תכונה ייחודית אצל הסוג, היא היכולת לקפל את קרומי הכנף לתוך כיסים עמוקים בצידי הגוף; הכיסים מורכבים למעשה מקפל עור עבה שנמתח מתחתית הזרועות עד לחלק העליון של הרגל. האשף מקפל את כנפיו במהלך שעות המנוחה, בטיפוס או בתנועה קרקעית, והוא משתמש ברגליו האחוריות כדי לדחוף את הקרומים לתוך הכיסים. בדרך זו, האשף מסוגל לזחול בזריזות על ארבעת גפיו כמו חולדה ולהשתחל לסדקים צרים מבלי שהכנפיים יגבילו את תנועתו וייפגעו מעצמים חדים.
כפי שמרמז שמו, האשף העירום חסר שיער באופן כללי, להוציא מספר כתמי שיער זעירים בראש, בסנטר ובכנף הזנב וצווארון זיפים ארוך ושומני שמקיף את בלוטות הריח בגרון. העור הגמיש של האשף רפוי ועבה במיוחד, חרוש קמטים, ודומה לעור הפיל. צבעו של העור משתנה מעט בין המינים ונע בין שחור מבריק לשחור פיח, חום ביסטר כהה, חום שוקולד, חום אפרורי או חלודה. העור נוטה להיות חיוור וסגלגל יותר באזור הלוע, הגרון, פנים האוזניים, הזרועות והשוקיים.
תפוצה וביולוגיה.
מיני האשף העירום חיים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום חצי האי המלאי (מלזיה ודרום תאילנד), האיים הגדולים של אינדונזיה: סומטרה, ג'אווה, בורנאו וסולאווסי, כל איי הפיליפינים, לצד מספר איים קטנים כמו סינגפור, סימולו, בנגקה וקו-טרוטאו. בית הגידול מורכב מג'ונגל סבוך לצד יער נשיר יבש או טרופי, ביצות, מנגרובים ואזורים סלעיים.
המינים בסוג פעילים בדמדומים ובלילה ונבדלים ממרבית העטלפים בכך שהם יכולים לנוע בזריזות גם על ארבעת הגפיים. הם מבלים זמן רב בטיפוס על עצים ובהליכה על האדמה בחיפוש אחר אתר לינה, ובמהלך היום תופסים מחסה בגזעי עצים חלולים, מערות, סדקים באדמה ומחילות לצד אשפי מסטיף.
האשפים העירומים חיים במושבות המוניות של עד 20,000 פרטים ויוצאים לצוד בלהקות. התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בעיקר טרמיטים ועשים), והם מחפשים מזון מעל חופת היער, בסמוך לאדמה או מעל שדות אורז. על מנת לאתר טרף, האשפים העירומים משתמשים בשני סוגים של איכון-הד: אחד לסביבה פתוחה ואחד לסביבה מרובת מכשולים. האשפית ממליטה בדרך כלל תאומים, ומשאירה אותם במקום מסתור כשהיא יוצאת לצוד. המינים בסוג מאוימים מצד ציד לבשר ואובדן בית גידול.
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
עטלף ארך-לשון
עטלף ארך-לשון (שם מדעי: "Megaloglossus") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שמצויים ברחבי אפריקה. הסוג הוקם בשנת 1885 על ידי הזואולוג הגרמני אלכסנדר פגנשטכר והוא נחשב עד העשור השני של המאה ה-21 כטקסון מונוטיפי, אז פוצל ממנו מין נוסף על בסיס מחקרים גנטיים ומולוקולריים.
תיאור.
לעטלף ארך הלשון גוף קטן בצורת גלולה, ראש חרוטי צר, ולוע ארוך ומחודד שמותאם ליניקת צוף. האוזניים בינוניות ועגולות והעיניים גדולות. הלשון ארוכה במיוחד ביחס לגוף (כ-20 מ״מ) ומכוסה בקצה בגבשושיות זעירות דמויות שיער. להוציא את הניבים המפותחים, כל השיניים של העטלף קטנות, צרות ומנוונות למעשה ללא יכולת לעיסה.
עטלף ארך-לשון הוא סוג קטן למדי: אורך הראש והגוף של המינים בו 60–82 מ״מ, אורך הזרוע 38–49 מ״מ ואורך האוזן 9–20 מ״מ; המשקל נע בין 9 ל-25 גרם ומוטת הכנפיים 22–25 ס״מ. הזנב נעדר לחלוטין או מסתכם בבליטה קטנטנה, וקרום התעופה האחורי צר ודק.
לעטלף ארך הלשון פרווה צפופה, עדינה ורכה, והיא שעירה במיוחד באזור הכתף והצוואר. צבעה הכללי חום אפרורי או אוכרה בצד העליון, ולבנבן שמנת או בז׳ בצד התחתון. הראש כהה משאר הגוף, והפנים דלילות בשיער. לעטלפים ארוכי הלשון יש כותפות וצווארון שיער שמנוני ובולט שצבועים בקרם, צהוב עז או כתום, ומזכירים מאוד את המינים של עטלף הצווארון. הצווארון מדיף ניחוח מושק עז, ונועד למשוך את הנקבות. קרומי התעופה והאוזניים שחורים-סגולים. העיניים חומות, החרטום, הרגליים והזרועות בצבע בורדו והלשון אדומה.
תפוצה.
העטלפי ארוכי הלשון חיים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אנגולה, גבון, גינאה המשוונית (כולל האי ביוקו), קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, טוגו, ניגריה, גאנה, בנין, חוף השנהב, ליבריה, סיירה לאון וגינאה. הגבול המדויק בין תפוצת המינים אינו ידוע, ונופל כנראה בבנין או בניגריה. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי לח ושפלתי עם חופה צפופה, יער ביצות, יער עננים וכרי דשא תת-אלפינים עד גובה 2,000 מטר, ופסיפס של יער וסוואנה טרופית. הם מופיעים גם במטעי בננות ואזורים מעובדים. הגורם העיקרי בבחירת בית הגידול הוא נוכחות רבה של תפרחות.
אקולוגיה.
המינים בסוג לנים בשעות היום בעלווה הצפופה של שיחים, עצים קטנים ובננות, ויוצאים לפעילות בלילה; לעיתים נדירות הם לנים גם במערות. העטלפים חיים ככל הנראה בבדידות או בזוגות מאותו הזוויג, ומתקבצים רק באזור שופע בתפרחות. הם ניזונים בעיקר מצוף ואבקנים של קיגליה מנוצה, בננה, פפאיה, פאו פאו אפריקני וקפה, ומסתייעים במורפולוגיה של החרטום והלשון כדי לחלץ מזון מתפרחות; בשל כך, הם משמשים גם כמאביקי פרחים. העטלפים ארוכי הלשון מטפסים בדרך כלל על הפרח ולא יונקים צוף תוך כדי ריחוף. הם עשויים לנדוד בעקבות הפריחה באזורים שונים ולחזור למקום שעזבו שוב ושוב, ובזמנים קרים נופלים למצב נמנום כדי לחסוך באנרגיה.
הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה, אך מגיעה לשיאה בסמוך לעונת הגשמים. באזורים מסוימים יש שתי עונות רבייה. במהלך העונה, הזכרים מתקבצים בזירות חיזור ומנסים להרשים את הנקבה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד או תאומים. שני המינים בסוג מוגדרים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב שלהם ונוכחותם באזורים מוגנים רבים. האיום העיקרי על הסוג הוא אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות.
עטלף בלנפורד
עטלף בלנפורד (שם מדעי: "Sphaerias blanfordi") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1891 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ונחשב עד 1906 כמין בסוג כלב-מעופף. הוא קרוי על שם הגאולוג הבריטי ויליאם תומאס בלנפורד.
תיאור.
עטלף בלנפורד בעל גוף קטן וכבד, גולגולת מקושתת עם קודקוד מוגבה וחרטום צר. הלוע קצר יחסית עם נחיריים גדולים ובולטים שמופרדים בחריץ עמוק. העיניים גדולות והאוזניים ארוכות ועגולות. הוא נבדל מהכלב המעופף בעיקר במורפולוגיה של השיניים. אורך הראש והגוף של עטלף בלנפורד 75–95 מ״מ, אורך הזרוע 51–61 מ״מ ואורך האוזן 11–12 מ״מ; משקלו עד 39 גרם ומוטת הכנפיים בסביבות 41 ס״מ. אין לו זנב. קרום התעופה האחורי קצר ומכוסה בשיער צפוף.
הפרווה של עטלף בלנפורד ארוכה וצפופה ומשתרעת עד לשוקיים. צבעה הכללי אפור כהה או חום אפרורי כשהגחון נוטה להיות אפרפר בהיר יותר והראש והעורף עם גוון ערמוני. לזכרים יש כתמי שיער צהובים או כתומים בצידי הצוואר שנובעים מהפרשות של בלוטות ריח. האוזניים חומות ומסומנות בלבן בקצה וסביב העיניים יש כתמים שחורים. הרגליים והכנפיים שחרחרות או חומות כהות, השוקיים, הזרועות, פנים האוזניים והחוטם ורודים. הטפרים לבנים.
תפוצה וביולוגיה.
עטלף בלנפורד מצוי בדרום אסיה; הוא מופיע בצפון ומזרח הודו, מזרח ומערב נפאל, בהוטן, צפון ומזרח בורמה, צפון ומרכז וייטנאם, צפון תאילנד, דרום סין העממית וכנראה גם בצפון לאוס. בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי, יער מונסונים ויער ירוק-עד לח והוא מצוי בשפלות או ברכסים הרריים גבוהים ברום 2,710-308 מטר מעל פני הים. הצמחייה הדומיננטית באזור המחיה שלו כוללת מחטניים, אלוניים, דקלאים, בננה ובמבוק.
אין מידע על אורח החיים של עטלף בלנפורד; הוא פעיל ככל הנראה בלילה ולן ביום במערות או בצמרות עצים בקבוצות קטנות של 2–5 פרטים. הוא ניזון כנראה מפירות ומחפש את מזונו בגובה נמוך סמוך לקרקעית היער.
מצב.
עטלף בלנפורד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, ומכיוון שלא סביר שהוא יחווה ירידה משמעותית בטווח הקרוב. אין איומים משמעותיים על המין, אך ציד איטנסיבי ואובדן בית גידול באמצעות כריתת יערות עשויים לגרום לירידות מקומיות. עטלף בלנפורד מצוי במספר גדול של אזורים מוגנים ברחבי דרום אסיה.
עטלף דייאק
עטלף דייאק (שם מדעי: "Dyacopterus") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1912 על ידי הזואולוג הדני קנוד אנדרסן, והוא קרוי על שם הדייאקים - עמים אינדונזים ילידי האי בורנאו. הסוג קרוב מבחינה חיצונית לכלב המעופף.
תיאור.
לעטלף הדייאק גולגולת רחבה יחסית, גוף קטן וחרטום קצר וריבועי. עיניו ואפו גדולים ונחיריו מעט צינוריים. לחייו נפוחות, ועל שפתיו העליונות שורת יבלות קטנות. אוזניו צרות ואליפסיות וזנבו בינוני. יש לו סך הכול 28 שיניים, כאשר הניבים ארוכים ומחודדים והטוחנות מסיביות ומרובעות. כנף הזנב צרה ומסתכמת ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים. אורך הראש והגוף של עטלף דייאק 106–144 מ״מ, אורך הזרוע 74–96 מ״מ ואורך הזנב 16–29 מ״מ; המשקל נע בין 70 ל-148 גרם. אצל חלק מהמינים הזכרים גדולים מן הנקבות, ויש להם ציציות שיער בולטות סביב הצוואר.
הפרווה של עטלף דייאק קצרה ודלילה. צבעה הכללי חום אפרורי או חום בהיר בגב, בכתף ובצלעות, וצהבהב, בז׳ או אפרפר בגחון ובחזה. הראש כהה יותר בצבעו ולעיתים יש פס שחור על המצח. לזכרים יש כתם מוזהב או אדמוני סביב הצוואר. הכנפיים חומות-שחרחרות, הזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו.