המשלחות הצבאיות של הנהר פיט (Pitt River Expeditions) נגד שבטים אינדיאנים מקומיים התרחשו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19. המשלחת הראשונה ב-1850 הייתה בעיקר ניסיון ליצור יחסים טובים יותר עם העמים הילידים. השנייה, בראשותו של גנרל קרוק ב-1857, היה התקפית באופייה, שכן ממשלת ארצות הברית החליטה לסלק בכוח את ילידי הנהר פיט ולהעבירם ל (ומאוחר יותר, כשהשמורה פונתה, ל) במחוז מנדוסינו. האויבים לשעבר של האצ'ומאווי - המודק והקלאמת - גורשו גם הם מהאזור עד 1873 עם סיומה של . זו נחשבת לנקודת הזמן שבה נפתח עמק נהר הפיט להתיישבות לבנים רחבת היקף.
השקיה וחשמל.
בשל האקלים הצחיח, הקרקעות הדלות והטופוגרפיה הטרשית של אגן נהר הפיט וצפון-מזרח קליפורניה בכלל, התיישבות והפיתוח של האזור היו קשים. מרעה בקר הפך לפעילות הכלכלית העיקרית, הודות לשטחי העשב העונתיים הנרחבים, יחד עם קצת כרייה וכריתת עצים. אף על פי שהחלקים התחתונים של נהר הפיט מכילים מים בשפע, אגן הניקוז המערבי הררי מדי לחקלאות. מצד שני, החלק המזרחי היבש יותר של אגן הניקוז מכיל מספר עמקי נחל שטוחים עם קרקעות סחף עמוקות. לאורך החלק המוקדם של המאה ה-20 נבנו כ-63 מאגרים על היובלים באזור זה, כדי למטרות השקיה. בשל זרימת נחלים מוגבלת ואקראית מנחלי מדבר אלו הניזונים מהפשרת השלגים, כמות השטחים החקלאיים במערכת הנהר פיט נותרה קטנה, וזכויות המים היו נושא במחלוקת. חלק מהמחלוקות הללו נפתרו בבית המשפט בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר הקצאות מים מנוהלות כעת על ידי .
בעשורים הראשונים של המאה ה-20 זוהה הנהר פיט על ידי שירות הטיוב שהוקם באותו הזמן (כיום לשכת הטיוב של ארצות הברית) כמקור המים החשוב ביותר במערכת הנהר סקרמנטו העליונה; הנהר מספק לא רק את רוב הספיקה השנתית, אלא כמעט את כל אספקת המים האמינה בקיץ. אחת ההצעות הראשונות לסכור את נהר הפיט הייתה ב-1915 והייתה ידועה בשם "מיזם נהר הפיט התחתון" (Lower Pit River Project). סכר של 42 מטרים היה אמור להיבנות מעבר לנהר ב"שיפ רוקס" (Sheep Rocks), מעל המפגש עם נחל סקאוו. כרבע מספיקת הנהר יופנה להשקיה של כ-240,000 דונם של שטחים פוריים בעמק סקרמנטו העליון, מזרחית ל. מיזם נהר הפיט התחתון הוחלף מבחינה טכנית על ידי שעבורו הושלם סכר שסטה בשנת 1945. אגם שסטה הגביה את מפלס הנהר פיט יותר מ-30 מטרים מעל הגובה של סכר שיפ רוקס המוצע. הוא גם הציף את רוב האדמות המסורתיות של הילידים בני הווינטון לאורך הנהרות פיט ומקלאוד, פעולה שעדיין שנויה במחלוקת היום.
פיתוח משאבי אנרגיה הידרואלקטרית של מערכת נהר הפיט החל גם הוא מוקדם. אחד המיזמים ההידרואלקטריים הגדולים הראשונים היה מיזם האט קריק, שנבנה בשנת 1920 ויצר את חשמל לראשונה בשנת 1921. משאבי האנרגיה של הנהר פול נוצלו זמן קצר לאחר מכן עם תחנת כוח שהחלה לפעול ב-1922. סכר פיט 3 (אגם בריטון) הושלם ב-1925 ותחנת הכוח שלו החלה לפעול ב-18 ביולי 1925. פיט 4 ו-5, שנמצאים בהמשך הזרם, הושלמו בין אמצע שנות ה-40 לאמצע שנות ה-50. נהר הפיט התחתון נסכר בשנות ה-60, ויצר את מאגרים 6 ו-7. במהלך תקופה זו הושלמה גם תעלת הטיה מהנהר מקלאוד כדי להגדיל את ספיקת המים הזורמים דרך תחנות הכוח על הנהר פיט. תחנת כוח פיט 2 תוכננה, אך מעולם לא נבנתה: עקב שגיאה במפות הטופוגרפיות, הפרש הגבהים בין הנהר פול לאגם בריטון, היכן שתחנת הכוח הייתה אמורה להיות ממוקמת, היה קטן מדי לייצור כלכלי של חשמל.
פעילויות נופש.
נהר הפיט ידוע בצפון קליפורניה בדגי הטרוטה שבו ומהווה יעד פופולרי לדיג. הנהר ידוע לשמצה במים המהירים והעמוקים שלו, באפיק החלקלק ובראות הנמוכה, והוא נחשב לקשה ומסוכן לשכשוך. הזרימות עקביות למדי במשך כל השנה, למעט לאחר אירועי סערה, הן בשל המעיינות הטבעיים המזינים את הנהר והן עקב ויסות על ידי סכרים הידרואלקטריים רבים. הדיג השתפר מ-2011 מאז חידוש הרישיון של מספר מתקנים הידרו-אלקטריים של PG&amp;E בנהר, מה שחייב את חברת החשמל להגדיל את זרימות המינימום בנהר שהופסקו בעבר בקיץ מעבר לסכרים 3, 4 ו-5, ולנטר את בריאותן של אוכלוסיות הדגים באזורים אלו. החלק התחתון של הפיט מוגדר כ"מדגה סרט כחול" (Blue Ribbon fishery), כלומר של דיג באיכות מעולה.
הנהר הוא גם מקום טיולים וסיורים ידוע, במיוחד עבור אנשים המחפשים מפלים ועיטמים לבני-ראש. מפלי פוטם הם בין הנקודות הציוריות ביותר לאורך הנהר.
מחכים לסורקין
מחכים לסורקין הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2013 בבימויו של יונתן פז, עם עמי סמולרצ'יק ואורי הוכמן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי יונתן פז וחנן פלד, והוא מבוסס על ילדותו של פז בקיבוץ מזרע ומתאר את אביו חנוך פז, שהיה מורה ובמאי הצגות תיאטרון בקיבוץ וקשריו עם שחקני תיאטרון הבימה ובעיקר עם אהרון מסקין (בשם סורקין בתסריט).
זה הסרט השלישי בטרילוגית סרטי הקיבוץ של יונתן פז, אחרי אסקימוסים בגליל (1989) ורכבת העמק (2007).
תקציר העלילה.
שנת 1957, חברי הקיבוץ בעמק יזרעאל צופים בהצגת מקבת של תיאטרון הבימה עם אהרון סורקין (אורי הוכמן) בתפקיד הראשי. זוהר אוריין מודיעה בקול ישראל שאפשר לצפות בספוטניק הרוסי בשמים. כל הקהל מסתכל למעלה ורק חנוך (עמי סמולרצ'יק) מתבונן בהתלהבות בסורקין אותו הוא מעריץ. הוא נפגש איתו ומזמין אותו לצפות במחזה "מעשה שמשון" של רמח"ל אותו הוא מביים בהשתתפות חברי הקיבוץ. סורקין מקבל מתנה - קופסת ביצים, מודה לחנוך ומזמין אותו להגיע ל"הבימה" בתל אביב.
חנוך הוא מורה בקיבוץ אך עיקר פעילותו היא בשטח התרבות. הוא מביים הצגות בקיבוץ אך רוב החברים מסתכלים עליו בזלזול כבטלן שאינו אוהב להתעסק בעבודת כפים. גם אשתו ליבה (מרינה שויף) אינה מעודדת אותו. הוא קשור מאוד לבנם יוני בן העשר (איתמר פלג-גינזבורג).
הקיבוץ מתכונן לחגיגות יובל 25 שנים לקיבוץ וחנוך מחפש ביחד עם יוני, מחזה שכדאי להעלותו. בעמדה נטושה מוטלים ספרים ישנים ומאובקים ויוני מוצא את "שני קוני למל" ביידיש. חנוך נלהב, מנשק אותו ומחליט מיד – הוא יתרגם את המחזה ויביים אותו.
חנוך נוסע לתל אביב להיפגש עם סורקין ומחביא בתיקו תרנגולת וביצים שקיבל מהרצל הלולן (ראובן שיבק) ובהתחכמות הוא מצליח להיחלץ מביקורת של פקח משרד האספקה והקיצוב. בתל אביב הוא אינו מוצא את סורקין אך נותן לחברי ההנהלה את התרנגולת.
כעת הוא מתחיל בחזרות ל"שני קוני למל" ונעזר בתפאורן טושק (יואב הייט) האופה של הקיבוץ ובתופרת התלבושות פנינה (נועה מצנר). טושק רוצה לביים מחזמר על התנ"ך שראה בניו יורק בביצוע שחורי עור אך תוכניתו מתבטלת לאחר שהשחקנים הממורמרים מתקשים להסיר את המשחה השחורה שרקח בשבילם.
חנוך ממשיך בחזרות ויום אחד מפתיע אותו סורקין. חנוך וכל חברי הקיבוץ נלהבים מסורקין השחקן המפורסם ומלעיטים אותו מכל טוב. הכובסת תחיה (איילת הלפרן) אף לא מהססת להתעלס איתו. סורקין מבקר ברפת, שוחה במאגר המים וכמעט טובע.
החזרות נמשכות וחנוך רוצה לדעת כל הזמן מה דעתו של סורקין על ההצגה. סורקין דוחה זאת כל פעם עד שהוא מודיע לו כי הגיע לקיבוץ בגלל סכסוך שהיה לו בהבימה לאחר שנתנו את תפקיד אותלו לשמעון פינקל וכי הצגת "שני קוני למל" שלו היא "קקה" של הצגה.
חנוך נכנס לדיכאון ומרגיש שאינו שווה כלום. הוא שוכב במיטה ומסרב לאכול למרות הפצרותיהן של ליבה, פנינה וטושק. חברי המשק נושאים אותו במיטה לבמה ולפתע מופיע סורקין שהוזעק למקום על ידי ליבה ותוך זמן קצר מקבל את תפקיד קוני למל. ההצגה מתקבלת בתשואות והקהל מקבל בתשואות את השחקנים ובעיקר את סורקין וחנוך. יוני מוחא כפיים לאביו ומתבונן בספוטניק שהופיע שוב בשמים.
בקרוב אצלכם
בקרוב אצלכם (באנגלית: Wedding Season) הוא סרט קומדיה רומנטית בהפקה הודית-אמריקאית משנת 2022 בבימויו של טום דיי לתסריט שכתב שיבאני סריבסטווה.
עלילה.
לאחר שביטלה את אירוסיה, השאירה מאחור קריירת בנקאות מצליחה בעיר, ועברה לניו ג'רזי להתחלה חדשה, אשה (פאלאווי שרדה) לא יכלה להרגיש טוב יותר. אמה, לעומת זאת, חושבת שבתה הבכורה עומדת להחמיץ חיים שלמים של אושר, אם היא לא תתמקד במציאת בעל במקום להתרכז בקריירה.
אמה לוקחת את העניינים לידיים, ויוצרת פרופיל היכרויות מקוון על מנת להגדיר לאשה התאמה "מושלמת". ראבי (סוראג' שארמה) – או ליתר דיוק הוריו של ראבי – שיש להם את אותו רעיון בדיוק עבור בנם נרתמים אף הם לשידוך.
בדייט הראשון, אשה וראבי מגלים במהירות, שכל אחד נמצא במקום אחר לכאורה בחייהם כרגע. לאחר שהבינה שאמה לא מפסיקה לנדנד ולא תוותר, אשה מציעה לראבי תוכנית שתהיה win-win עבור שניהם: מערכת יחסים בהם יעמידו פנים שהם יוצאים ביחד, כדי לעבור את עונת החתונות הקרובה. באמצעות אינספור הזמנות, ריקודים ושמלות בשלושת החודשים הקרובים.
אשה ורבי מגלים אט אט שאולי יש להם יותר במשותף ממה שהם חושבים. אולי ההורים שלהם בכל זאת עלו על משהו.
הפקה.
במרץ 2021, פורסם שסוראג' שארמה ופאלאווי שרדה לוהקו לתסריט שנכתב על ידי שיבאני שריסטאבה וביים טום דיי עבור נטפליקס. מאוחר יותר באותו חודש לוהקו ריזוואן מאנג'י וארי אפסר. ב-15 באפריל 2021 לוהק שון קלייר לתפקיד ניק בן זוכגה של אחותה של אשה.
שלב הצילומים החל ב-19 באפריל והסתיים ב-31 במאי 2021 בטורונטו, קנדה. הסרט כלל סצנות חוצות ומסעדות שצולמו באזור הבזאר ההודי בטורונטו.
קבוצת מולטיברוט
במתמטיקה, קבוצת מולטיברוט היא קבוצת הערכים במישור המרוכב שערכם המוחלט נשאר מתחת לערך סופי כלשהו לאורך איטרציות על ידי חבר במשפחת רקורסיות פולינומיות מתוקנות. השם הוא הלחם בסיסים של מולטיפל (multiple) כלומר: הרבה, וקבוצת מנדלברוט.