הראשונים שהפיקו שמן מזרעי החוחובה היו הילידים משבט אודהאם היוטו-אצטקי ששכן במדבר סונורה. הם השתמשו בו כתרופה לפצעים ולחבלות.
בשנת 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, החל צבא ארצות הברית להשתמש בשמן כתוסף לשמן מנוע, שמן הילוכים ושמן גיר דיפרנציאלי. כמו כן נהגו החיילים לשמן איתו מקלעים.
בתחילת שנות השבעים החלו לייצר את השמן בצורה מסחרית. הוא אכיל, אך חסר ערך קלורי ואינו מתעכל, אלא חולף במעיים ויוצא ללא שינוי.
בהיותו מופק מצמח שגדל לאט וקשה לטיפוח, שמן חוחובה משמש בעיקר ליישומים בקנה מידה קטן, כמו תרופות וקוסמטיקה. שמן חוחובה דומה בתכונותיו לשמן לווייתנים ומהווה תחליף לו, לאחר שזה נאסר לייבוא בארצות הברית בשנת 1971.
השמן ניתן לזיקוק משום שהוא חסר ריח וצבע ועמיד לחימצון, במצב זה הוא משמש לרוב כחומר לחות בקרמים או שמן נושא לבישום. שמן חוחובה משמש גם לייצור ביודיזל, תוסף לדלק למכוניות ושמן סיכה של מכניקה עדינה, בגלל היותו חומר שימון המתפרק טבעית.
צעיף הבערות
צבי פרצוביץ
הרב צבי פרצוביץ הוא ראש ישיבה בישיבת מיר מודיעין עילית, ומראשי ישיבת אור לציון.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרבי נחום ועטל פרצוביץ, בתו של רבי חיים שמואלביץ, ונקרא על שם סבו רבי אריה צבי פרצוביץ שהיה נכדו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה". בצעירותו למד בישיבת חברון, ובהגיעו לפרקו נישא לחנה בתו של הרב אלחנן משה קונשטט, ראש ישיבת קול תורה, בנו של הרב ברוך קונשטט מייסד הישיבה, ולאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת מיר. בשנת 1991 נקרא על ידי הרב יגאל רוזן לשמש כר"מ בישיבת אור ישראל בפתח תקווה, ובשנת 1998 עם פתיחתה של ישיבת מיר ברכפלד נקרא על ידי רבי נתן צבי פינקל לשמש כראש הישיבה לצד רבי אריה פינקל. כיום הוא משמש מראשי הישיבה לצידו של רבי נועם אלון.
הרב פרצוביץ מוסר חבורות במספר ישיבות, ביניהם ישיבת עטרת ישראל וישיבת חברון.
מוסר אחת לחודש שיעור כללי בהיכל הישיבה, ומוסר שיעורים יומיים, ובישיבת אור לציון מוסר שיעור כללי אחת לשבועיים.
משפחתו.
אביו רבי נחום פרצוביץ, וסבו (מצד אימו) רבי חיים שמואלביץ - היו ראשי ישיבת מיר.
דודו רבי רפאל שמואלביץ גם היה מראשי ישיבת מיר.
אחיו הוא הרב רפאל, ראש כולל מיר בביתר עילית ומחבר הספר "מנחת רפאל" על מסכת בבא מציעא ומסכת סוכה, גיסו הוא הרב חיים מנדל ברודסקי, המשמש כראש ישיבה בטורונטו, גיס נוסף הוא הרב יצחק הלמן, ר"מ בישיבת מיר, גיס נוסף הוא הרב אשר אריאלי, גיסיו מצד אשתו הם הרב אברהם אריה קונשטט. גיס נוסף הוא הרב יחזקאל קורן ששימש כראש ישיבת קול תורה הקטנה. חתנו הרב דוד כהנוביץ' משמש כר"מ וראש קיבוץ בישיבת עטרת שלמה.
הרב פרצוביץ' ורעייתו מתגוררים בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים ולהם 11 ילדים, רובם נשואים.
גטו טירספול
גטו טירספול (ברומנית: ghetoul din Tiraspol) היה גטו נאצי בטירספול שבטרנסניסטריה, רומניה (שכיום מסופחת למולדובה) שנועד לאכלס את יהודי רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. גטו טירספול שימש בעיקר כתחנת מעבר למגורשים בדרכם מזרחה, אך חלק קטן מהם נשאר במקום. בקיץ 1942 חיו בגטו 100 יהודים, אך מספרם גדל בהדרגה ובמהלך 1943 הגיע ל-800 איש. הגטו שוכן בבית החולים לשעבר של העיר, והבניין והגן שלידו גודרו בגדר תיל.
רקע.
העיר טירספול סמוכה לנהר דניסטר. טירספול היא 92 ק"מ מצפון מערב לאודסה. על פי מפקד הסובייטי מ-1939, בטירספול היו 11,764 יהודים, הם היוו 30% מכלל האוכלוסייה בעיר. עם פרוץ המלחמה נגד ברית המועצות, חלק מהיהודים נסוגו עם הצבא האדום (לאודסה, למשל) וכמה גברים צעירים שהיו בגילאים המתאימים גויסו לארגון צבא, אבל רובם נשארו במקומם. לאחר הקמת הצבא וכיבוש שטח טרנסניסטריה, מספר מנהיגים יהודים וקומוניסטים מקומיים רוכזו ונרצחו על ידי איינזצגרופן, בעזרת הצבא הרומני. מספר ההרוגים עומד על כ-10,000.
על פי דו"ח פיקוח הז'נדרמים של טרנסניסטריה מ-9 בספטמבר 1942, כ-1,100 יהודים הועברו מרומניה לטרנסניסטריה בטרנספרים של 1941 ו-1942. לאחר עצירה קצרה בטירספול בתנאים קשים במיוחד, היהודים הוצעדו למחנות ליד מחוז גולטה, שם נספו רבים עקב קור, מחלה, ורעב, ורבים אחרים נורו.
היסטוריה.
גטו קטן הוקם בטירספול בתחילת 1942 על מנת לאכלס יהודים שרצו לשרת את הצרכים ההולכים והגדלים של הקצינים והמוסדות הרומנים והגרמנים בעיר. האוכלוסייה הראשונה שנכנסה לגטו לא הכילה יותר מ-30 אנשים שהובאו מגטאות אחרים, בעיקר ממוגילב-פודולסק. אך בהדרגה גדל סכום האנשים בגטו ל-100 איש (גברים, נשים וכמה ילדים), ובסוף 1943 היו בגטו 256 אנשים, 156 מהם הגיעו מרומניה, ושאר האנשים הגיעו מקהילות אוקראיניות יהודיות בטרנסניסטריה.
שטח הגטו התרחב ככל שמספר המיובאים גדל. תחילה הגטו כלל בתים בודדים בלבד, בכמות ל-18 חדרים, אך לאחר מכן התרחב בהדרגה לכמה רחובות.
בסופו של דבר הוקם גדר סביב הגטו, והגטו היה מתחת למשמר קבוע של שלושה עד ארבעה ז'נדרמים רומנים. החיים בתוך הגטו בהתחלה היו מלאים בהגבלות תנועה והגבלות נוספות, אך במשך הזמן האיסורים פחתו על ידי השלטונות הרומניים. הכניסה והיציאה מהגטו לא הותרה ללא היתר, והיתרים ניתנו לרוב רק לצורכי עבודה. מזון הובא לגטו על ידי שני נציגים אשר הורשו לצאת בליווי כדי לקנות מזון. ואפלפלאצים התרחשו באופן קבוע.
במהלך 1943, הצליחו להגיע לעיר יהודים נוספים, ומספר תושבי הגטו גדל בהדרגה לכ-800. הבניין והגן שמסביבו גודרו בתיל דוקרני. השלטונות הרומניים הקימו בגטו שתי מתפרות, סנדלרייה, בית חרושת זעיר לייצור סבון ומספרה. יהודים אשר הועסקו בבתי מלאכה ובשירותים שונים בתוך הגטו, הפרישו מחצית משכרם וכספם לקופה משותפת, ובכספים שהם גייסו, הוקם בגטו בית תמחוי ששירת את כל תושביו וגם מאות יהודים ששהו בטירספול בדרכם למקומות אחרים בטרנסניסטריה.
בזכות רמת ההיגיינה הטובה אשר נשמרה בגטו, לא התפשטה בו מגפת הטיפוס, אף-על-פי שכמה מיושבי הגטו חלו בה בתחילת שהותם במקום. עקב התנאים הטובים אשר שררו בגטו, תושבי הגטו הקימו חדר תפילה, ובדרך הם אף השיגו ספר תורה ושופר מאחד מכפרים הסמוכים לגטו, ובשבתות הותר להם לשבות מעבודתם.
סיום המלחמה.
הסובייטים שחררו את טירספול ב-12 אפריל 1944.
בכל זאת שהגטו שוחרר, היו אלפי אסירים יהודים שלא שוחררו ובסוף 1000 מתוכם נרצחו בידי הגרמנים.
טים ירנסן
טים סלוט ירנסן (בדנית: Tim Sloth Jørgensen; נולד ב-21 באוקטובר 1951) הוא אדמירל דני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 2008–2009.
ביוגרפיה.
ירנסן נולד ברנדרס ב-21 באוקטובר 1951. ב-1978 הוא סיים את לימודיו בבית הספר לקצינים של הצי המלכותי הדני בדרגת לויטננט ראשון. ב-1981 הוא הוצב בדיוויזיית סירות הטילים. ב-1983 הועלה לדרגת קפטן משנה, וב-1987 לדרגת קפטן. ב-1993 מונה לסגן מפקד הספינה נילס ז'ואל-קלסן. ב-1994 הוא מונה לתפקיד מנהלי במטה הכללי. ב-1995 הוא מונה למפקד קורפוס האמודאים. ב-1996 הועלה לדרגת קומנדר. בשנת 200 מונה למפקד פיקוד הצי, וב-2002 הועלה לדרגת אדמירל משנה. ב-2008 הוא החליף את הנס הלסו בתפקיד ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) ובמקביל הועלה לדרגת אדמירל.
בתחילת שנת 2009 הסתבך ירנסן בשערורייה כאשר התגלה כי השתמש בכספי ציבור לצורך גינון דמוי פארק בחצר ביתו, וכן עבור שיפוץ משרדה של אשתו. בסופו של דבר הסכימה משטרת דנמרק לסגור את התיק לאחר שירנסן שילם מכספו את ההוצאות. בהמשך אותה שנה התפרסם ספרו של תומאס ראתסאק "Jæger – i krig med eliten" (צייד - במלחמה עם הכוחות המיוחדים). הצנזורה הצבאית ניסתה למנוע את פרסום הספר בטענה שהוא כולל מידע מסווג אודות הכוחות המיוחדים של דנמרק, אולם העיתון פוליטיקן (Politiken) פרסם אותו בספטמבר 2009. פרסום הספר גרר סערה במערכת הצבאית בדנמרק. הסערה התגברה כאשר התגלה כי באינטרנט התפרסם תרגום מחתרתי של הספר לערבית, מה שהגדיל את החשש שגורמי טרור יחשפו למידע המסווג שבספר. בעקבות הסערה נאלץ ירנסן להתפטר מתפקידו ב-4 באוקטובר.
אוטמר קומנדה
אוטמר קומנדה (בגרמנית: Othmar Commenda; נולד ב-29 במאי 1954) הוא גנרל אוסטרי בדימוס אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא אוסטריה בין השנים 2013–2018.
ביוגרפיה.
קומנדה נולד בוולס ב-29 במאי 1954. הוא למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית, וב-1975 סיים את לימודיו והצטרף לכוחות הפאנצר של הצבא. ב-1979 מונה למפקד מחלקה ברגימנט הפאנצר ה-14 בעיר הולדתו. בהמשך הועבר לפקד על פלוגה של אונדו"ף. ב-1988 הוא סיים את לימודיו באקדמיה להגנה לאומית, ולאחר מכן החל ללמד טקטיקה באקדמיה להגנה לאומית בווינה עד 1991. ב-1992 מונה למפקד גדוד סיור במיטלסבאך. ב-1994 מונה לסגן מפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-3 במאוטרן על דנובה. ב-1996 למד שנה אחת במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, וב-1999 לקח גם קורס בניהול באקדמיית הבונדסוור בהמבורג. לאחר מכן החל למלא תפקידי ניהול ומטה בכירים. ב-2001 הועלה לדרגת בריגדיר וב-2003 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-2008 מונה לסגנו של הרמטכ"ל אדמונד אנטאכר בידי שר ההגנה נורברט דראבוש.