ב־24 בספטמבר 1984 מונתה לסגנית שר הבריאות בממשלת האחדות הלאומית, שהייתה אז בראשות שמעון פרס, והייתה ממונה על השירותים הפסיכיאטריים, הסיעוד והגריאטריה ובריאות הציבור. בתקופתה הוקם המטה למלחמה בסמים ואלכוהול. עם הקמת ממשלתו של יצחק שמיר בהתאם להסכם הרוטציה, והחלטתו של מרדכי גור שלא לכהן בממשלה זו, מונתה ב־17 באוקטובר 1986 לשרת הבריאות, ובכך הייתה לאישה השנייה שכיהנה בתפקיד שר שאינו שר בלי תיק מאז גולדה מאיר (לפניה כיהנו כשרה ללא תיק שולמית אלוני ושרה דורון). באותם ימים הייתה מערכת הבריאות נתונה במשבר כלכלי והיה עליה להתמודד עם גירעון ועם סכסוכי עבודה עם הרופאים והאחיות.
בתקופת כהונתה כשרת הבריאות אישרה את ביצועו של ניתוח השתלת הכבד הראשון בארץ, שעד אז נאסר בנימוקים הלכתיים על ידי הרבנות הראשית לישראל. אף שהחזיקה בדעות שמרניות בנושאי בריאות, למשל כשתמכה בביטול הסעיף הסוציאלי להתרת הפסקת הריון, הכריעה בניגוד לעמדת הרבנים וקידמה את ביצועם של ניתוחי השתלות לב וכבד בישראל.
בכנסת השתים עשרה.
בשנת 1988, ערב הכרזת המועמדים לרשימת המערך לכנסת השתים עשרה, הודיע לה פרס שהחליט לא לצרפה לממשלה החדשה. בממשלה זו, בראשות יצחק שמיר, לא הייתה אישה בתפקיד שר, וכשהכריז פרס על המועמדים נשמעו צעקות חברי ופעילי המפלגה ש"אין ממשלה בלי אישה".
סיום כהונתה בכנסת ופעילות ציבורית נוספת.
לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה, ולאחר קרוב ל־27 שנות כהונה בכנסת ובממשלה, שובצה במקום לא ריאלי. חברותה בכנסת הסתיימה ב־13 ביולי 1992, עם התכנסותה של הכנסת השלוש עשרה. בשנת 2003 שובצה ברשימת העבודה לכנסת השש עשרה במקום 105 הסמלי.
אחרי פרישתה מהכנסת המשיכה למלא תפקידים ציבוריים בתחומי רווחה, בריאות וקליטת עלייה. כיהנה כנשיאת העמותה למרכז מורשת יהדות מוסול, נשיאת המכון לחקר יהדות מוצל ע"ש עזרא לניאדו, חברת הנהלה במרכז מורשת יהדות בבל, יושבת ראש עמותת ענבר התומכת בנפגעים במחלות ראומטיות, חברה במועצת קופת חולים כללית, יו"ר הוועדה לזכויות החברים ותלונות הציבור במועצה ויו"ר עמותת גבעולים לעידוד קליטת עלייה ומתן שירותים בתחומי החברה והתרבות לעולים החדשים.
שושנה ארבלי־אלמוזלינו נפטרה ב־12 ביוני 2015, בתל אביב.
חייה האישיים.
בשנת 1955, בתפקידה כמזכירת מטה הבחירות של מפ"ם בסניפים המקומיים, הכירה את יו"ר המטה נתן אלמוזלינו, וב־1965 הם נישאו. הוא היה אז אלמן ואב לשני בנים, לימים גזבר הסתדרות העובדים הכללית ולימים יו"ר רשת בתי הספר "עמל". בעת כהונתה בכנסת ובממשלה היה יד ימינה וסייע לה בעבודתה לאורך כל העשייה הציבורית. ב־2007 נפטר.
שושנה ארבלי־אלמוזלינו התגוררה בגבעתיים, והייתה בעלת אוסף בובות שצברה בכינוסים של ארגוני נשים בין־לאומיים. האוסף התחיל במבצע חשאי שהשתתפה בו בשנת 1962, ובו הוצפנו מסרים בבובות והן הועברו ליהודי ברית המועצות הנצורים. בשנת 2003 תרמה משפחתה כספים לתיאטרון גבעתיים, ואחד מאולמות התיאטרון נקרא על שם שושנה ונתן אלמוזלינו. בכניסה לאולם מוצג מבחר מאוסף הבובות שלה. באותה שנה הוענק לה תואר יקירת העיר גבעתיים.
קאופמן קוהלר
קאופמן קוהלר (באנגלית: Kaufmann Kohler; 10 במאי 1843, פירט, בוואריה - 28 בינואר 1926) היה רב רפורמי בארצות הברית ותאולוג.
חייו ויצירתו.
קאופמן קוהלר נולד למשפחה של רבנים. הוא קיבל חינוך תורני בהספורט (Hassfurt), מיינץ, אלטונה ובפרנקפורט על נהר מיין (אצל שמשון רפאל הירש). הוא למד באוניברסיטאות של מינכן, אוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת ארלנגן. עבודת הדוקטור שלו (1868) "ברכת יעקב" הייתה אחד המחקרים הראשונים בתחום של הביקורת הגבוהה של בקורת המקרא והאופי הרדיקלי שלה סגר בפניו אפשרות לקבל משרת רבנות בגרמניה. אברהם גייגר, שקוהלר נמנה עם צוות הכותבים בכתב העת שלו בגיל צעיר, השפיע מאוד על הקריירה שלו והמליץ לו לנסוע לארצות הברית. ב- 1869 הוא קיבל בקשה להתמנות כרב רפורמי בקהילת בית אל בדטרויט. ב- 1871 התמנה להיות רב בקהילת סיני בשיקגו. ב- 1879 הוא החליף את חותנו דוד איינהורן כרב של טמפל בית אל, ניו יורק. גיסו אמיל ג'. הירש החליף אותו בשיקגו. ב- 26 בפברואר 1903 הוא נבחר לנשיאות היברו יוניון קולג' בסינסינטי.
מאז הגעתו לאמריקה תמך קוהלר באופן פעיל ביהדות הרפורמית. הוא היה אחד החברים הצעירים ביותר בוועידת הרבנים בפילדלפיה שהתקיימה ב-1869 וב-1885 הוא היה קובע הטון העיקרי בניסוח מצע פיטסבורג, הצהרת עקרונות שסיכמה את השקפת הרפורמים באמריקה.
קוהלר שרת שנים רבות כנשיא מועצת הרבנים של ניו יורק והיה נשיא כבוד של הוועידה המרכזית של הרבנים האמריקאים. הוא היה עורך בפועל של Sabbath Visito, שבועון יהודי לנוער מ-1881 עד 1882 ויחד עם א. ס. מוזס ואמיל הירש ערך ב-1886 את כתב העת The Jewish Reformer, כתב עת שעסק בענייניה של היהדות הרפורמית.
קוהלר היה מאוד פעיל וכתב הרבה בכתבי עת מדעיים שעסקו בנושאים יהודיים ושמיים באירופה ובאמריקה. בין כתבי העת להם תרם מאמרים מחקריים לעיתים קרובות היו Zeitschrift של גייגר, Hebraica - כתב העת של החברה המזרחית הגרמנית, Jewish Quarterly Review, Allgemeine Zeitung des Judenthums, Jewish Times, American Hebrew, Menorah Monthly, Zeitgeist ו- Unity. הוא הטיף להעברת קדושת השבת ליום ראשון כדי להקל על שמירת השבת.
בין חיבוריו המחקריים נמנים:
הוא גם ערך, בגרמנית, את כתביו המקובצים של דוד איינהורן, 1880. בסוף חייו כתב את הספר The Origins of the Synagogue and the Church שפורסם אחרי מותו ב- 1929.
יהודים צרפתים
ראש ממשלת צפון אירלנד (1921–1972)
ראש ממשלת צפון אירלנד היה ראש הרשות המבצעת של צפון אירלנד מכינון התפקיד ב-1921 ועד ביטולו ב-1972. למרות שהחוק מ-1920 שמתקפו קמה צפון אירלנד לא כלל משרת ראש ממשלה, החליט הלורד לוטננט (המושל הכללי של צפון אירלנד), מתוקף סמכותו כנציג הכתר הבריטי לכונן את משרת ראש הרשות המבצעת. בעל התפקיד היה ראש המפלגה הגדולה ביותר בבחירות בצפון אירלנד, הוא הרכיב את ממשלת הטריטוריה ונשא בתואר ובסמכויות מקבילות לראש ממשלת בריטניה, בתחום צפון אירלנד. עקב אירועי הדמים שאיימו לגרור את צפון אירלנד לאנרכיה (וחודשיים בדיוק לאחר יום ראשון העקוב מדם), החליטה ממשלת בריטניה לבטל את השלטון העצמי ולהעביר את צפון אירלנד למשטר של שלטון ישיר (Direct Rule) באמצעות השר לענייני צפון אירלנד בממשלת בריטניה. בכל השנים בהן התקיימת המשרה היה ראש הממשלה יו"ר מפלגת האיחוד של אלסטר (UUP). מעונו הרשמי של ראש הממשלה היה בטירת סטורמונט, למרות שאחדים העדיפו את בית סטורמונט.
בשנת 1998, לאחר הסכם יום שישי הטוב, חודש הממשל העצמי, כאשר בראשות הרשות המבצעת ניצבים השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו.
כורש אדלר
פינחס אדלר
פנחס אדלר
יוסי בן-דב
יוסי בן־דב (נולד בחיפה ב-9 בנובמבר 1950, כ"ט בחשוון תשי"א) הוא המנהל הכללי של בית הספר הריאלי העברי בחיפה מינואר 2014. קודם לכן לימד באוניברסיטאות אחדות וניהל מספר חברות היי-טק.
ביוגרפיה.
יוסי בן־דב נולד בחיפה ב-1950, להוריו, אושרית (לבית בנדה) ונתן בן־דב (לשעבר רוזנזומן). הוא בוגר בית הספר הריאלי, שם למד בין השנים 1956–1968. בשנות לימודיו החל בפעילות בשבט "כרמל" של הצופים העבריים, במסגרתה יצא לגרעין "רם" שהקים את קיבוץ מבוא חמה בדרום רמת הגולן מייד לאחר מלחמת ששת הימים.
בן־דב סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות במתמטיקה, כלכלה וסטטיסטיקה בשנת 1974 באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל את תואר הדוקטור בחקר ביצועים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1977. את עבודת הדוקטורט עשה בהנחייתו של פרופ' Richard Barlow בנושא: "Optimal Testing Procedures for Coherent Systems". לימד באוניברסיטת המדינה של מישיגן, באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית-הספר למינהל עסקים וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1986 החל בעבודה בוול סטריט, בחברת "Prudential Securities", כמנהל של קבוצת האסטרטגיות הפיננסיות של החברה. בשנת 1991 התמנה למנהל האדמיניסטרטיבי של "מכון רפפורט למחקר במדעי הרפואה" בפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה. בשנת 1995 הצטרף לחברת "אמדוקס" כסגן נשיא בכיר ואחראי על הסניף החיפאי של החברה.
בשנת 1999 מונה למנכ"ל של חברת "סכמה" שעסקה באופטימיזציה של רשתות סלולר. סכמה נמכרה מאוחר יותר לחברת "Teoco". בשנת 2008 התמנה למנכ"ל של חברת "עת הדעת", העוסקת בטכנולוגיה בחינוך, ומפתחת פתרונות הוליסטיים להוראה, לימוד והערכה עבור בתי ספר.
כמנהל בית הספר הריאלי.
בינואר 2014 מונה למנהל הכללי של בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
בשנים 2014–2017 התנהל מאבק ארוך בין בית הספר הריאלי ששאף לשמור על מעמדו כבית-ספר "מוכר שאינו רשמי" לביו משרד החינוך שרצה להפוך את בית הספר לבית ספר רשמי-ציבורי. בחודש מאי 2017 הושגה פשרה בין בית הספר למשרד החינוך על-פיה בית הספר הריאלי יהפוך לבית ספר פרטי בכיתות א-ח, בעוד שכיתות ט-י"ב תמשכנה להיות במעמד "מוכר שאינו רשמי". ב 1 בספטמבר 2017 נחנך בסניף יסוד אחוזה של בית הספר הריאלי בניין חדש, שנתרם על ידי עמותת "היכל אליהו". בבניין כיתות לימוד, אודיטוריום ומרכז לתרבות יהודית-ישראלית. באוקטובר 2018 נחנכו בבית הספר מתחמי מייקרים בזכות תרומתם של בני הזוג ד"ר מרים אדלסון שלמדה בבית הספר הריאלי מכיתה א ועד כיתה י"ב, ובעלה שלדון אדלסון.