בנק ישראל הוא האחראי על חיבור הבנקים בישראל לרשת swift.
אבטחה.
בפברואר 2016 נגנבו על ידי האקרים 81 מיליון דולר מהבנק המרכזי של בנגלדש באמצעות החשבון של הבנק בבנק הפדרלי בניו יורק באמצעות נוזקה שהשתמשה בתוכנת Alliance Access של סוויפט על פי חברת האבטחה הבריטית BAE . במאי 2016 ביצעו האקרים מתקפה דומה על בנק מסחרי בווייטנאם.
האגודה העולמית לתקשורת כלכלית בין בנקאית
שמעלקא פינטער
צבי בורושק
מוזס שוורצפלד
מוזס שוורצפלד (רומנית: Moses Schwarzfeld; ) היה היסטוריון, עורך עיתונים, מוציא לאור, פובליציסט יהודי רומני והמזכיר הראשון של החברה ההיסטורית יוליו באראש.
קורות חיים.
מוזס שוורצפלד נולד ביאשי, במשפחת שוורצפלד כבנו של וילהלם שוורצפלד, נכדו של בנימין שוורצפלד ואח של אליאס שוורצפלד ושל מי שעתידה להיות אימו של ברבו פונדויאנו. מוזס התחיל את לימודיו בגיל 4, למד את יסודות הדת היהודית ומושגים בסיסיים בעברית ובגרמנית, ואת השפה הרומנית למד בבית הספר, שבו לימד יון קראנגה. לאחר סיום בחינות הבגרות, ביאשי, בסתיו 1876, התיישב בבוקרשט ונרשם ללימודי רפואה. אולם, שוורצפלד לא היה עקבי בלימודי הרפואה, והעדיף לבקר בקורסים של הפקולטה לספרות ופילוסופיה. כעבור שנתיים זנח לחלוטין את לימודי הרפואה והקדיש את עצמו לחקר יהדות רומניה.
פועלו העיתונאי וההיסטורי.
שוורצפלד פתח את כתיבתו הפובליציסטית ב"רביסטה ישראליטה" (ברומנית: "Revista Israelită"), כתב עת, שערך אחיו, אליאס שוורצפלד, בשנים 1874–1875, ביאשי. הוא עזר בהוצאתו לאור של "Calendarul pentru Israeliţi" ("לוח השנה עבור ישראליטים") בבקאו, בשנת 1877. כתב עת זה המשיך להופיע, מהשנה שלאחר מכן, בבוקרשט, תחת השם "Anuar pentru Israeliţi" ("שנתון עבור ישראליטים"). המשך הופעת השנתון, שנה אחר שנה עד 1899, היה במידה רבה הודות לשוורצפלד, שנחשב להורה של השנתון ולרוח היצירתית שלו.
בשנת 1890, ייסד את השבועון "Egalitatea" ("השוויון"), וערך אותו ללא הפסקה עד שנת 1940, כאשר נסגר במסגרת חוקי הצנזורה האנטישמיים.
ב-22 ביוני 1886, ייסד את החברה ההיסטורית יוליו באראש (Societatea istorică Iuliu Barasch) ובה שימש כמזכיר כללי או מזכיר ראשון.
משה ובר
הרב משה ובר (ה' בכסלו תרע"ד, 23 בנובמבר 1913 - י"ח באדר א' תש"ס, 24 בפברואר 2000) היה מראשי ישיבות "חת"ם סופר" ו"אוהל משה", מחזיר בתשובה ומשפיע חב"די בישראל.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לפנחס לייבוש, תלמיד של רבי חיים מבריסק, ולחווה, בתו של אלימלך פרלמן. בהיותו בן שנתיים התייתם מאביו, שחלה במחלת הטיפוס. למד בישיבת תורת אמת של חסידות חב"ד. בשנת תרפ"ט, 1929, פגש את האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון כשביקר בארץ. מאוחר יותר מינה אותו הרבי ל"משפיע" בישיבה. האדמו"ר הבא, הרב מנחם מנדל שניאורסון מינהו ל"משפיע" ראשי לחסידיו בירושלים והיה משפיע בבית הכנסת אהל יצחק. בעת ביקורו הראשון בחצרו, בשנת תשי"ז 1957, שלח הרבי מליובאוויטש את מזכירו בנימין קליין, לקבל את פניו בשדה התעופה.
כאשר חלה הרב ובר בצעירותו בדלקת ריאות קשה, הכריז רבה של העדה החרדית בירושלים, רבי יוסף צבי דושינסקי, על קיום תענית ב"כולל" שבראשותו והוסיף לו את השם "חיים". היה מקורב גם לאדמו"ר רבי שלמה מזוויהל, ששלח את נכדיו ללמוד עמו בחברותא ומימן בסתר את הכולל לאברכים שהרב ובר עמד בראשו.
האדמו"ר רבי דוד קאהן מתולדות אהרן נהג ללמוד את כתבי אדמו"רי חב"ד מפי הרב ובר. האדמו"ר רואה ברב ובר את אחד מרבותיו בתורת החסידות.
פעילות.
הרב ובר עסק רבות במצוות גמילות חסדים. ביתו בן שני החדרים בשכונת בתי אונגרין זכה לכינוי "מלון ובר", לאחר שהתארחו בו חסרי בית ומרי נפש. הוא גייס כסף עבור משפחות נזקקות ועבד עם הרב משה אשכנזי, רב קהילת חב"ד בתל אביב, והרב שלמה אליעזר מרגליות מירושלים בחלוקת צדקה.
בתחילת שנות השישים של המאה העשרים, הקים הרב ובר עם הרב יהודה דייטש, את "המרכז לשיעורי תורה לנוער ולמבוגרים". במסגרת הרשת העבירה קבוצת רבנים בראשותו שיעורי תורה בפני בני נוער ומבוגרים בערי הפריפריה.
באייר תשכ"ז, (1967), לאחר שהכותל המערבי שוחרר במלחמת ששת הימים, הקים הרב ובר, בהוראת הרבי מליובאוויטש, דוכן להנחת תפילין הפועל עד היום ברחבת הכותל המערבי. הוא הציב שלט המזהיר על איסור העלייה להר הבית לדעת פוסקים רבים ואף הציב שומר שיפקח על כך.
בשנותיו האחרונות, הרב ובר הקים ועמד בראש ישיבת "בארה של מרים", על שמה של רעייתו, ללימוד תורת הקבלה.
תלמידיו.
תלמידו העיקרי היה הרב עידו ארליך-ובר, שאף שינה את שם משפחתו לארליך-ובר. הוא עורך עלון שבועי בשם "שמעו ותחי נפשכם", ומביא בו חידושים וסיפורים מרבו.
חיים אישיים.
הרב ובר היה חשוך ילדים. אחיו היה רבי זלמן, ראש ישיבת פרשבורג. גיסו, בעלה של אחותו, היה עמרם בלוי מנהיג נטורי קרתא.
נפטר בי"ח באדר א' ה'תש"ס ונטמן לצד אמו, בסמוך ל"חלקת הרבנים" בהר המנוחות.
ג'ולין
תאונת מטוס
קלטת וידאו ביתית
משה וובר
אנדריאס זיגיסמונד מרגרף
אנדריאס זיגיסמונד מרגרף (בגרמנית: Andreas Sigismund Marggraf).; 3 במרץ 1709, ברלין – 7 באוגוסט 1782, ברלין. היה כימאי גרמני. הוא היה הראשון שגילה את האפשרות להכין סוכר מסלק, גילוי שתלמידו פרנץ קרל אכרד הפך, כעבור מחצית המאה, למקור עיקרי לייצור סוכר, בנוסף לקנה סוכר.
ייצור סוכר מסלק סוכר.
אנדריאס זיגיסמונד מרגרף (Andreas Sigismund Marggraf), חיפש דרכים לייצור סוכר בגרמניה. ב-1747 פרסם את תגליתו על תכולת הסוכר הגבוהה בסלק והציג תהליך למיצוי הסוכר, אולם באותו זמן לא נעשה כל שימוש בתגלית זו. פרנץ קרל אכרד, תלמיד של מרגרף, חזר לעסוק בנושא כעבור כמעט שלושה עשורים. שיפר את תכולת הסוכר בסלק ופיתח תהליך מיצוי תעשייתי. המפעל הראשון לייצור סוכר מסלק סוכר נחנך ב-1801 .
האנטר קולג'
הנטר קולג'
תורת ההוויה
אנדראס זיגיסמונד מרגרף
משה שוורצפלד
מועצה אזורית רמת נגב
בליעה (מערכת העיכול)
בליעה היא מעבר של מזון מהפה אל הוושט דרך הלוע. בתהליך זה עולה הגרון כנגד מכסה הגרון על מנת לחסום את קנה הנשימה ולמנוע כניסה של מזון אליו. כישלון של כיסוי קנה הנשימה עלול לגרום לשאיפת מזון לתוכו ולחנק, ועל כן אמרו חז"ל: .
הבליעה היא רפלקס המחולק לשלושה שלבים:
הבקרה על רפלקס הבליעה וכיווץ השרירים מופקדת בידי מערכת העצבים המרכזית והורמונים. היא מורכבת מפריסטלטיקה ראשונית ושניונית. הפריסטלטיקה הראשונית מתרחשת בעת כיווץ הוושט עם כניסת המזון לפה וללוע. קולטני חישה בפה ובלוע מעבירים אותות דרך עצב הלשון והלוע למרכז הבליעה, אשר בתגובה שולח אותות דרך עצבים מניעים מסוג אלפא, הגורמים לכיווץ השרירים המשורטטים בוושט העליון, ודרך סיבים מניעים קרביים, המעצבבים את מקלעת שרירית המעי וגורמים לכיווץ השריר החלק הוושט התחתון. הפריסטלטיקה השניונית מתרחשת כאשר חיישנים בוושט חשים מתיחה עקב נוכחות מזון בו. הקולטנים מעבירים מידע דומה לזה שבפריסטלטיקה הראשונית, דרך העצב התועה, וכן ישירות למקלעת שרירית המעי. גל הפריסטלטיקה השניוני מנקה את שאריות המזון שנותרו בוושט לאחר הגל הראשון.
דיספאגיה, היא הפרעה בבליעה מכל סיבה שהיא. זו הפרעה שכיחה יחסית הנובעת מתופעות שונות כגון הפרעות עצביות, גידולים ועוד.
קישורים חיצוניים.
כיצד עובד מנגנון הבליעה?, מאמר מאת ד״ר יעל שפירא גליץ
בית מדרש לתורת ארץ ישראל
בית מדרש לתורת ארץ ישראל (מכונה גם: כולל תורת ארץ ישראל) הוא כולל אברכים בפתח תקווה, מראשוני הכוללים ביישוב החדש בארץ ישראל. בין כתליו למדו מהרבנים הליטאים הבולטים בישראל.
היסטוריית בית המדרש.
בית המדרש נוסד בשנת תרצ"ד (1934) על ידי הרבנים שמעון דב הורוביץ וישראל זיסל דבורץ ואליהם הצטרפו הרב יצחק קאץ והרב צבי פוחוביץ. הם ייסדו את בית המדרש במטרה להקדיש את הלימוד לנושאים הקשורים בהלכות התלויות בארץ. הכולל גם הוציא לאור את המאסף התורני תורת הארץ, שעסק בהלכות התלויות בארץ ושימש במה למאמרים תורניים בנושאים אלו.
עד שנות ה-60 היה בית המדרש לתורת ארץ ישראל ממוסדות התורה המרכזיים ביישוב החדש בארץ ישראל, והוא כונה בקיצור הכולל. בין חברי הכולל בעבר: הרבנים הצדיק הרב זאב אידלמן זי״ע אריה פומרנצ'יק, חיים שאול קרליץ, מיכל יהודה ליפקוביץ, אהרן יהודה לייב שטיינמן, נחום דב קרייזמן, יוסף רוזובסקי, זלמן רוטברג, חיים קרייזווירט, ראובן פיין, אברהם סלומון, ברוך שמעון סלומון והרב שלמה וולבה,שמסר שיחות בכולל עד שנותיו האחרונות.
ראשי בית המדרש היו הרב יצחק קאץ והרב צבי פוחוביץ.
קהילת בית המדרש.
שנים רבות היה בית המדרש (מכונה ה"כולל" בקרב הקהילה המקומית) מרכז תורני לציבור החרדי בעיר. רבנים ידועים בעלי שם הגיעו לדרוש ולעורר את הציבור ולכינוסים הללו הגיעו מאות אנשים. בשנות ה-90 של המאה ה-20, עם עזיבתם של הצעירים לשכונת גני הדר והתמעטותם של הוותיקים, הידלדל המניין הגדול ומאז הוא התבסס בעיקר על בני משפחת ראבד והרב פנחס גליקמן המגיעים מדי שבת.
בית המדרש כיום.