והיה למדריך בקתדרה של תאודורסקו. את מחקריו הראשונים "האיטלים בפרובינקיה דלמטיה" ו"החפירות הארכאולוגיות והמחקרים בסרמיזגטוסה" פרסם ב"שנתון של המכון הרומני ברומא". ב-1927-1925 למד במכון הרומני ברומא ואחר כך בשנים 1929–1932 ערך מסע השתלמויות באוסטריה, גרמניה, צרפת, הונגריה, יוון. בשנת 1928 סיים את הדוקטורט בהיסטוריה וארכאולוגיה. בשנים 1968-1923 כיהן בחוג להיסטוריה של ימי הקדם הקלאסיים ולאפיגרפיה באוניברסיטה על שם פרדיננד הראשון בעיר קלוז', שנקראה אחר כך "ויקטור באבש" והחל משנת 1959 "באבש-בויאי" - משנת 1932 כמרצה (דוצ'נט) ומשנת 1938 כפרופסור (ב-1949-1938 - לארכאולוגיה ופרהיסטוריה, וב-1949–1968 היסטוריה קדומה של רומניה). לימד, בין השאר, קורסים למבוא לארכאולוגיה, על הפיסול היווני, על היווצרות השפה והעם הרומנים. כמזכיר מועצת המונומנטים ההיסטוריים של טרנסילבניה, בימי סיפוח צפון טרנסילבניה להונגריה של הורטי בשנת 1940 עשה מאמצים רבים על מנת להעביר את האוצרות ההיסטוריים והאמנותיים של המוזיאון הטרנסילבני מקלוז' לסיביו, בשטח שנותר בשליטת רומניה. בשנים 1936-1924 ערך חפירות ארכאולוגיות שתרמו לחקר ההיסטוריה הקדומה של טרנסילבניה.
דרכו הפוליטית הייתה פתלתלה.
בתחילה היה חבר במפלגה הליברלית אחר כך בימי הדיקטטורה המלכותית הצטרף לחזית התחייה הלאומית של המלך קרול השני. עם עליית המשטר הלאומי-לגיונרי לשלטון בספטמבר 1941 התמנה לדקאן של הפקולטה להיסטוריה. היו שטענו כי ראו אותו לבוש בחולצה הירוקה של הלגיונרים אך מאוחר יותר הכחיש זאת. אחרי דיכוי מרד הלגיונרים הושאר בתפקיד הדקאן עד סוף שנת 1941 בשנים 1943–1944 התחיל להתקרב לחוגי מפלגת האיכרים הלאומית שהייתה עדיין בלתי חוקית. אחרי הדחת השלטון הצבאי-פאשיסטי ברומניה נמנה עם האקדמאים שהסתגלו לתנאי השלטון הקומוניסטי החדש. החל משנת 1945 הצטרף למפלגה הקומוניסטית שהפכה תוך 3 שנים למפלגת השלטון היחידה במדינה. השתתף בוועדת הטיהורים של סגל האוניברסיטה לתקופה קצרה כיהן בממשלה כתת-מזכיר מדינה במשרד הרווחה (1947) וסגן שר החינוך (1948) בזמן הרפורמה הקומוניסטית של מערכת החינוך. התמנה שוב לדקאן בין 1944–1946 ובשנים 1957–1968 היה לרקטור של האוניברסיטה. כרקטור הוביל בהוראת המשטר את תהליך מיזוג שתי האוניברסיטאות בקלוז' - הרומנית וההונגרית לאוניברסיטה אחת ויחידה.
ב-1948 נבחר לראשונה באספה הלאומית הגדולה, הפרלמנט של רומניה תחת השלטון הקומוניסטי. בשנים 1973-1945 היה מנהל המוזיאון להיסטוריה של טרנסילבניה ובשנת 1955 נבחר כחבר באקדמיה הרומנית.
דייקוביצ'ו יצר קשרים קרובים למנהיג הקומוניסטי הראשון של רומניה, גאורגה גאורגיו-דז' ותמך אחרי השנים 1957–1958 בעמדות היסטוריוגרפיות לאומניות שתאמו את הגישה החדשה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
בשנת 1961 נבחר לחבר במועצת המדינה של רומניה, פורום נשיאותי בהנהגתו של גאוגריו-דז'.
פעילותו המדעית.
דייקוביצ'ו ניהל את החפירות הארכאולוגיות בהרי אורשטיה, בהן גילה את המבצרים הדאקיים בגרדישטיה מונצ'לולוי (Grădiştea Muncelului),פיאטרה רושיֶה, בלידארו ואת היישובים הדאקיים ברודלד (Rudele), פצלה אלבה (Feţele Albe) וכו'.
בשנים 1936-1924 ערך חפירות נרחבות בסרמיזגטוסה הרומית - "אולפיה טראיאנה", חקר את הלימס בצפון-מערבי של דאקיה וחפר בקסטרה הרומיים במיקיה (Micia) ובפורוליסום (Porolissum) (בימינו מויגרד, על יד זלאו).
פרסם ספרים ומאמרים רבים בנוגע להיסטוריה הקדומה של טרנסילבניה, לממצאים הארכאולוגיים בחפירות שערך, על מוצא העם הרומני ושפתו, וכו'.
בגרדישטיה מונצ'לולוי גילה דייקוביצ'ו בשנת 1954 כתובת על קטע כד, שנראתה דאקית: DECEBALUS PER SCORILO
פירושה שני במחלוקת. דייקוביצ'ו פרש זאת כ"דקבלוס בן סקורילו", אך חוקרים אחרים סבורים שהכתובת היא לטינית ואז משמעותה היא "דקבלוס דרך (או בעד) סקורילו".
דייקוביצ'ו היה מעורב בפולמוסים של ההיסטוריוגפים הרומנים ובין חוקרים זרים (בעיקר גרמנים והונגרים) בנוגע לעיתוי, למיקום ולאופן היווצרותה של האומה הרומנית ושל לשונה. הפולמוסים בנושא הושפעו מאוד על ידי המדיניות והאידאולוגיות השונות. בהקשר זה בלט גם הוויכוח בינו ובין החוקרים הרומנים יון נסטור ואוג'ניה זכריה בקשר לטבעה של התרבות דרידו, שמוקמה במאות 9–10 ושהם גילו בשנים 1956–1957 במונטניה. נסטור וזכריה טענו בעיקר על בסיס התרבות החומרית שמצאו - ובראש ובראשונה סוג הקרמיקה - שתרבות דרידו הייתה ייצוגית לאוכלוסייה הרומנית בשלהי תהליך התהוותה. דייקוביצ'ו ( 1968, 1971) סבר שמדובר בעיקר בתרבות ממקור סלאבי. הוא תמך במסקנות החוקרת מריה קומשה שקראה לתרבות דרידו "תרבות בלקנית-דנובית" שכללה יסודות רומיים, סלביים ופרוטו-בולגרים.(1968, 1971) כמו כן נסמך על מסקנות חוקרת פולנית זופיה הילצ'רובנה שהמונוגרפיה של אוג'ניה זכריה שוגה על ידי זיהוי אתני על בסיס סוג הקרמיקה. בשנות ה-1970–1980 המשטר תמך בהשקפה של נסטור, יריבו של דייקוביצ'ו והכניס את התאוריה שלו לספרי הלימוד להיסטוריה. דייקוביצ'ו עצמו נאלץ להציג אותה בניגוד לרצונו בספר הלימוד הרשמי של האקדמיה על ההיסטוריה של רומניה.
קונסטנטין דייקוביצ'ו נפטר בשנת 1973 בעת נסיעה ברכבת, בעקבות אוטם שריר הלב. הוא הובא לקבורה בעיר קלוז'.
דייקוביצ'ו היה נשוי ללוצ'יה לבית בוגנריו, פקידה. חינך דורות של היסטוריונים רומנים, ביניהם דורו רדוסאב, ניקולאיה בוקשן, ליביו מאיור.
גם בנו, הדריאן דייקוביצ'ו (1984-1932) היה היסטוריון ואפיגרפיסט ופרופסור באוניברסיטה. בן אחר, קונסטנטין, הוא רופא אונקולוג.
הנצחה.
1973 - אחרי מותו, כפר הולדתו קווראן קיבל את השם "קונסטנטין דייקוביצ'ו".
ספרים ומאמרים.
סינתזה מקיפה של ההיסטוריה של אזור דאקיה שבין הקרפטים מהתקופה הנאוליתית ועד תחילה ימי הביניים
ָ1963 - La formation du peuple roumain et de sa langue (היווצרות העם הרומני ושפתו)(עבודה משותפת)
על דאקיה במאה השלישית
מקורות נוספים.
Humanitas, ediţia a II a 2012 ,
לקריאה נוספת.
P.Ciurea, Constantin Falcă - "Cărăşeni de neuitat" partea a IV-a
קישורים חיצוניים.
Ionuţ Ţene "Cazul istoricului Constantin Daicoviciu",Napoca News 02.2009
יחד עם בנו, הדריאן דייקוביצ'ו:
Ştefan Isac - "Academicianul Constantin Daicoviciu",II 7 Zile, 26.7.2012
דוד בן-שאול
דוד (דדי) בן-שאול (1932 - 30 ביולי 2018) היה צייר ואמן קרמיקה ישראלי.
ביוגרפיה.
דוד (דדי) בן-שאול נולד בירושלים בשנת 1932. בין השנים 1949-1947 התגורר בכפר גלעדי ואחר כך עין גב. בין השנים 1962-1959 שהה באירופה, בעיקר בלימודים בצרפת ואיטליה, אך גם בהולנד, אנגליה וספרד.
בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, לאחר לימודי אמנות בפריז, היה שותף לפעילות אמנותית אוונגרדית, כמו זו של קבוצת "עשר פלוס". במקביל לפעילותו האוונגרדית יצר בן שאול כלי יין ופסלי שוורים קרמיים, שסגנונם מושפע מן האמנות ה"הכנענית". בשנות השבעים היה בן-שאול שותף לפעילות קבוצת "משקוף", שביקשה לקדם שילוב אמנויות. לאחר שהפעיל סדנת ליתוגרפיה בביתו, שימש בין השנים 1974–1975 כדפס ליתוגרפיה בסדנת ההדפס ירושלים. בשנות השמונים עבר לציור מסורתי יותר, בסגנון אקספרסיבי ופוסט-אימפרסיוניסטי, שכלל בעיקר דיוקנאות, תאורי טבע דומם וציורי נוף.
נפטר ב-30 ביולי 2018 לאחר מחלה.
מרצדס-בנץ G-קלאס
מרצדס-בנץ G-קלאס (נקרא גם G-Wagen בין השנים 1979 ל-1994) הוא SUV בעל הנעה כפולה 4x4, המיוצר על ידי החברה הגרמנית מרצדס-בנץ משנת 1979 עד היום.
במשטרת דובאי.
דגם "מרצדס-בנץ G-קלאס" מופעל כ-ניידת משטרה במשטרת דובאי.
קישורים חיצוניים.
מרצדס G Class באתר מרצדס ישראל
קבר קאפארלי
יהודה מינץ
מונווי
מונווי (באנגלית: Monowi) היא עיירה קטנה בנברסקה שבארצות הברית. העיירה זכתה לפרסום תקשורתי נרחב, עקב העובדה שאוכלוסייתה מונה אדם אחד בלבד.
היסטוריה.
מאז ייסודה, הייתה מונווי עיירה מבודדת, כאשר שיא האוכלוסין שבה היה 150 תושבים בתחילת המאה ה-20.
בשנת 2000 חיו בה רק שני אנשים - אלזי איילר ובעלה, רודי, שנפטר לאחר 4 שנים.
אלזי החליטה להמשיך ולהתגורר במונווי, ואף הקימה שם מסעדה וספרייה.
כיום אלזי איילר היא תושבת העיירה היחידה, והיא משמשת אפוא גם כראש העירייה.
איברהים צרצור
בז (מטוס)
אזרבייג'ן איירליינס
אזרבייג'ן איירליינס (באזרית: Azərbaycan Hava Yolları, באנגלית: Azerbaijan Airlines) ידועה בשם: AZAL, היא חברת התעופה הלאומית של אזרבייג'ן.
החברה שהוקמה ב-7 באפריל 1992, מבצעת טיסות מבסיס האם שלה שבבאקו לכשלושים יעדים באסיה ואירופה. כמו כן מפעילה החברה טיסות עבור הממשלה האזרית, באמצעות מטוסים ייעודיים.
הסכמי שותפות קוד.
לאזרבייג'ן איירליינס הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
פעילות החברה בישראל.
אזרבייג'ן איירליינס מפעילה שלוש טיסות שבועיות מבסיסה שבבאקו לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות באמצעות במטוסי איירבוס A320, בואינג 757-200, בואינג 767-300ER ובואינג 787-8.
שיקגו הופ
שיקגו הופ (באנגלית: Chicago Hope) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית מסוגת דרמה, שנוצרה והופקה על ידי דייוויד אי קלי. הסדרה עסקה בהתרחשויות בקרב אנשי הצוות הרפואי ומטופליהם בבית חולים פרטי בדיוני בשיקגו, אילינוי.
הסדרה שודרה במשך כשש עונות בארצות הברית ברשת CBS, בשנים 1994 - 2000. בישראל הסדרה שודרה במקור בשנות ה-90 בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת.
עלילה.