האירועים שהתרחשו באותה עת, ובעיקר הקמת מדינות חדשות ותהליך של דה-קולוניזציה, הובילו לעלייה במספר הנרשמות למונדיאל באנגליה, ולראשונה בתולדות הטורניר הוגשו למעלה מ-70 בקשות (עלייה של 25% בהשוואה למוקדמות מונדיאל 1962). עם זאת, בעקבות החלטתה של פיפ"א להקצות מקום אחד בלבד לאסיה ולאפריקה החליטו כל הנבחרות האפריקניות לפרוש מהטורניר.
51 נבחרות השתתפו במשחק מוקדמות אחד לכל הפחות. בסך הכל נערכו 127 משחקים במוקדמות, בהם הובקעו 393 שערים (ממוצע של 3.09 שערים למשחק).
אירופה.
במוקדמות באירופה התמודדו 32 קבוצות על 9 מקומות למונדיאל. המדינות חולקו ל-9 בתים של 4 או 5 קבוצות כאשר הראשונה בכל בית עלתה למונדיאל. העולות הן בולגריה, גרמנית המערבית, צרפת, פורטוגל, שווייץ, הונגריה, ברית המועצות, איטליה וספרד.
דרום אמריקה.
9 הנבחרות חולקו ל-3 בתים בני 3 קבוצות. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה למונדיאל.
בית 1.
אורוגוואי העפילה
בית 2.
צ'ילה ואקוודור סיימו עם מספר נקודות זהה, ולפיכך נערך משחק פלייאוף במיקום נייטרלי.
צ'ילה העפילה.
בית 3.
ארגנטינה העפילה.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים.
פיפ"א דחתה את בקשת ההרשמה של . לאחר מכן נקבע כי משחקי המוקדמות באזור זה יתנהלו בשני סבבים:
סיבוב ראשון.
בית 1.
מקסיקו העפילה לסיבוב השני.
בית 2.
ג'מייקה העפילה לסיבוב השני.
בית 3.
קוסטה ריקה העפילה לסיבוב השני.
סיבוב שני.
מקסיקו העפילה.
אפריקה ואסיה.
חברותה של בפיפ"א הושעתה בגלל משטר האפרטהייד, ובנוסף לכך דחתה פיפ"א את בקשת ההרשמה של ו. הנבחרות האפריקאיות היו אמורות להתמודד בשני סיבובים על שלושה מקומות בסיבוב הבין-יבשתי, ואילו הנבחרות מאסיה היו אמורות להתחרות על מקום אחד בסיבוב הגמר באמצעות טורניר שנערך על מגרש נייטרלי. מנצחת סיבוב הגמר העפילה למונדיאל. ברם, הנבחרות האפריקאיות כעסו על כך שפיפ"א לא הקצתה להן ולו כרטיס ישיר אחד, וכמחאה פרשו כולן. הרכבי הבתים היו אמורים להיות:
משחקי הסיבוב השני היו אמורים להיות בין מנצחות בית 1 ו-5, מנצחות בית 2 ו-4, ומנצחות בית 3 ו-6. אולם, מאחר שכל הנבחרות פרשו לא נערך הסיבוב.
פרשה כמחאה על כך שהטורניר הועבר מיפן לפנום פן, בירת קמבודיה.
קוריאה הצפונית העפילה לסיבוב הגמר של אפריקה-אסיה, ומאחר שכל הנבחרות האפריקאיות פרשו המשיכה והעפילה ישירות למונדיאל.
בובי סימונס
בובי סימונס (באנגלית: Bobby Simmons; נולד ב-2 ביוני 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע.
קריירת משחק.
סימונס נבחר בדראפט בשנת 2001 על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה מספר 42, אחרי ששיחק שלוש שנים באוניברסיטת דה פול, אך הועבר מיד לוושינגטון ויזארדס בתמורה לפדראג דרובניאק. לפני פתיחת עונת עבר בעסקת חליפין ביחד עם יוברט דייוויס וריצ'רד המילטון לדטרויט פיסטונס, בתמורה לג'רי סטקהאוס, בריאן קרדינל ורטקו ורדה. שבועיים לאחר העסקה, שוחרר סימונס מדטרויט, וחתם בוויזארדס לעונה נוספת.
ב-26 בספטמבר 2003, עבר סימונס ללוס אנג'לס קליפרס כ. בעונתו הראשונה בקליפרס חווה סימונס את עונת הפריצה שלו, הוא קלע 16.4 נקודות ב למשחק, ובסיום העונה נבחר לשחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
באוגוסט 2005 עבר סימונס כשחקן חופשי לקבוצת מילווקי באקס, אך התקשה לשחזר את היכולת הטובה אשר הציג במדי הקליפרס. בשנת 2006, פציעה בקרסול השביתה אותו ממשחק למשך כל עונת .
ביולי 2008 הועבר סימונס ביחד עם אי ג'יאנליאן לניו ג'רזי נטס בתמורה לריצ'רד ג'פרסון. בסיום עונת עבר סימונס לקבוצת סן אנטוניו ספרס, אך נופה מסגל הקבוצה כבר בחודש נובמבר של אותה השנה.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA.
נכון ל-27 באפריל 2012
שירת ספרד
פולמוס המשיחיות בחב&quot;ד
פולמוס המשיחיות בחב"ד הוא ויכוח בין הזרם המשיחיסטי לבין הזרם המתון (הקרוי גם "הזרם המרכזי" או "הזרם האנטי-משיחיסטי") בחסידות חב"ד בשאלה האם להתייחס אל אדמו"רם, רבי מנחם מנדל שניאורסון, כמשיח ובעיקר האם לפרסם זאת. הוויכוח החל בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 באחרית ימיו, בעיקר בתקופת מחלתו, התעצם לאחר פטירתו בג' בתמוז ה'תשנ"ד (1994), ונמשך גם כיום. למרות ויכוח זה, גם בזרם המתון סבורים מרבית החסידים כי הוא יתגלה כמשיח כשיקום לתחייה, אך סוברים שאין לפרסם זאת. במקביל, הזרם המשיחיסטי מכחיש את עובדת פטירתו של הרב שניאורסון.
פולמוס המשיחיות.
עיקרי הפולמוס ומאפייני הזרמים.
הזרם המשיחיסטי.
אנשי הזרם המשיחיסטי, על פי הבנתם את דברי הרב שניאורסון, רואים בהפצת אמונתם במשיחיותו אידיאל חשוב, שיזרז את בוא הגאולה, ומשקיעים בכך משאבים רבים באמצעי פרסום שונים ובארגון אירועים המוניים. אנשי הזרם מכריזים "יחי אדוננו מורנו ורבינו מלך המשיח לעולם ועד" לאחר התפילות, בנאומים, בהתוועדויות, בשמחות ועוד. הם מפיצים הכרזה זו גם על גבי עלונים, כיפות, סטיקרים ועוד.
סמל נוסף המזוהה עם הזרם המשיחיסטי הוא דגל משיח - דגל צהוב ובו כתר והכיתוב "משיח"
. סמל זה מופיע גם כסיכת בגד.
הזרם המתון.
הזרם המתון בחסידות מסתייג מפעולות אלו של הזרם המשיחיסטי, וסבור כי המשיחיסטים טועים בהבנת דברי הרבי המנוח ופעולותיהם אינן מקרבות את הגאולה, פוגעות במורשתו ומרתיעות מצטרפים פוטנציאליים לחב"ד. לדבריהם, הרבי התנגד לזיהויו ולפרסומו כמשיח, ומשכך אין לעסוק בכך בפומבי.
השבועון הרשמי והוותיק של חב"ד "כפר חב"ד", ועלון פרשת השבוע "שיחת השבוע" נמנים עם הזרם המתון. לאחר פטירת האדמו"ר הקימו אנשי הזרם המשיחיסטי שבועון חלופי בשם "בית משיח", וכן עלון שבת בשם "שיחת הגאולה" ובהמשך עלון נוסף בשם "הגאולה מעניין ועכשווי".
זיהויו כמשיח.
הרב שניאורסון לא הכריז על עצמו מעולם במפורש כעל משיח, ובשיחות פרטיות אף הכחיש זאת במפורש (על פי עדויות. ראה להלן). מאידך, הוא לא שלל בפומבי אפשרות כזו כאשר הועלתה על ידי חסידיו. בשיחותיו ניתן למצוא אמירות המתפרשות על ידי חוקרים ורבים מהחסידים כרומזות לכך שהוא המשיח. כך למשל הזכיר בשיחותיו ובכתביו מספר פעמים את מאמר חז"ל אודות המשיח, "מנחם שמו", כשמו הפרטי של הרבי. בשנת תשנ"ב, כשאיחל שמשיח 'יבוא מיד', פירש את ראשי התיבות של המילה 'מיד' תוך אזכור שמו כמשיח בהמשך לשמות אדמו"רי חב"ד הקודמים: . בכמה הזדמנויות התייחס לחותנו כנשיא הדור וכמשיח ולעצמו כממלא מקום חותנו, ואף אמר פעמים רבות שנשיא הדור הוא "משיח צדקנו". הוא עודד שירת "יחי אדוננו... מלך המשיח..." בכמה הזדמנויות, כפי שיפורט להלן.
האמונה במשיחיותו של הרב שניאורסון אינה נחלת הזרם המשיחיסטי בלבד. גם בזרם המתון מאמינים רבים שהוא המשיח ושהוא עתיד לקום לתחייה ולהוביל את הגאולה, הם מסתמכים על מקורות תורניים שלדעתם תומכים בכך. כך למשל, אחד המנהיגים הבולטים בזרם המתון, הרב יואל כהן, סבר כי אין ספק שהרבי עתיד להיות המשיח, וזאת מנימוקים רוחניים, אולם אין חיוב הלכתי להאמין בכך, ודאי לא לאחר פטירתו. עוד הוא מוסיף, כי אין מקום לנהל תעמולה על כך, לא בתוך חב"ד ולא מחוצה לה.
לעומת זאת ישנם רבנים בזרם המתון הסוברים שלאחר שהאדמו"ר נפטר התברר שהוא לא יהיה המשיח, ושלא ניתן להביא ראיה לכך שהוא המשיח ממקורות תורניים, שכן כדברי הרמב"ם בנושא זה .
חלק מאנשי הזרם המתון סבורים שהדברים המשיחיים שאמר הרבי אודות 'נשיא הדור', מכוונים לחמיו, ולעצמו התייחס רק כנציג של חמיו בעולם הגשמי. הם מתבססים בין השאר על עדותו של מזכיר הרבי, לייבל גרונר, שלפיה לאחר שפורסם בעלון "שיחת השבוע" בשנת 1991 שהרבי הוא נביא, אמר לו הרבי: . לפי גישה זו, יש מסבירים את יחסו לפרסומו כמשיח, בכך שרצה שהציבור יעסוק בנושא המשיח. הם מזכירים סיפור שלפיו בשנת תש"ב פרסם האדמו"ר הקודם, הרב יוסף יצחק, את המשפט "לאלתר לתשובה לאלתר לגאולה". הרבי אמר לחמיו שבעקבות הלהט בנושא זה יש הרואים אותו כמשיח, והלה ענה שלא משנה מה יגידו, העיקר שידברו על המשיח.
בזרם המתון מציינים גם לדבריו של הרב חיים גוטניק, מרבני חב"ד באוסטרליה, שמעיד כי בפגישה שקיים עם הרב שניאורסון בשנת 1964, אמר לו הרבי שאנו לא נמצאים בתקופת "אתחלתא דגאולה" היות שעל פי הרמב"ם תהליך הגאולה מתנהל רק בידי משיח בשר ודם, ואין כיום משיח כזה. שלוש שנים מאוחר יותר, בתאריך 11 באוגוסט 1967 (ה'תשכ"ז), נפגש הרב גוטניק שוב עם הרבי והזכיר לו את דבריו מלפני שלוש שנים. הרב גוטניק אמר לרבי כי הוא דווקא כן מכיר את מלך המשיח, הלוא הוא "הרבי מלובביץ", אך הרבי לא הסכים לדבריו, וקבע שאינו המשיח, היות שאינו עומד בתנאים ובהגדרות שקבע הרמב"ם למי שיהיה המשיח.
פסקי דין.
בשנת תשנ"א (1991) לאחר קריאת הרב שניאורסון "עשו כל אשר ביכולתכם", נערכה אספה בכפר חב"ד, שבסיומה כתב הרב אשכנזי 'פסק דין', שבו נאמר בין היתר .
בשנת תשנ"ח, יזמו חסידים מהזרם המשיחיסטי כתיבת פסק הלכתי הקובע שהאדמו"ר מחב"ד הוא מלך המשיח, ושיש לו "דין נביא". על הפסק חתמו כשלוש מאות רבני קהילות, אדמו"רים ודיינים, בהם גם מי שאינם חסידי חב"ד.
הפרסום.
במספר הזדמנויות במהלך כהונתו כאדמו"ר, דיבר הרב שניאורסון בתקיפות נגד פעולות חסידיו לפרסמו כמשיח, בטענה שפרסום זה מרחיק יהודים מחסידות חב"ד ומיהדות בכלל. כמה פעמים אמר שהוא רואה זאת כמלחמה אישית נגדו.
עם זאת, הזרם המשיחיסטי סבור כי בערוב ימיו התיר הרבי בהדרגה לפרסם זאת. המשיחיסטים מסתמכים על התבטאויות שונות בהן רמז לדעתם על משיחיותו, ועל מקרים שונים בהם עודד ובירך על פעולות הקשורות בפרסום זהותו כמשיח. לטענתם, זו ה'משנה האחרונה' שלו והיא מבטלת את ההסתייגויות שביטא בעבר.