FreeSync היא טכנולוגיה חופשית לקצב רענון משתנה המפותחת על ידי חברת AMD ונועדה למנוע קריעת מסך ואת הצורך בשימוש בתוכנות חלופיות כמו סנכרון אנכי (Vsync). הטכנולוגיה פותרת את תופעת קריעת המסך על ידי שינוי קצב הרענון של מסך התצוגה והתאמה לקצב הפריימים לשנייה שהכרטיס הגרפי מרנדר על בסיס היישום הגרפי שרץ על המחשב. קריעת מסך נוצרת כאשר אין סנכרון בין קצב הרענון האנכי (שורות הפיקסלים) של המסך לבין כמות הפריימים שמרונדרת בפועל, כך שנוצר שפריים אחד נחתך טרם הצגתו במלואו והפריים השני מוצג, בכך נוצר חוסר התאמה בין הפריימים, בדומה למתרחש בתצוגות המתבוססות על סריקה שזורה (Interlaced). הטכנולוגיה משתמשת בחיבור DisplayPort, שהחל מגרסה 1.2a מכיל את תכונת ה-"סנכרון אדפטיבי" (Adaptive-Sync) אשר מאפשר להשתמש ב-FreeSync ללא פגיעה ממשית בביצועים וללא כל התקן נוסף. הטכנולוגיה המקבילה ל-FreeSync היא G-Sync אשר מפותחת על ידי Nvidia, היא קניינית ודורשת צ'יפ על מנת להשתמש בה.
הדרדסים (סדרת טלוויזיה, 2021)
הדרדסים (בצרפתית: Les Schtroumpfs) היא סדרת טלוויזיה בלגית בהנפשה ממוחשבת, שהופקה על ידי Dupuis Audiovisuel, IMPS ו-Peyo Productions. זו הסדרה השלישית המבוססת על זיכיון "הדרדסים", אחרי שתי סדרות באותו שם ששודרו בשנים 1961 ו-1981.
הסדרה הוכרזה לראשונה על ידי Peyo Productions בשנת 2017. לאחר שנה, הוכרז כי תשודר ב-Ketnet בפלנדריה, TF1 בצרפת, KiKA בגרמניה, ו-La Trois בולוניה. בשנת 2020, דווח כי ניקלודיאון ינהלו את הזכויות לשידור הסדרה במדינות נוספות. לאחר 18 חודשים, הסדרה תהפוך לזמינה בנטפליקס בארצות הברית ובעוד אזורים בעולם.
הסדרה החלה את שידוריה ב-18 באפריל 2021 בערוץ La Trois בבלגיה. בארצות הברית, הסדרה משודרת בניקלודיאון החל מ-6 בספטמבר 2021. בישראל משודרת הסדרה בדיבוב עברי בניקלודיאון המקומי החל מה-1 בספטמבר 2021, ובניק ג'וניור החל מה-11 באוקטובר של אותה השנה; החל מה-8 באפריל 2022, פרקי הסדרה מופצים גם לערוץ היוטיוב הרשמי של הזיכיון.
עלילה.
הסדרה מתרחשת אחרי הסרט "", והדרדסות הכפריות ממנו מופיעות אף הן.
מדבבים.
הדיבוב העברי בוים על ידי מאיה מיטלפונקט בפרקים 1–6 ורועי גבע החל מפרק 7, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
בנוסף מדבבים בדיבוב העברי יובל בינדר החל מפרק 7, ושירלי לילו החל מפרק 14.
נחמה בן-אליהו
נחמה בן-אליהו (4 בינואר 1935; ניו יורק - 23 במרץ 2014; ירושלים) הייתה דוקטור לזואולוגיה, חוקרת של תולעים רב זיפיות ויקירת ירושלים.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1935 בניו יורק. בצעירותה הייתה חברה בתנועת השומר הצעיר. היא עשתה תואר ראשון ושני בזואולוגיה באוניברסיטת אינדיאנה. היא השלימה תואר שני נוסף בהוראת המדעים.
בעקבות הרצאה של דוד בן-גוריון החליטה לעלות לישראל. היא עלתה לישראל ב-22 ביוני 1962 יחד עם בנה והתיישבה בחיפה. בישראל נישאה מחדש ואימצה את שני בניו של בעלה מהנישואים הקודמים. היא עבדה בעסק משפחתי של ייצור ושיווק ציוד מדעי.
ב-1967 החלה לעבוד כזואולוגית בתחנה לחקר הדיג הימי בחיפה. ב-1971 עברה להתגורר בבאר שבע, שם עבדה כעוזרת הוראה במקביל לעבודת הדוקטורט. עבודת הדוקטורט עסקה בחקר המגוון של קפריטופאונה של רב-זיפיות (Polychaete) ונעשתה תחת הנחיה משותפת של פרנסיס דב פור ואוריאל ספריאל מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1975 עברה לירושלים לצורך סיום עבודת הדוקטורט. היא נשארה בירושלים אחרי סיום הדוקטורט, והצטרפה לסגל המִנהלי של המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית. בהמשך התמנתה לאוצרת ולמנהלת של אוסף חסרי החוליות המימיים באוספים הביולוגיים הלאומיים. היא הייתה אחת העורכות של כתב העת של אוספי הטבע הלאומיים, האסיאנה.
היא נטלה חלק במאמץ לאיתור הצוללת אח"י דקר.
בן-אליהו למדה ערבית ויזמה שיתוף פעולה עם מורות לביולוגיה בבית ספר תיכון ערבי לבנות במזרח ירושלים. היא הייתה פעילה בשלום עכשיו ובארגונים לזכויות האזרח. בין היתר השתתפה בעבודת השדולה של התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל למען חוק למניעת עישון. בן-אליהו השתתפה בהפגנות ובחלוקת פליירים והייתה פעילה ברצ ובהמשך במר"צ. היא שכלה את אחת מנכדותיה שנהרגה בפיגוע בקו 14א ב-2003 במהלך אינתיפאדת אל אקצא.
לאחר צאתה לגמלאות המשיכה לעבוד באוניברסיטה העברית, לכתוב מאמרים ולהשתתף בכנסים מדעיים. לאחר מאבק של כמה שנים במחלת הסרטן, נפטרה ב-23 במרץ 2014.
היא הייתה נציגת עיריית ירושלים במועצת המנהלים של גן החיות התנ"כי.
ב-2008 הוענק לה אות יקיר ירושלים על פעילותה החינוכית, על תרומתה לקידום השלום והאחווה בין תושבי העיר ועל פעילות ציבורית ענפה לקידום גן החיות התנכ"י.
מנהרת בריחה
מנהרת בריחה היא סוג של מעבר סודי, המשמש כחלק מבריחה ממצור או משבי. בימי הביניים מנהרות כאלה נבנו בדרך כלל על ידי בוני טירות או ארמונות המעוניינים לקבל נתיב מילוט אם המבצר מותקף. במקרה של אסירים, מנהרות בריחה נחפרות כדי להימלט ממקום מאסרם.
במנהרות כבישים ומסילות רכבת, נבנות מנהרות בריחה צרות יותר המאפשרות לאנשים להימלט רגלית, במקרה של שריפה או תאונה אחרת במנהרה הראשית. לדוגמה, בין שני המעברים העיקריים של מנהרת התעלה נמצאת מנהרת גישה גדולה מספיק בכדי שתעבור בה כבאית.
מנהרות בריחה מימי הביניים.
ברחבי האיים הבריטיים ובחלק גדול מצפון אירופה שימשו מנהרות בריחה לעיתים קרובות בימי הביניים כחלק מהעיצוב הפנימי של בתים וארמונות מבוצרים. אורכה של המנהרה היה כחצי עד שני קילומטרים ופיתחה במיקום שאינו גלוי לתוקפים. דוגמאות למנהרות אלה נמצאות בטירת מצ'הולס (סקוטלנד) ובארמון הבישופים באקסטר (אנגליה).
בריחה מהכלא.
בריחות מוצלחות.
הבריחות הבאות זכו לפחות להצלחה חלקית, כאשר אסירים נמלטו דרך מנהרות:
חניבעל לקטר (זיכיון)
הזיכיון של חניבעל לקטר הוא זיכיון אמריקאי שמבוסס על הדמות, חניבעל לקטר; רוצח סדרתי אינטליגנטי וקניבלי שנחשב למבוקש בידי אנשי אכיפת החוק במטרה שיסייע ללכידת עבריינים אחרים. הוא הופיע במקור בסדרת רומנים (החל מהדרקון האדום בשנת 1981) מאת תומאס האריס. הסדרה התרחבה מאז לקולנוע ולטלוויזיה.
סרטים.
הצייד (1986).
מותחן אמריקאי משנת 1986 מאת ובבימויו של מייקל מאן, בהתבסס על הנובלה מאת תומאס האריס "דרקון אדום". במרכז הסרט ניסיונותיו של ויל גרהם (ויליאם פיטרסן), בלש משטרתי מיומן, לתפוס רוצח סדרתי (טום נונאן) שמשתמש בקניבליזם כדי להפגין את עליונותו על האחרים, וכל זאת מתוך הערצה והערכה עמוקה לד"ר חניבעל לקטר (בריאן קוקס), שבו נעזר גרהם כדי לפענח את המניעים הפסיכולוגיים של הרוצח. לסרט נעשה רימייק בשנת 2002 בשם "דרקון אדום". הרימייק בוים על ידי ברט ראטנר וצולם על ידי דנטה ספינוטי, צלם "הצייד". בסרט כיכבו אדוארד נורטון בתפקיד ויל גרהם, רייף פיינס בתפקיד פרנסיס דולרהייד ואנתוני הופקינס בתפקיד חניבעל לקטר.
שתיקת הכבשים (1991).
מותחן פסיכולוגי אמריקאי שיצא לאור בשנת 1991. הסרט מבוסס על ספר בשם זה מאת תומאס האריס. הסרט זכה להצלחה רבה ובין השאר זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרסי אוסקר נוספים לבמאי ג'ונתן דמי, לתסריטאי טד טלי ולשחקנים הראשיים, ג'ודי פוסטר ואנתוני הופקינס. הצלחת הסרט הובילה להפקת סרטים נוספים שהתבססו על ספריו של תומאס האריס: "חניבעל", שהוא סרט המשך, פריקוול בשם "", וכן "דרקון אדום", בו ללקטר מקום משני שהובלט בסרט. "שתיקת הכבשים" הפך לביטוי שגור, הבא לבקר שתיקה של אדם או ציבור לנוכח מצב או תופעה שליליים, במקום להשמיע קול מחאה. למשל: "נאום שתיקת הכבשים".
חניבעל (2001).
מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 2001. הסרט בוים על ידי רידלי סקוט, לפי ספר באותו שם מ-1999 מאת תומאס האריס. מדובר בסרט המשך לסרט המתח עטור הפרסים "שתיקת הכבשים" (1991) שיצא לאקרנים עשור קודם לכן. ב"חניבעל" חוזר אנתוני הופקינס לתפקידו כד"ר חניבעל לקטר. בסרט, לקטר נרדף שוב על ידי הרשויות ונפגש שוב פעם עם הסוכנת קלריס סטרלינג, מושא אהבתו מהסרט "שתיקת הכבשים".
דרקון אדום (2002).
הסרט הוא רימייק לסרט "הצייד" (1986). התסריט לסרט נכתב בידי טד טלי, תסריטאי "שתיקת הכבשים", והוא מתבסס באופן חופשי על תסריט הסרט צייד אדם מאת מייקל מאן. הסרט בוים בידי ברט רטנר, והופק בידי דינו דה-לורנטיס, שהפיק גם את "הצייד" (1986) ואת "חניבעל" (2001). במרכז הסרט ניסיונותיו של ויל גרהם (אדוארד נורטון), בלש משטרתי מיומן, לתפוס רוצח סדרתי בשם פראנסיס דולרהייד (רייף פיינס) שמשתמש בקניבליזם כדי להפגין את עליונותו על האחרים, וכל זאת מתוך הערצה והערכה עמוקה לד"ר חניבעל לקטר (אנתוני הופקינס), שבו נעזר גרהם כדי לפענח את המניעים הפסיכולוגיים של הרוצח.
חניבעל: מקור הרוע (2007).
סרט אימה אשר יצא בשנת 2007, ובוים על ידי פטר ובר. הסרט נחשב כרביעי בסדרת הסרטים על ד"ר חניבעל לקטר וכמו קודמיו, גם הוא מבוסס על שכתב תומאס האריס (שתפקד גם כתסריטאי בסרט זה) בשנת 2006. הסרט מספר על ילדותו והתבגרותו של חניבעל לקטר מגיל 6 עד גיל 20 ומה היו הסיבות לכך שנהפך לרוצח קניבל. רוב הסרט צולם ב-Barrandov Studios בפראג.
טלוויזיה.
חניבעל (2013).
סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת פסיכולוגיה-אימה-מתח, שהופקה בידי בריאן פולר לערוץ הטלוויזיה NBC האמריקאית. הדמות הראשית היא חניבעל לקטר, דמות מספריו של תומאס האריס הוא פסיכיאטר במקצועו, קניבל ורוצח סדרתי. הסדרה מתמקדת במערכת היחסים המיוחדת של חניבעל עם ויל גראהם סוכן FBI לשעבר. ב-22 ביוני 2015, NBC הודיעו שלא יחדשו את הסדרה לעונה נוספת.
קלריס (2021).