מתיישבי צפון רודזיה רצו שלטון עצמי עבור ציבור המיעוט האירופי, בנפרד מדרום רודזיה. עם זאת, ברגע שראו שהממשלה הבריטית דוחה את הרעיון של ממשלות מיעוט למדינות חסות נוספות באפריקה, התחדשו הדיבורים על מיזוג צפון רודזיה יחד עם דרום רודזיה.
ה-BSAC הפעילה שליטה מנהלית וחקיקתית מלאה על השטח עד לשנת 1923 כאשר היא ויתרה על בנייניה, נכסיה וכל קרקעותיה וזכויות מונופוליסטיות אחרות, מלבד זכויות מינרלים, בתמורה לתשלום מזומן מהממשלה הבריטית.
בשנת 1927 מינתה ממשלת בריטניה את ועדת הילטון הצעירה על האיחוד האפשרי של השטחים הבריטיים במזרח ובמרכז אפריקה. רוב הוועדה חשב שצפון רודזיה וניאסלנד צריכים להדק את קשריהם עם מזרח אפריקה, אך דו"ח המיעוט העדיף קישור בין שני הטריטוריות הללו עם דרום רודזיה בעקבות סיבות כלכליות.
מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, יחידות צבאיות של צפון רודזיה לחמו לצד בריטניה. כוחות צפון רודזיה היו מעורבים במערכה במזרח אפריקה, בבורמה ובקרב על מדגסקר. מאוחר יותר במלחמה, משרד האספקה ​​של ממשלת בריטניה קבע הסכם עם מכרות הנחושת של צפון רודזיה וקנדה, שיספקו את כל הנחושת הדרושה לבריטניה תמורת מחירים קבועים. הסכם זה גרם לכך שלא תהיה תחרות חופשית ולכן הוריד את המחירים.
הפדרציה של רודזיה וניאסלנד.
כבר ב-1915, BSAC הציעה למזג את דרום רודזיה וצפון רודזיה, אך הדבר נדחה על ידי בית המחוקקים של דרום רודזיה ב-1917, מכיוון שהיה עשוי למנוע מדרום רודזיה לקבל שלטון עצמי. אפשרות זו נדחתה שוב ב-1921, מאותה סיבה. לאחר שציבור הבוחרים של דרום רודזיה הצביע בעד הגדרה עצמית ב-1922, התנגדות זו פסקה.
עוד לפני פרסום דו"ח הוועדה, התקיימו דיונים בין מתיישבי צפון רודזיה לממשלת דרום רודזיה על תנאי האיחוד הכולל של כל רודזיה כמושבה אחת. מתיישבי צפון רודזיה היו מוכנים להצטרף לדרום רודזיה רק כאופציה האחרונה, במקרה זה - רק ​​אם לא הייתה דרך אחרת להשיג שלטון מיעוט. כאשר תעשיית הכרייה של צפון רודזיה סבלה ממיתון משמעותי בשנות ה-30, נציגיה דחפו למיזוג בינואר 1936, אך ממשלת בריטניה התנגדה לכך שמדיניות דרום רודזיה של שמירת עבודה והפרדה תהיה מיושמת גם בצפון.
המושבה משכה יחסית מעט מתיישבים אירופים, אולם אחרי שהם קיבלו ייצוג פוליטי, התפתחה בקרבם תנועה למען השכנת שלטון המיעוט הלבן, או במסגרת יחידה נפרדת או תוך כדי איחוד עם רודזיה הדרומית ואולי גם עם ניאסלנד.
העושר במחצבים שנתגלו במושבה זו הביא להתחזקות הרצון של הפוליטיקאים מרודזיה הדרומית למזג את מושבתם עם רודזיה הצפונית, אולם השלטונות הבריטיים העדיפו איחוד רופף בלבד שיכלול גם את ניאסלנד, זאת מפני שהורגש הצורך להגן על אוכלוסייה האפריקאית הילידית ברודזיה הצפונית ובניאסלנד מפני החוקים הגזעניים המפלים שברודזיה הדרומית. איחוד כזה אכן קם בשנת 1953 עם היווצרות הפדרציה של רודזיה וניאסלנד. פדרציה זו הייתה מאוד לא פופולרית בקרב הרוב האפריקאי שנאבק ביתר שאת להשיג אוטונומיה שלטונית. כתוצאה ממאבקו, בשנת 1963 יצאה רודזיה הצפונית ממסגרת הפדרציה והפכה למושבה אוטונומית. בשנת 1964 היא זכתה לעצמאות והחל מ-24 באוקטובר 1964 היא נקראה זמביה.
תרבות.
השפה הרשמית של צפון רודזיה הייתה אנגלית אך גם השפות במבה, ניאנג'ה, טונגה ולוזי היו נפוצות מאוד.
ממשלת בריטניה הנפיקה בולי דואר רשמיים עבור צפון רודזיה בין השנים 1925 עד 1963.
אולימפיאדת 1964.
זמביה הפכה למדינה הראשונה אי פעם ששינתה את שמה ודגלה בין טקס הפתיחה והסיום של המשחקים האולימפיים. המדינה נכנסה לאולימפיאדת הקיץ 1964 כצפון רודזיה, ועזבה בטקס הנעילה כזמביה ב-24 באוקטובר, היום בו הוכרזה רשמית על העצמאות.
משרת אישי
רי&quot;א נובוסטי
רי"א נובוסטי (ברוסית: РИА Новости) או בשמה המלא הסוכנות הרוסית הבינלאומית למידע (Российское агентство международной информации) היא סוכנות ידיעות מרכזית ברוסיה.
הסוכנות נוסדה ב-21 ביוני 1941 בעקבות החלטת מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מתוקף הצו "אודות לשכת הידיעות הסובייטית" (רוסית: Советское информационное бюро). עקב מלחמת העולם השנייה והחשש מכיבוש מוסקבה, בסיסה של הסוכנות הועבר ממוסקבה ובין אוקטובר 1941 למרץ 1942 שכן בעיר סמרה.
בין כתבי הסוכנות בחו"ל היו כאלה שאספו מידע מודיעיני בשירות מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות.
ב-9 בדצמבר 2013 החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על סגירת סוכנות הידיעות. במקומה הוקמה סוכנות ידיעות חדשה בשם "רוסיה היום", ורי"א נובוסטי צומצמה למעמד של סוכנות ידיעות פנים שאינה עוסקת בידיעות בינלאומיות ומפעילה אתר אינטרנט בלבד. כל עובדי סוכנות הידיעות הועברו לעבוד ב"רוסיה היום".
מערכת בקרת מבנה
מערכת בקרת מבנה (נקראת גם מערכת ניהול מבנה) היא מערכת ממוחשבת לניהול, שליטה ובקרה המותקנת במבנים ושולטת ומפקחת על המערכות המכניות והחשמליות בבניין כגון מיזוג אוויר, תאורה, אספקת החשמל, מים, ביוב, גילוי וכיבוי אש ועשן, חנייה, ועוד.
המערכת נשלטת על ידי מחשב מרכזי אחד או יותר המחובר למערכות השונות. תוכנה ייעודית מעבדת מידע המגיע מהחיישנים המותקנים על המערכות השונות. באמצעות התוכנה ניתן לשלוט במערכות השונות בצורה אוטומטית או ידנית.
מערכות ניהול ובקרת מבנים מותקנות לרוב במבנים גדולים ועתירי מערכות חשמליות ומכניות. המערכות המודרניות מאפשרות למנהל האחזקה שליטה מרבית במדדים השונים ומידע מפורט לגבי המצב של כל אחת מהמערכות, התראה מהירה על תקלות טכניות וכמו כן חיסכון באנרגיה, מים וכדומה.
היסטוריה.
המהפכה התעשייתית השלישית שהתרחשה בשנות ה-80 כשהומצא הבקר המתוכנת הראשון, הובילה להמצאת יכולות אוטומציה שהתפתחו תרמו לייעול ושיפור ודיוק מערכות הייצור בתעשייה. המהפכה לא פסחה על תחום בקרת המבנים מאחר שיכולות אלו שיפרו את ניהול מערכות המבנה, ואפשרו מתן שירות ברמות אחרות ללקוחות המבנה.
בקרת מבנה אופיינית דורשת ערוצי מדידה רציפים רבים עבור: גלאי טמפרטורה לוויסות הטמפרטורות ברחבי המבנה, סנטורים של לחץ או ספיקת מים / אוויר ועוד.
המהפכה התעשייתית השלישית, שהמציאה את הבקר המתוכנת, עמדה בפני אתגר לא פשוט.
האתגר באותן השנים היה שהבקרים המתוכנתים PLC, היו יקרים עד מאוד, ובפרט ערוצי המדידה הרציפה.
הפתרון לאתגר הייתה המצאת בקר ייחודי וייעודי למבנים לו קראו בשם DDC) Direct Digital Control). בקר DDC הוא קונטרול פשוט עם מעבד סטנדרטי, שהורכב על מעגלים אלקטרוניים פשוטים עם סטנדרטים נמוכים. כאמור, המטרה הייתה לתת פתרון לאוטומציה במבנים, ומאחר והסביבה לא הייתה קריטית כמו בתעשייה, בקרי ה- DDC סיפקו מענה מושלם.
הפתרון הפשוט, בסטנדרטי ייצור נמוכים, היו כל כך זולים שבקרי ה-DDC הכילו כניסות אוניברסליות, כלומר כניסת סנסור רציף או דיסקרטי באותה כניסה. חדשנות זו נתנה מענה הולם לבקרים המתוכנתים, שהיו מאוד יקרים באותן השנים.
תוכנה ה-DDC.
מאחר שבקרי ה-DDC יושמו על ידי קונטרולרים פשוטים על כרטיסי אלקטרוניקה בסיסיים, לא ניתן היה ליישם בתוכם משימות רבות ומיוחדות שנדרשות בחיי היום יום במבנים. זה היה אתגר לא פשוט, והפתרון היה בהמצאת תוכנת יישומים, תוכנת DDC, שתמכה בבקרים הפשוטים.
תוכנת בקרת ה-DDC היוותה שילוב של ממשק למפעיל, ביחד עם תוכנת התכנות עבור בקר ה- DDC.
הרעיון היה לתכנת את הבקר מראש, באמצעות תוכנה ראשית, אשר טענה לבקר את תוצאות התכנות. דה-פקטו לבקר ה-DDC היו מעט מאוד יכולות של לוגיקה מקומית ועצמאית. בחלק מהבקרים היו עד 7 או 10 פקודות לוגיקה.
בקר ה-DDC והרעיון שבו נשמרו עד היום אולם זוהי שמורת טבע בעולם בקרת המבנים, והסיבות יתוארו בהמשך.
התפתחות הבקר המתוכנת - למערכות בקרת מבנה.
הבקר המתוכנת הוא הבקר המוביל בבקרת מבנים חכמים ומתקדמים עקב מספר גורמים:
הבקר המתוכנת.
מקובל לחלק את עולם הבקרה לשלושה תחומים:
מגמה זו מתרחשת במפעלים רציפים, בהם הבקר המתוכנת מחליף את בקרת התהליכים, בקרי DCS.
יישום בקרי ה-DCS מבוצע על ידי בקרים מתוכנתים שמשלבים בתוכם תוכנות תהליך ייעודיות. כל חברה יצרנית בעולם פיתחה תוכנות שכאלה על-גבי הבקרים המתוכנתים. כיום, אחוזי השוק של בקרי התהליך הולך ופוחת משנה לשנה.
קל וחומר, מגמה זו מתרחשת בבקרת המבנים, בהם הבקר המתוכנת מחליף את בקרי המבנה הוותיקים, את בקרי ה-DDC.
יישום בקרי ה-DDC מבוצע על ידי בקרים מתוכנתים רגילים. אין צורך בשום תוסף תוכנתי והבקר המתוכנת, PLC, מהווה דה-פקטו, את פתרון שכיח ויעיל לבקרת מבנים חכמים.
אונסילוס
אוֹנֶסִילוֹס (ביוונית: Ονήσιλος, בלטינית: Onesilus) (מת ב-497 לפנה"ס) היה אחיו של גּוֹרְגוֹס, שליט העיר היוונית סלמיס שבקפריסין.
קפריסין הייתה חלק מן האימפריה הפרסית מאז 545 לפנה"ס. כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס מרד הערים האיוניות בשלטון הפרסי באסיה הקטנה, ניצל אונסילוס את ההזדמנות, סילק את אחיו גורגוס בן כֶרְסִיס מכס המלוכה והשתלט על העיר. הוא אף הצליח לשכנע את שאר הערים באי לעבור לצדו, זולת העיר היוונית-פיניקית אמאתוס, שנשארה נאמנה לפרסים ועל כן הטיל עליה מצור. גורגוס עצמו הצליח להימלט ומצא מקלט אצל הפרסים.