במסגרת הפרויקט הוגדל, בין היתר, "המתקן לטיפול במי ים בקוריה" (محطة معالجة مياه البحرفي القُريةَّ) והונח צינור להובלתן של 2 מיליון חביות ליום של מי ים (מן המפרץ הפרסי) מטופלים לצורך הזרקתם אל תוך שדה ח'ורייס כדי לשמור על הלחצים במאגרים. כמו כן, נבנה מיכל חדש לאחסון נפט גולמי בעל קיבולת של למעלה מ-840,000 חביות (בשדה ישנם 2 מכלי אחסון נוספים). מבין התשתיות נקדחו 420 בארות, נסלל מסלול המראה, ונבנו מתקני מגורים וקומפלקס תעשייתי. הפרויקט העסיק 26 קבלנים, 106 קבלני משנה ו-28,000 עובדים.
הפקה ניסיונית בח'ורייס החלה ב-1963 אך השדה מעולם לא פותח באופן מלא עד שנות ה-2000.
ב-14 בספטמבר 2019 הותקף השדה בשל המעורבות הסעודית במלחמת האזרחים בתימן, גורמים בממשל האמריקאי העלו טענה לפיה עמדה איראן מאחורי התקיפה
וסילי אקסיונוב
וסילי אקסיונוב (ברוסית: Василий Аксёнов; 20 באוגוסט 1932 – 6 ביולי 2009) היה סופר יהודי רוסי סובייטי. הוא היה בין מתנגדי המשטר הסובייטי ובשנת 1981 נשללה ממנו אזרחות ברית המועצות.
קורות חיים.
וסילי אקסיונוב נולד בקאזאן למשפחה קומוניסטית. אביו כיהן בתפקיד ניהולי גבוה בעיר. אמו יבגניה גינזבורג הייתה סופרת ועיתונאית יהודיה ידועה. בשנת 1937, עם תחילת הטיהורים הגדולים הוריו נעצרו והוא עבר לבית יתומים. בשנת 1938 דודו מצא אותו ווסילי הצעיר התגורר בבית משפחתו. בשנת 1947 לאחר עשר שנות מעצר אמו שוחררה וקיבלה אישור להתגורר במגדן. לאחר מספר שנים וסילי אקסיונוב קיבל אישור לעבור למגדן לאמו. אביו של אקסיונוב שוחרר ממעצר רק לאחר פטירת יוסיף סטלין.
בשנת 1956 אקסיונוב סיים לימודי רפואה במכון לרפואה בלנינגרד. הוא התקבל לעבודה בחברת ספנות אך בהוראת הממסד לא קיבל אישור להיות חבר צוות אוניות שמפליגות מחוץ לגבולות המדינה. במשך שנים אקסיונוב עסק ברפואה במסגרות שונות.
בשנת 1959 אקסיונוב פרסם את ספרו הראשון שהתבסס על הניסיון הרפואי שלו. כבר בשנת 1962 על בסיס הספר צולם סרט שתסריטו נכתב על ידי אקסיונוב עצמו. בשנת 1961 הוא פרסם ספר חדש וגם על בסיסו כעבור שנה צולם סרט על פי תסריט הסופר.
בשנת 1963 ניקיטה חרושצ'וב מתח ביקורת על יצירות של אקסיונוב. בשנת 1965 אקסיונוב השתתף בהפגנה נגד ניסיונות לטהר את שמו של יוסיף סטלין ובשנים 1967–1968 כתב מספר גילויי דעת להגנת הדיסידנטים. למרות זאת במהלך שנות ה-60 יצירות שלו ממשיכות להתפרסם בברית המועצות.
בשנות ה-70, הוצאה לאור של יצירות שכתב אקסיונוב הופסקה. הביקורת עליו בממסד התחזקה ובאותה תקופה הוא היה נחשב לסופר עוין למדינה. לקראת סוף העשור יצירות שלו החלו להתפרסם בארצות הברית. בשנת 1978 הוא היה בין יוזמי אלמנך ספרותי "מטרופול" שהוכן ללא קבלת אישור הצנזורה. האלמנך לא יצא לאור בברית המועצות ופורסם רק בארצות הברית. כתוצאה מכך חלק מסופרים שיצירותיהם היו כלולות באלמנך סולקו מאיגוד הסופרים הסובייטי. כצעד הפגנתי, אקסיונוב התפטר מהאיגוד.
בשנת 1980 אקסיונוב קיבל הזמנה לבקר בארצות הברית וקיבל אישור מהשלטונות. בהיותו בארצות הברית, אזרחותו נשללה והוא לא יכול היה לחזור לברית המועצות.
פעילות מחוץ לברית המועצות.
בהיותו בארצות הברית אקסיונוב כיהן כפרופסור לספרות רוסית במספר אוניברסיטאות. במקביל הוא שיתף פעולה עם תחנות רדיו ששידרו ברוסית כמו קול אמריקה ורדיו אירופה החופשית. כמו כן הוא פעל בירחון הספרותי "קונטיננט" שהיה יוצא לאור בפריז.
במהלך שנות ה-80 הוא פרסם מספר רומנים שנכתבו עוד בשנות ה-70 אך לא פורסמו בברית המועצות. בין השנים 1989–1993 אקסיונוב כתב רומן ב-3 כרכים "הסגה המוסקבאית" על חיי משפחת גרדוב במהלך 1923–1953.
בשנת 1989 ביקר בברית המועצות ושנה אחר כך, הוחזרה לו אזרחותו שנשללה כעשור קודם לכן.
במהלך שנות ה-90 אקסיונוב ביקר רבות ברוסיה אך התגורר בעיקר בצרפת.
בשנת 2004 הוקרנה בטלוויזיה הרוסית סדרת הטלוויזיה "הסגה המוסקבאית", אשר זכתה להצלחה רבה.
בינואר 2008 אקסינוב אושפז בבית החולים במוסקבה ובוצעו לו מספר ניתוחים. למעשה ממחלה זו הוא כבר לא השתקם ולאחר מספר ניתוחים נוספים וסיבוכים, נפטר ב-6 ביולי 2009 בגיל 76 ונקבר בטקס נוצרי.
כבר לאחר פטירתו, בשנת 2009 יצא לאור הרומן האחרון שלו. רומן זה מהווה למעשה אוטוביוגרפיה של הסופר ותוארו בו דמויות ידועות בתרבות הסובייטית של שנות ה-60 שאקסיונוב הכיר אותם אישית.
בשנת 2009 הבניין בו אקסיונוב התגורר בילדותו בקאזאן שוחזר ובו ממוקם המוזיאון של אקסיונוב.
אפרים לב
אפרים לב (נולד ב-1958 בישראל) הוא פרופסור מן המניין בחוג ללימודי ארץ ישראל ודיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה, מכהן כראש המרכז למחקר הרב-תחומי של הגניזה הקהירית וכיהן גם כראש המחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות בטכניון. לב מתמחה בהיסטוריה של הרפואה במזרח התיכון ובמיוחד בתקופת ימי הביניים וראשית העת החדשה.
קריירה אקדמית.
פרופ' לב החל את לימודיו באוניברסיטת בר-אילן במחלקה ללימודי ארץ ישראל ובמחלקה למדעי החיים, וב-1987 סיים תואר ראשון. בהמשך, השלים את תאריו המתקדמים בבר-אילן (תואר שני בביולוגיה ושלישי בלימודי ארץ ישראל).
את הפוסט דוקטורט ביצע בלונדון במרכז המחקר להיסטוריה של הרפואה של Wellcome Trust Centre for the History of Medicine בהדרכת פרופ' רוי פורטר. החל מ-1999 מרצה אפרים לב באוניברסיטת חיפה. כיהן כעמית מחקר ושהה תקופות מחקר ארוכות במספר מוסדות בישראל ומחוצה לה לדוגמה (Research fellow, T-S Genizah Research Unit, Cambridge University Library אשר באוניברסיטת קיימברידג').
פרופ' לב זכה במספר פרסים ומלגות מחקר יוקרתיות, ומהם ניתן לציין את פרס משה איינהורן של עיריית תל אביב-יפו שהוענק לו ב-2003 על ספרו "סממני המרפא של ארץ ישראל וסביבותיה בימי הביניים" ומלגות מחקר בקיימברידג' (Overseas Visiting Scholarships, St. John's College, Cambridge). כמו כן עמד במשך חמש שנים בראש מערך אשכול- המחלקה לתוכניות מיוחדות ורב-תחומיות לתואר ראשון של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה. החל מ-2013, הוא מכהן כראש המחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות בטכניון. ב-2013 זכה במדליה היוקרתית- George Urdang Medal for pharmaco-historical writing.
פרויקטים נבחרים.
מחקריו של פרופ' לב עסקו תחילה בבוטניקה ארכאולוגית. במסגרת תחום מחקר זה חקר את שרידי הארוחות של האדם הניאנדרטלי במערת כבארה בהר הכרמל, לפני כ-60 עד 47 אלפי שנים. מגוון מיני הצמחים שנתגלה מלמד על תפריט המזון מן הצומח של בני התקופה, אשר כלל בעיקר אכילה של מיני קטניות. במחקריו המאוחרים יותר התמחה פרופ' לב בהיסטוריה של הרפואה והרוקחות בימי הביניים ובתחילת העת החדשה. השילוב של היסטוריה וביולוגיה אפשר לפרופ' לב לחקור נושאים שנחקרים לעיתים רחוקות יחדיו. מספר פרויקטים נבחרים בהם עסק:
מינה עברון
מינה וינשטיין-עברון (נולדה ב-1949) היא ארכאולוגית המתמחה בפרהיסטוריה, פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה. מחקריה מתמקדים בשלבים מרכזיים באבולוציה של האדם והתפתחותו התרבותית: ראשית הופעת האדם המודרני מחוץ לאפריקה בתקופה הפלאוליתית התיכונה והמעבר מחיי ציידים-לקטים לחקלאות במהלך התרבות הנאטופית.
עברון חקרה היבטים מגוונים של התרבות הנאטופית ובהם: הקבורה, האמנות, תנאי הסביבה, ניצול חומרי גלם, והקשרים בין קבוצות ואזורים שונים. מחקר מרכזי נוסף שהשלימה בשנת 2009 פורסם בספר העוסק בחקר ארכיונים ובהיסטוריה של הארכאולוגיה הפרהיסטורית בהר הכרמל.
בין תפקידיה האקדמאים עסקה גם במורשת בתחום הארכאולוגיה ותרמה לקידום הכרת נחל מערות כאתר מורשת עולמי (הוכרז ב-2012). תחום נוסף בו היא מתמחה הוא פלינולוגיה, שחזור אקלים ונופים עתיקים דרך ניתוח מאספי גרגירי אבקת פרחים המתרבדים באופן טבעי במשקעי אגמים ובאתרים ארכאולוגיים. מאז 1978 היא מנהלת את המעבדה לפלינולוגיה במכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
קריירה אקדמית.
עברון החלה את לימודיה באוניברסיטת בר-אילן, שם השלימה בשנה 1972 תואר ראשון בעבודה סוציאלית. במקביל באותה שנה השלימה תואר ראשון נוסף באוניברסיטת תל אביב בארכאולוגיה. באוניברסיטת תל אביב השלימה גם את תאריה המתקדמים. בשנת 1984 הוענק לה תואר דוקטור על מחקרה הפלינולוגי בקידוח מאזור עמק החולה. החל משנת 1976 היא נמנית עם סגל אוניברסיטת חיפה ומשנת 2007 היא פרופסור מן המניין. בין תפקידיה האקדמאיים המרכזיים שימשה עברון כראש מכון זינמן לארכאולוגיה וראש תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה.
בשנת 2017 יצאה עברון לגמלאות. לכבודה ערכו תלמידיה (כיום אנשי סגל בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה), דני רוזנברג וראובן ישורון, קובץ מאמרים בנושא "האדם וסביבתו הקדומה בלבנט".
דפנה ארדינסט-וולקן
דפנה ארדינסט וולקן היא פרופסור לשפה וספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה. במחקריה מתמקדת פרופ' ארדינסט וולקן במודרניזם תוך התבוננות בתהליך החילון של החברה המערבית ומשמעויותיו בספרות ובפילוסופיה. רבות מעבודותיה מתמקדות בממשק בין ספרות לבין תחומי ידע אחרים, כגון פילוסופיה, פסיכואנליזה, היסטוריה, ואתנוגראפיה אולם נקודת המוצא של מחקרים בינתחומיים אלה היא היצירה הספרותית.
קריירה אקדמית.