ניתן להתגבר על המכשול שיוצר זרם הדם על ידי שימוש במנוע אלקטרוכימי. דוגמה לכך הוא מנוע העשוי מננו-מוט –(nanorod) מתכתי בעל קטבים שונים. קוטב אחד עשוי פלטינה וקוטב שני זהב. בחשיפת הפלטינה למי חמצן מתקיים תהליך חמצון-חיזור בו H2O2 מתפרק ל-2H + ו-O2. בתהליך זה הפלטינה מחמצנת את המי חמצן לקבלת חמצן. בקוטב השני של המוט, הזהב מחזר את מי החמצן למים. שתי תגובות אלו גורמות לזרימה דיפוזיונית יציבה של אלקטרונים מקוטב הפלטינה אל קוטב הזהב. על פי החוק השלישי של ניוטון, זרימת תוצרי התגובה מקוטב אחד אל הקוטב השני תגרום לזרימה נגדית של הננו-מוט. הכוח הפועל על התוצרים וגורם לתנועתם מפתח כוח זהה בעל כיוון הפוך הגורם לתנועתו של המנוע. חיסרון עיקרי לשיטה זו הוא העובדה שהננו-מוט עשוי לגרום לפגיעה הן בכלי דם והן בתאי דם (בעיקר בתאי הדם האדומים), שכן עצם סיבוב המנוע עשוי לגרום לפגיעה פיזית בהם.
מחקרים בתחום.
ננו-צוללות מסוגים שונים תוארו כבר בעבר, ובהן 'ננו-תולעים' מברזל המזהות גידולים ומסמנות אותם לבדיקת MRI, ננו-צוללות המכילות רעל שהורג גידולים, ואף ננו-צוללות הזוהרות בחשכה. במחקר משולב של אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ו-MIT, שולבו כל התכונות הללו ליצירת ננו-צוללת המסוגלת לעשות את הפעולות הבאות: להיצמד לגידול, להפריש בסביבתו רעל, לסמן אותו לגילוי ב-MRI וגם סימון פלואורסצנטי שישמש להוצאתו מהגוף מאוחר יותר. התמונה הפלואורסצנטית מספקת רזולוציה גבוהה יותר מזו של ה-MRI, ובכך מאפשרת למנתח להשתמש בדימות פלואורסצנטי למציאת כל חלקי הגידול והסרתו בזמן הניתוח, לאחר זיהויו ב-MRI.
במחקר נוסף שנערך במעבדתו של ד"ר ארקי רואוסלאטי, הונדס החלבון F3 הקשור לפני השטח של הננו-צוללות. חלבון זה מזהה את תאי הסרטן, נקשר אליהם ומועבר אל תוך הגרעין שלהם ביחד עם הננו-צוללת. חלבון זה הוא רק הדור הראשון של חלבונים המזהים גידולים ומאפשרים טיפול יעיל בהם.
ההצלחה המתועדת הראשונה בתחום זה היא של ד"ר דן פאר מאוניברסיטת תל אביב, בהמשך ישיר לעבודתו באוניברסיטת הרווארד שעסקה בננו-צוללות ושינוע תרופות. המצאתו של ד"ר פאר מתבססת על ליפוזומים – כדורונים זעירים המורכבים מחומצות שומן ומצופים במולקולות המאפשרות להם לזהות תאים מסוימים ולחדור לתוכם, או להזריק לתוכם את תוכן הליפוזום. ניתן למלא את הליפוזום בחומרים שונים רבים, לפי רצון המתכנן – החל מרעלים שיכולים להרוג את תא המטרה וכלה ב-siRNA, פיסות של קוד גנטי המסוגלות לשנות את דפוס פעולת התאים בגוף.
ננו צוללות
חנוך שינמן
חנוך שֶיְנמן (נולד ב-1966) הוא פרופסור למשפט ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. קודם לכן היה פרופסור זוטר לפילוסופיה באוניברסיטת רייס שביוסטון, ארצות הברית.
ביוגרפיה.
בשנים 1984–1987 שירת בצה"ל ככתב בשבועון "במחנה". בשנת 1992 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. התמחה אצל עו"ד אסנת מנדל במחלקת בג"ץ של משרד המשפטים, ואצל שופט בית המשפט העליון, תאודור אור. בשנת 1993 הוסמך כעורך דין.
בשנת 1996 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת אוקספורד, על עבודה שכותרתה "Hart's Postscript to The Concept of Law", בהנחיית פרופ' יוסף רז. בשנת 1997 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת ייל. בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה שכותרתה "Putting Justice in its Place: Three Essays on Law and Justice", בהנחיית פרופ' ג'ון קופר. בשנת 2007 קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת ייל, על עבודה שכותרתה "Promises, Agreements, and Practices: Essays in Social Philosophy", בהנחיית פרופ' אנתוני קרונמן.
מאוגוסט 2004 עד יוני 2012 היה פרופסור זוטר לפילוסופיה באוניברסיטת רייס שביוסטון, ארצות הברית.
באוקטובר 2012 מונה לפרופסור למשפט ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו עוסקים בפילוסופיה משפטית ובפילוסופיה חברתית. תחומי התמחותו כוללים גם דיני חוזים, דיני נזיקין, משפט פלילי והיסטוריה של אתיקה נורמטיבית.
ערך את הספר "Promises and Agreements - Philosophical Essays", שיצא לאור בשנת 2011 בהוצאת Oxford University Press.
קישורים חיצוניים.
מהרצאותיו:
ננוצוללות
חנוך שיינמן
איתמר אלון
צוריאל (פירושונים)
אורי גניזי
אורי גניזי (נולד ב-6 ביוני 1967) הוא פרופסור לכלכלה התנהגותית. גניזי מחזיק בקתדרת אפשטיין–אטקינסון לכלכלה התנהגותית ופרופסור לכלכלה ואסטרטגיה בבית הספר ראדי למנהל באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו - ארצות הברית. בנוסף, מכהן כמרצה אורח במרכז לחקר כלכלה ניסויית ולקבלת החלטות פוליטיות באוניברסיטת אמסטרדם.
השכלה וקריירה.
גניזי למד תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב, אותו סיים בהצטיינות יתרה. בהמשך השלים את לימודי התואר השני והדוקטורט 1997 במרכז לחקר הכלכלה באוניברסיטת טילברך בהולנד. טרם הצטרפותו לבית הספר ראדי לניהול, גניזי היה חבר סגל באוניברסיטת שיקגו, בטכניון ובאוניברסיטת חיפה.
מחקר.
מאז סיים את לימודי הדוקטורט שלו, גניזי הוא ממובילי המחקר בכלכלה ההתנהגותית בעולם. מחקריו משלבים עריכת ניסויים במעבדות ובעולם האמיתי להבנת ההתנהגות האנושית. בין תחומי מחקריו: תמריצים והבנת השפעתם על בני אדם, חקר הרמייה, אפליה, אי ודאות בקבלת החלטות, הבדלים בין נשים לגברים בשדה התחרות ותורת התמחור.
ספרו של גניזי עם פרופסור ג'ון ליסט מאוניברסיטת שיקגו, "ציר ה-Why – המניעים הנסתרים והכלכלה ההתנהגותית מאחורי היומיום שלנו" ריכז את מחקריו לאורך השנים, תוך דגש על ניסוח פחות מדעי ויותר מתאים לקהל הרחב. הספר עוסק בחשיפת המניעים הסמויים המפעילים בני אדם בתהליך קבלת החלטות ובודק מהם התמריצים הגורמים לכך. הספר מבוסס על עשרות ניסויי התנהגות, אותם ערכו גניזי וליסט בעולם האמיתי בתחומי צרכנות, שיווק ומכירות, חינוך, תעסוקה, גזענות ואפליה. בניסויים אלה גניזי וליסט התבוננו על בני אדם בסביבתם הטבעית, מבלי שהם ידעו על כך, וסיפקו מסקנות מפתיעות ומטלטלות לגבי מניעיהם האמיתיים - שהם סמויים - בתהליך קבלת ההחלטות. הספר זכה להצלחה ונכנס לרשימות רבי המכר בישראל ובעולם.
חיים אישיים.
גניזי נולד בתל אביב ומתגורר בסן דייגו עם אשתו איילת ושלושת ילדיהם. במסגרת עבודתו גניזי מחלק את זמנו בין סן דייגו, תל אביב ואמסטרדם.
סטייפן שטיינר
ד"ר סטייפן שטיינר (בסרבית קירילית: Стјепан Штајнер, בקרואטית: Stjepan Steiner; 16 באוקטובר 1915, דוניה סטוביצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 18 בינואר 2006, זאגרב, קרואטיה) היה רופא ופרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, רופאו האישי של יוסיפ ברוז טיטו במהלך מלחמת העולם השנייה, ומאיור-גנרל במערך הרפואה של הצבא העממי היוגוסלבי.
סטייפן שטיינר נולד בעיירה דוניה סטוביצה. אביו היה וטרינר וחבר במפלגת האיכרים של קרואטיה. ב-1929 עברה המשפחה לזאגרב, סטייפן למד רפואה באוניברסיטת זאגרב והתמחה בקרדיולוגיה. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה, נעצר שטיינר והובל למחנה מעצר בזאגרב. בהמשך, הועברו שטיינר ורעייתו ד"ר זורה גולדשמידט-שטיינר ביחד עם קבוצת רופאים יהודים לאזור בוסניה ומשם נמלטו והצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. סטייפן שטיינר נפגש עם יוסיפ ברוז טיטו בעיר יאיצה ובין 1943 ל-1947 היה רופאו האישי. במקביל, רעייתו זורה, שהייתה כירורגית, הקימה וניהלה מספר צוותי מנתחים ביחידות הפרטיזנים השונות בדרגת קולונל .
לאחר המלחמה המשיך לשרת במערך הרפואה של צבא יוגוסלביה והתקדם לדרגת גנרל-מאיור. ב-1976, השתחרר שטיינר משירותו הצבאי. הוא הלך לעולמו ב-2006 בזאגרב והוא בן 90. נקבר בבית העלמין מִירוֹגוֹי שבעיר.
המצור על דוברובניק
המצור על דוברובניק, הוא מצור שהוטל על העיר דוברובניק, על ידי הצבא הלאומי של יוגוסלביה בעת מלחמת העצמאות של קרואטיה, בשל הכרזת העצמאות של קרואטיה, בניסיון לבלום את התפרקות יוגוסלביה. המצור נמשך מאוקטובר 1991 עד מאי 1992, אז הוסר במתקפת נגד של הצבא הקרואטי. שחרור השטח שהוחזק בידי הצבא היוגוסלבי הושלם ביולי של אותה שנה.
רקע.
עם הכרזת העצמאות של קרואטיה, החלה התקפת הצבא הלאומי של יוגוסלביה (סרבית Југословенска народна армија; Jugoslovenska narodna armija) על המדינה. לפני התפרקות יוגוסלביה הייתה נוכחות הצבא היוגוסלבי באזור דוברובניק קטנה יחסית בשל היותה יעד תיירותי ובשל התפיסה כי נוכחות צבאית אינה עולה בקנה אחד עם ענף התיירות. בשל כך העיר לא הייתה במוקד הלחימה בחודשים הראשונים לאחר תחילתה, אך ב-1 באוקטובר 1991 התקדם הצבא היוגוסלבי מכיוון מונטנגרו ובוסניה-הרצגובינה וכבש את אזור העיר, ובכלל זה גם את העיר צאבטט ואת שדה התעופה של דוברובניק. כוחות אלה מנו כ-7,500 עד 20,000 חיילים של הצבא היוגוסלבי עצמו ושל כוח ההגנה של מונטנגרו. למולם ניצבו כ-1,500 חיילי חטיבת החי"ר ה-163 של צבא קרואטיה, ואליהם נוספו לאחר מכן כ-300 חיילי גדוד החי"ר ה-9 של כוחות ההגנה של קרואטיה (HOS - Hrvatske obrambene snage).