צורתה של המצודה כשל טרפז, אורכה המרבי 100 מטרים ורוחבה המקסימלי עומד על 70 מטרים. בצידה המזרחי והמערבי נבנו שני מגדלי שמירה (בסטיונים) בצורת מחומש מושלם, ומצפון ומדרום שני בסטיונים חלקיים. חומות המצודה עשויות מאבן, והשער הראשי קבוע בצד הדרום-מערבי הפונה אל העיר. הסברה היא כי במצודה נצבו תשעה תותחים. בחלקה הדרומי של רחבת המצודה שוכן בית המפקד ומולו קפלה המוקדשת לגונסאלו הקדוש (São Gonçalo). במרכז הרחבה נחפרה באר וסביבה ניצבים מחסני הנשק ואבק השרפה (בצד הדרום-מזרחי) ורובעי המגורים (בצד המערבי).
אתרים נוספים.
הכנסייה שהוקדשה לגבירתנו של הרוזרי (Nossa Senhora do Rosário) הוקמה בשנת 1495 בסגנון גותי מנואליני. כנסייה זו עדיין פעילה כיום. הקתדרלה (Sé Catedral) הוקמה בין 1555 ל-1693, אך שנים ספורות לאחר מכן הוחרבה על ידי הצרפתים, וחורבותיה נמצאות במרכזה של העיר. מנזר פרנציסקוס הקדוש (Convento de São Francisco) הוקם באמצע המאה ה-17, אך גם הוא נהרס באופן חלקי בשנת 1712. על חוף האוקיינוס במרכז העיר, ניצב עמוד אבן מונומנטלי המכונה "פלוריניו" (Pelourinho), והוא העתיק באיים.
שושתר
שושתר (בפרסית: شوشتر) היא עיר מבוצרת עתיקה בפרובינציית ח'וזסתאן בדרום-מערב איראן. היא שוכנת על גדות נהר כארון, כ-90 ק"מ מצפון לעיר אהווז. בשנת 2006 התגוררו בעיר כ-73,000 תושבים. המערכות ההידראוליות ההיסטוריות שנבנו כדי לספק מים לשושתר, הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2009.
היסטוריה.
שושתר נזכרה בשם "שורקוטיר" (Šurkutir) בכתובת שנמצאה בפרספוליס, והקמתה מתוארכת לפחות לתקופת דריווש הראשון במאה ה-5 לפנה"ס. גם מקורו של השם הנוכחי בתקופה זו - משמעותו "טובה משוש" או "גדולה משוש", והוא מתייחס לעיר שושן (בפרסית "שוש"). כבר בתקופת הממלכה האחמנית נחפרו בשושתר תעלות מים, שירשו מערכות עילמיות מוקדמות יותר, והיא נודעה כמרכז חקלאי. העיר שכנה על דרך המלך הפרסית, בין שושן לפרספוליס, ובמקום זה בחר אלכסנדר הגדול לחצות את נהר כארון בשנת 331 לפנה"ס.
שושתר שמשה כבירת הקיץ של שליטי האימפריה הסאסאנית, ובצידה המזרחי, המערבי והדרומי נבנו שערים וגשרים. בשנת 260 הביס המלך הסאסני שאפור הראשון את הקיסר הרומי ולריאנוס. הוא שבה אותו יחד עם מספר גדול של חיילים רומים, והשתמש בהם להקמת גשר שאדורוואן הרומי על נהר כארון. הגשר שאורכו 550 מטר ואשר נודע כ"גשר הקיסר", שימש גם כסכר, וזהו הגשר הרומי המזרחי ביותר עליו ידוע. הגשר נפגע מספר פעמים בשיטפונות ושופץ לאורך השנים, אך במועד בלתי ידוע, לפני המאה ה-20, פסק השימוש בו ומצבו התדרדר. עם הקמת הגשר נוצר מאגר מים, ונחפרו שתי תעלות המים הגדולות סביב העיר, שהייתה לאי בלב הנהר. אחת התעלות, תעלת גרגאר, פעילה גם כיום; ומהתעלה האחרת, תעלת דריון, שייתכן שנחפרה לראשונה כבר בתקופת דריווש הראשון, נותרו רק שרידים, חלקם שופצו במאה ה-20.
בד בבד עם חפירת שתי התעלות הראשיות, הוקמה מערכת של מבנים נוספים שכללה סכרים וגשרים נוספים, מנהרות, בריכות, טחנות מים, מפלי מים מלאכותיים, מערכות הידראוליות ונקודות למדידת גובה המים. מערכת התעלות התת-קרקעיות הובילה את מי הנהר אל מאגרים ואל בתי העיר, ומים אלה שמשו לצרכים ביתיים, להשקיה ולאגירה בעת מלחמה. סביב העיר התפתחו מספר ענפי חקלאות, אשר נסמכו על שפע המים באזור, והענפים העיקריים היו גידול קנה סוכר וניטעת פרדסים. המערכת גם שמשה את הערבים לכיבוש העיר לאחר מצור של שנתיים בעשור השלישי של המאה ה-7. בסוף העת העתיקה התפתח בשושתר מרכז נוצרי מוקדם חשוב. המערכות ההידראוליות בעיר תוחזקו גם בתקופת האימפריה הספווית, ואף הורחבו. עם זאת, חומות העיר נהרסו לקראת סוף התקופה הספווית, ומערכת הובלת המים התדרדרה במהלך המאה ה-19. עימה ירדה חשיבותה של העיר כמרכז חקלאי. שרידי מפעל המים בעיר נראים היטב סביב שושתר ומתחת לחלק מבתי העיר, ובזכותו היא הוכרה בשנת 2009 כאתר מורשת עולמית.
שושתר החדשה.
העיר זכתה לסיוע ממשלתי החל בשנת 1973. מצבה השתפר במידת מה, ומפעל המים שלה מספק מי השקיה לשטח של 400 קמ"ר בסביבתה. בצידו הצפוני של הנהר הוקם רובע מתוכנן אשר זכה לשם "שושתר החדשה", ובין שני חלקי העיר הוקם גשר. הרובע החדש נועד לשכן פועלים אשר חידשו את גידול ועיבוד קנה הסוכר באזור, ולהעניק לעיר כולה תנופת פיתוח. בנייתו החלה בשנת 1976 ותוכננה להסתיים בחמישה שלבים בשנת 1985, אך המהפכה האיראנית בשנת 1979 גרמה לעצירת הפיתוח באופן זמני.
וה (פירושונים)
פרדריק פורסט
פרדריק פנימור פורסט, ג'וניור (Frederic Fenimore Forrest, Jr.; נולד ב-23 בדצמבר 1936) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי שהופיע במספר סרטים חשובים בסוף שנות ה-70 והיה מועמד לפרס האוסקר.
חייו.
פורסט נולד בוואצ'אצ'י (Waxahachie) שבטקסס, ומגיל צעיר שאף להיות לשחקן. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הנוצרית של טקסס, ושירות צבאי, עבר לניו יורק, ושם החל את דרכו באוף ברודוויי ובסרטי שוליים. הוא החל להופיע בסרטים ממסדיים. בשנת 1972 הופיע בסרט "When the legends Die" ("כשהאגדות מתות"), סרטו של הבמאי סטיוארט מילר, המבוסס על ספרו של האל בורלנד באותו שם מ-1963 המספר על אינדיאני צעיר בן שבט היוט העובר מסלול חניכה אצל בוקר מזדקן (ריצ'רד ויידמארק) המפעיל קרקס רודיאו נודד. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנים שלאחר מכן הופיע פורסט במספר סרטים חשובים, בתפקידי משנה. בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "השיחה" (1974) שיחק צעיר המעורב במזימת רצח, שאת שיחותיו מקליט אמן האזנות (ג'ין הקמן). תפקידים נוספים בהם שיחק בשנים אלו היו תפקיד משנה בסרטו של ארתור פן "דו-קרב במיזורי" (1976) ותפקידו של לי הארווי אוסוואלד בסרט הטלוויזיה "רובי ואוסוואלד" בשנת 1978.
שנת 1979 הייתה שנת השיא בקריירה של פורסט. בשנה זו יצא לאקרנים סרטו של קופולה, "אפוקליפסה עכשיו", שצולם כשנתיים קודם בפיליפינים. בסרט זה שיחק פורסט את ה"שף", קייג'ון מניו אורלינס המצטרף לקפטיין וילארד (מרטין שין) במסעו במעלה נהר הנאנג. תפקיד נוסף אותו שיחק באותה שנה היה תפקידו של יוסטון דאייר, מאהבה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) בסרט "רוז" שעוצב על פי חייה של ג'ניס ג'ופלין. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1982 היה פורסט מעורב בשני פרויקטים כושלים של קופולה, שהביאו, למעשה, לדעיכת כוכבו כשחקן הוליוודי מוביל. "האמט" היה ניסיון של קופולה לשתף פעולה כמפיק עם הבמאי הגרמני וים ונדרס. בסרט שיחק פורסט את התפקיד הראשי, סופר המתח דשיל האמט. חילוקי דעות אומנותיים, ומריבה מתוקשרת בין קופולה לוונדרס, הביאו ליצירת מוצר שהיה לכישלון ביקורתי וקופתי. אך חמור מכך היה כישלון "אחד מהלב", ניסיונו של קופולה ליצור סרט מוזיקלי, בו הופיע פורסט בתפקיד הראשי לצד טרי גאר. הסרט חרג מגבולות התקציב והתסריט, ולאחר שקופולה השקיע בו את כל הונו, כשל בקופות, והביא את קופולה אל סף פשיטת רגל. הסרט היווה נקודת מפנה שלילית בקריירה של המעורבים בו.
לאחר כישלונות אלו המשיך פורסט במשחק בקולנוע, והופיע בתפקידי משנה בסרטים כ"" של קופולה משנת 1988, "תיבת הנגינה" של קוסטה גברס (1989), "שני הג'ייקים" (סרט ההמשך לצ'יינהטאון) (1990) כמו גם בסרטו של אמן המתח האיטלקי דאריו ארג'נטו "טראומה" (1993).
במקביל פיתח פורסט קריירה טלוויזיונית, והופיע בעיקר במיני סדרות כ"יונה בודדה" (1989) ו"האזרח קוהן" (1992). הוא הופיע באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "רחוב ג'אמפ 21", בעונתה הראשונה (1987), בה התגלה השחקן ג'וני דפ.
פורסט היה נשוי לשחקנית מרילו הנר בין השנים 1980 ל-1982.
הבחירות באיראן (2009)
ע&quot;צ
עגור לבן-עורף
עגור לבן-העורף (שם מדעי: Grus vipio) הוא מין עוף מהסוג עגור ממשפחת העגוריים. זהו עוף גדול, אורכו נע בין 112–125 סנטימטרים, גובהו כ-130 סנטימטרים ומשקלו 5.6 קילוגרם. הוא בעל רגליים ורדרדות, צוואר מפוספס באפור ולבן, ונקודת עור אדומה בפנים.
אזורי ההזדווגות של העגור לבן-העורף הם בצפון-מזרח מונגוליה, צפון-מזרח סין, ואזורים סמוכים בדרום-מזרח רוסיה, היכן שמתנהלת תוכנית בשמורת הטבע קינגאנסקי לגידול ביצים של העוף הזה מגני חיות מארצות הברית במטרה להביא לגידול האוכלוסייה. קבוצות שונות של הציפור נודדות בחורף לנהר יאנגצה, האזור המפורז בקוריאה, וקיושו ביפן. הם גם מגיעים לקזחסטן וטאיוואן. רק 4,900–5,400 פרטים נותרו בטבע.
תזונתו של העגור לבן-העורף מורכבת בעיקר מחרקים, זרעים, שורשים, צמחים, וחיות קטנות.
בשל הרס בתי גידול מתמשך וציד לא מבוקר בכמה אזורים, העגור לבן-העורף מסווג כ"פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי. הוא רשום בנספח הראשון ובשני ב-CITES.
בית קברות שייח מוראד
בית קברות שייח' מוראד
בית הקברות המוסלמי שייח' מוראד, המוכר גם כבית קברות אל-מוראד, הוא בית קברות מוסלמי הנמצא בדרך קיבוץ גלויות בדרומה של שכונת שפירא בתל אביב.
היסטוריה.