תקופת ברזל II מחולקת לשני שלבים, החלק הראשון אופיין בבניית ביצור מסיבי כולל חומה ומגדל שמירה בצפונו של התל. משלב זה נמצאו כלים אופייניים לתקופה זו, כגון פכים מקרמיקה פיניקית דו-גונית וכן קרמיקה יוונית פרוטו-גאומטרית. בתקופת יישוב זה, נשלט אזור הכרמל בשלטון ממלכת ישראל שאף התחזק בתקופתו של אחאב. רק עם פלישתו של מלך אשור תגלת פלאסר השלישי בשנת 732 לפנה"ס, נותקו אזורי החוף מממלכת ישראל. האזור עבר לשליטתו של הפחה האשורי שישב בדור. אזור הכרמל התרוקן מתושביו וסביר שתושביו הישראליים הוגלו. שכבה זו הסתיימה באמצע המאה ה-8 לפנה"ס.
בשנת 1922 נחפרו כקילומטר מדרום לתל 7 קברים מתקופת הברזל שלדעת החופרים היו קשורים ליישוב בתל. הקברים היו חצובים בסלע רך בצלע ההר. רצפתם הייתה עשויה עפר כבוש ובכל אחד מהם נמצאה קבורה אחת או שתיים. החומר הקרמי בקברים כלל קעריות, קנקנים, פכיות, פכים ונרות. נמצאו גם טבעות, צמידים, ראשי חיצים וקרסי חכות דיג. על פי הממצא תוארכו הקברים לתקופת הברזל II.
התקופה הפרסית-הלניסטית.
שכבה II בתל מתוארכת לתקופה הפרסית-הלניסטית. לאחר פער יישובי באתר של כ-250 שנה חודש היישוב מסוף המאה ה-6 לפנה"ס. חלקו הצפוני של התל היה בתקופה זו הרוס לגמרי וגם חלקיו האחרים נפגעו קשה. שכבה זו מחולקת לשני שלבים: שלב ראשון A נמשך עד תחילת המאה ה-4 לפנה"ס. במרכז התל נמצא מבנה שאורך חזיתו כ-30 מטרים הפונה לרחוב. קירותיו, וקירות מבנים אחרים בשכבה, היו בנויים מאבן ומחוזקים בלוחות אבן גזית. שלב זה נחרב. על הריסותיו נבנה השלב הבא של היישוב, שלב B, שכלל יישוב מתוכנן עם ביצור, מבני ציבור ואחסון. בשלב זה נמצא מטמון מטבעות כסף שהתגלה בתוך פך שהיה טמון בתוך קיר מבנה. המטמון כלל 109 מטבעות רובן מצור. על פי מחקרו של לאמברט (C. Lambert), 14 מטבעות היו במשקל שנקרא "משקל צורי" שתוארך לתקופתו של אבגורס הראשון (שכבש את צור בשנת 385 לפנה"ס), יתרת המטבעות היו ב"משקל האטי" המתוארך לתחילת התקופה ההלניסטית. לדעת לאמברט המטבעות נטבעו בעכו. ממצא המטבעות מעיד על חשיבותה המסחרית של עיר זו בתקופה זו.
ממצאים נוספים משכבה זו היו כד יווני מזוגג מראשית המאה ה-5 לפנה"ס, שברי כלים וגביעים מעוטרים יווניים מסוף המאה ה-5 וראשית המאה ה-4 לפנה"ס. נמצא גם פסלון איילה יושבת, בסגנון שיוצר באיי הים האגאי בראשית המאה ה-5 לפנה"ס. כן נמצאו כלי נחושת ובהם פסלון של אריה רובץ. פסלון זה ביחד עם חרפושיות מצריות שנמצאו בשכבה, מעידים על קשרים מסחריים בין ערי החוף למצרים. (ממצא דומה נמצא גם באזור עתלית). על אחת החרפושיות העשויה אלגביש, נחרתה דמותו של הרקולס המתואר כרץ. זהו עיטור בסגנון ארכאי, המתארך את החרפושית למאה ה-5 לפנה"ס.
אפרים שטרן מעריך על פי ניתוח הממצאים שראשית היישוב מתקופה זו היה כעיר נמל פניקית שנוסדה בראשית התקופה הפרסית לאחר תקופה ממושכת שבה נעזב האתר. יישוב האתר היה חלק מההתפשטות של יישובים פיניקים שהתקיימה באזור זה ודרומה לו, וזאת בעידוד השלטון הפרסי. שלב זה שלב A, נהרס בשרפה בידי אחד הצבאות שלחמו בצור כנראה בין השנים 385-383 לפנה"ס. לאחר תקופת חורבן קצרה, שוקם המקום ונבנה שלב B שהתקיים עד כיבוש צור על ידי אלכסנדר הגדול בשנת 332 לפנה"ס.
במהלך המאות הראשונות לספירה, מרכז הכובד מתחזק בדרום מפרץ חיפה ביישובים כמו חיפה, שקמונה ומאוחר יותר גם קסטרא.
שלבים מאוחרים בתל.
שכבה I בתל כללה בעיקר חפירת פני שטח עד עומק של מטר אחד וכללה בעיקר קרמיקה הלניסטית ורומית מטיפוס "טרה סיגילטה" וחרסים בודדים מהתקופה הערבית הקדומה. המבנים נמצאו במצב השתמרות גרוע שלא איפשר את מיפוים.
דורון קורן
דורון קורן (נולד ב-30 בינואר 1954) הוא מבקר ספרות ומתרגם ישראלי. קורן עוסק גם בהנחיית חוגי תנ"ך.
ביוגרפיה.
קורן נולד בקיבוץ רמת הכובש, גדל שנתיים במושב תקומה ומגיל שש גר ולמד בלוד. את השירות הצבאי עשה בסיירת גולני, אחריו חי בירושלים שבע שנים (בה סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה) ואחר-כך עשר שנים בתל אביב (בה החל לעסוק בספרות ובעיתונאות, ובה התחתן ונולדו שלושת ילדיו). כיום גר במזכרת בתיה.
משנת 2006 עד 2012 שימש כמבקר ספרות ב-ynet ובמוסף הרדיו לספרות של קול ישראל. כתב ביקורות גם ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ", והיה מזוכי פרס ברנשטיין לביקורת ספרות בשנת 1984. ערך ספרים ותרגם ספרי פרוזה ושירה (בהם, "שירים של עזרא פאונד" וספר הילדים המחורז "אדגר הדחליל"). פרסם ספר שירה: "הכרתי איש נפלא". כן שימש כעורך ספרותי. בין היתר ערך את הספר "ייסורי יונה בחור" שהוא ספר היומנים של יונה בחור שיצא בהוצאת ירון גולן, ואת הספר "קרנבל" מאת איזק דינסן שיצא בהוצאת זמורה ביתן.
בתחום העיתונות – שימש עשר שנים כעורך בדסק החדשות של העיתון "חדשות", ועבד גם בעיתונות המקומית (כולל עריכת המקומון "זמן הנגב"). כיום עובד כמשכתב-עורך במוסף "גלריה" בעיתון "הארץ".
בתחום החינוך וההוראה – סיים לימודים בבי"ס מנדל למנהיגות חינוכית, כתב תוכניות הדרכה במשרד החינוך, לימד כמה שנים תנ"ך וספרות בתיכון ובמסגרות סדנאיות, ופרסם מאמרים על הוראת התנ"ך. ביוני 2009 התפרסמה במוסף "הארץ" כתבה שלו על חוויותיו כמורה לתנ"ך בחטיבת ביניים, שבה תוארו בעיות המשמעת הבוערות ותוכניות הלימוד שלטענתו היו גרועות ומעודדות-בוּרות. הכתבה חוללה סערה וגררה גל של תגובות קוראים בעיתון ובאינטרנט, בעקבות הכתבה קורן הוזמן למספר ראיונות בתקשורת ולפגישה עם שר החינוך אז, גדעון סער.
בדצמבר 2014 כתב קורן ביקורת בעיתון "הארץ" על ספר להוראת ביולוגיה בתיכון, ובה טען שאם מלמדים אבולוציה בבית הספר, צריך ללמד לצידה גם בריאתנות וטען עוד כי תורת האבולוציה איננה תורה מדעית תקפה במלואה.
קורן היה שותף לצד מנחם בן, מורהו וחברו (הוא "האיש הנפלא" מספר שיריו "הכרתי איש נפלא"), לעריכת האנתולוגיה "השירים הכי יפים בעברית - מאה שנות שירה ישראלית" (בן היה העורך), שהופיעה בשנת 2013 בהוצאת ידיעות ספרים, והודפסה בכמה מהדורות.
אשר עלמני
אשר עלמני (13 באפריל 1935 - 10 בפברואר 2018) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק כקשר שמאלי בשנות ה-50 וה-60. מגדולי שחקני מכבי חיפה בכל הזמנים.
עלמני הצטרף לקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה בשנת 1951, כשהיה בן 16, תחת המאמן אלי פוקס. בשנת 1957 הוזמן לסגל הלאומי של נבחרת ישראל למשחק ההפסד 5-4 לנבחרת המשנה הצרפתית. בסה"כ רשם עלמני 3 הופעות בנבחרת.
עלמני סייע למכבי חיפה לזכות בגביע המדינה הראשון בתולדותיה בשנת 1962, ואף בישל שני שערים בניצחון 2-5 במשחק הגמר מול מכבי תל אביב.
עלמני פרש בשנת 1968 לאחר שהופיע 266 פעמים במשחקי הליגה ובהן כבש 38 שערים, ו-41 פעמים בגביע המדינה בהן כבש 12 שערים. עלמני זכור בעיקר בשל הגינותו (לא הורחק או הוזהר במהלך כל הקריירה).
עלמני אימן במשך למעלה מעשרים שנים במחלקת הנוער של מכבי חיפה. רבים מכוכבי מכבי חיפה בעבר ובהווה שיחקו תחתיו.
ב-10 בפברואר 2018 נפטר בגיל 82.
בית הקברות הצבאי האמריקני בהולנד
צבי נחום בנימיני
ביטיס גבוני
בִּיטִיס גַּבּוּנִי (שם מדעי: "Bitis gabonica") הוא מין של נחש ארסי מסוג ביטיס ממשפחת הצפעיים, המצוי ביערות הגשם והסוואנות של אפריקה שמדרום לסהרה כולל אגן הקונגו. זהו לא רק המין הגדול ביותר בסוג ביטיס, אלא הוא גם הצפע הכבד ביותר, בעל שיני הארס הארוכות ביותר ובעל כמות הארס הרבה ביותר בין כל הנחשים הארסיים. הוא קרוי על שם מדינת גבון שבה תואר לראשונה (בקרבת העיר ליברוויל).
קיימים שני תת-מינים:
תיאור המין.
נחשים בוגרים מגיעים לאורך של 122–152 ס"מ. האורך המקסימלי שנמדד היה 220 ס"מ. ניתן להבחין בין זכרים לנקבות לפי יחס אורך הזנב לשאר הגוף: בזכרים הזנב מהווה בממוצע 12% מאורך הגוף ובנקבות רק 6%. פרטים בוגרים, ובמיוחד נקבות, כבדים מאוד.
הראש גדול ובצורת משולש והצוואר צר, בערך שליש מרוחב הראש. צמד קרניים מזדקף באזור הנחיריים, מזעריים בתת-המין המזרחי, אך גדולים בתת-המין הקרנפי. הניבים ארוכים יותר משל כל נחש ארסי אחר ועשויים להגיע לאורך של 55 מ"מ.
תת המין המערבי מצוי במערב אפריקה ונבדל בעיקרו מתת המין המזרחי בכך שיש לו צמד קרניים גדולות ליד הנחיריים. מאפיין זה מצוי גם אצל קרובו הביטיס קרנפי, אולם הביטיס קרנפי בעל צבעים בהירים יותר וראש צר יותר. תת-המין המזרחי לרוב קטן יותר.
תפוצה.
הנחש נפוץ בגינאה, גאנה, טוגו, ניגריה, קמרון, קונגו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, דרום סודאן, אוגנדה, קניה, טנזניה, זמביה, מלאווי, זימבבואה, מוזמביק, דרום אפריקה, גבון, סיירה לאון, חוף השנהב וליבריה. על פי הרשימה האדומה של IUCN מצב השימור של מין זה הוא פגיע עקב בירוא יערות.
התנהגות.
מצוי בדרך כלל ביערות גשם ואזורי יער נמוכים, אך עשוי להימצא גם בגבהים של עד 1,500 מטר.
הביטיס הגבוני הוא חיית לילה הידועה כבעלת תנועות איטיות. הביטיס צד את טרפו מן המארב, בדרך כלל מחכה פרקי זמן ארוכים ללא תנועה עד להופעת טרף מתאים. הוא נחשב נחש סבלני מאוד, גם כאשר מטפלים בו, ולעיתים נדירות מכישים או משמיעים קולות אזהרה.
נחשי הביטיס ניזונים ממגוון סוגי בעלי חיים כמו יונים, מכרסמים למיניהם, שפנים ונמיות. ישנם גם דיווחים על סוגי טרף פחות מצויים כמו קופים, דרבניים קטנים ואף על אנטילופה מלכותית, הקטנה שבאנטילופות.