באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכתה ג'וינר קרסי בשתי מדליות זהב. המדליה הראשונה הייתה בתחרות קרב שבע. היא צברה 7128 נקודות בשיא תחרות חדש הרבה לפני השנייה בתחרות לריסה ניקיטינה מברית המועצות (6564 נקודות) וג'יין פרדריק בת ארצה (6502 נקודות). המדליה השנייה הייתה בקפיצה לרוחק, שבה קבעה שוב שיא תחרות חדש של 7.36 מטר, לפני ילנה בלבסקאיה מברית המועצות (7.14 מטר) והייקה דרקסלר ממזרח גרמניה (7.13 מטר).
לאולימפיאדת סיאול (1988) הגיעה ג'וינר קרסי כשיאנית עולם, ואלופת העולם בקרב שבע ובקפיצה לרוחק. במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות זהב. הראשונה הייתה בקרב שבע. ג'וינר קבעה שיא עולם חדש של 7291 נקודות (הנוכחי, 2017), לפני שתי אתלטיות ממזרח גרמניה סאבין ג'ון, לשעבר שיאנית העולם (6897 נקודות) ואנקה במר (6858). המדליה השנייה הייתה בקפיצה לרוחק, ג'וינר קפצה למרחק של 7.40 מטר וקבעה שיא אולימפי חדש לפני הייקה דרקסלר שקפצה 7.22 מטר (שותפתה לשיא העולם) ומחזיקת שיא העולם (7.52 מטר) גלינה צ'יסטיאקובה מברית המועצות שקפצה למרחק של 7.11 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 כולם ציפו שג'וינר קרסי תזכה בשתי מדליות זהב כמו באליפות העולם הקודמת ובאולימפיאדה. בקפיצה לרוחק זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בתוצאה של 7.32 מטר לפני הייקה דרקסלר שקפצה 7.29 מטר ולריסה ברז'נאיה מברית המועצות (7.11 מטר). בתחרות קרב שבע, לאחר שלושה מקצועות ריצת 100 מטר משוכות, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל) היא הובילה בביטחה, אך במהלך ריצת 200 מטר שנערכה בסוף היום הראשון היא מתחה שריר ונאלצה לפרוש מהתחרות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה שוב ג'וינר קרסי במדליית זהב במקצוע החזק שלה, קרב שבע בתוצאה של 7044 נקודות לפני אירנה בלובה מחבר המדינות (לשעבר ברית המועצות) בתוצאה של 6845 נקודות והאתלטית הגרמניה סאבין בראון שקבעה תוצאה של 6649 נקודות. בתחרות הקפיצה לרוחק לא הצליחה ג'ויינר קרסי להגן על תוארה וזכתה במדליית ארד בתוצאה של 7.07 מטר, אחרי המתחרה הגדולה שלה וידידתה הוותיקה שזכתה במדליית זהב הייקה דרקסלר (7.14 מטר) אינסה קרבץ' מחבר המדינות (7.12 מטר) זכתה במדליית כסף.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בקרב שבע, בתוצאה של 6837 נקודות לפני סאבין בראון (6797 נקודות) וסווטלנה בורגה מביילרוסיה (6635 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה ג'וינר קרסי במקום שישי בתוצאה של 6.74 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) עברה ג'וינר קרסי פציעה ובמשחקים עצמם למרות שלא עברה החלמה מלאה היא השתתפה ומיד לאחר המקצוע הראשון בקרב שבע, ריצת 100 מטר משוכות היא פרשה בשל כאב בלתי נסבל. בתחרות הקפיצה לרוחק היא דורגה במקום השישי לפני הקפיצה האחרונה ולבסוף זכתה במדליית ארד בקפיצתה האחרונה, בתוצאה של 7.00 מטר, אחרי המנצחת צ'יומה אג'ונאווה מניגריה (7.12 מטר) ופיונה מיי מאיטליה (7.02 מטר).
בשנת 1996 הצטרפה ג'וינר קרסי לקבוצת הכדורסל של ריצ'מונד רייג' (פילדלפיה רייג') במסגרת הליגה לכדורסל נשים בארצות הברית. היא הייתה חביבת הקהל אך על המגרש הייתה פחות מוצלחת. היא השתתפה ב-17 משחקים וקלעה לא יותר מ-4 נקודות למשחק.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיימה ג'וינר קרסי במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.79 מטר.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק בשנת 1998 זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6502 נקודות.
ניסיונה האחרון של ג'וינר קרסי להשתתף באולימפיאדה נוספת נכשל, כשסיימה רק במקום השישי בקפיצה לרוחק במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סידני (2000) וכך הסתיימה לה אחת הקריירות היפות והחשובות בעולם האתלטיקה הקלה.
חייה הפרטיים.
ג'וינר התחתנה עם מאמנה בוב קרסי בשנת 1986. אחיה של ג'וינר הוא אל ג'וינר אלוף אולימפי בקפיצה משולשת מלוס אנג'לס שהתחתן מאוחר יותר עם פלורנס גריפית' ג'וינר אלופה אולימפית, בעלת שלוש מדליות זהב מסיאול.
בשנת 1988 הקימה ג'וינר קרסי קרן תמיכה לאתלטים צעירים ומשפחותיהם בעיר הולדתה, איסט סנט לואיס. כמו כן היא חברה בקרן שנוסדה בשנת 2007 "אתלטים למען תקווה" לצידם של אנדרה אגאסי, מוחמד עלי, לאנס ארמסטרונג, אלונזו מורנינג, טוני הוק, מיה האם ואחרים. זהו ארגון צדקה העוזר לספורטאים מקצועיים להיות מעורבים בצדקה ולתמוך בקהילה ולא למען ספורטאים.
אור הירח
ג'ון פ. מאייר
ג'ון פאול מאייר (באנגלית: John Paul Meier; נולד ב-1942) הוא חוקר מקרא אמריקאי וכומר קתולי.
מאייר הוא פרופסור לברית החדשה במחלקה לתאולוגיה באוניברסיטת נוטרדאם. לפני כן היה פרופסור באוניברסיטה הקתולית בארצות הברית.
למד בקולג' סנט ג'וזף בניו יורק (1968), באוניברסיטה הגיאורגית ברומא (1968) ובמוסד המקראי ברומא (1976). מאייר הוא מחברם של תשעה ספרים ויותר מ-60 מאמרי מחקר. היה העורך של כתב עת בשם "המקרא הקתולי" ונשיא הארגון למקרא קתולי.
"יהודי גבולי: חשיבה מחדש של ישו ההיסטורי".
מאייר חיבר את הסדרה: "יהודי גבולי: חשיבה מחדש של ישו ההיסטורי" ובה הוא כותב על ישו ההיסטורי וכוונותיו תוך כדי השוואה עם תחומים גנוסטיים, יהודיים, קתוליים ופרוטסטנטיים.
בכרך הראשון (1991) בסדרה, מבחין מאייר בין ישו ההיסטורי לישו של הברית החדשה. בחיבורו הוא מנתח מקורות הכוללים את הברית החדשה, מקורות אפוסטולים שלא נכנסו לקאנון של הברית החדשה (כמו הבשורה על פי תומאס), חיבורי יוספוס פלאביוס ועוד כתבים יהודיים מהמאה ה-2. על מנת לאבחן את ישו ההיסטורי מחיבורים אלה קובע מאייר מספר קריטריונים לבדיקה:
קריטריונים אלו נועדו לשימוש בזה אחר זה למען אימות היסטורי משותף. אולם עדיין, כל טענה בנוגע לישו ההיסטורי היא בגדר הספק ואינה בטוחה. שאר הכרך עוסק במקורותיו של ישו, בהשפעות "חיצוניות" עליו (שפה, חינוך ומצב סוציו-אקונומי) ובהשפעות "פנימיות" (קשרים משפחתיים וכדומה).
בכרך השני (1994) כולל בתוכו שלושה חלקים עיקריים:
מלכות שמיים בחלק השני בוחן:
הכרך השלישי נוגע באותן אמות מידה של האמיתות ההיסטורית של סיפורי הנסים ובאספקטים אחרים בחיי ישו. במקום לאמץ גישה כופרת בנושא או לאמץ את הגישה הנוצרית או להתעמק בנושאים פילוסופים האם נסים מעין אלה יכולים להתרחש, מאייר מעלה שאלות היסטוריות בנושא.
מאייר מוצא כי מעשיו יוצאי הדופן של ישו כמו מעשי הנסים מעוגנים על פי קריטריון העקביות במעשי ישו ובאמרותיו. במעבר מהשאלה הכללית בנושא הנסים למקרים ספציפיים, מאייר בוחן כל נס על ידי בצורה נרחבת. בחינה זו מביאה למסקנה ששום תאוריה אינה יכולה להניח את הדעת בנוגע לכל מעשי הנסים, לפיכך נראה שחלק מסיפורים אלה הם ללא בסיס היסטורי מוצק (כמו נס עץ התאנה) וסיפורים אחרים משמרים אמיתות היסטורית מחייו של ישו, ולפיכך יש לאמת או להפריך כל מעשה מסוג זה.
במבט גלובלי, ישו ומעשיו כמרפא הם מעוגנים ממש כמו ישו ההיסטורי עצמו. בבשורות, מעשיו של ישו במצע נסים כוללים בתוכם אלמנטים הנוגעים אליו אישית ובשורתו לנבואות העולם הבא. פעילות מעין זו, ע"פ מאייר, נתווספו, ככל הנראה, בהקשר ישיר לשיאו של סיפור הברית החדשה המסתיים במותו של ישו.
הכרך השלישי (2001) עוסק בישו בהקשר למאמיניו ומתנגדיו (פרושים, צדוקים, איסיים, שומרונים סופרים וקנאים) בארץ ישראל של המאה הראשונה לספירת הנוצרים .
הכרך הרביעי (2009) עוסק בכהונה של ימי ישו בהתייחס לחוקתו של משה רבנו בנושאים כמו גירושין, שבועה, שמירת השבת, הלכות טהרה ועוד מצוות המוזכרות בבשורות.
פפירוסי הכישוף היווניים
פפירוסי הכישוף היוונים (ביוונית: Ελληνικοί Μαγικοί Πάπυροι) הם אוסף של פפירוסים, בהם טקסטים שנכתבו ביוונית עתיקה (חלקם נכתבו בכתב דמוטי ובקופטית) שנמצאו במצרים. הם נכתבו בין המאה השנייה לפני הספירה למאה החמישית לספירה. הכתבים שופכים אור על העולם הדתי והאמונות שרווחו במצרים בתקופה היוונית והרומית. ג'יבואני אנאסטסי רכש את הפפירוסים בשנת 1827. בהמשך הוא מכר את האוסף הגדול בחלקים למוזיאונים שונים באירופה ועתה הם נמצאים במוזיאון הבריטי, הלובר ומוזיאונים נוספים.
האמונות והטקסים המתוארים בפפירוסים מציגים תמונה של סינקרטיזם ייחודי המשלב בין אמונות יווניות, מצריות, יהודיות, וכן נוצריות ובבליות.
מיה בוסקילה
גן אלכסנדר
גן אלכסנדר (ברוסית: Александровский сад) הוא פארק הממוקם במרכז מוסקבה, לאורך החזית המערבית של החומה של הקרמלין.
בראשית המאה ה-19 הוסט נהר נגלינאיה אל תעלה תת-קרקעית, ובעמק הנהר המיובש נבנה בין השנים 1819 -1823 פארק ציבורי בתכנונו של אוסיפ בווה. פארק זה היה הפארק הציבורי הראשון של מוסקבה, ונקרא על שם הצאר אלכסנדר הראשון ששלט באותה עת. הפארק כולל שלושה גנים נפרדים המשתרעים לאורכה של חומת הקרמלין לאורך 865 מטרים. בווה תכנן בפארק גרוטו הממוקם מתחת למגדל בית הנשקיה האמצעי בשנת 1841. גדר הפארק נבנתה במיוחד בצורה המנציחה את ניצחונה של רוסיה על נפוליאון בונפרטה. בשנת 1914, שנה לאחר חגיגת יובל ה-300 לשלטונה של שושלת רומנוב, הוקם בגן העליון אובליסק לציון האירוע. ארבע שנים מאוחר יותר הפך השלטון הבולשביקי את האובליסק לאנדרטה לקומוניזם. בשנת 1967 הוקם בפארק קבר החייל האלמוני ובסמוך לו הודלקה אש תמיד שהובאה משדה מרס שבלנינגרד. החל משנת 1997 ניצב בסמוך לקבר החייל האלמוני משמר כבוד.
ליד הגן נמצא גשר האבן הגדול שדרכו ניתן לחצות את הנהר.
מרואן פלאיני