בחודש דצמבר 639 יצא עמר אבן אל-עאץ מאל עריש, דרך מדבר סיני לכבוש את מצרים עם גדוד של 4000 חיילים ערבים, וככל הנראה כוח נוסף של חיילים ביזנטים ופרסים שהתאסלמו. בתחילת 640 הופיעו המוסלמים מול חומות פלוסיום העתיקה ששרידיה נמצאים במרחק 30 קילומטר מהעיר המודרנית פורט סעיד. לאחר מצור של כחודשים וחצי נכבשה העיר בהסתערות על החומות, חומות העיר, כנסיות, הנמל והספינות שעגנו בו נשרפו. שורות הצבא המוסלמי שהדלדלו במהלך המצור התמלאו על ידי בדואים תושבי חצי האי סיני שהשמועה על כיבוש פלוסיום והתקווה לבזוז את אוצרות מצרים העבירו את נאמנותם לצד המוסלמי.
לאחר כיבוש פלוסיום הגיע הצבא המוסלמי אל המבצר בלביס, בקרב קצר מול חומות העיר נהדף חיל המצב אל תוך העיר ולאחר מצור של כחודש נפלה העיר לידי המוסלמים - בתאריך לא ידוע בחודש מרץ 640. בסמוך לעיר המודרנית פיום נתקל עמר אבן אל-עאץ בהתנגדות ביזנטית נמרצת והתקדמותו נבלמה. תגבורות שזרמו מרחבי האימפריה המוסלמית העלו את מספר הלוחמים הערבים ל 12,000. לאחר מספר קרבות ללא הכרעה הצליח אבן אל-עאץ לכבוש את העיר המבוצרת און (הליופוליס) ולאחר מכן את מבצר בבל ביום 21 בדצמבר. ביום המחרת חתם סירוס מאלכסנדריה הנציב הביזנטי עם הסכם עם המוסלמים ולפיו מצרים תעבור לשלטון הח'ליף. הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית דחה את ההסכם והורה למפקד הצבאי הביזנטי להדוף את הצבא המוסלמי ממצרים, הקופטים נותרו נאמנים לחוזה ועברו לצד המוסלמי.
במרץ 641 הופיע הצבא המוסלמי מול חומות אלכסנדריה, לאחר חצי שנה של מצור נפל מורל המגינים עם מות הקיסר וההכרה כי תגבורת או חילוץ לא יגיעו מקונסטנטינופול. במקביל פקעה סבלנותו של הח'ליף עומר ועמר אבן אל-עאץ הודח מתפקידו כמפקד הצבא. בחודש ספטמבר 641 נכנעה אלכסנדריה וכיבוש מצרים הושלם. לפי אגדה אחת, הספרייה הגדולה של אלכסנדריה שהייתה בעת העתיקה הספרייה הגדולה והמפורסמת בעולם, נחרבה וספריה נשרפו על פי הוראת הח'ליף עומר אבן אל-ח'טאב, לו מיוחסת האימרה: "אם מה שכתוב סותר את הקוראן, אז דינו להישרף, ואם הכתוב מתאים לכתוב בקוראן, אז הוא מיותר, וראוי להישרף".
מושל מצרים.
עמר אבן אל-עאץ מונה למושל מצרים וייסד את עיר הבירה החדשה של הפרובינציה המוסלמית - פוסטאט, חלק מקהיר המודרנית, המבנה הראשון בעיר היה מסגד הקרוי על שם מקימו "מסגד עמר אבן אל-עאץ", שהוקם בשנת 642 והוא המסגד הראשון במצרים ובאפריקה.
בשנת 643 יצא הצבא המוסלמי וכבש קירנאיקה שבלוב המודרנית מבלי להתקל בהתנגדות. בשנת 644 יצא עמר אבן אל-עאץ למסע כיבושים נוסף ולאחר מצור קצר כבש את טריפולי וקיבע את גבולות מצרים המוסלמית כנגד הפרובינציה הביזנטית של תוניס המודרנית.
בשנת 644 נרצח הח'ליף עומר ועל כיסא השלטון עלה עות'מאן בן עפאן, מדיניותו העצמאית של עמר אבן אל-עאץ במצרים הייתה לצנינים בעיני החליף החדש וכתוצאה מכך הוחלף השלטון במצרים, עמר אבן אל-עאץ נקרא חזרה למכה ולמצרים נשלח עבדאללה בן סעד.
תחת מועאויה הראשון.
מותו של הח'ליף עותמאן הביא למלחמה פנימית באימפריה המוסלמית בין הח'ליף הנבחר עלי בן אבי טאלב, לבין מועאויה בן אבו ספיאן שעתיד להיות הח'ליף הראשון לבית אומיה, מלחמות הירושה קרעו את האסלאם והביאו ליצירת פלג השיעה. עמר אבן אל-עאץ היה בין תומכי מועאויה, משנאות עלי לקיים בוררות בינו ובין מועאויה. הוא מינה כנציג מטעמו חכם הלכה חשוב מתימן ומנגד מינה מעוויה את עמר אבן אל-עאץ. כשנפגשו שני הצדדים לבוררות, טען עמר שלא ייתכן כי שני הצדדים ייפגשו כשעלי בעמדת הח'ליף ולכן ביקש שעלי יוותר על הח'ליפות כך שהוא ומעוויה יעמדו כשווים בפני הבוררים. עלי הסכים לוותר על החליפות, ומשעשה כך, הכריז עמר שעכשיו כשהח'ליפות "פנויה" הוא לוקח אותה ונותן אותה למועאויה. הקהל שהיה נוכח באירוע הריע לכך וקיבל זאת. עלי המושפל לא יכול היה לשאת את התוצאות המביכות של הבוררות, וניסה לאסוף את צבאו ולכפות את חליפותו בכוח, אך בינתיים נפוץ מחנהו לכל עבר. האימפריה המוסלמית נקרעה ובשנות שלטונו של עלי נערכו קרבות ועימותים ברחבי האימפריה בין 3 ח'ליפים שטענו לכתר. מצרים הייתה שדה קרב חשוב ובשנת 658 מינה עלי את מקורבו מוחמד בן אבו בכר לתפקיד מושל מצרים, בתגובה שלח מועאויה את עמר אבן אל-עאץ לכבוש את מצרים בשנית.
כיבוש שני של מצרים.
צבא בית אומיה בפיקודו של אבן אל-עאץ פלש למצרים בשנת 658, ובקרב מכריע סמוך לפוסטאט הובס הצבא המוסלמי-מצרי. אבן אל-עאץ חזר להיות מושל מצרים עד מותו, בשנת 664.
עמר אבן אל עץ
דון אמיצ'י
דומיניק פליקס אמיצ'י (באנגלית: Dominic Felix Amici; 31 במאי 1908 – 6 בדצמבר 1993) היה שחקן קולנוע אמריקאי. זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על תפקידו בסרט "קוקון".
ביוגרפיה.
אמיצ'י נולד בעיר קנושה שבמדינת ויסקונסין, בנם של ברברה (ממוצא גרמני-אירי) ופליקס אמיצ'י (ממוצא איטלקי). לאמיצ'י היו שלושה אחים ושתי אחיות. אמיצ'י למד באוניברסיטת מרקט, במכללת לוראס ובאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
אמיצ'י נישא ב-1932 להונור פרנדרגאסט, הזוג היה נשוי עד למותה של פרנדרגאסט ב-1986.
לזוג נולדו שישה ילדים. אמיצ'י נפטר בשנת 1993 בגיל 85 ממחלת סרטן הערמונית, לפי בקשתו, גופתו של אמיצ'י נשרפה ועפרו נקבר בבית הקברות סט. פילומאנס שבמדינת איווה.
התחלת הקריירה.
אמיצ'י התחיל את קריירת המשחק שלו במופעי וודוויל שם עבד לצידה של טקסס גויינאן, עד ששוחרר מהמופע בטענה שהמשחק שלו נוקשה מדי בשביל סוג כזה של מופע. את הקריירה הקולנועית שלו החל אמיצ'י בסוף "שנות ה-30" כשהופיע בסרטים "להקת הרגטיים של אלכסנדר" ו"בשיקגו הישנה".
אמיצ'י גילם את דמותו הביוגרפית של המדען אלכסנדר גרהם בל בסרט "סיפורו של אלכסנדר גרהם בל".
בשנות ה-40 הופיע אמיצ'י בסרטים "לילאן ראסל", "הדרך לארגנטינה", "מישהו לצעוק עליו", "כנף ותפילה", "אישה אורחת" ו"השמים יכולים לחכות" של ארנסט לוביטש.
במקביל לקריירה הקולנועית שלו, אמיצ'י היה מוכר גם כשדר רדיו ונחשב לאחד משדרני הרדיו הטובים באותם זמנים.
ההצלחה.
לאחר שנות ה-40 לקח אמיצ'י פסק זמן קצר מתחום הקולנוע והתמקד יותר בתחום התיאטרון, אמיצ'י הופיע בברודוויי במחזות בין היתר: "הנרי, הנרי המתוק", "העיר שלנו" ו"גרבי המשי".
אמיצ'י חזר לקולנוע ב-1983 כשהופיע בתפקיד משני בקומדיה "משנה מקום משנה מזל".
בשנת 1985 לוהק אמיצ'י על ידי רון הווארד לתפקיד ראשי בסרט ההרפתקאות הבדיוני "קוקון".
בסרט הופיע אמיצ'י בדמותו של ארתור סלאווין, קשיש המבלה עם חבורת זקנים עליזה המשתכנת בבית אבות, החבורה מתגנבת בחשאי לבריכה פרטית בבית סמוך כדי להתרענן. מהר מאוד הם מגלים שהשחייה בברכה מחזירה להם את נעוריהם – בריאותם וגם נותנת מוטיבציה לחיות.
על משחקו המרגש בסרט זכה דון אמיצ'י בהיותו בן 77 בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1988 שיחק אמיצ'י בסרטו של דייוויד מאמט "דברים משתנים", הופעתו בסרט זיכתה את אמיצ'י בשני פרסים במסגרת "פסטיבל ונציה".
סרטו האחרון של אמיצ'י לפני מותו היה "קורינה, קורינה".
ויליאם בוורידג'
ויליאם הנרי בוורידג', הברון הראשון מבוורידג (William Henry Beveridge, 1st Baron Beveridge; 5 במרץ 1879 – 16 במרץ 1963) היה כלכלן ומתקן חברתי בריטי הידוע ביותר בשל תפקידו בהקמת מדינת הרווחה בבריטניה, כאשר פרסם, בשנת 1942 את "דו"ח בוורידג'", אותו כתב לבקשת הממשלה הבריטית, ואשר יושם לאחר מכן על ידי ממשלת הלייבור בראשות קלמנט אטלי ליצירת מודל של מדינת רווחה בריטית, שפעל במשך כשלושה עשורים, עד לסוף שנות השבעים, ובמידת מה אף לאחר מכן.
מוצא ונעורים, קריירה מוקדמת.
בוורידג' היה בנו של הנרי בוורידג', איש שירות המדינה הבריטי בהודו, ונולד לו ולרעייתו אנט ברנגפור הנמצאת כיום בבנגלדש. לאחר שלמד בבאליול קולג' היה לעורך דין.
בוורידג' הפך למעוניין בשירותים חברתיים, ופרסם כתבות בנושא לעיתון "מורנינג פוסט". ב-1907 אף נסע לגרמניה על מנת לבחון את מודל השירותים החברתיים שיצר ביסמרק. ב-1908 כבר נחשב לאחד המומחים הגדולים בבריטניה בנוגע לביטוח אבטלה. הוא הצטרף למועצת המסחר הבריטית וסייע ליישם את המערכת הלאומית של לשכות תעסוקה וביטוח לאומי. בין 1906 ל-1914 ייעץ לדייוויד לויד ג'ורג', חבר מרכזי בקבינט של ראש הממשלה הליברלי, הנרי קמפבל-בנרמן. בשנת 1911 היה זה לויד-ג'ורג' שהוביל את יזמת החקיקה שייסדה את מוסד הביטוח הלאומי הבריטי, אם כי ברמה מצומצמת, המספקת רק גמלאות לנכים וחולים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היה בוורידג' מעורב בניהול כוח האדם. לאחר המלחמה קיבל תואר אבירות, והפך למנהל המשרד לענייני מזון. ב-1919 עזב את שירות המדינה על מנת להפוך למנהל בית הספר לכלכלה של לונדון. במהלך השנים שלאחר מכן נשמעה דעתו בדיונים ובוועדות בנוגע למדיניות הסוציאלית.
בשנת 1933 היה וורידג' בין מייסדי מועצת הסיוע לפליטים אקדמאים, ארגון צדקה בריטי ששם לו למטרה לסייע לחוקרים באקדמיה במדינות הנמצאות במצב מלחמה. הארגון הציל מדענים יהודים רבים מידי הנאצים בגרמניה ובאוסטריה.
בשנת 1937 מונה בוורידג' למאסטר הקולג' של אוניברסיטת אוקספורד.
דו"ח בוורידג'.