אדוה לנציאנו, מציינת במאמרה את אווירת "יורים ובוכים" והבריחה מאחריות הנשקפים מהסרט: "..אבל לרוב ראשי השב"כ לא מפנים את האצבע המאשימה אל עצמם, אלא אל הדרג הפוליטי. בהתייחסות לאירועים שנתפשו לאורך השנים כהתנהלות בעייתית של השב"כ, הם מציירים את עצמם כגוף מבצע בלבד ומדגישים שאינם מקבלי ההחלטות, באופן שעשוי להצטייר כהתנערות מאחריות."
דרור אידר טוען כנגד חד צדדיות הסרט ו"הצגת העולם בשחור לבן", וכתב כי הבמאי מעוניין "בסיפור הפוליטי שבמסגרתו שימשו ראשי השב"כ סטטיסטים לאישוש גרסת השמאל לכישלון הסכמי אוסלו".
כמו כן, יוצא נגד הנצחת טענות שקריות כלפי הימין בקשר לרצח יצחק רבין (תמונה במדי נאצי וארון המתים בהפגנה).
הוא מציין לגנאי את ההשוואה של שני ראשי השב"כ, שלום ואיילון, את מעשי ישראל למעשי גרמניה הנאצית, וכותב "היש ביטוי מזוקק יותר לפשיטת הרגל המוסרית והאינטלקטואלית של האליטה הוותיקה של ישראל?". חנן עמיאור מאתר פרספקטיבה מצביע על השמטת פרטים ידועים, לדוגמה שסוכן השב"כ אבישי רביב הפיץ בהפגנה את הכרזה של רבין הלבוש במדי אס-אס, ולא אנשי ימין.
טענות להטיה חד-צדדית כנגד ישראל.
הסרט עורר פולמוס ציבורי נרחב, ויעקב פרי אף אמר "קיימת ביקורת בארץ שהסרט מוציא את דיבתנו רעה".
בקרב חוגים מסוימים, כמו נציגויות ישראליות שונות ברחבי העולם, טענו רבים שהסרט מחזק את הנראטיב האנטי-ישראלי בעולם המערבי ושגרירויות רבות פנו למשרד החוץ לבקשת עצות לגישה אל הסרט. חלק מהדיפלומטים הישראלים, כמו יוסי אבני-לוי, שגריר ישראל בסרביה, מתחו ביקורת חריפה על הסרט. לוי אף טען כי במאים ישראלים עוסקים בנושא הפלסטיני רק כדי לקבל פרסים ותקציבים בחו"ל.
דובר שגרירות ישראל בפריז ירון גמבורג ציין שיש דילמה בפני נציג ישראלי בהצגת הסרט, הוא תיאר את התגובות של התקשורת בצרפת לסרט וציין כי הסיקור מציג את ישראל באור שלילי ביותר.
מייקל אורן, שגריר ישראל בארצות הברית, אמר על הסרט בראיון: 'זהו סרט טוב שמציג נרטיב של 45 שנות כיבוש, אבל הוא חסר לחלוטין את הניסיונות של ישראל להציע תוכנית שלום - ברק בקמפ דייוויד ואחר כך אולמרט, מהנסיגה החד־צדדית מעזה ואת ירי הטילים עלינו. מי שצופה בסרט ולא מכיר את הרקע, יכול לצאת בתחושה שישראל אשמה ולא עשתה כלום. [...] אחד מהם (כרמי גילון) אומר שישראל גורמת סבל יום-יומי למיליוני פלסטינים. ואז בא ראש שב"כ אחר לשעבר (אברהם שלום), שמשווה את ישראל לגרמניה הנאצית, לא בדיוק, אבל בערך."
ביקורות בעולם.
למרות הפצתו המוגבלת, הסרט משך תשומת לב רבה מצד מבקרי קולנוע. איי או סקוט, מבקרו של הניו יורק טיימס בחר בו לסרט התיעודי הטוב ביותר של 2012, וכינה אותו "צפיית חובה, פוקח את עיניו של מי שסבור שהוא מבין את המזרח התיכון."
מבקרת הניו יורק טיימס מנהולה דרגיס בחרה בו לאחד מעשרת הסרטים הטובים של השנה.
ג'ו מורגנשטרן, מבקר הקולנוע של הWall Street Journal בחר בסרט לאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר של 2012. מורגנשטרן ציין שהסרט "מאחד את כל ראשי שירות הביטחון שנותרו בחיים. מה שהאנשים הקשוחים הללו אומרים על הפוליטיקאים הישראלים, ועמדתה הנוכחית של המדינה אל מול אויביה, הוא מפתיע ומחכים גם יחדיו."
הסרט המשיך והצליח כשזכה להיבחר לסרט התיעודי הטוב ביותר על ידי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
ונבחר לסרט התיעודי הטוב ביותר של שנת 2012 בידי איגוד המבקרים הלאומי בארצות הברית.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2012.
סדרת הטלוויזיה "שומרי הסף".
הסרט וחומרי הגלם שממנו הופק עובדו לסדרת טלוויזיה בת חמישה פרקים, שב-2 ביוני 2013 החל שידורה בערוץ הראשון. לאחר שידור כל פרק שודר דיון בתוכנו, בהשתתפות פוליטיקאים, חוקרים ובכירים בשרותי הביטחון, במגוון דעות.
הבמאי התנגד וניסה למנוע את הדיון הביקורתי לאחר השידור. מורה טען "שמההחלטה הזאת נודף ריח פוליטי", והשווה אותה לנהוג ב"רוסיה הסובייטית".
בדיון הובעה תמיהה על ידי ארי שביט וצחי הנגבי, על שראשי הארגון מדברים בזלזול והתנשאות על ראשי הממשלה בנימין נתניהו ואהוד ברק, ומאשימים אותם בחוסר עבודת מטה ושיתוף הארגון בהחלטותיהם, כמו פתיחת מנהרת הכותל וההצעות בוועידת קמפ דייוויד. זאת, בניגוד להתייחסותם מלאת הערכה לראשי הממשלה יצחק רבין ושמעון פרס, שכלל לא שיתפו את הארגון במהלך המשמעותי של הסכם אוסלו
. בכיר השב"כ לשעבר ישראל חסון הודה בדיון כי שרות הביטחון עודכן על ההסכם רק כשבועיים לפני חתימתו. ראש המוסד לשעבר דני יתום וישראל חסון אמרו כי טענתו של עמי אילון, שלא היה מעורב בקבלת ההחלטות ושלא היה מעודכן באירועים שקדמו לפרשות פתיחת מנהרות הכותל וההתנקשות בח'אלד משעל, איננה נכונה. זאת ועוד, העניין נדון והוכרע, לדברי יתום, בהקשר לפרשת ההתנקשות בשתי ועדות חקירה.
בדיון הועלה גם ההבדל בין הערכות גורמי המודיעין בנוגע לפתיחת האירועים המכונים "האינתיפאדה השנייה".
בעוד שלפי גרסת עמי אילון בסרט, הרשות הפלסטינית נגררה למעשה לעימות מזוין בעקבות המחאה בשטח, עמדת אגף המודיעין של צה"ל (אמ"ן) היא כי ערפאת הכין ויזם עימות זה.
הערכת אמ"ן המקדימה הובילה להכנת צה"ל לעימות, ולהצלחה צבאית בשלביו הראשונים.
כמו כן, עמדת אמ"ן ניתמכת על ידי הדוברים הפלסטינים עצמם.
בעקבות "משל החדר הריק" בו מתאר עמי אילון כי חדר המנהיג ריק, ולמעשה אין מנהיגות בישראל, הסכימו דני יתום וישראל חסון כי ראשי השב"כ, בדבריהם על המנהיגות הנבחרת, מערערים על מוסכמות היסוד של הדרג המבצע, מפרים אמון ואתיקה מקצועית ודבריהם בעלי סממנים לא-דמוקרטיים. הם ציינו כי המרואיינים לא דברו כך בעת היותם בתפקיד כלפי הדרג הנבחר, ואם חשבו כך היו צריכים להתפטר. כמו כן, הועלתה הבעייתיות בכך שראש שב"כ, דיסקין, התראיין לסרט עוד בהיותו בתפקיד.
ישראל חסון טען כי יש לזכור כי הסרט ערוך ומגמתי, וחבל שראשי הארגון שתפו פעולה ונגררו למניפולציה של הבמאי.
קישורים חיצוניים.
כתבות בעברית
כתבות באנגלית
על סדרת הטלוויזיה
לימודי מדעי ההתנהגות
מדעי ההתנהגות משלבים בין שלושה תחומי המדעים: סוציולוגיה, אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה. כל אחד ממקצועות אלו עוסק בתחום אחר הקשור לאדם ולנפש האדם. הפסיכולוגיה עוסקת באדם עצמו ובהתנהגותו, אנתרופולוגיה עוסקת בחקר התרבויות אשר בונות את החברה שלנו, סוציולוגיה מתמקדת בחקר יחסי הגומלין של האדם עם הסביבה הקרובה והרחוקה לו. לימודי מדעי ההתנהגות למעשה עוסקים בשילוב של שלושת התחומים הללו ובוחנת את התנהגות בני האדם.
המטרה של לימודי מדעי ההתנהגות היא להקנות השקפה נרחבת בתחום של מדעי החברה, לעסוק בנפש האדם, לזהות את הצרכים שלו ולגלות כיצד הוא פועל בחייו במצבים השונים אליהם נקלע.
תוכנית הלימודים של מדעי ההתנהגות היא רחבה ועוסקת במגוון רחב של תחומים: פיתוח והדרכת כוח אדם, ניהול משאבי אנוש, ארגון חברתי, התנהגות אנושית חברתית.
במהלך השנים, התחום צבר ידע וניסיון והתפתח עד לכדי להיות תחום מכריע בהכשרה של בעלי תפקידי מפתח בארגונים, מוסדות פוליטיים, מוסדות חינוך, מוסדות כלכליים, מוסדות טכנולוגיים ועוד.
תקופת לימודי מדעי ההתנהגות לתואר ראשון נמשכת שלוש שנים, כאשר בכל שנת לימודים אקדמית לומדים הסטודנטים תכנים שונים אשר מאפשרים להם להיות מוכנים לקראת הסמינר שלהם.
בשנה הראשונה, לומדים הסטודנטים את כל קורסי המבוא של מדעי ההתנהגות: סוציולוגיה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה, קרימינולוגיה, התפתחות אישית, משאבי אנוש ועוד. בשנה השנייה ללימודים, נושאי הקורסים עוסקים בהרחבה במדעי ההתנהגות, הסטודנטים יוצאים לשטח ובוחנים את סביבת העבודה ואת המצבים השונים אליהם בני האדם נקלעים בחיי היום יום.
השנה השלישית מוקדשת לסמינר, אשר בו ממחישים הסטודנטים את כל שלמדו במהלך תקופה זו. בנוסף, במרבית מוסדות הלימוד, עובדים הסטודנטים על פרויקט מעשי, כאשר הם מבצעים ניתוח אופי של אדם. בישראל מתקיימים לימודים לתואר ראשון בתחום זה באוניברסיטאות ובמכללות אקדמיות במסלולים המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
בוגרים.
בוגרי לימודי מדעי ההתנהגות לומדים תאוריות וכלים העשויים לסייע בהבנת התנהגות ואופי של בני אדם.
בסיום הלימודים בוגרי התואר אינם מוסמכים למקצוע ספציפי. עם זאת, התואר מקנה להם יתרון משמעותי בקבלה לתחומים רבים כגון משאבי האנוש, הדרכה, הדרכה טיפולית, חברות כוח אדם, ארגוני משאבי אנוש ועוד.
בנוסף התואר במדעי ההתנהגות מאפשר לבוגריו להמשיך לתארים מתקדמים באוניברסיטאות ובמוסדות מובילים כגון תואר שני בפסיכולוגיה, תואר שני בייעוץ ארגוני, תואר שני בלימודי עבודה, תואר שני במנהל עסקים ועוד. תואר מתקדם יותר פותח אף יותר אפשרויות תעסוקה.
אברהם יעקב הכהן
הרב אברהם יעקב הכהן (תרכ"ט, 1869 - כ"ז בכסלו תש"א, 1940) היה רב ומו"ץ בווילנה, ממלא מקום אביו הרב שלמה הכהן.
תולדותיו.
נולד בווילנה, בן למשפחת רבנים ידועה. אביו, הרב שלמה הכהן, היה רב ומו"צ ראשי בעיר ומחבר הספרים חשק שלמה ושו"ת בנין שלמה. למד תורה אצל אביו. לאחר פטירת אביו, בשנת תרס"ו (1906), מילא את מקומו ברבנות. היה חבר ב"ועד הרבנים" בווילנה. כמו כן שימש כגבאי הצדקה של קופת הצדקה המרכזית בווילנה. בביתו הופקדו פקדונות הצדקה וכן משכורותיהם של רבני העיר ומו"ציה.
בשנת 1923 חתם עם עשרות רבנים נוספים מפולין ומליטא על "קול קורא" להצטרפות להסתדרות 'המזרחי'.