לא ניתן לדעת בוודאות מה עלה בגורלה של היצירה עד שנת 1921, אז הועלתה בקרלסרוהה עם טקסט גרמני מאת אנטון רודולף. באותו הטקסט הגרמני הוצגה האופרה בווינה בשנת 1925, בשנת 1927 בברסלאו ובשנת 1928 בפראג. תרגום הדני נוצר על בסיס הגרסה הגרמנית בשנת 1923 בקופנהגן. הגרסה המקורית שוחזרה בשנת 1956 על ידי המוזיקולוג ומנצח ברנהרד פומגרטנר, שהיה חוקר ומטפח בולט של עזבונו של מוצרט. כמו כן בוצעה הקלטת מהגרסה האיטלקית המקורית ששוחזרה על ידיו.
שלושה עשורים נוספים עברו טרם קמה אופרה מוקדמת זאת של מוצרט מאפרה למצבה המקורי. בשנת 1983 הייתה הבכורה המודרנית הראשונה של הגרסה המקורית בשפה האיטלקית, שהתקיימה בזלצבורג במסגרת שבוע מוצרט, אם כי רק באופן קונצרטנטי. בעקבות בכורה זו באה ההקלטה המלאה הראשונה של האופרה שיכולה להיחשב לאותנטית. כיום, שתי הוצאות לאור פרסמו את היצירה במסגרת אוסף מוצרט שלהן: פיליפס ו-Brilliant Classic.
עלילה.
מערכה 1.
אהבה נרקמת בין פראקסו לבין דונה ג'אסינטה ובין סימון ונינטה. אולם במקרה של ג'אסינטה, הנישואין ידרשו את הסכמת אחיה, וגם נינטה תוכל להינשא רק באישור בעליה. החדרנית מגלה מיד כיצד לקבל את הסכמת האחים: צריך שיתאהבו. יש לכך הזדמנות מצוינת, כיוון שאז מגיעה רוזינה לביקור. הברונית ההונגריה מפורסמת ביופייה המיוחד. האוהבים רותמים את האישה בתוכניתם, שהיא כמובן מצטרפת מיד לתוכניתם. עד מהרה היא מפתה את פולידורו, שכן הוא היה "שונא נשים" רק מתוך סולידריות עם אחיו. עד מהרה הוא מעניק לגברת הנערצת מחמאות ומתנות רבות. עם זאת, קסאנדרו הוא אגוז קשה יותר לפיצוח. נגדו, יופי ופלירטוט לא שווים דבר. רוזינה משנה אפוא את הטקטיקה: מעמידה פנים שהיא תמימה וכובשת את ליבו באמצעות יהירותו של הגבר. קסאנדרו נהנה מעליונותו הנפשית על גברת יפה ומקסימה כזו. עד מהרה רוזינה משיגה שקאסנדרו מזמין אותה לגור בביתו באגף מגורים קטן שהוא ריהט עבורה.
מערכה 2.
רוזינה עוברת לבית קסאנדרו ומהר משיגה ששני הרווקים יריבו זה עם זה בגלל קסמה. בינתיים, ג'אסינטה ופראקסה מעמידים פנים שהם בורחים, נעלמים ולוקחים איתם את רכוש המשפחה שנשמר בקפידה. שני האדונים הקמצנים רוצים כעת רק דבר אחד: לקבל את כספם בחזרה. הם מבטיחים להינשא לבנות (ג'אסינטה ונינטה) שתשיגנה בחזרה את רכושן.
מערכה 3.
סימון ופראקסה, ברגע שהם שומעים את התפנית הבלתי צפויה, מחזירים מיד את הכסף שהושאל בסתר. גם ג'אסינטה מופיע במהירה. לא נותר אלא לקיים את החתונה. עם זאת, להפתעת כולם, יהיו שלוש חתונות במקום שתיים. קסאנדרו לא יכול לחיות בלי רוזינה, שמתיימרת להיות תמימה.
המוזיקה של האופרה.
בהופעת הבכורה של האופרה, הסימפוניה בסול מז'ור שצוין במספר KV 46 בוצעה כפתיחת היצירה ובאופן יוצא דופן ממוצרט, אריה מיצירה קודמת של מוצרט נכללה בחומר המוזיקלי, שמסומן KV 35. ב-21 האריות המופיעות ביצירה, מוצרט מאפיין כל דמות בצורה מדויקת להפליא בשים לב לגילו הצעיר. העיבוד המחודש של האופרה מגלה ידע מושלם של מוצרט בשפת האופרה האיטלקית כבר אז בגיל 12. בכל מקרה, המוזיקה מהנה מאוד למתעניינים באופרות של מוצרט.
לואיג'י קרלו פאריני
לואיג'י קרלו פאריני (באיטלקית: Luigi Carlo Farini; 22 באוקטובר 1812 – 1 באוגוסט 1866) היה פוליטיקאי, פיזיקאי והיסטוריון איטלקי שכיהן כראש ממשלת איטליה השלישי למשך מספר חודשים בין השנים 1862–1863.
ביוגרפיה.
פאריני נולד ברוסי, ליד רוונה, ממלכת איטליה הנפוליאונית, ב-22 באוקטובר 1812. לאחר שסיים קורס אוניברסיטאי בבולוניה בהצטיינות (שאותו קטע כדי לקחת חלק במהפכה של 1831, בהנהגת הקרבונארי), עסק כרופא ברוסי וברוונה. הוא רכש לעצמו מוניטין ניכר, אך בשנת 1843 דעותיו הפוליטיות שקראו לאיחוד איטליה הביאו לגירושו ממדינת האפיפיור. הוא התגורר בין פירנצה ופריז, ונע ברחבי אירופה כרופאו הפרטי של ז'רום בונפרטה (אחיו של נפוליאון בונפרטה). כאשר פיוס התשיעי נבחר לכס הקדוש והחל את שלטונו במגמות ליברליות ולאומיות לכאורה, שב פאריני לחצי האי האפניני (איטליה) ומונה למזכיר הכללי של משרד הפנים האפיפיורי.
הוא כיהן בתפקיד במשך קצת יותר מחודש, שכן כמו כל הליברלים האיטלקים האחרים הוא הסתייג מן האפיפיור אשר סירב לאפשר לחייליו להילחם נגד האימפריה האוסטרית, והתפטר עם שאר הממשלה ב-29 באפריל. פיוס התשיעי, שרצה לנטרל את השפעתם של הליברלים, שלח את פאריני לקרלו אלברטו, מלך סרדיניה, למסור לידיו את הפיקוד על חלק מהמשמר השווייצרי. פאריני שב ונבחר כחבר פרלמנט האפיפיורי מטעם פנצה, שוב מונה למזכיר משרד הפנים בקבינט מאמיאני, ומאוחר יותר המזכיר הכללי של משרד הבריאות הציבורי. הוא התפטר מתפקידו לאחר בריחתו של האפיפיור בשנת 1849 במהלך אביב העמים, ושב לתפקידו עם השבת הסדר למדינת האפיפיור בתמיכת הצבא הצרפתי. בהמשך, עם נטיית האפיפיור לעבר מדיניות שמרנית וריאקציונרית יותר מקודם לכן, התפטר וגלה לטורינו.
בהיותו בטורינו השתכנע שרק באמצעות בית סבויה ניתן לאחד את איטליה, והוא פרש את דעותיו הליברליות במספר עיתונים אשר היו נתונים להחזקתו של קמילו בנסו די קאבור. הוא גם כתב את יצירתו ההיסטורית הראשית: המדינה הרומאית בין 1815 ל-1850 ("Lo Stato Romano dal 1815 al 1850"), בארבעה כרכים (טורינו, 1850). בשנת 1851 מונה לשר ההוראה הציבורית בקבינט ד'אג'ליו, משרה בה כיהן עד מאי 1852. כחבר הפרלמנט של סרדיניה וכעיתונאי פאריני היה אחד התומכים החזקים ביותר של קאבור, וכן תמך במעורבותה של סרדיניה במלחמת קרים.
בשנים 1856–1857 פרסם שני מכתבים למדינאי הבריטי ויליאם גלאדסטון בנושא איחוד איטליה. כאשר עם פרוץ מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה גורש פרנץ החמישי, דוכס מודנה, והוקמה ממשלה רפובליקנית זמנית, נשלח פאריני כנציב סרדיניה למודנה; בסופה של המלחמה הפך לשליט רודני של העיר ופעל לספח אותה לתוך סרדיניה. הוא ניהל משא ומתן על ברית עם דוכסות פארמה, רומאניה והדוכסות הגדולה של טוסקנה, והפקיד בידי הגנרל פנטי את ארגון הצבא המאוחד של הליגה המרכז-איטלקית הזו. על אף התנגדותו של נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים, ארצות הליגה המרכז איטלקיות סופחו לכדי ממלכת סרדיניה.
לאחר שסיים את תפקידו באיחוד מרכז איטליה עם סרדיניה, שב פאריני לטורינו, איפה שהוענק לו עיטור כבוד מצידו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה וראש הממשלה קאבור מינה אותו לשר הפנים ביוני 1860. לאחר מסע האלף של ג'וזפה גריבלדי אל ממלכת שתי הסיציליות, פאריני התמנה למשנה למלך סרדיניה בנאפולי וזמן קצר לאחר מכן הוקמה ממלכת איטליה המאוחדת. פאריני התפטר מתפקידו כמשנה למלך זמן קצר לאחר מינויו עקב קשיים בריאותיים.
קאבור נפטר בשנת 1861, בעת כהונתו כראש ממשלת איטליה הראשון, ובשנה שלאחר מכן ירש פאריני את אורבנו רטאצי כראש ממשלה מטעם סיעת הימין (לימין נודעה בתור הימין ההיסטורי), ובמסגרת כהונתו בראשות ממשלת איטליה ניסה לקדם את מדיניותו של קאבור. ב-24 במרץ 1863 התפטר פאריני מתפקידו בראשות הממשלה עקב קשיים בריאותיים כאשר הספיק לקדם מעט מאוד מתוך הרפורמות להן ייחל. ב-1 באוגוסט 1866 נפטר פאריני לאחר שנים רבות של קושי בריאותי אשר בסופו של יום הוביל לנפילת הקריירה הפוליטית שלו. הוא נקבר בטורינו, אך בשנת 1878 שרידיו הועברו לכפר הולדתו רוסי. בנו דומניקו פאריני ניהל במהלך חייו קריירה פוליטית גם כן והיה לתקופה מסוימת נשיא בית הנבחרים של איטליה.
אנל אחמדהוג'יץ'
אנל אחמדהוג'יץ' (בבוסנית: Anel Ahmedhodžić; נולד ב-26 במרץ 1999 במאלמה שבשוודיה) הוא כדורגלן בוסני-שוודי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בורודו ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.
קריירת מועדונים.
תחילת הקריירה.
אחמדהוג'יץ' נולד במאלמה שבשוודיה, וגדל במחלקת הנוער של מאלמה המקומית.
נוטינגהאם פורסט.
ב-15 בינואר 2016 חתם אחמדהוג'יץ' בנוטינגהאם פורסט מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-30 בדצמבר ערך את הופעתו היחידה במועדון, בהפסד 1–3 לניוקאסל יונייטד במסגרת המחזור ה-24 לעונת .
מאלמה.
ב-28 בינואר 2019 חתם אחמדהוג'יץ' על חוזה לשלוש עונות במאלמה מליגת העל השוודית, המועדון בו גדל. ב-2 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת . זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו.
ההשאלה להוברו.
בחודש יולי 2019 הושאל להוברו מליגת העל הדנית למשך עונה. ב-15 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ארהוס ג'ימנסטיק פורנינג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת . ב-21 ביולי הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 1-1 נגד אסביירג במסגרת המחזור השני בליגה. הוא נקרא בחזרה למאלמה בחודש ינואר 2020, לאחר 19 הופעות ליגה ושער אחד במועדון.
החזרה למאלמה.
בחודש אפריל 2020 האריך אחמדהוג'יץ' את חוזהו במאלמה עד לחודש דצמבר 2023. ב-5 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת . הוא ערך 29 הופעות ליגה והבקיע שני שערים בעונה זו, בה זכתה מאלמה באליפות שוודיה.
ב-14 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–3 ליובנטוס במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022.
השאלה לבורדו.
בינואר 2022 הושאל לבורדו מהליגה הצרפתית עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה.
קריירה בינלאומית.
נבחרת שוודיה.
ב-9 בינואר 2020 ערך אחמדהוג'יץ' את הופעתו היחידה בנבחרת שוודיה, בניצחון 0–1 על נבחרת מולדובה במשחק ידידות.
נבחרת בוסניה והרצגובינה.