לכנסת ה-18 נבחרו 31 חברי כנסת חדשים, עשרה חברי כנסת ערבים, ארבעה דרוזים ועשרה המתגוררים מעבר לקו הירוק. ותיק חברי הכנסת בעת השבעת הכנסת היה חיים רמון מקדימה, שהחל לכהן ב-1983 (אשר פרש במהלך כהונת הכנסת ה-18, ביום 2 ביולי 2009). את הישיבה הראשונה של הכנסת פתח, כנהוג, נשיא מדינת ישראל שמעון פרס. את הישיבות הבאות בכנסת ה-18, עד לבחירת יושב ראש קבוע, ניהל חבר הכנסת הוותיק ביותר שאינו מכהן כשר, מיכאל איתן מהליכוד, שנבחר לראשונה ב-1984. (רמון, ותיק חברי הכנסת, ובנימין בן אליעזר, הזהה בוותק לאיתן, אך מבוגר ממנו, הוסיפו באותה עת לכהן כשרים מטעם ממשלת ישראל השלושים ואחת). ביום השבעת הכנסת צעירת הח"כים הייתה ציפי חוטובלי מהליכוד, ילידת 1978 וזקן הח"כים היה בנימין בן-אליעזר, יליד 1936. עקב מינויו של ח"כ מתן וילנאי לשגריר ישראל בסין בפברואר 2012 ופטירתו של ח"כ גדעון עזרא במאי 2012, עלה מניינם של הח"כים הדרוזים לשישה.
לתפקיד יושב ראש הכנסת נבחר ראובן ריבלין ממפלגת הליכוד. זו הייתה כהונתו השנייה של ריבלין כיו"ר הכנסת, לאחר שכיהן בתפקיד במהלך כהונת הכנסת השש עשרה.
נשים.
בתחילת כהונת הכנסת נבחרו 21 נשים, במהלך כהונת הכנסת, בעקבות התפטרותם של חברי הכנסת חיים רמון ואופיר פינס, נכנסו אליה שתי נשים נוספות - חברות הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ' ועינת וילף. בכך גדל מספר הנשים בכנסת ל-23. אך ב-13 באפריל 2010, פרשה חברת הכנסת יולי תמיר מתפקידה. את מקומה החליף חבר הכנסת לשעבר ראלב מג'אדלה ובכך ירד מספר הנשים בכנסת ל-22 ומספר הערבים עלה ל-11. ב 9 בנובמבר 2010 התפטר צחי הנגבי מהכנסת ובמקומו נכנסה נינו אבסדזה ובכך עלה מספר הנשים שוב ל 23 לאחר מכן ב 25 במרץ 2011 התפטר חיים אורון ובמקומו נכנסה זהבה גלאון וכך מספר הנשים עלה ל 24. ב 3 במאי 2012 התפטרה ציפי לבני ובמקומה נכנס יובל צלנר ומספר הנשים ירד ל 23.
במהלך כהונת הכנסת ילדו ארבע מחברות הכנסת - אנסטסיה מיכאלי, גילה גמליאל (שילדה פעמיים במהלך כהונתה בכנסת), עינת וילף ואורלי לוי-אבקסיס. קדמה להן רק אסתר וילנסקה שילדה בן בתחילת כהונת הכנסת השנייה (1951).
כהונת הכנסת.
הבחירות לכנסת התשע עשרה נערכו ב-22 בינואר 2013. תקופת כהונתה של הכנסת השמונה עשרה הייתה כמעט ארבע שנים.
אם הייתה הכנסת משלימה את כהונתה, הבחירות היו נערכות ב-22 באוקטובר 2013, והכנסת השמונה עשרה הייתה מכהנת כארבע שנים ושמונה חודשים.
הרכבת הממשלה.
לאחר ש-65 חברי כנסת המליצו על בנימין נתניהו לראשות הממשלה, ורק 28 חברי מפלגת קדימה המליצו על ציפי לבני לראשות הממשלה, הטיל הנשיא שמעון פרס ב-20 בפברואר 2009 את הרכבת הממשלה על נתניהו. לרשות נתניהו עמדו 42 ימים (28 ימים לאחר הטלת המשימה על ידי הנשיא ועוד 14 ימי הארכת זמן שביקש מן הנשיא). נתניהו הודיע כי יעשה מאמץ להרכיב ממשלה רחבה, אך בתום שבוע ומספר פגישות עם אנשי קדימה, הודיעה ציפי לבני כי לא תצטרף לממשלתו של נתניהו, בשל רצונה של לבני בהסכם רוטציה. לבסוף, נתניהו הצליח לצרף את מפלגת העבודה לממשלה, וב-31 במרץ הושבעה ממשלתו, הממשלה ה-32.
פילוג מפלגת העבודה.
ב-17 בינואר 2011 הודיעו אהוד ברק וארבע חברי כנסת נוספים (מתן וילנאי, עינת וילף, אורית נוקד ושלום שמחון) במכתב לחברי מפלגת העבודה על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעה עצמאית בשם "עצמאות". ועדת הכנסת אישרה את המהלך.
בעקבות המהלך, התפטרו מהממשלה שלושת שרי מפלגת העבודה: יצחק (בוז'י) הרצוג, אבישי ברוורמן ובנימין בן אליעזר.
הצטרפות קדימה לממשלה.
בתחילת חודש מאי 2012 הוחל בהכנה להקדמת הבחירות, וחוק הקדמת הבחירות שיזמה הממשלה אף עבר ב-7 במאי בקריאה ראשונה. אך למחרת הודיעה מפלגת קדימה בראשות שאול מופז על הצטרפותה לממשלה, ותהליך פיזור הכנסת נעצר. במסגרת ההצטרפות לא מונו שרים מטעם הסיעה. לאחר קצת יותר מחודשיים (70 יום) פרשה קדימה מהממשלה ב-17 ביולי 2012.
פיזור הכנסת והקדמת הבחירות.
ב 9 באוקטובר 2012 בערב הכריז ראש הממשלה בנימין נתניהו על כוונתו להקדים את הבחירות על ידי פיזורה של הכנסת.הסיבה שנתן נתניהו הייתה רצונו להעביר "תקציב אחראי עם ראייה ארוכת טווח" לאור האתגרים בפניה ניצבת המדינה. נתניהו הסביר כי לאחר שקיים סבב שיחות עם ראשי הקואליציה הגיע למסקנה "כי בעת הזאת לא ניתן להעביר תקציב אחראי. אנחנו עומדים בפתח שנת בחירות ולצערי בשנת בחירות קשה למפלגות לשים את האינטרס הלאומי מעל האינטרס המפלגתי.התוצאה של דבר זה עלולה להיות פריצה תקציבית והגדלה מאסיבית של הגירעון מה שידרדר אותנו מהר מאוד למצב של הכלכלות הקורסות באירופה.".
הכנסת ה-18
שמואל פרוג
השאילתות
ספר השאילתות
שאילתות דרב אחאי גאון
אהרון פלדמן
פשפש הנשפים
פשפש הנשפים (באנגלית: The Banquet Bug) הוא ספרה של הסופרת הסינית ין גה לינג, שהיגרה לארצות הברית בעקבות אירועי טיין-אן-מן. הספר פורסם בארצות הברית, באנגלית, בשנת 2006. הספר תורגם גם לעברית ויצא לאור בישראל בינואר 2009.
עלילה.
בפשפש הנשפים מגלה דן דונג, פועל מובטל, נשפי פרסומת לעיתונאים של חברות מסחריות ובהן כיבוד עשיר ומיוחד וגם תשלום עבור הטרחה. ברקע הסיפור חיי העניים בסין, שחיתות אנשי השררה והשלטון ותרבות של ניצול מצד עשירי הארץ וחוסר האונים של האיכרים ושל הפועלים.
ברקע מוזכרים מחשבים, האינטרנט והשימוש בטלפונים סלולריים. מה שמתחיל במקרה הופך אצל דן דונג להתמכרות למסיבות ולמעדנים המיוחדים המוגשים בהן. קנוניה וקשר של שתיקה הנחשפים לעיניו של דונג דוחפים אותו להפוך ממתחזה לעיתונאי חוקר עצמאי. תוצאות מרחיקות לכת של המהפך בהתנהגותו אינן מאחרות לבוא והן מטילות עליו עומס מצפוני. פשפש הנשפים הוא מסע ביקורת וסאטירה על השחיתות של החברה הסינית. הספר מתובל בטעמים וצבעים של המטבח הסיני המוצג לקורא בתפריטי הנשפים והמסעדות בהן מבקר דן.
דן דונג מתקשה לשמוע ולעכל את המצוקה של האנשים שחושבים שהוא עיתונאי ומקווים שמאמר שנון פרי עטו באחד מכתבי העת המפורסמים ורבי התפוצה, יביא לפתרון מהיר של בעיותיהם. אושר, עיתונאית ותחקירנית עצמאית מנסה לנצל את יכולתו של דן ליצור קשרים עם המרואיינים כדי שיעזור לה בתחקירים ובאיסוף החומר ובתמורה היא מציעה לו עזרה בעריכת הכתבות החשובות לו ועזרה בפרסומן שכן היא מיטיבה לכתוב ומכירה את אנשי המפתח בתחום התקשורת. דן מתקשה מעט בכתיבה ונזקק לשימוש במילון.
פשפש הנשפים הוא הרומן הראשון שפרסמה ין גה לינג באנגלית. היא פרסמה את ספרה הראשון בסין בשנת 1985. העלילה של פשפש הנשפים מורכבת ומפורטת, יש בה ענייני מין ורצח אבל הסוף נרמז ונראה צפוי. הפרקים אינם ממוספרים ואינם נושאים כותרות. הספר מציג את המטבח הסיני הכולל מאכלים מיוחדים כמו סנפירי כריש, רחם צפרדע, לשונות יונים, צדפות שונות ועוד. הספר מדגיש את הכוח של העיתונות שנציגיה מוזמנים לכנסים המתנהלים בצורת נשפים מפוארים עם אוכל עשיר, אירוח מפואר ותשלום עבור ההשתתפות. האנשים הפשוטים מאמינים בכוח המילה המודפסת בעיתון ובטוחים שכתבה שתציג את המקרה שלהם תביא לפתרון פלא.
השחיתות ותחושת אי האמון מודגשים על ידי הצייר ים צ'ן החי בחברה הגבוהה ומקיים קשרים הדוקים עם בני המנהיגים. הצייר שונא את המצב הזה ומצר הוא על אובדן הערכים ואובדן התרבות הסינית מלבד ערך האכילה. בספר מוצגים ראשי כפרים הגונבים תרומות המיועדות לעניי הכפר והם משתמשים בכסף לבניית בתיהם המפוארים. מוצג קבלן שלא משלם משכורות לפועלים במשך שנים והם פוחדים שיוחלפו באחרים ושכרם לא ישולם לעולם, הקבלן עצמו חי חיי מותרות ועושר.
קונסטנטין ויגודציקוב
קונסטנטין ויגודציקוב (ברוסית: Константин Алексеевич Выгодчиков; 1892–1941) היה שחמטאי יהודי-בלארוסי. אלוף בלארוס לשחמט בשנים 1926 ו-1928.
ויגודציקוב ניצח באליפות השחמט השלישית של בלארוס בשנת 1926 (לאחר שסולומון רוזנטל ניצח באליפות הראשונה והשנייה), וחלק מקום ראשון עם אברהם מודל וולדיסלב סיליץ באליפות השחמט הרביעית של בלארוס בשנת 1928.
בשנת 1908/1909 הפסיד ויגודציקוב משחק שחמט בהתכתבות לאלכסנדר אלכין. הוא חלק מקום ראשון עם קליאצקי באליפות ברית המועצות בשנת 1920, דרג ב'. בדו-קרב קצר ביניהם ניצח ויגודציקוב את קליאצקי 2:0. באליפות ברית המועצות השנייה חלק מקום 11–13 (ניצח: פטר רומנובסקי).
ויגודציקוב חלק מקום 5–6 בתחרות מוסקבה 1928, באליפות ברית המועצות השלישית (ניצח: איזמאילוב). הוא חי בסמולנסק שם לימד את אחיינו סרגיי בלוונץ' ואת מיכאל יודוביץ.
ויגודציקוב זכה לתואר אמן שחמט בשנת 1929 לאחר שהשיג תוצאה זהה למיכאל בוטביניק במוקדמות אליפות ברית המועצות לשנת 1929. הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות אודסה 1929, שלב חצי הגמר באליפות ברית המועצות.
בשנת 1934 הגיע למקום השישי בתחרות מוסקבה 1934 (האליפות הרביעית של רוסיה, ניצח: סרגיי בלהונץ') וחלק מקום 11–12 בתחרות לנינגרד בשנת 1936 (אליפות האיגודים, ניצח: בודו).
מתקפה גרעינית
תקיפה גרעינית
שמעון כהן גדול
קרולי גוטלר
ראס א-טירה
ראס א-טירה (בשמו המלא: ח'ירבת ראס א-טירה, בערבית: خربة رأس الطيرة) הוא כפר פלסטיני בנפת קלקיליה, דרומית לאלפי מנשה ומזרחית לחבלה. בשנת 2006 התגוררו בו כ-400 תושבים.