ב-1859 נבחר קירקווד כמושל איווה לאחר שהביס את אוגוסטוס דודג' במערכת בחירות קשה שהתמקדה בסוגיית העבדות. ב-1860, שנתו הראשונה כמושל, הפשיטה של ג'ון בראון על הרפר'ס פרי גרמה לקיטוב באומה האמריקאית בנוגע לסוגיית העבדות, וקירקווד ניצב באופן ברור בצד של מתנגדי העבדות המיליטנטיים. כאשר ברקליי קופוק, נער מסרינגדייל, איווה, שהיה חלק מכוח הפשיטה של בראון, נמלט לאיווה, סירב קירקווד לקבל מסמכי בקשת הסגרה עבורו מווירג'יניה, והתיר לקופוק להמלט.
במהלך מלחמת האזרחים, משך קירקווד תשומת לב לאומית בשל מאמציו יוצאי הדופן להבטיח את גיוסם של החיילים והציוד מאיווה לצבא האיחוד. כתומך אדוק של מדיניות הנשיא אברהם לינקולן במלחמה, הוא היה פעיל בגיוס וציוד של עשרות רגימנטים של רגלים, פרשים וארטילריה לצבא האיחוד.
ב-1862 נכח קירקווד בוועידת מושלי המלחמה באלטונה, פנסילבניה, שבסופו של דבר העניקה לנשיא לינקולן את התמיכה בהצהרת האמנציפציה.
סנאטור ומזכיר הפנים.
לאחר סיום כהונתו כמושל ב-1864 עבר קירקווד לבית חדש באיווה סיטי, ועסק בעריכת דין. בערך בתקופה זו הוא מכר את חלקו בטחנת הקמח, לאחיו ויליאם ולוולנטין מילר. בשנים 1865–1867 הוא כיהן בשארית תקופת כהונתו בסנאט של ארצות הברית של ג'יימס הרלן, וכיהן בסנאט שוב בשנים 1877–1881. בין שתי תקופות הכהונה כסנאטור, הוא כיהן שוב כמושל איווה בשנים 1876–1877. ב-1881 התפטר קירקווד מהסנאט כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'יימס גרפילד. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1882. ב-1886 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית.
מותו והנצחתו.
סמואל קירקווד נפטר ב-1 בספטמבר 1894 באיווה סיטי. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבעיר.
אחד משני הפסלים שמייצג את איווה באוסף היכל הפסלים הלאומי הוא של קירקווד, מעשה ידיה של הפסלת ויני רים. פרוטומה של קירקווד מוצבת בפארק הזיכרון הצבאי של ויקסבורג. לוח זיכרון לזכרו מוצב בחזית בית הספר התיכון העירוני של איווה סיטי.
הקולג' הקהילתי על שמו של קירקווד מחזיק במספר קמפוסים במזרח איווה. על שמו של קירקווד קרויים עיירה באילינוי, רחובות ראשיים באיווה סיטי, בדה מוין ובדבנפורט. ביתו באיווה סיטי רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. מלון קירקווד בדה מוין, שקרוי על שמו, רשום גם הוא במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
יוהאן תומאס לונדבי
יוהאן תומאס לונדבי (בדנית: Johan Thomas Lundbye; 1 בספטמבר 1818 – 25 באפריל 1848) היה צייר וגרפיקאי דני, הידוע בציורי החיות והנוף שלו. הוא הפך לאחד מהציירים הרומנטיים הלאומיים של דורו ותיאר את הנוף של זילנד באופן קבוע.
ביוגרפיה.
הוא נולד בקלונדבורג שבאי זילנד, דנמרק. הוא היה אחד מבניהם של יואכים תיאודור לונדבי (1778–1841) וקתרין בונבי (1792–1863). הוא הגיע ממשפחה של אנשי צבא והיה אחיהם של כריסטן קרל לונדבי (1812–1873) ועמנואל אנדריאס לונדבי (1814–1903) שניהם שימשו כקציני צבא דנים.
הוא היה חולה בילדותו ועבר עם משפחתו לקופנהגן. המשפחה הגיעה מאוחר יותר לפרדריקסונד. לאחר מות אביו חזר עם אמו לקלונדבורג. הוא למד באופן פרטי אצל צייר בעלי החיים כריסטיאן פרדריק הולם (1804–1846) ובגיל 14 נכנס לבית הספר לציור של יוהאן לודוויג לונד (1777–1867).
בשנת 1832, הוא הגיע לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנות בקופנהגן, שם סיים בשנת 1842. הוא החל להציג בתערוכות בשנת 1835, ובשנת 1839 יצר את התמונה "תל קבורה עתיק" ואת הציור "נוף של פארק הצבאים עם אייל" שנרכש על ידי חברת אמנות משפיעה הקשורה להיסטוריון האמנות והמבקר נילס לוריטס הייכן (1798–1870).
בשנים הבאות הוא מיקד את ציורו בתיאור נופים: "נוף החוף על יד איזפיורד" הוצג בשנת 1843 ונרכש על ידי אוסף הציורים המלכותי, הגלריה הלאומית הדנית (מוזיאון סטטנס לאמנות). הוא אייר אגדות לילדים של המשורר הנס וילהלם קאלונד (1818–1885), ספר שירה לילדים צעירים שיצא לאור בשנת 1845.
הוא קיבל מענק נסיעות מהאקדמיה בשנת 1845, שחודש שנה לאחר מכן. ב-5 ביוני 1845 עזב את דנמרק ונסע דרך גרמניה לשווייץ (בזל, ז'נבה) לצרפת (מרסיי), ולאחר מכן לאיטליה, שם צייר את "שוורים בקמפיין ברומא", שהוצג בשנת 1847 ונרכש על ידי אוסף הציורים המלכותי.
הוא חזר לדנמרק ב-18 ביולי 1846 לאחר שנה וחצי. הוא הפתיע את מעגל החברים שלו והודיע שהוא מתגורר במדינה במשך שנה, וקנה חווה קטנה ליד הלסינגור.
אולם מלחמת שלזוויג הראשונה, הידועה בדנמרק בשם מלחמת שלוש השנים (Treårskrigen), פרצה ובאביב 1848 הוא התגייס לצבא כמו אמנים צעירים רבים אחרים.
הוא מת כעבור שמונה ימים, ב-26 באפריל 1848, בגיל 29. לא ברור אם הוא מת מירי מקרי, או שהאמן היה בדיכאון כרוני והתאבד.
פינוי חירום
פינוי חירום הוא יציאה מיידית או בריחה של אנשים הרחק מאזור שמכיל איום קרוב, איום מתמשך או סכנת חיים או רכוש.
הפינוי החירום יכול לנוע מפינוי בניין בקנה מידה קטן עקב סופה או שריפה ועד לפינוי יישוב בגלל שיטפון, מלחמה או שקע ברומטרי מתקרב, במיוחד סופה טרופית. במצבים הכוללים חומרים מסוכנים או זיהום אפשרי, המפונים עלולים להיטהר לפני יציאתם מהשטח המזוהם. תכנון הפינוי הוא היבט חשוב בניהולו של הפינוי, כך שפינוי חירום מהווה רק חלק ממנו. פינוי חרום יכול להתרחש גם כאשר ממשלה מכריזה על מצב חירום.
סיבות לפינוי חירום.
פינויים עשויים להתבצע לפני, במהלך או אחרי אסונות כגון:
גלית אלטשטיין
גלית אלטשטיין (נולדה ב-13 בדצמבר 1974) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, המכהנת כממלאת מקום מפקד גלי צה"ל. קודם לכן שימשה ראש מערכת החדשות בעיתון "כלכליסט" וראש מחלקת החדשות של התחנה.
ביוגרפיה.
אלטשטיין לא שירתה בצה"ל, לאחר שקיבלה פטור מגיוס. היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ומדיה מאוניברסיטת פיירלי דיקינסון בניו ג'רזי, וסיימה השתלמות בתקשורת ציבורית במערכת ה-BBC בלונדון.
הצטרפה לגלי צה"ל במרץ 1999, ושימשה בשורת תפקידים בתחנה במשך כ-19 שנה. את תחילת דרכה בתחנה עשתה כמבזקנית ובהמשך כמגישה וכעורכת של חדשות ויומנים, בין היתר של תוכנית האקטואליה "בוקר טוב ישראל". בשנת 2003 מונתה לסגנית ראש מחלקת החדשות צביקה גולדברג, לממלאת מקומו ולרכזת הכתבים במערכת התחנה.
בספטמבר 2006 מונתה לראש מחלקת החדשות של התחנה, וכיהנה בתפקיד זה עד קיץ 2014.
בספטמבר 2017 מונתה לראש מערכת החדשות בעיתון "כלכליסט".
בשנים 2005–2016 שימשה אלטשטיין גם כמרצה במכללה האקדמית ספיר.
מפקדת גלי צה"ל.
באוגוסט 2021, לקראת תום כהונתו של מפקד גלי צה"ל שמעון אלקבץ וברקע הכוונות לסגור את התחנה, הודיע שר הביטחון בני גנץ על החלטתו למנות את אלטשטיין לממלאת מקום מפקד התחנה למשך שלושה חודשים, עד אשר יתבהר עתיד התחנה. אלטשטיין היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד.
שלושה חודשים לאחר מינויה של אלטשטיין כממלאת מקום מפקד התחנה, האריך גנץ את כהונתה לפרק זמן לא ידוע.
לאחר פרסום תחקיר שייחס לאמיר איבגי "יצירת סביבת עבודה עוינת", באוקטובר סיכמה אלטשטיין עם איבגי על סיום תפקידו כמנהל מחלקת החדשות של התחנה.
בפברואר 2022 הדיחה אלטשטיין את הפרשן הפוליטי של התחנה יעקב ברדוגו מהגשה משותפת עם ירון וילנסקי של התוכנית "וילנסקי את ברדוגו", המשודרת בחמש בערב. את המהלך הסבירה אלטשטיין במכתב לאנשי תחנת הרדיו המציג את נורמות ההתנהגות הראויות בתחנה. השינוי ספג ביקורת ממפלגות האופוזיציה, הליכוד, ש"ס, יהדות התורה והציונות הדתית, שהודיעו על החרמת התחנה. למחרת ברדוגו התפטר בשידור חי גם מהגשת התוכנית "מחשבות בע"מ", לאחר שתקף את התחנה במונולוג.
קבוע ההתפשטות
קבוע ההתפשטות של גל אלקטרומגנטי סינוסואידיאלי הוא מדד לשינוי שעוברת המשרעת והפאזה של הגל כשהוא מתפשט בכיוון נתון. הכמות הנמדדת יכולה להיות המתח, הזרם במעגל או וקטור שדה כגון חוזק שדה חשמלי או צפיפות שטף. קבוע ההתפשטות עצמו מודד את השינוי ליחידת אורך.
ערכו של קבוע ההתפשטות מתבטא בלוגריתמית, כמעט אוניברסלית בבסיס "e", ולא בבסיס דצימלי 10 הרגיל יותר בשימוש בטלקומוניקציה במצבים אחרים. הכמות הנמדדת, כגון מתח, מתבטאת כפאזור סינוסי. השלב של הסינוסואיד משתנה עם המרחק וכתוצאה מכך קבוע ההתפשטות הוא מספר מורכב, החלק הדמיוני שבו נגרם בעקבות שינוי הפאזה של הגל.
שמות חלופיים.
המונח "קבוע התפשטות" הוא מעט מטעה, מכיוון שהוא בדרך כלל משתנה מאוד עם "ω". זה כנראה המונח הנפוץ ביותר, אך ישנם מגוון גדול של שמות חלופיים למידה זו. בתורת תורת קווי השידור (TL), "α" ו- "β" נחשבים כ"מקדמי המשנה", כאשר המונח "משני" משמש בניגוד "למקדמי הקו הראשוני". המקדמים הראשוניים הם המאפיינים הפיזיים של הקו, כלומר R, C, L ו- G, מהם ניתן להפיק את המקדמים המשניים באמצעות משוואת הטלגרף. שימו לב שבתחום קווי ההולכה, למונח מקדם ההעברה יש משמעות אחרת למרות דמיון השם: הוא של מקדם ההשתקפות.
הַגדָרָה.
קבוע התפשטות, סמל formula_1, עבור מערכת נתונה מוגדרת על ידי היחס שבין האמפליטודה המורכבת (פאזור) שבמקור הגל לבין האמפיליטודה (פאזור) במרחק מסוים "x", כך ש,
מכיוון שקבוע ההתפשטות הוא כמות מורכבת אנו יכולים לכתוב:
כאשר
"זה שβ" אכן מייצגת את הפאזה ניתן לראות מהנוסחה של אוילר
שהוא סינוסואיד שמשתנה בפאזה שכן "θ" משתנה אך אינו משתנה במשרעת מכיוון שידוע כי: