נושא השיר הוא כינון היישוב היהודי החדש בארץ ישראל, הקמת היישובים ובניית הבתים והרחבת ההתיישבות החקלאית ברחבי הארץ, ובעיות הביטחון והקמת ארגוני המגן העבריים בתקופת השלטון העות'מאני ותקופת המנדט, המסופרים מבעד לדברי שיחתם הרצינית והמבודחת כאחד, והמעגלית, של זוג צעירים: הבחור קורא לחברתו אהובתו בכינויים מצטטים משיר השירים, כגון "תמתי", או יונת חן שלי המתכתב עם "יונתי" המקראי, לבוא ולהתקרב אליו, ואולם לבחורה שאלות רבות ושונות הנוגעות לקיום, להגנה עליו, למגורים ולחיי היומיום, ועליהן תשובות מיידעות של הבחור המנסה לרצות את אהובתו. השיר רצוף בדימויים מטפוריים: "שועלים" הם שודדים ורוצחים תושבי הארץ, "אגרשם" מתכוון לעימות חמוש, "אקדוח" הוא כל כלי נשק, "במחצלתי" הוא אתר אחסון של הנשק - במחסן חוקי או ב"סליק", סֻכָּתִי היא כל מקום מגורים, גם אם צנוע באוהל, צריף או בית אבן, ו"כרמי" הוא המתחם החקלאי שבו חי ועובד המשיב, בין שבמציאות ובין שבדמיונו.
השיר נעשה אהוד ביישוב, נהגו לשיר אותו באירועים שמחים וחגיגיים במסגרת המשפחה והקהילה, ונחשב אחד משירי התנועה הציונית. כך למשל, הוא צורף אל "פנקסי" – הספרון שהוענק לכל חבר או חברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" בראשיתה, מאז 1918.
קולו של החזן המפורסם משה קוסביצקי נתגלה בהיותו בן שבע (בשנת 1906) כאשר שר בערב נשף חנוכה את השיר שנקרא גם "שיר של נוטרים" (מתוך עיתון "דבר" 25.8.1961 כתבה לרגל ביקורו של החזן קוסביצקי בישראל).
שרה צ'יזיק (מגיבורות תל-חי) מספרת במכתב מעקרון בפברואר 1919 על חוויות השמירה בגן הירק, על העצבים המתוחים ,וצל העצים והגדר שנדמו לגנבים -ואז כשעלתה הלבנה החלו היא וחברתה לשיר והיא מציינת במיוחד את השיר "שם שועלים יש".
שרה ממשיכה ומתארת חוויה היתולית שהייתה קשורה לשיר זה. בעת השמירה נשמעה יללת שועל ,שרה כותבת כי הבחינה שאין זה שועל אמיתי ,היא יללה אף היא כשועל בתשובה ליללה ששמעה ואמנם לא טעתה, תוך זמן קצר נכנסו בקול צחוק השומרים שניסו להפחידן.(המכתב מעקרון פורסם יחד עם זכרונות ומכתבים אחרים שלה לאחר שנפלה. בעיתון "הצפירה" 4.6.1920).
אוליגואנצפאליה
אוֹלִיגוֹאֶנְצֶפַאלְיָה (באנגלית: Oligoencephaly) הוא מונח פסיכיאטרי המתאר מצב של אדם הלוקה בשכלו כתוצאה ממוח שלא התפתח פיזית כראוי לו. ישנם מספר מקרים רפואיים אשר נמצאים תחת המונח אוֹלִיגוֹ-אֶנְצֶפַאלְיָה.
היסטוריה ואטימולוגיה.
המילה אוֹלִיגוֹאֶנְצֶפַאלְיָה מקורה ביוונית עתיקה ומשמעותה המילולית היא "מוח קטן". למעשה מילה זו מורכבת ממילה ותחילית, המילה אליגו- היא תחילית בשפה היוונית (oligos - ὀλιγο) שתרגומה "קטן" (small / little). המילה השנייה היא אֶנְצֶפַאלְיָה (ἐγκέφαλος - אנצפַלוס) שאף היא מיונית עתיקה ופירושה "מוח". המונח נמצא בספרות הרפואה זמן רב ולא ברור זמן תחילתו.
ון מוריסון
כל דעביד רחמנא לטב עביד
כָּל דְּעָבִיד רַחְמָנָא - לְטַב עָבִיד הוא ביטוי ארמי שמשמעו: "כל מה שעושה הקב"ה - לטובה הוא עושה זאת" (מילולית: "כל שעושה הרחמן לטובה עושה"). ביטוי זה, המיוחס לרבי עקיבא, מתאר אמונה אבסולוטית בכל מעשיו של הקב"ה שהם נועדו לטוב, אף אם בראייה עכשווית נראה שהם רעים, וכן מתאר ביטוי זה ביטחון מלא בכל הנקרה בדרכו של האדם.
מקור הביטוי.
מקורו של הביטוי הוא בתלמוד, שם מובא סיפור על רבי עקיבא שכאשר הלך בדרך והגיע לעיר אחת ותושביה סירבו לארחו, אמר לעצמו: "כל מה שעושה הקב"ה לאדם - זה לטובתו"; הלך רבי עקיבא ונשכב לישון בשדות. היו עמו תרנגולת (להעיר אותו מהשינה), וחמור (לשאת משאות) ונר (כדי ללמוד בלילה). באה רוח וכיבתה את הנר, ואז בא חתול ואכל את התרנגול ולאחר מכן בא אריה וטרף את החמור. רבי עקיבא הגיב בסיסמה "כל מה שעושה הקב"ה - לטובה". באותו לילה בא גדוד רומאי לעיר, פשט עליה ושבה את בני העיר, ובכך הוברר לו שכל המקרים המצערים הללו - היו לטובתו. רש"י מוסיף ואומר ש"אילו היה נר דלוק היה הגייס רואה אותי ואילו היה החמור נוער או התרנגול קורא היה הגייס בא ושובה אותי".
בהתאם לדברי התלמוד, נפסק בשולחן ערוך: "לעולם יהא אדם רגיל לומר: כל מה דעביד רחמנא, לטב עביד". פסיקה זו עוררה את תמיהתם של הפרשנים, מהסיבה שספר השולחן ערוך עוסק יותר בענייני הלכה ופחות בענייני השקפה, רבים מהם ראו בכך את הנחיצות של השימוש באידיאה זו ביהדות עד כדי כך שהיה צריך לחרוג מהקו המנחה של ספרו כדי לכתוב זאת.
תפיסות דומות.
בשירת האזינו בספר דברים נכתב "הַצּוּר תָּמִים פָּעֳלוֹ, כִּי כָל דְּרָכָיו מִשְׁפָּט, אֵל אֱמוּנָה וְאֵין עָוֶל, צַדִּיק וְיָשָׁר הוּא". על פי התפיסה המתוארת בפסוק כל מעשי האל מושלמים, ולא יוצא ממנו חוסר צדק ועוול.
בתלמוד מסופר כי מקור שמו של התנא מהדור השני של התנאים נחום איש גמזו היה מפני שהייתה לו אמונה תמימה, ובכל מה שאירע לו הוא היה אומר "גם זו לטובה".
בימינו קיבל הביטוי שינויים נוספים: הכל לטובה, הכל דבש.
דני מסטרסון
דניאל פיטר "דני" מסטרסון (באנגלית: Daniel Peter "Danny" Masterson; נולד ב-13 במרץ 1976) הוא תקליטן ושחקן טלוויזיה אמריקאי. ידוע ביותר בשל תפקידו כסטיבן הייד בסיטקום "מופע שנות ה-70". כיום הוא עומד למשפט באשמת אונס שלוש נשים.
ביוגרפיה.
מסטרסון נולד בלונג איילנד, ניו יורק שבארצות הברית. אימו קרול, היא גם מנהלתו האישית, ואביו פיטר, סוכן ביטוח. הוריו התגרשו בשנת 1984. והוא אחיו של השחקן כריסטופר מסטרסון הידוע בתפקידו כפרנסיס בסיטקום "מלקולם באמצע". בנוסף יש להם שני אחים-למחצה מצד אימו שגם הם שחקנים ועל כן בחרו להשתמש בשם משפחתו "מסטרסון" כשם הבמה שייצג אותם בהוליווד: ג׳ורדן מסטרסון ואלאנה מסטרסון.
לאחר שסיים את כיתה י', בהגיעו לגיל 16, נשר מהלימודים ועבר להוליווד. לאחר שעבר להוליווד, סיים את תעודת הבגרות שלו בעזרת מורים פרטיים, מאחר שלימודים אינטנסיביים בבית ספר רשמי דרשו זמן שלא היה לו. לאחר מכן, נרשם ללימודים אקדמיים למשחק, אולם נשר לאחר סמסטר בודד מאחר שעבודות המשחק נעשו חלק גדול מחייו.
קריירה.
משחק.
מסטרסון החל לדגמן בתור ילד כבר מגיל ארבע. תמונותיו צורפו לכתבות במגזינים, וכן הצטלם לפרסומות בטלוויזיה. בגיל שמונה החל לשחק בהצגות ברודוויי. עד להגיעו לגיל שש-עשרה, הספיק להצטלם ליותר ממאה פרסומות, ביניהן פרסומות לדגני הבוקר קלוג'ס ולתכשירים לטיפול בפצעי בגרות.
ב-1993 גילם את תפקידו של סת' בסרט ההמשך ל"בטהובן", ב-1994, התארח בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "רוזאן" כג'ימי גריבין, ב-1995 שיחק בקומדיה "ביי לאהבה", לצד רנדי קווייד וב-1996 החל לגלם את דמותו של ג'סטין בסדרת הטלוויזיה "סיביל". תפקידים אלה היוו את דריסת הרגל שלו לעולם הקולנוע, וב-1997, הוא קיבל את תפקידו של קארל בסרט עימות חזיתי לצד ג'ון טרבולטה וניקולס קייג'.
ב-1998, לאחר ארבע עונות בסדרה "סיביל" החליט מסטרסון להמשיך הלאה. הוא נבחן לתפקיד בסדרת טלוויזיה קומית בשם "נערים מבוזבזים" אשר שמה שונה בסופו של דבר ל"מופע שנות ה-70". למרות שהיה מעט מבוגר מיתר השחקנים, החליטה מפיקת הליהוק, דבי רומאנו, לאפשר לו להיבחן לתפקיד סטיבן הייד מאחר שלטענתה "הוא פשוט הגיע והיה מצחיק מאד".
באותה שנה הוא שיחק בסרט "סיוט בחדר המורים" לצידם של ג'ורדנה ברוסטר וג'וש הארטנט.
בניגוד לשחקנים אחרים בסדרה כמו טופר גרייס, מסטרסון הופיע בכל שמונה העונות של התוכנית (עד לירידת הסדרה ב-2006). תפקידו כסטיבן הייד היווה פריצת דרך חדשה בקריירה שלו. במהלך הסדרה וגם לאחר שהסתיימה, הופיע מסטרסון במספר תפקידי אורח בסרטים וסדרות שונות כמו: בסרט "שואפים גבוה" משנת 2006, וסדרות הטלוויזיה "ככה זה בחיים", "מד טי.וי", "המלך היל", "הפמליה" ובתוכנית המתיחות של עמיתו למופע שנות ה-70, אשטון קוצ'ר, "פאנק'ד".
בשנת 2008 שיחק את דמותו של רוני בסרט "יס מן" לצידו של ג'ים קארי. ב-2009 שיחק בסרט "להתעורר" לצד איאן סומרהולדר. ב-2011, התארח בפרק בסדרה "צווארון לבן". בשנת 2012, החל לשחק את הדמות הראשית בסדרה "גברים בעבודה". בהמשך הוא גם הפיק עשרה פרקים בסדרה. ב-2014, התארח בפרק בסדרה "רופא להשכיר". ב-2016 שיחק בקומדיה "רובוט לוהט" לצד אנתוני אנדרסון.
בשנה זו גם החל לככב בסדרת הסיטקום "החווה" בנטפליקס, לצד חברו אשטון קוצ'ר, שם שיחק את אחיו הגדול של קוצ'ר. בעקבות תנועת מי טו הועלו טענות מצד נשים שונות כי מסטרסון הטריד ואף אנס את חלקן בתחילת שנות האלפיים והוא פוטר על ידי נטפליקס בסיום החלק החמישי של הסדרה. נכון לשנת 2022, הוא עומד לדין על אונס של 3 נשים שונות.
מוזיקה.
מסטרסון החל לתקלט בתור תחביב בשנת 1999, אך מהר מאוד הפך התחביב לעיסוק לכל דבר, בנוסף לעיסוקו כשחקן ובעל מספר עסקים נוספים. שם הבמה הראשון שלו היה DJ Donkey Punch ולאחר מכן החליף אותו לשם הבמה DJ Mom Jeans (ג'ינס לאמהות). לטענתו, המקור לשם הבמה הזה מגיע ממופע שנות ה-70, בה נאלצו השחקניות מילה קוניס ולורה פרפון ללבוש מכנסי ג'ינס לא מחמיאות, המזכירות "רגליים של אמהות", על פי הסלנג המקומי, דבר שגרם למסטרסון ללעוג להן רבות במהלך הצילומים. הוא מגדיר את עצמו כאוהד מוזיקת רוק והיפ-הופ. הוא חובב להקות רוק משנות ה-70, אולם הלהקה האהובה עליו ביותר היא פרל ג'אם. במשך שש שנים תיקלט בתוכנית רדיו בת שעתיים ברדיו המקומי בלוס אנג'לס, שם תיקלט בעיקר מוזיקת רוק ואינדי.
עיסוקים נוספים.