ב-1932 חזר לתל אביב. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936) היה אחראי מטעם האצ"ל על הגנת שכונות צפון תל אביב מפני הכפר סומייל. הוא קרא לשבירת מדיניות ההבלגה של היישוב וכינס סביבו קבוצה קטנה של חברי בית"ר וברית הבריונים שערכו מעט אימונים בנשק ומספר פעולות תגמול קטנות באזור תל אביב ויפו.
ב-1937 חזר לירושלים ובפסח של אותה שנה היה ממייסדי תנועת הנוער הדתית ברית החשמונאים ועמד בראשה עד התפרקותה סמוך להקמת מדינת ישראל. ב-1939 נעצר על ידי הבריטים ושהה בכלא יחד עם אברהם שטרן, דוד רזיאל והנהגת האצ"ל. לאחר שחרורו הצטרף למפקדת האצ"ל בראשותו של רזיאל.
לאחר בריחתו של יצחק שמיר מכלא מזרע נפגש שמיר עם סגל ומאיר מדן, מפקדי "ברית החשמונאים". מטרת הפגישה שהתקיימה בבית הכנסת של שכונת זיכרון משה בירושלים הייתה לגייס חברים חדשים ללח"י שכמעט ולא היה פעיל באותה תקופה. בעקבות אותה פגישה הוחלט על הפניית חניכי "ברית חשמונאים" ללח"י. להחלטה זו הייתה משמעות רבה בחזרת הלח"י להוות גורם משמעותי במערכה נגד הבריטים. סגל עצמו היה אחראי על סניף ירושלים של הלח"י.
בזמן המצור על ירושלים במלחמת העצמאות היה הרב סגל חבר ב"ועדת ירושלים".
לאחר הקמת המדינה.
בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה היה סגל פעיל במוסדות הפועל המזרחי בירושלים ועבד במשרד הסעד. היה ממקימי ארגון צעירי חב"ד בירושלים. ב-1953 לאחר שהתייעץ עם הרבי מליובאוויטש יצא להתיישבות בכפר חב"ד, שם הקים משק חקלאי ובמקביל שימש כמזכיר הכפר והמועצה האזורית עמק לוד. בהמשך מונה ליו"ר ועד כפר חב"ד. היה פעיל בארגון צעירי אגודת חב"ד ועמד בקשר עם הרבי מלובביץ'.
בשנת 1957 הקים את בית הספר והמכללה לבנות בית רבקה בכפר חב"ד, כשאשתו משמשת כאם הבית. בשנת 1960 העביר את הניהול לידי הרב שמואל חפר.
לאחר מלחמת ששת הימים היה היהודי הראשון שעבר להתגורר בעיר העתיקה בירושלים, הוא התגורר בתוך חצר חב"ד והיה מיוזמי חידוש בית הכנסת צמח צדק בירושלים, ועמד בראש ועד התושבים בעיר העתיקה. עמד בראש תנועת "אל הר ה'" שכללה אישים נכבדים וקראה לשינוי המצב בהר הבית.
בשנת 1968 קיבל מידי נשיא המדינה זלמן שזר את עיטור "עלה" (עיטור לוחמי המדינה), יחד עם ראשי ברית החשמונאים. בתשל"ד (1974) זכה לתואר יקיר ירושלים. נפטר ביום הכיפורים תשמ"ו (1985) והובא למנוחות בבית העלמין בהר הזיתים. עיריית ירושלים קראה על שמו את הכיכר הסמוכה להר ציון.
משפחתו.
הרב משה צבי סגל היה נשוי לחיה רחל, להם שבעה ילדים. לבניו ובנותיו קרא בשמות ייחודיים:
כתביו.
בתקופת שירותו כשומר בגליל בין השנים 1931-1930 פרסם מאמרים בעיתון דואר היום בשם "יומני השומר". מאמריו האידאולוגיים התפרסמו בכתב העת של ברית החשמונאים, "החשמונאי". ב-1985 יצא ספרו האוטוביוגרפי "דור ודור" בהוצאת מערכות.
מוחמד פדלאללה
סטרליציית המלכה
מאפיה בישראל
אינפנטה קטלינה
סטרליצית המלכה
ברוך דובדבני
יחיאל ברוך דובדבני (י' בתמוז תרע"ו, 11 ביולי 1916 - כ"ד באדר ב' תשמ"ד, 28 במרץ 1984) היה מראשי תנועת ברית החשמונאים, מנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, חבר מועצת עיריית ירושלים ויו"ר המרכז לחינוך דתי בישראל.
תולדות חייו.
דובדבני נולד בשנת 1916 בראדום שבפולין לאסתר ויצחק יוסף קירשנבוים. מצד אמו היה דור שמיני לרבי אלימלך מליזנסק. בשנת 1928 עלה עם הוריו וסבו, שהיו ציונים-דתיים, לארץ ישראל. במצוות רבי יחזקאל טאוב, האדמו"ר מיבלונה, התגוררה המשפחה תחילה בכפר הנוער הדתי חסידים, ליד חיפה, אולם בשל קשיי הקליטה עברה המשפחה לירושלים, וסייעה ביסוד שכונת אבן יהושוע. למד בישיבת עץ חיים ואחר כך בישיבת מרכז הרב אצל הרב קוק. בנוסף למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה של עם ישראל וספרות עברית. היה ממשתתפי חוג הראי"ה (בין השנים ת"ש - תש"ה), קבוצת לימוד להעמקה בכתבי הראי"ה קוק זצ"ל, חוג בו השתתפו מחשובי תלמידי הראי"ה.
פעילות ציבורית.
בשנת 1937 היה ממייסדי תנועת ברית החשמונאים. בין השנים 1939–1956 כיהן כסגן מפקד התנועה בארץ ישראל, וערך את ביטאון התנועה "החשמונאי". היה חבר באצ"ל ומראשוני העצורים על ידי הבריטים בשנת 1939. בהמשך נעצר פעמיים נוספות.
ב-1945 הצטרף לארגון ההגנה. ב-1946 יצא בשליחות הסוכנות היהודית למחנות העקורים באיטליה. בין השאר עמד בראש מבצע העלאת יהודי לוב לישראל וזכה לאהבתם והערצתם. ב-1950 חזר לישראל ועבד כפקיד בכיר במחלקת העלייה של הסוכנות בירושלים. בשנת 1953 יצא דובדבני, הפעם עם משפחתו, בשליחות הסוכנות היהודית לפריז, לשמש כמנהל מחלקת העלייה באירופה ובצפון אפריקה. הוא הרבה לנסוע לארצות צפון אפריקה מרוקו, אלג'יר ותוניס, תוך סיכון נפשו, כדי להבטיח יציאה מְרבית של היהודים מארצות אלו, בטרם יקבלו עצמאות וינעלו את שעריהן בפני העלייה החופשית של יהודים לישראל.
משנת 1956 ועד שנת 1968 עמד דובדבני בראש מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, אז הוחלף על ידי עוזי נרקיס. בבחירות 1965 התמודד בראש רשימת המפד"ל לעיריית ירושלים והוביל את מפלגתו לקואליציה בראשות טדי קולק.
משנת 1969 ועד למותו כיהן כיו"ר המרכז לחינוך דתי בישראל.
ב-1984, בהיותו בן 67, נהרג בתאונת דרכים ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת בית וגן, ובית ספר בשכונת בית הכרם.
בנו הוא אברהם דובדבני, יו"ר קק"ל, ששימש גם כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית בין השנים 2010–2020.
מציאת כתביו של האדמו"ר מפיאסצנה.
בשנת 1956, במסגרת תפקידו בסוכנות, היה האחראי לגילוי ספר דרשותיו של הרב קלונימוס קלמיש שפירא, הידוע בשם "אש קודש". ספר דרשות זה נכתב על ידי האדמו"ר בעת שהותו בגטו ורשה, והוטמן בכדי חלב יחד עם ארכיון "עונג שבת", עם פינוי הריסות הגטו אחרי המלחמה אותר הארכיון ועימו הספר. על מציאת הספר ועל תוכנו העיד דובדבני במהלך משפט אייכמן.
קונטרלטו
קונטראלטו
העתקים של פסל החרות
ברנר זננהונד
ברנר זננהונד הוא גזע כלב הרים ברניזי גדול, אחד מארבעת גזעי כלבים מסוג זננהונד הבאים מהאלפים השווייצריים.
השם זננהונד נגזר מהמושג "זנה" (Senne) בגרמנית שפרושו מרעה אלפיני, ו"הונד" (Hund) שפרושו בגרמנית כלב. ברנר מתייחס לאזור המוצא של הגזע - קנטון ברן בשווייץ. במקור, שימושו הכלבים הגדולים בחוות האזור גם כבהמות משא וכמושכי עגלות.
היסטוריה של הגזע.
כמו כל הכלבים, הברניזי הוא צאצא של הזאב. במקור נקרא הגזע Godly וגודל באזור העיירה הקטנה (Dürrbach) שבו הכלבים הגדולים היו נפוצים במיוחד. סביר להניח שכלבי המסטיף הרומאיים הוכלאו עם כלבים ששימשו לשמירת עדרים ואשר היו מסוגלים לעמוד בתנאי מזג האוויר הקשים של האלפים, כך גם הצליחו לרכך את מזגם של המסטיפים. כלבי הברנר זננהונד שימשו לאחר מכן כמושכי עגלות ומרעה. במהלך המאה ה-19 הגזע כמעט ונעלם. בשנות 1900 המוקדמות, מגדלים הציגו כמה פרטים של הכלבים גדולים בתצוגות בברן, ובשנת 1907 מגדלים ספורים מאזור בורגדורף ייסדו את מועדון הגזע הראשון, "Schweizerische Dürrbach-Klub" וכתב העת הראשון Standard שהגדיר הכלבים כגזע נפרד. בשנת 1910 כבר היו 107 חברים רשומים במועדון הגזע.
מבנה כללי.
לברניזי יש פרווה מבהיקה בשלושה צבעים ועליה סימנים ייחודיים: "מעיל" שחור עם חזה לבן או סימנים בצבע חלודה מעל העיניים, צידי הפה, מול הרגליים, וכמות קטנה סביב החזה הלבן. פרוותם רכה ומשיית ושכבת השיער התחתונה שלהם עבה במיוחד. כאשר מסתכלים מהחזית, רואים מעין פרסת סוס לבנה סביב האף וצלב לבן "שווייצרי" על החזה. "נשיקה שווייצרית" היא סימן לבן הנמצא בדרך כלל מאחורי הצוואר, אבל עשוי להיות חלק מן הצוואר. כמו שאר הזננהונדים, מדובר בכלבים חזקים ומוצקים בעלי עצמות אדירות, כתפיים חזקות במיוחד ופסיעות ארוכות ויציבות. הם מגיעים לגובה ולאורך המרבי שלהם בסביבות גיל 15 חודשים, אולם ייתכן שיחלפו עוד שנתיים או 3 בטרם יגיעו לבגרות מלאה. הנקבות מעט קטנות יותר מהזכרים.
אופי.
הזננהונד הם כלבים משפחתיים שאוהבים את כל בני המשפחה, ולכן מהווים בני לוויה מעולים. אלה כלבים שופעי טובי לב וסבלניים הטובים במיוחד עם ילדים. הם זקוקים לחברה אנושית ולחיבה. הם נובחים כדי להודיע על התקרבות זרים, אולם נרגעים במהרה. אם חושפים אותם לחתולים סוסים ולחיות בית אחרות בגיל צעיר, הם יקבלו אותם. כמה מהם יכולים להיות דומיננטיים מאוד ביחסם לכלבים אחרים. הכלבים יכולים לקפוץ לגובה רב ויש להזהר איתם שלא ימשכו חזק מידי או שיפחידו אנשים זרים.
הברנרים הם כלבים חכמים, נכונים להשביע רצון וקלים יחסית לאילוף, כל עוד הוא מתבצע בגיל צעיר. על כן, הברנר זננהונד הוא אחד הגזעים הפופולריים של כלב משטרה.
איגור שאלימוב
איגור מיכאילוביץ' שאלימוב (ברוסית: Игорь Михайлович Шалимов; נולד ב-2 בפברואר 1969) הוא כדורגלן עבר סובייטי-רוסי, ששיחק בקבוצות: ספרטק מוסקבה, אינטר מילאנו, בולוניה ונאפולי ובנבחרת ברית המועצות. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן.
דניס אאוגו
דניס אאוגו (בגרמנית: Dennis Aogo; נולד ב-14 בינואר 1987 בקרלסרוהה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא ניגרי ששיחק בעמדת המגן. לזכותו של אאוגו 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירה מוקדמת.
אאוגו נולד באוברויט, פרבר של קרלסרוהה שבגרמניה המערבית, לאב ניגרי ולאם גרמניה, והתאמן כילד במועדון קרלסרוהה. הוריו נפרדו בשנת 2000, ואאוגו עבר עם אביו לעיר ברוכסל, ולכן נאלץ לעזוב את קרלסרוהה ולעבור לוולדהוף מנהיים, שם שיחק שנתיים כנער. בגיל 15 עבר אאוגו לפרייבורג, שם הצטיין במחלקת הנוער של המועדון ונצפה ככישרון גדול לעתיד.
קריירת מועדונים.