לוטננט ג'נרל ריצ'רד אוקונור ניסה שוב לבסס ראש גשר בעיר קן. בחלק הראשון של מבצע יופיטר ב-10 ביולי, הייתה אמורה הדיוויזיה הבריטית ה-43 בפיקודו של גווילם איבור תומאס לכבוש את גבעה 112, ואת העיירות פונטיין ואטרוויל. בהמשך הייתה אמורה לשמש לה גבעה 112 כבסיס הגנתי ומשם להתקדם לעבר העיירה מלטוט. הפצצה של מרגמות ויותר מ-100 קני ארטילריה יקדימו למתקפה.
לגרמנים היו 5 גדודי חי"ר, שני גדודים של טנקי טייגר, שתי פלוגות טנקים נוספים וארטילריה רקטית. בנוסף עמדו לרשותם כוחות נוספים מדיוויזיית האס.אס ה-9 כעתודה.
המבצע נכשל בסופו של דבר בגלל התנגדות עיקשת מאוד של המגינים הגרמנים, שהיו מחופרים היטב ומוכנים להתקפה של הבריטים. הדיוויזיה ה-43 הבריטית איבדה למעלה מ-2,000 חיילים במבצע.
מבצע גודווד.
ההכנות.
בפגישה עם גנרל מונטגומרי ב-10 ביולי, לוטננט ג'נרל דמפסי שהיה מפקד הארמייה השנייה, הציע את תוכנית גודווד באותו יום שבו מונטגומרי אישר את תוכנית קוברה (ההתקפה על העיר סנט-לו בנורמנדי על ידי הארמייה האמריקאית הראשונה). החלק של הקנדים במבצע קיבל את שם הקוד אטלנטיק.
מאמצע יולי, הגיעו 2,250 טנקים בינוניים ועוד 400 קלים (כשלוש דיוויזיות משוריינות) אל נורמנדי תחת פיקוד הארמייה השנייה, שיכלה להרשות לעצמה כעת לאבד טנקים אך לא אנשים, במטרה לפרוץ את ההגנות הגרמניות בצידו המזרחי של נהר האורן ובצפון העיר קן. מבצע גודווד תוכנן להתחיל ב-18 ביולי, יומיים לפני תחילתו של מבצע קוברה האמריקאי. מבצע קוברה יצא לדרך בסופו של דבר רק ב-25 ביולי.
למרות שהציפיות בפיקוד הבריטי הבכיר היו לאבדות גדולות במבצע, גנרל דמפסי האמין שלאנשיו יש סיכוי טוב מאוד לפרוץ ולהבקיע את הגנות הגרמנים. מירב המאמץ במבצע הוטל על הדיוויזיה המשוריינת מהקורפוס ה-8 תחת פיקודו של או'קונר. כ-700 קני ארטילריה ירו כ-250,000 פגזים כדי לתמוך במבצע. בנוסף, חיל האוויר המלכותי הפציץ מטרות בעיירות סמוכות.
ביצוע.
ב-18 ביולי 1944, 942 מפציצים ומטוסי קרב של בעלות הברית תקפו חמישה כפרים בצידה המזרחי של קן במטרה לתמוך במבצע גודווד. התקיפה בוצעה עם עלות השחר ונעזרה במזג אוויר נוח. ארבע מהמטרות של התקיפה סומנו על ידי מטוסי גישוש מיוחדים בעזרת נורים; את המטרה החמישית נאלצו המפציצים למצוא לבד ללא סימון. המפציצים הבריטים שהסתייעו במטוסי קרב אמריקאים, הורידו כ-6,800 טונות של פצצות על הכפרים והאזורים הסמוכים להם. שתי יחידות גרמניות, דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-16 ודיוויזיית הפאנצר ה-21, ספגו פגיעות קשות מההפצצות. מערך הנ"מ הגרמני הצליח לפגוע בסך הכל בשישה מטוסים.
שלוש הדיוויזיות המשוריינות של בעלות הברית נאלצו להתגבר על מכשולים ימיים ושדות מוקשים בדרכם ליעד המבצעי שלהם. נהר האורן והקן היוו מכשול לכוחות הבריטים, שלרשותם עמדו בסך הכל 6 גשרים קטנים להעברתם של כ-8,000 כלי רכב, ביניהם טנקים, ארטילריה, חיל רגלים ממונע ומשאיות אספקה. המחסור בגשרים היה לבטח יוצר פקק גדול. הפתרון של גנרל דמפסי היה הימור קריטי: הוא הורה למפקד הקורפוס או'קונר לעזוב את חיל הרגלים, המהנדסים והארטילריה בצידו הראשון של הנהר עד להעברת כל הטנקים.
אחרי חציית הטנקים את הגשרים, הבריטים היו צריכים לחצות שדה מוקשים נגד טנקים ונגד אדם שהונחו רק כמה ימים קודם לכן על ידי הדיוויזיה הבריטית ה-51. פינוי כל המוקשים לפני הקרב הצריך עבודה קשה ומסובכת על ידי המהנדסים. בנוסף, היה חשש שהגרמנים יבחינו בפעולה של הבריטים מעמדותיהם הגבוהות בעיר ויוציאו נגדם התקפה. בכל מקרה, הגרמנים ידעו על הפעולה עוד ב-15 ביולי בגלל יירוט מסרים ושדרים של בעלות הברית, מה שנתן להם זמן רב להכין את המגננה.
בנוסף לכל זה, האש הארטילרית לא הייתה יעילה. הכוח הארטילרי נשאר מערבית לנהר האורן בהתאם להוראותיו של דמפסי, מה שהשאיר את עיקר הכוח הגרמני מחוץ לטווח שלו. גם חוסר תיאום בין הפיקוד הארטילרי לבין הטנקים תרם לכך שהארטילריה לא הייתה יעילה.
לפיקוד הבריטי התחיל להתבהר שהמיקום שנבחר להתקפה היה טעות אסטרטגית. היו יותר מדי כפרים קטנים באזור, ובכל אחד מהם היה חיל מצב גרמני שחובר בתעלות לכפרים האחרים, ומגדלי תצפית שיכלו להבחין בכל תנועה והתקדמות של בעלות הברית.
לדיוויזיה המשוריינת ה-11 ניתנו משימות מרובות מדי על ידי הארמייה השנייה. אף על פי שהדיוויזיה הייתה זו שתוביל את המתקפה, ניתנה לה כעת גם הפקודה לטהר את הכפרים הקטנים שלאורך קו החזית. ההתקפה על הכפרים הייתה אמורה להתבצע לאחר ההתקפה העיקרית במבצע, אך במקום זאת הכוח של הדיוויזיה התפצל ותקף במקביל כמה יעדים. הדבר גרם לעיכוב במתקפה ומנע שיתוף פעולה משמעותי של הכוחות.
ברוב חלקי המבצע, הקורפוס השמיני הבריטי התקדם בצורה איטית מאוד. חטיבת הטנקים ה-29 של הדיוויזיה המשוריינת ה-11 השיגה את ההתקדמות המשמעותית ביותר, כשהצליחה לכבוש כ-11 קילומטרים.
כשכוחות בריטים הצליחו להגיע למסילת הרכבת בקן בשעה 9:30 בבוקר, הגרמנים הצליחו כבר להתאושש מהפצצה של בעלות הברית. תריסר טנקים בריטים הושמדו ליד מסילת הרכבת על ידי תותח 88 מ"מ בודד. הבריטים התקדמו לאט וחצו את מסילת הרכבת במטרה להגיע לרכס בורגובס שהוחזק על ידי דיוויזיית הפנצר ה-21, דיוויזיית הפאנצר ה-1 של האס.אס. ומספר לא מבוטל של קני ארטילריה.
במשך רוב יום ה-18 ביולי, הייתה הדיוויזיה המשוריינת ה-11 ללא סיוע ארטילרי. חטיבת החי"ר ה-159 הייתה עסוקה בטיהור שני כפרים מאחורי החטיבה ה-29. שתי חטיבות השריון האחרות היו עסוקות גם הן בחציית הגשרים, או בפינוי שדות מוקשים. בשעות השחר של ה-18 ביולי, רק גדוד טנקים אחד מהחטיבה המשוריינת ה-7 היה מעורב בקרב, בעוד ששאר השריון היה צריך לחכות מ-10:00 בבוקר עד לצהרי ה-18 ביולי על מנת לחצות את הגשרים על נהר האורן.
גדודי הטנקים פעלו בלחימה ללא תמיכה ואחד מאחורי השני, במקום ביחד, כמו שתוכנן לפני תחילתו של מבצע גודווד. רוב השטח נכבש על ידי הבריטים בבוקר ה-18 ביולי. עד 20 ביולי רוב העיר קן כבר נמצאה תחת שליטתם של בעלות הברית.
תוצאה.
המבצע לא יצא לפועל כפי שתכננו אותו בעלות הברית. הן איבדו כ-5,000 חיילים בריטים וקנדים ולפחות 400 טנקים. הגרמנים הצליחו להחזיק את העמדה השולטת בעיר במחיר של אובדן 109 טנקים, מספר שהיה גבוה מבחינתם מאחר שלא יכלו להחליף את הטנקים שלהם במהירות כמו בעלות הברית. למרות שמבחינה טקטית המבצע לא פעל כמתוכנן לארמייה השנייה, מנקודת מבט אסטרטגית הוא היה להצלחה חלקית. ב-20 ביולי גנרל מונטגומרי הביא את המבצע לסיום.
מבצע ספרינג.
בוועידה של הפיקוד הבריטי הבכיר שנערכה ב-22 ביולי הוחלט שמבצע ספרינג (אביב) יתחיל ב-25 ביולי תחת פיקודו של לוטננט ג'נרל סימונדס. מטרת המבצע הייתה לתת לשני קורפוסים קנדים להשתלט על השטח הגבוה ליד העיירות קרמסני ולה-ברוייר, כ-5 קילומטרים דרומית לבורגובס.
שתי דיוויזיות חי"ר של הצבא הקנדי יפתחו במתקפה, ולאחריהם שתי דיוויזיות שריון יעברו ביניהן כדי לנצל את הפירצה שהן יצרו.
הגרמנים שלחו תגבורת לעבר קן כבר בעת התכנון של מבצע ספרינג. ב-20 ביוני הפיקוד העליון של הוורמאכט הכריז שהתקדמות הכוחות הגרמנים לעיר הסתיימה. לוורמאכט היו 5 דיוויזיות שריון ומספר רב של יחידות חי"ר באזור. מאחר שיחידות אלו היו זמינות לצבא הגרמני כבר ביום הראשון של מבצע ספרינג, הסיכוי של בעלות הברית לפרוץ את הקווים היה נמוך.
אחרי הרעשה ארטילרית והפצצה אווירית שקדמו לכניסה הקרקעית, פתחו היחידות הקנדיות בהתקפה וכמעט שהגיעו ליעדיהן כבר ביום הראשון למבצע, אך עקב התנגדות גרמנית עיקשת, הן נאלצו לסגת כמעט לגמרי בחזרה לקווי ההגנה שלהן. ב-26 וב-27 ביולי פתחו הגרמנים בהתקפת נגד על העיירה וריירס שהקנדים כבשו יום קודם לכן, אך הם נהדפו על ידי הארטילריה של בעלות הברית.
מבצע ספרינג אומנם לא השיג את יעדיו, אך הבטיח שוריירס שנמצאה על שטח גבוה ואפשרה תצפית על כוחות גרמנים בשטחים נמוכים יותר, תישאר בידי בעלות הברית. המבצע עלה לקנדים באבדות הכבדות ביותר בכל המלחמה - כ-1,500 חיילים בקירוב, שרבים מהם קבורים בבתי הקברות ליד קן.
טיפול בשבויי מלחמה ופשעי מלחמה.
טיפול בשבויים.
קצין בוואפן אס.אס, קורט מאייר, שלחם בקן, טען שקיבל מחברת שכללה פקודות להתנהגות בשבויי מלחמה גרמנים על ידי החיילים הקנדים:
מפקד פלוגה קנדי בדרגת מייג'ור נזכר:
פשעי מלחמה של הגרמנים.
לפי דיווחים, למעלה מ-156 שבויי מלחמה קנדיים נרצחו ליד קן על ידי דיוויזיית הפנצר ה-12 של האס אס בימים ובשבועות שלאחרי הפלישה לנורמנדי.
כעשרים חיילים קנדים הוצאו להורג בכנסייה בעיירה אוטייה, צפונית מזרחית לקן. מפקד חטיבת הפנצר ה-25, קורט מאייר, מיקם את המפקדה שלו באזור הכנסייה. לאחר המלחמה הוא הואשם שנתן את הפקודה להוצאה להורג. למרות שהדבר מעולם לא הוכח לגמרי, מאייר הורשע ונידון למוות באשמת התנהגות לא הולמת כלפי אזרחים והוצאה להורג של שבויי מלחמה קנדים. למרות שגזר הדין הומתק למאסר עולם, קורט מאייר השתחרר מהכלא ב-7 בספטמבר 1954.
בעיירה אוטייה הוקם חדר תפילה קטן בכנסייה, לזכרם של החיילים הקנדים שנרצחו שם. בחדר התפילה יש צלב עץ עם פסל של מריה ועליו קסדה קנדית. בכל שנה הילדים של העיירה אוטייה מניחים פרחים לזכרם. בשנת 1984 נבנה לוח ברונזה בכנסייה, עליו כתוב:
תוצאות הקרב.
מבצע אוברלורד והקרבות בנורמנדי אפשרו לבעלות הברית להתבסס בצרפת, דבר שהוביל לשחרור מערב אירופה. ב-25 באוגוסט הצליחו בעלות הברית לכבוש את בירת צרפת פריז, מידי הגרמנים.