באופן כללי ממערב למזרח. הסילון הסובטרופי נוצר בקרבת קו הרוחב 30 בשל ההבדלים
בטמפרטורה שבין האזור הסובטרופי לבין הטמפרטורה באזור הממוזג, בעוד שזרמי סילון פולאריים נוצר באזורי חזיתות, כלומר ברצועות המפגש
בין גושי אוויר שמקורן באזור הסובטרופי לבין אוויר שמוצאו בקרבת הקוטב. זרמי
הסילון מדרימים ומצפינים בהתאם לתנועת גושי האוויר הגורמים להם. בקיץ זרמי
הסילון חלשים מאשר בחורף משום שניגודי הטמפרטורה בין האזור הפולארי לבין האזור
הממוזג ובין האזור הממוזג לבין האזור הסובטרופי נחלשים בעונה זו, ומקומם מועתק
לכיוון הקוטב מפאת התפשטות החגורות האקלימיות במקביל לתנודת האזור בו השמש נמצאת
בזנית בעונה זו.
טוענים שזרם הסילון התפצל זמנית לשניים. בין שני החלקים הרוחות חלשות ולחץ האוויר גבוה וייתכן שאלו הגורמים לגלי חום באירופה.
זרם הסילון הסובטרופי.
האוויר באזורים טרופיים עולה מעלה אל פסגת הטרופוספירה ב-ITCZ, נע לקווי הרוחב הסובטרופיים ושם שוקע. זהו תא האדלי. עם תנועת
האוויר לעבר הקטבים, הוא מוסט מזרחה (הן בחצי הכדור הצפוני והן בדרומי) כתוצאה
מכוח קוריוליס,
ובסביבות קווי הרוחב 25-30°, הוא נע מזרחה, כלומר
הופך לזרם של רוח מערבית. מהירות הרוח בזרם הסילון הסובטרופי מגיעה מעל ל-100 קשרים.
התבדרות אוויר בקדמת אפיק רום.
רוח גיאוסטרופית היא רוח הנושבת במקביל לאיזוברים, קווים שווי לחץ,
כתוצאה מאיזון בין כוח גרדיינט הלחץ ובין כוח קוריוליס. נכון להתייחס לרוח
כגיאוסטרופית ברום בלבד, מאחר שבקרקע מורגש גם כוח חיכוך בין האוויר לבין הקרקע.
רוח גיאוסטרופית אינה מתבדרת ואינה מתכנסת. כאשר הרוח ברום שונה מהערך בכיוונה או
במהירותה מהערכים המתאימים לרוח הגיאוסטרופית תחת אותו גרדיינט לחץ יש לצפות
להתכנסות או התבדרות.
בקדמת אפיק רום (באזור שבינו ובין הרכס המצוי ממזרח לו) האוויר נכנס
אליו במהירות קטנה מהרוח הגיאוסטרופית, ויוצא ממנו במהירות גדולה ממהגיאוסטרופית -
זוהי התבדרות. כאשר יש התבדרות ברום את מקום האוויר ה"חסר" ממלא זרם
אוויר עולה, תהליך שמביא להתעבות עננים, ואם האוויר לח דיו - למשקעים.
סימנים מבשרים.
הסימנים המבשרים התפתחות של תמרה מופיעים בתמונת אדי המים, שהיא תמונה
תרמית של לוויין בתחום הגל באורך של 6 מיקרון. תמונה זו משקפת את כמות הלחות בשכבות
הבינוניות והגבוהות של הטרופוספרה. שלושים ושש שעות לפני שהתמרה מגיעה לבשלות מופיעה
נקודת מקסימום של הלחות בקדמת אפיק הרום בקוי הרוחב הסוב-טרופיים ועוד שני אזורי
מקסימום ב-ITCZ, וביניהם אזור יבש מוגדר היטב. האזור היבש
בולט באזורים הטרופיים הפסיפיים המזרחיים גם בזמן התמרה עצמה.
תמרות טרופיות במזרח התיכון.
תמרות טרופיות המתפתחות בצפון מזרח אפריקה מגיעות לעיתים למזרח התיכון  ועשויות לגרום בו לסופות גשם, שלקיומן השפעה על
משטר הגשמים באזורים המדבריים והחצי-מדבריים של מזרח הים התיכון. מתמונות לוויין נראה כי המיקום המועדף שבו נמצא מקורן של תמרות אלה הוא 5°-15°N, 5°W-15°E (באזורים ההרריים הקרובים
למפרץ גינאה). לא ברור אם התמרה ממצה לחות שנמצאת כבר באזור, או שהיא עצמה מגבירה את הקונבקציה הטרופית. התמרה הטרופית מופרדת משכבת האוויר היבשה של הסהרה. תמונות לוויין מראות כי ברגע שחלקה האחורי של התמרה הטרופית מתקרבת למפרץ גינאה, הקונבקציה בו גוברת, וזו מגבירה את התכנסות הלחות אל עבר התמרה. התרחבות התמרה לאחר מכן, ממקורה ועד אזור היציאה, מאשרת השערה זו. העננות הנובעת מהתמרה הטרופית היא על פי רוב שכבתית ומלווה בגשם מתון ורצוף. מחקרם של שירה רובין ואחרים הראה שהסעת הלחות הגורמת לעננות זו מתרחשת בגובה בינוני, והם מציעים הסבר ליעילות התמרה הטרופית כמנגנון להעברת כמויות גדולות של לחות למרחקים העולים על 2000 ק"מ. משכה האופייני של התמרה הטרופית הוא 2-9 ימים.
מאפיינים קאנוניים.
על סמך תמונות לוויין ומדידות גשם מישראל בשטח נרחב (ומעל 10 מ"מ) נקבעו לתמרה הטרופית מאפיינים קאנוניים, שיש בהם כדי להסביר את יעילותן בהסעת הלחות מהאזורים הטרופיים, דרך מדבר סהרה ועד לאזור הים התיכון:
גורם חושב באספקת הלחות הוא התכנסות אוויר בגובה נמוך בסמוך לקו
המשווה. גורם זה בא לידי ביטוי
על ידי רוחות הסחר מעל צפון מזרח האוקיינוס האטלנטי. כמו כן, גם לאפיקי רום
סובטרופיים יש חשיבות כגורם המגביר קובקציה טרופית.
הפרעה קוטבית לאחר התמרה הטרופית.
ברוב  אירועי התמרה הטרופית
באזור, 1-3 ימים לאחר הפסקת הגשמים במזרח הים התיכון, חודר אפיק רום מקווי הרוחב
הבינוניים למזרח הים התיכון, כשהוא מלווה בשקע קרקע. ניתן להסביר את התרומה של
התמרה הטרופית לשקע כזה בהתאבכות בונה בין אפיק הרום הסובטרופי האיטי אשר נמשך זמן
רב (במונחי זמן סינופטיים) והתחיל את התמרה, ובין אפיק קו רוחב בינוני שמרכזו
ב-40°-50°N. השני אחראי לאחר מכן ליצירת שקע קרקע ים
תיכוני מהסוג המוכר בחורף.
יצירת גשם.
במרבית המקרים שהתמרה הטרופית הביאה עמה משקעים הם היו מתונים, רצופים
ונרחבים, ונבעו מעננות שכבתית. גשמים מתונים אלה אינם מאפיינים את האזורים מדבריים
שבהם נצפו, ובדרך כלל המשקעים בהם נובעים מעננים ערמתיים נקודתיים הנובעים מקונבקציה.
לתמרה הטרופית עשויים להיות שני תפקידים ביצרת גשם במזרח הים התיכון.
הראשון הוא מקרה שבו התמרה עצמה היא מקור הלחות והשני הוא שהתמרה מהווה מקור
לעליית אוויר המביא למשקעים מהלחות שכבר קיימת. אם המקרה הראשון גובר אזי שעל מקור
הלחות להיות בגובה בינוני, היכן שנמצאת התמרה. בדיקות של הלחות היחסית והסגולית
בגבהים השונים הראו כי מקור הלחות הוא בגבהים הבינוניים, במשטחי הלחץ 600-700mb.
משטר הגשמים בישראל.
משטר הגשמים בישראל ובמדינות השכנות לה נקבע בעיקר על
ידי שקעים ים תיכוניים שמזרימים  לחות מהים
התיכון, נעים מזרחה ויוצרים גשמים בעיקר מעל חלקה הצפוני המושפעים
מהים. לעומת זאת, בחלקה הדרומי, הנגב, חלק ניכר מהמשקעים מקורו בלחות שמגיעה מהאזורים
הטרופיים. גשם כזה, היורד בנגב, עשוי להגיע לצפון הארץ. גשמים אלה משויכים על פי
רוב לאפיק ים סוף (אפיק קרקע המביא להתפשטות מזג אוויר בעל מאפיינים טרופיים למזרח
התיכון), אך יכולים גם להיות קשורים גם בתמרה הטרופית. אחד המקרים שנחקרו, בדצמבר
1988, התאפיין בגשמים בפיזור ארצי הומוגני יחסית. הגשם שנמדד בשנה שזו היה מתון
ורציף, מעל כל הארץ, כולל הנגב, זאת בניגוד לאופיו הערמתי של הגשם שבדרך כולל שולט
באזור. תמרה טרופית משמעותית בודדת עשויה להגיע במשקעיה לממוצע הגשמים השנתי בנגב שעומד לעיתים על פחות מ-100 מילמטרים לשנה.
מכ"ם השירות המטאורולוגי.
ממחקר שנערך במערב צפון אפריקה נמצא כי הגשמים הקלים שמניבות התמרות
הטרופיות קלים יותר לחיזוי מאשר גשמים הנובעים מענני קונבקציה באזור. כמו כן, במערב אפריקה, תמרות טרופיות
וגשמים שמקור הלחות שלהם באזוריים הטרופיים נפוצים יותר בעונות המעבר מאחר
שמתקיימים שני תנאים בד בבד: התפתחויות ברוקליניות חזקות, והימצאות לחות
טרופית באזורים צפוניים באופן יחסי. תנאי הברוקליניות חסר בקיץ ואי יציבות חסרה בחורף.
בקיץ באזורים אלה עשויים לרדת גשמים קלים בלבד, כאשר אי יציבות מתפתחת ביבשה
כתוצאה מחימום הקרקע
הפרדות הנצרות מהיהדות
התנתקות הנצרות מהיהדות
ברוך בן שמואל ממגנצא
ברוך ממגנצא
עשרת הדיברות (פירושונים)
מברצי גלישה
הקטקומבות בכנסיית סבסטיאנוס הקדוש
הקטקומבות בכנסיית סבסטיאנוס הקדוש הן מערכת מנהרות קבורה (קטקומבות) הנמצאות מתחת לכנסיית סבסטיאנוס הקדוש (San Sebastiano fuori le mura, "סבסטיאנוס הקדוש שמחוץ לחומות") בויה אפיה ברומא ושימשו לקבורת פגאנים ונוצרים מהמאה הראשונה ועד המאה החמישית לספירה.
מקור השם וחשיבותו.
הקטקומבות קיבלו את שמם מסבסטיאנוס הקדוש אשר נקבר שם אך שמם המקורי היה AD Catacombs (מלטינית) כלומר עד החלל או הנקב. שם זה נועד לתאר חלל בצורת משפך שנמצא בראש העמק בו נחפרו הקברים הראשונים. מימי הביניים ועד ימינו השם קטקומבות נועד לתאר כל מערכת קבורה תת-קרקעית אך מקור השם מגיע מקטקומבות סבטיאנוס הקדוש ורק לאחר מכן אומץ כדי לתאר כל חלל קבורה תת-קרקעי.
היסטוריה.
מאה ראשונה לספירה.
במאה הראשונה לספירה היכן שנמצאת היום הפיאצה בכניסה לכנסייה הסתעפה דרך צדדית לאורכה של ויה אפיה. לצידה של דרך זו היו קולומבריום ששימש להנחת כדים המכילים את אפר המתים. שורות קולומבריום, אשר הכניסה להם הייתה בדרך צדדית, עמדו מחוברים אחד לשני לאורך ויה אפיה. בסוף שורות הקולומבריום מצד שמאל לכיוון מערב היו שני חדרים גדולים שכנראה שימשו בהקשר לכת המתים וכדיהם הכילו אפר של חברי הכת בקולוומבריום פגאני.
מאה שנייה לספירה.
במאה השנייה לספירה נחצבו שלוש מאורות גדולות בחלל העשוי אבן בצידן השמאלי של הקולומבריות. הראשונה מהן הייתה בבעלותו של רומאי בשם קלאודיוס הרמס (Claudius Hermes), וכתובת המציינת את שמו מופיעה מעל הכניסה לחלל. חלל הקבר המקושט בציורים ואומנות נועד להכיל את כדי הקבורה של קלאודיוס ובני משפחתו אך לאחר מכן נועד החלל לשמש לקבורה של גופות ולכן נחצבו בסלע חללים בגודל אדם שיועדו לכך. שני הקברים האחרים שנחצבו באותה תקופה נועדו לאחסן כדי אפר והם מקושטים בסטוקואים עדינים אשר נשמרו עד היום.
מאה שלישית לספירה.
בתחילתה של המאה השלישית לספירה בעליהם של חללי הקבורה היו נוצרים וניתן לדעת זאת לפי גרפיטי נוצרי שנמצא באזור אשר מכיל את שמו של ישו ביוונית וסימן של צלב קדום. לקברו של קלאודיוס הרמס נוספו קישוטי סטוקו נוספים בהם סצנה מהברית החדשה שמציגה את הנס שבו חילק ישו לקהל המאמינים לחם ודגים.