היחסים בין הודו לסאו טומה ופרינסיפה היו ידידותיים באופן מסורתי, במיוחד לאחר עצמאותה של האחרונה בשנת 1975. הביקור הראשון ברמה המדינית הגבוהה ביותר בין שתי המדינות התקיים בין התאריכים 29 בנובמבר עד 2 בדצמבר 2009, כאשר השר לענייני החוץ, שיתוף הפעולה והקהילות של סאו טומה ופרינסיפה, קרלוס אלברטו פירס טיני, ביקר בהודו. טיני ניהל שיחות עם שר המדינה ההודי לענייני חוץ, שאשי ת'ורור, ושני הצדדים חתמו על פרוטוקול בנושא התייעצויות משרד החוץ כדי להקל על קשרים קבועים בנושאים דו-צדדיים, אזוריים ובינלאומיים בין בכירים בשני משרדי החוץ. הודו גם התחייבה לספק סיוע פיתוח באופן רשמי, שיתוף פעולה טכני, בניית יכולות ופיתוח כלכלי וחברתי של סאו טומה ופרינסיפה, והודיעה על מענקים רבים וקווי אשראי למדינה. סאו טומה ופרינסיפה הביעה שבחים על "התפקיד החלוצי" של הודו בקידום שיתוף פעולה דרום-דרום ותרומות משמעותיות לשמירת שלום בינלאומית, והודיעה על תמיכתה במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האומות המאוחדות. טיני נפגש גם עם בכירים במשרד הנפט ו-ONGC Videsh Limited ודן בשיתוף פעולה דו-צדדי בתחום הפחמימנים. הוא ביקר גם בתאגיד הלאומי לתעשיות קטנות (NSIC) וביועצי טלקומוניקציה הודו בע"מ (TCIL). טיני ערך גם מצגת על הזדמנויות השקעה בסאו טומה ופרינסיפה בפגישה אינטראקטיבית מיוחדת שאורגנה על ידי הקונפדרציה לתעשייה ההודית לכבודו.
הנציבות העליונה של הודו בלאגוס, ניגריה הוסמכה לסאו טומה ופרינסיפה עד ספטמבר 2008, אז הועברה לשגרירות הודו בלואנדה, אנגולה. סאו טומה ופרינסיפה הצביעה למועמדות הודו למושב שאינו קבוע במועצת הביטחון של האו"ם לשנת 2011–2012.
ראש ממשלת סאו טומה ופרינסיפה, פטריס טרובאדה, הוביל משלחת שכללה את שר החוץ ובכירים אחרים להשתתף בפסגת פורום אפריקה–הודו השלישית בניו דלהי, 26 באוקטובר 2015. זה היה הביקור הראשון של ראש ממשלת סאו טומה ופרינסיפה בהודו. טרובאדה קיים דיונים דו-צדדיים עם ראש הממשלה נרנדרה מודי ב-28 באוקטובר.
יחסי סחר.
המסחר הדו-צדדי בין הודו לסאו טומה ופרינסיפה הסתכם ב-1.52 מיליון דולר בשנים 2014–2015. הודו ייצאה סחורות בשווי 1.47 מיליון דולר לסאו טומה ופרינסיפה וייבאה בשווי 500,000 דולר. המסחר ירד ל-930 אלף דולר בשנים 2015–2016; הודו לא ייבאה מסאו טומה ופרינסיפה באותה תקופה. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לסאו טומה ופרינסיפה הן תרופות, כימיקלים אורגניים, כותנה ומכשירים אופטיים, צילומיים ורפואיים. יבואנים מסאו טומה ופרינסיפה הצהירו כי הם רוצים לייבא יותר סחורה מהודו, אך הם מיואשים מזמן המשלוח הארוך והעלויות הגבוהות הכרוכות בכך.
החברה ההודית ONGC Videsh Limited מחזיקה בנתח של 13.5% בגוש 2 של אזור הפיתוח המשותף (JDZ) באמצעות חברת הבת הניגרית שלה, ONGC Narmada Ltd. אבאן הנדסה ביצעה קידוחים בגוש 4 של JDZ.
סיוע חיצוני.
במהלך ביקורו של שר החוץ טיני בהודו בשנת 2009, העניקה ממשלת הודו מענק בסך מיליון דולר להקמת מרכז הדגמה טכנולוגית להפקת טכנולוגיה לפיתוח מגזר ה-SME בסאו טומה ופרינסיפה, ומענק של 10 מיליון רופי לחינוך ולמחקר ולתחום הבריאות. הודו הסכימה גם להאריך קו אשראי של 5 מיליון דולר לפרויקטים של חקלאות, בניית יכולות ותשתיות. הודו תרמה חומרת מחשב ו-173 חבילות תרופות חיוניות לממשלת סאו טומה ופרינסיפה באוקטובר 2010.
בסוף 2009 הפכה סאו טומה ופרינסיפה למדינה ה-47 שנרשמה לפרויקט הרשת האלקטרונית הפאן-אפריקאית עליה הכריזה הודו בפסגת פורום אפריקה–הודו הראשונה בשנת 2008. החל מינואר 2016 הפרויקט נמצא בהטמעה במדינה בעזרת סיוע הודי.
אזרחי סאו טומה ופרינסיפה זכאים למלגות במסגרת תוכנית השיתוף הטכני והכלכלי ההודי. דיפלומטים מסאו טומה ופרינסיפה השתתפו בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD) שאורגן על ידי מכון שירות החוץ של המשרד לענייני חוץ.
אליפות ישראל באתלטיקה 2021
אליפות ישראל ה-85 באתלטיקה נערכה בין ה-13 ל-14 ביוני 2021 באצטדיון הדר יוסף שבתל אביב.
לאסלו אויווארי
לאסלו אויווארי (בהונגרית: Újvári László; סגד, 23 ביולי 1900 – קולומבו, סרי לנקה, 24 בינואר 1940) היה עיתונאי, ומבקר יהודי-הונגרי, בנו של פטר אויווארי, אחיו של אימרה אויווארי.
ביוגרפיה.
אימרה אויווארי נולד במשפחה יהודית כבנם של פטר (פנחס לייב) אויווארי ושל ינקה פרנק. בסיום לימודיו בבתי הספר, החל לעבוד כעיתונאי. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היגר בשנת 1919 והתגורר באוסטריה. בשנת 1923 עבד בעיתון ההונגרי בווינה (Bécsi Magyar Újság) ולאחר מכן בעיתון "העיתון" (Az Újság) בקלוז'. הוא חזר להונגריה בשנת 1926 ועבד עבור כתב העת "הסקירה החברתית" (Társadalmi Szemle) ו"תקופתנו" (Korunk) בקלוז'. ב-18 בפברואר 1932 התחתן בבודפשט עם אנה פרידמן, בתם של ארנולד פרידמן ושל תרזיה רוזנטל. בשנת 1936 התגרשו. ב-15 ביוני 1937 התחתן עם הפסיכולוגית אדית גימראי לודוביק בבודפשט. כאשר יחסיו של המשורר אטילה יוז'ף הידרדרו בסתיו 1936 עם הפסיכואנליטיקאית שלו, אדית גימראי, בשל אהבתו הנכזבת אליה שהיא לא החזירה, המשורר תקף את אדית גימראי בסכין. היה זה לאסלו אויווארי, ארוסה של אדית, ומאוחר יותר בעלה, שלקח את הסכין מידיו של המשורר. בפברואר 1939 היגר אויווארי מחדש עם אשתו, שבשל החוקים האנטי-יהודיים, כאנליטיקאית יהודייה קומוניסטית בשנת 1938, מצבה הפך לחסרת תקנה ומטופליה המשלמים נפסקו, ולכן הפסיקה את הפרקטיקה שלה. היא קיבלה תמיכה כלכלית מארנסט ג'ונס והיגרה עם בעלה אויווארי בעזרת האנליטיקאי ג'ון ריקמן האנגלי. הם יצאו מטרייסטה באוניה והתיישבו בסרי לנקה ב־8 בפברואר 1939. לאסלו אויווארי נפטר שם זמן לא רב לאחר מכן מסרטן הדם.
מרדכי דיעי
הרב מרדכי דיעי (כ"ה בשבט ה'תשי"ג, פברואר 1953 – י"ד בסיון ה'תשפ"א, 24 במאי 2021) היה רבה של חצור הגלילית.
ביוגרפיה.
מרדכי נולד לרב עזיזי דיעי רבה של חצור הגלילית, אשר עלה מתוניסיה שם היה מרבני ג'רבה. למד בבית ספר "חוני המעגל" בחצור הגלילית, בנעוריו למד בישיבת פורת יוסף אצל הרב יהודה צדקה והרב בן ציון אבא-שאול.
לאחר פטירת אביו בט"ו באדר תשנ"ט מונה לממלא מקומו ברבנות חצור הגלילית, והקים בה את מוסדות "שערי דעה" בהם ישיבה, כוללי אברכים בתי מדרש, ארגונים תורניים וארגוני חסד.
נפטר בי"ד בסיון ה'תשפ"א, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
הראשון לציון הרב יצחק יוסף השתתף בהלוויה, ונשא הספד.
בנו הרב עוזיאל דיעי מונה לממלא מקומו.
יוסף שרביט
אביגיל מיי אלקוט ניריקר
אביגיל מיי אלקוט ניריקר (באנגלית:Abigail May Alcott Nieriker ; 26 ביולי 1840 - 29 בדצמבר 1879) הייתה אמנית אמריקאית ואחותה הצעירה ביותר של לואיזה מיי אלקוט. היא הייתה ההשראה לדמות איימי ברומן החצי-אוטוביוגרפי של אחותה "נשים קטנות" (1868).
ראשית חייה.
אביגיל מיי אלקוט נולדה ב-26 ביולי 1840 בקונקורד, מסצ'וסטס, הצעירה מבין ארבע הבנות שנולדו לעמוס ברונסון אלקוט ואביגיל סוואל אלקוט.
אחותה הייתה הסופרת לואיזה מיי אלקוט, שתמכה בלימודיה באירופה ועמה ניהלה מערכת יחסים קרובה, אם כי לואיזה מיי קנאה לעיתים בחיי המשפחה של אחותה, כמו גם ביכולתה להשיג את מה שרצתה והייתה זקוקה לו.
היא הייתה כשרונית באמנות מגיל צעיר, ודמותה הייתה אחת האחיות ב"נשים קטנות" של לואיזה מיי אלקוט, שתוארה כך: "היא מעולם לא הייתה מאושרת כמו בעת שהעתיקה פרחים, עיצבה פיות או איירה סיפורים עם דמויות מוזרות."
חינוך ציבורי.
היא למדה הוראה בבית ספר ציבורי בבוסטון, החל מינואר 1853. מאי הייתה גננת בגן הילדים הראשון שהקימה אליזבת פאלמר פיבודי. החל מחודש דצמבר 1860, מיי הייתה בסירקיוז, ניו יורק, שם לימדה צורה מוקדמת של טיפול באמנות בבית המחסה של ד"ר וילבור. לאחר מכן חזרה הביתה באוגוסט 1861 או 1862 כדי להתחיל ללמד אמנות בבית הספר קונקורד המנוהל על ידי חברו של אביה פרנקלין בנג'מין סנבורן.
אמנות.
עם התרחבות ההזדמנויות החינוכיות במאה ה-19, נשים אמניות נעשו מקצועניות, כולל הקמת אגודות אמנות משלהן. עבודות האמנות שיצרו הנשים נחשבו לנחותות, וכדי לעזור להתגבר על כך, נשים הפכו ל"קולניות ובטוחות יותר ויותר" בקידום עבודתן, וכך הפכו לחלק מהדימוי המתהווה של "האישה החדשה" המשכילה, המודרנית והחופשיה יותר. אמניות "מילאו תפקידים מכריע בייצוג האישה החדשה, הן על ידי ציור תמונות של הנשים והן בהדגמת מהלך חייהם."
החל משנת 1859 למדה מיי אלקוט אמנות בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון. לאחר מכן ביקרה בפריז ולמדה באקדמיה ז'וליאן בשנת 1870 והציגה בשתי הערים, כמו גם במקומות אחרים בארצות הברית ובלונדון. היא ציירה בעיקר פרחים, אך גם יצרה עותקים מצוינים בליתוגרפיה. היא למדה אנטומיה באמנות אצל ויליאם רימר בבוסטון, וכן למדה עם ויליאם מוריס האנט, בין היתר.
היא למדה בפריז, לונדון ורומא במהלך שלוש נסיעות באירופה בשנת 1870, 1873 ו-1877, שהתאפשרו לאחר פרסום ספרה "נשים קטנות" של אחותה לואיזה בשנת 1868. היא נסעה לפחות באחת מהנסיעות עם אליס ברטלט ואחותה לואיזה מיי, שם היא הוכיחה עצמה כאמנית. היא למדה פיסול, רישום וציור. באירופה היא גילתה שלנשים יש הזדמנויות חינוכיות גדולות יותר מאשר בארצות הברית, אך האקדמיות לאמנות לא אפשרו לנשים לצייר מודלים עירומים חיים. לשם כך למדה בהדרכת קרוג, שאיפשר לסטודנטים ולסטודנטיות לצייר דוגמניות חיות. מיי אלקוט איירה את המהדורה הראשונה של "נשים קטנות", האיורים המוקדמים היו פשוטים ובוצעו לפני לימודיה באירופה.
קריירה.