פנופסקי היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, באקדמיה הבריטית ובעוד כמה אקדמיות לאומיות אחרות.
פנופסקי התפרסם במיוחד בשל מחקריו על סמלים ואיקונוגרפיה ביצירות אמנות. בתחילה במאמר ב-1934 ואחרי כן בספרו ציור הולנדי מוקדם. פנופסקי היה הראשון שפרש את ציורו של יאן ואן אייק נישואי הזוג ארנולפיני לא רק כתיאור של טקס חתונה כי אם גם כחוזה ויזואלי המעיד על מעשה הנישואין. פנופסקי מזהה בריבוי הסמלים החבויים שהכול מצביע על טקס הנישואין. בשנים האחרונות חלקו על מסקנה זו.
שלשה רבדים של נושאים או משמעות.
בספרו מחקרים על איקונולוגיה (Studies in Iconology) מפרט פנופסקי את הרעיון שלו של שלושה שלבים להבנה של אמנות-היסטוריה:
לפנופסקי היה חשוב לקחת בחשבון את כל שלוש הרמות בזמן שבוחנים את אמנות הרנסאנס. אירווינג לוין אמר: "הייתה זו התעקשותו וחיפושיו אחר המשמעות – במיוחד במקומות בהם אף אחד לא חשב שיש משמעות כזאת – שהובילה את פנופסקי להבנת האמנות כפי שאף היסטוריון לפניו לא הבין".
IBM 1400
IBM 1400 הייתה סדרת מחשבים מרכזיים עשרוניים אלקטרוניים מבוססי טרנזיסטורים מתוצרת IBM. המחשב הנפוץ ביותר מסדרה זו היה ה-IBM 1401, אחד המחשבים המוצלחים והנמכרים ביותר בעולם בתקופתו. המחשב פתח עבור IBM בפרט ועבור המחשוב האלקטרוני בכלל את שוק העסקים הבינוניים. ה-1401 הוכרז ב-5 באוקטובר 1959 וייצורו הופסק ב-8 בפברואר 1971, לאחר שנמכרו ממנו מעל 10,000 יחידות והוא הוחלף על ידי מחשבים מסדרת IBM System/360. מחשבים נוספים מסדרה זו היו 1410, 1440 ו-1460 שהיו למעשה גרסאות חזקות ובעלות יותר זיכרון מה-1401 ו-1420, 1450 שהותאמו באופן מיוחד ליישומים בנקאיים. בשנת 1962 פיתחה IBM, במסגרת סדרת 7000 שלה את 7010 שהיה מחשב מתקדם יותר, בעל תאימות מוחלטת ל-1410.
מאפיינים מרכזיים.
התקני הקלט/פלט של המחשבים היו כרטיסים מנוקבים, סרטים מגנטיים או מדפסת. בחלק מהדגמים נעשה שימוש גם בכונן קשיח.
אורך המילה במחשבי הסדרה לא היה קבוע, לשם ייצוג מספרים עשרוניים בקידוד בינארי נעשה שימוש בשיטת BCD ברוחב 6 ביט. גודל הזיכרון המקסימלי אליו יכל לגשת ה-1401 היה 16,000 תווים (בייצוג של 6 ביט כ"א לכל היותר). עקב הגדלת אורך הכתובת ל-5 ביטים ב-1410 היה גודל הזיכרון שלו 80,000 תווים וה-7010 יכל לגשת ל-100,000 תווים בזיכרון.
ה-RAM המינימלי עמו הגיע ה-1401 היה בגודל 1,400 תווים. ה-RAM המקסימלי בסדרה הגיע ל-4,000 תווים.
שפות התכנות שנתמכו היו מספר ייצוגים של אסמבלר, קובול, פורטרן, RPG ו-FARGO.
1401 כיום.
מחשבי 1401 פעלו במדינות העולם השלישי עד שנות ה-80 של המאה ה-20. מוזיאון היסטוריית המחשב מחזיק שני מחשבי 1401 שמורים במצב פעיל, כולל ציוד היקפי וסביב פרויקט השימור והשחזור מתרכזת קהילה פעילה. ב-2006 הוציא המוזיקאי האיסלנדי יוהאן יוהנסון תקליט בשם "'IBM 1401, A User's Manual" ובו לחנים שהושפעו מקולות שהפיק מחשב 1401.
בשל הפרימיטיביות והראשוניות של המחשב, נודעת לו חשיבות בקרב "גיקים" של תכנות מחשבים והיסטוריה של המחשוב. בין היתר יכולת לתכנת בשפות התכנות ותוך שימוש בזיכרון המינימלי של המחשב הישן. התיעוד המלא של ספרות המחשב מצוי וזמין ברשת.
קראקורום
קארקורום
טומי ואוסקר
טומי ואוסקר (באיטלקית: Tommy e Oscar) היא סדרת אנימציה איטלקית לילדים בת 52 פרקים.
בישראל הסדרה החלה בשנת 2000 בערוץ הילדים ומאוחר יותר הועברה לערוץ לוגי משנת 2008 ועד שנת 2010.
עלילה.
טומי הוא ילד רגיל אולם חברו הטוב, אוסקר, הוא חייזר ורוד. אוסקר בא מ"כוכב תו" שבו נוהגים לאכול תווים. הרגל זה נשאר אצלו בכדור-הארץ. אוסקר מסוגל לשנות צורה אך הדברים אליהם הוא הופך לא מקבלים את הצבע המתאים אלא את צבעו הוורוד של אוסקר.
מלבדו יש לו חברה טובה בשם יוקארי. יוקארי היא ע"פ רוב ילדה רגילה אולם לה ידע רב באומנות-לחימה.
דודו של טומי, לנארד, המבוסס על אלברט איינשטיין, הוא מדען. במהלך הסדרה הוא המציא המצאות שונות, בין היתר המצאה שגורמת לחיות להיות חכמות. המצאה זו הצילה אותו, את טומי, את אוסקר ואת יוקארי כשהשפיעה על תרנגולת שנכחה בסביבה. הודות לו יש לטומי מעיל מיוחד המעניק לו יכולת תעופה.
הדמות הרעה בסדרה היא איש בשם סיזר. סיזר הוא נמוך-קומה והוא נוהג לעשן סיגרים. עוזרים הם אורק ודורק, גורילות כחולות הנראות אותו הדבר. יש להם כוח רב אולם אין הם נבונים במיוחד.
דיבוב לעברית.
הפתיח העברי של הסדרה בוצע על ידי גיתית שובל, המהווה אחת מהמדבבים של אולפני תומיתות בה נוכחים גם זהר סדן (שדיבב את לנארד) ושאולי הלוי (שדיבב את סיזר).
דרך השם
In the End
In the End הוא שיר של להקת לינקין פארק, שיצא כסינגל הרביעי מאלבום הבכורה של הלהקה, Hybrid Theory.
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הבילבורד האמריקאי מתוך שהייה של 38 שבועות במצעד והוא שיר הרוק השני המושמע ביותר של העשור הראשון של המאה העשרים ואחת. כמו כן, השיר הגיע לצמרת המצעדים ברחבי העולם ודורג בעשיריה השנייה של מצעד העשור בישראל.
את השיר הפיק דון גילמור.
גרסה מוקדמת של השיר שנקראה The Untitled, נוצרה בגלגולה המוקדם של הלהקה שכונתה אז Hybrid Theory. ב-2002 יצא רמיקס לשיר באלבום הרמיקסים של הלהקה Reanimation.
הווידאו קליפ.
הווידאו קליפ בוים בידי ג'ו האן, די ג'יי הלהקה, ובמאי הווידאו קליפים, נתן קוקס. התפאורה נבנתה על ידי פטריק טאטופולוס. הווידאו קליפ צולם בקליפורניה במהלך סיבוב ההופעות, אוזפסט, עם אוזי אוסבורן.
בווידאו קליפ נראית הלהקה כשהיא מנגנת בראש פסל גבוה (פרט לשינודה) בסביבה בדיונית עם אפקטים ממוחשבים.
הווידאו קליפ זכה לשבחים רבים ובפרס "וידאו קליפ הרוק הטוב ביותר" בשנת 2002.
רשימת השירים בסינגל.
הסינגל יצא בשני חלקים:
גרסאות כיסוי.
השיר זכה לגרסאות כיסוי שונות במרוצת השנים ביניהן:
לאה גלפנשטיין
לאה גלפנשטיין (נולדה ב-11 בפברואר 1983) היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה.
לאה גלפנשטיין היא בת יחידה לסימון גלפנשטיין, יליד צ'ילה ומזל גלפנשטיין, ילידת מצרים. גדלה בבת-ים עד שהייתה בת 14, אז עברה עם משפחתה לרמת גן. שיחקה בילדותה בחוג דרמה של תיאטרון אורנה פורת, למדה בתיכון תלמה ילין, בצבא שירתה גלפנשטיין כמורה חיילת והכינה לוחמים לבגרויות. למדה במשך שלוש וחצי שנים משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים, אותו סיימה ב-2008.
בסמינר הקיבוצים הכירה לאה גלפנשטיין את שי פיטובסקי, כשהיא הייתה בשנה השנייה ללימודי המשחק, הוא היה בשנה השלישית ללימודי הבימוי וליהק אותה להצגה "התקלה" שעיבד וביים על פי פרידריך דירנמאט, ההצגה רצה בצוותא עד היום במשך ארבע שנים (2012). "התקלה" זכתה בשלושה פרסי קיפוד הזהב להצגות פרינג': ההצגה, הבמאי והתלבושות. ההצגה מספרת על סוכן טקסטיל שנוסע בדרכים, מכוניתו מתקלקלת והוא מגיע לביתם של ארבעה זקנים, שהם שופטים בדימוס ומתארח אצלם ולאט-לאט הם גורמים לו להתבונן לתוך עצמו.
משם התפתחה הקבוצה שנהפכה לצעירי הבימה ופועלים עד היום בבימויו של פיטובסקי: לאה גלפנשטיין, אלינור פלקסמן, אייל רדושיצקי, יובל שלומוביץ', הראל מורד, נעמה ארמון, שחר רז, ועודד אהרליך. הקבוצה המשיכה עם פיטובסקי שנה אחר-כך כשעיבד וביים את "ביטאריצ'ה" על פי נחום גוטמן ורצה בצוותא. משם המשיכה הקבוצה לפעול בתיאטרון הבימה עם ההצגות "החוטם", "מסייה דה פורסוניאק" ו"ארץ חדשה" (חלק מפסטיבל אירופי בנושא פליטים, כל מדינה מתעסקת בכך מנקודת הראות שלה, ההצגה הופיעה בעולם). בתום לימודיה ובמקביל לכך עבדה גלפנשטיין עם מאור זגורי על ההפקה "בתולים", שרצה בצוותא עד היום (2012). היא משחקת גם בהצגה "מישהו ימות בסוף", שמביים זגורי בהבימה. שתי ההצגות נכתבו מתוך אימפרוביזציות ביחד עם השחקנים. גלפנשטיין שיחקה גם ב"ביקור הגברת הזקנה" וב"השוטר אזולאי" בהבימה, ב"הרפתקה בקרקס" בתיאטרון אורנה פורת, ב"מותק" במדיטק. כיום משחקת ב"האסופית" בתיאטרון השעה, בבימויה של יעל טילמן, בתפקיד הראשי של אן שרלי. זכתה עבור תפקידה בפרס הבמה לילדים ונוער לשחקנית ראשית לשנת 2013.
בטלוויזיה שיחקה גלפנשטיין בתפקיד אורח בסדרה "הכול דבש". שיחקה בסרט "מאיה" בבימויה של מיכל בת-אדם.
צביר הכוורת
צביר הכוורת (נקרא גם M44 מ-Messier 44, או NGC 2632) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים סרטן הנמצא במרחק של כ-577 שנות אור ממערכת השמש ומכיל מאות כוכבים. זהו האובייקט השלישי בבהירותו בקטלוג מסיה אחרי הפליאדות וגלקסיית אנדרומדה.
היסטוריה.
הצביר היה ידוע בימי קדם והוא מופיע ככל הנראה בכתביו של המשורר היווני הקדום אראטוס משנת 260 לפני הספירה. היפרכוס בשנת 130 לפני הספירה תיאר אותו בקטלוג הכוכבים שלו כ"כוכב מעונן" ותלמי כלל אותו באלמגסט סביב שנת 130 לספירה ותיאר אותו כערפילית בחזה של הסרטן. הערפילית נכללה גם באטלס הכוכבים של יוהאן באייר בשנת 1603.
גלילאו גלילי היה כנראה הראשון לזהות שמדובר בצביר כוכבים וציין בשנת 1609 שהוא כולל יותר מ-40 כוכבים. שארל מסיה כלל אותו בקטלוג מסיה בשנת 1769 כ-M44.
לצביר דרגת בהירות נראית 3.7 כך שניתן לראותו בקלות כאשר תנאי התצפית הם טובים. באמצעות משקפת ניתן להבחין בכ-25 מכוכבי הצביר הבהירים שבהירותם נעה בין דרגה 6.5 לדרגה 8.0. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בלמעלה מ-100 כוכבים. מיקומו של הצביר הוא מעט פחות מ-2 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב γ (גמא) בסרטן ומעט פחות מ-2 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב δ (דלתא) בסרטן. כוכבים אלו זכו לשמות החמור הצפוני והחמור הדרומי בהתאמה והערפילית שביניהם נקראה "האבוס" (יוונית Φάτνη, לטינית Praesepe).