בתחרות לזכרו של פאבו נורמי האגדי, שנערכה בטורקו שבפינלנד ב-26 ביוני 1984, זכה צדוק במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא ישראלי חדש של 8.35.41 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-21 שנים ונשבר על ידי איתי מגידי (8:35.05 דקות). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בוולנאט ב-25 ביולי אותה שנה הוא סיים במקום שביעי בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:46.46 דקות.
אולימפיאדת לוס אנג'לס.
שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים צדוק במקום 27 בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 8:42.28 דקות.
אלמנט
וורקוטה
וורקוטה (ברוסית: Воркута) היא עיר ברפובליקת קומי, צפון רוסיה. אוכלוסייתה מונה (נכון לשנת 2021) 52,292 איש. העיר שוכנת צפונית לחוג הארקטי באזור קפוא-עד.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-19, גאולוגים גילו באזורי אלו מרבצי פחם. משנת 1924 נשלחו מספר משלחות מחקר גאולוגיות כאשר עבודתה של כל משלחת גאולוגית באותם ימים לא נעשתה ללא עזרת האוכלוסייה המקומית. סביב אתרי הגילוי נוצר מחנה הגולאג בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1932 היו במחנה 9,000 אסירים ולאחר מכן בשנת 1938 מספר האסירים גדל ל-55,000 אסירים.
ב-28 בדצמבר 1941 נחנך קו הרכבת הראשון מוורקוטה לאורך מסילת הרכבת הצפונית פצ'ורה. באמצע קיץ 1942 הוכנס הקו לפעילות סדירה במקטע וורקוטה-קוטלאס-קונושה. במהלך מלחמת העולם השנייה היישוב הפך לעיר, אך עדיין פעל לצדה מחנה גולאג בשם וורקוטלאר. המחנה היה בין הגדולים בברית המועצות, בתחילת שנות ה-50 שכנו בו מעל ל-73 אלף אסירים.
בשנת 1953 פרץ במחנה המיוחד מספר 6 רקלג מרד אסירים. המחנה פורק ב־1962, ו-ורקוטה קיבלה מעמד של עיר. העיר נבנתה בהתאם לתוכנית של אדריכלים מלנינגרד בהתאם לסגנון קלסיציזם סטליניסטי. התפתחה סביבה תעשיית מזון נרחבת ותעשיית הפחם המשיכה להוות מקור הכלכלה העיקרי בעיר.
שני פיצוצים גרעיניים תת-קרקעיים בוצעו בשטח אזור וורקוטה. הפיצוץ הראשון התרחש ב-2 ביולי 1971, בעומק של 542 מטר, 20 ק"מ מוורקוטה, לא הרחק מתחנת הרכבת חאנוביי. השני בוצע ב-29 באוגוסט 1974 בעומק של 583 מטר ליד תחנת סיידה שליד וורקוטה. לפיצוצים לא היו חשיבות צבאית, אלא כלכלית: בעזרתם נבדקו השכבות העמוקות של כדור הארץ למטרות מדעיות.
לאחר קריסת ברית המועצות והמשבר בתעשיית הכרייה, עזבו תושבים רבים את העיר. המכרה, היישוב הראשון באתר של העיר הנוכחית שפעם היה אזור עירוני גדול, ננטש וחלה נסיגה במספר התושבים בה.
תרבות.
בשנת 1943 פועל בעיר תיאטרון. בשנים הראשונות הרכב התיאטרון כלל בעיקר שחקנים מקרב אסירי הגולאג, ובהתאם לכך בין השחקנים היו שחקני תיאטראות של מוסקבה ולנינגרד שנשלחו לתקופות מאסר. עד שנת 1953 עמד בראש התיאטרון בוריס מורדבינוב, בעבר במאי תיאטרון הבולשוי במוסקבה. לאחר פטירת יוסיף סטלין רבים מאסירי הגולאג שוחררו, והשחקנים חזרו על פי רוב לערים הגדולות.
אקלים.
האקלים של העיר הוא תת-ארקטי. התקופה נטולת הכפור היא כ-70 יום בלבד בהן הטמפרטורות מעל לאפס מעלות (גם בקיץ ייתכן לעיתים כפור), בעוד שמשך החורף הוא כשמונה חודשים. עם זאת, האקלים של וורקוטה מתרכך באופן משמעותי (בהשוואה לאזורים אחרים באזור הארקטי) מהשפעת הגזרה המערבית הלא-קופאת של הקוטב הצפוני. לכן, תנודות הטמפרטורות השנתיות בוורקוטה קטנות למדי עבור קווי הרוחב הללו, והטמפרטורות בחורף גבוהות יותר מאשר בדרום. כמות המשקעים השנתית (531 מ"מ) גדולה בסטנדרטים של האזור הארקטי, אשר בשילוב עם טמפרטורות קיץ נמוכות יחסית, מובילה ללחות יתר (אקלים לח). בקיץ, האינטראקציה של חזיתות אטמוספיריות חמות של ציקלונים המגיעים מהאוקיינוס ​​האטלנטי עם חזיתות קרות אך לחות של הקוטב הצפוני המערבי גורמת להיווצרות עננים רבים, ולכן יש מעט מאוד ימים ללא עננים בוורקוטה. כמעט תמיד נושבת רוח חזקה למדי, בעיקר לכיוון צפון מערב. בחורף, סופות שלגים קשות מתרחשות ללא הרף, הגורמות לסחף שלג.
חקלאות בשדה פתוח בלתי אפשרית בגלל האקלים הקשה, למעט כמה עשבים. מלפפונים, תרד, כרישה, בצל ואחרים גדלים בעיקר על אדני החלונות ובחממות. מ-17 בדצמבר ועד ל-27 בדצמבר מתקיימת תופעה של ליל קוטב ומ-30 במאי ועד ל-14 ביולי שמש חצות.
כלכלה.
כלכלת העיר מבוססת על מרבצי פחם. בשנות ה-50 פעלו באזור 17 מכרות, כיום פועלים 5 בלבד.
בפברואר 2016, נהרגו 36 איש במכרה הפחם 'סברנאיה' עקב פיצוץ שנגרם מדליפת גז מתאן. דווח כי מתוך 110 איש ששהו במקום חולצו 80 כורים, אך אפסו הסיכויים לחלץ את 36 הנותרים.
אוכלוסייה.
לפי הסטטיסטיקה הרשמית של השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית בתחילת 2019, אוכלוסיית העיר מנתה 54,223 נפשות. הסטטיסטיקה הרשמית שונה מאוד ממצב העניינים האמיתי ולדברי פקידי העיר חיים בעיר בין 35 ל-40 אלף איש. על פי נתונים אלה וורקוטה היא העיר המובילה ברפובליקת קומי במונחים של ירידה באוכלוסייה. אם בשנת 1992 חיו בה יותר ממאה אלף איש, כיום חיים בה כחמישים אלף בלבד.
תחבורה.
בעיר פועלת תחנת רכבת וזה אמצעי תחבורה העיקרי. עד לאחרונה לא היה כביש קבוע שהיה ניתן לשימוש במהלך כל ימות השנה. שדה תעופה של העיר מחבר אותה עם מוסקבה, סנקט פטרבורג וסיקטיבקר.
עד 2011 לא היה כביש לעיר. הדרך היחידה להגיע לוורקוטה ברכב הייתה לעצור באוחטה (סוסנוגורסק, במרחק כ-680 ק"מ מהעיר) ולהעמיס קרונות על רציפי רכבת שם. לקח כיממה להתגבר על קטע זה של המסלול, ובשל ארגון לקוי של התחבורה ברכבת, זמן הנסיעה יכול לעלות ל-8 ימים, בתוספת זמן ההמתנה לרציף עד יומיים. ברם בשנת 2010, עם הקמת צינור גז מחצי האי ימאל, נוצר צורך בתחזוקתו, מה שהוביל לסלילת כביש חורפי. עם זאת, ניתן לנסוע עליו רק ברכב שטח.
תקשורת.
הספקים העיקריים של שירותי תקשורת (טלפוניה ואינטרנט) בעיר הם:
תקשורת סלולרית על תקן GSM מסופקת על ידי:
לוק בריאן
תומאס לותר "לוק" בריאן (באנגלית: Thomas Luther "Luke" Bryan; נולד ב-17 ביולי 1976) הוא זמר קאנטרי אמריקאי.
ילדותו.
לוק בריאן נולד וגדל בלייסבורג, ג'ורג'יה. בגיל 14 הוריו קנו לו את הגיטרה הראשונה שלו. לאחר שלמד לנגן בה, הוא הצטרף ללהקות מקומיות שונות והחל לנגן במועדונים מקומיים. הוא תכנן לעבור לנשוויל עבור תעשיית המוזיקה, אבל אחיו הגדול, כריס מת בתאונת דרכים בלילה שלפני מעברו לשם. לוק החליט ללמוד במכללה קרובה לבית, אוניברסיטת דרום ג'ורג'יה כיוון שהרגיש שהמשפחה שלו חשובה יותר מללכת אל "עיר המוזיקה". למרות זאת, בריאן לא ויתר על קריירה מוזיקלית והמשיך לכתוב שירים, להופיע בסביבת האוניברסיטה והיה חבר בלהקה. בשנת 2001, אביו שכנע אותו לעבור לנשוויל ולפתח קריירה מוזיקלית.
קרירה.
2008–2006: I'll Stay Me.
לאחר שהגיע לנשוויל, בריאן החל לעבוד בבית הוצאה לאור. הוא המשיך להופיע במועדונים ולאחר שהבחין בו נציג מקפיטול רקורדס, הוחתם בריאן לחוזה הקלטות בידי קפיטול רקורדס. ב-14 באוגוסט 2007, הוציא בריאן את אלבומו הראשון "I'll Stay Me", הכולל 11 שירים שנכתבו על ידי בריאן, מתוכם "Country Man" שהגיע למקום ה74 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום ה10 במצעד Hot Country Songs, השיר "All My Friends Say" שהגיע למקום ה5 במצעד "Hot Country Songs", והשיר "We Rode In Trucks" שהגיע למקום ה33 במצעד "Hot Country Songs". האלבום הגיע למקום השני במצעד "Top County Albums".
2009–2010: Doin' My Thing.
ב-10 במרץ 2009, הוא הוציא לאור מיני-אלבום, "Spring Break With All My Friends" הכולל 2 שירים חדשים: "Sorority Girls" ו"Take My Drunk Ass Home" בתוספת של גרסת השיר "All My Friends Say" במוזיקה אקוסטית. לאחר הוצאת המיני אלבום שלו, הוא הוציא את הסינגל הרביעי שלו, Do I. בריאן כתב את השיר יחד עם צ'ארלס קלי ודייוויד הייווד מליידי אנטבלום. השיר הגיע למקום השני במצעד "Hot Country Songs".
הסינגל "Do I" נכלל באלבומו השני של בריאן, "Doin' My Thing" שיצא באוקטובר 2009. באלבום 11 שירים מתוכם: "Rain Is A Good Thing" ו"Someone Else Calling You Baby" שהגיעו למקום הראשון במצעד "Hot Country Songs". בנוסף, האלבום כולל גרסת כיסוי לסינגל "Apologize" של ואן ריפאבליק.
ב -26 בפברואר 2010, בריאן הוציא לאור מיני-אלבום שני, "Spring Break 2...Hangover Edition" ובו שלושה שירים חדשים : "Wild Weekend", "Cold Beer Drinker" ו"I'm Hungover".
ב-18 אפריל 2010 הופיע בריאן בעונה התשיעית תוכנית המציאות המתמחה, לצד זמרת הקאנטרי, אמילי וסט. המשימה של כל קבוצה הייתה לבצע "מייקאובר" לכוכבי הקאנטרי החדשים. בריאן נבחר בידי הקבוצה "רוקסוליד" בראשותו של ביל גולדברג ואילו וסט נבחרה בידי "טנסיטי" בראשות סינדי לאופר. האיפור של בריאן הוביל להפסדה של קבוצת "רוקסוליד". הסינגל החדש של בריאן, "Rain Is a Good Thing" והסינגל של וסט, "Blue Sky" נמכרו שניהם ב-iTunes והרווחים מהמכירות נתרמו לארגון הצדקה של לאופר, "Stonewall Community Foundation".
2011–2013: Tailgates &amp; Tanlines.