כבר עם קום המדינה, בספטמבר 1948, נסע ורדי לרומא ביחד עם יעקב הרצוג כמשלחת לא-רשמית בחסות ציר ארצות הברית בישראל, ג'יימס מקדונלד, ונציגו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן בוותיקן, פרנקלין גוֹוֶן. שלושת השבועות שבמהלכם נועדו השניים עם בכירים בוותיקן נשאו פירות מבחינת ישראל: בין היתר עלה בידיהם לשכנע את הכס הקדוש כי הדיווחים על פגיעה בנוצרים ובמקומות הקדושים בארץ היו חסרי ביסוס או לכל הפחות מוגזמים; הוסכם על כינון יחסים קבועים עם נציג האפיפיור בישראל על מנת לדאוג לטיפול בבעיותיהן של הקהילות הנוצריות; ושלטונות הוותיקן הבהירו כי ידבקו בעמדתם הנייטרלית ביחס לסכסוך הישראלי-ערבי. סדרת המפגשים ברומא היוותה אפוא בסיס למגעים בין ישראל לשלטונות הכנסייה.
במחצית השנייה של שנת 1959, על רקע השינוי באווירה בוותיקן תחת האפיפיור החדש, יוחנן העשרים ושלושה, נדון במשרד החוץ הרעיון להקים ברומא נציגות ישראלית במסווה של "מכון לחקר יחסי היהודים והנוצרים". המכון, שמטרתו האמיתית תהיה לקשור קשרים בין ישראל והוותיקן, יישען על משרד החוץ, ולשם הסוואה, הוא יוצג כאילו הוא מסונף לקונגרס היהודי העולמי בראשות נחום גולדמן. משרד הדתות הסכים להשאיל את ורדי, כדי שיעמוד בראשו. בסופו של דבר גנזה השרה גולדה מאיר את תוכנית, אך היא הוסיפה לתמוך בשליחתו של ורדי לרומא. ניסיונותיה של ישראל לנהל פעילות מאחורי הקלעים לא עלו יפה, בשל השתדלויותיהם הפומביות של ארגונים יהודיים להשפיע על הוותיקן. בראשית שנות ה-60 ניסה גולדמן להחיות את התוכנית מ-1959, ובמשרד החוץ חששו שפרסום רב מדי עלול לחבל בקידום היחסים, אולם בסוף מאי 1962, לאחר שסוכם כי תפקידו של ורדי יהיה רק "להקשיב", אישרה מאיר את התוכנית.
ב-1962 שוחרר אפוא ורדי מתפקידו במשרד הדתות כדי שיישלח לוותיקן כנציגו של הקונגרס היהודי העולמי לקראת כינוס ועידת הוותיקן השנייה. המינוי המיועד – "משקיף ונציג לא רשמי" – שעליו סוכם בין נשיא הקונגרס נחום גולדמן והקרדינל הגרמני אוגוסטין ביאה , הוכשל בשל ה-faux pas שנעשו מצד ישראל והקונגרס – הפרסום המוקדם והעובדה שנשיא הקונגרס גולדמן לא תיאם את המינוי תחילה עם שלטונות הוותיקן – ועל רקע היעדר ההכרה הרשמית בישראל מצד הוותיקן באותה תקופה.
הפרסום בישראל עורר גל מחאה כלפי הוותיקן במדינות ערב. על רקע זה, לא זו בלבד שבוטל מינויו של ורדי (שהושב לתפקידו במשרד הדתות, עד פרישתו ב-1969); אלא בנוסף לכך, הדיונים בנוגע לרוויזיה במעמדם של היהודים בעיני הכנסייה הקתולית, ובמרכזם "המסמך בעניין היהודים" שניסח הקרדינל אוגוסטין ביאה – שממילא היו נתונים במחלוקת – הוקפאו, והמסמך לא הוצג במושב הראשון של הוועידה בסתיו 1962. עם זאת, האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, ופאולוס השישי אחריו, תמכו בקידום הנושא, ובסופו של דבר אומצו חלקים מן המסמך והוטמעו ב"הצהרה בדבר יחס הכנסייה לדתות הלא־נוצריות" ("נוסטרה אטָאטֶה") שהוקראה על ידי פאולוס השישי בסיומה של ועידת הוותיקן השנייה באוקטובר 1965.
בתקופה שבה הורה באוניברסיטה העברית החל ורדי להרצות על תולדות המחשבה הנוצרית.
עם היווסדו של מכון האמריקאי ללימודי ארץ הצבי (American Institute of Holy Land Studies; כיום נקרא Jerusalem University College) בירושלים ב-1957 לימד בו מדי שנה קורס על תולדות הנצרות בארץ ישראל.
החל ב-1961 או 1962 ועד מותו, לאורך שנות ה-60 וה-70, כיהן כמרצה בכיר לתולדות הנצרות במזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1969 ו-1973-74 שהה פרופסור אורח באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (פֶּן סטייט).
ב-1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר לנצרות אוריינטלית בתל אביב.
תחום התמחותו האקדמית של ורדי היה תולדות הנצרות – בעיקר אבות הנצרות והנצרות המזרחית, וכן תולדות הנצרות בארץ ישראל. עיקר תרומתו המחקרית הייתה בשדה תולדות המחשבה הנוצרית המזרחית.
פרסם מאמרים וכתב ערכים בנושאי נצרות באנציקלופדיות "Encyclopedia of Zionism and Israel" והאנציקלופדיה העברית (בה חיבר ביחד עם דוד פלוסר את הערך "נצרות").
במאמר ההספד שפורסם ב"חדשות נוצריות מישראל" הובאה אנקדוטה המדגימה את מומחיותו: באספה השלישית של מועצת הכנסיות העולמית בניו דלהי, שבה התכנסו מומחים לתאולוגיה ולנצרות מכל רחבי העולם, הובאה לדיון החלטה חשובה, אולם אנשי הכמורה שכחו כי מאות שנים לפני כן פסקו ראשי הכנסייה בסוגיה רלוונטית לנושא; עניין זה של תאולוגיה נוצרית נשכח מלב, עד שוורדי הזכיר זאת לאספה וקרא לה לתקן את הנוסח.
כבר מצעירותו שקד ורדי על תרגום חיבורים הגותיים קלאסיים מאיטלקית לעברית.
הוא תרגם מאיטלקית לעברית את כרך א' של "קיצור תולדות הפילוסופיה" ליצחק שאקי (Sciaky) (1946), את ספרו של ברונו צבי (Zevi) "בחללה של אדריכלות: בחינות ודרכי-הסתכלות" (תשי"ח 1957) ואת "תולדות אירופה במאה התשע-עשרה" לבנדטו קרוצ'ה (תשי"ג) (שני האחרונים בהוצאת מוסד ביאליק).
ורדי נפטר בירושלים באוקטובר 1975, בגיל 74.
משפחתו.
חיים ורדי היה נשוי פעמיים. באיטליה נישא לאילדה לבית אָמָאר סֶגרֶה (Ilda Amar Segre), וממנה היה אב לשניים.
השניים התגרשו, ובהמשך נישא לחנה לבית בינג (שממנה התאלמן), ומנישואים אלה היה אב לשני ילדים נוספים.
ילדיו מאשתו אילדה:
ילדיו מאשתו חנה:
לקריאה נוספת.
‫* אורי ביאלר, צלב במגן דוד: העולם הנוצרי במדיניות החוץ של ישראל 1948–1967, ירושלים: יד יצחק בן-צבי; מכון בן-גוריון לחקר ישראל, קריית-שדה בוקר; הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ו 2006. (באנגלית: Uri Bialer, "Cross on the Star of David: The Christian World in Israel's Foreign Policy, 1948-1967", Bloomington: Indiana University Press ("Indiana series in Middle East studies"), 2005)
קבוע סטפן בולצמן
אסון הרכבת בלק-מגנטיק
אסון הרכבת בלק-מגנטיק אירע ב-6 ביולי 2013 כאשר רכבת משא בעלת 72 קרונות אשר הובילה נפט גולמי מדקוטה הצפונית, הדרדרה במורד המסילה ונשמטה בעת שעברה דרך העיירה לק-מגנטיק ( Lac-Mégantic) שבפרובינציית קוויבק בקנדה. ירידתה של הרכבת מן הפסים גרמה לדליפה של מיליוני ליטרים של נפט גולמי שהתלקח וגרם לסדרת פיצוצים ולשריפת ענק. 42 אנשים נהרגו, 5 נוספים נעדרים ונחשבים מתים, ו-30 מבנים בעיר ניזוקו. כ-2,000 בני אדם, שליש מאוכלוסיית לק-מגנטיק פונו מבתיהם.
מחקירת התאונה עלה כי נהג הקטר הלך לישון במלון בעיירה ננטס והשאיר את הקטר עובד כדי שיספק אוויר דחוס לבלמים. בקטר פרצה שרפה וכבאים מקומיים כיבו אותה ואת הקטר. צוות תיקון ששלחה חברת הרכבות התניע את הקטר מחדש והשאיר אותו עובד. עקב תקלה, לחץ האוויר בבלמים הלך וירד עד שהרכבת ניתקה ממקומה והחלה מתדרדרת במידרון לכיוון לק-מגנטיק, עד שנשמטה מהמסילה בעיירה. תאונה זו הייתה תאונת הרכבת החמורה ביותר בקנדה מאז 1864.
אחרי המקרה.
כל התושבים שפונו מלבד 800 הורשו לחזור לבתיהם אחר הצהריים של היום השלישי;
נאק ברדה
נאק ברדה (בהולנדית: NAC Breda) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר ברדה שבהולנד, המשחק בליגת המשנה ההולנדית.
היסטוריה.
המועדון נוסד ב-1912 מאיחוד שני המועדונים ADVENDO ו-NOAD. בעונת 1915/1916 שיחק לראשונה בליגה הראשונה בהולנד וכעבור חמש שנים, בעונת 1920/1921 זכה בתואר האליפות היחיד עד כה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה בהולנד עד עונת 1964/1965.
בעונת 1958/1959 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ראפיד JC. בעונת 1960/1961 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת אייאקס אמסטרדם. בעונת 1961/1962 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת DHC דלפט. בעונת 1964/1965 הגיע לחצי גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת גו אהד איגלס ובסוף העונה ירד לליגה השנייה לעונה אחת. בעונת 1965/1966 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת דן האג.
המועדון שיחק בליגה הראשונה ברציפות מעונת 1966/1967 ועד עונת 1982/1983. בעונת 1966/1967 הגיע בפעם השנייה לגמר הגביע ההולנדי והפסיד שוב לאייאקס אמסטרדם. בעונת 1967/1968 שיחק בפעם הראשונה במפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פלוריאנה ממלטה. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת קארדיף סיטי מוויילס והודח מהטורניר. בעונת 1971/1972 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ניימכן.
בעונת 1972/1973 זכה בפעם היחידה בגביע ההולנדי. בעונת 1973/1974 הגיע לגמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן. בעונה זו שיחק בפעם השנייה בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת פ.צ. מגדבורג מגרמניה והודח מהטורניר. בעונות 1976/1977, 1978/1979 הגיע לרבע גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצות טוונטה אנסחדה ופ.ס.וו. איינדהובן בהתאמה. בעונת 1981/1982 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת ספרטה רוטרדם.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1983/1984 ועד עונת 1985/1986. בעונת 1984/1985 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצת הלמונד ספורט. המועדון שיחק בליגה השנייה מעונת 1985/1986 ועד עונת 1992/1993. בעונות 1985/1986, 1990/1991 הגיע לשמינית גמר הגביע ההולנדי והפסיד לקבוצות דן האג ופיינורד בהתאמה.