בגיל עשרים וחמש החל דר לעבוד על "אדי קינג", סרט הקולנוע הראשון שלו (1992), שהושפע מסרטי הגל הצרפתי החדש. העבודה על הסרט ארכה שנתיים וחצי. צוות היוצרים כלל את: אריאל סמל - הצלם והתפאורן, דני יצחקי – העורך, וחן הרפז – מעצב הפסקול (שלושת אלו עשו קריירה מוצלחת בתחומם, בשנים הבאות). השחקן הראשי, שגם השתתף בכתיבת התסריט, היה איתן בלום; היו כולם באמצע שנות העשרים לחייהם, וזהו סרט הקולנוע הראשון שעבדו בו. הסרט היה עצמאי וכמעט שלא זכה לתמיכה מקרנות הקולנוע. זו הפעם הראשונה שנעשה בישראל סאונד שכולו עבודת מחשב ודיגיטלי. הוא זכה בפרס ברדלס הברונזה בפסטיבל לוקרנו 1992. המפיק השותף היה רפי בוקאי. בסרט שיחקו שולי רנד, רונית אלקבץ, שלמה בסן, גבי שושן ואלברט אילוז. הסרט נכשל בקופות, אבל זכה להצלחה ביקורתית, לסיקור תקשורתי נרחב, השפיע על יוצרי קולנוע צעירים רבים ונחשב פורץ דרך בקולנוע הישראלי.
לאחר הסרט נטש את עשיית הקולנוע למשך שש שנים. עם לידת בנו הראשון ב-1998, החליט לחזור לעשיית סרטים. ב-1998 עשה את הוידאו קליפ "כחול וירוק" של עמיר לב. הקליפ זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
ב-1999 יצא לאקרנים סרטו התיעודי של דר "שיין" (50 דקות), שהשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובפסטיבל הקולנוע של ניו יורק. הוא גולל את סיפור חייו של אברהם שיין, מנהל בנק בעברו שעבר לפעילות פוליטית, עד להווה בו הפך למשורר רחוב, שמתהלך ברחובות תל אביב ומוכר ספרי שירה.
ב-2000 יצא סרטו התיעודי "הישימון האחרון" (50 דקות), פרק בסדרה כל בני האדם" בערוץ 8 שעוסקת בזכויות אדם. הסרט עוסק בעידן המודרני בו החברה הצעירה מגלה את הזקנים מחוצה לה ושולחת אותם לישימון האחרון, לגלות בבתי אבות. דני וסרמן היה התחקירן של הסרט ובאותן שנים הם עבדו יחדיו על פרויקטים שונים.
בשנים 2001–2002 הוקרנו בטלוויזיה שתי עונות של הסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון", שגידי דר הוא היוצר והכותב העיקרי שלה. זוהי סדרת מתח עלילתית לילדים, ששיחקו בה ילדים בני 10–11, בה התגלה יון תומרקין, והיא זכתה שנתיים ברציפות בפרס אופיר על סדרת הנוער הטובה ביותר.
החל מ-2002 החל לעבוד עם שולי רנד, שחזר בתשובה, על הסרט "האושפיזין". הם כתבו במשך שנה את התסריט יחדיו וב-2003 החלו לצלם. שותפו של דר בהפקה היה רפי בוקאי, שנפטר במהלך העבודה על הסרט והסרט מוקדש לו. הסרט הוא קומדיה קלאסית, בסגנון פרנק קפרה העוסקת בעולם החרדי. זהו למעשה הסרט הראשון שצולם בתוך העולם החרדי ובהשתתפותו. כל השחקנים הם חרדים, למעט שני השחקנים שמשחקים את הפושעים. בתפקידים הראשיים שיחקו שולי רנד ואשתו. הסרט הצליח בישראל, נכשל באירופה, למעט באנגליה, ונחל הצלחה גדולה – קופתית וביקורתית, בארצות הברית. הוא הופץ בארצות הברית בידי הסטודיו האמריקאי Picturehouse, שהוקם על ידי HBO-ניו ליין סינמה, זהו הסרט הראשון אותו הפיץ.
"אדי קינג" ו"האושפיזין" הופצו בישראל בידי חברת ההפקה "אדי קינג" שבבעלותו של גידי דר, שמכרה את הזכויות להפצת הסרטים בחו"ל.
בשנים 2007–2010 יצר את "דאוס", סדרת מתח לנוער, שעוסקת בקונספירציות של עולם המחשב דהיום, נוסח "1984" של ג'ורג' אורוול בשיתוף עם דני וסרמן. ב"דאוס" המציאו טכניקות רבות. דר הוא המפיק שלה בשותפות עם דוד מנדיל. למעלה מ-50% מהסדרה בנויה מסוגים שונים של אנימציה ממוחשבת. לצורך כך ביים דר משחקי מחשב ופיתח טכניקות להסרטת אנימציות באמצעים דלים. הסדרה זכתה פעמיים ברציפות כסדרת הנוער הטובה ביותר פרסי אופיר, ובפרס נוסף על אפקטים מיוחדים. ל"דאוס" הופקו שתי עונות, ששודרו ב-2008 ו-2010.
גידי דר הוא אב לבן ושתי בנות.
אדי קינג
אדי קינג הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1992, שכתב וביים גידי דר. הסרט זכה ב"ברדלס הברונזה" בפסטיבל לוקרנו 1992 ופתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי השמיני חיפה.
עלילה.
אדי קינג (איתן בלום) הוא שחקן מובטל שאביו גוסס, שנוסע ברכבת מחיפה לירושלים, במושב לידו יושבת חבורת אנשים מפוקפקים: מוריס (שולי רנד), אחיו יאקוש (אלברט אילוז) ואהובתו היפהפייה (רונית אלקבץ). אדי עד להיתקלות השלישייה בקולמן (שלמה בסן), טייקון טלוויזיה אמריקאי מושחת שזומם להשתלט על ערוץ 2. קולמן היה מאהבה של יוליה בניו יורק, ויש בידו תרופה למחלה המסתורית שיוליה חולה בה. אדי מזומן לחקירה, בה מבקש ממנו פקד ירון זהבי (יצחק (פיצ'ו) בן צור) להתרחק מהחבורה. אדי, שמאוהב ביוליה, מנסה להתערות בחבורה. הפושעים מבצעים פשעים בלתי ברורים, גונבים מסמכים ומשוחחים בטלפון. אדי מסתובב ביניהם בניסיון לתת לחייו משמעות, ולשכב את יוליה. תוכניותיו כושלות, הפושעים אינם באמת פושעים, המסמכים חסרי חשיבות, החוטפים לא חטפו איש. עם יוליה אדי אמנם שכב, אבל היא בחורה לא נאמנה. אדי כושל בלמצוא משמעות לחייו וחי בפנטזיה ללא קשר למציאות.
אודות ההפקה.
הפקת הסרט ארכה שנתיים וחצי, בשנים 1992-1989, כשגידי דר היה בגילאי 28-25.
דר הגיש סקיצה לתסריט לקרן לעידוד סרטי איכות, עליה קיבל חוות דעת קטלניות. הוא נסע לגייס כסף בניו יורק, הראה את סרטו "המשורר" וזכה לתגובות חיוביות, אולם לא הצליח לגייס כסף ולכן שב לישראל. במסיבה בניו יורק פגש את אריאל סמל והפך אותו לעוזר הפקה. הוא גייס צוות מקצועי, בין השאר את הצלם אמנון זלאייט וסיכם איתם על עבודה תמורת אחוזים. הם צילמו יחד שוט אחד מ"אדי קינג", עם השחקן אלון אבוטבול (לפני שאיתן בלום הצטרף). אחרי שאנשי הצוות נרתעו משיטת עבודתו, דר פיטר אותם ולקח צוות צעיר ופחות מקצועי. בסרט התחלפו שלושה מפיקים שונים.
אחרי שהצוות התפרק הפך דר את סמל למעצב אומנותי. השחקנים היחידים שהיו לו בשלב זה היו שולי רנד ורונית אלקבץ. ברגע מסוים הפך את סמל לצלם. סמל היה בעברו צלם סטילס, בלי כל הבנה ונגיעה בקולנוע. בלום הגיע להפקה (לאחר שאלון אבוטבול ושולי רנד סירבו לשחק בתפקיד הראשי כיוון שהתסריט שלו לא היה מגובש ולא היו דיאלוגים) שבועיים לפני התחלת הצילומים. הסיבה העיקרית לבחירתו הייתה יכולת הכתיבה שלו (לבלום יש חמישים אחוז מזכויות התסריט).
הם קיבלו אתר צילומים שנמצא על כביש ראשי, אף טכנאי קול לא היה מוכן להקליט שם, לכן הקליטו ערוץ מנחה, אלא שגם אותו היה קשה להבין בגלל הרעש מסביב. לבסוף עבדו באולפן דיגיטלי, בו מחשב מקינטוש מחובר לוידאו והקליטו את כל הסאונד מחדש. זו הפעם הראשונה שנעשה בישראל סאונד שכולו עבודת מחשב ודיגיטלי. הפסקול הוא שילוב של סוגות מוזיקליות שונות לחלוטין ובהן אום כולתום וברהמס.
דר מצא דרכים שונות על מנת לחסוך בתקציב. חומרי הצילום הגיעו בצורת שאריות מהסרט "נשר הברזל" שצולם בישראל, מייק ברנט, שהיה אז מנהל FTS, חברת הציוד המרכזית בארץ השאיל לדר ציוד בחינם. הוא קיבל אשראי ממעבדות הסאונד בלונדון, מכר מראש את זכויות ההפקה בישראל, מצא אמריקאי שהשקיע בסרט וקיבלו חסות מחברת "דלק". בשלב העריכה קיבל 6,000 דולר מקרן תל אביב. במהלך ההפקה דר פנה מספר פעמים לקרן הקולנוע ונענה בכל פעם בשלילה, רק לאחר הזכייה בפסטיבל לוקרנו, קיבל 15,000 דולר.
הסרט צולם במשך חמישה שבועות וכעבור שנה נערכו צילומים נוספים לצורך השלמה. היה שלב בו חשבו לצלם את ההתחלה והסוף בניו יורק, אבל הסתבכו בכך חצי שנה מכיוון שלא מצאו את הכסף הדרוש לכך. הסרט נוצר תוך כדי עבודה, בלי תסריט כתוב. התסריט והדיאלוגים נכתבו על ידי דר ובלום בכל בוקר צילומים מחדש.
זהו סרטם העלילתי הארוך הראשון של ארבעת יוצריו העיקריים: הבמאי גידי דר, שעד אז ביים את "המשורר", סרט קצר בן 30 דקות, בכיכובם של משה איבגי ושולי רנד; הצלם אריאל סמל, שהגיע מצילום סטילס; העורך דני יצחקי, שעד אז ביים כמה סרטים קצרים; חן הרפז, עורך הסאונד וסרטו הארוך הראשון של איתן בלום, שמגלם את דמותו של אדי קינג, הגיבור הראשי, שהיה שותף עם דר בכתיבת התסריט והדיאלוגים.
הפצת הסרט לוותה בסיוע וידאו קליפ אותו ביים דני יצחקי.
גידי דר אמר:
ביקורות ופרשנות.
הסרט שאל את שמו מהמחזה "אדי קינג" מאת נסים אלוני, שפורסם בשנת 1975, אולם נראה שמעבר לשם, הקשר בין שתי היצירות רופף.
הסרט הושפע מסרטי הגל הצרפתי החדש, בייחוד מסרטיו המאוחרים של ז'אן-לוק גודאר.
חגי לוי כתב על הסרט בעיתון "חדשות":
הסרט מסוגנן ובכך מושפע מקומיקס, הוא עוסק בפנטזיה ובקשר בין מציאות לבין דמיון.
גידי דר אמר על הסרט:
אורי שין כתב על "אדי קינג" בעיתון "דבר":
גידי דר סיפר בריאיון לעדנה ודן פיינרו על קו המחשבה שהנחה אותו בעשיית הסרט:
גידי דר הסביר בריאיון לעדנה ודן פיינרו על הדרך בה הוא ראה את דמותו של אדי קינג ומה הוא מייצג:
גידי דר סיפר בריאיון לרוני פרצ'ק:
אלונה קמחי כתבה על אופן עשיית הסרט וייחודו:
המשורר
המשורר הוא סרטו העלילתי הקצר של גידי דר (30 דקות), שהקרנת הבכורה שלו הייתה ב-19 במרץ 1988 בבית ליסין, תל אביב. מככבים בו משה איבגי ושולי רנד.
אודות הסרט.
משורר תמהוני (שולי רנד) נקלע לתאונה פגע וברח בה נפגעה אישה זקנה בשם גברת גידרון וכתב עליה שיר. המשורר מוזמן לתחנת המשטרה, הוא אינו זוכר כלום מהאירוע, השיר שכתב מהווה העדות היחידה לתאונה והחוקר (משה איבגי) מנסה לפענח אותו, על מנת לפתור את התעלומה.
שמי זרחין כתב על הסרט בעיתון חדשות:
אורון שמיר כתב על הסרט בעכבר העיר:
אודות ההפקה.