לממשלת ברזיל לא היו יחסים דיפלומטיים עם מדינות הגוש הקומוניסטי וסירבה להעניק אשרות כניסה לנבחרות ברית המועצות (אלופת אירופה), הונגריה (סגנית אלופת אירופה) וצ'כוסלובקיה (מקום רביעי באליפות אירופה). לכן, הוזמנו נבחרות אחרות על מנת להשתתף בטורניר : צרפת, ישראל בהופעת בכורה באליפות העולם ויוגוסלביה (שלמרות היותה קומוניסטית לא הוחרמה על ידי ברזיל). מצד שני, הוזמנו לא פחות משבע נבחרות מיבשת אמריקה, בעיקר עקב שיקולים גאוגרפיים מאשר ספורטיביים: קנדה בהופעת בכורה באליפות העולם, ארצות הברית, אורוגוואי, פרגוואי בהופעת בכורה באליפות העולם, צ'ילה, פרו (במקום מקסיקו) וברזיל המארחת. למרות שהיעדרותה של אלופת העולם ארגנטינה מן המשחקים נראית תמוהה, הדבר נבע מהתפרקותה של הנבחרת עקב האשמות שנגעו למקצוענות שחקניה, שכן בשעתו, כדורסל נחשב עדיין לספורט חובבני.
לראשונה באליפות העולם, שותפו שתי נבחרות מיבשת אסיה : הפיליפינים ופורמוזה (נבחרת טאיוואן הנוכחית).
בדומה לאליפות העולם הקודמת, גם הפעם נבחרת ארצות הברית, שגילתה עליונות מוחלטת על יריבותיה במשחקים האולימפיים בשנת 1952, שלחה קבוצת שחקנים צעירה ולא מנוסה. עם זאת, הנבחרת הייתה תחרותית מספיק כדי לזכות באליפות, כשהיא מנצחת בכל משחקיה, כולל את ברזיל המארחת במשחק המכריע בתוצאה 62-41.
נבחרת ישראל באליפות.
נבחרת ישראל, שזו הייתה הופעתה הראשונה באליפות העולם, פתחה בהפסד מול פורמוזה, אולם ניצחון במשחקה הבא מול צ'ילה העלה אותה לבית הגמר בזכות יחס סלים עדיף על צ'ילה.
בשלב הגמר ניצחה הנבחרת את צרפת והפסידה ביתר משחקיה ובכך סיימה במקום השמיני והאחרון בבית הגמר.
בסך הכול סיימה הנבחרת במקום השמיני באליפות במאזן של שני ניצחונות מול שבעה הפסדים. אברהם שניאור סיים כקלע הבולט של הנבחרת עם 97 נקודות (10.8 נקודות למשחק) ודורג במקום השביעי ברשימת הקלעים של האליפות.
סגל הנבחרת באליפות: אברהם שניאור, זכריה עופרי, משה דניאל, ראובן פכר, פרדי כהן, ישראל טוויל, שמעון שלח, יהודה וינר, רלף קליין, מרסל חפץ, עזרי לובושיץ, דני ארז. המאמן היה יעקב שאלתיאל.
שלב הבתים.
בית ד.
שייר צד
מיקרו בלוגינג
בייקריט
בייקריט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) מיומם של בורון, סידן, והידרוקסיל, השייך לקבוצת המינרלים "קבוצת הגדוליניט" (הקרויה לעיתים גם קבוצת הדטוליט על שם המינרל דטוליט או קבוצת הדטוליט/גדולוניט).
תכונות.
נוסחת המבנה הכימי של בייקריט היא (Ca4B4(BO4)(SiO4)3(OH)3•(H2O. קבוצת הגדוליניט, אליה משתייך הבייקריט, היא קבוצה של מינרלים הקרויה על שם המינרל גדוליניט ושחבריה מאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio4) ושל בוראט (B(O,OH)4), כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים. הקטיון במקרה של הבייקריט הוא סידן.
הבייקריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית "P21/c". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=4.85, b=7.60Å, c=9.659Å, וגודל זווית β הוא 90.255°.
הבייקריט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים של גבישים זעירים דמויי פקעת הדומים לחרסינה בלתי מזוגגת. הגבישים נדירים, פריזמתיים דקים קצרים באורך של עד 0.2 מ"מ. הבייקריט נשבר באופן בלתי שווה עד דמוי קונכייה. הקשיות של המינרל נמוכה, 4.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.88.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. מקדם השבירה של הבייקריט נע בין 1.624 ל-1.654. גבישי הבייקריט שקופים למחצה עד אטומים, וצבעם הוא בדרך כלל לבן, אפור או חסר צבע.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1903 על ידי ריצ'רד בייקר (Richard C. Baker), אנגלי מנטפילד (Nutfield) שבמחוז סארי שהיה מנהל הכרייה של חברת פסיפיק קואסט בורקס (Pacific Coast Borax). בייקר הביא דגימות של המינרל לוויליאם ג'יילס (William B. Giles) שקרא את המינרל על שמו של בייקר במאמר שפרסם ב-Mineralogical Magazine. בייקר סיפר לג'יילס את הדגימה גילה במכרה של החברה שלו באזור מדבר מוהאבי במקום הקרוי כיום בוראט (Borate). בדיקות שנעשו אחר כך באזור לא גילו במקום בייקריט כלל. ההשערה המקובלת היא שבייקר טעה לגבי המקור ממנו הביא את דגימה לג'יילס וכי מקורה האמיתי היא ממכרה קורקסקרו (Corkscrew) במחוז פרנס קריק (Furnace Creek borate area – "ערוץ הכבשן") שבעמק המוות שבמחוז אינויו (Inyo) בקליפורניה שגם בה היה לחברה בה עבד בייקר מכרה. במקום זה נמצא בייקריט בפקעות ובעורקים בתוך סלעי הפרץ שעברו התמרה של ההרים השחורים מעל מרבצי הבוראט.
שימושים.
השימוש היחיד הוא כמינרל במכירה לאספנים.
מקור ותפוצה.
הבייקריט מצוי בדרך כלל בפקעות ובעורקים בתוך סלעי הפרץ שעברו התמרה של מעל מרבצי בוראט או שהם ממלאים חללים בסלעי חרסית יחד עם גבישי סלסטיט.
הבייקריט הוא מינרל נדיר מאוד. מקומות בהם ניתן למצוא בייקריט כוללים את מכרה קורקסקרו (Corkscrew) במחוז פרנס קריק (Furnace Creek borate area – "ערוץ הכבשן") שבעמק המוות שבמחוז אינויו (Inyo) (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובמכרה סטרלינג בוראקס (Sterling Borax mine), קניון טיק (Tick Canyon) מחוז לוס אנג'לס, שניהם בקליפורניה שבארצות הברית; בבנקרופט (Bancroft) שבפרובינציית אונטריו שבקנדה; בצ'רקס (Charcas) במדינת סן לואיס פוטוסי (San Luis Potosí) במקסיקו; בסיוואס (Sivas ) בטורקיה ובסמוך לססטרי לוונטה (Sestri Levante) שבמחוז ליגוריה שבאיטליה.
מינדרו כץ
מינדרו כץ (ברומנית: Mîndru Katz; 3 ביוני 1925 - 30 בינואר 1978) היה פסנתרן רומני ואחר כך ישראלי.
חייו.
מינדרו כץ נולד בבוקרשט, רומניה. בגיל שבע פגש אותו ג'ורג'ה אנסקו ונתן לו המלצה בעזרתה התקבל ללימודים אצל פלוריקה מוסיצ'סקו, פסנתרנית ומורה ידועת-שם ברומניה. בהמשך למד באקדמיה למוזיקה בבוקרשט, אך ב-1941 סולק מהלימודים בגלל היותו יהודי. אנסקו התערב לטובתו פעם נוספת, הוא פנה אל אלנה, נסיכת יוון ודנמרק ובהשתדלותה שוחרר מעבודת הכפייה של פינוי השלג בדרכים והועבר לעבודות משרדיות, כדי שיוכל להמשיך באימוני הנגינה. ביוני 1947 סיים את לימודיו וחודש לאחר מכן כבר הופיע כסולן התזמורת הפילהרמונית הרומנית. בשנים שלאחר מכן הופיע כץ בקונצרטים בכל רחבי מזרח אירופה, כולל מוסקבה. הישגיו המוזיקליים הובילו לכך שהוענק לו התואר Artist Emerit ("אמן מצטיין" – ברומניה), היה לסולן קבוע של התזמורת הפילהרמונית, וקיבל את פרס המדינה.
בשנת 1959, בעת סיבוב הופעות בלונדון, ערק מרומניה הקומוניסטית בעזרתו של מנשה קדישמן, ועלה לישראל, והופיע בה ברסיטלים ובקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ותזמורת קול ישראל. הוא המשיך לעשות חיל גם בחו"ל, ויצא לשלושה סיבובי הופעות ארוכים מסביב לעולם בהם הופיע, בין השאר, בארצות הברית עם תזמורת פילדלפיה והפילהרמונית של לוס אנג'לס ובאנגליה עם תזמורת רשות השידור הבריטית ועם הפילהרמונית המלכותית, וניגן תחת שרביטם של סרג'יו צ'ליבידאקה, ג'ון ברבירולי, אנטל דוראטי, לורין מאזל ויוזף קריפס.
כץ לימד באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב, ובשנת 1972 מונה לפרופסור. בין תלמידיו היו מרדכי שחורי, אנג'לה סטון-בורוכוב, אסתרית בלצן, ענת שרון ועמנואל קרסובסקי. הוא נמנה עם חבר השופטים בתחרות רובינשטיין הראשונה, בשנת 1974, שבה שפט גם ארתור רובינשטיין עצמו.
הוא עבר שני אירועי לב, אך המשיך להופיע. הוא מת באיסטנבול, טורקיה, בינואר 1978, באמצע הופעה - בזמן ביצוע סונטה אופוס 31 מספר 2 ("הסערה") של בטהובן, הניח את הראש על מקלדת הפסנתר ומת. הותיר אישה, זהרה, ובת.
במהלך חייו הופיע כץ כסולן בקונצרטים ביותר מארבעים מדינות שונות.
השם הפרטי Mîndru משמעו ברומנית "גא". מכאן נוצרה ברומניה הבדיחה על פיה "מנדרו (=גא) כץ הוא היפוכו הגמור של המוזיקאי מודסט (=צנוע) מוסורגסקי...".
חייל הברונזה של טאלין
חיל הברונזה (אסטונית: Pronkssõdur; רוסית: Бронзовый Солдат) הוא הכינוי הנפוץ לאנדרטה למשחררי טאלין. האנדרטה המציינת מספר קברים צבאיים והמנציחה חללים סובייטים מתקופת מלחמת העולם השנייה הנמצאת בטאלין שבאסטוניה. האנדרטה נפתחה ב-22 בספטמבר 1947, שלוש שנים לאחר כניסתו של הצבא האדום לטאלין ב-1944 במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה מורכבת מקיר אבן עשוי דולומיט ופסל ברונזה של חייל הלבוש במדי הצבא האדום מתקופת מלחמת העולם השנייה. מיקומה המקורי של האנדרטה היה בפארק קטן בגבעת טיניסמגי (Tõnismägi) שבמרכז טאלין, מעל אתר קבורה קטן של חללים סובייטים. באפריל 2007 החליטה ממשלת אסטוניה להעביר את האנדרטה ואת גופות החללים הסובייטים לבית העלמין הצבאי של טאלין. לקרובים ניתנה הזכות לבקש שיקיריהם יקברו במקום שונה מהמקום המיועד, וחלק מן הגופות הועברו לקבורה ברוסיה לבקשת המשפחות. גופתה של החובשת היהודייה ילנה (לנינה) וַרְשַבְסְקָיָה (Варшавская) הועברה לישראל ונקברה בהר הזיתים.
הבדלים בפרשנות למשמעות לאירועים שהאנדרטה מייצגת הביאו למחלוקות בין התושבים הרוסים לבין האסטונים, ובין הפדרציה הרוסית לבין אסטוניה. המחלוקת סביב מיקומה החדש את האנדרטה הגיעה לשיאה בשני לילות של מהומות בטאלין (ליל הברונזה) ובמהומות סביב השגרירות האסטונית במוסקבה. האירועים זכו לעניין בינלאומי והובילו למגוון תגובות פוליטיות.
המחלוקת סביב האנדרטה.