תחת הדרכתו של פרופ' שלזינגר פיתחה הקבוצה שני נוגדנים חד-שבטיים – מולקולות חלבון השייכות למערכת החיסון ונקשרות למולקולות על פני השטח של פולשים לגוף. בינואר 1987 פגש שלזינגר את ד"ר אסתר הורביץ, והציע לה דוגמאות של הנוגדנים. בעקבות הפגישה ביצעו פרופ' מיכאל סלע, ד"ר הורביץ וד"ר אסתר פירק ניסויים בנוגדנים במשך 14 חודשים, ובמהלכם גילו כי כאשר אחד הנוגדנים ניתן לצד טיפול כימותרפי, נוצר אפקט סינרגטי – כלומר, האפקט של הטיפול המשולב היה חזק מצירוף האפקטים של שני הטיפולים. הפיתוח זה היווה את הבסיס לתרופה המובילה לסרטן – ארביטוקס. סביב הבעלות על הפטנט התחולל מאבק משפטי בין מכון ויצמן לחברת התרופות אימקלון שהסתיים בניצחון מכון ויצמן.
תביעה על הטרדה מינית.
מזכירתו הגישה תביעה כנגד אוניברסיטת ייל על הטרדה מינית מתמשכת מצידו, כיוון שלא פעלה להספקת ההטרדות למרות תלונותיה החוזרות. התביעה יושבה בפשרה אשר לא פורסמה.
פרסים וכיבודים.
בספטמבר 2003 דורג על ידי העיתון The Gurdian כמספר 14 ברשימת "ענקי המדע".
ננה (זמרת)
נֵנָה (Nena; נולדה בשם גבריאלה סוזאנה קֶרנר (Gabriele Susanne Kerner) בהאגן בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה המערבית ב-24 במרץ 1960) היא זמרת ושחקנית גרמנייה. היא זכתה לפרסום בינלאומי בזכות להיט הניו וייב "" (בתרגום מגרמנית לעברית: "99 בלונים") משנת 1983, שהוקלט מחדש באנגלית בשם "" (בעברית: "99 בלונים אדומים"). "ננה" הוא גם שמה של הלהקה שעמה הקליטה את השיר. בעקבות ההקלטה המחודשת ופרסום שירים ישנים נוספים שלה, זכתה הקריירה שלה לעדנה מחודשת בשנת 2002.
ביוגרפיה.
קרנר נולדה בהאגן, ב-1977 הפסיקה את הלימודים בתיכון בו למדה, ב-1979 החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כשהתחברה ללהקת "The Stripes".
בשנת 2010 היא הוציאה שיר ביחד עם קים ויילד שזכה להצלחה.
בשנת 2018 היא הוציאה שער Be my rebel עם וידאו קליפ שהוכן על ידי וירגיל ווידריך.
גיא בורנשטיין
גיא בורנשטיין (נולד ב-1946) הוא אדריכל והיסטוריון של בנייה ואדריכלות, מדריך לתולדות הבנייה בירושלים, משמר ערכי בנייה, פעיל בתוכניות שימור מבנים, סופר ומרצה.
חייו.
בורנשטיין נולד בירושלים המנדטורית, וחי בעיר את מרבית שנותיו. הוא יצא לפריז שבצרפת, ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סורבון, ומאז שובו ב-1973 הוא עוסק בתכנון מבנים ושכונות בירושלים. בורנשטיין התמסר לתחום של שימור ושיקום מבנים. הוא נחשב לאחד מגדולי המומחים בתיעוד האדריכלי-היסטורי של גגות וגינות בתי ירושלים. ביולי 1991 זכה בפרס שוורץ לחינוך ומורשת על עבודתו בחקר ובתיעוד המורשת הבנויה של ירושלים.
גולת הכותרת של מפעל המחקר החלוצי שלו, הוא כתיבת והוצאת שלושת הכרכים של סדרת הספרים "אבנים שערים וגגות", שיצאו בהוצאת "עם עובד", בשיתוף מכון ירושלים לחקר ישראל. שלושת הכרכים הללו הם תשתית עיונית-תיעודית לחקר הבנייה בירושלים. בורנשטיין הוא סופר וחוקר פורה, וספרו "ירושלים, אריות של אבן" התפרסם בציבור.
בורנשטיין הוא בעליה של חברת האדריכלות בורנשטיין ובניו בע"מ. במסגרת עבודותיו, יעץ לבניית חלק גדול מגגות וגשרים בירושלים, ביניהם גג קניון מלחה, גג מרכז הקונגרסים הבינלאומי של ירושלים, גשר רנה קאסן וחומת בית ראש הממשלה.
בורנשטיין נשוי לשירן זלירמן בורנשטיין משנת 1966, לזוג שלושה ילדים.
אפרת לביא
אפרת לביא (נולדה ב-18 בספטמבר 1950) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית. נודעה בעיקר כאשר גילמה מספר תפקידים בסרטי הקולנוע הישראלים של שנות ה-70 של המאה ה-20, בדרך כלל בתפקיד אהובת ליבו הצנועה והמופנמת של אחד מן הגיבורים.
ביוגרפיה.
לביא נולדה בחדרה למשפחה בת שתי בנות. בגיל הרך עברה עם משפחתה לתל אביב. אמה עבדה כמזכירה, ואביה ניהל מטעם "אגד" את סוכנות ג'נרל מוטורס בישראל. בילדותה התגוררה גם בברזיל ובניו יורק, שם שהה אביה בשליחות. למדה מחול אצל מיה ארבטובה. ההיא סיימה את לימודיה התיכוניים בעירוני ה'. היא בעלת תואר ראשון באמנות התיאטרון וספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בריפוי במחול ממכללת האנטר, ניו יורק.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז יחד עם ניצה שאול, שלמה בראבא ושלומית אהרון. זמן קצר לאחר שחרורה מהצבא, הופיעה בתיאטרון גודיק במחזמר שנכתב לפי הסרט "הדירה".
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה לשירות מילואים והופיעה עם אמנים אחרים בפני החיילים בסיני. לאחר המלחמה השתתפה בהפקה הבינלאומית "קורצ'ק והילדים", בבימויו של אלכסנדר פורד ובכיכובו של ליאו גאן.
ב-1975 הופיעה בתיאטרון הבימה בהצגה "על קלות דעת וצביעות" שביים עמרי ניצן. באותה שנה כיכבה בסרט "מיכאל שלי" לצידו של עודד קוטלר.
בשנת 1977 זכתה במלגה מטעם קרן שרת ויצאה לניו יורק ללימודי משחק. היא שהתה שם חמש שנים ולמדה אצל אוטה האגן וסטלה אדלר. בעת שהותה בניו יורק הכירה את מי שיהפוך לבעלה, רופא במקצועו.
בשנת 1982 נולד בנה והמשפחה עברה ללוס אנג'לס. בתחילת שנות ה-90 אימצו לביא ובעלה בת.
בשנת 1985 השתתפה בסרטו הראשון של עודד קוטלר כבמאי, "רומן בהמשכים", לצד חיים טופול.
בשנת 2012 הופיעה בתיאטרון אנסמבל הרצליה במחזה "פימה" בבימויה של נולה צ'לטון, לצידו של דובל'ה גליקמן, עיבוד לספרו של עמוס עוז "המצב השלישי". באותה שנה גם שיחקה בסרט ד"ר פומרנץ, סרטו האחרון של אסי דיין.
ב-2014 זכתה לחשיפה רבה כשהופיעה בפרסומת של כי"ל בתפקיד סבתא.
לביא העלתה בלוס אנג'לס במסגרת הפקה עצמאית, את הצגת היחיד "היא לא הייתה כאן", מאת דן וולמן והשחקנית בלנקה מצנר.
בעשור השלישי של המאה ה-21 מתגוררת עם בעלה בלוס אנג'לס ומלמדת יוגה.
סימטריית כיול
Der Eigene
Der Eigene (בתרגום חופשי מגרמנית: "הייחודי", נהגה: דֶר אַייגֶנֶה) היה מגזין גרמני אשר פורסם בברלין בין השנים 1896 ל-1932 על ידי אדולף ברנד, והיה העיתון הראשון בעולם אשר פנה להומוסקסואלים. ההערכות הן שבשיאו הופץ המגזין בכ-1,500 עותקים, אך המספר המדויק אינו ידוע.
רבים מהמאמרים והשירים אשר פורסמו בעיתון נכתבו על ידי אדולף ברנד בעצמו, וכותבים נוספים בו היו תיאודור לסינג, ג'ון הנרי מקיי, תומאס מאן, אריך מיהזם, ארנסט בורכהארד, קלאוס מאן, קורט הילר, האנס היינץ אוורס ובנדיקט פרידלנדר. בנוסף, פרסמו בו גם המאיירים פידוס וסשה שניידר.
היסטוריה.
שמו של העיתון הוא התייחסות למאמר אנרכיסטי קלאסי משנת 1844 בשם "Der Einzige und sein Eigentum" ("היחיד וקניינו") מאת הוגה הדעות והפילוסוף הגרמני מקס שטירנר. המהדורות הראשונות של העיתון שיקפו את הפילוסופיה של שטירנר וכן דעות נוספות בתחומי הפוליטיקה של האנרכיזם, אך בשנות ה-20 שינה העיתון את נטייתו והחל לתמוך ברעיון הדמוקרטיה הליברלית של רפובליקת ויימאר, ובייחוד במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
התוכן שהציג "Der Eigene" היה עירוב של תרבות, אמנות ופוליטיקה, והוא כלל שירה לירית, פרוזה ופרסום מנשרים וצילומי עירום אמנותיים.
ההוצאה לאור של המגזין נאלצה להילחם לעיתים קרובות בצנזורה הגרמנית. לדוגמה, בשנת 1903 פורסם השיר "Die Freundschaft", והפרסום היווה עילה לתביעה משפטית נגד המגזין, אשר זכה בתביעה מכיוון שהשיר היה פרי עטו של פרידריך שילר.
בשנת 1933, עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, ערכה המשטרה חיפוש בביתו של אדולף ברנד וכל הציוד ששימש להוצאת המגזין הוחרם והועבר לחזקתו של ארנסט רהם, הומוסקסואל אשר ייסד והנהיג את האס אה בגרמניה.
אברהם בר-אוריין
אברהם בר-אוריין (י"ב באייר ה'תר"ע, מאי 1910 – כ"ה באלול ה'תש"ן ספטמבר 1990) היה חלוץ, עיתונאי, ממייסדי אגודת הספורט הדתית "אליצור", מראשוני הפועל המזרחי בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
בר-אוריין נולד בגלודורי שבמחוז באקוי ברומניה, למשפחת וֵייסבוך שהייתה משפחה חסידית. למד בעיירה, ב"חדר" ולאחר מכן המשיך בלימודיו בבית-הספר הרומני הממשלתי (הלא-יהודי) בבאקוי. בגיל 13 החל, ביוזמה עצמית, לנאום בבתי כנסת שונים באזור ולקרוא ליהודים לעלות לארץ ישראל. בגיל 16 יצא להכשרה במסגרת תנועת "החלוץ" ביערות שבצפון מולדובה, ואחר כך בכרמים שבדרום מולדובה. במהלך ההכשרה נקלע לעימות עם הנהגת המחנות על רקע דתי (עבודה בשבת, כשרות המטבח), ולאחר שהנהיג שביתה במחנה, פרש מתנועת החלוץ ושב לביתו. בבאקוי שב לפעול במסגרת חוג הנוער הציוני, הצטרף לחבר המדריכים ונבחר כמזכיר ראשי של הנוער הציוני.
בשנת תר"ץ-1930, למרות התנגדות הוריו, משפחתו החסידית והאדמו"ר מבוהוש, עלה לארץ ישראל, שם הצטרף לקבוצת "שח"ל" (על שם שמואל חיים לנדוי) שהוקמה אז ברחובות. בתקופה זו ארגן את התנועה כנגד הרב טייטלבוים שהעסיק פועלים ערבים בפרדסו, והביא להוצאתו מהוועידה של הרב טייטלבוים. לאחר שפרש מהקבוצה, היה אחד משני הראשונים שעלו על אדמות גוש תל מונד ("אדמות שכטרמן" – לימים כפר יעבץ). המשיך את פעולתו החלוצית בכפר יונה, ולאחר שלקה בקדחת חריפה, עבר להתגורר במושב עין גנים שליד המושבה פתח תקווה. בעין גנים המשיך להיות פעיל בחיים הציבוריים, סייע לקליטת עולים רבים מאירופה, כמו גם להתערותם של עולי תימן שהגיעו למחנה יהודה, כיום שכונה בפתח תקווה.
שליחות במזרח אירופה.
בחורף תרצ"ח-1937 נשלח על ידי תנועת תורה ועבודה ומועצת הנוער של הקרן הקיימת לישראל לשכנע יהודים לעלות ארצה מארצות פולין, ליטא ולטביה. שנתיים לאחר מכן יצא שוב לליטא ולרומניה בשליחות דומה. התמונות שהביא עמו משם, כמו גם הרישומים המעטים שערך, מהווים תיעוד לקהילות תוססות שהיו ונכחדו במלחמת העולם השנייה.
פעילות בהגנה.