בגרסה נוספת מכינים את הקוקטייל מבורבון או כל ויסקי אחר, ובגרסה זו הוא מורכב מכ-60 מ"ל ויסקי, כ-30 מ"ל מיץ לימון סחוט טרי ומעט סוכר, את המרכיבים נהוג לנער היטב עם קרח גרוס בשייקר ולהגיש בכוס ויסקי ("אולד פאשן") עם קרח גרוס במגרסת קרח. בווריאציה המוקצפת של הקוקטייל מוסיפים למרכיבים גם כמה טיפות חומר מקציף כמו חלבון ביצה, ובגרסה זו הוא נקרא "ויפד ויסקי סאוור" ("Whipped whisky sour"), או בארצות הברית "בוסטון סאוור" ("Boston Sour"). את הקוקטייל מקשטים לעיתים בפרוסת לימון או בדובדבן מסוכר או בשניהם.
המוזיאון הפוליטכני
המוזיאון הפוליטכני (ברוסית: Политехнический музей) הוא מוזיאון מדע הממוקם במוסקבה בירת רוסיה.
המוזיאון מציג את ההתפתחות הטכנולוגית והתפתחות המדע במאות ה-19 וה-20 ומתמקד בהתפתחות המדע והטכנולוגיה בברית המועצות. בין מוצגי המוזיאון נכלל הטלסקופ האכרומטי הראשון.
היסטוריה.
המוזיאון נוסד בשנת 1872 בעקבות התערוכה הטכנולוגית הרוסית הראשונה שנערכה בשנת ה-200 להולדתו של הצאר פיוטר הגדול. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל איפוליט מוניגטי והושלם בשנת 1877.
המוזיאון הוא הגדול במוזיאוני המדע ברוסיה, ומציג מוצגים היסטוריים הממחישים המצאות היסטוריות ובהם המחשבים הראשונים שנבנו בברית המועצות. אוספי המוזיאון כוללים למעלה מ-160,000 מוצגים ב-65 אולמות תצוגה בנושאי הכימיה, כריה, מטלורגיה, תחבורה, אנרגיה, אופטיקה, אוטומציה, מחשבים, הנדסה, אלקטרוניקה ורדיו, תקשורת וחקר החלל.
יאנינה ויקמאייר
יאנינה ויקמאייר (Yanina Wickmayer; נולדה ב-20 באוקטובר 1989) היא שחקנית טניס מקצועית מבלגיה. דורגה בשיאה במקום 12 בעולם וכיום (אפריל 2015) מדורגת במקום 92 בדירוג ה-WTA.
ויקמאייר זכתה עד היום ב-13 תוארי יחידות (3 WTA ו-10 ITF) וב-8 תוארי זוגות (כולם בסבב ה-ITF).
ויקמאייר שיחקה בנבחרת בלגיה בין השנים 2007 ו-2010. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 12 ניצחונות (11 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות) ו-6 הפסדים (4 במשחקי יחידות ושניים במשחקי זוגות).
מנהטן (קוקטייל)
מנהטן (באנגלית: Manhattan) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-50 מ"ל של ויסקי קנדי או ויסקי שיפון, 20 מ"ל ורמוט אדום וקורטוב אנגוסטורה ביטר. את המרכיבים בוחשים עם קרח בכוס בחישה ומסננים לכוס קוקטייל ("כוס מרטיני") או לכוס אולד פאשן על גבי קוביות קרח. קרוי על שם מנהטן, מחוזת במדינת ניו יורק.
הקישוט המסורתי של המנהטן הוא דובדבן מרשינו (Maraschino cherry).
אזכורים במדיה.
בסדרת האנימציה משפחת סימפסון בפרק בארט הרוצח, מכין בארט סימפסון קוקטייל מנהטן לטוני הגנגסטר.
קרלוס אסקודה
קרלוס אסקודה (בספרדית: Carlos Escudé; 10 באוגוסט 1948 – 1 בינואר 2021) היה חוקר מדע המדינה ואינטלקטואל ארגנטינאי. קיבל דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת ייל, ונחשב לאחד מגדולי המומחים ליחסים בינלאומיים באמריקה הלטינית. כתב קרוב לעשרים ספרים ומסות על מדיניות החוץ של ארגנטינה, במיוחד על הממשל של קרלוס מנם. נחשב גם בין ההוגים שתרמו לעליית זרם הנאו-מודרניזם.
אסקודה, שנולד בבואנוס איירס, היה תאורטיקן של "ריאליזם הפריפריה" כמדיניות חוץ למדינות החלשות. ניתן לסכם את ריאליזם הפריפריה ההיקפי כך: "עבור מדינה פריפריאלית, פגיעה, ענייה, ושאינה חשובה אסטרטגית עבור האינטרסים החיוניים של המעצמות המרכזיות, מדיניות החוץ המוסרית היחידה היא כזו שמפחיתה את העלויות והסיכונים הפוטנציאליים לעלויות, ממקסמת רווחים, ומעל לכל, מושכת השקעות ומורידה את רמת הסיכון של המדינה".
הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ומכון אורטגה אי גאסט במדריד. כמו כן היה עמית של קולג' סנט אנטוני (אוניברסיטת אוקספורד), אוניברסיטת אאוגסבורג (גרמניה), אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (SAIS), אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ואוניברסיטת טקסס באוסטין.
בסוף 2008 הוא התגייר על ידי בית המדרש לרבנים "מרשל מאיר", ושינה את שמו לנחמן בן אברהם אבינו.
בשנת 2009 פתח את מדור אמריקה הלטינית של הקונגרס העולמי ה-15 למדעי היהדות (האוניברסיטה העברית בירושלים) בהרצאה תחת הכותרת "הקשרים בין ישראל ובין אמריקה הלטינית בעידן הגלובליזציה".
נפטר ב-1 בינואר 2021 בעקבות מחלת הקורונה.
ינינה ויקמאייר
ינינה וויקמאייר
יאנינה וויקמאייר
הקתדרלה של מוסקבה
לשכת בית אבטינס
לשכת בית אבטינס היא אחת הלשכות שהיו בבית המקדש השני. לשכה זו שימשה את משפחת בית אבטינס, משפחה שתפקידה היה להכין את הקטורת שהקטירו בבית המקדש.
תפקידיה.
בלשכת בית אבטינס היו מאחסנים את אחד עשר סממני הקטורת ואת הסממנים הנלווים, ושם היו בני משפחת בית אבטינס כותשים את סממני הקטורת, ומערבבים אותם זה בזה, כדי ליצור את הקטורת. הכנת הקטורת לכל השנה הייתה נעשית בפעם אחת, ולאחר מכן הייתה הקטורת נשמרת בלשכה, ובכל יום היו לוקחים את הכמות הדרושה להקטרה של אותו יום.
בערב יום הכיפורים, היו זקני הכהונה מעלים את הכהן הגדול ללשכת בית אבטינס, ומשביעים אותו שלא ישנה בעבודת הקטורת, ולא יניח את הקטורת על הגחלים בהיכל, כדעת הצדוקים, אלא בקודש הקודשים, כדעת חכמי ישראל, הפרושים.
לפי דברי רב פפא בגמרא, שתי לשכות היו לו לכהן הגדול בשבעת ימי הפרישה שלפני יום הכיפורים, ימים בהם שהה במקדש. האחת – לשכת פרהדרין, שם היה ישן, והשנייה – לשכת בית אבטינס, שם היה מתאמן בביצוע נכון של חפינת הקטורת. מדברים אלו עולה שהכהן הגדול הקדיש חלק ניכר מזמנו בימים אלה לאימונים בלשכת בית אבטינס.
לשכת בית אבטינס היא אחד מהמקומות בהם שמרו הכהנים בבית המקדש.
מקומה.
בגמרא נאמר, שאחת משתי הלשכות של הכהן הגדול הייתה בצפון העזרה, והאחרת בדרום, אך לא ידוע איזו משתי הלשכות הייתה בצפון, ואיזו בדרום. הראשונים נחלקו בהכרעת הספק: יש הסוברים שהספק נותר בעינו, יש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בדרום, וכן עולה מהירושלמי, ויש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בצפון.
דונייל מארשל
המוזיאון הזואולוגי של מוסקבה
המוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת מוסקבה (רוסית: Зоологический музей Московского государственного университета) הוא מוזיאון לזואולוגיה הממוקם במוסקבה, בירת רוסיה, השני בגודלו ברוסיה (אחרי המוזיאון לזואולוגיה של המכון הזואולוגי של האקדמיה הרוסית למדעים הממוקם בסנקט פטרבורג) וה-12 בגודלו בעולם.
היסטוריה.
המוזיאון הוקם בשנת 1791 כמוזיאון להיסטוריה של הטבע. בין השנים 1806–1807 קוטלגו אוספי המוזיאון על ידי יוהאן פישר פון ולדהיים, מנהל המוזיאון באותה עת. בשנות ה-20 של המאה ה-19 הופרדו האוספים הזואולוגיים מיתר אוספי המוזיאון, וקטלוג נפרד של אוספים אלה פורסם בשנת 1822.
בשנת 1861 הפך אוסף הזואולוגיה למוזיאון אוניברסיטאי עצמאי. האוסף נפתח לציבור הרחב בשנת 1866 (קודם לכן שימש חוקרים בלבד).
בין השנים 1898-1902 הוקם המבנה הנוכחי המשמש את המוזיאון. בשנת 1930, עם יסוד הפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה הפך המוזיאון לחלק מהאוניברסיטה.
תומאסו טרטה
תומאסו מיקלה פרנצ'סקו סאווריו טרטה (באיטלקית: Tommaso Michele Francesco Saverio Traetta, נולד ב-30 במרץ 1727, נפטר ב-6 באפריל 1779) היה מלחין איטלקי.
חייו.
טרטה נולד בביטונטו, עיר קטנה סמוך לבארי, קרוב לקצה העליון של עקב המגף האיטלקי. עם הזמן היה לתלמידו של המלחין, הזמר והמורה ניקולא פורפורה בנאפולי וקצר הצלחה ראשונה באופרה שלו "איל פארנצ'ה", בשנת 1751 בנאפולי. נראה שבערך בתקופה זו התוודע אל ניקולו יומלי. מכאן ואילך, קיבל טרטה ככל הנראה הזמנות מכל קצוות הארץ וכיסה את קשת הנושאים הקלאסיים המקובלים. אז, בשנת 1759, קרה דבר בלתי צפוי, שהביא את טרטה לשנות את כיוון חשיבתו בנושא האופרה. הוא התמנה למלחין החצר בפארמה.
פארמה, יש לציין, הייתה רחוקה מחשיבות בראיית המצב הכוללת: דוכסזת זוטרית, אבל דוכסות בעלת ייחוד משלה, משום שהדוכס באותם ימים היה ספרדי ואשתו הייתה צרפתייה. הבעלות על פארמה נעה הלוך ושוב בין אוסטרים לספרדים והדוכס באותה עת היה האינפאנט פליפה. ובאחת מאותן כלולות בין-שושלתיות, המסבכות כל כך את ההיסטוריה של אירופה, נשא לאישה את הבת הבכורה של לואי החמישה-עשר. כתוצאה מכך התעוררה בפארמה התלהבות עזה לכל דבר צרפתי, שאחד מגילוייה העיקריים התבטא בקיבעון לזוהר של ורסאי. כאן באה לביטוי השפעת המלחין ז'אן-פיליפ רמו. היה זה בפארמה, אם כן, שהאופרות של טרטה החלו להתפתח בכיוונים חדשים. "אנטיגונה", האופרה שחיבר בשנת 1772 לסנקט פטרבורג, הייתה ללא ספק בין המתקדמות ביותר ביצירותיו, זו שבה התקרב יותר מבכל אופרה אחרת לאידיאלים המפורסמים של הרפורמה, שמקובל לקשר עם גלוק, אך זרם זה נתן אותותיו בעוד כמה מלחינים בני התקופה.