המרכז לטניס בישראל - יפו נפתח במאי 1979 והיה למרכז השני שנפתח אחרי המרכז לטניס בישראל – רמת השרון. תחילה נבנו שמונה מגרשים ושבע שנים מאוחר יותר נוספו עוד תשעה. המרכז נפתח בעזרתו הרבה של ראש עיריית תל אביב דאז, שלמה להט, שהבין את החשיבות של מרכז טניס ביפו על מנת להעניק לילדים באוכלוסייה חלשה פעילות ספורטיבית גם אם משפחותיהם אינן יכולות לשלם עבורה.
פתיחת המרכז, שקרוי על שם משפחות נוסדורף ומארק, עוררה התעניינות רבה בקרב תושבי האזור. הספורט הלבן, שבאותם ימים היה סמל הסטטוס של העשירון העליון, הגיע ליפו. המגרשים היו חדשים ויפים, במרכז היו מדשאות ובכל יום הגיעו לשחק עשרות רבות של ילדים ומבוגרים. המנהל הראשון היה זאב מרנשטיין, ואחריו שימשו בתפקיד מרטין גילברט, אילן ארליך ושעיה אזר. משנת 2007 המנהלת היא רקפת בנימיני, לשעבר אלופת ישראל לבוגרות ושחקנית נבחרת הפדרציה של ישראל, שגדלה במרכז לטניס בישראל – רמת השרון.
הפעילות במרכז.
במרכז הטניס קיימים 16 מגרשים מוארים, אצטדיון שמאכלס כ-300 צופים, חדר כושר, חדר אירועים, חדר טלוויזיה, קיר אימון, רחבת דשא, מזנון וחנות ספורט, גישה לנכים, מקלט, שירותים ומקלחות. המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4–6), תוכנית מיני טניס (6–8), תוכניות טניס לגילאים 8–18, תוכנית תחרותית וחוגי טניס למבוגרים.
המרכז מקיים תוכניות מיוחדות למען הקהילה שממומנים ברובם על ידי תורמים מחו"ל ומישראל: פרויקט דו קיום בגני הילדים בשעות הבוקר (גן יהודי וגן ערבי מגיעים למרכז ועוברים יחד אימון של יכולת תנועה לגיל הרך), תוכנית דו קיום לילדים אחר הצהרים, פרויקט למען ילדים בסיכון, פרויקט העצמה נשית ותוכנית למען ילדים עם צרכים מיוחדים.
בוגרים מפורסמים.
במהלך השנים גדלו במרכז ביפו שחקנים רבים שזכו באליפות ישראל לבוגרים ולנוער ובתחרויות בינלאומיות וארציות רבות. המפורסמים שבהם: אמיר וינטרוב - שחקן נבחרת הדייוויס של ישראל ופעמיים אלוף ישראל לבוגרים (2010 ו-2012) ושני שחקני נבחרת הדייוויס לשעבר - אמיר חדד (שלוש פעמים אלוף ישראל - 2000, 2001, ו-2004) ואייל ארליך (אלוף ישראל ב-1996).
המעמד האזרחי של יהודי רומניה בין מלחמות העולם
אלמה דישי
אלמה דישי (נולדה ב-22 במאי 1987) היא שחקנית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על משחקה בסדרת הדרמה "איש חשוב מאוד".
ביוגרפיה.
דישי נולדה בשכונת בבלי בתל אביב לשאול דישי, קולנוען שעלה מלבנון בגיל 6, ולאילנה עופרי דישי, עורכת דין ואשת עסקים; ובגיל 15 עברה עם משפחתה להתגורר בסביון. במהלך השנים 2002–2005 למדה בתיכון למדעים ואמנויות תלמה ילין, במגמת תיאטרון. את שירותה בצה"ל עשתה כמפקדת טירונים של נערי רפול בחוות השומר. בשנת 2009 הופיעה בסדרה התיעודית כן המפקדת שתיעדה את מסלול הטירונות בו שירתה כמפקדת. בין השנים 2009–2012 למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
ביולי 2020 התארסה לבן זוגה המוזיקאי איתי פלאוט ובנובמבר השניים נישאו. בפברואר 2021 נולדה לזוג בת.
קריירת משחק.
בתיאטרון.
בשנת 2011 שיחקה במחזה "עפר ואפר" בתיאטרון יפו. באותה שנה שיחקה במחזה "משפחת יאסין ולוסי בשמי היהלומים" אותו כתבה דניאלה כרמי וביימה נולה צ'לטון.
בשנת 2012 שיחקה במחזה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה ובבימויה של רנה ירושלמי. באותה שנה שיחקה במחזה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב.
בשנת 2013 שיחקה במחזה "רגעים", מאת מיכל בת-אדם שהוצג בתיאטרון תמונע. כמו כן, שיחקה במחזה "הרדופים", פרי עטו של מאור זגורי.
בשנת 2014 השתתפה במחזה "השולחן" בתיאטרון תמונע.
בשנת 2015 השתתפה בתיאטרון חיפה במחזה "גיבור הלובי", מאת המחזאי האמריקאי קנת' לונרגן ובבימויו של משה נאור.
בפברואר 2016 החלה לשחק במחזה "שלא תתעורר הילדה", מאת שי שבתאי ותומר אבירם ובבימויו של רוני ניניו.
באותה שנה שחקה דישי בהצגת היחיד "יומן" על-פי סיפורה של אורלי קסטל-בלום שהשתתפה בפסטיבל תיאטרונטו באותה השנה, בבימוים של איתי פלאוט (לימים בן זוגה של דישי) ותמר גורן ההצגה הציגה במשך שנתיים בתיאטרון תמונע
בשנת 2017 משחקת תפקיד ראשי בהצגה "על מי ועל מה" מאת איאד אקטאר (זוכה פרס פוליצר) בבימויו של משה נאור, בתיאטרון חיפה.
באפריל 2018 החלה לגלם את דמותה של דונה גרציה בהצגה "מלכת היהודים" בתיאטרון גושן, שמגוללת את סיפור חייה האמיתי. המחזה נכתב על ידי אורן יעקובי ומבוים על ידי אורי אומנותי.
בקולנוע ובטלוויזיה.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הקולנוע "החיים בינתיים".
בשנת 2013 לקחה חלק בדיבוב סדרת האנימציה "הנרי הנורא" בערוץ הילדים.
בשנת 2014 שיחקה בתפקיד הראשי את דמותה של רונה, אחת מבנות הזוג של יהודה לוי, בסדרת הדרמה של הוט 3 "איש חשוב מאוד", על תפקיד זה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה/ מיני סדרה/ סדרת ילדים ונוער".
בשנת 2017 החלה דישי לשחק בסדרת המתח "כבודו" כעורכת דין צעירה וחסרת ניסיון שהייתה המתלמדת של שופט שהסתבך בפלילים.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית "אולי פיל", המשודרת בחינוכית.
בשנת 2019 שיחקה במיני-סדרת הטלוויזיה "הנערים" בתפקיד משני כשוטרת בתא מעצר. כמו כן שיחקה באותה שנה בסדרה "נחמה" בתפקיד מיכל .
פרזנטורית.
בנובמבר 2014 נבחרה לפרזנטורית בקמפיין חורף 2014 של מותג ההלבשה התחתונה "טריומף".
עזרא טיסונה
עזרא טיסונה (נולד ב-1944) הוא איש עסקים ישראלי שהתמודד לכנסת במסגרת רשימת "קזינו".
ביוגרפיה.
משפחת טיסונה נמנית עם עדת האורפלים הירושלמית. בשנות ה-70 נודע עזרא טיסונה כשחקן שש בש מקצועי. ב-1977 הופיע שמו ברשימת ה-11 לצד אחיו, אלי. משטרת ישראל חשדה כי קריירת השש-בש שלו היא מסווה לפעילות בלתי חוקית הכוללת הימורים, בלדרות סמים ואלימות. בעקבות הפרסום עזב טיסונה את הארץ והצטרף לאחיו שהקים חווה לגידול דגים וירקות בג'מייקה כעבור מספר שנים שב לארץ. אלי נשאר בג'מייקה ופיתח קשרים ענפים עם צמרת השלטון הג'מייקני. לאחר שסופה טרופית החריבה את החווה שלו, הוא עבר לקולומביה והקים גם בה חווה. שלטונות ארצות הברית החלו לחשוד בו שהוא עוסק בבלדרות סמים, הוא נתפס וריצה עונש מאסר של 19 שנים בארצות הברית, לאחר שהורשע בהלבנת עשרות מיליוני דולרים עבור ארגון הסמים הקולומביאני קאלי.
ב-1989 ניהל ספינת הימורים מצרית בשם "Sea Princess" שפעלה מול חופי ישראל בים התיכון.
בראשית שנות ה-90 הוציא קלטת וידאו בשם "שיטת טיסונה להרוויח בבלאק ג'ק". בהמשך תבע טיסונה את ערוץ הקניות אשר סירב להציג את הקלטת למכירה.
לאחר מכן היה מעורב ביוזמה של קבוצת משקיעים בראשות ראובן גבריאלי להקמת קזינו ביריחו. בסופו של דבר הוקם הקזינו על ידי קבוצה אחרת בראשות מרטין שלאף.
ב-1999 התמודד לכנסת במסגרת רשימת "קזינו" למען מיסוד ההימורים בישראל. הרשימה קיבלה 6,540 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
ב-2001 הקימו טיסונה והקבלן שלום גניש שוק פשפשים במיאמי, פלורידה.
אחיו יוסי הוא חבר מרכז הליכוד.
אליפות העולם בשחמט 2014
אליפות העולם בשחמט 2014 הייתה דו-קרב בן 11 משחקים בין אלוף העולם רב אמן מגנוס קרלסן מנורווגיה לבין אלוף העולם לשעבר, רב אמן וישוואנתן אנאנד מהודו. סדרת המשחקים החלה בתאריך 7 בנובמבר והסתיימה ב-23 בנובמבר בניצחונו של קרלסן 6.5-4.5. המשחקים התקיימו בסוצ'י, רוסיה. הטורניר נוהל על ידי פיד"ה. קרן הפרסים בתחרות עמדה על מיליון אירו, כאשר המנצח קיבל 60% מהסכום, והמפסיד 40%.
מתכונת התחרות וקביעת המנצח.
המשחקים שוחקו בזמן הקלאסי של שעתיים לכל שחקן ל-40 המסעים הראשונים, שעה נוספת ל-20 המסעים הבאים, ולאחר מכן 15 דקות ליתרת המשחק, כאשר לכל מסע מעבר למסע ה-61 נוספות 30 שניות לזמן החשיבה.
כדי לזכות בתואר נדרש להשיג 6.5 נקודות מ-12 משחקים לכל היותר (בפועל קרלסן השיג תוצאה זו אחרי 11 משחקים בלבד ולכן לא נדרש המשחק ה-12).
למקרה שבו היה נדרש פלייאוף לקביעת המנצח, היו מתקיימים ארבעה משחקים מהירים, כל אחד בן 25 דקות לכל שחקן בתוספת 10 שניות לכל מסע.
אם גם לאחר שלב זה עדיין התוצאה נשמרת כשוויון, נקבעו עד חמישה דו-קרבות בליץ בני חמש דקות לכל שחקן בתוספת 3 שניות למסע.
במקרה שבו גם לאחר סדרת המשחקים הללו לא הושגה הכרעה, נקבע כי יתקיים משחק בודד, בו הלבן מקבל חמש דקות, השחור ארבע דקות, ובו הלבן חייב לזכות אחרת השחור יוכרז כמנצח.
מהלך המשחקים.
במשחק הראשון ההכנה הביתית של אנאנד הייתה טובה יותר, אבל קרלסן הצליח להשוות ולקראת המסע ה-40 אנאנד החל לטעות. קרלסן לא בחר באפשרות המבטיחה ביותר 42. ..צה3 ואנאנד כפה תיקו במסע ה-44.
במשחק השני ניצח קרלסן לאחר שהפעיל לחץ כבד על עמדת השחור, במהלך מרבית המשחק. טעות אחת במסע ה-34 הביאה לכניעתו המיידית של אנאנד. אנאנד השתמש בהגנת ברלין וקרלסן סטה מהקווים הרגילים על ידי 6. צה1. בכך אִפשר לשחור חופש התפתחות ולמעשה הפתיחה הסתיימה ללא יתרון ללבן. המסע ה-12 פ:ב6 לא הלהיב את קרלסן ושתי החלופות הן פ:ב6 והן ג:ב6 טובות לשחור. 14. צא3 היה מסע ברמת סיכון מסוימת אך במקביל יצר בעיות שעל אנאנד היה להתמודד איתן. במסע ה-18 אנאנד היסס ולא מצא את ההמשך הנכון. לאחר המשחק אמר אנאנד: "היססתי בין 18...מהו7 לבין 18...רה6 אף על פי שזו עדיין לא קטסטרופה."
קרלסן אמר: "עד כה העמדה הייתה רגילה לגמרי. לאחר 19. צז3 התחלתי להיות יותר אופטימי. אם שחור צריך לשחק 19...פז6 ברור שמשהו לא הלך טוב."