באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רוברטסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.56 שניות, אחרי כוכב האולימפיאדה מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 54.27 שניות ולפני ג'רי היידנרייך (55.74 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.26 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:48.16 דקות ומזרח גרמניה (3:52.26 דקות). הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.48 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 32 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.76 שניות, במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.02 דקות, במקום 26 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:20.31 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.20 דקות, ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.61 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:57.55 דקות.
אלוף עולם.
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכה רוברטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.69 שניות, לפני ג'ו בוטם (56.37 שניות) ורובין בקהאוז (56.42 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:49.49 דקות) ומזרח גרמניה (3:53.24 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1974 זכה רוברטסון ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, מדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x1200 מטר חופשי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה רוברטסון במדליית כסף לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 55.83 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.37 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.72 שניות.
שלמה גולדמן
רבי שלמה גולדמן (תרכ"ט - כ"ו באייר תש"ה, 1869 – מאי 1945), מכונה ר' שלומק'ע, היה האדמו"ר הרביעי של חסידות זוועהיל, ומקים חסידות זוועהיל בארץ ישראל, בן נין לרבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, תלמידו של הבעל שם טוב.
ביוגרפיה.
נולד לרבי מרדכי גולדמן, האדמו"ר השלישי בשושלת זוועהיל ורבה של העיר זוועהיל, ולבתו של רבי שלמה מגראינוב (מגזע ליניץ). היה חתנו של רבי אלתר מדויד הורודוק. בשנת ה'תרנ"ד (1893), כשהוא בן 24, נסע ללמוד במחיצתו של הרב דוד משה מטשורקוב ושהה במחיצתו במשך שבע שנים עד שהורה לו רבו לשוב לביתו לשרת את קהילתו בשנת תרס"א (1900).לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות ורבנות העיר לצד אחיו המבוגר ממנו רבי יחיאל מיכל גולדמן. עוד בחיי אביו קיבל "קוויטלאך" מיהודי זוועהיל והסביבה.
העלייה לארץ ישראל.
בשנת תרפ"ה (1925) בשל היותו מורה הוראה ותלמיד חכם, יחד עם האיום של השלטון הקומוניסטי על מי שילמד תורה ברח לפולין עם נכדו. הפולנים עצרוהו ואיימו להחזירו לרוסיה והוא שכנעם לנסות להשיג אישור עלייה לארץ ישראל. הצליח הכן לעלות ארצה בעזרת סרטיפיקט בהשתדלות ידידו הרב קוק.
בשנת תרפ"ו (1926) כאמור עלה ארצה עם נכדו רבי מרדכי. לפי המסופר, כשירדו מהספינה ביפו אמר רבי שלמה לנכדו: "אנחנו משליכים את האדמו"רות לים". הוא השתכן בירושלים בעיר העתיקה ולמד בישיבת חיי עולם. רבי שלמה קנה שטח בשכונת בית ישראל שם בנה דירה קטנה, כשהוא מתכנן את עיצובה ויצק בעצמו את יסודותיה. נהג לנסוע באוטובוס לכותל המערבי, והיה יושב בין כל האנשים. ביתו היה פשוט ודל, כמעט בלי ריהוט, בלי שמשים ובלי גבאים. ביתו היה פתוח לרווחה לכל עני ונדכא, כשהוא עומד ומשמש בעצמו את באי ביתו. הוא הסתיר את ייחוסו ואדמו"רותו אולם אט אט החלו תושבי ירושלים להכיר בגדולתו וכינוהו בחיבה 'ר' שלומקע'.
על אף שכמעט ולא נהיו לו חסידים, בכל זאת היה אהוד בקרב יהודי ירושלים ושמו התפרסם כבעל מופת, ורבים האמינו בו שהוא "צדיק יסוד עולם". על שאלות קשות בענייני לידה וכדומה היה נוהג לערוך "יישוב" במקווה, כלומר היה הולך לטבול לאחר הטבילה היה עונה תשובה. בראשית שנת תש"ב, כשהנאצים עמדו באל עלמיין, הלך יחד עם רבי ישראל פרידמן מהוסיאטין לקבר האור החיים להתפלל על הצלת יהודי ארץ ישראל, ובסוף התפילה אמר רבי ישראל שיודע שהנאצים יכשלו. בכל ימי המלחמה הבטיח שבארץ ישראל לא יגעו ולפני המלחמה אמר, גם אם תהיה מלחמה, בארץ ישראל לא יגעו ובוודאי לא בירושלים. בהזדמנות אחרת אמר:"ארץ ישראל תהיה לפליטה".
דמותו.
על אף שלא הבליט את ידיעותיו בתורה, מספר פעמים גילה את כוחו בלימוד. בפולמוס השבת ביפן פסק בנחרצות שיש לשמור שבת ביום שבת ולא ביום ראשון באמרו שיש לפסוק כפי שיטת הרמב"ם והטעים את סיבת הדבר בכך שארץ ישראל היא מרכז העולם והן ממערב לה והן ממזרח לה יש 12 שעות הפרש. רבי שלמה שלח אז שליחים לחזון איש לשכנעו לחזור בו. רבי נח גד וינטרוב היה נחשב למקורבו ואיש סודו והביא דברי תורה ממנו בספריו.
בשנתו האחרונה בנה את ישיבת זוויהל בירושלים.
בהשוואה לדורו זכה לאריכות ימים, בחתונת נינו רבי אברהם חיים ראטה השתתף רק בחופה מחשש לעין הרע. נפטר בכ"ו באייר תש"ה, יום שקשור על פי הקבלה למידת "יסוד שביסוד" שמרמזת על קדושה. נטמן בהר הזיתים. אחריו המשיך באדמו"רות בנו, רבי גדליה משה גולדמן. ביתו קיים עד היום ונערכים בו שיעורים.
חתנו היה רבי שמואל מרדכי מסטביחוב.
סטן ברגמן
סטן ברגמן (שוודית: Sten Bergman, 20 באוקטובר 1895 - 19 בפברואר 1975) היה זואולוג, צלם, ומרצה שוודי אשר ערך סיורי מחקר מקיפים בקוריאה (1935–1936), קמצ'טקה (1920–1923), פפואה גינאה החדשה (1948–1950) ובמקומות רבים אחרים.
ביוגרפיה.
סטן ברגמן נולד בכפר רנסטר שבשוודיה ליוהאן, מתרגם ופרופ' לשירה קלאסית וקרסטין הנריקסון, מורה. כשהיה סטן בן 13 עברה המשפחה לרונינגה, פרבר של סטוקהולם. בשנת 1914 נרשם ברגמן ללימודי זואולוגיה, בוטניקה והוראה באוניברסיטת סטוקהולם. הוא נישא לדגני (לינדה) ברגמן ב-1920 ויחד הם יצאו למסעות החקר במזרח הרחוק. ברגמן סיים את לימודי הדוקטורט כשנתיים לאחר שובו ממסעו הראשון בקמצ'טקה בשנת 1925.
מסעות חקר.
ברגמן החל את קריירת המסעות שלו במסע לקמצ'טקה (1920–1923) שברוסיה. חלק ניכר מהציוד שאסף לקראת מסע זה, אבד עוד בתחילת המסע כאשר ספינתו טבעה. במסע זה אפיין ברגמן את הדוב המסתורי שנקרא מאוחר יותר על שמו.
בין השנים 1925 ל-1929 ערך מספר מסעות חקר בשוודיה בהם אסף ציפורים עבור מוזיאון הטבע הלאומי של שוודיה.
במסעותיו הבאים הגיע לאיים הקוריליים בצפון מזרח רוסיה (1929–1930).
בין 1936 ל-1937 הוא ביקר בקוריאה וחקר שם את חיי הטבע עבור מוזיאונים שונים בשוודיה. קורותיו בסיור בקוריאה מתועדים בספר שכתב ב-1938.
בזמן מלחמת העולם השנייה הוא נאלץ לקטוע את סיוריו וניצל את הזמן לכתיבת ספרים ומתן הרצאות.
עם תום המלחמה, ברגמן חזר למסעותיו במזרח הרחוק. הוא ערך שלושה מסעות ארוכים לפפואה גינאה החדשה (1948–1950, 1952–1953 ו-1956–1959). במסעות אלו, מלבד החשיפה לעושר בעלי החיים בג'ונגלים של דרום מזרח אסיה, נחשף ברגמן למנהגי בני המקום ובספרו הוא תיאר אף את הקניבליזם שהיה נהוג שם ולא רק לצורכי פולחן.
בעקבות תאונת דרכים ב-1964 הוא ירד בכושרו וחדל ממסעותיו.
דוב ברגמן.
ב-1920 הבחין ברגמן באזור קמצ'טקה בעורו של דוב בעל פרווה שחורה, וציין כי דוב זה שונה משאר דובי הסביבה בגודלו הניכר ובשערו הקצר . כמו כן הוא זיהה עקבות דוב גדולות מהאופייני לשאר דובי האזור – 36 ס"מ רוחבם ו-25 ס"מ אורכם. הדוב כונה על ידי ברגמן Ursus Arctos Piscator אולם הוא ידוע כיום כדוב ברגמן. הדוב לא נצפה באופן ישיר על יד איש מלבד ברגמן ומאז המחצית השנייה של המאה ה-20 נחשב לזן נכחד. בזמן המלחמה הקרה אזור קמצ'טקה היה ברובו שטח צבאי סגור ולכן לא התאפשרה כניסת אזרחים לבחון את אמיתות קיומו של דוב ברגמן.
חוזה ארמנדו סאיובו
חוזה ארמנדו סאיובו (נולד ב-3 במרץ 1973) הוא ספורטאי אנגולי המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האנגולית. הוא אלוף פאראלימפי בריצות הקצרות ל-100, 200 ו-400 מטרים, והספורטאי האנגולי היחיד שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
ביוגרפיה.
ארמנדו סאיובו התחרה לראשונה במשחקים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004), והצליח לזכות בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, לראשונה בתולדות המשלחת הלאומית. במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T11) הוא קבע שיא עולם של 11.37 שניות במקצה המוקדם, ובמקצה הגמר ניצח עם תוצאה של 11.41 שניות. בתחרות ל-200 מטרים שבר שיא עולם נוסף במקצה המוקדם כשסיים אותו בזמן של 23.04 שניות. במקצה הגמר ניפץ ארמנדו סאיובו את שיאו שלו וקטף מדליית זהב נוספת עם תוצאה של 22.73 שניות.
במרוץ ל-400 מטרים קבע סאיובו שיא עולם שלישי במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 50.03 שניות. במקצה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את התוצאה, אך זכה במדליית זהב שלישית במשחקים כשניצח במירוץ בזמן של 51.10 שניות.