בשנת 1905, כשהיה כבן שש, עלה בס לארץ ישראל מאודסה עם הוריו ואחותו הקטנה מרים (לימים לבקוביץ'). בארץ התחנך בבית הספר תחכמוני ביפו, שם הצטיין כתלמיד ראשון בכיתתו, והמשיך ללימודים בסמינר למורים ירושלים. במהלך לימודיו נתגלה כישרונו הספרותי. הסופר ש. בן-ציון, שהיה מורו בסמינר, עודדו להמשיך לכתוב, ופרסומו הראשון היה מאמר על שלום עליכם, שפרסם י"ח ברנר כשהיה בס בן 16. בשנת 1917 התנדב בס לגדוד העברי, ועם שחרורו המשיך בלימודיו בבית המדרש למורים העברי בירושלים.
משנת תרפ"ב עסק בהוראה, תחילה בטבריה, בבית הספר הערבי-עברי שיסד חיים מרגליות קלווריסקי, ולאחר מכן במוסדות חינוך שונים בתל אביב. ב-1929 יצא להשתלמות באוניברסיטת ייל.
בקיץ 1923 (תרפ"ג) נישא לחנה שפירא, בתו של זכריה שפירא. לאחר פטירתה בי"ט בשבט תש"ו, נישא לד"ר צפורה דנין, בתו של יחזקאל דנין (סוכובולסקי), לה היה נשוי עד מותו. בנו היחיד, עדני בס (1926–1991), הלך בדרכי אביו וסבו: היה מייסד בית הספר לחינוך מיוחד "השומר" ברמלה ומנהלו, וכן פרסם סיפורים בעיתונות הילדים של ראשית ימי המדינה.
שמואל בס כתב בעיתונות הארץ-ישראלית מגיל צעיר, ופרסם שירים, סיפורים, סיפורי ילדים וביקורת ספרות. ערך את החוברות לספרות ומדע לנוער "שערים" (1938), את הקובץ "היה בריא!" (תרצ"ח) ואת הירחון לנוער "מולדת" (1949).
בשנותיו האחרונות היה בס מחנך ומנהל בית הספר העממי "יבנה" בתל אביב. במאי 1949, במהלך שיעור, לקה בשטף דם במוח, הועבר לבית החולים ושם נפטר, בשנה ה-50 לחייו. נטמן בבית העלמין נחלת יצחק בתל אביב.
שמואל בס כתב שירים רבים לילדי היישוב. שיריו מכסים כמעט כל נושא בלוח העברי – עונות השנה, חגים ומועדים, טבע וילדות. בין שיריו: "כפרי" ("על כתף הר פורח"), "עוד מעט ירד אלינו יום שבת הטוב", "הקיץ עבר", "אבטיח", "נחליאלי" "שירה הנוער".
ארכיון.
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
דו רה מי
זיכרון מפורש
זיכרון מפורש (נקרא גם זיכרון מוצהר או דקלרטיבי) הוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך, אשר להבדיל מהזיכרון המרומז מתאפיין בכך שאת הידע המאוחסן בו ניתן לתאר בקלות במילים.
בעוד שהזיכרון המרומז מתייחס ל"איך", הזיכרון המפורש מתייחס ל"מה".
מאפיינים.
מקור השם של הזיכרון המפורש הוא בעובדה שניתן להצהיר על המידע המאוחסן בו באופן מפורש. אומנם ניתן לעשות זאת בעיקר על ידי דיבור, אך אפשר לתאר אותו גם בדרכים אחרות כמו ציור (להמחשת מראה של עצמים או מפת הכוונה למקום מסוים), מוזיקה (השמעת מנגינה של שיר כלשהו) ועוד.
המידע המאוחסן בזיכרון המפורש נשלף באופן מודע וגמיש. כמו כן, ניתן להביע אותו באופן השונה מזה שבו הוא נרכש.
בהתאם לכך, זיכרון מפורש בא לידי ביטוי בשיפור רמת הביצוע של מטלה המצריכה היזכרות מודעת של חוויות מהעבר.
לידע דקלרטיבי יש נטייה גבוהה יחסית לשכחה.
מרכיבים.
הזיכרון המפורש כולל שני סוגי זיכרון המשקפים מערכות נוירולוגיות שונות:
הבדלים בתהליכי הקידוד והשליפה.
תהליכי השליפה והקידוד של הזיכרון מושפעים בין היתר מהסכמות של האדם. הסכמה היא יחידה קוגניטיבית דינמית הנוצרת בעקבות התנסויות קודמות מהעבר ומספקת מסגרת להבנה של התנסויות עתידיות. היא מאפשרת לארגן כמויות גדולות של מידע באופן יעיל ובכך מסייעת להתמודד עם מצבים של היצף מידע הנוצרים לנוכח צוואר הבקבוק של קיבולת זיכרון העבודה.
בשלב הקידוד של מידע חדש לזיכרון אנו משתדלים לייחס אותו לסכמות קיימות בזיכרון הסמנטי. במידת הצורך אנו אף נוטים לשנות את המידע החדש, כדי להתאימו לסכמה קיימת כלשהי המצויה בזיכרון הסמנטי. במידה ויש מידע ספציפי שאינו יכול להיכלל בסכמה זו או אחרת בזיכרון הסמנטי, הוא מקודד בזיכרון האירועי. ישנם מספר גורמים הקובעים האם מידע שאינו תואם את הסכמה הקיימת יושמט, ישונה או יקודד בזיכרון האפיזודי. תהליך זה תלוי במידת החשיבות של מידע זה להבנת הסיטואציה ובמידה שבה הוא מקנה את האופי הייחודי שלה.
מידע לגבי סיטואציה שנחשפנו אליה בעבר נשלף מתוך אינטראקציה בין שני המקורות של הזיכרון המפורש. הפרטים הייחודיים של הסיטואציה נשלפים מהזיכרון האירועי וככל שהיו חריגים יותר מהסכמות הקיימות, כך גדל הסיכוי להיזכר בהם. לעומתם, פרטי הסיטואציה התואמים לסכמות ולתסריטים הקיימים לא יישלפו מהזיכרון האפיזודי אלא מהסמנטי. הם יורכבו יחד עם המידע מהזיכרון האפיזודי כדי ליצור את השחזור של הסיטואציה הקודמת שבה מנסים להיזכר.
קרניבור (פירושונים)
דני וולף
דני רהב
פרשת פואבלו
פרשת פואבלו התרחשה ב-23 בינואר 1968, יום בו נלכדה אוניית ביון אמריקאית "פואבלו" (USS Pueblo (AGER-2)) על ידי קוריאה הצפונית, בים יפן (ליד החוף המזרחי של צפון קוריאה). התקרית ארעה בזמן המלחמה הקרה ובפרט בזמן שמלחמת וייטנאם הגיעה לשיאה (מתקפת טט התרחשה שבוע לאחר מכן). בחצי האי הקוריאני הייתה שביתת נשק מאז 1953, אולם המתיחות הייתה רבה ויומיים קודם לכן פשטה יחידה צפון קוריאנית על סיאול וניסתה להרוג את נשיא קוריאה הדרומית.
משימת האוניה הייתה מעקב אלקטרוני אחר פעילות ימית של הצי הצפון קוריאני, הצי הסובייטי וציתות לתחנות המכ"ם החופיות של קוריאה הצפונית. ציידת-צוללות צפון קוריאנית התקרבה ל"פואבלו" והורתה לה לעצור, אולם האוניה האמריקאית ניסתה להתחמק או אז הצטרפו שלוש ספינות טורפדו למרדף ושני מטוסי מיג-21 חגו מעל. האוניה האמריקאית עצרה ומלחים צפון-קוריאנים עלו עליה ושבו אותה, ללא שירתה ירייה אחת. באוניה שרתו 83 אנשי צוות ואחד מהם נהרג בהתקפה.
אנשי הצוות האמריקאים הועברו למחנה שבויים, שם עונו. בעקבות משא ומתן ארוך הוחזרו לארצות הברית לאחר כאחד עשר חודשים. אולם האוניה נשארה שם ומהווה היום מוזיאון צף.
לאחר שאנשי הצוות שבו לארצות הברית עלתה השאלה האם להעמיד לדין צבאי את מפקד הספינה לויד בוצ'ר כיון שנכנע ללא קרב ולא השמדת החומר המודיעיני. לבסוף החליט מזכיר הצי שלא להעמידו לדין בנימוק כי סבל מספיק בשבי הקוריאני.
האמריקאים טענו שהאוניה שייטה במים בינלאומיים בעוד שהצפון-קוריאנים טענו, שהאוניה שהתה בתחום המים הטריטוריאליים שלהם. ה"פואבלו" הפליגה ללא סימני זיהוי והניפה את הדגל האמריקאי, רק לאחר שספינות פטרול קוריאניות התקרבו לטווח מגע והורו לה לעצור, בדומה לתקרית "ליברטי".
הצי האמריקאי עדיין מחשיב את האוניה במצבת כלי השיט הפעילים שלו.
זיכרון מוצהר
זיכרון דקלרטיבי
ג'ונגליי
ג'ונגליי (באנגלית: Jonglei) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בשנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-122,479 קמ"ר והוא היה הגדול מבין מחוזות המדינה וגם המאוכלס ביותר, גודל האוכלוסייה היה כ-1,358,602 נפש, לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2008. העיר בור הייתה בירת המחוז.
היסטוריה.
מחוז זה הוא המקור למלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שהחלה בשנת 1983. מחוז ג'ונגליי סובל ממלחמות שבטים פנימיות עד ימינו. תושבי המקום יחד עם 400 משקיפים מטעם האו"ם מנסים לסיים את המחלוקות בין השבטים הנואר (Nuer) והמורל (Murle) שנלחמות על בקר.
חלוקה לנפות.
מחוז ג'ונגליי חולק ל-11 נפות:
בראש כל נפה עמד נציב שמונה על ידי נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט.
טריטוריה (בעלי חיים)
באתולוגיה המונח טריטוריה (בעברית: נַחֲלָה) מתייחס לכל אזור סוציוגרפי שבעל חיים ממין מסוים מגן עליו בעקביות מפני בני מינו (ובמקרים מסוימים, מפני בעלי חיים ממינים אחרים).
בעלי חיים המגנים על הטריטוריה שלהם בצורה הזו נחשבים לטריטוריאליים.
טריטוריות קלסיות.
בעלי חיים טריטוריאליים מגנים על אזורים המכילים קן, מאורה או אתר הזדווגות ומקורות מזון המקיימים אותם ואת צאצאיהם. לעיתים נדירות ההגנה לובשת צורה של קרבות מתוכננים: בדרך כלל ישנו מופע הניתן להבחנה באופן בולט, העשוי להיות ויזואלי (כמו אצל אדום-החזה), שמיעתי (כמו אצל ציפורי השיר, או גיבונים) או באמצעות ריח, באמצעות חותם ריח. בעלי חיים טריטוריאליים רבים משתמשים בחותמות ריח כדי לסמן את גבולות הטריטוריה; חותם הריח עשוי להיות באמצעות שתן, צואה או באמצעות שפשוף חלקים מסוימים של הגוף, הנושאים בלוטות ריח מיוחדות, בעצמים אחרים. לדוגמה, כלבים וכלביים אחרים חותמים את ריחם באמצעות שתן וצואה, כשחותמות הריח של חתולים נעשים באמצעות שפשוף הפנים וצידי הגוף כנגד אובייקטים, ובנוסף ריסוס שתן בעל ריח חריף על ידי הזכרים.
טרום קופים משתמשים בסימונים טריטוריאליים; לדוגמה, למור אדום-בטן (Eulemur rubriventer) יוצר טריטוריות לקבוצות של 2 עד 10 פרטים ביערות הגשם של מזרח מדגסקר באמצעות ריח: זכר ממין מסוים בסוג הסיפאקה ("Propithecus diadema") גם מותיר חותם ריח בטריטוריות עליהן הוא מגן באותם אזורים של יערות הגשם. בני האדם בונים גדרות פיזיים ואזהרות ויזואליות כדי לסמן את הטריטוריות. הזכר של לטאה דוקרנית מערבית ("Sceloporus occidentalis") מגן על טריטוריה באמצעות ביטוי ראוותני וקרבות, אולם בעצימות פחותה לאחר עונת הרבייה.
חסרי חוליות המפגינים טריטוריאליות כוללים כמה סוגי נמליים, דבורים, ושבלול-ים ("Lottia gigantea").
ריסוס.
ריסוס (ידוע גם כסימון טריטוריה) משמש בהתנהגות בעלי חיים לצורך זיהויי הטריטוריה שלהם. השכיח ביותר הוא חותם ריח, המבוצע באמצעות חומרים בעלי ריחות חזקים, כגון שתן, במיקומים בולטים בטריטוריה. לרוב הריח מכיל נשאי-חלבונים כדי לבסס ולהאריך את משך הזמן שלו.