בנובמבר 2008 ערך מורי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל. הוא זומן מספר פעמים לסגל הנבחרת הלאומית של ישראל, ולבסוף ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול צפון אירלנד באוגוסט 2009. במהלך מוקדמות מונדיאל 2014 שותף מורי כשחקן הרכב בשלושה משחקים.
חיים אישיים.
ביולי 2011, לאחר פגישה עם הרב חיים קניבסקי, שינה את שמו הפרטי מדין לדן, משום שדין מסמל משפט ביהדות.
פראנס
דמיטרו צ'יהרינסקי
דמיטרו אנטוליוביץ' צ'יהרינסקי (באוקראינית: Дмитро Анатолійович Чигринський; נולד ב-7 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם.
קריירה.
צ'יהרינסקי נולד בעיר איזיאסלב (אז ברית המועצות, כיום אוקראינה). בילדותו שיחק בקבוצת הילדים של מועדון הכדורגל קרפטי לבוב ובגיל 14 עבר לקבוצת הנוער של שחטאר דונצייק. לקראת סוף עונת , כשהוא בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שחטיור. בעונה שלאחר מכן ערך גם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במשחק נגד ברצלונה. ב-2005 הושאל למטאלורג זפוריז'יה לעונה אחת, בה שיחק 18 משחקים (בכל המסגרות) בהם הבקיע שני שערים.
לקראת תחילת עונת , קיבל צ'יהרינסקי את תפקיד קפטן המשנה של שחטאר ובעונה עצמה הציג יכולת טובה כשכבש 4 שערים ב-42 הופעות בהרכב בכל המסגרות והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות אוקראינה ובגביע האוקראיני, כשבמפעל זה אף נבחר לאיש המשחק של הגמר לאחר ניצחון 0–2 על דינמו קייב. בתחילת העונה שלאחר מכן, זכה עם קבוצתו בסופר קאפ האוקראיני. בליגת האלופות, סיימה קבוצתו במקום השלישי בביתה ולכן שובצה בגביע אופ"א, ולאחר שניצחה את דינמו קייב בחצי הגמר, התמודדה במשחק הגמר מול ורדר ברמן, אותה ניצחה בהארכה 2-1 וזכתה בגביע.
ב-26 באוגוסט 2009, לאחר משא ומתן ארוך בין שחטאר וברצלונה, סיכמו שתי הקבוצות על מעברו של צ'יהרינסקי לברצלונה תמורת 25 מיליון אירו, בתנאי שהשחקן ישחק במדיה של שחטיור במשחק הסופר קאפ האירופי שנערך בין הקבוצות מספר ימים לאחר הסיכום. לאחר המשחק הנ"ל, בו ניצחה ברצלונה, חתם צ'יהרינסקי על חוזה לחמש שנים בקבוצה.
צ'יהרינסקי הפגין יכולת מאכזבת במיוחד בברצלונה ולאחר עונה אחת, במהלכה שותף ב-14 משחקים בלבד נמכר חזרה לשחטאר דונצייק תמורת 15 מיליון אירו.
לאחר עונת מוצלחת, זומן צ'יהרינסקי לראשונה לסגל נבחרת אוקראינה למונדיאל 2006. מעט לפני הטורניר, הוא שיחק עם הנבחרת עד גיל 21 באליפות אירופה ואף הגיעה עימה לגמר, בו הפסידה להולנד. כמו כן, נבחר לנבחרת הטורניר, אולם פציעה שחווה בזמן האליפות מנעה ממנו לקחת חלק במונדיאל. כשנה לאחר מכן, כבר היה שותף מלא לנבחרת במסגרת מוקדמות יורו 2008.
תארים.
שחטיור דונייצק
ברצלונה
חטיבה 27
חטיבה 27 (מכונה גם עוצבת אגרוף ורומח. כונתה בעבר גם חטיבה 264, חטיבה 60 וחטיבה 204) הייתה חטיבת שריון במילואים בחיל השריון הישראלי. מקור מספרה הוא בעובדה שהייתה חטיבת המילואים של חטיבה שבע, דהיינו השנייה לשבע. החטיבה הייתה חטיבת המילואים המשוריינת הראשונה בצה"ל.
כחלק מתוכנית הקיצוצים של צה"ל נסגרה החטיבה ב-2014.
פעילות החטיבה.
עם יצירת חטיבות המילואים הראשונות בצה"ל, בשנת 1952, הוקמה חטיבה 27, חטיבת שריון מילואים ראשונה בצה"ל. החטיבה קלטה את חייליה מחטיבה 7 ובראשה עמד אל"ם יצחק פונדק. בראשיתה כללה החטיבה גדוד טנקי M4 שרמן, גדוד טנקי AMX-13 וגדוד חי"ר ממונע.
מבצע קדש.
במלחמת סיני השתייכה החטיבה לאוגדה 77 בפיקוד חיים לסקוב. החטיבה, בפיקודו של חיים בר-לב (סגן מפקד החטיבה, ברוך בר-לב), הורכבה מהיחידות הבאות:
כמו כן, היו לרשות ולפקודת החטיבהה כוחות מסייעים בדמות פלוגת סיור, סוללת תותחים מתנייעים 105 מ"מ ופלוגת הנדסה ובנוסף כוחות סיוע אוגדתיים.
החטיבה, יחד עם שאר יחידות אוגדה 77 שאליה השתייכה, חנתה בשטחי כינוס באזור ניר יצחק, ובאזור כרם שלום של היום.
בלילה שבין 31 באוקטובר ו-1 בנובמבר (כ-60 שעות לאחר פתיחת מבצע קדש) ביצע גדוד החי"ר הממונע של החטיבה התקפה על מוצבי צומת רפיח (במקביל לתקיפת רגלית של שני גדודי חטיבת גולני על מוצבים שכנים). גדוד החי"ר הממונע סבל אבידות והצליח במשימתו רק לאחר קבלת סיוע מגדוד החרמ"ש ומפלוגות הטנקים שעברו דרך גזרתו וכבשו ב-10:30 ב-1 בנובמבר את הצומת ואת שאר מוצבי פתחת רפיח בסיועה של חטיבת גולני.
בהמשך אותו יום, בשעה 14:00 הגיעו יחידות החטיבה אל מעבר הג'יראדי יחידת החלוץ שלה הצליחה לעקוף את המעבר ותחת התקפת החטיבה ובסיוע התקפות ארטילריות ואוויריות של צה"ל נסוג הכוחות המצריים מהג'יראדי. בשעות אחר הצהריים הגיעה החטיבה למגע עם המצרים באר-ריסה שבפאתי אל עריש, ייצבה שם קו ועסקה בלילה בחימוש ותדלוק. למחרת היום, עם שחר, כבשה את אל עריש. משמר קדמי של החטיבה נע מערבה בציר הצפוני בסיני לכיוון קנטרה והגיע בלילה ב-2 בנובמבר עד למרחק 10 קילומטרים מתעלת סואץ.
בתום המלחמה הוחלפו טנקי החטיבה לטנקי סופר שרמן.
בקרבות בגזרת רפיח-אל עריש נפלו במלחמה 16 מחיילי החטיבה.
מלחמת ששת הימים.
מתום מלחמת סיני ועד מלחמת ששת הימים כונתה החטיבה חטיבה 60. במלחמת ששת הימים החטיבה הייתה תחת פיקוד מנחם (מן) אבירם והיא הורכבה מהיחידות הבאות:
החטיבה הייתה תחת פיקודו של אלוף ישראל טל, מפקד אוגדת הפלדה והוטלה עליה משימת התקדמות לעבר אל עריש. התקדמות זו החלה ב-6 ביוני, ובמהלך הלילה התקדמה החטיבה 90 קילומטר בחולות עמוקים. בהמשך המלחמה כבשה החטיבה את ביר לחפן וביר גפגפה וגדוד הטנקים הקלים שלה עמד בפני התקפת נגד של טנקים מצריים כבדים. עד תום המלחמה ביצעה החטיבה בלימת התקפות נגד ליליות של שריון מצרי, ייצבה קו מצפון לקנטרה ולחמה נגד כוחות מצריים קטנים שחצו את התעלה בתקריות ראס אל-עיש ביולי 1967.
החטיבה נטלה חלק גם במלחמת ההתשה.
מלחמת יום הכיפורים.
במלחמת יום הכיפורים כונתה החטיבה חטיבה 204 וגם במלחמה זו נלחמה בגזרת סיני. כוחות החטיבה, בהרכב של שני גדודים ממוכנים, גדוד חרמ"ש 86 בפיקודו של נחום ברוכי וגדוד חרמ"ש 141 בפיקודו של חיים רוזנבלט, וגדוד 19 של טנקי מגח 3 בפיקודו של חיים עדיני, גויסו בבוקר יום הכיפורים והתארגנו בימ"ח ברפיח. החטיבה נעה על זחלים מרחק של 180 קילומטרים לחזית המצרית ונלחמה בצפון חצי האי סיני. חלק גדול מן החטיבה, גדוד הטנקים וגדוד ממוכן, הועבר עם תחילת הלחימה לחטיבה 460. ב-7 באוקטובר הוצבה החטיבה בגזרה הצפונית של חצי האי סיני, וקיבלה אחריות על אבטחת מתחם בלוזה בו שכנו בסיסים של צה"ל. ב-8 באוקטובר החלו כוחות החטיבה בלחימה שמטרתה הייתה לשמור את צירי ההגעה למעוז בודפשט פתוחים ונקיים מכוחות מצריים. במסגרת פעולות אלה טיווחה החטיבה מארב מצרי ואף השקיעה כוחות בניסיון חילוץ של טייס שנטש את מטוסו באזור. בין 9 ל-13 באוקטובר השתתפה החטיבה בקרבות לפתיחת הציר למעוז בודפשט וכוחותיה הגיעו למעוז. החטיבה צלחה את התעלה ב-15–17 באוקטובר. לאחר חציית התעלה, נלחמה החטיבה באזור ג'בל ג'ניפה בו השמידה בסיסי טילים, ביצעה פשיטות על בסיסים ומתחמים באזור והשתלטה על שדה תעופה. בשלהי המלחמה התייצבה החטיבה בפרברי העיר סואץ והשתתפה בכיתור הארמייה השלישית של מצרים. במהלך המלחמה איבדה החטיבה 35 מלוחמיה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים.
במלחמת לבנון הראשונה, ב-1982, השתתפה החטיבה בפיקודו של אל"ם ירמי אולמרט בקרבות נגד השריון הסורי, תחת השם חטיבה 264.
בהמשך צוידה החטיבה בטנקי מרכבה סימן אחד. בשנת 2014 פורקה החטיבה במסגרת קיצוצים בצה"ל. מפקדה האחרון היה אל"ם אפי דפרין. את החטיבה ליווה אל"ם (מיל') דוד טפרסון ששירת בה מיום הקמתה.
אנדרטאות.
האנדרטה המרכזית של החטיבה היא אנדרטת אגרוף ורומח. האנדרטה הייתה מוצבת סמוך לצומת גבעת כ"ח, כשהיא צופה על כביש 6. בשנת 2018 הועתקה האנדרטה כ-500 מטר מזרחית לצומת גבעת כ"ח, לצד כביש 465. האנדרטה מנציחה את 147 חיילי החטיבה שנפלו בקרב.
כמו כן מונצחת החטיבה בפארק עוצבות השריון הצמוד לאתר יד לשריון בלטרון.
אנדרטה נוספת לזכר חללי גדוד 46 בלבד נמצאת בכניסה למושב עין הבשור שבחבל אשכול.
דימיטר צ'יגרינסקי
דני בלוך
סת מקפרלן
רחוב דאונינג 10
בית הכנסת הגדול של רדאוץ
בית הכנסת הגדול (ברומנית: ההיכל הגדול; Templul mare) ממוקם ברדאוץ, רומניה.
היסטוריה.
בית הכנסת נוסד בשנת 1883 (קיימות גרסאות שגויות הטוענות שנוסד ב-1879) ושוכן מאז בכתובת הקרויה כעת רחוב אחד במאי מס' 2.
בית הכנסת הראשון של רדאוץ נבנה ב-1830 על ידי Eliahu Gewölb, אולם עם גידול האוכלוסייה היהודית הוא ובתי התפילה הנוספים לא הצליחו לספק את צורכי המתפללים. ב-1880, כשהקיסר האוסטרו-הונגרי (המקום היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית) ביקר במקום, פנתה אליו משלחת של יהודים מקומיים וביקשו סיוע בהקמת בית הכנסת גדול. הקיסר נתן את אישורו והיקצה ליהודים חלקת קרקע במרכז העיר, בהצטלבותם של שני רחובות ראשיים ובקרבת מקום לגן ציבורי.
הבנייה התעכבה בגלל חילוקי דעות בקרב הקהילה לגבי הסגנון בו יבנה בית הכנסת - האורתודוקסים רצו בית כנסת בסגנון מסורתי והמודרניסטים רצו בית כנסת דומה לבית הכנסת קורל של צ'רנוביץ עם כיפה גדולה, עוגב ומקהלה. המחלוקת הסתיימה בפשרה - בית הכנסת נבנה בסגנון של בית הכנסת הקורלי בצ'רנוביץ, אך במקום כיפה עגולה אחת במרכז, נבנו שני מגדלים תאומים בצדדים. לנשים הוקצה האגף המערבי.
חנוכת בית הכנסת נערכה ביום 18 באוגוסט 1883, יום הולדתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. את הטקס ערך הרב הראשי החדש של העיר, יצחק קונשטט (Yitzhak Kunstadt).
בתחילת דרכו המוזיקלית שר יוזף שמידט במקהלה של בית הכנסת הגדול של רדאוץ.