חברת הנפט האנגלו-פרסית (באנגלית: Anglo-Persian Oil Company, בראשי תיבות: APOC) הייתה חברה בריטית שהוקמה בשנת 1908 בעקבות גילוי שדה נפט גדול במסג'ד סולימאן, איראן. ממשלת בריטניה רכשה 51% ממניות החברה בשנת 1914. זו הייתה החברה הראשונה שייצאה נפט מאיראן. בשנת 1935 שונה שמה ל"חברת הנפט האנגלו-איראנית" (AIOC) כאשר רזה שאה פאהלווי ביקש רשמית ממדינות זרות להתייחס לפרס בשם איראן.
בשנת 1954, שמה שונה שוב ל"חברת הנפט הבריטית", אחת מקודמותיה של חברת BP. ממשלת מוחמד מוסאדק הלאימה את נכסי התשתית המקומיים של החברה והעניקה לחברה החדשה את השם חברת הנפט הלאומית האיראנית.
מון אקטיב
מון אקטיב בע"מ (באנגלית: Moon Active) היא חברה פרטית ישראלית המפתחת משחקי רשת.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 2011 בידי שמואל (מולי) אלבין, והיא עוסקת בפיתוח משחקי רשת. מטה החברה שוכן בתל אביב ובו מועסקים כ-800 עובדים (באוקטובר 2021), ועוד כ-500 עובדים מועסקים באירופה, בין השאר במרכז פיתוח גדול בקייב ובמשרד בלונדון.
בשנותיה הראשונות פיתחה החברה ארבעה משחקים, שלא זכו להצלחה. בינואר 2016 פרסמה החברה את המשחק קוין מאסטר (Coin Master) לסמארטפונים במערכות ההפעלה iOS ואנדרואיד, שזכה להצלחה רבה: על פי הערכות, ב-2018 הגיעו ההכנסות (ברוטו, כולל עמלה לאפל וגוגל) מהמשחק ל-100 מיליון דולר, ב-2019 – ל-550 מיליון דולר וב-2020 – ל-1.25 מיליארד דולר. המשחק כולל מכונת מזל, שממנה השחקן מקבל מטבעות, ועליו להקים כפרים ולשדוד כפרים של היריב. ניתן לשחק חינם, אולם הפעלה תכופה של המשחק מצריכה תשלום.
בתחילת 2020 רכשה קרן הון סיכון אינסייט פרטנרס 10% ממניות החברה תמורת 125 מיליון דולר, ובכך הפכה החברה לחד-קרן.
בדצמבר 2020 רכשה החברה את חברת Melsoft שבסיסה בקפריסין ולה מרכז פיתוח בבלארוס, המפתחת אף היא משחקי רשת, בהם Family Island ו-My Cafe.
בנובמבר 2021 ערכה החברה גיוס סקנדרי, שבו בעלי מניות קיימים (עובדים ומשקיעים) מכרו מניות בסך 300 מיליון דולר לפי שווי חברה של 5 מיליארד דולר.
הערות שוליים.
שוטרי הענבר (סרט)
שוטרי הענבר (באוקראינית: Бурштинові копи) היא דרמה קומית אוקראינית, שכתבו רומן גרישוק ואיוואן מלצ'נוק בשנת 2021 וביימה אלינה בוחטיארובה.
עלילה.
לשוטר הסיור ממשטרת קייב, מקסים, יש תחושת צדק מוגברת מילדותו. הוא מממש את שאיפותיו בשירות באופן מלא ב. בפעם היחידה בחייו הוא שבר את העקרון הזה בשם האהבה. אלא שהדבר עורר ביקורת ציבורית והוא נתפס על ידי עיתונאים. כדי להימנע משערורייה, ההנהגה מכוונת את מקסים לשרת בעיר קטנה במחוז ז'יטומיר. כאן משגשגת המאפיה של הענבר. לפני הופעתו של מקסים, אף אחד מהשוטרים לא העז לעצור את הפעילויות בלתי חוקיות. עם הגיעו חובר למקסים השוטר בוגדן כשותף, שגם נוטה להגיע למצבים מביכים מאוד.
הפקה.
פרויקט הסרט זכה למימון סוכנות הקולנוע הממלכתית וקיבל 75% מתקציב הסרט מהמדינה, כשהתקציב הכולל הסתכם ב-11.625 מיליון הריבניה. הפקת הסרט נעשתה בשיתוף פעולה עם המשטרה הלאומית של אוקראינה והאקדמיה הלאומית לענייני פנים, האחראית להכשרת שוטרים.
שוטרים עדינים (סרט)
טיבור שיין
טִיבּוֹר מֹשֶׁה שֶיְין (בהונגרית: Ṭībōr Mošeh Šejn bu נולד ב-8 בספטמבר 1911, נפטר ב-11 באפריל 1984) היה אדריכל ישראלי ממוצא הונגרי. בנה בנייני מגורים ומסחר רבים באזור חיפה ונשר. בצעירותו היה שחיין מצטיין.
קורות חייו.
טיבור שיין נולד בהונגריה, בעיר גיור, בשנת 1911, האמצעי מבין שלושה ילדים. אביו, ארתור שיין (1882–1944) היה סוחר, ואימו, אילונה לבית ברודר (1883–1944) הייתה מוזיקאית.
אביו גויס במלחמת העולם הראשונה לחיל התותחנים של הצבא הקיסרי והמלכותי ולחם בדרום טירול.
טיבור שיין סיים את לימודיו בבית הספר בגיור בשנת 1927 והחל בלימודי אדריכלות באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה בעזרת דודו, ששילם את שכר הלימוד.
במהלך לימודיו תקפו סטודנטים אנטישמיים את שיין, ועקב כך החליט להגר מהונגריה. ביוני 1930 סיים את לימודי האדריכלות ונסע לפריז, שם התגורר אחיו, שעסק במוזיקה. הוא למד בפריז הנדסה ואדריכלות מודרנית במשך שנתיים, וחזר לגיור, שם עבד במספר משרדי אדריכלות והתמחה בשיטות לבניית משטחי בטון. למורת רוחו, מקרי האנטישמיות בהונגריה הלכו וגברו, ויחד עם ואחותו אלזה גמרו בליבם לעלות לארץ ישראל. הם הצטרפו לנבחרת השחייה של קבוצת הכח וינה שהפליגה למחנה אימונים בנחל קישון, ונשארו בארץ ישראל.
שיין ואחותו התגוררו בחיפה. בספטמבר 1933 קיבל עבודה במפעל נשר חיפה, כמומחה לבנייה בבטון, שהייתה בשיאה באותה תקופה. בין השאר שיתף פעולה עם , אדריכל יהודי-אוסטרי שעבד מספר שנים בארץ ישראל.
בעבודתו כאדריכל במפעל נשר חיפה היה אחראי על מספר מבנים, בהם ארובות הבטון לכבשנים הרטובים. במפעל היה כבשן בעל ארובת מתכת שיובאה מגרמניה, ושיין בנה שלוש ארובות בטון נוספות בעזרת מסגרות עץ.
בשנים 1935–1936 ניהל סדנאות להכשרה מקצועית בתחום הבנייה בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ, אליהן הגיעו 60 חניכים מגרמניה באמצעות עליית הנוער.
במלחמת העצמאות מיעטו עובדי מפעל נשר להגיע לעבודה. בנובמבר 1947 נאלץ שיין להישאר כמה ימים בנשר, ולאחר מכן - עד תום הקרב על חיפה, בו ניצחו כוחות ההגנה ב-21 באפריל 1948 - נסע לנשר ברכב קרבי משוריין.
שיין היה חבר אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל. הוא עבד כאדריכל במפעל נשר חיפה במשך 20 שנה. משנת 1950 עד 1953 היה אחראי על התכנון והבנייה של סניף נשר ברמלה.
בשנת 1954 התפטר מתפקידו בחברה ועבר לעבוד כמנהל מחלקת ההנדסה בעיריית נשר. במסגרת תפקיד זה תכנן ובנה את בית הכנסת של שכונת גבעת נשר. במהלך תקופה זו עבד גם כאדריכל של בתים פרטיים ביישובים אלרואי, קריית עמל וקריית חרושת (ישובים אלה הם היום חלק מקריית טבעון), כפר חסידים וחיפה. חלק מהפרויקטים נבנו בשיתוף פעולה עם משרד האדריכלים של שמואל רוזוב בחיפה. בשנת 1956 בנה את מרכז האירועים והכנסים של ותיקי ארגון השומר במושב בית זייד. שיין היה גאה מאוד במבנה זה, וסבר שעיצובו ובנייתו היו מוצלחים במיוחד. בשנות השישים והשבעים תכנן בתים בכפר פוריידיס.
מבנים שתוכננו על ידי שיין בחיפה נמצאים ברחובות מורד זמיר, פרץ סמולנסקין, תל מאנה, יותם, איינשטיין, אבא חושי ובאזור גבעת דאונס. כמו כן תכנן ובנה את אזור המתחם הבהאי ברחוב הרופא.
פעילות ספורטיבית.
כסטודנט הצטרף שיין כשחיין למועדון ספורט בבודפשט שהיה חלק מתנועת מכבי העולמית, וזכה במספר תחרויות.
בשנת 1934, לאחר שעלה לישראל, הצטרף שיין לקבוצת השחייה של מכבי חיפה. בתחילה הם התאמנו בחוף ליד נמל חיפה, ובשנת 1935 עברו להתאמן בבריכה האולימפית של בבת גלים. שיין זכה במספר תחרויות, ובשנת 1936 קיבל מדליית זהב לשחיית 100 מטר חזה באליפות ליגת ארץ ישראל, שהתקיימה בנחל הירקון.
בשנת 1937 הצטרף שיין גם לנבחרת הכדורמים של מכבי חיפה, ושנה לאחר מכן השתתף בתחרות כדורמים במצרים. בשנת 1939 השתתפה הנבחרת בתחרויות שחייה רבות בחיפה, ראשון לציון, תל אביב וערים נוספות בארץ ישראל. בספטמבר 1942 ייצגה הנבחרת את המנדט הבריטי בתחרויות נגד המנדט הצרפתי בלבנון. הקבוצה הלבנונית שבה להתחרות נגד נבחרת המנדט הבריטי באוקטובר 1942 בבריכה האולימפית בחיפה.
בשנת 1943 התגלתה אצל שיין מחלת כליות. הוא עבר ניתוח בשנת 1944 ובעצת רופאיו פרש מפעילות ספורטיבית.
משפחתו.
בשנת 1933, זמן קצר לאחר שעלו לישראל, אחותו אלזה נישאה לאדם מהיישוב וקיבלה אישור תושבות. טיבור שיין התחתן בפברואר 1937 עם חנה גרינברג (1912–1978) מסוצ'אבה שבבוקובינה, ונולדו להם שתי בנות, יהודית בשנת 1938 ומירה בשנת 1943. אימו, אילונה שיין, ביקרה את בני משפחתה בארץ ישראל בשנת 1937. בשנת 1944 חטפו הנאצים את אילונה וארתור שיין מביתם. הם נשלחו לאושוויץ ונרצחו ב-18 ביוני 1944, על פי עדות קרוביהם משנת 1946. בשנת 1965 נענו טיבור שיין ואשתו להזמנה של אנשי הקהילה היהודית בעיר הולדתו, גיור, שמנתה 5,700 איש. הם ביקרו בעיר והשתתפו בחנוכת אנדרטה לזכר קורבנות השואה בגיור, שחלקם קבורים בבית הקברות היהודי בעיר.
טיבור וחנה שיין התגוררו בדירות שונות בהדר הכרמל ברחובות יָלָ"ג 1, פבזנר 36 וגאולה 27. בתחילת שנות השישים עברו לבית דו-קומתי בכרמל בחיפה, שאותו עיצב ובנה. שיין נפטר בביתו ב-11 באפריל 1984, בגיל 72, ונקבר בבית העלמין שדה יהושע, לצד אשתו.
בוגאטי שירון ספורט
בוגאטי שירון ספורט (באנגלית: Bugatti Chiron Sport) היא מכונית-על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי בוגאטי בייצור מוגבל בין השנים 2019 ל-2020. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה ב-6 במרץ 2019.
היא גרסה ספורטיבית יותר ומשופרת של הבוגאטי שירון.
סקירה כללית.
השירון ספורט היא גרסה ספורטיבית יותר לשירון, ההבדלים העיקריים לעומת השירון הרגיל הם: שיפור המהירות במצבי מסלול (יציבות ותאוצה בקו ישר). היא מצוידת בחבילה דינמית עם בולמי זעזועים עם ניהול המאפשר הקשחה ב-10%. הדיפרנציאל האחורי שופר.
בנוסף בוגאטי הפחיתה את המשקל בעיקר בחישוקי הגלגלים ובהוספת סיבי פחמן במקום לוחות אלומיניום ב-18 ק"ג לעומת השירון הרגיל.
בתחום ההנעה לא בוצעו שינויים והשירון ספורט כוללת את אותה מערכת הנעה של השירון הרגיל, W16 בנפח 8.0 ליטר המספק 1,500 כ"ס. תאוצה של 2.5 שניות ומהירות מרבית של 420 קמ"ש עם מגביל מהירות ו-463 קמ"ש ללא מגביל מהירות.
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 25.190 ליטר לכל 100 ק"מ. פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 571.636 גרם לכל ק"מ.
מרכב קופה