משנת תרפ"ה, 1924, היה אח בלשכת הבונים החופשים "ברקאי" בתל אביב ובשנים תרצ"ז-צ"ח היה נשיאה. יוזם ומיסד הספרייה המרכזית ויו"ר ועדתה ; חבר מערכת "הבונה החופשי" וחבר הוועד הפועל של הלשכה הגדולה למדינת ישראל. סגן נשיא לשכת בני ברית "שער-ציון". חבר מועדון "רוטרי" יפו-תל אביב והשתתף בשלש ועידות של צירי המזרח הקרוב של מועדוני הרוטרי. חבר בוועד הציבורי של "ברית עברית עולמית", בוועד "בית הלבנון", ממייסדי "התאחדות בני-הישוב" בארץ-ישראל ויו"ר הסניף התל אביבי משנת תש"ב.
נפטר בתל אביב, ב־4 ביולי 1951, נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
אלי פאזלי מונפרד
הביוגרפיה של בן
הביוגרפיה של בן הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2003, אשר כתב, ביים והפיק דן וולמן. הסרט עלה במקור כהצגת יחיד של וולמן, בפסטיבל תיאטרונטו הראשון בשנת 1990.
תקציר העלילה.
בן (גל זייד) הוא מנהל חשבונות רווק הנחשב כבן אדם מוזר ואף משעשע, אשר מדי יום נוהג לחבוש כפפות, אפילו בקיץ, ותמיד באופן קבוע נושא בידיו מספר שקיות ניילון. במהלך הסרט הוא פוגש באופן מקרי את תמר (גני תמיר), אשר מגלה עניין באופיו ואישיותו המיוחדת ואף מתפעלת מחושש ההומור והדמיון שלו. בין השניים מתפתחת מערכת יחסים מיוחדת שדרכה נחשף עברו של בן ואירועים טראומטיים שחווה בילדותו.
פרסים ומועמדויות.
הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים (2003), בתחרות רשמית פסטיבל מוסקבה (2004), בפסטיבל ים תיכוני בפארו, פורטוגל (2006) זכה בפרס בחירת הקהל כסרט הטוב ביותר, ובפרס לגל זייד "השחקן הטוב ביותר". זגה בפרס הפלטינום מורי בפסטיבל "וורלד פסט" יוסטון, טקסס 2007.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
רוזנק
טוביה טיאודור פרידמן
טוביה טאודור צבי פרידמן (11 בינואר 1908–18 בדצמבר 1992) היה רב קונסרבטיבי ומנהיג רוחני אמריקאי וישראלי. נשיא כנסת הרבנים, האיגוד העולמי של רבני היהדות הקונסרבטיבית, בשנים 1962–1964. בתקופת כהונתו תמך בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
קורות חיים.
פרידמן נולד בסטמפורד שבמדינת קונטיקט, ארצות הברית להוריו, חיים צבי הרי (וילקומורסקי) ואנה קפית (קפיטולסקי) פרידמן. הוריו היגרו לארצות הברית מליטא (אביו) ומרוסיה (אימו).
סיים לימודי תואר ראשון בסיטי קולג' ניו יורק (1929). בשנת 1931 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה ושימש שם פרופסור חבר. סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת קולומביה בשנת 1952.
במסגרת תפקידיו כרב עבד בקהילת בית אל בצפון ברגן, ניו ג'רזי (1931 - 1942), בקהילת בית דוד בבופאלו (1942 - 1944), במרכז היהודי בג'קסון הייטס, קווינס, ניו יורק (1944 - 1954) ו-בקהילת בית אל בסאות' אורנג', ניו ג'רזי (1954 - 1970).
עמד בראש , בשנים 1951 - 1954, וכתב החלטות רבות לרבות בסוגיות משפחה, גירושין ועגינות.
עמד בראש כנסת הרבנים בשנים 1962–1964. בתקופת כהונתו כראש כנסת הרבנים תמך בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח והיה בין מקבלי ההחלטה במאי 1963, במהלך כינוס ועידה של כנסת הרבנים, על שליחת משלחת של 19 רבנים למחאה נגד אלימות המשטרה בברמינהאם, אלבמה.
פרידמן לימד בבית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית, שנקרא גם בית המדרש על שם מרשל ת' מאייר, מוסד ללימודי יהדות ולהסמכת רבנים של היהדות הקונסרבטיבית בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בשנת 1970, עם פרישתו מפעילותו כרב קהילה, עלה לישראל. מאז עלייתו פעל בהנהגה של הסניף הישראלי של כנסת הרבנים ולימד במכון שכטר למדעי היהדות.
עמד בראש ועד ההלכה שנוסד על ידי כנסת הרבנים של ישראל בשנת 1985. גוף הלכתי שהתמקד בנושאים ייחודיים לחברה הישראלית. שו"ת של הוועדה להלכות ושל ועד ההלכה בישראל מחייבים באותה מידה, אף שוועד ההלכה מתמקד בנושאים ייחודיים לחברה הישראלית. בין השנים 1970–1973 היה חבר בוועד המנהל של הסוכנות היהודית בירושלים.
פרידמן נפטר בירושלים, בה התגורר.
פעילותו, עמדותיו ותפיסתו הרוחנית.
גישתו הרוחנית הייתה שהמחויבות והנאמנות להלכה עומדים מעל לכל ספק, אלא שיש לפרש את ההלכה, כשם שתמיד פירשו אותה, וזאת בהתחשב בתנאים החברתיים, הכלכליים והמוסריים השוררים באותה עת ומתוך הצורך והכושר להיענות לצורכי השעה, ובעת ובעונה אחת להישאר נאמנים למקורות.
פרידמן שיתף פעולה עם הרבנים מוריס אדלר ויעקב אגוס להתיר שימוש בחשמל ביום שבת והתיר ליהודים לנסוע ביום שבת לבית הכנסת. סבר כי מאחר שיהודים רבים בארצות הברית אינם גרים בסביבת בתי הכנסת, עקב נסיבות בלתי נמנעות של החיים המודרניים, אזי אם לא יאפשרו ליהודים לנסוע בשבת לבתי הכנסת הם יאבדו את הקשר לחיים היהודים.
פרידמן פעל למניעת השפעות של קבוצות דתיות קיצוניות על חופש הפולחן וחופש הדת בישראל. הוביל מאבק נגד הממסד הרבני בישראל שלא הכיר בגירושים של רבנים קונסרבטיבים בארצות הברית.
היה מראשוני המאבק להצלת יהדות ברית המועצות.
התנגד להגדרתה של היהדות כגזענית מעצם טיבה. סבר שלא רק שאין גזענות ביהדות אלא שהיהדות בעצם אמונתה באל יחיד, היא שהביאה את רעיון האוניברסליות לעולם. לדעתו, על אף האמירות החריפות במקורות נגד עובדי עבודה זרה, יש לבארן מתוך ההקשר ההיסטורי החולף.
סבר שכל מי שטוען שאסור לוותר על אף שעל של ארץ ישראל השלמה, אין לו על מה לסמוך מבחינה הלכתית ושהמחלוקת סביב השאלה של ארץ ישראל השלמה היא סכסוך פוליטי ואין קשר בין המחלוקת להלכה.
סבר כי גיור לשם נישואין עם בן או בת ישראל אינו פסול ואין לפסול קבלת עול מצוות במקום שיש חשש שהגר לא יקיים את כל המצוות.
האמין כי כינון מדינת ישראל היא ישועה גדולה לעם היהודי ומפנה מכריע בתולדות עם ישראל ולפיכך יש לקצר את מנהגי האבלות ביום תשעה באב על ידי אי השלמת התענית שבסיומה יש לקיים תפילת מנחה גדולה.
סבר כי על פי ההלכה מותר להסגיר רוצח יהודי לחו"ל ושטובי בעלי ההלכה בכל הדורות פסקו שאם הפושע גרם נזק וצער לרבנים מישראל חייבים להסגירו.
כתיבתו.
היה חבר במערכת כתב העת , העוסק במחשבת ישראל ושיוצא לאור על ידי כנסת הרבנים ובית המדרש לרבנות, בין השנים 1953–1961, ושם פרסם חלק ממאמריו.
היה עורך, במשותף עם , של כתב העת "Jewish Life in America". כתב טור בשם "Letters to Jewish College Students", הדן בסוגיות של יהדות וחיים מודרניים של סטודנטים בקולג'.
לאחר עלייתו לישראל כתב טור בשם "Letter from Jerusalem" שפורסם בכתב העת Conservative Judaism.
חייו האישיים.
פרידמן נישא בשנת 1931 לרות ברונהט (1910 - 1973) והיה לאב לשלושה ילדים: הרב הלל פרידמן, נעמי מאייר ו-ג'ודי רותם. חתנו, הרב מרשל מאייר, היה מנהיג היהדות הקונסרבטיבית בדרום אמריקה, ונודע גם בשל פעילותו למען זכויות אדם בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983). לאחר נפילת המשטר הצבאי, הוענקה למאייר מדליית סן-מרטין – אות הכבוד הגבוה ביותר בארגנטינה, בהוקרה על פעילותו הרבה למען זכויות האדם בתקופת השלטון הצבאי. חתן נוסף של פרידמן, הרב דוד יוסף שפריצר, היה בין המייסדים של קהילת הוד והדר בכפר סבא. נכדו של פרידמן, גבריאל מאיר הלוי, הוא מוזיקאי ומנחה סדנאות וטקסים רב - תרבותיים. נכדתו, רחל ד. פרידמן, היא פרופסור ללימודי יוון ורומא בווסר קולג'. נכדתו, דודי מאיר, היא פרופסור לרפואת ילדים ב.
הערות שוליים.
רבנים
מושב פועלים
טריבונה לודו
טריבונה לודו (טריבונת העם) היה אחד מהעיתונים הגדולים והחשובים ביותר ברפובליקה העממית הפולנית ויצא לאור בין 1948 עד 1990. העיתון היווה אמצעי התקשורת העיקרי של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית והוא היה אחד מכלי התעמולה העיקריים שלה המפלגה יחד עם תוכנית החדשות הטלוויזיונית, "דז'ניק"
היסטוריה.
ייסוד.
ב-16 בדצמבר 1948, שתי המפלגות הקומוניסטיות הגדולות ביותר בפולין, מפלגת הפועלים הפולנית והמפלגה הסוציאליסטית הפולנית, אוחדו ביחד ליצירת מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. שני העיתונים של המפלגות, בהתאמה היו "רובוטניק" ו"גולוס לודו" אוחדו גם, ובכך יצרו את טריבונה לודו.
חשיבות.
במשך המאה ה-20, התקשורת בפולין נשלטה באופן מוחלט על ידי מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית ועיתונים היו יוצאים מן הכלל. טריבונה לודו ומתחריו הקטנים ביותר קידמו את קו המפלגה. לעיתון זה היה תפקיד משמעותי בהפצת תעמולה בזמן השלטון הקומוניסטי ברפובליקה העממית הפולנית והיה אחראי גם ל"שכתוב היסטוריה".
כעיתון המפלגה הרשמי, טריבונה לודו שלט בשוק. עד סוף שנת 1981, תפוצתו הגיעה למיליון עותקים. על אף גדילת ההתנגדות למפלגה, מספר המנויים לעיתון המשיך לגדול והגיע ל-1.9 מיליון זמן קצר לפני שהשלטון הקומוניסטי התפרק.
התפרקות מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית ואחר כך.
התפרקות מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית החלה ב-28 בינואר 1990, כמה שעות לאחר שהעותק האחרון של טריבונה לודו הודפס. למרות ניסיון להפצת העיתון מחדש כעיתון חדש ושונה, העיתון לא הצליח לשרוד את נפילת הסוציאליזם בפולין.
לאחר 1990, הוקם עיתון חדש, "טריבונה" שעורכיו היו עורכיו של טריבונה לודו. העיתון נוסד כעיתון שמאלני חדש. אפילו בשיא תפוצתו, לעיתון היו רק 50,000 קוראים ולא הצליח להרוויח כסף. העיתון הפסיק לצאת לאור בסוף 2009.
מתיו האריס ג'ואט
מתיו האריס ג'ואט (באנגלית:Matthew Harris Jouett : 22 באפריל 1788 - 10 באוגוסט 1827) היה צייר פורטרטים אמריקני ידוע, שהתפרסם בציור דיוקנאות ובהם תומאס ג'פרסון, ג'ורג' רוג'רס קלארק ולאפייט.
חיים אישיים וקריירה.