על פי דיווחים לא מאושרים, פיקודו של סאלח הצליח לכבוש מחדש את צ'אריכּאר, בירת מחוז פרוואן, שהוחזקה בידי הטליבאן מאז 15 באוגוסט, וכי החלו בלחימה על פנג'שיר. בערך באותו זמן, דיווחים לא מאושרים ציינו כי שרידי הצבא הלאומי האפגני (ANA) החלו להתייצב בבקעת פנג'שיר בתמיכת מסעוד, יחד עם שר הביטחון ביסמילה מוחמד ומפקדי המחוז. גם אזרחים מקומיים נענו לקריאותיו להתגייס והצטרפו למאבק.
ב-20 באוגוסט התארגנה קבוצת כוחות נגד הטליבאן במחוז בגלאן, בראשותו של עבדול חמיד דדגר. הקבוצה השתלטה על מחוז פול-א-חסר ומחוז אנדראב. בשעות אחר הצהריים, דיווחים ציינו כי פול-א-חסר נלקח מהטליבאן, וכי הלחימה עדיין משתוללת בדה סלאח ובאנו.
ב-23 באוגוסט דווח כי החזית מתבצרת במעוזה בעמק פנג'שיר ומוקפת בכוחות טליבאן גדולים שהטילו עליה מצור.
סיירוס קונאו
סיירוס קונאו (באנגלית:Cyrus Cuneo; 18 ביוני 1879 – 23 ביולי 1916), היה אמן, שנולד למשפחת אמנים ונגנים אמריקאים איטלקיים, גם אחיו רינאלדו קונאו (1877–1939) ואגיסטו (1890–1972), ובנו טרנס קונאו (1907–1996) הפכו לאמנים.
ביוגרפיה.
המשפחה התגוררה בגבעת טלגרף בשכונת נורת' ביץ' שבסן פרנסיסקו. הציורים הראשונים שפרסמו את סיירוס קונאו הופיעו בעיתון איטלקי כשהיה בן 16, והוא בילה את שלוש השנים הבאות כשעבד בעיתונות סן פרנסיסקו.
סיירוס קונאו התאמן כמתאגרף, והפך לאלוף במשקל זבוב במועדון האולימפי בסן פרנסיסקו בכספי הפרס שלו, יחד עם רווחים ממשרות שעסק בהם, ומכירת סקיצות, הצליח לממן נסיעה לפריז ללמוד ציור.
חינוך לאמנות.
קונאו החל את לימודיו באמנות עוד כשגר בסן פרנסיסקו, במכון לאמנות מארק הופקינס. כשנסע לפריז בשנת 1896, התאמן אצל ג'יימס אבוט מקניל ויסלר ובסופו של דבר הפך לתלמיד הראשי שלו. קונאו הקים בית ספר לרישום בשעות אחר הצהריים. לימוד ציור סקיצות ואיגרוף סייעו לקונאו לפרנס את עצמו בפריז. הטיימס כתב שלקונאו היה מבנה גוף מעולה והוא ספורטאי טוב, וכמתאגרף היה מפורסם לא רק באמריקה, אלא גם בפריז ובלונדון.
קונאו התגורר במונפרנאס בפריז, בשנת 1900 כשהציג לראשונה באקדמיה המלכותית. הוא הציג שתי יצירות באותה שנה, שתיהן איורים על פי המלך ליר מאת שייקספיר. קונאו הציג גם במקומות אחרים.
המעבר ללונדון.
בעוד גרינוול מצהיר שקונאו עבר ללונדון בשנת 1902, קירקפטריק מציין כי במפקד האוכלוסין של 1901 הוא מצא מקום לינה אצל הורי אשתו לעתיד בלונדון.
הוא התחתן עם האמנית נלי טניסון קונאו בלונדון ב־20 באוקטובר 1903.
סיירוס קונאו היה אמן מצליח מבחינה כלכלית. במהלך מלחמת העולם הראשונה צייר נושאי מלחמה בלונדון ובמכירה פומבית של אחד מציוריו מימנו קניית שני אמבולנסים לחזית.
מוות פתאומי.
קונאו קיבל הרעלת דם לאחר שנדקר בטעות מסיכה. הוא מת ב-23 ביולי 1916.
פיליפי (פירושונים)
אנדורנקטאליה
אנדורנקטאליה (בהונגרית: Andornaktálya) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-14.
רבים מתושבי הכפר עוסקים בגידול גפנים וייצור יין בכפר ובעיר המחוז אגר.
יהודי אנדורנקטאליה.
יהודים חיו באנדורנקטאליה במאה ה-18 ובמאה ה-19 עד לשנת 1944 אז נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה
Leprechaun's Dream, Pt. 1
Leprechaun's Dream, Pt. 1 הוא קטע כלי מאת הפסנתרן האמריקאי צ'יק קוריאה ולהקת הג'אז שלו Return to Forever, שהופיע כחלק מהאלבום The Leprechaun. השיר פורסם לראשונה בשנת 1976 בתוך האלבום על ידי חברת ההקלטות פולידור רקורדס, ואורכו 6:29 דקות. לשיר יש חלק ב' בשם "Leprechaun's Dream, Pt. 2" שזכה להצלחה פחותה.
השיר זכה בפרס גראמי עבור הקטע האינסטרומנטלי הטוב ביותר של הרכבים.
טרנס קונאו
טרנס קונאו (באנגלית: Terence Cuneo; 1 בנובמבר 1907 – 3 בינואר 1996) היה צייר אנגלי פורה שציינו את סצנות רכבת, סוסים ופעולות צבאיות. הוא היה גם האמן הרשמי באירוע הכתרת המלכה אליזבת השנייה בשנת 1953.
ביוגרפיה.
טרנס קונאו נולד בלונדון, בנם של סיירוס קונאו (1879–1916) ונלי טניסון קונאו (1881–1964), אמנים שנפגשו במהלך לימודיו בפריז. אחיו הבכור של סיירוס קונאו רינאלדו קונאו היה גם צייר מוערך בסן פרנסיסקו, וכך גם אחיו הצעיר אגיסטו קונאו. טרנס קונאו למד בבית הספר בקנט, בצ'לסי פוליטכניק, ובבית הספר לאמנות סלייד, לפני שעבד כמאייר במגזינים, ספרים וכתבי עת.
בשנת 1936 החל לעבוד בצבעי שמן והמשיך בעבודות האיור שלו. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש כחבלן בחיל המהנדסים המלכותיים אך גם השלים מספר קטן של עבודות לוועדה המייעצת לאמני המלחמה, וסיפק איורים של מפעלי טנקים ומטוסים. הוא שירת והתיידד עם עמיתו האמן סיריל פארפיט. כמו כן במהלך המלחמה הוזמן קונאו על ידי משרד החוץ ליצור רישומים וקריקטורות אנטי-נאציות ותערוכה של עבודות המלחמה שלו התקיימה בגלריה לאמנויות יפות של פאלקין בשנת 1942.
לאחר המלחמה הוזמן קונאו לייצר סדרת עבודות הממחישות מסילות רכבת, גשרים וקטרים. נקודה משמעותית בקריירה שלו הייתה מינויו לאמן רשמי לטקס הכתרת אליזבת השנייה, שהביאה את שמו לציבור ברחבי העולם. הוא קיבל עמלות נוספות מהתעשייה, שכללו תיאורי תהליכי ייצור, מיצוי מינרלים ובניית כבישים, כולל כביש M1. הוא היה מפורסם ביותר בציורי בנושאי הנדסה. אבל למעשה קונאו צייר טווח רחב של נושאים - מסצנות צייד באפריקה ועד נופים. הצלחה נוספת הושגה בציורים מהשירות הצבאי.
משנת 1954 יצירותיו כללו דמות של עכבר קטן. דמויות אלה הפכו לסימן המסחר שלו אחרי 1956. לפעמים הם קשים לזיהוי, ואנשים רבים נהנים לחפש אותם בתוך ציוריו. אפילו כמה דיוקנאותיו של אנשים מפורסמים מכילים את ציור העכבר.
עבודתו שימשה למגוון מוצרים, החל מכריכות ספרים וקטלוגים של דגמי רכבות ועד כרזות, פאזלים ואפילו חותמות דואר. ציוריו הופיעו גם על חותמות של בריטניה ושל האי מאן. ניתן למצוא את עבודותיו במוזיאונים רבים, כולל גלריית האמנות של גילדהול, מוזיאון הבתים של ניוארק, לויד'ס בלונדון והמכון המלכותי. קוניו זכה בתוארי כבוד ופרסים.
פסל אנדרטת ברונזה בגודל פי 1.5 של טרנס קונאו, מאת פיליפ ג'קסון, עמד במתחם המרכזי בתחנת ווטרלו בלונדון במשך שנים רבות, אך הועבר לברימפטון, צ'ת'אם. הוא הוזמן על ידי ארגון להנצחת הצייר שהוקם במרץ 2002. הפסל משמש כאנדרטה קבועה לאמן, יחד עם פרס שנתי בבית הספר לאמנות סלייד, שניתן על ידי הקרן.
כמחווה לסימן המסחר של קונאו, הפסל כולל עכבר שהציץ מתחת לספר על רגליו של האמן, ואחד נוסף שנחצב בבסיס הפסל ליד הקרקע. ההעברה הרשמית של הפסל למוסד המהנדסים המלכותיים התקיימה ב־12 ביולי 2017.
בצ'למש
התוכנית הנאצית להרי אורל
התוכנית הנאצית להרי אורל הייתה תוכנית מרכזית של הנאצים ושל הקנצלר אדולף היטלר במלחמת העולם השנייה לביסוס הגבול המזרחי של הרייך השלישי. מטרת התוכנית לכבוש את ההרים, הייתה מהיעדים האסטרטגים החשובים ביותר להיטלר ולההנהגה הנאצית. הנאצים סברו כי הדבר יעזור להם להגיע לניצחון מכריע בחזית המזרחית מול ברית המועצות.
הרי אורל כגבול גאוגרפי.
ב-1725 טען פיליפ יוהאן פון שטרהלנברג לראשונה כי הרי אורל הם חלק ממזרח אירופה. חרף זאת, כבר מ-1850 רוב הקרטוגרפים ראו בהרי אורל ובנהר אורל שמדרום לרכס ההרים את הגבול המזרחי של אירופה ולא כחלק מאירופה עצמה.
הנאצים דחו את התפיסה שהרי האורל הם חלק מאירופה, לפחות מבחינה תרבותית, גם אם לא בהכרח במובן הגאוגרפי. התעמולה הנאצית ואנשי המפלגה הנאצית סימנו את ברית המועצות כ"מדינה אסיאתית" והשוו את העם הרוסי לבני העם ההונים ולעיתים אף למונגולים, אותם הנאצים החשיבו כ"תת-אדם".
התקשורת הגרמנית הציגה את המערכות הגרמניות במזרח כנדרשות על מנת להבטיח את הישרדות התרבות האירופית נגד אותו "איום אסייתי" עליו דיברו הנאצים. בוועידה מרכזית שהתקיימה ב-16 ביולי 1941, שם הוצגו הצעות ורעיונות בענייני השלטון הגרמני בשטחים הכבושים של מזרח אירופה, הדגיש היטלר בפני המשתתפים (מרטין בורמן, הרמן גרינג, אלפרד רוזנברג והנס לאמרס ) כי "אירופה של היום אינה אלא מונח גאוגרפי; בפועל אסיה התרחבה עד לגבולותינו".
היטלר גם הביע את אמונתו כי בהעת העתיקה מושג "אירופה" היה מוגבל עד לקצהו הדרומי של חצי האי היווני, ולאחר מכן החל בלבול במשמעות המושג על ידי הגבולות המתרחבים והגדלים של האימפריה הרומית. הוא קבע שאם גרמניה תנצח במלחמה, גבול אירופה "יגיע מזרחה עד המושבה הגרמנית הרחוקה ביותר".
בניסיון להשפיע על המדיניות הנאצית, שלח הפוליטיקאי הפשיסטי הנורווגי, וידקון קוויזלינג תזכיר לגרמנים בעניין השאלה הרוסית, בתזכיר הציע קוויזלינג הצעות בנוגע לבעיה אותה הגדיר כ"בעיה העיקרית בפוליטיקה העולמית כיום". הוא דגל בכך שנהר הדנייפר שבאוקראינה יהיה קו החלוקה כללי בין מערב אירופה לבין רוסיה. הוא הודה כי הדבר יהיה מלווה בחלוקת אוקראינה לשניים, אך צידק זאת בכך שהיסטורית וגאוגרפית הדבר מוצדק והכרחי.
תכנון הגבול בהרי האורל.