ב-3 ביוני שלח רומל פתק בכתב ידו אל הגנרל קניג: "לחיילי ביר חכים. המשך ההתנגדות פירושו שפך דם מיותר. לבסוף יהיה גורלכם כגורל חבריכם הבריטים בגות-אל-אואלב, שהושמדו לפני יומיים. נפסיק את פעולות האיבה אם תניפו את הדגל הלבן, ותצאו לקראתנו ללא נשק". להצעה זו הגיב קניג במטר ארטילרי מוגבר. באותו היום ולמחרת נמשכה המתקפה הארטילרית והאווירית. נערכו מספר ניסיונות להתקרב לשטח המצודה, אך אלו נהדפו על ידי מגיניה. ב-5 ביוני נשלח קצין גרמני נוסף לקבל את כניעת מגיני המצודה, אך נדחה כשם שנדחו קודמיו.
ב-6 ביוני נערך ניסיון רציני יותר לכבוש את המצודה. ב-11:00 נשלחו יחידות ההסתערות של הדיוויזיה הגרמנית ה-90 בתמיכת הפלסים של הגנרל קלימן, להסתער על המצודה דרך שדה המוקשים. הפלסים הצליחו להגיע עד למרחק של 800 מטרים מהמצודה, ובמשך הלילה הצליחו לחדור במספר נקודות למתחם המבוצר שמעבר לשדה המוקשים החיצוני למצודה, אך נתקלו באש יעילה של מגיני המצודה, שמנעה חדירה למצודה עצמה. ב-7 ביוני הצליח ה-RAF לסייע במספר גיחות כנגד הכוח התוקף. באותו הלילה הגיעה השיירה האחרונה למצודה, בטרם הושלם המצור. צוער בשם בלק יצא מהמצודה, והצליח להעביר את השיירה, באובך כבד, עד לשערי המצודה. אך מזג האוויר סייע גם לתוקפים. בחסות האובך הכין רומל את מתקפתו האחרונה. טנקים, תותחי 88 מילימטר, ואנשי הנדסה קרבית מצוידים היטב פרצו בבוקרו של ה-8 ביוני אל מתחמי ההגנה מכל הכיוונים, אך נהדפו שוב ושוב. רומל עצמו פיקד על המתקפה מצפון, כשהוא נעזר בארטילריה מדויקת שירתה בכינון ישיר אל עבר העמדות. הלופטוואפה העניק סיוע צמוד, בפשיטה של 42 מפציצי צלילה מסוג שטוקה שפגעו בעמדת הרפואה של החטיבה. באותו הלילה פנה קניג אל אנשיו. ריצ'י, שבתחילה ביקש להחזיק מעמד עד 7 בחודש, ביקש רק עוד 48 שעות, ועל החטיבה יהיה להחזיק בעמדה רק עד 11 ביוני, ובכך יעניקו לארמייה השמינית את הזמן להתארגן. בשלב זה עמדה אספקת המים היומית לחייל על שני ליטרים. טיסת סיוע של ה-RAF, שהצניחה למצודה 170 ליטר מים, לא סייעה, שכן מים אלו שימשו במיוחד לטיפול בפצועים.
דה גול התערב מאחורי הקלעים, והודיע למטה הכללי הבריטי ב-8 ביוני ולאחר מכן שוב ושוב ואף ישירות בפני צ'רצ'יל כי יש להורות לקניג לסגת ולפרוץ את הכיתור. בימים אלו קיבלה המערכה בביר חכים כיסוי עיתונאי מקיף, ודה גול לא היה יוכל לסבול את המחשבה כי זו תסתיים כאשר "האויב יזכה ליהנות ולראות בעבור לפני רומל בסך טור ארוך של שבויים צרפתיים", וזאת על אף שהיה משוכנע כי קניג לא ייכנע לעולם, וכי אם ייקח האויב את ביר חכים, זה יקרה לאחר מות אחרון מגיניה.
גם ב-9 ביוני וב-10 ביוני נמשכה המתקפה, תוך שימוש בארטילריה כבדה, וביחידות קורפוס אפריקה מדיוויזיית השריון ה-15 שהגיעו לתגבר את אנשי הדיוויזיה הקלה ה-90, וכן בתקיפה של מאה שטוקות. המתקפות לא הצליחו לפרוץ ולהכניע את המגינים, שידעו שנסיגתם תגיע בתוך שעות ספורות, וכמעט וכילו את מלאי התחמושת שנותר להם. לאחר מתקפה זו, נוצרה הפוגה, כאשר אנשיו של רומל לא ידעו כי מלאי התחמושת במצודה אזל, למעשה. דה גול הצליח להעביר שדר טלגרפי אל קניג, בו כתב: "הגנרל קניג, דע ואמור לחייליך כי צרפת כולה נושאת עיניה אליכם וכי אתם גאוותה". יום לפני משלוח השדר, בערבו של 10 ביוני כבר סוכם עם הגנרל ריצ'י כי החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית תיסוג מביר חכים בלילה שבין 10 ביוני ו-11 ביוני, וכי כוחות של הארמייה השמינית נשלחו על מנת לחבור אליה לאחר הנסיגה, ועוסקים בהקמת מחנה ובו מחסה ומים לחיילים הנסוגים.
הפריצה אל מחוץ לקווי האויב.
בלילה שבין 10 ביוני ו-11 ביוני החל מבצע הפינוי המורכב. הציוד הכבד הושמד, והגדוד ה-2 של לגיון הזרים נשלח ככוח חלוץ לחבור לחטיבה ה-7 הממונעת הבריטית במרחק של 7 קילומטרים מדרום-מערב למצודה. פינוי המוקשים על ידי פלסים לקח זמן רב, וכשעה וחצי לאחר מכן הצליחו הפלסים לפרוץ מסדרון שרוחבו 200 מטרים המוביל דרומית מערבית למצודה. פגז תאורה גרמני האיר את כוח החלוץ, והיה חשש כי תוכנית הפריצה תתגלה לגרמנים. או אז נערכה הערכת מצב נוספת, והוחלט כי כל הכוח המצוי במצודה יפרוץ דרך המסדרון, גם אם זה אינו רחב דיו. בנסיגה זו אבדו כלים רבים, אך עיקרו של הכוח הצליח להחלץ. כוחות חלוץ קטנים השמידו יחידות אויב שנקרו בדרכם של אנשי החטיבה, בלוחמת פנים אל פנים, בה איבדו הפורצים חלק מהמפקדים, שפיקדו על היחידה במשך ימי המצור. בשעה 4:00 חברו היחידות הראשונות של הצרפתים אל הבריטים במקום הקרוי ג'סר אל אריד, בו הוקם המחנה שנועד לשמש מקום מנוחה והתרעננות לאנשי היחידה. בשעה 8:00 כבר שהו במקום רוב חיילי החטיבה. במשך היום אספו פטרולים בריטים חיילים בודדים שנותקו מהיחידה במהלך הפריצה.
באותו הבוקר הורה רומל, שלא הבין כי לוחמי החטיבה הצליחו לפרוץ את הכיתור, על כיבושה של ביר חכים. במקום נמצאו אך גופותיהם של המתים, וכמה פצועים קשה שלא ניתן היה לצרפם לפריצה. מתוך 5,500 חיילים שהיו תחת פיקודו של קניג לפני הקרב, הצליחו כ-4,000 לחבור אל הבריטים. בשדה הקרב נותרו 1,109 קצינים וחיילים, הרוגים, פצועים או נעדרים. אבדות הכוח התוקף היו כ-3,000 איש.
תוצאות הקרב ומורשתו.
קרב ביר חכים היה משני בחשיבותו במערכת גזאלה. לאחר הקרב המשיך רומל את התקדמותו, הביס את כוחות הארמייה השמינית, וכבש את טוברוק. הסתערותו של רומל מזרחה הסתיימה רק ב-1 ביולי בקרב אל עלמיין הראשון. אין לדעת עד כמה סייעה עמידתם של אנשי החטיבה הצרפתית בביר חכים להיערכותה של הארמייה השמינית, ומה היה עולה בגורל מתקפתו של רומל לו היו נכנעים או נסוגים עם תחילת המצור. עם כל זאת, נתפס הקרב כעמידת גבורה הרואית של חיילי צרפת, שהובסו בצורה כה משפילה ביוני 1940, והשיבו מעט מכבודם. גם צ'רצ'יל נאלץ להודות כי "הצרפתים החופשים פונו מביר חכים אחרי קרב מגן נאה מאוד".
לאחר נפילת המצודה נותרו כ-500 שבויים בידי הגרמנים. רדיו ברלין הודיע כי שבויים אלו (בחלקם לוחמים כהי עור ממושבות צרפת, שנחשבו על ידי הגרמנים ל"תת אדם") אינם חייליו של צבא סדיר, ולפיכך יוצאו להורג. רק איומו של דה גול, כי בעתיד יוציא להורג את השבויים הגרמנים שיפלו לידיו, הביא להודעה כי חיילי צבא צרפת החופשית יקבלו יחס של חיילי צבא סדיר, וינהגו בהם לפי דיני המלחמה.
מפקד החטיבה, פייר קניג, המשיך בלחימה, ושימש בתפקידים שונים בצבא, ואף כשר ההגנה הצרפתי. לאחר מותו, בשנת 1984, הכריז עליו פרנסואה מיטראן כ"מרשל של צרפת".
בשנת 1948 שונה שמו של גשר פסי (pont de Passy) בפריז ל"גשר ביר חכים". במקום גם תחנת מטרו הנקראת "תחנת ביר חכים".
אישים ידועים במערכת ביר חכים.
בקרבות ביר חכים לחמו מספר אישים ידועים, שלאחר מכן נשאו במשרות רמות בארצם, או ששמם נודע בשל לחימתם. בהם האישים הבאים:
הלוואה וחסכון
הלוואה וחיסכון (תספורת)
הלוואה וחיסכון הוא כינוי שניתן לסוג של תספורת או תסרוקת של גברים מתקרחים, שבה שיער מאזור לא מקריח בראש מסודר כך שיסתיר את הקרחת. השם "הלוואה וחיסכון" ניתן על שום המטאפורה, לפיה האזור השעיר "מלווה" את השיער לקרחת, והוא שימוש הומוריסטי בשם הבנק הלוואה וחיסכון.
יש הרואים בתסרוקת זו חיננית ונאה, אולם יש הרואים בה סירוב להודות במציאות הקרחת וניסיון לשמר את מראה הנעורים שאבד.
בין אישי הציבור שהסתרקו ב"הלוואה וחיסכון" בעת זאת או אחרת, ניתן למצוא את המשורר נתן זך, דובר צה"ל אבי בניהו, ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, השחקן שון קונרי, החקיין טוביה צפיר, המוזיקאי דני סנדרסון וראשי הממשלה אהוד אולמרט ובנימין נתניהו.
סנדרו מצולה
סופרקליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס
ז'רום בונפרט
שיכוני חיסכון
שיכוני חיסכון הוא שמה של שכונה ביפו. מצפון לה צהלון, ממזרח שדרות ירושלים ויפו א' (דקר), מדרום שדרות הבעש"ט ונווה גולן (יפו ג') וממערב שכונות עג'מי וגבעת עלייה. בשנת 2005 התגוררו בה כ-2,700 תושבים.
השכונה הוקמה בשנות ה-50 וה-60, והיא כוללת שיכוני רכבת בני שלוש קומות, שיועדו לעולים חדשים. קודם לכן היו באזור בתים של תושבים ערבים. בשכונה בית ספר אחד, בית ספר שיל"ה לבנות, השייך לזרם החינוך העצמאי.
טקומית הכף
טֶקוֹמִית הַכֵּף (שם מדעי: "Tecoma capensis") הוא מין צמח נוי ממשפחת הביגנוניים, הנפוץ בגנים בישראל. מוצאו בדרום אפריקה, סווזילנד ומוזמביק, והוא הוגדר לראשונה בחבל הכף שבדרום אפריקה, ומכאן שמו. בעבר שויך המין לסוג "טקומית" ("Tecomaria"), אולם בעקבות מיון פילוגנטי הוא משויך כיום לסוג דק-פרי ("Tecoma"). אף על פי כן מוסיפים לכנותו בעברית בשם שבו הוא מוכר יותר בענף הגינון.
טקומית הכף היא שיח בעל ענפים דקים וגמישים ועלים נגדיים הערוכים בזוגות. העלים מנוצים, עלעליהם משוננים ומספרם אי-זוגי. כצמח בודד מגיע השיח לגובה 2-3 מטרים, אולם לעיתים קרובות הוא נשען ומטפס על גדרות, עמודים או עצים, ואז הוא יכול להגיע לגובה רב יותר.
פריחת הטקומית נמשכת כל השנה, אך בעיקר בעונות החורף והאביב. התפרחות הן אשכולות צפופים וזקופים של פרחים בגוני אדום וכתום, בעלי עטיף כפול. הגביע קטן, והכותרת הצבעונית דמוית שופר באורך כ-8 סנטימטרים, שבקצהו נפתחים עלי הכותרת לצדדים. האבקנים בולטים מתוך הכותרת, אך אחד מהם קצר ועקר (אינו נושא אבקה). הפרחים מפרישים צוף המושך אליהם צופיות שמסייעות בהאבקה. הפרי הלקט דק וארוך, המתבקע כאשר הוא מתייבש ומפיץ זרעים מכונפים המייצרים ספיח מרובה. מלבד הנביטה המתרחשת באופן טבעי, נעשה ריבוי הטקומית בתרבות בזריעה או באמצעות ייחורים.