הקרב על כיס פאלז סימן את סיומה של המערכה על נורמנדי עם תבוסה גרמנית מוחלטת. המעורבות האישית של היטלר בקרב הייתה מזיקה – בין אם זה ההתעקשות שלו על מתקפת נגד חסרת תקווה, ההתערבות שלו בכל ההחלטות של הגנרלים שלו, והסירוב שלו לאפשר נסיגה כאשר הארמיות שלו ניצבו על סכנת השמדה. יותר מ־40 דיוויזיות גרמניות הושמדו או נפגעו קשות במהלך הלחימה בנורמנדי. אומדן מדויק של האבדות בקרב חסר. לפי הנתונים הגרמניים כוחותיהם ספגו כ־210 אלף אבדות במהלך המערכה בנורמנדי, אך מספר חוקרים מערביים מעריכים שאבדות הצבא הגרמני במערכה בצרפת (כולל פלישת בעלות הברית לדרום צרפת) עד סוף אוגוסט 1944 הסתכמו ב־400–450 אלף הרוגים, פצועים ושבויים. בעלות הברית השיגו את הניצחון במחיר של 209,672 נפגעים מקרב כוחות הקרקע, 36,976 מתוכם נהרגו ו־19,221 נעדרים. הקרב האחרון במבצע אוברלורד – שחרור פריז – התרחש ב־25 באוגוסט, ומבצע אוברלורד הסתיים ב־30 באוגוסט עם נסיגת אחרוני הגרמנים מעבר לנהר סן.
ניו קידס און דה בלוק
ניו קידס און דה בלוק (New Kids on the Block, בראשי תיבות: NKOTB, בתרגום: ילדים חדשים בשכונה) היא להקת בנים אמריקאית מבוסטון, מסצ'וסטס, שהייתה פעילה בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, והתאחדה שוב ב-2008. במהלך פעילותה נמכרו כ-80 מיליון תקליטים של הלהקה ברחבי העולם, וב-1990 היא זכתה בשני פרסי המוזיקה האמריקאית - בקטגוריות "להקת הפופ הטובה ביותר של השנה" ו"אלבום הפופ הטוב ביותר של השנה".
היסטוריה.
הלהקה נוסדה ב-1984 על ידי המפיק מוריס סטאר. היא כוללת את האחים ג'ורדן וג'ונתן נייט, ג'ואי מקינטייר, דוני וולברג ודני ווד. ב-1986 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "New Kids on the Block", אך הסינגלים מתוכו לא זכו להצלחה. האלבום השני, "Hangin' Tough", יצא ב-1988 וזכה להצלחה בהשמעות הרדיו וב-MTV ובמכירות, במיוחד הסינגלים "Please Don't Go Girl", "You Got It (The Right Stuff)", "I'll Be Loving You (Forever)", "Cover Girl" ו-"Didn't I (Blow Your Mind This Time)".
ב-1990 הגיעה הלהקה לשיא הפופולריות שלה, לאחר יציאת האלבום "Step by Step", שנמכר בכ-20 מיליון עותקים והגיע למעמד של אלבום פלטינה משולש. מחצית משירי האלבום נכתבו או הופקו על ידי חברי הלהקה עצמם. מתוכו זכו להצלחה הסינגלים "Step by Step", "Tonight", ו-"Let's Try It Again". בתקופה זו הופיעו חברי הלהקה בכ-200 הופעות בשנה. ההכנסות ממכירת מוצרים נלווים (כגון חולצות, בובות וכפתורים עם סמל הלהקה ודמויות חבריה) הגיעו לכ-400 מיליון דולר ב-1991.
ב-1992 הואשמה הלהקה על ידי גרגורי מקפירסון, אחד המפיקים, כי היא משתמשת בליפ-סינק (התאמת שפתיים לקול) של המפיק הראשי, מוריס סטאר, במהלך הופעותיה. הלהקה קטעה את סיבוב ההופעות והתארחה בתוכנית טלוויזיה בה שרו בשידור חי ולא היה שימוש בליפ-סינק, אך בראיון שנערך לאחר מכן הודו חבריה כי לעיתים הם משתמשים בהקלטות-רקע בחלק מהופעותיהם. מקפירסון והלהקה הגישו תביעות משפטיות הדדיות, אך הסירו אותן לאחר מספר חודשים. בתקופה זו התגלעו קשיים וחיכוכים בקרב חברי הלהקה, והם נפרדו מסטאר. במקביל חלה ירידה במכירות, בין השאר בשל שינויים באופנה המוזיקלית, שנטתה לכיוון ראפ וגראנג'.
ב-1994 יצא אלבומם "Face the Music", שכמעט כל שיריו נכתבו או הופקו על ידי חברי הלהקה עצמם. מתוכו יצאו הסינגלים "Dirty Dawg" ו-"Never Let You Go", אך דירוגיהם במצעדי הסינגלים היו נמוכים. למרות מספר ביקורות חיוביות על האלבום, מכירותיו היו נמוכות. גם מכירות הכרטיסים להופעות ירדו, והלהקה הופיעה באולמות קטנים יותר. בהמשך אותה שנה עזב ג'ונתן נייט את הלהקה לאחר מספר התקפי פאניקה וחרדה, וזמן קצר אחר כך החליטו ארבעת החברים הנותרים לפרק את הלהקה.
בהמשך נעשו מספר ניסיונות לאיחוד, אך רק ב-2007 הקליטו חברי הלהקה ביחד בסתר אלבום חדש, "The Block", שיצא ב-2008 ולווה במסע הופעות. ב-2011–2012 יצאו למסע הופעות משותף עם להקת הבנים בקסטריט בויז, והוציאו את האלבום המשותף "NKOTBSB", שכלל להיטים של כל אחת מהלהקות וכן שני שירים חדשים שהקליטו שתיהן יחדיו, "All in My Head" ו-"Don't Turn Out the Lights". שתי הלהקות זכו לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2013.
תורת הצפיפות הפונקציונלית
תיאורית פונקציונל הצפיפות
דבר המלך במועצה על פלשתינה (א&quot;י)
רחוב הגיא (העיר העתיקה)
רחוב הגיא (בערבית: الواد; נהגה: אל וואד; נקרא גם רחוב העמק) הוא רחוב ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. תוואי הרחוב נמצא בעמק הגיא המרכזי על גבי תוואי קדום. רחוב הגיא מתחיל בשער שכם ומסתיים בכניסה הצפונית לרחבת הכותל המערבי.
היסטוריה.
העת העתיקה וימי הביניים.
הרחוב נבנה בעמק על גבי חורבות קדומים ולאורך תוואה של דרך ראשית, שבה נבנה הקארדו המזרחי בתקופה הרומית וטופח בתקופה הביזנטית.
התוכנית הידועה לתכנון ערים בתקופה הרומאית, כללה, בין השאר, רחוב רוחבי (ממזרח למערב) מרכזי - דקומנוס (רחוב השלשלת, ובהמשך רחוב מעלות דוד), ורחוב אורכי (מצפון לדרום) מרכזי - קארדו (בשם זה ברובע היהודי, ובהמשך, רחוב שוק הקצבים). בגלל צורתה הייחודית של ירושלים - נבנה רחוב קארדו משני, הוא רחוב הגיא.
בתקופה הממלוכית נבנו בגיא מבני ציבור ודת רבים, סמוך להר הבית, שטשטשו את הבדלי הגובה בצפונו של הרחוב.
העת החדשה.
בתקופה העות'מאנית, הוקמו בו שני סבילים לרשות העוברים ושבים, בהם סביל גדול ומפואר הניצב באמצעו של הרחוב (בצומת ממנו מתפצלים הרחובות עלאא' א-דין ומעלות המדרשה).
הרחוב התפתח במאה ה-19, אז נמצאו בו בית ספר לאסלאם לצעירים - מדרסה ("בין חמאם א-סולטאן לבין שוק באב א-סילסילה" - רחוב השלשלת), בית מרחץ "חמאם אל-סולטאן" (כיום במתחם ) ו"השוק הערבי". בשנת 1856 נבנתה בקרן הרחובות ויה דולורוזה ורחוב הגיא האכסניה האוסטרית בתמיכתם של אנשי כמורה ודיפלומטים אוסטרים, לאחר שפינו מהאתר גלי אשפה.
בשל הצפיפות הרבה ברובע היהודי, יצאו ממנו משפחות יהודיות במשך המאה ה-19; והתיישבו, בין השאר, באזור רחוב הגיא, בבניינים או מגרשים שהקימו, רכשו או שכרו. בראשית המאה גר ברחוב, ליד שוק הכתנים, הרב והחוקר יהוסף שוורץ. בשנת 1867 רכש כולל שומרי החומות שטח בצידו הדרומי של הרחוב, בסמוך לרחבת הכותל. ובו הוקם בית הכנסת אוהל יצחק.
ב-1874 הוקם סמוך לקרן הרחובות ויה דולורוזה ורחוב הגיא, על חורבות כנסייה צלבנית, מבנה הכנסייה הארמנית-קתולית, (, שרחוב הגיא מהווה במקטע זו חלק ממנה).
בשנת 1883 נרכש ברחוב בית ויטנברג, על ידי משה ויטנברג, בסיועו של אליעזר בן-יהודה.
בשנות התשעים של המאה ה-19 הוקמה ברחוב, בסמוך לשער שכם, ישיבת תורת חיים על ידי הרב יצחק וינוגרד.
בפרעות תרפ"ט (1929) הציבה ההגנה ברחוב שישה לוחמים בפיקוד מרדכי גלילי. למרות זאת בליל שבת ברחו תושבי בית ויטנברג עקב חשש חמור לחייהם ועזבה ישיבת תורת חיים את הרחוב.
ב-1948 זמן קצר לאחר כיבוש הרחוב בידי הלגיון הערבי, נבזז ופוצץ בית הכנסת אהל יצחק שברחוב. ב-1964 הקים שלטון ממלכת ירדן בראשותו של המלך חוסיין, מסגד ברחוב מול האכסניה האוסטרית; הוא אחד ממבני הציבור החדשים היחידים שהקים השלטון הירדני בירושלים המזרחית תחת שלטונו.
אחרי 1967.
מאז שנות השמונים ערכה עיריית ירושלים שיפוצים ברחוב, שכללו הצבת שלטי הדרכה וסקר ארכאולוגי.
בדצמבר 1987 רכש אריאל שרון דירה ברחוב. בחנוכת הבית השתתפו ראש הממשלה יצחק שמיר, שרים ועשרות חברי כנסת, הרב שלמה גורן וותיקי יחידה 101. שרון נהג מדי פעם להתגורר ולקיים בה כינוסים פוליטיים של חברי הליכוד. לאחר פטירתה של רעייתו, הוא השכיר את הדירה לישיבת עטרת כהנים.
בליל פורים דפרזים תשנ"א - 28 בפברואר 1991 נרצח ברחוב אלחנן אהרן אתאלי בידי שני מחבלים. הרוצחים גררו את גופתו לבית סמוך, ושם התגלתה על ידי כוחות הביטחון הישראלים. במקום הרצח הוצבה מצבה ועמדת משמר הגבול, ובבית שאליו נלקחה הגופה הוקמה תחנת משטרה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שוקם בית הכנסת אוהל יצחק, במימונו של הנדבן ארווינג מוסקוביץ'.
ברחוב, כמו במרבית רחובות העיר העתיקה, ישנה היסטוריה של אלפי מקרי תקיפות מילוליות ופיזיות, שפחתו במידה ניכרת בעקבות פרויקט המצלמות מבט 2000. עם פרוץ גל הטרור הפלסטיני (2015–2016), ברחוב ובשער שכם הממוקם בסופו היו עשרות ניסיונות דקירה שרובם הסתיימו בפציעות בלבד. מאז גל הטרור, מוצבים במספר נקודות ברחוב שוטרי מג"ב באופן קבוע.
במוצאי שבת, ליל הושענא רבה תשע"ו - 3 באוקטובר 2015, נרצחו ברחוב אהרון בניטה כשהוא ומשפחתו הותקפו על ידי מחבל פלסטיני בדקירות סכין, והרב נחמיה לביא, ר"מ בישיבת עטרת כהנים אשר התגורר בבית ויטנברג בסמיכות למקום האירוע, שניסה לחסל את המחבל בנשקו.
בפיגוע דקירה שהתרחש ברחוב (בסמיכות לרחוב הברזל) בב' בניסן תשע"ח - 18 במרץ 2018 נרצח עדיאל קולמן. הרצח נעשה במרחק של מטרים בודדים משוטרי מג"ב שהרגו את המחבל.
ארכאולוגיה.
בשנות השמונים של המאה ה-20 ערכו השלטונות הישראלים סקר ארכאולוגי, כמו כן הועלו אז אבנים אחדות מהמפלס הקדום ונעשה בהם שימוש משני סמלי בריצוף הרחוב.
בחפירות שנערכו ברחוב התגלו כלים עתיקים עשויים חרס, שרידי בית בד מימי הביניים. "מסעדת בין הקשתות" ברחוב מרוצפת באבנים מתקופת בית שני.
אוכלוסייה וקהילות.