למד ערבית והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1963, בן 28 סיים תואר ראשון. המשיך בלימודי סין באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1970 קיבל את ה-MA בהיסטוריה של מזרח אסיה. קיבל מלגה מאוניברסיטת סטנפורד ובעזרתה למד במשך כשנה סינית באוניברסיטת טאיוואן. בסיומה של השנה, ב-1971 חזר לברקלי ובמשך כשלוש שנים היה עמית מחקר במרכז ללימודים בינלאומיים של האוניברסיטה, במקביל ללימודי הדוקטורט שם. ב-1974 קיבל מאוניברסיטת ברקלי את ה-PhD בסינית ובהיסטוריה של האסלאם וחזר לישראל.
ישראלי כיהן החל מ-1974 כמרצה ואחר כך כפרופסור להיסטוריה סינית ולתרבות האסלאמית באוניברסיטה העברית וכעמית מחקר במכון טרומן המסונף לה. במקביל הוא כיהן גם במישרות ניהוליות באוניברסיטה, לרבות מתאם היחידה לחקר אסיה במכון טרומן ומנהל המרכז ללימודים קדם אקדמאיים וכן היה פרופסור אורח ונתן קורסים וביצע מחקרים באוניברסיטאות חוץ שונות, בארצות הברית (אוניברסיטת הרווארד ואחרות), קנדה, איטליה, אוסטרליה, יפן, בלגיה ועוד.
בשנים 1992–1996 היה יו"ר המחלקה ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית.
דעותיו.
ב-2004 העיד פרופסור רפאל ישראלי בבית המשפט המחוזי בחיפה (השופט דאז מיכה לינדנשטראוס), כעד מומחה מטעם המדינה במשפט הפלילי כנגד התנועה האסלאמית בראשות השייח' ראאד סלאח, כי "קיימת זהות אידאולוגית בין התנועה בהנהגת השייח ראאד סלאח לבין תנועות האחים המוסלמים וחמאס, היות שהתנועה האיסלאמית חותרת נגד המדינה ושואפת להשמדתה"(המשפט הסתיים בהרשעת התנועה ומנהיגה במגע עם סוכן זר ובמתן שירות להתאגדות בלתי מותרת).
בפברואר 2007 עורר ישראלי מחלוקת עזה באוסטרליה, בתקופה בה שימש שם כמרצה אורח מטעם אוניברסיטת ניו סאות' וויילס. הוא טען אז, בראיונות לעיתונים "אוסטרליאן ג'ואיש ניוז" ו"סידני מורנינג הראלד", שכשמיעוט מוסלמי מגיע לאחוז מסוים במדינה מסוימת, יש בעיות, וזה חוק כללי: "אם זה תקף בכל מקום, זה תקף גם באוסטרליה". כאשר מספר המוסלמים החיים במדינה מערבית מגיע למסה קריטית מסוימת, יש להתחיל לצפות למהומות ו"בעיות אלימות קשות". "המוסלמים נוטים לנצל את מוסדות התרבות המערבית על מנת לחתור תחתיה ולהשפיע עליה".
ישראלי הביא לעניין זה כדוגמה את המהומות שעוררו המוסלמים בצרפת, ב-2006. המוסלמים מהווים כ-10% מאוכלוסיית צרפת, וזוהי לפיכך דוגמה למסה קריטית מעין זו. לדעתו, המיעוט המוסלמי והמשך ההגירה המוסלמית לאוסטרליה, בעיקר מאינדונזיה, מהווים סכנה למדינה כולה. הוא קרא לאוסטרלים להטיל מגבלות על מספר המהגרים אליהם, ממדינה זו. באוסטרליה יש בשלב זה עדיין רק כ-2.5% מוסלמים ולפיכך אפשר עדיין לעצור ולמנוע מראש את הסכנה.
אישים וגופים רבים, לרבות יהודיים, גינו את דבריו והמועצה היהודית ליחסי ישראל-אוסטרליה אף ביטלה בעקבות זאת את תוכניותיה לתת חסות להרצאותיו.
ישראלי עצמו הגיב להתקפות כנגדו במאמר שכתב ב-"The Australian" ובו טען כי "הפלישה המוסלמית החדשה, השלישית, לאירופה ובאופן ספציפי השכונות המוסלמיות שנוצרו בה, יוצרות אלימות ובעיות בסביבתם. המוסלמים שכבר נולדו באירופה נשבעים לשנות אותה, כך שתהיה יותר לטעמם, לאסלם אותה ולהשתמש לשם כך, אפילו באלימות.
הדברים הגיעו עד כדי כך, שמדינות כמו צרפת, הולנד ובריטניה, שהיו קודם לכן בעד הגירה נאלצו לשנות את חוקיהן ולהטיל מגבלות על ההגירה ולאפסן לעת עתה את האוטופיה של רב תרבותיות. אין במדיניות זו שום גזענות, ובוודאי שאין שום גזענות בתיאורה של המדיניות הזו באופן מחקרי".
במאמר "דעות" שכתב ב"הארץ" ב-2009 תקף פרופ' ישראלי את שני המיעוטים "קוראי התיגר", שאינם מקבלים את מרות המדינה בישראל - הערבים והחרדים, "המשבשים תדיר את סדרי חיינו... (ואשר) הריבוי הטבעי שלהם מגביר את הסבירות, שהתיגר שהם קוראים על המדינה רק יחמיר.
כתיבתו.
ספרו הראשון של ישראלי יצא לאור ב-1980. זו הייתה עבודת הדוקטורט שלו, שנעשתה באוניברסיטת ברקלי. העבודה שילבה את שני תחומי התמחותו, בהם הוא ממשיך לעסוק עד היום - האסלאם וסין.
ספרים באנגלית.
בנוסף לספרים אלה ונוספים שכתב, הוא גם ערך, לבדו או יחד עם שותפים ספרים רבים נוספים, שיצאו לאור בעברית, אנגלית וצרפתית ופרסם עשרות רבות של מאמרים בעיתונות המקצועית, בארץ ובעולם.
יבגני צירלין
יבגני צירלין הוא מנצח ישראלי העומד כיום בראש מגמת לימודי הניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
צירלין נולד בנובוסיבירסק שברוסיה. הוא שימש ככנר בתזמורת תיאטרון האופרה. השלים את לימודי התואר השני בכינור בקונסרבטוריון גורקי ותואר דוקטור בניצוח בקונסרבטוריון לנינגרד בהדרכת ארוויד יאנסונס ובנו מאריס יאנסונס. צירלין זכה בפרס בתחרות הניצוח הכלל-סובייטית במוסקבה בשנת 1976. הוא ניצח על תזמורות רבות ברוסיה, בהן התזמורת הפילהרמונית של לנינגרד והתזמורת הסימפונית של מוסקבה. כמו כן, ניצח על תזמורות בגרמניה, בלגיה, צ'כוסלובקיה והונגריה.
צירלין עלה ארצה בשנת 1991. הוא ניצח על הקאמרטה הישראלית ירושלים, על התזמורת הסימפונית ירושלים ועל תזמורת סימפונט רעננה. ב-1992 ניצח על הפקת האופרה הקאמרית הישראלית "שושנה לבנה", בהפקת אלכס כגן ואריה קרישק. הוא החל ללמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וכיום הוא עומד בראש מגמת לימודי הניצוח שלה.
צירלין העמיד דור של מנצחים צעירים, בין תלמידיו: יואל גמזו, עומר מאיר ולבר, רועי אופנהיים, חן צימבליסטה, דניאל כהן, זיו קוז'וקרו, גיא פדר, קרין בן-יוסף, יעל צ'רני, סיון אלבו בן חור, ברק טל ויניב דינור.
דייוויד מתיוס
דייוויד מתיוס (באנגלית: David Matthews; נולד ב-9 במרץ 1943) הוא מלחין אנגלי, שחיבר בעיקר מוזיקה תזמורתית, קאמרית, ווקאלית ויצירות לפסנתר.
חייו.
דייוויד מתיוס נולד בלונדון. משפחתו לא הייתה מוזיקלית במיוחד ולמרות זאת, כבר בנעוריהם, טיפחו הוא ואחיו הצעיר קולין, גם הוא מלחין, יחדיו את נטייתם למוזיקה. הופעת "שגעון מאהלר" בראשית שנות ה-60' של המאה ה-20, כשיצירותיו של גוסטב מאהלר החלו למצוא את מקומן ברפרטואר הבריטי הרגיל, הביאה לתנופת יצירה כבירה אצל שני האחים; אך אף על פי ששיתפו לעיתים פעולה כמעבדים (למשל, בתזמור שבעה שירים מוקדמים של מאהלר) ועורכים (למשל, בהוצאת "גרסת הביצוע" של דריק קוק לטיוטה של הסימפוניה העשירית של מאהלר), הרי כמלחינים הלכו איש איש בדרכו הוא.
דייוויד מתיוס למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת נוטינגהאם ואחר, כיוון שסבר שהידע המוזיקלי שלו, שרכש בכוחות עצמו, לוקה בחסר, למד הלחנה אצל אנתוני מילנר ואף נעזר רבות בעצתו ועידודו של ניקולאס מו. לאחר זאת פעל יחד עם בנג'מין בריטן בפסטיבל אלדבורו. רק בהגיעו לגיל 25 הוציא מתחת ידו יצירה, שהשביעה את רצונו די הצורך להיקרא "אופוס 1" שלו. הוא נמנע על פי רוב מהוראה, אך כדי לתמוך בקריירת ההלחנה שלו, הרבה לעסוק בעבודת עריכה ובתזמור מוזיקה לסרטים. כמו כן כותב מתיוס מדי פעם מאמרים וביקורות לכתבי עת שונים בתחום המוזיקה - פסגת פעילותו זו הוא הספר על מייקל טיפט, מלחין שמתיוס מעריץ בכל לבו.
גדוד נשר 414
אריק פורטר
אריק ריצ'רד פורטר (באנגלית: Eric Richard Porter; 8 באפריל 1928 - 15 במאי 1995) היה שחקן תיאטרון קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה.
פורטר נולד בשפרדס בוש בלונדון לריצ'רד ג'ון פורטר ולפיבי אליזבת ספול. למד בווימבלדון טקניקל קולג'. הופעת הבכורה שלו על הבמה הייתה בשנת 1945 בקיימברידג' כשהיה בן 17.
ב-1955 הופיע בתפקיד הראשי במחזה וולפון (Volpone) מאת בן ג'ונסון בתיאטרון בריסטול אולד ויק. ב-1960 הצטרף לרויאל שייקספיר קומפני ושיחק במחזה "The Duchess הדוכסית של מאלפי" מאת ג'ון ובסטר בתפקיד פרדיננד. ב-1962 גילם את דמותו של יאקימו (Iachimo) במחזה "סימבלין" של שייקספיר. תפקידים נוספים אותם גילם בתיאטרון היו יוליסס, מקבת', לאונטס ב"אגדת חורף", מלווליו ב"הלילה השנים עשר", שיילוק ב"הסוחר מוונציה", "המלך ליר" ואת דמותו של הנרי הרביעי. עוד השתתף במחזה "היהודי ממלטה" של כריסטופר מרלו.
בטלוויזיה גילם את דמותו של סומס פורסייט בסדרת הדרמה של ה-BBC "ההגדה לבית פורסייט" משנת 1967. הסדרה מבוססת על ספריו של ג'ון גולסוורתי המגוללת את קורותיהם של שלושה דורות במשפחת פורסייט. על תפקידו זה זכה פורטר בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
בסדרת הטלוויזיה "היהלום שבכתר" גילם פורטר את דמותו של הרוזן ברונובסקי. ב-1985 גילם את דמותו של פייגין בסדרת הטלוויזיה "אוליבר טוויסט", עיבוד לספר באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. בהפקה של ה-BBC של המחזה "ציד המכשפות" הופיע בתפקיד תומאס דנפורת'. בעיבוד לסיפורי שרלוק הולמס של רשת "גרנדה" גילם את פרופסור מוריארטי אויבו המושבע של הולמס (דמות שגילם ג'רמי ברט).
ב-1980 גילם את פולוניוס בעיבוד של ה-BBC למחזה "המלט" בכיכובו של דרק ג'קובי בתפקיד הראשי.
פורטר המשיך להופיע גם בתיאטרון. ב-1988 זכה בפרס התיאטרון לשחקן הטוב ביותר של לונדון איבנינג סטנדרד על תפקידו במחזה "חתולה על גג פח לוהט".
ב-1995 נפטר פורטר בלונדון ממחלת הסרטן.
אטלס שמיים
הרמטיציזם
הֶרמֶטיציזם (או הרמטיקה) או המסורת ההרמטית המערבית היא מערכת של אמונות פילוסופיות ודתיות הקרויה על שמו של הרמס טריסמגיסטוס, דמות מיתולוגית אשר לה מיוחסים הטקסטים הראשונים של תורה זו, המכונים קורפוס הרמטיקום. אמונות אלה השפיעו רבות על המיסטיקה המערבית, ויוחסה להן חשיבות רבה בתקופת הרנסאנס ובתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית. ישנם מספר תחומים להם ההרמטיקה נוגעת במיוחד, בהם כישוף, אלכימיה, אסטרולוגיה ואף על עיסוק בקבלה כתחום-דעת השייך לתחומים הללו.