בנוסף, הנהלת המוסדות מכירה בצורך לתת מענה להיבטים הרגשיים של התלמידים, בהקשר האישי, המשפחתי, החברתי, ודגש מיוחד על תפיסת הפנימיה כמקום עם היבטים חינוכיים משמעותיים ולא רק כממלא פונקציה של שינה בלבד. גם הפעילות החברתית בשעות הפנאי נתפסת כמנוף להשפעה בלתי פורמלית וגם בהם משולבים היבטים חינוכיים מהנים. בשעות אחר-הצהריים מתקיימים חוגי העשרה במגוון תחומים. ביניהם: כתיבת סת"ם, מוזיקה, גינון, טיפול בבעלי-חיים, דרמה, גרפיקה ממוחשבת, עזרה ראשונה, ספורט ונגרות.
בתקופות החגים יוצאים התלמידים לפעילות עם כוחות הביטחון וחיילי צה"ל. בימי בין הזמנים, מארגנת הישיבה "ישיבת בין הזמנים" בהם יוצאים תלמידי המוסדות לפעילות אתגרית בשטח. מוסדות הרשת נהנים מחדרי פנאי רבים, מתחמי משחקייה מאובזרים הכוללים מערכות פלייסטיישן מתקדמות, שולחנות פינג פונג, הוקי אוויר ומשחקי חברה ומחשבה שונים. כמו כן ישנם מגרשי כדור רגל וכדור סל, ויציאות קבועות לבריכה ולטיולי שטח.
אותות והישגים.
נכון להיום (תשפ"ב), לומדים בכלל מוסדות רשת חנוך לנער כ-300 תלמידים ותלמידות והיא מנוהלת על ידי כ-130 אנשי צוות.
מנהל הישיבה, הרב וילשאנסקי, קיבל בשנת 2017 תעודת מנהל מצטיין מרשת אורט ישראל. במשך שנתיים קיבל המוסד מקום ראשון באקלים בית ספרי חיובי. בסקרי שביעות רצון שעורכת קרן ידידות טורונטו אצל הורים, קיבל חנוך לנער דירוג גבוה.
בשנת תשע"ג קיבל המוסד את פרס החינוך הארצי. ראש עיריית צפת, מר אילן שוחט, הציג את המוסד כפרויקט הדגל של העיר.
מנהל הישיבה, הרב אליעזר וילשאנסקי, היה מיוזמי ומנהלי "הסדר חב"ד" של בחורי ישיבות חב"ד מול צה"ל. ההסכם זכה להצלחה גדולה ועקב כך עורר פולמוס נוקב בתקשורת החרדית.
חייא פונטרימולי
הרב חייא פונטרימולי (נפטר ב-א' בחשון ה'תקצ"ב) היה רב, פוסק ודיין באזמיר, מחבר שו״ת צפיחת בדבש.
תולדותיו.
נולד באזמיר שבטורקיה לרבי בנימין פונטרימולי, מחבר ספר שבט בנימין על הלכות שחיטה ודיני שטרות, אותו הביא לדפוס הרב חייא. שימש כסופר בית הדין של רבי יצחק מאיו. כיהן כדיין בבית הדין של רבי רפאל יוסף חזן, מחבר שו"ת חקרי לב. פסקיו מוזכרים רבות בספרי האחרונים שלאחריו, וביניהם החבי"ף, רבי יעקב סופר, רבי אברהם פלאג'י, רבי יוסף חיים מבבל, וכן מופיע רבות בספרי הרב עובדיה יוסף.
רבי חיים פאלאג'י מעיד עליו:
נפטר באזמיר בא' בחשון ה'תקצ"ב (1831) מחולי מעיים, ספד לו רבי יאושע אברהם קריספין, שכתב עליו:
גם חתנו, רבי נסים אברהם אשכנזי, כתב עליו בהספדו:
משפחתו.
בנו היה רבי חיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר. וחתנו היה רבי נסים אברהם אשכנזי.
ספרו.
שו״ת צפיחת בדבש (שאלוניקי תר"ח) תשובות וחקירות בנושאי אורח חיים ויורה דעה. הספר נערך על ידי בנו, רבי חיים בנימין. יצא במהדורת צילום בחלוקה חדשה לשני חלקים בכסלו התשנ"ז באשדוד. הספר נשרף בשריפה שהתרחשה באזמיר, כפי שמתאר בנו בהקדמתו לספר:
ויקטור סרג'
המכון האפריקאי הבין-לאומי
המכון האפריקאי הבין-לאומי (באנגלית: International African Institute; בראשי תיבות: IAI) הוא מכון מחקר ללימוד שפות אפריקאיות שנוסד בשנת 1926 בלונדון, תחילה בשם המכון הבין-לאומי לשפות ותרבויות אפריקאיות - IIALC). פרדריק לוגארד כיהן כיו"ר הראשון (מ־1926 עד מותו ב־1945); המנהלים המשותפים הראשונים היו דידריך הרמן וסטרמן (1926 עד 1939) ומוריס דלאפוס (1926).
המשימה שהציב לעצמו המכון היא "לקדם את השכלת הציבור בנוגע ללימודי אפריקה, שפותיה ותרבויותיה". פעילותו כוללת סמינרים, כתבי עת, מונוגרפיות, אסופּות, ועידוד מחקר באפריקה עצמה.
מאפריל 1929 עד 1950 העניק המכון פרסים על יצירות ספרות בשפות אפריקאיות.
פרסומים.
המכון עוסק בהוצאה לאור של פרסומים מדעיים מאז 1927. בין החוקרים שעבודתם פורסמה על ידי המכון: עמנואל אקאמפונג, סמיר אמין, קארין ברבר, אלכס דה ואל, פטריק שאבל, מרי דאגלס, אדוארד אוונס־פריצ'רד, ג'ק גודי, ג'יין גאייר, מוניקה האנטר, ברוניסלב מלינובסקי, ז"ק מתיוס, ד"א מסולו, אכיל מבמבה, תומאס מופולו, ג'ון מידלטון, סיימון אוטנבורג, גד"י פיל, ממפלה רמפלה, אייזק שאפרה, מוניקה וילסון ו־ו"י מודימבה.
מאז 1928 מוציא המכון לאור רבעון בשם אפריקה. במהלך שנות ה־50 וה־60, עוזרת העורך הייתה הסופרת ברברה פים.
פרסומי המכון מופיעים במסגרת כמה סדרות, בהן סדרת ספרייה אפריקאית בינלאומית וסדרת סמינרים אפריקאים בינלאומיים. מכרך 41, בשנת 2011, יוצאת סדרת הספרייה האפריקאית הבינלאומית לאור על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'; כרכים 7–40 זמינים מהוצאת אוניברסיטת אדינבורו.
הארכיונים של המכון האפריקאי הבינלאומי מוחזקים באגף הארכיונים של ספריית בית הספר לכלכלה של לונדון.
בשנת 1928, פרסם המכון את "האלפבית של אפריקה", במטרה להקל על תקנוּן של שיטות כתב מבוססות על הכתב הלטיני לכתיבת שפות אפריקאיות.
Atlantis Events
Atlantis Events היא חברת נופש המספקת הפלגות וחופשות נופש ללהט"בים. ספר משנת 2017 על תיירות גאה תיאר את החברה כ-"מפעילת הטיולים הלהט"בית המצליחה ביותר בעולם". החופשות של החברה מיועדות ומשווקות בעיקר לגברים הומוסקסואלים.
היסטוריה.
Atlantis Events נוסדה ב-1991 כדי לארגן חופשות נופש, החל מאירוע באתר הנופש של קלאב מד בחליסקו, מקסיקו. החברה החלה לשכור ספינות שייט ב-1998. באוקטובר 2007, החברה רכשה את המתחרה RSVP Vacations.
ההפלגות והטיולים של החברה חוו לעיתים תגובות שליליות מצד גורמים נגד הומוסקסואלים ביעדיהם. בדצמבר 1997, החברה קיבלה סירוב לעגון בגראנד קיימן בשיט מתוכנן על הסיפון של "Celestyal Crystal" של Norwegian Cruise Line , שיתקיים בפברואר 1998. הפוליטיקאי תומאס סי ג'פרסון כתב לחברת השייט כי נוסעי השייט לא "יעמדו בסטנדרטים של התנהגות נאותה המצופה מהמבקרים". במקום זאת, הספינה עגנה בבליז. בספטמבר 2000, המשטרה הטורקית לא איפשרה לנוסעי השיט מלבקר בעיירת הנופש האגאית קושדסי , לאחר שהספינה כבר עגנה.
יעדים.
מסלולי שייט אופייניים ל-Atlantis Events הם לקריביים, לים התיכון, לחוף האוקיינוס השקט של מקסיקו ואוסטרליה. מקומות אופייניים לחופשת נופש על הקרקע הם מקסיקו והקריביים. יעדים אחרים, שכללו הפלגות באזורים כמו אלסקה, אסיה והים הבלטי, וחופשות יבשתיות בלאס וגאס וקניה, מוצעים בתדירות נמוכה יותר.
מסעדת גונדל
מסעדת גונדל, (בהונגרית: Gundel étterem) שנבנתה בשנת 1894, היא אחת המסעדות המפורסמות ביותר בבודפשט. בית גונדל, שנמצא ברשימת ההונגריקום מאז 2014 (המונח הקיבוצי הונגריקום - Hungaricum, המציין ערך ראוי להבחנה ולהדגשה, אשר אופיו, ייחודו, מיוחדותו ואיכותו מאפיינים את הונגריה), ממוקם בכתובת דרך קארוי גונדל 4 (4 Gundel Károly út) בפארק העירוני של בודפשט. בית גונדל, שנולד עם שחר המאה ה-20, היה חלוץ המטבח ההונגרי ומסעדה אקסקלוסיבית, ששרדה את סערות ההיסטוריה, את שתי מלחמות עולם, את המשברים כלכליים וגם עשרות שנות הלאמה. הבניינים שנשתמרו בפארק העירוני כוללים את "טירת הינשוף" (Bagolyvár) ואת בית גונדל. גונדל הוא שם נרדף להיסטוריה של הגסטרונומיה ההונגרית ולאירוח ההונגרי, ולכן מאז הפרטתה לאחר חילופי המשטר, כל מפעיליה סימנו את החידוש הגסטרונומי של המסעדה ואת ההבטחה להפוך לאחד מרגעי השיא הקולינריים של בירת הונגריה, ומשום מה מעולם לא הצליחו לקיים זאת וההבטחה מעולם לא מומשה. ייתכן שהסיבה לכך היא שקארוי גונדל לא היה רק מנהל או משקיע, אלא המסעדה הייתה כל חייו ושל השף שלו אלק רהברגר.
היסטוריה.
מסעדת ואמפתיץ'.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, עם הקמת גן החיות והגן הבוטני של בודפשט בפארק העירוני של בודפשט, הוחלט להקים מסעדה בשטח הגן. המסעדה קיבלה גם אורחים מכיוון הרחוב. השוכר הראשון של המסעדה היה יאנוש קלמנס. בדצמבר 1888 חתמו גן החיות והגן הבוטני של בודפשט על חוזה עם המסעדן פרנץ ואמפתיץ' (Wampetich Ferenc) עבור השטח הנוכחי של המסעדה, ואמפתיץ' קיבל את השליטה במקום על מסעדת קלמנס ב-1889.
מאוחר יותר הוא האריך את חוזהו עם גן החיות תמורת שכר דירה נמוך, בתמורה לכך שהמסעדן יבנה בניין חדש על חשבונו. כך, בשנת 1894, על סמך תוכניותיו של דז'ה זרומצקי, נבנה מבנה המסעדה הקיים גם היום באתר הישן.
ואמפתיץ' בנה מחדש את המסעדה לחגיגות המילניום של 1896 (אלף שנה להתיישבות המדיארים במרכז אירופה) עם האדריכל ארווין באואר. השם "ואמפתיץ'" הפך למושג בפשט והפך לאחד ממקומות האוכל הפופולריים ביותר המוזכרים בשירים. מבקרים קבועים של סופרים, פוליטיקאים ואמנים ביקרו במסעדה דרך קבע.
שושלת גונדל.
יוהאן אדם מיכאל גונדל (Johann Adam Michael Gundel) היגר לבודה מבוואריה בגיל 13 בשנת 1857 והחל את הקריירה שלו במסעדות קטנות. הוא התחתן בגיל 25 ופתח את המסעדה הראשונה שלו בשם "בית הבירה וינה". הוא גם היה חבר כבוד ב"וועדת המומחים הקבועה לבחינת יין",ב"איגוד המסעדות" וב"איגוד תעשיית הקפה של בודפשט". שמו קשור להופעת ולהתפשטות השניצל הווינאי המפורסם בהיצע המסעדות בבודפשט. הוא היה גם "נשיא התאחדות המלונות והמסעדות" מאז 1876.
מייסד השושלת עבד באירוח למשך שארית חייו. הסופר קלמן מיקסאט תיאר זאת כך: "הוא ניהל את ענייניו כאילו לא קיבל לקוחות שמשלמים עבור השרות במסעדותיו, אלא כאחד שקיבל את פני האורחים היקרים שלו מטוב ליבו, שלדאוג לטובתם רווחתם והנאתם היא רק הכנסת אורחים הונגרית ולא עסק."