באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 סיימה סימנובה במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:57.16 דקות, כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:57.32 דקות ובמקום 19 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.62 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:40.78 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 55.09 שניות.
אלופת אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 זכתה סימנובה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:56.27 דקות, לפני פדריקה פלגריני מאיטליה (1:56.29 דקות) ופרייה אנדרסון מבריטניה (1:56.42 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.74 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 53.68 שניות ועלתה מהמקום החמישי לגמר, במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.67 שניות ובמקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:48.86 דקות, כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.51 שניות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות כולה.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיימה סימנובה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:55.45 דקות. כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:56.14 דקות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום 21 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.92 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.98 שניות.
מנהל בלט
מנהל בלט ( באנגלית: ballet master, בצרפתית: premier maître de ballet) הוא בעל תפקיד בלהקת בלט, האחראי על רמת הכשירות של הרקדנים בלהקה. בתקופה המודרנית, מנהלי בלט ממונים בדרך כלל על הוראת שיעורי הבלט היום-יומיים ועל הדרכת הרקדנים בחזרות לבלטים חדשים או קבועים ברפרטואר הלהקה. המנהל האמנותי של להקת בלט, אם גבר ואם אישה, יכול להיקרא גם מנהל הבלט שלה. בעבר הייתה נהוגה התייחסות להבחנה בין המגדרים ("מנהלת בלט"), אך כיום אין נוקטים בה עוד.
היסטוריה של התפקיד.
במהלך התקופה המוקדמת של להקות בלט, אם נודדות ואם קבועות, מן המאה ה-18 עד ראשית המאה ה-20, לא היו עוררין על מעמדו של מנהל הבלט ה"ראשון", שכונה על פי המסורת "premier maître de ballet en chef" או, פשוט יותר, "maître de ballet", כראש הלהקה, שפעל ככוריאוגרף ומנהל אמנותי ראשי. חובותיו כללו יצירת בלטים ומחולות באופרות, הזמנת מוזיקה ושליטה בהוראת הרקדנים ובסגנון הרצוי. מנהל בלט ראשי הוא שנשא באחריות לניהול האמנותי של קבוצת רקדנים מסוימת או של תיאטרון. מאז ראשית המאה ה-20, בעיקר לאחר התפרקותו של בלט רוס המקורי, התואר משמש יותר לתיאור רבי-האמן המשמשים כמורים/עוזרי מנהלים של להקת בלט, (שנודעו בעבר כ"משנה" למנהל בלט), ואילו בראש הלהקה עמד מנהל אמנותי.
מנהלי בלט מפורסמים.
"Traité élémentaire, théorique, et pratique de l'art de la danse" ("אמנת יסוד לאמנות המחול, להלכה ולמעשה").
ג'ורג' כלב בינגהאם
ג'ורג' כלב בינגהאם (באנגלית: George Caleb Bingham: 20 במרץ 1811 - 7 ביולי 1879) היה אמן, חייל ופוליטיקאי אמריקאי.
ראשית חייו.
נולד בחווה במחוז אוגוסטה, וירג'יניה, ג'ורג' כלב בינגהאם היה השני מבין שבעה ילדים שילדה מרי אמנד (1789–1851) עם בעלה הנרי וסט בינגהאם (1784–1823). עם נישואיהם, אביה של מרי, מתיאס אמנד, נתן להם את הבעלות על טחנה והחווה המשפחתית, בשטח של 4.8 קמ"ר, וכמה עבדים עם הסכם שמתיאס יוכל לחיות עם המשפחה למשך שארית חייו. הנרי בינגהאם הציע את הקרקע והטחנה כערובה לחוב של חבר, וכשחבר נפטר בשנת 1818, הכל אבד. בשנת 1819 עברה משפחת בינגהאם לפרנקלין, מחוז האוורד, על נהר מיזורי ליד מרכז המדינה.
ג'ורג' בינגהאם התחנך בתחילה על ידי אמו, והיה אוטודידקט. חשיפתו בילדות לאמן עובד הייתה כילד בן תשע, כאשר הצייר האמריקאי צ'סטר הרדינג ביקר בפרנקלין וחיפש עסקים, לאחר שצייר את דניאל בון במחוז וורן, מיזורי. ג'ורג' סייע להרדינג במהלך שהותו הקצרה, חוויה שהותירה רושם רב עוצמה.
ב-23 בדצמבר 1823, הנרי, אביו של ג'ורג' בינגהאם, נפטר ממלריה בגיל שלושים ושמונה. השקעתו במיזם טבק נכשל, והחובות אילצו את מכירת הבית בפרנקלין. הבנים הצעירים שמרו על החווה שלהם במחוז סאלין, בין השאר בעזרת דודם, שעבר לאזור. מרי בינגהאם פתחה בית ספר לבנות בחווה. ג'ורג', שהיה אז בן שתים-עשרה, עבד כשרת בית הספר, ובהמשך קיבל מעט שיעורי אמנות כאשר בית הספר שכר את מאטי ווד כמורה לאמנות.
בגיל שש עשרה בינגהאם הצעיר למד אצל יצרן ארונות ג'סי גרין בבונוויל שבמחוז קופר הסמוך. מאוחר יותר בינגהאם למד אצל יצרן ארונות אחר, ג'סטיניאנוס ויליאמס. שני אנשי המקצוע היו מתודיסטים. בעודו נמצא בהדרכתם, ג'ורג' בינגהאם למד טקסטים דתיים, וחשב להיות כומר בכנסייה הבפטיסטית שלו. הוא שקל גם להיות עורך דין.
בגיל תשע עשרה בינגהאם צייר דיוקנאות תמורת 20 דולר לדיוקן, ולעיתים קרובות השלים את העבודה ביום אחד. הוא מצא לקוחות במחוזות הווארד וסליין ובאזורים הסמוכים. אף על פי שיכולות הציור שלו עדיין לא התפתחו, הוא הרשים את פטרוניו על ידי ציור חזק, כמו גם את יכולתו הטבעית לתפוס את דמותו של הדיוקן. הוא הצליח לפרנס את עצמו בעבודה זו בשנת 1833.
בשנת 1838 הקים בינגהאם סטודיו בסנט לואיס, העיר הגדולה של המדינה והחל לצייר שם כאמן פורטרטים. כמה אזרחים מקומיים בולטים ביקרו בסטודיו שלו והוא צייר את חלקם.
לאחר מכן החליט בינגהאם לנסות לקבל השכלה רשמית במזרח ועבר עם אשתו הצעירה לפילדלפיה, פנסילבניה, שם בילה שלוש שנים בלימודי אמנות באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה.
לאחר מכן בילה כמעט חמש שנים בוושינגטון הבירה, שם צייר דיוקנאות של פוליטיקאים שונים, בהם הנשיא לשעבר ג'ון קווינסי אדמס, שהפך לחבר בקונגרס.
נישואין ומשפחה.
בשנת 1836, נישאה בינגהאם פעם שנייה לשרה אליזבת האצ'יסון בת ה-18 (1818 –1848), שילדה לו ארבעה ילדים לפני מותה. בין השנים 1837 עד 1845 הם התגוררו בארו רוק שבמחוז סליין, וביתם הוגדר כציון דרך היסטורי לאומי. היא נפטרה בשנת 1848 בגיל עשרים ותשע. אמו של בינגהאם מרי עזרה לו בגידול ילדיו לפני מותה בשנת 1851.
בינגהאם התחתן פעמיים נוספות, תחילה לאליזה ק. תומאס. לאחר מספר שנים היא אושפזה במוסד לחולי נפש, שם נפטרה בשנת 1876. לאחר מכן התחתן עם האלמנה מרתה ליקינס, פעילה קהילתית בקנזס סיטי, שהייתה ידועה בזכות עבודתה בקרב יתומים.
קריירה בסנט לואיס.
בינגהאם חזר עם משפחתו לסנט לואיס לצמיתות בשנת 1845. למרות - או בגלל - הצלחתו המסחרית באמצעות איגוד האמנות האמריקני שבסיסו בניו יורק שהפיץ את תחריטיו.
בבחירות בשנת 1848 זכה בינגהאם במושב בפרלמנט המדינתי, והפך לאחד האמנים הבודדים שכיהנו בתפקיד פוליטי נבחר. הוא התנגד באופן פעיל ל"החלטת ג'קסון" שתמכה בעבדות בשנת 1849. הוא גם ייצג את המחוז השמיני של מיסורי בכנס הלאומי של מפלגת הוויגים ביוני 1852. האינטרסים הפוליטיים של בינגהאם יבואו לידי ביטוי בציוריו המרהיבים מחייו הפוליטיים.
בשנת 1856, בינגהאם נסע לאירופה לסיור נרחב עם אשתו השנייה אליזה ובתו הצעירה. תחילה הם שהו בפריז מספר חודשים, שם מילא בינגהאם את תשוקתו ולמד את ציורי המאסטרים הישנים במוזיאון הלובר, זאת ככל הנראה הסיבה העיקרית לנסיעתו. הם המשיכו לדיסלדורף, גרמניה, שם התגוררו עד 1859, ולקחו חלק בבית הספר לציור בדיסלדורף. בינגהאם חי ועבד בקרב האמנים האמריקאים והגרמנים במושבת האמנות.
בהיותו בגרמניה, בינגהאם קיבל כמה עבודות חשובות במדינת מיזורי של הנשיאים וושינגטון וג'פרסון וכן ציורים עצמאיים.
מלחמת האזרחים.
בינגהם חזר לאמריקה לאחר מות אביה של אשתו בשנת 1859. הוא המשיך לנסוע ברחבי מיזורי וחיפש עבודות, ושוב היה מעורב בפוליטיקה.
עם כניסתו לתפקיד, מושל מדינת מיזורי ג'קסון פתח בקשרים עם הקונפדרציה, ושלח ארטילריה של המשמר הלאומי במורד נהר המיסיסיפי לשירות הקונפדרציה.
בינגהאם, כאיש מסור לאיחוד, גייס כוחות בהתנגדות לג'קסון כוחות האיחוד הביסו את הקונפדרציה בבונוויל ב-17 ביוני ושוב ב-13 בספטמבר 1861. בין אותם קרבות נחתמה אמנת מיזורי שהייתה נגד התנתקות. ב-28 ביולי נבחר המושל המילטון גמבל שהחליף את ג'קסון. בספטמבר 1861 מינה המושל גמבל את בינגהאם כגזבר המדינה, והוא שירת ביושר ובמיומנות לאורך כל המלחמה. בינתיים המשיך בינגהם גם לצייר דיוקנאות נוספים, שהיו תמיד עבודתו.
קריירה לאחר המלחמה.
אף על פי שמפלגת הוויגים כמעט התפרקה, בינגהאם חזר לפוליטיקה, ויישר קו עם המפלגה הדמוקרטית. הוא המשיך להישאר מעורב בפוליטיקה בשנים שלאחר מלחמת האזרחים באמצעות מינויים פוליטיים. בשנת 1874 מונה לנשיא מועצת המפקחים המשטרתית של קנזס סיטי, ומונה למפקד המשטרה הראשון שם. בשנת 1875, המושל מינה את בינגהאם המפקד הכללי של מיזורי.
לקראת סוף חייו, אף שהיה חולה, מונה בינגהאם לפרופסור הראשון לאמנות באוניברסיטת מיזורי בקולומביה, מיזורי, אשר ידידו מייג'ור רולינס ומשפחתו עזרו להקים. הוא נפגש עם תלמידים מעטים בלבד לפני מותו, ביניהם הייתה אמנדה אוסטין.
מוות ומורשת.
בינגהאם נפטר ב-7 ביולי 1879 בקנזס סיטי, מיזורי. ג'ורג' כלב בינגהאם נקבר בבית העלמין של קנזס סיטי.
כאמן, המוניטין של בינגהאם דעך בתחילת המאה, אך גבר בשנת 1933, זמן רב לאחר מותו. בשנת 1934 נערך במוזיאון האמנות של סנט לואיס תערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיו, שהדגישו את תיאוריו של אנשים רגילים באמצע המאה הקודמת.