בדבר מקרה הרצח של לאנג מסר מייסון כי שהה באותו הזמן בביתה של חברתו פטריסיה באקלי בברקלי. באקלי אישרה את דבריו ואמרה כי מייסון נכח בביתה בין השעות 17:00 ל-22:00. על אף זאת נמצא מייסון אשם בכל חמש הרציחות ונידון למוות ב-27 בינואר 1984. לא הוגשו נגדו אישומים בדבר הרצח של גרוף, אם כי הוא נותר החשוד המרכזי במקרה.
הוצאה להורג.
לאחר הרשעתו הועבר מייסון לבית הסוהר סן קוונטין עד להוצאתו להורג. בזמן מאסרו התחתן עם אישה בשם שרלין. כמו כן הביע חרטה על הפשעים הרבים שביצע. בתחילת שנות התשעים הגיש ערעור בו תיאר את ילדותו הקשה ורוויית האלימות, וביקש שעונשו יומתק למאסר עולם. על אף הסבירות הגבוהה למשפט חדש והמרת גזר הדין, חזר בו ומשך את הערעור ביוני 1993, מה שקבע את תאריך הוצאתו להורג ל-24 באוגוסט. מאוחר יותר טען שהחלטתו נבעה מתוך החרטה שחש על מעשיו ובשל רצונו להשפיע על עבריינים ופושעים, כך שלא יחזרו על טעויותיו.
בחודש יולי אותה שנה מסר מייסון ראיון בן תשעים דקות בו דיבר על השנים האחרונות בחייו ואמר כי אימץ גישה הומניסטית ולמד להבין את הכאב שהטיל על משפחות קורבנותיו, וכן הביע רצון לקבל אחריות על מעשיו. כמו כן הודיע כי אין בכוונתו לחזור בו מהחלטתו על אף שקיבל יותר ממאתיים מכתבים מאנשים שונים המפצירים בו לחדש את ערעורו.
לאחר סירובו החוזר ונשנה להגיש ערעורים, שלח באוגוסט 1993 צ'ארלס מרסון, עורך דינו של מייסון, עתירה לבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית בבקשה כי לקוחו יעבור אבחנה פסיכיאטרית חוזרת מאחר שהוא לוקה בנפשו ואינו מסוגל לקבל החלטות בעצמו. הרכב של שלושה שופטים דחה את העתירה בטענה כי מייסון זכאי להחליט בעצמו על גורלו. בשל תקרית זו פוטר מרסון והוחלף בעורך דין אחר.
מייסון בילה את שארית ימיו בחברת בני משפחתו וסירב לקבל ארוחה אחרונה באומרו כי יאכל את אותו האוכל ששאר האסירים קיבלו. כמו כן סירב להתוודות בפני כומר, וביקש מהנהלת בית הכלא גישה בלתי מוגבלת לטלפון במהלך שעותיו האחרונות.
רשויות קליפורניה מסרו למייסון כי הוא רשאי לעצור את ההוצאה להורג בכל רגע נתון, אפילו כאשר יהיה קשור בתוך תא הגזים, על ידי אמירה פשוטה בה יגיד כי ברצונו לערער על גזר דינו. למקרה שישנה את דעתו הותקן טלפון מיוחד בתוך תא הגזים איתו יוכל לדבר עם עורך דינו, מייק בריידי. בריידי, בתורו, ייצור קשר עם בית המשפט, אשר ידחה את ההוצאה להורג בשלוש שנים עד לקבלת החלטה סופית בדבר הערעור. מייסון סירב לעשות זאת, וביקש שבני משפחתו לא יהיו נוכחים בשעת מותו, ושיזכרו אותו כפי שהיה בביקוריהם האחרונים.
מייסון הוצא להורג ב-24 באוגוסט 1993, בשעה 12:23, שבע דקות לאחר שנכנס לתא הגזים. לפני הוצאתו להורג נאמר לו היכן יושב עורך דינו בחדר הצפייה, וכי אם יבחר לשנות את דעתו, כל שעליו לעשות הוא למצמץ פעמיים בכדי לסמן לו כי ברצונו לעצור. משנמסרו לו הוראות אלה, נמנע מייסון מלהסתכל לכיוונו של בריידי. מאוחר יותר אמר מנהל בית הסוהר דניאל ואסקז כי מייסון סירב לומר מילים אחרונות, ורק אמר: "לא אדוני, אני רוצה להמשיך. תודה".
זכויות להט&quot;ב בגרנדה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגרנדה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים היא פלילית ועונשה 10 שנות מאסר.
מעמד בחוק.
הומוסקסואליות בין גברים היא פלילית על פי החוק הפלילי של גרנדה, סעיף 431, תחת הכותרת "פשע לא טבעי" המבוצע בדרך של מגע מיני, המטיל דין מאסר של עשר שנים. בנוסף, גיל ההסכמה מוגדר כלא שווה בין זוגות הטרוסקסואלים להומוסקסואלים.
עבירה זו ניתנת לביצוע על ידי גבר עם/לאדם זכר או אדם עם/לנקבה. עם זאת, העבירה אינה יכולה להתבצע על ידי שתי נשים. עם זאת, בסעיף 7, החוק הפלילי אוסר על "ביצוע מעשה מגונה חמור" הנכתב במונחים נייטרליים מגדרית, אשר משתמע מכך כי הוא מכסה הן מעשים הטרוסקסואלים והן מעשים חד מיניים. המעשה המגונה החמור חייב להתבצע במזיד ובפומבי. לפי סעיף זה, הומוסקסואליות נשית אינה חוקית על פי "חוקי המגונה בפומבי".
במאי 2013, נשיא הסנאט של גרנדה קרא לאי לשקול מחדש את איסורו על יחסים הומוסקסואלים בהסכמה באומרו כי "היום מתקרב במהירות עבור גרנדה ומדינות אחרות בקריביים לבטל את חוקי הסדום שלהן".
הבריגדה המוטסת 55 משיראז
הבריגדה המוטסת 55 משיראז (בפרסית: تیپ ۵۵ هوابرد) היא בריגדה מוטסת של כוחות היבשה של צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן שבסיסה בשיראז, בפרובינציית פארס. הבריגדה מחזיקה יכולת של תגובה מהירה.
הבריגדה היא ייחודי במזרח התיכון בשל הכשירות היחידתית בצניחה חופשית.
היסטוריה.
ב-1942 הובן הצורך ביחידה מוטסת מיוחדת בצבא איראן, בעלת יכולת לביצוע משימות טקטיות ואסטרטגיות ולהקל על הכוחות האחרים. לצורך כך, ב-1942, הוקמו בצבא איראן שני גדודי חי"ר מוטסים, בשם גדוד 01 וגדוד 02, ובתחילה הוצבו שני הגדודים בטהראן. יחידות אלה הצטרפו לגדוד הפרשים ה-19 ב-1944. בסיסן עבר לשיראז, שם הן המשיכו בפעילות תחת השמות גדוד 301 וגדוד 302. שנה לאחר מכן, הוקם גדוד חי"ר לצד שני הגדודים הקודמים, אליהם צורף גדוד תותחנים 105 ממרכז ההכשרה לתותחנים, והוקמה חטיבה, שנקראה בריגדת שאהין 25.
בהמשך נוספו לבריגדה גדוד תמיכה ויחידות עצמאיות. באותה תקופה היו לחטיבה שלושה גדודי חי"ר מוטסים, גדוד תותחנים 105, גדוד סיור, גדוד תמיכה, וגדוד שירות. ב-1976, לאחר פירוק הבריגדה המוטסת 65, הועברו שני גדודים בשם 101 ו-146 לחטיבה המוטסת 55. עם תחילת מלחמת איראן-עיראק, נוצרו בחטיבה זו שלושה גדודים: 1912, 192 ו-1924, שהפכו לגדודי הסיירים 753, 754 ו-796. ב-1987 הוקצה לבריגדה גדוד הסיירים 796. ב-1991 גדודי הסיירים 753 ו-754 הופרדו מחטיבה 55 כדי להשלים את ארגון דיוויזיית תכאוור ה-58 משאהרוד.
הכוחות המיוחדים של איראן
רשימת כוחות מיוחדים בכוחות המזוינים והמשטרה של איראן.
טרמינולוגיה.
"Niruye vizheh" (نیروی ویژه), רבים "niruhaye vizheh" (نیروهای ویژه) הוא המונח הפרסי עבור "כוח מיוחד". מונח זה משמש בשם הרשמי של חטיבת הכוחות המיוחדים המוטסים 65.
"Takavar" (تکاور), ברבים "Takavaran" (تکاوران), פירושו "חייל התקפי", בדומה ל"קומנדו" (کماندو) שמשמשת גם בפרסית. המונח "Ranger" (رنجر) משמש גם בכמה יחידות הצבא.
"Tofangdārān-e daryyi" (تفنگداران دریائی) או "takavaran-e daryayi" (تکاوران دریایی) פירושה " נחתים".
המילה "havabord" (هوابرد) משמעותה יחידה מוטסת.
יחידות תכאוור.
צבא.
יחידות הצבא של כוחות היבשה של הרפובליקה האסלאמית של איראן שעברו הכשרה במרכז ההדרכה של לשקראק תכאוור:
חיל הים.
הרפובליקה האסלאמית של איראן הצי הנחתים (פרסית: تکاوران دریایی) שחבריו מאומנים במרכז ההדרכה מנג'יל תכאוור:
משטרה.
בכוח אכיפת החוק של הרפובליקה האסלאמית של איראן, כוחות מיוחדים ביניהם (פרסית: يگان ويژه). הכוח המיוחד נגד טרור ("NOPO") הוא היחידה המובחרת ביותר במשטרה.
אורוויל (קליפורניה)
אורוויל (באנגלית: Oroville) היא עיר במחוז ביוט, קליפורניה, ארצות הברית אוכלוסיית העיר נאמדה בשנת 2019 בכ-20,000 תושבים. העיר ממוקמת בכניסה לאדם אורוויל ולידו נבנה סכר אורוויל, הסכר הגבוה בארצות הברית. בעקבות הקמת הסכר הוקם אגם שמהווה אטרקציה תיירותית אזורית.
העיר תחילה נקראה "Ophir City" וקיבלה את השם הנוכחי לאחר פתיחת דואר בשנת 1854. העיר הוקמה בעקבות פיתוח מכרה זהב בקרבתו במהלך בהלת הזהב. בתחילת המאה ה-20 בקרבת העיר הוקמו חוות זייתים שהיו תחילתה של גידולים הזיתים בקליפורניה. בשנת 1910 בעיר הוקמה תחנת רכבת והיא הייתה תחנה במסלול של קליפורניה זפר. אוכלוסיית הערי גדלה באופן משמעותי לאחר שעיר הסמוכה פרדייז נהרסה בהמשך שריפה בשנת 2018.
בשנת 2021 העירייה הכריזה על העיר כ"רפובליקה" בכוונה לבטל את ההגבלות הארציות של מגפת הקורונה.
דמוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-15 אלף איש. מבחינה גזעית, החלוקה היא: 75.2% לבנים, 8.0% אסייתים, 2.9% אפרו-אמריקאים, 3.7% אינדיאנים, 3.6% מגזעים אחרים וכ-6% משני גזעים או יותר.
פליסיה מונטאלגרה
פליסיה קוהן מונטאלגרה (בספרדית: Felicia Montealegre 3 במרץ 1922 - 16 ביוני 1978) הייתה שחקנית תיאטרון וטלוויזיה צ'יליאנית ילידת סן חוסה, קוסטה ריקה. משנת 1951 ועד מותה, היא הייתה נשואה למלחין והמנצח האמריקאי ליאונרד ברנשטיין.
ביוגרפיה.
מונטאלגרה נולדה ב-3 במרץ 1922 בסן חוסה, קוסטה ריקה לקלמנסיה מונטאלגרה קאראזו (סן חוזה, 1898-1963), ולרוי אלווד קון, בכיר בתעשיית הכרייה בארצות הברית שהוצב אז בקוסטה ריקה. מונטלאגרה התחנכה בצ'ילה וגדלה כקתולית, ולאחר מכן התגיירה, כאשר נישאה ללאונרד ברנשטיין (סבה מצד אביה היה יהודי). היא עברה לניו-יורק, שם למדה שיעורי פסנתר אצל בן ארצה הצ'יליאני קלאודיו אראו.
קולה של מונטאלגרה נשמע בשתי יצירות בניצוחו של ברנשטיין: הסימפוניה השלישית של ברנשטיין, "קדיש", שהלחין והוצג בתיאטרון הטלוויזיה של קראפט וכן גרסה של "Le martyre de Saint Sébastien" של קלוד דביסי, בביצוע חלקי באנגלית.