ג'ורג' הריסון שבדרך כלל לא התערב בהפקת סרטי HandMade תרם באמצעות הופעה בקונצרט בסופו של הסרט יחד עם אריק קלפטון ורינגו סטאר. סצנת הקונצרט צולמה ביום אחד באולפני שפרטון . קלפטון, סטאר והריסון קיבלו תשלום מינימלי של מוזיקאים המנגנים פלייבק על סט הצילומים.
שיר הנושא, Water, בוצע על ידי אדי גראנט .
הפצה.
הסרט הוקרן בינואר 1985 בלונדון והיה זמן קצר בלבד ברשימת עשרת הסרטים המכניסים ביותר שם. בשל העדר מפיץ בארצות הברית, הסרט לא הצליח לכסות את עלות הפקתו. באפריל 1986 נמצא מפיץ לסרט בארצות הברית אך גם שם הסרט לא זכה להצלחה.
הסרט הופץ על גבי קלטת וידאו ב-1 פברואר 1987 על ידי חברת סרטי פרמאונט ומהדורת ה-DVD יצאה לאור בצפון אמריקה בשנת 2006.
היכל הפסלים הלאומי
היכל הפסלים הלאומי (באנגלית: National Statuary Hall) הוא חדר בקפיטול ארצות הברית המוקדש לפסלים של אמריקאים פורצי דרך. זהו חדר גדול בעל מבנה חצי מעגלי המורכב משתי קומות נפרדות, והוא ממוקם מדרום לרוטונדה, שם הוקם אוסף היכל הפסלים הלאומי.
ההיכל בנוי בצורת אמפיתיאטרון עתיק והוא אחד הדוגמאות הראשונות לאדריכלות ניאו - קלאסית בארצות הברית. חלק ניכר מהעמודים המעוצבים בו עשויים משיש ברקציה שנחצבו לאורך נהר הפוטומק, בתקרת האולם קבוע פנס, ורצפת החדר מועצבת באופן ייחודי ועשויה מאריחי שיש שנרכשו במיוחד עבור החדר.
היסטוריה.
האולם הוא האולם השני ומקום המפגש השלישי שנבנה עבור בית הנבחרים בגבעת הקפיטול, לפני כן נן נפגשו חברי הבית בניין זמני שכונה "התנור"", הבניין הוקם בזרירות יתרה ב-1801 ולא התאים לצורכי הבית, לאחר פלישת הכוחות בריטים לארצות הברית, החליטו הבריטים להצית ולשרוף את הקפיטול באוגוסט 1814, אירוע שהיה חלק ממלחמת 1812 הוחלט להקים את האולם מחדש, עם זאת כמה שנים לאחר שיפוץ האולם נהרסה חלק מתקרתו ונעשו מספר ניסיונות לשפר את האקוסטיקה במקום, החל מניסיון לשנות את סדר הישיבה ועד תליית וילונות במקום אך אף ניסיון לא צלח, הפתרון היחיד לבעיה זו היה לבנות אולם חדש לגמרי, בו ניתן לשמוע דיונים בקלות ולכן הוחלט להרחיב את הקפיטול ולבנות אולם חדש לחברי הבית.
עם הרחבת בניין הקפיטול בשנות ה-50 של המאה ה-19 עברה מליאת בית הנבחרים מאולמה המקורי לאולם מרווח יותר. אז הועלו הצעות שונות בנוגע לשימוש באולם שהתפנה, ובכלל זה כחלל לתצוגת אמנות. בשנת 1864 חוקק הקונגרס חוק שבו הוסמך נשיא ארצות הברית להזמין את מדינות הברית למסור לקונגרס לתצוגה בהיכל פסל אחד או שניים, משיש או מארד, של אישים מאזרחיהן שכבר אינם בין החיים, אשר מייצגים את ההיסטוריה שלהן או שהצטיינו בשירות צבאי או אזרחי.
ההליך בכל מדינה למסירת פסל החל בדרך כלל בהחלטה של בית המחוקקים שלה שקבעה את זהות האישיות שתונצח על ידי יצירת פסל, הקימה ועדה שבחרה את יוצר הפסל וכן קבעה את אופן מימון היצירה. בעבר נמסר כל פסל לקונגרס במסגרת טקס שהתקיים ברוטונדה של הקפיטול, שלאחריו הוא הוצג בה לתקופה של עד ששה חדשים בטרם הועבר למקומו הקבוע בבניין.
בתחילה הוצגו כל הפסלים שנמסרו על ידי המדינות בהיכל הפסלים הלאומי, אך ככל שגדל מספר הפסלים בו הוא החל לסבול מצפיפות יתר. ב-1933 הוצגו בו בצפיפות רבה 65 פסלים, אשר גם איימו על יכולת רצפת ההיכל לשאת את משקלם. על כן קיבל הקונגרס בשנה זו החלטה שהסמיכה את אדריכל הקפיטול, באישור וועדת הספרייה המשותפת של הקונגרס, להציב חלק מן הפסלים באזורים אחרים של בניין הקפיטול. אז הוחלט כי בהיכל יוצג פסל אחד בלבד של כל מדינה. ארגון מחדש נוסף של האוסף נעשה בשנת 1976, ובמסגרתו הוצבו בהיכל 38 פסלים שנבחרו על פי גובהם והחומר שממנו נוצרו. פסלים של עשר משלוש עשרה המדינות המקוריות של ארצות הברית הוצבו באולם הסמוך לכניסה המזרחית לבניין הקפיטול. יתר הפסלים הוצבו במיקומים שונים ברחבי הבניין. הפסל המאה של המדינות - פופאי הילידי - שהיה פסלה השני של ניו מקסיקו, צורף לאוסף ב-2005.
מרי אליזבת ויגמן
מרי אליזבת ויגמן (בגרמנית: Marie Elisabeth Wiegmann; 7 בנובמבר 1820 – 4 בדצמבר 1893) הייתה ציירת ז'אנר ופורטרטים גרמניים שעבדה בבריטניה, גרמניה והולנד. היא הייתה ציירת ידועה לאורך כל למעלה מ-50 שנות הקריירה שלה.
ביוגרפיה.
מרי ויגמן (לבית הנקה) נולדה ב-7 בנובמבר 1820 בסילברבג, שלזיה, בהווה סרברנה גורה, עיירה פולנית באזור שלזיה תחתית.
בשנת 1841, בגיל 21, היא הפכה לתלמידה של האקדמיה בדיסלדורף. היא למדה תחילה בהדרכתו של הרמן סטילקה, ואחר כך אצל האמן הגרמני קרל פרדיננד זון, שצייר גם דיוקן שלה. היא נחשבה בעיני בני דורה לאחת מגדולי התלמידים של סון, והיא זכתה במדליית זהב בברלין על אחת מיצירותיה – דיוקן של קרל שנאס שהוצג בגלריה הלאומית של ברלין. בשנת 1876 נכנסו שלוש מיצירותיה לגלריה הלאומית של ברלין: "גברת ונציאנית", "נערה צעירה עם ורדים" ו"אישה צרפתייה" משנת 1792.
היא טיילה רבות בגרמניה, אנגליה, הולנד ואיטליה. בשנת 1841 נישאה לרודולף ויגמן והתיישבה עמו בדיסלדורף, שם נולדו להם שני ילדים: הבת קלרה בשנת 1842, והבן ארנולד בשנת 1846. מכיוון שהייתה לה משיכה לאמנות איטלקית שהיא חלקה גם עם בעלה, היא נסעה לשם משנת 1843 עד 1845.
בין השנים 1846–1850 התמקדה ויגמן ביצירות המבוססות על אגדות וסיפורים מיתיים, בעיקר יצירות ספרותיות רומנטיות מאוחרות. אלה כללו ציור על פי השיר "האלפים" מאת לודוויג אולנד, ואיורים שונים אחרים שנכללו בספרי שירה מהמאה ה-19.
שניים מאיוריה נכללו ב"סנט ניקולס" 1883 – מגזין מאויר לצעירים.
קבוצת אלעד
קבוצת אלעד (באנגלית: El-Ad Group) היא חברת פיתוח נדל"ן אמריקאית שמבוססת בישראל. הקבוצה שולטת בחברות בנות רבות, כולל אלעד נכסים (Elad Properties), שממוקמת בניו יורק, אלעד פלורידה (Elad Florida) ואל-עד קנדה (Elad Canada), שבסיסה בטורונטו.
ביחד, קבוצת אל-עד מחזיקה בנכסים רבים ברחבי צפון אמריקה, כולל מלון פלאזה ההיסטורי, גרנד מדיסון ומגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף בניו יורק. קבוצת אל-עד נמצאת בבעלות יצחק תשובה, איש עסקים ישראלי.
במאי 2007 רכשה אלעד נכסים את המלון והקזינו החדש בלאס וגאס תמורת 1.2 מיליארד דולר. הפרויקט פשט את הרגל, ונעצר ללא הגבלת זמן.
חברות בנות.
המזרח התיכון.
מלונות אלעד בע"מ נטלה את גרעין השליטה ברשת מלונות שרתון מוריה ישראל בת 6 המלונות.
צפון אמריקה.
אלעד נכסים היא חברה לפיתוח נדל"ן שממוקמת בניו יורק, עם אחזקות נרחבות בארצות הברית, בעיקר ניו יורק. נכס הדגל של אלעד נכסים, ניו יורק, הוא מלון פלאזה בסנטרל פארק דרום, שנרכש על ידי חברת השלוחות ElAd CPS One LLC, ונפתח מחדש ב-1 במרץ 2008. אלעד נכסים מנוהלת על ידי המנכ"ל אודי ארז.
הוקמה בשנת 2004 כדי להרחיב את חוד החנית לדרום-מזרח, אל עד נכסים לאומיים (El Ad National Properties) החלה כזיקה בין קבוצת אלעד פלורידה לבין קבוצת אלעד-קנדה, וכיום היא מנהלת נכסים בעשר מדינות עם דגש על דרום, המערב התיכון וצפון-מזרח ארצות הברית. 55% מתיק הנכסים של אלעד נכסים לאומיים הם נכסי שכירות. באמצעות מיזם משותף, אל עד נכסים לאומיים שולטת בחברה Element National Management הפועלת בתחום ניהול נכסים.
בשנת 2007 הרחיבה החברה את אחזקתה בלוס אנג'לס, ורכשה קרקעות בין בוורלי הילס לווסטווד כחלק מעסקת פיתוח של 330 מיליון דולר.
מיקי נפתלי, המנכ"ל לשעבר, השיק והנחה את הפעולה המוצלחת של אלעד בניו יורק ואת התרחבותה ברחבי הארץ וברחבי העולם. גולת הכותרת בתיק הנכסים של אלעד הוא מלון פלאזה בניו יורק. רב הקומות עבר שיפוץ של 450 מיליון דולר. אלעד ירחיב גם את המותג פלאזה לערים ברחבי העולם, כולל בוסטון, לוס אנג'לס, פריז, לונדון, טוקיו ושנגחאי. נפתלי מפתח את דירת היוקרה הגבוהה האחרונה במסדרון וילשייר בלוס אנג'לס ומתכנן רבי קומות יוקרתיים בעיר ניו יורק, בתכנון דניאל ליבסקינד. הוא מוביל את אלעד לסינגפור על ידי יצירת מתחם מגורים, מסחר, קמעונאות ובתי מלון גדולים שתוכנן על ידי סר נורמן פוסטר. נפתלי מפקח גם על פעילותו של אלעד בשווקים מובילים אחרים בצפון אמריקה. פיתוח המגורים והמסחר של אלעד קנדה ממוקם בעיקר באזורי מונטריאול, טורונטו ואוטווה, וכולל יותר מ-12,000 יחידות דיור, רבות בשכונות אטרקטיביות שנוצרו לאחרונה, ומעל 560,000 מ"ר של שטחי מסחר, קמעונאות ותעשייה. ל-El Ad National נוכחות הולכת וגוברת בפלורידה, טקסס, מרילנד, צפון קרוליינה, דרום קרוליינה, ג'ורג'יה, מישיגן, אילינוי, אינדיאנה ומסצ'וסטס.
המזרח הרחוק.
קבוצת אלעד מנהלת מספר מיזמים משותפים עם חברות מקומיות בהודו ובסינגפור. בשנת 2007 הוקם אלעד המזרח הרחוק באמצעות עסקת שותפות עם "השקעות זג" הסינית.
אולם הפסלים הלאומי
יו סווינטון ליגרי
יו סווינטון ליגרי (באנגלית: Hugh Swinton Legaré ; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ון טיילר וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה.
יו סווינטון ליגרי נולד בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית למשפחה ממוצא הוגנוטי וסקוטי. עד גיל חמש הוא סבל ממחלה שגרמה באופן קבוע לעיוות ברגליו ולעיקוב גדילתו. ליגרי היה תלמיד שקדן והיה נשיא האגודה הקלריוסופית (הספרותית) בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), שבה הוא סיים את לימודיו ב-1814 כמצטיין בכיתתו. הוא נודע בצחות לשונו וזכה למלגות.
לאחר סיום לימודיו בקולג' למד ליגרי משפטים במשך שלוש שנים. הוא עבד בפריז ובאדינבורו בשנים 1818–1819 וב-1822 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של קרוליינה הדרומית.