החיל הוקם בנובמבר 1943 על בסיס כוחות מחיל האוויר ה-12 וחיל האוויר התשיעי מפקדו הראשון של החיל היה ג'יימס דוליטל. מפקדתו מוקמה תחילה בתוניס ולאחר מכן עברה לאיטליה. הכוח כלל מפציצים מדגם קונסולידייטד B-24 ליברייטור ו-B-17 מבצר מעופף והשתתף בהפצצות עומק באיטליה, צרפת, אוסטריה וגרמניה.
מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס של החיל לקחו חלק ארי בהפצצות במלחמת קוריאה. החיל צויד במטוסי B-52 סטרטופורטרס והשתתף במלחמת וייטנאם. בתקופת המלחמה הקרה השתייך לפיקוד האוויר האסטרטגי. משנות התשעים הפעיל מטוסי תדלוק כחלק מפיקוד התובלה של חיל האוויר. ב-2012 הושבת החיל.
באוגוסט 2020 הוקם חיל האוויר מחדש תחת פיקוד הקרב כשהוא מקבל תחת פיקודו את יחידות חיל האוויר התשיעי וחיל האוויר ה-12.
ארגון ויחידות.
חיל האוויר ה-15 כולל יחידות ב-14 בסיסים עיקריים ברחבי ארצות הברית:
הבסיס המשותף לנגלי-יוסטיס בווירג'יניה:
בסיס חיל האוויר מודי בג'ורג'יה:
בסיס חיל האוויר רובינס בג'ורג'יה:
בסיס חיל האוויר סימור ג'ונסון בקרוליינה הצפונית
בסיס חיל האוויר שו בווירג'יניה:
בסיס חיל האוויר טינדול בפלורידה:
בסיס חיל האוויר קריץ' שבנבדה:
בסיס חיל האוויר דייוויס מונת'ן שבאריזונה:
בסיס חיל האוויר היל ביוטה:
בסיס חיל האוויר מאונטיין הום באיידהו:
בסיס חיל האוויר טינקר שבאוקלהומה
בסיס נליס שבנבדה
קרל יוזף בגס
קרל יוזף בגס (בגרמנית: Carl Joseph Begas; 30 בספטמבר 1794 – 24 בנובמבר 1854), היה צייר גרמני. נחשב לאביה של שושלת אמנים המשתרעת על פני כמה דורות ועיצב את האמנות הגרמנית בין רומנטיקה לריאליזם.
קורות חייו.
משפחת בגס הגיעה במקור מבלגיה. ניתן היה לזהות אותם באזור היינסברג מאז המאה ה -17. קרל יוזף בגס היה ילדם השלישי של עורך הדין פרנץ אנטון בגס ואשתו סוזן הופשטט. בגס בילה את ילדותו בבית סבו וסבתו ליד דרממן. כשהמשפחה עברה לקלן בשנת 1802, הוא קיבל את הכשרתו האמנותית הראשונה שם מהשרטט והצייר המיניאטורי פרנץ כץ (1782–1851) ומאוחר יותר בליציאום בבון עם קלמנס אוגוסט פיליפארט (1751–1825). בשנת 1813 החל את הכשרתו בפריז אצל אנטואן-ז'אן גרו ואצל יוהאן פיטר ווייר, שלימים הפך לאדריכל העיר קלן. כאן בשנת 1814 מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי. הבחין בו ותמך בו בעבודות ובמענקים.
בגס שהה בפריז עד 1821. בעבודתו הראשונה הוא עסק אך ורק בנושאים נוצריים. בציור "ישו בהר הזיתים" שרכש המלך עבור כנסיית חיל המצב בברלין, הוא שילב אלמנטים של בית הספר הצרפתי עם רישום קפדני של האמנים הגרמנים הוותיקים וההולנדים. כישרונו כצייר פורטרטים היה מפותח כבר בשלב מוקדם זה.
במסעו לאיטליה בין השנים 1822–1825, שהתאפשר באמצעות מלגה, הצטרף לקבוצת הציירים של תנועת הנצרתיים. באיטליה הוא התחיל גם לחתום על הציורים בשם הגרמני בגס במקום בגאסה.
בשנת 1825 התיישב לצמיתות בברלין והתחתן עם וילהלמין בוק, בתו של בונה הארמונות בברלין, יוהאן לודוויג בוק. ביתו והסטודיו של בגס היו במהרה מקום מפגש של החברה הגבוהה בברלין. בגס התקבל לאקדמיה לאמנויות בברלין במהלך המסע לאיטליה, ובשנת 1826 הוא מונה לפרופסור באקדמיה. הוא לימד עד מותו בשנת 1854.
בתחום ההיסטוריה וציור הז'אנר, כמו גם בציורי המזכרות והדיוקנאות שלו, בגס ידע כיצד לתאם בין ההשפעות השונות של לימודיו האמנותיים בפריז וברומא ובכך לתרום באופן חלוצי לפיתוח הציור הברלינאי בין רומנטיקה לריאליזם. בסביבות 1828, בהשפעת בית הספר לציור בדיסלדורף, הוא עבר שינוי סגנוני זמני ויצר יותר עבודות עם אזכורים ספרותיים או היסטוריים, כמו הציור של היינריך הרביעי בקנוסה (1836). אך בגס חזר לצייר דיוקנאות, בין היתר מסיבות כלכליות.
עם כינון פרס המסדר פור לה מריט הוזמן בגס בשנת 1843 לתאר את הזוכים במדליות, בהם הפסלים כריסטיאן דניאל ראוך ויוהאן גוטפריד שדו, הפילולוג יעקב גרים ואלכסנדר פון הומבולדט.
בשנת 1846 מינה פרידריך וילהלם הרביעי את בגס לצייר החצר המלכותית הפרוסית.
בגס נפטר בגיל 60 לאחר שחזר משהייה ברומא.
ארבעה בניו נכנסו למקצוע האמנות וקיבלו את הדחפים האמנותיים המוקדמים שלהם בסטודיו של אביהם: הפסלים ריינהולד בגס וקרל בגס הצעיר והציירים אוסקר בגס ואדלברט בגס. שלושה מהם – אוסקר, שהחליף את אביו כפורטרט וצייר ז'אנר, ריינהולד וקרל לימים עבדו גם בבית המלוכה הפרוסי ובמשפחת הוהנצולרן.
ג'ן פסאקי
אלפרד טיבור
אלפרד טיבור (במקור גולדשטיין, בהונגרית: Tibor Alfréd; קוניאר, 10 בפברואר 1920 – קולומבוס, 18 במרץ 2017) היה פסל יהודי-הונגרי-אמריקאי. יצירותיו נמצאות בכמעט 500 אוספים פרטיים ומוזיאונים ברחבי העולם, כולל ביד ושם בירושלים.
ביוגרפיה.
אלפרד טיבור נולד בכפר קוניאר במשפחה יהודית של שלושה בנים אנדראש, אלפרד וטיבור הצעיר ביותר. הוא למד בגימנסיה הריאלית היהודית בדברצן. כספורטאי מצטיין הוא התכונן לאולימפיאדת ברלין (1936) כחבר בקבוצת ההתעמלות הגברים ההונגרית, אך לא הורשה להתחרות בגלל מוצאו היהודי. הוא זומן לשירות העבודה בשנת 1940 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי במלחמת העולם השנייה) ושירת באוקראינה בגדוד עבודה שסופח לצבא ההונגרי. הוא נפל בשבי הסובייטים ונכלא למשך שש שנים במחנה כלא בסיביר ממנו שוחרר בשנת 1947. מבין 273 הגברים בגדוד העבודה שלו שנשלחן למחנה השבויים הסובייטי, הוא היה האחד מתוך שניים ששרדו.
אחרי השחרור מהכלא.
בשובו להונגריה התברר שרק הוא ואחיו אנדראש שרדו את השואה וממשפחתו הקרובה העניפה שמנתה 37 אנשים (ועוד 82 קרובי משפחה רחוקים יותר) לא שרד אף אחד. שניהם שינו את שם משפחתם לטיבור, וזכרו בכך את אחיהם טיבור גולדשטיין, שמת במחנה ריכוז. אלפרד עבר לבודפשט ועבד כמעצב תערוכות ממשלתי במשך תשע שנים. בשנת 1956, במהלך המרד ההונגרי, ברח מהונגריה יחד עם אשתו ושני ילדיו בשל חששו מעליית האנטישמיות שוב בהונגריה. בשנת 1957 התיישב בארצות הברית. הוא עבד במסחר אמנות במיאמי במשך 16 שנים ואז עבר לעיר קולומבוס, אוהיו, שם עסק רק בפיסול.
אמנותו.
פסלו האחרון בשם "זכור" בעברית הוזמן עבור "קהילת אגודה אחים" היהודית בבקסלי, אוהיו, שם הוא חבר. פסל הברונזה בגובה 9 מטר מציג חיילים גרמנים מקבצים קורבנות יהודיים לתא גז במחנה הריכוז, בעוד מעל ניצול אחד מטפס מתוך הארובה ומחזיק דגל ישראל. מאחורי הפסל מפת גרניט שמציגה את מיקומם של כל מחנות הריכוז באירופה. היצירה כוללת גם שיר שכתבה המשוררת האמריקאית אמה לזרוס שניבאה את הקמת מדינת ישראל.
הנצחת סיפור חייו.
סיפורם של אלפרד טיבור ומשפחתו הונצחה ברומן על ידי אחייניתו ג'ולי אורינגר , בספרה "הגשר הסמוי" (The Invisible Bridge) שיצא לאור גם בתרגום עברי.
חיים הר זהב
רביעיית מגפיים פלוס
רביעיית מגפיים +
מגפיים פלוס
טלמרק עילית
מגפיים +
מגפיים (להקה)
מערב טלמרק
מערב טלמרק () הוא מחוז בנורווגיה הכולל את האזורים העליונים והמערביים של טלמרק עילית שבמחוז וסטפול וטלמרק.
האזור ידוע במסורות העממיות במוזיקה, ביגוד, עבודות יד, אוכל וארכיטקטורה. האזור מסומן באופן מובהק גם על ידי הניבים שלו בנורווגית. צורה זו של נורווגית היא בין אלה המכילות הכי הרבה עקבות של שפה ודקדוק נורדיים עתיקים.
מידע כללי.
תושבים ושטח.
במחוז היו 14,252 תושבים ב-1 באפריל 2009 ושטחו היה 700.7 קמ"ר.
וסט-טלמרק
הקרב על פריז (1814)
הקרב על פריז (בצרפתית: Bataille de Paris) היה האחרון בקרבות במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, חלק מתוך המלחמות הנפוליאוניות. הקרב התרחש בין 30 ל-31 במרץ 1814. במסגרת הקרב לחמו הצבאות המאוחדים של האימפריה הרוסית, האימפריה האוסטרית וממלכת פרוסיה בפיקוד קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג, נגד הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) בפיקודו של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים. הקרב הביא לנפילתה של הבירה הצרפתית ולכניעתה של הקיסרות הצרפתית. לאחר הקרב הודח נפוליאון משלטונו ויצא לגלות באי אלבה בעוד כוחות הקואליציה השיבו את בית בורבון לכתר הצרפתי בראשות לואי השמונה עשר, מלך צרפת.
רקע לקרב.
המערכה בגרמניה.
בעקבות תבוסות במלחמות הקואליציה הרביעית והחמישית, ממלכת פרוסיה והאימפריה האוסטרית הפכו בכפייה לבעלות ברית של הקיסרות הצרפתית הראשונה במהלך פלישת הצרפתים אל האימפריה הרוסית. כאשר מערכה זו הביאה להשמדת הגרנד ארמה של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, פרוסיה ניצלה את המצב וחברה לרוסיה להקמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית (1813-1814). הנסיגה מרוסיה הפכה למלחמה חדשה על אדמת הקונפדרציה של הריין. נפוליאון נשבע ליצור צבא חדש גדול כמו זה ששלח לרוסיה. אף על פי שהוא גרם ל-40,000 הרוגים לבעלות הברית במהלך קרב ליצן וקרב באוצן, הצרפתים איבדו גם הם כוחות רבים בקרבות אלו. הצדדים הלוחמים הכריזו על שביתת נשק, במהלכה שני הצדדים ניסו להתאושש מהפסדים. במהלך תקופה זו, משא ומתן של בעלות הברית הביא לבסוף את אוסטריה להביע התנגדות גלויה לצרפת ולהצטרף לכוחות הקואליציה.