במערב אין כל חדש (בגרמנית: Im Westen nichts Neues) הוא שם ספרו האנטי מלחמתי של אריך מריה רמרק, העוסק בחוויותיו של חייל גרמני במלחמת העולם הראשונה ובהשפעת המלחמה על החייל בעת החופשה בביתו. הספר הופיע ב-1929, ותורגם ל-45 שפות. בגרמניה נשרף הספר, יחד עם ספר ההמשך "הדרך חזרה" ("Der Weg zurück"), עם עליית הנאצים לשלטון. כיום הוא נחשב לאחת מיצירות המופת של הספרות הגרמנית ושל הספרות בכלל.
עלילה.
הספר כתוב בגוף ראשון מפי פאול בוימר, חייל צעיר שגויס עם חבריו לספסל הלימודים לצבא הגרמני עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא מתאר לפרטי פרטים את אורח החיים והחוויות של החיילים בשדה הקרב, ככל שהמלחמה נמשכת ונקלעת למבוי סתום. התיאורים שמביא החייל משולבים בתחושותיו הקשות לגבי חוסר התוחלת שבמלחמה, וחוסר האמון שהוא חש כלפי מוריו ומנהיגיו שמרבים לדבר בזכות המלחמה, אך אינם מודעים לזוועות המתרחשות בחזית.
הספר מציג בחדות את תחושותיו של דור שלם שחייו עוצבו במהלך מלחמת העולם הראשונה. דור זה, שזכה מאוחר יותר לכינוי הדור האבוד, נשלח למלחמה בגיל 18, וכשיצא ממנה שוב לא הצליח להתאים עצמו לחברה ממנה יצא. הספר משרטט את הפער בין המלחמה, על מגוון מוראותיה, לבין החזרה אל התרבות, ואל החברה ששלחה את בניה למלחמה וצפתה בהם מתים בהמוניהם. כך, לדוגמה, כותב רמרק:
הספר עוסק רבות בהוויי החיים של חיילים. מנקמה ברס"ר שהתעלל בהם, ועד נקודת האור הגדולה - ארוחת שחיתות שנפלה על קבוצת חיילים במפתיע. אותה ארוחה היא הזיכרון הטוב שבאמצעותו מנסה המספר להרגיע את חברו הגוסס, שבוכה - לא מכאב, אלא על חייו שהולכים וכלים.
כותרת הספר כוללת אירוניה דקה. "במערב אין כל חדש" הייתה אחת ההודעות של דובר הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, ומשמעותה הייתה כי אין כל שינוי במצב בחזית המערבית. בסוף הספר נהרג החייל המספר בחזית המערבית, בעוד דובר הצבא מודיע כי "במערב אין כל חדש".
נוראות המלחמה מביאים את המספר לאימוץ עמדה ביקורתית כלפי הדור המבוגר שלא היסס לשלוח את הצעירים לאימי המלחמה. הוא מבהיר כי הוא וחבריו לא הובסו, אלא נכתשו בידי אויב עדיף בכוחו, מצויד היטב, וחשוב מכל - שבע. הדור הצעיר שילם את מחיר המלחמה בגופו ובנפשו.
"במערב אין כל חדש" היה לרב מכר ושיקף את קולם של רבים. הוא שייך לגל של יצירות שנכתבו בעקבות מלחמת העולם הראשונה והתחושה הקשה ששררה באירופה בעקבותיה. ליצירות אלה אופי אנטי-מלחמתי ולעיתים אף פציפיסטי. בהן אפשר למנות גם את השירים והמחזות של ברטולט ברכט.
תרגום הספר.
הספר תורגם לשפות רבות, אף כי הוא מציב אתגרים מסובכים למתרגמים. האתגר הראשון הוא תרגום כותרת הספר, ושימור האירוניה שבו. שם הספר באנגלית הוא "All Quiet on the Western Front" - זו הייתה ההודעה המקבילה של דובר הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. טיוטות שנשמרו מעבודת התרגום הראשונה לאנגלית (המתרגם היה א.ו. וין A. W. Wheen) מראות כי המתרגם התלבט אם לתרגם את הכותרת באופן מילולי או להשתמש בהודעה המקבילה באנגלית. הספר כולל ביטויים רבים מהווי הצבא והחיילים הגרמנים במלחמת העולם הראשונה. גם בעניין זה התלבטו המתרגמים בין תרגום מילולי לבין שימוש בביטויים מקבילים של הצבאות המקומיים. תרגום הספר מגרמנית לאנגלית שימש נושא מחקר בתחום חקר התרגום, בייחוד לאור העובדה שהטיוטות מעבודת התרגום השתמרו.
תרגומים לעברית.
הספר תורגם לעברית כמה פעמים. שני תרגומים לעברית יצאו במקביל בתל אביב ובוורשה כבר ב-1929, זמן קצר לאחר פרסום המהדורה המקורית. התרגום שיצא לאור בתל אביב נעשה בידי יעקב הורוביץ בהוצאת שטיבל. התרגום שיצא לאור בוורשה נקרא "במערב אין חדשות" ונעשה בידי ש. ימואלי בהוצאת ת. יקובסון ומ. גולדברג. תרגום נוסף נעשה בידי צבי ארד ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן, 1982. התרגום החדש ביותר לעברית נעשה בידי גדי גולדברג וראה אור ביולי 2014 בהוצאת מחברות לספרות. המתרגמים הראשונים לעברית נאלצו לתרגם את הספר כולו, כולל הכותרת שלו, באופן מילולי, כיוון שבאותה תקופה כמעט לא נעשה שימוש בשפה העברית במסגרות צבאיות, וודאי לא היה סלנג של חיילים בעברית. בתרגומים שנעשו מאוחר יותר התברר שכבר אי אפשר לשנות את כותרת הספר, כיוון שהיא הפכה למטבע לשון בעברית.
עיבודים קולנועיים.
בשנת 1930 הספר עובד לסרט בעל אותו שם שבוים בידי לואיס מיילסטון, ולאחר מכן, בשנת 1979, יצא עיבוד מחדש לסרט בבימויו של דלברט מאן.
לוח גזר
לוח גזר הוא לוח אבן גיר המתוארך למאה העשירית עד השמינית לפנה"ס, שנמצא בשנת 1908 בתל גזר על ידי הארכאולוג הבריטי רוברט מקאליסטר. חקוקה עליו כתובת באלפבית פיניקי, פלשתי או עברי, אשר לפי השערה נפוצה היא לוח שנה חקלאי. לאחר גילויו נלקח על-ידי העות'מאנים למוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול. לוח גזר נחשב במשך זמן רב לכתובת הארכאולוגית העתיקה ביותר בכתב עברי קדום, אף כי התיארוך שלו הוא הערכה בלבד, ורוב האפיגרפים מסווגים את הכתב שלו כפיניקי.
תיאור הכתובת.
הכתובת חרוטה על לוח אבן גיר, שגובהו 11.1 ס"מ ורוחבו 7.2 ס"מ, בניב כנעני כלשהו, וכוללת כתובת בת תשע שורות בעלות תוכן הקשור בחקלאות, ונחתמות במילה "אבי" הכתוב במאונך לשאר הכתובת,כנראה שם הכותב. מקובל לשער שמדובר בלוח שנה חקלאי.
הלוח התגלה על פני השטח, ולא בשכבה ארכאולוגית מתוארכת, ולכן אין לו למעשה תיארוך ברור. הערכות שונות לתיארוכו מתבססות בעיקר על השפה ועל סגנון הכתב. היו שתיארכו אותו למאה ה-10 לפנה"ס, ולפיכך תיארו אותו ככתובת העתיקה ביותר בכתב עברי קדום עד לגילויה של אבן תל זית. על-פי השוואה לכתובות אחרות מאותה תקופה, הארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב ישראל פינקלשטיין ויונתן זאס העריכו את זמן כתיבתו למאה ה-9 או ה-8 לפנה"ס. הם מצטטים את האפיגרף האמריקני כריסטופר רולסטון שסיווג את הכתב כאלפבית פיניקי, ואת האפיגרף הצרפתי אנדרה למייר שסיווג אותו כ"פלשתי", ובמקום אחר "פרוטו-פלשתי או פרוטו-עברי, תלוי בתיארוך".
בטקסט אין הפרדה למילים אבל מצוין קו המפריד בין יחידות, כמו כן, כמנהג אותה תקופה הכתיב הוא עיצורי לגמרי, וכמעט שאין שימוש באמות קריאה לציון התנועות (אותיות אהו"י מופיעות רק כשהן מסמנות עיצורים).
הכתובת.
הכתובת ידועה בסימון KAI 182.
פירוש הכתובת.
הכתיב "ירחו" בכתובת הוא מופע חריג בשפה העברית המקראית כמו גם בשפתנו היום. בעיה נוספת שהתעוררה היא שהלוח מונה רק שמונה עונות, ובהנחה שכל עונה היא ירח-חודש אחד הרי שחסרים ארבעה חדשים למניין של שנה שלמה. סיבות אלו הביאו את החוקרים לשער שהכתיב "ירחו" המופיע רק בחצי מהמקרים - מכוון לשני חודשים, כך שמתקבל ארבע עונות בת חודשיים כל אחת, וארבע עונות של חודש אחד, ובסך הכל שנים-עשר חודש.
הערה: הניקוד להלן נועד להקל על הקריאה ואינו משקף בהכרח את אופן הגיית המילים בזמן שנכתבו. הדבר נכון במיוחד לגבי מילים במשקל סגולי (זרע, לקש, זמר וכדומה).
בנוסף מופיעה התחלה של שם "אבי (ה)-", ככל הנראה שמו של הכותב.
הלוח מלמד כי השנה בתקופה העתיקה הייתה שנה חקלאית, שהתחילה בחודש תשרי ונגמרה בחודש אלול. ייתכן שלוח שנה קדום זה התפתח בהמשך ללוח השנה העברי.
מטרת הכתובת אינה ברורה. בין ההשערות השונות שהועלו הוצע שזוהי פקודה מטעם השלטון, תקנון של סדר העבודות החקלאיות המקובל, שיר חקלאי, או שרשימה הקשורה לתשלומים שחלו בחודשים אלה.
על פי ציפורה יבין, ביסוסו של לוח שנה מתוך סדרה קבועה של פעולות חקלאיות, להבדיל מלוח שנה שבסיסו מניעים פוליטיים, הוא עדות לאוכלוסייה חקלאית שפועלת ביציבות, ביטחון ובעצמאות יחסיים. יבין שיערה שהתקיים שלב ביניים בו לצד לוח שנה ממלכתי שנקבע ממניעים של גיבוש זהות קולקטיבית, התבצע גם שימוש מקביל בלוח השנה החקלאי שנמצא בגזר, לצורך יומיומי לוגיסטי.
אריך מריה רמרק
אֶריך מריה רֶמַרְק (בגרמנית: Erich Maria Remarque; 22 ביוני 1898 – 25 בספטמבר 1970) הוא שם העט של אריך פאול רֶמַרְק (Erich Paul Remark), סופר גרמני.
קורות חייו.
נעוריו.
רמרק נולד באוסנבריק, כבנם של פטר פרנץ רמרק, שהיה כורך עני, בן למשפחה ממוצא צרפתי שעברה תהליך של גרמניזציה ואנה מריה לבית שטאלקנכט (Stallknecht). המשפחה שינתה את מקום מגוריה בעיר לעיתים קרובות. ב-1900 נולדה אחותו ארנה (Erna) ושנה לאחר מכן מת אחיו, תאודור, שהיה מבוגר ממנו בשנתיים. כעבור שנה נוספת, ב-1903, נולדה אחותו, אלפרידה (Elfriede). בשנים 1912-1904 למד בבית הספר העממי ולאחר מכן למד שלוש שנים בסמינר קתולי למורים. רמרק הצטיין בלימודיו ולפי עדות חבריו ללימודים היה תמיד התלמיד המצטיין.
ב-1915 המשיך לימודיו בסמינר קתולי למורים באוסנבריק והצטרף לחוג צעירים (Traumbudenkreis) שנפגשו בעליית הגג שבה התגורר חברו, פריץ הרסטמאייר. בחוג הכיר רמרק ציירים, סופרים, מוזיקאים ובוהמיינים בתחילת דרכם ואלה סיפקו לו השראה.
בגיל 16 התחיל את כתיבת הנובלה "דוכן החלומות" (Die Traumbude), שאת כתיבתה השלים לאחר מלחמת העולם הראשונה. גיוסו לצבא הגרמני קטע את לימודיו.
השתתפותו במלחמת העולם הראשונה.