על אף שהשיר נקרא "מונסון", המילה לא מוזכרת בשיר כלל.
הלחן של "מונסון" נכתב על ידי סחרוף וחיים לרוז, על בסיס דגימה מיצירה בשם "Naghm Fe Hayati" של פריד אל-אטרש.
תוכן.
דורון קורן סקר את השיר וכתב:
ביקורות.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי נתן לשיר דירוג של 5 כוכבים וכתב:
דורון קורן כתב על השיר:
גרסות כיסוי.
השיר זכה לביצוע של אמנים שונים, בהם ארקדי דוכין ואור טרגן.
בנוסף, ברי סחרוף ביצע את השיר גם עם אמנים כדוגמת יהודה פוליקר, משינה, מוש בן ארי, מיכה שטרית, שי צברי ודודו טסה.
ג'ונד אל-אורדון
ג'ונד אל-אורדון (ערבית: جُـنْـد الْأُرْدُنّ, תעתיק: גֻ'נְד אלאֻרְדֻּן, "המחוז הצבאי של הירדן") היה אחד מחמשת המחוזות הצבאיים ("ג'ונד" ) של "בילאד א-שאם" (הארץ שמצפון לחצי האי ערב, סוריה רבתי, כולל ארץ ישראל) בתקופה המוסלמית המוקדמת. הג'ונד נוסד תחת שלטונם של הראשידון (הח'ליפים הראשונים) ובירתו הייתה טבריה במשך כל תקופת הח'ליפות האומיית והעבאסית. הוא כללה את דרום הר הלבנון, הגליל, דרום החורן, רמת הגולן, ורוב הצד המזרחי של עמק הירדן.
נפות וערים מרכזיות.
החלוקה של ארץ ישראל לנפות ולמחוזות בתקופת השלטון המוסלמי, הייתה בדרך כלל זהה לזו שבתקופה הרומית והביזנטית. האזור שנקרא "פלשתינה סקונדה", וכלל את הגליל ואת האזור שממזרח לעמק הירדן ולכנרת, נקרא מעתה "ג'ונד אורדון", ובירתו נשארה טבריה. המונח "ג'ונד" משמעותו כאן חטיבה צבאית גדולה, ולכן השימוש במונח הזה מצביע על כך שלחלוקה המנהלית היה תחילה אופי צבאי, וכי הייתה זהות בין הפיקוד הצבאי והמנהל.
בתקופה המוקדמת של השלטון המוסלמי, כל ג'ונד היה מחולק לאזורים, "אִקלימים" (מונח שמקורו ביוונית: klema). ה"אִקלים" היה מחולק למחוזות, "כּוּרוֹת" (ביחיד "כּוּרָה", מונח שמקורו ביוונית: khora, וברבים כֻּוַר או אַכְּוַאר). בין המחוזות ("כּוּרוֹת") של ג'ונד אורדון היו: טבריה, סַאמִרַה (צפון השומרון), ביסאן (בית שאן), פחל (פלה), ג'רש, בית ראס, ג'דר, אַבִּל, סוסיה, צפוריה (ציפורי), עכא (עכו), קדס (קדש נפתלי) וצור. צור הייתה הנמל של ג'ונד אל-אורדון.
הגאוגרף בן המאה ה-10 אבן אל-פקיה טען שמלבד בירתו בטבריה, המחוזות הראשיים ("כּוּרות") של האורדון היו שומרון (אל-סמירה, כלומר שכם), בית שאן, קדס, פלה, ג'רש, עכו וצור (סור). הגאוגרף אל-מוקדסי (המחצית השנייה של המאה ה-10) מציין שהערים העיקריות של המחוז היו בירתו טבריה, קדס, צור, עכו, פראד'יה , כאבול, בית שאן, לג'ון ואד'ריעת (דרעא). הגאוגרף בן המאה ה-13 יאקות אל-חמאווי מנה את ה"כּוּרות" של אורדון כטבריה, בית שאן, עכו, בית ראס, ג'דר (ג'יידור, אזור הסמוך למזרח רמת הגולן), צור וציפורי (ספוריה).
מדרום לג'ונד אל-אורדון היה ג'ונד פלסטין, שירש את מקומה של פלשתינה פרימה. אולם הגבול הדרומי של ג'ונד אל-אורדון בבקעת הירדן אינו ברור, שכן לפי אחת המסורות השתרע ג'ונד פלסטין עד בית שאן בצפון, ואילו לפי דברי אחרים, כל בקעת הירדן, כולל ים המלח וסביבותיו, ואף אילת, הייתה כלולה בג'ונד אל-אורדון.
הגאוגרפים בני המאה ה-10 אבן חווקל ואלאצטח'רי ציינו שאזור הע'ור לאורך נהר הירדן בין "אגם טבריה" לבית שאן בדרום (עמק הירדן), היה שייך לג'ונד אורדון, בעוד שמשם דרומה לים המלח היה שייך לג'ונד פלסטין. הגאוגרף אחמד אל-יעקובי (המאה ה-9) טען כי הע'ור, שבירתו הייתה יריחו, היה כפוף לג'ונד דמשק .
בשנת 740 לערך התיישבו חיילים בני שבטים מארץ ישראל בספרד, והקימו ברייה (Reiyo) בסביבת מאלגה, מחוז משלהם, שקראו לו "ג'ונד אורדון".
סבסטיאנו סרליו
סבסטיאנו סרליו (באיטלקית: Sebastiano Serlio; 6 בספטמבר 1475–1554 לערך) היה אדריכל איטלקי מן הזרם המנייריסטי. אחד השותפים לצוות התכנון של טירת פונטנבלו. נודע כמי שסייע לתקנן את השימוש בסדר קלאסי באדריכלות באמצעות ספריו רבי ההשפעה Tutte l'opere d'architettura et prospetiva ("כל החיבורים על אדריכלות ופרספקטיבה") שראו אור גם בשם I sette libri dell'architettura ("שבעת ספרי האדריכלות").
תולדות חייו.
יליד בולוניה. בשנת 1514 עבד ברומא באטלייה של בלדסרה פרוצי, תחילה כצייר ולאחר מכן כאדריכל. הוא נותר בעיר עד ביזת רומא בשנת 1527, אז עזב לוונציה, בה שהה עד שנות ה-40 של המאה ה-16.
חזיתות הכנסיות שתכנן היו בעלות אופי קלאסי מוקפד. ספריו, יותר מאשר עבודה מסוימת כלשהי, הובילו את פרנסואה הראשון, מלך צרפת להזמינו לצרפת על מנת להשתתף בצוות התכנון האיטלקי של טירת פונטנבלו, יחד עם ג'אקומו בארוצי דה ויניולה ובנוונוטו צ'ליני ואחרים. בנוסף עסק גם במקביל בפרויקטים פרטיים.
נפטר לא מאוחר מ-1554 בפונטנבלו, לאחר ששה מספר שנים בליון.
ספריו.
חיבורו העיקרי של סרליו הוא ה-Tutte l'opere d'architettura et prospetiva ("כל החיבורים על אדריכלות ופרספקטיבה"), שנקרא כך רק בהוצאות המלאות של הקורפוס לאחר מותו, לא ברור האם ומה השם שהתכוון סרליו לתת לספר כיצירה שלמה. הספר עשיר באיורים וכתוב באיטלקית (וחלקים מסוימים גם בצרפתית במקביל) המיועד לאדריכלים ואנשי מקצועות הבנייה. עם צאתו לאור של הכרך הראשון (שהוא הספר הרביעי בחיבור) ב-1537, כבר עבד סרליו על המיזם למעל מעשור וכבר חילק אותו לשבעה ספרים. רק חמישה כרכים ראו אור בחיי המחבר. הספר השישי נחשב שנים רבות לחיבור אבוד והודפס רק ב-1966.
חמשת הספרים הראשונים ראו אור בחיי המחבר ומכסים את כל החומר על גאומטריה, פרספקטיבה, אדריכלות רומא העתיקה, הסדר הקלאסי ותכנון כנסיות. הספר השישי עוסק בבית הפרטי מבקתות איכרים ועד ארמונות מלכים. הספר כולל מידע רב ערך על הבית בתקופת הרנסאנס ועל ביצורים בסביבה העירונית וכן תכנון שלו, שלא יצא לפועל, של הלובר. הספר השביעי עוסק בבעיות אדריכליות כגון שחזור חזיתות גותיות ודיון בסימטריה ובפרופורציות.
שני ספרים נוספים אינם נחשבים לחלק קאנוני מהחיבור: הספר על שערים ודלתות (il Libro Extraordinario) שראה אור בליון הכולל כמעט אך ורק מתמונות ומכיל 50 פרויקטים של פורטלים מונומנטליים בליווי כיתובים קצרים והקדמה באיטלקית ובצרפתית. כיוון שהספר השישי נחשב לאבוד, מוספר בהוצאות רבות הספר על הדלתות כספר השישי. הספר השמיני "סירוס" (Castramentatio), הוא תיאור של מחנה צבאי רומי, העוקב אחר תיאור בספרו של פוליביוס על הקמת מחנה מונומנטלי עבור הקיסר טריאנוס, שכלל פורום, מרחצאות וארמון קונסולרי. הספר שונה באפיו משאר הספרים בחיבור בכך שאינו נושא אופי מעשי.
השפעה.
השפעת הספר הייתה רבה בצרפת, בארצות השפלה ובאנגליה כסוכן שהעביר את תפיסות הרנסאנס האיטלקי באדריכלות למדינות צפון אירופה ומערבה.
חמש שנים בלבד לאחר צאתו לאור, כבר הביא מדפיס פלמי את ספר IV להדפסה באנטוורפן בתרגום לצרפתית, גרמנית ופלמית. ב-1606 ראו אור באמסטרדם ספרים I-IV בהולנדית וב-1611 ראו אור בלונדון בתרגום לאנגלית, מן התרגום ההולנדי והמשיכו להופיע באותו תרגום במשלך למעלה משלוש-מאות שנה. עבודות של אדריכלים בשטח מצביעות על הפנמה של הרעיונות והעקרונות של סרליו. הספר נמצא בספרייתם של האדריכלים הבריטים כריסטופר רן וג'ון ווד האב. האדריכל איניגו ג'ונס החזיק בעותק מקורי באיטלקית עליו העיר הערות.
לאיוש גארדוני
לאיוש גארדוני (מקודם גרינברגר, בהונגרית: Gárdonyi Lajos; בודפשט, 27 באוקטובר 1896 – סרביה, בור (מחנה ריכוז), 1945) היה שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-הונגרי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה.
לאיוש גרינברגר נולם במשפחה יהודית כבנם של מוריץ גרינברגר ושל פאני רוזנברג. אחד מאחיו היה הצייר גזה פאפ. את לימודיו התיכוניים סיים בבודפשט. הוא למד לאחר מכן (משנת 1920) בבית הספר למשחק של סידי ראקושי. בסוף השנה הופיע במבחן שנתי סופי בתפקיד "סמל לוריו" באופרטה "Nebántsvirág". בשנת 1920, כסטודנט, קיבל חוזה בתיאטרון מרכז העיר. בשנת 1925 הפך לשחקן בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, שם הופיע ב-25 בספטמבר בתפקיד ריקרדו במחזה "ג'נטלמנים" של ג'ון גולסוורתי. מאז ואילך, הקריירה שלו נסקה, ועד 1938 נשאר חבר בתיאטרון הקומדיה. בינתיים הופיע בכמה תיאטראות נוספים, במשך הזמן הארוך ביותר, בין 1926 לבין 1937, הופיע על "במת טרז קְרוּט" (Teréz körúti Színpad). הוא שינה את שמו לגארדוני בשנת 1929 (261488/1929). ב-1 ביולי 1929, בבודפשט, נשא את אנה פודור ילידת העיר צגלד, בתם של דיולה פודור ושל מריה פלאגט, שהייתה צעירה ממנה בחמש שנים.
משנת 1939 רוב השחקנים היהודים או ממוצא יהודי לא הורשו להיות חברים בתיאטראות בשל החוקים ה (אנטי) יהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). לכן משנת 1940, הקהל שבפניו יכלו להופיע היה יהודי במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בתיאטרון גולדמארק על פי רוב.
לאחר שנלקח למחנות של שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים במסגרת הצבא ההונגרי) הוא נשלח למחנה הריכוז בור, בסרביה, שם מצא את מותו. זיכרונותיו פורסמו תחת הכותרת "קרה במקרה" (בודפשט, 1942).
"הוא היה אפיזודיסט, לפי הסיווג הרשמי, קומיקאי. אבל אני לא זוכר שום עיצוב דמות שלו שבו הוא שירת רק הומור וצחוק. לכל דמות שהעלה לבמה היה רקע מיוחד, אווירה שיכולה הייתה לעורר תחושת מגע ורחמים גם עם הדמות הכי צוחקת". כתב עליו מבקר האמנות לאיוש באלינט בספרו בשנת 1964.
Zabbix
Zabbix הוא תוכנה בקוד פתוח המשמש לניטור תשתיות IT כגון רשתות, שרתים, מכונות וירטואליות ושירותי ענן. Zabbix אוספת ומציגה מדדים בסיסיים.
תיאור.