לעומת זאת היו שטענו שהביהייביוריזם כלל לא הודח ואפילו לא נעלם, אלא רק איבד מהבולטות שלו בעקבות כניסת מדעי התפישה והקוגניציה והשתלטותה על במת הפסיכולוגיה. לדעתם קוהן טעה לחלוטין בהציגו "מהפכה קוגניטיבית" והדחה שלא הייתה ללא הצדקה, ובבדיקה שנערכה בשנות ה־80 נמצא שאזכור התחום בכתבי העת המדעיים לא פחת מהביטוי פסיכולוגיה קוגניטיבית – שטען לכתר.
תגובות סקינר לביקורת.
לדעת סקינר כל הביקורת נבעה משגיאות הבנה של המבקרים. היו טענות שזהו ענף המזניח את תחומי הרגש, המחשבות והתחושות ומציגה את האדם כרובוט או כמכונה או כבעל חיים ירוד. בנוסף היו שהצביעו על הזנחת חשיבות מערכת העצבים והמוח ודילוג עליו. על פי סקינר כל ההאשמות הללו לא היו נכונות. לדעתו הסיבה להיווצרות תפישות שגויות אלו הייתה חוסר ההבנה של ניתוח ההתנהגות הניסויי והשימוש בשיטות המחקר המדעיות שהציע. לטעמו, כפי שכבר הוזכר לעיל, הביהביוריזם הרדיקלי אינו מזניח את הרגשות או התחושות, אלא מציג שיטות חדשות לחקור אותן. ומתרגם תופעות התנהגותיות משפה מנטליסטית, הממוקדת בעולם הרגש, לשפה טכנית הסתברותית של התנהגות מפעילה אופרנטית. הביהביוריזם אינו מציג את האדם כרובוט או כמכונה, אלא ההתנהגות האופרנטית מתארת את האדם כאורגניזם פעיל המפעיל ומשנה את סביבתו ומושפע מתוצאות התנהגותו. גם בעל החיים אחראי באופן דומה להחלטותיו. ניתוח ההתנהגות אינו מזניח את חשיבות מערכת העצבים, אלא טוען שהיא אינה תחום המחקר שלו. עם זאת בהמשך היו מאוחר יותר מנתחי התנהגות שחקרו גם התנהגות ברמה העצבית והגופנית כהתנהגות ותגובה.
תרומותיו של ניתוח ההתנהגות היישומי.
זרמים רבים בפסיכולוגיה ההתנהגותית מיושמים בתחום בריאות הנפש ומציגים הצלחה, ביניהם טיפול קוגניטיבי-התנהגותי, תרפיית קבלה ומחויבות, ניתוח התנהגות קליני (), פסיכותרפיה פונקציונלית-אנליטית (), הפעלה התנהגותית לטיפול בדיכאון () ועוד.
בנוסף לגישה הטיפולית בבעיות התנהגות של הפרט, יש תחום נוסף המתמקד ביישום עקרונות התנהגותיים לשיפור התפוקה והתנאים בארגונים ועסקים הנקרא OBM – Organizational Behavior Management ().
ניתוח ההתנהגות היישומי, התחום הטכנולוגי של הגישה הביהביוריסטית, הוכיח את יעילותו גם בתחומים נוספים של התנהגות בעיקר בתחום ההתמכרות וההרגלים:
ביקורת על הביהביוריזם.
לגישה הביהביוריסטית קמו מתנגדים רבים אשר בהמשך הביאו למיסודה המדעי של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. מקרב חוקרים אלו בלטו הבלשן נועם חומסקי אשר פרסם מאמר ביקורתי על ספרו של סקינר "התנהגות מילולית". עיקר טיעוניו התבססו על הצורך במערכת מוּלדת המאפשרת למידת שפה על מנת להסביר את הנתונים המדעיים על אופי הלימוד של מילים, של מבנה שפתי ושל תחביר המשפט. כתוצאה מכך, בין הגישה הקוגניטיבית ובין הביהביוריסטית החל ויכוח מדעי שגרר מאמרים ומאמרי נגד רבים.
הסופר בן זמננו (המאה ה־21) אלפי קון כתב ביקורת על הביהייביוריזם בספרו "נענשים על ידי פרסים", ובו טען שהביהייביוריזם אינו מוסרי וגם אינו מעשי.
פשטות.
לפי החוקר ניל מילר , שורש הבעיה בביהביוריזם טמון בחוסר הנכונות שלה להביט באמצעים מתווכים להתנהגות ולקבל את קיומם. לפי השיטה אם מופיעות תגובות מסוימת לפעולה, הפעולה עצמה חייבת לגרור אותם באופן ישיר. לדוגמה אירוע מפחיד גורם לנו גם להרגיש את הפחד, וגם להתנהג בדרך מסוימת בעקבות הפחד. לפי טענתו של סקינר הוא אינו מתכחש לפחד, אלא טוען שהפחד אינו מפעיל את ההתנהגות אלא רק הגירוי שגרם לפחד הוא המפעיל את התגובה. אין הפחד לדברי סקינר, גורם לנו להרגיש. לפי מילר הנחה זו גוררת סיבוך מיותר של תיאור הנתונים המתקבלים מתצפיות. על מנת להבהיר זאת השתמש מילר בדוגמה של חולדה אשר בלחיצת דוושה היא מקבלת מים. קל לראות כי קצב הלחיצות משתנה בהתאם לחסך החולדה במים, אך גם נצפה בשינוי קצב הלחיצה כתגובה להאכלה במזון יבש ומלוח, או בהזרקת מים ישירות למערכת הדם של החולדה. בנוסף לזאת את תגובות החולדה ניתן למדוד בעוד דרכים מלבד קצב הלחיצות. לדוגמה אפשר למדוד את כמות המים שהיא שותה וכן את נכונותה לשתות מים מרים. כדי להסביר מערכת גירוי תגובה זו, לפי דעתו של הפסיכולוג יונתן גושן, סקינר יצטרך ליצור קשר נפרד בין כל גירוי לכל תגובה כך שסה"כ ימצאו תשעה סוגי הקשר שונים. בעוד שלפי הנחת גורם מתווך כמו צמא, יש צורך בקשירת שלושת הגירויים אליו מכיוון אחד וקשירת שלוש התגובות מכיוון שני, סה"כ שישה קשרים. ולכן כפועל יוצא מהנחות הפרדיגמה המדעית מסיים מילר במסקנה כי יש להעדיף את התאוריה פשוטה יותר המניחה גורמים מתווכים.
למידה סמויה.
אחת הביקורות המפורסמות מבוססת על מחקר חלוצי של החוקר אדוארד טולמן, אשר הראה כי חולדות יכולות ללמוד צורת מבוך אף אם אין שום תגובה חיובית או שלילית ישירה אשר מכווינה את הלמידה שלהם. דבר המעיד על גורם מתווך המייצג את המבוך במוח החולדות והסותר את גישת הביהביוריזם השיטתי והמתודולוגי של ג'ון ווטסון.
בניסוי של טולמן היו שתי קבוצות חולדות אשר הסתובבו במבוך במשך תשעה ימים, כאשר במבוך הוצבה תיבת מטרה אשר יכלו הנסיינים לשים בה אוכל. החולדות חולקו לשתי קבוצות קבוצה אחת שוטטה במשך ששת הימים הראשונים במבוך, ורק בימים שבע עד תשע הוצב בתיבת המטרה אוכל. לקבוצה השנייה ניתן כל יום האוכל בתיבת המטרה, כאשר כל יום הזמן שלקח לחולדות אלו להגיע לתיבה התקצר באופן מתון. טולמן הראה כי ביום השמיני התקצר הזמן שלקח לחולדות של קבוצה אחת בצורה דרסטית, וביום התשיעי הזמן שלקח לכל אחת מן הקבוצות להגיע לתיבה השתווה. מכך הסיק טולמן שבזמן השוטטות למדו החולדות את מבנה המבוך, כך שיצרו ייצוג קוגניטיבי למבוך עצמו. הגישה של טולמן הנקראת ביהביוריזם מונחה מטרה, גישה משולבת ביהייביוריסטית-קוגניטיבית, מתבססת על ניסוייו של טולמן השמים במרכז את חקר התהליכים המתווכים הגורמים להתנהגות בעודה מסמנת את המשוואה הבסיסית להתנהגות כ: S-&gt;O-&gt;R כאשר האות O מייצגת את המילה אורגניזם, כלומר את התהליכים הקוגניטיביים המתרחשים ביצור החי הנבדק.
הטיות קוגניטיביות.
ביקורת נוספת נגד הגישה הביהביוריסטית הגיעה דווקא מיישומי הפסיכולוגיה בשטח. במלחמת העולם השנייה בעת הסתכלות בראדר, טייסי המעצמות זיהו לפעמים הפרעות על אף שלא היו כאלה הפרעות במציאות. ממצא זה מנכיח את קיומן של הטיות קוגניטיביות הגורמות בעיות בשיפוטים אשר לא מוסברות על ידי תאוריות של גירוי-תגובה של ג'ון ווטסון. סקינר הסביר בדרך התנהגותית תופעות מסוג זה.
הנחות סמויות.
הפילוסוף ישעיהו ליבוביץ כפר ביכולתה של הפסיכולוגיה להשתייך למחקר הנעשה על פי המתודה המדעית, גם כאשר המחקר הוא של ההתנהגות בלבד ולא של הנפש.
קרובים קרובים
קרובים קרובים הייתה קומדיית מצבים ישראלית אשר הופקה על ידי ושודרה ב בשנים 1983–1986. הסדרה נודעה בתור קומדיית המצבים הישראלית הראשונה ונחשבה לאחת מתוכניות הדגל של הטלוויזיה בישראל.
"קרובים קרובים" עסקה בחייה של משפחה ישראלית מורחבת, החולקת מגורים בבניין משותף בתל אביב.
עונותיה הראשונה והשנייה נכתבו על ידי אפרים סידון וב. מיכאל, ואילו העונה השלישית נכתבה על ידי סידון לבדו. את פרקי הסדרה ביים יצחק שאולי והפיקה אותה רישה טירמן.
את נעימת הפתיחה של הסדרה הלחינה נורית הירש.
עלילת הסדרה.
עלילת הסדרה מתמקדת בדיירים הגרים בשלוש דירות בבניין מגורים משותף ברחוב ויטק 9, בתל אביב: בני הזוג אילן ותיקי ובתם גליה בקומה השלישית, בני הזוג יורם (אחיה של תיקי) וליאורה ושלושת ילדיהם – אביתר, אפרת ומולי - בקומה השנייה, ודודתם של יורם ותיקי – חנה - בקומה הראשונה.
הדמויות הראשיות והקבועות בסדרה היו ריאליסטיות יחסית ולא הוקצנו באופן מוגזם. על אף הנטייה לריאליסטיות של הדמויות, נעשה מאמץ להימנע מדיונים בפוליטיקה ומשימוש בגסויות.
הסדרה עסקה בעיקר במגוון נושאים מחיי היומיום של משפחות ישראליות ממוצעות, בישראל בשנות ה-80 מן המעמד הבינוני העירוני, כגון: הצגות בית ספר, וועד הורים, קורס טיס, צמחונות, אסטרולוגיה, בחירות ועד בית, פריצה לבית, ימי הולדת, ובנושאים סאטיריים וחברתיים כמו אינפלציה, הצפייה ביומן השבוע ביום שישי, יחסי ארצות הברית–ישראל, שכירת עוזר בית ערבי, יחסי מזרחים-אשכנזים, נישואים בין-עדתיים ועוד.
אפרים סידון וב. מיכאל ידועים ככותבי סאטירה, ואף השתתפו בצוות הכותבים של "ניקוי ראש", אולם בסדרה זו הביקורת החברתית הייתה מרומזת בלבד. שני פרקים היו ביקורתיים בצורה קצת יותר גלויה – פרק שבו מחליטים בני המשפחה להעסיק עוזר בית שהוא סטודנט ערבי, ופרק שבו הילדים מתבקשים לספר בבית הספר על מנהגי העדה שלהם, דבר הגורר ויכוח בין ההורים לאיזו עדה שייכים הילדים (יורם ותיקי הם מזרחים, ואילו ליאורה ואילן אשכנזים).
הדמויות.
הדמויות הראשיות.
מרבית הדמויות בסדרה נקראו בשמם הפרטי של השחקנים. כמו כן הוחלט שלא לתת שמות משפחה לדמויות הראשיות.
היסטוריה.
הרעיון המקורי היה הפקת סדרה קומית לטלוויזיה הלימודית שתעסוק בנושאי יחסי הורים-ילדים, תוכנית מקבילה בתכניה ל"קשר משפחתי", והשם המקורי שהוצע לה בשלב הפיתוח היה "המשפחה". בריאיון למודי בר-און בסדרה התיעודית "במדינת היהודים", סיפר במאי הסדרה יצחק שאולי כי מפיקת התוכנית רישה טירמן והוא החליטו לנסות להפיק קומדיית מצבים ישראלית, ולשם כך נסעו לארצות הברית וצפו בצילומי הסדרה "שלושה בדירה אחת", כדי ללמוד על אופן ההפקה והבימוי. לדבריו, הביקור בארצות הברית עורר בהם חששות שמא התנאים העומדים לרשותם בישראל אינם מספיקים, אך הם החליטו לנסות בכל זאת.