בפברואר 1989 התפטר גוויריה מהממשלה כדי לנהל את מערכת הבחירות של המועמד החדש והפופולרי של מפלגתו לנשיאות, לואיס קרלוס גאלאן. אחרי רציחתו של גאלאן, בעקבות מאבקו נגד השחיתות וקרטלי הסמים, ב-18 באוגוסט 1989 הפך גוויריה ליורשו של גלאן כמועמד לנשיאות וניצח בבחירות. ב-27 בנובמבר 1989 מטוס של חברת אוויאנקה, שכנראה גוויריה עמד לנסוע בו אך ביטל את טיסתו ברגע האחרון, הופל מעל היישוב סואצ'ה במחוז קונדינמרקה, מה שגרם למותם של 107 הנוסעים ואנשי הצוות.
נשיא הרפובליקה.
גוויריה נבחר לנשיא קולומביה ב-1990 כמועמד המפלגה הליברלית, לאחר שקיבל 47% מהקולות. מערכת הבחירות התאפיינה באלימות שהופעלה על ידי סוחרי הסמים, שאנשיהם רצחו, פרט לגלאן, עוד שני מנהיגים של השמאל: קרלוס פיסארו לאונגומס, מראשי M-19 לשעבר, וברנרדו חרמיו אוסה. יש אומרים כי גוויריה עצמו אוים ברצח על ידי אחד מסוחרי הסמים, ממוצא ונצואלני.
זמן קצר לאחר שנבחר, ב-1991, אימצה קולומביה חוקה חדשה, מה שנדרש, בין השאר גם בהסכם עם הגרילה M-19. במהלך כהונתו נקט גוויריה יד קשה נגד קרטלי הסמים וארגוני הגרילה במדינה. בעת כהונתו כנשיא, אחרי כישלון מו"ם עם קרטלי הסמים, נורה למוות טייקון הסמים פבלו אסקובר בשנת 1993 תוך כדי מרדף וקרב יריות.
פעילותו בהמשך.
לאחר סיום כהונתו, ב-1994, נבחר גוויריה למזכ"ל ארגון מדינות אמריקה. הוא נבחר בתפקיד זה לכהונה נוספת ב-1999, וכיהן עד 2004.
גוויריה הוא חבר ב"מועדון של מדריד".
ססאר גוויריה נשוי לאנה מילנה מוניוס גומס. בערב 28 באפריל 2006 אחותו ליליאנה גוויריה נרצחה על ידי יורים אלמונים, בהיותה בת 52. ההתנקשות אירעה במחוז ריסרלדה, 175 ק"מ מערבית מבוגוטה.
אלפונסו לופס מיקלסן
אלפונסו לופס מיקלסן (בספרדית: Alfonso López Michelsen; 30 ביוני 1913 – 11 ביולי 2007) היה נשיא קולומביה בשנים 1974–1978. הוא היה בנו של אלפונסו לופס פומארחו, שהיה בעבר פעמיים נשיא קולומביה (בשנים 1934–1938 ובשנים 1942–1945). הוא התחנך בבוגוטה, פריז, לונדון ובריסל, בתוספת לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובאוניברסיטת צ'ילה.
כשחזר לקולומביה מגלות מרצון במקסיקו בשנת 1958, ארגן מפלגה חדשה של ליברלים מתנגדים, התנועה המהפכנית הליברלית (MRL), שתתנגד לחזית הלאומית. לופס נבחר לנשיאות בבחירות ב-1974 מטעם המפלגה הליברלית לאחר שהביס את יריביו בהפרש גבוה. לאחר סיום כהונתו בשנת 1978, נבחר שוב למנהיג המפלגה הליברלית. הוא התמודד בשנית לנשיאות בבחירות של שנת 1982, אך הפסיד למועמד השמרני בליסריו בטנקור. בשנת 1990 פרש מהחיים הפוליטיים והחל לכתוב טורים בעיתונים במדינה. ב-2006 חזר לחיים הפוליטיים, בעקבות המשבר שפקד את המפלגה הליברלית לאחר הבחירות של אותה שנה. ב-2007 הוא נפטר מהתקף לב בגיל 94.
פיל הארטמן
פיליפ אדוארד "פיל" הארטמן (באנגלית: Philip Edward Hartmann; 24 בספטמבר 1948 - 28 במאי 1998) היה שחקן, קומיקאי, תסריטאי, וגרפיקאי קנדי.
ביוגרפיה.
הארטמן נולד בעיר בראנטפורד, דרום אונטריו שבקנדה למשפחה נוצרית-קתולית. הארטמן ומשפחתו עברו לארצות הברית כאשר היה בן 10. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה עם תואר באמנויות גרפיות, החל לעצב עטיפות לאלבומים של להקות כמו פוקו ואמריקה.
בשנת 1975 הצטרף הארטמן לקבוצת הקומיקאים "The Groundlings", ושם הוא סייע לקומיקאי פול רובנס לפתח את הדמות הנודעת פיווי הרמן. הארטמן לקח בהמשך חלק בכתיבת התסריט לסרט הקולנוע "ההרפתקה הגדולה של פיווי", וביצע מספר הופעות אורח בתוכנית של רובנס "Pee-wee's Playhouse".
הארטמן זכה להכרה במהלך סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 כאשר הוא הפך לחבר צוות בתוכנית המערכונים האמריקנית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב". הוא נשאר בצוות הקבוע של התוכנית במשך 8 עונות. בשנת 1989 זכה בפרס אמי על חלקו בתוכנית. בשנת 1995 הארטמן החל לככב בתפקיד מגיש החדשות האגוצנטרי ביל מקניל בסיטקום "עיקר החדשות". במקביל דיבב את דמויות המשנה הבולטות ליונל האץ, וטרוי מקלור בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון". כמו כן, במהלך שנות ה-90 השתתף בתפקיד אורח בסרטים שונים, בהם "סי.בי. 4" (1993), "אורח לרגע" (1995), "סמל בילקו" (1996), "מתנה בלתי אפשרית" (1996) ו"חיילים קטנים" (1998).
הרטמן התגרש פעמיים בחייו לפני שהתחתן עם ברין אומדאל בשנת 1987. לזוג נולדו בהמשך שני ילדים. לבסוף הזוג נפרד, בין היתר בעקבות התמכרותה של ברין לסמים.
הרטמן היה מיועד לדבב את דמותו של זאפ בראניגן בסדרת הטלוויזיה "פיוצ'רמה" אך בעקבות מותו הוא הוחלף במדובב בילי ווסט. לזכרו נקראה הדמות בראשית בסדרה על שמו- פיליפ ג'יי פרי.
ב-28 במאי 1998 ברין ירתה למוות בהארטמן בעת שהוא ישן בביתו במחוז אנסינו שבלוס אנג'לס ומספר שעות לאחר מכן היא התאבדה.
קיבו קיפט
קיבו קיפט (באנגלית: Kibbo kift, מילה בדיאלקט האנגלית העתיקה של קנט שפירושה הוכחה לעוצמה) הייתה תנועת נוער שהתקיימה בבריטניה בין 1920 ל-1951 שהשפיעה על אופי תנועות הנוער הצופיות.
הקמת התנועה ואופייה.
התנועה הוקמה ב-1920 על ידי ג'ון הרגרייב. הרגרייב, חבר בתנועת הצופים של רוברט באדן פאוול, שירת במלחמת העולם הראשונה בגליפולי כחבר בצוות סיוע רפואי. חוויות המלחמה חיזקו את תפיסת עולמו הפציפיסטית והוא ראה בחומרה את הנטיות הלאומניות והמיליטריסטיות של תנועת הצופים הבריטית בהנהגת באדן פאוול.
בהשראת ארנסט תומפסון סטון (Ernest Thompson Seton), מייסד תנועת הצופים של ארצות הברית וגישתו לגבי דגש על חיים בטבע, כמו אמריקאים ילידים, תוך השקעה בלימוד ופיתוח מיומנויות הישרדות ביער ושימוש במוצרי עץ לבניית מחסות ומתקנים, יצר הרגרייב "שבט" של תנועה חדשה, בשם קיבו קיפט. השבט היה פתוח לבנים ובנות כאחד, בכך עבר על כלל של באדן פאוול, בשלו סולקו הרגרייב ושבטו מתנועת הצופים. התנועה כללה בכל שבט חלוקה לשבט צעיר (לנערים ונערות במשותף) ושבט בוגר (למבוגרים).
התנועה העלתה על נס, מלבד חיים בטבע, לאומיות בריטית מתונה ופציפיזם. לכל חבר הוענק שם "אינדיאני", שמו של הרגרייב היה "שועל לבן". פסגת הפעילות הייתה טיולים ומסעות בטבע, שזכו להילה רוחנית. הכינוסים, שאורגנו בסוף כל טיול, נקראו "אלת'ינגי", כשמו של הכינוס הנורדי העתיק, וכללו טקסים פרי יצירתו של הרגרייב ששילבו אלמנטים מדומניינים מטקסי אמריקאים ילידים והעמים הנורדיים.
למרות שהתנועה הייתה קטנה, היא כללה כחברים בוגרים הוגי דעות כהבלוק אליס, מוריס מטרלינק, רבינדרנת טאגור, הרברט ג'ורג' ולס ועוד ושינתה את אופי התנועות הצופיות תוך יצירת דגם לחיקוי (בין היתר השפיעה על תנועת הנוער "הבונים" ועל תנועת הנוער הגרמנית ואנדרפוגל שהשפיעה, מצידה, על תנועות הנוער היהודיות הציוניות השומר הצעיר, בלאו וייס ודרור).
הפילוג והמעבר לפעילות פוליטית.
בשנת 1923 נחשף הרגרייב לרעיון האשראי החברתי ושילב את רעיונותיו לתוך המצע הרעיוני של הקיבו קיפט.
התנועה התפלגה ב-1925, כאשר הפלג שנקרא "עם מלאכת-היער" (Woodcraft Folk) חבר לשמאל הפוליטי. הרגרייב המשיך להנהיג את פלג הקיבו קיפט שהפך לאלים יותר בדרישותיו החברתיות. ב-1930 ייסד את "לגיון המובטלים" בקובנטרי, מדיהם כללו חולצות ירוקות. ב-1932 הפכו החולצות הירוקות למדי הקיבו קיפט ושם התנועה שונה לתנועת החולצות הירוקות לאשראי חברתי (The Green Shirt Movement for Social Credit).
חברי התנועה השתתפו בשנות השלושים בקרבות-רחוב נגד הפשיסטים שחורי החולצות של אוסוואלד מוסלי ונגד חברי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה.
בשנת 1935, בהשראת המפלגה לאשראי חברתי של אלברטה (קנדה), החליט הרגרייב להקים את מפלגת האשראי החברתי של אנגליה וצפון אירלנד. ב-1936 ספגה המפלגה מכה אנושה לאחר החלת "חוק הסדר הציבורי (1936)" שאסר על לבישת מדים על ידי אזרחים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקה הפעילות המפלגתית והתנועתית. לאחר כישלונו בבחירות הכלליות של 1950 והתדלדלות התנועה, החליט הרגרייב לפרוש ולפרק את התנועה.
גיל משעלי
גיל משעלי (נולד ב-28 בספטמבר 1984) הוא עיתונאי ואיש רדיו ישראלי.
קורות חיים.
משעלי גדל ומתגורר עד היום באופקים.
בשנת 2005 הצטרף לצוות אתר התרבות וחיי הלילה Base. בשנת 2006, מיד לאחר שחרורו מצה"ל, החל משעלי את דרכו בפורטל וואלה, שם שימש כתב רכילות במשך שנה וחצי, עד שנת 2009. חודשיים לאחר מכן הצטרף לפורטל Nana10, שבו עבד ארבעה חודשים.
בנובמבר 2009 החל משעלי לעבוד בעיתון "ישראל היום" בטור הרכילות הקבוע "הגיע לגיל" בעמוד האחורי של העיתון. לפניו כתבה את הטור טלי מזרחי-דהאן. הוא שימש בעיתון כתב רכילות, בידור ומדיה.
בנוסף לעבודתו ב"ישראל היום", משעלי גם הגיש פינת רכילות ובידור ברדיו ירושלים וכיום הוא מגיש פינת רכילות ברדיו צפון 104.5FM. בנוסף, הוא התארח מדי פעם בתוכניות בוקר בערוץ 10 ובערוץ 2.
בפברואר 2013 החל להגיש פינת רכילות ברדיו ירושלים בתוכניתה של אלין לוי ובנוסף לכך החל להגיש פינה בתוכנית "הבוקר של דנה" בהנחייתה של דנה רון בקשת בערוץ 2.
משעלי אחראי לחשיפה של גירושיו של הכדורסלן הליטאי שארונאס יאסיקביצ'יוס מהדוגמנית לינור אברג'יל וגירושיה של אשת העסקים והמיליארדרית שרי אריסון. בנוסף חשף משעלי את אירוסיה של בר רפאלי לאיש העסקים עדי עזרא וגם את הריונה השני של רפאלי. משעלי חשף בחשבון הטוויטר שלו את הריונה הראשון של דניאלה פיק מקוונטין טרנטינו, הריון שזכה לפולואפים בתקשורת העולמית. בנוסף משעלי חשף את הפרידה של ניקול ראידמן מהאוליגרך מיכאל צ'רנוי שעוררה סערה במדינה.