שברחוב הרמן כהן בצפון הישן של תל אביב.
בתקופת פעילותו זו ניתנה לרב צעיר, לימים הרב הראשי לישראל הרב ישראל מאיר לאו
הזדמנות ראשונה לכהן כרב קהילה של בית-כנסת כלשהו.
כמו כן הזמין את הרב הצעיר להשתתף ברבי שיח אותם הנחה ששודרו ב"קול ישראל" בנושאים הקשורים למסורת היהודית.
במסגרת פעילותו העירונית בעיר תל אביב, העיר בה התגורר כל חייו בארץ ,
היה שופט עירוני וחבר ועדת השמות של עירית תל אביב-יפו.
רחוב בלפור (תל אביב)
רחוב בלפור הוא רחוב מרכזי בתל אביב אשר חוצה את שכונת לב תל אביב ונחשב אחד הרחובות המרכזיים בעיר. הרחוב עובר ממזרח למערב, דרך כל מערב לב תל אביב.
היסטוריה.
ב-1921 חיו ביפו יותר מ-12 אלף יהודים; בשנת 1922 נותרו בה רק כחמשת אלפים יהודים – הרוב ברחו מהעיר בעקבות מאורעות תרפ"א והשתכנו במחנות אוהלים וצריפים בתל אביב. אחד ממחנות האוהלים שלאחר מכן הפך למחנה צריפים, היה צמוד לרחוב בלפור, ובשנת 1925 התגוררו בו כ-1,600 איש.
ב-1925 נודע כי ארתור ג'יימס בלפור, מדינאי בריטי וראש ממשלת הממלכה המאוחדת לשעבר – ואביה של הצהרת בלפור (1917) – יחנוך את הרחוב בכבודו ובעצמו. באותו הזמן פורסמה מודעה מטעם עיריית תל אביב אשר פנתה לתושבי העיר תל אביב וקראה לסייע לקבל בכבוד את פני האורח על ידי קישוט העיר בדגלים.
מבנה.
רחוב בלפור חוצה את מערב לב תל אביב – משדרות רוטשילד ועד לרחוב אלנבי. יש בו שלל מבנים ישנים וחדשים המשולבים יחדיו, אך לעומת רחוב מזא"ה השוכן לצידו, רחוב בלפור מכיל בעיקר בנייני מגורים ופרויקטים.
בעבר המבנה המרכזי ברחוב היה בית החולים הדסה, שנסגר בשנת 1992.
ב-2003 נסגר בית ספר פיטמן שפעל ברחוב בלפור, וב-2010 מכרה חברת אזורים את המתחם ב-53 מיליון שקל.
רחובות נחתכים.
רחוב בלפור פוגש במספר רב של רחובות בשכונת לב תל אביב (ממזרח למערב):
הרחוב משולב במגוון בניינים חדשים וישנים שמשתלבים יחדיו, אך עדיין רוב הבניינים הם בעלי עלות גבוהה.
מחפרים בשירות צה&quot;ל
חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל מפעיל כחלק ממערך הצמ"ה שלו מחפרים, רובם תוצרת קטרפילר, המשמשים לעבודות עפר, הריסת מבנים ומשימות הנדסה צבאית שונות. חלק מהמחפרים זוכים למיגון המאפשר להם לפעול בזירות לחימה ותחת אש. הדגמים הממוגנים העיקריים בשירות צה"ל הם הקטרפילר 330 והקטרפילר 349 ("באגר E-349").
מאפיינים וייעוד.
המחפר, שמכונה "באגר" (Bagger), הוא ציוד מכני הנדסי הכולל זרוע חפירה ארוכה עם כף (backhoe) המותקנת על גבי משטח מסתובב ("פיווט") הנע על גבי זחלים. המחפר הוא כלי כבד ואיטי אך שימושיו מגוונים. כברירת מחדל, זרוע החפירה מצוידת בכף אך ניתן להחליפה ולהתקין במקומה פטיש חציבה ("פטיש אוויר") - המשמש בעיקר להריסת מבנים - או מזמרה (התקן דמוי מספריים גדולים), צבת ואף מקדח-בורות.
המחפרים בחזית שמשמשים להנדסה קרבית זוכים למיגון הכולל לוחות שריון על המנוע המערכות המכניות, הבוכנות והצינורות ההידראוליים שעל הזרוע, ותא מפעיל ממוגן עם זכוכית משוריינת. המיגון מקנה למחפר עמידות נגד נשק קל ורסס. המחפר נכנס לפעולה אחרי שהזירה מאובטחת לרוב על ידי כוחות אחרים, כגון לוחמי הנדסה קרבית וחי"ר, ודחפורי D9 משוריינים שללו מוקשים ומטעני חבלה בזירה.
תפקידי המחפר הממוגן הם:
המחפר הממוגן משמש גם להריסת מבנים, לרוב בעלי שתי קומות ויותר. הוא מאפשר הריסה מדויקת ובזכות הזרוע הארוכה שלו יכול להגיע לקומות הגבוהות. לעיתים המחפר הורס את הבית באמצעות הכף הסטנדרטית ולעיתים באמצעות פטיש חציבה. מבנים גדולים במיוחד נהרסים בשיתוף פעולה בין המחפר לדחפור D9 משוריין שבונה "רמפה" המאפשרת למחפר להגיע לקומות הגבוהות ביותר, וכן מסייע בהריסת יסודות המבנה.
היסטוריה.
מחפרים לא ממוגנים נמצאים בשירות צה"ל שנים רבות כאשר עד סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הסתמך צה"ל בעיקר על כלי צמ"ה אזרחיים. בתקופות שגרה ובט"ש הועסקו קבלנים אזרחיים לעבודות ביצורים אך בזמן לחימה הכלים האזרחיים גויסו כציוד מגויס לשעת חירום.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל מיגון המחפרים, בעיקר בשביל הלחימה ברצועת הביטחון ובט"ש בשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה בעקבות האינתיפאדה הראשונה. ב-2014 נקלט בחיל ההנדסה הקרבית מחפר גדול ומתקדם מדגם קטרפילר 349E.
המחפרים הממוגנים נטלו חלק באינתיפאדה השנייה. במהלך מבצע חומת מגן השתתפו מחפרים ממוגנים בהריסת המוקטעה של יאסר ערפאת ברמאללה. כמו כן, מחפרים ממוגנים הרסו מבני טרור ובתי מחבלים לצד דחפורי D9 משוריינים. המחפרים נטלו חלק גם בלחימה ברצועת עזה בשנים 2000–2005, בעיקר בציר פילדלפי, שם שימשו לחשיפת מנהרות הברחה ברצועת עזה.
במבצע הבאת ביכורים ב-2006 נטלו המחפרים חלק מרכזי והביאו לכניעתם של בכירי המבוקשים הפלסטינים, בהם רוצחי רחבעם זאבי, אחרי שקילפו את קירות החדר בו התבצרו.
מחפר ממוגן סייע בהריגת חוטפי ורוצחי שלושת הנערים ב-2014, אחרי שהרס את גג המסתור של המחבלים ובכך איפשר ללוחמי הימ"מ להרגם באמצעות ירי והשלכת רימוני נפץ אל המרתף בו הסתתרו.
ברצועת עזה משמשים המחפרים גם לחשיפת מנהרות הלחימה של רצועת עזה ופעלו באופן נרחב במבצע צוק איתן. זו הייתה הפעלת הבכורה המבצעית של המחפר הגדול והחדש מדגם באגר E-349.
מאז 2015 משמשים המחפרים הממוגנים ככלי העיקרי להריסת בתי מחבלים שביצעו פיגועים נגד ישראלים.
המחפרים משמשים גם במבצעי נוהל סיר לחץ למעצר מחבלים פלסטינים המתבצרים במבנים. כך למשל ב-27 ביולי 2016, במבצע משותף של הימ"מ, צה"ל והשב"כ נהרג מוחמד פקיה, המחבל שרצח את מיכאל מרק ב-1 ביולי. כוחות הימ"מ כיתרו את הבית וביצעו נוהל סיר לחץ שבמהלכו נורו מספר רקטות כתף על הבית ובסיומו באגר ממוגן של חיל ההנדסה הקרבית הרס את הבית. גופת המחבל נמצאה בין ההריסות.
כלים הנדסיים ממוגנים נוספים בצה"ל.
צה"ל מפעיל ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) מסוגים שונים, בהם דחפורים, מחפרים ושופלים תוצרת קטרפילר וכן מחפרונים, מיני־מעמיסים, מפלסות ומשאיות. בעוד חלק מכלי הצמ"ה נועדו לעבודות בינוי ותחזוקה בבסיסיים עורפיים, כלים אחרים נועדו לעבוד בבסיסים שבאזורי עימות ואף בחזית עצמה, כולל השתתפות בקרבות, ולפיכך זוכים למיגון הולם. כלי הצמ"ה הממוגנים העיקריים של חיל ההנדסה הקרבית הם הדחפור (מדגם קטרפילר די־9), השופל (מדגם קטרפילר 966) והבאגר (מדגם קטרפילר 349). בכלי התקשורת לעיתים מתבלבלים ביניהם ומכנים את כולם "D9". להלן טבלה המסכמת את ההבדלים ביניהם:
Egress Software
איגרס תוכנה (באנגלית: Egress Software) היא חברת תוכנה בריטית, המספקת שירותי הצפנה להודעות דואר אלקטרוני.
החברה מעסיקה כ-300 עובדים ומספקת שירותים ללקוחות ברחבי העולם. משרדיה הראשיים נמצאים בלונדון, בריטניה.
היסטוריה.
איגרס הוקמה בשנת 2007, על ידי טוני פרופר (Tony Pepper), נייל לרקינס (Neil Larkins) וג'ון גודיר (John Goodyear).
בחודש מאי 2014, נרשמה המערכת כספק מורשה של צבא נאט"ו והיא נמכרה לגופים צבאיים ואזרחים שונים ב-28 מדינות.
ביוני 2021 החברה קנתה את Aquilai שסיפקה שרותי אבטחה למשרדים ממשלתיים לרבות מטה התקשורת הממשלתית ושילבה את מוצריה במוצי החברה.
אקס פקטור לאירוויזיון
אלבטרוס D.III
אלבטרוס D.III (בגרמנית: Albatros D.III) הוא מטוס קרב דו כנפי מתוצרת גרמניה שהיה בשימוש שירות האוויר הגרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה. המטוס היה אחד הנפוצים ביותר שיוצרו על ידי חברת אלבטרוס מטוסים, ומספר אלופי הפלות גרמניים השיגו באמצעותו הפלות רבות, ביניהם מנפרד פון ריכטהופן ("הברון האדום"), ארנסט אודט, ווילהלם פרנקל.
עיצוב ופיתוח.
פיתוח אב הטיפוס של המטוס החל באוגוסט 1916, ובדומה למטוסים של חברת אלבטרוס שקדמו לו, אלבטרוס D.I ואלבטרוס D.II, גם הוא נבנה מעץ לבוד. עם זאת, עיצוב הכנפיים שלו היה מעט שונה משל קודמיו, ודמה יותר למטוס הצרפתי ניופורט 11. מוטת הכנף העליונה הוארכה ומוטת הכנף התחתונה קוצרה, ותמוכות דו מישוריות בצורת "V" החליפו את התמוכות המקבילות הקודמות.
לאחר שהפיתוח הראשוני הושלם, הזמין שירות האוויר הגרמני 400 מטוסים ב-26 בספטמבר 1916, ההזמנה הבודדת הגדולה ביותר עד אותה עת.
היסטוריה מבצעית.
בשירות האוויר הגרמני.
המטוס נכנס לשירות מבצעי בדצמבר 1916 והתקבל בברכה על ידי הטייסים הגרמניים בשל כושר התמרון הגבוה ושיעור הטיפוס הרב שלו. עם זאת, התגלו במטוס שתי מגרעות. הראשונה היא שהרדיאטור (המשמש לקירור המנוע) הוצב קרוב במרכז הכנף העליונה, באופן שגרם לטייס להיכוות אם הרדיאטור נפגע. בעיה זו טופלה בדגמים מאוחרים יותר של המטוס באמצעות הרחקת הרדיאטור מהטייס, ובמטוסים ששירתו בקרבות בארץ ישראל הותקנו שני רדיאטורים כדי להתמודד עם מזג האוויר החם באזור.
בעיה חריפה יותר הייתה חולשתה של הכנף התחתונה, שהובילה לסדקים בכנף. לאחר שהתגלו מספר נזקים כאלה החליט שירות האוויר הגרמני לקרקע את כל המטוסים מדגם D.III, אך לאחר שחברת אלבטרוס החליפה את הכנף התחתונה בכנף עמידה יותר ב-19 בפברואר 1917, הוחזר המטוס לשימוש.
המטוס נחשב לקל ונוח להטסה, אם כי הגאיו היו מעט כבדים. העובדה שהכנף התחתונה הייתה קטנה באופן משמעותי מהכנף העליונה הקנתה למטוס כושר טיפוס משופר, כושר תמרון גבוה ושדה ראייה רחב יותר כלפי הקרקע. בדומה לרוב המטוסים בני זמנו, גם האלבטרוס D.III נטה לסחרור, דהיינו הזדקרות לא מתואמת ואובדן שליטה מסוכן עקב העדר עילוי על הכנפיים, אך היציאה מהסחרור הייתה פשוטה יחסית.