אַבּוֹיוּ (בפורטוגזית: Aboio) הוא שיר קריאה של בוקרים בפורטוגל וברזיל.
סוגים.
סוג אחד של אבויו הוא שירה אופיינית לאזור צפון-מזרח נורדשטה (Nordeste) בברזיל, אך שכיח גם במדינות מינאס ז'ראיס, גויאס ומאטו גרוסו. במקור הוא שיר ללא מילים, שהבוקרים משתמשים בו על מנת לקרוא לעדרי הבקר בקבצם ובהולכתם למרעה או אל הרפת. השיר יכול לשמש גם לאיתור בוקרים אחרים. השירה היא בעלת צלילים חדים, מושרים מהראש, ויש לה אפקט כמו מהפנט על העדרים.
סוג שני של אבויו הוא שיר קריאה קדום פורטוגזי, הנפוץ במחוזות מיניו וביירש ומשמש למעין תקשורת עם בעלי החיים, בעיקר עדרי הבקר, תוך מעברים לסירוגין בין ניגון ובין דיבור. משתמשים בו בעיקר בהולכת השוורים בעת עבודות החריש. בסוג זה האבויו הוא שיר איטי, המושר בקצב תנועות הפרות ומסתיים בקריאה לא מנוגנת כמו: אי, בוי! בוי סורובים! אי לה, בויזיניו! ("ei boi! boi surubim!, ei lá, boizinho!"). באזורים שונים של פורטוגל השירה הזאת נושאת שמות שונים: טראליואדה (tralhoada), אבויאר (aboiar) או אפולאר (afoular). בצרפת שירים מסוג זה נקראים "בריולאז'" (briolage).
קיים גם סוג נוסף של אבויו עם מילים, שתוכנו נושאים מחיי הבוקרים, האיכרים והעדרים. משערים כי מקורם של שירים אלה הוא מורי, וכי הם הועברו באמצעות העבדים המורים מהאי מדיירה עד לפורטוגל ולברזיל.
המודרניזציה של תעשיית גידול הבקר הביאה להיעלמות שירים אלה מנוף הפולקלור הברזילאי. משוררים כמו מריו דה אנדראדה, אלפונסו ארינוס, הוגו דה קרוואליו ראמוס וז'ואו גימראש רוסה הוקסמו משירת ה"בויאדורס". לשירי האבויו הידועים בימינו יש מילים, והם נתנו השראה ליוצרים וזמרים רבים, למשל קייטנו ולוזו.
דיסקוגרפיה.
Musica Tradicional Do Norte E Nordeste 1938
לקריאה נוספת.
"O aboiador"
Revista do Brasil no. 67 julho 1921 Ed.Monteiro Lobato e co São Paulo
"O Aboio: Der Gesang Der Vaqueiros Im Nordosten Brasiliens"
1987 Verlag der Musikalienhandlung K.D. Wagner
קישורים חיצוניים.
Ed.Fayard,Paris, 2002
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ברזיל: תרבות]]
[[קטגוריה:מוזיקה ברזילאית]]
[[קטגוריה:מוזיקה פורטוגזית]]
צרעות ים
משתנה מקרי בדיד
פרעות תר&quot;פ
פרעות תרפ&quot;א
הנזירות בלוז
הנזירות בלוז (באנגלית: Sister Act) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה, בבימויו של אמיל ארדולינו. בסרט משחקים וופי גולדברג, מגי סמית', קטי נג'ימי, וונדי מקינה, מארי ויקס והרווי קייטל.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט עוסקת בדולורס (וופי גולדברג), זמרת ברים כושלת, שמנהלת רומן עם בכיר במאפיה. יום אחד היא עדה לרצח של אחד מעובדיו, ובעקבות זאת מוכנסת לתוכנית להגנת עדים שבמסגרתה היא מוסתרת בזהות בדויה במנזר. היא נדרשת להסתגל לחיים הסגפניים במנזר, אבל לא מצליחה להיפטר לגמרי מהרגליה הצעקניים. קונפליקט זה יוצר כר פורה לסיטואציות קומיות.
דלורס שלא מוצאת הרבה עניין בחיי היום יום של המנזר מצטרפת למקהלת הנזירות, היא משתמשת ביכולות הבמה המוזיקליים שלה והופכת את מקהלת המנזר לקצת פחות רשמית וקצת יותר עדכנית עם עיבודים מודרניים בסגנון בלוז וסול לשירי תפילה נוצריים מסורתיים.
פיתוח.
התסריטאי פול רודניק כתב את התסריט בשנת 1987, כשתכנן כשבט מידלר תגלם את התפקיד הראשי. התסריט הועבר למפיק סקוט רודין ולאחר מכן לאולפני דיסני. אך מידלר דחתה את התפקיד, מחשש שמעריציה לא ירצו לראות אותה משחקת בתפקיד נזירה ובסופו של דבר, וופי גולדברג חתמה על חוזה ההובלה מה שגרם לכותבים לשכתב את התסריט ששונה באופן משמעותי.
הכנסייה בה דלוריס מוצאת מקלט היא , הממוקמת בשכונה במעמד הבינוני-גבוה בסן פרנסיסקו, לכן כדי להשלים את המראה ולהתאים אותו לעלילה, חלונות הראווה של הכנסייה עוצבו כדי להעניק לכנסייה מראה של שכונה מוזנחת.
הצילומים נמשכו מ-23 בספטמבר 1991 עד 20 בדצמבר 1991.
ביקורות, הכנסות ופרסים.
הסרט זכה להצלחה קופתית והכניס 231.6 מיליון דולר ברחבי העולם, דורג במקום השמיני ברשימת הסרטים המכניסים ביותר לשנת 1992.
רשת הטלוויזיה "Bravo" דירגה אותו במקום ה-83 ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר.
הסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב:
פסקול.
פסקול הסרט הופץ על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס ב-9 ביוני 1992 וכולל 14 קטעים.
חלק מהקטעים בוצעו על ידי שחקניות ושחקני הסרט עצמו, השירים הוקלטו מראש ששימשו כחלק ממוזיקת הרקע, ומוזיקה אינסטרומנטלית שהולחנה מאת מארק שיימן.
אלבום הפסקול הופיע לראשונה במקום 74 והגיע בסופו של דבר למקום 40 בטבלת 200 האלבומים המובילים של בילבורד, שם שהה 54 שבועות.
סרטי המשך.
בשנת 1993 יצא סרט המשך "הנזירות בלוז 2".
הסרט הומחז למחזמר בשנת 2006 בפסדינה שבקליפורניה, ב-2009 בווסט אנד בלונדון, וב-2011 בברודוויי (שני האחרונים בוצעו בהפקתה של וופי גולדברג, כוכבת הסרט המקורי).
ב-12 בינואר 2020, הכריזה דיסני על סרט שלישי בסדרה, התסריט והשחקנים טרם פורסמו.
בריט אקלנד
בריט אקלנד (בשוודית: Britt Ekland; נולדה ב-6 באוקטובר 1942) היא שחקנית שוודית שמתגוררת מזה שנים רבות בארצות הברית. היא ידועה במיוחד בשל תפקידיה כנערת בונד בסרט האיש בעל אקדח הזהב, ובסרט האימה והפולחן הבריטי איש הקש, כמו גם בשל נישואיה לשחקן פיטר סלרס ולחיי החברה הסוערים שלה.
שנותיה הראשונות.
אביה של אקלנד היה קמעונאי מצליח בסטוקהולם, שוודיה (מקום לידתה) וחבר נבחרת הקרלינג של שוודיה, אמה הייתה מזכירה. יש לה שלושה אחים צעירים ממנה.
קריירה.
אקלנד הייתה נערת בונד הראשית בסרט ג'יימס בונד האיש בעל אקדח הזהב משנת 1974. הופעות בולטות אחרות שלה בסרטים כוללות את The Night They Raided Minsky's, Baxter, The Double Man, Get Carter (בסדרת הטלוויזיה של הBBC משנת 1999 Love the '70s היא אירחה ב-1971 את הפרק שהיה מחווה לתפקידה כ"אנה" בסרט), וב-1973 בסרט הפולחן איש הקש.
היא גם גילמה דמויות ביוגרפיות, כמו זו שמבוססת על השחקנית מהחיים האמיתיים אני אונדרה Anny Ondra (אשתו של המתאגרף מקס שמלינג) בסרט הטלוויזיה Ring of Passion (1978), ובתפקיד הזונה מריאלה נובוטוני בסרט הקולנוע Scandal (1989) על פרשת פרופיומו.
אקלנד פרסמה ספר יופי וכושר ב-1984, ואחריו קלטת וידאו המוקדשת לכושר גופני ב-1992. אקלנד זוקפת את הצלחתה לזכות מאמנה הרב גנדליס שהחזיק אותה במשטר גופני ושמר אותה ב"מראה שמתאים לעסקי השעשועים".
היא הופיעה על הבמה כאחת השחקנים ב-Grumpy Old Women Live, בדצמבר 2007 והשתתפה בתוכנית המציאות השוודית Stjärnorna på slottet (כוכבי הטירה) ביחד עם פיטר סטורמר, יאן מאלמשה, אריה סאיונמה ומגנוס הֵרנסטאם. בדצמבר 2007 ובינואר 2008 היא כיכבה בהצגה סינדרלה בתיאטרון Swindon's Wyvern Theatre.
היא הופיעה בתפקיד אורח בתוכנית הטלוויזיה הבריטית המצליחה Loose Women, בשנת 2008. בשנת 2010/9 היא שיחקה את הפיה הטובה בהצגה סינדרלה בתיאטרון פרינסס, טורקי.
חייה האישיים.
בריט אקלנד התפרסמה בן לילה כתוצאה מהרומן הסוער ונישואיה לשחקן והקומיקאי הבריטי פיטר סלרס, שהציע לה נישואים אחרי שראה אותה בצילום בעיתון.
היא עמדה לצידו כשהוא סבל מסדרת התקפי לב זמן קצר לאחר נישואיהם. אקלנד היא אמם החורגת של ילדיו של סלרס שרה ומיכאל (שנפטר מהתקף לב בערך באותו גיל של אביו). בינואר 1965 נולדה בתם, ויקטוריה. הזוג הופיע פעמיים ביחד בסרטים: בסרט After the Fox ב-1966 ובסרט The Bobo ב-1967, לפני שהם התגרשו שנה אחרי כן (1968).
היה לה גם רומן מתוקשר מאוד עם זמר הרוק רוד סטיוארט, ג'ואן קולינס הכירה ביניהם ב-1975 והם חיו ביחד במשך שנתיים. ב-1984 היא נישאה למוזיקאי הרוק סלים ג'ים פנטום, חבר להקת הסטריי קאטס, הצעיר ממנה בקרוב לעשרים שנה.
בשנות השבעים אקלנד הייתה אחת הידוענים המצולמים והמתוקשרים ביותר בעולם וב-1980 פורסם ספרה רב-המכר, True Britt.
ב-2004 גילמה שרליז תרון את דמותה של אקלנד בסרט "חייו ומותו של פיטר סלרס". תרון הזמינה אותה לצאת עמה לפסטיבל הקולנוע בקאן, שם היא נראתה נרגשת מאוד כשהיא ראתה את הסרט.
היא אובחנה כסובלת מדלדול עצם בשנת 2004 (אותה היא מייחסת לדיאטת היו-יו שלה ולאובדן סידן),
אחרי שהיא נפלה בטקס הענקת פרסים ושברה את פרק כף ידה וקרסולה. היא קשורה לארגוני מחלת אלצהיימר ודלדול עצם. אקלנד דוברת בצורה שוטפת אנגלית, צרפתית וגרמנית, בנוסף לשוודית, שהיא שפת אמה.
דיסקוגרפיה.
"Do it to Me" / "Private Party" (1979) #15 SWE
אדוארד אוונס-פריצ'רד
סר אדוארד אוואן-אוונס-פריצ'רד (באנגלית: Edward Evan (E. E.) Evans-Pritchard; 21 בספטמבר 1902 – 11 בספטמבר 1973) היה אנתרופולוג בריטי שתרם רבות לפיתוח האנתרופולוגיה החברתית בארץ זו. הוא היה פרופסור לאנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת אוקספורד בשנים 1970-1946.
חיים ועבודת שדה.
אוונס-פריצ'רד נולד בקרובורו, מזרח ססקס, אנגליה, הוא התחנך בקולג' וינצ'סטר ולמד היסטוריה בקולג' אקסטר, אוקספורד, שם הוא הושפע מ-R. R. Marett, ולמד לימודים מתקדמים בבית הספר לכלכלה של לונדון. שם הוא הושפע מברוניסלב מלינובסקי ובמיוחד צ'ארלס גבריאל זליגמן, מייסד האתנוגרפיה של סודאן. הוא התחיל את עבודת השדה שלו ב-1926 כששהה אצל ה-Azande, עם היושב בנילוס העילי, והביקור הניב עבודת דוקטור (ב-1927) וגם את ספרו הקלאסי "מכשפות: אורקלים וכישוף בין האזנדה" Witchcraft, Oracles and Magic Among the Azande ב-1937. הוא המשיך להורות בבית הספר לכלכלה של לונדון ולנהל מחקר בקרב האזנדה וארץ הבונגו
עד לשנת 1930, שם הוא התחיל פרויקט מחקר חדש בקרב הנוארים.