הרי מצולה יכולים לכן להיות נקודות עצירה חיוניות עבור חלק מבעלי החיים הנודדים, במיוחד לווייתנים. מחקרים מודרניים הראו שייתכן שלווייתנים נעזרים בהרי המצולה כאמצעי ניווט במהלך נדידתם. במשך זמן רב שיערו שבעלי חיים ימיים נוהגים לבקר בהרי המצולה על מנת לאסוף מזון, אבל לא היו לכך הוכחות. ההוכחה הראשונה להשערה זו פורסמה ב-2008 מתוך מחקר שבוצע בהרי מצולה באזור האיים האזוריים.
דיג.
ההשפעה שיש להרי מצולה על אוכלוסיות הדגה לא נעלמה מעיניהם של הדייגים. דיג נרחב בהרי מצולה החל במחצית השנייה של המאה ה-20, לאחר שכמות הדגים פחתה בצורה ניכרת באזור הדיג המסורתי, מדף היבשת, בשל דיג יתר. מאז הרי המצולה הם יעד מועדף לדיג.
קרוב ל-80 מינים של דגים ופירות ים ניצודים מהרי מצולה, כולל סוגי הלובסטרים מהמשפחה Palinuridae, מקרלים, סרטנים מהמין "Paralithodes camtschaticus" (באנגלית red king crab), לוטיין אדום ("Lutjanus campechanus"), טונה ו-"Hoplostethus atlanticus" (באנגלית orange roughy).
שימור.
חוסר הידע הבסיסי על הרי מצולה מהווה מכשול בפני השימור האקולוגי של הרי מצולה. המחקר על הרי המצולה הוא רק בראשיתו, כשרק 350 מתוך 100,000 הרי המצולה נבדקו, ופחות מ-100 נחקרו לעומק. הסיבה למחקר המועט מיוחסת לחוסר בטכנולוגיה מתאימה ולמשימה הקשה של ההגעה למבנים תת-ימיים אלו. הטכנולוגיה לחקור אותם במלואם קיימת רק כמה עשרות שנים. לפני שאפשר להתחיל במאמצי שימור עקביים חייבים קודם למפות את הרי המצולה בעולם, משימה שעדיין בתהליך.
דיג יתר הוא איום רציני על האקולוגיה של הרי המצולה. קיימים כמה מקרים מתועדים היטב של ניצול יתר עקב דיג. לדוגמה, הדג מהמין "Hoplostethus atlanticus" (באנגלית orange roughy) מול חופי אוסטרליה וניו זילנד והדג מהמין "Pseudopentaceros richardsoni" בסמוך ליפן ולרוסיה. הסיבה לכך היא שמיני הדגים אותם דגים מעל להרי מצולה מתאפיינים בכך שהם מתבגרים מינית לאט, גדלים לאט ומצטיינים בחיים ארוכים. הבעיה מסתבכת בשל הסכנות בדיג במכמורת, הפוגע קשה בקהילות הדגים שמעל הרי המצולה, והעובדה שהרי מצולה רבים שוכנים במים בינלאומיים, דבר המקשה על ניטור נאות. דיג מכמורת קרקעית במיוחד מזיק מאוד לאקולוגיה של הרי המצולה, ואחראי ל-95% מהנזק האקולוגי להרי המצולה.
גם אלמוגים מהרי מצולה פגיעים שכן משתמשים בהם בתעשיית התכשיטים וחפצי נוי. מקורם של אלמוגים רבים בהרי מצולה, ובמקרים רבים איסוף האלמוגים משאיר מאחוריו מצע חשוף.
מדינות שונות מתחילות לקלוט את ההשפעה של דיג על הרי מצולה, והנציבות האירופית הסכימה לממן את פרויקט אואזיס (OASIS project), מחקר מפורט של השפעות הדיג על אוכלוסיות בעלי החיים שעל הרי המצולה בצפון האוקיינוס האטלנטי. מיזם נוסף הפועל לשימור הרי המצולה הוא CenSeam (Global Census of Marine Life on Seamounts), מיזם של מפקד החיים בים (Census of Marine Life), ארגון בינלאומי של חוקרים שהוקם בשנת 2000 ונועד להעריך ולהסביר את המגוון, התפוצה, והשפע של החיים באוקיינוסים. מיזם CenSeam הוקם ב-2005 ונועד להכין את המסגרת הנדרשת לתעדף, לשלב ולהרחיב את מאמצי מחקר של הרי מצולה ולסייע בביצועם, במטרה להפחית בצורה משמעותית את חוסר הידע ולבנות לקראת הבנה גלובלית של המערכות האקולוגיות של הרי המצולה, ותפקידם בביוגאוגרפיה, במגוון ביולוגי, ביצרנות ובאבולוציה של אורגניזמים ימיים.
קרוב לוודאי שהר המצולה שנערכו בו מחקרים אקולוגיים באופן המעמיק ביותר הוא הר דייווידסון (Davidson Seamount), ולכן מרבית הידע על האקולוגיה של הרי המצולה מבוסס על התצפיות שנערכו בו. בהר ביקרו שש משלחות מחקר עיקריות שתיעדו 60,000 תצפיות על מיני בעלי חיים. הניגוד שבין הר המצולה והאזור סביבו הוא חד. אחד ממקומות המפלט האקולוגיים הראשיים על הר מצולה הוא גן אלמוגים של מים עמוקים, ורבים מבין האלמוגים שנתגלו בהר הם בני למעלה ממאה שנים. בעקבות התרחבות הידע על הר המצולה יש תמיכה נרחבת להפוך אותו לשמורה ימית, הצעת חוק שהתקבלה ב-2008 כחלק מהשמורה הימית הלאומית של מפרץ מונטריי. הר מצולה דומה הוא בואי (Bowie Seamount, 180 קילומטרים מערבית להיידה גאווי (איי המלכה שרלוט) בקולומביה הבריטית) שהוגדר שמורה ימית על ידי קנדה בשל עושרו האקולוגי.
מחקר.
מחקר הרי המצולה התעכב במשך זמן רב בשל המחסור בטכנולוגיה. אף שקיומם של הרי המצולה היה ידוע כבר במאה ה-19, מיקומם והעומק בו הם מצויים היו בין הגורמים לכך שהטכנולוגיה לחקור ולקחת דוגמיות מהרי המצולה בפירוט מספק לא הייתה קיימת עד לעשורים האחרונים. אפילו כשהטכנולוגיה הנכונה זמינה, נחקרו לא יותר מאחוז אחד מסך כל הרי המצולה, והדגימות והמידע מתרכזים ב-500 מטרים העליונים של ההרים. מינים חדשים נצפים או נאספים ומידע יקר ערך נאסף בכל צלילה של כלי רכב תת-ימי בהרי המצולה.
לפני שניתן להבין באופן מלא את הרי המצולה וההשפעה האוקיינוגרפית שלהם, חייבים למפות אותם, משימה מטילת מורא בשל מספרם הגדול. המיפויים המפורטים ביותר של הרי מצולה מושגים באמצעות Multibeam echosounder (סוג של סונאר). עם זאת, אחרי יותר מ-5,000 מסעות מיפוי, השטח של קרקעית הים שמופה נשאר מזערי. מדידת גובה באמצעות לוויינים היא חלופה רחבה יותר, אם כי פחות מפורטת, עם קטלוג של 13,000 הרי מצולה. עם זאת, זה עדיין רק חלקיק מהמספר הכולל (100,000). הסיבה לכך היא שהטכנולוגיה מוגבלת לזיהוי מבנים בגודל 1,500 מטרים ומעלה. בעתיד, שיפורים טכנולוגיים יאפשרו קטלוג גדול ומפורט יותר.
מידע מהלוויין CryoSat-2, ששוגר ב-2010 על ידי סוכנות החלל האירופית לבחינת הקרחונים בקטבים, הראה 25,000 הרי מצולה, ונוספים עוד יתגלו ככל שהמידע שהלוויין שולח יפוענח.
כרייה במים עמוקים.
הרי מצולה הם מקור פוטנציאלי עתידי למתכות כבדות. הגידול באוכלוסייה האנושית בעולם, ועקב כך, הגידול בתעשייה כבדה, הגבירו את הביקוש למשאבים המוגבלים של כדור הארץ. אף שהאוקיינוסים מהווים כ-70% מפני כדור הארץ, האתגרים הטכנולוגיים של כריית מינרלים במים עמוקים הגבילו במידה רבה את היכולת לנצל אותם. אבל בשל ההיצע ההולך ומצטמצם על פני האדמה רואים רבים בכרייה באוקיינוסים את העתיד הצפוי, והרי מצולה בולטים כמועמדים לכך.
הרי המצולה מצויים בשפע, ובכולם יש פוטנציאל למשאבי מתכות בשל תהליכי ההעשרה השונים המתחוללים בחייו של הר המצולה. ברזל-מנגן, תחמוצת ברזל הידרותרמית, סולפידים, סולפטים, גופרית, תחמוצת מנגן הידרותרמית ופוספוריט (האחרון במיוחד בחלקים ממיקרונזיה) הם כולם מרבצים של מינרלים שנוצרו בתהליכים שונים ומושקעים על הרי מצולה. עם זאת רק לשני הראשונים יש פוטנציאל כלשהו לשמש מטרה לכרייה בעשורים הבאים.
סכנות.
כמה מהרי המצולה לא מופו ולכן מהווים סכנה לשיט. לדוגמה, הר המצולה מוירפילד (Muirfield) קרוי על שם הספינה שהתנגשה בו ב-1973. בשנת 2005 התנגשה הצוללת האמריקנית סן פרנסיסקו (SSN-711) בהר מצולה בלתי ממופה, בעת ששטה במהירות של 35 קשרים (כ-65 קילומטרים לשעה). לצוללת נגרם נזק רב ואחד המלחים נהרג.
אחת הסכנות הגדולות ביותר הטמונות בהרי מצולה היא לעיתים קרובות בשלבים המאוחרים של חייהם, כשמחדרים מתחילים לחלחל בתוך הר המצולה. פעילות זה גורמת להתנפחות ולחץ על מדרונות ההר, ובסופו של דבר להתמוטטות המדרון, ועקב כך למפולת תת-ימית שיש לה פוטנציאל להתחיל צונאמי גדול, אחד מאסונות הטבע הגדולים ביותר בעולם. דוגמה לעוצמה הגדולה הגלומה בהתמוטטות מדרון אפשר לראות בהתמוטטות של פסגת הר המצולה ולינדר (Vlinder Seamount) במערב האוקיינוס השקט, שיצרה מצוק והשברים מההתמוטטות מפוזרים למרחק של עד שישה קילומטרים מההר. התמוטטות קטסטרופלית בהר המצולה דטרויט שיטחה את מרבית המבנה באופן נרחב, ולבסוף ב-2004 גילו מדענים מאובנים ימיים 61 מטרים במעלה המדרון של הר קוהאלה (Kohala) בהוואי ניתוח משקעים גילה שבזמן שהושקעו, הם היו אמורים להיות 500 מטרים במעלה המדרון של הר הגעש. גבוה מכדי שגלים יוכלו להגיע. התיארוך תואם למועד המשוער של התמוטטות מסיבית של המדרון בהר הגעש מאונה לואה הסמוך והתאוריה היא שהיה זה צונאמי גדול שהחל בשל המפולת שהשקיעה את המאובנים.
לקריאה נוספת.
גאולוגיה
אקולוגיה
קישורים חיצוניים.
גאוגרפיה וגאולוגיה
אקולוגיה
אורית נוטמן-שורץ
נעמי הדס לידור
נעמי הדס לידור (נולדה ב-14 במאי 1951) היא דר' לפילוסופיה מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ופרופ' חבר מהמל”ג בתחום מדעי החיים הרפואה והבריאות בקריה האקדמית אונו. כיום מנהלת נעמי את "בית הספר הארצי לשיקום שילוב והחלמה בבריאות הנפש" בקריה האקדמית אונו ומרצה בתואר השני בפקולטה למקצועות הבריאות. כמו כן נעמי פיתחה, הקימה ומנהלת אקדמית של תוכנית קש"ת (קידום שיתוף ותקשורת) למשפחות.
ביוגרפיה.
נעמי הדס לידור נולדה במאי 1951 בשכונת נווה עמל בהרצליה להוריה, שרה (לבית קלוגהופט) ויצחק (לבית הנדלסמן) שעסקו כל חייהם בחינוך בתחומי הוראה, ניהול, הדרכת מורים ופיקוח. שרה ויצחק נולדו ביאסי שברומניה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה, אליעזר, אביה של שרה, שהיה ציוני וחלם כל חייו לחיות בישראל, שלח אותה בגיל 14 עם אחותה הבכורה בת ה-16 לארץ עם עליית הנוער. אליעזר, אביה, נרצח בפוגרום ביאסי, ואמה ואחותה הצעירה הגיעו לארץ בסוף המלחמה. יצחק, הגיע לבדו בגיל 17 עם עליית הנוער לארץ. בתחילת חייהם בארץ עסקו שרה ויצחק בחקלאות ובהמשך התחתנו, למדו הוראה ובנו את ביתם בהרצליה.
חייה האישיים.