בשנת 2006 מרית הקימה את חברת העיצוב ceMMent Design בברוקלין ניו-יורק. לאחר שהייה של שש שנים בניו-יורק חזרה לישראל וכיום הגלריה ממוקמת ביפו העתיקה. העיצובים שלה מיוצרים מבטון ומתכת ומשלבים איכויות ארכיטקטוניות בפריטים שימושיים. עבודותיה מוצגות במוזיאון היהודי של ניו יורק, ברלין, מינכן, סן פרנסיסקו, פילדלפיה ועוד. בשנת 2010 החנוכיה והמזוזה
נרכשו על ידי המוזיאון בניו-יורק לאוסף הקבוע של המוזיאון.
מרית היא בתו של האמן, פרנק מייסלר. מאז 2019 בחרה מרית להמשיך את מפעל חייהם של הוריה פרנק ובתיה מייסלר. מרית היא האומנית והבעלים של המותג "פרנק מייסלר" בו היא מתכננת ומייצרת פסלי מתכת חדשים, פורטרטים ומתנות יוקרה בהזמנה מיוחדת, ופסלים מהסדרות שתכנן ויצר אביה.
אלף (מפתח ספריות)
נאנוק
נאנוק (באנגלית: Nanook's Great Hunt) היא סדרת אנימציה קנדית העוסקת בילד האינואיטי נאנוק במסעו להילחם בדב הקוטב וואק דמון, אשר מפריע לשלוות כפר האינואיטים. הסדרה שודרה בישראל בערוץ 23.
את שיר הפתיחה והסיום העברי שרים רותי הולצמן, דב רייזר ואופירה יוספי.
דמויות.
המדבבים לעברית בסוגריים:
מרדכי פוגלמאן
רופא כשפים
אל&quot;ף 300
אל&quot;ף 500
ללא גורל
ללא גורל (בהונגרית: Sorstalanság) הוא רומן מאת הסופר היהודי-הונגרי זוכה פרס נובל אימרה קרטס, שיצא לאור בשנת 1975. זהו סיפור אוטוביוגרפי למחצה על חוויותיו של נער יהודי הונגרי בן 14 מבודפשט, ששרד בשואה במחנות אושוויץ ובוכנוואלד. הספר הוא החלק הראשון בטרילוגיה, וממשיך בספרים "הפיאסקו" ו"קדיש לילד שטרם נולד".
בשנת 2005 עיבד קרטס את הספר לסרט קולנוע בשם "ללא גורל" בהפקה בינלאומית.
עלילה.
העלילה מספרת על נער הונגרי בשם גיורגי המתגורר בבודפשט. הוא בן להורים גרושים ממשפחה יהודית משתלבת (ניאולוגים) החי עם אביו ואמו החורגת. כולם נאלצים לענוד את הטלאי הצהוב אולם הוא מקבל זאת כדבר טבעי. הספר נפתח בפרידה המרגשת שלו ושל בני משפחתו מאביו שנשלח למחנה עבודה. זמן קצר לאחר מכן, גיורגי מקבל ניירות עבודה ונוסע לעבודה מחוץ לרובע היהודי. יום אחד הוא מורד מהאוטובוס בידי שוטר הונגרי שחיפש יהודים ונאסף עם עוד נערים יהודים כמוהו לבית מבודד, משם הם נשלחו ברכבת צפופה לאושוויץ. כשהגיע לשם, בעצת אחד האסירים, הוא אומר לקצין הנאצי שגילו הוא 16, שקר שהציל את חייו. הוא מספר לנו על החיים במחנה והתנאים שניצבים בפניו.
בסופו של דבר נשלח גיורגי לבוכנוואלד, וממשיך בתיאור חייו במחנה הריכוז, עד שלבסוף נשלח למחנה אחר בזייץ. שם הוא מורחק מהנערים שהכיר ואמור להסתדר לבדו. הוא פוגש במחנה באסיר הונגרי ותיק בשם בנדי ציטרום. השניים מתחברים ובנדי מדריך אותו ועוזר לו לשרוד בתנאים הבלתי נסבלים של הרעב והקור המקפיא במחנה. גיורגי נחלש יותר ויותר עד שלבסוף הוא נופל למשכב ונהיה על סף המוות, אבל נשאר בחיים ובסופו של דבר הוא נשלח למרפאה במחנה עד סיום המלחמה. כשהוא חוזר לבודפשט, הוא מתעמת עם קרוביו שלא נשלחו למחנות והחלו רק לאחרונה לשמוע על העוול והסבל הנורא, ורוצים שישכח את העבר ויחשוב על עתידו.
ניתוח.
היצירה מסופרת מנקודת מבטו של נער שנקלע אל מחנות הריכוז ושם הוא עובר תהליך של התבגרות.
הספר נפתח בתיאור הבא:
הספר מתחיל מתיאור יומיומי של נער תמים, המתאר את יציאת האב למחנה עבודה, פעולה המתקבלת אצלו כדבר כמעט טבעי, ללא ספקות או שאלות יוצאות דופן, אולם הנער, גיורגי, גם ער להתרגשות האופפת את הקרובים לאור שילוחו של האב. דודו מלמד אותו להתפלל ומבהיר לו שימי ילדותו תמו וכי הוא גם מעתה חלק מן הגורל היהודי. המשמעות של הגורל היהודי עתיד להתגלות לגיורגי בהמשך העלילה.
במחנות הריכוז מתמודד גיורגי עם סוגיות אנושיות יומיומיות תוך שהוא אמור לשרוד בתנאים בלתי אפשריים, ויחד עם זה לומד להתחשב בזולתו וחווה גם רגעי אושר קטנים. הוא חווה גם ניכור: האסירים הפינאקים מסרבים לקבל אותו כיהודי מאחר שאיננו דובר יידיש.
יחד עם תיאור הרעב והצימאון למים ולמקלחת, המבטאים את הרצון הנורמלי לחיים והתמודדות עם זוהמת הגוף, הוא מתבונן על האסירים החלשים ותוהה "מפעם לפעם ניבטו מפניהם השאלות האם כל המאמץ הזה בכלל שווה, האם שווה טרחת החיים?". הוא חווה גם רגעים של עזרה הדדית ורגעי אושר קטנים שזר לא יבין, למשל בשעת הרחצה והמנוחה לאחר שעות העבודה יחד עם חברו ושאר האסירים. לרגעי אושר אלה התייחס קרסט באחד מהראיונות שנתן:
לאחר שחרורו של גיורגי מן המחנות וחזרתו לבודפשט, היחס שהוא זוכה לו והשאלות האטומות שהוא נתקל בהן ממי שלא חוו את המחנות, חושפים את התהום בינו לבין האנשים שמסביבו. קרוביו ושכניו מעודדים אותו להניח את מה שאירע מאחוריו, אולם הוא מתקשה לעשות כן. הוא נתקל בהתנכרות למה שאירע וברצון למחוק את העבר, את מחנות הריכוז, למען ההווה והעתיד, בעוד שהוא מעוניין להתבונן בעבר תוך כדי השלמה עם גורלו ועם עברו. בעוד האחרים מסתכלים על המחנות הנאציים כדבר על-טבעי שהתרחש כמו בעולם החיצון, בניגוד לטבע האנושי הנאור, הוא מתארם כמעשה טבעי של בני אנוש. נוכחותו והתעקשותו לדבר על המחנות ולתארם כדבר אנושי שהתרחש בקרבם מקשה על סביבתו, כנראה בגלל רגשות האשם של מי שלא חוו את הסבל ולא היו מודעים בזמן אמת למתרחש. גיורגי מתאר זאת כך:
רקע היסטורי.
הספר מתאר מסעו של נער יהודי מבודפשט למחנות-הריכוז הנאצים והתקופה בה עלילת הספר מתרחשת היא מלחמת העולם השנייה. הסיפור מתחיל בהונגריה שעד 1944 הייתה תחת מנהיגותו של מיקלוש הורטי אשר היה ידוע כאנטישמי, בתקופת שלטונו התרחשה שואת יהודי הונגריה.
במרץ 1944 אייכמן נכנס להונגריה עם צבא כיבוש וב--19.3 נכבשה הונגריה על ידי גרמניה הנאצית. לפני כן יהודי הונגריה לא נרצחו אך בעקבות הפלישה הנאצית התרחשה שואת יהודי הונגריה. הספר מתחיל מתיאור חיי היום יום של גיורגי. הפרק הראשון מתאר את יציאת האב למחנה עבודה (שירות עבודה). תיאור זה מתאים למציאות ההיסטורית: ב-1938 חוקק בלה אימרדי חוקים אנטישמיים כלפי היהודים.
בספר מתואר שיום אחד, שוטר הונגרי הוריד אותו מהאוטובוס ויחד עם נערים יהודים אחרים, הוא נשלח לאושוויץ ברכבת. ובכן, ב-29 באפריל 1944, התקיים הגירוש הראשון של יהודי הונגריה לאושוויץ-בירקנאו. כמו גיורגי שעבר סלקציה באושוויץ ושיקר לגבי גילו על מנת להציל את חייו, כך המחקר ההיסטורי מאשש כי נערים שהגיעו לאושוויץ שיקרו לגבי פרטים כמו גיל ומצב בריאותי. לאחר מכן הפנו אותם לעבוד אם הם מסוגלים או להישלח לתאי גזים אם לא היו מסוגלים לתרום לצבא הנאצי. במהלך הסיפור גיורגי הועבר למחנה ריכוז בוכנוולד שהיה מחנה ריכוז, מהגדולים בגרמניה. חיי הילדים במחנות היו כפי כל שאר האסירים למרות חסרונם הביולוגי. זה בא לידי ביטוי בספר בכך שגיורגי נאלץ לעבוד כמו כל שאר האסירים ולחיות באותם תנאים איתם. זה ההסבר לכך שבאושוויץ וגם בבוכנוולד, כמו גיורגי גיבור הספר שנאלץ להתמודד עם תנאים קשים במחנה ניתן לראות כי יהודים ששהו במחנה הזה נאלצו גם להתמודד עם אותם קשיים בבכונוולד. גיורגי די מהר נשלח למחנה בזייץ. האסירים היו צריכים לשמור לא רק על מצבם הפיזי אלא גם על הערכים האנושיים הבסיסיים כמו חברות ודאגה לזולת ביותר מכיוון שהנאצים ניסו לקחת מהם הכל. לאחר שגיורגי הגיע למצב פיזי קריטי, הוא נשלח לבית חולים בזייץ.
סוף הספר קורה ב 1945. עם סוף המלחמה חיילים לוקחים את גיורגי בחזרה לבודפשט שם הוא נפגש עם קרוביו שנשארו שם והם מתקשים להבין את הקשיים שעבר והם רוצים שישכח ממה שקרה ושיחשוב על עתידו. התנהגותו של גיורגי בסיפור, המסרב לשכוח את שעבר, דומה לתופעה פסיכולוגית נפוצה בקרב ניצולי שואה, כאשר הניצול מנסה לשכוח את מה שקרה אבל לא תמיד זה מתאפשר לו. לאחר השואה הופיעו בעיות לא רק רפואיות אלה גם פסיכולוגיות שלא הכירו עד אז. הפסיכולוגים לא הצליחו להבין את מה שעברו הניצולים ולכן הרבה מהניצולים נשארו עם טראומה קשה ולא ידעו איך להמשיך את החיים לאחר שחרור מהמחנה.
ג'ורג' חורש
ג'ורג' חורש (נולד ב-מאי 1944 באיראן) הוא איש עסקים ישראלי בריטי ממוצא איראני, בעל השליטה ב"קבוצת יוניון". את עיקר הונו עשה באיראן, טורקיה, קנדה וישראל כיבואן מכוניות מתוצרת טויוטה היפנית. נכון לשנת 2019 נחשב חורש לאחד מעשירי ישראל, והונו האישי מוערך בכ-1.7 מילארד דולר, על פי רשימת עשירי ישראל של המגזין TheMarker.
ביוגרפיה.
חורש נולד באיראן להורים שהיגרו אליה מעיראק בשנת 1918, והוא הצעיר מארבעה אחים. בסיום לימודיו התיכוניים התגייס לשורות הצבא האיראני וכשסיים את שירות החובה, הצטרף לעסקי הטקסטיל והפלדה שבבעלות אביו.
בשנת 1969 החל את דרכו בעולם העסקים כאשר הקים באיראן עם שותף מקומי חברה המייבאת מלגזות תוצרת HINO היפנית. בשנת 1971 לאחר שהעסק גדל והתפתח השניים החלו לייבא לאיראן גם מכוניות מתוצרת טויוטה היפנית, וכך הם עשו את הונם הראשוני. בשנת 1979 בעת המהפכה האסלאמית באיראן ברח עם אשתו, אייסר, לאנגליה תוך כדי שהוא משאיר את עסקיו ונכסיו מאחור. מאוחר יותר הצליח לחלץ חלק מכספו הרב שהשאיר באיראן בעזרת משפחתו וחבריו. ב-1985 הקים בלונדון עם שותפו עזרא דגמי את סוכנות הרכב "יוניון מוטורס" שעסקה בייבוא ומכירת מכוניות.
ב-1990 הקימו השניים גם בישראל את סוכנות הרכב "יוניון מוטורס" וב-1991 היא קיבלה את הזיכיון לייבוא מכוניות תוצרת טויוטה.
בשנת 1993 עלה חורש לישראל, לאחר שחי קרוב ל-15 שנים באנגליה. בשנת 1999 יוניון מוטורס שבאנגליה הפסיקה את פעילותה.