בוך הייתה נשואה לרון אלבר, גם הוא פרופסור לכימיה, והתגרשה ממנו בשנות התשעים. הייתה אם לבת אחת, הסופרת דסי אלבר. נפטרה ב-21 ביוני 2009 ממחלת הסרטן.
לאחר פטירתה הוציא כתב העת Journal of Physical Chemistry של ה-American Chemical Society חוברת מיוחדת לזכרה. כנס ה-Gordon Research Conference בנושא מים יוקדש לזכרה.
סמוקוב
סָמוֹקוֹב (בבולגרית: Cамоков) היא עיר בשטח מחוז סופיה, בדרום-מערב בולגריה, השוכנת 40 ק"מ מהבירה סופיה, 36 ק"מ מדופניצה ו-12 ק"מ מאתר הסקי בורובץ המצוי בשטח השיפוט שלה. בעיר עובר תוואי הנהר איסקר, שמוצאו בהרי רילה.
היסטוריה.
היישוב נוסד בראשית המאה ה-15 כמחנה כורים אשר עסקו בכריית ברזל באזור. התעוד הכתוב הראשון ליישוב קיים בתעודות עות'מאניות מ-1455. החל מראשית המאה ה-16 נודעה העיר כצומת מסחר ובה בתי מלאכה לייצור אמצעי לחימה לצבא ולצי העות'מאני, שהתבססו על חרשי הברזל שהתגוררו בה. באמצע המאה ה-19, בעידן התחייה הלאומית הבולגרית, נודעה העיר כמרכז תרבותי ורוחני ובה התגוררו סופרים, ציירים ואדריכלים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הפכה מתוקף חוזה סן סטפנו חלק מנסיכות בולגריה. בראשית המאה ה-20 התפתחה במקום גם תעשיית טקסטיל, עיבוד נחושת וטבק.
כלכלה.
בסמיכות לעיר מצויים שני נתיבי תעבורה אירופיים – עורק מספר 4, המחבר את מרכז אירופה דרך בולגריה לאיסטנבול, ועורק מספר 8, כביש חוצה-בלקן, שנתיבו עובר דרך אלבניה, מקדוניה, בולגריה ורומניה.
ענף התיירות מניב את עיקר התוצר המקומי הגולמי, ובשטח הרשות המקומית ישנם גם מספר מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ ומתכת. סמוקוב נודעת בכל בולגריה בתפוחי האדמה המגודלים בשטחה. התחבורה מהעיר ואליה מתבצעת באמצעות אוטובוסים.
הקהילה היהודית.
קהילה יהודית מאורגנת בעיר מתועדת במסמכים עות'מאניים החל משלהי המאה ה-17. התיישבות היהודים במקום עוררה את התנגדותם של התושבים המקומיים מחשש לאיבוד פרנסתם. ב-1861 נחנך בית הכנסת בסמוקוב. בימי המלחמה העות'מאנית-רוסית נמלטו עשרות מיהודי סופיה לעיר, ולאחר עלייתו לשלטון של אלכסנדר בטנברג הם שבו לסופיה בלוויית חלק מיהודי סמוקוב.
בראשית המאה ה-20 נכללה העיר ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה, ומנתה כ-1,000 נפשות, אשר היוו עשירית מכלל תושביה. לפי נתוני מערכת החינוך היהודית, החל מסוף מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה משמעותית במספר בני הקהילה, במקביל למשבר הכלכלי והדמוגרפי החריף שחוותה כל הממלכה, עד לכדי 500 נפשות בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-9 במרץ 1943 הוטל בעיר סמוקוב עוצר וב-10 במרץ לאחר חצות בוצעה אקציה בידי שוטרים בולגרים: היהודים הוצאו מבתיהם והובלו בליווי חמוש אל חצר בית הספר היסודי, שם רוכזו לקראת גירוש למחנה טרבלינקה בהתאם לצו שעליו חתם המלך בוריס השלישי. שעות האימה הסתיימו בצהרי היום, כאשר הגיע פקודת השעיית הגירוש והיהודים שוחררו לבתיהם.
לאחר תום המלחמה עלו מרבית היהודים למדינת ישראל במסגרת גל העלייה ההמוני בין השנים 1947–1949. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובסמוקוב נמנו 85 יהודים. בסוף המאה ה-20 התגורר בעיר מניין יהודים. בעיר סמוקוב נולד ויקטור שם-טוב, לשעבר חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
באפריל 2018 חתם ארגון "שלום" ארגון הגג של יהודי בולגריה על הסכם עם עיריית סמוקוב ובו הועבר מבנה בית הכנסת בעיר לרשות העירייה וזאת לצורך שיפוצו.
קרל שוורצנברג
פטריק דבואה
פטריק דבואה (Patrick Desbois, נולד ב-26 ביוני 1955) הוא כומר קתולי צרפתי, ראש "המשרד הלאומי לקשרים עם היהדות של ועידת הבישופים של צרפת", יועץ של הארכיבישוף של ליון ושל הוותיקן, אחד ממייסדיו ויושב ראש של הארגון "יחד" -אין אונום" (Yahad - In Unum), ארגון הפועל לחשיפת ותיעוד אתרי השמדה וקבורה המוניים של מאות אלפי יהודים שנורו למוות בזמן השואה על ידי חיילי האיינזצגרופן הגרמנים ושותפיהם על אדמות ברית המועצות לשעבר, למשל באוקראינה ובבלארוס. הוא מורה למתמטיקה, תאולוג והיסטוריון בהכשרתו.
רקע משפחתי, שנותיו הראשונות ולימודיו.
האב פטריק דבואה נולד ב-26 ביוני 1955 בשאלון-סור-סון (Chalon-sur-Saône) שבחבל בורגון בצרפת כבן למשפחה של סוחרים וחי שם עד היום עם משפחתו.
בעת מלחמת העולם השנייה, סבו קלודיוס שנפל בשבי הגרמנים אחרי שלושה ניסיונות בריחה ממחנה השבויים נשלח כעונש לסטאלג 325 ביישוב רווה-רוסקה באוקראינה, באזור שבו הכובשים הגרמנים יישמו בדומה לאזורים רבים אחרים את מבצע ריינהרד להשמדה המונית של יהודים. ביקור של הנכד פטריק במקומות בהם שהה סבו באוקראינה השפיע על פעילותו העתידית לחשיפת הקברות ההמוניים של היהודים שנרצחו שם.
בשנת 1977 סיים לימודי מתמטיקה באוניברסיטת דיז'ון ואחרי ששהה שלשה חדשים במחיצתן של האם תרזה ונזירותיה בקולקטה, נסע ללמד מתמטיקה באפריקה, בתיכון של העיר דדוגו בבורקינה פאסו שנקראה אז וולטה עלית.
הקריירה הכנסייתית.
אחרי שבנעוריו היה חילוני אגנוסטי, פטריק דבואה נמשך לאמונה הדתית על ידי מגע עם מאמינים פרוטסטנטים.
בחזרתו לצרפת התקבל בסמינר הגדול של החברה הפילנתרופית פראדו בעיר ליון מיסודו של הכומר מהמאה ה-19, אנטואן שברייה, שם הוסמך ככומר קתולי ב-29 ביוני 1986. שרת אחר כך ככומר ביישוב לה קרזו Le Creusot במחוז סון-אה-לואר. תוך כדי לימודים באוניברסיטה למד עברית וביקר מספר פעמים בישראל, בין השאר במכון יד ושם, כדי לדעת יותר על היהדות על השואה והכיר מקרוב יהודים בעלי השקפות שונות אף קיצוניות - מרפורמים ועד חרדים.
לדבריו כך ייעץ לו הקרדינל דקורטרה: "לא לבחור אף פעם בין שני יהודים. עשינו זאת יותר מדי בזמן המלחמה"
בצרפת למד נושאים קשורים ליהדות ולעם ישראל יחד עם הפסיכיאטר ד"ר שארל פאבר, ממנהיגי הקהילה היהודית בליון.
בשנת 1986 קיבל תואר שני בתאולוגיה באוניברסיטה הקתולית בליון. בשנת 1991 פרסם עבודת המאסטר שלו בהיסטוריה דתית באוניברסיטת ליון II על אודות זכרונותיו של אנטואן שברייה.
בשנת 1992 התמנה פטריק דבואה כמזכיר של הקרדינל אלבר דקורטרה בנושא היחסים עם הקהילות היהודיות ובשנת 1999 מונה כמזכיר של משרד ועדת הבישופים של צרפת לענייני הקשרים עם היהדות.
בתוקף תפקיד זה ליווה את הקרדינל לוסטיז'ה בביקוריו בישיבות של ניו יורק.
"השואה באמצעות ירי".
בינואר 2004 מיוזמתם של הקרדינלים ז'אן-מארי לוסטיז'ה, פיליפ בארבארן, ז'אן פייר ריקראר ואנדקה וון-טרואה ושל ישראל זינגר וסרז' צווייגנבאום מטעם הקונגרס היהודי העולמי הוקם הארגון "יחד אין אונום". פטריק דבואה התבקש למלא את תפקיד מנהל הארגון. מטרת הארגון היא להביא לידי קבורה בכבוד של קרבנות השואה ששרידיהם נמצאים בבורות המוניים במקומות עלומים ברחבי אוקראינה. לצורך זה עליה לאסוף יותר מידע על רצח העם נגד היהודים באוקראינה שבוצע על ידי איינזאצגרופן ויחידות גרמניות אחרות בין השנים 1941- 1944.
אחרי שבשנת 1991 ביקר לראשונה באוקראינה במקומות קרובים למקום המאסר של סבו, פטריק דבואה וצוותו חזרו לאוקראינה בשנת 2000 והתחילו לראיין עדים מקומיים בנוגע להוצאות להורג בירי המוני שהתרחשו בסמוך רו בתוך יישוביהם בזמן השואה ובקשר למיקום הבורות ההמוניים שבהם נקברו הקרבנות. להערכת דבואה לפחות מיליון יהודים נרצחו ונקברו בבורות כאלה ברחבי אוקראינה. השיגו בפעילותם את שיתוף הפעולה של הכמרים ה"יוונים -קתוליים" המקומיים ששכנעו את ותיקי היישוב להתגבר על הפחדים ולהעיד. עד שנת 2007 ראיין הצוות של דבואה 1200 עדי ראייה וגילה עד שנת 2008 כ-800 אתרי טבח וקבורה המוניים.
כדברי דבואה:
ב-20 ביוני 2007 נפתחה תערוכה על אודות ממצאי המחקר.
דבואה סיפר על התנסותו זו בספרו "נושא הזכרונות" ובתוכנית טלוויזיה של הערוץ פראנס 3 "השואה באמצעות ירי: היסטוריה נשכחת" ששודרה ב-12 במרץ 2008.
שיטות המחקר של הכומר ועוזריו הן קפדניות ותואמות את כללי המחקרים המדעים ההיסטוריים, על מנת שתוכלנה לעמוד בכל בקורת אפשרית, ואף טענות זדוניות של מכחישי השואה.
ההיסטוריון אדמון איסון Edmond Husson מאוניברסיטת סרובון צרף את דבואה למחקרים שנעשים בנושא השואה במוסד האקדמי שבו עובד.
דבואה הוא הראשון שהעלה למודעות הבינלאומית את התופעה החמורה של שודדי הקברים היהודיים באוקראינה.
ספרים.
ממצאים חדשים על תולדות השואה באוקראינה. "ההיסטוריה בעל פה" - פרויקט של יחד- אין אונום ווערכו המדעי -הכיבוש, משתפי פעולה, שואה. מחקרים חדשים על הרדיפות נגד היהודי אירופה ורציחתם
בעריכת יוהנס הירטר ברבעון להיסטוריה, אולדנבורג, מינכן 97,2008, ע 177-187 בגרמנית
mit Husson, Edouard: "Neue Ergebnisse zur Geschichte des Holocaust in der Ukraine. Das "Oral History"-Projekt von Yahad-In Unum und seine wissenschaftliche Bewertung" in: Johannes Hürter (Hg): "Besatzung, Kollaboration, Holocaust. Neue Studien zur Verfolgung und Ermordung der europäischen Juden" (Schriftenreihe der Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte 97), Oldenbourg, München 2008 S. 177-187
פרסים ואותות כבוד.
(Prix de l’Amitié judéo-chrétienne en France)
על מחויבותו לסובלנות ושיתוף פעולה ביו-דתי- 2008
קרב ורנה
ולדיסלב השלישי מוורנה
דוד אבולעפיה (היסטוריון)
ולדיסלאב השלישי מווארנה
אנה נובק
אנה נובק (ברומנית: Ana Novac, נולדה בשם Zimra Harsányi; 21 ביוני 1929 - 31 במרץ 2010) הייתה מחזאית וסופרת יהודיה ילידת טרנסילבניה שחיה ופעלה בעיקר ברומניה ובצרפת.
ביוגרפיה.