זהות האדם כ-Two-spirit נקבעת כבר בילדותו: שבטים מסוימים היו עורכים טקסים שונים כדי לקבוע באיזו דרך יש לגדל את הילד. בטקס נפוץ במיוחד היו מונחים קשת וסל בתוך אוהל, והילד התבקש להיכנס פנימה, לבחור פריט ולצאת עמו החוצה. ברגע שהילד נכנס, הוצתה אש באוהל על מנת שבחירתו של הילד תהיה אינסטינקטיבית ככל האפשר. אם הילד בוחר בסל - הוא יגודל כ-Two-spirit. טקסים אחרים מאפשרים לנער, עם הגיעו לבגרות, לבחור את דרכו.
עיסוק.
לגברים שהם Two-spirit, מיוחסים מספר מקצועות בהם הם מתמחים ומבצעים טוב יותר מאשר נשים או גברים. בין מקצועות אלו ניתן למצוא: בישול, אריגה, תפירה וקליעה (סלים), רפואה (הכנת חליטות מצמחי מרפא, חבישה), קבורה, סידורי לוויה וטקסי אבל, כתיבה יצירתית ושירה, ריקוד, חיזוי עתידות, קדרות, שידוך וייעוץ לזוגות נשואים.
עיסוק נשות ה-Two-spirit מתמקד במקצועות הבאים: מסחר, לוחמה מילולית, מתן ייעוץ, דיג וציד, ליקוט צמחים ופירות, מורות דרך, משימות שלום (משא ומתן), ניבוי וחיזוי.
היסטוריה ומחקר.
עדויות לתופעת ה-Two-spirit קיימות מאז הפיכתה של אמריקה הצפונית לקולוניה ספרדית-פורטוגלית. בתחילה, חוקרים ספרדים, צרפתים ופורטוגלים דיווחו על הימצאותם של גברים אינדיאנים "רכים" בשבטים השונים, המתנהגים כנשים. חוקר צרפתי בשם דליאטה, כתב מזכר בנושא כבר בשנת 1704.
מחקר אנתרופולוגי ראשון על ה-Two-spirit פורסם ב-1877 על ידי מתיוס וושינגטון, שחקר את שבט ההידטסה. מחקרים נוספים נעשו על ידי ג'יימס אואן דורסבי בשנת 1890, על שבט הסו. חוקרים אלו טבעו, למעשה, את המושג הראשוני Two-spirit, ששנים לאחר מכן, כאמור, שונה.
חוקר חשוב נוסף שעסק בנושא הוא אלפרד קרובר, שהחל בשנת 1902, לחקור את שבט הארפהו. קרובר היה ממייסדי המחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה, ובעקבות ממצאיו כתב עבודת מחקר מקיפה על שבטי קליפורניה. עבודת מחקר זו היוותה את ההשראה לספר מדע בדיוני מצליח משנת 1969, צד שמאל של החושך, שנכתב על ידי אורסולה לה גווין, בתו של קרובר. עלילת הספר מספרת על עולם בו מתקיימת מערכת מינית מסובכת, בה אינדיבידואלים יכולים לשנות את מינם במהלך חייהם. ספר זה הביא לתודעת הציבור העולמי את ה-Two-spirit ומאפייניו.
תוכנית האו&quot;ם להקמת 'מליציה יהודית חמושה' ב-1948-1947
לולינית
ג'ף דנהאם
גֶּ'ף דָּנְהַאם (באנגלית: Jeff Dunham, נולד ב-18 באפריל 1962 בדאלאס שבטקסס) הוא קומיקאי סטנד-אפ ופיתום אמריקני.
ביוגרפיה.
דנהאם מרבה להשתתף במופעי יחיד, וכן בתוכניות האירוח "טונייט שואו", "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" ו"קומדי סנטרל מציג", מהם אף צולמו שלושה ספיישלים שאותם הוא הפיק וכתב בעצמו. בנוסף, הוא כותב את מרבית החומר למופעים שלו. כסטנדאפיסט, דנהאם מפעיל בובות תיאטרון ומדבב אותן מבלי להניע את שפתיו; באופן זה דנהאם מבצע פיקטיביים ומערכונים קבוצתיים במופעי יחיד.
בניגוד למפעילי בובות אחרים, שמפיקים את קולה של הבובה בלא להניע את שפתיהם, דנהאם אינו יושב כאשר הבובות יושבות על ברכיו אלא עומד לצד הבובות. הבובות של דנהאם, בניגוד לבובות אחרות של מפעילים המופיעים לצד בובותיהם, אינן בעלות מראה ילדותי וחביב, אלא הן דמויות גרוטסקיות. חלק מהדמויות האלה קבועות וחלק מתחלפות ממופע למופע. אחדות מהבובות הקבועות הן בובת הזקן הרגזן "וולטר", בובת סוטה המין "פינאט", בובת המחבל המתאבד "אחמד הטרוריסט המת" ובובת הפלפל המקסיקני החריף "חוסה חאלאפניו על מקל", שמוצג כסוג של אויב של פינאט. בובות שמישות פחות הן בובת הנער השיכור "באבה ג'יי", בובת גיבור העל "מרווין הסופרגיבור" ובובת האמרגן האפרו-אמריקני "סוויט דאדי די". בין הבובות שהופיעו באופן חד פעמי הייתה בובת תולעת, בובת בנו של אחמד, אחמד ג'וניור ובובה של ג'ף דנהאם עצמו.
בהתחלה אחמד חשב שהוא חי, ושהעצמות שלו הן פצע פתוח. הוא מת כשהוא ענה לטלפון בזמן שהוא מילא דלק.
לפי מגזין סלייט, דנהאם הוא "הקומיקאי המועדף על אמריקה". הופעותיו הן הנצפות ביותר בקרב צעירים ומבוגרים כאחד, והספיישל האחרון שלו היה הנצפה ביותר בתולדות רשת קומדי סנטרל. הרשת החתימה אותו לחוזה של סדרת הופעות וכיכוב בתוכנית אירוח משלו.
ב-2014 דיבב את דמותו של חולד בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שב לדובב אותו בסרט ההמשך "".
פסיכותרפיה דינמית
פסיכותרפיה דינאמית
לופית
לוּפִית (שם מדעי "Arisarum") הוא סוג צמח במשפחת הלופיים. שמו העברי מרמז על דמיונו לסוג הקרוב לוף. בארץ ישראל גדל מין אחד מסוג זה כצמח בר - לופית מצויה, הידועה גם בכינויה העממי מטה אהרון.
תיאור כללי.
הסוג לופית כולל 4 מיני גאופיטים, שתפוצתם בעיקר ים תיכונית. הם גדלים באזורים חמים, סלעיים, בבתה ותחת עצים.
השם העברי, כאמור, נגזר מהשם "לוף" בתוספת סופית הקטנה, לציון המידות הקטנה של מיני הסוג בהשוואה לצמחים אחרים ממשפחת הלופיים. השם המדעי Arisarum מזכיר אף הוא את שם הסוג לוף (arum), אולם מקורו לטיני קדום, והטיה שלו נזכרת עוד בכתביו של פליניוס הזקן, כשם שמתייחס לצמח ממשפחת הלופיים, אם כי לא ברור אם הכוונה דווקא לסוג זה.
תיאור מורפולוגי.
מיני הלופית הם עשבים רב-שנתיים בעלי איבר אגירה תת-קרקעי מטיפוס פקעת או קנה-שורש. עלי הצמח ארוכי-פטוטרת, וטרפיהם רחבים יחסית ואופייניים למשפחה.
תפרחת הלופית אופיינית למשפחה מבחינה מורפולוגית, אך בשונה משאר סוגי המשפחה המיוצגים באגן הים התיכון, המתחל צבעו בהיר, ואין הוא מפיק ריח תסיסה או פגרים. המתחל צינורי, צבעיו ירוק ולבן לרוב בדגם מפוספס. השזרה מעוטת פרחים יחסית, וחסרת פרחים עקרים. הפריחה חלה עם לבלוב העלים. יחסי הגובה שבין התפרחת לעלים מהווים את אחד מנתוני ההגדרה החשובים לסוג זה.
פרי הלופית הוא מטיפוס ענבה המכילה מספר מועט של זרעים.
מיני הסוג.
מובאים לפי סדר סיסטמטי
יש אלוהים?
"יש אלוהים? האשליה הגדולה של הדת" (באנגלית: The God Delusion, מילולית: אשליית האל) הוא ספר מאת הביולוג הבריטי ריצ'רד דוקינס, שיצא לאור באנגלית בשנת 2006 והיה לרב-מכר.
בספר טוען דוקינס שהאמונה באלוהים ובקיומו של אלוהים, ישות על טבעית שבראה את העולם, היא כמעט בוודאות אמונת שווא, וכי האמונה באל אישי מתערב זהה להזיה, המוגדרת על ידו כאמונת שווא חסרת בסיס ועיקשת, לנוכח ראיות חזקות לסתירתה.
נכון לינואר 2010, הגרסה האנגלית של "יש אלוהים?" נמכרה ביותר מ-2 מיליון עותקים ותורגמה ל-31 שפות, בהן עברית. המהדורה העברית לספר, בתרגומה של עדי מרקוזה-הס יצאה לאור בשנת 2008 בהוצאת "ידיעות ספרים" ו"ספרי עליית הגג".
רקע.
בספריו הקודמים, שעסקו במגוון נושאים הקשורים באבולוציה, טען דוקינס כנגד כל הסברי הבריאתנים להיווצרות החיים. בין היתר הסביר, בספרו "השען העיוור", כי לדעתו יכולה האבולוציה להסביר בצורה המיטבית את מה שעלול להיתפס על ידי אנשים כ"תכנון תבוני". ב"יש אלוהים?" מתמקד דוקינס במגוון רחב יותר של טיעונים התומכים בקיומו של האל, או שוללים אותו, ובמהותה של הדת.
דוקינס הסביר כי זה שנים אחדות רצה לכתוב ספר המבקר באופן גלוי את הדת, אבל המו"ל שלו נחרד מהרעיון, וידידים בארצות הברית יעצו לו כנגד כתיבת הספר, בטיעון כי בארצות הברית לא ניתן לבקר את הדת. בשנת 2006 השתנתה דעתו של המו"ל, שינוי אותו מייחס דוקינס ל"ארבע שנות בוש".
עד לאותו הזמן, כותבים אחדים, ובהם סם הריס וכריסטופר היצ'נס, שתויגו במשותף עם דוקינס כ"שילוש הלא קדוש" על ידי רוברט וייצל, החלו בכתיבת ספרים התוקפים באופן גלוי את הדת.
ספרים אלו זכו להצלחה ברשימות רבי המכר החשובות, והביאו לגל של תגובות נגד מצד סופרים התומכים בדת.
תקציר.
הספר מכיל עשרה פרקים. הפרקים הראשונים מציגים באופן מובנה את הטיעונים הגורסים שכמעט באופן ודאי אין אלוהים, בעוד שהאחרים דנים בדת ובמוסר באופן כללי יותר. הספר מוקדש לזכרו של חברו הטוב של דוקינס, הסופר דאגלס אדמס, ומלווה בהקדשה בדמות ציטוט מספרו של אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה": "האם לא די בכך שנראה כי גן פרחים הוא יפה בלי שנצטרך להאמין שיש גם פיות בתוכו?"
דוקינס כותב ש"יש אלוהים?" מכיל ארבעה מסרים שיש להביא לתודעת הציבור:
ההנחה בדבר קיומו של אלוהים.
מאחר שקיימות מספר הנחות תאיסטיות בנוגע לטיבו של אלוהים, דוקינס מגדיר את המושג "אלוהים" באופן אליו הוא הולך להתייחס, בשלב מוקדם בספר. הוא טובע את הביטוי "דת איינשטיינית", בהתייחסו לשימוש שעשה איינשטיין במושג "אלוהים", כמטאפורה לטבע ולמסתורי היקום. בכך, הוא מעוניין להבדיל בין "דת איינשטיינית" זו, והמושג התיאיסטי הרווח, שתופס את אלוהים כבורא העולם שיש לסגוד לו. נושא זה הופך מרכזי לכל אורך הספר, ואותו הוא מכנה "ההנחה בדבר קיומו של אלוהים". הוא גורס שהנחה זו היא היפותזה הניתנת לבדיקה, מאחר שאמורות להיות לה השלכות ומופעים בעולם הפיזיקלי, ולכן ניתן גם להפריכה. בכך דוחה דוקינס את ההנחה הרווחת שלדת ולמדע תפקידים נפרדים, והתפיסה שהמדע בודק את ה"איך?", בעוד הדת עונה על השאלה "למה?". לטענתו, השאלה "למה", כאשר היא נשאלת מתוך כוונה לחפש איזו משמעות קוסמית לקיומנו, יכולה להופיע רק בעולם בו קיים אל מתערב. הוא טוען שהדת מנסה להסביר את המציאות ולתאר עובדות הניתנות לבדיקה, וככזו, יש לבדוק את אמינותה כמו כל תאוריה אחרת.