Happy Tree Friends
אודנן
אֻדְנָן (שם מדעי: "Otonycteris hemprichii") מין עטלף יחיד בסוגו. נקרא "אודנן" בגלל אוזניו הענקיות (אודנא זה אוזן בארמית. הזואולוג ד"ר אבי ארבל הציע את השם "אודנן ארך-אוזניים" כדי להיצמד למתכונת השם הכפול הנהוג בטקסונומיה). האודנן הוא עטלף חרקים הנפוץ בעיקר באזורים מדבריים, בעיקר באסיה, אפריקה והמזרח התיכון אך ניתן למצאו גם בארץ ישראל.
מאפיינים.
האודנן הוא עטלף חרקים גדול יחסית (אך קטן ביחס לעטלפי פירות). אורך גופו וראשו נע בין 73 ל-81 מילימטר ואורך הזנב הוא 47-70 מ"מ נוספים. אורך האמה הוא 57-67 מ"מ. משקלו של זכר בוגר הוא 18-20 גרם. אוזניו גדולות, 40 מ"מ אורכן, מכוונות לצדדים ומחוברת באזור המצח על ידי רצועת עור. צבעו נע בין צבע חולי בהיר, אפור וחום כהה. גחונו בדרך כלל לבנבן. לנקבות יש שני זוגות של פטמות. מעופו של האודנן הוא איטי וחסר צורה.
האודנן נמצא בעיקר באזורי אקלים צחיח ומדבריות, שבהן יש צמחייה מועטה והקרקע די סלעית. נמצאו זוג אודננים שדרו בנגב בנקיק בסלע. האודנן דר גם בבניינים.
האודנן הוא עטלף טורף הצד בעיקר פרוקי-רגליים שוכני קרקע. מזונו העיקרי הם עכבישנים וחגבאים. את החרקים הוא צד באמצעות אקולוקציה (איכון הד, איתור באמצעות קול) כאשר הוא משחרר קריאות קול בתדרים 20-40 קילוהרץ ההדים מגלי הקול החזקים שלו מגיעים לאוזניו הגדולות במיוחד, דבר המאפשר לו לאתר את מיקומו של החרק בדייקנות רבה. מחקר שנערך בישראל מצא ב-70% מהגללים של אודנן שרידי עקרבים, לרבות עקצן צהוב ארסי. במחקר במעבדה התגלה שהעטלף מאתר את העקרב לפי הרעשים שהוא עושה בעת הליכתו, עט עליו ונושך את ראשו. האודנן נעקץ לעיתים על ידי העקרב, אך לא נתגלו סימני הרעלה, דבר המעיד על כך שהאודנן ככל הנראה פיתח חסינות לארס העקרב. תיעוד של אודנן צד עקצן צהוב בנגב הופיע בסדרת הטלוויזיה עולם מופלא 2 של סר דייוויד אטנבורו וה-BBC.
בארץ ישראל שוכן האודנן במערות יבשות וסדקים בסלעים בעיקר באזורי המדבר. נמצאו אודננים בנגב ובערבה. בעוד שבשאר העולם הוא נפוץ ונמצא ללא סיכון, בישראל הוא בסכנת הכחדה.
סמיר אל-ריפאעי
סמיר אל-רפאעי
הבשורה של מוזיאון המטרופוליטן (בוטיצ'לי)
חוק אוויר נקי לישראל
סנט ברנרד (גיברלטר)
בית החולים סנט ברנרד (באנגלית: St Bernard's Hospital) הוא בית החולים האזרחי היחיד בגיברלטר.
היסטוריה.
בשנת 1567, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, בעל פונדק ספרדי ששמו חואן מתאוס (Juan Mateos) הסב את ביתו לבית חולים בן 20 מיטות. מתאוס היה אזרח גיברלטרי בתקופה שגיברלטר הייתה נתונה תחת שלטון ספרדי, והתגורר בעיר העילית של גיברלטר, במדרונות הצוק. בצעירותו השתתף מתאוס בהגנה על גיברלטר מפני שודדי ים ברברים, והתפרסם בכך שהרג את אחד ממנהיגיהם; לאחר מכן נעשה סוחר מצליח, וכן קיבל תפקיד של "מנפק הרישיונות המלכותיים" בגיברלטר, וצבר הון רב. מתאוס החליט להשקיע את כל הונו בבית החולים הקטן שבנה, לאחר שנוכח במצב הקשה של התושבים העניים והחולים בגיברלטר, וכן במצבם של מלחים רבים ששבו מ"העולם החדש" (רבים מהם חלו במחלת העגבת, שהתפרצה כמגפה רק במאה הקודמת, בלא שנמצא לה טיפול יעיל). במשך 24 שנים הקדיש את מלוא הזמן במוסד הנדבה שהקים, כשהוא עצמו מסתפק בבגדים ובאוכל פשוט, ובחדר קטן בביתו לשינה. לאחר שתם הונו של מתאוס והלה נקלע לחובות כלכליים, החל מתאוס באיסוף נדבות למפעלו. הוא נודע בכל האזור, גם בכפרים הסמוכים, וחולים הגיעו אליו ממקומות רבים.
בשנת 1591, הגיע גרסיה דה הארו (García de Haro), הבישוף של קדיס (גיברלטר הייתה באותם ימים תחת בישופות קדיס), לבקר את מתאוס ואת מפעלו הנודע. הוא מצא אותו עייף וחלש מאוד, "כתוצאה מעבודה רבה ומצומות", אותם הוא עשה כדי לבקש ממסדר יוחנן של האלוהים (בספרדית: "Orden de San Juan de Dios"; מסדר דתי שהוקדש לטיפול רפואי בחולים עניים) של גרנדה לקחת אחריות על בית החולים שלו. יותר מאוחר בנו האחים מנזר וכנסייה סמוך לבית החולים. מתאוס עצמו הצטרף למסדר והמשיך להשקיע זמן בבית החולים, אם כי במידה פחותה. 3 שנים לאחר מכן, בשנת 1594, מת מתאוס. הוא הוספד על ידי כל התושבים המקומיים, ונערכו לכבודו מיסות וטקסים דתיים במשך מספר ימים. בית החולים המשיך להתקיים, וסיפק שירות הן לתושבי גיברלטר והן לתושבים מרוחקים יותר.
בשנת 1691, בית החולים התפרסם בשם "Hospital de San Juan de Dios" (מספרדית, "בית החולים של יוחנן של האלוהים").
באוגוסט 1704 נכבשה גיברלטר על ידי ההולנדים והבריטים, ובית החולים הפך לבית חולים צבאי. מושל גיברלטר ריצ'רד קיין (1720-1727) שיפץ את בית החולים. בתחילה שימש בית החולים כבית החולים של הצי, אך במהלך המצור של 1727 הוא שימש כבית החולים של חיל המצב והוחזר לצי רק ב-1728. בשנת 1746 בנה הצי בית חולים חדש, ובית החולים של יוחנן של האלוהים נעשה לבית החולים של חיל המצב בגיברלטר, אם כי בשנת 1756 שימש בית החולים גם כקסרקטין.
רוב מבנה בית החולים קרס בהפגזה הצרפתית-ספרדית על גיברלטר במהלך המצור הגדול על גיברלטר, ורק בשנת 1815 נבנה מחדש בחסות המושל ג'ורג' דון, כבית חולים אזרחי לאוכלוסייה המקומית.
בשנת 2005 עבר בית החולים סנט ברנרד למשכנו החדש בשדירת יורופורט.
בית החולים החדש.
בית החולים החדש סנט ברנרד נבנה ביורופורט, בבניין משרדים שעבר הסבה וגודלו הוא פי 3 מגודלו של בית החולים הישן. העבודה על הפרויקט החלה ב-8 ביולי 2002 וכללה שינוי מן היסוד של פנים הבניינים 1-4, כדי להתאימם לצרכיו של בית חולים מודרני. עלות הפרויקט - 60 מיליון לירות שטרלינג, מתוכן 6 מיליון שימשו לקניית ציוד רפואי חדיש. בית החולים מנוהל על ידי רשות הבריאות של גיברלטר.
בית החולים יכול להכיל 210 מיטות, והמחלקות הקיימות בו הן: רפואה דחופה (חדר מיון), טראומה, יולדות, כירורגית, ילדים, מחלקה שיקומית לחולי לב-ריאה. בבית החולים יש 2 חדרי ניתוח כלליים ועוד חדר ניתוח לחירום, וכן בריכה הידרותרפית, מרפאת פיזיותרפיה, יחידה לניתוחי יום (ללא אשפוז) ומרפאת עיניים.
לבית החולים יש חדר מתים מודרני, ובו חדר המתנה וצפייה הסמוך לקפלת תפילה. בית הספר לרפואה עבר מ"הבית השחור" בכף אירופה לבלוק מס' 3, ומשרד המנהל הראשי ושאר המנהלה עברו לבלוק מס 1.
גבי רוזן
גבי רוזן (נולדה ב-27 בינואר 1966) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופת ישראל, ושיאנית ישראל בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה.
רוזן נולדה וגדלה בירושלים. היא למדה בבית ספר יסודי דנמרק ובוגרת בית הספר תיכון בויאר. היא התאמנה בהפועל ירושלים בהדרכת ויקטור בוביס.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1980 זכתה רוזן במדליית כסף בקפיצה לגובה לאחר שהישוותה את שיא ישראל לנערות של אורית אברמוביץ' (1.68 מטר), אחרי בת אגודתה ורד עצמון (1.71 מטר).
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכתה רוזן במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.64 מטר, אחרי רחל אורנשטיין ממכבי חיפה (1.64 מטר) ולפני סיגל בסון מאס"א תל אביב (1.62 מטר).
באליפות בתי הספר שנערכה בהדר יוסף ב-5 באפריל 1984 ניצחה רוזן בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 1.76 מטר, התוצאה השלישית בטיבה של אתלטית ישראלית בכל הזמנים, באותה העת.
אלופת ישראל ושיאנית ישראל.
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף ב-7 ביולי 1984 זכתה רוזן במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.79 מטר, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של אורית אברמוביץ' (1.78 מטר), לפני דליה נבות וסיגל בסון (1.75 מטר). שבוע לאחר מכן, באליפות הפועל היא זכתה ב-3 מדליות כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה זהה לזו של המנצחת דליה נבות (1.75 מטר), בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 5.64 מטר, אחרי נבות (5.77 מטר) ובריצת 100 מטר משוכות (15.69 שניות) שוב אחרי נבות (14.96 שניות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בתחילת יולי 1985 זכתה רוזן במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.74 מטר, אחרי דליה נבות שקבעה שיא אישי חדש של 1.77 מטר ולפני סיגל בסון (1.71 מטר). שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה השתים עשרה שנערכה הדר יוסף ב-23 ביולי היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.69 מטר, אחרי דליה נבות (1.72 מטר) ולפני סיגל בסון (1.64 מטר).
בתחרות שנערכה בבריסל שבבלגיה ב-23 באוגוסט 1986 זכתה רוזן במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.81 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1987 זכתה רוזן במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.70 מטר.
בתחרות שנערכה באנטוורפן שבבלגיה בשנת 1990 קבעה רוזן בקפיצה לגובה תוצאה של 1.80 מטר.
חיים אישיים.
רוזן הייתה נשואה לעמי ברן אלוף ושיאן ישראל בעבר בהטלת כידון. ב-1996 נישאה לאוהד ברמן.
רוסמרהולם
רוסמרהולם (בנורווגית: Rosmersholm) הוא מחזה שנכתב בשנת 1886 בידי המחזאי הנורווגי הנריק איבסן. לדעתם של מבקרים רבים זו היא יצירת המופת של איבסן, שמשתווה לה אולי "ברווז הפרא" שנכתב בשנת 1884.
כפי שביטא הפרוטגוניסט שלו, רוסמר, נושא המחזה הוא שינוי פוליטי, שלפיו המעמדות השולטים באופן מסורתי מוותרים על זכותם לכפות את האידיאלים שלהם על יתר החברה,
אולם הפעולה היא לגמרי אישית, נסמכת על התנהגות מוסרית או בלתי מוסרית. רבקה, הגיבורה בעלת "החשיבה החופשית", שמה לעצמה למטרה לחתור תחת אמונותיו הדתיות והפוליטיות של רוסמר, בשל מעמדו הרם בקהילה. רבקה נטשה לא רק את הנצרות, אלא גם, בשונה מרוסמר, היא נטשה גם את כל העקרונות המוסריים שהנצרות הורישה לעולם, אחרי תהליך החילון.
תקציר העלילה.