ניתוח להתאמה מגדרית חוקי בניו זילנד. אדם רשאי לשנות את שמו ומינו החוקי במסמכים רשמיים, לרבות תעודות לידה, אם יספק ראיות רפואיות לכך "שרכש מבנה גופני התואם את זהותו המגדרית". במקור, הכרה בשינוי מגדר הייתה זמינה רק עבור אנשים שעברו ניתוח לשינוי איברי המין. עם זאת, ביוני 2008 קבע בית המשפט לענייני משפחה כי לא תמיד ישנו צורך בחיוב העברת ניתוחים מלאים להתאמה מגדרית כדי לעמוד ברף זה.
ניתוחים להתאמה מגדרית מתרחשים בעיקר בבתי חולים פרטיים או מעבר לים. בשנות ה-90, ניו זילנד כונתה "מנהיגה עולמית" עבור פעולות אלה, עם עלות נמוכה יחסית וגישה ציבורית נינוחה. עם זאת, בשנת 2014, המנתח המומחה היחיד במדינה פרש לגמלאות, ובכך, הותיר טרנסג'נדרים שחיפשו ניתוחים מסוג זה במצב של חוסר אונים. מספר מתוכם בחרו להצטרף לרשימת ההמתנה לניתוחים במימון ציבורי, המוגבלים ל-4 בלבד כל שנתיים (שלושה ממין זכר לנקבה, ואחד ממין נקבה לזכר), או לצאת לחו"ל. באוקטובר 2018 הודיעה הממשלה על כוונתה להגדיל את מספר הפעולות במימון ציבורי. באותה תקופה היו כ-111 אנשים ברשימת ההמתנה, כלומר, חלקם נאלצו להמתין עד 50 שנה.
ועדת זכויות האדם של ניו זילנד ציינה בדו"ח שלה לשנת 2004 על מצב זכויות האדם בניו זילנד בכך שאנשים טרנסג'נדרים וא-בינאריים בניו זילנד מתמודדים עם אפליה במספר היבטים של חייהם, עם זאת, החוק אינו ברור לגבי המצב המשפטי של מניעת אפליה על בסיס זהות מגדרית. נכון לעכשיו, חוק זכויות האדם 1993 אינו אוסר במפורש על אפליה על רקע מגדר אף על פי שישנם מאמינים הקובעים כי זהות מגדרית מוגנת על פי החוקים המונעים אפליה על רקע "מין" או "נטייה מינית", בעוד כי לא ידוע כיצד יחולו על מי שלא עברו ניתוח להתאמה מגדרית. מספר בתי משפט בחו"ל קבעו שטרנסג'נדרים מכוסים באיסורים על אפליה על רקע קטגוריית "מין" אך ישנה גם פסיקה בינלאומית המעידה על כך שלא.
ועדת המשפטנים הבינלאומית והשירות הבינלאומי לזכויות אדם ב-2007 יצרו את עקרונות יוגיאקרטה כדי להחיל את דיני זכויות אדם בינלאומיים על זהות מגדרית ונטייה מינית. הראשון והחשוב ביותר, ככל הנראה, הוא שזכויות האדם זמינות לכלל בני האדם, ללא קשר לזהותם המגדרית, בעוד כי מדינות צריכות לתקן את חקיקותיהן "כדי להבטיח את עקביותה עם ההנאה האוניברסלית מכלל זכויות האדם". דו"ח זה הציג שאנשים טרנסג'נדרים היו "אחת הקבוצות המודרות ביותר" בניו זילנד, מה שהוביל את ועדת זכויות האדם לפרסם חקירה מקיפה בשם "להיות מי שאני" בשנת 2008, אשר תיארה מספר מהחששות המפורטים להלן. חששות אלו תוארו כחשובים במיוחד בהתחשב בכך שאפליה והדרה כלפי טרנסג'נדרים, אינטרסקסים ואנשים שאינם מתאימים למגדרם הוכחו כמגבירות את הסיכון לבעיות נפשיות ולהתאבדויות.
ב-10 באוגוסט 2018, הוועדה הנבחרת של המינהל הממשלתי דנה בהצעת חוק רישום לידות, פטירות, נישואים ומערכות יחסים, אשר הוצגה ב-10 באוגוסט 2017 ותשנה את חוקי ניו זילנד הנוגעים לשינויי מין חוקיים. הוועדה המליצה לאפשר למבוגרים להחליף את מינם על ידי הגשת הצהרה סטטוטורית לפיה בכוונתם להמשיך ולהזדהות כאדם ממינם המועדף ולהבין את השלכות הבקשה בעוד לא תידרש ראיה רפואית לשם כך. קטינים בני 16–17 יוכלו לעשות זאת בהסכמת האפוטרופוס שלהם לצד אישור מאיש מקצוע בתחום הבריאות המצהיר שהם מבינים את ההשלכות של בקשתם ושהשינוי הוא לטובתם. הוועדה גם המליצה לכלול אפשרויות מגדריות במסמכי זהות כגון אינטרסקס ו-"X" (א-בינארי, לא מוגדר). ההמלצות עתידות להיכנס לתוקף ביולי 2023.
אינטרסקס.
החוקים והמדיניות של ניו זילנד האוסרים מום באיברי מין בנשים מתירים "נורמליזציה" של התערבויות רפואיות בתינוקות וילדות אינטרסקסיות (בני אדם בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) עבור קביעת מינם.באוקטובר 2016, ועדת האו"ם לזכויות הילד פרסמה תצפיות על שיטות עבודה בניו זילנד, כולל המלצות להבטיח כי "אף אחד לא יהיה נתון לטיפול רפואי או כירורגי מיותר במהלך הינקות או הילדות, מה שמבטיח את זכויות הילדים לשלמות הגוף, אוטונומיה והגדרה עצמית". כינוס שולחן עגול של נציגים אינטרסקסים לשנת 2016 של ועדת זכויות האדם בנושא ניתוחים "מנרמלים" של איברי מין מצא כי קיים חוסר רצון פוליטי לטפל בניתוחים, וחששות לגבי מתן שירות להורים ומשפחות, פיתוח אמצעי הגנה חקיקתיים וצורך לבדוק את הזכות לאוטונומיה גופנית כנגד חוק מגילת הזכויות של ניו זילנד משנת 1990.
מאז נובמבר 2011, דרכונים ניו זילנדים זמינים עם מתאר מין "X". תעודות לידה זמינות עם סימני מין "בלתי מוגדר" בקרב תינוקות אינטרסקסים אם לא ניתן להקצות את מינם.
במרץ 2017, נציגי ארגון התמיכה עבור אנשים אינטרסקסים "Intersex Trust Aotearoa New Zealand" השתתפו ב-"הצהרת דרלינגטון" על ידי ארגונים קהילתיים אינטרסקסים ואחרים. ההצהרה קוראת לרפורמה משפטית, לרבות הפללה של התערבויות רפואיות בין-מיניות הניתנות לדחייה בילדים עד אשר יגדלו ויהיו רשאים להסכים לביצועם, הגנות מפני אפליה על רקע מאפייני מין ועוד.
טיפולי המרה.
ביולי 2018, שר הבריאות דייוויד קלארק כינה טיפולי המרה כ-"מתועבים". באוגוסט 2018 הודיע שר המשפטים אנדרו ליטל שניתן לשקול איסור טיפולי המרה כחלק מרפורמה בחוק זכויות האדם משנת 1993. המפלגה הירוקה, ועדת זכויות האדם, איגוד היועצים של ניו זילנד וכל ארגון רפואי ניו זילנדי דווחו כתומכים באיסור על הפרקטיקה הפסאודו-מדעית. עצומה לאיסורם הושקה באמצע יולי, ואספה כ-10,000 חתימות תוך שבוע. באמצע אוגוסט 2018, הוצגו בפני הפרלמנט שתי עצומות לאיסור טיפולי המרה, עם סך כולל של כ-20,000 חתימות. הצעת חוק לאיסור טיפול המרה הוגשה לפרלמנט באוקטובר 2018 המטילה 6–12 חודשי מאסר וקנס של 5,000 ל-10,000 דולר ניו זילנדי לעבריינים.
בשנת 2019 בדקה הוועדה לבחירת השופטים עתירות לאסור על טיפולי המרה. ראש הממשלה ג'סינדה ארדרן הביעה דאגה לגבי ההשפעה שיכולה להיות לטיפולי המרה על בני נוער פגיעים. בנובמבר 2019 לא הצליחה הוועדה לבחירת שופטים להמליץ על איסור וסיכמה בדבריה כי: "אנו מאמינים שצריך לעשות עבודה נוספת לפני שמתקבלת החלטה לאסור על כך. בפרט, יש לחשוב כיצד להגדיר טיפול המרה, מה האיסור ועל מי יחל וכיצד להבטיח כי זכויות הנוגעות לחופש הביטוי והדת יישמרו".
דיווחים אחרונים הראו שטיפול המרה "נפוץ" בניו זילנד, כולל תרגול של גירוש שדים, טיפול, סמים או אמצעים אחרים. בסקירה בולטת משנת 2016, שישה מומחים, בהם הפסיכיאטר האמריקאי ג'יי מייקל ביילי, אמרו שישנן מעט ראיות מדעיות התומכות ביעילותם של טיפולי המרה. מחקרי מעבדה זמינים שמדדו תגובות עוררות של גברים שטענו ששינו את נטייתן החד מינית שלהם באמצעות טיפולים אלה עדיין הראו תגובות עוררות לגברים ולא לנשים, בעוד שאנשים שעשויים לטעון ששינו את נטייתם המינית באמצעות התערבויות אלה לעיתים קרובות עקב לחץ חברתי או בושה, נטייתם המינית הבסיסית שלהם נשארה זהה.
בפרלמנט הנוער ה-9 של ניו זילנד, שנאל לאל, דגל באיסור על טיפולי המרה בניו זילנד. בשנת 2019, לאל הקים את קבוצת "Conversion Therapy Action Group" כדי לפעול לקראת סיום הפרקטיקות במדינה. לאל עבד עם המפלגה הירוקה של אאוטארו ניו זילנד כדי להעביר עצומה של יותר מ-150,000 חתימות לאיסורן. הוועדה הנבחרת השופטת בדיונים בטענות שמעה את ההגשות בנושא הצעת חוק לאיסור טיפולי המרה אשר קיבלה למעלה מ-100,000 חתימות בעקבות הקמפיין המקוון של לאל, ששברה את שיא מספר ההגשות.
בסוף יולי 2021, שר המשפטים קריס פאפוי הציג את הצעת החוק המבקשת לאסור על טיפולי המרה בניו זילנד. הצעת החוק יוצרת שתי עבירות פליליות חדשות למקרים החמורים ביותר של פגיעה או כאשר ישנו סיכון מוגבר לפגיעה בעודה קובעת עונש מאסר של חמש שנים על מי שיבצע את התרגול. ב-6 באוגוסט 2021, הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה בתמיכת כלל המפלגות פרט למפלגה הלאומית של ניו זילנד מטעם האופוזיציה, שרצתה הוראות המגנות על הורים מפני העמדה לדין. אגף הצעירים של המפלגה לא הסכים עם הצבעת המפלגה ותמך בחקיקה. בתחילת פברואר 2022, המפלגה הלאומית נטשה את עמדת ההצבעה בגוש על הצעת החוק בעוד המנהיג החדש של המפלגה, כריסטופר לוקסון, איפשר לחברי הוועדה להצביע על מצפונם. הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ואחרונה ב-15 בפברואר 2022, והפכה לחוק.
תרומת דם.
עם הקמת שירות הדם של ניו זילנד (NZBS) בשנת 1998, תקופת הדחייה עבור תרומות דם מאת גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) הייתה ל-10 שנים, אך הצטמצמה ל-5 שנים בשנת 2009, זאת בעקבות סקירה עצמאית של קריטריונים לתרומת דם בשנים 2007–2008 שלא מצאה שום משמעות משמעותית הבדל בסיכון של אספקת הדם לתקופת דחייה של 5 שנים לעומת 10 שנים.
בשנת 2014, ה-"NZBS" ביטלה את תקופת האיסור מ-5 שנים לשנה אחת בעקבות המלצת רשות הבטיחות של ניו זילנד לתרופות ומכשירים רפואיים ("Medsafe"). החלטתם נגרמה בעיקר ממידע חדש על העברת HIV באוסטרליה שכבר הייתה לה תקופת דחייה של שנה. מדיניות הדחייה של שנה אחת החלה ב-15 בדצמבר 2014. ב-14 בדצמבר 2020 ה-"NZBS" הפחית את התקופה ל-3 חודשים. תקופת דחייה זו היא בדומה לתקופת הדחייה של 3 חודשים עבור מספר קטגוריות התנהגותיות אחרות הנושאות סבירות גבוהה יותר להידבקות ב-HIV לא מזוהה, כגון אנשים העוסקים בעבודת מין ואנשים שהתגוררו במדינה בה יש סיכון גבוה (1% או יותר) לשכיחות HIV.
תנאי מחיה.