כחלק מעבודתה העיתונאית היא סיקרה את נסיגת צה"ל מביירות לרצועת הביטחון ביוני 1985 וראיינה מדינאים ופוליטיקאים ידועים, ביניהם מרגרט תאצ'ר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש (ג'ורג' בוש האב), נור, מלכת ירדן, יצחק רבין ושמעון פרס. בתקופה בה סיקרה את אירועי האינתיפאדה הראשונה ביהודה ושומרון, היא התגוררה בירושלים, יחד עם אביה ולמדה עברית. במהלך ביקוריה בשטחי הרשות הפלסטינית, היא הבחינה בטרנספר השקט, המתבצע בהם כנגד האוכלוסייה הפלסטינית הנוצרית, ובהתנכלויות המוסלמים לאוכלוסייה זו. היא עסקה לאחר מכן בנושא זה, בהרחבה, בכתבותיה.
לאחר מותם של הוריה, נקברו שניהם בהר הזיתים בירושלים.
בשנת 1989 היא עזבה את ישראל והיגרה לארצות הברית.
בארצות הברית.
גבריאל עבדה כעיתונאית גם בארצות הברית, כאשר בהמשך היא פתחה גם משרד פרסום וחברת הפקות. לאחר התבססותה במדינתה החדשה, היא החלה להיות פעילה בחוגי הימין השמרניים, ועיקר פועלה הופנה כנגד האסלאם הרדיקלי ברחבי העולם בכלל ובקרב המהגרים המוסלמים בארצות הברית בפרט.
בשנת 2002 ייסדה את "הקונגרס האמריקאי למען האמת" ("The American Congress for Truth"), ארגון לא ממשלתי אשר מטרתו המוצהרת היא לחשוף בפני הציבור המערבי את הסכנה שבפונדמנטליזם האסלאמי. ארגון נוסף אותו ייסדה הוא "Act for America", אשר מטרתו לעודד פעילות אקטיבית כנגד איומי האסלאם הרדיקלי. שני הארגונים הם ארגונים פרו-ישראליים, הפועלים למען ישראל במישורים שונים. גבריאל גם לוקחת חלק במערך ההסברה הלא-רשמי של מדינת ישראל ומרבה לדבר בזכות מדינת ישראל, בהזדמנויות שונות.
בנוסף לפעילותה בארגונים, גבריאל היא חוקרת ומרצה אודות האסלאם והטרור האסלאמי. היא מעבירה הרצאות רבות באוניברסיטאות שונות ובפני ארגונים וגופים הנוטים לימין השמרני, ביניהם "מכון הריטאג'" ("Heritage Foundation") ו"נוצרים מאוחדים למען ישראל" ("Christians United for Israel") וכן גופים נוצריים אוונגליסטים ויהודיים שונים. בהרצאותיה, מסתמכת גבריאל על הקוראן ועל הכתבים האסלאמיים (החדית' והסונה) וכן מרבה לספר על ילדותה בלבנון על רקע מלחמת האזרחים. היא משתתפת כפרשנית אורחת בנושאי המזרח התיכון בתוכניות האקטואליה ובמהדורות החדשות בערוצים המובילים בארצות הברית, ביניהם פוקס ניוז, CNN ו-MSNBC. ב-2005 הייתה שותפה להפקת הסרט "דיבוק - מלחמתו של האסלאם הרדיקלי במערב".
על רקע פעילותה נגד האסלאם הרדיקלי סופגת גבריאל ביקורת רבה מחוגי שמאל וגופים אסלאמיים. בשמאל האמריקאי, מאשימים אותה רבות בגזענות ובשנאה כלפי מהגרים, על אף היותה מהגרת בעצמה, וטוענים כי היא מעודדת אי-סובלנות כלפי בני מיעוטים. עיתונאים מסוימים בתקשורת האמריקאית רואים בה אסלאמופובית. בריאיון עמה, שהתפרסם בהניו יורק טיימס בשנת 2008 כונתה גבריאל "אסלאמופובית קיצונית", ובכינוי זהה זכתה מהעיתונאי האמריקאי פייר תריסתם, נוצרי יליד לבנון, בכתבת ביקורת שפרסם על ספרה. בלבנון, הדעות על גבריאל חלוקות: הימין הלבנוני, אשר מרבית תומכיו נוצרים, נוטה לתמוך בגבריאל, ואילו השמאל הלבנוני והמוסלמים מתנגדים לה התנגדות נחרצת וחלקם אף קוראים לשלילת אזרחותה. כשביקרה בהזדמנות מסוימת בלבנון היא אף הותקפה פיזית, על ידי קבוצת מוסלמים.
דיסקברי איילנד
סימביאן
סימביאן (Symbian OS) הייתה מערכת הפעלה לטלפונים סלולריים חכמים שפותחה במקור כמערכת הפעלה קניינית למחשבי כף יד בשנת 1998 על ידי קונסורציום סימביאן בע"מ. מערכת ההפעלה של סימביאן היא צאצא של מערכת ה-EPOC של חברת Psion, ופעלה אך ורק על מעבדי ARM, אם כי הייתה גרסה לא רשמית שהותאמה למעבדי x86.
סימביאן שימשה מותגי טלפון סלולרי מובילים רבים, כולל סמסונג, מוטורולה, סוני אריקסון, ומעל הכל נוקיה. היא הייתה נפוצה גם ביפן על ידי מותגים דוגמת פוג'יטסו, שארפ ומיצובישי. כחלוצה שהקימה את תעשיית הסמארטפונים, הייתה סימביאן מערכת ההפעלה הפופולרית ביותר לסמארטפונים בעולם עד סוף 2010 - בתקופה בה סמארטפונים היו בשימוש מוגבל - אז עקפה אותה iOS ואנדרואיד. אם כי היא לא הייתה פופולרית במיוחד בצפון אמריקה.
היסטוריה.
השקה ופיתוח המערכת.
מקורה של סימביאן היה EPOC32, מערכת הפעלה שיצרה חברת Psion, יצרנית בריטית מחשבי כף יד, בשנות ה-90 של המאה ה-20. ביוני 1998 הפכה חטיבת התוכנה של Psion לחברת "סימביאן בע"מ", מיזם משותף יחד עם יצרניות הטלפונים אריקסון, מוטורולה ונוקיה. מטרת המיזם הייתה בין השאר גם להתחרות עם חברת מיקרוסופט שהשיקה באותן השנים את מערכת ההפעלה Windows CE. במאי 1999 רכשה גם חברת מצושיטה אלקטריק (בעלת המותג פנסוניק) נתח של 9% במיזם. חברות אחרות דוגמת סוני ופיליפס רכשו רישיון לטכנולוגיה, אך לא היו בעלות מניות בחברה.
על בסיס סימביאן פותחו פלטפורמות תוכנה שונות, המגובות על ידי קבוצות שונות של יצרני טלפונים ניידים. הם כוללו את S60 (נוקיה, סמסונג ו-LG), UIQ (סוני אריקסון ומוטורולה) ו-MOAP (S) (גרסה יפנית בלבד של פוג'יטסו, שארפ ואחרים).
באוגוסט 2000, תכננו השותפים להנפיק את "סימביאן בע"מ" לפי שווי שוק של 7.5 מיליארד דולר אך בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום, התוכנית בוטלה. ההכנסות מתמלוגים על מכירות מכשירי קצה לא היו מספיקות לכסות על עלויות החברה, והיא גייסה מדי פעם הון נוסף מבעלי המניות.
בספטמבר 2002, הודיעה חברת סמסונג כי תתקין את תוכנת סימביאן S60 בטלפונים הסלולריים שהיא מייצרת. ובפברואר 2003, רכשה סמסונג 5% מחברת סימביאן תמורת 27 מיליון דולר.
באוגוסט 2003, Psion ונוקיה רוכשו מידי מוטורולה את חלקה במיזם סימביאן לפי שווי של 300 מיליון ליש"ט. שבוע אחר כך הודיעה מוטורולה כי תשתמש בתוכנה של מיקרוסופט לטלפונים ניידים שהיא מייצרת.
בפברואר 2004, הודיעה נוקיה כי היא תרכוש מידי חברת Psion את חלקה (31%) בסימביאן, ותגדיל בכך את חלקה ל-63%. חברת אריקסון שחששה מהשתלטות נוקיה על המיזם, מימשה זכויות קדימה לרכישת מניות כך שחלקה של נוקיה קטן מ-63% ל-47%.
קשיים ואיבוד נתח שוק.
ללא תחרות גדולה במערכת ההפעלה של הטלפונים החכמים אז (Palm OS ו- Windows Mobile היו שחקנים קטנים יחסית), סימביאן הגיעה עד לנתח של 67% משוק הסמארטפונים העולמי בשנת 2006.
למרות נתח השוק הגדול שלה, היה קשה לפתח אפליקציות עבור סימביאן. ראשית בגלל המורכבות של שפות התכנות שלה OPL וסימביאן C++, ושל מערכת ההפעלה עצמה; הביורוקרטיה של המיזם, יחד עם מחירים גבוהים של סביבת הפיתוח (IDE) וערכת פיתוח התוכנה שלה (SDK), עבור מפתחים עצמאיים או קטנים מאוד. בנוסף הפיצול, שנגרם בחלקו ממריבות בין היצרנים ובתוכם, שלכל אחד מהם היו גם IDEs ו-SDK משלהם. כל זה הרתיע מפתחי צד שלישי, וגרם לכך ששוק האפליקציות המקומיות עבור סימביאן לא התפתח לקנה מידה שהגיע אליה מאוחר יותר חנות האפליקציות של אפל או גוגל פליי של אנדרואיד.
לעומת זאת, מערכת ההפעלה אייפון של אפל (שמה שונה ל-iOS בשנת 2010) ואנדרואיד תכננו בעיצוב פשוט יחסית, סיפקו תשתית קלה ומרוכזת הרבה יותר ליצירת והשגת אפליקציות של צד שלישי, הציעו כלים למפתחים ושפות תכנות ברמת מורכבות הניתנת לניהול, וסיפקו יכולות כגון ריבוי משימות וגרפיקה במטרה לענות על דרישות העתידיות של הצרכנים.
אף על פי שקשה היה לתכנת את סימביאן, ניתן היה לעקוף את הבעיה על ידי יצירת אפליקציות ב-Java Mobile Edition, שפעלה לכאורה תחת הסיסמה "כתוב פעם אחת, הפעל בכל מקום". אך זה לא תמיד היה המקרה בגלל פיצול בגרסאות סימביאן, בגלל גודלי מסך שונים, התקנים שונים והבדלים ברמות התמיכה ב-Java ME במכשירים שונים.
בשליטת נוקיה.
ביוני 2008 הודיעה נוקיה על רכישת הבעלות המלאה ב"סימביאן בע"מ", תמורת 410 מיליון דולר. באותה עת גם הוקם ארגון עצמאי ללא כוונת רווח בשם "קרן סימביאן". מערכת ההפעלה של סימביאן וממשקי המשתמש הקשורים אליה S60, UIQ ו-MOAP (S) נתרמו על ידי בעליהם נוקיה, NTT DoCoMo, סוני אריקסון וסימביאן בע"מ, לקרן במטרה ליצור פלטפורמת תוכנה ללא תמלוגים, תחת הרישיון Eclipse Public (EPL). הפלטפורמה הוגדרה כממשיכה של מערכת ההפעלה של סימביאן, לאחר ההשקה הרשמית של קרן סימביאן באפריל 2009. פלטפורמת סימביאן הושקה רשמית כתוכנה חופשית בפברואר 2010.
נוקיה הפכה לתורמת העיקרית לקוד של סימביאן, מכיוון שהחזיקה אז במשאבי הפיתוח הן עבור ליבת מערכת ההפעלה של סימביאן והן עבור ממשק המשתמש. מאז נוקיה החזיקה מאגר קוד משלה לפיתוח הפלטפורמה, והייתה מוציאה באופן קבוע את פיתוחו למאגר הציבורי. סימביאן נועדה להיות מפותחת על ידי קהילה בראשות קרן סימביאן, שהוכרזה לראשונה ביוני 2008 והושקה רשמית באפריל 2009. מטרתה הייתה לפרסם את קוד המקור עבור כל פלטפורמת סימביאן תחת רישיון ציבורי מאושר. הקוד פורסם תחת EPL ב-4 בפברואר 2010; קרן סימביאן דיווחה כי זה הוא בסיס הקוד הגדול ביותר שעבר לתוכנה חופשית בהיסטוריה. גרסה זו הושקה בשם "סימביאן 4".
בנובמבר 2010 הודיעה קרן סימביאן כי עקב שינויים בתנאי הכלכלה והשוק העולמיים (וגם מחוסר תמיכה מצד חברים כמו סמסונג וסוני אריקסון), היא תעבור לארגון רישוי בלבד; נוקיה הודיעה כי היא תשתלט על ניהול הפלטפורמה של סימביאן. קרן סימביאן תישאר בעלת הסימנים המסחריים וגוף הרישוי והיה מעורב בה רק מנהלים שאינם בכירים.
הפסקת הפיתוח.
סימביאן איבדה במהירות נתח שוק ל-iOS ולאנדרואיד, ובסופו של דבר אנדרואיד עקפה את סימביאן כמערכת ההפעלה המובילה בעולם לסלולר, ברבעון האחרון של 2010 בו נמכרו 32.9 מיליון טלפונים מבוססי אנדרואיד, לעומת 31 מיליון מכשירים מבוססי סימביאן.