באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שנערכה באוגוסט הוא סיים במקום 35 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.43 דקות.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי 2009 הוא סיים במקום 19 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.17 דקות ובמקום 43 במשחה ל-100 מטר חזה שיא אישי חדש של 1:01.59 דקות.
עמיצור אילן
עמיצור אילן (נולד ב-4 באפריל 1932 בקיבוץ מזרע) הוא היסטוריון ומחזאי ישראלי, ממייסדי קיבוץ להב.
חייו ופועלו.
עמיצור אילן נולד וגדל בקיבוץ מזרע. כשהיה בן תשע נהרג אביו (יוסף הורוביץ) באירוע שבו התפוצץ רימון בתאונת אימונים של ההגנה (האירוע מתואר בספרו של ראובן קריץ, בוקר חדש). אמו נישאה מחדש ונולדו לו שלושה אחים (מתיה אופק, והתאומים: ההיסטוריון שאול פז – מחבר הספר "פנינו אל השמש העולה", ובמאי הקולנוע יונתן פז, יוצר הסרטים "רכבת העמק" ו"אסקימוסים בגליל").
אילן התחנך במוסד החינוכי במשמר העמק וגם במוסד החינוכי שהוקם בקיבוצו מזרע. את שירותו הצבאי עשה כקצין מודיעין בחטיבת גולני והשתתף בקרב תל מוטילה. לאחר שחרורו הצטרף לבת זוגו ואשתו לעתיד שלומית אילן והיה ממקימי קיבוץ להב על הגבול הירדני, למרגלות הר חברון. כחבר קיבוץ חיבר פזמונים רבים, ביניהם המנון קיבוץ להב "אני בונה ביתי מעבר לגבעות".
ב-1962 נסע ללונדון בשליחות תנועת השומר הצעיר ושהה שם שלוש שנים. במהלך שהותו שם כתב את מחזהו הראשון, "הדיבוק מנוה שאנן". ב-1969 יצא ללימודים באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטור כתב בשנים 1972–1974 באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. כתיבת הדוקטורט הופסקה ב-1973 עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, שבה פיקד על פלוגת תחמושת באוגדת אריק שרון וחצה עמה את התעלה. לאחר שסיים את לימודיו שב לקיבוץ ושימש כמורה ומחנך במוסד החינוכי מבואות הנגב בזמן שעסק במחקר היסטורי.
ב-1988 עבר אילן להתגורר בירושלים. הוא לימד היסטוריה הן באוניברסיטת דרבן בדרום אפריקה (1988–1989), הן בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב (1990–1993) והן בחוג ללימודים אמריקאים באוניברסיטה העברית בירושלים (1994–2010).
אילן מתגורר בירושלים. הוא אב לשלושה.
יצירה מחזאית.
ב-1965 העלה תיאטרון זווית (תל אביב) את מחזהו "הדיבוק מנוה שאנן". המחזה עוסק בהסתאבות מנגנוניה הפוליטיים של תנועת העבודה בשנות ה-60 של המאה ה-20. המחזה הועלה יותר מ-120 פעם. הבמאי היה אברהם אסיאו וכיכבו בו חינה רוזובסקה, מוסקו אלקלעי, אלי כהן (השחקן והבמאי), שלמה ניצן, ועפרה פוקס. ההופעות הופסקו עם פרוץ מלחמת ששת הימים.
לאחר העלאת "הדיבוק מנוה שאנן" כתב אילן עוד שלושה מחזות, ושניים מהם ("לא סארטר", "השופלדוזר") פורסמו יחד עם "הדיבוק מנוה שאנן" בספר "בתים מתרוקנים" (1970). מחזהו "השופלדוזר" הועלה בשנת 1975 על ידי בימת הקיבוץ, (היום תיאטרון הקיבוץ) בבימוים של עמי השרוני וגבי ברזל ובכיכובם של גרשון סובלמן ורפי צור. המחזה עוסק בפער הדורות בתוך הקיבוץ. הבעיה הטכנית של העלאת שופלדוזר לבמה הביאה לפתרון של שילוב סרט בתוך ההצגה.
כתיבה היסטורית.
הדוקטורט שכתב עמיצור אילן עסק ביחסים בין ארצות הברית ובריטניה בשאלת ארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה. המחקר נערך עם פתיחת הארכיונים הבריטיים הנוגעים למלחמת העולם השנייה לאחר 30 שנה. את תוצאות מחקרו פרסם ביד בן צבי בספר "אמריקה, בריטניה וארץ ישראל" (תשל"ט).
בשנים הבאות פרסם אילן שורה של מחקרים היסטוריים, העוסקים במהלכים שהובילו להקמת מדינת ישראל ובשנותיה הראשונות של המדינה, בעיקר מבחינה צבאית. ספרו "Bernadotte in Palestine, 1948: A Study in Contemporary Humanitarian Knight-Errantry" הוא ביוגרפיה פוליטית של פולקה ברנדוט, אציל שוודי ופעיל זכויות אדם שנרצח ב-1948 על ידי חברי ארגון לח"י. בספר הצביע אילן לא רק על מי שלחץ על ההדק בפעולה זו (יהושע כהן – על פי הודאתו), אלא גם על מי שנתן את הפקודה – יצחק שמיר, שהיה אז דמות שולית באופוזיציה. כשנגמרה כתיבת הספר בשנות ה-80 היה יצחק שמיר ראש ממשלת ישראל. משום כך לא עלה בידי אילן לפרסם את הספר בעברית והוא פורסם רק באנגלית ב-1989.
ספרו החשוב ביותר אולי, "אמברגו: עוצמה והכרעה במלחמת תש"ח" (1995), שפורסם הן בעברית והן באנגלית, עסק באמברגו הנשק שהטילו האו"ם והמעצמות החברות במועצת הביטחון על שני הצדדים בסכסוך במהלך מלחמת העצמאות. אילן הראה שהאמברגו פעל לטובת ישראל, שכן המעצמות שחימשו את צבאות ערב קיימו את חלקן באמברגו, אך ברית המועצות, שתמכה במהלך המלחמה בישראל דווקא, חימשה אותה באמצעות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית, ובכך אפשרה עליונות צבאית ישראלית שהכריעה את מלחמה. ספרו זה של אילן, ששינה את התפיסה המקובלת, לפיה ישראל ניצחה במלחמה למרות חולשתה ביחס לאויביה, הביא למיתוגו כאחד מן "ההיסטוריונים החדשים", אם כי הוא עצמו הסתייג מתיוג זה.
מורגן פלוס 6
מורגן פלוס 6 (באנגלית: Morgan Plus 6) היא מכונית ספורט-קבריולה המוגדרת כמכונית רודסטר בסגנון מכונית רטרו, המיוצרת על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית משנת 2019 בבריטניה.
חברת מורגן מוטור.
"חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן. מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס אחת מתשעה אזורי אנגליה.
החברה מעסיקה 177 עובדים. כל המכוניות מיוצרות בעבודת יד.
רוני אוסליבן
שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי
שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי הוא מקבץ של פסולת ימית, שנוצרה על ידי האדם ונישאת על גבי מערבולות של זרמי ים (Gyre) באזור האוקיינוס ההודי. שטחו הוערך בשנת 2011 בכ־2,183,480 קילומטר רבוע, משקלו כ-2,185 טון, וריכוז הפסולת בשטח הוא כ-10,000 טון לקמ"ר.
מדובר בשטח הפסולת הימית השלישי בגודלו מבין חמשת שטחי הפסולת הימים בעולם (לאחר צפון האוקיינוס השקט ששטח הפסולת שבו היא 8,095,000 קמ"ר, וצפון האוקיינוס האטלנטי ששטח הפסולת שבו הוא 3,625,753 קמ"ר), אך הדליל ביותר ובעל כמות הפסולת המועטה ביותר מבין כל שטחי הפסולת באוקיינוסים.
הפסולת מורכבת מחלקי פלסטיק צפים, משקע כימי וחומרים נוספים. שטח הפסולת אינו נראה כגוש רציף, והחלקים הנראים בעין הם בעיקר רכיבי הפסולת הגדולים יחסית. בדומה לשטחי הפסולת הצפה בשאר האוקיינוסים, הפלסטיק מתפורר לחלקים קטנים והולכים ככל שעובר הזמן, עד לרמת הפולימר.
מחקר.
ההשערה על קיומו של שטח פסולת נרחב באוקיינוס ההודי הועלתה לראשונה על ידי מסמך שפורסם על ידי מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי (NOAA) בשנת 1988, על בסיס תוצאות של מחקרים שבוצעו באלסקה בשנים 1985 עד 1988 והתמקדו באזור צפון האוקיינוס השקט. מחקרים נוספים על פסולת ימית שנסחפה לחופים באזור האוקיינוס ההודי העלו כי ייתכן שיש מצבור פסולת גם באוקיינוס ההודי.
בשנת 2010 החל מחקר טרנס-אוקייני של ארגון 5 Gyres שמטרתו לקבוע אם ההשפעה של הפסולת באזורים של צפון האוקיינוס האטלנטי וצפון האוקיינוס השקט, דומה להשפעתו גם על דרום האוקיינוס האטלנטי, דרום האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי. צוות המחקר אסף דגימות פלסטיק בשטח המשתרע על פני כ-4,800 ק"מ באוקיינוס ההודי, בין העיר פרת' באוסטרליה לפור לואי בירת מאוריציוס, וקבע כי למרות דלילותו היחסית של שטח הפסולת, האוקיינוס ההודי הושפע ממצבורי פלסטיק באופן דומה להשפעתו בזרמי הים של שאר האוקיינוסים, במה שכונה על ידי מייסדת הארגון "מרק דק של פלסטיק".
מחקר משנת 2019 טוען כי דלילותו היחסית של הפסולת באוקיינוס ההודי נובעת מרוחות המונסון החזקות הדוחפות את הפסולת מערבה, לכיוון חופי אפריקה הדרומיים ומשם לאוקיינוס האטלנטי. על כן הפסולת אינה לכודה בזרמי האוקיינוס ההודי באופן שיוצר "כתם" על פני המים, כפי שקורה באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט, אלא נודדת בקביעות מערבה לאוקיינוס האטלנטי.
מקורות הזיהום.
מקורות הזיהום הם בעיקר המדינות בעלות קו חוף באוקיינוס ההודיː סין, שאחראית לכ-30 אחוזים מכמות הפסולת הימית העולמית; אינדונזיה הנמצאת במקום השני בעולם; סרי לנקה הנמצאת במקום החמישי בעולם; תאילנד הנמצאת במקום השישי בעולם; מלזיה נמצאת במקום בשמיני בעולם; ובנגלדש הנמצאת במקום העשירי בעולם.
90 אחוזים מהחומרים המרכיבים את שטח הפסולת של כל האוקיינוסים בעולם מגיעים מעשרה נהרות בלבד, המובאים להלן בסדר יורדː נהר היאנגצה בסין, נהר האינדוס בפקיסטן, הנהר הצהוב בסין, הנהר האי בסין, הנילוס באפריקה, הגנגס בהודו, נהר הפנינה בסין, נהר האמור ברוסיה, סין ומונגוליה, הניז'ר במערב אפריקה, ונהר המקונג בדרום-מזרח אסיה.
שניים מבין נהרות אלה - נהר האינדוס ונהר הגנגס, הם גם המקורות העיקריים של פסולת המגיעה לאוקיינוס ההודי.
גלנקור
גלנקור (באנגלית: Glencore plc) היא חברת מסחר סחורות רב-לאומית אנגלו-שווייצרית, בעלת מטה בבאר, שווייץ. משרדה הראשי לסחר בנפט וגז ממוקם בלונדון, ומשרדה הרשום הוא בסנט הלייר, באי ג'רזי המשמש לה כמקלט מס. החברה הנוכחית נוצרה באמצעות מיזוג של גלנקור עם חברת Xstrata, ב-2 במאי 2013. נכון לשנת 2015 היא דורגה במקום העשירי ברשימת Fortune Global 500 של החברות הגדולות בעולם.
לפני המיזוג גלנקור אינטרנשיונל, כבר הייתה אחת המובילות בעולם בתחום סחר הסחורות וייצור הסחורות. היא הייתה החברה הגדולה ביותר בשווייץ וחברת סחר הסחורות הגדולה בעולם, עם נתח שוק עולמי בשנת 2010 של 60% בסחר באבץ, 50% בסחר בנחושת, 9% בסחר בשוק התבואה הבינלאומי ו-3% בשוק הנפט הסחיר.