מקסימיליאן גרבנר (בגרמנית: Maximilian Grabner; 2 באוקטובר 1905, וינה - 28 בינואר 1948, קרקוב) היה קצין אס אס זוטר ממוצא אוסטרי. שימש כמפקד הגסטפו במחנה ההשמדה אושוויץ וניהל את בלוק 11 המפורסם, הידוע בכינויו "בלוק המוות".
ביוגרפיה.
גרבנר נולד בווינה ב-1905, סיים לימודים ברמה בסיסית ועבד בשנות ה-20 כחוטב עצים. ב-1930 הצטרף לכוחות משטרת אוסטריה ומאוחר יותר עבד במחלקה הפלילית במשטרת וינה. באוגוסט 1932 הצטרף למפלגה הנאצית. לאחר האנשלוס ב-1938 הצטרף לאס אס והיה לחבר בגסטפו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הועבר בסתיו 1939 למשטרת קטוביץ, ולאחר מכן, עם הקמת מחנה אושוויץ, הועבר לשם לשמש כראש הגסטפו (אגף 2) במחנה.
אושוויץ.
כמפקד הגסטפו במחנה היה גרבנר אחראי, בין היתר, לדיכוי ההתנגדות במחנה, למניעת בריחות אסירים, ולמניעת כל קשר עם העולם החיצון. בעת ניהול בלוק 11, התנהג גרבנר באכזריות רבה כלפי אסירי הבלוק, ובין השאר ביצע "טיהורים" בבונקר על בסיס יומי, ואסירים רבים נשלחו מדי יום אל החצר שבין בלוק 10 לבלוק 11, שם נורו.
מעצריו ומותו.
ב-1943 נעצר גרבנר בחשד לשחיתות שלטונית ונשפט בוויימאר. לאחר משפטו, הוחזר לקטוביץ. החקירה נגד גרבנר חשפה ניכוס רכוש בלא הרשאה ומקרים אחרים של ניצול סמכות לרעה שהיו מעורבים בהם כמה קציני ס"ס בכירים ובהם רודולף הס.
ב-1945 נעצר גרבנר על ידי בעלות הברית וב-1947 הועבר לפולין. הוא הואשם ברצח ובפשעים נגד האנושות במשפט אושוויץ הראשון, ונידון למוות יחד עם 23 נאשמים נוספים. הוא נתלה ב-28 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך.
ארקולף
ארקולף (Arculf) או ארקולפוס (Arculfus) היה צליין פרנקי אשר פקד את ארץ ישראל והלבנט במחצית השנייה של המאה ה-7. על פי המקור הראשי המספר אודותיו, הוא שימש כבישוף של העיר פריגה בדורדון. על פי מקור אחר, הוא היה חבר מנזר.
ארקולף ביקר בקונסטנטינופוליס בשנת 670 בערך.
בסוף שנות ה-70 נסע מזרחה.
לפי בדה ונרביליס, ספינתו של ארקולף נטרפה בדרכו חזרה מארץ הקודש אל חופי האי איונה במערב סקוטלנד, והוא התקבל על ידי אדאמנן , אב-המנזר המקומי, במנזר באי איונה הייתה ספרייה מפורסמת והוא נחשב באותה תקופה למרכז פרשנות לכתבי הקודש בלטינית. ארקולף סיפר את תולדות מסעו לאדאמנן בפירוט, והאחרון כתב על-בסיס זה חיבור בן שלושה ספרים בשם "De Locis Sanctis" (אודות המקומות הקדושים"), אשר הוקדשו לירושלים, בית לחם ולמספר מקומות קדושים נוספים בארץ ישראל, וכן לקונסטנטינופוליס ולאלכסנדריה. עותק מהחיבור נמסר בשנת 698 לאלדפירת' מלך נורת'מבריה.
ארקולף היה הנוסע הראשון שביקר בארץ ישראל אחרי הכיבוש הערבי ושחיבורו שרד, ומכאן חשיבותו להבנת מצבם של ארץ ישראל ותושביה אחרי הכיבוש.
על ירושלים כתב:
אוצר מסעות מ-1929 מתאר אותו כדלקמן:
גרטל ירושלמי
גרטל ירושלמי הוא מין סוג של גרטל (אבנט) הנלבש מעל הקפוטה ("קֵאפְטֶן") על ידי חרדים בני היישוב הישן הלובשים את הלבוש המסורתי.
היסטוריה.
האבנט היה נלבש במדינות ערב וכן בארץ ישראל על ידי התושבים הערבים שהתגוררו בישראל לפני קום המדינה. עם התפתחות המודרניזציה החלו גם במדינות ערב לחדול מלהמשיך ללבוש פריט זה אולם אבות וראשי המשפחה המכובדים המשיכו עם בגדיהם המסורתיים. כמו עוד מלבושים ערביים, אומצה חגורה זו על ידי יהודי ירושלים.
מראהו ושימוש.
גובהו של האבנט הוא כ-18 סנטימטר. בשונה מן הגארטל האבנט רחב היה רבה יותר וגם עבה יותר, פסיו מופנים לאורכו ולא לרוחבו בדרך כלל בצבעי שחור ותכלת.
קאנו/קיאק
קאנו/קיאק הוא ענף ספורט הכולל תחרויות חתירה בסירות קאנו או קיאק. פדרציית הקאנו הבין-לאומית (ICF) היא פדרציית הספורט המארגנת את התחרויות וקובעת את הכללים. בישראל פועל איגוד הקיאקים בישראל. תחרות הקאנו הראשונה נערכה בבריטניה ב-1866, ומאז 1936 זהו ענף אולימפי.
החתירה בקאנו היא באמצעות משוט בעל כף אחת, ונעשית בכריעה. חותרי הקיאק משתמשים במשוט בעל שתי כפות, בכל אחד מקצותיו, והחתירה נעשית בישיבה.
סוגי תחרויות.
חותרי הקאנו והקיאק מתחרים במספר סוגים של תחרויות, הבולטות שבהן:
תחרויות קאנו/קיאק במשחקים האולימפיים.
במשחקים האולימפיים נערכות תחרויות ספרינט וסלאלום. תחרויות הספרינט נערכו לראשונה באולימפיאדת ברלין (1936) (לנשים באולימפיאדת לונדון (1948)). תחרויות הסלאלום נערכו לראשונה באולימפיאדת מינכן (1972), ולאחר הפסקה של 20 שנה, הפכו לחלק מהמשחקים מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992). נשים התחרו בקיאק בלבד ומאולימפיאדת טוקיו (2020) נשים מתחרות גם בקאנו.
לאורך השנים המדינות הבולטות בענף היו ברית המועצות (51 מדליות, מהן 29 מדליות זהב), גרמניה (55 מדליות מהן 25 מדליות זהב) והונגריה (71 מדליות מהן 19 מדליות זהב).
החל מאולימפיאדת לונדון (2012) מתחרים הגברים במקצי ספרינט ל-200 מטר במקום במקצים ל-500 מטר שהיו נהוגים מאז אולימפיאדת מונטריאול (1976). תוכנית התחרויות תראה כך:
הייצוג הישראלי בענף הקיאק במשחקים האולימפיים.
את ישראל ייצגו לאורך השנים שישה חותרי קיאק, בחמש אולימפיאדות שונות. להישג הגבוה ביותר הגיע מיכאל קולגנוב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000).
בודיונובקה
בודיונובקה (קרי-בּוּדיוֹנוֹבקַה, רוסית-Будёновка) הוא כובע צמר צבאי שהיה בשימוש בברית המועצות ממהפכת אוקטובר עד מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקמת הצבא האדום בפברואר 1918 חייבה יצירת מדים חדשים שיחליפו את מדי צבא הצאר. לשם כך הוציא הצבא האדום מכרז, בו השתתפו גדולי הציירים בברית המועצות; ביניהם ויקטור וסנצוב, בוריס קוסטודייב ומיכאיל איזוצ'בסקי.
ב-18 בדצמבר 1918 אושר הדגם החדש של הכובע על בסיס הכובע ששימש את צבא הצאר בימי הביניים - ה"יֶרִיחוֹנקַה". בתחילה נקרא הכובע "בוֹגַטִירקַה", אך לאחר מכן הוחלט לשנות את שמו ל"פרונזֶבקה" על שמו של המפקד מיכאיל פרונזה, ולבסוף ל"בודיונובקה" על שם מפקד חיל הפרשים של הצבא האדום סמיון בודיוני.
היסטוריית השינויים.
בהודעת הצבא מינואר 1919 תוארה הבודיונובקה ככובע צמר עם בטנת כותנה ומצחייה הבנוי משישה חלקים ההולכים וצרים בראשם, ופיסת בד נוספת שמגנה על העורף. הכובע נסגר בעזרת "אזניים" מתחת לסנטר, שבדרך כלל קופלו אל צידיו.
מעל מצחיית הכובע היה תפור כוכב, כשהצבע שלו היה שונה מחיל לחיל:לחיל הפרשים כחול, לחיל הרגלים ארגמן, לחיל התותחנים כתום, לחיל ההנדסה שחור ולמשמר הגבול ירוק.
הבודיונובקה הפסיקה להיות חלק קבוע ממדי הצבא האדום במאי 1924, והוחלפה לכובע מצחייה צבאי רגיל; אך היא המשיכה להיות חלק ממדי החורף של הצבא האדום.
בשנת 1926 שונה צבעה של הבודיונובקה לאפור כהה, והיא המשיכה לשמש בנוסף גם את כוחות המשטרה עד שנות הארבעים; אז הוחלפה בסוגי כובעים אחרים.
הבודיונובקה כיום.
כיום הבודיונובקה הפכה לאחד מסמלי המפלגה הקומוניסטית ברוסיה, והיא נמכרת כמזכרת פופולרית לתיירים ומשמשת פרט הכרחי בסרטי קולנוע העוסקים בהיסטוריה של ברית המועצות ובמלחמת האזרחים ברוסיה.
J-2 הוא מנוע דלק נוזלי רקטי הפועל על מימן נוזלי כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן.
ה-J-2 שימש בשלב השני (S-II) והעליון (S-IVB) של הטיל סטורן 5 ובשלב העליון (S-IVB) של הטיל סטורן IB, ששימשו בין היתר בתוכנית אפולו, שהנחיתה את האדם הראשון על הירח.
אבינדב בן שאול
אֲבִינָדָב בֶּן שָׁאוּל הוא דמות מקראית. הוריו הם שאול המלך ואחינועם בת אחימעץ, אשתו.
בספר שמואל מסופר שהוא נהרג בגלבוע, בקרב נגד הפלשתים. בקרב זה נהרגו גם שניים מאחיו, יהונתן ומלכישוע, ואביו, שאול, שהתאבד מכיוון שלא רצה שהפלשתים יהרגו אותו.
בספר שמואל א' מסופר על עוד שני אנשים בשם אבינדב:
אברהם דוב אוירבך
אברהם דב אויערבך
אינטגרציה חושית
האדמו&quot;ר מחב&quot;ד
אייפון (הדור הראשון)
האייפון (מוכר גם כאייפון 2G וכהאייפון המקורי) הוא טלפון חכם שיוצר ושווק על ידי חברת אפל, הראשון בסדרת "אייפון". לאחר חודשים של שמועות וספוקולציות המכשיר הוצג ב-9 בינואר 2007, והחל להימכר בארצות הברית ב-29 ביוני 2007. בולטות במכשיר קישוריות ה-GSM לרשת הסלולר, וה-GPRS וה-EDGE להעברת נתונים, אחסון פנימי בנפחי אחסון של 4, 8 ו-16 ג'יגה-בית עם זיכרון נדיף של 128 מגה-בית ומצלמה באיכות של 2 מגה-פיקסל. גרסת הקושחה הרשמית האחרונה שהתקבלה במכשיר הייתה iOS 3.1.3. שלאחריה לא הופצו עדכונים נוספים. לאחר שיווק מכשיר זה, המכשיר הבא בסדרת אייפון היה אייפון 3G.
היסטוריה.
פיתוח.