כאשר ריק סטרנבך החליף את פרוברט בתפקידו, הוא האמין שהסקיצה הייתה רעיון שנדחה עבור האנטרפרייז-D, אבל שמר את העיצוב של הספינה. כאשר נודע לו אודות הדרישה לספינה עבור "Yesterday's Enterprise", הוא ביצע תרגיל חשיבה הדומה לזה של פרוברט, ויצר דגם ספינה על פי הסקיצה הישנה. בגרסתו של פרוברט גוף הספינה היה מעוגל מאוד, ומזכיר ספינת מפרש, אולם סטרנבך חשש שעיצוב עם קימורים מורכבים כל כך יהיה קשה לייצר בפרק הזמן שעמד לרשותם, אז הוא שינה את גוף הספינה שיהיה עגול לגמרי. סדרת איורים של הספינה, מזוויות שונות, נשלחה אל גרג ג'יין, אשר בנה מודל עבור הצילומים. עלות הפקת המודל הייתה יותר מ-10,000 דולר.
הצוות נקט במספר אמצעים, על מנת לבדל את היקום החלופי מז המקורי. "יומן צבאי" החליף את "יומן הקפטן", "תאריך קרב" במקום "תאריך כוכבים", וכן היעדרה של היועצת. התקציב המורחב איפשר "להלביש" מחדש את כל גשר הפיקוד, משהו שבדרך כלל איננו ישים. מדרגות החליפו את הרמפות של הגשר, וכיסא הקפטן הפך לגבוה יותר, ובכך הוענק לו מראה המזכיר כיסא מלכות. שולחנות ארוכים יותר, בעלי מראה צבאי, החליפו את העיצוב הרגיל שבסיפון "10-קדמי". בעוד שאנשי צי הכוכבים שעל סיפון האנטרפרייז האפלה יותר לבשו מדים שנראים כמו וריאציה של אלו שנלבשו בעונות 1 - 2, הקצינים הבכירים לבשו גרסאות מעט שונות של המדים אותם לבשו באותה העונה (עונה 3). קציני האנטרפרייז-C לבשו מדים כפי שנראו בסרטי הקולנוע של ה (החל מ-" ועד ל-"), על מנת לחסוך בהוצאות, ומשום שיצירת חצי-תריסר מדים חדשים לפרק, באופן טבעי, גוזלת זמן רב. פיתרונו של מעצב התלבושות רוברט בלאקמן לשינוי המראה היה להסיר את צווארוני הגולף שמתחת לטוניקות האדומות.
צילום וליהוק.
צילומי הפרק החלו ביום שני, 11 בדצמבר 1989, ונמשכו שבעה ימים. את הפרק ביים דייוויד קרסון, אשר טרם "Yesterday's Enterprise" ביים רק עוד פרק אחד נוסף בסדרה. קרסון הרגיש שחוסר הניסיון היחסי שלו עזר לו, בכך שלא היו לו דעות קדומות על איך צריכים לעשות דברים. מאחר שרוב עלילת הפרק התרחשה ביקום חלופי, אפל יותר, קרסון רצה להדגיש את השפעתם של 20 שנות המלחמה על הצוות וגשר הפיקוד. "פיקארד באמת נראה עייף ותשוש, כמו מפקד-קרב, וכך גם רצינו שהגשר ייראה - שבע קרבות. היו לי הרבה רעיונות על מה שהופך אותו לחזק ככל האפשר בעזרת הרבה אורות נמוכים, המון כחול כהה, מה שהופך אותו הרבה יותר עגום", הוא אמר. במטרה להגביר את ההשפעה של השינויים הפיזיים של התפאורה, קרסון נקט בגישה שונה בנוגע לתכנון השוטים. "התכוונתי לעשות את זה כמה שיותר כמו צוללת ככל האפשר ולהשתמש בתאורה נמוכת-זווית, ובעצם לעשות הכול בדרך ההפוכה, מאיך שמצלמים בדרך כלל את האנטרפרייז". המצלמות היו מצוידות בעדשות ארוכות יותר מהרגיל, על מנת לצמצם את עומק התמונה ולספק תחושה מחוספסת. השימוש בזוויות נמוכות אילץ את התאורה להיות שונה על מנת למנוע מהסצנה להיראות "כמו לובי של בית-מלון", במילותיו של קרסון.
לקראת הצילומים היה צורך ללהק שני תפקידים חדשים: גארט וקסטילו. שני השחקנים שנבחרו היו מעריצים של "מסע בין כוכבים". כריסטופר מקדונלד נבחר לגלם את קסטילו. "מה שהרשים אותי [במקדונלד]", קרסון זוכר, "היה שהוא לא היה רק השחקן הראשי של הסיפור הרומנטי, הוא היה למעשה שחקן מרשים מאוד". טרישה אוניל לוהקה מסיבות דומות; השחקנית לא הייתה הטיפוס הרגיל של מפקד ב-"מסע בין כוכבים". קרסון גם שמח לעבוד עם קרוסבי וגולדברג. צוות השחקנים הקבוע נהנה מההזדמנות לשחק את הדמויות שלהם בצורה שונה. התוצאה הייתה מידה לא רגילה של חיכוך בין דמויות. הדבר עורר דאגה מסוימת אצל המפיקים; ברמן פחד שהפרק מציג ציר זמן חלופי מוקצן יותר מדי.
גאנינו וסטילוול ביקרו לעיתים קרובות את הסט במהלך הצילומים. חברי צוות השחקנים הראשיים פנו לסטילוול בשאלות על טבעו של היקום החלופי, והאם הם היו עדיין אותה הדמות. גולדברג ביקשה מגאנינו לשנות חלק מהדיאלוג על סט; מאחר שגאנינו לא כתב את התסריט, הוא פנה אל סטילוול, אשר הודיע למשרד ההפקה. כאשר ריק ברמן גילה שגאנינו וסטילוול היו על סט ושוחחו עם השחקנים, הוא אסר עליהם מלהיכנס שוב אל האולפנים. בשל אילוצי זמן, אלמנטים רבים שתוכננו מעולם לא צולמו; מור קיווה שתהיה סצנת קרב ממושכת, בה דאטה יתחשמל למוות, ווסלי ימצא את מותו כתוצאה מפיצוץ. ההפקה של הפרק הסתיימה ב-19 בדצמבר.
תגובות.
הפרק "Yesterday's Enterprise" שודר לראשונה בשבוע של 19 בפברואר 1990. משום שהסדרה " שודרה בסינדיקציה, "Yesterday's Enterprise" לא שודר ביום או בשעה מסוימים. הפרק קיבל 13.1 רייטינג לתקופת הזמן שבין 19 בפברואר ל-4 במרץ - הדירוג השלישי הגבוה ביותר בכל הסדרה, והדירוג הגבוה ביותר בכל אותה עונה. בעוד העונה הגיעה לממוצע של 9,817,000 משקי בית, "Yesterday's Enterprise"" משך 12,070,000 משקי בית. הפרק דורג במקום הראשון ברשימת "10 הפרקים הטובים ביותר של " של המגזין אנטרטיינמנט ויקלי.
בשנת 1990 זכה הפרק בפרס אמי עבור עריכת הסאונד הטובה ביותר. כמו כן, באותה השנה היה הפרק מועמד לעוד שני פרסי אמי, עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר ועיצוב הסאונד הטוב ביותר.
ג'ון לוגן ורוברטו אורקי, התסריטאים של "" משנת 2002 ושל סרט האתחול מחדש "סטארטרק" משנת 2009, בהתאמה, ציינו את ""Yesterday's Enterprise" כאחד הפרקים האהובים והמשפיעים עליהם ביותר.
הפרק "Yesterday's Enterprise" נכלל כאחד מארבעת הפרקים (ביחד עם "The Best of Both Worlds, Parts I and II" ו-"The Measure of a Man"") באוסף DVD שכותרתו: "הטוב ביותר של מסע בין כוכבים: הדור הבא". המבקר מארק ברנרדין תיאר את הפרק כ-"ניסוי המסע בזמן החכם ביותר" של "מסע בין כוכבים" ואהוב על המעריצים. ה-"טורונטו סטאר" ציין את פרקי " העוסקים בשינויי זמן, לרבות הפרק "Yesterday's Enterprise"", כאחד מ-20 האלמנטים הטובים ביותר של התוכנית.
באר מעתלית-ים
היפה והגלדיאטור
היפה והגלדיאטור (באיטלקית: Gladiatori di Roma) הוא סרט הנפשה איטלקי משנת 2012 בבימויו של איג'יניו סטראפי. הסרט הופץ בישראל ב-14 בפברואר 2013. את הסרט הפיקה חברת ההנפשה האיטלקית "Rainbow S.p.A", שידועה בהפקת הסדרה "מועדון ווינX".
תקציר העלילה.
טימו הגלדיאטור הלא מוצלח הצעיר אומץ על ידי הגנרל קרינו, וגדל באקדמיה המפורסמת ביותר לגלדיאטורים שברומא, אבל טימו לא קורץ מאותו חומר ממנו עשויים גלדיאטורים. כל שברצונו לעשות הוא להסתובב עם חברים שלו ולהימנע מהאימונים הקשים של אביו החורג. כשטימו פוגש את לוסילה המקסימה, הוא מחליט לשנות את חייו כדי להראות לה את הגיבור החבוי בו. דרך כישופים ואימונים נוראיים של דיאנה המאמנת, טימו צריך להפוך לגלדיאטור הגדול של כל הזמנים בשביל להראות ללוסילה מי הוא באמת.
שם הסרט בישראל.
אף שהסרט נקרא במקור "Gladiatori di Roma" ("גלדיאטורים מרומא") הוחלט בישראל לקבוע לו שם אחר. בעמוד הפייסבוק של החברה המפיצה פורום פילם התבקשו הגולשים להציע שמות לסרט בעברית, ולבסוף נבחר השם "היפה והגלדיאטור".
The Waiting Room
אהרן קלאוס
אהרן קלאוס (ח' בטבת ה'תרע"ד, ינואר 1914 – 19 ביוני 1961) היה עיתונאי ועורך ישראלי, פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית בליטא ובישראל, חבר מערכת "מעריב" ועורך החדשות של העיתון מ-1949 ועד מותו, ומראשי אגודת העיתונאים בתל אביב.
ביוגרפיה.
אהרן קלאוס נולד בראשית שנת 1914 בעיירה ז'וסלה (בפולנית: Żośle; בליטאית: Žasliai) שבליטא (כעבור מספר שנים בפולין), בנם של איידל לבית קראייר ומשה יוסף קלאוס (הוריו נספו בשואה, לאחר עלייתו לארץ ישראל). התחנך ב"חדר", בבית הספר שבעיירתו ובפרו-גימנסיה העברית באוטיאן, וסיים את לימודיו בגימנסיה העברית בווילקומיר בשנת תרצ"א. מנעוריו היה ציוני ופעל בחוגים להפצת השפה העברית. היה חבר בית"ר, תנועת הנוער והצעירים של התנועה הרוויזיוניסטית, ולקח חלק בכינוסיה ובפעילויות התרבות שלה. עם הפילוג בצה"ר ב-1933 עבר לבית"ר א' (האגף שנפרד מבית"ר בליטא), שלאחר מכן היה לחלק מברית הקנאים (בר"ק), ארגון הנוער של מפלגת המדינה העברית שבראשות מאיר גרוסמן. הוא היה חבר מראשוני הארגון, חבר במפקדה הארצית שלו ומזכירו הכללי. באותה תקופה השתתף בעיתונות של המפלגה, וערך את הדו-שבועון שלה "דער אידנשטאט" (יידיש: 'מדינת היהודים') שיצא לאור בקובנה מאוקטובר 1933.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ של חברי מפלגת המדינה העברית בהרצליה. כעבור מספר חודשים הוזמן לעבור למזכירות המפלגה בתל אביב, ועבד בה עד אמצע שנת 1939. באותה תקופה כיהן כמזכיר המפלגה העליונה של ברית הקנאים.
ב-1939 נישא לחוה לויט, ילידת 1914 שעלתה ארצה ב-1938, ובני הזוג היו הורים לשניים.
את עבודתו המקצועית בעיתונות החל ב-1939, כאשר הצטרף למערכת היומון "המשקיף", ביטאונה של המפלגה הרוויזיוניסטית בארץ ישראל, ועבד בו כעורך-לילה במשך כעשור.
עם הקמת הבריגדה העברית במלחמת העולם השנייה השתתף בעריכת "במחנה", ביטאונם של חיילי הבריגדה שהשתייכו לתנועה הלאומית, שיצא בשנים תש"ב–תש"ג.
היה חבר מועצת העובדים של הסתדרות העובדים הלאומית (הע"ל) בתל אביב. ערך ביחד עם יוסף מלחי את קובץ ההסתדרות והשתתף בעריכת כתבי עת שונים.
במשך תקופה קצרה בסוף שנות ה-40 היה עורך חדשות ב"ידיעות אחרונות". בסוף שנת 1949 הצטרף למערכת "מעריב" באותו תפקיד, וכיהן בו עד שכרע ליד שולחן עבודתו באמצע שנת 1961. עשרים ושתיים שנה עסק בעריכת חדשות, ו-12 מהן – בעמוד הראשון של מעריב.