הקונגרס הציוני ה-20 התקיים ב-3 עד 16 באוגוסט 1937, בעיר ציריך שבשווייץ, ונערך בסימן 40 שנה לקונגרס הציוני הראשון.
ד"ר חיים ויצמן נבחר שוב לנשיא ההסתדרות הציונית העולמית.
החלטות הקונגרס.
בתגובה לוועדת פיל, ייפה הקונגרס את כוחה של ההנהלה הציונית לנהל משא ומתן עם הממשלה הבריטית על הקמת מדינה יהודית ולא על חלוקת ארץ ישראל המערבית. אולם, למעשה, משום שוועדת פיל לא העמידה חלופה להקמת מדינה יהודית שאינה כרוכה בחלוקה, אימץ הקונגרס את עקרון החלוקה אף שהדבר נעשה בעקיפין ובהתניה מסוימת.
הקונגרס הציוני העולמי העשרים
הקונגרס הציוני העולמי ה-21
הקונגרס הציוני ה-21 הייתה ועידה אשר התקיימה בין ה-15 ל-16 באוגוסט 1939 בה"גראן תיאטר", בית האופרה של ז'נבה. בקונגרס השתתפו כ-600 צירים, יו"ר הקונגרס היה ד"ר חיים ויצמן.
בקונגרס נדחו גזרות הספר הלבן של אותה שנה.
הקונגרס נערך מספר שבועות לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והתפזר בבהילות כדי שהצירים יספיקו לחזור לארצותיהם.
זהו הקונגרס האחרון שבו צירי מזרח אירופה היו רוב.
בעקבות המלחמה הקונגרס לא התכנס שוב עד 1946.
נופי הציד בצפון שלן
נופי הציד בכוחם של כלבים בצפון שלן (בדנית: Parforcejagtlandskabet i Nordsjælland) הם מקבץ של שטחי ציד ויערות מצפון לקופנהגן. מקבץ זה הוגש להצטרפות לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1 באוגוסט 2010 ונוסף לרשימה ב-4 ביולי 2015. הנוף כולל שלושה אזורים עיקריים: , ו, הכוללים את שטחי הציד המשמעותיים ביותר עבור אצולת ימי הביניים בדנמרק. עיצוב רשת הדרכים בצורת כוכב מרכזי של הנוף, עם דרכים ממוספרות, עמודי אבן וגדרות, מדגים את התכנון והעיצוב הייחודיים של נופי ציד במאות ה-17 וה-18.
מיקום.
שלושת האזורים המהווים את אתר המורשת העולמית נמצאים כולם בחצי האי צפון שלן מצפון לקופנהגן. האזור הראשון הוא בפועל שני שטחים המופרדים על ידי עמק נהר צר: יירסבור דורהייבה (Jægersborg Dyrehave, מילולית "פארק האיילים טירת הציידים"), והיער המגודר יירסבור היין (Jægersborg Hegn, מילולית "גדר טירת הציידים"). שטח אזור זה הוא 14,907 דונם, והוא הקרוב ביותר לבירה בחוף המזרחי של חצי האי. אזור הסטורה דורהייבה (Store Dyrehave, מילולית "פארק האיילים הגדול") משתרע על שטח בן 10,734 דונם בצורת ריבוע ושוכן צפונה יותר במרכז חצי האי. אזור גריבסקו (Gribskov, מילולית "יער גריב") משתרע על שטח של 21,957 דונם צפונית לסטורה דורהייבה, וצמוד ל (Esrum Sø). סטורה דורהייבה וגריבסקו שוכנים לא רחוק מ והעיירה הילרוד.
רקע.
היערות והמבנים הנלווים בשלושה מקומות מצפון לקופנהגן היוו חלקים מנוף ציד בארוקי שמור היטב שתוכנן בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 עבור המלכים הדנים להשתתף בציד בעזרת כלבי ציד, שיטת ציד המכונה "par force" (קיצור של הביטוי בצרפתית par force de chiens, מילולית "בכוחם של כלבים"). ההיסטוריה של אזור הציד מתחילה עוד בימי הביניים כאשר למלכי דנמרק, לכנסייה ולאצילים היו אחוזות ושטחי ציד ביערות ההרריים של חצי האי ובשטחי הגבעות. כתוצאה מהרפורמציה הפרוטסטנטית בדנמרק הדנית, החרים המלך פרדריק השני, מלך דנמרק ב-1536 את האחוזות השייכות לכנסייה הקתולית. משנת 1560 אוחדו האחוזות השונות במטרה להקים פארק ציד מלכותי נרחב על פני חצי האי צפון שלן. עם זאת, היה זה המלך כריסטיאן החמישי, אשר משנת 1670 הפעיל את צבאו לעבודה על יצירת פארק איילים לשם ציד בעזרת כלבים סביב טירת איבסטרופ. בצעירותו, חווה המלך ציד בעזרת כלבים ביער סן-ז'רמן-אן-לה בצרפת. לאחר מכן הוא ייבא כלבי ציד וציידים מאנגליה, ושינה את שמה של הטירה ליירסבור (טירת הציידים) ואת שם האחוזה ליירסבור דורהייבה (פארק האיילים יירסבור).
אחד ההיבטים החשובים ביותר של ציד בעזרת כלבי ציד היה בכך שהוא סיפק בסיס להדגמת כוחו המוחלט של המונרך על ידי פיתוח דרכים מקשרות על פני הנוף. כל אזור חצי האי צפון שלן היה מעוצב במערכת דרכים מבוססת מערכת צירים קרטזית המורכבת מכוכבים המוקפים בריבועים ברורים. עמודי אבן ציינו אם הדרכים מובילות לכיוון מרכז הכוכב או הרחק ממנו. הגישה המתמטית חיזקה את דמותו של המלך כנציג התבונה בהתאם לאידיאלים הבארוקיים. הגאומטריה האורתוגונלית הדנית של מערכות הדרכים הייתה שיפור ברשתות בצורת כוכבים בשימוש בצרפת ובגרמניה, שכן היא סיפקה גישה שווה לכל חלקי היער.
פארק הציד יירסבור לא הכיל רשתות דרכים בצורת כוכב, אלא היה מבוסס על בקתת ציד מלכותית, הידועה בתחילה כהרמיטאז' או בית הוברטוס (Hubertus). בשנת 1736, היא נבנתה מחדש בסגנון הבארוק כ"בקתת הציד הרמיטאז'" (Ermitageslottet), עם תצפית על הנוף המרהיב שמסביב ממיקומה בראש הגבעה.
שיטת הציד.
שיטת הציד באמצעות כלבי ציד המכונה "par force" (קיצור של הביטוי בצרפתית par force de chiens, מילולית "בכוחם של כלבים") היה שיא האופנה עבור המלוכה האבסולוטית במאה ה-16. הציד היה אירוע תיאטרלי מפואר, שתוכנן בקפידה כדי להפגין כוח וגדולה. את שיטת ציד זו יזם המלך כריסטיאן החמישי שהתנסה בה בחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הציד לא נועד לשם השגת בשר, מכיוון שבשיטת ציד זו היה מטרת הציד, בדרך כלל אייל, בלתי אכיל בשל הצטברות חומצת חלב בשריריו לאחר שנמלט במשך שעות מכלבים. הציד היה מפגן כוח ותו לא.
המלך ואורחיו המכובדים השתתפו בציד או התמקמו במרכז ביער בזמן שהם המתינו לזימון. בינתיים, הציידים הרכובים וכלבי הציד שלהם רדפו אחר הטרף. בדנמרק, זה היה לעיתים קרובות אייל גדול ומלכותי. ממקום ההמתנה שלהם יכלו המלך ואורחיו לצפות בציידים, בסוסים ובכלבי הציד כשהם רודפים אחרי האייל. כשהאייל התשוש כבר לא היה מסוגל לרוץ, הכלבים אחזו בו, והמלך זומן באמצעות תקיעה בחצוצרה. הוא מילא את חובתו כ"צייד מנוסה" על ידי הריגת האייל באמצעות חנית או בחרב ציד קטנה אותה תקע בליבו של האייל.
באמצעות פעולה זו הוא יכול היה להפגין את כושרו כמלך לוחם גדול ששלט בטבע. אולם פעולה זו לא הייתה נטולת סיכון. היא דרשה דיוק, כוח ואומץ להתקרב לאייל על מנת לתת את "מכת החסד הממותת". אומנם האייל היה מותש, אבל עדיין היה קשה לכלבי הציד להיאחז בו. שימוש בקרניו או בעיטה קשה מרגליו האחוריות עלולה הייתה להיות קטלנית. עם זאת, הציד הסתיים בדרך כלל במותו של האייל והמלך יכול היה להתפאר בניצחונו בפני אורחיו.
לשיטת ציד זו היו חמישה שלבים:
המוזיאון הדני לציד וליערנות.
חלק ניכר מעבודות ההכנה על מועמדות אונסק"ו נעשו על ידי יטה באגו (Jette Baagøe), מנהלת המוזיאון הדני לציד ויערנות ב ויו"ר קבוצת ההיגוי שעבדה על המועמדות מאז 2010. המוזיאון היה צפוי להיות מנהל האתר ומתאם ראשי של מידע וחדשות על אתר המורשת. על בסיס הגידול המשמעותי במספר המבקרים במוזיאון סטנס כתוצאה מהכללת צוקי סטנס כאתר מורשת של אונסק"ו בשנת 2014, ציפתה באגו ליותר מבקרים במוזיאונים של צפון שלן, במיוחד במוזיאון הציד והיערנות שבו הוצגה תערוכה מיוחדת המוקדשת לנוף הציד באמצעות כלבי ציד באוקטובר 2015.
מסיבות תקציביות הוחלט לסגור את המוזיאון הדני לציד וליערנות, ולאחד אותו עם מוזיאון החקלאות הדנית ב. המוזיאון בהורסהולם סגר את שעריו סופית ב-16 בדצמבר 2016. המוזיאון המאוחד קרוי "המוזיאון הירוק".
הקונגרס הציוני העולמי העשרים ואחת
איזה חייל נהדר
"איזה חייל נהדר" (1982) הוא ציור מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
תיאור.
בשנת 1982, ימי ראשית מלחמת לבנון הראשונה, הציג גרשוני סדרה של עבודות, שאופיינו בשימוש בצבע צהוב ובהם דימויי דגלים ועצים. "איזה חייל נהדר", מציג תערובת של דימויים האופייניים ליצירתו של משה גרשוני בסדרה בפרט ובראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 בכלל. במרכז הציור אבוקת אש אדומה גדולה. סביבה מתפתלת מגילה ארוכה, שבסיסה הוא גוף שחור דק, כמעיין קב. על המגילה מופיע ציטוט מספר ירמיהו (ל', ז): "הוי כי גדול היום ההוא מאין כמהו ועת צרה היא ליעקב וממנה יושע". שלהבת האש משמשת את גרשוני ביצירותיו בעיקר כאזכור של עקדת יצחק.
דימוי נוסף המופיע במרכז הוא דגל גדול מתנפנף, הצבוע בצבע צהוב עז, ובמרכזו פס צבע ירוק. שרה ברייטברג-סמל וגדעון עפרת תיארו דגל זה, המופיע ברבות מיצירתותיו של האמן משנות ה-80, כביטוי לזהות אישית. הדגל תלוי על נס דקיק, המצויר בעזרת קווי עיפרון. קצה הנס הוא מעיין דימוי צמחי מעוגל. בסיס הנס הוא בצורת משולש ובתוכו כתוב הטקסט: "העץ של וינסנט האקוורל של שטרייכמן החייל הוא שלי. לאן הוא הלך?". אלו מציגים מקצת מן הדימויים התרבותיים של גרשוני באותה עת - וינסנט ואן גוך, יחזקאל שטריכמן והדמות ההומוארוטית של החייל, המשמש כמושא תשוקה וכביטוי לאובדן גם יחד. בחלקו העליון של הציור פס כחול ותחתיו רשומה הכתובת שהפכה לשמו של הציור - "איזה חייל נהדר".
הציור הוצג בתערוכת היחיד של משה גרשוני "מקרה בני האדם ומקרה הבהמה: משה גרשוני, ציורים 1986-1980", שהתקיימה במוזיאון ישראל, ירושלים בשנת 1986. כיום נמצא הציור באוסף בנו כלב.
גבי פטיטו
רויאל דאטש של
Nothing Really Matters (שיר של טייסטו ובקי היל)
Nothing Really Matters הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי ההולנדי, טייסטו, והזמרת-יוצרת הבריטית, בקי היל, שיצא, על ידי מיוזיקל פרידום רקורדס, PM:AM רקורדינגס ויוניברסל מיוזיק גרופ, ב-17 באפריל 2020. השיר נמצא באלבום האולפן השביעי של טייסטו, "The London Sessions". השיר נכתב על ידי ג'וש רקורד, קרן פול, גורגון סיטי, אולי גרין, בקי היל, ריאן אשלי וטייסטו, והופק על ידי גורגון סיטי, טייסטו, סרג'יו פופקן וריאן אשלי.