בשנת 2012 הוענק לעדה אהרוני אות המתנדב על ידי הנשיא שמעון פרס, על פעילותה לקידום "תרבות השלום" וקידום יוזמות שלום בין ערבים ויהודים. מנימוקי ועדת הפרס: "אהרוני מאמינה בכוחה של התרבות והיצירה ובכוחה של המילה. היא משוכנעת שקומוניקציה, ספרות ותרבות יכולות לעזור לרפא את המחלות העיקריות של הכפר הגלובלי שלנו: מלחמה, טרור ואלימות. הנושאים: יישוב סכסוכים, פיוס, דו – קיום ושלום, כמו גם שוויון זכויות לנשים, תופסים מקום נרחב במחקריה, ספריה ושיריה ובפעילותה התרבותית הנמרצת. על כל פועלה הייחודי הוענק לפרופ' עדה אהרוני "אות הנשיא שמעון פרס למתנדב".
בשנת 2015 הוענק לה עיטור ההוקרה "יקירת העיר חיפה".בשנת 2017 הוענקה לה תעודת "יקירת אגודת הסופרים העבריים" כהוקרה על יצירתה ופעילותה למען הספרות התרבות העברית.
עדה אהרוני היא תושבת העיר חיפה. היא הייתה נשואה משנת 1950 לחיים אהרוני, פרופסור מן המניין להנדסה כימית בטכניון, אף הוא יליד קהיר, שנפטר בשנת 2006. לזוג שני ילדים:אריאל – רופא גניקולוג וטליה וינקלר, מייסדת "דורות", שנפטרה בשנת 2011 ממחלת הסרטן.
אקסודוס השנייה – יציאת מצרים השנייה.
המונח "יציאת מצרים השנייה" הוטבע על ידי עדה אהרוני ומתייחס להגירה הכפויה של יהודי ארצות ערב אחרי הקמתה של מדינת ישראל ב-1948.ההערכה היא שכמיליון יהודים נעקרו, רובם הגיעו למדינת ישראל. לעומתם כ-650,000 פלסטינים ברחו מישראל לארצות ערב השכנות. העקירה של היהודים זכתה להתעלמות גם בניסיונות הפיוס בין הישראלים לפלסטינים. אהרוני כותבת במחקר שלה "ההגירה הכפויה של יהודים מארצות ערב והשלום" וגם במאמרה בויינט "מה עם הנכבה היהודית?".אהרוני טוענת שלשתי הטרגדיות האלה ולקהילות שחוו אותן יכול להיות אפקט מפייס על שני הצדדים, מה שיכול לתרום לקידום השלום.
במאמר המשותף של עדה וחיים אהרוני "אפשרויות שלום בסכסוך הישראלי על בסיס הכרה משותפת בשאיפות הלאומיות", נאמר שהתיישבות של פליטים פלסטינים בישראל צריכה להיות מוגבלת ושאם פליטים "יחזרו" למקומות שעכשיו בישראל, הם ימצאו עצמם במקום זר להם:"תהליכים בחברה הם לעיתים רחוקות הפיכים:תיקון טעויות ופיצוי על סבל לא יושגו בדרך כלל על ידי חזרה למצב הקודם. אלא על ידי יצירת מצב חדש שמועיל ומתאים לתנאים החדשים".
73 הסיפורים של אנשים שנעקרו ממצרים נאספו בספר מונומנטלי "עידן הזהב של יהודי מצרים – עקירה ותקומה בישראל",החל מ-2013 נערכו ופורסמו על ידי עדה אהרוני בהוצאת אוריון,2017 ,2018.
שירה.
שירתה של אהרוני יכולה להיות מחולקת לשלוש קטיגריות: שלום, אהבה, נשים. לעיתים קרובות הנושאים הליריים המרגשים חופפים רעיונות השלום, ביטול המלחמה, שוויון נשים וכוח הנשים קידום שלום .
שירת שלום.
בגיל 13 אחרי מלחמת העולם השנייה, אהרוני ביחד עם תלמידה ערביה, ערכה עדה את עיתון בית-ספר שנקרא "קשת בענן באלברניה", המוטו של העיתון היה:ביטול מלחמות לעד. משורר השלום הבריטי וילפרד אוון היווה השראה לשירת השלום שלה. הוא הראה לה את האבסורדיות שבמלחמה. אהרוני החלה לכתוב שירה על מלחמה ושלום במהלך מלחמת יום-כיפור.ג'ואל בניין כתב ב"תפוצה של יהדות מצרים" שברוב שיריה הראשונים של אהרוני של מלחמה ושלום מוצאה ממצרים מושהה בדיסקרטיות ברקע, מה שמדגים את גיוון הזהויות שלה ושל יהדות מצרים. "המשא-ומתן הישראלי-מצרי והסכמי הפסקת האש לאחר המלחמה שינו את שירתה מקריאה כללית לשלום לקריאה לשלום ישראלי-ערבי תוך היזכרות בחייה במצרים, ועקירת קהילת יהודי מצרים המפוארת.
כמה משירי השלום המוקדמים של אהרוני מביעים דאגה למאבקה של ישראל, כמו שמודגם בשיר "לחייל מצרי" שיר שנכתב במהלך מלחמת יום-כיפור. בשיר היא אומרת לחייל המצרי "לך יהיה תמיד הנילוס...אבל אם אנו נפסיד יש רק את הים." לן גולדזוויג כותב בהקדמה לספרה "שירים מישראל", 1992, שהמקור לתשוקה למולדתה החדשה הוא המעבר ממצרים שם הייתה הזרה הלא רצויה.
אהרוני נזכרה בתחושת הניכור בעת מפגש טלוויזיוני עם סטודנט ערבי שהרהר על המקום בו הוא חי. אהרוני שאלה אותו:האם אתה מרגיש ערבי-ישראלי או ישראלי ערבי? אני נזכרת בפצע חסר השורשים שלי במצרים ואני כואבת את כאבך בן דודי.
כוחו של השיר.
אהרוני מאמינה ששירה היא כלי יעיל לבניית אמון וכבוד בין תרבויות ובאנושות בכלל. במהלך הזמן נעשינו ניידים יותר וההבדל המשמעותי בינינו היא התרבות ולא הטריטוריה. לשירת שלום יש את היכולת להציג את סיפורם של שני הצדדים בקונפליקט, "על כל המציאות שלה, כאב, תקווה וגעגועים לשלום".
דוגמאות לשתי נקודות ההשקפה נמצאות בשירים ""המלחמה הארורה" ו"תזכרו אותי כל פעם שהירח זורח מעל הספניקס"", שקיבלו השראה ממכתבים שנכתבו על ידי חיילים ישראלים ומצרים שנפלו בשבי במלחמת יום הכיפורים.
"הדרך היחידה לגשר בין תרבויות שונות ובין אנשים היא דרך הידע על האחר", אהרוני אמרה זאת במהלך ריאיון לספרה של בירות' ראג'ין "פרפר הברזל: נשים משנות את עצמן ואת העולם".בספר אהרוני היא אחת מפרפרי הברזל. בשירה של אהרוני "גשר של שלום" פורשת גשר לנשים פלסטיניות:"אחותי הערבית, בואי נבנה גשר איתן מעץ הזית שלך לשלי, מעולמי הכתום לשלך... אנו לא רוצות לגרום אחת לשנייה לפחד תחת גפנינו ותחת תאנותינו."
קובץ השירה של אהרוני:"פרח נדיר", שירה על אהבה ושלום על גבי חמישה דורות. הספר שמוקדש לזכרם של בעלה חיים אהרוני ובתה טליה אהרוני-וינקלר, בתרגומו לאנגלית בהוצאה היקרתית Dignity Press, היה מועמד לפרס נובל בשנת 2014.
כמה משמיריה של אהרוני אף הולחנו ויצאו בשלושה אלבומים: שבוע ירוק, לחיים – שירי אהבה, פרח נדיר.
בשנת 2017 אהרוני פרסמה את הספר "אופק של תקווה":קובץ שירה דו לשונית עברית-אנגלית, על אהבה, שלום, שירת נשים, שירה המבוססת על מכתבי חיילים לאהובותיהם בישראל במהלך מלחמות לבנון ועזה, כמו גם שירה נגד טרור ונגד דאעש.
סגנון.
בהקדמה ל""שירה מישראל" שהוזכרה קודם" גולדוויז מתאר את שפת השירה של אהרוני כלא יומרנית:"היא לא מתחבאת מאחורי המילים" וזה יוצר "אמת חסרת רחמים". גולדוויז גם מציין את השימוש הבלתי רגיל שלה בחריזה ובבתים,"זו צורה של עירום, בגלל שכ"כ הרבה שירה גרועה מתחבאת מאחורי חריזה בוטה".
פרופסור רבקה אוקספורד בספרה "שפת השלום – תקשורת יוצרת הרמוניה", מנתחת את השימוש של אהרוני "בביטויים של שלום כדרך לגשר חוצה תרבויות" בשיר:"גשר של שלום", פרופ' אוקספורד טוענת שהמסלול הדימויים והביטויים " עולם זית", ו"עולם כתום" מביאים את שתי הנשים (ישראלית ופלסטינית) יחדיו ומראים שיש להן מן המשותף. "גשר של הבנת יסמין", היכול לגרש את הפחד, כשהוא מרשה לכל אישה לשבת עם תינוקה "מתחת לגפן ולתאנה ושום דבר לר יגרום להן לפחד".
אהרוני בריאיון לירחון הספרותי סקצ'בוק מאשרת שהיא מעדיפה שירה פתוחה מכיוון שהיא מאפשרת יותר עומק ואינטימיות.
איפלק:הפורום הישראלי והבינלאומי לספרות ותרבות שלום.
אהרוני היא המייסדת של . הארגון נוסד בשנת 1999 במטרה לבנות גשרים של הבנה ושלום דרך תרבות, ספרות ותקשורת. שגרירי איפלק נמצאים בעשרים מדינות.
עדה אהרוני כיו"ר איפלק ערכה ופרסמה יותר מ-4500 לקטים של איפלק באינטרנט בשם:"איפלק דייג'סט". בשנת 2017, היא פרסמה באמזון אנתלוגיה בעלת עוצמה ותפוצה עולמית בשם:"אנתלוגיה איפלק לשלום ונגד טרור" ובשנת 2018:"אנתלוגיה איפלק אנטי-מלחמה". שתי האנתלוגיות החשובות כוללות:מאמרים מעמיקים, סיפורים אמיתיים ושירה מרגשת, מישראלוממיטה החוקרים, הסופרין והמשוררים מ-25 מדינות. האתלוגיה נלמדת באוניברסיטאות ומכללות ברחבי העולם.
WCJE- . WORLD CONGRESS OF THE JEWS FROM EGYPT – הקונגרס העולמי ליהודים ממצרים.
אהרוני שימשה כנשיאה של הקונגרס העולמי השני ליהודים ממצרים. הקונגרס התקיים באוניברסיטת חיפה בשנת 2006 בהשתתפות של 350 כתובים וחוקרים. בשנת 2007 התקיים סימפוזיון של הקונגרס בשיתוף אוניברסיטת חיפה ובשנת 2008 התקיים סמפוזיון של הקונגרס באוניברסיטת בר-אילן. ההרצאות והמסקנות של הקונגרס פורסמו בספר "היסטוריה ותרבות של יהודי מצרים בזמנים המודרניים", שיצא לאור באנגלית עברית וצרפתית.
פעילותה ודעותיה בנושא הסכסוך הערבי-ישראלי.
בפועלה הציבורי ובכתביה טוענת אהרוני כי יהודי מדינות ערב ובכללם יהודי מצרים עברו טיהור אתני. היא טוענת כי טיהור זה, אובדן הנכסים והרכוש, והקשיים שליוו את הגירתם הכפויה וקליטתם בישראל, שעד לאחרונה לא זכה לטענתה להכרה בישראל או בקרב האומות, חופפים לגורל הפלסטיני ולשיח הנכבה. לכן שני הסיפורים יכולים לשמש גשר בין שני העמים, בבחינת "כולנו קורבנות, שילמנו את מחיר הסולחה כבר לפני חצי מאה שגזלה מיהודי ארצות ערב את כל מחייתם ורכושם", עובדות היסטוריות אלה יכולות להוות בסיס לסיום הסכסוך הערבי-ישראלי והפלסטיני-ישראלי.