הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליטל ביג ב-6 באוגוסט 2021. הקליפ בוים על ידי אלינה פאסוק ואיליה פרוסיקין.
ביקורות.
שקד קראוס, בביקורת באתר פרוגי, העניקה לשיר ביקורת חיוביות וכתבה כי "שיתוף הפעולה המפתיע בין נטע לליטל ביג מתגלה כהצלחה והשיר הזה לגמרי בעל פוטנציאל להיכנס לרשימת הלהיטים הגדולים של הקיץ".
פאל וידור
פאל וידור (במקור ויינר, בהונגרית: Vidor Pál; בודפשט, 22 בפברואר 1909 – מחנה הריכוז בוכנוולד, 1945) היה רב בבודה, מרצה וסופר.
ביוגרפיה.
וידור פאל הוא בנם של וידור (ויינר) גזה (1882–1945) עורך דין ושל ארז'בט רייך (1885–1972). הוא סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת פאזמאני פטר (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1932 קיבל תואר דוקטור במדעי הרוח וסמיכה לרבנות במרץ 1934. בספטמבר 1935 נבחר לרב בית הכנסת בדרך ז'יגמונד (כיום בית הכנסת בדרך פרנקל לאו) בקהילת בודה. הוא שם דגש מיוחד על תוכניות לילדים ולנוער ולכן מילא תפקיד חשוב בארגון קבוצות הנוער ובתנועת הצופים של מחלקת התרבות בקהילה היהודית בודה. הוא עצמו השתתף בכמה מפגשים ושימש גם כרב מחנה. הוא ארגן אוניברסיטה פתוחה יהודית, שבמסגרתה הוא עצמו נשא הרצאות רבות. כתביו פורסמו באופן קבוע בכתב העת סקירה יהודית-הונגרית, ב"חיים יהודיים" וכתבי עת אחרים. הוא גורש לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים במסגרת הצבא ההונגרי) בשנת 1942 ולאחר מכן גורש למחנה הריכוז בוכנוולד, שם מצא את מותו.
לוח זיכרון נחנך לזכרו בבית הקברות היהודי של אובודה.
משפחתו.
אשתו ז'וז'ה קלמן (1912–2003), הייתה מורה ללימודי דת ומורה בתיכון, בתו של הרב הראשי אדן קלמן, איתה התחתן ב-30 באוקטובר 1935 בבודפשט. בתם אנה וידור (1936)
יחסי בוסניה והרצגובינה–צ'כיה
יחסי בוסניה והרצגובינה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לצ'כיה.
היסטוריה.
בוסניה והרצגובינה וצ'כיה היו שתיהן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן הצטרפו יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה, אשר היו חברות במסגרת ההסכמה הקטנה. במהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמניה הנאצית, ברמה כלשהי, ולאחר המלחמה הוקמו בשתי המדינות משטרים קומוניסטים.
צ'כיה הכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה ב-8 בפברואר 1992, היחסים הדיפלומטיים בין בוסניה והרצגובינה לצ'כיה כוננו ב-8 באפריל 1993, והמשלחת הדיפלומטית והקונסולרית של בוסניה והרצגובינה בפראג נפתחה באוקטובר 2005. שתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים, ובעיקר בתחומי מים ותברואה, חקלאות, יערנות, דיג, אנרגיה, פיתוח סביבתי וממשל. צ'כיה אף תומכת בהצטרפותה של בוסניה והרצגובינה לנאט"ו והאיחוד האירופי.
פרנסיס קוטס ג'ונס
פרנסיס קוטס ג'ונס (באנגלית: Francis Coates Jones; 1857–1932) היה צייר אמריקאי ממשפחה עשירה בבולטימור, שלמד באירופה. הוא ידוע בציורי הנשים שלו ובגנים מלאי פרחים.
שנים מוקדמות.
פרנסיס קוטס ג'ונס נולד בשנת 1857 בבולטימור, מרילנד, למשפחה אמידה. הוא למד בבית ספר בבולטימור עד גיל ארבע עשרה. אחיו הבכור היה צייר הנוף יו בולטון ג'ונס (1848–1927).
אירופה.
בשנת 1876 ביקרו האחים ג'ונס באירופה, שם מימש פרנסיס את רצונו להפוך לאמן. בלונדון שהו שניהם אצל אדווין אוסטין אבי (1852–1911). פרנסיס ג'ונס בילה כמעט שנה בפונט-אבן שבבריטני, שם הייתה מושבה של אמנים אמריקאים. הוא התיידד עם תומאס הובנדן (1840–1895). בסתיו 1877 עבר ג'ונס לפריז. הוא לימד את עצמו ציור, ואז התקבל לכיתה של הנרי להמן בבית הספר לאמנויות.
בשנת 1878 נסעו שני האחים לספרד ולמרוקו. פרנסיס ג'ונס חזר לפריז ונרשם לאקדמיה ז'וליאן. שם למד אצל ויליאם-אדולף בוגרו (1825–1905) וז'ול ג'וזף לפבר (1836–1911). הוא ערך סיורי רישום באיטליה, שווייץ וצרפת. ג'ונס המשיך ללמוד בצרפת עד 1881 וחזר לניו יורק בשנת 1881 וחלק סטודיו עם אחיו. בשנת 1882 נבחר לחברת האמנים האמריקאים. לאחר מכן חזר לפריז.
ניו יורק.
פרנסיס ג'ונס חזר לארצות הברית והתיישב בעיר ניו יורק בשנת 1884, שם הוכרה במהירות עבודתו כצייר דמויות. אף שלא היה חייב לעבוד למחייתו, הוא לימד ציור דיוקנאות בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק. הוא גם השיג עבודות איורים ממגזינים Scribner's Monthly ו-The Century. באוקטובר 1893 פרסם סקריבנר סט של ציוריו של בתים היסטוריים בוושינגטון. בקיץ היה עורך מסעות ציור לברקשייר בדרום אגרמונט, מסצ'וסטס.
בשנות ה -90 של המאה ה -19 היה לפרנסיס ג'ונס מוניטין גדול והוא החל להיות בעל מעמד מוביל בעולם האמנות של ניו יורק. ג'ונס לימד באקדמיה הלאומית לעיצוב במשך למעלה משלושים שנה. במשך עשרים ושתיים שנה היה גזבר האקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנים 1917–1930 היה ג'ונס נאמן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. בסביבות 1907 עברו ג'ונס, אחיו ואחותם הנכה לואיז לסטודיו ובית יקר ברחוב השישים-מערב במנהטן.
בשנת 1929 עבר ג'ונס שבץ שהותיר אותו משותק. הוא נפטר בשנת 1932.
יצירה.
ביצירתו המוקדמת פרנסיס ג'ונס תיאר סצנות ז'אנר עשירות. הטכניקה שלו הייתה מדויקת, אקדמית ומפורטת. הוא תמיד התעניין בתחפושות ועיטורים. הוא נמשך לנושאים של העת העתיקה הקלאסית, והחל לצייר דמויות בתלבושות קלאסיות מוקפים בחפצי נוי מאותה תקופה. עבודותיו המאוחרות יותר הראו את השפעת האימפרסיוניזם. עבודות אלה שבוצעו באופן רופף יותר לאחר 1910 הראו לעיתים קרובות נשים בסצינות פנים וחוץ.
בתערוכה השנתית של האקדמיה הלאומית לעיצוב, בשנת 1885, זכה ג'ונס בפרס תומאס ב. קלארק על הרכב הדמויות הטוב ביותר. ג'ונס זכה גם בפרסים בתערוכת סנט לואיס והתערוכה הבינלאומית של פנמה – פסיפיק של 1915.
עבודותיו מוצגות במוזיאון ברוקלין, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות ובמוזיאון לאמנות וויצ'יטה. גם המכון לאמנות בשיקגו מחזיק בחלק מיצירתו.
אישטוון טוט
אישטוון טוט-פוטיה (בהונגרית: Tóth Potya István, 28 ביולי 1891 - 6 בפברואר 1945) היה שחקן ומאמן כדורגל הונגרי, שהציל עשרות וככל הנראה אולי אף מאות יהודים בשואה. נרצח על ידי צלב החץ ההונגרי סמוך לפני תום מלחמת העולם השנייה.
כוכב קבוצת הפאר ההונגרית פרנצווארוש. הופיע במדי נבחרת הונגריה בכדורגל 19 פעמים וכבש 8 שערים. כמאמן, הוביל את קבוצתו פעמיים לזכייה באליפות הונגריה ופעמיים נוספות למקום השני.
קורות חיים.
טוט נולד למשפחה הונגרית קתולית מרובת ילדים, בבודפשט, ב-1891. היו לו ששה אחים ואחיות. נישא ב-1914 לוילמה קובאץ' והיה לו בן אחד.
שיחק כחלוץ החל מגיל 13 בקבוצת בודפשט טי.סי. ומגיל 15 בפרנצווארוש. כבר בהיותו בן 18 הגיע לנבחרת הכדורגל הלאומית ההונגרית. זכה להשתתף במשחקי נבחרת זו במשך 19 שנים, עד פרישתו ממנה ב-1928, בן 37. השתתף באולימפיאדת סטוקהולם (1912), כחלק מנבחרת הכדורגל האולימפית של הונגריה, אף כי רק כשחקן מילואים שלא עלה בפועל על המגרש.
נחשב כיום לאחד מ-11 השחקנים הטובים ביותר של פרנצווארוש בכל הזמנים. למרות שהיה נמוך (164 ס"מ) וכבד משקל (78 ק"ג) נודע בשל כושרו הגופני המצוין יחד עם טכניקת משחק מעולה שנרכשו שניהם באימונים בלתי פוסקים. ידע לשחק בשתי רגליו בהצטיינות שווה. אהב לשחק כקיצוני, שמאלי או ימני כאחד, אך הירבה להחליף עמדות בזמן המשחק. בעיטות הקרן המסובבות שלו התפרסמו ברבים.
לחם בשורות הצבא ההונגרי במלחמת העולם הראשונה כחלק מצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית והגיע לדרגת קצונה.
אימן את קבוצתו פרנצווארוש במשך ארבע שנים ובהן הוביל אותה פעמיים רצופות לאליפות הונגריה, בשנים 1926 ו-1927. בשנתיים שלאחר מכן, 1928 ו-1929 הוביל את הקבוצה למקום השני. כמו כן זכה עימה שלוש פעמים בגביע ההונגרי. לאחר מכן החל לאמן קבוצות כדורגל שונות באיטליה (בין השאר את אינטר מילאנו) ובהונגריה (אויפשט).
כמאמן, טוט היה מי שיזם את הקמת מכללת המאמנים הראשונה בהונגריה, בשנות העשרים, היה הראשון שניהל יומן אימונים ונודע בחידושים שונים בשיטות האימון שלו.
ב-1943 גויס לצבא ההונגרי במסגרת כוחות מילואים וגם חזר לאמן את קבוצתו המקורית פרנצווארוש, אך רק לזמן קצר, משום שבמרץ 1944 פלשו הנאצים וכבשו את הונגריה.
מציל יהודים.
במאי 1944 החלו שלטונות הכיבוש הנאצי בהונגריה במשלוחי ההשמדה של היהודים לאושוויץ. טוט חבר לגזה קרטס, חברו לקבוצת פרנצווארוש משנות העשרים, ומאמן כדורגל הונגרי באיטליה, כמוהו, שחזר גם הוא לשרת במילואים בצבא הונגריה. יחדיו הם הקימו, כנראה בסיוע ה-OSS האמריקאי ארגון חשאי בשם Dallam ("מנגינה" בהונגרית), להצלת היהודים וכן פרטיזנים הונגרים שעמדו בסכנת תפיסה. הם הפכו לגורם מקשר בין לוחמי גרילה מרחבי העולם שהגיעו להילחם נגד הנאצים.
טוט הפך את ביתו למטה קטן להנפקת מסמכים ולעיתים אף הסתיר חברים יהודים בביתו. הוא הציל ספורטאים ואמנים שהשתמשו בכוחם כדי להילחם בשינוי שעבר על הונגריה. שניים מהאנשים שהיה מעורב בהצלתם הפכו לאחר המלחמה לשחקני קולנוע ותיאטרון מפורסמים: קלמן לאטאבר, אחד הכוכבים הקומיים הגדולים בקולנוע ההונגרי, שאימו הייתה יהודיה והילדה גובי, שלאחר המלחמה הפכה לגברת הראשונה של התיאטרון ההונגרי ואחד הסמלים של התרבות ההונגרית המודרנית.
בתחילת 1945 נתפסו טוט וקרטש על ידי הנאצים, עקב הלשנה. ב-6 בפברואר 1945, שבועות בודדים לפני שחרור בודפשט על ידי הסובייטים, הם הוצאו להורג עם עוד חמישה מחבריהם, על ידי אנשי צלב החץ, בבית הסוהר בו הוחזקו.
לאחר המוות.