ב-11 בפברואר 1916 החלה הפגזת תותחים ולקראת חצות רוסים החלו להתקדם. הם ניצלו היטב את החשכה, הצליחו להגיע קרוב מאוד לעמדות ההגנה והחלו בקרבות מטווח קצר. לאחר מספר ימים של קרבות העות'מאנים החלו לנטוש את המוצבים סביב העיר. בבוקר 16 בפברואר הצבא הרוסי נכנס לעיר עצמה ללא קרב. הצבא העות'מאני נסוג כ-8 ק"מ מהעיר והחל להתבצר בקו ההגנה החדש.
תוצאות המתקפה.
הצבא הרוסי התקדם כ-150 ק"מ, הארמייה ה-3 של העות'מאנים איבדה מעל למחצית מכוחה ולמעשה הפסיקה להתקיים כיחידה לוחמת. באפריל 1916 כבשו הרוסים את עיר נמל טרבזון וביולי את ארזינדג'ן. הצבא הרוסי כבש כמעט את כל האזור של ארמניה המערבית שאוכלס ברובו על ידי אוכלוסייה ארמנית.
לעות'מאנים הניצחון הרוסי היה צורם ביותר. מפקד הכוחות באזור אבדילקרים פאשה הועבר מתפקידו. הממשל לא היה יכול לנצל הצלחות במערכת גליפולי בדעת הקהל. נעשו מאמצים רבים לשלוח תגבורות לאזור במטרה לעצור התקדמות רוסית לתוך עומק השטח העות'מאני.
גנגם סטייל
Domino
Domino הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקת ג'נסיס מאלבומם Invisible Touch אשר יצא ב-1986. השיר הוא השישי באלבום. המוזיקה נכתבה על ידי חברי הלהקה והמילים נכתבו על ידי הקלידן, טוני בנקס. השיר מחולק לשני חלקים "In the Glow of the Night" ו-"The Last Domino".
אף על פי שלא יצא כסינגל, השיר הגיע למקום ה-29 במצעד Hot Mainstream Rock Tracks שבארצות הברית.
ה"בי-סייד" של השיר Tonight, Tonight, Tonight, כלל את החלק הראשון של השיר "In the Glow of the Night" והבי-סייד של השיר Invisible Touch היה החלק השני של השיר "The Last Domino".
בשנת 2014 דירג הגרדיאן את השיר כאחד מעשרת השירים הטובים ביותר של ג'נסיס.
ליריקה.
ב-DVD ההופעה של הלהקה When in Rome 2007, נראה וידאו קצר שבו הקלידן טוני בנקס מדבר על השפעותיו של שירי ג'נסיס הווידאו נקרא "Tony talks about his inspiration". בנקס סיפר שהשיר היה השפעה ממלחמת לבנון הראשונה על חדר במלון בביירות לפני שהעיר מופצצת.
הופעות.
לפני שהשיר נוגן, המתופף והסולן פיל קולינס סיפר על אפקט הדומינו אשר עלול לקרות לקהל בקטע הראשון או שעלול לקרות לאנשים בקטע השני (עם האורות שנדלקו על קטע זה שלהקהל) פעמים רבות.
השיר בוצע בסיבובי ההופעות של Invisible Touch, The Way We Walk, Calling All Stations ו-Turn It On Again.
השיר בביצוע חי נמצא בשני אלבומי הופעה של הלהקה ו-Live Over Europe 2007. אולם השיר גם מבוצע בסרטי ההופעות של הלהקה Genesis Live at Wembley Stadium, The Way We Walk - Live in Concert, ו-When in Rome 2007.
נמל התעופה הבין-לאומי סונאן
נמל התעופה הבין-לאומי סונאן שוכן כ-25 ק"מ מפיונגיאנג בירת קוריאה הצפונית והוא שער הכניסה הראשי למדינה. הנמל הוא בסיס פעולה מרכזי של חברת התעופה הלאומית של קוריאה הצפונית, אייר קוריאו.
שדה התעופה הראשון בפיונגיאנג שכן ממזרח לנהר הטאדונג, אך עם הופעת מלחמת העולם השנייה הובהר הצורך בבניית נמל תעופה חדש, ונמל התעופה סונאן נבנה.
במהלך מלחמת קוריאה, נכבש נמל התעופה על ידי כוחות האו"ם למשך 7 שבועות עד סוף 1950, שם הם אחסנו כמות גדולה של ארטילריה. ב-13 במאי 1953, הוצף נמל התעופה בעקבות הפצצת סכר טוקסאן על ידי כוחות חיל האוויר האמריקאי. חודשיים לאחר החתימה על שביתת הנשק, החלה ממשלת קוריאה הצפונית בבניית נמל התעופה מחדש והרחבתו.
בשנת 2000 הפסיקה חברת אירופלוט הרוסית להפעיל את טיסותיה ממוסקבה, ומאוחר יותר אף את טיסותיה מחברובסק. באמצע שנות ה-2000 תפעלה חברת Russian Sky Airlines טיסות שכר לפיונגיאנג ממגוון יעדים מרוסיה באמצעות מטוסי איליושין Il-62 ואיליושין Il-86. באוקטובר 2006 הציעה חברת צ'יינה סאות'רן איירליינס מספר טיסות שכר מבייג'ינג לפיונגיאנג ובחזרה בעונות השיא בלבד. במרץ 2008 חברת אייר צ'יינה הפעילה מחדש את קו הטיסות מבייג'ינג באמצעות מטוס הבואינג 737, בתדירות של 3 פעמים בשבוע, אך טיסות אלו הופסקו ב-22 בנובמבר 2017 בשל חוסר התעניינות וביקוש. חברות התעופה אייר קוריו, קוריאן אייר ואסיאנה איירליינס, תפעלו אף הן טיסות שכר, לסיאול ולמחוז יאנגיאנג שבפרובינציית גאנג וואן בחופיה המזרחיים של קוריאה הדרומית. טיסות אלה שימשו בני משפחה שבאו לבקר את קרובי משפחתם הפרודים מעבר לגבול. הן הושעו עם תום מדיניות אור השמש בשנת 2008. ביוני 2018 המשיכה חברת אייר צ'יינה את שירות טיסותיה מנמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל לפיונגיאנג.
פתאום, בקיץ האחרון
פתאום, בקיץ האחרון (באנגלית: Suddenly, Last Summer) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1959 בבימויו של ג'וזף ל. מנקייביץ'. תסריט הסרט נכתב על ידי גור וידל ומבוסס על מחזה בעל אותו שם של טנסי ויליאמס. בסרט משחקים אליזבת טיילור, קתרין הפבורן ומונטגומרי קליפט.
הפקה.
הסרט מבוסס על מחזה בעל אותו שם של טנסי ויליאמס. גור וידל עיבד את המחזה לתסריט, אך הוא לא קיבל קרדיט בסרט.
זהו המחזה השלישי של טנסי שעובד לסרט, אחרי "חשמלית ושמה תשוקה" (1951) ו"חתולה על גג פח לוהט" (1958). כמו האחרונים גם סרט זה עסק בהומוסקסואליות, ואף יותר בגלוי.
זהו סרטה הראשון של אליזבת טיילור אחרי עזיבתה את אולפני "מטרו גולדווין מאייר". טיילור שהייתה השחקנית הרווחית ביותר בזמנו שכנעה את מפיקי הסרט ללהק מונטגומרי קליפט.
קליפט, שהיה מכור לאלכוהול עקב תאונה, התקשה לעמוד בקצב הצילומים, ובעקבות זאת עיכב את צילומי הסרט. במאי הסרט ג'וזף ל. מנקייביץ' ביקש ממפיק הסרט סם שפיגל להחליף את קליפט. אך רוב צוות השחקנים צידד בקליפט. קתרין הפבורן כעסה על התנהגותו של מנקייביץ' ולאחר סיום צילומי הסרט היא ירקה על פרצופו כאות סלידה.
הפקת הסרט נערכה בין מאי לספטמבר 1959. צילומי הסרט נערכו באנגליה, באיים הבלאריים, בקוסטה בראווה ובספרד.
הכרה.
הכנסות.
הסרט הצליח בקופות עם הכנסות גבוהות של כ-6.4 מיליון דולר בהשוואה לתקציב המוערך בכשלושה מיליון דולר.
מועמדויות ופרסים.
אליזבת טיילור וקתרין הפבורן היו מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אך הן הפסידו לסימון סיניורה על תפקידה בסרט "מקום בצמרת". הסרט היה גם מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר. טיילור והפבורן היו מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר, והראשונה זכתה בו.
לפתע, קיץ אחרון
רשות התקשורת הבריטית
רשות התקשורת הבריטית, הידועה יותר בכינויה Ofcom או Office of Communications, היא רשות פיקוח רגולטורית בריטית הממונה על שמירת עקרונות התחרותיות בשוקי השידור, התקשורת והדואר בבריטניה. הרשות הוקמה בשנת 2003 מתוקף חקיקה, והחליפה את משרד התקשורת הממשלתי שקדם לה.
לרשות יש סמכויות ביצוע מגוונות בתחומי הטלוויזיה, הרדיו, התקשורת הטלפונית, האינטרנט ושירותי הדואר. היא בעלת סמכות סטטוטורית לייצג את אינטרס צרכני התקשורת על ידי קידום תחרותיות והגנה על הציבור מפני תכנים לא ראויים באמצעי התקשורת. פעילויותיה כוללות עריכת מכרזים, מתן זיכיונות ורישיונות, מחקר, קביעת מדיניות ותקנות, טיפול בתלונות, וניהול ספקטרום. הרשות אינה ממומנת מכספי מיסים, אלא מדמי תמלוגים שמחויבות להעביר לה כל חברות התקשורת בבריטניה.
Ofcom היא גוף מקביל בבריטניה לרשות הלאומית לתקשורת בישראל, אשר נמצאת בתהליכי הקמה מאז שנת 1996.
היסטוריה.
הקמת הרשות הוכרזה על ידי המלכה אליזבת השנייה בנאום לפרלמנט ביוני 2001. הגוף החדש, אשר יועד להחליף מספר גופים שונים, הוצג כ"רגולטור-על" לתחום התקשורת המתפתח במהרה. עקרון מנחה בהקמת הרשות החדשה היה ניתוקה של עבודה רגולטורית מהשפעות של לחצים פוליטיים, ומתן עצמאות לרגולטור לפעול לפי שיקולים מקצועיים בלבד. עקרון זה, הזהה לעקרון שמאחורי עצמאות הרשות להגבלים עסקיים, אמור לאפשר לרגולטור לעשות את עבודתו בצורה יעילה יותר ללא תלות בבעלי עניין שעלולים להיות מעוניינים בצמצום התחרות, דוגמת פוליטיקאים ובעלי חברות תקשורת.
הרשות החלה בפעילות ב-29 בדצמבר 2003, וירשה את תפקידיהם של חמישה גופים רגולטוריים שונים:
בשנת 2011, ירשה גם את תפקידו של גוף שישי, הוועדה לשירותי דואר.
בעשור הראשון לפעילותה עמדה הרשות בפני לחצים פוליטיים וסכנת סגירה. ביולי 2009, הכריז המועמד השמרני לראשות הממשלה, דייוויד קמרון, ש"Ofcom כפי שאנו מכירים אותה תחדל מלהתקיים" במידה והוא יבחר לשלטון. לדידו, עצמאותה של הרשות הייתה גדולה מדי ורוקנה את תפקידה של הממשלה בענייני מדיניות פיתוח בתחום התקשורת. בתגובה, הצהיר מנכ"ל הרשות לשעבר, לורד סטפן קרטר, שהתבטאות זו היא "שטחית או חסרת הבנה", כיוון שהסיבה להקמת רשות עצמאית נובעת דווקא מהצורך בקבלת החלטות באופן עצמאי ומקצועי שלא תמיד מתאפשרים במסגרת משרד ממשלתי. לאחר היבחרו, חזר בו קמרון מתוכניתו ואף הגדיל את תחומי האחריות הרשות כשהעביר את הרגולציה על שירותי הדואר לידיה.
ביקורת.
הרשות הייתה נתונה לביקורת ציבורית לפרקים על המשכורות הגבוהות שניתנו לעובדיה, יחסית לעובדי השירות הציבורי; על הבניין היוקרתי שבו שוכן מטה הרשות, על גדות נהר התמזה במרכז לונדון; על טיב החלטותיה הרגולטריות, דוגמת רפורמת הרגולציה על שירותי הרדיו בשנת 2007; ועל טיב שירות הלקוחות שהיא מעניקה לאזרחים הפונים אליה בתלונות על גופי תקשורת.