בגרסת פריד (רק תפילה) הוא הוצג עם הוצאתו ב־5.3.2009 וצעד 8 שבועות, בשיאו הגיע למקום ה־13. אמנם במצעד השנתי ל-2009, הצליח יותר ודורג במקום ה־39, זכייה לא שגרתית לזמר חסידי ברדיו חילוני.
ז'אן ד'לסי
ז'אן ד'אלסי (בצרפתית: Jeanne d'Alcy; 20 במרץ 1865- 14 באוקטובר 1956) הייתה שחקנית הקולנוע הצרפתייה הראשונה ואשתו של חלוץ הקולנוע הצרפתי ז'ורז' מלייס מ-1926 עד למותו ב-1938.
היא נולדה כשרלוט-לוסי-מרי-אדל-סטפני-אדריאן-פאס בצרפת.
הופיעה בסרטים "הטירה הרדופה" (1896), "ז'אן ד'ארק" (1899) ו"מסע אל הירח" (1902).
מתה בורסאי, צרפת בגיל 91.
דמותה מגולמת בסרטו של מרטין סקורסזה "הוגו" (2011) על ידי השחקנית הלן מק'קורי.
אתה לי ארץ (שיר)
אתה לי ארץ הוא שיר הנושא מתוך אלבומה השלישי של הזמרת ירדנה ארזי ואחד השירים המזוהים איתה ביותר. השיר נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי נורית הירש במיוחד לרגל יום העצמאות ה-36 למדינת ישראל.
השיר הוצג במצעדי הפזמונים ב-12 ביוני 1984 ושהה במצעד 11 שבועות רצופים מהם שבועיים במקום הראשון. במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ד הגיע השיר למקום ה-11 וארזי הוכתרה לראשונה כזמרת השנה וכזוכת פרס כינור דוד.
קליפ השיר המקורי צולם במסגרת רצועת הקליפים של התכנית "שביל באמצע שביל בצד". באזור העתיק של המושבה ראש פינה.
מעמד לאומי.
במרוצת השנים הפך "אתה לי ארץ" לאחד מסמליה של ירדנה ארזי. הוא בוצע במהלך הופעתה בפני קהל של אלפי יהודים ברוסיה במסגרת משלחת רשמית ראשונה של ראש ממשלה ישראלי לרוסיה בשנת 1994, אליה הוזמנה ארזי על ידי ראש הממשלה יצחק רבין. לימים בוצע השיר גם בטקס האזכרה הרשמי שערכה מפלגת העבודה לרבין שבוע לאחר הרצח.
בשנת 2008 פרסם העיתון ידיעות אחרונות סקר מיוחד של מינה צמח לקראת חגיגות ה-60 למדינת ישראל ובו נבחר "אתה לי ארץ" כאחד מחמשת ההמנונים הישראלים של כל הזמנים.
בשנת 2018 נבחר השיר במשאל חברת החדשות לרגל שנת ה-70 לישראל כשיר האהוב בכל הזמנים כשהוא גובר על קלאסיקות כמו עטור מצחך וירושלים של זהב. לאור הבחירה, הוקלט השיר מחדש בליווי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בעיבוד וניצוח של ירון גוטפריד. במקביל נבחר השיר למקום הראשון גם במצעד השירים האהובים של ערוץ 20 ובמצעד שירי הארץ של רשת ג' וזכה לעיבוד מחודש גם על ידי שלישיית "בל סונו" מרוסיה שהגיעה לסיבוב הופעות בישראל.
חיק אברהם
חיק אברהם הוא ניב נוצרי ויהודי קדום. הוא נזכר פעם אחת בברית החדשה ופעם אחת בתלמוד. בברית החדשה הוא מופיע במשל "האיש העשיר ואלעזר" ומשמעותו מקום קרוב לאברהם לאחר המוות, להבדיל מגיהנום. ממקור זה השתרש הניב בנצרות.
בתלמוד הבבלי, נאמר על אדא בר אהבה: "היום יושב בחיקו של אברהם". אמירה זו פורשה, בין השאר באנציקלופדיה היהודית כמתייחסת למיתתו של אדא, אולם רש"י כתב שאם הכוונה לאמורא רב אדא בר אהבה פירוש זה אינו מתיישב עם סדר הדורות ופירש שהכוונה ליום כניסתו בבריתו של אברהם.
מוטיבים מהניב מופיעים במקורות נוספים. בספר מקבים ד' י"ג מצוטט אחרון הבנים של אלעזר ושל חנה, העומד להיות מעונה ומוצא להורג על סירובו לבגוד באמונתו, כאומר (בתרגום לעברית): "אם נסבול בעד רעיון זה יקבלו אותנו אברהם יצחק ויעקב והאבות כולם יהללו אותנו".
יוהנס רנטגן
יוהנס רנטגן (בגרמנית: Johannes Röntgen 30 בספטמבר 1898 - 28 באפריל 1969) היה פסנתרן, מנצח, מלחין ומורה הולנדי, בנם של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן והכנרת אמנדה רנטגן-מאייר, נכדו של הכנר אנגלברט רנטגן ואחיהם של יוליוס רנטגן הבן ואנגלברט רנטגן השני.
חייו.
יוהנס רנטגן החל את לימודי הפסנתר אצל אביו ואחר למד הלחנה ותזמור אצל יוהאן וגנאר (Johan Wagenaar) בקונסרבטוריון של אמסטרדם וניצוח אצל דונלד טובי באוניברסיטת אדינבורו. בשנים 1922 עד 1924 היה קאפלמייסטר בבית האופרה באוּסְטי נאד לאבֳּם (Ústí nad Labem) שבצ'כוסלובקיה. כן הרבה להופיע כפסנתרן קונצרטים וכמלווה למוזיקאים מפורסמים כמו פבלו קזאלס ואחרים. ב-1928 השתקע באמסטרדם כפסנתרן, מנצח ומורה. משנת 1943 עד 1963 לימד פסנתר בקונסרבטוריון של אמסטרדם ותקופה ממושכת הדריך את הרביעייה הווקאלית אמסטרדם וניצח על מקהלות שונות. הוא הקים שלישייה עם אחיו הצעירים, אדוארד פרנטס ויואכים.
בין יצירותיו של יוהנס רנטגן שלישיית מיתרים, שלישיית פסנתר וסונאטות לצ'לו, סונאטינה לפסנתר ומספר רב של יצירות ווקאליות.
קארל ריכרד לפסיוס
קארל ריכרד לפסיוס (בגרמנית: Karl Richard Lepsius; 23 בדצמבר 1810 – 10 ביולי 1884) היה אגיפטולוג פרוסי ובלשן מחלוצי מדע האגיפטולוגיה בגרמניה והארכאולוגיה המודרנית.
קורות חיים.
לפסיוס נולד בעיר נאומבורג שבסקסוניה גרמניה. למד פילולוגיה וארכאולוגיה יוונית ורומית. בין השנים 1829–1830 למד באוניברסיטת לייפציג, בין השנים 1830–1832 באוניברסיטת גטינגן, ובין השנים 1832–1833 באוניברסיטת הומבולדט בברלין. לאחר קבלת הדוקטורט נסע לפריז כדי ללמוד אצל הארכאולוג ז'אן אנטואן לטרון . הוא למד גם ליתוגרפיה ותחריט ועסק במחקרים שונים, במסגרת מחקריו נסע גם לאיטליה ואנגליה. באיטליה נפגש עם איפוליטו רוזליני שהוביל בין השנים 1828–1829 ביחד עם שמפוליון משלחת משותפת למצרים.
בשנת 1842 הוזמן על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי להוביל משלחת מדעית למצרים, סיני וסודאן כדי להמשיך את עבודתם של שמפוליון ורוזליני, ולחקור ולתעד את שרידי התרבות המצרית העתיקה. במשלחת נכללו בדומה למשלחתו של נפוליאון, מודדים, שרטטים ומומחים נוספים.
עבודתו המדעית.
המשלחת הגיעה לגיזה וחקרה מדעית אתרי פירמידות שונים, אלה היו המחקרים המדעיים הראשונים של אתרים אלה. בין הפירמידות שנחקרו היו הפירמידות בסקארה, דחשור ואבו סיר. המשלחת גילתה ואיתרה 67 פירמידות ויותר מ-130 קברים של אצילים באזור. מעל הפירמידה הגדולה של גיזה חרט לפסיוס כתובת גרפיטי בכתב חרטומים לכבודו של פרידריך וילהלם הרביעי.
לאחר חצי שנה המשיכה המשלחת דרומה לאורך הנילוס, תוך כדי עצירה לתקופות ממושכות באתרים השונים כגון בני חסן ודיר אל-ברשה . המשלחת הגיעה עד ח'רטום ומשם לאורך הנילוס הכחול וסיירה באתרים שונים בנוביה. בין האתרים שגילה ומיפה הייתה מרואה השוכנת 200 ק"מ צפונית מזרחית לחרטום. לאחר מכן חזרה המשלחת צפונה והגיע לתבאי שבמצרים העליונה ב-2 בנובמבר 1844. הם שהו באזור הגדה המערבית ארבעה חודשים כשהם חוקרים ומתעדים אתרים כגון רעמסאום, מדינת האבו, עמק המלכים ואתרים נוספים. לאחר מכן עברו לגדה המזרחית של הנילוס שם שהו שלושה חודשים וחקרו את המקדשים בכרנך ובלוקסור. משם עלו צפונה, שהו בסיני והגיעו לאתרים בדלתה של הנילוס וחקרו את טאניס ואתרים נוספים. המשלחת חזרה לאירופה בשנת 1846.
תוצאות עבודת המשלחת פורסמו בין השנים 1849–1858 ב-"Denkmäler aus Aegypten und Aethiopien" (מונומנטים ממצרים ואתיופיה ב-12 כרכים, שכללו כמעט 900 לוחות של כתובות מצריות עתיקות תוך מתן תיאור ופרשנות לממצאים. התיעוד, שכלל גם מפות ושרטוטים של קירות מקדשים וקברים, היה המקור העיקרי למידע בנושא של חוקרים גם במאה העשרים. חלק מהמונומנטים נהרסו במשך השנים והפרסום ממשיך לשמש את החוקרים.
לאחר חזרתו של לפסיוס לגרמניה התמנה לפרופסור לאגיפטולוגיה באוניברסיטת ברלין ולאחר מכן הפך לחבר ב"אקדמיה המלכותית למדעים".
ב-1855 מונה להיות מנהל שותף של המוזיאון המצרי בברלין. הממצאים שהוא הביא מהמשלחת העשירו את המוזיאון. בשנת 1865 מונה למנהל המוזיאון.
בשנת 1866 שב לפסיוס למצרים, בביקור זה גילה בטאניס את צו קנופוס. לוח זה בדומה אבן רוזטה כתוב מצרית בכתב חרטומים בכתב דמוטי ובכתב יווני.
בין השנים 1867–1880 שימש כנשיא המכון הארכאולוגי הגרמני ברומא, ומשנת 1873 ועד מותו עמד בראש הספרייה המלכותית בברלין בנוסף היה עורכו של כתב העת המדעי "Zeitschrift für ägyptisches Sprache und Altertumskunde" שעסק באגיפטולוגיה.
לפסיוס פרסם פרסומים רבים באגיפטולוגיה ונחשב לאבי הדיסציפלינה המדעית לאגיפטולוגיה. הוא טבע את המונח ספר המתים המשמש לטקסטים ממצרים העתיקה ששימשו במהלך הקבורה. בנוסף הוביל ופרסם מחקרים העוסקים בתחום הבלשנות של שפות אפריקאיות, מחקריו בתחום זה נחשבים כיום מיושנים. בהתבסס על עבודתו בשפה המצרית העתיקה, ועבודת השדה שלו בסודאן, פיתח אלפבית סטנדרטי לשם תיעתוק שפות אפריקאיות.
יואכים רנטגן
יואכים רנטגן (בגרמנית: Joachim Röntgen; 27 באוקטובר 1906 - 6 בדצמבר 1989) הוא כנר הולנדי, הצעיר בבניו של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן.
חייו.
יואכים רנטגן נולד באמסטרדם ולמד אצל פליקס טוֹנְיִי (Felix Togni) באמסטרדם, בראם אלדרינג (Bram Eldering) בקלן וקרל פלש בלייפציג. משנת 1928 עמד בראש תזמורת התיאטרון העירוני של וינטרטור, שווייץ, שם גם לימד בקונסרבטוריון וניגן ב"רביעיית המיתרים וינטרטור" ככנר ראשון. אחיו, הפסנתרן יוהנס רנטגן הקים שלישייה קאמרית איתו ועם אחיהם אדוורד פרנטס. בעונת 1938-9 ניגן בתזמורת הפסטיבל בלוצרן בניצוחו של טוסקניני. בשנת 1939 התמנה למורה לכינור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג.
בשנת 1940 יסד יואכים רנטגן את רביעיית המיתרים "רנטגן", וניגן בה בתפקיד הכינור הראשון. חבריו לרביעייה היו פיט נֵילנד (כינור שני), וים דה זוּטֶה (ויולה) וקוֹרְנֶלִיס פְּרַאוּט (צ'לו). הרכב המיתרים, שהכיר בחשיבות שבשיתוף הציבור בנגינת רביעיות ברמה גבוהה, ערך מסעות קונצרטים דרך שגרה. בהופעותיהם נהגו חברי הרביעייה להסביר את הקטעים שניגנו, ואף ערכו קונצרטים בבתי ספר.
יואכים רנטגן פרש מעבודתו בשנת 1972.
קרל לפסיוס
בדרך למטה