לארסן ניצח בתחרות לוגאנו בשנת 1970 עם 9.5/14, לפני פרידריק אולפסון. בדו-קרב בין ברית המועצות לשאר העולם שיחק לארסן בלוח הראשון של נבחרת שאר העולם, לפני פישר ששיחק בלוח השני. לארסן השיג 2.5/4 נקודות, שלוש תוצאות תיקו מול ספסקי וניצחון על לאוניד שטיין. בתחרות ליידן חלק מקום 3–4 עם 5.5/12 (ניצח: ספסקי). בדו-קרב עם לובומיר קאבלק ניצח 2–6. לארסן ניצח בתחרות וינקובצ'י עם 10.5/15 לפני דוד ברונשטיין, הורט וגליגוריץ'. בפלמה דה מיורקה חלק מקום 6–7 עם 9/15 (ניצחו: אוסקר פנו וליובומיר ליובוגביץ' ). לארסן חלק מקום 8–9 בתחרות סן אנטוניו בשנת 1972, בתוצאה 8.5/15, במקומות הראשונים סיימו פורטיש, פטרוסיאן ואנטולי קרפוב. לארסן ניצח בתחרות טיסייד עם 11/15 לפני ליובוגביץ' ופורטיש. בלאס פלמס חלק מקום 2–3 עם 11/15 (ניצח: פורטיש).
בתחרות הייסטינגס 1972/3 ניצח לארסן עם 11.5/15 לפני וולפגנג אולמן. בתחרות באואנג בשנת 1973 הגיע לארסן למקום הרביעי עם 6/9 (ניצח: קאבלק). לארסן ניצח בתחרות גרנה (אליפות ארצות הצפון) עם 8.5/10. בתחרות מנילה ניצח שוב לארסן, עם 12.5/15, לפני קאבלק וליובוגביץ'.
לארסן באולימפיאדות.
לארסן ייצג את דנמרק שש פעמים באולימפיאדות שונות, תמיד בלוח הראשון, ותוצאתו המצטברת היא 75/109 (+61 =28 -20 + ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו), או 68.8%. בכל האירועים הוא שיחק מספר רב של משחקים, כמעט בכל הסיבובים, וזכה בשלוש מדליות על הלוח הראשון, אחת מזהב ושתיים מארד.
קריירה מאוחרת.
בשנת 1988 הפסיד לארסן לתוכנת מחשב בשם "הרהור עמוק" (Deep Thought), פרויקט שהתחיל במחשב "צ'יפטסט" ("ChipTest") באוניברסיטת קרנגי מלון, שפותח על ידי פנג-הסיונג הסו; מערכת המחשב שנוצרה לראשונה נקראה על שם המחשב בעל אותו השם בספר "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה". הסו הצטרף ל-IBM ועבד עם מאריי קמפבל על בעיות חישוב מקבילי. "כחול עמוק" הוא פיתוח של עבודה זאת.
לארסן היה רב האמן הראשון והשחקן עם מד הכושר הגבוה ביותר (באותו זמן 2560) שנוצח על ידי תוכנה במשחק בתנאי תחרות.
לארסן המשיך להשתתף בתחרויות שחמט מדי פעם עד סוף שנת 2004. בשנת 1999 סיים שביעי באליפות דנמרק, אך בשנת 2000 נאלץ לפרוש באמצע התחרות ועבר ניתוח מוח דחוף. מאז השתתף בכמה תחרויות בבואנוס איירס, בשנת 2002 סיים במקום הרביעי בתחרות לזכר מיגל ניידורף.
סגנון שחמטאי וכתיבה שחמטאית.
לארסן ידוע כשחקן בעל חשיבה מעמיקה ורבת דמיון, מוכן לנסות רעיונות בלתי שגרתיים וליטול סיכונים גדולים יותר מיתר עמיתיו. אספקט זה של משחקו התבטא גם בבחירת הפתיחות. לארסן האמין בערכה של ההפתעה ומשום כך בחר לעיתים קרובות בהסתעפויות מפוקפקות בפתיחה. הוא אהב לסבך עמדות על אף הסיכון הגדול שהיה כרוך בכך. היה לו ביטחון עצמי רב במשחקו והוא לא פחד מאף שחקן. סגנונו הייחודי הוכיח את עצמו אפקטיבי ביותר נגד שחקנים חלשים יחסית אך לא היה מוצלח במיוחד נגד עילית השחקנים בעולם.
לארסן הוא אחד מרבי האמנים המודרניים הבודדים שהשתמשו בפתיחת בירד (1. ו4) והמשך שנים רבות השתמש בפתיחה 1. ב-3, שיטה שידועה כיום כפתיחת לארסן או כהתקפת נימצוביץ' לארסן לכבוד השניים. לארסן שיחק בהצלחה את הפתיחה ההולנדית בתקופה שהשימוש בפתיחה היה נדיר ברמה העולמית הגבוהה. לארסן החיה את פתיחת הרץ הנדירה (1. ה4 ה5 2. רג4) בשנת 1964. לארסן היה השחקן הראשון מצמרת השחמט שהשתמש בהצלחה בהסתעפות 1. ה4 ג5 2. ו4 בהגנה סיציליאנית והגביר מאוד את הפופולריות של הסתעפות זו. באמצע שנות השישים היה אחד מהבודדים שהאמין בהגנת אלכין (1. ה4 פו6) בתחרויות חשובות. לארסן השתמש גם בהגנה סקנדינבית (1. ה4 ד5) כדי לנצח את אלוף העולם אנטולי קרפוב בשנת 1979, ועורר אגב כך עניין מחודש בהסתעפות זו. פתיחה בה השתמש פעמים רבות הייתה הגנת קארו-קאן (1. ה4 ג6 2. ד4 ד5 3. פג3 ד:ה4 4. פ:ה4 פו6 פ:ו6+ ז:ו6) והסתעפות זו קרויה היום על שמו ועל שמו של דוד ברונשטיין. לארסן השתמש בהגנת גרינפלד (1. ד4 פו6 2. ג4 ז6 3. פג3 ד5) בהצלחה, ולעיתים קרובות יצר עמדות אופייניות להגנה זו בלבן. הוא חבר בצוותא עם סטפן זויטן ספר מוביל על פתיחה זו ועל מבנים דומים בפתיחות אחרות.
לארסן חיבר ספר ובו 50 ממשחקיו הנבחרים ובו דגש על ההערות שנכנסות לתחום הפסיכולוגיה השחמטאית והשימוש בפתיחות נדירות, בצורה שנדירה אצל שחקני הצמרת. לארסן מוערך ככותב מצוין והיה אחד משבעת רבי האמנים שכתבו פרקים בספר משנת 1974 "איך לפתוח את משחק השחמט". כמו כן ערך את ספר התחרות של סן אנטוניו בשנת 1972.
לארסן ניצח כל אחד משבעת אלופי העולם שנשאו בתואר משנת 1948 ועד 1985. הוא זכה נגד מיכאל בוטביניק, וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בוריס ספסקי, בובי פישר ואנטולי קרפוב.
כתריאל פישל טכורש
הרב כתריאל פישל טְכורְֹש (בפולנית: Kazryel Fiszel Tchorz, נכתב גם: טכוזש; י"א בתשרי ה'תרנ"ז, 18 בספטמבר 1896 - כ"ח באלול ה'תשל"ט, 20 בספטמבר 1979) היה ממייסדי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי ותקופה מסוימת עמד בראשו.
ביוגרפיה.
נולד בניישאווה שבפולין לאלכסנדר-סנדר גדליה טכורש שהיה למדן בתורה, חסיד וציוני. בנעוריו עבר לסלופצא ואחר כך לולוצלאווק, בה למד בישיבתו של הרב יהודה לייב קובלסקי ובגיל 17 הוסמך בה לרבנות. מגיל צעיר היה פעיל במזרחי.
היה בין מייסדי חדר של המזרחי בולוצלאווק בשנת תרע"ח (1918), ואף ניהל את החדר. חדר זה התייחד בתוכנית לימודים תורנית מוגברת שכלל שעות לימוד רבות יותר מאשר בתי ספר אחרים של המזרחי, ומשקל גדול יותר למקצועות הקודש. הרב טכורש אף הציע את התוכנית בפני חברי המזרחי כדגם לאימוץ בבתי ספר אחרים.
היה בין מייסדי צעירי מזרחי בפולין ובשנת 1921 נבחר לוועד המרכזי הזמני של הארגון. היה נוסע ברחבי פולין במטרה לעשות נפשות למזרחי. הוא הוזמן לכהן כרב בטומשוב לובלסק אבל סירב לתפקיד מכיוון שהתכוון לעלות לארץ ישראל.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל ונתמנה לרב שכונת שפירא ולאחראי על הכשרות מטעם רבנות תל אביב. בנוסף היה יו"ר ועד שכונת שפירא וחבר בוועד של השכונות העבריות ביפו. בתקופה זאת התמודד הוועד עם בעיות הביטחון של השכונות העבריות בשטח יפו ועם הבעיות המוניציפליות של שכונות יהודיות בעירייה ערבית. כרב השכונה נאבק נגד הכנסת בשר מהשחיטה נבדלת לשכונה, מאבק שהביא אף למעצרו.
טכורש היה גם פעיל בתנועת הפועל המזרחי. בוועידה השביעית, בשנת 1935, היה מראשי סיעת אל המקור הימנית. בשנים 1937-1939 נמנה עם הוועד הראשי המצומצם של המזרחי. לקראת הוועידה השמינית נמנה עם הסיעה המרכזית והיה חבר נשיאות הוועידה. הוא היה מנהל המרכז לתרבות ואחר כך כראש המחלקה לענייני דת וכראש חבר הרבנים של הפועל המזרחי, אותו הקים בקיץ 1948, אב תש"ח. בתפקידו זה היה עורך רבעון "שבילין".
משנת 1934 היה חבר במועצה המורחבת של הרבנות הראשית לישראל ובשנת 1965 נבחר לכהן במועצת הרבנות הראשית. פרסם מאמרים רבים בקובצי "התורה והמדינה" ובמות נוספות, והיה ממעצבי דרכה של הציונות הדתית בשאלות ציבוריות שעמדו על הפרק עם קום המדינה.
הרב טכורש היה ציר לקונגרסים הציוניים הי"ח-כ"ב והכ"ד וסגן חבר בוועד הפועל הציוני. כשבנו הוגלה לאריתריאה עקב היותו חבר האצ"ל, הוא שימש כראש ארגון הורי העצירים.
הרב טכורש היה ממחדשי הרעיון של ירחי כלה.
בשנת 1976 זכה בתואר יקיר העיר תל אביב-יפו. בשנת 1967 קיבל פרס הרב קוק לספרות תורנית.
נרקיס מלבין
אלון דאי
אלון דאי (נולד ב-4 בנובמבר 1991) הוא נהג מרוצים ישראלי. אלוף אסיה בפורמולה רנו לשנת 2009, אלוף סדרת הנאסקאר האירופית בשנים 2017, 2018 ו-2020 ואלוף ישראל בטורינג קאר לשנת 2021. מתחרה באליפות הנאסקר האירופית במסגרת קבוצת PK Carsport. דאי משדר כיום גם את מרוצי הטורינג, הקארטינג וה-MDC מטעם ההתאחדות לספורט המוטורי והקארטינג בישראל.
תחילת הדרך.
דאי נולד וגדל באשדוד, בנם של אברהם ומגי דאי. כשהיה בן 10 החל להתחרות בקארטינג, זכה במקום השני באליפות ישראל וב-2006 החל להתחרות באירופה באליפות אנגליה ואליפות גרמניה בקארטינג. בשנת 2009 הפך דאי לספורטאי הראשון בתחום הספורט המוטורי שזוכה למעמד של ספורטאי מצטיין. את שירותו הצבאי עשה בבסיס חצור של חיל האוויר. באותה שנה קיבל את פרס שרת הספורט לספורטאי המצטיין בעל הישג יוצא דופן.
קריירת המרוצים.
מרוצי פורמולה (2007-2012).
בשנת 2007 החל דאי להתאמן בהונגריה בנהיגה בדגם פורמולה רנו. ב-2008 החל להתאמן במסגרת Asia Racing Team שבסין, והתחרה עמה בטורנירים באסיה. ב-2009 הצטרף לקבוצת Top Speed Racing הממוקמת בשאנגחאי. במהלך העונה השתתף ב-14 תחרויות במסגרת אליפות אסיה בפורמולה-רנו, מהן ניצח בשש, ובשבע נוספות עמד על הפודיום. בסוף העונה זכה באליפות הסבב.
בראשית 2010 הצטרף דאי לקבוצת Performance Racing השוודית, המתחרה במסגרת אליפות גרמניה בפורמולה 3. בסיום העונה דורג במקום התשיעי הכולל, ובמקום החמישי בקטגוריית ה"רוקי'ס".
בתחילת 2011 נבחר דאי, לצד 11 נהגים נוספים מתוך 120 מועמדים, לאקדמיה של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), המכשירה נהגי מרוצים צעירים לתחרויות ברמות הגבוהות ביותר, והחל ללמוד ולהתאמן יחד עם נהג הפורמולה 1 אלכסנדר וורץ.
באותה שנה חתם בקבוצה האוסטרית HS Technik עימה התחרה לעונה נוספת באליפות גרמניה בפורמולה 3. בעונה זו סיים במקום הרביעי.
ב-2012 עבר להתחרות בארצות הברית בקטגוריית האינדי לייטס האמריקאית, לאחר שבמבחני טרום העונה שבר דאי את זמן שיא ההקפה במסלול פאלם ביץ' בפלורידה. מיד לאחר מכן הוחתם דאי בקבוצה בלארדי הממוקמת באינדיאנפוליס שבאינדיאנה.