Merit Award at the 5th Hiii International Typography Design Competition, Nanjing, China (2019), An "In Book" nomination at the D&amp;AD annual contest, London, UK (2011), Selected typeface at the Creative Review Typography competition, London, UK (2011), Selected as one of 40 emerging designers around the world by I.D. Magazine, NY, USA (2009), Certificate of Excellence at the TDC52 competition of the New York Type Directors Club, USA (2006), Golden Bee Award at the 7th Moscow International Biennale of Graphic Design, Moscow, Russia (2006) Judges' Special Award at the Taiwan International Poster Design Award, Taipei,Taiwan (2005), Bronze prize and two International jury awards at the 3rd International Poster Biennial, Ningbo, China (2004) Certificate of Excellence in type design at the TDC2 type design competition of the NY Type Directors Club, USA (2001), Certificate of Excellence in type design at the Bukva:raz! (ATypI Type Design Competition), Moscow, Russia (2001), Gold prize at the Nagoya Design Do! international design competition, Nagoya, Japan (2001)
עזר הוזמן להרצות על עבודותיו במוסדות תרבות ובאקדמיות מובילות ברחבי העולם ובישראל, ביניהן באוניברסיטת הרווארד, מסצ׳וסטס (2013), ב-Rhode Island School of Design, פרובידנס (2013), ב-London College of Communication, לונדון (2010), ב- Pratt Institute, ניו־יורק (2011), במכון גתה בפראג (2012), ב-Massachusetts College of Art and Design, בוסטון (2015), במוזיאון מוסקבה (2017), ב- Nanjing University of Art, ננג׳ינג (2019), ב-Skirball Cultural Center, לוס אנג׳לס, ועוד.
תערוכות סולו.
מנובמבר 2011 ולאורך שלושה חודשים הוצגו במקביל שתי תערוכות סולו גדולות של עבודותיו: "Oded Ezer: Tipocriaturas" - בסאו פאולו (CAIXA Cultural São Paulo), ובברזיליה (CAIXA Cultural Brasilia). אוצרת: Ruth Klotzel.
תערוכות קבוצתיות.
עבודותיו של עזר הוצגו בעשרות תערוכות קבוצתיות ברחבי העולם, ביניהם במוזיאון לאמנות מודרנית, ניו־יורק (MoMA NY, 2008, 2016, 2019), במוזיאון ישראל, ירושלים (2011), במוזיאון הלאומי קופר יואיט לעיצוב, ניו־יורק (2012 Cooper-Hewitt, National Design Museum), במוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון (2013 ,V&amp;A), במוזיאון הלאומי לאמנות, טייוואן (2009), במוזיאון סיאול לאמנות הקליגרפיה (Seoul calligraphy art museum, 2016), במוזיאון העיצוב, אטלנטה (2017 MODA, Atlanta), במוזיאון מוסקבה (Museum of Moscow, 2017, 2020), ועוד.
חיים אישיים.
התגורר בעבר בירושלים, בלונדון ובנגב, ובעשור השני של המאה ה-21, הוא חי ויוצר בגבעתיים.
Mob Rules
Mob Rules הוא אלבומה העשירי של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת' שיצא לאור בנובמבר 1981. האלבום הוא השני ואחרון בו השתתף כסולן הזמר רוני ג'יימס דיו, עד לחזרתו באלבום Dehumanizer שיצא ב-1992. חבר להקה נוסף שנעדר מהאלבום הוא המתופף ביל וורד, שאת מקומו החליף וייני אפיק (Vinny Appice), שניגן בין היתר בלהקתו של דיו דיו.
הקלטות.
השיר הראשון שהוקלט לאלבום היה שיר הנושא "The Mob Rules", שהוקלט בביתו של ג'ון לנון, שאף היה הפסקול של הסרט Heavy Metal, שיצא באותה שנה בה יצא האלבום. הרצועה "E5150" נשמעת גם היא בסרט, אך לא כחלק מהפסקול. גיטריסט הלהקה טוני איומי כתב בספרו האוטוביוגרפי כי הלהקה ביקשה להקליט את האלבום בסטודיו פרטי במטרה לחסוך כסף, אך מאחר שניסיונות ההקלטה לא השיגו את הסאונד הרצוי, נאלצו חברי הלהקה לשכור את אולפני "Record Plant" שבלוס אנג'לס.
בנוסף להיעדרותו של אוזי אוסבורן, חבר להקה מקורי נוסף שלא השתתף באלבום היה ביל וורד, אותו החליף על התופים וייני אפיק, שניגן בין היתר בלהקות דיו ו-Heaven &amp; Hell. האלבום היה השני ואחרון בו השתתף הזמר רוני ג'יימס דיו, שאת מקומו תפס איאן גילן באלבום הבא Born Again שיצא ב-1983, עד לחזרתו של דיו באלבום Dehumanizer שיצא ב-1992. דיו עזב את הלהקה בעקבות עסקת חוזה-סולו שנרקמה בינו לבין חברת ההפקה האחים וורנר, עסקה שלא מצאה חן בעיני טוני איומי.
סקירת שירי האלבום.
את רוב מילות השירים כתב דיו. נגינתו של איומי באלבום זה מתאפיינת בעבודת גיטרה מהירה במיוחד, וסגנונו המוכר - כבד, איטי ואפל - התחלפה במידה ניכרת בנגינה טכנית.
הרצועה הראשונה באלבום "Turn Up the Night", שיצאה כסינגל וזכתה להצלחה, מאופיינת בנגינת גיטרה מהירה וטכנית, ושיר זה הוא המייצג ביותר את סגנון הנגינה של איומי באלבום. השיר הארוך ביותר באלבום (7:45) "the sign of Southern" נפתח בנגינה אקוסטית מינורית, כשהנגינה מתחלפת בדקה ה-1:20 לסגנון הכבד והמוכר של "בלאק סבאת'". הקטע האינסטרומנטלי "E5150" הוא קטע ניסיוני המורכב כולו מאפקטים אלקטרוניים פסיכדליים. שיר הנושא "The Mob Rules" הוא הסינגל השני מהאלבום, שזכה אף הוא להצלחה, והגיע למקום ה-46 במצעד הבריטי. השיר "Country Girl" מכיל ריף גיטרה איטי שמנוגן לכל אורך השיר. השיר "Falling Off The Edge Of The World" מתחיל בנגינה איטית, שקטה ומלודית, כשהנגינה הולכת ומתגברת ונעשית טכנית וכבדה ככל שהשיר מתקדם. הקטע האחרון באלבום "Over and Over" הוא שיר מלודי בסגנון בלוז רוק, המכיל סולו גיטרה ממושך.
הצלחה וביקורות.
מבחינה מסחרית, האלבום נכשל בשחזור ההצלחה לה זכתה הלהקה באלבומה הקודם Heaven and Hell, ועם זאת, הייתה לאלבום הצלחה נאה, כשבארצות הברית בלבד נמכר האלבום בכ-500,000 עותקים.
הביקורות לאלבום היו מעורבות, אולם ברובן חיוביות. גרג פראטו (Greg Prato) מאתר Allmusic כינה את האלבום "בלתי מעורך מספיק" ("underrated"). אדוארדו ריבדביה (Eduardo Rivadavia) גם הוא מאתר "Allmusic", שיבח את האלבום וקרא לו "אלבום נהדר" ("magnificent record"). הלהקה ספגה ביקורות על כך שהאלבום נשמע כמו חיקוי של עבודתה הקודמת באלבום "Heaven and Hell". יוצא דופן היה מבקר המוזיקה ג'יי די' קונסידין (J.D. CONSIDINE) מאתר רולינג סטון שקטל בביקורתו את האלבום, וכתב כי עבודת הצוות באלבום היא "נוראית"; הליריקה המגוחכת של דיו, עבודת הבס האיומה של באטלר, שלטענתו נשמעת כמו "משאית עמוסה", תיפופו של אפיק שהיא "כל כך מתכתית וחסרת השראה, שאתה חייב לשמוע את האלבום פעם נוספת על מנת לשים לב אליו", ועל איומי לעג בציניות: "וטוני איומי שהחליט לנצל את האלבום על מנת להציג את כישורי מהירות הנגינה שלו - שהן מהירות ממארק פארנר אך אינן מהירות מג'וני ראמון". קונסידין מסיים את ביקורתו הארסית ומציין כי "'Mob Rules' גרוע ולא רק בגלל הליריקה האידיוטית של שיריו, אלא גם בגלל האופן שבו הוא מבוצע, שהוא הביצוע העלוב ביותר שיכול להיות".
רשימת השירים.
המוזיקה הולחנה על ידי גיזר באטלר, טוני איומי ורוני ג'יימס דיו. הליריקה נכתבה על ידי דיו.
מבצעים.
חברי להקת בלאק סבאת'
משתתפים נוספים
עמוס אלנבוגן
עמוס אֶלֶנבּוֹגֶן (נולד ב-5 באוקטובר 1963) הוא מאייר, קריקטוריסט, עיתונאי והומוריסטן ישראלי. לאורך השנים שימש כמאייר וקריקטוריסט בעיתונים רבים כגון "ידיעות אחרונות", "לאישה", "מוניטין", "חדשות", "בלייזר", "העיר", "כולנו" ו"דבר", התמחה באיור לקמפיינים מסחריים, ובמשך למעלה מעשור פרסם כתבות רבות וכן טור אישי.
מרצה לאיור, עיצוב ואנימציה באקדמיה ובאופן פרטי וכן מנחה סדנאות איור לגילאים שונים.
ביוגרפיה.
עמוס אלנבוגן נולד וגדל בתל אביב בבית בעל תודעה אמנותית ועושר תרבותי. אמו, רחל (שלי), הייתה עקרת בית ותופרת, ואביו, אוטו אלנבוגן (יליד וינה 1922), הוא צייר, ארכאולוג ומורה דרך, שכיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בשנות ה-70.
בעת לימודיו בבית הספר לא היה תלמיד מצטיין, ואף נשאר כיתה פעמיים, שכן סבל מהפרעות קשב וריכוז. את לימודי העיצוב החל במגמה לגרפיקה בתיכון עירוני י"ד, ולאחר שסיים את שירותו הצבאי כסגן מפקד ספינת דבור, התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל", שאותם סיים בהצטיינות. לאחר מכן נישא לאורלי (כיום בעלת חברת הפקות, שבה הוא שותף) והיה לאב לשלושה בנים: בר, אורן ובן.
מתגורר בתל אביב עם משפחתו.
קריירה.
איור ועיצוב.
עבודותיו הראשונות של אלנבוגן התפרסמו בשנת 1988 במדורו הידוע של דידי מנוסי "בדיחמין לשבת". לאחר מכן, בהיותו סטודנט ב"בצלאל", החל מפרסם עבודות נוספות בעיתונות הכתובה. לאורך שנות ה-90 שימש אלנבוגן כמאייר הבית של שבועון הילדים "כולנו", ירחון "מוניטין" ועיתון "במחנה", אייר עבור עיתון "חדשות", ליווה בקריקטורות את טור העצות של דניאלה שמי במוסף "זמנים מודרניים", ופרסם במוסף "שבעה ימים" את רצועת קומיקס "על קצה הדף". בין לקוחותיו המסחריים מצויות חברות כמו "קוקה קולה", "דיסקונט", "טרה", "קרן קרב", "טבע", "תנובה", "radwin", "נשר-מאלט", "ענבי טלי", "NobleWorks - N.Y", "בזק" ועוד. בנוסף אלנבוגן יצר ציורי קיר במבנה חברת החשמל בפארק יהושוע ובבסיס חיל הים באשדוד.