במטרה לווסת את זרימת הקולורדו ולהבטיח עמידה בתנאי ההסכם נערך מחקר שקבע שהקמת סכרים ויצירת מאגרי מים מאחוריהם על הנהר ויובליו היא הכרחית. שיתוף פעולה בין ועדת האגן העליון של הקולורדו, לשכת הטיוב וסוכנויות פדרליות נוספות הניב דו"ח שפירט את המיזמים המוצעים שהוגש לקונגרס של ארצות הברית ב-1950.
בין המיזמים המוצעים היו צמד סכרים על הנהר גרין, היובל העיקרי של חלקו העליון של הקולורדו: ב"פארק אקו" (Echo Park) ובהר ספליט (Split Mountain). שני הסכרים האחרונים היו עתידים להציף יותר מ-180 קילומטרים של קניונים באזור המונומנט הלאומי דינוזאור (Dinosaur National Monument) המוגן על ידי הממשל הפדרלי על פי החלטת נשיא ארצות הברית. ההצעה חוללה מחלוקת והציתה את חמתם של תומכי איכות הסביבה שלא רצו לחוות שוב את המחלוקת שפרצה ב-1924 סביב סכר אושונסי (O'Shaughnessy Dam), כאשר סכר נבנה בעמק נופי בתחומי הפארק הלאומי יוסמיטי.
בהנהגתו של דייוויד ברואר (David Ross Brower; 2000-1912) ניהל מועדון סיירה, ארגון איכות סביבה ותיק, מערכה לאומית להצלת הפארק. באמצע שנות ה-50 הסכימה ה-USBR שלא לבנות שני סכרים אלו - החלטה שהתקבלה כניצחון גדול לתנועה לאיכות הסביבה האמריקנית - אבל בתנאי שתוכל להקים את הסכרים האחרים המוצעים, בנקיק פליימינג (Flaming Gorge Dam) ובקניון גלן מבלי שתהיה התנגדות לסכרים אלו. בפועל תמכו ברואר ומועדון סיירה בהרחבת הסכר בקניון גלן על מנת להוסיף למאגר את המים שהיו אמורים להיקוות מאחורי הסכר בפארק אקו. הדבר היחיד ממנו חששו שוחרי איכות הסביבה לגבי סכר קניון גלן היה שגובה פני המים במאגר המתוכנן אמור היה להציף את המונומנט הלאומי ריינבו ברידג' (Rainbow Bridge National Monument). ברואר, שלא טייל בקניון גלן קודם להסכם הפשרה, התחרט אחרי שביקר במקום כשעבודות הקמת הסכר כבר עמדו להסתיים, ותיאר זאת "כשגיאה הגרועה ביותר של הקריירה שלי" ו"החטא הגדול ביותר שביצעתי".
גרסה מעודכנת ומצומצמת במקצת של התוכנית התקבלה כחוק בקונגרס ב-1956. החקיקה קראה לבניית סכרים, מאגרי מים ועבודות הקשורות בהם באתר הנופש הלאומי קוריקנטי (Curecanti National Recreation Area) בקולורדו, בנקיק פלמינג בוויומינג, במאגר נאוואחו בניו מקסיקו ובקניון גלן באריזונה. כל המיזמים למעט מאגר נאוואחו אמורים היו לכלול יכולות לייצר חשמל, בעוד שמיזם נאוואחו נועד לבקרת שיטפונות בלבד. בחקיקה היו כלולים כמה מיזמים קשורים באגן נהר הקולורדו.
היקף המיזם.
מיזם נהר הקולורדו מורכב מארבע יחידות נפרדות, המתפרשות לאורך אגן הקולורדו העליון ויובליו הראשיים. בנוסף, כלולים במיזם גם מיזמים אחרים שבוצעו באזור זה.
בסך הכול נאגרים במסגרות השונות של המיזם כ-42 מיליארד מ"ק מים. קיבולת זו משמשת ליישם את התחייבות האספקה של הסכם נהר הקולורדו בתקופות שחונות. בנוסף, שלוש מהיחידות מספקות חשמל מתחנות כוח הידרואלקטריות לשווקים הראשיים בדרום מערב ארצות הברית.
ליז פרי באריזונה משמש כגבול הדרומי של המיזם, המקיף את כל נהר הקולורדו מנקודה זו במעלה הזרם ואת כל היובלים הנשפכים אליו בקטע זה.
יחידת קניון גלן.
יחידת קניון גלן (Glen Canyon Unit) כוללת את סכר קניון גלן, אגם פאוול ותחנת הכוח קניון גלן, והיא היחידה הגדולה והחשובה ביותר של המערכת. אף שהסכר עצמו שוכן סמוך לעיירה פייג' בצפון אריזונה, שוכנת מרבית אגם פאוול שמאחורי הסכר בתחום דרום מדינת יוטה. קיבולת המים באגם פאוול היא 33 מיליארד מ"ק, כ-64% מכלל המים הנאגרים במיזם. ההספק של תחנת הכוח, 1,296 מגה ואט, הוא כמעט 75% מכלל ייצור החשמל במיזם.
על אף חשיבותה למיזם הייתה יחידת קניון גלן מקור למחלוקת אפילו לפני שהתחילה לפעול ב-1964. דייוויד ברואר, מנהל מועדון סיירה, שהיה אחראי חלקית למיקומו של הסכר כחלק מהפשרה שהסכים לה בנושא הסכר באקו פארק, הצטער אחר-כך על ההחלטה. בארי גולדווטר, הסנאטור לשעבר מטעם מדינת אריזונה, שתמך בהקמת הסכר בתחילה, שינה דעתו אחר-כך והודה, שגם הוא הצטער שתמך במיזם. בשנים האחרונות התגברו הקריאות של ארגוני איכות הסביבה, דוגמת מועדון סיירה, לרוקן את מימי אגם פאוול ולהרוס את הסכר על מנת להשיב את קניון גלן לקדמותו. עקב כך קמו קבוצות בעלי עניין ספציפיות במטרה לגרום לשינוי זה, דוגמת "נהרות חיים" (Living Rivers) ו"ידידי קניון גלן" (Friends of Glen Canyon). מולן קמו קבוצות המתנגדות לשינוי, דוגמת "ידידי אגם פאוול" (Friends of Lake Powell). בהתחשב בחשיבות הגדולה של יחידת קניון גלן למיזם אגירת מי הקולורדו, כמו גם ההשפעה שלה על תעשיית התיירות לאזור, נראה כי ההתנגדות לרעיון שיקום הקניון מצליחה למנוע את הניסיון לממשו ולא קיימות שום תוכניות להפסיק את פעולת היחידה בקניון גלן.
ב-1959 נבנה גשר קניון גלן מעל נהר הקולורדו. אף שלא היה חלק מהיחידה הוא נבנה כתוצאה ישירה ממנה. בזמן שהושלם הוא היה גשר הקשת הגבוה ביותר בעולם. כיום הוא אחד משני גשרים בלבד מעל הקולורדו בקטע שבין אגם מיד לאגם פאוול, ומרבית התעבורה שבין צפון אריזונה ודרום יוטה עוברת דרכו.
יחידת נקיק פליימינג.
יחידת נקיק פליימינג (Flaming Gorge Unit) כוללת את סכר נקיק פליימינג, מאגר נקיק פליימינג ותחנת הכוח של הסכר. הסכר סוכר את הנהר גרין בסמוך לעיירה גרין ריבר (Green River) בוויומינג. חלקים מהמאגר שמאחורי הסכר גולשים לצפון מזרח יוטה.
היחידה הושלמה ב-1964, והסכר מאפשר אגירת מים ויצירת חשמל, כמו גם בקרת שיטפונות בנהר גרין, היובל הראשי של הקולורדו. תחנת הכוח בסכר מייצרת 153 מגה ואט שהם כ-8.5% מכושר ייצור החשמל במיזם אגירת מי נהר הקולורדו.
יחידת נאוואחו.
יחידת נאוואחו (Navajo Unit) כוללת את סכר נאוואחו ואגם נאוואחו. הסכר סוכר את הנהר סן חואן בסמוך לפרמינגטון בניו מקסיקו.
הסכר הושלם ב-1963, ויחידת נאוואחו הייתה בפועל המיזם הראשון מבין היחידות של מיזם אגירת מי נהר הקולורדו שהושלם. שלא כפי שנעשה בסכרים האחרים, לא הוקמה תחנת כוח יחד עם הסכר. תחנת כוח קטנה שההספק שלה 32 מגה ואט הותקנה ב-1983 בשיתוף פעולה עם העיר פרמינגטון במטרה לספק את צורכי החשמל המקומיים.
יחידת אספינול.
יחידת אספינול (Aspinall Unit) כוללת שלושה סכרים ומאגרים על נהר גניסון בקולורדו. רק ביחידה זו במיזם יש יותר מסכר או מאגר אחד.
יחידת אספינול הייתה קרויה במקור יחידת קורקנטי (Curecanti Unit), אבל שמה שונה ליחידת אספינול ב-1980 על שם חבר הקונגרס לשעבר ממדינת קולורדו ויין אספינול (Wayne Norviel Aspinall; 1983-1896). אספינול היה תומך בלב ובנפש במיזמי אגירת המים בקולורדו בפרט ובמערב ארצות הברית בכלל, והיה בר הפלוגתא העיקרי של דייוויד ברואר במאבק בהצעת החוק של מיזם אגירת מי הקולורדו. ברואר היה ידוע במאבקיו התדירים עם אספינול, ואף צוטט שהוא רואה כיצד "חלום אחר חלום מתנפץ על היבשות הסלעיות של ויין אספינול".
ההספק הכולל של יחידת אספינול הוא כ-290 מגה ואט, שהם כ-17% מכלל מיזם אגירת מי הקולורדו, ובכך היא היחידה השנייה בתרומתה למיזם אחרי יחידת קניון גלן.
סכר בלו מסה.
סכר בלו מסה (Blue Mesa Dam) סוכר את הנהר גניסון במעלה הזרם מסכר נקודת מורו, הסכר הראשון שהנהר עובר דרכו. הסכר הושלם ב-1966 והוא מסוגל לספק 86.4 מגה ואט חשמל, שהם כ-30% מכושר הייצור של יחידת אספינול.
סכר מורו פוינט.
סכר מורו פוינט (Morrow Point Dam) סוכר את נהר הגניסון במורד הזרם מסכר בלו מסה ובמעלה הזרם מסכר קריסטל, עובדה הממצבת אותו במרכזה של יחידת אספינול. סכר מורו פוינט הושלם ב-1968 והוא הסכר הגדול ביותר ויצרן החשמל הגדול ביותר מבין סכרי אספינול. לתחנת הכוח של הסכר יש כושר ייצור של 173 מגה ואט, הסכר השני בכל מיזם אגירת מי הקולורדו בכושר ייצור החשמל. הסכר מספק כ-60% מכלל ייצור החשמל של יחידת אספינול.
בנוסף, סכר מורו פוינט היה הסכר הבטון הראשון מטיפוס סכר קשת דק שנבנה במערכת של מיזם אגירת מי הקולורדו.
סכר קריסטל.
סכר קריסטל סוכר את נהר הגניסון כ-10 קילומטרים במורד הזרם מסכר נקודות מורו, ובכך הוא הסכר האחרון ביחידת אספינול. הסכר הושלם ב-1976 והיה הסכר האחרון שנבנה במסגרת יחידת אספינול בפרט ובמיזם אגירת מי נהר הקולורדו בכלל והשלמתו סימנה את השלמת כל המערכת.
כושר יצור החשמל בסכר קריסטל הוא הקטן ביותר מבין כל הסכרים במערכת. הוא מספק כ-31.5 מגה ואט, שהם קצת מעל ל-1% מכושר הייצור של יחידת אספינול.
מיזמים אחרים הנכללים במיזם.
מספר מיזמי ניהול מים במקומות שונית באגן העליון של נהר הקולורדו נחשבים למיזמים המשתתפים במיזם אגירת מי נהר הקולורדו. מיזמים אלו קשורים כספית למיזם, אבל אינם נחשבים חלק מהמיזם עצמו.
בחקיקה של 1956, שבה אושר מיזם אגירת מי נהר הקולורדו, נכללו 11 מיזמים משתתפים והם:
מיזם עדן (Eden Project) אושר בנפרד עוד ב-1949. המיזם קשור למיזם אגירת מי נהר הקולורדו על פי התנאים בהם אושר.
נספח לחקיקה שנוסף ב-1962 הוסיף שני מיזמים לרשימת המיזמים המשתתפים:
נספח לחקיקה שנוסף ב-1964 הוסיף שלושה מיזמים לרשימת המיזמים המשתתפים:
נספח לחקיקה שנוסף ב-1968 הוסיף חמישה מיזמים אחרונים לרשימת המיזמים המשתתפים:
ארבעה מיזמים, וסט דיווייד, פרוטלנד מסה, סווריי-פוט וסן-מיגל התגלו אחר-כך כבלתי מעשיים והוצאו מהרשימה.
השפעות המיזם.
התרומות החיוביות של המיזם הן:
התרומות השליליות הן:
Purpendicular