האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם (בגרמנית: Mahnmal gegen Krieg und Faschismus) היא אנדרטת זיכרון הממוקמת בכיכר אלברטינה במרכז העיר וינה, אוסטריה.
האנדרטה נוצרה על ידי הפסל האוסטרי אלפרד הרדליקה בשנים 1988-91 להנצחת כל ההרוגים בתקופת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי ומלחמת העולם השנייה. אלמנטים שונים, העשויים מאבן גרניט שנלקחה מאזור מחנה הריכוז מאוטהאוזן, מוקמו בכיכר בה שכן בית פיליפהוף. הבית הושמד במהלך הפצצה אווירית ב-12 במרץ 1945, ומעל 300 אנשים נקברו חיים בהריסות. האנדרטה כוללת את הכרזת העצמאות של אוסטריה על "סלע הרפובליקה".
חטיפת ורציחת נסים טולדנו
יהדות אונטרלנד
יהדות אונטרלנד (כתיב מיושן: אונטערלאנד) הוא הכינוי לקהילות היהודיות שהתקיימו בצפון-מזרח ממלכת הונגריה ההיסטורית, ובאותו חבל ארץ לאחר שהועבר לצ'כוסלובקיה ורומניה, מהמאה ה-18 ועד לשואה.
"אונטרלנד", או "הגליל התחתון", הוא מונח היסטוריוגרפי יהודי ייחודי שלא היה בשימוש האוכלוסייה הכללית. אין לבלבל בינו לבין 'הונגריה תחתית' (Unter-Ungarn). המונח נטבע על ידי יהודי אוברלנד ("הגליל העליון") בצפון-מערב הממלכה. מבחינה גאוגרפית, קהילות האונטרלנד התקיימו באזורים שכיום הם צפון טרנסילבניה, מחוז זקרפטיה וחלקי סלובקיה שממזרח להרי טאטרה; הגבול בין הגליל העליון לתחתון עבר ב"קו דמיוני, שנמתח מהטאטרה ועד קלויזנבורג." במהלך ההגירה היהודית ההמונית להונגריה במאות ה-18 וה-19, הגיעו ממערב יוצאי אוסטריה ומוראביה וממזרח יוצאי גליציה; אלה ואלה התיישבו במחוזות הסמוכים לארצות מהם באו, בצפון-מערב ובצפון-מזרח הממלכה. בתווך הייתה שורת מחוזות שהתיישבות יהודים נאסרה בהם עד 1840, וכך נמנע מיזוג בין שתי האוכלוסיות.
יישוב יהודי התקיים באונטרלנד ברצף כנראה עוד מימי מרד חמלניצקי (גזירות ת"ח-ת"ט) באמצע המאה ה-17, עם הגעת מספר קטן של פליטים מהאיחוד הפולני-ליטאי לממלכת הונגריה. כך, לדוגמה, מתועד ברשומות חוכר יהודי במונקאץ' כבר ב-1649. עם זאת, הרוב המוחלט של היהודים היגר לאזור לאחר סיפוח גליציה לנחלות בית הבסבורג על ידי הקיסרית מריה תרזה. אופייה של יהדות אונטרלנד הוכתב על ידי שני גורמים: הקרבה לגליציה הסמוכה ונחשלותו של האזור, שהיה מרוחק, מפגר וכמעט ולא הושפע ממאמצי הממשל המרכזי לקדם מודרניזציה. כך, לדוגמה, ב-1850 הורה הממשל האוסטרי להקים בתי-ספר ציבוריים במסגרת הקהילות היהודיות בממלכה; ב-1858 היו 308 כאלה, אך רק 8 מתוכם היו במחוז קאשוי, שכיסה את מרבית שטח אונטרלנד. בעוד שבאוברלנד היה בית-ספר אחד לכל 650 יהודים, בגליל התחתון היחס היה 1:14,200.
במרכז הממלכה, בערים כמו בודפשט, נטו הקהילות אל היהדות הנאולוגית ובגליל העליון הושפעו רבים מהנאו-אורתודוקסיה של הרב עזריאל הילדסהיימר. מנגד הייתה אונטרלנד מסד התמיכה של הרבנים השמרנים ביותר, ובשנות ה-60 של המאה ה-19 צמחה בה האולטרה-אורתודוקסיה ההונגרית, זרם השקפתי מחמיר שהונהג בידי הרב הלל ליכטנשטיין ושהתנגד לכל שינוי באשר הוא. לאחר הקרע ביהדות הונגריה, כמעט ולא היו במקום קהילות שהסתנפו לארגון הנאולוגי. הגליל התחתון היה גם האזור היחיד בממלכה בו השיגה החסידות דריסת רגל של ממש: ר' יצחק אייזיק טויב ייסד את חסידות קאליב עוד בסוף המאה ה-18, ובאותה תקופה פעל באוהלי ר' משה טייטלבוים, מתלמידי החוזה מלובלין ואבי שושלת סיגט-סאטמר. אופייה המקומי של החסידות ההונגרית, הימנעותו של החת"ם סופר מיציאה נגדה – אף כי הסתייג מהתופעה – והצורך לאחד כוחות אל מול הנאולוגים הביאו לכך שהמתח בין ה"ספרדים", כפי שנודעו אלה על שום נוסח התפילה שלהם, והרוב ה"אשכנזי" לא התפתח לרמות שאפיינו את ההתנגדות לחסידות במזרח אירופה. רבים מהמקומיים היו חסידי אדמו"רים ששכנו בחלקים אחרים של הקיסרות האוסטרו-הונגרית, כמו בעלז וויז'ניץ, ולימים קמו בפלך חצרות גדולות משלו, דוגמת ספינקא ומונקאץ'. בקרב יתר יהודי הממלכה ותושביה בכלל יצא למקומיים מוניטין של אנשים אדוקים ונחשלים; הם כונו "פינַאקס", מילה שנגזרה מהשאלה "פון וו ביסט דו?" (בהגייה האונטרלנדית ובחטף, פין וי בּיסטי), 'מהיכן אתה?' בספרו האוטוביוגרפי-למחצה "ללא גורל" תיאר אימרה קרטס, בן למשפחה נאולוגית מבודפשט, את ה"פינאקים" באושוויץ ש"מלמלו את תפילותיהם ללא הרף." כשניסה להתחבר עמם, שאלוהו אם הוא מדבר יידיש; כשהשיב בשלילה, אמרו לו: "דו ביסט קיין ייד, דו ביסט א שייגעץ!" ('אינך יהודי, אתה גוי!')
אוריאל ויינרייך סיווג את היידיש האונטרלנדית כ"עבר-קרפטית מזרחית", וראה בה ניב מעבר שנוצר כתוצאה מהמגע בין דוברי היידיש התיכונה, המשמשת בגליציה, ליידיש האוברלנדית (עבר-קרפטית מערבית). בגלל זמן החשיפה הקצר, האונטרלנדית היא תערובת "אקראית" של שתי האחרות. למרות הדמיון בינה לתיכונה, המאפיין הבולט והמבדיל שלה הוא ההגייה של הרי"ש כעיצור אפיקאלי . כמו כן, הדקדוק הושפע מהגרמנית ומילים רבות בהונגרית חדרו לשפה. הניב מוכר היום כלשונם של בני החסידויות ההונגריות, בראש ובראשונה סאטמר.
נחום יואל הלפרין
נחום יואל הלפרין (י"ז בחשוון תרע"א, 19 בנובמבר 1910 – ה' בכסלו תשמ"ז, 6 בדצמבר 1986) היה איש עסקים, עסקן ואיש ציבור חרדי, מראשי הציבור החרדי בתל אביב, יו"ר אתרא קדישא.
קורות חיים.
נולד בדליטין שבגליציה, בנו השני של יעקב הלפרין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, נמלטה משפחתו לווינה, שם שהתה מספר חודשים ומשם עברה לאמסטרדם, והתגוררה בה במשך שבע שנים.
בשנת 1920, בהיותו בן תשע, נשלח על ידי אביו לתלמוד תורה בלייפציג, שם למד תורה אצל הרב דוד פלדמן. כעבור שנה שבה משפחתו לווינה והוא למד בתלמוד תורה מקומי. היה חבר צעירי אגודת ישראל בווינה. השתתף בשתי הכנסיות הגדולות של אגודת ישראל שהתקיימו בווינה בשנות ה-20. היה מקושר לאדמו"רי חסידות רוז'ין שהתגוררו בווינה ובראשם האדמו"ר רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב.
בשנת 1933 עלה עם הוריו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בתל אביב. הוא ניהל עסקים ענפים, בין השאר היה בעל מחסני קירור, אולם ומסעדה בתל אביב.
הלפרין היה מקורב מאוד לחזון איש, אשר העיד עליו "בכל ביתי נאמן הוא". הוא סמך על יושרו ונאמנותו ומינה אותו כגזבר במוסדות וארגונים שונים, בין השאר של קרן השביעית.
בשנות ה-40 וה-50 היה פעיל מרכזי בנושאים הדתיים ובמאבקי היהדות החרדית על שמירת צביון הדת בארץ ישראל. בביתו בתל אביב נערכו אסיפות וכינוסים ציבוריים שונים. הוא אירח בביתו רבנים ואדמו"רים ידועים, וכמו כן ביתו שימש כהכנסת אורחים לעניים ונזקקים.
על פי בקשת החזון איש הוא כיהן כנציג ברשימה החרדית של עיריית בני ברק. היה יו"ר "משמרת השבת" בתל אביב ופעל למניעת חילולי שבת בעיר. היה פעיל מרכזי בתחום החינוך החרדי ביישוב החדש ומראשי העסקנים של החינוך העצמאי בשנותיו הראשונות. התפרסם כשנכנס לקיבוץ של הבחרות הסוציאליסטית כדי להציל יריעות של ספר תורה שחוללו.
היה חבר ההנהלה של ארגון אתרא קדישא, ובשנות ה-70 התמנה ליו"ר הארגון. פעל להצלת בית הקברות היהודי העתיק בווינה, ובעקבות זאת כתב לו הרב יעקב ישראל קניבסקי: "ולוואי שיהא חלקי עם חלקך בעלמא דקשוט" (=בעולם האמת).
הלפרין היה פילנתרופ של מוסדות תורה, חינוך וחסד בארץ ישראל ובארצות הברית.
נפטר מדום לב בשנת תשמ"ז, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק, שהוקם על ידי אביו.
משפחתו.
היה נשוי להדסה. לזוג נולדו שבעה בנים ושבע בנות. רבים מהם נגידים. אחד מבניו, אברהם, היה פילנתרופ ויו"ר קרן השביעית העולמית. בין חתניו: מאיר פרוש, סגן שר וחבר הכנסת, איל ההון הקנדי אייזיק רייכמן.
הנצחתו.
על שמו של הלפרין הוקמו שתי ישיבות בבני ברק בשם "חזון נחום" - ישיבה קטנה במתחם של "מוסדות הלפרין" בבני ברק וישיבה גדולה בשיכון ה' בעיר. כמו כן הוקמו על שמו בית כנסת "חזון נחום" בשכונת גילה בירושלים ו"כולל עיון הלכה חזון נחום יואל" בבורו פארק. הונצח בשערי בית הכנסת המרכזי של "רחמסטריווקא" בירושלים.
על שמו ולזכרו נוסד ארגון ההצלה החרדי הראשון בישראל - "ארגון הצלה לב נחום יואל". לימים שונה שמו להצלה-גוש דן. ב-2010 תרם בנו אברהם חצי מיליון דולר לשיפוץ המקווה בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק, לזכרם של אביו וסבו, מייסד השכונה. בן אחר, אהרן מלונדון, תרם בית כנסת בלייקווד בשם בית נחום.
זרימה דחיסה במספרי מאך נמוכים
זרימה דחיסה במספרי מאך נמוכים (נקרא גם זרימה דחיסה זוחלת) היא תחום במכניקת זורמים העוסק בזורמים דחיסים (בעלי צפיפות משתנה, ρ≠const) אשר נעים במהירות איטית ולכן בעלי מספר מאך נמוך. בדרך כלל עבור מספר מאך קטן מ-0.3 נקבל שזורם דחיס מתנהג כזורם בלתי דחיס. אולם ישנה גם דחיסות הנובעת מצמיגות במספרי ריינולדס נמוכים, ובמקרים אלו נקבל שהדחיסות לא משפיעה על משוואות התנע כי האינרציה זניחה, אבל היא אכן משפיעה על משוואת הרציפות (משוואת שימור המסה).
התנהגות בלתי דחיסה במספרי מאך נמוכים.
במהירויות נמוכות, עבור מספר מאך קטן מ-0.3 (Ma&lt;0.3), הצפיפות של הזורם נשארת קבועה (בקירוב טוב), ולכן זורם דחיס מתנהג כמו זורם בלתי-דחיס. באווירודינמיקה, כאשר כלי טיס נעים באוויר, מולקולות האוויר בסמוך לכלי הטיס מופרעות וזזות בהתאם למבנה האווירודנמי ולמהירות. אך כאשר מדובר במהירויות נמוכות, בדרך כלל במהירויות של פחות מ-250mph ( 402.34 קמ"ש), מתקבל שצפיפות האוויר נשארת קבועה. מבחינה מתמטית:
שימור תנע:
formula_1
זרימה איזנטרופית:
formula_2
formula_3
formula_4
נציב את משוואה (2) ל (1):
formula_5
formula_6