לאחר מכן הסב את עיסוקו לבמאי ומפיק טלוויזיוני. הפיק, ביים, יזם, הנחה וערך תוכניות תרבות, דרמה, וסרטי תעודה אשר עוסקים באופן מגוון בתרבות בישראל ובעולם. מספר שיא של הפקות שלא היה כמותו – למעלה מאלפיים סרטי טלוויזיה. לאחר שנים של עבודה בתפקידים ממלכתיים כמנהל מחלקת הדרמה בערוץ הראשון, ומנהל קול המוסיקה חזר לאהבתו הראשונה – התיאטרון – כבמאי.
קריירה.
אריה יאס נחשב לעורך, במאי, יזם, מפיק, מנחה ובמאי פורץ דרך. במשך כמה עשורים שימש בתפקיד מנהל מחלקת הדרמה בטלוויזיה הישראלית. אחראי תוכניות תרבות בערוץ 33 ובין השנים 2012 ל-2014 שימש כמנהל "קול המוסיקה". יאס פעל במקומות שונים בעולם ובשפות שונות, ובכל אלה - בתיאטרון, טלוויזיה, מוזיקה, והאמנות הישראלית - הביא לידי ביטוי את תפיסת עולמו הרואה בשילוב האמנויות דרך לחבר בין בני אדם. בשנת 2014 זכה בתואר "אחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר על התרבות הישראלית" על ידי עיתון הארץ.
יאס היה הראשון אשר העלה מחזות של יהושוע סובול ומחזאים אחרים באירופה ובארצות הברית. היה הראשון לחשוף ולהביא שידורי טלוויזיה חיים מפסטיבל עכו ומאירועי המוזיקה בקשת איילון ובאירועי פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון אשר מתקיימים בקיבוץ כפר בלום.
הסרטים אותם יצר יאס ותוכניותיו בטלוויזיה הישראלית נחשבים לסרטים המקוריים והאיכותיים ביותר בשדה התרבות והאמנות בארץ.
בשנת 1994 שימש יאס כמנהל להקת המחול 'קול ודממה' של הכוריאוגרף, חתן פרס ישראל, משה אפרתי. משנת 1995 שימש כיו"ר הוועד המנהל של הלהקה.
יאס שם דגש על היצירה המוזיקלית המקורית ועל אירועי המוזיקה בארץ, וחשף אותם במסגרת תוכניות הטלוויזיה אשר הפיק, הנחה וערך; 'קראתי לך' ו'קפה תיאטרון'. הפיק את תוכנית הרדיוויזיה הראשונה בישראל ובעולם: 'ממעמקים - דה פרפונדיס', ובכך אף גרם לאיגוד השידור האירופי EBU להקים את האתר המיוחד ,EURORADIO2SEE - 'הרדיו הוויזואלי' - RADIO2SEE. בתוכניות בערוץ זה, עולים מופעי רדיו ייחודיים וחד פעמיים 'בבכורה עולמית של תרבות ומוזיקה 'בשידור חי למיליוני מאזינים מכל העולם (סין, אוסטרליה, ברזיל, קנדה, צ'כיה, גרמניה, פורטוגל, טורקיה ועוד). בתוכנית הרדיו 'ממעמקים. דה פרופונדיס'.
יזמו יחד' אריה יאס ומשה פרלמן 'שיתוף פעולה רב תחומי, קולי וויזואלי. בשילוב זה 'קול ישראל' חבר לראשונה בתולדותיו לערוץ הראשון לשם שידור תוכנית רדיו. התוכנית שודרה בזמן אמת ובאותו זמן אמן - צייר נכח באולפן, וצייר את המופע. הציור התהווה בעת השמעת הצלילים והקולות. האירוע הרב תחומי הוקלט, צולם ושודר בטלוויזיה. תוכניות אלה משודרות בשידור חוזר בכל שבת בערוץ הראשון.
מבין התוכניות שהושמעו לראשונה ב'ממעמקים' ואשר שודרו בו זמנית בכל העולם ניתן למנות את 'על מוזיקה ורוחניות' עם יניב ד'אור, לורן שחאדה, אלינוער מואב, אנסבל ראלי מרגלית ואנסמבל דיוואן; 'על גדות הים התיכון' עם מנואל אראוז'ו מפורטוגל, אשוט אגסריאן ואשחן גספריאן; 'לא אמות - כי אחיה' עם קרן הדר, יניב ד'אור ואנסמבל הקאמרטה הישראלית; 'דהארמה' מאת ובניצוחו של גיל שוחט, בהשתתפות מירה עוואד, ברכה קול ועדי עטרי; ו'הסימפוניה היהודית' עם ליונל סטולרו והתזמורת הקיבוצית נתניה. התוכנית העלתה את תחנת הרדיו למעמד בינלאומי שלא היה כמותו לאף מוסד תרבותי בארץ, כאשר גם זכה בפרס השני ב 'ורד הזהב'", "La ROSE D'OR" של איגוד השידור האירופי והאירוויזיון. במהלך תפקידו כמנהל 'קול המוסיקה' ב'קול ישראל' העלה יאס את אחוזי ההאזנה ביותר מ 40%.
יאס יזם, ערך, והנחה את התוכנית הייחודית 'סקאלה' אשר הייתה תוכנית תרבות רחבת היקף. התוכנית ארכה שלוש וחצי שעות, שודרה במשך עשר שנים בערב שבת, והוקדשה בכל פעם ליוצר אחד, לאירוע תרבותי, או למוסד תרבותי. בתוכנית זו עבד יאס עם מיטב היוצרים. בין אורחיו היו יוצרים מתחום הקולנוע, התיאטרון, הספרות והמוזיקה כדוגמת אורי ברבש, מיכל בת-אדם, איציק ויינגרטן, דן וולמן, ערן ריקליס, גילה אלמגור, ליה קניג, עודד קוטלר, נעם שריף, רם לוי, יונה אליאן, ששון גבאי, ס. יזהר, א.ב. יהושוע, יהודית הנדל, שלמה מינץ, גיל שוחט, סמי מיכאל, עמוס עוז, יהושוע סובול, אפריים קישון, ליאונרד ברנשטיין, אייזיק שטרן, יצחק פרלמן, ועוד רבים אחרים. יאס נתן מקום וחשף גם יוצרים צעירים וחדשניים מתוך תיאטרוני הפרינג', כמו נאוה צוקרמן, עמית זרקא, רננה רז, יוסף סוויד, ושלומי מוסקוביץ. אירועי התרבות והמוסדות אשר להם נתן יאס במה כוללים את תיאטרון גשר, פסטיבל ישראל, פסטיבל עכו, קשת איילון וימי המוסיקה בכפר בלום.
לאחר שנים של בימוי והפקה בטלוויזיה חזר יאס לביים בתיאטרון ושם דגש על שיתוף פעולה בין יוצרים יהודים וערבים.
יאס כתב מחזות, הפיק, ביים, אירח, הנחה וערך בטלוויזיה, ברדיו, ובתיאטרון. יצירותיו ועבודתו בלטו בתחומים השונים והפכו לחלק מנכסי התרבות.
לזכר 70 שנה לרגע הניצחון, ביים יאס אירוע אחר ושונה המאזכר ומתייחס ליום השואה. הדגש באירוע הזה היה על הזיכרון ושמחת הניצחון. היה זה מופע הצדעה והוקרה לניצולי השואה ביוזמת מרכז הארגונים של ניצולי השואה ובראשותה של קולט אביטל. רבים וחשובים נטלו חלק באירוע זה ובין המופיעים : ליא קניג, תיאטרון באר שבע, דוד ד'אור, דורית ראובני, אלינוער מואב, להקת חיל האוויר, טל בלנקנשטיין, דורי אנגל, רחלי גאלי, עידן טולדאנו, עדי ארד. האירוע התקיים באוניברסיטת ת"א.
בשנים האחרונות חבר יאס לקבוצת יוצרים אמנים פלסטיים ויזם יחד עמם קבוצת מיצג שנקראת 'או-ווהא'. האמנים: נורית צדרבוים, משה פרלמן, גלעד ממן ואריה יאס, יוצרים מיצגים רב תחומיים ורב ממדיים. קבוצת 'או-ואהה' מבקשת להצביע על ה'אין תרבות' באמצעות ה'יש תרבות'. במיצג משלבים מופע אודיו ויזואלי רב-ממדי, הופעה חיה, ציור, טקסטים, צילום וקטעי מוזיקה חיים. לקבוצת 'או-ווהא' מצטרפים מדי פעם אמנים אורחים ופועלים בשיתוף פעולה כמו נורית צדרבוים ודן כנר, זמרים, מיקי מירו ומשה פרלמן. המיצג הופיע עד כה, בפסטיבל השירה במסגרת אירועי פתיחה של פסטיבל החג של החגים בבית הגפן, ובאירועי הפתיחה של בית האמנים ע"ש שאגאל המתחדש, בחיפה על רקע התערוכה '60X60 מחווה לשאגאל', ומיועד להופיע במסגרת פסטיבל עכו לתיאטרון אחר במוזיאון עוקשי בעיר העתיקה בעכו.
בשנת 2012 מונה למנהל ערוץ קול המוסיקה. עשרות מבכירי המוסדות המוזיקליים בישראל, ראשי תזמורות ואקדמיות וחתני פרס ישראל, דרשו לבטל את מינוי, הואיל ואינו עומד בתנאי הראשון והמכריע לכישורים הנדרשים ממנהל קול המוסיקה: "ידע והבנה מעמיקה בתחום המוזיקה בכלל ובמוזיקה הקלאסית בפרט". באוקטובר 2013, במועד הגעתו לפרישה הודח, בהחלטת הוועד המנהל של רשות השידור, ולאחר פשרה נשאר בתפקיד עד עד אפריל 2014.
יצירות.
פילמוגרפיה.
רשימה חלקית של סדרות וסרטי דרמות בטלוויזיה, אשר עלו במחלקת הדרמה בערוץ הראשון בניהולו של יאס שהיה היוזם, המפיק והאחראי להעלאתם, בשנים 1990 - 1994
ברברה גיטינגס
ברברה ברוקס גיטינגס (באנגלית: Barbara Brooks Gittings; 31 ביולי 1932 - 18 בפברואר 2007) הייתה פעילה להט"בית מובילה בארצות הברית. היא הקימה את התא בניו יורק של בנותיה של ביליטיס (DOB - Daughters of Bilitis) והובילה אותו בין השנים 1958 ל-1963. היא ערכה את כתב העת הארצי של DOB, "הסולם" (The Ladder), ועבדה יחד עם הפעיל פרנק קמני במשך שנות ה-60 בשביתות ובמחאות הראשונות שהעלו לכותרות את האיסור שהיה נהוג על ידי ממשלת ארצות הברית בהעסקת הומואים ולסביות - כאשר הממשלה הייתה באותה העת המעסיק הגדול ביותר במדינה. גיטינגס עבדה במהלך כל חייה עם ארכיונים וספריות, והקימה את השדולה הגאה הראשונה במסגרת אגודה מקצועית באיגוד הספריות האמריקאי, שמטרתה הייתה לקדם הכללה של ספרות חיובית בנושא הומוסקסואליות בספריות. היא הייתה חלק מהתנועה שהביאה להסרת הומוסקסואליות מרשימת מחלות הנפש של האגודה האמריקאית לפסיכיאטריה. מטרת חייה, כפי שהיא הגדירה אותה, הייתה "להסיר את מעטה בלתי-הנראות" שמכסה את קיום ההומוסקסואליות, וגורמת לה להיות מזוהה עם פשיעה ומחלות נפש.
איגוד הספריות האמריקאי העניקה לגיטינס חברות לחיים, ואף יסדה פרס שנתי לרומן ההומו-לסבי המצטיין על שמה. הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD) גם מעניקה פרס לאקטיביזם על שמה. בטקס הזיכרון לאחר מותה, מנכ"ל כוח המשימה הלהט"בי הלאומי מאט פורמן אמר, "מה אנו חייבים לברברה? את הכל".
חיים מוקדמים.
גיטינגס נולדה לאליזבת ברוקס וג'ון סטרט גיטינגס בווינה, אוסטריה, שם עבד אביה בשליחות דיפלומטית עבור ממשלת ארצות הברית. בבית הספר היסודי למדה בבית ספר קתולי במונטריאול, והייתה כל כך מעורה בדת שאף שאפה להיות נזירה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה, משפחתה חזרה לארצות הברית, ועברו לגור בוילמיגנטון, דלאוור. למרות שכבר בילדותה הייתה מודעת למשיכתה לילדות אחרות, היא שמעה את המילה "הומוסקסואל" בפעם הראשונה כאשר בתיכון דחו את קבלתה לחוג המצטיינים. למרות שהיא הייתה תלמידה מצטיינת, המורה האחראית על הארגון אמרה לה שאופייה הטוב נתון בשאלה, בהתבסס על מה שהמורה האמינה שהן "נטיותיה ההומוסקסואליות".