הנצחה.
לאחר מות קרוליין פרידיי, כתבה ג'נבייב דה גול (אחייניתו של שרל דה גול) אסירה פוליטית לשעבר בראוונסבריק מחווה לזכרה של פרידיי, שם תארה את פרידיי כ"אחות לכולם" ואת מאמציה להשגת הכרה ולפצות את קורבנות הניסויים.
בית בלאמי פרידיי ושטח אדמה בן כמה דונמים הפך למוזיאון קטן של האגודה ההיסטורית בבית לחם, קונטיקט Bethiehem Conneticut , בו מתקיימים סיורים. במוזיאון קיים תצלום עם חתימתו של שארל דה גול ותעודת הוקרה לפרידיי על פעילותה למען המטרה הצרפתית. באחד החדרים מעל שולחן הכתיבה שלה מצוי תצלום של 50 נשים מחייכות. אלה ה"ארנבות".
במרתף הבית- "מרתף השורדים" שמורים חלק מהארכיונים של פרידיי.
בגינה גדלים ורדים, אדמוניות ופרחי לילך.
אוסף גדול של פרידיי מצוי גם במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די.סי.. אוסף זה כולל בקשות לפיצויים, רישומים רפואיים, תצלומים, התכתבות וחומרים מודפסים המתעדים ניצולים מניסויים רפואיים במחנות הריכוז, בעיקר במחנה ראוונסברוק, שם נערכו הניסויים על ידי ד"ר הרטה אוברהאוזר, קארל גבהרדט, פריץ פישר (רופא) ועוד.
גם בנאנטר קרוב לפריז, מצוי ארכיון של קרוליין.
בנות הלילך.
קרוליין פרידיי היא אחת מהגיבורות המרכזיות בספר "בנות הלילך", שנכתב על ידי מרתה הול קלי והוא רומן המבוסס על סיפור אמיתי המתרחש במחנה הריכוז ראוונסבריק. קרולין פרידיי והרטה אוברהאוזר היו נשים אמיתיות וכן כל אנשי הסגל בראוונסבריק. הול קלי הסתמכה על מכתביה של קרוליין, עדויות ממשפט הרופאים בגרמניה ועדויות של הניצולות. כן ביקרה הסופרת בבית בלאמי פרידיי ובגן הלילך שלידו ומאוחר יותר בפולין ובגרמניה. היא ביקרה עם בנה בטירה בלובלין, שם נכלאו אסירות מראוונסבריק ובמוזיאון "מתחת לשעון" שם עונו האסירות וכתבו מכתבים סודיים אודות הסבל שעברו. בוורשה היא ראיינה את אחת האסירות אליציה קובאצקה ולאחר מכן נסעה ברכבת במסלול דומה לזה שבו יצא בספטמבר 1941 טרנספורט ה"ארנבות"
רוסטסלמאש
רוסטסלמאש (ברוסית: Ростсельмаш) היא חברת ציוד חקלאי רוסית, שבסיסה ברוסטוב על הדון. החברה נוסדה בשנת 1929. היא מייצרת בעיקר קומביינים. הכנסות החברה בשנת 2005 היו 400 מיליון דולר. בעבר שימשה כנותנת חסות למועדון הכדורגל שנקרא פעם רוסטסלמאש ושינה שמו לרוסטוב.
שם החברה הוא קיצור מילולי של רוסטובסקי זאבוד סלסקוחוזייסטבניך מאשין (רוסית: Ростовский Завод Сельскохозяйственных машин), מפעל רוסטוב למכונות חקלאיות.
היסטוריה.
רוסטסלמאש נוסדה בשנת 1929 כקבלן ממשלתי, המייצר מגוון מוצרים לחוות מדינה. בשנת 1931, יוצרו מכונות הקטיפה הראשונות מדגם סטאלינץ, שהוצג לראשונה בתערוכת התעשייה העולמית בפריז בשנת 1937 ועד 1940 נבנו חמישים אלף יחידות.
במהלך מבצע ברברוסה פירקה רוסטסלמאש את המפעל ברוסטוב, והתמקם בטשקנט, בירת אוזבקיסטן. הייצור עבר ממוצרים חקלאיים לציוד צבאי עד סוף המלחמה. בשנת 1943 הוחזר קו הייצור לרוסטוב.
לאחר המלחמה נבנו דגמי סטאלינץ-6 ובשנת 1955 החל רוסטסלמאש להתמחות בייצור מכשירים להפקת תבואה.
בשנת 1986 קומביינים מסדרת דון הוצגו לראשונה; אלה יחד עם טרקטורים נמכרו בצפון אמריקה, אך היה להם מוניטין של איכות ירודה, חוסר נוחות למשתמש, אמינות ירודה וחוסר זמינות בחלקים.
לאחר נפילת ברית המועצות, רוסטסלמאש הפכה ממפעל ממשלתי לחברת מניות ב-1992, שהופרטה במלואה בשנת 2000. הבעלים החדשים היו אנשי העסקים קונסטנטין באבקין, דמיטרי אודראס ויורי ריאזאנוב שסייעו בשנת 1990 להוציא את רוסטסלמאש ממיתון.
בשנת 2007, השתלטה החברה על חברת בוהלר תעשיות מוויניפג בקנדה.
ספונסר ספורטיבי.
רוסטסלמאש היה הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל רוסטוב במשך שנים רבות. בנוסף, רוסטסלמאש היא הספונסר העיקרי של מועדון הכדוריד נשים רוסטוב-דון, הנחשב לאחד החזקים בליגת העל הרוסית בכדוריד נשים.
הבריגדה הגרמנית
הבריגדה הגרמנית (בנורווגית: Tysklandsbrigaden) היה השם שניתן לסדרת בריגדות של צבא נורווגיה, אשר הוצבו בגרמניה המערבית במהלך המלחמה הקרה. כל בריגדה הייתה מוצבת בגרמניה חצי שנה, אשר במהלכה היא הייתה מקבלת את השם "הבריגדה הגרמנית", ולאחר מכן מוחלפת בבריגדה אחרת. בסך הכל שרתו בגרמניה 50,000 חיילים נורווגים.
היסטוריה.
לאחר שחרור נורווגיה מהכיבוש הגרמני בימי מלחמת העולם השנייה, עמלה הממשלה הנורווגית (ממשלת לונדון) לשקם את הארץ ההרוסה, ובכלל זה את צבא נורווגיה. הצבא הנורווגי היה זקוק בדחיפות לנשק, והממשלה ניהלה משא ומתן עם בריטניה על קניית נשק. הבריטים התנו את מכירת הנשק בכך שנורווגיה תשלח כוח כיבוש שיוצב בגרמניה. לאחר הסתייגויות רבות, חתמה לבסוף ממשלת נורווגיה על ההסכם עם הבריטים, והתחייבה לשלוח 12,000 חיילים לבריטניה. בפועל, משרד הביטחון הנורווגי הסכים לשלוח 4,000 בלבד. התכנית הוצגה בפני הסטורטינג ב-6 בספטמבר 1946, ואושרה ברוב קולות.
לאחר אימון בסיסי בלבד, נשלחה הבריגדה הראשונה לגרמניה בינואר 1947. בשל המחסור בציוד ובנשק ששרר באותם ימים בצבא נורווגיה, קיבלו חיילי הבריגדה הגרמנית ציוד בריטי ואפילו מדים בריטיים. כדי להבדיל בינם לבין החיילים הבריטים, הוצמד לשרוול מדיהם דגל נורווגיה קטן. במהלך הסגר על ברלין, כאשר נראה היה שמלחמה נוספת עומדת לפרוץ, דרשו הבריטים והאמריקנים להציב את הבריגדה הנורווגית בחזית, אולם בעקבות התעקשות של ממשלת נורווגיה היא הועברה לעורף. בעקבות הקמת גרמניה המערבית ופרוץ המלחמה הקרה, השתנה תפקידם של החיילים הנורווגים, והם הפכו מכוח כיבוש לכוח הגנה מפני מתקפה אפשרית של ברית ורשה. החיילים הנורווגים הועברו לשלזוויג-הולשטיין לצד חיילים מצבא דנמרק ומהבונדסוור, והיו אמורים להגן על האזור במקרה של מלחמה. במהלך מלחמת קוריאה עלה הרעיון לשלוח את הנורווגים להשתתף בלחימה, אולם הוא נדחה. החיילים הנורווגים עזבו את גרמניה באפריל 1953, על פי בקשת מקבלי ההחלטות בנאט"ו שסברו שההגנה על צפון נורווגיה קריטית יותר מההגנה על שלזוויג-הולשטיין.
רשימת הבריגדות.
כל בריגדה הייתה מוצבת בגרמניה חצי שנה, אשר במהלכה היא הייתה מקבלת את השם "הבריגדה הגרמנית", ולאחר מכן מוחלפת בבריגדה אחרת. הבריגדות שנשאו את השם הן:
בסך הכל שרתו בגרמניה 50,000 חיילים נורווגים. 40 חיילים נורווגים נהרגו במהלך השירות בגרמניה כתוצאה מתאונות שונות, במבצר אקרשוס ישנה מצבה לזכרם. ראש ממשלת נורווגיה קארה וילוך שרת בבריגדה, וכך גם שר ההגנה לעתיד פרדריק בול-הנסן.
שורש 122
שורש 122 או ואנג בּוּ (בסינית: 网部, פיניין: Wǎng bù) הוא השורש ה-122 של הכתב הסיני. פירושו "רשת" והוא אחד מתוך 29 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משישה קווים.
במילון קאנגשי יש 163 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
וריאנטים של השורש כוללים את: 罒,罓 ו- ⺳. בנוסף, 网 הוא הוריאנט של הצורה העתיקה 網 בסינית מסורתית ויפנית, והוא משמש בתור הצורה המפושטת של 網, בסינית מפושטת.
זנודורוס
זנודורוס (ביוונית: Ζηνόδωρος) היה שליט יטורי ששלט בין השנים 23–20 לפנה"ס בממלכה היטורית, ממלכה קטנה שמרכזה באזור כלקיס שבלבנון ותוארה בכתביו של יוספוס פלביוס כ"נחלת ליסניאס" ו"מדינת זנודורוס".
ביוגרפיה.
על אף שיוספוס אינו מציין זאת בכתביו, זנודורוס היה למעשה בנו של ליסניאס, זאת אנו יודעים על סמך כתובת הקדשה שהתגלתה בהליופוליס (בעלבק שבבקעת הלבנון) ועליה מופיע הכיתוב "זנודורוס הטטרארך בנו של ליסניאס".
זנודורוס עלה לשלטון בעקבות הוצאתו להורג של אביו על ידי מרקוס אנטוניוס בשנת 36 לפנה"ס. שטחה המדויק של ממלכתו אינו ידוע בוודאות אך לפי יוספוס, היא כללה שטחים דרומית לדמשק ומערבית לטרכון, בעוד שמרכז ממלכתו של ליסניאס שכן צפון מערבית לדמשק. ככל הנראה חכר זנודורוס שטחים אלו מידי קלאופטרה השביעית מלכת מצרים לאחר הוצאתו להורג של אביו.
מטבעות שנטבעו בזמן שלטונו מתארות את זנודורוס כ"טטרארך וכהן גדול", תיאור שהופיע גם על מטבעות קודמיו. לפי תיאור זה ניתן להבין שלגבי מרבית האדמות שירש מאביו היה מעמדו גבוה יותר מאשר חוכר.
לפי יוספוס, זנודורוס לא היה מרוצה מההכנסות של ממלכתו והחל להיות מעורב במעשי שוד וביזה באזור הטרכון ובדמשק. בתגובה פנו אנשי דמשק למושל הרומאי בבקשת סיוע כנגד מעשי השוד. בתגובה לכך נושל זנודורוס מנחלתו והקיסר הרומאי אוגוסטוס העניק את השליטה בטרכון לידי הורדוס מלך יהודה על מנת שישליט סדר באזור. זנודורוס כעס על כך שנלקח ממנו האזור שהיה תחת שלטונו, ופנה לרומא בהאשמות כנגד הורדוס על פעילותו הקנאית בחבל הטרכון, אך הרומאים לא נענו לפנייתו.
בלית ברירה, על מנת להגדיל את הכנסותיו המדלדלות, מכר זנודורוס חלק מאדמותיו באזור החורן בעבור 50 טאלנטים, על אף ששטחים אלה הוחרמו מידו וניתנו להורדוס. בהמשך שכנע את תושבי גדר (כיום בשטח ירדן) לפנות בהאשמות כלפי הורדוס לאוגוסטוס שהגיע לסוריה, אולם אוגוסטוס עמד לצידו של הורדוס והתסיסה כנגדו שככה. בעיותיו של זנודורוס נפתרו סופית כאשר לקה במחלת מעיים קשה ומת זמן קצר לאחר מכן באנטיוכיה בשנת 20 לפנה"ס. בעקבות מותו, סופח שטחם של היטורים לממלכת הורדוס.
היילנדס
היילנדס הוא כינוי לשטח הררי או רמה. ישנם אזורים בארצות שונות המכונים כך.
ההיילנדס בסקוטלנד
יהדות ינה (גרמניה)
רבקה לוביץ