מאג'די נולדה באיראן לאב אתאיסט ולאם מוסלמית. הייתה נשואה להוגה המרקסיסטי מנסור הקמט שהוביל את ההתנגדות הקומוניסטית לשאח, והם הורים לשלושה ילדים.
עמדות פוליטיות.
מאג'די מגדירה את עצמה מרקסיסטית ו"פועלית-קומוניסטית". היא מתארת את האסלאם כ"אידאולוגיה מאוד שונאת נשים". בראיון משנת 2001 אמרה מאג'די ש"הציבור חייב לעשות משהו כדי לחסל את האסלאם". בראיון אחר קבעה מאג'די ש"איסלמופוביה היא מושג מומצא, שמנסה להשתיק את העולם ולמנוע ביקורת על האסלאם ועל התנועה האסלאמית".
יוסף הלוי זליגר
ג'מאל א-דין אל-אפגני
ג'מאל אל דין אל-אפגאני
ג'מאל אל דין אל-אפגני
דקאפול
אל-מנאר (כתב עת)
אל-מנאר (בערבית: المنار, "המגדלור") היה כתב עת אסלאמי, שיצא לאור בקהיר על ידי רשיד רידא ברציפות מ-1898 ועד מותו של רידא ב-1935.
בהתחלה הופק כתב העת כשבועון ולאחר מכן הפך לירחון שכלל פרשנות על פי הקוראן, דברי תמיכה במוחמד אבן עבד אל-והאב ותמיכה בהעמקת הידע במדע ובטכנולוגיה. במאמריו קרא רידא לרפורמות באסלאם תוך חזרה לרעיונותיהם של הח'ליפים הראשונים וכן העלה את רעיון המדינה המוסלמית.
כתב העת פרסם ספרים בהמשכים או חלקים מספרים טרם הוצאתם לאור כספרים, כך למשל פורסם בו חלק ניכר מהספר "על טבעי העריצות" של עבד א-רחמן אל-כוואכבי, וזאת בנוסף למאמרים רבים של כוואכבי, בהם פיתח את משנתו בדבר אימוץ מוסדות מדיניים מערביים שמתאימים לאסלאם וכן פיתח את הרעיון של סוציאליזם אסלאמי מתוך האמונה שהקוראן מתיר חלוקה מחדש של העושר.
רשיד רידא העלה באל-מנאר את רעיונותיו של אבן תיימיה בן המאה ה-13, כפי שרידא פירש אותם, כלומר דגש על חזרה לאמונתם של הסלף (בני שלוש הדורות הראשונים לאסלאם), מכאן התנגדות עזה לחידושים של הצופים.
תפוצתו של כתב העת הייתה ברוב השנים 1000–1500 גיליונות אולם השפעתו על הוגי הדעות של המודרניזם באסלאם ועל אנשי הוהאביה ואנשי הסלפיה הייתה גבוהה יותר מאשר מספר הגיליונות שנמכרו.
מאמס מייבלי
ג'קי "מאמס" מייבלי (באנגלית: Jackie "Moms" Mabley; נולדה בשם לורטה מרי אייקין, Loretta Mary Aiken 19 במרץ 1894 - 23 במאי 1975) הייתה קומיקאית, זמרת, ואמנית וודוויל שהופיעה במעגלי המופעים השחורים של תקופת ההפרדה הגזעית בארצות הברית. מאוחר יותר בחייה היא הופיעה גם בתוכניות בידור בטלוויזיה, כמו אלה של אד סאליבן, הארי בלפונטה והאחים סמאת'רס. היא הייתה ידועה בעיקר בשל ההומר ה"גס" שלה, וזכתה לפופולריות רבה בקרב קהלים שחורים במשך חצי מאה, עד שגם קהלים לבנים החלו להכירה בשנות ה-60.
חיים מוקדמים.
מייבלי נולדה ב-1894 במחוז ברברד בדרום קרוליינה, לג'יימס אייקין ומרי סמית. היא הייתה אחת מ-16 ילדים. אביה, שהיה כבאי מתנדב, נהרג בתאונת כבאית כשמייבלי הייתה ילדה צעירה, ואמה - שהייתה עד אז עקרת בית - לקחה על עצמה את ניהול עסקיו. אך גם אמה נדרסה למוות זמן לא רב לאחר מכן. כשמייבלי הייתה בת 11 היא נאנסה על ידי גבר שחור מבוגר, וכתוצאה נכנסה להריון. בגיל 13 אנס אותה השריף הלבן של העיר, וגם הפעם נכנסה להריון. שני התינוקות שנולדו לה בעקבות מקרי האונס נמסרו לאימוץ.
בגיל 14 ברחה מייבלי לקליבלנד, שם החלה להופיע במופעי מינסטרל, ומשם התפתחה הקריירה הארוכה שלה.
קריירה.
את השם מייבלי היא אמצה בעקבות מערכת יחסים עם ג'ק מייבלי, עליו אמרה "הבחור הזה לקח ממני כל כך הרבה, זה רק הוגן שאקח ממנו את שמו". מאוחר יותר הוסיפה את הכינוי "Moms", גם בגין הדמות הסבתית האהובה שלה, וגם כי הייתה סוג של אמא לקומיקאים ובדרנים אחרים בחוגי הוודוויל.
בגיל 20 התחילה להופיע בדמות אישה זקנה שמספרת בדיחות מיניות ורודפת אחרי גברים צעירים. אחת הבדיחות האהובות עליה הייתה ש"כל מה שגבר זקן יכול לעשות עבורי זה למסור לי הודעות מגבר צעיר". אך בדמויותיה האחרות, נהגה מייבלי להופיע בבגדים אנדרוגניים, והיא עצמה יצאה כלסבית בגיל 27. היא נחשבת לקומיקאית השחורה הראשונה - והייתה מהמובילות בזמנה מכל המגזרים.
בשיא הקריירה שלה הייתה מייבלי מרוויחה $10,000 לשבוע בתיאטרון אפולו בהארלם, והייתה האישה הראשונה שהופיע שם במופע קומי. כשקהלים לבנים החלו להיוודע אליה, הוזמנה גם להופיע בקרנגי הול. היו לה הופעות אורח בתוכניות טלוויזיה, והיא התארחה באופן קבוע בתוכניות בידור.
בין צחוק לצחוק, מייבלי התעמתה במופעיה עם עניינים רציניים ושנויים במחלוקת, כולל גזענות, סקס, אלימות, שחיתות בממשלה, ועוד. בסרט "Amazing Grace" היא שיחקה את הדמות של גרייס טיזדייל גריימס, אישה פשוטה שמתוך היושרה הבלתי מתפשרת שלה מפילה את הרשות המקומית המושחתת. בראיונות היא התייחסה לגזענות הרצחנית של הדרום, אך גם ביקרה בחריפות את המשתתפים במהומות שהתחוללו במהלך המאבק השחור לזכויות בשנות ה-60.
מייבלי שם הייתה שרה שירים סאטיריים במופעיה, והוציאה אותם בהקלטות לצד שירים רציניים יותר, ואלו היו לעיתים מוצאים את עצמם מובילים במצעדי הפזמונים. בגיל 75 נהייתה מייבלי לאדם המבוגר ביותר עם שיר במצעד ה-Top 40.
חיים אישיים.
למייבלי היו ארבעה ילדים נוספים לשניים שנמסרו לאימוץ, ובזקנתה חיה עם בתה בוני בהארטסדייל, ניו יורק, שם נפטרה מדום לב ב-1975.
מורשת.
ב-2013 יצא ב-HBO סרט דוקומנטרי על מאמס מייבלי בהפקתה של וופי גולדברג. הסרט היה מועמד לשני פרסי אמי.
לתקליטה של מייבלי מ-1960 - The Funniest Woman in the World - הוענק תקליט זהב.
מייבלי נחשבת לחלק מתחיית התרבות השחורה של הרנסאנס של הארלם.
הופעות ויצירות.
מופעים.
במה
סרטים
טלוויזיה
ווילברט אודרי
האסלאם המודרני
הסנדק מוות
הסנדק מוות או מלאך המוות (בגרמנית: Der Gevatter Tod) הוא סיפור שלוקט על ידי האחים גרים, והוא מספר 44 במעשיות האחים גרים. מאפיינים רבים בסיפור מזכירים את הסיפור "האדון הסנדק" המופיע גם הוא באסופה.
תוכן הסיפור.
לאדם עני אחד היו שנים עשר ילדים והוא מתקשה מאוד לפרנסם. כאשר נולד הילד השלושה עשר הוא אינו יודע מה לעשות. הוא מחפש סנדק לבנו, האלוהים מציע את עצמו, אולם האיש דוחה אותו בטענה שהוא אינו הוגן כיוון שנותן את כל הכסף לעשירים. לאחר מכן מגיע השטן ומציע את עצמו, אולם האיש דוחה אותו כיוון שהוא מרמה אנשים. לאחר מכן מגיע המוות ומציע את עצמו, האיש מכריז שהוא אכן רוצה בו כיוון שהמוות הוגן ואינו מבדיל בין עשירים לעניים. המוות מופיע ביום הטבילה כסנדק רגיל לכל דבר ולאחר מכן נעלם.
כאשר הנער מתבגר, מגיע אליו המוות ומציע לו הצעה: הוא יהפוך לרופא, ובכל פעם שהמוות יופיע למראשות המיטה יהיה עליו להעניק לחולה סם קסמים שיגרום לו להחלמה מהירה, אולם אם המוות יופיע למרגלות המיטה יהיה על הרופא לוותר ולהניח למוות לקחת אותו, וכך היה והנער הפך לרופא מפורסם. פעם אחת המלך חלה והזמין את הרופא הצעיר, כאשר הגיע הרופא גילה את המוות למרגלות המיטה, אולם הוא החליט להפר את ההסכם, הוא הפך את המלך כך שהמוות היה בכיוון הראש, והשקה את המלך בסם הקסמים. הסנדק הזועם מזהיר את הנער שבפעם הבאה שיעז לעשות דבר כזה יעניש אותו, אולם כאשר בת המלך היפה חולה גם היא, מכריז המלך שמי שירפא אותה יוכל להינשא לה. הרופא הצעיר מפר את הבטחתו בפעם השנייה, הופך את הנסיכה ומשקה את החולה בסם. המוות הזועם מוביל אותו למנהרה תת-קרקעית בה הוא מגלה אלפי נרות שעווה. המוות מסביר שהנר מסמל את שארית חייו של האדם: לצעירים ישנו נר גדול, למבוגרים נר בינוני, ולזקנים נר קטן. הנער מבקש לראות את הנר שלו, ומגלה שהנר קטן מאוד ועומד להיגמר. הוא מבקש מהמוות לשים את הנר הקטן על נר גדול יותר כדי שיוכל להמשיך לחיות, המוות מסכים, אולם כאשר הוא מרים את הנר הקטן הוא מכבה אותו וגורם למותו של הרופא.
עיבודים בטלוויזיה.
בסדרה היפנית אגדות האחים גרים, אחד הפרקים עוסק בסיפור סנדק המוות.
עלילת הפרק הראשון בסדרה סיפורי עמים (החייל והמוות), נכתב בהשראת הסיפור סנדק המוות
בניין האדמירליות הישן
בני מקארתי
בנדיקט סאול "בני" מקארתי (באנגלית: Benedict Saul "Benni" McCarthy; נולד ב-12 בנובמבר 1977 בקייפטאון) הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי ששיחק בעמדת החלוץ.
מקארתי הוא מלך השערים של נבחרת דרום אפריקה בכל הזמנים, לאחר שכבש במדיה 32 שערים ב-80 הופעות. במהלך הקריירה שיחק בליגות הבכירות בהולנד, ספרד, פורטוגל ואנגליה, והתואר המשמעותי ביותר בו זכה היה ליגת האלופות עם פורטו.
קריירת משחק.
מקארתי החל את הקריירה בקבוצת הנוער של המועדון החובבני קרוסיידרס, ובגיל 17 הוחתם על ידי קבוצת סבן סטארס. לקראת עונת , לאחר שהצטיין באליפות אפריקה לנוער בה הגיעה נבחרתו לגמר, וייצג אותה גם בגביע העולם לנוער, עבר בגיל 19 בלבד לאייאקס אמסטרדם ההולנדית. כבר בעונתו הראשונה במועדון כבש תשעה שערי ליגה וסייע לקבוצתו לזכות בדאבל באותה עונה. בעונה שלאחריה שדרג מקארתי את מאזן השערים האישי ל-11, וזכה עם הקבוצה בגביע נוסף, עבר מקארתי לסלטה ויגו הספרדית, בסכום שהוערך במעל ל-6 מיליון אירו, סכום שיא לשחקן דרום אפריקאי באותו הזמן.