איתמר מטיל על קירות הוא ספר ילדים מאת דויד גרוסמן, הספר הראשון בסדרת "סיפורי איתמר", המספרים על הרפתקאותיו של ילד קטן בשם איתמר.
הספר עובד גם לסרט ילדים ולמשחק מחשב של קומפדיה.
עלילה.
בחדרו של הילד איתמר תלויות שלוש תמונות שונות, בהן מתוארים הדברים הבאים: אריה ולביאה ביער, ילדה המעיפה עפיפון אדום, ורכבת שבראשה קטר קיטור ירוק, ובקרונות נראים אנשים ובעלי חיים שונים.
בספר מתואר כי לאיתמר יכולת קסומה של הליכה על קירות, ויתר על כן ביכולתו להיכנס לתוך התמונות שבחדרו. הוא עושה זאת לאחר שהוריו מבקשים ממנו לשכב בשקט ולחדול מלהפריע להם בבקשות שונות.
בביקורו בתמונת האריה והלביאה סיפרו לו השניים בעצב כי בנם רץ אחרי רכבת וקפץ עליה. כתוצאה מכך היא נסעה איתו, הם אינם יודעים את מיקומו והוא אינו יכול לרדת מהרכבת. לצערם אין ביכולתם לקחת אותו לאור העובדה כי רק יצור קטן במיוחד מסוגל להיכנס ולצאת מן המסגרת.
למזלם הרכבת בה מדובר היא זו שבראשה הקטר הירוק, המופיעה בתמונה אחרת בחדרו של איתמר, והוא משיב את בנם אליהם בחזרה הודות לעפיפון של הילדה ששמה שולמית (ולא "רוצקי פוצקי" כפי שקראו לה איתמר ואביו). העפיפון איפשר לכפיר הקטן לרדת מהרכבת ולהגיע אל הוריו במעופה. הכפיר הבטיח כי לא יעזוב את ביתו ללא רשות בעתיד.
משחק המחשב.
לאור הצלחת הספר, פיתחה חברת משחקי המחשב הישראלית, קומפדיה, משחק מחשב בעל אותו השם. המשחק יועד לגילאי 4-8 ומתבסס על עלילת הספר באמצעות משחקונים, שמלווים בקטעי אנימציה בין משחק אחד לשני.
מקניקול
ישראל צווייגנבאום
ישראל יוספוביץ' צווייגנבאום (באנגלית: "Israel Tsvaygenbaum") (נולד ב-1 בפברואר 1961) הוא אמן רוסי-אמריקאי ממוצא יהודי.
צווייגנבאום הציג מיצירותיו ברוסיה ובארצות הברית. מספר מיצירותיו נמצאים במוזיאון לאמנות חיקוי, דרבנט. עבודות אחרות ניתן לראות באוספים פרטיים בתשע מדינות, בהן אוסטריה, בולגריה, אנגליה, צרפת, הולנד, ישראל, רוסיה וארצות הברית.
ביוגרפיה.
צווייגנבאום נולד למשפחה יהודית בעיר דרבנט שברוסיה. אביו, שהיה במקור מבנדין, פולין, ברח לברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. אמו קווקזית, נולדה בברית המועצות.
הרקע היהודי שלו משתקף בציוריו.
בין השנים 1976 - 1980 למד אמנות ביזבירבאש קולג', שביזבירבאש, דגסטן, רוסיה. ב-1991 סיים תואר שני באמנויות באוניברסיטת מדינת קובאן בקרסנודר, רוסיה.
בנובמבר 1993 ואפריל 1994 ערך את שתי התערוכות האחרונות שלו ברוסיה. הראשונה נערכה במזרח מוסקבה ונקראה "רפסודיה יהודית", בבית המרכזי של האמן על 'קרימסקי ואל'. השנייה, רפסודיה יהודית, הייתה מוקדשת לאביו.
ביולי 1994 עזבו צווייגנבאום ומשפחתו את רוסיה. כיום הוא תושב אולבני, ניו יורק בארצות הברית.
ציורו של האמן נחתמים בשמו הפרטי בעברית: ישראל, או בגרסה מקוצרת: יש, פרט לציורי "הילד מוביל מלאך העיוור"
(1997) וה"פרחים" (1998) בהם חתם בשם Tsvaygenbaum. שמו נכתב בפינה השמאלית או הימנית. הוא כותב את כותרות הציורים בצד האחורי של הבד. כותרים קודמים נכתבו ברוסית, ואלה שהופקו לאחר שהיגר לארצות הברית בשנת 1994, נכתבים באנגלית.
צווייגנבאום נשוי לקתרינה, בתו של הפובליציסט הרוסי יגוטיל מישיאב. לזוג שלוש בנות.
איתמר וכובע הקסמים השחור
איתמר וכובע הקסמים השחור הוא ספר ילדים מאת הסופר דויד גרוסמן ובאיורה של אורה איל שיצא בשנת 1992. ספר זה מהווה חלק מסדרת "סיפורי איתמר".
עלילה.
בעוד מסדר אביו של איתמר את המגירות מודע איתמר לקיומו של כובע שחור וגדול שנפל מטה. על פי מה שאביו סיפר לו הוא היה קוסם בעברו והכובע ניתן לו על ידי אביו.
הודות ליכולתו המיוחדת של הכובע גורם איתמר לאביו לחקות בהתנהגותו קוף, זאב ותרנגול והוא נותר חסר-אונים משום שלכובע יש מגבלה: הוא מסוגל אמנם להפוך מישהו לדבר-מה אחר אולם אין ביכולתו לחזור אחורנית. אולם בסוף מציל איתמר את המצב כאשר הוא הופך את התרנגול לאביו.
מונטיאק הציצית
מונטיאק הציצית או אייל מצויץ (שם מדעי: "Elaphodus cephalophus"), הוא מין יחיד בסוגו של אייל ממשפחת המונטיאקים החי באסיה.
שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "Elaphos" = אייל; "odous" = שן, ומתייחס לניבים העליונים הגדולים המופיעים הן בזכרים והן בנקבות. "Kephale" = ראש; "lophos" = ציץ; ומתייחס לציצית השער המזדקרת על מצחו.
תיאור.
מונטיאק הציצית קרוי על שם ציצת שער כהה המזדקרת על מצחו ומגיעה לאורך של 7–17 ס"מ. פרוותו בקיץ בצבע אפור-חום שוקולד כהה, ובחורף היא נוטה להשחיר. בטנו ותחתית זנבו בצבע לבן בוהק. סימוני הפנים שלו כוללים: כתמים לבנים סביב השפתיים, העיניים וקצה האוזניים; לעיתים רחוקות, יש כתמים לבנים גם לאורך השדרה. קיימים שינויים קלים בצבעים בין תת-המינים של הסוג.
לזכרים זוג קרניים (הנראות כקוצים) ומוסתרים בציצת שער. למונטיאק הציצית יש זוג ניבים קטנים המגיעים לאורך של 2.5 ס"מ. ניבים אלו גדולים יותר אצל הזכרים, אך קיימים גם אצל הנקבות.
גובה הכתפיים של מונטיאק הציצית: 70-50 ס"מ, אורך ראשו וגופו: 160-110 ס"מ, אורך זנבו: 15-7 ס"מ, ומשקלו 17–50 ק"ג.
קיימים ארבעה תת-מינים:
תפוצה ובית גידול.
מונטיאק הציצית נפוץ בדרום, מזרח, ומרכז סין וכן בצפון בורמה ומזרח טיבט. בתחומי מחייתו מצוי גם האייל בעל הניבים אלקרן הגדות.
בית גידולו העיקרי הוא יערות עננים על מדרונות הרריים גבוהים בגרום 5,500-4,500 מטרים מעל פני הים. המונטיאק מעדיף מקווה מים זמין, ולעיתים רחוקות ניתן לראותו באזורים מעובדים.
אקולוגיה והתנהגות.
מונטיאק הציצית הוא בעל חיים בודד וטריטוריאלי ולעיתים רחוקות נצפה בזוגות. הוא פעיל בעיקר בשעות הדמדומים ויעדיף אזורים שבהם תהיה לו הסוואה. כאשר המונטיאק נרדף, הוא יפיק נביחת בהלה או צלילי נקישות וימלט בקפיצות מהירות; בדומה לאייל פרדי לבן-זנב, המונטיאק מניף את זנבו וחושף את חלקו הלבן לאות אזהרה. תזונתו של המונטיאק כוללת עשבים, נבטים, וצמחים אחרים. לעיתים קרובות, הוא מלקק מלח באתרי מינרלים. עונת הרבייה של המין היא בחודשי ספטמבר עד דצמבר וההמלטות מתרחשות בחודשי מאי ויולי. לאחר תקופת ההריון של 210 ימים, נולד עופר אחד ולעיתים רחוקות שניים. העופר מגיע לבגרות לאחר 18 חודשים.
איומים ושימור.
מצבו של מונטיאק הציצית מוגדר כ-"קרוב לסיכון" (NT) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, בשל ציד לעורו, ואובדן בתי גידול. סקר שנערך ב-1998 הראה כי יש בטבע כ-300,000 עד 500,000 פרטים. אויביו בטבע הם בעיקר נמרים, דהולים ועופות דורסים. תוחלת חייו של מונטיאק הציצית בטבע 10–12 שנים; בשבי היא נמוכה בהרבה ומגיעה עד 7 שנים בלבד.
הפוגרום בלבוב (1918)
הפוגרום בלבוב (או למברג) היה פוגרום ביהודי העיר לבוב שנעשה על ידי כוחות פולנים ועוזריהם בין 21 ל-23 בנובמבר 1918 לאחר כיבוש העיר על ידם במלחמת פולין-אוקראינה. רבים מיהודי העיר באותה תקופה היו חרדים פליטי המלחמה, ובעיקר חצרות חסידים ומנהיגיהם.
במהלך המלחמה פעם אחר פעם נדרשו היהודים בארצות הלוחמות לנקוט עמדה לטובת אחד הצדדים הנלחמים, ובדרך כלל שמרו אמונים לצד ששלט במקום טרם המלחמה. אך לפי עדויות מן התקופה, יהודי גליציה באופן גורף התנגדו לרוסים והיו בעד הממלכה האוסטרו הונגרית. אף שהממלכה הרוסית פורקה, עם תום המלחמה ארצות הלאום המקומיות, אוקראינה, פולין ואחרים ראו ביהודים נטע זר שיש לסלקו, בייחוד לאור נטייתם הקודמת של היהודים נגד הרוסים שנתפס כעמדה נגד העמים הסלאביים.
הפוגרום התרחש על רקע תהו ובוהו מדיני בעיר, אותה עזבו הכוחות האוקראיניים וחוסר שלטון על מחצית העיר במשך יממה. נשק חולק לתושבי העיר התומכים בפולנים וגם לפושעים ששוחררו מן הכלא ואלה השתתפו בפרעות. דווח ראשית על אלפי הרוגים ופצועים רבים עוד יותר, אך מדיווחים מדויקים יותר לאחר מכן סבורים כיום שמספרים אלו היו מוגזמים. כיום מעריכים שבין 52 ל 150 יהודים נהרגו וכ-500 נפצעו. רוב היהודים היו פליטים לא חמושים בעיר.
פורסמו מעשי זוועה שנערכו ביהודי המקום, כולל מעשי אונס ואכזריות איומה נגד תינוקות, נשים וזקנים.
במהומות נהרגו גם כ 270 אוקראינים כולם כנראה תוך לחימה ואחיזה בנשק.
בעקבות הפרעות ביהודים, הוקם כוח יהודי בעיר טרנופול בפיקודו של סולומון ליינברג. ביוני 1919 הפך הכוח לגדוד המחץ היהודי בצבא האוקראיני של מערב אוקראינה.
ליבורן
ליבורן (בצרפתית: Libourne) היא עיר בדרום צרפת, הממוקמת כ-35 ק"מ צפון-מזרחית לבורדו. העיר שוכנת על גדות נהר הדורדוניה והאיל (Isle), הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי.
גמול השקעות
גמול חברה להשקעות בע"מ היא חברת השקעות ישראלית שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ונמצאת בהליכי פירוק.
היסטוריה.
הקמת החברה.