ביולי 2008 החלה החברה להציב תחנות בסיס בשטחי A ו-B. בשטחי C לא הוצבו תחנות בסיס מכיוון שלא ניתן לכך אישור המנהל האזרחי, והחברה תלתה בכך את הצורך להקים יותר תחנות בסיס בשטחי A ו-B על מנת להשיג טווח קליטה סביר, אגב יצירת קרינה סלולרית חזקה יותר באזורים אלו כאשר תחנות הבסיס המבוקשות אינן קימות. בנובמבר 2009 החלה החברה בהפעלת הרשת ושיווקה. הקידומת שהוקצתה לחברה על ידי משרד התקשורת הישראלי היא 056. החיוג מחו"ל למספרי טלפון ברשת וטנייה יכול להתבצע באמצעות הקידומת הבינלאומית של ישראל (972) וגם באמצעות הקידומת הבינלאומית הישירה של שטחי הרשות הפלסטינית (970), במדינות שבהן הקידומת הישראלית חסומה.
לחברה מעל 200 אלף לקוחות והיא מציעה ללקוחותיה נדידה בשטחי ישראל בהם אין קליטה של הרשת, באמצעות רשת סלקום. כמו כן, לחברה הסכם מיוחד עם רשת orange ירדן, המאפשר למנויים של שתי החברות לנדוד בין ירדן והגדה המערבית, ללא עלויות נדידה.
החל משנת 2018 החברה מספקת גם שירותי דור שלישי בגדה המערבית. נכון לשנת 2019 לחברה 1.3 מיליון לקוחות.
בשנת 2018 שונה שמה מווַטַנִייה מובייל ל-Ooredoo פלסטין כחלק מתהליך המיתוג של החברה האם, קבוצת Ooredoo. מפעילה סלולרית מקטר.
ג'קלין וילסון
ג'קלין וילסון (אנגלית: Jacqueline Wilson, נולדה ב-17 בדצמבר 1945) היא סופרת אנגליה שהתפרסמה בעיקר בספרות ילדים.
וילסון נולדה בעיר באת' שבאנגליה והחלה לכתוב סיפורים בגיל שש. הספר הראשון שלה היה פרויקט בית ספרי ושמו היה "התולעים", שהיא כתבה בגיל תשע. היא פרסמה מספר סיפורים, שלא הצליחו במיוחד עד שב-1991 היא כתבה את "הסיפור של טרייסי ביקר" שאיתו היא התפרסמה בכל רחבי העולם, ספר זה הפך גם בהמשך לסדרת טלוויזיה.
ספרים נוספים שג'קלין וילסון כתבה ותורגמו לעברית הם: "חברות בפיג'מות", "סודות", "בחצות הלילה", "מופע זוגי", "ילדות רעות" ו"נערות בלחץ".
קומפסוגנתוס
קומפסוגנתוס (שם מדעי: "Compsognathus") הוא סוג דינוזאור שחי בסוף תקופת היורה. רוב המאובנים שלו התגלו ברחבי דרום גרמניה וצרפת.
פירוש השם קומפסוגנתוס, הוא "לסת יפה". שם זה ניתן לו מכיוון שלסתו הייתה יחסית קטנה וקלה והמאובן שלו השתמר בצורה מושלמת, לעומת מאובנים רבים של דינוזאורים אחרים.
גודלו של הקומפסוגנתוס.
במשך עשרות שנים היה מקובל בקרב הפליאונטולוגים כי הקומפסוגנתוס הוא הדינוזאור הקטן ביותר. אורכו היה 60 סנטימטרים בלבד ומשקלו היה בערך 2–4 קילוגרמים, וממדי גופו היו דומים לאלו של תרנגולת. מאוחר יותר התגלו דינוזאורים קטנים אף יותר, כגון המיקרורפטור והאפידקסיפטריקס.
הקומפסוגנתוס רץ מאוד מהר, מהר הרבה יותר מכול שאר הדינוזאורים הכבדים והאיטיים וכך הצליח לשרוד בין דינוזאורים אחרים הנמצאים בסביבתו. מהירותו מוערכת בכ-64 קמ"ש.
מזונו ויכולות הציד של הקומפסוגנתוס.
הקומפסוגנתוס רץ מהר מאוד וככל הנראה היה צד בעלי חיים קטנים, שאותם נהג לטלטל מצד לצד ואז לרסק אותם באמצעות לסתותיו. שיניו היו קטנות אך חדות מאוד, כך הוא יכל לתפוס קורבנות שנעו במהירות. קומפסוגנתוס מאובן אחד, התגלה שכשארוחתו האחרונה עדיין בקבתו. תגלית זו הוכיחה שהקומפסוגנתוס אכל כל מיני סוגים של לטאות כמו ארדאוזאורוס ובוואריזאורוס (Bavarisaurus), אך כנראה צד גם חרקים גדולים.
כישורי הקומפסוגנתוס.
לקומפסוגנתוס לא היו כישורים רבים. אך לקומפסוגנתוס שהתגלה בצרפת, היו גפיים קדמיות יוצאות דופן. אף על פי שעדיין לא התגלה מאובן קומפסוגנתוס שלם לחלוטין, נהוג לחשוב שהגפיים הקדמיות של הקומפסוגנתוס היו מצוידות במעין סנפירים, ואולי אפילו סייעו לו לשחות באגמים.
מינים.
הפליאונטולוגים מצאו עד היום רק 2 מינים של קומפסוגנתוס. הראשון שהתגלה בגרמניה, מכונה קומפסוגנתוס לונגיפס ("Compsognathus longipes"). המאובנים שהתגלו בצרפת היו של בעל חיים גדול אף יותר וכונה בשם קומפסוגנתוס קוראלסטריס ("Compsognathus corallestris"). קומפסוגנתוס התגלה לראשונה על ידי המדען הגרמני דוקטור אובנדורפר, בשנת 1857. אובנדורפר שכח לציין את המיקום המדויק בו גילה את המאובן, ולכן לא יכלו מדענים אחרים לחזור לשם כדי לחפש מאובנים נוספים.
בתרבות.
לא ידוע מהמאובנים על התנהגות הציד המתוארת בסרט ולמעשה הדמות של הקומפסוגנתוס מבוססת על הפרוקומפסוגנתוס, הגדול יותר שאינו קרוב משפחתו, שמופיע בספר הראשון והשני בסדרה וצד בלהקות אנשים. הקומפסוגנתוס נראה גם במשחקי מחשב של הסדרה כמו ב, Jurassic World Evolution ו-Jurassic World Alive.
ג'קלין ווילסון
קרל הראשון, קיסר אוסטריה
קַרְל הראשון, קיסר אוסטריה (בשמו המלא: קַרְל פְרַנְץ יוֹזֶף לוּדְוִויג הוּבֶרט גֵּאוֹרְג אוֹטוֹ מָרִיָּה פוֹן הַבְּסְבּוּרְג-לותְרִינְגֶן, בגרמנית:
Karl Franz Joseph Ludwig Hubert Georg Otto Marie von Habsburg-Lothringen, ובהונגרית: Károly Ferenc József; 17 באוגוסט 1887 – 1 באפריל 1922), קיסר אוסטריה, היה המונרך האחרון מבית הבסבורג והקיסר האחרון של האימפריה האוסטרו-הונגרית בין השנים 1916–1918. הוא היה האחרון שנשא בתואר "מלך הונגריה" (בשם קָארוּיֵי הרביעי) ובתארים הנגזרים: מלך בוהמיה וקרואטיה (בשם קַארֶל השלישי), ומלך גליציה ולודומריה. בנובמבר 1918 הודיע לו ראש ממשלתו שרצוי כי "יוותר על השתתפותו בענייני המדינה", אך הוא לא הודח רשמית. עד מותו ניסה לרכוש לגיטימציה על מנת לחזור לכס השלטון.
קרל ירש את הכתר האוסטרו-הונגרי בנובמבר 1916, במותו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ובעתה של מלחמת העולם הראשונה. הוא ניסה ללא הצלחה להביא לשביתת נשק בין מעצמות המרכז ומדינות ההסכמה דרך משא ומתן חשאי. כדי למנוע את התפרקותה של האימפריה ניסה קרל להפוך את אוסטרו-הונגריה לפדרציה שבה לכל המיעוטים האתניים יוענק ייצוג שווה. ניסיונות אלו כשלו ובסיומה של מלחמת העולם הראשונה האימפריה קרסה לנוכח תסיסה אזרחית שנבעה מלאומיות בדלנית כמו גם עקב מחסור חריף במזון (שהוביל למהומות), האינטרס של מדינות ההסכמה להביא לפירוק אוסטרו-הונגריה ועוד.
קרל מעולם לא הודח מכסאו, ולכן המשיך לטעון לבעלות על הכתר גם לאחר התפרקות האימפריה ויציאתו לגלות. קרל ניסה לשוב לכס ההונגרי בשני ניסיונות הפיכה. שני ניסיונות ההפיכה כשלו עקב ההתנגדות אליהן מצידו של העוצר ההונגרי, מיקלוש הורטי, שבפועל שלט על הונגריה. הורטי הגלה את קרל ומשפחתו אל איי מדיירה, מושבה של הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה. קרל נפטר עקב אי-ספיקה נשימתית באיי מדיירה שנה אחת לאחר שהוגלה בעודו בן 34 בלבד. בשנת 2004 הוכרז קרל כמבורך הכנסייה הקתולית בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. ההכרזה נבעה בעיקרה מאדיקותו הדתית של קרל בחייו וניסיונותיו להביא לסיום מלחמת העולם הראשונה, שבמסגרתם הוא פעל בין לבין לצד האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר.
באימפריה האוסטרו-הונגרית.
שנים ראשונות.
קרל נולד בטירת פֶּרְזֶנְבּויג (Persenbeug) שבאוסטריה תחתית, ציסלייטניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוריו היו אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה ומריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של גאורג, מלך סקסוניה ומריה אנה, נסיכת פורטוגל, והיה אחיינו של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה. במקור לא היה קרל מיועד לרשת את הכתר, מצב שהשתנה לאחר סדרת משברי ירושה. ב-1889, רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנו ויורשו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, התאבד ביחד עם הברונית מרי וטסרה אשר עמה ניהל פרשת אוהבים. ירושת העצר עברה לידי אחיו של פרנץ יוזף וסבו של הנסיך קרל, קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה. קרל לודוויג נפטר ב-1896 וירושת העצר עברה פעם נוספת לידיו של פרנץ פרדיננד. פרנץ פרדיננד נישא לסופיה, דוכסית הוהנברג, בת לאצולה זוטרה. מעמדה של סופיה והתעקשותו של פרנץ להינשא לה הובילו לשפל ביחסים בין פרנץ פרדיננד והקיסר פרנץ יוזף. לבסוף הקיסר פרנץ יוזף הכריז, כעונש על פרנץ פרדיננד, שכל צאצאיו לא יהיו בעלי לגיטימציה לרשת את הכתר. משמעות ההחלטה של הקיסר הייתה שירושת הכתר עברה לאחר פרנץ פרדיננד לאחיו הצעיר, אוטו פרנץ, וממנו לבנו של האחרון, קרל.
אביו של קרל, אוטו פרנץ, נהג לשתות משקאות חריפים, היה אלכוהוליסט ולאורך חייו נודע במספר רומנים מחוץ לנישואיו שהובילו לשערוריות. אמו של קרל, מריה יוזפה, הייתה לעומתו אישה קתולית אדוקה, ופעלה להרחיק את בנה מהשערוריות המשפחתיות. עוד בילדותו של קרל נהגה אמו לקחת אותו למיסה קתולית בכנסייה מדי יום. מכיוון שבעת שהוכר כיורש העצר העתידי היה קרל כבר נער בשנות העשרה המאוחרות לחייו, הוא היה מבוגר מכדי להישלח לקריירה מסורתית לבני אצולה בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי. על כן הוריו הסכימו שבנם ישלח ללמוד לימודים אזרחיים באוניברסיטת קארל בפראג (הקרויה על שמו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). בפראג למד קרל משפטים ומדעים פוליטיים והחל לטפח אידיאלים פוליטיים-חברתיים שהבדילו אותו מהבסיס המלוכני השמרן-אדוק. קרל טען כי יש להביא לרפורמות לשיפור חיי האזרח הפשוט ולהסדר ערכים אוניברסליים. לצד דעותיו הפוליטיות קרל המשיך לשמר אדיקותו עבור המסורת הדתית-הקתולית.