למחרת חזרו החיילים לארמון ודרשו להסגיר לידם את איוואן נרישקין, אחיה של נטליה נרישקינה. הנסיכה סופיה ובויארים נוספים לחצו על משפחת נרישקין. איוואן נרישקין הוסגר לידי המורדים והוצא להורג. קיריל נרישקין, אביה של הצארינה, אולץ לקבל עליו שבועת נזירות הוגלה למנזר בצפון המדינה. מהומות והוצאות להורג נמשכו עד ל-18 במאי. רוסיה נשארה למעשה ללא שליט, שכן פטר הגדול היה באופן פורמלי צאר ואמו נטליה לידו, אך הם לא יכלו לשלוט. רבים מתומכיהם נהרגו או נמלטו ממוסקבה.
ב-19 במאי נציגי החיילים הציגו לפיוטר אולטימטום - לשלם להם לאלתר את החוב, שלטענתם היה כ-240,000 רובל. קופת האוצר הייתה ריקה, אך הנסיכה סופיה, למרות שפורמלית לא הייתה לה בשלב זה כל סמכות, נתנה פקודה לאסוף את הכסף והשתמשה לכך בכלי זהב וכסף שהיו בארמון.
ב-23 במאי וב-29 במאי החיילים הציגו דרישות נוספות, ביניהן הכרזה על איוואן החמישי כצאר לצד פיוטר, ומינוי הנסיכה סופיה כעוצרת לידם, בהתאם לאינטרסים של משפחת מילוסלבסקי. מחוסר ברירה, נענו האספה הבויארית והפטריארך לדרישות החיילים. בשלב זה, החיילים המורדים שלטו, אך היו מודעים לכך שהמצב אינו יציב ומותנה בנוכחותם בקרמלין. במטרה להבטיח לעצמם ביטחון לטווח ארוך, הם דרשו מן הממשל לפרסם צו ולפיו כל פעולות החיילים היו לטובת השלטון ומשפחת רומנוב, ולהציב בכיכר אנדרטה שעליה שמות הבויארים שנהרגו ופרוט פשעיהם, לכאורה, נגד השלטון. מחוסר ברירה הממשל הסכים גם לכך. יחד עם זאת, בשלב זה הנסיכה סופיה החלה להרגיש שהמצב מסכן גם אותה.
תקופת הנסיך חובאנסקי.
סופיה מינתה את הנסיך חובאנסקי למפקד העליון של החיילים במוסקבה. הוא היה ידוע כתומך של משפחת מילוסלבסקי והיה גם פופולרי בקרב החיילים. במינוי זה הנסיכה סופיה ציפתה שהוא יפעל להרגעת הרוחות. אומנם, הנסיך בעצמו החליט שהוא יכול להפעיל לחץ בלתי פוסק על הנסיכה. בתמיכתו, החיילים לא עזבו את שטח הקרמלין ושמרו את היכולת לדרוש מהממשל הטבות נוספות.
מתנגדי הרפורמה הדתית ברוסיה חשבו שזה הזמן להפסיק אותה. מתנגדי הרפורמה הגיעו למוסקבה מערי שדה והחלו בתעמולה בקרב החיילים. הנסיך חובאנסקי תמך בהם, כי ראה בהם כלי נוסף ללחץ על הממשל. אומנם הממשל לא היה יכול לקבל החלטה בנושא דתי שהיה בידי הכנסייה והפטריארך. הכנסייה לא יכלה לבטל את הרפורמה שנמשכה כבר עשרות שנים. גם הנסיכה סופיה לא תמכה במהלך, כי זה היה עלול לפגוע בתדמית אביה ואחיה שהתחילו את הרפורמה.
למציאת הפתרון הוצע לארגן דיון פתוח על הכיכר האדומה. הנסיך חובאנסקי תמך ברעיון הדיון הפתוח. הפטריארך התנגד לדיון על הכיכר כי הבין שמהלך הדיון יהיה תלוי בהתנהגות ההמון שצפוי להתאסף בכיכר ולא בטענות הצדדים. הוא הציע לארגן את הדיון בחדרי הארמון. סופיה תמכה ברעיון קיום הדיון בארמון. כטענה לכך היא ציינה שהיא בעצמה עם קרובי המשפחה מעוניינת להיות נוכחת בדיון ולא סביר שהם השתתפו בדיון בכיכר. ב-5 ביולי 1682 הדיון אכן נערך בשטחי הארמון. תוך זמן קצר הדיון נהפך להיות לא ענייני וקולני. מתנגדי הרפורמה בראשות ניקיטה הצבוע עזבו את הדיון, והודיעו להמון שהמתין בכיכר על הניצחון המוחץ. באותו זמן, סופיה הודיע לנציגי החיילים שהיו בארמון שמתנגדי הרפורמה לא נתנו שום טענה רצינית ולא ייתכן שרפורמה שנתמכה על ידי הצארים הקודמים לא נכונה. היא גם איימה על החיילים שהיא עלולה לעזוב את מוסקבה ולחזור עם צבא מתנדבים. לאור הנאום שלה, החיילים תפסו חלק ממתנגדי הרפורמה והרגו אותם. לעומתם, הנסיך חובאנסקי המשיך בתמיכתו במתנגדי הרפורמה.
שלב זה, בו הממשל היה תלוי ברצון החיילים במוסקבה נמשך עד ל-19 באוגוסט. בהתאם למסורת, באותו יום היה צריך להתקיים טקס דתי בהשתתפות משפחת הצאר. במסגרת הטקס הפמליה הייתה צריכה לעזוב את הקרמלין ולהגיע למנזר מחוץ לעיר. בפמליית הטקס השתתפו שני הצארים, שתי האלמנות של אלכסיי הראשון, קרובי המשפחה והנסיכה סופיה בעצמה. הפמליה קיבלה הגנה מיחידות צבא שלא תמכו במרד. עם עזיבת העיר, הם שינו את המסלול והגיעו לקרבת לאוורת השילוש-סרגייב בכוונה להופכו למרכז שלטוני חדש. בספטמבר התאספו סביבם בויארים ויחידות צבא נוספות. מהלך זה הדאיג את נסיך חובאנסקי והוא החליט להגיע לנסיכה סופיה לקראת 17 בספטמבר שהיה יום הולדתה. בדרך הוא ובנו נעצרו והובאו לחצר. תוך זמן קצר הם הואשמו בניסיון להפיכה שלטונית והוצאו להורג. סופיה הודיע על אספת צבא מתנדבים לצורך השבת הסדר בבירה.
סיום המרד.
ללא מנהיג ברור, החיילים במוסקבה איבדו את יכולתם לביצוע פעולות החלטיות. הם שלחו לסופיה מספר מכתבים בהם ביקשו את תמיכתה והבטיחו לשרת אותה בנאמנות. בסופו של דבר, בחודש אוקטובר 1682 הם כתבו מכתב בו ציינו שכל הפעולות שבוצעו החל מחודש מאי היו לא חוקיות, ביקשו חנינה כללית והריסת את הפסל שהוצב לפי דרישתם בכיכר האדומה. סופיה הסכימה לחנינה והוציא להורג רק מספר מצומצם של מנהיגי החיילים. מפקדם החדש השליט משמעת נוקשה.
בתחילת נובמבר 1682 חזרה חצר הצאר למוסקבה. נטליה נרישקינה ובנה פטר הגדול לא חזרו לבירה. הם עברו להתגורר בכפר פראוברז'נסקי תחת משמר של חיילים נאמנים. פטר הגדול בעצמו היה מגיע לבירה רק לצורך השתתפות בטקסים הנדרשים.
מצב שלטוני זה ארך שבע שנים, עד לשנת 1689. באותה שנה, פטר הגדול היה מבוגר דיו כדי לסלק את סופיה מתפקידה כעוצרת.
נועם קניאל
נועם קניאל (מחוץ לישראל מוכר בשמו הפרטי "נועם"; נולד ב-18 באוגוסט 1963 בישראל) הוא זמר ומלחין ישראלי החי היום בצרפת, שנחשב בילדותו לילד פלא. הוא הילד הראשון בישראל שהוציא תקליט אריך-נגן.
קורות חייו.
קניאל נולד בתל אביב. אביו היה הפסנתרן והמלחין אלי קניאל, יליד מצרים. קניאל התחיל לשיר ב-1971 בגיל 8 והתפרסם כשזכה במקום השני בפסטיבל שירי ילדים השני באותה שנה עם השיר "גלי", שכתבו אהוד מנור וקובי אשרת, והפך בביצועו ללהיט גדול.
בעקבות הצלחתו בפסטיבל הוא החל לשיר כילד במועדונים, שיחק בהצגה "אני שאיש לא מכיר" וביצע את השיר "מודה אני לפניך" בפסטיבל הזמר המזרחי של 1973, שיר שזכה גם לגרסה של עדנה לב שגם זכתה להצלחה.
בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים, נקרא קניאל לשיר מול החיילים יחד עם מייק בראנט, שהצליח מאוד בצרפת. בראנט האמין כי קניאל יכול לפתח קריירה מצליחה בצרפת, ושכנע את המפיק חיים סבן להביאו לשם כדי להקליט שירים. השיר הראשון שהקליט בצרפת, "Difficile de Choisir", נכנס ישירות למקום הראשון במצעדים. בשנים 1972–1978 הוציא קניאל בצרפת כמה סינגלים, הבולטים שבהם "Viens Maman on Va Danser" "Une Maman", "Lollipop", וכן שני אלבומים.
ב-1973 הוא הוציא בארץ תקליט בעברית שכלל את הלהיט "אמא שלי".
בשנת 1975 הוציא קניאל אלבום ביפן שבו שר 12 שירים ביפנית. הוא החל בסדרת מופעים, הראשון בטוקיו, וכן ביוהנסבורג ובמקומות אחרים בעולם.
בשנת 1978 ביצע את שיר הנושא של סדרת האנימה Goldorak, הראשונה ששודרה בצרפת. השיר זכה להצלחה גדולה והסינגל נמכר ביותר מ-4 מיליון עותקים עד תום שידור הסדרה.
בסוף אותה שנה עבר קניאל עם הוריו ללוס אנג'לס שבארצות הברית, למד שם בבית ספר למוזיקה וכתב פסקולים לסדרות טלוויזיה. קניאל עבד יחד עם חיים סבן ושוקי לוי, שעברו גם הם לארצות הברית. סבן ולוי הפיקו שורה של סדרות אנימציה וקניאל ביצע עבורן את שירי הנושא.
בשנת 1980 כיכב קניאל בסרט הישראלי "כוכב השחר", שבו שיחק נער-זמר שאפתן שמנסה לעזור לאביו הדייג העני. הסרט, בבימויו של עקיבא ברקין, והשירים שבו לא זכו להצלחה.
בשנת 1988 הקליט את השיר "הפרפר שלי", לזכר אשתו קירה שמתה מסרטן בהיותה בת 23 ב-1987. לאחר מכן הפסיק כמעט לשיר ולהקליט.
לאחר היעדרות של יותר מעשור חזר קניאל לתחום המוזיקה כמלחין לאמנים ולסדרות טלוויזיה, אך הקריירה שלו דעכה והוא לא הצליח בקריירה מוזיקלית כמבוגר. הוא עבר לפריז ועוסק כיום בהלחנה וכתיבת שירים לזמרים בצרפת. ב-1998 חבר עם ג'וני ויליאמס ולואיס אלמנט להרכב בשם "מירנדה", תערובת של טכנופופ ודאנס פיוז'ן.
הוא תרם את קולו לפתיח של הדיבוב האנגלי לסדרת הטלוויזיה קוד ליוקו.
חיים אישיים.
קניאל מתגורר בפריז עם בת זוגו.
זקסנבורג
מחנה הריכוז זקסנבורג (גרמנית: KZ Sachsenburg) היה מחנה ריכוז נאצי, שפעל בשנותיו הראשונות של השלטון הנאצי, בין השנים 1933–1937. המחנה היה ממוקם במבנה נטוש בן ארבע קומות, שנבנה לכתחילה כבית חרושת לטקסטיל. המחנה הוקם ליד העיירה פרקנברג שבסקסוניה, כ-20 ק"מ מצפון מזרח לעיר קמניץ.
היסטוריה.
עם עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית הוקמו מחנות ריכוז רבים, שנועדו לכליאת מתנגדי השלטון מן השמאל ומן הזרמים הליברליים. ביולי 1933 כבר היו קרוב ל-27,000 אסירים במחנות מעצר כאלה; המחנות הוקמו כיוזמות מקומיות על ידי גופי המשטרה ומשרדי המשפטים של המדינות השונות בגרמניה, וכן על ידי האס אה. לא ידוע מספרם של מחנות אלו. אחד המחנות הללו היה זקסנבורג, שהוקם במאי 1933.