על פי תיאור זה קיים פרסום קבוע פחות-או-יותר של דעה מסוימת באמצעי תקשורת ההמונים. תקשורת ההמונים מציגה דעת קהל, אשר בפועל היא לא בהכרח דעת הקהל האמיתית והנכונה. בעקבות פעולה זו היא משפיעה על התקשורת הבין-אישית, בכך שהיא מצמצמת את הנכונות לבטא דעות מנוגדות לקונצנזוס התקשורתי (או לדעת הקהל המוצגת). תהליך זה מביא להשתקת דעות חורגות מהקונצנזוס במסגרת התקשורת הבין-אישית במעגלי שיחה מצומצמים. ייתכן ודעתו של הפרט היא בפועל כן דעת הרוב, אך כאמור הפרט תופס את דעת הרוב, דעת הקהל, על פי מה שמשתקף לו מתקשורת ההמונים, ומספיק שהתקשורת תציג בפניו דעה אשר נוגדת את דעתו שלו הוא יאמין כי הוא במיעוט. דבר זה משפיע על אורח מחשבתו של הפרט, הוא יפחד להביע את דעתו בקול מחשש לנידוי חברתי, ולעיתים אף ישנה את דעתו על פי תפיסתו את דעת הרוב.
תהליך זה מכונה 'ספירלי', משום שהוא מתגבר עם הזמן בלא להגדיל את מידת התעמולה המופעלת.
גישת הנצחת הסטטוס-קוו.
גישה זו, המיוצגת על ידי החוקרים פול לזרספלד ורוברט מרטון, מתארת את התעמולה כמחליפה אמצעי שליטה לא-המוניים בציבור. הקבוצות הנעזרות בתעמולה הן, לדעתם, הקבוצות השליטות בחברה ובעיקר ראשי עולם העסקים המאורגן.
לטענתם, מטרת התעמולה היא לשמר בצורה משופרת את המצב הקיים, ולהעצים נטיות קונפורמיות של הציבור. בכך מביאה התעמולה את הציבור לקבלה של הסטטוס קוו.
חיזוק נטיות קיימות.
כיום הדעה הרווחת בעולם התעמולה היא שאין התעמולה מסוגלת לייצר רעיון שלא היה קיים לפני כן בתודעה הציבורית. בהתאם לכך, מנסה התעמולה למצוא דעות מקובלות בקרב הציבור אשר יועילו לתעמולה, ולחזקן.
גישה זו יישם לראשונה היועץ האסטרטגי לענייני תעמולה של נשיא ארצות הברית המכהן לינדון ג'ונסון בבחירות של 1964, טוני שוורץ. שוורץ מצא באמצעות סקרים את הדימוי של המועמד המתחרה, בארי גולדווטר. הוא מצא כי מיוחסת לו פזיזות ובהתאם לכך יצר את תשדיר החרציות, שלו יוחסה חשיבות רבה בניצחונו המוחץ של ג'ונסון.
תעמולה במדינות טוטליטריות.
תעמולה בעידן המודרני משמשת רבות משטרים טוטליטריים רבים, בכל רחבי העולם. השימוש בתעמולה משמש ככלי שליטה עוצמתי ביותר, שכן הוא מסוגל להגביר את הציות של האזרחים השונים בלא הפעלת כוח ישיר. מכיוון שבמדינות כאלו אמצעי התקשורת נתונים בידי הממשל, השימוש בתעמולה הופך לנגיש ונוח.
עם צמיחתם של המדינות הטוטליטאריות הגדולות של המאה ה-20: ברית המועצות וגרמניה הנאצית, התפתח במיוחד השימוש בתעמולה ברשות משטרים כאלו. בגרמניה הנאצית אף היה שר תעמולה מיוחד - יוזף גבלס.
בשתי מדינות אלו נעשה שימוש קיצוני במיוחד ביצירת פולחן אישיות של מנהיגיהן, ובעיקר אדולף היטלר ויוסיף סטלין, פולחן אשר הפך את האישיות המנהיגה למזוהה עם מטרות הציבור כולו.
לתעמולה זו היה מניע אידאולוגי חזק ביותר - הצורך ביצירת תחושת קולקטיב המוני אשר עומדת מעל לאדם הפשוט.
תעמולה במדינות דמוקרטיות.
במהלך התפתחות הדמוקרטיה, נוצרו מערכות בחירות רבות על רקע של קהל בוחרים המוני, כלומר - קהל בוחרים רחב במיוחד אשר אינו רואה עצמו אחראי באופן מלא על ההתנהלות הפוליטית של המדינה.
תכונה זו של קהל הבוחרים הביאה את הפרט להבנה חלקית של המערכות המדיניות, הבנה שאינה מבוססת על מידע שלם, אמין ורציונלי, ולמצב בו מידת האחריות שהפרט מוכן לקחת על מנת לקדם את עיצוב המדינה בהתאם לערכיו ועמדותיו מובנת מאליה ומושפעת בקלות על ידי גורמים שונים.
סיטואציה זו מהווה כר התפתחות לתופעת התעמולה, אשר נמצאה כדרך יעילה במיוחד לקידום מטרות פוליטיות, ובמיוחד תעמולת הבחירות.
מכיוון שמעורבות והתעניינות הבוחרים בהתרחשות המדינית עלתה באופן משמעותי בתקופות בחירות, התמקדה התעמולה ביצירת שינויים קצרי-טווח ומוגבלים למערכת בחירות מסוימת. כך נוצרו תקופות קצרות של תעמולה אינטנסיבית מצד כל המפלגות סמוך לבחירות, המגיעה לשיאה ביום הבחירות עצמו ונעלמת כמעט לחלוטין עם סיומן.
לרוב דימוי תעמולת הבחירות ירוד למדי, והיא נחשבת למכילה שקרים ורמאויות לרוב. מקובל להאמין כי תעמולת הבחירות מבוססת על זיכרון קצר של הציבור ביחס להתרחשות המדינית, המביא אותו לחוסר יכולת לבקר את התכנים המופצים וכן לחוסר יכולת להפעיל סנקציות כנגד שקרים שהתגלו בדיעבד בתעמולת בחירות.
התעמולה במדינות בהן נהוגות בחירות באה להשיג שתי מטרות עיקריות: חיזוק ההזדהות של תומכי המפלגה הקיימים, ושכנוע ציבור בוחרים מצומצם המתלבט ביחס לבחירות עד למועד סמוך להן, המכונה קולות צפים.
לתעמולה השפעה רבה על ההתנהלות הדמוקרטית במדינות דמוקרטיות. עיקר השפעה זו מתבטא בחיזוק המגמות ההמוניות של הציבור, ובהרחקתו מההתרחשות המדינית, ובכך מחזקים התעמולה וההמוניות זו את זו.
תהליך זה מתרחש הודות לשימוש במדיה לא מעמיקה, ההופכת את השיח הפוליטי העממי לשטחי בהתאם, הודות לזילזול אשר בו מגיבים פרטים רבים לתופעת התעמולה, זלזול המושלך על המערכת הפוליטית כולה, והודות לחיזוק תחושת חוסר האחריות של הפרט על ההמון, אותו מדגישה מדית התעמולה.
מלבד התעמולה המשרתת מפלגות מסוימות, גם מדינות דמוקרטיות משתמשות בתעמולה על-מנת לקדם את הציות של האזרחים לחוקים ולערכי הקונצנזוס. תעמולה כזו היא לרוב תעמולה ממלכתית (אך לאו דווקא בידי הממשלה), המשתמשת בשיטות המוניות על מנת לחזק את הנאמנות לשיטה הקיימת. תעמולה שכזו נמצאת למשל במערכת החינוך הממלכתי בשיעורי האזרחות, בה התלמידים נקראים לציית לחוקי המדינה אשר מחליטה על תוכני השיעורים, ולמדים על יתרונות שיטת הממשל בה היא פועלת וחסרונות השיטות האחרות.
כדוגמה לכך ניתן להביא את התעמולה הממלכתית הקוראת לחיזוק האחדות הלאומית בקרב האזרחים.
תעמולה במלחמה.
מטרת השימוש בתעמולה בזמן מלחמה היא להשפיע על דעת האזרחים ורגשותיהם. על ידי התעמולה מנסה המדינה הנלחמת להשיג יתרון מורלי ולהיראות, בעיני אזרחיה, בעיני האויב ובעיני מדינות אחרות שלוקחות חלק במלחמה, כחזקה יותר מהמדינה השנייה. כאשר מדינה עושה שימוש בתעמולה שמשדרת לאזרחיה ביטחון וחוזק, עלול המידע להגיע אל האויב ולגרום לבהלה בארצו.
הפצת תעמולה תבוסנית בזמן מלחמה היא, לפי חוק העונשין בישראל, פשע שעונשו עד 10 שנות מאסר.
התפתחות היסטורית של התעמולה.
התעמולה התפתחה בעיקר במאה ה-20, עקב הגורמים הבאים:
תשדיר החרצית
תשדיר החרצית (באנגלית: Daisy; לעיתים Daisy Girl או Peace, Little Girl) הוא תשדיר בחירות של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בבחירות של 1964. התשדיר הופק על ידי יועצו האסטרטגי לענייני תעמולה, טוני שוורץ.
בקמפיין זה נוסתה כמעט לראשונה גישה שלפיה תעמולה אינה יכולה ליצור עמדות אשר אינן קיימות בציבור, אלא רק לחזק נטיות קיימות. בהתאם לכך נעזר שוורץ בסקרים על מנת למצוא את הדימוי של המועמד המתחרה, בארי גולדווטר, ומצא כי מיוחסת לו פזיזות. בנוסף, היה זה אחד הקמפיינים הראשונים שתפס את כוחה העולה של הטלוויזיה ואת השפעתה על חברת ההמונים. על רקע האִיום במלחמה גרעינית בין הגוש המערבי לגוש הקומוניסטי ששרר באותה תקופה, יצר שוורץ סדרת תשדירים שהציגו את גולדווטר כמחרחר מלחמה. בתשדירים השתמש שוורץ בהעצמת החרדה והפחד בציבור מפני הפזיזות של גולדווטר.
תשדיר החרצית היה הבוטה והמניפולטיבי ביותר בקמפיין. הוא שודר רק פעם אחת במהלך הקמפיין ברשת NBC, ב-7 בספטמבר 1964. התשדיר הורד מיד לאחר מכן עקב ההד הציבורי השלילי שליווה אותו וביקורת כלפי ג'ונסון על הפחדת הציבור. אף על פי כן, רבים מייחסים דווקא לתשדיר זה את נקודת המפנה במערכת הבחירות של 1964.
בתשדיר נראית ילדה (מוניק קוזי ) התולשת עלי חרצית וסופרת אותם בסדר עולה. בסוף הספירה מחליף אותה קול מבוגר ומאיים הסופר דווקא לאחור. המצלמה מתקרבת לעינה הימנית של הילדה ובה משתקף שיגור טיל גרעיני. בתום הספירה נשמע פיצוץ חזק, ועל רקע צילום פטרייה גרעינית נשמע הטקסט: . לסיכום התשדיר הוצגה הדרישה: .
הבחירות הסתיימו בניצחון מוחץ של ג'ונסון בפער של יותר מ-20%. התשדיר הפך לאבן דרך בשפה השיווקית הטלוויזיונית והשפיע רבות על תרבות השיווק והתעמולה בארצות הברית.
המלחת מי תהום
המלחת מי תהום היא תופעה שבה חודרים מים מלוחים או מליחים לתוך אקוויפר של מים מתוקים, באופן שגורם להגדלת המליחות שלהם.
התופעה יכולה להתרחש בנסיבות שונות של מפגש בין גופי מים השונים זה מזה בהרכבם:
בישראל תועדו כמה וכמה מקרים של המלחת מי תהום מסיבות אלו, מרביתם באזורים שונים של אקוויפר החוף ובערבה. בחלקם אף הביאה ההמלחה להפסקת השאיבה מבארות.
יערות הגשם
זיהום נפט
זיהום נפט נובע משפיכה של כמות נפט רבה אל הסביבה. המונח מתייחס לרוב להתבקעות מכלית נפט, אך יכול לנבוע מסיבות נוספות, כגון דליפה מאסדת קידוח, באר נפט או מצינור נפט. לזיהום נפט השלכות סביבתיות חמורות, כגון הרס בתי גידול, הרעלת מזון של אדם ובעלי חיים, הכתמה פיזית של דגים ובעלי כנף ובכך מניעת יכולתם לנשום או לנוע, ועוד.
ניתן לחשב את נפח הנפט הנשפך לים על ידי הכפלת עובי שכבת כתם הנפט בשטחו.
השפעות סביבתיות.
כתם נפט ימי על בעלי חיים.
הרוב המכריע של בעלי החיים הנספגים בנפט ימות בסופו של דבר מהשפעותיו השונות. מחקרים מראים שפחות מאחוז אחד מבעלי החיים שנספגו בנפט ישרוד, אפילו אם נוקה בידי בני אדם. עם זאת, תועדו מקרים של הצלחה יתרה בהצלת חייהם של בעלי חיים שנפגעו מזיהום נפט. עיקרי ההשפעות הנפט על בעלי חיים, על הצומח ועל האדם הם כדלקמן:
שפיכת נפט ביבשה.