התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבודאניב הוא מראשית המאה ה-17, ומראשית המאה ה-18 פעלה במקום קהילה עצמאית. בשלהי המאה ה-18 כיהן בקהילה הרב דוד שלמה אייבשיץ.
בסוף המאה ה-19 נמנו ביישוב 1,887 יהודים, מתוך 4,661 תושבים. בקהילה פעלו חסידויות שונות, והיא נחשבה לענייה ביחס לקהילות אחרות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו יהודי היישוב, ובית הכנסת ובית המדרש שבכפר הועלו באש בידי הרוסים. בסוף המלחמה פרעו ביהודי היישוב קבוצותיו של סימון פטליורה, תוך אונס נשים, ובקיץ 1919 פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול, תוך התעללות ביהודים חרדים. כתוצאה מכך, עזבו את היישוב רבים מיהודיו. בין מלחמות העולם כיהן ביישוב הרב אורי-שרגא באב"ד (נספה בשואה).
ארגונים ציוניים פעלו ביישוב משנת 1902, ובשנות העשרים והשלושים פעלו במקום סניפי הציונים הכלליים, פועלי ציון והרוויזיוניסטים. תנועת הנוער המרכזית ביישוב הייתה גורדוניה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו ביישוב למעלה מ-1,200 יהודים.
בשואה.
עם כניסת הצבא האדום ליישוב, ב-17 בספטמבר 1939, המוסדות היהודיים בו נסגרו, ועסקי היהודים הולאמו. עם פרוץ מבצע ברברוסה, ביוני 1941, גויסו גברים יהודים מהכפר לצבא האדום, והוצאו מהיישוב. עם נסיגת הסובייטים, רצחו איכרי הסביבה האוקראינים את יהודי הכפרים שבסביבת היישוב, ובבודאניב עצמה נערכה ביזה של חנויות היהודים.
ב-2 ביולי 1941 נכנסו לבודאניב הגרמנים, והמשטרה האוקראינית, שקיבלה שליטה במקום, לקחה יהודים לעבודות כפייה שונות, ובהן קבורת הנרצחים באזור. כמו כן, נערכה ביזה בבתי היהודים. באותו חודש הוקם ביישוב יודנרט בראשות פייביש איינלגר, אשר נצטווה למסור לגרמנים תשלומי כופר גבוהים, חפצי ערך וזהב, ולספק יהודים לעבודה כפייה במחנות עבודה שונים ובאזור היישוב. בנוסף, יהודי היישוב חויבו בנשיאת סרט עם מגן דוד על זרועם, ובתליית מגן דוד בשערי בתיהם.
באוקטובר 1942 צוו יהודי היישוב לעבור תוך שלושה ימים לגטו טרמבובלה, והרכוש המועט שלקחו עמם לדרך נלקח מהם על ידי אוקראינים. במקביל, נבזזו בתי היהודים המגורשים, בתי התפילה ביישוב פורקו, ומצבות בית העלמין היהודי נלקחו לריצוף רחובות הכפר. רוב יהודי הכפר הועברו מהגטו למחנות ההשמדה, ונספו בהם. כ-200 יהודים שהצליחו להימלט, ולשוב לבודאניב, נרצחו בידי שוטרים אוקראינים.
כ-17 יהודים מהכפר שרדו את השואה במקומות מסתור, וכ-50 שרדו לאחר שנמלטו לתוככי ברית המועצות.
רונן איציק
רונן איציק (נולד ב-2 בספטמבר 1970) הוא חוקר ומרצה בתחום ביטחון לאומי - צבא, חברה וחינוך. בעברו שירת כקצין צה"ל בסדיר ובמילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבת הראל.
ביוגרפיה.
גדל בקריות. בפברואר 1989 התגייס לצה"ל ועשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. שירת כלוחם וכמפקד טנק בחטיבה 7. ב-1991 סיים קורס קצינים ושירת כמפקד מחלקה בגדוד 82 של חטיבה 7. בהמשך שירותו שימש קצין מבצעים ומפקד פלוגה מבצעית, אותה הוביל בלחימה בדרום לבנון בסיום תפקידו כמ"פ הוענקה לו תעודת הערכה מטעם מפקד פיקוד הצפון על הישגי היחידה בפעילות מבצעית. שימש מפקד פלוגה בקורס מפקדי טנקים ולאחר מכן יצא ללימודי כלכלה. ב-1999 מונה לסגן מפקד גדוד 82. בתפקידו הבא שירת כראש לשכת מפקד זרוע היבשה, אך עזב לאחר תקופה קצרה.
בתום לימודים בפו"ם מונה ב-2001 לקצין אג"ם של חטיבה 7. בסמוך לסיום מבצע ״חומת מגן״ קיבל את הפיקוד על גדוד 77 בחטיבה 7 ובמלחמת לבנון השנייה שימש סגן מפקד החטיבה. לאחר מכן שימש קצין אג"ם בעוצבת אדום. בשנים 2008 עד 2012 פיקד על חטיבת הראל, חטיבת שריון במילואים. בתקופתו זכתה החטיבה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מילואים, וכן בפרס ראש אט"ל. במקביל שימש מפקד צוות ומדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בתקופה זו עסק לעומק בהיבטי פיקוד ושליטה בשדה הקרב היבשתי.
בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש ראש מטה עוצבת עמוד האש, אוגדה בפיקוד הצפון, ובמהלך מבצע צוק איתן שירת במילואים במסגרת חטיבה 7.
באזרחות.
לאחר שחרורו מצה"ל היה עמית מחקר במרכז מורשת מנחם בגין, וכן עבד כמרצה למקצועות הניהול, ומורה לאזרחות והיסטוריה בבית-ספר תיכון. בעל תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות מהמכללה למינהל, ותואר שני מטעם אוניברסיטת חיפה במדעי המדינה בתחום הביטחון הלאומי, בהמשך סיים עבודת דוקטורט בתחום זה.
ביצע מחקר על מערכת היחסים שבין צה"ל והחברה הישראלית, בנושא שירות המילואים בעידן הפוסט-מודרני, והגיש עבודת הדוקטורט המתמקדת בהשפעת שירות החובה על תפיסתו החברתית-תרבותית של הפרט.
במהלך שנת 2017 יצא לאור ספרו "האדם שבטנק", העוסק במסלול השירות בחיל-השריון בעידן המלחמה בטרור.
בשנת 2019 יצאו לאור שני ספריו - "Behind The Armor" שהוא תרגום "האדם שבטנק" לשפה האנגלית, וכן "פרישה - מעבר הכרחי", רומן העוסק בתהליך היציאה מקריירה ביטחונית לחיים אזרחיים. ובהמשך, בשנת 2020, הוציא לאור ביחד עם אמנון אשל-אסולין את הספר "כיוון ברור", הועסק בלחימת חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקוראת לסיפוח בקעת הירדן.
כיום הוא מוביל את תוכנית "אתגרים" להעצמת מורים מנהיגים.
נרי הורוביץ
נרי הורוביץ (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש קצין תותחנים ראשי. קודם לכן שימש מפקד חטיבת האש 282 ומפקד עוצבת אדירים.
ביוגרפיה.
הורוביץ נולד בפתח תקווה. התגייס לצה"ל בשנת 1996, והחל את שירותו הצבאי בגדוד 55 של חיל התותחנים. שימש מפקד פלגה ומפקד סוללה בגדוד תומ"תים M-109. לאחר מכן היה סגן מפקד גדוד 402. בשנים 2006 עד 2008 שימש כקצין אג"מ של אגד ארטילרי ביקעה 215.בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 402 באגד ארטילרי 215. בשנת 2011 מונה לקצין אג"ם במפקדת קצין תותחנים ראשי. לאחר מכן שימש מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. בשנת 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת אדירים ומפקד סיוע האש של עוצבת הגליל, ושימש בתפקידיו עד שנת 2016. בספטמבר 2016 מונה למפקד חטיבת האש 282, ושירת בתפקיד עד 28 במאי 2019. ב-6 ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל וב-14 ביולי נכנס לתפקידו כקצין תותחנים ראשי.
פאדי מקניר
פטריק ג'יימס קולמן "פאדי" מקניר (באנגלית: Patrick James Coleman "Paddy" McNair; נולד ב-27 באפריל 1995 בבליקלייר שבצפון אירלנד) הוא כדורגלן צפון אירלנדי המשחק בקבוצת מידלסברו ובנבחרת צפון אירלנד בעמדת הקשר האחורי.
קריירה.
פאדי מקניר התגלה בקבוצת הנוער של מנצ'סטר יונייטד בצפון אירלנד על ידי הסקאוט טוני קולטר בגיל 12, מקניר היה נוסע עם קבוצת הוער של יונייטד בחופשות מבית הספר. בסופו של דבר חתם מקניר על חוזה במנצ'סטר יונייטד ב-2011 לאחר שהרשים את סוכני הקבוצה בקבוצת הנוער הראשונה שלו בליקלייר קולטס בתפקיד הקשר. כאשר התאמן בקבוצת הנוער של יונייטד הוצב בעמדת הבלם על ידי מאמן קבוצת הנוער פול מקגינס.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר יונייטד ערך ב-27 בספטמבר 2014 בניצחון 2-1 על ווסטהאם יונייטד בפרמייר ליג באצטדיון הביתי אולד טראפורד, במשחק הזה פתח מקניר מספר פציעות של שחקני הגנת הקבוצה. מקניר זכה לשבחים מהאוהדים ומהמאמן לואי ואן חאל על הגנתו החזקה והטובה. מקניר פתח במשחקים הבאים ועזר לקבוצתו ליצור רצף של 4 ניצחונות רצופים. ב-10 בפברואר 2015 האריך את חוזהו במנצ'סטר יונייטד עד ליוני 2017.
ב-11 באוגוסט 2016 חתם לארבע שנים בסנדרלנד.
ב-26 ביוני 2018 חתם במידלסברו מהצ'מפיונשיפ.
פסח מקוברין
יונתן דייויד
הרב יונתן דוד דייוויד (נולד ה'תר"צ) הוא ראש ישיבת "פחד יצחק" בירושלים, וראש ישיבת רבי חיים ברלין בברוקלין ניו יורק.
בתוארו בישיבת רבי חיים ברלין הוא נושא באופן רשמי לצד ראש הישיבה בפועל, הרב אהרן שכטר, ובתקופות קבועות בשנה בהן הוא שוהה בניו יורק, משמש בתפקידו בפועל. במקביל הוא משמש גם כראש כולל האברכים "אור אליהו" המתקיים בשכונת הר נוף לצד ישיבת "פחד יצחק".
ביוגרפיה.
הרב דייוויד נעשה תלמיד מובהק של הרב יצחק הוטנר החל מימי נעוריו, בשעה שבא ללמוד בישיבת רבי חיים ברלין. הוא למד זמן מה גם בישיבת מיר בירושלים. במשך כשנה לימד בהוראת הרב חיים קייזווירט כיתה ח' בבלגיה.
באירועי ספטמבר השחור, ב-6 בספטמבר 1970 נחטף המטוס בו שהו דייוויד ורעייתו ברוריה יחד עם הוריה בדרכם לישראל, על ידי החזית העממית לשחרור פלסטין. המחבלים שחררו את החטופים שאינם יהודים, והחזיקו בחטופים היהודים למשך שבוע. לאחר שבוע שוחררו הנשים והילדים, ביניהם ברוריה ואימה, ונשלחו לקפריסין. הגברים החטופים הוחזקו בעמאן בירת ירדן, ולבסוף שוחררו בניקוסיה וחזרו לניו יורק ללילה הראשון של ראש השנה תשל"א.
מספר שנים לפני פטירתו, הוטנר הודיע שהרבנים שכטר ודייוויד ישמשו יחד כראשי ישיבת רבי חיים ברלין. בחיי הוטנר היו יושבים בכותל המזרח של הישיבה שכטר מימין, הוטנר במרכז ודייוויד משמאל. כיום, דייוויד שוהה רוב הזמן בירושלים, אך מגיע לברוקלין לרובו של חודש ניסן ולחלק מחודש תשרי, ובאותם הזמנים הוא משמש כראש ישיבה שני בישיבת רבי חיים ברלין.
דייוויד ידוע בפרט כבקי בתורת המהר"ל מפראג.
נשוי לרבנית ד"ר ברוריה דייוויד, בתו היחידה של רבו הוטנר. אחיו הוא הרב הלל דייוויד, פוסק בברוקלין.
יצירתו התורנית.
דייוויד ורעייתו ערכו את סדרת הספרים "פחד יצחק" של הוטנר. הוא סייע לה בכתיבת הביוגרפיה של הוטנר ב"ספר הזיכרון לגר"י הוטנר".
דייוויד ערך את הספר "אגרות וכתבים" של הוטנר ופרסם לאחר פטירתו ספר נוסף של שיחות רבו (רובן מסיכומי דייוויד) בשם "מאמרי פחד יצחק".