ההלך מטפס במעלה גבעת הקושי, מתארח בארמון ושמו יופי בראש הגבעה, ויורד אל עמק הענווה מעברה האחר. שם הוא נאבק בשד אפוליון (אבדון) במשך חצי יום ולבסוף פוצע אותו בחרב הפיפיות שלו.
בלילה הוא נכנס לגיא צלמוות וכשהוא יוצא ממנו זורחת השמש על יום חדש.
ההלך פוגש בנאמן, שבא, כמוהו, מעיר ההרס, ושניהם ממשיכים אל יריד ההבלים בעיר הבל. הם נכלאים בגלל סלידתם מהסחורות שמציע היריד, ונאמן נשפט ומוצא להורג בדקירות, בסקילה ובשרפה על המוקד. ההלך בורח וממשיך בדרכו, והפעם מתלווה אליו מלא-תקווה מהעיר הבל.
השניים חוצים בשלום את האדמה המכושפת ובאים אל ארץ בעולה. הם חוצים את הנהר העמוק (המסמל את המוות) שמפריד בינה ובין הר ציון ובאים אל העיר השמימית שעל ההר.
חלק שני.
החלק השני מציג את מסעם של בני משפחתו של ההלך. הם עוברים באותם מקומות שההלך עבר בהם, אבל מסעם מתארך, שכן הבנים נישאים בדרך ומולידים ילדים. מורה הדרך שלהם הוא נדיב-לב. הוא הורג ארבעה ענקים ומשתתף בגירוש החיה המפלצתית שהפילה חתתה על העיר הבל.
בהקדמה למהדורה מ-1957 כותב אלכסנדר וויתרספון, פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ייל:
חלק II, שהופיע ב-1684, הוא הרבה יותר מסתם ספר המשך או הדהוד של החלק שקדם לו. הוא מבהיר ומבסס ומחזק את הסיפור מחלק I. אלומת האור מפנסו של באניין מתרחבת ומאירה גם את משפחתו של כריסטיאן ואנשים אחרים, נשים וילדים. יש יותר אירועים ותקריות מחיי היומיום, ומקומו של האושר בחיי עולי הרגל הולך וגדל יחסית למקומם של הקשיים. אל האמונה והתקווה מחלק I מצטרפת מידת הצדקה, הטובה במידות. שני החלקים של מסעות ההלך מהווים שלם, והשלם הזה הוא, ללא ספק, הספר הדתי המשפיע ביותר שנכתב בשפה האנגלית.
עולי הרגל בחלק השני פגיעים וחלשים יותר מאלה שבחלק הראשון: נשים, ילדים ואנשים עם בעיות פיזיות ונפשיות. כאשר החבורה עוזבת את ביתו של גָיוס, מתמהמה הססן ונראה כאילו בכוונתו להישאר שם. נדיב-לב מעודד אותו להצטרף ואומר לו כך:
אולם, אח יקר, ... שליחותי היא לנחם נכאי רוח ולתמוך בחלשים. חייב אתה להתלוות אלינו. נמתין לך ונושיט לך את עזרתנו. למענך לא נדבוק בדעות ובמעשים מסוימים, לא נתפלמס לפניך בנושאים שנויים במחלוקת, נהיה לך הכול, ובלבד שלא תיוותר מאחור.
תרגומים.
מסעות ההלך תורגם ליותר מ-200 שפות.
מיסיונרים פרוטסטנטים נהגו לתרגם אותו מיד אחרי שתרגמו את הביבליה.
תרגומים לעברית.
תרגום הכותרת.
מילים שונות נבחרו לאורך השנים לתרגום המילה "pilgrim" הן בתרגומי הספר והן בספרים ובמאמרים המתייחסים אליו:
תרגום שמות הגיבורים.
רוב השמות בספר מייצגים תכונות ומושגים והם תורגמו בהתאם. מספר קטן תועתק, למשל מתי. שמו של הגיבור במקור הוא כריסטיאן (Christian) ושם אשתו כריסטיאנה. בכל שלושת התרגומים שלעיל שם הגיבור הוא משיחי, על פי מקור המילה היווני: christo, כלומר, 'זה שמשוח'.
יאנקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור
אוסקר טבארס
אוסקר וושינגטון טבארס סילבה (בספרדית: Oscar Washington Tabárez, נולד ב-3 במרץ 1947 במונטווידאו, אורוגוואי), המכונה "מאסטרו", הוא כדורגלן עבר ומאמן.
טבארס היה מאמנה של נבחרת אורוגוואי בכדורגל במונדיאל 1990, שם הגיעה הנבחרת לשמינית הגמר.
במהלך הקריירה אימן טבארס במספר מועדונים יוקרתיים, ביניהם: פניארול, בוקה ג'וניורס ומילאן.
ב-2006 שב טבארס לאמן את נבחרת אורוגוואי והוליך אותה למקום הרביעי במונדיאל 2010 ולזכייה בקופה אמריקה 2011. במונדיאל 2014 הוליך את אורוגוואי לשמינית גמר המונדיאל ובמונדיאל 2018 לרבע הגמר.
בנובמבר 2021, במהלך מוקדמות מונדיאל 2022, פוטר טבארס מתפקידו לאחר 15 שנה בתפקיד. טבארס מחזיק בשיא עולמי של משחקים למאמן באותה נבחרת, עם 214 משחקים, כשהוא מקדים את זפ הרברגר של מערב גרמניה (167) ומורטן אולסן שאימן את דנמרק ב-15 השנים הראשונות של המאה ה-21 (166).
תארים כמאמן.
תארים אישיים
מוזיאון הכדורגל הלאומי
רות כ&quot;ץ
רות כ"ץ (נולדה ב-5 באוגוסט 1927) היא פרופסור אמריטה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. כלת פרס ישראל לשנת תשע"ב (2012) בתחום חקר התרבות, האומנות והמוזיקולוגיה.
ביוגרפיה.
רות טוֹרגוֹבניק (Torgownik) נולדה בדיסבורג שבגרמניה ב-1927, ובשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. לאביה היו שני בתי מלון קטנים בעיר.
היא סיימה את הגימנסיה הרצליה והשתתפה במלחמת העצמאות כחברה במחתרת "ההגנה". ב-1950 נשלחה לניו יורק מטעם הסוכנות היהודית, לשמש מדריכה לתנועת סטודנטים ציונית. בעודה שם למדה באוניברסיטת קולומביה בה סיימה תואר ראשון בשנה אחת ושני קיצים ונבחרה למסדר המצטיינים (Phi Beta Kappa).
בשהותה בארצות הברית הכירה את אליהוא כ"ץ, שהיה אז סטודנט לתואר מתקדם באוניברסיטת קולומביה, ובספטמבר 1951 נישאה לו.
בשנת 1956 סיימה תואר שני, שבמהלכו (1956) נבחרה כ"עמיתה אוניברסיטאית" (University Fellow), וב-1963 קיבלה תואר דוקטור. עבודת הדוקטור עסקה בעלייתה של האופרה ובקשר בין מוסד האופרה לבין המהפכה המדעית.
באוניברסיטת קולומביה למדה אצל המוזיקולוגים פאול הנרי לאנג, אריק הרצמן, קורט זאקס, אוליבר סטראנק, נינו פירוטה, ואצל חוקרי האמנויות מאייר שפירא וליונל טרילינג . באוניברסיטת שיקגו (שם לימד בעלה) השתתפה בסמינרים של המוזיקולוגים הווארד בראון, לאונרד מאייר ואדוארד לווינסקי.
עם שובה לישראל לראשונה, לימדה בשנים 1956–1958 בסמינר הקיבוצים אורנים. לאחר קבלת תואר הדוקטור הייתה בין המייסדים של החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית ב-1963, שם במשך השנים עלתה מדרגת מרצה עד לפרופסור מן המניין, ובשנת 1995 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה.
כ"ץ שימשה כמופקדת על הקתדרה על שם עמנואל אלכסנדר למוזיקולוגיה. ביחד עם פרופ' דליה כהן ייסדה את המעבדה לאתנומוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית.
ב-1989 הקימה את אמירים – התוכנית למצטיינים באוניברסיטה העברית והייתה המנהלת הראשונה של התוכנית עד פרישתה. היא כיהנה כעורכת המוזיקה של האנציקלופדיה העברית מכרך ו' עד הכרך האחרון. שהתה בשבתונים במכון למחקר מתקדם בברלין, בבלג'ו שבאיטליה, במכון אננברג למדעי היהדות בפילדלפיה ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד. ב-1988 היא הוזמנה לשאת הרצאה בסדרת ההרצאות היוקרתית לזכרו של פרופ' פול לזרספלד באוניברסיטת קולומביה. ב-2008 נערך קולוקוויום בינלאומי באוניברסיטה העברית בנושא Interdisciplinarity and the Advancement in the Arts and Sciences לכבודה כחלוצה וכמקדמת את המחקר האינטרדיסציפלינרי.
פרופ' רות כ"ץ היא כלת פרס ישראל למחקר מוזיקלי לשנת ה'תשע"ב יחד עם פרופ' דליה כהן. בעלה, אליהוא כ"ץ, היה חתן פרס ישראל גם הוא, ולזוג שני בנים. אחיה, אפרים טורגובניק, הוא פרופסור למדעי המדינה ולשעבר סגן ראש עיריית תל אביב.
מחקריה.
המבנה וההגות המוזיקליים.
הספר הוא עיבוד של עבודת הדוקטור של כ"ץ המבדיל את המוזיקה המערבית מאז 1600 ממה שקדם לה, במובנים סוציולוגיים ותרבותיים. בשנות השישים, וכך גם בשנות השמונים, הייתה זו גישה חלוצית בהגות המוזיקולוגית. כ"ץ קישרה את עלייתה של האופרה לסוגות שונות של הספרות האיטלקית והצביעה על ההקבלה בין הגישה הניסויית של חלוצי המדע לבין הופעתה של פרדיגמה אסתטית מוזיקלית חדשה שהיוותה את השיא של "הניסויים" המתמשכים בכוחותיה של המוזיקה.
אנתולוגיה מוערת בארבעה כרכים שערכה כ"ץ בשיתוף עם המוזיקולוג קרל דלהאוז . ממפה את הרעיונות העיקריים שעמדו במוקדן של מאות שנים של הגות פילוסופית על המוזיקה למן העת העתיקה. האנתולוגיה סוקרת פילוסופים רבים, ומנתחת בהרחבה את הגותו של כל פילוסוף, תוך התייחסות למצב האמנות באותה עת. האנתולוגיה עורכת סקירה מקיפה של מטפיזיקה והיסטוריה, מדעי הטבע והחברה ובוחנת את הזיקה בין הופעתם של הרעיונות האסתטיים לבין עיצוב הסגנונות והפרקטיקות המוזיקליות.
בניסיון לחשוף את המחשבה העומדת במרכזה של היצירה המוזיקלית במערב קישרה כ"ץ את התאוריה של נלסון גודמן אודות כתב התווים עם התהליך ההיסטורי שהצמיח למעשה את התיווי המוזיקלי במערב, כלומר את העברת הצליל לכתב. גודמן עצמו הכיר בהוכחת קשר זה כהגנה הטובה ביותר על התאוריה שלו.
כ"ץ, ביחד עם רות הכהן חשפה בשני ספרים אלה את ההגות הנעוצה ביצירתה של שפת המוזיקה "הקלאסית" במהלך המאות ה-17 וה-18 מפרספקטיבה כפולה של קבוצת אינטלקטואלים בריטים בני התקופה ושל המדעים הקוגניטיביים המודרניים. המוזיקה מנותחת כאן גם במובנים של המרכיבים של הסגנונות והסוגות הנבחנים וביחס ל"אמנויות אחיות" בנות הזמן. הספר שופך אור חדש על ההיסטוריה של הסגנון והרעיונות באמצעות השימוש בפרספקטיבות התאורטיות המודרניות, ובאותה עת חושף את החוב של האחרונה – תאוריות קוגניטיביות עיקריות - לקודמת.
A Language of It's Own: Sense and Meaning in the Making of Western Art Music