יש הסבורים כי עיקר תרומתה של המערכה במזרח אפריקה הייתה בריתוקם של כוחות בריטים משמעותיים לזירה משנית זו, שמנע את השמדתם הכוללת של כוחות הציר בצפון אפריקה בתחילת 1941, והעניק לאיטלקים מרווח זמן עד הגעת כוחותיו של רומל, שהאריכה את הלחימה בשנתיים נוספות. אל מול ראייה זו יש הרואים דווקא את היכולת להניע כוחות בין החזיתות השונות, כהישגו הגדול של ויוול בשתי המערכות. את חוסר היכולת להכריע במערכה בצפון אפריקה יש לייחס, לפי דעה זו, לא לריכוז הכוחות במזרח אפריקה, אלא למשלוח כוח הסיוע הבריטי ליוון, פעולה שנתפסת כנכונה מבחינה פוליטית, אך חסרת כל הגיון צבאי.
עיקר ההשפעה של המערכה הייתה מהבחינה הלוגיסטית: המערכה הסירה את האיום האיטלקי על ים סוף, ואיפשרה תנועת כוחות אמריקאים לעבר תעלת סואץ שלא הייתה עוד על פי ההגדרה "אזור לחימה". המערכה איפשרה שימוש במושבות הבריטיות והצרפתיות שמדרום לסהרה כבסיסי אספקה ללחימה בזירות רחוקות - במערכת המדבר המערבי, אך גם דרך עיראק ואיראן לברית המועצות, בכך שהסירה את האיום וחיסלה את כוחות האויב באזור הנילוס העליון, ואיפשרה את קיומו של הקו האווירי בין פור לאמי לח'רטום, שהיה קו אספקה עיקרי של בעלות הברית במהלך המלחמה.
הניצחון במערכה היה גם הישג מוראלי חשוב, בתקופה בה המלחמה בכללותה נטתה לצד מדינות הציר, כמו גם מכה ליוקרתו של מוסוליני שנשענה במידה רבה על יומרתו להקים קיסרות איטלקית שתשתרע מלוב ועד סומליה.
חשיבות נוספת של המערכה הייתה בהיותה מבחן ליומרתו של וינגייט לנהל מבצעי חדירה עמוקי טווח מאחורי קווי האויב, תוך שימוש בכוחות סדירים הנלחמים לוחמת גרילה. בשיטות אלו, שפיתח וינגייט בארץ ישראל בשנות ה-30, נעשה שימוש לאחר מכן במערכה בבורמה, ובמקומות רבים אחרים ברחבי העולם לאחר מלחמת העולם השנייה.
ההשפעה על המדינות המשתתפות במערכה.
איטליה.
מבחינת איטליה סימנה המערכה את קץ החלום על יצירת אימפריה איטלקית באפריקה. על אף שהלחימה במדבר המערבי נמשכה עוד כשנה וחצי לאחר כניעתו של הדוכס מאאוסטה, היה ברור לכל כי השלטון האיטלקי במזרח אפריקה, שאותו ביסס מוסוליני במלחמות עקובות מדם ובטבח אזרחים חפים מפשע, ובהקמתו השקיע מאמצים רבים בהון, בכוח אדם ובמשאבים, בא לקיצו. התבוסה, יותר משהייתה תבוסה צבאית חמורה, הייתה מכה אנושה ליוקרתו של הפשיזם האיטלקי, שבמשך שנים התבססה התעמולה שלו על הישגיה של איטליה ככוח כובש ומיישב במזרח אפריקה. מוסוליני עצמו, כאשר היה צריך להיפגש עם היטלר זמן קצר לאחר התבוסה, אמר לצ'אנו כי "כל הדם שבי לא יספיק כדי להסמיק מבושה... איך קרה שצרפת המובסת הצליחה לשמור על האימפריה שלה, ואנחנו, אדוני אירופה, איבדנו אותה..."
המערכה המזרח אפריקאית הייתה המערכה הראשונה והאחרונה במלחמת העולם השנייה בה לחם הצבא האיטלקי כשהוא לבדו. במערכות אחרות, כמערכה היוונית והמערכה במדבר המערבי התערב הצבא הגרמני והציל את האיטלקים מתבוסה מכרעת. מערכה זו הייתה אבן דרך בתלותו הגוברת והולכת של מוסוליני בברית עם היטלר, ובאובדן עצמאותה של איטליה הפשיסטית.
עם נפילת גונדר, הודיע הרדיו האיטלקי כי "מה שנלקח יושב בלחימה בזירות אחרות". התעמולה הפשיסטית טענה כי המושבות האיטלקיות שנפלו עוד תשובנה לידי איטליה, ובמזרח אפריקה עוד לחמו מתיישבים איטלקים בלוחמת גרילה עד הכניעה האיטלקית בשנת 1943, כאשר ברור היה כי ללחימה אין כל טעם, והשלטון האיטלקי במושבות אלו לא ישוב לעולם.
החששות הכבדים לגורלם של המתיישבים האיטלקים הביאו להסדר יוצא דופן בין הממשלה הבריטית לבין הממשלה האיטלקית, בתיווכה של שווייץ במסגרתו הוחזרו רוב המתיישבים לאיטליה במהלך שנת 1942.
אתיופיה ואריתריאה.
מבחינת העם האתיופי הייתה המערכה מלחמת שחרור, והעובדה כי עצמאותה של אתיופיה הושגה לא רק באמצעות התערבות המעצמות האירופיות, אלא בהשתתפות משמעותית של לוחמים אתיופים, זכתה להדגשה רבה. אתיופיה, שהייתה עד אובדן עצמאותה, המדינה העצמאית היחידה במזרח אפריקה, ואחת משתי המדינות העצמאיות היחידות באפריקה כולה (לצד ליבריה), שבה ורכשה את מעמדה העצמאי, בעקבות סדרת הסכמים עם בריטניה בתקופה שמיד לאחר המערכה.
היילה סלאסי שב לכס השלטון, בברכת בעלות הברית, כמנהיגה המוכר של האומה האתיופית העצמאית, אך נדרש לו זמן רב לייצב את מעמדו מבית. בשנים שמיד לאחר המערכה עמד בפני מספר מרידות כנגדו, שהעיקריות ביניהן התחוללו ב-1943, 1944 ו-1952. תנופת הפיתוח שממנה נהנתה אתיופיה לאחר המלחמה, וכספים רבים, במיוחד כספי ארצות הברית שהושקעו בה, בוזבזו על חצר המלוכה ולא הגיעו אל העם. המבנה החברתי שכלל אצולה פיאודלית וכוח רב לכנסייה, מנע במשך זמן רב את התקדמותה של אתיופיה והתפתחותה.
מעמדה של אתיופיה איפשר לה להעלות דרישות טריטוריאליות באשר לאריתריאה שהייתה תחת כיבוש איטלקי מ-1885. מיד לאחר המלחמה נותרה אריתריאה כשטח חסות בריטי, אך בשנת 1952 החליט האו"ם על הקמת פדרציה בה תהיינה חברות אריתריאה ואתיופיה. ב-1962 הודיע היילה סלאסי על ביטולה של הפדרציה, וסיפוחה של אריתריאה כמחוז באתיופיה.
סומליה.
לאחר המערכה נותרו שני חלקיה של סומליה, סומלילנד הבריטית וסומליה האיטלקית, תחת שלטון בריטי. בהסכם פריז בשנת 1947 ויתרה איטליה על ריבונותה בסומליה, אך ב-1949 החליטה עצרת האו"ם להעביר את סומליה האיטלקית לנאמנות איטלקית לתקופה של עשר שנים. ב-1960 קיבלו שני חלקי סומליה את עצמאותם, והכריזו על איחודם למדינה אחת.
סומלילנד הצרפתית.
סיום המערכה במזרח אפריקה הותיר את אנשי וישי במזרח אפריקה מבודדים ונצורים. אל המצור הימי הבריטי שהוטל על המושבה מתחילת המערכה, הצטרף מצור יבשתי, כאשר מסילת הברזל שבין ג'יבוטי לאדיס אבבה, שהייתה קו האספקה העיקרי לג'יבוטי מן היבשה, נתפסה בידי הבריטים, והכוחות הבריטים הקיפו את המושבה מכל עבריה. למרות כל אלו המשיכה המושבה בנאמנות למשטר וישי, וסירבה להצטרף אל בעלות הברית, או להביע נאמנות לצרפת החופשית.
רק בדצמבר 1942, לאחר מבצע לפיד, בו כבשו בעלות הברית את מושבות צרפת בצפון אפריקה, והשתלטות גרמניה הנאצית על "האזור החופשי" בצרפת, הודיעו אנשי סומלילנד הצרפתית על תמיכתם באנשי צרפת החופשית.
עד לסיום מלחמת העולם השנייה נותרה סומלילנד הצרפתית תחת שליטה צבאית בריטית וממשל אזרחי צרפתי. ב-1946 קיבלה המושבה מעמד של "טריטוריה שמעבר לים". ב-1977 קיבלה המושבה עצמאות מלאה, והפכה למדינה עצמאית בשם ג'יבוטי.
מתנדבי היישוב במערכה.
מעורבותם של חיילים מהיישוב בארץ ישראל במערכה לא הייתה רבת היקף, אך לעיתים הייתה משמעותית. היו בודדים ששירתו במסגרת יחידות שונות של הצבא הבריטי, אם כטייסים, ואם כמקרה אברהם עקביה ששימש כעוזרו האישי של וינגייט. עם זאת, הוציא היישוב מתוכו שתי יחידות מאורגנות, שהיו בעלות תפקיד חשוב בלחימה. קומנדו 51, שהוקמה על בסיס כוח האדם של חלק מיחידות מתנדבי היישוב בחיל החפרים, שפורקו לאחר התבוסה במערכה על צרפת. יחידה זו, בה לחמו זה לצד זה 240 יהודים ארץ ישראלים, ו-120 ערבים ארץ ישראלים, לחמה באומץ רב ובהצטיינות בקרבות קרן, אמבה אלגי וגונדר, אך פורקה בסוף שנת 1941, וחייליה שולבו ביחידות אחרות.
תרומה נוספת, ומשמעותית, הייתה יחידת הרופאים שהגיעה למערכה בתחילת שנת 1941. בתקופה זו נראה היה כי בעיות השירות הרפואי לגדודי המורדים האתיופים שפעלו תחת פיקודו של וינגייט אינה יכולה להיפתר, אלא בהבאת רופאים מהמקום היחיד במזרח התיכון בו ניתן היה להשיג רבים מהם - ארץ ישראל. וינגייט ארגן משלחת של רופאים ארץ ישראלים שנכנסה לאתיופיה ביחד עם הכוחות הראשונים שהגיעו, וחלקם אף נותרו באתיופיה לאחר מכן, וסיפקו שם שירותי רפואה. אחרים המשיכו כרופאים צבאיים במערכות נוספות כגון המערכה במדבר המערבי. בין הרופאים אישים שעשו לאחר מכן שם בעולם הרפואה בארץ, כגון משה וולמן ואריה זסלני.
אושעיא איש טריא
אושעיא איש טיריא
הושעיא איש טריא
רבי אלעזר בן חרסום
רב שנואי
שם (דמות מקראית)
אהרן רוזנפלד
קובנר
קוֹבְנֶר (בכתיב יידי: קאָוונער; ברוסית: Ковнер, בעבר Ковнеръ; בגרמנית ובפולנית: Kowner; באנגלית: Kovner) הוא שם משפחה שפירושו "בן העיר קובנה".
גולם במעגל (סרט)
גולם במעגל הוא סרט ישראלי של ענר פרמינגר משנת 1993 על פי ספרה של לילי פרי-אמיתי אך עם שינויים מהספר המקורי. הסרט זכה במספר פרסים בישראל ובעולם, בהם פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (חגית דסברג).
תקציר העלילה.
מיקי סתיו (חגית דסברג) היא פסנתרנית מופנמת ועצורה הנאבקת על זהותה, ומתנתקת בהדרגה מן העולם ההרמטי והמוגן שבו גדלה. מיקי ממולכדת בתוך מעגל של מערכות יחסים תובעניות המציגות חלקי מראות לאישיותה. תהליך התבגרותה מתאפיין במתח החריף בין עולם המוזיקה הקלאסית עליו התחנכה, לבין הראליה של העולם היצרי הנחשף בתוכה ומחוצה לה במהלך הסרט. תוך כדי ההתכוננות לרסיטל הגמר באקדמיה למוזיקה, היא מתמודדת במקביל גם עם קיומה המעיק והבולע של אם ניצולת שואה (ניקול קסל), הזדקקותו של אב מסורס (גדליה בסר), יחסים עם סב סנילי (אלברט כהן), הראי התובעני שמציג לה הכנר אורי רוזס, חברה לשעבר (איצ'ו אביטל), ומערכת יחסים אינטימית אך מאכזבת עם אמנון (דני ליטני), השכן מלמעלה שמגלם את המאהב וזמר הפאב השכונתי, אך בעצם נשאר נאמן לארוסתו ולעולמו הבורגני. תהליך התבגרותה של מיקי הוא המוקד של סיפור החמצה, התנתקות ולידה מחדש. הסרט מכוון את הקהל להזדהות עם רגישותה של אשה מתבגרת, ומאיר את הכאב, הפרידה והמוות כחיוניים לחוויית הגדילה מגולם לפרפר.
לדברי הבמאי פרמינגר,
קישורים חיצוניים.