קונלי התמקד במסע הבחירות בקרוליינה הדרומית, אחת המדינות בהן נערכו הבחירות המקדימות הראשונות, שבה הוא זכה לתמיכתו של הסנאטור האהוד סטרום ת'ורמונד, אך הפסיד שם לרייגן שזכה ב-55% מהקולות מול 30% מהקולות שהצביעו עבורו, ופרש מההתמודדות. לאחר שהוציא 11 מיליון דולר על מערכת הבחירות, זכה קונלי לתמיכתה של נציגה אחת בלבד בוועידת המפלגה, עדה מילס מארקנסו, שנודעה לזמן קצר ברחבי ארצות הברית כ"נציגת 11 מיליוני הדולרים".
עד מהרה העביר קונלי את תמיכתו לרייגן. הוא הופיע איתו בנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת', באירועי גיוס כספים ובאירועים שונים של מסע הבחירות. הוא סייע לרייגן לנצח את בוש בהפרש קטן בבחירות המקדימות בטקסס. במהלך מסיבת עיתונאים שאל קונלי אם הוא סבור שרייגן הוא האדם הטוב ביותר לכהן כנשיא. קונלי השיב באמירה שובבנית: "אני חושב שהוא האדם השני הטוב ביותר שאני יכול לחשוב עליו".
קונלי אמר שהוא ובוש בזו זה לזה. הצהרה זו נראתה כסותרת את התעקשותו המוקדמת של קונלי שהנשיא ניקסון ימנה את בוש לתפקיד בממשל לפני שהוא יקבל על עצמו את תפקיד מזכיר האוצר. ב-1964 נפוצו שמועות שקונלי הצביע עבור בוש לסנאט מפני שהוא סלד מיריבו למרוץ של בוש, הסנאטור ראלף ירבורו. תחושות שליליות בין ירבורו לבין קונלי וסגן הנשיא ג'ונסון ניכרו לעיני כל כבר בשלבים המוקדמים של הביקור של הנשיא קנדי בטקסס בנובמבר 1963. באותה עת דווח בהרחבה שירבורו סירב לנסוע ברכבו של ג'ונסון, אף על פי שלאחר התערבותו של הנשיא קנדי והסכמתו של קונלי לתת לירבורו תפקיד משמעותי יותר, הוא הסכים לעבור לרכבו של ג'ונסון בנסיעה הקטלנית בדאלאס.
שנותיו האחרונות.
ב-1986 הוכרז קונלי כפושט רגל כתוצאה משורה של הפסדי כספים ביוסטון. בדצמבר 1990, ערב מלחמת המפרץ, נפגשו קונלי ואוסקר וייט, יושב ראש תאגיד נפט, עם נשיא עיראק סדאם חוסיין. חוסיין החזיק אז בקבוצה של זרים כבני ערובה (או כ"אורחים" כפי שהוא הגדיר אותם) באתרים צבאיים אסטרטגיים בעיראק. לאחר הפגישה הסכים חוסיין לשחרר את בני הערובה.
באחד מצעדיו הפוליטיים האחרונים, העניק קונלי את תמיכתו בחבר הקונגרס הרפובליקני ג'ק פילדס מיוסטון בבחירות המיוחדות שנערכו במאי 1993 כדי לאייש את המושב בסנאט שהתפנה על ידי לויד בנטסן. בנטסן התמנה כמזכיר האוצר בקבינט של הנשיא החדש ביל קלינטון. פילדס הגיע למקום הרביעי במרוץ על מושב זה ומי שניצחה הייתה הרפובליקנית קיי ביילי האצ'יסון, שבתו של קונלי עבדה במשרדה כאשר היא כיהנה כגזברית של טקסס, וניצחה בהפרש קטן בהתמודדות מול המועמד הדמוקרטי רוברט קרוגר.
מותו.
ג'ון קונלי נפטר ב-15 ביוני 1993 מלייפת ריאתית. הלווייתו נערכה בכנסייה המתודיסטית המאוחדת הראשונה באוסטין, שבה הוא ורעייתו נלי היו חברים התגוררו במעון המושל הסמוך. הנשיא לשעבר ניקסון עזב את מיטת חוליה של רעייתו פט ניקסון, שנפטרה שבוע לאחר מכן, וטס לאוסטין כדי להשתתף בטקס ההלוויה של קונלי. נלי קונלי נפטרה ב-2006. בני הזוג קונלי נטמנו בבית הקברות של מדינת טקסס שבאוסטין. כאשר נפטר קונלי, עתרו חוקר מקרי המוות דר' סירל וכט והארכיון ומרכז המחקר לרצח קנדי לתובעת הכללית של ארצות הברית ג'אנט רינו להתיר את הוצאת שרידי הקליע מגופו של קונלי, בטענה שממצאים אלו יסייעו להפריך את תאוריית הקליע הבודד והיורה הבודד של ועדת וורן. בתשובה לעתירה השיבה מחלקת המשפטים ש"אין לה שום סמכות חוקית להורות על הנתיחה ללא הסכמת משפחת קונלי". משפחת קונלי סירבה לתת את הסכמתה להליך.
אותיות מנצפך
World ORT
ארגון World ORT (ברוסית, ראשי תיבות של Общество Ремесленного Труда, "האגודה למלאכה מקצועית", בתעתיק: אוֹבְּשצֶ'סְטְבוֹ רֶמֵסְלֶנוֹגוֹ &lt;מבוטא: רֶמֵסְלֶנַאבָה&gt; טְרוּדַה) הוא ארגון יהודי להפצת מלאכה. הארגון א-פוליטי והוקם שלא למטרת רווח. הארגון הוקם בשנת 1880 ופעל בעבר ובהווה ביותר ממאה מדינות. מטרתו של הארגון היא הקניית חינוך והכשרה לנוער היהודי ברחבי העולם.
ארגון World ORT הוא הגוף המתאם בין ארגונים מדינתיים ברשת הפועלים ב-58 ארצות שונות. התקציב הגלובלי השנתי של ORT עובר את ה-250 מיליון דולר. הפעילות של World ORT נתמכת על ידי ממשלות וסוכנויות ברחבי העולם, ועל ידי קרנות מתרומות אשר נאספו על ידי תתי-הארגונים בארצות השונות.
בעשור השני של המאה ה-21, הארגון פועל באפריקה, במזרח אסיה, באוסטרליה, בחבר המדינות, במדינות הבלטיות, בישראל, באמריקה הלטינית, בצפון אמריקה ובמערב אירופה.
עד לשנת 2007 נכללה במסגרת World ORT גם רשת בתי ספר שבה למדו למעלה מ-90,000 תלמידים אשר רוכשים השכלה או הכשרה ב-159 בתי ספר, מכללות ומוסדות. ב-2007 הופרדה רשת בתי הספר בישראל לארגון עצמאי בשם "אורט ישראל". הפעילות של World ORT בישראל נמשכת תחת השם "קדימה מדע".
נכון לשנת 2017, נשיא הארגון הוא מאוריציו מריקנסקס והמנכ"ל הוא אבי גנון.
היסטוריה.
ארגון ORT צמח מתוך התנאים הקשים של האוכלוסייה היהודית ברוסיה בסוף המאה ה-18.
הסיפוח של פולין לרוסיה גרם לגידול חד במספר היהודים ברוסיה וב-1794 נגזר על מרבית היהודים לחיות ולעבוד אך ורק בתחום המושב. היהודים לא הורשו לעזוב את תחום המושב או להחזיק בבעלותם אדמות מחוץ לאזור זה. הם סולקו מבתיהם ומן הכפרים שלהם לאזור זה ולאחר שהתמקמו הם נאלצו לעבוד בכמות מצומצמת של מקצועות. התנאים הצפופים והמחסומים אשר נקבעו לפי החוק אשר הגבילו אותם הובילו להחרפת העוני לכמיליון תושבים יהודים בתחום המושב.
אחרי הרפורמות של הצאר אלכסנדר השני, המצב השתפר אצל חלק מהיהודים, אך אלו אשר נשארו בתחום המושב היו לכודים במצוקה כלכלית ותנאים עגומים. אנשים מובילים בקרב החברה היהודית חשו כי הם חייבים לעשות דבר מה לשיפור המצב.
בשנת 1880, שלושה יהודים עשירים מסנקט פטרבורג, שמואל פוליאקוב, הברון הוראצי גינצבורג וניקולאי באקסט עתרו לצאר אלכסנדר השני כדי שיעניק רשות להקמת קרן אשר תעזור לשפר את חייהם של מיליוני היהודים הרוסיים אשר חיו בעוני. הקרן נועדה להעניק חינוך והכשרה במקצועות מעשיים כגון מלאכת יד ומיומנויות חקלאיות ונועדה לעזור לאנשים לעזור לעצמם - ובכך לספק לא רק פרנסה אלא גם כבוד.
הרשות ניתנה, ובעקבות כך נשלחה פנייה לציבור הרחב, חתומה על ידי פוליאקוב, גינזבורג כמו גם אברהם זק, ליאון רוזנטל ומאיר פרידמן, וזכתה להצלחה מיידית. ההצלחה הובילה את הרשויות הרוסיות להקים את "Obschestvo Remeslenovo i. Zemledelcheskovo Trouda" (האגודה לעבודה מקצועית וחקלאית). על אף שבמשך השנים השם המלא של הרשת השתנה אך מראשי התיבות של השם המקורי נגזר השם אורט (ORT) אשר קיים עד היום.
ב-25 השנים הראשונות של הארגון, הועלו הסטנדרטים והארגון הקנה הכשרה ל-25,000 יהודים ברחבי האימפריה הרוסית. אנשים הוכשרו כנפחי זכוכית, למדו לתפור, למדו גננות, הוכשרו כמכונאים, יוצרי רהיטים, ומעצבי רהיטים. בנוסף להכשרה המקצועית, הארגון סיפק אשראי זול לבעלי מלאכה ואיכרים יהודיים ואף סייע להם לעבור מתחום המושב לאזורים פנימיים ברוסיה שבהם הייתה מותרת התיישבות של בעלי מלאכה.
התוכניות הראשונות אשר גובשו על ידי ארגון World ORT - והמסגרת הארגונית אשר ממשיכה לפעול עד היום - הוכתבו בהתאם לדרישות השוק. בשנת 1909 התיעוש ברוסיה יצר צורך באומנים רבים - ולכן זה היה בדיוק מה שאנשי World ORT הכשירו את תלמידיהם לעשות. הם פיתחו קורסים לחשמלאים בווילנה שם הוצגו לראשונה מכוניות חשמליות. הם הציעו קורסי מכונאות בסנקט פטרבורג כאשר המכונית החלה להיות פופולריות שם ב-1910. תוכניות ההכשרה של ORT השתנו כדי שיותאמו לצרכים של היהודים במקומות בהם הם חיו ולפי הפערים אשר היו קיימים בכוח העבודה. גמישות וגיוון זה הובילו לכך שארגון World ORT הפך למובילים בהכשרה בתחומים רבים תוך תקופה קצרה מאז הוקם הארגון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הפך הארגון לגלובלי. בהתחלה התרחב הארגון לאירופה, שם ORT פתחו בתי ספר חקלאיים ומקצועיים, אשר סיפקו את הכלים, ההכשרה - אפילו את הזרעים - כדי לעודד התרחבות חקלאית. הארגון עצמו התרחב גם כן. המטה של הארגון עבר ב-1921 לברלין, לאחר מכן לצרפת ולבסוף לז'נבה. קבוצות מקומיות - כמו ORT אמריקה, ORT אמריקה לנשים, ORT קנדה וORT בריטניה - נוצרו כדי לתמוך ברשת הגדלה של הפעילויות. בשנת 1938 אף על פי כן, הסטליניסטים סגרו את הפעילויות של ORT בתחום ברית המועצות. מאז חלפו כמעט 60 שנה עד אשר הארגון היה מסוגל לחזור לפעול באזור זה.
במשך מלחמת העולם השנייה, ארגון World ORT המשיך לשרת קהילות יהודיות, כולל אלו אשר חיו תחת הכיבוש נאצי. בגטו ורשה, הרשויות הגרמניות נתנו רשות לארגון ORT לפתוח קורסי הכשרה מקצועיים. הקורסים הללו המשיכו לפעול לאורך כל תקופת המלחמה עד לחיסול הגטו על ידי הנאצים. הם שימשו כבסיס לתוכניות דומות במרכזים היהודיים בלודז' ובקובנה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, התברר היקף הנזק לו גרמה מכונת המלחמה הנאצית ושוב, ארגון ORT התאים עצמו לצורכי הקהילה שלו. תוכניות שיקום הוקמו לשורדים, מרכזי הכשרה מקצועית הוקמו ב-78 מחנות העקורים וכמעט 85,000 אנשים רכשו מקצועות וכלים אשר עזרו להם לבנות מחדש את חייהם.
לאחר קום המדינה, ארגון World ORT הקים ב-1949 את אורט ישראל והחל לפעול ביפו וירושלים. אורט ישראל התפתחה במהירות ובתחילת המאה ה-21 מנתה מעל 100,000 תלמידים בעשרות בתי ספר. אף על פי שמסך הברזל הוביל לסגירת פעילויות של ארגון World ORT במזרח אירופה, ביתר העולם, כולל במערב אירופה, אלג'יריה, מרוקו, תוניסיה, איראן והודו, הפעילויות של World ORT התחזקו.