בניו ג'רזי, רייגן אמר שהעתיד של אמריקה נח בתוך לב המצביעים, ובמסר התקווה שמובע משיריו של ברוס ספרינגסטין, יליד המדינה. רייגן אף השתמש בשירו של ספרינגסטין, "Born in the U.S.A" (שבעצם נכתב נגד מלחמת וייטנאם, ללא ידיעת רייגן) כשיר הבחירות שלו עד שספרינגסטין הדמוקרט קרא לו להפסיק.
רייגן גם השתמש בתשדירי בחירות אפקטיביים. שניים מהזכורים בהם היו "בוקר באמריקה", שדיבר על הצלחתו בתחום הכלכלי ועל העתיד הטוב שסיפק לאזרחים, ו"הדוב בעצים" בו טען רייגן כי הוא מוכן לקבל גם הצעות שלום.
רייגן בן ה-73 היה הנשיא המבוגר ביותר אי פעם, ולאחר העימות הראשון עם מונדייל ב-7 באוקטובר, בו רייגן כשל, הועלו שאלות בנוגע לגילו ותפקודו. רייגן טען כי הלך לכנסייה "פה בוושינגטון" (העימות נערך בקנטקי), התייחס למדים הצבאיים כ"בגדי מלתחה" והודה שהוא מבולבל. בעימות עצמו מונדייל ניצח. הוא היה מוכן לתגובתו של רייגן מהבחירות הקודמות, "הנה אתה שוב מתחיל" ("There you go again") וטען שרייגן אמר זאת בנוגע לקיצוץ בתוכנית מדיקר, דבר שאכן ניסה לעשות ולא הצליח בשל הקונגרס הדמוקרטי. מונדייל גם ביקר את העלאת המיסים של רייגן ואת הגירעון, וטען שאם הבוחרים ישאלו את עצמם האם מצבם טוב יותר בהשוואה ללפני ארבע שנים, כפי שרייגן שאל ב-1980, הם יבינו שיש צורך במנהיגות חדשה. אולם ב-21 באוקטובר, בעימות השני, התחמק רייגן מנושא הגיל כשאמר שהוא "לא מתכוון להשתמש למטרות פוליטיות בגילו הצעיר ובחוסר ניסיונו של יריבי". מונדייל עצמו צחק, ולאחר מכן טען כי אם היו מצלמים אותו מקרוב היו רואים שבעצם בכה, מפני שהבין שהפסיד בבחירות. רייגן נטרל את נושא הגיל.
הביקור בבית-הכנסת.
בשבת, ה-26 באוקטובר רייגן נאם בבית כנסת היכל הִלֵל ("Temple Hillel"), שבלונג איילנד, ניו יורק. זה היה הביקור הרשמי הראשון של נשיא מכהן בבית כנסת, מאז שהנשיא הראשון ג'ורג' וושינגטון ביקר בבית הכנסת טורו ב-1790.נטען שמטרת הביקור היא להשפיע על הקהילה, שנחשבה "מובלעת דמוקרטית בלונג איילנד- אזור רפובליקאני". לפני נאום הנשיא, חזן בית הכנסת שר את התקווה, ואת המנון ארצות הברית. הנשיא חבש כיפה, הזכיר פעמיים את הביטוי "לעולם לא עוד", ודיבר רבות על מחויבותו למדינת ישראל, לשחרור יהודי ברית המועצות ולמאבק באנטישמיות ובאנטי-ציונות. אחר כך, רב בית-הכנסת העניק לנשיא שי בשם הקהילה- כיפה סרוגה בצבעי דגל ארצות הברית. אחרי הנאום בבית כנסת, הנשיא סעד סעודות שבת בצהריים בביתו של רב בית הכנסת, הרב מוריס שמואל פרידמן. בני משפחתו של הרב השתתפו בסעודה, כולל בנו, דייוויד פרידמן, לימים שגריר ארצות הברית בישראל.
תוצאות.
רייגן נבחר ב-6 בנובמבר בניצחון מוחץ, כשהוא זוכה ב-49 מדינות (ובכך היה אחד מהקרובים ביותר ליישם את אסטרטגיית חמישים המדינות אשר מטרתה היא לנצח בכל 50 המדינות של ארצות הברית). הוא השיג 525 אלקטורים (מ-538), שיא, והשיג 58.8% מהקולות. למרות פררו, 55% מהנשים בחרו ברייגן, והוא קיבל בין 54% ל-61% מקולות הקתולים במדינה, המספר הכי גבוה עבור רפובליקני. מונדייל זכה ב-13 אלקטורים (ממדינתו מינסוטה- בה ניצח בהפרש של 0.18% מהקולות- ומחוז קולומביה), והייתה זאת התוצאה הגרועה ביותר עבור מועמד מרכזי מאז הפסדו של אלף לנדון ב-1936 לפרנקלין דלאנו רוזוולט. מונדייל בחבר האלקטורים יותר מכל מועמד דמוקרטי אחר (פרט לסטיבן דאגלס שהשיג 12 ב-1860, כשהמפלגה הייתה מפולגת) למרות שהיו גם כאלה שקיבלו פחות קולות ממנו (אלטון פארקר, ג'יימס קוקס, ג'ון דייוויס וג'ורג' מקגוורן).
חוקרי מדעי המדינה דיברו על תופעה של כמיליון דמוקרטים שתמכו ברייגן- לבנים דרומיים ופועלים צפוניים שתמכו ברייגן בגלל השיפור במצב הכלכלי, עמדתו בנושא הביטחוני, וראו את הדמוקרטים כתומכי העניים והמיעוטים על חשבון מעמד הביניים. הוועדה הדמוקרטית הלאומית חקרה את הנושא לאחר מערכת הבחירות אולם גנזה את הדו"ח מתוך חשש מפגיעה במצביעים.
כשרייגן נשאל ב-1984 מה הוא רוצה לחג המולד, הוא התבדח וטען ש"מינסוטה הייתה יכולה להיות נחמדה". רייגן הפסיד במינסוטה גם בבחירות הללו וגם ב-1980, והייתה זאת המדינה היחידה בה מעולם לא זכה. הוא בנוסף הנשיא הראשון מאז וודרו וילסון שכיהן שתי כהונות ולא ניצח במינסוטה. הייתה זאת הפעם האחרונה בה מועמד רפובליקני הצליח לנצח בכל מדינה בצפון מזרח ארצות הברית ובמדינות החוף הפסיפי, לנצח לפחות במחוז אחד בכל מדינה, ולנצח בהוואי, מסצ'וסטס, ניו יורק, אורגון, רוד איילנד ווושינגטון. הייתה זאת גם הפעם האחרונה עד 2016 בה ניצחו הרפובליקנים בוויסקונסין, האחרונה עד 2004 בה זכו באיווה, והאחרונה בה ניצחו בווירג'יניה המערבית עד לשנת אלפיים. הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה בה המועמד המנצח ניצח בהפרש דו ספרתי בקולות (עשרה מיליון ויותר). למרות ההפסד הדחוק במינסוטה, ניצח רייגן בחמישה מתוך שמונה מהמחוזות שלה בקונגרס (ניקסון ניצח במחוז אחד בלבד במסצ'וסטס ב-1972), ורייגן הוא המועמד היחיד שזכה ברוב המחוזות של הקונגרס בכל מדינה.
זימברולו שי וולטורולו
זימברולו שי וולטורולו (ברומנית: Zimbrulu şi Vulturulu) היה עיתון שיצא לאור במאה ה-19, ביאשי, בנסיכות מולדובה. העיתון תמך באיחוד העתידי של נסיכות מולדובה עם נסיכות ולאכיה ומנוי שנתי לעיתון עלה שלושה מטבעות זהב.
גיליון בודד של העיתון, שנשלח לגאלאץ במאי 1858, זכה לפרסום מיוחד בשל הבולים שהודבקו עליו. הגיליון היה העותק הראשון בחבילה של עיתונים, שנשלחו בדואר לגאלאץ ועל הגיליון הראשון הודבקו בולי הדואר במחיר משלוח החבילה. בולי הדואר כללו שמונה בולי ראש פר, חמישה ברצף אחד, שניים בצמד ואחד בודד. הבולים הם מהמהדורה השנייה של הבולים הראשונים של נסיכות מולדובה ונושאים את הכיתוב PORTO GAZETEI, שמשמעו תשלום דואר עבור עיתונים - אלה היו בולים מיועדים למשלוח עיתונות בדואר.
הגיליון המבוייל נמכר לאספן בולים בעל חנות ספרים והמשך גלגול הבעלות לא ידוע, אך בשנת 1969, בעלי העיתון המבוייל הציגוהו בתערוכת בולים, בסופיה וזכו בפרס הראשון של התערוכה. בהמשך הבעלות על העיתון עברה לאספן שווייצרי ובשנת 2007, נמכר במכירה פומבית, ב-830.000 אירו, ליוסי חכמי, ישראלי תושב לונדון, בעבר מבעלי הפניקס חברה לביטוח.
פסח עיר-שי
פסח אישטוון עיר-שי (אירשאי) (בהונגרית: Irsai István; 6 באוקטובר 1896 – 1968) היה מעצב גרפי, צייר קוביסטי וטיפוגרף ישראלי-הונגרי. נמנה עם הגרפיקאים המובילים בארץ, יצר סגנון עיצוב מודרני חדשני, תרם רבות לגרפיקה הארץ-ישראלית בראשיתה ועיצב את גופן האות העברית המודרנית, "חיים". בין היתר עיצב כרזות של הנהגת היישוב ומוסדות המדינה, סמלילים של חברות, כרזות פרסומת ותעמולה ועוד.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות ועיצוב גופן "חיים".
עיר-שי נולד בשם אישטוון אירשאי בשנת 1896 בעיר בודפשט שבהונגריה, בנם של הרמינה (לבית נוימן) ואדולף אירשאי.
שירת כקצין זוטר בצבא האוסטרו-הונגרי. על שירותו במלחמת העולם הראשונה קיבל בשנת 1918 את עיטור הגבורה וארבע מדליות צבאיות.
למד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של בודפשט. לאחר סיום לימודיו עבד כמעצב גרפי. בהיותו פעיל בארגונים ציוניים, שילב את מומחיותו הטיפוגרפית עם לימוד השפה העברית ויצר גופן חדיש ומודרני, כיוון שלא היה בנמצא גופן עברי לשימושים גרפיים ככרזות וכותרות עיתונים. הגופן, שנקרא "חיים", עוצב בהשפעת סוגי הכתב החדשים של אותה התקופה, שאופיינו באותיות פשוטות וחסרות תגים (סן-סריף), ותאמו את אסכולת הבאוהאוס. חשיבותו של הגופן היא בכך שהיה הגופן העברי הראשון שהציג את האות העברית בקוויה הבסיסיים בלבד, ללא עיטורים נוספים, תוך שימוש בקווים ישרים ובצורות הגאומטריות הפשוטות ביותר האפשריות. עיצוב זה נתפס כחדשני כיוון שהיווה ניגוד לסגנונות עיצוב האות שהתבססו על הכתב המסורתי והתנ"כי, כדוגמת כתב סת"ם. חידוש נוסף בעיצוב הגופן הוא בכך שעובי הקווים האופקיים והאנכיים ברוב האותיות זהה. עיר-שי הותקף על חדשנותו, אך שאב עידוד מחיים נחמן ביאליק, ועל כן קרא לגופן על שמו.
בשנת 1925 נישא לאורלי לפקוביץ, והיה אב לרוברט ומריאנה. לאחר פטירתה נישא בשנת 1961 להילדה שטיין.
שתי עליות לארץ ישראל.
ב-1925 עלה עיר-שי לארץ ישראל. בארץ עיצב עבודות גרפיות, כותרות עיתונים וכרזות שבלטו ברחובות תל אביב עם אותיות "חיים" המקוריות. הטיפוגרף יאן לוויט, שביקר בארץ ישראל ב-1929, הכליל את האות בקובץ טיפוגרפי פרי עטו, ועל כן היא רשומה במקרים רבים על שמו של לוויט. יחד עם אביגדור המאירי ואליעזר דונת היה עיר-שי שותף לייסוד התיאטרון הסאטירי העברי הראשון, "הקומקום". וצייר את כל כרזותיו. בתוך כך עִברת את שמו, "אירשאי" (Irsai), ל"עיר-שי".
ב-1929 שב עיר-שי להונגריה והיה לאחד המעצבים החשובים בתנועה המודרניסטית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נותר בבודפשט וסבל את אימי שואת יהודי הונגריה. עיר-שי הוא מניצולי "רכבת קסטנר". כמו כל ניצולי הרכבת היה כלוא במחנה הריכוז ברגן-בלזן, שם צייר ממראות המחנה; הציורים נמצאים בארכיון בית לוחמי הגטאות שבקיבוץ לוחמי הגטאות. בשנת 1945 עלה שנית לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, המשיך בעבודתו כגרפיקאי וכתב מאמרים על טיפוגרפיה ועיצוב.
בשנת 1952 זכה עיר-שי בתחרות האו"ם לציור בול זכויות האדם.
נפטר בשנת 1968.
אליעזר דונת
אליעזר-לאיוש (לויקו) דוֹנת (בהונגרית: Donáth; 1902 – 1969) היה אדריכל, צייר ושחקן תיאטרון ישראלי, ממקימי התיאטרון הסאטירי העברי הראשון, "הקומקום".