בכפר היה ממוקם בעבר ארמון קינגס לאנגלי- ארמונם של מלכי אנגליה מבית פלנטג'נט. בכנסייה הקהילתית "כל הקדושים" מהמאה ה-12 הממוקמת בכפר קבור אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק ואבי בית יורק.
היסטוריה.
בסמוך לכפר התגלתה וילה מהתקופה הרומית, אולם הכפר עצמו נוסד בתקופה הסקסונית. אדמותיו היו, ככל הנראה, חלק מאדמות מנזר סנט אלבנס.
לאחר הכיבוש הנורמני בשנת 1066, ניתנו אדמות הכפר לרוברט, אחיו החורג של ויליאם הכובש, והוא בנה בכפר בית אחוזה. בשנת 1276 נרכש בית האחוזה על ידי אלינור מקסטיליה, מלכת אנגליה, ובראש הגבעה הסמוכה לכפר נבנו ארמון ופארק לציד איילים. בעקבות בניית הארמון שונה שם הכפר מ"לאנגלי" ל"קינגס לאנגלי" - "לאנגלי של המלכים", והארמון הסמוך לכפר נקרא "ארמון קינגס לאנגלי".
במאה ה-14 נבנתה כנסיית כל הקדושים All Saints) (The church of באתר בו עמדה כנסייה בשם זה מהמאה ה-12 (בה נקבר אדמונד מלאנגלי, דוכס יורק הראשון ואבי בית יורק). בכנסייה זו נקבר ריצ'רד השני, מלך אנגליה לאחר הרצחו בטירת פונטפרקט בשנת 1400. לאחר מכן הועברה הגופה למנזר וסטמינסטר. בכנסייה קבור גם אדמונד מלאנגלי, בנו החמישי של אדוארד השלישי, מלך אנגליה.
בשנת 1797 נבנתה תעלת גרנד יוניון ובשנת 1838 נבנתה מסילת הברזל לונדון וברמינגהם אשר קישרו את הכפר ללונדון.
עד המאה ה-20 השתרעו בתי הכפר לאורך הדרך המובילה ללונדון, ורק בראשית המאה ה-20 התפתח הכפר לשני עברי הדרך והתרחב. עם גידול הכפר הוסטה הדרך המהירה A41 ממרכז הכפר.
באתר בו היה ממוקם הארמון, ממוקם כיום בית הספר רודלך סטיינר קינגס לאנגלי.
אזכורים ספרותיים.
הסצנה הראשונה במערכה הרביעית של המחזה "ריצ'רד השני", מאת המחזאי ויליאם שייקספיר, מתרחשת בגן ארמון קינגס לאנגלי. כמו כן ספרה של אמילי סרה הולט משנת 1875, "השושנה הלבנה של לאנגלי", מתרחש בארמון.
ארמון קינגס לאנגלי
ארמון קינגס לאנגלי (באנגלית: Kings Langley Palace) שימש במהלך המאה ה-13 כארמון המלכים מבית פלנטג'נט (Plantagenet). הארמון נמצא בכפר קינגס לאנגלי, הקרוי על שם הארמון, בהרטפורדשייר, צפונית מערבית ללונדון שבאנגליה.
היסטוריה.
הארמון נבנה ביוזמת המלכה אלינור מקסטיליה, שבשנת 1276 רכשה את האחוזה שהייתה בכפר והורתה להקים את הארמון ואת פארק ציד הצבאים על גבעה בסמוך לכפר.
האזכור הראשון בכתובים לקיום הארמון הוא כתב זימון שהוציא אדוארד הראשון, מלך אנגליה בשנת 1299, ובו הוא דורש מהבישוף של נוריץ' להגיע לארמון. בשנת 1349, בשל פרוץ מגפה בלונדון, העביר המלך אדוארד השלישי את חצר המלוכה לארמון קינגס לאנגלי, והמלך ריצ'רד השני נהג לחגוג את חג המולד בארמון זה.
הארמון נפגע בשריפה בשנת 1431. הוא שוקם חלקית אך לא שב לשימוש מלא. האירוע הרשמי האחרון המתועד שנערך בארמון היה בשנת 1476, עת ויליאם וולינגפורד, ראש מנזר סנט אולבנס, ערך בארמון נשף רשמי עבור הבישוף של לאנדאף.
תיעוד משנת 1591 מציין כי בית השער וחלק מהמבנה נותר עדיין על עומדו, אולם בהיעדר תחזוקה נהרס הבניין במהלך השנים.
באתר שבו היה הארמון נמצא כיום בית הספר רודולף סטיינר קינגס לאנגלי.
תיאור הארמון.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באתר התגלה מרתף רחב ידיים, ששימש ככל הנראה לאחסון יינות. כמו כן התגלה כי מבני הארמון הקיפו שלוש חצרות פנימיות.
מושי
מושי (בסוואהילי: Moshi) היא עיר בצפונה של טנזניה ובירת מחוז קילימנג'רו, והיא שוכנת בגובה של 830 מטר מעל פני הים, למרגלותיו הדרומיים של הר קילימנג'רו. בשנת 2002 מנתה אוכלוסיית העיר כ-145,000 תושבים, רובם שייכים לשבטי המסאי והצ'אגה. מבחינה מנהלית מחולקת העיר לחמישה-עשר רבעים עירוניים.
היסטוריה.
מושי הייתה מקום מושבו של רינדי, ראש שבט הצ'אגה, אשר צבר כוח החל באמצע המאה ה-19 ושלט על דרכי המסחר באזור. עם השתלטות הגרמנים על מזרח אפריקה, שיתף עימם רינדי פעולה, כנגד יריביו. בנו של רינדי, מלי, גירש את הגרמנים מהמקום בשנת 1891, אך מקץ שנתיים הם שבו למושי והשתלטו עליה בכוח. העיר הייתה למרכז שלטוני אזורי, וחוברה לרשת מסילות הברזל. בסוף המאה ה-19 פרסו הגרמנים את חסותם על מסיונרים קתולים ולותרנים אשר עסקו בניצור האוכלוסייה המקומית ובחינוך, והנהיגו את גידול הקפה באזור, דבר שתרם לכלכלה המקומית. בשל כך נהנית העיר עד היום מרשת חינוך טובה יחסית לאזורים אחרים במדינה, ומאחוז גבוה של ידיעת קרוא וכתוב. לקראת סוף המאה ה-20 החלה העיר להתפתח כיעד תיירותי למבקרים בקילימנג'רו ובפארקים הלאומיים ושמורות הטבע והצייד בצפון טנזניה. ב-1971 נחנך נמל התעופה הבינלאומי קילימנג'רו השוכן כ-30 ק"מ ממערבית לעיר.
העיר כיום.
כלכלת העיר נסמכת על חקלאות (בעיקר גידולי קפה ובננות), תעשיית מזון, משקאות ורהיטים, ועל מתן שירותים. התיירות היא נדבך נוסף בכלכלה המקומית, אם כי העיר ארושה השוכנת כ-70 ק"מ ממערב למושי, נחשבת למרכז תיירותי מרכזי יותר, בשל קרבתה אל מישורי הסרנגטי ואל אזור השימור נגורונגורו. בנוסף לנמל התעופה ולמסילת הברזל המקשרת את מושי אל ארושה ממערב ואל חוף האוקיינוס ההודי ואל דאר א-סלאם ממזרח, עובר דרכה כביש A23 המחבר בין ארושה ומומבסה שבקניה, וכביש B1 מתפצל ממנו ממזרח לעיר ומוביל לדר א-סלאם.
במושגים מקומיים, נחשבת מושי לעיר בעלת רמת חיים גבוהה יחסית, הנהנית ממערכות חינוך ובריאות מפותחות. בעיר פועלים "הקולג' הרפואי הנוצרי קילימנג'רו" (Kilimanjaro Christian Medical College) של אוניברסיטת טומאיני (Tumaini University), "קולג' מ'וונגה האוניברסיטאי לחינוך" (Mwenge University College of Education) של אוניברסיטת סנט אוגוסטין בטנזניה (St. Augustine University of Tanzania) ו"קולג' מושי האוניברסיטאי ללימודי חברה ומנהל" (Moshi University College of Cooperative and Business Studies) של אוניברסיטת סוקואינה לחקלאות. בעיר נערכת מדי שנה תחרות מרתון הקילימנג'רו.
אנדרס לימפאר
אנדרס לימפאר (שוודית: Anders Limpar; נולד ב-24 בספטמבר 1965 ברובע סולנה שבסטוקהולם) הוא כדורגלן עבר שוודי ממוצא הונגרי, ששיחק בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים.
הוא החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל ברומאפויקארנה מעיר הולדתו, עמו חתם על חוזה חובבן במאי 1982 ועל חוזה מקצוען בספטמבר 1983. הוא שיחק שם במשך כארבע שנים, ובאוגוסט 1987 עבר למועדון ארגריטה מהעיר גטבורג. באורגריט הוא שיחק במשך שנתיים, ובאוגוסט 1989 הצטרף ליאנג בויז ברן משווייץ. הוא שיחק שם במשך עונה אחת בלבד, השתתף שם ב-27 משחקים והבקיע 7 שערים. לאחר מכן עבר לקרמונזה מאיטליה, שם שיחק גם כן במשך עונה אחת והבקיע 3 שערים ב-24 משחקים.
קריירת המועדונים שלו החלה להתפתח כשהצטרף לארסנל בקיץ 1990. הוא זכה עם ארסנל באליפות בעונתו הראשונה, ובדאבל של גביע הליגה וגביע ה-FA בעונת 1992/1993. הוא השתתף במשחקים רבים בעונת האליפות של ארסנל, הבקיע 11 שערים והפגין רמת משחק גבוהה. על הישגיו בעונה זו הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בשוודיה. אולם, באותה תקופה היו בארסנל שחקנים מוכשרים רבים ששיחקו בעמדות דומות לזו של לימפאר, ובמרץ 1994 הוא עבר לאברטון תמורת 1.6 מיליון לירות שטרלינג. שנה אחת לאחר מכן הוא זכה עם אברטון בגביע ה-FA.
אולם, מעמדו של לימפאר באברטון התערער לאחר עונת 1995/1996, ובעונה שלאחר מכן הוא השתתף בשני משחקים בלבד עד שעבר לברמינגהאם סיטי בינואר 1997 תמורת 100,000 לירות שטרלינג. מהלך זה התברר כבלתי מוצלח לאחר שלימפאר שותף בארבעה משחקים בלבד, ובקיץ 1997 הוא הצטרף לא.י.ק סולנה בהעברה חופשית. ב-1998 הוא זכה עם המועדון באליפות. הוא לא הרבה לשחק בא.י.ק, ובסך הכל הספיק להשתתף ב-22 משחקים. בפברואר 1999 הוא עבר לקולורדו ראפידס מארצות הברית, ושיחק שם עד נובמבר 2000. לאחר מכן הוא חזר לשוודיה, והפעם הצטרף לקבוצת יורגודן. הוא לא שותף כלל במשחקי המועדון, ובמרץ 2001 פרש כליל מכדורגל. לאחר פרישתו הוא עסק באימון בקבוצת הנוער של יורגודן. נכון ל-2014 הוא מחזיק במשרת עוזר המאמן של סולנטונה יונייטד מליגת המשנה השוודית.
במקביל לעבודתו בתחום האימון הוא רכש מסעדה במרכז סטוקהולם, ומאוחר יותר ניהל חנות טבק.
קריירת נבחרת.
לימפאר שיחק באחד ההרכבים הטובים ביותר של נבחרת שוודיה, שהצליח לסיים במקום השלישי במונדיאל 1994. הוא עצמו לא הרבה לשחק באותו טורניר. בסך הכל הוא השתתף ב-58 משחקי נבחרת, והבקיע בהם 6 שערים.
סטרימינג
פושט יד
נמרוד משיח
נמרוד משיח (נולד ב-10 ביולי 1988), הוא גולש רוח ישראלי על גלשן מדגם "ניל פרייד", אלוף ישראל לשעבר, סגן אלוף העולם לשנת 2009 ובעל מדליות ארד באליפויות העולם בשנים 2010 ו-2011. הוא דורג במקום ראשון בעולם (22 בספטמבר 2010 - 27 ביולי 2011).
ביוגרפיה.
משיח גדל והתחנך באילת. בן לאב רב חובל ולאם מדריכת צלילה שהייתה גולשת גלים בעברה. לאחר גירושי הוריו הוא עבר בגיל שמונה למכמורת והחל ללמוד גלישת רוח באופן מקצועי, בהיותו בן עשר החל להתחרות. בשנת 2001 בגיל 13 זכה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 15 בגלשני "מיסטרל". ביולי 2002 זכה במדליית כסף באליפות העולם עד גיל 17, כשבמדליית הזהב זכה ישראלי אחר, שחר צוברי. זמן קצר לאחר מכן נפטרה אמו של משיח ממחלה, והוא אומץ על ידי חבריה אשר התגוררו בנתניה. ב-2003 זכה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער שנערכה בפולין וב-2004 זכה במדליית הכסף באליפות העולם לנוער של איגוד השיט העולמי (ISAF).
משיח התמודד מול צוברי וגל פרידמן על מקום במשלחת הישראלית לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) אך הפסיד לצוברי במאבק. בסוף אותה שנה החל להתאמן תחת שרביטו של גל פרידמן.