מועדונים אלה פועלים בנפרד מהתאחדות הכדורגל הסקוטית, למעט גיברן (שמסיבות היסטוריות הוא חבר של שתי ההתאחדויות גם בהתאחדות הבוגרים וגם בהתאחדות הנוער), לינלית'גוו רוז ובנקס אוו די (ששניהם הצטרפו להתאחדות הבוגרים בשנת 2013). הם משתתפים במספר תחרויות גביע, כמו גם את גביע הנוער הסקוטי. המונח "נוער" מתייחס לא לגיל של השחקנים, אבל לרמת הכדורגל ששיחקו. עד 4 לא חבריי ההתאחדות יכולים להעפיל לגביע הסקוטי בכל עונה על ידי זכייה בסופרליג או בגביע הנוער. בנקס אוו די גם נכנס לטורנירים בכירים כמו גביע אברדינשייר ומגן אברדינשייר, ולהפעיל קבוצות עד גיל 20 במבנה הפיתוח הבכיר ליגת אברדינשייר &amp; המחוזית.
כדורגל חובבנים.
שוב, נפרד מהאמור לעיל ובאופן כללי הסכים להיות 'מתחת' הרמות הבכירות והנוער. הם למעלה מ-1,000 מועדונים שחברים בהתאחדות הכדורגל החובבנים הסקוטית אשר מפקחת על 50 ליגות שונות - אם כי זה כולל מספר ליגות כדורגל שמשחקות ביום ראשון ותחרויות קטרגל. היוקרה מתרכזת סביב הגביע החובבני הסקוטי ההיסטורי. מסיבות היסטוריות, אוניברסיטת גלאזגו היא חברה של שתי ההתאחדויות התאחדות הבוגרים והתאחדות החובבנים ונכנסת לגביע הסקוטי ולגביע האתגר הדרומי. מספר מועדונים בכירים ונוער מועדוני המילואים שלהם מתחרים בכדורגל החובבן.
נכון ל-2014/15 היו 649 קבוצות ב-16 ליגות גאוגרפיות המכילות בסך הכל 58 חטיבות - שמשחקות כדורגל בשבת תחת עונת מאי-אוגוסט הרגילה. זה מתקרב ל-150 קבוצות שמשחקות ב-4 ליגות שבת בבוקר, כולל 1 למכללות בדנדי וגלאזגו, וכ-50 מועדונים ששיחקו ב-2 ליגות מכונסות. כדורגל סטודנטים וכדורגל משטרה גם קשור להתאחדות הכדורגל החובבנים הסקוטית.
כדורגל רווחה.
המקבילה של ההתאחדות הכדורגל החובבנים הסקוטית היא התאחדות כדורגל הרווחה הסקוטית, שיש לה פרופיל ארצי נמוך מאוד. התאחדות כדורגל הרווחה הסקוטית הוקמה בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, והיא מפקחת על הליגות הפועלות בעיקר ביום ראשון וקיץ או כדורגל באמצע שבוע, בעיקר בצפון סקוטלנד. מהשיא של מעל 500 מועדונים, היו רק 158 קבוצות חברות בנובמבר 2012, ומתחת ל-238 קבוצות בשנת 2007.
נכון ל-2014/15 היו רק 4 קבוצות - המרכז הזעיר של ליגת הרווחה הסקוטית - שמשחקות כדורגל בשבת תחת עונה סדירה.
מערכת של הנשים.
שלושת הרמות של כדורגל הנשים בסקוטלנד בנויות כדלקמן:
ויויאן תומס
מירי ישראלי
מירי ישראלי (נולדה באוקטובר 1953, תל אביב-יפו) היא אמנית, פסלת ויוצרת בתחום האמנות האקולוגית, בז'אנר האמנות הסביבתית. בנוסף לעבודה האמנותית, היא מרצה ומדריכה בתחומי האמנות האקולוגית, מיחזור ושמירת הסביבה.
ביוגרפיה.
ישראלי עסקה במשך 35 שנה בתחומי הנדסת מכונות, הנדסת בניין והדרכת מחשבים.
בשנת 2007 סיימה לימודי הסמכה להדרכת אמנות. לאחר שלוש שנות לימודים במכללת "ורצברגר" שברמת גן, בהן למדה טכניקות אמנות שונות, החליטה להתמקד באמנות אקולוגית מתוך מניעים אידאולוגיים. בשנת 2008 הקימה את אתר האינטרנט "גרין ארט" במטרה לממש את תפיסת העולם הירוקה שלה ולקדם מודעות סביבתית באמצעות האמנות והתרבות.
עיקר יצירותיה של ישראלי מזוהות עם האמנות האקולוגית. אומנות זו חוקרת ומגיבה לסוגיות סביבתיות שונות ושואפת לקדם עקרונות של אקולוגיה, צדק חברתי וסביבתי במטרה לחזק את יחסי הגומלין בין תרבות האדם לסביבתו. עבודתה עוסקת בנושאים שונים ובהם: מיחזור וצמצום נזקי תרבות הצריכה לסביבה.
בעבודותיה עושה ישראלי שימוש חוזר בחומרים ממוחזרים, בפסולת ממפעלי תעשייה, פסולת ביתית, פסולת בניין, פסולת ימית ופסולת אלקטרונית. מגוון החומרים המוטבע ביצירותיה כולל חומרים מן הטבע, פסולת שעם, נייר, מתכות, זכוכית, פלסטיק, עופרת, אלומיניום, בדים, קלקר, עץ, פוליאתילן, קרטוני אריזות, שקיות פלסטיק, קולבי מתכת ועוד.
ביצירותיה מנסה ישראלי ליצור דיאלוג בין האמנות לצורך לרומם את החומרים, להשביחם למשאב חדש יקר ערך ולהטמיע מסרים לגילוי אחריות סביבתית וחברתית. היצירות מושפעות ממצב הסביבה ומובעות ברבדים שונים של ביטוי, כגון ציור, פיסול, צילום, מיצב, אסמבלאז', פסיפס, קולאז' ווידאו ארט.
יצירותיה מוצגות במשרדי ארגון "חדשנות אפריקה" בהרצליה, במרכז המבקרים לסביבה וקיימות "תפיסת עולם" בבניין "המועצה לישראל יפה" בתל אביב ובמרכז המבקרים של שירותי אקולוגיה שבבאר טוביה.
ישראלי פיתחה תוכניות הדרכה להטמעת האמנות הירוקה והדרכות לחינוך סביבתי אותן היא מעבירה, לגיל הרך, למורות בבתי ספר, לגננות ולסייעות. בנוסף, העבירה ישראלי הדרכות במועדוני הילדים של רשת מלונות "דן" בנושא עשיית שימוש חוזר מפסולת בתי המלון ליצירת אמנות המיחזור. כמו כן העבירה הרצאות והדרכות בנושא קידום המודעות הסביבתית בחברה, אמנות משקמת בבתי חולים, בגנים ובתי ספר, בבתי דיור מוגן, בפנימיות, במתנ"סים ולמדריכי אמנות ברשויות מקומיות.
ישראלי מעבירה הרצאות לקהל הרחב בנושא הטבה עם איכות הסביבה באמצעות האמנות האקולוגית, החדשנות הטכנולוגית, המדע, התרבות הכלכלה והסביבה. בפרויקטים של פיסול סביבתי, אוספת ישראלי פסולת תעשייתית ופסולת בניין, ומציגה דרכים לנצל אותן לשימוש חוזר לעשייה אמנותית, בין השאר בטכניקת "רדי מייד" (Ready made) - תהליך של השבחת חומרים שנחשבים חסרי תועלת.
בשנת 2010, במסגרת מיזם "עץ נולד", פעלה ישראלי עם מתנדבי תנועת של"מ בפרויקט למען הקהילה לחלוקת שתילי עצים לתושבי העיר רעננה בשיתוף הרשות המקומית במטרה להגביר את הייעור במרחב העירוני ולהביא לשיפור איכות החיים, איכות האוויר ומראה המרחב הציבורי. מיום נטיעתו עורכת ישראלי מעקב אחר התפתחותו של עץ הבוהיניה ששתלה בחצרה בבלוג, כהשראה לקהילה לעודד פעילות להגברת נטיעת העצים במרחב הציבורי כחלק מהמסר לשמירת איכות הסביבה.
ישראלי חברה בפורום אמני "מוזה" ברעננה, הפועלים בהתנדבות בפרויקטים בסיוע לקהילה עם צרכים מיוחדים ובפרויקטים המקדמים את התרבות והאמנות בעיר ושיתוף פעולה עם האמנים בערים השכנות במגזר הערבי.
ישראלי חברה בוועדה לאיכות הסביבה ברעננה כנציגת הציבור מטעם סיעתו של ראש עיריית רעננה, חיים ברוידא, וכנציגת הציבור מטעם ארגון "חיים וסביבה".בשנת 2022 הוזמנה להציג תערוכת יחיד במשרד מבקר המדינה מר מתניהו אנגלמן, אמנות אקולוגית המגיבה למשבר האקלים והסביבה במשרד מבקר המדינה בירושלים.
ישראלי נשואה ואם לשלושה. מתגוררת ברעננה.
זלנוגרדסק
זלנוגרדסק (ברוסית: Зеленоградск; עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני Cranz; בפולנית: Krańc; בליטאית: Krantas) היא עיר במחוז קלינינגרד שברוסיה.
העיר ממוקמת על חופיו של הים הבאלטי (על חצי האי קלינינגרד), בסמוך לרצועה הקורונית ובמרחק של כ-30 ק"מ מצפון לקלינינגרד.
היסטוריה.
העיר הוקמה ב-1252 על ידי האבירים של המסדר הטבטוני. שמו המקורי של היישוב היה קראנצקוהרן, מהמילה הפרוסית קראנטאס שמשמעותו: "חוף".
קראנץ הייתה עיירת נופש במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. ב-1885 העיר חוברה עם קניגסברג על ידי הרכבת.
ב-4 בפברואר 1945 לעיר נכנס הצבא האדום, יותר מאוחר העיר סופחה לברית המועצות ושמה שונה לזלנוגרדסק.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית זלנוגרדסק לפי שנים:
פאליירי
פאליירי ספא (באיטלקית: Paglieri SpA) היא חברה איטלקית למוצרי טיפוח והיגיינה שבבעלותה כמה מהמותגים המפורסמים והפופולריים בתחום. החברה פעילה במשך קרוב ל-140 שנים, ומוצריה משווקים ביותר מ-50 מדינות.
היסטוריה.
פאליירי הוקמה ב-1876 באלסנדריה שבאיטליה בידי לודוביקו פאליירי (1824–1893), בן לבעלים של חנות פרפומריה שפעלה בעיר מ-1807. הוא החל בייצור קרמים ומוצרי קוסמטיקה שונים במעבדה הראשונה של החברה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלה החברה בייצור המוני של בשמים ומי קולון, והחלה לייצר מספר מוצרים תחת המותג "Felce Azzurra" ("פֶלצֶ'ה אַצורה"). ב-1940 הונפקה החברה בבורסה, ואולם במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס המפעל בהפצצה מן האוויר. לאחר המלחמה שוקמה החברה והתבססה בקמפוס אחר, ובראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 בנתה בפאתי אלסנדריה את הקמפוס החדש שלה, המשתרע על 76,000 מ"ר.
בשנות ה-70 זנחה החברה את תחום האיפור וחזרה להתמקד במוצרי הטיפוח, בדגש על מוצרים לתינוקות. בשנת 1996 הייתה לחברה הראשונה בתחומה באיטליה שזכתה לעמוד בתקן ISO 9002.
בעשור השני של המאה ה-21 התפתחה החברה ברכישת מותגים וחברות קיימות בענף, כגון חברת סקיאפארלי (Schiapparelli).
בית הכנסת בקורדובה
בית הכנסת בקורדובה (בספרדית: Sinagoga de Córdoba) הוא בניין היסטורי ברובע היהודי של העיר קורדובה בספרד, שנבנה בשנת 1315.
היסטוריה.
בית הכנסת, הנמצא במרכז ההיסטורי של קורדובה, נבנה בסגנון מודחאר על ידי אדריכלים בראשות יצחק מוהב (Isaac Moheb). הוא כולל חצר, שהכניסה אליה מהרחוב והיא מובילה לאולם כניסה שבהמשכו אולם התפילה. בצדו המזרחי של אולם הכניסה יש גרם מדרגות המוביל לעזרת הנשים, הנמצאת בצדו הדרומי של אולם התפילה. העזרה משקיפה על אולם התפילה דרך שלוש קשתות מקושטות. מידותיו של אולם התפילה הן: 6.95 מטרים אורך ו-6.75 מטרים רוחב.
לאחר גירוש היהודים מספרד בשנת 1492, הוקדש הבניין לשימושים שונים, ובכללם בית חולים לכלבת וגן ילדים. הוא הוכרז כאתר היסטורי לאומי בשנת 1885. מאז הוא עבר כמה שלבים של שיקום, כולל זה של פליקס הרננדז בשנת 1929 ושיקום נוסף שהחל בשנת 1977 לצורך פתיחתו מחדש בשנת 1985 לכבוד חגיגת 850 שנים להולדת הרמב"ם.
ג'י אינסלי
שמפ הווארד
שמפ הווארד (באנגלית: Shemp Howard; 11 במרץ 1895 - 22 בנובמבר 1955) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
חייו.