האכלה כפויה של שובתי רעב שנויה במחלוקת משפטית ואתית קשה. ההזנה נעשית בדרך כלל באמצעות החדרת זונדה כשהשובת כפות והתהליך כרוך בכאב ובאי נוחות רבה. השיטה החלופית: הזנה תוך ורידית מחייבת טשטוש של האסיר כדי למנוע ממנו לתלוש את המחטים. בית המשפט העליון בארצות הברית קבע כי
בעבר בוצעו האכלות כפויות בבתי סוהר, של אסירים בשל שביתת רעב, אולם הצהרת טוקיו משנת 1975 של ההסתדרות הרפואית העולמית אוסרת על הזנה בכפייה של אסירים, בכפוף לתנאים מסוימים. לפי הצהרה זו, כאשר אסיר מסרב לאכול, ניתן למנוע את האכלתו בכפייה אם לפחות שני רופאים בלתי תלויים מאשרים כי האסיר מסוגל לשקול בצורה הגיונית ובלתי מופרעת את השלכות סירובו לאכול. על הרופא להסביר לאסיר מהן ההשלכות של סירובו לאכול. בשנת 1992 פרסמה ההסתדרות הרפואית העולמית גילוי דעת בדבר התנהגות נאותה של רופאים כלפי שובתי רעב, מסמך זה הידוע כ "הצהרת מלטה על שובתי רעב" (WMA Declaration of Malta on Hunger Strikers), עודכן בשנת 2006 והוא קובע בין היתר כי האכלה מלאכותית תקינה מבחינה אתית אם השובת הביע הסכמה לכך או אם אדם שאינו מסוגל להחליט או לתקשר לא הביע התנגדות לכך לפני החמרת המצב אך הזנה בכפייה אינה קבילה אתית. הצהרת מלטה אוסרת לאיים, לאלץ או לכבול אדם לצורך האכלתו, פעולה כזו תחשב לטיפול בלתי אנושי ומשפיל.
ארצות הברית.
המועצה הנשיאותית לביואתיקה (The President's Council on Bioethics) הגדירה בשנת 2003 האכלה כפויה של עציר באמצעות כבילה והזנה בזונדה כצורת עינוי. בניגוד לעמדה זו ולקביעת הצהרת מלטה נוטים בתי המשפט בארצות הברית לאשר האכלה כפויה של אסירים שובתי רעב כל עוד היא נעשית באופן מקובל מבחינה רפואית. הנימוקים להעדפת עמדת רשויות הכלא על כיבוד האוטונומיה של האסיר:
ארצות הברית עשתה שימוש בהליך, בכלא אבו גרייב ובכלא גואנטנמו, כאשר אסירים הואכלו בכוח.
מחנה גואנטנמו.
בשנת 2006 אושרה האכלה כפויה של כ-200 שובתי רעב במתקן המעצר בגואנטנמו כשהאסירים כבולים לשם כך לכיסאות. בשנת 2009 פסק בית משפט פדרלי כי האכלה כפויה זו אינה סותרת את התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית האוסר "ענישה אכזרית ובלתי רגילה", שופטים קבעו עם זאת כי עדויות על שיטות האכלה מכאיבות ושימוש חוזר בצינורות האכלה מלוכלכים מאסירים אחרים "מטרידות מאוד" והורה לדווח לפרקליטי עצורים על האכלה כפויה בתוך 24 שעות עמדת משרד ההגנה האמריקני הייתה שההחלטה אם להאכיל בכוח את העצירים היא צבאית וקביעת שיטת ההאכלה היא רפואית ונתונה לרופאים צבאיים במקום. ארגוני זכויות אדם טוענים, על סמך עדויות אסירים ועורכי דינם, כי ההאכלה שמשה כאמצעי ענישה לכל דבר. דווח על אסירים שהתקשו לדבר בשל פציעות גרון שנגרמו מצינורות ההאכלה. ועל ניסיונות לשבירת השביתה באמצעות שיטות האכלה מכאיבות ומשפילות
בשנת 2013, בעקבות מחאות של מוסלמים בארצות הברית פורסמה הודעה כי במהלך חודש הרמדאן לא יואכלו אסירים בכפייה בשעות הצום אלא רק בלילה
טורקיה.
בטורקיה הורה משרד הבריאות במהלך שביתות רעב בבתי כלא בשנת 1996 ובשנת 2000 לרופאי בתי הסוהר להציל חיי שובתים באמצעות האכלה כפויה. ההתאחדות הרפואית הטורקית הצהירה בתגובה כי האכלה כפויה היא הפרה של עקרון "ההסכמה המודעת" ועומדת בסתירה לזכות הסירוב לטיפול רפואי. חילוקי הדעות החריפו עד שבשנת 2001 נתבעה ההתאחדות הרפואית הטורקית בבית המשפט על חריגה מסמכויותיה, בהתערבותה במדיניות הממשלה בבתי הכלא, בית המשפט פסל את התביעה.
מדינות נוספות.
בשנות ה-90 סרביה עשתה שימוש בהליך זה בבתי הכלא שלה, נגד עצירים מקוסובו ומוסלמים קרואטים.
בשנים האחרונות, מתנגדי המשטר בסין טענו כי המשטרה החשאית בסין מזינה בכפייה פעילי פאלון גונג, כדי למנוע שביתות רעב במחנות המאסר בסין.
ישראל.
לאורך השנים, הזנה בכפייה הייתה מתבצעת על פי סמכויות בתי המשפט או ועדת האתיקה, לפי חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב-1962 ולפי חוק זכויות החולה, תשנ"ו-1996.
במרץ 2014 הכין המשרד לביטחון הפנים הצעת תיקון לפקודת בתי הסוהר המסמיכה שופט בית משפט מחוזי להתיר מתן טיפול רפואי לאסיר שובת רעב המסרב לקבלו. הצעה זו מעבירה לבית המשפט את הסמכות הנתונה לוועדת האתיקה, בנימוק שיש להביא בחשבון שיקולים החורגים מתחום האתיקה הרפואית, כמו המאבק הפוליטי שבבסיס שביתת הרעב. לפי השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', מטרת התיקון "למנוע מהאסירים הביטחוניים להפעיל לחץ על ישראל באמצעות שביתות רעב". הנוסח הסופי של החוק משלב שיקול רפואי וביטחוני. ביולי 2015 אושר התיקון ברוב של 46 מול 40 מתנגדים.
אמנסטי אינטרנשיונל, רופאים לזכויות אדם, האגודה לזכויות האזרח בישראל וההסתדרות הרפואית בישראל הביעו התגדות לחוק מטעמים אתיים. בספטמבר 2016 דחה בית המשפט העליון עתירה של ההסתדרות הרפואית נגד החוק.
הוויכוח הציבורי בסוגיית ההזנה בכפייה של שובת רעב שב ועלה במהלך שביתת הרעב הממושכת של העציר המנהלי הפלסטיני מוחמד עלאן. ההסתדרות הרפואית חזרה על טענתה שפעולה כזו היא בגדר עינויים. לעומתה יצאה קבוצה של רופאים ואנשי רוח בעצומה שבה נכתב: "האכלה בכפייה מוסרית ומגנה על חיי השובת". לפי אמנסטי, חמישה אסירים פלסטינים מתו בזמן שהוזנו בכפייה.
הזנה בכפייה כשיטת עינוי.
הזנה בכפייה שמטרתה עינוי כוללת האכלת אדם במוצרים שאינם ראויים למאכל, או האכלת אדם במאכלים שדתו אוסרת עליו לאכול. ד"ר רוחמה מרטון, מייסדת רופאים לזכויות אדם, טוענת שמעשה ההזנה בכפייה הוא עינוי בפני עצמו.
משקה שוודי הוא שיטת עינויים והוצאה להורג שנקטו פלוגות שוודיות מהלך מלחמת שלושים השנים. בשיטה זו הקרבן היה נכפת, פיו נקשר, ובאמצעות משפך הוא הוכרח לבלוע כמות גדולה של נוזלים מהולים בשתן, צואה, זבל נוזלי ומים דלוחים. מעבר לסלידה, לגועל, למחלות ולסיכוי לזיהום מחיידקים, המשקה השוודי הסב כאב עז בקיבה.
בכלא אבו גרייב הכריחו חיילים מצבא ארצות הברית אסירים מוסלמים לשתות אלכוהול ולאכול חזיר, האסורים באסלאם. ההליך הופסק בשנת 2007 בעקבות תלונה של שורת רופאים אמריקניים.
סארה (איטליה)
סארה (באיטלקית: Sarre) היא עיר וקומונה במחוז ואל ד'אוסטה שבאיטליה.
העיר יושבה ככל הנראה לראשונה בתקופת הברונזה עקב תנאי הגידול הנוחים באזור. הארמון המפורסם של העיר, ארמון סארה, נבנה ב-1242 על ידי מייסד שושלת בית סארה, לורד ז'אק דה בארד.
היפר-פעולה
פרנקה דיטש
פרנקה דִיטש (בגרמנית: Franka Dietzsch; נולדה ב-22 בינואר 1968) היא אתלטית גרמניה, היא 3 פעמים אלופת העולם (סביליה 1999, הלסינקי 2005 ואוסקה 2007), אלופת אירופה (בודפשט 1998) ו-10 פעמים אלופת גרמניה בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה.
דיישט נולדה בוולגסט, מקלנבורג-מערב פומרניה.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה באתונה, יוון בשנת 1986 זכתה דיטש במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.26 מטר
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה דיטש במקום 12 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.24 מטר. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 63.60 מטר.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה דיטש במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.06 מטר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה דיטש במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.28 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה דיטש במקום 4 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.48 מטר, 16 ס"מ ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה באתונה בשנת 1997 פסלה דיטש את כל שלושת הניסיונות שלה כבר בשלב המוקדמות.
אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכתה דיטש במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.49 מטר, לפני נטליה סדובה מרוסיה (66.94 מטר) וניקולטה גרסו מרומניה (65.94 מטר).
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה דיטש במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.14 מטר, לפני אנסטסיה קלסידו מיוון (66.05 מטר) וניקולטה גרסו (65.35 מטר).
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה דיטש במקום 6 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.18 מטר.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיימה דיטש במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.38 מטר, 12 ס"מ ממדליית ארד ולא הצליחה להגן על תוארה.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה דיטש במקום 13 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.77 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה דיטש במקום 26 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.12 מטר.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דיטש במדליית זהב בפעם השנייה בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.56 מטר, לפני נטליה סדובה] (64.33 מטר) וורה פוספיסיולובה-סצ'לובה מצ'כיה (63.19 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג בשנת 2006 זכתה דיטש במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.35 מטר, אחרי דאריה פישצ'לניקובה מרוסיה (65.55 מטר) ולפני ניקולטה גרסו (63.58 מטר).
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה דיטש בגיל 39, במדליית זהב בפעם השלישית והשנייה ברציפות בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.61 מטר, לפני יארליס באריוס מקובה (63.90 מטר) וניקולטה גראסו (63.40 מטר).
בוצ'יום
הבוצ'יום (ברומנית: Bucium) הוא כלי נשיפה מסורתי באורך מטר עד 3 מטרים בשימוש רועים רומנים ועממים קרובים הרריים, שתחילת השימוש בו מיוחסת לתקופת דאקיה.