בשנת 1983 יסד פירמת ראיית חשבון אותה ניהל עד פרישתו בשנת 1993. בתקופה זו מונה לתפקיד יועץ כלכלי למשרד האנרגיה (1985), ולאחר מכן כיהן כיו"ר הוועדה הציבורית לנושאי ביטוח (1988) ויו"ר הרשת החינוכית "עמל". בשנים 1992-1993 כיהן בתפקיד יו"ר ועדה ציבורית לנושאי תקשורת ובוועדה ציבורית לנושאי מיסוי.
ב-1993 עזב את הסקטור הפרטי והתמנה למנכ"ל משרד התחבורה. ב-1995 מונה לממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
בתום כהונתו בתפקיד זה, ב-1998, חזר לסקטור הפרטי וכיהן כיו"ר "מבטחים" ויו"ר "הפניקס".
מנכ"ל משרד התחבורה.
במהלך כהונת ראש הממשלה יצחק רבין התמנה שורר למנכ"ל משרד התחבורה. הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1993–1995, וניסה לקדם רפורמות בתשתיות עליהן הצהיר רבין.
במקביל כיהן כיו"ר ועדת ההיגוי של אל על שהייתה בפירוק זמני, יו"ר מנהלת מנהרות הכרמל, יו"ר המינהלת המקצועית של מערכת הסעת המונים בתל אביב, ויו"ר ועדת תיאום בין-משרדית לתחבורה. שימש חבר במועצת המנהלים של רשות שדות התעופה וחבר מועצת המנהלים ויו"ר ועדת הפיתוח של רשות הנמלים והרכבות.
במהלך כהונתו הופעלו מספר תוכניות בתחום התחבורה האווירית:
בתחום הים:
בתחום היבשה:
אירועים מרכזיים בתקופת כהונתו:
המפקח על שוק ההון, ביטוח וחיסכון.
שורר כיהן כמפקח על הביטוח וכממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון מ-1 בנובמבר 1995 עד 1 בפברואר 1998. הוא הניח את היסודות לאגף שוק ההון הביטוח והחיסכון במבנהו הנוכחי והפך אותו לגורם מקצועי מרכזי בשוק ההון הישראלי. בתקופת כהונתו נקבעו עקרונות הסדרה, עקרונות חשבונאות ונורמות לפיהן מתנהל האגף עד היום.
בפן הארגוני, פעל שורר להוצאת פרסום שנתי מפורט של דו"ח הממונה; נערכה לראשונה תוכנית חמש-שנתית לפעילות; והוקמה מחלקה אקטוארית. הוא הוביל גיוס מסיבי של עובדים (בסיום כהונתו נכללו באגף פי 4 עובדים מתחילתה). בתקופתו הוכר האגף כראוי להדרכת מתמחים בראיית חשבון.
בפן הצרכני, כהונתו של שורר אופיינה בגישת "הצרכן במרכז". נקבעה לראשונה חובת דיווח ללקוחות על תוכניות הביטוח, הפנסיה והגמל שלהם; דרישה זו נתקלה בהתנגדות עזה. הוקמה מחלקת תלונות ציבור גדולה באגף, שהפכה לכלי פיקוחי מרכזי. בוצעו שינויים שנועדו להגביר את התחרות בשוק ההון, בהם פישוט הדוחות עבור הצרכנים, אימוץ הסטנדרטים החשבונאיים המקובלים בעולם והקלת תהליכי הרישוי והאישור בכל הרמות.
בפן המקצועי, הוקמה בתקופתו של שורר יחידה לניהול סיכונים בראשות איל בן-שלוש, ונקבעו חובות הגדרת ומדידת הסיכונים ועקרונות לניהולם. הוקמה מחלקה אקטוארית וגויסו אקטוארים בעלי התמחויות בתחומים השונים (פנסיה, ביטוח חיים, ביטוח אלמנטרי ובריאות). יחידת האקטואריה הפכה לגורם מוביל ומייעץ מקצועי בתחום. פועלה איפשר הסדרה ופיקוח שיטתיים, ושכלול המוצרים המוצעים בשוק.
פרשת קרטל חברות הביטוח.
17 מנהלים בכירים ממרבית חברות הביטוח הועמדו לדין באשמת שותפות להגבל עסקי בענף הביטוח. 14 מתוכם הורשעו על פי הודאתם בעסקת טיעון ו-3 הורשעו לאחר דיון בערכאות. שורר כמפקח על הביטוח החליט כי מי שהורשע בפגיעה שלא כדין בכספי לקוחותיו תוך הפרת חובת הנאמנות אינו רשאי להמשיך לכהן בתפקיד ניהולי בשוק ההון. קביעה זו, ובעקבותיה הפסקת הכהונה של המורשעים בתפקידי ניהול, יצרה התנגדות מחלק מהגורמים בשוק, לצד שאלות אתיות ומוסריות בשוק ההון.
פרשת "לה נסיונל".
בתקופת כניסתו של שורר לתפקיד, הציגה חברת הביטוח "לה נסיונל" מקבוצת "הפניקס" הצלחה עסקית רבה בדוחותיה הכספיים. שורר ערך בדיקה עצמאית, בה נחשף מצבה הרעוע של החברה. הוא הביא לסגירת החברה והעברת התחייבויותיה הביטוחיות לאחרים מבלי לפגוע במבוטחים, וכפה על הבעלים להגיע להסדרים כספיים עם כל המעורבים בארץ ובעולם להם נגרמו נזקים. רק לאחר מכן פורקה החברה ומנהליה הועמדו לדין והורשעו במעשי מרמה שהיקפם הכולל כמיליארד שקל. בית המשפט קבע כי היקף הרישומים הכוזבים של החברה היה כ-650 מיליון שקל.
הרפורמה בביטוח רכב חובה.
בשנת 1997, במהלך כהונתו של שורר, נכנסה רפורמת ביטוח רכב חובה לתוקף, וענף ביטוח זה נפתח לתחרות. היעדים המרכזיים של הרפורמה היו: יצירת תחרות בענף כדי לייעלו מבחינה כלכלית ולהוזיל את פרמיות הביטוח; ועידוד נהיגה זהירה באמצעות שימוש בפרמטרים המשקפים סיכון ביטוחי לצורך קביעת פרמיות הביטוח. כחלק מהעברת האחריות לסקטור הפרטי, הופחת חלקו של תאגיד 'אבנר', ששימש כמבטח משותף בענף ביטוח זה, בפוליסות הביטוח, עד ל-0% בשנת 2003.
הסדרת ענף הפנסיה.
עם כניסתו של שורר לתפקיד היה משבר קרנות הפנסיה בשיאו. על פי "ועדת פוגל", שהגישה המלצות למדיניות פנסיונית ביוני 1994, הגרעון האקטוארי של כל הקרנות הגיע לכ-31.4 מיליארד ש"ח - 30% מסה"כ הנכסים/התחייבויות, כלומר התחייבויות הקרנות לעמיתים היו גדולות ב-40% מנכסיהן". בתקופת כהונתו של שורר, נסגרו הקרנות הוותיקות לקליטת עמיתים חדשים ונפתחו קרנות חדשות שתנאיהן הבטיחו איזון אקטוארי.
הוקמה מנהלת קרנות פנסיה שיצרה בסיס מידע לאומי של ההתחייבויות הפנסיוניות וההסדרים השונים שהתנהלו במשק המדינה. על בסיס מאגר מידע זה ניתנו פתרונות כלליים ופרטניים להסדרה של הפנסיה. במסגרת זו נעשה המהלך הראשון של השתלטות על ידי המדינה על קרן גירעונית (קרן פועלי בניין) אשר לאחר זמן שימשה כמודל לטיפול ביתר הקרנות. באותה העת, הוקמה ועדה ציבורית לקביעת גיל הפרישה (ועדת נתניהו), נקבעה מדיניות למעבר כלל המשק לפנסיה צוברת ונעשו הסדרים מיוחדים עבור תאגידים למעבר מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת.
חזרה לשוק הפרטי.
בתום כהונתו כממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון, ב-1998, חזר שורר לסקטור הפרטי. לאחר תקופת צינון מונה ליו"ר קרן הפנסיה ההסתדרותית "מבטחים", תפקיד ממנו התפטר ביוני 2002, ולאחר מכן ליו"ר "הפניקס", תפקיד ממנו התפטר בספטמבר 2003.
באוקטובר 2004 רכשה חברת צ.ב.א.י החזקות, המשותפת לדורון שורר ולצפריר בכנר, את השליטה בחברה הבורסאית "קיש קירור", שייצרה מרכבים ויחידות קירור לכלי רכב. החברה שינתה את שמה ל"ליטו גרופ" ונכנסה לתחומי פעילות נוספים, ובהם הפעלת חווה לייצור חלב ברומניה, ונדל"ן מניב במזרח אירופה (באמצעות חברה הבת "ליטו נדל"ן"). ביוני 2007 נמכרה ליטו נדל"ן לקבוצת שרבט, ובהמשך אותה שנה העביר שורר, ללא תמורה, את חלקו בצ.ב.א.י החזקות לשותפו, והתפטר מתפקיד יו"ר ליטו גרופ. ליטו גרופ הגיעה בהמשך למצב בו לא פרעה חלק מחובותיה, ונמצאת בדיונים מול מחזיקי האג"ח שלה.
מכהן כיו"ר ועדת השקעות של קופת הגמל המפעלית של עובדי האוניברסיטה העברית וכנשיא איגוד קופות הגמל הענפיות.
בשנים 2012-2015 היה שורר יו"ר אופק, אגודה שיתופית שפועלת להקים בנק קואופרטיבי בישראל.
בינואר 2013 בית המשפט המחוזי בחיפה נתן פסק דין בו מתח ביקורת על תפקודו של שורר כיו"ר ליטו גרופ, כאשר הבטיח לשנות את שכרו של מנכ"ל החברה-הבת ללא סמכות ומבלי שהביא את הדבר לאישור הדירקטוריון. בית המשפט גם מתח ביקורת על אמינות עדותו בעניין זה. שורר לא ערער על פסק הדין.
שורר הוא אביו של העיתונאי טל שורר.
היחידה לספורט הישגי
היחידה לספורט הישגי היא הזרוע המקצועית של הוועד האולימפי בישראל. תפקידיה ליישם את מדיניות הוועד האולימפי, לקבוע קריטריונים להשתתפות במשחקים האולימפיים וכן לתחרויות מרכזיות כאליפויות עולם ואליפויות אירופה, ולדאוג להכנתם המקצועית של הספורטאים לתחרויות. בנוסף, שמה לה למטרה לסייע לאיגודי הספורט לתכנן את הכנות הספורטאים, בטווח הארוך ובטווח הקצר, לפקח עליהן ולבקר אותן, לנתח אימונים ותחרויות, ולסייע למאמנים ולאנשי המקצוע הפועלים בסביבת הספורטאים. כן מעניקה היחידה תגמול כספי לספורטאים שעמדו בקריטריונים שהציבה.
היחידה הוקמה בעקבות אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בידי הוועד האולימפי, רשות הספורט והחינוך הגופני וההתאחדות לספורט בישראל, במטרה לשפר את הישגי של המשלחות הישראליות למשחקים, ולשפר את רמת המקצועיות. עד 1997 עמד בראשה איציק בן מלך, לאחר מכן עמד בראשה יעקב סנדלר, ומאז 2004 עומד בראשה גילי לוסטיג.
היחידה נוהגת לאמץ קריטריונים קשים יותר מהקריטריונים הבינלאומיים, במטרה להביא לכך שרק המצטיינים שבספורטאים ישתתפו במשחקים. ראש היחידה גילי לוסטיג נימק מדיניות זו: . מאז הוקמה היחידה לספורט הישגי השתפרו הישגי הספורטאים הישראלים במשחקים: באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה יעל ארד לספורטאית הישראלית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ובאולימפיאדת אתונה (2004) היה גל פרידמן לאלוף האולימפי הישראלי הראשון. יחד עם זאת, על מדיניות היחידה נמתחה גם ביקורת, מאחר שהיא מונעת את השתתפותם של ספורטאים צעירים, שעצם ההשתתפות יכול לסייע להם בעתיד.
יאנוש פאליקוט
יאנוש פאליקוט (פולנית: Janusz Marian Palikot; נולד ב-26 באוקטובר 1964) הוא פוליטיקאי פולני ואיש עסקים.
ביוגרפיה.
פאליקוט למד פילוסופיה באוניברסיטת וורשה, שם סיים תואר ראשון ושני. טרם כניסתו לפוליטיקה היה איש עסקים ופתח חברה שעסקה בייצור משקאות אלכוהוליים.
נבחר לראשונה לסיים בספטמבר 2005, מטעם מפלגת המצע האזרחי. בשנת 2010 פרש מהמפלגה והקים מפלגה מחדשה, "תנועת פאליקוט", בעלת מצע ליברלי ואנטי-קלרקלי, אשר זכתה בעשרה אחוז ממושבי הפרלמנט בשנת 2011.