לקראת סוף 2010 החל מוריסי להופיע בסדרת הטלוויזיה "ת'ורן" כבלש המשטרה טום ת'ורן. הסדרה בת שישה פרקים הופקה על ידי Sky 1 עיבוד לספריו של מארק בילינגהם. בזמן צילומי הסרט "סוס המים" בניו זילנד קרא מוריסי את "Lifeless" ספרו של בילינגהם, אחר כך חיפש מידע נוסף על הספר באינטרנט. הוא גילה שבילינגהם ציין בראיון שאם יעבדו את סרטיו לקולנוע היה רוצה לראות את מוריסי בתפקיד ת'ורן. כשחזר מוריסי לאנגליה נפגש עם בילינגהם ויחד תכננו את סדרת הטלוויזיה. מוריסי הצטרף לשוטרים החוקרים מקרי רצח כדי להתרשם מעבודתם. את תחושות הקצינים שממעיטים בערך עבודתם הוא שילב בתפקידו כשוטר בסדרה. הסדרה שודרה ב-Sky ב-10 באוקטובר ומוריסי קיבל ביקורות אוהדות.
ב-2011 כיכב מוריסי בתפקיד רוברט קארן במיני סדרה "סאות' ריידינג" ובתפקיד דאנלופ בסרט "בליץ" בהפקת ליונסגייט. במאי 2011 חזר לבמה להופיע בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'".
כהכנה לתפקיד שוחח מוריסי עם קרימינולוגים, וערך הקבלות לרוצחים סדרתיים אמיתיים, הוא התמקד במעמדו של מקבת' כגיבור מלחמה ויחסיו עם ליידי מקבת' והיותם חשוכי ילדים.
ביולי 2012 גילם עוד תפקיד שייקספירי, בהפקה של ה-BBC של המחזה "ריצ'רד השני" שיחק בדמות נורת'מברלנד במסגרת הסדרה "הכתר החלול".
ב-2012 הצטרף מוריסי לעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים". הוא מגלם את דמותו של "המושל", ארכי נבל מהרומן הגרפי שעליו מבוססת הסדרה. כדי להבין את האופי והמניעים של הדמות, מוריסי קרא את הפריקוול "Rise of the Governor". עוד כהכנה לתפקיד התאמן על המבטא שלו והקשיב לפוליטיקאים עם מבטא דרומי כולל ביל קלינטון. ב-2013 הופיע בעונה הרביעית של הסדרה. ב-2014 חזר מוריסי לטלוויזיה הבריטית בסרט הדרמה "The 7.39" של דייוויד ניקולס, ובמיני סדרה "The Driver" מאת דני ברוקלהרסט.
חיים אישיים.
ב-12 באוגוסט 2006 התחתנו מוריסי והסופרת הבריטית אסתר פרויד (הנינה של זיגמונד פרויד), שהייתה שותפתו לחיים במשך 13 שנים, בטקס שנערך ב-"Southwold Pier". הם נפגשו בארוחה אצל השחקן דני וב שותפו לסרט "רובין הוד". לזוג נולדו שלושה ילדים אלבי, אנה וג'ין. אביה של אסתר היה הצייר לוסיאן פרויד ואחיותיה הן מעצבת האופנה בלה פרויד והסופרת סוזי בויט.
כיתה (חדר)
כיתה היא חדר המשמש לצורכי הוראה.
הלמידה בכיתות מקובלת במסגרת החינוך הפורמלי ובהשכלה הגבוהה.
בית ספר מכיל בדרך כלל מספר כיתות שבהן מתקיימים השיעורים במקביל. חלק מהכיתות משמשות קבוצת תלמידים מסוימת באופן קבוע, כך שבכל שיעור מגיע מורה אחר לאותה הכיתה. כיתות אחרות מוקדשות למקצוע מסוים. בכיתות אלו מגיעה קבוצת תלמידים שונה בכל שיעור.
ציוד וריהוט.
חדר הכיתה לרוב מצויד בשולחנות וכיסאות עבור התלמידים.
בכיתה יהיה גם ציוד כתיבה והצגה עבור המורה כמו לוח וגיר. בכיתות משוכללות יותר יהיו גם מחשב ומקרן.
כיתות מיוחדות מכילות ציוד נוסף, התואם את צורכי ההוראה בהן, כגון:
דייוויד מוריסיי
דיוויד מוריסי
סתם יום של חול
סתם יום של חול הוא פזמון עברי שכתב יוסי גמזו והלחין וביצע שמעון ישראלי ב-1960.
היצירה.
ישראלי חיבר את הלחן של השיר בסוף שנות ה-50, כששהה בפריז יחד עם חבריו לשלישיית ערבה, אריק לביא וצבי בורודו. במהלך שהותו בצרפת, נחשף לראשונה לשירים העוסקים בשגרת ימיהם של אנשים ובדברים פשוטים, בניגוד למקובל בזמר העברי באותה העת, שעסק בעיקר בערכים כגון עבודה, גבורה, ניצחון, רעות והתנדבות. ברוח זו, חשב ישראלי על המילים "סתם יום רגיל, עם אושר וגיל", ועם שובו לישראל, ב-1960, ביקש מגמזו להרחיב את השורה לכדי פזמון שלם, בלחן שכתב. גמזו שינה את המילים ל"סתם יום של חול, עם בוקר כחול", וכתב את השיר, העוסק במודע ביום רגיל וחסר ייחוד.
לדברי יוסי גמזו, נעמי שמר כתבה מילים למנגינה לפניו, אולם שמעון ישראלי לא היה שבע רצון מהם ופנה אליו מבלי לספר לו מי המחברת המקורית.
פרט לנושא השיר, שהיווה חידוש, הוא קבע חידושים נוספים. זו הייתה אחת הפעמים הראשונות שזמר עברי ביצע שיר שהוא עצמו הלחין. בנוסף, הוא שימש כשיר הנושא במופע יחיד שהעלה ישראלי, הראשון מסוגו בישראל. ישראלי ספג ביקורת הן על כך שכשחקן צעיר העז להעלות הצגת יחיד והן על הסגנון המוזיקלי, שהיה בהשראת השאנסונים הצרפתיים. חרף הביקורת, המופע זכה להצלחה.
ברבות השנים ביצעו את השיר אמנים נוספים, בהם גידי גוב, אריק סיני ולהקת סקסטה.
מחנה היהודים
ניל לביוט
ניל לבּיוּט (באנגלית: Neil LaBute; נולד ב-19 במרץ 1963 דטרויט) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומחזאי אמריקאי.
קורות חיים.
ניל לביוט נולד בדטרויט, מישיגן, אביו, ריצ'רד לביוט עבד כנהג משאית כבדה ואמו הייתה פקידת קבלה בבית חולים. הוא גדל בספוקיין, בוושינגטון.
בעת לימודי תיאטרון באוניברסיטת בריגהאם יאנג בפרובו שביוטה, הצטרף לדת המורמונית, "כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים". באותה תקופה התוודע לשחקן ארון אקהרט שעמד לגלם כמה תפקידים ראשיים בסרטיו ומחזותיו. לביוט יצר כמה מחזות שבדקו את הגבול של מה שנחשב למקובל באוניברסיטה הדתית השמרנית וכמה מהם הורדו מהבמה מיד אחרי הבכורה. עם זאת החוג לתיאטרון של האוניברסיטה כיבד אותו עם "פרס המחזאי המבטיח" מקרב הסטודנטים.
בהמשך סיים לביוט תארים גם באוניברסיטת קנזס, באוניברסיטת ניו יורק ובאקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון.
לפי עדותו בראיון אצל רוברט אלדר, לביוט הרגיש עניין מיוחד בעשייה הקולנועית כאשר ראש הפעם הראשונה את הסרט "La Peau Douce" של פרנסואה טריפו, שהיה כדבריו "הסרט ששינה את חייו". חשב שזו הצורה שבו גם הוא היה רוצה להעביר סיפור אנושי באופן הכי פשוט באמצעים קולנועיים.
הקריירה כמחזאי ואיש קולנוע.
ב-1993 חזר לאוניברסיטת בריגהאם יאנג לבכורת מחזהו "In the Company of Men" שזכה לפרס מטעם "האיגוד המורמוני לספרות". לימד בהמשך דרמה וקולנוע באוניברסיטת פרדו, אוניברסיטת אינדיאנה בפורט ויין. שם עיבד והפיק בשנות ה-1990 המוקדמות את המחזה שלו בסרט שסימן את פריצת הקריירה שלו כבמאי קולנוע. הסרט, שהוסרט תוך שבועיים ושהפקתו עלתה 25,000 דולר, זכה לפרס Filmmaker's Trophy של פסטיבל סאנדנס, וכן בפרסים חשובים נוספים -פרס חבר השופטים ב בפסטיבל הסרטים בדוויל (1997), הפרס של Independent Spirit Awards לתסריט הטוב ביותר (1997), מועמדות לפרס "אלכסנדר של זהב" בפסטיבל הסרטים בסלוניקי, הפרס לתסריט הטוב ביותר של מבקרי הקולנוע של טקסס (1997), הפרס לתסריט הטוב ביותר של חוג מבקרי הקולנוע מניו יורק (1997).
לביוט זכה להערכה על התמונות המטרידות שהציג, של גברים ונשים בקונפליקט. המחזה "In the Company of Men" תיאר שני אנשי עסקים מיזוגינים (אחד מהם משוחק על ידי אקהרט) המתכננים באכזריות למשוך אשה חרשת בקשר רומנטי ולאמלל את חייה. סרטו הבא של לביוט "Your Friends &amp; Neighbors" עם ארון אקהרט ובן סטילר היה תיאור מזעזע של חיי המין של שלשה זוגות מהפרברים. בשנת 2000 כתב מחזה בשם " Bash: Latter-Day Plays", טרילוגיה של שלושה מחזות של מערכה אחת,-
"Iphigenia in orem", "A gaggle of saints", and "Medea redux" שהציג שלוש דמויות של בני הדת המורמונית במצבים מטרידים ועושים דברים אכזריים. מחזה זה עלה למחבר הוצאתו מחוץ לשורות הכנסייה המורמונית.
בשנת 2001 כתב וביים לביוט בלונדון את המחזה The Shape of Things, עם פול ראד ורייצ'ל וייס בתפקידים ראשיים.
המחזה עובד לסרט בשנת 2003. העלילה מתרחשת באוניברסיטה קטנה המידווסט האמריקאי ומתמקדת בארבעה סטודנטים מעורבים זה בזה רגשית ורומנטית., היצירה מעלה שאלות בנוגע לטבעה של האמנות ואורך קשרי האהבה. הצעירה המגולמת על ידי רייצ'ל וייס מסובבת את "פול ראד" וגורמת לו להשתנות לגמרי ולהתנתק מכל חבריו עת מנת שיהפוך ליותר מושך כלפיה. היא טוענת שהתאהבה בו ואף מציעה לו נישואים, כדי שאחר כך תשפיל אותו בפני קהל, תוך הודעה כי הכל היה חלק מ"פרויקט אמנותי" לצורך עבודת המאסטר שלה.
המחזה "The Mercy Seat" הייתה נכתבה בעקבות פיגועי הטרור במגדלי התאומים ב-11 בספטמבר 2011.
עלילת המחזה מתרחשת למחרת הפיגוע ומספרים בו על אדם שעבד במרכז המסחר העולמי, אולם באותו יום גורלי לא היה במשרד אלא עם פילגשו. מפני שהוא מצפה כי המשפחה תאמין שנהרג בפיגוע, חושב לנצל את הטרגדיה על מנת לברוח והתחיל חיים חדשים עם האשה האהובה. השחקנים הראשיים היו לייב שרייבר וסיגורני ויבר. המחזאי סיפר שמחזה זה מציג לדעתו "מעין טרור רגשי שאנחנו מנהלים כלפי אלו שאנו מתיימרים לאהוב" והקדיש אותו לדייוויד הר כתגובה לעבודה הישירה, המחושבת והחוקרת של היוצר הבריטי.
"איש הקש" (2006) היה גרסה אמריקאית לסרט קאלט קלאסי בריטי וסרט האימה הראשון של לביוט. משחקים בו ניקולס קייג' ואלן בורסטין.
המחזה "Reasons To Be Pretty" ב-2008 היה הראשון שהעלה לביוט בברודוויי (ב-2009), אם כי הורץ לזמן קצר. היה מועמד לשלושה פרסי טוני.
לביוט ביים גם את Death at a Funeral, גרסה חדשה לסרט קומדיה בריטי באותו שם על תסריט מאת דין קרייג ועם כריס רוק בתפקיד הראשי.
הוא כתב מבוא חדש וסצנות חדשות בשביל ההפקה של אילוף הסוררת על במת Chicago Shakespeare Theater. הכניס, בין היתר, לעלילה גם פרשת אהבים לסבית.
המחזה הראשון שהפיק לביוט, Filthy Talk for Troubled Times, הוקרא בשנת 1989 בבימוי המחבר בבית המאסר MCC במנהטן ביוני 2010 וונתרם ל-MCC's Playwrights' Coalition.
באותו מקום הוצגה בשנת 2010 גם בכורת היצירה " The Break of Noon"