בשלב ראשון פורסם בינואר 2020 מכרז לאספקת שירותי ענן על גבי פלטפורמה ציבורית עבור משרדי הממשלה ויחידות הסמך שלהם. המכרז דרש הקמה של אזור ציבורי בשטח מדינת ישראל, שיעמוד בדרישות אבטחה, עמידות ורציפות תפעולית התואמות את צורכי ממשלת ישראל. למכרז ניגשו ארבע החברות המובילות בעולם בתחום מחשוב ענן: מיקרוסופט, אמזון, גוגל, אורקל ו-IBM. ב-21 באפריל 2021 הוכרזו שתי המועמדות לזכייה במכרז, אמזון וגוגל, בתנאי שיעמדו בתנאי המכרז, ובכלל זה הקמת אתרי ענן מקומיים בישראל בהשקעה ראשונית המוערכת ב-4 מיליארד ש"ח. ב-24 במאי הוכרזו החברות הזוכות, אמזון (באמצעות Amazon Web Services - AWS) וגוגל (באמצעות Google Cloud Platform - GCP). הזוכות התחייבו לרכש גומלין ושיתוף פעולה תעשייתי בישראל בהיקף של 20% מערך ההתקשרות. עם חתימת החוזים עם החברות הזוכות, משרדי הממשלה יכולים להתחיל להשתמש בשירותיהן, בתחומים שבהם ניתן להשתמש בשירותי ענן מחוץ לישראל, עד להשלמת הקמתו של האזור הישראלי.
כל ארבע המתחרות במכרז (גם אלה שלא זכו) פועלות להקמת מרכזי נתונים בישראל. לשם הפחתת עלויות, מרכזים אלה ייבנו במבנים על-קרקעיים (ולא תת-קרקעיים), חרף הסיכון הביטחוני הכרוך בכך.
בשלב שני פורסם ביוני 2020 מכרז נוסף, להקמת מרכז מצוינות למחשוב ענן (CCoE - Cloud Center of Excellence) שבו התמודדו חברות ייעוץ מובילות: התמודדו ארגוני ייעוץ בינלאומיים מובילים (דלויט, ארנסט אנד יאנג, מקינזי ושות', HPE ו-KPMG). הזוכה במכרז זה היא KPMG סומך חייקין. יעדי מרכז המצוינות כוללים:
שלב שלישי, שטרם הסתיים, נועד לבחירת עשרות ספקים ישראליים שיסייעו בהגירת מערכות המידע הממשלתיות לענן ובפיתוח מערכות מידע בסביבת הענן.
בשלב רביעי ייקבעו עקרונות ניטור ואופטימיזציה לפעילות הממשלה בענן.
Take Care (אלבום)
Take Care הוא אלבום האולפן השני של הראפר הקנדי דרייק. האלבום יצא לאור ב-15 בנובמבר 2011, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני אנטרטיינמנט, קאש מאני רקורדס וריפבליק רקורדס. האלבום מכיל הופעות אורח של דה ויקנד, ריהאנה, קנדריק לאמאר, בירדמן, ניקי מינאז', ריק רוס, ליל ויין ואנדרה 3000. לצד ההפקה המוזיקלית הבולטת של המפיקים הראשיים של האלבום דרייק ו-40, מפיקים נוספים באלבום כוללים את טי-מינוס , שנטל קרביאזוק , בוי-דה1, אילנג'לו , ג'יימי xx , סופה דופס , ג'אסט בלייז, צ'ייס אן קאש ודוק מקיני .
רקע.
לפני "Take Care", דרייק הוציא את אלבום הבכורה שלו, "Thank Me Later", שזכה להצלחה וביקורות חיוביות, אך דרייק הרגיש מפוזר בנוגע לתוכן המוזיקלי של האלבום. דרייק והמפיק המוזיקלי 40 החלו לעבוד על האלבום ב-2010, לאחר צאת אלבום הבכורה של דרייק. שירתו של דרייק באלבום כוללת עיטור רגשי, שירת אלטו, קצב גרוני, זרימה מלודית ודגש גדול יותר על שירה מאשר באלבום הבכורה של דרייק.
ביקורות.
האלבום אף זכה לשבחים מצד המבקרים, שציינו לשבח את ההפקה הרחבה והנושאים הרגשיים באלבום. האלבום נבחר על ידי מגזינים ואתרים רבים לאחד האלבומים הטובים ביותר לשנת 2011, ובהמשך לאחד האלבומים הטובים ביותר בעשור השני של המאה ה-21. האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר בשנת 2013. ב-2020, דורג האלבום במקום ה-95 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
הצלחה מסחרית.
אף על פי שדלף ברשת תשעה ימים לפני צאתו, האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ומכר 631,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. האלבום זכה בתואר הפלטינה כשש פעמים על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ארבעה מהסינגלים מתוך האלבום הגיעו לטופ 20 במצעד הבילבורד הוט 100: "Headlines", "Make Me Proud", "The Motto" ו-"Take Care".
קריאתו של קת'ולהו
קריאתו של קְת'וּלְהוּ (באנגלית: The Call Of Cthulhu) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט שנכתב ב-1926. הסיפור פורסם לראשונה במגזין "סיפורים מוזרים" בפברואר 1928.
עלילה.
הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי פרנסיס ויילנד תורסטון ונפתח בהצהרה הפסימית, "הדבר הרחום ביותר בעולם הוא, אני חושב, חוסר היכולת של המחשבה האנושית לקשר את כל אשר היא מכילה"; המספר ממשיך לתאר את שלל היומנים שדודו, ג'ורג' גמל אנג'ל, הותיר לאחר מותו. אנג'ל, פרופסור מומחה לשפות שמיות אשר לימד באוניברסיטת בראון שבפרובידנס, נפטר בחורף 1926 לאחר שנתקל ב"ימאי כושי" חשוד.
הפרק הראשון, "הזוועה שבחימר", חושף תבליט מוזר הנמצא בין ניירותיו של הנפטר, שאותו מגדיר תורסטון כ"בלתי ניתן לתיאור" וממשיך באותה נימה אסוציאטיבית "הדמיון המוגזם שלי העלה תמונות שונות של תמנון, של דרקון, ושל קריקטורה אנושית... ראש גושי ומלא מחושים התנשא מעל גוף גרוטסקי מכוסה קשקשת שלצדדיו נפרשות כנפיים מעוותות"; התבליט הוא עבודתו של הנרי אנת'וני וילקוקס, סטודנט בבית הספר לתכנון של רוד איילנד, אשר ביסס את יצירתו על חלום בלהות שחלם על "ערים קיקלופיות הבנויות בלוקים ענקיים ושמיים מלאי מונוליתים, כולן מטפטפות ריר ירוק ובכל עבר אווירת רשע ואימה"; התייחסויות הן לקת'ולהו והן לעיר האבודה ר'ילה נמצאות במכתביו של וילקוקס.
הדוד אנג'ל מגלה גם דיווחים על "חולי נפשי קשה והתפרצויות של טיפשות ושיגעון" ברחבי העולם (בניו יורק "אסיאתים היסטריים"; בקליפורניה, קולוניה של תאוסופים המתלבשים במדים לבנים ומחכים בציפייה ל"הגשמה מרהיבה").
הפרק השני, "סיפורו של הפקח לגראסה", עוסק בפעם הראשונה בה הפרופסור המנוח הבחין במילה "קת'ולהו" וראה את תמונתו. בפגישה של האיגוד האמריקאי לארכאולוגיה ב-1908 בסנט לואיס, מיזורי, פונה שוטר מניו אורלינס, בשם ג'ון ריימונד לגראסה, אל הארכאולוגים שהתכנסו ומבקש מהם לזהות פסלון מאבן שחורה-ירקרקה של אליל לא מוכר. לגראסה גילה את השריד מספר חודשים לפני כן בביצות של ניו אורלינס כשפשט על כנס סודי של כת וודו. האליל דומה מאוד לחריטות על התבליט של וילקוקס, ומזכיר צורה של "איזה-שהוא דבר המעורר אינסטינקט של פחד ורשע, גופו נפוח, והוא יושב על בלוק אבן מלבני עליו רשומות אותיות שאין להבינן".
ב-1 בנובמבר 1907, מוביל לגראסה קבוצת שוטרים בחיפוש אחר מספר נשים וילדים מתיישבים (סקווטרים) שנעלמו. הם מוצאים את גופותיהם של הקורבנות "פגומות בצורה מוזרה" לאחר שנעשה בהן שימוש לצורך טקס בו מאה גברים, כולם בעלי "סטייה מנטלית" כלשהי, נמצאו מתנערים, מתנשפים ומתעוותים, חוזרים ללא הפסקה על הביטוי, "פנגלוי מגלו'נף קת'ולהו ר'ילה ווגאנאגל פטגן"; לאחר שהרגו השוטרים חמישה מהמשתתפים ועצרו ארבעים ושבעה אחרים, החל לגרסה לחקור את אותם גברים לפני שלמד את עיקר הרעיון של "דתם המתועבת";
"הם סגדו, כך הם אמרו, לאלים הגדולים אשר חיו עידנים רבים לפני שהופיע האדם הראשון.. הם הקימו כת שמעולם לא מתה.. מוחבאת במישורים מרוחקים ובמקומות אפלים בכל קצוות העולם, עד ליום שבו יגיח הכוהן הגדול קת'ולהו מתוך ביתו החשוך בעיר ר'ילה שמתחת למים, ויתרומם מעלה כדי לקחת את הארץ תחתיו. יום אחד קריאתו תישמע, כאשר הכוכבים יהיו מוכנים, והכת הסודית תחכה שם כדי לשחררו."
האסירים מזהים את האליל המוחרם כקת'ולהו עצמו, ומתרגמים את הביטוי הלא מובן למשפט "בביתו בעיר ר'ילה, קת'ולהו המת מחכה וחולם"; חבר כת דברן במיוחד הידוע כקסטרו הזקן, מספר כי לב ארגונם נמצא באירם, עיר העמודים שבערב, ומתייחס לפסוק בספר הנקרונומיקון: "זה אשר יכול לשקר לנצח לא ימות, ועם איאונים מוזרים אפילו המוות יכול למות" (איאון, כלומר האנשת רעיונות בדמות יצורים רוחניים).
אחד מהמלומדים הנוכחים בפגישה, ויליאם צ'נינג וואב, פרופסור לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת פרינסטון, טוען כי במהלך משלחת לחופי גרינלנד ב-1860 הוא פגש "שבט ייחודי של אסקימואים פרימיטיביים, שדתם, אמונה מוזרה של סגידה לשטן, הרתיעה אותו בשל האופי הנורא וצמא הדם של מאמיניה"; וואב טוען שכת זו מחזיקה באותם פטישים מוזרים ומלמלה את אותו פסוק לא מובן. תור, המספר, מציין כי "גישתי נותרה מטריאליסטית לחלוטין, והלוואי שגם עכשיו היא הייתה כזאת".
בפרק השלישי, "הטירוף מתוך הים", תור מקריא מאמר המתוארך ל-18 באפריל 1925, מהעיתון האוסטרלי "הידיעון של סידני". המאמר מדווח על ספינה נטושה שהתגלתה אי שם באוקיינוס השקט ובה ניצול בודד - מלח נורווגי בשם גוסטאב ג'והנסן, חובל שני על סיפון ה"אמה", מפרשית אשר הפליגה מאוקלנד, ניו זילנד. ב-22 במרץ, ה"אמה" נפגשה עם יאכטה חמושה בשם ה"אזעקה", שהייתה מאוישת בידי "בני תערובת ילידים מוזרים בעלי מראה מרושע" מדנידין. לאחר שהותקפו על ידי ה"אזעקה" ללא שום פרובוקציה מצדם, הרגו צוות ה"אמה" את כל הנפשות על הסיפון, אולם ספינתם נהרסה תוך כדי הקרב. לאחר שהשתלטו על כלי השיט של הילידים, ממשיכים אנשי הצוות ששרדו בהפלגה ומגיעים לאי לא מזוהה בקוארדינטות 47° 9′ 0″ S, 126° 43′ 0″ W. כל אנשי הסיפון מתים על האי מסיבה לא ברורה למעט ג'והנסן ומלח נוסף, אשר במהלך המסע חזרה משתגע בגלל דבר אשר ראה על האי, ולבסוף מת. ג'והנסן לא חושף את סיבת המוות.