בשנת תרצ"ו עלה לארץ ישראל והתיישב בצפת. בשנת תרצ"ז עבר לירושלים והקים בית כנסת בשכונת מאה שערים, ברחוב עין יעקב. הוא נהג לשמור יום טוב שני של גלויות גם בארץ ישראל. בשנת תרצ"ט חזר לפולין מטעמי בריאות. בפרוץ המלחמה גורש לקשאנוב הסמוכה, ובהמשך גורש עם שאר היהודים לסוסנוביץ בה נפטר.
היו לו שלושה בנים וחמש בנות. בנו הרב נפתלי שמואל צבי כיהן ברבנות באושפיצין. נרצח בשואה עם תשעה מילדיו.
בית הכנסת שלו בירושלים פועל עד היום.
אלעזר יצחק אייזיק הורוביץ
רבי אלעזר יצחק אייזיק הורוביץ הוא האדמו"ר מספינקא תולדות צבי.
ביוגרפיה.
בנו השלישי של רבי שמואל צבי הורוביץ (ר' הערשעלע ספינקער) וחתנו של רבי יחזקאל שרגא מערץ. בחיי אביו, היה דיין ומוהל בבית הכנסת של אביו וכן מסר דרשות בבית הכנסת. כאשר נפטר אביו בשנת תשנ"ז (1997), הוריש את בית הכנסת לרבי אייזיק ולאחיו רבי אביש שניהלו יחד את בית הכנסת וערכו טישים במשותף. לאחר כחודשיים במהלך שמחת תורה פרש רבי אייזיק ופתח בית מדרש עצמאי בשם "תולדות צבי". בהמשך הוא בנה בית מדרש גדול בוויליאמסבורג וכן פתח בתי כנסת במונרו בלייקוואד ובבארא פארק. הוא זוכה להצלחה מרובה וסחף מאות חסידים ואוהדים.
הוציא לאור את הספר "תולדות צבי", בו מכונסים דברי תורה של אביו, וכן הוציא את הספר "זמירות זיכרון צבי".
עוסק רבות בחסד וצדקה.
אלעזר ניסן טייטלבוים
רבי אלעזר ניסן טייטלבוים (ה'תקמ"ו, 1786 - ח' בתשרי ה'תרט"ו, 1854) רבה של דרוהוביץ'.
ביוגרפיה.
אלעזר ניסן נולד בתמוז ה'תקמ"ו (1786) בשינאווא שבגליציה לחיה שרה ורבי משה טייטלבוים (ה"ישמח משה"). נישא לרויזא בלומא, בתו של רבי אהרן, רבה של חודרוב. בשנת ה'תקצ"ד נתקבל לרב בסיגט בהמלצת אביו ובהשתדלות משפחת כהנא. אולם חסידי קוסוב בעיר שבקשו למנות את רבי יוסף שטרן לתפקיד לא הסכימו עם מינויו של רבי אלעזר ניסן, ובעקבות כך שררה מתיחות רבה בעיר, מתיחות שהובילה בשנת ה'ת"ר לחזרתו של רבי אלעזר ניסן לאוהלי עירו של אביו.
עם פטירת אביו בכ"ח בתמוז ה'תר"א (1841) בקשו למנותו כממלא מקומו באוהלי, אך הוא סירב והציע במקומו את בנו רבי יקותיאל יהודה. מאוחר יותר התמנה כרבה של דרוהוביץ' שם שימש עד פטירתו.
נפטר בשנת ה'תרט"ו ביום ח' תשרי בהיותו בן 69 ונטמן בבית הקברות היהודי של דרוהוביץ'. במהלך השואה חולל קברו על ידי הנאצים. בשנת 2011 החלה אגודה של חסידי סאטמאר להקים ציון אוהל חדש.
בנו רבי נחום צבי מילא את מקומו כרבה של דרוהוביץ'. דברי תורתו נדפסו בספר "זיכרון אלעזר".
אלעזר שפירא
רבי אלעזר שפירא (1808 (ה'תקס"ח) - 3 בספטמבר 1865 (י"ב באלול ה'תרכ"ה)) היה רב בעיר לנצהוט, בנו של מייסד חסידות דינוב, רבי צבי אלימלך שפירא. לאחר פטירת אביו הוכתר לאדמו"ר מלנצהוט.
ביוגרפיה.
רבי אלעזר נולד בסטריזוב שבפולין לרבי צבי אלימלך שפירא (הבני יששכר) ולחנה מינדל, בתו של רבי שמואל מטשיטש. היה תלמידם של אביו ושל רבי צבי הירש אייכנשטיין מזידיטשוב.
התחתן בריבאטיטש בחודש ניסן שנת תקפ"א. לאחר נישואיו לטאבא חוה בתו של רבי יהושע העשל הלעס מדוקלה מונה בשנת ה'תקפ"ט לרבה של ריבוטיטש עיר מולדתו עד שנת ה'תקצ"ח אז נתמנה לרבה של סטז'יז'וב.
עם פטירת אביו בי"ח בטבת ה'תר"א, החל הרב שפירא לנהוג באדמו"רות ובשנת ה'תרי"ז מונה רבי אלעזר שפירא לכהן כרבה הראשי של לנצהוט שבפולין שם ייסד מחדש את חצרו. בתקופה זו חיבר את ספרו "יודעי בינה" בו הוא מפרש את התורה בראי הקבלה והמיסטיקה היהודית.
רבי אלעזר נפטר לאחר מחלה קשה שבה לקה כשלושה חודשים עד מותו בווינה ב-3 בספטמבר 1865 (י"ב באלול ה'תרכ"ה) ברחוב סאלצגריס 37 אשר בהאינרה שטאדט, ואת מקומו באדמו"רות מילא בנו השלישי רבי שמחה שפירא.
אריה לייבוש הלברשטאם (דוקלה)
רבי אריה לייבוש הלברשטאם (ה'תקצ"ח - אדר א' ה'תרס"ח) היה רבה של העיר דוקלה ונכדו של רבי חיים הלברשטאם, מייסד שושלת צאנז.
ביוגרפיה.
נולד בגליציה בשנת ה'תקצ"ח לרבי דוד הלברשטאם (בנו השני של רבי חיים מצאנז, ומייסד חסידות קשאנוב) ולעכסה גיטל בתו של רבי יוסף זאב מטניגרד. נישא למרים בתו של רבי אביגדור הלברשטאם רבה של דוקלה, ועם פטירתו בשנת ה'תרל"ז נבחר רבי אריה לייבוש למלא את מקומו. אולם בשל גילו הצעיר (פחות מגיל שלושים) היו הרבה מערערים על סמכותו כרב, ולבסוף הוסכם שיהיה בהדרכת דודו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא.
רבי אריה לייבוש נפטר בחודש אדר א' בשנת ה'תרס"ח.
ארשת שפתינו
אֲרֶשֶׁת שְׂפָתֵינוּ הוא פיוט קצר קדום של מחבר לא ידוע הנהוג לאמרו במהלך תפילת מוסף של ראש השנה.
על אמירת הפיוט.
הפיוט נאמר על ידי קהילות האשכנזים ונוסח רומניא אחרי כל שלשת הברכות, והוא נאמר בנוסח איטליה רק אחרי סדר שופרות. הפיוט מופיע גם בנוסח ג'רבה ובנוסח קוצ'ין אולם לא בשאר קהילות הספרדים והתימנים.
כאמור, במנהג האשכנזים והרומניוטים, הפיוט נאמר לאחר כל אחת משלושת הברכות האמצעיות של תפילת המוסף: מלכויות, זכרונות ושופרות, כאשר המילה האחרונה בפיוט מותאמת לברכה שאחריה היא נאמרת. לפי מנהג אשכנז המזרחי, הפיוט נאמר רק בימי חול, בהם יש תקיעת שופר לאחר הברכה, אבל לפי מנהג אשכנז המערבי אומרים בשבת "לקול זיכרון תקיעתנו/תרועתינו" במקום "לקול תקיעתנו/תרועתינו".
הפיוט מופיע בנוסח מקוצר כבר במחזור ארץ ישראלי שנמצא בגניזה הקהירית, בה נמצא הנוסח "ארשת שפתינו יערב לפניך קול שופרותינו". הפיוט השלם מופיע בספר המנהיג של אברהם בן נתן.
במנהג אשכנז המערבי מקפידים לומר "לקול תרועתנו" אחרי סדר מלכויות, ו"לקול תקיעתנו" אחרי סדרי זכרונות ושופרות. בנוסח הצרפתים מופיע "לקול שועתינו".
דרשות ומנגינות.
דרשות שונות נאמרו על מילות הפיוט.
לפיוט מספר מנגינות ידועות. אחד מהם הוא ניגונו של ישראל טאוב, האדמו"ר מחסידות מודז'יץ.
אשר ישעיה רובין
רבי אשר ישעיה רובין (תקל"ה, 1775 – י"ד בניסן תר"ה, 1845) היה אדמו"ר ורבה של רופשיץ. ממלא מקום חמיו רבי נפתלי מרופשיץ.
ביוגרפיה.
נולד בוורשה לרבי אליעזר ליפמן רובין ("החייט") ולפרומט בתו של רבי אשר הורוביץ אב בית-דין נארול.
בצעירותו היה תלמידם של רבי יעקב יצחק הורוביץ (החוזה מלובלין), רבי אברהם יהושע השיל מאפטא, רבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ ורבי מנחם מנדל מרימנוב. נישא לרייצא בתו של רבי נפתלי צבי הורוביץ.
לאחר פטירת חותנו בשנת תקפ"ז נתמנה על ידי רבי שלום רוזנפלד מקאמינקא ורבי שמעון מרילוס מירוסלב למלא את מקומו כרבה של רופשיץ ולאדמו"רה ותלמידי חמיו עברו אליו. הוא נודע בעיקר ביראת שמיים המופלגת שלו, בהקפדתו על ענייני קדושה וטהרה ובענוותנותו.
צדיקי דורו העריצו אותו והפליגו בשבחו ומפורסמת היא הגדרתו של בעל הדברי חיים מצאנז כי רבי אשר ישעיה הוא "אור העולם". ובספרו דברי חיים הוא מכנהו "אדמו"ר נר ישראל גאון הדור קדוש ישראל מו"ה אשר ישעיה נרו יאיר".
מסופר שכשהגיע לראשונה לחוזה מלובלין אמר שהוא "קורבן פסח יפה" ואכן נפטר בערב פסח ה'תר"ה, כשהוא בן 70. לאחר פטירתו פורסמו דברי תורתו בספר "אור ישע".
תלמידיו.
בסוף ימיו נודע רבי אשר ישעיה כגדול אדמור"י גליציה בדורו, ותלמידו המובהק רבי שלום רוזנפלד מקאמינקא אמר שכדאי ללכת שלש מאות מיל כדי לקבל שלום עליכם מרבי אשר ישעיה.
צאצאיו.
צאצאי רבי אלימלך רובין:
ישיבת בית מדרש עליון
ישיבת בית מדרש עליון הוא ישיבה במונסי שבניו יורק, ולה ישיבה-בת בבני ברק.
היסטוריה.
הישיבה הוקמה על ידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ' ראש ישיבת תורה ודעת, ששילבה לימודי חול ותלמידיה היו מודרניים. הרב מנדלוביץ' שאף להקים ישיבה בסגנון מחמיר יותר, ולכן פתח את ישיבת בית מדרש עליון. הוא שאף לשלב בישיבה את הלמדנות הליטאית יחד עם החמימות החסידית ולשם כך הוא הביא את ראשי ישיבת תורה ודעת, הרב ראובן גרוזובסקי הליטאי והרב גדליה שור החסיד. בהמשך מונה כראש ישיבה הרב דן אונגרישר, חתנו של הרב גרוזובסקי. משגיח הישיבה היה הרב ישראל חיים קפלן חתנו של הרב ירוחם ליבוביץ.
הישיבה נפתחה במונסי, כדי להתרחק מהעיר הגדולה. בהמשך השנים החלו להתגורר סביב הישיבה בוגרים שלה, והם היוו את תשתית הקהילה החרדית במונסי.
הישיבה הקימה את הכולל הראשון בארצות הברית. בראשו עמד הרב שמחה שוסטל.
שיא פעילותה היה בין השנים 1950–1960. בשנת 1970 נסגרה, וכעבור מספר שנים נפתחה מחדש על ידי הרב דן אונגרישר. לאחר פטירתו מונה חתנו הרב ישראל מרדכי פאלק סוויאטיצקי לראש הישיבה.
הישיבה בישראל.
בשנת תשנ"ח הקים הרב אונגרישר סניף של ישיבת בית מדרש עליון בבני ברק, בראשה העמיד את בנו, הרב ירחמיאל אונגרישר. המשגיח בישיבה הוא הרב שמואל שולמן. בין הר"מים: הרב אברהם יצחק ליפקוביץ', בנו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ'; הרב יואל מקלב, נכדו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ ואחיו של חבר-הכנסת אורי מקלב; הרב נפתלי קופשיץ רב קהילת חניכי הישיבות רוממה בירושלים, והרב ישראל אידלשטיין בנו של ראש ישיבת פונביז' הרב גרשון אידלשטיין. נכון לשנת תש"פ לומדים בישיבה כ-600 בחורים.
תחילה היה בניין בית המדרש וחדרי השיעורים ברחוב קושניר. ובניין הפנימייה ברחוב אורליאן. אך עם התרבות התלמידים נבנה בניין נוסף [שבנייתו עדיין לא הושלמה] ברחוב עוזיאל, על אף הבניה העבירה הישיבה את משכנה לבניין החדש, בבניין זה ישנו בית מדרש חדש המכיל כ-1000 מקומות ישיבה. וכן חדר אוכל וחדרי שיעורים. בבניין הקודם ברחוב קושניר נשארו אברכי הישיבה ומספר מצומצם של בחורים.
ישיבת שכר שכיר.