בדרך כלל עצמים העשויים מחומר מבודד כגון צמר, גומי, פלסטיק או ספוג, הגורם למעבר אלקטרונים מפני השטח של עצם אחד לשני וגורם לעצם אחד להיות טעון בעודף מטען שלילי ולעצם השני להיות בעל עודף במטען חיובי. בניגוד לדעה עממית רווחת, אין צורך בחיכוך לצורך מעבר המטענים אלא די במגע. חיכוך אפקטיבי יותר משום שבמהלך תנועת חיכוך נוצר מגע וניתוק בין שני הגופים המתחככים מספר רב של פעמים.
בתנאי מזג אוויר יבש, המוליכות של האוויר קטנה וכך כמות רבה יותר של מטענים עלולה להצטבר. התופעה מוכרת בחיי היום יום בעיקר לאחר נסיעה במכונית בחורף, כאשר נגיעה בדלת המכונית לאחר נסיעה גורמת לפריקת המטען בצורת ניצוץ. הגורם ליצירת החשמל הסטטי הוא מעבר מטענים כתוצאה מהחיכוך בין מושב המכונית לבין הנוסע. חוסר האיזון במטענים בגוף הנוסע גורם להתפרקות בצורת ניצוץ ברגע שנוגעים במוליך מתכתי כדוגמת דלת המכונית.
ניצוצות חשמליים כתוצאה מהתפרקות מטען סטטי גורמים לרוב לאי נוחות בלבד, אבל במקרים מסוימים עלולים לגרום לנזק ממשי. לדוגמה, התקנים אלקטרוניים כגון שבבים עלולים להינזק כתוצאה מהתפרקות של חשמל סטטי דרכם, ולכן רצוי לגעת בחפץ מוארק על מנת לפרוק את המטען הסטטי בגוף, לפני שנוגעים ברכיבים אלקטרוניים או במעגלים מודפסים. סכנה אחרת היא יצירת דליקות בתחנות דלק.
סכנות רבות אלה בחיי היום יום אילצו אנשים למצוא דרך כדי שהמטען הזה יתפרק ללא פגיעה בסביבה. למשל במכלית דלק ניצוץ של חשמל סטטי יכול להיות מאוד קטלני ולכן מובנית על המכלית שרשרת הארקה, אשר בעזרתה החשמל הסטטי נפרק ללא פגיעה במכלית.
התפרקות מטען סטטי בקנה מידה גדול יותר היא הגורם לברק.
אפרים
אֶפְרַיִם הוא דמות מקראית, בנו השני של יוסף. הוא נולד במצרים במהלך "שבע השנים הטובות"; אמו הייתה אסנת בת פוטיפרע. צאצאיו היו שבט אפרים.
מקור שמו של אפרים מוסבר בספר בראשית: .
היסטוריה.
הסיפור המופיע בדברי הימים מספר על רשימה גנאלוגית של אפרים וסותר אף את הסיפור בבראשית, על פיו נולד אפרים ליוסף במצרים, ולא התגורר בארץ כנען. ואילו על פי המסורת בדברי הימים, חי אפרים בארץ כנען, בניו נהרגים בהתקלות עם תושבי העיר גת ולאחר מותם בונה שארה בתו שלוש ערים. ייתכן כי מגמתו של סיפור זה היא להבליט את הקשר של שבט אפרים לארץ ישראל. יש הסוברים כי שבט אפרים עלה לארץ ישראל טרם התנחלות השבטים בארץ, ואחרים טוענים כי הסיפור מיוחס לתקופה שלאחר כיבוש הארץ.
ברכת יעקב.
כשהביא יוסף את בניו אפרים ומנשה לאביו יעקב כדי שיברכם, הוא החזיק את אפרים בימינו, כדי שיעקב יחזיקו בשמאלו - ואת מנשה יברך יעקב בימינו, משום שמנשה היה הבכור. אולם יעקב שיכל את ידיו והניח את יד ימינו על אפרים בעת שברך את נכדיו: "המלאך הגואל אותי מכל רע יברך את הנערים ויקרא בהם שמי ושם אבותי אברהם ויצחק וידגו לרב בקרב הארץ". למרות מחאת יוסף, מבהיר יעקב כי הוא עושה זאת במכוון ("יָדַעְתִי בְנִי יָדַעְתִי") ומציין כי מנשה "יִהְיֶה-לְעָם" אולם "אָחִיו הַקָטֹן (אפרים) יִגְדַל מִמֶנוּ, וְזַרְעוֹ, יִהְיֶה מְלֹא-הַגוֹיִם".
כך מתואר הסיפור בפסוקי התורה:
לצאצאי אפרים מתייחס גם יהושע בן נון.
אנטיוכוס הראשון
אנטיוכוס הראשון (סוֹטֶר) ("המושיע") (324 או 323 לפנה"ס – 262 או 261 לפנה"ס) מלך בממלכה הסלאוקית בין השנים 281 ל-261 לפנה"ס. הוא היה פרסי למחצה; אמו אפאמי הייתה אחת מהנסיכות המזרחיות ששידך אלכסנדר כרעיות לגנרלים שלו בשנת 324 לפנה"ס.
אנטיוכוס שלט בממלכה יחד עם אביו סלאוקוס הראשון (מייסד הממלכה הסלאוקית) מאז שנת 291 לפנה"ס. לאחר רצח אביו על ידי תלמי קראונוס בשנת 281 לפנה"ס, עמדה בפניו המשימה המורכבת של שמירת האימפריה בשלמותה; כמעט מיד לאחר שעלה לשלטון פרץ מרד בסוריה. הוא נאלץ להשכין שלום במהרה עם תלמי קראונוס, רוצח אביו, וויתר לו על מוקדון ושטחים נוספים באזור יוון. הוא גם לא הצליח להקטין את כוחם של שליטי אסיה הקטנה.
בשנת 278 לפנה"ס פרצו הגאלטים (כך קראו לגאלים באזור זה של העולם) לאסיה הקטנה, ונראה כי הניצחון שנחל אנטיוכוס מול פלישה זו הוא שהעניק לו את התואר "סוטר" ("המושיע" ביוונית).
בעת היפרדות בתי סלאוקוס ותלמי בשנת 301 לפנה"ס, נותרו שטחי ארץ ישראל שאלה פתוחה. הארץ הייתה תחת שלטון בית תלמי, אולם הסלאוקים המשיכו לטעון לבעלות. בשנת 275 לפנה"ס הובילה שאלה זו למלחמה הסורית הראשונה. המלחמה לא שנתה באופן מהותי את גבולות שתי הממלכות, למעט אולי שינויי בעלות על ערי גבול כמו דמשק ואזורי חוף באסיה הקטנה.
ב-262 לפנה"ס ניסה אנטיוכוס לעצור את כוחה הגדל של ממלכת פרגמון, שהתפתחה באסיה הקטנה, אולם הוא נחל תבוסה צבאית ליד סרדיס ומת עוד באותה שנה. לפני מותו הוא הוציא להורג את בנו סלאוקוס באשמת מרד. יורשו היה בנו השני, אנטיוכוס השני.
רשימה מקושרת של XOR
רשימה מקושרת של XOR היא רשימה מקושרת דו כיוונית אשר מנצלת את פעולת הXOR על מנת לחסוך בזיכרון. בזמן שברשימה מקושרת דו כיוונית רגילה נדרשים שני משתנים אשר מחזיקים את הכתובת של האיבר הקודם ושל האיבר הבא (כפי שמוצג בתרשים הבא):
ברשימה מקושרת של XOR, המידע של שני השדות שמורים במשתנה כתובת בודד, אשר שומר את ערך ה - XOR המתקבל מהכתובת הקודמת והכתובת הבאה בתור (כפי שמוצג בתרשים הבא):
לדוגמה, כאשר עוברים על הרשימה משמאל לימין, אם אנו נמצאים בתא B, אנו ניקח את הכתובת של התא הקודם - A - ונבצע עליו פעולת XOR יחד עם הערך שנמצא במשתנה בתא B. כתוצאה מהפעולה, נקבל את כתובת התא C ונוכל להמשיך לעבור על הרשימה. בדומה, אם נלך מהכיוון ההפוך, אנו ניקח את הכתובת של תא C ונפעיל עליו פעולת XOR יחד עם הערך שנמצא במשתנה בתא B, כדי לקבל את כתובת A.
מכך יוצא שכדי לעבור על הרשימה בכיוון כלשהו מנקודה מסוימת, אנו נזדקק לכתובות של שני תאים סמוכים, ולא רק אחד כמו ברשימה מקושרת רגילה. למרות זאת, זהו חיסכון ניכר בזיכרון - אנו נזדקק למספר קבוע של משתנים (שניים) כדי להחזיק את הכתובות של התאים הרצויים, ונחסוך בחצי הזיכרון שדרוש לרשימה מקושרת דו צדדית רגילה (גודלו של זיכרון זה תלוי ברשימה ולכן אינו קבוע ויכול, תאורטית, להיות בלתי מוגבל).
למרות החיסכון בזיכרון, השימוש בטריק התכנותי הזה אינו מקובל או מומלץ מהסיבות הבאות:
הנרייטה סאלד
הנרִיֶיטה סאלְד (קרי: "סוֹלד"; בכתיב לועזי: Henrietta Szold; 21 בדצמבר 1860, ח' בטבת תרכ"א, בולטימור – 13 בפברואר 1945, א' באדר תש"ה, ירושלים) הייתה פעילת ציבור, אשת חינוך ועורכת ספרותית, שהקדישה את חייה ופועלה לרעיון הציוני ולעם היהודי. פעלה רבות בתחומים שונים ומגוונים כגון סיוע לפליטים יהודים בארצות הברית, בתחומי החינוך וההוראה, העבודה הסוציאלית והבריאות, בהקמת ארגון "הדסה" ובהובלת "עליית הנוער". ייסדה, מימנה וניהלה מוסדות וגופים שונים למען הילד והנוער בארץ ישראל. אחת הדמויות המרכזיות המזוהות עם פועלן הציבורי של נשים במאה ה-20.
ביוגרפיה.
הנרייטה סאלד נולדה בבולטימור שבמרילנד, ארצות הברית. היא בתם הבכורה של סופיה שאאר והרב בנימין סאלד שהוסמך לרב בהונגריה. לאחר נישואי הוריה, הוזמן אביה לכהן כרב קהילת יהודי בולטימור. כשנה לאחר הגעתם לארצות הברית נולדה בתם הנרייטה. לזוג נולדו סה"כ שמונה בנות ושלוש מהן נפטרו בגיל צעיר. משפחתה היגרה לארצות הברית בטרם גל ההגירה הגדול של יהודי מזרח אירופה לארצות הברית, דבר שאפשר להם להתמקם ולהתבסס בצורה נוחה יחסית.
דמותו של אביה, הרב בנימין סאלד, הייתה דומיננטית ומשמעותית מאוד בחייה של הנרייטה והיחסים הקרובים ביניהם, הלימוד המשותף, הגהת כתביו והשיחות האינטלקטואליות בנושאים השונים היו הגורם המשמעותי לעיצוב עמדותיה, דעותיה העצמאיות ומערכת הערכים אשר לאחר מכן, באה לידי ביטוי רב דרך עשייתה הרבה בתחנות השונות בחייה.
בצעירותה עזרה לאמה במטלות הבית ובחינוך אחיותיה הצעירות והיא זאת שנשארה לטפל ולסעוד אותן במיטתן כאשר חלו. כאשר אחותה הקטנה אדל, חלתה ומתה, חלתה הנרייטה עצמה ועד סוף חייה ליווה אסון האובדן את הנרייטה ללא נחמה. הנרייטה לקחה את אחיותיה הצעירות לסיורים רבים בטבע להכרת צמחי הסביבה, וגם בתחום זה צברה הנרייטה ידע רב בשעות הפנאי לאורך חייה והייתה מעוררת השתוממות בלב מכריה בגלותה ידיעה רבה בתורת הצמחים- בזניהם, משפחותיהם וסגולותיהם.
הנרייטה הצעירה אהבה מאוד את תחום ההיסטוריה ולמדה באופן עצמאי נושא זה מספרים רבים אשר תמיד נראו בסביבתה גם כאשר ישבה בגינה הקטנה מחוץ לביתה לאחר סיום יום הלימודים בבית הספר היהודי בו למדה. בעידודו של אביה היא עברה ללמוד בתיכון מקומי כללי (לא רק יהודי) בשם "Western Female High School", אותו היא סיימה בהצטיינות והייתה לנערה היהודייה היחידה והראשונה מבין חברי הקהילה שלה ללמוד במוסד שכזה. במשך שנות נעוריה במקביל ללימודיה לימדה הנרייטה בבית האולפנה הדתי אשר היה בתוך בית הכנסת של אביה, מקרא, עברית והיסטוריה יהודית.
לאחר סיום לימודיה בשנת 1877, לאחר שלא התאפשר לנשים להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה, הפכה הנרייטה בגיל שש-עשרה בלבד למורה לשפות ומתמטיקה ב"בית ספר הפרטי לנשים של האחיות אדמס", שם לימדה במשך חמש עשרה שנים רצופות. מאוחר יותר כתבה סאלד כי אם הייתה גבר הייתה מצליחה להתקדם יותר.
זיקה לציונות.