המחלה על שם פאג'ט תוארה לראשונה ב-1822 כמצב דלקתי, בגלל האודם שנוצר מהתרחבות כלי הדם במח העצם. עובדה זו יחד עם העיוותים שנראו בעצם יצרו לה את השם השגוי Osteitis deformans (עיוות מדלקת עצם). הנחה מאוחרת יותר יחסה את המחלה להפרעה מטבולית, ויש בחלק מהספרות הרפואית נטייה להמשיך ולשייך את המחלה לקבוצת ההפרעות המטבוליות. הגישה הנוכחית מתארת את המחלה כנובעת מזיהום שנגרמת על ידי הווירוס האיטי, Paramixovirus, שעקב סינתזה של אינטרלויקין מסוים (IL-6) גורם להפעלה מוגברת של אוסטאוקלסטים.
טיפול.
הטיפול באמצעות ביספוספונטים
המוזיאון לעלייה הראשונה
אריסטופאנס מביזנטיון
אריסטופאנס מביזנטיון (ביוונית: Ἀριστοφάνης; 257 - 180\ 185 לפנה"ס) היה מלומד, מבקר ספרות ומדקדק יווני. יצר את סימני הפיסוק העיקריים המצויים בשימוש בימינו.
חייו.
אריסטופאנס נולד בביזנטיון, שהייתה מושבה יוונית (כיום איסטנבול בטורקיה), ועקר לאלכסנדריה, שם היה תלמידם של זנודוטוס ושל קאלימאכוס מקירנה. הוא לקח על עצמו לעסוק בעריכה ביקורתית של כתבי משוררים יווניים עתיקים, נודע בעיקר בשל בקיאותו בשירת הומרוס וכתב הקדמות ליצירותיהם של הסיודוס, אלקאיוס, פינדארוס, סופוקלס, אוריפידס ומנאנדרוס.
אריסטופאנס גרם למהפכה ספרותית כאשר הפריד בין קטעים ומשפטים של השירה היוונית העתיקה באמצעות סימני פיסוק (נקודה, פסיק, נקודתיים ונקודה ופסיק) - סימנים המהווים את הבסיס לפיסוק המודרני. הוא כתב גם מחקרים שעסקו בדקדוק היווני ובניבים של הלשון היוונית. בתקופתו השפה היוונית החלה לשמש כשפה המדוברת בארצות המזרח התיכון במקומן של שפות שמיות.
אריסטופאנס התלהב מיצירותיו של מנאנדרוס, שתיאר נכונה את המציאות של זמנו ושאל: "הו מנאנדרוס, הו חיים, מי מכם מחקה את השני?". כאשר נשאל איזו מן הפואמות של ארכילוכוס אהובות עליו ביותר, השיב: "הארוכות ביותר".
ב-195 לפנה"ס ירש מארטוסתנס את משרת מנהל הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. אחרי מותו באלכסנדריה, תלמידו אריסטראכוס מסמותראקה ירש אותו כמנהל ספרייה זו ועלה עליו בפירושים לכתבי אייסכילוס, סופוקלס, הרודוטוס וסופרים רבים אחרים. אולם בזמנו, אריסטופאנס מביזנטיון נחשב לאחד מגדולי מדקדקי הלשון היוונית.
ייתכן ואריסטופאנס מביזנטיון הוא הסופר באותו שם שנזכר אצל יוסף בן מתתיהו בתוך קבוצה של שמונה סופרים שהזכירו את היהודים "לא כלאחר יד".
טרובר
סאמי ג'מאייל
ביגנוניים
ביגנוניים (שם מדעי: Bignoniaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הצינוראים, ובה כ-750 מינים בכ-120 סוגים הנפוצים באזורים הטרופיים והסובטרופיים. צמחי המשפחה ידועים בפרחיהם הגדולים והצבעוניים, ורבים מהם בויתו וטופחו למטרות נוי.
מאפיינים.
מוצא מרבית מיני המשפחה באזורים הטרופיים של אמריקה הדרומית, אולם מינים רבים מצויים גם בסין, הודו, אוסטרליה, אפריקה הדרומית ואמריקה הצפונית. רוב הצמחים הם שיחים, עצים או מטפסים. עליהם בדרך כלל מורכבים, מנוצים או מנוצים-פעמיים. הפרחים גדולים, בעלי עטיף כפול. הכותרת דמוית משפך או חצוצרה, כמעין צינור מוארך שבקצהו אוגן הנפתח לצדדים. לעיתים הכותרת שִׂפתנית. הפרי הוא הלקט הנפתח לאורכו, והזרעים בחלק מהמינים בעלי כנפיים קרומיות. רבים מהמינים מפרישים צוף ומושכים אליהם ציפורים המסייעות בהאבקתם.
שמה של משפחת הביגנוניים נגזר משם הסוג ביגנוניה , שנקרא על שם הסופר והספרן הצרפתי ז'ן-פול ביניון . בעבר כלל סוג זה מינים רבים, אולם מחקרים פילוגנטיים הביאו לפיצול הסוג, לחלוקה מחדש של המינים במשפחה לסוגים שונים, ולאיחוד מינים אחרים. הדבר גורם לכך שרבים מהצמחים הפופולריים במשפחה מוכרים ביותר משם אחד. בנוסף לכך, קיימים בתרבות זני מכלוא אשר לא תמיד ידוע מהם המינים שמהם פותחו. בקרב גננים ושתלנים יש המוסיפים לכנות רבים מהמינים במשפחה בשם הכולל "ביגנוניה". באנגלית מכונים חלק מהצמחים בשם "Trumpet Vine" ("מטפס חצוצרה") על שום צורת פרחיהם.
מינים נפוצים בישראל.
בישראל נפוצים בגינון מינים רבים ממשפחת הביגנוניים, ביניהם:
איי הודו המערבית במשחקים האולימפיים
הפדרציה של איי הודו המערבית השתתפה באולימפיאדה אחת בלבד, אולימפיאדת רומא (1960), שהייתה אולימפיאדת הקיץ היחידה שנערכה בעת שהפדרציה הייתה קיימת. שתיים מהטריטוריות שהרכיבו את הפדרציה, ג'מייקה וטרינידד וטובגו שלחו משלחות עצמאיות למשחקים החל מאולימפיאדת לונדון (1948), עוד בהיותן מושבות בריטיות. עבור הספורטאים מברבדוס הייתה זו השתתפות ראשונה, שכן משלחת ממדינה זו החלה להשתתף במשחקים רק באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
במשחקים השתתפו 13 ספורטאים מהאיים, כולם גברים, שהתחרו באופניים, אתלטיקה, הרמת משקולות, קליעה ושיט. הג'מייקני ג'ורג' קר זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר. רביעיית שליחים שהורכבה משלושה ג'מייקנים (קר, קית' גרדנר ומלקולם ספנס) ומתושב ברבדוס אחד (ג'יימס ודרברן), הגיעה להישג דומה במירוץ ל-400X4 מטרים. גרדנר התחרה גם בריצת 110 מטר משוכות, ואף שסיים בין שלושת הראשונים בשלבי המוקדמות, רבע הגמר וחצי הגמר, הסתפק במקום החמישי בשלב הגמר. ביתר הענפים הגיעו ספורטאי הפדרציה להישגים נמוכים.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
ברבדוס במשחקים האולימפיים
ברבדוס השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). עוד קודם לכן, כשהייתה חלק מהפדרציה של איי הודו המערבית, השתתפו ספורטאים מברבדוס במשלחת של הפדרציה לאולימפיאדת רומא (1960), והאצן הברבדוסי ג'יימס ודרברן אף היה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית ארד במירוץ ל-400X4 מטרים. מאז החלה להשתתף במשחקים כמדינה עצמאית, נעדרה מהם ברבדוס רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
ברבדוס מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
היסטוריה.
במשחקים הראשונים בהם השתתפה, לא הגיעו הספורטאים הברבדוסים להישגים גבוהים. הראשונה לעשות זאת הייתה השחיינית ליאה מרטינדייל, שזכתה במקום החמישי במשחה ל-50 מטר חופשי באולימפיאדת אטלנטה (1996).
ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני (2000), זכה האתלט אובדלה תומפסון במדליה האולימפית הראשונה בתולדותיה של ברבדוס, והיחידה עד כה. תומפסון סיים במקום השלישי בריצת 100 מטר, אחרי מוריס גרין ואטו בולדון. בריצת 200 מטר הגיע תומפסון למקום הרביעי, מאית השנייה אחרי בולדון, ושתי מאיות אחרי כריסטיאן מלקולם, שסיים במקום השני.
תומפסון לא הצליח לשחזר את הישגיו באולימפיאדת אתונה (2004). הוא סיים במקום השביעי בריצת 100 מטר, ולא התחרה בריצת 200 מטר. באותם משחקים הגיע רוכב האופניים בארי פורד למקום השישי במירוץ הספרינט. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה השחיין בראדלי אלי הספורטאי המצליח ביותר. אלי סיים במקום התשיעי בחצי הגמר במשחה ל-200 מטר מעורב, והחמיץ ב-10 מאיות השנייה את ההעפלה לשלב הגמר. במשחה ל-400 מטרים באותו סגנון סיים במקום העשירי. באולימפיאדת לונדון (2012) בלט ראיין בראת'ווייט, שסיים במקום החמישי בריצת 110 מטר משוכות.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
תעודת לידה
תעודת לידה היא תעודה ציבורית של המדינה המאשר לידה ובו נקבעים מספר הזהות, שם היילוד, מינו, תאריך הלידה, מקום הלידה ושמות ההורים. במדינות רבות, בעיקר בעבר, נקבעה בתעודה גם השתייכותו האתנית של היילוד. תעודת הלידה משמשת הוכחה בעת תביעת אזרחות והיא המסמך הרשמי היחיד של קטין עד שמוענקת לו תעודת זהות.
היסטוריה.
לידות נרשמו כבר בעולם העתיק במצרים, בפרס, בסין, ביוון וברומא. הפקידות המפותחת באימפריות אלה הזדקקה למידע לשם גביית מס, ניהול כוח האדם לגיוס לצבא. במהלך ההיסטוריה נרשמו לידות בקרב הקהילות, למשל בבית הכנסת או בכנסייה הקהילתית הוחזקו ספרי רישום. כן התנהל רישום בבתי העירייה המקומיים.
ההכרח לרשום לידות באופן רשמי על ידי מנגנון ממשלתי נקבע לראשונה בבריטניה בחוק משנת 1853. תעודת הלידה נוצרה כאישור רשמי על הרישום. עד מהרה עקבו אחר תקדים זה רוב מדינות אירופה.
עד עידן המחשוב הייתה תעודת הלידה מסמך בעל חשיבות רבה משום שהיוותה הוכחה יחידה לפרטים מרכזיים בזהותו של אדם, בהם גילו המדויק, זהות אביו והשתייכותו האתנית והמשפחתית. לפיכך התפתחה גם תופעה של זיוף תעודות לידה על מנת לזייף גיל (למטרות גיוס או הימנעות מגיוס לצבא למשל), דרישות להכרה באבהות, דרישות להשתתפות בירושה והגדרת אדם המשתייך לקבוצה אתנית מופלית לרעה כמי שאינו משתייך לקבוצה זו (וראו בעניין זה גם תעודת ייחוס ארי). כתוצאה מכך פותחו אמצעים שונים (כגון חותמות) להקשות על זיופים. עם הפיכת מרשמי האוכלוסין לממוחשבים, הפך הרישום במאגר למחייב והתעודה איבדה מחשיבותה.
חובת הרישום חלה על היולדת ועל המיילדת מוטלת חובה לדווח על כל לידה, על מנת להצליב מידע ולמנוע הסתרת ילודים או רישום כוזב (על מנת לזכות בטובות הנאה). כיום מטפל בדרך כלל ברישום משרד רישום בבית יולדות של בית חולים. גם יולדת היולדת בביתה נדרשת להגיע לבית החולים על מנת לרשום את הלידה ולקבל תעודת לידה, המונפקת על סמך רישום זה, על ידי רשות מרשם האוכלוסין.
בעבר נלקחו מיילודים במספר מדינות (ביניהן בארצות הברית) טביעת אצבעות, ידיים ורגליים והוטבעו בתעודת הלידה.
תעודת לידה בארצות הברית.