איסור הגיור בארגנטינה הוא חרם האוסר גיור בארגנטינה, שהוצא ב-1927 על ידי הרב הספרדי שאול סתהון (חלב, סוריה, 1851 - ארגנטינה, 15 ביוני 1930) והרב אהרן הלוי גולדמן (פודוליה, האימפריה הרוסית, 1854 - ארגנטינה, 13 בפברואר 1932). החרם לא כובד, וישנן עדויות רבות על קיומם של גיורים גם לאחר הטלתו. בפועל החרם לא השיג את מטרתו, וההתבוללות נותרה תופעה רווחת מאוד בארגנטינה.
הרקע לחרם.
החרם הוכרז נוכח ריבוי המקרים של נישואי תערובת של יהודים ולא יהודים, שבעקבותיהם הלא יהודים ניסו להתגייר - אם כדי לאפשר נישואים לפי ההלכה, ואם כדי לאפשר להם להתקבל על ידי המשפחה הקהילה; אבל לא מטעמים של אמונה ורצון לקיים מצוות.
התופעה הזו הפכה לרווחת במהלך גל ההגירה הגדול לארגנטינה מסוף המאה ה-19 ועד למלחמת העולם הראשונה, שכלל בין היתר יהודים אשכנזים שנמלטו ממזרח אירופה בשל הפרעות שם, ויהודים ספרדים מסוריה שהייתה אז תחת השלטון העות'מאני; ומה שהיה פחות נפוץ בעולם הישן בו היהודים היו מיעוט שחי בגטו והתבדל מהרוב, הפך לנפוץ יותר בעולם החדש בו נוצרו חברות של מהגרים והמסגרת הקהילתית התרופפה.
הרעיון להטלת החרם הגיע מהרב גולדמן, שסירב לבקשתו של הרב סתהון לגייר מוסלמי שבא לפניו ורצה להתגייר. נימוקו העיקרי היה שהגרים לא שומרים מצוות אחר הגיור, כפי שנוהגים רוב היהודים במדינה, ולכן אין מקום לבצע גיורים. בתחילה הרב סתהון הביע פקפוק בנימוקים אלו, משום שלדידו הפוסקים התירו גם גיורים שכאלה, בהם הנהר מצרים והעצי הלבנון. לאחר דין ודברים הרב סתהון הסכים להטלת החרם, וביקש מהרב צ'ארלסון, מחבר הספר עצי הלבנון, שלא להפיץ את ספריו בארגנטינה, כדי שהמבקשים להקל לא ידעו על דעתו ולא ינסו להסתמך עליה. הוא הוסיף לנמק שגם לפי פוסקים אלו, המציאות הקשה בארגנטינה דורשת דווקא הטלת חרם ולא גיורים שמכילים את תופעת נישואי התערובת.
תוכן החרם.
החרם הוכרז כחרם לתמיד ולא כהוראת שעה, דבר שלא איפשר לבטלו והוא נותר בתוקף עד עצם היום הזה, אם כי רק על אדמת ארגנטינה.
מי שרצה להתגייר נתבקש לעשות זאת בירושלים, אפשרות שהייתה קשה מאוד למימוש בתקופה ההיא.
הרב סתהון שהתגורר בבואנוס איירס פרסם את נוסח החרם בכרוז בעצה אחת עם הרב גולדמן שגר במושבה מוזסוויל:
הרב הראשי בארץ ישראל הרב קוק פרסם מכתב תמיכה בחרם שהופנה לרב סתהון (שו"ת דעת כהן סימן קנד): אמנם, הרבנים הראשיים הרב עוזיאל והרב הרצוג הסתייגו מעט מהחרם הזה, וגם קבעו שלמרות החרם, בדיעבד אם התקיים גיור הוא תקף לחומרא. וכן פסק הראשון לציון הרב עובדיה יוסף.
בשנת 1966 כאשר הרב דוד כהנא התמנה לרב הראשי לארגנטינה הוא עסק במידה מוגבלת בגיורים על סמך זה שהוא שליח הרבנות בירושלים.
הרחבת החרם.
אף על פי שהחרם תקף רק בארגנטינה, הוא התקבל בפועל גם על ידי קהילות אחרות באמריקה הלטינית, בשל הדמיון בנסיבות.
בפועל, החרם כובד במידת מה רק על ידי הקהילות האורתודוקסיות, בשעה שהקונסרבטיביות המשיכו לגייר, כולל בארגנטינה עצמה,
החומרות בקרב יהודי סוריה.
הקהילות הסוריות הקפידו על כך אף יותר, נמנעו מלקבל גרים בכל מקרה (ולא כל שכן לגייר), והנוהג קיבל תוקף הלכתי החל משנת 1935 בניו יורק ובמקסיקו.
חבריהן נטו להתחתן אך ורק עם בני הקהילה הסורית, ולא עם יהודים מקהילות אחרות; דבר שעורר ביקורת הלכתית
סכר גג'ואובה
סכר גג'ואובה (בסינית: 长江葛洲坝水利枢纽工程; בפין-יין: chángjiāng gězhōubà shuǐlì shūniǔ gōngchéng) הוא סכר הידרואלקטרי גדול במרכז סין, בעיר ייצ'אנג שבמחוז חוביי, הממוקם על נהר הואנגבו, חלק מנהר יאנגצה.
בניית הסכר החלה ב-30 בדצמבר 1970 והסתיימה ב-10 בדצמבר 1988.
התחנה מספקת 2,715 מגה ואט חשמל על ידי 21 טורבינות.
הקמת סכר גג'ואובה וסכרים אחרים על נהר היאנגצה נחשבת בעיני מדענים לאחד הגורמים העיקריים לדעיכה ולהכחדה של הצמחייה בסין.
הסכר מופעל על ידי תאגיד שלושת הערוצים של סין.
מיקום.
באזור הסכר, נהר היאנגצה מתרחב מ-300 מטר רוחב, לכ-2200 מטר רוחב. הסכר בנוי בחלקו על שני איים המפצלים את הנהר לשלושה ערוצים: האי גג'ואובה והאי שיבה, ומכאן גם שמו של הסכר.
ייצור החשמל.
התפוקה השנתית הממוצעת היא 15.7 מיליארד קילוואט-שעה. החשמל מועבר באמצעות קווי מתח גבוה לערים שאנגחאי וווהאן ולמחוזות חנאן וחונאן.
בניה ומבנה.
ממשלת מחוז חוביי רצתה להתחיל לבנות את הסכר כבר ב-1969, אך בקשתה נדחתה.
בניית הסכר החלה ב-30 בדצמבר 1970 ובפברואר 1971 כבר עבדו בבניית הסכר למעלה מ-55,000 אנשי בנייה. בניית הסכר הסתיימה ב-10 בדצמבר 1988.
אורכו של הסכר הוא 2,595 מטר וגובהו המרבי של 47 מטר. נפחו של המאגר הוא 1.58 קילומטר מעוקב.
מהאזור פינו 55.3 מיליון מטרים רבועים של אדמה וסלעים, ומילוא את האזור ב-3.2 מיליון מטרים רבועים של אדמה וסלעים, 9.8 מיליון מטרים רבועים של בטון ו-623,300 טון של פלדות מבניות.
תאי השיט.
בסכר ישנם שלושה תאי שיט לספינות, אורכם של שני תאי השיט הראשונים הוא 280 מטר, רוחבם הוא 34 מטר וגובהם הוא 5 מטר. אורכו של תא השיט השלישי הוא 120 מטר, רוחבו הוא 18 מטר וגובהו הוא 3.5 מטר. בשני תאי השיט הראשונים יכולות לעבור ספינות השוקלות עד 10,000 טון, ובתא השיט השלישי יכולות לעבור ספינות השוקלות עד 3,000 טון.
תחנות הכוח והטורבינות.
בסכר ישנן שתי תחנות כוח המספקות 14,100 ג'יגה ואט בשנה על ידי 21 טורבינות. 19 טורבינות מפיקות 125 מגה ואט, מתוכן 14 בתחנת הכוח הימנית והראשית ו-2 טורבינות מספקות 170 מגה ואט, שתיהן בתחנת הכוח השמאלית והמשנית. ישנן 14 טורבינות בתחנת הכוח הימנית והראשית ו-7 טורבינות בתחנת הכוח השמאלית והמשנית.
תחנת הכוח הימנית, שהיא התחנה הראשית, יכולה למנוע הסבה של 10.2 מיליון טון פחם בשנה לחשמל.
התמוטטות פרוגרסיבית
ג'ידא רינאווי זועבי
לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה
לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה הוא כלל חינוכי המדריך את המורה ללמד ולנסח את החומר בדרך קצרה ככל הניתן, כדי להקל על התלמיד בזכירת החומר, וכדי שלא יתבלבל.
מקור.
מקור הציטוט הוא בגמרות בחולין ובפסחים, ובשתיהן מובא הכלל בשם התנא רבי מאיר.
הרמב"ם הביא את הכלל בלשון הגמרא במשנה תורה, ובנוסף כתב: .
אברך (פירושונים)
יוסי אילוק
יוסי אילוק הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון כיהן כקצין הלוגיסטיקה הראשי באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. קודם לכן כיהן בתפקיד ראש מחלקת לוגיסטיקה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, קצין הלוגיסטיקה של פיקוד הצפון ומפקד המרכז לאימונים לוגיסטיים בזרוע היבשה. לאחר שחרורו עמד בראש משל"ט הקורונה במשרד הבריאות.
ביוגרפיה.
אילוק נולד בשנת 1968 בירושלים, החל את שירותו בצה"ל כלוחם בחיל השריון, שימש כממפקד טנק וכרב-סמל פלוגתי, בהמשך יצא לקורס קציני לוגיסטיקה ומילא שורה של תפקידים במערך השדה ביניהם, קצין הלוגיסטיקה וקצין ההספקה של עוצבת כפיר (חטיבה 500), מפקד אגד תחזוקה 851 בעוצבת הפלדה (אוגדה 162), קצין הלוגיסטיקה של עוצבת עידן (אוגדה 340), קצין הלוגיסטיקה של עוצבת הפלדה (אוגדה 162) וכן שורת תפקידים נוספים.
במסגרת תפקידיו עסק יוסי במרכיבי שרשרת ההספקה, בתחום ניהול המלאי, בלוגיסטיקה בשיגרה ובחירום בתחום הבינוי והתשתיות ובכלל זה העברת עוצבת עידן (אוגדה 340) מארבעה מחנות בפיקוד המרכז למחנה נחשונים.
באוקטובר 2016 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין הלוגיסטיקה הראשי של צה"ל. במסגרת תפקידו זה יוסי היה אחראי על מערך הסיוע המנהלתי בצה"ל, הקים את מערך המזון ואת מערך החדשנות בחיל הלוגיסטיקה, קידם רבות את תפיסת ניהול כח האדם הלוגיסטי בחובה, בקבע ובמילואים, פיקד על קריית ההדרכה של צה"ל בנגב ועסק במיזוג המרכזים הלוגיסטיים התפעוליים של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה למרכז ההספקה האחוד (המרה"ס) לרבות הובלת תפיסת בנין הכח והמבנה הארגוני של המרה"ס.
בפברואר 2020 סיים את תפקידו זה ופרש משירות פעיל בצה"ל.
לאחר שחרורו מונה לראש מרכז שליטה הלאומי למאבק בנגיף הקורונה במשרד הבריאות, תפקיד בו שימש עד פברואר 2022.
אילוק בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון, ותואר שני נוסף במדעי המדינה-ביטחון ואסטרטגיה, במסגרת המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) ואוניברסיטת חיפה. בוגר קורס מטה ופיקוד אותו סיים בהצטיינות, קורס דירקטורים ונושאי משרה בכירה וקורס לניהול פיננסי וקריאת דוחות כספיים מאוניברסיטת תל אביב.
אילוק נשוי ואב לארבעה, מתגורר ביישוב קדר.
פונקצית תקרה
בחרודין יוסוף חביבי
בחרודין יוסוף חביבי (באינדונזית: Bacharuddin Jusuf Habibie; 25 ביוני 1936 – 11 בספטמבר 2019) היה פוליטיקאי אינדונזי, מהנדס אזרחי במקצועו, שכיהן בתור נשיא אינדונזיה השלישי בין 1998 ל-1999 לאחר התפטרותו של סוהארטו. חביבי קידם את תהליך הדמוקרטיזציה המוקדם של אינדונזיה לאחר נפילת המשטר הרודני וביטל את המגבלות על חופש העיתונות ועל מפלגות פוליטיות. כמו כן, גם קידם את הבחירות החוקתיות הדמוקרטיות הראשונות מזה עשרות שנים. בהצבעת אי-אמון פנים-מפלגתית, חביבי הודח מהנהגת המפלגה לקראת הבחירות לנשיאות ובמקומו נבחר עבד א-רחמן וחיד ממפלגת ההתעוררות הלאומית.