לעיתים מקובל לקבוע מילות ביטחון בדרגות שונות, כגון ירוק שמשמעותו "בסדר" או אפילו "תמשיך, יותר חזק", צהוב שמשמעותו "האט" או "תפסיק לעשות את זה", אך בלי לעצור את המפגש, ואדום שפירושו "בוא נפסיק מיד את המפגש."
בדיקת מצב.
שימוש נוסף במילות ביטחון הוא בזמן "בדיקת מצב", כתשובה לשאלה. הצד השולט שואל את הצד הנשלט "מה הצבע שלך?" אם התשובה היא אדום או צהוב, היא משמשת כסימן למצוקה, בעוד שהצבע הירוק מציין "אני בסדר" או אפילו "חזק יותר."
מילת ביטחון לא-מילולית.
בנסיבות מסוימות, מילת ביטחון לא יכולה להיות מילה נאמרת, בעיקר כשהצד הכנוע קשור או שפיו חסום. במקרים אלה מקובל להשתמש בתנועה מוסכמת כאיתות מצוקה, כגון הטלת פעמון או כדור, נקישת אצבעות, פתיחה וסגירה נשנית של שתי הידיים, או ביצוע שלוש אנקות ברורות לפי קצב שהוגדר מראש. סימנים אלה מהווים אות לעצירה או האטה של המפגש. שיטה נוספת היא לשים את אצבע בתוך כף היד של הצד הנשלט, כסוג של "בדיקת מצב" לצד הנשלט, כשהוא על סף איבוד ההכרה. אם הצד הנשלט לוחץ בחוזקה את האצבע, הדבר מהווה אישור להמשיך במפגש.
מילת ביטחון במשחקי תפקידים.
במקרה של משחק תפקידים מיני (למשל, "רופא ואחות"), מקובל לתת לכל משתתף שם בדוי. במקרה זה אפשר לוותר על השימוש במילת ביטחון, ופשוט לפנות לבן הזוג בשמו הפרטי כדי לציין כאב פיזי או רגשי.
מי רשאי להשתמש במילת ביטחון.
טעות נפוצה היא לחשוב שמילת הביטחון נועדה רק לבטיחות הפיזית והרגשית של הצד הכנוע. למעשה, כל המשתתפים במפגש רשאים להשתמש במילת ביטחון: הצד הכנוע, הצד השולט, מנהל המסיבה, ואפילו משקיפים מהצד. למשל, מנהג נפוץ ב-BDSM כרוך בהתנהגות קיצונית מכוונת של הצד הנשלט, דבר המציין רצון לטיפול נוקשה יותר. במקרה כזה, הצד השולט עשוי להשתמש במילת ביטחון כדי לציין שזו התנהלות קיצונית מדי לטעמו. משקיפים מהצד המתבוננים המפגש עשויים להבחין בסכנה כלשהי שמשתתפי המפגש לא שמו לב אליה, וישתמשו במילת ביטחון כדי לעצור את המפגש (ואת המפגע).
שימוש ללא חשש.
אחת הסיבות השכיחות שבעטיין נמנעים הצדדים במפגש מלהשתמש במילות ביטחון, היא הפחד לאכזב את הצד השני. פחד זה עלול לגרום למפגש להימשך, תוך גרימת נזק פיזי או נפשי למשתתפיו. לכן, ברוב הקהילות של BDSM מקובל להשתמש במילת ביטחון ללא חשש, כך שהמשתתפים ירגישו בטוחים ככל האפשר. איסורים על השימוש במילת ביטחון מסכנים מפגשים עתידיים בכך שהם הופכים למפגשים כפויים, ופוגעים באמון של הצד הנשלט.
מפגשים ללא מילת ביטחון.
בעוד רבים בקהילת ה-BDSM רואים את השימוש במילות ביטחון כחלק חיוני בשמירת הביטחון האישי של משתתפי המפגש, ישנם הסוברים שרצוי להימנע משימוש במילים כאלה. הם פשוט אומרים "תפסיק", אף על פי שהשימוש במילה זו עלול להיות מסוכן, כי הוא עלול להתפרש כחלק ממשחק תפקידים. אחרים סומכים על כך שהצד השולט יעקוב אחר מצבו של הצד הנשלט, ויעצור את המפגש אם יהיה צורך בכך, על פי שיקול דעתו. בנסיבות כאלה, הצד הנשלט או הכנוע בעצם מסכים מראש לוותר על שליטה כלשהי בתוכנו ואורכו של המפגש. הסכמה זו מכונה לעיתים "אי-הסכמה בהסכמה".
שימושים נוספים.
במהלך צילומי הסרט פרויקט המכשפה מבלייר, השחקנים השתמשו במילה "טאקו" כמילת ביטחון, המעידה על כך שהם עומדים להפסיק את המשחק בסרט ולעבור לדיון אמיתי על התקדמות הסרט.
בסרט "יורוטריפ", משנת 2004, כוכב הסרט, קופר (המגולם בידי ג'ייקוב פיטס), לא מצליח לבטא את מילת הביטחון המוסכמת "FLÜGGÅƎNK∂€ČHIŒβØL∫ÊN".
בפרודיות המשודרות בטלוויזיה האמריקאית, משתמשים מדי פעם במילות ביטחון כהלצה. למשל, בפרק של התוכנית סאטרדיי נייט לייב משנת 2006, יו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית ננסי פלוסי מציעה לדון בזכויות החוקתיות של האמריקאים לעסוק ב"סקס קשוח", ומציעה את מילת הביטחון המועדפת עליה: "Palomino".
תותח חוף
תותח חוף הוא תותח (לרוב רב עוצמה) הקבוע בעמדה מבוצרת על חוף ופונה אל הים במטרה להגן על מתקני חוף, נמלים ומעברי מים אסטרטגיים כגון תעלות ומיצרים מפני איומים מן הים כגון אוניות אויב. כן יכול תותח חוף לאכוף הסגר ימי על ידי מניעת גישת ספינות לנתיבים ימיים.
בניגוד לתותחים נגררים ומתנייעים מסוגים שונים ותותחים ימיים תותח החוף מקובע למקומו באופן יציב ובשל כך חלות עליו פחות מגבלות בנוגע לגדלו וליכולת הכיוון והדיוק שלו.
היסטוריה.
בשנת 1381 נרשם שימוש בתותחי חוף על מנת להגן על העיר ליסבון מפני הצי של קסטיליה. בעידן התגליות הייתה אחת המשימות הראשונות של מגלה ארצות הצבת תותחי חוף על מנת להגן על הנקודה שזה עתה נכבשה מפני ציים יריבים ושודדי ים. כמו כן הוקמו מבצרי-חוף בעלי תותחים הפונים אל הים כדי להתמודד עם איומי ספינות-תותחים. דוגמה למבצרים כאלה היא רשת מגדלי מרטלו שהוקמה בבריטניה בתקופת מלחמות נפוליון. באותה תקופה הותקנו בנמלים רבים סוללות תותחי חוף, מנמלי איי הים התיכון ועד נמלי סין. פעמים רבות נעשה שימוש צבאי באיים קטנים במקומות אסטרטגיים, עליהם נבנו מבצרים שצוידו בתותחים והגנו על פתחי נמלים ומפרצים.
מבצרי החוף אוישו ותופעלו על ידי כוחות צבא ייעודיים שביצעו תצפית, דאגו לתקינות הכלים הארטילריים וקיימו כוננויות ואימונים. בחלק מהמדינות השתייכו כוחות אלה לצי (בסקנדינביה וגרמניה למשל) ובחלקן לצבא היבשה.
התפתחות הדיוק והטווח של תותחי החוף הייתה בד בבד עם התפתחותם של התותחים הימיים, שכן מתכנני תותח החוף שאפו תמיד להרחיק את האוניות אל מחוץ לטווח הירי שלהן, ולהפך. המירוץ הואץ במיוחד מול אוניות המערכה מסוג פרה-דרדנוט ואה"מ דרדנוט, כך גדלו תותחי החוף והיו ערב מלחמת העולם הראשונה לכלי הארטילרי הגדול ביותר.
מן המאה ה-18 עד אמצע המאה ה-20, הוגדר טווח המים הטריטוריאליים של האימפריה הבריטית, ארצות הברית, צרפת ומדינות רבות נוספות כמרחק 3 מייל ימי (5.556 ק"מ) מן החוף, כיוון שהיה זה מרחק הפגיעה של תותח חוף, ומכאן גודל הים הנתבע היה המרחק עליו יכולה הייתה מדינה ימית להגן.
במלחמת רוסיה–יפן השתמשו היפנים בתותחי-חוף בקוטר 280 מ"מ, אותם עקרו מתושבתם הקבועה והשתמשו בהם לירי תלול מסלול מול הביצורים של פורט ארתור. היה זה פתח למספר ניסיונות (שבוצעו על ידי גרמניה באמצעות מפעלי קרופ) להשתמש בטכנולוגיה שיועדה לתותחי-חוף במטרה להפוך אותם לתותחי רכבת אותם ניתן להוביל לשדה הקרב כדי להפעילם מול ביצורים.
במלחמת העולם השנייה הוקמו סוללות תותחי חוף משני צידי תעלת למאנש לצורך ירי אל מעבר לתעלה כצעד הגנתי מכיוון בריטניה והתקפי מכיוון כוחות הכיבוש של גרמניה הנאצית בבלגיה וצרפת. כמו כן שולבו סוללות תותחי חוף בקו "החומה האטלנטית" שהקימו הגרמנים לאורך חופי מערב אירופה ב-1942. גם רבים מחופי איי האוקיינוס השקט הוקפו בסוללות תותחים הן על ידי הצבא היפני הקיסרי והן על ידי צבא ארצות הברית והן נותרו בשטח עד ימינו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, עם התפתחות טכנולוגיות של הפצצה מן האוויר, צוללות וטילי חוף-ים נזנח הצורך בפתרון הארטילרי.
בתרבות.
במרכז עלילת הספר והסרט "תותחי נברון" מאת אליסטר מקלין נמצאת תקיפת קומנדו של כוח בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה על שני תותחי חוף ענקיים הממוקמים במערה חצובה באי הדמיוני נברון שבים האגאי. העלילה בדוייה אך מכילה מספר מרכיבים מציאותיים ובכללם הקרב על האי לרוס ב-1943.
אוסלאק, מלך סאסקס
אוסלאק (באנגלית: Oslac) היה מלך ממלכת סאסקס באמצע המאה השמינית.
ככל הנראה מלך לצד אילדוולף ואאלפוולד וייתכן שגם מלך לצד אוסוולד ואוסמונד.
שמו של אוסלאק מוזכר מצו מלכותי שהוציא אילדוולף, משנת 765 אשר אוסלאק היה עד לחתימתו. בצו זה מכונה אוסלאק בשם "אוסלאי רקס" ("Osiai rex" - "אוסלאי המלך").
בעקבות כיבוש ממלכת סאסקס על ידי אופה מלך ממלכת מרסיה, מוזכר שמו של אוסלאק כעד לחתימת צו מלכותי שהוצא על ידי אופה בשנת 772. בצו זה מכונה אוסלאק בשם "אוסלאק דוקס" ("Oslac dux" - הדוכס אוסלאק) מינוח המעיד מחד על אובדן עצמאותה של הממלכה, ומאידך כי אוסלאק נותר בתפקיד שלטוני בממלכה. שמו בצו זה מוזכר לאחר שמותיהם של אוסוולד, אוסמונד ואלפוולד, דבר המעיד על כך שהיה הזוטר מבין המלכים, ולאחר כיבוש הממלכה נחשב לזוטר מבין הדוכסים.
התיעוד המאוחר ביותר לשלטונו הוא צו משנת 790 בו הוא מכונה "אוסלאק דוקס סות'סאקורום" ("Oslac dux Suthsaxorum" - "אוסלאק, דוכס סאסקס"). צו זה, ככל הנראה, מעיד על היותו האחרון מבין הדוכסים ששלטו בסאסקס (והמלכים ששלטו בה קודם לכן).
אוסלאק
אוסלק
רות פיין
רות ויוויאנה פיין (נולדה ב־1957) היא פרופסור מן המניין וראש החוג ללימודים ספרדיים ולטינו אמריקאיים באוניברסיטה העברית וחוקרת ישראלית, הגרה בירושלים ועוסקת בספרות ספרדית ולטינו-אמריקנית. פיין מתמחה בסיפורת תור הזהב של ספרד (המאות ה-16 וה-17), ובפרט ביצירתו של מיגל דה סרוונטס.
ביוגרפיה.
נולדה בארגנטינה, בת למשפחת נוסנוביץ. בשנת 1981 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת בואנוס איירס בספרות כללית והשוואתית, ספרות ספרדית ופילולוגיה. עם תום לימודיה עלתה לישראל בשנת 1981. בשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור לספרות ספרדואמריקה הלטינית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
פיין הייתה מרצה מן המניין בחוג ללימודים ספרדיים ולטינו-אמריקניים בשנת 1991. מאז שנת 2005 היא פרופסור חבר בחוג ומשנת 2014 פרופסור מן המניין.