אומברטו השני (באיטלקית: Umberto II; 15 בספטמבר 1904 - 18 במרץ 1983) היה מלכה האחרון של איטליה, בן לבית סבויה. אומברטו נולד לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ולאשתו אלנה, נסיכת מונטנגרו. אומברטו השני כיהן כמלך איטליה במשך 33 ימים (9 במאי 1946 - 12 ביוני 1946) ומכונה באיטליה ה"מלך של חודש מאי" (באיטלקית - "Re di Maggio").
ביוגרפיה.
אומברטו נולד ב-15 בספטמבר 1904 בטירת ראקוניג'י, נאפולי, לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ולאלנה, נסיכת מונטנגרו, ועם לידתו קיבל את התואר נסיך פיימונטה. בשנת 1929 התחתן אומברטו עם מארי ז'וז'ה, נסיכת בלגיה, בתו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
בשנת 1928 הגיע אומברטו לארץ-ישראל וחנך את קולג' טרה סנטה בירושלים.
כיורש העצר האיטלקי הוכשר אומברטו לקריירה צבאית. בשנת 1929 חווה אומברטו ניסיון התנקשות בחייו עת ביקר בבלגיה, על ידי לוחם חרות אנטי-פשיסטי איטלקי. יחסי אומברטו עם הרודן האיטלקי בניטו מוסוליני היו יחסים מתוחים, והשניים השתדלו שלא להופיע יחדיו באירועים פומביים. בחודש מאי 1942 הועלה אומברטו לדרגת מרשל בצבא האיטלקי.
כאשר הודח מוסוליני מהשלטון, בשנת 1943 נאלץ המלך ויטוריו אמנואלה לצאת לגלות במצרים, והפקיד ביד בנו אומברטו את תפקיד עוצר איטליה. בשנת 1946 התפטר המלך מתפקידו ואומברטו קיבל את התואר "אומברטו השני מלך איטליה".
ביטול המלוכה.
ימי מלכותו של אומברטו לא ארכו יותר מכחודש ימים וזאת בעקבות עריכת משאל עם באיטליה בשנת 1946, משאל שבו החליטו תושבי איטליה לבטל המלוכה ולהכריז על איטליה כרפובליקה. ראש ממשלת איטליה אלצ'ידה דה גספרי, התמנה לראש המדינה הזמני עד לבחירת נשיא איטליה הראשון.
לאחר משאל העם נאלץ אומברטו השני לצאת לגלות בפורטוגל. במהלך ימי גלותו שם נפרדו אומברטו ורעייתו המלכה מארי ז'וזה.
על-פי החוקה האיטלקית משנת 1947 נאסר על בני משפחת המלוכה הזכרים לבקר באיטליה. איסור זה עורר דיון בשנת 1959 כאשר עלתה כוונה שחתונת אלברט השני, מלך הבלגים ופאולה תתקיים בקריית הוותיקן והועלו רעיונות שונים על דרכי הגעתו של אומברטו לחתונה בלי שיצטרך לדרוך על אדמת איטליה. בשנת 1966 ארגנו המלוכנים משלחת של העם האיטלקי שהפליגה באונייה תחת דגל איטליה וקבלה את פני המלך על האונייה. בכך כביכול ביקר המלך אומברטו על אדמת איטליה, שכן אונייה הנושאת דגל איטליה כלולה בריבונות המדינה.
בעת גסיסתו של אומברטו בשנת 1983 ניסה נשיא איטליה, סנדרו פרטיני, להפעיל השפעתו ולהביא לכך שאומברטו יסיים את חייו באיטליה, אולם ניסיון זה לא צלח ואומברטו מת בבית חולים בז'נבה בשנת 1983. אף נציג מממשלת איטליה לא נכח בהלווייתו. הוא נקבר בסבויה שבצרפת.
משפחתו.
לאומברטו ואשתו מארי ז'וזה, מלכת איטליה נולדו ארבעה ילדים:
אניה רוביק
אניה רוביק (בפולנית: Anja Rubik; נולדה ב-12 ביוני 1983) היא דוגמנית, פילנתרופית ואשת עסקים פולנייה.
ביוגרפיה.
אניה רוביק נולדה בז'שוב,
פולין. ב-1988, כאשר הייתה בת 5, עזבה את פולין עם משפחתה ועברו להתגורר ביוון. לאחר מכן התגוררו בקנדה ודרום אפריקה. ב-1992 חזרה המשפחה לפולין לאחר נפילת חומת ברלין.
משפחתה עדיין מתגוררת פולין, שם לאניה יש בית.
דוגמנות.
ב-1999 עברה לפריז כדי להתחיל בקריירת דוגמנות, שם לקחה חלק בשבוע האופנה בפריז. עד שסיימה את לימודיה התיכוניים, היא דגמנה במהלך חופשות בית הספר בלבד.
היא הופיעה על שערי מגזינים שונים, בכללם ווג גרמניה, ווג פריז, נומרו, ניילון (Nylon), פלייר (Flair), Russh ו-Elle. היא דיגמנה עבור מעצבים כמו ג'יבנשי, קלואה, כריסטיאן דיור, ארמה, ולנטינו גאראווני, גוצ'י, פנדי, מיסוני, ורסצ'ה, דולצ'ה וגבאנה, פראדה, אוסקר דה לה רנטה, שאנל, באלנסיאגה, קלווין קליין, לואי ויטון וראלף לורן. היא גם דיגמנה בגדי אופנה עילית עבור ולנטינו, שאנל ואלי סעב.
היא הופיעה בתוכנית האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט לשנת 2009.
ווג פריז כלל אותה בין שלושים הדוגמניות המובילות של שנות האלפיים.
היא כעת מדורגת במקום השלישי, לצידה של לארה סטון, ברשימת חמישים הדוגמניות המובילות, ובמקום ה-23 מתוך 25 ברשימת הדוגמניות המשתכרות את השכר הגבוה ביותר בתעשיית האופנה, לפי האתר models.com.
בשנת 2010 שימשה כמנטורית בתוכנית המציאות הפולנית "הטופ מודל הבאה". בשנת 2014 החלה להנחות ולשפוט את תוכנית המציאות "פרויקט מסלול" בגרסתה בפולנית. בשנת 2015 עלתה עונתה השנייה של התכנית, והוכרז כי לא תחזור לעונה שלישית.
חיים אישיים.
רוביק והחבר הוותיק שלה, הדוגמן הסרבי סשה קנייביץ', התארסו ממש לפני חג המולד של 2010 בווינה. הזוג התחתן ב-16 ביולי 2011 דיה, מיורקה. באוקטובר 2015 היא אישרה כי נפרדו, ולאחר מכן התגרשו.
אומברטו השני
הלכות ציצית
המתווך
הגירה לקנדה
קנדה היא מדינת הגירה שאוכלוסייתה מורכבת בעיקר ממהגרים וצאצאיהם מכל רחבי העולם. מדיניות ההגירה הקנדית השתנתה ברבות השנים ומבוססת כיום על קריטריונים אובייקטיביים של השכלה, גיל, שליטה בשפות וניסיון מקצועי.
מהגרים רבים מגיעים לקנדה בגלל איכות החיים במדינה ואופיה הרב-תרבותי. מרבית המהגרים מתרכזים בערים הגדולות: טורונטו, מונטריאול וונקובר. קנדה הפכה בשנים האחרונות גם ליעד מבוקש עבור ישראלים רבים. בשנים 2000–2009 היגרו לקנדה, על פי נתוני משרד ההגירה הקנדי, כ-25 אלף ישראלים. בטורונטו מונה הקהילה הישראלית למעלה מ-50 אלף איש.
מדיניות ההגירה כיום.
מבחינה חוקית הנושא הוסדר בחוק ההגירה וההגנה על פליטים משנת 2002.
קנדה הציבה לעצמה יעד לקלוט מדי שנה מהגרים בהיקף של עד כ-1 אחוז מאוכלוסייתה. ישנם נתיבים שונים לקבלת מעמד של תושב קבע במדינה:
לאחר שלוש שנים כתושבי קבע ניתן להגיש בקשה לאזרחות קנדית.
מקצועות מבוקשים בקנדה.
עובד מקצועי שלא רכש ניסיון לימודים ועבודה בקנדה יכול להגר אליה אם המקצוע שלו מופיע ברשימת המקצועות המבוקשים. המבקשים להגר לקנדה בדרך זו צריכים לעמוד בדרישות השכלה, ידיעת שפה וניסיון מקצועי. יש מיכסה שנתית למספר המהגרים בכל מקצוע ומקצוע. המהגר מקבל ויזת הגירה לעצמו לבן או בת זוגו ולילדיו.
להלן רשימה חלקית של המקצועות העיקריים המבוקשים בקנדה (מעודכן למאי 2014):
היסטוריה של ההגירה לקנדה.
קנדה הוקמה בעיקר על ידי מהגרים מבריטניה ומצרפת. החל מסוף המאה ה-19 הגיעו אליה מהגרים ממדינות אירופיות נוספות, בעיקר ממזרחה ומדרומה של היבשת. רבים מהם סייעו ביישוב הפרובינציות המערביות. לקנדה הגיעו גם מהגרים רבים מסין, והממשלה נקטה צעדים להגבלת מספרם.
בשנות השלושים, עקב המשבר הכלכלי, פסקה ההגירה כמעט לחלוטין. לאחר מלחמת העולם השנייה התחדשה ההגירה מאירופה במלוא עוזה.
החל מסוף שנות השישים הנהיגה קנדה מדיניות הגירה המבוססת על גיל, רקע השכלתי ומקצועי והפתוחה למהגרים מכל רחבי העולם. בעקבות השינוי הגיעו לקנדה מהגרים רבים ממדינות נוספות מחוץ לאירופה, ובעיקר ממדינות אסיה. בשנת 1971 התקבל חוק הרב-תרבותיות בקנדה שהקל על הסתגלותן של קבוצות מהגרים חדשות למדינה.
על פי סקר האוכלוסייה שנערך בשנת 2001 היו בקנדה קרוב ל-5.5 מיליון אזרחים שנולדו מחוץ למדינה, והיוו קרוב לחמישית מהאוכלוסייה. ארצות הלידה העיקריות של הקנדים המתאזרחים היו בריטניה, סין, איטליה, הודו וארצות הברית.
שריאל רוזנברג
הרב שריאל רוזנברג (נולד בט' בשבט ה'תשי"א, 16 בינואר 1951) הוא ראש בית דין צדק בני ברק של הרב נסים קרליץ (מכונה 'גאב"ד') ורב שכונת "רמת דוד" בבני ברק. משמש במקביל כאב בית דין בבית הדין "הישר והטוב" בירושלים.
הרב רוזנברג משמש גם כראש "ועדת הרבנים לענייני תקשורת שע"י בד"צ בני ברק" הפוסקת בעניינים של כשרות ניידים והיתרי שימוש מיוחדים, למכשירים שנחשבים אסורים לשימוש בציבור החרדי.
ביוגרפיה.
רוזנברג נולד בתל אביב, ליצחק יעקב וטובה לאה הר-שושנים. אביו עסק בההדרת ספרי ראשונים, ובראשם "ספר הסמ"ק מצוריך". למד בישיבת היישוב החדש, ולאחר מכן בישיבת באר יעקב ובישיבת בריסק. נישא לצפורה, בתו של הרב נסים קרליץ, שהייתה גננת וסופרת ילדים, שהוציאה את סדרות הספרים הפופולריות "מעגל השנה", בה שירים וסיפורים על חגי ישראל, ו"עונג שבת" על סדר פרשת השבוע.
לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש. בגיל 28 מונה לר"מ בישיבת "כנסת בית אהרון" בחיפה, בראשות הרב אפרים זורייבין. לאחר מספר שנים מונה לדיין בבית הדין של חמיו בבני ברק. במקביל שימש שנים רבות כר"מ בישיבת באר יעקב בה למד בבחרותו.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 התמנה לרב שכונת רמת דוד בבני ברק.
בשנת 2012, לאחר פרישת חותנו לשעבר הרב נסים קרליץ, מונה לראש בית הדין במקומו.
הרב רוזנברג משמש כראש כולל שבת בכוללים של יומם ולילה בבני ברק.
במאי 2020 לאחר שמיעת עדויות נגד אליעזר ברלנד במשך שנה וחצי בהרכב של שני דיינים נוספים הוציא הרב שריאל פסק בית דין נגד אליעזר ברלנד "שאינו שומר על דברים שהם מג' חמורות ואביזרייהו שומר נפשו ירחק ממנו" שורה של רבנים הצטרפו לפסק הדין. ולאחד הרבנים שביקש פירוט כיצד נולד פסק הדין כותב לו הרב שריאל "לא היה ספק בדבר שהוא (ברלנד) נוהג לחבק ולנשק נשים ובתולות ולשלוח ידיו מתחת בגדיהן, והיו על כך עדויות שלא הוכחשו כלל"
משפחתו.
נשוי ואב ל-15 ילדים. בשנת 1998 נפטרה רעייתו ציפורה וכעבור זמן נישא בשנית. בנו הרב נחום מאיר, אף הוא דיין בבית הדין וראש כולל 'חושן משפט' בכוללי "מורשה ודעת". בעבר כיהן כר"מ בישיבת אדרת אליהו.
חיבוריו.