חצור העתידה כוללים את כל השטח המיועד לכפר העבודה פאר-עם, הננו נאלצים לבטל את הכפר הזה.
לאחר שנה נוספת, הופסק הסיוע למושב ונלקח מהם הציוד החקלאי כולל המשאית והטרקטור. התושבים נדרשו על ידי המוסדות להחליט אם ברצונם לעבור ולהתיישב במקום אחר, או להשתכן בחצור. התקיימה אספה בנושא זה בבית הכנסת בתחילת 1952. בינתיים הוסיפו התושבים לעבוד בסביבה בהכשרת קרקעות, וכן בבניית הבתים הראשונים של חצור.
המוסדות שכנעו את רוב התושבים לעבור למושב חדיד עילית ליד לוד. הייתה טענה שהעברתם למקום זה לא הייתה מתוך שיקול של טובת התושבים, אלא מתוך שיקול של תנועת ההתיישבות של הפועל המזרחי, שהאזור שבו נמצאת חדיד הוקצה להם, והיה להם צורך למלא את היישוב חדיד עילית שהתרוקן מתושביו הקודמים. מנגד, הכחישו טענה זו, וטענו שלא הייתה זו החלטה של הפועל המזרחי אלא של המוסדות המיישבים, וההחלטה להושיבם בחדיד הייתה על פי גורמים ביטחוניים.
פירוק היישוב.
בחודש אוגוסט 1952 עברו 15 משפחות ליישוב ספסופה, ובחודש אוקטובר אותה השנה עברו 44 משפחות לחדיד. כמה משפחות עברו לחצור או למקומות אחרים בגליל. נראה שכמה משפחות נשארו בפאר-עם עוד מספר חודשים, לפני שעברו לחצור, שהוקמה תחילה כמעברה בשנת 1953.
בשנת תשכ"ב-1962 הועלה רעיון להפוך את שרידי הכפר ל"כפר מזרחי לתיירים" כדי לפתח את התיירות באזור חצור, אך רעיון זה לא יצא לפועל.
בקיץ תשכ"ו-1966 נהרסו שרידי בתי הכפר פירעם, והמושב פאר-עם הועבר לידי מינהל מקרקעי ישראל, כחלק ממהלך ארצי.
בריאן פיצפטריק
בריאן קווין פיצפטריק (באנגלית: Brian Kevin Fitzpatrick; נולד ב-17 בדצמבר 1973) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קהיליית פנסילבניה, מאז 2017. בשנים 2017–2019 נספר מחוזו כמחוז הקונגרס השמיני. פיצפטריק, בעברו סוכן בלשכת החקירות הפדרלית (FBI), הוא חבר המפלגה הרפובליקנית המשתייך לאגף המתון במפלגה.
ביוגרפיה.
פיצפטריק נולד בפילדלפיה וגדל ביישוב לוויטאון (Levittown) הסמוך, וב-1992 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון בישופ איגן השוכן בפיירלס הילס. ב-1996 השלים באוניברסיטת לה סאל לימודי תואר ראשון במנהל עסקים, וב-2001 קיבל תואר שני באותו התחום מאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה בנוסף על תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של האוניברסיטה. טרם כניסתו לחיים הפוליטיים היה עוזר מיוחד לתובע הפדרלי של ארצות הברית בקליפורניה וסוכן מיוחד של לשכת החקירות הפדרלית במדינה. ב-FBI שימש כמפקח לאומי של יחידת השחיתות השלטונית בבולשת, והוביל את תוכנית הבולשת לאכיפת פשעי בחירות ודיני מימון קמפיינים. בין היתר שירת בקייב, במוסול, ובוושינגטון הבירה. במהלך מלחמת עיראק הוצב לצד הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
בבחירות 2016 התמודד פיצפטריק על ייצוג מחוז הקונגרס השמיני של פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית אשר נותר לא-מאויש לאחר פרישתו של אחיו מייק פיצפטריק , שפרש מהקונגרס כדי לקיים את הבטחתו להגבלת כהונה בת ארבע קדנציות. ב-26 באפריל 2016 התקיימו בחירות מקדימות במפלגה הרפובליקנית ובהן גרף פיצפטריק 78.4% מהקולות. ביום הבחירות הכלליות גבר פיצפטריק על מועמד המפלגה הדמוקרטית וחבר בית הנבחרים של פנסילבניה סטיב סנטרסיירו עם 54.6% מקולות הבוחרים. הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017, עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית.
לקראת בחירות 2018, החיל בית המשפט העליון של פנסילבניה שינויים במפת מחוזות הקונגרס של המדינה. מחוז הקונגרס השמיני אותו ייצג פיצפטריק הפך למחוז הקונגרס הראשון. המחוז לא עבר שינויים דרסטיים ביחסית לתצורתו הקודמת, אך סופחו אליו חלקים ממרכז מחוז מונטוגומרי, מה שהפך אותו למעט יותר דמוקרטי. חרף שינויים אלה נבחר פיצפטריק לכהונה נוספת בבית הנבחרים האמריקאי והושבע לכהונתו השנייה עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. בפורום שנערך בספטמבר 2018 בהנחיית "מרכז המדיניות הדו-מפלגתית" ו-The Hill, קבע פיצפטריק כי שינויי האקלים בידי האדם הם סוגיה פוליטית רצינית, והצהיר כי על עמיתיו הרפובליקנים "להכיר במציאות ולא להכחישה".
פיצפטריק תומך בנישואים של בני זוג מאותו המין, ובמהלך הקונגרס ה-117 הצביע בעד "חוק השוויון", ששם לו למטרה להרחיב הגנות מפני אפליית להט"ב בארצות הברית. בנוסף, הוא גם תומך בעריכת בדיקות רקע נוקשות יותר לכל המבקשים לרכוש ולסחור בכלי נשק. ב-19 במאי 2021 נמנה פיצפטריק בין 35 רפובליקנים בבית הנבחרים שתמכו בהקמת ועדת חקירה לאירועי ההסתערות על הקפיטול. ב-21 באוקטובר אותה שנה הצביע בעד הרשעת סטיב באנון, מקורבו של טראמפ, בביזוי הקונגרס.
ויטקוס
ויטקוס (בקצ'ואה: Vitcos) היה אתר מגורים של אצילי האינקה ומרכז טקסי של מדינת נאו-אינקה (1537–1572). האתר הארכאולוגי של ויטקוס העתיקה, הנקרא רוסאספטה (Rosaspata), נמצא בנפת וילקבמבה (Vilcabamba) של הפרובינציה במחוז קוסקו שבפרו. החורבות נמצאות על רכס המשקיף על המפגש של שני נהרות קטנים והכפר פוקיורה (Pucyura). בני האינקה כבשו את וילקבמבה, האזור בו שוכנת ויטקוס, בערך בשנת 1450 לספירה, והקימו מרכזים במאצ'ו פיצ'ו, צ'וקקיראו, ויטקוס ווילקבמבה. ויטקוס הייתה לעיתים קרובות מקום מגוריהם של שליטי מדינת נאו-אינקה עד לכיבוש הספרדי של המעוז האחרון של בני האינקה ב-1572.
מיקומה של ויטקוס נשכח מאוחר יותר עד 1911 כאשר החוקר היירם בינגהאם השלישי זיהה את החורבות שהיו מוכרות לפרואנים המקומיים כרוסאספטה (בקצ'ואה: Rusaspata) בתור ויטקוס העתיקה. חורבות המרכז הטקסי של האינקה של ("הסלע הלבן") נמצאות כקילומטר אחד דרומית לארמון האינקה שהוא המאפיין הבולט של רוסאספטה.
היסטוריה.
אזור הפרובינציה לה קונבנסיון בה שוכנת ויטקוס מבותר ביותר, הוא משתרע על המורדות הצפון-מזרחיים של הרי האנדים ומשתפל עד לאגן האמזונאס. השטח כולל הרים מכוסי שלג, יערות, ג'ונגל של הרמות הנמוכות ונהרות השוצפים בקניונים עמוקים. הגישה והתעבורה בתוך האזור היו קשים ועתידים להקשות על מאמצי הספרדים להרוס את המאחזים האחרונים של אימפריית האינקה.
בני האינקה כבשו את אזור וילקבמבה בערך משנת 1450 לספירה, והקימו מרכזים מרכזיים במאצ'ו פיצ'ו, צ'וקקיראו, ויטקוס ווילקבמבה. לפיכך, בני האינקה הכירו את האזור כאשר קיסר האינקה, מאנקו אינקה יופאנקי, ניצח בקרב אויאנטאיטמבו את הספרדים ובני בריתם האינדיאנים בינואר 1537. למרות הניצחון היה מאנקו תחת איום צבאי ספרדי. הוא החליט שאויאנטאיטמבו קרובה מדי לקוסקו שבשליטת הספרדים, והוא נסוג מערבה למרכז האינקה בוויטקוס. דייגו דה אלמגרו שלח את הסגן שלו, , לרדוף אחריו עם 300 ספרדים ובני ברית אינדיאנים רבים. אורגונייס כבש את ויטקוס ביולי 1537, בזז אותה ולקח שבויים רבים, אך מאנקו נמלט.
בשנת 1539 שרד מאנקו אינקה פשיטה נוספת של הספרדים בפיקודו של שכללה חיל משלוח ובו 300 חיילים ספרדים ובני ברית אינדיאנים. הספרדים והאינקה נלחמו בקרב בוואיינה פוקארה (Huayna Pukara - מבצר ואיינה), ממערב לוויטקוס, וכ-22 קילומטרים מווילקבמבה. מספר ספרדים ואינדיאנים נהרגו, אך מאנקו שוב נמלט. פיסארו שהה באזור יותר מחודשיים בחיפוש אחר מאנקו ללא הצלחה, אך לכד את אשתו הראשית של מאנקו, קורה אוקיו (Cura Ocllo). הספרדים כתבו על האזור ש"דרושים משאבים גדולים כדי לחדור לחבל ארץ זה. זה יכול להיעשות רק עם הוצאה גדולה מאוד". הספרדים לא ניסו לשלוח עוד משלחת צבאית גדולה עד 1572. כפי שהראו שתי הפשיטות הספרדיות, ויטקוס הייתה נגישה לספרדים ומאנקו פיתח את וילקבמבה כמקלט מרוחק יותר. עם זאת, לאורך העשורים שבהם שרדה מדינת הנאו-אינקה, המשיכה ויטקוס להיות מקום מגוריהם של קיסרי האינקה ואתר של טקסים דתיים רבים, במיוחד במקדש הסמוך של ניוסטה היספאנה (יורק רומי (Yurak Rumi), הנקרא גם "הסלע הלבן"). בני האינקה העדיפו את ויטקוס כמקום מגורים בגלל גובהה מעל פני הים (2,980 מטר) מאשר את וילקבמבה (1,450 מטר), בדומה לביתם המקורי של האינקה ברמות הגבוהות.
ניסיונות ספרדים לכבוש את וילקבמבה נעצרו בגלל לוחמה פנימית בין הספרדים. קבוצה של שבעה עריקים ספרדים, כולל הרוצח של פרנסיסקו פיסארו, מצאה מקלט אצל מאנקו אינקה. ב-1544, הם רצחו אותו בוויטקוס בניסיון לקבל חנינה מהכתר הספרדי. הספרדים נמלטו, אך השומרים של מאנקו רדפו והרגו אותם. העשורים שלאחר מותו של מאנקו היו ברובם שלווים, שכן בני האינקה שרדו במקומות הנידחים של האימפריה שלהם בזמן שהספרדים גיבשו את הכיבוש במקומות אחרים.
בשנת 1570, היחסים בין הספרדים לאינקה היו ידידותיים מספיק כדי ששני נזירים קתולים הורשו להתיישב בכפרים ליד ויטקוס. הנזירים גמלו למארחים שלהם כשהובילו את קהילתם בהתקפה ששרפה את מקדש נויסטה היספאנה. אחד הכמרים גורש. השני נרצח על ידי בני האינקה, לאחר שהואשם שהרעיל את הקיסר טיטו קוסי יופאנקי, בנו של מאנקו אינקה. אחיו של טיטו קוסי, טופאק אמארו, הפך לקיסר.
טופאק אמארו היה עוין הרבה יותר לספרדים מאשר טוטי קוסי ותומכיו הרגו שליח שנשלח על ידי המשנה למלך של פרו פרנסיסקו דה טולדו. בתגובה הורה טולדו על פלישה לווילקבמבה על ידי שני צבאות הכוללים יותר מ-300 ספרדים ו-2,000 בעלי ברית, כולל 500 קניארים, בעלי ברית ותיקים של הספרדים. ביוני 1572, הכוח הספרדי נחל הצלחה, כבש את ויטקוס, ווילקבמבה, לכד את הקיסר טופאק אמארו ושם קץ למדינת נאו-אינקה.
הגילוי מחדש.