בשנת 1852 במרכז הקמפוס בכיכר ג'יימס, אגרטון ריירסון ייסד את המוסד הראשון להכשרת מורים בפרובנציית אונטריו. המוסד אכלס את המחלקה לחינוך ואת המוזיאון להיסטוריה ואמונות שברבות הימים הפך למוזיאון המלכותי של אונטריו. המעבדה לחקלאות בקמפוס הפכה למכללת החקלאות של אונטריו ולאוניברסיטת גולף (University of Guelph).
מייסד האוניברסיטה אגרטון ריירסון היה מייסד בתי הספר הציבוריים באונטריו, ומייסד הוצאת הספרים הראשונה בשנת 1829.
בשנת 1948 הוקם המוסד לטכנולוגיה על שם ריירסון ושמו הוסב בשנת 1966 לטכניון ריירסון. בשנת 1971 המוסד העניק את תעודת האוניברסיטה הראשונה לבוגריו והוכר רשמית על ידי המועצה להשכלה הגבוהה הקנדית כמוסד להשכלה גבוהה.
בשנת 1992 הייתה אוניברסיטת ריירסון לאוניברסיטה השנייה בטורונטו שזכתה להכרה בלימודי ההנדסה. דגל האוניברסיטה נישא אל החלל במעבורת החלל קולומביה כהכרה מצד אגודת המהנדסים לתרומתה של האוניברסיטה במחקר עם האסטרונאוטית הקנדית רוברטה בונדר.
למעלה מ-9 מיליון דולר הושקעו במחקר בין השנים 1986–1992. בשנת 2001 שינה שוב המוסד את שמו לאוניברסיטת ריירסון. האוניברסיטה מציעה 62 תוכניות לימוד לתואר ראשון ו-55 תוכניות לתואר שני ודוקטורט. באוניברסיטה יש מעל 125 מעבדות ומכוני מחקר ומעל 20 מועדונים. האוניברסיטה היא היחידה מבין שתיים באונטריו המציעה לימודי חלל, והיחידה באונטריו המציעה לימודי תואר שני בניתוח מרחבי (Spatial Analysis).
המחלוקת על שמה של האוניברסיטה.
עם הקמתו נקרא המוסד על שם אגרטון ריירסון, מיסיונר ואיש חינוך קנדי שהיה מאדריכליה של מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים. על רקע תהליך הפיוס עם העמים הילדיים של קנדה ובעקבות מעורבותו של ריירסון במערכת הפנימיות, החלו לצוף בעשור השני של המאה ה-21 קריאות לשינוי שמה של האוניברסיטה. בשנת 2018, מינתה לראשונה האוניברסיטה סגנית-נשיא לשוויון והכלה כדי להתמודד עם המורשת של האוניברסיטה ועם מעורבותו של נושא שמה בדיכוי האוכלוסייה הילידית של קנדה. באותה שנה, הוצב ליד פסלו של ריירסון במרכז הקמפוס שלט המספר על מעורבותו במערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים. בשנת 2021 התגלו קבריהם הלא מסומנים של 215 ילדים באתר שבו עמדה הפנימייה האינדיאנית בעיר קמלופס שבקולומביה הבריטית. הגילוי עורר סערה ציבורית עזה בקנדה. בעקבותיה, סירבו מספר חברי סגל וסטודנטים באוניברסיטה להשתמש בשם "ריירסון" והחלו להתייחס למוסד כ"אוניברסיטת X", וזאת בדרישה שהאוניברסיטה תשנה את שמה באופן רשמי ותתנער מהמורשת של ריירסון. מספר שבועות לאחר גילוי הקברים הפילו מפגינים את פסלו של ריירסון במרכז הקמפוס של האוניברסיטה, השחיתו את הפסל, הסירו את ראשו, והשליכו את הראש למימי נמל טורונטו. בעקבות זאת, הודיעה האוניברסיטה שפסלו של ריירסון לא ישוחזר או יוחלף. באוגוסט 2021, חודשיים לאחר מכן, הודיעה האוניברסיטה שהיא מקימה צוות שיבחן את שינוי שמה של האוניברסיטה. באפריל 2022 אישר חבר המנהלים של האוניברסיטה לשנות את שמה באופן רשמי לאוניברסיטה המטרופולינית של טורונטו, שמה הנוכחי.
לימודים.
לאוניברסיטה מספר מחלקות:
בית הספר על שם רוג'רס הוקם בהשקעה של למעלה מ-15 מיליון דולר מעל קניון איטון סנטר, הקניון הגדול ביותר בפרובינציית אונטריו. בבית הספר נלמדים תוכניות שונות וביניהן תוכנית להסמכת בוגרי MBA.
הפקולטה להנדסה נחשבת לאחת הגדולות בקרב האוניברסיטאות באונטריו עם למעלה מ-4,100 סטודנטים ב-13 תוכניות שונות. 480 סטודנטים בלימודי תואר שני (6 תוכניות) ו-4 תוכניות ללימודי תואר שלישי.
קאנטרי קלאב
קאנטרי קלאב (בעברית: מועדון שדה) הוא מועדון ספורט ששוכן בדרך־כלל מחוץ למרכזי הערים, ובו מתקני ספורט שונים. מתקני הספורט שונים ממועדון למועדון, כשבין המתקנים המקובלים הם בריכת שחייה, מגרש טניס, מגרש גולף, מועדון פולו, מועדון רכיבה על סוסים, מגרש כדורגל וחדר כושר. מקור הרעיון בארצות הברית, ומועדונים כאלה גם נפוצים בבריטניה, באוסטרליה ובמדינות נוספות. על פי רוב פועלים מועדוני שדה כמועדוני חברים המעודדים חברות על בסיס שנתי.
במועדוני שדה רבים בארצות הברית היו מקובלים בעבר כללים נוקשים של קבלה למועדון, כאשר לא התאפשר לבני מיעוטים גזעיים או דתיים (כגון שחורים, היספאנים או יהודים) להתקבל לחברות במועדון. כיום בחלק גדול מהמועדונים המצב השתנה, בין השאר עקב חקיקת חוקים נגד אפליית מיעוטים.
בישראל.
הקאנטרי קלאב הראשון בישראל הוקם בתל אביב ב-1965 בסמוך לצומת גלילות. המועדון התפרש על שטח של 11 דונם והציע בין השאר בריכה אולימפית, 11 מגרשי טניס ו-600 מקומות חנייה. הוא פעל ברציפות עד שנת 2004.
מועדוני שדה הפכו נפוצים בישראל החל מסוף המאה ה-20. כיום קיימים עשרות מועדוני שדה, רובם סביב הערים הגדולות.
א-סונארה (אתר אינטרנט)
א-סונארה
א-סונארה (עיתון)
חלומות מאבי
חלומות מאבי (באנגלית: Dreams from My Father) הוא ספרו האוטוביוגרפי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, אשר מתאר את תקופת ילדותו ונעוריו, את החיים כילד שחור במשפחה אמריקנית לבנה מהמעמד הבינוני של סבו וסבתו, בצל דמות האב הקנייתי שאותו הכיר רק מסיפורים, את העיסוק המתמיד בזהותו שסיטואציה זו גרמה לו, ואף את השימוש במריחואנה וההתנסות בקוקאין בסוף שנות העשרה של חייו.
הספר אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1995 נכתב במקור על ידי אובמה כאשר היה בן 33 עוד בטרם החל את הקריירה הפוליטית שלו. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בשנת 2004 כאשר אובמה הפך לדמות פוליטית לאומית.
בשנת 2006, הופק הספר בגרסת אודיו, עליה זכה אובמה בפרס גראמי. הספר היה לרב-מכר, והכניס לאובמה ממון רב, בעזרתו שילמו הוא ורעייתו את חובותיהם מתקופת הלימודים ורכשו בית בשיקגו.
הגרסה העברית של הספר תורגמה על ידי עדנה שמש ויצאה לשווקים בשנת 2008.
עלילת הספר.
הספר מציג את סיפור חייו של ברק אובמה עד לתקופה בה התקבל לבית הספר למשפטים הרווארד. ברק אובמה נולד בשנת 1961 בהונולולו, הוואי לאב קנייתי ולאם אמריקנית לבנה אשר היו באותה העת סטודנטים ב"מרכז מערב-מזרח" שבאוניברסיטת הוואי. אביו, ברק אובמה האב, בן למשפחה מוסלמית מצד אביו ונוצרי מצד אימו, בא להוואי מקניה כסטודנט בתוכנית אמריקאית לטיפוח סטודנטים ממדינות מתפתחות. אמו, אן דנהאם, עברה עם הוריה, מדלין וסטנלי דנהאם, שנים קודם לכן מקנזס להוואי, בעקבות משרתם של הוריה בהוראה.
בשנת 1964, בעודו בן שנתיים התגרשו הוריו. הוא ראה את אביו רק עוד פעם אחת, בשנת 1971, כאשר אביו הגיע להוואי לביקור של חודש. אביו נהרג בתאונת דרכים בשנת 1982.
ברק נשאר עם אמו לאחר הגירושים מאביו. בהמשך, אימו נישאה לסטודנט אינדונזי בשם לולו סואטורו, והמשפחה עברה לג'קרטה כאשר ברק היה בן 6. כאשר ברק היה בן עשר, הוא חזר להוואי תחת השגחת סבו וסבתו (ומאוחר יותר תחת השגחת אמו) לצורך לימודים. ברק נרשם לכיתה ה' בבית הספר פאנאהו (Punahou), בית ספר פרטי אשר ממוקד בהכנה ללימודים גבוהים. אובמה היה אחד מתוך שלושה תלמידים שחורים בלבד בעוד שרוב התלמידים בבית הספר היו אסייתים. באותה התקופה הוא נתקל לראשונה בגילויי גזענות והבין מהי המשמעות של להיות אפרו-אמריקני.
לאחר שסיים את הלימודים בבית הספר התיכון, אובמה עבר ללוס אנג'לס, שם החל את לימודיו הגבוהים ב"אוקסידנטל קולג'". לאחר שנתיים אשר בהם שהה באוקסידנטל קולג' הוא עבר למכללת קולומביה באוניברסיטת קולומביה אשר במנהטן, שם הוא למד מדעי המדינה כמקצוע ראשי. לאחר לימודיו באוניברסיטת קולומביה, הוא עסק במשך שנה בתחום העסקים. לאחר מכן הוא עבר לשיקגו, שם הוא עבד במוסד ללא כוונת רווח כרכז קהילתי בשכונות העוני בחלק הדרומי של שיקגו.
הספר מסתיים בביקורו של ברק בקניה, ארבע שנים לאחר מות אביו, ביקור שבו פגש לראשונה את משפחתו הקנייתית, עלה לקבריהם של אביו וסבו ולמד להכיר את אביו כפי שהיה, ולא כפי שדמיין את דמותו מסיפורים מקוטעים שעליהם גדל.
Pretty Good Privacy (מאנגלית: "פרטיות טובה למדי") הוא מיזם לפיתוח חבילת תוכנה אשר יזם פיל צימרמן בשנת 1991, המאפשר ביצוע הצפנה מקצה-לקצה של מסרים בצורה קלה ופשוטה. מניעיו של צימרמן היו המאבק על הזכות לפרטיות, ומניעה בפועל של ניסיון חקיקה המונע שימוש בהצפנה חזקה.
רקע.
בשנת 1991 הוגשה בסנאט של ארצות הברית הצעת חוק (מס' 266 למלחמה בפשיעה) אשר הציעה לחייב את כלל מוצרי הצופן לשלב דלת אחורית אשר תאפשר פיענוח של ההצפנה על ידי הממשלה (אם זה ידרש על ידי צו בית משפט, למשל). כמאבק בהצעת חוק זו, פרסם צימרמן את תוכנת ההצפנה שכתב ברשת יוזנט במטרה להפיכתה לאמצעי הצפנה מעשי, מתוך הבנה שקשה יהיה לממשל לכפות שינויים אם השימוש בהצפנה יהיה נרחב. הצעת חוק זו לא התקבלה, עקב מחאתם של פעילים לזכויות אדם וכן התנגדות תעשיות שונות להגבלה זו.
חוקיות הפצת התוכנה.
צימרמן הפיץ את התוכנה בצורה חופשית דרך רשת יוזנט ודרך מחשבי BBS. רישיון התוכנה אישר שימוש חופשי בתוכנה למטרות לא-מסחריות, וקוד המקור של התוכנה צורף אל עותקי חבילת התוכנה.