בובאל סוואיני מצוי כיום במספר אוכלוסיות מבודדות במרכז ודרום אתיופיה בקילילים: אורומיה ומדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום; בעבר לעומת זאת, היה נפוץ בצורה נרחבת לאין שיעור לאורך הרמה האתיופית כולל הקילילים הבאים: הררי, עפר, אמהרה, סומאלי, וכן בצפון מערב סומליה (אזור סומלילנד), וצפון קניה. בעבר הייתה חפיפה בינו לבין בובאל טורה בצפון מערב אתיופיה ובינו לבין בובאל ג'קסון בדרום אתיופיה וצפון קניה, אך כיום בשל ירידה חמורה באוכלוסיות של כל תת-המינים הם כבר אינם חופפים; למרות זאת אוכלוסיות של צאצאי כלאיים בינו לבין בובאל ג'קסון עדיין מצויים במקומות מסוימים והם קרויים - "בובאל נוימן". מבחינה חיצונית, תת-המין הדומה לו ביותר הוא בובאל טורה הנדיר שמתאפיין גם בפרווה כהה מן הרגיל אך הוא גדול יותר מבובאל סוואיני ולקרניו מבנה שונה במקצת.
בובאל זה שונה משאר תת-המינים כיון שהוא מוגבל בעיקר לאזורים ההרריים של הרמה האתיופית לעומת תת-מינים אחרים שמאכלסים יותר אזורים מישוריים. מלבד זאת בית גידולו כולל גם פסיפס של חורשים, מרעה, שיחים עבותים, כרי דשא, גבעות ומורדות ההרים עד גבהים של 4,000 מטר מעל פני הים. כמות המשקעים הממוצעת באזורים אלה: 2,700-500 מ"מ לשנה.
האקולוגיה שלו דומה לשאר: פעיל בקבוצות של 5 עד 20 פרטים בעיקר בשעות הבוקר והערב, ונח בשעות הצהריים. תזונתו מורכבת כמעט באופן מוחלט מעשבים, והוא מסוגל לרוץ במהירות של עד 80 קמ"ש. הזכרים הבוגרים טריטוריאליים, ומנסים לתפוס לעצמם שטח אותו הם מסמנים בצואה, שתן, ובלוטות ריח. הריונה של הנקבה נמשך כ-8 חודשים לאחריהם נולד עגל יחיד השוהה בימיו הראשונים בסבך. צבעו בהיר משל הבוגרים, ועד גיל 3 חודשים קרניו מתחילות לצמוח, פרוותו מקבלת גוון אדמדם, עם ראש בצבע בז' וכתם כהה דמוי גרזן דו-צדדי על הפנים. הוא נגמל לאחר ארבעה חודשים, ומגיע לבגרות משנה וחצי עד שנתיים וחצי כשעד אז הוא צמוד בדרך כלל לאימו. תוחלת חייו כ-19 שנים.
מצב.
בובאל סוואיני מסווג על ידי IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), והוא מתקרב לקטגורית סכנת הכחדה חמורה (CR) ובכך הופך לתת-המין הנדיר ביותר לאחר בובאל טורה. הוא סובל מציד, אובדן בית גידול, ותחרות נרחבת עם בעלי חיים על מקורות מחייה, וכל איומים אלו ממשיכים להוריד בהדרגה את מספריו. האוכלוסיות האחרונות מוגבלות ל-4 אזורי מוגנים עיקריים: שמורת סאנקאלה", "הפארק הלאומי נאצ'יסאר", "הפארק הלאומי אוואש", ו"הפארק הלאומי מזי".
במחקרים שנערכו בפארקים אלה, נמצאה עלייה חדה בנוכחות של בעלי חיים מבויתים המתחרים עם בובאלי סוואיני על מזון ומים עד לשיעורי חפיפה של 56% (נכון לשנת 2010). מלבד זאת יש פלישה של ילידים לפארק לניצול לא חוקי של משאבי טבע ובירוא בית הגידול של תת-מין זה. אין כרגע פעולות שימור ספציפיות לבובאל סוואיני, לעומת בעלי חיים נדירים אחרים באתיופיה כדוגמת קודו ההרים, יעל אתיופי, ותן חבשי. האוכלוסייה העולמית של בובאלי סוואיני נאמדת בכ-600 פרטים, מתוכם מספר הפרטים הבוגרים כ-250 בלבד.
טאר נילג'ירי
טאר נילג'ירי (שם מדעי: "Nilgiritragus hylocrius"; מכונה גם יעל נילג'ירי), הוא סוג של אנטילופת-עז בינונית האנדמי לתת-היבשת ההודית ומהווה מין יחיד בסוגו. תואר לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג ויליאם אוגילבי. עד שנת 2005 סווג לצד טאר ההימלאיה וטאר ערבי (שלושת מיני הטארים) תחת השם המדעי "Hemitragus hylocrius" בעיקר על סמך מבנה הקרניים והאקולוגיה, אך כיום שלושת הטארים נחשבים כסוגים נפרדים, ולכל אחד מהם קרבה לסוגים מסוימים בתת-משפחת היעלים. הטאר הנילג'ירי קרוב לסוג כבש (Ovis) הכולל מינים כדוגמת כבש גדול-קרניים, כבש דאלי, כבש מופלון ואחרים, בעיקר בשל הדמיון הגנטי של הכרומוזומים .
השם המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "Nilgiri" = "נילג'ירי", "tragus" = "תיש"; מתייחס למקום חיותו העיקרי בהרי נילג'ירי. "hylocrius" = "עז של היער", ומתייחס לבית גידולו הכולל גם אזורים מיוערים. בשפה הטמילית הוא נקרא "וריאדו" שפירושו "עז הצוקים התלולים". בהודו הכינוי הנפוץ שלו הוא "יעל נילג'ירי", וזאת על עף קביעת החוקרים במאה ה-19 שסיווגו אותו בסוג יעל, הוא אינו קשור אליו כלל. הטאר הנילג'ירי הוא הגדול מבין שלושת סוגי הטאר, והוא החיה הלאומית של מדינת טמיל נאדו ההודית.
אנטומיה.
קרניים.
הן לזכרים והן לנקבות של הטאר הנילג'ירי ישנם זוג קרני-חרוט דמויות סהר או קשת ויש להם מבנה האופייני לטארים האחרים: הקרניים צומחות לכיוון מעלה ואז מתעגלות ומתעקלות בחדות לאחור כלפי מטה בצורת "C"; בעוד שקרני הזכרים ממשיכות למטה עד כדי כך שהן מקבילות לבסיס, קרני הנקבות קצרות יותר ודומות יותר לנקבות של יעלים או לעיזים. מיקום הקרניים בחלק העליון של המצח - במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. המרחק בין הקרניים די זהה לאורך הקרן, כשבחלק העליון הן מתרחקות מעט לצדדים. לעומת קרני הנקבות שלהם עובי בינוני, הקרניים של הזכרים עבות מאוד בבסיס, ולמרות שמסתיימות בשפיץ חד הן נחשבות לעבות למדי לכל אורך הקרן בהשוואה לסרו, גוראל או צפיר. למרות שבמבט מרחוק קרני הטאר נראות חלקות, בפועל הן מחורצות לאורכם בעשרות חריצים דקים וצמודים אחד לשני, כשרק הקצוות חלקות לחלוטין. בקרניים של פרטים צעירים החריצים גדולים ובולטים יותר, ולעיתים הם נראים כטבעות. קרני הטאר הנילג'ירי שונות מסוגי הטאר האחרים בכך, שהצד החיצוני של הקרן קמור ומשווה לה מראה עגלגל לעומת הצד הפנימי ששטוח לגמרי - בניגוד לקרניים של הסוגים האחרים ששטוחות משני הצדדים. צבע הקרניים אצל נקבות וזכרים צעירים אפרפר או חלודה בהיר, ולזכרים בוגרים הקרן מתכהה לאפור\חלודה כהה, ושחרחר כסוף.
כסות ומראה חיצוני.
הפרווה של הטאר הנילג'ירי קצרה וגסה יחסית לעומת הפרוות הארוכות והעדינות של טאר ההימלאיה והטאר הערבי, כנראה כתוצאה מההסתגלות לאקלים הרטוב שבו הוא חי.
הטאר הנילג'ירי מציג דו-צורתיות זוויגית בולטת (הבדל בין הזכרים לנקבות), שמלבד הקרניים ומידות הגוף מתבטא בעיקר בצבע הפרווה:
צבעי פנים.
גם צבע הראש והסימונים שעליו משתנים בצורה ניכרת בין הזכרים לנקבות:
מבנה ומידות גוף.
גופו של הטאר הנילג'ירי ארוך ורחב, צווארו קצר, ויש לו ראש משולש שקטן למדי ביחס לגוף. הכתפיים והעכוז בגובה זהה בשל עצמות השוקיים הבולטות, והרגליים קצרות ומוצקות. אף על פי שהטאר מזכיר מאוד את היעל או העז, ניתן להבדיל ביניהם בקלות בשל חוסר הזקן אצל סוג זה. לנקבת הטאר הנילג'ירי יש שתי פטמות לעומת ארבע אצל טאר ההימלאיה והטאר הערבי. האוזניים שלהם קטנות וצרות, זנבם קצרצר, עיניהם בינוניות וזהובות ואפם גדול ושחור. הפרסות קצרות וחזקות, ובתחתיתם כריות גומי המסייעות להם לטפס במהירות על זיזים וסלעים. כאמור יש הבדל רב מאוד בין הזכרים לנקבות במבנה הקרניים ובצבעי הפרווה, וכן במידות הגוף כדלהלן.
תפוצה ובית גידול.
הטאר הנילג'ירי אנדמי לדרום מערב הודו כשמרבית האוכלוסיות נמצאות לאורך הגבול של טמיל נאדו וקראלה וכנראה גם בקרנטקה. כיום הוא מוגבל לכ-5% מהמעברים של הרי גהט המערביים הכוללים גם את הרי נילג'ירי והרי קרדמון - שמהווים חלק מרמת דקאן.
בית גדולו של טאר זה הוא מדרונות הרריים, צוקים ומרעה הררי בגבהים של 2,600-1,200 מטר מעל פני הים שנמצא למעלה מחגורת היערות סביב ההרים, וכן כרי דשא, שיחים וכיסים של יערות ננסיים הידועים בשם "שולאס". מחוץ לעונת הרבייה הזכרים בדרך כלל נמצאים במישורים פוריים, ואילו הנקבות מעדיפות צוקים המגינים עליהם מטורפים. באזורים מסוימים נוכחות של הטאר באזורים נמוכים נגרמת על ידי הפרעה אנושית באזורים הגבוהים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות, והאקלים רטוב מאוד בשל סופות המונסונים עם כמות משקעים ממוצעת שנעה בין 1,000 ל-3,000 ומעלה מילימטר לשנה.
אקולוגיה.
פעילות.
הטאר הנילג'ירי פעיל בכל שעות היום - מעלות השחר ועד שעות הערב מאוחרות, והוא נצפה בתדירות גבוהה יותר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות אחר הצהריים המאוחרות. בשעות החמות של היום כאשר השמש בשיאה, הטאר עובר לאזורים גבוהים וסלעיים יותר כדי לנוח בצל של הצוקים. בזמן שהעדר במנוחה או באכילה ישנו לפחות זקיף אחד (בדרך כלל נקבה) שנשאר עירני, ובמקרה של הבחנה בטורפים משמיע קריאת אזהרה שנשמעת כשריקה או נחירה. לטארים יש חושים חדים של ראייה, והם מסוגלים לזהות סכנה מתקרבת מלמטה במרחק רב, אך פחות מודעים לסכנה שמגיעה מלמעלה. כאשר הטאר מאוים, הוא נמלט במהירות מכרי הדשא או המדרונות לאזורי הצוקים הבלתי נגישים - כאשר שם הוא זריז הרבה יותר מרודפו.
טורפיו העיקריים של הטאר הם הנמרים ההודים והדולים, ובמידה מועטת גם טיגריסים בנגלים ועופות דורסים המאיימים על הגדיים.
תזונה.