קיום גומות חן נחשב לעיתים לתכונה תורשתית ומקובל לחשוב כי הורים עם גומת חן מולידים צאצאים עם גומות חן. אולם טענה זו מוטלת בספק.
יש תינוקות שנולדים עם שריר זיגומטיקוס קצר ולכן עם גומות ולאחר מכן השריר מתארך והם נותרים ללא גומות או עם גומה רק בצד אחד של הפנים. שמן של הגומות "גומות חן" מקורו ככל הנראה עקב טבעה של גומה זו לנשיאת חן בעיני המתבונן.
קיים ניתוח פלסטי ליצירת גומת חן לאלו החפצים בכך.
אנטומיה.
אצל כ-34% מהאוכלוסייה, שריר העול הגדול (musculus zygomaticus major) מופיע בצורה מפוצלת. חלקו העליון נאחז בצד העליון של זווית הפה באופן דומה לנקודת האחיזה הצפויה של השריר, ואילו חלקו התחתון נאחז בנקודת הכוש (modiolus) מתחת לזווית הפה. המרווח בין חלקיו של השריר המפוצל מסביר את תופעת הגומות בלחי.
לינדמן
יוהאן יאקוב שודט
יוהאן יאקוב שוּדט (בגרמנית: Johann Jacob Schudt; תאריך ושנת לידה משוערים: 14 בינואר 1664, פרנקפורט - 14 בפברואר 1772 (לפי ההשערה בגיל 108), שם) היה סופר אנטישמי גרמני, הוגה דעות נוצרי, חוקר המזרח ותולדות היהודים, ומנהל הגימנסיה בפרנקפורט.
חייו ופרסומיו.
שודט נולד ומת בפרנקפורט. למד לימודי דת ונצרות בוויטנבורג, ולאחר מכן למד לימודי המזרח בהמבורג בהוראת עזרא עצרדי. חזר לעירו והיה מורה, ואחר כך מנהל הגימנזיום בפרנקפורט החל משנת 1717. במשך השנים כתב ספרים בעיקר בנושא העת העתיקה וכן על תולדות היהודים.
מראשוני ספריו היה "Judæus Christicida" ("יהודי העולם הנוצרי"), ספר המצדיק ומסביר את עונשם הארצי והרוחני של היהודים בעולם, כעונש על צליבת ישו.
בשנת 1700 פרסם את "Compendium Historia Judaiae" ("קיצור תולדות היהודים").
יוהאן היה מיודד לכאורה עם יהודי פרנקפורט. בשנת 1712 פרסם הקדמה לפירוש רבי דוד קמחי על תהלים במהדורת תרגום גרמני של גרונהוט, וב-1716 הוציא לאור את הצגת הפורים ליהודי פראג ופרנקפורט עם תרגום לגרמנית שירית. מאוחר יותר התבררה דעתו שהצגות הפורים והתנהגות היהודים בחג זה מוכיחים את נחיתותם התרבותית לעומת זו של הנוצרים הלותרנים.
ספרו המפורסם ביותר היה "Jüdische Merkwürdigkeiten" ("מוזרויות היהודים"), שיצא בשלושה חלקים ב-1714, ועוד תוספת ב-1717. הספר מלא בדעות קדומות נגד יהודים, כולל ציטוטים וביטויים אנטישמיים וטענות שווא מתוך ספריו של יוהאן אנדריאס אייזנמנגר. בעקבות פרסום הספר, חל קרע בינו ובין הקהילה היהודית בעירו. בספר גם תיאורים חיים על הקהילה, ושימש מקור למידע על תולדות היהודים בתקופתו, ובייחוד תולדות יהודי פרנקפורט. פרסום הספר נחשב כנקודת מפנה באנטישמיות, אשר עברה מטיעוני שנאה דתיים לטיעוני דחייה תרבותיים וגופניים 'חילוניים'. לפי דבריו כל היהודים פגומים מבחינת המראה ונושאים מחלות.
שודט תרם גם לספר "אוצר הידיעות" של לואיג'י אוגוליני במאמר על כלי הנגינה במקדש.
חירבת קייאפה
משה אפשטיין
משה (מויה) אפשטיין (5 ביוני 1925 - 23 ביולי 2014) היה מהנדס מכונות, מתכנן הטילים הראשי במפעל רפא"ל. חתן פרס ביטחון ישראל שלוש פעמים.
ביוגרפיה.
משה אפשטיין נולד ב-1925 בתל אביב, בן להורים שעלו ממזרח אירופה שנה קודם לכן. אביו, פסח, היה מהנדס מים בעיריית תל אביב, ואמו, דורה, הייתה רופאה.
ב-1944 החל ללמוד הנדסת מכונות בטכניון. ב-1948 הצטרף לחיל המדע וניהל פיתוח של תותח ללא רתע (תול"ר). המשיך ברפא"ל בפיתוח טילים. פיתח טיל קרקע-קרקע "לוז", שממנו פותח טיל הים-ים "גבריאל". עוד השתתף בראשית שנות ה-80 בפיתוח טילי הנ"ט המתקדמים "גיל" ו"תמוז".
קיבל שלוש פעמים את פרס ביטחון ישראל - בשנת 1960, על פיתוח הטיל "לוז" (יחד עם יונתן מס וירון אנזלם), בשנת 1984 על פיתוח ה"תמוז" (יחד עם שבעה אחרים) ובשנת 1997, "על תרומתו במשך שנות דור לפיתוח וייצור טילים בהן הטביע את חותמו במגוון גדול של מערכות טילים הן כמהנדס והן כמורה הדור".
בשנת 2011 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון, "על תרומתו כממציא וכאיש אשכולות למדינת ישראל ולביטחונה".
נפטר ב-23 ביולי 2014. הותיר אישה, רות. הובא למנוחות בבית העלמין גן עדן שבקיבוץ עין כרמל.
תהילים צ&quot;ג
תהילים צ"ג הוא המזמור ה-93 בספר תהילים (ה-94 לפי המספור של תרגום השבעים והוולגטה) ומכונה גם, על שם הפסוק הפותח אותו: . מזמור זה משמש כשיר של יום שישי והוא אחד משלושה מזמורי תהילים המתחילים במילים ה' מָלָךְ.
תפיסתו התאולוגית של המזמור.
מזמור זה מציג את אלוהים כמלך העולם אשר ברא את עולמו חזק ויציב, אך הוא, האל, נצחי ואדיר אף יותר מעולמו. במרכזו של המזמור מתוארת עוצמת הבריאה כפי שהיא משתקפת בעוצמת המים - זרימת הנהרות, מפלי מים וגלי הים. מטרת התיאורים הללו היא לבסס רקע להשוואה שבין האיתני הטבע לבין הבורא של איתני הטבע.
באופן מפתיע, המזמור מסתיים בעניין חוקי האל ותורתו. המעבר בין העניינים יכול להיות מוסבר בתור הכרזה בסגנון "מי שברא את העולם - תורתו ודאי נאמנה ויש לכבד את בית מקדשו". בכך מועתק מרכז הכובד מן הטבע אל נפש האדם, אשר מתבקש להסיק מסקנות דתיות מהוד היקום .
לפי חלק מן החוקרים, המזמור מהדהד את התפיסה שהייתה רווחת במזרח הקדום, על פיה אלי הים והנהרות התמרדו כנגד אלוהים בצוותו עליהם להיקוות במקום אחד, בים. האגדות העתיקות על המאבק הקדמוני שבין אלוהים לבין רהב, נחש עקלתון, נחש בריח ואחרים לא נכנסו לתורה אולם הן נשמרו בתודעה וצפו מחדש בשירה ובדברי נבואה.
תארוך הפרק.
זמנו של הפרק שנוי במחלוקת בין החוקרים. בדומה לתהילים צ"ב, גם במזמור זה ניתן להסיק שהוא נכתב בזמן שהמקדש קיים, אולם לא ניתן לקבוע האם מדובר על בית המקדש הראשון או השני. בנוסף, האזכורים למיתולוגיה אינם בהכרח רמיזה לתקופה קדומה שכן גם בתקופת הבית השני ישנם כתובים רבים, במקרא ומחוצה לו, המרמזים למיתוס מלחמות האל בים ובנהרות .
המזמור במדרש.
מדרש רבה לפרשת בשלח קושר את מזמור לשירת הים, ובכך מסביר את הסיבה להמלכת הקב"ה, שמצוינת בתחילת המזמור:
הסבר: קיימות דרגות במלוכה, והמלך שדרגתו פחותה, עומד בפני המלך הבכיר היושב על כסאו. בזמן הבריאה, הקב"ה, כביכול עמד, שנאמר: , אך בזמן שנאמרה שירת , וכל בני האדם, הכירו בגדולתו, מלכותו של הקב"ה כביכול השתדרגה שנאמר: . ממתי נכון כסאך? מ.
זמני אמירתו.
המזמור הוא שיר של יום של יום ששי.
הוא נאמר גם בסוף קבלת שבת ברוב הקהילות, ובפסוקי דזמרא של שבת ויום טוב.
בקהילות ספרדיות, נוהגים לומר מזמור זה במנחה של ערב שבת במקום למנצח בנגינת מזמור שיר (תהלים ס"ז).
חדווה גולדין
העתיק
העתיק (באנגלית: Ancient One) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Strange Tales #110" מיולי 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו. הדמות שימשה כמורה רוחני לדוקטור סטריינג', ונחשבה למכשף העליון של המאה ה-20.
גרסה נשית של העתיק הופיעה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' ו"" בגילומה של השחקנית טילדה סווינטון.
ביוגרפיה בדיונית.
האדם אשר יהפוך למכשף שידוע בכינוי "העתיק" נולד לפני 500 שנים, בשנות ה-30 של המאה ה-15, בכפר המיסטי הבדיוני קאמאר-טאג' שבטיבט. בנערותו, הוא היה חוואי שוחר שלום, עד אשר חברו קאלו גילה את כוחות הקסם ושיתף אותו בידע האומנויות המיסטיות. אולם, שני החברים לא הסכימו בעניין הדרך בה ישתמשו בקסם. העתיק רצה להגן על הכפר בו חיו ולעזור לאחרים, אך קאלו רצה להגן על הכפר באמצעות כיבושם של הכפרים השכנים בעזרת צבא שמורכב מתושבי הכפר, כששאיפתו האולטימטיבית הייתה ליצור אימפריה.
העתיק וקאלו הסכימו להטיל כישוף שחיסל כל חולי והשפעות גיל מקאמאר-טאג'. מעט לאחר מכן, קאלו מוכתר כמלך הכפר בידי התושבים המכושפים. כשהעתיק מנסה לעצור את קאלו, הכפר מוחרב כתוצאה מהעימות ביניהם. קאלו נשלח לגלות לממד חלופי, והעתיק מופשט מאלמותיותו, אם כי הוא עדיין מזדקן באיטיות רבה מכל בן אנוש אחר.
מאוחר יותר, גיבור המערב הפרוע בשם "הרוכב השחור" חוקר מקרה פשע בטקסס שמוביל אותו לצ'יינהטאון, ניו יורק. הוא מקבל עזרה מאיש סיני שמתגלה כגרסה צעירה יותר של העתיק.
רכישת ידע.
במהלך המאות, העתיק עורך מסעות ברחבי העולם, נלחם בשדים ורוחות רעות ומגרש רבים מהם מכדור הארץ. הוא מרחיב את הידע שלו, אוסף ספרים שמכילים ידע אסור ומסוכן ושומר עליהם מכל רע. דרך מדיטציה, העתיק נתקל בישות הקוסמית אטרניטי שמעניק לו ממצא מיסטי רב-עוצמה בשם העין של אגאמוטו. בהמשך, העתיק מביס גריפון בבבילוניה בעת הגנה על הספר של וישאנטי, ספר עב-כרס שאוצר בחובו ידע מיסטי רחב. בסופו של דבר, הספר מגיע לידי חזקתו.
העתיק מתיישב בהרי ההימלאיה ומקים ארמון שישמש כביתו, כאשר ביחד עם מסדר נזירים הוא מספק הגנה ותמיכה עצמית. בתחרות אותה ארגן ג'ינגס הזקן, העתיק זוכה לתואר מכשף-העל של כדור הארץ. הוא לוקח תחת חסותו תלמיד, אך מגרש אותו לאחר שהוא חושף שתלמידו לומד בחשאי מספרים של קסם שחור כדי להעצים את כוחו.
במהלך השרפה הגדולה של לונדון, העתיק נלחם בדורמאמו באחד מהעימותים הרבים ביניהם, ומאלץ אותו לסגת. בשעה שהעתיק מצליח להגן תמיד על הארץ, הוא אינו מצליח להביס לחלוטין את דורמאמו, שחוזר ללא הרף להטיל את חתתו על האנושות.
לקיחת חסות על שוליה.