להמציא את אנה (באנגלית: Inventing Anna) היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית שיצרה והופקה על ידי שונדה ריימס ושידורה החל בנטפליקס בפברואר 2022. הסדרה מבוססת על סיפורה של אנה סורוקין, שהופיע בכתבה במגזין ניו יורק, מאת ג'סיקה פרסלר. הכתבה מתארת את ההתחזות של סורוקין, שהשתמשה בשם אנה דלווי (Anna Delvey) והונתה בנקים ובתי מלון וכמה מחבריה הקרובים. ג'וליה גארנר ואנה קלמסקי מככבות בתפקידים הראשיים.
עלילה.
הסדרה מתארת את סיפור הסתבכותה של אנה (סורוקין) דלבי (שמה הרוסי המקורי: אנה ואדימובנה סורוקינה), שהצליחה להונות את האליטה של ניו יורק ולשכנע כמה מחבריה שהיא יורשת עשירה מגרמניה.
הסדרה עוקבת אחרי מאמציה של העיתונאית האמריקאית ויויאן קנט (אנה קלמסקי), שחוקרת את המקרה של אנה דלבי (ג'וליה גארנר), ומנסה להבין כיצד יורשת עשירה, לכאורה, אזרחית גרמניה בשנות ה-20 לחייה, הופכת תוך זמן קצר להיות דמות מרכזית בחברה הגבוהה והסגורה של ניו-יורק, משכנעת את חבריה שהיא אחת משלהם ומצליחה להונות אותם.
הפקה.
ביוני 2018, הוכרז ששירות ההזרמה נטפליקס וחברת ההפקות שונדלנד רכשו את המאמר "הניו יורקי" "How Anna Delvey Tricked New York's Party People" מאת ג'סיקה פרסלר, והפכו אותו לסדרת טלוויזיה כששונדה ריימס משמשת כמפיקה וכותבת, לצד בטסי בירס. דיוויד פרנקל יביים ויפיק שני פרקים של הסדרה, כולל את הראשון. המיני-סדרה בת תשעת הפרקים יצאה לאקרנים ב-11 בפברואר 2022.
ליהוק.
באוקטובר 2019, ג'וליה גארנר, אנה קלומסקי, קייטי לואס, לאברן קוקס ואלכסיס פלויד לוהקו לצוות השחקנים. מדליין ברואר הייתה אמורה לגלם את תפקידה של אנה דלווי, אך נאלצה לבטל בגלל מחויבויות קודמות. בנובמבר 2019, אריאן מואייד, אנדרס הולם, אנה דיוור סמית', ג'ף פרי וטרי קיני הצטרפו לצוות השחקנים של הסדרה. בפברואר 2020 הצטרפה ג'ניפר אספוזיטו לצוות השחקנים של הסדרה. בסדרה מתארחים ג'ושוע מלינה, בן רפפורט, שמגלם את הנוכל ביל מקפרלנד וכריס לואוול.
צילומים.
הצילום העיקרי החל בניו יורק ובלוס אנג'לס באוקטובר 2019.
ביקורת.
באתר Rotten Tomatoes, הדירוג של הסדרה הוא 72% על סמך 25 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.8/10. באתר Metacritic, הציון של הסדרה הוא 54 מתוך 100, בהתבסס על 8 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
אברהם יעקב ניימרק
הרב אברהם יעקב ניימרק (ניימארק) (ה'תרל"ט, 1878 - ט' בחשוון ה'תשכ"ב, 19 באוקטובר 1961) היה רב בעיר פרינאי (פרן) שבליטא ואב בית דין בתל אביב. מחבר סדרת הספרים "אשל אברהם".
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1878 (ה'תרל"ט) בשומיאץ שברוסיה לאביו הרב יהושע אליהו ניימארק, חסיד חב"ד וסוחר בעיר יקטרינוסלב (כיום: דניפרו) אביו היה תלמיד חכם שסירב לקבל משרת רבנות. סבו מצד אביו היה הרב משולם זלמן ניימארק, רב בכמה עיירות ברוסיה הלבנה, שישב בכלא במשך שנתיים בחשד להמרדה. הנכד הושפע רבות מדמותו של סבו. מצד אמו היה נכד הרב עקיבא פויזנר, אף הוא חסיד חב"ד, ובעל קשר משפחתי לרבי שניאור זלמן מלאדי.
הוריו ובניו משפחתו נרצחו בפוגרום שנערך ביקטרינסלב בחשוון ה'תרס"ו (1905). הוא עצמו ניצל מהטבח, משום שהיה בדרכו לבית הוריו והתעכב בשל שמירת השבת.
למד בישיבות וולוז'ין וטלז, שם היה תלמידם של הרב אליעזר גורדון והרב שמעון שקאפ.
נשא לאישה את לויה שרה אסתר, בת ר' קלונימוס קלמן אבעל, צאצא של רבי אברהם אחי הגר"א. שם ספרי הרב ניימארק, "אשל", מציין את ראשי התיבות של שמה: אסתר שרה לויה, והרב ניימארק בהקדמתו לספרו מרבה לספר בשבחה.
בשנת ה'תרס"ט התמנה לרב העיר פרן שבליטא. בזמן מלחמת העולם הראשונה, כאשר רוב יהודי ליטא גורשו לרוסיה, היה בין הרבנים המעטים שהצליחו להישאר בליטא.
עלה לארץ ישראל בעקבות הצהרת בלפור בשנת ה'תרפ"ד.
משנת ה'תר"ץ ועד פטירתו כיהן כאב בית דין בתל אביב. היה אחראי על מערכת הכשרות בעיר ושימש כרב בבית הכנסת "מחנה דן" ברחוב ברדיצ'בסקי.
יזם פתרון הלכתי לבעיית חליבה בשבת אולם החזון איש, שעימו התכתב אודות ההיתר, דחה אותו.
נפטר בט' בחשוון ה'תשכ"ב ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
ספריו.
הספרים מחולקים לשני חלקים: חידושים על סדר המסכת, תחת השם "אשל אברהם", ומדור בשם "פירות גינוסר" ובו בירורים רחבים בנושאים שונים, לרוב בהלכה למעשה. בכמה כרכים מדור נוסף, "פירות הנושרין", ובהם מילואים לכרכים הקודמים.
מלבד זאת כתב מאמרים רבים בכתבי עת תורניים.
חידושיו מתאפיינים בחתירה לעומק הפשט והתרחקות מפלפול. בהקדמתו לספריו הוא מציין שקיבל דרך לימוד זו מרבותיו בטלז. כך, למשל, כתב עליו הרב עובדיה יוסף "המפורסם בחבוריו היקרים... זך השכל והרעיון, במיטב הגיון... רבת שבעה לה נפשי עונג משכלו הישר". חידושיו כוללים גם פרשנות ריאלית והיסטורית.
ספריו מצוטטים רבות, בספרי ציץ אליעזר, יביע אומר, אנציקלופדיה תלמודית, בספרי הרב צבי פסח פרנק, הרב ראובן מרגליות ועוד. על ספרו זה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תש"י - ה'תשי"א.
קישורים חיצוניים.
ספרי 'אשל אברהם' ו'פירות הנושרין' (בהיברובוקס-בטא):
גבריאל (שיר)
"גבריאל" הוא שיר שיצא לאור באוגוסט 1982. את השיר כתב שמואל קרול, הלחין צביקה פיק ועיבד אלדד שרים. השיר בוצע על-ידי עפרה חזה.
רקע על השיר.
השיר "גבריאל" בביצועה של עופרה חזה נכלל באלבומה השלישי, "פיתויים". הוא הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעדי רשת ג' ב-1982, ובאותה השנה הגיע למקום הראשון במצעד. השיר היה ממוקם במהלך שבועיים בראש המצעד, ובסך הכול צעד בו 12 שבועות. במצעד השנתי של התחנה בשנת 1983 הוא דורג במקום ה־35, וחזה זכתה בתואר "זמרת השנה". נוסף לכך, לשיר "גבריאל" היו ביצועים נוספים, ב"תמיד אותו חלום" על ידי עידו רוזנברג בשנת 2009 ועל-ידי צביקה פיק באלבום "הלהיטים הגדולים" שהופץ ב-2018.
תוכן השיר.
בשיר "גבריאל", הדוברת פונה למלאך גבריאל ומבקשת ממנו שיבוא אליה. במבט ראשון, נראה כי מדובר באיזו משיכה אל הבלתי מושג ואל הבלתי אפשרי אל המלאך המטייל בשמיים ומבקש כוכבים: "הן תדע שבילי שמיים בוא אליי, טובים השניים". היא מצפה לשוחח איתו ולפגוש אותו, אולם המלאך נותר בשמיים. השיר ממשיך במילים "כל כנפות תבל נושקים", כלומר קצוות פתילים בפינות בגדיו של המלאך נוגעים מעט בדוברת כשהוא עובר מעליה, אך הוא לא מגיע אליה. בפזמון, הדוברת מספרת שלנער הזה, המלאך, היא מתפללת ומחכה. היא ממשיכה לנסות ולשכנע את המלאך לבוא אליה. היא מפנה את תשומת ליבו לכך שגם אם האל עצמו נועל את שערי גן עדן בפניו, הרי הוא מוזמן לרדת אליה: "גבריאל, אם אלוהים נועל שעריו של גן העדן רד אליי".
בבית האחרון מקבלת העלילה בשיר תפנית דרמטית: "עוד נותר הצל", אומרת הדוברת, והגלימה של המלאך "פורשת ערב", כמכסה את השמש. הבית מסתיים בתיאור צליל צחצוח החרב, צליל ההכנה למשהו אלים, משהו מאיים שעומד להתרחש. בבית האחרון, מסתבר שהשיר הוא ביטוי לכמיהה ולהשתוקקות של אישה הפונה אל אהובה ומבקשת ממנו לממש את אהבתם ולא להסתפר בממד הרוחני שאותו הוא מבקש.
פירוש השיר.
אהובה של הדוברת, מתואר כספק נער ספק מלאך או שניהם ביחד, והשיר עוסק בפער שבין האנושי למלאכי באדם עצמו. האישה מבקשת מן הנער שבמלאך לא לשכוח את אנושיותו גם כשהוא שרוי בתפילה ובחוויות רוחניות. השיר מתייחס למלאך גבריאל, שעל-פי מקורות ביהדות הוא אחד מארבעת מלאכי השרת העומדים ליד כיסא הכבוד, ותפקידם לשמור על ארבע כנפות הארץ.
בתרבות פופולרית.
שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.
הקורפוס ה-55 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-55 (בגרמנית: Generalkommando zbV 55 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם כקורפוס ברנהרדי זמני (על שם מפקדו) ב-6 ביוני 1916 ופורק בסוף המלחמה.
היסטוריה.
הקורפוס ה-55 הוקם כקורפוס ברנהרדי זמני ב-6 ביוני 1916, על שם מפקדו גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי. ב-1 באוקטובר 1916, שונה שם הקורפוס לקורפוס ה-55.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
קורפוס ברנהרדי הוקם בחיפזון בקיץ 1916 בחזית האוסטרו-הונגרית באזור ווהלין ככוח רב-לאומי להגנה מפני מתקפת ברוסילוב. כוחות גרמנים ואוסטרים הצליחו להדוף את הרוסים באזור הנהרות סטיר וסטוכיד. לאחר שנתיים בחזית המזרחית, הקורפוס הועבר לחזית המערבית בפברואר 1918, שם פעל באזור ארמנטייר.
עד סוף המלחמה, הקורפוס לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית, בקבוצת הארמיות רופרכט בהרכב הבא:
מפקדים.
על הקורפוס ה-55 פיקד גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי לאורך כל קיומו.
קורט שומאכר
קורט ארנסט קרל שומאכר (בגרמנית: Kurt Schumacher; 13 באוקטובר 1895 – 20 באוגוסט 1952) היה פוליטיקאי ומדינאי גרמני, מייסדה מחדש והיושב ראש הראשון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בגרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה.