למרות מאמציו הרבים של ניקולס לא הצליחה פאלאס לשמור על מקומה בליגה הראשונה, ובמרץ 1981 הוא עבר לארסנל תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג, זמן קצר לפני שפאלאס ירדה לליגה השנייה באופן רשמי. כבר עם הגעתו לארסנל הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, ועד לסיום עונת 1980/1981 לא הפסיד באף משחק. בעונה שלאחר מכן השתתף ב-41 משחקים, ואף קיבל את סרט הקפטן של נבחרת ויילס. אולם, בעונת 1982/1983 הוא ספג מספר פציעות שמנעו ממנו לשחק באופן סדיר. בסך הכל הוא השתתף ב-80 משחקים במדי ארסנל, בהם הבקיע שלושה שערים.
ניקולס היה מעוניין לחזור ולשחק כדורגל ברמה מקצוענית, ולפיכך הצטרף לפאלאס בהשאלה באוגוסט 1983, ובסיום אותה עונה נרכש כרטיס השחקן שלו תמורת 150,000 לירות שטרלינג. הקדנציה השנייה שלו בפאלאס לא הייתה מוצלחת, וב-1985 הוא חתם בלוטון טאון תמורת 165,000 לירות שטרלינג. ניקולס השתתף בלמעלה מ-100 משחקים במדי לוטון, ושיפר את יכולתו; ב-1987 הוחתם על ידי אברדין תמורת 350,000 לירות שטרלינג. בעונת 1987/1988 העפיל עם קבוצתו לגמר גביע הליגה הסקוטי, מול גלאזגו ריינג'רס; המשחק הסתיים בתוצאה 3 - 3, ובדו-קרב הפנדלים שנערך לאחר מכן החמיץ ניקולס את הבעיטה המכריעה. משחקו בנבחרת ויילס בתקופה זו היה הפעם הראשונה מאז 1938 שבה כדורגלן בקבוצה סקוטית משחק בנבחרת ויילס.
ב-1988 עבר לצ'לסי תמורת 350,000 לירות שטרלינג, שיחק שם במשך שנתיים וחצי וזכה באליפות הליגה השנייה ובגביע פול ממברס, ובמרץ 1991 עבר לווטפורד שהייתה קבוצתו האחרונה בקריירה. לאורך הקריירה שלו השתתף ב-671 משחקים במועדונים ובנבחרות ויילס השונות.
לאחר פרישתו ב-1992 התמנה ניקולס למאמן קבוצת הנוער של צ'לסי, ולאחר מכן חזר לקריסטל פאלאס באותו תפקיד. בהמשך קודם לתפקיד עוזר המאמן של הקבוצה הבוגרת, לפני שעזב לבארי טאון מליגת העל הוולשית, עמה זכה באליפות ב-2001. הוא כיהן כמאמן ניופורט קאונטי בין 2002 ל-2004. בין אוגוסט 2005 לאפריל 2009 אימן את לנלי, עמה זכה באליפות הליגה בעונת . לאחר מכן הוחלף על ידי אנדי לג.
ביל סדון
ויליאם צ'ארלס "ביל" סדון (אנגלית: William Charles "Bill" Seddon; 28 ביולי 1901, קלפטון, לונדון - 1983, אסקס) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה.
סדון החל את הקריירה בקבוצת הנערים הלונדונית וילה אתלטיק, וב-1922 הצטרף לג'ילינגהאם על תקן של שחקן חובב. ב-1923 ניסה להתקבל ללא הצלחה לאסטון וילה, נבחן בארסנל בנובמבר 1924, וחתם שם על חוזה כשחקן מקצוען בדצמבר שלאחר מכן. הוא שיחק בעמדת הקשר האחורי, ולרוב השתתף במשחקי קבוצת המילואים של המועדון. הוא צבר לזכותו למעלה מ-200 הופעות בליגת המילואים, ואף מונה לקפטן כשהקבוצה זכתה בחמש אליפויות של ליגת המילואים בשנות ה-20.
באותה תקופה שיחק סדון מדי פעם גם עבור הקבוצה הבכירה של ארסנל, וערך את הופעת הבכורה שלו לאחר שהחליף את אלף בייקר בהפסד 1 - 2 לסנדרלנד ב-10 באפריל 1926. הייתה זו הופעתו היחידה בעונת 1925/1926, ובעונה שלאחר מכן הוא שותף ב-17 משחקים. אולם, הוא לא נכלל בהרכב לקראת גמר גביע ה-FA של 1927, ומאחר ושחקני ההגנה הדומיננטיים של ארסנל באותה תקופה היו אלף בייקר, ג'ק באטלר ובוב ג'ון, סדון השתתף בארבעה משחקים בעונת 1927/1928, ובאפס משחקים בעונת 1928/1929.
אולם, בעונת 1929/1930 הוא חזר להרכב של ארסנל, וחלק את עמדת הקשר הימני עם אלף בייקר עד שהבלם הרי רוברטס נפצע במשחק מול וסטהאם יונייטד. סדון החליף את רוברטס הפצוע בהגנה, השתתף ב-12 המשחקים האחרונים של הליגה, ופתח בגמר גביע ה-FA של 1930, שהסתיים בניצחון 2 - 0 על האדרספילד טאון ובתואר המשמעותי הראשון בהיסטוריה של ארסנל.
בעונת 1930/1931 השתתף סדון ב-18 משחקי ליגה, וזכה עם ארסנל באליפות הראשונה בתולדות המועדון. הוא חזר לשחק בעמדת הקשר הימני, אך איבד את מקומו בהרכב לאחר הגעתו של צ'ארלי ג'ונס, ובעונת 1931/1932 השתתף בחמישה משחקים, האחרון מתוכם מול שפילד יונייטד. הוא עזב את המועדון במרץ 1932, ועבר לגרימסבי טאון תמורת 2,500 לירות שטרלינג. הוא רשם לזכותו 76 הופעות במדי ארסנל, ולא הבקיע בהן ולו שער אחד.
הוא שיחק בגרימסבי במשך עונה אחת לפני שהצטרף ללוטון טאון ביולי 1933, ופרש בפברואר 1934. לאחר פרישתו צורף סדון לצוות האימון של לוטון, והחזיק במשרה זו במשך כחצי שנה. בין אוגוסט לדצמבר 1934 הוא עבד כמאמן כושר בנוטס קאונטי, ובעונת 1935/1936 שימש כמאמן בגרימסבי טאון. במלחמת העולם השנייה הוא הוצב במערב אפריקה על ידי הצבא הבריטי, ולאחר המלחמה הצטרף לרומפורד כאיש תחזוקה. ב-1967 ערכו ארסנל ורומפורד משחק ראווה לרגל פרישתו לגמלאות.
גאס סיזר
אוגוסטוס קאסיוס "גאס" סיזר (אנגלית: Augustus Cassius "Gus" Caesar; נולד ב-5 במרץ 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
קריירה.
סיזר נולד בטוטנהאם שבלונדון. באוגוסט 1982 הוא הצטרף לארסנל כשחקן נוער, ובפברואר 1984 חתם על חוזה כשחקן מקצוען. הוא הפגין רמת משחק גבוהה בקבוצת הנוער של ארסנל כמגן שיכול לשחק גם כבלם, על אף שב-30 החודשים הראשונים שלו בארסנל הוא שבר את קרסולו שלוש פעמים. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת במשחק מול מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד ב-21 בדצמבר 1985, במקום ויו אנדרסון המושעה; ארסנל ניצחה 1 - 0, וסיזר הצטיין בשמירה על הקיצוני ג'ספר אולסן.
ב-18 החודשים לאחר משחק זה שותף סיזר בהרכב של ארסנל לסירוגין, בעיקר כמחליף העולה לשחק בדקות האחרונות של המשחק. בעונת 1987/1988 הוא אף כונה "איש חמש הדקות" עקב דפוס המשחקים שלו. למרות כל זאת הוא זומן ב-1987 לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, והופיע במדיה בשלושה משחקים. לאחר פציעתו של דייוויד אולירי באותה עונה זכה סיזר ליותר הזדמנויות לשחק, ובסך הכל השתתף ב-25 משחקים. אולם, על אף שנחשב לשחקן מוכשר הוא היה עצבני וחסר ביטחון על המגרש, ולא התמודד בהצלחה עם שחקנים התקפיים, ומדי פעם ביצע טעויות משמעותיות.
טעותו הידועה ביותר של סיזר במדי ארסנל הייתה בגמר גביע הליגה של 1988 מול לוטון טאון בומבלי. 7 דקות לפני סיום המשחק הובילה ארסנל בתוצאה 2 - 1, אך סיזר בעט לא נכון מרחבת העונשין של קבוצתו, ואיפשר לדני וילסון מלוטון להבקיע את שער השוויון; לוטון הבקיעה שער נוסף בדקה האחרונה וניצחה 3 - 2. סיזר, שהועלה בהרכב על ידי ג'ורג' גרהאם בעיקר בגלל פציעת אולירי, סיפר מאוחר יותר כי הוא עצמו סבל מפציעות בקע וקרסול באותה תקופה, אך היה נחוש לשחק למרות זאת.
אירוע זה סימל את סוף הקריירה של סיזר בארסנל. ג'ורג' גרהאם החתים את סטיב בולד ואנדי ליניגן, ובשתי העונות הבאות שותף סיזר בחמישה משחקים. הוא הפך לאחד השחקנים הפחות פופולריים בקרב אוהדי ארסנל. גם כיום הוא נחשב לאחד השחקנים הגרועים בהיסטוריה של ארסנל, ובשנת 2007 נבחר למקום השלישי ברשימה שהרכיב "הטיימס", וכללה את 50 הכדורגלנים הגרועים ביותר ששיחקו בליגה האנגלית העליונה.
ב-1992 יצא לאור הספר "קדחת המגרש" מאת ניק הורנבי, אוהד ארסנל. הורנבי כתב על מה שראה כנפילתו של סיזר, וטען כי היה לו כישרון רב כשחקן נוער, או שארסנל לא הייתה מחתימה אותו מלכתחילה. הורנבי קישר זאת לתסכול שחש באותה תקופה לאור אי הצלחתו כסופר, והסיק כי כישרון ונחישות לא יכולים להביא לבדם להצלחה:
סיזר עזב את ארסנל ביוני 1991 לאחר שהשתתף ב-50 משחקים בחמש עונות. הוא עבר לקיימברידג' יונייטד בהעברה חופשית, לאחר שקודם לכן הושאל לקווינס פארק ריינג'רס לחודשים אחדים. הוא לא שיחק כלל בקיימברידג', ומשם עבר לבריסטול סיטי בהעברה חופשית. בינואר 1992 הצטרף לאיירדריאוניאנס בהעברה חופשית, וב-1994 שיחק בהפסד לגלאזגו ריינג'רס בגמר הגביע הסקוטי. הוא סיים את הקריירה בקולצ'סטר יונייטד במאי 1995, אליה הגיע בהעברה חופשית באוגוסט 1994.
לאחר פרישתו עבר להונג קונג, ושיחק שם במספר טורנירי חובבים לצד כדורגלני עבר אחרים. הוא מתגורר לסירוגין בהונג קונג, שם הוא עובד בתחום הפיננסים, ומקום מגוריו הקבוע באסקס.
פיטר קייל
פיטר קייל (אנגלית: Peter Kyle; 21 בדצמבר 1878 - 19 בינואר 1957) היה כדורגלן סקוטי. היה ידוע בכדרוריו הארוכים, שלעיתים קרובות גרמו לחוסר שביעות רצון בקרב חבריו לקבוצה, ובכך ששיחק במועדונים רבים.
ביוגרפיה.
קייל נולד בגלאזגו, והחל את הקריירה בעמדת החלוץ המרכזי במועדוני הנוער לארקהיל, רויאל אלברט, פארקהד ופרטיק ת'יסל. הוא נבחן בקבוצת קלייד, וככל הנראה נדחה על ידה בשל מזגו החם, עבר דרומה לאנגליה, וב-1899 הצטרף לליברפול. הוא השתתף בארבעת המשחקים הראשונים של עונת 1899/1900, אך איבד את מקומו בהרכב לג'ון ווקר והשתתף במשחק אחד נוסף עד סוף העונה. קייל לא היה מרוצה מכך ששיחק בעיקר בקבוצת המילואים, עזב את ליברפול בקיץ 1900 ועבר לשחק במספר מועדונים מהליגה הדרומית, בהם לסטר סיטי (1900 - 1901), וסטהאם יונייטד (1901 - 1902, קטרינג טאון (1902 - 1905) וטוטנהאם הוטספר (1905 - 1906). כששיחק בטוטנהאם נטען כי הוא היה מעורב במריבה עם עמיתו לקבוצה כריס קאריק, והוא הושעה על ידי המועדון.
באפריל 1906 הצטרף קייל לוולוויץ' ארסנל, וערך את הופעת הבכורה במשחק הפתיחה של עונת 1906/1907, שנערך ב-1 בספטמבר 1906 והסתיים בניצחון על מנצ'סטר סיטי. באותה עונה הוא הבקיע 13 שערים ב-29 משחקים (אם כי צ'ארלי סאטרתווייט סיים כמלך השערים של המועדון), וסייע לארסנל לסיים במקום השביעי. את עונת 1907/1908 סיים קייל כמלך השערים עם תשע הבקעות, שמונה בליגה ואחת בגביע ה-FA, אך הפעם סיימה ארסנל במקום ה-14.