הקבוצה הוציאה לאור הסינגל השני שלהם, "ריקודי זבל" במאי 1993 תחת שם חדש, סופר מאנקיס 4. הסינגל החדש שלהם זכה לפחות הצלחה מקודמו. בעקבות הוצאת הסינגל, קידמה הלהקה את הסינגל בהופעות רבות ובמופעים בNHK, עם פופ ג'אם וכמה זמרי פופ הפונים לקהל צעיר נוספים.
סופר מאנקיס
מנהל מידע
סוויז'ן
סְווֵיְזֶ'ן (סינית: 燧人, פיניין: suì rén) הוא גיבור תרבות במיתולוגיה הסינית, עליו מסופר שלימד את בני האדם כיצד להבעיר אש וכיצד להשתמש בה לבישול. הוא נחשב לאחד משלושת המלכים שפעלו בשחר ההיסטוריה, עוד לפני זמנם של קיסרים כמו הקיסר הצהוב, יאו ושון. על פי המסורת שלטונו נמשך 110 שנים.
במקורות הכתובים.
סְווֵיְזֶ'ן מופיע בספרים ממגוון אסכולות עוד מתקופת האן וטרום האן:
הספרים לא רק מציינים את קיומו וחשיבותו של סְווֵיְזֶ'ן, אלא גם מתארים את הטכניקה בה הבעיר אש:
השם או הפועל "קדח בערה" המופיע בציטוט יכול להתייחס למקלות איתם קודחים זה בזה להבערת אש, או לכלי צור להבערת אש.
משמעותם המילולית של הסימניות בשם סְווֵיְזֶ'ן היא "איש בערה".
במקראות הקיסריות של עידן טאיפינג מצוטט מתוך "רשומות איסוף האבידות" סיפור מיתי על סְווֵיְזֶ'ן כמי שמוצא את האש פורצת מחור שעשתה ציפור ב"עץ הבערה" הענק, ולאחר מכן קודח בעץ ובעזרת ענף מוציא את האש.
הקשר היסטורי.
נראה כי מדובר בדמות שהשתייכה לשבט מטריארכלי מתחילת התקופה הנאוליתית שחי באזור עיקול הנהר הצהוב, התקיים מציד, והצליח להבעיר אש באמצעות האבנים בהן הכה את החיות או באמצעות אבנים ממפולות בהרים. הברקה של אדון סְווֵיְזֶ'ן איפשרה לו להמציא את מקלות הבערת האש.
במאמר "ביוגרפיות של שלושת המלכים" של סה-מה ג'ן נטען שסוויז'ן היה המלך שקדם לפֿוּשִׂי.
הקשר גאוגרפי.
מאמינים כי סְווֵיְזֶ'ן גילה את הדלקת האש בשָׁאנְגְצְ'יוֹ, ולכן המקום זכה בכינוי "ארץ תרבות האש". באזור מוצג גם מתחם גן-קבר בן יותר מ-40,000 קמ"ר הקרוי "קבר קיסר הבערה".
באמנות.
איורים של סְווֵיְזֶ'ן מציגים אותו כבעל שלוש עיניים.
בית המלמדים
בית המלמדים הוא מכון לפיתוח מערכות דידקטיות יהודיות מתקדמות, ושמה של עמותה ללא כוונת רווח (מלכ"ר), ששמה לה למטרה להנחיל תורה ודרך ארץ לילדי ישראל באמצעות שימוש בכלים חווייתיים. בעמותה עוסקים בפיתוח שיטות הוראה חווייתיות, כתיבת חומרי למידה, המצאת משחקים, הוצאת ספרים ובניית אתר אינטראקטיבי-חינוכי. את המכון מנהל הרב אהרן פאלק שעסק בחינוך למעלה משלושים שנה.
תוכניות לימודים וחומרי הוראה.
משניות בשת"ף.
לימוד חווייתי של פרקי אבות (שת"ף ר"ת שירה, תנועה, פעלתנות) באמצעות לחנים קליטים למשניות, תנועה דרמה ויצירה.
ושננתם לבניך.
תוכנית טיפוח תקשורת ערכית בין הורים לילדים, הכוללת:
אבות לכל הילדים.
תוכנית ללימוד מסכת אבות לילדי החינוך הממלכתי, בדגש על תכנים של פלורליזם ואהבת האדם.
הוצאת הספרים.
במסגרת הוצאת הספרים של המכון יצאו לאור ספרים לימוד וספרי קומיקס לילדים:
סקוט סאמרס
פיטר גרינווי
ביטחון (יהדות)
זואי קלדוול
זואי קלדוול (באנגלית: Zoe Caldwell; 14 בספטמבר 1933 – 16 בפברואר 2020) הייתה שחקנית אוסטרלית זוכת ארבעה פרסי טוני. התפרסמה כשחקנית קולנוע בסרטו של וודי אלן "שושנת קהיר הסגולה" ובסרט "קרוב להפליא ורועש להחריד". דיבבה בסרט האנימציה "לילו וסטיץ'".
ביוגרפיה.
קלדוול נולדה במלבורן וגדלה ברוור בלוויין, אוסטרליה.
בתם של זואי ואדגר קלדוול.
החלה לשחק בגיל 9 ובגיל 15 עזבה את הלימודים כדי לשדר בתוכנית רדיו לילדים.
הייתה לאחת מחברי הצוות הראשונים של חברת תיאטרון מלבורן.
זכתה בפרס התיאטרון העולמי ובפרס טוני ראשון בקריירה בשנת 1966 על הופעתה במחזהו של טנסי ויליאמס "טרגדיית סלסטיק".
ב-1968 זכתה בפרס טוני שני על הופעתה המרשימה בתפקיד ג'ין ברודי במחזה "אביבה של מיס ברודי".
ב-1982 הופיעה קלדוול בטרגדיה המיתולוגית "מדיאה" בתפקיד הראשי וזכתה בפרס טוני שלישי לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1985 השתתפה בסרטו של וודי אלן "שושנת קהיר הסגולה" בתפקיד הרוזנת.
בשנת 1996 זכתה קלדוול בפרס שולחן הזהב ובפעם הרביעית בפרס הטוני על תפקידה בתור זמרת האופרה היוונייה מריה קאלאס במחזה "מאסטר קלאס".
ב-2002 שיחקה בדרמה "רק נשיקה" ודיבבה בסרט האנימציה "לילו וסטיץ'".
ב-2011 השתתפה בעיבוד הקולנועי לספר "קרוב להפליא ורועש להחריד" בתפקיד סבתו של הילד אוסקר שאל.
קיבלה תואר אבירות במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1970 על תרומתה לתחום התיאטרון.
הייתה נשואה לבמאי התיאטרון הקנדי המצליח זוכה חמישה פרסי טוני רוברט וייטהאד עד לפטירתו בשנת 2002.
בנם הוא שחקן התיאטרון צ'ארלס וייטהאד.
קלדוול מתה ב-16 בפברואר 2020 בגיל 86 מסיבוכים של מחלת פרקינסון.
משפט פונסלה-שטיינר
בגאומטריה, משפט פונסלה-שטיינר על בנייה בסרגל ומחוגה קובע כי כל הבניות שניתנות לביצוע באמצעות סרגל
ומחוגה ניתנות לביצוע גם באמצעות סרגל בלבד, זאת כל עוד נתון מעגל אחד ומרכזו במישור הסרטוט. תוצאה זו היא הטובה ביותר האפשרית; אם מרכז המעגל אינו נתון הבניות אינן ניתנות עוד להתבצע באמצעות סרגל בלבד. בנוסף, אין זה הכרחי שהמעגל כולו יהיה נתון, קשת קטנה כלשהי מספיקה.
ז'אן-ויקטור פונסלה (Jean-Victor Poncelet; 1867-1788) שיער לראשונה תוצאה זו ב-1822, והיא הוכחה בידי יאקוב שטיינר ב-1833.
מקס פאסמר
מקס יוליוס פרידריך פאסמר (בגרמנית: Max Julius Friedrich Vasmer, ברוסית גם
מקסימיליאן רומאנוביץ' פאסמר "Максимилиан Романович Фасмер", 28 בפברואר 1886 - 30 בנובמבר 1962) היה בלשן ומילונאי גרמני, יליד רוסיה, מומחה בשפות סלאביות ובלקניות. היה חבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות החל משנת 1928.
מקס פאסמר כתב עבודות מחקר בעלי חשיבות רבה בתחום השפות הסלאביות (על מגעים לשוניים בין סלאבים וקבוצות אתניות אחרות:יוונים, איראנים, טורקים במובן הרחב, פינו-אוגרים ואחרים), בהיסטוריה של התיישבות הסלאבים, הבלטים, העמים דוברי שפות איראניות, טורקיות
ופינו-אוגריות במזרח אירופה, בתחום האנתרופונימים (שמות האנשים) והטופונימים (שמות המקומות) במזרח אירופה, השפעת השפות הסלאביות על השפה האלבנית וכו'.
פרי עבודתו רבת השנים היה המילון האטימולוגי של השפה הרוסית (שלושה כרכים, 1958-1950) - המילון הגדול מהימן מסוג זה.
הוא הוציא לאור אחד מהמילונים הראשונים של השפה הרוסית, ערך את "מילון השמות ההידרוגרפיים ברוסית" (של שמות נהרות, נחלים, אגמים, ימים וכו'), מילון של השמות הגאוגרפיים ברוסית. כתב גם סדרת מונוגרפיות על הפילולוגיה והתרבות של העמים הסלאביים (10 כרכים בשנים 1925–1933).
קורות חייו.
שנותיו ברוסיה.
מקס פאסמר נולד במשפחה של סוחרים גרמנים רוסים בעיר הבירה של האימפריה הרוסית, סנקט פטרבורג, שבה רכש השכלה רחבה בעת לימודיו עד שנת 1903 גימנסיה הקלאסית "קארל מאי"
בין השנים 1907-1903 למד בלשנות וסלביסטיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. עם מוריו נמנו
יאן בודואן דה קורטיה ואלכסיי שחמטוב.
בשנים 1908-1908 ערך מסע ביוון (באתונה, סלוניקי) שבו למד את הניבים של השפה היוונית ואת השפה האלבנית, חקר, בין היתר גם את הקשרים בין השפה הרומנית ובין השפות הסלאביות, ובנוסף פרסם שורה של עבודות על האטימולוגיה הטורקית-עות'מאנית.
כבר באותה תקופה תכנן לכתוב מילון אטימולוגי של השפה הרוסית, שהפך למטרה הראשית של עבודתו המדעית.
ספרו הראשון בתחום הלקסיקוגרפיה היה "מחקרים יווניים-סלאביים" (1909 -1906, שבו חקר את השפעת השפה היוונית על השפות הסלאביות. בהמשך השתלם באוניברסיטאות בקרקוב, וינה וגראץ. החלק השלישי של מחקריו היווניים-סלאביים הפך לעבודת המסטר שלו שזכתה בפרס ע"ש מ.א. מיכלסון של האקדמיה האימפריאלית של סנט פטרבורג.
אחרי המבחנים הדרושים התקבל כמרצה (דוצנט-פריבט) באוניברסיטת סנט פטרבורג . מ -1912 התמנה לפרופסור לפילולוגיה סלאבית, הודו-אירופית ובלשנות השוואתית בקורסים ע"ש בסטוז'ב, שנועדו לנשים.
מחקר חדש שלו, בתחום הפונטיקה של היוונית הקדומה (1914, מוסקבה ) עמד במרכז עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה בשנת 1915. בעקובת זאת התמנה לפרופסור לבלשנות הודו-גרמאנית ופילולוגיה סלאבית באוניברסיטת סרטוב, שבה כיהן בין השנים 1918-1917.
בסרטוב ניצל את ההזדמנות כדי להתעניין בשפת הקלמיקים, בניבים של מושבה גרמנית סמוכה ובעגות הרוסיות המקומיות שבאזור
פעילותו באסטוניה.
מהפכת אוקטובר ב-1917 תפסה את פאסמר בפינלנד, שם נמצא בעבר בהבראה אחרי שלקה בקדחת בעת שהותו ביוון. בפינלנד חקר את השפה והפולקלור הפיני והקדיש תשומת לב מיוחדת להשפעות הגומלין
הפינו-רוסיות.
החליט לחזור לסרטוב, ומשם עבר לאסטוניה, שם החל משנת 1918 התקבל כפרופסור מן המניין באוניברסיטת טרטו. בתקופה שבה שהה באסטוניה התעמק פאסמר בשפה הפינית בעזרת הקריאה בברית החדשה ובעוד מספר ספרים, כמו כן למד אסטונית והגיע אף להרצות בשפה זו.
אחרי הסכמי השלום בין אסטוניה ובין רוסיה הסובייטית ב-2 בפברואר 1920, השתתף פאסמר בהחזרת הספרייה של אוניברסיטת טרטו מוורונז', לשם פונתה בימי מלחמת העולם הראשונה.
כמו כן הצליח להעביר מרוסיה את ספרייתו האישית, אותה העמיד גם לרשות סלאביסטים גרמנים אחרים.
חייו פעילותו בגרמניה: לייפציג וברלין.
בשנת 1921 הוזמן מקס פאסמר להיות פרופסור מן המניין במחלקה פילולוגית-היסטורית של הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת לייפציג בגרמניה. ניהל שם את הקתדרה לפילולוגיה סלאבית עד שנת 1925
החל משנת 1921 היה גם מנהל שותף של המכון ההודו-גרמאני, של המכון ללימודי דרום-מזרח אירופה והאסלאם, כמו כן של המכון הממלכתי למדע ומחקר לאינדוקרמניסטיקה.