חיידקי מערכת העיכול עלולים להיות מזיקים כאשר מערכת היחסים של המיקרוביוטה והמארח עוברת שינויים חריגים. חוסר איזון בקהילת החיידקים, תופעה המכונה דיסביוזיס, עלולה לגרום למחלות רבות. לדוגמה, נטילת אנטיביוטיקה וניתוח עשויים לגרום לקוליטיס בעקבות ייצור רעלנים על ידי "Clostridium difficile". חוסר איזון כזה בחיידקי המעיים מקושר גם לתסמינים כמו נפיחות, כאבי בטן ושלשולים וכן למחלות מעיים נוספות. טיפול אנטיביוטי עשוי לשנות את הרכב חיידקי המעיים באופן זמני או לטווח ארוך. שינוי זה גורם לירידה במגוון החיידקים, אובדן של זנים ומינים מסוימים, שינוי בכושר חילוף החומרים ואף עמידות נמוכה יותר כנגד פתוגניים פולשניים. שימוש לטווח קצר בילדות עלול להוביל לשינוים ארוכי טווח במיקרוביוטה של המעי וכתוצאה מכך לשנות את האינטראקציה עם המארח. כמו כן, סוגים שונים של אנטיביוטיקה הם בעלי השפעות והשלכות שונות על חיידקים המעיים.
פונקציות של המיקרוביוטה.
שלושת הפונקציות העיקריות של המיקרוביוטה של מערכת העיכול הן פונקציות מטבוליות, פונקציות טרופיות והגנה. פונקציות מטבוליות כוללות תסיסה של שאריות מזון שלא ניתנות לעיכול ושל ריר המיוצר על ידי האפיתל. פונקציות טרופיות כוללות שליטה על התפשטות של תאי אפיתל והתמיינותם וכן התפתחות והומאוסטזיס של מערכת החיסון. פונקציות ההגנה משמשות להגנה מפני פתוגניים.
מטבוליזם וספיגת חומרי מזון.
מגוון גנים במיקרוביוטה מספקים מגוון אנזימים ומסלולים ביוכימיים שונים, שמשתמשים במצעים זמינים מהמארח לייצור אנרגיה לגדילה והתפתחות של החיידקים. במקביל מסייעים בעיכול מצעים שונים, כמו פחמימות וחלבונים, שגוף האדם לא יכול לעכל בעצמו. פונקציות מטבוליות של המיקרוביוטה מבוססות סביב תסיסה במעי הגס של מקורות מזון שחמקו מעיכול במערכת העיכול העליונה. תסיסה של פחמימות היא מקור עיקרי לאנרגיה במעי הגס, מתבצעת באיבר זה הודות לתנאים החומציים שבו ומובילה לייצור של חומצות שומן קצרות שרשרת שמועילות לגוף האדם. פחמימות המשמשות בסיס לתסיסה הן רב סוכרים ארוכים וכן סוכר וכוהל שלא נספגו. חומצות אמינו וחלבונים זמינים גם הם לתסיסה, שיכולה לייצר גם היא חומצות שומן קצרות שרשרת, אך במקביל עלולה לייצר מטבוליטים רעילים לגוף כגון אמוניה. חלבונים זמינים לתסיסה כוללים אלסטין וקולגן, אנזימים מהלבלב ועוד.
בנוסף מיקרואורגניזמים במעי הגס לוקחים חלק בסינתזת ויטמינים, ספיגת סידן, מגנזיום וברזל, תהליכים שמשופרים על ידי תסיסת הפחמימות וייצור חומצות שומן קצרות שרשרת, במיוחד חומצה אצטית, חומצה פרופנואית וחומצה בוטירית, שלכולן תפקידים חשובים בפיזיולוגיה של המארח.
ז'אן-באטיסט לאנדה
ז'אן-באטיסט לָאנְדֶה (בצרפתית: Jean-Baptiste Landé, מת ב-26 בפברואר 1748) היה רקדן בלט צרפתי, שפעל בשוודיה, דנמרק ורוסיה. הוא מייסד בלט מריאינסקי הרוסי.
שוודיה.
לנדה עבד בשירות חצר המלכות הפולנית בדרזדן כאשר פרדריק הראשון, מלך שוודיה הזמין אותו לחצרו בשנת 1721. הוא מונה למנהל המחולות של החצר השוודית וב-1723 היה למנהל תיאטרון האופרה הצרפתי בבולהוסט בסטוקהולם, שלו נתן את השם "האקדמיה המלכותית למוזיקה ולמחול". ב-1726 היה למנהל בלט אורח של התיאטרון הראשון בדנמרק, ה"Lille Grönnegade theatre" (1728-1722), שם הופיע עם אשתו.
דנמרק.
הוא עזב את שוודיה ב-1728, בעקבות סכסוך עם השחקן שארל לנגלואה, שקרא תגר על מעמדו בתיאטרון כשארגן בעצמו את מחזותיו הוא בבולהוסט. לנדה יצא לדנמרק, שם נסגר באותה שנה התיאטרון היחיד הפעיל, וניסה לפתוח תיאטרון משלו, אבל בשנים 1730–1746 חל איסור על תיאטרון בדנמרק, ולאנדה התפרנס מהוראת מחול.
רוסיה.
בשנת 1734 הוזמן לאנדה לרוסיה, שם התמנה למנהל בלט באקדמיה הצבאית. לאחר הופעת בלט לפני אנה, קיסרית רוסיה בשנת 1735, נוסד בית הספר הרוסי לבלט בשנת 1738, עם לאנדה כמנהל הבלט. הוא הכשיר את הרקדנים הראשונים ברוסיה, שנאספו מבין אנשי הסגל בארמון המלכו תי: טימופיי בובליקוב, ניקולאי צ'וגלוקוב, אפאנאסי טופורקוב, איוואן שאטילוב, ניקולאי טולובייב, סרגיי צ'אלישקין, אנדריי זאמרין ואנדריי נסטרוב. מן הנשים גויסו יליזווטה, אבדוטיה טימופייבה ואקסיניה סרגייבה.
לאנדה היה מדריך הריקוד של קתרינה הגדולה אחרי בואה לרוסיה בשנת 1744.
עשרה ברמדאן (עיר)
עשרה ברמדאן (בערבית: العاشر من رمضان, בתעתיק מדויק: אלעאשר מן רמצ'אן) היא עיר במחוז א-שרקיה שבמצרים. עשרה ברמדאן היא בין הערים המתועשות ביותר במצרים.
היא נהנית מקרבה לבירת מצרים, קהיר, ונחשבת לחלק מקהיר רבתי. העיר נוסדה בשנת 1977 במטרה למשוך מהגרים ומקומיים מתוך כוונה לספק הזדמנויות תעסוקה לנוער המדינה, כמו גם להרחיק אנשים מעמק הנילוס כדי להקל על הלחץ על התשתיות הקיימות ולהפחית עומסים. העיר נקראה על שם התאריך בלוח המוסלמי בו פרצה מלחמת יום הכיפורים, ומבחינה זו יש בשם דמיון אטימולוגי למקרה של העיר שישה באוקטובר.
מיקום.
עשרה ברמדאן ממוקמת על הכביש המהיר המדברי של קהיר-איסמעיליה, במרחק 46 ק"מ מקהיר ו-20 ק"מ מהעיר בילביס.
כלכלה.
חקלאות.
47 מיליון לירות מצריות הושקעו בייעור בעיר.
תעשייה.
חלק מהתעשיות הקיימות בעיר כוללות תעשיות אלקטרוניקה, עיבוד מזון, בגדים מוכנים, פלסטיק, נייר, טקסטיל, חומרי בניין, פלדה, תרופות ורהיטים. ישנם אזורי תעשייה רבים בעיר.
פלאצו דלה רג'ונה
פלאצו דלה רג'ונה (באיטלקית: Palazzo della Ragione, מילולית "ארמון הצדק"), המכונה Salone, כלומר "האולם הגדול" (סינקדוכה המתייחסת לקומה העליונה של המבנה) היה מקום מושבם הקדום של בתי המשפט והשוק המקורה של העיר פדובה בצפון-מזרח איטליה. הוא נבנה החל משנת 1218 והוגדל בשנת 1306 על ידי ג'ובאני דלי ארמיטאני (Giovanni degli Eremitani) שעיצב את הגג האופייני בצורת גוף ספינה הפוך. אולם גדול, המכונה "סלונה" ((Salone משתרע על מרבית הקומה העליונה. אורכו 81 מטרים, רוחבו 27 מטרים וגובהו 27 מטרים כשהתקרה הבנויה בעץ היא בצורת גוף ספינה. המבנה שייך ל"המוזיאונים האזרחיים של פדובה" (Musei civici di Padova). בקומה התחתונה שוכן השוק המקורה ההיסטורי של העיר. ביולי 2021 נכלל המבנה על ידי אונסק"ו בין אתרי המורשת העולמית כחלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
היסטוריה.
ההנחה היא שהמקום בו עומד הארמון הנוכחי נבנה ואוכלס בתקופות קודמות. למעשה, הראשים המפוסלים הרומנסקיים המוצבים על משקופים של קשתות הגישה לשוק מתחת לאולם הם תזכורת לתקופת הרומית. התאריך המדויק של הבנייה הקודמת אינו ידוע, אך החלק התחתון של הבניין שהיה לו תפקידים ציבוריים היה קיים כבר בשנת 1166.
הבנייה הראשונה מתוארכת לשנת 1219, ומטרתה הייתה לארח את בתי המשפט והמשרדים הפיננסיים, תפקיד שהיה לה לא רק בעידן השלטון הקהילתי, אלא, אם כי בשימוש מופחת, גם בתקופת השלטון של משפחת קרארזי ובתקופת השלטון הוונציאני, עד 1797. עם זאת, הוא היה גם מקום מסחר, הפונקציה היחידה ששמרה עליו לאורך זמן.
התעצמות השווקים באזור הכיכרות אילצה את העירייה לנקוט בהתערבות מסדירה המאשרת באופן מהותי גם את ההגנה הציבורית על פעילות מסחרית. החוקים הראשונים המסדירים את חיי הערים העירוניות מתחילים בתחילת המאה ה-12 ונוגעים בעיקר למוסדות מסחריים ופוליטיים. על עיצוב הצורה הנוכחית של המבנה אחראי הנזיר ג'ובאני דלי ארמיטאני, שבין 1306 ל-1309 הגביה את קמרון העץ הגדול והוסיף את האכסדרה והלוג'יות המכסות את המדרגות. הגג נבנה מחדש עם קורות עץ ארזית, ללא עמודים מרכזיים וכוסה בלוחות עופרת.
ב-1420 פרצה במבנה שרפה שחייבה שיפוץ שבמהלכו הוסרו המחיצות בקומה העליונה ושלושת החדרים אוחדו לאולם גדול.
הגישה לאולם הגדול הייתה דרך ארבעה גרמי מדרגות שמקור שמם בשוק שהתקיים לרגליהם. בתקופה שלטון הקהילה היה מעבר תלוי שהגיע מהאכסדרה הקטנה אל ארמון החייבים (Palazzo delle Debite) ממול, מקום מושבם של בתי הכלא שנועדו להכיל חייבים חדלי פירעון. הבניין העתיק נהרס בשנת 1873 והוחלף בארמון הנוכחי, הנושא את אותו שם, שתוכנן על ידי קמילו בויטו. מצד שני, הקשר המזרחי עם בית העירייה, עדיין קיים.
ב-17 באוגוסט 1756, זעזע טורנדו את הבניין הגדול, הרס את הגג וחשף את האולם. ברתולומאו פראצ'ינה (Bartolomeo Ferracina), שען ומהנדס מוונציה, הידוע בעיקר בזכות בניית מגדל השעון בפיאצה סן מרקו בוונציה וגם אחראי השיקום של הגשר הפלדיאני ב, בנה מחדש את המבנה המרשים. לאחר שבתי המשפט הועברו למקום אחר בשנת 1797 נפתח האולם למפגשים פופולריים גדולים, חגיגות שנתיות ומסיבות.
תיאור.