ויליאם לי דייווידסון יואינג (באנגלית: William Lee Davidson Ewing; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן תקופות כהונה חלקיות כסגן מושל אילינוי ממרץ 1833 ועד דצמבר 1834, כמושל אילינוי החמישי במשך שבועיים לקראת סוף שנת 1834, וכסנאטור מטעמה בשנים 1835–1837.
ביוגרפיה.
ויליאם לי יואינג נולד בפריז, קנטקי. הוא עסק בעריכת דין בשוואניטאון, אילינוי. ב-1820 מינה אותו הנשיא ג'יימס מונרו ככונס נכסי המקרקעין בואנדליה. הוא שירת כקולונל ב"גדוד המרגלים" במהלך . ב-1830 הוא נבחר לבית הנבחרים של אילינוי, וכיהן בו כיושב ראש הבית. קודם לכן הוא עבד כפקיד בבית הנבחרים. בשנים 1832–1834 הוא כיהן בסנאט של אילינוי, ובין השאר כיהן בו כנשיא הזמני. ב-1833 הוא גם היה לסגן מושל המדינה בפועל, וב-1834 כיהן כמושל אילינוי במשך 17 ימים, תקופת הכהונה הקצרה ביותר של מושל בתולדות המדינה.
עם מותו של אליאס קיין ב-1835 מונה יואינג על ידי המושל ג'וזף דאנקן כמחליפו של קיין בסנאט של ארצות הברית עד לשארית תקופת כהונתו המתוכננת של זה האחרון. ב-1838 מונה יואינג כנציב לתיאום התביעות של בני התערובת והסוחרים בפורט סנלינג שבדקוטות על פי הסכם הדקוטה של 1837. הוא לא הצליח להיבחר לכהונה שנייה לתפקיד ושב לבית הנבחרים של אילינוי, שם כיהן שוב כיושב ראש הבית.
ויליאם לי יואינג נפטר בספרינגפילד, אילינוי ב-25 במרץ 1846. הוא ניטמן בבית הקברות האצ'ינסון שבעיר.
Technoblade
Memories (שיר של קונאן גריי)
Memories (בעברית: זיכרונות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי קונאן גריי, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השני שלו, "Superache". את השיר כתב גריי יחד עם דן ניגרו, שגם הפיק אותו. השיר יצא לאור ב-15 באפריל 2022 על ידי חברת ההקלטות ריפבליק רקורדס.
רקע וכתיבה.
ב-4 באפריל פרסם גריי באינסטגרם תמונה של יד האוחזת בוורד, ובאתר הרשמי שלו הוצגה אנימציה של ורד לצד טיימר. לאורך השבוע, נפלו מהוורד עלים אשר חשפו את האותיות המרכיבות את שם אלבומו החדש, "Superache". בסיומו, ב-11 באפריל הכריז גריי רשמית על האלבום. מאוחר יותר, הכריז גריי על סינגל חדש מתוך האלבום, ושמו "Memories", וכן צירף את עטיפתו וקטע קצר מהקליפ שלו.
מבחינה מילית, "Memories" עוסק בגעגועיו של גריי לבן/בת זוג מעברו, ותקוותו שאהבתם תישאר בזיכרונותיו. מילות השיר ממחישות את ניסיונותיו להתקדם הלאה ממערכת היחסים, אך הזיכרונות ממשיכים לחזור אליו, ומקשים עליו יותר ויותר. בריאיון לאפל מיוזיק, חשף גריי כי "Memories" היה השיר האחרון שכתב לאלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-41 מיליון השמעות.
הצלחה מסחרית.
השיר אמנם לא נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, אך דורג במקום ה-13 במצעד השירים מתחת להוט 100 של בילבורד. בנוסף, הגיע השיר למקום ה-75 בקנדה הוט 100, ולמקום ה-74 במצעד הסינגלים האירי.
וידאו קליפ.
ב-15 באפריל 2022 פורסם הווידאו קליפ הרשמי של השיר. נכון ליולי 2022, צבר הקליפ למעלה מ-6 מיליון צפיות.
אמנת ליסבון
אמנת ליסבון (אנגלית: Treaty of Lisbon) אשר נחתמה ב-13 בדצמבר 2007 בליסבון, פורטוגל, על ידי 27 המדינות החברות באיחוד האירופי היא האמנה הבינלאומית אשר מתוכה פועל כוחו של האיחוד האירופי. האמנה נכנסה לתוקף באופן רשמי בדצמבר 2009, כשנתיים לאחר חתימתה. מטרת האמנה הייתה להשלים את התהליך שהתחיל עם אמנות קודמות להגביר את היעילות והלגיטימיות הדמוקרטית של האיחוד ולשפר את הקוהרנטיות שלו. אמנת ליסבון עדכנה את תקנות האיחוד האירופי וכן תיקנה את שתי האמנות שקדמו לה, אמנת מאסטריכט אשר הובילה ליצירת האיחוד האירופי, וקבעה את שלושת עמודי התווך של האיחוד והביאה את האירו למעמד המטבע הרשמי והמשותף. ידועה גם בשמה השני "האמנה על האיחוד האירופי" (TEU), וכן, הסכם רומא שעל פיו הוקם השוק האירופי המשותף. ידוע גם בשם "האמנה על תפקודו של האיחוד האירופי" (TFEU). כלומר, האמנה נבנתה על אמנות קיימות אך המשיכה רחוק יותר ואימצה לעצמה כללים חדשים, זאת על מנת לשפר את הלכידות ולייעל את הפעולות המתרחשות בתוך האיחוד האירופי, לקבוע תפקידים חדשים בכל האיחוד ולכנן הליכים משפטיים רשמיים. אמנת ליסבון עדכנה את תקנות האיחוד האירופי וקבעה בין היתר מדיניות ומנהיגות חוץ ריכוזית, תהליך יעיל להטמעת מדיניות חדשה וכמו כן יצרה תהליך ברור ומסודר למדינות אשר מעוניינות לעזוב את האיחוד האירופי. בנוסף, האמנה החליפה גם את האמנה החוקתית אשר ניסתה לכונן חוקת האיחוד.
הרקע לאמנה.
המקורות וההתפתחות של אמנת ליסבון נעוצים באמנה החוקתית משנת 2004 וכן בתבוסות משאל העם הצרפתיות וההולנדיות אשר נערכו בחודשים מאי ויוני בשנת 2005 והובילו לתקופה של שנתיים אשר נקראה "תקופת ההרהור". המדינות החברות לא יכלו להסכים על הליכי ההצבעה שנקבעו בחוקה, שכן מדינות מסוימות, כמו ספרד ופולין, יאבדו את כוח ההצבעה. אמנת ליסבון פתרה סוגיה זו על ידי הצעת הצבעות משוקללות והרחבת טווח ההצבעה של הרוב המוסמך. לאחר מכן, תחת נשיאות המועצה הגרמנית של תחילת שנת 2007, היה דחף מודגש להוביל לפתרון חילוקי דעות פוליטיים בין המדינות החברות באיחוד האירופי ולאו דווקא לייצר חוקה, אלא אמנת תיקון אורתודוקסית בכדי להעביר את הרפורמות הבסיסיות של האמנה החוקתית. תהליך זה צלח ואף הצליח להשיג עסקה עד חודש אוקטובר 2007, זאת יחד עם תמליל אשר היה מקובל על כלל המדינות החברות ותוך הטמעת מרבית השינויים אשר נכתבו בשנים 2002–2004 באמנות המאוחדות. למרות שהאשרור הפרלמנטרי עבר בהצלחה, דחיית משאל עם ראשונית אשר נערכה באירלנד בשנת 2008 גרמה לבעיות והטילה ספק לגבי עתידה של אמנת ליסבון. הסיבות לכך קשורות בין היתר בסעיפים בחוזה עצמו אך בעיקר בנושאים איריים ספציפיים ולחרדה עממית מציידם. למרות זאת, ולאחר שנרגעו החששות מצד האיריים, משאל עם שני הצליח להביא לאישור ההכרחי.
צ'כיה הייתה המדינה האחרונה שנותרה למרות שהפרלמנט שלה אישר את ההסכם, נשיא המדינה, ואצלב קלאוס, מנע את חתימתו. לבסוף, לאחר שבתי המשפט הצ'כיים פסקו כי האמנה אינה מפרה את חוקת המדינה, חתם עליה קלאוס ב-3 בנובמבר 2009 ובכך נכנס חוזה ליסבון לתוקף. מתנגדי האמנה טענו כי האמנה תרכז את האיחוד האירופי ותחליש את הדמוקרטיה על ידי "הרחקת הכוח" מהבוחרים הלאומיים. מן הצד השני, התומכים באמנה טענו כי היא תביא עמה יותר בלמים ואיזונים למערכת האיחוד האירופי יחד עם סמכויות חזקות יותר לפרלמנט האירופי. הצורך לבחון את המסגרת החוקתית של האיחוד האירופי במיוחד לאור הצטרפותן של עשר מדינות חברות חדשות ב-2004, הודגש בהצהרה שצורפה לחוזה ניס ב-2011. ההסכמים בניס סללו את הדרך להרחבת מדינות נוספות. בזמן אישור אמנת ליסבון, האיחוד האירופי חווה תקופה של התרחבות טריטוריאלית וצמיחה כלכלית. משבר החוב שפגע בכלכלת גוש היורו עדיין היה באופק ובולגריה ורומניה השלימו את תהליך ההצטרפות שלהן לאיחוד רק כשנתיים קודם לכן.
תשומת לב ציבורית מועטה בלבד הוקדשה לסעיף 50 של האמנה, שהתווה את הסעיפים שלפיהם מדינה יכולה לעזוב את האיחוד האירופי. כאשר הכלכלה היוונית יצאה מכלל שליטה ב-2010 וצעדי הצנע לא הצליחו להאט את ירידתה, מנהיגי האיחוד האירופי החלו להתייחס ברצינות לאפשרות של "Grexit" (יציאה של יוון מחברות האיחוד) מגוש היורו ומהאיחוד האירופי. עם זאת, סעיף 50 עסק בהפרדה מרצון של מדינה מהאיחוד האירופי, והמנגנונים שבהם ניתן לגרש חברה לא היו ברורים. יוון הגיעה בסופו של דבר להסכם עם אנשיה והמשבר המידי נמנע, אך ההאטה הכלכלית הייתה רק אחד משורה של אתגרים שפקדו את האיחוד האירופי בתחילת שנת 2010.
כמו כן, הסיפוח הכפוי של רוסיה על חצי האי קרים בשנת 2014 ומשבר המהגרים שבמהלכו ביקשו מאות אלפי פליטים מקלט באירופה, סייעו לתחושה של יורוסקפטיות (דוקטרינה פוליטית אירופית הדוגלת בהתנתקות מהאיחוד האירופי) זאת בא לידי ביטוי באופן גלוי במשאל עם "פנימה או החוצה" ביוני 2016 בו דנו על המשך חברותה של בריטניה באיחוד האירופי. ב-23 ביוני 2016, כ-52% מהמצביעים הבריטים בחרו לעזוב את האיחוד האירופי. ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, הודיע מיד כי יתפטר מתפקידו, וגורמים רשמיים באיחוד האירופי הצהירו כי לא יחלו דיונים רשמיים או לא רשמיים על יחסיה של בריטניה עם האיחוד האירופי עד שהממלכה המאוחדת תפתח רשמית בהליכי סעיף 50.
תוכן האמנה.