בשנת 1717 לערך מונה קולן קמפבל להמשיך את עבודות שיקום המבנה, וזה הרחיב את המבנה בסגנון פלדיאני. קמפבל הפך את הקומה הראשונה לקומת מרתף, ובנה בקומה השנייה של המבנה את ה"פיאנו נובילה" (הקומה המרכזית) בסגנון ונציאני.
במותו של בויל עבר הבית לידי דוכסי דבונשייר, אשר לא היה להם צורך במבנה, מאחר שהם היו הבעלים של בית דבונשייר הסמוך. בשנת 1815 נמכר הבית ללורד ג'ורג' בסכום של 70,000 ליש"ט. ג'ורג' הורה על שיפוץ המבנה, ובשנת 1819 נבנה בניין הברלינגטון ארקייד בצידו המערבי של המבנה.
בשנת 1854 נמכר המבנה לממשלת בריטניה בסכום של 140,000 ליש"ט. הממשלה תכננה להרוס את המבנה ולהקים במקום קמפוס חדש עבור אוניברסיטת לונדון, אולם תוכנית זו ספגה ביקורת ציבורית רבה והוחלט לא לבצעה. בשנת 1857 עברו החברה המלכותית, החברה הלינאית והחברה הכימית (לימים החברה המלכותית לכימיה) למבנה.
בשנת 1867 התמקמה במבנה האקדמיה המלכותית לאמנויות אשר שכרה את המבנה המרכזי לתקופה של 999 שנים עבור דמי שכירות של 1 ליש"ט לשנה. משני צידי הכיכר המרכזית נבנו אגפים נרחבים יותר, בסגנון הדומה לסגנונו של קמפבל. אגפים אלה הושלמו בשנת 1873 והחברה הלינאית, החברה המלכותית והחברה המלכותית לכימיה עברו אליהם. בשנת 1874 התמקמו באגפי המבנה גם החברה הגאוגרפית המלכותית, החברה האסטרונומית המלכותית והחברה לעתיקות.
בשנת 1968 עברה החברה המלכותית למשכנה הנוכחי, בטרסת בית קרלטון והשטחים בהם השתמשה חולקו בין החברה המלכותית לכימיה והאקדמיה הבריטית. בשנת 1998 עברה האקדמיה הבריטית לבית קרלטון, ואת מקומה תפסה החברה המלכותית לכימיה.
טיפול ברימות
טיפול ברימות הוא סוג של הכוללת הנחת רימות (זחלי זבובים) על עור שאינו מתרפא או על רקמה פצועה, במטרה לנקות את החלקים הנקרוטים ולעודד ריפוי. הטיפול מתבסס על העובדה שהרימות אוכלות רק רקמה מתה.
צביעות
צביעוּת או דו-פרצופיות היא צורת התנהגות המתיימרת להציג כלפי חוץ תכונות אופי או התנהגות מוסרית נעלית, כאשר בפועל אין הדבר תואם את המציאות. משמעות הביטוי היא צביעתהמציאות והפיכתה לטובה יותר למראה עיניים. לפיכך, צביעות היא סוג של שקר. הצביעות נחשבת להתנהגות מגונה מבחינה חברתית.
בשימוש יומיומי במונח "צביעות", הכוונה היא לאדם שבמצב מסוים דורש מאחרים לנקוט פעולה כלשהי, אך כשהוא נקלע למצב דומה בעצמו, הוא אינו פועל על פי מה שדרש מאחרים, אלא בוחר לפעול בדרך שתקדם את עצמו בלבד. עם זאת, דרך פעולה זאת עשויה להיות מתוארת גם כ"מוסר כפול".
מעבר לזה, כוונה נוספת של הביטוי "צבוע" ביומיום היא לאדם המנצל אחרים בדרכי תרמית.
מונח קרוב המתאר צורת התנהגות צבועה הוא "התחסדות".
אטימולוגיה.
מקור המילה "צביעות" הוא בלשון חז"ל:
על הצביעות ביהדות.
היהדות ותורת ישראל רואות בצביעות מידה שלילית ומגונה, וראיות לכך ניתן למצוא בתורה, בתלמוד ובהלכה. להלן מספר דוגמאות:
אבדילקרים נאדיר פאשא
אַבְּדִילְקֵרִים נָאדִיר פָּאשָׁא (בטורקית: Abdülkerim Nadir Paşa; 1807, צ'ירפאן, האימפריה העות'מאנית - 1883, רודוס, האימפריה העות'מאנית) היה מרשל בצבא העות'מאני, מפקד אוגדה ומושל פלך רומליה בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878.
נאדיר פאשא נולד בעיירה צ'ירפאן שבבולגריה. ב-1836 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית באיסטנבול ונשלח ללימודי המשך בווינה, אותם סיים ב-1841. הוא פיקד על הכוחות העות'מאניים במזרח אנטוליה בעת מלחמת קרים וניהל מספר קרבות מול הכוחות הרוסיים שהוצבו בעיר גיומרי שבארמניה. בהמשך, מונה למפקד מצודת קארס, אך שוחרר מתפקידו בינואר 1854.
לאחר מלחמת קרים מונה למושל סלוניקי, וב-1862 השתתף במלחמה עם מונטנגרו. ב-1876 נבחר לפרלמנט העות'מאני. הסולטאן מוראט החמישי מינה אותו לשר המלחמה, אך המינוי בוטל עם עלייתו של אבדילהמיט השני לשלטון ב-1 בספטמבר 1876. בהמשך, הוטל עליו לחזור לשירות צבאי, והוא נשלח לפקד על הכוחות בסרביה, בהצליחו להשליט סדר במקום. בשל הצלחתו בסרביה מונה למפקד אוגדה בגזרת הדנובה ולמושל פלך רומליה. במסגרת תפקידו הצליח לדכא את מרד אפריל הבולגרי. נאדיר פאשא המשיך למלא תפקיד זה גם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878. ב-18 ביולי 1877 הודח אבדילקרים נאדיר פאשא בשל כישלונותיו בקרבות. הוא הועמד למשפט צבאי והוגלה לאי רודוס, שם הלך לעולמו ב-1885.
משגר חלליות ולוויינים
ארגון ידידי ישראל (CFI)
כבידה אפסית
קנדה במלחמת העולם הראשונה
השתתפותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה החלה ב-5 באוגוסט 1914, כאשר המושל הכללי של קנדה הכריז מלחמה על גרמניה, וזאת בעקבות הכרזתה של בריטניה יום קודם לכן. קנדה כדומיניון של האימפריה הבריטית הייתה מחויבת לעשות כך והיא אף השתתפה בפועל בלחימה. כ-500,000 קנדים השתתפו בלחימה בחזית המערבית (מתוך אוכלוסייה של 8 מיליון), 67,000 חיילים נהרגו ו-173,000 נפצעו. הקרבות בהם השתתפו, ובפרט קרב רכס וימי, הפכו למיתוס מכונן, הן של הכוח הצבאי הקנדי, שזו הייתה לו "טבילת האש" הראשונה תחת דגל ופיקוד קנדי, והן של החברה האזרחית שלאחר המלחמה.
לאחר המלחמה פעל ראש ממשלת קנדה במהלך המלחמה, רוברט בורדן למתן מעמד עצמאי לקנדה בחוזה ורסאי ובין חברות חבר הלאומים, מעמד אותו קנתה קנדה בדם חלליה. המלחמה אמנם האיצה תהליכי עצמאות ולאומיות בקנדה, אך גרמה גם להרחבת הקרע בין דוברי האנגלית לדוברי הצרפתית במדינה.
הכנות וגיוס.
לקנדה כמעט שלא היה כוח צבאי לפני מלחמת העולם הראשונה. הגנתה התבססה בעיקר על מיליציה בה השתתפו מתנדבים ועל גרעין של צבא קבע שמנה ערב פרוץ המלחמה 3,110 חיילים. בנוסף, בשנת 1911 הוקם הצי המלכותי הקנדי כהיערכות מול התעצמות הצי הגרמני הקיסרי באוקיינוס האטלנטי. מיד לאחר הכרזת המלחמה נפתחו תחנות גיוס ותוך חודשיים התייצבו והתחיילו 32,000 חיילים. לאחר אימון קצר בקוויבק נשלחו ראשוני החיילים של "חיל המשלוח הקנדי" (Canadian Expeditionary Force - C.E.F.) לבריטניה, להמשך אימונים ולהצבה בחזית. גיוס המתנדבים נמשך לאורך כל שנות המלחמה, ועד יוני 1917 התגייסו בהתנדבות 432,000 איש.
בנוסף לגברים התגייסו גם כ-3,000 נשים כחיל סיוע רפואי וסיעודי לתגבור בתי החולים הצבאיים בצרפת ובאנגליה. הן שירתו במדים במסגרת חיל המשלוח הקנדי.
הגיוס ההתנדבותי לצבא היווה הזדמנות לשילוב ולניעות חברתית עבור מיעוטים. הגדוד ה-114 הורכב ברובו מילידים קנדיים שבעיקר נודעו כצלפים מעולים, אם כי 3,500 מהם שירתו גם במסגרות אחרות. בנוסף, התגייסו גם קנדים ממוצא אפריקאי ויפני. עם זאת, רק מעטים מבין דוברי הצרפתית התגייסו במסגרת הגיוס ההתנדבותי (וראו להלן פולמוס גיוס החובה של 1917).
מספר קטן של קנדים התגייסו באופן ישיר לצבא הבריטי ולחיל האוויר המלכותי.
הגיס הקנדי.
בספטמבר 1915, עם הגיעה של הדיוויזיה הקנדית השנייה לחזית בצרפת, נוצר "הגיס הקנדי" (Canadian Corps). החיילים בו היו מתנדבים, שכן עד 1917 לא הוחל גיוס חובה. בדצמבר 1915 הצטרפה הדיוויזיה הקנדית השלישית, באוגוסט 1916 הצטרפה הדיוויזיה הרביעית ובין 1917 ל-1918 התקיימה גם הדיוויזיה החמישית, שחייליה צורפו לדיווזיות האחרות.
אף על פי שהכוח פעל במסגרת הצבא הבריטי, המנהיגות הקנדית דרשה שהיחידות הקנדיות הלוחמות יהיו הומוגניות ויכללו רק חיילים קנדיים, בדומה לאנזא"ק (גייסות הצבא האוסטרליים והניו זילנדיים). מ-1916 פיקד על הכוח הקנדי הלוטננט-גנרל הבריטי ג'וליאן בינג (Julian Byng), לימים המושל הכללי של קנדה. לאחר שקודם לתפקיד בכיר יותר בקיץ 1917, התמנה במקומו ארתור קורי (Arthur Currie), המפקד הקנדי הראשון של הכוח הקנדי.
חיל המשלוח הקנדי.
חיל המשלוח הקנדי כלל, בנוסף לגיס החי"ר, כוחות נוספים שכללו כוחות מנהלה, רפואה וסיעוד, תובלה, אספקה וחימוש, ארטילריה, פרשים קלים (חלק ניכר מהם לא הגיע לחזית) וחפרים.
הקרבות בחזית המערבית.
קרב נובו שאפל.
"טבילת האש" הראשונה של כוח המשלוח הקנדי במלחמה היה ב-10 במרץ 1915, בקרב על העיירה הצרפתית נובו שאפל. הקנדים הונחו לבלום כניסת תגבורת גרמנית לאזור, דבר שאפשר את חדירת הארמייה הבריטית הראשונה בפיקודו של פילדמרשל דאגלס הייג לזירה וכיבוש העיירה. למרות הכיבוש המוצלח, למהלך לא היה המשך בשל בעיות בתקשורת בין הכוחות.
קרב איפר השני.
באפריל 1915 נשלחה הדיוויזיה הקנדית הראשונה לקו חפירות מול הקו הגרמני ליד איפר (Ypres). ב-22 באפריל הפעילו הגרמנים, לראשונה במלחמה, לוחמה כימית על ידי שחרור 160 טון גז כלור מול קווי הבריטים, הצרפתים והקנדים במקום. הכוחות הקנדיים הציגו עמידה יוצאת דופן במתקפת הגז הרעיל, וזאת בזכות הגילוי שבד סָפוג שתן המוצמד אל האף והפה מסנן ביעילות את הגז. ליד הקו הקנדי נפער פער עקב אי-עמידתם של עמיתיהם הבריטים והצרפתים במתקפה. הגרמנים חדרו לפער, אך לא התקדמו מרחק רב. ביומיים הבאים נאבקו הקנדים לסגירת הפער, בהתקפת-נגד בלילה לאחר החדירה הגרמנית ובקרב מגננה עקוב מדם כנגד המתקפה הגרמנית למחרת. עמידתם של הקנדים במשך יומיים עד בוא התגבורת סייעה מפני התמוטטות הקו כולו.
בהופעתה הראשונה של הדיוויזיה הקנדית הראשונה במלחמה במהלך קרב, קנו להם הקנדים שם של לוחמים עזי נפש, אך מחיר הדמים היה כבד: 6,035 חיילים (שליש מן הכוח) נפגעו, מעל 2,000 מהם נהרגו.
הקרב על הסום.
בין יולי לנובמבר 1916 השתתפו הדיוויזיות הקנדיות השנייה והרביעית, שאך זה הגיעה, בקרב על הסום.