ומוסיף פרופסור רייך
מבנים נוספים מהתקופה נתגלו בחפירות קתלין קניון ויגאל שילה אחריה, והם כוללים שרידים של מבני מגורים. באחד מהם נמצא, מתחת לרצפה, כד ובו שלד תינוק, צורת קבורה הנפוצה בתקופת הברונזה. בחפירותיו של יגאל שילה נחשפו גם כלי חרס, כלים דקורטיביים מעצם ותכשיטים.
ממצאים נוספים מהתקופה הן מערות קבורה שנתגלו פזורות סביב העיר. הבולטות שבהן נמצאו בחפירות כנסיית דומינוס פלוויט. במערה ששימשה עד סוף תקופת הברונזה המאוחרת נמצאו כ-1,200 כלי חרס, כלי בהט, כלי מתכת, חפצים שונים מעצם וחרפושיות.
מערת קבורה נוספת נחשפה בסוף המאה ה-19 ליד אבו תור והממצאים שנאספו בה נעלמו. על פי התיעוד נמצאו במערה כ-400 כלי חרס ובהם כדים בני 4 ידיות המאפיינים את התקופה. הכלים הונחו בשולי המערה ובמרכזה הונחו הנפטרים.
מערכת המים.
מערכת נוספת שנחפרה מספר פעמים ונידונה רבות היא פיר וורן - מערכת המים הקדומה של ירושלים. המערכת נתגלתה ותוארה לראשונה על ידי צ'ארלס וורן בשנת 1867, בשנים 1998–1997, נחקר פיר וורן והשטח שלמרגלותיו בידי רוני רייך ואלי שוקרון, שגיבשו מסקנות חדשניות לגבי המערכת. לפי התאוריה החדשה של רייך ושוקרון, השלב הראשון של ההשתלטות על מי מעיין הגיחון נערך בתקופת הברונזה התיכונה, כאשר סביב המעיין נבנו 2 מגדלים מאסיביים, נחצבה הבריכה, ונחצב החלק האופקי של מערכת פיר וורן שאיפשרה גישה מהעיר למעיין ולבריכה. תעלה נוספת הידועה בשם "תעלה 2", שכוסתה בגושי אבן גדולים, הובילה את מי המעיין דרומה - ככל הנראה לבריכת אגירה בדרום. תיארוך המערכת לתקופת הברונזה התיכונה מצביע כי היה בידי הכנענים ידע הנדסי מתקדם.
כתבי המארות.
כתבי המארות הם טקסטים בכתב ההיראטי שנכתבו במצרים העתיקה. הכתבים שימשו לצורכי הגנה על מקומות במצרים העתיקה, ומתוארכים לתקופת הברונזה התיכונה. נהוג לחלק את הכתבים לשתי קבוצות כרונולוגיות- הקדומים שנכתבו על גבי צלוחיות חרס, והמאוחרים, שהופיעו על גבי צלמיות עבד כפות. מטרתם הייתה לפגוע באופן מאגי באויב ולהחלישו - מעין תפילות לעזרת האלים.
העיר ירושלים מופיעה בכתובות אלו בשם רושמם או אורשלם והיא העיר היחידה באזור ההר המרכזי המוזכרת בשמה בתקופה המוקדמת של הכתובות ובתקופה המאוחרת - נוספת העיר שכם, העולה ועומדת מול ירושלים כמרכז שלטוני חשוב באזור השומרון.
בכתבי המארות מופיעים שמות שליטי ירושלים - יקרעם וסתען - ייתכן והכוונה לשסען, שמות ממקורות שֵמִיִּים, ככל הנראה מניב אמורי. נוכחות שני שמות כשליטי ירושלים עשויה להעיד על שלטון אוליגרכי בניגוד לכתבי המארות המאוחרים, בהם מופיע שם בודד (שלא ניתן לפיענוח), העשוי להצביע על מעבר לשלטון דיקטטורי. ייתכן כי העם היבוסי היה תת-קבוצה של קבוצה אתנית זו - "הר האמורי" הוא הכינוי למדרונות הדרומיים של הרי יהודה. אטימולוגיה אפשרית לשם הר המוריה היא 'הר האמורים'.
הממצאים הארכאולוגיים מהחצי השני של התקופה מציירים דמות של יישוב מבוצר ומבוסס שכיסה את כל אזור עיר דוד, ותחילת בנייה של מפעל מים. ממצאים מועטים מתום התקופה עשויים להעיד כי סוף תקופת הברונזה התיכונה רואה האטה בפעילות בעיר. עדויות אלו, בשילוב אזכורים ראשונים לירושלים במקורות מצריים, מעידים כי במקביל לשכם הייתה ירושלים לעיר-מדינה מרכזית באזור ההר ויישובים שהוקמו ממערב לירושלים בתקופת הברונזה התיכונה א' הפכו ליישובי לוויין.
במחקר חדשני קובע פרופסור נדב נאמן כי בכתבי המארות אין למעשה כל התייחסות לאזור ההר המרכזי מלבד התייחסות לשכם ומציע לדחות את הזיהוי של ירושלים בכתבי המארות. דעה זו לא התקבלה על דעת מרבית החוקרים.
תקופת הברונזה המאוחרת.
כרונולוגיה: 1550 - 1150 לפנה"ס.
תקופה זו כונתה בעבר במחקר התקופה הכנענית, והיא האחרונה בתקופות הברונזה. תקופה זו - בניגוד לתקופות הקודמות - עשירה במקורות היסטוריים, רובם ככולם ממצרים, ולמעשה מסמנת את כניסת ירושלים אל תוך ההיסטוריה של ארץ ישראל והסהר הפורה.
במהלך התקופה כבשה מצרים בראשות אמנחותפ השני את כנען, ואף נלחמה עם החיתים על השליטה בסוריה. למרות מספר מסעות מרשימים ורשימות שלל ושבויים מפוארות, לא הצליחה מצרים לכבוש את סוריה אך ארץ כנען נשארה בשליטה מצרית.
מסעות מלחמה אלו, המתועדים היטב על גבי כתובות במקדשים, התחילו עם פלישתו של תחותימס השלישי לארץ כנען ושיאו - המצור בן שבעת החודשים שהטיל על מגידו. במהלך המאה ה-15 לפנה"ס ערך אמנחותפ השני שלושה מסעות מלחמה, שניים לסוריה ואחד לארץ כנען, שעיקר משקלו כוון לאזור השרון, השומרון והגליל התחתון, בהם התרכז עיקר הכוח הכנעני. בסוף תיאור המסע מובאת רשימה כוללת של קבוצות אתניות שונות ובסך הכל נמנים כ-90,000 איש שנלקחו בשבי והועברו למצרים.ייתכן כי מספרים גבוהים אלו מתייחסים לכלל השבויים שנתפסו במסעות כולם, אך מדובר במספר גדול שאין ספק שהשפיע על הארץ והקרין על אספקטים רבים של חיי התושבים. דילול אוכלוסייה זה חזר ונשנה על עצמו עם מסע מלחמה שערך הפרעה תחותמס הרביעי, שהעיקרי שבהם כוון נגד גזר. התמונה הכללית של ארץ כנען, העולה מתיאורי המלחמה, היא של חבל ארץ מבוסס בעל יכולת צבאית לא מבוטלת ובעל אוכלוסייה צפופה.
בתקופה זו היה היישוב באזור ההר דליל ביותר והארכאולוג ישראל פינקלשטיין מציין 30 אתרי יישוב בכל אזור יהודה ושומרון. למרות קיומם של מקורות כתובים אין הסכמה בין החוקרים באשר לחלוקה המדינית פוליטית באזור זה. יש תאוריה הקובעת כי העובדה שאין כל אזכור למקומות יישוב במקורות מהתקופה מעידים על דומיננטיות של ירושלים על אזור יהודה וכי הערים המבוצרות בית אל ודביר, ששרידים שלהן מהתקופה נחשפו בחפירות, היו ערים כפופות לשלטון או השפעה ירושלמית.
גישה אחרת עולה ממחקרו של פרופסור נדב נאמן הטוען כי שטח ההשפעה של ירושלים היה מצומצם והוגבל על ידי בית אל ודביר שהיו ערי ממלכה עצמאיות. על פי כל המחקרים הייתה עיר המדינה שכם בעלת שטח ההשפעה הנרחב ביותר - הרי אפרים והרי מנשה עד לאזור בית אל בדרום.
בירושלים אין רצף של עדויות ארכאולוגיות מהתקופה והעדויות הקיימות מקוטעות וחלקיות. מהחלק הראשון של התקופה - תקופת הברונזה המאוחרת א' - נמצאו מספר שרידים של בית במצב השתמרות גרוע, שנחשף על ידי קניון, ומספר חרפושיות של תחותמס השלישי, שתיארוכן לתקופה מוטל בספק. במערת הקבורה שנחשפה בחפירות כנסיית דומינוס פלוויט ושימשה החל מתקופת הברונזה התיכונה ב' נמצאו כלים רבים המיוחסים לתקופה, ובהם כלים בצורת גליל עם צורת כפתור המשמשת לחיבור הידית ושפת הכלי, וכלים המכונים בפי הארכאולוגים "פכיות אפורות" ו"קערות מונוכרום" האופייניות לתקופה.
תקופת הברונזה המאוחרת ב' היא התקופה המתועדת על ידי מכתבי אל עמרנה אך הממצאים מהתקופה הם מועטים ביותר ולא ניתן לקשר בין השטח לבין המסמכים המצרים. הממצא העיקרי לתקופה הם שורה של קירות תמך שנחפרו על ידי קניון ושילה (מוכרים גם כשטח G). המערכת האמורה מורכבת משבעה קירות אבן מדורגים, הנמתחים לאורך המדרון ובשילוב עם קירות אבן המונחים בתבנית של שתי וערב יוצרים ריבועים שמולאו באבנים. ההנחה היא שמערכת זו שימשה כתמך לבניה שהייתה בראש התל ואפשרה ליצור מסד שטוח ורחב במעלה שלוחת עיר דוד, עליו עמדה המצודה (מצודת ציון), מהן לא נותר זכר. תיארוך מבנה זה הוא בעייתי ביותר ונתון במחלוקת ויש חוקרים המייחסים את מערכת קירות התמך לתקופת הברזל.
מעל מערכת קירות התמך ממוקמת החלקלקה המדורגת היורדת ממעלה המדרון ומכסה חלקים של מערכת קירות התמך. מבנה זה שנתגלה בחפירות דנקן ומקאליסטר ולאחר מכן בחפירות קניון נידון לעומק במחקר. תיארוכו נתון במחלוקת וכן קיימת מחלוקת בנוגע לשאלת היחס בין החלקלקה לקירות התמך - האם מדובר במערכות נפרדות או מערכות המשלימות אחת את השנייה. לאור חילוקי הדעות, כל שניתן לומר הוא ששתי מערכות הביצורים מתוארכות לסוף תקופת הברונזה המאוחרת או תחילת תקופת הברזל וייתכן והן חלק מביצורי העיר היבוסית. עם זאת גם פרשה זו לוטה במסתורין ואין כל מידע לגבי מוצאם, תאריך הגעתם לירושלים ותרבותם של היבוסים.
הממצאים הארכאולוגיים מעלים תמונה של ירושלים כיישוב קטן-ממדים בתקופת הברונזה המאוחרת. אם אכן שכנה בעיר דוד בירתה של עיר-מדינה כנזכר במכתבי אל עמארנה, הרי שמדובר במקום מושבו של שליט מקומי. ריכוזי האוכלוסייה והכוח הכנעני שכנו בחצור במגידו וגזר.
מכתבי אל-עמארנה.
מכתבי אל-עמארנה הם מכתבים שנכתבו אל מלך מצרים אח'נאתון - אחד ממלכי השושלת הי"ח, המתוארך לאמצע המאה ה-14 לפנה"ס - לאורך תקופה של כ-20 שנה. מכתבים אלו מהווים את המקור העיקרי להכרת ארץ ישראל בתקופה הכנענית, אך במבט מקיף מספקים מידע מוגבל על פרק זמן קצר במאה ה-14 לפני הספירה. בארכיון אל עמרנה נתגלו שישה מכתבים באכדית המתארים את מסכת היחסים העכורה בין השליטים הכנענים בארץ ישראל. מלך ירושלים "עבדח'בה" כותב למלך המצרי על עימותים עם ברית שכללה את לבאיה מלך שכם ומלך גזר - מלכאלו, שהקימו חזית אנטי ירושלמית עם מלכי גת, לכיש ואשקלון בעוד פושטים בשם חבירו עושים שמות בשטחים החקלאיים. על פי המכתבים בירושלים שהייתה עיר הכפופה לשלטון מצרי.
באחד המכתבים מתוארת תקרית בה פרצו כושים, ככל הנראה מחיל המצב המצרי של העיר אל המצודה ואיימו על חיי המלך:
מעבר לתיאור הדרמטי מעיד הקטע על המבנה של מצודת העיר הבית האיתן היא המצודה ובית המלך הוא ארמון המלך - המצודה הפנימית, כדוגמת מגדל דוד. לארמון הייתה קומה עליונה מבוצרת הקרויה גג. תיאור דומה מופיע ב: