בשנת תקס"ה התמנה לרב ואב"ד בעיר הומל (שם כיהן במשך למעלה מחמישים שנה עד פטירתו) וכן עמד בראשות ישיבה וכולל לאברכים. בשנים הראשונות לרבנותו הייתה עליו מחלוקת גדולה אך היא שקטה על ידי השתדלות רבה מצד רבי דובער שניאורי האדמו"ר השני של חסידות חב"ד. ר' אייזיק הרעיש את עולם הרבנות, כאשר התיר את הדג 'שאייטרע'.
לאחר פטירתו של רבי שניאור זלמן מלאדי היה לחסיד של רבי דובער שניאורי בנו וממשיכו. לאחר פטירתו של רבי דובער פנו ראשי החסידים לר' אייזיק שיקבל על עצמו את האדמו"רות משום שרבי מנחם מנדל שניאורסון ה"צמח צדק" סירב לרשת את הכס ר' אייזיק הסכים לקבל את האדמו"רות אך לבסוף התחרט ושידל את רבי מנחם מנדל לקבל על עצמו את ההנהגה.
נפטר בכ"ו באייר תרי"ז ונקבר בעיר הומל על קברו הוקם אוהל. לאחר פטירתו כיהן חתן בנו הרב צבי דב לאטקר, ברבנות הומל. נכד נכדו של הרב לוטקר הוא עודד לוטקר.
משנתו.
עסק בלימוד תורת רבותיו בעמקות וחריפות.
היה מרחק את ההתפעלות ומקרב את ההתבוננות.
סויוז TM-21
סויוז TM-21 הייתה משימת סויוז מאוישת להחלפת הצוות בתחנת החלל מיר. כחלק מתוכנית מיר ומעבורות החלל נשאה עימה החללית את האסטרונאוט האמריקאי הראשון שטס בחללית סויוז, שהיה גם האמריקאי הראשון שהיווה חלק מצוות תחנת החלל מיר - נורמן ת'אגארד. המשימה שוגרה ב-14 במרץ 1995 מ-LC-1 בקוסמודרום בייקונור, קזחסטן, על גבי משגר סויוז U2, וב-16 במרץ עגנה החללית במיר. יומיים לאחר מכן, ב-18 במרץ, שוגרה מעבורת החלל אנדוור למשימת STS-67, והייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריית התעופה לחלל ש-13 בני אדם שהו בחלל: 6 אנשים במיר (3 מצוות הסויוז TM-21 ו-3 מצוות הסויוז TM-20 שעמד לחזור לכדור הארץ) ו-7 אנשים במעבורת החלל.
3 אנשי צוות המשימה, שהיוו את משלחת EO-18 אל תחנת החלל מיר, הוחלפו על ידי אנשי צוות משלחת EO-19, ששוגרו במעבורת החלל אטלנטיס במשימת STS-71 ביוני-יולי 1995. צוות EO-18 חזר לכדור הארץ במעבורת אטלנטיס בעוד שני אנשי הצוות שהחליפו אותו (EO-19) נחתו בחללית הסויוז TM-21 ב-11 בספטמבר 1995.
Bytecode
Bytecode (בייטקוד), ידוע גם בשם p-code (קוד נייד - portable code), הוא צורה של סט פקודות אשר תוכנן עבור ביצוע יעיל על ידי מפרש תוכנה. להבדיל מקוד מקור הקריא על ידי בני אדם, בייטקוד מורכב מקודים נוּמריים קומפקטיים, קבועים, והפניות (references) - בדרך כלל כתובות נומריות; אשר מקודדים את תוצאות הניתוח התחבירי והסמנטי של דברים כגון טיפוס הנתונים, תחום ההכרה (scope), ועומק הקינון (nesting) של רכיבי תוכנה.
מקור השם bytecode הוא מסטים של פקודות אשר מורכבים מ-opcodes באורך של byte אחד, שאחריהם יכולים לבוא פרמטרים אופציונליים. ייצוגי ביניים כמו bytecode עשויים להיות הפלט של מימושים של שפות תכנות על מנת להקל על עבודת המפרש, או כדי להוריד את התלות בחומרה ובמערכת ההפעלה, בכך שהם מאפשרים לאותו קוד לרוץ על גבי פלטפורמות שונות. לעיתים קרובות, בייטקוד יכול לרוץ ישירות על גבי מכונה וירטואלית (כלומר, המפרש), אבל יש מקרים בהם הבייטקוד מהודר הלאה לשפת מכונה לצורך שיפור הביצועים.
מאחר שהוראות הבייטקוד מעובדות על ידי תוכנה, הן יכולות להגיע ברמות שונות של מורכבות. עם זאת, בדרך כלל הן דומות להוראות חומרה מסורתיות; מכונות מחסנית (stack machines) הן הנפוצות ביותר, אבל נבנו גם מכונות רגיסטרים (register machines) וירטואליות. חלקים שונים של התוכנית יכולים להישמר בקובצי bytecode נפרדים, בדומה לקובצי object המקושרים על ידי linker, אבל שלא כמו קובצי object, קובצי bytecode נטענים דינאמית בזמן ריצה.
הרצה.
תוכניות בייטקוד ניתנות להרצה על ידי ביצוע ניתוח תחבירי (parsing) וביצוע "ישיר" של ההוראות אחת אחרי השנייה. מפרשי בייטקוד שעובדים בצורה כזאת הם מאוד פורטביליים (יבילים). מערכות אחרות שנקראות dynamic translators (מתרגמים דינאמיים), או just-in-time (JIT) compilers (מהדרים "בדיוק בזמן"), מתרגמות בייטקוד לשפת מכונה בזמן ריצה, ברגע שהוא נדרש. זה הופך את המכונה הווירטואלית ללא פורטבילית, אבל לא גורם לאיבוד הפורטביליות של הבייטקוד עצמו. לדוגמה, קוד בשפות Java ו-Smalltalk בדרך כלל נשמר בפורמט בייטקוד, אשר בשלב מאוחר יותר עובר הידור JIT כדי לתרגם את הקוד לשפת מכונה לפני ההרצה שלו. אופן פעולה כזה גורר עיכוב לפני תחילת הריצה של התוכנית, בזמן שהבייטקוד עובר הידור לשפת מכונה (native), אבל משפר משמעותית את מהירות הריצה עצמה בהשוואה לפירוש ישיר של קוד המקור – בדרך כלל בכמה סדרי גודל.
בזכות השיפור הנ"ל בביצועים, כיום הרבה מימושים של שפות תכנות מריצים תוכניות בשני שלבים – תחילה מהדרים את קוד המקור לבייטקוד, ואז מעבירים את הבייטקוד למכונה וירטואלית. לפיכך קיימות מכונות וירטואליות עבור השפות Forth, PHP, Python, Java ו-TCL. לעומת זאת, המימושים של השפות Perl ו-Ruby (גרסה 1.8) פועלים על ידי מעבר על ייצוג של abstract syntax tree אשר מופק מקוד המקור.
קולין קמבל
בייטקוד
קולין קמפבל, ברון קלייד הראשון
קולין קמפבל, ברון קלייד הראשון (באנגלית: Colin Campbell; 20 באוקטובר 1792 - 14 באוגוסט 1863) היה קצין בצבא הבריטי. קמפבל נולד בגלאזגו שבסקוטלנד ושירת בצבא הבריטי מגיל 16 במשך 52 שנים, הוא קיבל את תואר הברונות על שרותו לאימפריה הבריטית, כמו גם תואר אבירות במסדר האמבט ומסדר כוכב הודו.
קמפבל מוכר במיוחד משום שפיקד על 'חטיבת ההיילנד' במהלך מלחמת קרים, בה עמד בראש "הקו האדום הדק" המפורסם בקרב בלקלווה. לאחר מלחמת קרים פיקד קמפבל במהלך המרד ההודי הגדול על כוח החילוץ שיצא לעזרת הנצורים בלקנאו ולאחר מכן מונה למושל מחוז אווד שהיה מהאזורים הפחות יציבים במהלך המרד. במשך השנים היה קמפבל גם למושל הכללי של הודו.
ג'יג'יגה
ג'יג'יגה (באמהרית: ጅጅጋ, בסומלית: Jigjiga) היא עיר במזרח אתיופיה המשמשת כבירת מדינת סומלי בפדרציה האתיופית. העיר שוכנת בגובה של 1,609 מטרים מעל פני הים ומתגוררים בה כ-100,000 בני אדם.
העיר נמצאת על הכביש הראשי בין הרר שבאתיופיה להרגייסה שבסומליה, והיא ידועה במיוחד בשל תעשיית הקטורת הנהוגה בה. לעיר יש נמל תעופה המשמש אותה. בעבר הייתה העיר במחוז הררג, אך עם קבלת החוקה האתיופית ב-1995 הפכה לבירת מחוז סומלי.
מרבית מהתושבים (99%) הם סומלים בין המיעוטים בעיר ניתן למצוא את האמהרים והאורומו.
היסטוריה.
העיר הוזכרה לראשונה במקורות אירופיים בשנת 1842. לפי משלחת בריטית שעברה בסביבה בשנת 1893, פעל באזור מבצר עם כ-25 גברים. העיר עצמה הוקמה באופן מאורגן בשנת 1916. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה (1935-1936), שימשה העיר כמפקדה של הצבא האתיופי. כוח איטלקי כבש את העיר ב-5 במאי 1936. ב-17 במרץ 1941, במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה על ידי בעלות הברית. זאת לאחר שהכוחות האיטלקיים כבר כבשו את העיר.
לאחר המלחמה, העיר הוחזרה בהדרגתיות לאתיופים. רק לאחר לחץ מצד היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, החלו הצדדים לדון בהחזרת העיר לשלטון אתיופיה ולפינוי הבריטים. בסוף שנות ה-70 הייתה העיר לזירת קרבות במלחמת אוגדן. ב-28 במאי 2008 התרחשו בעיר כמספר פיגועים כנגד מטרות אזרחיות ושלטוניות. לפחות 16 בני אדם נהרגו ו-67 נפצעו. ממשלת אתיופיה האשימה בפיגועים את החזית לשחרור לאומי של אוגדן.
1877 במדע
תיאטרון אורתו-דה
קבוצת התיאטרון "ORTO-Da" היא קבוצת תיאטרון ישראלית, שנוסדה בשנת 1996 על ידי ינון צפריר, מנהלה האמנותי של הקבוצה, בשיתוף עם יפעת זנדני צפריר ואבי גיבסון בר-אל. בשנת 2005 הצטרף אל הקבוצה הכוריאוגרף והפנטומימאי הבינלאומי דניאל זעפרני.
התיאטרון פועל בין השאר על פי שיטת "המעגל הפתוח", אשר חוקרת את התנועה בין ההיסטוריה הבימתית לחוויה האישית של השחקן, מתוך שאיפה ליצור הרמוניה אמנותית. הקבוצה יוצרת בסגנון ייחודי, ומקצינה את ההתנהגות האנושית, תוך שימוש בדימויים חזותיים, פנטומימה, מיומנויות קרקס, תהלוכות, תוך שימת דגש מיוחד לחקירת ההתנהגות האנושית ושפת הגוף.
היסטוריה.
המופע "מטרבין" היה הראשון שהופק על ידי אורתו-דה, בעקבות רצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.
מקור השם  אורתו-דה, שהוא חיבור בין מושגים מנוגדים היוצרים ביחד משמעות חדשה; המילה אורתו – נגזרת מהמונח "אורתודוקסי", שמשמעותו שמרני, המחזיק בדעה הממוסדת, והמילה "דה" - נגזרת משמו של הזרם האמנותי אוונגרדי הדאדאיזם שקרא תיגר על האמונות והמוסכמות עד להופעתו.
בין המופעים שנוצרו בעקבות "מטרבין": "מעפילים" (1997), "כפיית טובה" (1998), "חיילים בחיתולים" (1999, צולם לכתבה על ידי BBC  טרם היציאה מלבנון בשנת 2000) ו"המכונית" (2004, בבימויו של אמיר אוריין).
ב-2002 הוצג המופע "להיות או לא" בפסטיבל עכו וכלל אירוע תיאטרלי אלטרנטיבי לצד החומות, המשלב בין טקסטים מתוך "המלט" של שייקספיר ובין ההגדה של פסח.
ב-2007, יצרה קבוצת אורתו-דה את המופע "אבנים".
מאז 2003 ניהלה אמנותית הקבוצה פסטיבלי רחוב ופנים שונים בישראל, בהם: תיאטרון הרחוב בפסטיבל עכו (2007, 2009) פסטיבל בציר חדש ביבנה (2011 ), פסטיבל קצת אחרת בשיתוף תיאטרון בית ליסין (2018)  ואת מתחם האוויר הפתוח בפסטיבל חיפה הבינלאומי, אותו היא מנהלת יחד עם צוות תיאטרון חיפה, עד היום.
בשנת 2008 יצר תיאטרון "אורתו-דה", בשיתוף עם תיאטרון ארצי לנוער, את המופע "צו הלב" - סיפורה של הצנחנית חביבה רייק. ההצגה הועלתה לראשונה בסוף שנת 2008 ונכתבה ובוימה על ידי יפעת זנדני צפריר (ממייסדי אורתו-דה) ושלומית ארנון.