"מלאכי רחמים" - משנת חייהם של רבותינו הקדושים אוהבי ישראל מקפיטשניץ, מכון שפתי צדיקים - קאפיטשיניץ, ה'תשפ"א
ספרות יפה
ספרות יפה (בלועזית: בֵּלֶטְרִיסְטִיקָה) היא ספרות אמנותית. הספרות האמנותית נחלקת לשלושה ענפים עיקריים, לפי דרך כתיבתה: שירה, פרוזה ומחזאות.
על פי תכניה הספרות האמנותית מתחלקת לסוגות רבות, בהן: שירה לירית ושירה אפית, ספרות רומנטית, ספרות בלשית, ספרות מדע בדיוני ופנטזיה, רומנים היסטוריים, קומדיות, טרגדיות ודומותיהן.
לפי סגנון הכתיבה הספרות האמנותית מתחלקת לזרמים שונים, הזרם הקלאסי, הזרם הריאליסטי, הזרם הנטורליסטי, הזרם הרומנטי, תיאטרון האבסורד, הזרם האקזיסטנציאליסטי ועוד רבים אחרים.
הספרות היפה מתוחמת גם על ידי הנגדה, היא לא ספרות תיעודית או ספרות לימודית או ספרות טכנית או ספרות שימושית. למרות זאת לא תמיד הגבולות חדים - ספר בישול אינו שייך לספרות יפה, אך הוספת סיפורים פולקלוריסטים למתכונים (כמו ב"ספר בישול פולקלורי" מאת מולי בר-דוד) או הוספת מתכונים לספר עלילתי (לדוגמה, "אפשר גם בלי קביאר" מאת יוהנס מריו זימל או "עגבניות ירוקות מטוגנות" של פאני פלאג) מביאה לחציית קווים. הספרות היפה היא, בדרך כלל, ספרות בדיונית, אך לעיתים נכתבת ספרות תיעודית תוך שימוש בכלים אמנותיים וכך היצירה הופכת להיות ראויה לתואר "ספרות יפה". גם בתחומי הספרות התיעודית תיתכן חציית קווים, כמו בדוגמאות ספרי הבישול לעיל, למשל הספר הנודע מגילת סן מיקלה מאת אכסל מונתה, שהוא ספר אוטוביוגרפי, מכיל גם קטעי פנטזיה.
האופרה הלאומית של פריז
האופרה הלאומית של פריז היא להקת האופרה הראשונה במעלה בצרפת. היא מעלה הפקות באופרה בסטיליה ובאופרה גרנייה בפריז.
עוד בתי אופרה בפריז הם "תיאטר דה שאטאלה", תאטר דה לה ויל, אופרה קומיק ו"תיאטרון שאנז-אליזה".
היסטוריה.
המלך לואי הארבעה-עשר נתן כתב הרשאה לז'אן-בטיסט לולי להקים בשנת 1672 את האקדמיה המלכותית למוזיקה (Académie Royale de Musique), המוסד הגדול לאמנות התיאטרון, המקיף אופרה, בלט ומוזיקה. אף כי לאופרה הייתה להקה משלה עם הקמתה ב-1669, הבלט של אותן שנים היה לא יותר משלוחה שלה, והתפתחותו לצורה עצמאית של אמנויות הבימה הייתה שמורה עדיין לעתיד. מכל מקום, לואי הארבעה-עשר, אחד האדריכלים הגדולים של הבלט בתקופת הבארוק (צורת האמנות שתתפתח ביום מן הימים לבלט הקלאסי), ייסד את בית הספר לבלט בשנת 1661 כאקדמיה המלכותית למחול (Académie Royale de Danse). משנת 1671 עד מות לולי ב-1687 היה בית הספר בניהולו של אמן המחול הגדול פייר בושאן, האיש שקבע את חמש הפוזיציות של הרגליים. בשנת 1694 הועלתה הצגה שנכתבה על ידי אליזבת קלוד ז'אקה דה לה גר, האופרה הראשונה שנכתבה על ידי אישה.
בשנת 1713 הציג לואי הארבעה-עשר את להקת האופרה כמוסד ממלכתי, הכולל להקת בית של רקדנים מקצועיים, שנודעה בשם בלט האופרה של פריז Le Ballet de l'Opéra. ממועד זה עד לחנוכת האופרה גרנייה ב-1875, עברה האקדמיה המלכותית למוזיקה דרך 13 תיאטראות ראשיים, שרובם נשרפו כליל. כל אולמות התיאטרון הללו, בלי קשר לשמות ה"רשמיים" יותר שניתנו להם, נודעו בשם הכולל "האופרה של פריז".
ב-29 באוקטובר 1873 נהרס ביתה הישן של האופרה של פריז, שנודע בשם "תיאטרון האקדמיה המלכותית למוזיקה" Théâtre de l'Académie Royale de Musique ובו שכנה מאז 1821, בשריפה, שהשתוללה במקום במשך 27 שעות ופריז כולה שקעה ביאוש. בשנת 1875 עברה להקת האופרה אל ארמון גרנייה החדש, שתוכנן כחלק מעבודות השיקום הגדולות בפריז בתקופת הקיסרות השנייה של הקיסר נפוליאון השלישי.
הלהקה בחרה באופרה בסטיליה כתיאטרון הראשי שלה עם סיום בנייתו בשנת 1989.
זמישות
חסידות קאפיטשניץ
תכנון שפה
תכנון שפה מתייחס למאמצים מכוונים להשפיע על התנהגותם של אחרים בנוגע לרכישה, מבנה, או הקצאה תפקודית של שפה. באופן טיפוסי כולל התהליך קביעת יעדים ואסטרטגיות על מנת לשנות את הדרך בה נעשה שימוש בשפה. ברמה ממשלתית מתבטא תכנון שפה בדמות מדיניות שפה. לאומות רבות יש גופי הסדרת שפה האחראים ספציפית לנסח וליישם מדיניות תכנון שפה.
מאפיינים.
המונח "תכנון שפה" זוהה בעבר לעיתים קרובות בקשר למדינות העולם השלישי, כשהוא מתואר ככלי לייסוד שפות לאומיות תקניות כחלק מתהליך מודרניזציה ובניית אומה. בפועל, תכנון שפה אינו תופעה מודרנית ואינו מוגבל לעולם השלישי.
תכנון שפה לא מנוהל בהכרח ברמה לאומית. גם קבוצות אתניות, דתיות או מקצועיות עשויות להפעילו. במקרה של קהילות, שלהן שפה משותפת, המחולקות על ידי גבולות בינלאומיים למדינות שונות, יכול תכנון השפה לערב יותר ממדינה אחת (ברמה של גוף ממשלתי או גוף בלתי ממשלתי) או גופים וכנסים אזוריים או בינלאומיים.
ארגון בינלאומי אחד (שבסיסו בארצות הברית) המעורב בתכנון שפות משמעותי ברחבי העולם, בייחוד עבור עמים דוברי שפות נטולות כתב, הוא "סיל אינטרנשיונל" (SIL International).
תכנון שפה יכול להתרחש גם מלמטה כלפי מעלה, כדוגמת שפה נטולת מגדר בארצות הברית ובישראל, שהחלה בקבוצות פמיניסטיות עממיות, או תנועת N'Ko במערב אפריקה.
תחומים בתכנון שפה.
ניתן לחלק תכנון שפה לשלושה תחומים:
תכנון גוף השפה.
תכנון גוף השפה מתייחס להתערבות בכללי השפה האחראים לצורות של השפה. ניתן להשיג זאת באמצעות המצאת תחדישים או ביטויים, שינוי של מילים או ביטויים קיימים, או בחירה בין כמה צורות חליפיות. מטרת תכנון גוף השפה היא לפתח את משאבי השפה על מנת שתהפוך לאמצעי הולם לתקשורת בניהול שיחות על נושאים מודרניים, ולצייד אותה בטרמינולוגיה הדרושה על מנת לעשות בה שימוש במִנהל, חינוך וכדומה. תכנון גוף השפה קשור לעיתים קרובות לסטנדרטיזציה של שפה, וכולל הכנה של אורתוגרפיה, דקדוק ומילון נורמטיביים לשם הדרכה של כותבים ונואמים בקהילת הדוברים. מאמצים לטיהור השפה וסילוק מילים שמקורן משפה זרה (ראו פרוטקציוניזם של שפה) גם הם שייכים לתכנון גוף השפה, כמו גם רפורמה של כתיב והכנסה של שיטות כתב חדשות (למשל כפי שנעשה בשפה הטורקית). עבור שפה נטולת כתב, הצעד הראשון בתכנון גוף השפה הוא פיתוח של כתב.
תכנון מעמד השפה.
תכנון מעמד השפה מתייחס למאמצים המכוונים לחלק את התפקודים של השפות והאוריינויות בתוך קהילת הדוברים. התכנון כולל בחירת מעמדות - קביעת שפה מסוימת או וריאציה שלה כ"שפה רשמית", "שפה לאומית", וכו'. לעיתים קרובות יכלול תכנון מעמד השפה החלטה לרומם שפה או דיאלקט למעמד של דיאלקט יוקרתי, על חשבון דיאלקטים מתחרים. תכנון מעמד השפה הוא לעיתים קרובות חלק בלתי נפרד משיטת כתב חדשה. תכנון מעמד השפה נוטה להיות ההיבט השנוי ביותר במחלוקת של תכנון שפה (ראו הערך על מדיניות שפה).
תכנון רכישת שפה.
תכנון רכישת שפה קשור בלימוד וברכישת שפות, בין אם מדובר בשפות לאומיות, בשפות שניות או בשפות זרות. התכנון כולל מאמצים להשפיע על מספר המשתמשים והפצה של שפות ואוריינות, על ידי יצירת הזדמנויות או תמריצים ללמוד אותן. מאמצים מסוג זה עשויים להיות מבוססים על מדיניות של הטמעה תרבותית או פלורליזם תרבותי. תכנון רכישת שפה קשור ישירות להתפשטות השפה. תכנון רכישת שפה הוא בדרך כלל בתחום האחריות של ממשל לאומי, אזורי או מקומי, אבל גם גופים כדוגמת המועצה הבריטית, Alliance française, מכון סרוונטס, מכון גתה, אגודת דנטה אליגיירי, מכון קמואש ומכון קונפוציוס, פעילים מאוד בכל רחבי העולם כשהם מקדמים חינוך, כל אחד בשפתו.
תכנון שפה בתחיית הלשון העברית.
חוקרי תחיית הלשון העברית הצביעו על ייחודו של תהליך זה כמקרה מיוחד של תכנון שפה. המאפיינים של תכנון שפה, כפי שתוארו על ידי סוציולינגוויסטיקנים, קיימים בתהליך החייאת הדיבור העברי: בחירת הלשון המתוכננת (עברית) והעדפתה על פני לשונות אחרות (יידיש ועוד); הרחבת השימוש בלשון לתחומים חדשים, במקרה זה דיבור, כתיבה מדעית ועיתונאית ומִנהל; העמדת תקן לשוני לשפה וחיבור ספרי דקדוק, מילונים, ספרי לימוד ומדריכים; והרחבת השפה עצמה - בדקדוק ובאוצר מילים - כדי שתוכל לשמש לצרכים החדשים. במסגרת תכנון השפה נכללו גם פעולות שמטרתן העלאת יוקרתה של השפה המתוכננת - העברית - בעיני המשתמשים בה.
פעולות תכנון השפה נעשו בראשיתו של התהליך בדרך כלל על ידי יחידים, ולא על ידי מוסדות רשמיים ומאורגנים; רק בשלבים מאוחרים הוקמו גופים ומוסדות שהוציאו לפועל את פעולות תכנון השפה, ובהם ועד הלשון העברית וגדוד מגיני השפה. בשונה ממקרים אחרים של תכנון שפה, המניעים של מתכנני הרחבת השימוש בשפה העברית היו מניעים אידאולוגיים. האידאולוגיה של החייאת הדיבור התבססה על רעיונות לאומיים, ונשענה על השימוש בעברית במהלך ההיסטוריה של העם היהודי.
לואי ואן חאל
אלויסיוס פאולוס מריה "לואי" ואן חאל (בהולנדית: Aloysius Paulus Maria "Louis" van Gaal; נולד ב-8 באוגוסט 1951 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי המשמש כמאמן נבחרת הולנד.
קריירת משחק.
ואן חאל היה כדורגלן מקצועי במהלך שנות השבעים והשמונים. הוא התחיל ב-1972 כשחקן במועדון הכדורגל ההולנדי אייאקס אמסטרדם אך לא שיחק באף משחק של הקבוצה הראשונה. משם עבר לשחק במועדון הכדורגל אנטוורפן הבלגי ואחריו שיחק בטלסטאר ספורטקלאב. את מרבית הקריירה שלו העביר במועדון ספרטה רוטרדם בו שיחק בין 1978 ל-1986 ורשם 248 הופעות ליגה. את קריירת המשחק שלו סיים ואן חאל במועדון א.ז. אלקמאר בשנת 1987.
קריירת אימון.