אלכסנדר גוצ'קוב (ברוסית: Александр Иванович Гучков; 14 באוקטובר 1862, מוסקבה – 14 בפברואר 1936, פריז), היה פוליטיקאי רוסי, יו"ר מפלגת ברית 17 באוקטובר, יו"ר הדומה, שר ההגנה ושר הצי, בממשלה הראשונה שהוקמה לאחר מהפכת פברואר.
ביוגרפיה.
אלכסנדר גוצ'קוב נולד במוסקבה, האימפריה הרוסית, למשפחת סוחרים עשירה. לאחר סיום בית הספר החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1886, לאחר סיום הלימודים נסע לאירופה והשתלם באוניברסיטת ברלין, אוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת היידלברג. כאשר הוא חזר לרוסיה, שירת תקופה מסוימת בצבא.
החל משנת 1893 גוצ'קוב עבד בעיריית מוסקבה. הוא היה חבר במספר וועדות העירייה. במקביל הוא פעל בתחום העסקי.
מסעות בעולם.
בשנת 1895 אלכסנדר גוצ'קוב ואחיו נסעו לאימפריה העות'מאנית לאזורים שאוכלסו על ידי העם הארמני. רישומים ממסע זה היו בסיס להכנת דו"ח על מצב הארמנים באימפריה.
בשנת 1898 הוא נסע למנצ'וריה והיה קצין הביטחון בבניית מסילת הברזל הרוסית באזור.
בשנת 1899 אלכסנדר גוצ'קוב ואחיו נסעו לרפובליקה הדרום-אפריקאית והשתתפו במלחמה לצד הבורים. הוא נפצע והיה בשבי האנגלי.
בשנת 1903 גוצ'קוב נסע למקדוניה והשתתף בהתקוממות מקומית נגד השלטון העות'מאני.
במהלך מלחמת רוסיה–יפן גוצ'קוב היה באזור הקרבות כנציג הצלב האדום. לאחר נסיגת הכוחות של הצבא הרוסי הוא נשאר בבית חולים צבאי כיוון שרצה להמשיך לטפל בפצועים. היפנים לקחו אותו בשבי והוא שוחרר עם סיום המלחמה.
פוליטיקאי.
בסוף 1905 גוצ'קוב חזר לרוסיה והחל בפעילות פוליטית. הוא היה בין התומכים במנשר הצאר מ-17 באוקטובר 1905. באוקטובר 1905 סרגיי ויטה הציע לגוצ'קוב להצטרף לממשלה בתור שר המסחר ותעשייה, אך גוצ'קוב סירב. הוא היה בין המייסדים של ברית 17 באוקטובר והחל מסתיו 1906 היה יושב ראש המפלגה. אומנם בבחירות לדומה הוא הפסיד ולא היה חבר הדומה.
ביוני 1907 הוא תמך בפיזור הדומה שבוצע על ידי פיוטר סטוליפין אך סירב להצעה להיכנס לממשלה.
בבחירות לדומה שנערכו בשנת 1907 הוא הצליח להיכנס לדומה ומפלגתו זכתה ב-154 מושבים. הוא פעל נמרצות לתמיכת הדומה לרפורמה בתחום האיכרים שיזם פיוטר סטוליפין. לאחר שהתמנה ליו"ר וועדת הביטחון גוצ'קוב יצר קשרים עם מפקדי צבא בכירים. בשנת 1908 הוא מתח ביקורת על חברי משפחת הצאר שהיו מפקדים בצבא וקרא להם להתפטר. על רקע זה יחסיו עם הצאר התקררו. בשנים 1910-1911 הוא היה יושב ראש הדומה, אך התפטר מתפקיד לאור אי-הסכמה עם מדיניות הממשלה בנושא הממשל המקומי.
החל משנת 1912 הוא הופיע במספר הזדמנויות בגנות גריגורי רספוטין. בעקבות כך, אלכסנדרה, נסיכת הסה ראתה בו אויב אישי.
בבחירות שנערכו בשנת 1912 הוא הצליח להיבחר לדומה.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה גוצ'קוב היה נציג הצלב האדום בחזית וגם פעל בוועדות שטיפלו בהעברת אספקה ותוצרת שונה של התעשייה הרוסית לצבא הלוחם. בתחילת 1917 גוצ'קוב פעל להדחת הצאר ומינוי בנו במקומו. לצורך כך הוא ניצל את קשריו עם מפקדי צבא.
לאחר מהפכת פברואר.
ב-28 בפברואר 1917 אלכסנדר גוצ'קוב מונה לשר הביטחון בממשלה החדשה. הוא היה בדעה שיש להשאיר את מונרכיה, אך לעמדה זו לא היה רוב בממשלה. בהיותו שר הביטחון הוא היה בעד המשך השתתפות המדינה במלחמת העולם הראשונה. הוא יזם מספר רפורמות בצבא, אך כבר באפריל 1917 ראה שלא יכול להתמודד עם האנרכיה בצבא והתפטר מהתפקיד.
לאחר מהפכת אוקטובר.
לאחר מהפכת אוקטובר גוצ'קוב התגורר בקיסלובודסק שבצפון קווקז. הוא הסתתר מכוחות הסובייטיות ובסופו של דבר הצליח להגיע לשטח שהיה בשליטת הצבא הלבן. בשנת 1919 גוצ'קוב נשלח מטעם אנטון דניקין לאירופה. פעל רבות לקבלת תמיכת מדינות אירופה למאבק נגד השלטון הסובייטי. גם לאחר סיום הקרבות דגל בהמשך המאבק. יחד עם זאת בקרב הפלג הימני של האמיגרציה הרוסית היה ביקרות קשה על גוצ'קוב כאחד האשמים בפירוק הצבא והשלטון.
סוכני ג.פ.או עקבו אחרי פעילותו ואף גייסו את בתו לצורך כך. הדבר נודע לגוצ'קוב בשנת 1932 כאשר בתו הפכה לחבר מפלגה הקומוניסטית הצרפתית.
גוצ'קוב חלה בסרטן בשנת 1935 והלך לעולמו בשנת 1936. הוא הוטמן בפריז.
Wide Awake
Wide Awake (בעברית: ערה לחלוטין) הוא שיר של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור ב-22 במאי 2012 כסינגל השני מתוך מהדורתו המחודשת של אלבומה השלישי, . הקליפ לשיר זכה להצלחה בשל השקעתו הרבה. בקליפ קייטי אבודה והיא בתוך מבוך שהיא לא מצליחה לצאת ממנו, היא פוגשת בילדה קטנה אשר עוזרת לה למצוא את הדרך החוצה לעולם אמיתי ויפה אשר בו קייטי מרגישה טוב יותר.
השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי, בילבורד הוט 100 ולפסגת מצעדי קנדה, ניו זילנד, פולין, ונצואלה ומצעדים שונים בארצות הברית.
טרילוגית המוסד
תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור
תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור (בגרמנית: Orchester Musikkollegium Winterthur היא תזמורת סימפונית השוכנת בווינטרטור שבשווייץ. התזמורת, שהיא הוותיקה ביותר בשווייץ, נוסדה בשנת 1875 כ"תזמורת העיר וינטרטור". המוזיק-קולגיום עצמו כארגון ששורשיו דתיים עד ימינו אלה נוסד בשנת 1629. התזמורת מבצעת כ-60 קונצרטים בשנה, וכמו כן מתפקדת כתזמורת האופרה של ציריך.
משנת 2002 עד 2008 היה יאק פאן סטן המנצח הראשי של התזמורת. עם פאן סטן הוציאה התזמורת כמה הקלטות לחברת MDG, בהן מוזיקה של מלחיני האסכולה הווינאית השנייה ושל פרנק מרטן. באפריל 2008 הודיעה התזמורת על מינוי דגלס בויד כמנצח הראשי הבא שלה, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2009-10. בויד שימש בתפקיד עד שנת 2016.
ברפרטואר המודרני, התזמורת עובדת לעיתים קרובות עם היינץ הוליגר, וברפרטואר של תקופת הבארוק עם מוריץ שטגר וניקולאס קרמר.
משנת 2021 משמש הכנר והמנצח הספרדי רוברטו גונזלס-מונג'אס כמנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי של התזמורת.
ליגת ווינר סל
ליגת וינר סל
פראנדלי
בירן
קדימה (אוניית מעפילים)
קדימה הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".
בתקופת ההכנות להפלגתה, נערכה החקירה של ועדת אונסקו"פ. העיתוי להפלגתה היה מתוכנן להיות מתואם עם אירועי החקירה, אולם ארגון הספינה להעפלה לא עמד בלוח הזמנים וההפלגה איחרה את המועד המתוכנן; והיא יצאה לדרכה רק כחודשיים לאחר עזיבת חברי הוועדה את ארץ ישראל.
תולדותיה.
נבנתה ב-1921. הייתה ספינת מפרש בעלת שני תרנים, בנויה עץ. וכן הותקן בה מנוע דיזל מתוצרת Deutsce Motoren Werke, אשר יוצר בגרמניה בשנת 1940. בעלת 240 כוח סוס. שמה הקודם היה Rafael Luccia, שם נוסף: אליה.
רכישה, הכנה ופיקוד.
לאחר שנרכשה על ידי המוסד לעלייה ב', החלו ההכנות להפלגת ההעפלה. נבנתה בה קונסטרוקציה של צינורות מתכת שכללה מיטות בשש קומות בתוך מחסן הספינה. כן נבנו מטבח, מבני שירותים ומרפאה. הובאו 26 טון מים; מזון ל-14 יום; ו-16 טון דלק.
מפקד האונייה היה זאב פז איש הפלי"ם ולצדו חיים וינקלר איש הפלי"ם, האחות נירה הררי, זאב רותם, וגדעוני: מקס כהן. מכשירי הקשר שעמדו לרשותם היו שני מקלטים מטיפוס B.C. ושני משדרים שיוצרו במעבדת "ההגנה", בעלי אנטנה באורך 12 מטר.
המעפילים.
רובם ככולם של 794 המעפילים היו ניצולי השואה, חברי תנועות נוחם, גורדוניה, השומר הצעיר והנוער הדתי מרומניה, וכן באו חלק מהם מפולין ויוון. נכללו בהם 437 גברים, 252 נשים, 103 פעוטות והשאר צעירים. הם נאספו במחנה המעפילים – "נקודת עלייה א'" ליד מילאנו. שם שהו כמה חודשים ועברו הדרכה. לקראת הפלגת ההעפלה הם הוסעו במשאיות אל אתר עגינת האונייה.
האונייה עגנה בתעלת המקשרת בין ונציה לקיוג'יה (Chioggia), במרחק 20 מטר מהחוף. ארבע סירות דיג (במשקל של 100 טון) כל אחת העבירו את המעפילים, כ-200 בני אדם בכל הפלגה, מרחק ארבעה מיל, מקיוג'יה אל האונייה "קדימה". העלייה לסיפון הייתה באמצעות סולמות, ותוך שעתיים הסתיימה ההעמסה.
לאחר עלייתם אל הסיפון, המעפילים חולקו ל-20 קבוצות על פי המחנות שמהם באו. 18 בני אדם, שהיו במחנה "נקודת עלייה א'" שימשו כאחראים על הקבוצות.
ההפלגה.
"קדימה" הפליגה מהאי פלסטרינה (Pellestrina) ליד ונציה באיטליה, ב-5 בנובמבר 1947.
נתיב השיט של האונייה היה מוונציה, לאורך הים האדריאטי, אוטרנטו, קורפו, כף מטפן, צפונה לכרתים, דרומית לרודוס, כף אנמור (החוף הדרומי של טורקיה), כף אנדריאס (הקצה הצפון-מזרחי של קפריסין) ודרומה, במקביל לחוף הסורי והלבנוני.
על פי התכנון המקורי הייתה צריכה להתקיים פגישה בלב ים עם אוניית המעפילים "עליה", שהפליגה במקביל, אולם הדבר לא יצא לפועל, מפני שהקשר ב"עליה" לא פעל. ב-14 בנובמבר הגיעה הוראה ממפקדת "ההגנה" בארץ ישראל, להפליג ישירות לארץ ישראל, ולא להעביר מעפילים ל"עליה". ב-16 בנובמבר התקלקל מקלט הרדיו.
עימות עם הבריטים.
האונייה התגלתה לראשונה על ידי שני מטוסים בריטים ב-15 בנובמבר, בשעה 11:30, בהיותה במרחק 70 מיל מערבית לביירות. בשעה 14:00 הופיעו שוב מטוסים.
ב-15:30 הופיעה משחתת בריטית 50 R.
המעפילים קבלו הוראה להתנגד באורח סביל בלבד, בין השאר מחשש פן יתהפכו אם יהיה מאבק, שכן האוניה הייתה רעועה. וכן, כי יש להסתיר את מכשירי הקשר במחבוא ("סליק"), ועל המלווים להסתתר בו. כמו כן, נקבע כי אחד מהם יתלווה למעפילים אם יועברו למחנות המעצר בקפריסין.
כאשר הופיעה המשחתת הבריטית, עלו המעפילים לסיפון.
ב-16 בנובמבר עלו הבריטים על האונייה ללא התנגדות. לא הייתה תקשורת במהלך העימות. האונייה אולצה להגיע לנמל חיפה בליווי המשחתות הבריטיות. המעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין.