הנסיך נקבר בטירת וינדזור, בסמוך לקברה של המלכה ויקטוריה. במותו של הנסיך, ירש אדוארד בנו את התואר "דוכס קנט".
סמל ותארים.
הנסיך ג'ורג' היה אביר במסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ומסדר ויקטוריה המלכותי.
שלט האצולה הוענק לנסיך במהלך יום ההולדת ה-21 של אחיו, הנסיך הנרי, הדומה מאוד לשלט האצולה של אחיו, ושונה רק בתגי הסמל (כאשר באלה של הנסיך ג'ורג' מופיע עוגן כחול).
אזכורים תרבותיים.
הנסיך מתואר בסרט הטלוויזיה של סטיבן פוליאקוף "הנסיך האבוד" משנת 2003. הסרט עוקב אחרי אחיו הצעיר, ג'ון, הסובל מאפילפסיה, אולם הנסיך ג'ורג' מתואר בסרט כיחיד מבני המשפחה אשר היה לו קשר עמוק עם ג'ון. עוד מתוארים בסרט קשייו במכללת הצי, והיחסים הקשים בינו ובין אביו, מלך אנגליה.
הסרט הדוקומנטרי "הדוד האבוד של המלכה" מתאר את הביסקסואליות של הנסיך, וכן המחזה משנת 2004 - "לילות אפריקה" עוסק בביסקסואליות שלו ובהתמכרותו של הנסיך לסמים.
דוכס קנט
דוכס קנט (באנגלית: Duke of Kent) הוא תואר אצולה בממלכה המאוחדת. כעת נושא בתואר זה הנסיך אדוארד, נכדו של המלך ג'ורג' החמישי ובן דודה של המלכה אליזבת השנייה.
היסטוריה.
מלכי קנט.
התואר הראשון הקשור לממלכת קנט - אחת משבע הממלכות אשר לימים התאחדו לממלכת אנגליה - היה התואר מלך קנט - תואר אותו נשא שליט הממלכה החל משנת 449 ועד כיבוש ממלכת קנט בשנת 825 על ידי אגברט, מלך ווסקס. החל משנה זו הייתה ממלכת קנט ממלכה תלויה של ממלכת וסקס, ושלטו בה מלכים, שהיו וסאלים של מלך וסקס. בפועל היו מלכים אלה בני משפחת המלוכה של ממלכת וסקס והתואר "מלך קנט" הפך לתואר של יורש העצר של הממלכה (בדומה לתואר נסיך ויילס של ימינו).
רוזן קנט.
התואר הראשון המשויך לקנט בממלכת אנגליה היה תואר רוזן קנט. לאחר מותו של גודווין, רוזן וסקס, בנו, לאופווין גודווינסון קיבל את התואר רוזן וסקס (ככל הנראה בין השנים 1056–1058). לאחר מותו של לאופווין בקרב הייסטינגס בשנת 1066, ויליאם הכובש העניק את התואר לאחיו החורג אודו מבייו. אודו איבד תואר זה בשנת 1082 כאשר נכלא על ידי אחיו, אולם התואר הושב לו לאחר שיחרורו. התואר נגזל ממנו בשנית בשנת 1088 לאחר שניסה למרוד באחיו, והוא נאלץ להימלט מאנגליה.
התואר ניתן בשנית בשנת 1141 עת הוענק לויליאם דה אפרה, אולם התואר נלקח ממנו בשנת 1155. בשנת 1227 הוענק התואר ליובר דה בורג', ובמותו הושב התואר אל הכתר.
בשנת 1321 הוענק התואר לאדמונד מוודסטוק, ובעקבות נישואי בתו, ג'ואן מקנט לתומאס הולנד עבר התואר למשפחת הולנד, אשר נשאה בו עד שנת 1408.
בשנת 1461 הוענק התואר לויליאם נוויל, ולאחר מותו הוענק התואר בשנת 1465 לאדמונד גריי. משפחת קנט נשאה בתואר עד שהנרי גריי קיבל את התואר "דוכס קנט".
מרקיז קנט ודוכס קנט.
לאחר שהנרי גריי ירש את אביו, בשנת 1702, אנתוני גריי, הרוזן ה-11 מקנט, וקיבל את התואר "הרוזן ה-12 מקנט", הוא הועלה בתוארו בשנת 1706 וקיבל את התואר "מרקיז קנט". בשנת 1710 זכה לתואר "דוכס קנט" ובשנת 1740 קיבל את התואר "מרקיז גריי".
להנרי היה בן אחד וחמש בנות מאשתו הראשונה, ג'מימה קרו (Jemima Crew), אשר נפטרה בשנת 1728, ובן אחד ובת אחת מאשתו השנייה, סופיה בנטינק (Sophia Bentinck). שני בניו נפטרו עוד בימי חייו (אנתוני בשנת 1723 וג'ורג' בשנת 1733), ולכן לא היה בן זכר שיירש את התואר "דוכס". נכדתו, ג'מימה יורק ירשה את התואר "מרקיזת גריי וברונית לוקס".
ב-23 באפריל 1799 הוענקה דוכסות קנט (יחד עם דוכסות סטראת'רן ורוזנות דבלין) לבנו הרביעי של המלך ג'ורג' השלישי, הנסיך אדוארד אגוסטוס. לאדוארד היה בת אחת - ויקטוריה (לימים מלכת הממלכה המאוחדת) ולכן במותו, בשנת 1820 בוטל התואר.
בשנת 1866 הושב התואר "רוזן קנט" לשימוש, והוא הוענק לנסיך אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנה השני של המלכה ויקטוריה. בנו של אלפרד, הנסיך אלפרד מאדינבורו, נפטר בשנת 1899 קודם למות אביו בשנת 1900 ולכן במותו של אלפרד בוטל התואר.
בשנת 1934 הוענק התואר "דוכס קנט" לנסיך ג'ורג', בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי ושל המלכה מרי. במותו של הנסיך ג'ורג', ירש בנו, הנסיך אדוארד, דוכס קנט את התואר, אותו הוא נושא עד היום.
תארים ותפקידים רשמיים.
דוכס קנט נושא במספר תפקידים רשמיים מתוקף תוארו. כיום משמש דוכס קנט בתפקיד "המאסטר הגדול" של הבונים החופשיים באנגליה, וכן כנשיא איגוד הצופים של הממלכה המאוחדת (תפקיד בו הוא מכהן מאז שנת 1975). דוכס קנט ביקר במספר ממדינות חבר העמים הבריטי כנציגה של מלכת אנגליה. הדוכס משמש בתפקיד "המאסטר הגדול" של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג'.
שלט האצולה.
במרכז שלט האצולה של הדוכס מתואר הסוס הלבן של קנט - סוס לבן ניצב על שתי רגליו האחוריות על רקע של שדה אדום. סמל זה נחשב לסמלה ההיסטורי של ממלכת קנט.
מגורים.
דוכס ודוכסית קנט מתגוררים כיום בבקתת ורן (Wren Cottage) שבארמון קנזינגטון, אולם משרדם ממוקם בבית יורק שבארמון סנט ג'יימס.
טכנאית מחשבים
טכנאית
טייסת חלל
בן דוד
בן-דוד
נבחרת גרמניה המזרחית בכדורסל
נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדורסל
נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדורסל (בסרבית: Кошаркашка репрезентација Србије и Црне Горе) הייתה נבחרת כדורסל שייצגה את סרביה ומונטנגרו מ-1993 עד 2006, ונשלטה על ידי פדרציית הכדורסל של סרביה ומונטנגרו.
היסטוריה.
לאחר התפרקות יוגוסלביה בשנים 1991–1992, נבחרת הכדורסל המקורית של יוגוסלביה פורקה. בוסניה והרצגובינה (נבחרת בוסניה והרצגובינה), קרואטיה (נבחרת קרואטיה), מקדוניה הצפונית (נבחרת מקדוניה הצפונית) וסלובניה (נבחרת סלובניה) הקימו נבחרות בכירות משלהן וגם יוגוסלביה, שנותרה קטנה יותר (נודעה במקור בשם הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, ומאוחר יותר כסרביה ומונטנגרו), הקימה נבחרת בכירה משלה.
הנבחרת נקראה במקור "נבחרת יוגוסלביה בכדורסל" מ-1992 עד 2003, על שם המדינה באותה תקופה. בשנת 2003, לאחר ששם המדינה שונה מיוגוסלביה לסרביה ומונטנגרו, שונה שמה של הנבחרת ל"נבחרת סרביה ומונטנגרו בכדורסל". לאחר שסרביה ומונטנגרו התפלגו ב-2006, והפכו למדינות העצמאיות סרביה ומונטנגרו, כל אחת מהן הקימה את הנבחרות היורשות שלה (נבחרת סרביה ונבחרת מונטנגרו). ההופעה הראשונה של נבחרת סרביה בתחרות גדולה של פיב"א הייתה ביורובאסקט 2007, בעוד ההופעה הראשונה של נבחרת מונטנגרו בטורניר גדול של פיב"א הייתה ביורובאסקט 2011.
נבחרת יוגוסלביה בכדורסל
נבחרת יוגוסלביה בכדורסל (בסרבו-קרואטית: Кошаркашка репрезентација Југославије, בסלובנית: Jugoslovanska košarkarska reprezentanca, במקדונית: Кошаркарска репрезентација на Југославија) הייתה נבחרת כדורסל שייצגה את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מ-1943 עד 1992 ונשלטה על ידי פדרציית הכדורסל היוגוסלבית.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הנבחרת שיפרה בהתמדה את דירוגיה והייתה לאחד הכוחות הדומיננטיים בכדורסל העולמי בשנות ה-70 וה-80, יחד עם ארצות הברית וברית המועצות, וזכתה בחמש מדליות אולימפיות ושמונה גביעי עולם, שלושה עשר תארים בסך הכול, יחד עם עוד שלוש עשרה זכיות במדליות יבשתיות ביורובאסקט.
אחד-עשר חברי היכל התהילה של פיב"א יצאו מנבחרת יוגוסלביה: קרשימיר צ'וסיץ', דראז'ן דליפאגיץ', איבו דאניו, מירזה דליבאשיץ', ולאדה דיבאץ, דראגן קיצ'אנוביץ', רדיבוי קוראץ', טוני קוקוץ', דראז'ן פטרוביץ', זוראן סלאבניץ' וג'ורה זדובק.
היסטוריה.
1947–1957.
יוגוסלביה ערכה את הופעת הבכורה שלה באליפות אירופה ביורובאסקט 1947, המהדורה החמישית של הטורניר. הנבחרת הגיעה למקום ה-13 מתוך 14 נבחרות בתחרות, כשהפסידה לברית המועצות והונגריה בסיבוב המקדים, ניצחה את הולנד אך הפסידה לאיטליה בחצי הגמר (מקום שלישי בשוויון המשולש בין הנבחרות), וכן ניצחה את אלבניה במשחק הדירוג 13/14. ההופעה השנייה של יוגוסלביה הייתה ביורובאסקט 1953 במוסקבה. הם ניצחו במשחקם הראשון 27–25 מול בולגריה אך סיימו במאזן 3–1 בבית המוקדם. בשובר השוויון המשולש עם בולגריה וישראל, יוגוסלביה סיימה במקום השני ועלתה לסיבוב האחרון, שם ניצחה 3 משחקים אך הפסידו 4 וסיימה במקום ה-6 הכללי בטורניר בן 17 הקבוצות. יוגוסלביה שוב עלתה לסיבוב האחרון ביורובאסקט 1955 בבודפשט, הפעם במקום השני הבלעדי עם מאזן 3–1 בסיבובים המוקדמים. הביצועים שלהם בסיבוב האחרון היו 6 הפסדים ב-7 משחקים, אבל כן נקודת שיא של ניצחון 52–49 על מדליסטית הכסף, צ'כוסלובקיה, בדרך למקום ה-8 מבין 18 הנבחרות המשתתפות. יוגוסלביה הגיעה למקום ה-6 ביורובאסקט 1957 בסופיה, שם היא הצליחה להשיג שני ניצחונות בסבב האחרון, נגד פולין וצרפת, וסיימה במאזן 2–5 שהספיק לה למקום ה-6 בטורניר.
1963–1970.