במאי 2007 טען מונזר מוסלי, ראש לשכתו של נשיא סוריה באותה תקופה, כי כהן נקבר ברובע אל-מזה בדמשק, אך לא ניתן לאתר את קברו כיוון שנבנו עליו מאז בניינים ורחובות. בנוסף, ניסה מוסלי להמעיט בחשיבות תרומתו וטען כי המידע שהעביר כהן היה מידע כללי ולא משמעותי. הספר "אלי כהן - תיק פתוח" מנתח את תוכן הראיון ומפריך את טענותיו של מונזר מוסלי. הכותב מצביע על כך שמונזר מוסלי הודח מתפקידו בפברואר 1966, ולכן אין לו מידע כלשהו. מעבר לכך מצביע הכותב על כך שהראיון מלא בשקרים וחצאי אמיתות.
ב-30 במאי 2010 שודרה לראשונה בגלי צה"ל הקלטה מרדיו דמשק, שבה נשמע כהן. ההקלטה בוצעה ב-2 בדצמבר 1962, כשנה לאחר שהגיע אלי כהן לסוריה. המראיין, שאירח את כהן, הציג אותו בשמו הבדוי - כאמל אמין ת'אבת, איש עסקים סורי שחזר למולדת אחרי שנים רבות בדרום אמריקה.
באוקטובר 2011, ביקר בישראל פעיל כורדי מעיראק שישב בכלא בסוריה, שסיפר כי ראה על קירות תאו מילים בעברית ובערבית שחרט כהן, ככל הנראה בטרם הוצא להורג: "אני לא מצטער על מה שעשיתי. אם יש בי צער זה על מה שלא עשיתי ולא יכולתי לעשות. לעיתים אדם נכשל בגלל חברים שהכשילו אותו".
אחיו הצעיר של אלי כהן, מוריס כהן (1927 - דצמבר 2006) שירת ביחידה 220 וקלט מברקים עבור המוסד, ובשלב מסוים הבין כי אחיו אלי נמצא בסוריה, אך שמר זאת בסוד משאר בני המשפחה. מוריס פעל כדי להנציח את זכרו של אחיו, תוך ציפייה להחזרת עצמותיו לקבורה בישראל, בקשה שנדחתה שוב ושוב על ידי סוריה. ביולי 2018 פרסם המוסד הישראלי כי הצליח להשיב את שעון היד של אלי כהן.בני משפחתו וגורמים נוספים טענו כי חשיפתו נבעה ממחדל של המוסד. הם סברו כי מפעיליו סיכנו את כהן לשווא, כאשר דרשו ממנו לשדר בכל יום ולפעמים פעמיים ביום ולדווח על הנעשה בפרלמנט הסורי, דברים שלא היו בעלי חשיבות. אשתו נדיה טענה כי הגיחה האחרונה שלו לסוריה הייתה מיותרת, הואיל וכהן מיצה את יכולתו המודיעינית, והסיכוי שייחשף הפך לגבוה מאוד. לאחיו, אפרים כהן, היו טענות על כך שהמשפחה לא קיבלה מידע אמין מגורמי המודיעין בארץ, ובזמן שהגורמים הישראליים שידרו אופטימיות ודיברו על כך שהוא יחזור, קול דמשק הודיע על תלייתו. ב-18 במאי 2015, חמישים שנה לאחר שנתלה, הודה ראש המוסד, תמיר פרדו, כי "בדיעבד, ברור שחזרתו האחרונה של אלי לסוריה הייתה טעות". על אף הנצחתו של כהן, טוענת משפחתו שלא נעשה די להבאתו לקבורה בישראל ולהנצחתו.
באפריל 2019 דווח כי יחד עם החזרת זכריה באומל, חיילים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית איתרו את שרידיו של אלי כהן והביאו עמם לרוסיה, אבל משרד החוץ של רוסיה הוציא הודעה רשמית הדוחה טענות אלה. בפברואר 2021 התקשורת הערבית טענה שוב כי כוחות צבא רוסיה עמלים לאתר את שרידיו של אלי כהן במחנה הפליטים אל-ירמוכ.
הנצחה.
אלי כהן מונצח באופנים רבים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:אלי כהן|*]]
[[קטגוריה:אנשי המוסד שנכלאו בחו"ל]]
[[קטגוריה:יהודים שהוצאו להורג]]
[[קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות ערב]]
[[קטגוריה:חללי צה"ל]]
[[קטגוריה:הנצחת נעדרים בהר הרצל]]
[[קטגוריה:יחסי ישראל–סוריה]]
[[קטגוריה:יהדות אלכסנדריה]]
[[קטגוריה:אלכסנדריה: אישים]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים]]
[[קטגוריה:עולים בשנות ה-1950]]
[[קטגוריה:מרגלים יהודים]]
[[קטגוריה:נעדרי צה"ל]]
[[קטגוריה:אנשי יחידה 131]]
[[קטגוריה:בת ים: אישים]]
[[קטגוריה:ישראלים שמקום קבורתם לא נודע]]
[[קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל]]
[[קטגוריה:פעילים ציונים במצרים]]
[[קטגוריה:פעילים ציונים בסוריה]]
[[קטגוריה:אסירי ציון]]
[[קטגוריה:עולי הגרדום]]
[[קטגוריה:אישים שהונצחו על מדליות ישראל]]
[[קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בישראל]]
[[קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל]]
[[קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל]]
[[קטגוריה:מרגלים שריגלו למען ישראל]]
[[קטגוריה:מרגלים ישראלים]]
[[קטגוריה:אישים המונצחים בגן הנעדרים בהר הרצל]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965]]
צום גדליה
צום גדליה (או צום גדליהו) הוא יום תענית ביהדות החל בג' בתשרי, יום לאחר ראש השנה (אם יום זה חל ביום שבת - כ-31.9% מהשנים - הצום נדחה ליום המחרת). צום זה הוא אחד מארבעת הצומות לזכר חורבן בית המקדש. הצום נקבע לציון רצח גדליהו בן אחיקם, נציב יהודה בימים שלאחר חורבן בית המקדש הראשון, בתחילת המאה ה-6 לפנה"ס. מותו סימל את סופו המוחלט של היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת בית ראשון.
הופעת הצום במקורות.
ההתייחסות הראשונה לצום גדליה היא בתנ"ך, בספר זכריה, שם מוזכר "צום השביעי". הכוונה היא לצום בחודש השביעי, הוא תשרי בספירה המקובלת המתחילה את השנה בניסן. בגלל ההקשר בפסוקים, בהם מדובר על צומות החורבן, לא ייתכן שמדובר שם על יום הכיפורים (שחל גם הוא בתשרי).
בתלמוד הבבלי, מסכת ראש השנה, נאמר:
אצל הקראים אין צום גדליה והצום השביעי של זכריה מתייחס לצום של כ"ד בתשרי, המוזכר בנחמיה ואשר נועד לכפר על תופעת נישואי הנשים הנוכריות. בצום זה, הקראים מקיימים וידוי חרטה וזיכרון לכריתת האמנה לאחר שבעים שנות גלות.
מותו של גדליה.
לאחר כיבוש ממלכת יהודה בידי הבבלים, הוגלה רוב העם היהודי, ובמיוחד נכבדי העם, לבבל, ואילו בארץ נשארו מעטים מדלת העם, ששימשו כורמים ויוגבים. נבוכדנצר השני, מלך בבל, הציב את גדליה בן אחיקם לשליט על שארית הפליטה אשר נותרה בארץ יהודה. גדליה אסף והנהיג את כל פליטי החורבן, ושכנע את יושבי יהודה לאסוף את היבולים, ואף קיבל גיבוי מירמיהו הנביא שהצטרף אליו למצפה.
כפי שמתואר בספר ירמיה, גדליה נרצח בידי קבוצת יהודים בהנהגת ישמעאל בן נתניה, שהיה נצר לשושלת המלוכה. הוא הוזהר על הצפוי להתרחש מפי נאמניו, מפקד הצבא יוחנן בן קרח ואנשיו, שהזהירו אותו מפני ישמעאל. יוחנן אף ביקש כי גדליה יקדים להורגו בפעולת מנע, אך גדליה לא האמין לו וסירב להצעתו. גדליה נרצח כשישב במצפה (כנראה נבי סמואל של היום), ואיתו נטבחו גם תומכיו ואף החיילים הבבליים שהיו מוצבים שם. הרצח, שנעשה בעיצומה של סעודה שערך גדליה לישמעאל בן נתניה ואנשיו, נעשה בהכוונת בעליס מלך עמון.
ברצח גדליה בא הקץ לקיומה של אוטונומיה יהודית כלשהי בארץ ישראל לאחר חורבן הבית הראשון. הרצח גרם לדלת העם תחת ממשלתו של גדליה בן אחיקם להתפזר. מקצתם ירדו למצרים, מחשש לתגובת הבבלים. בכך הושלם חורבן הבית הראשון, ולא נותרה כל ריבונות יהודית בארץ ישראל למשך כחמישים שנה, עד ימי שיבת ציון.
מועד רצח גדליה.
ישנה מחלוקת במסורת היהודית בשאלה האם גדליה נרצח ב-ג' בתשרי, או שנרצח ב-א' בתשרי והצום נדחה למעשה לאחר ראש השנה מפני שאי אפשר לקבוע צום ביום חג.
הלכות הצום.
התפילות.
עקב נפילת תאריך הצום בעשרת ימי תשובה, התפילה של צום גדליה היא אחת מהתפילות הארוכות והמסובכות שבימי החול במהלך השנה.
ה. פ. לאבקרפט
יום הניצחון באירופה
יום הניצחון באירופה (באנגלית: VE [Victory in Europe] Day) נקרא גם יום הניצחון על גרמניה הנאצית - הוא היום בו חוגגים את ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה בשנת 1945. במדינות המערב נחגג יום זה ב-8 במאי, ובגוש המזרחי נחגג יום הניצחון בחבר המדינות ב-9 במאי.
הכניעה ללא תנאי של גרמניה הנאצית התרחשה ב-7 במאי בריימס שבצרפת ונכנסה לתוקף ב-8 במאי. בעלות הברית החליטו להכריז על כך בפומבי רק ב-9 במאי. למרות תכנון זה דלפה הידיעה במערב, וחגיגות ענק פרצו כבר ב-8 במאי, בעיקר בלונדון (שם השתתפו יותר ממיליון איש בחגיגות).
אף על פי שמלחמת העולם לא הסתיימה בתאריך זה, אלא רק ב-15 באוגוסט 1945 (ביום הניצחון על יפן, הידוע גם כ-VJ-DAY), נחשב תאריך זה לתאריך שבו מצוין סוף המלחמה.
יום הניצחון במדינות ברית המועצות לשעבר.
במדינות בברית המועצות לשעבר יום הניצחון נחגג בצורה של מצעד צבאי, סרטים הקשורים לניצחון ולמלחמה, זיקוקין די-נור ובדרך כלל בשעות הערב דקת דומייה לזכר החללים שנהרגו במלחמה כנגד הנאצים, במדינות אלה החג נחשב לאחד המרכזיים והחשובים, ולכן הוא מוכרז כיום חופש.
יום הניצחון בישראל.
בארץ ישראל כללו החגיגות יום שבתון, חנינה למספר אסירים על עבירות מרקע פוליטי, תהלוכות והנפת דגלים. בקרב היישוב היהודי החגיגות הקיפו את כל שדרות הציבור. בקרב הערבים בארץ ישראל; החגיגות הצטמצמו לאליטות שהיו בקשרים עם הבריטים, בעוד הציבור הרחב התייחס לניצחון באדישות.
עם בוא גל העלייה הגדול ממדינות ברית המועצות לשעבר, מצוין יום הניצחון על גרמניה הנאצית גם בישראל (ובעיקר בכנסת), לכבוד הלוחמים היהודיים בצבאות בעלות הברית בכלל, ובצבא האדום בפרט.
החל משנת ה'תשע"ד (2014) מצוין גם יום השחרור וההצלה על פי התאריך העברי כו באייר.
אלי עמיר
אלי עמיר (נולד ב-26 בספטמבר 1937) הוא סופר ישראלי. פעל למען צמצום הפערים בחברה הישראלית, טיפול בנוער ובמשפחות במצוקה ומתן ביטוי לתרבויות יהודי ארצות ערב.
ביוגרפיה.
אלי עמיר נולד בבגדאד, עיראק, בשם פואד אליאס נאסח חלסצ'י. עלה לישראל לפני שמלאו לו 13 שנים, נקלט עם משפחתו בבית עולים, מעברה ומשם הצטרף לחברת נוער של עליית הנוער ויצא לקיבוץ משמר העמק. בראיון שנתן בפסטיבל מספרי הסיפורים וכן בספרו "תרנגול כפרות" טען כי במהלך שהותו בקיבוץ זכה ליחס מזלזל ולגזענות מצד יוצאי אירופה ששהו בקיבוצים. בשנת 1954 עבר לבדו לירושלים והחל ללמוד בבית ספר ערב לנערים עובדים ולעבוד כנער שליח במשרד ראש הממשלה. אחרי שסיים את לימודיו התגייס לצה"ל.