ב-2004 היה בין מקימי מכון "לנדר" בירושלים. הקים מכון תעסוקה לעולים הכולל אולפן מתקדם לעברית וקורסים מגוונים להכשרה מקצועית של העולים. הקים יחידה למורשת ישראל ברדיו רק"ע ובערוץ 7 בשפה הרוסית.
השתתף במאבקים למען עם ישראל וארץ ישראל, בהם למען שחרור יונתן פולארד. ב-1995 נעצר בשל תפילה בהר הבית. חבר בהנהלת אלמגור - ארגון נפגעי טרור. חבר הוועד הפועל הציוני.
חיים אישיים.
מנדלביץ' הוא בעל תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל, ודוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי. פרסם ספר מחקרי אודות הקנטוניסטים.
נשוי לקטי לבית סרוסי, שהייתה פעילה במטה "שומר אחי אנוכי" מטעם ישיבת מרכז הרב, וכיום מרצה במסגרת מכון בנין שלם ומכון פועה, ואב לשבעה ומתגורר בירושלים.
רחוב הרפובליקה
רחוב הרפובליקה (מלטזית Triq ir-Repubblika) הוא רחובה הראשי של העיר ולטה, בירת מלטה.
אורכו של הרחוב הוא 950 מטרים, והוא מוביל משער העיר על גבולה של העיר פלוריאנה בדרום-מערבה של ולטה, ועד מבצר סנט אלמו בקצה הצפון-מזרחי של העיר. רחוב הרפובליקה עובר לאורך קו הרכס במרכזו של חצי האי שברס (Scebarras) שעליו בנויות ולטה ופלוריאנה, ובדרכו הוא חוצה את כל רחובות הרוחב של העיר.
לאורך הרחוב חמש כיכרות - כיכר החירות (Misraħ il-Ħelsien), כיכר המצור הגדול (Misraħ l-Assedju l-Kbir), כיכר הרפובליקה (Misraħ ir-Repubblika) הממוקמת בערך במרכזה הגאוגרפי של העיר, פיאצה ג'ורג' הקדוש (Pjazza San Ġorġ) וכיכר סנט אלמו (Misraħ Sant'Iermu).
חלקו הדרום-מערבי של הרחוב, משער העיר ועד כיכר הרפובליקה הוא מדרחוב. לאורכו של הרחוב שוכנים חלק ממוסדות הציבור והשלטון החשובים של מלטה, ובהם הפרלמנט ומשכן הנשיא, וכן כנסיות, חנויות ומסעדות.
קרנא
קרנא, מראשוני האמוראים בבבל, לאחר חתימת המשנה. חברם של שמואל ושל רב. בתלמוד הבבלי נקרא בשם קרנא סתם, ובירושלמי נקרא רב קרנא. שימש בתפקיד דיין, והתואר הסתמי "'דייני גולה'" בתלמוד הבבלי מכוון אליו. חיבר קובץ ברייתות לסדר נזיקין, שהיה ידוע בשם "נזיקין דבי קרנא". פרנסתו הייתה מבדיקת טיב יינות.
עם שמואל ורב.
פעמים אחדות בתלמוד מוזכר קרנא יחד עם שמואל, ראש ישיבת נהרדעא. מלשון התלמוד משמע שהיה קרנא כפוף לשמואל כתלמיד. ביחס לזה מסופר: שמואל וקרנא היו יושבים על שפת נהר מלכא. ראו את מי הנהר שהיו גליים ועכורים. אמר לו שמואל לקרנא: אדם גדול בא מארץ ישראל, וחולה הוא במעיו, ומתרוממים המים לשם כבודו; לך לתהות על קנקנו (=לבדוק מה טיבו). היה זה האמורא רב, שהגיע לבבל. קרנא הלך לבחון את רב, ורב ענה על כל שאלותיו. העיכוב הזה גרם צער לרב, מפאת מחלתו, ולכן פנה אל קרנא: מאי שמך? - קרנא. - אמר לו רב: יהי רצון שתצא לו "קרנא" (=קרן) בעיניו.
בתלמוד מובאת ברייתא, ולפיה "מעמידין אגרדמין למדות, ואין מעמידין אגרדמין לשערים", כלומר - בית הדין חייב למנות פקָּחים שיבדקו את טיב כלי המידות והמשקולות המשמשים בשווקים למקח וממכר, אבל אין צורך למנות פקחים לאכיפת מחירים ולמניעת העלאתם. בהקשר זה מסופר:
המילים "יצאה לו קרן בעינו" הן על פי נוסחת דפוסי התלמוד כיום. בכתבי יד אחדים של התלמוד משפט זה אינו מופיע ופרשנים אחדים העירו על כך. על טיבה של "קרן" זו דנו מפרשי התלמוד. יש שפירשו שהכוונה היא לרצועת בשר הבולטת מן העור, ויש מי שכתב שהכוונה לקרום בעין.
התלמוד מברר את הסיבה לדרשתו של קרנא, אשר נוגדת לכאורה את דברי הברייתא, ומסבירה כי הלכה זו שנויה במחלוקת.
בתלמוד הירושלמי מופיע, באותו הקשר, מעשה שונה:
המשך המעשה בירושלמי, הוא שקרנא יצא בעקבות זאת והשמיע דברי ביקורת בפני אנשי ראש הגולה על שאסרו את רב, שהוא בקי גדול בהלכה. לפי פירוש אחר, קרנא ביטא את חוסר הסכמתו עם דברי רב.
קרנא חלק על רב ושמואל בהלכות נוספות. באחת המחלוקות, לאחר שביטא תמיהה על הלכה שאמר שמואל, אמרו לו: הנה מר עוקבא ובית דינו בעיר כפרי, לך אליו.
דיין.
התואר "דייני גולה", המופיע בתלמוד הבבלי, מכוון אל קרנא. ראשונים כתבו כי התואר מכוון אל שמואל ואל קרנא יחד.
ברוב האזכורים של האמורא קרנא בתלמוד, ההקשר הוא דיני נזיקין. במקורות אחדים מוזכר קובץ ברייתות על סדר נזיקין, שקובצו ונאספו בידי קרנא ונקראו על שמו, "נזיקין דבי (=של בית) קרנא".
לפרנסתו עסק קרנא בהרחת יינות ובבדיקת טיבם. הוא היה מומחה ליינות, ועל סמך דבריו היו משווקי היין מחליטים אילו חביות אפשר לשמר ואילו יש להוציא למכירה לאלתר.
עם זאת, שימש קרנא דיין. התלמוד דן בנוהל שנהג בבית דינו של קרנא, שעל כל אחד משני הצדדים הבאים להתדיין יש לשלם דינר אחד. לפי הנאמר שם, אין לקבל כסף עבור עשיית דין, והתשלום היה על בטלתו של קרנא ממלאכת בדיקת טיב היין בזמן שעסק בדין.
באגדה.
מאמר אחד בלבד באגדה נמסר בשמו של קרנא בתלמוד הבבלי, והוא עוסק בדבריו של יעקב ליוסף לפני פטירתו, ובבקשתו להיקבר בארץ ישראל. קרנא קושר זאת עם תחיית המתים ועם הנאמר בתלמוד כי מתים שנקברו בחוץ לארץ עתידים להתגלגל במחילות לארץ ישראל ולקום בה לתחייה.
רב קרנא
מידתיות
מידתיות היא מושג מתחום המשפט, המתאר שמירה על יחס נאות בין המטרה של נקיטת צעד כלשהו לבין התוצאה וההשלכות (החיוביות והשליליות) של צעד זה. מקורו של מושג זה הוא במשפט החוקתי.
מתקדימים של בית המשפט העליון עולה דרישה מכל אדם ומכל גוף להפעיל מידתיות בנקיטת כל צעד שהוא. בית המשפט העליון נטל לעצמו את הסמכות להתערב בהחלטות גופי ממשל במדינת ישראל, אף שהן מצויות בתחום סמכויותיהם, אם לא עמדו במבחן המידתיות.
בחוקי מדינת ישראל.
ב"פסקת ההגבלה" שבשני חוקי יסוד העוסקים בזכויות האדם - ו - נכללת דרישה למידתיות בחקיקה הפוגעת בזכויות האדם: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה ובמידה שאינה עולה על הנדרש" - לאחר שנמצא שפגיעה בזכות המוגנת על ידי חוק יסוד נעשתה לתכלית ראויה, יש לבדוק את המידתיות שלה, כלומר האם הפגיעה נעשתה במידה המינימלית ההכרחית להשגת התכלית הראויה, או שהפגיעה נעשתה במידה מופרזת, ולכן היא איננה מותרת. דוגמאות:
בג"ץ עמד על מטרתו של עקרון המידתיות וקבע כי: "עילת המידתיות קובעת כי האמצעים השלטוניים צריכים להתאים להגשמת המטרה, ולא מעבר למה שנדרש לשם הגשמתה של המטרה. עקרון המידתיות נועד להגן על הפרט בפני השלטון. הוא נועד למנוע פגיעה יתירה בחירותו של היחיד. הוא קובע כי האמצעי השלטוני צריך להיגזר בקפידה כדי להלום את הגשמתה של התכלית. בכך בא לידי ביטוי עקרון שלטון החוק וחוקיות השלטון".
בג"ץ קבע דרישה לעמידה בשלושה מבחני משנה על מנת להכשיר פגיעה בזכויות האדם, והחילם בדרך היקש גם על פגיעה שמכוח חוקים שקדמו לחוקי היסוד ואינם כפופים לפסקאות ההגבלה שלהם:
בפעילות צבאית.
אף שהכל מסכימים על זכותה של מדינה להגנה עצמית, עולות לעיתים שאלות בעניין המידתיות של תגובה צבאית - האם עוצמת התגובה מוצדקת לנוכח הפגיעה שקדמה לה. המשפט הבינלאומי עוסק בסוגיה זו ובסוגיות דומות דוגמת הפגיעה באזרחים חפים מפשע. על פי המשפט הבינלאומי, פגיעה בחפים מפשע היא חוקית (אינה נחשבת לפשע מלחמה) כל עוד היא מידתית, קרי התועלת הצבאית הצפויה מהפעולה עולה על הסיכון שבפגיעה באותה אוכלוסייה אזרחית.
שמתא
חסידות טשרנוביל
איוואן קראמסקוי
איוואן ניקולאייביץ' קראמסקוי (ברוסית: Иван Николаевич Крамской; 27 במאי 1837 - 24 במרץ 1887) היה צייר ומבקר אמנות רוסי, וממנהיגי תנועת האומנות הרוסית הדמוקרטית.
קורות חיים.
קראמסקוי נולד למשפחת אצולה זוטרה שירדה מנכסיה. בין השנים 1857–1863 למד אמנות באקדמיה לאמנות של סנקט פטרבורג, אולם יצא נגד מסורות האקדמיה, והיה בין יוזמי מרד הארבעה עשר אשר סירבו להציג בתערוכת האקדמיה (צעד שהביא לגירושו מהאקדמיה). לאחר תום לימודיו ייסד את "ארטל האמנים" (Артель художников) עם חבריו.
בהשפעת רעיונות דמוקרטיים ומהפכנים, קראמסקוי וחבריו העדיפו סגנון ציור ריאליסטי ולאומי על סגנון האקדמיה (סגנון מסורתי שמרני). קראמסקוי היה לאחד ממיסדי תנועת "הנודדים" ואידאולוג התנועה.
בין השנים 1863–1868 לימד ציור בבית הספר של החברה לעידוד האמנויות השימושיות.
לאחר תקופה זו החל לצייר דיוקנאות של אישי ציבור, סופרים ואמנים (ובהם דיוקנם של לב טולסטוי (1873), איוואן שישקין (1873), פאבל טרטיאקוב (1876), מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין (1879) - דיוקנאות המוצגים כיום בגלריית טרטייקוב).
טרטייקוב צייר יצירות דתיות, תוך הצגת תזה פסיכולוגית באמצעותן. היצירות הדרמטיות נועדו להעביר לצופה את רגשות הדמויות, ובאמצעות דמותו של ישו ניסה קראמסקוי להעביר לצופה בתמונה את התמה של גיבור המקריב עצמו לטובת האומה (תמה דמוקרטית מהפכנית). אחת מיצירותיו הידועות ביותר היא "ישו במדבר" (1872), שנרכשה על ידי האספן פאבל טרטיאקוב ומוצגת כיום בגלריית טרטייקוב.
יצירות נוספות של קראמסקוי המציגות תמות דרמטיות הן "דמות אישה" (1883) ו-"יגון בלא נחמה" (1884), המוצגות בגלריית טרטייקוב.
התמות הדמוקרטיות והמהפכניות של קראמסקוי הפכו את יצירותיו ליצירות המשפיעות על תנועת האמנות המהפכנית בשלהי המאה ה-19 ברוסיה.
איוואן קרמסקוי
איוואן שישקין
איוואן איוואנוביץ' שישקין (ברוסית: Иван Иванович Шишкин; 25 בינואר 1832 - 20 במרץ 1898) היה צייר נופים רוסי, ומפעילי תנועת "הנודדים" באמנות הרוסית.
קורות חיים.