גארט החלה להתפרסם בתור שחקנית קולנוע בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 בסרטים "יום בניו יורק" בתפקיד הילדי לצידו של פרנק סינטרה, "קח אותי לבייסבול" של באזבי ברקלי ו"הבת של נפטון" בתפקיד בטי בארט.
בשנת 1973 הצטרפה גארט לצוות שחקני הסיטקום "הכל נשאר במשפחה". בסדרה היא הופיעה בתפקיד השכנה איירין לורנצו, בעבור משחקה היא זכתה בשנת 1974 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
ב-1976 החלה גארט לשחק בסדרה הקומית "לוורן ושירלי" בתפקיד הגרושה אדנה בייביש דה פזיו, תפקיד אותו מילאה במשך כ-5 עונות.
חיים אישיים.
גארט הייתה נשואה לכוכב הקולנוע לארי פארקס משנת 1944 עד למותו בשנת 1975. לגארת נולדו שני ילדים ממערכת זו, גארט והשחקן אנדרו פארקס.
גארט נפטרה ב-12 בפברואר 2011 מנסיבות בריאותיות בלוס אנג'לס כשהיא בת 91.
על שמה של גארט הונצח בשנת 2003 כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
רוקחת הרפואות מסיילם (ספר)
הינקו גוטליב
הינקו (חיים) גוטליב (בסרבו-קרואטית: Hinko Gottlieb, בסרבית קירילית: Хинко Готлиб; 5 במאי 1886, ג'וּרְגֶבָאץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 22 בנובמבר 1948, חולון, ישראל) היה סופר, משורר, מסאי, מחזאי, עיתונאי, עורך ומתרגם יוגוסלבי, יהודי מקרואטיה, אשר כתב בסרבו-קרואטית. גוטליב היה גם משפטן ופעיל ציוני ובמהלך מלחמת העולם השנייה נמנה עם כוחות הפרטיזנים של טיטו. בסוף חייו התיישב בישראל.
קורות חייו.
חיים הינקו גוטליב נולד בכפר ג'וּרְגֶ'בָאץ ובהמשך עבר לזאגרב. הוא למד משפטים באוניברסיטת זאגרב ובהמשך רכש תואר דוקטור במשפטים. הוא היה פעיל בקהילה היהודית של ווקובר וב-1909 ייצג אותה בכנס הקהילות היהודיות בקרואטיה שנערך בזאגרב. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם גוטליב בחזית האיטלקית ובחזית המקדונית.
ב-1918 נישא לרוז'ה לבית לווינשטיין, פתח משרד עצמאי לעריכת דין ונבחר ליושב ראש הקהילה היהודית וההסתדרות הציונית בביילובאר. באותה העת מנתה הקהילה כ-500 נפשות. ב-8 ביוני 1925 עמד גוטליב בראש רשימה יהודית נפרדת לבחירות המוניציפליות בביילובאר וזכה לרוב קולות בני הקהילה היהודית. ב-1929, שב לזאגרב.
ב-1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו רדיפות יהודים. הינקו גוטליב נעצר, עבר עינויים במטה האס אס בזאגרב ובהמשך הועבר לגראץ ולבית כלא בווינה. מאוחר יותר הועבר לאיטליה. שני בניו ולאדו ודאנקו הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו ונהרגו. ולאדו בתאונת דרכים בדרום איטליה ודאנקו באחד ממחנות ההשמדה. דירתו בזאגרב נשדדה וכל תכולתה ובכלל זה כתבי יד אבדה.
ב-1943 הועברו בני הזוג גוטליב לאיטליה ושם שוחררו בידי עצירים שהתקוממו. הם הצטרפו לשורות הפרטיזנים של טיטו וב-1944 הוטסו לבארי שבאיטליה, כנציגי הצלב האדום לטיפול והסדרת פינויים של שארית הפליטה. ב-1945 חל קרע בין גוטליב לבין הנהגת הפרטיזנים היוגוסלבים על רקע פעילותו הציונית. גוטליב ורעייתו עלו לארץ ישראל המנדטורית בספינת מעפילים ונעצרו על ידי הבריטים במחנה המעצר בעתלית.
בסוף השנה, שוחררו ועברו לקיבוץ כפר גלעדי שם שהו מספר חודשים, לאחר מכן עברו להתארח אצל ידידים בגבעת רמב"ם ולבסוף לדירה בשיכון בקצה החולות בחולון.
בני הזוג נקלעו למשבר כלכלי קשה. למחייתו התפרנס גוטליב ממכירת מוצרי מאפה שאפתה רעייתו, תוך שהוא ממשיך את עבודתו הספרותית בלילות. ביומנו כתב ב-3 באוגוסט 1948:
הינקו גוטליב הלך לעולמו בנובמבר 1948 מסרטן הכבד והוא בן 62 שנים ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק בחלקת הסופרים-עיתונאים. רוז'ה אלמנתו נפטרה ב-13 בדצמבר 1974 ונקברה באותו בית עלמין. סיפוריו תורגמו לעברית על ידי ידידו ד"ר צבי רותם.
פעילותו הספרותית.
פעילותו הספרותית כללה רשימות אוטוביוגרפיות, שירה, סיפורת, מחזות, תרגומים, ועריכה של כתבי עת לספרות ושירה. גוטליב שלט הן בקרואטית והן בגרמנית כבשפת אם וכן ביידיש ומעט בעברית.
חלק ניכר מכתיבתו הספרותית במהלך 40 שנות כתיבה, אבד, או לא פורסם. ספרו "המפתח לשער הגדול" בגרסתו הראשונה אבד, וגוטליב שיכתב אותו. הספר מסוגת המדע הבדיוני תורגם ונדפס לראשונה באנגלית בארצות הברית ב-1947. בעברית פורסמו כארבעים מסיפוריו הקצרים.
הוא כתב חמישה מחזות: "היער שנשרף", "ניסויו של פרופסור איבנס", שיילוק בע"מ, "תיבה מפרס" ו "משחק מחצות לילה" והותיר שלושה רומנים בלתי גמורים, אשר תורגמו ומופיעים בכרך א' של כתביו - "סיפורים". ב-1936 תרגם את שירי היינריך היינה וכן את כתבי י.ל. פרץ לסרבו-קרואטית. כמחזאי חיבר קומדיות שהועלו על במות יוגוסלביה, ורק אחת נותרה בעזבונו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, ערך גוטליב את כתב העת "אמנות" אשר יצא לאור בקרואטיה היוגוסלבית בין 1936–1941 ופרסם בו מספר מאמרים. בארץ ישראל, כתב 24 סיפורים, פרסם עשרות תרגומים שהופיעו בעיתוני התקופה, בין השאר ב "דבר", "הגה", "חדשות הערב", וכן ושלושה סיפורי ילדים אשר פורסמו ב"דבר לילדים", 1948.
גוטליב זכה להוקרה כמשורר לירי ולאומי בקרואטיה. מבחר משירתו "אייר - המאי היהודי" הופיע ב-1935. חלק משיריו הופיעו תחת שמות עט שונים עוד בנעוריו.
שיר גולדברג
שיר גולדברג (נולדה ב-14 בספטמבר 1976) היא במאית תיאטרון ישראלית ומכהנת כמנהלת אמנותית של תיאטרון באר שבע וכמנהלת פדגוגית-אמנותית של גודמן - בית ספר למשחק בנגב.
ביוגרפיה.
שיר גולדברג נולדה וגדלה בחדרה. בתיכון למדה במגמה לאמנות פלסטית. בצבא שירתה ביחידת ההסרטה של חיל האוויר (שה"ד).
בתום שירותה הצבאי, בשנת 1997, גולדברג למדה תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היא בוגרת תואר ראשון במסלול בימוי (BA), בחוג לתיאטרון (2001); בוגרת תואר שני בבימוי (MFA), שני התארים בפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב (2005). בין מוריה היו הפרופסורים יוסי יזרעאלי, תום לוי, עדנה שביט ונורית יערי. פרויקט הגמר שלה היה בימוי המחזה "המדמה" מאת חנוך לוין, בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב. הייתה זו הבכורה העולמית של המחזה.
במחזור שלה למדה שחר פנקס ומאז הן עשו עבודות רבות ביחד, כשבדרך כלל פנקס כותבת וגולדברג מביימת. ההפקה הראשונה עליה עבדה הייתה "איש לכת", אותה כתבה וביימה עם משה פרלשטיין ושחר פנקס והציגה בפסטיבל עכו 2005, עליה זכתה בפרס הבמאית המבטיחה של השנה. כעבור שנה ביימה את הקברט המוזיקלי הסאטירי "היי יפה" שרץ עד היום (2014) בתיאטרון הקאמרי וברחבי ישראל. מבוסס על שני ספרי הדרכה לנשים: "היי יפה" ו"יופייך בידייך", שראו אור בישראל בשנות החמישים של המאה העשרים.
מאז סיום לימודיה גולדברג ביימה הצגות רבות בפרינג' ובבתי ספר למשחק ועבדה כדרמטורגית. לפרנסתן עבדו גולדברג ופנקס כתחקירניות ותמלילניות בטלוויזיה.
ב-2011 ביימה גולדברג את "בשר גבירותיי ורבותיי" מחזה מקורי מאת שחר פנקס בתיאטרון אנסמבל הרצליה. ב-2012 ביימה בתיאטרון החאן מחזה שכתבה פנקס על פי "תהלה" של עגנון. ב-2013 ביימה בהבימה את "אדם לא מת סתם", מחזה שכתבה פנקס על פי סיפורים של דבורה בארון. באותה שנה ביימה בחאן את "האדרת" מאת גוגול.
ב-2014 ביימה גולדברג את ההצגה "המאהב" בהבימה, על פי ספרו של אברהם ב. יהושע ואת הצגת הילדים "מסעות אודיסאוס" בתיאטרון גשר.
ב-2014 זכתה ביחד עם שחר פנקס בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לאמנים צעירים ומבטיחים, – על עיבודים של יצירות ספרותיות להצגות בעלות סגנון מיוחד, פיוטי ואימג'יסטי.
גולדברג מרצה ומעבירה סדנאות בימוי וניתוח טקסט דרמטי (בבתי ספר למשחק ובתוכנית הכשרה למדריכי דרמה) החל משנת 2011.
בפברואר 2019 מונתה למנהלת אמנותית של תיאטרון באר שבע וכן למנהלת פדגוגית-אמנותית של גודמן - בית ספר למשחק בנגב.
שיר נשואה ליריב לביא, יינן ולהם בן אחד.
רדיט
המעמד המתפתח של הסכמת פריז
המעמד המתפתח של הסכמת פריז (ברומנית: Statutul Dezvoltător al Convenției de la Paris), המוכר בהיסטוריוגרפיה הרומנית גם בכינוי "המעמד של קוזה" (Statutul lui Cuza), הוא מסמך בעל אופי של חוקה, שאומץ בנסיכויות הרומניות, ב-1864, ביוזמתו של הדומניטור, אלכסנדרו יואן קוזה.
שליט הנסיכויות הרומניות, קוזה, ניסה לבצע רפורמות, בעיקר בתחום האגררי, אך האספה המחוקקת, שהייתה מורכבת בעיקר מבויארים, לא איפשרה זאת. קוזה פיזר את האספה המחוקקת בעזרת גדוד צבא ופרסם את "המעמד המתפתח של הסכמת פריז", שהיו בו שינויים רבים לעומת הסכמת פריז, בעיקר בדרך בחירת הנציגים לאספה המחוקקת. לאישור המסמך נערך משאל עם בחודש מאי 1864 ובמשאל אושר המסמך ב-682,621 קולות של תומכים מול 1,307 מתנגדים ו-70,220 נמנעים.
בויס
הצילו אני לא יודע לבשל
מלם תים
מלם תים הוא תאגיד ישראלי של חברות טכנולוגיית מידע. התאגיד, המעסיק כ-4,200 עובדים, שייך לחברת ההחזקות , שבעל השליטה העיקרי בו הוא שלמה אייזנברג. אייזנברג משמש גם כמנהל עסקים ראשי של מלם תים. אודי וינטראוב מנהל את המיזוג בקבוצה שהוכרז בינואר 2014.
היסטוריה.