פיקטי מתנגד לירידה בנטל הפיסקלי (בכלכלה, הנטל הפיסקלי של הממשלה, המוטל על משלמי המיסים שלה, הוא ההשפעה של המס המוטל על כוח הקנייה של משלמי המיסים) שמתרחשת בצרפת מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, משום שפיקטי מאמין שהדבר יסייע לבנייה מחדש של ההון הגדול הקודם של מעמד בעלי הרנטות (מושג המשמש את פיקטי לתיאור כל מי שצובר עושר משמעותי בצורה פסיבית, בלי לעבוד - מנדל"ן, רכוש, מניות, דיבידנדים וריבית). החלפת מעמד זה, שאינו פעיל כלכלית, ואשר שלט בעבר בהיררכית ההכנסות, באנשים עובדים, הצוברים את הכנסותיהם מעבודה, תוביל לצמצום ממדי אי-השוויון ולגירוי צמיחה כלכלית.
כשהוא עושה שימוש בסקר סטטיסטי, ניסה פיקטי להראות כי עקומת לאפר, אשר טוענת כי שיעורי מיסוי שוליים גבוהים על הכנסות גבוהות מהווים מבחינת העשירים תמריץ לעבוד פחות, הייתה ככל הנראה זניחה או קטנה במקרה של צרפת.
עבודה השוואתית.
פיקטי ביצע מחקרים השוואתיים אודות אי-שוויון, במדינות נוספות. תוך שיתוף פעולה עם כלכלנים אחרים, במיוחד עמנואל סאז, בנה פיקטי סדרה סטטיסטית המבוססת על שיטה הדומה לזו בה השתמש לצורך מחקריו אודות צרפת. מחקר זה הוביל לדוחות על ההתפתחות של אי השוויון בארצות הברית ועל הדינמיקה הכלכלית בעולם דובר האנגלית ובאירופה היבשתית (זו שאינה כוללת את האי הבריטי). מחקרו מצא, כי לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות שלושה עשורים בהם ירד אי השוויון, בדומה למה שהתרחש באירופה היבשתית, אי השוויון בהכנסות בעולם דובר האנגלית, הלך והתרחב, במהלך שלושים השנים האחרונות.
ביקורת על עקומת קוזנץ.
עבודתו של פיקטי נדונה כהמשך קריטי לעבודתו החלוצית של סיימון קוזנץ משנות ה-50 של המאה ה-20. על פי קוזנץ, ההתפתחות ארוכת הטווח של פערי השֹתכרות, עוצבה כעקומת פעמון (עקומת קוזנץ). צמיחה החלה בתחילתה של המהפכה התעשייתית, ונחלשה מאוחר יותר, בשל הקצאה מחדש של כוח העבודה, ממגזרים המאופיינים בפריון נמוך, דוגמת חקלאות, למגזרים המאופיינים בפריון גבוה יותר, כגון תעשייה.
על פי פיקטי, הנטייה שנצפתה על ידי קוזנץ בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, אינה בהכרח תוצר של כוחות כלכליים עמוקים (למשל "גלישה מגזרית" או ההשפעות של התקדמות טכנולוגית). במקום זאת, ערכי הנדל"ן, ולא אי-שוויון בשכר, הם שירדו, והדבר קרה מסיבות שאינן בהכרח כלכליות (לדוגמה, הפעלתו של מס הכנסה). בעקבות זאת, הירידה לא בהכרח תימשך ולמעשה, אי השוויון גדל בצורה חדה בארצות הברית במהלך 30 השנים האחרונות, כשהוא חוזר בכך לרמותיו משנות ה-30 של המאה ה-20.
קווידרנה
קוִוידַרְנָה (בליטאית: Kvėdarna; בפולנית: Konstantynowo; ביידיש: כווידאן, חווידאן) היא עיירה במחוז משנה שיללה שבמחוז טאורגה (טווריג), במערב ליטא. בשנת 2011 חיו בקווידרנה 1,597 איש.
את העיירה חוצה כביש מס.165 טאורגה-מז'ייקי (Mažeikiai).
יהודים.
רבה של העיירה עד שנת 1928 (תרפ"ח) היה הרב משה רוזין (תרל"א 1871 - תשי"ח 1957), מחבר ספרי "נזר הקודש".
ב-1939 לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, היו תושבי קווידרנה היהודים כ-30 אחוזים מכלל האוכלוסייה, כ-350 איש. הקהילה המקומית הקימה מוסדות חינוך וארגוני עזרה הדדית. לאחר הסיפוח לברית המועצות ב-1940, נאסר לקיים פעילות ציונית בעיירה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים, ב-29 ביוני 1941, עצרו אנשי האס אס בסיוע משתפי פעולה מקומיים את כל הגברים הכשירים לעבודה, והעבירו אותם תוך התעללות למחנה העבודה בהיידקרוג (Heydekrug). ימים ספורים לאחר מכן יצרו הליטאים מעין גטו בסביבת בית המדרש שבעיירה, וכלאו בתוכו את הנשים היהודיות וילדיהן. אלו מהן ששרדו, נורו למוות בחורשה בכפר סמוך, זמן קצר אחרי חג הסוכות, באוקטובר 1941.
הערות שוליים.
כווידאן
חווידאן
חווידן
גלקסי S5
גלקסי אס 5
קווידאן
מקבוק
דת ואושר
סמסונג S5
שער ה-Fix
שער ה-Fix הוא שער חליפין למסחר בינלאומי בזהב, הנקבע בלונדון, פעמיים, בכל יום עסקים, על ידי חמישה בנקים, החברים ב- London Gold Market Fixing Ltd.
ה-Fix נוסד בשנת 1919 על ידי חברת ההשקעות נ.מ רוטשילד ובניו, כדי לקבוע שער הוגן למסחר בשוק מטילי הזהב בלונדון, אך כיום שער זה משמש, קנה מידה, לתמחור מוצרי זהב, לא רק בלונדון, אלא במרבית שוקי העולם. המטבעות בהן נקבע השער הן דולר ארצות הברית, לירה שטרלינג, ואירו. המושב מתקיים מדי יום בשעה 10:30 בבוקר, ובשעה 15:00 אחה"צ, לפי שעון לונדון, ומתבצע באמצעות שיחת ועידה טלפונית מאובטחת.
היסטוריה.
זמן קצר לאחר שהסתיימה מלחמת העולם הראשונה, החליט סר בריין קוקיין, נגיד הבנק המרכזי של אנגליה, לשקם את מעמדו של הבנק, כמרכז פיננסי עולמי. לשם מימוש מטרתו, בחר להפוך את שוק הזהב, לשוק פתוח, שמרכזו בלונדון, בו גם מוכרים, וגם קונים, יוכלו להשיג את המחיר ההוגן ביותר. הוא פנה לנתן מאיר רוטשילד, אשר בבוקרו של ה-12 בספטמבר 1919, כינס במשרדו שבלונדון מספר סוחרי זהב חשובים (נציג מחלקת מטילי הזהב בבנק המרכזי של נובה סקוטיה, נציג חברת סמואל מונטגו אנד קו, נציג חברת פיקסלי אנד אבֶּל, ונציג חברת שארפס ווילקינס). בשעה 11:00 העמיד רוטשילד את השער על ארבע לירות שטרלינג, שמונה עשר שילינגים, ותשעה פני לאונקיית-טרוי אחת של זהב (סכום שהיה שווה ערך באותה עת, ל-20.67 דולר אמריקני). הנוכחים, הביעו את רצונם לרכוש את כל הזהב שהוצע למכירה, וכדי לשקף את הביקוש, עלה השער ב-2 פני לאונקיה. בימים הבאים נקבע השער על ידי המשתתפים, בשיחת טלפון, אך בהמשך נפגשו החברים, לקביעת השער, באופן קבוע, במשרדיו של נתן מאיר רוטשילד.
יצחק יורש
יצחק יורש (נולד ב-27 בספטמבר 1937) הוא אנימטור, מרצה ומעצב גרפי ישראלי.
ביוגרפיה.
יצחק יורש נולד בחיפה 27 בספטמבר 1937. בין השנים 1959–1966 הקים בתל אביב סטודיו לעיצוב גרפי יחד עם רעייתו, אביגיל יורש. בשנת 1963 החל לעסוק בהנפשה. בשנת 1966 עבר לירושלים, שם הקים סטודיו פרטי להנפשה שפעל עד לשנת 1978. במסגרת עבודתו יצר כ-35 סרטים קצרים עצמאיים, וכן קטעים וקדימונים רבים לסרטי קולנוע, לטלוויזיה ולפרסומות. בין עבודותיו פתיח למשדרי האוניברסיטה הפתוחה, פתיח לסרט הקולנוע "ארבינקא" (1967) ועוד. עיצב את עטיפות התקליטים "ירושלים של ברזל" של יהורם גאון (1967) ו"דיסקוטנק" של להקת גייסות השריון (1971).
בשנת 1972 שימש כראש מחלקת שרותי אמנות של הטלוויזיה הישראלית. בשנת 1971 ייסד את המחלקה לאנימציה בבצלאל ועמד בראשה עד לשנת 1996. שימש כיועץ הנפשה לארכיון הסרטים הישראלי ובשנת 1983 התמנה ליועץ לפסטיבל הקולנוע ירושלים. שימש כחבר מועצת המנהלים של האיגוד הבינלאומי להנפשה "אסיפא" ובשנת 1985 כחבר מועצת המנהלים של "ביליפא", ארגון הבינלאומי של בתי הספר הגבוהים להנפשה.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עסק בפרויקט אמנותי המבוסס על סמלים ודגלים של מדינת ישראל ושל מדינות אחרות. בשנת 1988 הציג תערוכה המבוססת על הדימוי של דגל ישראל במוזיאון ישראל, ירושלים.
בשנת 1996, לאחר פרישתו מבצלאל, עבר להתגורר בכפר ורדים.
קטעים מוקלטים.
יצחק יורש - יכולות האנימציה, תיק תקשורת, 1991, הערוץ הראשון.
יצחק יורש - הטלוויזיה החינוכית, קולטורה, הישראלים, פרק 8, תערוכת דגל ישראל, מוזאון ישראל 1988.
גאלטיה
אקוסטיקה תת-מימית
אקוסטיקה תת-מימית או הידרו-אקוסטיקה היא ענף בתחום האקוסטיקה שעוסק בחקר התפשטות קול במים ובאינטראקציה בין הגלים המכניים העוברים בתווך המימי לבין גבולותיו - פני המים, קרקעיתם, גדות, ועצמים השקועים במים.
אקוסטיקה תת-מימית עוסקת במים של אוקיינוסים, ימים, אגמים ובריכות. תחום התדרים האופייני לתחום האקוסטיקה התת-מימית הוא בין 10 הרץ ל-1 מגהרץ (formula_1). מעבר לגבולות תחום תדר זה, דהיינו בתדרים הקטנים מ-10 הרץ או בתדרים הגדולים מ-1 מגהרץ גל הקול אינו מתקדם אלא נבלע. הסיבות לכך שונות בגבולות השונים:
תחום האקוסטיקה התת-מימית קשור באופן הדוק למספר תחומים נוספים של חקר האקוסטיקה: סונאר, מתמרים, עיבוד אותות קול, אוקיינוגרפיה אקוסטית, ביואקוסטיקה ואקוסטיקה פיזיקלית.
היסטוריה.
צעדים ראשונים.
צעדים ראשונים במחקר המדעי של התחום נרשמו החל מסוף ימי הביניים ועד אמצע העת החדשה:
התפתחות המחקר.
טביעת הטיטניק ב-1912 ופרוץ מלחמת העולם הראשונה היוו תמריץ לגל הבא בהתפתחות התחום:
ב-1919 פורסם המאמר המדעי הראשון על אקוסטיקה תת-מימית, המתאר תאורטית את שבירת גלי הקול המושפעת מהטמפרטורה ומהמליחות. תחזיות מרחק התפשטות גלי הקול שהוצגו במאמר אושרו אמפירית במדידות הפסדי המעבר.
בשני העשורים הבאים פותחו מספר יישומים:
יישומים אלה שימשו היטב במהלך מלחמת העולם השנייה במערכות הסונאר בצוללות ובספינות נגד צוללות (ספינות נצ"ל).
בזמן המלחמה הקרה, כחלק ממרוץ החימוש בין המעצמות, פותחו ושוכללו מערכות אקוסטיות רבות כגון מערכות הסונאר והטורפדו ונבנו צוללות גרעיניות. הדבר הביא להתקדמות רבה בהבנה התאורטית של האקוסטיקה התת-מימית ובמעבר להפעלת המערכות באמצעות מחשבים.
בשנת 1967 כתב רוברט ג' יוריק את המהדורה הראשונה של ספרו "עקרונות האקוסטיקה התת-מימית למהנדסים". ספר זה, אשר יצא ב-3 מהדורות, מכונה על ידי העוסקים בתחום כ-"תנ"ך של האקוסטיקאים" ונחשב עד היום כמקור מרכזי ומקיף בסילבוס של קורסים אקדמיים בתחום האקוסטיקה התת-מימית.
תאוריה.
גלי קול במים.
גל קול העובר בתווך הימי מוגדר כאוסף של פעולות דחיסה ודילול מכניים של מולקולות המים. פעולות אלו מזוהות במקלט כגון האוזן האנושית או הידרופון כשינויים בלחץ. גלי קול נוצרים באופן טבעי או באופן מלאכותי על ידי אדם באמצעות מכשירים תת-מימיים.