כלל החמישה של ליפינסקי או כלל החמישה (RO5) הוא כלל שפותח בידי כריסטופר ליפינסקי בשנת 1997. מטרתו לקבוע את הזמינות הביולוגית של תרופות אוראליות.
כלל החמישה.
זמינות ביולוגית (Bioavailability) של מולקולה תהיה קטנה יותר כאשר:
כאשר שני קריטריונים תקפים עבור מולקולה, היא מאבדת את כל הזמינות הביולוגית שלה.
פרשת הציתותים בארצות הברית
פרשת הציתותים בארצות הברית היא מעקב שביצעה הסוכנות לביטחון לאומי, ה-NSA, אחרי חשבונות האינטרנט של מיליוני אזרחים אמריקאים וזרים, והאזנה למיליוני לקוחות של חברת התקשורת ורייזון, כאמצעי נוסף להגן על תושבי ארצות הברית מפני טרור. פרשה זו נחשבת לאחת הפרשות הגדולות בתולדות מעקבי הסתר שהתרחשו בארצות הברית. אדוארד סנודן (Edward Snowden), בהיותו בן 29, שעבד כעוזר טכני ב-CIA ובסוכנות לביטחון לאומי, הדליף את הפרטים לתקשורת, ואלה נחשפו בחודש יוני 2013 ב"גארדיאן" הבריטי וב"וושינגטון פוסט". על פי הגארדיאן, מפעילה הסוכנות האמריקאית תוכנה סודית המכונה PRISM ("מנסרה"), שבאמצעותה יכול הארגון לעקוב אחר כתובות דואר אלקטרוני, היסטוריית חיפוש, העברת קבצים בין מחשבים, ושיחות המתנהלות בין המשתמשים באתרים רבים, בהם גוגל, פייסבוק, ואפל. בינואר 2014 פורסם כי גם אפליקציות שירות מבוסס מיקום כגון גוגל מפות ואף משחקים כגון אנגרי בירדס שימשו למעקב בידי סוכנויות הביון של בריטניה וארצות הברית.
לדבריו של אדוארד סנודן כפי שצוטטו ב"גארדיאן", המניע להדלפה "הוא שכולם יידעו בדיוק מה הממשל האמריקאי עושה... חיים מאוד נוחים שכוללים שכר של כ-200 אלף דולר בשנה, בית בהוואי, קריירה יציבה ומשפחה אוהבת, אני מוכן להקריב את כל זה כי מצפוני לא נקי כשממשלת ארצות הברית חודרת באופן גס לפרטיות ושוללת חירויות בסיסיות". הנשיא אובמה התייחס לפרשת המעקבים שניהל הממשל ואמר כי: "אי אפשר לצפות ל-100 אחוז ביטחון אישי ובאותו הזמן לצפות ל-100 אחוז של פרטיות".
ב-1 ביולי 2013 פרסם ה"גארדיאן" כי המודיעין האמריקאי מרגל אחרי שגרירות האיחוד האירופי במשרדיו בוושינגטון ובניו יורק ו"אחרי שגרירויות ונציגויות של 38 מדינות על אדמת ארצות הברית המכונות כולן מטרות", תוך שימוש במכשירי ציתות, ציוד אלקטרוני והתחברות לכבלי אנטנות.
חקירה פלילית.
דובר הסוכנות למודיעין לאומי בארצות הברית, שון טרנר, מסר לאחר פרסום האירוע בתקשורת, כי הוגשה בקשה לפתוח בחקירה פלילית סביב ההדלפות שהביאו לחשיפת הפרשה. לאחר מכן הודיע משרד המשפטים האמריקני כי התחיל בחקירה פלילית ראשונית באשר לציתות לשיחות הטלפון של מיליוני אזרחים.
בחודש יוני 2013 הגישה ממשלת ארצות הברית כתב אישום פלילי ופדרלי נגד אדוארד סנודן, בבית המשפט הפדרלי במחוז דרום וירג'יניה, שבו הורשע סוכן ה-FBI רוברט הנסן בשנת 2001 בגין מכירת סודות לממשל הרוסי.
במחצית חודש יוני הופיע הגנרל קית' אלכסנדר, ראש ה-NSA, בשימוע שנערך על ידי ועדת המודיעין של הסנאט וטען כי החדירה למאגרי המידע של ענקיות האינטרנט סיכלה כ-50 פיגועי טרור ברחבי העולם. בשימוע השתתף גם סגן ראש הבולשת הפדרלית האמריקנית (FBI), שון ג'ויס, שהציג נתונים על סיכול פיגוע בוול סטריט.
חשיפת ציתותים נוספים.
פרטים נוספים על היקף המידע שלפי מסמכי ההדלפה נאסף, פורסמו בהדרגה על ידי עיתונאים שונים שסנודן יצר קשר עמם. באוקטובר 2013 פורסם שבמסגרת תוכנית שכונתה Us-985d, תוך חודש אחד הקליטה ה-NSA בצרפת כשבעים מיליון שיחות טלפון ומסרונים, לצורך חיפוש אחר חשודים בטרור, אך גם לצרכים שאינם ביטחוניים. בעקבות החשיפה זומן שגריר ארצות הברית בפריז לשיחת נזיפה.
שיאמן
שׂיָאמֶן (בסינית מפושטת: 厦门; בסינית מסורתית: 廈門; בפין-יין: Xiàmén; מילולית: "שער האחוזה"; ; נקראה בעבר בשם אַמוֹי) היא עיר נמל תת-מחוזית (עיר גדולה בעלת סמכויות שלטוניות רבות) בדרום מחוז פוג'יין שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין, הממוקמת לחופי מצר טאיוואן.
גאוגרפיה.
שיאמן (המתמקדת באי שיאמן) נחשבת לאחד המרכזים הכלכליים באזור דרום-מזרח אסיה. האקלים בעיר הוא אקלים סובטרופי, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית תת-המחוז מנתה כ-5.1 מיליון תושבים בשטח של 1,743 קמ"ר, על אף גודל האוכלוסייה בעיר, נחשבת שיאמן לאחת הערים השלוות הירוקות והמטופחות בסין.
נמל העיר שימש בעבר את הבריטים והפורטוגזים, והוא היה אחד מנמלי המוצא של דרך המשי הימית. בשנת 2019 הוא היה במקום ה-13 בין הנמלים הגדולים בעולם.
בעיר הוקמו מפעלי תעשייה רבים בתחום ההיי טק אך גם בתחום תעשיות מסורתיות למשל ייצור אוטובוסים על ידי חברת BCI.
ערים תאומות.
לשיאמן ברית ערים תאומות עם 25 ערים:
טריוונדרום
טריוונדרום (שמה הקודם והרווח של העיר) או טירווננתאפורם (במלאיאלאם: തിരുവനന്തപുരം, באנגלית: Thiruvananthapuram, ) היא בירת מדינת קרלה שבהודו ומחוז טריוונדרום. העיר ממוקמת בדרום מערב המדינה, ומאופיינת בגבעות נמוכות וסמטאות סואנות.
טריוונדרום היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בקרלה. בעיר נמצא ריכוז גדול של מרכזי פיתוח טכנולוגיית מידע.
מייקל נביל סנד
מייקל נביל סנד (באנגלית: Maikel Nabil Sanad; בערבית: مايكل نبيل سند; נולד בשנת 1985 באסיוט, מצרים) הוא פעיל פוליטי ובלוגר.
סנד קיבל תואר ראשון בוטרינריה מאוניברסיטת אסיוט בשנת 2009, ובשנת 2013 למד לקראת תואר מאסטר בבית הספר ע"ש וילי ברנדט באוניברסיטת ארפורט, גרמניה. סנד ידוע בעקבות קידום ערכים דמוקרטיים ליברליים במצרים וניהול קמפיינים למען יחסי השלום בין מצרים וישראל.
בבלוג שלו סנד מגדיר את עצמו כ”ליברל, חילוני, קפיטליסט, פמיניסט, פרו-מערבי, תומך שלום, אתאיסט, מטריאליסט, ריאליסט, פרו-גלובליסט, פעיל פסיבי, אנטי-מיליטריסט, פציפיסט”. הוא תומך בזכויות הלהט"ב.
סנד ידוע גם בזכות קידום יחסי השלום בין מצרים וישראל. בהצהרתו על סירוב שירות צבאי באוקטובר 2010 ציין: “אינני מוכן לשאת נשק נגד חייל ישראלי, שגויס על פי גיוס חובה, אשר מגן על זכות הקיום של מדינתו.” מאוחר יותר, בדצמבר 2010, הוא חיבר כתבה ”מדוע אני פרו-ישראלי”, אשר פורסמה בהמשך באתר הרשמי של משרד החוץ הישראלי בשפה הערבית.
כאשר התחילה המהפכה במצרים בשנת 2011, סנד שידר מסר לישראלים דרך ערוץ היו-טיוב שלו, בו קרא לישראלים לתמוך במהפכה בטענה שמצרים דמוקרטית תהיה ידידתה של ישראל. ב-28 במרץ 2011 נעצר וב-10 באפריל גזר עליו בית דין צבאי שלוש שנות מאסר בשל פוסט שפרסם. ב-23 באוגוסט פתח בשביתת רעב במחאה על תנאי מאסרו. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בו כאסיר מצפון. ב-23 בינואר 2012 קיבל חנינה ושוחרר.
באפריל 2012 סנד נסע לגרמניה כדי ללמוד בבית הספר ע"ש וילי ברנדט למדיניות ציבורית באוניברסיטת ארפורט. בדצמבר 2012 הוא ביקר בישראל וברשות הפלסטינית, וכתב כתבה שנקראת ”יהי שלום”, נתן הרצאות פומביות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, וגם ביקר במטה אש"ף בראמאללה.
ראו גם.
פמלה גלר- בלוגרית אמריקאית, ופעילה פוליטית
טחורי
טֵחוּרי (בגאורגית: ტეხური) או טֵחוּרָה (ტეხურა) הוא נהר בחבל סמגרלו שבמערב גאורגיה; הוא אחד מיובליו של הנהר ריוני. טחורי נובע במדרון הדרומי של רכס אגריסי שבקווקז הגדול, בגובה 2,400 מטרים, 602 מטרים מתחת לפסגת טחורישדודי. לאחר הירידה מרכס אגריסי, טחורי זורם במישור קולכתי, שבו נשפך לריוני מצפון.
אורכו של טחורי 108 ק"מ והוא מנקז שטח של 1,040 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של טחורי ליד הכפר נוכלכווי (סמוך לנקודת השפיכה לריוני) היא 30.2 מ"ק לשנייה.
טחורי ניזון ממי הפשרת שלגים, ממי גשמים וממי תהום. באביב, עם הפשרת השלגים בהרים, טחורי עולה על גדותיו וגורם לשיטפונות. בכל עונות השנה, מפלס המים בטחורי נוטה לעלות בפתאומיות עם כמויות גדולות של גשם, מה שגורם להצפות.
בחלק הזרימה העליון, מימיו של טחורי מנוצלים להפעלת טחנות מים כפריות ולהשטת עצים כרותים במורד הזרם (ללא סירות).
בעמק של טחורי ברכס אגריסי, בגובה 1,600 מטרים, נמצא אתר הנופש לברדה, שבו מעיינות של מים מינרליים.
יובלו העיקרי של טחורי הוא הנהר אבאשה.
DSR - design science research
פרשת הציתותים בארה&quot;ב
צבי אלגת
צבי (צביקה) אֶלגַּת (1 באפריל 1936 – 25 במאי 2008) היה עיתונאי ועורך ישראלי, עורך המגזין "לאשה" בשנים 1979–1996.
ביוגרפיה.
צבי בן שרה ומשה קרפיול נולד ב-1936 בארץ ישראל, וגדל בתל אביב. החל את דרכו בעיתונות ב-1958 ככתב "מעריב" בנגב. בהמשך היה חבר מערכת העיתון בתל אביב.
בשנת תשכ"ג-1963 זכה בפרס עמוס לב על כתבתו "בלוריתו הכסופה של מרסל" (על מרסל טוביאס, שאימן את גנרל מובוטו).
בשנת תשכ"ה-1965 זכה בפרס זה פעם נוספת, עבור כתבתו "שביל החלב" (על חיי מושב עולים על הגבול ליד ירושלים).
בפברואר 1966 זכה להכרה מקצועית כשהיה העיתונאי היחידי שהתלווה לאייבי נתן לפני המראתו למצרים במטוס דו-כנפי (בואינג-סטירמן) למסור לנשיא נאצר עצומה הקוראת לשלום, ודיווח על כך.
כעבור 12 שנה ב"מעריב" עזב את הכתיבה בו לטובת עריכה בעיתון "ידיעות אחרונות", שם ערך את המוסף הפוליטי של סוף השבוע ואת מדור הספורט. בשנת 1974 התמנה במקביל לסגן-עורך "לאשה", השבועון לנשים מבית ידיעות אחרונות. כעבור חמש שנים, בינואר 1979, התמנה לעורך המגזין במקום דוד קרסיק (שערך אותו מ-1953). תחת שרביטו הגיע המגזין לתפוצת שיא.
אלגת ערך את "לאשה" עד פרישתו לגמלאות באוגוסט 1996, אז הוחלף על ידי איריס זוהר-פנחסי.
אלגת היה נשוי למיה ואב לשניים: ענת אלגת, קלינאית תקשורת, וגיא אלגת, פילוסוף ומתרגם.