אודיולוגים הם מתרגלים אוטונומיים ואינם צריכם הזמנות רופא או פיקוח. עם זאת, אודיולוגים רבים מעדיפים לעבוד במשרדו של רופא ובבתי חולים. שכר החיצוני לאודיולוג בארצות הברית הוא כ $ 65,500 בשנת 2008 על פי נתוני הלשכה לסטטיסטיקת עבודה. אודיולוגים שמרוויח מעל $ 98,880 בשנה בדרך כלל יש פרקטיקה הפרטית שלהם.
קנדה.
בקנדה, תואר שני במדעים (M.Sc) הוא הדרישה המינימלית על מנת לעסוק באודיולוגיה . המקצוע מוסדר במחוזות מסוימים: ניו ברונסוויק, קוויבק, אונטריו, מניטובה, ססקצ'ואן, אלברטה ובריטיש קולומביה, שבהם זה לא חוקי לעסוק במקצוע בלי להיות רשום כחבר רשמי בגוף הרגולטורים המחוזי המתאים.
ישנן כיום חמש אוניברסיטאות בקנדה אשר מציעות תוכניות לתואר שני באודיולוגיה. דרישות כניסה כוללות בדרך כלל עבודה ספציפית כתנאי הכרחי בלימודים לתואר ראשון, או שנה הכנה נוספת לפני כניסה לתוכנית:
חממות (משחק)
פגיעות הדף
חליפין בהסכמה
חליפין בהסכמה מתארים פעולות סחר בשוק על ידי מוכרים וקונים אשר מתבצעות מתוך רצון חופשי. אם הסחר לא היה מועיל לקונה ולמוכר גם יחד, הרי לא היה מתבצע - ולכן מצב הסוחרים טוב יותר לאחר ביצוע העסקה מאשר לפניה.
חליפין בהסכמה הם גם השערה בסיסית שנעשתה על ידי כלכלנים נאו-קלאסיים. כלומר, כאשר כלכלנים נאו-קלאסיים (מהזרם המרכזי) מעלים תאוריות לגבי העולם, הם מניחים שמבוצעים חליפין בהסכמה. בהתבסס על הנחה זו, כלכלנים בזרם המרכזי מסיקים על מגוון השלכות חשובות כמו: שפעילות השוק יעילה, שלסחר חופשי יש השפעה חיובית וששווקים בהם גורמים כלכליים פועלים בהסכמה הם טובים יותר. יש לציין שנקודת המוצא של חליפין בהסכמה מוציאה מכלל אפשרות התכנות ניצול. כלכלנים מרקסיסטים, אחת האלטרנטיבות העיקריות לכלכלה נאו-קלאסית מניחים מראש ניצול. ניתן להצהיר שכלכלה אינה יכולה לבחון בצורה אובייקטיבית קיום ניצול של קבוצה על ידי קבוצה אחרת. זהו אחד החסרונות הבולטים של תחום מחקר זה.
כלכלנים מהזרם המרכזי הראו שחליפין בהסכמה מסייעים יותר ליעילות כלכלית מחליפין המוכתבים על ידי ממשלות. מצד שני, אין בסיס תאורטי לטעון שחליפין שהם לא בהסכמה בחלקם או במלואם עדיפים על פני הסדרים אחרים כמו הכתבה ממשלתית.
חליפין בהסכמה נמצאים בשורש הטיעונים לגבי מוסריותם של שווקים. ליברטריאנים לעיתים מצביעים על מוסריות כמו גם על יעילות חליפין בהסכמה לטעון כנגד הכתבה ממשלתית כול צורות מיסוי רבות. מוסריותם של שווקים, אפילו של אלה אשר לעיתים רחוקות דבקים בחליפין בהסכמה נמצאים במחלוקת תמידית.
מאנה אורטיז
יוסטוס ואן אחמונט
יוסטוס ואן אֶחמונטׁ (בהולנדית: Justus van Egmont; בצרפתית: Juste d'Egmont 22 בספטמבר 1601 ליידן - 8 בינואר 1674 אנטוורפן) היה צייר פלמי. הוא הצטיין במיוחד בדיוקנאות, ציורים של סצנות היסטוריות ובסדרות דגמים לגובלנים.
חייו.
באנטוורפן.
יוסטוס ואן אחמונט נולד בליידן בהולנד בשנת 1601. אחרי שהתייתם מאביו, בשנת 1615 עבר הנער יחד עם אמו לאנטוורפן, בשטח בשליטה הבסבורגית, בימינו בבלגיה. הוא למד ציור אצל קספאר "השני" ואן דן הוּקה ובשנת 1618 יצא למסע לימודים באיטליה. בשובו למולדת ב-1620 התקבל לסטודיו של פטר פאול רובנס. הוא צייר עבור רובנס תמונה על הסעודה האחרונה שהוזמנה על ידי הקתדרלה במכלן והשתתף ביצירת מחזור התמונות על חיי מרי דה מדיסיס בארמון לוקסמבורג. בשנת 1628 הוסמך ואן אחמונט כאמן חבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן.
בצרפת 1628–1648.
אחרי נסיעתו של רובנס לספרד, בחר ואן אחמונט להמשיך בקריירה שלו בצרפת. הוא היה שותף ביצירת ציורים דקורטיביים בסטודיו של סימון בוואֶה (1649-1590) בפריז ויצר כמה דגמי גובלנים עבור הסדנאות שפתחו בפובור סן מרסל הפלמים מארק קומאנס ופראנס ואן דר פּלאנקן. הוא נכנס בהמשך לשרותם של הנסיכים מבית קונדה, אחר כך אצל הנסיכים מבית אורליאן וקישט בשביל האחרונים את טירת באלרואה. לאחר מכן הפך ואן אחמונט לצייר החצר של לואי השלושה עשר, ואחר כך של בנו, לואי הארבעה עשר. הוא התמחה בעיקר בדיוקנאות של ראשי הממלכה ושל האצולה הבכירה.
בשנת 1648 הוא השתתף בהקמת האקדמיה המלכותית לציור ופיסול של פריז, לפי הדגם של האקדמיה סן לוקה ברומא. באן אחמונט נמנה עם תריסר האמנים המייסדים, לצידם של אמנים מקומיים כמו פיליפ דה שמפאן, סבסטיאן בורדון ושארל לה ברון, ושל בני מולדתו כמו פטר ואן מול ניקולא דה פלאטמונטאן (דה פלאטנברג) מאנטוורפן וגרהרד ואן אופסטאל מבריסל.
הוא העניק לאקדמיה הזאת כמתנה את יצירתו - הדיוקן של הדוכס גסטון מאורליאן
שנותיו האחרונות.
בשנת 1649 חזר ככל הנראה לארצות השפלה תחת שלטון ספרד וחי זמן מה בבריסל, בה יצר מספר רב מאוד של תבניות לבתי המלאכה לגובלנים בעיר. ב-1653 פעל כבר שוב באנטוורפן
ואן אחמונט היה לאדם אמיד ואסף בביתו המפואר באנטוורפן אוסף גדול של ציורים, ביניהם מאת רובנס, ואן דייק, הולביין, יאן בוקהורסט, פיטר ואן מול ופראנס פורבוס השני, 2000.
מבחר יצירות.
(לואי השלושה עשר ואן מאוסטריה מגישים את ממלכתם לבתולה הקדושה לרגל הולדת האל ), במוזיאון לובר
"Suger est fait abbé de saint Denis"(סיז'ה מתמנה לאב המנזר סן דני), "Suger fait rebâtir l'abbaye de saint Denis",
(סיז'ה בונה מחדש את מנזר סן דני), במוזיאון לאמנות בנאנט
(המושל של שאטונף-דה-ראנדון מוסר את מפתחות המקום לדי גסקלן הגוסס) ,במוזיאון לאמנויות בנאנט
במוזיאון באוורה
במוזיאון הצבא בפריז
במוזיאון הלאומי בוורשה, גרסת סטודיו בארמון ורסאי
ָָ*Geschiedenis van Zenobia, koningin van Palmyra". (סדרת גובלנים "תולדות זנוביה, מלכת פלמירה") המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה בבריסל
לקריאה נוספת.
Balis, A. 1993: ‘Fatto da un mio discepolo. Rubens’s studio practices reviewed’, in: Vol. tent. cat. Tokio (National Museum of Western Art, Tokio, pp. 100, 113.
Balis, A. 2007-2008: ‘Rubens en zijn atelier: een probleemstelling’, in: Rubens. Een genie aan het werk (tentoonstellingscatalogus), Brussel, pp. 32-33, 37, 46.
Hairs, M.-L. 1977: Dans le sillage de Rubens: les peintres d’histoire anversois au XVIIe siècle, Liège, pp. 44-45.
Vlieghe, H. 1993-1994: ‘Rubens’s atelier and history painting in Flanders. A review of the evidence’, in: The age of Rubens (tentoonstellingscatalogus), Boston/Toledo, p. 7.
פיאה נוכרית
בריסקערס
בראבו (ערוץ טלוויזיה)
בראבו (באנגלית: Bravo) הוא ערוץ טלוויזיה בכבלים ובלוויין אמריקאי בסיסי, שנמצא בבעלות NBCUniversal. בתחילה, הערוץ התמקד בתוכניות העוסקות באמנות יפה ובקולנוע; כיום הערוץ משדר תמהיל של תוכניות מציאות המיועדות בעיקר לקהל של נשים בגילאים 25-54, יחד עם סדרות רכש (בעיקר סדרות דרמה וסרטי קולנוע מיינסטרימיים).
משרדי החברה של בראבו נמצאים בבניין ג'י אי בעיר ניו יורק. אנדי כהן, שהוא גם המנחה של תוכנית האירוח הלילית של בראבו "Watch What Happens Live" ואשר יצר את הזיכיון "עקרות בית אמיתיות", משמש כסגן-הנשיא הבכיר של הפקה ותוכניות. נכון לחודש יוני 2013, בראבו מגיעה אל מעל 95 מיליון בתים בארצות הברית.
נכון לאוגוסט 2013, ערוץ בראבו שודר לכ-94,129,000 משקי בית אמריקאים (82.42% ממשקי בית עם טלוויזיה).
תהילים ק'
מִזְמוֹר לְתוֹדָה הוא המזמור ה-100 בספר תהילים (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-99). המזמור נאמר כתפילת הודיה ועל פי חלק מן המסורות נאמר בבית המקדש בשעת הקרבת קרבן תודה. המזמור נאמר כמעט מדי יום בתפילת שחרית כחלק מפסוקי דזמרא. מזמור זה חותם את ששת מזמורי הגאולה.
מבנה ותוכן המזמור.
גוף המזמור מחולק לשני חלקים:
חלק ראשון - ג' קריאות לאנושות
נימוק: דְּעוּ כִּי ה' הוּא אֱלֹהִים. הוּא עָשָֹנוּ וְלוֹ אֲנַחְנוּ. עַמּוֹ וְצֹאן מַרְעִיתוֹ.
חלק שני - ג' פעולות הודיה
נימוק: כִּי טוֹב ה' לְעוֹלָם חַסְדּוֹ. וְעַד דֹּר וָדֹר אֱמוּנָתוֹ.
תוכן המזמור.
המזמור פותח בכותרת "מזמור לתודה", שהיא אחת מעשרה מאמרות של שבח שבהן נאמר ספר תהילים. על דרך הפשט משמעות הביטוי "מזמור לתודה" הוא מזמור של דברי הודיה (רד"ק). פירוש נוסף - זהו מזמור שהושר בעת הבאת קרבן תודה (רש"י).
במזמור ישנם שבעה ציוויים: הריעו, עבדו, בואו, דעו, בואו, הודו, ברכו. לאחר הציווי השלישי והשביעי בא נימוק לכל הציוויים: "כי ה' הוא אלוהים הוא עשנו ולא אנחנו, עמו וצאן מרעיתו", ו"כי טוב ה' לעולם חסדו, ועד דור ודור אמונתו". שלושת הציוויים הראשונים הוא קריאת המשורר לעבודת ה' בשמחה: הריעו, עבדו... בשמחה, בואו... ברננה. הציווי הרביעי, "דעו", הוא הציווי האמצעי הבא בתור נימוק המהווה את אמצעו ועיקרו של המזמור. בנימוק זה ישנם שלושה חלקים: הודאה ביכולת: "כי ה' הוא אלקים". הודאה בתלות: "הוא עשנו ולו אנחנו". הודאה בקרבה וברצון להטיב: "עמו וצאן מרעיתו".
בחלק השני ישנם שלושה ציוויים, שעניינם הוא הודיה לה': בהן נקרא הציבור לבוא להודות, להלל ולברך. לאחר מכן מגיע הנימוק: "כי טוב ה', לעולם חסדו". בנימוק זה שלושה חלקים: טובו, חסדו ואמונתו של הבורא.
יש המסבירים את מבנה המזמור כשלושה שלבים: הרגשת הלב, המחשבה, הדיבור והמעשה.
ייחוס המזמור.
במסורת היהודית מקובל לייחס את תוכן המזמור אל משה רבינו, כפי שכתוב בתלמוד הירושלמי:
רש"י פירש:
עם זאת ישנם גם דעות המייחסות את המזמור לאדם הראשון או לדוד המלך.
מזמור לתודה בנגינה.
מובא בשו"ע שיש לומר את מזמור לתודה בנגינה מפני שהוא מיוחד אף ממזמורים אחרים.