בעוד ג'ולייט מצהירה על אהבתה לרומיאו, על אף היותו בן למשפחת מונטגיו, רומיאו מתנגב מאחוריה ומפתיע אותה. ג'ולייט מזועזעת כי הוא סיכן את חייו, אך רומיאו אומר לה שלא אכפת לו אם ייתפס. ג'ולייט, אשר נאלצת לעזוב שכן האומנת מחפשת אחריה, אומרת לרומיאו כי אם ביום המחרת ישלח לה הודעה - היא תהיה שלו. רומיאו מבקר את האב לורנס (פיט פוסלתווייט), ואומר לו כי הוא רוצה להתחתן עם ג'ולייט. לורנס מסכים, וביום המחרת רומיאו מודיע על כך לג'ולייט באמצעות האומנת שלה, ושני האוהבים נישאים זה לזו - בסתר.
טיבלט מתעמת עם מרקוציו, בו-בזמן שרומיאו מגיע למקום עם תום חתונתו הסודית. רומיאו מנסה להרגיע את הרוחות ולעשות שלום, אולם טיבלט תוקף אותו. לאחר שרומיאו מסרב להילחם בו, מרקוציו מתערב, תוקף את טיבלט בעצמו, שולף את אקדחו ומתכוון לירות - אך רומיאו עוצר אותו. טיבלט תופס בידו שבר זכוכית, ומשסף באמצעותו את ביטנו של מרקוציו, אשר נופל ומת, לא לפני שהוא מספיק להטיל קללה על שני הבתים. טיבלט בורח מן המקום, אולם רומיאו יוצא בעקבותיו, רודף אחריו והורג אותו.
הנסיך מגרש את רומיאו מהעיר. רומיאו, מתחבא בביתו של האב לורנס, טוען שהוא מעדיף למות מאשר להיות מגורש. האחות מספרת לרומיאו כי ג'ולייט מחכה לו. באחוזת משפחת קפולט - ג'ולייט מתפללת, מזועזעת מאירועי היום. כאשר רומיאו מטפס על מרפסת חלונה, היא מנשקת אותו, והשניים מקיימים יחסי מין. פולג'נסיו מחליט כי ג'ולייט תתחתן עם פאריס.
בבוקר המחרת, רומיאו חומק מחדרה של ג'ולייט, בדיוק בזמן שבו אימה נכנסת לחדר, ומבשרת לה כי היא הובטחה לפאריס. ג'ולייט מסרבת להינשא לו, וכתגובה - אביה מאיים לזרוק אותה החוצה מן הבית. אימה והאומנת מנסות לשכנע את ג'ולייט, כי זה יהיה לטובתה אילו תינשא לפאריס. ג'ולייט נפגשת בסתר עם האב לורנס, מפצירה בו שיעזור לה ומאיימת כי תתאבד אם לא. הכומר מציע לה כי תזייף את מותה, תונח באחוזת הקבורה של בית משפחת קפולט ל-24 שעות, ותתעורר שם לאחר מכן. הודעה על כך תימסר לרומיאו, אשר יסתנן אל תוך בית הקבורה, ובכך שני האוהבים יתאחדו, ויוכלו לנסוע יחדיו למנטובה. הכומר מעניק לג'ולייט את הרעל הדרוש לה, על מנת להיראות כמתה במשך 24 שעות. לאחר שאימה מאחלת לה לילה טוב, ג'ולייט שותה את הרעל. למחרת בבוקר, היא נמצאת, מוכרזת כמתה ומונחת בבית הקבורה. בלתזר (ג'סי ברדפורד) מגלה כי ג'ולייט מתה וממהר עם הבשורה המרה אל רומיאו, אשר טרם קיבל את ההודעה מהאב לורנס, ובה תיאור התוכנית שנרקמה.
רומיאו שב לוורונה, ומפציר ברוקח (מ. אמט וולש) כי ימכור לו רעל. האב לורנס מגלה כי רומיאו איננו יודע כי ג'ולייט עדיין בחיים. רומיאו נכנס לכנסייה שבה מונחת גופתה של ג'ולייט. רומיאו לוגם מן הרעל, בו בזמן שג'ולייט מתעוררת. השניים מתנשקים, ומיד לאחר מכן - רומיאו נופל מת מהרעל. ג'ולייט לוקחת לידיה את אקדחו של רומיאו, יורה לעצמה בראש ומתה במקום. לאחר זמן מה, מתגלות גופות שני האוהבים, זה בזרועות זו. הפתולוגים מוציאים את שתי הגופות מהמקום. קפטן פרינס מגנה את שתי המשפחות, אשר המלחמה ביניהן הובילה לטרגדיה כזו. שתי המשפחות מתאחדות ומכריזות על שלום.
הפקה.
חלקים מסוימים של הסרט צולמו במיאמי, אך רובו צולם במקסיקו סיטי ובווראקרוס.
ליהוק.
נטלי פורטמן (אז בת 15) נבחרה לתפקיד של ג'ולייט, אבל לאחר שהחלה ההפקה, סברו אנשי הצוות מעיון בחומר המצולם כי נראה מהם כאילו דיקפריו (אז בן 22) מנצל אותה מינית. בסופו של דבר, הסכים לורמן כי פער הגילים בין שני השחקנים גדול מדי. הצילומים הופסקו עד אשר נמצאה שחקנית אחרת לתפקיד.
תגובות.
הכנסות וביקורות.
הסרט גרף בקופות ברחבי העולם $147,554,998, לעומת תקציב של $14,500,000. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-1 בנובמבר 1996 ב-1,276 בתי קולנוע שונים ברחבי ארצות הברית וקנדה. בסוף השבוע הראשון לצאתו לאקרנים, גרף הסרט $11,100,000 ובכך זכה להיות הסרט המכניס ביותר בקופות באותו סוף שבוע. בסך הכול, הסרט הכניס סכום ברוטו של $46,300,000 בארצות הברית ובקנדה.
על פי האתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע, מתוך 56 ביקורות על הסרט - 70% היו חיוביות. עם זאת, המבקר הידוע רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס לא אהב את הסרט, העניק לו שני כוכבים בלבד וכתב: "הפקה זו הייתה רעיון גרוע ביותר... מעולם לא ראיתי דבר שאפילו מתקרב לברדק שגרסת הפאנק החדשה של רומיאו ויוליה עושה מהטרגדיה השייקספירית". איברט כתב כי פיט פוסלתווייט ומרים מרגוליס היו "השחקנים היחידים בסרט שנראה שמרגישים לגמרי בבית", והוסיף: "במחווה גרנדיוזית אחת, שנידונה מראש לכישלון, הבמאי-תסריטאי באז לורמן עשה סרט אשר (א) ירתיע את חובבי כתביו של שייקספיר, ואשר (ב) ישעמם כל אדם שהגיע אל אולם הקולנוע, בשל ההבטחה למלחמות בין כנופיות בסגנון MTV". ג'יימס ברארדינלי, מבקר קולנוע המתמחה בעיבודים קולנועיים של מחזות שייקספיר, כתב כי "בסופו של דבר, לא משנה כמה חדשני ובלתי שגרתי הסרט, ההצלחה של עיבוד כלשהו של מחזרה שייקספירי נקבעת על ידי שני גורמים: יכולותיו של הבמאי ויכולותיהם של השחקנים. גרסה זו של רומיאו ויוליה מופקדת בידיים טובות, של לורמן, דיינס ודיקפריו הכישרוניים".
מועמדויות וזכיות בפרסים.
ב-1997 זכו לאונרדו דיקפריו וקלייר דיינס בפרס השחקן והשחקנית האהובים ביותר (בהתאמה) בסרט רומנטי, שהוענק בטקס פרסי הבידור של בלוקבסטר. באותה שנה זכתה דיינס בפרס בטקס פרסי הקולנוע של MTV בעבור השחקנית הטובה ביותר. דיקפריו זכה במועמדות בעבור השחקן הטוב ביותר, והשניים היו מועמדים יחדיו לפרס הנשיקה הטובה ביותר והזוג הקולנועי הטוב ביותר, בטקס של MTV. בטקס פרסי באפט"א ה-51 זכה באז לורמן בפרס הבמאי הטוב ביותר. לורמן ומרי היילה זכו בפרס התסריט המעובד הטוב ביותר. נלה הופר זכתה בפרס המוזיקה הטובה ביותר. קתרין מרטין זכתה בפרס העיצוב הטוב ביותר. כמו כן, הסרט היה מועמד לפרסים על הצילום הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.
הסרט זכה במספר פרסים נוספים. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-47, שהתקיים בשנת 1997, זכה דיקפריו בפרס דב הכסף עבור השחקן הטוב ביותר, ולורמן זכה בפרס אלפרד באואר. כמו כן, לורמן היה מועמד לפרס דב הזהב עבור הסרט הטוב ביותר. בטקס האוסקר ה-69, קתרין מרטין ובריז'יט ברוך היו מועמדות לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי הטוב ביותר.
רומיאו + ג'ולייט
מבצע אליהו
מבצע אליהו (אנגלית: Operation Elijah ; 1979 – 1982) הוא כינויים של מספר מבצעי עלייה שהופעלו על ידי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה (AAEJ) כדי לחלץ יהודים מביתא ישראל ששכנו במחנות הפליטים בסודאן לישראל. במבצעים אלו חולצו מהמחנות והועלו לישראל 216 יהודים.
רקע.
באביב 1978 החלו להגיע ידיעות לידי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה והוועד למען יהודי אתיופיה על הימצאותם של יהודים במחנות פליטים בסודאן. פעילי העלייה הודיע לממשלת ישראל על הידיעות וזו שלחה את סוכן המוסד, דני לימור שפגש בסודאן את פרדה אקלום שקיבל על עצמו לעבוד יחד עם לימור באיתור היהודים ושליחתם לישראל.
האגודה אשר ידעה על הפעילות הישראלית בסודאן טענה מול ממשלת ישראל שהיא אינה עושה מספיק כדי לחלץ את אותם יהודים ועושה זאת בהיקף קטן ושבעקבות זאת יהודים מתים במחנות הפליטים, לאור זאת שיגר הארגון את פעיליו כדי להרחיב את הפעילות של הוצאת היהודים ממחנות הפליטים.
המבצעים.
אליהו א'.
באפריל 1979 שלחה האגודה את בילי הלפרן לסודאן. הלפרן נפגש עם אקלום שפעל לבדו בסודאן ושהסכים לשתף פעולה עם הלפרן בחילוץ היהודים. ישראל התנגדה לפעילות האגודה בסודאן וכאשר חזר לימור הוא האיץ בהלפרן לעזוב את סודאן. הלפרן עצמו סירב לעזוב גם כאשר הוצע לו שוחד. לאור הסירוב הישראלי לשתף את האגודה בחילוץ החל הלפרן לעבוד עם הפעיל ברוך טגניה. שני הפעילים החלו לעבוד והביאו ממחנה הפליטים גדריף 28 איש לחרטום, פרדה אשר עקב אחריהם גילה כי רבים מהם היו למעשה נוצרים ורק ארבעה היו יהודים. במאי הושג הסכם בין היאס, הצלב האדום והאגודה. לפי ההסכם הסוכנות היהודית תקבל לידה פליטים יהודים מהצלב האדום ומהאגודה, שמותיהם של אותם פליטים יובאו להיאס כדי לאשר את זהותם היהודים בתוך כשלושה ימים. אלו ששמותיהם יאושרו יוטסו על ידי עובדי היאס מחרטום לאתונה ומשם לישראל. בעקבות הפגישה החליטה האגודה לא להוציא לפועל מבצעים במנותק מישראל עד ליולי כדי לראות אם ישנה התקדמות ישראלית בהוצאת היהודים.
ביולי חידשה האגודה את פעולותיה, לשם כך הגיעו הלפרן וטגניה לגדריף, הוציאו משם יהודים והביאו אותם לחרטום, שם לימור וידא כי הם אכן יהודים. בסוף יולי לאחר שהתגלה כי הישראלים פועלים בסודאן, החליט פרדה לעזוב. במקביל נפגש הלפרן עם המיליארדר היהודי-סודאני נסים גאון שהסכים לממן את המבצע ושלאחר מכאן יקבל החזר. הישראלים אשר לא ראו בעין יפה את פעילות האגודה הפיצו באוגוסט ידיעות ובכך נאסרו 23 מתוך 60 היהודים שחולצו בידי האגודה, אלו שוחררו תוך זמן קצר.
אליהו ב'.
פרנקפורט.