סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא צמד האוזניים הענקיות והקעורות שלו שפונות בזווית כלפי קדימה וצורתן כשל משפך; האוזניים בעלות צפיר גדול לא מחודד והן ממוקמות באופן חריג צמוד מאוד לעיניים הזעירות עד כדי כך שהאפרכסות מקיפות אותן. כתוצאה מכך, העטלף המשפכי נראה כבעל ראש גדול ופנים משולשות קטנטנות, כשעיניו כמעט ואינן נראות על רקע האוזניים והפרווה הסבוכה.
אורך הראש והגוף של עטלפי המשפך 35–55 מ"מ, אורך הזרוע 27–41 מ"מ ואורך הזנב 50–60 מ"מ; משקל המינים 3 עד 10 גרם בלבד. אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה, אך לזכר יש על הפנים בליטה נפוחה דמוית פעמון או טריז שמשתרעת על המצח והחרטום וייעודה אינו ידוע עדיין. הבליטה המכונה "האיבר הנטלי" (Natalid organ), גדולה במיוחד אצל סוג זה ומורכבת מקולטני חישה רבים. הסוג ידוע בזנבו הארוך ביותר, וכנף הזנב שלו היא בין הגדולות שבסדרת העטלפים וצורתה כמניפה או כעלה גדול. הרגליים גם הן ארוכות במיוחד והן חסרות שיער.
כסות.
הפרווה של עטלף המשפכי צפופה, רכה וארוכה במיוחד, כשבאזור הפנים היא יוצרת מעין זקן, שפם ופוני. צבעה הכללי רבגוני ונע בין כתמתם אפרסק לכתום דלעת, זהוב-זית, צהוב עז, צהבהב, בז', חום אדמדם, חום אפרורי או חום כהה. הראש, העורף והצוואר בצבע אדום בוהק, כתום בוהק או ערמוני, והגחון והבטן נוטים להיות חיוורים משאר הגוף (לבנבן, אפרפר או שנהב). החרטום עשוי להיות אדמוני או ורדרד – תלוי בצפיפות השיער בפנים. האוזניים שחרחרות בקצוות וכתמתמות בחלקן הפנימי. הכנפיים וכנף הזנב בולטים בצבען השחור פיח. הזרועות והרגליים בצבע בורדו, או ורוד מלוכלך.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי המשפך מצויים לאורך קו החוף המזרחי של אמריקה הדרומית, באמריקה המרכזית ובאזור הים הקריבי; טווח התפוצה היבשתי שלהם כולל את מקסיקו, בליז, ניקרגואה, גואטמלה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, גויאנה, גויאנה הצרפתית, סורינאם וברזיל. באזור הקריביים, הוא מצוי בקובה, דומיניקה, האיטי, ג'מייקה, טרינידד וטובגו ואיי האנטילים הקטנים. בית הגידול מורכב מיער נשיר או סובטרופי יבש, סוואנה טרופית או צחיחה למחצה, ולעיתים גם ביער ירוק-עד ויער גשם טרופי בגובה 300–1,200 מטר מעל פני הים. הם אינם נוכחים ביער האמזונאס.
המינים בסוג מתעוררים ויוצאים לפעילות כחצי שעה לאחר השקיעה פעילים ושיא פעילותם בשעתיים הראשונות; במשך הלילה, הם צדים ונחים לסירוגין. העטלפים חיים בקבוצות קטנות או במושבות בינוניות של עד 300 פרטים, במערות עמוקות ולחות או במכרות; עם זאת, גם במושבות הם אינם ישנים יחדיו אלא שומרים על מרחק זה מזה. עטלפי המשפך ניזונים בעיקר מחרקים אותם הם תופסים תוך כדי טיסת-רפרוף שמזכירה עש. יש להם יכולת תמרון מצוינת והם מסוגלים לבצע התפתלויות ופניות חדות במהלך התעופה כדי להתחמק מצמחייה. עטלפי המשפך טסים בדרך כלל בגובה נמוך והם משתמשים באיכון-הד בתדר גבוה (עד 170 קילוהרץ) כדי לאתר את מזונם.
המינים בסוג מתרבים בעונה היבשה, אך לאחר מכן העובר נכנס למצב של דיאפאוזה כדי שההמלטה תהיה מסונכרנת עם עונת הגשמים, וכתוצאה מכך תקופת ההיריון מתארכת עד 8 או 10 חודשים. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה, כשמשקלו בעת הלידה כמחצית ממשקל אימו. עטלפי המשפך עשויים להאריך ימים עד גיל 20 שנה.
מינים.
בסוג זה 7 מינים:
עטלף משפך זוטר
עטלף משפך זוטר או עטלף משפך שפתני (שם מדעי: "Chilonatalus") הוא סוג של עטלף קטנטן במשפחת הנטליים ובו 3 מינים שחיים באזור הים הקריבי ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג האמריקני גריט סמית מילר וקודם לכן נחשב כחלק מהסוג עטלף משפך הגדול והמוכר יותר. למרות שמו, הסוג אינו הנציג הקטן ביותר במשפחת הנטליים אלא דווקא הטקסון המונוטיפי הזעיר עטלף משפך ז'רווה שחופף איתו בטווח התפוצה.
תיאור ואנטומיה.
לעטלף המשפך הזוטר גוף קטנטן, רזה וכדורי וכנפיים ארוכות וצרות. הגולגולת שלו אופיינית למשפחה: אזור המוח מעוגל, גבוה ודמוי כיפה, בעוד שהפנים קטנות, צרות ומשולשות. הלוע דק, ארוך, פחוס ומעוגל. השפתיים בשרניות ורחבות, והן גדולות יותר משל הסוגים האחרים במשפחה. השפה התחתונה בולטת כלפי חוץ, ותחתיה בליטת עור קטנה ואופקית שנראית כמו שפה תחתונה נוספת. הנחיריים הקטנטנים צמודים זה לזה וממוקמים בסמוך לשולי השפה העליונה.
האוזניים ענקיות ודמויות משפך, והאפרכסות שלהן רחבות במיוחד ומקיפות את העיניים. הן נוטות בזווית כלפי קדימה והקצוות שלהן מרובעות ואינן מחודדות. צפיר האוזן קצר, משולש ודי עבה. העיניים של עטלפי המשפך קטנטנות ושחורות, ולעיתים קרובות מכוסות בפוני של הפנים. בצידי השפתיים יש שפם מדובלל, ומתחת לסנטר זקן קצר. השיניים קטנות, חדות ומרובות במספרן (לא פחות מ-40); השיניים מופרדות זו מזו, וכולן זהות בגודלן (מלבד הניבים).
כפי שאופייני למשפחה, גם סוג זה חסר עיטור עלה אפי אך מאידך מתאפיין ב״איבר נטלי״; זהו איבר חישה ייחודי שמופיע רק אצל הזכרים ותפקודו המדויק אינו ברור. האיבר הנטלי ממוקם על המצח והחרטום וצורתו וגודלו משתנה בין המינים בסוג: אליפסה שטוחה גדולה או חצי כדור נפוח. האיבר הנטלי אצל סוג זה קטן יותר מאצל הסוג עטלף משפך וכולל גם זיז קצר בסופו. הבדל נוסף בין הסוגים, הוא שאצל עטלף המשפך הזוטר האיבר הנטלי גלוי וקירח לעיתים קרובות, בעוד שאצל עטלף המשפך הוא חבוי ומכוסה בשיער.
אורך הראש והגוף של עטלף המשפך הזוטר 4 ס״מ, אורך הזרוע 3.6-3.2 ס״מ ואורך הזנב 4.5 ס״מ; משקלו 5-2.6 גרם בלבד, והוא בין העטלפים הקטנים ביותר באמריקה הדרומית. הזכר שוקל מעט יותר מן הנקבה. הרגליים ארוכות מאוד ושבריריות והאגודלים קצרצרים. הזנב דקיק וארוך במיוחד וכנף הזנב מפותחת ורחבה מאוד; במהלך הטיסה כנף הזנב נמתחת כמניפה.
לעטלף המשפך הזוטר פרווה צפופה וארוכה מאוד. היא צבועה בכתום עז, צהוב עז, זהוב, כתמתם אפרסק או חום בהיר, כשהצד התחתון של הגוף נוטה להיות לבנבן או שנהב. הראש כהה ורבגוני יותר, ונע בין אדמוני לכתום תפוז עז או חום ערמוני. האוזניים לבנבנות עם קצוות שחורות, והלוע ורוד וקירח. הכנפיים מפוחמות, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה. כאשר האיבר הנטלי חשוף, צבעו ורוד או לבן.
תפוצה וביולוגיה.
עטלפי המשפך הזוטרים מצויים באזור הקריביים; התפוצה שלהם כוללת את קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, האיטי, ג'מייקה, איי בהאמה והארכיפלג הקולומביאני - סן אנדרס ופרובידנסיה. בית הגידול מורכב מיער נשיר יבש ויער גשם טרופי.
המינים בסוג פעילים בעיקר בשעות הראשונות של הלילה ומבלים את היום בשינה בקבוצות גדולות או במושבות של מאות פרטים. בניגוד לסוג עטלף משפך, מיני עטלף המשפך הזוטרי אינם שוהים רק במערות עמוקות ולחות אלא גם במערות רדודות ויבשות. לעיתים נדירות הם לנים גם במכרות ובמנהרות מעשי ידי אדם.
עטלפי המשפך ניזונים מחרקים מעופפים זעירים, אותם הם תופסים תוך כדי טיסה איטית ונמוכה בסמוך לקרקעית היער. בכדי לאתר את החרקים, העטלפים משתמשים באיכון-הד בתדר גבוה מאוד (עד 170 קילוהרץ), והפולסים נפלטים דרך הפה בתדירות גבוהה. האוזניים הענקיות קולטות את ההד המוחזר מעצמים וממפות את הסביבה. הגבשושיות שעל האוזניים מעצימות את הרגישות השמיעתית שלהן.
עטלפי המשפך הזוטרים מתרבים בסוף העונה היבשה. תקופת ההיריון ארוכה במיוחד - 10 חודשים; למעשה בחלק גדול מהזמן העובר נמצא בהקפאה התפתחותית (דיאפאוזה), במטרה שההמלטה תהיה מסונכרנת עם תחילת עונת הגשמים. הנקבה ממליטה מדי שנה גור יחיד, ומשקלו בעת הלידה כמחצית ממשקל האם. לפני ההמלטה, הנקבות מתקבצות במושבות רבייה משותפות, שם הן ממליטות ומגדלות את צאצאיהן.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
עטלף משפך ז'רווה
עטלף משפך ז'רווה (שם מדעי: "Nyctiellus lepidus") הוא מין עטלף זעיר יחיד בסוגו ממשפחת הנטליים שחי באזור הקריביים. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי הזואולוג הצרפתי פול ז'רווה כמין בסוג עטלף משפך, אך בהמשך קיבל מעמד של טקסון מונוטיפי. עטלף משפך ז'רווה הוא הסוג הקטן ביותר במשפחת הנטליים והעטלף הקטן ביותר ביבשת אמריקה.
תיאור ואנטומיה.
לעטלף המשפך של ז'רווה גוף עדין וזעיר וכנפיים גדולות ורחבות. הגולגולת עדינה ומוארכת עם רכס גבוה וכיפתי באזור המוח. הפנים צרות, קטנות ומשולשות והלוע קצר, רחב ושטוח. השפתיים גדולות ובשרניות, והאף קטנטן ונושק לשפה העליונה. השפה העליונה מכוסה בצפיפות בשערות ארוכות ודקות שגולשות מטה ונראות כשפם. בדומה לסוגים האחרים במשפחה, גם לסוג זה אוזניים ענקיות ורחבות בצורת משפך, כשצידן הפנימי קמור עד כדי כך שהוא מקיף את העיניים. הצפירים קצרים ועבים והעיניים זעירות. השיניים קטנות וחדות ומספרן 38.
לעטלף משפך ז'רווה בליטה תת-עורית נפוחה שייחודית למשפחת הנטליים ומכונה "האיבר הנטלי"; איבר זה כדורי וקטן יותר מאצל הסוגים האחרים והוא ממוקם מעל הלוע - כמעט בין העיניים. האיבר הנטלי נמצא רק אצל הזכרים ומכוסה בקולטני חישה. ייעודו אינו ברור, אך ייתכן שהוא מסייע בניווט. אורך הראש והגוף של עטלף המשפך של ז'רווה אינו ידוע; אורך הזרוע שלו 32–37 מ"מ, אורך האוזן 8–10 מ"מ ואורך הזנב 25–35 מ"מ; משקלו 2–2.9 גרם בלבד, כשהזכר כבד טיפה מן הנקבה. הזנב ארוך מאוד, ומוקף כולו בכנף הזנב שרחבה ומפותחת; במהלך מעופו, כנף הזנב נמתחת כמניפה.