ניתן לקבל פרופיל 21 בשל בעיות רפואיות חמורות ו/או בעיות נפשיות שונות. כאשר מדובר בפטור רפואי, הוא ניתן על ידי ועדה רפואית של צה"ל הקובעת בהתאם לבדיקה רפואית אם האדם כשיר רפואית לשירות בצה"ל. קבלת פטור נפשי מתחיל בפנייה לפסיכיאטר או פסיכולוג אזרחי והצגת בעיות נפשיות בפניו. לאחר קבלת מכתב המלצה מגורם זה, שולח החייל או המלש"ב בקשה לפגישה עם קצין בריאות הנפש. במהלך פגישה זו הקב"ן מאבחן את הפונה ומחליט האם לשחררו משירות צבאי או לדחות את בקשתו. צעירים רבים עשו מאמצים ניכרים, ואף פליליים, על מנת לקבל פרופיל 21 בדרך זו על מנת להשתמט מגיוס, ובכלל זה התחזות לחולי נפש, בעלי הפרעות נפשיות והפרעות אישיות או מחלות גופניות. פורסמו סיפורים על צעירים ששילמו כסף רב לפסיכיאטרים וכן לרופאים על מנת לזכות בחוות דעת שתביא לשחרורם משירות צבאי. תהליך זה של הימנעות מגיוס מתואר בדבריה של האמנית זויה צ'רקסקי: "לא יכולתי לראות את עצמי כחיילת בצבא. מעולם לא הלכתי בנעליים ללא עקבים אז זה לא הסתדר עם המדים, גם הייתי פנקיסטית והייתה לי שרשרת ארוכה מן האף עד האוזן. הלכתי לקב"ן (קצין בריאות הנפש) במקום לבלות את שירותי הצבאי בכלא".
קיימת גם טענה שלפיה גורמים לא ענייניים, כגון עודף כוח אדם או חוסר רצון מצד המערכת להתמודד עם מחלות, הפרעות או מצבים אישיים מורכבים, הביאו להרחבת התנאים שבעקבותיהם נקבע פרופיל 21, גם במקרים שהחייל או המועמד לשירות אינו פסול לשירות מסיבות רפואיות.
שירות בצה"ל.
הוראות הפיקוד העליון של צה"ל קובעות שבעלי פרופיל 21 לא יגויסו לשירות סדיר בצה"ל, למעט במקרים חריגים, אולם מאפשרות לבעלי פרופיל 21 לבקש להתנדב לשירות, והצבא רשאי לסרב או לקבל את הבקשה. לעומת זאת, בעלי פרופיל 21 רשאים לשרת בשירות קבע בצה"ל ובשנת 2010 שירתו בצבא הקבע מעל 700 אנשי קבע בעלי פרופיל 21. בג"ץ קבע שצה"ל רשאי לגייס בעלי פרופיל 21 לשירות קבע עליו התחייבו, אפילו בניגוד לרצונם.
השפעת פרופיל 21 על החיים מחוץ לצבא.
מדינת ישראל ידועה כמדינה שרואה בשירות צבאי ערך עליון וחשוב. החברה הישראלית פעמים רבות לא רואה בעין יפה אנשים שלא עשו שירות צבאי. כדי להילחם בתופעה ולשפר את היחס לאנשים ללא שירות צבאי, הוקמו מספר ארגונים ועמותות שמנסות להביא ליחס יותר חיובי.
בתהליך בחינת מועמדים לעבודה, יש המייחסים משקל רב לשירות בצה"ל של המועמד ומעדיפים לקבל לעבודה את מי ששירתו בצה"ל. בשנת 1994, בעקבות לחץ ציבורי הולך וגובר, שהתבטא בין השאר בהקמת עמותה לנפגעי פרופיל 21, הורתה נציבות שירות המדינה למוסדות המדינה שלא לשאול דורשי עבודה על הפרופיל הצבאי שלהם, ובהמשך אותה שנה הוכנס איסור זה לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (סעיף 2א לחוק) והוחל על כלל המעסיקים בישראל, למעט שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
באותה שנה תוקן גם חוק שירות ביטחון, ונקבע בו (בסעיף 44א לחוק) איסור על כל אדם שלא הורשה לכך, לדרוש, בכל הקשר שהוא (להבדיל מדרישה בקשר לעבודה) "נתון אישי צבאי", שהגדרתו היא "הסימול המספרי המציין את מידת התאמתו של אדם לשירות הצבאי, או מסמך צבאי הקובע כושר לשירות צבאי או את מידת ההתאמה לשירות, וכן כל נתון אחר ששר הביטחון קבע בצו לעניין זה". בהגדרה זו כלול גם נושא הפרופיל הרפואי. למרות קיומו של חוק זה, מעסיקים רבים שואלים על השירות הצבאי ומייחסים לו חשיבות רבה באמצעות התעסקות כללית בשירות ובלי לגעת בנתון צבאי ספציפי לרבות פרופיל צבאי. דרך שאלות כלליות ולעיתים דרך דרישה לראות תעודת שחרור משירות צבאי (אשר שונתה לאחרונה כדי שתשמש גם המלצה למעסיקים) המעסיקים מצליחים להבין אם המועמד שמולם עשה צבא או לא. בכך הם יכולים לפסול מועמדים ללא שירות צבאי ולטעון שסיבת הפסילה היא מקצועית ולא קשורה לצבא.
עמותה לנפגעי פרופיל 21
פרופיל רפואי
פרופיל רפואי הוא סימול מספרי שניתן על ידי צה"ל לציון מידת התאמתו וכשירותו הרפואית של אדם לשירות ביחידות ובתפקידים שונים בצה"ל. הפרופיל הרפואי הוא גורם אחד מתוך מכלול הנתונים המשפיעים על שיבוץ מיועד לשירות ביטחון בצה"ל. טווח הפרופיל נע בין פרופיל 21, שהוא הנמוך ביותר ופוטר את נושאו מלשרת בצה"ל, לבין פרופיל 97, שמעיד על המצב הבריאותי הגבוה ביותר. פרופיל 64 ומטה פוסל אפשרות לשירות בתפקידי לחימה.
הליך קביעת הפרופיל.
הפרופיל נקבע לראשונה על ידי ועדה רפואית בתהליך המיון ("צו ראשון") שעובר מיועד לשירות ביטחון בלשכת הגיוס והוא עשוי להשתנות במהלך השירות הצבאי, בסדיר ובמילואים, בעקבות אירועים שמשנים את מצב בריאותו של החייל. קיימת האפשרות להורדת הפרופיל באופן זמני, עקב הרעה במצב בריאותו של החייל, למשל בעקבות פציעה.
פרופיל רפואי הוא המדד הרפואי המרכזי שלפיו נקבע אופי שירותו של חייל בצה"ל, אולם הוא אינו השיקול הרפואי היחיד. לעיתים, במקרה שבעיה רפואית אינה מצדיקה את שינוי הפרופיל הרפואי (ולפעמים גוררת שינוי שיבוצו של חייל), רופא היחידה יכול להעניק לחייל הקלות בשירות על בסיס רפואי (הידועות בכינוי "פְּטוֹרים"). הקלות אלה מיועדות לאפשר לחייל לשרת בצבא במסגרת הגבלות רפואיות (קבועות או זמניות) מבלי שיפגע בעצמו ומבלי שיפגע באופן תפקודו. במידה והגבלות אלה הן קבועות, או למשך זמן ארוך, וגם פוגעות בתפקודו של החייל, נשקלת אפשרות להעבירו לוועדה רפואית לשם הורדת הפרופיל.
בעבר, נהגו מעסיקים רבים לברר אצל מועמדים לעבודה את הפרופיל הצבאי שלהם, כאחד הקריטריונים למיון המועמדים. בתחילת שנת 1995 נוסף לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה סעיף 2א, האוסר על מעסיקים לשאול מועמד על הפרופיל הצבאי שלו או לעשות שימוש במידע זה.
אונייה
אונייה (בכתיב חסר: אֳנִיָּה) היא כלי שיט גדול, בעל סיפון, שנועד לשיט בים הפתוח, בנהרות, ואגמים. אוניות מלוות את האנושות מאז שחר התפתחותה, והיו גורם מפתח בהתפתחות הטכנולוגית והתרבותית של האדם: אוניות שימשו לתגליות, מסחר, דיג, לוחמה, הגירה, מסעות, ועוד. אוניות היו גורם מפתח בהתפתחותן של אימפריות, בהתפתחות הניווט ובתגליות מדעיות וטכנולוגיות רבות מספור, והיוו גורם מרכזי בגידולה העצום של האנושות ובהתפתחותה. מגוון עצום של טיפוסי אוניות, בגדלים רבים, התפתח במהלך הדורות; אוניות אלה נבנו ממגוון רב של חומרים, בדרכים שונות, הונעו באמצעי הנעה שונים, ונשאו כמעט כל סחורה ומצרך קיים. קיומם של צי סוחר, צי מלחמה או צי דיג מהווים לעיתים קרובות מרכיב קיומי ביכולתה של אומה או קהילה לשרוד, לפרוח ולהתפתח. למרות התפתחותם של אמצעי תעבורה שונים במשך השנים, ביבשה ובאוויר, נותרה התעבורה הימית דרך העברת הסחורות העיקרית בעולם גם בתחילת המאה ה-21.
תקנות משרד התחבורה בישראל (רשות הספנות והנמלים) מגדירות אונייה ככלי שיט המונע בכוח מנוע או מפרשים, שאורכו עולה על 24 מטרים ותפוסתו ברוטו עולה על 100 טון. החוק הימי המסחרי מגדיר אונייה ככלי שיט המוביל מטענים או נוסעים בים.
אטימולוגיה ומונחים.
בתנ"ך נקרא כלי שיט "אניה", בהטיות שונות, כולל ההטייה "אֳנִי" המתייחסת גם לאונייה בודדת וגם לצי אוניות. לעומתה, מופיעה המילה "ספינה" רק פעם אחת בתנ"ך (ספר יונה, א' ה'). מילה זו שימשה כמילה נרדפת למילה "אניה", כפי שנראה באותו פסוק. לעומת זאת, בלשון המשנה נקרא כלי שיט "ספינה". שתי המילים הן כאמור נרדפות; בלשון חיה מתרחש תהליך של בידול בין שתי המילים, ולפיכך הפכה המילה ספינה לתיאור לכלי שיט קטן יותר מאונייה, אף על פי שבמקורן אין הבדל בין המילים.
על פי ההגדרות הרשמיות של רשות הספנות והנמלים בישראל ספינה היא "כלי שיט אשר תפוסתו ברוטו עד 100 טון ואורכו המרבי 7–24 מ'". אונייה היא כלי שיט שאורכו מעל 24 מטרים, או בעל תפוסה שמעל 100 טון. ככלל, אונייה מוגדרת ככלי שיט גדול יותר, בעל טווח ארוך יותר ויכולת להפליג למשך זמן רב יותר. בתקופת אוניות המפרש הוגדרה אונייה ככלי שיט בעל שלושה תרנים בעלי . כלי שיט קטנים יותר נקראו על שם מערך ה, כמו בריגנית, ועוד. ישנם כלי שיט שמקובל לכנות אותם Boat בשפה האנגלית ובשפות אירופיות אחרות, אף על פי שהן שונות וגדולות בהרבה מסירות. הדוגמה הבולטת ביותר היא הכינוי לצוללות, הנקראות באנגלית Boat.
מקובל לתת לכל אונייה שם משלה, וזאת בניגוד לסירות ולכלי שיט קטנים יותר שנקראים לעיתים תכופות יותר במספר בלבד, אם כי ישנן גם סירות הנקראת בשם. לעיתים תכונה אונייה גם על שם סדרת האוניות שהיא חלק ממנה. ברוב השפות מקובל להתייחס לאונייה כמין דקדוקי נקבי, אף על פי שישנן מקרים נדירים שבהם ההתייחסות היא זכרית או נטולת מגדר (it).
מידות ומדידות.
בעת הגדרת מידותיה של אונייה נעשה שימוש בכמה מדדים. להלן כמה מן העיקריים.
היסטוריה.
פרה-היסטוריה והעת העתיקה: משוטים ומפרשים ראשונים.
כלי שיט ראשונים פותחו על ידי בני אדם לפני כ-45,000 שנים, אך כלי השיט הידועים הראשונים שניתן לראותם כאוניות מתוארכים לתקופת האבן החדשה, באלף החמישי או האלף הרביעי לפני הספירה. האוניות הראשונות התפתחו בתרבויות שצמחו סביב הנהרות הגדולים: מצרים העתיקה שהתפתחה סביב נהר הנילוס, הייתה מחלוצות השימוש באוניות מונעות במפרש ובמשוטים. גם באימפריה המאורית שצמחה סביב נהר האינדוס בהודו נמצאו שרידים להתפתחות כזו.