החל מ-1 בדצמבר 2014 הושעה וינקלר מתפקידו בבית החולים שיבא, עד לסיום ההליך המשמעתי המתבצע בעניינו. ההליך עסק בניתוחים פרטיים שביצע במרפאתו ללא אישור מהנהלת בית החולים ובנוסף הואשם בקבלת שכר כפול: פרטי וציבורי על ניתוחים שביצע. במאי 2016 נקבע בהסדר טיעון שווינקלר יפוטר משירות המדינה, יורחק משירות המדינה ל-4 שנים ולא יוכל למלא תפקיד במשרד הבריאות במשך 5 שנים.
T-10 (נודע גם בשם Object 730) היה טנק סובייטי כבד שפותח במהלך המלחמה הקרה, השלב האחרון בפיתוחן של סדרת טנקי ה-KV והסטלין. הוא אושר לייצור ב-1952 תחת השם IS-8 (צורת היגוי ברוסית לשם יוסיף סטלין), אך באקלים הפוליטי שלאחר מות סטלין ב-1953, שונה שמו של הטנק ל-T-10.
הטנק נבדל מקודמו, ה-IS-3, בשלדה מוארכת יותר, שבעה גלגלי מרכוב בכל צד במקום שישה, צריח גדול יותר שהכיל תותח חדש עם מפנה גזים, מנוע דיזל חדש ומיגון משופר. הביצועים הכללים של הטנקים היו זהים, אולם ה-T-10 יכול היה לשאת יותר תחמושת.
היחידה העיקרית של טנקי ה-T-10 (בדומה לטנקי ה-IS אותם החליפו) הייתה רגימנט שריון עצמאי הכפוף לארמיות, וגדוד שריון עצמאי הכפוף לדיוויזיות. יחידות אלו היו יכולות להסתפח ליחידות ממוכנות, לספק אש מסייעת לחיל הרגלים או לשמש כיחידות הבקעה.
דעיכת הטנקים הסובייטים הכבדים.
חשיבות הניידות בלוחמת שריון במלחמת העולם השנייה הדגישה את מגרעות הטנקים הכבדים והאיטיים. בדחיפה האחרונה לעבר ברלין, דיוויזיות ממוכנות נהיו מפוצלות במדה רבה כאשר טנקים כבדים השתרכו מאחור והתקשו להדביק את טנקי ה-T-34 הניידים. הסובייטים המשיכו לייצר טנקים כבדים למשך מספר שנים כחלק ממרוץ החימוש במלחמה הקרה, אולם באותו זמן כבר הופיעו טנקים כגון ה-T-54 וה-T-62 אשר היו ניידים יותר והשתוו מבחינת כוח אש ומיגון ל-T-10.
בשנות ה-60 הסובייטים אימצו את הקונספט של טנק מערכה, בכך שהחליפו את הטנקים הכבדים בטנקים בינוניים וניידים. בשלהי שנות ה-60 צוידו גדודי השריון העצמאיים בטנק המתקדם T-64 שהחליף את הטנקים הכבדים, בעוד יחידות ממוכנות ויחידות שריון רגילות צוידו ב-T-55 הבסיסי יותר. ייצורו של ה-T-10 הופסק ב-1966, ופרויקטים אחרים לטנקים כבדים בוטלו, דוגמת ה-Obiekt 770 החמוש בתותח 130 מילימטר ובעל מערכת טעינה אוטומטית.
באותה תקופה החל השימוש הנרחב בטילים מונחים נגד טנקים, שהתבררו כמחליפים יעילים לכוח האש רחוק הטווח של טנקים כבדים. הסובייטים עשו שימוש בטילי הנ"ט לראשונה בנגמ"ש הלחימה מדגם BMP-1, ומאוחר יותר בטנקי מערכה כגון T-64. לבסוף, השריון ריאקטיבי הקל והמתוחכם סיפק תוספת מיגון לטנקי המערכה מבלי להכביד על משקלם.
לפי ההיסטוריון בריאן פרט (Bryan Perret), "הקרבות במלחמת ששת הימים, במיוחד אלו ברפיח, רק הדגישו את שידע הצבא הסובייטי, שחלף זמנו של הטנק הכבד".
היסטוריית שירות.
T-10 שירת בצבא הסובייטי אך ככל הנראה לא סופק למדינות ברית ורשה, על אף שיחידות שריון סובייטיות שהוצבו במדינות אלו אפשרי כי צוידו בהם. בנוסף, T-10 יוצאו למצרים וסוריה והשתתפו במלחמת יום הכיפורים, שם הם סיפקו לרוב אש מסייעת לטווח ארוך לטנקי T-55 ו-T-62, בהצלחה מועטה. הסובייטים הוציאו את הטנקים הכבדים משירות בקו החזית ב-1967, וב-1993 אלו הוסרו סופית משירות. שלדות טנקים רבות הוסבו לנשיאת טילים.
אלטמינסטר
אלטמינסטר (בגרמנית: Altmünster) היא עיירת שוק הממוקמת 3 קילומטרים מגמונדן שבמחוז גמונדן שבמדינת אוסטריה עילית.
העיירה ממוקמת על החוף המערבי של אגם טראונזה. הכלכלה המקומית מבוססת על תיירות, תעשייה קלה ואירוח של עובדים בערים הגדולות הסמוכות, כמו גמונדן ופקלאברוק.
פוליטיקה.
ראשת העיר של היא אלטמינסטר אליזבת פייכטינגר ממפלגת SPÖ, בבחירות לראשות העיר בשנת 2015 היא קיבלה 60% מהקולות. הוגו שובה (ÖVP) היה ראש העירייה שכיהן הכי הרבה זמן כראש העיר של אלטמינסטר, 28 שנים (1961–1989).
אגם טראונזה
אגם טראונזה (בגרמנית: Traunsee) הוא אגם בזאלצקמרגוט, אוסטריה. שטחו 24.5 קמ"ר ועומקו המרבי הוא 191 מטרים, כך שהוא האגם העמוק ביותר באוסטריה והשני בגודלו (אחרי האטרזה). האגם מהווה מוקד תיירותי פופולרי, ואחת האטרקציות בו הוא השלוס אורט, מבצר ביניימי.
מצפון לאגם נמצאת העיר גמונדן, והעיירה אלטמינסטר על חופו המערבי. האגם מוקף בהרים, ביניהם הטראונשטיין.
מבצע סרוואל
מבצע סרוואל היה מבצע צבאי בינלאומי שהובילו צרפת ומאלי בצפון מאלי, החל מ-11 בינואר 2013 ועד ליולי 2014. מטרת המבצע הייתה לשחרר את אזור צפון המדינה מידי מורדים איסלמיסטים שהשתלטו עליו, והכריזו על התנתקות מהשלטון המרכזי והקמת ישות מוסלמית עצמאית בשם אזוואד. המבצע החל בעקבות החלטה 2085 של מועצת הביטחון של האו"ם, שאושרה ב-20 בדצמבר 2012.
שמו של המבצע ניתן לו על שם החתול האפריקני סרוואל.
רקע.
בתחילת 2012 הופצו בצפון אפריקה משלוחי נשק גדולים שבאו מלוב לאחר מלחמת האזרחים. חלק מהנשק שעשה את דרכו לצפון מאלי שימש קבוצות שונות משבט טוארג להשתלט על אזורים בצפון המדינה והם הכריזו על אזוואד כאזור משוחרר ועצמאי. לאחר כמה חודשים החלו קבוצות טרור מוסלמיות המזוהות עם אל-קאעידה להשתלט על כפרים ואזורים מיושבים ששחררו התנועה הלאומית לשחרור אזוואד ולהחיל בהם את השריעה המוסלמית. במשך כמה חודשים התקדמו המיליציות והעמיקו את שליטתם באזור עד שבסוף שנת 2012 היו בידיהם כל הערים הגדולות של צפון מאלי.
בחודש אוקטובר 2012 התכנסה מועצת הביטחון של האו"ם לבקשתן של מדינות צפון אפריקה לישיבה מיוחדת שעסקה במצב במאלי ובסיומה פרסמה את החלטה 2085 הקוראת למדינות החברות לסייע לממשלה במאלי להילחם בטרור בתחומה. המועצה אישרה את הקמתה של משלחת אפריקנית-בינלאומית לסיוע למאלי, ואף אישרה התערבות צבאית חיצונית במקרה הצורך. בסוף שנת 2012 לאחר שהמורדים החלו לאיים על הבירה במקו ביקש נשיא מאלי דיונקונדה טראורה בדחיפות את עזרתה של צרפת (ששלטה במאלי בתקופה הקולוניאלית) בהתמודדות מול הטרור בשטחה. נשיא צרפת פרנסואה הולנד קיבל את הבקשה וב-11 בינואר 2013 החל חיל האוויר הצרפתי לתקוף יעדים של המורדים בצפון המדינה.
נשיא צרפת אמר כי מטרות המבצע הן בלימת מתקפת הטרור בשטח המדינה, אבטחת שלומם של אזרחי צרפת במאלי ועזרה לממשלה במאלי במימוש ריבונותה בכל שטחי המדינה, הוא הוסיף כי המבצע יימשך ככל שיידרש.
מהלך המבצע.
בימים הראשונים של המבצע תקפו מטוסי קרב של צבא צרפת שהמריאו משדות תעופה במדינות צפון אפריקה השכנות, יעדים של המורדים בצפון ובמרכז מאלי. בהתקפה על העיר קונא נהרגו למעלה מ-100 פעילים של ארגוני המורדים בהם בעלי תפקידים בכירים. כמו כן באחת ההפגזות על העיר נהרג טייס מסוק קרב צרפתי מאש מנשק קל שנורתה עליו. חיל הים הצרפתי העביר כוחות שריון לצפון אפריקה כהכנה למתקפה קרקעית. לעזרת הצרפתים התגייסו מספר מדינות בעיקר בסיוע לוגיסטי, ארצות הברית סייעה למבצע בתדלוק מטוסיה של צרפת בבסיסיה באזור ובהשגת מודיעין. למרות התקיפות האוויריות לא נסוגו המורדים מהאזורים שבשליטתם ואף כבשו ערים נוספות.
ב-16 בינואר חטפו טרוריסטים איסלאמיים כמה מאות בני ערובה באתר הגז עין אמנאס שבאלג'יריה. לטענת החוטפים הם ביצעו את החטיפה כנקמה על ההתערבות הצרפתית במאלי ודרשו שצרפת תפסיק לאלתר את כל פעולותיה במדינה. לאחר כמה ימים שחרר צבא אלג'יריה את החטופים לאחר קרב קשה מול המחבלים.
ב-16 בינואר נחתו במאלי כוחות קרקע ושריון של צבא צרפת והחלו לנוע לכיוון הערים שבשליטת המורדים במרכז המדינה. בימים שלאחר מכן נעו הכוחות צפונה וכבשו כל הערים הגדולות מידי המורדים תוך שהם מתקבלים בקריאות שמחה על ידי התושבים. בסוף חודש ינואר השתלט צבא צרפת על העיר טימבוקטו ומצאו את אתר המורשת העולמית בעיר במצב קשה לאחר שהמורדים הרסוה. ב-30 בינואר הודיע צבא צרפת כי כוחותיו נכנסו לעיר קידאל ולא נתקלו בהתנגדות ובכך השלים את שחרור כל הערים שהיו נתונות תחת שליטת המורדים.
בסך הכל נהרגו בקרבות עם הצרפתים עשרות טרוריסטים איסלאמיים ורוב המורדים ומנהיגיהם נמלטו להרים. במשך הקרבות נהרגו בשוגג מספר אזרחים בלתי מעורבים מירי הצרפתים.
ב-2 בפברואר הגיע נשיא צרפת פרנסואה הולנד לביקור במאלי. הוא נפגש עם בכירים בממשל וסייר בערים המשוחררות. הוא הבטיח כי בתוך כמה שבועות ייסוג צבא צרפת מהאזורים אותם כבש ויעביר השליטה בהם לכוח אפריקני רב לאומי.
ב-5 בפברואר פתחו המורדים בהתקפה על העיר גאו באמצעות נשק ארוך טווח וירי רקטות ולאחר קרב עם חיילים של צבא מאלי נהדפו המורדים מן העיר. ב-8 בפברואר התפוצץ מחבל מתאבד בגאו ממנה נהרג חייל מאלי.
ב-19 בפברואר נהרג חייל צרפתי בקרבות מול המורדים בהרים באזור הגבול עם אלג'יריה. ב-3 במרץ נהרגו באותו אזור שני צנחנים צרפתים. באותו יום הודיע צבא צ'אד כי הוא הרג שני בכירים מהמורדים, עבד אל-חמיד אבו זייד ומוכתר בלמוכתר, שהיו מעורבים בחטיפת בני הערובה בשדה הגז באלג'יריה חודש לפני כן. ב-6 במרץ נהרג חייל צרפתי במהלך פעולה נגד טרוריסטים במזרח המדינה.
לאחר מספר ניסיונות נוספים של המורדים לשוב ולהשתלט על העיר גאו וסביבתה, ולאחר שנמנו עוד מספר הרוגים לכוחות הצרפתים. פתח צבא צרפת במבצע גוסטב במטרה למגר לחלוטין את פעילות הטרור. במסגרת המבצע הותקפו בסיסים של המורדים.