הרי ווּדָאנְג (סינית: 武當山; פין-יין: Wǔdāng Shān), הוא שמו של רכס הרים קטן השוכן 25 קילומטרים מזרחית לעיר שה-ין שבצפון מערב מחוז חוביי במרכז סין. הרכס משתרע על כ-400 קמ"ר ובו 72 פסגות, שהגבוהה שבהן היא טְייֵנְג'וּ (סינית: 天柱, פין-יין: Tiānzhù, מילולית: "עמוד הרקיע"), 1,612 מטרים. בהר 36 צוקים ו-24 עמקים. לפי המסורת הדאואיסטית, על ההר חי הנזיר המיתולוגי גָ'אנְג סָאנְפֶנְג, ולכן הוא אתר חשוב עבור הדת הדאואיסטית, ולאורך השנים נבנו שם מספר רב של אנדרטאות, מקדשים, ארמונות, מנזרים, גשרים, שערים, מערות ומבדדים המקודשים לדת זו. ג'אנג סאנפנג נחשב גם המייסד של מספר אמנויות לחימה הנקראות וודאנג צ'ואן. מסיבות אלו הרי וודאנג הם אתר עלייה לרגל לדאואיסטים ומתרגלי אמנויות לחימה כאחד. ב-1994 הכיר ארגון אונסק"ו בחשיבות המקום כשהכריז עליו אתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה.
השם "הרי וודאנג" (武当山) ניתן במפות סיניות הן לכל רכס ההרים (שמשתרע ממזרח-למערב לאורך הגבול הדרומי של עמק הנהר האנשווי, כשהוא חוצה כמה נפות של הנציבות העירונית שה-ין), והן לקבוצה קטנה של פסגות ברכס זה השוכנת בנפה העירונית דָאנְגְ'יָאנְגְקוֹאוּ (丹江口) השייכת לנציבות העירונית שה-ין. אתר המורשת העולמית מתייחס לאזור השני שבו המרכז הטאואיסטי. מסיבה זו גם הצגת גובה הפסגה הגבוהה ביותר ברכס במפות כ-1,612 מטרים מתייחסת רק לאזור המצומצם, ברכס כולו יש פסגות גבוהות יותר.
יש המחשיבים את רכס וודאנג כענף מזרחי של רכס דאבה (大巴山; Daba), רכס הרים גדול המשתרע על מערב חוביי, שאאנשי, צ'ונגצ'ינג וסצ'ואן.
היסטוריה.
במהלך השנים התפרסמו הרי וודאנג בשל המנזרים הטאואיסטים המרובים השוכנים בהם, מנזרים שהתפרסמו כמרכז אקדמי למחקר, לימוד ותרגול של מדיטציה, אמנויות לחימה סיניות, רפואה סינית, שיטות חקלאות טאואיסטית והאמנויות הנלוות. המקור לכך היה באמונה הטאואיסטית כי האלים בני האלמוות שוכנים על פסגות ההרים. בהתאם לכך גם התו המורכב בכתב סיני המתאר בני אלמוות (仙 - xian שיאן) מורכב מאדם בצד שמאל והתו להר בצד ימין. הרי וודאנג, בהיותם הרים גבוהים יחסית, מכוסים יערות עשירים, הכוללים צמחייה שופעת ובה מינים רבים של צמחי מרפא (מתוך 1,800 מיני צמחי מרפא המוזכרים באנציקלופדיה של המינג, 400 צומחים בהרי וודאנג) התאימו על פי אמונה זו להיות משכן האלים, ולכן שימשו מקום מגורים ומפלט לנזירים טאואיסטים.
על פי המסורת הטאואיסטית עלה האל גֶ'ן ווּ (真武, Zhen wu - "לוחם מושלם") המכונה גם "שׂוֵ'אן ווּ" (玄武;Xuan Wu - "לוחם מסתורי") לשמים לאחר שהפך לבן אלמוות מהרי וודאנג, ספציפית מהצוק הדרומי שבו הוקם לכבודו מקדש נָאן-יֵן. ג'ן וו הוא אחד מחשובי האלים בפנתאון הטאואיסטי. הוא אל הצפון, אחד מארבעת האלים של ארבע רוחות השמים, והאל האחראי על איתני הטבע כולל הורדת הגשם.
שושלות טאנג, סונג ויואן.
כבר הקיסרים של שושלת האן המזרחית (250-25 לספירה) התעניינו בחבל ארץ זה, אבל ההיסטוריה של המרכז הפולחני בהר התחילה רק בתקופת שושלת טאנג (907-618). מסופר כי בעקבות בצורת שפקדה את המדינה הורה הקיסר טאידזונג (唐太宗; שלט 649-626) ליִיאָו גְ'ייֵן (Yiao Jian), המושל המקומי שבתחום שלטונו שוכנים הרי וודאנג, להתפלל לגשם. הנוכחים בתפילה סיפרו שעם סיומה המריאו חמישה דרקונים מפסגת ההר לשמים, ומיד החל לרדת מבול. על מנת להנציח את הצלחתו של המושל המקומי בהורדת גשמים הורה הקיסר טאידזונג לבנות את "היכל חמשת הדרקונים", המבנה הראשון שהוקם בהר. ההיכל נבנה בשנים 649-627.
בהמשך נבנו בתקופת שושלת טאנג המקדשים טָאיְיִי (Taiyi), יֵנְצָ'אנְג (Yanchang), ובשנת 869 נבנה מקדש וֵייווּ גונְג (Weiwu Gong - "מקדש הדוכס רב העוצמה"). ב-1018 הורה הקיסר ג'נדזונג (宋真宗; שלט 1022-997) משושלת סונג לשנות את מטרת "היכל חמשת הדרקונים" למקדש. אחד מיורשיו, הקיסר חווידזונג (宋徽宗; שלט 1126-1100), הורה לבנות את "ארמון הרקיע הסגול" (נבנה בשנים 1126-1119) מתחת לפסגת גָ'אנְצִ'י (Zhanqi - "הדגל המתנופף"), ואחריו הוקמו מנזר לָאוג'וּ'ן (Laojun), ומרפסת שְׂייֵנְגְווָאן (Xianguan).
השליטים המונגוליים של שושלת יואן (1271-1368) הסתמכו על דת הטאואיזם כמקור לסמכותם, ולכן הורה הקיסר קובלאי חאן (שלט 1294-1260) על הרחבת מקדש חמשת הדרקונים לארמון. אחד מיורשיו, הקיסר בויאנטו חאן (הסינים מכירים אותו כקיסר זֶ'נְדְזונְג (元仁宗, Renzong), שלט 1320-1311), שיום הולדתו חל ביום ההולדת של האל גֶ'ן ווּ, שכאמור עלה לשמים בהרי וודאנג, הורה לתלות במקדש זה לוח הנצחה שממנו השתמע שהקיסר הוא האל בתחפושת. המבנים החשובים מתקופת שושלת יואן בהרי וודאנג כוללים את "השער לאדמה המבורכת" שהוקם ב-1304 - השנה שבה נתכנו הרי וודאנג "האדמה המבורכת", מקדש הצוק יוּ'שׂ'וּ (Yuxu), ארמון טְייֵן-יִי-גֶ'נְצִ'ינְג (Tianyi-Zhenqing), מערת אל הרעם ומקדש הצוק יִינְשְׂייֵן (Yinxian).
שושלת מינג.
מרבית המבנים בהר הוקמו בתקופת שושלת מינג (1644-1368). הקיסר יונגלה (永樂帝; שלט 1424-1402), הקיסר השלישי בשושלת מינג ובנו של חונגוו של מייסד השושלת, עלה לשלטון בהפיכה כשהוא מורד ביורש הרשמי, הקיסר ג'יינוון (建文; שלט 1402-1398), הקיסר השני של שושלת מינג שהיה נכדו של חונגוו. על מנת להצדיק את המרד טען הקיסר, שהיה לפני עלייתו לשלטון הנסיך האחראי על צפון הקיסרות, כי הקיסרות הוענקה לו מהאלים, וכי הוא אישית מוגן תחת חסותו של האל גֶ'ן ווּ, אל הצפון. כהכרת טובה לאל הוא שלח את חתנו מוּ שִׂין (Mu Xin) יחד עם שר העבודות ושר הטקסים לעמוד בראש צוות של ארבע מאות פקידים שתפקידם היה לנהל הקמת מכלול גדול של מבנים בהרי וודאנג במקביל למיזם בנייה גדול אחר של יונגלה, הקמת העיר האסורה בבייג'ינג. כ-20,000 פועלים עמלו במשך 12 שנים על הקמת מעל 100 מבנים: ארמונות, היכלות, מקדשים, מנזרים, מקדשי צוק, ומעל ל-100 גשרי אבן. כמו כן נסללה דרך בת 70 קילומטרים ממרגלות ההר ועד פסגת טְייֵנְג'וּ.
על מנת לכלכל את הנזירים שלח יונגלה ב-1416 3,000 אסירים שיעבדו את האדמות בסביבה. לאתר בהרי וודאנג נשלחו מלומדים טאואיסטים מכל רחבי המדינה על מנת שישמשו כראשי המקדשים והמנזרים. מתחם המקדשים התפרש על שטח של 1,600 דונם, כפול משטחה של העיר האסורה. יונגלה פיקח אישית על ביצוע המיזם והעניק להרי וודאנג את התואר "הר מספר אחד תחת השמים" (Taiyue), ובכך הכריז כי להר חשיבות מעל לחמשת ההרים הגדולים של סין, ורומם את האל גֶ'ן ווּ למעמד הבכיר ביותר בפנתאון הטאואיסטי. לכבוד האל הוקם ההיכל המוזהב על הפסגה הגבוהה ביותר בהר, פסגת טְייֵנְג'וּ (1,612 מטרים), ובמרכזו פסל הנחושת של גֶ'ן ווּ. על מנת להגן על ההיכל הוקמה על המדרון מתחת לפסגה חומה שכונתה חומת העיר האסורה.
בין בני האלמוות של הטאואיזם, שאותם העריץ יונגלה, היה הנזיר המיתי ג'אנג סאנפנג (张三丰, בפין-יין: Zhang Sanfeng). האגדות על גָ'אנְג סָאנְפֶנְג טוענות כי חי בשלהי תקופת שושלת סונג, בתקופת שושלת יואן או בתחילת שושלת מינג, וכי בחלק מחייו התגורר בהרי וודאנג. ידוע כי יונגלה, שהאמין כי הנזיר, בהיותו בן אלמוות, מתגורר עדיין בסין, כתב אליו מכתב שהיה מלא הערכה בצורה יוצאת דופן וביקש להיפגש עמו. למרות שלא קיבל תשובה הורה יונגלה להקים לכבוד גָ'אנְג סָאנְפֶנְג את היכל יוּ'גֶ'ן (Yuzhen gong - "היכל הפגישה באיש האמת") ובמרכזו פסלו המוזהב של גָ'אנְג סָאנְפֶנְג.
גם יורשיו של יונגלה המשיכו לתמוך במרכז בוודאנג. כך למשל שלח ב-1552 הקיסר ה-11 בשושלת מינג, הקיסר ג'יאג'ינג, (嘉靖, Jiajing; שלט 1567-1521), את שר העבודות לפקח בראש צוות של מאה פקידים על עבודות שיפוץ המקדשים. לכבוד מאורע זה הוקם שער גְ'ה-שְׁה-שׂוֵ'אן-יְוֵּ'ה (Zhishi-Xuanyue - "ההר השחור (או הר המסתורין) המושל בעולם"). על חשיבות המרכז בתקופת שושלת מינג, מעידים 369 צווים קיסריים שעניינם הרי וודאנג, ושמעם של נזירים טאואיסטיים שפעלו במנזרי ההר בתקופה זו דוגמת גָ'אנְג שׁוֹאוּצִ'ינְג (Zhang Shouqing) יצא למרחוק בכל רחבי סין.
מתקופת שושלת מינג ועד ימינו.
מסוף תקופת שושלת מינג מוזכרים ההרים בעיקר בהקשר לאירועים הקשורים בהיסטוריה הצבאית של סין. לי דזה-צ'נג, המורד שהביא להפלת הקיסר האחרון משושלת מינג בטרם הוכנע בעצמו על ידי צבא המאנצ'ו של שושלת צ'ינג, אסף צבא באזור זה. לוח זיכרון בהר מזכיר את הכנעת מורדי הטורבן האדום בהר על ידי צבא שושלת צ'ינג ב-1856, וב-1931 מצאה ארמיית החזית השלישית הקומוניסטית מקלט בהרים, לאחר נסיגתה מאגם הונג בדרום חוביי.
מרבית המבנים לא שרדו את חמש מאות השנים שעברו מאז, וחלק מהמנזרים ניזוקו במהלך מהפכת התרבות בשנים 1966–1976 ולאחריה, אלא שבשנים האחרונות הפכו הרי וודאנג לאתר פופולרי בקרב תיירים מסין וממדינות אחרות בזכות יופיים הטבעי והמבנים ההיסטוריים. המנזרים והארמונות קיבלו ב-1994 מעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
ב-19 בינואר 2003 נשרף היכל יוּ'גֶ'ן (Yuzhen gong) בן 600 השנים עקב רשלנות של עובד בבית ספר לאמנויות לחימה. ההיכל בן שלושת האולמות שהשתרע על שטח של 200 מ"ר נשרף כליל. פסלו המוזהב של גָ'אנְג סָאנְפֶנְג שעמד בדרך כלל במרכז ההיכל הועבר במקרה לבניין אחר קודם לשריפה ולכן ניצל.
הרי וודאנג ואמנויות הלחימה הסיניות.