המדבר ברובו הוא רמות מישוריות המכוסות בחמרה, בחצץ או בחול, ובמרכזו מתרוממים רכסי הרים גבוהים וגדולים שהם גושי לבה קדומים. מגושי הרים אלה יוצאים עמקי נחלים שנוצרו בשל הגשמים שבעבר פקדו את המדבר. גם בימינו יש לפעמים שיטפונות, אשר מימיהם אובדים במדבר וחלקם נשפכים למלחות. בתוניסיה ובאלג'יריה נוצרו כך ימות מלוחות.
החולות מהווים מחסום לתעבורה יבשתית: שיירות רבות נקברו בסופות החול השכיחות בסהרה. הגשמים המעטים שיורדים בסהרה מחלחלים בחול ומתנקזים למי התהום.
אקלים.
בסהרה שורר אקלים מדברי. לחץ אוויר גבוה מונע זרימת רוח עם גשם, ובחורף מונעים הרי האטלס כניסת רוח וגשמים.
בשוליים הצפוניים יורדים כ-100 מ"מ גשמים, ובדרומיים - עד 250 מ"מ, אך החום גורם להתאיידות מהירה. במישורים שורר יובש כמעט מוחלט, החום גבוה ומגיע עד 45 מעלות צלזיוס בקיץ, ובלילה קריר ובמקומות גבוהים אף שוררת קרה. במקרים נדירים תועדו בחלקים ממדבר סהרה סופות שלגים בחודש ינואר. ב-20 בינואר 2017 אף נערם בעיר עין ספרה מטר של שלג (אנ').
על פי ציורי קיר שנמצאו, מסיקים כי בעבר היה המדבר לח יותר וחיו בו חיות שזקוקות לעשב ומים על מנת להתקיים.
החי והצומח.
בסהרה צמחייה מעטה, רק לאורך אפיקי נחלים ובנאות מדבר. הצומח הסתגל לתנאי היובש, ההתאיידות המהירה והמליחות, לדוגמה השיטה והאשל.
בעלי חיים מלקטים את מזונם על פני מרחבים גדולים אך בשוליים בעלי חיים ניזונים רק מהלחות במזונם, עימם נמנים הדישון, הראם, כבשים, קיפודים. עם המכרסמים נמנים הירבוע והדורבן. בין העופות: יען, כרוון, שרקרק, עורב ועופות דורסים למיניהם. חרקים: ארבה, טרמיטים וצרעות, וכן נחשים. בשוליים הדרומיים של המדבר מצויים פילים מדבריים.
אוכלוסייה.
כיום מונה אוכלוסיית הסהרה כ-2.5 מיליון אנשים, רובם ברברים כולל בני הטוארג, וערבים, השאר בני שבטים קטנים יותר כדוגמת בני הבג'ה (Beja people). חלקם נוודים וחלקם תושבי קבע בנאות מדבר. התלות במים קובעת מסלולים ומרכזי אוכלוסייה וגורמת למלחמות.
השפה הנפוצה היא ערבית ובנוסף נעשה שימוש בשפות השבטים השונים. רוב השבטים האלו דוברים שפות אפרו-אסיאתיות, דהיינו, שפות מהמשפחות הכי קרובות למשפחת השפות השמיות.
תוחלת החיים באזור הסהרה נחשבת, לרוב, לאחת הנמוכות בעולם. רבות מהמדינות החולקות אותו מצויות בעשירון התחתון של תוחלת החיים בין מדינות העולם. תוחלת חיים זו היא בת 38 עד 55 שנים, נכון לשנת 2011.
כלכלה.
רוב המדינות החולקות את הסהרה הן מן המדינות העניות בעולם. אוכלוסייתן מתפרנסת ממרעה, מעט חקלאות בנאות המדבר ותעשייה קלה.
חשיבותו הכלכלית של הסהרה עלתה לאחר שנתגלו בו אוצרות טבע כמו נפט, גז טבעי, ברזל, נחושת, אורניום, ועוד.
פרה-היסטוריה.
במהלך כל ההיסטוריה הכתובה, הסהרה היה צחיח עד מאוד. אלא, שהוא הפך לכזה בין אלף לבין שלושת אלפי שנים לפני המצאת הכתב. למעשה, עדויות מתחומי מדע שונים מגלות, שבמאות אלפי השנים האחרונות, הסהרה עבר סדרה של מחזורי שינוי אקלים קיצוניים בין מדבר לבין אזור אקלימי לח בהרבה. סוף הליך המדבור הנוכחי היה בסביבות שנת 4200 לפני הספירה. לפני הליך המדבור הייתה תקופה ארוכה של גשמי מונסון ולפניה היה שם אקלים לח ונוח וארץ של אגמים רבים. יש הנחות מדעיות לפיהן לפני כ-250 מיליון שנה ים תטיס כיסה את מדבר סהרה ורק לפני כ-7 מיליון שנה הפך אזור זה למדבר. מחקר שפורסם בקיץ 2019 מעריך שלפני 50 עד 100 מיליון שנה כיסה את חלק מהסהרה ים ובו בעלי חיים גדולים במיוחד.
חלק מהשינויים המחזוריים נובעים מהמחזוריות האיטית של שינוי זווית הנטייה של ציר סיבוב כדור הארץ ביחס למישור המילקה. הזווית הזו משתנה מעט, במחזוריות של 41,000 שנים בין 22 מעלות לבין 24.5. כשהזווית מתמתנת, מתמתנים ההבדלים בין עונות השנה, בכל העולם וכשהיא מקצינה הם מקצינים. עוד סיבה לשינויי האקלים המחזוריים שבסהרה היא תקופות קרח ותקופות התחממות עולמית. מתברר, שתקופות התגבשות קרחונים גלובליות הן תקופות מדבור בסהרה ותקופות הפשרה הן תקופות נסיגת המדבר. תצפיות לוויינים הראו נסיגה של שולי המדבר בעשורים האחרונים.
תאוריית משאבת הסהרה (Sahara pump theory) היא תאוריה, שמסבירה את ההתפתחות של בעלי החיים והצמחייה, מדרום לסהרה, באגן הים התיכון ובמערב אסיה, בעזרת הידיעות על היותו של הסהרה, למחזורים, תחילה בית גידול נוח ואחר כך אזור תחת הליך מדבור, שדוחק ממנו את היצורים החיים החוצה ולהפך. תאוריה זו מחזקת גם את ההשערה, שאבותיהם של דוברי אם כל השפות השמיות, דוברי הפרוטו-שמית היו דוברי שפות אפרו-אסיאתיות, מאזור הסהרה, ששטפו בגלי הגירה גדולים את אזור הסהר הפורה וחצי האי ערב.
אסיה
אסיה היא היבשת הגדולה ביותר בכדור הארץ מבחינת אוכלוסייה ומבחינת שטח, ומהווה 8.6% משטחו הכולל וכ-29.6% משטחו היבשתי. בצפון-מערב היא חוברת לאירופה (ביניהן רכס הרי אורל) ובדרום-מערב לאפריקה (חצי האי סיני). אסיה גובלת בצפון באוקיינוס הקרח הצפוני, בדרום באוקיינוס ההודי ובמזרח גובלת באוקיינוס השקט.
באסיה נמצאות שתי המדינות המאוכלסות ביותר בעולם, סין והודו, והיא היבשת המאוכלסת בעולם, עם למעלה מ-4.43 מיליארד בני אדם (אסייתים), המהווים כ-60% מכלל תושבי כדור הארץ (נכון ל-2011).
מקור השם.
מקור השם ביוונית עתיקה Ἀσία (משם לטינית Asia), שמו של אסיה הקטנה (אנטוליה), אך מקור השם היווני לא ידוע בוודאות. קיימת השערה שהמילה אסיה Ἀσία ביוונית נגזרת מהגרסה האכדית של הפועל יצא (aṣu ומוקדם יותר waṣu), במובן של "יצא לאור, צץ, הופיע": Asia מן aṣu. וזאת משום שאסיה הקטנה, ממזרח ליוון, הייתה האזור שבו השמש יצאה לאור (בדומה למילה מזרח, הכיוון שבו השמש זורחת): Asia מתוארת כאזור שבו השמש aṣu (יצאה). קיימת השערה מקבילה למקור השם אירופה (Εὐρώπη), האזור בכיוון ההפוך, שבו השמש שוקעת (אכדית אֶרֶבֻּ erēbu 'שקע' קשור לעברית עֶרֶב, פועל מקראי עָרַב. ראו גם אכדית erēb šamši = ערב השמש = מערב): אירופה מתואר כאזור שבו השמש אֶרֶבֻּ.
גאוגרפיה.
שטחה של אסיה (כולל האיים) הוא 49,694,700 קמ"ר (כשליש מכלל השטח היבשתי של כדור הארץ). המדינות הגדולות והמשפיעות ביבשת, הן רוסיה, הרפובליקה העממית של סין, יפן והודו. ביבשת יש מבנים טופוגרפיים מגוונים, מצד אחד המקום הגבוה בעולם, (הר האוורסט בגובה של כ-8,848 מטר) ומצד שני המקום הנמוך בעולם (ים המלח כ-417 מטר מתחת לפני הים). מרכז היבשת מאופיין בשרשרת של מדבריות. חמשת הנהרות הארוכים ביותר הם יאנגצה, יניסיי, הנהר הצהוב, אוב-אירטיש, ואמור. עם המחצבים החשובים ביבשת נמנים: נפט, גז טבעי, בדיל, פלטינה וכרום. כשני שלישים מתושבי אסיה עוסקים בחקלאות. הגידולים החקלאיים הנפוצים הם אורז, תמרים, יוטה, סויה, אגוז אדמה (הודו וסין) ותה.
היסטוריה.
הפרהיסטוריה של אסיה עתיקה יותר מכל יבשת אחרת פרט לאפריקה. בני אדם יישבו לראשונה את אסיה בתקופה הפלאוליתית התחתונה, לפני כ־1.8 מיליון שנה, כאשר נדדו אליה מאפריקה בני-אדם קדמונים מן המינים הומו ארקטוס והומו גאורגיקוס, שהיו ציידים-לקטים והותירו אחריהם כלי אבן מן התרבות האולדובאית והתרבות האשלית. בין האתרים הארכאולוגיים הידועים מתקופה זאת: דמניסי בגאורגיה, עובידיה וגשר בנות יעקב בישראל, וסנגיראן באינדונזיה. במהלך התקופה הפלאוליתית התפתחו באסיה, ככל הנראה, מיני אדם אנדמיים, האדם הדניסובי הידוע רק ממרכז אסיה והומו פלורסיינסיס באינדונזיה. אוכלוסיות האדם הניאנדרטלי והאדם המודרני יישבו את מערב אסיה בערך החל מ-100 אלף שנים לפני זמננו, מאירופה ואפריקה בהתאמה. במקביל, טיפוסי אדם אחרים, שאינם ידועים במידה מספקת במחקר, יישבו את מזרח אסיה. אוכלוסיות האדם המודרני התפשטו במערב ודרום אסיה עוד בתקופה הפלאוליתית התיכונה וביתר שאת במהלך התקופה הפלאוליתית העליונה. דרום-מזרח אסיה שימשה כקרש קפיצה ליישוב אוסטרליה לפני יותר מ-40,000 שנה, וקבוצות בצפון-מזרח היבשת יישבו לראשונה את אמריקה לפני כ-15,000 שנה.
אסיה היא היבשת בה התרחשה לראשונה המהפכה הנאוליתית של המעבר לחקלאות, באזורי הסהר הפורה, החל מכ-11,500 שנה לפני זמננו, וכאלפיים שנה לאחר מכן גם בעמקי הנהרות בסין. אורח החיים החדש, שהתבסס על ביות צמחים ובעלי חיים, התפשט מאסיה לאירופה ולאפריקה בתהליך ממושך.
את ההיסטוריה של אסיה ניתן לראות כהיסטוריה קולקטיבית של מספר אזורי חוף היקפיים, מזרח אסיה, דרום אסיה והמזרח התיכון המקושרים ביניהם על ידי הערבה האירו-אסייתית.
בחופי היבשת חיו כמה מהעמים והתרבויות העתיקים ביותר הידועים, לאורך עמקי נהרות פוריים. במסופוטמיה, נהר האינדוס, וסין חיו תרבויות דומות יחסית שנראה כי החליפו ביניהן מידע (כגון ידע מתמטי) וטכנולוגיות (גלגל, המצאת הכתב). אזור הערבה היה מיושב בעבר על ידי נוודים, ומהערבות המרכזיות הם יכלו להגיע לכל מקום ביבשת. כך למשל התפשטו תושבי הערבה ההודו-אירופאית, והפיצו את שפתם למזרח התיכון, להודו, ולאזורים הטוקאריים שעל גבול סין. החלק הצפוני של היבשת, היה בלתי נגיש ולכן דליל ביותר מבחינת צפיפות האוכלוסין.
מרכז אסיה והאזורים ההיקפיים היו נפרדים זה מזה בגלל ההרים והמדבריות. בעוד שמבחינה טכנולוגית ותרבותית יושבי הערים היו יותר מתקדמים, יכולתם הצבאית הייתה מוגבלת כאשר רצו להתגונן נגד גדודי פרשים ונוודים שהגיעו מההרים. אך כאשר אלו כבשו את המדינות בסין, הודו והמזרח התיכון, הם נאלצו להסתגל במהרה לתנאים החברתיים המקומיים.