במאי של אותה שנה הפליג ריצ'י לפורטוגל, ובזמן שהמתין לספינה למד זמן קצר באוניברסיטת קוימברה. ב-24 במרץ 1578 הפליג ריצ'י מליסבון יחד עם קבוצה של שנים עשר מיסיונרים שעשו דרכם להודו, בהם היו רודולפו אקוואוויווה (אחיינו של ראש מסדר הישועים לעתיד וכיום קדוש נוצרי) ומיקלה רוג'רי (Michele Ruggieri 1543-1607), שעתיד היה למלא את תפקיד החלוץ בהקמת המיסיון בסין. ריצ'י הגיע לגואה שבהודו, מרכז השלטון הפורטוגזי במזרח הרחוק, ב-13 בספטמבר של אותה שנה. בגואה המשיך ריצ'י את לימודי ההסמכה לכמורה. בשל בעיות בריאות נשלח ריצ'י לקוצ'ין שבדרום הודו ושם הוסמך ככומר ב-1580.
באפריל 1582, עם חזרתו לגואה, קיבל ריצ'י הוראות להפליג לסין. האב אלסנדרו ואליניאנו (Alessandro Valignano) שהיה החונך של ריצ'י בלימודיו ברומא, ושמאוגוסט 1573 היה אחראי על כל המיסיונים של הישועים במזרח הרחוק, זימן את ריצ'י ואת חברו לספסל הלימודים – מיקלה רוג'רי למקאו. ריצ'י הגיע למקאו ב-7 באוגוסט 1582.
ניסיונות הנצרות לחדור לסין.
מיסיונרים נוצרים הגיעו לסין כבר במאה ה-5 כשהנסטוריאנים, שכנסייתם נחשבה כנצרות, נדחקו למרכז אסיה ופעולת המיסיון שלהם הגיעה בסופו של דבר לבירת סין. המנזרים הראשונים נוסדו ב-635, אך בסוף שושלת טאנג (618-907) הורחקה הקהילה הנסטוריאנית מסין.
ניסיון נוסף לייבא את הנצרות לסין נעשה בימי הקיסר משושלת יואן, קובלאי חאן. האפיפיור, שקיבל באמצעות מרקו פולו בקשה מקובלאי חאן לשלוח 100 מלומדים נוצריים, שלח תחילה נזיר פרנציסקני ב-1294, וב-1342 נשלחו 32 מיסיונרים לסין, אלא שתוך פחות מ-25 שנה אסרה שושלת מינג, שירשה את שושלת יואן, על כניסת זרים לסין והנצרות נעלמה מסין בפעם השנייה.
הישועים ראו באוכלוסייה הענקית של סין כר נרחב להתנצרות, ועשו ניסיונות חוזרים ונשנים להיכנס למדינה. המיסיונר פרנסיסקו חאווייר היה הראשון שניסה לקבל אישור להיכנס לסין, אך בסופו של דבר מת ב-2 בדצמבר 1552 באי הסיני שאנגצ'ואן, 14 קילומטר מהחוף הדרומי של סין, בעודו ממתין לאישור המיוחל. הישועי מלכיור נונייז בארטו (Melchior Nuñez Barreto) היה הראשון שהורשה להיכנס לסין לתקופה קצרה (1555) ואחריו הורשו נזירים דומיניקנים, אוגוסטינים ופרנציסקנים לשהות בסין זמן קצר בטרם גורשו.
האב ואליניאנו, האחראי על כל המיסיונים של הישועים במזרח הרחוק, היה הראשון שהבין את סיבת הכישלונות הקודמים. הניסיונות הקודמים נעשו בצורה בלתי מתוכננת, כשהמיסיונרים, שלא הוכנו כראוי, ניסו לכפות מנהגים מערביים ואת השפה הלטינית בפולחן הדתי. ואליניאנו החליט שיש לבצע סינון קפדני של האנשים אותם ישלח לסין, ולהכין אותם היטב למשימה על ידי הכרות מעמיקה עם התרבות הסינית ולימוד השפה הסינית. כבסיס יציאה נבחרה מקאו, המושבה הפורטוגזית שהוקמה ב-1557 על חצי אי בחופה המזרחי של סין. מקאו הייתה מושבה משגשגת וסינים רבים חיפשו בה עבודה. הישועים הקימו מיסיון במקאו כבר ב-1571, אם כי עיקר פעילותו הייתה דווקא ביפן.
ראשית זימן ואליניאנו למקאו את האב רוג'רי, שהגיע לשם ביולי 1579. המשימה הראשונה שהוטלה על רוג'רי הייתה לימוד מנדרינית, ניב של השפה הסינית שבו דיברו הפקידים והמשכילים בכל רחבי האימפריה של סין. אף על פי שהתקדמותו בלימוד השפה הייתה איטית, היא הספיקה כדי שיוכל ליצור תקשורת עם פקידי הממשל הסינים במהלך שני מסעות קצרים לסין (1581-1580), ולקבל מהם שיתוף פעולה בלתי צפוי. לאחר מאמצים אישר מושל המחוזות גואנגדונג וגואנגסי, גְווֹ יִינְגפּינְג, לרוג'רי להיכנס לסין עם האב ריצ'י ולהתגורר באופן קבוע בבית בסמוך למגורי המשנה למלך בג'אוצ'ינג, אז עיר הבירה האדמיניסטרטיבית של גואנגדונג. השניים הגיעו לג'אוצ'ינג דרך גואנגג'ואו, בירת גואנגדונג כיום, ב-10 בספטמבר 1583.
סין – השנים הראשונות.
ג'אוצ'ינג (1583–1589).
רוג'רי וריצ'י הגיעו לג'אוצ'ינג על פי הזמנת המושל המקומי, וָאנְג פָּאן, ששמע מרוג'רי בביקורו הקודם על כישוריו של ריצ'י כמתמטיקאי וכקרטוגרף. השניים הגיעו כשהם מגולחים למשעי ומגולחי ראש ולבושים כנזירים בודהיסטים. בעזרת המושל הם רכשו חלקת קרקע שעליה נבנה בית קטן ובו קפלה. מלוחיות שנמצאו אחר כך במקום, ברור שהסינים חשבו את המיסיונרים לבודהיסטים, ורוג'רי וריצ'י רק חיזקו אשליה זו, שכן מטרתם הייתה להפיץ את הדוקטרינה הנוצרית בהיחבא. כשנשאלו על ידי סינים מה מטרת בואם לסין ענו שהם "אנשים דתיים שעזבו את ארצם במערב הרחוק לאחר ששמעו על הממשל הטוב הנודע של סין, מקום בו היו רוצים להישאר עד מותם, כשהם משרתים את האל, המושל בשמים".
השניים היו צריכים להתגבר על האמונה המוצקה של הסינים בעליונותם התרבותית והמדעית על כל העמים הזרים שנחשבו על ידי הסינים כברבריים. הם עשו זאת באמצעות פנייה לרגש הסקרנות של הסינים כשהם מראים למבקרים המלומדים בביתם חפצים שהביאו מאירופה. החפצים כללו שעונים בגדלים שונים, מכשירים מוזיקליים, מתמטיים ואסטרונומיים, מנסרות שהראו את צבעי הקשת, ציורי שמן, ספרים שהראו באמצעות שרטוטים עבודות ארכיטקטוניות מאירופה וציורים ומפות של ערי המערב. מבלי לומר זאת בצורה מפורשת הם הראו לסינים המשכילים כי אולי בכל זאת יש מה ללמוד מזרים אלו. השמועה על השניים התפשטה ורבים באו לבקרם ולהתעניין במקומות מהם באו ולשמוע על המלומדים בארצם.
אחד החפצים שמשך במיוחד את תשומת לבם של הסינים הייתה מפת העולם. לסינים הייתה כבר מפת עולם ששורטטה כפי שהסינים ראו את העולם, כך שסין תופסת את רוב המפה ושאר העולם "הברברי" תופס חלק מזערי. המלומדים הסיניים מחו בתחילה על החלק הקטן שהוקצה לסין במפת העולם, אבל לאחר שיחות עם ריצ'י בהן הסביר כיצד נבנתה וכיצד הקפידו הקרטוגרפים שבמערב לשרטט כל מדינה בגודלה היחסי ובמקומה המדויק, הודו חלקם שייתכן שמפת העולם שלו מדויקת יותר. אז נתבקש ריצ'י להכין את מפת העולם מחדש, כששמות המקומות ותיאורם בסינית. ריצ'י השלים את "המפה הגדולה של עשרת אלפים המדינות" ב-1584, ובה הקפיד לשרטט את מקומה המרכזי של סין. מושל ג'אוצ'ינג, שאהב את התוצאה הסופית, הדפיס אותה בכמה עותקים וחילק אותם כמתנה למכריו. ריצ'י שכלל את המפה בהמשך דרכו בסין והוציא כמה מהדורות, כשהוא נעזר בגאוגרפים סיניים. יצירת המפה השתלבה עם מטרתו הנסתרת של ריצ'י - לשכנע את הסינים לשמוע על הדת הנוצרית. היה ברור לו, כי כל עוד הסינים מאמינים בעליונותם המדעית והתרבותית המוחלטת על פני שאר העולם, הם לא יהיו פתוחים לקבל מרות של דת שמקורה מחוץ לסין. החל מהרגע שסינים משכילים שבאו איתם במגע החלו להסכין לעובדה שיש לריצ'י ורוג'רי ידע חדש, החלו השניים לדבר גם על מנהגי הנצרות בארצות מוצאם כשהם משווים את התאולוגיה הנוצרית להגיון טבעי ולתורה של המלומדים הסינים הקדומים. השוואת האמונה באל עליון וחוקי המוסר הנוצריים למנהגים ולמסורות העתיקים של המקומיים, ולעיתים השילוב ביניהם, הייתה שיטה שהישועים דגלו בה, והיא התבררה בסופו של דבר כדרך המוצלחת ביותר מבחינתם. אף שרוג'רי וריצ'י הסכימו ביניהם כי על מנת לשכנע את הסינים בצדקת הנצרות יש להראות כיצד האמונות הסיניות המסורתיות מתמזגות עם התאולוגיה הנוצרית, התפתחו ביניהם חילוקי דעות לגבי הדרך הנכונה. ריצ'י, שהעדיף את חברת המשכילים הסינים, דגל בשילוב עם הקונפוציאניזם, בעוד שרוג'רי, שהתערה בחברתם של פשוטי העם, דגל במסורות הנפוצות יותר של בודהיזם וטאואיזם.
ב-1584 השלים רוג'רי כתיבת קטכיזם (מדריך להלכות ולתפילות של הדת הנוצרית) בסינית, שאותו נהגו רוג'רי וריצ'י לחלק לידידיהם כמתנה. רוג'רי וריצ'י החליטו שהכינוי הנכון ביותר בסינית למושג האלוהים בנצרות הוא "טְייֵנְג'וּ" (tianzhu - שליט השמים), לאחר ששמעו את אחד מתלמידיהם מתייחס כך לציור של ישו. מטרתם הסופית הייתה להגיע אל קיסר סין. על פי הניסיון באירופה, הדרך המהירה ביותר לנצר אומה הייתה לשכנע את העומד בראשה להתנצר.
במקביל המשיכו השניים להעמיק את ידיעותיהם בסינית, בייחוד בלימוד הספרים הקלסיים. השניים הכינו מילון פורטוגזית-סינית, הראשון בשפה אירופאית כלשהי, שעבורו הם פיתחו שיטה לתעתק מילים מסינית באלפבית לטיני. כתב היד הלך לאיבוד בארכיונים של הישועים ברומא, נתגלה מחדש רק ב-1934, ויצא לאור רק ב-2001. במסגרת לימודיו החל ריצ'י לתרגם ללטינית את "ארבעת הספרים" (四書 – שי שוּ) המשמשים כבסיס לקונפוציאניזם, התרגום הראשון של הקלסיקה הסינית לשפה אירופית. ריצ'י הוא שבחר לכנות את הפילוסוף הסיני קוֹנְג-פוּ דְזְה בשם הלטיני בו הוא מוכר כיום במערב - קונפוציוס. בנוסף פיתח ריצ'י את השיטה הראשונה לתעתיק סינית לאלפבית לטיני, שיטה בה נעשה שימוש במילונים ובלקסיקונים הראשונים שהוכנו למיסיונרים שנשלחו לסין.
בנובמבר 1588 שלח ואליניאנו את רוג'רי בחזרה לרומא, במטרה לגייס את תמיכת האפיפיור במיסיונים של הישועים, והוא מת שם ב-1607 מבלי שהצליח להיפגש עם האפיפיור. במקומו של רוג'רי נשלח לג'אוצ'ינג אנטוניו דה אלמידה (Antonio de Almeida), שהיה עדיין מתלמד, ולכן נפל בחלקו של ריצ'י הכבוד והנטל של הקמת הכנסייה הקתולית בסין.
שאוגואן (1589–1595).