מנדלזון חיבר כמה אופרות ובלטים, שמונה סימפוניות וסימפוניה דרמטית בשבע תמונות, פואמה סימפונית, סוויטה לכלי מיתר, קונצ'רטו לצ'לו, שני קונצ'רטי לכינור ושניים לפסנתר, מוזיקה קאמרית, אורטוריות, קנטטות, מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע, יצירות כוראליות ושירים.
יצירות.
מוזיקה לבמה.
אופרטות.
1961 - "Anton Pann" (אנטון פאן) - לברית מאת יון רומאן וראדו אלבלה
מישל תומס
מחנה מאסר קאצ'ון
מחנה מאסר קאצ'ון (בהנגול: 개천 제14호 관리소) הוא מחנה עבודה בכפייה לאסירים פוליטיים בקוריאה הצפונית. השם הרשמי הוא קוואן-לי-סו (מושבת עונשין של עבודה בכפייה) מספר 14. המחנה ידוע גם כמחנה 14. אין לבלבל מחנה זה עם מחנה הריכוז קאצ'ון, שממוקם כ-20 קילומטר צפון-מערבה מהמחנה. הממשלה הצפון קוריאנית מכחישה את קיום המחנה.
מיקום ותיאור.
המחנה נוסד בסביבות שנת 1959 בנפת קאצ'ון שבמחוז דרום פיונגאן בקוריאה הצפונית. הוא ממוקם סמוך לאמצע נהר הטיידונג, המהווה את גבולו הדרומי של המחנה, וכולל בתוכו את הרי צפון הנהר. בגדה הדרומית של נהר הטיידונג שוכן מחנה הריכוז בוקצ'אנג (קוואן-לי-סו מספר 18). כליאה במחנה המאסר קאצ'ון נעשית לכל החיים, ללא אפשרות שחרור. המחנה ממוקם באזור הררי, אורכו כ-40 עד 50 קילומטר, רוחבו כ-30 קילומטר ומשוער שמוחזקים בו כ-15,000 אסירים. האסירים מועסקים בעבודת כפייה עד מותם. אנשים שלא ניתן לסמוך עליהם מבחינה פוליטית מועברים יחד עם משפחותיהם למחנה, ללא משפט, שם הם חיים בניתוק מוחלט מהעולם החיצון. המחנה כולל שלושה אזורי מעצר נפרדים לגברים, נשים וילדים בוגרים, המאוכלסים בצפיפות, וכן את המפקדה עם המנהלה ואת מגורי השומרים.
מטרה.
המטרה העיקרית של מחנה מאסר קאצ'ון היא ליצור הפרדה בין החברה הכללית ובין אנשים שלא ניתן לסמוך עליהם פוליטית, המסווגים כ"ללא כפרה", ולאחר מכן להפיק מהם את מירב התועלת האפשרית באמצעות עבודת כפייה. המונח "ללא כפרה" מתייחס לאנשים שרוצים להימלט מהממשלה הצפון קוריאנית או אנשים שאמרו דברים קשים על הממשל וכן ביצעו מעשים בעלי יסודות לא פלילים אחרים (לפי החוק הבינלאומי). כמו כן, אנשים שביצעו עבירות פליליות יכולים להישלח למחנה. עבודת הכפייה במחנה נעשית במכרות ובחוות באמצעים פרימיטיביים.
מצב זכויות האדם במחנה.
אסירים רבים נולדו במחנה בשל מדיניות הענישה לשלושה דורות של קוריאה הצפונית. המשמעות היא שכל אדם שנמצא אשם בביצוע פשע - שיכול להיות מעשה פשוט כמו ניסיון לברוח מקוריאה הצפונית - יישלח למחנה יחד עם כל משפחתו. יש שלושה דורות של אשמה: ההורים, האשם ומשפחתו הגרעינית. כולם ישלחו למאסר, אם כי לפעמים לפרקי זמן שונים. על פי עדותו של ניצול המחנה שין דונג היוק, על האסירים מוטלת עבודת כפייה קשה ומסוכנת במכרות ובמקומות עבודה אחרים, החל מ-5:30 בבוקר ועד לחצות הלילה. עבירה קלה גוררת עינויים ועבירות כבדות יותר יכולות לגרור עונש מוות. האסירים מקבלים מנות מזון קטנות שמורכבות מכרוב ותירס, כך שרובם חלשים ורזים. רבים מהם מתים כתוצאה מתת-תזונה. לפי אמנסטי אינטרנשיונל, כ-40% מאסירי כלל המחנות מתים מרעב, מחלות, תאונות עבודה והשפעות העינויים. אסירים רבים אכלו עכברושים, נחשים, חרקים וצפרדעים כדי לשרוד. בשר העכברושים נאכל כדי למנוע את מחלת הפלגרה, מחלה שכיחה במחנה שנגרמת כתוצאה ממחסור בחלבון ובוויטמין B3.
אסירים לשעבר במחנה.
רוב המידע הקיים אודות המחנה מתבסס על עדויות הניצולים. ידוע על שני אנשים בלבד שהצליחו לברוח מהמחנה ולעזוב את קוריאה הצפונית:
קבלת עול מלכות שמיים
אדי קיי תומס
ספריית פאלאטינה
ספריית פאלאטינה, או ביבליוטקה פאלאטינה (באיטלקית: Biblioteca Palatina) היא ספרייה ציבורית הנמצאת בעיר פארמה שבאיטליה. הספרייה נמצאת בארמון פילוטה (Palazzo della Pilotta) וממוקמת באותו מבנה יחד עם "הגלריה הלאומית" (Galleria nazionale), "תיאטרון פארנזה" (Teatro Farnese) ו"המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה (Museo archeologico nazionale) הספרייה נקראת על שם אפולוס פאלאטינוס מקדש האל אפולו שהיה קיים על גבעת הפאלאטיום בזמן אימפריה הרומית.
אין לבלבל ספרייה זו עם ספריית פאלאטינה בהיידלברג שהועברה ב-1623 לספריית הוותיקן.
שמות הספרייה.
ספריית פאלאטינה נוסדה ב-1761. במקור נקראה הספרייה "הספרייה המלכותית של פארמה" (Reale Biblioteca Parmense) . בתקופה הנפוליאונית באיטליה (1815-1796) היא נקראה "הספרייה הקיסרית" (Bibliothèque Imperiale) ו"הספרייה של העיר פארמה" (Bibliothèque de la Ville de Parme). בתקופת שלטונה של מארי לואיז, דוכסית פארמה (אשתו השנייה של נפוליאון בונאפרטה) בפארמה נקראה הספרייה "הספרייה הדוכסית" (Biblioteca Ducale) ולבסוף, לאחר איחוד איטליה נקראה "הספרייה הלאומית" (Biblioteca Nazionale).
היסטוריה.
לפני הקמת ספריית פאלאטינה שכנה בארמון פילוטה "ספריית פארנזה" שהועברה ב-1734 לנאפולי על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד. ספריית פאלאטינה נוסדה ב-1 באוגוסט 1761 על ידי פליפה דוכס פארמה. הוא מינה בצו שלטוני את פאולו מריה פצ'יאודי כאוצר וספרן מתוך כוונה ללכת בדרכיו של השר הראשי שתחתיו, גיום דו טילו (Guillaume Du Tillot), שהיה תומך נלהב בעקרונות הנאורות. לאחר שנפטר ב-1765, המשיך בנו של פיליפ, פרדיננדו את בניית הספרייה והיא נחנכה ב-1769 במעמד יוזף השני, קיסר האימפריה האוסטרית. הספרייה תוכננה על ידי האדריכל הצרפתי, אנמונד אלכסנדר פטיטו . תחת שלטונה של מארי לואיז התפתחה הספרייה. הדוכסית, שמינתה את אנג'לו פצאנה לספרן הראשי, רכשה את אוסף כתבי היד העתיקים של ההבראיסט הנוצרי ג'ובאני ברנרדו דה רוסי . כמו כן, היא בנתה ב-1834 אגף דרומי חדש בארמון בתכנונו של ניקולה בלוטי. אגף זה נקרא אולם מריה לואיג'יה ומשמש כאולם קריאה. ב-1889, לאחר איחוד איטליה שבעקבותיו הוגדרה הספרייה כ"לאומית", נפתח בספרייה אגף שיוחד למוזיקה.
במלחמת העולם השנייה, בחודשים אפריל-מאי ב-1944 הופצצה פארמה על ידי חיל האוויר המלכותי. הספרייה נפגעה קשות בהפצצה ואבדו לה 21 אלף ספרים וכתבי יד בין ההריסות.
כתבי היד העבריים.
בספרייה מצויים כ-1,600 כתבי יד עבריים עתיקים שנאספו בידי ג'ובאני ברנרדו דה רוסי חוקר נוצרי (אולי ממוצא יהודי, מת בשנת 1831) של התנ"ך, הדקדוק העברי, וכתבי יד. בין היתר רשם מידע בספר קטלוג על כתבי היד הרבים אותם ראה בספריות בעולם ושאת חלקם הוא רכש. יש מכתבי יד אלו שאינם קיימים עוד, ובעיקר אבדו בשואה, אך האוסף שלו עצמו שרד בלא פגע.
בין כתבי היד החשובים באוסף הוא כתב יד פארמה - אחד משני כתבי היד החשובים ביותר של המשנה.
בשנת 2000 הוציאה הספרייה הלאומית של ישראל קטלוג של כתבי יד אלו. את הקטלוג ערך בנימין ריצ'לר בסיועו של הפלאוגרף מלאכי בית-אריה. באוקטובר 2013 הודיעה הספרייה הלאומית כי חתמה על הסכם עם הספרייה באיטליה שבמסגרתו יעברו כתבי היד העתיקים שבעברית דיגיטציה ויונגשו לציבור דרך אתר הספרייה הלאומית. התהליך הושלם, וכיום כתב היד מוצג לעיון באתר "כתיב".
כמו כן, קיים בספרייה אוסף נוסף של כתבי יד עבריים עתיקים, קטן בהיקפו, "אוסף שטרן".
מספר אוטומורפי
מספר אוטומורפי הוא מספר טבעי שכאשר מעלים אותו בכל חזקה שהיא, התוצאה תסתיים בספרותיו של המספר עצמו. סדרת המספרים האוטומרפיים מתחילה ב־0, 1, 5, 6, 25, 76, 376, 625, 9376, וכו'.
המספרים האוטומרפיים מחולקים בדרך כלל לשתי סדרות, כאשר החלוקה היא בין כל המספרים האוטומרפיים אשר נגמרים ב-6 לבין כל המספרים האוטומרפיים הנגמרים ב-5.
בהינתן מספר אוטומורפי n בעל k ספרות כאשר formula_1, ניתן למצוא מספר אוטומורפי נוסף באמצעות הנוסחה:
formula_2
5ot היא סדרת כל המספרים האוטומורפיים אשר נגמרים בספרה 5. הסדרה מתחילה במספרים: 5 ,25, 625, 90625, 890625, 2890625.
בסדרה זו כל איבר נוסף בנוי מהאיבר הקודם. כך 25 בנוי מ 20+5 ו90,625 בנוי מ 90,000+625.
6ot היא סדרת כל המספרים האוטומורפיים אשר נגמרים בספרה 6. הסדרה מתחילה במספרים: 6, 76, 376, 9376, 109376, 7109376.
בסדרה זו כל איבר נוסף בנוי מהאיבר הקודם. כך 76 בנוי מ 70+6 ו-109,376 בנוי מ 100,000+9,376.
דויטשה בונדסבנק
הדויטשה בונדסבנק (בגרמנית: Deutsche Bundesbank – הבנק הפדרלי של גרמניה) הוא הבנק המרכזי והסמכות המוניטרית העליונה של גרמניה מאז הוקם ב-1957 והוא חלק מהמערך האירופי של הבנקים המרכזיים. בשל עוצמתו והיות גרמניה למדינה העשירה באיחוד האירופי זהו הבנק המשפיע ביותר מבין הבנקים של האיחוד האירופי. מטה הבנק ממוקם בפרנקפורט, גרמניה סמוך למטה הבנק המרכזי האירופי והוא הוקם כיורש לבנק המדינות הגרמניות (Bank deutscher Länder) שהוקם ביוני 1948 כיורש לרייכסבנק.
חסידות אשלג
חסידות אשלג היא כינוי למספר חצרות חסידיות-קבליות שקמו בישראל על ידי תלמידיו וצאצאיו של המקובל הרב יהודה לייב הלוי אשלג, המכונה בעל הסולם.
הדור השני.
לאחר פטירתו התמנו שני בניו, רבי ברוך שלום אשלג ורבי שלמה בנימין אשלג, לאדמו"רים.
בשנת תשט"ו (1955) פתח רבי ברוך שלום אשלג בית כנסת בביתו ברחוב מינץ (הראשונים) בבני ברק, שם מסר שיעורים לתלמידיו. בשנת תשל"ו (1976) פתח בית מדרש ברחוב חזון איש 81 בבני ברק.
בשנת תשכ"א (1961) פתח רבי שלמה בנימין אשלג בית כנסת וישיבה ברח' שד"ל בני ברק.