רבי יהושע אבן שועיב (1280 בקירוב - 1340 בקירוב), רב ספרדי המפורסם בספר הדרשות שלו. הוא מוכר כתלמידו של הרשב"א, וכרבים מתלמידי הרשב"א (ר' יעקב ב"ר חננאל סקילי, רבנו בחיי; כך גם רבו של הרשב"א - רבנו יונה גירונדי) גם הוא כתב ספר דרשות על התורה.
דרשותיו נאמרו, כנראה, בפני הציבור בשבתות. כך יש להסיק מסיומו לדרשה בפרשת ואתחנן, בה הוא מציין ששבת זו חלה בחמישה עשר באב.
גורם זה מסביר כמה מאפיינים של הדרשות, שנועדו ללמד את העם את המוסר ומעט הלכות הנלמדים מפרשת השבוע.
לעיתים הוא מקשר, ביצירתיות רבה, חלקים שונים בפרשה לכלל מאמר מוסרי-השקפתי מקיף, או מעיר הערות – דומות במידת-מה לתועליות הרלב"ג, אלא שהן מורחבות ברוח הדרשנות – על הפרשה. ספר דרשותיו נדפס לראשונה בקושטא, בשנת ה'רפ"ג.
ספר נוסף שלו הוא באור על פירוש הרמב"ן לתורה אשר נדפס על שם רבי מאיר אבו סהולה וכיום הוכח שהוא של אבן שועיב וכנראה נערך על ידי השני.
תלמידו הוא רבי מנחם בן זרח, מחבר הספר "צידה לדרך". תלמיד נוסף היה רבי יוסף בן שלום אשכנזי המכונה רבי יוסף הארוך.
ר' יהושע אבן שועיב
רובר דה פוון
רובּר דה פֵווָן (בצרפתית: Robert de Févin שלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16) היה מלחין צרפתי מתקופת הרנסאנס. רובר היה אחיו של אנטואן דה פוון, מלחין מפורסם פי כמה בחצר לואי ה-12 מלך צרפת. לא ידוע אם היה מבוגר או צעיר מאנטואן.
חייו.
מעט מאוד ידוע על חייו, פרט לכך שנולד או בקמברה או באראס, שם נולד אחיו, ושם כיהן אביו כחבר מועצת העירייה בשנת 1474. הוא כיהן כמנצח מקהלה בקמברה, אצל הדוכסים מסבויה, בערך בסביבות 1500; ייתכן אף שנולד שם. יש אזכורים של "האחים פוון" כמלחינים מאותו זמן. ייתכן שרובר מת סמוך לשנת 1518, כמסתבר מרשומת זיכרון שנכתבה בעותק של ה"מיסה לה סול מי פה רה", שהועתקה כנראה בסביבות שנה זו.
רובר דה פוון כתב מיסות, מוטטים וקינות, אף כי רק מקצת יצירתו שרד. שלוש מיסות, קרדו בארבעה קולות מתוך מיסה (שיתרה הלך לאיבוד), שתי יצירות לטקסט של קינות ירמיהו, אנטיפון לכבוד הבתולה מריה בחמישה קולות (Alma Redemptoris mater) והמוזיקה למוטט בשישה קולות (ללא הטקסט) הם כל השרידים ליצירתו. מבחינה סגנונית, הדמיון בין כתיבתו לזו של אחיו אנטואן ניכר עד כדי כך, שאחדות מיצירותיו של רובר יוחסו בטעות לאנטואן. יש ראיות לכך שרובר חיקה את סגנון כתיבתו של ז'וסקן, כיוון שלא זאת בלבד שהעתיק את הפוליפוניה החלקה של המלחין המפורסם יותר אלא אף ביסס שתיים מן המיסות שלו ישירות על יצירות של ז'וסקן.
חלק מן המוזיקה של פוון נמצא בקודקס מדיצ'י משנת 1518.
גרי גובנר
גרי ג'יי גובנר (באנגלית: Gary Jay Gubner; נולד ב-1 בדצמבר 1942), הוא אתלט ומרים משקולות אמריקאי-יהודי בעבר, הוא שיאן עולם באולם בהדיפת כדור ברזל וסגן אלוף עולם בהרמת משקולות במשקל של מעל 105 ק"ג. בעל 3 מדליות זהב מהמכביה (השישית 1961).
ביוגרפיה.
גובנר נולד בעיר ניו יורק להורים יהודים, אביו יליד צ'כיה ואמו ילידת פולין. החל להתאמן לראשונה בהדיפת כדור ברזל בגיל 16. בגיל 18 החל ללמוד הנהלת חשבונות באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1961 השתתף גובנר בסבב תחרויות באירופה. באחת התחרויות הגיע למוסקבה באותה העת ברית המועצות ובערב שבת הלך להתפלל בבית הכנסת המקומי. אותה שנה הוא השתתף במכביה השישית וזכה ב-3 מדליות זהב, בהרמת משקולות, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.32 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.03 מטר.
שיאן עולם בהדיפת כדור ברזל, באולם.
בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה בתחילת פברואר 1962 קבע גובנר בהדיפת כדור ברזל, שיא עולם חדש באולם של 18.46 מטר, שיפור של 22 ס"מ לשיאו של בן ארצו פרי אובריאן. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במדיסון סקוור גרדן שבניו יורק, הוא שיפר את שיאו העולמי פעמיים, בהדיפה השנייה קבע שיא עולם חדש של 19.76 מטר ובהדיפה האחרונה הוא קבע שיא עולם חדש של 19.80 מטר. אותה שנה הוא אף זכה באליפות ארצות הברית באתלטיקה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל. בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ביוני אותה שנה הוא הדף את כדור הברזל לשיא אישי חדש של 19.88 מטר.
בתחרות גביע העולם בהרמת משקולות שנערכה בבודפשט שבהונגריה בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקטגוריה של מעל 90 ק"ג בתוצאה של 497.5 ק"ג, אחרי יורי ולסוב מברית המועצות (540 ק"ג) ונורברט שמנסקי בן ארצו (537.5 ק"ג).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (1964) ניסה גובנר להשתתף הן בהרמת משקולות והן בהדיפת כדור ברזל, אך לאחר שסיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל (18.54 מטר) הוא לא נכלל בנבחרת האתלטיקה, אך כן נכלל בנבחרת הרמת המשקולות לאחר שסיים שני בהרמת משקולות (502.5 ק"ג). במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בהרמת משקולות בקטגוריה של מעל 90 ק"ג, בתוצאה של 512.5 ק"ג (לחיצה: 175.0 ק"ג, הנפה: 150.0 ק"ג, ודחיקה: 187.5 ק"ג).
סגן אלוף עולם בהרמת משקולות.
בגביע העולם בהרמת משקולות שנערך בטהראן שבאיראן בשנת 1965 זכה גובנר במדליית כסף בקטגוריה של מעל 90 ק"ג בתוצאה של 545.0 ק"ג, אחרי לאוניד ז'בוטינסקי מברית המועצות (552.5 ק"ג) ולפני קרוי אשר מהונגריה (522.5 ק"ג).
אלוף ארצות הברית בהרמת משקולות.
באליפות ארצות הברית בהרמת משקולות שנערכה בשנת 1966 זכה גובנר במדליית זהב בקטגוריה של מעל 90 ק"ג בתוצאה של 532.5 ק"ג, לפני בוב בדנרסקי (512.5 ק"ג) ונורברט שמנסקי (475 ק"ג).
הנצחה.
ב-2006 הונצח גובנר ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
תארים והישגים.
בשנים 1962 ו-1963 דורג גובנר ראשון בעולם בהדיפת כדור ברזל באולם ובשנת 1962, שני בעולם בהדיפת כדור ברזל (19.78 מטר).
קריאה אחרונה
קריאה אחרונה (באנגלית: Last Call) הוא מונח מתחום הברים והמסעדנות, בו מודיעים ללקוחות העסק, על כוונת מנהל העסק לסגור אותו (או חלקים ממנו). כאשר מודיעים בעסק על קריאה אחרונה, זהו סימן שניתן להזמין משקה אלכוהולי אחרון (או כל מנה אחרת כגון: קפה, קינוחים וכו') בפרק זמן קצר ולא לאחר מכן.
הסימן כולל בהכרזה בקול רם ולעיתים מלווה בצלצול פעמון או הבהוב האורות.
החצר האחורית
החצר האחורית הוא הרכב של הפזמונאי והמשורר יענקל'ה רוטבליט, ושלושה מוזיקאים: תומר יוסף – מתופף וזמר בלהקת "בלקן ביט בוקס"; איתמר ציגלר – זמר ונגן גיטרה וגיטרה בס, חבר להקת "בלקן ביט בוקס" והרכבים נוספים; גֶדי רונן – זמר ופסנתרן, חבר בלהקות "" ו"דבק".
על הפרויקט.
הפרויקט המשותף החל בשנת 2011 כמפגש חברתי ומוזיקלי של כתיבה משותפת ומאוחר יותר הוחלט להוציאו כאלבום אינדי, ללא תמיכת חברת תקליטים. אלבום הבכורה של "החצר האחורית" כולל ארבעה עשר שירים שכתב יענקל'ה רוטבליט, מהפזמונאים הפורים בעברית, והלחינו תומר יוסף, איתמר ציגלר וגֶדי רונן.
על מנת להוציא את הפרויקט לפועל כאלבום נעזרו חברי הפרויקט במימון המונים, באמצעות אתר הדסטארט. הוצבה מטרה לגייס כ־70,000 ₪ תוך 30 יום. גיוס התמיכה להפקת האלבום בדרך זו נעשה גם מסיבה אידאולוגית - נגד חברות התקליטים, הגובות מחירים גבוהים. חברי הפרויקט הכריזו: הפרויקט הצליח לגייס 77,650 ₪.
רבים משירי ההרכב הם שירי מחאה כנגד המצב החברתי והמציאות הפוליטית בישראל, ובמידה רבה מהווים המשך לאלבומי הסולו של רוטבליט, ביניהם "כך שחררתי את ירושלים" (1978), "מדינת היהודים/קטעים" (2004), ו"צומת עלעול" (2011). מהאלבום הראשון יצאו הסינגלים "מענה קולי", "אחד משלנו", "הסיפור הגדול" ו"פצצה מתקתקת".
במלאת 30 יום למותו של אריק איינשטיין, ביצע ההרכב בתוכנית של יואב קוטנר בגלי צה"ל גרסת כיסוי לשירו של איינשטיין "לשרוק בחושך", שהופיע באלבום בדשא אצל אביגדור ואת מילותיו כתב רוטבליט. ההרכב הקליט את השיר באולפן והוא יצא כסינגל באוגוסט 2014.
בפברואר 2015, שנתיים לאחר פטירתו של שמוליק קראוס, שותפו היצירתי הבולט של רוטבליט, הוציא ההרכב את השיר "נגמרה המסיבה" לפי לחן ישן של קראוס ומילים חדשות של רוטבליט.
ב-2017 גייס הפרויקט כ-130,000 ₪ (130%) למימון אלבום שני. האלבום, שנקרא "החצר האחורית 2", יצא באוקטובר 2017 וכלל את הסינגלים שיצאו בין האלבומים ואת "עובר ושווא" ו"מי הרג את ים המוות?" שיצאו ב-2016. בהופעות ההרכב משתתפים גם הגיטריסט רון בונקר והקלידנית תום דרום.
בשנת 2020 החל ב-HOT שידור הסדרה ״קיבוצניקים״, אשר הפסקול שלה מבוסס על שירי ההרכב.
אלבום הבכורה.
ההקלטות נעשו באולפן "אפס" בניר צבי שבו שותף גֶדי רונן, ובאולפן של איתמר ציגלר בדרום תל אביב.
הזדהויות פוליטיות.
הלהקה הוציאה מספר שירים שעסקו בפוליטיקה בעיקר תכניים המזוהים עם השמאל.
באלבום הראשון של החצר האחורית הוציאה הלהקה את השיר "שייח' גראח" העוסק במצב בשכונה באותו שם בירושלים. הדובר בשיר מביט במצב בו היהודים רוצים לבוא להתגורר ליד קבר שמעון הצדיק ובמצב בו הערבים אינם מסכימים לצאת מבתיהם ומזדהה עם הערבים. השיר נעשה פופולרי לאחר מבצע שומר החומות שהתחיל מהומות בשכונת שייח' ג'ראח.
בראיון שנעשה לחצר האחורית ב-2018 הסבירו את נטייתם הפוליטית והסבירו את התנגדותם לבנימין נתניהו. בסוף הראיון תועדה הלהקה בהופעה בה אומר תומר יוסף שהלהקה מעוניינת בהופעה בגוש עציון אך מיד לאחר מכן אמר איתמר ציגלר שסירב להופיע בגוש במידה וההופעה תתקיים ואחריו הוסיף יענקל'ה רוטבליט כי המועצה האזורית מסרבת לתת להם להופיע והאשים את המתנחלים בהשתלטות על משרד המשפטים.