הסטיה מעקרונות ספינות הסער הייתה שנויה במחלוקת בתוך חיל הים הישראלי. גם בתקופה בה ניתנה בלעדיות לקורבטה הורה ראש מספן ציוד תא"ל חנוך בן אליהו לעדכן באופן שוטף את מפרטי הבנייה לספינות מדגם סער 4.5. תקפותם יושמה מחדש כאשר בתקופת פיקודו של מיכה רם חודש הייצור במספנות ישראל. רם הוביל לכך שכאשר הגיעו ספינות הסער 3 שנבנו בשרבור למועד השיפוץ השלישי, הוחלף הגוף.
גוף ספינת סער 4 שהוארך בארבעה מטרים בצירוף תורן חדש וטילים נגד טילים "ברק", קיבל בחיל את שם הקוד סער 4.5 נירית, אך בפועל נשתרש השם "נירית". בספינות החדשות הותקנו מערכות הלחימה, הגילוי, הקשר והאמל"ח המתקדמות ביותר, וגם תורן מחופה חדיש. הספינות צוידו בתותח אוטו מלרה 76 מ"מ יחיד שהותקן בירכתי הספינה. מערכת בקרת האש של הברק מפעילה גם את התותח ומקנה לו דיוק רב.
ספינות מדגם סער 4.5 עומדות במרבית העקרונות של ספינות הסער. האחרונה בסדרה, אח"י סופה, הושקה בשנת 2003. מספר הניריות שחיל הים מצויד בה היא קטנה בהשוואה לכמות הספינות שנבנו בשרבור. כמות ספינות הטילים שבידי חיל הים הצטמצמה בדומה לימים שלפני מלחמת יום הכיפורים.
סער 6.
לאחר קרוב לעשרים שנה שחיל הים הישראלי לא רכש סטי"לים, הוא יצא ברכש של קורבטות גדולות לנוכח צורכי ההגנה על המים הכלכליים ואסדות הגז. ממשלת גרמניה בהנהגת הקנצלרית אנגלה מרקל הסכימה לסבסד את הספינות בכ-30 אחוז. ה-סער 6 המבוססת על קורבטה K-130 גרמנית עם התאמות שונות לדרישת ישראל, תוכננה במיוחד למשימת הגנת אסדות הגז ונתיבי המסחר הימיים.
הדחק של הספינה לעומת הסער 5 הוכפל והגיע ל-2,000 טון, וטווח ההפלגה שלה הוגדל בכ-60% ל-4,000 מייל. על הספינות החדשות הותקנו מערכות ואמצעים משופרים לגילוי וניטור מטרות, לבקרת אש, מכ"ם "אדיר" משופר, מערכות שונות ליירוט טילים ולתקיפה ארוכת טווח באמצעות טילי ים-ים מתקדמים. למעלה מ-90% ממערכות הלחימה והאלקטרוניקה בספינה הן פרי פיתוח של החברות הביטחוניות הישראליות.
ארבעת ספינות ה״סער 6״ נמסרו לחיל הים בין נובמבר 2020 ל-10 באוגוסט 2021. תהליך התקנת מערכות הלחימה צפוי להמשך כשנה וחצי, לאחריו יכנסו הספינות לשירות מבצעי באופן מודרג.
תפוצת ספינות הסער בעולם.
הפתרון שהגיע אליו חיל הים הישראלי, שנבע מצרכיו המיוחדים ומתוך חוסר בעדיפות תקציבית, התאים לציים רבים ברחבי העולם, לרבות אלה שנמצאים לחופי האוקיינוס.
התעשייה הביטחונית הצרפתית.
מספנות CMN בשרבור זכו לפרסום רב בזכות ספינות הסער במהלך מילוט ספינות שרבורג. מספנות CMN גם רכבו על גל ההצלחה של חיל הים במלחמת יום הכיפורים, ושיווקו ספינות שנקראו דגם קומבטנט למדינות רבות. 12 ספינות נרכשו על ידי חיל הים האיראני. מתוך הספינות שיוצרו לגרמניה נרכשו מאוחר יותר שש לחיל הים היווני ושלוש על ידי חיל הים המצרי.
צי דרום אפריקה.
הצי הדרום אפריקאי היה הראשון שרכש ספינות סער מישראל, מאחר שהכיר את יכולתן להתמודד במים הסובבים את המדינה. בעת הפלגת אח"י רשף ואח"י קשת מהים התיכון לים סוף במרץ 1974 - מבצע מוניטין, הספינות עגנו בדרום אפריקה. הסטי"לים ערכו הצגת תכלית מול נמל סימונס טאון ובסיומה הודיע שר הביטחון בממשלת דרום אפריקה למפקד ההפלגה גדעון רז "אני רוצה לרכוש את הספינות עם אנשי הצוות". במהלך השנה הזמין סדרה של 3 ספינות סער 4 במספנות ישראל ושלוש ספינות נוספות מאותו דגם נבנו בדרום אפריקה.
קציני צי דרום אפריקה המיועדים לאייש את הספינות הצטרפו לשנת הכנה שבמהלכה השתתפו במרבית הפעילויות של שייטת ספינות הטילים. מפקד הספינה הראשונה, סא"ל רוברט סימפסון-אנדרסון, נעשה לימים אדמירל ומפקד הצי הדרום אפריקני.
מעבר להכנסה הכספית והרגשת ביטחון שנסכה העסקה שנקראה "פרויקט ג'פוניקה", הפיקוח המקצועי ההדוק והבקרה של מומחי הצי הועילו למספנות ישראל, בהעלאת רמת אבטחת האיכות ובהתייעלות שלו.
חיל הים הצ'יליאני.
מידע על ספינות הטילים הישראליות שעשו היסטוריה עבר בעולם הלחימה הימית, הביא לכך שכאשר זוג ספינות סער 4, בפיקוד אל"ם אלי רהב - אח"י תרשיש בפיקוד שאול חורב ואח"י יפו בפיקוד בני אריאלי, הפליגו במאי 1976 לחגיגות ה-200 שנה לעצמאות ארצות הברית (מבצע פעמון החירות), הן היוו אטרקציה לגורמי הציים השונים כמו גם לקהל הרחב ולא רק היהודי.
בתום הביקור המוצלח בארצות הברית, נשלחו ספינות הסער ביזמת התעשייה האווירית לביקור בנמל קרטחנה בקולומביה, בו נעשתה הצגת יכולות לחיל הים של קולומביה. הביקור שודר בטלוויזיה על ידי צוות שהגיע במיוחד מעיר הבירה בוגוטה. הספינות הותירו רושם מצוין, אך לא היה די בכך לשנות תוכניות קודמות, וחיל הים הקולומביאני לא רכש את הספינות, למגינת לבו של האדמירל הקטור קלדרון סלאזר, מפקד הצי האטלנטי, שהיה מלא התפעלות מהספינות.
נספח צה"ל לקולומביה אל"ם פיני שחר, שמושבו הקבוע היה בברזיליה, העביר הודעה לכל הנספחים הצבאיים מכריו. לצי הצ'יליאני היה אז צורך מבצעי לספינות ביטחון שוטף שספינות דגם סער 4 היו עשויות למלא. בנמל קרטחנה הופיע בפתאומיות קצין בדרגת סגן-אלוף שנשלח מחיל הים של צ'ילה כדי לבדוק את הספינות. הקצין, שהפגין בשאלותיו בקיאות ומקצוענות, חזר לצ'ילה ומסר דו"ח לשולחיו. היו עוד מגעים רבים בצינורות המקובלים ובסופו של דבר החליט חיל הים של צ'ילה ב-1979 לרכוש ספינות סער 4 מחיל הים הישראלי. הסדרה הראשונה כללה את אח"י קשת ואח"י רומח.
הצוותים הישראליים השקיעו מסירות רבה בהעברת הספינות לצוות הצ'יליאני, שידע להעריך זאת. לאחר הכשרת הצוותים יצאו כל אחת במועדה בהפלגה מבסיס מפרץ שלמה בהקפת דרום אפריקה ועד לצ'ילה. כיום מפעיל הצי הצ'יליאני שמונה ספינות מדגם זה.
מגמות להמשך.
מפקדי חיל הים שיזמו את תוכנית ספינות הסער חשבו בעת יישום התוכנית כי לעקרונותיה יהיה תוקף לחיל הים הישראלי גם בעתיד.
במשך מספר שנים הועלו חלופות שונות לרכישת כלי שיט חדשים לחיל הים. פתרונות אלה אינם מסתמכים על עקרונות ספינות הסער ונמצאים בשלבי מימוש.
נראה כי מעקרונות תוכנית ספינות סער לא נשאר דבר. למושג אין משקל כיום. הנטייה המסורתית שקורית בציי העולם להגדלת כלי השיט והעלאת ההשקעה הנדרשת לא פסחה על חיל הים הישראלי.
אף כי למשימות המסורתיות של חיל הים - הגנת החוף ואבטחת השיט, מתווספות מטלות: מניעת העברת נשק בים סוף, הגנת מתקני הפקת אנרגיה בים התיכון ובתחום האסטרטגי. כמות היחידות לוחמת השטח שבידי חיל הים הצטמצמה ביותר.
מספנות ישראל מתוך ראיית הצרכים בישראל ובשאר העולם לספינת סיור חופית – Offshore Patrol Vessel תכננו פרויקט בשם סער S-72 שהוצג בתערוכת כלי שיט בסינגפור. התכנון כלי שיט בגודל 800 טון ומהירות 28 קשר, הוצג ללקוחות אפשריים וממתינים להזמנה לייצור.
ביזמות התעשיות הביטחוניות מתפתחות ספינות הסיור מעבר לתפקידי הביטחון השוטף, דבורה והשלדג, לספינות מהירות מאוד ונושאות טילים. נראה כי אם תימשך המגמה של הצטיידות במשחתות ייתכן וספינות הסיור האלה יעשו בעתיד לספינות סער.
תצורות ספינות הסער.
להלן התצורות השונות של ספינות הסער לפי סדר בנייתן
ראו גם.
שייטת ספינות הטילים
הזירה הימית במלחמת סיני
הזירה הימית במלחמת סיני כללה מעורבות של ארבעה ציים: חיל הים הישראלי, חיל הים המצרי, הצי הבריטי והצי הצרפתי. אוניות הצי השישי של ארצות הברית שהו באזור הלחימה, אך מעורבותן הייתה שולית. בלחימה שבתה ישראל את המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול, לאחר שזו הפגיזה את חיפה. ספינות מצריות אחדות טובעו בקרבות ימיים ובתקיפות מהאוויר. בנוסף נערכו פעולות של סיוע מהים לכוחות היבשה.
סקירת מצב לקראת המלחמה.
הספנות הישראלית.
התפתחות הספנות הישראלית בתחילת שנות ה-50 התבססה על הסכם השילומים מגרמניה שנחתם בספטמבר 1952. השילומים היו מתוכננים להימסר במוצרים. להסכם השילומים הייתה השפעה חיובית בכל ענפי התעשייה בישראל. חברות הספנות ובעיקר צים ביקשו להזמין אוניות מגרמניה. שנת 1953 הייתה שנת משבר בספנות העולמית והיה חשש מהשקעה בספנות.
מנהלי חברות הספנות ניסו לשכנע בצורך להרחבת הצי העברי. המדינה קיבלה את כל תצרוכתה בדרך הים. השאיפה במסחר בינלאומי היא להוביל את מחצית המטענים באוניות בדגל המדינה. עלות ההובלה בדרך כלל כ-10% מערך המטען ויש בכך חיסכון רב במטבע חוץ. יותר מהנימוקים הללו הייתה חשיבות לניצול מהיר של כספי השילומים כי היה חוסר ביטחון בהשלמת ההתחייבות המדינית של גרמניה. לכן השקעות רבות הופנו לבניית אוניות סוחר מסוגים שונים. בחודש יוני 1956 קיבלה מנהלת השילומים החלטה על רכש גדול לספנות. נפח האניות שהוזמן לקח בחשבון כניסה לשוק ההובלה הימית בעולם מעבר לצורכי ישראל.
שיט ישראלי בתעלת סואץ.
מיד לאחר פרוץ מלחמת העצמאות מנעה מצרים מעבר בתעלת סואץ של ספינות שיעדן נמלי ישראל. לטענת ישראל ואומות אחרות, פעולות אלה נעשו בניגוד לתנאי אמנת קושטא. מנגד טענה מצרים כי למרות הסכמי רודוס מצרים וישראל עדיין נתונות במצב מלחמה וכי בהתאם לסעיף 10 לאמנת קושטא, זכותה של מצרים למנוע מעבר כלי שיט העלולים לסכן את שלומה. ישראל פנתה בנושא למועצת הביטחון אך הפניות לא הועילו.
ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, הצהיר מספר פעמים ש. על אף התמיכה הבינלאומית לא השתנה דבר.
בחודש ספטמבר 1954 העמידה ישראל למבחן את כוונותיה של מצרים לעמוד בהוראות אמנת קושטא ושלחה את האניה "בת גלים", בפיקוד רב חובל צבי שידלו, עם צוות ישראלי מאריתריאה לנמל חיפה דרך תעלת סואץ. האניה נחסמה בפתח תעלת סואץ, צוותה נאסר והוכה בכלא המצרי ושוחרר רק ב-1 בינואר 1955. הספינה הוחרמה ולא הוחזרה.
התפתחות משבר תעלת סואץ.