הירגזי מקנן בחורים בעצים, אבל ישתמש גם בתיבות קינון. הקן הוא בצורת גביע ומרופד בטחב ובשיער. הנקבה מטילה 7–10 ביצים לבנות מנוקדות בחום אדמדם בחודשים אפריל עד יולי. הנקבה דוגרת 12–14 יום עד לבקיעה, והגוזלים נשארים 15–17 יום נוספים עד לפריחה. מחזור קינון שני הוא אפשרי אך לא נפוץ. גורם אפשרי לכך הוא אקלים חם ולח שמעלה סיכון להיפרתרמיה בגוזלים. אויבים עיקריים של הירגזים הם נחשים, עורבים ודלקים שאוכלים ביצים וגוזלים. הירגזים משתמשים בקריאות אזהרה שנשמעות כמו "jar" כלפי נחשים טורפים ליד הקינים שלהם. בתגובה לקריאה זו, הגוזלים עפים מהקן אם הם מבוגרים מספיק כדי לברוח. דבר זה הופך את הגוזלים לפגיעים לטריפה על ידי עורבים. לעומת זאת, הירגזים משתמשים בקריאות אזהרה שנשמעות כמו "chicka" כלפי דלקים ועורבים. תגובת הגוזלים לקריאה זו היא התכופפות. הסיבה להבדל היא באסטרטגיות הציד השונות: נחשים פולשים לחלל הקן, בעוד שעורבים ודלקים תוקפים את הגוזלים מחוץ לקן באמצעות מקורם או גפיהם הקדמיות.
תפוצה ובתי גידול.
הירגזי היפני מצוי במזרח אסיה ביערות וחורשים, אך גם בפארקים, גינות ושטחים עירוניים. הוא נצפה ביפן, סין, וייטנאם, תאילנד, לאוס, חצי האי קוריאה, מיאנמר, בהוטן ודרום רוסיה. קרוב לירגזי המצוי, ונחשב בעבר לתת מין שלו. מין זה לא נודד בדרך כלל, אך ינדוד כשתנאי הסביבה דורשים זאת.
תפוצת תת־מינים.
לירגזי היפני 9 תת־מינים:
הנדרסונוויל
הנדרסונוויל (באנגלית: Hendersonville) היא העיר הגדולה ביותר במחוז סאמנר, טנסי, השוכנת ליד אגם אולד היקורי. לפי מפקד אוכלוסין מ-2020, ישנם כ-61,753 תושבים בעיר.
הנדרסונוויל היא העיר הרביעית בגודלה באזור המטרופולין של נאשוויל אחרי נאשוויל, מרפריסבורו ופרנקלין והעשירית בגודלה בטנסי. הנדרסונוויל ממוקמת כ-28 קילומטרים צפונית-מזרחית למרכז העיר נאשוויל. העיר יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית' , והיא קרויה על שמו של ויליאם הנדרסון, מנהל הדואר הראשון של העיר.
הנדרסונוויל שימשה ביתם של מוזיקאים רבים מאזור נאשוויל וזמרי קאנטרי בפרט, כדוגמת טיילור סוויפט, ג'וני קאש, ג'ון קרטר קאש, ורוי אורביסון. הכביש הראשי בעיר, "ג'וני קאש פארקוויי", נקרא על שמו של הזמר. תושבים בולטים נוספים בעבר ובהווה כוללים את קונווי טוויטי (שביתו, טוויטי סיטי, הפך למתחם טריניטי מיוזיק סיטי לאחר מותו ב-1993), ג'ין שפרד, מרטי סטיוארט, קלי קלרקסון, מקס טי. בארנס, יאנג באק, וכריס הנדרסון (3 דורז דאון).
היסטוריה.
הנדרסונוויל יושבה בסביבות 1784 על ידי דניאל סמית' כשהחל לעבוד על בניית טירת הסלע שלו.
ב-1790 התיישב ויליאם הנדרסון במחוז סאמנר ולאחר מכן הפך שמו לשם העיר. המקום היה מרכז המסחר של המחוז, בו עסקו בייצור טבק, קנבוס וכדומה. בסוף המאה ה-20, הבית ההיסטורי הזה (טירת הסלע) היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנת 1969, כשהעיר נוסדה, היו בה כ-250 תושבים והיא הונהגה על ידי ל.ה. "דינק" ניומן.
עם השלמת בניית סכר אולד היקורי ב-1954, הנדרסונוויל החלה להתפתח מהר יותר, כיוון שהאגם שנוצר לאחר השלמת הסכר ​​משך אליו ספורטאים ואנשים שחיפשו מקומות בילוי. מאז סוף המאה ה-20, היא הפכה לעיר המאוכלסת ביותר במחוז סאמנר, ולאחד הפרוורים המאוכלסים ביותר בנאשוויל, יחד עם פרנקלין ומרפריסבורו. בעיר שוהים כ-0.7% מאוכלוסיית טנסי.
ניהול.
הנדרסונוויל מנוהלת על ידי מועצת מנהלים המורכבת מ-12 חברים וראש עירייה. חברי המועצה נבחרים לפי מחוז לתקופות של ארבע שנים. ראש העיר נבחר אחת לארבע שנים על ידי כל תושבי העיר.
הצפות.
בשנת 2007 זוהה סיכון שסכר וולף קריק שמועד לבעיות במדינה השכנה, קנטקי, עלול להישבר, מה שיכול היה לגרום להצפה מוחלטת בחלקים הנמוכים ביותר של הנדרסונוויל. מאז בוצעו תיקונים נרחבים בסכר.
גאוגרפיה.
הנדרסונוויל ממוקמת ב- .
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 32.9 מילים רבועים (85 קמ"ר), מתוכם 27.3 מילים רבועים (71 קמ"ר) הם קרקע ו-5.6 מילים רבועים (15 קמ"ר) (16.93%) הם שטחי מים; רובם חלקים מנהר קמברלנד .
אקלים.
הנדרסונוויל מאופיינת באקלים סובטרופי גשום.
חינוך.
מועצת החינוך.
בתי הספר של הנדרסונוויל מנוהלים על ידי מועצת החינוך של מחוז סאמנר. הקבוצה בת 12 החברים מורכבת מנציג נבחר מכל אחד מ-11 מחוזות החינוך במחוז, בתוספת מנהל בתי הספר, דל פיליפס. החברים מכהנים בתקופת כהונה באורך ארבע שנים. מועצת המנהלים מקיימת פגישות חודשיות הפתוחות לקהל הרחב. תקציב קרן בית הספר למטרות כלליות במהלך שנת הלימודים 2013–2014 היה כ-203 מיליון דולר. נכון לשנת 2008, מערכת בתי הספר המחוזית כללה כ-1,950 עובדים בעלי רישיון מורה וכ-1,800 עובדים שאינם מורים. שטח הרצפה בכל בתי הספר של המחוז מסתכם ביותר מ-126 דונם (0.51 קמ"ר). כ-28,500 תלמידים נרשמו למערכת בתי הספר המחוזית, נכון לאוגוסט 2013.
זכויות נשים בקוריאה הצפונית
זכויות הנשים בקוריאה הצפונית השתנו לאורך ההיסטוריה. חלוקת קוריאה והרעב ההמוני בקוריאה הצפונית מילאו תפקיד חשוב בעיצוב זכויות הנשים במדינה.
הקשר ההיסטורי.
עד ל-1945, בקוריאה הצפונית, לנשים היו מעט מאוד זכויות. הן עסקו בטיפול צאצאי המשפחה. לנשים היו הזדמנויות מועטות להשתתף בחיים החברתיים, הכלכליים או הפוליטיים. בחברה הקוריאנית המסורתית, השכלה אקדמית לא הייתה חשובה לנשים, ורק מעטות קיבלו השכלה אקדמית. במאה ה-19, מיסיונריות נוצריות הקימו בתי ספר לבנות, ואפשרו לצעירות קוריאניות לקבל השכלה מודרנית.
המעמד החברתי ותפקידיהן של נשים השתנו באופן קיצוני לאחר 1945. ב-30 ביולי 1946, העבירו השלטונות מקו רוחב 38 צפון חוק שוויון מיני. חוקת קוריאה הצפונית מ-1972 קבעה כי "נשים מחזיקות במעמד חברתי שווה לגברים". חוקת 1990 קבעה כי המדינה מחויבת ליצור תנאים שונים לקידום נשים בחברה. באופן עקרוני, החוק הצפון קוריאני תומך בשוויון מיני.
עם זאת, זכויות נשים אינן מבוצעות במלואן. אף על פי שהמשטר של קים ג'ונג-און הביא לנשים השתתפות שווה יותר בכוח העבודה מחוץ לבית ולגישה רבה יותר לחינוך, נשים המשיכו להיחשב נחותות מגברים. חלק מההיבטים של תוכניות הלימודים בין בתי הספר לבנים לבתי הספר לבנות שונים, כאשר בבתי הספר לבנים יש דגש על חינוך גופני, כאשר בבתי ספר לבנות יש דגש על כלכלת בית. עם זאת, במערכת האוניברסיטאות של קוריאה הצפונית, רוב הנשים מתמחות ברפואה, ביולוגיה, שפות זרות וספרות.
קוריאה הצפונית נותרה חברה פטריארכלית ביותר, ותפקידן של הנשים במישור המשפחתי ובמרחב הציבורי השתנה מספר פעמים מסוף מלחמת העולם השנייה ועד היום. לאחר המלחמה, נשים השתתפו בכלכלה הסוציאליסטית, ומילאו תפקיד מרכזי בשיקום המדינה. עם זאת, ככל שהכלכלה השתפרה, נשים היו פחות נחוצות בכוח העבודה, ולכן התפתח מהלך להעביר נשים לבצע תפקידים מסורתיים יותר.
עובדי מדינה ומשפחותיהם בקוריאה הצפונית יכלו להתקיים מהמנות שקיבלו מהמדינה, אך במהלך הרעב הצפון-קוריאני בשנות ה-90 של המאה ה-20, המשפחות נאלצו לחפש תמיכה כספית במקום אחר. הממשלה חסרת המזומנים מסתמכת, במידה רבה, על העבודה החופשית שהיא מקבלת מגברים, וסביר להניח שהנוהג הזה לא יופסק בזמן הקרוב.
המעורבות הנוכחית של נשים בשוק העבודה איננה ודאית, בעיקר בשל הכלכלה האפורה הבלתי מוסדרת בשוק, שגדלה מאז הרעב. על פי הארגון Human Rights Watch, נשים חשופות לאלימות מינית ולניצול מיני, ו-"יישום הכללים והתקנות על פעולות השוק הן שרירותיות ופקידי ממשלה יכולים לדרוש שוחד ולהטריד מינית ולכפות נשים ללא כל עונש".
אלימות נגד נשים.
אפילו במעמדות הנמוכות ביותר של הסונגבון, שיטת מעמד שמיוחסת לקוריאה הצפונית, נשים מתמודדות עם פעולות איבה ייחודיות, בעיקר בשל הגעתן לזנות ולשימוש בסמים, ואפילו סיכון בהתעללות מינית או בסחר מיני.
זנות בקוריאה הצפונית.
הרעב הצפון-קוריאני בשנות ה-90 של המאה ה-20 שינה את החברה הצפון-קוריאנית באופן עמוק. במהלך ואחרי הרעב, מיליוני צפון-קוריאנים היו צריכים לשרוד בכוחות עצמם. עבור אלפי נשים צפון-קוריאניות, זנות הייתה אסטרטגיית ההישרדות האחרונה שיכלו לעשות.
בסוף הרעב הצפון-קוריאני, הסחר המיני היה נפוץ בקוריאה הצפונית. הזנות בקוריאה הצפונית נהייתה מאורגנת יותר ודורסנית יותר.
ב-2008, הואשמו מספר בכירים בשלטון בהגנה על בית בושת בהמהונג. ב-2009, נעצר מנהל פונדק בהייסאן על ידי המשטרה, בגין סרסרות של נשים ונערות, חלקן באמצע שנות העשרה לחייהן. "רפורמת" המטבע של קוריאה הצפונית מ-2009 גרמה ליותר נשים להגיע לזנות. ב-2010, בית בושת בצ'ונגג'ין אורגן על ידי זוג מנהלים שהתאימו בין לקוחות, לעיתים קרובות חיילים, לעובדי מין, לעיתים קרובות סטודנטיות באוניברסיטה ונשים שתלויות בסמים. ב-2014, מנהל מפעל צפון-קוריאני בסין הואשם בסרסרות של עובדות במפעל.
לא ניתן לדעת האם הממשל בקוריאה הצפונית מקבל או דוחה סחר מיני במדינה. באופן עקרוני יותר, בחברה שבה פקידים הם החוק, שבה האכיפה היא שרירותית, ובה המדינה מרוויחה מסחר לפחות בעקיפין, לא ניתן להבחין בין שחיתות למדיניות קיימת. העיתון "Daily NK" דיווח שזנות מנוהלת יותר ויותר על ידי אנשי עסקים בעלי קשרים טובים בקוריאה הצפונית, ומוגנת על ידי הפקידים שהם קשורים אליהם.
עריק צפון-קוריאני אמר לחבר האספה הלאומית של קוריאה הדרומית, הא טא-קיונג , שבעיר שהוא גדל היו 500 זונות מתוך 400,000 איש שגרו בעיר.
זנות בקוריאה הצפונית
מאצ'ואיזם