באוקטובר 1942 הקים ז'אק אסיאו בארצות הברית את "הוועד להצלת יהודי בולגריה" וכיהן כנשיאו. הוועד הפעיל לחץ על הממשל בארצות הברית להתערב מול ממשלת בולגריה להפסקת רדיפות היהודים, למניעת גירושם למחנות ההשמדה, ולמתן אשרות יציאה מבולגריה. הוועד פעל ביחד עם הההסתדרות הציונית הדסה כדי להביא לעלייתם של ילדים ובני נוער מבולגריה לישראל. אסיאו פעל מול הקונגרס היהודי העולמי כדי שיופעל לחץ על ממשלת בולגריה. בעקבות פועלו, שידרו במאי 1943 תחנות רדיו מניו יורק, לונדון, קהיר ובארי שלוש פעמים ביום בבולגרית "מסרים" שהופנו לעם הבולגרי ולממשלת בולגריה בדבר אחריותם לרדיפות יהודים והצורך בביטול החוקים האנטי-יהודיים שאין להם סליחה ומחילה. עוד צוין בשידורים כי נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט הכריז שהתנהגות הארצות הכבושות וחברות הציר כלפי המיעוט היהודי תובא בחשבון לאחר סיום המלחמה, ולא תתקבל כל הצדקה להתנהגות בלתי אנושית כלפי המיעוט היהודי.
אסיאו פעל והשיג שליחת מחאות חריפות לממשלת בולגריה מטעם ארגונים בולגריים ומקדוניים בארצות הברית ואמריקה הלטינית, שאף פנו לאפיפיור בבקשת עזרה. ביולי 1943 הודיע הממשל הארצות הברית לאסיאו שהם "ערים למצב המדאיג של הקהילות היהודיות בבולגריה, ושננקטו כל הצעדים האפשריים". בהמשך, הודיע לו הרב מרקוס אהרנפרייז משוודיה, אשר כיהן בשעתו כרב הראשי של יהודי בולגריה, כי מצב היהודים אזרחי בולגריה המתגוררים בשטחה "פחות מדאיג".
מותו והנצחתו.
ז'אק אסיאו נפטר בניו יורק ב-1982 והוא בן 86. היה חבר הבונים החופשיים ורוטרי. ב-1962 הוקם בראשון לציון במימונו של ז'אק אסיאו בית אבות ליוצאי בולגריה והוא נקרא על שמו.
בינה מלאכותית צרה
בינה מלאכותית צרה, נקראת גם בינה מלאכותית חלשה או ANI (באנגלית: Artificial narrow intelligence) היא לאלגוריתמים שנועדו להתמודד עם מקבץ של בעיות ספציפיות (המאפיינות בינה מלאכותית) וביניהן למשל משחק, זיהוי תמונה, ניווט או תרגום מכונה. מושג זה הוא למעשה ההפך מבינה מלאכותית חזקה, שביכולתה להשתמש באינטילגינציה ברמה אנושית במגוון רחב של משימות. כלומר, היכולת לעשות כל מה שאדם טיפוסי מסוגל לעשות. בניגוד לבינה המלאכותית החזקה, הנותרה (נכון להיום) מושג רעיוני בלבד, הרוב המוחלט של ההתקדמות בנושא AI התרחש בסוג בינה מלאכותית צרה ויישומייה משומשים תדיר.
המרד במחנה סוביבור
המרד במחנה סוביבור (בגרמנית: Aufstand von Sobibór) של כ-600 אסירים התרחש ב-14 באוקטובר 1943 במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה במחנה ההשמדה סוביבור שבפולין הכבושה . היה זה המרד השני במחנה, המוצלח בחלקו, של אסירים יהודים כנגד האס אס במחנה השמדה, לאחר המרד בטרבלינקה. חיילי האס-אס הוציאו להורג באמצעות גז במחנה ההשמדה סוביבור עד 250,000 יהודים. רוב הקורבנות הגיעו מפולין, כ-33,000 הגיעו מהולנד ומספר אלפים הגיעו מגרמניה. לאחר המרד הזה, האס אס לא השתמש יותר במחנה המוות. הגרמנים הרסו את המחנה עד היסוד, ויישרו את שטח המחנה. כדי לחפות על הפשעים שהתחוללו באתר, הקימו במקומו חווה תמימה, בלתי מחשידה, ונטעו יער אורנים על שרידי המחנה.
ניסיונות בריחה קודמים.
ניסיונות בריחה של אסירים ממחנה ההשמדה סוביבור, היו לאורך כל תקופת קיומו. היו אלה ניסיונות ספורדיים. רובם נכשלו והאסירים נתפסו ונרצחו מידית, או שהובאו בחזרה אל המחנה והוצאו בו להורג יחדיו עם אסירים נוספים. ניסיונות בריחה אלה התקיימו עוד לפני המרד. בין 47 ניצולי המחנה ששמם נודע היו חמישה אנשי "קומנדו היער" שהצליחו להימלט במהלך ניסיון בריחה קודם. כל ניסיון בריחה הביא לירי שרירותי באסירי המחנה לדיכוי ניסיונות נוספים. ביוני 1943, הונח שדה מוקשים מסביב למחנה כדי למנוע בריחות מהמחנה. רק באזור השער הראשי מול מפקדת המחנה ורחבת המסדרים של מחנה מס.1 לא היו מוקשים כי אנשי ה-SS לא רצו לסכן את עצמם.
קבוצת ההתנגדות.
באביב 1943 כשהגיעו פחות משלוחים של יהודים למחנה סוביבור, הבינו האסירים שסגירת המחנה מתקרבת ומשמעה גם הריגתם. כפועל יוצא מזה הקימו האסירים קבוצת התנגדות של עשרה עד שנים עשר אסירים בראשות ליאון פלדהנדלר. בקבוצת ההתנגדות הועלו מספר רעיונות ביניהם, להרעיל את אנשי האס אס, להצית את המחנה או לחפור מספר מנהרות מילוט. בקיץ 1943 החלו האסירים במחנה מספר 3 לחפור מנהרת מילוט. כשהמנהרה התגלתה והאסירים הוסגרו, אנשי האס אס הוציאו להורג את החופרים בעריפת ראשיהם וירו בכל יתר האסירים שהיו במחנה הזה.
ב-23 בספטמבר 1943 הגיעה למחנה קבוצה של 80 שבויי מלחמה סובייטים, כולל אלכסנדר פצ'רסקי, שהיה סגן בצבא האדום, בטרנספורט שכלל כ-2,000 יהודים. החיילים מנוסי הקרבות והמאומנים לביצוע פעולות טקטיות הצליחו לתכנן פעולות צבאיות מדויקות ולבצע אותן בדיוק כפי שתכננו. פלדהנדלר ופצ'רסקי קיימו קשר ביניהם והקימו את "הועדה המחתרתית" של ארבעה שבויי מלחמה סובייטים וארבעה מאנשיו של פלדהנדלר. הוועדה התכנסה באופן רציף, שיתפה מידע והגתה תוכניות מילוט. הם נאלצו לנטוש תוכנית בריחה המונית שתוכננה בתחילה, באמצעות מנהרת מילוט בשל מפלס מי תהום גבוהים ומיקום שדה המוקשים. לאחר מכן תכנן פצ'רסקי בריחה של כלל האסירים. לשם כך הוא תכנן להרוג את אנשי האס אס בחשאי, ולאחר שהם יחוסלו, לבצע פריצה המונית של כל האסירים אל מחוץ למחנה. תאריך הבריחה נדחה פעמים אחדות, בשל סיבות שונות. לבסוף, נקבע היום המיועד לבריחה, בשל היעדרותו מהמקום של מפקד המחנה. הרעיון היה למשוך את אנשי האס אס למארבים שהוכנו בנגרייה ובמחסן הבגדים, באמתלה שהם ינפקו בגדים ונעליים יפים ומיוחדים לנשותיהם, ולרצוח אותם שם בשקט ובחשאי כשעה לפני הבריחה ההמונית. כדי לחפות על היעלמותם של אנשי האס אס שנרצחו, חלק מהשבויים הסובייטים היו אמורים ללבוש מדי אס אס.
לנגרים במחנה מספר 4 היו בנגריה גרזנים, פטישים וכלי נגרות אחרים לצורך עבודתם. האסירים בנפחייה הכינו סכינים מפח. האקדחים של אנשי האס אס שנהרגו היו אמורים להינתן לאסירים הסובייטים שהיו מנוסים בתפעול נשק.
התכנון.
על מנת להבטיח סודיות, היו מעורבים בתוכניות רק 30 עד 40 אסירים, אשר היו אמורים להקים קבוצות קרב. התאריכים 13 או 14 באוקטובר נבחרו ליום הבריחה. משום שהאסירים ידעו שמפקד המחנה, פרנץ רייכלייטנר , סגנו גוסטב וגנר, שנחשב מסוכן ואכזרי במיוחד, ואנשי אס אס אחרים לא יהיו במחנה באותו היום. את קרל פרנצל שהיה אחד ממפקדי המחנות הפנימיים בסוביבור ונחשב לאיש האס אס האכזרי ביותר במחנה, היה צריך לפתות להגיע לצריף הנגרייה ביום המרד ושם סמיון רוזנפלד היה צריך לדקור אותו למוות.
הפעולה הייתה אמורה להתחיל בשעה 16:00 והבריחה תוכננה לשעה 17:00 קרוב לשקיעה. הקשר הטלפוני כלפי חוץ היה אמור להתנתק בתחילת המרד. לאחר חיסול אנשי האס אס, כל האסירים היו אמורים להתייצב בשעה 17:00 כרגיל ברחבת המסדרים. שם אמורים היו להדריך את האסירים שלא היו בין יוזמי התוכנית אודות הבריחה מהמחנה. בשלב הבא האסירים היו אמורים לצעוד בשורות סדורות אל השער הראשי, בו לא היו מוקשים. החיילים סובייטים במדי האס אס היו אמורים ללוות את השבויים הצועדים כהסוואה ולפקד עליהם בפקודות גרמניות. ביער הסמוך היו מקומות מסתור ראשונים בשעה שהחושך ירד. אם הדרך דרך השער הראשי לא הייתה אפשרית, האסירים הודרכו לפוצץ את המוקשים תוך יידוי אבנים כדי ליצור נתיב מילוט חלופי. במקרה זה, שבויי המלחמה הסובייטים היו צריכים לרוץ לפתוח את גדרות התיל בצבתות ולהגן מפני אנשי האס אס והשומרים הנותרים באמצעות הנשק שתפסו. האסירים חילקו ביניהם כסף ודברי ערך כדי להשתמש בהם בשעת בריחה.
משמר המחנה כלל בין 25 עד 30 אנשי אס אס גרמנים, כאשר לפחות 18 מהם נכחו תמיד במחנה. בנוסף להם היו עוד כ-90 עד 120 שומרים אוקראינים, מאנשי טרווניקי. התנהגותם הייתה מרכיב אי הוודאות העיקרי ביותר בתוכנית. "הועדה המחתרתית" קיוותה שאם החיילים הסובייטים, יהיו לבושים במדי אס אס, יתנו פקודות בגרמנית לאסירי המחנה הצועדים, השומרים מאנשי טרווניקי לא יחשדו.
הבריחה ההמונית תוכננה במקור ל-13 באוקטובר 1943. אך מכיוון שצוות אס אס אחר הגיע למחנה ההשמדה סוביבור באותו יום, הוועדה המחתרתית נאלצה לדחות את הפעולה ביום אחד.
המרד.
ב-14 באוקטובר 1943 בשעה 16:00 אחר הצהריים (ט"ו בתשרי תש"ד, חג הסוכות) סמוך לשקיעה, החל המרד כמתוכנן. בראשו עמד פצ'רסקי במחנה מספר 1 ופלדהנדלר היה במחנה מספר 2.
חיסול אנשי ה-SS.