"The Times Literary Supplement". בגיל עשרים ושבע מונה לעורך הספרותי של "", שבועון פוליטי עם אג'נדה שמאלית שעורכו המיתולוגי היה איימיס האב. שם הוא פגש את העיתונאי והסופר כריסטופר היצ'נס, שנשאר מחבריו הקרובים ביותר עד מותו.
איימיס נשוי לסופרת איזבל פונסקה ויש לו חמישה ילדים (שני בנים מאשתו הקודמת, שתי בנות מאשתו הנוכחית ובת נוספת מרומן קצר). הוא גר באזור לונדון למשך רוב חייו הבוגרים, וב-2012 עבר עם משפחתו לברוקלין.
יצירתו.
הרומן הראשון שלו, "The Rachel Papers" , זכה בפרס סומרסט מוהם של אותה שנה. זהו הרומן האוטוביוגרפי ביותר של איימיס, אשר הוא תיאר מאוחר יותר כזהה ברוחו לרומן הראשון של אביו, בהיותו בעיקרו רומן חברתי.
ייחודו של גיבור הספר מתבטא בגישתו לשתי התשוקות של חייו: נשים, אליהן הוא מתייחס באופן אנליטי; והאקדמיה, אליה הוא מתייחס באופן חושני.
יצירותיו הנחשבות ביותר של איימיס הן "London Fields" ,"Money", ו"המידע", המוכרות בשם טרילוגיית לונדון.
על אף שאין להן דבר במשותף מבחינת העלילה, כולן מתארות את חייהם של גברים בגיל המעבר, אשר מתמודדים עם גרסה גרוטסקית של הסביבה הלונדונית במחצית השנייה של המאה ה-20. הפרוטגוניסטים של הטרילוגיה הם אנטי-גיבורים מובהקים: הם איקונוקלסטים נלהבים, עוסקים בפעילות מפוקפקת ולעיתים בלתי-חוקית, ומנסים באופן נואש לשבור את הבנאליות והסכלות של חייהם השגרתיים.
"המידע", שתורגם לעברית, הוא אחת מהדוגמאות הבולטות לטכניקה של איימיס ליצור זיווג בין שתי דמויות, אשר נוגדות ומשלימות אחת את השנייה. במקרה זה מדובר בריצ'רד טל, סופר יומרני להפליא שאינו מצליח להוציא לאור אף אחת מיצירותיו, ומתפרנס (בקושי) בעיקר מכתיבת ביקורות על ביוגרפיות ארוכות להחריד; מולו מוצב גווין בארי, סופר שזכה להצלחה עצומה אשר, למיטב הבחנתו של ריצ'רד, היא לחלוטין משוללת יסוד. ריצ'רד טל מנסה להכשיל את יריבו בשלל אמצעים, מקצועיים ואישיים כאחד, אך מוסיף להכשל אף בתחום זה של חייו.
בין "London Fields" ו"המידע", איימיס הוציא את חץ הזמן, שאף הוא תורגם לעברית. מדובר בסיפורו של רופא במחנה ההשמדה אושוויץ, אשר מסופר אחורנית (כולל דיאלוגים), משעת המוות ועד הלידה. שינוי כיוונו של הזמן מעצב כמעט כל התרחשות שגרתית בצורה ייחודית, והופך, למשל, את אירועי הזוועה באושוויץ למפעלו השאפתני של הצבא הנאצי ליצור עם חדש מתוך יסודות קיימים: עשן, חשמל, גז ואש. הספר היה מועמד לפרס בוקר.
הרומן "רכבת לילה" (1997) הוא דוגמה נוספת לזיווג דמויות נוסח איימיס. הפעם בין מייק הוליהן, בלשית אמריקאית אלכוהוליסטית, ובין ג'ניפר רוקוול, שאת תעלומת התאבדותה הוליהן נדרשת לחקור.
אחרי "רכבת לילה" איימיס כתב את האוטוביוגרפיה שלו "", שזכתה בפרס הביוגרפיה ע"ש ג'יימס טייט.
"", הרומן העשירי של איימיס, הוא הכישלון הביקורתי הגדול ביותר שלו,
זאת על אף שהוא מחשיב אותו לאחד הטובים שהוא כתב.
הספר מתאר מציאות דקדנטית במיוחד, דרך ארבעה סיפורים שנדמים כחסרי קשר בהתחלה, וכולם עוסקים בשורשיו האלימים של המין הגברי, ועל עימותיו עם החלש ממנו. הרומן יוצא דופן במשקל שהוא נותן לפורנוגרפיה כישות המעצבת את החיים המודרניים.
לאחר הביקורות הקשות, איימיס התרחק מסצנת הכתיבה הלונדונית וחי עם משפחתו באורוגוואי במשך שנתיים. במשך אותו זמן כתב את בית הפגישות, שעוסק בשני אחים המאוהבים באותה אישה, ומתרחש במחנה עבודה סובייטי במהלך העשור האחרון לשלטונו של סטלין.
בנוסף איימיס פרסם שני אוספים של סיפורים קצרים, אסופת קטעים עיתונאיים, שלוש אסופות מאמרים, וספר עיון אחד על תקופת השלטון הסובייטי של סטלין.
ארגמנית
אַרְגְּמָנִית (שם מדעי: "Thais") הוא סוג של חלזונות ממשפחת הארגמוניים.
בסוג זה יש שני מינים הנפוצים בים סוף:
ארגמנית מהגרת
אַרְגְּמָנִית מְהַגֶּרֶת (שם מדעי: "Thais lacera") הוא מין של חלזונות ימיים ממשפחת הארגמוניים. מין זה נפוץ באוקיינוס ההודי, בים סוף ובים התיכון. גודלו המרבי של המין מגיע ל-60 מ"מ.
ברונו הוסאר
ברונו הוסאר (5 במאי 1911 - 8 בפברואר 1996) היה נזיר דומיניקני יהודי, המייסד של הכפר השיתופי היהודי-ערבי נוה שלום.
ביוגרפיה.
הוסאר נולד ב-1911 למשפחה יהודית באלכסנדריה שבמצרים בשם אנדרי הוסאר. אביו היה יהודי ממוצא הונגרי ואמו יהודייה ממוצא צרפתי. הוריו היו שניהם חילוניים, בעלי אזרחות איטלקית. אביו ניהל בקהיר את סניף חברת הביטוח האיטלקית אסיקורציוני ג'נרלי.
בגיל 18 היגר עם משפחתו לצרפת שם סיים את לימודיו העל-תיכוניים כמהנדס ב-"École Centrale".
ב-1945 הצטרף למסדר הדומיניקני, שם אימץ את השם ברונו, והוסמך ככומר ב-1950.
בעקבות מלחמת השחרור נחצתה העיר ירושלים. החשמן, האב אבריל, הציע להוסאר, בשל מוצאו היהודי, להקים מרכז דומיניקני ללימודי יהדות במערב העיר, בדומה למרכז ללימודי אסלאם בקהיר.
האב ברונו הסכים ונכנס לישראל 23 ביוני 1953 באשרת תייר (כיוון שהמיר את דתו לא חל עליו חוק השבות).
תחילה שימש ככומר בבית ספר תיכון דומיניקני ובבית החולים הצרפתי של "האחיות של מסדר יוסף" ביפו. במקביל למד עברית באולפן וטייל בארץ. באות עת נפגש גם לשיחה עם בן-גוריון, שסיכם אותה כך: "כל עבודה, שמקדמת הבנה בין בני האדם ומטרתה היא השגת שלום, היא מפעל חיובי. המשך בדרכך!"
בשנת 1954 היה הוסאר מיוזמיה ומייסדיה של נציגות יעקב הצדיק, קהילה של קתולים דוברי עברית, בתמיכתו של הפטריארך הלטיני בירושלים.
לאחר שנה שב לצרפת ובעקבות דיונים ומאבקי כוח בכנסייה הותר לו לשוב לתפקידו ביפו. הוא שימש בתפקידו במשך שש שנים.
ב-1966 ברונו קיבל אזרחות ישראלית וב-1967, בעקבות מלחמת ששת הימים התלווה למשלחת ישראל לאספה הכללית של האו"ם, איש הדת הקתולי היחיד.
ברונו וכמה מחבריו ייסדו ב-1970 את היישוב נווה שלום.
הוסאר הלך לעולמו ב-1996 והובא למנוחות בטקס שכלל מיסת אשכבה נוצרית לצד הקדיש היהודי. על מצבתו הצנועה נחקקו המלים "ואהבת לרעך כמוך", בעברית ובערבית, וכן צלב ומגן דוד.
נוה שלום.
נווה שלום הוא כפר שיתופי בלטרון בו מתגוררים יהודים וערבים החיים חיים שוויוניים. היישוב הוקם במטרה לקדם את הדו-קיום בישראל בין יהודים לערבים. כדברי ברונו הוסאר: "אמונה בניצחון האהבה על האיבה, זו המטרה האמיתית והעמוקה ביותר של כפר שלום".
קולימה (הר געש)
קולימה (בספרדית: Volcán de Colima) או גם וולקן דה פואגו (Volcán de Fuego – "הר געש של אש") הוא הר געש שכבתי, חלק מהמתחם הגעשי של קולימה הכולל מלבד קולימה את הר הגעש "נוואדו דה קולימה" (Nevado de Colima). קולימה הוא המאוחר מבין השניים, וכיום הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר במקסיקו בפרט ובאמריקה הצפונית בכלל. מאז 1576 התפרץ קולימה 40 פעמים. "נוואדו דה קולימה" המוכר גם כ"זפוטאפטל" (באצטקית: zapotépetl – "הר עץ הזפוטה") שוכן כ-5 קילומטרים צפונית לשכנו הפעיל והוא הגבוה מבין שניהם: 4,260 מטרים.
ההר שוכן 32 קילומטרים צפונית מערבית מקולימה בירת מדינת קולימה, כ-125 קילומטרים דרומית לגוודלחרה בירת מדינת חליסקו וכ-485 קילומטרים ממקסיקו סיטי בירת מקסיקו.
למרות שמו, רק חלק קטן משטח ההר שוכן בשטח מדינת קולימה; חלקו הגדול משתרע במדינת חליסקו השכנה. המתחם הגעשי של קולימה שוכן בקצה המערבי של החגורה הגעשית הטרנס-מקסיקנית (Eje Volcánico Transversal) – רכס געשי הנמתח מצפון לקשת הגעשית של אמריקה המרכזית במזרח טבעת האש.
היסטוריה גאולוגית.
קולימה פעיל געשית לפחות 5 מיליון שנים. מפולת סלעים אדירה התחוללה בהר בשלהי תקופת הפליסטוקן, וקרוב ל-25 קילומטרים מעוקבים של שברי סלעים התגלגלו מהר למרחק של עד 120 קילומטרים והגיעו לאוקיינוס השקט. שטח של 2,200 קמ"ר כוסה במשקעים מהמפולת. נראה שאירועי התמוטטות גדולים חוזרים ונשנים בהר הגעש מדי כמה אלפי שנים.
הלוע הפעיל כיום שוכן בתוך קלדרה גדולה בקוטר 5 קילומטרים שנפרצה כלפי דרום ונוצרה כנראה משילוב בין מפולות סלעים והתפרצויות געשיות גדולות.
מאז 1878-1869 נוצרה על המדרון הצפון-מזרחי של הלוע הראשי של הר הגעש קבוצה של כיפות טפילות המכונה בשם הקיבוצי "El Volcancito".
לנוכח ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת כשלוש מאות אלף תושבים המתגוררים ביישובים הסמוכים ברדיוס של 40 קילומטרים מההר, הוא הוכרז על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
התפרצויות אחרונות.
קולימה נחשב הר הגעש הפעיל ביותר במקסיקו. ההתפרצות הגדולה ביותר במאה ה-20 התרחשה ב-17 בינואר 1913 כשמדד ההתפרצות געשית נאמד ב-5. עמוד ההתפרצות הגיע לגובה של 21 קילומטרים והעיר סיודד גוסמן (Ciudad Guzmán), השוכנת 25 קילומטרים צפונית מזרחית להר, כוסתה בשכבה עבה של אפר געשי.
בשנים האחרונות פונו תושבי היישובים הסמוכים להר לעיתים קרובות בשל פעילות געשית שאיימה עליהם. התפרצויות געשיות התחוללו ב-1991, בשנים 1999-1998 ומשנת 2001 עד ימינו, כשהפעילות מתאפיינת בפליטה של לבה אנדזיטית צמיגה שיצרה כיפות לבה, ומדי פעם התפוצצויות גדולות שיצרו זרמים פירוקלסטיים ונשירת של אפר געשי וטפרה על האזורים שסביב הר הגעש.