ב-1253, מסר ונצל הראשון, מלך בוהמיה את ניהול הגשר לבית החולים של אחוות הצלבנים, שהוקם בכיכר קריז'ובניקה שנה קודם לכן. עבור התיקונים הנדרשים אספו אחי בית החולים מכס על הגשר וגם קיבלו הכנסות מהרכוש שנתרם על ידי המלך. כשהגשר נשבר הם גם אספו צדקות בבוהמיה.
ב-3 בפברואר 1342 נהרס גשר יהודית בשיטפון. בשנת 1357 החליט הקיסר קרל הרביעי על בניית גשר אבן חדש, אותו הפקיד בידי בית ההיתוך הקיסרי לבנייה. האדריכל פטר פארלר תכנן את הגשר במקביל לגשר ההרוס, וכתוצאה מכך הזיז את קצה העיר העתיקה כמה עשרות מטרים דרומה, היכן שעומד כיום מגדל גשר העיר העתיקה. השלמת הגשר לקחה מעל 40 שנה והתרחשה בין השנים 1357 ל-1402.
פוסטושקה
פוסטושקה (ברוסית: Пусто́шка) היא עיר במחוז פסקוב ברוסיה, הממוקמת על נהר קרופיה 191 ק"מ דרומית לעיר המחוז פסקוב.
העיר נוסדה בשנת 1901 עקב הקמת מסילת רכבת בין מוסקבה לריגה, וקיבלה מעמד של עיר בשנת 1925. השיוך המחוזי של העיר עבר שינויים רבים במשך 65 שנה, מכיוון שמדובר במחוז גבול והשינויים בו נעשו תכופים בשנים אלו. העיקר מהווה מרכז תעשייתי גדול לתעשיית חלב.
יהודי העיר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 ישבו בעיר כ-930 יהודים. מספר יהודי העיר פחת וירד עקב תהליכי עיור ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-200 יהודים, רובם בעלי מלאכה וסוחרים בהיקף קטן. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה, ברחו כמחצית מיהודי העיר. העיר נפלה בידי הגרמנים ב-16 ביולי 1941 והיהודים שנשארו בה הוכרחו לתפור את הטלאי הצהוב לבגדיהם.
בפברואר 1942 הוקם בעיר גטו ובו 70 היהודים שנותרו בה, והיהודים עבדו בעבודות כפייה. בלילה שבין ה-3 ל-4 למרץ 1942, נורו למוות כל יהודי הגטו.
שמחזאי ועזאל
מאנקו אינקה יופאנקי
מאנקו אינקה יופאנקי (בקצ'ואה: Manqu Inka Yupanki, בספרדית: Manco Inca Yupanqui; סביבות 1515–1544) היה המלך (סאפה אינקה) של מדינת נאו-אינקה בווילקבמבה, אף על פי שבמקור הוא היה שליט בובה כקיסר אינקה שהוכתר על ידי הספרדים. הוא היה אחד מבניו של קיסר האינקה ואיינה קאפאק ואחיו הצעיר של ואסקאר.
ביוגרפיה.
נעורים והכתרה.
מאנקו אינקה היה אחד מיותר מ-50 בניו של ואיינה קאפאק, וכנראה נולד ב-1515, בקוסקו. ב-1532 כבשו חייליו של אטוואלפה בפיקודו של המצביא קיסקיס את העיר בסופה של מלחמת האזרחים בין אטוואלפה לוואסקאר. הם הוציאו להורג את צאצאיו של ואיינה קאפאק, את תומכי ואסקאר וכל מי שיכול לנסות איים על מעמדו של אטוואלפה כקיסר של האינקה. בשל כך, נאלץ מאנקו אינקה לברוח, ולהימנע מכל מגע עם תומכי אטוואלפה.
בזמן שהוא חי כפליט, כשהוא מנסה להתחמק מחייליו של אטוואלפה, הגיע חיל המשלוח הספרדי בפיקודו של הקונקיסטאדור פרנסיסקו פיסארו לקחאמרקה במרכז פרו. פיסארו טמן מארב לאטוואלפה, שבה אותו ובסופו של דבר הוציא אותו להורג. על מנת לקבל שיתוף פעולה מהאינקה החליט פיסארו למנות את טופאק ואייפה (Túpac Huallpa), הבן הבכור של ואיינה קאפאק לקיסר כשליט בובה, אבל חודשיים אחר כך הוא חלה ומת.
ב-14 בנובמבר 1533 פגש מאנקו קאפאק את פיסארו ואת חיל המשלוח שלו, שכלל ספרדים ובני אינקה סמוך לקוסקו. אירוע זה ואירועים נוספים כמו הטבח שנערך באטוואלפה ובחייליו הובילו את מאנקו אינקה להאמין שהספרדים הם "מושיעים" שנשלחו על ידי האלים.
כאשר כוחותיו של פיסארו הגיעו לקוסקו, הוא ביקש מהקאסיקים להכיר במאנקו כסאפה אינקה שלהם. לאחר מכן הצטרף מאנקו אינקה לדייגו דה אלמגרו ולארננדו דה סוטו במרדף אחר קיסקיס.
כאשר פיסארו עזב את קוסקו עם אלמגרו בדרך ל במרדף אחר קיסקיס, השאיר פרנסיסקו את אחיו הצעירים ו כרחידורים (regidor, ראשי עיר), וחיל מצב של מאה ותשעים איש בעיר.
מלך עצמאי.
האחים של פיסארו התעללו במאנקו אינקה (בין השאר גונסאלו חטף את אשתו של מאנקו אינקה כפילגש) עד שבסופו של דבר הוא ניסה להימלט בשנת 1535. הוא נכשל, נלכד ונכלא. , שחזר אז מספרד בשליחות אחיו אל מלך ספרד, שחרר אותו ואף התיר לו לצאת למסע דתי שבו, כך הבטיח לו מאנקו, הוא ישוב עם פסל זהב גדול של אביו ואיינה קאפאק. זו הייתה טעות מצידו של פיסארו. בפועל ארגן מאנקו אינקה באמצעות שליחיו מרד נגד הספרדים והורה לגייס את כל הלוחמים שניתן היה. הוא הצליח לגייס צבא של 200,000 לוחמי אינקה והטיל מצור על קוסקו בתחילת 1536. במקביל שלח מאנקו את קיסו יופאנקי (Quiso Yupanqui), אחד ממצביאיו, לעצור כל ניסיון להגיש סיוע לעיר הנצורה. קיסו הצליח להשמיד ארבע משלחות סיוע שנשלחו על ידי פרנסיסקו פיסארו מלימה שזה עתה נוסדה על ידי הטמנת מארבים בקניונים שבהם הספרדים לא היו מסוגלים להשתמש בסוסיהם. כשהוא מעודד מהצלחות אלו, הורה מאנקו לקיסו להשמיד גם את לימה. אלא שלימה הייתה במישור והספרדים השתמשו בסוסיהם והצליחו להרוג את קיסו ושאר המפקדים שנעו בראש צבא האינקה התוקף, וצבא האינקה התפזר. בתקופת המצור עבר מאנקו אינקה להתגורר באויאנטאיטמבו, עיירה קרובה לקוסקו. ארננדו פיסארו ניסה ללכוד אותו באמצעות חיל משלוח שיצא מקוסקו, אבל העיירה הייתה מוגנת היטב ולאחר שהאינקה הציפו את השטח שבו היה חיל המשלוח (מה שמנע הפעלת סוסים) נאלץ ארננדו לסגת. לאחר עשרה חודשים של מצור כשדייגו דה אלמגרו שב ממסעו הכושל לצ'ילה והתקרב עם צבאו לקוסקו נאלץ מאנקו להפסיק את המצור. אלמגרו השתלט על קוסקו והכתיר את אחיו למחצה של מאנקו אינקה פאויו אינקה כקיסר האינקה, (בפועל שליט בובה).
מאנקו אינקה החליט שאויאנטאיטמבו קרובה מדי לקוסקו שבשליטת הספרדים, והוא נסוג מערבה למרכז האינקה בוויטקוס. דייגו דה אלמגרו שלח את הסגן שלו, היהודי המומר , לרדוף אחריו עם 300 ספרדים ובני ברית אינדיאנים רבים. אורגונייס כבש את ויטקוס ביולי 1537, בזז אותה ולקח שבויים רבים, אך מאנקו נמלט.
בשנת 1539 שרד מאנקו אינקה פשיטה נוספת של הספרדים בפיקודו של שכללה חיל משלוח ובו 300 חיילים ספרדים ובני ברית אינדיאנים. הספרדים והאינקה נלחמו בקרב בוואיינה פוקארה (Huayna Pukara - מבצר ואיינה), ממערב לוויטקוס. מספר ספרדים ואינדיאנים נהרגו, אך מאנקו שוב נמלט. פיסארו שהה באזור יותר מחודשיים בחיפוש אחר מאנקו ללא הצלחה, אך לכד את אשתו הראשית של מאנקו, קורה אוקיו (Cura Ocllo), והיא הוצאה להורג.
מאנקו נמלט לג'ונגלים הנידחים של וילקבמבה שם ייסד את מדינת נאו-אינקה שהחזיקה מעמד עד מותו של טופאק אמארו ב-1572. משם המשיך בהתקפותיו נגד בני ה (אחד מבעלי בריתם החשובים של הספרדים), תוך הצלחה מסוימת לאחר קרבות עזים, ועד לרמות של בוליביה של ימינו, שם לאחר קרבות רבים הובס צבאו.
מותו.
לאחר קרבות גרילה רבים באזורים ההרריים של וילקבמבה, מאנקו נרצח ב-1544 במרכז האינקה של ויטקוס על ידי תומכיו של דייגו דה אלמגרו שרצחו בעבר את פרנסיסקו פיסארו וששהו במחבוא בחסותו של מאנקו. כולם בתורם נהרגו על ידי חייליו של מאנקו.
את מאנקו ירש בנו .  למאנקו אינקה היו בנים נוספים בהם וטופאק אמארו.
סגהלום
מור (הונגריה)
דיולה באש
דיולה באש (בהונגרית: Basch Gyula; פשט, 9 באפריל 1851 – באדן, 8 בינואר 1928) היה מהנדס וצייר יהודי-הונגרי ידוע מאוד בתקופתו, אביו של הצייר אנדור באש.
ביוגרפיה.
דיולה באש נולד במשפחה יהודית כבנם של פילפ באש (1821–1901) יועץ מסחרי, בעל קרקעות, נשיא חברת המניות בערבון מוגבל של טחנת קמח הקיטור הראשונה בבודפשט ושל יוזפה וודיאנר (1828–1883). לאחר סיום בית הספר התיכון למד וסיים לימודי הנדסה במכון הטכנולוגי של ציריך (1872). מ-1873 עד 1874 למד אמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. אף על פי שעבד גם כמהנדס, מאוחר יותר התמסר כולו לציור. הוא יצא לסיור לימודים בגרמניה, איטליה והולנד, היה חבר בחבר השופטים של תערוכת המילניום. היה נשיא אגודת האמנים ההונגרים (1899-1900) ולאחר מכן של המועצה הלאומית לאמנויות יפות (1909-1911). לאחר מלחמת העולם הראשונה הפסיק לצייר, ומשנת 1920 היה תושב קבוע בבית הבראה פזקאש (Fazekas) בבאדן (אוסטריה).
הוא עבד בעיקר כצייר דיוקנאות, ויצירות מקראיות, אך צייר גם תמונות של ציור ז'אנר בתפיסה הרומניסטית של שנות ה-80 של המאה ה-19 הוא הציג לראשונה בתערוכת הסתיו של 1886 של היכל האמנות בבודפשט. תמונות הז'אנר הידועים ביותר שלו: הפטאק ; נטוש ; עקשן קטן ; ממה עלינו לחיות? ; עונש. תמונה אחרונה זו מוצגת במוזיאון לאמנויות יפות (בודפשט). הוא היה נשיא הגלריה היכל האמנות (בודפשט) פעמיים. בשנת 1928 הוצג אוסף מיצירותיו בסלון הלאומי כתערוכה לזכרו.
מייק אינגלנד
הרולד מייקל אינגלנד (באנגלית: Harold Michael England; נולד ב-2 בדצמבר 1941), ידוע בעיקר בשם מייק אינגלנד. אינגלנד היה כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת המגן. אינגלנד אף החזיק בתואר הקפטן הצעיר ביותר אי פעם בנבחרת וויילס עד 2011.
קריירה.
אינגלנד נהג לשחק כבלם או כמגן מרכזי, הוא החל את הקריירה שלו בבלקבורן רוברס ב-1959 לפני שעבר לטוטנהאם הוטספר ביולי 1966, בסופו של דבר אינגלנד זכה בארבעה גביעים.
ב-11 באפריל 1962, בהיותו בן 20, רשם אינגלנד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס בניצחון 0-4 מול נבחרת צפון אירלנד.
אינגלנד רשם 49 הופעות בינלאומיות עבור ויילס במשך שתים עשרה שנים, כשהוא כבש 4 שערים.
ב-1975, הודיע אינגלנד על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 33.
קריירת אימון.
לאחר פרישתו, אינגלנד אימן את נבחרת ויילס ממרץ 1980 עד פברואר 1988. תקופתו כמאמן התאפיינה בשורה של תסכולים הכוללים כוח אדם מוגבל בצוות, אך עם שחקנים מוכשרים כמו נוויל סאות'ול, איאן ראש, מארק יוז ומיקי תומאס.