בשנת 1965 הקים את תיאטרון "אפולו", בשותפות עם שני חבריו, ג'ירי ולסדסלב שטיידל. בשלב זה היה גוט מוכר לציבור הצ'כוסלבקי בפרט והאירופי ככלל. הוא הופיע בתוכניות עלייה לרגל לתפילה, תוך ניגון הרפרטואר הראשון משלו. באותה שנה הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, בשם "Karel Gott Sings with Supraphon". על אף שכותרו בשפה האנגלית, בוצע האלבום בשפה הגרמנית והצ'כית. במרוצת השנים יצאה גם גרסה אנגלית תחת הכותרת "The Golden Voice of Prague (Artia-Supraphon)". בשנת 1967 הופיע גוט בפסטיבל "מידם", המתרחש מדי שנה בעיר קאן שבדרום צרפת. מחיאות כפיים סוערות נשמעו באולם לאחר שניגן כמה מיצירותיו המוכרות. לאחר הצלחת האירוע, הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת דויטשה גרמופון/פולידור רקורדס.
בשנת 1968 נבחר על ידי רשות השידור האוסטרית לייצג את המדינה באירוויזיון 1968. אחר כך הוכרז שירו לתחרות, "Tausend Fenster". גוט הופיע על בימת התחרות ב-6 במרץ, והגיע למקום ה-13 עם 2 נקודות בלבד. הוא שובץ רביעי בסדר ההופעות, לפני לוקסמבורג ואחרי בלגיה.
שנות השבעים.
בשנות השבעים השיג גוט הצלחה מידתית, והופיע בקביעות בטלוויזיה, כולל בסדרה דוקומנטרית בת עשרה פרקים, בשם "Karel Gott in Slany". בשנת 1970 הוציא לאור את השיר "Einmal um die ganze Welt", שהפך ללהיט הן בגרמניה המזרחית והן בגרמניה המערבית. בעקבות הצלחתו במרכז אירופה, עורר גוט עניין בעיתונאות המקומית, שסקרו אודותיו. בנוסף, הופיע בקביעות במגוון תוכניות טלוויזיה ידועות-שם דוגמת "ZDF-Hitparade".
באותה תקופה הקליט כמה פסקולים לסרטי טלוויזיה כמו הדבורה מאיה. תחילה ביצע את שירי הפסקול בגרמנית, אולם בעדן הקליט כמה גרסאות בסלובקית ובצ'כית. בשנת 1978 העניק לו מטעם איגוד תעשיית המוזיקה המקומי את כובע הזהב של קלן – פרס הניתן לדמות תרבותית או חברתית בולטת. עם פרסום אמנת 77, המבקרת את ממשלת הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית, הצטרף גוט לתנועה האנטי-צ'רטרית, שתומכת בממשלה.
גוט הקליט גרסת כיסוי ללהיט "All by Myself" בשם "Kam tenkrát šel můj bratr Jan" ("לאן אחי יאן הלך הפעם?"). גרסה זו הוקדשה ליאן פאלאך, סטודנט צ'כי אשר הצית עצמו והתאבד במחאה על הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 בסופה של תקופת האביב של פראג, תקופת שלטונו של אלכסנדר דובצ'ק. היא הוקלטה בשנת 1977, כשהכוחות הסובייטים טרם נסוגו מהמדינה.
בעת המודרנית.
החל משנות השמונים התפרסם גוט ברמה הבינלאומית; הוא הצטלם למחזמר "In the Track of Bel Canto" באיטליה בשנת 1981, והוציא לאור דואט עם הזמרת האוקראינית סופיה רוטרו. בשנת 1983 קיבל את מדליית הזהב של הרמן לונס במינכן, על תרומתו למוזיקה הגרמנית, ובשנת 1985 הוענק לו תואר "האמן הלאומי של גרמניה". בשנץ 1990 הכריז על סיום קריירת המוזיקה שלו, וארגן סיבוב הופעות ענף למחווה. עם זאת, הצלחתו המסחרית הביאה אותו לחזור בו מהחלטתו. בשנת 1993 הוא ועמיתו, פרנטיצ'ק ג'אנק, סוכנות אומנותית בשם "GOJA", המפיקה את יצירותיו המאוחרות.
בשנת 1996, גוט זכה פעם נוספת בתואר הזמיר הצ'כי, וזכה לשבחים מפי מבקרי המוזיקה העכשווית. ב-29 בספטמבר 2000 ניגן קונצרט בקרנגי הול בניו יורק. במאי 2019, חודשים ספורים לפני מותו, הוציא גוט את שירו האחרון, "Srdce nehasnou" ("לבבות לא דוהים"), יחד עם בתו שארלוט.
מותו.
הוא נפטר ב-1 באוקטובר 2019, בגיל 80, לאחר התמודדות עם מחלת הלוקמיה.
Don't Let Me Down
הומוסקסואליות בפרו העתיקה
מספר עדויות להומוסקסואליות בפרו בתקופה הפרה-קולומביאנית שרדו מאז הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה, בצורת כלי חרס המעוטרים באיורים אירוטיים (בספרדית: huacos eróticos; ראו: ). כלי חרס כאלה מקורם בכמה תרבויות עתיקות בפרו, המפורסמות שבהן הן תרבות מוצ'ה ותרבות צ'ימו.
הגעת הספרדים והאיסור על הומוסקסואליות.
הספרדים, אשר הגיעו לפרו במאה ה-16, נדהמו מהמנהגים של הילידים. המשנה למלך פרנסיסקו דה טולדו ואנשי הדת היו מזועזעים לגלות שהומוסקסואליות היא מקובלת, וכן מכך שהאוכלוסייה המקומית אינה אוסרת על קיום יחסי מין לפני נישואין או שאיננה מייחסת חשיבות לצניעות הנשים.
ההיסטוריון מקסימו טרזוס מתאר כיצד הספרדים הכריעו את המיניות של התרבות המקומית, שלא התאימה לאמות המידה של הכנסייה הקתולית:
עם זאת, בשנת 1837 בוטל האיסור הפלילי על הומוסקסואליות.
כלי חרס.
במשך 800 שנים יצרו תרבויות האנדים המרכזיות של התקופה הפרה-קולומביאנית, ובמיוחד המוצ'ה, לפחות עשרות אלפי כלי חרס (בספרדית: huacos; ראו ). מספר כלי חרס מציגים שלדים המקיימים יחסי מין הומוסקסואליים; ארבעה מציגים יחסי מין אנאליים בין גברים, אחד מציג חדירה לסבית עם הדגדגן. כלי חרס רבים אחרים מציגים יחסי מין בין שתי דמויות, כאשר לפחות אחת מהן היא ממין שאינו מוגדר. עבודות אלו, ככל הנראה בשל הטיה הטרוסקסיסטית, פורשו לא פעם כמציגות זוג הטרוסקסואלי.
כלי חרס רבים, עליהם סמלים של הילידים, נופצו והושמדו. בשנות ה-70 של המאה ה-16 התארגנו טולדו ויועציו הדתיים על מנת להביא סוף למעשי סדום, אוננות ולמנהג חברתי נפוץ שבתרגום חופשי משפת קצ'ואה פירושו "נישואי ניסיון". כפי שמתאר טרזוס, "לא ניתן לדבר על כך כי הדברים נחשבים [פורנוגרפיים]". הם נאסרו בשל "טאבו שהטילה הדת הנוצרית [על פיו] הגברים מקיימים יחסי מין רק ל[מטרת] רבייה וכי נשים אינן חוות הנאה מינית".
למרות המאמץ המאורגן הזה להשמיד חפצים אלו, רבים שרדו עד היום. במשך עשרות שנים, כלי החרס האירוטיים נשמרו מפני הציבור, והיו נגישים רק לקבוצה מובחרת של מדענים פרואנים. מדי פעם, ובחוסר רצון, הם היו זמינים גם למספר חוקרים זרים, מארצות הברית ומאירופה. בלימה שבפרו ידוע בשל גלריה של כלי חרס אירוטיים מההתקופה הפרה-קולומביאנית המוצגת בו.
קרחון סלמנדר
קרחון סלמנדר או קרחון הסלמנדר (באנגלית: The Salamander Glacier) הוא קרחון הממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר, במדינת מונטנה, שבארצות הברית.
הקרחון משתרע על מדף סלע בצד המזרחי של גב החדיד המהווה חלק מרכס לואי רכס הרים המהווה חלק מהרי הרוקי ומקו פרשת המים של אמריקה.
גובהו הממוצע של קרחון סלמנדר 2,200 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הקרחון כ-0.16 קילומטרים, ורוחבו של הקרחון 1.21 קילומטרים.
נכון לשנת 2005, שטחו של הקרחון סלמנדר 0.17 קילומטרים רבועים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הקרחון תיאורי - צורתו מזכירה צורה של סלמנדרה.
נסיגת הקרחון.
עקב נסיגת הקרחונים, החל גם קרחון גרינל, שקודם לכן הקיף את קרחון סלמנדר מכל עבריו, לסגת. שני הקרחונים נפרדו קודם לשנת 1929.
בשנת 1993 היה שטחו של הקרחון 0.23 קילומטרים רבועים, בשנת 2005 היה שטחו של קרחון סלמנדר 0.17 קילומטרים רבועים.
בין השנים 1966 ו-2005 איבד קרחון סלמנדר 23% משטחו.
שלום רדאעי
מארי שלום (סאלם) בן יחיא רדאעי (ה'תרע"ב – כ"ד בניסן ה'תשמ"ד, 1912 – 23 באפריל 1984) היה רב תימני, סופר ולבלר, תלמידו המובהק של מארי רצ'א צארום. הנציח את תורת חכמי תימן הדרדעים.
ביוגרפיה.
מארי סאלם נולד ליחיא בן אברהם רדאעי ולבדרה בת יוסף צאלח בשנת ה'תרע"ב (1912) בעיירה מנאכ'ה בתימן. אביו יחיא התפרנס מלימוד ילדים, כתיבת סת"ם וסנדלרות.
בשנת ה'תרפ"ז (1927) התבקש אביו ללמד את ילדי הכפר מהאצר, אך לא היה יכול והציע את בנו סאלם. מארי סאלם לימד ילדים במהאצר כשנה וחצי. אחר כך חזר למנאכ'ה ושם המשיך ללמד את ילדי העיירה. התפלל במנאכ'ה ב"כניס אלנאזליה".
התמחה במלאכת הלבלרות ובכתיבת סת"ם, ובשנת ה'תרפ"ט (1929) העתיק דיואן. בשנת ה'תש"ד (1944) העתיק דיואן עם פירושו של הרב עמרם קורח לבקשתו, וכן את ספר המוסר למארי יחיא אלצ'אהרי לבקשת יהודה לוי נחום. הדיואן שהעתיק נדפס בשנת ה'תשכ"ו (1967) על ידי יוסף חסיד, ושם נכתב שהועתק על ידי מארי חיים חובארה ומארי יוסף שמן.
עלה לארץ ישראל במבצע על כנפי נשרים בשנת ה'תש"י (1950), והתיישב במושב זנוח יחד עם הרבה עולים ממנאכ'ה. לאחר כמה שנים עבר לירושלים, וגר בשכונות קטמון, תלפיות ובית ישראל. גם בארץ ישראל התפרנס מכתיבת סת"ם.
היה דרשן מבוקש והרצה בבתי אבל ובשמחות.
בחודש שבט בשנת ה'תשמ"ג (1983) השתתק, ונפטר בכ"ד בניסן ה'תשמ"ד (23 באפריל 1984).
תורתו.
בתחילה למד תורה אצל אביו, ולאחר מכן למד אצל מארי רצ'א צארום, שהיה לרבו המובהק. בחיבוריו מזכיר חכמים רבים שמהם למד, וביניהם: מארי שלום קורח, מארי חיים כסאר, מארי תנעמי, מארי יחיא אלשיך, מארי משה צארום, הרב יוסף קאפח ועוד.
הוסמך לשחיטה על ידי מארי תנעמי במנאכ'ה, ובארץ ישראל הוסמך שנית על ידי מארי חיים חובארה ומארי שלמה צדוק.
כל שנות לימודו רשם ברשימות שמועות מרבותיו, כתב הספדים ודרשות שנישאו, תיעד עצרות תפילה ואירועים, ובשנת ה'תשל"ח (1978) החל לערוך את רשימותיו לספר.
סופר שמונה וחצי
סופר שמונה וחצי (באנגלית: ) הוא סרט דרמה סאטירי משנת 1994, שנכתב ובוים על ידי ברוס לה ברוס. הסרט עוסק בבמאי סרטים פורנוגרפיים כושל שנכנס לשותפות עם במאית-יוצרת לסבית. במהלך הסרט מתברר שיש לה אג'נדה משלה ושהיא מנצלת אותו כדי לקדם פרויקט משלה.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 1994 וכן הוצג בהקרנת חצות של פסטיבל הסרטים סאנדנס בשנת 1994.
דומיניק טלהאמר
דומיניק טלהאמר (בגרמנית: Dominik Thalhammer; נולד ב-2 באוקטובר 1970) הוא מאמן כדורגל אוסטרי המאמן את סרקל ברוז'.
קריירת אימון.