ימאגוצ'י עבד וחי בנגסאקי, אבל בקיץ 1945 הוא נסע לצורך העבודה להירושימה לשלושה חודשים. בבוקר ה-6 באוגוסט התכוון לחזור לנגסאקי, והלך לתחנת הרכבת שבמרכז הירושימה עם שני שותפיו. בדרך נזכר ששכח את תעודת המעבר שלו וחזר לבית בו התארח. בשעה 8:15 הטיל המפציץ אנולה גיי את הפצצה ילד קטן במרכז העיר. היה זה השימוש הראשון בפצצת ביקוע גרעיני של אורניום מועשר. כשהוטלה הפצצה ימאגוצ'י היה כ-3 ק"מ ממוקד הפיצוץ. הפיצוץ קרע את עור התוף שלו ושרף את צדו השמאלי של גופו. לאחר שהתאושש מהפיצוץ, תפסו שלושה מן השורדים מחסה לילי במקלט בסביבה ולמחרת התפזרו. ימאגוצ'י שב לביתו שבנגאסקי. כ-70,000 איש, אישה, זקן וטף נהרגו באותו יום בהירושימה, וכ-80,000 נוספים עתידים היו להיהרג מהשלכות הקרינה בהמשך אותה השנה.
הפצצת נגסאקי.
ב-9 באוגוסט חזר ימאגוצ'י לעבוד, על אף פציעתו. משהגיע למשרדו שבנגסאקי סיפר לחבריו על המאורע. בשעה 11:00 הוא סיפר למפקח על הפיצוץ בהירושימה ובמהלך השיחה הוטלה פצצה נוספת. משרדו של ימאגוצ'י היה במרחק 3 ק"מ ממוקד הפיצוץ, אך הפעם הוא לא נפגע ישירות. פצצת הפלוטוניום איש שמן גבתה את חייהם של כ-40,000 בני-אדם ברגע נפילתה, ואת חייהם של כ-25,000 נוספים כתוצאה מהקרינה בשנים הבאות.
לאחר המלחמה.
לאחר סיום המלחמה עבד ימאגוצ'י כמתרגם בעבור צבא ארצות הברית. בשנת 1957 ממשלת יפן החלה להעניק טיפול מיוחד לניצולי פצצות האטום אך ימאגוצ'י לא חש שהוא זקוק לטיפול מיוחד ולא השתתף בבדיקות הרפואיות. לאורך השנים התמסר ימאגוצ'י למאבק לפירוז העולם מנשק גרעיני והפך למנהיג וסמל לתנועה היפנית לפירוק נשק גרעיני. בסוף שנות ה-90 כתב ימאגוצ'י ספר אוטוביוגרפי אודות חוויות האטום שלו והמאבק בנשק הגרעיני.
בשנת 2006 השתתף ימאגוצ'י יחד עם עוד 165 ניצולים ששרדו את שתי הפצצות בסרט תיעודי שנקרא "לשרוד פעמיים". בהקרנת הסרט באומות המאוחדות נשא ימאגוצ'י נאום תחינה בו אמר: "אני שונא את הנשק הגרעיני בגלל מה שהוא עושה לכבוד האדם". במרץ 2009 הוא קיבל הכרה רשמית מממשלת יפן על כך שהיה קורבן שתי הפצצות ובכך הפך לאדם היחיד בעולם שהוכר כנפגע של שתי פצצות אטום.
לקראת סוף חייו חלה בסרטן הקיבה. ב-4 בינואר 2010 נפטר בביתו שבנגסאקי, והוא בן 93.
סאיטאמה
סַאיטָאמָה (ביפנית: さいたま市) היא עיר ביפן השוכנת במישור קאנטו שבאי הונשו, כ-20 ק"מ צפונית למרכז טוקיו, ועיר הבירה של מחוז סאיטאמה. העיר נוסדה בשנת 2001 מאיחודן של שלוש הערים: אוראווה, אומייה ויונו, ונכון ל-1 ביולי 2021. מתגוררים בה 1,331,790 תושבים, דבר המציב אותה ברשימת עשר הערים המאוכלסות ביותר ביפן (כאשר רובעי טוקיו נכללים יחד).
מקור השם.
מקור השם סאיטאמה הוא בשם המחוז סָקִיטָאמָה (埼玉郡), אשר נזכר באנתולוגיית השירה מן המאה ה-8 מאניושו. במשך השנים השתנתה הגיית השם לסאיטאמה. בעת הקמת העיר ב-2001 הוחלט כי שם העיר ייכתב בכתב היראגאנה ההברתי ולא בסימני קנג'י.
היסטוריה.
בתקופת אדו שגשגה העיירה אוראווה בהיותה על אחת משתי הדרכים הראשיות שהובילו מאדו לקיוטו. בשנת 1869 תחת תקופת מייג'י הוקם מחוז מחוז אוראווה שהעיירה הייתה לבירתו. שנתיים לאחר מכן מוזגו המחוזות אִיוואצוּקי, אוראווה ואוֹשי לכדי מחוז אחד – מחוז סאיטאמה – שאוראווה הייתה לבירתו. בשנת 1889 הוקמה העיירה יונו ו-10 שנים לאחר מכן הוקמה העיירה אומייה.
ברעידת האדמה הגדולה בקאנטו ב-1923 ניזוקה העיר טוקיו קשות, כמו גם ערים רבות מסביבה, אולם הנזק באוראווה היה פחות מזה של ערים אחרות באזור. משום כך, אינטלקטואלים רבים, ובמיוחד ציירים, היגרו לאוראווה והחלו בתהליך הפיכתה של העיירה לעיר. בשנים שלאחר מכן מוזגו מספר כפרים לתוך אוראווה, וזו הפכה לעיר ב-1934. בעקבות רעידת האדמה גם הועתקו אל אומייה גני טיפוח לעצי בונסאי והוקם בה כפר בונסאי. בשנת 1940 התמזגו לתוך אומייה מספר כפרים והיא הפכה לעיר. בשנת 1958 הפכה יונו לעיר השוכנת בין אוראווה לאומייה.
ב-1 במאי 2001 נוסדה העיר סאיטאמה ממיזוגן של אוראווה, אומייה ויונו. באפריל 2003 הפכה סאיטאמה לעיר בתקנה ממשלתית, מעמד השמור לערים גדולות, בדרך כלל עם מעל 500,000 תושבים, ואשר מעניק לרבעים בתחומי העיר סמכויות שלטונית מקומיות. שנתיים אחר כך התמזגה גם העיר איוואצוקי לתוך סאיטאמה.
גאוגרפיה.
סאיטאמה שוכנת כ-20 ק"מ צפונית למרכז טוקיו, במרכזו של מישור קאנטו. פני העיר מישוריים ובתחומה אין הרים וגבעות, אלא רמות שגובהן אינו עולה על 20 מ' ברוב המקרים. חלקה המערבי של העיר שוכן בתחום השפלה שמנקז נהר ארקאווה. יתר חלקי העיר שוכנים על רמת אומייה.
מבחינה מנהלית העיר נחלקת ל-10 רבעים: צ'וּאוֹ, איווצוקי, קיטָה, מידוֹרי, מינאמי, מינוּמָה, נישי, אומייה, סאקורה ואוראווה.
כלכלה.
כלכלת סאיטאמה מתבססת על עסקי מסחר. העיר מהווה את אחד ממרכזי המסחר הגדולים באזור מטרופולין טוקיו, ומשרתת בכך את מחוז סאיטאמה, את צפון חבל קאנטו ואת החלק הצפון-מזרחי של האי הונשו. מלבד מסחר ישנם בעיר מספר בתי חרושת ומפעלים לרכב, מזון, משקפיים, תרופות וצעצועים.
ממשל.
ראש העיר של סאיטאמה נבחר בבחירות ישירות. במועצת העיר 64 חברים.
לאסוף
לאסוף הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמרת יובל דיין, שיצא בשנת 2014 בחברת ארומה מיוזיק, כשנה לאחר סינגל הבכורה שלה, שהוא גם שיר הנושא של האלבום, "לאסוף".
האלבום, בהפקתו ועיבודו של פטריק סבג, כולל עשרה שירים שמחציתם נכתבו והולחנו על ידי דיין עצמה. כותבים ומלחינים נוספים שלקחו חלק באלבום הם: עידן חביב, לאה שבת, נעם חורב, גלעד כהנא, גיא מנטש ("גיא ויהל"), ותומר הדדי.
באלבום גם נכלל כרצועת בונוס, הביצוע שלה לשיר "שאריות של החיים" מתוך הפרויקט של עידן רייכל, מתוך האודישן הראשון שלה לתוכנית "The Voice ישראל", שנהיה לאחד האודישנים הזכורים מהתוכנית, וזכה לצפיות רבות ביוטיוב.
באותה שנה בזכות האלבום זכתה דיין בתואר "זמרת השנה" של ערוץ 24 ואתר מאקו והיא החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי הארץ. האלבום זכה לתואר "אלבום פלטינה", על סך מכירות של 40,000 עותקים.
צוללת שירה
שתיקה כהודאה דמיא
Cobra Gold
Cobra Gold הוא שם-קוד לתרגיל הצבאי הבין-לאומי האסיאתי הגדול בעולם. התרגיל נערך בתאילנד כל שנה.
התרגיל הראשון נערך ב-1982 כתרגיל משותף של צבאות ארצות הברית ותאילנד. משתתפות נוספות קבועות יחסית הן אינדונזיה, יפן, מלזיה, סינגפור וקוריאה הדרומית. בשנת 2014 השתתפה לראשונה גם סין בתרגיל.
מוזמנות קבועות נוספות הן קמבודיה, לאוס, מיאנמר, הולנד, ניו זילנד, רוסיה, דרום אפריקה, סרי לנקה ומזרח טימור.
דני שחר
דני שחר הוא תת-אלוף במילואים ואיש ניהול ישראלי, המכהן כמנכ"ל משרד התיירות. קודם לכן כיהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול, מנהל תוכנית "עיר ללא אלימות" במשרד לביטחון הפנים ושימש בעבר כמפקד יחידת שמשון בצה"ל.
קורות חייו.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. שחר השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש במספר תפקידי פיקוד ביחידה. לאחר מכן נענה לבקשת אלוף פיקוד הדרום, מתן וילנאי, הועלה לדרגת סא"ל ושימש כמפקד יחידת שמשון, והוביל אותה במבצעים מיוחדים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה הראשונה. בהמשך דרכו הצבאית הועלה לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבת מנשה, מפקד חטיבת עציוני וסגן מפקד עוצבת אדום. בשירות המילואים הועלה לדרגת תא"ל וכיהן כמפקד אגד בפיקוד הצפון, כיום מכהן כמפקד בפיקוד העומק.
שחר שימש כראש מנהל התפעול בעיריית נתניה וממלא מקום מנכ"ל, לאחר מכן כיהן כמנהל תוכנית עיר ללא אלימות, שיטור עירוני והמרחב הכפרי במשרד לביטחון הפנים. באוגוסט 2017 מונה על ידי הממשלה לכהן כמנהל הרשות למאבק באלימות, בסמים ובאלכוהול לפי המלצת ועדת איתור.
הגירוש מגוש קטיף
גמר מונדיאל 2014
גמר מונדיאל 2014 התקיים באצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו שבברזיל ב-13 ביולי 2014, ובו נקבע שזוכת גביע העולם לשנת 2014 היא נבחרת גרמניה שניצחה את נבחרת ארגנטינה . גרמניה ניצחה בזכות שער בהארכה של מריו גצה וזכתה בפעם הרביעית בגביע העולם, ולראשונה מאז איחודה. זכייה זו היא הזכייה הראשונה של נבחרת אירופאית על אדמת יבשת דרום אמריקה.
משחק זה היה המפגש השלישי של גרמניה וארגנטינה בגמר גביע העולם, לאחר שנפגשו בגמר מונדיאל 1986 ובגמר מונדיאל 1990. לפני טורניר זה נבחרת גרמניה הגיעה לגמר המונדיאל 7 פעמים (6 פעמים כ), זכתה 3 פעמים (1954, 1974 ו-1990) והפסידה 4 פעמים (1966, 1982, 1986 ו-2002). מנגד, נבחרת ארגנטינה הגיע לגמר המונדיאל 4 פעמים, זכתה פעמיים (1978 ו-1986) והפסידה פעמיים (1930 ו-1990).
רקע.
מפגשים קודמים.
לפני משחק זה שתי הנבחרות נפגשו 20 פעמים. במפגשים אלו גרמניה ניצחה 6 פעמים, היו 5 תוצאות תיקו ו-9 ניצחונות לארגנטינה. במשחקים אלו הובקעו בסך הכל 28 שערים. 6 מהמשחקים הללו התקיימו במסגרת גביע העולם, כששניים מתוכם בגמר. משחק זה היה המפגש השביעי של נבחרות אלו בגביע העולם. להלן מפגשי הנבחרות בגביעי העולם השונים:
לפני משחק זה, המפגש האחרון של שתי הנבחרות היה ב-15 באוגוסט 2012, במשחק ידידות שהתקיים בקומרצבנק ארנה שבפרנקפורט. במפגש זה ארגנטינה ניצחה 1-3.
כדור המשחק.