אח"י מזנק הייתה ספינת טילים, ששירתה בחיל הים בין השנים 1968–1996. הספינה נבנתה במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי, בשרבור שבצרפת, כספינת תותחים מדגם סער 1. בשנת 1973, לפני מלחמת יום הכיפורים, הוסבה לסער 2, ונוספו לה יכולות נוספות בהן נשיאת הטיל גבריאל.
בסוף שנות השבעים הוסבה למשימה עיקרית של לוחמה נגד צוללות (נצ"ל) על ידי התקנת סונאר נגרר בעל עומק משתנה.
בשירות חיל הים.
הספינה אח"י מזנק הייתה ספינת הסער השלישית שנבנתה בשרבור, אחרי אחיותיה אח"י מבטח ואח"י משגב. לספינה ניתן המספר 313. אח"י "מזנק" הפליגה משרבור לישראל בחודש מאי 1968 והצטרפה לשייטת ספינות הטילים שהוקמה זמן קצר קודם. הספינה קיימה אימונים והכשירה צוותים לספינות הסער הבאות, והשתתפה ברבות מן הפעולות נגד המחבלים בלבנון ובהן מבצע ברדס 20, מבצע ברדס 54–55 ומבצע אביב נעורים, אז הובילה את הכוח שפעל בביירות.
במהלך שנת 1973, במשך מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים, הפכה לספינה הראשונה מדגם סער 1 שעברה התקנות לירי טילים ובכך הפכה לסער 2. בתקופה זו לא אויישה בצוות מלא, שעות ההפלגה והאימונים צומצמו דרסטית תוך מתן עדיפות מוחלטת לביצוע ההתקנות כל זאת עד ממש לפני פרוץ המלחמה.
מלחמת יום הכיפורים.
אח"י "מזנק" הייתה ספינת הפיקוד של מפקד השייטת מיכאל ברקאי בתרגיל הקרב החילי "קשתית" שבוצע יום לפני ערב יום כיפור. ברקאי המשיך לפקד על השייטת מהספינה גם עם תחילת המלחמה, בקרב לטקיה שפתח את המבצעים בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
אחי" "מזנק" הותקפה בטילי סטיקס בעת שעברה צפונית לנמל פורט סעיד, בדרכה לאזור ימת ברדוויל להגשת סיוע לאח"י חנית שעלתה על חוף סיני ליד בסיס דפנה. הספינה לא נפגעה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, המשיכו ספינות הסער ללוות אוניות שהובילו רכש ביטחוני במרכז הים התיכון. בינואר 1974, באחת מהפלגות אלה נכנסה אח"י "מזנק" יחד עם הספינה אח"י קשת לעגינה במים טריטוריאליים של האי מלטה, כמסתור מהים הסוער. המלטזים הזמינו את הספינות להיכנס לנמל ולטה אך מפקד השייטת מיכאל ברקאי לא נענה להזמנה, היות שלא נתן אמון בראש ממשלת מלטה דום מינטוף שנהג להתבטא נגד ישראל. מלטה ביקשה את עזרת בריטניה וסיירת בריטית עקבה מקרוב מאוד אחרי הספינות. מאוחר יותר הועברה התנצלות דיפלומטית מישראל למלטה.
סיום שרות.
בינואר 1996 הוטבעה הספינה במרחק של 3 ק"מ מחופי חיפה בעומק של 33 מטר על מנת שתשמש אתר צלילה.
MAC-10
MAC-10 הוא תת מקלע שפותח בשנת 1964 על ידי גורדון ב. אינגרם. ה-MAC-10 מוצע בשני קליברים: 9 מ"מ ו-. הוא נכנס לשירות בצבא ארצות הברית בשנת 1970 ויצא משירות בשנת 1975, ושימש את צבא ארצות הברית בזמן מלחמת וייטנאם. למרות שיצא משירות צבא ארצות הברית, ה-MAC-10 עדיין משמש מספר כוחות מיוחדים וכוחות לוחמה בטרור, בין השאר, בזכות היותו קטן וקל להסתרה. מסיבה זו ה-MAC-10 נהייה כלי נשק פופולרי גם בקרב ארגוני פשע, כנופיות וארגוני טרור. ה-MAC-10 הופיע בסרטי פעולה רבים.
בוריס בלקין
בוריס דוידוביץ' בלקין (ברוסית: Борис Давидович Белкин, נולד ב-26 בינואר 1948, סברדלובסק, כעת יקטרינבורג) הוא כנר יהודי-רוסי שהתיישב בבלגיה. פרט לנגינתו הווירטואוזית הוא נודע גם כמורה מוערך.
שנות ילדותו ולימודיו.
בוריס בלקין למד נגינה בכינור מגיל שש. נחשב ילד פלא והופיע תחת ניצוחו של קיריל קונדראשין בגיל שבע.
למד בבית הספר המרכזי למוזיקה שעל יד הקונסרבטוריון של מוסקבה אצל המורים יורי ינקלביץ' ופליקס אנדריאבסקי, וכן אצל אייזק שטרן. בגיל 11 הפסיק לנגן אך חזר בגיל 17 ונרשם לקונסרבטוריון.
עוד בימי לימודיו ערך סיורי הופעות בכל רחבי ברית המועצות עם התזמורות המובילות של המדינה, ובשנת 1973 זכה בפרס הראשון בתחרות הכלל-סובייטית לכנרים שהתקיימה בירבאן. לעומת זאת לא הורשה לנסוע לחו"ל, אפילו כדי להשתתף ב-1971 וב-1973 בתחרות הבינלאומית על שם פגניני בג'נובה, לקראתה התכונן בצורה אינטנסיבית. מתוסכל ביותר מיחס השלטונות, התאשפז במסגרת פסיכיאטרית. ב-1974 ביקש אשרה לעלות לישראל. בסופו של דבר התיישב בבלגיה.
המשך הקריירה המוזיקלית.
בבלגיה בלקין מלמד בקונסרבטוריון של ליאז'. מאז "עריקתו" למערב ניגן בכל העולם עם רבות מהתזמורות החשובות כמו התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת קליבלנד, הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת הקונצרטחבאו, ועם כל התזמורות הנחשבות בבריטניה.
עם המנצחים איתם שיתף פעולה נמנים ליאונרד ברנשטיין, ולדימיר אשכנזי, זובין מהטה, לורין מאזל, ריקרדו מוטי, סייג'י אוזאווה, קורט זנדרלינג, רודולף ברשאי, יורי טמירקאנוב, כריסטוף פון דוהנאני, שארל דיטואה, ג'אנלואיג'י ג'למטי, גינתר הרביג, קלאוס טנשטדט, סיימון ראטל, ברנרד הייטינק, פאבו ברגלונד, אדוארדו מאטה, קיונג-וה צ'ונג, ג'וניצ'י הירוקאמי, ולדימיר פדוסייב, יורי אהרונוביץ', צ'ארלס גרובס, אריך ליינסדורף, ויליאם שטיינברג, פרנץ ולזר-מסט, אלכסנדר לזרב, יורי סימונוב ואחרים.
בשנת 1997 הזמין אותו אייזק שטרן לנגן איתו בפסטיבל מיאזאקי.
כנר מבוקש, בשנים 2008-2007 למשל, הופיע עם התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג בניצוחו של טמירקאנוב, ערך סיור קונצרטים בדרום אמריקה, ניגן עם תזמורת NHK של טוקיו, הופיע בקונצ'רטו לכינור של סיבליוס עם התזמורת הסימפונית של סידני וולדימיר אשכנזי, ניגן בלונדון, ברלין, ברצלונה, רומא וכו'.
פרט לכיתות אמן במאסטריכט, החל משנת 1987 בלקין נותן כיתות אמן בסיינה באיטליה באקדמיה קיג'יאנה. החל משנת 1991 הוא מנהל את ההרבה "הסולנים הקאמריים של זלצבורג".
בין תלמידיו יש לציין את ג'אנין יאנסן, ורה ויידמן ואחרים. בוריס בלקין הופיע בהפקות רבות לטלוויזיה: בסרט ביוגרפי על ז'אן סיבליוס, בו ביצע את הקונצ'רטו לכינור עם תזמורת רדיו שוודיה וולדימיר אשכנזי, יחד עם ליאונרד ברנשטיין והפילהרמונית של ניו יורק בביצוע הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי, ביצוע ה"ציגאן" של ראוול עם התזמורת הלאומית של צרפת וליאונרד ברנשטיין, יחד עם ברנרד הייטינק ותזמורת קונצרטחבאו בביצוע קונצ'רטי של מוצרט ושל ניקולו פגניני (מס.1 )
חיים אישיים.
בוריס בלקין נשוי ויש לו בת ובן.
כלי נגינה.
הכינורות ששימשו אותו במהלך הקריירה היו בעיקר:
בלקין השתמש, בין השאר, בקשת מתוצרתו של אטיין פאז'ו מ-1812 ומתוצרתו של דינאל טוביאס נאוואה ורה מקרמונה משנת 2009.
דיסקוגרפיה.
בחברת "דקה":
בחברת "דנון":
טבעות אורנוס
טבעות אורנוס הן 13 טבעות דקות המקיפות את ענק הקרח אורנוס. הן כהות מאוד ומורכבות מסלעים שגודלם נע בין 10 מטרים לגודל חלקיקי אבק, בדומה לטבעות של כוכב הלכת שבתאי. הטבעות רוטטות סביב אורנוס, כמו גלגל כרכרה לא מאוזן.
היסטוריה.
הטבעות שסביב כוכב הלכת התגלו, במקרה, ב-10 במרץ 1977, בתצפית שנעשתה מכדור הארץ. מטרת התצפית הייתה לגלות את מאפייני האטמוספירה וקוטרו של אורנוס על ידי מדידת עוצמת האור המגיעה מכוכב רחוק, בעת שאורנוס עובר לפניו. מכיוון שהעוצמה השתנתה חמש פעמים, משני צידי כוכב הלכת, בצורה סימטרית, הובן, שתופעה זו יכולה להיגרם כתוצאה מהימצאותן של חמש טבעות סביב אורנוס. כשגשושית החלל וויאג'ר 2 חלפה על פני כוכב הלכת, היא גילתה, שישנן אחת עשרה טבעות. שתי טבעות נוספות התגלו ב-2003-2005 על ידי טלסקופ החלל האבל.
הסינפונייטה באר שבע
אחרית דבר
עיר (ספר)
עיר (באנגלית: City) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר האמריקאי קליפורד סימאק. הספר במקור כלל שמונה סיפורים הקשורים זה לזה מבחינה עלילתית, אשר פורסמו במגזינים בין השנים 1944–1951. בספר, שיצא לאור לראשונה ב-1952, צורפו לכל סיפור "הערות" (למעשה, הקדמה), אשר מהווים בעצמם סיפור מסגרת.
סימאק פרסם סיפור תשיעי בשם "אפילוג" ב-1973. מהדורה של הספר משנת 1980 כללה את "אפילוג". חלק מהמהדורות המאוחרות יותר של הספר - אך לא כולן - מכילות את "אפילוג".
"עיר" יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד ב-1976, בתרגומו של יוסף עוזיאל (2 מהדורות נוספות ב-1977 ו-1978). ב-2007 יצאה מהדורה חדשה בהוצאת ינשוף, בתרגומו של דוד חנוך. גרסה זו כוללת את הסיפור התשיעי "אפילוג".
עלילת הספר.
מבוא.
הרומן מתאר אגדה המורכבת משמונה "מעשיות", אותן מדקלמים הכלבים - גזע פסטורלי ופציפיסטי - כדי להעביר כמורשת שבעל פה. המעשיות מספרות על יצור בשם "אדם". לכל מעשיה מוצמדות הערות "כלביות" הכוללות ניתוח אודות האפשרות לקיומו של האדם. "הערת העורך" מתארת שאלות שהגורים עשויים לשאול אחרי ששמעו את הסיפורים:
המעשיות.
הספר מתאר היסטוריה שבה האנושות, לאחר שפיתחה כלי תחבורה מתאימים, נוטשת את הערים ועוברת לכפרים. חקלאות הידרופונית וייצור חשמל מבוזר מאפשרות לקהילות קטנות לעמוד ברשות עצמן. בתחילה, הכח המניע אנשים להתפרש הוא הפחד משואה גרעינית, אך במשך הזמן אנשים מגלים שהם למעשה מעדיפים את אורח החיים הפסטורלי על פני העירוני.
המעשיות מתמקדות סביב עלילות משפחת ובסטר והרובוט המשרת שלהם, ג'נקינס. השם ובסטר הופך בהדרגה לשם עצם כללי, המתאר בני אדם באשר הם. ברומן מופיעים נושאים המוכרים מעבודות אחרות של סימאק - בעיקר הנוף הפסטוראלי והכלבים הנאמנים.