פומרולות נוצרות לאורך סדקים קטנים או גדולים, במקבצים חסרי צורה או בשדות, ועל פני משטחים של קילוחי לבה ומשקעים עבים של זרמים פירוקלסטיים. "שדה פומרולות" הוא אזור של מעיינות חמים ונביעות של גזים כאשר מאגמה או סלע יסוד לוהט בעומק רדוד משחררים גזים או פועלים על מי תהום. אפשר לתאר פומרולה כמעיין חם שכל מימיו מתאדים לפני שהמים מגיעים לפני הקרקע.
את הפומרולות מסווגים לפי הטמפרטורה שלהן והרכב הגזים הנפלטים מהן. הטמפרטורות של הגזים יכולות לנוע בין C°200 ל-C°800. תהליכי חמצון וחיידקים אוהבי חום (תרמופילים) גורמים לגוונים הססגוניים סביב הפומרולות. פומרולה הפולטת בעיקר גזים גופריתיים מכונה סולפטרה (מאיטלקית: "solfatara"; "solfo" – "גופרית"), ופומרולה הפולטת פחמן דו-חמצני מכונה "מופט" (mofette). פומרולות מסוג זה השוכנות בתוך שקע מסוכנות במיוחד מכיוון שפחמן דו-חמצני כבד מהאוויר הוא נוטה להצטבר בשקע. באפריל 2006 נהרגו שלושה עובדים מצוות פטרול הסקי של אתר הסקי ממות מאונטיין סקי (Mammoth Mountain Ski Area) בקליפורניה מפומרולה מסוג זה. הם נחנקו מריכוז גבוה של פחמן דו-חמצני שהצטבר בבקיע.
פומרולות פועלות במשך עשרות או מאות שנים כאשר הן שוכנות מעל מקור חום קבוע, או שהן נעלמות בתוך שבועות או חודשים כאשר הן נוצרות מעל משקעים געשיים טריים המתקררים במהירות. עמק עשרת אלפי תימרות העשן (Valley of Ten Thousand Smokes, כיום חלק מהפארק הלאומי קטמיי) נוצר במהלך ההתפרצות הגעשית של הר הגעש נובארופטה (Novarupta) באלסקה ב-1912. בתחילה היו אלפי פומרולות באפר הגעשי מההתפרצות, אבל במרוצת הזמן כבו מרביתן.
בשל שינויים בפעילותן מאפשרות פומרולות לחזות פעילות געשית כאשר הטמפרטורה שלהן עולה וכאשר הרכב הגזים הנפלטים מהן משתנה בצורה דרסטית. משום כך, כאשר הטמפרטורות של הפומרלות באי הגעשי וולקנו, שהיה שקט במשך 100 שנים, טיפסו מ-C°300 ל-C°700 בין 1986 ל-1993 הועלתה רמת הכוננות מחשש מהתפרצות, והיא הורדה רק כשהטמפרטורות ירדו בחזרה.
על פי ההערכה יש בתוך תחומי הפארק הלאומי ילוסטון כ-4,000 פומרולות. אתר נוסף עשיר בפומרולות הוא "עמק השממון" בפארק הלאומי מורן טרואה פיטון באי דומיניקה.
לחלק מהפומרולות יש ערך כלכלי בהיותן מצבור לגופרית. מקומות בהם כורים מרבצי גופרית שמקורם בפומרולות הם במתחם הגעשי איג'ן בג'אווה ובאי וייט בניו זילנד.
אביעזר (שבט מנשה)
משפחת אֲבִיעֶזֶר, היא משפחה משבט מנשה אשר על בניה נמנה השופט גדעון בן יואש. משפחה זו על פי ספר שופטים התיישבה בעפרה. בספר במדבר השם מופיע בצורה אִיעֶזֶר כחלק מבני גלעד, אזור התיישבות המשפחה. ועל כך גם רש"י בפירושו לפסוק .
על פי הכתוב ב, היה אביעזר בנה של הַמֹּלֶכֶת . לפי רשימה זו היה אביעזר מצאצאי צלפחד, וזהו הענף המשפחתי הפחות מרכזי ממשפחות המנשה.
ממצאי חרסי שומרון ניתן להסיק כי משפחה זו התיישבה באזור אלמתין, דרומית מערבית לעיר שכם.
לדעת אריה בורנשטיין, אביעזר הנזכרת בחרסי שומרון, היא עיר מרכזית בשם זה ואינה שמה של נחלה משפחתית. לשיטתו בחרסים אשר נמצאו, נזכרים שמות מקומות ולא שמות משפחות, אשר התיישבו באזור.
משפחת אביעזר נזכרת גם ברשימות היחס של שבט מנשה בספר יהושע: משפחות אלו לא התנחלו בעבר הירדן המזרחי.
המלחמה נגד מדיין.
בספר שופטים פרק ו' מסופר כי המדיינים פשטו על הארץ. על פי המסופר, גדעון נקרא אל הדגל ומעשה ההצלה שלו החל כאשר הוא הורס את מזבח הבעל שבעפרה. גדעון גורם לכך שמשפחתו תעמוד מול המדיינים כאשר אלו שודדים את היבול.
לאחר מכן מצטרפות משפחות נוספות משבט מנשה וכן חלקים משבטי אשר, זבולון ונפתלי, אשר לדעת משה כוכבי אפשרי, שגם הם נפגעו על ידי המדיינים.
בדבריו למלכי מדיין השבויים מזכיר גדעון את אחיו:
(שופטים ח, י"ח-י"ט).
היו שפירשו את דבריו בכך שבשלב הראשון של המלחמה ארעה תבוסה ישראלית: בעוד גדעון הוביל את בני שבטו מדרום לעמק יזרעאל, אחיו הובילו את שבטי הצפון (אשר זבולון ונפתלי) וחנו בתבור, אולם הובסו ונהרגו.
ידיים של שלום
ידיים של שלום, (באנגלית: Hands of Peace) היא עמותה אמריקאית בין-דתית, שמטרתה לייצר שותפות ולפתח מנהיגות בקרב נוער ישראלי, פלסטיני ואמריקאי. העמותה הוקמה בשנת 2002, על ידי שלוש נשים מאזור שיקגו (נוצרייה, מוסלמית ויהודיה).
העמותה נוסדה על מנת לאפשר לנוער ישראלי ופלסטיני להכיר את ה"צד השני" לעומק, וללמוד על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ועל החברה הסובבת אותם. העמותה מנסה להאיר נקודות ראות שונות על הסכסוך הישראלי-פלסטיני, וליצור דיון על פתרונות אפשריים, תוך רכישת כישורי הקשבה, מנהיגות ושיתוף פעולה. בני הנוער נפגשים במשלחת הקיץ של הארגון בארצות הברית, ולאחר מכן לוקחים חלק בפעילויות ההמשך של הארגון בארץ.
בכל שנה נבחרים כ-45 בני ובנות נוער ישראלים ופלסטינים למשלחת של העמותה לארצות הברית. משפחות מקומיות משיקגו וסן דייגו מארחות את משתתפי התוכנית בבתיהן בהתנדבות. במהלך השהות בארצות הברית בני הנוער מקיימים ביניהם דיונים בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שמטרתם להעלות וללבן מחלוקות. בנוסף, הנוער לוקח חלק בפעילויות שמטרתן לפתח כישורי מנהיגות וכן פעילויות גיבוש וזמן חברתי.
תוכניות המשך.
לאחר החזרה ממשלחת הקיץ בארצות הברית הופכים משתתפי התוכנית לחלק מקהילת הבוגרים של העמותה. במסגרת זו שבים ונפגשים הבוגרים הישראלים והפלסטינים אלו עם אלו, ולוקחים יחד חלק בסיורים, הרצאות וסמינרים ברחבי הארץ. המשתתפים ממשיכים לקחת חלק בדיאלוגים עם בוגרים ותיקים וחדשים של התוכנית. בין היתר תוכנית הבוגרים נועדה לסייע לבוגרי התוכנית לקדם יוזמות חברתיות בקהילות שלהם.
בני נוער שחזרו מהמשלחת הראשונה יכולים לחזור למשלחות נוספות כחניכים בוגרים בתוכנית מנהיגות ממוקדת. בה בעת, הם מסייעים למשתתפי השנה הראשונה בתהליך שהם עוברים.
דוד מלמד (שחיין)
דוד "דדה" מלמד (נולד בשנת 1939) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה.
דוד מלמד נולד וגדל בקיבוץ רמת יוחנן. הוא התאמן בקבוצת השחייה הפועל גוש זבולון, בהדרכתו של יוסף טלקי. השחיין האולימפי אברהם מלמד הוא אחיו הצעיר.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1954, זכה מלמד במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.4 דקות, אחרי עוזי רוזן מהפועל העמקים (1:16.7 דקות) וצבי סגל מהפועל חיפה (1:19.1 דקות).
שיאן ישראל.
בתחרות שנערכה בכפר המכבי בתחילת אוקטובר 1955 קבע מלמד במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:13.0 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.7 דקות, אחרי עוזי רוזן (1:13.8 דקות) ולפני צבי סגל (1:18.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1956, זכה מלמד במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.9 דקות, אחרי עוזי רוזן (1:12.0 דקות) ויואב צרי מהפועל אפיקים (1:14.5 דקות).
אלוף ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1958, זכה מלמד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.0 דקות.
בתחרות שנערכה בנהריה ביולי 1960 קבע מלמד במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש של 30.5 שניות, שיפור לשיאו שעמד על 30.9 שניות. באליפות ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.5 דקות, אחרי יורם שניידר מהפועל קריית טבעון (1:09.2 דקות) ולפני חברו לקבוצה דניאל פרוכטר (1:15.2 דקות).
ז'אן פולאן
ז'אן פולאן (בצרפתית: Jean Paulhan, 2 בדצמבר 1884 נים - 9 באוקטובר 1968 ) היה סופר, מבקר ספרות, פובליציסט, עורך ומו"ל צרפתי, עמד בשנים 1940-1925 בראש כתב העת הספרותי "לה נובל רווי פראנז" (La Nouvelle Revue Française - "כתב העת הצרפתי החדש") (NRF), אל ניהולו חזר בשנים 1968-1953, לצד בת זוגו (בחשאי) אן דקלו
, הידועה כדומיניק אורי. דרך כתב עת זה ובאמצעות כתיבתו על השפה ועל האמנות השפיע פולאן השפעה רבה על חיי התרבות בארצו. פולאן היה חבר האקדמיה הצרפתית.
ביוגרפיה.
ילדותו וצעירותו.
ז'אן פולאן נולד בשנת 1884 בעיר נים בחבל לנגדוק, במשפחה צרפתית פרוטסטנטית. אביו, הפילוסוף ואספן האמנות פרדריק גיום פולאן עבד בספרייה העירונית.
בגיל 12, בשנת 1896 עברה משפחתו לגור בפריז, בה ביקש האב לעסוק בפסיכולוגיה ניסיונית בעקבות קרוב המשפחה שלו, ז'ורז' דיומא ובה פתחה אמו, ז'אן אנרייט לבית תרון (Thérond) פנסיון שבו התארחו סטודנטיות זרות עשירות, במיוחד מפולין ורוסיה, שעשו לו היכרות עם החוגים הניהיליסטים והאנרכיסטים. בפנסיון פגש פולאן את הסטודנטית היהודיה לרפואה סלומאה (סאלה) פרוסק, (ילידת 1884) בת של תעשיין טקסטיל מלודז', איתה התחתן מאוחר יותר.
אחרי סיום לימודיו בתיכון לואי הגדול בפריז למד פולאן ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת פריז. במסגרת זו רכש ידע בפסיכולוגיה אצל פייר ז'אנה וז'ורז' דיומא. בו זמנית נכח בקורסים לסינית בבית הספר לשפות המזרח. כתב בכתבי עת לפילוסופיה כמו "La Revue philosophique de la France et de l'étranger" או למדעי החברה / התעניין באותה תקופה בקלישאות ובפתגמים. יחד עם שלושה חברים אנשי ספרות - המשורר ונסאן מוזלי, גבריאל טארד ומרסל פארו, הקים פולאן כתב עת לספרות בשם "("Le Spectateur" - "הצופה") שתכנן לבנות לוגיקה המבוססת את אי-לוגיקה ושהצליח לגייס עשרים מנויים. כתב העת זה הפסיק להופיע עקב גיוסו של פולאן לצבא.