בתחילת אוקטובר 2014, הופיעו כתבות רבות על הטכנולוגיה של חברת Magic Leap שלטענתה, הצליחה להפיק יכולת "לשתול" על גבי המציאות הפיזית, ישויות תלת ממדיות נעות, בצורה שתהיה נעימה לעין, גם בסביבות דינמיות. לפי הפטנטים של החברה, היא כנראה עושה שימוש, בין השאר, בטכנולוגיה של חברת "לומוס" מישראל. סרטון הדגמה של החברה, המתאר פילון מעופף, פורסם באתר של "ניו יורק טיימס".
לקראת אפריל 2016, מתוכננת השקה של מספר חברות כמעט במקביל (חלק מהחברות עוסקות במציאות מדומה בלבד):
1824 במדע
מרינה בלטוב
מרינה בלטוב (נולדה ב-1957) היא כוריאוגרפית, במאית תיאטרון ומורה לתנועה ישראלית.
קורות חייה.
מרינה בלטוב היא בת להורים מהנדסים. היא נולדה, גדלה ולמדה בתיכון בעיר ריאזן ברוסיה, אותו סיימה ב-1974. באותה שנה החלה ללמוד בפקולטה להיסטוריה ואנגלית באוניברסיטה הפדגוגית של העיר ריאזן. ב-1977 החלה לעבוד ככוריאוגרפית עם קבוצת השחקנים "רונד" באוניברסיטה הפדגוגית של ריאזן. ב-1979 סיימה את האוניברסיטה והתחילה לעבוד ככוריאוגרפית בתיאטרון ילדים ונוער. ב-1981 החלה ללמוד בפקולטה לכוריאוגרפיה באקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון (גיטיס) במוסקבה. ב-1984 התחילה לעבוד ככוריאוגרפית בקבוצת הרקדנים "ג'נג", התחילה לעבוד בקולנוע באולפנים "מוספילם" ו"לנפילם" ולעשות כוריאוגרפיה בתיאטראות המובילים במוסקבה, כגון "לנקום", "מחט", "סוברמניק", במרכז על-שם מרכהולד ובתיאטרון של אולג טבקוב.
ב-1990 עלתה מרינה בלטוב לישראל, ביחד עם בעלה, העיתונאי אדוארד בלטוב. באותה שנה התחילה לעבוד כמורה לתנועה וכוריאוגרפיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בו היא מלמדת מאז ועד היום (2012) ועושה כוריאוגרפיה לכל הצגות הסטודיו.
בשנים 1990–1996 הייתה בלטוב מורה לתנועה וכוריאוגרפיה בהפקות בית הספר למשחק בית צבי. בשנים 1996–1998 שימשה כמורה לתנועה באוניברסיטת תל אביב. כמו כן לימדה בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין ובסמינר הקיבוצים.
מרינה בלטוב עשתה כוריאוגרפיה בתיאטראות הקאמרי, בית ליסין, הבימה, גשר, באר שבע, החאן, חיפה, הסימטה, אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, תיאטרון ילדים ונוער, יידישפיל ועשתה כוריאוגרפיה למחזות זמר ולאופרה.
החל משנת 1996 מעניקה בלטוב ייעוץ תנועתי לאנסמבל עיתים של רנה ירושלמי. החל משנת 2005 היא משמשת כבמאית של אנסמבל "זיגוטה" ביחד עם תלמידתה לשעבר נתלי שילמן. עשתה שתי עבודות ("אוטוטו" ו"מי מצלצל בדלת") ביחד עם במאי התיאטרון אילן תורן.
בלטוב ביימה הצגות בתנועה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בהן כמה שביימה לבד בלי טקסט: "פלונטר" (1997), "פרלמנט שואו" - הפקה משותפת עם תלמידים מבית הספר "L’ecole de passage" מפריז (1998), "קו 5" - הפקה משותפת עם תלמידים מבית הספר "גיטיס" במוסקבה (1999). עוד כמה שהן פרי עבודה משותפת עם נתלי שילמן "הלו", "התיבה", "הטריפ של ציונה", "עובר ושב", "עד בלי ירח" ו"הדייר חיימוביץ'".
לאחרונה עשתה כוריאוגרפיה למופע של מוזיקה ושירה של להקת "ג'וריתמיקס" (2011), השרה שירים ביידיש בסגנון איטלו-דיסקו ועשתה כוריאוגרפיה לסרטה של תמר ירום "לילה ועוד לילה" (2012).
בלטוב רקדה ועסקה בהתעמלות מגיל שבע עד לאוניברסיטה, אז עברה לעסוק בכוריאוגרפיה. בישראל רקדה במופעים עם ענת שמגר. רקדה במופעי אימפרוביזציה עם מוזיקאים שונים, בהם עם מוזיקאי הג'אז סלבה גנלין.
מרינה בלטוב נשואה בשלישית לאיש העסקים רוג'ר גראס, בנו של איש העסקים המנוח אלכסנדר גראס. לה שני בנים: דניל בורובין, העוסק בתאורה לקולנוע וניקולאי בלטוב, איש הייטק.
אודות עבודותיה.
פלונטר (1997)
הצגה בתנועה על זוגיות בכל מיני צורות, על בגידות ואי-הבנות בתוך הזוגיות. נעשתה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
פרלמנט שואו (1998)
סאטירה פוליטית שמצביעה על כך שאין טעם למלחמה, הצגה אגרסיבית ומינית מאוד. הפקה משותפת עם תלמידים מבית הספר "L’ecole de passage" מפריז, הופיעה בפריז.
קו 5 (1999)
ההצגה עוסקת בילד אהוב שגדל ונהפך לרוצח. כשילד נולד – כולם אוהבים אותו, יום אחד הוא נכנס לאוטובוס שמלא באנשים שאהבו אותו במסיכות אחרות. זהו ניסיון להבין איך מילד קטן שכולם אוהבים הוא הופך להיות טרוריסט ומה הוא הורס. הפקה משותפת עם תלמידים מבית הספר "גיטיס" במוסקבה.
הלו (2001)
שדרן רדיו שמקבל בתוכניתו שיחות אישיות של מאזינים שמספרים סיפורים על חייהם הפרטיים: אהבה, בגידה, אמא שכותבת מכתב לילדה והוא אינו עונה לה. זהו מיקס של מבט תל אביבי. בלטוב ביימה ביחד עם נתלי שילמן שגם כתבה, המלחין היה רן בגנו.
התיבה (2005)
טקסטים של הסופר הסרבי מילוראד פאביץ', שמלאים סוד ושירה. מספר על אהבתם של טימופיי, פליט סרבי ולילי, בת למשפחה בורגנית צרפתית, המכירים בפריז ומנסים לחיות ביחד ולאהוב. זוהי תולדותיה של התשוקה בגניאולוגיה של משפחה. עוסקים במי אני, מי המשפחה שלי ותולדותיה של התשוקה. בתפקיד הראשי לוסי דובינצ'יק. בלטוב ביימה ביחד עם נתלי שילמן.
הטריפ של ציונה (2006)
הצגה שמתחילה ביפו העתיקה כמו טיול ואז קהל נכנס לתיאטרון. העבודה עוסקת באמא ששואלת מדוע היא צריכה לתת את הילד שלה לצבא ויוצרת אנלוגיה עם אנדרומדה, שהיא קורבן למפלצת שבאה כל שנה והעם צריך לתרום אותה. הציגה בפסטיבל אביב ישראלי. בלטוב ביימה ביחד עם נתלי שילמן, כתב עומרי ייבין, הלחין אורי פרוסט.
עובר ושב (2007)
מה זה בן-אדם ממבט של יצור שבא מפלנטה אחרת ומנסה להשתלב בחיי בני האדם. האנשים הם רגשיים ופועלים מתוך אמוציות בעוד שהוא פועל מתוך ההיגיון ולא מתוך הרגש. כל זמן שהוא רציונלי לא מבחינים בו, מאוכזב מן היחס הוא כועס, מבולבל ונעלב, ברגע שהוא מביע רגשות, החברה האנושית מתחילה לשים לב אליו והוא מצליח ליצור אינטראקציה עם בני האדם.
הוצגה בתיאטרון תמונע. המופע שילב קטעי וידאו של נוף עירוני ביחד עם תמונות טבע המלוות במוזיקה ובתנועה. בלטוב יצרה ביחד עם עומרי יבין וביימה ביחד עם נתלי שילמן.
אוטוטו (2008)
עשרה סיפורים מן הספרות העברית המודרנית, המתרחשים בתל אביב. ביימה ביחד עם אילן תורן. על פי קובץ הסיפורים "אוטוטו": "צלם" מאת אבנר שץ, "הזונה היפה והחלום" מאת עוזי וייל, "דוסיט והכלב" מאת אידה פינק, "נפטרים מגברת הוכברג" מאת רן יגיל, "קונקשן" מאת גדי טאוב, "טחול של נמרים" מאת גפי אמיר, "זיוה" מאת סייד קשוע, "תיק נגד מקס מרגולין 5047433" מאת רועי צוהר ו"הכל כשורה באגף" מאת משה פרסטר.
עד בלי ירח (2009)
השראה מאיטלו קאלווינו וזאב שצקי. כל הדברים הרעים בתוך האדם שהגיעו ביחד עם הבנייה של העולם. בלטוב ביימה ביחד עם נתלי שילמן, הלחין ירון ירקוני.
מי מצלצל בדלת (2010)
בלטוב ערכה עיבוד של סיפורים של יהושע קנז, ניסתה להעביר ספרות לא תיאטרלית לתיאטרון. בלטוב ביימה ביחד עם אילן תורן.
הדייר חיימוביץ' (2011)
מספר על הדייר חיימוביץ', משורר המנסה לפתוח דף חדש בחייו ולהתבגר, עם כניסתו לדירתו החדשה. ניסיון להבין את העמדה של הזר בחברה שלנו, זר כמהגר או אמן. נגד הבירוקרטיה, מוסד העבודה, ההסתבכות בתוך עצמי, ההסתבכות עם האהבה – מכל זה יוצאת יצירה. בלטוב יצרה ביחד עם נתלי שילמן, כתב אריאל ברונז.
בורות (2014)
אגדת אבסורד אודות רוצח סדרתי שנדון למוות בבור המלא בנעלי קרבנותיו. בלטוב ביימה עם אריאל ברונז על פי מחזה פרי עטו.
כוריאוגרפיה בהצגות תיאטרון.
תיאטרון חיפה
התיאטרון הקאמרי
תיאטרון גשר
תיאטרון החאן
תיאטרון הבימה
תיאטרון בית ליסין
תיאטרון יידישפיל
האופרה הישראלית
תיאטרון באר שבע
תיאטרון אורנה פורת
מחזות זמר
תיאטרון הפרינג'
פסטיבל עכו
גלינוס
צבי הירש הורוביץ (פרנקפורט)
הרב צבי הירש הלוי הורוביץ (פולין 1730, פרנקפורט דמיין - כ"ז באלול, תקע"ז (1817)), רב העיר פרנקפורט דמיין, ומחבר ספרים.
ביוגרפיה.
נולד בפולין לר' פנחס הלוי הורוביץ, מחבר ספר ההפלאה.
משנתמנה אביו לרב העיר פרנקפורט, התלווה אליו בנו, ועמד לימינו בניהול הישיבה בפרנקפורט ובאמירת שיעורים בה. נודע בחריפותו ועמקותו בלימוד התלמוד. עמד במשא ומתן הלכתי עם רבים מגדולי דורו ובהם ר' עקיבא איגר וגיסו ובן דודו צבי יהושע הורוביץ מטורנא.
עם פטירת אביו, נתמנה לשבת תחתיו כרב העיר, וכראש הישיבה במקום, ובתפקיד זה כיהן עד יום פטירתו. בספרו "לחמי תודה" יש הד למצב הרוחני הירוד של העיר, ולהשפעת תנועת ההשכלה והאמנציפציה על הרמה הדתית של העיר. הוא מוחה בבני העיר על החלפת יום השבת ביום ראשון, נטישת בית הכנסת עד כי היה קשה למצוא מניין לתפילה, ניסיון לביטול מצוות שונות כמו מצוות סוכה ואף נלחם כנגד מגמה שלא לישא אשה.
גן נעול
גַּן נָעוּל הוא שיר עברי מאת רחל המשוררת אשר נכתב בתל אביב הקטנה באדר תרפ"ח 1928, והתפרסם בספר שיריה השני, "מנגד" (1930). השיר עוסק ביחסים ובתקשורת חזותית ומילולית בין בני אדם. רחל הקדישה את השיר "לזר" – על פי הפרשנות המקובלת, לאהובה הנשוי זלמן רובשוב (שזר).
תוכן השיר.
השיר מתאר מערכת יחסים וכמיה למגע בין שני בני אדם, שמבחינתם הוא ב"פגישה", מבלי שנמסר אם היא אקראית או שתוכננה מראש. הבית הראשון נפתח בשאלה כוללת על זהותו, מהותו ומניעיו של הזולת. המשוררת מתארת כישלון בתקשורת החברתית, היא מושיטה את ידה לזולת (דימוי שמופיע גם בשיריה האחרים כגון ב"קח את ידי"), אולם אין יד המושטת אליה במקביל. הידיים של שני בני האדם, ממשיות או [מטפורה|מטפוריות], תחת אשר תבטאנה אחווה ("יד אחות"), אינן נפגשות. מעמד זה מייצר בנפשה רגשות [אכזבה], [מבוכה] והתלבטות: כיצד לנהוג מול הזולת שאינו חפץ בתקשורת עמה.