אביו היה נווט בצי המלכותי הספרדי. הוא למד מ-1850 עד 1855, התחיל בצורפות (בהתאם לרצון משפחתו), אך החליט להמשיך בציור במקום זאת. בשנה שלאחר מכן, הוא נסע לפריז כדי להמשיך את לימודיו אצל תומאס קוטיר והוראס ורנה. בשנת 1858, הוא זכה במדליה בתערוכה ברומא על דמותו של פרנסיסקו דה קובדו כשהוא רואה את מרטין לותר בגיהנום. לאחר מכן, החליט להתמחות בציור סצנות היסטוריות. ב-1865, הוא חזר לספרד והוזמן על ידי סוכנות ממשלתית לצייר את הגנרל חואן פרים בקרב במהלך המלחמה הספרדית-מרוקאית.
לאחר הפלת המלכה איזבל השנייה, הוא חזר לז'ירונה. עם זאת, זמן קצר לאחר ייסוד הרפובליקה הספרדית הראשונה, הוא מונה למנהל מוזיאון הפראדו, במקומו של אנטוניו גיסברט, שהתפטר בגלל התנגדותו לממשלה החדשה. בעודו שם, הוא הקדיש את עצמו לפיקוח על שחזור הציורים העתיקים ביותר שבה. במהלך כהונתו קיבל המוזיאון כתרומה את "הציורים השחורים" של פרנסיסקו דה גויה, שהוסרו מהקירות בביתו של גויה והועברו לקנבס על ידי סלבדור מרטינס קובלס, משחזר אמנות ידוע. לאחר 1875, סאנס קיבל תואר אקדמי באמנויות יפות.
לקראת סוף חייו, הוא שינה שוב את סגנונו, הפעם בכיוון של ריאליזם. בשנת 1881, הוא קיבל את מה שתהיה המשימה הגדולה האחרונה שלו מאוניברסיטת ברצלונה לצייר את המלך אלפונסו ה-12 לבוש במדי מסדר גיזת הזהב. הוא גם עיטר כמה תיאטראות, כולל התיאטרון המלכותי, תיאטרון אפולו, ויצר ציורי קיר באלקאזר של טולדו.
מטסון
אזרחות ארצות הברית
הוברט זאטלר
הוברט זאטלר (בגרמנית: Hubert Sattler : 21 בינואר 1817 – 3 באפריל 1904) היה צייר נוף אוסטרי שעבד תחת השמות בדויים לואיס ריטשארד, א. גרוסן וגוטפריד סטאהלי - ריכן.
ביוגרפיה.
הוברט זאטלר נולד בזלצבורג; אביו, יוהאן מיכאל זאטלר, היה גם צייר נוף ויצר את פנורמה זאטלר של זלצבורג בשנים 1825–1829. הוברט תרם אותו ויותר מ-300 מיצירותיו של אביו לעיר ב-1870. הפנורמה מוצגת באופן קבוע במוזיאון הפנורמה שבתוך מוזיאון זלצבורג, יחד עם תערוכה מתחלפת שנלקחה מכ-150 הציורים שלו שבידי המוזיאון.
זאטלר סייר עם אביו ולמד ממנו תחילה רישום וציור, לאחר מכן למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בגיל 12, ואביו עבד איתו על רבות מיצירותיו המוקדמות.
עבודתו מאופיינת ברמת פירוט גבוהה, שבה הן הוצגו מתחת לתאורה בחדר חשוך ללקוחות המביטים דרך צמצם ולעיתים קרובות עדשה מגדילה. הוא צייר נופים במדינות רבות באירופה וגם במזרח הקרוב ובאמריקה הלטינית, כולל ציורי נופים טבעיים וערים. רישומיו היו מדויקים ועדכניים בצורה יוצאת דופן. הוא יצא למסעות ציור ולאחר מכן עבד בבית ממחקריו המפורטים ומתוך צילומים, בעוד שציורים קודמים התבססו על תחריטים ישנים.
במסעו ב-1842 למזרח הקרוב פגשה אותו אידה פייפר מווינה ונסעה עמו לזמן מה. ביומנה שפורסם, היא תיעדה כיצד נסקל על ידי אנשים מקומיים בעת שרטוט בדמשק. הוא הציג את הציורים שלו במדינות רבות, כולל בצפון אמריקה.
בשלב מאוחר בחייו בילה שנים רבות בווינה.
בנו של זאטלר, הוברט זאטלר, היה רופא עיניים.
הוא מת בווינה ונקבר בזלצבורג יחד עם אביו.
אייזק מנסור
אייזק מנצור (באנגלית: Isaac Mansoor; 30 במאי 1929 - יולי 2006), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-הודי, סגן אלוף המכביה השלישית (1950) במשחה ל-100 מטר חופשי. ייצג את הודו בשתי אולימפיאדות כשחיין וכשחקן כדורמים (לונדון 1948 והלסינקי 1952).
ביוגרפיה.
מנצור נולד וגדל במומבאי.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיים במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.4 דקות. נוסף לכך, בטורניר הכדורמים הוא סיים עם נבחרתו במקום תשיעי. הוא שיחק ב-3 משחקים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה להולנד (12-1) במשחק השני נבחרתו ניצחה את צ'ילה (4-7) ובמשחק השלישי נבחרתו הפסידה לספרד (11-1).
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה מנצור בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.5 דקות, אחרי סולומון יאק מדרום אפריקה (1:04.4 דקות) ולפני פרידנטל מאוסטריה (1:04.8 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:24.9 דקות, אחרי ישראל (10:07.6 דקות) ואוסטריה (10:42.0 דקות).
במשחקי אסיה הראשונים שנערכו בניו דלהי במרץ 1951 זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:28.8 דקות, אחרי סינגפור (4:19.8 דקות) ווהפיליפינים (4:23.2 דקות).
באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא סיים במקום 61 והאחרון, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.8 דקות. נוסף לכך, בטורניר הכדורמים הוא סיים עם נבחרתו במקום 17. הוא שיחק בשני משחקים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לאיטליה (16-1) במשחק השני נבחרתו ניצחה את צ'ילה (12-0)
נפטר ב-2006 בחיפה.
נעמי קובור
נעמי קובור, (במקור עד 1905 נעמי ברמן, בהונגרית: Kóbor Noémi; בודפשט, 12 באוגוסט 1896 – בודפשט, 8 במאי 1959) סופרת, מבקרת, מתרגמת יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה.
נעמי ברמן נולדה במשפחה יהודית כבנם של העיתונאי טמאש קובור ושל רוזה ארדאי. היא סיימה את בית הספר התיכון בעיר הולדתה והחלה לעסוק בספרות כבר מוקדם. לפני מלחמת העולם השנייה עבדה ביומון "אז אוישאג" (כלומר "העיתון" - Az Újság). את עבודתה הקדישה בעיקר לתיאור מגמות התקופה מחוץ לממלכת הונגריה. מ-1920 עד 1939 פרסמה את דרמות שלה וכן את הרומנים שלה. בתקופת השואה בקושי התפרנסה והוכרזה על ידי הממשלה, לרבות כל יצירותיה, כסופרים אסורים. בשנת 1945 בתום מלחמת העולם השנייה תרגמה יצירות מאת ארקדי גאידר, בוריס גורבאטוב, ולנטין קטייב, אלכסנדר קופרין אלכסיי טולסטוי.
קברה נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5B, קו 8, קבר 13).
חייה הפרטיים.
ב-20 בנובמבר 1928 נישאה בבודפשט לאישטוואן קאלוש, מנהל מלון באי מרגיט וסנטוריום, בנם של ליפוט קלוג ושל רגינה שוורץ.
דובשנייה (שיר)
דובשנייה הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר שחר סאול, ביחד עם הזמרת אגם בוחבוט והראפר והפזמונאי נורוז. השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2022, על ידי חברת התקליטים גאגא בוקינג, כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב על ידי סאול, רון ביטון, נורוז, רון נשר ואפי אישטה והופק על ידי אישטה ו-Triangle.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד ההשמעות של מדיה פורסט, והוא אחד השירים הישראליים הבודדים שנכנסו היישר אל המקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי סאול, רון ביטון, נורוז, רון נשר ואפי אישטה והופק על ידי אישטה ו-Triangle. במאקו סקרו את השיר וכתבו: "אחרי שהם מנסים כבר תקופה ארוכה למצוא את המקום שלהם בתרבות הישראלית, שחר סאול, אגם בוחבוט ונורוז הוציאו אתמול את "דובשנייה". יכול מאוד להיות שדווקא החיבור ביניהם הצליח ליצור את השיר שישנה להם את הקריירה". בגרסה המקורית של השיר השתתפו סאול ונשר ללא בוחבוט ונורוז, אך גרסה זו נגנזה בסופו של דבר.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-19 בינואר 2022, ביום יציאתו של "דובשנייה" כסינגל. את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי וחברת ההפקות רומס, שהם גם מנהליו של שחר סאול. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סאול ונורוז מדברים בטלפון. בהמשך. הוא מבקש ממנו לבצע קטע ראפ והקליפ מתחיל. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את סאול, נורוז ובוחבוט רוקדים לצד רקדני ליווי ומבצעים פעולות שונות.
נכון ליולי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-13 מיליון צפיות.
כמה שנים
כמה שנים הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה עם או בלי לאהוב. השיר יצא לאור ב-25 בינואר 2022, על ידי חברת התקליטים שרית הפקות וארומה מיוזיק..
רקע.
"כמה שנים" נכתב על ידי עדן בן זקן וצליל קליפי והופק על ידי יעקב למאי. הוא יצא לאור חודש לאחר יציאת הסינגל האחרון שלה בשנת 2021, "מה קרה?". במאקו סקרו את "כמה שנים" וקבעו כי: "השיר החדש של עדן בן זקן רק יצא אתמול וכבר הוא הזכיר לחלק מהמאזינים את "מאחלת לך", אחד מהלהיטים הישנים יותר של שרית חדד. סביר להניח שמדובר בסך הכל בהשראה, בכל זאת, ברור ש"כמה שנים" נכתב והולחן לגמרי "באווירה של פעם" כמו שתואר".
הארד
אברהם צבי הירש גרודזנסקי
הרב אברהם צבי הירש גרודזנסקי (? - ל' חשוון ה'תרצ"ח, 1937) היה ראש ישיבת רמיילס שבווילנה.
ביוגרפיה.
בן לרב דוד שלמה גרודזנסקי, רבה של איוויה שבליטא. שימש כראש ישיבת רמיילס שבווילנה.
אחיו הוא הרב חיים עוזר גרודזנסקי, בעל שו"ת אחיעזר ומגדולי הפוסקים בליטא.
הפארק הלאומי ת'ינגווליר
ואטנאיוקול
אויקיגיוש
אויקיגיוש (בהונגרית: Újkígyós) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם באויקיגיוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 5,716 תושבים ובשנת 2021 רק 4,844 תושבים.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-7 והעיר הוזכרה לראשונה בשנת 1398. ברבות השנים העיר נהרסה מספר פעמים והוקמה מחדש בשנת 1814 וקיבלה הכרה כעיר רשמית משנת 2009.
יהודי אויקיגיוש.
יהודים חיו באויקיגיוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
קייטיל רקדאל
וידאוגרפיה של שרה ברייטמן