הספר הגיע לידיו של טריפו במקרה במהלך שנות ה-50, בעת ששוטט בחנות למכירת ספרים משומשים בפריז. מאוחר יותר התיידד טריפו עם רושה הקשיש, וזה נתן את הסכמתו לבקשתו של הבמאי הצעיר לעבד את הספר לתסריט.
עלילה.
הסרט מתרחש במהלך תקופה של כעשרים שנה, משלהי הבל אפוק ועד לשנות ה-30 של המאה ה-20, בחלקים שונים של צרפת, אוסטריה וגרמניה. ז'יל (אוסקר ורנר) הוא כתב ביישן מאוסטריה שרוקם חברות עם ג'ים (אנרי סר), המוחצן והמשוחרר. יחד הם נהנים מסגנון חיים בוהמייני וחולקים את אהבתם הרבה לאמנות על צורותיה השונות. בתחילת הסרט, בעת צפייה במצגת שקופיות, נגלה בפניהם מאחת השקופיות פסל של אלה ולה חיוך שלו מאין כמוהו המהלך קסם על שניהם.
בתחילת דרכם יחד פוגשים ז'יל וג'ים מספר נשים, עד שיום אחד הם פוגשים בקתרין (ז'אן מורו) המיוחדת והקפריזית, בעלת הנפש החופשית והמקבילה האנושית לפסל האלה עם החיוך האולטימטיבי.
בין קתרין וז'יל מתפתחת מערכת יחסים, אך עד מהרה שני הבחורים כאחד נלכדים תחת קסמיה ומושפעים עמוקות מנוכחותה ומגישתה השונה והמעניינת לחיים.
ימים ספורים לפני תחילתה של מלחמת העולם הראשונה נוסעים קתרין וז'יל לאוסטריה על מנת להינשא שם. עם פתיחת המלחמה נקראים הגברים לחזית של צבאות ארצותיהם הנלחמים זה נגד זה, ומוצאים עצמם נלחמים תחת החשש הנורא שמא יהרגו איש את רעהו. קונפליקט זה מלווה אותם לאורך כל המלחמה.
עם תום המלחמה מגיע ג'ים לביקור אצל קתרין וז'יל באוסטריה, וזמן קצר לאחר מכן עובר לגור איתם. לקתרין וז'יל יש ילדה קטנה, סבין, שנולדה במהלך המלחמה, ועם זאת הנישואים שלהם כושלים והם אינם מאושרים יחד; במרבית הזמן מענה קתרין את ז'יל ומנסה להעניש אותו על ידי ניהול רומנים מהצד, חלקם קצרים וחלקם רציניים יותר. היא אף מספרת לג'ים כי עזבה בעבר את ז'יל והילדה לתקופה של חצי שנה. קתרין מפלרטטת עם ג'ים, שמאז ומתמיד הופנט ממנה, עד שלבסוף היא מפתה אותו והשניים מחליטים כי בדעתם להינשא. בייאושו לא לאבד את קתרין לחלוטין מסכים ז'יל לנישואים ונותן להם את ברכתו, על-מנת שיוכל לבקר אותם בעתיד ולהמשיך לראות את קתרין. לזמן מה ממשיכים הארבעה לגור יחדיו באושר באותו בית כפרי באוסטריה, אבל כאשר מתברר שג'ים וקתרין אינם יכולים להביא ילדים יחדיו, צץ ועולה ביחסים ביניהם מתח, המערער את היציבות ששררה לכאורה בבית. בעקבות זאת עוזב ג'ים את קתרין וחוזר לפריז. הם ממשיכים להתכתב במשך תקופה מסוימת, שבסופה מחליטה קתרין לסיים את היחסים.
זמן מה לאחר מכן נתקל ג'ים במקרה בז'יל בפריז, ומגלה כי ז'יל וקתרין שבו בינתיים לצרפת. קתרין מנסה לפתות את ג'ים פעם נוספת, אך הוא דוחה את ניסיונותיה בטענה שהוא הולך לשאת לאישה את ז'ילברט, שעמה הוא מנהל מערכת יחסים לסירוגין כבר שנים רבות. מטורפת מקנאה ומכעס, שולפת קתרין אקדח ומאיימת על ג'ים, שנאבק בה ומצליח להשתחרר ולהימלט. כעבור זמן מה הוא שוב פוגש במקרה בקתרין וז'יל בבית קולנוע מפורסם ביותר בתקופה ההיא: הסטודיו דז אירזילין (Studio des Ursulines).
השלושה נוסעים יחד לטיול בפארק, ולאחר ארוחת הצהריים מזמינה קתרין את ג'ים לטיול קצר במכוניתה, בטענה שברצונה להראות לו משהו. היא מפצירה בז'יל להסתכל עליהם בהסיעה את המכונית מעבר לגשר אל תוך הנהר, ובכך היא הורגת את שניהם. בספר נכלל בנקודה זו פרט שאינו מופיע בסרט: המחשבה העוברת במוחו של ג'ים ברגע מותו: "אותי היא אוהבת יותר".
סגנון.
בהיותו מזוהה לחלוטין עם סרטי הגל החדש הצרפתי ובמשך השנים גם אחד מסמליו המובהקים של הזרם, "ז'יל וג'ים" עושה שימוש יצירתי והרפתקני בשפתו של קולנוע זה, המעודדת שימוש בחומר גלם מיומני קולנוע, צילומי סטילס, פריימים מוקפאים, תנועות פאן, שימוש בדולי, שוטים ארוכים וממושכים של התבוננות, ניגובי מסך וקריינות (של מישל סובור). השימוש באלה עוזר לייצר קולנוע רפלקסיבי ומודע לעצמו שמעלה שאלות קיומיות דרך התעסקות בעולמו של הפרט וערעור על המסגרות החברתיות המקובלות.
הצלם של טריפו היה ראול קוּטאר, ששיתף פעולה לעיתים קרובות גם עם ז'אן-לוק גודאר. חידושו של קוטאר בכך שהשתמש במצלמה קלת-משקל כדי לייצר אפקט של דינאמיות ותנועות זורמות וקלות. דברים אלו היו חשובים לבמאים שביקשו לצלם ברחובות הערים הסואנות ולצאת מהאולפנים וכן לצלם באופן משוחרר שיתחבר לזרם התודעה של הדמויות, כך הם ביקשו לקדם סגנון קולנועי חדש וייחודי.
הפסקול של הסרט נכתב על ידי ז'ורז' דלרו, מלחין ששיתף פעולה עם רבים מבמאי הגל החדש. שיר אחד מתוך הפסקול: "Le Tourbillon" ("הסופה"), המתאר במילותיו את הסופות והמערבולות הרגשיות העוברות על שלוש הדמויות בסרט, הפך ללהיט פופולרי. הדיאלוגים בסרט רובם בצרפתית, למעט שורות מעטות הנאמרות בגרמנית ואחת באנגלית.
סגנון המשחק של הגל החדש מגולם במשחקה של ז'אן מורו. מבקרת קולנוע ידועה בצרפת כתבה עליה כך: "יפה, אבל בצורה טבעית. סקסית, אבל בו-זמנית אינטלקטואלית, סוג של מיניות שקולה – היא הייתה האישה האותנטית של הגל החדש." על אף ששמה אינו מוזכר בכותרת הסרט, קתרין היא "חוסר מובנה. היא ההשלמה בין שני רעיונות מנוגדים לחלוטין של נשיות."
טריפו אמר עליה: "היא זוהרת בנוכחות שלה, היא פרוצה בתקופת המעבר בין שתי המאות ששכבה עם כולם".
אל-חאכם
אל-חאכם באמר אללה (מילולית: המושל במצוות האל, בערבית: الحاكم بامر الله) היה שם שלטונם של מספר ח'ליפים מבית עבאס וח'ליפים משושלות אחרות.
קלי (פירושונים)
אל-חאכם השני (ח'ליפה עבאסי)
אל-חאכם באמר אללה השני (מילולית: המושל במצוות האל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מסתכפי השני באללה (בערבית: الحاكم بامر الله الثاني, ابو العباس احمد بن المستكفي بالله الثاني) היה הח'ליפה העבאסי הסמלי שמשל בקהיר בחסות הממלוכים בשנים 1352-1341.
תהפוכות השלטון בסולטנות ובח'ליפות.
במקור, יועד אחמד (אל-חאכם השני) לח'ליפות בצוואת אביו אל-מסתכפי השני. לאחר פטירתו, הסולטאן הממלוכי א-נאצר מחמד בן קלאון סירב למלא את הצוואה בשל הסכסוך שפרץ בינו ובין אל-מסתכפי השני והוא מינה במקומו את בן-דודו אל-וא'תק באללה השני, שהיה בן טיפוחיו ואשר ייצג אותו במאבקי הכוח הפנימיים בחצר הח'ליפות קודם לעלייתו לשלטון. לאחר שלטון קצר נפטר הסולטאן א-נאצר, ואל-ואת'ק הודח על ידי הסולטאן החדש אעלא אל-דין קוג'וק ואחמד מונה, כבקשת אל-מסתכפי אביו, תחת השם "אל-חאכם באמר אללה" השני. ב-1342 נפטר קוג'וק והוחלף בידי א-נאצר שיהאב אל-דין אחמד למספר חודשים; לאחריו מלכו אל-צאלח עימאד אל-דין איסמאעיל (1345-1342),אל-כאמל שעבאן (1346-1345); אל-מט'פר חאג'י (1347-1346), א-נאצר בדר אל-דין אבו אל-מעאלי (1351-1347). אי היציבות הפוליטית בחצר הסולטנות השפיעה באופן ישיר על אי היציבות של הח'ליפות, והדבר התבטא בהדחות ח'ליפים תדירות, הגליות, כליאות והעברת התפקיד בין צאצאים שונים של אל-מסתכפי השני.
נובי פאזאר (בולגריה)
נובי פאזאר (בבולגרית: Нови пазар) היא עיר בצפון-מזרחה של בולגריה, בשטח מחוז שומן, הממוקמת על גדות הנהר קריבה, במישור הדנובה. שם העיר מורכב מהמילה הטורקית פאזאר, ("באזאר"), ומהמילה נובי, שמשמעה "חדש", דהיינו הבאזאר החדש. נובי פאזאר היא העיר השנייה בגודלה במחוז לאחר העיר שומן.
היסטוריה.
התיישבות ראשונה במקום הייתה בעידן הממלכה התראקית ובהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הרומית. בסמיכות לעיר נמצאו שרידי מבנים וביצורים מתקופת האימפריה הביזנטית, המתוארכים למאה ה-6. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה ואחר כך השנייה. באמצע המאה ה-14, נכבש המקום על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית ובסוף המאה ה-15 הוקם כפר, שהתפתח ליישוב המודרני. במהלך המאה ה-18 גדלה אוכלוסיית הכפר לכלל עיירה, והעות'מאנים הקימו במקום מגדל שעון, מסגד וחמאם. העיירה שוחררה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפכה חלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום, בולגריה. לאחר המלחמה בוצע בכל בולגריה טיהור אתני והאוכלוסייה המוסלמית אולצה להגר לשטחי האימפריה העות'מאנית.
דמוגרפיה.
מרבית האוכלוסייה ממוצא בולגרי, בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.
כלכלה.
כלכלת העיר נסמכת על מפעל לייצור זכוכית, מפעלי מתכת, מוצרי חשמל ומפעל לעיבוד מזון.
אפ ליי צ'או
אִפּ ליי צ'אוּ (במנדרינית תקנית: 鴨脷洲) או האי אברדין, הוא אי בתחומי הונג קונג, השוכן דרומית-מערבית לאי הונג קונג, בסמוך לנמל אברדין ותעלת אברדין ששטחו 1.32 קילומטר רבוע. האי שייך לתחום המנהלי של דרום הונג קונג. האי באִפּ ליי צ'או הוא האי השני בעולם בצפיפות אוכלוסייתו.
היסטוריה.
האי מופיע על מפה המתוארכת לשושלת מינג. במפה זו מסומן הכפר הונג קונג (香港村). זהו כנראה מקור השם הונג קונג.
אִפּ ליי צ'או מהווה מקלט מעולה בפני טייפונים, ושכן בה כפר דייגים לפני מלחמת האופיום הראשונה. כתוצאה מחוזה נאנקינג הוא נמסר לבריטים יחד עם האי הונג קונג ב-1841. מאז ניתנה תשומת לב מועטה לאי קטן זה.
ב-1968 החלה ממשלת המושבה לבנות תחנת כוח על האי על מנת לספק חשמל לכל האי הונג קונג. ב-1980 נבנה גשר אִפּ ליי צ'או שחיבר את האי לאי הונג קונג והוא גרם לתנופה בהתפתחות הכלכלה. בנייני דירות ציבוריים נבנו על מנת לתת פתרון לדיירים שסבלו מהאש במקלט של נמל אברדין.
ב-1989 הועתקה תחנת הכוח לאי למה (南丫島). תחנת הכוח הישנה נהרסה עד היסוד ובמקומה הוקמו מיזם דירות למגורים הקרוי "אופקים דרומיים" (South Horizons) בעזרת תוכנית הגדלת שטחי האי באמצעות יבוש שטחים מהים.
גאוגרפיה ודמוגרפיה.