בין התאריכים ה-13 ל-24 ביולי התקיימו הצילומים בטירת הוהנצולרן שבעיירת הכינגן, אשר נסגרה בפני הציבור למשך תקופה זו. חלק מצילומי הטירה נעשו מ, ואחרים צולמו ממסוק. על אף מזג האוויר הלא צפוי הצליח צוות ההפקה לעמוד בלוח הזמנים הצפוף. מול הטירה נבנתה בריכת שחייה לצורך הצילומים. מאמצי ההפקה והצילומים בטירה בוצעו, בין השאר, בידי בעלי מלאכה וספקי שירות מקומיים, ביניהם מעצבי נוף, גננים, מסגרים, אינסטלטורים, ברזלנים ומהנדסי חשמל. ביום הצילומים האחרון הגיע למקום גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה וראש בית הוהנצולרן, והזמין את הבמאי גור ורבינסקי והמפיק הנינג מולפנטר לחתום בספר האורחים של הטירה.
ראש ממשלת ברנדנברג דאז, דיטמר ווידקה, ביקר בצילומים שבאולפני בבלזברג בפוטסדאם. ב-29 באוגוסט פרצה שריפה באחד האולמות הגדולים שבאולפן תוך כדי הפקת אפקטים מיוחדים.
צילומי פנים נוספים נערכו בסניטריום ב, ליד פוטסדאם, שבנייתו מתוערכת ל-1898. המוסד מורכב משישים בניינים על שטח של אלפיים דונם, ושימש בעבר כבית חולים צבאי וכבית הבראה עבור חיילים פצועים במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה.
צילומים נוספים תוכננו להתקיים בין ה-18 ל-23 בספטמבר בהמבורג, שם רצה ורבינסקי לצלם מספר סצנות ברחוב פרייהפן-אלברוק. צילומים בודדים בלבד התקיימו בשווייץ, שם, על פי התסריט, למעשה מתרחשת העלילה.
עריכה.
חלק ניכר מהצילומים נערכו לאחר מכן באמצעות מחשב. העיר האוסטרית הנראית ברקע חלק מהסצנות שצולמו בטירת הוהנצולרן למעשה צורפה באופן מלאכותי. כמו כן, ההרים הנראים ברקע והרכבת המהירה של חברת הרכבת הרטית עליה עולה לוקהרט במהלך מסעו דרך ה הם למעשה ממוחשבים, בדומה לערפל ולשלג המופיעים באותן הסצנות. במציאות, רכבת מדגם כלל אינה מסוגלת לנסוע על מסילות מסוג זה.
פסקול.
פסקול הסרט הולחן על ידי בנג'מין וולפיש והוקלט באולפני אבי רוד בלונדון, עם שמונה עשר שירים בגרסת הדיגיטל והדיסק, וארבעה עשר שירים בגרסת הויניל, אשר הופצו על ידי תקליטי מילאן ב-17 בפברואר 2017. הפסקול כולל גם שירים בעלי כותרות גרמניות. אחד השירים בפסקול, , בוצע בידי זמרת הפולק מירל וגנר ונשמע בקצרה במהלך הטריילר הראשון של הסרט, והוא למעשה קאבר לשיר של להקת הפאנק האמריקאית הראמונס.
הפצה.
הטריילר הראשון לסרט פורסם באוקטובר 2016, והטריילר הבינלאומי הראשון פורסם בדצמבר אותה שנה. מאוחר יותר שחררו אולפני המאה ה-20 טריילר חדש ב-17 בפברואר 2017 במסגרת הסופרבול LI במתכונת שהזכירה פרסומת לתרופה. מאמר במגזין ניו יורק סיקר את הפרסומת וכתב, "הקטע ששודר במהלך הסופרבול הערב אולי גרם לכם לחשוב שבסך הכל צפיתם בפרסומת רגילה עבור תרופה איומה חדשה, אחת שכנראה לא אושרה בידי מנהל המזון והתרופות, אך מסתבר שהיה זה למעשה טריילר לסרט אימה חדש".
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-10 בדצמבר 2016 בבית הקולנוע של באוסטין, טקסס, ארצות הברית, כחלק מ. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בפברואר 2017. בגרמניה הוקרן הסרט לראשונה ב-29 בינואר 2017 בברלין, ויצא לאקרנים ב-23 בפברואר אותה שנה.
יומיים לאחר הקרנת הבכורה בארצות הברית דיווח עיתון הניו יורק טיימס כי אולפני המאה ה-20 יצרה מספר אתרי פייק ניוז כחלק ממהלך שיווקי שנועד להפוך את הסרט לויראלי יותר. כמו כן זכה הטריילר לתשומת לב תקשורתית רבה בשל אחת הסצנות שהציג, בהן נראתה מיה גות' באמבטיה מלאה בצלופחים.
הגבלת גיל.
בגרמניה דורג הסרט כ-, דהיינו הצפייה בו הותרה רק מגיל שש עשרה ומעלה; בהצהרת הפתיחה נכתב, "הסרט משלב אלמנטים של מסתורין ואימה במסגרת אווירה סוריאליסטית. העלילה שומרת על המסתורין לאורך מרבית הצפייה. בנוסף לאטמוספירה האפלה והמאיימת, ולמספר סצנות מטרידות, מכיל הסרט כמה קטעים אלימים הכוללים עינויים שונים אשר עשויים לפגוע רגשית בילדים ואנשים צעירים מתחת לגיל שש עשרה; עם זאת, בני שש עשרה ומעלה מסוגלים לקלוט את הסרט בשל התפתחותם הבוגרת וניסיונם הקודם בצפייה בסרטים".
ביקורת.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך שליליות ברובן. הוא זכה לשבחים עבור הוויזואליות, הסינמטוגרפיה והופעת השחקנים שבו, אולם ספג תגובות שליליות רבות בנוגע לאורכו, כשעתיים וחצי, וכן בשל מבנה ומורכבות עלילתו. מספר מבקרים הבחינו באלמנטים הלאבקרפטיים שבו.
אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון שלילי של 42% מתוך סיכום של מאתיים ושלוש עשרה ביקורות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר מסר כי, "מרפא לבריאות מתרברב בשפע של סגנון ויזואלי, אולם הוא מתבזבז על עלילה צפויה המכילה טוויסטים, פניות ואלמנטים של אימה אשר נראו זה מכבר בצורה הרבה יותר מוצלחת".
אתר האינטרנט מטאקריטיק העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון של ארבעים ושבע מתוך מאה על בסיס ארבעים ביקורות, והצביע על "חוות דעת מעורבות שאינן חד משמעיות", כאשר ציון הקהל עמד על כ-8.2.
פאול בירנס מעיתון ה השווה את עלילתו של הסרט לזו של דרקולה, וטען שבית ההבראה המוצג בו הוא שילוב בין המלון הרדוף מהניצוץ ובין קן הנשרים של אדולף היטלר. לדבריו, על אף שהסרט מכיל אלמנטים רבים של סוגת האימה, הוא כלל אינו מפחיד. בירנס טען כי ורבינסקי ניסה ליצור סרט פולחן העוסק בתרבות הצריכה המודרנית, אולם כל מה שקיבל היה שני שלישים של עלילה אשר הפכו למשחק מקדים והרגישו כמו נצח רק בכדי להיגמר בסוף מטופש.
טארה בריידי מהאייריש טיימס טענה כי הסרט קרס תחת משקלו העצמי הודות לסיפורי הפולקלור והמיתולוגיה המיותרים שבו. כמו כן הבחינה באורכו האבסורדי, שלדעתה איפשר לו להמשיך לספק תשובות לשאלות שמעולם לא נשאלו. היא סיכמה את צפייתה כמתסכלת אך מבדרת.
ונדי אייד מעיתון האובזרבר ציינה כי נדרשת חוצפה רבה על מנת לפתוח סרט הוליוודי בוול סטריט ולסיים אותו בטירה גותית מפחידה. היא הצביעה על אלמנטים מסרטי האימה של הבמאי דייוויד קרוננברג, והשוותה בין הסרט לקרימזון פיק, ו. כמו כן כתבה כי אף על פי שהסרט מרשים מבחינה טכנית, ובייחוד עיצוב ההפקה, חוסר המיקוד וההתקדמות האיטית שבו הם מפגעים רציניים המפריעים לאטמוספירה שניסה ורבינסקי לבנות. לדבריה, האווירה המפחידה והאימה המזדחלת אינם מספיקים על מנת "להדביק" את העלילה הארוכה מדי, אשר מתעדפת אלמנטים של אימה על פני קוהרנטיות והיגיון.
ג'ו ליווינגסטון מהשבועון האמריקאי הניו ריפבליק כתבה בשבח הסרט וכינתה אותו "סרט האימה שמגיע לנו", אף על פי שביקרה בחריפות את הדרך בה הסתיים. לטעמה מזכיר הסרט את סגנונו של הבמאי דייוויד פינצ'ר, וכן את עלילת פנטום האופרה. כמו כן הצביעה ליווינגסטון על האטמוספירה הנאצית במקצת, ועל הרוחות הפרוידיאנות הנושבות בו.
פיטר בראדשו מעיתון הגרדיאן תיאר את הסרט כיצירה קלסטרופובית, מצמררת ומהפנטת, ואמר כי לא היה בטוח אם נמשך הסרט שעתיים וחצי, יומיים וחצי, חודשיים וחצי, או האם חלק מהסצנות שהוצגו בו היו למעשה הזיות שרק הוא ראה. לדעתו הזכיר הסרט את עבודותיהם של סטנלי קובריק וסטיבן קינג.
ליה פיקט מעיתון ה תיארה את הסרט כסיפור אימה גותי המנסה לחקות את תינוקה של רוזמרי; לדבריה, העלילה הארוכה מדי משעממת ותלויה בטוויסט צפוי שניתן לראות ממרחק רב. בעיניה מזכיר לוקהרט את דמותו של אדוארד טדי דניאלס משאטר איילנד, סרט הדומה למרפא לבריאות, אך מוצלח ממנו במובנים רבים.
ג'סטין צ'אנג מעיתון הלוס אנג'לס טיימס כתב כי קיים היבט מעורר השראה בנכונותם של האולפנים הגדולים לתת חופש לחזונו המטורף של ורבינסקי, גם אם התוצאות אינן תמיד רווחיות. לדעתו אין הסרט מפחיד כמו שהוא יפהפה, גם אם שרירותי מפעם לפעם. צ'אנג השווה אותו לשאטר איילנד, קרימזון פיק ו, וכמו כן הבחין בצללים הנאצים המאפילים על העלילה, מתוך התייחסות לאובססיה של הברון פון רייכמרל לטוהר דם.
קייל סמית' מעיתון הניו יורק פוסט כתב כי התענוג שחווה בעת הצפייה בסרט לא נבע מהיעד אליו הובילה אותו העלילה, אלא דווקא מהאטמוספירה החלומית והמטרידה. אורכו הרב אינו מפריע, כך טען, ברגע שנכנסים לתוך צעדיו האיטיים של הסיפור המלא בתפניות מצמררות. לדעתו, החזותיות של ורבינסקי היא כה עשירה, עד כדי שיתוק הצופים בסרט בזמן הטיול בטירת האימה המבעיתה. הוא השווה בין הסרט לשאטר איילנד ואיש הקש, וכמו כן בין דמותו של פמברוק לזו של קולונל קורץ מאפוקליפסה עכשיו, שתי דמויות אשר ברחו מהמסגרת בה היו מצויות, ושלחו מכתבים חזרה לביתם עם סירובם לשוב.
תורת המספרים החישובית
במתמטיקה ומדעי המחשב, תורת המספרים החישובית, הידועה גם בתור תורת המספרים האלגוריתמית, היא חקר שיטות חישוביות לחקירה ופתרון בעיות בתורת המספרים ובגיאומטריה האריתמטית, לרבות אלגוריתמים לבדיקת ראשוניות ולפירוק לגורמים של מספר שלם, מציאת פתרונות למשוואות דיופנטיות, ושיטות בגיאומטריה אריתמטית. לתורת המספרים החישובית יש יישומים בקריפטוגרפיה, כולל בהצפנת RSA, הצפנה מבוססת עקום אליפטי והצפנה פוסט-קוונטית, והיא משמשת לחקירת השערות ובעיות פתוחות בתורת המספרים, כולל השערת רימן, השערת ליבנה וסווינרטון-דייר, השערת ABC המודולריות, השערת Sato-Tate, והיבטים של תוכנית לנגלנדס.
תורת המספרים האלגוריתמית
תורת המספרים החישובית
נגיף החיידק
נגיף חיידק
שק ווס
Wes הוא כינוי חיבה נפוץ לאנשים ששמם הפרטי הוא Wesley. זהו גם שם משפחה, בכתיב Wes או Wess.
איגור גלושצ'ביץ'
איגור גלושצ'ביץ' (בסרבית: Игор Глушчeвић; נולד ב-30 במרץ 1974) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי, ששיחק בעמדת החלוץ. הוא אחיו הבכור של ולדימיר גלושצ'ביץ'.
קריירה.