טרנסג'נדרים בהודו רשאים על פי הכרה חוקתית לשנות את מגדרם לאחר ניתוח להתאמה מגדרית לפי חקיקה שהתקבלה ב-2019, בעוד כי מגדר שלישי מוכר. בנוסף, הודו מחזיקה באוכלוסיית מגדר שלישי מסורתית לצד מדינות נוספות בדרום אסיה (סרי לנקה, בנגלדש, פקיסטן) הידועה כ-"קאסטת ההיג'רה", אוכלוסיית מין שלישי מסורתית בדרום אסיה באמצעות תוכניות דיור, ומציעות הטבות רווחה, תוכניות פנסיה, פעולות חינם בבתי חולים ממשלתיים וכן תוכניות אחרות שנועדו לסייע להן. ישנם כ-480,000 טרנסג'נדרים בהודו.
בשנת 2018, בפסק הדין נאוטג' סינג ג'והר נגד ממשלת הודו, פסק בית המשפט העליון של הודו לביטול הפללתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה על ידי השמטת סעיף 377 של חוק העונשין ההודי והוצאה של קיום יחסים הומוסקסואלים בהסכמה בין מבוגרים מתחום תפקידו. על פי סקר מאותה שנה, שליש מהגברים ההודים ההומוסקסואלים היו נשואים לנשים שלא ידעו על נטייתם המינית בסתר.
חברת המחקר הרב-לאומית "Ipsos" פרסמה דו"ח בשם "LGBT+ Pride 2021 Global Survey" שנערך בין 23 באפריל ל-7 במאי 2021. נתוניו קבעו ש-2% מהאוכלוסייה ההודית אשר נסקרה מזדהים כלא גברים או נשים, אלה כוללים טרנסג'נדרים, א-בינאריים, נון-קונפורמיות מגדרית ואחרים. בהתייחס לנטייה המינית, הדו"ח הראה כי 3% מהאוכלוסייה ההודית שנסקרה מזדהים כהומוסקסואלים (הומואים ולסביות), 9% מזדהים כביסקסואלים, 1% מזדהים כפאנסקסואלים ו-2% מזדהים כא-מיניים. בסך הכל, כ-17% מזהים כלא הטרוסקסואלים (לא כולל מי שענו כ-'לא יודע' ו-'מעדיפים לא לענות').
היסטוריה.
כתבי קודש הינדיים.
דת ההינדואיזם מכירה במגדר שלישי (קאסטת ההיג'רה). ישנם דמויות מסוימות במהאבהארטה, שלפי גרסאות מסוימות של היצירה, מחליפות מגדר, כגון שיקנדי, שלעיתים נאמר כי היא נולדה כנקבה אך מזדהה כזכר ובסופו של דבר מתחתנת עם אישה. בהוכר מאטה מוגדרת כאלת הפוריות, לה סוגדות ההיג'רות כפטרונית שלהן.
הנארדה סמריטי והסושרותא סמחיטה, שני טקסטים חשובים בסנסקריט המתייחסים לדהרמה ורפואה, בהתאמה, מכריזים על הומוסקסואליות כבלתי ניתנת לשינוי ואוסרים על הומוסקסואלים להתחתן עם בן או בת זוג מהמין השני. הנארדה סמריטי מונה ארבעה עשר סוגים של "פנדה" (גברים חסרי אונים לנשים), בין אלה נכללים המוקהבהאגה (גברים המקיימים יחסים אוראליים עם גברים אחרים), הסוויאקה (גברים הנהנים מהם מינית על ידי גברים אחרים) והאירשיאקה (המציצן הצופה בגברים אחרים העוסקים ביחסים). הקאמה סוטרה, טקסט בסנסקריט המכיל תוכן על התנהגות מינית אנושית, משתמש במונח "tritiya-prakriti" (טבע שלישי) כדי להגדיר גברים עם תשוקות הומוסקסואליות ומתאר את שיטות העבודה שלהם בפירוט רב. כמו כן, הקאמא סוטרה מתארת לסביות ("svairini"" ("סווייריני), העוסקות בחתירה למגע אגרסיבי עם נשים אחרות, ביסקסואלים (המכונים קאמי או פקשה), טרנסג'נדרים ואנשים אינטרסקסים. הטקסטים של סושרותא סמהיטה והצ'ארקה סמהיטה מתעמקים יותר בסוגיית ההומוסקסואליות, בעודם קובעים כי הומוסקסואלים נולדים כאשר זרעו של האב מועט, בעוד טרנסג'נדרים נולדים כאשר האב והאם הופכים תפקידים בזמן קיום יחסים רומנטיים ("purushayita" (פורושייטה), אישה על העליונה).
עם זאת, בטקסט הינדי אחר, המנוסמריטי, ישנם עונשים שונים על הומוסקסואליות. אישה בוגרת שמקיימת יחסים עם בתולה נענשה בכך שגילחו את ראשה או קרתו שתיים מאצבעותיה, והיא נאלצה לרכוב על חמור בנוסף. במקרה של גברים הומוסקסואלים, המנוסמריטי הכתיב שאיחוד מיני בין שני אנשים (הן הומוסקסואלים והן הטרוסקסואלים) ב-"עגלת שוורים" יגרום לאובדן מעמדו של האדם.
המיתולוג, נואם, מאייר והסופר ההודי, דוידוטה פאטון, מסכם את מקומה של הומוסקסואליות בספרות ההינדית באומרו כי, "אם כי לא חלק מהמיינסטרים, קיומה הוכר אך לא אושר".
קבוצות מקדשי האנדרטאות ההינדים של חאג'ורהו, המפורסמים בפסלים האירוטיים שלהם, המכילים תיאורים של פעילות הומוסקסואלית. היסטוריונים טוענים כי החברה ההודית הפרה-קולוניאלית "לא הפלילה יחסים חד מיניים, וגם לא ראתה יחסים כאלה כבלתי מוסריים או חוטאים" בעוד ההינדואיזם הציג באופן מסורתי הומוסקסואליות כטבעית ומשמחת, אם כי חלק מהטקסטים מכילים צווים נגד הומוסקסואליות, כלומר בקרב כמרים קולוניאלים נוצרים.
האימפריה המוגולית.
במהלך האימפריה המוגולית, מספר חוקים מטעם סולטנות דלהי קיימים שולבו לפאטאווה אלמגירי האסלאמית, המחייבת מערכת עונשים משותפת על זינה (יחסי מין בלתי חוקיים) שכללו הומוסקסואליות בין היתר. אלה יכלו לכלול 50 הצלפת מלקות עבור עבדים, 100 עבור כופר חופשי, או מוות בסקילה עבור מוסלמים.
האימפריה הבריטית.
קודיפיקציה של הפללת פעילות הומוסקסואלית נחקקה בסעיף 377 על ידי הבריטים, סעיף שנשמר יותר מ-70 שנה לאחר עצמאותה של הודו. האינקוויזיציה של גואה העמידה לדין בעונש מוות פשעים של "מעשי סדום" בהודו הפורטוגזית, אם כי לא פעילות לסבית, בעוד שהראג' הבריטי הפליל מין אנאלי ומין אוראלי (הן להטרוסקסואלים והן להומוסקסואלים) במסגרת סעיף 377 של החוק. חוק העונשין ההודי, שנכנס לתוקף ב-1861, הטיל עבירה על אדם לקיים מרצונו "משכב גשמי בניגוד לסדר הטבע" - פעילות הומוסקסואלית. חוקרים טענו בנוסף כי הכוונה המקורית של סעיף 377 הייתה לשמש כאמצעי שבאמצעותו יוכל הראג' הבריטי להמשיך לשלוט בגופו של הסובייקט הקולוניאלי. במוסר העידן הוויקטוריאני הקולוניאלי, נושאים כגון הומוסקסואליות נתפסו כסוטים מבחינה אירוטית וזקוקים להטלת קנסות על קיומם.
בשנת 1884, בית משפט בצפון הודו, שפסק על העמדה לדין של היג'רה, העיר כי בדיקה גופנית של הנאשמת גילתה כי "יש לה סימנים של קטמיט רגיל" (ביוון וברומא העתיקה, קטמיט (בלטינית: catamitus) היה נער בגיל ההתבגרות שהיה בן לוויה אינטימי של גבר צעיר) בעודו שיבח את רצונה של המשטרה "לבדוק את המנהגים המגעילים האלה". בשנת 1871, הבריטים תייגו את אוכלוסיית ההיג'רה כ-"שבט פושע".
לאחר קבלת עצמאותה של הודו.
החלטת בית המשפט העליון של דלהי בעניין פסק הדין של קרן נאז נגד ממשלת טריטוריית הבירה הלאומית של דלהי משנת 2009 מצאה כי סעיף 377 ואיסורים משפטיים אחרים נגד פעילות הומוסקסואלית בוגרת בהסכמה מפרים ישירות את זכויות היסוד הקבועות בחוקה ההודית בעוד סעיף 377 קבע באומרו כי: "מי שמקיים מרצונו יחסי מין בניגוד לסדר הטבע עם איש, אישה או בעל חיים, ייענש במאסר עולם, או במאסר מכל סוג שהוא לתקופה שעלולה להתארך עד עשר שנים. וכן דינו בקנס", בתוספת ההסבר כי: "די בחדירה כדי להוות את המשכב הגשמי הדרוש לעבירה המתוארת בסעיף זה". על פי פסיקה קודמת של בית המשפט העליון של הודו, החלטות של בית משפט גבוה בעניין חוקתיות חוקים חלות בכל רחבי הודו, ולא רק על המדינה שעליה ישנה סמכות השיפוט של בית המשפט העליון הנדון.
ב-23 בפברואר 2012, משרד הפנים הביע את התנגדותו להעברת אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית, וקבע כי "בהודו, הומוסקסואליות נתפסת כבלתי מוסרית". הממשלה המרכזית הפכה את עמדתה ב-28 בפברואר 2012, וטענה כי אין טעות משפטית בהעברת אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית. שינוי עמדתה בנושא הביא לכך ששני שופטים שמרנים מבית המשפט העליון נזפו בממשל המרכזי על כך ששינה את גישתו לנושא.
ב-11 בדצמבר 2013, בית המשפט העליון של הודו ביטל את צו בית המשפט העליון של דלהי משנת 2009 אשר הפך פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים לחוקית במסגרת תחום השיפוט שלו. ארגון זכויות האדם הבינלאומי "Human Rights Watch" הביע דאגה שפסיקת בית המשפט העליון תהפוך זוגות חד מיניים ויחידים שהפכו גלויים לגבי נטיותיהם המיניות בעקבות פסיקת בית המשפט ב-2009, למי שיהיו נתונים לפגיעות, הטרדות משטרתיות וסחיטה, וקבע כי "פסיקת בית המשפט העליון מהווה נסיגה מאכזבת לכבוד האדם, ולזכויות הבסיסיות לפרטיות ואי-אפליה". קרן נאז, ארגון לא ממשלתי הפועל למען מאבק במחלות ה-HIV/איידס, הודיעה כי תגיש עתירה לעיון בהחלטת בית המשפט. קבוצת הפעילים "Kavi's Humsafar Trust" דיווחה כי הומוסקסואלים במדינה התמודדו עם אירועי סחיטה לאחר פסק הדין ב-2013.
ב-28 בינואר 2014, בית המשפט העליון של הודו דחה את עתירת הביקורת שהוגשה על ידי הממשלה המרכזית, קרן נאז ומספר אחרים נגד פסק הדין ב-11 בדצמבר על סעיף 377. השופט הסביר את פסק הדין בטענה כי: "בזמן קריאת סעיף 377, בג"ץ התעלם מכך שרק חלק זעיר מאוכלוסיית המדינה מהווה לסביות, הומואים, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים, ובלמעלה מ-150 השנים האחרונות פחות מ-200 אנשים הועמדו לדין בגין ביצוע עבירה על פי סעיף 377, ואין זה יכול להוות בסיס הולם להכרזה כי הסעיף מהווה הפרה של הסעיפים 14, 15 ו-21 של חוקת הודו".
ב-18 בדצמבר 2015, שאשי ת'ארור, חבר במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, הציג הצעת חוק לביטול סעיף 377, אך נדחתה לבסוף בבית הנבחרים בהצבעה של 71-24.
ב-2 בפברואר 2016 החליט בית המשפט העליון לבחון את מעמד הפללתה של פעילות הומוסקסואלית. באוגוסט 2017 קבע בית המשפט העליון פה אחד כי הזכות לפרטיות הפרט היא זכות מהותית ויסודית על פי החוקה ההודית, לצד קביעתו כי נטייתו המינית של אדם היא סוגיית פרטיות".