עם פלישת גרמניה הנאצית לצרפת נמלט לאזור צרפת החופשית, היה פעיל במסגרת "הצופים היהודיים הצרפתיים" ונמנה עם ראשי ההכשרה באזור Taluyers של תנועת ההתנגדות הצרפתית. בתקופה זו יצא את גבולות המדינה, תחילה לספרד ולקובה ולאחר מכן היגר לארצות הברית. בשנת 1943 החל לעבוד במשרד ממשלתי ועסק בהסברה אנטי-נאצית, מאוחר יותר כאחראי על שידורי החדשות של ארצות הברית לצרפת, הולנד ובלגיה. במקביל, הוסמך לרבנות בישיבת רבנו יצחק אלחנן (1948) וסיים לימודי דוקטורט מאוניברסיטת קולומביה (1949) בנושא "תרגומי התנ"ך לאיטלקית בימי הביניים".
לאחר הקמת מדינת ישראל עלה עם רעייתו, רבקה, והתיישב בעין חרוד. בנית עסק בהוראה בבית הספר התיכון של הקיבוץ, עד הפילוג בתנועה הקיבוצית ומעבר המשפחה לירושלים. בשנת 1950 החל לעבוד כמורה במכון למדריכי חו"ל של הסוכנות היהודית ובשנת 1953 היה למפקח הארצי על הוראת השפה הצרפתית מטעם משרד החינוך והתרבות. בשנת 1959 הצטרף לסגל החוג לתרבות צרפת של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1965 עבר לייסוד חוג מקביל באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1967 מונה לדקאן הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
עבודתו האקדמית כללה את חקר השפה הצרפתית וחקר יהדות צרפת. בין פרסומיו המילון הצרפתי-עברי, ספר אודות רש"י וכתביו בצרפתית עתיקה, והוצאת סדרת "ספרי הפתרונות" שבהם ערך כתבי יד של פרשני מקרא מצרפת בימי הביניים.
בנית זכה בפרס ישראל לחקר לשונות היהודים (1999) ובתואר "איש השנה" של המכון הביוגרפי האמריקאי (2000). הוא נמנה עם האישים הבולטים במאה העשרים מטעם המרכז הביוגרפי הבינלאומי. קיבל את אות לגיון הכבוד של ממשלת צרפת על תרומתו להידוק קשרי התרבות בין המדינות.
נפטר בישראל בשנת 2007, בגיל 93.
האסכולה הפונקציונליסטית
קאת'י גריפין
קת'י גריפין
פונקציונליזם (פירושונים)
פונקציונליזם הוא גישה המתייחסת אל דברים דרך התוצאות שביכולתם להביא ולא בהכרח אל הדברים עצמם או אל תכונותיהם.
כשמשתמשים במילה "פונקציונלי" כמילת תיאור, משמעותה היא שהדבר משמש בדיוק למטרותיו, משמע התייחסות לתוצאותיו של הדבר ולא אל גופו. גישה זו באה לידי ביטוי בתחומים שונים:
איזומורפיזם (לוגיקה מתמטית)
צנון מצוי
צנון מצוי הוא צמח עשבוני חד-שנתי. מקורו ביבשת אסיה ובפרט במזרח התיכון.
הצמח פלש ליבשות אחרות, בהן אמריקה ואוסטרליה ונחשב לעשב רע. הצנון המצוי נפוץ בבתות צפון ומרכז ישראל, שלא הופרעו בידי האדם, וכן ליד שטחים חקלאיים. פורח בין סוף דצמבר למאי.
הפרח אופייני למצליבים ומורכב מ-4 עלי כותרת, בצבעי לבן-קרם (ולעיתים גם צהוב) עם עורקים בולטים בצבע כהה. בתוך הפרח 6 אבקנים והוא גדל על גבי עוקצים ארוכים.
העלים גזורים ומסודרים כך שיש עלה אחד בכל מפרק. שפת העלה משוננת.
הפרי הוא דק וארוך המכיל 8-3 זרעים.
אזורי סלובניה
סלובניה מחולקת ל-212 מועצות ( občina) כאשר 12 מהם בעלי מעמד "מועצה עירונית". מספר המועצות גדל בהדרגה מ-62 שהיה במקור. השינוי האחרון בוצע בשנת 2011.
במספר מועצות בעלי אוכלוסייה משמעותית הונגרית או הונגרית קיימת שפה רשמית נוספות בנוסף לסלובנית.
לצורכי סטטיסטיקה המדינה מחולקת ל-12 אזורים סטטיסטיים:
חלוקה היסטורית.
מבחינה היסטורית סלובניה כוללת 4 דוכסויות של האימפריה האוסטרו-הונגרית: קרניולה, קרינתיה, שטיריה וליטורל.
לודוויג, נסיך בטנברג
לילה של יום מפרך (אלבום)
לילה של יום מפרך (שיר)
הנס קרבס
גנרל הנס קרבס (בגרמנית: Hans Krebs; 4 במרץ 1898 - 2 במאי 1945) היה ראש המטה הכללי האחרון של צבא היבשה הגרמני (ה-OKH) במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קרבס נולד בעיר הלמשטדט ב-4 במרץ 1898, והתנדב לשירות בצבא הגרמני בשנת 1914. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בדרגת לוטננט ואחריה בחר להמשיך בקריירה צבאית. הוא הצטיין בתפקידי מטה. לפני פרוץ המלחמה בין גרמניה לרוסיה הוא שימש כנספח צבאי בשגרירות גרמניה במוסקבה ולשם כך למד לדבר רוסית. באפריל 1941 פגש אותו סטלין, והשניים דיברו על יחסי הידידות שבין המדינות.
עם פרוץ המלחמה במבצע ברברוסה חזר קרבס לגרמניה ושימש בתפקידי ראש מטה של הארמייה התשיעית וקבוצת ארמיות מרכז בחזית המזרחית וקבוצת ארמיות B בחזית המערבית. הוא היה קצין מטה ולא קצין קרבי וקבל את דעות הממונים עליו ללא עוררין. בתחילת 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל של חיל רגלים וקודם לתפקיד סגן מפקד ה-OKH, תחת פיקודו של היינץ גודריאן.
ב-28 במרץ 1945 נערכה ישיבה סוערת בבונקר של היטלר בברלין. היטלר זעם על כך שמפקד הארמייה התשיעית, גנרל תאודור בוסה נכשל בניסיונו לפרוץ את המצור הרוסי מעל העיר קיסטרין. גודריאן לימד סנגוריה על בוסה, ובעקבות זאת פיטר היטלר אותו ומינה את קרבס לראש המטה של ה-OKH. זה היה מינוי נוח להיטלר באותה שעה כי קרבס היה קצין נוח שקיבל את כל דרישות הממונים עליו ללא מחלוקת. הוא היה בעל לשון חלקלקה וחסיד נלהב של היטלר.
גנרל גוטהרד היינריצי, מפקד קבוצת ארמיות ויסלה שתפקידו היה להגן על ברלין בחזית נהר האודר חש כי כעת לא יהיה מי שיתמוך בו בשעה שידון עם היטלר בבעיות חזית האודר. חשש זה התאמת עד מהרה. היטלר סבר כי ריכוז הכוח הרוסי בחזית האודר מול ברלין אינו אלא תכסיס הטעיה וכי ההתקפה העיקרית תיערך דרומה באזור סקסוניה שהיה תחת פיקודו של גנרל פרדיננד שרנר. הוא הורה להעביר יחידות שריון מחזית האודר לפיקודו של שרנר והשאיר את היינריצי ללא כוח עתודה. כאשר פנה היינריצי לקרבס וביקש ממנו להשפיע על היטלר לשנות את החלטתו, ענה לו קרבס כי הוא לא חולק על הערכת המצב של הפיהרר.
עם כיבוש מפקדת ה-OKH בצוסן נמלט משם קרבס ברגע האחרון והשתכן בבונקר של היטלר בברלין שם הפך חבר בחבורה הקרובה שהקיפה את היטלר. היטלר עסק באותה תקופה בתכנון התקפות ובהזזת כוחות וירטואליים. השפעתו של קרבס על מהלכים אלה הייתה אפסית.
ב-29 באפריל 1945 כתב היטלר את צוואתו וביקש מיוזף גבלס, מרטין בורמן, גנרל וילהלם בורגדורף (שלישו של היטלר) וגנרל הנס קרבס להיות עדים בחתימתו על התעודה ולהטביע עליה את חתימתם. בצוואתו חילק היטלר את תפקידו ל"נשיא הרייך" (Reichspräsident) שאותו הועיד לגנרל קרל דניץ ולראש ממשלה (Reichskanzler), אותו הועיד לגבלס.
גבלס שימש בתפקיד זה יום אחד בלבד, עד להתאבדותו. בעצה משותפת עם מרטין בורמן הוא החליט לשלוח את קרבס דובר הרוסית, לדון עם הרוסים על תנאי שביתת נשק. הגרמנים שלחו הודעות לרוסים ובהן בקשה להפסקת אש זמנית כדי לאפשר לקרבס ומלוויו מעבר בטוח. גנרל וסילי צ'ויקוב גיבור קרב סטלינגרד שהיה מפקד ארמית המשמר השמינית שלחמה במרכז ברלין, נתן אישורו לכך.
לפנות בוקר ב-1 במאי 1945 הוכנסו קרבס ומלוויו למפקדתו של צ'ויקוב. קרבס חשף את צ'ויקוב לכך שהיטלר שלח יד בנפשו ב-30 באפריל ביחד עם אשתו אווה בראון. לאחר מכן קרא קרבס את צוואתו הפוליטית של היטלר וכן הצהרה של גבלס הדוחקת ברוסים למצוא "מוצא מניח את הדעת לאומות שסבלו יותר מכל במלחמה".
קרבס אמר שכניעה מלאה לא תוכל להתקיים מפני שהנשיא החדש דניץ לא נמצא אותה שעה בברלין. הוא אמר שבתחילה על ברית המועצות להכיר בממשלת דניץ ורק אז תוכל גרמניה להיכנע לצבא האדום, ובכך למנוע מ"הבוגד הימלר" להגיע להסכם נפרד עם האמריקאים והבריטים.
צ'ויקוב התקשר לז'וקוב ועדכן אותו בפרטי השיחה. ז'וקוב התקשר לסטלין ובישר לו על התאבדותו של היטלר. סטלין הורה לא לדון בשום הסכם אלא רק על כניעה ללא תנאי. צ'ויקוב הודיע זאת לקרבס ושלח אותו בחזרה לבונקר בהודעה שאם לא יקבל תשובה עד 15:10, תחודש ההתקפה. קרבס הודיע לגבלס על החלטת הרוסים אבל גבלס סירב בכל תוקף לכניעה ללא תנאי. 25 דקות אחרי פקיעת האולטימטום פתחו הרוסים בהתקפה האחרונה על מה שנשאר ממרכז ברלין.
באותו יום התאבדו גבלס ואשתו לאחר שהרעילו את ילדיהם. שוכני הבונקר התכוננו לפריצה אך קרבס לא הצטרף אליהם. הוא התאבד בירייה ביחד עם גנרל וילהלם בורגדורף.
ב-2 במאי 1945 נכנסו הרוסים לבונקר של היטלר והגופות הראשונות שגילו היו של בורגדורף וקרבס. הם נמצאו במסדרון חדר הישיבות כשהם יושבים ליד שולחן ארוך שעליו כוסות ובקבוקים וזוהו בעזרת מסמכים שנמצאו בכיסיהם.
טים שו
טימותי "טים" אנדרו שו (באנגלית: Timothy "Tim" Andrew Shaw נולד ב-8 בנובמבר 1957) הוא שחיין ושחקן כדורמים עבר אמריקאי. אלוף עולם, שיאן עולם ובעל שתי מדליות כסף אולימפיות, אחת בשחייה ואחת בכדורמים. הוא אחד מהספורטאים הבודדים שזכו בשני ענפי ספורט שונים במשחקים אולימפיים.
ביוגרפיה.
שו נולד בלונג ביץ' קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלונג ביץ'.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 השתתף שו בגיל 15 ו-10 חודשים, בתחרות הבינלאומית הראשונה שלו וסיים במקום הרביעי בתוצאה של 4:01.56 דקות. המנצח היה ריק דמונט בן ארצו שקבע שיא עולם חדש 3:58.18 דקות.
שנה מאוחר יותר בשנת 1974 באליפות ארצות הברית בשחייה בגיל 16 ו-9 חודשים קבע לראשונה ארבעה שיאי עולם חדשים במשחים ל-200 מטר חופשי (1:51.66 דקות), ל-400 מטר חופשי (3:56.96 דקות) ול-1500 מטר חופשי (15:31.75 דקות) תוך ארבעה ימים (במשחה ל-400 מטר חופשי הוא שיפר את השיא גם בשלב המוקדמות).