האמה נבנתה על ידי שליט עכו אחמד אל-ג'זאר והזרימה מים לעכו בתוואי כמעט ישר. מקור המים היה ככל הנראה במעיין עין שיירה שמדרום לכביש 89. המים זרמו בצינורות חרס עד חומות העיר, ונכנסו אליה בתעלה מוגבהת על קשתות וקיר. האמה נהרסה על ידי נפוליאון בעת המצור ששם על העיר בשנת 1799, וכמעט שלא נותרו ממנה שרידים. מסיבה זו עיקר המידע אודותיה מגיע ממפה ששרטט הקרטוגראף הצרפתי פייר ז'אקוטן.
אמת סולימאן פאשה.
אמה זו נבנתה בשנים 1814–1815 על ידי סולימאן פאשה שהיה מושל עכו באותה עת. תוואי האמה היה שונה מעט מזו של אמת אל-ג'זאר - תחילה היא הובילה את המים לכיוון דרום-מערב, וליד מזרעה פנתה דרומה לעבר עכו. מסיבה זו נראית האמה היטב מכביש 4 שבין עכו ומזרעה.
האמה נבנתה בצורת תעלה פתוחה עשויה פיסות חרס או אבן, והאיטום נעשה בעזרת חרסית. גובה התעלה הוא 35 ס"מ ורוחבה זהה. היא הונחה בגובה הקרקע וכוסתה בלוחות אבן. במספר מקומות, ובכללם גם שלושה אתרים בהם חוצה האמה נחלים, היא נישאת על גבי קשתות ובנקודות אלה נותרה תעלת המים פתוחה. הנחלים הם נחל געתון מדרום לבן עמי, נחל בית העמק במזרעה ונחל יסף ליד בית לוחמי הגטאות. גשר הקשתות מעל נחל יסף הוא תוצר של עבודות תחזוקה ושיפוץ לאורך שנות פעולתה של האמה, והוא נישא לגובה של 12.5 מטר.
כשני ק"מ צפונית-מזרחית לחומות עכו הוזרמו המים לתוך צינורות חרס שהונחו על פני הקרקע. לאורך קטע זה נבנו מספר מגדלי סיפון שבהם זרמו המים מהצינור כלפי מעלה, עברו דרך בריכה, וירדו שוב אל הצינור. המגדלים אפשרו את שימור לחץ המים באמה תוך משיכת מים ממנה ואת ניקוי המים ושקיעת הלכלוך המוצק בבריכות. עוד איפשרו המגדלים איתור יעיל של מקטעים בצינור שסבלו מסתימות. ארבעה מגדלים עדיין ניצבים על תילם:
מגדל נוסף ניצב על החומה החיצונית שמצפון לחפיר, ולידו סביל אשר סיפק את צורכי החיילים שהגנו על המקום. משם ירדו המים בצינור אל מתחת לחפיר והחומה הראשית, והועלו אל החומה הפנימית בפינה הצפון-מזרחית של עכו העתיקה. במקום ניצבת "מגלשה" דרכה גלשו המים אל תוך תעלה שהובילה אל הסביל הראשון בתחומי העיר. זה ניצב בקצה המזרחי של השוק הלבן (שוק אל-אביאד). תעלה תת-קרקעית הובילה ממקום זה אל הסביל במסגד אל-ג'זאר ואל עשרות הסבילים האחרים ברחבי העיר.
אמת סולימאן פאשה סיפקה מים לעכו במשך 133 שנים, ועד שבמלחמת העצמאות פוצצו אותה לוחמי ההגנה ליד מזרעה, וניתקו את העיר מאספקת המים שלה. לאחר קום המדינה נעשו ניסיונות לחדש את פעולתה אך הם נזנחו בשל דליפת מים לאורכה. האמה מופיעה על בול משנת 1973 שניפק דואר ישראל בערך נקוב של 1.10 לירות.
ורהפטיג
ורהפטיג הוא שם משפחה ממקור אשכנזי שפירושו הוא אמיתי.
יופ היינקס
יוזף יופ היינקס (בגרמנית: Josef "Jupp" Heynckes; נולד ב-9 במאי 1945 בגרמניה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני לשעבר. היינקס, ששיחק כחלוץ, נחשב לאחד החלוצים הפוריים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הגרמני. כיום הוא נחשב לאחד המאמנים המנוסים ביותר בכדורגל האירופי.
קריירה כשחקן.
היינקס מזוהה עם מועדון הכדורגל של בורוסיה מנשנגלדבך. הוא הצטרף לקבוצה בשנת 1964 בעת ששיחקה בליגה השנייה. בהדרכתו של המאמן הנס וייסווילר, העפילה הקבוצה לליגה הראשונה ותוך מספר שנים הפכה לאחת מהקבוצות הטובות באירופה. בין השנים 1967-1970 שיחק היינקס במועדון הכדורגל הנובר 96, אך לא זכה עמו בתארים. ב-1971 שב לבורוסיה מנשנגלאדבך והיה שותף לזכיותיה באליפות בשנים: 1971, 1975, 1976 ו-1977. כמו כן, זכתה הקבוצה ב-1973 בגביע הגרמני וב-1975 בגביע אופ"א. בעונת 1978 סיים היינקס את קריירת השחקן שלו. הוא השתתף ב-385 משחקים בבונדסליגה והבקיע בהם 220 שערים. הישג זה ממקם אותו במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של הבונדסליגה אחרי גרד מילר וקלאוס פישר. הישג נוסף שלו הוא כיבוש השערים במפעלים האירופאים לקבוצות. ב-64 משחקיו בגביעי אירופה השונים כבש 51 שערים. הישג זה ממקם אותו במקום השלישי בין הכובשים במפעלים האירופאים, אחרי גרד מילר ואאוזביו ולפני אלפרדו די סטפנו. בשיעור הכיבושים למשחק הוא ניצב במקום הראשון עם ממוצע של 0.8 שערים למשחק במפעלים לקבוצות אירופאיות.
בין השנים 1967-1976 היה שותף היינקס לנבחרת מערב גרמניה בה שיחק 39 משחקים רשמיים וזכה עימה באליפות אירופה ב-1972 ובאליפות העולם ב-1974 (בה שיחק במחצית אחת בלבד). במדי הנבחרת המערב גרמנית כבש היינקס 14 שערים.
קריירת האימון.
כמאמן, החל יופ היינקס את הקריירה במועדון הבית שלו בורוסיה מנשנגלדבך ב-1979 וסיים את עידן קריירת האימון הראשונה שלו במועדון בשנת 1987 כאשר הגיעה הצעה מפתה ממועדון הכדורגל באיירן מינכן. בין השנים 1987-1991 קטף היינקס שתי אליפויות בבונדסליגה הגרמנית.
בשנת 1992 ניסה יופ היינקס את מזלו מחוץ לגרמניה. התחנה הראשונה בין השנים 1992-1994 הייתה אתלטיק בילבאו הספרדית, לאחר מכן חזר לגרמניה ואימן את איינטרכט פרנקפורט. בשנת 1997 חזר המאמן לספרד ואימן את טנריפה. רגע השיא בקריירה הגיע בעונה לאחר מכן כאשר קיבל את המשרה היוקרתית במועדון הכדורגל של ריאל מדריד איתם זכה בליגת האלופות לעונת 1997/98.
בשנת 1999 המשיך היינקס את הנדידה באירופה בכיוון בירת פורטוגל ושם אימן את בנפיקה ליסבון לעונה אחת בלבד. בין השנים 2001-2003 חזר היינקס לקבוצתו הראשונה בה אימן בספרד, אתלטיק בילבאו. בשנת 2003 הגיע הצעה ממועדון הכדורגל הגרמני שאלקה 04 וגם שם הפרידה מיהרה להגיע לאחר עונת אימון אחת בלבד. בין השנים 2006-2008 חזר היינקס לאמן את קבוצת נעוריו בורוסיה מנשנגלדבך אך פוטר כאשר הקבוצה שקעה אל מתחת לקו האדום בטבלה. באותה עונה קיבל הצעה מבאיירן מינכן לאימון של שישה מחזורי ליגה בלבד וענה עליה בחיוב. לאחר מכן אימן יופ היינקס את מועדון הכדורגל הגרמני באייר לברקוזן. לאחר הצלחה בליגה עם תפיסת המקום השני בעונת 2010/11, קיבל היינקס הצעה לשוב ולאמן את באיירן מינכן לקנדציה נוספת. עם באיירן זכה שוב בליגת האלופות בעונת 2012/13, לאחר ניצחון במשחק הגמר על בורוסיה דורטמונד. הוא זכה עימה גם באליפות הבונדסליגה ובתואר הגביע הגרמני ובכך השלים טרבל (תואר משולש) היסטורי עבור המועדון. בעקבות הצלחתו הגדולה של היינקס בעונה זו, הוא נבחר כמאמן השנה בגרמניה.
ב-4 ביוני 2013 הודיע היינקס כי הוא לוקח שנת חופשה מאימון. באותו חודש הודיע היינקס בריאיון לעיתון הגרמני "דר שפיגל" כי הוא פורש לחלוטין מעולם הכדורגל וכי לא יחזור לאמן יותר.
ב-6 באוקטובר 2017 4 שנים לאחר שפרש מאימון, חתם היינקס בבאיירן מינכן לקדנציה רביעית במועדון עד לתום עונת 2017-18. מינוי זה בא בעקבות פיטוריו של המאמן הקודם קרלו אנצ'לוטי. היינקס הביא את באיירן מינכן לזכייה באליפות כשהקבוצה מציגה יכולת טובה מאוד, אך לא הצליח לשחזר את הישגיו מעונת 2012/13, כשבאיירן הודחה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד והפסידה בגמר הגביע לאיינטרכט פרנקפורט. עם זאת, היינקס נבחר בסיום עונה זו כמאמן השנה בגרמניה בפעם השנייה בקריירה.
בלננסש
בלננסש (בפורטוגזית: Clube de Futebol Os Belenenses) היא קבוצת כדורגל פורטוגלית שמשכנה ברובע בלן של העיר ליסבון.
היסטוריה.
בלננסש, במשותף עם בואבישטה, היא הקבוצה היחידה מלבד שלוש הקבוצות הגדולות בפורטוגל (בנפיקה ליסבון, פורטו וספורטינג ליסבון) שזכתה באליפות והייתה הראשונה לעשות זאת כאשר זכתה באליפות ליגת העל הפורטוגזית בעונת 1945/1946.
בנוסף זכתה בלננסש בשלושה גביעי פורטוגל בעונות 1941/1942, 1959/1960 ו-1988/1989.
בעונת 1961/1962 שיחקה בלננסש בגביע אופ"א (גביע ערי הירידים) ובכך הפכה לקבוצה הפורטוגזית הראשונה שמשחקת במפעל. הופעתה בעונה זו הסתכמה בהדחה בסיבוב הראשון על ידי היברניאן הסקוטית. במסגרת גביע אופ"א שיחקה בלננסש נגד קבוצת הפאר הספרדית ברצלונה 7 משחקים. באחרון שבהם ניצחה בלננסש 0–1 באצטדיונה הביתי.
ב-1 ביולי 1999, המועדון הקימה את בלננסש סאד (Sociedade Anónima Desportiva - חברת ספורט מוגבלת ציבורית). בשנת , 51% מהמניות של המועדון נמכרו לאיש עסקים פרטי, עקב משבר כלכלי שפקד את הקבוצה. אחד התנאים בעסקה היה, כי בלננסש תוכל לשמור על זכות ווטו לרכוש את המניות בחזרה בעתיד. בשנת , פסק בית המשפט כי לסעיף זה אין משמעות, דבר אשר יצר מתח רב בין שני הצדדים.
ב-30 ביוני 2018 המועדונים התנתקו אחד מהשני, בלננסש סאד תפסה את מקומה של בלננסש בליגת העל הפורטוגזית, והאחרונה הורדה לליגה השנייה של מחוז ליסבון.
חאן אל-עומדאן
חאן אל-עומדאן (בערבית: خان العمدان, תעתיק מדויק: ח'אן אלעֻמדאן; מילולית: "חאן העמודים") שוכן בצמוד לנמל עכו בעכו העתיקה, והוא החאן הגדול והשמור בישראל.
היסטוריה.
החאן הוקם ב-1784, בתקופת שלטונו של אחמד אל-ג'זאר, במקום בו שכן בעבר בית המכס של ממלכת ירושלים הצלבנית. תכנונו של החאן מיוחס באופן אישי לאל-ג'זאר, כמו בנייני ציבור נוספים שהקים. החאן כולל חצר גדולה מוקפת בשתי קומות של אכסדרות, ובהן 40 עמודים, והם שהקנו לחאן את שמו. העמודים נבנו מאבני גרניט שהובאו מקיסריה ומעתלית וכן ממבנים שהקימו הצלבנים בעכו עצמה ונהרסו לשם כך. מעבר לאכסדרות מקורות שתי קומות המבנה בתקרות בצורת קמרון חבית. במרכזה של החצר הוקמה בריכת שיש שהוזנה במים באמצעות אמת עכו.