ישיבה, הליכה: בגיל 7 חדשים, לאחר שלמד להתהפך מצד אל צד, התינוק מתחיל להתיישב, תחילה עם תמיכה ואחר כך ישיבה עצמאית. זחילה נלמדת אחרי גיל חצי שנה. בגילאי 7–13 חודשים מתחילה הליכה בעזרת חפצים ועד גיל שנה וחצי לכל המאוחר, התינוק מתחיל, בדרך כלל, ללכת באופן עצמאי, ולטפס מדרגות עם תמיכה. זחילה איננה שלב הכרחי בהתפתחותו התקינה של התינוק (, ראו גם).
חושים: תינוק נולד עם התמקדות עיניים לקויה מבחינה מעשית: אף שהראייה שלו היא בבירור והוא מסוגל להבחין בפרטים - הוא מתמקד בעצמים הנמצאים במרחק 16–20 ס"מ ואילו עצמים הרחוקים 30 ס"מ מעיניו נראים לו מטושטשים, ובמרחק גדול הוא רואה רק תנועה ואור. אולם ראייתו מתפתחת במהירות, ומגיעה להבשלה בגיל 7 חודשים. בניגוד לראייה, שמיעתו של התינוק מפותחת ביותר. תינוקות רגישים לטעם, לריח ולמגע. מעדיפים טעם מתוק ומעווים את פניהם בהריחם ריח דוחה.
התפתחות קוגניטיבית בינקות.
התפתחות קוגניטיבית, מתחילה בגיל 7 חודשים, ונמשכת בגיל שנה, אז הוא כבר מסוגל לבחון דברים ולהבין מעט (מציאת דברים מוחבאים, למשל), ואז מבחינים בהתפתחות הבנת השפה ויכולת הדיבור. במשך השנה השנייה מתפתחת הקוגניציה עוד, ומתחיל לשחק בדמיון. ההתפתחות הקוגניטיבית ממשיכה בגיל שלוש עם יכולת התאמה מלאה, תחילת אבחנה בין מעט והרבה ותחילת הבנה במספרים.
צורת הלמידה הפשוטה ביותר, למידת התרגולת (הביטואציה), שכיחה בתינוקות מגיל צעיר ביותר. למידה מסוג זה מאופיינת בכך שהתינוק (או האורגניזם הצעיר) מתרגל לגירוי לאחר שהוא נמשך זמן מה, ומפסיק להגיב אליו כאל גירוי חדש. נראה שלימוד התניה קלאסית אפשרי בגיל שלושה חודשים, ואילו לימוד התניה אופרנטית אפשרי כבר מרגע הלידה. יש הרואים את התפתחותו של התינוק כתהליך של עיצוב באמצעות התניות, אולם בעשורים האחרונים השקפות ביהביוריסטיות כאלו אינן זוכות לתמיכה רבה. הלימוד באמצעות "חיקוי" מחולק לכמה שלבים. בתחילה התינוק מסוגל לחקות רק פעולה שהוא עצמו ביצע. בשלב השני ובשלב השלישי יכולת החיקוי משתפרת בהרבה, אך עדיין נדרש מעקב מתמיד אחר הדמות שאותה מחקים ותשומת לב לביצוע החיקוי. בשלב הרביעי יכולת החיקוי מפותחת. הלמידה קשורה קשר הדוק למושג המוכנות. למידה אפשרית, כאשר יש מוכנות טבעית לקבל אותה.
התאוריה של פיאז'ה.
בתיאור ההתפתחות הקוגניטיבית בשלב הינקות מקובלת תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של ז'אן פיאז'ה, אף שיש החולקים על תאוריה זו. רוב הביקורת היא על שהתהליכים המתוארים בתאוריה מתרחשים בגיל מוקדם יותר מזה שבו טען פיאז'ה שהם מתרחשים. חקר ההתפתחות הקוגניטיבית בגילאי הינקות גם עוסק ברכישת שפה. בגילאי הינקות הלמידה היא באמצעות תרגולת, התניות וחיקוי.
התפתחות השפה והדיבור.
הבנת שפת האם של התינוק מתחילה כבר מגיל שלושה חדשים, כשבגיל 4 חודשים הוא מסוגל לזהות את שמו. יכולת ההבעה שלו מתחילה באותו גיל כשהוא מסוגל להביע הברות ספורות חסרות משמעות, המשתכללות בהדרגה ובסוף שנתו הראשונה של התינוק, הוא מגיע לכדי הגיית המילה ה'אמיתית' הראשונה שלו. בגיל 18 חודשים התינוק הממוצע מבין ומשתמש בכ-50 מילים. בחצי השנה השנייה מתפתחת יכולת הדיבור לכדי צירוף מילים למשפטים, אך כמעט ללא שימוש במילות יחס. בגיל שלוש השפה די מפותחת, עם יכולת הבנה של רוב המשפטים והבעתם בבהירות, הבנה וביצוע פקודות פשוטות, ושימוש במשפטים ארוכים יותר.
ילדות.
תקופת הילדות מתחילה על פי המקובל בסביבות גיל ארבע ומסתיימת בסביבות גיל שתים עשרה. התפתחות האדם בשלב הילדות ניכרת בתחומים רבים. הפסיכולוגיה ההתפתחותית עוסקת בתחום המחקר על התפתחות האדם בשלב הילדות, מכמה היבטים.
התפתחות אנטומית.
ההתפתחות הנוירולוגית המשמעותית מתרחשת בגילאי הילדות, והיא משפיעה על התפתחותו התקינה של הילד. עד גיל 10–11 רוב אזורי המוח כבר בשלים. בגילאי 6–12, גיל החלפת שיני החלב בשיניים קבועות, הילד גדל כ־45 ס"מ בממוצע; מכפיל את משקלו; בבנים מוכפלת גם מסת השרירים, כאשר הבנות מפגרות מעט אחריהם, אך בהתפתחותן המינית והפיזיולוגית, הן מקדימות את הבנים, ולקראת גיל 12 הפער ביניהם מצטמצם; מתרחשים שינויים במבנה הפנים. המוטוריקה הולכת ונשלמת בגיל הילדות, אך היא לא מאוזנת בהתפתחות הרגשית בוגרת. האינטגרציה בין מערכות ספציפיות בגוף מסתיימת בגיל 6–7, ובין אזורים לא ספציפיים בסוף שנות הילדות במקרים מקדימים, ובתחילת שנות ההתבגרות במקרים מאחרים. מערכות העירות, המוטיבציה והראייה הבוגרת מסיימות את התפתחותן בגיל 11, ובשנות הילדות המאוחרות משתפרת איכות הקשב והריכוז.
פסיכולוגיה התפתחותית.
הפסיכולוגיה המתייחסת ועוסקת בהתפתחות גוף האדם, מתעסקת בממדים ההתפתחותיים הנפשיים והפסיכולוגיים של התפתחות גוף האדם, בעיקר בגיל הילדות. ענף זה בפסיכולוגיה נקרא פסיכולוגיה התפתחותית והוא עוסק במגוון נושאים שבהם חלים התפתחות או שינוי וביניהם: התפתחות גופנית, התפתחות קוגניטיבית, התפתחות רגשית, הבנה מוסרית וגיבוש הזהות.
פסיכולוג התפתחותי מטפל בבעיות התנהגותיות, בעיות חברתיות ונפשיות אצל ילדים ובמקביל מלווה את הורי הילד במהלך הטיפול.
תאוריות מרכזיות בתחום הן:
התפתחות קוגניטיבית בילדות.
גיל הגן.
ילדי גן מתקשים בחשיבה רב ממדית. בדרך כלל הם נוטים להתרכז בפיסת מידע אחת בלבד בכל פרק זמן. קושי נוסף העומד בפניהם הוא הבחנה בין מציאות לבין מראית עין. עוד קושי קוגניטיבי הוא שזכרונם של הילדים חלש, בעיקר משום שאינם יודעים להשתמש בטכניקות שינון ודומות לאלו.
ילדים מתקשים להבין שנקודת מבטו של האחר שונה משלהם, בעיקר אם מדובר בהקשר מורכב. הם גם לא מסוגלים לתת סיבות נכונות לתופעות. בשלבים יותר מאוחרים משתפרת היכולת להסקת סיבה. בתחילה ינמק הילד התרחשויות בטבע בקיומם של כוחות על טבעיים ואחר כך בשל סיבות בטבע עצמו. עם זאת, במערכות פשוטות מסוגלים גם ילדי גן להבין ולנמק סיבתיות היטב.
תפיסות.
תפיסת השימור, לפי פיאז'ה, לקויה אצל ילדים. הילד אינו מסוגל להתמקד בכמה ממדים בו-זמנית. גישת עיבוד המידע מציגה הסבר שונה במקצת לבעיית השימור מזו הפיאז'יאנית. על פיה המעבר מתפיסת "אמת מותנית" המוסקת על פי תצפית וניסוי, ל"אמת הכרחית" המוסקת על פי הכרח לוגי. הוא העומד מאחורי השוני בהבנה. תפיסת מספרים מתחילה כבר מינקות ומפתחת בהמשך עם הבנה בסיסית של חיבור וחיסור, המשתכללת בהדרגה עם הגיל, כשבגיל 6 ההבנה משוכללת דיה. המיון מוגבל אצל ילדים, והם מתקשים למיין בעת ובעונה אחת על פי שני קריטריונים. אפילו המיון על פי קריטריון אחד רק בגיל שלוש או ארבע. הבנה מסוימת של טרנזיטיביות קיימת כבר בגיל ארבע, אבל תובענותו הקוגניטיבית של המושג אינה מאפשרת לילד להבינו אל נכון כל עוד משאביו הקוגניטיביים בכלל ומשאבי זיכרון העבודה בפרט, מוגבלים.
גיל בית הספר.
פיגום: מושג המתאר סיוע המושט כדי לקדם ילד קוגניטיבית ובהתאם לרמתו. מתברר ש"פיגום" יכול להינתן גם על ידי ילדים אחרים, אך ייתכן שילדים אלה ישגו כאשר ישימו דגש רב מדי על התוצאה ופחות על הדרכים להגעה אליה.
זיכרון: מחקר קלאסי בזיכרון מצא כי 7 פלוס/מינוס שתיים הוא מספר האובייקטים הממוצע שאדם יכול לשמור בזיכרון קצר הטווח (כיום יש ביקורת על ממצא קלאסי זה). אצל ילדים המספר קטן יותר, ובגיל 7–9 הוא עומד על חמש או שש מילים. מחקרים הראו שעם התקדמות הגיל חל שיפור משמעותי בשימוש בטכניקות עזר לזיכרון. תרגול שינון מועיל לילדים בגילאי 5 ו-6, אך הם פוסקים להשתמש בו כשחדלים להדריך אותם לעשות כן.
סיווג: עד גיל 7 הילד מתקשה לתפוס היררכיה בסיווג, המאפשרת לעצם אחד להשתייך לקבוצתו ולקבוצת האב שלו בעת ובעונה אחת. מגיל זה תפיסה זאת משתפרת, אך עד גילים מאוחרים (כיתה ד' - ה') ההבחנה לא תהיה שלמה והילד יתקשה להשתמש בה בצורה מוכללת ומופשטת. הילד המבוגר יותר כבר מסוגל למיין על פי יותר מממד אחד. אך עד גיל 8 יכולתו עדיין לוקה. הוא ממיין תחילה על פי הממד הראשון ואחר כך עורך תת-מיון על פי הממד השני, זאת בניגוד למיון הכפול המיידי שיירכש בהמשך.
התבגרות.
התבגרות היא שלב ביניים בהתפתחותו של אדם בין הילדות לבגרות. במהלכה חלים על המתבגר מלבד תהליכים פיזיולוגיים, גם שינויים קוגניטיביים, רגשיים וחברתיים המשפיעים אלה על אלה. אין הגדרה אחידה ומקובלת למשכה של ההתבגרות. עם זאת, רוב החוקרים מסכימים שהיא מתחילה בסביבות גיל 12, ומסתיימת בתחילת שנות העשרים. השינויים בגיל ההתבגרות מופיעים בנערות סביב גיל 10–12 שנים, ואצל הנערים בגיל 13 שנים. רק במאה ה-19 החלו לראות את תקופת ההתבגרות כתקופה נפרדת בחיים, וב־1904 הוטבע המונח "adolescence" (התבגרות). בראשית גיל ההתבגרות האדם כבר מגיע לבגרותו המינית, - אצל נערות בגיל שתים עשרה ואצל נערים בגיל שלוש עשרה.
שינויים אנטומיים.
עקב הפרשה מוגברת של הורמוני המין הזכריים - אנדרוגנים, והורמוני המין הנקביים - אסטרוגנים, מתרחשת שורת שינויים ביולוגיים. את תחילת השינויים הפיזיולוגיים בגיל ההתבגרות וקצב הופעתם קובעים גורמים שונים ובהם: רקע משפחתי-גנטי, תזונה ומצב הבריאות הכללי של הנער או הנערה.