ב-1971 השתלטה על החברה של פישר, ששמה שונה בינתיים בעקבות מוצר הדבק הפופולרי, קבוצת ביקהאם (Beecham Group) האנגלית (שבהמשך התמזגה לתוך חברת GlaxoSmithKline), אך ב-1989 חזרה החברה לשלוט בענייניה על ידי תהליך של השתלטות ההנהלה (management buyout). ב-1994 הפכה חברת UHU לחברה-בת של קבוצת בולטון (Bolton Group), יצרנית של מוצרי צריכה.
שיא גינס.
באוקטובר 2007 השיגה החברה שיא גינס בגרמניה. טנדר של פורד השוקל מעל 4 טונות נתלה ממנוף באמצעות שימוש בדבק UHU. שני חלקי פלדה בקוטר של 7 ס"מ הודבקו אחד לשני באמצעות דבק של UHU ושימשו כדי לחבר בין המכונית לבין הוו של המנוף.
שיא זה נשבר במרץ 2009 על ידי החברה הגרמנית הנקל (Henkel), שהרימה משאית של פורד, שעל גגה מכונית מיני של סמארט, במשקל כולל של 5.02 טונות.
פרשת לנינגרד
פרשת לנינגרד - (ברוסית: Ленинградское дело) סדרת משפטים שנערכו בברית המועצות במהלך סוף שנות ה-40 - תחילת שנות ה-50 נגד ראשי המנגנון המפלגתי בעיר לנינגרד. במהלך הפרשה נשפטו כל ראשי המנגנון המפלגתי העירוני, המחוזי והשכונתי של לנינגרד ורבים מראשי המנגנון העירוני שלאחר מלחמת העולם השנייה הועברו מהעיר לתפקידי מפתח בערים שונות כולל מוסקבה. במשפט הראשון והמרכזי שהסתיים באוקטובר 1950 הואשמו שמונה אנשים, חמישה מהם נשפטו להוצאה להורג. כל הנאשמים, כולל במשפטי המשנה, זוכו מכל אשמה במהלך שנת 1954 בתקופת שלטונו של ניקיטה חרושצ'וב.
הסיבה העיקרית להתפתחות הפרשה הייתה מאבק פנים מפלגתי ביו תומכי אנדריי ז'דאנוב לבין קבוצת גאורגי מלנקוב.
מהלך הפרשה.
בסוף שנות ה-40 אנדריי ז'דאנוב היה מקורב מאוד ליוסיף סטלין. בין תומכיו הבולטים היו יורשיו במנגנון המפלגתי בלנינגרד, אלכסיי קוזנצוב ופיוטר פופקוב. במרץ 1946 קוזנצוב הועבר מלנינגרד למוסקבה ומונה למזכיר הוועד המרכזי של המפלגה. בשנת 1948, לאחר פטירת אנדריי ז'דאנוב השתנו יחסי הכוחות הפנים מפלגתיים וגאורגי מלנקוב היה בין יוזמי המערכה להרחקת מקורבי ז'דאנוב מעמדות המפתח.
הסיבה הפורמלית הייתה ארגון יריד מסחר בלנינגרד בינואר 1949. גאורגי מלנקוב האשים את ראשי המנגנון המפלגתי בלנינגרד בכך שהם ארגנו את היריד ללא ידיעת הוועד המרכזי של המפלגה והממשלה. זאת למרות שקיימים מסמכים המוכיחים שהתקבלה החלטת הממשלה מ-11 בנובמבר 1948 על קיום היריד. ההחלטה התקבלה בישיבה בראשות מלנקוב עצמו. במהלך קיום היריד הועבר למלנקוב דיווח מפורט על היריד. מלנקוב טען כי היריד התקיים בתנאים שלא תאמו את החלטת הממשלה. ב-15 בפברואר 1949 התקבלה החלטת הפוליטביורו על פעילות אנטי-מפלגתית של אלכסיי קוזנצוב ומספר אנשים נוספים. כל השלושה הועברו מתפקידיהם. במקביל החלה מערכה נגד ראש הגוספלן (מוסד תכנון המשק המרכזי) של ברית המועצות ניקולאי ווזנסנסקי. הוא הואשם בשגיאות בהכנת תוכנית פיתוח התעשייה בברית המועצות. ווזנסנסקי לא היה קשור ישירות לקבוצת עובדי המנגנון של לנינגרד, למרות שבשנות ה-30 הוא עבד בעיר זו. מעריכים שהוא צורף לפרשה בעקבות התבטאותו של יוסיף סטלין לפיה הוא רואה בווזנסנסקי את יורשו בתפקיד יושב ראש מועצת השרים. כתוצאה מכך מלנקוב ראה בו סיכון בהתמודדות העתידית על תפקידי המפתח בממשל הסובייטי לאחר תקופת סטלין.
ב-21 בפברואר 1949 מלנקוב הגיע ללנינגרד. בישיבת מרכז הסניף המפלגתי העירוני והמחוזי והאשים את ראשי המפלגה בעיר במספר נושאים: (1) ספירה לא נכונה של הקולות במהלך הבחירות לראשי הסניף המפלגתי (2) ניסיון להקים מפלגה קומוניסטית רוסית (כפי שהיה קיים בכל הרפובליקות סובייטיות שהרכיבו את ברית המועצות ומקום מושבו של הוועד המרכזי בלנינגרד (3) שגיאות חמורות בארגון היריד. מלנקוב דרש מראשי המפלגה בעיר להכיר בקיום קבוצת קושרים נגד המפלגה בשורותיהם. למרות שלא הוצגו שום ראיות, ראשי הסניף ובראשם פיוטר פופקוב ויעקב קפוסטין הכירו בשגיאות וציינו שמעשית הם פעלו נגד החלטות המפלגה. בעקבות הודאתם, הכירו גם פעילים נוספים בטעויות. בהחלטת הסיכום של הישיבה, הואשמו ארבעה ראשי המפלגה בעיר בהשתייכות לקבוצת קושרים נגד המפלגה.
בקיץ 1949 ויקטור אבאקומוב ועובדי המשרד לביטחון המדינה החלו בהכנות למשפט. ביולי 1949 החלו מעצרים שבחלקם בוצעו במשרדו של גאורגי מלנקוב. כל הנאשמים הואשמו בייסוד קבוצה אנטי-מפלגתית, פעילות נגד השלטון, ניסיון ליצור מתח בין הממשלה במוסקבה לבין המפלגה בלנינגרד. ב-12 בינואר 1950 פורסם צו על חידוש עונש מוות בברית המועצות.
בספטמבר 1950 החל משפט נגד 8 נאשמים:
ההוצאות להורג בוצעו תוך שעה מהקראת החלטת בית המשפט.
בנוסף למשפט המרכזי, במוסקבה נערך משפט נוסף ואחריו הוצאו להורג 20 אנשים. המשפטים נמשכו עד לאוגוסט 1952. בסך הכול נשפטו 214 אנשים, מהם 69 נאשמים מרכזיים ו-145 בני המשפחות. בשנים 1949–1952 רק בלנינגרד הועברו מתפקיד והוצאו משורות המפלגה כאלפיים בני אדם. בעקבות הפרשה נסגר מוזיאון שהיה מוקדש כולו למצור לנינגרד מכיוון שבמהלך המצור רבים מנאשמים בפרשה היו בין ראשי ארגון הגנת העיר.
ב-30 באפריל 1954 בדק בית המשפט העליון של ברית המועצות את הפרשה מחדש. בסיום הבדיקה זוכו כל הנאשמים מכל אשמה.
התפתחות
התפתחות היא תהליך של שינוי המתרחש לאורך זמן.
ההתפתחות היא חלק ממושגי היסוד של החשיבה האנושית בכלל, ההגות העיונית, הפילוסופית, ובדיסציפלינות מדעיות רבות - ובייחוד במדעי החיים.
פסיכולוגיה התפתחותית היא המחקר של שינוי האדם לאורך החיים.
הגדרות.
המושג כמעט שאינו נידון בזכות עצמו וקשה למצוא הגדרה שלו, שתקיף את התחומים הרבים הנעזרים בו, ותבחין אותו מתהליכי שינוי אחרים. במרבית האנציקלופדיות והלכסיקונים אין התייחסות והגדרה למושג עצמו, אלא בהקשרים שונים שלו כמו, 'ביולוגיה התפתחותית', 'התפתחות הילד', 'התפתחות כלכלית' ועוד. העובדה שכמעט ולא מתנהלים דיונים ביחס למושג כה מרכזי, מעידה על קושי למצוא מאפיינים משותפים לכלל התהליכים שמיוחס להם שינוי בכיוון התפתחותי.
הגדרה מילונית.
במשמעה הרחב ה'התפתחות' היא: 'כל תהליך השתנות המתחיל מצורות פשוטות, ולא מובחנות והופך בהדרגה לצורות מורכבות ומובחנות יותר'. נהוג להניח, שתהליך התפתחותי מורכב משורת שלבים עוקבים, כאשר כל שלב נובע מהקודם לו ומהווה בסיס לזה שבא אחריו. הנחה נוספת המובלעת בהגדרה היא, שלתהליך ההתפתחותי יש כיוון - מפשוט למורכב יותר. במובן זה נוטים לזהות התפתחות עם התקדמות ותכליתיות.
'התקדמות' היא מושג בעל קונוטציה ערכית: השלבים הגבוהים או המאוחרים של התהליך נחשבים במובן כלשהו 'עדיפים', 'טובים' או 'מוצלחים' יותר מהקודמים להם. החשיבה הפילוסופית והמדעית משתדלת להימנע מפרשנות ערכית לתהליכים התפתחותיים יש לשים לב שהתהליך ההתפתחותי מתייחס לשינויים ביחס עצמו: מה משתנה, מה נשאר קבוע, הקשר בין מרכיבי השינוי ועוד. השיקולים לבחירת הפרמטרים להערכת התהליך מוכתבים על ידי התהליך ההתפתחותי עצמו. בהקשר זה ל'התקדמות' יש משמעות אמפירית ולא ערכית.
'תכליתיות' משמעה, שההתפתחות היא תהליך המכוון ליעד או מטרה כלשהם
מכיוון שמדובר במושג יסוד של החשיבה והשפה יש לזכור, שהשימוש במונח יכול לקבל משמעויות שונות כאשר הוא מיושם בחשיבה הפילוסופית ומדעית לעומת אופני היישום והשימוש בשפת הדיבור של היומיום. בשפת הדיבור המושג משמש לתיאור מגוון רחב של תהליכי שינוי בעלי כיוון 'חיובי': השתפרות, התקדמות, התרחבות, הסתעפות, גדילה, צמיחה, התפשטות ועוד. עם זאת, בשפת הדיבור המונח התפתחות יכול לסמן גם שינויים בעלי מגמה שלילית או רגרסיבית כמו 'התפתח זיהום', 'התפתחה מחלה' ועוד.
מגבלות ההגדרות המילוניות.
ההגדרות המילוניות מאפשרות להכליל בתוכן את כל התהליכים שנהוג להתייחס אליהם כהתפתחותיים, אך אינן כוללת בתוכן עקרונות משותפים לכל תהליכי ההתפתחות ואת הגורם או את הגורמים המניעים את התהליך ושומרים על כיוונו. יש לכן להתייחס להגדרות המילוניות כאל אחד ממאפייני המושג ולא כהגדרה שלו.
דפוסי התפתחות.
תהליכי השינוי ההתפתחותיים יכולים להיות איטיים או מהירים.
במדעי החיים נהוג להבחין בין שני דפוסים של תהליכים התפתחותיים
את דפוס ההתפתחות השני ניתן להחיל על תחומים רבים אחרים מלבד זה האבולוציוני: ישוב קטן שמתרחב ונהפך לישות חברתית-פוליטית-מדינית בפני עצמה. יצירת מכשיר מסוג חדש, שמהווה נקודת מוצא לטכנולוגיות חדשות, היווצרות חברות-ענק ולשינויים בתרבות. גילוי חומר גלם כלשהו שמהווה בסיס לפיתוח מוצרים חדשים, טכנולוגיות חדשות, ועוד. חיזיון שמקורו באדם יחיד, שמתעצב בהדרגה לכלל אמונה משותפת לרבים (כל הדתות המונותיאיסטיות). מניפסט שמוביל להיווצרות תנועות חברתיות-פוליטיות ועוד. כל אלה הם דוגמה לתהליך התפתחותי מהטיפוס השני. בדומה לדפוס האונטוגנטי גם הדפוס השני משתנה בשורה עוקבת של צעדים, כאשר כל צעד מותנה בצעד קודם לו ומהווה נקודת-מוצא לצעד הבא. גם כאן אפשר לזהות כיוון ברור - מישות פשוטה יחסית למערכת מורכבת יותר ויותר. בשני הדפוסים הגורמים שמעצבים ודוחפים את המערכת להשתנות נמצאים במערכת המתפתחת עצמה.
התפתחות כתופעת יסוד.
כל תורה התפתחותית מקיפה צריכה להביא בחשבון את השוני בין שני הדפוסים ומכאן הקושי להציע תורת התפתחות כללית. כל הגדרה שלמה של המושג ותאוריה מקיפה שלו צריכים להביא בחשבון גם את ההיקף העצום של תופעות ותהליכים שניתן לייחס להם מאפיינים התפתחותיים.