עקרונות אלו נתנו השראה ליוזמות שהוא ראה בהן כהישגים החשובים ביותר של תקופת כהונתו כמושל. המרכזית מבין אלו הייתה נציבות הפיתוח של איווה, שבה ישבו יחדיו נציגים מטעם מגזרי החקלאות, התעשייה הקלה והכבדה, המסחר וסוגי עסקים נוספים, בחסות המדינה, לדאוג לפיתוח הכלכלי של איווה. סדרי עדיפות קשורים היו מאמציו השונים של בלו למתן שוויון בנטל המס בין האזורים הכפריים לעירוניים, ליוזמת הכבישים מהחוות לשווקים, לביסוס מערכת החינוך, ולשדרוג הכשרת המורים ובתי הספר. ב-1947 נתן בלו את תמיכתו ליצירת נציבות לאומית לחקר האפליה נגד נשים.
ללא קשר לנושא שהיה על הפרק, הגדיר בלו את עצמו תמיד כ"רפובליקני מתון". ועדיין, על אף הדגש שלו על פשרה ומתינות ברוב הסוגיות, הוכיח בלו את עצמו כמי שלא התפשר בשאלת זכויות העובדים להתאגד ולשאת ולתת על שכרם באופן קולקטיבי. כאשר העביר בית המחוקקים המדינתי את חוק "הזכות לעבוד", שאסר על חברות באיגוד מקצועי כתנאי מקדים להעסקה, ניסו ארגוני העובדים ובעלי בריתם לשכנע את בלו להטיל וטו על החוק. כאשר הוא סירב, בין 15,000 ל-20,000 איש צעדו לקפיטול המדינתי ודרשו שהמושל ייפגש עמם. כאשר הוא נאם כשהוא עומד על כיסא שהובא למקום במיוחד לכך, טען בלו שאביו היה חבר באיגוד עובדי הרכבות, ושגם הוא מאמין בעקרון הזכות להתאגד, אך רק אם החברות באיגוד תהיה מרצון. אך איגודי העובדים, הוא טען, היו חלק זעיר מכלל מדינת איווה, ואיגודים מקצועיים שכפו את החברות בהם יחתרו תחת המאמצים שלו ושל המועצה לפיתוח איווה למשוך תעשיות חדשות למדינה. כאשר סיים בלו לדבר בפני הקהל הלא מרוצה בעליל, הוא נכנס לבניין הקפיטול, משוכנע לכאורה בהצלחתו. ארבעים שנה לאחר מכן בלו עדיין עמד על כך ששתיקת ההמון הייתה הסכמה "עד אשר הפוליטיקאים לכדו אותם ברשתם, והם החלו במערכה נגד בחירתי לכהונה נוספת".
לאחר פרישתו מהפוליטיקה.
במשך ארבעים השנים הבאות, הקדיש בלו את רוב זמנו ומרצו למען אוכלוסיית הקשישים, סוגיה שלה הוא נתן את חסותו כמושל כאשר הוא תמך בתוכנית גמלאות לציבור העובדים והנהגת פיקוח על מוסדות לקשישים. הוא היה חבר בוועדת ההזדקנות של איווה בשנים 1965–1976, וחבר במועצות המייעצות לחמישה מושלים בסוגיה זו. הוא גם שירת במועצה הלאומית לתכנון של הבית הלבן להזדקנות, וכן במועצה הלאומית המייעצת של המשרד להזדמנויות כלכליות. בנוסף הוא היה גם חבר במועצות הנאמנים של כמה בתי אבות מתודיסטים בכל רחבי איווה.
רוברט בלו היה פעיל עד יומו האחרון. הוא נפטר מסיבוכים של שבץ מוחי בפורט דודג' ב-14 בספטמבר 1989, ונטמן בבית הקברות רוז היל שבאיגל גרוב.
בצקת לימפתית
סילונית
We Go Up
We Go Up (בעברית: אנחנו עולים למעלה) הוא סינגל של הראפרית האמריקאית ניקי מינאז' בהשתתפות הראפר האמריקאי פיביו פוריין. השיר יצא ב-25 במרץ 2022 כסינגל שלא מתוך אלבום. ב-20 באפריל 2022 יצא הווידאו קליפ לשיר. כשבוע לאחר צאתו השיר הפך לויראלי ברשת החברתית טיקטוק.
השיר הגיע למקום ה-58 במצעד הבילבורד הוט 100 והראשון במצעד השירים הדיגיטליים.
רקע וכתיבה.
בחודש מרץ 2022 השמיעה מינאז' את השיר בשידור חי בעמוד האינסטגרם שלה, ולאחר בקשות רבות ממעריצים הוציאה את הסינגל בהפתעה ב-25 במרץ 2022. "We Go Up" נכתב על ידי מינאז' ופוריין יחד עם פאפי יר, סוויזי וסזאמז.
וידאו קליפ.
כשלושה שבועות לאחר צאת השיר, נצפו מינאז' ופוריין בניו יורק מצלמים וידאו קליפ לשיר. הווידאו קליפ לשיר עלה לערוץ היוטיוב של מינאז' ב-20 באפריל, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-6 מיליון צפיות.
מבחן הברווז
מבחן הברווז הוא סוג של אבדוקציה, ולרוב מצוטט כך:
המבחן (אבדוקציה) מציע שאדם שניתן לזיהוי על סמך מספר מאפיינים ברורים מאליהם, מקיים את המאפיינים הללו. עם זאת, לעיתים משתמשים במשפט בכיוון ההפוך, המציע כי הדברים אינם כפי שהם נראים.
היסטוריה.
מקורו של המשפט מגיע מאוטומטון ברווז שיצר יצרן האוטומטונים ז'אק דה ואוקאנסון בשנת 1738.אוקאנסון יצר אוטומון שברווז מכני עמד בראשו ויכל לגעגע, לנקר גרגיר ולאחר זמן מה אף להפרישו בתור צואה.
כשהאוטומטון התפרסם ברבים, ייתכן כי גרסה מוקדמת כלשהי של המשפט נאמרה על האוטומטון, ומשם התגלגלה לתצורה המוכרת כיום.
בתרבות הפופולרית.
דאגלס אדמס כתב פרודיה על המשפט בספרו סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי:
מונטי פייתון הסבירו כיצד ניתן, באופן לוגי, להשתמש במבחן הברווז כדי "להוכיח" שיש בידיהם מכשפה:
בעקרון ההחלפה של ליסקוב במדעי-המחשב, לעיתים מוצג מבחן הברווז כך:
ולדימיר ופניק, אחד ממפתחי טכניקת מכונת וקטורים תומכים השתמש במבחן הברווז כאבן בוחן לסיווג פריטים פשוטים. לטענתו, מבחן הברווז הוא סוג של אילוסטרציה שמכונה אינה מסוגלת לבצע.
הפילוסוף סלבוי ז'יז'ק ציטט את האחים מרקס, באומרם: . לדעתו, זוהי דוגמה לווריאציה שונה של המשפט, בוא דווקא הדבר שנראה בהתחלה כניגוד הוא הדבר הנכון, והדבר אינו מהווה סתירה לוגית.
יישומים פוליטיים.
וריאציה נפוצה של הניסוח של הביטוי עשויה להיות בעלת מקור הרבה יותר מאוחר עם אמיל מאזי, מזכיר האוצר של איגוד עובדי הרכב, בפגישת עבודה ב-1946, שהאשים אדם בקומוניזם:
המונח זכה לפופולריות מאוחרת יותר בארצות הברית כשריצ'רד קנינגהם פטרסון ג'וניור , שגריר ארצות הברית בגואטמלה ב-1950 במהלך המלחמה הקרה, השתמש בביטוי כשהאשים את הפוליטיקאי הגואטמלי חקובו ארבנס גוסמן בהיותו קומוניסט. פטרסון שטח את נימוקיו בשימוש במשפט:
התייחסויות מאוחרות יותר למבחן הברווז כוללות את הקרדינל ריצ'רד קושינג, שהשתמש בביטוי ב-1964 בהתייחס לפידל קסטרו.
ב-2012, במהלך נאומו בוועידת איפא"ק נגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית הזכיר בנימין נתניהו את מבחן הברווז ואמר:
ב-2015, וריאציה של מבחן הברווז פורסמה על ביטול סטטוס עמותה פטורה ממס ל-Blue Shield מקליפורניה.
, אמר אנתוני רייט, ראש קבוצת Health Access California, קבוצת תמיכה בצרכנים. הוא הוסיף:
כמו כן, בשנת 2015, שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב השתמש בגרסה של המשפט. זאת, בתגובה לטענות, שלפיהן התקיפות האוויריות של רוסיה בסוריה לא כוונו אל קבוצות טרור, בעיקר דאעש, אלא אל קבוצות הנתמכות על ידי המערב כמו הצבא הסורי החופשי. כאשר התבקש לפרט את הגדרתו ל"קבוצות טרור", הוא השיב:
בשנת 2021, גרסה של המבחן שימשה את שר האוצר של סינגפור, לורנס וונג, בתגובה לטענות של חברי מפלגת פרוגרס סינגפור כי ההצעה הפרלמנטרית שלהם בנושא הסכמי סחר חופשי אינה גזענית. הוא אמר:
מבחן הפיל.
באופן דומה, המונח מבחן הפיל מתייחס למצבים שבהם רעיון או דבר "קשה לתיאור, אבל ניתן לזהות באופן מיידי כאשר מבחינים בו".
המונח משמש לעיתים קרובות במקרים משפטיים כאשר קיימת סוגיה אשר עשויה להיות פתוחה לפרשנות, כגון במקרה של קדוגן נכסים נגד מוריס , כאשר השופט סטיוארט סמית' התייחס ל וב-"Ivey v Genting Casinos", אמרה דומה לכך, נאמרה על ידי שופט נוסף, במקרה אחר, השופט החווה את דעתו וציטט את משפט הפיל באמרו: "כמו הפיל, קשה יותר לתארו (את המקרה) במילים, אך כשרואים אותו במו העיניים, מבינים אותו מיד."
מקרה דומה בא לידי ביטוי בחוות דעתו של השופט פוטר סטיוארט. בחוות דעת מ-1964, הוא הצהיר כי החוקה מתירה לפרסם דברי גסויות, פרט לפורנוגרפיה קשה. סטיוארט סבר, כי "היום אני לא אנסה עוד להגדיר את סוגי החומר, שלהבנתי מוזכרים בתוך התיאור הקצר הזה, ואולי אף לעולם לא אצליח לעשות זאת באופן מובן. ברם, אני יודע מה זה כשאני רואה את זה, והסרט הקשור למקרה הזה אינו קשור לסוגיה".
לוסיל רנדון
לוסיל רנדון (בצרפתית: Lucile Randon; נולדה ב-11 בפברואר 1904), הידועה גם בשם האחות אנדרה (בצרפתית: Sœur André), היא האדם החי המבוגר ביותר בעולם. רנדון הפכה לאדם החי המבוגר ביותר בגיל 118 שנים ו-78 ימים, לאחר מותה של היפנית קנה טנקה, ב-19 באפריל 2022. רנדון היא המחלימה המבוגרת ביותר ממגפת הקורונה, לאחר שנמצאה חיובית לנגיף SARS-CoV-2 פחות מחודש לפני יום הולדתה ה-117, כשהיא כמעט ללא תסמינים קלינים.
רנדון מתגוררת בבית אבות בטולון, צרפת. היא נזירה קתולית שהמירה את דתה לקתוליות בגיל צעיר, ולפני פרישתה בגיל 75 עבדה כאומנת, כמורה וכמיסיונרית.
ביוגרפיה.
רנדון נולדה ב-11 בפברואר 1904 באלס, צרפת, לפול רנדון ולאלפונסין דלפין יטה סוטול. היו לה שני אחים גדולים ואחות תאומה בשם לידי שמתה בגיל שנה. היא גדלה במשפחה פרוטסטנטית וסבה היה כומר. היא הפכה לאומנת לשלושה ילדים במרסיי כשהייתה בת שתים עשרה, ב-1916. שש שנים אחר כך, ב-1922, היא התקבלה למשרת אומנת ומורה אצל משפחה בולטת בוורסאי. בגיל 19 המירה את דתה לקתוליות. רנדון המשיכה לעבוד כאומנת ומורה בוורסאי עד לשנת 1936. שמונה שנים מאוחר יותר, הצטרפה למסדר הקתולי "בנות הצדקה", ואימצה את הכינוי "האחות אנדרה" לזכר אחיה שנפטר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, יצאה רנדון למיסיון בבית חולים בעיר וישי, שם עזרה ליתומים ולזקנים. מסע המיסיון שלה נמשך 18 שנים, וב-1963 נשלחה לשירות לילה בבית חולים אחר בדרומה. היא פרשה בגיל 75, ב-1979, ועברה להתגורר בבית האבות EHPAD במחוז סבואה בצרפת, שם התגוררה במשך 30 השנים הבאות. ב-25 באוקטובר 2009 עברה לבית אבות בטולון.
רנדון התעוורה בשנות ה-2010. כאשר מלאו לה 115, האפיפיור פרנציסקוס שלח לה מכתב אישי שהכיל את תפילת המחרוזת. ביום הולדתה ה-118, רנדון קיבלה פתק שהכיל ברכת יום הולדת מנשיא צרפת, עמנואל מקרון.
בריאות ואריכות ימים.
ב-19 באוקטובר 2017, לאחר מותה של אונורין רונדלו, הפכה רנדון לאדם החי המבוגר ביותר בצרפת.