"Oh My God" נכנס לראשונה למצעד הבילבורד גלובל 200 במקום השלישי, עם 57.6 מיליון השמעות סטרימינג ו-5,200 עותקים שנמכרו ברחבי העולם. בד בבד "Easy on Me" עמד בראש המצעד, ואילו "I Drink Wine" הגיע למקום העשירי. "Oh My God" הופיע גם במצעד הבילבורד גלובל ללא ארצות הברית במקום השביעי, עם 34.1 מיליון השמעות סטרימינג ו-1,700 עותקים שנמכרו מחוץ לארצות הברית. ב הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. בחמשת המקומות הראשונים של המצעד הופיעו שלושה שירים של אדל, "Easy on Me" במקום הראשון, "Oh My God" במקום השני ו-"I Drink Wine" במקום הרביעי.
בארצות הברית נכנס "Oh My God" לראשונה למצד הבילבורד הוט 100 במקום החמישי. השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי הסטרימינג עם 24.2 מיליון השמעות, ולמקום ה-28 במצעד השירים הדיגיטליים. הוא הגיע למקום העשירי במצעד 40 השירים למבוגרים ולמקום ה-14 במצעד שירי המיינסטרים.
Oh My God
Oh My God, O My God, או Ohmigod עשוי להתייחס ל:
ריבה פינסקי-אוודיש
ריבה פינסקי-אוודיש (נולדה ב-1953) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה.
פינסקי-אוודיש נולדה בתל אביב. הוריה, יהודית ואליהו, עלו לארץ ב-1950 מארצות הברית ממניעים ציוניים והתיישבו ברחובות, שם הועסק אביה כחוקר בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. עם הקמתה של אוניברסיטת בר-אילן, עברה המשפחה, ב-1956, לגור ברמת-גן, בקרבה לאוניברסיטה. אביה, היה אחד המרצים הראשונים במדעי הטבע באוניברסיטה זו, ובהמשך מונה לפרופסור לביוכימיה במחלקה למדעי החי. בנוסף אליה, היו במשפחתה עוד אח ואחות.
בשנים 1959–1967 למדה בבית הספר הממלכתי-דתי הרא"ה ובשנים 1967–1971 למדה בתיכון עירוני דתי ברמת גן. בשנים 1971–1973 שירתה שירות צבאי במסגרת הנח"ל והייתה מורה חיילת.
בין השנים 1976 ו-1980 למדה במחלקה לאומנות, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים. לאחר סיום לימודיה נסעה לפריז בעזרת מלגת לימודים שקיבלה ושהתה שם שלוש שנים (1983-1980).
עם חזרתה לארץ, התחתנה, ציירה ועבדה לפרנסתה בעבודות שונות ובעיקר בהוראת אמנות במסגרות שונות לילדים ובני-נוער בירושלים. בין המוסדות שבהם לימדה אמנות ניתן למנות את מרכז ג'ינוגלי לאמנות חזותית ואת בית הספר הממלכתי-דתי דרור.
מ-2017 חברה בגלריה מרי, גלריה לאמנות שיתופית בירושלים.
עבודתה האמנותית.
פינסקי-אוודיש מתמקדת בציור. בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים התמחתה, במשך תקופה מסוימת בציור על אריחים (ראו בהמשך הפרק "עבודות במבני ציבור").
רבות מיצירותיה עוסקות בשורשים ובזרעים.
האוצרת של תערוכתה "ברוקד", אתי אברג'ל כתבה, בין היתר, על עבודתה: "ריבה פינסקי-אוודיש ממשיכה לחקור את היחס בין פעולת הציור למצע, החומר הנתון כרדי מייד, בדים שונים בעלי מירקמים ומארגים שונים - לתוכם ועליהם היא מגיבה בכתב יד שבור ובחומריות גדושה. באמצעות פעולת הציור היא מתערבת במבנה החומר ובפני החומר, בטקסטורה ובמבנה הציור המתמזג בתכונות הטקסטיליות של הבד".
אוצרת אחרת, סמדר פרננד, כתבה על עבודותיה של פינסקי-אוודיש: "היא אינה יוצרת יש מאין, אלא עושה שימוש בחומרים קיימים ובכך מעניקה להם חיים חדשים בעלי משמעות חדשה. בתפיסתה האמנותית, שאריות של אדם אחד הוא קנבס היצירה של אדם אחר. כך הבד הקרוע שבעבר שימש כמטפחת ראש או כיסויי מיטה הופך למצע של ציור בצבעים עזים עם דימויים מהטבע. עבודותיה מייצגות עולם בו האמנות וחיי היום יום מתמזגים לכדי מציאות הרמונית המזינה אחת את השנייה. בדים ישנים המספרים על אנשים, מקומות והיסטוריה מתחברים ליצירה חדשה.
משפחתה.
נשואה למוטי (מרדכי) אוודיש, איש-כספים בעיסוקו. לבני הזוג שתי בנות ובן. אחת מבנותיהם היא דפנה אוודיש, יוצרת סרטי אנימציה ("אולי רק ציפורי מסע יודעות", "שחררתי את דג הזהב", "הדוב שאיתי") שחיה בהולנד.
גרה בשכונת תלפיות בירושלים.
פארק המים באילת
ווטרלנד הוא פארק מים ומרכז אירועים הנמצא בתהליכי בנייה מתקדמים ועתיד להיפתח באילת בשנת 2023. הפארק נבנה מול רצועת החוף הדרומית ונמצא בבעלות רן אקשטיין ועופר גלזר. הוא ישתרע בשלב הראשון על כ-20 דונם.
בעתיד הקרוב הפארק מתוכנן להתרחב בכ-8 דונם נוספים ולהוסיף בריכת שחייה גדולה ואטרקציות נוספות.
הפארק עתיד לכלול: 3 מגדלים שבכל אחד מהם מגלשות מים, בריכת גלים , מזרקות ממוחשבות, קרוסלות במים, סירות מתנגשות במים, אמפי תיאטרון, ומתחמים נוספים.
בנוסף לאטרקציות המים הפארק יכלול גן ואולם אירועים המיועד לאלפי אנשים, ובמת הופעות בגודל של כ-150 מ"ר.
הפארק מתוכנן להיות פעיל כ-8 עד 10 חודשים בשנה.
היסטוריה.
ווטרלנד הוא פארק המים הראשון שמוקם באילת. הפארק נבנה על שטח הנמצא בבעלות רשת המלונות ישרוטל, על חורבות הטקסס ראנץ' שהייתה בעבר אטרקציה תיירותית שהכילה מקבץ בקתות שעוצבו כמו עיירה במערב הפרוע בארצות הברית.
ישרוטל השכירה את הקרקע ליזמים לתקופה של 24 שנים ו-11 חודשים.
תחילה, הפארק היה אמור להיקרא "ספלאש", אך בעקבות פתיחתו של פארק המים "יו ספלאש" במלון יו ספלאש ריזורט בקיבוץ אילות הצמוד, הוחלט לשנות את שמו לווטרלנד (WaterLand, בתרגום חופשי: ארץ המים).
אמנת קולקטה
אמנת קולקטה או האמנה האנגלו-סינית משנת 1890 (בסינית: 中英藏印條約) הייתה אמנה שנחתמה בין האימפריה הבריטית לבין שושלת צ'ינג, שייחס לטיבט ולממלכת סיקים . הוא נחתם על ידי המשנה למלך הודו, הנרי פטי-פיצמוריס ואמבן סין בטיבט, שנג טאי, ב-17 במרץ 1890 בקולקטה. הגבול שנקבע בין סיקים לטיבט בהסכם שורד עד היום, כחלק מגבול הודו–סין . עם זאת, אמנה זו גרמה למחלקות בין סין, הודו ובהוטן לגבי האזור דוקלם.
רקע.
חברת הודו המזרחית הבריטית רצה לקיים יחסי מסחר עם טיבט, ומאוחר יותר עם סין, בעיקר בטקסטיל, טבק, תבואה, כלי עבודה ותה.
האמנה הכירה במדינת חסות בריטית מעל סיקים והכירה בגבול טיבט–סיקים. יש הטוענים כי סין ניהלה משא ומתן, ללא התייעצות עם טיבט, שהתנגדה לאמנה. בשל חוסר היכולת של סין לקיים את ההסכם, האימפריה הבריטית כבשה את טיבט ב-1904. יש הטוענים כי האמנה חשפה את ה-"אימפוטנציה" הסינית בטיבט.
אחרי חתימת האמנה.
סעיף נוסף הוסף לאמנה המקורית בדצמבר 1893, שאיפשר להקים עמדת סחר בריטית ביאטונג , טיבט וכן קבע תקנות הנוגעות למרעה ולתקשורת.
אמנת להסה מ-1904 קבעה כי "ממשלת טיבט מתחייבת לכבד את האמנה האנגלו-סינית משנת 1890 ולהכיר בגבול בין סיקים לטיבט, כהגדרתו בסעיף I של האמנה האמורה, ולהקים מעברי גבול בהתאם".
לונס-לה-סונייה
לונס-לה-סונייה (בצרפתית: Lons-le-Saunier) היא עיירת קומונה, במחוז ז'ורה שבמזרח צרפת.
גאוגרפיה.
העיירה שוכנת בלב אזור רבמונט, למרגלות הרי היורה. אשר משתרע ממזרח ומדרום, בעוד ממערב שוכן מישור ברסה ומצפון אזור כרמים נרחבים.
העיירה ממוקמת בערך באותה מידה בין בזנסון, דיז'ון, בורג-אן-ברסה וז'נבה, אם כי בין האחרונה שבהן מבדיל רכס הרי היורה. בעיר עובר הכביש האוטומטי A39, שבאמצעותו ניתן להגיע אל דיז'ון תוך כשעה וליון תוך כשעה וחצי. תחנת הרכבת של העיר שוכנת על הקו משטרסבורג לליון.
דרך העיירה עובר נהר Vallière, הנהר סגור מאז שנות ה-60 מטעמי היגיינה, בגלל שקעי הביוב שהתחילו להיות מוזרמים לתוכו. קטע קטן נותר באוויר הפתוח ליד פארק דה באן, ונותר רק גשר בודד (הפונט דה לה גוישה).
אזור גידול היין מצפון לעיירה מפורסם במיוחד, וכולל את הבצירים של ל'אטואל, שאטו שאלון וארבואה.
רכס הרי היורה מדרום וממזרח הוא אזור תיירות פופולרי, אזורי התיירות שלו כוללים את האגמים של Chalain, Clairvaux ו-Vouglans (ב- Lect, Jura), ואתרי נופש הרריים כמו Prénovel ו- Les Rousses.
לונס-לה-סונייה היא העיר המחוזית השנייה בגודלה בצרפת, אחרי בוביני.
ניקולאי אלכסייב
ניקולאי אלכסנדרוביץ' אלכסייב (ברוסית: Никола́й Алекса́ндрович Алексе́ев; נולד ב-23 בדצמבר 1977) הוא פעיל זכויות להט"ב, עורך דין, מפיק ועיתונאי רוסי.
ב-21 באוקטובר 2010 אלכסייב זכה בתיק הראשון אי פעם בבית הדין האירופי לזכויות אדם על הפרת זכויות אדם של חברי קהילת הלהט"ב ברוסיה. בית המשפט שבסיסו בשטרסבורג קבע פה אחד כי באיסור על שלושת ציוני מצעד הגאווה במוסקבה בשנים: 2006, 2007 ו-2008, המדינה הפרה שלושה סעיפים של האמנה האירופית לזכויות אדם. בינואר 2011 ביקשה ממשלת רוסיה מבית המשפט להעביר את התיק לדיון מחדש ללשכה הגדולה אם כי ב-11 באפריל 2011 חמישה שופטים בבית המשפט דחו את ערעורה של רוסיה בעוד פסק הדין על אי חוקיות איסור קיומי הפגנות למען זכויות הלהט"ב בבירה נכנס לתוקף באותו היום.
מאז 2005 אלכסייב ידוע כמייסד ומארגן ראשי של מצעד הגאווה במוסקבה ומינסק, שנאסר רשמית מדי שנה על ידי רשויות העיר. יחד עם פעילי ארגון הלהט"ב הרוסי "Gayrussia.ru", אותו ייסד בשנת 2005, אלכסייב ניסה לארגן מספר רב של פעולות ציבוריות להגנה על זכויות מיעוטים מיניים ברוסיה בהן בערים טמבוב וריאזאן. במשך חמש שנים אף אחת מהפעולות הציבוריות שבגינן אלכסייב ועמיתיו הפעילים נזקקו לאישור השלטונות הרוסיים לא הורשה להתקיים אם כי ב-1 באוקטובר 2010 הותר לראשונה לארגן מחאת סנקציות במוסקבה במטרה לקרוא לחרם כלכלי על חברת הטיסות השווייצרית סוויס אינטרנשיונל אייר ליינס בשל תפקידה במעצרו של אלכסייב בנמל התעופה דומודדובו בעיר ב-15 בספטמבר 2010.