אבדות הצדדים היריבים במהלך הקרב נותרו שנויות במחלוקת. נראה שהמספר האמיתי של הכלים המשוריינים שנפגעו במהלכו קרוב יותר להערכות הממעיטות. ארמיית הטנקים ה-5 ספגה אבדות כבדות. 300-350 מהטנקים שלה נפגעו, מתוכם כ-200 הושמדו לחלוטין, והיא ספגה כ-5500 נפגעים. קורפוס הטנקים ה-29 איבד כ-70 אחוז ממצבת הטנקים שלו במהלך יום הלחימה. אבדות קורפוס הס"ס ה-2 היו קלות יחסית, ולפי מקורות גרמניים לא עלו על 60–80 טנקים ותותחי סער שנפגעו, מתוכם רק כלים בודדים הושמדו לחלוטין וכ-850 נפגעים. שדה הקרב נותר בשליטת הגרמנים, עובדה שאיפשרה להם לחלץ ולתקן חלק ניכר מהכלים המשוריינים שנפגעו במהלכו.
תוצאות הקרב לא היו חד משמעיות. כוחות הצבא האדום הצליחו אמנם לעצור את המשך ההתקדמות הגרמנית לכיוון פרוחורובקה, אך הם עצמם לא הצליחו להגיע להישגים כלשהם, ומתקפת הנגד הכושלת שלהם עלתה להם במחיר כבד. ייתכן שהפיקוד הסובייטי יכול היה לעשות שימוש נכון יותר בארמיית הטנקים הרעננה שעמדה לרשותו, שנפגעה קשות במהלך הקרב. ניתן לומר שהקרב הסתיים בניצחון טקטי גרמני, ובתיקו אסטרטגי, אולם הוא שכנע את הפיקוד הגרמני, שלרשות הצבא הסובייטי עומדות עדיין עתודות משוריינות רבות עוצמה באזור בליטת קורסק, ושלקבוצת ארמיות דרום אין יכולת להשיג הכרעה במערכה, ובכך אולי טמונה חשיבותו העיקרית.
ב-13 ביולי הורה ואטוטין לכוחותיו לעבור למגננה, והגרמנים ניסו לחדש את התקדמותם לכיוון פרוחורובקה, אך נבלמו על ידי כוחות סובייטיים חזקים. מאנשטיין ויתר על כוונתו המקורית לפרוץ את החזית הסובייטית ולהגיע לקורסק, והחליט להתרכז בניסיון למשוך לקרב את העתודות הניידות הסובייטיות, במטרה לשחוק אותן ולגרום להן אבדות, שלא יאפשרו לצבא האדום לפתוח במתקפה גדולה חדשה נגד הכוחות הגרמניים בחזית המזרחית. ההישג הגרמני המשמעותי ביותר במהלך הימים הבאים (13 - 15 ביולי) היה החבירה של כוחות ארמיית הפאנצר הרביעית עם קורפוס הפאנצר ה-3 מפלגת הארמייה קמפף ב-15 ביולי. סגירת הפער בין שתי הארמיות, לאחר לחימה קשה שארכה שלושה ימים, שחררה לפעולה כוחות גרמניים חזקים, שרותקו קודם לכן להגנה על אגפיהם, אך לא הצליחה לגרום לכיתור כוחות סובייטיים משמעותיים. פיקוד קבוצת ארמיות דרום הגיע למסקנה, שלא ניתן יהיה לפרוץ את מערך ההגנה הסובייטי, ללא תגבור משמעותי של הכוחות התוקפים באמצעות כוחות עתודה, כוחות שלא עמדו לרשותו. כוחן של היחידות הגרמניות התוקפות הותש כמעט לחלוטין. לארמיית הפאנצר הרביעית נותרו פחות ממחצית כלי הרכב המשוריינים איתם פתחה בקרב, ואילו העתודות הסובייטיות נראו כבלתי נדלות. בנוסף לכך, כוחות סובייטיים חזקים תקפו את שני האגפים של הבליטה, שיצרה המתקפה הגרמנית בחזית הסובייטית.
ב-17 ביולי הורה היטלר לקבוצת ארמיות דרום לסגת חזרה לעמדות המוצא שלה בעקבות מתקפה סובייטית חדשה שהחלה באותו יום על עמדות הארמייה השישית וארמיית הפאנצר הראשונה בקו נהר מיוס, מדרום לבליטת קורסק. המתקפה הסובייטית ריתקה את העתודות המועטות שנותרו לקבוצת ארמיות דרום, ואילצה את מאנשטיין להעביר במהירות חלק מדיוויזיות הפאנצר שלו מבליטת קורסק דרומה, כדי לסייע בבלימת המתקפה החדשה. הנסיגה הגרמנית מהשטח שנכבש בבליטת קורסק התבצעה בצורה איטית ומסודרת, תוך ניהול קרבות מאסף עזים נגד הכוחות הסובייטיים, שגם הם היו מותשים מהלחימה הקשה. רק ב-23 ביולי השלימו הגרמנים את נסיגתם לקו בו החזיקו ב-4 ביולי 1943.
נחיתת בעלות הברית בסיציליה.
ב-10 ביולי, בעוד המתקפה הגרמנית על בליטת קורסק בעיצומה, נחתו כוחות אמריקאים ובריטים בסיציליה במסגרת "מבצע האסקי". ב-13 ביולי זימן היטלר למפקדתו את מפקדי שתי קבוצות הארמיות שהשתתפו במתקפה, גינטר פון קלוגה ואריך פון מאנשטיין, והודיע להם שהוא מתכוון לבטל את המשך מבצע מצודה, משום שהוא זקוק לעתודות זמינות למקרה שאיטליה תוצא מהמלחמה כתוצאה מהנחיתה בסיציליה. קלוגה הסכים איתו, שאי אפשר להמשיך במבצע במצב שנוצר (כזכור, הצבא האדום החל במתקפת נגד בגזרתו יום קודם לכן), אולם מאנשטיין, מפקד הזרוע הדרומית של המבצע, טען שאסור להפסיק את המבצע לפני שיובסו העתודות הניידות שהטילו הסובייטים למערכה בגזרתו. היטלר לא קיבל את דעתו, אך אישר לו לדחות את נסיגת כוחותיו במספר ימים.
יש הרואים בשימוש שעשה היטלר בנחיתה בסיציליה תירוץ, שאיפשר לו לבטל את המשך מבצע מצודה מבלי להודות בכישלון המתקפה הגרמנית. הם טוענים שב-13 ביולי כבר היה ברור שלא ניתן להשיג את יעדי המבצע, ולכן לא היה טעם להמשיך במתקפה בבליטת קורסק, שגם כך עלתה לצבא הגרמני במחיר יקר מאוד. הזרוע הצפונית של מתקפת המלקחיים הגרמנית כבר לא הייתה קיימת למעשה, והצבא האדום כבר החל במתקפת הנגד שלו מצפון לבליטה. בגזרה הדרומית, נכשלו כל מאמצי הכוחות הגרמניים לפרוץ דרך מערך ההגנה הסובייטי העמוק, וניסיון להמשיך בהתקפה רק היה גורם לאבדות נוספות ללא תועלת.
הצבא האדום עובר למתקפה.
לאחר בלימת המתקפה הגרמנית על בליטת קורסק, עבר הצבא הסובייטי למתקפה, בהתאם לתוכניות שהוכנו מראש על ידי הסטאבקה. מצפון לבליטת קורסק, החלה המתקפה הסובייטית (מבצע קוטוזוב) כבר ב-12 ביולי, בהשתתפות חזית בריאנסק והאגף המערבי של החזית המערבית. לאחר פריצת קו הביצורים הגרמני, התקדמו כוחות החזית המערבית במהירות מכיוון צפון, ואיימו לכתר את הכוחות הגרמניים בבליטת אוריול. אולם ארמיית הפאנצר השנייה והארמייה התשיעית הצליחו להיערך מחדש ולבלום את התקדמות הטנקים הסובייטיים בסיוע מסיבי של חיל האוויר הגרמני. התקדמות כוחות הצבא האדום הואטה, ולא עלתה על מספר קילומטרים ליום. העיר אוריול נכבשה רק ב-5 באוגוסט, וב-18 באוגוסט השלים הצבא הגרמני את נסיגתו מבליטת אוריול, וקו החזית התייצב כ-25 ק"מ ממזרח לבריאנסק.
לפי תוכנית הפיקוד הסובייטי העליון, המתקפות מצפון ומדרום לבליטת קורסק נועדו להתבצע בעת ובעונה אחת. אולם שתי החזיתות, שנועדו לבצע את ההתקפה בדרום - חזית וורונז' וחזית הערבה - ספגו אבדות כבדות במהלך הדיפת המתקפה של קבוצת ארמיות דרום על בליטת קורסק. ז'וקוב וואסילבסקי שכנעו את סטלין לדחות את פתיחת מבצע רומיאנצב במספר שבועות, כדי לאפשר לשתי החזיתות להשלים את אבדותיהן, ולהכין את המתקפה בצורה אופטימלית. צפיפות הארטילריה בגזרה בה הונחתה המהלומה הסובייטית העיקרית הייתה חסרת תקדים, והגיעה ל-250 קני ארטילריה לק"מ של חזית. כאשר נפתחה לבסוף המתקפה הסובייטית ב-3 באוגוסט, הצליחו הכוחות הסובייטיים להבקיע את מערך ההגנה הגרמני כבר ביום הראשון למתקפה. חזית הערבה כבשה את העיר בלגורוד ב-5 באוגוסט וכוחותיה התקדמו דרומה לאורך הכביש לחרקוב, בעוד חזית וורונז', שתקפה ממערב לה, התקדמה במהירות לכיוון דרום ודרום מזרח וכבשה את העיר בוגודוכוב ב-7 באוגוסט. הכוחות הסובייטיים הגיעו עד למרחק קצר מחרקוב, ואיימו לכתר את הכוחות הגרמניים שהחזיקו בעיר. בשלב זה הנחיתה קבוצת ארמיות דרום שורת התקפות נגד חזקות על ראשי החץ הסובייטיים ממזרח לחרקוב. כוחות חזית וורונז' נסוגו במספר גזרות, אך לאחר שקיבלו תגבורות, הצליחו לבלום את המתקפה הגרמנית, ולחדש את התקדמותם. ב-23 באוגוסט שוחררה חרקוב לאחר קרבות קשים והחזית התייצבה מדרום לעיר ועל קו נהר פסל במערב. בהיסטוריוגפיה הסובייטית מסמן תאריך זה את נקודת הסיום של המערכה סביב בליטת קורסק.
הצבא הגרמני בחזית המזרחית נחלש מאוד בעקבות האבדות שספג במהלך קרב קורסק, והמתקפות הסובייטיות שבאו בעקבותיו. במענה לכך הורה הפיקוד הגרמני על נסיגה כללית לקו נהר הדנייפר, תוך ניהול קרבות מאסף, בתקווה שיוכל להקים קו הגנה "בלתי עביר" בגדה המערבית של הנהר. כוחות הצבא האדום, התקדמו בחזית רחבה מסמולנסק בצפון עד לים אזוב בדרום, ועד סוף ספטמבר 1943 הגיעו לקו נהר הדנייפר כמעט לכל אורכו, ואף הצליחו לתפוס מספר רב של ראשי גשר מעבר לנהר. בראשית נובמבר הצליחה החזית האוקראינית הראשונה, בפיקודו של ואטוטין, לפרוץ מראש גשר מצפון לקייב ולכבוש את העיר ב-6 בנובמבר. עד סוף השנה הצליח הצבא הסובייטי לשחרר את כל שטח אוקראינה ממזרח לנהר הדנייפר, ולהשתלט על שטחים נרחבים בגדה המערבית של הנהר. בפעם הראשונה מאז תחילת המלחמה נגד גרמניה הנאצית, הוכיח הצבא הסובייטי את יכולתו לנהל מתקפה רחבת היקף בכל עונות השנה (ולא רק בחורף), ולהתמודד בהצלחה עם התקפות הנגד של הכוחות הניידים הגרמניים.
סיכום.
אפשר לומר שקרב קורסק סימן את ראשית הקץ של גרמניה הנאצית. הצבא הגרמני הצליח להתאושש משתי מפלות קשות שספג בחזית המזרחית - מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה בחורף 1941/42, והשמדת הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד בחורף 1942/43 - אך לא הצליח להתאושש מהאבדות שספגו כוחותיו הניידים במהלך המתקפה הכושלת על בליטת קורסק, ומתקפות הנגד הסובייטיות שבאו בעקבותיה, ולהחזיר לידיו את היוזמה.