מאז הפכה פעילה כחברה וסגנית מנהלת ב"הארגון לשיקום הנרדפים בשל הכחשת השואה", שנוסד בוולוטו ב-9 בנובמבר 2003, בדיוק ביום השנה לליל הבדולח. הארגון הוקם בראשותו של מכחיש השואה השווייצרי ברנהרד שאוב. בנוסף, מכחישי שואה אחרים, כולל ארנסט צינדל (קנדה), רוברט פאוריסון (צרפת), ועוד רבים אחרים היו מעורבים גם הם בהקמתו. הארגון נאסר במאי 2008 על ידי משרד הפנים הפדרלי הגרמני בטענה לעוינות לחוקת גרמניה.
פרסום ועבירות נוספות.
מ-2004 עד 2014.
ביוני 2004, בית המשפט המחוזי של באד אוינהאוזן גזר על הפרבק קנס של 5,400 אירו בגין הסתה לשנאה והכחשת שואה. בכתב העת הביתי של ה-Collegium Humanum, "קול המצפון" (Stimme des Gewissens), הציגה הפרבק צורה של הכחשת השואה, יחד עם עורך המגזין, ארנסט-אוטו קוהר. הגיליון הוחרם לאחר מכן על ידי השלטונות בגרמניה והפצתו נאסרה. בגיליון שלאחר מכן של קול המצפון נטען שוב כי ההשמדה ההמונית של היהודים היא "מיתוס". הדברים בגיליון גובו בציטוט של כתב עת אחר של העיתון הרוסי "Russkiy Vestnik" (השליח הרוסי). בכתב זה התפרסם מאמר של ירגן גראף, מכחיש שואה נוסף. במאמר שפרסם גראף נטען כי מספר הקורבנות של היהודים לא הסתכם בשישה מיליון, אלא רק כבחצי מיליון. ב-10 במרץ 2005, בית המשפט פתח תיק פלילי שני נגד הפרבק וקורס. עם זאת, לבקשת פרקליטות בילפלד התיק נסגר מאחר ש-"לא היה מהותי בהשוואה לאחר".
במאמר אחר העלתה השערה בנוגע למעורבותו המלאה של היטלר בשואה. בעקבות מאמר זה קנס אותה בית המשט האזורי בדורטמונד בכ-6,000 אירו.
ביוני 2009, בית המשפט המחוזי של באד אוינהאוזן מצא אותה אשמה בעבירה על פגיעה בשארלוט קנובלוך, נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה, שדגלה קודם לכן בפומבי בהחרמת ארגון הנותן מימון משפטי למכחישי שואה. בתגובה לכך, כתבה הפרבק מאמר המשמיץ את קנובלוך. על כך הגישה קנובלוך תלונה פלילית, והפרבק נידונה לקנס של 2,700 אירו.
מ-2014 ואילך.
בנובמבר 2014 הגישה הפרבק תלונה במשטרה נגד המועצה המרכזית של היהודים בגרמניה, בה האשימה את המועצה ב"רדיפה של חפים מפשע". החקירה נזנחה בדצמבר 2014. אך הפרקליטות של בילפלד בחנה בסופו של דבר הליכים נגד הפרבק בגין האשמות שווא.
בסדרת הטלוויזיה "פנורמה" של ARD שהופקה על ידי הערוץ הטלוויזיה הגרמני NDR במרץ 2015, הכחישה הפרבק שוב את ההשמדה ההמונית של היהודים ודנה בדעותיה. היא תיארה את "השואה הזו" כ"השקר הגדול והעיקש ביותר בהיסטוריה". הפרבק פרסמה סרטון מחאה ביוטיוב כנגד משפטו של אוסקר גרונינג, אשר כונה "רואה החשבון של אושוויץ", והפיצה עלונים מחוץ לבית המשפט שתמכו בהכחשת שואה.
ביוני 2015 יזמה פרקליטות בילפלד חקירה חדשה בנושא הפרכת שואה מצד הפרבק, זאת בהקשר לפרסומה בכתב העת "קול הרייך" (Die Stimme des Reiches). בנובמבר, לאחר שנמצאה אשמה, נידונה לעשרה חודשי מאסר. בבית המשפט בהמבורג היא התעקשה שמעמדו של אושוויץ כמקום מוות "לא מוכח היסטורית" והוא "רק אמונה".
בספטמבר 2016 נידונה לעשרה חודשי מאסר בגין הכחשת שואה, ללא אפשרות לשחרור על-תנאי, אך נותרה חופשיה עד שהצליחה לערער על התיק. באוקטובר היא נידונה ל-11 חודשים בבאד אוינהאוזן בגין הסתה לשנאה. חודש לאחר מכן, נידונה הפרבק בוורדן לשנתיים וחצי מאסר נוספות בגין הכחשת השואה לאחר שחזרה על טענותיה בקול הרייך.
בנובמבר 2015, בגיל 87, נידונה לעשרה חודשי מאסר בגין הכחשת שואה. מספר הרשעות נוספות בסתיו 2016 הובילו לעונשים נוספים מסוג זה. היא ערערה ללא הצלחה על כל גזרי הדין. ב-7 במאי 2018, החלה לרצות עונש מאסר של שנתיים לאחר שנעצרה על ידי המשטרה הגרמנית.
ב-6 באפריל 2022 דן אותה בית המשפט המחוזי של ברלין לשנה נוספת בכלא בגין הכחשת שואה.
עופר ירושלמי
עופר ברוש ירושלמי (נולד ב-26 באוגוסט 1991) הוא מחזאי, שחקן, במאי תיאטרון ומוזיקאי ישראלי. זוכה פרס קיפוד הזהב 2021 למחזאי השנה ולמלחין השנה ביצירה שמיים הפוכים.
קורות חייו.
עופר ירושלמי נולד וגדל בירושלים. הוא בוגר הסטודיו למשחק של ניסן נתיב בירושלים (2016).
כנער למד במרכז התיאטרון "נורית קציר" בירושלים והופיע בפסטיבלים בינלאומיים בהולנד וברוסיה.
בשנים 2011–2013, במסגרת שירות לאומי, לימד תיאטרון ויצר הצגות תיאטרון קהילתי בשדרות ובישובי עוטף עזה. מאז המשיך לפעול במסגרות לנוער בסיכון בבימוי, כתיבת מחזות מקוריים והוראת תיאטרון. כמו כן התנדב במרכז נא לגעת ביפו כשחקן ומתורגמן שפת הסימנים. בשנת 2012 יצא במסגרת מרכז נא לגעת לסיבוב הופעות בניו יורק עם הצגה "לא על הלחם לבדו", כשהוא מלווה שחקן חרש-עיוור על הבמה ומחוצה לה.
בגיל 24, בשנה השלישית ללימודיו, יצר יחד עם בני כיתתו מני גרוס ואליעזר שדיאל את הפארסה "שלושת המפתחות איך להיות מאושר כל הזמן", מופע תיאטרון תלוי מקום שהציג בבארים במרכז העיר ירושלים בתמיכת עיריית ירושלים.
בסיום לימודיו החל לשחק בתיאטרון מיקרו בתפקיד הראשי בהצגה שמשון בבימוי יפים ריננברג, ע"פ הרומן מאת זאב ז'בוטינסקי. במקביל התקבל כיוצר למסגרת "חממת הביכורים" בתיאטרון הבית, בניהולם האומנותי של ג'ייסון דנינו הולט ומרינה בלטוב. במסגרת זו יצר את המופע "איזהו" (2017), מופע תיאטרון תנועה בעקבות חוויית הגיוס וההיפלטות מהמערכת הצבאית. את חוויית הצבא הקצרה שלו תיאר "מורכבת, כואבת ומשונה, השאירה בי סימן שאלה גדול לגבי היחסים של החברה שלנו עם מושג הגבריות". לצד היצירה העצמאית שיחק בתפקיד אורח בעונה השנייה בסדרה מתים לרגע, והשתתף בתפקיד ראשי בסרט הקצר "Clearance" מאת ובבימוי אלירן פלד.
בשנת 2018 היה שותף לתהליך יצירת ההצגה "הרצלמאניה" בתיאטרון מיקרו, וכן שחקן ושותף לכתיבת המופע "יאללה מהפכה!" מאת עודד כרמלי וטינו מושקוביץ' בבית אריאלה. בנוסף החל ללמוד בקורס למשחק מול מצלמה של רותי דייכס, שיחק במגוון הצגות בתיאטרון מיקרו, בית אבי-חי, צוותא, וכן השתתף בסרט הטלוויזיה חטיפה: קו 300 בבימוי רותם שמיר בתפקיד דב גזית. בשנה זו החל לשחק בהצגה עטורת השבחים "אבנים" של תיאטרון אורתו-דה. בשנת 2019 יצר את מופע היחיד המוזיקלי "MOONING" שעלה בבר "בסראביה" בירושלים, והחל לשחק בהפקות שונות בבית מזי"א לתיאטרון, תיאטרון המדיטק ותיאטרון השעה הישראלי.
בשנת 2021 יצר את ההצגה זוכת הפרסים "שמיים הפוכים - מותחן רוק פסיכולוגי". כמו כן סיים לימודי תסריטאות בהוראת אסף ציפור, והחל לנהל אומנותית את מרכז "מוזה" לאומנויות בירושלים לנוער בסיכון.
בשנת 2022 זכה במלגת פיתוח מטעם עמותת קבוצת עבודה לפיתוח מחזאות ישראלית. במסגרת זו יצר את "אבא טוב", קומדיה שחורה העוסקת בהעברה בין דורית של אלימות במשפחה, ובאיחוי תא משפחתי שמתמודד עם עבר אלים.
שמיים הפוכים.
בשנת 2021 עלתה בבכורה יצירתו "שמיים הפוכים" במרכז ענב לתרבות תל אביב, העוסקת באלימות נגד נשים. ההצגה נבחרה ל6 מועמדויות בפרס קיפוד הזהב לשנת 2021 - הצגת השנה, מחזה השנה, השחקן הראשי הטוב ביותר (לתפקידו של ירושלמי), מלחין השנה, עבודת האנסמבל הטובה ביותר, ועיצוב התאורה הטוב ביותר למעצב יניר ליברמן. ירושלמי זכה בפרס קיפוד הזהב למחזה השנה, וכן בפרס מלחין השנה לצד יונתן בלומנפלד, המפיק והמעבד המוזיקלי של המופע. את ההצגה ביים לצד סיוון קרצ'נר, ומשחק בה לצד השחקנית תמר עמית יוסף וצוות שחקנים-מוזיקאים הכולל את רן כהן, סער שני ודניאל מיוני. ירושלמי הוביל מסע גיוס משאבים להפקה שארך כשנה, בו זכו לתמיכה מצד המועצה לתרבות ואומנות של מפעל הפיס, הקרן ליוצרים עצמאיים של משרד התרבות, קרן יהושע רבינוביץ' בשיתוף קרן רקנאטי, מרכז ענב לתרבות ועיריית תל אביב-יפו.
חיים אישיים.
מתגורר ברמת גן עם שותפתו לחיים, השחקנית אביה ברוש ירושלמי. בשנת 2020 נולדה לזוג בת.
בוגר לימודי טיפול הוליסטי בשיטתו של הכוראוגרף ירון מרגולין.
מצוק ויליס (אנטארקטיקה)
מצוק ויליס או רכס ויליס (באנגלית: Willis Ridge) הוא רכס מצוקים צר, ברכס סנטינל, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
המצוק משתרע בכיוון מערב-מזרח, בין קרחון אסטר לבין קרחון סוברס, בצדו המזרחי של מסיב קראדוק.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של המצוק ניתן לו בשנת 2006 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המצוק נקרא על שמו של מייקל ג'יי ויליס (Michael J. Willis), גאולוג מטעם אוניברסיטת מדינת אוהיו ממדינת אוהיו שבארצות הברית. ויליס שהה באנטארקטיקה וחקר אותה במשך 7 עונות מחקר (קיצים אנטארקטיים) בין השנים 1997–2006.
בין היתר ויליס חקר את כיפת הקרח סיפל ואת זרמי הקרח וילאנס, בינדשאדלר ומקאייל.
טארו
טארו (שם מדעי: "Colocasia esculenta") הוא פקעת עמילנית אכילה של השיח המוכר בעברית כ"קולקס".
ישנם מספר מינים המכונים טארו. הנפוצים שבהם נושאים את השמות המדעיים: "Colocasia esculenta" ו-"Colocasia antiquorum".
מאפיינים.
פקעת הטארו בעלת קליפה שעירה וסיבית בגוון חום-אפור ומראה כללי לא מזמין. פנים הפקעת נע בין לבן, ללבן בעל נימים סגלגלים והיא עשירה בעמילן.
כתלות בזן ובתנאי הגידול, גודל הפקעות נע בין גודל של כדור גולף לגודל של מלון גדול.
שימושים.
מאכל.
טארו הוא אחד ממזונות הבסיס באזורים רבים באסיה ובאפריקה. עם זאת, בצורתן הטרייה, הפקעות רעילות ומכילות קריסטלים מחודדים של אוקסלט הסידן. לאחר בישול או טיפול מתאים הפקעות בטוחות למאכל.
הפקעות נמכרות טריות, מבושלות, קפואות, מיובשות, משומרות בצורות שונות, ובצורת אבקה.
לאחר בישולו הטארו הוא בעל טעם מתקתק עדין וארומה אגוזית קלה, ומשמש למנות עיקריות, חטיפים וקינוחים. מרקמו, כשהוא מבושל, מזכיר תפוח אדמה דביק.
צמח נוי.