הגטו שכן בחלקו הצפון-מערבי של מרכז העיר ההיסטורי. גבולות הגטו היו רחוב ליפובה מדרום, רחוב פולסקה מצפון ושינקייביצ'ה ממזרח. הבונקר המרכזי היה ברחוב חמיילנה (ul. Chmielna) 7, כיום הרחוב נקרא Chiepla בעוד שהשם חמיילנה הועבר לרחוב אחר. בית החולים שכן ברחוב פבריצ'נה 27 (Fabryczna). ברחוב צ'נסטוחובה 7 שכן בית היתומים.
ארגון ושליטה.
בראשון ה-29 ביוני 1941 יומיים לאחר שנכנסו הנאצים לביאליסטוק, המפקד הנאצי זימן את רב העיר גדליה רוזנמן וראש הקהילה המהנדס אפרים באראש והורה להם להקים יודנראט. היודנראט שהוקם כלל 24 חברים, מתוכם שתי נשים וכלל את: הרב רוזנמן, אפרים באראש, דוויד סובוטניק, יעקוב גולדברג, מר לימן שהיוו את הוועד המבצע, וגם מנדל קפלן, ד"ר מ. כצנלסון, ה. גליקסון, פסח קפלן, מרדכי חמיילניק, שמואל פוניאנסקי, הרב ברוך אלי הלפרין, הרב פנחס אייזנשטט, יעקב ליפשיץ, אבא פורמן, משה שוויף ויצחק מרקוס, אברהם טיקטין, צבי ויידר, פסח חמלניצקי ושמואל פולונסקי.
ליודנראט היה כפוף כוח משטרה משלו שכלל יותר ממאתיים שוטרים יהודים בפיקודו של איזק מרקוס, לשעבר מפקד יחידת לוחמי האש. מאוחר יותר מונה מייז'ה ברמן לעוזרו. המשטרה קיבלה מגנים מיוחדים לכובעים וללהקות הזרוע שלהם כדי לזהות אותם. הגטו חולק לארבעה מחוזות משטרה בפיקוד אחיד.
ליודנראט היו מספר מחלקות שעסקו בניהול השוטף של חיי היום-יום בגטו:
לאחר המלחמה.
עקב הלחימה הכבדה שהתרחשה בגטו ומסביב לו, לא נותרו כמעט שרידים. בנוסף, אף חלק מהתוואי של הרחובות שהיו בגטו השתנה גם הוא. כך למשל, רחוב צ'פלה (Ciepla) מתחבר אל רחוב אוגרודובה (Ogrodowa) אך בעבר בצומת הזה עמדו בתים. הרחוב עבר שינויים מהותיים. רחוב חמיילנה (Chmielna) רץ במקביל לרחב צ'ייפלה עד רחוב נובוגרודזקה (Nowogrodzka). לאחר המלחמה נבנו בתי שיכון נבנו במקום זה ורק חלק קטן של רחוב חמיילנה המקורי נשאר, עד רחוב פולסקה (Poleska). רחובות סמולנה (Smolna) וגורנה (Gorna), שם התרחשו הקרבות המרים ביותר של מרד ביאליסטוק, נעלמו לגמרי עם בנייתם של בנייני דירות.
קישורים חיצוניים.
Bialystoker Center, New York 1982
Peace in the Valley
Peace in the Valley (לעיתים גם נקרא "(There'll Be) Peace in the Valley (For Me)") (בתרגום לעברית: "שלום בעמק") הוא שיר גוספל שנכתב על ידי הכומר והמוזיקאי תומאס איי דורסי ב-1937.
השיר נכתב במקור לזמרת מהליה ג'קסון אך הפך ללהיט ב-1951 בביצועו של רד פולי והסנשיין בויז. רד פולי היה באותה עת כוכב חברת התקליטים דקה והייתה לו חצי שעה קבועה בתוכנית הרדיו המוזיקלית הפופולרית ה-Grand Ole Opry. שילוב קול הבריטון החם של פולי וההרמוניה הקולית של להקת הליווי שלו תרמו להצלחת השיר. היה זה שיר הגוספל הראשון שהתקליטון שלו נמכר בלמעלה ממיליון עותקים..
בהמשך, בוצע השיר על ידי זמרים נוספים. הבולטים שבהם הם: אלביס פרסלי בליווי הג'ורדניירס, ג'וני קש (באלבום ההופעה בכלא סן קוונטין), לורטה לין, דולי פרטון, סקרימינג טריז ופיית' היל. ב-2006 צורף השיר, בביצוע של רד פולי, לרשימת ההקלטות הלאומית של ספריית הקונגרס האמריקאי.
הביצוע של אלביס פרסלי והג'ורדניירס.
אלביס פרסלי ביצע את השיר ב-1957 והשיר בביצועו הגיע למקום ה-39 במצעד "100 הלהיטים של הבילבורד". מיני-אלבום (EP) שהכיל את השיר ונקרא על שמו, הגיע למקום השלישי במצעד ה-EP של הבילבורד. השיר זכה לפרסום כשפרסלי ביצע את השיר ב-6 בינואר 1957 בתור השיר המסיים שלו בהופעתו השלישית במופע של אד סאליבן.
נראה שאמרגנו של פרסלי, "קולונל" טום פרקר וחברת התקליטים שלו, תקליטי RCA, רצו למתן את הדעות שרווחו באמצע שנות ה-50 בקרב קהלים רחבים בארצות הברית, בייחוד בקהלים בעלי אופי שמרני, כי שיריו והופעותיו של אלביס מאיימים על העקרונות המוסריים של הנוער האמריקאי ובחרו לעשות זאת באמצעות שיר בעל אופי דתי. לאלביס עצמו, היה ביצוע השיר טבעי לחלוטין, מאחר שמוזיקת הגוספל הייתה המוזיקה עליה גדל בילדותו ובנעוריו במיסיסיפי.
תופעת גיבס
תופעת גיבס היא תופעה שגילה המתמטיקאי האמריקאי ג'וסיה וילארד גיבס לגבי טורים אין סופיים אשר מהווים קירוב של פונקציות עם אי-רציפות. התופעה היא שלכל סכום סופי של הטור האין סופי תהיה שגיאה באזור של נקודות האי-רציפות. גודל השגיאה הוא 9% מהערך של אי-הרציפות, והשגיאה אינה מופיעה בטור האין-סופי, אך ככל שמשתמשים ביותר איברים בסכום הסופי, השגיאה תופיע יותר ויותר קרוב לנקודת האי-רציפות, אך לא תיעלם כל עוד הטור סופי.
הגדרה פורמלית.
תהי פונקציה formula_1 חלקה למקוטעין בקטע ותהי formula_2 נקודת הקפיצה של הפונקציה בקטע, המקיימת: formula_3, אזי קיימת סדרת נקודות {formula_4} המתכנסת ל-formula_2 מימין, כך ש: formula_6.
כמו כן, קיימת סדרת נקודות המתכנסת ל-formula_2 משמאל כך שמתקיים: formula_8, כאשר formula_9 קבוע חיובי
סדרה זו מתכנסת מימין ומשמאל, גילוי הסדרה על שם מתמטיקאי צרפתי גיימי פלדמן
formula_10.
הגדת רוטשילד
הגדת רוטשילד (Ms. Heb. 4° 6130) היא כתב יד מאויר של ההגדה של פסח שנכתבה בצפון איטליה סביב שנת 1450. ההגדה כתובה לפי נוסח אשכנז, והיא מכילה 47 דפים (הדף הראשון שלה חסר), היא נקראת על שם משפחת רוטשילד, שההגדה הייתה בבעלותה משלהי המאה ה-19. כיום ההגדה נמצאת ברשות הספרייה הלאומית בירושלים, ועותק דיגיטלי שלה זמין באתר האינטרנט של הספרייה הלאומית.
היסטוריה.
ההגדה נכתבה בסביבות שנת 1450. באחד מדפי ההגדה (23ב), היכן שמופיע פסוק מספר תהלים "הייתה יהודה לקדשו", המילה 'יהודה' מודגשת ונצבעה באדום, פרט זה מרמז אולי על שם הסופר שכתב את ההגדה. ההגדה אוירה על ידי המאייר והאמן "יואל בן שמעון".
באחד מדפי ההגדה (31א) נוספה הערה "ז"ל אני שמשון", שנוספה על ידי אחד מבעלי כתב היד.
קובץ של כתבי יד איטלקיים ובתוכם הגדה זו היו בבעלות שלמה דה-פרנטה מטריאסטה בין השנים 1832–1855. כעבור שנים אחדות הוא נמכר לברון אדמונד דה-רוטשילד בפריז (סומן: אוסף רוטשילד, מס' 92). בשנת 1939 נשדדה ההגדה על ידי הנאצים ונעלמה. לאחר המלחמה נרכשה ההגדה על ידי ד"ר פרד מרפי (F. T. Murphy), בוגר אוניברסיטת ייל, אשר הוריש אותה בשנת 1948 לספריית אוניברסיטת ייל. בשנת 1980 גילה חוקר תולדות האמנות פרופ' J. Marrow כי ההגדה הייתה שייכת במקור למשפחת רוטשילד, וכתב היד חזר לרשותם. הברונית אלמנת ג'יימס דה רוטשילד מלונדון, תרמה את ההגדה לספרייה הלאומית בירושלים.
בהגדה היו חסרים 3 דפים (2 הדפים הראשונים, ודף נוסף בין דף 22 לדף 23), שנתלשו ממנה ככל הנראה עוד לפני שהגיעה לידי משפחת רוטשילד. 2 מהדפים (הדף השני, והדף שבין 22 ל-23) נמכרו בבית מכירות צרפתי, וחצי שנה לאחר מכן הם זוהו על ידי ד"ר אוולין כהן, חוקרת אומנות מארצות הברית, כדפים החסרים מהגדה זו. דפים אלו נרכשו על ידי תורמים אנונימיים עבור הספרייה הלאומית, וכעת הם משולבים בכתב היד מקורי, ורק הדף הראשון שלה חסר עדיין.
הגדה נוספת מאוסף משפחת רוטשילד כלולה במכלול רוטשילד. אף היא מאותה תקופה. דפי הספר מעוטרים יותר. במרכז הדף תוכן ההגדה ובשוליים ציורים ופירושים מרש"י, פסקי הלכה, הערות מכתבי הרמב"ם ומספר יוסיפון. בין הציורים שבהגדה מובא תיאור סכמתי של תהליך יצירת המצה. ההגדה במצב דהוי יותר משאר חיבורי האוסף, תופעה המצביעה על השימוש הרב שבה.
מאפייני התוכן.
מנהגי ההגדה בהשוואה למנהג האשכנזים כיום.
ההגדה היא במנהג אשכנז, אלא שמספר מנהגים אשכנזיים המוכרים לנו כיום התגבשו בסמוך לכתיבת ההגדה ולכן חלקם נכנסו כהערות שוליים. בין המנהגים שאינם מקובלים כיום אצל יהודי אשכנז ניתן למנות:
מן ההגדה ניתן ללמוד אפוא שכמה מהמנהגים האופייניים של יהדות אשכנז של ימינו בליל הסדר טרם פשטו בכל הקהילות האשכנזיות, חלקם חדרו כהערות שוליים וחלקם אינם מוזכרים כלל.
מאפייני הצורה.
ניתן להבחין בביצוע הנחיות עקבי לכל כותבי ההגדה.
מאפייני הציור.
החלק היפה בהגדה הם האיורים. לא נעשה כל ניסיון להתאים אותם למציאות של בני ישראל שהיו במצרים; ארבעת הבנים לבושים מכנסים קצרים הדוקים, עם חולצה ארוכה, ובידם נתונות חרבות – כמו נערים בתקופת כתיבת ההגדה באיטליה של המאה ה-15. אחד מהם לבוש כמו ליצן (שאינו יודע לשאול). הערים הם ערי מבצר עם חומות מבוצרות. עבודת בני ישראל בבניית ערי מסכנות מומחשת מעבר לאפיק נחל בין שתי הערים: הקיימת והחדשה – שתיהן בראשי ההר – כמו במציאות של ערי מבצר באירופה.
חכמי ישראל, כמו אלא שישבו בבני ברק, לבושים בגלימה ארוכה עם מגבעת, מסיבים על כיסאות עם משענת גבוהה ומחזיקים ספר ביד. לבושם תואם את הנהוג באותה תקופה.
בהגדה אפילו תמונת עירום של נערה, המציגה את מצב בני ישראל במדבר לפי המובא בהגדה. יש בה כדי להדגים את המציאות שבה חיו עורכי המגילה, שלא ראו בה חריג.
ככלל, המציאות שבה מתרחשת ההגדה, לפי האיורים, דומה למציאות שבה חיו כותבי ההגדה ואלו אשר הזמינו את כתיבתה.
ראו גם.
מכלול רוטשילד
הגדת מרפי
הגדה קיבוצית
Arpanet
ARPAnet
עירוני א'
סירוס כימי
אבסטרקציה
חרדים מודרנים
חרדי מודרני
יוסי לנגוצקי
יוסף (יוסי) לַנגוֹצקי (נולד ב-24 בינואר 1934) הוא גאולוג ישראלי, יוזם קידוחי הגז בים התיכון של שדות "תמר" ו"דלית". את שירותו בצה"ל סיים בדרגת אלוף-משנה, זכה בעיטור המופת, בפרסי ביטחון ישראל, בתואר "חבר כבוד על מפעל חיים" של החברה הגאולוגית הישראלית, אות אביר איכות השלטון ו"דוקטור לשם כבוד" מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייו.