כילדברט היה בנם השני של תיאודריך השלישי וקלוטילדה (או דודה - Doda). ירש את אחיו כלוביס הרביעי לאחר מותו של זה ממחלה בגיל צעיר. כמו קודמיו לפניו, היה נטול סמכות ממשית ואחד מהמלכים עושי-כלום. הוא היה נתון לחלוטין לשליטתו של המאיורדומוס פפין האמצעי. עם זאת, הרשומות מזמנו מהללות אותו כמלך רחום והוגן, ומציינות כי נהג לשפוט בצדק.
במהלך שלטונו הכניע פפין את ראדבוד דוכס פריזיה. כמו כן, נעשו האצילים בדרום הממלכה מרדניים יותר. בתקופתו נבנה המנזר לכבוד המלאך מיכאל (סן מישל) על האי מון-סן-מישל. כילדברט מת לאחר שש עשרה שנים על הכס, בנו דגוברט השלישי החליף אותו בשלטון.
דגוברט השלישי
דגוברט השלישי (Dagobert III; 698 או 699 – 715) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.
ביוגרפיה.
דגוברט היה בנו של כילדברט השלישי, וירש את אביו בגיל שתים עשרה. הכוח האמיתי בממלכת הפרנקים היה מסור בידיו של המאיורדומוס פפין האמצעי, שריכז בידיו את כל הסמכות הממשית מאז קרב טרטי ב-698. דגוברט, כמו קודמיו, היה אחד מהמלכים עושי-כלום.
בשל קוצר שלטונו וגילו הצעיר, הרשומות מזמנו לא מוסרות עליו כמעט שום מידע. ידוע רק שבתקופת מלכותו, בעוד פפין עסוק במלחמה בפריזים, החלו אצילי הדרום להיעשות מרדניים יותר ויותר: הבישוף סוואריק מאאוקסר הרחיב את נחלתו באמצעות כיבוש מספר ערים, בעוד אודו דוכס אקוויטן ואנתנור מפרובאנס התנהלו כאדונים עצמאיים לחלוטין באחוזותיהם. ב-714 נפטר פפין, והחלה מלחמת אזרחים בין המתחרים על משרתו, עליה הייתה למלך השפעה אפסית. הוא מת בערך בגיל שש-עשרה, אחרי ארבע שנים על הכס.
אייל סיקה
אייל סיקה (שם מדעי: "Cervus nippon"), או אייל יפני הוא מין אייל במשפחת האייליים שמקורו במזרח אסיה. בעבר השתרע תחום תפוצתו הטבעי מצפון וייטנאם עד המזרח הרחוק הרוסי, אולם כיום הוא על סף הכחדה למעט ביפן, שם אוכלוסייתו גדולה למדי. מקור שמו הוא במילה היפנית "שִׁיקָה" (鹿 – אייל).
תיאור.
אייל הסיקה הוא הרביוור בינוני בגודלו, אשר גובה כתפיו נע בין 50 ל־95 ס"מ ומשקלו נע בין 30 ל־70 ק"ג. הזכרים גדולים באופן ניכר מהנקבות. לכל איילי הסיקה רגליים עדינות וראש קצר, רזה ובעל צורת יתד.
אייל הסיקה הוא אחד ממיני האייל הבודדים שנשארים נקודים בהגיעם לבגרות. דפוסי הנקודות משתנים מאזור גאוגרפי אחד למשנהו: לתת־מינים שבאסיה גופא נקודות גדולות ובולטות יותר, בעוד שבטייוואן וביפן הנקודות שעל פני האיילים כמעט שאינן נראות. משום כך, אוכלוסיות של איילים שהובאו מיפן לשאר חלקי העולם הן גם כן ללא נקודות כמעט. צבע הפרווה של האייל נע בין מהגוני לשחור, כאשר פרטים לבנים גם כן נצפו. בעונת החורף נעשית פרוות האייל כהה ומדובללת יותר, הנקודות בולטות פחות, ונוצרת רעמה על גב הזכרים.
לזכרים קרניים (Antler) מוצקות וזקופות עם תמיכה נוספת מסעיף המצח. בקצה הקרן בוקע חוד מפוצל לשניים אשר פונה לפנים. לעיתים קרני הסיקה מפתחות הסתעפויות כף. לנקבות זוג בליטות שחורות על מצחן. אורכן של הקרניים נע מ־28–45 ס"מ עד ל־80 ס"מ, כתלות בתת-מין. הזכרים גם מפתחים רעמה בולטת בעונת הייחום.
התנהגות.
אייל הסיקה יכול להיות פעיל במהלך היום, אם כי באזורים שבהם השגרה שלו מופרעת על ידי האדם הוא הופך להיות יצור לילי. נדידה עונתית מוכרת באזורים הרריים, כמו ביפן, כאשר הגבהים שבהם הוא חי בחורף נמוכים בכ־700 מ' מאלה שבקיץ. החיים בעדר משתנים כתלות בפרט, וישנם פרטים החיים בגפם, בעוד אחרים נמצאים בקבוצות בני מינם. עדרים גדולים ניכרים בעונות הסתיו והחורף. איילי הסיקה הם מאוד קולניים, עם 10 קולות ייחודיים הנעים בין שריקות רפות לצעקות רמות. כאשר הם בסכנה הם לעיתים קרובות יציגו אחוריים מתרחבים, בדומה לאייל קנדי.
זכרי אייל הסיקה שומרים על הטריטוריה שלהם ומחזיקים הרמון של נקבות בתקופת הייחום, אשר שיאה מתחילת ספטמבר עד אוקטובר, אם כי היא יכולה להימשך אל תוך החורף. גודלן של הטריטוריות משתנה כתלות בבית הגידול ובגודלו של האייל. איילים חזקים יכולים להחזיק טריטוריה של 20 דונם. הטריטוריות מסומנות בסדרה של גומות באדמה שלתוכן מטילים הזכרים את השתן ומהן בוקע ריח מושק חזק. מאבקים בין זכרים יריבים הם לעיתים עזים וממושכים, ואף עלולים להיות קטלניים.
בנארה שביפן נודע האייל בשם אייל קד, שכן הם מרכינים את ראשם בטרם מאכילים אותם.
בית גידול.
איילי סיקה מצויים ביערות הממוזגים והסובטרופיים של מזרח אסיה, בהעדיפם אזורים עם צמחייה צפופה ונמוכה, שבהם השלג לא עולה על 10–20 ס״מ. את איסוף המזון הם נוהגים לעשות בקרחות יער. אוכלוסיות איילים מיובאות מצויות באזורים שבהם בתי הגידול דומים לאלה הטבעיים, לרבות מערב אירופה ומרכזה, מזרח ארצות הברית וניו זילנד. מכיוון שאזורי המחיה של איילי הסיקה מתאימים לשימושי אדם, אוכלוסיית הסיקה משתנה ממדינה למדינה עד שבחלק מהאזורים הוא בסכנת הכחדה, אם כי מצבו של המין ברמה העולמית הוא ללא חשש. אף אחד מתת־המינים של אייל הסיקה אינו בסכנת הכחדה, למעט אייל קרמה, החי באיי קרמה.
יפן היא המדינה עם אוכלוסיית איילי הסיקה הטבעית הגדולה בעולם, ככל הנראה בשל מאמצי שימור ובשל היכחדותו של הזאב באזור זה, הטורף העיקרי של האיילים שם, בתחילת המאה ה־20. כיום אוכלוסיית הסיקה ביפן אף רבה מדי, ומסבה נזק ליערות ולאזורים חקלאיים. משום כך המגמה היא להטיל בקרה על התרבות הסיקה ולא לשמר אותם.
בעבר הייתה האוכלוסייה הגדולה ביותר של איילי סיקה בסין, אולם אלפי שנים של ציד ושל אובדן בתי גידול הביאו את האוכלוסייה בה למתחת ל־1,000 פרטים. מבין חמשת התת-מינים שבסין, אייל הסיקה המנדריני נחשב לנכחד בטבע. מצבו של אייל הסיקה המנצ'ורי אינו ברור, אם כי הסברה היא כי הוא נכחד אף הוא. התת-מינים הדרום־סיני והסצ'ואני הם היחידים שחיים גם בטבע, עם אוכלוסייה של בין 300 ל־400 פרטים. אייל הסיקה הפורמוזי נכחד בטבע למשך שני עשורים, עד אשר פרטים מגני חיות הובאו אל הפארק הלאומי קנטין וכיום מספרם מגיע ל־200. החזרה של פרטים לטבע מתקיימת גם בווייטנאם. ברוסיה אוכלוסייה יציבה וגדולה של 9,000 פרטים מהתת־מין המנצ'ורי, אשר מוגבלת לאזור של פרימורסקי קראי. ייתכן שאוכלוסייה מסוימת גם חיה בקוריאה הצפונית, אולם בשל המצב המדיני, לא ניתן לחקור זאת.
פרד קרוגר
אנדרה לה נוטרה
הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה
האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו
בנטיו
בנטיו (באנגלית: Bentiu) היא עיר הבירה של מדינת האיחוד, אחת מעשר המדינות בדרום סודאן.
מיקום.
העיר בנטיו נמצאת בנפת רובקונה שבמחוז מדינת האיחוד, על גדותיו הדרומיים של נהר בחר אל-ע'זאל, הנמצא בצפון דרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם סודאן. העיר נמצאת כ-654 ק"מ צפון-מערב מעיר הבירה והעיר הגדולה ביותר, ג'ובה. על גדותיו הצפוניים של הנהר נמצא היישוב רובקונה. שני היישובים מחוברים בגשר אל-סאלם, החוצה את הנהר לרוחבו.
הקואורדינטות של העיר הן: 9° 15' 36.00"N, 29° 48' 0.00"E
אוכלוסייה.
נכון לשנת 2006, מוערכת האוכלוסייה בעיר בכ-7,700 נפש.
סקירה.
בנטיו היא מרכזה המנהלי, העסקי והפוליטי של מחוז מדינת האיחוד.
כלכלה.
במחוז מדינת האיחוד נמצאים מאגרי הנפט הגדולים ביותר בדרום סודאן.
בעיר קיים סניף של הבנק המסחרי של קניה.
תשתיות.
כתוצאה ממלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, נגרם הרס רב בתשתיות העיר ואלה נבנות מחדש בימים אלו וכוללים את:
חינוך.
בעיר קיימים 3 בתי ספר יסודיים, 2 תיכונים ואוניברסיטת מערב הנילוס העליון שמתוכננת להיפתח. כל המוסדות מלמדים בשפה הערבית.
הספרייה החדשה
המנון גאנה
אלוהים ברך את מולדתנו גאנה (באנגלית: God Bless Our Homeland Ghana) הוא ההמנון הלאומי של גאנה. ההמנון נכתב והולחן במקורו על ידי פיליפ גבהו ואומץ עם קבלת עצמאותה של גאנה ב-1957, אולם לאחר ההפיכה בשנת 1966 שונו מילותיו, ובשנות ה-70 של המאה ה-20 אימצה המדינה את מילותיו של מייקל קוואמה גבורדזואה ללחנו של גבהו.
שידורי טלוויזיית קרקע דיגיטלית
גורקה
גורקה (בנפאלית: गोर्खा, בנפאלית 'גוקלית': गोर्खाली) היא קבוצה אתנית, הכוללת מספר שבטים בהרי ההימלאיה שבנפאל. בני הגורקה מוכרים מאז המאה ה-19 כעם 'לוחמני' ואמיץ, על כן גויסו רבים מביניהם לשורות הצבא הבריטי החל משנת 1815. בשנים האחרונות, הם משרתים גם בצבא ההודי והנפאלי.
לבני הגורקה סכין סמלית וייחודית, הנקראת 'קוּקרי'. לסכין להב מתעקל, המתרחב לקראת חוד הסכין. הקוקרי נענדת באופן מסורתי על חגורתם של חיילי הגורקה, וכן מהווה סמל לרוב יחידותיהם.
יחידות גורקה.
החל משנת 1815 החל הצבא הבריטי לגייס לשורותיו חיילי גורקה, גיוס שהתעצם לאחר המרד ההודי הגדול של שנת 1857. בתחילת המאה ה-20 שירתו בצבא הבריטי עשרה רגימנטים גורקאים שהיו רגימנטים של חיל רגלים קל בתפקיד קלעים (רג' קלעי הגורקה ה-1 עד ה-10), רגימנטים אשר שירתו תחת צבא הודו הבריטית. בשנת 1947 עם קבלת העצמאות וחלוקת הודו, הועברו רוב יחידות הגורקה לשירות צבא הודו החדש ומספר קטן נשאר בשירות הצבא הבריטי.
בצבא הבריטי בשנת 1948 לאחר עצמאות הודו נותרו ארבע רגימנטי גורקה, אך החל משנת 2006 חיילי הגורקה בצבא הבריטי משרתים בחטיבת גורקה אשר מרכזת מספר יחידות סיוע (רגימנט קשר, רגימנט לוגיסטיקה ורגימנט הנדסה) בנוסף לרגימנט לוחם; רגימנט קלעי גורקה המלכותי שמורכב משני גדודים.
בצבא הודו שישה רגימנטי גורקה המשיכו לשרת בהודו לאחר עצמאותה והועברו מצבא הודו הבריטית ובמשך השנים הורכב רגימנט נוסף. נכון לשנת 2009, כ-42,000 חיילי גורקה משרתים בצבא ההודי בשבעה רגימנטים (קלעי גורקה ה-1, ה-3, ה-4, ה-5, ה-8, ה-9 וה-11).