בסוף שנות השישים של המאה העשרים חזרו לפעילות התנועות הציוניות בברית המועצות. הם פעלו עד להתפרקות ברית המועצות, אז עלו חבריהם לארץ ישראל במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה.
רבני העיר וראשי הישיבה.
רבה הראשון של העיר מינסק היה כנראה רבי משה בן מרדכי, חתנו של רבי שבתי כהן (הש"ך). בזמנו נוצרה לעיר הילה תורנית חשובה והוא אף פתח בה ישיבה. הוא נפטר בשנת 1696 (ה'תנ"ו). אחריו כיהן כרב העיר רבי ליבל בעל התוספות, שנקרא כך על שם בקיאותו בכל פירוש התוספות על התלמוד. בזמן זה הורחבה רבנות העיר לרבנות כל מחוז מינסק והאזור.
לאחר מותו של רבי ליבל בשנת ה'תס"ח ולאחר מספר שנים ללא רב בעיר, התמנה רבי יחיאל היילפרין - מחבר סדר הדורות (ה'ת"כ, 1660 – ה'תק"ו, 1746) בשנת ה'תע"ב לרב העיר. בזמן כהונתו של רבי יחיאל היילפרין פתח רבי אריה לייב גינצבורג (תנ"ה - ט"ו בתמוז תקמ"ה, 1695–1785) ישיבה בעיר שקנתה מהר מאוד שם חשוב. רבי אריה ליב יצא נגד שיטת הלימוד הפשטנית של רבי יחיאל ואי היכולת שלו להתפלפל. מחלוקת ענקית התפתחה בעיר שכללה ויכוחים בין תלמידיהם בכל בתי הכנסת ובעקבותיה עזב רבי אריה ליב את העיר.
בהתאם לצוואתו של רבי יחיאל היילפרין עברה רבנות מינסק לבנו רבי משה היילפרין, אב בית דין דאלהינוב. ישנם המספרים כי ציווה בטרם מותו לנכבדי העיר שבנו משה ישמש כרב העיר, אולם קיימות גם גרסאות מיסטיות בהם מסופר שהתגלה לאחר מותו בחלום וביקש שבנו יהיה הרב ולא רבי אריה ליב בעל השאגת אריה.
את בעל ה"שאגת אריה" החליף בראשות הישיבה הגדולה רבי רפאל ליפלאנדער, בשנת ה'תק"ג, בהיותו בן עשרים. שתים עשרה שנה לאחר מינוי זה נבחר רבי רפאל גם לאב בית דין של קהילת מינסק. לאחר מספר שנים הוא עבר לרקוורה הסמוכה לכהן שם כרב העיר.
את רבי משה היילפרין החליף ברבנות מינסק רבי יוסף הכהן ראפפורט, בזמן זה התמנה לראשות הישיבה רבי גרשון חריף, שכיהן משנת ה'תקל"ח עד שנת ה'תקנ"ג.
במאה ה-19 מונה כרבה של מינסק רבי ישראל מירקיש, חברו של ר' חיים מוולוז'ין. קהילת מינסק בתקופתו נחשבה כאחת מהקהילות החשובות במזרח אירופה, רבי ישראל מירקיש תיקן תקנות רבות לחיזוק הדת בעיר ובסביבה. כמעט לא היו מתנגדים לרבנותו, ותקופה זו הייתה מן הרגועות בעיר מינסק. לאחר פטירתו הוחלט שהוא יהיה האחרון שיקרא בתואר אב בית דין מינסק, אחריו כינו את הרבנים בכינוי "מרא דאתרא".
המרא אתרא שכיהן אחריו היה רבי שמואל סגל, שכיהן שנים מועטות ונפטר בשנת ה'תקע"ט. רבי מנחם מענדיל מן כיהן בזמן זה כראש ישיבה שפרחה בזמן כהונתו.
במקום רבי שמואל כיהן כמרא דאתרא רבי חיים היילפערין. הוא נפטר בשנת ה'תקצ"ו והחליפו רבי ליב די בוטין.
תקופת הזוהר התורנית של קהילת מינסק החלה בשנת ה'תפ"ה, כאשר מספר רבנים חשובים הגיעו להתגורר בעיר. בשנים שלאחר מכן כיהנו כ"מרא דאתרא" וכראשי הישיבה הרבנים:
במכתב שכתב רבי חיים עוזר גרודזנסקי בוילנה, כ"ג בשבט, ה'תר"צ, הוא מבקש "להציל את רבני מינסק הנרדפים", לדבריו הממשלה הקומוניסטית אסרה את כל רבני מינסק.
אף על פי שבמינסק פעל תקופה מסוימת רבי מנחם מנדל מוויטבסק ובמשך זמן מה אף קבוצת חסידי חב"ד, רובם של בני העיר לא הושפעו מתנועת החסידות ונמנו עם אנשי ההתנגדות לחסידות.
מוסדות מרכזיים בקהילה.
בתי כנסת.
במחצית השנייה של המאה השבע עשרה בנו יהודי העיר את בית הכנסת הגדול בעיר, "לשמוע אל הרינה".
בסוף המאה התשע עשרה הכילה העיר 99 בתי כנסת ובתי תפילה קטנים יותר. רובם השתייכו למתנגדים ורק 3 מתוכם לתנועת החסידות.
לפני השואה היו במינסק 36 בתי כנסת.
המרכזיים בבתי הכנסת של מינסק היו:
בתי כנסת כיום.
בשנת 1980 נפתח בית כנסת בבניין עץ קטן בפאתי העיר. הוא פועל עד היום במינסק, ושמו בית הכנסת הראשי של מינסק. בשנת 1994 מונה הרב הראשי של בלארוס, לרב קהילת בית הכנסת. במינסק פועלים גם "בית הכנסת חב"ד-ליובאוויטש" ובית כנסת של התנועה הרפורמית.
מוסדות לימוד.
ישיבות.
בעיר מינסק פעלו ישיבות רבות. בין הישיבות החשובות ביותר במה התשע עשרה נמנו: הישיבה של בלומקה, הישיבה הקטנה והישיבה הגדולה שלמדו בבית הכנסת של שואבי המים.
בתי ספר.
בעיר מינסק פעל תלמוד תורה. צוות התלמוד תורה הורכב משמונה "מלמדים" וארבעה מורים בנושאים כלליים. מתוך 334 התלמידים רק 106 למדו נושאים כלליים. הוצאות התלמוד תורה היו 4,355 רובל בשנת 1885.
בשנת 1879 הוקם במינסק בית ספר יהודי למסחר ובו לימדו עברית, יהדות, מקצועות כלליים ומסחר עם מחלקות שונות כמו מנעולנים ונגרים. בשנת 1885 היו בבית הספר 112 תלמידם והוצאותיו הסתכמו ב-5,912 רובל.
תנועות נוער.
לפני השואה פעלו במינסק תנועות הנוער של "השומר הצעיר", "החלוץ", "החלוץ הצעיר", "בית"ר", "הנוער הציוני", "גורדוניה" וכן "פועלי ציון".
ארגוני צדקה וחסד.
בבית החולים היהודי, שנוסד במינסק בשנת 1829, היו שבע מיטות. הוצאותיו הסתכמו בשנת 1885 ב-8,068 רובל. בבית התמחוי היהודי הוציאו באותה שנה 5,356 רובל. חוץ מאלו פעלו עמותות צדקה רבות, החשובות בהן היו חברת סיוע לבחורי הישיבות, בהוצאה של 3,000 רובל לשנה. חברת סיוע לחולי שחפת עם הוצאה של 1,500 רובל, וחברה (שנוסדה בערך בשנת 1820) לחלוקת לחם בהוצאה שנתית של 3,310 רובל.
תיאטרון ואומנות.
בשנת 1921 ניסו להקים תיאטרון יהודי במינסק ובמסגרת כך הוקמה להקה חובבנית בראשות יהושע ברטונוב.
"התיאטרון היהודי המינסקאי" נוסד בסתיו 1926. תחילה הוא ערך את הופעותיו בבניין "התיאטרון המלכתי הבלארוסי הראשון", אך תוך מן קצר הוא קיבל לעצמו את בניין בית כנסת המקהלה (מינסק) שנסגר והתחיל לערוך שם את הופעותיו. הבניין שופץ בשנת 1936. בתיאטרון שיחקו 45 אנשים, והוא הציג מחוזות יהודיות ורוסיות קלאסיות, כדוגמת שני קוני למל, המכשפה, שולמית ועוד.
ערב מלחמת העולם השנייה התיאטרון היה אחד התיאטראות הבולטים ביותר בברית המועצות, ועד היום פועל בו תיאטרון הדרמה האקדמי הלאומי מקסים גורקי.
במינסק ביקרו גם תיאטרונים אורחים ממוסקבה, קייב וחארקוב.
הצייר היהודי מאיר אקסלרוד הציג תערוכה ראשונה של ציוריו במינסק בשנת 1912. בשלוש השנים האחרונות לחייו הציג גלריית תמונות של זיכרונות ממינסק.
בית דפוס.
בשנת 1808 הקים במינסק יהודי בשם "שמחה צימל" בית דפוס עברי, אותו הביא מגרודנו. עד שנת 1823 הוא הדפיס לפחות 12 ספרים, רובם ליטורגיים. בית דפוס נוסף הוקם בשנת 1820 על ידי גרשון בלושטיין, שבשנת 1837 הדפיס גם הוא 12 ספרים, בעיקר ליטורגיים.
בשנות ה-20 של המאה העשרים פעלה עיתונות במינסק והדפיסה ספרים ועיתונים בעיקר לשימוש מקומי. לאחר המהפכה הרוסית נדפסו במינסק המחקרים בתולדות יהדות רוסיה וספרות היידיש שהתפרסמו ביידיש על ידי המחלקה היהודית ב"מכון לתרבות בבלארוס לשירה עברית" מאת מ' לטיס (1832).
בתי מינסק.
בתוך שכונת נחלאות שבירושלים נמצאים "בתי מינסק", שכונה שהוקמה בשנת 1898. שכונה זו נבנתה בירושלים על ידי יוצאי מינסק שהקימו את "כולל מינסק". אנשי הכוללים דאגו לעניי קהילתם, ואף בנו שכונות עבורם. כולל מינסק, אף על פי שלא היה עשיר כמו בתי ורשה ובתי אונגרין, בנה שכונה עבור אנשיו.
הכולל נוסד על ידי רבי מאיר מלוצין, והיה עני יחסית לכוללים האחרים ששכנו בשנים ההם בירושלים. הוא לא נוסד ככולל עצמאי, אלא כחלק מ"כולל הורדנא" ו"כולל זאמוט", אולם בהמשך הם נפרדו וכולל מינסק התחבר ל"כולל פינסק". הם נפרדו בשנת ה'תרל"ח.
ממונה הכולל היה שלמה זלמן פרוש, ואחריו בנו, נפתלי פרוש.
בשכונת "בתי מינסק" היו 18 דירות. על חלק המגרש שלא בנו זרעו חיטה למצה שמורה שמכספי מכירתה פרנסו את עניי הכולל.
דמוגרפיה.
בין השנים 1897–1917 היגרו ממינסק לארצות הברית כ-91 אלף איש, כרבע מהתושבים. מסיבה זו התרחשו תנודות במספר היהודים בעיר. לעזיבה נרחבת זו תרמו הפוגרומים שהתרחשו במינסק בהשתתפות חיילים בחג הפסחא 1897.
יחסי מאלי–ספרד
יחסי מאלי–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין מאלי וספרד.
יחסים דיפלומטיים.
שגרירות ספרד במאלי החלה את פעילותה ביולי 2006, והמשרד לשיתוף פעולה טכני בינואר 2008. חנוכת השגרירות התקיימה ב-26 בינואר 2008, במסגרת סיור ה-MAEC בחמש מדינות אפריקה שמדרום לסהרה.
היחסים הדו צדדיים התפתחו במהירות, בהתבסס על חילופי דברים אינטנסיביים ברמה גבוהה. ספרד ומאלי חולקים אינטרסים אסטרטגיים, בין היתר, במאבק בעוני, במאבק בפשע מאורגן ובטרור ובניהול משותף של זרמי הגירה תחת גישה מקיפה ועולמית.
כחלק מהמומנטום ההולך וגדל של היחסים הדו-צדדיים, מועצת השרים של מאלי קיבלה את ההחלטה לפתוח את השגרירות במדריד ב-29 ביולי 2009. השגריר של הרפובליקה של מאלי בספרד מונה ב-14 באפריל 2010 הנציגות הדיפלומטית של הרפובליקה של מאלי בספרד נפתחה בראשית שנת 2011, לא רק במטרה לחזק את הקשרים בין מאלי לספרד, אלא גם כדי להבטיח שירות לאזרחי מאלי החיים בספרד.
יחסים כלכליים.
התנודתיות הפוליטית והביטחונית כיום במאלי, כמו גם העובדה שהמדינה נמצאת במצב של סכסוך מלחמה, גורמים לכך שבטווח הקצר המסגרת המשפטית והכלכלית של המדינה אינה המתאימה ביותר לקידום השקעות ספרדיות. עם זאת, במסגרת ההזדמנויות העסקיות הרשויות במאלי הביעו בעבר עניין בפיתוח שיתוף פעולה דו-צדדי במספר תחומים באמצעות השקעות של חברות ספרדיות במגזר הראשוני, תשתיות, בנקאות, טלקומוניקציה ותיירות. ראויה לציון גם העובדה כי חלון הזדמנויות עבור חברות ספרדיות הוא במסגרת מכרזי האיחוד האירופי, במימון EDF או מכשירים אחרים ואשר רלוונטיים במיוחד בתחום התשתיות.
שיתוף פעולה.