בתקופת השושלת הקדומה החל איחוד מצרים, בסביבות 3000 לפני הספירה. אירוע זה שינה את הדת המצרית, מכיוון שאלוהויות מסוימות עלו לחשיבות לאומית ופולחן ה"פרעה האלוהי" הפך למוקד המרכזי של הפעילות הדתית. הורוס זוהה עם המלך, ומרכז הפולחן שלו בעיר נחן במצרים העליונה היה בין האתרים הדתיים החשובים ביותר בתקופה. מרכז חשוב נוסף היה אבידוס, שם בנו השליטים הקדומים מתחמי לוויות גדולים.
בתקופת הממלכות הקדומה והתיכונה.
בתקופת הממלכה הקדומה, ניסו כוהני האלוהיות הבולטות, לארגן את הפנתאון הלאומי המסובך לקבוצות המקושרות על ידי המיתולוגיה שלהן, וסגדו במרכז פולחן אחד. כמו האל אניד בעיר און, שקשר בין אלים חשובים כמו אתום, רע, אוסיריס, והגדיר מיתוס בריאה יחיד. בינתיים, הפירמידות במצרים, מלוות במתחמי בית מקדש גדולים, החליפו את המסטבות כקברי פרעונים. בניגוד למבנה הגדול של מתחמי הפירמידה, מקדשים לאלים נותרו קטנים יחסית, מה שמרמז כי הדת הרשמית בתקופה זו הדגישה את פולחן המלך האלוהי יותר מאשר פולחן ישיר לאלים. טקסי הלוויה והארכיטקטורה של תקופה זו השפיעו רבות על המקדשים והטקסים המשוכללים יותר ששימשו לפולחן האלים בתקופות מאוחרות יותר.
בתחילת תקופת הממלכה הקדומה, גדלה השפעתו של האל רע, ומרכז הכת שלו בהליופוליס (און) הפך לאתר הדתי החשוב ביותר במדינה. בתקופת השושלת החמישית, רע היה האל הבולט ביותר במצרים. בערך באותה תקופה, אוסיריס הפך לאל חשוב בתפיסת החיים שלאחר המוות. טקסטי הפירמידה, שנכתבו לראשונה בתקופה זו, משקפים את בולטת המושגים של החיים שלאחר המוות, אם כי הם מכילים גם שרידים של מסורות עתיקות בהרבה. הטקסטים הללו הם מקור חשוב ביותר להבנת התאולוגיה המצרית הקדומה.
ב, הממלכה הקדומה התמוטטה, והחלה תקופת הביניים הראשונה הלא יציבה. בסופו של דבר שליטי תיבאי איחדו מחדש את האומה המצרית בממלכה התיכונה (2055–1650 לפני הספירה). פרעונים משושלת זו קידמו בתחילה את אל הפטרון שלהם, מונטו כך שיהי בעל חשיבות לאומית, אך במהלך הממלכה התיכונה הוא דעך בגלל הפופולריות הגואה של האל אמון . בתקופת הממלכה החדשה התחזקה האדיקות האישית והגיעה לידי ביטוי חופשי יותר בכתבים שונים.
בתקופת הממלכה החדשה.
הממלכה התיכונה התפוררה בתקופת הביניים השנייה (בערך 1650–1550 לפני הספירה), אך המדינה אוחדה שוב על ידי שליטי תיאבנים, שהפכו לפרעונים הראשונים של הממלכה החדשה. תחת המשטר החדש הפך אמון לאל המדינה העליון. הוא סונכרן עם רע, פטרון המלכות הוותיק ומקדשו בקרנק הפך למרכז הדתי החשוב ביותר במצרים. חשיבותו של אמון נבע בחלקו מחשיבותם הרבה של תבאי, אך הדבר נבע גם מהכהונה המקצועית שהלכה וגדלה. הדיון התאולוגי המתוחכם שלה אנשי הכהונה הניב תיאורים מפורטים של כוחו האוניברסלי של אמון.
קשר מוגבר עם עמים חיצוניים בתקופה זו הביא לאימוץ אלוהים רבים של המזרח הקרוב לפנתאון. במקביל, אנשי חבל נוביה, שהיו כפופים למצרים, ספגו אמונות דתיות מצריות, ובמיוחד אימצו את אמון כשלהם
הסדר הדתי של הממלכה החדשה הופרע כשאחנתון הצטרף, והחליף את אמון באתן כאל המדינה. בסופו של דבר הוא ביטל את הפולחן הרשמי של מרבית האלים האחרים והעביר את בירת מצרים לעיר חדשה באל-עמארנה. במערכת האתניסטיות חסרו מיתולוגיה מפותחת ואמונות שלאחר המוות, והאל אתן נראה רחוק ולא אישי, ולכן הסדר החדש לא פנה למצרים רגילים. לפיכך, ככל הנראה רבים המשיכו לעבוד את האלים המסורתיים באופן פרטי. אף על פי כן, נסיגת תמיכת המדינה באללים אחרים שיבשה קשות את החברה המצרית. יורשיו של אחנתון שיחזרו את המערכת הדתית המסורתית, ובסופו של דבר הם פירקו את כל המונומנטים האתניים.
לפני תקופת עמרנה, הדת העממית נטתה לקשרים אישיים יותר בין המתפללים לאליהם. השינויים של אחננתן הפכו את המגמה הזו, אך לאחר שהדת המסורתית הוחזרה, הייתה תגובה חריפה. האוכלוסייה החלה להאמין שהאלים מעורבים הרבה יותר באופן ישיר בחיי היומיום. אמון, האל העליון, נתפס יותר ויותר כבורר הסופי בגורל האנושי, השליט האמיתי של מצרים. פרעה היה בהתאם אנושי יותר ופחות אלוהי. החשיבות של אורקלים כאמצעי לקבלת החלטות הלכה וגברה, וכך גם עושרם והשפעתם של מתורגמני האוראקל, הכהונה. מגמות אלה ערערו את המבנה המסורתי של החברה ותרמו לפירוק הממלכה החדשה.
בתקופות מאוחרות.
באלף הראשון לפני הספירה מצרים הייתה חלשה משמעותית מאשר בתקופות קודמות, ובמספר תקופות זרים תפסו את המדינה וקיבלו את עמדת פרעה כמלך מצרים. חשיבותו של פרעה המשיכה לרדת, והדגש על אדיקות עממית המשיך לגדול. כתות בעלי חיים, סוג פולחן מצרי אופייני, הפכו פופולריות יותר ויותר בתקופה זו, אולי כתגובה לאי הוודאות וההשפעה הזרה. איזיס הפכה פופולרית יותר כאלת הגנה, קסם והצלה אישית, והפכה לאלה החשובה ביותר במצרים.
במאה הרביעית לפני הספירה, מצרים הפכה לממלכה הלניסטית תחת שושלת בית תלמי (תקופת מצרים התלמיית 305-30 לפנה"ס), שקיבלה על עצמה את התפקיד הפרעוני, שמרה על הדת המסורתית ובנתה או שיפצה מקדשים רבים. מעמד השלטון היווני של הממלכה זיהה את האלים המצריים עם פנתאון האלים היווני. מסינקרטיזם חוצה תרבויות זה עלה סרפיס, אל ששילב בין אוזיריס ואפיס עם מאפיינים של אלוהים יוונים, והפך פופולרי מאוד בקרב האוכלוסייה היוונית. אף על פי כן, לרוב שתי מערכות האמונה נותרו נפרדות, והאלים המצריים נותרו מצריים.
האמונות מהתקופה התלמית השתנו מעט לאחר שהפכה מצרים למחוז של האימפריה הרומית בשנת 30 לפני הספירה, כאשר המלכים התלמים הוחלפו בקיסרים רחוקים. פולחן איזיס פנה אפילו ליוונים ורומאים מחוץ למצרים, ובצורה הולניזציה הוא התפשט ברחבי האימפריה. במצרים עצמה, כאשר האימפריה נחלשה, המקדשים הרשמיים נזנחו וננטשו בהדרגה, וללא השפעתם הריכוזית נהפכה העשייה הדתית לקטועה ולמקומית. בינתיים, הנצרות התפשטה ברחבי מצרים, ובמאות השלישית והרביעית לספירה, גזרות של קיסרים נוצרים ואיקונוקלאזם על ידי נוצרים מקומיים שחקו את האמונות המסורתיות. אפ על פי שהיא נמשכה בקרב האוכלוסייה זמן מה, הדת המצרית נמוגה לאט לאט.
הפצצת אהבה
הפצצת אהבה היא ניסיון להשפיע על אדם על ידי הפגנה של תשומת לב קיצונית וחיבה יתרה. בהתעללות נרקיסיסטית, הנרקיסיסט מציף את הקורבן במילים אוהבות ובפעולות פיזיות המלוות בהתנהגויות מניפולטיביות. ניתן להשתמש בטכניקה של הפצצת אהבה בדרכים שונות ולמטרות חיוביות או שליליות. פסיכולוגים זיהו הפצצות אהבה כחלק אפשרי מדפוס התעללות והזהירו מפניה. מטפלים בנפגעי כתות משתמשים בביטוי זה על מנת להדגיש שה"אהבה" היא מזויפת, ולמעשה אינה אלא מניפולציה פסיכולוגית, שמטרתה ליצור תחושה של אחדות בין חברי הכת, כנגד החברה האנושית שמחוץ לכת, הנתפשת כעוינת.
שריקה במורד הרוח
שריקה במורד הרוח (באנגלית: Whistle Down the Wind) הוא סרט קולנוע בריטי בשחור-לבן משנת 1961, בבימויו של בריאן פורבס, עם היילי מילס, ברנרד לי ואלן בייטס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר בשם זה משנת 1959 מאת מרי היילי בל , אמה של היילי מילס.
רוב המשתתפים בסרט הם ילדים והסרט מראה איך את רואים את עולם המבוגרים בעיניים שלהם. הם מגלים פושע נמלט וחושבים שהוא ישו.
הסרט צולם באזור כפרי ביורקשייר.
ב-1996 הלחין אנדרו לויד ובר מחזמר בשם זה המתבסס על עלילת הספר.
תקציר העלילה.
קאתי בוסטוק (היילי מילס) גרה בכפר במחוז יורקשייר ביחד עם אחותה נאן ואחיה הקטן צ'ארלס. אימם מתה והאבא, מר בוסטוק (ברנרד לי) הביא את אחותו דורותי כדי שתטפל בהם.
יום אחד הם ראו שעובד החווה, אדי, זרק לאגם תיק. קאתי משתה את התיק שבו היו שלושה גורי חתולים אותם ילדה החתולה בחווה. הם מחביאים את הגורים בבגדיהם ובדרך לחווה הם נפגשים בקבוצה עם מטיפה דתית. צ'ארלס שואל אותה מה לעשות עם הגורים והיא משיבה "ישו יטפל בהם". הילדים מחביאים את הגורים באסם.
בלילה מתגנבת קאתי עם החתולה לאסם כדי שתיניק אותם ומוצאת שם אדם מזוקן שלוחש "ישו" וממשיך לישון. קאתי בטוחה שהמדובר בישו. למעשה זה ארתור בלייקלי (אלן בייטס), רוצח שנמלט מבית הסוהר. קאתי בטוחה שזה ישו, רצה הביתה, מעירה את אחותה נאן ומספרת לה. היא מספקת לבלייקי יין ולחם כמו שקיבל ישו. גם אחיהם הקטן צ'ארלס משותף בסוד אך כילד קטן אינו מסוגל לשמרו וכעבור זמן קצר זה נודע לכל ילדי העיירה שבאים לבקר את "ישו" באסם ומסתירים זאת בינתיים מהמבוגרים.
"ישו" מבטיח לשמור על הגורים אבל כאשר אחד מהם מת, צ'ארלס הקטן מעלה ספק ב"ישו" ואומר כי הוא "סתם בן אדם".
קאתי נשארת באמונתה כי זה ישו והיחסים בין השניים מתהדקים (דומה למצב בסרט עד ראייה, בו הגנה על רוצח). הוא מדריך אותה להביא לו את הקדח שהטמין מתחת למסילה והיא עושה זאת.
הסוד מתגלה למבוגרים והם מזעיקים את המשטרה השוטרים עומדים לפרוץ בכוח לאסם אך בלייקלי מחליט לבסוף לזרוק את האקדח ולהיכנע כדי לא לגרום לנפגעים. הוא נאזק ומובל למכונית המשטרה ובדרך עובר ליד קאתי שמסתכלת עליו במבט של חמלה ורחמים.
פרסים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי באפט"א לקולנוע
יורגן מולר
סמרה ארנה
IAME Rastrojero
IAME Rastrojero הוא טנדר מתוצרת מפעל המנועים וכלי הרכב Industrias Mecánicas del Estado (IME) חברת בת של ה-קונגלומרט Industrias Aeronáuticas y Mecánicas del Estado ("IAME") אשר יוצר בין השנים 1979–1952 בארגנטינה
דור שני.
על בסיס הדור השני תוכנה מונית מדגם "IAME Rastrojero Conosur".
חזון מצרים 2030