ב-2002 הטיסו מטוסי ראם למומבסה, בקניה, צוותים רפואיים וצוותי פינוי וחילוץ, בעקבות פיגוע טרור בו נהרגו שלושה ישראלים ו-13 מקומיים. ב-2006 שוב הוטס סיוע לקניה, בעקבות אסון בו התמוטט בניין בניירובי. ב-2010 הטיסו מטוסי ראם ציוד רפואי וציוד סיוע אחר ליפן, לאחר רעידת האדמה והצונמי בסנדאי שגרם להרס רב.
ב-25 באוגוסט 2008, כחלק מהמגמה הכלל-צה"לית של העברת בסיסים מהמרכז לנגב, הועברה הטייסת, יחד עם שאר טייסות התובלה של בח"א 27, לבסיס נבטים שבנגב הצפוני. בחודש פברואר 2010, שינתה הטייסת את שמה מ"הבינלאומית" ל"ענקי המדבר".
בעבר היה קיים בטייסת גף סיורי ים, גף מיוחד שהופעל במשותף על ידי חיל האוויר וחיל הים, אשר הפעיל את מטוסי הסי-סקאן ("שחף"). החל מסוף שנת 2016, עבר "גף סיורי ים" להשתמש במטוס הכטמ"מ מסוג הרון 1 ("שובל") כחלק מטייסת 200 מבסיס פלמחים.
מפקדי הטייסת.
על פי אתר מרקיע שחקים.
סמלי הטייסת.
סמל הטייסת עוצב עם הקמתה, בשנת 1963, על ידי נגה יהלום, סמלת במחלקת ההדרכה, לבקשת מפקדה הראשון של הטייסת, סא"ל אריה עוז. היה זה סמל הטייסת הראשון בחיל האוויר שנענד כטלאי על הסרבל.
Greatest Hits (אלבום של קרייג דייוויד)
Greatest Hits הוא אלבום האוסף הראשון של קרייג דייוויד. האלבום יצא לאור ב-24 בנובמבר 2008 על ידי האחים וורנר.
שני סינגלים יצאו לאור מן האלבום- "Insomnia" ו-"?Where's Your Love" שבו מתארחים הראפר האנגלי טינצ'י סטריידר והזמרת ריטה אורה.
לכבוד האלבום הקליט דייוויד ארבעה שירים חדשים לגמרי, שני הסינגלים הראשונים ושני השירים- "Just My Imagination" ו-"Never Too Late" ביחד עם הזמרת הרוסיה סלבה, בשיר שנכלל כשיר בונוס בגרסת האלבום ברוסיה.
בשיר "?Where's Your Love" חזר דייוויד למקורותיו- מוזיקת הגראג' בה התפרסם.
לכבוד אלבום האוסף הקליט דייוויד מחדש את להיטו הגדול "Walking Away" עם מספר אמנים מרחבי אירופה- נאק מאיטליה, אלכס אובאגו מספרד, להקת הבנות מונרוס מגרמניה והזמרת ליניש מצרפת.
האלבום זכה להצלחה מועטה בבריטניה, ומכר כ-200,000 עותקים. באירופה ובמזרח הרחוק הצליח האלבום בזכות הלהיט "Insomnia" שכבש את המצעדים ברחבי אירופה והמזרח הרחוק, למרות כישלון הסינגל בבריטניה.
את האלבום הגדיר דייוויד כ"מבט אל העבר והעתיד שלי".
האלבום דורג במקום ה-48 במצעד האלבומים הבריטי.
סטפן פטר גריינר
טייסת 118
טייסת 118, המכונה גם "טייסת דורסי הלילה", היא טייסת מסוקי חילוץ ותובלה של חיל האוויר הישראלי, המוצבת בבסיס תל נוף. טייסת 118 מפעילה מסוק תובלה מדגם סיקורסקי CH-53 סי סטליון ("יסעור").
היסטוריה.
הטייסת הוקמה מיד לאחר מלחמת ההתשה, ב-6 באוגוסט 1970, תחת פיקודו של נחמיה דגן וקלטה את מסוקי היסעור הראשונים מגף היסעורים בטייסת 114. מאז פעלה הטייסת בכל מלחמות ישראל, במבצעים רבים ובפעולות נוספות.
במלחמת יום הכיפורים פעלה הטייסת תחת הנהגתו של יובל אפרת בשורה ארוכה של מבצעים מאחורי קווי האויב, העברת כוחות, חילוצם של מאות פצועים וגיחות לוחמה אלקטרונית. שבעה מאנשי הטייסת נהרגו במלחמה, ושני מסוקים הופלו.
גולת הכותרת של פעילות הטייסת במלחמה הייתה הטסתם של 626 צנחני מילואים מחטיבה 317 לחרמון הסורי ב-21 באוקטובר 1973 במהלך מבצע קינוח. היה זה מבצע ההטסה הגדול בתולדות צה"ל. בימים הבאים ועד לחתימה על הסכם הפרדת הכוחות עם סוריה ב-31 במאי 1974, המשיכה הטייסת לפעול ברכסי החרמון במשימות של הטסת כוחות, פעילות לוחמה אלקטרונית, פינוי נפגעים והטסת אפסניה. ב-19 באפריל נספו ארבעה אנשי צוות אוויר של הטייסת בהתרסקות מסוקם בשדה התעופה מחניים לאחר ששבו ממשימה מעל לרכסי החרמון. יחד עימם נספו ארבעה מפעילי ציוד לוחמה אלקטרונית שהיו במסוק. השמונה מונצחים באנדרטה בשדה התעופה במחניים.
ב-1997 התנגשו שניים ממסוקי הטייסת זה בזה, באירוע בו נהרגו כל 73 החיילים ואנשי הצוות כונה אסון המסוקים.
במלחמת לבנון השנייה הובילה הטייסת לוחמי צה"ל במגוון פעילויות, והשתתפה במבצע חד וחלק.
בין מפקדי הטייסת: נחמיה דגן (1970–1973), יובל אפרת (1973–1974), שאול שפי (1974–1977), מנחם ארד (1977–1980), מוטי רגב (1980–1982), דני מנור (1982–1984), שמואל ארז (1984–1987), שמואל אלדר (1987–1990), עופר זיו (1990–1992), שלמה משיח (1992–1995, 1997–1998) עמירם לביא (1995–1997), גבריאל שחור (1998–2000), צבי טסלר (2000–2002), דוד ברקי (2002–2005), אבי רוט (2005–2007), שי כתב (2007–2009), יואב עמירם (2009–2011), עופר באלין (2011–2014), סא"ל גדי (2014–2016), סא"ל אריאל (2016–2018), סא"ל יגאל (2018-).
סמל הטייסת.
סמל טייסת עוצב על ידי רס"ן (מיל') אריה מוסקוביץ'. זה היה הסמל הראשון שעיצב מוסקוביץ' לחיל האוויר.
טייסת 140
טייסת 140 המכונה גם "טייסת נשר הזהב" ו"טייסת החמקן הראשונה", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי, המפעילה כיום את מטוסי החמקן מדגם F-35I אדיר.
היסטוריה.
הטייסת הוקמה באוגוסט 1950, כטייסת של מטוסי הרווארד במחנה סירקין, ושימשה לאימון חניכי קורס הטיס של חיל האוויר הישראלי. ב-1955 עברה יחד עם בית הספר לטיסה לבסיס תל נוף.
במבצע קדש פרסו מטוסי הטייסת לשדה התעופה שדה תימן והשתתפו במשימות תקיפה, , סיור וקישור. במהלך תקיפת מתחם אבו עגילה, נהרג מפקד הטייסת סרן והוחלף על ידי סגנו, עובדיה נחמן. בשנת 1959 הודממה הטייסת.
הטייסת נפתחה מחדש בשנת 1973 כטייסת סקייהוק (עיט) בבסיס עציון שבסיני בפיקוד דן פסח, והחלה לשמש כטייסת קרב וכטייסת קורס האימון המבצעי של טייסי חיל האוויר הצעירים. במלחמת יום הכיפורים עדיין לא הייתה הטייסת מבצעית, ומטוסיה וטייסיה פוזרו בין טייסות הסקייהוק האחרות.
בשנת 1982, בעקבות פינוי חצי האי סיני על ידי ישראל, עברה הטייסת לבסיס רמון. מפקדה במהלך מלחמת לבנון הראשונה היה נפתלי מימון.
בשנת 1985 הודממה הטייסת שנית למשך שנה, והוקמה מחדש בשנת 1986 כטייסת מטוסי F-16 "נץ", אותם קיבלה מטייסות שעברו הסבה למטוסי F-16 "ברק".
בשנת 2003 עברה הטייסת לבסיס נבטים, משם הפעילה מטוסי F-16A ("נץ" חד־מושבי) ו-F-16B ("נץ" דו־מושבי).
ב-13 בספטמבר 2009 התרסק מטוס F-16A וטייסו סרן נהרג.
עד לחודש אוגוסט 2013 שימשה הטייסת לטיסות מבצעיות שונות, ולקורס אימון מבצעי (קא"מ), אליו מגיעים מסיימי קורס הטיס במגמת קרב עם סיום הקורס.
כחלק מצעדי הקיצוצים שנעשו במערכת הביטחון בסוף שנת 2013, נפרד חיל האוויר מטייסות מבצעיות ובהן טייסת 140, שנסגרה באוגוסט 2013 ואוחדה עם טייסת 116 השכנה.
בחודש יולי 2015 נפתחה מחדש הטייסת, כטייסת ה-F-35I ("אדיר") הראשונה, את שני המטוסים הראשונים קלטה הטייסת בדצמבר 2016.
שני מטוסי F-35I ("אדיר") הראשונים של חיל האוויר הישראלי נחתו ב-12 בדצמבר 2016 בבסיס נבטים, כשהם מוטסים בידי טייסים אמריקנים. ב-6 בדצמבר 2017 הטייסת הוכרזה כמבצעית.
בתחילת חודש מרץ 2018 השתתף המטוס לראשונה בפעילות מבצעית. במהלך סכסוך ישראל–איראן–חזבאללה בסוריה ב-2018 ביצעה הטייסת את תקיפת הבכורה העולמית של ה-F-35.
ב-15 במרץ 2021 רשמה הטייסת הפלת בכורה עולמית ל-F-35 כאשר הפילה כטב"ם איראני.
הסבר על הסמל.
הסמל החדש כולל את הנשר הצהוב מהסמל הישן של הטייסת שחומק מהפסים הירוקים המדמים רשת נ"מ ועף אל הלא נודע, על רקע שחור המסמל את היותה טייסת מטוסי חמקן כמקובל בטייסות החמקן של חיל האוויר הישראלי (כדוגמת טייסת 116).
מפקדי הטייסת.
בין מפקדי הטייסת נמנים: זאב לירון – מפקדה הראשון, לימים ראש ענף מודיעין בחיל; משה אשל; עובדיה נחמן; דן פסח; רון חולדאי – לימים ראש עיריית תל אביב; פרי בן עמי; נפתלי מימון; בני צינקר 1977–1979, נפתלי מימון (1979–1982, מלחמת לבנון הראשונה), אבנר נווה 1982–1985; עידו נחושתן – מפקדה במלחמת המפרץ 1989–1991, לימים מפקד חיל האוויר הישראלי; עופר גרין, עדי גור לביא; רמי בן אפרים - לימים ראש להק כח אדם 1999–2001; אבשלום עמוסי - מפקדה במלחמת לבנון השנייה 2005–2007; עומר טישלר 2011–2013 - לימים מפקד בסיס נבטים.
מסור נימה
מסור נימה הוא מסור שולחני בעל מסורית דקה לעבודות חיתוך עדינות. בשימוש אומני עבודות מעץ. מסור הנימה נועד לביצוע חיתוכים עדינים במיוחד שלא ניתנים לביצוע בשום מסור אחר. ישנו גם מסור נימה ידני הדומה למסור ברזל אך עם מסורית הניתנת לפירוק. יתרון מסור זה על פני האחרים הוא ביכולתו לבצע חיתוך בתוך האובייקט מבלי שיש צורך ב"כניסה" לאובייקט.
היסטוריה.
בעבר היה מסור נימה מופעל על ידי הרגליים בדומה להפעלת גלגל השחזה עתיק או מכונת תפירה. הרגליות היו מחוברות למנגנון המסורית באמצעות חגורה, ובפעולה הזהה לנסיעה באופניים היה נוצר סיבוב מהיר של המנגנון על ידי החגורה. מראהו של מסור נימה וצורת עבודתו דומה מאוד למכונת תפירה, כאשר את המחט מחליפה מסורית עדינה. כך גם אופן הפעולה, כוח שמעלה ומוריד את המסורית למעלה ולמטה במהירות משתנה (במסורים החשמליים) או במהירות אותה קובעות רגליי המפעיל.
המסורית.
למסורי נימה מגוון מסוריות עדינות מאוד ועדינות פחות. ישנן מסוריות בעובי 0.4 מילימטר לחיתוכים מורכבים ועדינים במיוחד. ישנה גם מסורית סיבובית "ספירלה", אשר נועדה לחיתוך צורות מעגליות, בין היתר.