במהלך תקופה זו היה בארינג פעיל כנגד התנועה הסופרג'יסטית שקראה להעניק שוויון זכויות והזדמנויות לנשים. לאורך חיו נחשב בארינג לתדמית האדמיניסטרטור הקולוניאליסטי הבריטי, בעל מוסר עבודה, נאמן, פטריוטי אך גם חסר חוש הומר, מחוספס ומעט מתנשא. הוא האמין, כמו בכירים רבים באימפריה, בעליונותם, מוסריותם וערכיהם של האנגלו-סקסים המערביים.
אוולין בארינג נפטר ב-29 בינואר 1917 בוסטמינסטר, לונדון, בן 75 במותו.
צמר מפוצל
צָמָר מְפֻצָּל (שם מדעי: ."Phlomoides laciniata (L.) Kamelin &amp; Makhm"), צמח עשבוני רב-שנתי בסוג צמר, ממשפחת השפתניים. בארץ ישראל הוא גדל בר בכל חלקי ישראל, מהחרמון התחתון ועד הנגב, בבתי גידול טבעיים בלבד באזורי בתה וגריגה, פזור במדבר למחצה ובשטחים עשבוניים. גדל בר באזור האירנו-טורני (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי) והים-תיכוני. תפוצתו בעולם היא אפגניסטן, איראן, לבנון, סוריה, צפון הקווקז, ישראל, ירדן, סיני, טרנס-קווקז וטורקיה. שמו של הצמח ניתן לו בגלל הכסות של שיער צמרי המכסה את הגבעול והגביע של פרח. שם המין "מפוצל" משום עליו שמפוצלים לאונות רבות.
צָמָר מְפֻצָּל (שם מדעי קודם: "Eremostachys laciniata Bunge") "שויך בעבר לסוג Eremostachys וגם כיום הוא משויך לסוג זה בספרות העברית ובאתרים הישראלים. בעקבות מחקרים מולקולריים ומורפולוגיים הוא הועבר יחד עם מינים אחרים לסוג חדש Phlomoides (ניתן לכנות סוג זה שלהבת משום קרבתו לסוג שלהבית (Phlomis)).
מאפיינים.
הצמח גבוה ובולט בנוף. חלקו העל-אדמתי מתייבש ונובל מדי קיץ, ובסתיו מתחדש הצמח מתוך ניצנים היושבים על הגבעול סמוך לפני הקרקע. בחורף הוא מפתח שושנת עלים ובאביב עולה ממנה גבעול זקוף ומאוד צמרי. הצמח פורח בחודשים פברואר עד אפריל, ואז לאורך הגבעול נישאים פרחים צהובים או ארגמניים גדולים המסודרים בדורים. לאחר הפריחה מתפתחים על הגבעול פירות ואז הוא נראה כמו גבעול ועליו גושי צמר.
עלי השושנת שבסיס הצמח ענקיים, שרועים על הקרקע אורכם עד 40 ס"מ, גזורים-מנוצים עמוקות לאונות רחבות. הם כמעט קירחים, צבעם ירוק כהה והעורק הראשי שלהם עבה ועסיסי. העלים הולכים וקטֵנים כלפי מעלה, ונעשים פחות גזורים ויותר צמריים.
גבעול התפרחת, הוא יחיד ובלתי מסתעף, רבוע באופן ברור, גבוה, עברה וזקוף זקוף גבוה ועבה, גובהו עד 150 ס"מ. הוא צמרי מאוד (מכוסים כסות עבה של שיער צמרי), ובשל כך מראהו אפרפר מכסיף לעומת השושנת הירוקה.
הפרחים, שאורכם 2 עד 4 ס"מ, צמריים מאוד וערוכים דורים דורים לאורך הגבעול בכל דור 10 עד 20 פרחים. עלי התפרחת (החפים) קטנים מ-1 ס"מ ואינם מחולקים-מנוצים.
הגביע צינורי עד פעמוני, צמרי מאוד, בקצהו 5 שיניים קוצניות במקצת.
הכותרת דו-מינית, דו-שפתנית גדולה, צמרית, אורכה 2 עד 4 ס"מ, והיא בולטת הרבה מתוך הגביע. הכותרת צהובה או ארגמנית. בתחתית צינור הכותרת מופרש צוף.
השפה העליונה של הכותרת מקומרת, דמוית קובע ושעירה מאוד.
השפה התחתונה מפושקת ל-3 אונות מעוגלות. בקצה האונה אמצעית של השפה התחתונה מצוי כתם חום-אדום, מידותיו וגונו שונים בפרטים שונים, בגילים שונים ובאוכלוסיות שונות – בדרום הארץ חסר כליל כתם זה. צבעוניות הפרחים מעניינת – בנגב הם צהובים לחלוטין, במרכז ובצפון הארץ הם צהובים עם כתם ארגמני כהה ורק בחרמון הם ארגמניים לגמרי.
האבקנים שמספרם 4, ערוכים ב-2 זוגות. זוג אחד ארוך מהזוג השני. הם מעורים בצינור הכותרת וחבויים יחד עם עמוד העלי מתחת לשפה עליונה.
הצמח פורח בחודשים פברואר עד אפריל.
תפוצה.
בסוג צמר קיימים 60 מינים. הם נפוצים בעיקר במרכז אסיה ובמערבה. בארץ ישראל גדל מין נוסף שנקרא צמר אדומי. הצמח התגלה על ידי הבוטנאי אלכסנדר אֵיג והוא גדל רק באזור הרי אדום.
מחזור פעולה
מחזור פעולה (אנגלית: Duty cycle) הוא מושג מתחום המדעים וההנדסה, שמתאר את חלק הזמן של פעולה מחזורית שבה פעילות מתקיימת. לדוגמה נורה שדולקת במשך חצי שנייה ואז כבה לחצי שנייה באופן מחזורי תהיה בעלת מחזור פעולה של 50%.
בנוסחה, מחזור הפעולה מוגדר באופן הבא:
formula_1, כאשר formula_2 הוא משך הזמן בו המערכת פעילה, ו-formula_3 הוא משך זמן מחזור שלם.
דוגמאות.
השליטה על זווית ההטייה של מנועי סרוו נעשית באמצעות שינוי מחזור הפעולה, בביולוגיה נהוג להשתמש במחזור פעולה לתיאור הזמן בו נוירונים נותרים פעילים.
Duty cycle
שאנדור וג
שאנדור וג (בהונגרית: Végh Sándor; 17 במאי 1912 – 17 בינואר 1997) היה כנר ומנצח הונגרי, שהיה לאזרח צרפת. בעיקר נודע כאחד מגדולי הכנרים במוזיקה קאמרית במאה ה-20.
ביוגרפיה.
שאנדור וג נולד בקולוז'וואר, טרנסילבניה, שהייתה אז בשליטת הקיסרות האוסטרו-הונגרית. מאז 1920 שייכת קלוז'-נאפוקה לרומניה. הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שש. בשנת 1924 החל ללמוד נגינה בכינור ב, אצל ינו הובאי והלחנה אצל זולטאן קודאי. הוא החל קריירה של כנר סולן וב-1927 ניגן יצירה של ריכרד שטראוס בניצוח המלחין. בשנת 1930 סיים את הקונסרבטוריון, לאחר שזכה בפרס הובאי ובפרס מטעם המוסד בשנת 1927.
עם התפתחותו כסולן, הצטרף וג לשלישייה הונגרית עם הפסנתרנית אילונקה קראוס והצ'לן לסלו וינצה. בשנת 1934 היה לאחד החברים המייסדים של רביעיית המיתרים ההונגרית. בתחילה ניגן בכינור הראשון, אבל העביר את התפקיד לזולטאן סקלי ועבר לכיסא הכנר השני. עם הרביעייה ההונגרית ניגן את רביעיית המיתרים מס' 5 של בלה בארטוק בביצוע בכורה.
בשנת 1940 עזב וג את הרביעייה ההונגרית והקים רביעייה משלו, רביעיית וג. באותה עונה התמנה לפרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הוא עזב עם הרביעייה את הונגריה ב-1946. הרביעייה המשיכה להופיע בקונצרטים עד אמצע שנות ה-70'; וג המשיך גם להופיע ככנר סולן. בשנת 1953 קיבל אזרחות צרפתית.
בשנת 1952 פגש את הצ'לן פבלו קזאלס, שהזמין אותו להצטרף אליו בסמינר קיץ בצרמט שבשווייץ, (1962-1953) ולהופיע מדי שנה בפסטיבל קזאלס בפראדס שבהרי הפירינאים (1969-1953). הוא מצא שההוראה מתאימה לאופיו, ולאחר זאת לימד בקונסרבטוריון של בזל (1963-1953), בפרייבורג (1962-1954), בדיסלדורף (1969-1962) ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג (1997-1971)
וג ייסד את הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בצ'רבו ב-1962 והרבה לנצח שם. הוא ייסד את התזמורת הקאמרית שאנדור וג וניצח עליה למשך תקופה שנמשכה מ-1968 עד 1971. בשנים 1977-1974 ניצח על תזמורת פסטיבל מרלבורו. בשנת 1972, בהמשך להזמנה מהילרי טונסטול-בהרנס לבקר בקורנוול, ייסד וג את סמינר מפרץ פרוסיה הבינלאומי למוזיקאים http://www.i-m-s.org.uk/. ב-1978 התמנה למנצח של קאמרטה אקדמיקה זלצבורג שבאוניברסיטת מוצרטיאום. עם תזמורת זו הקליט את הדיבטימנטי והסרנדות, של מוצרט, הקלטה שזכתה בגראן פרי דו דיסק ב-1989.
פרסים ואותות הוקרה.
לאחר מחלה קצרה, בשנת 1997, מת שאנדור וג בבית חולים בפריילאסינג, מעבר לגבול מול זלצבורג.
לאלה מוסטפא פאשה
לאלה קארה מוסטפא פאשה (בטורקית: Lala Kara Mustafa Paşa, בסביבות 1500 - 7 באוגוסט 1580), היה איש צבא עות'מאני, טורקי ממוצא סרבי, שכיהן חדשים אחדים כווזיר גדול של האימפריה העות'מאנית. הוא זכה לכינוי הכבוד "לאלה", כלומר ה"מנטור" או "חונך" של הסולטאן, מפני שהיה מורו האישי של הסולטאן סלים השני. נקרא גם "הכובש של קפריסין" ("Kıbrıs Fatihi").
קורות חייו.
לאלה מוסטפא פאשה נולד כרודו סוקולוביץ', בבוסניה, במשפחה נוצרית סרבית, ככל הנראה בסביבות שנת 1500 וגויס על ידי הטורקים העות'מאנים ששלטו במולדתו כדי לשרת בסאראי של הסולטאן סולימאן המפואר. גם אחיו, דלי חיסרב פאשה, היה למפקד עות'מאני חשוב. שניהם חונכו כדוושירמה בדת האסלאם.
כבר בהתחלת דרכו, הפך לאלה מוסטפא לאיש צבא מוערך והיה למנטור של הנסיך סלים ותמך במועמדותו לכתר האימפריה נגד אחיו, ביאזיט. אמן של תככים, הוא רכש את אמונו של ביאזיט והצליח לחבל בחילופי המכתבים בינו ולבין אביו הסולטאן, שהוקיר את כישוריו של אותו נסיך וראה בו את יורשו הלגיטימי. לאלה מוסטפא וסלים שכנעו לבסוף את הסולטאן שביאזיט מבקש למרוד. אחרי שביאזיט הובס בקרב קוניה ונמלט לאיראן, מכתב המחילה של אביו לא הגיע אליו ובסופו של דבר בשנת 1561 הוא הוצא שם להורג בחניקה יחד עם ארבעת ילדיו.
בשנת 1555 התמנה לאלה מוסטפא פאשה על ידי הווזיר הגדול ריסטם פאשה לראשות הסנג'ק של צפת בארץ ישראל
ב-14 בספטמבר התמנה לסנג'קביי של פוז'גה בהונגריה הכבושה, ובהמשך היה לביילרביי של ואן, ארזורום וחלב. בשנים 1569-1563 הוא כיהן כוואלי של דמשק. הווזיר הגדול מהמט סוקולו פאשה שעלה לתפקיד הרם ביוני 1565 לא ראה בהתחלה את לאלה מוסטפא בעין יפה, למרות היותם בני אותו הכפר בבוסניה.
אולם בתחילת שנת 1569 העלה הסולטאן סלים השני את מורו לשעבר לתפקיד "וזיר חמישי" (קובה-ווזירי) וכעבור זמן קצר מינה אותו ל"סראסקר" - מפקד הראשי - של הכוחות הטורקים בתימן שנדרשו לדכא את מרד בני זייד השיעים בהנהגת האימאם טופאל מותאחר. אך בדרכו לתימן נכנס לאלה מוסטפא לריב קשה עם הוואלי של מצרים, קוג'ה סינאן פאשה שראה בו יריב ולא היה מוכן לספק לו את הציוד הצבאי הדרוש. לבסוף סינאן התמנה במקומו בראש הצבא בתימן ולאלה מוסטפא נקרא להתייצב בפני משפט באיסטנבול. אהדתו של הסולטאן חילצה אותו ממוות בטוח.
כיבוש קפריסין.