ביולי 1943 נדרש גנס להסגיר לידי הנאצים את יצחק ויטנברג. ב-15 ביולי זימן את חברי פ-פ-או לשיחה בביתו ואסר את ויטנברג, שבהמשך שוחרר במבצע של חברי פ-פ-או. גנס הפיץ את הידיעה שאי-הסגרתו של ויטנברג תגרום לחיסול הגטו כולו. תושבי הגטו הסתערו על המחתרת, ובלחצם החליט ויטנברג להסגיר את עצמו ב-16 ביולי 1943, ונמצא מת יום לאחר מכן. בעקבות מאסרו והסגרתו של ויטנברג, הוחלט בפ-פ-או להיערך גם ליציאה אל היער. לאחר הסגרת ויטנברג מונה אבא קובנר למפקד הארגון.
ב-24 ביולי יצאה קבוצה ראשונה – "קבוצת ליאון", ככינויו המחתרתי של ויטנברג – בראשות יוסף גלאזמן ליערות נארוץ' שממזרח לווילנה. בשלהי יולי 1943 החלו הגרמנים בביצוע אקציות בתגובה על בריחת קבוצת ליאון, והזהירו כי בכוונתם להרוג את בני משפחתו של כל צעיר שיברח ליער.
באוגוסט 1943 החלו הגירושים מווילנה וסביבתה לאסטוניה. באקציה שהתבצעה ב-1 בספטמבר אותה שנה, הוציא פ-פ-או פקודת גיוס לכל יחידות הארגון, שנערכו בשני גדודים לקראת התנגשות מזוינת בכוחות הגרמנים. בעקבות הלשנה חיסלו הכוחות הגרמנים והאסטונים את הגדוד השני, שמנה 100 איש. באותו היום פרסם פ-פ-או כרוז הקורא להתנגד לגירושים בכוח. תושבי הגטו האמינו שמדובר בגירוש לעבודה ולא להשמדה, לכן לא נענו לקריאה להתנגדות.
בעקבות הגירושים לאסטוניה והימנעות תושבי הגטו מהתנגדות לגרמנים, הגביר פ-פ-או את הסיוע לצעירים שבחרו לצאת להילחם ביערות. בתחילת ספטמבר הגיעה קבוצה בת 70 איש, חברי "קבוצת המאבק של יחיאל" ליערות רודניקי. ב-23 בספטמבר 1943 – יום חיסול גטו וילנה – יצאה את הגטו דרך הביוב קבוצת אנשים פ-פ-או בהובלת אבא קובנר, שהצטרפה לאנשי "קבוצת המאבק" ביערות רודניקי. חלק מצעירי הגטו הצטרפו לקבוצת המילוט מהגטו על אף שקובנר סירב לכך מחשש שקבוצה גדולה מידי עלולה להיתפס. בעת הלחימה ביערות גדל במהירות מספר הלוחמים היהודים. מחנה הפרטיזנים היהודי חולק לארבעה גדודים: "הנוקם", "לניצחון", "מוות לפאשיזם" ו"במאבק".
ביוני 1944 הצטרפו הפרטיזנים היהודים מיערות רודניקי לקרב על שחרור וילנה. ב-13 ביולי שוחררה וילנה בידי הצבא האדום – הפרטיזנים היהודים צעדו אל העיר יחד עם כוחות הצבא האדום.
בלדווין מבולון
לורד קוקרן
מיגון סטטיסטי
מיגון סורגים
דועא מסארווה
דועא מסארווה (בערבית: دعاء مصاروة; בתעתיק מדויק: דעאא מצארוה; נולדה ב-22 במאי 1990 בטייבה) היא שחיינית ערבייה-ישראלית, 3 פעמים ברציפות אלופת ישראל (2005 - 2007) ושיאנית ישראל במשחה ל-50 מטר חזה.
מסארווה הייתה לשחיינית הערבייה הראשונה שהיא אלופת ישראל ושיאנית ישראל.
ביוגרפיה.
מסארווה התאמנה במועדון השחייה של הפועל כפר סבא בית ברל.
אלופת ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2005 זכתה מסארווה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 33.72 שניות, לפני נסטיה קורוטקוב (34.42 שניות) ומונה מירון (34.47 שניות).
שיאנית ישראל.
בתחרות שנערכה בפלמה דה מיורקה ספרד ביולי 2006 קבעה מסארווה במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 33.24 שניות, שיפור לשיאה בן השנתיים של מונה מירון (33.62 שניות). חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט היא זכתה במדליית זהב 33.61 שניות, לפני עמית עברי מהפועל עמק חפר (34.22 שניות) וחנה פולישצ'וק ממכבי תל אביב כפר המכביה (34.34 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 33.41 שניות.
ב-20 בפברואר 2008 הייתה מסארווה לישראלית הראשונה שהצליחה לרדת מזמן של 33 שניות במשחה ל-50 מטר חזה, כששחתה בזמן של 32.87 שניות. שיאה נשבר עוד באותו היום בידי יוליה בנך, ששחתה בזמן של 32.46 שניות, ובהמשך שיפרה אותו עוד יותר. באפריל 2009 שיפרה מסארווה עצמה את שיאה האישי, והעמידה אותו על 32.46 שניות, מה שאיפשר את השתתפותה באליפות העולם בשחייה 2009. באליפות העולם היא סיימה במקום 43 לאחר ששחזרה את שיאה האישי.
בתחרות שחייה שנערכה בבריכת 25 מטר, בציריך, שבשווייץ ב-1 בפברואר 2009, שחתה מסארווה את המשחה ל-50 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 31.67 שניות.
כיום היא מדריכת שחייה בבריכת אלישע בשדה ורבורג.
מיגון רשת
מיגון קרולינה
מנדרס הגדול (נהר)
רבי ג'קוב
דייב אוונס
שיכון ויז'ניץ
דראפט NBA
מרקוזה פראית
אפונסו ד'אלבוקרקי
אמזונאס (נהר)
אופרטור יונארי
דניס הופר
דניס לי הופר (באנגלית: Dennis Lee Hopper; 17 במאי 1936 - 29 במאי 2010) היה שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי שהיה מועמד לשני פרסי אוסקר.
השנים הראשונות.
הופר נולד בדודג' סיטי שבקנזס, למריג'ו ולג'יי מילארד הופר. משפחתו של הופר עברה לקנזס סיטי לאחר מלחמת העולם השנייה, שם למד אמנות ב"בית לאמנות של קנזס". בגיל 13 עבר עם משפחתו לסן דייגו, שם למד בבית ספר "ווסטר", לאחר מכן עבר ל"תיכון הליקס". הוא החל לפתח את יכולות המשחק שלו בבית ספר לתיאטרון מקומי בסן דייגו בשם "אולד גלוב", ולאחר מכן עבר לאולפן השחקנים במנהטן.
קריירה.
ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של הופר הייתה ב-1955 בסדרה "חובש", באותה שנה קיבל את תפקידו הראשון בסרט, תפקיד קטן בסרט "מרד הנעורים". בהמשך שנות ה-50 השתתף בסרטים "ענק" וב-"דו-קרב באו. קיי. קוראל. בשנות ה-60 שיחק במערבון "הבנים של קייטי אלדר" ובדרמה "המורד".
ב-1969 ביים את הסרט "אדם בעקבות גורלו", בו גם כיכב בעצמו. הוא קיבל מועמדות לפרס האוסקר על התסריט הטוב ביותר ביחד עם פיטר פונדה וטרי סאווטרן. על אותו סרט קיבל את פרס פסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב. באותה שנה שיחק במערבון "אומץ אמיתי.
ב-1977 גילם הופר את דמותו הבדיונית של טום ריפלי בסרטו של וים ונדרס "ידיד אמריקאי". ב-1979 הופיע בסרט המלחמה של פרנסיס פורד קופולה "אפוקליפסה עכשיו", בסרט גילם את דמותו של צלם אמריקאי מטורף שמתלווה לקולונל וולטר קורץ (מרלון ברנדו). ב-1983 שיחק בסרט נוסף של קופולה, "ראסטי ג'יימס".
ב-1986 הופיע הופר בדרמת הספורט "ימים של תהילה" ("Hoosiers") לצד ג'ין הקמן. על תפקידו בסרט קיבל מועמדות לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב. כמו כן שיחק בדרמת המסתורין של דייוויד לינץ' "קטיפה כחולה" בדמותו הפסיכוטית של המאפיונר פרנק בות'. על תפקידו בסרט קיבל מועמדות שנייה לפרס גלובוס הזהב. הופר גם הופיע בסרט הפשע העצמאי "גווייה על שפת הנהר" לצד קיאנו ריבס, ובסרט האימה "המנסרים מטקסס 2" בתור השריף המשוגע שרוצה לרצוח את המשפחה של פני-עור.
ב-1991 היה שותף לסרט התיעודי על עשיית סרט המלחמה "אפוקליפסה עכשיו", "Hearts of Darkness: A Filmmaker's Apocalypse". הסרט התיעודי זכה בשני פרסי אמי. כמו כן קיבל מועמדות לפרס אמי על תפקידו בסדרה "Paris Trout".
ב-1993 שיחק בסרט המבוסס על סדרת משחקי הווידאו הפופולרית "האחים סופר מריו", בתפקיד המלך באוזר קופה. הסרט שהיה לכישלון קופתי וביקורתי, היה עבורו אחד הכשלונות הגדולים בקריירה. באותה שנה שיחק בסרטו של טוני סקוט "רומן על אמת". בשנת 1994 שיחק בסרט הפעולה "ספיד". בסרט גילם הופר את דמותו של הטרוריסט המטורף הווארד פיין, שמניח פצצות ודורש כופר בשביל לנטרלן. על תפקידו בסרט קיבל את פרס ה-MTV לרשע הטוב ביותר.
בשנת 1995 שיחק הופר בסרט העתידני "עולם המים". תפקיד זה זיכה אותו ב-1996 בפרס פטל הזהב הסאטירי בקטגוריית שחקן המשנה הגרוע ביותר. ב-1999 הופיע בקומדיה של רון הווארד "EDtv" ובסרט הדרמה "הבן של ישו" על פי ספרו של דניס ג'ונסון.
ב-2001 הופיע הופר בסרט האקשן "אומנות החבלה" ובסרט הפשע "מאפיה: דור ההמשך". ב-2002 שיחק בסרט האימה "בלי היכולת לדבר" לצד דיינה מייר. ב-2003 שיחק בדרמה האוסטרלית "בלילה שנגמר לנו היום" לצד מלאני גריפית'. ב-2005 שיחק בסרט האימה "ארץ המתים", ובסרט "", הרביעי בסדרת "העורב". ב-2006 שיחק בסרט המאפיה "העשירי פינת וולף" בכיכובו של ג'יימס מרסדן.
בשנת 2008 השתתף הופר בסדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט זוכה פרס האוסקר משנת 2005, "התרסקות", ובסרט "שיר הלל אמריקאי". בהמשך השנה שיחק בתפקיד קטן בסרט "לצלם את פלרמו" של הבמאי הגרמני וים ונדרס.
חייו האישיים.
הופר היה נשוי במהלך חייו 5 פעמים:
הופר נפטר בביתו בקליפורניה ב-29 במאי 2010, כתוצאה מסרטן הערמונית שהתפשט בגופו בחודשים האחרונים לחייו.
היסטוריה של העיתון
עיתון הוא כתב עת היוצא לאור, בדרך כלל, בתדירות קבועה ובדפוס, או באופן אלקטרוני.
ככל הידוע, כתבי עת הדומים לעיתונים נמצאו לראשונה ברומא, במחצית המאה הראשונה לפני הספירה. העיתון הראשון למעשה היה ה"אקטה דיאורנה" (בעברית: "מעשי היום"). הוא נכתב על גבי פפירוס, אבן או מתכת על ידי עבדים משכילים ונתלה בחוצות הפורום של רומא, בכיכר המרכזית, וסיקר נושאים שונים. כיום אין ולו עותק אחד שלו, משום שהברברים שכבשו את רומא שרפו את הכנסיות שבהן נשמרו העותקים.
העיתון המודרני הראשון בעולם הוא ה"אביסה" (בגרמנית: "איגרת"). הוא יצא לאור בשנת 1809 בעיר שטרסבורג שבצרפת. העיר הייתה מצמתי המסחר החשובים באירופה, דבר שהאיץ את התפתחותו של העיתון במקום.
ישנם היסטוריונים הטוענים שהעיתונות הומצאה כאשר הופיעו העיתונים הראשונים באירופה במאה ה-17 כאמצעי להעברת מידע, ויש שטוענים שהעיתונות היא המצאה של המאה ה-19 כאשר התפתח המקצוע עיתונאי והשיח העיתונאי, שהופך להיות סוג של טקסט שנבדל מסוגי טקסט אחרים. הופעת העיתון היא שילוב של שניהם: סימון היסטורי ושינוי תרבותי.