הבטליון השביעי, בפיקודו של גריניוס שמסקה (Grinius Shemaska), עריק פולני שחבר לגרמנים, מנה כ-700 חיילים ופעל בעיקר באוקראינה ובחיסול גטו ורשה. בחורף 1942 צורף הבטליון לארמייה השישית של הוורמאכט בפיקודו של פרידריך פאולוס וביצע פעילות השמדת יהודים בשטחי אוקראינה מוויניצה עד חרקוב. כאשר נכנע פאולוס, הצליח הבטליון לפרוץ חזרה אל הקווים הגרמניים, תוך איבוד כמחצית מחייליו, וזכה לאות "צלב הברזל" מאת היטלר. לאחר מכן הועבר הבטליון לוורשה ובסוף 1944 נלחם בקרבות בלטביה. שמסקה נמלט, אך נתפס על ידי הפולנים והוצא להורג בתליה.
כמרים בשירות משטרת העזר.
ראשי הכנסייה הקתולית בליטא ובראשם ראש הכנסייה, הארכיבישוף יוזפאס סקווירצקס (Juozapas Skvireckas) והבישוף וינצ'נטאס בריזגיס (Vincentas Brizgys), הזדהו, ככלל, עם הרייך השלישי. הבטליונים יצאו למלאכתם תוך ברכה של כמרים והיו אף כמרים שארגנו את הרציחות בפועל בתחום הדיוקסיה שלהם. ידועים במיוחד הכמרים שאנטארס (Šantaras) ויאנקוס (Jankus), שהיו חלק חיוני בארגון ההשמדה בצפון ליטא. עם זאת, היו גם כמרי קהילות קטנות שסייעו בהצלת יהודים וחלקם נרצחו בידי משטרת העזר.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית.
רוב אנשי משטרת העזר נמלטו יחד עם הכוחות הגרמנים הנסוגים וחלקם הסתתרו ביערות. חלק מהם מצאו מקלט במדינות המערב, כפליטים הנרדפים בשל פעילות אנטי-סובייטית ורק חלק קטן מהם הוסגר או הועמד לדין בשל פשעי מלחמה. אנשי משטרת העזר שנותרו בליטא ונתפסו ושלא הוכח כי היו מעורבים בהריגת חיילים סובייטים לא הועמדו כלל לדין. גם אנשי משטרת העזר שנכלאו עקב הריגת חיילי הצבא האדום או פרטיזנים רוסים בעת המלחמה יצאו לחופשי כאשר קיבלה ליטא עצמאות. יתרה מזו, ליטא העצמאית העניקה רהביליטציה (זיכוי מאשמה, טיהור, החזרת מוניטין והחזרת זכויות שנשללו) לכל אנשי משטרת העזר.
ההתייחסות הליטאית לנושא.
בליטא שלאחר המלחמה, נתפס נושא רצח היהודים כעניין גרמני. לפי הנרטיב הרשמי, אכן היו ליטאים שהשתתפו ברצח יהודים אך הם היו מעטים יחסית, אולצו לעשות כן על ידי הגרמנים, היו אנשים משולי החברה או שסבלו קשות מידי סוכני NKVD יהודים בעת הכיבוש הסובייטי. לפיכך יש לראות במשתפי הפעולה הליטאים קורבנות ולא אשמים. נרטיב זה נפוץ בעיקר בקרב מהגרים ליטאים למערב, בפרט בארצות הברית, שם נתפס כל ערעור על נרטיב זה כתעמולה קומוניסטית.
בכינוס היסוד של האגודה לתרבות יהודית-ליטאית בשנת 1989 התנצל נציג הפרלמנט של ליטא העצמאית בפני היהודים על החלק שנטלו משתפי פעולה ליטאים בשואה. ב-1991, ביום השנה לחיסול גטו וילנה שב ראש ממשלת ליטא, גדימינס וגנוריוס וחזר על ההכרה בשואה ועל ההתנצלות. ב-1995, בעת ביקורו בישראל שב נשיא ליטא, אלגירדס ברזאוסקאס וחזר על ההצהרה וטען שהשואה הייתה גם טרגדיה לליטא, הוא אף טען שחקירת האמת דרושה לליטא על מנת שתוכל להתקבל לאיחוד האירופי. אולם, הצהרות פוליטיות אלה לא זכו לתמיכה ציבורית רחבה. להפך, הן עוררו גל זעם בעיתונות שטענה שהליטאים התנצלו יותר מדי ושהגיעה העת לשכוח מהעניין. הגישה המקובלת היא שבליטא בוצע "ג'נוסייד כפול" הן של ליטאים על ידי הסובייטים והן של היהודים על ידי הנאצים. ועדת המחקר לאירועי מלחמת העולם השנייה בליטא אף נקראת "הוועדה לחקר רצח העם הנאצי והסובייטי". מאז ראשית המאה ה-21 נערכים יותר ויותר מחקרים בנושא ונפתחים ארכיונים ויומנים אישיים המגלים את היקף ההשתתפות של משטרת העזר הליטאית בהשמדה. בציבוריות הליטאית נטוש ויכוח בין אלו הטוענים שיש לפתוח ולחקור הכל ולהכיר את האמת הקשה, ושרק צעד זה יוביל להתקבלות של ליטא למשפחת העמים לבין אלו הטוענים כי מחקרים המאירים את ליטא באור שלילי רק מחזקים את הקונספירציה נגדה הרואה בה עם של פושעי מלחמה.
ערוץ ישראלי
בורגוס
בורגוס (בספרדית: Burgos) היא עיר בצפון ספרד והבירה ההיסטורית של אזור קסטיליה. אוכלוסיית העיר נאמדת בכ-180,000 תושבים וכעשרים אלף תושבים נוספים חיים במטרופולין שלה. היא עיר הבירה של מחוז בורגוס שמהווה חלק מהקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
חלקים מהעיר, כולל חומותיה המסורתיות, השתמרו מתקופת ימי הביניים. בעיר מצויים אתרים היסטוריים חשובים רבים ובראשם קתדרלת בורגוס, אשר מוגדרת כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. דמויות היסטוריות חשובות כגון אל סיד מקושרות לתולדות העיר. בהקשר להיסטוריה היהודית, טרם גירוש ספרד התקיימה בעיר קהילה יהודית משגשגת, שממנה יצאו משוררים ומלומדים חשובים כגון ר' מאיר הלוי אבולעפיה. במהלך המאה ה-14 המירו את דתם (לנצרות) שני רבנים חשובים תושבי העיר: הראשון, אבנר מבורגוס, בראשית שנות העשרים (1320) והשני, שלמה הלוי מבורגוס, בראשית שנות התשעים (1390) של אותה מאה. לאחר המרתו נקרא בשם פבלו דה סנטה מריה.
בעיר נמצאת אוניברסיטת בורגוס וכן מוזיאון לאבולוציה של האדם שנפתח בשנת 2010 ומהווה אחד מעשרת המוזיאונים הפופולריים בספרד. בקרבת העיר שוכן שדה תעופה בורגוס, שדה תעופה קטן המיועד בעיקר לטיסות בתוך ספרד.
בעירה חלקית
בעירה מלאה
יאנובה (צ'כיה)
יאנובה (בצ'כית: Janová; בגרמנית: "Johannowa", בין 1939–1945: "Johannau", ובעבר: "Johannesdorf" – יוהנסדורף), היא כפר ורשות מקומית במחוז וסטין, בחבל זלין, שבמזרח הרפובליקה הצ'כית, כ-275 ק"מ מזרחית לבירה פראג.
היא משתרעת על שטח של 9.21 קמ"ר, ונכון לראשית שנת 2014 היו בה 750 תושבים.
כיישוב במקום קיים משנת 1575. בשנים 1975–1991 הוא נכלל בתחום של העיר וסטין.
יונבה
צ'יוואווה (עיר)
צ'יוואווה (בספרדית: Chihuahua) היא בירת מדינת צ'יוואווה במקסיקו. בעיר מתגוררים למעלה מ-800,000 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודל אוכלוסייתה במדינת צ'יוואווה, אחרי סיודאד חוארס. צ'יוואווה נמצאת במרחק של 1,487 קילומטרים צפון-מערבית למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-12 באוקטובר 1709 על ידי שני ספרדים תחת השם "אל ריאל דה מינס דה סן פרנסיסקו דה קואיאר" לאחר שהתגלו באזור כמה מכרות אשר ההתיישבות שהייתה קיימת באזור, סנטה אאולליה, הייתה על שטח הררי שלא אפשר את התפתחותה בהתאם לגילויים החדשים. ב-1718 שם העיר שונה ל"סן פליפה אל ריאל דה צ'יוואווה". העיר הפכה בהמשך התקופה הקולוניאלית למרכז האזור.
בעיר לא התרחשו קרבות גדולים במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. ב-1823, לאחר סוף המלחמה וקבלת העצמאות של מקסיקו, שם העיר קוצר לצ'יוואווה בלבד והיא הפכה להיות בירת מדינת צ'יוואווה שהוקמה זה עתה.
ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, העיר נפלה לידי כוחות ארצות הברית לאחר שהצבא המקסיקני הובס בקרב נהר סקרמנטו בקרבת העיר. במהלך הניסיון של צרפת להשתלט על מקסיקו בין 1864 ו-1867 צ'יוואווה הייתה המושב של הממשלה הגולה של נשיא מקסיקו בניטו חוארס.
כלכלה.
צ'יוואווה היא אחת הערים המתועשות במקסיקו. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה, כרייה מהאזור, תיירות ומסחר.
חינוך.
בעיר פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם האוניברסיטה האוטונומית של צ'יוואווה, מכון צ'יוואווה לטכנולוגיה, מרכז המחקר לחומרים מתקדמים והאוניברסיטה הפוליטכנית של צ'יוואווה.
תחבורה.
את צ'יוואווה משרת נמל התעופה הבינלאומי רוברטו פיירו ויאלובוס, הנמצא במרחק של 13 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית.
העיר מקושרת ברכבות לערים אחרות במקסיקו, כמו סיודאד חוארס ומקסיקו סיטי, וכן היא מקושרת ללוס מוצ'יס שבחוף האוקיינוס השקט על ידי מסילת צ'יוואווה-פסיפיק.
בצ'יוואווה עצמה פועלת מערכת אוטובוסים מהירה בשם "ויבבוס" הכוללת שני קווים.
אן בי איי
גדי לופו
גדי לופו (באנגלית: Gadi Lupu; נולד ב-5 באוקטובר 1958) הוא משורר וסופר ישראלי שכותב שירי אהבה, שירה היסטורית, שירי הספד וקינה לחיילים שנפלו במערכות ישראל, וכן על העבר הצלבני והעות'מאני של העיר עכו.
ביוגרפיה.
לופו נולד בעכו. הוא בעל השכלה אקדמאית בתחום ההיסטוריה מאוניברסיטת חיפה. בלימודיו התמקד בהיסטוריה של יוון העתיקה ורומא.
כתב עד כה רומן היסטורי אחד ושלושה עשר ספרי שירה שהוקראו במהלך השנים בתוכנית "בימת שיר" של אורלי מורג בקול המוזיקה והוזכרו בעיתון הארץ, בעיתונים אחרים ובאתרים, בקבוצת השראה צפונית, המתכנסת אחת לחודש בקפה מנדרין
במרכז הכרמל חיפה, ובמקורות שונים.
בשנת 2006 קיבל מלגה מקרן עמו"ס שליד לשכת נשיא המדינה.
גדי לופו נשוי לעכסה לבית נייגר, ד"ר לביולוגיה מולקולרית, ואב לשניים.
ייחודו הספרותי.
בשירי אהבה וארוטיקה שחיבר מנסה גדי לופו להמשיך את דרכם של המשוררים אריה זקס ויעקב שטיינברג וליצוק לתוכם תכנים חדשים בתבניות עתיקות. את ההשראה לשיריו הוא שואב מנשים שונות ששימשו לו כמוזות במהלך חייו ומרקע היסטורי ומספרים שונים.
אחד המוטיבים המשפיעים על שירת האהבה של גדי לופו הוא מעשה שמשון המשמש כמודל על להשראה המחברת בין חלומות וחולמים, דבורים ודבש, ונשים. כל ספר הוא מעין מסע פואטי שעורך המשורר בגוף ובנפש, לתור אחר אמת נעלמת שהוא חפץ לגלותה. המוטיב השמשוני עובר כשתי וערב בספריו השונים החל מנשיקת הנחש דרך השירים לשמשון ועד יופי ודבש החולמים.
מוטיב אחר שמשפיע על שירתו הוא אישה כמוזה כמקור השראה. במוטיב זה ניכרת השפעה חזקה של תרבות יוון ורומא החל מהסיודוס והומרוס ועד לאובידיוס שכתבו את יצירותיהם בעידוד ובהשראת המוזות להן סגדו. מוטיב זה אף הוא עובר כשתי וערב בספריו השונים, החל ממתנות הלשון דרך האגם הכחול ועד ליופי ודבש החולמים.