בשנות ה-70 היה אתלט מצטיין בריצות בינוניות. בשנים 1974-1971 שירת בחיל תותחנים.
סיים קורס מאמני אתלטיקה (1974) ולימודי הוראת חינוך גופני במכללת ווינגייט (1977). בשנות ה-80 שימש מאמן לאומי ואולימפי באתלטיקה קלה במשך 8 שנים. בשנת 1983 סיים את לימודי האקדמיה בקלן שבגרמניה, כאשר התמחה בתורת האימון - תכנון מעקב ובקרה אחר תהליכי אימון ותחרות. בשנת 1985 היה ממקימי היחידה לספורט הישגי בישראל, בשיתוף מיוחד בין הוועד האולימפי הישראלי, ההתאחדות לספורט בישראל ומשרד הספורט, לימים הפכה היחידה לראש חץ בספורט התחרותי וההישגי בישראל. בן מלך ניהל את היחידה מיום הקמתה עד שנת 1997. במסגרת תפקידו הוביל שינוי בשיטות ובאמצעים לאימון, להכשרה, במבנה הארגוני-מקצועי של הספורט בישראל ובשילוב מדעי בהכנת הספורטאים והמאמנים. בתקופה זו זכו ספורטאי ישראל, לראשונה, במדליות אולימפיות. בן מלך שימש בתפקיד המנהל המקצועי של המשלחת הישראלית למשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס 1984, בסיאול 1988, בברצלונה 1992 ובאטלנטה 1996.
ב-1991 השלים את לימודי תואר שני בתורת האימון באוניברסיטת לייפציג- מזרח גרמניה. בשנת 1995 סיים את לימודי התואר השלישי במדעי החינוך באוניברסיטת לייפציג, שבגרמניה. בשני המוסדות היה הישראלי הראשון והיחיד עד כה.
בשנת 1997 הוזמן בן מלך על ידי ממשלת דרום אפריקה להקמת האקדמיות לספורט וניהל בעצמו במשך שנתיים, את האקדמיה בקייפטאון.
בשנת 1999 הקים וניהל בן מלך את היחידה לתשתיות הספורט בישראל.
בשנים 1992, 1996 ו-2000 יזם וארגן בישראל את הכנס הפוסט אולימפי בהשתתפות מאות מומחים מעשרות מדינות. במשך השנים ארגן וניהל השתלמויות, ימי עיון וכנסים רבים למאמנים ואנשי מקצוע.
בשנת 2001 התמנה כיועץ של הוועד האולימפי בקניה ובמקביל שימש אחראי הכושר הגופני של הקבוצות הבוגרות במועדוני הכדורגל מכבי נתניה ומכבי תל אביב. נוסף לכך, הכין והוביל תוכנית אסטרטגית ובנייה גופנית במחלקות הנוער שלהן.
ב-2005 התמנה בן מלך למנהל היחידה לספורט תחרותי של התאחדות "אילת", התאחדות איגודי הספורט התחרותיים הלא האולימפיים, מנהל המרכז לרפואה ומתודיקה וראש בית הספר להכשרת מאמנים ומדריכים במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט.
בן מלך פרסם מאמרים רבים וכתב ספרים בנושאי תורת האימון והתחרות, ספורט הישגי, סיכום וניתוח של תוצאות המשחקים האולימפיים, מצב הספורט בישראל ובעולם, איתור וטיפוח צעירים, תכנון אימונים ותחרויות ותוכניות לאומיות ואסטרטגיות לספורט תחרותי והישגי.
ב- 2020 יצא לאור ספרו "תורת האימון והתחרות/משחק" אשר משמש מאמנים רבים בישראל.
חייו האישיים.
בן מלך נשוי לנועה שהייתה חניכתו, בעברה אלופת ישראל באתלטיקה ולהם שלושה ילדים - קרן לירז ואור. סבא ליובל, אמיר, ירדן, יאיר ולביא.
גאורגיוס השני
אלברט סטנקובסקי
אהרון (אלברט) סטנקובסקי (בפולנית: Albert Stankowski; נולד ב-22 באוקטובר 1971) הוא היסטוריון פולני, המשמש כמנהלו של מוזיאון גטו ורשה העתידי. בין היתר יזם את פרויקט השטעטל הווירטואלי וכיהן חבר האגודה ההיסטורית היהודית במכון בפולין וכראש המחלקה של האוסף הלא-חומרי של המוזיאון לתולדות יהודי פולין.
ביוגרפיה.
אלברט סטנקובסקי נולד בשצ'צ'ין. אביו, דוד (דריוש) סטנקובסקי, היה אסיר במחנות של סטלין מ-1941 עד 1956.
בשנת 1989 סטנקובסקי סיים את בית הספר המקיף התיכון על שם מיקולאי קופרניק בקולובז'ג. לאחר מכן, בשנים 1995-1990, למד היסטוריה באוניברסיטת שצ'צ'ין, שם גם למד מדעי המדינה בשנים 1998-1995.
סטנקובסקי המשיך את לימודיו וסיים את לימודי הדוקטורט שלו בשנים 2001-1997, אחר כך בשנים 2006–2007 סיים את הלימודים לתואר שני בניהול בוורשה בבית הספר לכלכלה, בשנים 2012-2011 סיים את הלימודים לתואר שני בתחום ניהול מוזיאונים במכון האומנות באוניברסיטת ורשה.
בשנים 2001-2000 סטנקובסקי הרצה על היסטוריה בת זמננו ועל היחסים בין יהודים לפולנים באוניברסיטת ורשה. בשנת 2000 היה מתאם פעולות וישב בוועדה של ראשות העיר לבניית אוספים של מצבות אבן בקולובז'ג כחלק מ"הימים של סובלנות" - תוכנית בינלאומית.
בשנים 2003–2007 סטנקובסקי ריכז את תוכנית הזיכרון של הקרן לשימור מורשת יהודי וורשה. הוא גם היוזם של פרויקט השטעטל הווירטואלי - מולטימדיה בינלאומית, המנוהל על ידי המוזיאון לתולדות יהודי פולין, שאותו הוא ריכז בשנים 2007–2011.
ב-2011 הוא מונה חבר בעמותת המכון ההיסטורי היהודי בפולין, ומונה ראש המחלקה של האוסף הלא-חומרי של המוזיאון מאז שנת 2012. הוא סיים את שני התפקידים ב-2015. ב-2018 מונה לחבר במועצת המוזיאון לתולדות יהודי פולין ולמנהל מוזיאון גטו ורשה שעתיד לקום ב-2023.
פרסים ועיטורים.
2010: כוכב זהב של המועצה הלאומית למבקרים בינלאומיים (NCIV), ארצות הברית
דיר עזיז
דֵיר עָזִיז (בערבית: دير عزيز; 'מנזר עזיז') הוא כפר עזוב בדרום רמת הגולן.
היסטוריה.
הכפר הסורי הוקם על הריסות יישוב יהודי ששכן במקום בתקופת המשנה והתלמוד, וכלל בית כנסת, בית בד, בית קברות וכנראה גם בית יוצר לכלי חרס.
ביישוב נמצאו שרידים של שני מבני ציבור. האחד בראש הגבעה, גדול מאוד אך טרם נחפר עד היום ולא ידוע למה ששימש. השני, על המורדות לכיוון דרום נחפר בחפירות ארכאולוגיות וכנראה שימש כבית הכנסת.
בית הכנסת העתיק בדיר עזיז הוא אולם מלבני שמידותיו 11 מטר על 18 מטר, ובו ערמת אבני גזית, אשר לפי הסברה מקורן בבית הכנסת שחרב ב"רעש שביעית" בשנת 749 לספירה. מתחת לרצפת האולם נמצאו מאות מטבעות, שהמאוחרים ביניהם מימי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (הרבע השני של המאה ה-6 לספירה), ובקיר הדרומי גומחה בולטת לארון הקודש.
על אחד ממשקופי בית הכנסת הקדום נמצא הכיתוב בשפה היוונית: AZIZO, המצביע על כך שיש אפשרות שהשם "עזיז" קשור לשמו המקורי של היישוב התלמודי במקום.
הכפר והיישוב הקדום ממוקמים כשני קילומטרים דרומית מזרחית למושב כנף, ובקרבת ההריסות מצוי מעיין כנף, אשר שימש את היישוב לאורך ההיסטוריה.
הכפר היה בשליטת סוריה, כחלק ממחוז קוניטרה שבנפת פיק, עד למלחמת ששת הימים, שבה נכבש על ידי ישראל וננטש על ידי תושביו. תחת שלטון ישראל נכלל שטחו בנפת גולן של מחוז הצפון.
קתדרלת טרטו
קתדרלת טרטו (באסטונית: Tartu toomkirik) היא קתדרלה הרוסה ואתר היסטורי הממוקם בעיר טרטו שבאסטוניה.
בחלק משרידי הקתדרלה ממוקם כיום מוזיאון אוניברסיטת טרטו.
היסטוריה.
הקתדרלה ממוקמת על גבעת הקתדרלה (Toomemägi) הצופה לעבר נהר אמיוגי, במקום בו עמדה מצודה שהגנה על היישוב הפגני במאה השביעית לספירה. המצודה נהרסה בשנת 1224 עת שהעיר נכבשה בידי המסדר הליבוני כחלק ממסעי הצלב הצפוניים, ותושביה נוצרו, הוקמה בראש הגבעה מצודת הבישוף ("Castrum Tarbatae"), ששרידיה התגלו בחפירות ארכאולוגיות.
בניית קתדרלה באתר, בסגנון אדריכלות גותית החלה במחצית השנייה של המאה ה-13. הקתדרלה הוקדשה לקדושים הנוצריים פטרוס ופאולוס. הקתדרלה תוכננה כבזיליקה, אולם שינויים מאוחרים נתנו לה מבנה גותי אופייני, כאשר חלקה המרכזי של הכנסייה נחנך בשנת 1470. הכנסייה הושלמה בשלהי המאה ה-15 עם סיום בניית מגדליה שהגיעו לגובה של 66 מטרים.
בשנת 1520 החלה הרפורמציה להשפיע על העיר טרטו, וב-10 בינואר 1525 הותקפה הקתדרלה על ידי פרוטסטנטים ונהרסה. בעקבות ההרס הרב שנגרם לה ננטשה הכנסייה.
בשנת 1582 נכבשה העיר על ידי צבא פולני קתולי ותושבי העיר הקתולים תכננו להקים את הקתדרלה מחדש, אולם תוכניות אלה ננטשו בשל המלחמה הפולנית-שוודית שהתנהלה בין השנים 1600–1611.
שרפה שפרצה בקתדרלה ההרוסה בשנת 1624 העצימה את הנזקים למבנה.
בשנת 1629 העיר נכבשה על ידי שוודיה. שרידי מבנה הקתדרלה שימשו כאסם תבואה. באמצע המאה ה-18 נעשה נהרסו מגדלי הכנסייה, וגובהם הופחת מ-66 מטרים ל-20 מטרים (גובה מבנה ספינת הכנסייה). שרידי המגדלים הפכו למגדלי שמירה, והוצבו בראשם תותחים.
עם הקמת אוניברסיטת טרטו (שנקראה אז אוניברסיטת דורפט (Kaiserliche Universität zu Dorpat), בהתאם לשם העיר באותה עת) הוחלט להפוך את שרידי הקתדרלה לספרייה עבור האוניברסיטה, ומבנה הספרייה בן שלוש הקומות הוקם בין השנים 1804–1807. אדריכל המבנה, יוהאן וילהלם קראוס הציע לבנות מצפה כוכבים בראש אחד המגדלים, אולם האוניברסיטה בחרה לבנות את מצפה הכוכבים באתר אחר.
בסוף המאה ה-19 הפך המגדל הצפוני של הקתדרלה למגדל מים.
מבנה הספרייה שופץ בשנות ה-60 של המאה ה-20, ובשנת 1881 עברה הספרייה למבנה ספרייה חדש, ובשנת 1985 הפך מבנה הספרייה הישן למוזיאון להיסטוריה של האוניברסיטה (Tartu Ülikooli ajaloomuuseum), המציג כלים מדעיים וספרים עתיקים.
במהלך המאה ה-19 עוצבה גבעת הקתדרלה כפארק ציבורי, ובו הוצבו אנדרטאות לאנשי רוח אסטונים.
כלב ים נמרי
כלב ים נמרי (שם מדעי: "Hydrurga leptonyx") הקרוי גם הידרורגה נמרית (באנגלית: Leopard seal) הוא מין יחיד בסוגו של כלב ים, השני בגודלו בין מיני כלבי הים באנטארקטיקה (אחרי פיל ים דרומי). חי לחופי חצי הכדור הדרומי, בעיקר באיים בסביבות אנטארקטיקה. תוחלת החיים הממוצעת שלו היא 26 שנים.
זהו המין היחיד בסוג "Hydrurga". משמעותו של השם "Hydrurga" היא "פועל מים" ו-"leptonyx" הוא, ביוונית עתיקה, בעל טופרים קטן.
תיאור.