ב-1942 הוכפף כל סגל המחנות לפיקוד הוואפן אס אס. בדרך זו ניתן היה ליצור מנגנון קל יותר של תחלופה בין היחידות הלוחמות של הוואפן אס אס לבין השומרים במחנות, ולהעביר חיילים פצועים לתפקידי שמירה, ושומרי מחנות לתפקידי לחימה. בדרך זו הועברו מתפקידם שומרי מחנות שנחשבו "רכים" מדי לתפקידם, או כאלה שאף סירבו לבצע הוראות או שגילו רחמים כלפי הקורבנות. האיום בהעברה ליחידות הלוחמות, שהיו מעורבות בלחימה עזה ורבת נפגעים, היה תמריץ רב עוצמה לאנשי יחידות גולגולת המת להשתתף במעשי הזוועה. מאידך, אנשי אס אס שסירבו לקחת חלק בביצוע פשעי מלחמה מעולם לא היו תחת איום בהוצאה להורג בשל סירוב כזה. סרבנים כאלה הועברו ליחידות הוואפן אס אס הלוחמות.
בתוך המחנות התקיימה היררכיה פיקודית ומינהלית, שהייתה ייחודית למחנות הריכוז. על כל מחנה פיקד קומנדנט (Kommandant), שנקרא לעיתים לאגרקומנדנט (Lagerkommandant). לצידו היה אדיוטנט (שליש) וצוות מטה. הפיקוד על צריפי המעצר, הבלוקים, היה בידי קצין שנקרא רפורטפיהרר (Rapportführer), שהיה אחראי על מפקד הנוכחות היומי ועל שגרת המחנה. הפיקוד על כל צריף היה בידי בלוקפיהרר (Blockführer), מש"קים זוטרים שפיקדו על כיתה או שתיים של חיילי אס אס. במחנות ההשמדה היה בלוקפיהרר שהיה אחראי על הזונדרקומנדו, והיה גם האחראי על הפעלת תאי הגזים.
השמירה על המחנה הייתה בידי יחידה נפרדת שנקראה גדוד המשמר (Wachbattalion). מפקד הגדוד היה אחראי על הצבת השומרים למגדלי השמירה ועל הסיורים שנערכו סביב המחנה. הגדוד היה מאורגן כמקובל בצבא, והיה בנוי בכיתות, מחלקות ופלוגות. מפקד גדוד המשמר היה כפוף ישירות למפקד המחנה, וגודלה של יחידת השמירה נקבע על פי גודל המחנה.
במחנות הריכוז היו גם סגל רפואי ואנשי תחזוקה ואספקה. בצידם היה משרד לביטחון שהיה מאויש באנשי הגסטאפו והאס דה (Sicherheitsdienst, שירות המודיעין של האס אס), שהיו מוצבים באופן זמני למחנה. צוות זה היה כפוף למפקד המחנה, אך במקביל היה תחת הפיקוד הישיר של סיפ"ו (Sicherheitspolizei, איחוד כוחות משטרת הפלילים, קריפ"ו, והגסטפו, המשטרה החשאית; נודע בקיצור SiPo), ול-RSHA, המשרד הראשי לביטחון הרייך (Reichssicherheitshauptamt) של האס אס. בשל כך לא נחשבו אנשי משרד זה כחלק אינטגרלי מסגל המחנה, ואנשי יחידות גולגולת המת התייחסו אליהם בחוסר אמון.
מעבר למערכת הפיקוד של אנשי האס אס התקיימה במחנה גם מערכת של פיקוד על ידי האסירים שזכו לאמון סגל האס אס. אלו היו הקאפו, שביצעו מגוון תפקידים, כולל מינהל ופיקוח על קבוצות אסירים אחרות. אנשי הזונדרקומנדו היו יהודים שהוכרחו לסייע בפעולת ההשמדה, בהכנסת אחיהם לתאי הגזים ובפינוי ושוד הגוויות לאחר הרצח. עם זאת, הפעלת התאים עצמם הייתה תמיד בידי האס אס.
לקראת המלחמה ובמהלכה.
מערכת המחנות, שאורגנה על ידי אייקה, הייתה אחד ממוקדי הכוח החשובים של האס אס. ניצול אסירי המחנות לעבודת כפייה היה מכשיר כלכלי רב ערך, שנתן ליחידות גולגולת המת עוצמה, אך קנה לה גם יריבים. אחד מהחשובים שבהם היה ריינהרד היידריך, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך. ואולם, הימלר רצה למנוע צבירה של כח רב מדי בידי אחד מפקודיו, ולכן מנע מהיידריך ומהארגונים שסרו למרותו, האס דה והגסטפו, לקבל שליטה על מחנות הריכוז.
תיאודור אייקה נותר מפקד המחנות עד ספטמבר 1939, אז מונה כמפקד דיוויזיית גולגולת המוות. ב-1940 שולבה מערכת המחנות במשרד D של המשרד הראשי למשק ומנהל (Wirtschafts und Verwaltungshauptamt), בניהולו של אובר-גרופנפיהרר (גנרל) אוסוולד פוהל. את מקומו של אייקה תפס ראש המטה שלו, גרופנפיהרר (תת-אלוף) ריכרד גליקס (Richard Glücks), שניהל את מערכת המחנות עד תום המלחמה.
במהלך 1942 היה מעורב גליקס במידה גדלה והולכת בביצוע הפתרון הסופי, השמדת יהודי אירופה. הוא סיפק כוח אדם לביצוע מבצע ריינהרד, בו נרצחו 1,700,000 יהודים בארבעה מחנות השמדה - בלזץ, סוביבור, מיידנק וטרבלינקה. המבצע עצמו נוהל על ידי אודילו גלובוצניק, מפקד כוחות המשטרה והאס אס (SS und Polizei führer) במחוז לובלין. ביולי נפגש גליקס עם הימלר, כדי לדון עמו בביצוע ניסויים רפואיים באסירי המחנות. כל הוראות ההשמדה יצאו ממשרדו של גליקס אל מפקדי המחנות, אנשי יחידות גולגולת המת. הוא אישר אישית רכישת ציקלון בה לשימוש באושוויץ.
לקראת סיום המלחמה הופעלו אנשי יחידות גולגולת המת להסתרת עקבות ההשמדה. הם הרסו את המחנות, הוציאו להורג אסירים חולים ותשושים, והצעידו בצעדות מוות אסירים אחרים, כדי להרחיק אותם מכוחות בעלות הברית המתקרבים. מאות אסירים פוליטיים הוצאו להורג לקראת סיום המלחמה על ידי אנשי יחידות גולגולת המת, כדי למנוע את שחרורם. עם התקרבות צבאות בעלות הברית נטשו אנשי יחידות גולגולת המת את המחנות והסתירו את זיהוים הידוע לשמצה. השמירה במחנות הועברה לידי חיילים ואזרחים שגויסו כחיל עזר של האס אס. לא מעטים מאנשי יחידות גולגולת המת נעצרו ונשפטו, אך רבים אחרים נמלטו מעונש לאחר המלחמה.
טוטנקופפברבנדה
אופק 9
ז'ף לאמבו
ז'ף לאמבו (בצרפתית: Jef Lambeaux; 14 בינואר 1852 - 5 ביוני 1908) היה פסל בלגי.
חייו.
לאמבו, יליד אנטוורפן, למד באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן, שם היה תלמידו של ז'אן ז'יף. יצירתו הראשונה, "מלחמה", הוצגה ב-1871, ואחריה באה שורה ארוכה של קבוצות היתוליות, בהן "ילדים רוקדים", "אמור בוקר טוב", "המספר בר המזל" ו"תאונה" (1875). בהמשך יצא לפריז, שם יצר את "הקבצן" ו"האביון הסומא" לגלריות הבלגיות, ואת "הנשיקה" (1881), הנחשב ליצירת המופת שלו. בעקבות ביקור באיטליה, שם התרשם מאוד מיצירותיו של ג'אמבולוניה, הראה נטייה ברורה לאפקטים של כוח ותנועה.
שאר יצירותיו הנודעות כוללות את "מזרקת בראבו" באנטוורפן (1886), "שוד קן הנשרים" (1890), "גילופין" (1893), "ניצחון האישה", "הפאון המוכה" (פסל שחולל סערה לא קטנה בתערוכה העולמית בליאז' ב-1905), ו"תשוקות אנוש", תבליט שיש קולוסלי, שכלול והרחבה של רישום שהוצג ב-1889. מבין פסלי הדיוקן שלו ראויים להיזכר אלה של הנדריק קונסיינס ושל שארל בול, ראש עיריית בריסל. לאמבו מת ב-6 ביוני 1908.
מוזיאון ז'ף לאמבו.
בשנת 2006 נערכה אגודת "ASBL Musée Jef Lambeaux" לקדם את הקמתו של מוזיאון שיוקדש לאמן בסן-ז'יל, בלגיה. עיריית סן-ז'יל הבטיחה להקים את המוזיאון עוד בשנת 1898, אך הוא לא נבנה מעולם.
The xx
The xx היא להקת אינדי רוק מאנגליה, אשר הוקמה בשנת 2005.
היסטוריה.
אלבום הבכורה של הלהקה שיצא ב-17 באוגוסט 2009 הנקרא "xx" זכה לביקורות חיוביות.
האלבום זכה במקום התשיעי במצעד "האלבום הטוב ביותר השנה" על ידי המגזין "רולינג סטון" ובמקום השני במגזין "NME", וכמו כן זכה בפרס מרקיורי היוקרתי.
הגיטריסטית והקלידנית של הלהקה באריה קיורשי עזבה את הלהקה בשנת 2009. דיווחים ראשוניים טענו כי ההחלטה היא עקב תשישות, אך הלהקה מאוחר יותר אמרו כי החלטה זו עקב "חילוקי דעות אישיים".
עכסה
עַכְסָה היא דמות מקראית, בתו של כלב בן יפונה, שהיה נשיא שבט יהודה ואחד המרגלים שלא הוציא דיבה על ארץ ישראל. נישאה לעתניאל בן קנז, אחיו של אביה (ואולי אחיו החורג מצד אמו). סיפורה מופיע ב ושנית ב.
מקור השם.
בספר ישעיהו מופיע השם 'עֲכָס', , והוא סוג תכשיט; ייתכן שעל שמו נקראה בת כלב בשם עכסה.
חז"ל דרשו את שמה: "שכל הרואה אותה כועס על אשתו". המהרש"א מבאר ששורש שמה הוא עכס, ובשיכול אותיות כ - ע יוצא כעס. במסכת תענית פירשו בעלי התוספות, שהכוונה היא שהייתה צנועה מאוד, ולכן כל הרואה אותה כעס על אשתו שלא הייתה צנועה כמותה.
נישואיה של עכסה.
כלב בן יפונה, לאחר שקיבל מיהושע כנחלה גם את העיר קריית ספר (דביר), שהייתה עדיין מיושבת על ידי הכנענים, הכריז כי מי ש"יַכֶּה אֶת קִרְיַת-סֵפֶר וּלְכָדָהּ - וְנָתַתִּי לוֹ אֶת עַכְסָה בִתִּי לְאִשָּׁה" (). אחיו של כלב, עתניאל בן קנז, עומד באתגר וכובש את קרית ספר, שהפכה לאחת מערי הלויים, ונושא לאישה את עכסה.
חז"ל מתחו ביקורת על התנהלותו של כלב, ואמרו:
בתוספות כתבו, כי כוונת כלב באתגר שהציב הייתה להכריז כי ; בדרך אחרת פירשו, כי כלב בטח בזכויותיו הרבות (שלא הוציא דיבת הארץ) ובזכויותיה של בתו (שהייתה צנועה ביותר, וכדלעיל) שמחמתן לא יינשא לעכסה אלא אדם הראוי לה לפי מעשיהם הטובים.
בקשתה של עכסה.
"וַיְהִי בְּבוֹאָהּ, וַתְּסִיתֵהוּ לִשְׁאוֹל מֵאֵת אָבִיהָ שָׂדֶה, וַתִּצְנַח מֵעַל הַחֲמוֹר. וַיֹּאמֶר לָהּ כָּלֵב מַה לָּךְ, וַתֹּאמֶר: תְּנָה לִּי בְרָכָה, כִּי אֶרֶץ הַנֶּגֶב נְתַתָּנִי, וְנָתַתָּה לִי גֻּלֹּת מָיִם; וַיִּתֶּן לָהּ אֵת גֻּלֹּת עִלִּיּוֹת וְאֵת גֻּלֹּת תַּחְתִּיּוֹת" ()
כאשר באה עכסה אל בית בעלה, ראתה כי המקום צחיח ויבש, ולכן נפלה לרגלי בעלה מן החמור עליו רכבה, וביקשה ממנו כי ישאל מאת אביה כלב שדה ובו מקורות מים ("גֻּלֹּת" - מעיין מים, כמו "גַּל נָעוּל" שבשיר השירים ד', י"ב); דבריה באו אל אביה כלב, והוא אכן מעניק לה שדה נוסף ובו מקורות מים ממעל ומתחת. ב שמות המקומות בהם זוכה עכסה הם "גֻּלֹּת עִלִּית" ו"גֻּלֹּת תַּחְתִּית"; רד"ק מבאר כי . לפי יהודה אליצור, הביטוי "וַתִּצְנַח מֵעַל הַחֲמוֹר" בא לשבח את צניעותה הרבה של עכסה, אשר ירידתה מן החמור הייתה מהירה וזריזה כך שלא תפגע בצניעותה.
"אֶרֶץ הַנֶּגֶב" המוזכרת בדברי עכסה אינה חבל-הארץ הנגב שבישראל, אלא האזור המדברי אשר בדרום הר חברון, ובו רק מקורות מים מועטים כמו אלו אשר בזיף ובכרמל.
עכסה בספר דברי הימים.
ב מתוארת עכסה כבתו של כלב בן חצרון, ולא של כלב בן יפונה.