ביום צאתו, האלבום שבר את שיא מספר ההשמעות הגבוה ביותר בספוטיפיי לשנת 2021 ביום הראשון לצאתו, עם 62 מיליון השמעות באותו היום. בארצות הברית, האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ומכר בשבוע הראשון 282,000 יחידות שקולות לאלבום, מה שהפך אותו לאלבום השישי של קול שהגיע למקום הראשון במצעד. האלבום זכה בשבוע הגדול ביותר בשנת 2021 לאלבום היפ הופ, והשני בגודלו סך הכל, אחרי "Fearless (Taylor's Version)" של טיילור סוויפט שמכר 291,000 יחידות. במצעד הבילבורד הוט 100, הגיעו ארבעה שירים מתוך האלבום לעשירייה הפותחת: "My Life" במקום השני, "Amari" במקום החמישי, "Pride Is the Devil" במקום השביעי ו-"" במקום השמיני, ובכך הפך קול לאמן השלישי בהיסטוריה שהכניס ארבעה שירים היישר אל העשירייה הפותחת במצעד בו זמנית, לאחר דרייק, ליל ויין וג'וס וורלד.
ג'אנדי נלסון
ג'אנדי נלסון (באנגלית: Jandy Nelson; נולדה ב-25 בנובמבר 1965 בניו יורק) היא סופרת ילדים ונוער אמריקאית.
ביוגרפיה.
ג'אנדי נלסון נולדה וגדלה בניו יורק. היא סיימה לימודים באוניברסיטת קורנל ובהמשך עשתה תואר שני באוניברסיטת בראון.
לפני תחילת קריירה כסופרת ג'אנדי נלסון עבדה כסוכנת ספרות ב Manus &amp; Associates Literary Agency במשך 13 שנים.
הספר The Sky Is Everywhere פורסם בשנת 2010 והוא מתאר ילדה בת 17 שצריכה להתמודד עם פטירת אחותה. הספר זכה להצלחה ועד לשנת 2015 יצאה לאור ב-20 ארצות.
ספרה השני "אתן לך את השמש" יצאה לאור בשנת 2014. הוא נכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס וזכה במספר פרסים ספרותיים נוספים. תוך זמן קצר הוא יצאה לאור ב-25 ארצות וזכויות הסרטה נקנו על ידי אחים וורנר.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:סופרות ילדים ונוער אמריקאיות]]
[[קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראון]]
[[קטגוריה:סופרי ילדים ונוער אמריקאים]]
[[קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בראון]]
[[קטגוריה:נשים זוכות פרסים]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965]]
[[קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1965]]
אודי טופלברג
אודי טופלברג (28 במרץ 1960 – 23 באפריל 2007) היה מלחין, כותב, גיטריסט וזמר ישראלי.
טופלברג היה בוגר המחזור הראשון של בית הספר למוזיקה רימון, יחד עם אתי אנקרי, תמיר קליסקי, אבי אגבבה ושמוליק נויפלד.
חייו האישיים.
בצעירותו החל טופלברג לנגן בגיטרה חשמלית ולאחר שחלה במחלת ניוון שרירים. הנגינה בה הפכה עבורו לבלתי אפשרית, והוא עבר לנגן בגיטרת בס.
טופלברג חזר בתשובה ולמד בישיבת "נתיבות עולם" בבני ברק.
מצבו הבריאותי הידרדר, ובשנת 2007 הלך לעולמו לאחר מאבק קשה במחלתו.
יצירתו.
אלבומו הראשון והיחיד של טופלברג היה אלבום רוק בשם "מים" שיצא בשנת 2000. הוא כתב ושר את 11 שירי האלבום, שהופקו והולחנו בידי אסף פינקל.
השתתפו באלבום נגנים רבים, בין היתר מיכה מיכאלי, אסף מרוז, אביב ברק, ז'אן פול זימבריס, מיקי שביב ואייל גלזנר.
האלבום יצא בחברת תקליטים נענע דיסק.
יניב רותם
יניב רותם הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש יחידת המחקר והפיתוח במפא"ת.
ביוגרפיה.
רותם, יליד פתח תקווה, בן ליצחק ומיכאלה, התגייס לצה"ל ב-1991 במסגרת העתודה האקדמית. שירת במגוון תפקידי שדה ומטה בתחום הלוחמה האלקטרונית בחיל האוויר. בשנת 2005 עבר למפא"ת וביצע מספר תפקידים, ביניהם ראש ענף לוחמה אלקטרונית, ראש מחלקת מערכות ביחידת המו"פ וראש מחלקת שכבה נמוכה במנהלת חומה. בשנת 2018 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת המחקר והפיתוח במפא"ת.
בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי מהמכללה לביטחון לאומי.
נשוי לחן (רו"ח) ולהם שלוש בנות.
הסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה
הסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה (בגרמנית: Zentralstelle für jüdische Auswanderung in Wien) הייתה סוכנות אס דה נאצית, שהוקמה באוגוסט 1938 כדי להאיץ את ההגירה הכפויה של יהודי אוסטריה והחל מאוקטובר 1939 - כדי לארגן ולבצע את גירושם. פתרון סוגיות הגירה הנוגעות לאזרחות אוסטרית, זכויות אזרחים זרים, מטבעות זרים ומיסוי נכסים תואמו על ידי סוכנות זו במטרה להאיץ את תהליך ההגירה הזה. הסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה הייתה המוסד היחיד שהוסמך לתת אישורי יציאה ליהודים באוסטריה מימי האנשלוס בשנת 1938 ועד האיסור על הגירת יהודים ב-1941. הסוכנות בווינה הפכה לאב-טיפוס של סוכנויות אס-אס דומות ששימשו ליישום גירושם של יהודים באמסטרדם, פראג וערים רבות אחרות באירופה הכבושה בידי גרמניה הנאצית.
היסטוריה.
לפני המלחמה: הקמה ותפקיד בהגירה כפויה.
אדולף אייכמן, שנשלח מברלין כראש הסוכנות, ועמיתו אלויס ברונר, קבעו את מכסות ההגירה, והאצילו את הקצאת רישיונות ההגירה לקהילה היהודית בווינה. הקהילה נסגרה רשמית על ידי הנאצים במרץ 1938 ונפתחה מחדש עם מנהיג שמונה על ידי הנאצים, יוסף לוונהרץ. ראש "חטיבת ההגירה של הקהילה היהודית" (בגרמנית: Auswanderungsabteilung der Kultusgemeinde) היה בנימין מורמלשטיין. תפקיד חשוב נוסף בארגון תפס ברתולד שטורפר.
בקיץ 1938 פנו לוונהרץ ועמיתיו לעבודה בקהילה היהודית בווינה לאייכמן בבקשה לפשט את ההליכים המקדימים הבירוקרטיים למי שרוצה להגר. הרייכסקומיסר האחראי על אוסטריה הנאצית, יוזף בירקל (Joseph Bürckel), הקים את הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בווינה ב-20 באוגוסט 1938, באופן רשמי בהנהגתו של פרנץ ולטר שטאלקר, אך למעשה בפיקוד אייכמן. מאוחר יותר קיבל פרנץ יוזף הובר, ראש משטרת הביטחון והאס דה של המחוזות הנאציים וינה, אוברדונאו ונידרדונאו, פיקוד על הסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה. הובר העביר את מרבית תפקידיו לסגנו קרל אבנר (Karl Ebner), איש הגסטפו בווינה. ההוראות לסוכנות המרכזית להגירה יהודית נושאות את חתימתו.
בסוכנות המרכזית יוצגו כל הגורמים הממשלתיים החיצוניים החיוניים שהיו מוסמכים להנפיק "מסמכי תאימות" (גרמנית: Unbedenklichkeitsbescheinigungen) אם לא היו חייבים פיגורים בגין דמי שכירות, אגרות, מיסים או "היטל ההון היהודי" שמניעיו היו גזעניים (גרמנית: Judenvermögensabgabe), ווכן דמי תעבורה באמצעי התחבורה של הרייך. כל בקהש טופלה כמו על סרט נע בפס ייצור, כך שכל הניירת הנדרשת להגירתם של "היהודים שרצו להגר, טופלה במשך שמונה עד ארבעה עשר יום." אייכמן התפאר בכך שמספר "היהודים שנאלצו להגר" הוגדל ל-350 ליום; עד סוף ספטמבר 1938 עזבו 38,000 יהודים את אוסטריה באופן חוקי. ריינהרד היידריך הצהיר ב-12 בנובמבר 1938 כי המספר הכולל כבר גדל ל-45,000.
עלויות ההגירה הכפויה שולמו על ידי הקורבנות. הקהילה היהודית בווינה הייתה תחת עומס עקב כמות המשימות הגוברת, הטיפול בבקשות הגירה והצורך לפעול לשם מתן צדקה ליהודים שנותרו באוסטריה, ופעלה במימון מופחת. הקהילה ביקשה, באישור אייכמן, סיוע במימון מנציג הג'וינט. בנוסף, מועמדים להגירה נאלצו לשלם "תשלום הגירה" (גרמנית: Auswandererabgabe) בסולם שהתבסס על הכנסה, כדי לכסות את עלויות הנסיעה של יהודים עניים. המטרה העיקרית של תשלום זה הייתה גניבת הנכסים היהודיים הנאצים במסגרת הנחיות ה"אריזציה". אזרחים יהודים עשירים קיבלו יחס מועדף אך לא כדי להעניק פריווילגיה אלא כצורה פסאודו-משפטית שבאמצעותה שדדה המדינה הנאצית נכסים יהודיים באופן ישיר, בניגוד לנוהל ה"אריזציה" הרגיל, ממנו הרוויחו בעיקר אנשי המפלגה הנאצית.
הארגון והיעילות של "הסוכנות המרכזית" בווינה, שנמצאה בהיכל אלברט רוטשילד, הפכו במהרה למופת עבור האס אס להקמתה של "הסוכנות המרכזית ברייך לשם הגירה יהודית" (גרמנית: Reichszentrale für jüdische Auswanderung) בברלין. מאוחר יותר, על בסיס מה שמכונה "מודל וינה", הוקמו באמסטרדם ובפראג סוכנויות מרכזיות להגירה יהודית.
כוח אדם.
אלויס ברונר, מנהיג הסוכנות המרכזית בווינה באופן רשמי מינואר 1941, היה כבר המפקד בפועל לאחר שאייכמן עזב בשנת 1939. רשימה שלמה של אנשי הסוכנות המרכזית בווינה לא שרדה, אך אנשי האס אס הבאים היו בין 17 ל-20 עמיתים לעבודה בפיקודו של ברונר:
בתקופת המלחמה: תפקיד בגירושים ופירוק הסוכנות.
בתקופת ההגירה הכפויה, הסוכנות המרכזית בווינה "הוציאה לפועל מבצע רשמי שלימים יוכנס לתוקף מלא עם גירוש היהודים." למרות ששמה של הסוכנות נותר זהה, הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בווינה ארגנה ויישמה את גירוש יהודי אוסטריה מווינה החל באוקטובר 1939 עם השילוחים לניסקו שבפולין, ולאחר מכן בפברואר ובמרץ 1941 עם גירוש מעל 5,000 יהודים מווינה לגטאות בעיירות פולניות קטנות כמו אופולה וקילצה. כאשר נוהג אשרות היציאה בחסות המדינה נעצר עם איסורו של היינריך הימלר על הגירה יהודית ב-18 באוקטובר 1941, הסוכנות המרכזית האיצה את הגירושים, עד שבסוף 1942 הייתה "השאלה היהודית" בווינה כמעט "פתורה". מתוך 206,000 היהודים שהתגוררו באוסטריה בשנת 1938 (בהגדרת חוקי נירנברג הגזעניים) נותרו רק כ-8,000. אנשי הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בווינה היו אחראים ישירות לגירושם של לפחות 48,767 יהודים אוסטרים שנרצחו.
הסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה המשיכה לפעול עד לפירוקה במרץ 1943. גירושים מאוחרים יותר של קורבנות יהודים מווינה בוצעו על ידי הגסטפו. חלק מאנשי הסוכנות המרכזית של וינה עברו אחר כך לסוכנות ההגירה היהודית בפראג.
לאחר המלחמה: צדק, "תגלית סנסציונית" ומיקום הימצאם של המסמכים.