היישוב נזכר גם בתלמוד הבבלי.
בתקופת המשנה והתלמוד נזכר המקום כיישוב יהודי אשר סבל מהתנכלות תושביה הנוכרים של יריחו הסמוכה: . גם במסורות הנוצריות נזכרו יחסי האיבה שבין נזירי דיר אל-קרנטל לבין יהודי נערן.
אולם בניגוד למקורות היהודיים, המספרים שהיהודים סבלו משכניהם הנוכרים, בספר "חיי כאריטוניוס הקדוש", שנתחבר במאה ה-6 או ה-7, מסופר על אלפידיוס (מת לפני שנת 419), הגמון המנזר בעין-דוק ליד יריחו, ש"השיב אחור את ההתקפות מלאי-קנאה רבה של העברים שישבו במקום נערן".
על פי "ספר הדרשות על שם אנטיוכוס", שנתחבר בשנת 514 על ידי סופר נוצרי, מתברר כי גם במאה ה-6 הייתה בנערן קהילה יהודית. בספר מסופר על נזיר נוצרי שעזב את מנזרו על הר סיני ובהשפעת חזיונות בא "לפלשתינה לנערא ולליביאס, שהם מרכזים ליהודים...התגייר ולקח לו אשה והיה מורה בגלוי את תורת היהודים נגד האמונה הנוצרית".
עד מלחמת העולם הראשונה התקשו החוקרים בזיהו מיקומה של נערן. במהלך המלחמה, בעקבות פיצוץ של פגז נחשפו שרידי בית כנסת קדום, עם רצפת פסיפס מרשימה, ובעקבות זאת מזוהה כיום נערן העתיקה עם "תל ג'סר" שמצפון ליריחו.
בשנת 2016 הגיע לידי רשות העתיקות שטר פפירוס מן המאה השביעית לפני הספירה, בו נזכרת בכתב העברי הקדום העברת משלוח יין מנערתה לירושלים.
על שם היישוב הקדום נקרא קיבוץ נערן.
ישנונן גרינלנדי
ישנונן גרינלנדי (שם מדעי: "Somniosus microcephalus") הוא אחד ממיני הכרישים היחידים החיים באזור הארקטי. כריש זה חי באזור צפון האוקיינוס האטלנטי והארקטי שסביב קנדה, גרינלנד, נורווגיה ואיסלנד. הוא חי באזור הצפוני ביותר יחסית לכרישים. בשרו רעיל, אך למרות זאת הוא ניצוד לשם השומן שבגופו.
הישנונון הגרינלנדי קיבל את שמו זה על שם שעות השינה הרבות שלו כמו גם אזור המחיה שלו.
אורכו מגיע עד 6.4 מטר ומשקלו עד 1,400 ק"ג. הכריש הממוצע, עם זאת, קטן בהרבה: אורכו 2.44–4.8 מטר ומשקלו 400 ק"ג, והזכרים גדולים יותר מהנקבות.
הכרישים נעים לאט וישנים הרבה. הם יוצאים לציד בשעות הערב. הם אוכלים דגי טרוטנית, מליחים, צלופחים, דגי אלתית, בקלה, ברקנאים, עקרבנון, דגי זאב וסוליתאים, וכן כרישים ותריסניות קטנים יותר.
הישנונן הגרינלנדי נחשב למקור של אגדת המפלצת מלוך נס בשל מנהגו לאכול כלבי ים. כלבי ים נודדים ללוך נס בקיץ דרך הנהרות.
למרות רעילותו, תושביה של איסלנד אוכלים את בשרו של הישנונן לאחר יישון המנטרל את הרעל.
תוחלת חיים.
לפי מחקר שנערך באוניברסיטת קופנהגן, נמצא כי תוחלת החיים של הישנונן היא 300 עד 500 שנה. זהו בעל החיים בעל תוחלת החיים הגבוהה ביותר בקרב חולייתנים הידועה למדע.
בריאן סנדובל
בריאן סנדובל (באנגלית: Brian Sandoval; נולד ב-5 באוגוסט 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל נבדה מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא מכהן כנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו החל מ-2020.
ביוגרפיה.
סנדובל נולד בעיר רדינג שבקליפורניה וגדל בעיר ספרקס הסמוכה לרינו שבנבדה. הוא בנם של רון ולוריה סנדובל, שניהם ממוצא מקסיקני. ב-1986 הוא סיים תואר ראשון באנגלית ובכלכלה באוניברסיטת נבדה ברינו וב-1989 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת המדינה של אוהיו. לאחר לימודיו עבד כפרקליט פרטי בנבדה.
ב-1994 נבחר לאספה המחוקקת של נבדה וב-1996 נבחר לכהונה נוספת בתפקיד. ב-1998 מונה לנציב ההימורים של נבדה, תפקיד שבאחריותו פיקוח על פעולתם של בתי הקזינו במדינה. במקביל כיהן במועצה המייעצת של הסוכנות המשותפת לנבדה ולקליפורניה לשימור אזור אגם טאהו.
ב-2002 נבחר לתובע הכללי של נבדה ונכנס לתפקידו בינואר 2003 הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2005, מועד בו אושר הושבע לשופט בבית המשפט הפדרלי במחוז נבדה. ב-2009 החליט לפרוש מכס השיפוט (כהונה שהיא לכל החיים), ולקרוא תיגר על המושל המכהן של נבדה ג'ים גיבונס. הוא גבר על גיבונס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2010 התמודד מול רון ריד, בנו של הארי ריד, מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט של ארצות הברית דאז, וזכה לרוב של 53.3%. ב-2014 זכה ברוב גדול של 70.6% בבחירות לכהונה נוספת בתפקיד.
סנדובל מחזיק בעמדות מתונות. הוא קיבל כספים פדרליים עבור המדיקייד כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה, ובעל עמדות ליברליות בנושאי הפלות ונישואים חד-מיניים. בפברואר 2016 נחשף כי נשקלה מועמדותו לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של אנטונין סקאליה, אך בהמשך ויתר סנדובל על מועמדות אפשרית.
בשנת 2020 מונה סנדובל לנשיא אוניברסיטת נבדה ברינו.
חיים אישיים.
סנדובל הוא נוצרי קתולי באמונתו, נשוי ואב לשלושה.
התמרה (גנטיקה)
התמרה או טרנסדוקציה (באנגלית: Transduction) הוא התהליך שבו דנ"א עובר מחיידק אחד לאחר על ידי נגיף. כמו כן, היא מתייחסת גם לתהליך בו דנ"א זר מוצג לתא אחר דרך וקטור נגיפי. התמרה אינה דורשת מגע פיזי בין התא תורם הדנ"א והתא מקבל הדנ"א. התמרה היא כלי נפוץ בידי ביולוגים מולקולרים על מנת להציג גן זר לתוך גן של תא מארח.
כאשר בקטריופאג'ים מזהמים תאי חיידק, המצב הרגיל של התרבות הוא על ידי שכפול, תעתוק ותרגום (של התא החיידק המארח).
חיידקים יכולים לקלוט דנ"א זר גם בתהליך טרנספורמציה, אך בו אין מעורבות של נגיף המחדיר את הדנ"א הזר.
מסלולים ליטיים וליזוגנים.
התמרה מתרחשת דרך מעגל ליטי או מעגל ליזוגני. אם ישנו שימוש במעגל הליזוגני, כרומוזום הפאג' משולב לכרומוזום חיידקי, שם הוא יכול להישאר רדום במשך אלפי דורות. אם הליזוגן מושרה (על ידי אור UV למשל), גן הפאג' מיוצר מכרומוזום החיידק ומתחיל את המעגל הליזומי, אשר מגיע לשיאו בליזיס של התאים ובשחרור של חלקיקי הפאג'. המחזור הליטי מוביל לייצור של חלקיקי פאג' חדשים אשר משוחררים על ידי תמוגה של המארח.
התמרה כשיטה להעברת חומר גנטי.
הדנ"א של בקטריופאג'ים מורכב מחתיכות קטנות של דנ"א חיידקי, יחד עם הגנום של באקטריופאג'. באותו הזמן, חלק מהגנים של הפאג'ים נשארים מאחור, בכרומוזום של החיידק.
באופן כללי, ישנם 3 סוגים של קומבינציות היכולים להוביל לאיחוד הזה של דנ"א חיידקי עם דנ"א נגיפי.
התמרה כללית.
התמרה כללית היא התהליך בו כל גן של חיידק יכול לעבור לחיידק אחר דרך באקטריופאג', וכן סוחב רק דנ"א חיידקי ולא דנ"א נגיפי. בקיצור, זה הארגון של דנ"א חיידקי בתוך מעטפת נגיפית. זה יכול לקרות ב-2 דרכים - רקומבינציה או "אריזה מלאה". אם באקטריופאג'ים מתחייבים לקחת את המעגל הליטי של זיהום ברגע הכניסה לחיידק, הנגיף ישתלט על התא, על מנת לשכפל את הדנ"א הנגיפי העצמי שלו. אם במקרה דנ"א חיידקי מוכנס לקפסיד הנגיפי, אשר בדרך כלל משמש כדי לתמצת את ה- DNA הנגיפי (ולא החיידקי), הטעות תוביל להתמרה כללית.
אם הנגיף משתכפל, על ידי שימוש ב"אריזה מלאה", הוא מנסה למלא את הקפסיד הגרעיני עם חומר גנטי. הגנום הנגיפי מתאפיין בעודף קיבולת, כך שמנגנוני האריזה הנגיפיים יכולים לשלב חומר גנטי של חיידקים לתוך הוויריון (חלק של נגיף) החדש.
כמוסת הנגיף החדשה כיום, עמוסה DNA חיידקי וממשיכה להדביק תא חיידקי נוסף. מכאן, החומר החיידקי הזה עשוי להתפשט לחיידקים נוספים על ידי רגע הדבקה.
כאשר הדנ"א החדש מוכנס לתא המקבל הזה הוא יכול לעבור 3 תהליכים:
התמרה ספציפית.
התמרה ספציפית היא תהליך בו סט מוגבל של גנים של חיידקים מועבר לחיידק אחר. הגנים אשר עוברים (הגנים הנתרמים) תלויים במיקום הגן הפאג'י בתוך הכרומוזום. התמרה ספציפית מתרחשת כאשר הפרופאג' מוסר באופן לא מדויק מהכרומוזום, כך שהגנים של החיידק הנמצאים בסמיכות לפרופאג' כלולים בדנ"א המוסר. הדנ"א המוסר לאחר מכן נארז לחלקיק נגיפי חדש, אשר שולח את הדנ"א לחיידק חדש. הגנים של התורם יכולים להתווסף לכרומוזום המקבל או להישאר בציטופלזמה, תלוי בסוג הבאקטריופאג'.
כאשר חומר הפאג' הארוז מדביק תא נוסף והופך ל"פרופאג'", הדנ"א המקודד חלקית של הפרופאג' נקרא "הטרוגנוט".
דנ"א, ורנ"א.
נגיפים עם גנים של רנ"א לא יכולים לארוז דנ"א.
ברגע שמתרחש ליזיס בתא המארח, הוויריונים שאינם ארוזים, המכילים דנ"א חיידקי, יכולים להצטרף לתאים חידקיים נוספים ולהזריק להם את הדנ"א שהם ארזו, כלומר להעביר דנ"א חיידקי מתא אחד לאחר. הדנ"א הזה יכול להפוך לחלק מהגנום החיידקי, ומכאן לעבור ביציבות בתורשה.
שימושים נוספים של המונח.
באופן כללי יותר, התמרה הוא התהליך בו חומר תורשתי, כלומר דנ"א או רנ"א, מוכנס לתוך תא על ידי נגיף.
טכניקות נפוצות בביולוגיה מולקולרית הן שימוש בווקטורים נגיפיים (כולל באקטריופאג'ים), אלקטרופורציה, או התערבות כימית אשר מגדילה את חדירות התא. טרנספקציה וטרנספורמציה הן דרכים נפוצות נוספות להכנסת דנ"א לתא.
פוקנת דאל
פוקנת דאל (שם מדעי: "Phocoenoides dalli") היא מין של פוקנה יחידה בסוגה החיה באזור צפון האוקיינוס השקט. היא קרויה ע"ש החוקר "ויליאם הליי דאל" (William Healey Dall).
תחום התפוצה שלהם הוא ממערב לחופים הצפון-מרכזיים של ארצות הברית ועד חופי סיביר וצפון סין במזרח.
לפוקנה גוף שחור עם שוליים אחוריים וקצוות זנב לבנים וכן סנפיר גב לבן עד לקצה, מה שמזכיר מעט את צורת הגוף של האורקה. יש להם גוף חזק וראש שחור וקטן יחסית. אורכו הממוצע 2.3 מ' ומשקלו 130-220 ק"ג., מה שהופך אותה לגדולה במיני משפחתה. הזכרים גדולים מעט יותר מהנקבות.
הם אוכלי דיונונים ודגים קטנים כמו מליח, אנשובי, סרדין, מקרל, בקלה ורמחניים. כמו כן הם צוללים כדי לדוג אורנוניים. לעיתים הם גם יאכלו קריל, אך הוא לא חשוב בתזונתם.