בשנת 1929 שב גליברמן ארצה והצטרף כשכיר לחברת "נובל" הבריטית, שם השתתף בתכנון כביש מסמיה - מג'דל (היום אשקלון-פלוג'ה גשר עאליה -בית ג'יברין. ב-1931 הצטרף למשרדו של האדריכל יצחק רפופורט. למשרד הצטרף גם האדריכל צבי פרנקל והשלושה הקימו שותפות לאחר מספר שנים. העבודה הראשונה של המשרד היא בית גליקמן ברחוב נחלת בנימין 144–146, פינת סלמה. הפרויקט הבא היה ביתו של אנטואן בוסט (הבניין נהרס ובמקומו עומד "הרובע ביפו"). פרויקט גדול ומשמעותי באותה תקופה היה בית החולים דאג'אני (לימים בית החולים צהלון) ביפו. ב-1934 רכש גליברמן מגרש עם שותפים בכיכר מסריק 6–8 שם תכנן ובנה בניין מגורים ובו גם קבע את מקום מגוריו ואף התחתן בו (לאחרונה חודש הבניין על ידי האדריכלית ניצה סמוק). עד אותה עת, התגורר גליברמן ברחוב קרל נטר 3, שם השתכן כדייר משנה בדירת הוריו של לובה אליאב. בעקבות זאת, נוצר קשר אמיץ בין גליברמן ללובה אליאב שנמשך עד לפטירתו של זה הראשון.
ב-1939 התגייס רפופורט לצבא הבריטי. גליברמן ופרנקל עובדים בבוקר אצל כוחות צבא למיניהם. את הכסף שמרוויחים מביאים לקופה המשותפת של המשרד אותו פתחו בשעות אחר הצהרים. בין השנים 1942–1943 גליברמן עבד אצל הצבא האמריקאי בחיל ההנדסה ותכנן עבורם את המבנים של "תל ליטוינסקי" לימים מחנה תל השומר). במקביל מתכנן במסגרת השותפות את חמי טבריה עבור "אפריקה פלשתינה" (לימים חברת אפריקה ישראל). החל משנת 1945 המשרד נקרא "רפופורט גליברמן פרנקל מהנדסים אדריכלים יועצים".
גליברמן נפטר בשנת 1964 בדרכו לבקר את בתו ששירתה בשעתו באחד ממחנות צה"ל. בתום ה-30 למותו, פרסם לובה אליאב הספד לזכרו בעיתון הארץ בו ציין כי ראה את גליברמן פעמים רבות מתווכח עם הבנאים: "תמיד ידעת כי עליו אפשר לסמוך, כי בשבילו עבודת הבניין על פרטיה היא קודש והוא הכהן. כך עשה האיש את דרכו בחיים ובעבודה, דרך קשה ומפרכת הרצופה קילומטרים רבים של יסודות, מדרגות, עמודים, קירות וגגות".
סוקרטס מקונסטנטינופול
סוקרטס מקונסטנטינופול הידוע גם כסוקרטס סכולסטיקוס היה היסטוריון יווני נוצרי של הכנסייה הנוצרית ובן זמנם של סוזומנוס ותאודורטוס , שהשתמשו בכתביו. אין לבלבל בינו לבין הפילוסוף היווני הקלאסי סוקרטס.
סוקרטס נולד בקונסטנטינופול בערך ב־380. תאריך מותו אינו ידוע. גם בתקופה העתיקה לא היה ידוע הרבה על חייו. מה שידוע נאסף מהערות בספרו Historia Ecclesiastica ("היסטוריה של הכנסייה") שהייתה שונה מהמופת שלה אוסביוס מקיסריה בהדגשתה את מקום הקיסר בענייני הכנסייה ובתיאור היסטוריה חילונית, בנוסף לזו של הכנסייה.
מוריו של סוקרטס, כפי שכתוב בהקדמות שכתב היו המדקדקים הלאדיוס ואמוניוס שהגיעו לקונסטנטינופול מאלכסנדריה שם הם היו כהני דת פגאניים. מרד שלווה בהתקפה על המקדשים הפגאניים שלהם אילץ אותם לנוס על נפשם. התקפה זו שבה הושחת הסֶרָפֶּאום והספרייה שבו נהרסה מתוארכת ל־391 בערך.
לא הוכח שסוקרטס מקונסטנטינופול למד מתורתו של הסופיסט טרוילוס. גם לא ברור מה היה מקצועו המדויק של סוקרטס, למרות שניתן להסיק מכתביו שהוא היה חסר מקצוע.
בשנים שלאחר מכן הוא נסע וביקר, בין השאר בפפלגוניה וקפריסין.
היסטוריה של הכנסייה.
התיעוד ההיסטורי מכסה את השנים 305–439 והחוקרים סבורים שכתיבתה הסתיימה ב־439 או זמן קצר אחרי כן. בכל מקרה בתקופת חייו של הקיסר תאודוסיוס II, כלומר לפני 450. מטרת כתיבת ההיסטוריה הייתה להמשיך את עבודתו של אוסביוס מקיסריה. היא מספרת בשפה יוונית פשוטה מה קרה בכנסייה מימיו של קונסטנטינוס עד זמנו של המחבר. המחלוקות בכנסייה מובלטות משום שכאשר יש שלום בכנסייה אין להיסטוריון שלה מה לספר (7.48.7). בהקדמה לספר החמישי מגן סוקרטס על העיסוק באריאניות ובאירועים הפוליטיים בנוסף לכתיבה על הכנסייה.
תיאורו של סוקרטס הוא מאוזן בנקודות רבות. הוא נזהר לא להשתמש בתארים מוגזמים כשהוא מתייחס לאישים בולטים בכנסייה ובמדינה.
יש הסבורים שהוא היה חבר בכנסייה הנובטיאנית, אך דבר זה מתבסס על העובדה שהוא מספק מידע רב על הנובטיאנים ומדבר עליהם בצורה חיובית אך הוא מתאר בצורה דומה גם את האריאנים וקבוצות אחרות. הוא מדבר על עצמו כמי ששייך לזרם המרכזי של הנצרות.
סוקרטס טוען שאת הדחף לכתוב את חיבורו הוא חייב לאדם בשם תאודורוס המוזכר בהקדמה לספר השני כ"אדם קדוש לאל". לכן, סביר, שהוא היה נזיר או מישהו מהכמורה הבכירה. ההיסטוריונים בני זמנו סוזומן ותאודורט כתבו יחד עם סוקרטס חיבור שגרם לטשטוש ההבדלים ביניהם עד לאחרונה, כאשר התיאורים המיוחדים שלהם על סדרה של קיסרים רומיים הובחנו ועומתו זה עם זה על ידי הרטמן לפין (Hartmut Leppin) בחיבורו מקונסטנטינוס הגדול לתאודוסיוס השני (Von Constantin dem Großen zu Theodosius II) (Göttingen 1996).
ה- Historia Ecclesiastica נערכה, לראשונה ביוונית על ידי רובר אטיין (Robert Estienne) על בסיס Codex Regius (פריז, 1544. תרגום שלה ללטינית נעשה על ידי יוהנס כריסטופורסון (Johannes Christophorson) ב־1612 והוא חשוב בשל שינויי הגרסאות שבו. המהדורה הביקורתית המוקדמת העיקרית נוצרה על ידי הנריקוס ולסיוס (הנרי ולואה, Henri Valois), פריז, 1668 שהשתמש בכמה כתבי יד – קודקס רגיוס, קודקס וטיקנוס וקודקס פלורנטינוס (Codex Regius, Codex Vaticanus, Codex Florentinus). המהדורה הביקורתית החדשה נערכה על ידי ג.ק. האנזן (G.C. Hansen) ופורסמה בסדרת המחברים הנוצרים היוונים (Die Griechischen Christlichen Schriftsteller) בהוצאת Berlin:Akademie Verlag, 1995.
תרגומים.
תרגום לאנגלית של ספרו נמצא בפרסום אבות הכנסייה בתקופת ועידת ניקיאה ואחריה.
תרגום עדכני יותר פורסם במהדורה דו-לשונית על ידי פייר מאראוואל, (Pierre Maraval) ב- Sources Chrétiennes.
ניתן להוריד את הספר בקובץ אלקטרוני.
סוקרטס סכולסטיקוס
ננוביוטכנולוגיה
שינג'י קגאווה
שינג'י קגאווה (ביפנית: 香川 真司; נולד ב-17 במרץ 1989) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת הקשר בסנט טרודין.
קריירת מועדונים.
קגאווה החל את דרכו בקבוצת סרסו אוסקה מליגת העל היפנית כשהיה בן 17. בעונתו הראשונה במועדון, לא שותף קגאווה כלל במשחקי הקבוצה, וצפה בחבריו מהצד נושרים לליגת המשנה. בעונה הבאה, עונת החל קגאווה לקבל דקות משחק ממאמנו. הוא שותף ב-35 מ-48 משחקי הליגה של קבוצתו, וסיים עם הקבוצה במקום החמישי בליגה. בעונת המשיך קגאווה לקבל קרדיט ממאמנו, וב-35 משחקים בהם שותף הבקיע 16 שערים, והיה לכובש המצטיין של המועדון בליגה במשותף עם רוי קומאטסו. הקבוצה סיימה את העונה במקום הרביעי בליגה, נקודה אחת בלבד מתחת לווגאלטה סנדאי שהתמודדה במשחקי ההעפלה לליגת העל. בעונת כבר היה קגאווה למלך שערי ליגת המשנה היפנית עם 27 כיבושים, וסייע לקבוצתו לשוב לקדמת הבמה היפנית כשעזר לקבוצה לסיים את העונה במקום השני בליגת המשנה עם 104 נקודות ב-51 משחקים.
לאחר 11 משחקים בליגת העל היפנית בהם הספיק לכבוש שבעה שערים, עבר קגאווה בקיץ 2010 לקבוצת בורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה תמורת 350,000 אירו. בהופעת הבכורה שלו במועדון, במוקדמות הליגה האירופאית, הבקיע קגאווה שני שערים. קגאווה כבש את שער הבכורה שלו בבונסדליגה במחזור השלישי בניצחון הביתי 0:2 מול וולפסבורג, ובמחזור העוקב הבקיע שני שערים בניצחון החוץ מול שאלקה 04. אף על פי שהפסיד כמעט את כל מחציתה השנייה של העונה בשל פציעה, ושותף ב-18 משחקי ליגה בלבד, כבש קגאווה לזכות קבוצתו 12 שערים בכל המסגרות, שני רק ללוקאס באריוס שהבקיע לאורך העונה 21 שערים. במשחקי הליגה הוא כבש שמונה שערים, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות הליגה הגרמנית.
בעונה הבאה, עונת , היה קגאווה לבורג מרכזי במערך של דורטמונד. הוא כבש לאורך העונה 13 שערים והוסיף שמונה בישולים, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות שנייה ברציפות. בעקבות יכולתו הטובה במשחקי הליגה, היה קגאווה מועמד לתואר שחקן העונה בליגה הגרמנית, תואר בו בסופו של דבר זכה חברו לקבוצה רוברט לבנדובסקי. במסגרת משחקי הגביע הגרמני הבקיע קגאווה שלושה שערים בחמישה משחקים, כולל שער ובישול במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 2:5 את באיירן מינכן וזכתה בדאבל הראשון בתולדותיה.
לאחר שתי עונות בגרמניה, לקראת עונת חתם קגאווה במדי מנצ'סטר יונייטד, תמורת 16 מיליון אירו ובכך הפך ליפני הראשון במדי הקבוצה האנגלית. הוא ערך את משחק הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד החוץ מול אברטון במחזור הראשון, ובמחזור השני הבקיע את שער הבכורה במדי השדים האדומים בליגה בניצחון הביתי 1:3 מול פולהאם. במהלך העונה כבש קגאווה שישה שערים, שלושה מהם בניצחון 0:4 על נוריץ' סיטי בו היה לאסיאתי הראשון שכובש שלושער בפרמייר ליג, וסייע לקבוצה לזכות באליפות.
לקראת העונה הבאה פרש אלכס פרגוסון מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה דייוויד מויס. קגאווה לא הצליח לרכוש את אמונו המקצועי של מויס, ואיבד את מקומו בהרכב הפותח. הוא שותף ב-18 משחקי ליגה בלבד לאורך העונה, ולא הצליח לכבוש באף אחת מהמסגרות.
ב-31 באוגוסט 2014, לאחר שנתיים באנגליה, חתם קגאווה לארבע שנים בבורוסיה דורטמונד, בה פרץ לראשונה לתודעה הבינלאומית, תמורת 6.3 מיליון ליש"ט. הוא ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו במדי הקבוצה במחזור הליגה השלישי, ואף כבש שער בניצחון 1:3 על פרייבורג.
בינואר 2019, לאחר שאיבד את מקומו בהרכב הקבוצה, הושאל קגאווה לבשיקטש הטורקית עד לסוף עונת 2018/19. קגאווה הבקיע ארבעה שערים ב-14 הופעות בחצי העונה ששיחק בבשיקטש, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה. בתום תקופת ההשאלה חזר קגאווה לדורטמונד.