כמשרד כללי תחת מועצת השרים, למשרד היה מטה במוסקבה וסניפים ברפובליקות ובמנגנון הממשל האזורי, כמו גם במחוזות ובערים. בניגוד לק.ג.ב, המנגנון לענייני פנים היה כפוף לממשלה הכללית וגם לממשל המקומי; משרדים לענייני פנים מקומיים דיווחו הן לוועדות המבצעות של הסובייטים המקומיים שלהם, והן למשרדי העל שלהם בהיררכיית המשרד.
המטה במוסקבה חולק למספר דירקטורים ומשרדים. המינהל למאבק במעילות רכוש הוקם בסוף שנות 1960 כדי לשלוט בפשעי צווארון לבן כמו מעילה וזיוף רישומי תוכניות כלכליות. המנהל לחקירה פלילית סייע לתובעים הכלליים, ולעיתים גם לק.ג.ב, בחקירת תיקים פליליים. הייתה מחלקה נפרדת לחקירה והעמדה לדין של תיקים קלים, כמו הפרות תעבורה, ומנהל הסדר הציבורי, שהיה אחראי על הבטחת הסדר במקומות ציבוריים ועל מניעת התפרצויות של הפגנות, מחאות ותסיסה ציבורית.
חברי המיליציה (המשטרה במדים), כחלק מהמשטרה הרגילה, נבדלו במדים האפורים שלהם עם צווארון אדום. תפקידי המיליציה כללו סיור במקומות ציבוריים כדי להבטיח סדר ומעצר אנשים שהפרו את החוק, כולל נודדים ושיכורים. התנגדות למעצר או מניעת שוטר מלמלא את תפקידו היה פשע חמור בברית המועצות, שעונשו מאסר של שנה עד חמש שנים. עונש מוות ניתן על הריגת שוטר.
משרד הוויזה והרישום היה אחראי לרישום אזרחים סובייטים וזרים המתגוררים בכל מתחם בעיר ובהנפקת דרכונים פנימיים לאזרחים סובייטים. אזרחים סובייטים המעוניינים להגר מברית המועצות וזרים המעוניינים לנסוע בתוך ברית המועצות נאלצו להשיג אשרות ממשרד זה.
משרד הגיוס וההדרכה פיקח על גיוסם של חברים חדשים במיליציה, שהומלצו על ידי קולקטיבים לעבודה וארגונים ציבוריים. המפלגה המקומית וגופי קומסומול בדקו מועמדים ביסודיות כדי להבטיח את מהימנותם הפוליטית.
לא דופקות חשבון (2002)
לא דופקות חשבון (באנגלית: The Banger Sisters) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2002, שנכתב והופק בידי בוב דולמן, עם גולדי הון, סוזן סרנדון וג'פרי ראש בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שתי נשים בגיל הביניים, שהיו בצעירותן חברות ומעריצות של זמרים, שנפגשות לאחר עשרים שנה ומתמודדות עם הבדלי המעמדות ביניהן.
הסרט התקבל בביקורות מעורבות, אך זכה להצלחה מסחרית גדולה.
גולדי הון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
תקציר העלילה.
סוזט (גולדי הון) היא מוזגת ותיקה במועדון ויסקי אה גוגו בלוס אנג'לס. היא מפוטרת וחוזרת עצובה לדירתה כדי לחשוב מה תעשה. היא פותחת קופסה ישנה ושולפת משם תמונות של חברתה וויני (סוזן סרנדון) שגרה כעת בפיניקס, אריזונה. בשנות העשרים שלהן הן היו חברות צמודות ומעריצות ("גרופיות") של זמרים כמו פרנק זאפה וג'ים מוריסון, עשנו סמים וקיימו סקס פרוע עם הזמרים שהופיעו במועדון.
סוזט מחליטה לנסוע לוויני בתקווה שתוכל לעזור לה. בדרך נגמר לה הדלק ואין לה כסף מזומן למלא את המיכל. בתחנת הדלק היא פוגשת בהארי פלאמר (ג'פרי ראש) שמוכן לממן לה את הדלק כדי שתסיע אותו לפניקס.
הארי הוא תסריטאי מתוכל ונוירוטי בן חמישים שמאשים את אביו בכל הצרות שלו ונוסע לפיניקס עם אקדח ובו קליע אחד כדי לחסל את אביו.
בפיניקס הם נפרדים, הארי זוכר חדר במלון וסוזט נוסעת לוויני אך מתברר לה שוויני גרה בווילה מפוארת עם בעל ושתי בנות והיא לא רוצה להפריע, חוזרת למלון וכופה עצמה על הארי. במלון נערכת מסיבת צעירים ובתה של וויני האנה, חשה ברע ומקיאה לאחר שבלעה סמים. סוזט מטפלת בה ומביאה אותה לוויני שמופתעת לראות את חברתה לאחר עשרים שנה.
וויני כעת היא לאוויניה, אשה מכובדת ומקובלת בחברה הגבוהה בפיניקס, נשואה לריימוד (רובין תומאס), עורך דין מצליח ומפורסם בעל שאיפות פוליטיות ואם לשתי מתבגרות בעיתיות, האנה (אריקה כריסטנסן) וג'ינג'ר (אווה אמורי).
וויני מקבלת אותה בקרירות מופגנת כי אינה רוצה שבני משפחתה יידעו על עברה הפרוע. לאחר זמן קצר היא "מתאוששת" ומחליטה לחוות עם סוזט את חייה הקודמים, היא מסתפרת קצר, לובשת מכנסיים הדוקים ונועלת נעלי עקב גבוהים והן הולכו לבלות במועדון, שותות לשכרה ומעשנות ג'וינט. הן חוזרות מאוחר לווילה ווויני מראה לסוזט תמונות של אברי מין של זמרים שהן צילמו. עשן המריחואנה מפעיל את חיישן העשן ובני משפחתה של וויני מתעוררים ומוצאים את וויני במצב מביך.
לבסוף מקבלים בני המשפחה את עברה של וויני בהבנה והאנה אומרת בנאום סיום בית הספר כי גם המורים, התלמידים וההורים צריכים להפסיק להתנהג באופן מזויף ולדבוק באמת.
סוזט וויני חוזרים למלון ומוצאים שהארי נעלם עם אקדחו. הם מוצאים אותו בבית קברות שם נקבר אביו לאחרונה. סוזט לוקחת ממנו את האקדח ויורה את הקליע היחיד באוויר.
סוזט נפרדת באהבה מוויני ומשפחתה וחוזרת ביחד עם הארי ללוס אנג'לס. הארי מרוצה כעת כי סיפורה של סוזט מהווה לו חומר והשראה לכתיבה.
אלחנן
דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן
דּוֹסְּת מֻחַמַּד חָ'אן (בפשטו: دوست محمد خان; 23 בדצמבר 1793 – 9 ביוני 1863) היה מייסדה הראשון ושליטה של אמירות אפגניסטן משושלת ברקאזי. דוסת נולד למשפחת מנהיגים שבטית רבת השפעה באימפריה הדוראנית. הוא ניצל מלחמת אזרחים בשנת 1826 שקרעה את האימפריה כדי להקים ממלכה משלו. הוא הוכתר בתור אמיר אפגניסטן בשנת 1826 ונותר בכס עד להדחתו בשנת 1839 עקב המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה. במות בנו, וזיר אכבר ח'אן, אמיר אפגניסטן בשנת 1845, דוסת שב לכס המלוכה האפגני ונותר שליט אפגניסטן עד למותו בשנת 1863. שלטונו ופועלו של דוסת הביא לייסוד המדינה האפגנית המודרנית.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
דוסת, יליד 1793, היה בנו האחד עשר של סרדאר פיינדה ח'אן, ראש שבט שושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם), שהומת בשנת 1799 על ידי שליט האימפריה הדוראנית, זמאן שאה דוראני. דוסת מוחמד ח'אן גודל תחילה על ידי אמו האלמנה, בת של קיזילבאש אציל שמקורו בשושלת האפשארית. עקב מאבק משפחת פנימי, דוסת היה תחת חסות אחיו הבכור, שהיה פעיל בחצר המלוכה של מחמוד שאה דוראני.
דוסת מוחמד ח'אן פעל תחילה כעוזר לאחיו הבכור ואחר כך כמושל מחוז קוּסטֶן. דוסת נשלח לפקד על כוחות אפגנים במערכה צבאית בשנת 1817 בהראת, אשר נתקפה בידי השושלת הקאג'ארית תחת הנהגתו של פתח עלי שאה קאג'אר. בעודו שם, כוחותיו של דוסת בזזו את ארמונו של בן האצולה האג'י פירוז א-דין, שהיה מקורב לשלטון הדוראני. מחשש לפעולת תגמול מצד אחיו הבכור והשאה הדוראני, מוחמד ח'אן ברח לחבל קשמיר, אז חלק מהקונפדרציה הסיקית.
אחיו הבכור של דוסת, פאט ח'אן, הנהיג כוחות דוראנים וכבש את הראת. הצלחותיו ועליית כוחו הביאו את השאה הדוראני לחשוש כי פאט יבצע הפיכה נגדו. על כן, השאה שלח בחשאי את בנו מקנדהאר להראת, שם האחרון עיוור את פאט ח'אן. בעת הגיעה הידיעה לידי דוסת, האחרון נשבע לנקום בשלטון הדוראני.
מלחמה בדוראנים.
בנקודה זאת היה דוסת בקשמיר עם שני אחים, קבוצת תומכים חמושים ותמיכה מהנהגת שושלת ברקאזי שנותרה באפגניסטן. ביחד עם כוחות אלו יצא דוסת נגד הדוראנים. דוסת מוחמד ח'אן ושני אחיו, עזבו את קשמיר לקאבול ונכנסו אליה ללא התנגדות בשנת 1819. שאה מחמוד ובנו נסוגו מהבירה ולקחו איתם את פאט ח'אן, אותו הרגו בדרך. דוסת מוחמד ח'אן יצא אז בראש חיל פרשים ורדף אחר הכוחות הדוראנים הנסוגים.
קאבול ניתנה לשליטתו של מוחמד ש'אם ח'אן, אחיו של דוסת מוחמד ח'אן שהפך באותה העת למושל ע'זני. כאשר נפטר מוחמד ש'אם ח'אן, החל מאבק ירושה בין בנו לבין דוסת מוחמד ח'אן שבסופו האחרון ניצח והפך לשליט על רוב אפגניסטן בעוד הדוראנים נסוגו לצפון-מערב. דוסת הכריז על הקמתה של אמירות אפגניסטן ולקח על עצמו את התואר אמיר (נסיך) אפגניסטן.
אמיר אפגניסטן.
מאבקים.
לאחר שדוסת מוחמד ח'אן התבסס בקאבול הוא החל להאדיר את שלטונו ברחבי השטחים של אפגניסטן המודרנית. הוא הביס את הכוחות הדוראנים הנותרים בשנת 1826 בקרב על העיר קנדהאר אך בכל מלחמותיו נגד הסיקים לא הצליח להשיב את הריבונות האפגנית על פשאוור ב-1834 ושוב במלחמה שנייה שהתרחשה בשנת 1837. במהלך מלחמות אלו הפך בנו השני של דוסת, וזיר אכבר ח'אן, למצביא מוכשר בשורות הצבא האפגני. בשנת 1838 דוסת מוחמד ח'אן לקח על עצמו את התואר אמיר המאמינים (תואר ששומש לרוב בידי הח'ליפה אך גם בידי מנהיגים מוסלמים מרכזיים ברחבי העולם כגון שאה איראן ומלך מרוקו) וערך את מה שלטענתו היה ג'יהאד (מלחמה קדושה) נגד הסיקים. בשנת 1838 נכתב על מטבעות זהב שהונפקו באמירות אפגניסטן את הדברים הבאים: מאותה תקופה הוא היה ידוע בכינוי האמיר הגדול כמעט לאורך כל המשך שלטונו.
בשנת 1839, המשחק הגדול שהיה מאבק השפעה בין האימפריה הרוסית והאימפריה הבריטית החל להשפיע על אפגניסטן. נגד חברת הודו המזרחית הבריטית החלה אפגניסטן במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה. המטרה הבריטית הייתה להפוך את אפגניסטן למדינת חסות בריטית שתחצוץ בין האימפריה הרוסית והודו הבריטית. הצבא האפגני לא היה מוכן תחילה למאבק נגד הבריטים והיה על דוסת מוחמד ח'אן ובית המלוכה לסגת מהבירה קאבול. ביחד עם בנו, וזיר אכבר ח'אן, הנהיג דוסת מוחמד ח'אן את הצבא האפגני בלוחמת גרילה קשה בתוך ההרים אשר מנעה התקדמות בריטית לתוך אפגניסטן. הבריטים לא צלחו בהפיכת אפגניסטן למדינת חסות אך כן הדיחו את דוסת מוחמד ח'אן והכתירו את וזיר אכבר ח'אן (שנשבע אמונים לויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת) בתור אמיר אפגניסטן החדש.
השיבה לכס.