משאפים עם קפסולה.
משאפים כוללים את מכשיר המשאף, העשוי מפלסטיק, וכמוסות המכילות את האבקה ובתוכה התרופה. על המטופל להכניס את הכמוסה לתחתית המשאף, בה יש נקבים המנקבים את הקפסולה. לאחר הניקוב, המטופל יכול לשאוף את האבקה ולקבל את האפקט הטיפולי של התרופה.
בארצות הברית, היו דיווחים על אנשים שבלעו את הקפסולות לפני השימוש במשאף, לכן חשוב מאוד להבין כי הקפסולה איננה מיועדת לבליעה כי אם לשימוש בתוך המשאף.
נדב תמיר
נדב תמיר (נולד ב-27 באוגוסט 1961) הוא דיפלומט, יועץ מדיני ומומחה ליחסים בינלאומיים, ובפרט ליחסי ארצות הברית–ישראל. תמיר מכהן כמנכ"ל ארגון ג'יי סטריט ישראל; במקביל, תמיר ממשיך לכהן בתפקידו הקודם כמנהל התחום הבינלאומי במרכז פרס לשלום ולחדשנות ובחברת פרס ושות', חברה מסחרית לקידום פרויקטים למען השלום ולחיזוק המעמד הכלכלי והבינלאומי של ישראל.
תמיר שימש בעבר כיועצו המדיני של הנשיא שמעון פרס, וכיועץ מדיני לשרי החוץ פרס, ברק ולוי.
ביוגרפיה.
נדב תמיר נולד וגדל בקיבוץ מנרה שבגליל העליון. כבני קיבוצים רבים התנדב לשנת שירות, אותה עשה בקריית חיים, שם היה קומונר בקן של הנוער העובד והלומד. תמיר הוא רס"ן במילואים בחיל השריון, שם עבר מסלול של איש צוות, קורס מפקדי טנקים, וקורס קציני שריון (קק"ש). לחם במלחמת לבנון הראשונה כצוער בקק"ש, והשתתף בקרבות לכיבוש ג'זין ועין א-תינה. לאחר מכן שרת כמדריך בקק"ש ("גנן"), והיה מפקד פלוגת טנקים מבצעית בחטיבה 188. הוצע לו להאריך את שירותו ולהתקדם בשרשרת הפיקוד, אך תמיר העדיף להשתחרר ולהצטרף לשירות המדינה האזרחי. הוא המשיך לשרת במילואים כמפקד פלוגה וכסמג"ד בשריון.
תמיר הצטרף למשרד החוץ ב-1993. בשנת 1994 החל לשמש כעוזר המדיני של שר החוץ, תחת השרים שמעון פרס (בממשלת רבין השנייה), אהוד ברק, ודוד לוי, וזכה מכולם לשבחים רבים על עבודתו. בשנת 1997 מונה ליועץ המדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון, בירת ארצות הברית. בשנת 2001 חזר תמיר לישראל כדי לשמש היועץ של מנכ"ל משרד החוץ.
קונסול כללי.
בשנת 2006 מונה לקונסול הכללי של ישראל למדינות ניו אינגלנד, בקונסוליה הכללית של ישראל בבוסטון, ארצות הברית. הוא שרת בתפקיד זה מיד לאחרי מלחמת לבנון השנייה ופעולות צה"ל ברצועת עזה, ובזמן שבו התנהל מאוחר יותר מבצע עופרת יצוקה. בתקופה זו התחדדו אי ההסכמות בין ממשלת ישראל ומשרד החוץ לבין הממשל האמריקני בראשות הנשיא ברק אובמה, באשר לעצירת תהליך השלום ולמדיניות ההתנחלויות. תמיר פעל להסביר בציבור האמריקני ובממשל את עמדתה של ישראל, גם כשפעמים רבות סבר שעמדת הממשלה בנושאים שבהם עסק היא שגויה ומזיקה לאינטרס הישראלי. על דרך הצגתו את עמדת הממשלה זכה לשבחים רבים מפי ראשי הקהילה היהודית, מפי חוקרים מובילים באקדמיה המתמחים בישראל, ואף מפי אנשי ממשל בכירים. בין היתר, יצר תמיר קשרים טובים בקרב חברי קונגרס, ועל פי עדותם סייע להם באופן משמעותי בקידום חקיקה בקונגרס בעניינים חיוניים לביטחון ישראל, כמו למשל בעיית תוכנית הגרעין האיראנית.
פרשת מסמך הביקורת.
נדב תמיר התפרסם כשכתב מסמך, המבקר את ניהול היחסים של ישראל עם הממשל האמריקני. לימים התברר, שהיה זה מכתב חלוץ שאחריו באו פרסומים דומים נוספים, מאת שגרירים של ישראל במדינות מרכזיות.
את המסמך כתב תמיר בסוף השנה השלישית לשירותו כקונסול, ושלח אותו בתפוצה פנימית במשרד החוץ. היה זה לאחר שנוכח באווירה שלילית כלפי ישראל, השוררת בחוגי הממשל האמריקני, שנבעה לדעתו מניהול שגוי ולא דיפלומטי של היחסים בין ממשלת ישראל לבין הממשל. תמיר טען שמחובתו כנציג הממשלה לדווח על תופעות הפוגעות ביחסי החוץ של המדינה, כדי שהדרג הביצועי יקבל את החלטותיו מתוך מודעות להשפעות שלהן. כפי שקורה פעמים רבות, המסמך דלף ופורסם על ידי ערוץ 10 של הטלוויזיה הישראלית באוגוסט 2009. פרסום המסמך עורר ביקורת עזה, ונשמעו דרישות לקרוא את הכותב לסדר ואף לפטרו משירות החוץ. בהוראת שר החוץ, אביגדור ליברמן, נקרא תמיר להגיע לישראל לשיחת הבהרה עם מנכ"ל המשרד, יוסי גל. בשיחה טען תמיר, שהמסמך נועד להיות ייעוץ טקטי באשר לדרך ניהול היחסים עם הממשל, ולא ייעוץ פוליטי באשר למדיניות עצמה. הוא הבהיר שהמסמך נועד להצביע על בעיה ביחסים עם הממשל, כתוצאה מהתנהלות בלתי מקובלת בדיפלומטיה, ולהציע דרכים לשיפורם; ושלא הייתה כל כוונה לפרסם אותו בתקשורת.
תמיר טען, שהאופן בו מתנהלת הממשלה מול ממשל אובמה יפגע באינטימיות של היחסים, שנבנו בעמל רב של שנים; ושייפגע העיקרון של השארת ישראל מעל הפוליטיקה האמריקאית, וכתוצאה מכך תיפגע גם ההזדהות של יהדות ארצות הברית עם ישראל. לדעתם של גורמים אחדים, התהליכים האלה אכן התרחשו
לשכת ראש הממשלה הודיעה באופן רשמי ש"המסמך אינו ראוי לתגובה"; אך שלא לציטוט התייחס לכך גורם בכיר במשרד ראש הממשלה, וטען שהמסמך מנוסח ברשלנות ומבטא דעה פוליטית של הכותב, שהוא ניסה להזיק לישראל בכוונה, וחבל שפורסם ברבים.
ראשי הקהילה היהודית באזור ניו אינגלנד פרסמו הודעות תמיכה בתמיר, וביקשו להשאירו בתפקידו. תמיר זכה לתמיכה גם מאנשי ממשל; ואכן, בסופו של דבר השלים תמיר את כהונתו כקונסול הכללי.
יחסים עם הקהילה היהודית.
תמיר פעל רבות לחיזוק הקשרים בין ישראל לקהילה היהודית המקומית. הוא יזם וקידם גישה חדשה של חיבור בין מדינת ישראל לבין יהדות ארצות הברית שלא דרך הפוליטיקה, אלא סביב מה שכינה עמיות יהודית, ודימוי האוהל הגדול המכיל את כל חברי הקהילה, כולל כאלה המבקרים את ממשלת ישראל. אחדים מראשי הקהילה ציינו, שתמיר הפך את הקונסוליה לגורם מרכזי בקידום פעילות כלכלית בין ישראל לבין המדינות המרכיבות את ניו אינגלנד, הנחשבות בין המובילות בתחומי מדעי החיים והיי-טק.
בסיום תפקידו בבוסטון הצטרף ליחידה לתכנון מדיניות במשרד החוץ בירושלים. תמיר נחשב כיום לאחד המומחים שצמחו במשרד החוץ בתחום של יחסי ישראל עם ארצות הברית.
שירות כיועץ הנשיא.
בתפקידו כיועץ לנשיא מדינת ישראל, היה תמיר אחראי על פגישותיו הדיפלומטיות של הנשיא בישראל ובביקוריו בחו"ל, ובייעוץ לנשיא בנושאים הקשורים למדיניות חוץ, וליחסים בין ישראל לבין תפוצות העם היהודי. במסגרת תפקידו כיועץ המדיני לנשיא, תמיר הפיק ניירות עמדה בנושאים של מדיניות חוץ. תמיר ניצל את היכרותו עם הזירה המדינית בחו"ל, ובעיקר את מומחיותו ליחסים עם הממשל האמריקני ועם הקהילה היהודי בארצות הברית, כדי לסייע לגיבוש הפעילות המדינית של הנשיא, במסגרת סמכותו.
במרכז פרס ובחברת פרס ושות'.
כיום תמיר מנהל את התחום הבינלאומי ואת הקשרים עם ממשלות, במרכז פרס לשלום ולחדשנות ובחברת פרס ושות' (Peres &amp; Associates), בראשותו של חמי פרס, בנו של שמעון פרס. זוהי חברה מסחרית, שמטרתה להסתייע במעמדו של שמעון פרס כמדינאי מוכר בעולם, לקידום השלום ולביצור ולקידום מעמדה של ישראל באזור ובעולם. רווחי החברה מיועדים להשקעה במרכז פרס לשלום.
לתמיר תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה, בהצטיינות יתרה, מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 נשלח על ידי קרן וקסנר בישראל ללימודי תואר שני במינהל ציבורי, בבית הספר לממשל ע"ש קנדי שבאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית (HKS). תמיר קיבל שם את התואר ב-2004. בשנת 2015 החל לשמש כיו"ר מועצת הבוגרים של תוכנית קרן וקסנר.
נדב תמיר נשוי לרונית, ד"ר בהוראה באמצעות מחול, ואב לשתי בנות ולבן.
תפקידים ציבוריים.
תמיר משמש בהתנדבות, במספר תפקידים ציבוריים:
אטב כביסה
אטב כביסה או אטב הוא כלי תפיסה המאפשר תפיסת הבגדים על חבל כביסה למטרת ייבושם לאחר כיבוסם.
היסטוריה.
אטב כביסה עשוי עץ, ולו חלק אחד הומצא על ידי קהילת השייקרים בראשית המאה ה-18. גרסה מאוחרת של אטב זה נרשמה כפטנט בארצות הברית על ידי ג'רמי ויקטור אופדבק. אטב זה היה מוט עץ, שבו חריץ שאפשר תפיסת הבד שנתלה על חבל הכביסה. החריץ הצר מנע את נפילת האטב. אטבים אלה היו עשויים עץ גמיש אשר שמר על צורת החריץ הצרה.
האטב המודרני הומצא על ידי דייוויד סמית' מורמונט בשנת 1853 והוא כולל שתי פיסות עץ או פלסטיק המוחזקות יחד באמצעות קפיץ.
דגם זה של אטב פותח על ידי סולון מור בשנת 1887.
בתרבות.
הפסל קלאס אולדנבורג יצר פסל בשם "אטב כביסה" ("Clothespin") הממוקם כיום מול בית עיריית פילדלפיה שבארצות הברית.
מאבק נוצות
מאבּק נוצות הוא מתקן המשמש לניקוי אבק מרהיטים או יצירות אמנות. המתקן עשוי ידית (לרוב עשויה עץ או פלסטיק אך לעיתים גם שריון צב או שנהב), אליה מחוברים נוצות. בעבר נעשה שימוש בעיקר בנוצות יען אולם כיום נעשה שימוש גם בנוצות תרנגולת או נוצות סינתטיות העשויות חומרים פלסטיים. קיימים מתקנים עם נוצות נשלפות, כך שניתן להשאיר אותן מכוסות ומוגנות מפני נזק בזמן שהמתקן אינו בשימוש.
מאבק נוצות מאפשר ניקוי מדפים שמונחים עליהם חפצים רבים, כי גמישות הנוצות מאפשרת ניקוי האבק מבלי להזיז את החפצים, וכן מאפשרת ניקוי קורי עכבישים המצויים בפינות גבוהות או בסמוך לתקרות.
היסטוריה.
מאבק הנוצות הומצא באיווה שבארצות הברית בשנת 1870, בייצור מברשת מנוצות תרנגול הודו. בשנת 1874 נוסדה חברת הוג דסטר (Hoag Duster) לייצור מברשות על בסיס רעיון זה. באותה שנה סוזן היבארד מלייק ז'נבה שבויסקונסין פיתחה מנוצות תרנגול הודו את מאבק הנוצות, וב-13 בנובמבר 1874 רשמה פטנט שמספרו 177,939 אשר נרשם ב-30 במאי 1876. רישום פטנט זה הביא למאבק משפטי ממושך בינה לבין בעלה, ג'ורג' היבארד, ולבסוף בדצמבר 1881 קבע בית המשפט לערעורים של המחוז השביעי בשיקגו כי סוזן היא בעלת הפטנט.