ג'ופרי החל להקים להקה חדשה, שהופיעה לראשונה ב-1965 בשם "בלט ג'ופרי". לאחר עונה מצליחה בניו יורק סיטי סנטר ב-1966, הוזמנה הלהקה להיות להקת הבית של סיטי בנטר עם ג'ופרי כמנהל אמנותי וארפינו ככוריאוגרף ראשי. בלט הרוק של ארפינו מ-1970, "טריניטי", התקבל בעין יפה; ג'ופרי חידש את "השולחן הירוק" של קורט ג'וס ב-1967, והמשיך בהפקות מחודשות של "פאסאד" מאת פרדריק אשטון, "עמוד האננס" של ג'ון קראנקו, פטרושקה של מיכאיל פוקין (עם רודולף נורייב), אחר הצהריים של פאון של ניז'ינסקי, גם הוא עם נורייב, ו"הכובע המשולש", "הדנובה היפה" ו"מצעד" של מאסין. ב-1973 ביקש ג'ופרי מטווילה תארפ ליצור את הבלט המוזמן הראשון שלה, "דאוס קופ". הלהקה המשיכה כ"בלט ג'ופרי של סיטי סנטר" עד 1977. משנה זו, הופיעה כ"בלט ג'ופרי", וביתה השני היה בלוס אנג'לס מ-1982 עד 1992. ב-1995 עזבה הלהקה את ניו יורק והתיישבה בקביעות בשיקגו.
השנים הראשונות בשיקגו היו קשות כלכלית ללהקה, ופעמים אחדות כמעט הביאו לסגירתה, אבל במשך הזמן גדל הקהל שבא להופעותיה והתרבו בו הצעירים. ב-2005 חגג בלט ג'ופרי את יום השנה העשירי שלו בשיקגו.
וב-2007 סיכם חגיגות יובל 50 שנמשכו שתי עונות, וכללו סיור "מנהר לנהר" של הופעות חינם תחת כיפת השמים ברחבי איווה, במימון אודיטוריום האנצ'ר באוניברסיטת איווה.
בתרבות הפופולרית.
"בלט ג'ופרי" הייתה להקת המחול הראשונה שהופיעה בבית הלבן בהזמנת ז'קלין קנדי, הראשונה שהופיעה בטלוויזיה האמריקאית, להקת המחול הקלאסי הראשונה שהשתמשה במולטי-מדיה, הראשונה יצור תפאורת בלט למוזיקת רוק, הראשונה שהופחעה על שער טיים מגזין, והראשונה שסרט קולנוע חשוב התבסס עליה, "הלהקה" של רוברט אלטמן. בסרטו הלפני-אחרון של אלטמן, "הלהקה", שיחק מלקולם מקדוול את המנהל האמנותי של הלהקה, דמות שהתבססה על ג'רלד ארפינו. הסרט מורכב מסיפורים שנאספו מאנשים אמיתיים, רקדנים, כוריאוגרפים, וצוות בלט ג'ופרי. את רוב התפקידים משחקים חברי לחהקה בפועל.
בלט ג'ופרי הופיע בסרט הקולנוע "שמרי את הריקוד האחרון" (2001), כששני גיבורי הסיפור ראו את הלהקה מבצעת את "צל הים" ו"Les Présages" בשיקגו.
בסדרת הטלוויזיה "Glee", (2012)" מייק צ'אנג מקבל מלגת לימודים לאקדמיית ג'ופרי למחול בשיקגו.
שחזור "פולחן האביב".
בסתיו 1987 העלה בלט ג'ופרי בהצגת בכורה בלוס אנג'לס גרסה משוחזרת של פולחן האביב, הבלט שהשפיע על התפתחות המחול בשנים הבאות. הבלט המקורי בוצע לראשונה ב-1913 בפריז, בכוריאוגרפיה של ואצלב ניז'ינסקי. חוקרי המחול מיליסנט הודסון וקנת ארצ'ר הקדישו 18 שנים לאיסוף חומר על הבלט המקורי כדי להשיג שחזור נכון ומדויק. שמונים אחוז מן התלבושות המקוריות נמצאו ושוחזרו להופעה, והודסון וארצ'ר הספיקו להתייעץ עם עוזרת החזרות של ניז'ינסקי, מארי ראמבר, באשר לכוריאוגרפיה מהמקורית, לפני מותה בשנת 1982.
פעילות.
הלהקה, המונה 40 רקדנים ורקדניות, מופיעה במשך העונה הקבועה שלה בין ספטמבר למאי בשיקגו ויוצאת לכמה סיורי הופעות בארצות הברית ומחוצה לה במשך השנה. הרפרטואר שלה מקיף יצירות קלאסיות ומודרניות, נוסף למופעי דצמבר השנתיים של מפצח האגוזים, שהוא מבצע עם הפילהרמונית של שיקגו. מאז 2016, מציגה הלהקה את גרסת "מפצח האגוזים" שהוזמנה מן הכוריאוגרף כריסטופר וילדון, הממוקמת מחדש בתקופת היריד העולמי 1893 בשיקגו.
בשנת 2007 פרש ג'רלד ארפינו מפעילות סדירה והיה למנהל אמנותי אמריטוס עד למותו בשנת 2009. באוקטובר 2007 התמנה אשלי וטר, לשעבר רקדן בבלט ג'ופרי, עוזר מנהל אמנותי ומנהל בלט בבלט סן פרנסיסקו, למנהל האמנותי השלישי. ב-2019 הציג בלט ג'ופרי את הבכורה העולמית של "סיפור בלט" חדש לחלוטין, מבוסס על אנה קרנינה, בכוריאוגרפיה של יורי פוסוחוב. בלט ג'ופרי והבלט האוסטרלי הזמינו פרטיטורה תזמורתית חדשה באורך מלא אצל המלחין איליה דמוצקי, הראשונה בתולדות בלט ג'ופרי.
בלט ג'ופרי שוכן במגדל ג'ופרי ברחוב איסט רנדולף 10 במרכז שיקגו. הלהקה מקיימת לוח סיורים נרחב, תוכנית חינוכית הכוללת את "אקדמיית ג'ופרי למחול", "בית הספר הרשמי של בלט ג'ופרי", "תוכנית שילוב בקהילה",
Low Key
Low Key הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, אלי ברוק, בהשתתפות הראפר האמריקאי, טייגה, שיצא, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, ב-31 בינואר 2019. השיר נכתב על ידי ג'ון ראיין, טדי גייגר, ג'וליאן בונטה, אלי ברוק, סקוט האריס, איאן קירקפטריק, ג'וזף מייקל ספרגור, ויליאמס סרמית' ומייקל סטיבנסון והופק על ידי איאן קירקפטריק וטדי גייגר.
גרסה ללא ראפ יצאה במהלך 2019.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-30 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר יצא ב-31 בינואר 2019. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-42 מיליון פעמים.
ביקורת.
הבילבורד תיאר את "Low Key" כ-"רצועה אמצע-טמפו עם גוון R&amp;B". ה-MTV אמר שהשיר הוא "הצצה לז'אנר הלטיני שפוגש פופ אורבני" שברוק מספקת. המגזין טיים תיאר את השיר כ-"דאנס-פופ נלהב ומוכן למועדון".
If You're Over Me
If You're Over Me הוא שיר של להקת הסינתפופ הבריטית, יירס אנד יירס. השיר, שנכתב על ידי אולי אלכסנדר וסטיב מק, והופק על ידי סטיב מק, יצא, על ידי פולידור רקורדס, ב-10 במאי 2018, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, "Palo Santo".
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-233 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ, שבוים על ידי פרד רוסון, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של הלהקה ב-15 במאי 2018. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-21 מיליון פעמים.
Lips Don't Lie
Lips Don't Lie (בעברית: שפתיים לא משקרות) הוא שיר של הזמרת האמריקאית אלי ברוק, בהשתתפות הראפר האמריקאי א בוגי ויט דה הודי. השיר יצא לאור ב-24 במאי 2019, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ולטיום אנטרטיינמנט, כסינגל השני של ברוק לקידום אלבום האולפן הראשון שלה, שטרם יצא לאור. השיר נכתב על ידי ארטיסט דובוס, אוסקר יירס, ברוק, אילוף לולב ומדיסון לאב, והופק על ידי לולב ויירס גם כן.
רקע וכתיבה.
ברוק אמרה שהיא שמעה את "Lips Don't Lie" לראשונה באוגוסט 2018, והיא רצתה להקליט אותו ברגע ששמעה את השניות הראשונות שלו. היא הקליטה אותו לבסוף ב-29 באוקטובר 2018. ב-15 במאי 2019, פרסמה ברוק צילום מסך שלה כשהיא מאזינה לשיר.
הרכב ומילים.
ברולינג סטון כתבו ש-"Lips Don't Lie" הוא שיר מידטמפו הכולל "קצב משולב עם נגינת פסנתר ושירה מעושנת של ברוק". ברוק שרה על "נשיקת המאהב שלה שחושפות הכול" בעוד שא בוגי ויט דה הודי מספר סיפור אחר בקטע השירה שלו. כמו כן, א בוגי ויט דה הודי מקלל בשיר; המילים המקוריות צונזרו בגרסה הסופית שלו.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-24 במאי 2019. הקליפ מציג את ברוק עם מספר גוונים של שפתון וציפורניים מכוסות בתכשיטים. בהמשך, היא שרה את מילות השיר למצלמה עם זום-אין; א בוגי ויט דה הודי מופיע גם הוא לאורך הקליפ, כשהוא מבצע את קטע השירה שלו מאוחר יותר.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-13 מיליון צפיות.
Breadcrumb navigation
נברז'ניה צ'לני
קאמאז נברז'ניה צ'לני
קאמאז נברז'ניה צ'לני (כדורגל נשים)
Impossible (שיר של שונטל)
Impossible (בעברית: בלתי אפשרי) הוא סינגל של הזמרת הברבדית, שונטל, המשמש כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני שלה, "No Gravity". השיר נכתב על ידי ארנת'ור בירגיסון ואינה רולדסן, והופק על ידי ארנת'ור בירגיסון. הוא יצא, על ידי חברות התקליטים SRC רקורדס ומוטאון, ב-9 בפברואר 2010.
ביקורת.
מייקל מנחם, מבילבורד, אהב את השיר. הוא אמר ש-"שונטל זורחת על 'Impossible', נותנת את אחת הביצועים הווקאליים הנשיים הבולטים של השנה ומזכירה את החריפות והדיוק הטכני של 'Irreplaceable' של ביונסה. הלידה הפגיעה של בת ה-24 דורשת תשומת לב ... משחררת את הכאב של לב שבור ... שום דבר אינו בלתי אפשרי כאשר ווקאל כזה נשמע חסר מאמץ והמנוני." ראיין לאב, מ-Digital Spy, העניק לשיר חמישה מתוך חמישה כוכבים, וכתב כי: "ההפקה בסגנון סטארגייט של ארנת'ור בירגיסון מאופקת בצורה מושכת, המילים של אינה רולדסן בוטה וניתנות לקשר מוחלט, ושונטל נותנת את הביצוע הקולי החזק ביותר שלה עד כה מבלי להגזים ... והתוצאה? פינוק לכולם חוץ מהאנשים בגרינפיס, שאולי לא יאשרו שיר שדורש לפחות שני סוגים של קלינקס בכל פעם שאתה מנגן אותו." האתר הפיננסי MarketWatch מיתג את השיר כ-"בלדה מלאת תשוקה", ואת השירה של שונטל כ-"נשמה".
כרמן קסטרו, מ-"The Canadian Press", אמרה ש-"שונטל קולט את התווים הנכונים ב-'Impossible', הרצועה הבולטת היחידה של האלבום". מבקר מ-Entertainment Focus אמר כי "'Impossible' מציג שירה חזקה ללא ספק של האישה בת ה-24 ... זה בקלות מתחרה לשיר הפרידה של 2010 ושונטל שרה בתשוקה כזו שאי אפשר שלא לעצור את הדמעות. דברים עומדים להתהפך עבור שונטל. 'Impossible' הוא ההוצאה החזק ביותר שהיה לנו מהזמרת הצעירה עד כה וזה סימן לדברים גדולים יותר שיבואו." ביל לאמב, מ-about.com, אמר כי: "שונטל מספקת בלדת R&amp;B חזקה ואמוציונלית. צליל הנשמה החלק הזה מספק מקביל רב ערך למוזיקת הדאנס האופטימפו והדומיננטי ברדיו הפופ הנוכחי."
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ, שבויים על ידי טאג' סטנסברי, יצא ב-1 באפריל 2010. נכון לינואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-203 מיליון פעמים.
הופעות חיות.