הישגו החשוב והמפורסם ביותר של ברוק היה שביית הפריגטה האמריקנית "צ'סאפיק" ב-1 ביוני 1813, במהלך מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה. ברוק קיבל את הפיקוד על אה"מ "שֶׁנוֹן" , פריגטה שנשאה 38 תותחים, ב-31 באוגוסט 1806. ב-1811, בעקבות הידרדרות היחסים בין שתי המדינות, נשלח ברוק עם אונייתו אל תחנת הצי בהליפקס, נובה סקוטיה. הקונגרס האמריקני הכריז על מלחמה ב-18 ביוני 1812. ב-1812 ובתחילת 1813 ניטשו כחצי תריסר קרבות אונייה-מול-אונייה בין הצי המלכותי לצי האמריקני. האמריקנים יצאו כשידם על העליונה בכל הקרבות הללו, בעיקר משום שאוניותיהם היו גדולות ובעלות עוצמת אש רבה יותר משל האוניות הבריטיות מאותה דרגה. התותחים הראשיים באוניות האמריקניות היו תותחי 24 ליטראות ארוכי קנה לעומת תותחי 18 ליטראות הקטנים יותר באוניות הבריטיות.
מצב העניינים נשתנה עם ניצחונה של "שנון" על "צ'סאפיק", כאשר ניסתה לפרוץ את ההסגר שהטילו אוניות הצי המלכותי על נמל בוסטון (מסצ'וסטס) ולצאת לים. "צסאפיק" הייתה אומנם מעט גדולה יותר מיריבתה ולה אנשי צוות רבים יותר, אך הדבר לא הועיל מול הצטיינותם של ברוק ואנשיו בהפעלת תותחי האונייה. "צ'סאפיק" ניזוקה מאש התותחים, מלחי "שנון" פשטו על סיפונה, והיא נכנעה 15 דקות לאחר תחילת הלחימה. 56 ממלחי האונייה האמריקנית נהרגו ו-85 נפצעו ובהם הקפטן ג'יימס לורנס, שמת מפצעיו ב-4 ביוני. פקודתו האחרונה של לורנס, בטרם הורד כשהוא פצוע אנושות אל בטן האונייה, הייתה "Don't give up the ship". באונייה "שנון" נספרו 24 הרוגים ו-59 פצועים, וביניהם ברוק עצמו, שנפצע בראשו כאשר הוביל את צוות ההשתלטות.
לפטננט פְּרוֹבוֹ ווֹלִיס נטל את הפיקוד על "שנון" בעוד רופאי האונייה מטפלים בברוק, והפריגטה שבה עם אוניית השלל שלה אל הליפקס. את תקופת החלמתו עשה בבית מפקד מספנת הצי בהליפקס.
ניצחון "שנון" עורר רושם עז הן בארצות הברית והן בבריטניה. לאות הוקרה על פועלו הוענק לברוק ב-25 בספטמבר 1813 תואר ברונט. ב-3 בינואר 1815 קיבל ברוק את התואר אביר מפקד של מסדר האמבט. כמו כן הוענקה לו מדליית הזהב של הצי, אחת משמונה בלבד שהוענקו בין 1794 ל-1814 על ניצחון בקרב אונייה-מול-אונייה. בשל פציעתו נמנע מברוק לשוב לשירות פעיל בים. הוא שירת כמומחה לתותחנות ימית, וב-22 ביולי 1830 הועלה לדרגת סגן אדמירל של השייטת האדומה.
אחיו הצעיר, צ'ארלס ברוק, לימים צ'ארלס ברוק ויר, הצטרף לצבא הבריטי ושירת תחת פיקודו של הדוכס מוולינגטון. הוא סיים את שירותו בדרגת מייג'ור גנרל וזכה לתואר אבירות.
ברוק בסיפורת.
תיאור מדומיין של הקרב בין "שנון" ל"צ'סאפיק" תופס מקום בולט ברומנים ההיסטוריים של פטריק אובריאן ""The Fortune of War" ו-"The Surgeon's Mate"".
עיתוננו
חדרוכל סיפורים מתכונים קיבוץ
פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית
פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית (באנגלית: The Breakthrough Prize in Fundamental Physics) הוא פרס שנתי בינלאומי בפיזיקה שהוענק לראשונה ביולי 2012 לתשעה פיזיקאים, שכל אחד מהם קיבל פרס בסך 3 מיליון דולר. את הפרס מעניקה קרן הפרס לפיזיקה יסודית, שנוסדה על ידי יורי מילנר. הפרס מוענק על מחקר בפיזיקה יסודית, וגובהו הופך אותו לפרס האקדמי הגבוה ביותר (בערך פי שלושה מגובהו של פרס נובל). הפרס הוא אחד מפרסי פורצי הדרך.
בניגוד לפרס נובל לפיזיקה, שניתן רק לתגליות שזכו לאישוש ניסיוני, הפרס לפיזיקה יסודית ניתן גם לתאוריות שטרם זכו לאישוש ניסיוני, אך תרמו להתקדמות המדע.
בשנת 2012 בחר יורי מילנר את הזוכים בפרס, בשנה שלאחר מכן הישתתפו בוועדת הפרס תשעת הזוכים של שנת 2012 וחתן פרס נובל לפיזיקה, סטיבן ויינברג. החל משנת 2013 ניתן רק פרס אחד בן 3 מיליון דולר, וכן שלושה פרסי "פרס אופקים חדשים בפיזיקה" לחוקרים צעירים. בנוסף ל"פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית", הקרן מעניקה גם את "פרס פריצת הדרך המיוחד".
פרס פריצת הדרך המיוחד.
בניגוד לפרס פריצת הדרך השנתי בפיזיקה בסיסית, הפרס המיוחד אינו מוגבל לתגליות אחרונות. נכון לשנת 2021 הפרס המיוחד, ש"ניתן להעניק בכל עת כהוקרה על הישג מדעי יוצא דופן", הוענקו שישה פרסים ב-5 הזדמנויות (פעמיים בשנת 2013 ופעם אחת ב-2016, 2018, 2019 ו-2021). השווי הכספי של הפרס הוא גם 3 מיליון דולר. ניתן לחלק את הפרס בין שני מדענים או יותר.
הזוכים בפרס.
להלן רשימת זוכי הפרסים, לפי סדר כרונולוגי (כולל זוכי הפרס המיוחד):
פרס אופקים חדשים בפיזיקה.
פרס האופקים החדשים בפיזיקה, המוענק לחוקרים צעירים מבטיחים, מעניק פרס של 100,000 דולר. בדצמבר 2012 הוכרזו ניקלאס בייסרט, דויד גאיטו וזוהר קומרגודסקי כזוכים הראשונים בפרס "אופקים חדשים בפיזיקה", בסך 100 אלף דולר לכל אחד.
הפיסלון.
פיסלון הפרס המהווה יצירת אמנות שנוצרה על ידי האמן הדני-איסלנדי אולאפור אליאסון, הוא כדור כסוף המעוצב בצורת "מערבולת מפותלת". הצורה היא צורת טורואיד, או סופגנייה, הנובעת משתי קבוצות של ספירלות תלת מימד המשתלבות זו בזו. ספירלות אלה נמצאות בטבע ונראות בקרנות בעלי חיים, בקונכיות נאוטילוס, במערבולות ואפילו בגלקסיות וחורים שחורים.
Apache Ant
אפאצ'י אנט (באנגלית: Apache Ant, ראשי תיבות של "Another Neat Tool"; ה"נמלה" של אפאצ'י) הוא כלי תוכנה לאוטומציה של תהליכי בניית תוכנה. הכלי דומה ל-Make, אבל ממומש באמצעות שפת התכנות Java, דורש את הפלטפורמה של ג'אווה, ומותאם בצורה הטובה ביותר לבניית פרויקטים בג'אווה.
ההבדל הבולט ביותר בין Ant ל-Make הוא ש-Ant משתמשת ב-XML כדי לתאר את תהליך הבנייה ואת התלויות (dependencies) בפרויקט, בעוד ש-Make משתמשת בפורמט הנקרא Makefile. כברירת מחדל, קובץ ה-XML נקרא codice_1.
כיום Ant הוא הכלי הנפוץ ביותר לבניית פרויקטים של ג'אווה. לדוגמה, מרבית המפתחים בג'אווה בקוד פתוח, כוללים את הקובץ codice_1 ביחד עם ההפצה שלהם.
מכיוון ש-Ant מאפשרת לשלב בקלות טסטים של JUnit ביחד עם תהליך הבנייה, היא מאפשרת למפתחים המעוניינים בכך לאמץ בקלות שיטות עבודה כמו פיתוח מונחה-בדיקות ואפילו Extreme programming.
Ant הוא פרויקט של מוסד התוכנה אפאצ'י. זוהי תוכנה בקוד פתוח והיא מופצת תחת רישיון אפאצ'י.
קובץ codice_1 לדוגמה.
למטה מופיעה דוגמה לקובץ codice_1 עבור תוכנית Hello world פשוטה בג'אווה. בדוגמה ניתן לראות כי מוגדרות ארבע מטרות (targets). שמות המטרות: "compile" ,"clobber" ,"clean" ו-"jar", ולכל אחת מהן יש את התיאור שלה (description). ה"מטרה" "jar" מציינת שהיא תלויה (depends) במטרה "compile". זה אומר ל-Ant שלפני שהיא יכולה להתחיל את ה"מטרה" "jar", עליה קודם להשלים את ה"מטרה" "compile".
בתוך כל target מפורטות הפעולות ש-Ant צריכה לבצע על מנת לבנות את אותה "מטרה"; פעולות אלה מבוצעות באמצעות "משימות" (tasks) מוּבְנוֹת. לדוגמה, על מנת לבנות את ה"מטרה" "compile", אנט צריכה קודם ליצור תיקייה בשם classes (אנט תיצור את התיקייה רק אם היא עדיין לא קיימת), ואז תיקרא למהדר של ג'אווה. לכן ה"משימות" שבהן משתמשים הן "mkdir" ו-"javac". משימות אלה מבצעות את אותה העבודה שמבצעים יישומי שורת הפקודה בעלי אותם שמות.
עוד task שמשתמשים בו בדוגמה הזאת נקרא "jar":
&lt;jar destfile="hello.jar"&gt;
ל"משימה" זו של Ant יש את אותו השם כמו לכלי שורת הפקודה הנפוץ של ג'אווה, JAR, אבל למעשה זוהי קריאה לפונקציה מובנית של אנט המטפלת בקובצי jar/zip. פרט זה אינו רלוונטי עבור מרבית המשתמשים שבסך הכל מקבלים את ה-JAR שרצו, אשר מכיל את הקבצים שהם ביקשו.
משימות רבות של Ant מאצילות את העבודה שלהן על תוכניות חיצוניות שבאות עם מערכת ההפעלה (native) או לתוכניות ג'אווה. משימות אלה משתמשות במשימות אחרות שבאות מובנות באנט: codice_5 ו-codice_6, על מנת ליצור את שורות הפקודה ולטפל בכל הפרטים של מיפוי המידע בין הקובץ build.xml לארגומנטים של התוכניות והפירוש של הערכים המוחזרים.
אפאצ'י אנט
אנט
אדגר דאגלס אדריאן
סר אדגר דאגלס אדריאן, ברון אדריאן הראשון קיימברידג' (לורד אדריאן) (באנגלית: Sir Edgar Douglas Adrian, First Baron Adrian; 30 בנובמבר 1889, לונדון - 4 באוגוסט 1977, קיימברידג') היה אלקטרופיזיולוג אנגלי.
בשנת 1932, יחד עם צ'ארלס סקוט שרינגטון, זכה בפרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה על תגליותיו בתחום תפקודי הנוירונים, בעיקר לגבי תפקיד הנוירונים בגירויים של השרירים ושל אברי החישה. אדריאן היה אחד הראשונים שיישמו שיטות אלקטרוניקה במחקרים הפיזיולוגיים. בעזרת טכניקות אלה ביצע את הניסויים הראשונים על סיבים עצביים בודדים ועל אברי חישה בודדים והצליח לרשום את הפעילות החשמלית של נוירונים יחידים. החל משנת 1934 הקדיש עצמו למחקר האלקטרופיזיולוגי של תפקודי המוח ושל ההפרעות המוחיות.
משנת 1923 נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון ומאוחר יותר נהיה יושב ראש שלה בשנים 1955-1950.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות.
אדגר דאגלס אדריאן נולד ב-1889 בהמפסטד, בלונדון, כבנם הקטן מבין שלושת הבנים של אלפרד דאגלס אדריאן, CB ו-KC, משפטן בשרות הרשויות המקומיות, ושל פלורה לביניה, בת לבית בארטון. אחיו הבכור מת ב-1886, ימים אחדים אחרי הלידה, ואחיו השני, הרולד, שהיה מחונן בלימודים קלאסיים, מת בגיל 22, הסב מצד האם, צ'ארלס בארטון לימד מתמטיקה במכללה צבאית המלכותית בסנדהרסט.
אדגר דאגלס גדל בלונדון. בית הוריו, שהיו מבוססים, נמצא ממול לכניסה לגבעת פרימרוז, בסמוך לריג'נטס פארק, שבו אדריאן ביקר תכופות עם בני משפחתו, במיוחד בגן החיות ובגן הבוטני. שבתחומו.