הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. על-פי מיפקד שנערך בשבוע השני של אפריל 1944 מנתה הקהילה הנאולוגית של קלוצ'ה 326 נפשות.
מיד לאחר הכיבוש נכנסו לקלוצ'ה יחידות צבא גרמניות. בסיועה הפעיל של האוכלוסייה המקומית עצרו הגרמנים כמה מנכבדי הקהילה ושילחו אותם לאושוויץ.
הקמת הגטו.
המנגנון המינהלי ההונגרי נותר על כנו גם לאחר הכיבוש, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו על-פי צווים ותקנות של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי. ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה (Laszlo Endre), סגן הממונה על המחוז, שהיה אנטישמי מושבע, להקים גטאות במחוזו, וב-21 במאי פרסם ראש העיר אישטוון לנטאי (Istvan Lantay) צו בדבר הקמת גטו בקלוצ'ה. ראש העיר הקצה לגטו 14 בתים לאורך שלושה רחובות. גטו נפרד, שהוקצו לו שלושה מחסנים, הוקם בקלוצ'ה ב-30 וב-31 במאי 1944, לשיכונם של יותר מ-450 יהודים מנפת קלוצ'ה ומנפת דונווצ'ה (Dunavecse).
על-פי צו ראש העיר מונתה מועצה יהודית של חמישה חברים; תחילה עמד בראשה עורך הדין מיקלוש לזר (Miklos Lazar), הנשיא האחרון של הקהילה היהודית המקומית, ואחריו – מטיאש וולף (Matyas Wolf). בכל אחד משני הגטאות היו מטבח ציבורי וחדר חולים. שני רופאים עבדו בגטאות, וחולים במצב קשה טופלו בבית החולים בעיר.
לאחר השואה.
ב-18 ביוני 1944 הועברו תושבי הגטאות בקלוצ'ה לבית החרושת ללבנים בסגד (Szeged), ששימש מרכז שילוח לכ-14,000 יהודים, ובין 25 ל-28 ביוני 1944 הם גורשו משם, קצתם לאושוויץ וקצתם לשטרסהוף (Strasshof) שבאוסטריה.
אחר המלחמה.
חזרו כמה עשרות מעובדי הכפייה, שהצליחו לברוח ממחנותיהם בטרם נמסרו לאנשי ס"ס. החוזרים שיפצו את בית הכנסת וניקו את בית העלמין, ובעזרת כספי ה"ג'וינט" ארגנו חיי קהילה צנועים. גם פעילות ציונית נתארגנה. ב-1948 הוקם גל עד לזכר הקדושים, שחולל כעבור כמה חודשים בידי אלמונים. למרות האווירה האנטישמית, גדל מספר נישואי התערובת במקום. יהודים אחדים היגרו לארצות הברית או עלו לישראל.
דוד לייטנר
TAM (בספרדית: Tanque Argentino Mediano, "טנק ארגנטינאי בינוני") הוא טנק בינוני תוצרת ארגנטינה, המתבסס על תובה של נגמ"ש הלחימה הגרמני מארדר.
טנק זה מהווה בסיס לכלי רק"ם נוספים, ביניהם תומ"ת (TAM Palmaria VCA-155) ונגמ"ש לחימה, בסך הכול יוצרו 280 טנקים וכלי רק"ם אחרים המבוססים עליו.
היסטוריה.
יצור.
עלפי בקשה מארגנטינה שנדרשה עוד משנות השישים לחדש את ציוד הצבא המיושן שלה ובעיקר את הטנקים חפשה אחר אפשרויות רכש מחו"ל שלרוב לא צלחו לבסוף הוחלת כי יפותח טנק מקומי. עקב תעשיית הנשק הלא מפותחת בארגנטינה נחתם חוזה בין היצרני הרק"ם מרדר לתעשיית הנשק בארגנטינה לשיתוף פעולה בפיתוח הטנק שהחל משנות השבעים עד תחילת שנות השמונים עם כניסת הטנק הראשון לשירות בשנת 1981. היצור של הטנקים נמשך עוד עשור קדימה עקב בעיות כלכליות.
בשנים הראשונות לשירות הטנק נחשב לבין הטנקים באמריקה הלטינית אבל עד מהרה איבד את מעמדו לטובת רכישות מערביות של המדינות השכנות.
בשנת 2015 צבא ארגנטינה חתם על חוזה של 111 מיליון דולר עם ישראל לשדרוג 74 טנקים תוצרת ארגנטינה. לצבא הארגנטינאי הוצע שני עיצובים לשדרוג הטנק: TAM-2IP ,TAM-2C.
לחימה.
הטנק TAM מעולם לא לכך חלק בקרב מלבד מספר טנקים שהוצבו בקרואטיה מטעם שליחות של האו"ם.
יצוא.
לאורך השנים היו מספר ניסיונות ליצא את הטנק למדנות במזרח התיכון, בדרום מזרח אסיה, ובדרום אמריקה, אבל כל ניסיונות אלה כשלו.
מבנה ומאפיינים (TAM-הטנק).
הטנק שוקל כ-30 טון, צוות הטנק מכיל 4 אנשים מחירו 1,500,000 דולר. ומידות הטנק הם: אורך הטנק כולל תותח 6.75 מ', רוחב 3.25 מ', 2.42 מ'.
הנעה ועבירות.
הטנק מגיע למהירות מרשימה של 75 קמ"ש לנסיעה קדים ואחור כאחד, טווה הפעולה של הטנק עד 800 ק"מ עם תוספת מכילה דלק.
חימוש.
לטנק תותח חרוק קנה 105 מ"מ FM K.4 Modelo 1L עם 50 פגזים, שניי מקלעים 7.62 מ"מ.
מיגון.
שריון הטנק הומוגני ונחשב דליל ביותר לימנו הוא כולל: השריון בקדמת התובה משופעת במיוחד ועד 50 מ"מ, צידי ואחורי התובה 10–20 מ"מ. קדמתמת הצריח עד 25–50 מ"מ וצדיו עד 30 מ'. בנוסף למדוכות עשן.
יש המכנים את TAM בשם ננס מרכבה על שם דמיון העיצוב המזכיר את הדגמים הראשונים של המרכבה עם מנוע מקדים צריח בצורת מעוין תותח 105 מ"מ, ועל כך שעבר שיפורים בישראל.
איב יובולדיו
איב קיטוטטה יובולדיו (בצרפתית: Yves Kitutele Yuvuladio; נולד ב-5 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים.
יובולדיו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של שקרספור מליגת העל הטורקית, במדיה שיחק עונה אחת.
בקיץ , יובולדיו חזר לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו כאשר חתם במוטמה פאמבה, עמה זכה בשתי אליפויות.
בינואר , יובולדיו חתם בארזורומספור עד לסיום העונה, ולאחר מכן חזר למוטמה פאמבה.
בקיץ , יובולדיו חתם באספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית, במדיה זכה באליפות תוניסיה בעונתו הראשונה במועדון.
ב-13 בינואר 2005, יובולדיו חתם בהפועל חיפה מליגת העל. ב-31 בינואר, יובולדיו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 למ.ס. אשדוד. יובולדיו, שיחק בכל משחקי הקבוצה עד לסיום העונה, אך לא הצליח לעזור לקבוצה במאבק ההישרדות בליגה הראשונה.
בקיץ , יובולדיו חתם בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית וכעבור שנה חתם בהפועל פתח תקווה. בשתי הקבוצות שיחק שנה, ועם שניהן רשם עליה לליגת העל.
בקיץ , יובולדיו שוחרר מפתח תקווה ובינואר , חתם בהפועל בני לוד, במדיה שיחק עד לסיום העונה ולאחר מכן פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית.
ב-9 באפריל 1995, יובולדיו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בניצחון 0-1 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 1996. ב-29 בינואר 2002, יובולדיו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד במסגרת גביע אפריקה לאומות 2002.
יובולדיו שיחק בנבחרת 7 שנים, בהן יובולדיו ערך 15 הופעות וכבש שער אחד.
אדה שבשטין
אדה שבשטין (במקור שוסברגר, בהונגרית: Sebestyén Ede; נאג'אטאד, 7 ביוני 1875 – בודפשט, 25 בפברואר 1950) היה סופר, מתרגם, עיתונאי, עורך עיתון, מומחה למוזיקה, היסטוריון מוזיקה יהודי-הונגרי. הוא אחיו של היסטוריון הספרות קארוי שבשטין.
ביוגרפיה.
אדה שבשטין נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר הסוסים מור שוסברגר ושל רוזה קראוס. בילדותו עבר לקפושוואר עם משפחתו, שם נולד אחיו קארוי. בשנים שלפני תחילת המאה ה-20 הוא נסע לסיור לימודים ברוסיה ודיווח על חוויותיו שם ביומון פשטי הירלאפ (Pesti Hírlap)"." בשנת 1895 הפך לכתב בשבועון בשם "חיים" (Élet). שנתיים לאחר מכן הצטרף למערכת של העיתון "עיתון ארצי" (Országos Hírlap) ועבד שם עד לפירוקו בשנת 1899. לאחר מכן עבד באשטי אוישאג, בפשטי אוישאג. הוא ערך כארבעה כתבי עת בנושאים שונים. בשנת 1903 למד על נושא הלאום בבוקרשט. ב-1904 פרסם את "חיי ההונגרים ברומניה", וב-1905 את העבודה בשם "מדיניות הלאום ברומניה". במהלך שהותו ברומניה כתב כמה מאמרים פוליטיים על ענייני הונגריה ואוסטרו-הונגריה בעיתון הפוליטי הרומני אדברול והיה גם כתב של ה"בודפשטי הירלפ" ושל ה"פשטי הירלאפ" בבוקרשט. מאמריו על מדיניות חברתית וכלכלה לאומית פורסמו בפשטי נפלו, ב"עיתון הערב" (Esti Újság} וב"הונגריה". בנוסף למגזינים שכבר פורטו, מאמרי הספרות היפה שלו פורסמו על ידי העיתונים וכתבי עת: Somogyi Hírlap, Magyar Szó, Uj Idők Magyar Geniusz, Ország-Világ ו-Uj Század. הוא כתב סיפורים ב-Kis Lap, מאמרים לשוניים ב-Magyar Nyelvőr, והיה עמית במגזינים Corvina ו-Könyvkereskedők Lapja (עיתון סוחרי הספרים). הוא עיבד ופרסם את ההיסטוריה של תולדות האופרה של בודפשט בין השנים 1793–1937, וכן כתב את ההיסטוריה של הקונצרטים של פרנץ ליסט בבודפשט. הוא כתב כ-300 מחקרים על תולדות המוזיקה ביומונים שונים ובכתב העת "המוזיקה" (A Zene). הוא כתב גם כמה ספרים, ביניהם "נשיקה על היד וסיפורים אחרים" בשנת 1909, "בריאות הילד" בשנת 1913 ו"גלריית הנשים" בשנת 1923. הוא גם תרגם להונגרית את הרומן של דנילבסקי (Nikolay Danilevsky) "כרוניקת משפחתית", את סיפוריהם של פוטאפנקו, צ'כוב וסופרים רוסים אחרים. הוא תרגם גם מרומנית, מגרמנית ומצרפתית.
אשתו הייתה טרזיה אקר, איתה התחתן בבודפשט, ב-28 בדצמבר 1909, אך הם התגרשו כעבור 5 שנים.
פרנצ'סקו אצ'רבי
פרנצ'סקו אצ'רבי (באיטליה: Francesco Acerbi; נולד ב-10 בפברואר 1988) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הבלם בלאציו ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים.
אצ'רבי, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פאביה. ב-23 באפריל 2006, אצ'רבי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-11 בינואר 2007, אצ'רבי הושאל לרנאטה, במדיה שיחק עד סוף החודש. ב-2 באוגוסט, אצ'רבי הושאל לטריסטינה, אך כעבור שבועיים שוחרר ממנה והושאל לספציה, בה שיחק רק בקבוצת המילואים ולא זכה לדקות משחק בקבוצה הבוגרת.
ב-16 ביולי 2010, אצ'רבי חתם רג'ינה מהסרייה ב'.
ב-24 ביוני 2011, אצ'רבי חתם בגנואה, תמורת 2.2 מיליון אירו עבור 50% מכרטיס השחקן שלו, אך כעבור שבוע, אצ'רבי חתם בקייבו ורונה תמורת 2 מיליון אירו, כחלק מעסקת העברתו של קווין קונסטנט שעשה את הדרך ההפוכה.