בצפון עיראק, כוחות פשמרגה לחמו נגד הממשלה העיראקית לפני ובמהלך מלחמת עיראק וכעת הם מפקחים על האזור הכורדי האוטונומי שם. ארגון גרילה נוסף, "מפלגת הפועלים של כורדיסטן" (PKK), נלחם בטורקיה, עיראק, סוריה ואיראן. ב-21 באוקטובר 2011 הודיעו טורקיה ואיראן על תיאום מלחמה משותפת של שתי המדינות נגד הכורדים בצפון עיראק, בד בבד עם ההודעה של ברק אובמה נשיא ארצות הברית על השלמת הוצאת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מעיראק עד סוף 2011. במהלך פלישה של צבא טורקיה לצפון עיראק והתקפותיו מהאוויר באוקטובר 2011, נהרגו כ-50 מורדים כורדים.
משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית.
ביוני 2017 הכריזו הכורדים בעיראק על משאל עם לעצמאות מדינית והקמת מדינה כורדית, שיערך ב-25 בספטמבר 2017. לאחר ההכרזה על קיום המשאל ביקש הממשל בארצות הברית לדחותו. ארצות הברית ומדינות המערב חוששות מהתלקחות בשל התנגדות המשטרים בטורקיה, איראן, עיראק ומשטר אסד הסורי שאוכלוסייה כורדית גדולה נמצאת בריבונותם. למרות זאת הצהיר מנהיג כורדיסטן כי המשאל יתקיים והעם הכורדי מצפה לערבויות לשמירה על עתידו. באוגוסט 2017 ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, אמר מפורשות לסנאטורים אמריקאיים שישראל תומכת בעצמאות כורדיסטן. שרת המשפטים איילת שקד, הצהירה אף היא כי הקמת מדינה כורדית היא אינטרס משותף לארצות הברית וישראל. למעשה ישראל היא המדינה היחידה שהצהירה על כך. הצבא הכורדי בדרום כורדיסטן, הפשמרגה, מונה כמאה אלף חיילים סדירים ונחשב לצבא חזק ומאורגן.
למרות איומים מצד איראן וטורקיה, לחץ מממשלת עיראק ואזהרות הקהילה הבינלאומית נערך משאל העם לעצמאות כורדיסטן העיראקית ואחוזי ההצבעה בו היו גבוהים (78%). מנהיג הכורדים בעיראק, מסעוד בראזני, הודיע כי תושבי החבל הצביעו בעד עצמאות.
כשבועיים לאחר פרסום תוצאות משאל העם, החלו טורקיה, איראן, ועיראק בהפעלת סנקציות מסוימות על כורדיסטן העיראקית, כדוגמת סגירת המרחב האווירי והפרעה במסחר הנפט על מנת לגרום לברזאני לחזור בו מצעדיו בדרך לעצמאות. ב-16 באוקטובר צבא עיראק והמליציות השיעיות הנתמכות בידי איראן איימו בפלישה לכירכוכ על מנת לכבוש אותה בחזרה. תחילה נערכו כוחות הפשמרגה להגנה על כירכוכ, ואף דווח כי הצטרפו אליהם כוחות של מפלגת הפועלים של כורדיסטן, אך בשלב מסוים ומסיבות שטרם הובהרו, כל הכוחות הכורדיים נסוגו וכיבוש כירכוכ הושלם בפחות מיממה, עם מספר הרוגים בודדים לשני הצדדים. בבוקר שלאחר מכן נסוגו הכורדים גם מהעיר סינג'אר, וכך חזרה למעשה כורדיסטן העיראקית לגבולות שלפני 2014 בתוך יומיים.
יהודים בכורדיסטן העיראקית.
בכורדיסטן העיראקית קיימת קהילה יהודית של כמה מאות משפחות וכן שני בתי כנסת, ובדרך כלל הכורדים מגלים סובלנות כלפי היהודים המקומיים שמתערים ביניהם. הממשל האוטונומי של הכורדים נחשב ידידותי ליהודים ואף שיפץ בתי כנסת בסכומים של מאות אלפי דולרים במימונו. מנהל האגף היהודי במשרד הדתות הכורדי הוא יהודי חובש כיפה בשם שרזאד מוסמאני. כורדיסטן האוטונומית מתירה לישראלים להיכנס לשטחה אף שעיראק אוסרת זאת. עם זאת, חל איסור בחוק הישראלי להיכנס לאוטונומיה זו כי היא תחת שליטת עיראק.
העיתונית והפוליטקאית הישראלית קסניה סבטלובה בביקורה בכורדיסטן העיראקית כתבה על העם הכורדי והקשר שלו למדינת ישראל, על מחיקת זהותו היהודית של הנביא יחזקאל.
טורקסיב
טורקסיב- (ברוסית: Турксиб) מסילת רכבת באורך של כ-1442 ק"מ שמקשרת את אסיה המרכזית (טורקסטן) עם סיביר. היא נבנתה במסגרת תוכנית החומש הראשונה בשנים 1926–1932.
הרעיון לבנות מסילת רכבת שתקשור את אסיה המרכזית הרוסית עם ערי סיביר נבדק כבר בשנת 1886. המטרה הייתה ליצור ציר תחבורתי להעברה של כותנה לערי סיביר ודגנים משדות סיביר לאסיה המרכזית. בשנת 1906 הפרויקט תוקצב והחלו עבודות הכנה לבניית המסילה. חלק קטן מהמסילה נבנה בתקופת האימפריה הרוסית והתחיל לפעול לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה. לקראת שנת 1919 נבנו כבר 140 ק"מ מסילה שפורקו מסיבה לא ברורה לאחר תבוסת אלכסנדר קולצ'ק.
בניית המסילה.
בניית טורקסיב היה בין אתרי הבנייה המפורסמים של תוכנית החומש הראשונה. החלטה על הפרויקט התקבלה ב-3 בדצמבר 1926. הכנות לבנייה החלו באפריל 1927. ב-15 בספטמבר 1927 החלה בנייה בצד הדרומי, שהתחבר למסילה הטרנס-כספית וב-19 בנובמבר בצד הצפוני. לקראת מאי 1929 נבנו 911 ק"מ מסילה. במסגרת הקמת הפרויקט הוקמו מספר גשרים כולל גשר ארוך מעל נהר אירטיש. ב-21 באפריל 1930 הבנאים מ-2 הצדדים נפגשו. לקראת 1 במאי 1930 במקום אורגנה מסיבה גדולה בהשתתפו עיתונאים ידועים וראשי המדינה.
ניצול המסילה.
בשנים הראשונות של ניצול המסילה היקף הסחורות המועברות היה מוכפל כל חמש שנים. אך עד מהרה יכולת המסילה כבר לא ענתה על דרישות המשק. לאחר מלחמת העולם השנייה היקף הסחורות המועברות במסילה ירד, אך המסילה הייתה חשובה. בשנת 1960 נבנה חלק נוסף שקישר את המסילה עם גבול ברית המועצות-סין. אומנם לאור התקררות ביחסים בין המדינות חלק זה של המסילה לא היה מועמס באופן סדיר והיה נתיב חשוב להעברות כוחות במידה ויתרחש משבר צבאי בין המדינות. בשנות ה-80 החל חישמול של המסילה שלא הסתיים עד היום.
עם התפרקות ברית המועצות המסילה הפכה להיות מסילה שמקשרת בין רוסיה לבין קזחסטן ומדינות נוספות באסיה המרכזית. המסילה מהווה ציר תחבורתי חשוב במזרח קזחסטן וחוצה אותו מגבולה הצפוני ועד לגבול הדרומי.
סוזי אבן
סוזי (שושנה) אבן (1921 – 15 בספטמבר 2011) הייתה פעילה באגודה למלחמה בסרטן ורעייתו של אבא אבן.
ביוגרפיה.
היא נולדה בעיר אסמאעיליה במצרים לשמחה ולאה אמב"ש (ראשי תיבות של "אני מאמין באמונה שלמה"). סבה, יחיאל מיכל שטיינברג, וסבתה מצד אמה היו ממיסדי המושבה מוצא. אביה הועסק שם כמהנדס בכיר בחברת תעלת סואץ. היא הייתה אחות לבן הבכור נחמן ולשתי אחיותיה הצעירות יותר, צילה ואורה (לימים, אורה הרצוג). הם חיו ביחד עם עובדים נוספים של החברה במעין בועה אירופית מנותקים מערביי איסמעיליה ששמשו כמשרתים בבתי האירופאים. היא למדה בבתי ספר צרפתיים בתקופה הקולוניאלית.
ב-1936 עברה המשפחה לקהיר. מלחמת העולם השנייה מנעה ממנה ללמוד באירופה והיא נתקבלה לאוניברסיטה האמריקאית בקהיר ולמדה מדעי החברה וספרות.
קהיר הייתה מוצפת באותה התקופה בקצינים וחיילים בריטיים. ב-1941 היא הכירה קצין צעיר בחיל האוויר המלכותי בשם ג'ון קנדרו (לימים - זוכה פרס נובל לכימיה) ובין השניים התפתחו יחסים הדוקים עד שקנדרו היה מוכן להתגייר למענה. הקשר ביניהם הסתיים בגלל התנגדותה של אמו ובגלל סירובה של סוזי לחיות כיהודיה באנגליה.
באותה תקופה הכירה את קפטן אוברי אבן ששימש במטה הבריטי בקהיר כקצין קישור בין הכוחות הבריטיים לסוכנות היהודית שנחשבה אז לגוף המייצג פוליטית את האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל.
הם נישאו בקהיר ב-18 במרץ 1945 ובחתונתם השתתפו גם דוד בן-גוריון ואשתו פולה. לאחר החתונה עברו להתגורר בשכונת תלפיות בירושלים ובספטמבר 1946 עברו ללונדון בשליחות משה שרת כדי להשפיע שם על דעת הקהל. ב-8 במאי 1947 המריאו לארצות הברית שם פעל אבן לקבלת החלטת החלוקה ולאחר מכן-לקבלת מדינת ישראל כחברה באו"ם. הם נשארו בארצות הברית שם כיהן אבן כשגריר, עד 1958 ומאז התגוררו בהרצליה פיתוח.
ב-1950 נולד בנם עֵלי, נגן קלרינט ופרופסור למוזיקה (מתגורר באינדיאנה), וב-1954 נולדה בתם גילה, בונת גיטרות (הגרה באטלנטה). ב-1952 נולדה להם בת שנפטרה ביום ה-26 לחייה ממוות בעריסה.
בארץ ליוותה את בעלה בתפקידיו כנשיא מכון ויצמן למדע, כשר החינוך וכשר החוץ וגם ברגעים הקשים של הדחתו מהממשלה.
בשנת 1959, בעת שבעלה היה מנהל מכון ויצמן בה היו פעילים מרכזיים באגודה למלחמה בסרטן, כולל יו"ר האגודה יצחק ברנבלום, היא הצטרפה לפעילות באגודה. ב-1960 נתמנתה לסגנית יו"ר האגודה למלחמה בסרטן ובשנת 1963 הייתה לנשיאת האגודה. היא יזמה את מבצע "הקש בדלת" וגייסה את הנשיא יצחק בן-צבי לתת לו חסות וכן קבלה עזרה מהרמטכ"ל דאז צבי צור. הוחל בגיוס מתנדבים ותורמים והפצת עלוני הסברה על מחלת הסרטן ומניעתה, דבר שלא נעשה עד אז. ביוזמתה נפתחו עשרות מרפאות לגלוי מוקדם של סרטן השד, נרכש ציוד למכונים אונקולוגים בבתי חולים ונפתחו הוספיסים לחולי סרטן סופניים.
ב-1998 פרשה מתפקידה כנשיאת האגודה וקבלה את אות המתנדב מטעם משרד ראש הממשלה ותואר של נשיאה מייסדת של האגודה למלחמה בסרטן. ב-2003 קיבלה מהאגודה פרס על מפעל חיים, בטקס יובל החמישים להיוסדה.
ב-2009 התפרסם ספר הזכרונות שכתבה, בו תיארה את חוויותיה מעשרות השנים שבהן עמדה לצד בעלה וממפגשיה עם מנהיגים מרחבי העולם.
אבן נפטרה ב-15 בספטמבר 2011, ונטמנה בבית הקברות בכפר שמריהו לצד בעלה.
בנובמבר 2019 נקרא על שמה "משעול סוזי אבן" בגבעתיים, בסמוך לבית האגודה למלחמה בסרטן ברחוב רביבים.
קפה סוספזו
קפה סוֹספֶּזוֹ (איטלקית: caffè sospeso, בתרגום חופשי: "קפה בהשהיה" או "קפה בהמתנה") הוא מנהג מסורתי בעיר נאפולי שבדרום איטליה. כסימן למזלו הטוב, מזמין הלקוח לצד כוס הקפה שלו קפה בהשהיה; הוא מקבל רק כוס קפה אחת, וכשאדם פחות בר-מזל (פעמים רבות נזקק או חסר בית) מגיע לבית הקפה, הוא יכול לבקש קפה בהמתנה, ואם יש - לקבל על חשבון הנדבן.
וינסנט ריימן