ב-8 במרץ 2019, מקארדי חשפה במאמר שכתבה להפינגטון פוסט את המלחמה שלה באנורקסיה ובולמיה, הפרעה שהתחילה בגיל 11. היא חשפה בפרטים כיצד ההפרעה התחילה, כשגבר הצורך שלה להיראות קטנה ורזה כדי לזכות בתפקידים לדמויות הקטנות מגילה. היא חיפשה עזרה לאחר שגיסתה שמה לב להפרעה. עוד סיפרה על רגעי "כמעט מוות" בעקבות ההפרעה, למשל כשאיבדה שן בעקבות החומציות שנוצרה מהקאות חוזרות ששחקו את השן, וכן כאשר התעלפה בחדר שירותים מהתייבשות.
בשנת 2022 התראיינה וסיפרה על היחסים הרעילים עם אמה ועל העובדה שלא רצתה כלל לעסוק במשחק ואמה הכריחה אותה.
ברדיטשבסקי
מחלף אייל
מחלף אייל הוא מחלף המחבר בין כביש 6 לכביש 5504 ובעתיד לכביש 551.
המחלף נקרא על שם קיבוץ אייל הנמצא מזרחית למחלף. המחלף ממוקם בסמוך לקיבוץ ניר אליהו וכקילומטר צפונית מגדר ההפרדה וקלקיליה. מספרו של הכביש בתוואי הגשר הוא 551 אך זהו קטע קצר בן קילומטר וחצי העתיד להפוך לכביש רוחב בשרון הצפוני בין אזור קיבוץ יקום בכביש 2 למחלף אייל.
המחלף מחבר את כוכב יאיר, צור יגאל, טירה, טייבה וקיבוץ אייל עם כפר סבא, ומאפשר ירידה לכביש חוצה ישראל. הוא הוקם על ידי חברת דרך ארץ, זכיינית קטע הכביש המרכזי של כביש 6, ותוכנן על ידי חברת כביש חוצה ישראל. המחלף נפתח לתנועה בספטמבר 2002, ומיד הפך למוקד של תאונות דרכים. העלייה למחלף מכיוון מערב כוללת עיקולים חדים. באמצע המחלף צומת שדרכו ניתן לרדת לכביש חוצה ישראל לכיוון צפון ולכיוון דרום. בצדו המזרחי של המחלף פניות חדות ימינה (לכיוון קלקיליה) ושמאלה (לכיוון כוכב יאיר וצור יגאל) המחייבות האטה ניכרת במהירות הנסיעה.
באוגוסט 2003 הושלמה סלילתו של כביש 6 בין מחלף אייל לניצני עוז.
הקמתו של המחלף הביא לעלייה בפקקי התנועה באזור מאחר שנוספו שלושה צמתים מרומזרים על הכביש המוביל לכוכב יאיר-צור יגאל.
מבנה המחלף.
מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 5504. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים מרומזרים המאפשרים את הכניסות והיציאות מכביש 6.
מחלף איל
עשתר (אל)
עשתר (באוגריתית ובדרום ערבית עתיקה: עת'תר; נקרא גם עת'תר ערץ) הוא אל כוכב השחר במיתולוגיה הכנענית. באזורים יבשים למחצה במערב אסיה שימש עשתר אל הגשם, ואף הופיע גם בדרום חצי־האי ערב, שם נקרא עתור (שמשמעותו מושקה) או זוהה עם ד'ו סמני. במצבת מישע נזכר שם האלוהות המורכב עשתר-כמוש.
בעלילות בעל וענת מסופר כי עשתר תפס את כס המלכות על האלים באופן חד־צדדי, אך האל ים הדיח אותו. לאחר הריגתו של בעל בידי מות, המליצה אשרה למנות את עשתר למחליפו בשל ניסיונו במלוכה, אך לאחר שעשתר התיישב על כס המלוכה של בעל בפסגת צפון, הוא ירד ממנו מפני שהוא הרגיש שהוא אינו ראוי לו. מכיוון שעשתר לא היה נשוי או מאורס, נמסר לו מפי שפש שהוא אינו זכאי לארמון משלו כמו יתר האלים.
לא קיימות עדויות באשר לפולחן של עשתר באוגרית, אך במקורות יווניים מהמאה ה-5 לספירה, הוא מוזכר בהקשר של קורבן ילדים על ידי שבטים בדואים בחצי־האי סיני.
סומבו
עתתר
עשתר עריץ
עשתר כמוש
קריסת וול סטריט 1929
קריסת וול סטריט ב-1929 (גם הנפילה הגדולה), הייתה הנפילה הגדולה ביותר של הבורסה בארצות הברית במדדי עוצמה ואורך.
בתהליך נפילת הבורסה נהוג לזהות ארבעה שלבים: יום חמישי השחור, יום שישי השחור, יום שני השחור ויום שלישי השחור, אם כי כל אחת מהנפילות נמשכה מספר ימים ולא התרחשה בבת אחת. הנפילה הראשונה החלה ביום חמישי השחור, 24 באוקטובר 1929, אך הירידות החדות של יום שני, 28 באוקטובר, הובילו להבנה כי הכלכלה של ארצות הברית ושל העולם כולו נכנסת למיתון עמוק וארוך טווח. נפילת שוק המניות נמשכה כחודש.
כלכלנים והיסטוריונים חלוקים בדעתם בנוגע להשפעות של הנפילה על האירועים הכלכליים, החברתיים והפוליטיים שבאו לאחריה. במאמר שהתפרסם ב"האקונומיסט" ב-1998 נטען כי המיתון לא החל בנפילת שוק המניות וכי לא היה ברור כי נפילת שוק המניות תוביל לשפל כלכלי. ב-23 בנובמבר 1929 שאל האקונומיסט: "האם נפילה חדה בשוק המניות יכולה להוות מכשול בפני התעשייה כאשר התעשייה נמצאת ברובה במצב מאוזן ובריא? ...מומחים מסכימים כי חייב להיווצר איזשהו מכשול, אבל אין עדיין מספיק ראיות כדי להוכיח שמכשול זה ארוך או כי הוא יצור מיתון עמוק בתעשייה. אולם האקונומיסט ממשיך: "נפילה של בנקים מסוימים תתרחש בלי ספק. האם במסגרת הנסיבות יישארו לבנקים יתרות למימון מסחר ומפעלים תעשייתיים? ללא ספק המפתח למצב הוא מעמד הבנקים, ואי אפשר להעריך אותו כראוי לפני שהאבק ישקע."
בזמן הנפילה הייתה העיר ניו יורק מטרופולין גדול, ורחוב וול סטריט היה אחד המרכזים הכלכליים המובילים בעולם. הבורסה של ניו יורק (NYSE) הייתה שוק המניות הגדול בעולם.
שנות העשרים הסוערות, העשור שהוליך לנפילה, הייתה תקופה של עושר בעיר, ולמרות זהירות מפני ספקולציות, האמינו רבים שהשוק יכול לעמוד לאורך זמן ברמות מחירים גבוהות. זמן קצר לפני הנפילה, התנבא הכלכלן ארוין פישר כי: "מחירי המניות הגיעו למה שנראה כמו רמת מחירים גבוהה וקבועה". האופטימיות והרווחים הכלכליים של שוק תוסס התנפצו ביום חמישי השחור, כאשר מחירי מניות בבורסה של ניו יורק קרסו. מחירי המניות נפלו באותו יום והמשיכו ליפול בקצב שלא נחזה מראש למשך חודש שלם.
בימים שלפני יום חמישי השחור, השוק לא היה יציב. תקופות של מכירות ונפח מסחר גבוה משובצים בתקופות קצרות של עליית מחירים והתאוששות. הכלכלן והסופר ג'וד ווינסקי (Jude Wanniski) ייחס תפניות חדות אלו לדיונים בקונגרס על חוק לקביעת מכסי מגן. בתחילת שנות שלושים של המאה העשרים, לאחר הקריסה, מדד דאו ג'ונס החל להתאושש, רק כדי ליפול שנית ב-1932. ב-8 ביולי 1932 הגיע דאו ג'ונס לשיא השפל של המאה העשרים ולא שב לרמות המחירים של לפני 1929 עד 23 בנובמבר 1954.
ציר הזמן.
לאחר שש שנים של עליות, כאשר העולם ראה את מדד הדאו ג'ונס מגיע לשיא של 381.17 נקודות ב-3 בספטמבר 1929. נפל השוק בחדות, כשהוא מאבד 17% מערכו בבת אחת. לאחר מכן עלו המחירים עד כדי חצי מערך הנפילה לאורך השבוע שבא אחריו, רק כדי ליפול חזרה מיד אחריו. הירידה התעצמה עד שהגיעה לשיא ביום חמישי השחור, 24 באוקטובר 1929. שיא של 12.9 מיליון מניות החליפו ידיים באותו יום.
בשעה 13:00 באותו יום (24 באוקטובר), נפגשו מספר בנקאים מרכזיים בוול סטריט כדי למצוא מוצא מהפאניקה והכאוס שהשתלטו על קומת המכירות. הפגישה כללה את Thomas W. Lamont, מנכ"ל בנק ג'יי פי מורגן; Albert H. Wiggin, מנכ"ל Chase Bank; (שלימים ימוזג לתוך JP Morgan) וCharles E. Mitchell, נשיא נשיונל סיטי בנק (לימים סיטיבנק) בניו יורק. הם בחרו בריצ'רד וויטני, סגן הנשיא של המסחר, לפעול בשמם. הודות לגב הפיננסי של הבנקים מאחוריו, החל וויטני להגיש הצעות לרכוש חבילות גדולות של מניות תעשיית הברזל בסכום גבוה בהרבה מערכן בשוק. בעוד הסוחרים מסתכלים, המשיך וויטני להציע סכומים דומים על חבילות דומות של מניות של חברות מבוססות, טקטיקה זו דומה לטקטיקה בה השתמשו כדי לסיים את הפאניקה שפרצה בבהלת 1907. אולם במקרה זה, העצירה הייתה זמנית בלבד.
במהלך סוף השבוע, סוקרו האירועים בצורה נרחבת על ידי העיתונות. ביום שני, 28 באוקטובר, "יום שני השחור" הראשון, החליטו משקיעים רבים נוספים לצאת מהשוק, והביאו לירידות מחירים נוספות בשיעור של 13%. למחרת, "יום שלישי השחור", 29 באוקטובר 1929, נסחרו כ-16 מיליון מניות כאשר בחצי שעה הראשונה של המסחר נסחרו קרוב לשלוש מליון ושלוש מאות אלף מניות.. היקף המכירות ב-29 באוקטובר 1929 היה "...שיא שלא ישבר כמעט 40 שנה, עד 1968." הסופר ריצ'רד מ' סיילסמן כתב כי ב-29 באוקטובר נפוצו שמועות מכוונות, כי נשיא ארצות הברית הרברט הובר לא יטיל וטו על מכסי המגן, גרמו לנפילה נוספת בשוק." הצטרף למספר חברים במשפחת רוקפלר וענקים כלכליים נוספים כדי לקנות כמות גדולה של מניות ובכך להפגין את האמון שלהם בשוק, אולם מאמציהם לא הצליחו לעצור את הנפילה. הדאו ג'ונס איבד עוד 12% באותו יום, הפאניקה של המשקיעים הגיעה לשיאה כאשר לחלק מהמניות לא היו קונים כלל, בכל מחיר. המסחר נמשך עד ל-7:45 באותו ערב ובסך הכל השוק איבד 14 מיליארד דולר באותו היום, דבר שהביא את הפסדי השבוע לכדי 30 מיליארד דולר, פי עשרה יותר מאשר התקציב השנתי של הממשל הפדרלי דאז, והרבה יותר ממה שהוציאה ארצות הברית במהלך כל מלחמת העולם הראשונה.
ב-13 בנובמבר הגיע הדאו ג'ונס לשפל זמני כאשר הוא נסגר באתו יום על 198.60 נקודות. במשך מספר חודשים לאחר מכן החל השוק להתאושש, עד שהדאו ג'ונס הגיע לשיא משני של 294.07 נקודות ב-17 באפריל 1930. משם ואילך השוק התחיל בירידה קבועה עד שב-8 ביולי הגיע המדד לשיא שלילי של 41.22 נקודות, ובכך השלים ירידה של 89% מערכו בשיא. היה זה השפל הנמוך ביותר מאז המאה התשע עשרה.
יסודות כלכליים.