לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה ביריוזוב לחם עם יחידתו נגד הנאצים. הוא נפצע 5 פעמים ולאור הצלחותיו קודם לראש מטה של ארמייה. באפריל 1943 הוא קודם לראש מטה החזית תחת פיודור טולבוחין. בתפקיד זה הוא כיהן כשנה. באוקטובר 1944 ביריוזוב קודם למפקד ארמייה ומונה לפקד על הארמייה ה-37. הוא השתתף בשחרור סופיה ומונה ליועץ של צבא בולגריה. על תרומתו של שחרור בולגריה ויוגוסלביה מכיבוש גרמני הוענקו לביריוזוב עיטורים של מדינות אלו.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ביריוזוב כיהן במספר תפקידי פיקוד. בשנת 1954 הוא קודם לסגן מפקד כוחות הגנת אוויר. בשנת 1955 לביריוזוב הוענקה דרגת מרשל ברית המועצות במעמד של סגן שר הביטחון של ברית המועצות.
בשנת 1962 ביריוזוב קודם לתפקיד מפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות. בשנת 1963 הוא מונה לראש המטה הכללי ולסגן ראשון של שר הביטחון.
ב-19 באוקטובר 1964 עמד בראש משלחת צבאית לבלגרד. מטוסו התרסק במהלך ניסיון נחיתה. ביריוזוב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
פרס האוסקר לעריכה הטובה ביותר
אני ואימא בבית-המשוגעות
אני ואימא בבית-המשוגעות הוא הרומן החמישי של הסופרת יעל ישראל. הספר זכה בפרס אס"י של איגוד סופרי ישראל לשנת 2009. ב-2013 זכה הספר במענק תרגום מטעם קרן "עם הספר", והוא יתורגם לאנגלית.
עלילה.
הרומן, שעלילתו נעה בין מציאות לדמיון בתוך ראשה של הדוברת, ממוקם בראשית שנות התשעים והולך אחורנית לשנות השבעים – ימי נעוריה של הגיבורה, שנכנסה אז להריון מצעיר שברח ממנה. מעת לעת מבליחים בעלילה זיכרונות או הזיות מן העבר הרחוק: ראשית המאה בירושלים המנדטורית, שם נפגשו הוריה, או גרמניה הנאצית, משם באו שתי דמויות לא מציאותיות, גבר ואישה, הקיימים כנראה רק במוחה של הדוברת, ומסמלים מיתוסים מן המציאות הישראלית והיהודית. מחד, גבר יהודי מבוגר ונהנתן, שמעבר לכך שאולי היה מאהבה של הדוברת בגיל 15, הוא גם בבואה הפוכה של אביה. מאידך, אישה גרמניה שהיא איזבל המודרנית – אמו הגדולה של האהוב שברח מן הגיבורה בנערותה, שהיא גם השתקפות מעוותת של אמה המשוגעת.
פעמיים בשבוע מנתחת הגיבורה את חיי הנפש הסוערים שלה על הספה הפרחונית המכוערת של הפסיכולוגית האנגלוסקסית שלה, ובכל יום רביעי היא הולכת לבקר את אמה בבית המשוגעים, שם סורגת האם את אותו הסוודר כבר עשרים שנה. בימים היא מטפלת בילד שלה, עוד מעט בר־מצווה ועדיין תינוק מגודל (היא קוראת לו "המפלצון"), ובלילות היא כותבת מכתב ארוך כגלות ציון לאמו הגדולה של האהוב שזנח אותה בגיל 16.
זהו סיפור משפחתי טעון, המסופר וכתוב מזווית בלתי שגרתית, תזזיתית, אסוציאטיבית ופוסט מודרנית; מסע מטורף, מצחיק ומרגש השועט במוחה המקאברי של צעירה, הרוצה לטרוף את כל העולם אך לא יודעת איך עושים את זה.
הרקע לרומן.
ברומן אני ואימא בבית-המשוגעות, מתמודדת ישראל עם מיתוס הנשיות והאימהות על כל היבטיו. לגיבורה נולד ילד שהיא רואה בו מפלצת. אמה הפורה קינאה כל ימיה באשתו הראשונה של בעלה, אישה שבעצם לא הייתה אישה כלל, אלא אנדרוגינוס – מין שלא ברור מה מינו. וכל הנשים הללו, כולל האנדרוגינוס, הן נשים שמהלכות על חבל שפיות דק מאוד ונאלצות להילחם על מעמדן בעולם.
הרומן מבוסס בחלקו על זיכרונות משפחתיים, בין השאר על נישואיו הראשוניים של אביה של המחברת, שבגיל 20, כנער דתי ממוצא פרסי בשכונת נחלת ציון בירושלים, שודך לצעירה אשכנזייה דתייה, שלאחר החתונה התברר שמינה אינו ברור, וכעבור כמה חודשים הנישואים עמה בוטלו.
אין זו הפעם הראשונה שיעל ישראל בוחנת את הנשיות ומרסקת את גבולות המגדר. היא עשתה זאת גם ברומן השני שלה, רואות מכאן את כל העולם, שנלמד מאז שנת 1997 בקורס של ד"ר רוני הלפרן בחוג למגדר באוניברסיטת תל אביב, ומאמר נרחב עליו הופיע ב-2013 בספר "גוף בלא נחת" של ד"ק הלפרן.
בעומק הרומן אני ואימא בבית-המשוגעות נבחנים גם מיתוסים ישראליים שחוקים כגון האתוס הציוני והשואה, אך גם הם מתרסקים בתוך הסחרחרת הסהרורית שטווה הרומן.
מנימוקי השופטים לזכייה בפרס אס"י של איגוד סופרי ישראל.
"זהו ספר מלא תשוקות וכתוב בלהט, המערב דימויים מפתיעים בשפת סיפור ישירה ודיבורית, ומגולל הוויה אנושית סגורה בתוך עצמה ורבת חיוניות. כתיבתה המקורית של יעל ישראל בורחת מן הבנאליות, מלאת סקרנות, רבת תובנות וחפה מכל זיוף. בזכות הישגים אלה היא ראויה לפרק אס"י." (מנימוקי השופטים: פרופ' זיוה שמיר, פרופ' אביבה דורון, ד"ר חיים נגיד).
תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי
תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי (ברוסית: Белоярская АЭС ,БАЭС) היא תחנת כוח גרעינית במחוז סברדלובסק, 50 ק"מ מזרחית לסברדלובסק, רוסיה, בעיר זרצ'ני. תחנת הכוח מורכבת מארבעה כורים גרעיניים שהראשון שבהם פעל החל מ-1964 והרביעי נמצא בבנייה. זו הייתה תחנות הכוח הגרעינית הראשונה בברית המועצות שמטרתה העיקרית הייתה ייצור חשמל בהיקף משמעותי.
החלטה על בניית תחנת כוח חדשה התקבלה ביוני 1954 ובאוגוסט 1955 החלו עבודות הבנייה. בשנת 1957 הוחלט שתחנת הכוח תהיה תחנת כוח גרעינית ונקבעה המתכונת הבסיסית של המתקן. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1963 והחל מ-26 באפריל 1964 הוא מייצר חשמל לרשת החשמל הארצית. ב-27 בדצמבר 1967 הופעל הכור השני וב-8 באפריל 1980 הופעל הכור השלישי.
בשנת 1987 החלו עבודות של הקמת כור רביעי באתר, אך עבודות אלו לא הסתיימו עד היום ולפי התכנון המעודכן צפויות להסתיים בשנת 2014. לאור תקופת הבנייה הארוכה ביותר במהלך תקופה זו השתנה באופן מהותי תכנון הכור ועתה מתוכנן להתקין באתר כור מתכנון מתקדם.
מבנה התחנה.
שלושה כורים גרעיניים פועלים בתחנה:
הריפליאדה
בוסטון דיינמיקס
בוסטון דיינמיקס (באנגלית: Boston Dynamics) היא חברה אמריקאית מקבוצת יונדאי, המתכננת מוצרים בתחומי הרובוטיקה וההנדסה וידועה בזכות "כלב גדול", רובוט בעל ארבע רגליים שפותח עבור צבא ארצות הברית. החברה הוקמה על ידי מארק רייברט, פרופסור ב-MIT.
החברה שיתפה פעולה בעבר גם עם חברת אמריקן סיסטמס שהייתה תחת חוזה עם Naval Air Warfare Center Training Systems Division (NAWCTSD) כדי להחליף הדמיות ממוחשבות תלת ממדיות המדמות מספר תרחישי המראה של מטוסים מנושאת מטוסים.
ב-13 בדצמבר 2013 נרכשה בוסטון דיינמיקס על ידי גוגל במשא ומתן אותו ניהל אנדי רובין. זמן קצר לפני הרכישה העבירה בוסטון דיינמיקס את התוכנה אותה פיתחה, DI-Guy, ל-VT MÄK, ספקית תוכנות סימולציה מקיימברידג', מסצ'וסטס. בשמיני ביוני 2017 מכרה גוגל את החברה לקבוצת סופטבנק תמורת סכום לא ידוע. בדצמבר 2020 רכשה יונדאי את החברה תמורת 1.1 מיליארד דולר.
מוצרים.
כלב גדול.
כלב גדול (BigDog) הוא רובוט בעל ארבע רגליים שפותח בשנת 2005 על ידי בוסטון דיינמיקס בשיתוף עם פוסטר-מילר, המעבדה להנעה סילונית, ואוניברסיטת הרווארד. המימון לפיתוח הרובוט הגיע מ-DARPA בשאיפה ליצור רובוט המסוגל לשאת משאות כבדים, בדומה לפרד, שיתלווה לחיילים בשטחים קשים למעבר לכלי רכב. במקום גלגלים, כלב גדול משתמש בארבע רגליו ובכך משיג יתרון על פני רכבים. הוא תוכנן לשאת עד 150 קילוגרמים, הוא נע במהירות של 6.4 קמ"ש ומסוגל לעבור שטחים משופעים עד 35 מעלות.
רובוט ה-LS3 (Legged Squad Support Systems) אותו פיתחה החברה דומה לכלב גדול.
צ'יטה.
צ'יטה (Cheetah) הוא רובוט בעל ארבע רגליים המסוגל לרוץ במהירות של עד 45 קמ"ש ונכון לאוגוסט 2012, זו מהירות שיא לרובוט בעל רגליים. השיא הקודם של 21.1 קמ"ש היה שייך לרובוט שפותח בשנת 1989 ב-MIT. פיתוח צ'יטה נעשה במימון ובמסגרת תוכנית "Maximum Mobility and Manipulation" של DARPA. גב הרובוט בנוי בצורה בו הוא מסוגל להתכופף קדימה ואחורה בכל צעד בעת ריצה, דבר המגדיל את צעדיו של הרובוט ומהירות ריצתו, בדומה למבנה עמוד השדרה הביולוגי של החיה בטבע. רובוט צ'יטה השיג את מהירותו (45 קמ"ש) על מסילת כושר במעבדה כשהוא מחובר לאמצעים השומרים עליו במרכז מסילת הכושר. רובוט שרץ ופועל באופן חופשי בשטח נקרא "חתול פראי" (WildCat) והוא הוצג לציבור ב-3 באוקטובר 2013.
כלב קטן.
כלב קטן (LittleDog) הוא רובוט בעל ארבע רגליים שפותח על ידי בוסטון דיינמיקס ובמימון DARPA לצורכי מחקר.
RiSE הוא רובוט המסוגל לטפס על משטחים אנכיים, כמו קירות, עצים וגדרות, באמצעות מיקרו-טפרים שבגפיו. הוא משנה את יציבותו בהתאם לעקמומיות של משטח הטיפוס וזנבו עוזר לו לאזן את עצמו בעליות תלולות. אורכו של הרובוט 25 סנטימטרים, משקלו 2 קילוגרמים והוא מסוגל להגיע למהירות של 1.1 קמ"ש.
כל אחת משש רגליו של RiSE מונעת בעזרת זוג מנועים חשמליים ומחשב מרכזי אחד בגוף הרובוט שולט בתזוזת הרגליים, מנהל את התקשורת ביניהן ומפעיל מספר חיישנים.
בוסטון דיינמיקס פיתחה את RiSE בשיתוף עם חוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת קרנגי מלון, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת סטנפורד וקולג' לואיס וקלארק במימון DARPA.
PETMAN.
PETMAN (קיצור של Protection Ensemble Test Mannequin) הוא רובוט בעל שתי רגליים שפותח ונבנה כדי לבחון ציוד וחליפות שתוכננו להגנה מפני חומרים כימיים. הוא הרובוט האנתרופומורפי שזז בדיוק כמו בן אדם. חלק גדול מטכנולוגיית הייצור שלו נלקחה מכלב גדול.
LS3 (קיצור של Legged Squad Support System), הידוע גם בכינויו כלב-אלפא (AlphaDog), הוא גרסה צבאית לכלב גדול ולשם כך שלדתו חוזקה והוא מסוגל לפעול בחום, קור, סביבה רטובה ויבשה.
אטלס.
אטלס (Atlas) הוא רובוט דמוי אדם בגובה של 1.8 מטרים המבוסס ברובו על טכנולוגיית הרובוט PETMAN ותוכנן למגוון משימות של חיפוש והצלה במימון DARPA.