יעקב יוסטוס נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד יוסטוס (1830–1913), סיטונאי יין ושל באבט (בורבלה) קליין. ביוני 1884 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המלכותי ברובע 5 של בודפשט. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ולאחר קבלת התואר ברפואה עבד במשך תקופה ארוכה כמרצה וכעוזרו של פרופסור ארנה שווימר במחלקה לרפואת עור בקליניקת האוניברסיטה. כרופא עור בולט, הוזמן לקולוז'וואר ולכמה אוניברסיטאות אמריקאיות, אך הוא לא נענה להזמנות אלה. בדצמבר 1899 בחרה בו הקהילה היהודית של פשט, פה אחד, לתפקיד הרופא הראשי של מחלקת העור החדשה שהוקמה בבית החולים היהודי של הקהילה. הוא ערך את סדרת ספרי הרפואה בשם "Therapia" ביחד עם עם ז'יגמונד סרב (במקור שטרן). הוא היה הבעלים, העורך הראשי והמוציא לאור של כתב העת לרפואת עור בשם "דרמטולוגיה", שראה אור בין 1928 לבין 1931. יוסטוס היה חבר מועצת המנהלים של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
אשתו הייתה איזבלה שלזינגר (1879–1942), בתם של מיקשה שלזינגר ושל ינקה וייס. הם נישאו ב-6 בספטמבר 1903 בבודפשט. בנם, לאסלו יוסטוס (1904–?) היה רופא, כלתו הייתה איבויה דוצי (1909–?).
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (1ב-23-23).
ד'אבדי
דַ'אבָּדִי (צרפתית: d'Abbadie) הוא שם משפחה שמשמעותו "של מנזר".
או-האיידהאוסן
או-האיידהאוסן (בגרמנית: Au-Haidhausen) הוא רובע בעיר מינכן. הרובע ממוקם מול אזור העיר העתיקה של מינכן על הגדה המזרחית של נהר האיסר. האזור היו מיושב עוד מתחילת המאה ה-9. הרובע הוקם בשנת 1854.
הרובע משתרע על פני 4.22 קמ"ר. נכון לשנת 2022 הכיל הרובע 63,355 תושבים.
בנוסף להיות אזור מגורים הרובע, אשר ממוקם בקרבת תחנת מינכן-מזרח, הוא גם אזור בילוי פופולרי אשר מושך אליו עשרות אלפי מבלים בכל סוף שבוע ואשר מכיל לא מעט ברים ומועדונים.
הרובע ניזוק קשות במהלך מלחמת העולם השנייה בהתקפות האוויריות שאירעו במהלך ה-24- וה-25 באפריל 1944.
אתרים בולטים.
מוקדי עניין בולטים בתחום הרובע:
האיידהאוסן (מינכן)
תל ערני
שבת סורו מני
שבת סורו מני היא קינה קדומה מהקינות לתשעה באב שחיבר רבי אלעזר בירבי קליר, הפותחת את סדר הקינות שנאמרות במסגרת תפילת שחרית של תשעה באב במנהגי אשכנז ובמנהג איטליה. הקינה היא השלמה של הקרובה לתשעה באב 'זכור איכה', הנהוגה בנוסח איטליה.
על הקינה.
הקינה חוברה על יסוד פסוקי מגילת איכה, כאשר כל קטע בה מתחיל במילה הפותחת את אחד הפסוקים מפרק ה', המסיימים את המגילה, החל מהפסוק "שָׁבַת מְשׂוֹשׂ לִבֵּנוּ נֶהְפַּךְ לְאֵבֶל מְחֹלֵנוּ".
הקינה בנויה בסגנון כפילת אותיות האלף-בית שש פעמים, כנגד כפילת אותיות האלף-בית שש פעמים במגילת איכה. בשל כך, הכפילה הראשונה (לדוגמה: "סורו") היא המילה שבה מתחיל הפסוק המייצג את האות המסוימת בפרק ד', שלוש הכפילות הבאות (לדוגמה: "סחי", "סכותה" "סכות") הן המילים שבהן מתחילים הפסוקים המייצגים את האות המסוימת בפרק ג', הכפילה החמישית (לדוגמה: "ספקו") היא המילה שבה מתחיל הפסוק המייצג את האות המסוימת בפרק ב' והכפילה השישית (לדוגמה: "סילה") היא המילה שבה מתחיל הפסוק המייצג את האות המסוימת בפרק א'.
הקינה מתחילה מכפילת האות סמך, שהיא האות ה-15 באלפבית העברי, כשם שהפסוק "שָׁבַת מְשׂוֹשׂ לִבֵּנוּ" הוא הפסוק ה-15 בפרק החמישי שבאיכה. בתום כפילת האותיות מופיע אקרוסטיכון של שם מחבר הקינה, אלעזר.
שגיב שרביט
שגיב שרביט (נולד ב-23 במרץ 1974) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. מכהן כיום כמפקד מרכז הספקה המטכ"לי מרה"ס בצה"ל. התגייס בשנת 1992 וביצע מגוון תפקידים בחיל הלוגיסטיקה וביניהם כיהן כרמ"ח תכנון ובקרה במרה"ס, מפקד מרכז ציוד באט"ל, ראש מנהלת המרה"ס, רע"ן ביצוע של מרכז הובלה ומג"ד גדוד 6930.
ביוגרפיה.
נולד להוריו שלמה ושמחה, אביו עלה לישראל ממרוקו בגיל שש והתיישב בעיר לוד, אימו נולדה במושב אליפלט במועצה האזורית מבואות החרמון ולאחר מכן עברה להתגורר בעיר לוד. שגיב הוא הבכור מבין אחיו צחי ויערית. גדל והתחנך בעיר וסיים את לימודיו בשנת 1992 בתיכון "אמית" במגמה ריאלית-ביולוגית.
שירות צבאי.
התגייס לצה"ל בדצמבר 1992 והיה לקצין בחיל התחזוקה, ביצע מגון תפקידים במרכז ההובלה ממ"מ, סמ"פ, מ"פ ועד תפקיד מג"ד. בנוסף ביצע תפקיד רמ"ד הובלה בפיקוד מרכז וקצין הספקה של אוגדה 340 . בשנת 2007 קיבל את דרגת הסא"ל ומונה למפקד גדוד הובלה 6930 (אבירי הדרום) מרכז הובלה. בשנת 2009 מונה למהס"פ פיקוד מרכז, ב-2013 מונה להיות רע"ן ביצוע במרכז הובלה. ב-2015 מונה לראש מנהלת מרכז הספקה אחוד (מרה"ס) וב-2018 לאחר קבלת דרגת אל"ם מונה למפקד מרכז ציוד, ב-2 ביולי עם הקמת המרה"ס מונה שגיב לרמ"ח תכנון ובקרה במרה"ס. בשנת 2022 מונה שגיב למפקד מרכז ההספקה המטכ"לי (מרה"ס) והועלה לדרגת תת-אלוף.
מלחמות ומערכות.
בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, בהיותו רמ"ד תכנון אופרטיבי והיסעים היה אמון על תכנון ריכוז הסד"כ לשטחי כינוס ושימש כקצין אג"ם במרכז התנועות הלאומי (מתנ"ל).
בשנת 2014 במהלך מבצע צוק איתן שימש רע"ן ביצוע במרכז ההובלה במסגרתו עסק בגיוס אלפי אנשי מילואים. בנוסף הענף עסק בניוד הסד"כ לכלל המרחבים בדגש על מרחב דרום, במהלך המבצע גויסו אלפי רכבים מסוגים שונים לטובת גיוס ושינוע הכוחות לשטחי כינוס, בנוסף הענף הפעיל את כלי הצמ"ה אשר פתחו צירים לכוחות הלוחמים, הכינו תשתיות, סידרו משטחים לכיפות ברזל וסידרו את שטחי הכינוס עבור הלוחמים.
בשנת 2019 עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל שימש כמפקד מרכז הציוד, המרכז כלל בתוכו את מרכז ציוד רפואי שאוחד עם מרכז ציוד בשנת 2016, המרכז לקח חלק משמעותי במאבק של צה"ל בנגיף הקורונה ועבד מסביב לשעון על מנת לתת מענה לכל יחידות צה"ל.
המרכז עבד לילות כימים על מנת לספק לצה"ל מענה מיטיבי במסגרתו נארזו אלפי ערכות בדיקת קורונה וערכות מטופל ומטפל, כמו כן המרכז קלט רכש מחו"ל של מאות אלפי פריטי ציוד, מיגון וציוד רפואי בנוסף לרכש וניפוק של ציוד לוגיסטי ליחידות שרותקו לבסיסם.
השכלה.
שגיב הוא בוגר במכללה לביטחון לאומי חניך מופת, בעל תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במדעי המדינה מינהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני נוסף במדעי המדינה לימוד אסטרטגיה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
הספד ביהדות
הספד הוא נאום לביטוי אבל על מותו של אדם. ביהדות קיימת מצווה להספיד את המת ולספר בשבחיו. ההלכה מציבה גם גבולות להספד, וקיימים מקרים בהם אסור להספיד את המת. ההספד במסורת היהודית נעשה גם בביטוי פיוטי שנקרא קינה (למשל, קינת דוד), לעיתים תוך שימוש בכלֵי נגינה.
ההספד במקרא.
המספד הראשון המתואר במקרא הוא המספד אשר עושה אברהם לשרה:
מספד אחר המתואר במקרא הוא המספד הגדול שנעשה ליעקב על ידי בניו ומכובדי ארץ מצרים:
מקרה אחר בו מתואר הספד הוא לאחר מותו של איש האלוהים, כאשר הנביא מבית אל קובר אותו ומספיד אותו: .
על יהויקים מלך יהודה, שהיה רשע, מנבא ירמיהו שלא יספידוהו, כיוון שהיה מושחת וחיפש רק בצע, עושק ושפיכות דמים:
מספד עתידי מתואר בספר זכריה ונקרא המספד בירושלים. לפי הנבואה, לאחר שה' יושיע את יהודה וירושלים מכל העמים שיצורו עליהם, בית דוד ויושבי ירושלים יספידו הספד גדול על דמות שנדקרה: . לפי עמדה מקובלת אצל חז"ל ופרשנים רבים, המספד בירושלים יהיה על מותו של משיח בן יוסף.
הלכות הספד.
הספד מועט או מוגזם.
מצווה להספיד את המת כראוי, להרים את הקול ולומר עליו דברים המשברים את הלב. חז"ל גינו את מי שמתעצל מלהספיד, ומנגד גינו גם את מי שמפריז בהספד ואומר שבחים לא נכונים על המת. להלכה נקבע שמותר להוסיף קצת על שבחי המת, אך לא יותר מדי.
הטעם לכך שמותר להוסיף מעט על שבחי המת שנוי במחלוקת: הב"ח הסביר שהעוון של מיעוט בהספד חמור יותר מעוון ההפרזה, ולכן עדיף לנטות מעט לכיוון ההפרזה כדי לא להסתכן במיעוט שבחי המת. הט"ז הסביר שמן הסתם אדם היה מוכן לעשות אף יותר ממה שנדרש בפועל, ולכן כשמספרים סיפור מעט מופרז על המת לא מדובר בשקר לגבי אישיותו של המת.
הספד על חכם.
התלמוד מספר שכשמת הלל הזקן הספידו עליו 'הי חסיד, הי עניו, תלמידו של עזרא', וכשמת שמואל הקטן הספידו עליו 'הי חסיד, הי עניו, תלמידו של הלל'. על פי זה כתבו הרמב"ן והרא"ש שכשמספידים חכם מצווה להזכיר בהספד את חכמתו ויראת חטאו. וכך נפסק בשולחן ערוך. למרות קדושת בית הכנסת, מותר להספיד בו תלמידי חכמים ובני משפחה שלהם, ואף ניתן להכניס את מיטתו של החכם לבית הכנסת למקום בו היה רגיל לדרוש ולהספידו שם.
התלמוד מביא ברייתא המתארת את האבל וההספד על חכם שנפטר:
בית מדרשו של החכם הם התלמידים הרגילים ללמוד את תורתו, ולכן הם שרוים באבל ובית המדרש שלהם בטל במשך שבעת ימי האבל. אך שאר בתי המדרשות לא בטלים כיוון שמצוות תלמוד תורה חשובה יותר מכבוד לחכם שאינו רבם. אמנם כאשר מדובר בפטירת אב בית הדין או הנשיא - כל לומדי התורה שרויים באבל, ולכן כל בתי המדרשות בטלים, וכמובן שאסור לטייל במקום זאת, אלא יש לשמור על אווירה של אבלות. אף על פי שבית המדרש סגור, מותר לתלמידים ללמוד בזוגות בבתיהם לאחר שנגמרה שעת ההספד.
הספד על גוי ועל עבד.
ככלל, ההלכה אוסרת להספיד גוים ועבדים. הברייתא במסכת אבל רבתי מביאה התייחסויות שונות להספד וקבלת תנחומים על עבדים:
להלכה כתבו הרמב"ן, הטור והשולחן ערוך שלא מספידים עבדים ולא מקבלים עליהם תנחומים, מבלי לחלק בין עבד כשר לעבד שאינו כשר. עם זאת, מתעסקים בצרכי קבורתם.
הספד על ילד.