חבריו של אדם משחררים אותו ואת הצרפתי. לאחר תלאות וכמעט טביעה, הוא מגיע לביתו של כומר שם הוא מוצא במקרה את דלת הביתן ששימשה כאלונקה להעברת פצוע בזמן המרד הפולני נגד השלטון הרוסי ב-1863 מהחווה לכנסייה הקטנה שלו. אדם מתקרב למציאת המטמון והפושעים עוקבים אחריו. כדי להיפטר מהם אדם לוקח ארגז מתכת מלא בגרוטאות, קובר אותו בחשאי ולבסוף בגלוי הוא הולך עם חבריו כדי למצוא את ה"מטמון". הפושעים עוקבים אחריהם ומחרימים את המטמון. כשמתברר להם שבארגז אין מטמון הם מתקוטטים ונעצרים.
בינתיים ממשיך אדם בפתרון תעלומת המטמון ומגלה אותו בגזע עץ מתחת לקן חסידה אבל אינו מתבונן ביהלומים ואבני האודם שבו אלא בעיני ונדה ועיניהם נפגשו במבט ממושך.
יוסי פוני
יוסף (יוסי) פוני (נולד ב-1960) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד משמר הגבול.
חייו.
פוני משרת בשירות קבע במשמר הגבול מ-1980. ב-1992 מונה למפקד פלוגה ח' במג"ב עזה, ב-1994 מונה למפקד פלוגה ג' במג"ב ירושלים וב-1995 לקצין אג"ם מג"ב ירושלים. בשנים 1998 עד 2003 שירת כראש ענף מבצעים במג"ב ירושלים ולאחר מכן כיהן כסגן מפקד מג"ב ירושלים. ב-2007 מונה למפקד מג"ב רמון וב-2008 למפקד מג"ב דרום. ביוני 2011 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מג"ב ירושלים, ב-2012 מונה לסגן מפקד מג"ב ושירת בתפקיד עד יולי 2016.
בעל תואר ראשון במזרחנות ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון.
אלמוג חזן
אלמוג חזן (נולד ב-6 בפברואר 1974 בבית שאן) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
חזן זכור בעיקר מתקופתו כשחקן קבוצת הפועל בית שאן, במדיה כבש את שער השוויון הזמני במשחקה מול בית"ר ירושלים, משחק שזכה לכינוי "משחק השרוכים".
קריירה.
חזן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל בית שאן. את משחקו הראשון בליגה הבכירה ערך במחזור הראשון של עונת 1994/1995, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–1 לקבוצת הפועל פתח תקווה, והוחלף בדקה ה-58. בסך הכל הוא שותף באותה עונה ב-16 משחקים, מתוכם 7 בהרכב הפותח (באותה העונה ליוו הבמאים רינו צרור ודורון צברי את הקבוצה ואת הצלחתה להישאר בליגה הבכירה בסרטם "").
לאחר עונת השאלה, חזר השחקן לקבוצה לקראת עונת 1996/1997, במהלכה שותף בשני משחקים בלבד, כמחליף. בעונת 1997/1998 קיבל חזן תפקיד משמעותי יותר בסגל הקבוצה ושותף ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. ב-2 במאי 1998 כבש את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה, כאשר הבקיע שער שוויון זמני בדקה ה-86 של המשחק מול בית"ר ירושלים, אשר זכה לכינוי "משחק השרוכים".
בעונת 1998/1999 שותף חזן ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. בסיום עונה זו ירדה הקבוצה לליגת המשנה, לאחר שסיימה במקום ה-15 (מתוך 16), ולא שבה מאז לליגת העל. גם חזן בעצמו לא שיחק שוב בליגה הבכירה.
חזן המשיך לשחק בקבוצת הפועל בית שאן מספר שנים לאחר הירידה לליגת המשנה. לאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות באזור הצפון, בהן עירוני טבריה והפועל אסי גלבוע, עד שפרש ממשחק פעיל במדי קבוצת הפועל עפולה בליגה א'. משחקו האחרון היה בניצחון 2–1 על בני ג'דידה-מכר, יום לפני יום הולדתו ה-36.
כיום מנהל חזן חנות לביגוד, הנעלה וציוד ספורט בעפולה.
גבעת אלף הילדים (סרט)
גבעת אלף הילדים (בצרפתית: La Colline aux mille enfants) הוא סרט טלוויזיה צרפתי בבימויו של ז'אן-לואי לורנצי שנוצר בשנת 1994 ועוסק בשואת יהודי צרפת ובחסידי אומות העולם בצרפת.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הכפר הפרוטסטנטי הצרפתי לה שמבון-סור-ליניון שבדרום צרפת, כפר אשר תושביו הסתירו בין 3,000 ל-5,000 יהודים - רובם ילדים - במשך ארבע שנות הכיבוש הגרמני בצרפת וסייעו להבריח חלק מהם לשווייץ.
תקציר העלילה.
במרכז הסרט עומד הכומר הכפרי שמתעמת עם בלשים ושוטרים צרפתים, וגם עם חיילים גרמנים, בשל ניסיונו להסתיר את הילדים היהודים המגיעים לכפר מכל רחבי צרפת ומחוצה לה. הכומר מתעמת גם עם בני קהילתו, שכן יוזמות ההסתרה שלו גורמות לסיכון כל תושבי הכפר.
דמותו של הכומר מפגינה אמונה דתית איתנה בצדקת מעשיו, בלא התחשבות בכל איום חיצוני מצד צרפתים המשתפים פעולה עם הגרמנים או בכל תגמול אפשרי מצד הניצולים. הוא טוען שקיים רק חוק אחד, חוק האל, שחוק זה עומד מעל חוק הארץ, ושהאמונה בצדקתו של חוק זה תגבר על הרשעות, הפחד והעיוורון. הוא מתעמת עם ראש הכפר, שמבקש להפסיק להסתיר יהודים בחששו לגורל הכפר אם יגלו זאת הגרמנים.
סימוכין היסטוריים.
דמות הכומר בסרט מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר אנדרה טרוקמה. דמותו של אחד הגיבורים האחרים מבוססת על סיפורו של אחיינו של הכומר טרוקמה, דניאל טרוקמה. שני אלה הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם. מספר תושבים בני הכפר נעצרו או נרצחו במחנות ריכוז על ידי הגרמנים בשל ניסיונם להציל ילדים יהודים. הכפר צוין לשבח על ידי יד ושם, וכ-50 מתושביו הוכרו כחסידי אומות העולם. עם זאת, עלילת הסרט אינה תואמת במדויק למציאות. בסרט נרצח דניאל טרוקמה על ידי כיתת יורים ואילו במציאות נספה במחנה ריכוז.
במאמציהם להבדיל בין ילדים יהודים לילדיהם של בני הכפר, הסתייעו הגרמנים בפקידים ושוטרים צרפתים. אלה יכלו לאתר ילדים יהודים בקלות רבה יותר, על-סמך היכרותם עם האוכלוסייה. הם זיהו ילדים בעלי מבטא זר, שמות חריגים ואפילו ביטויים חריגים בצרפתית, בפי ילדים זרים. פקידים אלו שיתפו פעולה עם הגרמנים מסיבות מגוונות, בין היתר רצון בקידום, פחד מענישה על ידי הגרמנים, אנטישמיות וכן פטריוטיות צרפתית, כיוון שסברו שבשיתוף הפעולה הם מונעים נקמה גרמנית באוכלוסייה הנוצרית הצרפתית או כיוון שתפסו את מהותה של הלאומיות הצרפתית כשונאת זרים. מאידך, לחלק מהפקידים הצרפתים היו התחבטויות מוסריות כשנדרשו להסגיר ילדים יהודים לידי הגרמנים, והם הסכימו בשתיקה ובהעלמת-עין לפעולות ההצלה.
לאחר שכבשו הגרמנים את אזור "משטר וישי" בנובמבר 1942, הם לא היו מוכנים להתפשר בשאלת היהודים: גם קצין הוורמאכט, אשר בשונה מאיש האס-אס מציג עצמו כרחום בנוגע לטיפולו באוכלוסייה הצרפתית הנוצרית במקום, תובע להסגיר את כל הילדים היהודים.
מוטיבים עלילתיים.
העלילה בסרט משנית לעיסוק בדילמה של המציל הגנרי, שיודע שהוא מסכן את חייו בכל רגע. מספר סצנות מציגות את הדילמה: בלש צרפתי מעריץ את הכומר ואינו רוצה להסגירו אך חייב למלא את חובתו ולהסגיר ילדה יהודיה; ילדים נלקחים מהוריהם לשם הצלתם, ומציליהם תובעים מהם לשכוח את שמם ואת הוריהם, על מנת שיוכלו לעמוד בביקורת ובתשאול של הגסטפו וכך להישאר בחיים; הדילמה בדבר הסתרת ילד קטן מכדי שיוכל לשקר כהלכה, שחשיפתו כמעט מביאה אסון על מסתיריו; ומורה שנחקר על ידי בלש בעיצומו של שיעור, מוכה מול תלמידיו ויודע שאם יסגיר את הילד היהודי בכיתתו, הבלש ירפה ממנו, אך מצפונו וכן העובדה שהוא מהווה דוגמה חינוכית לכל תלמידיו הצופים בו, לא מאפשרים לו להסגיר את הילד.
ראש הכפר, החרד למשפחתו וכפרו, נאלץ, בלית ברירה, להסגיר נער יהודי, ולעומתו מוכן הכומר להציל יהודים בכל מחיר. סצנות העימות בסרט מציגות גם את הספקות בשני הצדדים. אותם רגעי מבחן, בהם מתלבט הכומר, תחת אקדחו של הבלש, אם מצויים בו החוסן והעוז במידה מספקת, מהווים נקודות מפתח בהגשמתו המוסרית.
מיעוט נראה
לפי החוק הקנדי, קבוצת "מיעוטים נראים" (באנגלית: A visible minority) היא קבוצת מיעוט המובחנת על פי גזעה. זאת להבדיל מקבוצה של מיעוט שאינה נראית, כלומר קבוצה שמובחנת לפי קריטריון של שפה או דת, פרמטרים שאי אפשר להבחין בהם במבט חיצוני. המונח משמש בעיקר לצרכים דמוגרפיים סטטיסטיים בקנדה, וכן לשם אפליה מתקנת.
יישומים בחוק.
בשנת 1986 חוקקה קנדה את חוק השוויון בתעסוקה לפיו מוגדרים בני "מיעוטים נראים" כ"אנשים, להוציא ילידים, ששייכים לגזעים לא-קווקזים או שהם בלתי-לבנים בצבעם." גם ההגדרה בארצות הברית דומה, אך היא משמשת גם להכללת ילידי אמריקה אדומי העור.
ביקורת.
מבקרי ההבחנה הזו טוענים שטרמינולוגיה זו זהה לזו ששימשה את מבצעי העיקורים במחצית הראשונה של המאה ה-20. תומכי הקיטלוג הזה טוענים שבהיעדר אמצעים טובים יותר להבחנה בין אוכלוסיות על פי מוצא אתני, יש לנקוט קטגוריות ישנות, פשוטות יותר, למרות כובד המשקל ההיסטורי והעוולות שנקשרו לאורך ההיסטוריה המודרנית עם שיטות סיווג אלה.
סטרטוספרה
אזאד קשמיר
אזאד קשמיר (באורדו: آزاد جموں و کشمیر - אזאד ג'אמו א-קשמיר), או "קשמיר החופשית" (תרגום) היא טריטוריה עצמאית אוטונומית בפקיסטן. אזאד קשמיר שוכנת ממערב להודו וגובלת ב"ג'אמו וקשמיר" ההודית. היא הייתה חלק מאחת המדינות העצמאיות (Princely state) שהתקיימו לפני המלחמה הראשונה בין הודו לפקיסטן בשנת 1947 אשר לאחריה חדלו להתקיים.
היא גובלת בגילגיט-בלטיסטן (Gilgit–Baltistan) ויחדיו הן מכונות על ידי האו"ם וארגונים בינלאומיים נוספים "קשמיר שבשליטת פקיסטן", ומכונה "שטחי ג'אמו וקשמיר שבכיבוש פקיסטני" בהודו. האזור הוא חלק מהמחלוקת ארוכת השנים על קשמיר. ממערבה שוכן מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה ומדרום מחוז פנג'אב של פקיסטן.
אזאד קשמיר נתונה לחסות פקיסטנית עם שלטון עצמי, אולם על פי חוקת פקיסטן האזור אינו חלק מן המדינה, ולכן באופן רשמי מהווה ישות מדינית נפרדת מפקיסטן.
בירתה היא מוזאפרבאד (Muzaffarabad), שטחה הוא כ-13,297 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-4.5 מיליון תושבים נכון לשנת 2017.
פרוג (מכללה)