משה שלונסקי
משה שלונסקי (נולד ב-31 באוגוסט 1948) הוא איש תקשורת ישראלי, כיהן כמפקד גלי צה"ל בשנים 1991–1997.
ביוגרפיה.
שלונסקי גדל בתל אביב, למד בבית ספר יסודי יד אליהו ובתיכון עירוני ט׳.
שירת בצה"ל כקצין בחיל המשטרה הצבאית והגיע לדרגת רס"ן במילואים.
למד סוציולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה.
את הקריירה התקשורתית שלו החל בטלוויזיה הישראלית ב-1975, שימש עורך, כתב כלכלי ועבד בדסק החוץ. החל משנות השמונים, כיהן ככתב צבאי בערוץ ושימש בתפקיד במשך שמונה שנים. בתפקידו זה היה סיקר את מבצע שלמה מאתיופיה ואת מלחמת המפרץ, סיקור עבורו זכה בפרס רשות השידור יחד עם אהוד יערי. בסוף 1991 מונה למפקד גלי צה"ל לאחר שקודמו בתפקיד, עמוס גלבוע נאלץ להתפטר זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו. בעת כהונתו כמפקד גלי צה"ל הקים את תחנת המוזיקה והתנועה גלגלצ שהיא גם כיום תחנת רדיו פופולרית ואף מנע את סגירת תחנת גל"צ שעמדה אז על סף פירוק. סיים את תפקידו כמפקד גלי צה"ל ב-1997.
בשנת 1997 מונה למשנה מנכ"ל זכיינית רשת בערוץ 2 ועסק בנושא תוכניות ואסטרטגיה. ב-2005 כיהן כסמנכ"ל התוכניות בקבוצת התקשורת "כאן", שהתמודדה אז במכרז ערוץ 2, אך הקבוצה לא זכתה במכרז ופורקה ב-2007.
יזם את פסטיבל הטלוויזיה בראש פינה ופסטיבל הטלוויזיה "שובר מסך" של המכללה האקדמית עמק יזרעאל. בין השנים 2007-2021 שימש כמנהל תחום התקשורת היישומית בחוג לתקשורת של המכללה. ב-2008 עמד בראש קבוצת "רדיו הבירה" שהתמודדה וזכתה במכרז להפעלת הרדיו האזורי בירושלים, רדיו ירושלים החדש. באותה שנה החל להגיש לצד איתן ליפשיץ את התוכנית "מחשבות בע"מ" בגלי צה"ל, לאחר שיעקב ברדוגו עזב את התוכנית. מ-2013 עד 2022 חזר ברדוגו לשדר את התוכנית. ב-2022 לאחר שברדוגו פרש מן התוכנית קובי אריאלי הגיש את התוכנית. בתוכנית שלונסקי מציג לרוב עמדות המזוהות עם השמאל.
שלונסקי השתתף כחבר פאנל בתוכנית "הצוללת" בערוץ הכנסת העוסקת בייעוץ אסטרטגי לפוליטיקאים ישראלים והחל לשמש כמנחה התוכנית עם עזיבתו של המנחה הקודם ארנון פרלמן.
חיים אישיים.
שלונסקי נשוי לדליה ואב לשניים. בנו אסף, מונה ב-2016 לראש מחלקת תוכניות ברשת ב' של תאגיד השידור הישראלי.
מתיחת מאדים
מתיחת מאדים היא הכינוי למתיחה אשר החלה בקיץ 2003 ומאז מתחדשת מדי שנה. לפי הנטען במתיחה זו, כוכב הלכת מאדים ייראה גדול כמו הירח, דבר שאינו נכון. המתיחה מופצת בעיקר בתכתובות דואר אלקטרוני במהלך חודשי הקיץ. נכון לאוגוסט 2014 נראה שממדי המתיחה קטנו באופן ניכר.
הבסיס למתיחה.
ב-27 באוגוסט 2003 כוכב הלכת מאדים הגיע למרחק של 55,758,006 ק"מ מכדור הארץ – מרחקו הקטן ביותר ב-40,000 השנים הבאות. ככל הנראה, המקור למתיחה הוא בהשמטת משפט בו נכתב כי צופה שיביט אל מאדים בעת קרבתו המרבית דרך טלסקופ ובהגדלה של פי 75, יוכל לראותו כאילו הביט בירח המלא בעין הבלתי מצוידת. בתכתובות מאוחרות יותר משפט זה לא נכלל ונכתב לרוב כי "יראו שני ירחים".
היתכנות פיזיקלית.
מסלוליהם של כדור הארץ ומאדים מתקרבים זה לזה בכל 26 חודשים, כך שמדי שנתיים וחודשיים מאדים מגיע למרחק המינימלי באותה תקופה, קרבה זו משתנה בין כ-56,000,000 ק"מ לכ-100,000,000 ק"מ (לדוגמה בשנים 2003 ו-2012 בהתאמה), בעוד שמרחקו הממוצע של הירח עומד על כ-380,000 ק"מ בלבד. כיוון שמאדים רק כפול בקוטרו מהירח ואילו מרחקו גדול ביותר מפי 100 לעולם לא נראה את מאדים גדול כמו הירח מכדור הארץ. אמנם בהתקרבויות המינימליות שלאחר 2003 המרחק בין כדור הארץ ומאדים הלך וגדל, אולם החל משנת 2012 מרחק זה קטן שוב. ההתקרבות המינימלית המשמעותית הבאה של מאדים תיראה ב-15 באוגוסט 2050, אז מרחקו של מאדים מכדור הארץ יהיה 55,957,233 ק"מ בלבד וקוטרו הזוויתי יהיה קטן בעשירית שניית קשת מזה שנראה ב-2003.
רפאל שכטר
רפאל שֶכטֶר (Rafael Schächter; 25 במאי 1905, בראילה, רומניה – 1945, במצעד המוות מאושוויץ) היה מלחין, פסנתרן ומנצח יהודי-צ'כוסלובקי, מראשי ארגון חיי התרבות במחנה טרזין.
חייו.
שכטר נולד ב-1905 בבראילה שברומניה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בהיותו נער, עבר לברנו שבצ'כוסלובקיה. שם למד פסנתר אצל וילם קורץ (Vilém Kurz). בהמשך עבר עם קורץ לפראג והמשיך את לימודי הנגינה אצל קארל הופמייסטר. במקביל למד הלחנה וניצוח בקונסרבטוריון של פראג. עם סיום לימודיו, בשנת 1934, התקבל לעבודה בתיאטרון האוונגארד דקו (Déčko). בשנת 1937 ייסד אנסמבל משלו – "קומורני אופרה", שביצע מוזיקה קאמרית בלתי מוכרת וכן מוזיקה מתקופת הבארוק.
ב-30 בנובמבר 1941 נשלח למחנה הריכוז טרזין, כאסיר מס' 128, במשלוח H. בטרזין הציב במרתף מגורי הגברים פסנתר, שהוברח למחנה. הודות לרפיון מסוים בהשגחה מצד החיילים הנאצים במחנה, עלה בידו לארגן מקהלת גברים, שסייעה לשמירת המורל בקרב האסירים. הוא הצליח גם לחמוק מבעד לשערים הנעולים של אגף הגברים אל קסרקטין הנשים, והקים גם שם מקהלה. בהמשך התמזגו שתי המקהלות, ושכטר קיבל היתר ממנהל המחנה להופיע עם המקהלה המאוחדת. בשיאה מנתה המקהלה כ-200 חברים, ושכטר הצליח להפיק, לא פעם מפרטיטורה יחידה, קונצרטים של אופרות מפורסמות ויצירות קלאסיות אחרות.
האופרה הראשונה שבוצעה בטרזין הייתה "הכלה המכורה" של סמֶטָנָה. החזרות על האופרה נעשו עם פסנתר בלבד ובתפקידי מקהלה וסולנים מאולתרים, אך ההצלחה הייתה רבה. ההופעה הראשונה התקיימה ב-25 בנובמבר 1942, ללא היתר ממנהלת פעילויות הפנאי (Freizeitgestaltung ), אבל הביצוע הקונצרטנטי של האופרה עלה יפה כל כך, שמנהלת פעילויות הפנאי אישרה אותו להופעת בכורה רשמית ב-29 בנובמבר 1942 ולעוד הופעות רבות בהמשך.
שכטר נתפס לרעיון של ביצוע הרקוויאם של ורדי כמיסה, שכן דינם של הנאצים, כך האמין, ייגזר לחובה ביום הדין האחרון. בספטמבר 1943 הורו שלטונות המחנה לשכטר להכין את הרקוויאם של ורדי לביצוע. בעזרת פרטיטורה יחידה שינן עם הזמרים את הטקסט הלטיני, לימד אותם את תרגום המילים ולימד אותם את תפקידיהם. בתקופת ההכנה חידשו הנאצים את משלוחי האסירים לאושוויץ ושכטר, ששורות המקהלה שלו הצטמצמו והלכו עם כל משלוח, נאלץ לגייס זמרים חדשים. לאחר ביצוע הבכורה המוצלח. בוצע הרקוויאם בחודשים הבאים עוד 15 פעמים, על אף הצטמקותה המתמדת של המקהלה. לבסוף, כשרק 60 זמרים נותרו במקהלה, הפסיק שכטר את ביצוע היצירה. באוקטובר 1944 הצטווה שכטר לבצע שוב את הרקוויאם לפני נציגים של הצלב האדום הבינלאומי וחברי האס.אס. שכטר, שלא יכול היה לעמוד בפני ההזדמנות לבצע את היצירה המסוימת הזאת לפני הנאצים, קיבץ שוב את שרידי מקהלתו לביצוע אחד אחרון.
שבועות ספורים לאחר הביצוע האחרון של רקוויאם ההתרסה, ב-16 באוקטובר 1944, הועלה שכטר, אסיר מס' [41]943, אל קרון בקר במשלוח Er, יחד עם עוד כ-1,000 אסירים אחרים, ונלקח, במסע בן שלושה ימים, אל מחנה הריכוז אושוויץ שבפולין. גורלו הסופי אינו ידוע בבירור. לא ידוע אם נשלח לתאי הגזים ולמשרפות או שמצא את מותו בצעדת המוות של אסירי אושוויץ בעת פינוי המחנה, זמן קצר לפני שחרורו בידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1945.
בשנת 2005 יזם מאריי סידלין הפקה בשם "רקוויאם ההתרסה: ורדי בטרזין" לזכר פועלו של רפאל שכטר. בקונצרט נכחו ניצולי טרזיינשטט אדגר קראסה, מריאנקה זדינקוב-מאי ואוה רוצק, ששרה במקהלה של שכטר.
המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית
המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית או מפלגת הרפורמה (באנגלית: Reform Party of the United States of America) היא מפלגה בארצות הברית, שנוסדה בשנת 1995.
הניצחון המשמעותי ביותר של המפלגה היה כאשר ג'סי ונטורה נבחר למושל מדינת מינסוטה בשנת 1998.
המפלגה הוקמה על ידי רוס פרו. פרו טען שהאמריקנים מאוכזבים מהמצב של הפוליטיקה, כמו השחיתות וחוסר היכולת להתמודד עם נושאים חיוניים, ודרושה חלופה למפלגות הרפובליקנית והדמוקרטית.
ראש המפלגה כיום הוא דוד קוליסון. כיום המפלגה תומכת בעיקר במועמדים עצמאים מקומיים.
דונלד טראמפ אף הוא ניסה לזמן קצר להנהיג את המפלגה אך נכשל.
מועמדים לנשיאות.
לאורך השנים היו למפלגה מועמדים שונים לנשיאות ארצות הברית.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1996, הראשונות לאחר הקמת המפלגה, היה רוס פרו המועמד לנשיאות (עם הכלכלן פט צ'ואוט לתפקיד סגן הנשיא), אך קיבל רק כ-8% מהקולות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000 פרו פרש מתפקידו כמנהיג המפלגה וסירב לתמוך בה עקב מועמדותו של פט ביוקנן אשר מונה במקומו. ביוקנן לא צלח את הבחירות וזכה ב-0.4 אחוז מהקולות בלבד, יחד עם זאת ייתכן שלמועמדותו הייתה השפעה מכרעת: במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה טעו רבים והצביעו עבורו עקב עיצוב מבלבל של פתקי הבחירות (Butterfly Ballots) והדבר מנע את ניצחון המועמד הדמוקרטי אל גור.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 תמכה המפלגה במועמד העצמאי ראלף ניידר.
בבחירות 2008 נבחר טד וויל (Ted Weill) למועמד. אבל בגלל הליכים משפטיים נמנעה הכללתו בפתקי הבחירה בכל אזורי ההצבעה, מלבד מיסיסיפי, והוא קבל רק 481 קולות.
המפלגה תומכת גם במועמדים עצמאים.
אלכסנדר ברוניאר
אלכסנדר ברוניאר (בצרפתית: Alexandre Brongniart ; 5 בפברואר 1770 – 7 באוקטובר 1847) היה כימאי, זואולוג ומינרלוג צרפתי. הוא היה בנו של הארכיטקט אלכסנדר-תאודור ברוניאר (Alexandre-Théodore Brongniart) ואביו של הבוטניקאי אדולף-תאודור ברוניאר (Adolphe-Théodore Brongniart).
ביוגרפיה.