כאמור, סבישטוב הייתה העיר הראשונה שכבשו הרוסים עם חציית הדנובה בראשית המלחמה העות'מאנית-רוסית; בני הקהילה היהודית הותקפו על ידי האוכלוסייה המקומית הנוצרית והחיילים הרוסים, ולמעשה נטשו לחלוטין את העיר בראשית 1878. היהודים חזרו להתיישב בעיר בעידן הפתיחות היחסית של הנסיך בטנברג וייסדו קהילה עם מוסדות חינוך ותרבות משלה ובכלל זה להקת תיאטרון של תלמידי בית הספר היהודי בעיר. מסמכי ממשל בולגריים מ-1894 מתעדים ביקור מפקחים מטעם משרד החינוך הבולגרי בבית הספר היהודי היסודי בעיר. ההתעוררות הציונית של יהודי בולגריה לא פסחה על קהילת סבישטוב ובשנת 1898 פעל בעיר ארגון ציוני.
בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה כ-150 נפשות. לאחר מלחמת העולם השנייה, מנתה אוכלוסיית יהודי העיר כ-200 נפשות, רובם ככולם עלו לישראל בין השנים 1947–1949.
מוניב אל-מסרי
מוניב אל-מסרי (בערבית: منيب المصري, תעתיק מדויק: מניב אלמצרי; נולד ב-1934) הוא איש עסקים פלסטיני.
ביוגרפיה.
אל-מסרי נולד בשכם ולמד באוניברסיטת א-נג'אח בעיר. בשנת 1955 סיים תואר ראשון בגאולוגיה באוניברסיטת טקסס שבאוסטין, ובשנת 1956 סיים תואר שני בגאולוגיה ומנהל. בשנת 1970 כיהן כשר העבודה בירדן.
את הונו רכש בחברת "אדגו" (Engineering &amp; Development Group), אותה ייסד ב-1956. החברה עוסקת בחיפוש וקידוח נפט במזרח התיכון, וכיום עוסקת גם בתשתיות מים, גז וחשמל. הוא בעליה של חברת התקשורת הפלסטינית פלטל. כמו כן הוא מושקע בעסקים בתחומי המלונאות, התעשייה והמזון. ב-2008 הונו הוערך בכ-500 מיליון דולר.
לאחר הסכמי אוסלו חזר אל-מסרי לשכם, וכיום הוא מתגורר בעיר באחוזת אל-מסרי המפוארת על פסגת הר גריזים שנבנתה בסוף שנות ה-90. דירתו היא העתק של וילה קפרה "לה רוטונדה", שבאיטליה, אותה בנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו, בתקופת הרנסאנס האיטלקי. במרתף הווילה שרידים ארכאולוגיים של מנזר עתיק מהמאה ה-14.
בשנת 2005 כחלק מביצוע תוכנית ההתנתקות אל-מסרי עמד בראש קבוצה שקיבלה כמה מאות מיליוני דולרים מהאיחוד האירופי במטרה לשמר את החממות של יישובי גוש קטיף ולהכשיר את הפלסטינים ברצועת עזה לעבוד בהם כדי לשפר את המצב הכלכלי והמצב החקלאי של תושבי רצועת עזה.
התוכנית לא הצליחה להגיע לידי מימוש, ולא ידוע מה עלה בגורל הכספים שהועברו.
בשנת 2006 נבחר החמאס בבחירות ברשות הפלסטינית והדבר יצר מתיחות רבה ברחבי יהודה, שומרון ועזה ואף קרבות באש חיה ברצועת עזה. במטרה למנות ראיס שיהיה נייטרלי ועל כן מקובל על שני הצדדים, נשקלו מספר מועמדים ולבסוף נבחר אל מסרי. אל מסרי סירב למינוי והפילוג בין החמאס, ששולט גם כיום ברצועת עזה, לבין הפת"ח ששולט גם כיום ביהודה ושומרון, נותר על כנו.
חיים אישיים.
הוא דוד של איש העסקים בשאר אל-מסרי. הוא נשוי לאנג'לה, ואב לארבעה בנים ושתי בנות.
אריה לבן
שמשון שחורי
שמשון שחורי (22 באפריל 1930 - 13 בספטמבר 2010) היה מחנך ואיש ציבור. היה ראש המועצה האחד עשר של עפולה וראש העירייה הראשון שלה.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה הקטנה היידודורוג שבהונגריה בשנת 1930, כבן למשפחה חרדית בת 11 ילדים. החל מגיל שלוש למד בחדר ולאחריו בתלמוד תורה. בזמן השואה, בהיותו בן ארבע עשרה, נכלא עם בני משפחתו בגטו, ממנו נלקח ברכבת למחנה ההשמדה באושוויץ.
מסע הרכבת נעצר כי המסילה ניזוקה מהפצצות בנות הברית, ונוסעיה הועברו למחנה עבודה באוסטריה. במסגרת המחנה הועסק בעבודות כפייה במפעל ליצור תחמושת. לאחר חצי שנה הועבר לברגן-בלזן. ומשם לטרזיינשטט שם שוחרר על ידי הרוסים, אך איבד את אביו שמת במחנה.
לאחר המלחמה, שחורי חזר להונגריה והצטרף לתנועת החלוץ במסגרתה היה שנתיים בהכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל. בשנת 1947 עבר לאיטליה ועלה על אנית המעפילים "מולדת" יחד עם 1500 מעפילים. כעבור מספר ימי הפלגה הספינה נטתה על צידה ונלכדה על ידי הצי הבריטי ונוסעיה גורשו לקפריסין. בדצמבר 1947, שבועיים לאחר החלטת החלוקה הגיע לארץ במסגרת עליית הנוער.
שחורי למד בבית הספר החקלאי בנהלל. בתום לימודיו התגייס לצה"ל ונתקבל לקורס טיס של חיל האוויר, לא הצליח לסיים אותו, אך נשאר לשרת בחיל. בתום שירותו הצבאי החל לעבוד בהוראה ביישוב העולים אלקוש שזה אך הוקם. בשנת 1951 נשלח לנהל את בית הספר בקריית עמל ולאחר מכן נתמנה למזכיר מועצת הפועלים בכפר חסידים. כשנודע לו כי דרושים מורים בבית הספר לילדי העובדים בעפולה (בשנות האלפיים, בית הספר יזרעאל), עבר בשנת 1954 להתגורר בעפולה. לאחר תקופה בבית הספר לילדי העובדים עבר ללמד בבית הספר המקצועי "אורט" בעיר. בהמשך, פנה לפעילות ציבורית ומפלגתית, שימש במשך שנתיים מזכיר מועצת פועלי עפולה, ולאחר מכן שימש משך שש שנים כמנהל מחלקת החינוך והתרבות במועצה המקומית.
בבחירות המוניציפליות שהתקיימו בסוף 1969 הופיע שמשון שחורי בראש רשימת המערך, נבחר לראשות המועצה המקומית והחל למלא את תפקידו ב 23 בנובמבר 1969. במהלך כהונתו, בשנת 1972, קיבלה עפולה מעמד של עיר וכך הפך שמשון שחורי לראש העירייה הראשון של עפולה.
שחורי כאיש חינוך שם את הדגש על פיתוח מערכת החינוך בעפולה, הפעיל את הרפורמה של חטיבת הביניים, הקים סמינר ערב למורים, הקים את המרכז הקהילתי "בית אשכול", יזם את הקמתה של בריכת שחייה מחוממת בגבעת המורה.
כמו כן פעל שחורי ליצירת מקומות עבודה והקמת מפעלים, יזם את הקמת אזור התעשייה בעפולה עילית. יחד עם יישובי הסביבה הקים מחוץ לעיר מפעל למחזור אשפה מן המשוכללים בישראל. בצד תפקידו כראש העיר שימש שמשון שחורי כחבר הנהלת מרכז השלטון המקומי. ב 20 בדצמבר 1978 סיים שמשון שחורי את תפקידו בראשות העיר עפולה, לאחר תשע שנות כהונה.
שמשון שחורי נפטר בשנת 2010.
צפון מזרח אנגליה
צפון מערב אנגליה
דרום מזרח אנגליה
מוניב אל מסרי
גמדות פסיכוסוציאלית
גמדוּת פסיכוסוציאלית (באנגלית: Psychosocial short stature או PPS, מכונה גם תסמונת קספר האוזר), היא הפרעה התפתחותית בגדילה של ילד, העשויה להתרחש בגילאים 15-2 ונובעת מחסך רגשי קיצוני או דחק מתמשך. ההפרעה מוגדרת במדריך האבחוני ICD-10 כהפרעה בבלוטות האנדוקריניות שמביאה לגובה אדם נמוך ואינה מוסברת באמצעות קריטריונים אחרים.
התסמינים כוללים הפרשה מופחתת של הורמון גדילה, קומה נמוכה, משקל שאינו מתאים לגובה וגיל שלד לא בוגר. המחלה היא פרוגרסיבית - ככל שהילד ממשיך להיות בתנאים מעוררי הדחק, ההתפחתותו הולכת ומתדרדרת. בדרך כלל, גדילה נורמלית חוזרת לאחר היציאה ממצב הדחק.
מספר מקרים של קומה נמוכה על רקע פסיכוסוציאלי זכו לפרסום. קיימת השערה כי הסופר ג'יימס מתיו ברי סבל מגמדות פסיכוסוציאלית עקב הזנחה מתמשכת של אימו לאחר שאחיו בן השש נפטר; גובהו של ברי היה 1.6 מטר ומדווח כי מעולם לא מימש את נישואיו, דבר העשוי להעיד על חוסר בשלות מינית. ייתכן כי מצב זה היווה עבורו את ההשראה לחיבורו המפורסם ביותר, על הילד שמעולם לא גדל, "פיטר פן".
וטניה
וטניה מובייל
מניב אלמצרי
אלכסנדרופוליס
מניב אל-מצרי
אהרון קליין (עיתונאי ישראלי)
אהרון קליין (6 בנובמבר 1960 - 7 ביולי 2016) היה סופר ועיתונאי ישראלי, ששימש ככתב השבועון TIME בישראל, והיה מומחה בנושאי מודיעין, ביטחון לאומי וטרור במזרח התיכון.
ביוגרפיה.
נולד וגדל במושב שדה יצחק. בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. קליין התגייס לחיל השריון אך בשל בעיות בריאותיות עבר לחיל המודיעין, ונשלח לקורס קצינים. בשנת 1984 נבחר לקצין המצטיין של חיל המודיעין. בוגר בהצטיינות של החוג להיסטוריה והמזרח התיכון של האוניברסיטה העברית ומוסמך בהצטיינות בהיסטוריה. עבודת הגמר שלו לתואר השני עסקה בנושא היחס לשבויים הערביים במהלך מלחמת העצמאות. העבודה פורסמה בספר "מלחמת העצמאות תש"ח-תש"ט עיון מחודש" בעריכת פרופסור אלון קדיש שיצא בשנת 2004.
ב-1989 פרסם כתבות ראשונות בעיתון הסטודנטים הירושלמי "פי האתון", ובהמשך כתב במשך מספר חודשים במקומון "ירושלים" בנושאי צבא וביטחון, שם הוא חשף שחיתויות במנהל האזרחי ביהודה ושומרון. באפריל 1991 עבר לשמש ככתב הצבאי של העיתון היומי "חדשות", והיה שותף למאבק לחשיפת מידע על תאונות האימונים בצה"ל, בין השאר על אסון צאלים ב'. ב-1993 החל לכתוב בעיתון היומי "על המשמר" ככתב ופרשן צבאי, ופרסם טור שבועי על המערכת הצבאית-ביטחונית. הוא עבד בעיתון "על המשמר" עד לסגירתו במחצית 1995.
קליין לימד באוניברסיטה העברית על יחסי הגומלין בין מערכת הביטחון לתקשורת. מאז קיץ 1995 שימש ככתב של השבועון "TIME" בישראל. במהלך השנים היה קליין שותף מוביל לעשרות כתבות שער על ישראל והרשות הפלסטינית. חלק מהכתבות שזכו לציטוטים נרחבים בעיתונות הישראלית והעולמית, זכו לפרסים והערכה רבה בהן רצח רבין, הדיווחים הראשונים על התחמשותה של הרשות הפלסטינית כנגד ישראל וכן תחקיר הטבח שלא אירע במחנה הפליטים ג'נין באפריל 2002. על האחרון אף זכה לפרס על שם הנרי לוס.
אהרון קליין היה נשוי ואב ל-3 בנות. ב-7 ביולי 2016 נפטר ממחלת הסרטן.
Big Five
יוסף בניון
אהרון קליין
רציו דיסידנדי
עזית הכלבה הצנחנית (סדרת ספרים)
עזית הכלבה הצנחנית היא גיבורת סדרת ספרי ילדים שכתב הרמטכ"ל מרדכי (מוטה) גור, בעיקר בעת ששירת כקצין בכיר בצה"ל. עזית היא כלבה עזת נפש, המסייעת לצה"ל בפעילויות שונות. הספר הראשון בסדרה אויר על ידי נחום גוטמן, והבאים אחריו על ידי שמואל כץ. הספרים זכו להצלחה גדולה ועובדו להצגת תיאטרון ולסרט הקולנוע "עזית של הצנחנים" בבימויו של בועז דווידזון.