22. "Dr. Tulp's Anatomy Lesson by Rembrand: The Third Day Hypothesis", in "IMAJ", Vol. 11, July 2009, pp. 389-392 (together with A. Afek, MD and Chen Kugel, MD).
23. "אריחי 'דלפט' מצוירים - אמנות תקנית ואמנות עממית" (נכתב יחד עם שרה לוין). "מותר", כתב העת של הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב (עורכים: פרופ' נ. כנען-קדר וג. פישהוף), גיליון מס' 14, 2006-2008, עמ' 77-88
24. "עקידת יצחק באמנות", "סיפורי המקרא ועקבותיהם בתרבות המערב" (עורכים: פרופ' מ. צוקרמן וי. ביאלר), סמינר הקיבוצים, תל אביב, 2008, עמ' 169-185
25. "תיארוך וקביעת האותנטיות של הדיוקנאות העצמיים של רמברנדט, על פי סימון וזיהוי תהליכי ההזדקנות של האמן" (יחד עם ד"ר טל פרידמן מבי"ח אסף הרופא), 2011.
26. "מיומנו של צרכן-קולנוע של פעם - מסע נוסטלגי אל בתי הקולנוע המיתולוגיים שהיו בתל אביב ונעלמו", בספר "חוני המעגל מציג: The End" 2016.
27. ראיון עם וינסנט ון-גוך, אחיינו של הצייר ון-גוך, אמסטרדם,1977.
רשימת קטלוגים בעריכתו.
1. "נחום גוטמן: ימים ראשונים" (קטלוג תערוכה), מרכז הירידים לישראל, 1987
2. איזאק לויטן (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 1991
3. "דיוקנאות משפחה הולנדיים במאה ה-17" (קטלוג תערוכה), מוזיאון ת"א לאמנות, 1994.
4. "ון דייק ותקופתו" (קטלוג תערוכה, יחד עם נילי לב), מוזיאון תל אביב לאמנות, 1995
5. "יאן ליוונס - עקידת יצחק" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 1997
6. "מפלאי המזרח - ציור הודי-מוגולי מאוסף ד"ר חלילי" (קטלוג תערוכה, יחד עם ד"ר נ. הגר), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2000
7. "מלכים בשר ודם: התנ"ך בציורי המאות 16-19" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005.
8. "פאם פאטאל - האשה ההורסת" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006
9. פורצלן "מייסן" מאוסף גרטנר (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2007.
10. אמנון דוד ער – ציורים (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2009.
11. עמק – בדרך לכפר יהושע: ציורי אלי שמיר (קטלוג תערוכה), מוזיאון ת"א לאמנות, 2009
12. "אלברט רובין". המשכן לאמנות עין-חרוד (יחד עם ד"ר גליה בר אור), 2010.
13. אנסלם קיפר: "שבירת הכלים" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2011
14. "שושלת ברויגל" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2012
15. סיגל צברי: "ניגון של עשב" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014
16. "דלפט כחול-לבן" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014
17. אורי גרשט: "רסיסים" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014-2015
18. ליאוניד בלקלב: "חוקר דיוקנאות אובססיבי" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2015
19: עופר רותם (פרס שיף) (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016
20. זיוף? (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016
21: פאטמה שאנאן (פרס שיף). (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2017
22. "עשור לפרס שיף" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2019
קישורים חיצוניים.
Acoustica
Acoustica הוא אלבום אקוסטי של הלהקה הגרמנית סקורפיונז אשר יצא לשווקים במאי 2001.
האלבום הוקלט במהלך 3 הופעות חיות בליסבון שבפורטוגל אשר נערכו במהלך פברואר 2001.
האלבום כולל ארבעה שירים חדשים: "Life Is Too Short", "Back To You", "I Wanted To Cry" ו- "When Love Kills Love".
האלבום מכיל גם גרסאות כיסוי לשירים כמו השיר "Drive" של להקת The Cars, השיר "Dust In The Wind" של קנזס והשיר "Love Of My Life" של להקת קווין.
רסטורטור
מקסיקו במשחקים האולימפיים
מקסיקו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה מארבע האולימפיאדות הבאות, ומאז אולימפיאדת פריז (1924) היא משתתפת במשחקים ברציפות. לאורך השנים צברו הספורטאים המקסיקנים 73 מדליות, בהן 13 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם אתלטיקה (11 מדליות, בהן 3 מדליות זהב), איגרוף (13 מדליות, בהן שתי מדליות זהב) וקפיצה למים (15 מדליות, בהן מדליית זהב אחת). בטאקוונדו מדורגת מקסיקו במקום החמישי בטבלת המדליות.
מקסיקו השתתפה גם ב-8 אולימפיאדות חורף מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1928), אך אף ספורטאי מקסיקני לא זכה במדליה במשחקים אלה.
המשחקים האולימפיים נערכו על אדמת מקסיקו פעם אחת - אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מקסיקו סיטי הועדפה אז על פניהן של דטרויט, ליון ובואנוס איירס. קדמו לכך פעמיים נוספות בהן הציגה העיר את מועמדותה ונכשלה. ב-1956 דורגה שנייה בסיבוב הראשון, אך בסופו של דבר הגיעה רק למקום החמישי, אחרי מלבורן, בואנוס איירס, לוס אנג'לס ודטרויט, וב-1960 דורגה שוב במקום החמישי, אחרי רומא, לוזאן, בודפשט ודטרויט.
היסטוריה.
עד מלחמת העולם השנייה.
במשחקים הראשונים בהם השתתפה מקסיקו, אולימפיאדת פריז (1900), הגיעה להישג הגבוה ביותר נבחרת הפולו שלה. בטורניר הפולו השתתפו רק חמש נבחרות, הנבחרת המקסיקנית הוגרלה להעפיל אוטומטית לשלב חצי הגמר, בו הובסה 8-0 בידי קבוצה אמריקאית-בריטית. די היה בכך כדי שתסיים במקום השלישי. באותה העת לא הוענקו מדליות ארד, אך ברישומי הוועד האולימפי הבינלאומי ניתנו רטרואקטיבית מדליות ארד לכל מי שסיים במקום השלישי באותם משחקים.
הופעתה הבאה של מקסיקו הייתה אף היא בפריז, 24 שנים מאוחר יותר. במשחקים אלה, כמו גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928), לא הצליח אף ספורטאי מקסיקני לזכות במדליה אולימפית. ההישגים הראשונים הגיעו באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). המתאגרף פרנסיסקו קבניאס זכה במדליית כסף, והיה למקסיקני הראשון שזוכה במדליה אולימפית דה פקטו. באותם משחקים, גם הקלע גוסטבו וט זכה במדליית כסף, בירי בשכיבה.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכו המקסיקנים ב-3 מדליות ארד: נבחרת הכדורסל (לאחר שהפסידה לנבחרת ארצות הברית 25-10 בחצי הגמר וגברה על נבחרת פולין 12-26 במשחק על המקום השלישי), נבחרת הפולו (בטורניר שכלל חמש נבחרות, לאחר שגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי) והמתאגרף פידל אורטיס.
1948 עד 1964.
באולימפיאדת לונדון (1948) הגיעו המקסיקנים להישג הטוב ביותר שלהם עד אז - 5 מדליות, בהן שתי מדליות זהב ראשונות. ארבע מהמדליות הושגו בענף הרכיבה. בתחרות הקפיצות זכה אומברטו מרילס במדליית הזהב וסגנו היה רובן אוריסה. שניהם היו שותפים גם לזכייה במדליית הזהב בתחרות הקפיצות הקבוצתית, ומרילס זכה גם במדליית ארד בתחרות האיוונטינג הקבוצתית. במדליה החמישית, מדליית ארד, זכה הקופץ למים חואקין קאפייה, בקפיצה מ-10 מטר. נבחרת הכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת ארצות הברית 71-40 בחצי הגמר ולנבחרת ברזיל 52-47 במשחק על המקום השלישי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) היה קאפייה המקסיקני היחיד שזכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית הכסף בקפיצה מ-10 מטר. גם באולימפיאדת מלבורן (1956) היה קאפייה המקסיקני היחיד שעמד על הפודיום, אלא שהפעם שיפר את הישגיו, וזכה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מטר ובמדליית ארד בקפיצה מ-3 מטר. ניצחונו של קאפייה על פני האמריקני גארי טוביאן היה בהפרש של 3 מאיות הנקודות בלבד. באולימפיאדת רומא (1960) הסתפקו המקסיקנים במדליית ארד אחת, בה זכה הקופץ למים חואן בוטיה, בקפיצה מ-3 מטר. באולימפיאדת טוקיו (1964) הגיע המתאגרף חואן פבילה להישג דומה.
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
האולימפיאדה היחידה אותה אירחה מקסיקו הייתה גם המוצלחת בתולדותיה. הספורטאים המקסיקנים זכו ב-9 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.
הענף הבולט ביותר היה האיגרוף. ריקרדו דלגדו (עד 51 ק"ג) ואנטוניו רולדאן (עד 57 ק"ג) זכו במדליות זהב, ואגוסטין סרגוסה (עד 75 ק"ג) וחואקין רוצ'ה (81 ק"ג ומעלה) זכו במדליות ארד. השחיין פליפה מוניוס זכה במדליית הזהב השלישית, במשחה ל-200 מטר חזה, ושחיינית נוספת, מריה תרסה רמירס זכתה במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי.
שלושה מקסיקנים נוספים זכו במדליות כסף: הסייפת פילאר רולדאן (ברומח, ההלך חוסה פדראסה (בהליכה ל-20 ק"מ) והקופץ למים אלווארו גאחיולה (בקפיצה מ-3 מטר). נבחרת הכדורגל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה 3-2 לנבחרת בולגריה בשלב חצי הגמר ובמשחק על מדליית הארד הפסידה 2-0 לנבחרת יפן. נבחרת הכדורסל סיימה במקום החמישי ונבחרת הכדורעף סיימה במקום השביעי.
1972 ואילך.
באולימפיאדת מינכן (1972) ירדו הישגיה של מקסיקו, והיא שוב הסתפקה במדליה אחת, מדליית כסף בה זכה המתאגרף אלפונסו סאמורה. באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה ההלך דניאל באוטיסטה במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ, ועמיתו ראול גונסאלס סיים במקום החמישי. המתאגרף חואן פרדס זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכו המקסיקנים ב-4 מדליות. 3 מהמדליות היו בענף הרכיבה. חואקין פרס זכה במדליית ארד בתחרות הקפיצות האישית והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית ארד בתחרות הקפיצות. הנבחרת המקסיקנית זכתה במדליית ארד שלישית, בתחרות האיוונטינג. הקופץ למים קרלוס חירון זכה במדליית הכסף בקפיצה מ-3 מטר, בתחרות שלוותה בשיפוט שנוי במחלוקת. במהלך ניסיון הקפיצה של הסובייטי אלכסנדר פורטנוב, הריע הקהל לשחיין ולדימיר סלניקוב, שניצח במשחה ל-1500 מטר חופשי. תרועות הקהל הפריעו לפורטנוב להתרכז, והוא לא ביצע את התרגיל כהלכה. השופט אישר לו לקפוץ בשנית, ובמקביל דחה את בקשותיהן של מקסיקו ושל גרמניה המזרחית לאפשר לקופציהן לבצע גם כן את התרגילים שלהם פעם נוספת, בטענה שהבזקי מצלמות הפריעו להם. בעקבות קפיצתו הנוספת זכה פורטנוב במדליית הזהב וחירון הסתפק במדליית הכסף. ראשי FINA גיבו את החלטת השופט.