שני צמדים של שחקניות היו מועמדות לאוסקר עבור גילום אותה הדמות, והן: ג'ין איגלס ובטי דייוויס בתפקיד לזלי קרוסבי ב-"The Letter" (1929) ובעיבוד מחודש בעל אותו השם (1940), וג'נט גיינור וג'ודי גרלנד בתפקיד ויקי לסטר בכוכב נולד (1954) ו-1937. בנוסף לכך, ג'ודי דנץ' וקייט וינסלט היו מועמדות לאוסקר (דנץ' לשחקנית הטובה ביותר ווינסלט לשחקנית המשנה הטובה ביותר) עבור גילום דמותה של אייריס מרדוק בגילאים שונים ב"אייריס וג'ון". וינסלט וגלוריה סטיוארט היו גם כן מועמדות לאוסקר (וינסלט לפרס השחקנית הטובה וסטיוארט לשחקנית המשנה) עבור גילום דמותה של רוז דוויט בוקייטר בגילאים שונים ב"טיטניק".
בשנת 1999 היו שתי השחקניות, קייט בלאנשט וג'ודי דנץ' מועמדות לפרס האוסקר עבור גילום אותה הדמות, אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, בסרטים שונים. ("אליזבת", "שייקספיר מאוהב"). בלאנשט הייתה מועמדת בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר והפסידה לגווינת' פאלטרו, ודנץ' זכתה בפרס בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
קייט בלאנשט היא השחקנית היחידה שהייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר עבור גילום אותה הדמות (אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה) ב"אליזבת" וב"".
סופיה לורן ומריון קוטיאר הן השחקניות היחידות שזכו באוסקר על הופעה בסרט בשפה זרה. לורן על משחקה בסרט "לה צ'וצ'ארה" בשפה האיטלקית, וקוטיאר על משחקה בסרט "אדית פיאף – החיים בוורוד" בשפה הצרפתית.
ג'יין ויימן, מרלי מטלין והולי האנטר הן השחקניות היחידות שזכו בפרס על הופעה אילמת כמעט לחלוטין. ויימן, ששיחקה חירשת-אילמת, קורבן אונס בסרט "ג'וני בלינדה" (1948), הייתה לאדם הראשון מתחום הקולנוע הווקלי (סרט קולנוע המסונכרן עם שמע) שזכה באוסקר על משחק, ללא דיבור כלל.
מטלין, שמדברת רק פעם אחת לאורך הסרט, במהלך ויכוח שיש לדמותה עם השחקן ויליאם הרט בסרט "ילדים חורגים לאלוהים" (1986), זכתה בפרס על הופעתה באמצעות שפת סימנים (המקובלת באמריקה). מטלין כמעט חירשת לחלוטין במציאות.
האנטר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "הפסנתר" (1993), על משחקה באמצעות שפת הסימנים (המקובלת בבריטניה), אף שבסצנה האחרונה בסרט דיברה כמה שורות, כשפניה מכוסות.
בקטגוריה זו לא היו זכיות שלאחר המוות. הייתה רק מועמדות אחת שלאחר המוות, לג'ין איגלס על משחקה בסרט "The Letter" ב-1929. איגלס היא האישה הראשונה שהייתה מועמדת לאחר המוות לאוסקר בכל הקטגוריות.
שתיקת הכבשים (סרט)
לווייתן זרע
מיקי אדלשטיין
מיכאל (מיקי) אדלשטיין (נולד במאי 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף. שימש נספח צה"ל בארצות הברית, מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה ומפקד עוצבת סיני, מפקד אוגדת עזה, קצין חי"ר וצנחנים ראשי ומפקד חטיבת הנח"ל.
ביוגרפיה.
אדלשטיין נולד בירושלים וגדל בעומר. היה חניך בתנועת הצופים, ועשה שנת שירות בשכונת מצוקה בטרם גיוסו. בפברואר 1986 התגייס לצה"ל, והתנדב ליחידת שלדג. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בתום שירות החובה השתחרר מצה"ל. כעבור מספר חודשים החליט לחזור לשירות קבע בשלדג. לאחר קורס קציני חי"ר שב ליחידה ומונה לתפקיד מפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלגת הלוחמים בשלדג. לאחר מכן עבר לחטיבת גבעתי ומונה לסגן מפקד גדוד צבר.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה לראש ענף מבצעים במפקדת כוחות אוויר מיוחדים. בשנת 1999 מונה למפקד יחידת דובדבן. ב-26 באוגוסט 2000 נקלעה היחידה בפיקודו למשבר, בעקבות תקרית ירי דו-צדדי. האירוע התרחש בעת ניסיון למעצרו של מחמוד אבו הנוד מהחמאס. במהלך מבצע סימפוניית החיים שהתקיים בכפר עסירה א-שמאלייה, סברו בטעות שלושה מצלפי היחידה, שחבריהם ששכבו על גג באזור המבצע, הם למעשה מחבלים וירו בהם למוות. בעקבות האירוע הוא הודיע על התפטרותו מהתפקיד, ובתחקיר שנערך נמצאו כשלים בהכשרת היחידה ובהכנות לפעולה, והומלץ להשעותה מפעילות מבצעית. פרוץ האינתיפאדה השנייה כשלושה שבועות לאחר האירוע, הביא להישארותו בתפקיד עד אפריל 2001, והיחידה בפיקודו ביצעה שורה ארוכה של מבצעים ומעצרים. בהמשך שירת במשך כשנה כקצין המבצעים המיוחדים של אוגדת איו"ש. באוגוסט 2002 עבר לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד גדוד 202, תפקיד אותו מילא עד שנת 2003.
בשנת 2003 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים, ושימש בתפקיד עד שנת 2004. לאחר מכן שימש כמפקד חטיבת בנימין בין השנים 2004–2006. במאי 2006 התמנה למפקד חטיבת הנח"ל. זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד פרצה מלחמת לבנון השנייה, במהלכה הוביל את חיילי החטיבה בקרבות בלבנון, בהם, הקרב בסלוקי. על פי התוכנית, כוחות החטיבה הוטסו לסלוקי, למשימת אבטחת שיירת טנקי המרכבה 4 של חטיבה 401. גדוד 931, החל בכיבוש הכפר ע'נדוריה ונתקל בהתנגדות חזקה מצד מחבלי החזבאללה, עקב הלחימה העזה הוכנס גדוד 932, אשר תקף את הכפר מצידו השני. לקרב בע'נדוריה הייתה חשיבות מרכזית שכן עם פריצת מערך מבוצר זה של המחבלים, נפתחה הדרך מערבה עבור כוחות האוגדה. במהלך המלחמה נהרגו ארבעה מלוחמי החטיבה. במאי 2008 סיים את תפקידו. לאחר מכן יצא ללימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון. לאחר חזרתו מונה בספטמבר 2009 למפקד מגמת מפקדי גדודים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ושימש בתפקיד עד ספטמבר 2010, ובמקביל השתלם בקורס מפקדי אוגדות.
ב-11 באוקטובר 2010 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי, בתפקיד זה שימש עד 13 בספטמבר 2012. ב-4 בנובמבר 2012 מונה למפקד אוגדת עזה, ופיקד עליה בין היתר במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן, את תפקידו סיים ב-31 באוגוסט 2014. ב-23 בספטמבר 2014 מונה למפקד מל"י ובמקביל למפקד עוצבת סיני, ושימש בתפקידיו עד יולי 2016. ב-21 ביולי 2016 הועלה לדרגת אלוף ובספטמבר 2016 נכנס לתפקידו כנספח צה"ל בארצות הברית, ושירת בתפקיד זה עד 3 בספטמבר 2019, על פועלו במהלך התפקיד הוענק לו אות לגיון ההצטיינות על ידי מזכיר ההגנה האמריקני. בפברואר 2020, הוביל את עבודת המטה לכינונה של עוצבת הבזק, שהוקמה במסגרת תר"ש תנופה. בשנת 2020 פרש מצה"ל.
ביוני 2020 נקרא על ידי רוני נומה לסייע לו בניהול משבר הקורונה במגזר החרדי. הוא מונה לראש מתווה הישיבות במגזר. במסגרת זו סייע לישיבות להתמודד עם התפרצות והשלכות הקורונה. בנוסף סייע להלמ"ס לנהל סקר סרולוגי בבני ברק.
חיים אישיים.
אדלשטיין נשוי להדר ואב לשניים. בעל תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, תואר שני בניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון ובוגר קורס ביטחון לאומי באוניברסיטת הרווארד.
מלחמה במנהרות.
עם כניסתו לתפקיד, החל לפתח מתודולוגיה כנגד מנהרות הלחימה מעזה. הוא הורה לקצין המודיעין האוגדתי רונן מנליס, לרכז את כל המידע המודיעיני והאזרחי על המנהרות, וקיים ימי עיון ביחד עם חיילי תוכנית תלפיות ומהנדסי הצבא, כדי לנסות ולפתור את בעיית איתור והשמדת המנהרות. המידע שרוכז הועבר לצוות רב תחומי צבאי, ביטחוני ואזרחי, שהיה אחראי לנסות ולהפוך אותו למבצעי. פעילות זו נמשכה בתקופת איתי וירוב ויהודה פוקס, שהקימו שתי "מעבדות", מודיעינית סביב חפירת המנהרות, וטכנולוגית שתתמקד בסיכולן. תוצאות מאמץ זה, הביא להבשלת טכנולוגיה ייחודית לצה"ל, המאפשר זיהוי חפירת מנהרות בזמן אמת, וזיהוי מנהרות ישנות.
מלון לוטציה
מלון לוטציה (נכתב גם כמלון לוטסיה, בצרפתית: Hôtel Lutetia) הוא בית מלון ברובע ה-6 של פריז, בפינת סן ז'רמן דה פרה נחשב אחד מששת מלונות היוקרה בפריז והיחיד מתוכם הממוקם בגדה השמאלית של נהר סן. המלון שימש כתחנת קליטה לניצולי השואה, מיד אחרי מלחמת העולם השנייה.
את המלון בנו אריסטיד ומרגרט בוסיקו בשנים 1907-1910 בסגנון אר דקו והוא נועד לשרת את לקוחות בית הכלבו המפואר "אוֹ בּוֹ מַרשֶׁה" "Au bon marché" שבבעלותם. לוטציה היה מלון הפאר היחיד בגדה השמאלית של הסן, לפני המלחמה התאכסנו בו אנשי בוהמה, אנשי רוח ופליטים שיכלו להרשות לעצמם את המחיר.
ב-15 ביוני 1940, מיד אחרי הכיבוש הגרמני של פריז, הופקע המלון ואדמירל קנריס מיקם בו במהלך כל מלחמת העולם השנייה את מפקדת האבווהר, שירות הריגול והריגול הנגדי של הצבא בפיקודו של קולונל פרידריך רודולף.
מיד אחרי שחרור פריז הופקע המלון לשם שיכונם של קציני בעלות הברית. הפקעה נוספת נועדה להפוך את המלון ל"מרכז קליטה" לשבים למולדת. אוכלוסיית החוזרים כללה שבויי מלחמה, מגויסים לעבודות כפייה, תושבי אלזס-לורן שגויסו לשירות הנאצי ומגורשים, כולל אלו שגורשו למחנות הריכוז.
ב-2009 היו הכנסות המלון כ-24.7 מיליון יורו והוא נהנה מתפוסה שנתית ממוצעת של 70%
נכון ל-2010 יש במלון 231 חדרים וסוויטות. בנוסף עליהם יש במלון מסעדות, מרכז עסקים, אולמות אירועים וספא.
חברת לוקה הולדינג, חברה בת של אלרוב נדל"ן, הנמצאת בשליטת אלפרד אקירוב הודיעה באוגוסט 2010 על השלמת רכישת המלון בתמורה ל-135 מיליון יורו.
לוטיציה
מלון לוטיציה
מלון לוטסיה
לוטסיה
של מי השורה הזאת בכלל?
של מי השורה הזאת בכלל? (באנגלית: ) היא תוכנית אלתורים קומית אמריקאית. היא מבוססת על פורמט טלוויזיוני בריטי משנות ה-90 המשודרת ברשתות טלוויזיה ברחבי העולם, ובין השאר בגרסתה האמריקאית הנודעת ביותר.