עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לאמרס לצבא הקיסרות הגרמנית, והפך לקצין זוטר בגדוד החי"ר ה-51 בקורפוס השישי. במהלך שירותו נפצע ואיבד את עינו הימנית. לאחר החלמתו הועבר לאובר אוסט, ומונה לתפקיד עורפי של ראש המדור הכלכלי. בהמשך קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה.
רפובליקת ויימאר.
בתום המלחמה הצטרף למפלגת העם הלאומית הגרמנית והחל לעבוד כעורך דין, ובשנתיים הבאות מונה למשרות בכירות שונות במשרד הפנים הגרמני, תחילה כ, ומאוחר יותר כ, ככל הנראה הודות לעזרתו של .
נציגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא חיבבו את לאמרס בשל שנאתו לרפובליקת ויימאר, והפוליטיקאי אף נזף בו באופן רשמי בעקבות מאמר שפרסם, אשר לדבריו . קודמו של סברינג, , השקיע את מאמציו בהרחקתו של לאמרס מדרכם של קידומים נוספים, ובכך אולי תרם למשיכתו לזרם הנציונל-סוציאליסטי.
המפלגה הנאצית.
אף על פי שלאמרס החזיק תחילה בהשקפות פרו מונרכיסטיות והצטרף לארגונים הפוליטיים השונים שנבטו בראשיתה של רפובליקת ויימאר, כגון מפלגת העם הלאומית הגרמנית, כאמור, וכן ארגון קסדת הפלדה ו, הוא הגיע לבסוף למפתן דלתה של המפלגה הנאצית, אליה נרשם בפברואר 1932. הוא נאם את נאומו הפוליטי הראשון ב-24 בספטמבר אותה שנה בפני כנס בכירי הפרלמנט של פרוסיה, בו נכח שר התעמולה העתידי, יוזף גבלס.
לאמרס התקדם במהרה בשורות המפלגה הנאצית וזכה להצלחה רבה. לאחר הצטרפותו מונה לראש המחלקה המשטרתית, ועם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, הפך למזכיר המדינה, ומאוחר יותר לראש קנצלרית הרייך. בספטמבר אותה שנה הצטרף לשורות השוצשטאפל, ובאוקטובר עזר להנס פרנק לייסד את .
בהמלצתו של שר הפנים וילהלם פריק, הפך לאמרס בחלוף הזמן לקצין הקישור המרכזי שתיאם בין כל המשרדים הממשלתיים בגרמניה הנאצית. היטלר נהג להתייעץ עמו לעיתים קרובות בכל הנוגע לעניינים שנגעו לחוק, ואף מינה אותו ב-1 בדצמבר 1937 לשר בלי תיק בקבינט שלו.
מעט לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-30 באוגוסט 1939, הורה היטלר על מינויו של לאמרס לאחד מששת חברי , אשר נועדה לשמש כקבינט המלחמה. תפקידו החדש העניק לו גישה למסמכים אשר נגעו לענייני הביטחון הלאומי ומדיניות הפנים של גרמניה הנאצית, אפילו בטרם הגיעו לידיו של היטלר.לדעת היסטוריונים, מרכוז הכוח הרב שהצטבר בקנצלרית הרייך, ובייחוד בידי האדם אשר עמד בראשה, קרי לאמרס, הפך אותו ל. מנקודת מבטם של מרבית השרים בממשלה, כל הוראותיו של לאמרס כאילו הגיעו מפיו של היטלר בכבודו ובעצמו, אשר היווה בעיניהם את הסמכות הבלתי מעורערת של המדינה. ניתן לומר כי תפקידו של לאמרס היה, הלכה למעשה, תרגום הוראותיו של היטלר, אשר היו ברובן ספונטניות, לשפה פרקטית איתה היה ניתן לכתוב ולנסח מסמכים וצווים רשמיים, אשר יכלו לעבור דרך הצינורות המקובלים ובכך לצאת לפועל.
לאמרס היה בין הבכירים הראשונים שפתחו את מכתביהם הרשמיים עם הביטוי , אשר הפך תחילה לברכת השלום הרשמית בין עובדי השירות האזרחי, ובחלוף הזמן צבר פופולריות כה רבה ברחבי הרייך, עד שהשמטתו הייתה עלולה למשוך תשומת לב וחשד מצד הגסטפו.
התקדמותו המהירה של לאמרס בשורות השוצשטאפל ראויה לציון. עם הצטרפותו הפך לאס. אס. אוברפיהרר, וכעבור פחות משנתיים, ב-20 באפריל 1935, קודם לדרגת האס. אס. בריגדפיהרר. לאחר כמעט שלוש שנים, ב-30 בינואר 1938, קיבל את דרגת האס. אס. גרופנפיהרר, וב-20 באפריל 1940, הוענקה לו דרגתו הסופית והאחרונה, אס. אס. אובר-גרופנפיהרר.
מינואר 1943 החל לשמש כנשיא קבינט המלחמה, לפחות בכל פעם שהיטלר נעדר ממנו. הוא החזיק בהשפעה אדירה על הפיהרר, ויחד עם מרטין בורמן, שלט כמעט בכל דרכי הגישה לאוזניו.
בעקבות משבר כוח האדם שהתהווה בגרמניה בראשית 1943 כתוצאה מהמלחמה, הסכים היטלר להקים ועדה שתכיל שלושה נציגים מטעם המדינה, המפלגה והצבא, וזאת בניסיון למרכז את השליטה בכלכלה. שלושת החברים שנבחרו היו הנס לאמרס, וילהלם קייטל, ומרטין בורמן, ככל הנראה מפני שצייתו באמונה עיוורת לכל פקודותיו של הפיהרר, ולא איימו על מעמדו בשום צורה.
הועדה החדשה הייתה אמורה להציע באופן עצמאי אמצעים שונים להתמודדות עם הבעיות שבהן עסקה, אפילו אם סתרה בפעולותיה את נהליהם של שאר משרדי הממשלה, כאשר היטלר שמר לעצמו את הזכות לקביעת ההחלטות הסופיות.חברי הוועדה נפגשו אחת עשרה פעמים בין ינואר לאוגוסט 1943, אולם ספגו התנגדות תקיפה מצד שאר שרי הקבינט של היטלר, ביניהם יוזף גבלס, אלברט שפר, הרמן גרינג והיינריך הימלר, אשר ראו בקבוצתם המצומצמת איום, והובילו בהדרגה להחלשת כוחה, עד שהפכה לחסרת רלוונטיות.
בחלוף הזמן הפכו סמכויותיו של לאמרס לחסרות משמעות, בעיקר בשל התבוסות הרבות שספגה גרמניה במלחמה, אך גם בשל השפעתו הגוברת של מרטין בורמן על היטלר, שאיבד את אמונו בו בהדרגה.
בימיה האחרונים של גרמניה הנאצית נעצר לאמרס בידי חיילי השוצשטאפל באשמת השתתפות במזימתו, לכאורה, של הרמן גרינג, לחטיפת השלטון מידיו של היטלר. מספר ימים קודם לכן, ב-23 באפריל, עם התהדקות האחיזה הסובייטית על ברלין, התייעץ גרינג עם גנרל הלופטוואפה ועם לאמרס. שלושתם הסכימו כי גרינג היה יורשו המיועד של היטלר, וכי היה עליו לפעול במקומו במקרה שיאבד את כשירותו, דבר שגרינג טען שכבר התרחש, כאשר בחר היטלר להישאר בפיהררבונקר ולא להימלט מברלין, החלטה שהעמידה אותו בפני מוות ודאי. בשל כך, שלח גרינג ללשכתו של היטלר, בו כתב כי ינטול את השלטון מידיו אם לא יקבל הוראה אחרת עד לסוף אותו יום. היטלר הגיב בזעם והורה לעצור אותו יחד עם כל קציניו, וכן את לאמרס, אשר הושם במעצר בית ב.
בימים הבאים נעצר לאמרס בידי הכוחות האמריקאים ונלקח ל ב, לוקסמבורג, בו הוחזקו אסירים נאצים רבים. אשתו, אלפריד, התאבדה באותה העת, וכעבור יומיים גם אחת מבנותיו, אילזה.
בחקירותיו סייע לבאר את היחסים הפוליטיים שהתקיימו בצמרת השלטון הנאצי. הדעה הרווחת סברה כי היטלר שלט ביד נוקשה על הבכירים האריסטוקרטים שישבו תחתיו, אולם המציאות הייתה שונה. לדבריו של לאמרס, מתנות יקרות ערך כגון אחוזות ורכבים הוענקו לקצינים ולגנרלים שונים, לרבות ריינהרד היידריך, היינץ גודריאן, ואחרים, בתמורה למסירותם.
במשפטי נירנברג שימש לאמרס כעד, ובמשפטים הנוספים, שבמסגרתם נערך משפט המיניסטריונים, נשפט בעצמו. הוא הודה כי הכיר את פקודת הפתרון הסופי, אשר לטענתו נמסרה להיידריך מידיו של גרינג, אך הכחיש את מעורבותו בביצועה. על אף כן נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות, ונידון לעשרים שנות מאסר. בהמשך הופחת עונשו לעשר שנות מאסר בידי הנציב העליון של הכוחות האמריקאים, , ובתאריך מסוים בין 1951 ל-1954, הוא שוחרר לחופשי מבית הסוהר לנדסברג. ב-4 בינואר 1962 מת בדיסלדורף ונקבר בברכטסגאדן, באותה חלקה בה נקברו אשתו ובתו.
הפרקליטה וו
הפרקליטה ווּ (בקוריאנית: 이상한 변호사 우영우, באנגלית: Extraordinary Attorney Woo) היא סדרת דרמה משפטית דרום קוריאנית. עלתה לשידור בנטפליקס ב-29 ביוני 2022. בסדרה מככבת פארק און-בין בתפקיד הראשי.
הסדרה הגיעה להישגי צפייה גבוהים, הן ברשת SkyTV הקוריאנית, והן בנטפליקס בה היא משודרת ב-31 שפות שונות והגיעה לראש רשימת הסדרות הנצפות ביותר, ובפרט כסדרה בשפה זרה.
ב-17 באוגוסט 2022 אישרה AStory חברת ההפקה של הסדרה, כי היא תחודש לעונה 2 אשר צפויה לצאת לאקרנים ב-2024.
תקציר עלילה.
הסדרה מספרת את סיפורה של וו יאנג-ווּ, עורכת דין צעירה המתמודדת עם שונות נוירולוגית מסוג הספקטרום האוטיסטי בתפקוד גבוה. היא סיימה בהצטיינות לימודי משפטים ובעיתונים התפרסם על "עורכת הדין האוטיסטית הראשונה של קוריאה". וו מתקבלת לעבודה במשרד עורכי דין מוביל, ובתפקידה היא עומדת מול אתגרים בבית המשפט ומחוצה לו, הן כעורכת דין והן כאישה על הספקטרום האוטיסטי.
לעו"ד ווּ, יש זיכרון יוצא דופן שהופך אותה לעורכת דין מבריקה שכן היא מסוגלת להיזכר בחוק לפרטי פרטיו ומוצאת דרכים יצירתיות להשתמש בו במסגרת התיקים אותם צוותה מנהל.
בהיותה שונה מעמיתיה ה-נוירוטיפיים, אופן התקשורת שלה נתפס כמוזר ומגושם, בעוד האינטליגנציה הרגשית שלה נותרת בלתי מורגשת כלפי חוץ. הסדרה מנסה באופן עקבי לשבור את התפיסות השגויות הנפוצות על אנשים עם אוטיזם, כחסרי כל "כישורים חברתיים" ו"אינטליגנציה רגשית". מאידך הסדרה מנסה להציג באופן אותנטי את הלקות בכישורים חברתיים ובאינטילגנציה רגשית כפי שהם באים לידי ביטוי אצל הגיבורה.
הסדרה מציגה את מאבקיה הפנימיים של וו יאנג-וו בסיטואציות השונות והן את קשייהם של עמיתיה וסביבתה במפגשם עם מישהו שהוא אינטליגנטי מאוד אך גם מוגבל עקב בעיות תחושתיות ואחרות, ואשר לו דרך תקשורת שונה הנופלת מחוץ למוסכמות החברתיות המוכרות של התנהגות ומערכות יחסים מתאימות.
לאורך הסדרה עוברות הדמויות המרכזיות ובכללן וו, תהליך של למידה והסתגלות.
ל-וו יש חיבה והתעניינות מיוחדת בלווייתנאים. לגביהם היא מגלה עיסוק יתר. היא מקיפה עצמה בהם והמחשבה אודותם נוסכת בה תחושה של ביטחון, חיוניות ויציבות ומשמשת גם כמפלט מהעולם ההולם בה. מאידך היא מקבלת מהם השראה למציאת פתרונות יצירתיים. במהלך הסדרה, היא חושפת בפני חבריה לעבודה, עובדות ספציפיות רבות על הלווייתנאים ובכך היא למעשה פותחת בפני ידידיה צוהר לעולמם, שהוא למעשה מראה לעולמה.
הסדרה עוסקת בסוגיות חברתיות ומשפטיות שונות ומאפשרת לצופים להכיר יותר מקרוב את התרבות הדרום-קוריאנית.
בעקיפין הסדרה מעלה על נס גם את קשיי ההורה, וכן את קשייה של הקהילה האוטיסטית בכללותה, כגון: אפליה בעבודה, סטיגמה ושנאה.
הפקה.