הבודהיסטים דרשו הסכם של חמש נקודות: החופש להנפת דגלים דתיים, הפסקת המעצרים השרירותיים, פיצוי למשפחות קורבנות הטבח בהואה, ענישת האחראים, ושוויון דתי. דיים כינה את הבודהיסטים כ"שוטים ארורים" על כך שדרשו דבר שמבחינתו הם כבר קיבלו אותו. הוא אסר על קיום הפגנות והורה לכוחות הביטחון לעצור את אלה שהיו מעורבים באי ציות אזרחי. ב-3 ביוני 1963, ניסו מפגינים לצעוד לכוון פגודת טו דאם. שישה גלים של גז מדמיע ושל כלבי תקיפה שהפעילו כוחות הצבא לא הצליחו לפזר את ההמון, ובסופו של דבר הותזו חומרים כימיקלים חומים-אדומים על המפגינים שהתפללו, וכתוצאה מכך 67 מהם אושפזו בבית חולים עקב פציעות. לאחר מכן הוטל עוצר.
נקודת המפנה במשבר חלה ביוני, כאשר נזיר בודהיסטי בשם טיץ' קואנג דוק, הצית את עצמו במרכזו של צומת סואן בסייגון, במחאה על מדיניותו של דיים. תמונות שצולמו באירוע זה הופצו ברחבי העולם ועבור אנשים רבים הם ייצגו את כישלון משטרו של דיים. בעקבותיו של דוק הלכו נזירים נוספים והציתו את עצמם ובהדרגה החלה ארצות הברית להיות מתוסכלת מתדמית הבלתי פופולרית של המנהיגים הן בווייטנאם והן בארצות הברית. דיים עשה שימוש בטיעון אנטי-קומוניסטי שנוי במחלוקת, וזיהה את המתנגדים כקומוניסטים. כשההפגנות נגד משטרו של דיים המשיכו במשך כל הקיץ, ניהלו באוגוסט הכוחות המיוחדים שהיו נאמנים לאחיו של דיים, נו, פשיטות על פגודת שא לאוי בסייגון. פגודות הושחתו, נזירים הוכו ושרידיו השרופים של טיץ' קואנג דוק, שכללו את ליבו שלא התכלה בשריפה ונחשב כשריד קדוש, הוחרמו.
בו זמנית בוצעו פשיטות בכל רחבי וייטנאם, פגודת טו דאם בהואה נבזזה, פסלו של בודהה נהרס וגופתו של הנזיר המת הוחרמה. כאשר האוכלוסייה קמה כדי להגן על הנזירים, נהרגו בהתנגשויות 20 אזרחים ו-200 נפצעו. במהלך כל המשבר נעצרו 1,400 נזירים וכ-30 נפצעו. ארצות הברית הביעה את חוסר שביעות רצונה ממשטרו של דיים ושגריר ארצות הברית בסייגון, הנרי קבוט לודג' הבן, ביקר בפגודה. במשך חמשת החודשים עד לסוף תקופת שלטונו של דיים לא התקיימו הפגנות גדולות של הבודהיסטים.
גיסתו של דיים, מאדאם נו, שהייתה למעשה הגברת הראשונה של דרום וייטנאם, עקב רווקותו של דיים, החמירה את המצב כאשר היא התייחסה בלעג למעשי ההתאבדות. כבודהיסטית שהמירה את דתה לקתוליות, היא התייחסה למעשי ההתאבדות כאל ברביקיו, בציינה ש"אם הבודהיסטים ירצו לערוך ברביקיו נוסף, אשמח לספק להם את הדלק". הפשיטות על הפגודות עוררו אי שקט ציבורי בסייגון. סטודנטים באוניברסיטת סייגון החרימו את השיעורים והשתתפו במהומות, מה שהוביל למעצרים נרחבים ולסגירת האוניברסיטה. מצב זה נשנה באוניברסיטת הואה. כאשר הצטרפו להפגנות גם תלמידי תיכון, בוצעו מעצרים גם בקרבם. מעל אלף תלמידים מבית הספר התיכון הראשי של סייגון, רובם ילדיהם של פקידי ממשלה, נשלחו למחנות לחינוך מחדש, כולל, על פי הדיווח, ילדים בני חמש, באשמת צביעת כתובות גרפיטי בגנות הממשלה. שר החוץ בממשלתו של דיים, וו ואן מאו, התפטר וכאות מחאה גילח את שיער ראשו כמו נזיר.
כאשר הוא ניסה לצאת מווייטנאם כדי לקיים עלייה לרגל בהודו, הוא נעצר והושם במעצר בית.
ההפיכה וחיסולו.
ביולי 1963, עם החמרתו של המשבר הבודהיסטי, החלו הלאומנים הלא-קומוניסטים ואנשי הצבא בהכנות להפיכה. בוי דיים, לימים שגריר דרום וייטנאם בארצות הברית, דיווח בזיכרונותיו שגנרל לי ואן קים ביקש את עזרתו בהבנה מה כוונתה של ארצות הברית לעשות בנוגע לממשלת דיים. לדיים היו קשרים הן בשגרירות ארצות הברית בסייגון והן עם עיתונאים בכירים בדרום וייטנאם, כמו דייוויד הלברשטאם מהניו יורק טיימס, ניל שיהאן מ-UPI ומלקולם בראון מ-Associated Press. ב-20 באוגוסט 1963, פשטו כוחות הביטחון בפיקודו של נו, אחיו של דיים, על פגודת שאל לאוי בסייגון. הם בחרו ללבוש מדי צבא במהלך הפשיטה כדי שהיא תראה כפעולה שהצבא עומד מאחוריה. כוחותיו של נו עצרו מעל 400 נזירים שישבו ברגליים משוכלות לפני פסל של בודהה. במקביל נעצרו אלפי נזירים בכל רחבי המדינה.
הנרי קבוט לודג' הבן, שגריר ארצות הברית בסייגון, סירב להיפגש עם דיים. בשומעו שמתוכננת הפיכה של הגנרלים של צבא דרום וייטנאם בהנהגת גנרל דון ואן מין ובתמיכת ה-CIA, העביר לודג' מסר סודי לגנרלים שארצות הברית לא תתערב. איש ה-CIA, לוסיין קונין, היה איש הקשר בין השגרירות לבין הגנרלים שהונהגו על ידי דראן ואן דון. קונין העביר לקבוצת הגנרלים סכום של 42,000 דולר כדי שיבצעו את ההפיכה וצירף הבטחה שכוחות ארצות הברית לא ינסו להגן על דיים.
ההוראות שבסופו של דבר הובילו למותם של דיים ושל אחיו, יצאו על ידי ו' אברל הארימן ובוצעו בסיועו של לודג'. כמי ששירת קודם לכן כמושל ניו יורק, כמזכיר המסחר של ארצות הברית וכשגריר ארצות הברית במוסקבה ובלונדון, היה הארימן בעיצומה של קריירה פוליטית. ב-1960 מינה אותו הנשיא הנבחר ג'ון פיצג'רלד קנדי להיות שגריר בכיר ובמסגרת תפקיד זה הוטל עליו לפעול "עם כל האמון שרוחש לו הנשיא ועם הידע האינטימי על כל ההיבטים של מדיניות ארצות הברית". ב-1963, ניהל הארימן למעשה את וייטנאם "מבלי להיוועץ כלל בנשיא או בתובע הכללי".
דיים החל לחשוד שאיש מצוות האבטחה שלו כבר לא נאמן כלפיו. קני או'דונל, האחראי על תיאום לוח הזמנים של הנשיא קנדי, היה משוכנע שמקג'ורג' באנדי, היועץ לביטחון לאומי, היה מקבל הוראות ישירות מהשגריר הארימן ולא מהנשיא. הוא היה מודאג במיוחד ממייקל פורסטל, מאנשי צוותו של באנדי, שיחד עם הארימן ניהל משרד קישור עצמאי בווייטנאם. במרכז פעולות הסיוע להפיכה עמדו אנשי תחנת ה-CIA בסייגון שקיבלו הוראות לא בשרשרת הפיקוד הרגילה של הסוכנות, אלא ישירות מהארימן ומפורסטל.
ב-1 בנובמבר 1963 הדיחו הגנרל מין ושותפיו לקשר את הממשלה בהפיכת בזק.
בו ביום, כשרק צוות האבטחה של ארמון הנשיאות נותר להגן על דיים ועל אחיו נו, התקשרו הגנרלים לארמון להציע לו אפשרות שהוא יצא לגלות אם הוא ייכנע. בכל אופן, באותו ערב נמלט דיים יחד עם פמלייתו דרך מעבר תת-קרקעי לרובע צ'או לון שבסייגון, שם הם נלכדו למחרת בבוקר. נו דין דיים ואחיו נו נרצחו יחדיו בחלקו האחורי של נגמ"ש M-113 באמצעות כידון רובה ואקדח תופי על ידי קפטן נגויין ואן נונג, על פי הוראות מהגנרל מין עצמו, בדרכם למפקדת המטה הכללי של צבא דרום וייטנאם. דיים נטמן בקבר לא מסומן בבית הקברות בסמוך למעון שגריר ארצות הברית.
אחרית דבר.
לאחר שנודע להו צ'י מין על הדחתו ורציחתו של דיים, הוא אמר: "אני כמעט שלא יכול להאמין שהאמריקאים יכולים להיות כה טפשים". הפוליטביורו של צפון וייטנאם, אמר זאת בצורה יותר מפורשת:
לאחר רצח דיים, לא הצליחה דרום וייטנאם להקים ממשלה יציבה ומספר הפיכות התרחשו לאחר מותו. בעוד שארצות הברית המשיכה להשפיע על ממשלת דרום וייטנאם, הרצח חיזק את ניסיונותיהם של הצפון וייטנאמים להגדיר את הדרום וייטנאמים כ"תומכי הקולוניאליזם".
פליקס מנדל
פליקס מנדל (8 בינואר 1892 - 15 באוקטובר 1957) היה כירורג פורץ דרך.
ביוגרפיה.
מנדל נולד בעיר ברנו שבמוראביה, צ'כיה (אוסטרו-הונגריה) לתעשיין אמיל מנדל וללינדה למשפחת באש.
בשנת 1910 התקבל ללימודי רפואה בווינה, לימודיו נקטעו בגין מלחמת העולם הראשונה בה שירת בחזית ולקראת הסוף כחובש בבית חולים שדה. ב-1919 סיים מנדל את לימודי הרפואה באוניברסיטת וינה. בשנת 1925 ביצע מנדל את הניתוח המתועד הראשון בעולם לכריתת בלוטת יותרת התריס. הוא היה כירורג בולט וחיבר מאמרים רבים.
בעקבות עליית הנאציזם עזב מנדל את אוסטריה לשווייץ ומשם לצרפת. במרץ 1939 עלה לארץ ישראל והצטרף לצוות בית החולים הדסה כמנהל מחלקה כירורגית, ונחשב לאחד הרופאים שתרמו להתקדמות משמעותית של הכירורגיה בישראל. מנדל עסק בכל תחומי הכירורגיה: מערכת העיכול, בית החזה (בעיקר לשם הקלה על כאבים), וכירורגיה אורתופדית. בנוסף עסק בכירורגיה ניסיונית. ב-1940 קיבל את התואר פרופסור לכירורגיה.
באשר למצב הכירורגיה בישראל, עד לעשור השני למנדט היו רוב הניתוחים שבוצעו בארץ ישראל "ניתוחים קטנים". עם הצטרפותם של ד"ר אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף) להדסה ירושלים ב-1928, ד"ר מכס מרכוס לבית החולים הדסה בתל אביב ב-1933 וד"ר פליקס מנדל להדסה ירושלים ב-1939 שונתה רשימת הניתוחים, מספר הניתוחים הגדולים והמורכבים שבוצעו בישראל הלך וגדל.
מתלמידיו המובהקים: פרופ' צבי נוימן, ד"ר נחום קוק, פרופ' נתן רבינוביץ, פרופ' חנוך מילויצקי.
בשנת 1947, שנתיים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, חזר מנדל לווינה עם אמו, לאחר שהוצע לו להצטרף להנהלת בית החולים על שם הקיסר פרנץ יוזף והוא מונה למנהל המחלקה הכירורגית של בית החולים. מנדל שימש גם כפרופסור באוניברסיטת וינה. בשלוש השנים האחרונות לחייו היה מנדל חבר מועצת העיר וינה מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
מנדל נפטר בווינה שבאוסטריה בשנת 1957.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939.
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: דוצ' ד"ר מאנדל: ההסדר העצבי-הורמונלי של מחזור הדם (ישיבה ג', הוזמן לוכוח, 31 במאי)
אריאל הילמן
אריאל הילמן (נולד ב-27 בינואר 1986) הוא שחקן כדורעף ישראלי.
ביוגרפיה.