בשנת 1838 צוין תיעניכ ככפר מוסלמי בנפת ג'נין. הוא הכיל רק כמה משפחות, אך נאמר שהוא גדול בהרבה, ומכיל בעיקר חורבות. בשנת 1870 תיאר ויקטור גרן כי הכפר כולל עשרה בתים. הוא הוסיף לתאר כי "פעם דרום הכפר וכל הרמה העליונה של הגבעה המלבנית שעליה ניצב הכפר כוסו בבניינים, כפי שמוכח מתוך אינספור שברי כלי החרס הפזורים על האדמה. האבנים הגדולות יותר הובלו למקום אחר. מתחת לכפר נמצא מסגד קטן, ששימש גם ככנסייה נוצרית קדומה. כל האבנים שמהן הוא בנוי שייכות לבנייה מוקדמת; חלקו מעוטר בפסלים. בהמשך המישור נמצאים כמה בורות מים חצובים בסלע, ובאר הנקראת ביר תיעניכ.
מפת הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1882 תיארה את תיעניכ כ"כפר קטן, הניצב בצד הדרום-מזרחי של התל בעל אותו השם בקצה המישור. יש בו זיתים בדרום ובארות בצפון, והוא מוקף בגדרות קקטוס. יש כיפה לבנה בכפר. הבארות קדומות, וקברים חצובים ממוקמים בצפון ליד רגלי התל."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנה תיעניכ כ-65 איש. במפקד 1931 התגוררו בכפר כ-64 איש ב-15 בתים. בסקר הכפרים של 1945 מנתה האוכלוסייה 100 תושבים בשטח של 32,263 דונם. 452 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 31,301 דונם לגידול דגנים, ואילו בסך הכל 4 דונם היו קרקע עירונית בנויה.
מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 איתר 246 תושבים.
עוסארין
עוסארין (בערבית: أُوصرين) הוא כפר פלסטיני בנפת שכם שבמרכז יהודה ושומרון, הממוקם כ-16 קילומטר דרום-מזרחית לשכם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית הכפר מנתה 1,630 תושבים בשנת 2006. מתוקף הסכמי אוסלו 83% משטחי הכפר מוגדרים כשטח B, ואילו 17% הנותרים הם שטח C.
עוסרין גובלת בעקרבה במזרח, ביתא מצפון וממערב וקבלאן מדרום.
היסטוריה.
בעוסארין נמצאו רסיסים מתקופות הברזל, הצלבנית, האיובית, הממלוכית והעות'מאנית.
בסוף המאה ה-16 חיו בכפר כ-10 משפחות ו-4 רווקים, כולם מוסלמים. הם שילמו לשלטונות העות'מאנים שיעור מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית שכללה חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל תושבי הכפר שילמו ש-2,900 אקצ'ות. בשנת 1838 צוינה עוסארין ככפר במחוז אל-ביתאווי, מזרחית לשכם. בשנת 1870 ציין ויקטור גרן בכתביו.
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית עוסארין כ-87 תושבים. מספר זה גדל במפקד 1931 ל-122 תושבים שהתגוררו ב-34 בתים. בסקר הכפרים משנת 1945 מנתה אוכלוסיית עוסרין 200 תושבים, על שטח של כ-2,185 דונם. מתוכם 347 דונם היו מטעים ואדמות להשקיה, 1,098 שימשו לגידול דגנים, ואילו 11 דונם היו אדמות בנויות.
מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 איתר 293 תושבים בעוסרין.
התאבדותו של ג'יידן בל
ג'יידן רוברט ג'וזף בל (באנגלית: Jadin Robert Joseph Bell; 4 ביוני 1997 – 3 בפברואר 2013) היה נער אמריקאי, שהתאבד לאחר שחווה בריונות הומופובית.
בל, צעיר הומוסקסואל בן 15, היה קורבן לבריונות אינטנסיבית הן פנים אל פנים והן באינטרנט מפני שהיה הומו. הוא היה חבר בנבחרת העידוד של תיכון לה גרנדה שבאורגון, בו היה תלמיד כיתה י'. ב-19 בינואר 2013, בל הלך לבית ספר יסודי שהיה באזור ותלה את עצמו על מתקן משחקים. הוא לא מת מיד מחנק והובהל לחדר מיון, שם היה מחובר למכשירי החייאה.
סוכנות הידיעות AP דיווחה כי דובר בית החולים OHSU שבפורטלנד הודיע כי לאחר שנותק ממכשירי ההחייאה, בל נפטר ב-3 בפברואר 2013.
מותו של בל סוקר באופן נרחב בתקשורת, שהחלה לדון על בריונות, השפעתה על בני נוער, ובריונות נגד להט"ב. דיילי מייל, הפינגטון פוסט, סלון, השידור הציבורי באורגון, The Raw Story, GLAAD, PQ Monthly, PinkNews ועוד כלי תקשורת רבים דיווחו על מותו של בל. התקשורת דיווחה כי התאבדותו נבעה מכך שהיה קורבן לבריונות בשל היותו הומו, ועל כך אביו אמר: "כאב לו כל כך. רק בגלל הבריונות בבית הספר. כן, היו עניינים אחרים, אבל בסופו של דבר הכל נבע מהבריונות, על כך שלא קיבלו אותו על שהיה הומו."
אלכס הורסי, פעיל להט"ב מאורגון, אמר על מותו: "לפעמים יכול להיות קל להיות מנותקים לגבי כל כך הרבה סיפורים כמו זה של ג'יידן בתקשורת [...] לכל סיפור (כולל אלה שלא מקבלים סיקור תקשורתי) יש חשיבות שווה [...] זה קורע לב שסיפורו של ג'יידן הפך לתזכורת להשלכות המחרידות של בריונות, ולא לסיפור של צעיר שהתגבר על מצוקה וקהילה ששינתה את דרכיה."
מורשת.
לאחר מותו של בל תכנן אביו ג'ו בל מחווה ברחבי המדינה לזכר בנו. הוא תכנן לחצות בהליכה את כל ארצות הברית היבשתית תוך שנתיים, ולפעול להעלאת מודעות לגבי בריונות והשפעותיה האפשריות. בל התפטר מתפקידו בחברת בויס קסקייד וסייע בהקמת Faces for Change, קרן ללא כוונת רווח למניעת בריונות, כדי לנאום בבתי ספר תיכוניים ברחבי ארצות הברית. הוא קבע: "לא לעשות שום דבר זה לא מתקבל על הדעת. [מי שצופה מהצד בלי לעשות דבר] אשם באותה מידה. בכך הם אומרים שזה מקובל."
ג'ו בל החל את ההליכה באפריל 2013 ונהרג באמצע מסעו לאחר שנפגע על ידי משאית סמי-טריילר בקולורדו ב-6 באוקטובר 2013. מותו נקבע במקום על שפת כביש 40 כשהגיעו כוחות ההצלה. נהג המשאית, קנת' רייבן, הואשם בנהיגה רשלנית וייתכן שנרדם על ההגה במהלך הנסיעה.
קרן Faces for Change מפעילה תוכנית מלגות לזכרו של ג'יידן בל "להענקת פרסים למוסדות לימודיים בשם אנשים שהפגינו מחויבות לגיוון ופיתוח סובלנות קהילתית בתחום השירות שלנו."
הסרט "ג'ו בל" משנת 2020 מבוסס על סיפורו של ג'ו אותו מגלם מארק וולברג. את בנו ג'יידן מגלם ריד מילר.
ג'ו בל
ג'ו בל (מאנגלית: Joe Bell) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2020, שבוים על ידי ריינאלדו מרקוס גרין, על פי תסריט מאת לארי מק'מרטרי ודיאנה אוסאנה. בסרט מככבים מארק וולברג, ריד מילר, קוני בריטון, מקסוול ג'נקינס, בליין מיי, איגבי ריגני וגארי סיניז.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-14 בספטמבר 2020, והוא יופץ לבתי הקולנוע ב-23 ביולי 2021.
עלילה.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, אדם שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו ג'יידן, שהיה קורבן לבריונות הומופובית.
הפקה.
באפריל 2015 הוכרז כי קארי ג'וג'י פוקונאגה יביים את הסרט, לפי תסריט שנכתב על ידי לארי מק'מרטרי ודיאנה אוסאנה. בנוסף הוכרז כי חברת A24 תהיה אחראית על הפקת והפצת הסרט. באפריל 2019 הצטרפו מארק וולברג, ריד מילר, קוני בריטון, מקסוול ג'נקינס וגארי סיניז לצוות השחקנים. ריינאלדו מרקוס גרין ביים את הסרט, במקום פוקונאגה שעדיין שימש כמפיק, לצד וולברג, ג'ייק ג'ילנהול וסטיבן לוינסון ששימשו גם כמפיקים, ו-A24 לא שימשה מפיצה ומפיקה בסופו של דבר.
צילום.
שלב הצילומים של הסרט החל ב-15 באפריל 2019 והסתיים ב-24 במאי 2019.
הפצה.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2020 ב-14 בספטמבר 2020. זמן קצר לאחר מכן, "אולפני סולסטיס" רכשו זכויות הפצה לסרט תמורת 20 מיליון דולר. הוא אמור היה לצאת לאקרנים ב-19 בפברואר 2021. עם זאת, הוא הוצא מלוח הזמנים. ב-8 באפריל 2021 הוכרז כי נטפליקס נמצאת במשא ומתן סופי לרכישת זכויות ההפצה של הסרט מאולפני סולסטיס.
ב-21 במאי 2021 נמסר שזכויות ההפצה נרכשו מ"סולסטיס" על ידי החברות "רודסייד אטרקשנז" , ו"ורטיקל אנטרטיינמנט" , כאשר הראשונה תפיץ את הסרט לבתי הקולנוע, והשנייה תהיה אחראית לאחר מכן על ההפצה לצפייה ביתית. העסקה בוצעה לאחר שהתברר שמערך ההפצה של "סולסטיס" בנוי לסדר גודל של 2000 בתי קולנוע ומעלה, אולם לאור מגבלות מגפת הקורונה ונושא הסרט, הוא מתאים להפצה מצומצמת יותר. בשלב הראשון הוא יופץ ל-750 בתי קולנוע בלבד, וההפצה תורחב בהתאם להתפתחויות
הסרט יופץ לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-23 ביולי 2021.
ביקורות.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 40% בהתבסס על 127 ביקורות ודירוג ממוצע של 5.5/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: "המסר המרגש של "Good Joe Bell" – והופעת הפריצה המסעירה של ריד מילר – מתערערים למרבה הצער על ידי עלילה נוסחתית". אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 54 מתוך 100, בהתבסס על 26 מבקרים, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
ג'יידן בל
יחסי צ'כיה–תאילנד
יחסי צ'כיה–תאילנד הם יחסי החוץ בין צ'כיה ותאילנד.
סקירה כללית.
הצ'כים גילו את סיאם בתקופת האיוטאיה (1350–1767). הקהל הצ'כי התוודע לתאילנד מההרצאות, הספרים והתצלומים של המטיילים הצ'כים שביקרו במדינה בתקופת שלטון ראמה החמישי, מלך סיאם צ'ולונגקורן (1868–1910).
לאחר 1918, הרפובליקה הצ'כוסלובקית שזה עתה הוקמה כוננה במהרה קשרים כלכליים פורחים עם סיאם, והעניקה לחברות צ'כוסלובקיות כמו באשה וסקודה נוכחות חזקה באזור. גולת הכותרת של תקופה זו הייתה ביקורו בשנת 1934 של ראמה השביעי, מלך סיאם - פרג'דיפוק - בצ'כוסלובקיה, במהלכו פגש המלך את מנהיגי צ'כוסלובקיה ובדק חברות צ'כיות. התפתחויות ראשוניות מבטיחות אלה נקטעו במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948 תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, מה שהוביל להתפטרותו של הנשיא אדווארד בנש ולמוותו הטרגי של שר החוץ יאן מסריק, שניהם חברים טובים של תאילנד ומלכה, ראמה השביעי.