במרוצת השנים, העיתונות החרדית נמנעה מלדווח על אירועי ספורט בולטים, קל וחומר על ענייני דיומא מעולם הספורט. כמוה, גם העיתונות של הציונות הדתית לא הרבתה לסקר את תחום הספורט. עיתון "הצופה", למשל, סיקר בעיקר את פעילותה של תנועת "אליצור". אולם, בשנת 2014 החל הספורט לחדור גם לתקשורת הדתית והחרדית ובאתר החרדי כיכר השבת נפתח מדור ספורט שרובו מציג אנקדוטות מעולם הספורט או דיווחי ספורט בעלי זיקה לדת. מוסף ספורט נפתח גם באתר ערוץ 7. בערוצי הספורט הבולטים ובעיתונים המובילים בתפוצתם כמעט ולא מופיעים כתבים או פרשנים חובשי כיפה, כשאחד הבודדים הוא פרשן הכדורסל אלי סהר. באתרי חדשות בעלי אורייטציה דתית לאומית, כגון אתר סרוגים, ובמספר מצומצם של עלוני שבת, ישנם מדורי ספורט שמתמקדים גם בליגות של בתי כנסת וישיבות תיכוניות.
כתבי הספורט והפרשנים.
בישראל מוקצים לרוב כתבים לסיקור קבוצות ספורט מסוימות. לאורך השבוע, עיקר הסיקור החדשותי על אודות קבוצה עוסק בהכנותיה לקראת משחקה הבא ולכן עיקר המידע מגיע מאימוני הקבוצה, מתדרוכים שמעביר המאמן במהלך השבוע ומאירועים שקורים בתוך מועדוני הספורט מאחורי הקלעים. מן הידועות הוא שכדי להשיג נגישות למידע, רוקמים עיתונאי ספורט רבים קשרי ידידות עם שחקנים המעבירים להם מידע על המתרחש במועדון ובחדר ההלבשה. דבר זה הוביל במאה ה-21 מאמנים לאסור על שחקניהם להכניס טלפון נייד לאסיפות הקבוצה.
נשים בתקשורת הספורט.
בתקשורת הספורט בישראל השתלבו במשך השנים נשים בשלל תפקידים, כשרובן מסקרות באופן טבעי, כאמור, ספורט גברים, אולם מספרן נותר מועט ביחס למספרם של העיתונאים. עיתונאית הספורט הראשונה בארץ הייתה ברוריה ביגמן, שכתבה במעריב והחל מ-2009 היא דוברת הוועד האולימפי בישראל. עד שנות התשעים נעדרו נשים כמעט באופן מוחלט ממערכות החדשות של מדורי הספורט ומתוכניות הטלוויזיה. טרם עידן הטלוויזיה הרב ערוצית בישראל הייתה אורלי יניב אחת הבודדות לעסוק בתחום הספורט בתקשורת כשהגישה את התוכנית "מבט ספורט". רינה מצליח הייתה האישה הראשונה ששידרה בתוכנית שירים ושערים. בשנות התשעים החלו להצטרף מספר נשים לסיקור ספורט בישראל, תחילה כשדרניות קווים בשידורים החיים ברדיו ובטלוויזיה. נשים אלו, עמן ניתן למנות את אופירה אסייג, שרון פרי ולילך סונין, התקדמו בהמשך לתפקידי הגשה ועריכה. בתחילת שנות האלפיים הוסיף לעלות מספרן של הנשים בתחום זה והן השתלבו ביתר התפקידים המסורתיים מהם נעדרו בעבר, ובמאה ה-21 ניתן למצוא נשים המשמשות כתבות (מיקי שוורץ מ"ידיעות אחרונות" ושירלי בר דיין מערוץ הספורט), מגישות (מאיה רונן ומירי נבו מערוץ הספורט), שדרניות (ד"ר מורן ברק), פרשניות ועורכות (אופירה אסייג ב-ONE).
ספורט אקטיבי.
עיקר הפעילות בתחום הספורט באמצעי התקשורת כוללת מסירת מידע על אירועי ספורט, פעילות שבה הצרכן (הקורא, המאזין או הצופה) נותר פסיבי. הפעלה אקטיבית של המאזין בפעילות ספורטיבית התקיימה בתוכנית הרדיו "התעמלות בוקר", שאותה הגיש מדי בוקר, במשך שנים רבות, מיכאל בן-חנן, תחילה בתחנת הרדיו "קול ירושלים" ולאחר מכן ב"קול ישראל". התוכנית כללה דקות אחדות של תרגילי התעמלות, שאותם התבקש המאזין לבצע בהנחייתו של בן-חנן.
במסגרת הטלוויזיה הרב-ערוצית נכללים גם שידורים של שיעור התעמלות, שהצופה יכול להצטרף אליהם.
הפגנת פטריוטיות בשידור ובסיקור.
אחד ממאפייניהם הבולטים של שידורי הספורט בכל העולם, הוא הפטריוטיות שמפגינים השדרנים בתחרויות בינלאומיות בהן מתחרים ספורטאי או קבוצה בתחרויות בינלאומיות. הסברה הרווחת היא כי הפטריוטיות המאפיינת את שידורי הספורט בישראל נובעת מהיותה של ישראל מדינת לאום וכן נטולת הישגי ספורט רבים לאורך השנים. בשידורי ספורט מסוימים נשמעים השדרנים כמתארים את התחרות מנקודת מבט של אוהדים, דבר שבא לידי ביטוי באופן ניכר בהפניית ביקורת כלפי גורם נייטרלי בתחרות, כמו שופט למשל, דבר שקורה במידה פחותה בתחרות בינלאומית או בתחרות בין שני ישראלים. דרך נוספת שבה באה הפטריוטיות לידי ביטוי היא קריאות שמחה מופגנות במקרה של ניצחון, הבעת צער מופגן במקרה של הפסד בתחרות והתייחסות לא אובייקטיבית להחלטות שיפוט.
בין השידורים הבולטים שבהם הופגנה פטריוטיות בשידור ניתן למנות תחרויות במשחקים האולימפיים בהשתתפות נציגים ישראלים,
את שידור משחק הניצחון של נבחרת ישראל בכדורגל נגד נבחרת צרפת ב-1993 - בו איבד השדרן מאיר איינשטיין את קולו בקריאות השמחה לאחר כיבוש שער הניצחון של ישראל, משחק שבסופו קרא בגוף ראשון "ניצחנו את צרפת 3:2", וכן את שידור משחק הכדורגל בין נבחרת ישראל לנבחרת קרואטיה במהלכו הטיח הפרשן אייל ברקוביץ' בשופט המשחק "הוא גרמני, ועכשיו אפשר לומר - ימח שמו", לאחר שזה שרק לבעיטת עונשין לחובת נבחרת ישראל, בדומה למנהג הישראלי להוסיף את הגינוי "ימח שמם" לאחר אזכור הנאצים.
הפגנת פטריוטיות לא פוסחת על התקשורת הכתובה, הנוטה לסקר גם היא בהרחבה ובאהדה תחרויות ספורט בינלאומיות בהן משתתפים ישראלים.
התקשורת מפגינה יחס אוהד כלפי ספורטאים זרים הפעילים בארץ תקופה ממושכת ועוברים תהליך של ישראליזציה ונוהגת להתייחס לתופעה זו בכתבות על הספורטאי ובראיונות עמו במהלך תקופת שהייתו בישראל.
ביקורת.
ביקורת נכתבת על תופעת "כתבי החצר", על עבודה עיתונאית לא מעמיקה, על פרשנות שטחית ועל חוסר אובייקטיביות בפרשנות ובדיווח ועל נושאים נוספים. העיתונאים הבולטים המרבים לעסוק בביקורת תקשורת הספורט הם עמיר פלג מ"ידיעות אחרונות" ושלמה מן מ"העין השביעית". בעשור השני של המאה ה-21 נפתחו על ידי אוהדים שמאסו בחוסר המקצועיות שפשה בתחום מספר דפי פייסבוק בעלי אלפי עוקבים, העוסקים אף הם בביקורת תקשורת הספורט ושמים ללעג כתבים ופרשנים שדיווחיהם מוטים באופן בולט או נתפסים כלא מקצועיים או מעמיקים. דפי הפייסבוק מפרסמים ציטוטים של אנשי תקשורת שטעו בפרשנותם או מסרו פרשנות סותרת ומפרסמים בדיקות שונות החושפות את אנשי תקשורת הספורט במערומיהם: לדוגמה, אחד מבעלי הדפים ערך בדיקה שהעלתה כי אילו היו מתממשות התחזיות שמסר הפרשן יוני הללי, שסיקר משך שנים את קבוצת הכדורגל מכבי חיפה, לפני כל אחד ממשחקי הקבוצה במהלך העונה בתוכנית "יציע העיתונות" בערוץ הספורט, האלופה מכבי תל אביב, יריבתה של מכבי חיפה, אמורה הייתה להיאבק נגד הירידה לליגת המשנה ואילו מכבי חיפה, שסיימה את העונה בפועל במרכז הטבלה, הייתה זוכה באליפות בהפרש ניכר.
טענות נוספות שחוזרות ועולות כלפי תקשורת הספורט בישראל נוגעות לנושאי סיקור המקבילים לספורט אך אינם נוגעים לו במישרין. התחום הבולט הוא רכילות הספורט המסוקרת באתרי הספורט ובמדורי העיתונים בפינות המוקדשות אך ורק לחייהם האישיים של אנשים מתחום הספורט, אך מוצאת דרכה לעיתים אל תוך הידיעות החדשותיות. על כך כתב שלמה מן:
בנוסף, ישנו עיסוק נרחב בתחום הכלכלי שבא לידי ביטוי הן בחשיפת הכנסותיהם של ספורטאים והן בעיסוק בהשקעה הכספית של נותני חסות ושל בעלי מועדונים. כך למשל, סיקור קפדני שעקב אחר מקרים שבהם החליט בעלי מועדון הכדורגל הפועל חיפה יואב כץ לחסוך בהוצאות אלמנטריות בעיני התקשורת גרמה לכך שנוצרה לו תדמית של קמצן. מקרה בולט נוסף הוא העיסוק הממושך של תקשורת הספורט המקומית בחיפה במצבו הכלכלי של בעלי הפועל חיפה, רובי שפירא, שכללה יחס ציני ולעג למצב הכלכלי הקשה אליו נקלע בתקופה שקדמה להתאבדותו.
עוד נטען כלפי תקשורת הספורט כי היא אינה משתמשת בכוחה להשפיע ואינה עושה די למיגור האלימות בספורט בישראל. מבקריה של תקשורת הספורט טוענים כי אם לא די בכך שאינה נמנעת מהענקת במה למקרי אלימות ולביטויי גזענות משיקולי רייטינג, השיח הייצרי, הרדוד והאלים שפשה בה מביא לכך שהיא מלבה בעצמה את האלימות.
כדי להוכיח את אנשי התקשורת על עבודה עיתונאית שאינה מעמיקה, נעשו מספר ניסיונות על ידי אוהדים להזין עיתונאים בישראל במידע שגוי במכוון כדי שימצא את דרכו עד מהרה למדיה, יתברר כשגוי ויחשוף את מערומיה של העבודה העיתונאית השטחית.
סיקור הכדורגל לעומת יתר ענפי הספורט.
מדורי הספורט בעיתונים מסקרים את רוב ענפי הספורט בארץ, וערוצי הספורט בטלוויזיה משדרים משחקים מענפי ספורט שונים ומגוונים בישראל כגון: כדורגל, כדורסל כדוריד, כדורעף, כדורגל חופים, טניס ועוד. אולם, כספורט הפופולרי בישראל, אף על פי שהישגיו הלאומיים דלים באופן יחסי לעומת ההישגים בכדורסל או בענפים האולימפיים, זכה לאורך השנים הכדורגל בישראל לסיקור נרחב יותר בתקשורת לעומת יתר ענפי הספורט.
בתקשורת הכתובה ברוב ימות השנה, פרט לימים בהם מסוקרים אירועי ספורט מיוחדים מענפי ספורט אחרים או מהכדורגל העולמי, או לאחר הישגים יוצאי דופן שנרשמים בענף ספורט אחר, זוכה הכדורגל הישראלי לכותרות הראשיות בעמודי השער באתרי האינטרנט ובמדורי הספורט בעיתונים ולסיקור בעמודים הראשונים. בנוסף, בעמודים אלה מופיעים גם דיווחים חדשותיים הנוגעים לקבוצות כדורגל מהליגות הנמוכות, בעוד שבעמודים המוקדשים לדיווחים מענפי ספורט קבוצתי אחרים מופיעים לרוב דיווחים על קבוצות משתי הליגות הראשונות בלבד. יתר ענפי הספורט בישראל מוזכרים לרוב בעמודים האחרונים של מדורי הספורט העיתונות הכתובה, לעיתים בשולי כתבות ולא תחת כותרת, ובתקשורת האלקטרונית נדחקים לשולי מהדורות החדשות.