באוגוסט 2022, 25 שנים לאחר פירוק הלהקה ולאחר 20 שנים שבמהלכן המוזיקה של נכי נאצה הייתה זמינה ברובה באופן פיראטי (בעיקר דרך בלוגים המציעים הורדות חינמיות של אלבומי פאנק שהומרו באופן עצמאי מפורמט פיזי לדיגיטלי), יצא ללהקה דרך הלייבל הישראלי "תקליטים חולים" תקליט האוסף "משום מקום אל תוך כלום: הקלטות 1997-1994", המכיל את האלבומים "תתכחשו ליהדות", "תצדיעו למשטר החדש" ו"קרתגו כחול לבן" בשלמותם. האוסף הודפס ב-300 עותקים בלבד, כאשר 150 מתוכם במהדורה מיוחדת הכוללת ויניל שקוף ו-150 הנותרים במהדורה רגילה הכוללת ויניל שחור.
עמדתה הפוליטית, התגובות אליה, סגנונה המוזיקלי וחשיבותה.
שיוך היסטורי.
נכי נאצה השתייכה לגל הראשון של להקות האנרכו פאנק בישראל שפעל בשנות התשעים ונחשבת בעיני רבים לסנונית הראשונה שקמה מתוכו. להקות בולטות נוספות שפעלו והופיעו לצדה כללו בין השאר את סרטן השד הירושלמית, קוקו בלוף והיתושים מגני תקווה, מפגרת מיהוד ונ"מ ואף הרכבים כגון Stena Sracha, Ausweis ו-Epidemi-A, שחבריה עלו ארצה מברית המועצות והרכיבו קהילה קטנה ונפרדת בתוך הסצנה. מייסדיה של נכי נאצה, האחים פדריקו וסנטיאגו גומז, נחשבים בין השאר גם לאבות המייסדים של סצנת הפאנק בארץ. למרות שבפועל היא אינה להקת הפאנק הראשונה בישראל, ועל אף שקדמו לה מספר הרכבים שהזדהו באופן מפורש עם סצנת הפאנק או שיצירתם הייתה ברוח דומה מבחינה מוזיקלית (כגון השפן הנכון, קילר הלוהטת, חולרע וכן רמי פורטיס ומשינה בתחילת דרכם), מרביתם לא זכו לתשומת לב רבה, פעלו לתקופות קצרות או שינו כיוון מוזיקלי לאחר מכן, ונמנעו כליל מעיסוק בעניינים פוליטיים או אימצו בהמשך אידאולוגיות הנוטות יותר לצד הימני במפה הפוליטית.
הגדרות מוזיקליות.
מבחינה טקסטואלית, רוב מילות שירי הלהקה בעלות מבנה של בית-פזמון. מבחינה מוזיקלית, היא מסווגת כלהקת אנרכו-פאנק ביחס לנושאים בהם עסקה, והסגנון שלה נוטה לכיוון ההארדקור פאנק. כיאה ליצירות בז'אנר הפאנק על שלל תת-סוגיו (ובמיוחד בתת-סוג זה), השירים היו קצרים מאוד (לרוב פחות משתי דקות, וישנם אף כאלו שאורכים חצי דקה בלבד) ובעלי קצב מהיר וצלילים כבדים.
שירתו של גומז (שהיה הסולן הראשי של הלהקה) התאפיינה בקול צרוד וזעקני ונימה אגרסיבית, בעוד שירתו של עודד טל (ששימש לסירוגין כסולן שני) הייתה חלקה ונקייה יותר. למעט "תמכרו את המתנחלים לעבדות", "תפתחו את דימונה, לא את הכור" (מתוך קלטת הספליט עם פאבליק דומיין), "הטיל של הימין" (בגרסה השנייה שמופיעה בדמו משנת 1992) ו"עדיף להיות פאנקיסט ממתנחל מסריח" (בגרסת האלבום "תצדיעו למשטר החדש"), באף אחד משירי הלהקה אין שירת קולות רקע. השיר "" הוא השיר היחיד של נכי נאצה שנכתב באנגלית, והשיר "אני ואתה נשנה את העולם (בעזרת פעולה ישירה)" הוא היחיד ברפרטואר שלה שנחשב לגרסת כיסוי (אם כי בניגוד לביצוע המקורי, בגרסתה של הלהקה המילים עברו שינוי).
נושאים ותוכן השירים.
שירי הלהקה מבטאים עמדות שמאלניות רדיקליות, אנטי-דתיות, אנטי-ציוניות, אנטי-פאשיסטיות ואנטי-ממסדיות, ומותחים ביקורת כלפי פעילות צה"ל בשטחים הכבושים ובהתנחלויות. נושאים נוספים בהם עסקה הלהקה: התמכרות לסמים ואלכוהול, אדישות לחיי מצוקה, תמיכה בזכויות האדם וביקורת על תרבות הצריכה. בהופעותיה, החזיקו חברי הלהקה את דגל ישראל תוך כדי שכיבה על גדר תיל, על מנת להעביר למאמינים שארץ ישראל היא ארץ המובטחת את המסר שיפעלו בעד חברה שוויונית ולא כובשת, נקייה מגזענות ושנאה. בצד האחורי של עטיפת המיני-אלבום "תתכחשו ליהדות" הופיע ציור של אקדח שלקנהו מחוברת מנורת בית המקדש, שהפך בהמשך לסמליל הלהקה.
ביקורת נגד הלהקה.
לאורך שנות פעילותה וגם לאחר פירוקה, יש שטענו כי הלהקה כביכול מסיתה ומעודדת לתופעות ולמסרים שהיא יוצאת נגדם, וחלק מהלהקות שהופיעו לצדה ראו בה זרה לסצנת הפאנק וטענו שחבריה עברו את גבול הטעם הטוב בפוליטיקה בכך שפרסמו עצמם בדגלים, סמלים וסטיקרים אנרכיסטיים. דבר זה גרם לחיכוכים: במקרה אחד פדריקו גומז דיבר בגנות השיר "ארץ בלי מוצא" של להקת אוי! ואבוי בטענה שהפזמון "אחת שתיים שלוש, לירות לערבי בראש!" כולל מסרים ערבופוביים - דבר שגרם לסכסוך בין שתי הלהקות, ובפעם נוספת אף פרצה קטטה בין נכי נאצה לבין הלהקות קוקו בלוף והיתושים וסדרני הדשא במהלך הופעה משותפת של שלושת ההרכבים במועדון הרוקסן. עוד נטען נגד הלהקה שהיא מקדמת לכאורה מסרים ניאו נאציים בשל עטיפת האלבום "תצדיעו למשטר החדש" (שמציגה את תמונתו השנויה במחלוקת של בנימין נתניהו מניף את ידו בתנועה הנראית לכאורה כהצדעה במועל יד), התייחסות או שימוש במונחים שקשורים לנושא השואה במילותיהם של חלק מהשירים והעובדה שאם מחליפים בשמה בין האותיות יו"ד וה"א, מתקבל השם "נכה נאצי" (זאת על אף ש"נאצה" ו"נאצי" הן שתי מילים שונות במשמעותן: "נאצה" היא מילה נרדפת לשנאה ו"נאצי" הוא תואר שנגזר משמה של המפלגה הנאצית, הגם שהראשונה היא מילה עברית והשנייה שאולה מגרמנית).
מירי לשם-פלאי
מירי לשם-פלאי (נולדה ב- 4 באוקטובר 1968) היא סופרת ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה.
מירי לשם-פלאי נולדה בישראל וגדלה בחולון. לאחר שירותה הצבאי למדה אמנות וציור בבית הספר לאמנות חזותית מימד בתל אביב.
לשם-פלאי פרסמה 15 ספרים שכתבה ואיירה. כמו כן איירה ספרים עבור סופרים אחרים, ביניהם דורית אורגד, תמר אדר, לאה איני ועוד. בשנת 1996 זכתה בפרס נחום גוטמן לאיור על איוריה לסדרת הספרים שלה "פצפונטבע", ובשנת 2002 זכתה בפרס ראש העיר ראשון לציון מקום ראשון בתחרות איורים ארצית בהשראת אצ"ג.
בשנים 2001–2003 כיהנה לשם-פלאי כיו"ר אגודת המאיירים בישראל. מאז שנת 2011 מנהלת את הסניף הישראלי של ארגון SCBWI – ארגון בינלאומי לסופרים ומאיירים לילדים.
ספרה "הלילה הגדול של לון-לון" נבחר לעשרת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים" תשע"ב. ספרה "לוטי וטרי גורי הלוטרה" נבחר לרשימת "מצעד הספרים" לשנת תשס"ט. בשנת 2006 תורגם לאנגלית ספרה "הלילה הגדול של לון-לון" ויצא לאור בארצות הברית. בעקבות ספר זה הוזמנה למסע לקידום הספר ברחבי ארצות הברית בשנת 2007.
לשם-פלאי עורכת מפגשים, שעות סיפור וסדנאות לילדים ברחבי הארץ.
מירי לשם-פלאי מתגוררת בחדרה, נשואה ואם לשני ילדים.
ראדין
ראַדין (מיידיש) או רדון (בבלארוסית: Радунь. בפולנית: Raduń) היא עיירה במחוז גרודנו בבלארוס.
היסטוריה.
ראדין מוזכרת במסמכים של הדוכס ולדיסלב השני יגיילו מהמאה ה-14. בתקופה זו הוקם בכפר מבצר. ב-1649 הוענקו לכפר זכויות עיר. עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, הייתה רדון בשטח האימפריה הרוסית.
בשנת 1921 הייתה ראדין בשטח פולין.
ערב מלחמת העולם השנייה הייתה ראדין במחוז נובוגרודק שבפולין.
בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את ראדין כחלק מהנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את ראדין.
לאחר כיבוש האזור על ידי הצבא האדום נכלל האזור בשטח בלארוס, רפובליקה סובייטית בשטחי ברית המועצות.
בשנת 1958 הוקנה לראדין מעמד של עיירה.
יהודים.
בראדין פעל רבי ישראל מאיר הכהן הידוע בכינויו "החפץ חיים" על שם ספרו, ושם פעלה ישיבת ראדין שבהנהגתו ובראשות הרב נפתלי טרופ. רבני העיר היו: הרב אליהו מרגליות (-1864), הרב יהודה אריה ליב ב"ר עוזר קוואל (-1882?), הרב זכריה מנדל כ"ץ (1883-1896), הרב מרדכי סנדר הלוי קופשטיין (-1924), והרב אריה ליב הכהן פופקא - בנו של החפץ חיים (-1938).
ערב השואה חיו בראדין כ-900 יהודים.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי ראדין בגטו בו רוכזו גם כמעט אלף יהודים מיישובים אחרים בסביבה.
במאי 1942 מרדה בגרמנים קבוצת יהודים שחפרו בורות בהם ביקשו הגרמנים לרצוח את יהודי ראדין. 17 יהודים הצליחו לברוח ויתר החופרים נרצחו.
לאחר מכן נרצחו באקציה גם כ-1,000 מתושבי הגטו. מאות הושארו כפועלים ומאות ברחו או הסתתרו. אלה שהושארו בגטו הועברו לאחר כחודש לגטו שצ'וצ'ין.
משה גת (פירושונים)
וילם דה סיטר
וילם דה סיטר (בהולנדית: Willem de Sitter; 6 במאי 1872 - 20 בנובמבר 1934) היה פיזיקאי, מתמטיקאי ואסטרונום הולנדי.
חייו ועבודתו.
דה סיטר למד מתמטיקה באוניברסיטת חרונינגן והצטרף למעבדה האסטרונומית של העיר חרונינגן.
עבד במצפה הכוכבים בקייפטאון שבדרום אפריקה (1897–1899).
היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בשנים 1925 - 1928.
ב-1907 מונה לראש החוג לאסטרונומיה באוניברסיטת ליידן. היה מנהל מצפה ליידן מ-1919 ועד מותו.
תרם תרומות חשובות לתחום של קוסמולוגיה פיזיקלית.
כתב מאמר יחד עם אלברט איינשטיין ב-1932 ובו טענו כי יכולות להיות כמויות גדולות של חומר שאינן פולטות אור, מושג המוכר כיום כחומר אפל.
הוא הגה את הרעיון של מרחב דה סיטר ויקום דה סיטר, פתרון של תורת היחסות הכללית של איינשטיין, כאשר אין חומר ויש קבוע קוסמולוגי חיובי. מצב כזה גורר התפשטות אקספוננציאלית של יקום ריק.
דה סיטר נודע גם בשל מחקרו על תנועת ירחי צדק.
וילם דה סיטר מת לאחר מחלה קצרה בנובמבר 1934.
בנו, ארנוט דה סיטר (1905 - 1944) היה מנהל מצפה בושה בלמבנג, אינדונזיה, שם חקר את הצביר הכדורי M4.
פרסים והוקרה.
פרסים:
נקראו על שמו:
אלכסנדר הליוס