תפקיד הקולנוע הראשון של ברייטקופף היה כבארקר סימונס בסרט העלילתי "מהפכה בבית" בשנת 2012, שהעניק לו מועמדות לפרס האמן הצעיר כשחקן המשנה הצעיר הטוב ביותר בגיל עשר ומטה בסרט עלילתי.
בשנת 2015 גילם את הנרי בניגן בדרמת האימה "The Whispers". הוא דיבב את דמותו של גרג (גקו) בסדרת האנימה "כוח פיג'יי" במשך 3 העונות הראשונות.
הוא גילם את סקוטי בסדרת הטלוויזיה "זיגמונד ומפלצות הים" ששודרה באמזון פריים בשנים 2016–2017. הוא גם מדבב את דמותו של הדמות הראשית ראסטי בסדרת האנימציה, ראסטי.
ברייטקופף שיחק בסרט הדרמה "פלא" משנת 2017, בו מככבים ג'וליה רוברטס, ג'ייקוב טרמבלי ואוון וילסון. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מעבר לשמש". סיפור מודרני של תקווה, אמונה ואומץ המבוסס על סיפורים מהתנ"ך. בסרט משתתף גם האפיפיור פרנציסקוס.
בשנת 2019 שיחק צד סטנלי טוצ'י וקירנן שיפקה במותחן "The Silence". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת נטפליקס "מלחמות הערפדים" לצד איאן סומרהולדר.
שמונת הפסוקים האחרונים בתורה
שמונת הפסוקים האחרונים בתורה () הם כינוי לפסוקים האחרונים שבסוף פרשת וזאת הברכה, המתארים את מות משה רבנו וקבורתו ואת שאירע בעקבות זאת, והם מסיימים את ספר דברים ואת חמשת חומשי התורה.
הייחודיות של שמונה פסוקים אלה, הן בהלכה הן במחשבת ישראל, נובעת מכך שהם מתארים את מותו של משה, למרות האמונה בתורה מן השמים, שלפיה כל התורה נכתבי בידי משה עצמו לאחר שנאמרה לו מפי ה'. על מעמדם של פסוקים אלו נחלקו חכמי המשנה והתלמוד.
הפסוקים.
פרשת וזאת הברכה כתוב בתורה כך:
יש המוסיפים לדיון את ארבעת הפסוקים הקודמים, המספרים על עליית משה להר נבו וצפייתו על כל הארץ. שהרי כאשר אירע סיפור זה כבר נפרד משה מישראל, והקושי שייך גם לגביהם:
הסבר הקושי.
על פי האמונה היהודית, התורה נכתבה בנבואתו של משה רבנו. במספר מקורות בחז"ל, אנו רואים את החובה להאמין שהתורה כולה היא מנבואת משה, ללא יוצא מן הכלל. כך לדוגמה נאמר בתלמוד:
ואם יש חובה להאמין שכל הפסוקים אמרם הקב"ה ולא משה מפי עצמו, כל שכן שלא נוכל לומר שאינם נאמרו על ידי משה. וכן כתב הרמב"ם בהקדמה לפרק חלק, במנין י"ג עיקרים:שנאמין שכל התורה הזו הנמצאת בידינו היום הזה היא התורה שניתנה למשה, ושהיא כולה מפי הגבורה.מאידך, על פי ההגיון הפשוט לא ברור כיצד יכול היה משה לכתוב פסוקים אלו, שהרי בפסוקים מתוארים מותו, קבורתו, ואת אבל ישראל אחר מותו. אמנם אפשר היה לומר שמכיוון שמשה אמר פסוקים אלו בנבואה, אפשר שגם ניבא את העתיד. אולם כפי שאנו רואים בנבואות בתנ"ך, אין תיאורים מדויקים של קורות העתיד אלא רק תיאורים כלליים. כך לדוגמה בברכת יעקב לבניו בפרשת ויחי, הוא רומז לקורות העתיד של כל שבט, אך שום דבר לא נאמר במפורש אלא רק את העקרון הכללי. אחר שהאירועים התרחשו במהלך הדורות, אפשר היה לחזור לברכותיו של יעקב ולראות את הרמזים לכל האירועים (כמו שמפורט לדוגמה בפירוש רש"י). מותו וקבורתו של משה מתוארים בצורה מפורטת, ואין זה מקובל בנבואה לפרט את העתיד בצורה כזו.
יש מי שהסביר את הקושי לא מצד נבואת העתיד, אלא מצד הלשון. כיצד מתוארים מות משה וקבורתו ואבל ישראל בלשון הווה או עבר, ולא בלשון עתיד. בדברי הגר"א נראה שהקושי הוא שהדברים נראים כשקר שמשה יכתוב "וימת משה" כשהוא עודנו בחיים.
בחז"ל.
כך נאמר במסכת בבא בתרא:
מבואר שהתנאים חלוקים האם פסוקים אלו נכתבו על ידי משה רבנו, או על ידי יהושע בן נון. על פי רבי שמעון, משה אכן אמר פסוקים אלו בנבואה. בניגוד לשאר התורה שאותה הוא כתב בשמחה, פסוקים נכתבו כאשר הוא בוכה מצער. רש"י מפרש שבכל התורה משה חזר אחרי הקב"ה בכל פסוק שהכתיב לו, ובפסוקים אלו מרוב צערו לא חזר עליהם. הריטב"א כותב שבניגוד לכל התורה שמשה כתב בדיו, פסוקים אלו נכתבו בדמעותיו.
במפרשים.
רבי אברהם אבן עזרא הלך בדרכו של ר' יהודה שפסוקים אלו נכתבו על ידי יהושע בן נון. זאת בהמשך לשיטתו לגבי פסוקים נוספים בתורה, הנקרא אצלו "סוד השנים עשר".
רבנו בחיי דחה פירוש זה של האבן עזרא, והלך בדרכו של רשב"י. לשיטתו הקושי הוא רק לשוני, ולכן מתרץ שמנהג הנביאים לכתוב בלשון עבר גם דברים שעדיין לא התרחשו. גם הרמב"ם הלך בדרך זו בהמשך לשיטתו שאחד מי"ג עיקרים הוא להאמין שהתורה כולה מפי ה' בנבואת משה.
על פי רש"י אפשר לתרץ את קושיית ר' יהודה, שאין פסוקים אלו נראים כשקר שכן משה לא אמר זאת בפיו אלא רק כתב. אך עדיין קשה, שגם בכתיבה זה נחשב לכאורה כשקר.
הגר"א מבאר שר' יהודה ור' שמעון לא נחלקו, וכל אחד מדבר בבחינה אחרת של התורה. מבואר בהקדמת הרמב"ן לתורה שכל התורה היא צירופי שמותיו של הקב"ה. התורה נבראה שנים רבות לפני בריאת העולם, והיא הייתה אותיות לשון הקודש בצירופים שונים. משה רבנו כתב את התורה בצירוף אותיות מסוים המספר את הפשט שאנחנו מכירים. הקושי בשמונת הפסוקים האחרונים אינו על האותיות והצירופים של פסוקים אלו, אלא על הפשט. ולכן צריך לומר שמשה כתב פסוקים אלו בדמע, כלומר בעירבוב אותיות וזה כוונת רשב"י שמשה כתבם. ומה שאמר ר' יהודה שמשה כתבם הכוונה לפשט של הפסוקים וסידור המילים והאותיות כפי שנכתב בחומש שלנו.
בהלכה.
בגמרא נאמר על שמונת הפסוקים הללו ש"יחיד קורא אותם", משום שמעמדם שונה משאר פסוקי התורה. הראשונים נחלקו מה משמעו של דין זה. לדעת רש"י, רבנו תם, והראב"ד, הכוונה היא שיש לקרוא את כולם באותה עלייה לתורה, ולא לחלק אותם לכמה עליות. הרמב"ם מפרש שאפשר לקרוא אותם גם ביחיד ואין צורך דווקא בציבור, מכיוון שנכתבים בלשון כאילו לא משה אמר אותם (אף על פי שלמעשה סבור שמשה אמרן). לדעת רבנו משולם, הכוונה היא שבפסוקים אלה צריך העולה לתורה לקרוא בעצמו, ולא לתת לבעל קורא לקרוא במקומו, וכן נהגו בפרובנס.
רנסום
הבחירות לנשיאות בלארוס 2006
הבחירות לנשיאות בלארוס נערכו ב-19 במרץ 2006. הנשיא אלכסנדר לוקשנקו, שעבורו זו הייתה מערכת בחירות השלישית זכה ביתרון משמעותי.
הבחירות לנשיאות נערכות כל חמש שנים. המועמדים, ברגע שהם נחשבים כשירים לפי סעיף 80 לחוקה, מחויבים לאסוף חתימות של מצביעים זכאים. לאחר שנאספו ואושרו 100,000 חתימות, המועמד מוכרז למועמד רשמי על ידי ועדת הבחירות המרכזית. במהלך סבב ההצבעה הראשון, אם מועמד מרוויח לפחות חמישים אחוז פלוס אחד מהקולות, הוא מוכרז כנשיא נבחר. אם אף אחד לא השיג את המספר הזה במהלך הסיבוב הראשון, אז מתקיימת הצבעה בין שני מועמדים שזכו ברוב הקולות. מי שזכה במירב קולות מביניהם מוכרז לנשיא.
מועמדים.
בבחיות השתתפו מועמדים הבאים:
מועמדים נוספים לא היו כשירים או שהודיעו על הפסקת מעומדות.
תגובות.
לאחר פרסום התוצאות המוקדמות, במהלך הערב תומכי האופוזיציה החלו להתאסף במרכז מינסק. לפי מידע של משטרת העיר נאספו עד כ-8 אלף אנשים. לאחר פרסום התוצאות הרשמיות אלכסנדר מילינקביץ' ואלכסנדר קוזולין סירבו לקבל אותם. הם הודיעו שלאור מספר רב של אי-סדרים, לא ניתן לקבל את התוצאות.
משקיפים מטעם חבר המדינות הודיעו שקיימות רק אי-סדרים לא משמעותיים. שר החוץ של רוסיה סרגיי לברוב תמך בתוצאות הבחירות. נציגי הפרלמנט האירופי הודיעו על אי-סדרים רבים במהלך הבחירות. משלחת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה פרסמה את הדוח שלה ב-20 במרץ. לפי ממצאי הדו"ח מהלך הבחירות לא ענה לדרישות הארגון.
האופוזיציה הקימה "עיר האוהלים" בכיכר במרכז מינסק. ב-24 במרץ המחנה פוזר על ידי המשטרה תוך מעצר של 500 אנשים לרבות עיתונאי אנדריי דינקו ואלכסנדר קוזולין. ב-25 במרץ בעיר נערכה הפגנה שפוזרה באלימות.
קסאמה
קסאמה (באנגלית: Kasama) היא עיר במחוז הצפון של זמביה ובירת נפת קסאמה . נכון למפקד האוכלוסין בשנת 2010 מספר תושבי העיר עמד על 101,845 נפש.
היסטוריה.
קסאמה נמצא בלב ליבה של הקבוצה האתנית/שבט במבה ראש השבט והצ'יף הראשי הוא צ'יטימוקולו . מפקדתו נמצאת כ־9 קילומטרים מהעיר ממלולה, הנמצאת כ־51 קילומטרים ממזרח למרכז העיר קסאמה.
בשנים 1898/1899 חל משבר ברצף הירושה של הצ'יף צ'יטימוקולו דבר שהביא לכך שהבישוף ג'וזף 'מוטו מוטו' דופונט הצרפתי, קיבל את הסכמת ראשי תת-השבטים של בני במבה להמשיך את ירושתו של הצ'יף צ'יטימוקולו.
באותן שנים חברת דרום אפריקה הבריטית (באנגלית: British South Africa Company או בקיצור BSAC ) שהייתה חברה פרטית קולוניאלית, שפעלה בחסות האימפריה הבריטית בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. שמה לעצמה מטרה לנצל את עושרם של חבלי הארץ הריקים משלטון ממשי אשר השתרעו במרכז אפריקה הדרומית, חבלי ארץ אשר יכונו לימים רודזיה ומאוחר יותר זמביה. כדי למנוע שפיכות דמים פנה הבישוף דופונט, למנהל הקולוניאלי הבריטי בצפון מזרח רודזיה , רוברט קודרינגטון וסיכם אתו שיוכל להשתלט על האזור. בהמשך להסכמות אלה קודרינגטון הקים במקום בומה Boma שלימים נקרא קסאמה. בסופו של דבר העיר הפכה לעיר הגדולה והדומיננטית בצפון רודזיה, ואחר כך, זמביה.
מלחמת העולם הראשונה.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, כשהעיר הייתה בנויה סביב קומץ משרדי ממשלה ותריסר חנויות, היא פונתה מתושביה הבריטים שמנו כמה עשרות מחשש מפני פשיטת פתע מכיוון צפון-מזרח של כוחות מזרח אפריקה הגרמנית. כוחות שהיו תחת פיקודו של הגנרל פאול פון לטו-פורבק. פינוי העיר מתושביה הבריטים נעשה מבלי לדעת שבאירופה התרחשה שביתת הנשק יום קודם לכן. הגרמנים כבשו את העיר הנטושה ב־12 בנובמבר 1918 למעשה לא היה קרב בקסאמה והצדדים הסכימו על הפסקת אש. רק כעבור יומיים על גדות נהר צ'מבשי ב -14 בנובמבר 1918 נודע לצדדים על הכניעה הגרמנית באירופה.
גאוגרפיה.