בהנדסה גנטית, מועברים גנים בודדים במעבדה לאורגניזם כדי להקנות לו תכונה רצויה, למשל, הארכת חיי המדף, מתן עמידות מפני מזיקים, שיפור המראה וכדומה. מזון העשוי מגידול שעבר מודיפיקציה גנטית כזאת נקרא "מזון מהונדס גנטית".
הגידולים היחידים המהונדסים גנטית באופן מסחרי הם מינים מסוימים של תירס, סויה, קנולה וכותנה הגדלים בעיקר בארצות הברית (כ-70% מהיבול העולמי המהונדס גנטית גדל בארצות הברית). בקרב הציבור והרשויות ישנן הסתייגויות לגבי מזון זה הן בגלל החשש לגבי השפעה אפשרית לטווח ארוך על הצרכנים והן בגלל חשש לפגיעה אפשרית בסביבה שגידול מזון זה אולי יגרום.
בדומה לתרופות, בארצות הברית חייב מזון זה להיות לעבור את אישור רשות התרופות והמזון הדורשת הערכות בטיחות וגורמי סיכון. עם זאת אין חובת סימון למוצרים מהונדסים גנטית. באפריל 2004 מיושמת באיחוד האירופי תקנה EC 1829/2003, המגדירה הן את אופן בדיקת המזון ואישורו והן חובה לסמנו כמהונדס גנטית. בישראל נתון מזון מהונדס גנטית לפיקוח של משרד הבריאות בהתאם לנהלים לרישום מזון חדש. בנוסף לכך אחראי משרד החקלאות על רישוי ובדיקה של צמחים מהונדסים גנטית, ואורגניזמים מהונדסים גנטית הקשורים צמחים (כדוגמת מאביקים, פתוגנים וכו').
בשיטות משפט רבות נדונה שאלת האחריות לנזקים שמקורם באורגניזמים מהונדסים גנטית, ובכלל זה נזק שנגרם לגידולים אורגנים עקב חשיפה לגידולים מהונדסים גנטית.
גיבון לבן-יד
גיבון לבן-יד או גיבון לאר (שם מדעי: Hylobates lar) הוא מין בסוג גיבון, השייך למשפחת ההילובטידים-גיבונים.
תפוצתו ביערות הגשם הטרופיים של דרום ודרום-מזרח אסיה, כולל תאילנד, מלזיה, אינדונזיה ובורמה.
משקלו נע בין 4 ל-6 ק"ג, בממוצע 5.5 ק"ג. צבע הפרווה חום-כהה עד שחור עם טבעות לבנות מסביב לפנים, ידיים ורגליים. צבע העור אדמדם. ההופעה אינה קשורה לזוויג הפרט.
גיבון לבן-יד, בררני ביותר בנוגע למזונו, הוא יאכל פרות טריים בלבד, שורשים ועלים חדשים. אופן ניודו הייחודי, באמצעות קפיצות מהירות בין ענפי העצים עם ידיו הארוכות, מסייע לו להגיע למזון אליו קופים אחרים לא מגיעים. את עיקר חייו הוא מבלה בענפים העליונים של צמחיית היער ולעיתים כלל אינו מגיע לקרקע היער.
לגיבון אין עונה קבועה לרבייה. תקופת העיבור אורכת כשבעה חודשים, עובר יחיד נולד כל שנתיים. הגיבון הוא מין מונוגמי ונע בקבוצה קטנה של זוג וילדיהם. זוגות אינם נוהגים להיפרד ולהתרחק מהטריטוריה שלהם בכל ימי חייהם, הצאצאים הבוגרים עוזבים את הקבוצה בעוד חדשים נולדים אליה. ישנן מספר עדויות ל"גירושים" בהן עוזב אחד הפרטים ללא סיבה נראית ומזדווג עם פרט אחר.
המין נמצא בסכנת הכחדה מכמה סיבות. הוא ניצוד למטרות מזון במספר אזורי מחיה. לעיתים נלקח חי כחיית שעשועים, דבר הנחשב במספר ארצות אסייתיות לדבר אופנתי. הרס היערות וניצול משאבי הטבע, גורם לבידוד אוכלוסיית הגיבון בקצב מדאיג. הפרט חלש ונמצא כי אינו שורד ומתרבה לאורך זמן בשביה.
24 ביולי
24 ביולי הוא היום ה-205 בשנה, (206 בשנה מעוברת) בשבוע ה-30 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 160 ימים.
גיבון קלוס
גיבון קלוס (שם מדעי: "Hylobates klossii") מין בסוג גיבון שבמשפחת הגיבונים. המין מתאפיין בזרועותיו הארוכות העוזרות לו בצורת התניידותו על ידי נדנוד בין הענפים (suspensory behavior). הגיבון חסר זנב. משקל זכר בוגר הוא 5.6 ק"ג ונקבה בוגרת 5.9 ק"ג. צבע הפרווה שחור ואינו קשור למין.
תפוצת המין באיי מנטאווי שמיקומו מערבית לאיי סומטרה, ביערות הגשם וביערות טרופיים ירוקי עד. המין מעדיף את צמרות העצים ומבלה בהם את חיו, הוא נח וישן בעצים רחבים בעלי ענפים מתפרסים, שעליהם מעט חרקים נושכים. הוא אוכל בעיקר פרות אך לא יבחל גם בפרחים ובחרקים. פרות בעלי תכולת סוכר גבוהה חביבים עליו במיוחד. הגיבון נע על האדמה למרחקים קצרים בלבד, הוא מטפס רק בעת עייפות ואחרי אכילה, רוב ניידותו היא על ידי קפיצות ארוכות מרחק (10 מטרים) בין ענפי העצים.
גיבון קלוס הוא מונוגמי. הקבוצה מורכבת מזוג ומצאצאיהם. המין טריטוריאלי ופריטים מתבגרים ובוגרים מספקים הגנה מפני טורפים וגיבונים אחרים.
גיבון גמיש
גיבון גמיש (שם מדעי: "Hylobates agilis"), מין בסוג גיבון שבמשפחת הגיבונים.
מאפיינים.
צבע הפרוות הגיבון נע מצהוב חום עד גוון חמרה, לעיתים גם חום כהה ושחור. לנקבות גבות ולחיים לבנות בעוד לזכרים גבות לבנות בלבד. משקל זכר בוגר כ-5.8 ק"ג, נקבה בוגרת 5.4 ק"ג. תפוצת המין באינדונזיה, מלזיה ותאילנד, ביערות הגשם וביערות טרופיים ירוקי עד. המין מעדיף את צמרות העצים ומבלה בהם את חיו, הוא נח וישן בעצים רחבים בעלי ענפים מתפרסים. המין אוכל בעיקר פירות אך לא יבחל גם בפרחים ובחרקים. פרות בעלי תכולת סוכר גבוהה חביבים עליו במיוחד. הגיבון נע על האדמה למרחקים קצרים בלבד, הוא מטפס רק בעת עייפות ואחרי אכילה, רוב ניידותו היא על ידי קפיצות ארוכות מרחק (10 מטרים) בין ענפי העצים.
הגיבון הגמיש מונוגמי, כאשר הקבוצה מורכבת מזוג ומצאצאיהם. המין טריטוריאלי ופריטים מתבגרים ובוגרים מספקים הגנה מפני טורפים וגיבונים אחרים. בתקופת הייחום מתקשרים בני הזוג על ידי קולות וצווחות מרובות, הדבר תורם לחיזור הקשר ומרחיק טורפים ושכנים לא רצויים מהטריטוריה החדשה שנבנית. הגיבון מוליד צאצא אחד להריון.
טפיריים
גרייגור יוהאן מנדל
טפיר
טפיר (שם מדעי: "Tapirus") הוא סוג של יונק דמוי חזיר, יחיד במשפחת הטפיריים. הטפיר מונה חמישה מינים.
ארבעה מינים חיים בעיקר באמריקה הדרומית, טווח מחייתם מדרום מקסיקו דרך מרכז אמריקה לוונצואלה, וכן דרום מפרגוואי וברזיל. המין החמישי - הטפיר המלאיי, חי בבורמה, תאילנד, מערב מלזיה והאי סומטרה באינדונזיה. לטפיר כמה שמות במלאית. הטפירים חיים ביערות גשם ויערות ירוקי עד, לרוב בקרבת מקור מים או ביצה, אולם נראו פריטים שחיו ביערות הרריים ויערות יבשים.
מאפיינים.
הטפירים קרובים בגודלם לסוסיים. גופם מעוגל ומתחדד עד לקדמת הגוף, דבר המאפשר תנועה מהירה ביערות הסבוכים, הם גם בעלי זנב קטן. לטפירים שערות סבוכות על כל גופם, שני מינים אף בעלי רעמה נוכחת. למינים הדרום אמריקאים עור בגוון חום כהה ואפור, למין האסייתי עור שחור במרבית גופו ומעט גוון לבן קרמי באמצע גופו. פיהם של הטפירים מאפיין אותם ומייחד אותם. הוא כעין דבלול עורי הכונס את אפם ואת שפתיהם העליונות. עייני הטפיר קטנות ובצידי ראשו. אוזניו אובאליות זקורות וכמעט חסרות תזוזה.
הטפירים מולידים צאצא אחד לאחר תקופת הריון של 14-13 חודשים. הוולדות מאופיינות בפסים לבנים על גבן הנעלמים לאחר שישה חודשים, הם נגמלים מיניקה לאחר 12-10 חודשים ומגיעים לבגרות מינית לאחר 4-2 שנים. הטפירים חיים כ-30 שנה.
הטפירים הם אוכלי עשב שקטים וביישנים, היוצאים לחפש מזון בלילות. הם ניזונים מעלים, עשבים, שורשים ומענפי פרות הצמודים לקרקע. הטפירים שחיינים מצוינים, הנהנים מהתפלשות בבוץ ומהתזות מים. הטפיר הוא יצור מתבודד, למעט נקבות עם צאצאים צעירים.
הטפירים נחשבת למשפחה עתיקה, נמצא מאובן השייך למשפחה עוד מתחילת תקופת האוליגוקן. המין הפטודון מתקופת האאוקן דמה לטפיר המודרני אולם היה חסר את הדבלול העורי. בעבר היה הטפיר נפוץ בכל אמריקה הצפונית, אירופה ואסיה עד לסוף תקופת הפליסטוקן.
באזורים רבים ניצודו הטפירים לשם מזון וספורט, אולם מספר שבטים אינדיאנים רואים בטפיר חיה קדושה. באמריקה המרכזית הם ידועים ביכולתם להרוס יבולי תירס אולם לא נחשבים כמזיקים. חלה ירידה דרסטית במספרם של הטפירים בשל דילול העצים בידי האדם למטרות חקלאות ותעשייה, כל המינים נמצאים בסכנת הכחדה.
לטובת ניסיונות שימורו של הטפיר, נקבע "יום הטפיר העולמי" בתאריך 27 באפריל.
כמו כן, מהווה הטפיר אייקון גרפי פופולרי ומהווה בין היתר קמע לחברות אפליקציות, בתי ספר לקופירייטינג וכן משמש כחיה הלאומית של בליז.
מינים.
מינים נכחדים
מינים קיימים
מספר חוקרים רואים בטפיר אסייתי מין נפרד בסוג היחידי ecrocodia.
פירמידה (מבנה)
מבנים דמויי פירמידה באים לידי ביטוי באדריכלות העתיקה והמודרנית, באמנות ובפולחן. יתרונם של מבנים אלו נעוץ בחוזקם ובשרידותם. זאת הודות לעיצוב הפירמידה בו רוב המשקל קרוב לקרקע, כך שנוצר בסיס רחב עם מרכז מסה נמוך יחסית.
עד כה, נמצאו עשרות פירמידות באיטליה, ספרד, קרואטיה, סלובניה, יוון, סרביה וצרפת. מספר הפירמידות המשוערך בסין מגיע לכ-300.
פירמידות בעת העתיקה.
בעת העתיקה עמים שונים רצו לבנות בניינים גבוהים, לכל מיני מטרות שונות, ומכיוון שטכנולוגיית העמים האלה לא הייתה מתקדמת, החומרים היחידים שמהם הם יכלו לבנות את המבנים האלה היו אבנים.
היתרון של בניית המבנה כפירמידה ולא בצורת מגדל, הוא שבמגדל כל משקל הבניין נח על הבסיס, כתוצאה מכך המשקל על הבסיס הוא גדול ממה שהבסיס יכול לשאת ומגדל האבן מתמוטט. לעומת זאת בנייה בצורת פירמידה פותרת את הבעיה ולכן עמים רבים שלא היה קשר ישיר ביניהם בנו בניינים בצורת פירמידה.
מבני ענק בצורת פירמידות היו קיימים במספר תרבויות בעת העתיקה, ובהן מצרים העתיקה (ראו הפירמידות במצרים), או התרבות הפרה-קולומביאנית (למשל בטיוואנאקו, האולמקים ותרבות האינקה).
ישנם עוד מקומות בעולם בהם יש פירמידות, כמו הפירמידות של קיסרי סין שנמצאים ליד שיאן, הפירמידה של העיר אור בעיראק שצורתן נקראת זיגוראת, הפירמידות המסתוריות של מיקרונזיה, שבנויות על 92 איים מלאכותיים וסיבת בנייתן עדיין לא ידועה עד היום הזה.