בעקבות התקפות חוזרות ונשנות של ויקינגים, נמלטו הנזירים מלינדיספארן בשנת 875, כשהם נושאים עימם את שרידיו של קת'ברט הקדוש. הדיוקסיה של לינדיספארן נותרה ללא מיקום קבוע עד שנת 882, אז התיישבו הנזירים בעיירה צ'סטר לה סטריט (Chester-le-Street), כעשרה ק"מ מצפון לדרהאם. בשנת 995 אולצו הנזירים, לאחר התקפות נוספות, להמשיך בנדודיהם. אגדה מספרת שהנזירים הלכו בעקבות שתי נערות חולבות, שחיפשו פרה חומה. כאשר הגיעו ללשון היבשה שיוצר הנהר וויר, נתקע ארונו של קת'ברט ולא ניתן היה להזיזו. הנזירים ראו בכך אות משמיים שבמקום זה יש להקים את המושב החדש. מעבר לאגדה, מיקומה של הקתדרלה נוח מאוד להגנה בהיותו מוקף על ידי הנהר משלושת עבריו ונמצא על גבעה. יתרון נוסף במיקום זה היה ההגנה שלו זכתה הקהילה החדשה מן הרוזן מנורת'מבלרנד, שהיה קשור בקשרי משפחה הדוקים עם הבישוף. מכל מקום, הדרך המובילה מלשון היבשה, ועוברת ליד מגדליה המזרחיים של הטירה, בדרך למדשאת הארמון (Palace Green) נקראת "שביל הפרה החומה" (Dun Cow Lane).
בתחילה הוקם במקום מבנה עץ זמני פשוט, שנבנה כדי לשכן בו את שרידי הקדוש. לאחר מכן הוקם מבנה מוצק יותר, כנראה גם הוא מעץ, שנקרא "הכנסייה הלבנה". בשנת 998 נבנה מבנה אבן שהחליף את מבנה העץ, וגם מבנה זה נקרא "הכנסייה הלבנה". המבנה הושלם, למעט המגדל, בשנת 1018. דרהאם הפכה עד מהרה לאתר עלייה לרגל, לא מעט בשל הגידול בפולחן קת'ברט הקדוש. המלך קאנוט הגדול היה מן העולים הראשונים לרגל, והוא העניק שטחי קרקע רבים וזכויות (פריבילגיות) לקהילה. המיקום האסטרטגי של הקתדרלה, הכסף הרב שזרם מעולי הרגל והכוח שנצבר בכנסיית דרהאם, הבטיחו את היווצרותה של עיירה סביב הקתדרלה, עיירה שהיוותה את הגרעין המוקדם של העיר דרהאם של היום.
תקופת הנורמנים.
הקתדרלה הנוכחית תוכננה ונבנתה בידי ויליאם מסנט קארליף (William of St. Carilef, נקרא גם ויליאם מקאלה); ויליאם מונה לנסיך-בישוף על ידי ויליאם הכובש, בשנת 1080. המבנה הקיים כיום הוא ביסודו המבנה הנורמני העתיק, אם כי במשך מאות השנים שחלפו נוספו לו תוספות רבות, וכמה מחלקי המבנה שוקמו. בניית הקתדרלה החלה בשנת 1093, מצידה המזרחי. בשנת 1096 הושלם בית המקהלה (נמצא בין האפסיס לטרנספט), והעבודה המשיכה בבניית הספינה המרכזית בקתדרלה. קירות הספינה הושלמו בשנת 1128, והקמרונים הגבוהים הושלמו בשנת 1135. בשנים 1133–1140 הושלם גם בית מועצת הקתדרלה (Chapter House), שנהרס במאה ה-18. ויליאם מסט. קארליף נפטר ב-1099, לפני השלמת הקתדרלה, והאחריות על העבודות הועברה לרנו פלאמבארד (Ranulf Flambard), שהיה אחראי גם לבניית גשר פלאמבארד, הגשר הראשון מעל הנהר וויר בעיר דרהאם.
בשנת 1170 הוסיף הבישוף היו דה פואסה קפלה בצידה המערבי של הקתדרלה, שנקראה קתדרלת הגליל (Galilee Chapel). הקפלה משמשת גם כקפלת הגבירה, הקפלה הגדולה בקתדרלה, הנקראת בדרך כלל על שם מרים הבתולה. האגדה מספרת שהקפלה נבנתה בתחילה בצידה המזרחי של הקתדרלה, אך עם תחילת הבנייה נתגלו בה סדקים, שנתפרשו כאי-רצונו של קת'ברט הקדוש - הקבור בצד המזרחי - שקפלת הגבירה תיבנה לידו. הקפלה נמצאת בין הקתדרלה לבין אפיק הנהר וויר, ולכן היא ארוכה וצרה, ודרשה במשך הדורות חיזוקים רבים. הקפלה עברה כמה שינויים במשך השנים, והכניסה המקורית אליה נסגרה, ובמקומה נבנו לה כניסות חדשות. בקפלה שמורים שרידיו של בדה ונרביליס.
בתחילת המאה ה-13 הסתמן צורך דחוף בשיפוץ חלקה המזרחי של הקתדרלה. הבישוף ריצ'רד לה פור (Richard le Poore) התמנה לתפקידו ב-1228, והוא הטיל את המשימה על האדריכל ריצ'רד פרנהאם. התוצאה הייתה תוספת לקתדרלה, מצידה המזרחי, הנקראת קפלת תשעת המזבחות (Chapel of the Nine Altars), שנבנתה בשנים 1242–1274. מבנה זה שופץ במאה ה-15, אחרי שניזוק מברקים.
פירוק המנזרים.
הרפורמה העיקרית שהוליך המלך הנרי השמיני הייתה ייסוד הכנסייה האנגליקנית והתנתקות מן הכנסייה הקתולית ומהאפיפיור. חלק מרכזי ברפורמה היה חוק הריבונות (Act of Supremacy), שהעמיד את המלך בראש הכנסייה באנגליה. המלך פירק את המנזרים והחרים את רכושם; גם קתדרלת דרהאם לא ניצלה ממהלך זה: קברו של קת'ברט הקדוש נהרס בהוראתו של המלך הנרי השמיני, מלך אנגליה, בשנת 1538, והעושר שנצבר בקתדרלה הועבר לידי המלך. גופתו של הקדוש הוצאה מן הקבר, ולפי האגדה נמצאה שלמה. הגופה נקברה מחדש תחת מצבת אבן פשוטה, אך סביבת המצבה נותרה כשהייתה.
מהמאה ה-17 עד המאה ה-19.
לאחר קרב דנבאר ב-3 בספטמבר 1650, מן הקרבות האחרונים במלחמת האזרחים האנגלית, אסר אוליבר קרומוול את השבויים הסקוטים מן הקרב בקתדרלה. ההערכה היא כי כ-3,000 איש נאסרו במקום, מתוכם מתו כ-1,700 איש בקתדרלה עצמה, לאחר שהוחזקו בה בתנאים תת-אנושיים. האסירים הרסו חלק גדול מרהיטי העץ שהיו בקתדרלה, ועשו בהם שימוש להסקה. האסירים שנותרו בחיים נשלחו כעובדי כפייה אל המושבות האנגליות בצפון אמריקה. גופות השבויים נקברו בקברים לא מסומנים. אחד מקברי האחים נתגלה בשנת 1946, בעת עבודות להתקנת מערכת הסקה מרכזית לאוניברסיטה. בשנים האחרונות היו כמה הצעות להקמת מצבת זיכרון למתים, או על קבורה מחדש בסקוטלנד, אך הן טרם יצאו אל הפועל. בסוף המאה ה-17 שיפץ הבישוף ג'ון קוזין את הקתדרלה, תיקן את הנזקים והשיב את הריהוט שהושמד.
במהלך המאה ה-18 נעשה מעט כדי לשקם או לבנות מחדש חלקים בקתדרלה. ב-1773 אף נגרם נזק למבנה, כאשר חלק מהסיתות החיצוני של הקתדרלה עובד לקיר חלק יותר, ובכך נעשה בו שינוי משמעותי. בהמשך נהרסה מחצית מבית מועצת הקתדרלה. הסיתות בקיר המזרחי נפגע גם הוא ובצד זה הוכנס גם חלון רוזטה, שאמור היה להיות שחזור של חלון דומה מהמאה ה-13. היה תכנון להרוס גם את קפלת הגליל, אך הדבר נמנע ברגע האחרון. מגדל הקתדרלה שוחזר בין השנים 1854–1859.
הקתדרלה כיום.
בשנת 1986 הכריז אונסק"ו על קתדרלה כאתר מורשת עולמית, כאתר הגדול והמושלם ביותר של אדריכלות נורמנית באנגליה, מבנה יוצא דופן לאדריכלות זמנו, המציין את הגעת הנצרות לנורת'מבריה. הקתדרלה משמשת גם כיום כמושב הבישוף של דרהאם.
הקתדרלה שימשה כאתר צילום לכמה סרטים ומיצגים:
פייטרו מוצ'ניגו
פייטרו מוצ'ניגו (באיטלקית: Pietro Mocenigo; 1406–1476) היה הדוכס ה-70 של ונציה. מוצ'ניגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1474, ועד פטירתו.
מוצ'ניגו היה אחד ממפקדי הצי הוונציאני הטובים ביותר. מוצ'ניגו שיקם את הצי לאחר תבוסתו באביה שביוון, בשנת 1470. בשנת 1472 כבש את סמירנה ובאותה שנה המליך את קתרינה קורנארו כמלכת קפריסין (בחסות ונציה), ולבסוף בשנת, בהיותו דוג'ה 1475 הפך את האי כולו לשטח בשליטת ונציה. לאחר מכן יצא מוצ'ניגו בראש צי נגד הטורקים אשר צרו על סקוטארי והביסם, אולם בהיותו בסקוטארי חלה, ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
אטרף (שירות היכרויות)
אטרף היה שירות דייטינג להט"בי ישראלי שמציע מערכת היכרויות מבוססת מיקום ומידע על אירועים ומסיבות לקהילה הגאה באמצעות אתר אינטרנט ואפליקציה. האתר, במקורו מגזין בילויים התפתח במרוץ השנים וקיים כיום גם כאפליקציית דייטינג מבוססת מיקום. האפליקציה והאתר פופולריים מאוד בקרב קהילת הלהט"ב.
האתר הושק בשנת 2002. מאז 30 באוקטובר 2021 האתר אינו פעיל, כתוצאה מפריצה לשרתי חברת CyberServe המפעילה אותו.
דייטינג.
אתר.
אזור הדייטינג של אתר אטרף הושק באינטרנט בראשית שנת 2002 ונחשב לחדשני ביותר בזמנו. מפעילי האתר הדגישו את היכולת לגשת לתמונות של שאר משתמשי האתר באופן חופשי ולחפשם בחתכי גיל שונים.
השימוש באתר רווח ביותר בקרב קהילת הלהט"ב הישראלית, ומשמש כאתר ההיכרויות העיקרי של הקהילה. האתר החליף את אתר ההיכרויות שרווח עד אז בקרב הקהילה, CheckMeOut, שבדיוק החל לגבות כסף בעבור שירותיו. נכון לתחילת שנת 2014 מעל ל-400 אלף גולשים רשומים באתר, רובם הומואים ולסביות, ואלפים מחוברים אליו בכל זמן נתון. בשל פופולריות זו האתר משמש כאמצעי פרסום מרכזי המכוון לקהילה.
אפליקציה.
אפליקציית הדייטינג של אטרף הושקה באוגוסט 2010 והייתה אפליקציית ההיכרויות הראשונה בישראל. האפליקציה איפשרה לגולשים להשתמש בפרופיל הקיים באתר האינטרנט ולאתר גולשים הנמצאים בקרבת מקום בעזרת שירותי המיקום. בהמשך עלתה אפליקציה נוספת שהותאמה למשתמשי אנדרואיד.
ביקורת.
הפופולריות הרבה של האתר בקרב קהילת הלהט"ב הישראלית גם העלתה כנגד משתמשיו את חמתם של פעילים רבים בקהילה המאמינים כי הוא מעכב את התפתחותה התרבותית בשל יצירת עולם וירטואלי המונע מהם את הצורך לצאת ולצרוך חיי תרבות ובילויים מחוץ לכותלי בתיהם. לטענתם הצלחתו הגדולה ייבשה אתרי קרוזינג מסורתיים אחרים בארץ דוגמת גן העצמאות וברים המיועדים להומוסקסואלים .
טענה נוספת שהועלתה כלפי האתר מתמקדת בשטחיות שהוא מציע למשתמשיו בסינון האנשים על פי קריטריונים קרים, ההופכים את ההיכרויות דרכו למכניים ושטחיים. רבים מהמשתמשים עצמם מתלוננים שהקלות והמיידיות של הקשרים שהאתר מציע יוצרות ניכור ותחושות המתוארות כ"שוק בשר" ו"סרט נע". כמו כן נטען כלפי האתר שאינו עושה דיו כדי לאמת את הפרטים שהמשתמשים מספקים - בין אם גילאים ותכונות אחרות ובין אם התמונות המועלות לאתר. ביקורת זו מופנית גם כלפי המשתמשים עצמם.
פשיעה.
במרוצת השנים מספר פרשיות פליליות נקשרו לאתר. בינואר 2009 נחשד צעיר בן 28 מתל אביב בגנבת פרטי כרטיסי אשראי של למעלה מעשרה גברים שאותם הכיר באמצעות האתר.