בשנת 2011 הוצגו מודלים של התחנה בתערוכה האווירית של מוסקבה, MAKS. תוכננה הרכבת יחידת בסיס של התחנה עד 2015. המודול הראשון תוכנן להיות משוגר למסלול בסוף 2015 - תחילת 2016 על רכב השיגור סויוז. החדשות האחרונות על פיתוח הפרויקט באתר הרשמי של החברה פורסמו בספטמבר 2010. עד 2015, הוכר כי הקמת תחנה מסחרית במסלול אינה סבירה מסיבות כספיות.
מטרה.
תוכנן להשתמש בתחנה לא רק לתיירות, אלא גם כפלטפורמה למחקר מדעי. בפרט, בחקר התגבשות חלבונים, עיבוד חומרים וחישה מרחוק של כדור הארץ.
שירות.
תוכנן כי לקוחות המלון יוכלו לבחור את סוג המיטה, אנכית או אופקית, תהיה להם הזדמנות להשתמש במקלחת, בניגוד לתחנת החלל הבינלאומית. תוכנן לספק מזון למלון עם חלליות מטען; במלון יהיה צורך רק לחמם אותו במיקרוגל, תוך איסור על משקאות אלכוהוליים. שהות של חמישה ימים במלון הייתה עולה 100 אלף ליש"ט, והעלות הכוללת הייתה עומדת על 500 אלף ליש"ט.
משתתפי הפרויקט.
לדברי מנהל החברה סרגיי קוסטנקו, היו משקיעים רוסים ואמריקאים. הוכרז על השתתפות בפרויקט של ארגונים כמו התאגיד הממלכתי לפעילות החלל "רוסקוסמוס", תאגיד החלל "אנרגיה", המרכז להפעלת תשתיות קרקע והמכון לבעיות ביו-רפואיות של האקדמיה הרוסית למדעים.
פורט וודסוורת'
פורט וואדסוורת' (אנגלית: Fort Wadsworth) הוא מתחם צבאי לשעבר של ארצות הברית ברובע סטטן איילנד שבעיר ניו יורק, הממוקם על המצר המחלק את מפרץ ניו יורק לשני חלקים: עליון ותחתון. האתר הוא נקודה טבעית להגנה על המפרץ העליון ורובע מנהטן שמעבר לו ואכן זה היה תפקידו של המתחם לכל אורך השנים, יחד עם עוד מתחמים שממזרח לו ומדרומו. עד שנת 1994, הוא שימש, ככל הנראה, כמתקן הצבאי שאויש ברציפות במשך הזמן הארוך ביותר בארצות הברית - מאז הכיבוש ההולנדי ועד לאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
מרכיבי המתחם.
המתחם מורכב ממספר ביצורים: מצודות וסוללות (Batteries) כדלקמן: "באטרי וויד" , שמהווה את הביצור והעמדות העיקריים של המתחם; פורט טומפקינס , "באטרי דוּאֶן", "באטרי קטלין", בניין הטורפדו, מזח הטורפדו, "באטרי בייקון", "באטרי טֶארְנבּוּל", "באטרי בארבור". כל אלה, חזיתם מופנית בעיקר מזרחה, לכיוון פתח הנמל ולכיוון המצודה האחות פורט המילטון, והם ממוקמים בחלק המזרחי העיקרי של המתחם. שאר הביצורים: באטרי האדסון, באטרי מילס, באטרי דיקס, באטרי בארי ובאטרי ריצ'מונד (להבדיל מפורט ריצ'מונד השם הראשוני של המתחם) ובאטרי איירס נבנו במהלך מלחמת ארצות הברית ספרד 1898, וכחלק מתכנית אנדיקוט (ראו להלן), כשחזיתם בעיקר דרומה ודרום מזרחה, ובצד הדרומי של המתחם לכיוון מצודה אחות מרוחקת מדרום שבמדינת ניו ג'רזי - פורט האנקוק .
תולדות המתחם.
ראשיתו של המתחם כמצודה - ראשיתה של ההתיישבות בארצות הברית.
המצודה נבנתה בסביבות שנת 1636 על ידי ההולנדים ששלטו על עירם ניו אמסטרדאם - דרום העיר ניו יורק דהיום. בשנת 1779 הבריטים, ששלטו בעיר מאז סיום מלחמת אנגליה הולנד בשנת 1654, ביצרו את המקום, והשתמשו בו להגנת נמל ניו יורק והעיר עד לסיום מלחמת העצמאות האמריקאית בשנת 1783. מכיוון שממשלת ארצות הברית ראתה בהגנה על נמל ניו יורק, שקל היה להתקיפו דרך המצר, עדיפות עליונה, המצודה נבנתה מחדש בין 1847 ל-1862 על ידי הצבא האמריקאי, עם עמדות תותחים בשלוש קומות בצורת סהרון (ראו בתמונה הראשית) ונקראה פורט ריצ'מונד - באטרי וויד דהיום. המצודה החלה להיקרא פורט וואדסוורת' בעקבות מותו בקרב של מייג'ור גנרל ג'יימס וואדסוורת' מצבא האיחוד, בשנת 1864 במלחמת האזרחים. לפורט וודסוורת' הייתה החל מתקופה זו מצודה אחות בשם פורט המילטון , שנבנתה בצדו השני והמזרחי של המצר. שתי המצודות הללו חלשו מטווח קרוב על מצר הכניסה ההכרחית לנמל ניו-יורק.
מלחמת ארצות הברית ספרד ומערכת אנדיקוט.
בשנת 1885 מינה נשיא ארה"ב, גרובר קליבלנד, מועצה משותפת לצבא, לצי ולמומחים אזרחיים בראשות מזכיר המלחמה ויליאם אנדיקוט, שכונתה מועצת הביצורים . ממצאי המועצה בדו"ח שלו משנת 1886 המחישו תמונה עגומה של הזנחה של הגנות החוף של אמריקה והמליצו על תוכנית בנייה ענקית של 127 מיליון דולר לסדרה של מבצרים חדשים עם תותחים בטעינה מאחור, מרגמות, סוללות צפות ומוקשים ימיים. בשנת 1898, במהלך מלחמת ארצות הברית ספרד נבנו במצודה עוד שתים עשרה סוללות נוספות שתוכננו להיות בלתי נראות מהים. הן היו מיועדות לתקוף ספינות מלחמה של האויב, ולאפשר לכלי שיט אמריקאים את הזמן הדרוש כדי להגיע לאויב ולהתערב בו.
מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1905 מינה נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט את שר המלחמה שלו וויליאם טאפט ​​לעמוד בראש מועצה שתבחן את הצורך והאפשרויות לשדרג את מערכת הגנת האנדיקוט ולהוסיף ביצורים למתחמים והמצודות שפעלו בזמן מלחמת ארצות הברית ספרד, לרבות אלו שנכבשו במלחמה. החל משנת 1907 נוספו לביצורי ההגנה הקיימים זרקורים חשמליים, מניפי תחמושת ממונעים לתותחים, תקשורת טלפונית ועמדות תצפית לבקרת אש, כדי לספק כיוון למטרה ומיקומה. מידע זה העבירו באמצעות רשת הטלפון הפנימית שהוקמה.
במלחמת העולם הראשונה, תפקידה של פורט וואדסוורת' כמצודה הגדולה ביותר ששומרת על העיר ניו יורק היה חשוב במיוחד. חלק מהסוללות כוונו להיות מוכנות לירי 24 שעות ביממה. מפאת חשיבותה, הרי שלא כמו רוב מצודות החוף בחוף המזרחי, שצוותי הארטילריה בהן צומצמו כדי לספק צוותים ליחידות ארטילריה כבדות על מסילות רכבת המיועדות לחזית המערבית, במתחם פורט וודסוורת' לא צומצם הכח כלל.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה ירדה חשיבותה של המצודה, מכיוון שמטלת ההגנה הראשית על נמל ניו יורק הוטלה על מצודת פורט טילדן שממוקמת על חצי האי רוקאווי שברובע קווינס, שם מוקמו סוללות תותחים ארוכי טווח בקוטר "12 (305 מ"מ) ו-"16 וגם על שתי מצודות נוספות שממוקמות בחופי ניו ג'רזי: פורט האנקוק וגבעות נאווסינק שבהן מוקמו סוללות תותחים כאלה. במתחם פורט וואדסוורת' מוקמו בעיקר תותחי נ"מ במסגרת ההגנה האווירית של החוף המזרחי.
עוד בטרם הסתיימה המלחמה, תותחי חוף ים בוטלו, וחיילי ארטילריית החופים הוסבו למגוון כלי נשק נגד מטוסים. עד סוף המלחמה ועד היום, לא נשקף כל איום של פלישה מהים מצד אויב כלשהו.
המלחמה הקרה.
במהלך המלחמה הקרה, שימש המבצר כאכסניה לחטיבת הנ"מ 52 שהציבה במקום משגרי טילים מסוג נייקי .
היום.
כיום המצודה היא חלק מאזור הבילוי הלאומי "שער הכניסה (לנמל ניו יורק)" ששייך למדינות ניו יורק וניו ג'רזי. אזור בילוי זה חולש גם על מצודות פורט טילדן ופורט האנקוק.
Keras היא ספריית קוד פתוח המשמשת כ-API ל-TensorFlow.
עד גרסה 2.3 Keras תמכה בעוד ספריות בינה מלאכותית כגון Microsoft Cognitive Toolkit, Theano, ו-PlaidML, אך בגרסה 2.4 הפסיקה לתמוך בהן ועברה להתמקד ב-TensorFlow בלבד. Keras נוצרה תוך שימת דגש על ידידותיות למשתמש, גמישות ומודולריות כאשר המוטו שלה הוא "Keras הוא ממשק API המיועד לבני אדם, לא למכונות". Keras פותחה במקור כחלק מפרויקט ONEIROS (Open-ended Neuro-Electronic Intelligent Robot Operating System) והמפתח והמתחזק העיקרי שלה הוא פרנסואה צ'ולט.
מאפיינים.
Keras מכילה בתוכה הרבה אבני בניין נפוצות של רשתות עצביות מלאכותיות כגון שכבות, מייעלים (optimizers), פונקציות הפסד, מדדים לבדיקת המודל ודרכים לנהל דאטה. Keras תומכת בין השאר ברשת קונבולוציה, RNN ורשתות עצביות מלאכותיות בעזרת שכבות dropout, כינוס, אגרגציה ו-batch normalization.
Keras ו-TensorFlow.
בגרסה 1.1 נוספה ל-Keras TensorFlow בתור תת-ספריה מכיוון ש-TensorFlow נראתה כדי מאיימת ולא אינטואיטיבית, ו-Keras פתרה בעיה זאת כאשר היא שימשה כממשק הרבה יותר ידידותי ל-TensorFlow.
ב-2019, בעקבות ירידת אחוז השימוש ב-TensorFlow, רצתה גוגל, המפתחת של TensorFlow, לפתח ממשק חדש ידידותי יותר למשתמש וקל יותר להבנה. מכיוון ש-Keras כבר הייתה קיימת ואף צברה פופולריות, ויתרה גוגל על פיתוח ממשק שלם מחדש ופשוט הפכה את Keras לממשק של TensorFlow החל מגרסה 2.0. בנוסף, Keras ו-TensorFlow שתיהן ספריות קוד פתוח, שיקול נוסף שהטה את המאזניים לכיוון בחירה זאת.
קוד.
יצירת מודל בשם "generator" בעזרת Keras:
generator = keras.Sequential(
keras.Input(shape=(latent_dim,)),
layers.Dense(8 * 8 * 128),
layers.Reshape((8, 8, 128)),
layers.Conv2DTranspose(128, kernel_size=4, strides=2, padding="same"),
layers.LeakyReLU(alpha=0.2),
layers.Conv2DTranspose(256, kernel_size=4, strides=2, padding="same"),
layers.LeakyReLU(alpha=0.2),
layers.Conv2DTranspose(512, kernel_size=4, strides=2, padding="same"),
layers.LeakyReLU(alpha=0.2),
layers.Conv2D(3, kernel_size=5, padding="same", activation="sigmoid"),
name="generator",
טומאש פלקנאץ'
Mk 47 סטרייקר
Mk 47 או סטרייקר 40, מכונה בצה"ל "מקל"רון", הוא מקלע רימונים בקליבר 40 מ"מ עם מערכת בקרת אש משולבת, המסוגלת לירות רימונים "חכמים" בקוטר 40 מ"מ שמתפוצצים באוויר.
עיצוב.
ל-Mk 47 יש את הטכנולוגיה העדכנית ביותר לזיהוי, מיקוד ובליסטיקה. מערכת בקרת האש של Mk 47, המיוצרת על ידי ריית'און, משתמשת בטכנולוגיות החדישות ביותר בתחום חיפוש טווח לייזר, אמצעי ראיית לילה I2 וטכנולוגיית חישוב מסלול בליסטי.