקרה חריג, שבו חברי חוליה יהודים מיצהר ניסו לשגר רקטת קסאם לעבר הכפר בורין. מנגד, היו ערביי הכפר מעורבים בהתפרעויות וזריקת אבנים כנגד חיילי צה"ל וכוחות הביטחון.
בפברואר 2013 הקימו פלסטינים מאחז בשם אל-מנאטיר באדמות בורין. על אף שמדובר בשטח B, בו סמכויות התכנון והבנייה נתונות לרשות הפלסטינית, הרסו כוחות צה"ל את המאחז.
באוקטובר 2015 תועדו עשרות רעולי פנים שירדו מההתנחלות יצהר לכיוון בורין, זרקו אבנים והציתו שדות, וזאת תחת אבטחה וליווי של חיילי צה"ל.
ב-12 בדצמבר 2017, כארבעים נערי גבעות רעולי פנים נכנסו לכפר, והחלו בזריקות אבנים לעבר התושבים ולעבר בתיהם. דובר צה"ל מסר כי כוחות צה"ל הגיעו למקום, פעלו לסיום החיכוך והוציאו את התוקפים מהכפר.