איומי נחשב לאחד הגיטריסטים הטובים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים. הצלילים הייחודים שהפיק מהגיטרה שלו, הריפים האימתניים, הסולואים בעלי הסאונד הנמוך ונגינתו הייחודית השפיעו על דורות של מוזיקאים. ב-2005 דירג אותו מגזין "Metal Hammer" במקום הראשון בסקר "מלכי הריפים". ב-2007 דירג אותו מגזין "Classic Rock" במקום ה-6 ברשימת "100 גיבורי הגיטרה הפרועים ביותר". מגזין המוזיקה הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-25 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים". בשנת 2012 הוא דורג במקום ה-7 ברשימת "נגני הגיטרה הטובים בכל הזמנים" של מגזין "Guitar World". ברשימה אחרת באותו מגזין הוא דורג במקום הראשון ברשימת "100 הגיטריסטים של ההבי מטאל הטובים בכל הזמנים".
מנהיג להקת ג'טרו טאל איאן אנדרסון אמר על איומי: "טוני הצליח להפוך פגם פיזי בגופו למשהו שעשה אותו לאגדת גיטרה". בהתייחסו לאיומי אמר ג'ין סימונס: "האיש שהמציא את הריפים שהקימו צבא של נגני גיטרה". רוני ג'יימס דיו הגדיר את איומי כ"מאסטר הריפים האולטימטיבי".
רבים רואים באיומי כאמן שיצר את ההבי מטאל במו ידיו. גיטריסט להקת קווין בריאן מיי החשיב את איומי כ"אב האמיתי של ההבי מטאל". אדי ואן היילן טען כי "ללא טוני, ההבי מטאל כלל לא היה קיים". ג'יימס הטפילד מלהקת מטאליקה שהושפע ישירות מאיומי כינה אותו: "המלך של הריף הכבד". בראד טולינסקי ממגזין " Guitar World" הצהיר כי "לא גראנג', ת'ראש מטאל, דת' מטאל, דום מטאל ומה לא, היו קיימים לולא טוני איומי".
באתר חברת גיבסון דורג איומי במקום הראשון ברשימת "10 הגיטריסטים של המטאל בכל הזמנים", ושם נכתב: "איומי יכול להתפאר בכך שכתב את כמה מהריפים הזכורים בכל הזמנים... נגינתו לחלוטין הנציחה דורות של להקות הבי מטאל שבאו בעקבותיו". באתר Ultimate Guitar Archive דורג במקום העשירי ברשימת "10 נגני הגיטרה הגדולים אי פעם"
מוזיקאים רבים ציינו את השפעתו הישירה של איומי על יצירותיהם, ביניהם ניתן למנות את: ג'ף הנמן, דיימבאג דארל, סלאש, טום מורלו, בילי קורגן, קים ת'איל, ג'יימס הטפילד, ג'רי קאנטרל ועוד רבים אחרים.
ב-19 בנובמבר 2013, קיבל איומי את תואר הכבוד "דוקטור לשם כבוד" מאוניברסיטת קובנטרי. לדברי האוניברסיטה, הענקת התואר נעשתה מתוך רצון לתת כבוד והערכה ל"תרומתו לעולם במוזיקה הפופולרית" והוקרה על "תפקידו כאחד מאבות המייסדים של הרוק הכבד ומעמדו כאחד מהדמויות המשפיעות ביותר בתעשיית המוזיקה".
באתר "השרת העיוור" נכתב עליו:
סגנון.
למעשה, הסאונד הכבד והנמוך שיצר איומי, שהפך עם השנים לסימן הכר ולז'אנר בפני עצמו, נולד מתוך כורח המציאות, שכן עקב פציעתו נאלץ לשחרר את המיתרים של הגיטרה, ובכך יצר את הצליל המוכר. בהשראת ריינהארדט, בנה לעצמו שני אצבעונים מפלסטיק על מנת שישלימו את אצבעותיו הקטועות. איומי הוא גיטריסט שמאלי.
איומי מוכר בחזותו החיצונית המיוחדת: מעיל עור שחור וארוך, משקפי מתכת בעלי עדשות בצבע סגול בהיר, שפם דק וזקן תיש, שיער ארוך וצלב גדול מעטר את חזהו. בישראל, ידוע איומי בכינויו "איש הברזל".
דיסקוגרפיה.
עם בלאק סבאת'.
ראו: דיסקוגרפיה של בלאק סבאת'
עם Heaven &amp; Hell.
ראו: דיסקוגרפיה של Heaven &amp; Hell
תפילאלת
גן האומות בהר הרצל
גן האומות בהר הרצל הוא פארק בהר הרצל שניטע על ידי ראשי מדינות ופמליות זרות שהגיעו לביקורים ממלכתיים בישראל.
הגן משתרע מסביב לרחבת הכניסה הראשית של הר הרצל, בפינה הדרום-מזרחית של בית הקברות האזרחי. בשטח הגן בסמוך אל הרחבה ניצב "פסל המנורה".
בסמוך לכל עץ בגן מופיע שלט קטן ובו ציון שם הנוטע, תאריך הנטיעה וסוג העץ שניטע. בסמוך אל חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל וגם בסמוך אל חלקת גדולי האומה הוקמו שתי מרפסות תצפית אל ירושלים והסביבה. בשטח הגן ברזי מים וכיסאות ישיבה רבים. בפינה הדרום-מערבית של הגן הוכשר שטח למחנאות ונופש.
בשנת 2003 עבר שטח הנטיעות אל יער ירושלים הסמוך, ביער האומות שניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל, משרד החוץ, וארגון אונסק"ו של האומות המאוחדות, כחלק משביל "דרך עץ הזית" העובר ביער ונמצא בסמוך אל דרך יוסף וייץ המחברת את הר הרצל עם קריית משה.
א. פוירשטין
שבט האיבו
המצור על סירקוזה
המצור על סיראקוז
המצור על סירקוז
תום תיבודו
טום תיבודו
נעמה ארז
נעמה ארז (לוין-לביא; נולדה ב-1952) היא משוררת, סופרת ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים בשם נעמה לוין לשלום ודימונה לוין, דור שלישי בעיר מצד אימה. גדלה בתל אביב מגיל שלוש. למדה בבית החינוך לילדי עובדים ע"ש א.ד. גורדון שבתל אביב ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה. בצה"ל שירתה בענף הווי ובידור וכתבה בעיתון "איגרת למש"ק חינוך". בחלקו השני של השירות עבדה בספריית צה"ל.
בשנים 1970–1971 פרסמה סיפורים לילדים ב"דבר לילדים". כמו כן פרסמה שירים במוספים הספרותיים "משא" (דבר) ו"על המשמר" בשנות ה-70 וה-80.
נעמה ארז היא בעלת תואר ראשון בספרות וחינוך, עם השלמות בפילוסופיה, ותואר שני ב"מחקר חינוכי", שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
למדה גם ייעוץ חינוכי לתואר שני.
עבודת התזה נעשתה אצל פרופסור מיכאל חן בנושא "תיוג של ילדים במעבר מבית הספר לחטיבת הביניים". בתקופת לימודיה לתואר השני שימשה בין היתר רכזת השתלמויות מורים של נט"ע (ניסוי טיפוח על-יסודי) בראשותו של פרופ' משה סמילנסקי והייתה חברת צוות כתיבת תוכניות לימודים וניסויין בשטח. אחר-כך עבדה כרכזת צוות וחשיבה לחינוך בשכונות בבית ברל, ניהלה פרויקטים מחקריים בחוגים לחינוך באוניברסיטאות תל אביב והעברית, עבדה בעריכה לשונית בהוצאת זב"מ ובהוראת אנגלית. הדריכה מורים בחטיבה העליונה בלימוד לשון עברית ובלימוד על פי סגנונות חשיבה. עסקה בייעוץ חינוכי בתל אביב (עם חבורות רחוב ונערות במצוקה), יפו (שם יזמה ויישמה תוכנית למניעת אלימות) וערד (עם הקהילה האתיופית).
ארז הייתה בעלת טור חינוכי בעיתון "לאישה" ובעלת טור בייעוץ וטור באסטרולוגיה בעיתון הילדים "ראש גדול". הייתה עיתונאית מערכת במקומון בערד.
היא לימדה תקשורת בין אישית באוניברסיטת בן-גוריון. החלה ללמוד לדוקטורט במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון, בהדרכתו של פרופ' דוד גורדון, אולם לא סיימה, ולימדה במחלקה קריאת טקסט מחקרי.
ארז למדה פסיכותרפיה-קוגניטיבית-התנהגותית בתוכנית הישראלית להכשרה בפסיכותרפיה קוגניטיבית בחסות אוניברסיטת בר-אילן (2007-2005). מאז 2007 עובדת כפסיכותרפיסטית קוגניטיבית התנהגותית בקליניקה פרטית.
עד היום (2014) התפרסמו שישה ספרים פרי עטה של נעמה ארז. שלושת ספריה הראשונים כתבה בשם ל. נעמה ושלושת האחרונים תחת השם נעמה ארז. שיריה וסיפוריה התפרסמו לאחרונה בכתבי העת "עתון 77", "מטען","מאזניים" "המוסך" "שבילים" ו"ביטאון שירה". עמנואל בר קדמא, הצייר ומבקר האומנות של העיתון ידיעות אחרונות הזכיר אותה ב-1979 כחלק מקבוצת משוררים נוספים וביניהם מאיה בז'רנו ורוני סומק שלדעתו כותבים שירה מצוינת בארץ.
החל משנת 2013 עורכת את כתב העת המקוון "נתיבים – כתב עת ליצירה ועיון" (יחד עם שמעון רוזנברג).
נעמה ארז נשואה מאז 1991 לפאול ארז, פרופסור נלווה בחוג להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון ולהם בת אחת.
ספריה.
על הספר כתב בני ציפר בעיתון "הארץ":
'מאחורי הפסוודונים ל. נעמה מסתתרת בחורה רגישה ואמביציוזית... אהבתי את ההעזה של ל. נעמה לנסות כוחה בכל כך הרבה ז'אנרים בספר צנום אחד: שירה בפרוזה, שירים ליריים, פואמות דראמאטיות ומה לא ? ספר אישי ויוצא דופן בנוף ההשתפכויות המילוליות של נערות מתבגרות, הגודש את היוצא לאור בהוצאת "אלף"'.
הספר מטיף לחיים של כאן ועכשיו, מכיוון שהכול אפשרי ושום דבר אינו ברור מאליו.
מ. אבי-שלמה כתב על הספר בעיתון "על המשמר":
'מבקשים אנשים צעירים משני המינים לחשוף רגשות ומחשבות על המתרחש בתוכם ועל הנגלה לעיניהם. להבין ולמצוא פתרונות. המציאות בזרימה ובשינוי, עלולה להפתיע וליצור סיטואציות חדשות.'
אנשים צעירים אחרי מלחמה שמחפשים את עצמם. מעין 'רשומון' שבו כל דמות מספרת במונולוג מה קורה לה בסיטואציה מסוימת.
הספר בנוי מעגלים מעגלים של האישי, הציבורי והרעיוני החופפים ואף חותכים אלה את אלה. הספר מחולק למספר שערים: בשער "בטיפול" שירים העוקצים את הנושא הטיפולי מכל מיני זוויות. השער "מכשפה לא תחיה" עוסק בחריפות בהבטים פמיניסטים.
ספר ילדים העוסק במשמעותה של חברות, הכנסת אורחים ונתינה.
המונח "התעוררות" בשמו של הספר לקוח מהבודהיזם ומהיהדות ומתייחס למשהו הנשגב מהחיים השגרתיים. השער הראשון בספר עוסק במדיטציה. השער השני עוסק בהוויה הישראלית האישית. והשערים האחרים עוסקים בגישור בין תפישתה הרוחנית של ארז לבין מקרים בהם היא נתקלת בתהליך הטיפולי כגון פגיעות נפשית, אלימות במשפחה ועוד העוסק בביקורת חברתית.
אורי מורי
"אוּרי מוּרי" היה קומיקס שיצר אריה נבון בעזרת לאה גולדברג והתפרסם באופן לא רציף בשנים 1934–1967 בעיתון "דבר לילדים".
נבון, הקריקטוריסט של העיתון "דבר", הציע לעורך המוסף לילדים של העיתון, יצחק יציב, ליצור קומיקס לילדים. "אורי מורי" הופיע לראשונה כרצועת קומיקס במוסף לילדים של "דבר", שנה ד, גיליון ג (לט) (30 בנובמבר 1934, כ"ג בכסלו תרצ"ה). לאחר שלוש רצועות, נסע נבון להשתלם בצרפת. כשחזר נבון ב-1937 החל לעבוד בשיתוף פעולה עם לאה גולדברג, שהייתה אז סגנית עורך המוסף שהפך ב-1936 לשבועון – "דבר לילדים". בין עבודותיהם המשותפות היה "אורי מורי", שהופיע מדי שבוע בדף האחרון של "דבר לילדים" – נבון יצר את סדרת האיורים, וגולדברג חיברה לפיהם סיפור מחורז. לימים סיפר נבון: