כסוג טקסונומי, השם המדעי לוטוס מתייחס לסוג במשפחת הקטניות. צבעי הפרחים של המינים השונים המכונים כיום לוטוס הם אדום, ורוד, לבן ולעיתים רחוקות גם צהוב.
הלוטוס בתרבויות השונות.
במצרים העתיקה.
במצרים העתיקה נקראו בשם לוטוס צמחים מהסוג נימפאה, כנימפאה כחולה ("Nymphaea caerulea"), ונימפאת הלוטוס ("Nymphaea lotus"). הנימפאה הכחולה, הנקראת גם "לוטוס כחול" או "לוטוס מצרי קדוש", מופיעה בציורי קיר ובתבליטים ממצרים העתיקה. נמצא כי המצרים הקדמונים נהגו לשתות את תמצית הפרחים, שהיא בעלת השפעה נרקוטית בשל החומרים הפסיכואקטיביים שבה, ומביאה את המשתמשים בה לתחושת אופוריה ולהזיות. אף על פי שדווקא נימפאת הלוטוס זכתה שבשמה המדעי יופיע השם "לוטוס", הרי שמציורי הקיר המצריים עולה כי הצמח אותו צרכו היה נימפאה כחולה.
ביוון העתיקה.
בתרבות היוונית ייחסו לפרח הלוטוס את השכחה, על פי סיפור מתוך האודיסיאה של הומרוס, המספר כי חבריו של אודיסוס שאכלו את פרח הלוטוס אצל ה"לוטופאגים" ("אוכלי לוטוס") שכחו את מולדתם ולא רצו לשוב אליה.
ביוון העתיקה התייחס המונח היווני לוטוס למינים נוספים של צמחים, בנוסף לנימפיאה, שאינם צמחי מים:
בתרבות ההודית.
הלוטוס בשמו העממי הוא סמל חשוב בבודהיזם ובמיתולוגיה הברהמינית, שם הוא מסמל את הכוח האלוהי, את היופי, הטוהר וחיי הנצח, משום יופיו של הצמח והיותו צמח מים. כמו כן, מוזכרות דמויות רבות בדתות הללו, שנולדו מתוך פרח הלוטוס. בתרבויות אלו נהוג היה לפזר פרחי לוטוס על מצבות ובזמן טקסי כבוד לנשמות המתים. ביצירות אמנות ברהמה, בעל ארבעה ראשים המופנים לארבע רוחות השמים וארבע ידיים, מוצג יושב על פרח לוטוס.
בהודו, הצמחים שנקראו בשם לוטוס היו מהמין נלומבו נאכל ("Nelumbo nucifera"), הידוע גם כ"לוטוס הודי קדוש", המשתייך לסוג נלומבו, ממשפחת הנופריים, שבו מין נוסף: נלומבו צהוב ("Nelumbo lutea"), הנקרא גם לוטוס אמריקאי.
הלוטוס במדע.
עלי צמח הלוטוס ("Nelumbo nucifera") כמעט שאינם נרטבים במגע עם מים. תכונה זו נקראת "דחיית מים" או הידרופוביה. יתרה מזו, צמח הלוטוס הוא סופר-הידרופובי, היות שמים שניתזים על העלים סוחפים עימם גרגירי אבק או לכלוך שהצטברו עליהם וכך הם נשארים נקיים תמיד. תכונה זו זכתה לשם "אפקט הלוטוס" וחוקרים מתחום הביומימטיקה בישראל ומחוצה לה בונים בהשראתה משטחים שנשארים יבשים ונקיים.
קישורים חיצוניים.
http://הסוד הנקי של הלוטוס - ארגון הביומימיקרי הישראלי
ניקולס באטום
דונובן
דונובן פיליפס לטץ' (באנגלית: Donovan Phillips Leitch; נולד ב-10 במאי 1946 בגלאזגו) הוא זמר וכותב שירים סקוטי. דונובן היה אחד הזמרים הפופולריים ביותר באנגליה ובמידה פחותה מעט בארצות הברית בין 1965 ו-1970.
דונובן התחיל את דרכו בזרם מוזיקת הפולק ושילב בשיריו ובתקליטיו את סגנונות הפולק רוק, פופ, רוק פסיכדלי ועוד.
שנים ראשונות.
דונובן נולד בגלאזגו, סקוטלנד. בילדותו חלה דונובן בשיתוק ילדים והחלים, אך נותר עם צליעה קלה.
ב-1956 עברה משפחתו לעיירה סמוכה להרטפורד, אנגליה. דונובן שמע מוזיקת עם אנגלית וסקוטית והחליט ללמוד לנגן מוזיקה זו בגיטרה בגיל 14. מאוחר מעט יותר הכיר את כתבי דור הביט ואת מוזיקת הפולק האמריקאית.
כוכב הפולק.
בשנת 1965 פרץ דונובן לתודעת הציבור בבריטניה לאחר מספר הופעות בטלוויזיה. שירים בביצועו הגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים (למשל "Catch the Wind", "Colors"), וביצועו לשיר "Universal Soldier" של באפי סיינט-מארי הפך לא רק ללהיט מספר 1, אלא לאחד מהמנוני התנועה נגד מלחמת וייטנאם. תקליטיו "Fairytale" ו-"Catch the Wind" נמכרו במיליוני עותקים. בוב דילן מתייחס אליו בסרט "Don't Look Back" המתעד את מסע ההופעות שלו בבריטניה במאי 1965 כאל אליל הנוער הגדול ביותר בבריטניה של 1965, יותר מלהקת הביטלס. כמו דילן, גם שיריו הושפעו מזמרי פולק אמריקאים כוודי גאת'רי וג'ואן באאז ומהבלוז של מאדי ווטרס ורוברט ג'ונסון וכמו דילן עשה גם הוא שימוש במפוחית בשיריו.
תקופת הפסיכדליה.
ב-1966 היה כוכב הרוק הבריטי הראשון שנעצר עקב שימוש בחשיש, עובדה שעוררה הד גדול בשעתה. בשנת 1967 הוציא דונובן שלושה תקליטים פסיכדליים: "Sunshine Superman", "Mellow Yellow" והתקליט הכפול "A Gift from a Flower to a Garden", שהיה בעל האופי הפסיכדלי המובהק ביותר משלושתם, הן באיור שעל גבי העטיפה המציג את דונובן עטוי גלימות ומחזיק פרחים והן באופי הנגינה האופייני, המושפע בחלקו ממוזיקה הודית. תוכני האלבום מדברים על שלום ואהבה ומושפעים מתורת מהרישי מהש יוגי. עם זאת דונובן הטיף נגד שימוש בסמי הזיה של צעירים העתידים להפוך להורים (האלבום מוקדש למעשה לילדיהם של בני "דור ילדי הפרחים"). שיר נוסף בסגנון הרוק הפסיכדלי "Season of the Witch", הוקלט בספטמבר 1966 והופץ באותו השנה.
קשריו עם חברי הביטלס.
דונובן יצר קשרים עם חברי הביטלס, הכיר להם את תורת מהרישי מהש יוגי ונסע עמם לרישיקש שבהודו ב-1968 על מנת לפגוש אותו. היה שותף להקלטות Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band ולימד את ג'ון לנון ופול מקרטני את סגנון הפריטה הייחודי שלו. הוא אף מוזכר בשמו בשירו של ג'ון לנון "Give Peace a Chance". בסוף 1968 שיתף פעולה עם פול מקרטני, בתקופה בה הביטלס לא פעלו כלהקה יחד.
תקופת הרוק.
ב-1968 הוציא את תקליטו "The Hurdy Gurdy Man" ("איש ההארדי גארדי") שהתאפיין בצליל רוק מחוספס ו"כבד" יותר במטרה לפרוץ לקהלים רחבים יותר, בעיקר בארצות הברית עקב הצלחותיהם של להקת קצפת וג'ימי הנדריקס. דונובן ניסה להשיג את ג'ימי הנדריקס וג'ימי פייג' (גיטריסט להקת לד זפלין) לנגן בתקליט זה, אך הם לא היו זמינים. עם זאת מנגנים בתקליט ג'ון פול ג'ונס, בסיסט לד זפלין, וג'ון בונהם, מתופף הלהקה. בסרט "Sunshine Superman" מ-2008 טוען ג'ימי פייג' שהגרעין ללהקת לד זפלין נזרע בהקלטות אלבומו של דונובן.
בהמשך שנות ה-60 הופיע במספר סרטים והמשיך להקליט ולהופיע בעולם.
דעיכה ושקיעה.
בסוף 1969, בעת מסע הופעות בלוס אנג'לס נפרדו בכעס דרכיהם של דונובן ומנהלו האישי מאז 1966, מיקי מוסט. דונובן שקע במשבר, נעלם מעין הציבור לעיתים קרובות והקליט מספר תקליטים שכשלו. הוא נחשב ל"היפי" טיפוסי, עובדה שלא זיכתה אותו באהדה באמצע שנות ה-70.
בשנות ה-80 הוזמן לנגן במופעי צדקה עם אמנים מוערכים כסטינג, בוב גלדוף, פיל קולינס ואחרים, דבר שהחזיר אותו לתודעת הציבור. אלבום מחווה, "Island of Circles", הוקלט לכבודו ב-1991 על ידי אמנים שונים, ביניהם שרה מקלכלן.
קדיש תתקבל
קדיש שלם
קדיש יהא שלמא
קדיש דרבנן
קדיש על ישראל
חצי קדיש
קדיש לעילא
קדיש תענו ותעתרו
קדיש הגדול
מלכודת (דושאן)
"מלכודת"(Trap / Trebuchet) הוא רדי מייד מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן. העבודה נחשבת לשמונת הרדי מייד ה"טהורים" שיצר דושאן. היצירה המקורית אבדה ומהדורה בת שמונה העתקים חתומים נוצרה בשנת 1964, על פי תצלום של העבודה המקורית.
היצירה נוצרה לראשונה בשנת 1917 בסטודיו של האמן בניו יורק. דושאן בחר מתלה מעילים, הניח אותו על הרצפה ומסמר אותו אליה. בשנת 1953 תיאר דושאן את לידתה המיקרית של היצירה: "מתלה מעילים אמיתי, אותו התכוונתי להתקין על הקיר ולתלות עליו דברים, אבל לא הגעתי לכך מעולם - לכן הוא נמצא על הרצפה ובעטתי בו בכל דקה, בכל פעם שיצאתי החוצה - זה שיגע אותי ואמרתי 'לעזאזל עם זה', אם זה רוצה להישאר שם ולנקב אותי, אני אמסמר אותו לרצפה... ואז נוצר הקישור עם הרדי מייד."
שמה של היצירה - "Trebuchet" מאזכר את המילה "Trebucher", שהוא שמו של מהלך במשחק השחמט בו מחליף השחקן את מיקומם של כלים על גבי הלוח כדי להכשיל את היריב.
סייד דרוויש
סייד דרוויש (בערבית سيد درويش; 17 במרץ 1892 - 15 בספטמבר 1923) היה משורר, סופר ומלחין מצרי הנחשב כאבי המוזיקה הערבית הקלאסית, היה ממוריה של אום כולתום ושל מוחמד עבד אל-והאב. עבד אל-והאב אף ביצע בתוכנית הרדיו "אלחן מן זמן" את שירו של סייד דרוויש "אנא הוית". דרוויש היה מלחין ההמנון המצרי – "בילאדי בילאדי", אולם מבחינה מוזיקלית לחן זה אינו מהמורכבים בלחניו של סייד דרוויש.
חייו.
דרוויש נולד במצרים בעיר אלכסנדריה.
שירים שכתב בוצעו על ידי פיירוז, זכי מוראד ומוחמד עבד אל ואהב.
דרוויש כתב את השיר בלאדי בלאדי, ב-1979 אחרי הסכם השלום עם ישראל החליטו לאמץ את שירו כהמנון לאומי רשמי של מצרים.
שיריו של דרוויש מושרים עד היום בקרב חובבי המוזיקה המצרית המקורית. שיריו הנודעים ביותר הם: 'דייעתי מוסתקבל חייתי' (במקאם שורי), 'אנא הווית' (במקאם כורד), ו'אל חביב'. לשלשת השירים הללו נכתבו מילים עבריות המושרות במסגרת "שירת הבקשות" במספר בתי כנסת בלילות שבת של שבתות החורף. לשיר "דייעתי מוסתקבל חייתי" חוברו מילות השיר "די אבי מושפל בחטאתי", לשיר "אנא הוית", חוברו מילות השיר "אנא קוית", לשיר "אל חביב", חוברו המילים "אל חביב".
גם בזמנו של סייד דרויש שיריו הארוכים לא היו נחלת הכלל, והיו מקובלים רק בקרב האליטה המצרית. כדי לבצע את שיריו יש צורך להשתמש בטונים גבוהים ונמוכים, ולשלוט בתנודות הקול בצורה קשה מאוד. כל שורה בלחניו של דרוויש מצריכה חזרות רבות לפני ביצועה, ויש בה פרטים רבים ומגוונים, מעבר ממאקם למאקם, והחלפות קצב מרובות.