בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל חזק לעסוק בפיסול באבן והציג מעבודותיו בסימפוזיונים בינלאומיים לפיסול במעלות-תרשיחא ובאשדוד. בדצמבר 2019 הציג את תערוכת הבכורה שלו, "ראש ולענה", במוזיאון "על התפר" בירושלים.
בעשור השני של המאה ה-21, התנדב חזק בעמותת "בדרך להחלמה", העוסקת בהעברת חולים פלסטינים לבתי חולים בארץ, ובשנת 2021 השתתף עם חבריו רדי ומלכא בסרט "הרעות" של הבמאי יונתן פז.
חיים אישיים.
נשוי לנירה ואב לשלושה. מתגורר בשכונת צהלה בתל אביב.
כפר איזון
כפר איזון הוא כפר טיפולי לצעירים הממוקם בסמוך לקיבוץ שדות ים. הכפר מיועד לצעירים שעברו משבר נפשי חד-פעמי וקצר מועד. בדרך כלל, על רקע "הטיול שאחרי הצבא", במזרח הרחוק או בדרום אמריקה, ומתוך רצון לחוות חוויות רוחניות. לעיתים רבות מדובר בתחלואה כפולה כלומר במשבר נפשי שמלווה בשימוש בסמים.
הרציונל להקמת הכפר.
הכפר נוסד ב-2001 על ידי מטפלים, מתנדבים ואנשי-צבא במילואים שזיהו את התופעה החדשה של עלייה בהיקף המשברים הנפשיים אצל צעירים שיוצאים לטיולים ארוכים אחרי שרותם הצבאי. בין היוזמים את הקמת הכפר היו עמרי פריש (מנהל הכפר במשך תקופה ארוכה) וחיליק מגנוס. עד להקמת הכפר פעלו שני סוגי מוסדות בלבד בחברה הישראלית: מצד אחד, בתי חולים לבריאות נפש ומרפאות לבריאות נפש, ומצד אחר, מוסדות לגמילה מסמים. כבר בשנות ה-80 של המאה ה-20, התחילה להתפתח תופעת התרמילאות בקרב צעירים אחרי צבא. הסתבר, כי רבים מהתרמילאים משתמשים בסמים מסוגים שונים וכמה מאות מהם, מדי שנה, נזקקים לטיפול ואף לאשפוז. כמו כן, קיימת אוכלוסייה נוספת של משתתפים במסיבות טבע ובמועדונים, שגם בקרבה משתמשים בסמי הזיה, שחלקם נפגעים ונזקקים לטיפול. לכן, עלה הרעיון להקים מסגרת טיפולית מיוחדת שאינה מתמקדת בנפגעי נפש שזקוקים לטיפול ארוך טווח ואינה מטפלת במכורים לסמים שזקוקים לגמילה, והיא - כפר איזון.
הטיפול בכפר איזון מתבסס על שהיה קצרת-מועד של צעירים בכפר, שאחריה משתלבים הצעירים שוב ב"זרם המרכזי" של החברה. מדובר על תקופה של כ-4–5 חודשים. הכפר הוא מסגרת טיפולית פתוחה, שמבוססת על רצונם של המטופלים לשהות בו. המדריכים הכפר הם צעירים שמכירים מניסיונם הם את החוויות שעברו המטופלים לפני פרוץ המשבר הנפשי. תפיסת הטיפול היא תפיסה הוליסטית המשלבת גישות טיפול מערביות וגישות טיפול מזרחיות, ומנסה לפעול בו-זמנית על הגוף ועל הנפש.
העקרונות של הטיפול בכפר.
לטיפול בכפר איזון יש ייחודיות לעומת הטיפול במסגרות אחרות:
מידת ההצלחה של הטיפול בכפר.
באתר של כפר איזון מדווחות תוצאות חיוביות של דו"ח בדיקה שערך מכון מחקר חיצוני (מכון מרטנס-הופמן) לגבי תוצאות השהייה בכפר על המטופלים:
הצד הכלכלי של פעילות הכפר.
הכפר פועל במימון חלקי של משרדי הרווחה, הבריאות והביטחון, וכן נתמך על ידי הרשות הלאומית למלחמה בסמים. בנוסף, קיימת אגודת ידידים של הכפר המונה כמה עשרות אנשי-עסקים, אישי- ציבור ואנשים ממקצועות בריאות הנפש, שתפקידה הוא סיוע בגיוס תרומות לפעילות בכפר. השהות בכפר ממומנת בדרך-כלל על ידי משפחותיהם של המטופלים, אך בכפר פועלת ועדת הנחות המעניקה הנחות במחיר האשפוז למשפחות מעוטות אמצעים.
Tatzelwurm
ה-Tatzelwurm (מגרמנית שווייצרית; נהגה: טָאצֶלְווּרְם) הוא יצור מיתי דמוי-זוחל המופיע בפולקלור האלפיני. לרוב מתואר כבעל פני חתול, או לחלופין עם גוף נחש קצר-עבה. באנקדוטות שונות הוא מתואר כבעל ארבע גפיים דקיקות ומנוונות (כמו לטאת הקמטן) או בעל זוג גפיים קדמיות .
לעיתים נאמר על היצור לכאורה שהוא ארסי, או שתוקף באמצעות התזת רסס רעיל ומשמיע צליל גבוה או שריקה.
ישנם כמה תיאורי תקריות עם היצור אשר ניתן למפות בכמה אזורים באירופה, בעיקר, ברכסי האלפים. אלו כוללים את האלפים האוסטריים, הבוואריים, הצרפתיים, האיטלקיים והשווייצריים. לכל אזור באלפים יש שם אופייני ליצור זה, כגון "Praazlwurm" ו-"Daazlwurm" בבווארית, "Springwurm" (יחד עם Tatzelwurm) בגרמנית שווייצרית, "Bergstutz" בבווארית ו-"Arassas" בצרפתית.
מינוח ואטימולוגיה.
מקורו של השם "טאצלוורם" בשווייץ. עם זאת, רוב השווייצרים יכירו אותו בשם "Stollwurm" (קרי: "תולעת-מנהרות") . לעומת זאת, ייתכן גם הפירוש: "דרקון מנהרות-הכורים" שמקורו באלפים הברניים. המילה Stollwurm עשויה גם להתפרש כנחש בעל גפיים קטנות וקצרות. (כבדומה לתיאור נחש הקדמוני בתנ"ך, עליו מסופר שהיה בעל גפיים ואיתן הלך).
ה-Tatzelwurm השאול היה המונח הרווח בבוואריה ובמיוחד בדרום-מזרחה, בברכטסגאדן. לאחר מכן, בהתאם להגיית הדיאלקט, התפתחו המונחים המקומיים "Daazlwurm" ו-"Praazlwurm" המונח צבר פופולריות ולאחר מכן נהפך גם כן למונח שגור באוסטריה.
המונח "Bergstutz" (קרי: "גדם-הרים" ), היה המונח השגור ליצור במחוזות אוסטריה, לצד ה-Tatzelwurm. במיוחד במחוזות האלפיניים-מערביים: שטיריה, טירול , זלצבורג ופורארלברג. השם והמסורת סביב היצור היו שגורים במיוחד בזאלצקמרגוט, אזור ברכס האלפים הגיריים הצפוני
בעמקי נהרות הטראון והאלם, השם קוצר ל-"Stutzn" (ההטיה הדיאלקטית מלאה של המילה stutz ).
באלפים הצרפתיים, שמו של ה-Tatzelwurm הוא Arassas. משמעות המילה היא "לטאה בעלת ראש-חתול".
תיאור לאורך השנים.
באנקדוטות שונות, ה-Tatzelwurm או ה-Stollwurm תוארו כבעלי גוף נחש או זוחל עבה באורך של 2 עד 7 מטר. ה-Stollwurm תואר כבעל פנים דמויות פני חתול, במיוחד בתקריות לכאורה שנרשמו באזור שווייץ.
באוסטריה ובבוואריה ה-Tatzelwurm מתואר כבעל רסס רעיל. אף על שניהם נאמר שהם קטלניים. בפולקלור השווייצרי, נאמר כי ה-Stollwurm תואר גם כן כאחד כזה אשר צורח, מצווח או שורק.
במאה ה-17.
במאה ה-17, עוד לפני הופעת ה-Tatzelwurm, היו רישומים של תיאורי תצפיות והיתקלויות ב"דרקון" (מלטינית: draco; ייתכן מהשפעות לטיניות שבאו מצפון איטליה.) רישומים אלו פורסמו על ידי חוקר הטבע השווייצרי יוהאן יאקוב ואגנר בשנת 1680 לערך. עשרות שנים מאוחר יותר, אותם רישומים פורסמו על ידי חוקר טבע שווייצרי נוסף מאזור ציריך: יוהאן יאקוב שויכצר (אנשים בעלי אותו שם פרטי, אך שונים לגמרי). רישומים אלו שוכפלו בתחריטי דפוס שקע בשנת 1723. עם זאת, אף על פי שואגנר היה זה ש"תיעד" ורשם את העדויות, היצורים שהופיעו ברישומים כונו מאוחר יותר בעגה: "דרקוניו של שויכצר". הדפסים אלו תרמו לאישוש קיומם הבדוי, ושימשו כראייה לממשיותם של היצורים בבחינת אחרים.
אנקדוטות ותיאורים שונים.
נאמר כי "זוחל בעל ראש חתול" עם גוף אפרפר-שחרחר ללא רגליים" נתקל בצמד המטיילים האחים, יוהאן ותומס טינר במקום בו מכונה על ידי המקומיים "האוולן" (Hauwelen) באזור הר זנוואלד בשטחה של דוכסות סאקס-פורשטאג (גר': Herrschaft Sax-Forstegg) בשווייץ. נטען כי אורכו היה 7 מטר. נטען בנוסף כי תושבי הנחלה התלוננו כי עטיני הפרות שלהם נשאבים באופן מסתורי אך אירועים אלו נעצרו לאחר שהיצור נהרג.
מסופר כי בעת שטייל באזור ההרים, נתקל המטייל אנדראס רודונר ביצור אותו כינה: "דרקון הרים" בעל ארבע רגליים וראש חתול. אנדראס נתקל בו בשנת 1660 בהר ואנגרסברג בסרגנסרלנד, מחוז בחירה בקנטון סנט גאלן. הוא סיפר שכאשר נתקל בו, היצור התרומם על רגליו האחוריות וכשעמד זקוף היה גבוה יותר מגבר. היצור היה בעל זיפים דמויי זיקי שפם חזיר לאורך גבו (ראו תמונה משמאל).
, כך תואר הפעם על ידי יוהנס בואלר מקהילת זנוואלד באומרו לחוקר טבע שבא לשמוע את עדותו. נטען כי "דרקון עם ראש עצום ושני גפיים" נתקל ביוהנס אגרטר בן ה-70 מלינץ באזור הר קאמור; אגרטר סיפר כי כאשר הדרקון נשף, תקפו אותו כאבי ראש וסחרחורת עזים.
ניתוח מאוחר.
חוקר הטבע קארל וילהלם פון דלה טורה שכתב את הספר "ההיסטוריה של דרקוני האלפים" בשנת 1887 הסביר כי ניתן לסווג את היצורים הללו כמינים של לטאות או נחשים (כל עוד "מתעלמים" מהאנקדוטות הגורסות שראשם כראש חתול). דלה טורה החשיב את יצורי הענק האלה של העבר כמתים בתקופתו, לצד האמונה העממית הקשורה אליהם, אך הרעיון הפופולרי של ה-Tatzelwurm התגבש בימיו כמעין "רוח רפאים" של אותם יצורים אגדיים בעבר. (ראו ציטוט: )
לעומת זאת, החוקר האוסטרי, יוזף פרייהר פון דובלוף סיווג את הדרקונים המוקדמים הללו בין קטגוריות תחת הכותרת "Tatzelwurm של פעם ושל עכשיו", כותרת מאמרו משנת 1896. אף על פי שכבר אז, במאה ה-17, כשואגנר דיווח על כל מפלצת שווייצרית שנראתה כדרקון. בתחילת המאה ה-19, המלקולוגיסט (תת-ענף של זואולוגיה החוקר את חסרי-החוליות) השווייצרי סמואל עמנואל שטודר , הצהיר כי המקומיים השווייצרים האלפים לרוב אינם מכירים את השמות Drache או Lindwurm והכירו אך ורק את ה-Stollenwurm.
לעיתים קרובות לעגו לשויכצר על שם אמונתו בקיומם של הדרקונים והיצורים המשונים, אשר ניכרה בסגנון עבודתו. אך עם זאת, חוקר אחד גילה כי בחלק מכתביו המוקדמים יותר הוא הביע ספקנות באשר הנושא אותו הוא חוקר. ספקנות זו נבעה כנראה בשל הנורמה הנפוצה אז, שעל פיה, על החוקרים לשמור על ראש מאוזן ופתוח, ואף להטיל ספק בכל מחקרם. שכן, עשרות שנים אחורה, פרסם ניוטון את ספרו: "הפרינקיפיה" והד תגליותיו וממצאיו עוד המשיך להדהד אז. בשל הפרסום הרב לו זכה ניוטון רצו חוקרים רבים לזכות בתהילה כדוגמתו ורבים אימצו את דרך עבודתו, שחלקה היה הטלת ספק. דרך הטלת הספק זו הוכחה ככה מועילה עד שהיא נמשכת ונמצאת בשימוש עד היום.
ראשית המאה ה-19.