באפריל 1981 גנושי ייסד את תנועת התחייה האסלאמית (ערבית: حركة الاتجاه الإسلامي). התנועה הציגה את עצמה כתנועה איסלאמית לא אלימה, וקראה "לבנות מחדש את החיים הכלכליים על בסיס שוויוני יותר. לסיים את הפוליטיקה של מפלגה אחת במטרה לקבל את הפלורליזם והדמוקרטיה הפוליטיים." עד סוף יולי נעצרו גנושי וחסידיו, נידונו ל-11 שנות מאסר בביזרטה ועונו. הקהילות הדתית והחילונית, כולל ארגונים פוליטיים חילוניים רבים, התגייסו לתמיכתו. בזמן שהותו בכלא הוא תרגם מספר עבודות וכתב על נושאים שונים כמו דמוקרטיה, זכויות נשים ופלסטין. הוא כתב גם את עבודתו המפורסמת ביותר, אל-הוריית אל-אמאמה (חירויות הציבור).
בשנת 1984 הוא שוחרר מהכלא, אך בשנת 1987 הוא הוחזר לכלא למאסר עולם. בשנת 1988 שוחרר בשלישי והוא עבר לבריטניה כגולה פוליטי, שם התגורר במשך 22 שנה.
בשנת 1989 הוא השתתף בכנס הוועדה האסלאמית לפלסטינה שהתקיים בשיקגו. לאחר הפלישה לכווית בשנת 1990, אל-גנושי גינה את פהד, מלך ערב הסעודית על "הפשע הקולוסלי/הנורא" בכך שהזמין את ארצות הברית לפרוס כוחות במפרץ הפרסי. הוא גם קרא לחרם מוסלמי על סחורות אמריקאיות, מטוסים וספינות. בנוסף, הוא קרא לג'יהאד נגד ישראל וספג על כך ביקורת.
גנושי המשיך לבקר את הפוליטיקה התוניסאית ואת משטרו של הנשיא זין אל-עאבדין בן עלי.
המהפכה התוניסאית.
ב־30 בינואר 2011, בעקבות התסיסה העממית בה הודח בן עלי, חזר גנושי לתוניסיה, לאחר שבילה עשרים ושתים שנים בגלות בלונדון. אלפי אנשים קבלו את פניו בשובו לארצו.
מפלגתו, המפלגה האסלאמיסטית "התחייה" ("א-נהדה") זכתה ב־37.04% מהקולות (יותר מארבע המפלגות הגדולות האחרות) בבחירות לאספה המכוננת בתוניסיה בשנת 2011. גנושי לא נקט עמדה ממשלתית. בעקבות הניצחון בבחירות מזכ"ל א-נהדה חמאדי ג'בלי הפך לראש הממשלה.
מפלגת א-נהדה הקימה ממשלה שהובילה את תוניסיה בעקבות הסערות של מהפכת יסמין. הממשלה בתקופה זו התאפיינה בשקיפות רבה יותר, חוסר שחיתות ובניית קונצנזוס. במרץ 2012, מפלגת א-נהדה הכריזה שהיא לא תומכת בהפיכת השריעה כמקור החקיקה העיקרי בחוקה החדשה, תוך שמירה על האופי החילוני של המדינה. עמדת א-נהדה בנושא החילוניות ספגה ביקורת מצד האסלאמיסטים ההדוקים, שרצו בשריעה קפדנית, מאידך עמדת המפלגה התקבלה בברכה על ידי המפלגות החילוניות. הממשלה ספגה ביקורת מצד האופוזיציה על ביצועים כלכליים בינוניים, שלא עודדה את ענף התיירות, ועל כך שלא שפרה את היחסים בתחום המסחר בין תוניסיה לצרפת. הממשלה ספגה ביקורת מהאופוזיציה במיוחד על כך שהייתה סובלנית מדי מצידם של קיצוניים על כך שלא כפתה התאסלמות אגרסיבית ואת חוקי השריעה. הקיצוניים גם דרשו את אי השוויון בין המינים ואי הגבלה על פוליגמיה. חלק מהקיצונים היו אחראים לפינוי ולשרפת השגרירות ובית הספר האמריקני בספטמבר 2012, בעקבות ההתנקשות בשני פוליטיקאים שמאליים, צ'וקרי בלייד (בפברואר 2013) ומוחמד ברהמי (ביולי 2013). במהלך המשבר הפוליטי בתוניסיה 2013–14 החילונים שזעמו על הממשלה קראו לה להתפטר או שהממשלה תקיים הפיכה בסגנון של סיסי נשיא מצרים, מאידך אנשי מפלגת א-נהדה התנגדו בנחישות ובתקיפות כנגד ההתרסה הקוראת לבחירות מוקדמות, ואף התגאו בקריאותיו של גנושי שאסור להקריב את האחדות הלאומית.
אף על פי שגנושי עבד עם המנהיג החילוני אל-באג'י א-סבסי כדי ליצור פשרה וב־5 באוקטובר חתם על "מפת דרכים" לפיה א-נהדה הסכימה להקמת ממשלת מעבר לאחר שנחקקה חוקה החדשה ועד קיום בחירות חדשות. שני המנהיגים ספגו ביקורת קשה על רקע מפלגתם, וגנושי קיבל את הסכמת מועצת השורה א-נהדה רק לאחר שאיים להתפטר.
בינואר 2014, לאחר שאושרה החוקה החדשה של תוניסיה, פרשה מפלגת א-נהדה מהממשלה והעבירה את השלטון לממשלה טכנוקרטית בראשות מהדי ג'ומאה . א-נהדה הגיעה למקום השני בבחירות לפרלמנט באוקטובר 2014 עם 27.79% מהקולות העממיים והקימה ממשלה קואליציונית עם המפלגה החילונית הגדולה יותר נידאה טונס למרות התנגדות השורה. א-נהדה לא קידמה מועמד לנשיאות בבחירות בנובמבר 2014. גנושי "רמז באופן פומבי" שהוא תומך אישית באל-באג'י א-סבסי (שזכה בלמעלה מ־55% מהקולות).
גנושי טען לנקיטת אמצעים מגבילים כנגד חברי מפלגה טהרניים בטענה שהמדינה עדיין שברירית מדי, והכלכלה זקוקה יותר לרפורמה כדי שא-נחדה תהיה באופוזיציה. גנושי נתן גם את תמיכתו למאבק באינדוקטרינציה הג'יהאדיסטית במסגדים קיצוניים (למעלה מ־60 אזרחים, בעיקר תיירים, נהרגו בשנת 2015 על ידי ג'יהאדים, שהרסו את תעשיית התיירות בתוניסיה). למרות הרקע האסלאמיסטי שלו, הוא תמיד "הושמץ" על ידי הג'יהאדיסטים ואף הופיע ב"צמרת" רשימת "המבוקשים" בצד הג'יהאדיסטי.
התנצלות העיתון "האקונומיסט" בשנת 2011.
ב־22 באוקטובר 2011 פרסם העיתון "האקונומיסט" התנצלות באתר האינטרנט שלו על כך שפרסם בעבר מאמר בו ייחסו לגנושי הצהרות כוזבות. המאמר טען כי גנושי "מתנגד לחוק זכויות הפרט, לחוק המעמד האישי ולאיסור על ריבוי נשים. המאמר טען גם כי גנושי "איים לתלות פמיניסטית תוניסאית בולטת, ראג'ה בן סלאמה, בכיכר בסיג' שבעיר תוניס, מכיוון שהיא קראה לשמור על החוקים החדשים במדינה ועל ההצהרה האוניברסלית על זכויות האדם". בהתנצלות העיתון "האקונומיסט" נכתב "אנו מאשרים כי אף אחת מההצהרות הללו אינן נכונות: מר גנושי אמר במפורש כי הוא מקבל את חוק זכויות הפרט; והוא מעולם לא איים לתלות את גב 'סלמאמה. אנו מתנצלים בפניו ללא סייג."
התנצלות העיתון "אינדפנדנט" בשנת 2012.
ב־9 באוקטובר 2012 פרסם העיתון "אינדפנדנט" התנצלות באתר האינטרנט שלו על כך שנכתב, במאמר קודם, כי המפלגה שמנהיג גנושי, א-נהדה, הציעה כספים זרים. בהתנצלות נכתב: "אנו מבקשים להבהיר כי מר גנושי ומפלגתו לא קיבלו שום תרומה ממדינה זרה בניגוד לחוקי המימון של מפלגות תוניסאיות. אנו מתנצלים בפני מר גנושי. "
התנצלות ב-BBC בשנת 2013.
ב־17 במאי 2013 פרסם ה-BBC התנצלות באתר האינטרנט שלו על שפרסם בעבר הצהרות לא מדויקות אודות מר גנושי חצי שנה קודם לכן ב־21 בנובמבר 2012. המאמר האשים את גנושי שאיים להוציא כוחות לרחובות אם מפלגת א-נהדה לא תשיג את התוצאות שהמפלגה ציפתה בבחירות בשנת 2011. ובנוסף הציע ה-BBC הציע שמר גנושי יתנצל על ההתקפה הסלפית האלימה על שגרירות ארצות הברית ועל שריפת בית ספר האמריקאי בתוניס בספטמבר 2012. ה-BBC הודה כי אף אחת מההאשמות וההצעות הללו לא נכונה למעשה, בהמשך נכתב: "ה-BBC מתנצל בפני מר גנושי על הטעויות הללו ועל המצוקה שגרמו לו."
תיק הדיבה בשנת 2020.
בשנת 2020, בית המשפט העליון בבריטניה פסק לטובת גנושי, בתיק דיבה נגד אתר החדשות האינטרנטי המזרח התיכון און ליין ועורכו הית'ם אל זוביידי. המזרח התיכון המקוון (MEO) ואחד מעורכיו טענו כי מפלגת א-נהדה "תומכת בטרור", טענה שגנושי "הכחיש בתוקף". לדברי אחמד יוסף, המאמר היה חלק ממסע "שיטתי" נגד גנושי על ידי התקשורת הנתמכת על ידי סעודיה, איחוד האמירויות הערביות ומצרים. "
דעות.
נכונותו הייחודית של גנושי להתפשר עם החילוניים בארצו על רקע דרישתם בקיום מערכת דמוקרטית בעקבות האביב הערבי. הביאה לו לפחות אוהד אחד, את העיתונאי האמריקאי רוברט וורס מהעיתון "ניו יורק טיימס".
בניגוד לאסלאמיסטים רבים גנושי "התגורר במדינות שונות מחוץ לתוניסיה במשך עשרות שנים וקרא חומר נרחב בשלוש שפות", כולל ההוגים המערביים קרל מרקס, זיגמונד פרויד וז'אן פול סארטר. הוא העריץ את אומץ ליבם של שמאלנים שהפגינו ברחובות נגד הדיקטטורה, נעצרו ועונו בכלא ועל כן היה מוכן לעבוד איתם.
בזמן שגנושי היה בגלות בלונדון הוא הושפע מאוד מתוצאות הניצחון הראשוני של האיסלאמיסטים האלג'יראים שהתמוטט לטבח, מהומה ותבוסה ובסופו של דבר הביא למלחמת האזרחים. לדברי עזאם ס. תמימי גנושי הושפע ממאלק בנאבי ומחיבורו "האסלאם והדמוקרטיה", אשר הניחו את "יסודות" עבור "יצירת מופת" של גנושי אל-הוריית אל-אמאמה (חירויות הציבור)"."
בשנת 2002 תיאר את גנושי המומחה האמריקאי למזרח התיכון פרופסור מרטין קרמר כ"שונה מאיסלאמיסטים אחרים "בהתעקשותו" שהאסלאם יסכים לקבל דמוקרטיה רב-מפלגתית."
בשנת 2015 גנושי אמר לעיתונאי הצרפתי אוליבייה רוואנלו כי אין להפליל את ההומוסקסואליות, אף שהוא מתנגד לנישואי הומואים. הוא התראיין למייקל מור במסגרת הסרט הדקומנטרי החובק עולם "לאן נפלוש עכשיו?" והצהיר כי הומוסקסואליות היא" עניין פרטי ".
פילוסופיה ביקורתית
תנועת הפילוסופיה הביקורתית (בגרמנית: kritische Philosophie) המזוהה בעיקר עם עמנואל קאנט (1724–1802), רואה את משימתה העיקרית של הפילוסופיה במתן ביקורת. זאת, בניגוד לפילוסופיות הנותנות קדימות לתיקוף הידע, ובכך (לפי הגישה הביקורתית) הן מועדות לאמץ דוגמות ואקסיומות ללא ביסוס. ביקורת, מבחינת קאנט, פירושה שיפוט באשר לתנאי האפשרות של הידע אפריורית להתנסות בידע עצמו ("שיפוט" בתור קְרִיטִיקָה, כנגזרת מהמונח היווני: "kritike techne," "אמנות השיפוט"). משימתם הבסיסית של הפילוסופים, על פי תפיסה זו, אינה לבסס ולתאר תיאוריות אודות המציאות האובייקטיבית, אלא לכפוף את כל התיאוריות - כולל אלה אודות הפילוסופיה עצמה - תחת ביקורתית, ולמדוד את תוקפם על פי רמת הביקורת שהן מספקות.