יונתן ואלה, ילדיו של דוקטור עמנואל מרגוליס, השוקד לשים קץ לכל מכאובי הלב והנפש של האנושות, עוקבים אחר גנב החודר למעבדתו של אביהם ומגיעים לממלכת בבל המסתורית – עולם שבו כישוף ומדע, שדים ומכונות, מתערבבים זה בזה. בבל נשלטת בידי מסדר הנלחם בנגע מחריד – מגפת הכתמים האפלים, שמקורה בתהום האורבת במים שמתחת לאדמה. בממלכה נפוצה שמועה על הגחתו של כוח חדש ומאיים המכונה "הלווייתן". אלה מוצאת את עצמה מעורבת בפרשת אהבה אסורה להילל בן שחר, גיבור העם, ואילו גורלו של יונתן מצטלב בגורלה של נין אורמוז, יורשת העצר המכשפה היפהפייה. אט-אט מתבררים ליונתן ולאלה מקומם ותפקידם בסדר הדברים.
המים שבין העולמות.
בספר השני בטרילוגיה נאלצים האחים יונתן ואלה מרגוליס להתפצל במהלך המלחמה הפורצת בבבל בין תומכי המורדים לבין האחשדרפנים בהנהגתו של נסראדור המאיים. אלה מתלבטת בין זהותה האמיתית לבין התחפושת שתאפשר לה להישאר בקרבת אהובה הילל בן שחר, בעוד יונתן מגלה בהדרגתיות את כוחו המיוחד במינו שעלול למוטט לא רק את ממלכת בבל אלא גם את עולמנו. בינתיים יוצא הילל, מנהיג המורדים, למסע נואש אל עבר התהום, ואילו הנסיכה היפהפייה נין-אורמוז לומדת לפלס דרך בעולם אפל ואכזרי שאינו מוכר לה. ובמים שבין העולמות משייט לווייתן מסתורי ומטיל אימה.
המסע אל לב התהום.
בספר השלישי בטרילוגיה מתייצבים הגיבורים הצעירים לקרב האחרון והגורלי מול האויבים הרודפים אותם. יונתן מרגוליס יורד אל התהום עם ידידו השד פזוזו בחיפוש אחר מרפא לגורלו האפל, המאלץ אותו להמיט אסון על אנשים רבים. הנער והשד יודעים כי התהום היא היחידה שמסוגלת לתקן את המעוות, אולם הדרך למעמקים מפתיעה ורבת סכנות. אלה, אחותו של יונתן, משלמת את המחיר על אהבתה האסורה להילל בן שחר, מנהיג המורדים, ונושאת בתוצאות. ואילו נין-אורמוז, קיסרית בבל המודחת, נאבקת למען ממלכתה ונלחמת בנסראדור הרשע ובצבא האחשדרפנים שלו.
השפעות ותגובות.
ינאי ציינה כי הושפעה מטרילוגיית חומריו האפלים מאת פיליפ פולמן, וטרילוגיית ברטימאוס מאת ג'ונתן סטראוד.
פרל בניש
פֶּרְל בֶּנִיש (Pearl Benisch באנגלית, 1917 – מרץ 2017) הייתה סופרת חרדית מניו יורק, ידועה בזכות שני ספריה, "הרוח שגברה על הדרקון" ו"שאוני בלבכן".
קורות חיים.
פרל בניש נולדה בקרקוב למשפחת מנדלקר אביה אריה לייב מנדלקר היה בעל בית חרושת לייצור חוטים מכותנה ואחיה הגדולים למדו בישיבות פולין. התחנכה במוסדות "בית יעקב" והייתה מתלמידותיה של שרה שנירר. בשנות השואה נמלטה משפחתה לסלומניקי שם, בעקבות הלשנה של שכנה, הוסגרה המשפחה לנאצים והוריה, ארבעת אחיה ואחותה נרצחו. בניש ניצלה כי באותו יום עבדה בקרקוב. היא גורשה לפלאשוב שם עבדה במתפרות, לאחר פירוקו של המחנה הועברה לבירקנאו ומשם לאושוויץ, היא מספרת כי מספר פעמים נגזר דינה למוות בסלקציות, באחת הפעמים חברתה רבקה הורביץ סירבה ללכת ימינה אף על פי שנבחרה לחיות והעדיפה ללכת עמה שמאלה. בהמשך ניצלו על ידי טילי טינדר שכונתה "המלאך הלבן" של אושוויץ וטוני כץ ששירתו כאחיות במחנה והן הבריחו אותן מצריף הנידונים למוות.
לקראת תום המלחמה נשלחה בצעדת מוות לברגן-בלזן. היא שרדה את החיים במחנות והסלקציות למרות היותה מזת רעב ובעלת קומה נמוכה, בזכות תמיכה ושיתוף פעולה עם תשע מחברותיה ששהו עמה בכל המחנות. עשר הבנות הצעירות היו ידועות במחנה בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה") הן היו יחידה מגובשת במחנה, ומלבד דאגה זו לזו, סייעו בעניינים דתיים ואחרים במחנות.
לאחר השואה עברה לניו יורק נישאה והקימה משפחה.
פרל בניש נפטרה בסביבות גיל המאה, במרץ 2017.
גבולות בטיפול
גבולות בתחום הטיפול הנפשי מתייחסים להיבטים שונים המגדירים את מסגרת היחסים הטיפוליים. היבטים אלו מתייחסים לתפקיד המטפל, למגע בינו לבין המטופל, למרחב אישי, למקום ולזמן, להסדרי תשלום, לקבלת מתנות ולהענקתן, לחשיפה העצמית ועוד. מסגרת עבודה ברורה של גבולות ביחסים הטיפוליים משמעותית לטיפול מותאם ולהצלחת התהליך. המטופל יהנה מהיחסים הטיפוליים אם המטפל יוכל להתאים את הגבולות הטיפוליים ליחסים הטיפוליים ולקבוע את העיתוי והמינון שלהם בהתאם לצורכי מטופל. ההתנהלות מול הגבולות הטיפוליים, מתי הוא מאריך או מקצר את הפגישה, משנה את תדירותה, מתי הוא יוזם או מאפשר מגע, כל אלו תלויים במספר גורמים שיש להתחשב בהם לפני קבלת החלטה. להתנהלות זו יש השפעה מכרעת על התהליך הטיפולי, היחסים הטיפוליים והצלחת הטיפול.
הגבולות הם כללי בסיס ביחסים המקצועיים. הם יוצרים כללי התנהגות ומספקים קווים מנחים במצבים של חוסר בהירות שמטרתם להגן על המטופל ולמנוע ממנו נזק. יתר על כן, גבולות ברורים מסייעים למטופל והמטפל לצפות את הבאות ומייצרים מסגרת עבודה ליחסים הטיפוליים.
חשיבות הגבולות נובעת מהצורך של רוב המטופלים בגבולות, מרכיב משמעותי במניע של רוב המטופלים להיכנס לטיפול. כמו כן החשיבות נובעת מההבדלים בתפקידים של המטפל והמטופל בהם המטפל נמצא בעמדת כוח כתוצאה מהידע, הכישורים והניסיון. הבדלים אלו יוצרים תלות ואילו הגבולות מבטיחים למטופל כי המטפל תמיד יפעל בהתאם לאינטרס של המטופל. יצירה של גבולות הטיפול ושמירה עליהם חשובות להבניית הקשר הטיפולי, וזו אחריותו של המטפל להבטיח כי גבולות אלו נשמרים כדי שכל שהאינטרסים של כל מטופל יישמרו.
גבולות - הקשר היסטורי.
התפיסות הקלאסיות התייחסו לגבולות ביחסים הטיפוליים בנוקשות רבה וללא כל גמישות. גישה זו נבעה מהתפיסה של המטפל כלוח חלק ולכן מעשה שיכיר באדם האמיתי מאחורי דמות המטפל יפגע בתפיסה זו וביחסי ההעברה. מתוך תפיסה זו כל צורה של הגמשת גבולות היא פסולה והמאמץ להימנע ממנה הוא המעשה הנכון.
גורם משמעותי להתייחסות נוקשה לגבולות היה החשיבה על הסיבות ליחסים מיניים עם מטופלים. יחסים מזיקים אלו נתפסו כתוצאה מחציה של גבולות, ונדמה היה כי כל הגמשה של גבול היא בגדר מדרון חלקלק אל חציה שהשלכותיה מזיקות. לכן, יש להימנע מכל צעד של הגמשת הגבולות כי הוא עלול להוביל למעשים שאינם עומדים בסטנדרטים המקצועיים ולפגיעה במטופל.
התפיסה הקלאסית הוגדרה על ידי זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה, המתאר בכתביו גבולות נוקשים מאוד. עם זאת בתיאורי המקרה שלו הוא מתאר כי העניק למטופלים מתנות, שלח גלויות, השאיל ספרים והפר גבולות רבים. פרויד לא שמר על הפרדה בין חייו הפרטיים לחייו המקצועיים. דוגמה לכך הייתה יחסיו עם שנדור פרנצי, מטופל שלו ועמית למקצוע. הוא ערך איתו פגישות טיפוליות במהלך חופשות שהתקיימו בצעידה משותפת בטבע ובתדירות שונה מהשגרה ובמקביל לארוחות משותפות. דוגמה נוספת להיעדר הגבולות היא הטיפול שערך פרויד לבתו, אנה פרויד. חריגות דומות לאלו התקיימו גם אצל תאורטיקנים מרכזיים אחרים כמו מלאני קליין שערכה טיפול במהלך חופשה כשהמטופל שוכב על מיטתה בחדר המלון ודונלד ויניקוט שנתן למטופליו קפה ועוגיות בסיום מפגשים ובמקרים מסוימים חשף את ההעברה הנגדית שלו, אחז ביד מטופלת וכדומה. מרבית מהתנהגויות אלו אינן מקובלות היום בתחום הטיפול.
תפיסת המטפל כלוח חלק היא תפיסה שמטבעה ניתן לשאוף אליה, אך היא אינה מציאותית ולא יכולה להתקיים. שנית, לא כל המטפלים הם פסיכואנליטיים. הטיעונים לטובת גישת הלוח החלק אינם תואמים עם מגוון גישות ותאוריות מתחום הפסיכותרפיה. בנוסף, הטיעון שכל הגמשת גבולות מובילה לחציה של גבולות וליחסים לא הולמים בין מטפל ומטופל היא מטעה. יש עדויות משמעותיות לכך שמטפלים יכולים להגמיש את הגבולות ולהימנע מלהיגרר לניצול או לנזק.
תאורטיקנים שונים הטילו ספק בקיומו של מדרון חלקלק. למרות שיש מוסכמה שתופעה זו אכן קיימת, הם טענו שלפחות חלק מהגבולות ניתן להגמיש בלי לגרום לנזק או ליחסים מיניים. למעשה הם הדגישו שברוב המקרים הסיכוי לפול למדרון החלקלק הוא נמוך ומאידך קיימות אינספור דוגמאות בהן חצית גבולות הובילה לשיפור בתוצאות הטיפול.
על פי הספרות בת זמננו יש לשקול את האפשרות שמטפלים יכולים לחצות את הגבולות בלי להפר אותם, אבחנה שעשו בשנת 1993 גות'ייל וגאברד.
לפני כן כל חצייה של הגבולות נחשבה להפרה מסוכנת שלהם, ולכן כל חצייה היא מזיקה למטופל ויש להימנע ממנה. אך עם ההבנה שלנו את הגבולות כיום אנו מבינים שהשמירה הקנאית עליהם אינה אפשרית ויתר על כן, שינוי מסוים בגבולות יכול לקדם את התהליך והיחסים הטיפוליים. גישה נוקשה שלא מאפשרת כלל גמישות מתוך פחד להפר סטנדרטים מקצועיים או פחד להזיק למטופל, עלולה למעשה להיות בעלת סיכוי גבוה יותר לגרום לו נזק. אין בנמצא כללים אחידים לכל בנוגע לגבולות שיתאימו לצרכים הייחודיים של כל מטופל ומטופל.
ההתייחסות לגבולות.
הימנעות מדיון בגבולות שמונעת מהפחד להפר אותם יוצרת סביבה טיפולית סטרילית. למשל, הימנעות מוחלטת ממגע, מהארכת משך הטיפול או מחשיפת פרטים אישיים יכולה לפגוע ביעילות הטיפול ואף להסב נזק ליחסים הטיפוליים ולמטופל עצמו. לכן האבחנה בין חציית גבולות והפרתם היא מאתגרת.