אנה ובעלה הסתירו בביתם גם את קרפינסקי (Karpinsky), יהודי בן שישים שלפני המלחמה עבד כסוכן מכירות בחברת סבונים. בנוסף הסתירו את מרק צ'ח - ילד יהודי בן ארבע שנראה היה כמו ארי אבל משום שהיה נימול נזקק למחסה אצלם.
באחד הלילות הביא ולדיסלב ילד יהודי נוסף בן שלוש, שלא יכול היה להסתתר יותר במקום הקודם ונמסר לכנסייה. אמו של הילד יורק ברוס (Jurek Bross/Brus/Bruss), פגשה בולדיסלב ליד הכנסייה וסיפרה לו על הילד שמסרה לכנסייה והוא הבין את המצב וביקש לאמץ את הילד ולקח את האם ובנה לביתו. אנה וולדיסלב שמרו עליו אצלם ולאחר שצימח שיער שכיסה על אוזניו אשר הסגירו את מוצאו היהודי בהמשך מסרו אותו למשפחת יחומבסקי, שכבר היו לה ילדים בני גילו.
במהלך המלחמה המשיכו ארבעת היהודים להתגורר בביתם של אנה וולדיסלב. הם דאגו לכל צורכיהם והסתירו אותם מפני הנאצים ממניעים הומניים טהורים, ללא דרישת תשלום או כל טובת הנאה. במהלך המלחמה ולדיסלב נחשד בסיוע ליהודים והואשם בהסתרת יהודים. הוא נעצר על ידי הנאצים, ונשלח למוות במחנה ההשמדה באושוויץ משם הוא לא חזר. למרות הסכנה שנשקפה לה אנה המשיכה להסתיר את ארבעת היהודים בביתה ולדאוג להם עד סוף המלחמה וכולם שרדו.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה אנה התגיירה והתחתנה עם פיינר קלמן אשר אותו הצילה והסתירה בביתה במהלך המלחמה. היא עזבה את כל קרוביה ומשפחתה בפולין והשניים עלו ביחד למדינת ישראל. היא שינתה באופן רשמי את שמה לחנה דוברוצקה, ובעלה שינה את שמו ליוסף דוברוצקי. השניים התגוררו בחיפה. בשנותיה האחרונות התגוררה בבית אבות גרטרוד לוקנר בנהריה עד לפטירתה ב-1987.
הכרה והנצחה.
אנה לא הסכימה שמעשה ההצלה יפורסם ולא רצתה בהכרה ובתודה. גם להפצרותיה של אימו של יורק, הילד שהוחבא בביתה, אשר באה לבקר אצלה מארצות הברית, לא נענתה. רק כאשר החמירה מחלתו של בעלה יוסף היא השתכנעה לאפשר לו לשלוח את סיפור הצלתו כעדות ליד ושם במטרה להכיר באנה ובולדיסלב כחסידי אומות העולם. כוכבה צור, ניצולת שואה שהכירה את בני הזוג, כתבה את עדותו ושלחה אותה למדור חסידי אומות העולם של יד ושם. ב־8 ביולי 1982 הוכרו אנה ובעלה המנוח ולדיסלב כחסידי אומות העולם על ידי הוועדה לציון חסידי אומות העולם. ב-4 ביוני 1984 השתתפה בטקס קבלת מדליה ונטיעת עץ בהר הזיכרון ביד ושם. בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה הוצבה אבן זיכרון לכבודה.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של אנה. היא נקברה בבית הקברות הלטיני מול חוף הכרמל בחיפה. על קברה נחקק: נפש אצילה - מצילה נפשות בתקופה השואה. קברה סומן בלוחית זיכרון והתקיים טקס לזכרה ביום השואה והגבורה תשפ"א.
למור אדום
למור אדום (שם מדעי: "Eulemur rufus") הוא מין של פרימט מהסוג למור החי באי מדגסקר ונחשב בעבר כתת-מין של המין למור חום ("Eulemur fulvus") אך הופרד למין עצמאי.
מאפיינים.
אורך הגוף והראש של הלמור האדום 35 עד 48 סנטימטרים בתוספת הזנב שאורכו 45 עד 55 סנטימטרים ומשקלו 2.2 עד 2.3 קילוגרמים. הלמור דומה מאוד למין למור אדום-חזית ("Eulemur rufifrons") ובדומה לו הוא בעל אף ופסים שחורים ופרווה בצבע חום-אדום (זה מקור שמו של הלמור). הלמור האדום חי ביערות נשירים יבשים במערב מדגסקר וניזון בעיקר מפירות, עלים, צוף פרחים וחסרי חוליות קטנים כמו תולעים וחרקים. הטורפים של הלמור האדום הם טורפי מדגסקר כמו הפוסה, עופות דורסים כמו עקב מדגסקר ואיה זרונית מדגסקרית וחנק קרקע מלגשי. לא ידוע הרבה על למור זה אך הוא נמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות, שריפות וציד.
ריינילדו מנדאבה
ריינילדו איסנרד מנדאבה (באנגלית: Reinildo Isnard Mandava; נולד ב-21 בינואר 1994) הוא כדורגלן מוזמביקי המשחק בעמדת המגן באתלטיקו מדריד ובנבחרת מוזמביק.
קריירה.
מנדאבה, שנולד בביירה, החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון המקומי בשנת 2012. בדצמבר 2015, הוא חתם במועדון הפורטוגזי בנפיקה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון. ביוני 2017 הושאל מנדאבה לעונה אחת לספורטינג דה קובילה מהליגה השנייה בפורטוגל.
בקיץ 2018 עבר לבלננסש, במדיה ערך 16 הופעות.
בינואר 2019 עבר בהשאלה לליל מליגת העל הצרפתית. וב-31 במאי 2019, רכשה אותו. ב-19 בינואר 2022 כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על לוריאן.
ב-31 בינואר 2022 חתם באתלטיקו מדריד בחוזה לשלוש וחצי שנים. ב-6 בפברואר ערך הופעת בכורה בהפסד 2-4 לברצלונה.
מנדאבה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מוזמביק ב-22 בדצמבר 2013, במשחק ידידות מול אסוואטיני שהתסיים בתיקו 1-1. הוא כבש את השער הראשון שלו בנבחרת ב-20 ביוני 2015, נגד סיישל. הוא עשה זאת שוב כמה ימים לאחר מכן נגד אותה נבחרת.
תארים.
ליל
קיי-אכים שונבאך
פרד וסט
פרדריק "פרד" וולטר סטפן וסט (באנגלית: Frederick "Fred" Walter Stephen West; 29 בספטמבר 1941 – 1 בינואר 1995) היה רוצח סדרתי אנגלי אשר רצח לפחות שתים עשרה נשים בין השנים 1967–1987 בגלוסטרשייר, מרביתן בעזרתה של אשתו השנייה, .
כל קורבנותיו היו נשים צעירות, ולפחות שמונה מהן היו מעורבות לפני מותן בביצוע אקטים שונים עבור סיפוקם המיני שלו ושל אשתו, ביניהם אונס, קשירה, עינויים ו; גופותיהן נקברו בדרך כלל לאחר שבותרו במרתף או בגינה שבבית הזוג ברחוב קרומוול, גלוסטר, אשר נודע מאוחר יותר בשם בית הזוועות.
כמו כן, רצח פרד לפחות שתי נשים לבדו, ואילו רוז רצחה את בתו החורגת, שרמיין. הזוג נעצר והורשע ב-1994. בזמן ששהה ב התאבד פרד לאחר שגנב חבל משק כביסה, אותו קשר לידית החלון של תאו ועטה על צווארו, קרס על ברכיו, ונחנק למוות. אשתו הורשעה בעשרה סעיפי רצח ונידונה למאסר עולם בנובמבר 1995.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
פרדריק וולטר סטפן וסט נולד ב-29 בספטמבר 1941 בביקרטון קוטג', מאץ' מארקל, הרפורדשייר, ילדם הראשון של וולטר סטפן וסט (1914–1992) ודייזי חנה היל (1922–1968) אשר שרד את לידתו. משפחתו הייתה ענייה למדי והתפרנסה מחקלאות וחוואות. אביו דגל במשמעת קשה ואמו נהגה לגונן עליו יתר על המידה.
משפחתם עברה ב-1946 למורקורט קוטג' שבחוות מורקורט, שם מצא אביו עבודה בתור חלבן וקוצר יבול. ביתם לא היה מחובר לחשמל וחומם על ידי שריפת בולי עץ באח. במהלך עשר השנים הבאות הרתה אמו שבע פעמים נוספות, מתוכן שרדו רק חמישה ילדים, אם כי פרד תמיד נותר המועדף בעיניה. הוא נודע בתור "ילד של אמא" וחיפש חברה בעיקר בקרב בני משפחתו.
וולטר ודייזי הסתכלו על ילדיהם בציפייה כי יסייעו במטלות הבית השונות, ומחמת עוניים הרב נאלצו כל השישה להשתתף בעבודה הקשה; שלוש הבנות קטפו תותים ותפרחות כשותנית, ואילו שלושת הבנים קצרו חיטה וצדו ארנבים. הצורך לעמול ולהזיע עבור מחייתו החדיר בפרד מוסר עבודה גבוה, חרף נטייתו האובססיבית לגניבות, מנהג אשר פיתח בצעירותו וליווה אותו למשך שארית חייו.
חבריו לכיתה תיארו אותו כילד מוזנח, חסר-מרץ ובעל מצב רוח ירוד וקודר, אשר הסתבך בצרות לעיתים קרובות. לאורך חייו לא הפגין ידע רב או אוריינות גבוהה, אולם ניחן בחוש טבעי לנגרות ועבודה עם עץ, וגילה עניין רב באומנות. הוא עזב את לימודיו בגיל חמש עשרה בכדי לעבוד בחוות מורקורט.
לדבריו של פרד שמע לראשונה על יחסי מין מפיה של אמו כאשר היה בן שתים עשרה, החל לבצע מעשי זואופיליה עם בעלי החיים שבחווה בשנות נעוריו, והאמין כי מעשי גילוי עריות נחשבו לנורמלים לאחר שראה את אביו מבצע אותם באחיותיו. אחיו הצעיר, דאג, הכחיש את האמירות הללו ופטר אותן כפנטזיה שנולדה במחשבתו של פרד.
בנעוריו נהג לבלות יחד עם אחיו ג'ון במועדון נוער סמוך לעיר , שם זכה לכינוי "קאנטרי באמפקין" הודות למבטאו הגרוני יוצא הדופן, ביטוי שפירושו נער כפרי. פרד נהג להטריד נערות ונשים אשר נתפשו בעיניו כלא יותר מחפצים שנועדו לספק את רצונו, ולעיתים קרובות תפס ומישש את גופן בניגוד לרצונן. כאשר הצליח למצוא בת זוג שחשה משיכה הדדית כלפיו היו ביצועיו המיניים ירודים מאחר שגילה עניין רק בסיפוקו האישי.
מעט לאחר יום הולדתו השבע עשרה קנה אופנוע והיה מעורב בתאונה בה שבר את גולגולתו, ידו ורגלו; במשך שבוע שכב חסר הכרה בבית החולים ולאחר שהתעורר נאלץ להיעזר בתומכות במשך מספר חודשים עד לשיקומו המלא. בעקבות התקרית פיתח פחד קיצוני מבתי חולים והחל לחוות התקפי זעם קשים. כעבור שנתיים סבל מפציעת ראש נוספת לאחר שנערה אותה מישש דחפה אותו במורד מדרגות החירום של מועדון הנוער בלדבורי.
כשהיה בן עשרים הכניס פרד את אחותו בת השלוש עשרה, קיטי, להריון. הדבר נתגלה לאחר שסיפרה קיטי לאמה כי פרד החל לאנוס אותה בקביעות מאז דצמבר 1960. לאחר שנעצר והודה בחופשיות כי נהג להטריד ילדות ונערות מאז שהיה קטן באמתלה כי, "לא כולם עושים את זה?", נשפט ב-9 בנובמבר בהרפורדשייר. אף על פי שנגעלה ממעשיו של בנה, הסכימה אמו להעיד על אופיו הטוב במשפט, אולם לאחר שסירבה אחותו להעיד נגדו, בוטלו כל האישומים. בעקבות המקרה התכחשו אל פרד מרבית בני משפחתו, ואמו סילקה אותו מביתם. הוא עבר לגור בביתה של דודתו ויולט במאץ' מארקל. עד לאמצע שנת 1962 התפייס עם הוריו, אך קשריו עם שאר קרובי משפחתו נותרו רעועים.
נישואים ראשונים.