ברוסית מכנים "קולפק" סוגים רבים של כובעים - הכובעים של הליצנים ("דוראצקי קולפאק" дурацкий колпак, "שוטובסקי קולפאק" Шутовской колпак), המצוידים לפעמים בפעמונים, הכובע של הטבחים או שפים ("פובארסקוי קולפאק" Поварской колпак), מצנפת לילה ("נוצ'נוי קולפאק" Ночной колпак), וכך נקראות גם המצנפת הפריגית והקסדה היוונית העתיקה.
בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל מדי הנוטרים הראשונים כללו קלפאקים (בערבית - קלבּק).
מילים נגזרות.
גם בהרי הקרפטים ההוצולים חובשים כובעים דומים הקרויים klobuk.
אתנונימים.
שם הכובע הזה כלול באתנונימים של שתי קבוצות ממוצא טורקי:
השערת ה-ABC
פרס היצירה בתחום הציונות
פרס היצירה בתחום הציונות מיסודה של שרת התרבות והספורט לימור לבנת, הוא פרס שהוענק מדי שנה החל משנת 2012 ועד 2015. לאמנים, במספר תחומי יצירה, אשר תרמו, כל אחד בתחומו, לקידום הציונות, ערכי הציונות, ההיסטוריה של התנועה הציונית וחזרת העם היהודי למולדתו ההיסטורית. על הענקת הפרס הכריזה לבנת, בתגובה לקריאה לחרם אמנים על היכל התרבות באריאל, באוקטובר 2011.
ועד הנאמנים של הפרס.
חברי הוועד בעת כינון הפרס בשנת 2012 היו:
שניים מהחברים, פרופ' רות בן ישראל וד"ר ורד אביב פרשו מוועד הנאמנים ב-2013.
הזוכים ב-2012.
הזוכים בפרס בשנת 2012:
סכום הפרס הכולל בשנה זו עמד על 300,000 ש"ח.
הזוכים ב-2013.
הזוכים בפרס בשנת 2013:
בשנה זו לא חולק הפרס למחול וסכום הפרס הוקטן מ-300,000 ש"ח ב-2012, ל-250,000 ש"ח.
הזוכים ב-2014.
הזוכים בפרס בשנת 2014:
בשנה זו חולק שוב הפרס, גם בתחומי המחול והקולנוע וכמו כן, הפרס הוגדל חזרה ל-300,000 ש"ח.
הזוכים ב-2015.
הזוכים בפרס בשנת 2015:
ועדת הפרס החליטה גם על הענקתו למשורר חיים גורי, על ספרו "אף שרציתי עוד קצת עוד", אך גורי סירב לקבל את הפרס, וביקש שהפרס יוענק ליוצר או יוצרת בתחילת דרכם.
ביקורת על הפרס.
כמה מאות אמנים הביעו בדצמבר 2011 את מורת רוחם מהפרס, בטענה כי הוא משמש ככלי למטרות פוליטיות. כמה מהאמנים חתמו על עצומה שנכתב בה בין השאר: "פרס זה הינו פרס המעודד אמנות מגויסת למטרות פוליטיות. אנו דורשים לבטל את קיומו של הפרס ומבקשים לנתב את הכספים שיועדו לו אל הקופה הדלה שתומכת ביצירה אמנותית חופשית במדינת ישראל".
בין החותמים על העצומה: חתני פרס ישראל דוד טרטקובר ואוהד נהרין, מיקי קרצמן, יוסי מר-חיים ויהודה אטלס.
מפרק (עיר)
מפרק (בערבית: المفرق; בתעתיק מדויק: אלמפרק, ופירוש השם הוא 'צומת דרכים') היא עיר הבירה של מחוז מפרק בממלכת ירדן, הממוקמת כ-80 קילומטרים צפונית לבירה עמאן. מפרק מהווה צומת דרכים חשוב בין סוריה בצפון ועיראק במזרח. נכון לשנת 2000 חיו בה 58,954 תושבים.
היסטוריה.
מפרק יושבה לראשונה במאה הרביעית לפני הספירה. העיר נקראה "פודן", שמקורה במילה מבצר בערבית.
העיר קיבלה חשיבות משמעותית לאחר הקמת מסילת הרכבת החיג'אזית שחיברה בין דמשק לאל-מדינה. שם היישוב שונה לשם הנוכחי מפרק על ידי העות'מאנים. מפרק הייתה המקום של בסיס צבאי בריטי ונמל תעופה מתחילת המאה ה-20. מאוחר יותר הוא הפך לבסיס הלגיון הערבי במהלך מלחמת העצמאות ב-1948.
בשנת 1945 הוקמה עיריית מפרק ועלי עבדיה היה ראש העיר הראשון שלה. במהלך מלחמת העולם השנייה אירח הבסיס הצבאי של העיר חיילים בריטים מהודו, אוסטרליה ומושבות בריטיות אחרות.
מפראק היא בירת מחוז מפרק והמפקדה של הדיוויזיה השלישית של הצבא הירדני. המכללה האווירית על שי המלך חוסיין ובסיס חיל האוויר המלכותי הירדני נמצאים גם הם בעיר.
ב-2019, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, כ-85 אלף פליטים סורים חיו במחנות פליטים שהוקמו באזור.
דני כהן (מדען מחשב)
דני כהן (9 בדצמבר 1937 – 12 באוגוסט 2019) היה מדען מחשב ישראלי-אמריקאי, חבר האקדמיה הלאומית להנדסה האמריקאית ו"חבר כבוד" של IEEE.
ביוגרפיה.
כהן נולד בחיפה. אמו, דורית אוסטרייכר, עלתה מהונגריה ואביו - דויד, עלה מארצות הברית. אחיו גידי נפטר כפעוט בשל מום מולד בלב.
כהן התגייס לנח"ל המוצנח ונלחם במבצע קדש ב-1956. הוא סיים תואר ראשון בפקולטה למתמטיקה בטכניון ב-1963. ב-1965 עבר ל-MIT בארצות הברית. ב-1969 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד בהנחיית איבן סאת'רלנד, עימו פיתח בהמשך את אלגוריתם כהן-סאת'רלנד (על שם שניהם) ל'חיתוך קווים'.
ב-1967 כהן פיתח את מדמה הטיסה וכן את מדמה המכ"ם, שרצו לראשונה בעולם על מחשב לא ייעודי. ב-1981 הוא המיר את מדמה הטיסה לכזה שירוץ על גבי ה-ARPANet (קודמתה של רשת האינטרנט דהיום). המדמה החדש השתמש באלגוריתם אותו פיתחו כהן וסאת'רלנד.
בין 1969–1973 עבד כהן בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד וגם ב-Caltech - המכון הטכנולוגי של קליפורניה, וכן הצטרף לאוניברסיטת דרום קליפורניה לשם פיתוח תהליך להעברת קול על גבי רשת ה-ARPANet (מה שכעבור זמן התפתח ל-VoIP), ובדומה - גם להעברת וידאו. במקביל הוא עבד על מספר מיזמים שהבשילו, לימים, לאינטרנט המוכר לנו כיום.
כהן היה ידוע, בין השאר, כמי שטבע את הביטויים little-endian ו-big-endian, בקשר לסדר בתים, או לפעמים ביטים, במיחשוב, במאמרו שפורסם ב-1980, בו השווה את הנושא לקונפליקט המופיע ברומן הסאטירי מ-1726 "מסעי גוליבר" מאת ג'ונתן סוויפט.
כהן נשא לאשה ב-1961 את שושנה בראונר (מורה למוזיקה) ובהמשך התגרשו. הוא התחתן בשנית עם דליה היליג (אותה הכיר ב-ARPANet) ב-1982, וממנה התגרש ב-1996. מאשתו הראשונה נולדה לו בת - אורלי - שנהרגה בתאונת דרכים ב-1993; מנישואיו השניים נולד בנו דוד.
בשנותיו האחרונות הוא סבל ממחלת פרקינסון.
דני כהן נפטר בביתו, בפאלו אלטו שבארצות הברית.
אלן הודג'קין
אלן הודג'קין (באנגלית: Alan Lloyd Hodgkin; 5 בפברואר 1914 - 20 בדצמבר 1998) היה פיזיולוג וביופיזיקאי בריטי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1963 יחד עם אנדרו הקסלי וג'ון אקלס.
ביוגרפיה.
הודג'קין נולד בבאנבורי שבאוקספורדשייר. ב-1930 זכה במדליית ארד בתחרות לבתי ספר שארגנה החברה המלכותית להגנה על ציפורים. בהמשך, הוא למד ביולוגיה וכימיה בקולג' טריניטי (Trinity) שבקיימברידג', שם סיים את לימודיו ב-1936. בטריניטי, הומלץ לו ללמוד כמה שיותר פיזיקה ומתמטיקה, וכך עשה. בטרם סיים את לימודיו, החל לעשות ניסויים חובבניים על מערכת העצבים של צפרדעים, שאותם המשיך מאוחר יותר. בין השנים 1937–1938 עבד במעבדה של הרברט ספנסר גסר ברוקפלר שבניו יורק, שם למד לנתח אקסון של לוליגו שקוף ("Loligo vulgaris"). ב-1938 חזר לקיימברידג', והתחיל לעבוד עם אנדרו הקסלי. כבר ב-1939 פרסמו השניים מאמר ב-Nature, שבו הציגו את הפעם הראשונה בה נמדדו פוטנציאלי פעולה מתוך סיב עצב. מדידה זו הוכיחה כי תיאורית הממברנה של ברנשטיין שהייתה מקובלת עד אז לגבי המנגנון מאחורי תופעת פוטנציאל הפעולה איננה נכונה, והיוותה את הבסיס להמשך מחקרם של השניים אחרי מלה"ע השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לשירות רפואה בחיל האוויר. בין השנים 1940–1945 פיתח רדאר מוטס. במסגרת זו, הוטס הודג'קין בטיסת המבחן של בריסטול בלנהיים מחומש ברדאר הסנטימטרי הראשון. לאחר מכן שב לקיימברידג', שם יחד עם אנדרו הקסלי פיתח תאוריה לגבי פוטנציאל פעולה, באמצעות אחד היישומים הראשונים של אלקטרופיזיולוגיה, באמצעות שימוש בשיטת קיבוע מתח ("Voltage clamp"). שיטה זו שומרת על מתח קבועה של התא באמצעות הזרקה של יונים עם מטען חשמלי נגדי בעת שינוי של מתח הממברנה. בחלק השני של מחקרם, השתמשו השניים באקסון ענק מדיונוני רחף, עליו עבד הודג'קין קודם לכן, מה שאפשר להם לעקוב אחר הזרמים היוניים. דבר זה לא התאפשר בנוירונים אחרים, משום שהטכנולוגיה של אותה עת לא הצליחה לעקוב אחרי זרמים יוניים בתאים כה קטנים. השניים פרסמו סדרה של חמישה מאמרים עוקבים ב-1952, בהם ביססו מודל מתמטי למנגנון שמאחורי פוטנציאל הפעולה המניח שני זרמים עצמאיים של יונים, נתרן ואשלגן, העומדים בבסיס פוטנציאל הפעולה.
ב-1963 זכה בפרס נ ובל לרפואה ולפיזיולוגיה על מחקרו המשותף עם אנדרו הקסלי שעסק בפוטנציאלי פעולה בעצבים. את הפרס הם חלקו עם ג'ון אקלס, שמחקריו עסקו בפעילותן של סינפסות. מחקריהם של הקסלי והודג'קין הובילו אותם לשער שיש תעלות יונים, השערה שאוששה כמה עשורים מאוחר יותר, לאחר פיתוח של שיטות עליהם זכו ארווין נהר וברט זקמן בפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה לשנת 1991.
ב-1965 זכה במדליית קופלי מטעם החברה המלכותית.
בין השנים 1966–1976 היה הודג'קין נשיא האיגוד לביולוגיה ימית של בריטניה (Marine Biological Association of the United Kingdom). ב-1973–1984 היה נשיא אוניברסיטת לסטר. ב-1948 הצטרף לחברה המלכותית. ב-1972 הוענק לו תואר אבירות מטעם מסדר האימפריה הבריטית, וב-1973 הצטרף למסדר ההצטיינות. בין השנים 1970–1975 הוא היה נשיא החברה המלכותית.
חורבת דובה
חורבת דוּבָּה הוא אתר ארכאולוגי השוכן על גבעה בסמוך לכביש המוביל מכביש 672 לקרן הכרמל. האתר שוכן על פסגה המתנשאת לרום של 475 מטר.
באתר שרידי מבנים מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית. השרידים נמצאים חלקם בפסגת הגבעה וחלקם על גבי המדרון. מהמבנים שרדו חלקי קירות, דפנות של דלתות ומשקופים, מפתנים ואבני פותה. בנוסף שרדו במקום בורות מים ושרידי בתי בד. באתר נמצא סרקופג חצוב בסלע, שחציבתו לא הסתיימה. כ-200 מטר מצפון מערב לחורבה נמצאים שרידי גת. בור האיסוף גודלו 2 על 1.3 מטר. אל הבור מגיעה תעלה רדודה שתחילתה במשטח דריכה ששטחו 2 על 2.3 מטר.
מסורת מקומית נוצרית מייחסת לאתר את מקום העימות בין אליהו הנביא ונביאי הבעל.
Halemo