ההתקדמות התישה את חיילי בעלות הברית והדיוויזיות ה-37 וה-91 של צבא ארצות הברית נשלחו לבלגיה כדי לתמוך בשלב השלישי של המתקפה, שמטרתה להדוף את הגרמנים מזרחה לנהר הסכלדה.
סדר הכוחות של בעלות הברית (מצפון לדרום).
הכוחות הבאים הוקצו לצבא בעלות הברית:
הקרב.
בצפון, הגרמנים תפסו עמדות מאחורי תעלת דיינזה-ברוז' והפגינו התנגדות עזה נגד ההתקפות הבלגיות בין 20 ל-31 באוקטובר. ב-2 בנובמבר נאלצו הגרמנים לסגת מאחורי תעלת גנט-טרנוזן, שבה החזיקו עד סוף המלחמה. עד 10 בנובמבר, הצבא הבלגי הגיע לפאתי המערביים של גנט.
בדרום התקדם הצבא הבריטי בהתמדה. ולנסיאן נלקחה ב-2 בנובמבר, ומונס ב-10 בנובמבר. כאן נהרגו ג'ורג' אדווין אליסון וג'ורג' לורנס פרייס. הם היו חיילי האימפריה הבריטית והאנגלים האחרונים שנהרגו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
במרכז, הדיוויזיה האמריקנית ה-91 ספגה אבדות כבדות נגד התנגדות גרמנית חזקה ב-Spitaals Bosschen ליד Waregem. הארמייה השישית הצרפתית והדיוויזיה האמריקנית ה-37 התקדמו עם פחות קשיים בין הלייה לסכלדה, אך נתקלו בהתנגדות עזה כשהגיעו לסכלדה ב-1 בנובמבר. מספר ניסיונות לחצות את הנהר בלילה שבין ה-1 ל-2 בנובמבר נכשלו, רק הדיוויזיה האמריקנית ה-37 הצליחה לתפוס ראש גשר באאודנרדה. בין 3 בנובמבר ל-8 בנובמבר נאלצו בעלות הברית לנוח ולארגן מחדש את כוחותיהן. ב-8 וב-9 בנובמבר פתחו הצרפתים במתקפה חדשה, אשר נהדפה על ידי הגרמנים, אך בכל זאת הביאה לראש גשר חדש בין אודנארדה ל-Melden.
לאחר מכן.
מתקפה חדשה לחציית הסכלדה שמטרתה להגיע לבריסל תוכננה ל-10 בנובמבר, אך זו בוטלה כשהתברר כי שביתת הנשק קרובה.
הנסיגה הגרמנית לא הייתה קלה, אבל הייתה מאורגנת היטב, עם "פלוגות מקלעים" ניידים מאוד שתקפו את בעלות הברית המתקדמות וגרמו אבדות רבות. הצבא הבלגי, למשל, איבד חמישית מכוחותיו בין 4 באוקטובר ל-11 בנובמבר 1918, שליש מכלל האבדות שספגה במהלך כל המלחמה. סופה הפתאומי של המלחמה הפתיע חיילים רבים של בעלות הברית, כמו גם חיילים גרמנים. זה תרם למיתוס הדקירה בגב, שקבע כי הצבא הגרמני עדיין לא הובס בשדה הקרב, אלא נבגד על ידי פוליטיקאים סוציאליסטים ויהודים בעורף.
יעקב מסקין
הרב יעקב הכהן מסקין (בכתיב יידישאי: מעסקין) (כ"ב בתשרי ה'תרמ"ד – י"ג באדר ה'תשט"ז; 23 באוקטובר 1883 – 24 בפברואר 1956) היה רב ומנהיג תורני ברוסיה, ליטא וארצות הברית, מחבר תורני, וחבר הנהלה באגודת הרבנים של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
מסקין נולד בווילקומיר שבליטא (אז בתחומי האימפריה הרוסית), לאביו הרב מרדכי. למד תורה בישיבת סלבודקה אצל הרב יצחק רבינוביץ, רבה של פוניבז', הרב משה מרדכי אפשטיין, הרב יצחק בלאזר והרב נפתלי אמסטרדם. נסמך לרבנות בשנת תרס"ט בידי הרב רבינוביץ, הרב מאיר אטלס משאוול והרב יוסף ליב בלוך. נישא לרבקה.
החל משנת תרע"א לערך כיהן כרב שברוסיה. בשבתו שם התיידד עם חייל יהודי תושב המקום שלאחר זמן נעשה מפקד בכיר בצבא הקומוניסטי,וידידות זו סייעה לו רבות בהמשך חייו. לאחר מכן שימש ברבנות בפוניבז' שבליטא, וברלינגטון (ורמונט) שבארצות הברית. בשנת ה'תרצ"ב נתמנה לרב בית המדרש הגדול בנוסח ספרד שבברונקס, ניו יורק, תפקיד אותו מילא כעשרים וחמש שנים, עד לפטירתו.
הרב מסקין נפטר בי"ג באדר ה'תשט"ז (24 בפברואר 1956) בשל מחלה קשה. בהלווייתו השתתפו והספידו רבים מגאוני ארצות הברית, ובהם הרב יוסף אליהו הנקין, הרב משה פיינשטיין ועוד. השאיר אחריו צאצאים רבים, בהם בניו הרב חיים מסקין שכיהן כרב שכונת , והרב אליעזר שכיהן כרב קהילת "וונסט היברו".
פעילותו הציבורית וכתיבתו התורנית.
בשבתו באמריקה היה בידידות ובקשרי מכתבים עם הרב משה פיינשטיין, שכינה אותו תדיר במכתביו: "מע"כ ידידי הרב הגאון הגדול המפורסם בשמו ובחבוריו הנעלים מוהר"ר יעקב הכהן מעסקין שליט"א". כתריסר תשובות בשו"ת אגרות משה ממוענות אליו. גם עם הרב צבי פסח פרנק היה הרב מסקין בקשרי מכתבים, ותשובות רבות בשו"ת "הר צבי" ממוענות אליו. וכן עם רבנים נוספים, בהם הרב יצחק יעקב רבינוביץ' והרב יחיאל יעקב ויינברג.
מלבד ספריו הרבים, פרסם הרב מסקין מאמרים רבים בכתב העת התורני הפרדס, וכתבי עת נוספים בהם כנסת ישראל. כמו כן, היה חבר הוועד הפועל של אגודת הרבנים וחבר הוועד לטהרת המשפחה של האגודה. כן היה חבר "ועד הרבנים" ופעיל בארגון עזרת תורה.
יום החירות העולמית (ארצות הברית)
יום החירות העולמית (באנגלית: World Freedom Day) הוא אירוע אשר חל בתדירות שנתית בתאריך 9 בנובמבר בארצות הברית מאז 9 בנובמבר 2001.
האירוע הוכרז בשנת 2001, על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש. האירוע נחשב כאירוע יחסית "שמרני, ימני ואנטי-קומוניסטי" בארצות הברית.
היסטוריה.
בתחילת המאה העשרים ואחת, קבוצות אמריקאיות שמרניות של בני נוער ומבוגרים (ביניהן: YAF) ציינו את שבעת הימים בשבוע השני בחודש נובמבר כ "שבוע החירות העולמי של ארצות הברית". בתגובה, החליט נשיא ארצות הברית באותה תקופה לקחת את אחד מהימים משבוע זה (9 בנובמבר), ולהכריז עליו כ"יום החירות העולמית".
כיום.
האירוע הוזכר על ידי שלושה נשיאי ארצות הברית; בשנת 2001 על ידי ג'ורג' בוש, בשנת 2016 על ידי ברק אובמה ובשנת 2017 על ידי דונלד טראמפ. האירוע נחשב יחסית מוכר בקרב האמריקאים, אך לא מוכר על ידי הקבינט ארצות הברית כאחד מהחגים הפדרליים בארצות הברית.
האירוע נחגג כיום בעיקר לזכר נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן (שלטענתם, אחראי להפלת השלטון הקומוניסטי) על ידי קבוצות שמרניות ומצביעי המפלגה הרפובליקנית ומפלגות ימין קיצוניות.
אלייז'ה גראמר
אלייז'ה שרמן גראמר (באנגלית: Elijah Sherman Grammer; 3 באפריל 1868 – 19 בנובמבר 1936) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן לקצרה כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת וושינגטון מנובמבר 1932 עד מרץ 1933.
ביוגרפיה.
גראמר נולד ביישוב הכפרי קווינסי שבמיזורי בראשית אפריל 1868. הוא התחנך במיזורי ובמכללת בנטונוויל שבארקנסו. כשהיה בן 19 בשנת 1887 עבר לוושינגטון, שם עבד כחוטב עצים ולאחר מכן כמנהל במחנות לכריתת עצים סמוך לטאקומה. לאחר שהשלים קורסים נוספים במכללת בנטונוויל בשנת 1892, המשיך לעבוד בתעשיית העץ. ב-1897 עבר לאלסקה.
בשנת 1901 שב לוושינגטון והתיישב בסיאטל, שהפכה לעיר המרכזית במדינה. לגראמר היו זכויות בעלוּת במספר ארגונים שעסקו בכריתת עצים ובמיזמים עסקיים אחרים. מ-1916 עד 1917 היה נשיא איגוד המעסיקים של וושינגטון. במהלך מלחמת העולם הראשונה סופח גראמר לצבא ארצות הברית וקודם לדרגת מייג'ור. בצבא הוטל עליו לפקח על ייצור עצי אשוח בבתי חרושת בנמלי וילאפה וגרייז.
ב-22 בנובמבר 1932 מונה גראמר – חבר המפלגה הרפובליקנית – לסנאט של ארצות הברית בידי מושל וושינגטון רונלד הארטלי . הוא מילא את מקומו של וסלי ג'ונס שנפטר במהלך כהונתו. טרם מותו הפסיד ג'ונס בבחירות לתקופת כהונה נוספת למועמד המפלגה הדמוקרטית הומר בון , לכן כהונתו של גראמר נקצבה עד ל-4 במרץ 1933, יום השבעתו לתפקיד של בון. מינויו של גראמר הבטיח את שמירת הרוב של הרפובליקנים במהלך מושב הסנאט שהתכנס מדצמבר 1932 עד מרץ 1933.
לאחר שתמה כהונתו בגבעת הקפיטול, חידש גראמר את עיסוקו בתעשיית העץ. הוא שימש כמנהל חברת "Admiralty Loging Company" ונשיא חברת ההשקעות גראמר. הוא נפטר בסיאטל ב-19 בנובמבר 1936, ונטמן בבית העלמין לייקוויו שבעיר.
הדיוויזיה ה-64 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-64 (בגרמנית: 64. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-26 ביוני 1944 באזור האימונים הצבאי של וואן כדיוויזיה קרקעית של הגל ה-27 לשימוש בצרפת. הגיבוש היה אמור להסתיים ב-1 בספטמבר, אך הדיוויזיה הוקצתה לארמייה ה-15 בקאלה ב-13 באוגוסט. היא לחמה בקרב אבוויל והייתה מבודדת כאשר הארמייה ה-15 נסוגה מאחורי הסכלדה. בגלל החלטת מפקד הדיוויזיה, גנרל מיור קנוט אברדינג, להישאר מאחור ולהילחם בקורפוס הקנדי ה-2, מה שהביא ליצירת כיס ברסקנס, הצליח הצבא הגרמני לארגן את מתקפת הארדנים.
משפט גרין-טאו
תאומים ראשוניים
הדיוויזיה ה-66 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-66 (באנגלית: 66th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה, שהוקמה ב-15 באפריל 1943, התאמנה במחנה בלנדינג, פלורידה, ולאחר מכן הועברה למחנה רובינסון, ארקנסו ולאחר מכן למחנה ראקר, אלבמה לפני שנשלחה לאנגליה ב-26 בנובמבר 1944. תפקידה העיקרי של דיוויזיית הרגלים ה-66 במלחמת העולם השנייה היה הכלה וחיסול כיסים שנותרו של חיילים גרמנים בצפון צרפת.
שלושה רגימנטים של דיוויזיית הרגלים ה-66 הגיעו לדורצ'סטר, אנגליה ב-26 בנובמבר 1944, ושאר הדיוויזיה הצטרפה אליהם ב-12 בדצמבר 1944. הם התאמנו והתכוננו לפריסה עד 24 בדצמבר 1944, ולאחר מכן הועברו לסאות'המפטון לפני שחצו את תעלת למאנש לשרבור, צרפת. שתי ספינות תובלה, "SS Cheshire" "ולאופולדוויל" הבלגית נשאו את הדיוויזיה ה-66 על פני תעלת למאנש. עם זאת, במרחק של רק 5 קילומטרים מנמל שרבור, ה-"Leopoldville" טורפדה על ידי צוללת גרמנית וטבעה, יחד עם 14 קצינים ו-748 חיילים. הצי האמריקני הכריז מאוחר יותר על טביעת ה- "Leopoldville" כאובדן החיים השני בגודלו כתוצאה מהטבעת ספינת תובלה של חיילים בכל הזירה האירופית.