בשנת 1944, נולד לבני הזוג רובין - ביטמן במרתף ששימש להם כמחבוא בן בשם פריץ. הס בקרה אותם לעיתים קרובות במחבוא זה וסיפקה להם מצרכי מזון, כולל מזון לתינוקות וחלב. ג'וזף עצמו, למרות התנאים הקשים בהם נמצא, הצליח לעזור ליהודים הונגרים אחרים, שנבחרו על ידי הגסטפו להישלח למחנות ריכוז וכן ארגן מבצע הצלה למחנה ילדים יהודיים במחוז השני של העיר וינה. הס סייעה לו באספקת מזון ותרופות למחנה הילדים. לקראת סוף המלחמה, כשגברו ההפצצות על וינה, הס ניצלה את העובדה שרבים מתושבי העיר ירדו לתפוס מחסה במקלטים, כדי לבקר את בני הזוג במקום מחבואם ולספק להם מזון.
לאחר המלחמה.
הס שרדה את המלחמה ונפטרה בווינה בשנת 1996.
הזוג ג'וזף וסידונה רובין - ביטמן המשיכו להתגורר בווינה לאחר המלחמה וג'וזף הפך לאיש עסקים מצליח. סידונה נפטרה ב־1968 לאחר מחלה קשה וג'וזף נפטר ב־25 באפריל 1972. רוברט ביר שרד את המלחמה והיגר לוונצואלה.
הכרה והנצחה.
ב-3 במאי 1982, יד ושם הכירו באנה מריה הס כחסידת אומות העולם. שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
אמאטו ולטיציה בילור
אמאטו ולטיציה בילור (באיטלקית: Amato Billour; 1900 - ספטמבר 1979, Letizia Billour) זוג איטלקי חשוך ילדים. מורה בתיכון ופסנתרנית, שהוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שהצילו ילד יהודי בתקופת השואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בנובמבר 1943, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה, הוחמר מצבם של יהודי פירנצה. משפחה של יהודים איטלקיים, שכללה את הרב נתן קאסוטו, אשתו חנה וגיסו שאול קמפניינו, נתפסה בידי הנאצים. חולדה, אשתו של שאול, נשארה בעיר, מטופלת בשישה ילדים. חולדה והילדים מצאו מקום מסתור במנזר אולם חששו באופן תמידי מפשיטת חיילי אס אס ותפיסתם. החשש העיקרי היה לגבי הבנים הנימולים, שיכלו לחשוף בפני בני המנזר את האמת אודות מוצאם, במקלחות המשותפות. חולדה הבינה כי עליה למצוא עבורם מקומות מסתור אחרים בקרב משפחות שיסכימו להסתירם. היא פנתה לכומר טוליו וינאי, עליו שמעה מחמותה על עזרתו ליהודים רבים, בעיקר במעבר הגבול לדרום איטליה, ששוחרר מאימת השלטון הנאצי בידי בעלות הברית. תחילה שקל וינאי להעביר את חולדה והילדים לדרום איטליה אולם הגיע למסקנה שהדבר אינו אפשרי עם הילדים. לפיכך, הכומר מצא לראובן בן השנה, את בני הזוג אמאטו ולטיציה. הם טיפלו בו וגידלו אותו תחת השם הבדוי אימיליו מדצמבר 1943 ועד אוגוסט 1944, עת שוחררה פירנצה בידי בעלות הברית. הילד הרגיש טוב אצל בני הזוג שהתייחסו אליו כאילו היה בנם, והילד אף קרא להם "אמא" ו"אבא". מפעם לפעם לקחו אמאטו ולטיציה את אמליו לפארק ציבורי כדי לפגוש את חולדה על מנת שהילד ימשיך להכיר את אמו .
לאחר המלחמה.
הקשר בין ראובן-אמיליו להוריו המאמצים היה כה חזק, עד שלאחר המלחמה הם בקשו מחולדה, לעבור לגור לידם ולגדל את הילד יחד. למרות בקשתם, ראובן חזר לגור עם אמו חולדה, אך לטיציה ואמאטו נהגו לבקר אותו מדי ערב עד מרץ 1944, כאשר חולדה החליטה לעלות עם ילדיה לארץ ישראל.
הכרה והנצחה.
ב-1980 מסרה חולדה את עדותה ליד ושם. ב-24 בפברואר 1981 הוענק לזוג אות חסידי אומות עולם. שמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
פטרונלה לסטיינה
פטרונלה לסטיינה (בליטאית: ; 9 בספטמבר 1897 - 30 בנובמבר 1981) הייתה מורה להיסטוריה בעיר קובנה שבליטא. הוכרה כחסידת אומות העולם לאחר שבמלחמת העולם השנייה הצילה יהודים מגטו קובנה.
קורות חיים.
פטרונלה נולדה בשנת 1897 בליטא. בשנת 1914 היא סיימה את לימודיה בגימנסיה לבנות בעיר מריאמפולה שבליטא והחלה לעבוד כאחות בצבא רוסיה (כיום בלארוס), עד 1916. כעבור זמן מה עברה להתגורר במוסקבה, שם החלה ללמוד היסטוריה במוסד להשכלה גבוהה. בשנת 1918 פטרונלה חזרה למריאמפולה ולימדה היסטוריה בבית ספר בעיר. פטונלה נישאה לאדומס לסטס ובשנת 1923 עברה להתגורר בעיר קובנה. גם בקובנה פטרונלה לימדה היסטוריה בגימנסיה של העיר.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
אחת מתלמידותיה של פטרונלה הייתה יהודיה בשם תמרה זלמנסון. בתקופת הכיבוש הגרמני, נכלאה תמרה עם כל בני משפחתה בגטו קובנה. הקשר בין תמרה למורתה פטרונלה המשיך להתקיים באמצעות ברונדה פג'אדיטה, שביקרה במפעל גומי, בו הועסקו אסירי הגטו ובהם תמרה. ברונדה העבירה לתמרה מסר כי פטרונלה מוכנה להסתיר אותה. תמרה אכן יצאה מן הגטו למקום המסתור בביתה של מורתה ושהתה בו במשך חודש. האנשים היחידים שראו את תמרה, היו חבריה הנאמנים של פטרונלה. בנוסף לתמרה, החביאה פטרונלה יהודים נמלטים נוספים בביתה. משהבית היה צר מלהכיל את כולם, הועברה תמרה לביתה של מורה אחרת מבית הספר בשם ורוניקה. לאחר התגברות הלחימה החליטה פטרונלה כי עדיף לה ולתמרה להתרחק מחזית המלחמה עד לסיומה.
לאחר המלחמה.
עד שנת 1945 המשיכה פטרונלה ללמד היסטוריה. בשנת 1945 הועמדה לדין בעוון כתיבת תזכיר פוליטי שנחשב על ידי ברית המועצות כ"פעילות אנטי-מהפכנית". על פטרונלה נגזרו 8 שנות מאסר בגולאג. בשנת 1953 חזרה לליטא וניסתה לחפש עבודה, אך כאסירה פוליטית לשעבר, נתקלה בקשיים. למזלה, תלמידה לשעבר, בעל משרה באוניברסיטת קובנה, השיג עבורה משרה כמרצה באוניברסיטה. עם זאת, כיון שנאסר עליה ללמד היסטוריה, היא לימדה את השפה הרוסית. בשנת 1963 פרשה לגמלאות ונפטרה בשנת 1981.
הכרה והנצחה.
ב-30 ביולי 2000 הכיר יד ושם בפטרונלה לסטיינה ובשותפותיה להסתרת היהודים, כחסידות אומות העולם. שמן נחקק בקיר הכבוד לחסידי אומות העולם בירושלים.
ח'באב בן אל-ארת
ח'באב בן אל-ארת' (בערבית: خباب بن الأرت) היה אחד מהצחאבה. הוא היה סוחר חרב, והשתתף בכל הקרבות המאוחרים של הנביא האסלאמי מוחמד. בנו, עבדאללה, היה מפקד בצבאו של עלי בן אבי טאלב בקרב אל-נהרוואן, ונהרג על ידי הח'וארג'.
אנטוני גארילקיויץ
אנטוני גארילקיויץ ( בפולנית: Antoni Gawrylkiewicz; 1922-2007), היה איכר פולני מהעיירה קורקיצ'יאני. מחסידי אומות העולם, שבמלחמת העולם השנייה הציל את חייהם של יהודים פולניים בתקופת השואה ממוות בידי הנאצים.
הצלה בתקופת השואה.
בשנת 1942 פנה אל אנטוני גארילקיויץ יהודי בשם משה סוננסון, שביקש ממנו הגנה בעקבות הפרעות בדרום ליטא, מפניהן נמלט עם אשתו ושני ילדיו לאחר שילדו השלישי לא שרד. אנטוני הסכים להחביא את משפחת סוננסון שכללה את בתם יפה סוננסון ביחד עם שתי משפחות נוספות שהגיעו לביתו יחד איתם - משפחת קבצ'זניק ומשפחת סולומיננסקי. אנטוני, שעבד בחקלאות בחווה שלא הייתה בבעלותו, טיפל במשפחות, דאג להן לאוכל ולמזון, והכין עבורן מקומות מסתור בבורות שחפר. בשעת סכנה, מצא דרכים להזהירם על מנת שלא ייתפסו בידי הצורר הנאצי.
בשל פעילות הצבא הנאצי באזור, משפחתו של אנטוני נחקרה באכזריות בנוגע למקום הימצאם של יהודים, ויש עדות כי אחיו ואביו של אנטוני נרצחו בידי הנאצים בעקבות אותן חקירות, מפני שמלשינים דיווחו עליהם כעל "חברים של יהודים".
לאחר המלחמה.
גארילקיויץ העתיק את ביתו לעיר פלוצק שבפולין, שם חי עד פטירתו בשנת 2007.
הוענק לו תואר חסיד העולם בנוכחותו בשנת 1999 במוסד "יד ושם" בירושלים. שמו נחקק בקיר הכבוד שבגן חסידי אומות העולם.
מטריונה אדמוביץ'
מטריונה אדמוביץ' (ברוסית: Матрена Адамович; 6 באוגוסט 1893 - 8 במרץ 1986) הייתה נוצרייה אורתודוקסית, שעבדה כמטפלת בילדים, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים.
מטריונה אדמוביץ' התגוררה בבלארוס. בצעירותה לא למדה בבית ספר והחלה לעבוד מגיל צעיר, בעיקר כמטפלת בילדים.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
לפני פלישת גרמניה הנאצית לבלארוס ביוני 1941, מטריונה עבדה כמטפלת בבית משפחת נחום וריבה פינקלשטיין בעיר מינסק כמטפלת לשתי בנותיהן זויה (Zoya) ואניה (Ania). עם פלישת גרמניה, המשפחה היהודיה והמטפלת נמלטו מזרחה, אך לא יצאו מגבולות מחוז המשנה אורשה שבצפון בלארוס, שכן נחום פינקלשטיין, לא חשב שהגרמנים יגיעו כל כך רחוק. באורשה, גויס נחום לצבא האדום ובאוגוסט 1941 הוכרז כנעדר. האם ריבה, גויסה גם היא לצבא, כך שכאשר הגרמנים כבשו את האזור ב-16 ביולי 1941, מטריונה נשארה לבדה לטפל בשתי הבנות. מטריונה החליטה ללכת עמן לכפר גורבטסביצ'י (בבלרוסית: Гарбацэвічы) שבנפת בוברויסק של היום) שם התארחו אצל משפחת מינצ'וקוב, אולם גורשו מיד עם הגעת הגרמנים לכפר. מטריונה מצאה עבורן מסתור אצל משפחת פיליפוב, אך לאחר כשבוע נאלצו לנוס גם משם משום שהגרמנים השתמשו בביתה הגדול של המשפחה להקמת מטה .S.S. עם זאת, משפחת פיליפוב ביקשה מאניסיה, אם משפחת וסילצ'ונוק (Vasilchonok) לתת להם מחסה. אניסיה הסכימה להסתיר את מטריונה ושתי הבנות והן שהו תחת חסותה במשך שלוש שנים. אף על פי שמטריונה סיפרה לכולם ששתי הבנות הן בנותיה, תושבים רבים בכפר לא האמינו בעיקר בשל חזותן היהודית של הבנות, שבלטה במיוחד אצל אניה. משפחת וסילצ'ונוק הגנה עליהן מפני חשדות התושבים. לתקופה מסוימת הסתתרו זויה ואניה במרתף הבית תחת ערימת תפוחי אדמה. בשל המחסור במזון, בני משפחת פיליפוב סייעו לכל אורך התקופה גם הם, בכך שהביאו למסתתרות שאריות אוכל של חיילי ה-S.S. ששהו כאמור בביתם, ובנוסף נרתם לעזרה באספקת מזון גם סנדקם של ילדי משפחת וסילצ'ונוק.
במהלך התקופה אניה הצטרפה אל כוחות הפרטיזנים ונהרגה במהלך פעילותם לאחר כמה חודשים.