במקום נשמרים מינים נדירים ובסכנת הכחדה ברמת שונות כמו: ארה צהובת־חזה, עגור אדום־ראש, קזואר מצוי, פינגווין שחור-רגל, קוניור שמש, ארת ענק יקינתונית וארה כחולת־גרון טיגריס בנגלי (כולל טיגריסים לבקנים), קופי שימפנזה וסיאמנג, ארה כחולת־גרון ומין הלייגר הנדיר המסוגל לחיות רק בשבי. ב"אי הג'ונגל" חיים גם קופים מסוג אורנגאוטן – אורנגאוטן בורנאי ואורנגאוטן סומטרי ומיני למורים.
צמחים.
בין מיני הצמחים ניתן לראות קיגליה מנוצה, , פיקוס קדוש, בוגנוויליה בגוון אדום, דקל הקוקוס, צמחים מסדרת ציקסינים, בננה, , פיקוס בנגלי, .
קוון מערכות
ניצנה (עתיקות)
Print Scrn
Prt Scr
נודונג 1
מסכת כלים (כלי המקדש)
מסכת כלים הוא שמו של חיבור שפורסם לראשונה במאה ה-17, המתאר, לכאורה, את מקום גניזתם של אוצרות בית המקדש.
מקור הספר.
המסכת נתפרסמה בספרו של המקובל רבי נפתלי הרץ בכרך מפרנקפורט עמק המלך, שנדפס באמסטרדם שנת ת"ח (1648), הוא כנראה הביא אותה מצפת בה שהה זמן רב, יחד עם קונטרסים רבים אחרים שהביא משם עם חזרתו לעירו. לדבריו: "אלו המשניות כתבו חמשה צדיקים גדולים, והם: שימור הלוי, וחזקיה, וצדקיה, וחגי הנביא, וזכריה בן עדו הנביא. והם גנזו הכלים של בית המקדש ועושר האוצרות שהיו בירושלים, ולא יתגלו עד יום בא משיח בן דוד במהרה בימינו, אמן ואמן כן יהי רצון." הצדיקים שהוא מזכיר הם אלו שנזכרו במסכת עצמה כמטמיני המטמון במקומות שונים, וכמחברי המסכת.
לא ידוע על אזכורים כל שהם של המסכת במקורות קדומים יותר, אך ישנם קווי דמיון בינה לבין מגילת הנחושת שנכתבה לפני כ-2000 שנה ונמצאה לפני כמה עשרות שנים, כפי שיפורט בהמשך.
תוכן ומבנה המסכת.
המסכת אינה מחולקת לפרקים, אלא ל-12 משניות (כפי שקרויים חלקי המשנה שבפרקי המשניות).
מסופר בה על מחבואות שונים, בהם הוטמנו אוצרות המקדש על ידי שימור הלוי וחבריו, ועל ידי מלאכים שונים.
לפי שמות המטמינים, הרכב האוצרות ומקומות המחבוא נראה כי מדובר באוצרות בית המקדש הראשון, אך לדעת בן-ציון לוריא בספרו על מגילת הנחושת מדובר באוצרות בית המקדש של הורדוס.
קטע מתוך המסכת:
עין כחל.
רוב מקומות הגניזה המוזכרים במגילה נמצאים כנראה בבבל, מקום אחד הנמצא בארץ עורר עניין רב.
באחת המשניות מסופר:
במשך הזמן התפתחה מסורה שזיהתה את המקום באחד המעיינות שבסביבת צפת, (יש טוענים שמסורה זו בטעות יסודה כי הנוסח המקורי הוא עין-כתל, אך עיון ב"עמק המלך" מהדפוס הראשון, מכריע כי הנוסח המקורי הוא אכן עין כחל):
לפי כמה מקורות, כאשר ניסה נפוליון לכבוש את הארץ, הורה לחפש את כלי המקדש הגנוזים שם לפי המסורה, אך אלו לא נמצאו. כך למשל מספר משה ריישר כי בשנת 1799 חיפש צבא נפוליאון בונפרטה אחר המטמון. וכך הוא מתאר את המקום:
הזיקה בין מגילת הנחושת למסכת כלים.
כאשר נמצאה מגילת הנחושת במערות קומראן, נמצאו קשרים בין החיבורים השונים: התוכן בשני החיבורים מדבר ברשימת מקומות בהם הוטמנו אוצרות, תוך כדי פירוט האוצרות והמקומות. כפי שמוזכר במסכת עצמה (משנה ב) היא נרשמה לראשונה בידי כותביה על לוח נחושת, ממש כמו מגילת הנחושת:
בנוסף לכך, במגילת הנחשת מופיע כמה פעמים השם כחלת או תל כחלת, כמקום הטמנתם של רבים מהאוצרות, מה שמזכיר מאוד את השם עין כחל המפורסם ממסכת כלים. אם כי החוקרים נוטים למקם את כחלת לא בצפון כפי המסורה שהתפתחה סביב עין כחל, אלא בסביבות ירושלים וים המלח.
מקלט הקופים הישראלי
עמותת מקלט הקופים הישראלי - מרכז הצלה וחינוך הוקמה בשנת 1996 במטרה להציל ולשקם קופים במדינת ישראל. משנת 1996 הפעילה העמותה מקלט לקופים ביער בן שמן, ליד מושב גמזו וכפר דניאל. המקלט משקם קופים לאחר שנערכו עליהם ניסויים מדעיים ורפואיים וכן קופים שהוברחו לישראל, גודלו בניגוד לחוק או נקלעו למצוקה. במקלט לומדים הקופים בהדרגה כיצד לחיות שוב בחברת קופים, יכולת החיונית לרווחתם הנפשית. המקלט מוכר כמתקן מוגן על פי חוק צער בעלי חיים ופועל בשיתוף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה, רשות הטבע והגנים והשירותים הווטרינריים.
בין השנים 2013-2015 קלטה העמותה 650 קופות שניצלו מ"חוות מזור" וקיבלו בית חם בשטח העמותה. קליטת הקופות נעשה בשיתוף פעולה ובתמיכת המשרד להגנת הסביבה.
מקלט הקופים הישראלי הוא מקלט הקופים היחיד בארץ. העמותה מציעה סיורים לימודיים וחווייתיים לכל הגילאים בחלק קטן משטח המקלט, הפתוח לביקורים.
סמואל ברוקנטל
הברון סמואל פון ברוקנטל (26 ביולי 1721, לשקירך – 1803, סיביו) היה משפטן ואיש מנהל גרמני, בן לקהילת הסקבונים הטרנסילבנים, שכיהן כמושל טרנסילבניה מטעם בית המלוכה הבסבורג, מ- 6 ביולי 1774 ועד 9 בינואר 1787. ברוקנטל החזיק בתואר ברון של האימפריה הרומית הקדושה והיה יועצה האישי של הקיסרית מריה תרזה.
הברון נודע באותה עת, כאחד מאספני האומנות והמטבעות הגדולים ביותר באותה התקופה.
על שמו נקרא כיום בית ספר, בסמיכות לארמונו בסיביו, והוא בית הספר הגרמני הוותיק ביותר בשטחי רומניה של היום. הארמון שלו משמש בית למוזיאון הלאומי ברוקנטל הקרוא על שמו, המכיל את אוספיו והוא המוזיאון לאמנות הוותיק ביותר במרחב רומניה (משנת 1817).
מפסק דלף
מפסק מגן
ינקו מחונדוארה
יואן קורבין
יששכר דב רוקח
ועידת לטראנו הרביעית
ועידת לטראנו הרביעית הייתה ועידה אקומנית שבמסגרתה התכנסו בישופים מכל רחבי העולם הנוצרי (ומכאן השם "אקומני", היינו, כלל-עולמי). הוועידה שאורגנה לקריאתו של האפיפיור אינוקנטיוס השלישי התכנסה בארמון הלטראנו שברומא בנובמבר 1215. הוועידה דנה בנושאים הקשורים לפרשת הדרכים שבפניה עמדה הכנסייה הקתולית בתחילת המאה ה-13, הן מול כוחות חיצוניים ובהם היהודים והן מול יריבים מתוך הדת הנוצרית עצמה - כתות המינות. החלטות הוועידה והיקף המשתתפים הפכו אותה לאבן דרך בתולדות הכנסייה ובכתבים היא קרויה גם הוועידה הגדולה של לטראנו.
ועידת לטראנו הרביעית הדגישה את איחודה הדתי-רעיוני של אירופה הקתולית, בעיקר מול תנועות בדלניות, אישרה את מעמדו העליון של האפיפיור בראש הפירמידה. והציבה שתי דרכים למימוש החלטותיה - ארגון מסע הצלב, ותיקון מידות. כן העבירה הוועידה מספר רב של החלטות, שיהוו את הבסיס לדוגמה של הכנסייה הקתולית וכן החלטה על ארגון מסע צלב חדש - מסע הצלב החמישי.
רקע.
בשנת 1198 עלה אינוקנטיוס השלישי על כיסא האפיפיור. מי שנודע כאחד מהגדולים והחשובים באפיפיורים לא הסתפק בתפקידו הדתי כ"ממלא מקומו של ישו עלי אדמות", אלא שאף גם לשלטון עולמי. בימיו הגיעה הכנסייה לשיא כוחה והשפעתה גם בעניינים שנחשבו עד אז לעניינים ארציים מובהקים ובכך טבע את חותמו על אירופה גם לדורות רבים לאחר מותו.
פעילותו הנמרצת של האפיפיור החזירה את מסעי הצלב אל מרכז תשומת הלב הציבורית באירופה. עם האיגרת ובה הבשורה על בחירתו כאפיפיור הודיע אינוצנטיוס לפטריארך של ירושלים על כוונתו לארגן מסע צלב, כחלק מאסטרטגיה, הרואה בתנועה הצלבנית פן אחד מתוך מדיניות כוללת שמטרתה שליטה של הכנסייה הקתולית והעומד בראשה בכל האספקטים של החיים, ושואפת לאיחוד של הכנסייה הקתולית עם הכנסייה הביזנטית - מזרחית.
מערכת שיקולים זו היא שהוציאה את מסע הצלב הרביעי והייתה לימים, הנושא המרכזי של הוועידה האקומנית הרביעית בלטראנו. ביום 13 באפריל 1213 הוציא האפיפיור קול קורא לזימון הוועידה, שנפתחה ביום 11 בנובמבר 1215 בנוכחות האפיפיור, נציגים של 80 מחוזות כנסייתיים, 412 בישופים 800 אנשי דת אחרים ונציגים של מלכי אירופה החילוניים.
החלטות הוועידה.
בוועידה עצמה התנהלו שלוש ישיבות רשמיות. הראשונה הייתה ביום 11 בנובמבר, ובה נדונו בעיקר ענייני כפירה, יחס הכנסייה ליהודים וחוקת הכנסייה. הישיבה השנייה נערכה ביום 20 בנובמבר ובה נדונו ענייני האימפריה הרומית הקדושה. הישיבה השלישית נערכה ביום 30 בנובמבר ובה הובאו לאישור הוועידה ההחלטות השונות בסך כל 70 במספר. החלטות הוועידה נעדרות התייחסות לסוגיות תאולוגיות ומתמקדות בנושאים הקשורים לנאמנות לדת ולכנסייה, מוסר, ומציבה קודים להתנהלות מעמד הכמורה, החלטות אחרות מסדירות תשלום מיסים ומסדירות הליכי משפט. גוף החלטות הוועידה מהווה חקיקה כנסייתית כוללת בדוגמת קודקס חוקים ובצמוד להחלטות נקבעו העונשים הצפויים למפירי החוק.
החלטות הוועידה.
האפיפיור הביא לאישור הוועידה שלוש הצעות לסדר היום.
בנוסף העבירו משתתפי הוועידה 70 החלטות נוספות
החלטות הוועידה הנוגעות ליהודים.
הוועידה קבעה 4 החלטות הדנות ביחס הכנסייה ליהודים.
החלטות וועידת לטראנו הרביעית הנוגעות ליהודים מובאות בסעיפים מספר 67 עד 70, ההחלטות מנסות להניח קווים מנחים וחוקי יסוד המסדירים את היחסים בין יהודים לנוצרים, אך נמנעות מלהתערב בכללי הדת היהודית של היהודים ונמנעות מלדרוש המרת דתם של היהודים. נקודה העולה מהחלטות הוועידה היא כי היהדות והיהודים מורשים לבוא במגע עם הנוצרים ולחיות את חייהם בצמוד לחברה הנוצרית - בניגוד לכתות המינות עליהן הוכרזה מלחמת חורמה ולמוסלמים נגדם הוכרז מסע צלב.
מסע הצלב.
כהחלטה אחרונה, המהווה למעשה טקסט נפרד קראה הכנסייה למסע צלב מחודש על מנת לשחרר את ארץ הקודש. הוחלט כי מסע הצלב יצא לארץ ישראל בחודש יוני 1217. החלטות הוועידה התירו במפורש השתתפות של אזרחים ובהם נשים ולא רק לוחמים. הזכויות שהוענקו לצלבנים במסעי הצלב הקודמים הוענקו שוב לאלו שנטלו עליהם את הצלב. כך ניתנו שטרי מחילה (אינדולגנציות) לאלו שיצאו למסע, לכל אלו שהעמידו שירותים לטובת הצלבנים ולמממנים של המסע. חובות הצלבנים והריבית עליהם הוקפאו עד לשובם מהמסע.