שר הביטחון הישראלי אהוד ברק ציין כי נאומו של אובמה היה "ישיר, חשוב והיה פנייה אמיצה של הנשיא אובמה במהלכה הוא פרש את חזונו ואת העקרונות האוניברסליים החשובים שהוא מבקש לחלוק עם העולם המוסלמי". נשיא מדינת ישראל שמעון פרס ציין כי הנאום היה "מלא חזון, נאום אמיץ בדרישה מכל הצדדים המעורבים למחויבות לעבוד קשה על מנת לקדם את תהליך השלום במזרח התיכון... רעיון השלום נולד במזרח התיכון כבסיס של שלוש הדתות המונותיאיסטיות - ביהדות, בנצרות, ובאסלאם - ובני אברהם צריכים לשלב ידיים על מנת לקחת על עצמם את האתגר הזה יחד, שלום בר קיימא במזרח התיכון". מנגד, פקידי ממשל רבים בישראל מתחו ביקורת על נאומו של אובמה, ובעיקר על כך שהנאום לא התייחס כלל לטרור הפלסטיני. שר המדע והטכנולוגיה דניאל הרשקוביץ ציין כי "אובמה התעלם לחלוטין מהעובדה שהפלסטינים טרם נטשו את דרך הטרור".
חאבייר סולאנה, הממונה על מדיניות החוץ והביטחון של האיחוד האירופי, שיבח את הנאום וציין כי "זה היה נאום יוצא דופן, נאום אשר ללא כל ספק הולך לפתוח דף חדש ביחסים עם העולם הערבי-מוסלמי". מזכ"ל האו"ם, באן קי מון, ציין כי הנאום היה "פתיחת פרק חדש ביחסים בין ארצות הברית לעולם המוסלמי".
האייתוללה עלי חמינאי, נשא בהמשך נאום אשר במהלכו לא התייחס ישירות לנאומו של אובמה בקהיר, אך ציין כי "הממשל האמריקני החדש מבקש לשנות את תדמיתם. אני אומר כעת באופן תקיף כי הדבר לא יושג בדיבורים, בנאומים או בסיסמאות".
העובדה כי אובמה לא הזכיר כלל את המילה "טרור" זכתה לתגובות חיוביות רבות בקרב רבים בעולם המוסלמי, במיוחד לאור העובדה שרבים מתוכם סבורים כי "המלחמה בטרור" הוא למעשה מונח אשר משמעותו האמיתית היא "המלחמה באסלאם". השמרנים בארצות הברית אשר גם כן שמו לב לכך וטענו כי צעד זה החליש למעשה את המסר הכללי של אובמה. ג'ון ביינר, מנהיג הרפובליקנים בבית הנבחרים, התייחס גם כן לנאום לאחר שהוא נמסר וציין כי נדמה היה שאובמה "מפיל את האשמה במידה שווה על הישראלים והפלסטינים... יש לי חששות לגבי כך בעיקר משום שהחמאס הוא ארגון טרור". כמו כן, ביינר ציין כי "בעוד שהוא ממשיך לומר כי הוא מוכן לדון עם האיראנים ללא תנאים מוקדמים, אני פשוט חושב שזה מעמיד אותנו במצב בו אמריקה נראית חלשה בעיני השליטים שלהם".
השפעות פוליטיות.
שלושה ימים לאחר הנאום, ההתחזקות של הקואליציה הפרו-מערבית בבחירות הכלליות בלבנון וההפסד של ארגון החזבאללה בבחירות נתפסו על ידי אנליסטים רבים בעולם כתוצאה אשר הושפעה, ולו במעט, מנאומו של אובמה בקהיר. אנליסטים אחרים ציינו כי הנאום שיחקו רק תפקיד משני לעומת האירועים המקומיים בלבנון כגון פנייה של הרגע האחרון מצד הפטריארך המארוני של לבנון אשר ביקש מהאוכלוסייה הנוצרית בלבנון להצביע נגד החזבאללה.
בעקבות נאומו של אובמה בקהיר כינס ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו באופן מידי פגישה מיוחדת של הממשלה. ב-14 ביוני, עשרה ימים בלבד לאחר הנאום של אובמה בקהיר, נשא נתניהו נאום מדיני באוניברסיטת בר-אילן בו פרש את חזונו המדיני בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני. באופן כללי, נאום בר-אילן היווה תפנית משמעותית לעמדות הנציות של נתניהו כלפי תהליך השלום אותם הפגין לפני כן ונתפס על ידי רבים כנאום תגובה לנאומו של ברק אובמה בקהיר. במרכז הנאום הביע נתניהו לראשונה, הסכמה עקרונית להקמת מדינה פלסטינית המותנית בפירוזה ובהכרה של הפלסטינים בישראל כמדינת העם היהודי. נתניהו הדגיש בנאומו כי יהיה מוכן לקבל מדינה פלסטינית רק אם ירושלים תישאר בירתה המאוחדת של מדינת ישראל, אם לפלסטינים לא יהיה צבא, ואם הפלסטינים יוותרו על תביעותיהם לזכות השיבה של הפליטים הפלסטינים. כמו כן נתניהו הדגיש גם כן לישראל הזכות ל"צמיחה טבעית" בהתנחלויות היהודיות בגדה המערבית והסטטוס הסופי שלהם יקבע רק במהלך משא ומתן.
כמו כן, אנליסטים אחדים סברו כי ייתכן שנאומו של אובמה השפיע באופן כלשהו על הבחירות לנשיאות באיראן ביוני 2009, אך סברו כי ממשל אובמה ככל הנראה ממאן לדבר על השפעה זו בפומבי מחשש שגורמים אנטי מערביים באיראן יעשו שימוש בדברים על מנת לגרום לשינוי בדעת הקהל באיראן. אף על פי כן, כשבוע לאחר מכן מספר פקידים בממשל אובמה אכן ציינו בעיתון הוושינגטון פוסט, בעילום שם, שהם סבורים כי לנאומו של אובמה בקהיר הייתה השפעה כלשהי על הבחירות באיראן.
זמר נוגה
זֶמֶר נוּגֶה (מוכר גם במילותיו הראשונות, הֲתִשְׁמַע קוֹלִי) הוא שיר מאת רחל המשוררת, אשר חובר בתל אביב בשנות העשרים של המאה ה-20. נחשב לאחת הקלאסיקות של הזמר העברי.
בשנת 2009 הגיע השיר למקום ה-16 במצעד של המדינה,תחת לחנו של שמוליק קראוס
רקע.
בשנת 1913 יצאה רחל מארץ ישראל לצרפת כדי ללמוד חקלאות באוניברסיטת טולוז. בלימודיה פגשה את מיכאל ברנשטיין, שהיה מהנדס במקצועו, והתאהבה בו, ואף שקלה להינשא לו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקו הלימודים, ורחל חזרה לאביה ברוסיה, שם עבדה בבית יתומים. בתום המלחמה חזרה לארץ ישראל, אולם ברנשטיין סירב להצטרף אליה ונשאר ברוסיה, כך שעד יום מותה לא פגשה בו עוד.
זמן קצר לאחר חזרתה לארץ התגלתה אצלה מחלת השחפת, והיא התבקשה לעזוב את קבוצת דגניה בה גרה ועבדה. היא התאשפזה בבית החולים בצפת, ואחר כך התגוררה בתל אביב, ובה כתבה את "זמר נוגה".
בגרסה ראשונה של השיר הייתה השורה המסיימת אותו "כאשר חיכתה סולוויג לדודהּ". סולוויג הייתה אהובתו של פר גינט, גיבור מחזהו של הנריק איבסן, שחיכתה לו בזמן מסעותיו בעולם, וברנשטיין כינה לעיתים במכתביו את רחל בשם זה: "הרחק-הרחק חיה סולוויג"; "סולוויג מן הצפון, שהלכה לארץ התמרים". רחל מסרה גרסה זו לאחייניתה שרה, ושאלה אותה לדעתה על השיר, וזו השיבה שלדעתה עדיף לסיים את השיר עם דמות מן הספרות העברית ולא מן הספרות האירופית. בעקבות זאת שינתה רחל את השורה האחרונה ל"כחכות רחל לדודה", מהסיפור התנ"כי על עבודת יעקב באהבתו לרחל, וכן כרמז לשמה של המשוררת רחל עצמה.
ביצועי השיר וייצוגיו בתרבות הישראלית.
השיר זכה למספר לחנים, ובהם אלו של שמוליק קראוס, מרדכי זעירא, זהר לוי ויוסף מוסטקי. לחנו של מוסטקי מוכר בעיקר בביצוע צמד הפרברים ובביצועה של עפרה חזה בתקליט "שירי מולדת". את לחנו של קראוס הקליטה לראשונה להקת החלונות הגבוהים, שבה היה קראוס חבר. מאוחר יותר הקליטו לחן זה זמרים רבים נוספים, והוא הנפוץ מכולם. בשנת 2008 זכה השיר בביצוע החלונות הגבוהים במקום הראשון במצעד שירי ישראל, "מצעד השישים", שנערך על ידי שידורי קשת בערוץ 2. את השיר ביצעה ריטה במשדר המיוחד בהגשת ארז טל וקרן פלס. בשנת 2010 זכה השיר במקום הראשון במצעד שירי שמוליק קראוס שערכה רשת ג', לכבוד יום הולדתו ה-75 של קראוס.
רונה רמון, אשתו של אילן רמון, בחרה להעלות את השיר "זמר נוגה" בלחנו של קראוס אל מעבורת החלל קולומביה. לאחר שהמעבורת התרסקה, הושמע השיר פעמים רבות ברדיו כזיכרון לאילן רמון ולאסון המעבורת.
באפריל 2019 העניק צה"ל למבצע להשבת גופתו של החלל זכריה באומל, שנעדר 37 שנה מאז קרב סולטן יעקב, את השם: "מבצע זמר נוגה". בשנת 2019, ביצעה שרית חדד את השיר מחדש, ואף הוציאה אותו כסינגל.
התשמע קולי
תומאס סטרנס אליוט
מיכאל סטון
מיכאל אדוארד סטון (נולד ב-22 באוקטובר 1938) הוא פרופסור אמריטוס למדע הדתות וללימודים ארמניים באוניברסיטה העברית בירושלים, ומשורר.
ביוגרפיה.
מיכאל סטון נולד באנגליה. משפחתו עברה לאוסטרליה לפני מלחמת העולם השנייה, ושם גדל, עשה תואר ראשון באוניברסיטת מלבורן בלימודים שמיים וקלאסיים בשנים 1956–1960. עלה לישראל ב-1960. אביו, יוליוס סטון, היה פרופסור למשפט בינלאומי באוניברסיטת סידני ושימש כמנהל האקדמי הראשון של מרכז טרומן באוניברסיטה העברית.
לאחר שנת השתלמות (1960-61) באוניברסיטה העברית בירושלים עבר סטון לאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, ושם כתב דוקטורט בהנחיית פרופסור פרנק קרוסוב במחלקה לשפות המזרח הקרוב בשנים 1961–1965. נושא העבודה היה "תפיסת אחרית הימים בספר חזון עזרא". לאחר מכן שימש מרצה למדע הדתות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. הוא שב לישראל ומונה ב-1966 למרצה במחלקה למדע הדתות באוניברסיטה העברית בירושלים, ולפרופסור חבר ב-1976. ב-1980 הוא מונה לפרופסור מן המניין ללימודים ארמניים ולמופקד על הקתדרה על שם גייל לוין דה נור ללימודי הדתות. שימש כפרופסור נלווה על שם טרזיאן להיסטוריה ותרבות ארמנית באוניברסיטת פנסילבניה בשנים 1977–1983. יצא לגמלאות מהאוניברסיטה העברית בשנת 2007.
ביוני 2019, נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.