העולים הגיעו כשברשותם הון פרטי, שאותו השקיעו בפיתוח כלכלת הארץ. הם תרמו למגוון התרבותי בארץ, ומספר העוסקים במקצועות חופשיים ובעלי ההשכלה בקרבם היה רב. העולים גילו חריצות ונכונות לעסוק בכל עבודה שתינתן להן. הם שינו את פני הבנייה העירונית, הקימו מפעלים, קידמו את הרפואה, פתחו בתי קפה וחנויות מעוצבות. הם יזמו הקמת מפעלי תרבות (כמו התזמורת הפילהרמונית), אשר תרמו לפיתוח התרבות בארץ. חלק מבעלי ההשכלה שולבו במוסדות כמו האוניברסיטה העברית והטכניון, ובכך תרמו לקידום החינוך הגבוה.
עליית הנוער.
בשנים 1934–1939 עלו לישראל כ-5,000 נערים ונערות מגרמניה ומאוסטריה, במסגרת מפעל הצלה וחינוך שנהגה על ידי רחה פראייר ויושם על ידי הנרייטה סאלד, וכונה "עליית הנוער". מרבית בני הנוער נקלטו בקיבוצים ובמושבי עובדים, ולאחר תקופת הכשרה הצטרפו לקבוצות השומר הצעיר, הנוער העובד והלומד ובני עקיבא בהקמת יישובים חדשים.
קליטת העולים בארץ.
מאות האלפים שזרמו לארץ, ושילשו את גודל היישוב בפרק זמן של שבע שנים, חוו חבלי קליטה לא פשוטים. קליטתם עוררה תופעות כמו ספסרות מקרקעין, העלאת שכר הדירה ואבטלה (מ-1936). חנוונים וסוחרים העלו את מחירי המצרכים החיוניים, תוך ניצול חוסר ידיעתו של העולה. ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף ניסה למגר את התופעות השליליות, וממשלת המנדט נתבקשה לחוקק חוק שיגביל את גובה שכר הדירה. קרוב למותו התייחס לנושא המשורר חיים נחמן ביאליק שבנאום שנשא הגדיר את היישוב כחולה: "סימני המחלה נתגלו בזמן האחרון, קודם כל ביחס לאחינו פליטי החרב, האסון בגרמניה ובארצות האחרות. במקום לדאוג להם להכין להם פינה וצל, קורה של דירה בכלל, ולו יהא בצריפים, ניצלנו את אסונם למען בצע כסף... הסימן השני למחלה הוא – הספסרות הבזויה, האוכלת אותנו כעש... דונם אחד עובר עשר פעמים מיד ליד, וכל פעם עולה מחירו".
יחס היישוב הוותיק לעולים מגרמניה היה מורכב. מחד גיסא הגבירו עולים אלו מאוד את כוחו של היישוב; מאידך גיסא, התבדלו עולי גרמניה ושימרו את תרבותם. האווירה בארץ, אשר שמה דגש על מטרות שיתופיות ולאומיות, נגדה את ההתבדלות ה"יקית". העיתונות העברית ניהלה נגד ה"יקים" מערכה בשל נוהגם להוציא עיתונים בשפה הגרמנית. נטען כנגד העולים כי הם אינם נאמנים דיים ללאומיות העברית ולציונות. היו אף מקרים שבהם הותקפו חנויות בבעלות עולי גרמניה בשל שילוט בשפה הגרמנית. העולים ממרכז אירופה נתפסו כקפדנים וכמנומסים באוכלוסייה שבה הפשטות והישירות הייתה לסמל.
הסבה מקצועית.
עולי גרמניה כללו אלפי סוחרים, אקדמאים ואנשי רוח, אך היישוב התקשה למצוא להם תעסוקה שתתאים לעיסוקם הקודם, והם נדרשו לבצע הסבה מקצועית. רבים הפכו לפועלי בניין, לפועלי מתכת, לפועלים בענף העץ ולנהגים. חלקם הפכו לחקלאים.
העלייה והישגיה.
בשל היקפה הגדול של העלייה, הייתה תרומתה לגידול היישוב והתעצמותו הכלכלית והארגונית רבה. 180,000 העולים העלו את מספר אנשי היישוב ל-400,000 נפש בקירוב, קצת יותר מ-30% מכלל האוכלוסייה בארץ. זרימת העולים הייתה לכיוון הערים הגדולות. ההתפתחות העירונית תרמה להתפתחות ענפי התעשייה והמסחר.
חינוך, מדע, תרבות ואמנות.
העלייה החמישית הביאה להישגים רבים בתחום האמנות, התרבות, הפנאי והחינוך ושינתה את פניו של היישוב. עולים החיו מחדש את תיאטרון "הבימה" והיו בין מקימי התזמורת הפילהרמונית.
בשנת 1941 הקימה קבוצת שחקנים מיוצאי גרמניה את מועדון הקריאה החיפאי (Haifaer Lesegruppe). הקבוצה העלתה למעשה הצגות בשפה הגרמנית, אולם באופן רשמי, עקב הגבלות הצנזורה הבריטית ומאוחר יותר זו הישראלית, הוקראו ספרים ושירה בגרמנית. הכניסה לאירועים אלה הותרה רק לחברי העמותה. בין השחקנים נמנו הרמן ולנטין , הרמן הויזר, היינץ ברוצן והרטה וולף. אלו לא שלטו בעברית במידה מספקת על להופיע בתיאטרון העברי. כמו כן, רמת המחקר וההוראה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובטכניון בחיפה עלתה בשל הגעתם של בעלי מקצועות חופשיים רבים, ובהם פרופסורים. נוסף לכך עלתה רמת הרפואה בארץ עם קליטתם של רופאים רבים. גם תרבות הפנאי ביישוב השתנתה. בתל אביב נפתחו מסעדות ובתי קפה רבים בסגנון אירופאי, בהיקף שלא היה נהוג עד אז.
התיישבות חקלאית.
לעומת התפתחות עירונית גדולה, נראה כי נחלש כוחה של ההתיישבות החקלאית ורכישת הקרקעות לכך. אולם, התרחבות שטח המטעים, גילוי מקורות מים חדשים והרחבת השוק ששימש להפצת התוצרת החקלאית, תרמו להמשך התיישבות זו. בהתיישבות החקלאית השתתפו גם יהודי גרמניה, שמעולם לא עסקו קודם לכן בחקלאות. רצונם היה להכות שורשים בארץ החדשה ולשנות את אורח חייהם.
מפעלי התיישבות חשובים היו:
קוצן זהוב
קוצן זהוב (שם מדעי: "Acomys russatus") הוא מין מכרסם מדברי השייך לסוג קוצן. אורך גופו כ-12.5 ס"מ, וזנבו - כ-6 ס"מ. משקלו הממוצע הוא כ-53 גרם.
חלקו האחורי של הראש וגבו של הקוצן הזהוב מכוסים בזיפים קוצניים שצבעם חום-אדמדם-זהוב, והוא מצוי בעיקר באזורי מדבר סלעיים ובמדבר יהודה והר הנגב. הוא ניזון מזרעים, מירקות, מחלזונות, מחרקים וכדומה. פעיל בשעות היום וחי בנקיקי סלעים ובמחילות. פעילותו של הקוצן בשעות היום נובעת מדחיקה תחרותית על ידי הקוצן המצוי, ובמקומות בהם הוסר הקוצן המצוי, הרחיב הקוצן הזהוב את שעות פעילותו והחל להיות פעיל גם בשעות הלילה.
גולם
גולם הוא השלב השלישי בהתפתחות של חרקים מתת-מחלקה בעלי גלגול מלא. אלו מתפתחים במספר שלבים:
משך.
תקופת הגולם יכולה להתקצר עד כדי שבועיים, או להימשך חודשים רבים במקרה של דיאפאוזה, בה הגולם נשאר בתרדמת למשך הקיץ החורף, והבוגר מגיח בסתיו או באביב. פרפרים לרוב מגיחים בשעות הבוקר, בעוד יתושים מגיחים לרוב בערב או בלילה.
הגנה.
הגלמים הם לרוב חסרי יכולת תנועה והגנה על עצמם. הזחל לרוב מתגלם במקום לא בולט, למשל בין צמחים, בין עלים, על גדרות, קירות וכו'. הגלמים של טוואי המשי, טוואי הברוש, טוואי הארכובית, שבתאי השקד ודו-זיפן הצפצפה נמצאים בתוך פקעות מעל פני האדמה. הגלמים של טוואי גדול וטוואי התלתן נמצאים בתוך פקעות מתחת לפני האדמה. במקרים שונים, כמו בגלמים מסוימים של רפרפים ותנשמיות שונות, הגלמים נמצאים מתחת לפני האדמה, במעין תא עריסה המורכב מגרגרי אדמה מהודקים על ידי הפרשה נוזלית. גלמים הנמצאים במקומות לא מוסתרים, מוסווים על ידי צבעיהם הדומים לרקע בו הם נמצאים. כך במקרים של לבנין הכרוב הגדול, לבנין הכרוב הקטן, לבנין משויש וקיסרית הקטלב. במקרים אחרים הגלמים מוסווים בכך שהם נצמדים לענפים וקוצים, כמו גלמים של לבנין מזרחי ולבנין ירוק הפסים. יש חרקים המתגלמים בתוך מבנים הגנתיים, כמו הססתיקיים, המתגלמים בתוך מעין תיק המורכב מגזרי ענפים יבשים או גרגרי חול שהזחל בונה סביב עצמו לאחר בקיעתו מהביצה, נושא אותו כל הזמן, ולבסוף מתגלם בו. ישנם חרקים המוגנים על ידי נמלים בשלב הגולם. אחרים יכולים להפיק קולות ולרטוט כדי להרתיע טורפים. מינים מעטים מפרישים רעל מתוך הגולם.
פקעת.
מטווה משי הנטווה על ידי זחלי עשים רבים כהגנה לגולם.
מגוון הפקעות בעולם נע בין שקופות לאטומות, רכות לקשיחות, מורכבות משכבה אחת או רבות, צבעוניות או לא. סוג הפקעת נקבע על ידי הזחל שטווה אותה. הפקעות יכולות להכיל שערות שהזחל השיר, ואם השערות מגרות, כי אז גם הפקעת תהיה מגרה למגע. יש זחלים המוסיפים לפקעת ענפים קטנים, הפרשות או חתיכות צמחים כמסווה מפני טורפים.
חרקים המתגלמים מפקעת צריכים גם לצאת ממנה, ויש לכך מספר שיטות:
בני האדם משתמשים בפקעות של טוואי המשי כמקור להפקת משי.
גנאלוגיה
גנאלוגיה, או בעברית חקר יוחסין, היא מדע עזר בהיסטוריה לחקר ההקשר הגנטי של קבוצת אורגניזמים. במובן הצר, המונח מתייחס לחקר היוחסין והשתלשלות הדורות. המונח הרשמי שנקבע בעברית למילה הלועזית Genealogy הוא: חֵקֶר יֻחֲסִין, והגנאלוג, אשר נקרא באנגלית Genealogist, הוא חוקר יוחסין.
הגנאלוג אוסף מידע על קשרי שארות, בין אם מדובר באנשים שעודם בחיים, ובין אם המדובר בנפטרים, ומבסס את היחסים המשפחתיים ביניהם, לצורך בניית אילן יוחסין, או עץ משפחה. המילה גנאלוגיה לקוחה מיוונית. genum פירושו גזע, או משפחה, בצירוף הסיומת לוגיה - תורה.
במושג גנאלוגיה משתמשים גם בהשאלה, כדי לתאר רצף היסטורי של ישויות מדיניות, כלכליות או אחרות, שירשו זו את זו או מוזגו זו לתוך זו.
בצורתה המקורית, שימשה הגנאלוגיה בעבר לחקר משפחות אצולה, ובמיוחד על מנת לתת לגיטימציה לתביעות לכוח ולעושר הנובעות מן היוחסין. חלק ניכר מעצי המשפחה של משפחות האצולה לקה באי דיוקים ובזיופים מכוונים, ובמיוחד אלו שהתיימרו להגיע לדמויות אגדיות או לאלים (לדוגמה, יומרתו של יוליוס קיסר להיות צאצאה של האלה ונוס). רישומים לגבי אנשים שלא היו שייכים למשפחות אצולה או מלוכה החלו במאה ה-16, עם נטייתן של ממשלות לעקוב אחרי קורות אזרחיהן. עם תחילת תיעוד המשפחות נוצרה אפשרות לעקוב אחרי השתלשלות הדורות למשך מאות בשנים.
רישומי חיים: תעודות לידה, מוות, נישואין וגירושין, תעודות גיוס לצבא ומפקדי אוכלוסין החלו להישמר בארכיונים, שיהיו לאחד ממקורות המידע העיקריים של גנאלוגים.
הגנאלוג נעזר במידע המתועד בכתובים, ובהיעדרו, במידע הנמסר בעל פה - עובדה המפחיתה מתוקפו של המחקר. עניינו של הגנאלוג אינו רק בשמות ובמספרים, אלא גם באורח החיים, הביוגרפיה, המניעים, מערכת האמונות והדעות והיחסים האישיים בין האנשים שהוא חוקר. הדבר דורש ידע בתחומים רבים: גאוגרפיה, חוק, דת, הגירה, היסטוריה וסוציולוגיה.
גנאלוגיה יהודית.