בין השנים 2003–2004 סיפקה האנטרפרייז סיוע אווירי לכוחות הקואליציה הלוחמים בעיראק. במאי 2006 סייעה למבצעים כנגד הטרור בעיראק ובאפגניסטן למשך חצי שנה. ב-19 בדצמבר 2007 חזרה האנטרפרייז לבסיס האם שלה בנורפוק, וירג'יניה לאחר שהייה של שישה חודשים במפרץ הפרסי.
בחודש אפריל 2010 הודיע הצי האמריקני כי עלות שיפוצה של האנטרפרייז תפח ל-655 מיליון דולר, ותוכנן להסתיים באותו חודש. שיפוצה ארך שמונה חודשים יותר מהמתוכנן, כשהעלות הכוללת מגיעה ל-662 מיליון דולר, כ-46 אחוז מעל לתקציב. הצי הצהיר כי האנטרפרייז תמשיך לשתי פריסות צבאיות נוספות במשך של 6 חודשים כל אחת. ב-1 בדצמבר 2012 הוצאה האנטרפרייז משירות פעיל.
ביגה צ'אי
ביגה צ'אי (טורקית Biga Çayı) הוא נחל בנפת צ'נקלה בצפון-מערב טורקיה, המוכר גם בשמות ג'אן (Can) וקוג'אבאש (Kocabaş). הנהר נובע למרגלות הר קזאדאי (הר אידה) וזורם לכיוון צפון-מזרח עד שהוא נשפך לים מרמרה, סמוך לכפר קראביגה, כ-50 ק"מ מזרחית לחיבורו אל הדרדנלים.
היסטוריה.
בעת העתיקה וביוונית מודרנית הוא מוכר בשם גרניקוס (Γρανικός), ולצידו התקיים בשנת 334 לפנה"ס קרב גרניקוס, שהיה הקרב הראשון שנערך על אדמת הממלכה האחמנית בין הצבא היווני-מקדוני שפלש לשטחיה בראשותו של אלכסנדר הגדול לצבא הפרסי. על שמו של הנהר קרוי עמק גרניקוס על הכוכב מאדים.
על הנהר הוקם גשר רומי מאבן ושיש שכונה בשם "הגשר הלבן" (Akköprü). על-סמך סגנונו מקובל לתארך את הקמתו לימיו של הקיסר קונסטנטינוס בראשית המאה ה-4, ובסוף המאה ה-17 היה עדיין שלם. הגשר נהרס במאה ה-19, וחומרי הבניין שלו נשדדו לסלילת דרך סמוכה.
JCB (ציוד מכני הנדסי)
JCB (ראשי התיבות של שמו של מייסד החברה, Joseph Cyril Bamford, ג'וזף סיריל במפורד) היא חברה בריטית לייצור ושיווק ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) לתעשיות הבנייה וההריסה, לשימושים צבאיים ולחקלאות. JCB יצרה גם את כלי הרכב המהיר בעולם, שנקרא JCB Dieselmax. כלי החברה צבועים בדרך כלל בצהוב. מייסד החברה הוא ממציא המחפרון, שהוא אחד מקווי הייצור המרכזיים שלה במגוון גדלים ושימושים מותאמים. כמו כן מייצרת החברה יעים אופנִיים, מחפרים, מלגזות וכלים הנדסיים נוספים בעלי הנעת בנזין ודיזל. היצרנית השלישית בגודלה בעולם של ציוד זה.
תולדות החברה.
החברה נוסדה באוקטובר 1945, מיד לאחר מלחמת העולם השנייה במוסכו של במפורד, שייצר כלי הובלה חקלאית ביוטוקסיטייר (Uttoxeter) שבמערב המידלנדס באנגליה, מעודפי פלדה ששימשה לביצורים בעורף הבריטי.
ב-1948 ייצר במפורד את המעמיס ההידראולי הראשון באירופה. ב-1950 העביר את המפעל, שכלל שישה עובדים, לרוצ'סטר, העיר שבה מרוכז מטה החברה עד היום. החל מ-1951 נצבעו כל כלי החברה בצהוב. ב-1953 הומצא ויוצר המחפרון הראשון והופיע לוגו JCB. ב-1957 הושק אחד מכלי החברה המוצלחים והנמכרים ביותר, ה-hydra-digga (הידרה-דיגה), כלי צמ"ה אחוד למספר שימושים של פילוס והעמסה בתחומי הבנייה, ההריסה, היערנות, הכרייה והחקלאות.
בשנות השישים החלה החברה לייצא לצפון אמריקה ובסוף העשור קיבל במפורד תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית, כהוקרה על היותו יצואן מצטיין. במפורד פרש ב-1975.
ב-1978 הוצג ה-Loadall, טרקטור להעמסה במגוון שימושים ועם מגוון תצורות לתחומים שונים, באמצעות רכיבי התאמה, גם הוא אחד ממוצרי החברה המובילים והנמכרים ביותר.
החל מ-1979 מפעילה החברה מפעלי ייצור מחוץ לבריטניה, הראשון שבהם היה בהודו ולאחר מכן נפתחו מפעלים בברזיל, ארצות הברית, סין ועוד. נכון ל-2012 יש לחברה 18 מפעלי ייצור ברחבי העולם.
ב-2005 רכשה JCB את חברת הטרקטורים הגרמנית Vibromax.
ב-23 באוגוסט 2006 שבר נהג המרוצים אנדי גרין את שיא המהירות לרכב דיזל ביבשה עם הכלי הייעודי JCB Dieselmax במהירות של 563.418 קמ"ש.
בישראל.
ציוד מכני הנדסי של JCB מיובא לישראל מאז שנת 1966 על ידי חברת בלקווד-הודג' ישראל (כיום קומסקו). נכון לשנת 2014 תפסו הכלים של JCB 65% משוק המחפרונים והמעמיסים הטלסקופיים בישראל, ו-90% משוק השופלים.
בתרבות.
ה"מילה" JCB משתמשת באנגלית בריטית כשם גנרי למחפרון.
בטרילוגיית הננסים, טרילוגיית ספרים לילדים שנכתבה על ידי טרי פראצ'ט, מיודד אחד הגיבורים עם דחפור JCB בשם ג'קוב.
ב-2005 הוציאה להקת ניזלופי את הסינגל "JCB" שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ב-18 בדצמבר אותה שנה. במרכז השיר ניצב המחפרון של אביו של הזמר.
החברה מספקת את מכונותיה גם לרשת פארקי שעשועים בנושאי בנייה ועבודות עפר בשם (Diggerland) הנמצאים בדבון, דורהם, קנט ויורקשייר.
ז'וזה מנואל בארוזו
ז'וזה מנואל דוראו בארוזו
ז'וזה מנואל דוראו בארוסו
ז'וזה מנואל דוראו ברוסו
קו הצחיחות
קו הצחיחות הוא קו דמיוני שמפריד בין אזור אקלים המדבר לאזור האקלים הערבתי ויורדים בו כ-200 מ"מ משקעים בשנה אשר מושפע על ידי שינוי בטמפרטורות. קו הצחיחות אינו קבוע והוא נע בכל שנה, צפונה או דרומה (בישראל בין 30 ל-40 ק"מ לכל כיוון), וזאת על-פי כמות המשקעים שירדה באותה שנה לפי כמות המשקעים. לכן, מקובל לדבר על אזור הצחיחות. לדוגמה: בשנה שחונה, קו הצחיחות ינוע לכיוון צפון ואילו בשנה גשומה ינוע קו הצחיחות לכיוון דרום.
לקו הצחיחות יש השפעה רבה על החקלאות מפני שלא ניתן לגדל גידולים חקלאיים כמו חיטה, דרומית לקו זה. כדי להיאבק במצב זה, חייב החקלאי להסתמך בחלק ניכר משדותיו על השקיה.
קן הצחיחות
ז'וזה בארוסו
העשור האבוד (יפן)
העשור האבוד (ביפנית: 失われた10年) הוא מונח המתאר את התקופה שלאחר קריסת בועת הנדל"ן ביפן שגרמה לקריסת כלכלת יפן לאורך זמן. המונח התייחס במקור לשנים 1991 עד 2000, אך לעיתים שימוש בו כולל גם את העשור שבין 2001 ל-2010, כך שכל התקופה בין שנות ה-90 של המאה העשרים והעשור הראשון של המאה ה-21 נכללת ב"עשור האבוד", המכונה לעיתים גם "השנים האבודות" (ביפנית: 失われた20年).
על פני התקופה שבין 1995 ל-2007, ירד התוצר היפני מ-5.33 טריליון דולרים ל-4.66 טריליון דולרים במונחים נומינליים, השכר הריאלי ירד בכ-5%, בזמן שהמדינה חוותה סטגנציה ברמת מחירים. ברם, קיים ויכוח על היקף הבעיות שניצבות בפני יפן ודרכי מדידתן, אך ההשפעה השלילית של העשור האבוד מורגשת היטב במדינה, וקובעי המדיניות היפנית ממשיכים להתמודד עם השלכותיה עד היום.
גורמים.
הצמיחה הכלכלית החזקה ביפן במחצית השנייה של המאה ה-20 נעצרה בפתאומיות בתחילת שנות התשעים. בסוף שנות השמונים, חריגות במערכת הכלכלית היפנית הניבו בועת מחירים ספקולטיבית בהיקף עצום. הבועה נוצרה כתוצאה מההפחתה המופרזת בהגבלות על ההלוואות שהכתיב הבנק המרכזי של יפן על שאר הבנקים במדינה, באמצעות מנגנון מדיניות בשם "הנחיית החלון" ("window guidance"). לטענת הכלכלן פול קרוגמן, "הבנקים של יפן הלוו עוד ועוד, עם פחות תשומת לב לאיכות הלווה, ובכך הם עזרו לנפח את הבועה לממדים גרוטסקיים".
בניסיון להפיג את הספקולציות ולשמור על האינפלציה, הבנק המרכזי של יפן העלה את הריבית בין הבנקים בסוף 1989. מדיניות חדה זו גרמה להתפוצצות הבועה, ושוק המניות היפני התרסק. מחירי המניות והנכסים ירדו, והותירו את הבנקים היפניים הממונפים ואת חברות הביטוח עם חובות גדולים.
על מנת לפתור את המצב, הממשלה חילצה את המוסדות הפיננסיים באמצעות הזרמת הון, הלוואות, אשראי זול מהבנק המרכזי, דחיית מועד הפירעון, מה שבסופו של דבר הפך את אותם מוסדות לבנקים זומבים (בנקים שהשווי הנטו שלהם קטן מאפס, אך הם עדיין ממשיכים לפעול ולתפקד). העיתונאי הפיננסי יאלמן אונראן ממגזין בלומברג, כתב כי הבנקים הזומביים היו אחת הסיבות לסטגנציה הארוכה הבאה שעתידה לבוא על יפן. נוסף על כך, מייקל שומאן מה-Time Magazine ציין כי בנקים אלו המשיכו להזרים כספים חדשים לחברות "זומביות" לא רווחיות, בטענה שהן "גדולות" מדי כדי להיכשל. עם זאת, לרוב החברות הללו היה פשוט יותר מדי חוב. שומאן האמין כי כלכלת יפן לא תצליח להתאושש עד שפרקטיקה זו תסתיים.
בסופו של דבר, רבות מחברות אלו הפכו לבלתי מתפקדות, ועל כן הוחלט על קונסולידציה (מיזוג) בין הבנקים. כתוצאה מכך קמו ארבעה בנקים "לאומיים" ביפן. חברות יפניות רבות היו שקועות בחובות כבדים, והתקשו מאוד להשיג אשראי.
החל משנת 2012 הריבית הרשמית ביפן היא 0.1%, והיא נותרה מתחת לאחוז בודד מאז שנת 1994.
השפעה.
למרות ההתאוששות הכלכלית בשנות ה-2000, רמת הצריכה של שנות ה-80 לא חזרה לרמות שלפני ההתרסקות. הזמנים הקשים בשנות התשעים גרמו לאנשים להזעיף פנים כשפגשו תצוגות עושר ראוותניות, בעוד שחברות יפניות כמו טויוטה וסוני, ששלטו בתעשייה בשנות ה-80, נאלצו להתמודד עם תחרות קשה מצד חברות יריבות ממדינות אחרות במזרח אסיה, בעיקר בדרום קוריאה.
חברות יפניות רבות החליפו חלק גדול מכוח העבודה שלהן בעובדים זמניים, שזכו להטבות מועטות יותר והיו בעלי ביטחון תעסוקתי נמוך יותר. בשנת 2009, עובדים אלו היו יותר משליש מכוח העבודה הכולל. עבור שאר כוח העבודה היפני השכר נותר קפוא. מאז שיא תקופת השכר בשנת 1997, השכר הריאלי ירד בכ-13%.