אישה ושמה גולדה
אישה ושמה גולדה (באנגלית: A Woman Called Golda) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי משנת 1982 המבוסס על חייה של גולדה מאיר. את הסרט ביים אלן גיבסון ומככבת בו אינגריד ברגמן בתפקיד מאיר. זה היה תפקידה האחרון של ברגמן לפני מותה, ועבורו זכתה לאחר מותה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב. הסרט זכה בשני פרסי אמי נוספים, כולל פרס סרט הדרמה הטוב ביותר.
תקציר עלילה.
ב-1977 חוזרת גולדה מאיר לבית הספר בו למדה בנערותה במילווקי, ומספרת לתלמידים את סיפור חייה. היא חוזרת לילדותה ברוסיה ולהגירת המשפחה לארצות הברית כדי לברוח מרדיפת היהודים באירופה. בצעירותה היא חולמת על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. היא נישאת למוריס מאירסון והשניים עולים לפלשתינה ומתנדבים בקיבוץ מרחביה, אך בשל מצב בריאותו של מוריס הם נאלצים, לאכזבתה של גולדה, לעזוב את הקיבוץ ואת העשייה בו ולעבור לירושלים. בירושלים הופכת מאיר לפעילה בולטת בתנועה הציונית. מסירותה המוחלטת לעניין הציוני ולתפקידיה הממלכתיים על חשבון זמנה עם מוריס גורמת להתרחקות בין השניים, אך הם נשארים נשואים עד מותו של מוריס ב-1951.
הסרט ממשיך ועוקב אחרי חייה של מאיר במהלך העשורים הראשונים לקיומה של ישראל, דרך התמנותה לתפקיד ראש הממשלה ועד לימים הקשים של מלחמת יום הכיפורים, בעקבותיה התפטרה מתפקידה.
פרסים.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אמי וזכה בשלושה:
הסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב וזכה באחד:
אינגריד ברגמן קיבלה את שני הפרסים לאחר מותה.
דררה (סוג)
דררה (שם מדעי: Psittacula) הוא סוג עופות ירוקים ממשפחת הדרראים שבסדרת התוכאים.
רב הדררות חיות ביערות הטרופיים של אסיה וגם של אפריקה ובאיים באוקיינוס ההודי. הסוג מקורב לסוגי התוכים "Psittinus cyanurus" ו-"Loriculus" שחיים רק באסיה.
הדררות הם תוכים ירוקים עם ראשים צבעוניים, מקורם חזק וזנבם ארוך וצבעוני וניזנים בעיקר מפירות.
מינים.
קיימים 15 מיני דררות:
מינים נוספים שנכחדו:
תא-וורת
דג'חותי
פיקאר
חנה רובינה
מרטינס
מרטינס (מרטינְס ומרטינֶס) הוא שם משפחה ממקור ספרדי. לעיתים נהגה כ"מרטינֶז" בהשפעת השפה האנגלית.
לוברסקי
לוברסקי הוא שם משפחה.
קרול או'דלה
קרוּל או'דלה (באירית: Cearbhall Ó Dálaigh 12 בפברואר 1911 – 21 במרץ 1978) היה מדינאי אירי שכיהן כנשיא אירלנד החמישי בין השנים 1976-1974. או'דלה התפטר ב-1976 עקב התנצחות עם הממשלה. בנוסף לתפקידו כנשיא הייתה לו קריירה משפטית מרשימה כתובע הכללי של אירלנד וכנשיא בית המשפט העליון.
ראשית חייו.
קרול או'דלה נולד בעיר בריי שבמחוז ויקלו לאב שהיה בעל חנות עם מידת התעניינות מועטה בפוליטיקה. הוא היה הבן השני במשפחה וכן היו לו שתי אחיות צעירות ממנו. הוא למד בבית ספר לבנים ומאוחר יותר בבית ספר קתולי. בעת לימודיו באוניברסיטת דבלין הוא היה בעל תפקיד במועדון הויכוחים ההיסטורי והספרותי של האוניברסיטה. כמו כן הוא שימש כעורך הלשון האירית של העיתון הארצי The Irish Press.
קריירה.
לאחר סיום לימודיו האקדמאים הצטרף או'דלה למפלגת פיאנה פול ושירת בהנהגת המפלגה בשנות השלושים. ב-1946 הוא מונה להיות התובע הכללי של אירלנד על ידי הטישך (ראש הממשלה) איימון דה ואלירה ושימש בתפקיד זה עד 1948. לאחר כישלונו להיבחר הן לסנאט האירי, הבית העליון והן לדאל אירן, הבית התחתון של הפרלמנט בבחירות של 1948 ו-1951, הוא מונה מחדש להיות התובע הכללי וב-1953 הוא מונה להיות השופט הצעיר ביותר של בית המשפט העליון. פחות מעשור לאחר מכן הוא מונה להיות נשיא בית המשפט העליון ביוזמתו של ראש הממשלה דאז, שון למס. בשנות צעירותו הוא היה שחקן חובב נלהב והתיידד עם השחקן סיריל קיוזאק. מסופר שהשניים העמידו משמרת מחאה מול אירוע הקרנת הבכורה של הסרט "דארבי אוגיל והאנשים הקטנים" (Darby O'Gill and the Little People) שהוקרן בדבלין ב-1959, מתוך תחושתם שהסרט הציג את העם האירי בצורה סטריאוטיפית. יחד עם זאת, אין מקורות מהזמן ההוא המעידים על התרחשותו של אירוע זה.
ב-1972 הציע ראש הממשלה ג'ק לינץ' למפלגות האופוזיציה להסכים למועמדותו של או'דלה כנשיא לקראת סיום תקופת כהונתו השנייה של דה ואלירה ביוני בשנה שלאחר מכן. יחד עם זאת, מפלגת פינה גייל, שהייתה בטוחה בהצלחתו של מועמדה טום או'היגינס בבחירות לנשיאות ב-1973 (הוא כמעט והביס את דה ואלירה בבחירות של 1966), דחתה את ההצעה. בכול אופן, מועמדה של מפלגת פיאנה פול, ארסקין המילטון צ'ילדרס ניצח במרוץ לנשיאות.
כאשר הצטרפה אירלנד לשוק האירופי המשותף, מינה ג'ק לינץ' את או'דלה כשופט שייצג את אירלנד בבית הדין האירופי לצדק. עם מותו של הנשיא צ'ילדרס באופן פתאומי ב-1974 היה או'דלה המועמד המוסכם לתפקיד על כל המפלגות.
נשיא אירלנד.
כהונתו של או'דלה כנשיא הייתה שנויה במחלוקת. מחד, הוא היה אהוד בקרב דוברי השפה האירית ובקרב אמנים שיצרו בה וזכה לכבוד מצדם של רפובליקנים. מאידך, יחסיו עם ממשלת הקואליציה ועם חובבי השפה האנגלית, במיוחד עם קונור קרוס או'בריין וליאם קוסגרייב, היו מתוחים מאוד.
החלטתו להפעיל את סמכותו להעביר נוסח הצעת חוק לעיונו של בית המשפט העליון כדי לבחון את התאמתו לחוקה, גרמה לו להתעמת עם הקואליציה של מפלגת פיאנה גייל ושל מפלגת הלייבור. בעקבות רציחתו של שגריר בריטניה באירלנד, כריסטופר אברט ביגס, על ידי הצבא האירי הרפובליקני ב-23 ביולי 1976, הודיעה הממשלה על כוונתה להכריז על מצב חירום לאומי. או'דלה העביר את הצעת החוק ליישום מצב החירום לבית המשפט העליון. בית המשפט העליון אישר שהחוק מתיישר עם החוקה וב-16 באוקטובר חתם עליו הנשיא. באותו יום נהרג שוטר מהגארדה שיכנה (משטרת אירלנד) מפצצה שהפעיל הצבא האירי הרפובליקני במונטמליק (Mountmellick). שרים בממשלה ראו בצעדיו של או'דלה ככאלה שעודדו את ביצוע ההרג. ביום המחרת תקף שר ההגנה, פאדי דונגן, באוזני קציני צבא בכירים, את הנשיא על כך שהפנה את הצעת החוק לבית המשפט העליון. מתוך עיון במסמכיו האישיים של או'דלה ניתן לראות שהוא החשיב את מערכת היחסים בינו (המפקד העליון של כוחות ההגנה של אירלנד) לבין שר ההגנה, כ"חסרי תקנה" עקב ההערות שהשמיע על הנשיא באוזני צמרת הצבא. דונגן הציע שהוא יתפטר, אך ראש הממשלה קוסגרייב סירב לקבל את התפטרותו. היה זה הקש ששבר את או'דלה, שסבר שקוסגרייב נכשל גם בחובתו החוקתית לעדכן את הנשיא באופן סדיר. הוא התפטר ב-22 באוקטובר 1976, "כדי להגן ולשמור על הכבוד והעצמאות של הנשיאות כמוסד". בתפקיד הנשיא ירש אותו פטריק הילרי.
קרול או'דלה הלך לעולמו ב-1978, פחות משנתיים לאחר התפטרותו מתפקיד הנשיא. הוא נקבר בסנים (Sneem) שבמחוז קרי.
המשטרה החשאית הרוסית
פאוזי גולאם
פאוזי גולאם (בערבית: فوزي غلام, בצרפתית: Faouzi Ghoulam; נולד ב-1 בפברואר 1991) הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי המשחק בעמדת המגן השמאלי בנאפולי ובנבחרת אלג'יריה.
קריירה.
גולאם התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סנט אטיין. ב-22 בספטמבר 2010 גולאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת גביע הליגה הצרפתי נגד ניס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד ולנסיין וסיים את העונה עם 11 משחקים. בינואר חתם בנאפולי האיטלקית.
לאחר ששיחק בנבחרת הצעירה של צרפת החליט גולאם לייצג את נבחרת אלג'יריה. גולאם זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2013. ב-26 במרץ 2013, גולאם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
דבורה (חרק)
מאטיה דסטרו
מאטיה דסטרו (באיטלקית: Mattia Destro; נולד ב-20 במרץ 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק באמפולי בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים.
דסטרו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסקולי. בשנת הצטרף למחלקת הנוער של אינטר מילאנו. ב-20 ביולי 2010 עבר לגנואה במסגרת עסקת העברתו של אנדראה ראנוקיה שעשה את הדרך ההפוכה. ב-12 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בהפסד 1–3 נגד קייבו ורונה.
בשנת , דסטרו הושאל לסיינה תמורת 1.5 מיליון אירו עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו. דסטרו הפך למלך השערים של המועדון עם 12 שערים.
ב-30 ביולי 2012 חתם ברומא תמורת 16 מיליון אירו. ב-2 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד אינטר מילאנו. ב-4 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–4 נגד פלרמו, אך לאחר שהוריד את החולצה תוך כדי חגיגת השער קיבל צהוב שני והורחק. דסטרו הבקיע 5 שערים בגביע והפך למלך השערים של המפעל בעונתו הראשונה במועדון.
בינואר 2015 הושאל למילאן עד לסיום העונה.
ב-20 באוגוסט 2015 חתם בבולוניה לחמש שנים עבור 6.5 מיליון אירו.
בינואר 2020 הושאל לגנואה עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית.
דסטרו היה חלק מכל הנבחרות הצעירות של איטליה, והשתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 שהייתה האליפות האחרונה שלו בנבחרות הצעירות. דסטרו נכלל בסגל המורחב של הנבחרת הבוגרת לקראת יורו 2012 אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לאליפות. ב-15 באוגוסט 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 נגד . ב-11 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד . הוא נכלל גם בסגל הרחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי.
תומאס ליגוטי