שאנדור אדלר נולד במשפחה יהודית כבנם של הרב אילש (אליהו) אדלר (1868–1924) ושל ינקה (חני) קרמר. הוא למד באוניברסיטת ארז'בט למדעים בעיר פץ', שם קיבל את התואר שלו ברפואה ב-1921. מ-1921 עד 1924 עבד כמנתח בבית החולים סנט רוקוש. בין השנים 1924–1932 היה המנתח של בית החולים סנט מרגיט, משנת 1932 היה המנתח הראשי של מרפאות החוץ של בית החולים היהודי ברחוב סבולץ' (כיום שמו המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט. הוא הצליח לשרוד את שואת יהודי הונגריה ואחרי מלחמת העולם השנייה משנת 1945 היה ראש ומנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים. בתחילה עסק בטיפול כירורגי בכיבים ברגליים ובדליות, ולאחר מכן התמקדו פעולותיו והתעניינותו בכריתת סימפטקטומיה (כריתת סימפטקטומיה היא הליך בלתי הפיך שבמהלכו מוסר לפחות גנגליון סימפתי אחד) ובואגוטומיה (ואגוטומיה היא הליך כירורגי הכולל הסרת חלק מעצב הוואגוס). מאוחר יותר זכה להישגים יוצאי דופן בתחום הפתרונות הניתוחיים ובניסויים ובניתוחים מעשיים בכירורגיה אורולוגית. הוא היה אחד ממייסדי הנפרולוגיה בהונגריה, הישגיו בתחום ניתוחי הכליה הם משמעותיים גם ברמה בינלאומית.
אשתו הייתה מרגיט קלנר (1905–1998), בתם של אדולף קלנר ושל פרנציסקה רוזנברג. הם שנישאו ב-21 במרץ 1930 בבודפשט. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
ליאו אלתון
ליאו אלתון (באנגלית: Leo Elthon; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-32 מנובמבר 1954 ועד ינואר 1955. הוא כיהן כסגן מושל איווה בשנים 1953–1957, ומתוקף כך כיהן כמושל המדינה בשארית תקופת כהונתו של ויליאם בירדסלי שנהרג בתאונת דרכים בעת כהונתו.
ראשית חייו.
ליאו אלתון נולד בעיירה פרטייל שבאיווה כבנם של אנדרו ואולנה אלתון. אביו היה ממוצא נורווגי ואמו קנדית. ב-1917 סיים אלתון את לימודיו בבית הספר התיכון של פרטייל, ובהמשך למד בסמינר אאוגסבורג שבמיניאפוליס, בקולג' המדינתי של איווה למורים שבסידר פולס, ובאוניברסיטת המילטון למסחר במייסון סיטי. בשנים 1918–1919 הוא לימד בבית ספר מקצועי בקלייר לייק, שם הוא היה גם מורה לספורט. ב-1920 הוא היה מנהל בית הספר התיכון בעיירת הולדתו. באותה שנה הוא החל לעסוק בחקלאות. ב-1922 נשא אלתון לאישה את סינווה ימלנד, בת עיירת הולדתו, ולשניים נולדו שישה ילדים. בשנים הראשונות לעיסוקו בחקלאות, הוא היה פעיל בעסקי הציבור כנשיא מועצת בית הספר וכמנהל משרד החקלאות של העיירה.
מחוקק באיווה.
ב-1932 התמודד אלתון על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למושב מחוז הבחירה ה-41 בסנאט של איווה (מחוזות וורת', וינבגו ומיטשל). הוא התמודד מול נציג פופולרי בבחירות המקדימות על בסיס סוגיית העברת חוק למס הכנסה מדינתי לצורך הקלה של עול מס הרכוש, סוגיה שהעסיקה את החוואים, שבמהלך שנות השפל הגדול, חשו יותר ויותר את עול המס על אדמות החוות. בבחירות המקדימות ניצח אתלון, ובנובמבר הוא גם ניצח בבחירות הכלליות. בשנתו הראשונה בסנאט, הונהג מס הכנסה מדינתי.
אלתון כיהן בסנאט של איווה עשרים שנה, לאחר שנבחר לכהונות נוספות ב-1936, 1940, 1944 ו-1948 (בבחירות הכלליות של 1940 ו-1944 הוא נבחר כמועמד יחיד בבחירות הכלליות). בתחילה הוא נבחר לוועדה לענייני המחוזות הפוליטיים והשיפוטיים, לוועדת החקלאות, לוועדת התביעות, לוועדה לענייני המחוזות והרשויות המקומיות, לוועדה לדגי ופנאי, לוועדת בתי הספר הציבוריים, ולוועדת המיסוי והתקצוב. בסוף שנות ה-30 מינה אותו המושל נלסון קראשל לוועדה המדינתית לעבודות החירום לשימור, שם הוא למד את ערכה של אבן הגיר החקלאית לטובת השבחת האדמה, וב-1938 הוא החל לעסוק בחציבה בנוסף לעבודתו כחוואי וכמחוקק. במהלך תקופת כהונתו האחרונה בסנאט המדינתי, היה אלתון למנהיג הסיעה הרפובליקנית של הבית. ב-1951 זכה אלתון בפרס מטעם מועדון העיתונות והרדיו של דה מוין על "שירות יוצא מן הכלל במהלך המושב של הסנאט של אותה שנה".
סגן מושל איווה.
ב-1952 התמודד אתלון על משרת סגן מושל איווה. בבחירות המקדימות לא קיבל אף אחד מהמועמדים את 35 האחוזים הדרושים לבחירה, כך שההחלטה על זהות המועמד עברה לוועידה המדינתית של המפלגה הרפובליקנית, שבחרה באלתון. בנובמבר הוא ניצח בבחירות הכלליות בהפרש של כמעט 200,000 קולות על פני יריבו הדמוקרטי.
מושל איווה.
באמצע שנת 1953 שקל אלתון לזמן קצר להתמודד על משרת המושל, אך ביולי הוא הכריז על התמודדותו לכהונה נוספת כסגן המושל. בנובמבר 1954 הוא נבחר לכהונה שנייה בהפרש של 73,000 קולות. פחות משלושה שבועות לאחר מכן נכנס אלתון לתפקיד המושל בנסיבות טרגיות. ב-21 בנובמבר נהרג המושל ויליאם בירדסלי בתאונת דרכים מצפון לדה מוין. בערבו של אותו יום התבשר אלתון על כך, ובשעה 2 לאחר חצות הוא יצא מביתו בפרטייל ונסע כל הלילה לדה מוין לשאת את שבועת האמונים שלו כמושל. אלתון לא התמודד על בחירה מחדש כמושל, ולפיכך כהונתו הסתיימה בינואר 1955. בבחירות שהתקיימו אז למשרת המושל, נבחר התובע הכללי של איווה, ליאו הויג, אך כהונתו החלה רק ב-13 בינואר. לפיכך אלתון כיהן כמושל במשך 52 ימים (היחידי מבין כל מושלי איווה שכיהן במקום מושל שהלך לעולמו במהלך כהונתו) ולאחר מכן הושבע לכהונה נוספת כסגן המושל.
במהלך כהונתו הקצרה כמושל, המתיק אלתון את עונשי מאסר העולם של 17 נידונים, ובכך השלים הליך שהחל בו ברידסלי. הוא גם נשא את "נאום מצב המדינה", שבו הוא קרא להרחבת הסיוע המדינתי לבתי הספר, האצת תוכנית סלילת הכבישים, עדכון של חוקי הארגון מחדש של בתי הספר, שיפור הבטיחות בדרכים, והרחבת ביטוח האבטלה והפיצויים לעובדים.
שנותיו האחרונות.
עם סיום כהונתו כסגן המושל בינואר 1957, שב אלתון לפרטייל ונבחר כראש העיר שלה. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1962, כאשר הוא נבחר שוב לסנאט המדינתי מטעם מחוז הבחירה ה-45 (מחוזות האוורד, מיטשל וורת'). בשל התקף לב שלקה בו ב-1964 הוא נעדר מכמה מהמושבים של 1965.
ליאו אלתון נפטר ב-16 באפריל 1967. הוא נטמן בעיירת הולדתו.
פרגולה
פרגולה היא מבנה חוץ חסר קירות, שתקרתו היא משטח הצללה מישורי. בדרך כלל, פרגולות ממוקמות בגינות ומטרתן ליצור פינה מוצלת או שביל מוצל. פרגולות נתמכות על ידי עמודים אנכיים, שעליהם מונחות קורות צולבות. לעיתים קרובות מגדלים בסביבתן צמחים מטפסים שנכרכים מסביב למבנה, על מנת להעניק לפרגולה מראה טבעי יותר.
היסטוריה.
מקור.
המילה "פרגולה" מקורה בלטינית מאוחרת, ומתייחסת לחלקו התחתון המוצל של הגג, במקום שבו פוגש את הקיר. המונח האנגלי הושאל מאיטלקית. באיטלקית, המונח "פרגולה" הוזכר בשנת 1645 על ידי הסופר ג'ון אוולין בקלויסטר של טריניטה דיי מונטי ברומא. הוא השתמש במונח כדי לתאר ציד ארנבות בפרגולה שנבנתה ליד העיר סולסברי לשם כך.
בשנת 1498, לאונרדו דה וינצ'י עיטר באמצעות פרגולה את של במילאנו, כדי להעניק אשליה של כיכר גדולה. הוא השתמש בפרגולה שהייתה מורכבת מענפים של שישה עשר עצי תות ענקיים השזורים זה בזה כדי ליצור אולם קבלה בעל תקרה מקומרת. הפרויקט הוזמן על ידי הדוכס ממילאנו, לודוביקו ספורצה.
גנים היסטוריים.
האופי המלאכותי למראה של הפרגולה גרם לה להיעלם בסגנונות הגינון הנטורליסטיים של המאות ה-18 וה-19. עם זאת, פרגולות נאות המורכבות מקורות צולבות חזקות ומוצבות על עמודי אבן לבנים, היו מאפיין של הגנים שתוכננו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים על ידי סר אדווין לוטינס וגרטרוד ג'קיל.
פרגולה גדולה במיוחד שעוצבה על ידי תומאס מאוסון עבור הוויקונט ויליאם לבר מוצגת בגנים בהמפסטד. הפרגולה בוורוצלב תוכננה בשנת 1911 והפכה לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2006.
פרגולות מודרניות.
בעת המודרנית, פרגולות נבנות מחומרים שונים מאלו שהן היו נבנות מהם בעבר. החומרים המודרניים הנמצאים בשימוש הם עץ, ויניל, פיברגלס, אלומיניום ופוליוויניל כלוריד (CPVC), במקום עמודי לבנים או אבן. פרגולות עץ נבנות מעץ עמיד בפני מזג אוויר, כגון ארז אדום מערבי או, בעבר, מעץ סקוויה נאה. העץ נצבע או מטופל בחומרים משמרים. שימוש בחומרים אחרים לא דורש צביעה שנתית כמו פרגולת עץ, וייצור מחומרים כאלו יכול להפוך את הפרגולה לחזקה ועמידה אף יותר מאשר פרגולת עץ.
תיאור.
תכונות וסוגים.
פרגולה היא מבנה חוץ היוצר שביל מוצל, מעבר או אזור ישיבה. הפרגולה מורכבת מעמודים אנכיים התומכים בדרך כלל בקורות צולבות ובסריג .
פרגולה היא סוג של גזיבו, וככזו היא עשויה להופיע במגוון צורות. בין היתר היא יכולה להיות מחוברת לבניין, לשמש כהגנה למרפסת פתוחה או לקשר בין ביתנים.פרגולות יכולות לקשר בין מבנים, או להימשך מדלת הבניין לגן פתוח, למרפסת או לבריכה. פרגולות שאינן צמודות לבית או למבנה אחר, מספקות פינת ישיבה המאפשרת לחוש בריזה. הפרגולה חוסמות את אור השמש הישיר ומאפשרת להיחשף אליו בצורה מתונה.
ישנן פרגולות שגדלים עליהן צמחים מטפסים.
מנהרות ירוקות.
בשלהי ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס המוקדמת, השתמשו במנהרות ירוקות כדי ליצור מרחבים מוצלים. אלו היו עשויים מצמחים גמישים שנקשרו יחד בראשם ליצירת סדרה של קשתות. מסביב לקשתות גדלו צמחים מטפסים כדי ליצור מעבר קריר ומוצל, שיכול להישאר יבש יחסית בזמנים גשומים. המנהרות הירוקות היו אבותיהן הקדומים של הפרגולות.
בווילה לה פטראיה, אחת מהווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה, ישנן מספר מנהרות ירוקות שיוצרות תבנית שניתן לצפות בה מהמרפסת הממוקמת מעל למנהרות.
לוח המארה הפיניקי