זֵאוּגְמָה (מיוונית ζεῦγμα; מילולית "רתום יחד"; על פי האקדמיה העברית ללשון: הֶצְמֵד) היא אמצעי פיגורטיבי וטכניקה ספרותית שבה מילה אחת עומדת ביחס לשתי מילים או יותר או חלקי משפט אחרים, כאשר לרוב יחול שינוי בהוראתה. לרוב הזאוגמה תורכב מפועל או משם תואר שאליה כפופים שני שמות עצם או יותר, או שני משפטים או יותר.
הגדרה.
קיימות הבחנות שונות בקרב בלשנים ורטוריקנים למונח זאוגמה.
זאוגמה דקדוקית – הוראה של מילה אחת חלה על שתי מילים אך תואמת דקדוקית רק אחת מהן.
זאוגמה סמנטית – מילה אחת חלה על שתי מילים אך מתאימה במשמעות רק לאחת מהן, או חלה בהוראה שונה על כל אחת מהן ויוצרת בכך הבדל במשמעות. לרוב הנשוא יחול בהוראה המילולית או הנורמטיבית על מילה אחת ובהוראה מטאפורית או מושאלת על המילה השנייה. זאוגמה מסוג זה היא הנפוצה ביותר בשימוש פואטי.
הגדרה רחבה תגדיר זאוגמה היא כל צירוף שבו מילה אחת עומדת ביחס לשתי מילים או יותר.
באופן זה הזאוגמה משמשת כאמצעי רטורי הנועד לחסוך במילים. כך למשל במקום לומר "מסתכל קדימה ומסתכל אחורה" נאמר "מסתכל קדימה ואחורה". זוהי הגדרה מתאימה לניתוח תפקידה הרטורי של הזאוגמה בלשון דיבור וכן ניתן למצוא כמוה בנאומים.לדוגמה: בנאומו של גדעון האוזנר "שישה מיליון קטגורים": "אך הם לא יוכלו לקום על רגליהם; לשלוח אצבע מרשיעה כלפי תא הזכוכית ולזעוק כלפי היושב שם: אני מאשים". לרוב נאמר "הם לא יוכלו לקום על רגליהם, הם לא יוכלו לשלוח אצבע מרשיעה כלפי תא הזכוכית...", הושמטה החזרה על הנשוא למען הקיצור והאפקט הרטורי.
הגדרה זו נתפסת כרחבה מידי בקרב חוגים ספרותיים ולשוניים ואינה מיושמת בניתוח אמצעים אומנותיים ביצירות ספרות.
סוגים של זאוגמה ומונחים קשורים.
ניתן להבחין בין שלוש תצורות של זאוגמה לפי סדר המילים בה:
פרוזאוגמה (prozeugma) – הנשוא מקדים את שמות העצם.
מסוזאוגמה (mesozeugma) – הנשוא ממוקם בין שמות העצם.
היפוזאוגמה (hypozeugma) – שמות העצם מקדימים את הנשוא.
סילפסיס - תצורה הקרובה לזאוגמה, וככל הנראה מהווה סוג של זאוגמה. אין קונצנזוס בדבר ההבדל בין זאוגמה לסילפסיס ואף יש הטוענים שאין הבדל בין המושגים.
הסופר והמבקר הספרותי ג'ורג פוטנהם () טען שבזאוגמה הנשוא תואם תחבירית את כל שמות העצם הכפופים לה ואילו בסילפסיס הנשוא תואם תחבירית רק שם עצם אחד (זאוגמה דקדוקית לפי ההגדרה לעיל).
היפוזאוקסיס – הופכה של הזאוגמה, שבה הנשוא חוזר ביחס לכל שם עצם או שכל יחידה תוכנית מקבלת נשוא משלה.
זאוגמה בשימוש ספרותי.
בשימוש ספרותי הזאוגמה מהווה אמצעי פיגורטיבי היוצר דה-אוטומטיזציה של הליך הקריאה ומפנה את תשומת הלב לצירוף בלתי רגיל הנכרך יחד בנשוא אחד. זאוגמה שבה אחת מההוראות של הנשוא היא מטאפורית יכולה להתאים במיוחד בשימוש הומוריסטי ואירוני שכן היא כורכת יחד את ההוראה המילולית של הנשוא ואת ההוראה המטאפורית יחד. כאשר חל שינוי במשמעות בעקבות שינוי ההוראה של הנשוא, הזאוגמה יכולה לשמש כמשחק מילים וכאמצעי אומנותי הקושר משמעויות שונות ולעיתים הפוכות יחד באותו צירוף לשוני.
סדר המילים בזאוגמה יכול להיות גם הוא אמצעי ספרותי ורטורי משמעותי. שתי אפשרויות עומדות לסידור הזאוגמה: האחת שבה המושג הפרוטוטיפי, כלומר זה שמתאים יותר מבחינה לוגית לנשוא קודם למושג שאיננו פרוטוטיפי, ואפשרות שנייה לסדר מילים הפוך. המבנה הנפוץ יותר בזאוגמה הפואטית הוא זה שבו המושג הפרוטוטיפי מקדים את המושג שאיננו פרוטוטיפי, באופן התואם לנטייה הקוגניטיבית. בשימוש פואטי החריגה מהנטייה הקוניטיבית יכולה לעורר אירוניה, צחוק, הדגשה ועוד. לצורך הדוגמה, בזאוגמה 'יצאתי מהדלת ומדעתי' סדר המילים משקף את הנטייה הקוגניטיבית. הפועל "יצאתי" חל קודם כל על שם העצם "דלת" המתאים באופן טבעי לפועל. תצורה הפוכה של הזאוגמה תבטא חריגה מהנטייה הקוגניטיבית – 'יצאתי מדעתי ומהדלת'. על כן סביר שתצורה זו תמשוך יתר תשומת לב והאפקט הספרותי שלה יועצם.
דוגמאות לזאוגמה בספרות העברית.
במקרא.
זאוגמה דקדוקית שבה הפועל "ישב" מתאימה לשם העצם "אהל" אך איננה מתאימה לשם העצם "מקנה".
זאוגמה דקדוקית שכן הנשוא "רואים" אינו תואם לתיאור הקולות.
בשירה העברית החדשה.
זוהי זאוגמה המשקפת סדר החורג מהנטייה הקוגניטיבית שכן זגוגית שבירה תואמת את ההגיון יותר מאשר שקט שביר.
סכנה וסיכון סייסמיים
סכנה סיסמית היא ההסתברות שתאוצת קרקע מסוימת כתוצאה מרעידת אדמה, תתרחש באתר נתון, בתוך פרק זמן נתון. פגיעוּת היא שיעור הנזק הצפוי לאוכלוסיות שבסיכון (בדרך כלל מבנים) באתר נתון, שסובל מדרגת עוצמה סייסמית נתונה. סיכון סייסמי הוא שילוב של הסכנה הסייסמית עם הפגיעוּת, ומוגדר כהסתברות לשיעור נזק באתר נתון כתוצאה מרעידת אדמה בתוך פרק זמן נתון.
נתוני הסכנה הסייסמית משמשים בעיקר לקביעת תקנים לבנייה עמידה כנגד רעידות אדמה, בעוד שנתוני הסיכון הסייסמי משמשים גורמים שונים כגון גופי שילטון וחברות ביטוח להעריך את היקף הנזק הצפוי ברעידת אדמה באתר או אזור נתונים.
הסכנה הסייסמית (Seismic Hazard).
כאמור לעיל, הסכנה סיסמית היא ההסתברות שתאוצת קרקע מסוימת, כתוצאה מרעידת אדמה, תתרחש באתר נתון, בתוך פרק זמן נתון. במדינות המערב, לרבות בקליפורניה, מקובל, שהסכנה הסייסמית שכנגדה מתכוננים היא תאוצת הקרקע שההסתברות להתרחשותה לפחות פעם אחת ב-50 שנה היא 10%. קרי; כתוצאה מרעידת אדמה שזמן המחזור הוודאי שלה הוא 500 שנה. על כן, גם התקן הישראלי לבנייה עמידה בפני רעידות אדמה מתבסס על תאוצות קרקע מקסימליות שיתרחשו בכל אתר במדינה, ברעידת אדמה העונה להגדרה זו, ואשר מוקדה הפוטנציאלי הוא בנקודה הקרובה ביותר האפשרית לאתר. המקור העיקרי, אם לא היחיד, לרעידות אדמה הרסניות באזורנו הוא הבקע הסורי אפריקאי/בקע ים המלח וגם "העתק יגוּר" המהווה סעיף שלו, ואשר משתרע לאורך עמק יזרעאל בואכה מפרץ חיפה וממשיך אל תוך הים התיכון. על פי חישובים גאו-סטטיסטיים המתבססים על נתונים היסטוריים של רעידות אדמה באזור ארץ ישראל, גודל או מגניטודת רעידת האדמה העונה להגדרה המוזכרת בתחילת פרק זה הוא כ־6.3 בסולם ריכטר. על כן, הסכנה הסייסמית בכל אתר ואתר במדינה, מוגדרת כהסתברות לתאוצת הקרקע המקסימלית שתתרחש באתר מרעידת אדמה בגודל זה במקום הקרוב ביותר לאתר בבקע הסורי אפריקאי או בהעתק היגוּר ובתקופה של 50 שנה. הדרך לחשב את תאוצת הקרקע המקסימלית (להלן: תק"מ) היא באמצעות משוואת ניחות של תאוצות קרקע, המקובלת בכל העולם. אלא שמשוואה שכזו תקפה רק בהנחה שהאתר ממוקם על סלע אם צפוף שאינו גורם כלל להגברת תאוצות הקרקע באתר. על כן, התק"מ הצפויה באתר לפי משוואה זו היא סטנדרטית, וכדי להגיע למסקנה בדבר התק"מ האמיתית שצפויה באתר יש לחשב או למדוד (תלוי בנסיבות) את ההגברה הצפויה של תאוצות הקרקע באתר.
משוואת ניחות מקובלת שעל פיה מקובל לחשב את התק"מ הצפויה בכל ישוב במדינה היא:
formula_1.
כאשר: A היא תאוצת הקרקע המקסימלית במרחק R קילומטרים מהמוקד, ו-M היא מגניטודת רעידת האדמה בסולם ריכטר. משוואת ניחות זו תקפה אך ורק לרעידות אדמה הגדולות ממגניטודה 6 בסולם ריכטר. לדוגמה: אם נניח שבעיר מסוימת המרוחקת כ־70 קילומטר ממוקד אפשרי בבקע ים המלח/הירדן, מתקבלת על פי משוואה זו תק"מ של של 0.1g (כלומר 1 מ' לשנייה בריבוע) ועל פי החישובים או המדידות הגאולוגיות/הנדסיות, מקדם ההגברה בעיר הוא 10, אזי בעיר הזו תאוצת הקרקע שצפויה ברעידת אדמה בגודל של כ־6.3 בסולם ריכטר, שמוקדה במקום הקרוב ביותר האפשרי לעיר היא 1g (פי 10 מהתאוצה הסטנדרטית הצפויה, היינו כ־10 מ' לשנייה בריבוע) - תאוצת קרקע הרסנית ביותר. כלומר, הסכנה הסייסמית בעיר זו בהסתברות של 10% לתקופה של 50 שנה היא 1g.
פגיעוּת (המבנים).
פגיעות מבנים מוגדרת כשיעור הנזק שנגרם למבנה (או ייגרם למבנה) באיכות בנייה ידועה ובאתר נתון שסבל (או יסבול) מעוצמה סייסמית נתונה (או מתאוצת קרקע מקסימלית נתונה). פגיעות זו ניתנת להערכה ואף לחישוב על סמך נתונים היסטוריים, של מבנים דומים, בעלי אותה איכות בנייה, שניזוקו מרעידת אדמה שיצרה אותה רמה של תאוצת קרקע מקסימלית באתר בו ממוקם המבנה. ברוב המדינות ששכיחות רעידות האדמה ההרסניות בהן היא גבוהה יחסית, למשל קליפורניה ומרכז ודרום אירופה, קיימות, כתוצאה ממחקרים אודות רעידות אדמה היסטוריות שהתרחשו באזור, מטריצות פגיעות אופייניות - ראו דוגמה פשוטה באיור בפרק זה.
הסיכון הסייסמי (Seismic Risk).
הסיכון הסייסמי הוא שלוב של הסכנה הסייסמית עם הפגיעות, ומוגדר כהסתברות לשיעור נזק באתר נתון בתוך פרק זמן נתון. בדוגמה ההיפותטית קודם, תאוצת הקרקע הצפויה באותה עיר לפחות פעם אחת בהסתברות של 10% ובתקופה של 50 שנה היא 1G. העוצמה הסייסמית המתאימה לערך כה גבוה של תאוצת קרקע היא כ- XI-X (11-10 בספרות רומיות). על כן הסיכון הסייסמי באותה עיר יוגדר כהסתברות של 10% לתקופה של 50 שנה שכ־50% מהמבנים בעיר יקרסו חלקית, ל־45% מהם ייגרם נזק משמעותי, וכ־5% מהמבנים יקרסו לגמרי. זוהי הערכת סיכון סייסמי מינימלית לפי עוצמה סייסמית חזויה של X במטריצת הפגיעות. לפי עוצמה XI במטריצת הפגיעות, הרי כמעט כל המבנים בעיר יהרסו חלקית או לגמרי, בהסתברות של 10% ל־50 שנה. יודגש, שמדובר במטריצות פגיעות פשוטות ומיושנות, שמובאות לצורך המחשה בלבד.
Xbox Series
נוגד חמצון
נוגד חִמצון (באנגלית: Antioxidant, ובתעתיק: אנטיאוקסידנט) הוא חומר כימי בעל יכולות חיזור גבוהות, המקטין את קצב תגובות החמצון של חומרים אחרים בסביבתו.