כוחות יפנים שנעו צפונה כללו את הארמייה הראשונה, השנייה והרביעית כאשר הארמייה השלישית פעלה סביב פורט ארתור. למרות הנחיתות המספרית החליט המפקד היפני לתקוף את הביצורים הרוסים במטרה לכבוש את העיר. עם סיום הגשמים וההתארגנות היפנית החליטו להתחיל במתקפה ב-24 באוגוסט.
מהלך הקרב.
ב-24 באוגוסט, החלה הארמייה היפנית הראשונה במתקפה נגד כוח של הקבוצה המזרחית של הרוסים. המטרה הייתה לעבור את האגף השמאלי של הרוסים ולהגיע למסילת רכבת המקשרת את האזור עם הצפון. למחרת יחידות של הארמייה השנייה והרביעית החלו במתקפה על הביצורים של הקבוצה המזרחית של הרוסים. במשך יומיים הרוסים עמדו במתקפה אך בסופו של דבר קורופטקין החליט לסגת לקו ביצורים השני, בהתבססו על נתונים שגויים של היקף הכוח היפני. לקראת הערב ה-28 באוגוסט התבצרו הרוסים בקו ההגנה השני. מכיוון שהאזור היה מישורי (לעומת אזור הררי בקו הביצורים הראשון) היפנים יכלו לשלוח למתקפה כוחות גדולים.
ב-30 באוגוסט תנאי השטח המישורי אפשרו לכל הכוח היפני לנהל מתקפה משולבת באורך כל החזית. הרוסים עמדו במתקפה ואף ארגנו מתקפות נגד. במהלך הקרבות נוצלו רוב העתודות וחלק גדול של תחמושת. באגף השמאלי של הרוסים הצליחו היפנים (הארייה הראשונה) לחצות את הנהר והחלו להתבסס בגדה הצפונית ובגבעות מזרחית לעיר. אלכסיי קורופטקין חשש מכיתור ופקד על נסיגה לקו הביצורים השלישי. תקוותו הייתה שיצליח לרכז את הכוח באגרוף ולצאת למתקפת נגד חזקה ולהביא לתבוסת הארמייה היפנית הראשונה.
ב-31 באוגוסט החל הקרב על קו הביצורים השלישי. למרות המתקפות היפניות הרוסים עמדו על קו ההגנה ללא תזוזה. באגף השמאלי הייתה התקדמות מסוימת של היפנים אך היא לא הייתה משמעותית. הצבא הרוסי עמד בקו ביצורים והייתה לו עדיפות מספרית שלכאורה הייתה צריכה לאפשר לו ניצחון בקרב. בהתאם להערכות מודרניות, לצבא רוסי היו כל הסיכויים לסיים את הקרב בניצחון וייתכן אף לכתר חלק מהכוח היפני (במיוחד הארמייה הראשונה). המפקד העליון של היפנים אף שקל נסיגה כללית. אך למעשה, בשטח, בערב ה-2 בספטמבר החל המטה של קורופטקין לקבל מידע על התמרונים של הכוח היפני והחל לחשוש מכיתור. זאת בנוסף על הערכת המטה הרוסי השגויה לגבי היקף הכוח היפני - הרוסים עוד חשבו שליפנים יש עדיפות מספרית משמעותית. על בסיס זה פקד קורופטקין על נסיגה כללית צפונה לכיוון העיר שן-יאנג. בהיוודע על הנסיגה רוסית, היפנים החלו בהתקדמות ונכנסו לעיר.
תוצאות הקרב.
לצבא רוסי היו כל הסיכויים לנצח בקרב תוך ניצול עדיפות מספרית ועדיפות בכוח אש. הססנות וחוסר יוזמה מצד המפקדים מנעו מהם לנצל הזדמנות זו. נספחים זרים שהיו במטה היפני דיווחו על משבר גדול במהלך הקרב והתארגנות להפסקת המתקפות. אומנם פקודת קורופטקין לסגת אפשרה ליפנים לנוע קדימה ולהסיג ניצחון טקטי. נציג איטליה במטה הרוסי ציין שבמהלך כל הקרב קורופטקין לא ניסה ליזום פעולות, המתין לפעולות יפניות ובסופו של דבר עזב את שדה הקרב. במהלך הקרב הוא נתן למפקדים בשטח הכשר לנסיגה טקטית וכך זרע אי-ודאות ואי-דבקות במשימה.
לאור המשבר הגדול ואבידות גדולות לא רדפו היפנים אחר הצבא הרוסי הנסוג והתרכזו במנוחה וחידוש מלאים.
זמן קצר לאחר הקרב נפל פורט ארתור. כתוצאה מכך התפנה כוח צבאי יפני משמעותי שהיה עסוק במצור על העיר.
בהיוודע על נסיגה נוספת, הצאר החליט על שליחת כוחות נוספים בהיקף של כ-50 אלף חיילים לחזית זו. בעקבות כך, לקראת אוקטובר 1904 הגיע הכוח הרוסי לכ-195 אלף חיילים.
רציחות המור
רציחות המור בוצעו על ידי איאן בריידי ומיירה הינדלי בין יולי 1963 ואוקטובר 1965, באזור מנצ'סטר רבתי, באנגליה. הקורבנות היו חמישה ילדים בגילאים שבין 10 עד 17, מתוכם ארבעה הותקפו מינית.
הרציחות נקראו בשם זה מכיוון ששניים מהקורבנות התגלו בקברים שנכרו באזור ביצות סאדלוורת' (Saddleworth Moor), בצפון אנגליה, יחד עם קבר שלישי אשר התגלה גם הוא באותו אזור בשנת 1987, למעלה מ-20 שנה לאחר הרצח. קיים חשד כי גם גופתו של הקורבן הרביעי, קית' בנט, נקברה שם, אך חרף חיפושים חוזרים ונשנים גופתו לא התגלתה.
בתחילה הייתה המשטרה מודעת רק לשלושה מעשי הרג, של אדוארד אוונס, לסלי אן דאוני וג'ון קילברייד. החקירה נפתחה מחדש בשנת 1985, לאחר שבריידי דווח בעיתונות כמי שהודה ברציחות פאולינה ריד וקית' בנט. בריידי והינדלי נלקחו בנפרד לסאדלוורת' מור לסייע למשטרה בחיפושיהם אחר הקברים, לאחר שכבר הודו ברציחות הנוספות.
הינדלי הוגדרה על ידי העיתונות כ"האישה הכי מרושעת בבריטניה". היא עתרה מספר פעמים כנגד מאסר העולם שקיבלה, בטענה שהיא חזרה אל המוטב ואינה מהווה עוד סכנה לציבור, אך חרף טענותיה היא מעולם לא שוחררה. היא מתה ב-2002, בגיל 60. בריידי זכה להגנת אי-שפיות ב-1985, מרגע בו נכלא תחת אבטחה כבדה בבית החולים אשוורת', וביקש שוב ושוב שיורשה לו למות. הוא מת לבסוף בשנת 2017 מסרטן הראות, והוא בן 79.
הרציחות דווחו כמעט בכל עיתון דובר אנגלית בעולם. מלקולם מקולך, פרופסור לפסיכיאטריה משפטית מאוניברסיטת קארדיף, תיאר רציחות אלו כתוצאה של "שרשור נסיבות". השופט שדן במקרה, פנטון אטקינסון, תיאר את בריידי והינדלי כ"שני רוצחים סדיסטיים, מהמדרגה השפלה ביותר".
קורבנות.
היקפו המלא של מסע הרציחות שביצעו בריידי והינדלי לא התברר עד הודאותיהם ב-1985; עד אותה עת שניהם טענו לחפותם. קורבנם הראשון הייתה פולין ריד בת ה-16, שכנה של הינדלי אשר נעלמה בדרכה לרקוד במועדון מסילות-הברזל הבריטי בגורטון, מצ'סטר, ב-12 ביולי 1963. באותו ערב בריידי אמר להינדלי שהוא רוצה "לבצע את הרצח המושלם". הוא הורה לה לנהוג בוואן שלה ברחבי האזור בעוד הוא עוקב אחריה על האופנוע שלו; כאשר יבחין בקורבן מתאים, הוא יהבהב לה בעזרת פנסו הקדמי והיא תעצור ותציע לאותו אדם "טרמפ".
בעודם נוסעים לאורך סמטת גורטון, ראה בריידי ילדה צעירה הולכת לעברם וסימן להינדלי לעצור, אולם היא עשתה זאת רק לאחר שעברה את הילדה. בריידי עצר את אופנועו בצד הדרך, ודרש לדעת מדוע הינדלי לא הציעה לילדה הסעה. הינדלי השיבה כי היא זיהתה את הילדה כמארי ראק, שכנה קרובה של אימה. זמן קצר לאחר השעה שמונה בערב, המשיכו במורד רחוב פרוקסמר, הבחין בריידי בנערה לבושה מעיל תכלת ונעלי עקב לבנות מתרחקת מהם, ופעם נוספת הוא אותת לוואן לעצור. הינדלי זיהתה את הנערה כפולין ריד, חברה של אחותה הצעירה, מורין. ריד נכנסה אל הוואן עם הינדלי, אשר שאלה אותה האם תסכים לסייע לה בחיפוש אחר כפפה יקרה שהיא איבדה בסאדלוורת' מור. ריד אמרה שהיא אינה ממהרת והסכימה. פולין בת ה-16 הייתה מבוגרת ממארי ראק, והינדלי הבינה כי הזעקה שתקום לאחר היעלמותה של נערה תהיה פחותה מזו שתקום לאחר היעלמותה של ילדה בת שבע או שמונה. כאשר הואן הגיע אל מור, הינדלי עצרה ובריידי הגיע זמן קצר לאחר מכן על האופנוע. היא הציגה אותו בפני ריד כבן זוגה וטענה כי הוא בא לסייע להן במציאת הכפפה. בריידי לקח את ריד אל אזור המור בעוד הינדלי ממתינה לו בואן. לאחר 30 דקות חזר בריידי לבדו ולקח את הינדלי אל הנקודה בה ריד שכבה גוססת, גרונה משוסף. הוא אמר לה להישאר עם ריד בעוד שהוא ילך להביא את חפירה שהחביא בקרבת מקום בביקורו הקודם במור, כדי שיוכל לקבור את הגופה. הינדלי הבחינה כי "מעילה של פאולינה היה פתוח ובגדיה היו שרויים באי סדר..." היא ניחשה שבזמן שהמתינה במכונית בריידי תקף את ריד מינית. בדרכם חזרה הביתה ממור, לאחר שהעמיסו את האופנוע באחורי הואן, הם חלפו על פני אימה של ריד, ג'ואן, מלווה בבנה, פול, מחפשים לאורך הרחובות אחר פאולינה.
בערב ה-23 בנובמבר 1963, מלווה בבריידי, פנתה הינדלי לג'ון קילברייד בן ה-12, בשוק אשטון-תחת-לין, והציעה לו "טרמפ" לביתו בטענה שהוריו יהיו מודאגים על כך שהוא נמצא בחוץ בשעה כה מאוחרת. בעזרת תמריץ נוסף בדמות בקבוק שרי שהציעה לו, קילברייד הסכים ברצון להיכנס אל מכונית הפורד אנגליה שהינדלי שכרה. בריידי אמר לקילברייד שבקבוק השרי נמצא בביתם, והם יצטרכו לבצע עיקוף כדי לאסוף אותו. בדרך הוא הציע שיעשו עיקוף נוסף, לחפש אחר כפפה שלפי דבריו הינדלי איבדה באזור המור. כאשר הם הגיעו למור, בריידי לקח עמו את הילד בעוד הינדלי חיכתה במכונית שוב. בריידי תקף מינית את קילברייד וניסה לחתוך את גרונו בעזרת להב משונן באורך שישה אינצ'ים לפני שחנק אותו למוות בעזרת פיסת שרוך, ככל הנראה מנעלו.
קית' בנט, בן ה-12, נעלם בדרכו לבית סבתו, במהלך שעות הערב המוקדמות של ה-16 ביוני 1964, ארבעה ימים לאחר יום ההולדת שלו. הינדלי פיתתה אותו אל המיני-טנדר שלה - בו ישב בריידי במושב האחורי - בכך שביקשה ממנו עזרה בהעמסת מספר קופסאות, ולאחר מכן אמרה שתסיע אותו לביתו. היא נהגה למפרץ-חניה בסאדלוורת' מור, אליו היא ובריידי תכננו להגיע קודם לכן, ובריידי יצא החוצה עם בנט, במטרה לחפש אחר כפפה אבודה. הינדלי עמדה על המשמר, ולאחר כ-30 דקות בריידי הופיע, לבדו ונושא את חפירה שהחביא באזור מוקדם יותר. כאשר הינדלי שאלה אותו כיצד הרג את בנט, בריידי אמר שהוא תקף את הילד מינית וחנק אותו למוות בעזרת פיסת שרוך.