לקראת הקבורה נמסרה לוועדה המשותפת פרוכת שהוכנה באוסטריה בשנת 1936 לקראת הבאת ארון הרצל לארץ ישראל. הפרוכת, בצבע תכלת-לבן, הייתה רקומה בזהב בעיצובו של האדריכל סטורנט. נרקם עליה אריה בתוך מגן דוד, ולצדו שבעה כוכבי זהב – כאזכור כוכבי הזהב שהציע הרצל לדגל המדינה היהודית. מעליהם נרקמו מילות הצוואה של הרצל – "והעליתם את עצמותיי לא"י". נשות וינה הציוניות השתתפו ברקימת הפרוכת. היא נמסרה בזמנו למנחם אוסישקין ונשמרה מאז בחדר הרצל שבבניין הקרן הקיימת.
הבאת ארונו של הרצל לישראל.
יציאת הארון מווינה.
בליל 14 באוגוסט 1949 יצא מישראל מטוס אל על (מדגם דאגלס C-54 סקיימאסטר) ובו המשלחת לקבלת ארונו של הרצל בווינה. נכללו בה שר התחבורה דוד רמז, חבר הנהלת הסוכנות היהודית יצחק גרינבוים, האלוף יוסף אבידר ושבעה קצינים נוספים של צה"ל.
באותו בוקר נפתח הקבר המשפחתי של משפחת הרצל בווינה והוצאו ממנו ארונו של הרצל וארונות הוריו יעקב וז'נט הרצל. ארון אחותו פאולינה הובא לפני כן מבודפשט לווינה. ארונו של הרצל כוסה בפרוכת שהוכנה לקראת המאורע. בטקס בבית הקברות השתתפו נציג ישראל באוסטריה קורט לוין ונכבדי הקהילה היהודית המקומית.
ארבעת הארונות הועברו לבית הכנסת הגדול של וינה. ארון הרצל הוצב מול ארון הקודש כשארונות הוריו משני צידיו וארון אחותו למרגלותיו. אלפי יהודים מבני קהילת וינה, רבים מהם ניצולי השואה, עברו על פני הארונות, ונערך טקס דתי. באותו יום גם נערך טקס זיכרון ופרידה להרצל באולם קונצרטים בעיר – אותו אולם שבו נערך הקונגרס הציוני ה-14 בשנת 1925. השתתפו בטקס הנציג קורט לוין, מזכירו של הרצל איזידור שליט, חברים בממשלת אוסטריה, ראש עיריית וינה וקצינים מכוחות הכיבוש של בעלות הברית באוסטריה. הטקסים עוררו עניין רב גם בקרב לא-יהודים בווינה. הטקסים תוארו בהרחבה על ידי ד"ר עזריאל קרליבך, עורך עיתון מעריב, שיצא לווינה לקראת העברת הארונות.
משמר הכבוד של ישראל נועד להשתתף בטקסים, אך בשל תנאי מזג האוויר נאלץ מטוס המשלחת הישראלית לסטות לפריז ואיחר להגיע לווינה. על כן ייצג את ישראל בטקסים רק נציגה קורט לוין. בטקס באולם הקונצרטים נמסרה לו מגילה חתומה על ידי 24 חברי ועד קהילת יהודי וינה, שבה נכתב כי הקהילה מוסרת את ארונו של הרצל לידי מדינת ישראל. המגילה נטמנה בהמשך בישראל יחד עם ארונו של הרצל.
מטוס אל על ובו המשלחת הגיע לשדה תעופה צבאי אמריקני ליד וינה ב-15 באוגוסט בשעה 22:00. נערך טקס קצר בגשם שוטף, שבו הוקראו המגילה של קהילת וינה ומסר מאת ראש ממשלת ישראל ויושב ראש הנהלת הסוכנות, שבו הודו לקהילה על 45 שנות שמירת הארון. נשאו דברים גם יצחק גרינבוים ונשיא קהילת וינה. הארונות הועלו למטוס והוא המריא לדרכו בשעה 01:00.
הגעת הארון לישראל.
ב-16 באוגוסט בשעה 13:30 הגיע המטוס הנושא את הארונות לחוף ישראל. המטוס וארבעה מטוסי קרב שהמריאו ללוותו חגו במשך מספר דקות בשמי העיר חיפה. העיר קידמה את פניהם בירי כבוד של תותחי אוניות חיל הים שבנמל ובצפירות של צופרי האזעקה וצופרי האוניות. מגג בניין העירייה הופרחו לשמיים עשר יונים. לאחר מן פנה המטוס דרומה ונחת בשעה 14:00 בשדה התעופה לוד.
המטוס נתקבל בשדה התעופה על ידי קהל שכלל את ממלא מקום נשיא המדינה יוסף שפרינצק, מרבית שרי הממשלה, חברי כנסת, ראשי רשויות מקומיות, צירים מהקונגרס הציוני הראשון וקציני צבא.
חצי שעה לאחר הנחיתה הורד ארון הרצל מהמטוס ונתקבל בטקס צבאי על ידי משמר שבו נכללו חיילי כוחות היבשה, חיל האוויר וחיל הים. הוא הועלה על כלי רכב צבאי עטוף שחורים בלוויית חיילי משמר הנושאים חרבות שלופות. מלווה אופנועים ושיירה של עשרות מכוניות נסע הארון דרך מחנה תל השומר ורחוב ז'בוטינסקי לתל אביב. המונים צפו מצידי הדרך במסע הארון.
ארונות הוריו ואחותו של הרצל הורדו גם הם מן המטוס והוחזקו בשדה התעופה עד לטקס הקבורה שלהם, שנערך שלושה ימים מאוחר יותר.
הצבת הארון בתל אביב.
בשעה 12:00, טרם הגעת הארון, נתכנסה לישיבה חגיגית הכנסת, שמקום מושבה היה אז בבניין קולנוע קסם בתל אביב. נשא דברים יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק, שקרא מסר מאת הנשיא ויצמן. אחריו נאם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שאמר כי "לא תהלוכת אבל תהיה דרך ארונו של הרצל להרי ירושלים, אלא מסע ניצחון".
בקרבת בניין הכנסת הוקמה במה שחורה מוגבהת בשטח של 130 מטרים מרובעים בקצה רחוב אלנבי, מטרים אחדים מהטיילת שליד הים. בגב הבמה הפונה לים הוצבו שבעה עמודי עץ גבוהים שעליהם מנורות. בקרבת הבמה הוצבו 46 תרנים ועליהם דגלים.
לקראת השעה 16:00 הגיע הארון לרחבת הכנסת. הוא הועלה על הבמה ולידו התייצב משמר כבוד של חיילי חיל האוויר וחיל הים, כשחרבותיהם שלופות ומופנות כלפי מטה לאות אבל. שני רבנים ניצבו מאחורי הארון ולמדו משניות כל משך שהותו שם. ממלא מקום הנשיא, חברי הממשלה והכנסת, הרמטכ"ל, הרבנים הראשיים, חברי מועצת עיריית תל אביב ונכבדים אחרים עברו על פני הארון.
בשעה 18:00 החל מעבר הקהל הרחב על פני הארון, והוא נמשך עד לשעה 04:00 לאור זרקורים שהאירו את הרחבה. על פי הערכת המשטרה עברו על פני הארון בתל אביב 200 אלף בני אדם.
מסע הארון לירושלים.
ב-17 באוגוסט בשעה 05:00, לאחר טקס דתי, הועלה ארונו של הרצל על רכב צבאי פתוח, כשלידו ניצבים שישה אנשי משמר כבוד. ב-05:30 יצא הארון לדרך לירושלים בראש שיירה ובה כ-80 כלי רכב, שנשאה גם את נכבדי המדינה שיצאו להלוויה בבירה.
השיירה עשתה את דרכה לירושלים בנתיב שבו נסע הרצל לעיר בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת 1898: מקוה ישראל, בית דגן, ראשון לציון, נס ציונה, גדרה, מסמיה, כביש הגבורה, נווה אילן, מעלה החמישה ומוצא. המוני אנשים ובידיהם דגלים וכרזות קידמו את פני השיירה, והיא האטה את מהלכה במקומות היישוב השונים כדי לאפשר לקהל שם להלך לצד הארון. מסע השיירה לירושלים נמשך עד השעה 08:30. בירושלים נסעה השיירה על פני קהל גדול דרך רחוב יפו ורחוב המלך ג'ורג' עד לבניין המוסדות הלאומיים. במהלך מסע השיירה נסגרו כבישים רבים באזורים שבהם נעה וכן רחובות רבים בירושלים עצמה.
שיירה אחרת ובה כ-1,500 מוזמנים להלוויה יצאה מתל אביב לקראת השעה 12:00 ונסעה ישירות להר הרצל.
הצבת הארון בירושלים.
ליד בניין המוסדות הלאומיים המתין קהל אלפים לארון. הוא הורד מכלי הרכב שבו הוסע, הובל על ידי קבוצת קצינים בראשותו של הרמטכ"ל יעקב דורי דרך שער כבוד והועלה על במה מוגבהת שהוקמה בחצר הבניין. משמר כבוד התייצב לידו. נכבדי המדינה עברו ראשונים על פני הארון ועלו על מרפסת בית המוסדות הלאומיים. לאחר מכן החל מעבר הקהל הרחב על פני הארון, והוא הופרע רק בעת שיושב ראש הנהלת הסוכנות ברל לוקר קרא מעל המרפסת את מנשר ההסתדרות הציונית לכבוד האירוע.
מעבר הקהל על פני הארון נמשך עד קרוב לשעה 16:00. אז הועלה הארון על כלי הרכב הנושא אותו ויצא בנסיעה אל הר הרצל. לאורך שדרות הרצל משיכון "המקשר" ועד להר הרצל הונחו גדרות תיל לאורך שני צידי הכביש, על מנת שלא יחסמו הולכי רגל את מסע הארון. אלפים צפו במסע משני צידי הדרך.
טקס הקבורה.
בהר הרצל נחפר בעוד מועד בור הקבר להרצל בראש ההר. מעליו הוקמה סככה מלבנית חגיגית ומקושטת. מולם ניצבו 350 אנשי משמר הכבוד, בהם נכבדי המדינה, אנשי הארגונים הציוניים וראשי רשויות מקומיות. סביב הוקמו 44 תרני דגלים, לציון מספר שנות חייו של הרצל. מסביב הוצבו ספסלים ליתר משתתפי ההלוויה, שמנו 6,000 איש.
משמר צבאי מכל החילות התייצב באתר הקבורה. לאחר הגעת הארון החל בשעה 17:05 טקס הקבורה. הארון הוצב על במה מעל בור הקבר. מקהלה שרה את תהילים מ"ט. הארון הורד אל הבור באמצעות מנוף. לאחר שתי דקות דומייה ניגשו אל הבור, בתהלוכה שנמשכה כ-20 דקות, נציגי יישובים מכל רחבי הארץ, שהביאו עמם שקיקי בד שמולאו בעפר מאדמת יישוביהם, והטילו לתוך הבור. לאחר מכן נאמר קדיש מפי הרב זאב גולד והושמעה תפילת אל מלא רחמים. לאחר ששרה המקהלה את השיר "לזכרו של הרצל" מאת ליבושצקי נסתיים הטקס בשעה 17:30 בשירת ההמנון הלאומי התקווה. בהתאם לצוואתו של הרצל לא נישאו בהלוויה נאומים.
סיקור האירוע בעיתונות העברית.
הנרטיב שאפיין את סיקור העלאת עצמותיו הרצל בעיתונות העברית היה נטול ביקורת, ממלכתי ומאדיר וביטא את תחושות הסולידריות של הקהילה העיתונאית עם המפעל הציוני. הרצל הוצג כמנהיג חכם, חשוב וכריזמטי. השבחים להם זכה בעיתונים היו יוצאי דופן והגיעו לשיא כאשר כתבים שיבחו והיללו את מראהו החיצוני תוך שימוש באוצר מילים אקסקלמטיבי ובגוף ראשון. לדוגמה, בעיתון "דבר" נכתב על הרצל: "איש יפה תואר ויפה מראה. קומתו זקופה וישרה. משכמו גבוה מכל עם. פניו מאירים כפני מלאך האלוהים, עיניו הטובות, העמוקות והשחורות כלילה מאירות כמאור הגולה אשר ברקיע השמיים. מצחו — מצח אצילים, וכולו אומר הוד ויופי, כבוד ותהילה".
לאחר הקבורה.
ארונות הוריו של הרצל ואחותו נקברו בקרבת קברו בפסגת הר הרצל ב-19 באוגוסט 1949.
רק באביב 1960 הוצבה על קבר הרצל מצבת קבע – מצבת בזלת במשקל של כ-16 טון בתכנונו של האדריכל יוסף קלארווין. טקס גילוי המצבה נערך בי"ט בתמוז תש"ך, 14 ביולי 1960.
שיטת ההכפלות
דן אלתרמן
דן אלתרמן (נולד ב-27 באפריל 1980) הוא טריאתלט ישראלי.
ביחד עם אחיו התאום רן זכו לסירוגין ברצף בכל אליפויות ישראל משנת 2001 עד שנת 2012. דן גם הזוכה הישראלי היחיד שזכה בתחרות אירונמן.
ביוגרפיה.