ב-17 ביוני 2021, קלאודיניו נכלל בסגל נבחרת ברזיל לאולימפיאדת הקיץ 2020 בטוקיו, יפן, שבו הנבחרת זכתה במדליית זהב אחרי ניצחון על ספרד בגמר טורניר הכדורגל. באוגוסט 2021, זומן לסגל נבחרת ברזיל לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022, כאשר נבחרתו הבטיחה העפלה למונדיאל 2022 מהמקום הראשון בבית המוקדמות.
פורום קפה שפירא
פורום קפה שפירא היא חברה לתועלת הציבור ימנית ישראלית העוסקת בהסברה, מקיימת הרצאות ומפגשים, בהם מתארחים עיתונאים, משפטנים, אנשי חינוך, פעילים פוליטיים ונבחרי ציבור. הפורום מפעיל קתדרה "עממית" בסניפים המקיימות הרצאות בנושאים: יהדות, סוציולוגיה, סביבה ואקלים, מדע, תרבות, פילוסופיה, משפטים ומזרחנות.
לפורום טורי דעה קבועים במגזין ערוץ 20 ובעולם קטן.
הפורום הוקם ב-2016 על ידי דלית סוטר (המוכרת בכינוי גלי בת חורין), אורי בן אמוץ ועופר שריר. הקבוצה מונה כ-10,500 חברים (נכון לאוגוסט 2021). לפורום קתדרה בכפר סבא.
היסטוריה.
במהלך מבצע צוק איתן העלתה סוטר, פוסט תודה לבנימין נתניהו על ניהול המערכה. בעקבות הפוסט זכתה לגידופים וחסימה של חבריה מהשמאל פוליטי בישראל מחד גיסא ולתמיכה ועידוד מאנשים שאינה מכירה מאידך גיסא. לדעתה של סוטר הדבר העיד על כך שקיימת קהילה גדולה של אנשים שחיים בסביבה של השמאל הפוליטי שמפחדים להיחשף כימין. סוטר ערכה פגישה בקפה שפירא, אליה הגיעו כ-40 אנשים ויחד הקימו את הפורום.
לאחר ההקמה הצטרפו אל הפורום גם אנשי ימין מוצהרים.
ב-2019 הפורום נרשם כחברה לתועלת הציבור.
פעילות.
ועדות כנסת וחקיקה.
בשנת 2020 סייע פורום קפה שפירא להפלת הצעת חוק "החוק למניעת אלימות כלכלית במשפחה" בטענה שמדובר בחוק שמעניק לבית המשפט סמכות מוחלטת על ההחלטות הכלכליות בכל משפחה בישראל, בשיתוף עם פורום הארגונים למען המשפחה ועו"ד נעמה סלע.
בנדר (טרילוגיית סרטים)
בנדר הוא שמה של סדרת סרטי הרפתקאות בבימויו של איגור זייצב, בהפקת חברת ההפקות Sreda. סדרת הסרטים מגוללת את סיפור מקורותיו של אוסטפ בנדר. את התפקיד הראשי גילם סרגיי בזרוקוב.
הסרטים.
ההתחלה.
זהו הסרט הראשון בטרילוגיה, והוא מספר את סיפור מקורו של אוסטפ בנדר.
זהב האימפריה.
זהו סרט המשך ל"".
ההונאה האחרונה.
זהו הסרט החותם של הטרילוגיה.
הרשות להגנת הצרכן
אי השיפון הגדול
אי השיפון הגדול (בסלובקית: Veľký Žitný ostrov), להבדיל אותו מאי שיפון הקטן, הוא אי נהר בדרום מערב סלובקיה, המשתרע מברטיסלאבה עד קומארנו. הוא שוכן בין הדנובה, ואה והדנובה הקטנה. זהו אי הנהר הגדול ביותר באירופה, עם שטח של 1,886 קילומטרים רבועים.
העיירות העיקריות באי הן Komárno (Révkomárom), Dunajská Streda (Dunaszerdahely) ו- Shamorín (Somorja). רובעי ברטיסלבה, וראקואה ופודונייסקה ביסקופיצה ממוקמים גם הם באי. גם בית הזיקוק Slovnaft ממוקם באי. האי הוא מאגר מי השתייה הגדול ביותר בסלובקיה, ואחד הגדולים גם באירופה. בגלל האקלים החם, קרקעות טובות ומאגרי מים זהו אזור חקלאי חשוב, עם התנאים הטובים ביותר לקבלת יבולים. זהו האזור הפורה ביותר בסלובקיה, וגורם לכריתה של רוב היערות באי.
אטימולוגיה.
שמו הסלובקי הנוכחי של האי הוא מודרני והוא נגזר מהדמיון הפונטי של "Schütt" הגרמנית (כלומר "הריסות") ו-žito (שיפון) בסלובקית. שם זה התקבל והוא נפוץ גם מכיוון שהאי הוא אזור פורה מאוד המשמש להפקת יבולים.
שמו המקורי של האי הוא ממוצא הונגרי ב(1250 "צ'ולוקו"). סטניסלב שגוי משוחזר שם כמו "* Čalov" (כמו צ'כיה Čálovice, סרבית Čalovići או פולנית Nieczałów, Varsik כמו "* Čelov" (כמו Čelovce בסלובקיה המזרחית). השם ההונגרי "Csallóköz" נגזר מהשם ההונגרי הישן של הדנובה הקטנה - "Csalló".
יהודי האמזונס
יהודי האמזונאס (לאדינו: ג'ודיוס די אמאזוניה /Judios de Amazonia; ספרדית: judíos amazónicos; פורטוגזית: judeus amazônicos) הם היהודים אשר חיים או חיו בערים באגן האמזונאס ובכפרים לגדות הנהרות בברזיל ובפרו. רבים מהם ממוצא מעורב, צאצאים של יהדות ספרד במרוקו ושבטי האמזונאס. הם ממוקמים בעיקר בערים בלם, סנטרם, אלנקר, אובידוס ומנאוס בברזיל ובאיקיטוס בפרו. מהגרים יהודים גברים ממרוקו היגרו לאזור בעידן תנופת תעשיית הגומי, ורבים מהם נישאו לנשים ילידיות מהאזור (אמֵרינדיאניות). נכון למאה ה-21, העיר בלם מונה כ-1,000 משפחות יהודיות, ומנאוס – כ-140 משפחות, רובן של צאצאי יהודי מרוקו מהמאה ה-19.
קהילה יהודית קטנה הוקמה באיקיטוס על ידי מהגרים ממרוקו במהלך תנופת תעשיית הגומי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. מלבד הקהילה האשכנזית הגדולה בלימה, באיקיטוס חיה הקהילה היהודית המאורגנת היחידה בפרו. מאז שלהי המאה ה-20, חלק מצאצאיהם של היהודים המרוקאים הספרדים הללו לומדים יהדות ומתגיירים רשמית, על מנת להיחשב כיהודים על פי חוק השבות למטרת עלייה לארץ ישראל, או כדי להתקבל כיהודים על פי ההלכה היהודית לאחר שצד האם בשושלת המשפחתית המקומית לא היה של נשים יהודיות. מאות מבני הקהילה באיקיטוס עלו למדינת ישראל, כולל כ-150 בשנים 2013–2014.
מוצא.
מוצאם של יהודי האמזונאס מסוחרים יהודים מרוקאים שעבדו באגן האמזונאס בברזיל, ומאוחר יותר בפרו. הם דיברו ערבית יהודית מרוקאית וחכיתיה. הראשונים בהם הגיעו ב-1810 מפאס, טנג'יר, תטואן, קזבלנקה, סלא, רבאט ומרקש. ב-1824 הוקם בית הכנסת הראשון, "אשל אברהם", בבֵלֵם שבמזרח ברזיל, על שפת שפך נהר האמזונאס. בסוף המאה, תנופת ייצור הגומי באמזונאס, ששיאה היה בין 1880 ל-1910, משכה אלפי גברים יהודים-מרוקאים נוספים לעיירות ברחבי אגן האמזונאס. אלה שנשארו לחיות במקום, נישאו לנשים ילידיות מקומיות, וילדיהם גדלו בתרבות מעורבת יהודית-נוצרית, עם השפעות מרוקאיות-אמזוניות.
המהגרים היהודים ממרוקו הקימו קהילות במעלה אגן האמזונאס, מסנטרם שבמזרח ברזיל, דרך מנאוס במרכזה, והרחיקו מערבה עד איקיטוס שבפרו, במזרח הרי האנדים, לצד מוצא נהר האמזונאס – שם היה מרכז סחר עיקרי באמזונאס לייצוא גומי ולעסקים הקשורים. שם גם היה המטה של חברת האמזונאס הפרואנית הממשלתית (PAC). תנופת ענף הגומי משכה גם נוסעים-הרפתקנים יהודים מאנגליה, אלזס-לוריין וצרפת, כמו גם אירופים אחרים, שסייעו בהקמת מוסדות יהודיים ואירופיים חדשים באיקיטוס, כולל בית אופרה.
המהגרים היהודים שהתיישבו באיקיטוס התחתנו עם נשים ילידיות ובנו בית קברות ובית כנסת יהודי. גם לאחר תנופת הגומי, כמה יהודים ממרוקו נותרו באיקיטוס ובערים אחרות באמזונאס. רבים מצאצאיהם, שהיו בעלי מוצא מעורב (מסטיסים) גודלו כקתולים על פי האמונה של אמהותיהם וחונכו על תרבות האמזונאס, וגם יתר בני הקהילה היהודית ויתרו בהדרגה על חלק ניכר ממנהגיהם. יהודים מרוקאים אחרים גרו ביישובים מבודדים של שבטי הנהרות (ריבּייריניוס) בברזיל.
הרב שלום עמנואל מויאל, שהתגורר שנתיים לפני מותו בברזיל, נחשב עבור כל בני המקום לאדם קדוש ומרפא, הנערץ על ידי לא-יהודים בברזיל. הוא מכונה "סאנטו מויזֶז'יניו" (הקדוש משה הקטן), ו"סָאנטוּ ז'וּדֵאוּ מילָגרֶרוּ די מָנַאוּס" (הקדוש היהודי עושה-הניסים של מנאוס). הרב מויאל נשלח לברזיל מטעם רשויות הדת היהודיות במרוקו, שהחליטו שיהיה להם שם נציג מרבניהם שיגייס כספים להקמת ישיבה וכדי לוודא שהקהילה היהודית שם שומרת על הלכות הדת והמנהגים היהודיים. כאשר נפטר במנאוס מקדחת צהובה ב-1910, שנתיים בלבד לאחר הגעתו, נקבר בבית הקברות הנוצרי. לאחר מותו, הקתולים המקומיים החלו להעריץ אותו כקדוש, להאמין בכוחות הריפוי שלו ולעלות לרגל לקברו. בשל כך, מאוחר יותר הרב של מנאוס בנה חומה סביב הקבר, אך זה רק גרם למבקרים לבוא בהמוניהם. אחיינו של הרב, אליהו מויאל ששימש כחבר הכנסת, ביקש מהרשויות המקומיות אישור להעתיק את עצמות הרב לישראל, או לכל הפחות להעבירו לקבורה מחדש בבית הקברות היהודי במקום, אך בעקבות הפגנות-הנגד שפרצו, ממשלת מדינת אמזונאס סירבה להזיז את גופתו.
הכרה ביהדות ועלייה לישראל.
עבור הקהילות בפרו, מערכת קאסטות מתמשכת, שמקורה בתקופה הקולוניאלית, הביאה למעשה לחוסר-אינטראקציה בין צאצאי הפרואנים-היהודים המתגוררים במערב היבשת, במזרח הרי האנדים, לבין מנהיגיה הדתיים של האוכלוסייה האשכנזית הקטנה המרוכזת בעיקר בבירת המדינה לימה. יהודי לימה לא הכירו ביהדותם של יהודי האמזונאס, על פי ההלכה, מכיוון שאמהותיהם לא היו יהודיות. חלקם חשדו שפרואנים לא-יהודים רוצים להגר לישראל ממניעים כלכליים.
בסוף המאה ה-20, קבוצה קטנה באיקיטוס החלה לחקור באופן עצמאי את המורשת היהודית שלהם וללמוד יהדות. ב-2002–2004, הם פנו לרב מרסלו ברונשטיין מבית הכנסת בני ישורון, שהפגין יחס אוהד לקהילה, כדי ללוות אותם בתהליך גיור רשמי, על מנת שיהיו זכאים לעלות לישראל. משסיימו את תהליך הגיור, בתחילת המאה ה-21, עלו כמה מאות יהודים מאזור איקיטוס לישראל. גל נוסף של גיור יהודי פרו רבים הושלם ב-2011. עליות נוספות הושלמו מאז, כולל כ-150 איש בשנים 2013–2014. רובם יושבו ברמלה.
פנסיה (פירושונים)
יציאה לפנסיה
יו בולטון ג'ונס
יו בולטון ג'ונס (באנגלית: Hugh Bolton Jones; 20 באוקטובר 1848 - 24 בספטמבר 1927) היה צייר נוף אמריקאי. הוא שיתף סטודיו עם אחיו פרנסיס קוטס ג'ונס למשך שארית חייו הארוכה. הוא התפרסם בזכות תיאוריו הריאליסטיים של סצנות כפריות רגועות במזרח ארצות הברית בתקופות שונות בשנה.
שנים מוקדמות.