גאבו ביקר בלונדון ב-1935, והתיישב ב-1936, שם מצא "רוח של אופטימיות ואהדה למעמדו כאמן מופשט". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הלך בעקבות חבריו ברברה הפוורת' ובן ניקולסון לסנט איבס בקורנוול, שם שהה בתחילה עם מבקר האמנות אדריאן סטוקס ואשתו מרגרט מליס. בהיותו בקורנוול המשיך לעבוד, אם כי בקנה מידה קטן יותר. השפעתו הייתה חשובה לפיתוח המודרניזם בתוך סנט אייבס, וניתן לראותה בצורה הבולטת ביותר בציורים ובקונסטרוקציות של ג'ון וולס ופיטר לניון, שניהם פיתחו צורה רכה יותר של קונסטרוקטיביזם.
ב-1946 היגרו גאבו ואשתו ובתו לארצות הברית, שם התגוררו תחילה בוודברי, ואחר כך במידלברי, קונטיקט.
גאבו מת בווטרברי, קונטיקט, ב-1977.
יצירה.
עבודתו שילבה הפשטה גיאומטרית עם ארגון דינמי של צורה בתבליטים ובקונסטרוקציות קטנות, פיסול ציבורי מונומנטלי ועבודות קינטיות חלוציות שהטמיעו חומרים חדשים כמו ניילון, וחומרים חצי שקופים, זכוכית ומתכת.
בתגובה למהפכות המדעיות והפוליטיות בתקופתו, גאבו ניהל חיים מלאי אירועים, עבר לברלין, פריז, אוסלו, מוסקבה, לונדון ולבסוף לארצות הברית. הוא עבד בתוך המעגלים של תנועות האוונגרד הגדולות כולל קוביזם, פוטוריזם, קונסטרוקטיביזם, הבאוהאוס ואחרות
שני מאפיינים ייחודיים לגאבו - העניין שלו בייצוג מרחב שלילי - "משוחרר מכל נפח סגור" או מסה - וזמן. הוא חקר את הרעיון בעבודות הבנייה הליניארית שלו (1942–1971) - השתמש בניילון ליצירת חללים או חללים פנימיים ואלמנטים של מסה מוצקה. המאפיין השני בעבודתו החלוצית היה פיסול קינטי. (1920) שנחשבת לעיתים קרובות ליצירת האמנות הקינטית הראשונה.
גאבו החזיק באמונה אוטופית בכוחו של פיסול - במיוחד פיסול מופשט, קונסטרוקטיביסטי - לבטא את החוויה האנושית והרוחניות בהתאמה למודרנה, לקידמה חברתית ולהתקדמות במדע ובטכנולוגיה. לאחר שעבד בקנה מידה קטן יותר באנגליה בשנות המלחמה (1936–1946), עבר גאבו לארצות הברית, שם קיבל מספר הזמנות לפיסול ציבורי, שרק את חלקן השלים .
כמו כן יצר עבודה ברוטרדם, ומזרקה גדולה מחוץ לבית החולים סנט תומאס בלונדון.
גלריית טייט, לונדון ערכה רטרוספקטיבה גדולה של יצירתו של גאבו ב-1966 ומחזיקה ביצירות מפתח רבות באוסף שלה, וכך גם המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון גוגנהיים בניו יורק. עבודה של גאבו כלולה גם במרכז רוקפלר בניו יורק ובאוסף האמנות של המושל נלסון א. רוקפלר אמפייר סטייט פלאזה באולבני, ניו יורק, ארצות הברית.
קישורים חיצוניים.
תקציב המדינה (גרמניה)
התקציב הפדרלי של גרמניה התקציב השנתי של הסכומים שיוקצבו למשרדי הקבינט של גרמניה לשנת פעילות. התקציב לשנת 2021 הוא כ-370 מיליארד יורו.
מטרת התקציב.
המטרה העיקרית של התקציב היא ליצור סקירה כללית של ההכנסות וההוצאות של המדינה לשנה היוצאת או השנים הבאות. מכיוון שהתקציב מבוסס על הוצאות העבר, הוא בסך הכל חיזוי של העתיד שיכול להוביל לגירעונות תקציביים בלתי צפויים ככל שנת הכספים מתקדמת. בטווח הקצר, גירעונות כאלה ממומנים בדרך כלל על ידי הלוואת כסף שהובילה לחוב משמעותי לטווח ארוך של הקבינט של גרמניה.
תהליך קביעת התקציב.
התקציב עובר בבונדסטאג כנספח של תקציב שנתי או דו-שנתי. ההכנסות וההוצאות מופרדות על ידי משרדים וגופים מנהליים אחרים.
הנחיות התקציב.
הנחיות ספציפיות שנקבעו בחוק מסדירות את יצירת התקציב. באופן ספציפי, אלה הם:
קרחון מיל
קרחון מיל (באנגלית: Mill Glacier) הוא קרחון יובלי, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב, בין רכס דומיניון לבין רכס סאפורטרז.
קרחון מיל נשפך אל קרחון בירדמור.
רוחבו של הקרחון 18.52 קילומטרים.
היסטוריה.
גילוי הקרחון.
הקרחון התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909 בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שמו של יו רוברט מיל (Hugh Robert Mill), גאוגרף ומטאורולוג סקוטי, והיסטוריון של אנטארקטיקה.
לקריאה נוספת.
• G. W. Grindley (1963), The Geology of the Queen Alexandra Range, Beardmore Glacier, Ross dependency, Antarctica;; with notes on the correlation of Gondwana sequences, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 6:3, 307-347, DOI: 10.1080/00288306.1963.10422067
ברו
קינסיולוגיה יישומית
קינסיולוגיה יישומית היא פסאודו-מדע שאינו קשור למדע הקינסיולוגיה. מייסדה הוא הכירופרקט ג'ורג' ג'יי גודהרט שטען שניתן לאבחן ואף לטפל במחלות שונות באמצעות השרירים, בהן אלרגיות, אסתמה וסרטן. מחקרים שנעשו בנושא הראו שאין ביכולת קינסיולוגים ישומיים לאבחן או לטפל באף מחלה, מחקר אחד אף הראה ש"יעילות הקינסיולוגיה היישומית אינה עולה על היעילות של ניחוש רנדומאלי".
גודהרט טוען כי גילה דפוס של חלשות שרירים אצל חולים שונים, והצליח להסביר דפוסים אלו אחרי שנים של מחקר. הוא טוען ששרירים נחלשים באופן מיידי כאשר הגוף חשוף לגירוי מזיק, והם מתחזקים בנוכחות חומר טיפולי.
ומכך הסיק שקיים קשר בין עיוות תנועה ומצב בריאות כללי לבין היחלשות שריר, כמו גם שהגורמים להיחלשות השרירים הם התוצאה של לחצים שונים המשפיעים על מערכת העצבים של הגוף ועל איבריו. בנוסף טען, גורמים נוספים להיחלשות השרירים יכולים להיות: מחסור בויטמינים, רגישויות למזון, טפילים, רעלים וכימיקלים .
מאוחר יותר טען כי שיטתו יעילה גם לאבחון וטיפול בבעיות נפשיות, טענה שאינה מגובה מחקרית בדומה לשאר טענותיו.
ההליך מבוסס על ההנחה שהגוף אינו רמאי כמו המוח המודע והוא נותן הערכה אמיתית יותר מהמוח שמספר את הסיפור שאנו רוצים להאמין בו. הגוף ייתן תשובות לדברים שהם מתחת לפני השטח מבלי להיות מושפע ממשאלת לב או מניפולציה חברתית.
השיטה הקלאסית.
הנבדק עומד או יושב זקוף. מותח יד ישר לפנים או ישר הצידה. המאבחן מבקש מהנבדק להתנגד בתגובה לאמירה או לשאלה שהוא שואל. לאחר כל שאלה המאבחן לוחץ על הזרוע לכיוון מטה, אם הזרוע נשארת יציבה המשמעות היא שהשריר חזק והתשובה היא אמת. אם הזרוע יורדת כלפי מטה, סימן שהשריר נחלש והתשובה היא אינה אמת.
השאלות חייבות להיות מדויקות וממוקדות, שאלה ישירה שהתשובה עליה חד משמעית, כן או לא.
שיטת עשה זאת בעצמך.
ביד החלשה של הנבדק, (לימנים שמאל ולשמאלים ימין) להפגיש את האגודל והקמיצה וליצור עיגול, כאשר ציפורן הקמיצה נוגעת בכרית האגודל. עם היד השנייה יוצרים עיגול בתוך העיגול של היד החלשה מהאגודל והאצבע. אם העיגול נותר שלם, התשובה חיובית. אם עיגול האגודל והקמיצה התפרק, התשובה היא שלילית.
ילנה גורו
ילנה גורו (אנגלית: Elena Genrikhovna Guro : 1877- 1913) הייתה ציירת, מחזאית, משוררת וסופרת פוטוריסטית רוסית. הקריירה שלה התפרשה על פני תקופת המעבר בין סימבוליזם רוסי לפוטוריזם. גורו ידועה בפיתוח תיאוריות חדשות של צבע בציור. היא גם הייתה החברה היחידה בקבוצת הפוטוריסטים המשפיעה ביותר בסגנון קובו-פוטוריזם .
ראשית חייה.
גורו נולדה בסנט. פטרבורג ב-10 בינואר 1877. אביה היה גנריך סטפנוביץ' גורו, קצין בצבא הרוסי הקיסרי ממוצא צרפתי. אמה אנה מיכאילובנה צ'יסטיאקובה הייתה אמנית חובבת מוכשרת. גורו בילתה את ילדותה בכפר נובוסלי ליד פסקוב ובאחוזת אביה בלוגה. היא ירשה פנסיה ממשלתית ורכוש בפינלנד מאביה, והשתמשה בשניהם כדי לתמוך בקריירה האמנותית שלה. אחותה, יקטרינה גורו, הייתה גם סופרת .
קריירה.
מ-1890 עד 1893 למדה אמנות בחברה לעידוד האמנויות בסנט פטרסבורג. מ-1903 עד 1905 למדה בסטודיו הפרטי של יאן צ'יגלינסקי, שם הכירה את בעלה לעתיד מיכאיל מטיושין (הם נישאו ב-1906).
שנת 1905 סימנה את הופעת הבכורה הספרותית שלה עם פרסום הספר "אביב מוקדם". זה היה סיפורה הקצר הראשון ופורסם באנתולוגיה של סופרים רוסים בני זמנה בשם Sbornik molodyx pisatelej . שנה אחת קודם לכן, ב-1904, היא איירה את התרגום הרוסי של ספר אגדות מאת הסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד . בשנת 1906 היא ומטיושין עברו לבית הספר לאמנות של אליזבטה זבנצבה, שם עבדה גורו בהדרכת מסטיסלב דובוז'ינסקי, לאון באקסט וקוזמה פטרוב-וודקין. ב-1908 עזבה את בית הספר והקימה סטודיו משלה. עד 1908 ביתה היה מקום מפגש חשוב לדיונים על אמנות וספרות.
ספר הפרוזה, השירה והדרמה הראשון שלה The Hurdy-Gurdy יצא בשנת 1909. בשנת 1910 תרמה לכתב העת של אחד הפרסומים הראשונים הפוטוריסטים הרוסיים .
בשנת 1911 אבד כתב היד של גורו לספר אגדות שתכננה להוציא לאור יחד עם האיורים שעשתה עבורו. ספרה השני "חלום סתיו" יצא לאור בשנת 1912.
גורו ידועה בהתרשמותה מהניגוד בין העולם העירוני לטבע, פעם כתבה בסיפור קצר על הפסיכולוגיה של אנשים הגרים בערים. נראה שהעניין שלה התחיל איך העיר נראית - פנסי הרחוב והחלונות המוזהבים שלה. אומרים שגורו הייתה ה"אורבניסטית" ביותר מבין המשוררים הרוסיים של תחילת המאה העשרים בשל ה"קונקרטיות" של ייצוגי הנוף העירוני הרוסי. בסופו של דבר, היא התעייפה מהנושא בערך בשנת 1910, כשהנושא הפך פופולרי בקרב עמיתיה הקובו-פוטוריסטים.
בציוריה חקרה גורו את כללי הצבע. עניין זה, שהחל ב-1911, הפך למאפיין מכונן ביצירותיה. היא פיתחה תיאוריות צבע המבוססות על העיקרון הבסיסי של האר נובו של יצירת צורה ועל האמנות העממית הסקנדינבית. מטיושין יישם את התיאוריות שפיתחה אשתו לאחר מותה.
מוות.
ב-1913 המשיכה לכתוב ולצייר, אף שסבלה מלוקמיה. היא מתה באותה שנה בביתה הכפרי באזור שהיה אז פינלנד. בזמן מותה היא כמעט השלימה יצירה מרכזית "האביר העני". כמה שירים ושתי יצירות פרוזה פורסמו לאחר מותה.