קיימים חילוקי דעות על מקור השם "סטרלינג", אך הסגסוגת הופיעה לראשונה בצפון גרמניה בסביבות המאה ה-12. השם "סטרלינג" הופיע במאה ה-13, אך מקורו לא ידוע בוודאות. מקור שמה של הלירה שטרלינג הוא בכך שהמטבע במקורו היה בשווי של כסף סטרלינג במשקל של פאונד אחד.
כלים ותכשיטים העשויים מכסף סטרלינג מסומנים בסימונים ייחודיים לסגסוגת. בישראל קיים סימון וולונטרי שיזם מכון התקנים הישראלי, ועל פיו מסומן תכשיט העשוי כסף סטרלינג ב"רימון כסף" ובצמוד לו הספרות 925.
בנוסף לתכשיטי כסף וכלי כסף יוקרתיים, כסף סטרלינג עשוי לשמש לייצור כלי נגינה ממתכת, ובהם סקסופונים וחלילים.
מערך מג&quot;ן
עלות המכירות
קצין ים
דוח על השינויים בהון
דוח על השינויים בהון או דוח על השינויים בהון העצמי (באנגלית: Statement of changes in equity או Statement of changes in shareholders’ equity) הוא אחד מארבעת הדוחות הבסיסיים בתחום החשבונאות אשר חברות פרטיות וציבוריות נדרשות לפרסמו. הדוח מפרט את השינויים בהון העצמי של ישות חשבונאית במהלך התקופה המדווחת (בדרך כלל שנה או רבעון).
הדוח מציג את יתרת הפתיחה של סעיפי ההון לתקופה המדווחת, את השינויים במהלך התקופה ואת יתרת הסגירה לסוף התקופה המדווחת.
בין השינויים ניתן למנות:
הדוח על השינויים בהון מקושר לדוח הרווח וההפסד ולמאזן. השורה האחרונה בדוח רווח והפסד, המייצגת את הרווח הנקי לתקופה, מוצגת בדוח על השינויים בהון. השורה התחתונה בדוח על השינויים בהון (כלומר, סך כל ההון) מוצגת במאזן, תחת הסעיף "הון", לעיתים תוך חלוקתו לשני מרכיבים עיקריים: הון שמיוחס לבעלי המניות ("הון עצמי") של החברה והון שמיוחס לבעלי זכויות שאינן מקנות שליטה (זכויות המיעוט).
בחברות ציבוריות ישראליות יש להציג בדוח זה שינויים על פני תקופה של שנתיים שקדמו לתקופה המדווחת, ואילו בחברות פרטיות - שנה אחת.
דוח על השינויים בהון מועיל במיוחד לקורא הדוח הכספי, כאשר לחברה יש מספר סוגי מניות וכאשר קרו מספר אירועים שהשפיעו על הון בעלי המניות במהלך התקופה.
יוסי דהן
דייב גאהאן
זהוב
דוח רווח והפסד מותאם לצורכי מס
דוח רווח והפסד מותאם לצורכי מס (או דוח התאמה למס) הוא דוח המתאם את הרווח (או ההפסד) לפני מיסים על ההכנסה בדוח הרווח וההפסד של נישום לרווח (או הפסד) המתאים לצורכי מס. זהו אחד הדוחות שמגיש הנישום לשלטונות המס בסיומה של כל שנת מס, בצירוף הדוחות הכספיים ודוחות נוספים.
מבנה הדוח.
השורה הראשונה של הדוח הוא הרווח (או ההפסד) לפני מיסים על ההכנסה מתוך דוח רווח והפסד.
רווח זה עובר התאמות שונות, נוספות לו (או מוחסרות ממנו - במידה שמדובר בהפסד) הוצאות שאינן מוכרות לצורכי מס, ולאחר מכן מוחסרות ממנו (או נוספות לו - במידה שמדובר בהפסד) הכנסות שאינן מוכרות לצורכי מס.
בישראל, בשלב הבא, מחושבת ההשפעה של האינפלציה על ההכנסה החייבת במס מכוח חוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה) התשמ"ה-1985, והיא כוללת תוספת/ניכוי בשל אינפלציה, ניכוי בשל פחת והפסדים מועברים משנים קודמות. החל משנת 2008 חוק זה הוקפא ולכן סעיפיו אינם קיימים בדוח אלא אם הוראות המעבר שלו משפיעות על דוח ההתאמה של הנישום.
השורה התחתונה של דוח זה היא ההכנסה החייבת במס. הכפלת ההכנסה החייבת במס חברות מביאה לחבות המס של הנישום, אם כי היא אינה מוצגת בדוח זה.
בסוף הדוח מופיעים, אם ישנם, נתונים נוספים הנוגעים לרווחים והפסדים אחרים אשר חייבים במס או ניתנים לקיזוז בשנים הבאות, כגון הפסד הון המועבר לשנה הבאה ורווח הון ריאלי. ניתן גם לציין זיכויים מועברים, כגון זיכוי ממס זר וזיכוי תרומות.
גם בסיס מזומן בא לידי ביטוי בדוח התאמה למס.
מוסטפה טלאס
זהוב (פירושונים)
מוזהב
Candida
Candida (בתעתיק לעברית: קנדידה) היא סוג של שמר (פטרייה) דיפלואידי. הקנדידה היא הגורם הנפוץ ביותר בעולם לזיהומים ממקור פטרייתי אם כי מינים רבים אינם גורמים נזק לאדם. "Candida albicans" היא המין הנפוץ ביותר וגורמת לזיהומים מזדמנים בבני אדם, לרוב בחלל הפה ובנרתיק וגם בחיות. במצב פתוגני כפטרת, היא התגלתה כגורם חשוב בתחלואה ואף מוות במחלות כשל חיסוני, כגון איידס וסרטן.
מינים מסוימים יכולים לפגום ביינות.
מינים.
בין המינים השכיחים בסוג "Candida" ניתן למנות את הבאים:
ברפואה אלטרנטיבית.
הזיהומים מהפטרייה אינם נפוצים, אף על פי שהפטריה עצמה נפוצה יחסית: אפשר למצוא תאי קנדידה אצל כ־90% מהאנשים. אולם בחוגי הרפואה האלטרנטיבית התפתחה טענה ש"רגישות יתר לקנדידה" עלולה לגרום לתופעות רבות, כגון: תשישות, שלשול, השמנה ועוד ונטען שכ־30% מהאוכלוסייה סובלת מהבעיה. למרות הטענות הללו לא נמצא כל קשר בין אותם סימפטומים לפטריית הקנדידה והיא נחשבת לטענה פסאודו־מדעית.
הערות שוליים.
מחוזות יפן
יפן מחולקת מנהלתית ל-47 מרכיבים: אזור מטרופוליני ("to" 都) טוקיו, אזור הפרובינציה ("dō" 道) הוקאידו, 2 מחוזות עירוניים ("fu" 府) אוסקה וקיוטו ו-43 מחוזות ("ken" 県). ביפן הם נקראים 都道府県 ("todōfuken"). המחוזות הם גופים ממשלתיים הגדולים מערים, עיירות וכפרים.
הנציג הבכיר של כל מחוז הוא מושל ("chiji" 知事) הנבחר בצורה ישירה. חוקים ותקציבים נקבעים על ידי ועדה (議会 "gikai"), אשר חבריה מכהנים 4 שנים.
על פי חוק האוטונומיה המקומית, כל מחוז מחולק בתורו לערים ("shi" 市) ונפות ("gun" 郡). כל נפה מתחלקת בתורה לעיירות ("chō," "machi" 町) וכפרים ("son," "mura" 村). למשל, הוקאידו מחולק לארבע עשרה נפות, המשמשות כסניפים ("shichō" 支庁) של המחוז. ישנם מחוזות בהם סניפים אשר ממלאים תפקידים מנהלתיים, מחוץ לבירה.
רקע היסטורי.
שיטת החלוקה הנוכחית נקבעה על ידי ממשלת מייג'י, ביולי 1871, עם ביטול שיטת הנחלות הפיאודליות. על אף שתחילה היו 300 מחוזות, רבים מהם היו האן לשעבר, מספר זה צומצם באופן דרסטי ל-72 לקראת סוף שנת 1871, ול-47 בשנת 1888. חוק האוטונומיה המקומית משנת 1947 מסר עוצמה פוליטית רבה יותר למחוזות, והקים ממשלות מחוזיות ובתי נבחרים מקומיים.
בשנת 2003, הציע ראש הממשלה דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, לאחד את כל המחוזות לעשר מדינות אזוריות, על פי המודל האמריקאי. התוכנית קראה לכל אזור לקבל אוטונומיה רבה יותר מהמחוזות הקיימים, ובכך הוריד את מספר הנפות ולחסוך בעלויות הממשל.
ישנן הצעות ממשלתיות נוספות לאיחוד מחזות, אך נכון לינואר 2010 הן אינן מתוכננות לצאת לפועל.
סוגי מחוזות.
סוגי המחוזות - "טוֹ, דוֹ, פוּ וקֶן" - נבדלים זה מזה מסיבות היסטוריות, אך מאז שנת 1947 אין הבדל מנהלתי ביניהם. לרוב נקראים המחוזות בשמותיהם בלבד, ללא תוספת הסוג, מלבד הוקאידו. אולם, התוספת באה לידי ביטוי כאשר מעוניינים להבדיל בין המחוז לבין העיר בעלת אותו השם. למשל הירושימה-קן הוא השם היפני של המחוז, והירושימה-שי היא העיר הגדולה בו.
"פוּ" (אוסקה וקיוטו) ו-"קֶן".
במהלך תקופת אדו, השוגון יצר אזורים תחת שליטת השוגונות מסביב לתשע הערים הגדולות ביפן, ועוד 302 אזורים תחת ניהול עיריות. כאשר ממשלת מייג'י החלה בתהליך יצירת המחוזות בשנת 1868, הפכו האזורים סביב תשע הערים הגדולות ל-"פוּ", ושאר האזורים הפכו ל-"קן". מאוחר יותר, בשנת 1871, הפכה הממשלה את אזורי טוקיו, אוסקה וקיוטו ל"פו", והורידה את שאר האזורים לדרגת "קן". במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1943, הפכה טוקיו ל-"טוֹ", סוג חדש של פסבדו-מחוז.
לפני מלחמת העולם השנייה חוקים שונים חלו על "פו" ו-"קן", אך הבחנה זו בוטלה לאחר המלחמה, וכיום שני סוגי המחוזות מתפקדים בצורה דומה. כתוצאה מכך, בעברית ובאנגלית אין הבחנה בין "פו" ו-"קן", ושניהם נקראים "מחוז" (Prefecture).
הוקאידו.
המונח "דוֹ" (פרובינציה) שימש במקור לאזורים המורכבים ממספר פרובינציות, כמו טוקאידו. המונח משתמש בקנג'י של המילה "דרך", והקיסר טמו נחשב כטובע המונח.
הוקאידו, הפרובינציה היחידה כיום, לא היה אחד משבע הפרובינציות המקוריות (הוא נודע בשם "אֶזוֹ" בתקופה הטרום מודרנית). שמו המודרני הגיע ככל הנראה מאחד החוקרים היפניים הראשונים שהגיעו לאי, מָטְסוּאוּרָה טָקֵשׁירוֹ. מכיוון שהוקאידו אינו מתאים לסיווגי ה-"דו" הקיימים, הומצאה עבורו קטגוריה חדשה.
ממשלת מייג'י סיווגה את הוקאידו תחילה כ"התיישבות נציגותית" ("kaitakushi" 開拓使), ומאוחר יותר חילקה את האי לשלושה מחוזות (סאפורו, הַקוֹדאטֶה ונֶמוּרוֹ). כל השלושה התאחדו למחוז הוקאידו בשנת 1886. סיומת ה-"קן" מעולם לא נוספה לשם, ועל כן סיומת ה-"דו" קיבלה גם היא משמעות של מחוז.
כאשר צורף הוקאידו ליפן, רשת התחבורה באי הייתה דלילה, ועל כן חולק המחוז למחוזות-משנה אשר יכלו למלא תפקידים מנהלתיים של ממשלת המחוז, וכך לעקוב מקרוב אחר פיתוח האי. מחוזות-משנה אלה עדיין קיימים כיום, על אף שהם מחזיקים בפחות כוח מאשר היה להם לפני מלחמת העולם השנייה: כיום הם קיימים בעיקר למטרות בירוקרטיות.
"מחוז הוקאידו" הוא למעשה מונח מיותר, על אף שמדי פעם נעשה בו שימוש על מנת להבדיל בין ממשלת המחוז לאי עצמו. ממשלת המחוז מכנה עצמה "ממשלת הוקאידו" להבדיל מ"ממשלת מחוז הוקאידו."
העיר הגדולה ביותר ובירת מחוז הוקאידו היא העיר סאפורו, העיר החמישית בגודלה ביפן. עיר גדולה נוספת היא הקודאטה.
טוקיו-טוֹ.
האזור המטרופוליטני (טוֹ) היחיד ביפן הוא טוקיו. לאחר ביטול שיטת הנחלות הפיאודליות, טוקיו-פוּ (מחוז עירוני כמו קיוטו ואוסקה) הכיל מספר ערים, שהגדולה שבהן היא העיר טוקיו. טוקיו עצמה חולקה ל-15 רבעים.