במהלך כהונתו התפתחה העיר בתחומים הבאים: הרחבה משמעותית של שטח השיפוט העירוני, קליטת עולים רבים וגידול משמעותי באוכלוסייה, בניית בתי החולים "השרון" ו"בית רבקה", בניית בית העירייה, בית התלמיד ובית "יד לבנים" והקמת שכונת נווה עוז.
פנחס רשיש נפטר בט"ו בסיוון ה'תשל"ח (1978). מנשואיו לאשתו הראשונה שרה נולד לו בן אחד ומאשתו השנייה חדווה לבית מורגנשטיין נולדו לו בן ובת. אשתו חדווה נפטרה בשנת 1970 ושניהם טמונים בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
הנצחה.
מספר מוסדות בעיר פתח תקווה קרויים על שמו:
קארל ברנדטסון
קארל ברנדטסון (בשוודית: Karl Mathias Berndtsson Kullberg; 16 במרץ 1892 - 29 בספטמבר 1943) הוא שחמטאי שוודי שזכה באליפות שוודיה בשנים 1918, 1920, 1921 ו-1926 ובאליפות ארצות הצפון בשנת 1928.
בשנת 1917 הפסיד בדו-קרב בפלייאוף של אליפות שוודיה לשחמט לגוסטף ניהולם 3.5-1.5. בשנים 1918, 1920, 1921 (מקום ראשון משותף) ו-1926 ניצח באליפות שוודיה. בשנת 1928 ניצח באליפות הצפון שהתקיימה באוסלו. בשנת 1935 הגיע למקום השישי בתחרות ארברו (ניצח: אלכסנדר אלכין).
ברנדטסון שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
חצוי דם
לחשננית
הרב עמאר
אומות הבית
דומיניק קיינסה
דומיניק קיינסה (באנגלית: Dominic Chianese, נולד ב-24 בפברואר 1931) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי אשר היה מועמד פעמיים לפרס אמי עבור תפקידו בתור קורדו "ג'וניור" סופרנו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
ביוגרפיה.
קיינסה נולד ברובע הברונקס שבניו יורק. הוא סיים את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים בשנת 1948. הוא עבד כבנאי יחד עם אביו ולמד בערבים במהלך שנות ה-50, הוא קיבל תואר באומנות הבמה מברוקלין קולג' בשנת 1961.
קריירה.
בשנת 1974 גילם את ג'וני אולה בסרט הפשע המוערך "הסנדק חלק שני" אותו ביים פרנסיס פורד קופולה והוא מהווה גם המשך וגם פריקוול לסרט "הסנדק" משנת 1972, ומציג את המשך עלילות משפחת קורליאונה, ואת עלייתו של ויטו קורליאונה הצעיר לעמדת כוח של ראש משפחת מאפיה; הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר.
בשנת 1979 שיחק בסרט "וצדק לכל" לצידו של אל פצ'ינו.
בשנת 2004 שיחק בדרמה הארוטית "מתי אהיה נאהבת" לצדה של נב קמפבל. בשנת 2007 שיחק בסרט "אבודים במנהטן".
בשנת 2019 שיחק בסדרת הדרמה של NBC "הכפר", בדמותו של אנזו נאפוליטנו, המתגורר בבניין דירות עם נכדו גייב, סטודנט למשפטים.
סיפורי ממלכת נרניה
אנה פקווין
אנה הלן פקווין (באנגלית: Anna Hélène Paquin; נולדה ב-24 ביולי 1982) היא שחקנית ניו זילנדית-קנדית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בעקבות משחקה בסרט "הפסנתר", וזוכת פרס גלובוס הזהב על תפקידה כסוקי סטקהאוס בסדרה "דם אמיתי".
ביוגרפיה.
פקווין נולדה בוויניפג שבקנדה למרי, מורה לאנגלית ילידת ניו זילנד, ובריאן, מורה לספורט מקנדה. יש לה אח ואחות שמבוגרים ממנה בכמה שנים. בגיל ארבע, היא עברה מקנדה לניו זילנד. בצעירותה היא התעניינה במוזיקה, אך לא במשחק. לקראת בגרותה, משפחתה היגרה ללוס אנג'לס ושם הוריה התגרשו. היא למדה באוניברסיטת קולומביה במשך שנה אחת, ואז היא החליטה שברצונה לפתח את קריירת המשחק שלה.
קריירה.
ב-1993, כאשר במאית הסרט "הפסנתר" חיפשה ילדה קטנה שתשחק בסרטה, נרשמו פקווין ואחותה למבחן בד. פקווין נבחרה מבין 5,000 מועמדות. על תפקידה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וכך הייתה לשחקנית השנייה הצעירה ביותר שקיבלה פרס כזה (אחרי טייטום אוניל). לאחר מכן השתתפה בסרטים "הליכה על הירח", "אמיסטאד" ו"יש לה את זה".
חשיפתה העולמית של פקווין כבוגרת באה בעקבות גילום רוג בסדרת סרטי אקס-מן, ב-2000, ב-2003, ב-2006 וב-2014. פקווין גם הפיקה מספר סרטים עצמאיים עם אחיה: "Blue State" ו"Margaret". ב-2007 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "Bury My Heart at Wounded Knee" שמבוסס על רב המכר של די בראון. היא שיחקה גם במספר מחזות בתיאטרון. בשנה זו גם שיחקה בסרט האימה "תעלולים נבזיים".
ב-2008 החלה לשחק בתפקיד ראשי כסוקי סטקהאוס בסדרה המצליחה של רשת HBO, "דם אמיתי". על השתתפותה בסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובפרס סטלייט.
ב-2009 כיכבה בסרט הביוגרפי "ליבה האמיץ של אירנה סנדלר", בתפקיד אירנה סנדלר, חסידת אומות העולם פולנייה-קתולית שהצילה 2,500 ילדים יהודים מגטו ורשה בתקופת השואה. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לסרט טלוויזיה.
בשנת 2010 כיכבה בתפקיד ראשי בסרט "הרומנטיקנים" ובסרט נוסף "open house" יחד עם סטיבן מוייר ואחיה.
בשנת 2011 כיכבה בתפקיד ראשי בסרטו של קנת' לונרגן "מרגרט" בתפקיד ליסה כהן.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמת הפשע "סיבוב חופשי" את דמותה של כריסטינה, אם חד-הורית שנקלעת לסחר בסמים במהלך שנות ה-70 על מנת לשפר את חייהן של שתי בנותיה.
בשנת 2016 השתתפה במיני-סדרה ההיסטורית "שורשים" המבוסס על ספרו של אלכס היילי "שורשים". בשנת 2017 גילמה את ננסי מונטוגומרי במיני-סדרה "לטענת גרייס", אשר מבוסס על הרומן באותו השם מאת מרגרט אטווד משנת 1996.
בשנת 2018 כיכבה בסרט הדרמה "חופשה ללא תשלום" לצד טסה תומפסון. בשנת 2019 היא החלה להופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "משבריסטית". באותה שנה שיחקה בסרט "הפרידה לצפייה", בסרט דרמה הבריטי "תגידי את זה לדבורים" ושיחקה גם בסרטו של מרטין סקורסזה "האירי".
חיים אישיים.
באפריל 2010 הכריזה פקווין כי היא ביסקסואלית בהודעה שפורסמה מטעם קבוצת האינטרס "True Colors Fund" הפועלת למען זכויות להט"ב.
באוגוסט 2010 נישאה פקווין לשחקן האנגלי, סטיבן מוייר, עמיתה לסדרה "דם אמיתי", איתו הייתה בזוגיות מאז צילומי העונה הראשונה של הסדרה. ב-2014 נולד להם זוג תאומים, ולה גם בן ובת חורגים מנישואיו הראשונים של מוייר. מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
אלברט בארייה
מאותגר
רוסה
רוּסֶה (בבולגרית Русе, בטורקית עות'מאנית רוֹסְצ'וּק) היא עיר נמל בבולגריה והחמישית בגודלה מבחינת כמות אוכלוסין במדינה. רוסה היא בירת מחוז רוסה ושוכנת בצפון המדינה, על גדות הדנובה, בסמוך לגבול עם רומניה, 251 קילומטרים מהבירה סופיה.
היסטוריה.
העת העתיקה וימי הביניים.
שרידי התיישבות מאורגנת ומצודה שנמצאו באזור מתוארכים למאה ה-3 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית. בתקופת אספסיאנוס הקימו הרומאים במקום מצודה, כחלק מביצורי הגבול הצפוני של מואסיה. שמה של המצודה - סקסגינטה פריסטה (Sexaginta Prista) בא מעירוב של לטינית ויוונית ומשמעותו העיר בת 60 הספינות. לאחר הפיצול באימפריה הרומית עברה המצודה לחזקת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-6 הוחרבה בפשיטות של שבטים אווארים וסלאבים. במהלך המאה ה-13 תקופת האימפריה הבולגרית השנייה, הוקמה בסמוך לשרידי המצודה הרומית, מצודת דרכים חדשה שנקראה רוּסִי והיוותה חלק ממערך ההגנה של האימפריה הבולגרית.
התקופה העות'מאנית.
ב-1388 נפלה מצודת רוסי בידי צבאותיו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. ב-1595 נכבשה העיר על ידי מיכאי האמיץ נסיך וולאכיה ולאחר כיבושה מחדש הרחיבו העות'מאנים את ביצוריה ובמהלך המאה ה-18 היא הפכה לאחת ממצודותיהם המרכזיות. בתקופה בה שלטה במקום האימפריה העות'מאנית נקראה העיר רוסצ'וק (Rusçuk) וכך היא קרויה על ידי היהודים יוצאי בולגריה עד ימינו. ב-1864 נקבעה העיר כמקום מושבו של הפחה וכבירת פלך הדנובה של האימפריה. בתקופה זו עברה העיר מהפכה חינוכית ותרבותית, כאשר נבנו בתי ספר עצמאיים, הופץ עיתון בשפה הבולגרית ונפתחו קונסוליות של מדינות אירופיות.
לאחר עצמאות בולגריה.
ב-20 בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבשה העיר בידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכללה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין בשטחה של נסיכות בולגריה. בשלהי המאה ה-19 התפתחה רוסה לכדי מרכז כלכלי ותרבותי אזורי ואוכלוסייתה הורכבה מתמהיל אתני שכלל 43.36% בולגרים, 39.2% טורקים ו-7.43% יהודים. לאחר מלחמת הבלקן השנייה איבדו הבולגרים את חבל דרום דוברוג'ה לממלכת רומניה ורוסה שהייתה מרכז כלכלי אזורי לחבל, איבדה מחשיבותה וסבלה ממשבר כלכלי חריף. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה העיר בסיס לוגיסטי לורמכט ומצבורי הדלק שבה היוו יעד להתקפות פרטיזנים.
רוסה מחוברת אל העיר הרומנית גיורגיו (Giurgiu) באמצעות גשר שנחנך ב-1954 המכונה "גשר הידידות" ומתוח מעל הדנובה. רוסה ידועה בשל מבני המגורים והציבור שבה שחלקם נבנו בסגנונות אדריכלות הבארוק ורוקוקו וכן בשל הטיילת שלאורך החוף, הפנתיאון לזכר מרד אפריל הבולגרי ומספר מוזיאונים.
כלכלה ותחבורה.
רוסה היא מרכז תעשייתי ולוגיסטי בבולגריה. בפאתי העיר 2 אזורי תעשייה ואחסנה מרכזיים וכן 2 מרכזי דיוטי פרי. בסמוך לעיר תחנת כוח תרמודינמית המייצרת חשמל בהספק של 600 מגה וולט אמפר ונמצאת בבעלות חברת אנרגיה מסלובניה. ענפי התעשייה המרכזיים ברוסה הם עיבוד מזון, טקסטיל, תעשייה כימית וזיקוק נפט. בנמל העיר קיימת מספנה ובה מתחזקים ומתקנים ספינות. רוסה ממוקמת במרכז צומת מסילות רכבת בבולגריה. קו הרכבת הראשון לעיר נחנך עוד ב-1867 ובימינו היא מקושרת לסופיה, וארנה ובוקרשט בקווים מהירים. כ-15 קילומטרים דרומית מזרחית לעיר ממוקם נמל התעופה שְטְרָאקְלֶבוֹ המשמש לתעבורת סחורות ונוסעים פנים-בולגרית.
דמוגרפיה.