המסר השיווקי היה שאלו הן מכוניות המאפשרות נהיגה ספורטיבית בכבישים רגילים, בתנאי שהנהג יאפשר למכונית להביע את "צלילה" הייחודי. מסר שמועבר גם בסיסמת הפרסום הקודמת בישראל: "אלפא רומיאו - רק אם אתה מתאים לה". הייחודיות של אלפא רומיאו הקנתה לה קהל אוהדים נאמן ומסור. אלה זכו, מאז שנות השלושים, לכינוי "אלפיסטה" (ביחיד, "אלפיסטי" ברבים), מילה שנכנסה לשפה ומופיעה במרבית המילונים באיטלקית. מכוניות מסוימות של אלפא רומיאו הפכו לסמלי תרבות, כגון הספיידר דואטו (מעצב: פינינפארינה) האדומה המפורסמת של דסטין הופמן ש"כיכבה" בסרט "הבוגר".
בשנת 1958 חתמה על הסכם עם חברת רנו לייצור מקומי של המכונית דופין, בשם אלפא רומיאו דופין, מכונית משפחתית קטנה עם 4 דלתות.
הצבע הטיפוסי למכוניות אלפא רומיאו הוא אדום, ועד לאלפאסוד של שנות ה-70 היו כל דגמי אלפא רומיאו בעלי הנעה אחורית. משנות ה-60 ואילך התאפיינו רבות ממכוניות החברה בהתנהגות מעוררת מחלוקת: ההילוך השני בתיבת ההילוכים הידנית היה קשה במיוחד לשילוב, דבר שחייב מיומנות מיוחדת בהחלפת ההילוכים, אך היווה גם מקור גאווה ל"אלפיסטים".
בשנת 1986 חברת פיאט משכה את תוכניתה להקמת מיזם משותף עם אלפא רומיאו, לאחר שחברת פורד מארצות הברית, הגישה הצעה לרכוש חלק מאלפא רומיאו ולבנות מחדש את החברה, תוך הגדלת חלקה בחברה לאורך זמן. עם זאת, פיאט בחרה גם להציע הצעה לרכוש את כל אלפא רומיאו, ולהציע ערבויות לעובדים איטלקים שלא יהיו קיצוצים בחברה, הצעה שפורד לא הייתה מוכנה להשוות. זה גם לא הזיק לאף אחד מהצדדים המעורבים, שרכישה של פיאט תשאיר את אלפא רומיאו בידיים איטלקיות. בשנת 1986, העסקה נחתמה כאשר אלפא רומיאו מוזגה עם היריבה המסורתית שלה לנצ'יה לתוך Alfa Lancia Industriale S.p.A, כחלק מקבוצת פיאט.
באוקטובר 2021 הודיעה אלפא כי תשיק חמישה דגמים חדשים היברידיים או חשמליים עד שנת 2026.
שיווק בישראל.
אלפא רומיאו נכנסה לפעילות בישראלת ביוני 1964, לאחר שמינתה יבואן מקומי בשם חברת "איטיש (איטליה-ישראל)". באוגוסט 1964 הגיעה משלחת של החברה לביקור בישראל, במטרה לבדוק אפשרות לייצור מקומי של רכביה. אלפא רומיאו הגישה הצעה לייצור מקומי למפעל אוטוקרס מחיפה, אך הוא דחה אותה. בשנת 1969, לאחר שחברת "איטיש" פשטה את הרגלת עבר זיכיון השיווק של החברה בישראל לחברת "קפריש" של האחים אילין. בשנת 1988 נקלעו עסקי האחים אילין לקשיים והזיכיון עבר לחברת סמלת, שהייתה כבר נציגה של חברת פיאט בישראל.
נתוני מכירות.
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
אובייקטיביזם (איין ראנד)
אובייקטיביזם היא תורה פילוסופית אותה הגתה הסופרת איין ראנד. האובייקטיביזם היא פילוסופיה הדוגלת בקיום מציאות אובייקטיבית שאותה על האדם לגלות על ידי שימוש בשכל, ב"אגואיזם רציונלי" כנגזרת של ערך החיים, אותו על כל אדם רציונלי לקבל כאמת מידה לבחירותיו, בקפיטליזם ובעקרון אי-התוקפנות לצד תמיכה ברעיון מדינת שומר הלילה. ברמה האישית האובייקטיביזם מעודד את האדם לעסוק ביצרנות והגשמה עצמית. "יצרנות", במישור הכלכלי, ו"הגשמה עצמית" במובן של יצירה והשקעה של כל פרט בהוצאה לפועל של כישוריו, בעיקר האמנותיים.
עיקרי תפיסתה הפילוסופית.
האובייקטיביזם עוסק בכל ענפי הפילוסופיה.
אובייקטיביזם בישראל.
בתחילת שנות השבעים התעוררה התעניינות בפילוסופיה האובייקטיביסטית, בעיקר בזכות ספרו של הפילוסוף משה קרוי "חיים על פי השכל" (1975). הספר, באופן חריג ביחס לספרי פילוסופיה, היה לרב–מכר, וקרוי רהוט הלשון והחריף היה לדמות מוכרת. אף שקרוי טען בספרו כי אין לו מה להוסיף על דבריה של ראנד, הוא היה הראשון שניסח את העקרונות הפילוסופיים של האובייקטיביזם בצורה מקיפה ובהירה בעברית. קרוי עזב את ישראל זמן קצר אחרי פרסום ספרו וכעבור שנים מעטות נטש גם את הפילוסופיה האובייקטיביסטית. ראנד, אליה פנה קרוי, לא ראתה בו מייצג לתפיסותיה ולאור התפתחותו הרעיונית הקשר בין רעיונותיו לגישתה של ראנד נותק.
באמצע שנות השמונים התגבשה בישראל קבוצת מתעניינים בתורתה של ראנד, והחל להתפרסם ביטאון אובייקטיביסטי תחת השם "לאינטלקטואל החדש" ואחר–כך בשם "אנכי" בעריכת בועז ארד הפעיל עד היום ברשת האינטרנט. כמו כן נערכה פעילות, הרצאות וקורסים ללימוד הפילוסופיה של ראנד. בישראל קיימת היום בעיקר פעילות אינטרנטית דרך אתר "אנכי".
דמות שבלטה בשנות השמונים הייתה של אוהד קמין, שאף הכריז בסוף שנת 1992 על "מרד רעיוני" ברוחה של איין ראנד והודיע לשלטונות המס בישראל כי בכוונתו להפסיק לשלם מיסים. בעקבות זאת נשפט קמין ונדון בסוף שנת 1995 לשישה חודשי מאסר בפועל. כיום קשור קמין לפעילותם של מנהיגות יהודית ומשה פייגלין.
מכון איין ראנד בארצות הברית מרכז את הפעילות האינטלקטואלית בתחום, ועוסק בחקר ובקידום הפילוסופיה של ראנד. בניגוד למוסדות חינוכיים ואקדמאיים רבים אחרים, מכון איין ראנד מציג תמיכה עקבית ועקרונית במדינת ישראל. באתר המכון הוקדשה מחלקה שלמה להגנתה המוסרית של ישראל לנוכח עמידתה כמדינה חופשית בתווך של עריצויות. חלק ממאמרים אלו תורגמו ומופיעים באתר "אנכי". נשיאו הנוכחי של המכון, ד"ר ירון ברוק, הוא יליד ישראל שסיים לימודי הנדסה בטכניון והתמחה בכלכלה בארצות הברית שם גם שימש כפרופסור לכלכלה ומימון. ד"ר ברוק מבקר בתכיפות בישראל ומופיע בהרצאות לציבור ולמועדוני סטודנטים כמו גם בהופעות תקשורתיות.
בשנת 2011 הוקם בישראל מרכז איין ראנד (ע"ר) ונפתחה בישראל תחרות חיבורים לתלמידי תיכון וסטודנטים בנושאים מספריה של איין ראנד. המרכז מקיים פעילות שוטפת הכוללת אירועי הרצאות של מרצים מישראל ומחו"ל, קורסים והשתלמויות ומציע תרגומים של מאמרי איין ראנד לעברית וערבית.
תגובה אקדמית לפילוסופיה האובייקטיביסטית.
העיסוק האקדמי באובייקטיביזם כגישה פילוסופית חדשה מועט יחסית לתורות פילוסופיות אחרות. רוב האקדמיה דחתה את האובייקטיביזם, לרוב תוך סירוב להתייחס לאובייקטיביזם כתרומה רצינית לפילוסופיה, ועד כדי התעלמות ממנו.
יש מבקרים באקדמיה הטוענים כי ניתן להדגים כיצד רבים מהמשפטים הספציפיים עצמם הם עיבוד מחודש ושגוי של טעויות ישנות, ואפילו אם מערכת האמונות הייתה מביאה למסקנות נכונות, היא תעשה זאת על בסיס מוטעה. לדוגמה רוברט נוזיק, פילוסוף ליברטריאני בולט, מסכים עם ראנד מבחינה פוליטית, אך טוען כי הבסיס לדבריה אינו משכנע. ראנד עצמה יצאה נגד הליברטריאנים, אותם כינתה "היפים של הימין", וטענה כי הם מנסים לערב בין עקרונות הפילוסופיה שלה לבין אנארכיזם. אנרכיזם, אמרה ראנד, "הוא התפיסה הבלתי-רציונלית והאי-אינטלקטואלית ביותר שאי פעם נוצרה על ידי המאמינים נטולי-ההקשר, הכבולים לקונקרטים של התנועה הקולקטיביסטית".
ד"ר מיכל פרם-כהן מדגישה כי הוגת התאוריה, איין ראנד, אשר גדלה במשפחה יהודית מתבוללת, נחשפה למוסר ההקרבה העצמית הנוצרי יותר מאשר למוסר האחריות ההדדית היהודי.
בשנת 1987 הוקמה "אגודת איין ראנד" על ידי חברי האגודה הפילוסופית האמריקאית במטרה לקדם את הלימוד של הפילוסופיה של איין ראנד. בין חברי האגודה הבולטים, אלן גוטהלף, אשר כיהן כפרופ' לפילוסופיה ולהיסטוריה של המדע באוניברסיטת פיטסבורג והיה מחשובי חוקרי אריסטו המודרניים, פרופ' טרה סמית מאונ' טקסס המתמחה בפילוסופיה של המוסר ואחרים.
בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל
עד כה נתגלו כמאה ושלושים בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל, המתוארכים לתקופות שמן המאה הראשונה לספירה ועד ימי הביניים. גילויים ארכאולוגיים חשפו קיומם של בתי כנסת בארץ עוד בתקופת הבית השני.
בבתי הכנסת העתיקים אותרו במקרים רבים רצפות פסיפס מפוארות, כתובות הקדשה בעברית, בארמית וביוונית, וכן עיטורי סמלים יהודיים, כגון מנורת שבעת הקנים, שופר, מחתה וארבעת המינים.
בתי הכנסת העתיקים אותרו ברובם באזור הגליל והגולן, שהיווה מרכז היישוב היהודי בארץ בתקופת המשנה והתלמוד, אך בתי כנסת לא מעטים אותרו גם באזור דרום הר חברון ובאזור יריחו.
בתי כנסת מתקופת בית שני.
ידוע על בתי כנסת שפעלו ברחבי הארץ בימי בית שני, אך זאת בעיקר ממקורות בכתב. לפחות תשעה בתי כנסת זוהו מימי הבית, בהם בית הכנסת בעיר מודיעין עילית (ח'רבת בד עיסא), במודיעין (ח'רבת אום אל עומדן) ובחרבת עתרי. בית הכנסת הקדום ביותר הידוע בארץ ישראל, נמצא קרוב ליריחו במתחם ארמונות החורף מהתקופה החשמונאית. זמן הקמת בית הכנסת מתוארך לשנים 50-75 לפנה"ס. כן ידועים שלושת בתי הכנסת של לוחמי המרד הגדול - בגמלא, מצדה והרודיון, אך אלה הם כנראה מבנים מאולתרים שהוקמו בתוך מבנים אחרים, ובכל מקרה לא נשתמרה בהם כל כתובת המעידה בוודאות על שימושם. לעומתם נמצאה בעיר דוד בירושלים כתובת תאודוטוס בן וטנוס. כתובת זו ביוונית מזכירה את קיומו של בית כנסת ירושלמי וכן אדם בשם תיאודוטוס בן וֶטנוס שהוא ואבותיו כיהנו כראשי בית הכנסת כבר בימי בית שני. ממצא זה הוא עדות ארכאולוגית לכך שבירושלים היו בתי כנסת גם בזמן שבית המקדש השני עמד על תילו. בשנת 2009 התגלה בית כנסת נוסף מתקופת בית שני בעיירה מגדל שעל שפת הכנרת. בית כנסת נוסף מתקופת בית שני נמצא במגדל בשנת תשפ"ב.
על פי כתובת תיאודוטוס שימשו בתי הכנסת בתקופת בית שני כמרכז קהילתי וחברתי, ללימוד תורה, ובחדרים ליד בית הכנסת אירחו עוברי דרכים ועולי רגל.
סוגי בתי הכנסת.
בעבר היה נהוג לחלק את בתי הכנסת העתיקים, שנבנו לאחר חורבן בית שני, לשלשה טיפוסים: