הוריה ואחיותיה של אתא נאלצו להתחבא בתקופת השואה בשל שורשיהם היהודים, בעוד שאתא עצמה הייתה מוגנת בשל נישואיה לגיולה.
אתא וגיולה נחלצו לעזרתה של גאבור בירו [Gábor Bíró]. גאבור, חברה יהודיה קרובה של בני הזוג, הייתה בשלבים מתקדמים של ההריון בתחילת המלחמה, והייתה לבדה משום שבעלה נשלח למחנה עבודה. על מנת לאפשר לגאבור ללדת בבטחה בבית החולים, אתא העניקה לה תעודות הזהות שלה וגאבור שהתה בבית החולים במשך 5 שבועות - שבועיים לפני הלידה ושלושה שבועות לאחר הלידה,תחת זהותה השאולה של אתא. פרט לרופא הראשי, איש בבית החולים לא ידע שגאבור היא יהודיה.
לאחר לידת בתה, גאבור נסעה יחד עם משפחת קנדו ברחבי המדינה על מנת לברוח מהנאצים, כשברשות גאבור מסמכים מזויפים. הם העמידו פנים שהתינוקת היא בתם הרביעית של בני הזוג קנדו ושגאבור היא האומנת. הם עברו בין שבעה מקומות שונים, הצליחו לחמוק מן הרשויות וגאבור ותינוקה שרדו את המלחמה בשלום.
אתא וגיולה סייעו בזיוף מסמכים עבור יהודים נוספים ואיפשרו ליהודים להשתמש בדירתם בבודפשט כמקום מסתור.
לאחר המלחמה.
גיולה ואתא נפרדו בשנת 1949. גיולה חזר לבודפשט ועסק באומנות עד מותו ב-1968. אתא נדדה בין כמה מדינות באירופה. היא נישאה בשנית לצלם צעיר בשם אד ואן דר אלסקן [Ed van der Elsken] ועברה להתגורר בהולנד. לאחר כמה שנים התגרשה ממנו, אך נשארה לגור בהולנד עם שלושת ילדיה והמשיכה לעסוק בצילום עד מותה ב-2017.
הכרה והנצחה.
ב-1 בנובמבר 1998 הוכרו אתא וגיולה כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בלונדון ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
צעצועי האן
צעצועי האן הייתה חנות צעצועים ירושלמית ולאחר מכן רשת צעצועים מהגדולות ומהמובילות בישראל עד לקריסתה בתחילת שנות ה-2000.
סקירה כללית.
בשנת 1950 פתחו יהודה ורחל (אגי) האן עסק למכירה סיטונאית ברחוב שמאי בירושלים. יהודה או בשמו הגרמני המקורי לוטהר, שעלה לארץ מגרמניה הנאצית בשנת 1933, עבד בין השאר אצל סיטונאי צעצועים גדול בשם קלרמן, שעם הזמן העניק לו את סוכנות ההפצה של מוצריו. העסק היה מאוד מוכר בירושלים.
בשנת 1986 פתח בנו של יהודה, שמעון האן מחסן למכירה סיטונאית, והגיע למחזור מכירות של 2.5 מיליון שקל. על גב הצלחה זו החלו להיפתח חנויות נוספות. תחילה נפתחה חנות ברחוב יד חרוצים בשכונת תלפיות בירושלים, וכאשר נפתח שנה לאחר מכן הקניון הראשון בירושלים, קניון האחים ישראל בשכונת תלפיות, הוא פתח את החנות הקניונית הראשונה בשנת 1990. אחר כך נפתחו חנויות בקניון הזהב בראשון-לציון, בקניון מלחה, קניון הנגב, קניון עזריאלי וקניון רמת אביב. לעסק היו 100 עובדים, והוא ייבא בו זמנית 10% מהצעצועים בישראל. המותג פימו היה ביבוא בלעדי שלו.
לאור משבר כלכלי שנבע מהאינתיפאדה השנייה, העסק לא עמד בהוצאות והחל לצבור חובות רבים, ובשנת 2002 הגיע האן להסדר עם הנושים וסגר את העסק המשפחתי.
יקטרינה קורולקובה
יקטרינה אנטונובנה קורולקובה (באנגלית: Yekaterina Antonovna Korolkova; אוגוסט 1900–1950) הייתה אחות בבית חולים פסיכיאטרי, חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
יקטרינה עבדה כאחות סניטרית בבית החולים הפסיכיאטרי שבעיר קולמובו הנמצאת באזור נובגורוד. היו לה שני ילדים - בת בשם יקטרינה ווסיליבנה, ילידת 1922 ובן בשם וסילי וסיליביץ', יליד 1926. אחת מחברותיה לעבודה, מיליה רייזיק, שהייתה יהודיה סייעת לרופא שיניים, גרה בסמוך למתחם בית החולים יחד עם בתה פרידה רבינוביץ' וסבתה של פרידה. אביה של פרידה שעבד כרופא פסיכיאטרי, הוצא להורג ב-1938 . הנאצים הוציאו את החולים מן העיר והשמידו אותם ובאופן זה פינו את מבני בית החולים על מנת שהסגל הקיים יטפל בשבויי מלחמה ובפצועים נאצים.
כשהסגל עבד בבית החולים, ילדי האחיות והרופאים שהו במתחם. בחורף 1941 כשירד השלג הראשון, הילדים יצאו לשחק בשלג ובמקום התפוצץ פגז. לילד אחד נערף ראשו, ילדים רבים נפצעו ובהם פרידה בת ה-8, שספגה רסיסים בשתי רגליה. באותו חורף, הנאצים ירו למוות בווסילי, בנה של יקטרינה, שכן חשדו שהוא פרטיזן.
בשל חששה של מיליה מגורלה ומגורל סבתה של פרידה והחשש שיעצרו על ידי השלטון הנאצי, בקשה מחברתה יקטרינה לטפל בבתה אם ייתפסו. מיליה והסבתא שולחו על ידי הנאצים ויקטרינה אימצה את פרידה וטיפלה בה עם שחרורה מבית החולים, כאילו הייתה הבת שלה. יקטרינה הטבילה את פרידה לנצרות, דאגה לה למסמכי לידה חדשים וכן לשינוי שמה לליובה קורולקובה בסיועו של כומר.
לכל אורך תקופת השלטון הנאצי בעיר, ורה ניקולאיבנה, אחייניתה של יקטרינה, שעבדה במטבח אצל הגרמנים, הביאה להן אוכל, שהיה חיוני להשרדותן.
בסוף שנת 1943, פרידה, יקטרינה ואמה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה, הופנו יחד עם הצוות הרפואי למחנה ריכוז בשיאולאי שבליטא. שם שיכנו אותן במגורי החיילים והן שהו שם למשך כשלושה חודשים. לאחר מכן, יחד עם הצוות הרפואי במקום, הן הועברו לכפר יוניטקי במרחק 17 ק"מ משיאולאי בו שכן בית חולים רוסי לנכים ושם שהו עד להגעת הצבא הסובייטי.
ב-1944, לאחר שחרור ליטא בידי הצבא הסובייטי, השלוש חזרו לקולמובו.
לאחר המלחמה.
אחרי השחרור פרידה נשארה לגור עם אמה ואחותה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה ואולגה אנטונובנה. יקטרינה נסעה לגרמניה והצליחה להשיב את בתה שנשלחה לעבודות כפייה בגרמניה. ב-1945 הגיע לביתה של יקטרינה דוד של פרידה. הוא ביקש לקחת עימו את פרידה ללנינגרד, אולם פרידה סירבה להיפרד ממשפחתה החדשה שטיפלה בה לאחר מות אמה. עם זאת, כאשר הדוד פריד הגיע בשנית, יקטרינה שכנעה את פרידה להצטרף אליו שכן היא שוכנעה שפריד יוכל לספק לה חיים וחינוך טובים יותר. פרידה שמרה על קשר עם יקטרינה עד שזו מתה ממחלת הסרטן. יקטרינה נקברה בנובגורוד בבית הקברות פיטרוב.
בשנות ה-90 עלתה פרידה לישראל.
הכרה והנצחה.
ב-15 בנובמבר 1999, יד ושם הכיר ביקטרינה קורולקובה כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים במוסקבה, בירת רוסיה. שמה של קורולקובה מונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
מאימי פון מירבאך
מאימי פון מירבאך, (בגרמנית: Maimi von Mirbach; 9 באפריל 1899 - 8 באוקטובר 1984) הייתה ברונית בת למשפחת אצולה, צ'לנית גרמנייה וחברה בכנסיית הווידוי, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה ולפניה יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים.
מאימי נולדה באנטוורפן. בגיל 15 עברה עם משפחתה להתגורר בעיר פוטסדאם הסמוכה לברלין. היא הייתה בת למשפחת אצולה, בעלת תואר בארונית ועסקה מגיל צעיר במוזיקה.
כבר בשנות העשרים של המאה העשרים הכירה בהתפתחות הלאומנית והאנטישמית בגרמניה. לאחר תפיסת השלטון בידי המפלגה הנאצית, בשל סלידתה מהאידאולוגיה הגזענית הנאצית, בשל ניסיונה האישי כבת למיעוט הבלגי בחברה הגרמנית וכן בשל ערכי הכנסייה עליהם גדלה, פנתה מריה ליהודים נרדפים והציעה להם את עזרתה. לחלק הגיעה דרך הרקע המוזיקלי שלה וחלק היו מבוקשים על ידי הגסטפו. את היהודים להם נתנה מחסה הבריחו לביתה. לחלק סיפקה מחסה בעוד לאחרים תרמה כסף ואוכל ובכך סיכנה את חייה במקרה והדבר היה מתגלה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
יהודים אותם הצילה פון מירבאך.
רשימת אשר הצילה פון מירבאך.
בשנת 1938 עזרה לד"ר לזרוס וד"ר הירשפלד לברוח מגרמניה להולנד ולהעביר את רכושם. את הירשפלד, שגם היה שופט בבית הדין לעבודה בפוטסדאם לתקופה של כ־6 שנים משנת 1927, הכירה ברביעיית מיתרים בה ניגנו ביחד. בליל הבדולח נעצר ד"ר הירשפלד ושוחרר לאחר כ־3 שבועות בתנאי שיעזוב את גרמניה. הרשויות הגרמניות דרשו ממנו מיסים כבדים בתמורה לעזיבתו שעמדו על בערך 73,000 רייכסמארק. את הסכום הזה עזרה מאימי להירשפלד להשיג בכך שקנתה את בית משפחתו ואת רכושם. אשתו ה"ארית", שחלתה בסרטן נשארה להתגורר בבית שלהם עד מותה בשנת 1941 וביתם נשלחה לבריטניה וניצלה. ד"ר לזרוס וד"ר הירשפלד נשלחו שניהם לגטו טרזינשטט, לשם פון מירבאך שלחה להם, תחת שמות או כתובת בדויים, מארזי אוכל. בסופו של דבר נשלחו שניהם למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצח יוליוס עם הגעתו. לא ידוע מה עלה בגורלו של הירשפלד.
לקראת סוף 1941, נתנה מחסה לג'יסלה ברנדל - תלמידת מוזיקה לשעבר מהמבורג, שלימודיה נפסקו עקב היותה חצי יהודיה. ג'יסלה גם נהלה מערכת יחסים עם גבר לא יהודי ולהם נולד ילד משותף. הזוגיות שלהם עברה על האיסור על נישואי תערובת ולכן, מעצם ההסתרה של פון מירבאך את מערכת היחסים שלהם, עברה גם היא על חוקי נירנברג.
מאוחר יותר הסתכנה פון מירבאך שוב כאשר נתנה מחסה לשרלוט קיסר - יהודיה שהסתתרה מפני הגסטפו.
לאחר המלחמה.
לאחר 1945, מירבאך הושפעה מהשפלות והגבלות רבות באזור הכיבוש הסובייטי של ברלין בימיה הראשונים של גרמניה המזרחית. בשנת 1956 היא עזבה את פוטסדאם ועברה להתגורר ברובע שרלוטנבורג בברלין. עד מותה ב־1984, היא העידה בפני תלמידים בבתי ספר ומוסדות נוער בגרמניה, על חוויותיה בתקופת המשטר הנאצי. היא המשיכה לעסוק במוזיקה ושמרה על קשר עם חלק מהיהודים שהצילה.
הכרה והנצחה.
ב־2 באפריל 1981 הוכרה כחסידת אומות עולם בטקס ביד ושם. בטקס נכחו שתי אחייניותיה, פרופ. ג'יסלה ברנדל - אותה הצילה בתקופת השואה, וגם חברה מימיה בבית הספר. ב־27 בדצמבר 1984, לאחר מותה, ניטע לכבודה עץ בגן חסידי אומות העולם. בפוטסדאם, בה התגוררה, קרוי רחוב על שמה ובביתה של מירבאך ישנו לוח זיכרון.
וונדה פיליפוביץ' קרהלסקה