פיל היער האפריקני הוא בעל יכולת זיכרון גבוה אשר עוזרת לו בזכירת מיקומים חשובים של מקורות מים בתקופת ההגירה בין העונות. הוא שומר על עצמו מהשינויים בסביבתו בזכות מבנה גופו המיוחד על ידי התאמה למצבי הסביבה. אוזניו עוזרות לו בוויסות הטמפרטורה, הוא מקרר את עצמו באמצעות תנועת מניפה באוזניו, עורו המקומט עוזר בשמירה על קרירותו בכך שהסדקים בעורו גורמים ללכידת המים והתאדותם, כפות רגליו הגדולות וכריות השומן העבות שומרות על הלחץ הכבד של משקלו כבולם זעזועים ובנוסף יש לו חושי ריח חזקים שעוזרים לו בחיפושי המזון בתקופת השינויים הסביבתיים.
פיל היער האפריקני הוא בעל דפוס פיזור מקובץ. הם מופיעים בקבוצות קטנות הנמנות בין 5–8 פילים ולעיתים אף יותר. הם מגיעים לעצמאות כאשר הם מגיעים לבגרות מינית בטווח הגילאים 11–14 שנים ובתקופה זו הזכרים נפרדים מהקבוצה המשפחתית ויוצרים קבוצות רווקות רופפות למשך מספר ימים, אך לרוב נשארים לבד. הגברים מתחברים לקבוצות המשפחתיות רק במהלך עונת ההזדווגות.
אסטרטגיית היסטוריית החיים של פיל היער האפריקני מאופיין בברירת K selection. אסטרטגיה זו אכן יכולה להסביר בצורה טובה את עקומת ההישרדות שלו, בכך שהשקעה ממושכת של הנקבות בגידול הצאצאים אפשרה למין לשרוד חיים ארוכים יותר לאור העובדה שהיה להם יותר זמן להסתגל לסביבה שלהם ולהכיר את הסכנות ולכן, רוב הפילים יכולים לשרוד עד גיל מאוחר בטבע ללא ההתערבות אנושית. הנקבות מזדווגות כל 3–6 שנים ולא לפני כתוצאה מטיפולם האישי בכל צאצא למשך זמן. הפילים הצעירים נמצאים בהשגחה וטיפול על ידי הנקבות עד גיל בגרותם המינית ולאחריו הם עצמאיים והזכרים עוזבים את המשפחה. בנוסף, דינמיקת האוכלוסייה יכולה להשפיע על אסטרטגיית החיים של המין, משום שאם דפוסי הגידול ישתנו על ידי שינוי השקעת הנקבות לפחותה יותר בצאצאים, אחוזי ההישרדות יקטנו, תוחלת חייהם עלולה להתקצר וכן יתפנה מספיק זמן ואנרגיה לנקבות להוליד יותר צאצאים ולאור כך יכול להיות שגיל ההתבגרות של הצעירים יהיה יותר נמוך. יתרה מכך, פיל היער יכול לחיות עד גיל 70 בטבע.
לפיל היער האפריקני יש יחסי הדדיות עם עצי התמרים ביער, התמרים תלויים בפילים בכך שלאחר שהזרע עובר דרך הפיל הוא נובט בהצלחה רבה יותר. ביחסים אלו הפיל מרוויח מצריכת התמרים המשמשים לו לאנרגיה והתמרים מרוויחים בסיכויי נביטה גדולים יותר. בנוסף, קיים יחסי גומלין קומנסליסטי עם בעלי חיים קטנים. השבילים והחורים אשר הפילים יוצרים באדמה בעת מסעם משמשים כמקלט או כמקורות שתייה ליצורים קטנים ומכך הם מרוויחים והפיל אדיש ליחסי גומלין אלה. כמו כן, הוא מין מפתח עקב הפצת הזרעים מהפירות שהוא צורך והשפעתו הרבה על הרכב היערות, הוא אחראי ליצירה ושמירה על קרחות גדולות ביערות הגשם אשר משפיעות מאוד על התחדשות עצי היער ומגדילות את מגוונם. בנוסף, המין מהנדס מערכות אקולוגיות בכך שהוא יוצר בתי גידול.
האיום המרכזי עבור פיל היער האפריקני הוא התערבות האדם בשטח מחייתו. המין נהרג מדי שנה כדי לענות על הדרישה הבינלאומית הבלתי חוקית לשנהב. בינואר 2012 נהרגו 200 פילי יער על ידי ציידים בקמרון. בנוסף לכך, המין חווה אובדן ופיצול בתי גידול המשמשים עבורו למחיה וחשובים להישרדותו. אוכלוסיות אנושיות מתרחבות פולשות לבתי הגידול של המין והופכות אדמות לחקלאות, התנחלויות ופיתוחים. טווח המחייה של הפילים הצטמצם משנת 1979 שהיה כשלושה מיליון קמ"ר לכמעט מיליון קמ"ר עד שנת 2007. כריתת עצים, שתילת מטעים לדלקים ביולוגים, בניית כבישים ותעשיות הורסות את בתי הגידול של המין ובנוסף יוצרים גישה קלה יותר ליערות הפילים עבור ציד.
פילאים
פִּילָאִים (שם מדעי: Proboscidea) היא סדרה במחלקת היונקים, הכוללת את הפילים ואת קרובי המשפחה שלהם שנכחדו, ובייחוד הממותה והמסטודון. המין החי הגדול ביותר בבני סדרה זו - פיל סוואנה אפריקני ("Loxodonta africana") הוא חיית היבשה הגדולה ביותר כיום והפרט הכי גדול שניצוד הגיע למשקל של 12 טון אם כי רוב הפרטים מגיעים רק עד ל-9 טון.
משמעות השם.
השם פילאים נוצר מבני משפחת הפיליים, היחידים אשר חיים כיום בסדרה. בעבר נקראו המינים בעלי חדק עקב היותם בעלי אף ארוך המכונה בעברית "חדק".
כיום המילה חדק מזוהה בעיקר עם הפיל. בלשון חז"ל חדק פירושו 'קוץ' הלחם של המילים חד-דק. (ונראה שנכתב בפתח) בכתבי ימי הבינים שימש השם ככינוי לעוקץ או קוץ קטן של בעלי כנף קטנים, ובעברית החדשה איבד את משמעותו המקורית והפך לשם אפיו של הפיל ודומיו אף שאינו לא חד ולא דק.
מיני הפילים.
כיום חיים 3 מיני פילים המשויכים לשני סוגים:
אדם (סוג)
סוג האדם (שם מדעי: Homo, מלטינית: "אדם") הוא סוג טקסונומי בתת-שבט ההומינינים שבסדרת הפרימטים. סוג האדם כולל את המין האנושי בן-ימינו הומו ספיינס, וכן הוא כולל מספר מינים קרובים אשר כבר נכחדו, ומוכרים למדע רק מתוך שלדים מאובנים.
על פי הקונצנזוס המדעי כיום בתחום הפלאואנתרופולוגיה, התפתח סוג האדם בתחילת תקופת הפליסטוקן, לפני כ-2.7 מיליון שנה, ממין כלשהו של אוסטרלופיתקוס. המאפיין האנטומי המובהק ביותר של סוג האדם הוא גידול דרמטי של המוח, אשר בהשוואה לגודל הגוף הוא גדול ממוחות כל שאר הפרימטים, ואף ממוחות כל שאר בעלי החיים על כדור הארץ. מוחם הגדול איפשר למיני סוג האדם לפתח יכולת קוגניטיבית חסרת תקדים, תרבות וטכנולוגיה. על פי סברה מקובלת, סוג האדם מתאפיין ביכולתו הייחודית לסתת כלי אבן, ובכך פתח את התקופה הפלאוליתית.
שלושת המינים המקובלים כמעט על כל החוקרים בתחום כשייכים לסוג האדם הם הומו ספיינס, הומו ארקטוס והומו הביליס. מספר מינים נוספים שהוצעו, כגון האדם הניאנדרטלי, האדם הדניסובי, הומו פלורסיינסיס והומו היידלברגנסיס, שייכים אף הם לכל הדעות לסוג האדם, אך יש חוקרים הסבורים שנכון יותר לסווגם כתת-מינים או אוכלוסיות ייחודיות של שלושת המינים הקודמים.
__תוכן_עניינים__
היסטוריה של הגדרת סוג האדם.
במאה ה-18 פתח חוקר הטבע השוודי קארולוס לינאוס במבצע מיון טקסונומי של כל עולם החי והצומח על בסיס המורפולוגיה והאנטומיה שלהם. במסגרת זו הנהיג לינאוס את שיטת השם המדעי הכפול, שבו המילה הראשונה מציינת את הסוג והשנייה את המין. לדוגמה, הזאב המצוי (שם מדעי: "Canis lupus") והתן הזהוב (שם מדעי: "Canis aureus") הם שני מינים שונים בתוך סוג הכלב "Canis". שיטה זו משמשת עד היום כבסיס המיון הטקסונומי בביולוגיה.
בבואו למיין את האדם שמר לינאוס על אותם עקרונות מנחים ששימשו אותו למיון שאר עולם החי - הוא מיין אותו ביחד עם הקופים לאותה סדרה - ה"פרימטים", והעניק לו את השם המדעי הכפול "הומו ספיינס". שם הסוג "הומו" פירושו בלטינית "אדם" או "בן אנוש" (זהו גם שורש המונחים "הומני" ו"הומניזם").
שם המין "ספיינס", שהעניק לינאוס לאדם בן-ימינו, פירושו ביוונית "נבון" או "תבוני". למרות שבאופן כללי לא היסס לינאוס להגדיר מינים יחידים בסוגם, הוא לא סבר שספיינס חייב להיות מין יחיד בסוג הומו. למעשה, במהדורה החשובה מכולן משנת 1758 של ספרו Systema naturæ, כלל לינאוס גם מיני אדם נוספים, כמו הומו סילבסטריס ("Homo sylvestris" כלומר "אדם היער", ככל הנראה בעקבות שמועות מעורפלות על אורנגאוטנים באי ג'אוה), הומו מונסטרוסוס ("Homo monstrosous" כלומר "האדם המפלצתי", בעקבות שמועות על אנשים גמדים וענקים מרחבי העולם) והומו פרוס ("Homo ferus" כלומר אדם הפרא, בעקבות שמועות על ילדים שאומצו על ידי זאבים וחיות אחרות). ואולם למינים אלו לא נמצא ביסוס מדעי, ועד כמחצית המאה ה-19 נותר ספיינס כמין יחיד בסוג הומו. גם כיום הוא נחשב למין היחידי בסוג אשר לא נכחד ועדיין חי בימינו.
כמאה שנה לאחר לינאוס, בשנת 1864, הגדיר הגאולוג הבריטי ויליאם קינג את האדם הניאנדרטלי הנכחד כמין שני בסוג האדם, ונתן לו את השם המדעי הרשמי הומו ניאנדרתלנסיס ("Homo neanderthalensis"). אף שמעולם לא התעורר ספק בשייכותו של האדם הניאנדרטלי לסוג האדם, אין עדיין הסכמה בין חוקרים האם הוא שונה דיו מספיינס להצדקת מין נפרד משלו, או שיש לסווג אותו כתת-מין של ספיינס. הסתייגות דומה התעוררה בשנת 1908 כאשר הגדיר האנטומאי הגרמני אוטו שֶטֶנְזַאק את הומו היידלברגנסיס, על פי לסת מאובנת שנמצאה ליד היידלברג, כמין נוסף בסוג האדם. אף שאין ספק בשיוכו של "אדם היידלברג" לסוג האדם, רבים מסווגים אותו ומאובנים דומים מתקופתו למינים ספיינס או ארקטוס.
"אדם ג'אווה" ו"אדם פקין", לעומתם, הוגדרו בתחילה לסוגים נפרדים מסוג האדם - פיתקאנתרופוס ארקטוס וסינאנתרופוס פקיננסיס. זאת משום שהנפח הפנימי של הגולגולת במאובנים אלו, המעיד על גודל המוח, הוא כ-800 עד 1,100 סמ"ק בלבד, קטן משמעותית מזה של אדם בן-ימינו (בממוצע כ-1,350 ורק לעיתים רחוקות מאוד נמוך מ-1,100), אף כי עדיין גדול משמעותית מזה של קופי-אדם (עד 500 סמ"ק בזכרים הגדולים ביותר של שימפנזה וגורילה). אך בשנות ה-40 של המאה ה-20 הציע האנטומאי היהודי-גרמני פרנץ ויידנרייך שאדם ג'אווה ואדם פקין שייכים למעשה לאותו המין בסוג האדם, ובשנות ה-50 קיבל הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר הצעה זו, וצרף רשמית את שני המינים למין אחד תחת השם הומו ארקטוס. בכך היה הומו ארקטוס למין הראשון השונה מספיק על-מנת להחשב, על דעת כל הטקסונומים כיום, כמין נפרד מספיינס, ועדיין דומה לו מספיק על מנת להיכלל, על דעת כל הטקסונומים, בסוג הומו. עקב מוחו הקטן יותר, הרחיב הומו ארקטוס באופן ניכר את הגדרת סוג האדם.