בתקופת שהותו בפריז החל קינן לפסל פסלי אבן גדולים, בהשראת האידאולוגיה הכנענית, וברוח יצירתו של יצחק דנציגר. עם שובו לישראל, בשנת 1961 עזב את הפיסול והחל בציור. סגנונו הושפע מציירים צרפתים כפייר אלשינסקי וז'אן קוקטו, אך לפי גדעון עפרת, ההשפעה הגדולה עליו היא של נחום גוטמן. יצירותיו הראשונות התמקדו ברישום דיו על נייר, והתפתחו לצבעוניים יותר, ופשוטים יותר בקוויהם. לרוב צייר בצבעי מים או אקריליק על נייר. לעיתים השתמש בטכניקה של קולאז'. בשנות ה-90 חזר לפיסול, ויצר פסלי ברונזה ברוח פסלי האבן המוקדמים, המתכתבים עם תרבויות המזרח הקדום.
על פסליו של קינן כתב אדם ברוך כי "הפיסול של קינן עצמו, במיטבו, הנו חידה שפתרונה רשום על פניה, אבל אין זה פתרון מהיר, אלא מסר המזמין קריאה איטית מתפענחת: מהפיסול כממצא ארכאולוגי טבעי ועד הפיסול הקטן, הממורק, כגון פיסול שולחן שדמותו דמות גמל; המימד המונומנטלי הטמון במעט כל פיסול שכזה; התפקודים החברתיים והקרבה הסמיכה לטבע; חזרה על תצורות אם עקרוניות: פיסול כדגם יסוד."
לפי גדעון עפרת ניסה קינן לעצב בפסליו ובציוריו אמנות עברית, מקומית, נטועה בשורשיה בתרבויות העבר. אך בעוד שציוריו הצבעוניים משדרים אופטימיות ים תיכונית, הרי פסליו גדולים וכבדים ומבטאים טקסיות ועוצמה. הניגוד, הזה, על פי עפרת, הוא בין קינן האישי, הפרטי, לקינן הציבורי.
קינן הוא ממייסדיו של המוזיאון הפתוח תפן, פרי שיתוף פעולה בינו ובין סטף ורטהיימר. בין השנים 1987–1989 שימש קינן כמנהל המוזיאון, ולאחר מכן שימש כיועץ אמנותי עד שנת 1996. בשנת 1988 השתתף ואצר תערוכת פיסול בשם "חיפוש הזהות" בתפן, ובשנת 1994 הציג שם תערוכת יחיד. כן הציג ב-1998 בתערוכה קבוצתית בבית הגפן, בשנת 2001 בתערוכה קבוצתית במרכז קסטרא בחיפה, בשנת 2006 בתערוכת יחיד במוזיאון וילפריד בקיבוץ הזורע ובגלריה "מבט" בתל אביב. על תערוכה זו כתב נתן זך כי "בשנתיים האחרונות פנה מן הרישום הקווי אל הציור בצבעי אקריליק על נייר. ביקור במצרים ושנים של היכרות ואהבה לנופי ארצו - הארץ המובטחת, הבטחה שהופרה בעליל, מעניקים לנו כעת מראה חוזר של החלום: העיר הראויה, זו שעדיין לא כוסתה בשלמת בטון (ומלט) קבלנית: העיר שצמחה מן המדבר שבו היא ניצבת ומן החול ומן הגילום ומן הירדן שעדיין לא נמלא כלור ונשאב למכונות הכביסה ומדיחי הכלים שלנו. כאן מפליגות דוגיות מפרש בנחת בארצו של לובנגולו מלך זולו (נחום גוטמן היה שכנו וידידו של קינן הילד), בצד פילים וגמלים ובדווים משתעים בשיחה ונשים רעולות פנים המרימות גביעי יין צרפתיים (זכר לשנות צרפת הארוכות של האמן). עולם אגדי שמעולם לא היה שלנו וכבר לא יהיה."
לאחר מותו, בשנת 2009, הוצגה בבית אבי חי בירושלים התערוכה הרטרוספקטיבית הראשונה מיצירותיו, בה הוצגו מספר רב של ציורים מתקופות שונות ובטכניקות שונות, וכן פסלי אבן וברונזה. אוצר התערוכה, גדעון עפרת, אף הוציא לאור את ספר התערוכה, במרכזו סקירה של יצירות קינן, וכן ריאיון ארוך שערך קינן בשנות השמונים עם דן עומר.
במסגרת המיזם להנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של עמוס קינן ברחוב בר-כוכבא 10.
פילמוגרפיה.
בימוי
תסריט
בהשתתפותו
עצם בלתי מזוהה
עצם בלתי מזוהה (בראשי תיבות: עב"ם) הוא אובייקט שנצפה בשמיים שזהותו אינה ידועה. מרבית העב"מים מזוהים מאוחר יותר כחפצים או תופעות קונבנציונליות. המונח נמצא בשימוש נרחב עבור מקרים בהם נטען שמדובר בחללית שהגיעה מכוכב אחר. המונח שואב השראה מן המונח האנגלי UFO – Unidentified Flying Object, שתרגומו המילולי הוא "עצם מעופף בלתי מזוהה".
טרמינולוגיה.
המונח "עב"ם" (UFOB) הוטבע לראשונה על ידי חיל האוויר האמריקני ב-1953. הגדרה הראשונית של המונח היא "כל אובייקט מוטס אשר על פי ביצועיו, המאפיינים האווירודינמיים שלו, או תכונות חריגות אחרות, אינו תואם כלי טיס או טילים מוכרים, או שלא ניתן לזהותם באופן וודאי כאובייקט מוכר". לפיכך, המונח הוגבל בתחילה לאותו חלק קטן מהמקרים שנותרו בלתי מזוהים לאחר החקירה הראשונית.
במהלך שנות ה-50 עב"מים כונו לעיתים רבות בארצות הברית גם "צלחות מעופפות" או "דיסקים מעופפים". המונח עב"ם הפך נפוץ יותר ויותר במהלך שנות ה-50. עב"מים החלו לזכות להתעניינות רבה במיוחד בארצות הברית במהלך המלחמה הקרה - תקופה בה עלתה בארצות הברית הדאגה מהממשל הסובייטי. עם זאת, מחקרים שונים הגיעו למסקנה שהתופעה אינה מהווה איום על הביטחון הלאומי, ועל כן, על אף שבעבר גופי ממשל שונים הקדישו משאבים רבים לחקר תופעת העב"מים (ראו לדוגמה, תוכנית המחקר של משרד ההגנה הבריטי בנושא עב"מים משנת 1951 ,הוועדה המדעית ברשות הווארד רוברטסון שנוסדה על ידי ה-CIA ב-1953, פרויקט הספר הכחול, וועדת קונדון ) אך עם השנים גופי הממשל חדלו בהדרגה לחקור את תופעת העב"מים.
לפי מילון אוקספורד האנגלי ההגדרה של עב"ם היא "חפץ מעופף בלתי מזוהה, צלחת מעופפת".
ראשי התיבות "עב"ם" (UFO) הוטבעו על ידי קפטן אדוארד ג'. רופלט, אשר עמד בראש פרויקט הספר הכחול, ולאחר מכן עמד בראש צוות החקירה הרשמי של חיל האמריקני בנושא תופעת העב"מים. הוא כתב, "המונח 'צלחת מעופפת' מטעה כאשר מייחסים אותו לכל אובייקטים שניתן להעלות על הדעת, ולכן הצבא מעדיף להשתמש בשם הכללי יותר, אף על פי שהוא מעט פחות מסקרן: חפץ מעופף בלתי מזוהה (או עב"ם בקיצור)."
המונח "צלחת מעופפת" זכה לתשומת לב רבה בתקשורת העולמית לאחר קיץ 1947. ב-24 ביוני 1947 דיווח הטייס האזרחי קנת' ארנולד על כך שהבחין בתשעה חפצים מעופפים שטסים במבנה בקרבת הר ריינייר. לטענת ארנולד מהירות העב"מים הייתה לכאורה מעל 1,931 קמ"ש. ארנולד ציין כי העב"מים התעופפו כמו "צלחות מעופפות" ובעקבות כן החל להיעשות בתקשורת שימוש רב במונחים "צלחות מעופפות" ו"דיסקים מעופפים".
המונח עב"ם (UFO) הפך בהמשך למונח הפופולרי לתיאור מקרים בהם נטען שמדובר בחלליות מכוכבים אחרים, אך בשל הלעג הציבורי והתקשורתי לנושא, חלק מהחוקרים העדיפו להשתמש במונחים כגון "תופעה אווירית לא מזוהה" (UAP) או "תופעות חריגות". גופים צבאיים שונים השתמשו גם במונחים "רכב אווירי חריג" (AAV) או "מערכת אווירית לא מזוהה" (UAS) לתיאור אובייקטים לא מזוהים.
מחקר.
המחקרים שנעשו לאורך השנים בנושא תופעת העב"מים קבעו שבמרבית הדיווחים על עב"מים מדובר באובייקטים קונבנציונליים מזוהים או תופעות טבעיות, בדרך כלל מטוסים, בלונים, עננים, או אובייקטים אסטרונומיים כגון מטאורים או כוכבי לכת בהירים. עבור 5% עד 20% מהדיווחים אין הסבר, ועל כן מקרים אלו ניתן לסווג כאובייקטים בלתי מזוהים. בעוד שרבים מאמינים שאובייקטים מעופפים לא מזוהים (עב"מים) הם לכאורה חלליות מכוכבים אחרים אחרים טוענים שפשוט מדובר בתופעות עם הסבר הגיוני יותר שפשוט לא ניתן כיום עדיין לזהותם בשל מחסור במידע .
לאורך השנים כמעט ולא פורסמו מאמרים מדעיים על עב"מים בכתבי עת מדעיים רציניים. בעבר היה ויכוח בקהילה המדעית על השאלה האם יש צורך במחקר מדעי של תצפיות עב"מים, כאשר המסקנה הכללית הייתה שהתופעה לא ראויה למחקר רציני משום שמדובר בתופעת תרבות. לאורך השנים תופעת העב"מים היו הנושא למחקרים רבים שבוצעו על ידי גופי ממשל שונים אשר בהם נבחנו דיווחים רבים על תצפיות עב"מים. רבים מהחקירות החשובות ביותר שנערכו על ידי גופי ממשל הסתיימו לאחר שהסוכנויות הסיקו כי אין תועלת בהמשך המחקר בנושא.
בשל המחסור במחקר רציני של תופעות העב"מים מצד מגופים ממסדיים או מדעיים נוסדו לאורך השנים גופים עצמאיים שונים שהתמסרו למחקר תופעת העב"מים כגון National Investigations Committee On Aerial Phenomena (NICAP), הארגון Mutual UFO Network (MUFON) והארגון Center for UFO Studies (CUFOS). המונח עב"מולוגיה (באנגלית: Ufology) משמש לתיאור המאמצים הקולקטיביים של אלו החוקרים דיווחים וראיות הקשורות לאובייקטים מעופפים בלתי מזוהים.
עב"מים הפכו לנושא נפוץ בתרבות המודרנית, והתופעה החברתית היוותה בעקבות כן נושא למחקר אקדמי בתחומים סוציולוגיה ופסיכולוגיה.
היסטוריה.
לאורך ההיסטוריה הופיעו בשמיים עצמים אשר בני אדם לא יכלו לזהותם. המקרה המפורסם המודרני הראשון התרחש ב-24 ביוני 1947, כאשר טייס חיל האוויר האמריקני בשם קנת ארנולד דיווח שראה 9 צלחות מעופפות בשמיים. ארנולד דיווח שהצלחות נעו במהירות מדהימה, אותה חישב לפי הזמן שלקח למטוסו לעשות את אותו המסלול ושהן נעו "כחלוקי נחל שהושלכו על מים".
מקרה זה חוסה בצל המקרה הידוע ביותר הנוגע, לכאורה, לעב"מים, אשר התרחש גם הוא בשנת 1947. במקרה זה מספר עדי ראייה בסמוך לעיירה רוזוול בניו מקסיקו בדרום מערב ארצות הברית טענו שחזו בנפילת חללית - אירוע שנודע כתקרית רוזוול. הטענות היו נרחבות ואף דווח על רסיסים רבים וגופות חוצנים שהוצאו מבין ההריסות. בתחילה הרשויות התייחסו למקרה באופן גלוי כהתרסקות עב"ם, אך לאחר מכן הכחישו זאת. ההכחשה נתפסת בעיני חובבי עב"מים רבים כניסיון חיפוי של הממשל האמריקני לטובת חקר החללית שהתרסקה, לכאורה, או למען הסתרת קונספירציה רחבה יותר. במהלך השנים התפרסמו מאות "עדויות" שמתעדות, לכאורה, את המחקרים והחיפוי הממשלתי למקרה, כולל אף תמונות אשר נטען כי הן מתעדות ניתוח שלאחר המוות בגופת אחד החוצנים. בקרב המאמינים בתאוריה זו רווחת הסברה כי גופות החוצנים, שרידי החללית ותוצאות המחקרים שכביכול נעשו בהם נמצאים בבסיס סודי של חיל האוויר האמריקני בשם "אזור 51".