עד שנת 2015, האנטילופה הטיבטית סווגה על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה של 50% מאוכלוסיית המין על פני תקופה של 20 שנה, אך ב-2016 מצבה התייצב לקרוב לסיכון (NT). בעבר מספרם של אנטילופות אלה הגיע לכמיליון פרטים והם היו היונקים הנפוצים ביותר ברמה הטיבטית, אך לאחר ציד פרוע שהגיע בתקופות מסוימות לכ-20,000 אנטילופות בשנה, מספרם ירד בדרסטיות עד כדי כך שכיום הוא מתחת למאה אלף פרטים. הסיבה העיקרית לכך היא הביקוש האדיר לצמרו העדין, וכן לבשרו וקרניו המשמשות כניצבים לאקדחים או כתרופות של הרפואה הסינית המסורתית. מהצמר המשובח של האנטילופה הטיבטית מכינים צעיפים יקרים המכונים "שאהטוש" (= "מלך הצמר" בפרסית), והם הפכו למבוקשים ביותר בבירות האופנה בעולם לקראת סוף המאה ה-20. על מנת לייצר צעיף אחד דרושים 3–5 אנטילופות, ומחיר של צעיף כזה עלול להגיע ל-15,000 דולר בארצות הברית. היו טענות שקריות שאת צמרה של האנטילופה הטיבטית ניתן לאסוף משיחים שהתחכך בהם, אך למעשה השיטה האמיתית והיעילה ביותר היא הריגתה. למרות שניתן לגזוז את האנטילופה הטיבטית בדיוק כמו כבש הבית, הציידים מעדיפים להורגה כדי לחסוך במאמץ הדרוש ללכידתה בחיים. על פי רוב, האנטילופות הטיבטיות ניצודות בטיבט, צמרם מוברח במשאיות לקשמיר דרך נפאל, ושם מכינים מהם את ה"שאהטוש"; לאחר מכן הם מוברחים לשווקים ברחבי העולם.
בחודש יולי 2006, החל איום חדש על האנטילופה הטיבטית כאשר הממשלה הסינית חנכה את מסילת הרכבת צ'ינגדזאנג מבייג'ינג ללהסה-בירת טיבט שמנעה את הנדידה השנתית לאזורי ההאכלה. בשל כך נעשה מאמץ מיוחד להימנע מפגיעה באנטילופות, וב-33 אזורים תנועת הרכבת עוברת בתוך האדמה. עם זאת, בניית הרכבת גורמת לציידים לגישה נוחה יותר לאזורי הרבייה של הצ'ירואים. כמו כן איומים נוספים כוללים אובדן בית גידול למטרות כרייה של זהב, ותחרות עם בעלי חיים מקומיים כדוגמת יאקים מבויתים וכבשים על מקורות מזון. מלבד זאת הצ'ירואים פגיעים לתנאי החורף הקשים של הרמה הטיבטית; סופת שלג יוצאת דופן בצ'ינגהאי בשנת 1985 גרמה לתמותה גבוהה של הצ'ירואים ולהיעלמותם מאזורים מסוימים בחלק המזרחי של תפוצתם.
האנטילופה הטיבטית מוגנת רשמית על ידי החוק בסין ובהודו, אם כי האכיפה די בעייתית על פני השטח העצום והבלתי נגיש של בית גידולה. המסחר בה ובצמרה נאסר לחלוטין בנספח א' שבאמנת CITES. עד שנת 2002 צעיפי "שאהטוש" יוצרו באופן חוקי בג'אמו וקשמיר שבהודו, אך לבסוף חל גם עליהם איסור מוחלט. בסין בוצעו קמפיינים נרחבים נגד ציד בלתי חוקי, ותופעת הציד פוחתת בהדרגה. כמו כן כימאים ומומחים לזיהוי פלילי שבחנו את צמר האנטילופה הטיבטית במיקרוסקופ, גילו כי יש לו מרקם ייחודי, מה שמקשה על הברחת ומכירת הצמר בטענה שנגזז מכבשים. על פי נתונים רשמיים בסין, ציידים שנתפסים מקבלים מספר שנות מאסר.
האוכלוסייה העולמית של האנטילופה הטיבטית נאמדת בסביבות 75,000 בדרך כלל, או עד 120,000 לפי הערכות אחרות.
אנטילופות טיבטיות
סמואל יוד
ATR 72-600
שלום זינגר
שלום זינגר (נולד ב-19 באוגוסט 1946) הוא מנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד האוצר וכמנכ"ל הבנק הבינלאומי.
ביוגרפיה.
זינגר נולד בפולין להורים ניצולי שואה, וגדל בקריית חיים. למד בבית ספר דתי, היה חבר בתנועת בני עקיבא, והתגייס לצה"ל.
את דרכו הבנקאית החל כעובד זוטר בבנק לסחר חוץ בחיפה, ובאמצע שנות העשרים לחייו היה סגן מנהל הבנק הבינלאומי בסניף מרכז הכרמל. לאחר מכן כיהן כמנהל הסניף בקרית ביאליק, שם החליף ביום אחד שבעה עובדים, והפך את הסניף הכושל לסניף המוצלח של הבנק. כמו כן כיהן כמנהל מחלקת ניירות ערך וקופות גמל, מנהל אזור המרכז ומשנה למנכ"ל הבנק. ב-1986 מונה למנכ"ל הבנק, ובשנת 1990 נרכש הבנק על ידי משפחת ספרא שלא היו שבעי רצון מזינגר והחליטו להדיחו. ב-1991 מונה למנכ"ל משרד האוצר ומילא תפקיד זה עד 1993.
הוא הקים יחד עם אמיר ברנע את בית ההשקעות זינגר-ברנע. ב-2003 מונה על ידי משרד האוצר למנהל המיוחד של קרן הגמלאות המרכזית (קג"מ) ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2005. מ-2005 מכהן כדירקטור בחברת מפעלים פטרוכימיים בישראל. כיהן כיו"ר ועדת השקעות בחברת כלל ביטוח וכדירקטור בחברות כימיקלים לישראל וסקיילקס ושימש סגן יושב ראש חברת אלביט הדמיה. כמו כן כיהן כיו"ר אגודת ידידי אקי"ם ישראל, חבר קרן תל אביב לפיתוח וחבר קרן הרצליה לפיתוח. ב-1995 היה חבר בקבוצת אנשי עסקים שרכשה את השליטה במועדון הכדורגל מכבי תל אביב.
זינגר בוגר תואר ראשון בחשבונאות מאוניברסיטת חיפה.
לזינגר בן ובת. ב-7 ביולי 2009 נישא בשנית, לנאווה ברק.
קשירה סינית
קשירה סינית (במנדרינית תקנית: 中國結, בפין-יין: "Zhōngguó jié") היא עבודת יד דקורטיבית שנוצרה בסין בתקופות שושלת טאנג ושושלת סונג. אמנות זו מכונה גם בשם "קשרים סיניים דקורטיביים מסורתיים".
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים מראים שאומנות הקשירה החלה עוד בזמנים פרהיסטוריים. נמצאו מספר כלים ששימשו לפרימת הקשרים, אך עקב האופי העדין של החומר רק דוגמאות מעטות ממנו שרדו.
השימוש המקורי היה מוגבל למלוכה והאצולה הוא התפשט בהדרגה.
חיילים היינו וצעירים!
חיילים היינו וצעירים! (באנגלית: We Were Soldiers Once… And Young) הוא ספר המתאר את קרב יה דראנג בעמק יה דראנג בווייטנאם, שהתרחש באמצע נובמבר 1965 והיה הקרב רחב ההיקף הראשון של צבא ארצות הברית במלחמת וייטנאם. הספר נכתב על ידי הכתב הצבאי ג'וזף גאלווי, שנכח בקרב, ומפקד הקרב לוטננט קולונל הרולד מור, בעקבות הספר נעשה סרט המלחמה חיילים היינו בשנת 2002.
עלילה.
הספר מתאר כיצד הכין הקולונל הרולד מור, מפקד הגדוד הראשון של רגימנט הפרשים השביעי שבדיוויזיית הפרשים הראשונה, את אנשיו לקראת המלחמה בווייטנאם. ב-14 בנובמבר 1965 נשלח הגדוד לעמק יה דראנג למשימת "חפש והשמד". הכוח ביצע נחיתת סער במנחת LZ X-Ray (אקס-ריי), על אף שהייתה התרעה כי ביעד ישנה נוכחות ערה של כוחות אויב. ביעד, כך נתברר מאוחר יותר, נערכה חטיבת חי"ר מצבא צפון וייטנאם בת כ-4,000 לוחמים, והגדוד מצא עצמו עד מהרה נתון בקרב קשה. במשך כיומיים התחוללו קרבות עזים מסביב להיקף של אזור הנחיתה אקס ריי, חיילים צפון ווייטנאמים החלו לתקוף ללא הפסקה את העמדות האמריקאיות התפתח קרב מטווחים קצרים תוך שימוש במכונות ירייה, רובים ורימונים. על מנת להדוף את המתקפה קרא מור לסיוע ארטילרי ואווירי שטווחו על מורדות ההר על מנת לעצור את שטף החיילים הצפון ווייטנאמים. כפי שהעיד לימים מור עצמו:
בבוקר ה-16 בנובמבר נודע כי החיילים הצפון ווייטנאמים החלו לסגת. בשעות אחר הצהריים פנו החיילים של הגדוד הראשון ממנחת LZ X-Ray (אקס-ריי) ריי. ובמתחם נותרו יחידות מהגדוד השני של הרגימנט השביעי, ומהגדוד השני של הרגימנט החמישי.
הספר זכה להמנות ברשימת רבי המכר של העיתון האמריקאי רב ההשפעה הניו יורק טיימס ובביקורת נכתב "הישג מדהים, נייר ועליו מילים עם האפקט של שיש, קראתי את הספר וחשבתי על הספר עיטור הגבורה האדום, זו המחמאה הגבוהה ביותר שאני יכול לתת". גנרל נורמן שוורצקופף אמר: זהו ספר מצוין על היסטוריה צבאית, כתוב בדרך בה היסטוריה צבאית צריכה להכתב".
חיילים היינו צעירים!
קשרים סיניים אמנותיים
רועי פולקמן
רועי שמואל פולקמן (נולד ב-5 באוגוסט 1975, כ"ח באב ה'תשל"ה) הוא פוליטיקאי שהיה חבר הכנסת העשרים מטעם מפלגת "כולנו". לפני כן היה פעיל חברתי ויועץ אסטרטגי למגזר הציבורי, ממקימי הארגון הירושלמי ”רוח חדשה”.
ראשית חייו.
נולד בתל אביב כבן יחיד לאנדריי אמנון פולקמן, יליד רומניה, ולנעמי לבית ליב, ילידת ישראל. בזמן שירותו הסדיר היה חובש קרבי בנח"ל, ובמילואים משרת בגדוד חי"ר בפיקוד דרום. בסיום שירותו הסדיר הקים וניהל את מחלקת "דור ההמשך" בחברה להגנת הטבע, ובשנים 2008–2012 שימש כיועץ מדיניות לראש העיר ירושלים, ניר ברקת, ועמד בראש האגף למדיניות ותכנון אסטרטגי בעיריית ירושלים.
ח"כ פולקמן בוגר לימודי תואר ראשון בכלכלה ובלימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית. בנוסף סיים תואר שני בממשל בבית-הספר ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד (במסגרת תוכנית קרן וקסנר) וכן בוגר תואר שני בתוכנית המצטיינים במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר תוכנית המנהיגות בבית-הספר למנהל עסקים בהרווארד, ארצות הברית ובוגר תוכנית מעוז – SEAL –ליזמות חברתית ומנהיגות בישראל. כמו כן, פולקמן הוא בוגר תוכנית "קרן וקסנר", כיתה 24.
פעילות ציבורית ופוליטית.
פולקמן היה מנכ”ל אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, נמנה עם מקימי הארגון הירושלמי ”רוח חדשה” וניהל את מחלקת ”דור ההמשך” בחברה להגנת הטבע. במשך שנתיים נמנה עם הרכב חברי המועצה הארצית לתכנון ובנייה כנציג הדור הצעיר מטעם התאחדות הסטודנטים הארצית. כמו כן, היה חבר הנהלה ביד יצחק בן-צבי, בחברה לפיתוח מזרח ירושלים, בחברת הדיור הציבורי פרזות ובמכון ירושלים לחקר ישראל וכן בארגונים עסקים וציבוריים נוספים.
בין השנים 2013–2015 היה בעל עסק לייעוץ אסטרטגי לשלטון המקומי לארגוני המגזר השלישי ולגופי אקדמיה. פולקמן כותב ומרצה על תפקידו של הימין הליברלי בפוליטיקה הישראלית.
בספטמבר 2020 מונה כיו״ר הוועדה לאסדרת העל בתחום השידורים. הוועדה הגישה המלצותיה ביולי 2021.
ביולי 2021 פורסם גם מודל ליישום תהליכי פיתוח כלכלי אזוריים אותו כתב עבור ג’וינט אלכא וקרן ראסל ברי.
באוקטובר 2021 יצא לאור ספרו "עדכון גרסה - כללים חדשים לדמוקרטיה" (הוצאת "ידיעות ספרים").