קתדרלת הבשורה הוקמה על מנת לשמש כקתדרלה הראשית עבור הצאר. אב הכנסייה היה הכומר המוודה של משפחת הצאר מאז הקמת הכנסייה עד העברת הבירה לסנקט פטרבורג, ובעת שבני משפחת הצאר שהו במוסקבה.
הכנסייה הוקמה בכיכר הקתדרלות בין השנים 1484–1489, באתר בו ניצבה קודם לכן כנסייה עתיקה שנבנתה בשנת 1416, שאף היא ניצבה במקום של כנסייה קדומה יותר, שנבנתה בראשית המאה ה-14.
בעת הקמתה היו לכנסייה שלושה גגות כיפתיים (קופולות). שניים מהם נבנו בשנת 1572 לערך. סביב המבנה היו חדרי מבואה. בין השנים 1562–1564 נבנו מחדש ארבעת חדרי המבואה כקפלות צדדיות.
במהלך המאה ה-16 עוטרו כניסות המבנה מכיוון צפון ומכיוון מערב בשערי אבן לבנים, בסגנון הרנסאנס האיטלקי. דלתות הברונזה שהוצבו עוטרו בזהב.
רצפת הקתדרלה עוטרה במאה ה-16 באבני ישפה שהובאו מרוסטוב, וקירות הקתדרלה עוטרו בציורי קיר במהלך המאות ה-15 - ה-17. האיקונוסטזיס כולל איקונות מהמאות ה-14 - ה-17 מעשה ידי אנדרי רובליוב, תאופנוס היווני ופרוקור.
מעיין כפיר
מעיין כפיר (בערבית: عين الكبيرة, תעתיק: עין אל כבירה, תרגום: המעיין הגדול) הוא מעיין שכבה קדום הסמוך להתנחלות אלון מורה.
ככל הנראה כבר בשלהי תקופת בית שני השתמשו תושבי הסביבה השומרונים במעיין (זאת, לפי ממצאים של חרסים שנמצאו במקום החל מתקופה זו). ליד המעיין קיימת ניקבה עתיקה מהתקופה הביזנטית ולצידה בריכה, ששימשו להגברת זרימת המים. אורך הניקבה כ-70 מטר, היא מצופה אבנים מסותתות ומקורה בקשתות ובקמרונים מחודדים מאבן. כמו כן, ישנם שרידים עתיקים של אמת מים שהובילה מים לעיר שכם ו-5 ברכות גדולות (כ-100 קוב כל אחת). גובה קמרונות הנקבה נע בין 1 ל-2 מטרים ורוחבה כחצי מטר. משערים כי הסיבה להשקעה הרבה בנקבה למרות ספיקת המים הנמוכה של המעיין היא העובדה שהמעיין הוא מקור המים היחיד הנובע במורדותיו המערביים של הר כביר וכתוצאה מכך היה בעל חשיבות לתושביהם הקדומים של הכפרים סאלם בית דג'ן, דיר אל-חטב ועזמוט.
ב-2009 שופצו המעיין וסביבתו בידי תושבי אלון מורה, במסגרת השיפוץ נבנתה בריכת בטון, ניטעו סביבה עצים והוקמו שולחנות פיקניק. שיפוץ המעיין נעשה לזכרו של , חייל צה"ל תושב אלון מורה, שנהרג בלבנון בדרך לבופור ב-19 במרץ 1997, בעת ששימש חובש קרבי. בנובמבר 2010 הרס המנהל האזרחי את הבריכה שנבנתה ללא אישורים. באפריל 2011 במהלך אירועי חול המועד פסח נחנכה הבריכה מחדש גדולה יותר, במיקום מאושר ומוסדר במרחק 50 מטר מהבריכה הקודמת.
הערות שוליים.
__ללא_תוכן__
בית קק&quot;ל
קונראד הנליין
ד"ר קונרד ארנסט הנליין (Konrad Henlein; 6 במאי 1898 – 10 במאי 1945) היה הפוליטיקאי הפרו-נאצי הבולט ביותר בקרב הגרמנים שהתגוררו בחבל הסודטים ההררי שבצ'כוסלובקיה שלפני מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
הנליין נולד במפרסדורף שליד ליברץ. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו הונגרי. בנובמבר 1917 הוא נפצע בחזית האיטלקית ונפל בשבי וביתרת המלחמה שהה במחנה שבויים איטלקי. לאחר ששוחרר חזר לצ'כוסלובקיה ועבד כפקיד בנק. בשנת 1925 עשה הסבה למורה להתעמלות והיה פעיל בתנועת התעמלות פאן-גרמנית. בשנת 1931 נהיה הנליין למנהיג התנועה.
לאחר ההוצאה אל מחוץ לחוק של המפלגה הנאצית הצ'כוסלובקית, הקים הנליין באוקטובר 1933 את החזית הגרמנית, מפלגה ימנית של גרמנים צ'כוסלובקים, שבשנת 1935 שינתה שמה למפלגת הגרמנים הסודטים (SDP). באותה עת הנליין הכחיש שמפלגתו היא נאצית. בבחירות מקומיות בדצמבר 1934 הצליחה החזית הגרמנית לזכות בקולות רבים של הקומוניסטים, אך עדיין רוב הגרמנים הסודטים תמכו בסוציאל-דמוקרטים.
בתחילת יוני 1935 תואר הנליין כך בדואר היום:
ביוני 1935 זכתה החזית הגרמנית לניצחון מוחץ בקרב הגרמנים הצ'כוסלובקים והנליין הפך לדמות מפתח בפוליטיקה הצ'כוסלובקית והאירופית בכלל. במפלגתו יוצגו מגוון רחב של עמדות כלפי היחס לצ'כוסלובקיה, מנאמנות עד דחייה מוחלטת. באותה עת הנליין ביצע פעולות סותרות. מצד אחד הוא קיבל תמיכה מגרמניה הנאצית ומצד שני הצהיר נאמנות לחוקת צ'כוסלובקיה וניהל מגעים עם בריטניה בהם טען שכל רצונו הוא בהגנה על זכויות המיעוט הגרמני הנרדף בצ'כוסלובקיה.
בתחילה התייחסו המפלגות האחרות בזלזול כלפי הצלחת מפלגתו של הנליין.
הנליין הוביל קו מתון יחסית שכללה דרישה לאוטונומיה לחבל הסודטים, בניגוד לעמדה הקיצונית של קרל הרמן פרנק, שדרשה סיפוח החבל לרייך השלישי. הנליין יצר קשרים עם משרד החוץ הבריטי וניסה להשיג את מטרתו במגעים עם בריטניה. הבריטים שנפגשו עם הנליין תיארו אותו כאדם מתון וכנה שכל כוונתו הוא לדאוג לזכויות המיעוט הגרמני בצ'כוסלובקיה תוך נאמנות לצ'כוסלובקיה.
קשריו עם בריטניה הרגיזו את ריינהרד היידריך שניהל אחריו מעקב צמוד.
בשנת 1937 החל הנליין לדבר בגלוי על אחדות האומה הגרמנית, תחת הסיסמה "עם אחד, מדינה אחת, מנהיג אחד". בעקבות סיפוח אוסטריה לרייך השלישי עברו רוב הצירים הגרמנים בפרלמנט הצ'כוסלובקי למפלגתו של הנליין, שחיזק את דרישתו לזכויות הגרמנים בחבל הסודטים. באפריל 1938 הצהיר הנליין ש"רק מתן אוטונומיה שלמה לחבל הסודטים יוכל להציל את שלום אירופה". בהתאם להסכמות עם היטלר, הנליין דאג להסלים את דרישותיו כדי שאלו לעולם לא ייענו על ידי הממשלה הצ'כית. בהמשך אפריל 1938 דרש הנליין שינויים במדיניות החוץ של צ'כוסלובקיה, בנוסף לאוטונמיה טריטוריאלית בחבל הסודטים.
על מהלכיו של הנליין בשנים 1935–1938 עד הסכם מינכן חלוקות הדעות. יש הטוענים שהנליין היה כלי ביד היטלר ובמסגרת זאת נתן לבריטים רושם כוזב שניתן יהיה להגיע איתו להסכם פשרה שיניח את הדעת. אחרים טוענים שהנליין ביקש באמת להגיע לפשרה על אוטונומיה, אך בסופו של דבר נאלץ לשתף פעולה עם היטלר במיטוט צ'כוסלובקיה.
לאחר שהיטלר השתלט על חבל הסודטים בסוף אוקטובר 1938, ניהל ריינהרד היידריך מסע טיהורים נגד אנשיו של הנליין שהושמו במחנה ריכוז עד שנת 1945. הנליין עצמו, בגלל פרסומו, היה מוגן במידת מה. לאחר שהגרמנים השתלטו על צ'כוסלובקיה, במרץ 1939, הנליין מונה לזמן קצר לסגנו של יוהנס בלסקוביץ ומספר 2 בשלטון על בוהמיה, לו נמסרו כל סמכויות המנהל הציבורי בבוהמיה. אולם מעבר למינוי, הוא נעלם מהזירה הציבורית ושאלת המינוי וההעלמות היו לחידה בעיני משקיפים זרים. במהרה הודח הנליין מתפקידו והועבר להיות מושל חבל הסודטים בעל סמכויות מועטות. בנובמבר 1941 היה מהדוחפים להוצאתו להורג של אלויש אליאס, מי שהיה ראש ממשלת צ'כיה תחת שלטון הנאצים.
במאי 1945, עם תום המלחמה באירופה והכניעה הסופית של גרמניה, הנליין, כמו נאצים רבים אחרים (ביניהם היטלר וגבלס) התאבד בהיותו בשבי של הצבא האמריקאי.
ז'ורז' מליאס
אדי לאנג
אדי לאנג (Eddie Lang; 25 באוקטובר 1902 - 26 במרץ 1933), שכונה "אבי גיטרת הג'אז", היה נגן הגיטרה החשוב הראשון בג'אז, אשר השפיע על דג'אנגו ריינהארדט, שנחשב לממשיך דרכו.
תולדות חייו.
לאנג נולד בפילדלפיה למשפחת מהגרים מאיטליה בשם סלבטורה מסארו (Salvatore Massaro). מגיל צעיר למד נגינה בכינור יחד עם בן מהגרים נוסף, ג'ו ונוטי והשניים הפכו לחברים שדרכיהם לא נפרדו עד מותו של לאנג. לאנג למד גם נגינה בבנג'ו וגיטרה ולבסוף, בשנת 1918 לערך, התמקד כנגן גיטרה בצמד שהקים עם ונוטי (אשר היווה השראה לצמד גרפלי-ריינהארדט). כאשר ניגנו השניים יחד עם תזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף. הם גם הקליטו מספר תקליטים כצמד. לאחר נסיעה ללונדון, בשנים 1924–1925 השתקע לאנג בניו יורק והצטרף, יחד עם ונוטי, להרכב "חמש הפרוטות" של רד ניקולס ולאחר מכן לתזמורתו של פרנק טראמבאואר.
ב-4 בפברואר 1927 השתתף בהקלטה ההיסטורית של "Singin' the Blues" עם תזמורתו של טראמבאואר וביקס ביידרבק כסולן. ההקלטה נחשבת לאחת מהקלטות הג'אז החשובות והמשפיעות ביותר של שנות ה-20 ונכנסה ל"היכל התהילה" של פרס גראמי ב-1977.
ב-1929 הצטרף לאנג (יחד עם ונוטי) לתזמורת של פול וייטמן ובמסגרתה השתתף בסרט "מלך הג'אז".
ב-15 בספטמבר 1930 הקליט עם ביידרבק והוגי קרמייקל את "Georgia On My Mind" יחד עם ה"סופרגרופ" שכללה גם את ג'ו ונוטי בכינור, ג'ק טיגרדן בטרומבון, ג'ימי דורסי בקלרינט ופי ווי ראסל בסקסופון אלט. בהמשך אותה שנה הצטרף לאנג כמלווה לבינג קרוסבי והשתתף בסרט "Big Broadcast", זהו התיעוד האחרון בו ניתן לראות ולהאזין לנגינתו.
ב-1933, בעת ניתוח להסרת החגורה הלימפטית על שם ולדייר מלועו, נפטר מאיבוד דם עקב דימום חריג.
אוסטאוארתריטיס
אוסטיאוארטריטיס
בתי כנסת קדומים בארץ ישראל
מערכה שנייה של קטורת
מערכת (אש) הקטורת (נקראת גם מערכה שנייה או מערכה שנייה של קטורת) היא אחת משלוש מערכות האש שהיו על מזבח העולה (לצד המערכה הגדולה ומערכת התמיד). מערכת הקטורת נקראת כך משום שבגחליה השתמשו להקטרת קטורת הסמים.
השימוש במערכת הקטורת.
גחלים למזבח הזהב.
בכל בוקר היה אחד הכהנים שזכה בעבודה זו בפיס לוקח מחתת הכסף ועולה לראש מזבח העולה. שם הוא היה חותה ממערכת הקטורת כמות גחלים ויורד בכבש.
בירידתו מהמזבח הוא היה מעביר את הגחלים למחתת זהב. מחתת הזהב הייתה קטנה ממחתת הכסף ולכן נשפכו מעט גחלים, שאותם היו מטאטאים אל אמת המים
לאחר מכן היו מעבירים בעזרת מחתת הזהב את הגחלים אל מזבח הקטורת ושם היו משתמשים בהם להקטרת הקטורת.
הקטרת הלבונה.
מידי שבת היו מקטירים את בזיכי הלבונה על מערכת הקטורת.