המשלחת הנורווגית, זכתה שוב במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 18 מדליות זהב ובמקום שלישי בכמות הכללית עם 40 מדליות בסך הכל, אחרי המשלחת הגרמנית שזכתה בכמות המדליות הרבה ביותר עם 44 מדליות ויפן המארחת עם 41 מדליות.
מנדלה - הדרך הארוכה אל החופש
"מנדלה – הדרך הארוכה אל החופש" (באנגלית: Mandela: Long Walk to Freedom) הוא סרט קולנוע ביוגרפי שיצא בשנת 2013.
הסרט בוים על ידי ג'סטין צ'דוויק ע"פ התסריט של ויליאם ניקולסון, בתפקידים הראשיים מככבים אידריס אלבה ונעמי האריס.
הסרט מבוסס על הספר "הדרך הארוכה אל החופש" שראה אור בשנת 1995 ונכתב על ידי המדינאי הדרום-אפריקאי, לוחם האפרטהייד הנחשב כיום כאבי האומה, נשיא דרום אפריקה לשעבר וחתן פרס נובל לשלום נלסון מנדלה.
הסרט מלווה את סיפור חייו של מנדלה החל מילדותו בכפר נידח, דרך הצטרפותו למפלגת השחורים ועד מאבקו חסר הפשרות באפרטהייד, שבסיומו הפך לנשיא דרום אפריקה הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות. במאי הסרט ג'סטין צ'דוויק, משרטט חיים של מנהיג גדול, שנחשב לא רק למחולל מהפכות, אלא לסמל לאנושיות.
הפקה.
הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של נלסון מנדלה "הדרך הארוכה אל החופש", שנכתב ב-1995. נלסון מנדלה היה פוליטיקאי ומהפכן.
המפיק הדרום אפריקאי אנאנט סיין החל לעבוד על הפרויקט לאחר שראיין את נלסון מנדלה בעודו כלוא, לפני כ-2 עשורים. לאחר פרסום ספרו של מנדלה, אנאנט סיין קיבל את הזכויות להפקת הסרט ולאחר 16 שנה התסריטאי ויליאם ניקולסון סיים את מה שאנאנט החל וכתב את התסריט המלא לסרט. הסרט בוים על ידי הבמאי ג'אסטין צ'אדוויק.
פסקול.
השיר Ordinary Love של להקת U2, אשר נכתב במיוחד עבור הסרט. זכה לביקורות חיוביות רבות מצד המבקרים והתמודד בקטגוריית "השיר המקורי הטוב ביותר" בטקס פרסי אוסקר ה-86 אך לבסוף לא זכה.
לעומת זאת, מועמדתו בקטגוריה "השיר הטוב ביותר" בטקס גלובוס הזהב ה-71 זיכה אותו בפרס הראשון.
הקרנות הבכורה.
הקרנת הבכורה העולמית נערכה ב-3 בספטמבר 2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ב-28 בנובמבר 2013 הסרט הוקרן בדרום אפריקה. הסרט הוקרן בלונדון ב-5 בדצמבר 2013 למשפחת המלוכה הבריטית, בנוכחות הנסיך ויליאם ואשתו קתרין מידלטון, דוכסית קיימברידג' יחד עם כל מפיקי ושחקני הסרט ובנותיו של מנדלה זינדי וזינני.
ההודעה על מותו של נלסון מנדלה הגיעה בעת הקרנת הסרט, בסוף הסרט עלו אנאנט סיין ואידריס אלבה (השחקן הראשי) לבמה ומסרו את ההודעה המצערת לכל הנוכחים, נערכה דקת דומייה לזכרו של מנדלה. בצאתו מאולם הקולנוע מסר הנסיך ויליאם הודעה קצרה לעיתונות "אבקש רק לומר כי אלו חדשות טרגיות ועצובות. הרגע נזכרנו איזה אדם מיוחד ומעורר השראה היה נלסון מנדלה. תפילותיי מופנות עבור המשפחה והקרובים אליו."
הסרט לא הוקרן בדרום אפריקה ביום שלאחר מותו של מנדלה מטעמי כבוד אך הוחזר לאקרנים ביום למחרת.
ביקורות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות וחיוביות מצד המבקרים.
אורון שמיר כתב על הסרט בעכבר העיר:
"הניסיון לדחוס חיים שלמים ומאוד בלתי רגילים אל תוך 139 דקות קולנועיות מוביל באופן טבעי להשטחה
מסוימת של הדברים. עם זאת, את מה שהוא כן מנסה להעביר הסרט מצליח לעשות היטב. למשל, תחושת המוכנות למהפכה אלימה של השחורים המופלים בדרום אפריקה
של עידן האפרטהייד מדבקת ממש, הרבה בזכות הכריזמה המנדלאית והקריאה החוזרת של המהפכנים. לזה אפשר להוסיף גם את שגרת הכלא שמשכילה לשחוק מעט את הקהל
מבלי לשבור את סבלנותו, או ההזדהות עם המפגינים בכל העולם שקוראים לשחרורו של האיש, בזמן שלראשונה אנו יכולים לראות איך זה מרגיש גם מהצד שלו. ההישגים של הסרט, בעיקר הרגשיים, אינם מבוטלים, אפילו אם הם לא גדולים ולא מעמיקים במיוחד."
ארז דבורה מ ynet :
"אידריס אלבה מרשים בגילומו את נלסון מנדלה בביוגרפיה קולנועית מקיפה, שמנסה להביא למסך יותר מחמישים שנים בחייו.
"מנדלה - הדרך הארוכה אל החופש" מגיש לצופים את המורכבויות מאחורי המנהיג, אך כצפוי אינו מצליח למצות אותן ב-146 דקות של הסרט.
מעניינת אך ארוכה הדרך אל סופו"
היסטוריה.
ד"ר וינסנט היריבארן מרצה להיסטוריה עולמית בלונדון, נתן את ביקורתו אודות הנכונות ההיסטורית של הסרט באתר של העיתון ההיסטורי של רשת בי.בי.סי. "הסרט נתן ביטוי לפירושו האישי של מנדלה לשנות האפרטהייד, או לפחות את מה שמנדלה רצה שנדע. מכיוון שהסרט לא מספר אודות חייו של נלסון מנדלה אלא חייו של מנדלה מנקודת מבטו האישית, הביקרות שניתנה לספרו צריכה להיות זהה לביקורת שיקבל הסרט. לגבי הסווטו שהוקם ב-1976 אמר ד"ר היריבארן שהספר וגם הסרט כמעט ולא מזכיר או עוסק בנושא ולכן אין הוא רואה כל מטרה ולבקר נושא זה. המבקר נתן לסרט 3 כוכבים על דיוק היסטורי ו-5 כוכבים על הנאה.
צ'ונאד סגדי
צ'ונאד סגדי (נכתב גם צ'אנאד סגדי או צ'נאד סגדי; בהונגרית: Szegedi Csanád; 22 בספטמבר 1982) הוא פוליטיקאי יהודי-הונגרי, חבר הפרלמנט האירופי לשעבר. היה חבר בכיר במפלגה הלאומנית ההונגרית יוביק, והחזיק בדעות אנטישמיות, עד שבשנת 2012 גילה ששורשיו יהודיים.
בעקבות הגילוי, סגדי התפטר מכל תפקידיו במפלגת "יוביק", והחל להתקרב למסורת היהודית ושינה את השקפתו האנטישמית והפך ליהודי מאמין. החל מ-2014, סגדי מעביר הרצאות על סיפור חייו בעיקר בבתי ספר בהונגריה.
קורות חיים.
סגדי נולד במישקולץ שבהונגריה. אביו, מיקלוש סגדי, הוא אמן עממי לגילוף עץ, ואמו, קטלין מולנאר, היא מהנדסת תוכנה. אחד מאחיו, מרטון סגדי, אף הוא פוליטיקאי, והיה מועמדה של מפלגת יוביק לראשות עיריית מישקולץ, אך עזב את המפלגה בשנת 2012.
הוא למד באוניברסיטה על שם גאשפאר קארולי של הכנסייה הרפורמית בהונגריה .
לפני חשיפת מוצאו היהודי של סגדי, הוא היה ידוע באמירותיו האנטישמיות. הוא היה ממקימי המשמר ההונגרי, שלבשו בגדים שחורים וראו עצמם ממשיכיו של צלב החץ, המפלגה ההונגרית הנאצית במלחמת העולם השנייה. המשמר ההונגרי נאסר בחוק ב-2009, על פי צו בית משפט בבודפשט. לאחר מכן היה חבר בכיר במפלגה הלאומנית יוביק וכיהן כסגן הנשיא שלה עד 2012.
מ-2009 עד 2014 כיהן סגדי בפרלמנט האירופי שבבריסל. בתחילת דרכו התבטא בעד יציאת הונגריה מהאיחוד האירופי, ולכינון "ברית טוראנית חדשה" בין הונגריה למדינות במרכז אסיה, אזור הנחשב למקורה של השפה ההונגרית.
חשיפת מוצאו היהודי.
ביוני 2012 חשף לציבור שגילה לאחרונה כי סבו וסבתו מצד אמו הם יהודים. סבתו שרדה את מחנה הריכוז אושוויץ, וסבו עבד זמן רב במחנות כפייה. סגדי התחיל ללמוד ערכי יהדות, לשמור שבת, לאכול אוכל כשר ולבקר בבית כנסת. הוא נפגש עם רב בשם שלמה כובש, הממכהן כרב הקהילה ההונגרית המאוחדת (עמי"ך), שחשב בתחילה שמדובר בבדיחה, אך עזר לו ללמוד על היהדות.
סגדי אומר שמאז הוא "בעל שורשים יהודיים - אבל 100 אחוז הונגרי". כיהודי, הוא הגיע לישראל, וביקר ביד ושם ובכותל המערבי.
ב-28 ביוני 2012 פרסם סגדי הודעה בה הצהיר כי הוא מתפטר מכל תפקידיו במפלגת יוביק. הוא הביע את רצונו להישאר חבר בפרלמנט האירופי. על פי פרסומים בעיתונות, סגדי הואשם על ידי מפלגתו כי הציע שוחד כדי למנוע את חשיפת מוצאו, ונדרש להתפטר מכל תפקידיו במפלגת יוביק ומייצוגה בפרלמנט האירופי. דוברות מפלגת יוביק פרסמה הצהרה כי הדרישה להתפטרותו אינה נובעת ממוצאו היהודי של סגדי אלא מההאשמה בשוחד ובשחיתות. סגדי נדרש גם להתפטר מתפקידו בפרלמנט האירופי, אף על פי שנבחר בבחירות אישיות, אך סירב. בראיון שבוצע עמו בתוכנית "עובדה", סגדי לעומת זאת טען כי ראשי המפלגה הפצירו בפניו תחילה להצניע את הסיפור, ולאחר מכן ביקשו ממנו להישאר חבר במפלגה כדי להראות שהיא אינה אנטישמית.
בהמשך הוצנעו אירועים אלה על ידי המפלגה, שהודיעה רשמית רק על כישלונו בבחירות לסגנות נשיאות המפלגה במאי 2012 תוך אזכור "בעיות" בכהונתו בפרלמנט האירופי, ומאז, שמו אינו מופיע בפרסומיה.
סרט דוקומנטרי על חייו כנאו-נאצי המגלה שורשים יהודיים נמצא בתהליך הכנה בחורף 2013–2014. בינואר 2014 שודרה כתבה בתוכנית הטלוויזיה "עובדה", המתארת את המהפך שעבר סגדי ממנהיג מפלגה נאו-נאצית ליהודי המתחבר ליהדותו.
שינוי עמדותיו הפוליטיות.
מאז גילוי יהדותו חל שינוי ניכר בעמדותיו. הוא התבטא נגד הקיצוניות הלאומנית המתפשטת באירופה, כולל מפלגת יוביק.
פעילותו כוללת קידום הקשרים בין האיחוד האירופי לישראל
ותמיכה בישראל בהקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא הביע התנגדות למדיניות האיחוד האירופי בטענה כי אין בסיס היסטורי לדרישה להקמת מדינה פלסטינית וכי ההתיישבות הישראלית בשטחי הגדה המערבית אינה מנוגדת לחוק הבינלאומי.
אתר האינטרנט שלו ודף הפייסבוק בהם פרסם סגדי את דעותיו בעבר אינם פעילים עוד.
לידיה רוסלנובה
לידיה רוסלנובה (ברוסית: Лидия Русланова; 14 באוקטובר (27 באוקטובר) 1900 – 21 בספטמבר 1973, מוסקבה) הייתה זמרת סובייטית. על פעילותה בתחום התרבות הוענקו לה מספר עיטורים. היא הצטיינה בביצוע של שירי עם ושירים חדשים בסגנון זה.
ילדות.