שירת במשטרת ישראל, ובין תפקידיו הבכירים היה למפקד משטרת רמלה (בגיל 27), מפקד היחידה המרכזית במחוז תל אביב, ראש מחלקת מודיעין ובדרגת ניצב לראש המטה המבצעי של שר המשטרה. במהלך שירותו במשטרה קיבל את עיטור השירות של משטרת ישראל ונטל חלק בלכידת האופנובנק. את דרגת הניצב קיבל בגיל 37 - הצעיר ביותר במשטרת ישראל.
בספטמבר 1997 הוגש כתב אישום נגד דותן על עבירות של לקיחת שוחד, תיווך בשוחד, מירמה והפרת אמונים של עובד ציבור, בעת ששימש כניצב. במאי 2002 זוכה מכל ההאשמות נגדו.
לאחר פרישתו משורות המשטרה כיהן במשך ארבע שנים כמנכ"ל החברה הממשלתית "תשתיות נפט ואנרגיה" (1993–1997). בשנה האחרונה לכהונתו בתפקיד זה החל לשמש יו"ר דירקטוריון פי גלילות, ולאחר מכן התמנה למנכ"ל "פי גלילות מסופי נפט וצינורות" ויו"ר דירקטוריון חברת הבת שלה "מפעלי גז לישראל", בה נאבק נגד הכוונה לסגור את מתקני החברה.
באוגוסט 2003 מונה למנכ"ל נתיבי הגז הטבעי לישראל שהייתה אז בהקמה, אך זמן קצר אחר כך ויתר על המינוי. באוקטובר 2003, פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת חריף על תפקודו של דותן כמנכ"ל פי-גלילות, בין השאר, על כך שהורה לשנות טיוטת תוכנית עסקית כדי שתציג השקעה בלתי כדאית, ככדאית.
במקביל לעבודתו כמנכ"ל פי-גלילות, השקיע דותן במספר חברות ושימש בהם כדירקטור. דותן היה בין המשקיעים הראשונים בחברת סינאל מלל פייוויי, הוא החזיק כ-15% מהמניות שלה בעת שהונפקה בבורסה ביוני 2000. בשנת 2011 נקלע לסכסוך עם גבי בוגנים, בעל השליטה בחברה, שבעקבותיו מכר את מניותיו בחברה. בפברואר 2004 מונה דותן כדירקטור בחברת נביעות ובתחילת 2005 כדירקטור בחברת איסתא ליינס, בה גם החזיק כ-2% מהמניות.
בשנת 2007 זכתה קבוצת דלק במכרז להפרטת חברת פי-גלילות. דותן עסק בקידום תוכניות בנייה בשטח מסוף החברה שפונה ברמת השרון, והשכרתו באופן זמני כמתקן לאחסנת כלי רכב.
בשנת 2018 פורסם תחקיר בתוכנית "עובדה" ובו צוין כי ניצב דותן היה מהחשודים המרכזיים של ועדת גידרון אשר חקרה מי הדליף לשר דרעי במהלך חקירתו בשנים '93-90' פרטים אודות האזנות הסתר שבוצעו לו. עוד פורסם כי ניצב דותן בחר לשמור על זכות השתיקה בחקירה זו.
בשנת 2019 מונה לדירקטור בחברת "אל על".
חיים אישיים.
חבר בארגון "יד לילד" ובעמותות שונות בתחומי הקהילה והחברה. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. אב לשניים. מתגורר בהרצליה.
רחוב ריג'נט
רחוב ריג'נט (אנגלית: Regent street) הוא רחוב בלונדון, הנמתח בניצב לרחוב אוקספורד, מריג'נטס פארק בצפון עד כיכר פיקדילי בדרום. אורכו של הרחוב כ-2 ק"מ.
הרחוב נבנה על ידי ג'ון נאש כמסלול לטקסים שחיבר בין בית קארלטון, ביתו של יורש העצר בפיקדילי, לבין שטחי הירק של פארק ריג'נט בצפון. החזיתות ההדורות של החנויות מחפות על גילו הצעיר של הרחוב - רובו של הרחוב נבנה רק למעלה מ-100 שנה אחרי שנאש התחיל בעבודה, בשנות העשרים של המאה ה-20.
בקצהו הצפוני של הרחוב נמצאת כנסיית כל הקדושים (All saints church), שהושלמה על ידי נאש ב-1824. מול הכנסייה, ניצב סימן היכר נוסף של לונדון, בית השידור (Broadcasting house), ביתו של רדיו הבי-בי-סי מאז 1932. החלק המרכזי של הרחוב - בין כיכר אוקספורד לכיכר פיקדילי - ראוי לציון בעיקר בשל חנויות הענק שבו, ובהן המליס, חנות הצעצועים הגדולה בעולם. רחוב ריג'נט מוקף ברחובות קטנים ומגוונים, כולל רחוב קונדויט, רחוב מורטימר, רחוב פרינסס, רחוב מרלבורו הגדול ורחוב הברואר. רחוב ריג'נט והסביבה מציעים תערובת של חנויות בעלות שמות גלובליים ומותגים עצמאיים.
קול ברמה
המהמר (אופרה)
המהמר (ברוסית: Игрок —"איגרוק") היא אופרה מאת המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב לליברית שנכתבה על ידו בהתבסס על סיפורו של פיודור דוסטויבסקי בשם זה ("הקוביוסטוס").
רקע.
פרוקופייב החליט להפוך את סיפורו של דוסטויבסקי לאופרה בשנת 1914, בעידודו של המלחין אלברט קואוטס מתיאטרון מריאינסקי. פרוקופייב כתב את האופרה בין נובמבר 1915 וינואר 1917, ואולם בעקבות פרוץ מהפכת אוקטובר בשנת 1917 האופרה לא הועלתה על הבמה עד שנת 1929, לאחר שעברה שינויים רבים בשנת 1927. האופרה הועלתה לראשונה בתיאטרון המלכותי דה לה מוניי (Théâtre Royal de la Monnaie) שבבריסל.
עלילת האופרה.
עלילת האופרה מתרחשת ברולטנברג (Roulettenberg) עיירת ספא דמיונית באירופה בשנות ה-60 של המאה ה-19.
מערכה ראשונה.
בעת שהותם במלון גראנד, נפגש אלכסיי, המורה הפרטי של ילדי הגנרל עם פאולינה, האומנת של הילדים. פאולינה חייבת כספים רבים למרקיז, ואלכסיי המאוהב בפאולינה משכן עבורה את תכשיטיה והימר בשמה בכספי המשכון, אך הפסיד בהימורים.
הגנרל מגיע עם בלאנש הצעירה, בה הוא מאוהב, וכן עם המרקיז ועם האנגלי, מר אסטליי. כאשר נשאל על הפסדיו אומר אלכסיי כי הפסיד את חסכונותיו. נאמר לו כי אדם עם הכנסה כה נמוכה אינו צריך להמר. אסטרלי מזמין את אלכסיי לשתות עמו תה. הגנרל מקבל טלגרמה מבבולנקה (מילולית "סבתו" אבל בעצם דודתו, וסבתה של פאולינה) אשר נמצאת במוסקבה. הגנרל מקווה כי בבולנקה תמות והוא יירש את כספה ויישא לאישה את בלאנש. פאולינה חשה תסכול בשל חובותיה למרקיז. פאולינה דורשת מאלכסיי שיפגין את אהבתו אליה, ויתחיל עם הברונית בגרמנית היושבת בפארק. אלכסיי עושה זאת ומכעיס את הברון.
מערכה שנייה.
בלובי המלון, הגנרל נוזף באלקסי על מעשיו, אולם אלקסיי אינו מתחרט, והגנרל מפטרו מתפקידו. מר אסטלי נכנס ומסביר לאלקסי את דאגתו של הגנרל: בלאנש ביקשה מהברונית הלוואה והדבר הכעיס את הברונית. אסטלי מסביר כי הגנרל אינו יכול להציע נישואים לבלאנש עד שהוא יקבל את חלקו בירושה מבאבולנקה. אלקסיי מגיע למסקנה שברגע שפאולינה תקבל את חלקה בירושה המרקיז ינסה לקשור עימה קשר רומנטי.
המרקיז מופיע, ומנסה לגרום לאלקסיי למתן את התנהגותו. אלקסיי משיב למרקיז בחוצפה, והמרקיז מעביר לו פתק מפאולינה בו היא מבקשת ממנו להתנהג כיאות. אלקסיי מאשים את המרקיז בכך שהוא גרם לפאולינה לכתוב את המכתב ועוזב בכעס. המרקיס מעדכן את הגנרל ואת בלאנש שאלקסיי עזב את המקום.
הגנרל סבור שבאבולנקה תמות באותו ערב אולם היא מגיעה למלון באותו רגע, בבריאות תקינה. היא פוגשת את אלקסיי ואת פאולינה בשמחה, אולם כאשר היא רואה את הגנרל היא מכריזה לכולם שהיא הבריאה ממחלתה ומתכוונת לנוח ולהמר בספא.
מערכה שלישית.
בקזינו מהמרת באבולנקה את כספה, ומפסידה אותו ברולטה תוך שהיא מתעלמת מכל בקשות להפסיק ולהמר. הגנרל רואה את אובדן סיכוייו להציע נישואים לבלאנש, ואף שוקל לקרוא למשטרה כאשר הוא רואה כמה כסף הפסידה באבולנקה, אולם המרקיז משכנע אותו שלא לעשות זאת. אלקסיי מגיע, והגנרל והמרקיז מבקשים ממנו שעצור את הפסדיה של באבולנקה. הנסיך נילסקי, המאוהב אף הוא בבלאנש, מגיע, וגורם לבאבולנקה הפסדים נוספים.
הגנרל מתמוטט מרוב צער. בלאנש עוזבת עם נילסקי, ואלקסיי תוהה מה יקרה למשפחתה של פאולינה בשל הפסדיה של באבולנקה.
באבולנקה, לאחר שהפסידה את כל כספיה, רוצה לשוב למוסקבה.
מערכה רביעית.
בחדר המלון שלו פוגש אלקסיי בפאולינה. בידי פאולינה מכתב מהמרקיז בו המרקיז ממבקש ממנה לשלם לו את מלא חובותיה, אחרת יתבע אותה והיא תפסיד את ירושתה. אלקסיי מרוצה מכך שפאולינה מבקשת את עזרתו.
בהיותו בקזינו אלקסיי זוכה 20 פעמים ברצף, ולמעשה מרושש את הקזינו. אלקסיי שב לחדרו, שם מחכה לו פאולינה; הוא מציע לה את הכסף לשלם למרקיז, והיא מסברת ושאולת אם הוא באמת אוהב אותה. אלקסיי שב ונותן לה כסף אולם היא זורקת את הכסף ויוצאת מהחדר.
אלקסיי נותר לבדו עם כספו.
סוויטה: ארבעה דיוקנאות מתוך המהמר, אופוס 49.
פרוקופייב השתמש בלחן האופרה ליצירת סימפוניה קונצרטית בשנת 1931.
יוסי וסרמן
יוסי וסרמן (נולד ב-1943) הוא איש חינוך ומנהיג ארגון עובדים ישראלי. שכיהן בשנים 2002–2016 כמזכ"ל הסתדרות המורים. הורשע בעבירות של מרמה והפרת אמונים, שיבוש מהלכי משפט, פגיעה בפרטיות והטרדת עד, ונגזרו עליו 4 חודשי מאסר בפועל.
ביוגרפיה.
וסרמן נולד ברומניה בשנת 1943, עלה לישראל, גדל ולמד בתל אביב ובלוד. בשנת 1965, החל לעבוד כמורה בבית הספר הממלכתי א' על שם ויצמן בלוד, שם גם למד בילדותו.
בשנת 1967 מונה לסגן מנהל בית הספר, ולאחר שנתיים נוספות, בהיותו בן 26, מונה לתפקיד מנהל בית הספר היסודי במושב פדיה, אותו ניהל במשך כארבע שנים במקביל להתנדבות בכלא רמלה בו לימד בערבים את אסירי בית הכלא.
בשנת 1973, החל לנהל את בית הספר עירוני י"ב (בית ספר "הבנים" בשמו הנוכחי). וסרמן ניהל את בית הספר במשך 20 שנים עד שנת 1993.
בשנת 1971 החל את עבודתו בהסתדרות המורים.
הסתדרות המורים.
בשנים 1971 ועד שנת 2002 כיהן כיו"ר סניף רמלה לוד של הסתדרות המורים, בשנים 1985–1992 ניהל את קרנות ההשתלמות של הסתדרות המורים.
החל משנת 1992, ובמשך עשר שנים, ניהל את מערך הכספים בהסתדרות המורים, וכיהן כיו"ר אגף הכספים. בשנת 2002 מונה למזכ"ל הסתדרות המורים.
במסגרת הסתדרות המורים הוביל את הקמת המינהל הכלכלי לרווחת עובדי ההוראה, חברי הסתדרות המורים. כמו כן הוביל את המאבק בדו"ח ועדת דוברת, ופעל בניסיון לצמצום פיטורי מורים המוניים בתקופת שרת החינוך לימור לבנת. בנוסף, וסרמן שותף ברפורמה המוסכמת במערכת החינוך – "אופק חדש" - ויישומה במערכת החינוך בישראל.