גרובר וושינגטון ג'וניור (12 בדצמבר 1943 - 17 בדצמבר 1999) היה סקסופוניסט ג'אז-פאנק וסול - ג'אז אמריקאי. יחד עם ווס מונטגומרי וג'ורג' בנסון, הוא נחשב בעיני רבים לאחד ממייסדי ז'אנר הג'אז החלק. הוא כתב חלק מחומריו ולאחר מכן הפך למעבד ומפיק.
לאורך שנות ה-70 וה-80, וושינגטון עשה כמה מהלהיטים הבלתי נשכחים של הז'אנר, כולל "Mister Magic", "Reed Seed", "Black Frost", "Winelight", "Inner City Blues", "Let it Flow" (עבור Dr. J)" ו"The Best is Yet to Come". בנוסף, הוא הרבה בלהופיע עם אמנים אחרים, כולל ביל ווית'רס בלהיטו " Just the Two of Us ", פטי לה-בל ב-" The Best Is Yet to Come " ופיליס היימן ב-"A Sacred Kind of Love". הוא זכור גם בזכות ההתייחסות שלו לקלאסיקה של דייב רובק "Take Five ", ובגרסת " Soulful Strut " משנת 1996.
ראשית חייו.
וושינגטון נולדה בבפאלו, ניו יורק, ארצות הברית, ב-12 בדצמבר 1943. אמו הייתה במקהלה בכנסייה, ואביו היה אספן של תקליטי גרמופון ג'אז ישנים וגם סקסופוניסט, כך שהמוזיקה הייתה בכל מקום בבית. הוא גדל והקשיב לאנשי הג'אז הגדולים ולמנהיגי הלהקה הגדולה כמו בני גודמן, פלטשר הנדרסון ואחרים כמוהם. בגיל 8, גרובר האב נתן לג'וניור סקסופון. הוא התאמן והיה מתגנב למועדונים כדי לראות מוזיקאים מפורסמים של באפלו בלוז. אחיו הצעיר, המתופף דריל וושינגטון, היה הולך בדרכו, היה לו גם אח צעיר נוסף בשם מייקל וושינגטון, שהיה נגן עוגב מוכשר של מוזיקת גוספל ששולט בעוגב המונד B3. הוא היה חלק מהרכב ווקאלי, The Teen Kings, שכלל את לוני סמית'.
קריירה.
ראשית קרייתו.
וושינגטון עזב את באפלו ושיחק עם קבוצת המערב התיכון בשם Four Clefs ולאחר מכן עם שלישיית Mark III ממנספילד, אוהיו. זמן קצר לאחר מכן, הוא גויס לצבא ארצות הברית, שם פגש את המתופף בילי קובהם. עמוד התווך המוזיקלי בעיר ניו יורק, קובהם הכיר את וושינגטון למוזיקאים בניו יורק רבים. לאחר שעזב את הצבא, וושינגטון עסק עצמאית בכישרונותיו ברחבי העיר ניו יורק, ובסופו של דבר נחת בפילדלפיה ב-1967. ב-1970 וב-1971, הוא הופיע בשני האלבומים הראשונים של ליאון ספנסר ב-Prestige Records, יחד עם אידריס מוחמד ומלווין ספארקס.
הכישרון הגדול של וושינגטון הגיע כאשר איש הסקקסונים האלט האנק קרופורד לא הצליח לעשות תאריך הקלטה עם Kudu Records של קריד טיילור, וושינגטון תפס את מקומו, אף על פי שהוא היה גיבוי. זה הוביל לאלבום הסולו הראשון שלו, "Inner City Blues". הוא היה מוכשר והפגין את הלב והנשמה עם סקסופונים סופרן, אלט, טנור ובריטון. מרענן לזמנו, הוא התקדם למיינסטרים של הג'אז.
עלייתו בפופולריות.
בעוד ששלושת אלבומיו הראשונים ביססו אותו ככוח במוזיקת הג'אז והנשמה, זה היה אלבומו הרביעי ב-1974, "Mister Magic", שהוכיח הצלחה מסחרית גדולה. האלבום טיפס למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&amp;B של בילבורד ולמקום ה-10 במצעד 40 האלבומים המובילים של בילבורד. שיר הכותרת הגיע למקום השני. 16 במצעד הסינגלים של R&amp;B (מספר 54, פופ). כל האלבומים הללו כללו את הגיטריסט אריק גייל כחבר כמעט קבוע בארסנל של וושינגטון. ההמשך שלו על Kudu ב-1975, "Feels So Good" גם הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&amp;B של בילבורד ומקום 10 במצעד אלבומי הפופ. שני האלבומים היו חלקים מרכזיים בתנועת הג'אז-פאנק של אמצע שנות ה-70.
שורה של תקליטים עטורי שבחים הביאו את וושינגטון דרך שנות ה-70, והגיעו לשיא על כל מה שהוא יעשה מכאן ואילך. "Winelight" (1980) היה האלבום שהגדיר את כל מה שבוושינגטון עוסקת אז, לאחר שחתם בחברת Elektra Records, חלק מקבוצת Warner Music הגדולה. האלבום היה חלק, התמזג עם R&amp;B ותחושת האזנה קלה. אהבתו של וושינגטון לכדורסל, במיוחד לפילדלפיה 76', הובילה אותו להקדיש את הרצועה השנייה, "Let It Flow", לג'וליוס ארווינג (ד"ר ג'יי). גולת הכותרת של האלבום הייתה שיתוף הפעולה שלו עם אמן הנשמה ביל וויתרס, "Just the Two of Us", להיט ברדיו במהלך האביב והקיץ של 1981, בשיאו במקום הראשון. 2 ב - "Billboard" Hot 100. האלבום זכה לתהילה ב-1981, וגם זכה בפרסי גראמי ב-1982 עבור שיר ה-R&amp;B הטוב ביותר ("Just The Two of Us"), וביצוע הג'אז פיוז'ן הטוב ביותר ("Winelight"). "Winelight" היה מועמד גם לתקליט השנה ושיר השנה.
בעידן שאחרי "Winelight", וושינגטון זכה לתהילה שהולידה קבוצה חדשה של כישרונות שתטביע את חותמה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הוא ידוע בכך שהביא את קני ג'י לקדמת הבמה, כמו גם אמנים כמו וולטר ביזלי, סטיב קול, פמלה ויליאמס, נג'י, בוני ג'יימס וג'ורג' הווארד. השיר שלו "Mr. Magic" מצוין כבעל השפעה על מוזיקת גו-גו החל מאמצע שנות ה-70.
מותו.
ב-17 בדצמבר 1999, חמישה ימים לאחר יום הולדתו ה-56, וושינגטון התמוטט בזמן שהמתין בחדר אחרי שביצע ארבעה שירים עבור "The Saturday Early Show", באולפני CBS בניו יורק. הוא נלקח לבית החולים סנט לוק'ס-רוזוולט, שם נקבע מותו בסביבות השעה 7:30 אחר הצהריים. הרופאים שלו קבעו שהוא לקה בהתקף לב מסיבי. הוא נקבר בבית הקברות ווסט לורל היל בבאלה סינוויד, פנסילבניה.
הנצחה.
ציור קיר גדול של וושינגטון, חלק מתוכנית אמנויות הקיר של פילדלפיה, נמצא ממש דרומית לצומת הרחובות ברוד ויהלום. חטיבת ביניים בפילדלפיה באזור אולני של העיר נקראת על שם וושינגטון. חטיבת הביניים של גרובר וושינגטון ג'וניור נותנת מענה לתלמידי כיתות 5–8 המתעניינים באמנויות היצירה והבמה.
יש ציור קיר המוקדש לגרובר וושינגטון ג'וניור בבפאלו, שם גדל ולמד בבית הספר.
Muss i denn
"Muss i denn" (משוואבית: "חייב אני, אז") הוא שיר גרמני עממי בניב גרמני שוואבי שיצא משפת היום יום ונחשב למסורתי כיום. גרסתו הראשונית מתוארכת לשנת 1827, אז נכתב ופורסם על ידי פרידריך זילכר.
המנגינה וכמה בתים של שיר זה זכו לפרסום נרחב באמצעות העיבוד מחדש של אלביס פרסלי בשיר "Wooden Heart" משנת 1960, כמו גם הגרסה של ג'ו דאוול משנת 1961. בעקבות עיבודים מחדש אלו השיר הפך לאחד השירים הגרמניים המפורסמים ביותר אי פעם.
היסטוריה.
Muss i denn עוסק בגבר, במקור הרפתקן שיוצא ל"שנות המסע" המסורתיות שלו אשר נאלץ לעזוב את אהובת ליבו ונשבע להישאר נאמן עד שיחזור להתחתן עימה. השיר הופיע לראשונה בעמוד שש עשרה באוסף השירים הפופולריים של פרידריך זילכר.
מקור השיר, לעומת זאת, מעורפל והטקסט המקורי לא הוקלט. זילכר ציין בשיחה בינו לבין המלחין הגרמני לודוויג אולנד כי מקור הלחן הוא "מנגינה ישנה מוירטמברג".
השיר התפרסם החל מאמצע המאה ה-19. עד מהרה הוא התחבב על חיילי הצבא הקיסרי כמו גם בקרב קבוצות טיולים וצעידה, ולכן נחשב בשלב מוקדם לשיר פטריוטי. הוא גם הפך לפופולרי בקרב אנשי הצי הגרמני הקיסרי. השיר תורגם לאנגלית תחת הכותרת "חייב אני, אז? חייב אני, אז? מהעיר חייב, אז?" על ידי הנרי וויליאם דולקן בשנת 1856.
כמה ביצועים "Muss i denn" זכו לפופולריות רבה במאה ה-20; מהם כמה שראויים לציון בוצעו על ידי מרלן דיטריך ועל ידי הזמרת היוונית ננה מושקורי.
ארכיון 81
ארכיון 81 (באנגלית: Archive 81) היא סדרת אימה ומסתורין בהפקת "אטומיק מונסטר הפקות". הסדרה הופצה לצפייה על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 בינואר 2022. יוצרת הסדרה היא רבקה סוננשיין ששמשה כמפיקה אחראית, בצוותא עם המפיקים פול האריס בורדמן שגם כתב את התסריט, ג'יימס ואן, מייקל קליר, אנטואן דווייהי ורבקה תומאס . בתפקידים הראשיים משחקים מאמדו אצ'יי ודינה שיהאבי.
שם הסדרה שאול משמו של פודקאסט העוסק בסיפורת אימה, והיא מבוססת באופן רופף על תוכני העונה הראשונה של הפודקאסט המופעל על ידי דניאל פאוול ומארק סולינג'ר. העלילה לא מצביעה על משמעות כלשהי, הסבר או הקשר של המספר 81. בצילומי הסדרה נעשה שילוב של צילום קולנועי קונבנציונלי (מצלמה אובייקטיבית) עם סגנון הפאונד פוטג' המבוסס על צילום מנקודת מבט סובייקטיבית (POV), תוך הבחנה מכוונת בין איכויות הצילום.
הסדרה כללה עונה אחת יחידה, ולא חודשה לעונה נוספת.
תקציר הסדרה.
הארכיונאי דן טרנר (מאמדו אצ'יי) עוסק ברסטורציה ודיגיטציה של סרטי וידאו ישנים עבור המוזיאון האמריקאי לקולנוע. כילד, נספו בני משפחתו של דן בשרפה מסתורית בביתם ששכן במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק: אביו, ד"ר סטיבן טרנר שהיה פסיכולוג באוניברסיטת ניו יורק, אשתו, ובתם אמילי, אחותו הגדולה של דן, אשר ניצל מכיוון שיצא לטייל עם הכלבה קליאו. עקב האסון, דן סבל מבעיות נפשיות, ולקה בהתמוטטות עצבים.