דו"ח המפקח הכללי המיוחד האמריקאי לשיקום אפגניסטן שפורסם ב-17 באוגוסט מצא כי ארצות הברית "התקשתה לפתח וליישם אסטרטגיה קוהרנטית" למלחמה וכי "אם המטרה היא לבנות מחדש ולעזוב מדינה שיכולה לקיים את עצמה ולהוות איום קטן לאינטרסים הביטחוניים הלאומיים של ארצות הברית, התמונה הכוללת עגומה". הדו"ח מצא גם כי ארצות הברית תעדפה אינטרסים פוליטיים פנימיים במקום אינטרסים אפגניים, הפגינה בורות בהקשר המקומי, והוציאה מיליארדי דולרים על פרויקטים בירוקרטיים שאינם בני-קיימא.
דייוויד א. סנגר , כתב הניו יורק טיימס, ניתח את ההחלטה של ג'ו ביידן לעזוב את אפגניסטן, וכתוצאה מכך את אופן נפילת קאבול, כתוצאה מארבע הנחות יסוד, או טעויות בחישוב: שיש מספיק זמן לפני שהממשלה האפגנית תתמוטט כדי שארצות הברית תיסוג, שלכוחות האפגניים יש "אותו דחף" לנצח כמו של הטליבאן, שיש "מערכת מתוכננת היטב לפינוי השגרירות" ואפגנים שסייעו לארצות הברית ומשפחותיהם, וכי אם הטליבאן יגיע לקאבול, תהיה "מלחמת אזרחים עקובה מדם, בלוק אחרי בלוק" ברחובותיה.
השוואות.
פרשנים ואנשים רבים השוו את האירועים לנפילת העיר סייגון בתום מלחמת וייטנאם באפריל 1975. חודש לפני הגעת הטליבאן לקאבול, דחה נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את ההשוואה וקבע כי "הטליבאן אינו צבא צפון וייטנאם... לא יהיה שום מצב שבו תראו אנשים מוטסים מגג שגרירות ארצות הברית באפגניסטן. זה בכלל לא בר-השוואה".
העיתונאים טענו כי הערותיו של ביידן "לא התיישנו טוב", בעוד צוות השגרירות שרף מסמכים ו"מסוקים צולמו מרחפים מעל למתחם, מעבירים דיפלומטים לשדה התעופה" פחות מחודש לאחר מכן. אדמירל המשנה לארי צ'יימברס , שנתן את הפקודה להוציא מסוקים מנושאת המטוסים מידוויי במהלך מבצע רוח תכופה כדי לפנות מקום לנחיתת מטוסי מפונים נוספים שהגיעו מסייגון, אמר כי "מה שקורה עכשיו גרוע יותר ממה שקרה בווייטנאם", ופירט "[בווייטנאם] ניסינו להוציא כמה שיותר אנשים שעבדו איתנו כפי שיכולנו... באפגניסטן, אנו נוטשים את האנשים שתמכו בנו בזמן שהיינו שם".
ביום שהטליבאן נכנס לקאבול, מזכיר המדינה האמריקאי בלינקן דחה את ההשוואה לסייגון, וקבע בראיון לרשת ABC כי "ברור שזה לא סייגון. נכנסנו לאפגניסטן לפני 20 שנה עם משימה אחת בראש, והיא להתמודד עם האנשים שתקפו אותנו ב-11 בספטמבר, והמשימה הזו הצליחה".
מזכיר ההגנה האמריקאי לשעבר, ליאון פאנטה, השווה את נפילת קאבול לפלישה לפרץ החזירים בקובה בשנת 1961 ואמר כי "הנשיא קנדי לקח אחריות על המתרחש. אני ממליץ בחום לנשיא ביידן לקחת על עצמו אחריות... להודות בטעויות שנעשו". איברהים אל-מאראשי מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסן מרקוס , השווה אותה למתקפה בצפון עיראק ב-2014, שבה דאעש השתלט על חלקים גדולים מעיראק והכריז על ח'ליפות, וטען כי הקריסה נגרמה על ידי הטלת "דוקטרינה צבאית אמריקנית נוקשה והיררכית" על הצבאות האפגניים והעיראקיים, כי הטליבאן ודאעש היו קבוצות חמושות ומלוכדות יותר, וכי ממשלות אפגניסטן ועיראק הנתמכות על ידי נאט"ו אפשרו לרשתות של חסות ושחיתות להשתרש".
התקשורת הציבורית בסין השוותה את המצב באפגניסטן ליחסיה של ארצות הברית עם טאיוואן. היא הטילה ספק במחויבותה של הראשונה להגן על האחרונה אם סין תחליט להשתלט על טאיוואן, שלטענתה היא המחוז שלה, בכוח. שר החוץ הסיני וואנג יי אמר כי העולם צריך להנחות את הטליבאן באופן חיובי ולא ללחוץ עליו. מזכיר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה, ניקולאי פטרושב, השווה את המצב ליחסי אוקראינה–ארצות הברית וקבע כי "מצב דומה מחכה לתומכי הבחירה האמריקאית באוקראינה".
תוצאות.
ב-17 באוגוסט קיימו הטליבאן את מסיבת העיתונאים הרשמית הראשונה שלהם בקאבול, כאשר הדובר זביהוללה מוג'אהיד הצהיר כי הטליבאן מבקש "להבטיח לקהילה הבינלאומית, כולל ארצות הברית, כי אף אחד לא ייפגע באפגניסטן" וכי "לאחר התייעצויות שיסתיימו בקרוב מאוד, נהיה עדים להיווצרותה של ממשלה אסלאמית חזקה ומקיפה". ב-21 באוגוסט הגיע לקאבול מייסד הטליבאן והמנהיג הפוליטי שלו, עבד אל-ע'ני בראדר, לראשונה מזה יותר מעשור, כשהטליבאן החל במשא ומתן פנימי על אופן ניהול המדינה. בערב ה-18 באוגוסט הודיע משרד החוץ של איחוד האמירויות הערביות כי הוא קיבל את הנשיא גאני אל איחוד האמירויות מטעמים הומניטריים. ב-19 באוגוסט פרסם גאני סרטון המכחיש את הדיווחים כי הוא לקח עמו סכום כסף גדול בעת שנמלט וכי הוא מנהל משא ומתן על חזרה לאפגניסטן.
בימים שלאחר הנפילה החלו סוכנויות ממשלתיות אמריקאיות למחוק מאמרים ותמונות ציבוריים המציגים אזרחים אפגנים מאתרי האינטרנט שלהם, מחשש שמשטר הטליבאן עשוי להשתמש באתרים אלה כדי לזהות ולמקד אזרחים לצורך פעולות תגמול. הממשל האמריקאי הודיע גם כי הוא יקפיא נכסים בשווי של 9.5 מיליארד דולר השייכים לדה אפגניסטן בנק , הבנק המרכזי באפגניסטן, כדי למנוע את הגישה של הטליבאן לכספים. גם קרן המטבע הבינלאומית הודיעה כי תמנע מהטליבאן גישה לזכויות משיכה מיוחדות.
מספר חברות מדיה חברתית, ביניהן פייסבוק ויוטיוב, הודיעו כי ימשיכו לאסור תוכן של הטליבאן מהפלטפורמות שלהן. בנוסף, פייסבוק הציבה תכונה המאפשרת לאפגנים לנעול את חשבונותיהם כדי למנוע מהטליבאן לרשום את המידע שלהם. הטליבאן גינה איסורים כאלה, וטען כי הדבר פוגע בזכותם לחופש הביטוי. ישנם דיווחים על גל של יצירת חשבונות חדשים פרו-טליבאן בטוויטר, אחת מחברות המדיה החברתית הבודדות שלא הטילו איסורים על הארגון, בימים שלאחר הנפילה.
פליטים.
כמה פרשנים צפו זינוק בכמות הפליטים הנמלטים מהטליבאן לאחר נפילת קאבול והרפובליקה האסלאמית, וכמה ממשלות הודיעו על תוכניות בימים שלאחר הנפילה לקלוט כמות מסוימת של פליטים. יותר מ-300,000 אזרחים אפגנים שעבדו עבור ארצות הברית נמצאים בסיכון של נקמה מצד הטליבאן. ב-17 באוגוסט הכריזה ממשלת בריטניה כי תקים תוכנית יישוב מחדש לעד 20,000 פליטים אפגנים, ותתעדף נשים, ילדים ומיעוטים. ב-19 באוגוסט הכריזה ממשלת פינלנד כי היא מתכננת להכפיל את מכסת הפליטים שלה כדי לקבל יותר פליטים מאפגניסטן. הפיליפינים הביעו גם הם את רצונם לקבל פליטים מאפגניסטן. נשיא הפרלמנט האירופי דוד ססולי קרא למדינות האיחוד האירופי לקחת את חלקן ההוגן של פליטים, וקבע כי האיחוד האירופי "יצטרך להראות שהוא דואג לכבד אתיקה". ממשלת ספרד הקימה מחנה פליטים זמני בבסיס חיל האוויר טוריין דה ארדוז , שם ביקרו גורמים מהאיחוד האירופי, ביניהם נשיאת הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין ונשיא המועצה האירופית צ'ארלס מישל. פון דר ליין שיבחה את היוזמה של ממשלתו של סנצ'ס, וקבעה כי פעולותיה של ספרד מייצגות "דוגמה טובה לנפש האירופית במיטבה". נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן שוחח עם סנצ'ס על מנת לאפשר שימוש בבסיסים הצבאיים רוטה ומורון כדי לאכלס זמנית את הפליטים האפגנים, תוך שבחים על "מנהיגותה של ספרד בשאיפה לתמיכה בינלאומית בנשים ובנות אפגניות".
עם זאת, כמה ממשלות החלו להצביע על יחס עוין כלפי פליטים. במסיבת עיתונאים הצהיר נשיא צרפת עמנואל מקרון כי צרפת צריכה "לצפות ולהגן על עצמה מפני גל מהגרים". ממשלת אוסטריה הודיעה כי לא תשהה את הגירושים לאפגניסטן, בניגוד למספר מדינות אחרות באיחוד האירופי. שר ההגנה האוסטרלי פיטר דאטון רמז בראיון טלוויזיוני כי לאפשר לאזרחים אפגנים שעבדו עם ממשלת אוסטרליה לבקש מקלט באוסטרליה עלול להוות סיכון ביטחוני וכי "איננו יודעים מספיק על אותם אנשים". ממשלת אוזבקיסטן הזהירה כי היא תדחק בחומרה כל ניסיון לחצות את גבולה באופן בלתי חוקי. עם זאת, היא פתחה את שדה התעופה שלה בטשקנט לפליטים, שיופנו באופן מיידי לטיסות לברלין כחלק מההסכם שלה עם גרמניה.
ב-19 באוגוסט 125 שומרים בשגרירות בריטניה בקאבול קיבלו שיחת טלפון בה הודיעו להם כי הם מפוטרים ושאינם כשירים להגנה על בריטניה מכיוון שהועסקו באמצעות קבלן, GardaWorld, בניגוד לשומרים בשגרירות ארצות הברית שפונו.
ממשלת סבסטיאן פיניירה בצ'ילה הסכימה לקבל כעשר משפחות פליטים. במקביל, ממשלת קולומביה מתכננת לקבל באופן זמני עד 4,000 אזרחים אפגנים לבקשת ממשלת ארצות הברית.
התנגדות.
עם נפילת קאבול, חברי הברית הצפונית לשעבר וכוחות אנטי-טליבאן אחרים שבפנג'שיר, בראשות אחמד מסעוד וסגן הנשיא לשעבר אמרוללה סאלח, היו להתנגדות המאורגנת העיקרית לטליבאן באפגניסטן. שגרירות אפגניסטן בטג'יקיסטן החליפה את דיוקנו הנשיאותי של גאני באחד של סאלח, והגישה לאינטרפול בקשה להנפקת צווי מעצר עבור גאני, יחד עם יועצו הראשי פאזל מחמוד ויועץ הביטחון הלאומי חמדולה מוהיב, באשמת גניבה מכספי האוצר האפגניים. מסעוד הודיע על רצונו לנהל משא ומתן עם הטליבאן.
ב-17 באוגוסט התקיימה מחאה קטנה של כמה נשים בקאבול בדרישה לשוויון זכויות לנשים, המחאה הראשונה של נשים נגד המשטר החדש. ב-18 באוגוסט התעוררו הפגנות גדולות יותר בהשתתפות גברים גם בשלוש ערים בשליטת פשטון המזרחית: ג'לאלאבאד, ח'וסת ואסדבאד , בהן המפגינים הניפו את דגל הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן והורידו את דגל הטליבאן. בהפגנה בג'לאלאבאד פתחו הטליבאן באש, הרגו שלושה אנשים ופצעו למעלה מתריסר. ב-19 באוגוסט התפשטו הפגנות לחלקים שונים של קאבול, ביניהן מחאה אחת גדולה ליד נמל התעופה בקאבול, שם מכוניות ואנשים הניפו את דגל הרפובליקה, ואחת נוספת עם יותר מ-200 איש שהתאספו ליד ארמון הנשיאות בקאבול, עד שפוזרה באלימות על ידי הטליבאן. המחאות נמשכו גם בח'וסת ובאסדבאד, כאשר הטליבאן הפעיל אלימות לפיזורן בשני המקומות. באסדבאד דווח כי מספר המשתתפים בהפגנות מתנפח למאות.
אילונה קורסטין