בשנת 2016, הצליחו לא פחות מ-14 אמנים להכניס שירים לראש המצעד בפעם הראשונה: ג'סטין ביבר, וילי ויליאם, מייק פוזנר, צמד המפיקים סי בי, להקת DNCE, גנאש, אוליביה או'בראיין, דאוררו, אלביס קרספו, LP, דה פאראקיט, אן-מארי, הזמר סטיבי וונדר ואריאנה גרנדה.
לפי מדיה פורסט עשרת השירים הלועזיים המושמעים ביותר בישראל בשנת 2016 היו:
השיר "Shape of You" של הזמר אד שירן שובר את כל השיאים כאשר שהה 14 שבועות רצופים בצמרת המצעד. "Shape of You" הוא גם השיר שצעד במצעד במספר השבועות הרב ביותר (38), בכך שבר גם שיא זה שהוחזק על ידי "Need You Now" של להקת ליידי אנטבלום מאז 2010. באופן לא מפתיע, מתברג השיר לצמרת מצעד ההשמעות השנתי עם 2,884 השמעות ברדיו הישראלי לשנת 2017.
עם הישג חסר תקדים זה, "Shape of You" מזכה את מבצעו בתואר האמן ששהה במקום הראשון במשך הזמן הרב ביותר בשנה זו.
ב 2017, לראשונה, אף אמן לא הצליח להכניס יותר משיר אחד לצמרת המצעד.
גם בשנה זו, במרבית המקומות הראשונים ישנם אמנים חדשים שזו להם הפעם הראשונה בפסגת המצעד. האמנים האלו הם: לואיס פונסי, דדי יאנקי, די. ג'יי. חאלד, ברייסון טילר, הראפר ביג שון, דואה ליפה, טיילור סוויפט, הזמר רוד סטיוארט, סופר סאקו, האייקו, יוצאת להקת הבנות פיפת' הרמוני קמילה קביו, והראפר יאנג ת'אג.
לפי נתוני מדיה פורסט, עשרת השירים הלועזיים המושמעים ביותר בישראל בשנת 2017 היו:
השיר "Promises" של המפיק קלווין האריס וסם סמית' הוא השיר ששהה בראש המצעד במשך הזמן הרב ביותר (8 שבועות). האריס הוא גם האמן שכל שיריו כיכבו יחד בפסגת המצעד יותר מכל אמן אחר
בשנת 2018 - 13 שבועות.
בשנת 2018 מספר אמנים העפילו לראש המצעד יותר מפעם אחת: המפיק הסקוטי קלווין האריס הצליח להעפיל לצמרת המצעד עם שני שירים, וההרכב הבריטי קלין בנדיט עם שלושה שירים, אך מי שגוברת עליהם היא הראפרית האמריקאית קארדי בי שמופיעה בלא פחות מארבעה שירים שונים במקום הראשון.
השיר Havana של הזמרת האמריקאית קמילה קביו שוהה במצעד במשך 41 שבועות (מתוכם 28 שבועות בשנת 2018). בכך שוברת קביו את השיא שהושג בשנה הקודמת על ידי השיר Shape of You של הזמר אד שירן. בכך, Havana הופך לשיר היחיד עד כה שצעד במצעד יותר מ-40 שבועות.
בשנת 2018, 17 אמנים חדשים העפילו לראשונה לראש מצעד ההשמעות: ג'וליה מייקלס, קארדי בי, בטה למה, המפיק האמריקאי מרשמלו, באד באני, ג'יי באלווין, שאנגאי, דמי לובאטו, דיפלו ולאבירינת' (שניהם כחלק מפרויקט LSD), הראפר הקנדי דרייק, המפיק הצרפתי די ג'יי סנייק, סלינה גומז, אוזונה, ליזו, מרינה והיהלומים וההרכב האוקראיני קאזקה.
הדואט "Señorita" של שון מנדס וקמילה קביו שהה 13 שבועות לא רצופים בצמרת המצעד. עם הישג זה, מנדס וקביו הם האמנים ששהו בראש המצעד בזמן הרב ביותר.
בשנת 2019, כמו ב-2017, אף אמן לא הצליח להביא יותר משיר אחד אל ראש המצעד.
2019 מתאפיינת, בניגוד לקודמותיה, בנוכחות דלה של אמנים חדשים בפסגת המצעד; רק 8 אמנים חדשים העפילו בשנה זו לראש המצעד בפעם הראשונה והם: אריאנה גרנדה, הראפר הקנדי סנואו , הזמר הישראלי ניר טיבור המוכר יותר בשם הבמה דניס לויד, הזמר האיטלקי מחמוד שייצג את מדינתו בשנה זו בתחרות האירוויזיון, שון מנדס, הזמר הקונגולזי-צרפתי גימס, סטינג והזמרת האוסטרלית טונס אנד איי.
כרמון
סנבר
ונקובר (וושינגטון)
ונקוּבר (באנגלית: Vancouver) היא עיר בגדה הצפונית של נהר קולומביה במדינת וושינגטון שבארצות הברית. נכון לשנת 2010, בעיר 161,797 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינה.
העיר ממוקמת במרחק של 491 קילומטרים בלבד מהעיר ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה. שתי הערים קרויות על שמו של ג'ורג' ונקובר, ימאי ומגלה ארצות בריטי שבין השנים 1791-1795 חקר את החוף המערבי הצפוני של אמריקה. עם זאת, ונקובר שבוושינגטון נוסדה 29 שנים לפני זו הקנדית, והכינוי לתחנת המסחר שהעיר האמריקאית הוקמה בסמיכות לה כ"פורט ונקובר" קדום אף עוד יותר.
במשך השנים הועלו מספר הצעות כדי להפחית את הבלבול הנובע מזהות השם של שתי הערים. בין השאר הוצע להחליף את שם העיר ל"אולד ונקובר" ("ונקובר הישנה") או ל"פורט ונקובר". כיום התושבים המקומיים נוהגים להוסיף לשם העיר הקנדית BC ("בריטיש קולומביה"), ולזו האמריקאית USA, או "וושינגטון".
ערים תאומות.
לעיר שתי ערים תאומות:
אף פעם לא מאוחר מדי
אף פעם לא מאוחר מדי הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מאת ובבימויו של עדו פלוק, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בשנת 2012.
עלילה.
הרצל (נוני גפן), בחור ישראלי שהתגורר 8 שנים בדרום אמריקה ובגיל 28 שב לישראל. הוא מוצא עבודה כמדביק פוסטרים, לוקח את הוולוו הישנה של אביו (עמי ויינברג) ויוצא למסע חוצה ישראל, במהלכו הוא מדביק פוסטרים על לוחות מודעות, פוגש אנשים שונים.
אודות ההפקה.
עדו פלוק, שב לישראל מניו יורק ב-2001, שם עשה תואר ראשון בהפקת סרטים וטלוויזיה בבית בספר טיש לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק.
הוא כתב תסריט והגיש בקשה לקרן הקולנוע הישראלי לתמיכה בסרט. הקרן הציעה לו למנות עורך תסריט שיעבוד איתו, אבל לפלוק אצה הדרך והוא החליט לעבוד לבדו.
המפיקים היו עדו פלוק, גל גרינשפן ורועי קורלנד, לתפקיד הראשי נבחר נוני גפן, שאחר-כך ביים את הסרט "לא בתל אביב". מישהו תרם לסרט את המצלמה שלו, חלק גדול מהצוות עבד בהתנדבות.
קרן הקולנוע העניקה 50 אלף דולר לעשיית הסרט, 50 אלף דולר נוספים גויסו באמצעות הפייסבוק, ממאות משקיעים. בתום הצילומים קיבלו סכומים נוספים ממפעל הפיס, קרן הקולנוע. הם זכו גם בפרס מה"סינמרקט" בפסטיבל חיפה, להשלמת העבודה בברלין.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, לאחריו הוקרן בפסטיבל פרייבורג, שם זכה בפרס הראשון, בפסטיבל אדינבורו ובפסטיבל בהמבורג.
בנובמבר 2011 נכתבה בעיתון "וראייטי" ביקורת משבחת לסרט. בעקבותיה פנו אליו אנשים שונים בחו"ל בהצעות עבודה. אחת מהן הייתה מוונדי ג'אפט, המפיקה בפועל של הסרטים "הג'וב האיטלקי" ו"אני לא שם זין". היא קראה תסריט באנגלית שפלוק כתב ואמרה לו שהיא מעוניינת לביים אותו. פלוק מתגורר בניו יורק ועובד על סרטו החדש "הכרטיס" (The Ticket).
אופוצ'קה
אופוצ’קה (ברוסית: Опочка) היא עיר בראיון אופוצ'טסקי (Opochetsky), מחוז פסקוב, רוסיה, על הנהר וליקאיה, 130 ק"מ מדרום לפסקוב. עיקר תעשייתה של העיר מבוססת על מזון וטקסטיל. בעיר גשר תלוי מעל הנהר וכן מספר אתרים תיירותיים והיסטוריים, בהם כנסייה, תחנת דואר ואתרים ארכאולוגיים.
תולדות היישוב.
אופוצ'קה נוסדה ב-1414 והוקם בה מבצר שהיה כפוף לפסקוב והגן עליה. ב-1426 צרו הליטאים על העיר וב-1427 צר צבאו של המסדר הליבוני על העיר אך לא כבשוה. בשנת 1517 צר על המבצר צבא פולני-ליטאי בפיקודו של הטמאן אוסטרוז'סקי. המצור נמשך כחודש ובסוף הוסר על ידי כוח רוסי גדול שנשלח ממוסקבה על ידי וסילי השלישי.
ב-1708 הכפיף פיוטר הגדול את היישוב ליחידה המנהלתית של סנט פטרסבורג ובסוף המאה ה-18, במספר חלוקות מנהלתיות, הוכפפה אופוצ'קה לתת-הנסיכות של פסקוב ולאחר מכן הפכה למרכז המנהלתי של אוייזד אופוצ'טסקי.
ב-1927 נוסד מחוז אופוצ'טסקי ואופוצ'קה הפכה למרכזו המנהלי. ב-1935 סופח המחוז, ובכללו אופוצ'קה, למחוז טבר.
בין יולי 1941 ויולי 1944 הייתה אופוצ'קה כבושה על ידי הצבא הגרמני.
יהודי העיר.
בתקופת האימפריה הרוסית לא נכלל העיר בתחום המושב, עם זאת כמה מאות יהודים התגוררו בעיר (היו אלה בעיקר חיילים משוחררים מן הצבא הרוסי ובני משפחתיהם). לפי מרשם האוכלוסין שנערך ב-1897 התגוררו בעיר 248 יהודים (כ-4% מהאוכלוסייה).
בשנות השלושים של המאה ה-20 התגוררו באופוצ'קה כ-580 יהודים מתוך כ-5,000 תושבי העיר. רובם עזבו ערב השואה ועם הכיבוש הגרמני ביולי 1941 היו בעיר כ-290 יהודים. באוגוסט 1941 רוכזו כ-200 יהודים בגטו ובנובמבר החל רצח תושבי הגטו. עד מרץ 1942 נרצחו כ-120 מיושבי הגטו. ב-8 במרץ 1942 נרצחו יתר התושבים בירי ביער הסמוך.
רודה-אופלין
רודה-אופלין (בפולנית: Ruda-Opalin) הוא כפר בפרובינציית לובלין במחוז חלם בפולין. בשנת 2011 התגוררו במקום כ-301 תושבים.
היסטוריה.
תחילת ההתיישבות הייתה באמצע המאה ה-19 על ידי מתיישבים גרמנים. בסוף המאה ה-19 הוקמה בה תחנת רכבת וכפר התחבר לחלם. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 היוו מכרות מתכות ענף מרכזי בכלכלת הכפר.
בזמן מלחמת העולם השנייה הוקם בכפר משחנה עבודה בו עבדו יהודי הסביבה.
ליאור מנור
ליאור מנור (נולד ב-23 ביוני 1962) הוא קוסם, אמן טלפתיה, מנטליסט, מנחה כנסים ומרצה ישראלי אשר נבחר בדצמבר 2018 כנשיא אגודת הקוסמים הישראלית.
הוא אמן בידור המשתמש בקסמים ובטלפתיה כאמצעי להעברת מידע והטמעת מסרים, ומקפיד לא להציג עצמו כבעל כוחות על-טבעיים ומתנגד לאלה הטוענים שיש להם כאלה.
ביוגרפיה.
ליאור מנור נולד בחולון לאריה ורחל מנור, ניצולי שואה. אביו היה סא"ל בחיל האוויר ולאחר מכן, סמנכ"ל בינוי ברשת מלונות דן. אמו הייתה עקרת בית. אחיו הבכור, עמי מנור, היה יו"ר קבוצת הכדורסל הפועל חולון.
בילדותו, עסק ליאור מנור בחידות מתמטיקה ופיזיקה וגם בקסמים, אך נטש את התחום בשל פחד קהל.
את שירותו הצבאי עשה ביחידת לוחמה אלקטרונית של חיל האוויר בחרמון.
לאחר סיום הלימודים לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, ובעקבות מופע קסמים של רוני שכנאי, החליט מנור לחזור לתחום. הוא החל ללמוד אצל שכנאי, עד שהרגיש בשל והחל להופיע באופן עצמאי, כאשר אשתו שימשה לו אסיסטנטית.