זאבי ערבות מתרבים בסביבות חודש פברואר ו-4–6 גורים נולדים בסוף אפריל או בתחילת מאי. הגורים נולדים עיוורים ולאחר כ-10 ימים הם פוקחים את עיניהם. שני ההורים (ולפעמים צעירים שלא התפזרו מהשנה הקודמת) מסייעים להאכיל את הגורים. תקופת ההנקה היא כ-5–7 שבועות. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה.
לעיתים קויוטים מזדווגים עם זאבים ומולידים בן כלאיים - קויוט מזרחי, הגדול יותר מקויוט רגיל. עקב גודלו הוא צד לעיתים אייליים וטרף גדול יחסית ואף אירעו מספר תקיפות של בני אדם ואף תקיפה קטלנית. גם קויוטים אחרים יתקפו אנשים, בעיקר כשהם חולי כלבת או כשהם מתרגלים לחיים בערים ומאבדים את הפחד מהאדם. ברחבי ארצות הברית קורות מספר תקיפות כל שנה, בעיקר בקליפורניה, אך רק מעטות קטלניות.
תת-מינים.
ישנם 19 תת-מינים של זאבי ערבות ועוד מספר תת-מינים שנכחדו:
בתרבות.
בסדרת האנימציה לוני טונס, וייל אי קיוטי הוא זאב ערבות הנכשל פעם אחר פעם בנסיונותיו לתפוס את רוד-ראנר, קוקייה רצנית מהירה וחכמה ובסדרת הטלוויזיה זאב צעיר מאליה היא זאב ערבות.
דוב המשקפיים
דוב המשקפיים הקרוי גם דוב האנדים, אוּקוקו, ג'וקומארי, או אוקומארי (שם מדעי: "Tremarctos ornatus") הוא מין של יונק ממשפחת הדוביים והמין היחיד ששרד בסוג טרמרקטוס ("Tremarctos"). זהו הדוב היחיד בעולם החי באמריקה הדרומית והיחיד שחי בחצי הכדור הדרומי.
מאפיינים.
דוב המשקפיים נפוץ בדרום אמריקה בהרי האנדים בוונצואלה, בקולומביה, באקוודור, בבוליביה ובפרו. זהו המין היחיד במשפחה הדוביים שאנדמי לאמריקה הדרומית.
דוב המשקפיים במצב שימור פגיע בעיקר בגלל פגיעה באזורי המחיה שלו ומעריכים כי נותרו פחות מ-2,000 פריטים בבר. הוא גם ניצוד בשל פרוותו ובשרו ומשתמשים בחלקי גופו ל"רפואה מסורתית".
משך חייו של דוב משקפיים בשבי יכול להגיע ל-25 שנה.
זכרים בוגרים שוקלים 100–155 ק"ג ונקבות בוגרות 64–82 ק"ג.
דוב המשקפיים הוא קטן ושעיר. יש לו סימנים לבנים צהבהבים הדומים למשקפיים סביב עיניו ועד לבית החזה. סימנים אלו מיוחדים במינם לכל אחד. שאר פרוותם עשויה להיות בצבע חום כהה עד שחור. לו חוש ריח חד ואף גדול למציאת מזון בחרכי קרקע קטנים ועל עצים גבוהים. כמו כן יש לו טפרים חדים וארוכים לחפירת מערכות שורשים ועקירת צמחים.
דובי המשקפיים פעילים בלילה ובין הערביים. הם אוכלי כול, אך צמחים מהווים את עיקר מזונם. המזון המועדף עליהם הוא פירות, אך הם ניזונים ממגוון גדול של מזונות כגון עשבים ודבש. הם יכולים גם להסתפק במכרסמים קטנים, עופות וחרקים.
הם מפזרים זרעים ובכך תורמים תרומה ישירה לצמיחת היערות שבהם הם חיים.
ההזדווגות נעשית בדרך כלל בין אפריל ליוני. הזוג נשאר ביחד במשך מספר ימים במהלך עונת הרבייה ומזדווג פעמים רבות. הזכר אינו משתתף בגידול הגורים. אחד עד שלושה גורים נולדים בין נובמבר לפברואר. משך ההיריון בשבי הוא בסביבות 8 חודשים. בלידה הגורים עיוורים ושוקלים 300 עד 360 גרם. האם שומרת על גוריה ולאחר כחודש הגורים מסוגלים לחפש אוכל יחד עם אמם. לאחר 6–8 חודשים הם יכולים להסתדר בעצמם.
על אף שהם נוטים להתבודד אחד מהשני כדי להימנע מתחרות, הם אינם טריטוריאליים.
כאשר נפגשים בבני אדם או בדובי משקפיים אחרים, הם יגיבו בצייתנות אבל באופן זהיר, אלא אם כן בן האדם נראה כאיום או כמסכן את גורי האם. אמהות תועדו תוקפות ציידים באופן ברוטלי ביותר, אך שום מיתה לא תועדה על ידי ממשלות דרום אמריקה.
דוב שחור אמריקני
דוב שחור אמריקני (שם מדעי: "Ursus americanus") או דֹּב בָּרִיבָּל הוא מין בסוג דוב, ומין הדוב המצוי ביותר באמריקה הצפונית.
תפוצה.
הדוב השחור האמריקני נפוץ באמריקה הצפונית, מצפון קנדה ואלסקה דרומה למקסיקו ומהאוקיינוס האטלנטי עד לאוקיינוס השקט. תחום תפוצתם כולל 39 מ-50 מדינות ארצות הברית וכל הפרובינציות הקנדיות. האוכלוסיות במרכז-מזרחה ודרומה של ארצות הברית נשארות בהרים ויערות מוגנים של פארקים לאומיים ושמורות טבע. בעבר היו ככל הנראה למעלה משני מיליון דובים שחורים אמריקניים באמריקה הצפונית; הערכות בשנות ה-80 של המאה ה-20 הניחו שמספרם מתחת ל-200,000. כיום נאמדת אוכלוסייתו של הדוב השחור האמריקני ביותר מ-600,000 פרטים.
מבנה גוף ומראה.
אורך גופו של דוב שחור אמריקני הוא כ- 160 ס"מ.
נקבת דוב שחור אמריקני שוקלת בין 40 ק"ג ל-180 ק"ג, בעוד זכר שוקל לרוב בין 115 ל-275 ק"ג, אף שדובים בוגרים יכולים אף לשקול למעלה מ-300 ק"ג. הגורים שוקלים בין 200 ל-450 גרם בזמן הלידה. לדוב השחור האמריקני עיניים קטנות, אוזניים מעוגלות, אף ארוך, גוף גדול וזנב קצר. הוא ניחן בחוש ריח מצוין. צבע שערותיו משתנה מפרט לפרט, אך לרוב הפרטים יש שיער שחור.
הם מסוגלים לעמוד וללכת על רגליהם האחוריות, אך התנוחה הרגילה שלהם היא על ארבע רגליהם. בכל כף רגל יש לדוב השחור האמריקני חמש ציפורניים חזקות המשמשות אותו לקריעה, חפירה וטיפוס. מכה אחת מכף רגלו הקדמית החזקה מספיקה כדי להרוג אייל מבוגר. אולם למרות גודלם וחוזקם, הדובים השחורים האמריקניים מהירים וזהירים בתנועתם.
רבייה וגידול צאצאים.
הדובים מגיעים לבשלות ליצירת צאצאים בסביבות גיל 4 או 5 שנים ומתרבים כל 2 עד 3 שנים. הם מתרבים באביב, בדרך כלל במאי ויוני, אך העובר לא מתחיל להתפתח עד לתרדמת החורף של האם במאורה. אם מזון היה מצוי בצמצום והאם לא השיגה מספיק שומן כדי לתמוך בעצמה בתרדמת החורף ולאפשר את התפתחותם של העוברים, העוברים אינם מתפתחים.
הגורים נולדים בדרך כלל בינואר ובפברואר. הגורים העיוורים שוקלים בסביבות 200 עד 450 גרם בלידה, ותאומים נפוצים מאוד. הם נגמלים מיניקה בין יולי וספטמבר בשנה הראשונה לחייהם, ונשארים עם אמם עד סוף החורף הראשון. בחורף השני הם כבר בדרך כלל עצמאיים.
הישרדותם של הגורים תלויה במיומנותה של האם ללמד את גוריה מה לאכול, איפה ואיך למצוא מזון, איפה להקים מאורה, ומתי ואיפה לחפש מחסה מחום ומסכנה.
תוחלת חייהם של דובים שחורים אמריקניים בטבע בממוצע היא 18 שנים, אך יכולה להגיע ל-23 שנים.
ציד דובים.
כיום אחד האיומים העיקריים על הדוב השחור האמריקני הוא ציד בלתי חוקי, הרווח לצורך הספקת כיסי מרה וכפות רגליים של דובים לשווקים באסיה; איברים אלו נחשבים לבעלי סגולה רפואית בסין, ביפן ובקוריאה. הביקוש לאיברים אלו גורם גם לציד של דובים אחרים, כגון דובי גריזלי ודובי קוטב. האמנה על הסחר הבינלאומי במינים של בעלי חיים וצמחי בר המצויים בסכנה (CITES), שעליה חתומות למעלה מ-120 מדינות, מספקת אמצעים לריסון הסחר הבלתי חוקי בחיות בר ובמוצרים המופקים מהן על פני הגבולות הבינלאומיים, דבר שמסייע להגן על הדוב השחור מציד.
תת-מינים.
רשימת תת-מינים מוכרים:
דוב שחור אסייתי
דוב שחור אסייתי או דֹּב הַהִימָלָאִים (שם מדעי: "Ursus thibetanus") הוא מין בסוג דוב. הדוב השחור האסייתי חי ביערותיהם של אזורי הרים במזרח אסיה, כולל טאיוואן ויפן. הדוב השחור האסייתי המצוי בטאיוואן הוא מתת המין U. t. Formosanus.
מאפיינים.
אורכו של הדוב השחור האסייתי 130 עד 190 ס"מ. הזכרים שוקלים בדרך כלל 110 עד 150 ק"ג בעוד שהנקבות שוקלות בין 65 ל-90 ק"ג.
פרוותו שחורה בצורה אחידה, עם חרטום חום בהיר וכתם לבן בצורת קשת בבית החזה. יש לו אוזניים חומות מעוגלות הקבועות נמוך בראשו ועיניים קטנות. שיער קצר באופן יחסי מכסה כמעט את כל גופו. יש לו זנב קצר (6.5-10.6 ס"מ) ועבה. רגליו עבות וחזקות וכפות רגליו רחבות.
הדוב השחור האסייתי מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים.
עונת ההזדווגות נמשכת מיוני ליולי, אך באזורים דרומיים עונת ההזדווגות יכולה להימשך עד אוגוסט. הזוג נשאר ביחד במשך מספר ימים במהלך עונת הרבייה ומזדווג פעמים רבות. בינואר ובפברואר נולדים במאורה 1-4 גורים עיוורים שמשקלם כ-300 גרם. לאחר שבוע הגורים פותחים את עיניהם ולאחר 3 חודשים הם נגמלים מיניקה. הגורים ממשיכים לחיות עם אמם עד לגיל 2-3 שנים.
הדוב השחור האסייתי הוא אוכל-כול, אך ניזון בעיקר מצמחים. הוא צורך מגוון רחב של מזונות כולל פירות, גרגרים, עשבים, זרעים אגוזים, חסרי חוליות, דבש ובשר (דגים, ציפורים, מכרסמים ויונקים קטנים אחרים, וגם גוויות).
יוסל בירשטיין
יוסל בירשטיין (24 בספטמבר 1920 – 28 בדצמבר 2003) היה סופר ומשורר ישראלי יליד פולין, כתב ביידיש ובעברית.
קורות חיים.
יוסל בירשטיין נולד ב-1920 בעיירה הפולנית ביאלא פודולסק (שאותה הוא מרבה להזכיר בספריו). למד ב"חדר" והיה חניך של "השומר הצעיר". בשנת 1937, כשהיה בגיל 17, היגר לבדו לאוסטרליה. במלחמת העולם השנייה שירת במשך ארבע שנים בצבא האוסטרלי, יחד עם חברו הצייר יוסל ברגנר, שאותו פגש במשרדי ההגירה של "היאס" בוורשה, ואתו עשה את הדרך לאוסטרליה. משפחתו נספתה בשואה.
לאחר המלחמה עסק בעריכת ירחון לנוער יהודי, שהופיע בעברית, אנגלית ויידיש. התחתן בשנת 1941 עם מרגרט וייסברג, שבישראל נקראה בשם מרגנית. לזוג נולדו שתי בנות: חנה, שנקראה בישראל חנה ענבר (נולדה ב-1948 באוסטרליה), ונורית, שנקראה בישראל נורית שני (נולדה ב-1956 בישראל).
ב-1950 עלו בירשטיין ואשתו לישראל והתיישבו בקיבוץ גבת, שם היה בירשטיין רועה צאן במשך 11 שנה. בריאיון לציפי גון-גרוס סיפר כיצד התגלגל לעיסוק זה: