התוכניות רחבות ההיקף של ה"איחוד" התרסקו עד מהרה על ידי שורה של אירועים היסטוריים שליליים שפקדו את המדינה: התבוסה במלחמת העולם, מהפכת החרציות, הרפובליקה הסובייטית ההונגרית של 1919, המלחמה ההונגרית-הרומנית, חוזה טריאנון, השפל הכלכלי והאינפלציה. בתקופה שבין מרץ עד אוגוסט 1919, התיאטראות של "האיחוד" (Unió Rt) הולאמו (יחד עם ציוד התיאטרון העשיר) ו-150,000 כתרים במזומן נגנבו מהקופה ורווחי החברה נפלו. בכל זאת התיאטרון ההונגרי סיים את אותה השנה ברווח, שנבע בעיקר מקבלת תפקידה של שארי פדאק בתיאטרון (שהשתתפה גם בתנועות הפוליטיות של אותה תקופה). ב-1920 המצב הפוליטי של המדינה כבר התייצב, אך הייתה אי ודאות כלכלית גדולה, והחברה ניצלה זאת לרכישת ארבעה תיאטראות נוספים, ואף החלו להקים גם את חברת בתי הקולנוע (Corvin Motion Picture Theatre Co).
בחכירה של החברה לפיתוח תיאטרון.
בשנות העשרים חזר התיאטרון לאופרטות - בעיקר צרפתיות מודרניות - אך עם מעט הצלחה. ב-13 ביוני 1929 הפך התיאטרון לקונסורציום. לאחר מכן, ההובלה התחלפה ברצף מהיר. מ-27 ביולי 1929, החברה המשותפת לפיתוח תיאטרון שכרה את התיאטרון, המנהלים הכלליים שלו ג'רג' ראץ, אוטו טורדאי (מקודם טאובר) שבתחילה היה סגנו של ראץ, ועד אוגוסט יוז'ף הגדוש (מקודם ברסלאואר) ועד אוקטובר אוסקר בלומנטל (מנהל אדמיניסטרטיבי) התחילו הפעולות שלהם.
מספטמבר 1929, המנהל האמנותי היה אישטוואן ברודי ועד מהרה היה גם פאל רלה לתקופה קצרה. בשנת 1930 הפקיד המנהל הכללי ג'רג' ראץ הטיל את תפקיד מנהל התיאטרון על אוטו טורדאי לאחר מספר חודשי פעילות ומספטמבר היה ארתור בארדוש המנהל האמנותי של התיאטרון.
ניהול משותף של תיאטראות מגיאר ואנדראשי.
בעונת 1932–1933, התחילו את פעילותם והנהגתם המנהלים לשעבר של תיאטרון מרכז העיר, ינה הלטאי (עד 1936) ופאל ברודי, כמו גם מנהל "תיאטרון שדרת אנדראשי" אלמר ורטהיימר. משנת 1938 נקראו התיאטראות ביחד "תיאטרון הונגרי ואנדראשי" (Magyar és Andrássy Színház Kft). הם החתימו את שאנדור הבשי, שפרש מהתיאטרון הלאומי. בהתחלה הם התנסו בהצגות שהובאו מהתיאטראות הקודמים שלהם, ולאחר מכן המשיכו את פעולתם עם כמה הצגות מוצלחות מקוריות משלהם.
התיאטרון חגג 40 שנה להיווסדו ב-29 באוקטובר 1937, בו נשא שאנדור הבשי נאום חגיגי, ולאחר מכן הוצג מחזהו של שייקספיר ריצ'רד השלישי עם ינה טרז' בתפקיד הראשי.
עד אמצע מרץ 1940 הציג התיאטרון מופעי קברט, ולאחר מכן עד תום מלחמת העולם השנייה פעילותו הלכה ודעכה ומנהליה התחלפו ללא הירף.
הבניין.
חזית הבניין הייתה לכיוון רחוב דוב, לכיוון הכיכר הקטנה שנוצרה על ידי הבניין, הצדדים האחרים גבלו ברחובות איזבלה, סווטשג (Szövetség) וושלני (Wesselényi).
התיאטרון ההונגרי נבנה תוך כשנה ב-1897. כל שטח מבנה התיאטרון היה 1,260 מ"ר. המייסדים חתמו על חוזה עם אדולף לאנג, אדריכל מבודפשט, להכנת התוכניות ובניית התיאטרון. עלות הבנייה של התיאטרון כולו היא 250 000 פורינט.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בין התיאטראות של הבירה, המבנה נותר שלם יחסית. האודיטוריום לא היה מחומם במשך זמן רב וב-28 בינואר 1945 פגע מוקש שלא התפוצץ בעליית הגג שמעל תקרת המיתרים.
המנהלים (חלקי).
ב-19 ביוני 1929, הוקם קונסורציום של אמנים להצלת התיאטרון - מנהל אמנותי: דיולה הגדוש.
פידרוס (דיאלוג אפלטוני)
דאונטאון בולטימור
דאונטאון בולטימור (באנגלית: Downtown Baltimore) הוא רובע העסקים המרכזי של העיר בולטימור אשר במדינת מרילנד שבארצות הברית. אזור זה מהווה גם את מושב מוסדות הממשל של העיר.
הגבולות המסורתיים של הרובע הם ממזרח לשדרות מרטין לותר קינג, מדרום לרחוב פרנקלין, ממערב לרחוב פרזידנט ומצפון לאזור הנמל הפנימי של בולטימור.
במהלך 1904 אזור הדאונטאון של בולטימור כמעט נהרס לחלוטין בשריפה ענקית.
לאומנות אוקראינית
מחאה נגד מדיניות הקורונה בישראל
דאונטאון בוסטון
דאונטאון בוסטון (באנגלית: Downtown Boston) הוא רובע העסקים המרכזי של העיר בוסטון אשר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. משרדי המטה של חברות וסוכנויות רבות, בניין עיריית בוסטון, וכמו גם רבות מהאטרקציות התיירותיות של בוסטון ממוקמים באזור זה.
אזור דאונטאון בוסטון גובל בשכונת באק ביי, שכונת נורת' אנד, שכונת ביקון היל ושכונת סאות' אנד.
במהלך 1872 נהרס חלק נרחב באזור הדאונטאון של בוסטון בשריפה ענקית - במיוחד באזור שבין הרחובות סאמר, וושינגטון ומילק.
צפוי חיצוני מתכתי
קרב נאנסי (1944)
קרב נאנסי בספטמבר 1944 היה קרב בן 10 ימי לחימה בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם השנייה. בקרב זה הביסה הארמייה השלישית האמריקאית את כוחות הצבא הגרמני שהיו במגננה סביב העיר נאנסי, צרפת, תוך חציית נהר מוזל לחלקים הצפוני והדרומי של העיר. תוצאות הקרב היו תבוסת הכוחות הגרמנים ושחרור העיר נאנסי.
סקירה כללית.
תחילת המתקפה לשחרור נאנסי החלה באיחור, בשל מחסור בדלק שגרם לעיכוב הכוחות האמריקאים על גדת הנהר מז למשך 5 ימים. זמן זה נוצל על ידי הגרמנים לתגבור הכוחות בעיר.
כוחות הארמייה השלישית באזור חולקו כך שהקורפוס ה-20 קיבל את המשימה לכבוש את העיר מץ, בעוד שהמשימה לכיבוש נאנסי, העיר הגדולה באזור, הוטלה על הקורפוס ה-12, שהחל לנוע לקראת המתקפה הראשונה כאשר הוא עדיין לא במלוא כשירותו המבצעית, כיון שהדיוויזיה ה-35 הגנה על האגף הדרומי של כוחות בעלות הברית, וזאת עד שהארמייה השביעית שלחמה מדרום תוכל לסגור את הפער. זה הותיר רק את דיוויזיית השריון הרביעית והדיוויזיה ה-80 זמינות.
סדר הכוחות.
כוחות צבא ארצות הברית.
הקורפוס ה-12 (ארצות הברית), בפיקודו של מייג'ור גנרל מנטון אדי
ניסיונות הדיוויזיה ה-80 לתפיסת ואבטחת ראש הגשר.
עקב תנאי שטח קשים ומודיעין חלקי בלבד על כוחות הצבא הגרמני העומדים מולם, הוחלט להטיל את משימת תפיסת ואבטחת שלושת נקודות הצליחה של נהר מוזל על הדיוויזיה ה-80. על תפיסת נקודת הצליחה בפונט-א-מוסון (Pont-à-Mousson) הופקד רגימנט הרגלים ה-317, על נקודת הצליחה בטול (Toul) הופקד רגימנט הרגלים ה-319, ועל נקודת הצליחה במארבש (Marbache) הופקד רגימנט הרגלים ה-318. זה אפשר לדיוויזיית השריון ה-4 להמשיך בהתקפה, לצאת מפונט-א-מוסון, הנמצאת צפונית לנאנסי, לאגף את האזור ולתקוף את נאנסי ממזרח, כאשר דיוויזיית חיל רגלים 319 הנמצאת בטול תתקוף את נאנסי ממערב.
בפונט-א-מוסון (Pont-à-Mousson) רגימנט הרגלים ה-317 הסתמכה על מידע מתוך סיורים מוקדמים ועל הרעשה ארטילרית מקדימה כדי לנסות ולזכות ביתרון טקטי. זו הייתה החלטה שגויה, כיון שהכוחות הגרמנים המגינים היו מוכנים הרבה יותר מהמשוער, החזיקו בתוואי שטח שאפשר להם לצפות על תנועות הכוחות האמריקאיים ממרחק. הכוחות האמריקאיים עשו שני ניסיונות צליחה, הראשון באור יום והשני בלילה, אבל שניהם נהדפו וגנרל אדי הורה על ביטול ההתקפה.
במרבשה (Marbache) התעמתו כוחות רגימנט הרגלים ה-318 האמריקאי עם כוחות חטיבה 92 הגרמנית (אד-הוק של כוחות נ"מ וכוחות קרקעיים נוספים). כוחות רגימנט הרגלים ה-318 ניהלו קרב קשה בניסיונם לתפוס אחיזה על שטחים שולטים. רק לאחר שני ימי לחימה קשים הצליחו להביס את הגרמנים ולתפוס את הגבעה, אבל מיד לאחר מכן נהדפו הכוחות האמריקאיים עקב התקפת נגד גרמנית.
בטול (Toul) הייתה הצלחה לכאורה, כאשר רגימנט הרגלים ה-319 הצליחה לחצות עיקול של נהר מוזל, אבל זו הייתה הצלחה זמנית בלבד, כיון שהכוחות הגרמנים של חטיבה מוטסת 3 נסוגו כ-10 מייל (כ-16 ק"מ) עד לקו הגנה עם שני ביצורים באגפים, דבר שאפשר להם לעכב את התקדמות הכוחות האמריקאיים.
היערכות מחדש של הכוחות האמריקאיים.
למרות שניסיונות הצליחה הראשונים במידה רבה נכשלו, לקראת 7 בספטמבר המצב החל להשתפר עבור הכוחות האמריקאיים. עם ההתקרבות המהירה של הארמייה השביעית מכיוון דרום וחזרת הקורפוס ה-15 לארמייה השלישית להגן על האגף הדרומי. במצב זה דיוויזיית חיל רגלים 35 הייתה במוכנות לביצוע התקפה מחודשת.
על פי התוכנית החדשה דיוויזיה 80 תתקוף מצפון ודיוויזיה 35 מדרום יחד עם כוח משולב B, בעוד כוח משולב A יהיה בעתודה לאחד האגפים. התוכנית אמורה הייתה לצאת לפועל ב-11 בספטמבר.
ראש הגשר בדיולואר (Dieulouard).
אחרי התוצאות העגומות של ניסיונות הצליחה הקודמים הושקע מאמץ גדול לתאום תקיפה מאורגנת ומתן סיוע גדול יותר, כאשר גנרל אדי החליט על פעולה ממוקדת בשאיפה לכתר את הכוחות הגרמנים סביב נאנסי. דיולואר (Dieulouard) הממוקמת כ-6.5 ק"מ דרומית לפונט-א-מוסון נבחרה כאזור הצליחה החדש לתמרון הכיתור המתוכנן. על פי תוכנית זו היה על רגימנט הרגלים 317 לחצות ראשונה ולאבטח את הנקודה לאחר הצליחה, ואז רגימנט הרגלים 318 יצלח מיד אחריו ויכבוש את האזור השולט הממוקם על "גבעת מוסון" לכיוון צפון. מיד לאחר מכן יונח גשר כבד וכוח משולב A יוכל לתקוף ולהשתלט על טירת סאלין (Château-Salins), מרכז מסילות ברזל חשוב באזור. כיון שרגימנט הרגלים 319 עדיין היה עסוק בלחימה בטול (Toul) הוא לא היה יכול להשתתף בהתקפה זו.
כיון שהכוחות הגרמנים ישבו בשטחים שולטים נדרש סיוע נוסף. ב-10 בספטמבר השמידו מפציצים מכוח המפציצים התשיעי גשר ליד קסטינה (Custines) כדי למנוע הגעת תגבורת מנאנסי, ובערב הפציצו את מוסון היל. כפעולת הסחה והטעיה, ארטילריה והפצצות מהאוויר כוונו בתחילה לפונט-א-מוסון.