המבנה הכללי של משטרת המנדט, וכן תפקידיה, עברו שינויים נרחבים במהלך שנות קיום המנדט הבריטי. מכוח שעיקרו שלד של כמה עשרות שוטרים בריטים, המפקדים על כאלף שוטרים ערבים ויהודים, הגיעה המשטרה בשנת 1947 לכוח בן 9,000 שוטרים, כ-62% מהם בריטים. בשנות קיומה עברה המשטרה מספר רב של שינויים. לאחר מאורעות תרפ"א הוקמו שתי ז'נדרמריות, המשטרה המעולה והז'נדרמריה הבריטית. אלה היו כפופות ל"ממונה על ביטחון הציבור", גנרל הצבא, הנרי טיודור, שפיקד על כוחות חיל האוויר המלכותי שהיוו את חיל המצב הבריטי בארץ. בשנת 1924 קיבל מפקד המשטרה ארתור סטפן מאברוגורדאטו את הפיקוד על המשטרה ועל הז'נדרמריות. בשנת 1926 פורקו הז'נדרמריות, והוקם חיל הספר העבר-ירדני שהיה תחת פיקוד נפרד ושימש מעין משמר גבול. בשנת 1930, בעקבות מאורעות תרפ"ט נערך ארגון מחדש של המשטרה לאחר דו"ח של הקצין הרברט דאוביגין. זה המליץ במיוחד על חיזוק מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט. בתגובה למרד הערבי הגדול הוקמו משטרת היישובים העבריים שבה שירתו נוטרים יהודים, וכן הוקמה בשנת 1940 "המשטרה הניידת", שהורכבה משוטרים בריטים ומיוצאי הצבא הבריטי ושימשה בעיקר למאבק במחתרות היהודיות. בנוסף לכל אלו הייתה קיימת משטרה עירונית, עצמאית למחצה, בתל אביב.
מכל אלו עולה כי בכל פרק זמן נתון פעלו לצד המשטרה גופים שונים, צבאיים או צבאיים למחצה, בדרגות שונות של עצמאות, אשר פעלו במקביל לפעולת המשטרה או תחת פיקודה של המשטרה. בהקשר זה יוזכרו חיילי הדיוויזיה המוטסת השישית של צבא בריטניה, שכונו "כלניות" והגיעו לארץ ישראל בשנת 1945 ועסקו בתפקידי שיטור ושמירת סדר. המשטרה עצמה מעולם לא הגיעה לדרגת משטרה אזרחית רגילה, וסדר הקדימויות שלה במהלך כל שנות קיומה נתן עדיפות לפעילויות של שמירת הסדר הציבורי, מניעת מהומות ומאבק כנגד ארגוני המחתרת היהודיים והערביים.
המשטרה החלה ככוח שעיקר הסגל שלו מקומי, אך הוא נמצא בפיקודם של שוטרים בריטים. מ-1936 ואילך חל שינוי, והרכיב הבריטי במשטרה גדל מאוד, עד שהגיע בשלהי מלחמת העולם השנייה למעל 5,000 איש, חלקם מפוזרים ביחידות השונות וחלקם ביחידות שהיו על טהרת הרכיב הבריטי כגון המשטרה הניידת, או יחידות מסוימות ב-CID.
בראש המשטרה עמד מפקד כללי, קצין בריטי, לרוב בדרגת קולונל, שהיה כפוף לנציב העליון. מטה המשטרה שכן במגרש הרוסים בירושלים, ובו היו ממוקמים אגף המנהלה ומטה ה-CID, מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט, שפעל גם כמעין משטרה פוליטית. מן המטה פיקד המפקד הכללי על שוטריו שהיו מאורגנים, בעשור האחרון לקיומה של המשטרה, בשישה מחוזות, 18 נפות, 67 תחנות משטרה ו-44 נקודות משטרה.
המעבר למשטרת ישראל.
ההיערכות להקמת משטרה במדינת ישראל החלה כחצי שנה לפני הקמת המדינה. על צוות שבראשו עמדו יחזקאל סהר ועוזרו, יוסף נחמיאס, הוטל להכין תוכנית להקמת משטרה. עם הקמת המדינה, ב-15 במאי 1948, מינה שר המשטרה, בכור-שלום שטרית, את יחזקאל סהר למפכ"ל המשטרה הראשון.
עם הקמתה אימצה משטרת ישראל שיטות עבודה של משטרת המנדט בתחומים כגון מִנהל, הדרכה, חקירות, זיהוי פלילי, תנועה ועוד. אחדות מתחנות המשטרה שוכנו במבנים ששימשו את משטרת המנדט. כ-700 מן השוטרים היהודים ששירתו במשטרת המנדט גויסו לארגון החדש. ב-9 במאי 1948 פורסמה בעיתון הרשמי פקודה ולפיה כל מי ששירת במשטרת ארץ ישראל עם סיום המנדט, ישרת זמנית כשוטר, אלא אם כן מקום שירותו הרגיל לא היה בשטח המדינה, הוא קיבל הוראה אחרת, או לא נשבע אמונים בתוך חודש.
יחס המדינה החדשה למשטרת המנדט ולשוטריה היה של "כבדהו וחשדהו". המשטרה הייתה מכשיר מרכזי של השלטון הזר בשנים האחרונות של המנדט במלחמה נגד המחתרות, שפעלו להגנה עצמית ולמען העלייה לארץ ישראל, שהיו עתה ערכים מרכזיים של השלטון החדש. השוטרים ששירתו במנגנון זה היו בחזקת חשודים, אם בחוסר מהימנות פוליטית ואם בקבלת שוחד. יחס זה ביטא שר המשטרה החדש בכור-שלום שטרית כאשר נאם בפני המחזור הראשון של שוטרים שנשבע נאמנות למדינה ב-30 במאי 1948:
לאחר מלחמת העצמאות החלה בדיקה של השוטרים, על מנת לבחון מי מהם ראוי להמשיך ולשרת במשטרת ישראל. הבדיקה, שנערכה על ידי ועדת חקירה בראשותו של שמואל רפופורט, הביאה לפיטורי כ-180 שוטרים וקצינים בטענות של אי-מהימנות ורמיזות על קבלת שוחד בעבר. חלק מהשוטרים עתרו לבג"ץ וטענו כי פיטוריהם לא היו כדין. בג"ץ מצא פגמים בסדרי עבודתה של הוועדה באשר לחלק מן העותרים והורה באפריל 1949 להחזיר חלק מהעותרים למשטרה. אלו מהשוטרים שלא הוחזרו לשירות הגיבו באלימות וערכו בבנייני המשטרה הפגנה שהידרדרה לשימוש בכוח משני הצדדים ובגז מדמיע. למחרת ההפגנה נעצרו כ-25 מהשוטרים, מנהיגי ההפגנה, בבתיהם. כנגד חמישה מהם הוגש כתב אישום, אך בסופו של דבר לא הועמד אף אחד מהם לדין לאחר שגם חמשת המנהיגים הביעו חרטה. פרשה זו הייתה בעלת השפעה של ממש על משטרת ישראל בשנותיה הראשונות.
שלושה יסודות שהותירה משטרת המנדט היוו נכס חשוב להקמתה ולפעולתה של משטרת ישראל בשנותיה הראשונות: הסגל המיומן, שחלקו הגיע לתפקידים בכירים במשטרת ישראל, פקודת המשטרה, שבנוסחים שונים נותרה בתוקף עד 1977 והסדירה את עבודת כוח המשטרה באופן יעיל, והמתקנים, בהם מצודות טגארט, שחלקם משמשים כתחנות משטרה עד היום.
אחדים מאנשי משטרת המנדט הגיעו לתפקידים בכירים במשטרת ישראל:
מדינת ישראל הכירה בתרומתם של שוטרי משטרת המנדט היהודים לתקומתה ולביטחונה, ובשנת 1968 הוענק עיטור לוחמי המדינה ל"מתנדבים למשטרת המנדט ולנוטרות".
משטרת המנדט בספורט.
הבריטים במשטרת המנדט ייבאו עמם את אהבתם לספורט, ובמשך שנות קיומה קיימו קבוצות ספורט, ימי ספורט, תחרויות ומפעלים במגוון סוגי ספורט, רובם אופייניים לבריטניה כגון רוגבי, קריקט, איגרוף ופולו, אך גם ענפים "צבאיים" כרכיבה וקליעה.
המשטרה הבריטית הותירה את רישומה ופיתוחה הרב ביותר בתחום הכדורגל, שהיה פופולרי במיוחד במולדתם. בתחילת תקופת המנדט לא התקיימה ליגת כדורגל מסודרת. קבוצות יהודיות, ערביות ובריטיות שיחקו ביניהן במסגרות לא מאורגנות ובאופן ספונטני. מי ששינה את המצב היה מפקד המשטרה, ספייסר, שהיה חובב כדורגל נלהב. הוא טיפח את קבוצת הכדורגל של המשטרה הבריטית, ואף שימש זמן מה יו"ר התאחדות הכדורגל שהוקמה ב-1928. הוא הקים לראשונה את ליגת הכדורגל הסדירה בארץ ישראל. קבוצת המשטרה הייתה הקבוצה הבריטית היחידה בליגה בת תשע קבוצות, וכן כיכבו שחקניה ב"נבחרת ארץ ישראל" שיצאה לסיבוב משחקים במצרים ב-1930. העונה הראשונה, עונת 1931/1932 הסתיימה בכך שקבוצת המשטרה הבריטית זכתה בדאבל ארץ-ישראלי - זכתה גם באליפות הליגה וגם בגביע המדינה של 1932, כאשר משחק גמר הגביע נגד הפועל חיפה פוצץ על ידי הקהל, לאחר שהשופט הבריטי פסק בעיטת עונשין מ-11 מטרים לטובת המשטרה הבריטית במצב של 1:0 לטובת הפועל. בנסיבות אלו הוכרז ניצחון טכני של הקבוצה הבריטית שהשלימה דאבל. אולם, המתח ששרר בתקופה זו בין היהודים והבריטים, על רקע גזירות הספר הלבן, איסור רכישת הקרקעות ואיסור העלייה החופשית של היהודים לארץ ישראל הביא לכך שקשה היה לקיים משחקים בין יהודים ובריטים ללא אירועי אלימות במגרש ומחוץ לו. קבוצת המשטרה הבריטית פורקה בשנת 1934, אך חזקה לפעול לסירוגין עד 1939 בטורנירים קטנים יותר ולתקופות קצרות. לאחר מכן השתתפות המשטרה הבריטית ברמות העליונות של הכדורגל בארץ ישראל לא חזרה על עצמה עד לסיום המנדט.
אישים נודעים ששירתו במשטרת המנדט.
במשטרת המנדט שירתו רבים, שלאחר מכן התפרסמו במהלך הקריירה של אכיפת החוק או בתחומים אחרים. רשימה זו אינה כוללת את אלו ששרתו כנוטרים, שכן במסגרת מוסד הנוטרות קיבלו את הכשרתם הצבאית רבים מבני היישוב בארץ, ורבים מדור המייסדים של צה"ל, שלאחר מכן שימשו בתפקידים בכירים בצבא ומחוצה לו, שירתו כנוטרים.
5 הכוחות של פורטר
נהר מלגרסי
נהר מָלָגָרָסִי (באנגלית: Malagarasi River) הוא הנהר השני באורכו בטנזניה. הנהר נשפך לאגם טנגניקה כ-40 קילומטרים דרומית לקיגומה, ומהווה אחד ממקורות המים המרכזיים של האגם.
המלגרסי היה קיים לפני היקוות האגם והיה בעבר אחד מיובלי נהר קונגו. 80 הקילומטרים הראשונים של הנהר מהווים את הגבול הטבעי והבינלאומי בין טנזניה לבורונדי.
בן-ציון אבא שאול
רופיג'י (נהר)
נהר רופיג'י (בסווהילי: Rufiji) הוא נהר בדרום טנזניה. הנהר נוצר בנקודת המפגש של נהר קילומברו ונהר לואגו. אורכו 600 קילומטרים מתוכם כמאה קילומטרים שניתן לנווט דרכם. הנהר משתרע כמאתיים קילומטרים דרומית לדאר א-סלאם לאורך דרום טנזניה עד לפתחו לאוקיינוס ההודי מול האי מפיה בתעלת מפיה.
מקור המים העיקרי של הנהר הוא נהר הרואהה הגדול. שפך הרופיג'י מכיל את יער המנגרובים הגדול בעולם.
הנהר היווה ככל הנראה נקודה אסטרטגית לנתיבי המסחר הרומאים, היוונים והסינים. אזור טנזניה של היום נקרא באותה תקופה "אזניה" ותואר במסעות המסחר היוונים.
עיר המסחר הרומאית ראפטה שכנה ככל הנראה במיקום שפך הנהר כיום.
תעלת מפיה.
תעלת מפיה היא רצועת מים שבין שפך נהר הרופיג'י והאי מפיה. דלתת הנהר מוציאה אדמת סחף לכיוון האי ומביאה לדחיקת המים לכיוונו באופן שמוביל לבליית הקרקע של האי ושל הדלתה גם יחד.
ערכאות של גויים
ערכאות של גויים (מכונים בקיצור גם ערכאות) הוא כינוי תלמודי והלכתי לבתי דין של גויים, (אף אם הם דנים לפי דיני ישראל), ולפי רוב הדעות גם לבתי דין יהודיים שדנים בהם שלא לפי המשפט העברי.