אף שהאזור בו נמצאת כיום מדריד היה מיושב כבר בתקופה הפרה היסטורית, ההתיישבות המשמעותית הראשונה באתר העיר מקורה בשנים 852–856, כאשר מוחמד הראשון מקורדובה הורה להקים במקום ארמון מלכותי וסביבו מצודה, כדי להגן על ממלכת טולדו. בקרבת הארמון זורם המנסאנארס (שנקרא בערבית: المجريط - "מקור מים" - "מג'ריט") שם זה התגלגל ברבות הימים לשם העיר "מדריד".
המצודה נכבשה בשנת 1085 על ידי אלפונסו השישי מקסטיליה בדרכו לכבוש את טולדו. אלפונסו הפך את המסגד של המצודה לכנסייה וקרא לה "כנסיית הבתולה מאלמודנה".
בשנת 1329 התכנס בעיר הקורטס חנרלס (אספה כללית) כדי לייעץ לפרננדו הרביעי, מלך קסטיליה.
לאחר שריפת העיר, העיר נבנתה מחדש על ידי אנריקה השלישי מקסטיליה, אשר בנה חומות סביבה.
יהודים ומורים המשיכו להתגורר בעיר עד גירושם במאה ה-15.
תקופת הרנסאנס.
עם איחוד ממלכת קסטיליה (שבירתה הייתה טולדו) וממלכת אראגון (שבירתה הייתה ברצלונה) למדינה אחת על ידי קרלוס הראשון הוקמה ממלכת ספרד. אף שקרלוס העדיף את מדריד כבירת המדינה, המעבר אליה בוצע רק על ידי בנו פליפה השני מלך ספרד, בשנת 1561.
אף שלא בוצעה הכרזה רשמית, עם מעבר בית המלוכה הפכה העיר לבירה. בסביליה המשיכו לשכון מנגנוני השלטון של מושבותיה של ספרד, אולם מדריד שלטה בסיביליה.
ב-1601 הועברה הבירה על ידי המלך פליפה השלישי לוואיאדוליד לזמן קצר. ב-1606 שבה מדריד להיות הבירה. במאה ה-16 פעלו בעיר כותבים ידועים וציירים רבים.
מתום תקופת הרנסאנס ועד התקופה המודרנית.
המלך פליפה החמישי החליט שבירתו צריכה להיות מפוארת יותר, והורה על הקמת מספר ארמונות חדשים (בהם הפאלאסו ריאל דה מדריד, העומד במקום בו הקים מחמד הראשון את מצודתו).
רק בתקופת שלטונו של קרלוס השלישי הפכה מדריד לעיר מודרנית עם שיפוץ נרחב של רחובות העיר.
כאשר קרלוס הרביעי הומלך על ספרד, מרדו תושבי מדריד במסגרת מרד אראנחואז, שבראשם בנו של קרלוס - פרדיננד השביעי. קרלוס הרביעי התפטר, אולם מלכותו של פרדיננד הייתה קצרת ימים. ב-2 במאי 1808 נכבשה העיר על ידי נפוליאון בונפרטה.
לאחר מלחמת העצמאות הספרדית (1814) שב פרדיננד השביעי למלוך ממדריד.
המאה ה-20.
המלכה איזבלה השנייה לא הצליחה להרגיע את המתח הפוליטי במדינה שהוביל למרידות, להקמת הרפובליקה הספרדית הראשונה (1873), שובה של המלוכה (1874), הקמת הרפובליקה הספרדית השנייה (1931) ומלחמת האזרחים בספרד. ב-1931 הוחל בבנין שדה התעופה הבינלאומי של העיר.
במהלך המלחמה, עת רחובותיה של מדריד הפכו לשדה קרב, נפגעו בניינים רבים במדריד. מדריד תמכה ברפובליקנים החל מיולי 1936. ניסיון של הלאומנים לכבוש את העיר נכשל, והעיר נותרה נצורה עד מרץ 1939.
במהלך תקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, גדלה ההגירה מאזורי הכפר לעיר, ואזורי דרום מזרח העיר הפכו לשכונות מצוקה.
לאחר תום תקופת שלטונו של פרנקו ועם החזרת השלטון הדמוקרטי, הפכה מדריד למרכז כלכלי ותרבותי של ספרד בפרט וחצי האי האיברי בכלל. ב-1975 חזרה ספרד להיות מונרכיה, תחת הנהגתו של המלך חואן קרלוס הראשון, שארמונו ניצב במדריד.
בחודש אוקטובר 1991 נערכה בעיר ועידת מדריד לשלום במזרח התיכון.
המאה ה-21.
ב-11 במרץ 2004 אירעה במדריד מתקפת טרור משולבת בארבע תחנות רכבת. מתקפה זו הייתה מתקפת הטרור הקטלנית ביותר בתולדות ספרד: היא גבתה את חייהם של 191 בני אדם וגרמה לפציעתם של למעלה מ-1,700 בני אדם. פיגועים אלו התרחשו שלושה ימים בלבד לפני הבחירות הכלליות בספרד, וגרמו לתבוסתה של מפלגת השלטון, המפלגה העממית (PP), ולעלייתה לשלטון של מפלגת השמאל, המפלגה הסוציאליסטית (PSOE). חקירה משטרתית הובילה למעצרם של חברי תא איסלאמי קיצוני שפעלו בהשראת ארגון הטרור אל-קאעידה. חברים אלו הועמדו לדין בשנת 2007 בגין מעורבותם בפיגועים.
אקלים.
מזג האוויר באזור מדריד הוא ים-תיכוני, וכולל רוחות קרות הנובעות מגובה העיר ביחס לפני הים, שלגים לפרקים וטמפרטורות היורדות לעיתים תכופות מתחת לאפס.
בחודשי הקיץ מזג האוויר נוטה להיות חם עם טמפרטורה של מעל 30°C, שלעיתים רחוקות מגיעה אף ל-40°C. עיקר המשקעים בעיר יורדים בעיקר בחודשי הסתיו והאביב, אך אינם נדירים בכל מהלך השנה. בשל כמות המשקעים הנמוכה יחסית (כ-436 מ"מ), מוגדר האקלים במדריד כערבתי.
נתוני טמפרטורה וכמות משקעים ממוצעת:
אוכלוסין.
אוכלוסיית מדריד החלה לגדול בקצב הולך וגובר עם הפיכתה לבירת המדינה באמצע המאה ה-16. במהלך המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית העיר בקצב מסחרר בשל תופעת העיור עד שנבלמה באמצע שנות השבעים בשל מעבר תושבים לפרברים, כחלק ממגמה כלל-אירופאית שנבעה גם ממיתון כלכלי. בשנות השבעים התייצבה אוכלוסיית העיר סביב כשלושה מיליון תושבים ועודנה נשמרת עד ימינו.
בשנות התשעים החל גל חדש של גידול באוכלוסיית העיר, בעיקר הודות להגירה שנבעה משיפור בכלכלת ספרד. לשם המחשה, בין השנים 2001 ו-2005 גדלה אוכלוסיית העיר ביותר מ-200,000 תושבים.
בהיותה הבירה, משכה אליה העיר מהגרים רבים מכל רחבי העולם. נכון לשנת 2007, כ-83.8% מתושבי העיר הם ספרדים, והיתר בני לאומים אחרים שהיגרו לעיר, מרביתם מאמריקה הלטינית, אירופה, אסיה, צפון אפריקה ומערב אפריקה.
קבוצות המהגרים הגדולות במדריד הן: אקוודורים: 104,184; רומנים: 52,875; בוליביאנים: 44,044; קולומביאנים: 35,971; פרואנים: 35,083; סינים: 34,666; מרוקאים: 32,498; דומיניקנים: 19,602; ברזילאים: 14,583 ו-פרגוואים: 14,308. קיימות אוכלוסיות משמעותיות נוספות של מהגרים מהפיליפינים, גינאה המשוונית, בולגריה, הודו, איטליה, ארגנטינה, צרפת, סנגל ופולין.
הקהילה היהודית במדריד.
במהלך גירוש ספרד היוותה מדריד שער יציאה ליהודים שביקשו לברוח דרך היבשה לצרפת. אחת מנקודות הריכוז המרכזיות הייתה שער אלקלה, ממנו יצאו היהודים בכרכרות לכיוון פמפלונה וממנה לצרפת. לאחר גירוש ספרד, לא התקיימה קהילה יהודית במדריד עד לימי מלחמת העולם הראשונה, אז הגיעו לספרד פליטים מארץ ישראל, ובשנת 1917 אף הוקם בעיר בית כנסת.
בימי מלחמת העולם השנייה חודשו חלק מהקהילות היהודיות בספרד, הרבה בזכות חסידי אומות העולם ג'ורג'ו פרלסקה ואנחל סאנס בריס שהנפיקו לאלפי יהודים ויזות לספרד. במחצית שנות החמישים השתקעו בספרד יהודים מצפון אפריקה, במדריד החלה פעילות יהודית ענפה, הוקם בית ספר יהודי ומרכז קהילתי, נוסד כתב עת בשם "הקשר" ואף כוננה תנועת צופים. כיום מונה הקהילה היהודית במדריד כ-3,500 אנשים, ובעיר פועלים 3 בתי כנסת.
חלוקה גאוגרפית ואדמיניסטרטיבית.
מטרופולין מדריד.
אזור המטרופולין של מדריד מורכב מהעיר מדריד וארבעים ערים נוספות מסביבה. אוכלוסיית המטרופולין מונה כ-5.8 מיליון תושבים, ושטחו כ-8,200 קמ"ר. זוהי המטרופולין הגדולה בספרד והרביעית בגודלה על פי הגדרות האיחוד האירופי.
בדומה לאזורי מטרופולין אחרים בגודל דומה, קיימת חלוקה ברורה לשני אזורים:
הפרברים הגדולים ביותר נמצאים מדרום למדריד, ובאופן כללי מרוכזים מסביב לכבישים הראשיים המובילים ממדריד.
רובעי מדריד.
מדריד מחולקת אדמיניסטרטיבית לעשרים ואחד רבעים, אשר בתורם מחולקים ל-128 שכונות בסך הכול. כל רובע מנוהל על ידי ועד עירוני, בו חברים תושבי הרובע. השינוי האחרון בחלוקה האדמיניסטרטיבית של מדריד חל ב-1988, וזוהי חלוקת הרבעים והשכונות הנוכחית:
כלכלה.
בשנת 2003 עמד התמ"ג של מדריד על 79,785,000,000 אירו, כעשרה אחוז מהכנסות המדינה כולה. הענף החשוב בכלכלת העיר הוא ענף השירותים, המהווה 85.09% מכלכלת העיר. הענף כולל בתוכו את השירותים הפיננסיים (31.91% מהתמ"ג הכולל) והעסקים (31.84% מהתמ"ג הכולל). יתר התמ"ג מגיע בעיקר מהתעשייה (8.96%) ומענף הבנייה (5.93%).
ייצור ותעשייה.
התעשייה במדריד מאבדת מכוחה לאורך השנים, בשל נדידתה לערי המטרופולין האחרות, בעיקר מדרום ומדרום-מזרח לעיר. עם זאת, התעשייה עדיין מחזיקה בנתח משמעותי מהתמ"ג. ענף הבנייה הוא הענף בעל הצמיחה המהירה ביותר במדריד, המוערכת בכ-8.2% בשנת 2005. המגמה בשנים האחרונות מצביעה על גידול בבנייה שלא לצורכי מגורים, חלקית בגלל ההאטה בעליית מחירי הדירות בשנת 2005.
בענף השירותים, המחזיק בכ-85% מהתמ"ג, מועסקים כשני שלישים מכוח העבודה בעיר. במדריד שוכנים שרותי המינהל והכלכלה המרכזיים בספרד, לצד חברות רבות המחזיקות במשותף בחצי מההון הכלכלי בספרד. שניים מהמתקנים החשובים במדריד מבחינת התעסוקה והתמ"ג הם נמל התעופה מדריד-בראחס ומרכז הכנסים IFEMA, הקולט כ-4.7 מיליון מבקרים מדי שנה. בנוסף, מדריד הפכה לאחת הערים המתוירות ביותר באירופה אחרי פריז ולונדון, והיא העיר המתוירת ביותר בספרד.
כנסים ותערוכות.
מדריד היא העיר המובילה בספרד באירוח ירידים ותערוכות, וכן היא נמצאת בין המובילות באירופה בתחום זה, בשקלול תערוכות בינלאומיות, לאומיות ואזוריות, מבחינת שטחים המושכרים לתערוכות. מרכז הכנסים והתערוכות IFEMA במדריד הוא המוביל בתחומו בספרד, והוא מארח מספר תערוכות חשובות כגון FITUR - תערוכת תיירות בינלאומית, Madrid Fusión - תערוכת גסטרונומיה בינלאומית, ARCO - יריד אמנות עכשווית בינלאומי, SIMO TSI - תערוכת פתרונות מחשוב, מולטימדיה ותקשורת למגזר העסקי, תערוכת רכב בינלאומית ושבוע האופנה של מדריד.
אופנה.