הוביל הוקר את הדיוויזיה המרכזית במרכז המערך של ארמיית הפוטומק במהלך קרב פרדריקסברג בדצמבר בתקיפה חזיתית הרת אסון על גבעות מרי. הוא מתח ביקורת על הפעולה מראש והסביר את כישלונו בסופו של דבר בהתקפה באומרו כי "איבדתי כמה שיותר גברים שההוראות שלי חייבו אותי להפסיד." פקודות אלה הגיעו מהגנרל אמברוז בורנסייד, עליו הוקר גם כן מתח ביקורת לאחר שניסה לפטר אותו. הוקר בסופו של דבר התפטר מהפיקוד תחת בורנסייד לאחר הקרב. הוקר, שכל חייו תמך במפלגה הדמוקרטית, אפילו התפרץ על הנשיא וממשלו הרפובליקני, וסימן אותם כחסרי יכולת ואף כינה את הממשל "דיקטטורי". לאחר כישלון הפיקוד של ג'ורג' מקללן לינקולן הציע בפני הוקר את הפיקוד על ארמיית הפוטומק, ובמקביל הרתיע אותו כשאמר כי: "רק אותם גנרלים שזוכים להצלחות יכולים להקים דיקטטורות. מה שאני מבקש ממך עכשיו זה הצלחה צבאית, ואני אסכן את הדיקטטורה שלי." מפקדיו של הוקר בקרב פרדריקסברג הוכיחו חוסר מסוגלות אל מול פיקוד צבא הקונפדרציה תחת רוברט אדוארד לי ולכן הייתה ציפייה רבה מהוקר.
מפקד ארמיית הפוטומק.
כמה חיילים היו סקפטיים ביחס אל הוקר, לאחר שראו חמישה גנרלים מפקדים באים והולכים בשנה שקדמה למינויו, אם כי היו מעטים שהעריצו את הוקר מבין דרג הקצונה שהוסדר תחת פיקודו בארמיית הפוטומק. הוקר ארגן מחדש את הצבא במיידית, איחד את יחידות חיל הפרשים ליחידה אחידה ובעל אפקטיביות גדולה יותר, הגדיל את השימוש בסמלים של כל חיל, צמצם את סך כמות העריקות, קבע מוצבים סדירים ליחידות חי"ר ופרשים, הקים איסוף מודיעיני יעיל ומדויק יותר, ושיפר דרכי אספקה ולוגיסטיקה בכלל. צעדים אלה הגבירו את המורל בקרב הגברים והאמונה בו כקצין בכיר. באביב 1863, עם 135,000 איש, טען הוקר כי יצר את "הצבא המשובח ביותר על פני כדור הארץ" והודיע ​​לאנשיו: "שאלוהים ירחם על הגנרל לי, כי לי לא יהיו כל רחמים."
התוכנית של הוקר למערכת צ'נסלורסוויל כללה שליחת חיילי פרשים של האיחוד תחת ג'ורג' סטונמן מאחורי הקווים של לי כדי לקצץ את קשרי התקשורת והאספקה ​​של הקונפדרציה. הוקר, בינתיים, תכנן להוביל בשקט את חיל הרגלים על פני נהרות רפאהאנוק ורפידן במאמץ להפתיע את אגף השמאל הקונפדרציה באזור סבוך ומיוער כעשרה קילומטרים מערבית לפרדריקסברג. ההתקפה, שהחלה ב-1 במאי 1863, הצליחה בתחילה, בין השאר מכיוון שצבאו של לי היה מפוצל והתפרש על שטח נרחב שהקשה על פעילותו עקב המיעוט המספרי לעומת ארמיית הפוטומק: שתי דיוויזיות היו בדרום-מזרח וירג'יניה והטילו מצור על העיר סאפול עשירת האספקה, ואילו כוחות תחת ג'ובאל פרי היו מוצבים בפרדריקסברג, שם אוימו בידי הקורפוס השישי של ארמיית הפוטומק.
עם זאת, ב-2 במאי, לי חילק מחדש את צבאו, ושלח את תומאס ג'ונתן ג'קסון "סטונוול", בפיקוד הקורפוס השני, סביב אגף הימין של כוחות האיחוד, והחל במתקפת פתע שהעמידה את קורפוס ארמיית הפוטומק האחד-עשר, תחת פיקודו של אוליבר הווארד, במלוא המרץ לפעולה. הוקר הורה על נסיגה חזרה למערך צבאי הגנתי, וב-3 במאי יריית תותח ארטילרי פגעה במפקדה שלו והותירה אותו עם זעזוע מוחי קשה. לאחר שמחליפיו בפיקוד לא הצליחו לפעול ביעילות אל מול מתקפת הפתע של הקונפדרציה נותרו הכוחות בעמדת מגננה ממושכת. כשפרשיו של "סטונוול" ג'קסון נכשלו במשימתם לפרק את מערך האיחוד, הוקר הורה על נסיגה חזרה לנהר רפאהאנוק ב-6 במאי. כמות הנפגעים הייתה כבדה משני הצדדים (כ-17,000 אבדות לאיחוד ו-13,000 אבדות לקונפדרציה). האחריות על תבוסת האיחוד הוטלה על גנרל לי, שהחל במתקפת נגד לעבר וושינגטון הבירה זמן קצר מאוחר יותר. לי סבל מהפסד אחד בסופו של הקרב, כאשר בלילה האחרון שלו, חיילי קונפדרציה לא זיהו את "סטונוול" ג'קסון בחשכה וירו לעברו. ג'קסון מת מפצעיו לאחר שמונה ימים.
לאחר קרב צ'נסלורסוויל, הנהגת ארמיית הפוטומק שוב סערה. הוקר האשים את התבוסה בכפופיו, בעוד שאלו בעיקר כיוונו אליו את אצבעותיהם בהאשמה. כוחות האיחוד, בינתיים, היו בנסיגה ולא יכלו להוציא לפועל מתקפה נוספת לעבר וירג'יניה. בלי קשר להטלת האשמה והאחריות על התבוסה בקרב, לינקולן החליט להשאיר את הוקר בפיקוד, אך כאשר הוקר ביקש תגבורת כדי להגיע לעבר כוחותיו של לי בפנסילבניה, לינקולן וראש המטה הכללי הנרי האלק סירבו לדרישה. כתוצאה מכך הוקר ביקש מלינקולן להעביר את הפיקוד על הארמייה מידיו. שלושה ימים בלבד לפני התנגשות כוחות האיחוד בצבאו של לי במהלך קרב גטיסברג שקבע את הדרך לוושינגטון, הוקר הוחלף בפיקוד על ארמיית הפוטומק בג'ורג' מיד.
בחזית המערבית.
אחרי פיטוריו מהנהגת ארמיית הפוטומק קודם קרב גטיסברג, הוקר הועבר אל הזירה המערבית במלחמת האזרחים. תחת פיקודו הוטלו הקורפוסים ה-10 וה-11 של צבא האיחוד והיה עליו לשנות את המערכה לטובת האיחוד לאחר ההפסד הקשה במהלך קרב צ'יקמוגה. תחת פיקודו של יוליסס סימפסון גרנט, הוקר שלח את כוחותיו להרים את המצור על צ'טנוגה, במדינת טנסי. לאחר שהגיעו, תקפו אנשי הוקר את מערך הקונפדרציה חלש והסיעו אותו מאזורי הגבעות מסביב לעיר ב-24 בנובמבר (היה זה במסגרת קרב צ'טנוגה הכולל, שנערך בין ה-23 ל-25 בנובמבר 1863, אשר זכה לכינוי "הקרב מעל העננים"). במהלך השנה הבאה, חייליו של הוקר ראו פעולה נוספת במערכה להפלת אטלנטה תחת פיקודו של ויליאם טקומסה שרמן.
שנים אחרונות.
כאשר אוליבר הווארד - ששירת בתור כפוף תחת הוקר במהלך קרב צ'נסלורסוויל - קיבל קידום מעל הוקר לפיקוד על ארמיית טנסי, הוקר זעם על כך, והעיר כי שירת ב"צבא שמתעלמים בתוכו מדרגות ושירות". שוב ביקש מהממונה עליו, הפעם היה זה שרמן, להתיר לו לרדת מדרגת הפיקוד שלו. הוקר שימש כמפקד מחלקתי בזירה המערבית עד סוף המלחמה, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על מחלקת הכיבוש המזרחית. ב-3 באוקטובר 1865 נישא לאוליביה גרוסבק, אחותו של חבר קונגרס דמוקרטי לשעבר מסינסינטי, אוהיו. ב-15 באוקטובר 1868 הוקר הפך למשותק חלקית עקב שבץ מוחי, מה שאילץ לבסוף לצאת לפרישה מהשירות הצבאי. הוא המשיך חייו בגמלאות ונפטר ב-31 באוקטובר 1879 בגארדן סיטי, ניו יורק.
חוף באד
חוף באד (באנגלית: Budd Coast) הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חוף באד מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין איי האץ' לבין כף וולדרון.
היסטוריה.
גילוי החוף.
החוף התגלה בפברואר 1840 על ידי משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
וילקס טעה ברישום מיקום החוף (וציין כי הוא צפונית למיקומו בפועל).
החוף מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947; במסגרת המיפוי התגלה מיקומו של החוף.
מקור השם.
שמו של האזור ניתן לו על ידי צ'ארלס וילקס.
וילקס קרא לאזור על שמו של תומאס א. באד (Thomas A. Budd), שהיה רב-חובלים (master) בפועל של הסלופ פיקוק (USS Peacock), שהייתה אחת הספינות ששימשו את מסע החקר האנטארקטי של המשלחת.
גם מפרצון באד הנשפך אל מפרץ פיוג'יט במדינת וושינגטון שבארצות הברית, נקרא על שמו של תומאס באד.
לקריאה נוספת.
• Lewis Smith, R.I., Classification and ordination of cryptogamic communities in Wilkes Land, Continental Antarctica, Vegetatio 76, 155–166 (1988). https://doi.org/10.1007/BF00045476
• Goodwin, I. (1996), A mid to late holocene readvance of the law dome ice margin, Budd Coast, East Antarctica, Antarctic Science, 8(4), pp. 395-406. https://doi:10.1017/s0954102096000570
• Cameron, R. L., Goldich, S. S., &amp; Hoffman, J. H. (1960), Radioactivity age of rocks from the Windmill Islands, Budd Coast, Antarctica, Stockholm contributions in geology, ISSN 0585-3532 ; 6:1
• Cameron, R.L. (1971), Glaciological Studies at Wilkes Station, Budd Coast, Antarctica, In Antarctic Snow and Ice Studies, M. Mellor (Ed.). https://doi.org/10.1029/AR002p0001
הקיץ הארוך, החם של 1967
הקיץ הארוך, החם של 1967 (באנגלית: Long, hot summer of 1967) הוא הכינוי שניתן לסדרה של 159 מהומות גזע, בין לבנים לשחורים, שפרצו באזורים שונים בארצות הברית מיוני עד ספטמבר בשנת 1967.
בחודש יוני החלו מהומות באטלנטה, בוסטון, סינסינטי, באפלו וטמפה. ביולי התרחשו מהומות בדטרויט, בירמינגהם, שיקגו, ניו יורק, מילווקי, מיניאפוליס, , רוצ'סטר, וטולידו.
המהומות הקשות ביותר התרחשו בחודש יולי, בניוארק (ניו ג'רזי) ודטרויט (מישיגן).
הוקמה בעקבות המהומות על ידי נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון. הוועדה המליצה על שורת רפורמות למניעת התפרעויות עתידיות.
רקע.
מהומות הגזע בשנת 1967 המשיכו את מהומות הגזע שהתרחשו בשנים 1964–1965, שפרצו על רקע של חוסר השקעה ממשלתית בתעסוקה ובפתרונות דיור עבור התושבים השחורים, שיטור יתר בשכונותיהם, ותקיפות חוזרות ונשנות מצד אנשי הקו קלוקס קלאן. בערים רבות הייתה נהוגה . גם במערכת החינוך הייתה נהוגה אפליה גזעית, וההשקעה בחינוך בשכונות של שחורים הייתה נמוכה משמעותית מזו שבשכונות אחרות.
בתחילת שנת 1967 החלו אירועי מחאה על מלחמת וייטנאם בקהילות של היפים ברחבי ארצות הברית. המחאה סוקרה בהרחבה במהדורות החדשות, והאווירה בערים רבות בארצות הברית הייתה מתוחה.
המהומות.
בחודש יוני 1967 החלו מחאות של שחורים במספר ערים בארצות הברית. עד ספטמבר 1967 התרחשו מהומות ב-159 יישובים ברחבי המדינה, בהן נהרגו 83 בני אדם ואלפים נפצעו. נגרמו נזקים לרכוש בשווי עשרות מיליוני דולרים, ושכונות שלמות עלו באש.