בריאקציה הראשונה בעצם "מוקרבת" מולקולת גלוטמט אחרת שנוצרה בשלב המקדים הראשון כלומר, נחתכת הקבוצה האמינית שלה על ידי האנזים גלוטמט דהידרוגנאז ומושתלת על מולקולת גלוטמט אחרת. ריאקציה זו מזורזת על ידי האנזים גלוטמין סינתאז והתוצאה היא קבלת הגלוטמין. כעת מולקולת הגלוטמין מסוגלת לנדוד בדומה לאלנין בזרם הדם לכבד, וברגע כניסתה לתאי הכבד הופכת מחדש למולקולת גלוטמט על ידי הריאקציה המתווכת על ידי האנזים גלוטמינאז. התוצאה היא כאמור גלוטמט וקבוצה אמינית חופשית אחת הנכנסת ישירות למעגל האוריאה.
מולקולת האלנין שהגיעה מתאי השריר "מחזירה" את קבוצת האמינו שלה לאלפא קטו גלוטרט ובכך חוזרת להיות פירובאט חופשי שהופך לגלוקוז בתהליך הגלוקונאוגנזה. האלפא קטו גלוטראט הופך, בקבלת קבוצת האמין, לגלוטמאט שנכנס לשלב המיטוכונדריאלי של מעגל האוריאה.
השלב המיטוכונדריאלי.
זהו השלב הראשון במעגל האוריאה עצמו והוא מתרחש במיטוכונדריות של תאי הכבד.
לגלוטמט אשר התקבל מהגלוטמין יש כעת שתי אפשרויות: או באמצעות האנזים, שכבר השתתף בשלב המקדים השני - גלוטמט דהידרוגנאז לוותר על קבוצת האמינו שנותרה לו או להדחס יחד עם מולקולת אוקסלואצטט אשר מקורה במעגל קרבס ולהרכיב חומצת אמינו אספרטט שתכנס למעגל האוריאה בשלב מאוחר יותר.
הקבוצה האמינית שמתקבלת מהאפשרות הראשונה עוברת שלב של דחיסה עם מולקולת ביקרבונט בנוכחות ATP והאנזים קָרְבּוֹמוֹאִיל פוספט סינתאז I והתוצר שמתקבל היא מולקולת קרבומואיל פוספט אשר נכנסת למעגל האוריאה על ידי התרכבות עם מולקולת האוֹרְנִיטִין שהוא גם המטבוליט האחרון במעגל והתוצר שמתקבל הוא המטבוליט הראשון במעגל - צִיטְרוּלִין. מולקולת הציטרולין מוצאת אל מחוץ למיטוכונדריה אל עבר הציטוזול על ידי חלבון נשא מתאים.
השלב הציטוזולי.
בציטוזול של תאי הכבד על ידי הוספת מולקולת ATP וחומצת האמינו אספרטט (שהתקבלה מדחיסת גלוטמט עם האוקסלואצטט) לציטרולין נוצרת מולקולת אַרְגִּינִינוֹסוּקְסִינָט.
בשלב הבא עוזבת מולקולת הפומרט את מעגל האוריאה ומועברת אל מעגל קרבס, כתוצאה מזה הופך הארגינינוסוקסינט לחומצת אמינו ארגינין טהורה. לאחר מכן בנוכחות האנזים ארגינאז משתחררת האוריאה שמועברת בזרם הדם לעבר הכליות והתוצר שמתקבל במעגל הוא האורניטין מחדש שחוזר בעזרת נשא מתאים חזרה אל המיטוכונדיה ומאפשר התחלת המסלול מחדש.
בקרה על התהליך.
מעגל האוריאה צורך כמות יחסית גבוהה של אנרגיה (3 מולקולות של ATP שמתפרקות ל-2 מולקולות ADP ומולקולת AMP אחת) ועל כן עולה חשיבות הבקרה על מעגל. הבקרה המרכזית והחשובה ביותר מתאפשרת הודות ליצירת מולקולת ה N-אציל גלוטמט הנוצרת מריאקציה בין הגלוטמט לאצטיל קואנזים A, אשר מזרזת את האנזים קרבומואיל פוספט סינתאז I ובכך את יצירת קרבומואיל פוספט בשלב המיטוכונדריאלי של המעגל.
היות שמעגל האוריאה ומעגל קרבס קשורים אחד לשני דרך הפומרט והאוקסלואצטט ניתן לראות את האחרון בתור מבקר קצב מעגל האוריאה על ידי פעילותו עצמו.
בקרה נוספת מתבצעת על סמך ריכוז המטבוליטים במעגל עצמו בכלל ובפרט ריכוז הארגינין אשר גורם לזירוז ריאקציית בניית ה N-אציל גלוטמט (שבעצמו מתפקד כזרז בתהליך).
פתולוגיות במעגל האוריאה.
בני אדם עם פגם כלשהו במעגל האוריאה הקשור באנזימים המשתתפים במסלול יראו סימנים של הצטברות אמוניה או/ו תוצרי הביניים במעגל.
הצטברותה של האמוניה מסוכנת במיוחד שכן היא עלולה לגרום להפרעות במעברי אותות עצביים בגוף. כמו כן תאי עצב עלולים למצוא את עצמם במחסור חמור באנרגיה מכיוון שעודפי האמוניה יגרמו להגברת פעילותם של האנזימים גלוטמט דהידרוגנאז וגלוטמין סינתאז (המשתתפים בשלבים המוקדמים) הדורשים אנרגיה לפעילותם.
הצטברותם של תוצרי הביניים השונים בתהליך עלולים להוביל לתופעות קליניות כגון בצקות במוח.
אברהם סילברט
הרב אברהם סילברט (כ"ו בכסלו ה'תרצ"ד, 14 בדצמבר 1933, ניו יורק - כ"ט בחשוון ה'תשמ"א, 8 בנובמבר 1980) היה ראש ישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע סמוך להקמתה ועד למותו.
ביוגרפיה.
אברהם סילברט נולד בניו יורק לנחמיה והניה, מהגרים מרוסיה. בשנת 1938 עברה המשפחה לעיר וושינגטון די. סי., שבה פתח האב אטליז. סילברט למד בבית ספר ממלכתי, מכיוון שבאותה תקופה לא היו ישיבות בעיר. בגיל 9 נשלח ללמוד בניו יורק בישיבת תורה ודעת בהנהגתו של הרב יעקב קמינצקי. בישיבה החל הרב להתעניין בבני עקיבא. הוא הפך "ראש סניף" בתנועה בגיל 15. עם סיום לימודיו בישיבה לצעירים עבר לישיבת מיר, שם למד בחברותא עם הרב מאיר כהנא, שנעשה לידידו הקרוב. השניים הוסמכו לרבנות על ידי ראש הישיבה, הרב אברהם קלמנוביץ'.
לאחר נישואיו לשושנה לבית טלנסקי, (אחותו של משה טלנסקי), הקים בוושינגטון סניף חדש של בני עקיבא, בעזרתו של הרב חיים דרוקמן (אז שליח התנועה בארצות הברית).
בשנת תשט"ז (1956), חודשים מספר לאחר נישואיהם, עלו אברהם ורעייתו שושנה לישראל והשתקעו בכפר הרא"ה. כאן החל לעבוד בהקמת מוסדות חינוך ברשת מרכז ישיבות בני עקיבא, ושימש כמנהל התיכון בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. לאחר מכן נשלח על ידי הרב נריה לשקם את ה ישיבה התיכונית בבאר שבע. בנוסף הקים את אולפנת בני-עקיבא בערד. היה גם ממייסדי ישיבת ימית וכיהן בה כר"מ.
התנדב לשירות ביחידת הקבורה הפיקודית (יק"פ) של פיקוד הדרום.
אברהם סילברט נפטר מלוקמיה בגיל 47, ונקבר בבית העלמין הישן בבאר שבע.
על שמו קרוי רחוב בסמוך לישיבת בני עקיבא בעיר. כמו כן, והאולפנה שייסד בערד קרויה על שמו "נאות אברהם".
משפחתו.
הרב סילברט היה נשוי לשושנה לבית טלנסקי, מורה לאנגלית ויקירת באר שבע לשנת ה'תשנ"ה. אביה הרב דוד טלנסקי שימש רב קהילה בניו יורק ולימים עלה לישראל והתגורר בבני ברק. גיסיו היו איש העסקים משה טלנסקי והרב יעקב בוברובסקי, ראש "ישיבת חפץ חיים" בבולטימור ו"ישיבת היי סקול" בקווינס, מחבר ספר "חידושי רבי יעקב מקמניץ".
לרב סילברט ולרעייתו נולדו שש בנות. חתניו הם הרב משה ביגל - רב היישוב מיתר, הרב עמנואל נשר - מרבני הקהילה החרדית באופקים, הרב אורי מנחם אומן - ראש כולל בירוחם, הרב חנוך זונדל כהנא (בנו של הרב נחמן כהנא), ר"מ בישיבה תיכונית קריית ארבע (יתק"א), משה מיזל, מהנדס אווירונאוטיקה בהכשרתו והרב עמיאל נאומבורג - ר"מ בישיבת נצר מטעי באריאל. נכדו הרב נחמיה נשר נבחר באלול ה'תשע"ח לשמש כדיין בבית הדין הרבני האזורי בפתח תקווה.
גן השקמים
גן השקמים הוא פזמון שכתב יצחק יצחקי והלחין יוחנן זראי. השיר עוסק בראשית ימיה של העיר תל אביב באופן נוסטלגי, ומתאר את הגעגועים לתקופה שבה הייתה יישוב קטן עם בתים בודדים בחולות ואת הפיכתה לכרך סואן, שבו גורדי שחקים, כבישים וחנויות.
השקמים בשיר מהווים משל לשינוי זה: בתחילה, "היה היו כאן פעם שקמים... ויש לפעמים נערכו ישיבות מתחת שקמים אז בצל", אחר כך "נשכחו השקמים והלבין אז ראשם מאבק", ולבסוף "השקמים נעלמו ואינם, רק שלט את שמם עוד מזכיר".
את השיר ביצעה לראשונה להקת פיקוד המרכז בתוכניתה "כ"ף קו"ף אחד" שהועלתה ב-1954, בעת שיצחקי היה קצין החינוך הפיקודי וזראי היה המנהל המוזיקלי שלה. ביצועו של השיר בידי רעייתו דאז, ריקה זראי, הוא המזוהה עמו ביותר. מאוחר יותר חידשו את השיר אמנים רבים נוספים, ובהם אריק סיני, ירדנה ארזי, הכל עובר חביבי ויזהר כהן.
פול ון הימסט
פול ון הימסט (בהולנדית: Paul Van Himst; נולד ב-2 באוקטובר 1943 בסינט פיטרס-לאוו בבלגיה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל בלגי.
ון הימסט, ששיחק כקשר, נחשב אחד מהכדורגלנים הבולטים בבלגיה בכל הזמנים. הוא היה שחקן פעיל בין השנים 1959 ו-1977 וברוב שנותיו היה שחקן קבוצת אנדרלכט, במדיה שיחק 457 משחקים. במדי נבחרתה הלאומית של בלגיה הוא הופיע ב-81 משחקים בין ארציים, מהם 37 כקפטן. כמו כן, עד היום מחזיק ון הימסט בתואר מלך השערים של הנבחרת הבלגית בכל הזמנים, כשלזכותו 30 כיבושים (במשותף עם ברנרד וורהוף, שכבש גם הוא 30 שערים). ב-2003 נבחר על ידי התאחדות הכדורגל הבלגית, במסגרת פרסי היובל של אופ"א, ככדורגלן הזהב של בלגיה – הכדורגלן הבולט בארצו בשנים 1954–2003.
ון הימסט ניחן במשחק טכני ואלגנטי והיה בעל יכולת כדרור וכיבוש שערים. הוא זכה למספר כינויים: פופול, פלה הלבן, פול סלאלום ופול גאזון (Gazon, "דשא" בצרפתית, בשל מספרן הרב של העבירות שנעברו עליו במשחקים). הוא היה בהרכבה הייחודי של נבחרת בלגיה בעת שהתמודדה ב-1964 מול הולנד כשבחלקו השני של המשחק נמנו כל 11 השחקנים הבלגים שעל המגרש עם סגל קבוצת אנדרלכט.
קריירה כשחקן.
כבר בגיל צעיר ביותר החל לשחק בעיר הולדתו הסמוכה לבריסל. בגיל 8 כבר הצטרף לקבוצת הילדים של אנדרלכט והתקדם במהירות. בעונת 1959/1960, בגיל 16 וחצי, לבש לראשונה את מדי הקבוצה הבוגרת ובאוקטובר 1960, כשהיה בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה במשחק נגד שוודיה.
ב-1960 החל פייר סיניבלדי לאמן את אנדרלכט והביא לקבוצה סגנון התקפי שהזניח את ההגנה. אנדרלכט, שגם קודם הייתה קבוצת צמרת, רשמה שורת הישגים מרשימה בכדורגל הבלגי והפכה לקבוצה השלטת בו. יחד עם קבוצתו, זכה ון הימסט בשמונה אליפויות הליגה הבלגית ובארבעה גביעי בלגיה. הוא זכה ארבע פעמים בתואר "נעל הזהב הבלגית" שהוא תואר "שחקן השנה" בבלגיה ושלוש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה הבלגית.