התאחדות בוני הארץ שותפה עם הסתדרות עובדי הבניין והעץ בקרן לעידוד ופיתוח ענף הבנייה בישראל, שמטרתה עידוד ופיתוח ענף הבנייה. יעדיה העיקריים הם: הכשרה, קליטה ודאגה לרווחת העובדים הישראליים בענף.
חברי התאחדות בוני הארץ מקבלים סיוע בתחומים רלוונטיים, ובהם דיני עבודה, הסכמי שכר, בעיות מול משרדי ממשלה ורשויות מוניציפליות, נושאי חקיקה ותקינה, סוגיות תכנון ובנייה, בעיות חוזיות, בעיות כח אדם וכדומה.
במסגרת פעילותה למען קידום הענף מספקת התאחדות בוני הארץ מגוון שירותים ומידע גם לרוכשי הדירות. ההתאחדות מפעילה לשכת מידע טלפונית בנושא קבלנים רשומים, המאפשרת לרוכשי הדירות לברר בשיחת טלפון, האם הקבלן שממנו הם עתידים לרכוש דירה הוא קבלן רשום וחבר התאחדות בוני הארץ.
התאחדות בוני הארץ בשיתוף עם המשכן לבוררויות ופתרון סכסוכים, מפעילה ערכאת בוררויות, הכוללת עשרות בוררים מקצועיים בתחומים שונים. המשכן לבוררויות מאפשר פתרון סכסוכים בין דיירים לקבלנים, ובין קבלנים וקבלני משנה.
גארי ברטון
גארי ברטון (באנגלית: Gary Burton; נולד ב-23 בינואר 1943), נגן ויברפון, מחנך ומלחין ג'אז. ברטון פיתח בעצמו שיטת נגינה דמוית נגינת-פסנתר על הוויברפון, תוך שימוש בארבעה מקלות-הקשה שיוצרים צליל עשיר ואקורדים דמויי-פסנתר.
רבים למדו ממנו וחיקו אותו לאחר מכן. הוא היה אחד מחלוצי סגנון הפיוז'ן ואחד התורמים העיקריים לפיתוח נגינה בדואט בג'אז. הוא נחשב גם לאחד המורים הנערצים במכללת ברקלי למוזיקה והעמיד דורות של תלמידים.
ברטון הוא אחד מההומוסקסואלים המוצהרים הבודדים בצמרת הג'אז העולמי. ליציאתו מהארון בגיל כארבעים לא הייתה השפעה ניכרת על הקריירה שלו.
ברטון "נחשב לאחד מנגני הג'אז הגדולים בכל הזמנים ומגדולי נגני הוויברפון בפרט."
תולדות חייו.
ברטון הוא יליד העיר אנדרסון באינדיאנה. בגיל שש התחיל לנגן במרימבה ובוויברפון, בכוחות עצמו. לאחר מכן, בגיל 16, למד לנגן פסנתר תוך האזנה לביל אוונס, סאני רולינס וג'ים הול שהשפיעו, לדבריו, גם על גישתו לוויברפון (ולא, למשל ויברפוניסטים כמילט ג'קסון או ליונל המפטון). בגיל 17 כבר הקליט את תקליטו הראשון כשהוא מלווה את גיטריסט הקאנטרי האנק גארלנד.
בשנת 1960 החל את לימודיו במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון והתיידד עם המלחין והמעבד מייקל גיבס. לאחר שסיים את חוק לימודיו ופיתח ראשית קריירה חזר ללמד במכללה והיה חבר צוות המורים של ברקלי מ-1971 ועד פרישתו ב-2004. הוא התחיל כפרופסור, היה דקאן וסיים בעשר שנות כהונה כסגן נשיא.
בתחילת הקריירה העצמאית שלו עבר לנשוויל וניגן עם דמויות בסצנת הקאנטרי המקומית כסקסופוניסט בוטס רנדולף, הגיטריסטים האנק גרלנד וצ'ט אטקינס והפסנתרן פלויד קרמר. בין השנים 1964–1966 הקליט והופיע עם רביעיית סטן גץ. באלבומיו מאותן שנים ("Tennessee Firebird" ,"Time Machine") ניכרת השפעה של מוזיקת קאנטרי ופולק.
בשנת 1967 יצר רביעייה משלו יחד עם הגיטריסט לארי קוריאל, המתופף רוי היינס והבסיסט סטיב סוולו. אלבומה הראשון של הרביעייה, "Duster" שילב אלמנטים של מוזיקת קאנטרי ורוק אנד רול ונחשב לאחד ממבשרי ה"פיוז'ן". לאחר פרישתו של קוריאל מההרכב ניגנו עמו גיטריסטים שונים, בהם פט מתיני, ג'ון סקופילד ואחרים.
בשנת 1968 הכתיר אותו המגזין דאון ביט כ"איש הג'אז של השנה" (הצעיר ביותר שזכה בתואר) וב-1972 זכה בפרס גראמי הראשון שלו. באותה שנה החל את שיתוף הפעולה הזוגי ארוך הטווח שלו עם הפסנתרן צ'יק קוריאה. השניים, ביניהם "שידך" מפיק חברת התקליטים ECM, מנפרד אייכר, זכו על ששת אלבומיהם בפרסי גראמי ב-1979, 1981, 1997, 1999 ו-2009. "שניהם חשו שאפשרויות האלתור שלהם הן אינסופיות".
שיתופי הפעולה של ברטון כוללים אמנים מגוונים ובהם קרלה בליי, ראלף טאונר, קית' ג'ארט, הרבי הנקוק, בי בי קינג, אברהרד וובר, סטפן גרפלי, אסטור פיאצולה ומספר אמנים מיפן, מדינה בה הוא מרבה להקליט ולהופיע (בהם מקוטו אוזונה וטייגר אוקושי).
בתחילת שנות התשעים יזם יחד עם נגן הקלרינט אדי דניאלס פרויקט הנצחה ומחווה למוזיקה של בני גודמן וליונל המפטון (קלרינטן וויברפוניסט שפעלו בשנות השלושים והארבעים).
אובזור
אובזור (בבולגרית: Обзор, ביוונית ובתראקית: Naulochos או Tetranaulochos, בטורקית: Gözeken) היא עיירת קייט במחוז בורגס שבבולגריה, על גדות הים השחור בסמוך לבורגס, לנסבר ולנחל דבויניקה ובשטחה אחת מרצועות החוף הארוכות בבולגריה, כ-8 קילומטרים אורכה. השם אובזור הוענק למקום ב-1936 ומאז 1984 היישוב הוכר כעיר עצמאית (עד אז היה חלק מהרשות המקומית נסבר).
ראשית התיישבות מאורגנת במקום מתוארכת למאה ה-6 לפנה"ס, בתקופת הממלכה התראקית.
בתקופת יוון העתיקה היה במקום נמל בחבל תראקיה. הרומאים הקימו במקום מקדש לאל יופיטר ומצודת דרכים, לאחר שכבשו את המקום במאה ה-1 לפנה"ס.
בימי הביניים הוקמה במקום מצודה ששרידיה קיימים עד היום.
דיין (משפט עברי)
עיריית ת&quot;א
שטר קניין
שטר, בדיני הקניין, הוא מסמך המעיד על יצירת או העברת זכות בקניין, במיוחד במקרקעין. בישראל, שטר הוא מסמך הכרחי לצורך רישום זכויות במרשם המקרקעין (טאבו) על שם בעליהן. כל הרישומים בטאבו, הן של עסקאות רצוניות והן של פעולות והערות נוספות, נעשים על בסיס מסמך המכונה "שטר". לדוגמה, בקשה לרישום ירושה נרשמת בטאבו בתור שטר ומקבלת מספר שטר, הגם שאין מדובר בעסקה. כך גם לגבי מגוון ההערות שניתן לרשום בטאבו, כגון הערת אזהרה או הערה על צו של בית משפט. דרישת השטר האמורה נקבעה בתקנות.
בדיני המקרקעין של ישראל, מוכרות בסך הכל חמש זכויות במקרקעין: בעלות, שכירות, משכנתא, זיקת הנאה וזכות קדימה. שטר נדרש ליצירתה ולהעברתה של כל אחת מזכויות אלו.
שטר מכר, שהוא אחד השטרות הנפוצים ביותר, משמש להעברת זכות הבעלות. שטר מכר נחתם על ידי שני הצדדים לעסקה, המוכר והקונה. השטר נערך לפי טופס קבוע, הכולל פרטים בדבר המקרקעין עצמם, הצדדים לעסקה ועוד. נדרש כי השטר יהיה מודפס ולא כתוב או מתוקן בכתב יד. החתימות על השטר מאומתות על ידי עורך דין או על ידי רשם המקרקעין, לאחר שזיהה את החותמים, הסביר להם את מהות העסקה ואת התוצאות המשפטיות הנובעות ממנה והשתכנע כי הם מבינים אותן וחותמים מרצונם.
סוג אחר של שטר, הנפוץ בישראל, הוא שטר שכירות, המשמש לעיתים קרובות לרישום חכירה של מקרקעין. בעת הגשת שטר כזה לטאבו לשם רישום הזכות, יש לצרף אליו, בין היתר, את הסכם השכירות או החכירה.
משמעותו הקניינית של השטר.
שיטת רישום המקרקעין הנהוגה כיום בישראל ובארצות רבות אחרות של המשפט המקובל היא שיטת טורנס (Torrens title). בשיטה זו, החלה לגבי מקרקעין מוסדרים, הרישום במרשם המקרקעין (טאבו) מהווה ראיה חותכת (indefeasible) לזכויות המתועדות בו. לפיכך, השטר עצמו, בפרט אם לא נרשם בטאבו מסיבה כלשהי, אינו מקים זכות קניינית. בכלל זאת, אין משמעות רבה למועד בו נחתם השטר. לכן, הפעולה המעשית החשובה ביותר בקשר לשטר היא הגשתו ללשכת רישום המקרקעין לשם רישומו. זכותו של בעל הזכות לפי השטר נוצרת במועד רישומה במרשם. שיטה זו יוצרת ודאות רבה ומקילה על חיי המסחר, כאשר מי שמשלם עבור זכות במקרקעין, בהסתמכו בתום לב על הרישום בטאבו (ותו לא), יקבל לידיו זכות תקפה. שיטה זו מכונה גם "מרשם זכויות".
לפני הנהגתה של שיטת טורנס, הייתה נהוגה בארץ ישראל (הן בתקופת השלטון העות'מאני והן בחלק מתקופת המנדט הבריטי) שיטה של "מרשם שטרות" (). בשיטה זו, השטר עצמו עשוי להקים את זכות הקניין במקרקעין. כלומר, אדם שאחז בשטר (או "קושאן") היה רשאי לטעון שיש לו זכות תקפה במקרקעין ולהעבירה לאחרים. אמנם, במקביל התקיים גם מרשם מקרקעין, אך לא היה ניתן להסתמך על המרשם באופן חותך, שכן פעמים רבות שטרות לא הובאו לרישום, או שנפל פגם כלשהו (כגון תרמית או תיאור שגוי של גבולות המקרקעין) בהעברת הזכויות מאחד הבעלים הקודמים ל"בעלים" הנוכחי. המבקש לרכוש זכות במקרקעין היה נדרש, על מנת להבטיח שזכותו לא תיפגע עקב פגם בשרשרת ההעברות הקודמות, לערוך בדיקה מדוקדקת של השרשרת ולוודא שמתקיים "good root of title". בשל הקשיים הניכרים ששיטה זו יוצרת, הונהג, כאמור, מרשם הזכויות. עם זאת, שיטת מרשם השטרות עדיין קיימת בישראל לגבי מקרקעין שלא עברו תהליך של הסדר. נכון ל-2015, מקרקעין כאלו משתרעים על כ-4% משטח המדינה. ככלל, הם רשומים בפנקס השטרות, שהוא אחד משלושת סוגי הפנקסים המתנהלים בלשכות רישום המקרקעין (לצד פנקס הזכויות ופנקס הבתים המשותפים). חלק מהם רשומים בפנקס הבתים המשותפים, שכן ניתן לרשום בית משותף גם על מקרקעין אלו. תהליך ההסדר ממשיך להתקיים לגבי מקרקעין שטרם הוסדרו.
מכון צמת
אמברידג'
סאמי חינאווי
מוחמד סאמי חילמי אל-חינאווי (בערבית: محمد سامي حلمي الحناوي; 1898 – 1950), איש צבא ופוליטיקאי סורי, שלט בסוריה לתקופה קצרה במהלך שנת 1949.
חינאווי נולד בעיר אידליב שבצפון מערב סוריה למשפחה מעורבת כורדית וערבית, והתקדם בצבא תחת המנדט הצרפתי עד לתפקיד החשוב של מפקד הבריגדה הראשונה - החטיבה החזקה ביותר בצבא סוריה, המוצבת מול ישראל.
שלטונו.
חינאווי עלה לשלטון על חשבון חוסני א-זעים בהפיכה לבנה, עיקר תומכיו היו חברי מפלגת העם הסורית אשר חתרו ליצירת אחדות בין עיראק לסוריה, ואכראם אל-חוראני הפוליטיקאי הסורי החשוב. לאחר ההפיכה, חוסני א-זעים וראש ממשלתו מוחסן אל-בראזי נשלחו לכלא ושם הוצאו להורג.