קולונל הקר הפצוע לא חזר יותר לפקד על הרגימנט לאחר פציעתו. בראשית 1864 הוא פרש מהצבא ומאז ועד סוף המלחמה היה סלומון גם למפקדו הרשמי של הרגימנט ה-82, אף כי בניגוד למקובל, נותר בשלב זה בדרגת לוטננט קולונל ולא הועלה לדרגת קולונל מלא. הוא פיקד על הרגימנט שלו במהלך השנה האחרונה למלחמת האזרחים, במספר קרבות, שהמפורסמים שבהם היו אלה שהתנהלו תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם שרמן, בדרך וסביב אטלנטה בירת ג'ורג'יה, עד להשלמת כיבושה בספטמבר 1864.
ב-13 במרץ 1865, כחודש בלבד לפני הרצחו וכחודשיים לפני תום מלחמת האזרחים, העלה הנשיא אברהם לינקולן את סלומון לדרגת בריגדיר גנרל, גם אם בדרגת ייצוג בלבד. סלומון השתחרר מהצבא לאחר תום המלחמה וחזר לשיקגו.
מושל, מחוקק ותובע מחוזי.
בשיקגו נבחר סלומון תחילה ל"פקיד מחוז" ("county clerk"), משרה מקומית רמת דרג, בה הוא שירת במשך כארבע שנים. ב-4 במרץ 1870 מינה אותו הנשיא יוליסס גרנט, למושל הטריטוריה וושינגטון, שבצפון מערב ארצות הברית, המושל התשיעי במספר של האזור, שעתיד היה להפוך תוך עשרים שנה למדינה מן המניין בארצות הברית והיהודי השלישי (אחרי דייוויד עמנואל ואדוארד סלומון), שמונה לתפקיד מושל מדינה או טריטוריה בארצות הברית.
סלומון שירת כמושל במשך כשנתיים בלבד. שערורייה שסבבה את הנשיא גרנט ושלא היה לה כל קשר לסלומון עצמו, גרמה לכך שגם סלומון, כרבים ממינוייו של הנשיא, נאלץ באפריל 1872 להתפטר מהתפקיד.
הוא עבר לסן פרנסיסקו, עבד כעורך דין וב-1888 נבחר כחבר בית הנבחרים המדינתי של קליפורניה ושב ונבחר בשנית כעבור שנתיים. ב-1893 נפטרה אשתו, סופיה (לבית גרינהאט) סלומון.
במשך עשרים השנים שלאחר פטירת אשתו הספיק סלומון להיבחר ולכהן כתובע המחוזי של העיר והמחוז סן פרנסיסקו. הוא גם היה חבר במסדר "הבונים החופשיים" בדרגה בכירה.
נפטר ב-1913 בסן פרנסיסקו.
נושים (מחזה)
נושים (בשוודית: Fordringsägare) הוא טרגיקומדיה נטורליסטית במערכה אחת, פרי עטו של המחזאי השוודי אוגוסט סטרינדברג. הוא נכתב בשוודית במהלך אוגוסט וספטמבר 1888 בדנמרק. הוא ראה אור לראשונה בדנית בפברואר 1889 ובשוודית ב-1890. הצגת הבכורה התקיימה בתיאטרון דאגמר בקופנהגן במרץ 1889. "נושים" נחשב לאחד המחזות החזקים ביותר של סטרינדברג. סטרינדברג כתב ב-1892 ותיאר אותו כ"עבודתי הבוגרת ביותר".
ב-1891, סטרינדברג האשים את הנריק איבסן בגנבה ספרותית של "נושים" במחזהו של איבסן "הדה גאבלר" (1890). הוא כתב: 'הדה גאבלר היא הממזרה של לורה ב"האב" וטקלה ב"נושים"'.
בשנת 2015 המחזה עובד לסרט קולנוע מאת הבמאי הבריטי-ארגנטינאי בן קורה.
תקציר העלילה.
הצייר המדוכדך והנכה אדולף מבקר את חברו החדש גוסטב. אדולף שואל בעצתו של גוסטב מה עליו לעשות בעניין אשתו, טקלה, שנוהגת להשתעשע בו. הוא חושד בחוסר נאמנותה. אדולף אינו יודע שגוסטב היה נשוי בעבר לטקלה, שפגעה בו ועזבה אותו לטובת אדולף. גוסטב שב כדי לחפש דרך לנקום בזוג שאינו חושד בו.
ההיסטוריה של ההפקה בעולם.
נושים הועלה לראשונה כחלק משלישיית מחזות בני מערכה אחת של סטרינדברג, לצד Pariah ו"היותר חזקה" ב-9 במרץ 1889 בתיאטרון דאגמאר בקופנהגן, תחת גגו של התיאטרון הניסויי הסקנדינבי שזה עתה נוסד. כעבור שבוע, ב-16 במרץ, ההפקה הוצגה במאלמה. נטליה לארסן גילמה את דמותה של טקלה, גוסטב וייד גילם את דמותו של אדולף והאנס ריבר האנדראפ גילם את דמותו של גוסטב.
הפקה חדשה הועלתה בתיאטרון השוודי בסטוקהולם כחלק משני מחזות ביחד עם Simoon (מחזה קצר, בן 15 דקות), שהצגת הבכורה שלו התקיימה ב-25 במרץ 1890. הפקה אחרת הוצגה בתיאטרון ואסה בסטוקהולם, החל מ-9 בינואר 1906. הלגה ואלגרן, שחקן מסטראלברג אינטימה תיאטר, יצא לסיבוב הופעות עם הפקה של המחזה בפרובינציות שוודיות, שרצה 21 פעמים. כחלק מחגיגות יום הולדתו ה-63 של סטרינדברג, המחזה הציג בהלסינגבורג וקרלסקוגה. התיאטרון הדרמטי המלכותי העלה אותה ב-1915.
הצגת הבכורה של המחזה בגרמניה נערכה ב-22 בינואר 1893 בתיאטרון רזינז בברלין, בהנהלתו של זיגיזמונד לאוטנבורג. רוזה ברטנס הייתה בתפקיד טקלה, רודולף ריטנר בתפקיד אדולף וג'וזף ג'רנו בתפקיד גוסטב. היא רצה 71 פעמים. בשלהי מרץ 1893, ההפקה הוזמנה להופעת גאלה בווינה. ב-1895, הפריי בונה העלה הופעה פרטית במינכן. ב-1898, המחזה הציג בשאוספילהאוז במינכן. ב-1899, היא הועלתה בווינה. בסתיו 1896, הועלתה ההפקה באלטונה. המחזה הציג גם באסן בסתיו 1910. הפקה אחרת הועלתה בווינה ב-1910 כחלק מעונת מחזותיו של סטרינדברג שכללה את "פסחא", "משחק באש" ו"כריסטינה". ג'וזף ג'ארנו, שגילם את דמותו של גוסטב בהצגת הבכורה בברלין, היה הבמאי.
הצגת הבכורה הצרפתית התקיימה ב-21 ביוני 1894, בגרסה מקוצרת מעט בתיאטר ל'אובר בפריז. אורליאן לינייה-פו ביים וגילם את דמותו של אדולף. בתגובה להצלחת ההפקה, סטרינדברג כתב על "תחושת הכוח... שבפריז, המרכז האינטלקטואלי של העולם, 500 אנשים יושבים באודיטוריום שקטים כמו עכברים, טיפשים דיים כדי לחשוף את מוחם להשפעתי." לינייה-פו ביצע את ההפקה הזו בסטוקהולם באוקטובר 1894, כחלק מסיבוב ההופעות שלו ברחבי סקנדינביה. עם שובו לפריז, ההפקה שבה והועלתה בסרקל סנט סימון תיאטר ב-10 בדצמבר 1894.
המחזה הציג לראשונה בבריטניה בידי Stage Society בתיאטרון פרינס בלונדון, בתרגומו של Ellie Schleussner, החל מ-10 במרץ 1912. מרים לואיס גילמה את דמותה של טקלה, הרקור ויליאמס גילם את דמותו של אדולף וגי סטנדינג גילם את דמותו של גוסטב. הוא הוצג שוב בלונדון ב-1927 וב-1952. להקת תיאטרון 59 העלתה הפקה בתרגומו של מייקל מאייר בתיאטרון ליריק בלונדון, החל מ-3 במרץ 1959. הבמאי היה קספר ורדה ומעצב התפאורה היה מלקולם פרייד. מיי צטרלינג בתפקיד טקלה, לינדון ברוק בתפקיד אדולף, מייקל גוף בתפקיד גוסטב. המחזה הוצג גם בתיאטרון אופן ספייס בלונדון, החל מ-22 במרץ 1972. הפקה זו בוימה בידי רוג'ר סוויין. ג'מה ג'ונס גילמה את דמותה של טקלה, סבסטיאן גרהם-ג'ונס גילם את דמותו של אדולף ובריאן קוקס גילם את דמותו של גוסטב. הפקה בתיאטרון אלמידה הועלתה לראשונה ב-19 במאי 1996 והוקלטה ושודרה לאחר מכן בערוץ 4 ב-16 במרץ 1988. סוזן ברטיש שיחקה את טקלה, ג'ונתן קנט שיחק את אדולף, איאן מקדירמד שיחק את גוסטב. ההפקה בוימה בידי השחקנים.
המחזה הופק בידי להקת טורקי בתיאטרון מרמייד בניו יורק, הצגת הבכורה התקיימה ב-25 בינואר 1962. פול שייר ביים ודייוויד ג'ונסטון עיצב את התפאורה. ריי אלן שיחקה את טקלה, ג'יימס ריי שיחק את אדולף ודונלד דייוויס שיחק את גוסטב. המחזה הוצג אחרי-כן כחלק משני מחזות ביחד עם "החזקה יותר" בידי התיאטרון הציבורי בתיאטרון ניומן, ניו יורק, החל מ-15 באפריל 1977. ריפ טורן ביים וג'ון רייט סטיבנס עיצב את ההפקה. ג'רלדין פייג' גילמה את דמותה של טקלה, ג'ון הארד גילם את דמותו של אדולף וריפ טורן גילם את דמותו של גוסטב. המחזה הועלה גם בידי להקת קלאסיק סטייג' בתיאטרונה בניו יורק, החל מ-27 בינואר 1992. קארי פרלוב ביימה ודונלד איסטמן עיצב את ההפקה, שהועלתה בתרגום חדש של פול וולש. קרולין לגרפלט שיחקה את טקלה, נסטור סראנו שיחק את אדולף וצח גרנייה שיחק את גוסטב.
נושים בתיאטרון המקצועי בישראל.
1. תיאטרון זווית, הצגת בכורה: דצמבר 1966
2. תיאטרון בימות, הצגת בכורה: ספטמבר 1969
3. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 9 באוקטובר 1993
4. תיאטרון החאן - 2018
קישורים חיצוניים.
כתבות בעברית
טורפי מדגסקר
טורפי מדגסקר (שם מדעי: Eupleridae) היא משפחת טורפים דמויי חתול, האנדמיים לאי מדגסקר שליד חופי אפריקה.
אלו הם 10 מיני טורפים קטנים והגדול שבהם הוא הפוסה שאורכו קרוב ל-70 ס"מ ומשקלו קרוב ל-7.5 ק"ג. שאר המינים קטנים ממנו בהרבה.
טורפי מדגסקר קרובים מאוד למשפחות הגחניים והנמייתיים ובעבר סווגו כשייכים להם. האב הראשון שלהם שהיה קרוב לנמיות הגיע למדגסקר לפני 18-24 מיליון שנה והטורף הקרוב ביותר אליו הוא הפוסה.
נורמן רידוס
נורמן מארק רידוס (באנגלית: Norman Mark Reedus; נולד ב-6 בינואר 1969) הוא שחקן אמריקאי. התפרסם בזכות הופעותיו בסרט "הקדושים מבוסטון" בתפקיד מרפי מקמנוס ובסדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים" בתפקיד דאריל דיקסון.
ביוגרפיה.
רידוס נולד בהוליווד שבפלורידה וגדל בלוס אנג'לס, בנם של מריאן ואיירה נורמן רידוס. לפני שפנה למשחק עבד רידוס בחנות חברת אופנועים הרלי-דייווידסון בקליפורניה וכמו כן גם כדוגמן, צייר, צלם ואמן וידאו במספר מקומות בעולם בהם התגורר. רידוס הציג גלריות אמנות של עבודותיו בניו יורק ובגרמניה.
קריירת משחק.
רידוס החל את דרכו כשחקן משני בשנת 1997 בסרטו של גיירמו דל טורו "מימיק" וראשי בקומדיה "שש דרכים ליום ראשון". הוא פרץ לתודעה בשנת 1999 בתפקיד המתנקש האירי מרפי מקמנוס בסרט הפשע של טרוי דופי "הקדושים מבוסטון" שהפך עם השנים לסרט פולחן.
בשנת 2000 שיחק בהפקתו של ג'ואל שומאכר "משחק השמועות" בתפקיד הסטודנט הצעיר טרוויס. בשנת 2002 הופיע רידוס בסרט הערפדים "בלייד 2" בתור סקאד, צעיר מסומם המשמש כעוזרו של בלייד (ווסלי סנייפס) בסרט .
ב-2007 שיחק רידוס בסרטו של רידלי סקוט "אמריקן גנגסטר" בתפקיד הבלש נורמן ריילי. בשנת 2009 חזר רידוס לתפקיד מרפי מקמנוס בסרט "הקדושים מבוסטון 2".