גראס התלונן עוד על צורת הביקורת נגדו: "אני מרגיש שמשתלחים בי בצורה חסרת רסן. נערכת נגדי מתקפה מתואמת של העיתונות הגרמנית". גם לאחר הביקורת הנוקבת שספג מן האליטה הפוליטית והאינטלקטואלית בגרמניה, שהתייחסה בשאט נפש להתבטאויות שבשיר, גראס נשאר דבק בגרסת שירו. "בשום פנים ואופן לא אחזור בי מדבריי", הצהיר, וחזר על עמדתו כנגד אספקת צוללות גרמניות לישראל: "אספקת הצוללות, כל שכן מימונן, היא צורה שגויה של פיצויים על השואה. הרי לדורות הצעירים אין כל אחריות למה שנעשה אז. וצריך להיות לנו ברור, שבמסירת הצוללות אנחנו הופכים את עצמנו לשותפים לפשע", אמר. בתשובה לשאלה אם לישראל לא עומדת הזכות להגן על עצמה, הגיב: "לישראל יש זכות קיום, אבל בואו לא נשכח שמדובר במדינה שמבצעת פשעים חמורים נגד הפלסטינים".
גראס הבהיר, כי הביקורת שלו הופנתה כלפי הממשלה הישראלית ולא כלפי מדינת ישראל בכלליות. "אני מבקר את מדיניות הממשלה: מדיניות שממשיכה לבנות התנחלויות בניגוד להחלטת האו"ם", הסביר. "אני מבקר מדיניות שיוצרת לישראל עוד ועוד אויבים ומבודדת אותה יותר ויותר". האיש שמזיק לישראל באופן הרב ביותר הוא, לדבריו, ראש הממשלה נתניהו. "את זה הייתי צריך להוסיף לשיר", אמר.
על החלטתו של שר הפנים אלי ישי לאסור את כניסתו לישראל, אמר גראס, כי התנהלותו של שר הפנים הישראלי מזכירה לו את זו של אריך מילקה, ראש השטאזי, המשטרה החשאית בגרמניה המזרחית. "גרמניה המזרחית כבר לא קיימת", ציין גראס, "אבל ממשלת ישראל, ככוח גרעיני ללא פיקוח, מתנהלת באופן שרירותי ועד כה לא הוקיעו אותה על כך".
לאחר פרסום השיר.
אשפוז גראס בשל בעיות בלבו.
כשבועיים לאחר פרסום שירו בנוגע לישראל והסערה שעורר, אושפז גינטר גראס בבית חולים בהמבורג בשל בעיות בלבו. כלי תקשורת בגרמניה דיווחו כי מדובר בבדיקות שגרתיות ולא במצב חירום, והוא שוחרר לביתו כעבור מספר ימים.
סופר אמריקאי זכה בפרס ע"ש גינטר גראס וסירב לקבלו.
הסופר האמריקאי דייב אגרס, שאמור היה לקבל את פרס אלבטרוס מטעם קרן גינטר גראס, סירב באפריל 2012 להשתתף בטקס, בעקבות השיר האנטי ישראלי שפרסם גראס. בפרס בסך 40 אלף אירו זכה אגרס על ספרו "זייתון" (כנרת זמורה ביתן, מאנגלית: דנה אלעזר הלוי), המגולל את חוויותיו של אמריקאי ממוצא סורי לאחר הוריקן קתרינה. "בעקבות הפואמה השנויה במחלוקת שפרסם באחרונה גראס, הרגשתי שיש לדחות את טקס הענקת הפרס, כדי שהמחלוקת לא תסיט את תשומת הלב מהפעילות הנפרדת של הקרן ומהנושא של 'זייתון'", אמר אגרס, שהסביר כי החליט שלא להשתתף בטקס כיוון שהמארגנים סירבו לדחות אותו כבקשתו. הוא הודה לקרן על בחירתה וביקש שהכסף יועבר לארגונים בגרמניה הפועלים לקידום הבנה בין בני דתות שונות.
גראס נשאר נשיא כבוד של אגודת הסופרים הבינלאומיים בגרמניה.
חברי הסניף של איגוד הסופרים הבינלאומי "פאן" בגרמניה, הצביעו נגד הדחת גינטר גראס מנשיאות הכבוד שלהם. בעקבות התגובות הנזעמות והביקורת החריפה כלפי גראס על שירו "מה שחייב להיאמר", נתבקשו חברי האיגוד לדון בבקשה לשלול מגראס את תואר הכבוד. בכינוסם השנתי במאי 2012, שהתקיים בעיר רודולשטאדט שבמזרח גרמניה, דחו הסופרים הגרמנים את בקשת ההדחה ברוב גדול.
סקר בגרמניה: כשני שלישים מהגרמנים מחזיקים בעמדות קרובות לשיר.
מסקר שנערך בגרמניה מתברר, כי בעצם מרבית הציבור הגרמני, ולא רק השוליים הקיצוניים, מסתייג ממדיניות ישראל ומתייחס אליה בצורה שלילית – כשני שלישים מחזיקים בעמדות הקרובות בחלקן לאלה שהובעו בשיר. הסקר של השבועון שטרן, שפורסם במאי 2012, מצא כי 59% מאזרחי גרמניה סבורים שישראל תוקפנית, עלייה של 10% מינואר 2009, ו-13% חושבים שלישראל אין זכות קיום. 60% מהגרמנים סבורים שלגרמניה אין מחויבות מיוחדת לישראל על רקע השואה ו-70% סבורים שישראל מקדמת את האינטרסים שלה על גבם של עמים אחרים.
שיר נוסף – "חרפת אירופה".
ב-25 במאי 2012, פחות מחודשיים לאחר הופעת "מה שצריך להיאמר", פרסם גראס שיר זעם נוסף בזידדויטשה צייטונג, הפעם בנושא המשבר ביוון תחת הכותרת "חרפת אירופה", שבו תקף בחריפות האופיינית לו את מדיניות האיחוד האירופאי כלפי יוון והאשים את אירופה בהפקרת יוון לאור ההידרדרות במצבה הכלכלי, תוך גילוי הבנה לזעם היוונים. יוון מתוארת בשיר כמי שזכויותיה נשללות על ידי אירופה והיא "מוקעת על עמוד הקלון" ו"נדונה לעוני". גראס מאשים בשיר את אירופה, כי זנחה את יוון על סף "כאוס", משום ש"אינה עומדת בדרישות השוק", והוא מטיח כלפי אירופה: "רחקת מן הארץ אשר הייתה לך ערש הולדתך". אירופה מתוארת כמי שמנסה להשקות את יוון ברעל, בדומה למשפט שנערך לפילוסוף היווני סוקרטס, אשר שתה את כוס התרעלה והתאבד. אולם הפעם, לפי גראס – "בזעם מחזיר סוקרטס את הגביע המלא על גדותיו", כלומר – העם היווני מלא בזעם ומגלה התנגדות למהלכים שאירופה מנסה לכפות עליו, והמשורר מזהיר את אירופה מההשלכות של סילוקה של יוון מהאיחוד האירופי: "לניוון בחוסר נשמה תהיי נדונה בלעדי הארץ אשר רוחה אותך, אירופה, הגתה".
"דר שפיגל": ישראל מחמשת את הצוללות מגרמניה בנשק גרעיני.
השבועון הגרמני דר שפיגל פרסם בתחילת יוני 2012 כתבת שער, לפיה ישראל מחמשת את הצוללות מסדרת דולפין, שמספקת לה גרמניה, בטילים מסוג פופאי נושאי ראשי נפץ גרעיניים. העורך הראשי של השבועון, גיאורג מסקולו, כתב בפתח הגיליון, כי לאחר חודשים ארוכים של תחקיר הוברר, ש"בצוללות שמספקת גרמניה לחיל הים הישראלי נעשה שימוש כמנשא לנשק גרעיני". הצוללת אח"י תנין, צוללת הדולפין הרביעית שתספק גרמניה לחיל הים של ישראל, שהועברה רשמית לידי ישראל בתחילת מאי 2012, ושתגיע לישראל במהלך 2013 בתום סדרת בדיקות ואימונים, עמדה במרכז שירו של גראס, שהתריע כי "ייחודה בכך", שהיא מסוגלת להנחות "ראשי נפץ משמידי כל" ולשמש את ישראל לצורך תקיפה באיראן, שבה לטענת השיר "קיומה של פצצת אטום יחידה אינו מוכח". הפרסום ב"שפיגל" הביך את ממשלת גרמניה, שהכחישה בעבר כי הצוללות המסופקות לישראל מיועדות לשאת נשק גרעיני. "כעת, בכירים גרמנים מודים כי הם יודעים מהו השימוש האמיתי שישראל עושה באמצעים מגרמניה", כתב העורך הראשי של השבועון.
הכותרת על שער הגיליון, בו נראית הקנצלרית של גרמניה אנגלה מרקל לצידו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו מעל לצוללת כשברקע דגל ישראל – מתיימרת לחשוף מבצע סודי בשם "שמשון", אשר הצוללות החמושות בנשק גרעיני הן חלק ממנו, ושאמור לתת לישראל את יכולת "המכה השנייה", כלומר להרתיע את אויביה באפשרות של מתן מהלומה נגדית בנשק גרעיני למקרה שתותקף. מילת הקוד "שמשון" בהקשר של הפעלת נשק גרעיני מופיעה בערך מדיניות הגרעין של ישראל בוויקיפדיה, בפרק העוסק במדיניות השימוש בנשק הגרעיני: "נראה כי תרחיש שבו תשתמש ישראל בנשק גרעיני יהיה רק במקרה שישראל נמצאת על סף השמדתה הפיזית ובמצב שאין לה מה להפסיד. לאופציה זו ניתן השם 'ברירת שמשון' – סוג של נקמה על סמך דוגמת שמשון הגיבור התנ"כי שלפת את עמודי מקדש האל דגון ומספר הפלשתים שהרג במותו היה רב יותר מאשר בחייו, בקוראו: 'תמות נפשי עם פלשתים'".
שאלת האנטישמיות של השיר.
העובדה שדווקא סופר גרמני בעל עבר נאצי, ששירת בצעירותו בואפן אס-אס, הזרוע הצבאית של האס-אס, כתב שיר שבו הוא מציג את מדינת היהודים כסכנה לשלום העולם וכאיום על חיי האיראנים, היוותה גורם בעל משקל שלילי לגבי ההתייחסות לגופו של כותב השיר גינטר גראס. אולם הטענות בדבר האנטישמיות של השיר, שהועלו במסגרת הביקורת שהתעוררה בעקבות פרסומו, מציבות שאלה הדורשת בחינה אובייקטיבית, תוך התייחסות לגופם של דברים, בנפרד מן המחבר ועברו.
הגדרת האנטישמיות באיחוד האירופי.
הגדרת האנטישמיות על פי האיחוד האירופי, בו פורסם השיר, קובעת כי "אנטישמיות היא תפיסה מסוימת של יהודים, שיכולה לבוא לידי ביטוי כשנאה כלפי יהודים. ביטויים מילוליים וגופניים של אנטישמיות מכוונים כלפי יחידים, יהודים או לא-יהודים, או נגד רכושם, נגד מוסדות של קהילה יהודית ואתרים דתיים". כך נכתב במסמך של הפורום לתיאום המאבק באנטישמיות, הקובע עוד כי "לעיתים קרובות, אנטישמיות מאשימה יהודים ברקימת מזימות כדי להזיק לאנושות, ולעיתים קרובות נעשה בה שימוש כדי להטיל את האחריות על היהודים בגין כל מה שמשתבש. אנטישמיות באה לידי ביטוי בדיבור, בכתיבה, באופנים ויזואליים ובמעשים, ועושה שימוש בסטריאוטיפים אפלים ובקווי אופי שליליים". בנוסף לכך קובע המסמך, כי "ביטויים מעין אלה יכולים גם להיות מכוונים נגד מדינת ישראל, כשזו נתפסת כקולקטיב יהודי". המסמך מציין עם זאת, כי "ביקורת כלפי ישראל הדומה לזו המופנית כלפי כל מדינה אחרת אינה יכולה להיתפס כאנטישמית".
דמוניזציה של ישראל.