האולם המרכזי נבנה מעצים אופקיים והיה מרובע (11.30 × 11.70 מ'). גובה הקירות היה 6.50 מ'. הגובה לנקודה הגבוהה ביותר של קמרון הקנה היה 9.75 מ'. במקור האולם הראשי היה מואר על ידי שמונה חלונות דו-צדדיים, שניים בכל קיר. לאחר הוספת חדר תפילה לנשים במפלס העליון, הוסרו חלונות המערב. כבר בשנת 1646 הוחלט לבנות עזרת נשים בקומת הקרקע. בשנים מאוחרות יותר נוספו שני ביתנים פינתיים. בשנת 1765 נערך שיקום המבנה כולו ובתחילת המאה ה-18 הורחב הפרוזדור ומעליו הוקמה עזרת נשים. צורת הגג שונתה מספר פעמים.
ארון הקודש הועלה על שני מפלסים והורכב מאלמנטים באיכות אמנותית ומחומרים מגוונים.
הבימה הייתה קפלה קטנה ומתומנת עם שתי מרפסות מעל המדרגות. הוא היה ממוקם ליד הכניסה.
פרס גראמי לביצוע ה-R&amp;B הטוב ביותר
פרס גראמי לביצוע ה-R&amp;B הטוב ביותר (באנגלית: Grammy Award for Best R&amp;B Performance) הוא פרס גראמי, אשר ניתן על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית לאמנים מקליטים על ביצוע R&amp;B איכותי. הפרס הוצג לראשונה בטקס פרסי גראמי ה-1 בשנת 1959 בשם "ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר" עד 1961, ולאחר מכן בין השנים 1962–1968, כ"הקלטת הרית'ם אנד בלוז הטובה ביותר". בשנת 2012, הוחזר הפרס בשילוב הקטגוריות הקודמות עבור ביצועי R&amp;B: ביצוע ה-R&amp;B הווקאלי הטוב ביותר - גבר, ביצוע ה-R&amp;B הטוב ביותר - אישה, ביצוע ה-R&amp;B הטוב ביותר - צמד או להקה והביצוע האורבני/האלטרנטיבי הטוב ביותר. הארגון מחדש של קטגוריות אלה נבע מרצונה של האקדמיה להקלטות להקטין את רשימת הקטגוריות והפרסים ולבטל את ההבחנות בין ביצועי גברים ונשים ובין ביצועי יחיד וצמד/להקה.
הפרס מוענק לאמן. המפיק, המהנדס והפזמונאי יכולים להגיש בקשה לתעודת זוכה.
אמנים עם מספר זכיות.
5 זכיות
2 זכיות
אמנים עם מספר מועמדויות.
5 מועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
יוזף גולר
יוזף גולר (בגרמנית: Josef Goller; 25 בינואר 1868 - 29 במאי 1947) היה צייר זכוכית וגרפיקאי גרמני.
חיים.
לאחר התמחות כצייר זכוכית במכון לאמנות, השתתף יוסף גולר בקורסי ערב בבית הספר לאמנות שימושית במינכן. בין השנים 1887 עד 1890 הועסק בסדנת זכוכית לאמנות בזיטאו. לאחר מכן הוא השתלט על הניהול האמנותי של המכון לציור זכוכית אורבן בדרזדן (לימים הפך לאורבן וגולר).
בשנת 1905 השתתף גולר בתחרות על עיצוב פרסום יחד עם לודוויג סטולברק ואוטו הנקל. העיצוב שלו הומלץ על ידי השופטים לרכישה תמורת 200 מארק. משנת 1909 היה כפרופסור, ועמד בראש החוג לציור זכוכית בבית הספר לאמנויות יישומיות בדרזדן, שם היו אוטו גריבל ואוסקר פריץ בייר בין תלמידיו המפורסמים ביותר. מאוחר יותר הוא גם פנה יותר לעיצוב ואיור ספרים ולעיצוב כרזות והיה המורה של פרידריך קורט פידלר.
יצירה.
גולר נחשב לנציג חשוב של אר נובו. בסקסוניה הוא יצר ויטראז'ים רבים לחלונות בבית העירייה, בתי ספר, כנסיות ותחנות רכבת, כגון האולם של התחנה המרכזית בלייפציג, [5] וארבעה חלונות למשרד הרישום של בית העירייה בנירנברג. יש גם עבודה שלו בעיריית רדבול.
בדרזדן ובסביבתו עבד בעיקר עבור כנסיות: כנסיית חיל המצב של סנט מרטין, כנסיית לותר רדבול, כמו גם עבור בית הכנסת בגורליץ. חלונות הארמון הקיסרי שנחרב עוצב מחדש, חלונות זכוכית עם גלגל המזלות בבית הספר לושוויץ ועיצוב מחודש של מבואת האופרה סמפר משנת 1912. הוא גם ביצע עבודות לגן החיות של דרזדן ובבית העירייה החדש. כמו כן עיצב את התערוכה הגדולה בדרזדן.
גולר יצר את הפסיפס של ישו, בכניסה לכנסיית ישו בישופסוורדה בשנת 1907 יחד עם וילרוי ובוך.
בקמניץ נשתמרו עבודות במרתף המועצה, ציור בכחוס בחדר השתייה ועבודות בבית הספר התיכון קמניץ-זיגמר ובכנסיית צ'מניץ-אובה.
הוא תכנן את חלון התקרה בספרייה של טירת ולדנבורג.
כאמן גרפי, וכליתוגרף היו המומחיות שלו. כרזות הקריקטורה שלו, שנמצאות כעת במוזיאון לאמנות דקורטיבית בפראג, מזכירות בעיצובן את אדמונד אדל.
בשנותיו המאוחרות הוא חזר ושוב לציורי שמן בתערוכות אמנות בדרזדן בגלריה לאמנות בבניין ליפיוס על ברוהל.
דז'ה בר
דז'ה בֵּר (במקור עד 1904 בֶּר-Behr, (בהונגרית: Bér Dezső; קלוצ'ה, 10 באפריל 1875 – בודפשט, 7 באוקטובר 1924) היה צייר, גרפיקאי, קריקטוריסט מעצב כרזות יהודי-הונגרי. גיסו היה טמאש פאלו עורך דין ומשורר יהודי-הונגרי
ביוגרפיה.
דז'ה בר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור בהר וז'ופיה פירניקר. אשתו הייתה ארז'בט בלואר. את לימודי המשפטים עזב בבודפשט לאחר שנתיים ומשנת 1894 למד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. מ-1898 עד 1901 היה תלמידם של הציירים ברטלן סקיי, אדה באלו ולאסלו הגדוש במכללה לעיצוב וציור. הוא העמיק את לימודיו בחו"ל, למד בפריז, במינכן ואחר כך ברומא. כשחזר הביתה עם עבודתו, הוא הפך לאחת הדמויות הבולטות של אמנות הכרזות ההונגרית המודרנית. רבים משייכים את פיתוח אמנות הכרזה המודרנית בהונגריה בסטנדרט אירופי לשמו של בר ולגזה פראגו. בר עשה איורים לעיתונים למחייתו היומיומית, אך הוא השיג את הפופולריות הגדולה ביותר שלו באיורים המצוירים שלו בנושאים פוליטיים וחברתיים.
עבודתו.
הוא שרטט, אייר וצייר לכתבי עת היתוליים שונים כמו "אישטוק המשוגע" (Bolond Istók) ו"מארטון תרנגול" (Márton Kakas), אם כי עבודתו קשורה בעיקר לכתב העת ההיתולי החשוב ביותר בתקופתו לבורשסם ינקו (Borsszem Jankó), שבר היה בהתחלה רק פרילנסר חיצוני שלו ואחר כך חלק מהמערכת הפנימית כמאייר, לימים גם עורך, ולאחר מותו של יוז'ף פראגו הוא היה המנהל האמנותי של כתב העת עד מותו. הוא הודח מתפקידו תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, אם כי בשל ידיעותיו ומיומנותו הוא נשאר כעובד העיתון שהפך תחת השליטה המרכזית של הרפובליקה. לאחר נפילת הרפובליקה, חזר לתפקידו המקורי והמשיך לפקח על איכותו האמנותית של העיתון. בשנת 1903 ארגן תערוכה בסלון הלאומי, בשנת 1906 ב"סלון קלמן קבש". ב-1911 זכה במדליית כסף של הסלון הלאומי עם ציורו הצבעוני "חריש סתיוי בגבעת השמש". איוריי בר וכרזותיו הם חלק חשוב בתרבות ההונגרית, כאחת מדמויות המאיירים הבולטים בהונגריה.
הוא נפטר בבודפשט ב-7 באוקטובר 1924, בשעה שתים עשרה וחצי, סיבת המוות הייתה התקף לב והובא למנוחות בבית העלמין פרקשראטי.
נוה דרומי
נוה דרומי (נולדה ב-24 ביולי 1985) היא עיתונאית, פובליציסטית ומגישת טלוויזיה ישראלית. דרומי משמשת מנחה ופאנליסטית בערוץ עכשיו 14 ולשעבר בעלת טור בהארץ. מנהלת פורום המזרח התיכון בישראל.
קורות חיים.
נולדה בקריית טבעון להורים בעלי עסק עצמאי לעיצוב גינות. אביה בועז גדל בנהלל, במשפחה "מפא"יניקית" ותיקה, ואמה דינה גדלה בצפת, בת להורים יוצאי תוניסיה. שירתה בצה"ל כארבע שנים, בעיקר בחיל השריון כמדריכת טנקים. בתפקידה האחרון שימשה כקצינת התיאום וההדרכה של בית הספר לקצינים. בוגרת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בפוליטיקה, ממשל ומזרח תיכון, ובעלת תואר שני בתוכנית רודרמן ללימודי מדינת ישראל ויהדות ארצות הברית של המכללה למדינאות. כשלמדה באוניברסיטת בן-גוריון הייתה מנהלת השיווק של אגודת הסטודנטים. הייתה שליחת הסוכנות היהודית לאוניברסיטת פנסילבניה ואחר כך המנהלת של תנועת "זכויות אדם כחולבן" של המכון לאסטרטגיה ציונית.
בנובמבר 2015 השתתפה ב"ועידת השלום של הארץ", בפאנל בהנחיית ברק רביד, שהמליץ עליה כמה חודשים אחר כך בפני עורך "הארץ". לאחר מכן הועסקה בעיתון והחלה לכתוב בו מאמרי דעה. ביולי 2021 פרסם איש התקשורת שמעון ריקלין ברשת החברתית טוויטר שדרומי פוטרה מ"הארץ", וציין שסיבת הפיטורים היא שדרומי הביעה ברשתות החברתיות תמיכה בתנועת עד כאן צעירים למען ישראל, שנאבקת בארגונים אנטי-ישראליים. בהמשך אושרו הדברים בידי דרומי. במהלך חמש השנים שבהן הועסקה בעיתון הארץ כתבה דרומי כ-150 מאמרי דעה.
בינואר 2021, עם השקת ערוץ עכשיו 14, החלה להגיש את תוכנית האקטואליה "שישי בוקר", את התוכנית "חמישי בחמש", ומגישה לסירוגין את התוכנית "עכשיו כנסת" ותוכניות נוספות בערוץ.
בנוסף, דרומי היא פאנליסטית קבועה בתוכנית האקטואליה היומית הפטריוטים בערוץ ומגישה פינה בשם "שלטון הפקידים" בתוכנית הדו"ח של אראל סג"ל העוסקת בבירוקרטיה.
החל מספטמבר 2021 דרומי היא בעלת טור שבועי במוסף "יומן" של העיתון מקור ראשון.
דרומי משמשת ככתבת במגזין סוף שבוע של אתר Mako, שם היא מפרסמת ראיונות וכתבות.
ב 2022 החלה לכתוב טורי דעה בעיתון ישראל היום.
משמשת נכון ל-2021 כמנהלת פורום המזרח התיכון בישראל, נוסף על עבודתה העיתונאית.
חיים אישיים.
נשואה, אם לשתי בנות התגוררה בעבר ברעננה, וכיום גרה בתל אביב.
קריפטו AG
קריפטו AG (Crypto AG) הייתה חברה שווייצרית שעסקה באבטחת מידע. החברה פיתחה וייצרה מכונות הצפנה ופעלה החל מ-1952 בשווייץ.
ב-1970 נרכשה החברה באופן חשאי על ידי ה-CIA ושירות הביון הפדרלי של גרמניה המערבית ומשנת 1993 עד סגירת החברה ב-2018 הייתה בבעלות מלאה של ה-CIA. סוכנויות הריגול האמריקאית והגרמנית עשו שימוש בחברה על מנת להפיץ פתרונות אבטחה בעלי "דלת אחורית" שיאפשרו להם ניטור אחר המידע המועבר דרכן, במבצע שזכה לכינוי "תזאורוס" ולאחר מכן "רוביקון". בתקופה זו מוערך כי כ-40% מפעילות התקשורת הדיפלומטית המוצפנת של ממשלות זרות נעשתה תוך שימוש במכונות החברה. לאחר ששירות המודיעין האסטרטגי השווייצרי התוודע למבצע הוא הוכנס כשותף סוד. הפרשה נחשפה בתקשורת העולמית ב-2020.
היסטוריה.