הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחולקת לארבעה אזורי אקלים מרכזיים. באזור קו המשווה הטמפרטורות גבוהות, ישנם אחוזי לחות גבוהים, וישנם גשמים לאורך כל ימות השנה. באזור זה ממוצע הטמפרטורות החודשית לעיתים נדירות יורד מ-25 מעלות צלזיוס, באלה עיר הממוקמת באזור זה כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,800 מילימטר. מצפון ומדרום לאזור קו המשווה ישנו מזג אוויר טרופי, המאובחן בעונה יבשה וגשומה, העונה היבשה נמשכת בין ארבעה לשבעה חודשים משך העונה תלוי בעיקר למרחק מקו המשווה. לעיתים ישנם גם תקופות חסרות גשם גם במהלך העונה הגשומה. בעיר קננגה השוכנת במרכז המדינה ומדרום לנהר כמות המשקעים בעונה הגשומה יכולה להגיע ל-1,600 מילימטר. באזור החוף המערבי ישנם אקלים אטלנטי, אקלים זה בעיקר מושפע מהגובה הנמוך של האזור וזרם הרוח המגיע מבנגולה. בעיר בננה הממוקמת באזור זה ממוצע הטמפרטורה השנתי לעיתים נדירות יורד מ-28 מעלות צלזיוס, וממוצע המשקעים בה הוא 760 מילימטר. האזור המזרחי המסולע וההררי מאופיין באקלים הררי, אזור זה קר במהלך כל ימות השנה, בעיר בוקאבו ממוצע הטמפרטורה השנתי עומד על כ-15 מעלות צלזיוס, וממוצע המשקעים השנתי הוא כ-1320 מילימטר.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית המדינה היא 95 מיליון נפש (נכון לשנת 2021). מדובר בצמיחה מהירה (מ־46.7 מיליון בשנת 1997). קונגו מורכבת מלפחות 250 קבוצות אתניות שונות, רובן עמי בנטו. הקבוצות הגדולות ביותר הן: קונגו, לובה ומונגו. בצפון המדינה מתגוררים אנשי האזנדה. היות שיש כ־700 שפות שבטיות, השפה הרשמית היא צרפתית והשפות של הקבוצות הגדולות – קיקונגו, טשילובה, סוואהילי ולינגאלה משמשות כשפות נוספות.
כ־80% מהאוכלוסייה הם נוצרים, רובם קתולים. השאר מחזיקים באמונות שבטיות.
זאיר
אירן
כתובת MAC
כתובת MAC (באנגלית: Media Access Control address; בתרגום חופשי: כתובת בקרת גישה למדיה) היא מזהה ייחודי המוטבע על כל רכיב תקשורת לתקשורת נתונים בעת הייצור. כתובת ה-MAC מוטבעת בדרך כלל בכרטיס הרשת של המחשב או במודם. כתובות MAC נחשבות כחלק משכבת הקישוריות של מודל ה-OSI או השכבה הפיזית של מודל ה-TCP/IP ונקבעות על ידי ארגון ה-IEEE. בעבר הכתובות בשכבת הקישוריות נקבעו ונוהלו באופן ידני על ידי מנהלי הרשת, אך פרוטוקול Ethernet הגדיר תקן לקביעת כתובות MAC ייחודיות. תקן זה הוטמע בהדרגה בפרוטוקולים נוספים בשכבת הקישוריות וכיום הוא משמש ברוב הפרוטוקולים בשכבה זו (לדוגמה Token Ring ו-ATM).
כתובת MAC בפורמטים MAC-48 ו־EUI-48 מורכבת מ-48 סיביות, מה שמאפשר כ-2 בחזקת 48 (281 טריליון) כתובות שונות. ה-IEEE מקצה לכל יצרן חומרה קידומת ייחודית בת 24 סיביות שבה עליו להשתמש בכל רכיבי התקשורת שהוא מייצר, מה שמותיר לכל יצרן כ-16 מיליון כתובות אפשריות. נהוג לכתוב את הכתובת כ-6 זוגות של ספרות הקס-דצימליות, המופרדים בנקודתיים או מקפים. לדוגמה: 00-0E-A6-A7-63-F7.
כתובת MAC בפורמט EUI-64 מאפשרת להגדיר כתובת IPv6 באופן אוטומטי ללא צורך בשרת DHCP. כמו כן, ניתן להמיר כתובת EUI-48 לכתובת EUI-64 כך שהיא תקבל כתובת IP ייחודית ברשת IPv6.
ניתן לאתר את כתובת ה-MAC של רכיב תקשורת על ידי שימוש בפקודת ב-Unix ובמערכות ההפעלה המבוססות עליה, או על ידי ברוב הגרסאות של Windows.
אף על פי שכתובת ה-MAC צרובה על רכיב התקשורת, מערכות ההפעלה מסוגלת להשתמש בכתובת שונה. ברוב מערכות ההפעלה ממשפחת Unix ניתן לבצע את השינוי על ידי פקודת . במערכת ההפעלה Windows, ניתן לעיתים לשנות את הכתובת בתפריט המאפיינים המתקדמים של כרטיס הרשת, או על ידי שימוש בתוכנה ייעודית שסופקה עם רכיב התקשורת.
רכיב תקשורת המעוניין לאתר את כתובת ה-MAC של רכיב אחר, משתמש ב-Address Resolution Protocol עבור IPv4 או ב-Neighbor Discovery Protocol עבור IPv6.
זיוף כתובת MAC.
זיוף כתובת MAC הוא פעולת האקינג המאפשרת לשנות את כתובת ה-MAC של כרטיס רשת מסוים לכתובת MAC כלשהי. שינוי כתובת ה-MAC עשוי לשמש למספר צרכים:
כתובת mac
מלחמת בזק
מלחמת בזק (בגרמנית: Blitzkrieg, "בְּלִיצְקְרִיג") היא אם תורת הלחימה (תו"ל) ההתקפית המודרנית. לוחמה ממוכנת מבוססת תמרונים. עקרונותיה מבוססים על תנועה והתקדמות מהירה תוך ניצול כוח האש הגדול של כלי רכב ממונעים: טנקים ומטוסים, שנועד לשבור את קווי ההגנה של היריב, להשתלט על נקודות מפתח, ובכך להביא להכרעה מהירה של הקרב. שיטת לחימה זו פותחה בידי גרמניה בסוף מלחמת העולם הראשונה עם חיילי סער גרמניים,ובמלחמת העולם השנייה.
בהשאלה, יש המשתמשים במושג בְּלִיצְקְרִיג לתיאור ניצחון מהיר בתחומים אחרים, מקום בו בדרך כלל ניטש מאבק ממושך (ספורט, פוליטיקה, תקשורת, משפט).
רקע.
מלחמת העולם הראשונה ותוצאותיה.
במלחמת העולם הראשונה באו לעולם הטנק והמטוס. עם זאת, גרסאותיהם הפרימיטיביות של כלים אלו, בהן נעשה שימוש במלחמה זו, לא היו כלים שנועדו למשימות הכרעה, אלא למשימות של סיור וסיוע לכוחות החי"ר. המלחמה בחזית המערבית הייתה בעיקרה מלחמת חפירות סטאטית, ולא מלחמת תנועה דינאמית (פרט לחריגים כגון מתקפת לודנדורף ב-1918, שאינם מלמדים על הכלל). השימוש בטנק היה על מנת לעבור את גדרות התיל, החפירות ואש המקלעים, אך לא נעשתה כל חשיבה מה ייעשה בו לאחר שנפרץ הקו (למעט "תוכנית 1919" שנפסלה). לטנק ולמטוס לא הייתה השפעה מכריעה על תוצאות המלחמה.
לאחר המלחמה נוצר מצב חדש, שבו הוגבל הצבא הגרמני לסדר כוחות של כ-100,000 חיילים, וחלו הגבלות משמעותיות על חימושו. על הצבא הצרפתי פיקדו בוגרי החפירות של מלחמת העולם הראשונה, אנשים כאנרי פיליפ פטן או מוריס גמלאן, אשר ראו לנגד עיניהם את הגנתה של צרפת כקו ביצורים סטטי חזק, שאכן התגבש לכלל מערכת ביצורים ענקית שנקראה "קו מאז'ינו". בצורת ההגנה הסטאטית שראו לנגד עיניהם מפקדי הצבא הצרפתי לא היה מקום לשימוש בטנקים ובמטוסים אלא לסיוע לכוחות החי"ר, או כמפציצים אסטרטגיים.
הקיסר נפוליאון, שבפניו הובאה פעם תוכנית הגנה שלפיה יוצבו חיילים בפריסה שווה לאורך כל הגבול, שאל את מציג התוכנית: "האם אתה רוצה למנוע הברחות?" ואכן, הכשל בהגנה מסוג זה גלוי; בעידן המודרני על הגנה קווית להיות נתמכת בעתודות ניידות לסתימת הפרצות בקו, אם אכן יובקע הקו. דבר זה לא היה ברור להוגים הצבאיים הצרפתים בתקופה שבין שתי המלחמות.
התפתחות צבאית.
בין שתי המלחמות.
מספר הוגים צבאיים עצמאיים וחריפי מחשבה הגיעו לאותה המסקנה, בשלוש ארצות שונות, בנפרד, עד שנות ה-30 של המאה העשרים.
בצרפת, כתב הקולונל (כפי שהייתה אז דרגתו) שארל דה גול את ספרו "לקראת צבא מקצועי", בו הוא ממליץ על צבא המורכב מדיוויזיות שריון ניידות, אשר בכח האש שלהן ובניידותן הן היכולות להכריע את המלחמה. באותו זמן שלטה בצרפת הדוקטרינה של פטן, לפיה תפקידו של השריון הוא סיוע לכוחות החי"ר בהריסת ביצורים ובהתגברות על מכשולים. התפיסה של דיוויזיית השריון ככח עצמאי, נייד ואף מכריע, הייתה זרה לרוחו של הצבא הצרפתי. כתיבת הספר ופרסומו הביאו לדה גול שנים של עיכוב בקריירה הצבאית, לעג ובוז.
גורל דומה ציפה לקצין הצבא ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר ולהיסטוריון הצבאי קפטן באזיל לידל הארט, אשר פיתחו תורה של "הבקעה עמוקה" הדומה לרעיונותיו של דה גול. אמנם בשנת 1926 החליט הצבא הבריטי להקים דיוויזיית שריון ניסיונית (כונתה בשם-קוד "הכוח הממוכן הנסיוני") שתאומן על פי רעיונות אלו, אך תוך שנתיים הובא לניסוי קץ. האמונה של הבריטים בעליונות ההגות הצבאית הצרפתית הייתה אז עמוקה מאוד, לאור תוצאות מלחמת העולם. פריצת הדרך המחשבתית של פולר ולידל הארט לא נקלטה בצבא הבריטי השמרני והמאובן.
רק במדינה אחת נקלטו רעיונות אלו והובאו לידי פיתוח ומיצוי - בגרמניה הנאצית. הגנרל היינץ גודריאן הביא את התורה לידי שלמות בספרו "זהירות, פאנצר!" שהתפרסם בשנת 1935. גודריאן, שפיקד על טנקי דמה וכוחות מצומצמים, עקב מגבלות חוזה ורסאי, היה הראשון לקלוט ולהבין את מלוא עוצמתה של מכונה צבאית מודרנית ממוכנת ואת כוחה של הבקעה משוריינת המלווה בחיפוי אווירי מאסיבי של מפציצי צלילה. בזכות כך שגרמניה פיתחה אסטרטגיות לחימה סביב הטנק, (בניגוד לצרפת ובריטניה) לחימתה הייתה יעילה הרבה יותר ובזכות כך התאפשרה שיטת הבליצקריג.
הגרמנים ניצלו את תקופת הזמן שבין מלחמות העולם על מנת להפיק לקחים ממהלך מלחמת העולם הראשונה ולמעשה יצרו את חיל השריון הראשון. בתקופה זו פיתחו הגרמנים תורת לחימה לשימוש בטנק (הטנק הומצא במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך השתמשו בו במידה מעטה ובצורה שלא ניצלה את מירב יתרונותיו) ושיכללו אותה לרמת אומנות. כך שינו את פני הלוחמה המודרנית ממלחמת חפירות סטטית למלחמה ניידת ומהירה.
בעקבות מלחמת העולם השנייה, הצביע לידל הארט על כך שוורמאכט הגרמני אימץ את התאוריות שפותחו על ידו ועל ידי פולר ודה גול, והוא השתמש בהם נגד בריטניה ובעלות בריתה (1939–1945), במה שנודע לאחר מכן כלוחמת בזק, "בליצקריג".
תורת הלחימה החדשה זכתה לשם זה כבר באמצע שנות השלושים. מקור השם הוא בכינויו של הסולטאן העות'מאני באיזיט, שנודע בצדק או שלא בצדק כמי שצבאו נע במהלך מלחמותיו לאורך ההיסטוריה במהירות הברק, ולכן צבאו נודע כ"ילדרים" (בטורקית: ברק). בנוסף, היה זה גם שמה של המפקדה שהקימו הטורקים כדי להדוף את הפלישה הבריטית למזרח התיכון. קצינים גרמניים ששירתו במפקדה זו כיועצים, אימצו את המונח וייבאו אותו לגרמניה כ"מלחמת ברק".
מלחמת העולם השנייה.
פולין 1939.