סטראצ'ן בעל תואר ד"ר לרפואה מאוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1981 מומחה בהרדמה.
צומור
צומור (צֻמֻר או צְמָר, במצרית קדומה:Smr; באכדית: Su-mu-ru; באשורית: Si-mi-ra) הייתה עיר פניקית לחופי הים התיכון, בסוריה של היום. העיר שכנה דרומית לארוד.
העיר מוזכרת בספר בראשית, י, יח בפרק המספר אל תולדות בני נח, בתיאור השושלת של כנען נכתב . תיאור זהה מופיע בדברי הימים א א, טז.
העיר הייתה מרכז סחר גדול. צומור מוזכרת בתעודות מימי תחותמס השלישי. לאחר קרב מגידו, העיר הפכה ביחד עם מספר ערים נוספות למרכז שלטון מנהלי מצרי בכנען. העיר מופיעה במכתבי אל-עמארנה מהמאה ה-14 לפנה"ס, שם שליטה היה אחריבתה (Ahribta). על פי המכתבים, בעיר היו מבני שלטון מצרי, וכונתה "מקום מנוחה של פרעה" ו"עירו של השמש".
בעקבות התרופפות השליטה של מצרים בפיניקיה כבש המלך עַבְּד-אַשרתָה (Abdi-Ashirta) מממלכת אמורו את העיר. בעקבות מסע מצרי לאזור נהרג עַבְּד-אַשרתָה והעיר עברה לחסותו של מלך גבל רב-הדה (Rib-Hadda). על פי המכתבים לאחר מכן עַזירוּ (Aziru) בנו של עַבְּד-אַשרתָה שמלך אחריו כבש את צומור. העיר מוזכרת גם ברשימת הערים שנכבשו על ידי סתי הראשון
בשנת 1335 לפנה"ס, במהלך שנת שלטונו האחרונה של אחנתון, פרצה בצומור מגפת טולרמיה (Tularemia). מגפה זו, אשר לה גרמו חיידקי "Francisella tularensis", מוזכרת במכתב אל-עמארנה מס' 96 בו נכתב כי יש מגפה בצומור. בעקבות התפרצות המגפה נאסר על תושבי העיר וכן על סוחרים שביקרו בה להיכנס לתחומי העיר גבל. אמצעי זהירות זה לא הועיל הרבה שכן המחלה התפשטה במהירות לאורך נתיבי המסחר הראשיים של המזרח התיכון והגיעה דרומה עד למגידו, מזרחה עד בבל, מערבה לחופי קפריסין והאיים האגאיים וצפונה לממלכת החתים וארזוה.
מכתב א"ע 96 שנשלח על ידי שר מצרי לריבהדה מושל גבל:
העיר מופיעה גם בפפירוס אנאסטאזי א. פפירוס מראשית ימי שלטונו של רעמסס השני מציין שהעיר הייתה הצפונית ביותר בחוף הפיניקי שבה שהה חיל מצב מצרי. לפי הפפירוס צומור נכללה בגבולה של כנען, שהיה מחוז שלטון מצרי בתקופת הממלכה החדשה. העיר נקראה "צומור" של ססי" כלומר צומור של רעמסס, ומכאן שהייתה רכושו.
העיר מוזכרת בתעודות מתקופתו של תגלת פלאסר הראשון (1115–1076 לפנה"ס), בהן הוא מספר ששט מארוד לצומור במשך שלוש שעות כפולות. בכתובת של המלך האשורי אדד-ניררי השלישי שמלך בין השנים 783-811 לפנה"ס, הוא מציין: . תגלת פלאסר השלישי כבש את העיר בשנת 738 לפנה"ס, העיר הייתה בתחום השפעתה של חמת, והוא צרף אותה ביחד עם ערקה כפחווה. בעקבות מותו של שלמנאסר החמישי בשנת 722 לפנה"ס, מרדה העיר בשלטון האשורי ביחד עם חמת. העיר נכבשה מחדש בשנת 720 לפנה"ס בימי סרגון השני. ברשימת האפונים האשורי מופיעים שני נציבי צומור.
העיר מופיעה גם במטבעות מהתקופה ההלניסטית, וכן בכתביהם של סטראבון ופליניוס הזקן. אצל סטראבון העיר הייתה שייכת לממלכת ארוד. פליניוס מציין שהעיר שכנה בנהר אל-כביר לבין מרתוס.
במשך השנים הועלו מספר הצעות לזיהוי אתרה של העיר, ביניהן תל צמריאן שבו נמצאו שרידים מתקופת הברונזה. תל קאזל, אף על פי שהוא אינו בקרבת הים וטבת אל-חמאם, השוכן ליד הים. הארכאולוג הצרפתי מוריס דונאן (Maurice Dunand) שהחל לחפור באתר הארכאולוגי תל קאזל (Tell Kazel) בשנת 1957 הציע לזהות את האתר עם העיר צומור. האתר שוכן באזור העיר סאפיתא שבמחוז טרטוס.
מכתבי אל-עמארנה.
שמה של העיר מופיע ב-42 מכתבים בקורפוס מכתבי אל-עמארנה, בחלקם שם העיר מופיע במכתב יותר מפעם אחת.
רוד סטראכן
צבי ברוק
צבי ברוק (1 באוקטובר 1869, צ'רניגוב – 1922, ברלין) היה פעיל התנועה הציונית ברוסיה, רב מטעם ורופא.
ביוגרפיה.
ברוק נולד במשפחה אמידה משכילה ושומרת מצוות. ברוק למד בגמנסיה, ולמד עברית. עוד בהיותו נער התחבר לרעיונות חיבת ציון. בשנת 1886 הוא סיים את לימודיו בגמנסיה והתכוון לעלות לארץ ישראל, אך הוריו שכנעו אותו לוותר על הרעיון. משלא עלה לארץ הלך ללמוד רפואה בקייב, הוא סיים את לימודיו בקייב ב-1893. בזמן לימודיו התקיים משיעורי עברית שהעביר.
לאחר עבודה קצרה בפלך צ'רניגוב ופטרבורג הוא התיישב בהומל שם הקים מספר מפעלים למען נצרכי הקהילה היהודית בעיר. החל מ-1901 שימש כרב מטעם בעיר ויטבסק, כמו כן המשיך לעבוד כרופא. היה ציר בדומה הרוסית הראשונה ב-1906 שפוזרה עוד באותה שנה. לאחר פיזור הדומה הוא נעצר, ואחרי השחרור חזר לוויטבסק.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא ושירת בתור רופא. אחרי מהפכת פברואר החל לנדוד ברחבי רוסיה, ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל, היכן שחייו היו קשים. הוא נפטר בברלין ב-1922.
על שמו רחוב בתל אביב.
פעילות ציונית.
כאמור ברוק החל את פעילותו בחיבת ציון עוד בהיותו נער. היה אחד מתומכיו של הרצל. בקונגרס הציוני השני נבחר לוועדת הממונים על הסדר. ברוק היה אחד מתוך עשרה יהודים רוסים שנבחרו לוועדה המתמדת של הקונגרס הציוני השלישי, בקונגרס זה הוא נבחר למורשה גליל של פלכי מוהילב, ויטבסק ומינסק. בקונגרס זה היה בין הדורשים על הקפדה ליישם את עקרון הדמוקרטיה בתוך התנועה הציונית. בסוף הקונגרס נבחר ברוק לוועד הגדול של התנועה הציונית.
בשנת 1921 נבחר לציר מטעם ארץ ישראל בקונגרס הציוני ה-12.
תנועה מרכזית סגורה ובלתי מעוגלת
מנזר ניקודמוס הקדוש
מנזר ניקודמוס הקדוש או מנזר הקדושים ניקודמוס ויוסף הרמתי הוא מנזר של משמורת ארץ הקודש, השוכן ברחוב ביאליק ברמלה. המנזר מכונה באופן עממי גם בשם "מנזר פרנציסקוס".
היסטוריה.
ראשיתו של המנזר בשטח שנקנה בידי משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית ב-1396. במהלך המאה ה-15 הוקמה על שטח זה אכסניה שהייתה נטושה כאשר לא פקדו אותה צליינים. במאה ה-16 זוהה האתר עם ביתו של יוסף הרמתי, הוקמה בו כנסייה והוא נתקדש. בסמוך לבית יוסף זיהו הנזירים את ביתו של ניקודמוס הקדוש, שעליו נאמר שהיה איש הסנהדרין ושהביא מור ואהלות לרחצת גופו של ישו לאחר הורדתו מהצלב.
באכסניה זו לן נפוליאון כאשר היה ברמלה ב-1 במרץ 1799, ולפי האגדה, עם בוקר, כאשר התעורר בטרם עת בשל קריאת המואזין במסגד הסמוך, ירה בו למוות. במאה ה-19 נבנה המנזר מחדש ורוב חלקי האכסניה הישנה נעלמו, אם כי חלק ממנה שרד בצידו הדרומי של המתחם. בשנת 1902 נחנכה במקום כנסייה חדשה המוקדשת להורדת ישו מהצלב, וליד המנזר נבנה בית ספר השייך לרשת החינוך הפרנציסקאנית, ה"טרה סנטה".
האתר.
הכנסייה באתר בנויה ממעבר בודד והיא פונה לכיוון דרום. בפינתה הדרום-מזרחית ניצב מגדל פעמונים בעל צריח מחודד, המתנשא לגובה של 40 מטרים. הכנסייה ידועה בזכות ציור מקורי של טיציאן, המתאר את ההורדה מהצלב. הציור נתרם בשנת 1846 בידי העיר מדריד אשר לקחה את המנזר תחת חסותה במאה ה-19, והוא שוכן במרכזו של האפסיס. משני צדדיו קבועים חלונות ויטראז' המתארים את צליבת ישו ואת ההורדה מהצלב. משמאל לאפסיס ניצב פסלו של יוסף הרמתי, ומימין פסלו של ניקודמוס האוחז בידיו בתכריכים ובתיבת בשמים. גם פסלים אלה הם מתנת העיר מדריד.
הידרופוניקס
מארי שנטל, נסיכת יוון
מארי שנטל קלייר, נסיכת יוון, נסיכת דנמרק (Marie-Chantal Claire, Crown Princess of Greece, Princess of Denmark) (נולדה ב-17 בספטמבר 1968 בשם מארי שנטל מילר; Marie-Chantal Miller), היא רעייתו של פבלוס, נסיך יוון יורש העצר לשעבר של יוון.
ילדותה ונעוריה.
מארי שנטל נולדה בלונדון, האמצעית מבין שלוש בנותיו של היזם והמיליונר רוברט וורן מילר ואשתו מארי שנטל פזנט, אמה אקוואדורית ואביה אמריקאי ממוצא בריטי וצרפתי וצאצא להנרי הראשון, מלך אנגליה, לואי הרביעי, מלך צרפת וויליאם הראשון, מלך סקוטלנד, היא גדלה בהונג קונג בשל עסקיו של אביה ובגיל 9 עברה לשווייץ על מנת ללמוד בפנימיית לה רוזי היוקרתית, בה נוהגים להתחנך רבים מבני משפחות המלוכה בעולם, ב-1982 העתיקה את לימודיה לשנה לבית ספר פרטי לבנות בפריז ואת התיכון היא סיימה בפנימייה בניו יורק, לאחר סיום לימודיה בבית ספר החלה ללמוד לתואר בתולדות האמנות באוניברסיטת ניו יורק אך עזבה את הלימודים אחרי שנה לאחר שיורש העצר היווני הציע לה נישואים במהלך חופשת סקי בגשטאט, שווייץ.
למרי שנטל שתי אחיות:
שלוש האחיות מילר ידועות בכך שנישאו לבני מלוכה ומשפחות עשירות מן המעמד הגבוה.
ב-2000 ייסדה מארי שנטל חברה על שמה המשיקה בגדים ואביזרים יוקרתיים לילדים על שעיצבה, היא כתבה ואיירה גרסה מחודשת של סיפור הילדים "הנסיכה והצפרדע" שהיווה חלק מסדרת ספרים של מעשיות לילדים שתכננה להוציא, היא משמשת כחברת הנהלה בבית ספר האמריקאי הלאומי לבלט ובמרכז לבריאות בעלי חיים ובנוסף היא נמנית מבין המייסדית של המרכז האמריקאי למורשת ונטית.
ב-2011 החליטה מארי שנטל לוותר על אזרחותה האמריקאית.
משפחתה.
בתחילת 1995 התארסה מארי שנטל לפבלוס, יורש העצר היווני ובנם של מלך יוון לשעבר קונסטנטינוס השני, מלך היוונים והמלכה אנה מריה, מלכת יוון, היא המירה את דתה מנצרות קתולית לנצרות יוונית-אורתודוקסית בטקס פרטי בכנסייה בניו יורק על מנת להינשא לו, טבעת אירוסיהן הייתה קבושון ספיר שעליו יהלום בצורת לב והם נישאו ביולי באותה שנה בכנסייה היוונית של לונדון והיא תוכננה על ידי מארגני החתונות הידועים בעולם, בין אורחי החתונה נכללו רבים מבני משפחות המלוכה באירופה ופוליטיקאים יוונים, החתונה שודרה בשידור ישיר לטלוויזיה היוונית דבר שתרם לפופולריות של משפחת המלוכה היוונית שגלתה מהמדינה והוביל לתמיכה ציבורית בחידוש מוסד המלוכה ביוון.
לזוג יורשי העצר נולדו חמישה ילדים:
ליאור הוכמן