קרל הגדול בנה לעצמו טירה בעיר ובשנת 794 כינס בעיר את הוועידה הכנסייתית של פרנקפורט. לואי בנו של קרל הגדול קבע את מושבו בעיר והקים בה ארמון ובשנת 838 ביצר את העיר והקים חומה וחפיר. עם חתימת חוזה ורדן בשנת 843 וחלוקת האימפריה הפרנקית הפכה פרנקפורט לבירה בפועל של פרנקיה המזרחית.
פרנקפורט הייתה אחת הערים החשובות באימפריה הרומית הקדושה. מ-855 נבחרו מלכים וקיסרים גרמנים בעיר והוכתרו באאכן. בבולת הזהב של 1562 ניקבע שגם מקום הכתרתם יהיה בפרנקפורט. והראשון בהם היה מקסימיליאן השני. המסורת נפסקה ב-1792 בבחירת פרנץ השני.
בשנת 1372 זכתה פרנקפורט למעמד ריבוני כאשר הוכרזה כעיר קיסרית חופשית ("Freie Reichsstadt Frankfurt)". מאז, הפכה העיר החופשית פרנקפורט לישות עצמאית באימפריה הרומית הקדושה, והייתה כפופה ישירות לקיסר.
פרנקפורט הצליחה להישאר נייטרלית במהלך מלחמת שלושים השנים, אך סבלה ממגפות שהובאו על ידי פליטים שבאו לעיר.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות העיר נכבשה והופגזה מספר פעמים על ידי הכוחות הצרפתיים. למרות זאת, היא הצליחה להישאר עיר חופשית עד הנפילה המלאה של האימפריה הרומית הקדושה ב-1805. לאחר הקרב האחרון של נפוליאון והפסדו, קונגרס וינה ב-1814 קבע שפרנקפורט תיכנס לקונפדרציה הגרמנית, כעיר חופשית וכמושב הבונדסטאג, הפרלמנט הקונפדרלי.
לאחר ניסיון מהפכה הכושל של אביב העמים, פרנקפורט הייתה המושב של הפרלמנט הראשון שנבחר בדרכים דמוקרטיות בגרמניה, האספה הלאומית של פרנקפורט, שהתכנסה ב-18 במאי 1848. האספה נכשלה כאשר מלך פרוסיה סירב לקבל עליו את תואר הקייזר ב-1849.
פרנקפורט איבדה את עצמאותה לאחר מלחמת שבעת השבועות בין פרוסיה לאוסטריה, אשר במהלכה סיפחה פרוסיה מדינות גרמניות וביניהן העיר החופשית של פרנקפורט.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה פרנקפורט קשות. כ־5,500 תושבים נהרגו ומרכז העיר מימי הביניים, הגדול בגרמניה בזמנו, נהרס כמעט לחלוטין. ב-1945 נכבשה העיר על ידי כוחות אמריקניים.
לאחר המלחמה הייתה העיר חלק מאזור הכיבוש האמריקני. לאחר מכן העיר הייתה מועמדת להפוך לבירת מערב גרמניה אולם לבסוף בחר הקנצלר קונראד אדנאואר בעיר בון להיות עיר הבירה.
ב-25 במרץ 2012, נבחר פטר פלדמן מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ברוב קולות והיה לראש העיר היהודי הראשון בתולדות פרנקפורט מאז תקופת גרמניה הנאצית.
דמוגרפיה.
הרב-התרבותיות בפרנקפורט עולה על זו של כל עיר גדולה אחרת בגרמניה: כ-25% מתושביה הם מהגרים. מתוכם, כחמישית הם טורקים. נכון לשנת 2011 חיים בפרנקפורט כ-84,000 תושבים מוסלמים, המהווים 12.6% מכלל האוכלוסייה. פרנקפורט נחשבת לעיר רב תרבותית מאחר שרוב תושביה (כ-51.2%) ממוצא זר. הטורקים הם המיעוט הגדול ביותר, כ-13% מאוכלוסיית העיר.
כלכלה.
פרנקפורט נחשבת לבירה הכלכלית של אירופה. היא שימשה במשך מאות שנים כמרכזה הפיננסי של גרמניה. הבורסה לניירות ערך של פרנקפורט היא הגדולה ביותר בגרמניה ומהגדולות בעולם. משכנו של הבנק המרכזי האירופי נמצא בפרנקפורט.
תחבורה.
מיקומה המרכזי הפך את העיר למרכז תחבורה ראשי. אף על פי שישנן ארבע ערים גדולות יותר בגרמניה, נמל התעופה של פרנקפורט הוא הגדול במדינה (והרביעי באירופה) ותחנת הרכבת הענקית שלה, בת 25 הרציפים.
נמל התעופה של פרנקפורט ממוקם כ-12 קילומטרים ממרכזה. אפשר להגיע אליו במכונית או באוטובוס ובנוסף יש בו שתי תחנות רכבת- אחת לתנועה אזורית ואחת לתנועה ארוכת טווח.
בנוסף יש עוד שני נמלי תעופה בסביבות העיר המשמשים לתעופה כללית ולחברות התעופה הזולות.
חינוך.
בפרנקפורט אוניברסיטה גדולה וארבע מכללות, בהן לומדים 46 אלף סטודנטים.
יהדות פרנקפורט.
הקהילה היהודית בפרנקפורט היא אחת הקהילות הוותיקות באירופה, ואחת הבודדות היכולות להתפאר בהתיישבות יהודית רציפה מימי הביניים ועד ימינו.
המקורות המוקדמים ביותר המתייחסים להתיישבות יהודית בפרנקפורט הם מקרה העמדתו לדין של יהודי בפרנקפורט על ידי לותר הראשון בשנת 855, ועדותו של היסטוריון בן פרנקפורט משנת 1682 שטען כי יהודים התגוררו בפרנקפורט כבר במאה השישית. מקורות מוצקים יותר נמצאו החל מן המאה האחת עשרה והשתים עשרה – בשנת 1074 נתן היינריך הרביעי כתב זכויות ליהודים בתחום שלטונו – ופרנקפורט בכלל, ומכאן ואילך אנו מוצאים כתבי מכירה של בתים על ידי יהודים, ציונים של הקהילה בספרות ההלכה ועוד.
כיום ישנם ארבעה בתי כנסת בעיר פרנקפורט, הגדול שביניהם נמצא בחלקו המערבי של העיר הידוע כ-Westend-Synagoge. בצמוד אליו נמצא בית מדרש המשמש לתפילות בימי החול וכמרכז שיעורי תורה. נוסף לכך נמצא בית כנסת ה-Baumweg-Synagoge בסמוך לגן החיות בעיר. כמו כן גם במרכז ההורים של הקהילה פעיל בית כנסת בשם "עטרת-צבי" אותו מנהיג הרב שלמה רסקין . כרב העיר מכהן מאז תשע"ו (2016) הרב אביחי אפל.
משפחת רוטשילד מקורה בקהילה היהודית בפרנקפורט וזוהי גם עיר הולדתו של הרב החתם סופר.
ישעיהו ליבוביץ'
הכדורגל הישראלי
סנקט פטרבורג
סנקט פטרבורג (או סנט פטרבורג / סנט פטרסבורג; ברוסית: Санкт-Петербу́рг, בעבר: פטרוגרד, לנינגרד) היא העיר השנייה בגודלה ברוסיה (אחרי מוסקבה). תושבי העיר מכנים אותה בקיצור פטרבורג או פיטר (Питер). העיר שוכנת בצפון-מערב רוסיה, על שפת הים הבלטי, בשפך נהר הנייבה. היא מהווה מרכז תרבותי אירופי חשוב, בעלת מעמד מרכזי כעיר נמל ופתח למסחר עם אירופה.
העיר נוסדה ב-27 במאי 1703 על ידי הצאר פיוטר הגדול כ"חלון לאירופה", ושימשה כבירת האימפריה הרוסית בשנים 1721–1917, למעט השנים 1728–1730 שבהן מוסקבה שימשה כעיר הבירה. היא חדלה לשמש עיר הבירה לאחר מהפכת אוקטובר, כאשר הבירה שבה למוסקבה והעיר שינתה את שמה ללנינגרד. אוכלוסיית העיר מונה מעל 5 מיליון תושבים (2018) והיא בירת מחוז לנינגרד והמחוז הפדרלי הצפון-מערבי. בעיר נמצא מושב בית הדין לחוקה של רוסיה, האספה הבין-פרלמנטרית של חבר המדינות, המפקדה הראשית של הצי הרוסי, מטה המחוז הצבאי המערבי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
שם העיר השתנה מספר פעמים בהיסטוריה, ואת שמה הנוכחי מבטאים אנשים בדרכים שונות. כשנוסדה העיר, היא נקראה על שם פטרוס הקדוש. פיוטר הגדול בחר להשתמש בתחילית "סנקט" ובסיומת "בורג" שמקורן בגרמנית, ובכך רצה לשוות לעיר אופי בינלאומי. בשנת 1914 שונה שמה לפטרוגרד (ברוסית: Петроград), בעקבות מלחמתה של רוסיה נגד גרמניה במלחמת העולם הראשונה, וב-24 בינואר 1924, שלושה ימים לאחר מותו של ולדימיר לנין, שונה שמה ללנינגרד (ברוסית: Ленинград) על שמו. ב-1991 היא שבה וקיבלה את השם "סנקט פטרבורג", לאחר משאל עם. בינואר 1993 הוענק לה מעמד עיר פדרלית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סבלה העיר ממצור כבד שהביא למותם ברעב ובקור של למעלה מ-2 מיליון מתושבי העיר, שבעקבותיו הוענק לעיר בשנת 1945 מעמד עיר גיבורה.
העיר מהווה מרכז כלכלי, תחבורתי ותרבותי חשוב מאוד ברוסיה. המרכז ההיסטורי של העיר כולל אתרי מורשת עולמיים והוא אחד האזורים המתוירים במדינה. ביניהם נמצאים מוזיאון הארמיטאז', הקונסטקאמרה, תיאטרון מריאינסקי, הספרייה הלאומית הרוסית, המוזיאון הרוסי, המבצר הפטרופאבלי וקתדרלת איסק.
היסטוריה.
הקמת העיר.
הצאר פיוטר הראשון כבש במלחמה הצפונית הגדולה את אזור אינגריאן (מידי השוודים) בשנת 1703 ומאז החל לבנות עיר חדשה במטרה "לקרוע חלון לאירופה" (כלומר, מוצא לים). פיוטר קרא לעיר על שם השליח פיוטר הקדוש, השם המקורי SanktPiterburh היה למעשה חיקוי להגייה ההולנדית Sint Petersburg (הצאר פיוטר חי ולמד בתקופה מסוימת בהולנד).
בניית העיר החלה בזמן מלחמה. המבנה הראשון שנבנה היה מבצר הידוע כיום כמבצר פטרופבלובסקיה, אשר נשא את השם המקורי SanktPiterburh. המבנה נבנה באי הארנבים, בגדה הימנית של נהר הנֶבָה, מספר קילומטרים ביבשה מהמפרץ. אדמת הביצה שהקיפה את המבצר עברה ייבוש, והעיר נפרסה כלפי חוץ מתוך המבצר, בהשגחתם של מהנדסים גרמנים שהוזמנו לרוסיה על ידי הצאר.
פיוטר אסר על בניית מבנים מאבן בכל רוסיה מחוץ לגבולות העיר, על מנת שכל סתתי האבן ברוסיה יבואו לסייע בבניית העיר. בניית העיר החדשה הייתה כרוכה בסבל לא יתואר להמוני העובדים, שהועסקו בתנאי כפייה. על פי הערכות, כ-30 אלף מהם מתו במהלך הבנייה.
הסופר דוסטויבסקי כינה אותה "העיר המלאכותית ביותר בעולם" בשל מיקומה כיד היוצאת אל הים הבלטי, ואילו הסופר אלכסנדר פושקין קרא לה "החלון אל אירופה".
העיר הייתה גם בסיס חיל הים של הצאר, המוגן על ידי האי המבוצר קרונשטאדט, שנבנה מייד לאחר תום עבודות הבנייה בעיר שיזם הצאר. האדם הראשון שבנה את ביתו בעיר היה קורנליוס קרואיס, מפקד הצי הבלטי. כיום משמש בסיס הצי הרוסי במקום כמטה חיל הים הרוסי, ואילו נמל הבית של הצי הבלטי שוכן בקלינינגרד.
הצאר פיוטר, שקיבל השראה מהערים ונציה ואמסטרדם, חזה שסירות ואוניות יהיו אמצעי התעבורה הבלעדיים בתעלות העיר, ולכן הורה שלא ייבנה גשר קבוע מעל נהר הנֶבָה. הוראה זו שונתה בשנת 1850, עת הותרה בנייתם של גשרים נפתחים מעל הנהר.
הפיכתה לבירת רוסיה.
ב-1712 הפכה העיר לבירת האימפריה הרוסית, והעברת משרדי הממשלה אליה נתנה דחיפה גדולה להתפתחותה. בהמשך הפכה פטרבורג למרכז התרבות הרוסית ופרחו בה התיאטרון, הבלט, הפעילות הספרותית, המוזיקלית, והמדעית. כל גדולי סופרי רוסיה במאה ה-19 חיו באופן זמני או קבוע בעיר.
במשך המאה ה-18 וה-19 בנתה האליטה הרוסיה בצורה פזרנית את העיר, משאירה אחריה ארמונות רבים ששרדו עד היום.