בתחרות שנערכה בזינדלפינגן, ליד שטוטגרט ב-6 במרץ 1994 קבע ג'קסון בריצת 60 מטר משוכות שיא עולם חדש של 7.30 שניות, שיא העולם הנוכחי (2012). שבוע לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בפריז, צרפת הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.41 שניות ובריצת 60 מטר בשיא אירופה חדש של 6.49 שניות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.08 שניות. שבוע לאחר מכן, במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בוויקטוריה, קנדה הוא זכה במדליית זהב בשיא משחקים חדש של 13.08 שניות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים ג'קסון במקום רביעי בתוצאה של 13.19 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 13.17 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה בשנת 1997 זכה ג'קסון במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.05 שניות, אחרי אלן ג'ונסון מארצות הברית (12.93 שניות) ולפני איגור קובאץ' מסלובקיה (13.18 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט בשנת 1998 זכה ג'קסון במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 110 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 13.02 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכה ג'קסון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בפעם השנייה בקריירה שלו בתוצאה של 13.04 שניות, לפני אנייר גרסיה מקובה (13.07 שניות) ודוויין רוס מארצות הברית (13.12 שניות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים ג'קסון במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.28 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכה ג'קסון בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 13.11 שניות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי עסק ג'קסון באימון ספורטאים וניהול ספורט. בין הספורטאים שאימן היה ידידו הקרוב השחיין מארק פוסטר. כיום, הוא מגיש בטלוויזיה ופרשן ספורט ברשת BBC. בשנת 2005 השתתף בתוכנית הטלוויזיה בגרסה הבריטית ל"רוקדים עם כוכבים" ("Strictly Come Dancing").
חיים אישיים.
ג'קסון חי עם בן זוגו מארק פוסטר אלוף עולם ושיאן עולם בשחייה, יותר מ-15 שנים. באוגוסט 2017 יצא מהארון כהומו בריאיון לטלוויזיה השוודית ובכך היה לאתלט הגבר הראשון בעולם ברמתו שיצא מהארון כהומו, 84 שנים אחרי אוטו פלצר מגרמניה.
RS-27A
RS-27A הוא מנוע רקטי שפועל על דלק נוזלי. המנוע פותח על ידי בשביל לשמש בשלב הראשון של הטיל דלתא 2. RS-27A הוא גרסה משופרת של קודמו ויתרונותיו הם שהנחיר שלו הוארך כדי להגדיל את יחס שטחו, אשר מספק יעילות רבה בגובה רב. לפני פיתוח ה-RS-27A נגזר ממנוע ה-RS-27 המנוע H-1 אשר שימש במשגרים סטורן 1 וסטורן IB.
סומבטהלי
אח&quot;י מזנק (ק-32)
אח"י מזנק הייתה פריגטה בשרות חיל הים הישראלי בין השנים 1952–1959, סימנה הצבאי היה ק-32.
בשרות חיל הים.
אח"י מזנק הייתה הפריגטה השנייה מתוך שלוש ששירתו בחיל הים. הפריגטה הגיעה לחיפה ב-28 באפריל 1949. במקור הייתה פריגטה בשם HMCS Violetta בשרות הצי הקנדי. במלחמת העולם השנייה שירתה בליווי שיירות. היא נרכשה בארצות הברית על ידי חיל הים ונכנסה לשירות מבצעי לאחר שיפוץ כללי והתקנת תותחים בשנת 1952 והייתה חלק מ'השייטת הגדולה' בחיל, שייטת 1.
במלחמת סיני הוצבה הספינה מול חופי עזה, בליל ה-30 באוקטובר הוזעקה הספינה לחיפה לשם סיוע בהכנעת המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול אולם בשל מהירות גבוהה נפגע צינור לחץ ואחד המכונאים שעל האוניה נפגע קשה, למחרת תוקנה האוניה והוחזרה לעזה. במהלך המלחמה יועדה הספינה לתקוף בעזה ובמצרים, אולם בשל חוסר במערכות ניווט ותחמושת נאותים בוטלה הפעולה מספר פעמים,
הפלגת הרקולס - ב-12 בנובמבר 1956 ערכה הספינה מסע ארוך כשהקיפה את יבשת אפריקה במסעה דרך מצרי טיראן והגיעה לאילת ב-25 בדצמבר 1956. בכך איפשרה את פתיחת את ים סוף לשיט ישראלי.
הפריגטה הוצאה משירות בשנת 1959 והיא נמכרה לחיל הים של סרי לנקה והועברה בהפלגה לנמל טרינקומלי על ידי צוות ברובו אנשי מילואים בפיקודו של סא"ל מנחם כהן (קצין)..
מפקדים.
מפקדי הפריגטה במהלך שירותה היו בדרגת רס"ן אך בהפלגות המיוחדות היו גם בדרגת סא"ל
בצי סרי לנקה.
ב-7 אפריל 1960 יצאה הפריגטה בפיקוד סא"ל מנחם כהן להפלגה דרך הים האדום והאוקיינוס ההודי לסרי לנקה. בדרך נכנסה לג'יבוטי והצטיידה בדלק. הפריגטה חצתה את האוקיינוס ההודי והגיעה ב-22 באפריל 1960 לנמל "טרינקומלי", לאחר יומיים נמסרה לצי סרי לנקה.
הפריגטה פועלת בצי סרי לנקה משנת 1960 בשם בשנת 1980 הועמדה ומשמשת כאוניית מגורים לאקדמיה לקציני ים בטרינקומלי .
לורד קמויס
תומאס דה קמויס (Thomas de Camoys, 1st Baron Camoys נפטר ב-28 במרץ 1419 או 1421) היה אביר במסדר הבירית, אציל אנגלי ומפקד צבאי.
בנו של סר ג'והן דה קמויס ואליזבת לטימר. ב-1383 זומן לבית הלורדים כלורד קמויס, תואר שחודש בשנית לאחר שב-1372 הלך לעולמו דודנו תומאס דה קמויס ללא יורשים זכרים.
הוא לחם במלחמת מאה השנים ופיקד על האגף השמאלי של הצבא האנגלי בקרב אז'נקור ב-1415. את תואר מסדר הבירית קיבל באותה השנה.
לתומאס דה קמויס היו שלושה צאצאים משני נישואיו.
הוא ירש מדודו את התואר בעל אחוזה של Broadwater (הכוללת את העיר וורת'ינג של ימינו). אשתו הראשונה הביאה איתה כנדוניה אחוזה קטנה באוקספורדשייר ובית אחוזה מבוצר זה ידוע עדיין בתור "חצר קמויס" (Camoys Court).
קמויס נפטר במרץ 1419 או 1421 והוריש את תאריו לנכדו. הוא נקבר בכנסיית סנט ג'רג' בטרוטון.
צילום משפטי
צילום משפטי, או צילום פלילי (באנגלית: Forensic photography) הוא ענף במדעי הזיהוי הפלילי הכולל תיעוד של פושעים חשודים ומורשעים, וכן זירות פשע, קורבנות, ועדויות אחרות הדרושות להרשעה. למרות שהצילום הוכר כאמצעי המדויק ביותר לתאר ולתעד אנשים וחפצים, רק בעקבות פיתוחים ושכלולים של שלהי המאה ה-19 התקבל התצלום כאמצעי לזיהוי פלילי.
היסטוריה.
הצילום המשפטי התפתח מתהליכי מודרניזציה של מערכות הצדק הפלילי ומההכרה בצילום כמדיום נאמן למקור. שני מהלכים אלו מלאו תפקיד חשוב במהלך המאה ה-19 וה-20 בכינון הצילום המשפטי בפרט, ובעבודת המשטרה בכלל. ניתן לשייך אותם לנטייה הגוברת לביצוען של מדידות מדויקות; ראשית, התמקצעות הבירוקרטיה המדינתית אפשרה למדינה לאסוף יותר מידע על תושביה. שנית, מערכות צדק פלילי החלו לכונן את עצמן על בסיס מדעי.
עם הזמן התחילו להכיר ביכולות הצילום ולעשות בו שימושים מדעיים, בזכות יכולת הדיוק והמהירות שבמדיום, בדיסציפלינות שונות כגון: צילומי פושעים, חקירת זירות פשע, צילומי תאונות, רפואה, תיעוד גאוגרפי וכן הלאה.
התקופה המוקדמת.
ב-1854 משטרת סן פרנסיסקו השתמשה בדאגרוטיפ (שיטת הצילום הראשונה והמבוססת ביותר לאותה תקופה) כדי ליצור פורטרטים של פושעים. מחלקות משטרתיות במחוזות נוספים בארצות הברית החלו להשתמש בעקבות משטרת סן פרנסיסקו בפורטרטים.
באמצע המאה ה-19 פילוסופים ומדעים למדו את התאוריה של צ'ארלס דרווין הידוע כאבי תורת האבולוציה, ניסו לבססה בעזרת תצלומים ולפתח תאוריות נוספות בתחום הקרימינולוגיה. הם הסתמכו על הפיזיונומיה, שהיא תאוריה המבוססת על הערכת מראהו החיצוני של הפרט, בעיקר פניו, שיש בה, כך סברו, כדי להסיק על אופיו ואישיותו. כך לפי הפורטרט היו מנסים להגדיר מאפיינים פיזיולוגיים של פושע. ישנה תאוריה נוספת פונולוגיה שהיא תורת המוח. תאוריה זו טוענת כי ניתן לקשר בין מבנה הגולגולת לבין אישיותו של אדם ותכונות אופיו, כגון נטייה לבצע פשעים, ועוד. המשטרה ניסתה להתבסס על התאוריות יחד עם תצלומיהם של פושעים וכך להגיע ל"דמות הפושע".
ברטיונאז'.
הברטיונאז' היא שיטה חלופית לזיהוי עבריינים חוזרים אשר פותחה בשנת 1882 על ידי אלפונס ברטיון ממשטרת פריז במטרה להתגבר על האיסור לסמן גופנית עבריינים על ידי הטבעת אות באמצעות ברזל מלובן. ברטיון הנהיג במשטרה הצרפתית כרטסת מידע אודות העבריינים, הנתונים נאספו על ידי מדידת חלקים שונות בגופו של כל עבריין כגון גובה, אורכי הזרועות והרגלים, ומדידת הגלגולת. על הצלם המשטרתי היה לצלם את הפושע על פי חוקים שנקבעו על ידי ברטיון. צולמו שתי תמונות של העבריין (חזיתי ופרופיל), העבריינים ישבו על כיסא מסתובב כך שלא ישנה את התנוחה בין צילום לצילום. בצילום בוצע מזוויות קבועות, תאורה קבועה ומרחק קבוע בין הפושע למצלמה. בנוסף תועדו סימנים מיוחדים כגון קעקועים, כתמי לידה, צלקות ותוארו מאפייני איברי הפנים - אף, אוזן, וצבע עיניים.
השיטה של ברטיון צברה תאוצה והתפרסמה בארצות הברית כאשר הוצגה בתערוכה העולמית World's Columbian Exposition בשיקגו ב-1893. בשנה שלאחר מכן משטרת שיקגו החלה להטמיע את השיטה במערכותיה השונות. בשנת 1898 שיטת ברטיון נכנסה לחוק והייתה שמישה ככלי מן המניין בידי המשטרה ביומיום ובשימושיה השונים.
השיטה במחלוקת.
ב-1903 אדם בשם וויל ווסט נעצר ונשלח לכלא בקנזס מכיוון שצילומו תאם לפושע שנעצר ותועד בעבר. וויל ווסט טען שאינו אותו פושע ולא ביצע שום פשע. טענה זו לא התקבלה ולכן הורשע. לאחר זמן קצר הסתבר כי אדם אחר בעל שם זהה (מידות זהות על פי השיטה) שהה באותו הכלא שאליו נשלח. הראייה החד משמעית שהכריעה הייתה טביעות האצבע, ומשם שוחרר וויל ווסט החף מפשע. מאותו רגע ואילך הופסק השימוש בשיטת התצלומים כראייה חותכת וכתוצאה מכך נעזבה שיטה זו לחלוטין.
זירת הפשע.
תצלומי זירות הפשע חולקו לרוב לשתי שיטות:
צילום מורכב.