מופעיה המוקדמים של בר-און התבססו בעיקר על אימפרוביזציה ונעשו ללא חזרות. מאוחר יותר בשנות ה-80 החלה לתכנן את מופעיה לפרטי פרטים ולהתאים אותם לקהל שמולו היא מופיעה. כמו כן, בשנות השמונים בר-און הושפעה רבות מעולם התיאטרון והמחול ובהתאם מופעיה כללו אביזרי במה, אובייקטים וסביבות מעוצבות. החל משנות ה-90, בהמשך דרכה האמנותית חוזרת בר-און לשפה המינימליסטית והפרגמנטית שאפיינה אותה במופעיה הראשונים. בר-און עוסקת בעבודותיה בנושאים של זהות, ניכור, השתייכות, נשיות וכן בנושאים פוליטיים וחברתיים. בר-און רואה בקשר עם הצופה ובמעורבות שלו במתרחש חלק הכרחי בעבודתה.
כמו כן, היא מספרת כי היא רואה ברגש מוליך מרכזי בעבודה בניגוד לאמנות המופשטת, ושהיא מייצרת תקשורת באמצעות הגוף שלטענתה "זו בעצם השפה הכי עתיקה שיש".
"מופע ראשון" – בשנת 1973, בשנת הלימודים השלישית בבצלאל מתקיים המופע של בר-און בחצר הבניין הישן של בצלאל. במהלך המופע משתמשת בר-און במרחב ובאמצעות גופה היא יוצרת קווים בחלל. כמו כן, תוך כדי הליכתה שמדמה מעוף, בר-און אומרת משפטים פיוטיים ואסוציאטיביים שקשורים לתנועות גופה. המופע הראשון של בר-און לא מתקבל בעין יפה במוסד הלימודים, ונתפס לחריג בנוף. הפסיכולוג של בצלאל אף מתבקש לצפות במופע של בר-און ולתת עליו את דעתו.
בשנת 1990 יוצרת בר-און את המופע "אישה מן הכדים" שמוצג במוזיאון ישראל. במופע משתתפים בן זוגה של בר-און שאחראי על ייצור הכדים וכן ילדיה ותלמידותיה. במופע מספרת בר-און על תקופת מגוריה בירושלים ובמקומות שונים בארץ, וכן על מעברה לתל אביב, תוך התייחסות לנושאים כמו בניית בית ומשפחתיות. בר-און משלבת בעבודה אובייקטים כמו עגלת-מתים וכדים, שלהם משמעות סמלית בהקשר המקומי. כמו כן, בר-און מדברת אל הצופה ומנסה לרקום בינה לבינו קשר אינטימי.
"עקידה" הוא מופע קולי שאיתו הופיעה בר-און בין השנים 1991–2005, בין השאר באירועים בעלי אופי חברתי ופוליטי. במהלך המופע משמיעה בר-און זעקה שמכילה בתוכה קולות הנעים בין בכי של תינוק, אישה ממלמלת לעצמה וצרחות של כאב וייסורים. החומר שבו משתמשת בר-און בעבודה הוא הקול והאופן שבו הוא יוצא מתוך הגוף, הקרביים, החוצה אל העולם. בר-און מספרת בהקשר של העבודה: "אני מפיקה את הקול כחומר פיזי. אני חושבת על זה באופן ציורי כמעט, פלסטי: התהודה של הצליל, ההתפשטות, ההתנדפות; רואים את זה גם באופן שבו אני מפיקה את הקול".
את המופע "באה מנוחה ליגע" הציגה בר-און לראשונה במשכן לאמנויות הבמה בבית האופרה בתל אביב (1999), המופע הוצג לאחר מכן בדיזנגוף סנטר (2000) וכן בתיאטרון ירושלים במסגרת פסטיבל ישראל (2016). המופע נוצר בהשראת "שיר העמק" של אלתרמן. בשיר הערש של אלתרמן, שרה האם לבנה כשהיא מתארת את יופיו של עמק יזרעאל. במרכז המופע ניצבת בר-און על מיטה שתלויה על הקיר, ועליה מצעים עם דוגמה של דגלי ישראל קטנים. במופע מתעמתת בר-און עם נושאים כאובים בישראליות, כמו הכיבוש, וכן נושאים כמו הנוף הארצישראלי העבודה והעמל.
בר-און הופיעה עם המופע "בין לבין" בשנים 2018–2019. התמה המרכזית שמלווה את בר-און במיצג זה היא ה"מעבר" ובעבודה היא חוקרת מצבי מעבר וחללי מעבר. בחלל שבו מופיעה בר-און מפוזרים על הרצפה ספרים ומזרנים שכמו נערמו באקראי, ולא הונחו עדיין במשכנם הקבוע. במהלך המופע בר-און משתפת את הצופים, כשהיא לוקחת משתתף מן הקהל ומכניסה אותו אל תוך המופע. במופע משתמשת בר-און גם בדימוי של קסדה שדרכה היא משמיעה את קולה השבור.
פסגת אבלוגי
פסגת אבלוגי (באנגלית: Evlogi Peak; בבולגרית: връх Евлоги) היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,090 מטרים מעל פני הים; הפסגה מתנשאת לגובה של 140 מטרים מעל סביבתה.
פסגת אבלוגי ממוקמת קילומטר צפונית - צפון-מזרחית להר פוסטר; 1.3 קילומטרים צפונית לפסגת אנטים.
שני אוכפים מקשרים את פסגת אבלונגי עם ההרים הסמוכים - גובהו של האוכף המקשר בין פסגת אבלונגי להר פוסטר - 1,950 מטרים מעל פני הים; וגובהו של אוכף ואקארל, המקשר בין פסגת אבלונגי לפסגת אנטים - 1,800 מטרים מעל פני הים.
פסגת אבלונגי מתנשאת מעל קרחון צ'ופרנה שמצפון-מערב לה, מעל קרחון פאשוק שממזרח לה, ומעל קרחון רופיטה שמדרום-מזרח לה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגה.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שם הבנקאי, התעשיין והפילנתרופ הבולגרי אבלוגי גאורגייב (Евлоги Георгиев), שמימן את הקמת הבניין המרכזי של אוניברסיטת סופיה.
וונדרסטראק (בושם)
וונדרסטראק (באנגלית: Wonderstruck) הוא בושם לנשים מבית אליזבת ארדן, שהונפק על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. שמו נגזר מאחת השורות בשיר "Enchanted", הלקוח מאלבום האולפן השלישי שלה "Speak Now" (2010), שעסק ברושם ראשוני. הסיסמה שלו הייתה: "ההתחלה של משהו קסום".
הוא הופץ בארצות הברית ב-21 באוקטובר 2011. הצלחתו המסחרית הייתה כבירה, תוך שפורסם שוונדרסטראק ואחד מבשמיו של ג'סטין ביבר, היוו 57 אחוזים ממכירות בשמי הידוענים בשנת 2011. מעבר לכך, הפך הבושם של סוויפט לאחד מהבשמים הנמכרים ביותר באותה השנה וכתוצאה מכך יצא בושם ההמשך: וונדרסטראק אנצ'נטד.
כלפי שני הבשמים, הופנו ביקורות שונות מטעם כתבי עת שונים. וונדרסטראק סוקר בכתבי עת כדוגמת הוליווד ריפורטר, דיילי מייל, וזאת, תוך שבקוסמופוליטן תואר כ"אחד מבשמי הידוענים החדשים הטובים ביותר בשנת 2011". וונדרסטראק אנצ'נטד אוזכר בכתבי עת כדוגמת "Hollywood Life" .
רקע.
סקוט בורצ'טה, המנכ"ל לשעבר של חברת התקליטים ביג משין רקורדס, חשף בריאיון לבילבורד כי סוויפט רצתה במקור לקרוא ל-"Speak Now" בשם "Enchanted", על שם השיר. הוא סיפר כי הוא היה נגד הרעיון ואמר ". לאחר מכן, סוויפט עזבה את השולחן וכשחזרה, היא החליטה על השם החדש שלו: "Speak Now".
בהמשך, כדי לקדם את "Speak Now", סוויפט שיתפה פעולה עם אליזבת ארדן והשיקה את הבושם וונדרסטראק, על שם הליריקה ב-"Enchanted". בהודעה לעיתונות אמרה סוויפט, "בושם יכול לעזור לעצב ולבנות את הרושם הראשוני והזיכרון של מישהו ממך. מרגש אותו לחשוב שוונדרסטראק יהיה משהו שייחקק בזיכרונות של מי שירכוש אותו".
ריח.
וונדרסטראק בעל ריחות דומיננטיים של פטל, פרזיה ואוכמניות בשילוב ריחות של יערה, וניל והיביסקוס. בנוסף, הוא התבסס במקצת על ריחות של אפרסק, ענבר, אלגום ומושק.
וונדרסטראק אנצ'נטד.
בשל הצלחתו הרבה של וונדרסטראק, סוויפט הוציאה בארצות הברית בושם המשך בשם וונדרסטראק אנצ'נטד (באנגלית: Enchanted Wonderstruck), ביום הולדתה ה-22 שחל ב-13 בדצמבר 2011. הבושם החדש יצא פחות מחודשיים לאחר צאתו של וונדרסטראק. הוא הופץ בשאר רחבי העולם בשנת 2012.
בסמוך לצאתו, הוא סוקר על ידי כתבי עת שונים כדוגמת אינסטייל, והוליווד ריפורטר.
רקע והצלחה.
בשל ההצלחה של וונדרסטראק, סוויפט הוציאה את וונדרסטראק אנצ'נטד, ב-13 בדצמבר 2011. שני הבשמים נוצרו בהשראת הנושאים עליו מדבר "Enchanted". הנושא המרכזי לדבריה, הוא "ההתאהבות במישהו שפגשת לראשונה". את הבושם הזה רקחו לוק דונג וז'אן-מארק צ'ילן, בניגוד לוונדרסטראק אותו רקח אוליבייה גילוטין.
וונדרסטראק אנצ'נטד שיחזר את הצלחת קודמו, תוך שהצליח לזכות בפרס FiFi בקטגוריית "בושם השנה: ידוענים".
ריח.
וונדרסטראק אנצ'נטד בעל ריחות דומיננטיים של פירות יער, פסיפלורה ופרג בשילוב ריחות של סוכר, אדמונית, שמפקה ופרזיה. בנוסף, הוא התבסס במקצת על ריחות של וניל, עץ ומושק.
וונדרסטראק אנצ'נטד
קסרין
קסרין (אנגלית:Kasserine, ערבית : ڨصرين) היא עיר הבירה של מחוז קסרין , במערב מרכז תוניסיה. היא ממוקמת מתחת לג'בל א-שנבי , ההר הגבוה ביותר בתוניסיה. אוכלוסייתה מונה 114.463 (2020).
היסטוריה.
תוניסיה הייתה במשך שנים מרכז תרבותי ומסחרי. אלפי שנים ישבו בה שבטים ברברים והיא הייתה מוקד להגירה מכיוונים שונים. הפיניקים הקימו בה את האימפריה האדירה קרתגו, ולאחריהם שלטה באזור האימפריה הרומית. במאה השביעית נכבשה תוניסיה בידי הערבים המוסלמים, ובמאה העשירית הייתה בסיסה של השושלת הפאטימית האסמאעילית. במאות שלאחר מכן הייתה תוניסיה בשלטונם של שליטים רבים. צרפתים, סיציליאנים, צלבנים ושודדי ים שלטו בה לתקופות קצרות. הספרדים דיכאו את מדינת שודדי הים, ושלטו במדינה עד לשנת 1574, עת נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. ב-1881 שבו הצרפתים והשתלטו על המדינה. במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה הייתה המדינה זירת קרבות.
בעת העתיקה הקלאסית קסרין הייתה קולוניה רומאית, המכונה ציליום Cillium. תחת הקיסר הרומי אספסיאנוס (69–79) וטיטוס (79-81), היא הועלתה לדרגת מוניקיפיום. תחת שושלת סוורן (193-235) קסרין הועלתה לדרגת קולוניה ( Cillilana ). היא הפכה לשטח רומי בעקבות תבוסת קרתגו בשנת 146 לפני הספירה, והשתייכה למחוז אפריקה. בעקבות הרפורמות של דיוקלטיאנוס בשנת 314 לספירה.
עדויות ארכאולוגיות נותרו במקום: מאוזוליאומים, קשתות ניצחון, מרחצאות, תיאטרון ובזיליקה נוצרית.
אחת האנדרטאות שבולטת מאותה תקופה הוא הקבר הפלבי, שנבנה עבור בעל הקרקע המקומי טיטוס פלביוס סעקונדוס בסוף המאה השנייה לספירה. בקבר נמצא שיר בן 110 שורות המנציח את פלביוס. היא הכתובת הלטינית הארוכה ביותר מהעת העתיקה ששרדה.
התיאטרון בקולוניה נבנה בסוף המאה הראשונה לספירה, ככל הנראה כדי לחגוג את העלאת העיר למוניקיפיום, הוא שוחזר ונפתח מחדש להצגות בשנת 2018.
בשנת 544 הביזנטים הובסו על ידי הברברים בקרב Cillium.