מטרות המדיניות הכלכלית בתקופת המשבר נחלקה לשתי תקופות – בעת המשבר: פעולות סיוע לשם הישרדות משקי הבית, העסקים והארגונים (המגזר השלישי), ובעיקר על ידי אספקת נזילות והשעיית הוצאות ומיסים. לאחר המשבר: פעולות לשם הצלת העסקים והארגונים והעלאת ביקושים לשם חזרה מהירה למסלול של צמיחה מהירה. המדינה הציעה תמריצים וסיוע לשוהים בביתם. ב-30 במרץ 2020 הוצגה חבילת סיוע כלכלית ובהמשך נוסף סיוע כמו פטור מארנונה לעסקים מסוימים. ביולי, פורסמה חבילת סיוע נוספת עם סיוע לטווח ארוך יותר.
לאחר הסגר השלישי, שהסתיים בפברואר 2021, המשק חזר תוך חודשים לפעילות כמעט מלאה. התיירות לא השתקמה. ההתמודדות עם המגפה במשך רוב 2021 נשענה על חיסון האוכלוסייה, צעדי ריחוק חברתי מתונים וכדומה. חל שיקום בצמיחה, נמשך משבר הדיור, השקל המשיך להתחזק ביחס למטבעות אחרים ויצוא ההייטק זינק (וגם גיוסי ההשקעות). הגירעון ירד מ-12.4% בפברואר 2021 לכ-4.6% בנובמבר 2021. שר האוצר אביגדור ליברמן יזם הטלת מיסים "בריאים וסביבתיים", על כלים חד פעמיים, משקאות ממותקים ותחליפי שמנים וגם אושרו רפורמה ברישוי, המשך ההקפאה הזמנית של השכר ממוצע בישראל ועוד.
במאי 2022 הגיע שיעור האינפלציה לרמה של כ-4.1%, כתוצאה מהמדיניות המוניטרית המרחיבה בתקופת הקורונה ומהתפתחויות עולמיות כמו הפלישה הרוסית לאוקראינה. כתגובה לעליית האינפלציה הועלתה הריבית ל-1.25% ב-4 יולי. הכנסות המדינה ממיסים מינואר עד מאי 2022 עלו ב-22.3% אחוז מ-153 מיליארד ש"ח ב-2021 ל-194 מיליארד ש"ח הודות לשחרור ביקושים מתקופת הקורונה ולגאות בתחומי הנדל"ן וההייטק.
נתונים עיקריים.
להלן טבלת נתונים הכוללת נתונים שבראש הערך ומוסיפה נתונים נוספים:
דפוסי צריכה ופריון עבודה.
במדינת ישראל קיים פער גדול בין פריון העבודה של עסקים קטנים ובינוניים לאלו הגדולים וכן פער בין פריון העבודה לזה של ממוצע ה-OECD. בין הגורמים לפער זה נמנים השעות הרבות של עובד ישראלי ממוצע (תפוקה שולית פוחתת) ומחסור בהון לעובד בנוסף לגורמים נוספים.
ייבוא וייצוא בכלכלת ישראל.
הסכם הסחר הראשון של ישראל נחתם בשנת 1975, עם השוק האירופי המשותף. הסכמי סחר נוספים נחתמו עם ארצות הברית בשנת 1985, עם קנדה ועם טורקיה בשנת 1997 ועם מקסיקו בשנת 1999. בשנת 2019 מתקיים משא ומתן עם הודו ועם סין לחתימה עם הסכמי סחר.
בשנת 2019 כלל הייבוא והייצוא 58.4% מהתמ"ג בישראל כאשר היבוא עומד על סך 76.6 מיליארד $, ושיעור המכס הממוצע בישראל עמד על 2.8%.
לפי נתוני מינהל סחר חוץ של משרד הכלכלה והתעשייה, היצוא מישראל צמח מ-67.7 מיליארד דולר ב-2009 ל-114 מיליארד דולר ב-2019.
היצוא מישראל צמח מ-28.5 מיליון דולר ב-1949 ל-102.5 מיליארד דולר ב-2017. בשנותיה הראשונות של המדינה עיקר היה תוצרת חקלאית. בהמשך גדל היצוא התעשייתי, ובעשור השני של המאה ה-21 גדל יצוא השירותים, ותוצרת חקלאית מהווה רק 5% מהיצוא.
קישורים חיצוניים.
פרסומי פורום קיסריה:
חולית
דיונה
יוהנס ורמיר
נצרות קתולית
נצרות קתולית (מיוונית [καθολικός] – כללי, כוללני), או נצרות רומית-קתולית היא הקהילה הגדולה ביותר בנצרות אשר מרכזה בקריית הוותיקן ובראשה עומד האפיפיור. מורכבת מהכנסייה המערבית-לטינית, הנוהגת לפי המסורת המערבית, ומ-22 כנסיות אוטונומיות, הנוהגות לפי המסורת המזרחית. מספר הנוצרים הקתוליים בעולם מוערך בכ-1.1 מיליארד מאמינים.
מבנה הכנסייה הקתולית.
בראש המערכת ההיררכית של הקהילה הקתולית עומד האפיפיור, הנחשב לממשיך דרכו וליורשו הרוחני של השליח פטרוס הקדוש, הבישוף הראשון של רומא. סמכותו מוחלטת לא רק באמונה ומוסר אלא גם בענייני משמעת וניהול הכנסייה; הדוגמה הקתולית גורסת כי במקרים בהם האפיפיור מדבר בענייני דוֹגמה, ומכריז על כך, הוא אינו יכול לטעות. בפועל, אף אפיפיור לא טען שעשה זאת מאז 1950. אפיפיור ממונה לאחר מות האפיפיור המכהן או התפטרותו, לאחר שמועצת החשמנים, גוף מייעץ לאפיפיור, מתכנסת ובוחרת אפיפיור חדש (קונקלווה).
מתחת לאפיפיור ולחשמנים נמצאים בישופים, העומדים בראש מחוזות כנסייתיים (דיוקסיות); חלק מהבישופים נקראים בתארים שונים במקצת, כגון "פרימאס", "ארכיבישוף" ו"מיטרופוליטן", בעיקר מסיבות טקסיות והיסטוריות. בישופים ממונים לתפקיד על ידי בישופים אחרים על ידי סמיכת ידיים, ועל-פי המסורת הנוצרית ישנה שלשלת סמיכה לבישופות הנמשכת עד לשליחים – כלומר, הבישופים הם יורשיהם הרוחניים של השליחים, מייסדי הכנסייה.
מתחת לבישופים פועלים כמרים ודיאקונים. בנוסף לכך, לאפיפיור מצייתים מספר מסדרי נזירים.
מלבד הכנסייה הלטינית, שהיא הכנסייה העיקרית בקהילה הקתולית, בקהילה חברות עוד 22 כנסיות אוטונומיות, שלהן אמונות זהות לאלה של הכנסייה הלטינית, אך בניגוד לה, הן נוהגות לפי המסורת המזרחית; בראשן עומדים פטריארכים. בעיקרן כנסיות אלה הן "בנות-זוג" קתוליות של זרמים כנסייתיים מזרחיים – אורתודוקסים, אוריינטלים ואשורים.
תאולוגיה.
הכנסייה הקתולית מאמינה בשילוש הקדוש, דהיינו שהאל הוא אחד בשלוש פנים (hypostases). האל האב הנצחי הוא המקור של האלוהות, וממנו נובעים הבן (ישו) ורוח הקודש, שגם הם נצחיים כמו האב. השילוש הוא שלוש צורות אלוהיות נפרדות שאינן מתערבבות ואינן חופפות, שכולן הן מאותה מהות. כמו כן, האל, בדומה לאל בשאר הדתות המונותאיסטיות, הוא כל-יכול, כל-יודע ונמצא בכל מקום בו-בזמן.
הכריסטולוגיה שבה מחזיקה הקהילה הקתולית היא דיופיזיטיות, דהיינו שישו, שהוא התגלמות בן האלוהים בגוף אדם, מורכב משתי מהויות, אלוהית ואנושית; כמו כן, הקתולים מאמינים בדיותליטיות, כלומר בקביעה שלישו היו שני רצונות נפרדים, אלוהי ואנושי, אשר תמיד נמצאו בהסכמה מלאה. בניגוד לאורתודוקסים, המאמינים כי רוח הקודש נובעת רק מהאל-האב ללא קשר לבן, הקתולים מאמינים כי רוח הקודש נובעת הן מהאל-האב והן מהבן (ראו פסוקית ומהבן).
גם אמו של ישו, מריה הבתולה, זוכה לכבוד רב (hyperdulia) בכנסייה הקתולית, שכן דרכה ובאמצעותה נולדה התגלמותו הארצית של ישו. כיוון שהתגלמות זו היא הן אלוהית והן אנושית, נקראת מרים לעיתים בשם תאוטוקוס (יולדת האל). בנוסף לכך, בכנסייה הקתולית מכבדים (אך לא עובדים) את הקדושים, שהם אישים נוצריים שבהגותם או מעשיהם מהווים דוגמה ומופת לשאר המאמינים.
הכנסייה הקתולית רואה את עצמה כממשיכתה של המסורת הנוצרית כפי שנוסדה בידי ישו והשליחים ונמסרה מדור לדור במסורת הקדושה. הכנסייה הקתולית רואה בתנ"ך הנוצרי את המקור החשוב ביותר למסורת זו, שכן לשיטתה, התנ"ך הנוצרי נכתב בהשראת רוח הקודש. עם זאת, היא גורסת כי אין להסתמך על התנ"ך הנוצרי לבדו, וכי הדרך היחידה להבינו כהלכה היא לאור מסורת הפירושים הנוצרית. מקורות נוספים למסורת הם החלטותיהן של ועידות אקומניות וכתביהם של אבות הנצרות. כמו כן, הכנסייה הקתולית שמה דגש מיוחד על הכנסייה כגוף שנוסד על ידי ישו בעצמו והחף מטעות עקב השגחתה של רוח הקודש.
בניגוד לאורתודוקסים, הקתולים גורסים כי האפיפיור הוא עליון על שאר הפטריארכים לא רק בכבוד שיש לחלוק לו כיורשו של פטרוס הקדוש, אלא גם במהות, וכי ממלכת השמיים תכבד את ההחלטות שמקבל האפיפיור על האדמה; כי בנוסף על הגיהנום וגן העדן קיים גם כור המצרף, שבו ממרקים את נשמות החוטאים לפני שתוכלנה להיכנס לגן העדן; וכי גם מריה הבתולה, אמו של ישו, נולדה בהיריון טהור (conceptio immaculata), שאינו נגוע בחטא הקדמון.
ארבעת סימני הכנסייה: הכנסייה הקתולית היא אחת (ואין בלתה), קדושה (כי מכילה את רוח הקודש), קתולית (כללית במרחב ובזמן) ואפוסטולית (כל כומר ובישוף קתולי הוא בן לשושלת הסמכה שמגיעה אחורה עד לאחד מ12 השליחים)
היסטוריה.
ראשית ימי הכנסייה.
האמונה הנוצרית התפשטה במהירות בזכות פאולוס, פטרוס ויתר השליחים, וקהילות גדולות של נוצרים קמו באגן הים התיכון, ובמיוחד בערים המרכזיות רומא, אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים (מאוחר יותר מחוזות כנסייתיים אלה, יחד עם קונסטנטינופול, יצרו את הפנטארכיה). עד מהרה, על אף התנגדות קיסרי האימפריה הרומית, הדת החדשה התבססה, התפתחה ויצרה לעצמה מערכות מנהליות מקומיות. לתקופה זו שייך גם השימוש המוקדם ביותר במונח "הכנסייה הקתולית": הוא נזכר לראשונה באיגרת שכתב איגנטיוס הקדוש בישוף אנטיוכיה לנוצרים בסמירנה בשנת 107.
קרנה של הנצרות החלה לעלות בשנת 313, עת פרסם הקיסר קונסטנטינוס את צו מילאנו, אשר קבע כי את רדיפת הנוצרים בכל רחבי האימפריה הרומית יש להפסיק. כמה שנים לאחר מכן, ב-325, כונסה ביוזמת קונסטנטינוס ועידת ניקיאה, אשר קבעה את עיקרי האמונה הנוצרית. אך עם גודל הקהילה הנוצרית באו גם מחלוקות: היו כמה הייררכים רבי מעלה בכנסייה אשר הטיפו לגרסאות שונות של התאולוגיה הנוצרית. גישות אלה, אשר נדחו על ידי הקהילה הנוצרית בוועידות אקומניות אחרי ניקיאה, הן המינויות.
אחרי ועידת ניקיאה.
בשנת 431 כונסה ועידת אפסוס, אשר קבעה כי אין להפריד יתר על המידה את מהויותיו האלוהית והאנושית של ישו ולכן אמו מריה הבתולה היא יולדת האל. מתוך קביעה זו צמחה גישה, שגרסה כי לא זו בלבד ששתי המהויות של ישו התאחדו בגופו, אלא גם במהותן; גישה זו נודעה בשם מונופיזיטיות, אף שחסידיה מעדיפים את השם מיאפיזיטיות (משום שמונופיזיטיות היא גישה קיצונית יותר). גישה זו גונתה בשנת 451 בוועידת כלקדון, וקביעה זו גרמה לפילוג חמור בקהילה הנוצרית: הקהילה האוריינטלית פרשה מהכנסייה, והמחוזות הכנסייתיים של אלכסנדריה ואנטיוכיה חלוקים מאז ועד היום בשאלה זו, ולכל סיעה מערכת כנסייתית משלה.