וסט גם מציינת שעל אף שמעולם לא התפרסם דבר רע אודות מרקוס ואף פעם לא הוטל בה דופי, היא מעולם לא קיבלה מעמד של קדושה; שהאנשים עבורם נלחמה היו עניים וחסרי השפעה, ואף שפעולותיה, אם היו מתבצעות במדינה מערבית עשירה, היו מקנות לה תהילת עולם, בפועל הן הקנו לה תדמית של תמהונית ומשוגעת.
קניון עופר השרון
קניון עופר השרון הוא מרכז קניות בנתניה. שטחו המסחרי של הקניון הוא 17,000 מטר רבוע, והוא כולל 675 מקומות חניה. הקניון תוכנן על ידי האדריכל אברהם יסקי.
היסטוריה.
שטח הקניון נרכש על ידי אלפרד אקירוב ודוד עזריאלי יזם להקים עליו את הקניון. בעקבות סכסוך בין השניים, התעכב הפרויקט. בסוף 1985 קבע בורר שלאקירוב זכות ראשונים לרכוש את חלקו של עזריאלי בפרויקט. הקניון נפתח ב-23 בפברואר 1989, בטקס בנוכחות שר המסחר והתעשייה אריאל שרון. שוכרי העוגן של הקניון בעת פתיחתו היו רשת "קו-אופ" והמשביר לצרכן. מנהלו הראשון של הקניון היה שמואל בן משה. בהקמת הקניון הושקעו 40 מיליון דולר.
מפתיחת הקניון בשנת 1989 פעלו בו אולמות בית קולנוע "רב חן" גם בשבתות. לאחר קבלת חוק ההסמכה ביקשה עיריית נתניה לסגור את בית הקולנוע בקניון בשבת, ואף התקיימה הפגנה של חרדים מול הקניון בדרישה לסגירה בשבתות. חברת תיאטראות ישראל בעלת הקולנוע עתרה לבג"ץ, שפסק שמאחר שחוק העזר הנתנייתי מתיר "פעילות תרבות וחינוך" בשבת, לא ניתן להורות על סגירתו של בית הקולנוע, שכן הוא עוסק בפעילות תרבות.
בשנת 1995 נוסף לקניון אגף דרומי קטן וגשר מקורה המוביל אליו ועובר מעל רחוב הפורצים. האגף נבנה כחלק ממבנה רב קומות המאכלס את בית הדיור המוגן "נופי השרון". במשך השנים "נותק" האגף מהקניון, אך ה"גשר" מהווה עדיין חלק ממנו.
בשנת 2004 נוסף לקניון מתחם חדש המכיל 33 חנויות, ושופץ מתחם המזון המהיר שהיה מכונה "הפרדס". באפריל 2004 נסגר סניף המשביר לצרכן, אך הוא נפתח שוב בשנת 2009, במקום בית הקולנוע שנסגר.
בשנת 2007 מכרה קבוצת אל-רוב (ישראל) את הקניון לקבוצת "קניוני ישראל" של "בריטיש ישראל", שבבעלות ליאו נואי, תמורת 344 מיליון שקל. בשנת 2009 החל פרויקט הרחבה של הקניון, אשר הסתיים שנתיים אחר כך. בשנת 2011 השלימה חברת מליסרון את רכישת קבוצת "קניוני ישראל". בשנת 2014, שונה שם הקניון ל"קניון עופר השרון", במיתוג זהה לשאר קניוני החברה.
מתחם חנויות המזון שפעל עד שנת 2012, נסגר לטובת בניית סניף של רשת האופנה "זארה".
בשנת 2012 הודיעה עיריית נתניה שתקים סמוך לקניון מגדל בגובה 27 קומות שישמש כבית העירייה.
פרזנטורית.
יובל שרף היא הפרזנטורית של קבוצת קניוני עופר.
מן ההר
מן-ההר
פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע
פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע היה פיגוע התאבדות כפול שביצעו שני מחבלים פלסטיניים ב-31 באוגוסט 2004 בנקודת מפגש של קווי האוטובוס 6 ו-12 בבאר שבע. בפיגוע נרצחו 16 אזרחים ישראלים ונפצעו מעל 100. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע.
רקע.
שנת 2004 בה אירע הפיגוע הייתה שנה בה נראה היה כי האינתיפאדה השנייה מגיעה אל סופה. מאבקה של ישראל בטרור הפלסטיני הסלים בחודש מרץ 2004, עם חיסולו של אחמד יאסין, מנהיג החמאס. חודש לאחר מכן, באפריל, חוסל יורשו של יאסין, עבד אל-עזיז רנטיסי. אחרי שני החיסולים, זכתה ישראל לארבעת החודשים השקטים ביותר מאז פרוץ המאורעות האלימים, שבאו לקיצם עם הפיגוע בבאר שבע.
הפיגוע.
הפיגוע אירע בשעה 14:45. שני מחבלים מתאבדים עלו לאוטובוסים בתחנה מרכזית באר שבע. כאשר נפגשו האוטובוסים מול רחבת עיריית באר שבע, פוצצו את עצמם בהפרש של מספר דקות. מדובר בשני קווי אוטובוס עמוסים של חברת מטרודן שנסעו בשדרות רגר, שהיא דרך ראשית, בסמוך לבניין העירייה, במקום הומה אדם. עוצמת הפיגוע, בה הועפו אברי גופות והושחתו, הביאה לקושי בזיהוי ההרוגים, והדבר ארך זמן ממושך יחסית.
העיר באר שבע לא ידעה עד אז פיגועים בסדר גודל כזה. בתחילת שנות ה-2000, שנים בהן אירעו פיגועי התאבדות רבים בישראל, נחשבה באר שבע למקום בטוח יחסית. פיגוע זה היה בעל מספר הנפגעים הרב ביותר בכל שנת 2004, והפיגוע בעל מספר הנפגעים הרב ביותר בדרום הארץ עד היום.
לאחר הפיגוע.
גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס קיבלה אחריות לפיגוע המשולב. בהודעת הארגון נאמר: "הפיגוע הוא תגובה לחיסולם של מנהיגי התנועה, השייח אחמד יאסין וד"ר עבד אל עזיז ראנטיסי, וכן כהזדהות עם האסירים הפלסטינים השובתים רעב".
העובדה ששני המחבלים המתאבדים הגיעו לבאר שבע מחברון ונכנסו לתחומי הקו הירוק ללא קושי, הבהירו את נחיצותה של גדר ההפרדה. לאחר הפיגוע השמיעו אנשי ציבור רבים, כולל מפכ"ל המשטרה משה קראדי בהתבטאות יוצאת דופן, את דעתם כי קיומו של מחסום הפרדה הרמטי, כולל גדר בדרום הרי חברון, הוא דבר חיוני לביטחון ישראל.
רשב&quot;א (פירושונים)
אבי אשכנזי (מאמן)
חשוב והתעשר
חשוב והתעשר (באנגלית: Think and Grow Rich) הוא ספר לפיתוח אישי ולעזרה עצמית שכתב נפוליאון היל בהשראתו ולפי הצעתו של איש העסקים הסקוטי-אמריקאי אנדרו קרנגי. הספר ראה אור בשנת 1937 במהלך השפל הגדול. הוא נשאר הספר הנמכר ביותר מבין ספריו של היל, ונטען שמכר 30 מיליון עותקים במהלך 70 השנים הבאות (אם כי אליס פיין האקט כותבת בספרה "70 שנים של רבי מכר" שהמספר היה נמוך יותר.)
תוכן הספר.
הבסיס לטקסט של "חשוב והתעשר" הושתת כבר בספרו המוקדם יותר של היל "חוק ההצלחה" (The Law of Success), כתוצאה של יותר מעשרים שנות מחקר בהם שהה היל במחיצתם של אנשים רבים שצברו הון רב במהלך חייהם.
לפי הצעתו של אנדרו קארנגי, למד היל את סגולותיהם של העשירים הללו ופיתח 15 "חוקים" של הצלחה שכל אדם יוכל ליישם אותם על מנת להשיג הצלחה. בספר "חשוב והתעשר" הוא צמצם את החוקים הללו לכדי 13 עקרונות וגיבש אותם לכדי פילוסופיה של הצלחה., בין העקרונות: שאיפה, אמונה, תכנון מאורגן, דמיון מצרפי (בפרק זה היל נותן את הדוגמה של הממציא אלמר גייץ), צוות שילוב המוחות, המסתורין של ההמרה המינית (שכוונתו התמרה של הדחפים המיניים לאנרגיה יצירתית) ועוד. היל מדגיש רבות את החשיבות של התמודדות עם פחדים ומקדיש לכך את הפרק האחרון בספר.
המהדורות הראשונות.
המהדורה הראשונה של "חשוב והתעשר" יצאה לאור במרץ 1937. רק 15,000 עותקים הודפסו. אם כי הספר פורסם הרי ששמעו יצא בעיקר מפה לאוזן, והמהדורה הראשונה אזלה בתום שישה שבועות במחיר $1.50 לספר. אחרי כן הודפסו 10,000 עותקים נוספים, כדי לענות על הדרישה, והם נמכרו בתום שישה שבועות נוספים. המהדורה השלישית הסתכמה ב-20,000 עותקים.
הגרסה המקוצרת של 2004.
בשנת 2004 קוצר הטקסט המקורי ויצא כספר בשם: "חשוב והתעשר: מהדורת המאה העשרים ואחת: מתוקנת ומעודכנת (Think and Grow Rich: The 21st-Century Edition: Revised and Updated). המוציא לאור היה High Roads Media. בגרסה זו ביל הרטלי, הסופר שהוא גם עורך הספר, הציג דוגמאות מודרניות לעקרונותיו של היל ביחד עם פרשנות שהוא צירף לאורך הספר. חלק מהקוראים הביעו את אכזבתם מכך באומרם שהדוגמאות המודרניות הן מיותרות, חסרות תועלת, מרגיזות, ושתוספת הפרשנות החיצונית מפריע לשטף הקריאה של הטקסט המקורי של נפוליון היל.
הגרסה המקורית, משוחזרת ומתוקנת.
ב-2004 פרסמו Ross Cornwell את הספר "חשוב והתעשר: הגרסה המקורית, משוחזרת ומתוקנת", זה היה הטקסט המקורי של הספר, עם תוספות מועטות, הערות שוליים המקיפות המקוריות, מפתח ואחרית דבר שהיו בספר במקור. נכון ל-2008 גרסה זו ראתה אור במהדורה השלישית שלה.
פואד עג'מי
פואד עג'מי (בערבית: فؤاد عجمي; באנגלית: Fouad A. Ajami; 9 בספטמבר 1945 – 22 ביוני 2014) היה היסטוריון ופובליציסט אמריקאי, שמוצאו פרסי, ותחום מומחיותו הוא המזרח התיכון. זוכה המדליה הלאומית למדעי הרוח לשנת 2006. תומך נלהב במלחמת עיראק, דעה שהביאה עליו ביקורת מצד עמיתיו באקדמיה.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
עג'מי נולד בארנון, כפר הררי בדרום לבנון. משפחתו השיעית הגיעה לארנון מתבריז שבאיראן בשנות החמישים של המאה ה-19. פירוש המילה "עג'ם" בערבית הוא "לא-ערבי", ופירוש ספציפי יותר הוא "פרסי". עג'מי הגיע לארצות הברית בסתיו 1963, זמן קצר לפני שמלאו לו 18. הוא החל ללמוד לתואר הראשון בקולג' מזרח אורגון (כיום אוניברסיטת מזרח אורגון) בלה גראנד, אורגון (La Grande, Oregon). הוא למד לתארים מתקדמים באוניברסיטת וושינגטון, שם כתב תזה על יחסים בינלאומיים וממשלה עולמית.
קריירה.
אקדמיה.
עג'מי הצטרף למחלקה למדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון ב-1973, אולם לא קיבל קביעות. הוא נודע כתומך קולני בזכות להגדרה עצמית של הפלסטינים.
היה פרופסור המופקד על קתדרת מאג'יד קדורי למחקרי המזרח התיכון ומנהל התוכנית ללימודי המזרח התיכון בבית הספר ליחסים בינלאומיים מתקדמים על שם פול ניטשה Paul H. Nitze School of Advanced International Studies) (SAIS) באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
ממשל.
עג'מי שימש כיועץ למזכירת המדינה של ארצות הברית קונדוליזה רייס, כמו גם לחברו ועמיתו פול וולפוביץ.
עתונאות וטלוויזיה.
עג'מי כתב לעיתים תכופות בנושאי המזרח התיכון וההיסטוריה העולמית של זמננו ב-The New York Times Book Review, Foreign Affairs, ניו ריפבליק, וול סטריט ז'ורנל, ובכתבי עת נוספים. עג'מי הופיע לעיתים קרובות ברשתות הטלוויזיה האמריקאיות PBS ו-CBS.
ספריו.
במאמרו "תוצאתה של חוסר ההזדהות הפוליטית"