במספר ענפים נוספים רשמו האוקראינים הישגים נאים אף שלא זכו במדליות: השייטת אולגה מסילבץ (מקום רביעי בדגם , הקופצים למים איליה קוואשה ואלכסיי פריגורוב (מקום רביעי בקפיצה סינכרונית מ-3 מטרים; קוואשה סיים גם במקום השמיני במקצה היחידים), רוכבות האופניים ליובוב שוליקה ואלנה טסוס (מקום רביעי במרוץ אופני מסלול), נבחרת ההתעמלות האומנותית (מקום חמישי), הג'ודוקא אירנה קינדזרסקה (מקום חמישי), הקופצות למים אלנה פדורובה וחנה פיסמנסקה (מקום שישי בקפיצה סינכרונית מ-3 מטרים), אלינה מקסימנקו (מקום שישי בהתעמלות אומנותית), צמד השחייניות הצורניות (מקום שישי) והשחיינית אולגה ברסנייבה (מקום שביעי בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ). הקשת ויקטור רובאן ונבחרת הקשתים הודחו ברבע הגמר.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) חלה ירידה ניכרת בהישגי המשלחת האוקראינית, שהסתפקה ב-11 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
המתעמל אולג ורניאייב היה הספורטאי הבולט במשלחת. הוא זכה במדליית הזהב בתרגיל המקבילים ובמדליית הכסף בקרב-רב, וכן סיים במקום החמישי בקפיצות ובמקום השמיני בסוס הסמוכות ובמתח. עמיתו, איגור רדיבילוב, סיים במקום החמישי בטבעות ובמקום השמיני בקפיצות. שניהם סיימו גם במקום השמיני עם הנבחרת האוקראינית. בהתעמלות אמנותית זכתה גנה ריזטדינובה במדליית ארד, והנבחרת האוקראינית סיימה במקום השביעי.
במדליית הזהב השנייה זכה חותר הקאנו יורי צ'באן, ששמר על תוארו במקצה ל-200 מטר. דמיטרו יאנצ'וק וטרס מישצ'וק זכו במדליית הארד במקצה הזוגות ל-1000 מטר, ופבלו אלטוחוב סיים במקום הרביעי במקצה היחידים למרחק זה. הקיאקיסטיות אינה הירשצ'ון ואנסטסיה טודורובה סיימו אף הן במקום הרביעי, הן במקצה הזוגות ל-500 מטר, והן במקצה הרביעיות למרחק זה. בסיף, זכתה נבחרת הנשים בחרב במדליית כסף, ואולגה חרלן זכתה גם במדליית ארד בתחרות היחידות. בכך, הגיעה למאזן של ארבע מדליות אולימפיות. נבחרת הגברים בדקר סיימה במקום הרביעי ונבחרת הנשים בדקר סיימה במקום השמיני. פבלו טימושצ'נקו זכה במדליית כסף בקרב חמש מודרני, והישג דומה רשם המתאבק ז'אן בלניוק. במדליית כסף נוספת זכה הקלע סרגיי קוליש, בירי ברובה אוויר. אולג צרקוב סיים במקום השמיני בתחרות זו, וקלע נוסף, מיקולה מילצ'ב, סיים במקום הרביעי בסקיט.
האתלט האוקראיני היחיד שזכה במדליה אולימפית בריו היה הקופץ לגובה בודן בונדרנקו שזכה במדליית ארד. אנדריי פרוצנקו סיים אחריו, במקום הרביעי. אתלטים אוקראינים נוספים שבלטו בריו כללו את דמיטרו קוסינסקי (מקום חמישי בהטלת כידון), נבחרת השליחות ב-400X4 מטר (מקום חמישי), נבחרת השליחות ב-100X4 מטר (מקום שישי) ואולגה זמליאק (מקום שביעי בריצת 400 מטר).
ביתר הענפים בלטו ספורטאים אלו: השחייניות הצורניות לוליטה אננסובה ואנה וולושינה (מקום רביעי בדואט ומקום רביעי עם נבחרת השחייה הצורנית), רביעיית החותרות (מקום רביעי), הג'ודוקא ארטם בלושנקו (מקום חמישי),
השחיין אנדריי הובורוב (מקום חמישי ב-50 מטר חופשי), מרימי המשקולות אירינה דחה ואלכסנדר פייליישנקו (מקום חמישי), רוכבת האופניים ליובוב שוליקה (מקום חמישי בקיירין), מרים המשקולות דמיטרו צ'ומאק (מקום שישי), הקופץ למים איליה קוואשה (מקום שישי בקפיצה מ-3 מטר), הקופצים למים מקסים דולגוב ואלכסנדר גורשקובוזוב (מקום שישי בקפיצה סינכרונית מ-10 מטר), רביעיית החותרים (מקום שישי), מרימת המשקולות יוליה פרטובה (מקום שמיני), הטניסאית אלינה סביטולינה (הודחה ברבע הגמר) והמתאגרפת טטיאנה קוב (הודחה ברבע הגמר).
אולימפיאדות החורף.
באולימפיאדות החורף הגיעה אוקראינה להישגים פחותים מאשר במשחקי הקיץ: 7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, בשני ענפים בלבד: ביאתלון והחלקה אומנותית.
אולימפיאדת לילהאמר (1994) הייתה הראשונה בה השתתפה אוקראינה כמדינה עצמאית והיא שלחה משלחת בת 37 ספורטאים. המחליקה האומנותית אוקסנה באיול זכתה בה במדליית זהב והביאתלטית ולנטינה צרבה-נסינה זכתה במדליית ארד במקצה ל-7.5 ק"מ.
באולימפיאדת נאגנו (1998) גדלה המשלחת ל-56 ספורטאים, אך רק אחת מהם זכתה במדליה - הביאתלטית אולנה פטרובה, שזכתה במדליית כסף במקצה ל-15 ק"מ. פטרובה גם סיימה במקום החמישי עם הנבחרת האוקראינית במקצה השליחות ל-7.5X4 ק"מ.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) גדל מספר המשתתפים עוד יותר, ל-68, אך אף אחד מהם לא זכה במדליה. את ההישגים הגבוהים ביותר רשמו המחליקה המהירה ולנטינה שבצ'נקו, שסיימה במקום החמישי במקצה ל-30 ק"מ, וסטניסלב קרבצ'וק, שרשם הישג דומה בסקי חופשי.
באולימפיאדת טורינו (2006) השתתפו 52 ספורטאים אוקראינים, והישגיהם הסתכמו בשתי מדליות כשהביאתלטית ליליה יפרמובה זכתה במדליית ארד במקצה הספרינט ל-7.5 ק"מ, וכך גם צמד המחליקים האומנותיים רוסלן גונצ'רוב וילנה גרושינה. גונצ'רוב היה לגבר הראשון שזוכה במדליה אולימפית עבור אוקראינה במשחקי החורף.
גם באולימפיאדת ונקובר (2010) השתתפו 52 ספורטאים אוקראינים, אך איש מהם לא זכה במדליה. ההישג הגבוה ביותר נזקף לזכותו של הביאתלט אנדריי דריזמליה, שסיים במקום החמישי במרוץ הספרינט ל-10 ק"מ. נבחרת השליחות האוקראינית דורגה במקום השישי.
לאולימפיאדת סוצ'י (2014) שלחה אוקראינה את אחת המשלחות הקטנות ביותר מזה 20 שנה, והיא כללה 45 ספורטאים. נבחרת הנשים בביאתלון זכתה במדליית זהב, הראשונה בה זכתה אוקראינה מזה 20 שנה. ויטה סרמנקו, שהייתה חברה בנבחרת, זכתה גם במדליית ארד במקצה הספרינט.
לאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) שלחה אוקראינה את המשלחת הקטנה ביותר בתולדותיה והיא כללה 33 ספורטאים, עם זאת זכתה במדליית זהב בתחרות הסגנון החופשי בקפיצת סקי, בזכות אלכסנדר אברמנקו שסיים במקום הראשון.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
דאלק
דובנו
דובנו או דובנא (באוקראינית: Дубно; בפולנית: Dubno) היא עיר במחוז רובנו (Рівненської області) בחבל ווהלין במערב אוקראינה לגדות נהר האיקווה.
בתקופת ימי הביניים.
העיר דובנו נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1100, כקניינם של נסיכים פאודלים. במאה ארבע עשרה סופחו העיר וסביבותיה לפולין והעיר נחשבה כעמדת מפתח להגנת גבולותיה המזרחיים של פולין. בתקופה זו נבנה המבצר של דובנו. בשנת 1498 הוצא לגבי העיר צו זכויות עירוניות שהקנה לתושבי העיר זכויות אזרחיות וחופש למסחר ועסקים, דבר שמשך אליה מתיישבים רבים בעיקר יהודים וארמנים. היהודים כינו את העיר בשם "דובנא".
הסיפוח לרוסיה.
דובנו סופחה לאימפריה הרוסית ב-24 באוקטובר 1795, בזמן החלוקה השלישית של פולין , כאשר שטחי גליציה עברו לשלטון אוסטרי ושטחי ווהלין עברו לשלטון רוסי ונכללו בתחום המושב המותר למגורי יהודים. בעקבות זאת חל בעיר שגשוג, מאחר שהמרשם של בני האצולה הפולנית, ה"שלכטה" עבר מלבוב שנכללה בשטח האוסטרי לדובנו. לאחר סיום החלוקה השלישית הועבר המרשם לקייב והעיר דובנו איבדה את חשיבותה.
ב-1870 הוכרזה דובנו, כעיר השוכנת בגבולה המערבי של האימפריה הרוסית עם השטח האוסטרי, לעיר מבוצרת, דבר שהביא להגבלות על הבניה בה והגביל את התפתחותה. למרות זאת נותרה העיר כמרכז מסחרי חשוב, בעיקר בשל מתיישבים צ'כיים שהתיישבו בסביבותיה ורכשו חוות ומשקים. בימי מלחמת העולם הראשונה היה חבל ווהלין זירת קרבות בין הצבא הרוסי לצבא הגרמני. בזמן המלחמה נהרסה המצודה ההיסטורית של דובנו.
בשלטון פולין בשנית.
לאחר תום המלחמה, בנובמבר 1918, הוקמה הרפובליקה הפולנית העצמאית. ב-1921, לאחר המלחמה הפולנית-סובייטית, נחתם הסכם ריגה בו נקבע גבולה המזרחי של פולין. בהסכם חולקה ווהלין כך שרובה, והעיר דובנו בתוכו, עבר לידי פולין. ברפובליקה הפולנית התקיים משטר קפיטליסטי, שבו נהגו יזמה פרטית ומסחר חופשי, בניגוד למשטר שנהג באותה עת ביתר חלקי אוקראינה הסובייטיים.
הפולנים החלו להקים מחדש, בצורתו המקורית, את המבצר של דובנו שנהרס במלחמת העולם הראשונה והחלו בבניית בית סוהר בדובנו, האמור היה להיות השלישי הגודלו בפולין. העבודה בשני האתרים טרם הושלמה בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה ולאחריה.
במלחמת העולם השנייה, במקביל לפלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1 בספטמבר 1939, נכנס הצבא האדום למזרח פולין עד לנהר הבוג המערבי, בהתאם להסכמה עם הנאצים שהושגה בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ווהלין סופחה לברית המועצות ודובנו נמצאה שוב בשלטון רוסי.
הסובייטים הנהיגו בווהלין את משטרם הכלכלי, האוסר מסחר חופשי ואת משטר הדיכוי של הנ.ק.ו.ד. בבית הסוהר של דובנו, שבנייתו החלה בתקופת השלטון הפולני וטרם הושלמה, נכלאו אלפי אסירים פוליטיים. במהלך שנת 1940 נאסרו רוב תושביה הפולנים של דובנו ונשלחו לגולאגים. עם ראשית פלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941 נכבשה ווהלין על ידי הוורמאכט ודובנו נמצאה תחת שלטון הדיכוי והרצח הנאצי.
עם התהפכות גלגל המלחמה שבו הסובייטים וכבשו את ווהלין בשנת 1944. דובנו שוחררה ב-17 במרץ 1944 על ידי כוחות החזית האוקראינית הראשונה וחזרה לשלטון סובייטי. העיר נכללה בתחומי ברית המועצות עד להתפרקותה בשנת 1991 וכינון הרפובליקה העצמאית של אוקראינה.
בשנת 1993 הכריזה ממשלת אוקראינה על העיר דובנו כאתר תרבות היסטורי לשימור. אוכלוסיית העיר מנתה ב-2005 37,690 נפש.
יהודי דובנו.
תולדות יהודי העיר.