יאן אנא גומאר קולמנס (פלמית: Jan Anna Gumaar Ceulemans; נולד ב-28 בפברואר 1957 בליר שבבלגיה) הוא כדורגלן נבחרת בלגיה וקבוצת קלאב ברוז'. הוא נחשב עד עצם היום הזה לאחד מגדולי הכדורגלנים הבלגים בהיסטוריה. קולמנס שיחק כקשר, והיה שיאן ההופעות בנבחרת בלגיה עם 96 הופעות בינלאומיות והחזיק בשיא זה עד אוקטובר 2017. קולמנס נמנה עם דור הזהב של הכדורגל הבלגי בשנות ה-80, עת הוביל את נבחרתו לגמר ביורו 1980, ולמקום הרביעי במונדיאל 1986, תחת הדרכתו של המאמן גי תיס.
קריירה.
קולמנס רשם את הופעת הבכורה של במשחקי גביע העולם במונדיאל 1982, כאשר בלגיה גברה על אלופת העולם דאז נבחרת ארגנטינה 0:1 במשחק הפתיחה של הטורניר בקאמפ נואו בדרך לשלב השני. במונדיאל 1986 הוביל קולמנס את נבחרת בלגיה למקום הרביעי, בהם כבש שלושה שערים, אחד מהם זכור במיוחד: שער נגיחה תוך כדי צלילה מול נבחרת ספרד ברבע הגמר.
ההופעות שלו העניקו לקשר הבלגי את הכינוי "הקפטן האמיץ". קולמנס פרש מהנבחרת אחרי מונדיאל 1990. בגביע העולם באיטליה כבש הקפטן הבלגי את השער השלישי בניצחון 1:3 על נבחרת אורוגוואי, אבל בלגיה הודחה על ידי אנגליה בשלב שמינית הגמר בזכות שער של דייוויד פלאט בדקה ה-119 בהארכה. באותו משחק שלח קולמנס כדור לקורה.
קולמנס החל את הקריירה בקבוצת ליירסה שם שיחק בין השנים 1974 ל-1978 וכבש 39 שערים ב-110 הופעות ליגה. בעונת 1978/1979 עבר קולמנס למועדון הפאר הבלגי קלאב ברוז', ושיחק בו במשך 13 שנים עד לפרישתו מפעילות ב-1991. קולמנס כבש 191 שערים ב-404 הופעות בליגה במדי ברוז'. הוא זכה 3 פעמים (1980, 1988, 1990) עם הקבוצה באליפות בלגיה, ולזכותו גם שתי זכיות בגביע הבלגי (1986, 1991).
אחרי שפרש ממשחק בעקבות פציעה בברך, הפך למנג'ר באלסט ב-1992. הוא הוביל את הקבוצה לליגה הבכירה בבלגיה ואף העפיל עימה לגביע אופ"א. ב-1998 הוא עבר לוסטרלו והוביל גם אותה להופעה בגביע אופ"א. ב-2005 חזר כמאמן לקבוצת בה הפך לסמל, קלאב ברוז', אבל פוטר מתפקידו אחרי סדרה של משחקים מאכזבים באפריל 2006. בעונת 2007/2008 חזר לאמן את וסטרלו, ובסוף עונת סיים את תפקידו בקבוצה.
קולמנס נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 הכדורגלנים הגדולים של פיפ"א במרץ 2004.
תזמורת הרדיו ההולנדית
תזמורת הרדיו ההולנדית (באנגלית: Netherlands Radio Symphony Orchestra) נוסדה בשנת 1985 אחרי מיזוג של תזמורת הטיילת ותזמורת הרדיו (Omroep Orkest).
התזמורת השתתפה בהפקות אופרה שונות ובמיזמים מוזיקליים מיוחדים, כמו גם בתחרויות בינלאומיות. היא שימשה כתזמורת הליווי הקבועה של כיתות האמן לניצוח על שם קיריל קונדראשין, "תחרות אוסקר בק" ותחרות הזמרים הבינלאומית. התזמורת הופיעה בפסטיבל הולנד, ב"שבוע גאודאמוס" ובכמה מיזמים חינוכיים.
מנצחיה הראשיים של תזמורת הרדיו ההולנדית היו קס בקלס וארי קלאס (1996 - 2003). קלאס התמנה למנצח אורח עליון בעונת 2003-04 הנס פונק החזיק בתואר מנצח ראשי בעונת 2003-04 והיה מנצחה הראשי האחרון של התזמורת. מחלת ניוון העצבים של פונק אילצה אותו לנצח על כמה מן הקונצרטים מכיסא גלגלים. עוד מנצחים אורחים היו ייז'י קוט, יאנוש פירסט, סטניסלב סקרובצ'בסקי, יאפ ואן זביידן ואלכסנדר חלאזארב, וכן מארק זאוסטרוט, ארמין ז'ורדן וז'אן ברנאר פומייה.
תזמורת הרדיו ההולנדית שימשה גם כתזמורת האופרה בכמה הפקות, בהן "אלקו" של רחמנינוב, "העיר המתה" של אריך וולפגנג קורנגולד ואופרות אחדות של דוניצטי. כמו כן ניגנה בביצוע הבכורה ההולנדי של "שלוש אחיות" של פטר אטווש, בקופרודוקציה עם להקת האופרה הנודדת של הולנד.
בשנת 2005 פורקה תזמורת הרדיו ההולנדית ונגניה נקלטו בתזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד ובתזמורת הרדיו הקאמרית של הולנד. הקונצרט האחרון של תזמורת הרדיו ההולנדית התקיים ב-7 ביולי 2005.
יעקב נווה
יעקב נָווה (נולד ב-1952 ברחובות) הוא מוזיקאי וזמר ישראלי. מכהן כיושב ראש ועדת הזמר העברי באמ"י (איגוד אמני ישראל), נציג אמני ישראל בוועד המנהל של רשות השידור, וחבר האקדמיה לפרס התיאטרון הישראלי.
ביוגרפיה.
נווה שירת בצה"ל בלהקת גייסות השריון עד לשחרורו ב-1973. לאחר מכן שימש כממונה מטעם משרד החינוך על פעילות התיאטרון לילדים ולנוער במחוז הדרום. ב-1985 החל פעילות מוזיקלית כזמר סולן והוציא את אלבומו הראשון, "לחם עבודה ושעשועים", בהפקתו המוזיקלית של מיקי גבריאלוב, שגם הלחין לאלבום את שיר הנושא ואת השיר "תרזה יפה". בלטו בו גם השירים "אותיות גדולות" ו"ואני לבדי", שהפך בהמשך לשיר המזוהה איתו.
שלוש שנים מאוחר יותר (1988) יצא תקליטו השני, "אהבה ממבט שני". השירים הבולטים בו היו "יונה לבנה", שהולחן על ידי ארקדי דוכין למילותיו של נווה, והשירים "עבודת כפיים" ו"אלני בת אלמוות" שתרגם דודו ברק.
רק ב–1995 הוציא נווה את אלבומו השלישי, "נשקינינא". נווה שר את שיר הנושא, "נשקינינא", בתחרות הקדם אירוויזיון. באותה שנה הוא החל לעבוד כמדריך מוזיקלי של מקהלת הילדים "שורשי אבבה" מקריית גת, וגם השתתף בשירה באלבומה הראשון, שיצא בשנת 2000. הביצוע המשותף שלהם בעברית ובאמהרית לשיר "יונה לבנה", יצא כסינגל ונכלל גם באלבום האוסף של נווה "ואני לבדי" (1997). בנוסף הדריך נווה חמש חבורות זמר אחרות של צעירים ומבוגרים, וביניהן את חבורת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת בן-גוריון, מקהלת עיריית תל אביב, וחבורות זמר של בני נוער בבתי ספר תיכוניים שונים.
נווה עסק בהפקות ובימוי שוטף ליחידות פיקוד הדרום. בין השאר עסק בבימוי, ניהול מוזיקלי והפקה של עצרת הצדעה לאוגדת עזה ותושבי קו העימות, עצרת ההתנתקות, מופע ההצדעה לעוצבת אדום, והעצרת המרכזית לקציני אגף המודיעין לדורותיהם בלטרון. בנוסף שימש כבמאי ומנהל מוזיקלי ללהקת פיקוד הדרום.
כחבר בהנהלת אמ"י ובשיתוף עם ח"כ לשעבר יונה יהב, יזם נווה את "חוק הזמר העברי", שאושר בכנסת בשנת 1998. החוק מחייב את כלי התקשורת האלקטרוניים הציבוריים להשמיע מינימום של 50% שירים בשפה העברית. בעקבות החוק וההד הציבורי שיצר, הפכה רשת ג' לרשת רדיו המשדרת מוזיקה ישראלית בלבד.
בשנת 2002 יצא "זה לא מאהבה", אלבומו החמישי של נווה. בין היוצרים שתרמו לאלבום: אהוד מנור, נתן יונתן, אריאל זילבר וגרי אקשטיין. אקשטיין, מיקי גבריאלוב ויגאל חרד עיבדו מוזיקלית את עשרת שירי האלבום. שיר הנושא, "זה לא מאהבה", שמילותיו נכתבו על ידי שמעון אלקבץ, ליווה מסע הסברה נגד אלימות במשפחה וזכה להצלחה.
נווה השתתף במופעים שונים בשיתוף עם אמנים חשובים בארץ. במשך כ-20 שנה הופיע עם השחקן חיים בנאי במופע "שרים ומספרים בנאי". מאז שנת 1987 מופיע נווה עם הפזמונאי דודו ברק במסגרת "אמנות לעם" בשתי תוכניות בנושא שיריו של ברק, "שובי בת ירושלים" ו"דרך ארץ השקד". בתחילת 2004 הופיע עם המשורר נתן יונתן במופע "שירים עד כאן".
בשנת 2006, כשנה לאחר מותו של אהוד מנור, הוציא נווה את האלבום "שיר מחכה", ובו אוסף שירים שיצר במהלך השנים עם מנור והפיק מוזיקלית.
בשנת 2007 התמנה נווה לחבר בוועד המנהל של רשות השידור כנציג איגודי האמנים - אמ"י, אקו"ם, אשכולות, איגוד הנגנים ואיגוד האמנים בהסתדרות העובדים הכללית החדשה.
כיום ממשיך נווה ומופיע במופעים שונים, ביניהם במופע "שירים וסיפורים בפיתה" עם השחקן והבמאי ארנון צדוק, במופע "שרים ומספרים ארץ ישראל" עם מספר הסיפורים יוסי אלפי, וכן במופע "הכל הצגה וסרט" עם השחקן גבי עמרני.
סוקרטס (כדורגלן)
סוקרטס ברזיליירו סמפאיו דה סוֹאוּזה ויאיירה דה אוליביירה (פורטוגזית: Sócrates Brasileiro Sampaio de Souza Vieira de Oliveira; 19 בפברואר 1954, בלם - 4 בדצמבר 2011, סאו פאולו), הידוע יותר בכינויו סוקרטס, היה כדורגלן ברזילאי, קפטן נבחרת ברזיל בכדורגל במונדיאל 1982 ובמונדיאל 1986.
נחשב לאחד הקשרים הגדולים בכל הזמנים. נודע בזכות משחק בעיטות עקב, יכולת מסירה יוצאת מהכלל וראיית משחק טובה. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
קריירת הכדורגל.
סוקרטס החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1974 בקבוצת בוטפוגו מהעיר ריביראו פרטו, אך בילה את רוב הקריירה שלו (מ-1978 עד 1984) עם קבוצת קורינתיאנס מסאו פאולו. בשנת 1984 סוקרטס עבר לשחק בקבוצת פיורנטינה האיטלקית אותה עזב בשל קשיי הסתגלות. את הקריירה המקצוענית סיים בקבוצות הברזילאיות פלאמנגו וסאנטוס.
ב-2004,יותר מעשור מאז פרש, הסכים סוקרטס לשמש כשחקן-מאמן בגארפורת' טאון, קבוצה חובבנית באנגליה. הוא הופיע פעם אחת במדי הקבוצה ב-20 בנובמבר 2004 מול טאדקסטר אלביון, למשך 12 דקות בלבד.
סוקרטס הופיע לראשונה במדי הנבחרת בשנת 1979, בגיל 25. במונדיאל 1982 שיחק לצידם של פלקאו, זיקו וסרז'יניו בהדרכת המאמן טלה סנטנה, בנבחרת שנחשבה לכישרונית במיוחד ושעוררה ציפיות גבוהות. למרות הפוטנציאל הרב שהיה טמון בה, כשלה הנבחרת והודחה על ידי נבחרת איטליה בסיבוב השני. בטורניר זה כבש סוקרטס שני שערים, אחד מהם נחרת בזיכרונם של אוהדי כדורגל רבים כאשר כבש מול נבחרת ברית המועצות בבעיטה ממרחק בסיום מבצע אישי בו עבר שני שחקנים. במונדיאל 1986 הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי נבחרת צרפת בהנהגת מישל פלאטיני, בתום דו-קרב בעיטות עונשין, לאחר החמצה של סוקרטס.
מחוץ לכדורגל.