בסרט לילה היא הופיעה לראשונה בתפקיד מרכזי, לאחר ששיחקה במשך השנים תפקידים קטנים בסרטים של אביה. היא קיבלה תעודת כבוד לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי פג'ר ה־15.
תפקידה בהתחנה המבודדת (2002) זיכה אותה בפרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול. היא הופיעה בסרט הראשון שביים בעלה, דיוקן של אישה רחוקה ב־2005.
בשנת 2011 שיחקה בסרטו של אסגאר פרהאדי "פרידה" אשר זכה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
יוהאן מקלן
יוהאן מקלן (גרמנית: Johannes von Köln) הידוע גם כחואן מקולוניה, נולד ב-1410 בקלן ומת ב-3 באוגוסט 1481 בבורגוס, היה אדריכל גותי, שידוע בעיקר בזכות עבודתו על קתדרלת בורגוס.
יוהאן מקלן נולד בקלן ושם למד את הסגנון הגותי הלוהב וצריחי התחרה הגרמניים. בסביבות 1440 זומן יוהאן על ידי Alfonso de Cartagena, הבישוף של בורגוס שבקסטיליה, לעבוד על הקתדרלה הגותית המפורסמת שבנייתה החלה ב-1221. בעבודה הוא שילב את הסגנון הגותי המאוחר בקתדרלה ובכך הביא אותו לקסטיליה.
הוא נישא לאשה מקומית, מריה פרננדס. אחרי מותו, בנו סימון מקלן, ירש אותו בתפקיד המאסטר של הקתדרלה. סימון בנה את קפלת קונדסטייבל המפורסמת. את סימון ירש נכדו, פרנציסקוס מקלן.
חואן מקולוניה
סימון מקלן
סימון מקלן (1450–1511) היה אדריכל ופסל גותי, בנו של יוהאן מקלן ויורשו כרב-הבנאים (מאסטר) של קתדרלת בורגוס. סימון היה אביו של פרנציסקוס מקלן, שירש אותו בעבודות על הקתדרלה.
אחרי מותו של אביו, יוהאן מקלן, סימון תפס את מקומו של אביו כאדריכל הראשי של קתדרלת בורגוס. עבודתו המפורסמת ביותר היא קפלת קונדסטייבל המתומנת שלה 8 צריחונים ומזכירה את מגדל המצלב המתומן של הקתדרלה.
נאשה
נאשה (בצרפתית: "Nachet"), בעבר נאשה ובנו ("Nachet et fils"), היא חברת מיקרוסקופים פריזאית שהחלה לפעול באמצע המאה ה-19. "נאשה" הייתה יצרנית מיקרוסקופים בולטת, ונמנתה עם יצרניות המיקרוסקופים המובילות של פריז בתקופתה, לצד שבלייה (Chevalier) ואוברהאוסר (Oberhauser).
החברה החלה כעסק קטן שפתח קאמיל סבסטיאן נאשה (Camille Sebastien Nachet; 1799-1881), אופטיקאי פריזאי שעבד תחילה בייצור עדשות בעבור יצרנית המיקרוסקופים הידועה שבלייה. הסדנה שלו הייתה ברחוב רו סרפנט (Rue Serpente) 16 בפריז. מכשירי המיקרוסקופ הראשונים שייצר התבססו על מודל קיים, מטיפוס תופי (drum-type), שאותו ייצרו כבר יצרנים אחרים לפניו.
בשנת 1851 השתתף נאשה ב"תערוכה הגדולה" של לונדון, שבה הציג את מכשירי המיקרוסקופ שלו. בתחרות שנערכה בין יצרני המיקרוסקופ בתערוכה, זכה נאשה במדליית זהב לפי החלטת השופטים, בשל העיצוב המעולה של מכשיריו ושל עדשותיהם. בתחרות זו השתתפה גם יצרנית המיקרוסקופים שבלייה, שבה עבד קודם לכן, אשר זכתה רק לציון לשבח. על אף שהשתתף בתערוכה הגדולה ב-1851, אין מידע על מכשירי מיקרוסקופ מתוצרת נאשה, שנמכרו לציבור לפני 1856.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 הצטרף לעסקי המיקרוסקופ בנו של קאמיל סבסטיאן, ז'אן אלפרד נאשה (Jean Alfred Nachet; 1831-1908), שעבד לצד אביו. ב-1862 העביר נאשה את הסדנה שלו לרחוב רו סנט סוורין (Rue St. Séverin) 17 בפריז, ובאותה שנה גם אימצה החברה את השם "נאשה ובנו". בשנת 1881 נפטר קאמיל סבסטיאן נאשה, ובנו אלפרד ירש אותו בניהול החברה, ושינה את שמה ל"א. נאשה" ("A. Nachet"). בשנת 1885 שינה אלפרד את המבנה של המיקרוסקופ, לפי מודל המתבסס על קפיץ חזק הנשלט על ידי מערכת ברגים. כאשר הצטרף בנו לעסק בסביבות שנת 1890, שינה אלפרד את שם החברה חזרה ל"נאשה ובנו".
מכרז הכל משלמים
בתורת המשחקים, מכרז הכל משלמים (all-pay auction) הוא סוג של מכירה פומבית. זהו מכרז סגור - הצעות המחיר מוגשות במעטפות סגורות, כלומר אין הקונים יודעים על הצעות המחיר האחד של השני. הזוכה במכירה הוא מגיש הצעת המחיר הגבוהה ביותר. במנגנון זה, כל קונה משלם את הצעת המחיר שהגיש, בין אם זכה בחפץ ובין אם לא. בכך נבדל סוג זה של מכירות פומביות מאלו מסוג מכרז מחיר ראשון, בהן רק הזוכה בחפץ משלם את גובה הצעתו. באופן דומה, מכירות מסוג זה נבדלות ממכירות פומביות מסוג מכרז מחיר שני, שכן בהן יתרה על כך שרק הזוכה בחפץ משלם - הוא משלם את גובה הצעת המחיר השנייה בגובהה.
סוג זה של מכרז מהווה מודל מתאים לתחרויות בהן מתקיים כי גם קונה שאינו זוכה משלם את הצעת המחיר שהגיש. לדוגמה, במירוץ חימוש בין מדינות, המדינה הזוכה במירוץ היא זו שהגיעה לכמות החימוש הגדולה ביותר, ואמנם כל המדינות "משלמות" את גודל השקעתן.
הגדרה פורמלית.
תהי formula_1 קבוצת הקונים במכירה. הקונה ה-formula_2 מגיש הצעת מחיר formula_3 אי-שלילית, במעטפה סגורה. הערך הפרטי של הקונה ה-formula_2 לחפץ הנמכר מסומן ב- formula_5.
כל הקונים משלמים את הצעת המחיר שהגישו, ברם, הזוכה במכירה הוא מגיש ההצעה הגבוהה ביותר.
מתקבל כי התשלום לקונה ה-formula_2 הוא כדלקמן:
דוגמאות.
דוגמה פשוטה:
מתבצעת מכירה פומבית על חפץ מסוים בין formula_24 קונים, כאשר ייתכן רק זוכה אחד. לכל הקונים אותו ערך פרטי לחפץ, השווה 100. כל קונה יודע את הערך הפרטי של החפץ עבורו.
ברור כי אף קונה לא יציע הצעת מחיר הגדולה מ-100, שכן זהו גם הערך הפרטי של החפץ עבור כל קונה, ומכאן שבעיני כל קונה החפץ לא שווה יותר מ-100.
אם כן, הצעת המחיר שמגיש כל קונה היא ערך כלשהו formula_25 הלקוח מהתחום formula_26.
הזוכה במכרז הוא מגיש ההצעה הגבוהה ביותר. נסמנה ב-formula_27. ידוע לנו כי לכל קונה, ובפרט של הזוכה, הערך הפרטי של החפץ עבורו הוא 100. אזי נקבל כי התשלום לזוכה הוא formula_28, וכי התשלום לכל קונה אחר formula_7 שהגיש את הצעת המחיר formula_30 הוא formula_31.
ביחס למשחק זה, אסטרטגיה מעורבת של שחקן היא פונקציית הסתברות על הצעות המחיר האפשריות - כלל הערכים בין 0 ל-100. נייצג אסטרטגיה מעורבת על ידי פונקציית ההתפלגות המצטברת formula_32 שלה, כלומר, formula_33 הוא ההסתברות שקונה יתן הצעת מחיר הקטנה מ-formula_25 או שווה לו. בפרט, formula_35.
נחפש שיווי משקל סימטרי, בו פונקציית ההתפלגות המצטברת היא רציפה. בפרט, במקרה זה ההסתברות ששני קונים יציעו אותו ערך הוא 0 ולכן ניתן להתעלם ממקרה זה בחישובים. נניח כי הקונים formula_36 משתמשים באסטרטגיה המעורבת המיוצגת על ידי הפונקציה formula_32 הבנויה באופן המתואר לעיל, וכי הקונה ה-formula_38 מגיש את הצעת המחיר formula_39. אזי התשלום של הקונה ה-formula_38 מחושב ע"י:
formula_41
שכן formula_42, ושאר החישוב מתייחס לשני המאורעות האפשריים:
כדי שהקונה ה-formula_38 יוכל לבחור באקראי, נדרוש כי התשלום הוא קבוע לכל formula_25, כלומר formula_56. נכונות טענה זו נובעת מעקרון האדישות.
נציב את העובדה ש- formula_57, ונקבל formula_58. לכן בסה"כ מתקבל כי האסטרטגיה המעורבת בה משתמשים הקונים formula_36 מיוצגת ע"י:
formula_60
מכרז הכל משלמים, מחיר שני עם שני קונים:
פונקציית התשלום של הקונה ה-i נתונה על ידי (i=1,2):
formula_61
ובנוסף, formula_62. משמעות הדבר, היא שלקונה ה-formula_38 יש עדיפות על קונה formula_64 במקרה ששניהם מגישים את אותה הצעת מחיר.
במקרה זה, קבוצת נקודות שיווי המשקל של המשחק זהה לזו של משחק מהצורה War of Attrition:
formula_65
הזוג formula_66 לא מהווה נקודת שיווי משקל נאש לאף ערך של formula_39, מכיוון שהקונה מס' 2 יכול להעלות את התשלום שלו על ידי העלאת הצעת המחיר שלו במקצת או על ידי הפחתתה ל-0.
דוגמאות מחיי היום-יום:
למכרז הכל משלמים ביטויים רבים בעולם הספורט, בפוליטיקה, במחקר ופיתוח ועוד.
משפט.
תהי formula_69 אסטרטגיית שיווי משקל סימטרי, גזירה, מונוטונית עולה המקיימת formula_70 במכרז הכל משלמים. אזי:
formula_71
באשר:
משלחת הקוטב של זיגלר
משלחת הקוטב של זיגלר (בין השנים 1905-1903) הייתה ניסיון כושל להגיע לקוטב הצפוני. המשלחת הייתה תקועה במשך שנתיים בצפון הארקטי. בסופו של דבר היא חולצה, כשכל חבריה שרדו, להוציא אחד. המשלחת, שהוקמה על ידי ויליאם זיגלר ושבראשה עמד אנטוני פיאלה, יצאה מטרומסה, נורווגיה ב-14 ביוני 1903, על סיפון האונייה "אמריקה".
תכנון המשלחת.
זיגלר, תעשיין אמריקני, ששנתיים קודם תכנן את משלחת בלדווין-זיגלר לקוטב הצפוני, 1901, בחר באנטוני פיאלה, שהיה צלם המשלחת הנ"ל, להוביל את משלחת הקוטב השנייה שלו. פיאלה חישב שכמות המזון לצוות המונה נהג אחד ו-8 כלבים, אמורה לשקול חצי טון, מה שהציב בעיה משום שהמשקל המקסימלי שיכלה המזחלת לשאת היה 270 ק"ג. פיאלה תכנן להשתמש בסוסי פוני כדי לשאת את הציוד הנוסף וכן כדי להאכיל את הכלבים בבשר סוסים כשהאספקה תדלדל.
הבידוד והחילוץ.
בנובמבר 1903, בשעה של מזג אוויר קשה, האונייה נשברה וציוד האספקה והפחם נהרסו. בינואר 1904, כלה גם הציוד המועט שנותר בעקבות סערה. באביב הבא נעשו ניסיונות נוספים להגיע אל הקוטב בנסיעה ממזרח וממערב, אך התנאים היו קשים מדי ומצב הים הערים קשיים על המשלחת. בסופו של דבר הם הגיעו לנורת'ברוק איילנד, קייפ דילון וקייפ זיגלר.
בינתיים ניצל את הזמן ויליאם פיטרס, סגנו של פיאלה, והעסיק את הקבוצה בעבודה מחקרית אשר תוצאותיה הביאו לשיפורים במפות ובתרשימים.
בידיעה שבסופו של דבר יישלחו אליהם ספינות הצלה, נשארה המשלחת עם תקווה לחילוץ, על אף שמנהיגי המשלחת נאלצו לעבוד קשה כדי לשמור על מצב רוח חיובי במשלחת.