נולד ברחובות לשלום דין כיחזקאל מזרחי. הוא החל לעסוק בקסמים מילדותו. התחיל ללמוד קסמים אצל הקוסם דיקו זוהר, וכבר בגיל 9 החל להופיע. את שם הבמה המציא בגיל 14 בעקבות הופעות בסין ובהמשך שינה לשמו הרשמי. ב-1995, בגיל 15, זכה בתחרות קוסמים של האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל. הוא זכה בשנית ב-1998. בשנת 2000 זכה בתואר "קוסם העשור של ישראל" בכנס המילניום של אגודת הקוסמים. ב-2001 זכה באליפות בריטניה מטעם ארגון הקוסמים העולמי .I.B.M. ב-2002 הופיע בכנס הארגון האירופאי בלאקפול (Blackpool), וזכה בו בתואר "אלוף אירופה לקוסמים" (אחד משלושה אלופים).
דין ידוע באימון וביצוע קסמי "אקסטרים" (קסמים תוך סיכון חיים). בתחילת דרכו ביצע מופע בו שהה מספר דקות ללא אוויר במיכל זכוכית מלא מים ונחלץ ממנו. בהמשך ביצע קסם קלפים בו מצא קלף נבחר תוך כדי קפיצה ממנוף בגובה 100 מטר., בשנת 2006 השתתף בפסטיגל בתור קוסם הממלכה ובשנת 2007 כיכב בקלטת הילדים "בחצר של יניב המגניב" ובאותה שנה השתתף בשתי עונות של "מופע האשליות של חזי דין" ב - HOT VOD עד 2008, ב-29 בדצמבר 2009 נכנס לקוביית קרח גדולה שהוצבה לבקשתו בכיכר רבין בתל אביב, שהה בה 64 שעות, ובכך שבר את שיא גינס בתחום זה (השיא הקודם נקבע על ידי דייוויד בליין בכיכר טיימס בניו יורק - 62 שעות). ב-1 ביולי 2010 נתלה הפוך וקשור בידיו בין מגדלי עזריאלי, באמצעות חבלים שהובערו, והצליח לחלץ את ידיו לפני שהחבלים נקרעו. ב-19 במאי 2011 שבר שיא גינס כאשר שהה 35 שעות בראש עמוד בגובה 25 מטר שהוכן עבורו בכיכר רבין, ללא רשת ביטחון (גם בתחום זה, שיא גינס הקודם היה שייך לבליין, 34 שעות); בסיום קפץ דין מראש העמוד אל ערימת ארגזי קרטון. חלק מהפעלולים צולמו ושודרו בטלוויזיה ובאינטרנט, בחדשות ובסדרות הטלוויזיה של דין.
דין הופיע במספר תוכניות וסדרות טלוויזיה משלו: "חזי דין מדהים" בערוץ 10 המתעדת קסמי אקסטרים שביצע (שתי עונות), סדרת הספיישלים "חזי דין עומד למות" בערוץ 10, ו"קסם רחוב עם חזי דין" בערוץ הילדים.
ביולי 2017 עלתה תוכניתו בקשת 12, "קסם אישי עם חזי דין" בה הוא מבצע קסמים וטלפתיה לידוענים, אליהם הוא מגיע לבית או למקום עבודתם. נכון לספטמבר 2021 התוכנית משודרת בקשת 12.
חיים אישיים.
בשנת 2017 התחתן עם הלן בארי, מנהלת תפעול בתוכנית שחמטק לבתי ספר ולגני ילדים. בדצמבר 2019 נולדה לזוג בת. מתגורר ביבנה.
זיכרון בסלון
זיכרון בסלון הוא מיזם חברתי של התכנסויות לא פורמליות בבתים פרטיים סביב יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
אפיון המיזם.
בערב יום השואה, או בימים הסמוכים לו, מתקיימים במקביל מאות אלפי התכנסויות בסלונים פרטיים, בישראל ומחוצה לה, שבהן מקשיבים יחד המשתתפים לעדויות של ניצולי שואה ודור שני, חולקים ומשתפים זה את זה בשירים, קטעי קריאה ומחשבות ומקיימים דיונים פתוחים.
המיזם הוקם על ידי עדי אלטשולר ונדב אמבון בשנת 2011. מאז השתתפו במיזם למעלה מ-2 מיליון איש בישראל ומחוצה לה. לפי המארגנים, ״היוזמה מיועדת לאנשים המחפשים דרכים נוספות לציין את יום השואה, לצד הטקסים הממלכתיים והצפייה המסורתית בתוכניות הטלוויזיה המוקרנות בערב זה. היא מאפשרת לכל אחד לקחת מחדש בעלות ואחריות על עיצוב זיכרון השואה, להבטיח המשך הדיון בה גם אחרי שלא יישארו בינינו ניצולים והשפעה על דרך שבה נזכור ונלמד מהשואה.״
ערב זיכרון בסלון בנוי משלושה חלקים מרכזיים: עדות של ניצול שואה או בן דור שני לשואה, שיתוף ודיון. מתנדבי ״זיכרון בסלון״ מסייעים למארגן האירוע לצקת תוכן באמצעות הדרכה ובעזרת מערכים המצויים באתר, מקשרים אותו, במידת האפשר, לאיש או אשת עדות שיבואו לדבר באירוע ומסייעים בתכנון הערב.
אזכורים בתקשורת.
זיכרון בסלון זכה לסיקור תקשורתי נרחב בישראל וברחבי העולם. בין השאר הארגון הוזכר בכתבות בכל ערוצי הטלוויזיה והעיתונים המרכזיים בישראל, כמו גם בכתבה במגזין TIME, משדר בערוץ קשת בשנת 2020 ועוד.
אחד הפרקים בתוכנית הקומדיה צומת מילר נקרא 'זיכרון בסלון' ובו מוזכרים ערב הזיכרון והמיזם.
אגן הנפט והגז וולגה-אורל
אגן הנפט והגז וולגה-אורל (ברוסית: Волго-Уральская нефтегазоносная область; באנגלית: Volga-Ural Basin, וגם The Volga-Ural Oil and Gas Basin ו-Volga-Ural Petroleum Province; ידוע בכינויו "באקו השנייה") הוא כיום אגן הנפט השני בגודלו ברוסיה אחרי אגן מערב-סיביר. עד שלהי שנות ה-70 נחשב לאזור הפקת נפט וגז ראשי של ברית המועצות, שעה שוויתר על הבכורה לטובת מערב-סיביר. נכון לשנת 2012, אגן וולגה-אוראל הפיק כ-20% מכלל תפוקת הנפט הרוסית, לעומת כ-66% שהופקו באגן מערב-סיביר.
שדה רומשקינו (Ромашкинское нефтяное месторождение) השוכן בדרום טטרסטן הוא שדה הנפט הגדול ביותר באגן וולגה-אוראל. השדה התגלה ב-1948, מופעל על ידי חברת טטנפט (Татнефть "Tatneft") ונמנה עם 20 שדות הנפט הגדולים בעולם.
קלאוס דיביאזי
קלאוס דיביאזי (באיטלקית: Klaus Dibiasi, נולד ב-6 באוקטובר 1947) הוא קופץ למים איטלקי בעבר. הוא 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ופעמיים ברציפות אלוף עולם (בלגרד 1973 וקאלי 1975) בקפיצה למים מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
דיביאזי היה לקופץ המים הראשון והיחידי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה ב-3 מדליות זהב ב-3 אולימפיאדות רצופות ובזכייה במדליה אולימפית כלשהי ב-4 אולימפיאדות. הוא מדורג במקום השביעי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים מבין כלל הספורטאים בצבירת מדליות בתחרות אחת, קפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר (3 זהב ו-1 כסף).
דיביאזי היה לקופץ המים האיטלקי הראשון והיחידי שזכה במדליית זהב אולימפית. הוא מדורג במקום השמיני מבין כלל הספורטאים האיטלקיים בצבירת מדליות זהב אולימפיות בכלל (ששת הראשונים הם סייפים) ובמקום הראשון ביחד עם הגולש האלפיני אלברטו טומבה מבין כלל הספורטאים האיטלקיים בצבירת מדליות אולימפיות אישיות.
הוא נחשב לאחד מקופצי המים הגדולים בהיסטוריה.
ביוגרפיה.
קלאוס דיביאזי נולד בסולבאד הול שבטירול שבאוסטריה להורים ממוצא איטלקי. הוא חזר עם משפחתו לבולצנו שבדרום טירול איטליה כשהיה ילד. הוא התאמן בהדרכת אביו, קרלו, שהיה אלוף איטליה בקפיצה למים בשנים 1936-1933 ועשירי במשחקים האולימפיים שנערכו בברלין, גרמניה בשנת 1936 בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
סגן אלוף אולימפי.
במשחקים האולימפיים שנערכו בטוקיו, יפן בשנת 1964 זכה דיביאזי במדליית כסף בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 147.54 נקודות, אחרי בוב וובסטר (148.58 נקודות) ולפני תום גומפף (146.57 נקודות) שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר (87.68 נקודות).
אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה באוטרכט, הולנד בשנת 1966 זכה דיביאזי במדליית זהב בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר.
אלוף אולימפי.
במשחקים האולימפיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1968 זכה דיביאזי בשתי מדליות בתחרות הקפיצה למים, זהב וכסף. מדליית זהב, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 164.18 נקודות, לפני אלווארו גסיולה ממקסיקו (154.49 נקודות) ווין יאנג מארצות הברית (153.93 נקודות) ומדליית כסף ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 159.74 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכה דיביאזי בשתי מדליות כסף בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר וממקפצה מ-3 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו בשנת 1970 זכה דיביאזי בשתי מדליות זהב בחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר וממקפצה מ-3 מטר.
במשחקים האולימפיים שנערכו במינכן, באותה העת גרמניה המערבית בשנת 1972 זכה דיביאזי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 504.12 נקודות, לפני דיק רידזה מארצות הברית (480.75 נקודות) ובן ארצו פרנקו קניוטו (475.83 נקודות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 559.05 נקודות.
אלוף עולם.
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, באותה העת יוגוסלביה 1973 זכה דיביאזי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 559.53 נקודות, לפני קית' ראסל מארצות הברית (523.74 נקודות) ופלק הופמן ממזרח גרמניה (492.15 נקודות) ומדליית כסף, בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 615.18 נקודות, אחרי פיל בוגס מארצות הברית (618.57 נקודות) ולפני קית' ראסל (579.48 נקודות).
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה דיביאזי בשתי מדליות זהב בתחרות הקפיצה למים, מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר וממקפצה מ-3 מטר.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה 1975 זכה שוב דיביאזי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר בתוצאה של 547.98 נקודות, לפני ניקולאי מיכאילין מברית המועצות (532.95 נקודות) וקארלוס חירון ממקסיקו (529.71 נקודות) ומדליית כסף, בקפיצה ממקפצה מ-3 מטר בתוצאה של 588.21 נקודות, אחרי פיל בוגס שהגן על תוארו (597.12 נקודות) ולפני ויאצ'יסלב סטראחוב מברית המועצות (577.59 נקודות).