בשנת 1943 עקב ההפצצות המתגברות של בעלות הברית על ברלין פון טרוט ומשפחתו עברו לבית הוריו בבברה (אנ'). ב-17 באוגוסט 1944 לאחר מעצרו של פון טרוט, קלריטה נעצרה ויחד עם נשים נוספות של לוחמי התנגדות למשטר הנאצי בכלא ברלין-מואבית. בנותיהם של אדם וקלריטה פון טרוט נאספו על ידי הגסטפו מבית הוריו של פון טרוט ונלקחו לבית ילדים בבאד סכסה (אנ'), בניהול האס אס. קלריטה פון טרוט שוחררה ב-30 בספטמבר 1944. שתי בנותיה הקטנות חזרו לבית הוריו של פון טרוט זמן קצר לאחר מכן.
בחייה המאוחרים של קלריטה פון טרוט הייתה נשיאת כבוד של קרן אדם פון טרוט והמשיכה את מורשתו עד פטירתה בברלין בשנת 2013.
אודו מוראנל רויטר
אודו מורנאל רויטר (1850–1913) היה אנטומולוג ומשורר שוודי -פיני.
חיים מוקדמים.
נולד בטורקו ב-28 באפריל 1850, ושם גם נפטר ב-2 בספטמבר 1913. רויטר החל את לימודיו כסטודנט באוניברסיטת הלסינקי ב-1867. קיבל את התואר השני שלו ב-1873, ואחריו תואר דוקטור ב-1877, בהיותו פרופסור חבר לזואולוגיה.
קריירה.
רויטר התמחה בבמשפחת החרקים רכנפיים, והפך בזמנו למומחה המוביל בעולם בקבוצה זו. הוא טבע את המונח " פרזיטואידים "כדי לתאר את אורח חייהם של מינים, כמו צרעות רבות, הניזונות מהמארח אך לא הורגות באופן מידי.
פרישה.
הוא פרש רשמית בשנת 1910 עקב בעיות בריאות אך התלהבותו נותרה בעינה, ובשנת 1911, למרות עיוורונו, פרסם את "Nattens sånger" (שירי לילה) המתאר את חוויות שנותיו האחרונות. נפטר ב-2 בספטמבר 1913 בטורקו.
עבודותיו.
הפרסומים הרבים של רויטר בנושא אנטומולוגיה כוללים:
הנרי אברמוביץ
הנרי אברמוביץ (נולד ב-1950) הוא פסיכואנליטיקאי יונגיאני, אנתרופולוג, ומומחה לחינוך רפואי. כיהן כנשיא הראשון של המכון הישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית, וכראש האגודה האנתרופולוגית הישראלית. הוא פרופסור אמריטוס בחוג לחינוך רפואי בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והתמחה שם בחינוך רפואי לסטודנטים לרפואה.
ביוגרפיה.
נולד במונטריאול, קנדה. אמו, אתל לאה, הורתה ספרות עברית וספרות אנגלית, ושלטה בשפה העברית. אביו, הרי צבי יונה, היה רואה חשבון בעיסוקו, והתעניין בארכאולוגיה מקראית כתחביב. בנוסף לו, היו במשפחה אח ואחות.
סיים תואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטת ייל. ב-1967–1971 למד לתואר ראשון בפילוסופיה. ב-1971–1973 למד לתואר שני בפסיכולוגיה, וב-1973–1977 למד לתואר שלישי בפסיכולוגיה. עבודת הדוקטור שלו עסקה באברהם אבינו, ופורסמה גם כספר בשנת 1993.
ב-1977, לאחר סיום לימודיו, עלה לישראל.
ב-1981 התחיל לעבוד כמרצה בחוג לחינוך רפואי בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הוא לימד שם בעיקר סטודנטים אמריקניים לרפואה שהגיעו לישראל במסגרת מסלול מיוחד. בשנת 2018 פרש כפרופסור אמריטוס.
במקביל לעבודתו כמרצה, עסק גם במקצועו השני - פסיכולוג קליני, והתמקד בעיקר בטיפול פסיכואנליטי במסורת של הפסיכולוגיה היונגיאנית.
כיהן כנשיא הראשון של המכון הישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית.
בין השנים 1993–1995 עמד בראש האגודה האנתרופולוגית הישראלית.
לאחר פרישתו מהאוניברסיטה, ממשיך לחקור, לכתוב ולעבוד כמטפל בקליניקה הפרטית שלו.
תחומי מחקרו.
תחומי מחקרו של אברמוביץ מממוקמים בפסיכולוגיה היונגיאנית ובאנתרופולוגיה התרבותית.
להלן פירוט של תחומי מחקרו העיקריים:
הטיפול הפסיכולוגי.
בעבודותיו על הטיפול הפסיכולוגי, חלק אברמוביץ על התפיסה המקובלת, ששמה דגש על תיאוריה וטכניקה, וטען שהטיפול הוא סוג מיוחד של ״פרפורמנס״, עם דגש מיוחד על אלתורים ורעיונות נוספים מתחומי הדרמה ובימוי (Analysis as performance arts).
אברמוביץ שם דגש על החשיבות של המרחב הקליני, שיונג הגדיר כ״טמנוס״, קודש הקדושים במקדש יווני, כחלק אינטגרלי של תהליך הריפוי. בסדרת מאמרים הוא חקר אספקטים שונים של הטמנוס, כגון: ״אובדן טמנוס״ או: כשהקליניקה עוברת דירה, ״טמנוס הושגה מחדש: הרהורים על העדר האנאליטיקאי״, ולאחרונה, חיבר אברמוביץ בין מחקר איכותי לבין מציאות קלינית במחקר המבוסס על ראיונות עם 40 מטפלים בסוגיה: מתי המטפל צריך להפסיק טיפול?.
טקסי קבורה ואבל ומצבים של קרבה למוות.
כאנתרופולוג, התפרסם אברמוביץ במחקריו על טקסי קבורה ואבל, ועל מקומו של המוות בתרבויות שונות. הוא ערך מחקר אנתרופולוגי במדגסקר, ומחקר אנתרופולוגי אחר על הלוויות בירושלים (מחקר, שבו הצטרף לעבודתה של אחת מחברות קדישא בירושלים). כמו כן ערך מחקר מקיף עם האנתרופולוגית הישראלית פיליס פלגי על המוות בתרבויות שונות ברחבי העולם.
פסיכיאטריה בין-תרבותית.
אברמוביץ עסק בתחום של פסיכיאטריה בין תרבותית (Transcultural Psychiatry) בנושאים כמו הפרעות אכילה בקרב עדות שונות בישראל. מחקרים אלו מתקשרים למחקריו על מוות ואבל בתרבויות שונות.
דמויות מרכזיות בפסיכולוגיה, בפסיכיאטריה ובפילוסופיה.
אברמוביץ עסק בפועלם של ארבעה אישים מרכזיים בפסיכולוגיה, בפסיכיאטריה ובפילוסופיה:
דמויות מקראיות מזווית ראייה יונגיאנית.
בכמה מפרסומיו, כתב אברמוביץ על דמויות מקראיות ממבט יונגיאני. הוא התמקד באחים ואחיות במקרא, באברהם אבינו (שאותו הגדיר מהפכן רוחני), בדניאל כמפרש חלומות, באיוב כפמיניסט הראשון, באשת לוט כסמל לאי יציאה מטראומה, ובנביא יונה עם הפרעת אגו-סלף (ego-self).
אתיקה מקצועית של מטפלים.
אברמוביץ התעניין גם, בכמה מאמרים שפרסם, בנושאי אתיקה מקצועית של מטפלים.
עיסוקים נוספים.
כתיבת מחזות.
אברמוביץ כתב שני מחזות:
המחזה הראשון שכתב, עוסק בחייו ובמשנתו של הפילוסוף והסוציולוג מרטין בובר. המחזה הוצג באוניברסיטת ייל בשנת 1996.
המחזה השני, ״האנאליטיקאי והרב״, נכתב על ידי אברמוביץ עם עמיתו מורי שטיין ועוסק במפגש היסטורי, שנערך בציריך בשנת 1946, בין קרל יונג והרב ליאו בק, ובו מאשים בק את יונג באנטישמיות. המחזה הוצג מספר פעמים באירופה, וגם פורסם כספר. המחזה צולם, ואפשר לראותו כסרט ביוטיוב.
כתיבת שירה.
אברמוביץ כותב ומפרסם שירים. אחד משיריו "Psalm of the Jealous God" נכלל בשנת 1980 באנתולוגיה של שירה יהודית מודרנית.
אהבתו לשירה קיבלה ביטוי באנתולוגיה ״שירים להנרי: נאספו באהבה״, שאספו משפחתו וחבריו בישראל ומחוצה לה לכבוד יום הולדת 70.
סדנאות בפסיכולוגיה.
אברמוביץ יוזם ומעביר סדנאות בנושאים פסיכולוגיים בלתי שגרתיים. בין נושאי הסדנאות: חלום וציור (עם הציירת אורנה מילוא), הרגע הראשון בטיפול (עם ג׳אן וינר מלונדון), להדריך רחוק מבית – על עבודה עם ״רוטרס״ (גם כן עם ג׳אן וינר), חולי אצל המטפל, מוות של המטפל, אחים ואחיות – פנים אישיים וקליניים, ועוד.
מנהל בי״ס שנתי אינטנסיבי בפסיכולוגיה אנאליטית לדוברי רוסית שמגיעים לישראל מקזחסטן, אוקראינה, רוסיה, בלארוס ולטביה, כשבכל שנה נבחר נושא אחר לעמוד במרכז הדיונים (בית הספר פעל ופועל בשנים 2015–2022).
משפחתו.
נשוי לאיוה, פסיכולוגית בהכשרתה. אב לשלושה.
מתגורר בשכונת גבעת אורנים בירושלים.
פרסומיו.
פרסומיו של אברמוביץ עוסקים באחים ואחיות, בגסיסה ומוות, באמנות וטראומה, ובפסיכיאטריה בין-תרבותית.
מבחר ממאמריו.
להלן הבולטים מבין המאמרים והפרקים שכתב בספרים:
פוזיטנו
פוזיטנו (באיטלקית: Positano) הוא כפר וקומונה על החוף האמאלפיטאני, בנפת סלרנו (באיטלקית: Provincia di Salerno), במחוז קמפניה שבדרום איטליה.
בעבר שימשה העיר פוזיטנו כנמלה השוקק של רפובליקת אמלפי. עד למאה ה-20 הייתה פוזיטנו אחד מהמרכזים המסחריים החשובים ביותר בים התיכון, היא אף התחרתה עם ונציה על הדומיננטיות כמרכז סחר בינלאומי, בו נפגשות סחורות מהמזרח הקרוב והתיכון עם סחורות ממערב ומרכז אירופה.
במהלך המאה ה-20 החל תהליך של מיתון, וכלכלת העיר דעכה. כתוצאה מכך עזבו למעלה ממחצית התושבים (חלקם הנכבד היגר לארה"ב).
דב-ברל לופטין
דב-ברל לופטין (באוקראינית: дов берель Лопатин; 1900, ויסוצק, פולין – 8 בנובמבר 1943, סטניצה רומנובסקאיה, רוסיה) היה איש ציבור יהודי-פולני ויו"ר ההסתדרות הציונית בעיירת לחווא. במלחמת העולם השנייה כיהן כראש היודנראט בגטו לחווא.
ביוגרפיה.
לופטין נולד בעיירה ויסוצק, במחוז פולסיה. בגיל 10 התייתם מהוריו וגדל בבית אחותו, בסארני, אוקראינה. בשנת 1924 הכיר את ציפורה פייגל צ'צ'יק ונשא אותה לאישה. שניהם התגוררו בעיירה לחווא, פולין (הנמצאת עכשיו בשטח בלארוס), שם חיו כ-2500 יהודים. לופטין עסק במסחר תבואה, הצליח בעסקיו, ויחד עם שותפו רבי ישעיהו שטכמן ייסד בית מסחר לקמח ומכולת בסיטונאות. עד מהרה השתלב בחיים הציבוריים של העיירה, והיה לאחד העסקנים המובילים בה. כיהן כיו"ר ההסתדרות הציונית בלחווא והיה ידוע בסיוע ליהודי העיירה בכל בעיה. ההתייתמות מהוריו בהיותו ילד השפיעה על חייו בכך שהיה רגיש לזולת ומגיש עזרה לכל אדם אשר היה במצוקה.
תחילת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 השלטון הסובייטי כבש את שטח העיירה, וכמה יהודים קומוניסטים החליטו לנקום בו על פעילותו הציונית לאורך השנים. צבי הרשל נוימן, שנמנה עם הפעילים של המשטר החדש, הביא איתו פועלים לבית המסחר, סגר את המחסנים עמוסי הסחורה, וקיבל לידיו את המפתחות.
לופטין היה בין המגורשים הראשונים לסיביר, אך לופטין לא נרתע מפני השונאים אותו והבין כי את הזכות לחיות אין לבקש מהם. לכן, הוא נסע אל שלטונות המחוז בלוניניץ, ל- נ.ק.ו.ד. (המשטרה החשאית הסובייטית) וניסה לשכנע את הקומיסר הזועם שנעשה לו עוול בניגוד לחוקי היסוד של האזרח. הקומיסר השתכנע מדבריו וציווה להחזיר ללופטין את מחסנו. בנוסף, הרשל נוימן נענש וננזף על יחסו הבלתי הוגן כלפי לופטין.