אלימות סימבולית אינה אלימות במובנה הפשוט – שימוש בכוח פיזי או איום בהפעלתו, או שימוש מפורש בסמכות - אלא כוח חברתי המופעל על ידי יצירת רושם של עליונות והיבדלות על המושפעים. הרושם הזה גורם לאחרים לחוש חסרי כוח, ולהימנע מפעילות שתאיים על מקומם החברתי של אלה המפעילים את האלימות הסימבולית. השליטה נחשבת ל'אלימות' מאחר שהיא אינה תוצאה של הסכמה ובחירה חופשית מודעת, והיא 'סמלית' מאחר שהיא נוצרת על ידי קטגוריות סמליות. האלימות הסימבולית פועלת באופן סמוי, ולא מתמרדים נגדה. לכאורה, אנשים עושים את מה שהם רצו לעשות, את מה שטבעי להם. החידוש ברעיון של 'אלימות סימבולית' מונח בכך שאין פה אלימות של ממש, או אפילו איום, ובכל זאת היא משיגה את מטרותיה וגורמת לאנשים לפעול מרצונם, בדרך שלא בהכרח טובה להם ומממשת את האינטרסים שלהם.
האלימות הסימבולית מסבירה את הקושי במוביליות בחברה, את השעתוק של המעמדות ויחסי הכוח מדור לדור.
לקריאה נוספת.
בורדייה פייר, על הטלוויזיה, תרגום מצרפתית: נרי גבריאל-סבניה, תל אביב: הוצאת בבל. 1999 (1996).
Yours Truly
Yours Truly (בעברית: שלך בנאמנות) הוא אלבום אולפן הבכורה של הזמרת אריאנה גרנדה, האלבום יצא לאור ב-30 באוגוסט 2013, בהפקת חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. האלבום הושפע ממוזיקת R&amp;B של שנות ה-90 ומאמנים רבים כגון ויטני יוסטון, איימי ויינהאוס, כריסטינה אגילרה, מריה קארי ועוד.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "The Way" יצא ב-26 במרץ 2013 וזכה להצלחה מפתיעה, דורג במקום 10 במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 בשבוע הראשון ליציאתו ומקום תשיעי בשיאו במצעד.
הסינגל השני, "Baby I" יצא ב-22 ביולי 2013 לא הצליח לשחזר את ההצלחה של הסינגל הראשון והגיע למקום 21 בבילבורד הוט 100 (אך הגיע למקום 6 במצעד היפני).
"Right There" שיצא ב-6 באוגוסט 2013, הוא הסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום, והוא בהשתתפות הראפר ביג שון.
השיר "Almost Is Never Enough" הוא שיר מפסקול הסרט "" והשיר "
Popular Song" הוא סינגל של הזמר מיקה, בו משתתפת אריאנה.
עם הוצאתו, זכה האלבום לשבחים ממבקרי מוזיקה, בעיקר בזכות היכולות הווקאליות של גרנדה שהושוו על ידי המבקרים ליכולות הווקאליות של מריה קארי ועל כך שהוא מזכיר מוזיקת אר אנד בי משנות ה-90. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, עם מכירות של 138,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, והוא האלבום הראשון של גרנדה שמגיע למקום הראשון במצעד.
סיבוב הופעות.
גרנדה יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה שנקרא "The Listening Sessions", שנוצר כדי לתמוך באלבום הבכורה שלה. טרום מכירת כרטיסים יצאו למכירה ביום חמישי, ה-18 ביולי 2013. הכרטיסים הרגילים יצאו למכירה ביום שישי, ה-19 ביולי 2013. בריאיון לתחנת רדיו ב-16 ביולי 2013, הודיעה גרנדה כי סיבוב ההופעות מתוכנן להיות מורחב לערים נוספות ברחבי ארצות הברית ובמדינות אחרות, לאחר שחרורו של האלבום.
דרום אפריקה במלחמת העולם הראשונה
לחימתה של דרום אפריקה במלחמת העולם הראשונה הייתה, כדומיניון בריטי, בצד מדינות ההסכמה, אך כללה מספר מאפיינים ייחודיים ושונים מאלה של הדומיניונים האחרים. הרכב האוכלוסייה של איחוד דרום אפריקה, מתיישבים בריטים ואפריקאנרים (בורים), יצר בתחילת המלחמה תנועת התנגדות להצטרפותה של דרום אפריקה למלחמה נגד גרמניה. לבד מהמערכות במזרח אפריקה, במזרח התיכון ובאירופה, נלחם צבאה של דרום אפריקה בטריטוריה גרמנית שהיה לו אתה גבול יבשתי משותף, דרום מערב אפריקה הגרמנית, בשונה משאר הדומיניונים של האימפריה שחייליהם נלחמו מעבר לים.
הצטרפותה של דרום אפריקה למלחמה.
עם הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה, הצטרפה אליה איחוד דרום אפריקה. דרום אפריקה אוחדה ארבע שנים קודם לכן ב-1910 כדומיניון של בריטניה, וככזאת הרגישה עצמה מחויבת להשתלב במאבקה של האימפריה הבריטית. שתי הדמויות שהובילו אז את ממשלת דרום אפריקה היו ראש הממשלה לואי בותה ושר ההגנה יאן סמאטס, לשעבר גנרלים שבמהלך מלחמת הבורים לחמו בשורות צבאותיהם של המדינות הבוריות, הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית, נגד האימפריה הבריטית. ואף על פי כן, הובילו שניהם את ממשלת דרום אפריקה לתמיכה מובהקת במאבקה של האימפריה הבריטית כנגד גרמניה.
מרידת מאריץ.
בשונה מהדומיניונים האחרים של האימפריה הבריטית כמו קנדה, אוסטרליה וניו זילנד, הצטרפותה של דרום אפריקה למלחמה הייתה מלווה בראשיתה בהתנגדות. קצת יותר מעשור לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הסתיימה מלחמת הבורים בתבוסה של המדינות הבוריות, והן אולצו להכיר בריבונותה של בריטניה. "הסכם פריניחינג" (Treaty of Vereeniging), שנחתם בשנת 1902 ושסיים את מלחמת הבורים, חיסל את קיומן של שתי הרפובליקות הבוריות העצמאיות, והבריטים התחייבו לשקם את הארץ שהייתה במצב של חורבן עם תום המלחמה, לשלם 3 מיליון ליש"ט פיצויים לבורים, ולקיים תהליך שיוביל לשלטון עצמי של הבורים במסגרת האימפריה הבריטית. מרביתם של הבורים קיבלו את ההסכם בשתי ידיים, והפכו להיות חלק פעיל ודומיננטי בדומיניון החדש של דרום אפריקה שהוקם בשנת 1910. אך היה עדיין חלק באוכלוסייה הבורית שנטר טינה לבריטניה, ומתחת לפני השטח רחשה פעילות מחתרתית ששאפה להחזיר, מבחינתם, עטרה ליושנה. רבים מהבורים הרגישו, למרות הסכם השלום שנחתם שנים אחדות קודם לכן, קרובים יותר לגרמנים מאשר לבריטים ובעלי בריתם. על רקע זה פרצה בספטמבר 1914 מרידת מאריץ.
תחילתה של המרידה עמדה בסימן התפטרותם של קצינים בורים מצבא דרום אפריקה כמחאה על הכרזת המלחמה כנגד גרמניה. אחד מהם, לייטננט קולונל מאני מאריץ, מפקד לשעבר במלחמת הבורים השנייה ולאומן בורי קיצוני, שעל שמו נקראת המרידה, היה אחד ממפקדי הכוחות של צבא דרום אפריקה שהוצב על גבול דרום-מערב אפריקה הגרמנית. בתמיכתם של קצינים נוספים ממוצא בורי, הכריז על הקמת ממשלה זמנית חופשית מכל קשר עם בריטניה, קרא לכל לבן התומך ברעיונותיו לאחוז בנשק ולהצטרף למאבקו והכריז כי כל אדם שחור או צבעוני שיפנה נגדו, דינו מוות. קריאתו של מאריץ עוררה עריקה רבתי בצבא דרום אפריקה ובשיאה מנו כוחותיו כ-12,000 איש לעומת 32,000 שתמכו בממשלת דרום אפריקה, מתוכם 20,000 היו בורים בעצמם. בנוסף לעובדה שבראש הממשל הדרום אפריקני עמדו, כאמור, אישים ממוצא בורי כמו סמאטס ובותה, הפכו בעצם המרידה והפעולות שננקטו לדיכויה למעין עימות פנים-בורי בתמרונם של הבריטים.
ב-14 באוקטובר 1914 הוכרז במדינה מצב צבאי כתגובה למרידה, ומספר ימים לאחר מכן תפסו כוחות המורדים את העיר היילברון (Heilbron) שבפרובינציית מדינת אורנג' החופשית, במרכזה של דרום אפריקה, מקום בו הצטרפו אליו תומכים רבים. כוחות המורדים הגיעו בשלב זה ל-3000 איש. כוחות מורדים נוספים השתלטו על העיר האריסמית (Harrismith) שבמזרח אורנג' ועל אזור מחאליסברג (Magaliesberg), ממערב לפרטוריה, בפרובינציית טרנסוואל. כוחות הממשלה בראשותו של סמאטס שפיקד על הכוחות בשדה, דיכאו את המרד תוך מספר חודשים. ב-28 באוקטובר הובס הכוח העיקרי של המורדים, ושרידיו, 800 איש, צעדו לאורך 1100 ק"מ מפרכים, שבסופם הגיעו 500 שורדים לשטח דרום-מערב אפריקה הגרמנית. בינואר 1915 דוכאה המרידה סופית. חלק ממנהיגי המרד נהרגו במהלכו. מאלה שנתפסו, אחד (קצין בצבא דרום אפריקה במהלך המרד) הוצא להורג, והאחרים נידונו לעונשי מאסר קצרים יחסית. מאריץ עצמו נמלט לאירופה, וחזר למולדתו ב-1923. הוא חבר לשותפיו למרד, שזכו לשחרור מוקדם ממאסרם כחלק ממדיניות הפיוס הלאומי שנקט בותה, ויחד היו הגרעין שהקים את המפלגה הלאומית שזכתה בבחירות של שנת 1948 והנהיגה את משטר האפרטהייד.
המערכה בדרום-מערב אפריקה.
המשימה הראשונה שהוטלה על דרום אפריקה עם כניסתה למלחמת העולם הראשונה, הייתה כיבושה של דרום-מערב אפריקה הגרמנית. בבירתה של המושבה, וינדהוק, הוצבו תחנות ממסר אלחוטיות רבות עוצמה שפעולתן סיכנה את כוחות הצי המלכותי הבריטי. ב-13 בספטמבר פתחו כוחות צבא דרום אפריקה בהתקפה ראשונה על נקודת משטרה גרמנית על הגבול. הגרמנים, מצדם, השתלטו על מפרץ וולביס (Walvis Bay), נמל שהיה מובלעת דרום-אפריקנית לחוף המושבה, וכן ערכו מספר פשיטות ומארבים בשטחה של דרום אפריקה. ב-15 באוקטובר נכבש נמל לידריץ, אך שם נעצרה התקדמותם של הכוחות הדרום אפריקנים, בין היתר בשל העיכובים שגרמה מרידת מאריץ שפרצה במקביל. ניסיון דרום אפריקני לכבוש את סאנדפונטיין (Sandfontein) נהדף על ידי הגרמנים ב-25 בספטמבר.
עם דיכויה הסופי של מרידת מאריץ קיבלה ההתקפה הדרום אפריקנית על המושבה הגרמנית תנופה משמעותית, והכוחות הגרמנים היוו רק גורם מעכב. ב-14 בינואר 1915 כבשו כוחות צבא דרום אפריקה, בפיקודו של בותה עצמו, את מפרץ וולביס ואת סווקופמונד הסמוכה. כוחות אחרים התקדמו מזרחה מלידריץ, וחברו לכוחות שהתקדמו צפונה ממושבת הכף ולכוחות שהתקדמו מערבה, דרך בצ'ואנאלנד (כיום בוטסואנה), בקטמנסהופ (Keetmannshoop), ב-20 באפריל 1915. משם התקדמו הכוחות צפונה, והבירה וינדהוק נפלה בידיהם ב-12 במאי 1915. ב-1 ביולי נוצחו הכוחות הגרמנים האחרונים, וב-9 ביולי נכנע מושל המושבה ויקטור פרנקה (Franke). במשך כל המערכה נהרגו 113 דרום אפריקנים ו-1131 גרמנים.
המערכה במזרח אפריקה.