Rock Sound "ההפתעה הגדולה באלבום מגיע ברצועות המינימליות שחותמות אותו "Misguided Ghosts" ו-"All I Wanted", שם מודגשים עדינות קולה של היילי מול התזמור הדליל. התוצאה ללא רבב." הכותב, פיי לואיס סיכם ב"פאראמור היא להקה צעירה שגדלה בצל עין הציבור, וזה מה שהפך אותה לחזקה אפילו יותר ואת Brand New Eyes לאלבום הטוב ביותר שלה עד כה." ג'ון דולאן מה-Rolling Stone נתן לאלבום 3 כוכבים מתוך 5. כמו NME, הוא ביקר את הרצועות האיטיות יותר: "כאילו הילדים החמודים מהבלוק מתקשים להפוך למקצוענים." מגזין Spin העניק ללהקה 4 מתוך 5 כוכבים: "האלבום החדש של פאראמור, Brand New Eyes, מזכיר תקופה כנה ואמיתית יותר."
ב-Drowned In Sound נתנו לאלבום ציון של 8/10, וכתבו שהוא "לא פורץ גבולות." לעומת זאת, נכתב שם גם ש"[...] אם אתה כבר ביקורתי, זה לא הולך לשכנע אותך אחרת. הגענו להבנה ולהצהרה על הכישרון המוזיקלי ואריכות הימים הפונטיאצלית של המוזיקה של פאראמור. הם הרשו לעצמם לגדול בלי לאבד את התמימות והאופטימיות שהפכו אותם לכל כך מבוקשים." דן סלסור מ-Kerrang! נתן לאלבום ציון 4/5 וטען ש"אפשר לומר שב-Brand New Eye הקליטו פאראמור את הצליל המוגמר והמרגש ביותר בקריירה שלהם."
תיוג גזעני
אנחל חריסטאס
מונוגראפיה
נציבות קבילות שוטרים וסוהרים
נציבות קבילות שוטרים וסוהרים היא יחידה במשרד לביטחון הפנים שתפקידה לברר קבילות של שוטרים וסוהרים נגד מפקדיהם.
היסטוריה.
הנציבות הוקמה ב-1980 כשנתיים לאחר שהוועדה לבירור נושא הפשיעה בישראל (ועדת שימרון), המליצה לעשות זאת כחלק מהמלצותיה לשינויים מבניים במשטרת ישראל (״על מנת למנוע לחצים שדרגים נמוכים לא יוכלו לעמוד בהם״), וכן זמן קצר לאחר שפקודת המשטרה תוקנה ונאסר בה על התארגנות שוטרים. מבנה הנציבות ואופי פעולתה התבססו במידה רבה על נציבות קבילות החיילים שהוקמה שש שנים קודם לכן. מעמדה של הנציבות בעניין שוטרים עוגן בפקודת המשטרה, ומקביל תוקנה גם פקודת בתי הסוהר להסדרת מעמדה בעניין סוהרים. בשנת 2006 הועברו ההוראות בעניין מפקודת המשטרה לחוק המשטרה (דין משמעתי, בירור קבילות שוטרים והוראות שונות), התשס"ו-2006, תוך עריכת שינויים שונים במבנה הנציבות ודרכי פעולתה, בהתבסס על לקחים שהופקו בשנות פעילותה. בשנת 2008 בוצעו תיקונים דומים גם בפקודת בתי הסוהר.
נציב הקבילות.
בראש הנציבות עומד נציב הקבילות, שמתמנה בידי השר לביטחון הפנים, לאחר התייעצות עם שר המשפטים ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת. כשיר לכהן כנציב מי שכשיר להתמנות שופט מחוזי, הוא אינו שוטר או סוהר, הוא בעל ידע מקצועי, רקע או ניסיון בתחומים הקשורים למשטרה ולשירות בתי הסוהר, והוא לא הורשע בעבירה שמפאת מהותה, חומרתה או נסיבותיה אין הוא ראוי לכהן בתפקיד. תקופת כהונתו חמש שנים, וניתן להאריכה בשנתיים נוספות. הנציב אינו כפוף למפכ"ל המשטרה או לנציב בתי הסוהר, וכדי להבטיח את עצמאותו, קובע החוק במפורש כי "אין על נציב הקבילות מרות בענייני מילוי תפקידו... זולת מרותו של הדין".
שעון נוכחות
שעון נוכחות משמש בעיקר לרישום נתוני כניסה של עובדים לעבודה ויציאה ממנה, לשם חישוב הזכויות הנובעות מנוכחותם בעבודה (בהתאם ל לחוק שעות עבודה ומנוחה, שעון נוכחות הוא דרך המלך לרישום נוכחות העובדים, רישום שעל פי סעיף זה המעסיק מחויב לו). בנוסף משמש שעון נוכחות לרישום כניסה לחדרים מסוימים במקום העבודה, כגון חדר אוכל או מתקן מאובטח, וכן ניתן להשתמש בו לרישום התחלה וסיום של פרויקט במהלך יום העבודה.
קיים מגוון רחב של שעוני נוכחות:
אגנס מקורטניי
אגנס (אנייס) מקורטניי (צרפתית: Agnès de Courtenay; (1136–1184) הייתה אצילה צלבנית בת לרוזן אדסה שנישאה לנסיך העצר של ממלכת ירושלים אמלריך הראשון.
על מנת לעלות לכיסא המלוכה נאלץ אמלריך לגרש את אגנס אך השפעתה על חצר המלוכה לא פגה ועם מותו של אמלריך חזרה אגנס למרכז הכוח וחצר המלוכה הירושלמית כמלכה - אם לבלדווין הרביעי, מלך ירושלים. היא לא הסתפקה ביוקרה בלבד אלא ריכזה סביבה את האצילים החזקים בממלכה ותוך ניצול מחלת המלך משכה בחוטים ובחשה בתככים תוך שהיא מעלה לשלטון את בתה סיביל ובעלה. היא נפטרה זמן קצר לאחר מכן מבלי לחזות בהתפרקות הממלכה בשנת 1187.
רקע.
בשנת 1098 בשעה שצבא הצלבנים עשה את דרכו לעבר ירושלים כחלק ממסע הצלב הראשון, פרשו ממנו אציל בשם בלדווין (לימים יהפוך לבלדווין הראשון, מלך ירושלים), ועמו מספר אצילים נוספים מקרב הכוחות הצלבנים שנעו מאסיה הקטנה דרומה לכיוון אנטיוכיה וירושלים.
לאחר שעברו בשערי קיליקיה הגיעו הצלבנים לעיר אדסה, שם שכנע בלדווין את מושל העיר טורוס לאמצו כבנו החוקי וכיורשו. בשנת 1100 הוכתר בלדווין למלך ממלכת ירושלים לאחר מות אחיו, גוטפריד מבויון. רוזנות אדסה עברה לידי דודנו של בלדווין, בלדווין מבורק, ועמו שלט ז'וסלין דה קורטניי. בשנת 1131 נהרג ז'וסלין בקרב והרוזנות עברה לידיו של בנו, ז'וסלין השני. באותו הזמן איחד השליט המוסלמי זנגי את ממלכות חלב ומוסול והחל מאיים על הרוזנות הנוצרית. ז'וסלין השני נישא לביאטריס אלמנתו של ויליאם אדון סאון (מצודת צלאח א-דין) ולזוג נולדו 2 צאצאים: זוסלין השלישי רוזן אדסה ואגנס מקורטניי שנולדה בסמוך לשנת 1136.
זנגי הטיל מצור על אדסה בשנת 1144 ולכד אותה ב־24 בדצמבר של אותה השנה. ז'וסלין השני נתפס לבסוף על ידי המוסלמים בשנת 1150 והוחזק כשבוי בחאלב עד למותו בשנת 1159. אשתו של ז'וסלין, אשר הבינה כי גורל הרוזנות נחתם, מכרה את האחוזה בטרובסל ואת האדמות אשר נשארו ברשות משפחתה לקיסר הביזנטי מנואל הראשון, ועברה לירושלים שם המשיכו בני משפחת קורטניי להחזיק בתואר הרוזנות של אדסה שהיה ריק מתוכן.
נישואים ראשונים.
עוד בשנת 1149, או לפני כן נישאה אגנס לרנו ממרעש - וסל של הרוזנות, והתאלמנה עם מותו בקרב אינב בו הובס צבא נסיכות אנטיוכיה בידי נור א-דין.
על פי המקורות הצלבניים אגנס התארסה להוגו מאיבלין אך השאלה האם נישאה לו נותרה ללא מענה.
בשנת 1157 התחתנה אגנס עם אמלריך, רוזן יפו ואשקלון - אחיו הצעיר של המלך הצלבני בלדווין השלישי, מלך ירושלים - על פי גרסה רומנטית במיוחד חטף אמלריך את אגנס ואז נשא אותה לאישה, אך על הנישואים העיב צל הביגמיה בין אירוסיה (ואולי חתונתה) הקודמים.
לזוג נולדו שלושה ילדים:
גירושים.
בלדווין נפטר ב־10 בפברואר 1162, כשנה לאחר מות אמו מליסנדה, מלכת ירושלים. נישואיו לא הניבו צאצאים, והיורש המיועד היה אמלריך הראשון.
בין אמלריך וכס המלוכה עמדה המועצה הפיאודלית של הממלכה בה ישבו נציגי מעמד האצולה והפטריארכיה הלטינית של ירושלים, גופים אלו התנגדו להמלכתו לפני שיבטל את נישואיו לאגנס. המועצה, שאישרה את הנישואין כאשר בלדווין השלישי היה בין החיים ויכול היה להעמיד יורש, סירבה לאחר מותו להכיר בהם בטענה של נישואי קרובים - מאחר שבני הזוג היו בני דודים מדרגה רביעית, אך סביר להניח שצל הביגמיה שנח עליהם הבאישו את ריח הנישואים.
במחקרו המונומנטלי על מסעי הצלב "מלחמת האלוהים" מציין החוקר הבריטי כריסטופר טיירמן כי מהלך נישואיו וגירושיו של אמלריך הראשון חושף דינמיקה בתוך אליטה של ממלכת ירושלים המחשבת בקור רוח רווחים אישיים ומיידיים גם על חשבון המערכת הפוליטית שכוחם נובע בסיכומו של דבר מתוכה. לפי טיירמן, לגירושים היו סיבות עמוקות יותר - ירידה בכוח ובהכנסות הפיאודליות של אצילי הממלכה שהביא למאבק ותחרות על הקרבה לכיסא המלוכה והחשש של האצילים של ממלכת ירושלים כי האצילים הפליטים מרוזנות אדסה שעתה שהו בתחומי הממלכה ימצאו חסות בדמות אגנס מקורטניי, שתנצל את מעמדה להעניק נתחים ואחוזות לאצילי אדסה. סיבה נוספת המועלית היא הניסיון הצלבני למצוא כלה עם קשרים בעלי ערך כלכלי ופוליטי העשויים לשפר את יכולת התמרון של המלוכה הצלבנית - כפי שאכן אירע עם נישואיו של אמלריך הראשון עם מריה קומננה הנסיכה הביזנטית.
בסופו של דבר גברה ההתנגדות הציבורית ואמלריך הומלך לאחר שביטל את נישואיו לאגנס. אגנס מצידה המשיכה להחזיק בתואר רוזנת יפו ואשקלון, ואף קיבלה קצבה חודשית מהכנסות הרוזנות. זמן קצר לאחר ביטול הנישואין והמלכתו של אמלריך, נישאה אגנס להוגו מאיבלין, מי שהיה ארוסה טרם נישואיה לאמלריך. על אף ביטול הנישואים הוכרזו ילדיהם של אמלריך ואגנס כצאצאים חוקיים וכך הוסר החשש כי לא יוכלו לרשת את המלך בשעת הצורך. דרך ילדיה המשיכה אגנס להחזיק בהשפעה רבה על החצר בירושלים, וזאת למשך שנים רבות. בתקופה זו הגיע בשנת 1174 אציל צרפתי בשם אמלריך מליזיניאן לחופי ממלכת ירושלים ורקם קשרי ידידות אמיצה עם אגנס מקורטניי, גרושתו של המלך ואמו של בלדווין הרביעי, מלך ירושלים ומי שעתידה להיות אשתו של גי סיבילה מלכת ירושלים. בזכות קשריו עם אנגס מקורטניי זכה אמלריך בשנת 1179 בתפקיד הקוניטאבל של הממלכה - כלומר מפקד הצבא והאחראי על התשלומים לגייסות ושכירי החרב.
עם זאת, כל זמן מלכותו של אמלריך הראשון, היו קשרי אגנס עם ילדיה רופפים ביותר. בלדווין גדל תחת פיקוחו של ויליאם מצור בחצר המלכות שבירושלים וסיביל גדלה במנזר סנט לזרוס שבסמוך לירושלים בפיקוח של איווט מבית עניה.
נישואים מאוחרים.
בשנת 1163 חזרה אגנס לבית הוגו מאיבלין - ארוסה או בעלה לשעבר אך הוא נפטר בשנת 1169 בעת מסע צליינות אל סנטיאגו דה קומפוסטלה. בשנת 1170 התחתנה אגנס עם רגינלד מצידון נישואים שנסתיימו 14 שנה לאחר מכן עם מותה בשנת 1184.
בתקופת שלטונו של בלדווין הרביעי.