שופטים חדשים הממונים לבית המשפט לאחר הקמתו לא בהכרח מקבלים בעקבות המינוי תואר אצולה, אולם הם כן מקבלים courtesy title של לורד או של ליידי. בשונה מהנהוג בישראל, נשיא בית המשפט וסגנו ממונים אף הם, ולא נבחרים על פי ותק.
מבנה בית המשפט.
מבנה בית המשפט העליון ממוקם בבית הגילדות של מידלסקס שאותו הוא חולק עם הוועדה המשפטית של מועצת המלכה. הבניין נמצא בסיטי של ווסטמינסטר, לונדון.
חוק הרפורמה החוקתית 2005 הקצה זמן למציאת בניין מתאים לבית המשפט טרם עברו לורדי המשפט מבניין הפרלמנט שבו הם השתמשו במספר חדרים בארמון ווסטמינסטר.
לאחר שבדקה מספר אתרים אפשריים, הודיעה הממשלה הבריטית כי בחרה בבית הגילדות של מידלסקס ברובע הפרלמנט בווסטמינסטר. ארגון בריטי שמרני בשם "הצילו את מורשת בריטניה" ערער על ההחלטה אך הערעור נדחה.
מסע אסטראלי
מסע אסטראלי, הנקרא גם הקרנה חוץ-גופית וריחוף בין-ממדי, הוא פרשנות כוללת לכל צורות ה"חוויה החוץ גופית" אשר גורסת כי ה"גוף האסטראלי" (לעיתים הנפש או הנשמה) מתנתק מהגוף הפיזי ומסוגל לרחף מחוצה לו, במישור הבין ממדי, המהווה שם כולל לתיאורי העולמות הרוחניים אליהן מגיע הגוף האסטראלי בנדודיו.
רעיון הריחוף הבין ממדי מושרש בתיאורי הדת הנפוצים של החיים שלאחר המוות, ובהם מסע או 'עליית' המודעות או הנפש מתוארים כחוויה המתרחשת מחוץ לגוף ובה הגוף הרוחני מגיע למישורי קיום גבוהים יותר. לדוגמה במסורת הפילוסופיה הניאופלטונית, העולם הפיזי כולו הוא הוויה נחותה ורביעית במספר מבין ארבעה מישורים בין ממדים. הפילוסוף פלוטינוס תיאר כיצד הנפש, אשר נתונה בו בעת לעולם זה ולעולם עליון ממנה, יכולה להיפרד מהגוף ולצאת למסע אסטראלי בעודה נתונה לחיים הגופניים. למעשה הוא טען כי נפשו שלו עברה חוויה כזו, אותה תיאר כ"ראיית אור וזוהר שאין הלשון מסוגלת לבטא ואין האוזניים מסוגלות לשמוע". בהשאילו את משל המערה מאפלטון, תיאר פלוטינוס את המסע האסטראלי כחוויה מיסטית בה הנפש, שמטבעה שואפת לעלות לממדים נשגבים יותר של תודעה, רואה כמה נפסד העולם הפיזיקלי.
במקרים אחרים, הריחוף הבין ממדי מקושר לחוויית סף מוות וכמו כן מדווח באופן תכוף כמתרחש באופן אקראי בהקשר לצורות שונות של מדיטציה, שינה וחלימה, מחלה ועליית חום הגוף, מעבר ניתוח כירורגי, חוויות נטילת סמים ושיתוק שינה. לעיתים החוויה תדווח כ"חוויית התגלות", מפגש עם כפיל כביכול או עם דמות אשר נמצאת במקום אחר ובזמן אחר. (ראה בילוקציה)
המסע האסטראלי מובא לפרקים לכדי עיבוד למען מטרה אישית, ולפרקים נתפס כיכולת הנצרכת לתרגול רוחני.
הדבר יכול לערב "ריחוף למישורי קיום גבוהים יותר" אך לרוב משמש לתיאור כל חוויה המתרחשת "מחוץ לגוף הפיזי", בכלל זה גם לחוויה החוץ גופית הבסיסית של מבט על הגוף מבחוץ או ממבט על.
האמונה כי אדם יכול לעבור חוויה חוץ-גופית נפוצה: מאות מקרים אישיים פורסמו במספר ספרים בשנות השישים והשבעים, וסקירות דיווחו כי בין שמונה לחמישים אחוזים (בקהילות מסוימות) השיבו כי הם חוו חוויה שכזו. אף על פי כן, הסברים רבים קיימים לחוויה החוץ גופית אשר לא כוללים בתוכם "בין ממדיות" של המישור או הגוף, ועל פי הדעה הרווחת בקרב מדענים קיומו של המסע האסטראלי בו אדם מסוגל "לצאת מגופו" נמצא בגדר ממצא אנקדוטלי המבוסס על עדויות בלבד.
שרק לנצח
שרק לנצח (באנגלית: Shrek Forever After) הוא הסרט הרביעי בסדרת 'שרק' של אולפני האנימציה דרימוורקס. הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק ב-21 באפריל 2010. הסרט יצא לאקרנים ב-21 במאי 2010 בארצות הברית והוקרן גם בגרסת תלת ממד. בישראל יצא הסרט לאקרנים ב-1 ביולי 2010. הסרט בוים על ידי מייק מיטשל ונכתב בידי טים סאליבן.
בנובמבר 2011 יצא הסרט החתול של שרק, סרט ספין אוף לסדרת הסרטים של שרק בהשתתפותו של החתול במגפיים.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל בהבזק לעבר של עוץ לי גוץ לי ללילה בו שרק הציל את פיונה מהמגדל. בהבזק הוא מתאר כיצד כמעט חתם על חוזה עם הוריה של פיונה, המלך והמלכה, לפיו הוא יסיר את הקללה מפיונה ויקבל מידיהם את הממלכה בתמורה. כאשר הסרט חוזר לזמן הווה, אנו למדים ששרק הפך לאיש משפחה אשר התרגל לחיי הבית והשגרה. במסיבת יום הולדת של אחד מילדיו הוא יוצא משלוותו ומביע רצון לחזור להיות עוג "אמיתי" ולקבל את חייו הקודמים בחזרה, כל זאת בשעה שעוץ לי גוץ לי מאזין לו בסתר.
עוץ לי גוץ לי מרמה את שרק על מנת לשכנע אותו לחתום על חוזה בו הוא זוכה להיות "עוג ליום אחד" ומוותר על יום אחד מחייו. שרק מסכים לחתום לאחר שעוץ לי גוץ לי נותן לו את הרושם שהיום שיקבל בתמורה אינו משמעותי. בעקבות כך שרק מוצא את עצמו במציאות חלופית בה עוץ לי גוץ לי חתם על החוזה עם הוריה של פיונה והוא שולט בממלכה, כל העוגים חיים תחת שלטונו המרושע וחמור והחתול במגפיים מעולם לא פגשו אותו. שרק, שלא מבין את פשר המציאות המעוותת, מצליח להגיע אל עוץ לי גוץ לי ומבין שכשהוא ויתר באמצעות החוזה על יום מחייו, הוא ויתר על יום היוולדו, ולכן בזריחת היום שלאחר מכן, הוא יעלם מן העולם. שרק, באמצעות עזרתו של חמור, מגלה שהדרך היחידה לבטל את החוזה היא נשיקת אמת.
הוא וחמור מגיעים אל הטירה בתקווה למצוא את פיונה, אך מגלים שהיא כבר לא שם. הם מוצאים עצמם מגיעים למחתרת של העוגים ופוגשים בפיונה שמנהיגה את המרד. במציאות החלופית החתול במגפיים השמין ונהיה עצל, והוא החתול של פיונה. היא אינה מזהה את שרק והוא מנסה להתקרב אליה ולשכנע אותה לנשקו, על מנת לשבור את הקללה. לאחר שפיונה מנשקת את שרק לא קורה כלום מפני שזוהי לא נשיקת אמת, הרי שפיונה לא מכירה את שרק ואינה אוהבת אותו.
לקראת סוף הסרט, העוגים מבצעים את המהפכה ומדיחים את עוץ לי גוץ לי מהשלטון, אך זה מאוחר מדי והשמש כבר עולה. שרק מתחיל להיעלם וכמעט נעלם לגמרי, אך פיונה מנשקת אותו בשנית וגורמת לחוזה להתבטל. בסוף הסרט, שרק חוזר לאותה נקודה במסיבת יום ההולדת של ילדיו.
מטען עומק
מבצע ליידי
מבצע ליידי הוא פשיטה שביצעה שייטת 13 של חיל הים הישראלי על נמל פורט סעיד במהלך מלחמת יום הכיפורים בלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973. בפעולה הוטבעו ארבעה כלי שיט מצרים. שני לוחמים של שייטת 13 הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
רקע.
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים נחלו ספינות הטילים של חיל הים הישראלי הצלחות מול חיל הים המצרי והטביעו, במהלך קרב פורט סעיד וקרב דמייט ארבע ספינות טילים מצריות. בעקבות כך החל הצי המצרי בים התיכון להסתגר בנמליו. במטה חיל הים הישראלי הוחלט לתקוף את האויב בתוך בסיסו בפורט סעיד. מעגן זה, בכניסה הצפונית לתעלת סואץ, היה בסיס קדמי לצי המצרי בים התיכון. במעגן שהו שני סטי"לים מדגם אוסה, שני סט"רים, שני נט"קים (נחתות טנקים) וחמישה כלים אחרים.
הגנת הנמל כללה סוללות תותחים 130 מ"מ מכווני מכ"ם, תותחי 100 מ"מ, טילים נגד מטוסים, רשת פלדה נגד צוללים שהותקנה בפתחו, סיורים תכופים, ופצצות עומק.
מהלך המבצע.
נחתת הטנקים אח"י "אשקלון" ועליה מפקד שייטת 13 סא"ל שאול זיו שפיקד על המבצע, מלווה בשתי סירות דבור, שתי סירות משמר "יתוש" ושתי סירות "סנונית" נעו מערבה והגיעו לנקודת ההורדה בחוף רומני באזור ימת ברדוויל בשעה 19:27.
מהנחתת הורדו למים שתי סירות גומי, שאליהן נרתמו שני כלי שיט תת-ימיים מסוג "חזיר". גרירת החזירים לנמל החלה בשעה 22:00 לערך.
בסמוך לנמל שוחררו החזירים והחלו בתנועה עצמאית לתוך הנמל בשעה 23:52 כשעליהם ארבעה לוחמי שייטת 13: מפקד כוח הפשיטה - סרן עודד אמיר ורב-סמל עלי קמחי על חזיר אחד; סרן בועז שקדי ורס"ל שי ברוש על החזיר השני.
הכוח חדר מבעד לרשת הפלדה שבפתח הנמל, והתפצל לכיוון שני מעגנים שונים. מרגע הכניסה לנמל התמודדו שתי החוליות עם פיצוצים מתמידים של פצצות עומק.
החוליה של שקדי וברוש, שיועדה להטביע נט"קים מדגם "וידרה", גילתה שטעתה בניווט בתוך הנמל, חזרה לפתחו ומצאה את דרכה מחדש. משהגיעה אליהם גילתה כי המדחפים של הנט"קים פועלים וכתוצאה מכך הנט"קים נעו וקשה היה להצמיד אליהם את מוקשי העלוקה. לאחר מאמצים הצליחה החוליה להצמיד את שני מטעני העלוקה לנט"ק אחד ועשתה את דרכה בחזרה לנקודת האיסוף. בדרכה חזרה נתקלה בפצצות עומק שהתפוצצו.
החוליה של אמיר וקמחי הצמידה מוקשי עלוקה לסטי"ל אוסה לסט"ר P-183 ולסט"ר נוספת נושאת מטולי רקטות. חוליה זו לא שבה לנקודת האיסוף ולא ידוע מה עלה בגורלה.
תוצאות המבצע.
כתוצאה מפיצוץ מוקשי העלוקה הוטבעו ארבעה כלי שיט מצריים: נחתת טנקים מדגם "וידרה", ספינת משמר נושאת משגר רקטות, טרפדת מדגם P-138, וספינת טילים מדגם "אוסה".
שני לוחמים - סרן עודד אמיר ורב-סמל עלי קמחי, נפגעו (אולי מהשלכת מטעני העומק) בדרכם חזרה בתוך הנמל. הם לא הגיעו לנקודת החבירה והוכרזו כנעדרים. כבר במהלך המלחמה נעשו מאמצים תחת אש לאתר את גופותיהם, אך הם לא אותרו עד היום והוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
עיטורים.
ארבעת הלוחמים שחדרו לנמל עוטרו בעיטורי צה"ל:
EGNOS (ראשי תיבות באנגלית: European Geostationary Navigation Overlay Service) היא מערכת שמפעילות סוכנות החלל האירופית, הנציבות האירופית ו-EUROCONTROL לשיפור הדיוק של לווייני הניווט של המערכות GPS, GLONASS ו-Galileo. המערכת כוללת משיבים ייעודיים על שלושה לוויינים גיאוסינכרוניים ומרשת של תחנות ייחוס קרקעיות (RIMS), המשרתים את אירופה, והיא מסוגלת להעלות את דיוק המקלטים פי 10, לרמת דיוק של מטר וחצי.