ב-2 בספטמבר 2021 יצא לאור הסינגל המוביל של האלבום "Good Ones" – רצועת דאנס המשלבת את סוגות הסינת'פופ והאלקטרופופ. הוא זכה לביקורות טובות מפיהם של מבקרי המוזיקה העכשווית, ששמו דגש על ההפקה ומילותיו. הווידאו קליפ שלו בוים על ידי האנה לוקס דייוויס וצולם במקסיקו. "New Shapes" יצא לאור ב-4 בנובמבר 2021 כסינגל השני מתוך האלבום. ברצועה זו השתתפו הזמרת הצרפתייה כריסטין אנד דה קווינס והזמרת האמריקאית קרוליין פולצ'ק. גם הוא זכה למחמאות מאתרים שסיקרו אותו, ששיבחו בעיקר על הכיוון האמנותי השנה בה בחרה XCX להתמקד בשיר זה. הווידאו קליפ שלו פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של XCX כמה ימים לאחר מכן. היא הייתה אמורה להופיע בפרק התשיעי של העונה ה-47 של "סאטרדיי נייט לייב" עם שני הסינגלים, אך בעקבות ההתפשטות של וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה בניו יורק היא נדחתה ל-5 במרץ 2022. "Beg for You", בו השתתפה הזמרת הבריטית-יפנית רינה סאוואיאמה, יצא לאור ב-27 בינואר 2022 כסינגל השלישי מתוך האלבום. בניגוד לסינגלים הקודמים של "Crash", "Beg for You" מאופיין בצלילים הפופולריים של מוזיקת שנות ה-90. הוא סימפול של של השירים "Cry for You" של הזמרת השוודית ספטמבר ו-"Don't Cry" של להקת הדאנס הבלגית מילק אינק. "Baby" יצא לאור ב-1 במרץ 2022 כסינגל הרביעי והאחרון של האלבום.
ביקורות.
על סמך 21 ביקורות טובות ברובן קיבל "Crash" ציון ממוצע של 79 מאתר "Metacritic".
ג'ו ריברס, כתב מסוף המוזיקה של "Clash", ציין כי דעתו על "Crash" מעורבת, אך הוא מוכיח פעם נוספת שצ'ארלי XCX היא אמנית שצריכה להיות רשומה בדפי ההיסטוריה, גם ביצירות שפורסמו בצורה לא מיטבית או שלמה. אלי ווטסון מ-"DIY" העניקה לאלבום ציון 4.5 כוכבי זהב מתוך חמישה אפשריים. – כתבה על XCX. היא הוסיפה כי היא מעריכה את XCX על בחירתה האמיצה, לטענתה, ללכת לסוגות מוזיקליות שטרם התמחתה בהן. הלן בראון העניקה לאלבום את כל חמשת כוכבי הזהב. היא כתבה כי: . אוון מאיירס מ-"Pitchfork" ציינה כי הסינגלים המובילים שלו גרעו מאיכותו של האלבום. עם זאת היא הצהירה כי "Crash" הוא האלבום הטוב ביותר של צ'ארלי מאז "Pop 2".
אל האנט, כתב המויקה של "NME" הצהיר כי . טום האל ציין כי "Crash" הוא האלבום הטוב ביותר של XCX, וכי "Used to Know Me" היא הרצועה הטובה ביותר שכלולה בו.
שותפנות
שכווי וילוו
מאתייה ליוייץ'
המוות (קלף טארוט)
קלף המוות הוא קלף מספר 13 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
משמעות הקלף.
הקלף סמל, בין היתר, טיהור וסיום של דברים קשים לצורך לידה מחודשת.
מאתייה נסטאסיץ'
ג'וג'ו מקארי
ג'וג'ו מקארי (באנגלית: Jojo Macari; נולד ב-30 בדצמבר 1996) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה ומוזיקאי בריטי.
ביוגרפיה.
מקארי גדל בלונדון. הוא התגלה לראשונה בחנות הגיטרות של אביו בלונדון, שם החל לעבוד בזמן שסיים את בית הספר. במקביל הוא הופיע בקומץ הפקות תיאטרון ליד הווסט אנד.
קריירה.
מקראי הופיע לראשונה בשנת 2018 בסדרה "Hard Sun", שם שיחק בתפקיד דניאל רנקו. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד. באותה שנה שיחק בפרק אחד בסדרה "Endeavour".
בשנת 2019 שיחק בפרק אחד בסדרה "London Kills", ובתפקיד הנסיך הנרי בסדרת הטלוויזיה "פרוצות". באותה שנה החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "חינוך מיני".
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע "לא ממושמעות". באותה שנה שיחק בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "מכשפת".
בשנת 2021 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "החבורה מרחוב בייקר".
מוזיקה.
בנוסף למשחק, מקארי הוא גם מוזיקאי. הוא שר, כותב שירים ומנגן בגיטרה. במרץ 2021, יצא אלבום הבכורה שלו "Space and Time and Halloween and Paracetamol".
שמואל אהרוני
שמואל אהרוני (באנגלית: Samuel Aroni, 26 במאי 1927 - 20 באפריל 2022) היה פרופסור חבר, מהנדס אזרחי ומדען בתחום מדעי החומרים, התכנון העירוני וטכנולוגיית הבנייה.
ביוגרפיה.
שמואל אהרוני נולד בשם שמואל צ'רבינסקי בקישינב, רומניה למשפחה יהודית, דוברת רוסית. שמואל היה נכד, מצד האם, של לייב אפותקר, איש עסקים עשיר בקישינב. הוא דיבר גם רומנית ויידיש. ב-1940, לאחר שברית המועצות השתלטה על חבל בסרביה, נשלח הסב העשיר לסיביר, ומת שם. עם כיבוש העיר, ב-1941, על ידי צבא רומניה והוורמכט, הוקם גטו קישינב ושמואל, יחד עם כל בני משפחתו, נכלאו בגטו.
באוקטובר 1941, דוד עשיר של שמואל, שגר בבוקרשט, שיחד שלושה אנשי משטרה שהגיעו לקישינב עם תעודות מזויפות והבריחו את המשפחה כולה מהגטו ולקחו אותם לבוקרשט ברכבת שהובילה פצועי מלחמה. בבוקרשט עזרו להם להתחבא בני המשפחה. בנובמבר 1941 נחשפו ונעצרו ורק שמואל ואח שלו הצליחו לברוח. יתר בני המשפחה הוגלו לטרנסניסטריה. שמואל ואחיו התחבאו תחילה אצל קרובים בבוקרשט ולאחר מכן בגאלאץ וביולי 1944 הצליחו לעלות על הספינה קזבק ולעלות לארץ ישראל. בארץ שמואל שינה את שם משפחתו לשם, שיזכיר לו את סבו, אהרון-יוסף צ'רווינסקי, שנספה בגטו קישינב.
אהרוני למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת מלבורן, סיים תואר ראשון ב-1955 ונשאר שם להמשך לימודים של תכנון עירוני ואזורי. ב-1963 הגיע אהרוני לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כדי לשמש כעוזר הוראה וקיבל שם תואר שני בהנדסה אזרחית ובמכניקה בשנת 1965 וב-1966 קיבל דוקטורט על עבודה בנושא עמודי בטון דקים. משנת 1966 עד 1967 היה פרופסור חבר במכללת סן פרנסיסקו ומשנת 1967 עד 1970 מהנדס מחקר בתאגיד המלט האמריקאי בריברסייד, קליפורניה.
ב-1970 התמנה רוני לפרופסור בבית הספר לתארים מתקדמים לאדריכלות ותכנון עירוני באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא היה דיקן בפועל מ-1974 עד 1975 ובשנים 1983 עד 1985. בשנת 1991 פרש והפך למנהל פרויקטים אקדמיים מיוחדים לשיתוף פעולה, לימודים בינלאומיים ותוכניות בחו"ל באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-1956 נישא למלכה קורנפלד ולזוג יש שתי בנות, מרים ורות.
אהרוני בין השורדים הבודדים של גטו קישינב ומחבר הספר "זיכרונות השואה: קישינב (קישינב) 1944-1941".
אלכסנדר אוסמרקין
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' אוסמרקין (אנגלית: Alexander Alexandrovich Osmerkin; 8 בדצמבר 1892 - 25 ביוני 1953) היה צייר, גרפיקאי, מעצב במה ומורה לאמנות רוסי. הוא היה חבר בקבוצת אוונגרד, וקבוצת אמני מוסקבה. מאז 1932 היה חבר באיגוד האמנים של לנינגרד.
ילדות.
אלכסנדר אוסמרקין נולד באליסבטגראד (כיום באוקראינה) למשפחתו של פקיד דואר. אוסמרקין הצעיר גדל אצל המטפלת האוקראינית שלו, שבסופו של דבר נשארה איתו במשך שארית חייו כעוזרת האישית שלו. הוא לקח את שיעורי האמנות הראשונים שלו במחלקה לרישום בבית הספר המקצועי האזורי אליסאוטגרד.
יצירה.
בשנים 1911–1913 עבר אלכסנדר אוסמרקין לקייב כדי להמשיך את השכלתו באמנות. הוא השתתף בשיעורים בבית הספר המקצועי לאמנות קייב. בקייב פגש את אלכסנדרה אקסטר ואמניות אוונגרד אחרות, שהשפיעו על הסגנון שלו. אף שהוא ציין את פול סזאן כמקור השפעתו העיקרי, אוסמרקין ספג ממקורות וסגנונות רבים, לפני שיצר את שלו. הוא פנה לפוביזם לאחר שראה יצירות של אנרי מאטיס ואנדרה דריין ופוביסטים אחרים. הוא ביקר בסנט פטרסבורג כמה פעמים כדי ללמוד מהאמנות במוזיאונים, וגם יצר נופים רבים בדרכו שלו תוך מיזוג קלאסי של נופים עירוניים של סנט פטרבורג עם התפיסה הפוביסטי שלו. בסופו של דבר הוא השתקע במוסקבה והצטרף לסטודיו האמנותי של איליה משקוב. הוא הלך בעקבות המורה שלו.
אחרי מהפכה.
לאחר 1918 עבד אוסמרקין כפרופסור לאמנות במוסקבה. בתחילה לימד לצד וסילי קנדינסקי, עד שקדינסקי היגר. אחר כך פתח אוסמרקין סדנה משלו וגם לימד במכון סוריקוב לאמנויות יפות במוסקבה. החוג שלו כלל שם שמות כמו המשורר אוסיפ מנדלשטם, הסופרים אוסיפ בריק ויקטור שקלובסקי, וכן חבריו האמנים מקבוצת "באנובי ואלט".
לנינגרד.
במהלך שנות ה-20 וה-30 אוסמרקין חי ופעל בלנינגרד. על פי הזמנתו של יצחק ברודסקי, הוא לימד בסדנת המאסטר שלו באקדמיה לאמנויות לנינגרד. בשנת 1927 נרכש הציור שלו "השומרים האדומים בארמון החורף", הידוע גם בשם "השתלטות על ארמון החורף" עבור האוסף הקבוע של המוזיאון הרוסי הממלכתי בלנינגרד.
בשנת 1927 השתתף אוסמרקין בתערוכת האמנות הגדולה במוזיאון הרוסי הממלכתי, שם הוצגו יצירותיו לצד יצירותיהם של מארק שאגאל, דייוויד בורליוק, נטליה גונצ'רובה, מיכאיל לריאונוב, ואסילי קנדינסקי, רוברט פאלק, קוזמה פטרוב-וודקין ומאסטרים אחרים של אמנות רוסית. באותה תקופה אוסמרקין התקדם עם הסגנון שלו, מאחר שהתנועות האוונגרדיות הסתיימו מיד לאחר המהפכה, וכמה אופנות איבדו את החידוש שבהן. הוא אימץ סגנון קלאסי ומסורתי יותר של דימויים פיגורטיביים ופלסטיים.
אוסמרקין היה אחד ממייסדי בית הספר לציור בלנינגרד. היו לו מספר תלמידים מוכשרים בלנינגרד, כמו ילנה סקווין, ויקטור טאטרין, יבגניה בייקובה, לב אורכוב, איבן גודלבסקי, גלב סאבינוב, אולגה בוגאייבסקיה, וסילי סביצקי, אבסי מויסנקו ואמנים אחרים.
במשטר סטלין.
אוסמרקין, כאמן מקורי ביותר שתרם לפיתוח האוונגרד הרוסי, הסתכן מהחריגה מהסמכות הסובייטית שבשליטתו של יוסיף סטלין. הוא ראה את הרס אוספי אמנות הפרטיים, אפילו במוזיאונים ובספריות. אוסמרקין שרד את גל הרדיפות הראשון של אינטלקטואלים רוסיים. הוא היה הרוס רגשית מהמעצר וההוצאה להורג של חברו אוסיפ מנדלשטם. במהלך שנות ה-40 וה-50 נהנה אוסמרקין מחברות מתמשכת עם המשוררת אנה אחמטובה.