בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 למד לייבוביץ הלחנה ותזמור אצל מוריס ראוול בפריז, שם התוודע אל שיטת שנים-עשר הטונים של שנברג באמצעות הפסנתרן והמלחין הגרמני, אריך איטור קאהן. בהמשך למד אצל תלמידו של שנברג, וברן. רבות מן היצירות שנכתבו באסכולה הווינאית השנייה נשמעו תחילה בצרפת בפסטיבל למוזיקה קאמרית שייסד לייבוביץ בפריז בשנת 1947. השפעתו של לייבוביץ הייתה רבה בהוצאת מוניטין לאסכולה הווינאית השנייה, הן באמצעות פעילותו כמורה בפריז אחרי מלחמת העולם השנייה והן באמצעות ספרו Schönberg et son école, שיצא בשנת 1947 ותורגם על ידי דיקה ניולין בשם Schoenberg and his School ("שנברג והאסכולה שלו") (יצא בארצות הברית ובאנגליה ב-1949). הייתה זו בין המסות התאורטיות הראשונות שנכתבו על שיטת החיבור ב-12 טונים של שנברג. את תמיכתו של לייבוביץ באסכולת שנברג קידמו שני תלמידיו המחוננים, שכל אחד מהם בחר בדרך שונה לקידום יצירותיהם של שנברג ווברן ולפיתוח הסריאליזם. היו אלה פייר בולז וז'אק לואי מונו. תלמידיו האמריקאים הם המלחינים ויל אוגדון וז'אנט מגווייר והבמאי-אנימטור הקולנוע ג'ון ויטני.
כמנצח, היה לייבוביץ פעיל בהרבה מיזמי הקלטה, שאחד המופצים והנודעים ביותר ביניהם הוא עיבוד של הסימפוניות של בטהובן בשביל "הקלטות רידר'ס דייג'סט"; הייתה זו ככל הנראה ההקלטה הראשונה של הסימפוניות, ששמרה על סימוני המטרונום המקוריים של בטהובן. בבחירתו בגישה זו, הושפע לייבוביץ מידידו ועמיתו רודולף קוליש. לייבוביץ ערך עוד הקלטות רבות לרידר'ס דייג'סט בשביל אלבומי הלקט שלהם.
לייבוביץ כתב גם ל"זמנים מודרניים" (Les Temps modernes) ויישם רעיונות אקזיסטנציאליים למוזיקולוגיה.
משפחה בישראל.
המוזיקאי הצרפתי רנה ליבוביץ הוא בן דוד של פרופ' ישעיהו ליבוביץ.
DIMES הוא מיזם של חישוב מבוזר קהילתי למיפוי רשת האינטרנט, שהחל את דרכו בספטמבר 2004. מטרת הפרויקט היא מיפוי מבנה וטופולוגיית הרשת.
הפרויקט מנוהל בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, ובראשו עומד פרופסור יובל שביט.
הפרויקט מתבסס על קהילת מתנדבים שהתקינו במחשבם תוכנת לקוח קטנה. תוכנת הלקוח מפעילה, בתדירות נמוכה, כלי מדידה שונים כמו פינג (ping) ו-traceroute ושולחת את התוצאות לשרת מרכזי. השרת המרכזי משתמש בנתונים הנאספים מכל העולם להרכבת תמונה כוללת ודינמית של רשת האינטרנט.
נכון לאפריל 2007, הפרויקט כולל 12,500 תוכנות לקוח ששולחות נתונים לשרת המרכזי, מ-95 מדינות שונות. נכון לתאריך זה נאספו למעלה מ-2.2 מיליארד דגימות, עובדה שהופכת את פרויקט DIMES לפרויקט מיפוי הרשת הגדול בעולם.
מס שבח
הנבואה (סרט, 2009)
הנבואה (במקור: Knowing) הוא סרט אסונות אפוקליפטיים אמריקאי מסוגות המתח והמדע הבדיוני. במאי הסרט הוא אלכס פרויאס, ואת הדמות הראשית בו מגלם השחקן ניקולאס קייג'. הסרט, אשר יצא לאקרנים בארצות הברית וקנדה ב-20 במרץ 2009, צולם במלבורן שבאוסטרליה.
תמצית העלילה.
ג'ון (ניקולאס קייג'), פרופסור לאסטרופיזיקה, מגלה מסמך, מכמוסת זמן שכתבה ילדה 50 שנה קודם לכן, החוזה בצורה מדויקת את כל האסונות הגדולים שקרו מאז ועד היום וגם צופה שלושה אסונות נוספים בעתיד.
עלילה.
השנה 1959, בבית ספר יסודי בלקסינגטון, מסצ'וסטס, הצעתה של לוסינדה, תלמידת כיתה ב', שקטה ועצובה השומעת קולות מלחששים המדברים כולם יחד, להכין קפסולת זמן ובה ציורי התלמידים המתארים את העתיד, לתקופה של 50 שנה, לרגל חגיגות ההקמה של בית הספר, נבחרה מבין הצעות כל שאר התלמידים. לוסינדה, להבדיל משאר התלמידים שציירו, רושמת סדרה ארוכה של מספרים אקראיים ולא מספיקה לסיימה כאשר המורה שומטת את הרשימה מידיה. לוסינדה נעלמת ובאותו הערב נמצאת במחבואה כאשר ציפורניה מוכתמות בדם, על הקיר מקבץ מספרים הכתובים בדמה והיא מתלוננת על שמיעת קולות ומבקשת שייפסקו.
מעבר להווה, שנת 2009. קפסולת הזמן נפתחת והילדים מקבלים את הציורים. את ציורה של לוסינדה מקבל ילד בשם כיילב (צ'נדלר קאנטרברי) ובאותו הרגע מכשיר השמיעה שלו מתחיל להשמיע לחשושים הדומים לאילו של לוסינדה והוא רואה דמות אדם ממרחק המביטה בו ואז נעלמת. אביו, ג'ון קוסטלר (ניקולאס קייג'), שהתאלמן לאחרונה, הוא פרופסור לאסטרופיזיקה ב-MIT. ג'ון, ברגע שעמום, בוחן את דף המספרים ומבחין בצירוף 911012996 ומנסה לבחון האם יש לכך משמעות כלשהי. הוא מחלק את המספר לקטעים ומגלה את התאריך 11 בספטמבר 2001, בודק באינטרנט ונזכר כי בפיגועי 11 בספטמבר היו 2996 קורבנות. אט אט הוא ממשיך לבדוק מקבצים נוספים בסדרה ומגלה בתדהמה כי הסדרה כוללת, בסדר כרונולוגי, את כל אסונות הטבע והטרגדיות הגדולים שקרו מאז ועד היום לפי תאריכים ומספר הנספים. נדהם, הוא מתחיל לחקור ולהתייעץ עם עמיתו, פרופסור לקוסמולוגיה, מה המשמעות של דף זה שצפה 50 שנה קדימה אסונות כה רבים, והם מנסים להבין את המשמעות של מקבצי מספרים לא ברורים בין כל מקבץ של אסון.
הסדרה מכילה גם שלושה אסונות נוספים שלא קרו עדיין, למחרת עם 81 נספים, כמה ימים לאחר מכן עם 171 נספים ותאריך אחרון עם 33 נספים לכאורה (שאחר כך יתברר כ EE שנראה כמו 33 הפוך). ג'ון מנסה לאתר את לוסינדה ומבקר את מורתה ומגלה שנפטרה שנים קודם ממנת יתר. במקביל, מקבל בנו ביקורים מסתוריים מ"זרים" במעילי עור שחורים ומקבל מהם אבן שחורה בצורת לב ושומע את לחשושיהם הטלפאתיים. למחרת, בדרכו לאסוף את כיילב מבית הספר, תקוע בפקק, מבחין ג'ון במקרה כי הספרות שמשמעותן לא הייתה ברורה הן למעשה קואורדינטות של מקומות, ולהפתעתו ערכי המיקום הרשומים בסדרה לאסון שצפוי לאותו יום מתאימות במדויק למיקום בו הוא נמצא לפי מכשיר ה-GPS ברכבו. הוא יוצא מרכבו אל הפקק, ולפתע מטוס נוסעים המגיח מבעד לענני הגשם מתרסק מטרים ספורים ממנו. הוא רץ לעבר שברי המטוס ומנסה לסייע לכמה שיותר ניצולים. המום ממראות האנשים הבוערים מולו הוא חוזר לביתו להירגע ונוכח לדעת כי מספר הנספים זהה למספר הנצפה בסדרה.
עם חברו הוא מנסה להבין מבחינה מדעית מה משמעות האירועים האחרונים, ונזכר כי יש עדיין שני אסונות שלא קרו. באותו הזמן בנו הישן מתעורר וחווה חיזיון אפוקליפטי של שרפה גדולה המכלה הכל בליווי לחשושים וקולות ובעלי חיים הנשרפים למוות. אביו, שנזעק להרגעתו מסיוט הלילה רואה מבעד לחלון אדם הצופה בהם ויוצא בבהלה לגרשו. למחרת ממשיך ג'ון לאתר את בתהּ של לוסינדה, דיאנה ונכדתה, אבי ועוקב אחריהם למוזיאון, פוגש בהן ומתוודה על האסונות והנבואה של אמה ומבקש מידע עליה. דיאנה נבהלת ומבקשת שיניח לה לנפשה. האסון הבא צפוי במרכז מנהטן וג'ון מתקשר ל-FBI ומזהירם לגבי המיקום, לאחר שנודע לו על התראות לפיגוע חבלני. ג'ון ממהר למנהטן ומתחיל במרדף ברכבת התחתית אחר אדם הנראה לו חשוד כטרוריסט ומתבדה ומגלה כי הוא רק גנב קטן. לפתע רכבת שנעה לעברם פוגעת בפיגומים וסוטה ממסילתה, מתגלגלת ומתרסקת לתוך הרכבות האחרות ולתוך התחנה ורומסת עשרות אנשים. למזלו הוא שורד את האסון שקיפד את חייהם של 171 אנשים, בדיוק כפי שחזתה הנבואה. לאחר האסון, דיאנה מספרת לו כי אמהּ הייתה אומרת לה תמיד כי יום מותה של דיאנה הוא 19 באוקטובר, יום האסון האחרון עם מספר קורבנות 33 - EE לכאורה וללא קואורדינטות. הם נוסעים לבית אמהּ, לוסינדה, ומגלים קטעי עיתונות עם כתבות על האסונות שקרו, ציורים ואבנים שחורות ומיוחדות, ולוח עם צמד המילים באנגלית "Everyone else", כל השאר = EE, דהיינו כל האנושות. בין קטעי העיתונות התלויים על הקיר, מבחין ג'ון בציור המתאר את פרק א בספר יחזקאל התנ"כי. כאשר דיאנה מספרת שאמה הייתה נוהגת לבהות בציור הזה שעות ארוכות, מחליט ג'ון לתלוש את הציור מהקיר ולקחת אותו איתו.
כיילב ואבי יישובים במכונית מחוץ לבית ומתעוררים לרחשים הטלפתיים מהזרים המתקרבים למכונית ומפחידים את הילדים, שקוראים לעזרת ג'ון. לשאלתו של ג'ון מה הם רצו עונה כיילב כי כולם דיברו בבת אחת אולם אבי הבינה כי הם אמרו "שאנחנו יכולים לבוא איתם אם אנו בוחרים בזאת" (הכוונה - לנטישת כדור הארץ). ג'ון מנסה להתחקות אחר הזרים, רודף אחרי אחד מהם ועם אקדחו השלוף שואל "מה אתם רוצים מבני", הזר פונה אליו, פוער את פיו ואור לבן חזק בוהק ומאיר את כל היער. ג'ון ודיאנה מנסים להבין מדוע הזרים עוקבים אחריהם ומבינים כי סוף האנושות יגיע למחרת, זאת גם הסיבה להיעדר הקואורדינטות באסון האחרון. אבי צובעת את הציור שג'ון הביא מביתה של לוסינדה. היא צובעת בצהוב-כתום חלק מהציור ומכריזה עליו שהוא השמש. ההכרזה מביאה את ג'ון לחזור ל-MIT ולבדוק מאמר על פעילות סולרית או להבה סולרית חריגה אשר מהווים אזהרה למה שצפוי בהמשך.
המדובר בתופעה הנקראת סופר להבה סולרית (Super solar flare) העלולה להשמיד את שכבת האוזון ולהרוג את כל האורגניזמים החיים על פני כדור הארץ. יחד עם עמיתו הוא מנסה להזהיר את הרשויות ותוהה מדוע הוא מקבל את האזהרות הללו אם הוא לא יכול למנוע את האסון הרע המכל. דיאנה הנרגשת מהידיעה, נזכרת באמהּ אשר תמיד נחשבה בעיניה לחולת נפש בגלל חזיונותיה, ויחד עם ג'ון הם מנסים לארוז ולחפש מקלט.