על אף שנות ההזנחה וההתעללות שחוותה, רוחה של שרמיין לא נשברה, ולעיתים קרובות אמרה לאחותה כי עדיין האמינה בליבה שאמה תבוא להציל אותה. מאוחר יותר סיפרה אנה מרי כי נהגה אחותה לעצבן את רוז בעזרת אמירות שונות כגון, "אמי האמיתית לא הייתה מקללת או צועקת עלינו", בתגובה לאופן דיבורה הגס. חברת ילדות של שרמיין בשם טרייסי גיילס אשר גרה בקומה העליונה של ביתם העידה כי באחת הפעמים שנכנסה לדירתם ראתה את שרמיין עומדת ערומה על כיסא עם ידיה קשורות מאחורי גבה באמצעות חגורה, בעוד רוז עומדת לצדה עם כף עץ גדולה בידיה. לדבריה, הייתה שרמיין רגועה ושקטה, ואילו אנה מרי עמדה ליד הדלת עם הבעה ריקה על פניה. תעודות רפואיות מ הראו כי שרמיין קיבלה טיפול עבור בקרסולה השמאלי ב-28 במרץ 1971. כאשר נשאלה על נסיבות הפציעה השיבה רוז שנגרמה כתוצאה מתאונה בביתם.
הרצח של שרמיין וסט.
שרמיין נרצחה ככל הנראה בידי רוז מעט לפני שחרורו של פרד מבית הסוהר ב-24 ביוני 1971. היא לקחה את שלוש בנותיהם לבקרו מספר ימים קודם לכן, ב-15 ביוני, כך שהאמונה הרווחת בקרב חוקרי המקרה היא ששרמיין נרצחה בטווח התאריכים הזה. כמו כן, ראיות פורנזיות דנטליות מצביעות על כך שהרצח התבצע בזמן שפרד שהה במאסר.
עדות נוספות שנמסרה מפי אמה של טרייסי גיילס, שירלי, אימתה את מותה של שרמיין לפני שחרורו של פרד. לאחר שעזבו היא ומשפחתה את דירתם בדרך מידלנד, הגיעה יום אחד עם בתה לבקר את שרמיין, אך משלא הצליחו למצוא אותה אמרה להם רוז כי, "היא הלכה לחיות עם אמה, וברוך שפטרנו!", בטרם החלה טרייסי לבכות.
בדומה להסבר שסיפקה למשפחת גיילס, תירצה רוז את היעלמותה של שרמיין בפני שכניה בכך שהלכה לחיות עם אמה בבריסטול. כמו כן הודיעה לסגל בית הספר בו למדה כי עברה לגור עם אמה בלונדון. כאשר שוחרר פרד מבית הסוהר כעבור מספר ימים, הרגיע את בתו המודאגת אנה מרי ואמר לה שאחותה שבה לחיות עם אימן בסקוטלנד. כאשר שאלה אותו מדוע לא לקחה גם אותה, ענה לה פרד בפשטות, "כי היא לא רוצה אותך, את לא בצבע הנכון", רמיזה לצבע עורה האסיאתי של אחותה.
גופתה של שרמיין הושלכה אל מרתף הפחם של הזוג בביתם בדרך מידלנד עד לשחרורו של פרד. לאחר מכן קבר אותה בגינה הקדמית של ביתם, ובחקירתו התעקש כי לא ביתר אותה. נתיחה שלאחר המוות הציעה כי הגופה נקטעה באזור המותניים, אולם ייתכן שהנזק נגרם כתוצאה מעבודות בנייה שערך פרד בשטח ב-1976. מספר עצמות לא נמצאו מעולם, ביניהן הפיקה, האצבעות, מפרקי הידיים והקרסוליים, וככל הנראה נשמרו בידי פרד ורוז כמזכרות, הנחה אליה הגיעו גורמי החקירה לאחר שגילו דפוס פעולה זהה אצל שאר קורבנותיהם.
הרצח של קתרין "רינה" ברנדט וסט.
רינה שמרה על קשר לא סדיר עם ילדיה לאחר פרידתה מפרד. בביקורה בבית משפחתו בחוות מורקורט באוגוסט 1971 העלתה מספר שאלות בנוגע למקום הימצאותן של בנותיה ורווחתן. גיסתו של פרד, כריסטין, סיפרה כי רוז נראתה מדוכאת מאוד והייתה חרדה לגבי שלמותם של ילדיה. לאחר שמסרו לה את כתובת מגוריו החדשה של בעלה, הלכה אליו במטרה להתעמת עמו וככל הנראה לדרוש משמורת על בנותיה. הייתה זו הפעם האחרונה בה נראתה בחיים.
האמונה הרווחת היא שנחנקה למוות בידי פרד או רוז, ככל הנראה במושב האחורי של הפורד פופולר שלו בזמן שהייתה שתויה. עם גילוי גופתה נמצא גם צינור מתכת בין שאריותיה, אשר ייתכן כי שימש לצורך ריסונה בזמן שהותקפה מינית ונאנסה בטרם נרצחה. גופתה הושחתה ובותרה עד ללא היכר, וחלקי גופה הוכנסו לשקיות פלסטיק ונקברו באדמה באזור מיוער הסמוך למאץ' מארקל.
המעבר לבית הזוועות.
פרד ורוז התחתנו באופן רשמי ב-29 בינואר 1972, בלשכת רישום הנישואים בגלוסטר לאחר שפרד הצהיר על עצמו בטעות כרווק. לא נכחו בטקס בני משפחה או חברים כלשהם למעט אחיו של פרד, ג'ון, אשר היה השושבין. כעבור מספר חודשים עבר הזוג לביתם החדש ברחוב קרומוול מספר עשרים וחמש, הנודע מאוחר יותר כבית הזוועות, לאחר שרוז הרתה ועמדה ללדת את בתם השנייה.
תחילה שכרו את הבית התלת קומתי מהמועצה המקומית, אולם מאוחר יותר רכש אותו פרד תמורת שבעת אלפים לירות שטרלינג. על מנת לשלם את מלוא הסכום נאלצו להשכיר את מרבית החדרים שבקומות העליונות לאורחים מזדמנים, ובניסיון לשמור על פרטיותם התקין פרד מטבח ומקלחת בקומה הראשונה, כך שהדיירים לא יצטרכו לבקר בקומת הקרקע בה לן יחד עם משפחתו, או בגינתם. רוז ילדה את בתם ב-1 ביוני, לה קראו מאי-ג'ון כמחווה לתאריך בו נולדה.
מעט לאחר לידתה של בתם השנייה החלה רוז לעבוד כזונה מתוך החדרים העליונים שבביתם ופרסמה את שירותיה במגזין מקומי. פרד הציע לה להרחיב את קהל לקוחותיה בקרב אוכלוסיית המהגרים מאיי הודו המערבית אשר היו נפוצים בשכונתם. כמו כן נהגה רוז לקיים מין מזדמן עם דיירי הבית, גברים ונשים כאחד, ואף עם מכרים שונים שהכיר פרד דרך עבודתו. היא נהגה להתרברב כי אף גבר או אישה שפגשה מעולם לא הצליחו לספק אותה לחלוטין. כאשר קיימה יחסי מין עם נשים הייתה מגבירה את רמת הברוטליות והאלימות אשר כפתה על בנות זוגה ולעיתים חנקה אותן או החדירה לאיברי מינן אביזרי מין גדולים במיוחד. אילו ניסו חברותיה להתנגד או להביע כל סימן לפחד או כאב, היה הדבר גורם לה להתרגשות גדולה, ולעיתים שאלה, "את לא אישה מספיק כדי לקבל את זה?".
מרבית הנשים הללו הבינו כי רוז ובעלה, אשר נהגו לקיים אורגיות ושלישיות באופן קבוע, הפיקו עונג מיוחד מדחיפת שותפיהם מעבר לגבולותיהם המיניים, בדרך כלל על ידי קשירה. השניים סיפרו בפתיחות על כך שנהנו מכל צורה של יחסי מין אשר כללה אלמנטים של דומיננטיות, כאב ואלימות. בכדי לספק את הפטישים הללו אספו שניהם אביזרי מין וכלי סאדומאזוכיזם רבים, בנוסף לתמונות פורנוגרפיות ומגזינים שונים, ומאוחר יותר אף סרטי וידאו אשר הציגו מעשי זואופיליה ואונס ילדים.
השליטה הכלכלית בבית נחה בידיה של רוז, לה מסר פרד את כספי משכורתו. החדר בו השתמשה עבור עיסוקה כזונה היה ידוע ברחבי הבית כ"חדרה של רוז", והכיל מספר חורים בקירותיו דרכם יכל פרד, מציצן מנוסה, לצפות בה ובלקוחותיה. כמו כן התקין בפנים כך שיוכל להאזין למתרחש מכל מקום אחר בבית. בחדר הותקן בר פרטי, ומעין אדום מחוץ לדלת אשר הודלק כאשר הייתה רוז עם לקוח ולא רצתה שיפריעו לה. היא נשאה את המפתח היחיד לחדר על שרשרת מסביב לצווארה, ולבקשתה התקין פרד פעמון מיוחד מחוץ לביתם בו התבקשו לקוחותיה לצלצל בכל פעם שבאו לבקרה. מרבית הכסף שהרוויחה מעיסוקה שימש עבור אחזקת הבית ושיפורו.
לאורך הזמן למד אביה של רוז, ביל, לסבול את אורח חייהם השנוי במחלוקת, ועד ל-1977 החל אף לרכוש כבוד כלפי פרד. יחד פתחו שניהם בית קפה בשם העששית הירוקה, אשר פשט רגל במהרה והכריז על חדלות פירעון. כאשר גילה כי בתו עסקה בזנות החל לבקר בביתם בכדי לרכוש את שירותיה ולקיים עמה יחסי מין בעצמו. במשך שש השנים הבאות ילדה רוז שמונה ילדים נוספים, לפחות שלושה מהם מידי לקוחותיה. פרד קיבל את כל הילדים הללו כאילו היו שלו, וכאשר שאלו אותו לפשר צבע עורם השחום הסביר להם שסבתם הייתה כהת עור.
כאשר הגיעו ילדיהם לגיל שבע החלו פרד ורוז להעסיק אותם במטלות הבית השונות. הם הורשו לצאת החוצה ללא ליווי הוריהם רק לעיתים רחוקות, ונאלצו לציית לחוקיהם הנוקשים אשר הפרתם הייתה כרוכה בעונשים פיזיים חמורים. האלימות שספגו לא תמיד הייתה רציונלית, ולעיתים התעללה בהם רוז רק בכדי לספק את הנאתה, אף על פי שעשתה זאת במחשבה תחילה ודאגה שלא להכות אותם בפניהם או במקומות בולטים אחרים. בין השנים 1972–1992 אושפזו הילדים כ-31 פעמים בחדרי המיון של בתי החולים השונים באזור.
בתקרית אחת, ברחה בתם הת'ר יחד עם אחיה הצעיר סטפן מביתם. לאורך מספר שבועות ישנו השניים ברחובות או בבתי חבריהם בטרם שבו אל הוריהם, אשר הענישו אותם בחומרה והכו בהם נמרצות. בתקרית אחרת ניקה סטפן את הרצפה עם מגב וסמרטוט, ורוז דרכה בטעות בתוך דלי המים בו השתמש. בתגובה שברה קערה על ראשו ובעטה בחזהו בזמן ששכב על הרצפה בעודה צועקת, "עשית את זה בכוונה, חזיר קטן!"; במקרה נוסף חוותה התפרצות זעם בשל כלי מטבח שאבד, תפסה את הסכין בה השתמשה להכנת ארוחתם, והחלה לחתוך חתכים שטחיים על חזהה של בתה מאי-ג'ון עד שכלוב הצלעות שלה דימם לחלוטין.
לעיתים היה נתון גם פרד למזגה האלים של אשתו. במקרה שהתרחש במהלך אוגוסט 1974, רדפה אחריו רוז עם סכין בידיה, עד שהצליח להימלט לתוך אחד מחדרי הבית ולסגור את הדלת ברגע האחרון. הסכין נתקעה בדלת והמעצר הפתאומי גרם לידה של רוז להחליק במורד הלהב כך ששלוש מאצבעותיה כמעט נקטעו. היא עטפה את ידה עם מגבת ברוגע ואמרה לו, "תראה מה עשית, חבר. אתה צריך לקחת אותי לבית החולים עכשיו".
האונס של אנה מרי וסט.
פרד ורוז לקחו את בתם אנה מרי למרתפם בספטמבר 1972 וציוו עליה להתפשט, ולאחר שהיססה קרעה רוז את בגדיה, קשרה אותה למזרן וחסמה את פיה, בטרם החל פרד לאנוס אותה. כאשר סיים לבצע בה את זממו, לקחה אותה רוז לחדר השירותים, צוחקת בשל צליעתה, והושיטה לה מגבת באומרה, "אני מצטערת, אבל כל הילדות עוברות את זה. זה התפקיד של אבא. אל תדאגי, ואל תספרי שום דבר לאף אחד"; לאחר שהבהירו לה שלא היה זה דבר חד פעמי וכי ימשיכו לאנוס אותה שוב ושוב, איימו עליה שתיענש בחומרה ותקבל מכות אם תספר על כך.