ספרו "ארבעה טורי אבן" הודפס עם הרמב"ם בדפוס וילנה ובמהדורת ורשה שהועתקה ממנה. בעקבות זאת הפירוש מופיע בכל מהדורות הרמב"ם המודפסים כיום.
ספריו מעשה רוקח על המשנה ועל התורה נדפסו במספר מהדורות, החשובה בהן הוצאת מונקטש משנת ה'ת"ש הכוללת את תולדות המחבר ומקורות אודותיו. בשנת ה'תשנ"ג לכבוד נישואי בנו יחידו של הרבי מבעלז, נדפסו יחד כל ספרי ר' אלעזר רוקח בספר 'מעשה רוקח השלם'. הספר מושתת על הוצאת מונקטש, ובו הקדמה מורחבת.
יחוסו וצאצאיו.
בניו וכן בני בניו היו מכנים את עצמם מרגליות ולא רוקח. משנת התקמ"ז כתוצאה מחוק השמות שגזר הקיסר יוזף השני מאוסטריה נכדיו שגרו בגאלציה בחרו לעצמם את השם ׳רוקח׳ על שם ספרו המפורסם ׳מעשה רוקח׳.
מסורת של אדמורי"ם וביניהם אדמור"י בעלז, מייחסת את רבי אלעזר מרגליות לרב יואל פייביש שטנגן ובהמשך למשפחת באב"ד, לרב יהושע העשיל מחבר הספר מגיני שלמה (ומאבותיו של הרב פאלק, הפני יהושע שקרא לספרו על שם הרב העשיל), ולרב נפתלי כ"ץ מחבר הספר סמיכת חכמים. ייחוס זה וקשרים משפחתיים אלו, הובילו משפחות רבות לחשב את שושלותיהם לשושלת דוד המלך. לאחרונה חוקרים מצאו שקשרים אלו דרך ה"מעשה רוקח" בטעות יסודם, אך עם זאת משפחות אדמו"רים רבים, כולל שושלת רוקח מבעלז, עדיין מקושרים לאישים אלו ולשושלת בית דוד דרכם, בקשרים משניים, מסועפים.
בנו היה רבי שלום מרגליות, רבה של טיקטין.
בין צאצאיו נמנים אדמו"רי בעלז וכן אישי ציבור רבים, כמו ישראל רוקח, ממנהיגי מפלגת "הציונים הכלליים"; שמעון רוקח, ממייסדי נווה צדק; אלעזר רוקח, מעסקני היישוב. מצאצאיו היו רבנים חשובים וביניהם הרב פנחס מיכאל גרויסלייט ששם משפחתו שונה מרוקח, והרב פסח פרוסקין, והרב אפרים זלמן מרגליות ששייך לענף ששמר על שם המשפחה המקורי, כשהוא היה רב בברודי כמו ר' אלעזר.
נכדו, אהרון הויזמן, הוציא לאור בשנת תשס"ב את הספר "תולדות מעשה רוקח", ובו מפורטים צאצאיו הרבים, כולל אדמו"רי בעלז, ליז'ענסק, פינצ'וב, קומרנה, קוז'ניץ, הוסיאטין, זליחוב, סטולין, סאטמר, סאסוב, ספינקא, פיאסצנה, פרציבה, ורידניק.
יום אבל לאומי
יום אבל לאומי הוא יום אבל או מספר ימי אבל המוכרזים במדינה באופן חד-פעמי, בעקבות אסון לאומי כלשהו. יום האבל נקבע מכוח חוק, מנהג או בהחלטה אד-הוק, ובו נוהגים מנהגי אבלות ממלכתיים בעקבות מותו של מנהיג או בעקבות אסון לאומי, בין אם מדובר בהרוגים בפעולת איבה או בנספים מאירוע טבע.
מאפיינים.
בהכרזה על יום אבל לאומי נקבעים האירועים והמנהגים של יום זה, כגון הורדת דגלי הלאום לחצי התורן, עריכת טקסי זיכרון שונים וסגירת מוסדות בילוי ובידור (בתי קולנוע, מסעדות וכדומה). ביום אבל לאומי יכולים תושבי המדינה לנהוג מנהגי אבלות המקובלים באותה מדינה, כגון ענידת סרטים שחורים או פרחים אדומים על דש הבגד, תליית דגלי הלאום, או הצמדת סרטים שחורים לדגלי לאום תלויים.
היסטוריה.
ימי אבל לאומי ידועים מתקופות קדומות ביותר. בעת העתיקה זוהה הלאום עם המונרך העומד בראש המדינה, והוא שהכריז על ימי אבל לאומי. כמו כן, במות המונרך, הונהגו לרוב מנהגי אבלות לאומיים. דוגמה לימי אבל לאומי ניתן למצוא בתנ"ך, כך לדוגמה מוזכר בספר יונה יום אבל שהוכרז בנינווה על ידי מלך נינווה לאחר שיונה הנביא ניבא על חורבן העיר:
מתיאור זה, ניתן ללמוד על מנהגי האבלות הלאומיים בעת העתיקה - צום ולבישת שק, הן על ידי האדם והן על ידי בעלי החיים.
בעת העתיקה ובימי הביניים נהגו מנהגי אבלות לאומיים בעת מותו של המונרך, אולם המנהג של הורדת דגל הלאום לחצי התורן הוא מנהג מאוחר, שמקורו בקבלת הגדרת המדינה המודרנית הנפרדת מהמונרך העומד בראשה. כך לדוגמה, בעת מותו של מונרך בממלכה המאוחדת הונהגה מאז מותה של המלכה ויקטוריה הורדת דגל הלאום לחצי התורן, אולם הנס המלכותי נותר תמיד מונף בראש התורן שכן גם במות המונרך יש לו יורש היורש אותו מיידית.
מנהגי האבלות הלאומיים באירופה של העת החדשה כללו לרוב הכרזה על מספר ימי אבל לאומי מלא או חלקי, בהם לא פעלו מוסדות השלטון ובתי המשפט. דוגמה לכך ניתן לראות באימפריה הבריטית בעת מותה של המלכה ויקטוריה. המלכה נפטרה ב-22 בינואר 1901, והוכרז אבל לאומי מלא עד 24 בינואר שנה לאחר מכן, וכן צו מלכותי הורה לציבור ללבוש בגדי אבל מלאים עד 6 במרץ 1901, ובגדי אבל חלקיים עד 17 באפריל 1901.
במדינות רבות בעולם, נהוג להכריז על מספר סמלי של ימי אבל לאומיים, כאשר שלושה ימי אבל הוא המספר הנפוץ ביותר.
ימי אבל לאומי בישראל.
בשנת 2008 יזמה חברת הכנסת רוחמה אברהם הצעת חוק להסדרת קביעתם של ימי אבל לאומיים, אך היא לא אושרה.
בתקופת המנדט:
במדינת ישראל:
אלעזר רוקח (הראשון)
יעקב קושלצ'יק
עמותה לילדים בסיכון
המרכז לטיפול וחקר באוטיזם: עמותה לילדים בסיכון הוקמה בשנת 1990 והיא הגוף הוותיק והמוביל בישראל לטיפול באוטיזם בגיל הרך. העמותה גם עוסקת בטיפול בילדים ובני נוער על הרצף האוטיסטי, החל מהגיל הרך ועד לגיל 18.
העמותה משמשת כתובת מקצועית מקדמת לילדים, בני נוער, צעירים ובוגרים עם אוטיזם ולמשפחותיהם, דואגת לזכויותיהם, פועלת למיצוין, מעניקה להם שירותי טיפול מקצועיים באופן מותאם ונגיש, מכשירה מטפלים, לומדת ומטמיעה שיטות טיפוליות ומנגישה את הידע התאורטי והקליני העדכני ביותר לטובת הילדים והמשפחות. נכון לשנת 2018 מנכ"ל העמותה היא עו"ד ציפי נגל-אדלשטיין והיו"ר היא אלונה בר און.
כגוף הגדול בארץ העוסק בטיפול באוטיזם בגיל הרך, פועלת העמותה לילדים בסיכון בפריסה ארצית בכ-200 מסגרות טיפוליות – מצפון עד דרום, במרכז ובפריפריה. הנגשת השירותים לפריפריה היא חלק מתפיסת העולם של העמותה ומעקרונות היסוד שלה.
בעמותה עובדים למעלה מ-1,500 עובדים ממקצועות טיפולים רבים ומגוונים: קלינאות תקשורת, ריפו בעיסוק, פיזיותרפיה, הבעה ויצירה, פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, ניתוח התנהגות, רופאים, מטפלים בשיטות ייעודיות (כגון: DIR ,ESDM ומיומנות חברתיות).
פעילות.
עד תחילת שנות ה-90 לא היה מענה אבחוני וטיפולי לפעוטות ולילדים עם אוטיזם בישראל. בעקבות חוסר המענה לילדים עם אוטיזם בישראל הוקמה העמותה. מיד עם הקמתה, החלה העמותה לתת מענה אבחוני וטיפולי מותאם לילדים ולהעניק להם ולמשפחותיהם את הטיפול המקצועי והתמיכה הרגשית הראויים להם.
תפיסת הטיפול בעמותה היא התפתחותית-אינטגרטיבית. לכל ילד ונער נבנית תוכנית קידום אישית. תוכנית זו מותאמת לצרכיו ומקיפה את מכלול תחומי התפקוד של הילד, והיא נבנית תוך חשיבה אינטגרטיבית עם הצוות החינוכי המטפל בילד והוריו. מושם דגש על טיפול בילד בסביבתו הטבעית, בשעות הלימוד בגן או בבית הספר, במטרה להקל על הורי הילד ועל בני משפחתו וכדי להשיא את התועלת הטיפולית והשפעותיה.
העמותה פועלת בשיתוף פעולה עם גורמים במערכת הבריאות, במערכת החינוך, במערכת הרווחה וברשויות המקומיות. הכל, מתוך התפיסה שטוענת כי הילד נמצא במרכז וכי על כל הגורמים המטפלים והמעורבים בטיפול להתאגד סביב הטיפול בילד ולהתמקד בטובתו ובקידומו של הילד.
אחד מהישגיה הבולטים של העמותה הוא גיבוש "סל טיפולים בריאותי מקדם" (טב"מ) – עשיר ואינטנסיבי, שהמדינה מעניקה לילדים על הרצף האוטיסטי מהגיל הרך ועד גיל 7. פועלה של העמותה הוא שהניע את משרד הבריאות ואת משרד האוצר להכיר בסל השירותים הזה ובזכאותם של כל הילדים המאובחנים לקבל אותו.
בשנים האחרונות פרצה העמותה דרך נוספת, וביוזמתה משולבים טיפולי בריאות בהיקף של עד 3 שעות שבועיות לילדים בני 7–18 בשעות הצהריים בתוך כיתת הלימוד בבית-הספר, באופן שמותאם ומונגש לצורכיהם. בזכות פעולתה של העמותה וייזום שיח משותף עם משרד הבריאות, עם הרשות המקומית, עם משרד החינוך ועם קופות החולים - זוכים ילדים ובני נוער רבים בגילאים 7–18 לטיפולים מקדמים והכרחיים, שלא הייתה להם יכולת לקבלם לפני כניסת העמותה לפעילות בבתי-הספר. כיום, העמותה היא היחידה שבפעילותה משולבים טיפולים בריאותיים לכ-1,000 ילדים ברחבי הארץ.
חולצת טי
חולצת טי (באנגלית: T-shirt) היא חולצה קצרה הנלבשת על מחצית הגוף העליונה, הן על ידי גברים והן על ידי נשים. החולצה נקראת על שם דמיונה לצורת האות T בשפה האנגלית. זוהי חולצה חסרת כפתורים וללא צווארון, כאשר פתח הצוואר של החולצה עגול (ולא בצורת V), ושרווליה קצרים ומגיעים למחצית הזרוע בין הכתף לבין המרפק. חולצות להן שרוולים קצרים או ארוכים יותר אינן חולצות טי.
החולצות מיוצרות לרוב מכותנה, פוליאסטר או שילוב של השניים, ולעיתים מעוטרות בציורים או סמלים.
היסטוריה.
מקורן של חולצות הטי בשלהי המאה ה-19. החולצות נוצרו מחציית הפיג'מה (ה-union suit) שהייתה מקובלת אז לשני חלקי לבוש - חלק עליון וחלק תחתון. בשלהי המאה ה-19 החלו פועלים, בעיקר כורים ואנשים העובדים במפעלים חמים, ללבוש חולצות T בשל נוחותן בסביבות עבודה חמות.
החולצות הפכו פופולריות בארצות הברית לאחר שהן נופקו על ידי צי ארצות הברית למלחי הצי במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. המלחים לבשו את החולצות כגופיות מתחת למדיהם, אולם בשל האקלים החם באזורים בהם התרחשה המלחמה נהגו המלחים להוריד את חולצות המדים ולהישאר עם גופיות הטי בלבד.
בשל העובדה שמדובר בחולצות נוחות, זולות וקלות בניקוי הפכו חולצות הטי במהרה לבגד מקובל בקרב הפועלים באירופה ובארצות הברית, וזמן קצר לאחר מכן הפכו לבגד מקובל בקרב בני המעמדות הנמוכים, ובני נוער מכל המעמדות. תקופת השפל הכלכלי הגדול הגבירה את הפופולריות של החולצה הזולה.