בהמשך הצטרף ל"איחוד סימפוני" (או "איחוד סימפוני-פילהרמוני בא״י"), התזמורת שנוצרה בתל אביב בסתיו 1933 ממיזוגם של "החברה הפילהרמונית הארצישראלית" ו"חוג ידידי הסימפוניה" שליד ועדת התרבות של ההסתדרות. התזמורת מנתה 60 נגנים, מנצחיה היו האמנים העולים משה יעקבסון, וולפגנג פרידלנדר (זאב פריאל) ומיכאל טאובה, והיא הופיעה עם אמנים נודעים מחו"ל, בהם המנצח אוסקר פריד והכנר יאן קובליק (אביו של המנצח רפאל קובליק).
כעבור שלוש שנות פעילות התזמורת, כשהגיע לארץ ב-1936 הכנר הנודע ברוניסלב הוברמן, היה סגל בין נציגי התזמורת שנפגשו עמו בתל אביב בביתו של רופא העיניים ד"ר שלמה הילדסהיימר בתל אביב. התזמורת החדשה שייסד הוברמן – התזמורת הסימפונית הארצישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית) – כללה 70 נגנים, מתוכם 18 נגנים ארצישראלים, ובהם סגל, שנכנס אליה כמתופף. סגל ניגן בתזמורת יותר משלושה עשורים, ועד פרישתו בסוף שנות ה-60. ניגן על שישה כלי הקשה, תופים ומצלתיים.
מלבד מוזיקה היה סגל חובב תיאטרון, וכן ארכאולוגיה והיסטוריה של המזרח הקדום. ב"הבימה" ארגן וטיפח את הספרייה התיאטרונית-אמנותית. פרסם כמה מאמרים בתולדות התיאטרון (בעיקר בכתב העת "במה" בעריכת גרשון חנוך), בהם 'התיאטרון והתנ"ך', 'התנ"ך בדרמה הנוצרית של ימי-הביניים', 'ספריה כמוסד-עזר לתיאטרון' ועוד.
בשדה המוזיקה, בימי מלחמת העולם השנייה החל לעבוד על מחקרו הגדול בשאלת מוצאו של ריכרד וגנר. לשם מחקרו היסודי עיין בכ-900 פרסומים. פרקים מן המחקר נדפסו כמאמרים בכתב העת הספרותי "טורים": 'למוצאו של ואגנר', 'פרשת ניצשה וואגנר'. ואולם ספרו השלם, בן כ-400 עמודים, נותר בכתב יד.
סגל היה אספן בולים מן המדרגה הראשונה. האוסף שלו בולים יקרים ונדירים בנושא "מוזיקה ומוזיקאים": בולים של מלחינים, התנ"ך כמקור השראה ליצירות מוזיקליות, ילדים ובני נוער מנגנים וכלי נגינה פרימיטיביים; בולים המציגים את התפתחות התיאטרון מהתיאטרון ביוון העתיקה ועד לתיאטרון המודרני; וכל ההוצאות המיוחדות של בולים בצרפת (כגון ניסיונות הדפסה והדפסות מיוחדות עם חתימת הצייר).
האוסף שלו היה בעל שם בינלאומי, נחשב אחד האוספים המושלמים בנושא מוזיקה בבולים, וזכה ב-15 מדליות בתערוכות בינלאומיות, בעיקר במדורים הנושאיים (בהן מדליות זהב; וכן מדליית כסף על ה"מרסייזה" בתבי"ל (תערוכת בולים בינלאומית) בתל אביב ב-1957 ומדליית כסף על הנושא "מלחינים צרפתים" בתחרות הבינלאומית באיסטנבול ב-1963).
ב-1977, לאחר מותו, נמכר האוסף שלו במכירה פומבית ביותר מ-160 אלף ל"י.
ישראל סגל נפטר ב-31 במרץ 1972, בגיל 70.
נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הניח את אשתו, רוזה לבית דיקשטיין (1906–2002), ובתו, יעל טנא.
אשתו הייתה אחותם הצעירה של האמן ועורך הדין מרדכי אבניאל (דיקשטיין) ושל מדריכת ההתעמלות היוצרת והריקוד, המלחינה והמשוררת צביה שוויג (אשתו של הצלם שמואל יוסף שוויג ואמה של הפסלת ואמנית הקרמיקה גדולה עוגן).
בתו יעל נישאה ליאיר טנא (נולד ב-1940), שהיה פרופסור להנדסה אזרחית בטכניון ולאחר מכן הקים חברה להנדסה בארצות הברית. יעל הייתה מורה בבית ספר בקריית שפרינצק בחיפה, ולאחר מכן עברה עם משפחתה לארצות הברית, שם התגוררה עד פטירתה ב-2008.
מורן סמואל
מורן סמואל (נולדה ב-24 באפריל 1982) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית, זוכת מדליות כסף (טוקיו 2020) וארד (ריו דה ז'ניירו 2016) פאראלימפיות ואלופת העולם (2015) בחתירה. לשעבר שחקנית נבחרת ישראל בכדורסל.
ביוגרפיה.
סמואל גדלה בכרמיאל. שירתה בצה"ל בחיל האוויר, על תקן ספורטאית מצטיינת.
בוגרת תואר ראשון בלימודי פיזיותרפיה ותואר שני בחינוך והתפתחות בגיל הרך, שניהם מאוניברסיטת חיפה. היא עובדת כפיזיותרפיסטית ילדים.
קריירה ספורטיבית.
כדורסל.
סמואל שיחקה כדורסל בקבוצת נירוסופט כרמיאל בגילאי הנוער ובליגת העל בכדורסל נשים.
לאחר שירותה הצבאי, שיחקה בנבחרת ישראל לכדורסל, והשתתפה עם נירוסופט כרמיאל במשחקי גביע אירופה.
בשנת 2006, סבלה מהתפרצות מום מולד בכלי דם בעמוד השדרה, והפכה משותקת בפלג גופה התחתון. לאחר תקופת שיקום, השלימה את לימודיה האקדמיים ופעלה עם ההתאחדות הישראלית לספורט נכים להקמתה מחדש של נבחרת נשים בכדורסל כיסאות גלגלים.
ב-2011, העפילה לאליפות אירופה עם נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים. במקביל הצטרפה גם כשחקנית נבחרת הגברים בבית הלוחם תל אביב, איתה זכתה באליפויות וגביעי מדינה רבים לאורך השנים ושיחקה במשחקי גביע אירופה.
בשנת 2013 ייצגה את מדינת ישראל באליפות אירופה בכדורסל כיסאות גלגלים, כקפטן הנבחרת שסיימה במקום השביעי הכללי. בתחרות זו נבחרה לאחת מחמש השחקניות הטובות באירופה תחת הכותרת "All Star Team".
חתירה.
ב-2010, במסגרת פעילותה בספורט הנכים, החלה סמואל להתאמן בענף החתירה בסירת יחיד וייצגה את ישראל כחותרת באולימפיאדת הנכים לונדון (2012), בהם סיימה במקום החמישי. בהמשך, זכתה ב-6 מדליות באליפויות העולם, 3 מדליות בגביע העולם ובמדליות באליפויות אירופה.
בשנה זו זכתה סמואל במדליית הזהב, באליפות העולם ובגביע העולם, ל-1000 מטר.
משחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה סמואל במדליית ארד, בתוצאה של 5:17.46 דקות, אחרי רייצ'ל מוריס מבריטניה (5:13.69 דקות) ווואנג לילי מסין (5:16.65 דקות).
ב-23 בפברואר 2021, נערכה אליפות העולם בחתירה באולם באופן ווירטואלי, וסמואל זכתה במדליית הכסף ב-2000 מטר.
באליפות אירופה אפריל 2021, שהתקיימה בווארזה שבאיטליה, זכתה סמואל במדליית כסף. סמואל סיימה את 2,000 המטרים בזמן של 10:27.46 דקות, לאחר בריג'יט סקרסטין הנורווגית, שהגיעה למקום הראשון (1.22.06).
משחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020).
במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020), זכתה סמואל במדליית כסף במקצה ל-2,000 מטר בתוצאה של 11:18.39 דקות, אחרי בירגיט סקרסטיין מנורווגיה (10:56.88 דקות) ולפני נטלי בנואה מצרפת (11:28.44 דקות). היא נפסלה בשלב המוקדמות, לאחר שהשופטים קבעו, שהכיסא בסירתה אינו תואם את חוקי התחרות, אך סיימה ראשונה בבית הניחומים בתוצאה של 10:33.34 דקות ועלתה לגמר.
חיים אישיים.
סמואל היא לסבית, וב-2012, נישאה בטקס אזרחי בניו יורק ללימור גולדברג, מנהלת פרויקטים בהתאחדות לספורט הנכים. לשתיים שני ילדים.
משנת 2012, שותפה לפרויקט אתנה של המועצה הציבורית לקידום ספורט הנשים בישראל, במסגרתו היא מרצה בבתי ספר, אגודות ספורט, וקהלים שונים בישראל ומחוץ לה, ומרצה במרכז המרצים לישראל.
בנובמבר 2019, השתתפה בתוכנית "סליחה על השאלה", בפרק שהוקדש לאנשים שמתניידים בכיסאות גלגלים.
באוגוסט 2022 השתתפה בתוכנית ׳המרדף׳ של כאן 11 והתחרת מול ה’צייסר’ אך לבסוף לא הרוויחה את הכסף שב׳בנק׳.
עפרה צימבליסטה
עפרה צימבליסטה (1939 – 22 ביוני 2014) הייתה פסלת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בישראל בשנת 1939. בין השנים 1971–1975 למדה בבית הספר לאמנות קלישר בתל אביב. בין השנים 1975 ל-1976 למדה ליתוגרפיה, תחריט והדפס ­רשת ב"סדנאות האמנים" בתל אביב.
בין פסליה המוצגים במקומות ציבורים, נמצאים פסל של שלושה זמרי מקהלה, על מרפסת בבית המלון ברוטשילד 96 בתל אביב ובגן הסיפור לפי הספר "והילד הזה הוא אני" שבחולון. בשנת 2002 הציגה את תערוכתה "מעבר לכחול" במוזיאון מגדל דוד. התערוכה הכילה כ-30 פסלים של יציקות גוף אדם בצבע כחול.
התגוררה בקריית אונו ועבדה בקריית אונו ובאשדוד. אמו של נגן כלי ההקשה הישראלי חן צימבליסטה.
בשנות השמונים התיידדה צימבליסטה עם המשוררת יונה וולך, שגרה אף היא בקריית אונו. בעקבות החברות נוצרה תערוכה משותפת שבה הוצגו שירים של וולך בכתב ידה על נייר ממוחזר שהכינה צימבליסטה. צימבליסטה הנחתה את וולך בנוגע לעיצוב הטקסט על הנייר. התערוכה, "נייר+כתב", הוצגה ב-1984 בגלריה שרה לוי בתל אביב וזכתה לעניין רב. היא הוצגה שוב בשנת 2014 במסגרת התערוכה "הברכה והקללה" בבית הנסן.
נט סטיק
יריעת סגרה
יער טויטובורג
יער טויטובורג (בגרמנית: Teutoburger Wald), שעד לסוף המאה ה-17 כונה רכס אוזנינג (Osning), הוא רכס מיוער של הרים נמוכים וגבעות, הממוקם בשטחן של מדינות סקסוניה תחתית ונורדריין וסטפאליה, גרמניה. על פי ההערכה המקובלת, בשנת 9 לספירה, התרחש באזור זה אחד הקרבות החשובים בתולדות גיבוש וקביעת גבולות האימפריה הרומית, הוא קרב יער טויטובורג.
גאוגרפיה.
אזור הגבעות של יער טויטובורג מהווה חלק מרמת הוזר התחתי במחוז אוסנברוק. הוא משתרע מכיוון צפון מערב לאורך של כ-105 קילומטרים דרך העיר בילפלד שבמחוז ליפה ועד לסביבת העיר דטמולד בחלקו הדרום מזרחי.
אזור הגבעות הוא תוצר של קמט גאולוגי של סוף עידן המזוזואיקון לפני 65-70 מיליון שנה, המתמשך לכיוון המישור הצפון גרמני. בתקופה זו בערך היה האזור מכוסה כולו בים רדוד כאשר תנועת הקרקע מכיוון צפון נדחפה דרומה, ובדרכה יצרה את תצורת הנוף הגאולוגי הנוכחי. נוף הגבעות עוצב באופן סופי כתוצאה מכוחות השחיקה של עידן הקרח.
פני השטח של אזור יער טויטובורג מורכבים משלושה רכסים מקבילים, הבנויים מאבן חול ומאבן גיר והם יוצרים קו פרשת מים כפול. הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא בגובה 446 מ' מעל פני הים בחלקו הדרום מזרחי, והוא משתפל ויורד בכיוון חלקו הצפון מערבי.
שמורת טבע.
שטחו הכולל של היער הוא כ-4,000 קמ"ר וכמעט כולו מוכרז כשמורת טבע. בשטחו של היער זורמים שלושה נהרות עיקריים ובנוסף אליהם מספר נחלי משנה ועשרות פלגים.