גדעון רמז
גדעון רמז (נולד ב-2 ביוני 1946) הוא עיתונאי ישראלי ואנליסט בעניינים פוסט סובייטיים.
הוא היה ראש דסק החוץ בקול ישראל, בנוסף לכך הוא היה עמית מחקר במכון למחקר ע"ש הרי ס. טרומן למען קידום השלום.
ביוגרפיה.
גדעון רמז נולד בתל אביב ב-2 ביוני 1946. אביו, אהרן רמז, היה חבר הכנסת וקצין צה"ל, ששימש כמפקד השני של חיל האוויר הישראלי. סבו, דוד רמז היה אחד מחותמי מגילת העצמאות, שכיהן כשר התחבורה ושר החינוך.
במסגרת תפקידו כעמית מחקר במכון טרומן פרסם עם בת זוגו, איזבלה גינור, מחקר על המעורבות הצבאית הסובייטי בסכסוך הישראלי-ערבי והמימד הגרעיני של מלחמת ששת הימים. המחקר נקרא "Foxbats Over Dimona". הספר זכה במדליית כסף לספר השנה לשנת 2008 של מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
ב-1993 קיבל את פרס נחום סוקולוב, ב-1999 קיבל את פרס בוריס סמולר מטעם הוועדה המשותפת לסיקור יחסי ישראל ויהדות התפוצות. שנה לאחר מכן הוא קיבל את פרס עיתונאי נוסף, פרס בני ברית ע"ש וולף והילדה מטרסדורף.
מגי טביבי
מגי טביבי (נולדה ב-3 בינואר 1995) היא מגישת טלוויזיה, דוגמנית ושחקנית ישראלית, מגישת מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עכשיו 14. התפרסמה לראשונה כשהופיעה בעונה התשיעית של תוכנית "האח הגדול" ברשת 13.
ביוגרפיה.
נולדה כמרגרט טביבי. יש לה אח אחד. גדלה בחולון, לאב ואם ממוצא פרסי. הוריה התגרשו כאשר הייתה בת שבע.
הייתה בנערותה ספורטאית אולימפית, שחיינית מצטיינת למרחקים ארוכים בקבוצת "הפועל חולון" וסגנית אלופת אירופה למקצה של 3 ק״מ בים. לאחר מכן, התחרתה כאצנית בנבחרת ישראל לריצות ארוכות.
במסגרת שירותה הצבאי הייתה לוחמת ביחידת המעברים של חיל המשטרה הצבאית. יצאה לתפקידי פיקוד והדרכה ופיקדה על שלושה מחזורים של טירונים בבה"ד 13.
לאחר שירותה הצבאי, החלה לימודי משפטים במסלול האקדמי ב, ואף סיימה כמצטיינת דיקן לשנה א'. בעלת תואר ראשון במשפטים.
קריירה.
בשנת 2018 התפרסמה טביבי עם כניסתה לעונה התשיעית של תוכנית המציאות "האח הגדול" ברשת 13. היא נכנסה בכניסה הראשונה לאותה עונה והייתה למודחת השישית.
לאחר פריצתה, חתמה טביבי בסוכנות ADD. כמו כן, החלה את לימודי המשחק שלה בסטודיו של גל אמיתי. שיחקה בהופעת אורח בסדרה "גיבור אמיתי" ב-YES KIDS, וכן שיחקה בסדרה "למה מי מת" ב-YES בתפקיד אושרת. הייתה המנחה של שתי תוכניות טלוויזיה: "ד"ש עם שיר", ו"מתוקים" בערוץ 24.
במקביל לעשייה הטלוויזיונית, ניהלה מותג תכשיטים בבעלותה, הנקרא "MAG", אשר פעל במשך כשנתיים.
במסגרת פעילותה כמובילת דעת קהל, טביבי מנהלת חשבון אינסטגרם המונה למעלה מ-240 אלף עוקבים, ומשתפת פעולה עם חברות עסקיות.
בנובמבר 2021, נבחרה להנחות את מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 לצד יונתן אוחיון.
עם השקת לוח השידורים החדש של עכשיו 14 בחודש יוני, נבחרה טביבי להגיש לבדה את מהדורת החדשות המרכזית.
חיים אישיים ופעילות חברתית.
לצד הקריירה, טביבי עוסקת בפעילות חברתית במסגרת "ארגון לתת", "עמותת שניר", "מעגלי נשים", וארגון נכי צה"ל. היא גם הייתה מובילת יוזמת "ממדים ללימודים" בשנת 2020.
מתגוררת בתל אביב-יפו.
חמישיית פסנתר
חמישיית פסנתר (באנגלית: Piano quintet) היא יצירה הכתובה להרכב קאמרי המורכב מפסנתר וארבעה כלים נוספים, לרוב רביעיית מיתרים – שני כינורות, ויולה וצ'לו. המונח "חמישיית פסנתר" מציין גם הרכב של חמישה נגנים המבצע יצירה מסוגה מוזיקלית זו. חמישיית הפסנתר של שומאן מ־1842 ביססה את חמישיית הפסנתר הכתובה לפסנתר ורביעיית מיתרים כסוגה נפרדת במוזיקה הקלאסית הרומנטית והרכב זה הפך להרכב המקובל עבור יצירות מסוגה זו.
היסטוריה.
חמישיית הפסנתר של שומאן, אותה כתב ב"שנת המוזיקה הקאמרית" שלו, 1842, הייתה נקודת ציון בהתפחות חמישיות הפסנתר. חמישיות פסנתר נכתבו עוד לפני שומאן אך בהרכבים שונים. מוצארט ובטהובן כתבו כל אחד חמישיות פסנתר לפנסתר וכלי נשיפה – אבוב, קלרינט, קרן ובסון. מלחינים שחיברו בין הפסנתר לכלי מיתר כתבו לרוב להרכב של פסנתר, כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס, כמו חמישיית דג השמך מאת שוברט (1819) וחמישיית פסנתר מאת יוהאן נפומוק הומל (1802). במאה ה־18 נכתבו חמישיות לכלי מקלדת בליווי כלי מיתר, כשלרוב המלחין כתב יצירות אלה כדי שפטרונו, אם היה נגן חובב, יוכל להצטרף אליו בנגינה.
בתקופתו של שומאן רביעיית המיתרים כבר קנתה לעצמה מקום מכובד בין ההרכבים הקאמריים. לכן היה זה אך טבעי מצדו של שומאן לצרף את הפסנתר להרכב זה, כמו שקונצ'רטו מחבר בין הפסנתר לתזמורת. היצירה זכתה להצלחה מיידית והציבה את חמישיית הפסנתר כסוגה נפרדת במוזיקה הקלאסית הרומנטית.
יצירתו של שומאן העניקה השראה למלחינים רבים שהרחיבו את סוגת חמישיית הפסנתר. בין היצירות הידועות בסוגה זו: חמישיית פסנתר מאת ברהמס, חמישיית פנסתר מאת סזר פרנק, חמישיית הפסנתר השנייה של דבוז'אק וחמישיית פסנתר מאת שוסטקוביץ.
הודות לרפרטואר העשיר, היוקרה של הסוגה והנוחות שבעבודה עם הרכב פעיל של רביעיית מיתרים, חמישיות פסנתר הפכו לסוגה קאמרית פופולרית בתחרויות פסנתר ידועות.
ג'ואן קרלייל
ג'ואן קרלייל (באנגלית: Joan Carlile; 1606 – 1679) הייתה ציירת דיוקנאות אנגלייה, נחשבת לאחת הנשים הראשונות שהתפרנסו מציור באופן מקצועי באנגליה.
ביוגרפיה.
קרלייל נולדה ככל הנראה בשנת 1606 בשם ג'ואן פאלמר. אביה, ויליאם, היה בכיר בחברת הפארקים המלכותיים של לונדון. בשנת 1626 נישאה למחזאי והמשורר לודוויק קרלייל , שהיה גם איש חצר המלוכה של המלך צ'ארלס ה-1. לזוג נולדו שישה ילדים, מתוכם ארבעה מתו בינקותם.
מקורות הכשרתה של קרלייל בציור אינם ידועים וככל הנראה הייתה אוטודידקטית. הודות לקשריו של בעלה בחצרו של המלך צ'ארלס, קיבלה קרלייל גישה לאוסף האמנות המלכותי ונהגה להתנסות ברישום של אותן יצירות. בהמשך גם נשכרו שירותיה להכנת רפרודוקציות לחלק מיצירות אלה.
בשנת 1654 עברו קרלייל ובעלה לקובנט גארדן כדי שתוכל לפתח את הקריירה שלה בציור, שכן המקום היה ידוע כמושבם של אמנים ידועים באותה עת. עם זאת בני הזוג שבו לביתם בריצ'מונד כעבור שנתיים בלבד.
בשנת 1663 חזרו בני המשפחה להתגורר בלונדון. קרלייל נפטרה בשנת 1679, היא נקברה לצדו של בעלה שנפטר ארבע שנים לפניה.
יצירתה.
קרלייל הועסקה על ידי פטרונים ובני אצולה לצורך הכנת רפרודוקציות של ציורי הציירים האיטלקים הגדולים, לרוב כמיניאטורות. במקביל עסקה בציור דיוקנאות. ככל הנראה קיבלה השראה בעבודתה מהצייר אנתוני ואן דייק שהיה צייר החצר של המלך צ'ארלס הראשון, וככל הנראה גם הכירה את ואן דייק באופן אישי והוא אף שימש לה מדריך ביצירה.
כדי להביע את הערכתו הרבה לעבודותיה, העניק המלך צ'ארלס הראשון לה ולואן דייק פיגמנט אולטרה מרין יקר ערך.
בשנת 1658 נכללה קרלייל ברשימת ציירות בספרו של סר ויליאם סנדרסון אודות אמנות הציור, יחד עם מספר מצומצם של אמניות נוספות. בספרו משבח סנדרסון את כשרונה של קרלייל ולכישוריה בציורי שמן.
עבודותיה של קרלייל בימינו.
בשנים האחרונות חלה עלייה מחודשת בהערכה של יצירתה של קרלייל ובמחקר אודות עבודותיה והטכניקה שלה, מספר דיוקנאות שלה נתגלו מחדש וזוהו כשלה וכיום אלה מוצגים בגלריות ומוזיאונים מובילים.
הציור "דיוקן הליידי דורותי בראון וסר תומאס בראון" מוצג בגלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון.
ציור נוסף המיוחס לקרלייל, דיוקן הדוכסית אליזבת מייטלנד, נמצא היום בבעלות ארגון קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי. בדיוקן מוצגת הדוכסית לצד בעלה ואחותה.
דיוקן נוסף מאת קרלייל, דיוקן בגודל מלא של אישה שזהותה לא ידועה אשר צויר בין השנים 1650–1655, נרכש בשנת 2016 על ידי גלריית טייט בבריטניה.
קרב סאמארה (1917)
קרב סאמארה מתייחס לסדרה של קרבות שהחוללו מצפון לבגדאד ובעיר סאמרא, במרץ ואפריל 1917, בין הצבא הבריטי לצבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב התחולל לאחר כיבוש בגדאד והיה חלק מהמאמץ המחודש של הבריטים לכבוש את מסופוטמיה ולהדוף את הטורקים ממנה. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים ובכיבוש סאמארה.
רקע.
פתיחת המערכה במסופוטמיה.
היעד המקורי של הכוח הבריטי במערכה זו הייתה להגן על מערכת הפקת הנפט בפרס והובלתו במפרץ הפרסי. לשם כך פלשו הבריטים לאזור שאט אל ערב ב-4 בנובמבר 1914 ועד סוף נובמבר השלימו את כיבוש בצרה והשיגו את יעד המערכה וזאת בהיקף נפגעים נמוך.
המערכה ה-1 לכיבוש בגדאד והמצור על כות.
היקף הנפגעים הנמוך ואמביציה גבוהה דחפו את מפקד המערכה במסופוטמיה, גנרל ג'ון ניקסון, לפתוח במערכה לכיבוש בגדאד. הכוח העיקרי שביצע מערכה זו הייתה הדיוויזיה ה-6 של "פונה" בפיקודו של צ'ארלס טאונסנד. החל מדצמבר 1914 ועד ספטמבר 1915 התקדם הכוח הבריטי במעלה נהר החידקל בסדרה של קרבות מוצלחים בסופם כבש את כות. לאחר הצלחות אלו התייצב טאונסנד לקרב קטסיפון שהסתיים ללא הכרעה ובסופו נסוג בחזרה לכות. הטורקים ניצלו את נסיגת הבריטים והטילו, החל מדצמבר 1915, מצור על כות ועל הדיוויזיה הנצורה בו. במהלך החודשים הבאים פעלו הבריטים כדי לפרוץ את המצור. על אף שהצליחו להתקדם לכוון כות נאלצו הברטים להתמודד מול מספר קווי הגנה חזקים שבנו הטורקים אשר גבו מחירים גבוהים מהבריטים המתקדמים. בסופו של דבר לא הצליחו הבריטים לשבור את המצור ובאפריל 1916 נכנעו הנצורים והועברו למחנות שבויים בטורקיה.
המערכה השנייה לכיבוש בגדאד.