למפלגת האיכרים הדמוקרטית של גרמניה היו יחסים חברותיים עם שאר מפלגות האיכרים בגוש המזרחי. למפלגה היו קשרים עם "המפלגה העממית הפולנית המאוחדת" ו"האיחוד הבולגרי האגררי-לאומי". חוץ למפלגות אלו, למפלגה היו קשרים עם כמה איגודי חקלאים בגרמניה המערבית. למפלגה היו גם קשרים עם מפלגות חקלאיות בפינלנד ובשוודיה.
גאנם מחאג'נה
גאנם מחאג'נה (בערבית: غانم محاجنة; נולד ב-20 באפריל 1991) הוא כדורגלן ישראלי-פלסטיני, המשחק בעמדת השוער באחווה כפר מנדא.
קריירה.
מחאג'נה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ס. אום אל-פחם ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-31 בדצמבר 2010, מחאג'נה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לעירוני טבריה.
בקיץ , מחאג'נה חתם בשבאב יטא מהליגה הפלסטינית השנייה וכעבור שנה הצטרף לשבאב א-דהרייה מליגת העל הפלסטינית, במדיה זכה באליפות בעונת .
בקיץ , מחאג'נה חתם בשבאב אל-ח'ליל, עמה זכה באליפות שנייה ברציפות בקריירה.
בקיץ , מחאג'נה חתם באל-בירה ובמהלך העונה חתם במרכז טולכרם.
בקיץ , מחאג'נה חזר לישראל וחתם בהפועל שפרעם מליגה א' צפון ובמהלך העונה חתם בהפועל בני זלפה.
בקיץ , מחאג'נה חזר לליגה הפלסטינית כאשר חתם בג'בל מוכאבר.
בקיץ , מחאג'נה חתם בהפועל בועיינה.
בשנת , מחאג'נה זומן לראשונה לסגל נבחרת פלסטין. ב-10 באוקטובר 2017, מחאג'נה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–10 נגד .
מודעת אבל (גדעון גכטמן)
"מודעת אבל" היא סדרה של עבודות שיצר האמן הישראלי גדעון גכטמן.
היסטוריה.
ב-18 במאי 1975 פרסם גכטמן מודעת אבל עצמית בעיתונים "הארץ" ו-"ג'רוזלם פוסט" וכן על לוחות מודעות באזור מגוריו בעיר ראשון לציון. הייתה זו פעולה המשכית לתערוכה "חשיפה" (1973), בה תיאר גכטמן את הניתוח בו הושתל בגופו מסתם לב מלאכותי.
הטקסט של המודעות נכתב בנוסח מקובל במודעות אבל בישראל: "הננו מודיעים בצער וביגון על פטירתו ללא עת של יקירנו גדעון גכטמן, המשפחה". גכטמן סיפר בדיעבד על התגובות הרגשיות לעבודה: "באו מורים מבצלאל ושאלו 'מה, השתגעת? הבהלת את כולם'. התגובה מהסביבה מעניקה משמעות לעבודה."
כבר בשנת 1975 יצר גכטמן סדרה של מודעות בגודל זהה למודעות האבל המקוריות שיצר. במודעות אלו חרג מן השימוש המסורתי בצבע שחור על גבי רקע לבן. השינוי הצבעוני יצר הסטה של המודעות אל אובייקט אמנות. גכטמן בחר להשתמש בטכניקה אמנותית של הדפס רשת, במקום בטכניקה הדפס הבלט המסורתית. טכניקה זו אפשרה לו להדפיס אותן בצבעי טקסט או רקע שונים. בנוסף, הופיעו בהן סממנים אמנותיים נוספים כגון חתימה ומספרים המסמלים מהדורה ממוספרת, הנהוגה בשטח ההדפס.
בשנת 1984 יצר גכטמן עוד סדרות של מודעות אבל. חלקן הופיע בתערוכת יחיד שהתקיימה בגלריה של נעמי גבעון בתל אביב-יפו. רוב העבודות הודפסו בהדפס-רשת על לוח עץ לבוד בגובה של 79.5 ס"מ, וברוחב של 101.5 ס"מ. יחד עם זאת נוצרו גם שתי עבודות בגדלים מונומנטליים, בגובה של 239 ס"מ וברוחב של 310 ס"מ, או כמו בעבודה "שני נלסונים עם פרוכת", בטכניקה של רקמה על בד קטיפה. אלו העלו על הדעת קונוטציות ליטורגיות של הנצחה על גבי ארון קודש. עבודות אחרות מאותה עת עשו שימוש בניאון צבעוני, שהותקן על גבי לוחות העץ המדפסים. אחת מעבודות אלו שובצה במיצב "הכנה למאוזולאום מס' 1" (1988), שהוצג בסדנאות האמנים בירושלים.
פרשנות.
גדעון עפרת טען במאמרו אודות יצירתו של גכטמן (1986) כי אין בה שימוש בזהות מושאלת, כמו למשל זו של רוז סלאווי, כי אם הצגה של "עצמו הדובר במירב גילוי הלב". עם זאת, הטשטוש שבין זיוף ואמת מוליד מאפיינים תיאטרליים. "בין המטאפורות למיתוס ניצבים הניכור התבוני ותודעת השקר".
משה ניניו ראה במודעות האבל הראשונות "פעולת-קצה, ששאפה ליצור פיתול בין המדומה לממשי", ובתוך כך גם נעלה את תקופת האמנות המושגית ביצירתו. העבודות הצבעוניות, שהופיעו מיד אחריה היוו ביטוי של הפוסטמודרניזם, המדגיש את קריסתו של האובייקט אל דימוי, ואת התנועה הנגדית של הפיכת הדימוי לאובייקט.
בפרשנותה אודות סדרת המודעות, תיארה איה מירון (2013) את המודעות הראשונות כאקט של כינון הזהות עצמית אל מול המוות, כמו גם כאקט של סימון טריטוריה באמצעות פרסום המודעות על לוחות המודעות הקרובים למקום מגוריו. כמו ניניו, אף היא ראתה בסדרת המודעות הצבעוניות ביטוי אירוני המטשטש המרחק שבין "גבולות המודעה כדימוי וגבולות הציור".
קורליין (ספר)
קורליין (באנגלית: Coraline")" הוא ספר פנטזיה אפלה לילדים מאת הסופר הבריטי ניל גיימן. הספר יצא לאור בשנת 2002, ויצא לאור בתרגומו העברי ב-2003. גיימן החל לכתוב את הספר בשנת 1990. שמו של הספר, ושמה של הדמות הראשית, הגיעו מתקלדה בשם "קרוליין".
עלילה.
קורליין ג'ונס עוברת עם הוריה לבית דירות ישן. בדירות האחרות בבניין מתגוררות העלמות ספינק ופורסיבל, צמד שחקניות זקנות, ומר בובו, שטוען שהוא מאמן קרקס עכברים. דירה נוספת, לצידה של דירתה של משפחת ג'ונס, אינה מאוכלסת, ודלת סתרים קטנה שמחברת ביניהן מתגלה כחסומה בלבנים.
למרות אזהרות שקיבלה משכניה, קורליין מחליטה לעבור דרך הדלת, כשהיא נשארת לבדה בביתה. היא מגלה שמחסום הלבנים נעלם, ובמקומו היא מוצאת מסדרון ארוך שמוביל לדירה זהה לשלה. בדירה האחרת מתגוררים "האמא האחרת" ו"האב האחר", שלהם כפתורים במקום עיניים. קורליין מוצאת את "העולם האחר" מעניין יותר מעולמה שלה - האמא האחרת מבשלת אוכל שערב לחכה, שני ההורים האחרים מעניקים לה יותר תשומת לב, קופסת הצעצועים שלה מלאה בצעצועים מונפשים שיכולים לעוף, העלמות ספינק ופורסיבל האחרות מבצעות מופע מתמשך בביתן ומר בובו האחר מעלה הופעות של קרקס העכברים שלו. היא מגלה שאפילו חתול הרחוב השחור שמסתובב ליד הבניין בעולם האמיתי יכול לדבר. החתול מציג את עצמו כאותו חתול שחור מהעולם האמיתי, שמסוגל לעבור דרך החורים בין שני העולמות. אף על פי שהחתול מתנהג בגסות רוח במשך רוב השיחה, הוא משבח את קורליין על שהביאה "הגנה", ואז נעלם.
לאחר שקורליין חוזרת לדירה האחרת, האמא האחרת מציעה לה הזדמנות להישאר בעולם האחר לנצח, אבל כדי שתוכל לעשות זאת, עליה לאפשר לאמא האחרת לתפור כפתורים על עיניה. קורליין מזועזעת מכך וחוזרת לביתה דרך דלת הסתרים. כשהיא חוזרת לדירתה, היא מגלה ששני הוריה האמיתיים נעדרים. הם לא חוזרים גם למחרת, והחתול השחור מעיר אותה ולוקח אותה למראה במסדרון, שדרכה היא יכולה לראות את הוריה הכלואים. הם כותבים "עזרו לנו" על המראה, וקורליין מסיקה מכך שהאמא האחרת חטפה אותם. היא מתקשרת בהתחלה אל המשטרה, והשוטרים לא מאמינים לה. למרות פחדיה, קורליין חוזרת אל העולם האחר להתעמת עם האמא האחרת ולחלץ את הוריה. בגן, החתול השחור מציע לקורליין לאתגר את האמא האחרת, כיוון שלדבריו, דברים כמוה אוהבים משחקים ואתגרים. האמא האחרת מנסה לשכנע את קורליין להישאר, אבל היא מסרבת וננעלת כעונש בתוך חלל קטן מאחורי מראה.
בחלל הארון הקטן, היא מוצאת שלוש רוחות רפאים של ילדים. כל אחד מהם אפשר בעבר לאמא האחרת, לה הם קוראים ה"בלדאם", לתפור את הכפתורים על עיניהם. הם מספרים לקורליין איך האמא האחרת השתעממה מהם בסופו של דבר, נטשה והשאירה אותם למות, אבל הם נשארו לכודים שם מפני שהיא שמרה לעצמה את הנשמות שלהם. אם הנשמות שלהם ישוחררו מידיה של האמא האחרת, הרוחות יוכלו להמשיך הלאה. הילדים מפצירים בקורליין לברוח ולהמלט מהגורל שלהם.
אחרי שהאמא האחרת משחררת את קורליין מהמראה, קורליין מציעה לה משחק: אם קורליין תוכל למצוא את נשמותיהם של הילדים ואת הוריה, היא, הוריה והילדים יוכלו להשתחרר לחופשי. אם היא תכשל, היא תישאר בעולם האחר ותתן לבלדאם לתפור כפתורים על עיניה. קורליין מחפשת ברחבי העולם האחר את נשמותיהם של הילדים, ומתגברת בפיקחות על המכשולים שהאמא האחרת מציבה בפניה. היא מגיעה למסקנה שהוריה כלואים בכדור שלג שעל אדן האח. הילדים מזהירים אותה שגם אם קורליין תנצח, האמא האחרת לא תתן לה ללכת, אז קורליין מערימה על עליה בכך שהיא מכריזה שהיא יודעת איפה הוריה מוסתרים - במעבר שבין העולמות. כשהאמא האחרת פותחת את הדלת, קורליין זורקת את החתול על האמא האחרת, תופסת את כדור השלג ובורחת לעולם האמיתי עם המפתח, והחתול מצטרף אליה. בזמן שהיא בורחת, קורליין סוגרת את הדלת בכוח על ידה של האמא האחרת. בחזרה בעולם האמיתי, קורליין נרדמת על כיסא. הוריה האמיתיים, שלא זוכרים דבר מהאירועים, מעירים אותה.
באותו הלילה, קורליין חולמת שהיא פוגשת את שלושת הילדים לפיקניק. הילדים לבושים בתלבושות מתקופות שונות ונראה שלאחד מהם יש כנפיים. הם מזהירים אותה שמלאכתה עוד לא הושלמה: האמא האחרת תנסה לזכות בה בחזרה ולהשיג את המפתח לדלת שבין העולמות. קורליין הולכת לבאר הישנה שביער כדי להפטר מהמפתח. היא מעמידה פנים שהיא עורכת פיקניק, ומכסה את פתח הבאר בשמיכת הפיקניק. ידה הכרותה של האמא האחרת מנסה לתפוס את המפתח, אבל עולה על השמיכה ונופלת לתוך הבאר. קורליין חוזרת לביתה, מברכת לשלום את שכניה (שסוף סוף מבטאים את שמה בצורתו הנכונה), ומתכוננת לבית הספר שלמחרת.
עיבודים.
קולנוע.
הספר עובד לסרט קורליין ודלת הקסמים שיצא בשנת 2009. "קורליין ודלת הקסמים" הופק על ידי חברת לייקה באמצעות טכניקת סטופ מושן. בטקס פרסי אוסקר ה-82, הסרט הועמד לפרס בקטגוריית הסרט המונפש הטוב ביותר.
טלוויזיה.
הקטע "Coralisa" בפרק Treehouse of Horror מספר 28 של הסדרה משפחת סימפסון נוצר בהשראת "קורליין", וניל גיימן מדבב בפרק את דמותו של סנובול החתול.
רומן גרפי.