מודל האטום של רתרפורד
אבל פתולוגי
אבל פתולוגי הוא מונח ישן לתיאור מצב שבו אבל נמשך מעבר לתהליך הטבעי הצפוי בעקבות פרידה או אובדן, ומשפיע באופן משמעותי על תחומי חיים אחרים. אף שהמושג רווח בשיח היומיומי של מי שאינם אנשי מקצוע אין לו תוקף קליני או מחקרי כלשהו. זאת כיוון שכיום מקובל שאנשים שונים אבלים בצורות שונות ומגיבים לאירועי אובדן שונים במגוון של צורות ודרכים, המושפעות מתרבות, מנסיבות המוות ועוד. לכן אין כיום הסכמה על מהות המושג "אבל פתולוגי". אבל הוא במהותו תהליך תגובתי והסתגלותי. ישנם מצבים בהם היכולת להסתגל לאבדן נפגעת מסיבות שונות, הקשורות לאדם האבל, לנסיבות המוות ועוד.
הפרעת אבל מורכב ויציב.
הפרעה זו מופיעה במהדורה החמישית של ה DSM, בפרק העוסק במצבים נפשיים שאין עדיין גוף ידע מספיק גדול ביחס אליהם כדי לתת להם תוקף של הפרעה נפשית. הקריטריונים המתוארים ב DSM להפרעה זו
תת סיווג:
עם אבל טראומטי: אבל בעקבות רצח או התאבדות עם נטייה לעיסוק אינטנסיבי בטבעו הטראומטי של המוות, כולל עיסוק ברגעיו האחרונים של המנוח, המידה בה סבל טרם מותו, אופי פציעותיו ופגיעתו ואופיו הפוגעני והמכוון של המוות.
מאפיינים נוספים הקשורים לאבחנה או תומכים בה.
חלק מהאבלים יפתחו סוגים שונים של הזיות ראייה או שמיעה, בהן המנוח עשוי להראות או להשמע לרגעים מספר. כמו כן ייתכנו תלונות על מיחושים גופניים שונים (במערכת העיכול, כאבים בחלקי גוף שונים) וכן תשישות. ייתכנו גם תלונות שדומות לאלה שביטא המנוח טרם מותו.
חות האבחנה.
השכיחות להפרעת אבל מורכב ויציב נע בין 2.4% ל 4.8% מכלל האוכלוסייה. ההפרעה שכיחה יותר בנשים מאשר בגברים.
התפתחות וסיבתיות.
ההפרעה יכולה להתפתח בכל גיל, מעל גיל שנה. הסימפטומים מתחילים בדרך כלל מספר חודשים לאחר האובדן, למרות שייתכן מצב של דחייה של מספר חודשים בהופעת הסימפטומים. למרות שתגובות האבל מופיעות בדרך כלל מיד לאחר האובדן, אין תגובות אלה מאובחנות כהפרעה, אלא אם נמשכו לפחות 12 חודשים מאז התרחש האובדן (שישה חודשים בילדים). ילדים קטנים עלולים לחוות את מות ההורה או המטפל כטראומטי בשל אי יכולתם להבין את משמעות של האדם שנעלם מחייהם. בילדים, יכולה ההפרעה להתבטא בהתנהגות משחקית, וכן בנסיגה התנהגותית התנהגות הפגנתית, שעשויה לכלול חרדה מאפשרות של נטישה מצד ההורה הנותר. אצל ילדים עלולה ההפרעה לגרום להפרעות בעיצוב הזהות האישית והחברתית. כמו כן עלולה ההפרעה להתפתח לדיכאון.
גורמי סיכון ופרוגנוזה.
סביבתיים: הסיכון להתפתחות ההפרעה גבוה יותר כאשר התקיימו יחסי תלות (רגשית או אחרת) בין האדם האבל ובין המנוח. בילדים, הפרעות הקשורות לרציפות בטיפול בילד מעלות את הסיכון להתפתחות ההפרעה.
גנטיים ופיזיולוגיים: נשים נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח את ההפרעה מאשר גברים.
סוגיות תלויות תרבות באבחנה.
הסימפטומים של הפרעת אבל מורכב ויציב נצפים בתרבויות שונות. עם זאת אופן הביטוי של האבל יכול להיות תלוי תרבות. האבחנה מתקיימת אם התסמינים הם יציבים והם שונים מהמקובל בנורמות התרבותיות של האדם האבל. כמו כן הפרעת אבל מורכב ויציב קשורה להתפתחות של מחלות גופניות שונות והחמרה של מחלות או מצבים רפואיים קיימים, בכלל זה מחלות לב וכלי דם, מחלות מטבוליות, יתר לחץ דם, מחלות של מערכת החיסון, וסרטן.
סכנת אובדנות.
אנשים עם אבחנת אבל מורכב ויציב מדווחים לעיתים קרובות על עליה בשיעור החשיבה האובדנית.
תוצאות אפשריות של הפרעת אבל מורכב ויציב.
ההפרעה עשויה להיות קשורה לקשיים בעבודה ובתפקוד החברתי כן עשויות להופיע התנהגויות מסוכנות כגון שימוש מוגבר בטבק ו/או אלכוהול
אבחנה מבדלת.
אבל 'נורמלי': הפרעת אבל מורכב ויציב נבדלת מאבל 'נורמלי' בחומרת הסימפטומים (משך הסימפטומים ומידת הפגיעה בתפקוד) ובכך שהיא ניתנת לא מיד לאחר האובדן אלא רק לאחר 12 חודשים לפחות (6 בילדים) של קיום סימפטומים, בלא שניכרת הקלה בסימפטומים ובלא שנראה תהליך הסתגלות מחודש לחיים לאחר האובדן, כמצופה באבל 'נורמלי'.
הפרעות מצב רוח: הפרעת אבל מורכב ויציב דומה להפרעות מצב רוח (דיכאון מג'ורי, וכן דיכאון כרוני - דיסתמיה) במנעד הרגשות העצובים והכאב הנפשי. התנהגות כמו בכי, מחשבות על התאבדות והתנהגות אובדנית. ההבדל הוא שבהפרעת אבל מורכב ויציב התסמינים הם סביב האובדן וקשורים אליו ואילו בהפרעות מצב רוח יכולים הסימפטומים להיות קשורים לכל דבר.
הפרעת דחק פוסט טראומטית: אנשים שחוו מוות יקירם בנסיבות טראומטיות (רצח, התאבדות, פיגוע וכדומה) עלולים להציג סימפטומים פוסט טראומטיים מלאים או חלקיים לצד הפרעת האבל מורכב ויציב. שתי ההפרעות יכולות לכלול מחשבות חודרניות אינטנסיביות של תכנים הקשורים לאובדן או למנוח. כמו כן, בשתי ההפרעות ייתכנו סימפטומים של הימנעות ממצבים, מקומות, אנשים או דברים המזכירים את המנוח או את האירוע הטראומטי. הבסיס לאבחנה המבדלת בין הפרעת דחק פוסט טראומטית והפרעת אבל נדחה הוא קודם כל ממד הזמן: אבחנת דחק פוסט טראומטית ניתנת בחלוף חודש מהאירוע הטראומטי. לאבחנת אבל מורכב ויציב דרוש זמן רב הרבה יותר של התמשכות הסימפטומים וחומרתם. בנוסף, בהפרעת אבל מורכב ויציב יהיה עיסוק מרובה באובדן עצמו, בגעגועים לנפטר (תופעות שאינן חלק מאבחנת PTSD). כן יהיה עיסוק מרובה באופן בו התרחש האירוע הטראומטי והאופן בו המנוח נפטר כולל עיסוק ברגעיו האחרונים בחיים.
הפרעת חרדת נטישה: מדובר בהפרעה המתאפיינת בהתפתחות חרדה מפני אפשרות שאדם ינטוש. כשמדובר בהפרעת אבל מורכב ומתמשך
קומורבידיות.
האבחנות הנלוות השכיחות יחד עם הפרעת אבל מורכב ויציב הן: הפרעות מצב רוח, הפרעת דחק פוסט טראומטית, והפרעות שימוש בחומרים. פוסט טראומה שכיחה יותר כאשר אירוע האובדן הוא אירוע אלים.
סוגי אבל נוספים הנזכרים בספרות המדעית.
הגדרת הפרעת אבל מורכב ויציב כוללת בתוכה שתי תופעות באבל, שנחקרו בספרות המדעית:
אבל נדחה (Deleyed Onset): תגובת האבל מופיעה במרבית המקרים אצל מרבית האנשים מיד לאחר האובדן. ישנם עם זאת מקרים בהם התגובה מופיעה בחלוף חודשים מהאובדן. תופעה זו היא נדירה יחסית ולא נחקרה רבות.
אבל טראומטי: באבל טראומטי האדם האבל מציג בנוסף לתסמיני האבל המוכרים והצפויים, גם תסמינים טראומטיים. אבל כזה יכול להתפתח כאשר נסיבות המוות הן אלימות, ובייחוד אם האדם האבל עצמו היה עד ישיר לאירוע המוות (למשל היה נוכח בתאונת דרכים שבה נהרג האדם).
שלמה היימן
רבי רפאל חיים שלמה היימן (ה'תרנ"ב - י"ז בכסלו ה'תש"ה, 3 בדצמבר 1944) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי.
כיהן כר"מ בישיבת אהל תורה שבברנוביץ' ובישיבת רמיילס שבווילנה, וכראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק. בארצות הברית שימש גם כסגן נשיא אגודת ישראל באמריקה, וכחבר מועצת גדולי התורה.
קורות חיים.
נולד לרב יחיאל מיכל היימן בפאריץ' שליד מינסק בשנת תרנ"ב. הוא למד אצל הרב ברוך בר לייבוביץ ראש ישיבת כנסת בית יצחק שהייתה אז בסלבודקה ובישיבת החפץ חיים בראדין ונודע בשם העילוי מפאריץ'. בשנת תרע"ח נישא לבתו של רבי יוחנן רודנסקי מוולוז'ין שהיה גיסו של רבי שמחה זליג ריגר המו"ץ והדיין של בריסק.
לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת קרמנצוג' ובישיבת סמילוביץ. בשנת תרפ"ג מונה על ידי רבי אלחנן וסרמן כר"מ בישיבת אהל תורה בברנוביץ', ובתרפ"ז נעתר לבקשתו של רבי חיים עוזר גרודזנסקי לכהן כר"מ בישיבת רמיילס בווילנה.
בשנת תרצ"ה, לאחר פרישת הרב חיים דוד ליבוביץ מראשות ישיבת תורה ודעת בברוקלין, חיפשו מנהליה ראש ישיבה חדש. לשם כך פנו אל הרב חיים עוזר גרודזנסקי שהמליץ על היימן כמתאים לתפקיד. הרב היימן קיבל את המינוי, ובאייר תרצ"ה עבר לויליאמסבורג שבארצות הברית.
נפטר בי"ז בכסלו ה'תש"ה ונקבר למחרת בניו יורק. לראשות הישיבה נתמנה במקומו הרב ראובן גרוזובסקי שמסר את השיעורים הכלליים, ומאוחר יותר גם הרב יעקב קמנצקי שמסר את השיעורים היומיים. לאחר פטירתו ללא צאצאים, נישאה אלמנתו לרב איסר יהודה אונטרמן שכיהן יותר מאוחר כרב הראשי האשכנזי של ארץ ישראל. היא נפטרה בכ"ו טבת תשכ"ה.
ספריו.
חידושי רבי שלמה - רוב פרסומיו של היימן נתפרסמו בירחון 'כנסת ישראל' בווילנה, ובירחון ה'מתיבתא' של ישיבת תורה ודעת. לאחר מותו ליקט תלמידו הרב חיים גרוזובסקי חלק מכתביו ופרסם אותם תחת השם חידושי רבי שלמה. בשנת תשמ"ב פרסם הרב מיכל יהודה ליפקוביץ מהדורה מורחבת של הספר הכוללת כתבים שלא נכללו במהדורה המקורית. בשנת תשס"ב פרסם הרב ליפקוביץ חלק שני מהספר.
דגל חיל הים הישראלי
דגל חיל הים הישראלי הוא דגלה הצבאי הימי של ישראל אשר מונף על אניות חיל הים, בסיסיו ונמליו.
עיצובו של הדגל הוא עיצוב דגל כחול בעל משולש לבן אשר בסיסו צמוד לתורן ובמרכזו מוטען מגן דוד כחול.
הדגל הוכרז כדגל ישראלי רשמי ב-19 במאי 1948 עם קבלת פקודת אניות (לאומיות ודגל), תש"ח-1948, ולאחר מכן בחוק הספנות (כלי שיט), תש"ך-1960, ובכך הוקנה לו מעמד שווה לדגל לאום. על חייל אשר עולה על אניית חיל הים עליה מונף דגל חיל הים חלה חובת הצדעה לדגל.
לדגל קיימת גם גרסה אשר מוטען בה סמל חיל הים בצידו הימני-תחתון של הדגל, גרסה זו משמשת את החיל והצבא בטקסים שונים כתרגילי הסדר בטקס הדלקת המשואות.
Henry Street (Dublin)
Henry Street
כוכב וולף-ראייה