סביב אי התנועה נמצאים מספר אתרים בהם בין היתר בית אפסלי, מלון ליינסבורו, מלון אינטרקונטיננטל פארק ליין, שער הכניסה הדרום-מזרחי להייד פארק ותחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק. אי התנועה עצמו המורכב ברובו דשא ועצים, מכיל בין היתר את קשת ולינגטון במרכזו, אנדרטת ולינגטון, אנדרטת הארטילריה, אנדרטת המלחמה הניו זילנדית ואנדרטת המלחמה האוסטרלית.
האזורים והשכונות סביב פינת הייד פארק נחשבים מהיוקרתיים והיקרים בלונדון, מדרום נמצאת שכונת בלגרביה, ממערב נייטסברידג' ומצפון רחוב פארק ליין המכיל מספר בתים יקרים ובתי מלון המשקיפים על הייד פארק מכיוון מזרח.
בחירות מוניציפליות
בנדיקט ליבשיץ
בנדיקט קונסטנטינוביץ' ליבשיץ (ברוסית: Бенедикт Константинович Лившиц;) היה משורר ומתרגם אוקראיני-רוסי ממוצא יהודי.
קורות חייו.
בנדיקט קונסטנטינוביץ' ליבשיץ נולד במשפחה יהודית מתבוללת באודסה, ולמד משפטים באוניברסיטת אודסה, ויצא להשלים את לימודיו באוניברסיטת קייב, שם סיים את לימודיו בשנת 1912. התגייס לצבא הרוסי הצארי, ושירת בגדוד החי"ר 88. ליבשיץ השתחרר מהצבא אך בשנת 1914 הוא גויס שוב, ושירת בחיל הרגלים הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ליבשיץ הצטיין בקרבות ועוטר בצלב גיאורגי הקדוש.
שיריו הראשונים פורסמו עוד בעת לימודיו באוניברסיטה. שיר משלו נדפס באנתולוגיה של השירה הרוסית המודרנית, שיצאה בקייב בשנת 1909. בשנת 1910 הוא הצטרף לעורכי כתב העת הסימבוליסטי "אפולון", עם העורך סרגיי מקובסקי.
בשנת 1913 פרסם ליבשיץ את המאמר 'שחרור המילה' שהיה המאמר המרכזי בקובץ הפוטוריסטי "הירח המקרקר".
בשנות העשרים חבר למשוררים הפוטוריסטיים הקומוניסטים הסובייטים, יחד עם ניקולאי בורליוק ואחיו המו'ל דוד בורליוק, ולדימיר מאיאקובסקי, וסילי קמנסקי, ואדים שרשניביץ', ילנה גורו, קורניי זלינסקי, בוריס אגפוב, איליה סלווינסקי ומשוררים נוספים. והיה בין מייסדי הקבוצה "הילאה" - ברוסית "גילאה", של הפוטוריסטים הרוסיים.
בתגובה לפוטוריזם האיטלקי אמני האוונגרד הרוסי גיבשו תפישה מיוחדת של פוטוריזם. הפוטוריסטים האיטלקים סגדו למכונה כמרכיב היסודי של קדמת הציוויליזציה האירופאית, ובכך הם הבליטו את הנטייה הדה-הומניסטית של המודרניזם המערבי. בניגוד לכך הפוטוריסטים הרוסים פנו לפרימיטיביזם, ובעזרתו גילו את היסודות הראשוניים של אמנות כשלעצמה שבה הם ראו את היצירתיות האנושית הטהורה שתוביל לתרבות העתיד", מתוך מאמר של איגור ארונוב באתר "בצלאל".
בשנת 1933 פרסם ליבשיץ ספר זכרונות, על משוררי הפוטוריזם, שנחשב לאחד מהספרים הטובים ביותר על הפוטוריזם הרוסי. בשנת 1934 הוא פרסם ספר גדול של תרגומי שירה מצרפתית, מהשירה הרומנטית ועד לסוריאליזם. כמו משוררים סובייטים נוספים שאויימו בידי השלטון הסטאליניסטי, התרגום נותר השדה היחיד שבו יכלו לפרסם.
בשנת 1937 במהלך הטיהורים הגדולים, נעצר בנדיקט ליבשיץ ונרצח בספטמבר 1938 כ" אויב העם". נסיבות מותו זויפו בתיקו, וכללו הצהרה שליבשיץ נפטר מהתקף לב ב-15 במאי 1939. לא הועילו לו לא ההתבוללות של משפחתו ולא ההתנצרות ולא הטמיעה באינטליגנציה הרוסית. הוא נרצח גם כמשורר יהודי ולא רק כמתנגד המשטר.
מעט מאוד משירתו תורגם בתוך מאמריהם של עמנואל גלמן רועי חן, ואיגור ארונוב.
בכמה מאמרים וספרי זכרונות מהתקופה ההיא, יש בלבול מסוים בין שני הליפשיצים - משה ליפשיץ ובנדיקט ליפשיץ. שניהם היו משוררים ומתרגמים והעיקר - שניהם היו מקורבים לולדימיר מאיאקובסקי.
אלכסנדר שלפין
אלכסנדר שלפין (ברוסית: Александр Николаевич Шелепин ; 18 באוגוסט 1918, וורונז' – 24 באוקטובר 1994, מוסקבה) היה מדינאי סובייטי, ראש הק.ג.ב וסגן ראש הממשלה במחצית הראשונה של שנות ה-60. שלפין היה חבר בפוליטביורו בשנים 1964–1975.
על פעילותו הציבורית הוענקו לו עיטורי לנין (4 פעמים), עיטור הדגל האדום ועוד.
תחילת הקריירה.
אלכסנדר שלפין נולד למשפחת פקיד במערכת הרכבות הרוסית בעיר וורוניז'. לאחר שסיים בהצטיינות את בית הספר הוא עבר למוסקבה והתחיל ללמוד במכון לפילוסופיה, ספרות והיסטוריה. בשנת 1939 שלפין התנדב לצבא האדום והשתתף במלחמת החורף. בשנת 1940 הוא החל לעבוד במנגנון הקומסומול במוסקבה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה שלפין היה אחראי לגיוס מתנדבים והכנתם לשליחת לפעילות בעורף הנאצים. במסגרת זו הוא גייס את זויה קוסמודמיאנסקיה. לאחר פרסום פעילותה שלפין נפגש עם יוסיף סטלין וכתוצאה מכך חל זינוק בקריירה שלו. הוא קודם במנגנון הקומסומול ובשנת 1952 התמנה למזכר הראשון של הארגון. בתפקיד זה הוא כיהן עד לשנת 1958. בשנת 1957 שלפין היה אחראי על ארגון פסטיבל הסטודנטים והנועד במוסקבה שהיה האירוע הבינלאומי הגדול ביותר שהתרחש בברית המועצות לאחר מות סטלין.
בראש הק.ג.ב.
ב-25 בדצמבר 1958 שלפין מונה לראש הק.ג.ב. תחילה הוא סירב, אך ניקיטה חרושצ'וב לחץ ונימק בכך שלראש ארגון זה צריך להביא בן אדם שלא היה קשור עם פעילותו בעבר. על שפלין היה לבצע רה-ארגון משמעותי בפעילות הק.ג.ב. שלפין סירב לקבל דרגה צבאית גבוהה, הביא לשורות הארגון פעילי קומסומול רבים ופיטר כמה אלפים מעובדים ותיקים. שלפין היה בדעה שק.ג.ב צריך לשנות את תחום פעילותה ובמקום לטפל בנושאי פנים, עליו לרכז את פעילות מחוץ לגבולות ברית המועצות. באותו זמן נדבק לו כינוי "שוריק מברזל" על בסיס כינוי ידוע של פליקס דזרז'ינסקי "פליקס מברזל".
שלפין פעל לקיצור תקופת מעצר של מספר אנשי מפתח בק.ג.ב שהואשמו בשנת 1953 עקב קרבתם ללברנטי בריה. כמו כן הוא קידם שחרור של ואסילי סטלין (בנו של יוסיף סטלין) מהכלא. הוא אישית העניק עיטורים לרוצחי לאון טרוצקי וסטפאן בנדרה. בשנת 1962, כאשר הוא כבר לא היה ראש הק.ג.ב, במהלך מהומות בעיר נובוצ'רקסק שלפין הגיע לעיר ופיקד אישית על הדיכוי שהיה מלווה בירי.
בספטמבר 1961 שלפין הצטרף לוועד המרכזי של המפלגה והתמנה למזכיר המפלגה. בעקבות כך הוא עזב את הק.ג.ב.
לאחר הק.ג.ב.
בשנת 1962 שלפין מונה לסגן ראש הממשלה, וראש מחלקת ביקורת של הוועד המרכזי ומועצת השרים. שלפין היה פעיל בהדחת ניקיטה חרושצ'וב מהתפקיד ותמך בליאוניד ברז'נייב. במחצית שנות ה-60 שלפין היה נחשב למתחרה של ליאוניד ברז'נייב. בהיותו בתפקיד רם הוא מינה מספר רב של תומכיו לתפקידי מפתח בק.ג.ב ובמנגנון המפלגתי.
בהתאם לעדויות של אנסטס מיקויאן, תומכיו של שלפין הציעו לו לתמוך בביקורת על פעילות של ליאוניד ברז'נייב באחד הישיבות של פוליטביורו אך מיקואין סירב. כאשר באחד מישיבות הקרובות של פוליטביורו תומכיו של שלפין פתחו במתקפה על ברז'נייב, ברז'נייב פעל בנחישות. הוא העביר את שלפין מתפקידי מפתח ומינה אותו לעמוד בראש איגודים מקצועיים, ולדימיר סמיצ'סטני שהיה ראש הק.ג.ב נשלח למחוז נידח באוקראינה ותומך נוסף מונה לשגריר בדנמרק.
במשך כעשור שלפין עמד בראש ארגון איגודים מקצועיים של ברית המועצות. בשנת 1975 הוא עמד בראש משלחת סובייטית בבריטניה. במהלך ביקורו היו הפגנות נגדו וזה היה תרוץ להוצאתו מחברות בפוליטביורו. משנת 1975 שלפין היה סגן יושב ראש וועדה לחינוך מקצועי וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1984.
בשנת 1984 שלפין יצא לגמלאות. הוא נפטר בשנת 1994 והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
מרתה מדברת
מרתה מדברת (באנגלית: Martha Speaks) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים המבוססת על ספר ילדים בשם זה משנת 1992 מאת סוזן מדואר (Susan Meddaugh), המספר על כלבת בית מדברת בשם מרתה השייכת לילדה בת 10 בשם הלן לוריין. כאשר הלן האכילה את מרתה מעט מרק עם פסטה בצורת האלפבית הלטיני, נכנסו האותיות למוחה של מרתה במקום לקיבתה והעניקו לה יכולת דיבור. התוכנית מתמקדת בהעשרת אוצר המילים של הצופים הצעירים.
עלילת הסדרה מתרחשת בעיירה האמריקאית הבדיונית ואגסטף (Wagstaff). היא מתמקדת בחייה הרגילים של מרתה, אך לעיתים מציגה אותה כדמות בלשית ומיוחדת העוזרת לפתור תעלומות ולתפוס פושעים, ובפרק אחד אף סייעה לנשיא בבית הלבן. המניע המרכזי ברוב הפרקים הם חייה של הלן, הבעלים של מרתה. מרתה עוזרת להלן ולחבריה בחייהם ועוברת עימם הרפתקאות מסעירות.
באחד הפרקים נחשף כי על אף שמרתה היא כלבת לברדור רטריבר, יש בה מעט מגזע הפיטבול. בפרק נוסף התגלה כי מרתה הייתה בעבר כלבת פושעים שנלקחה במרמה ממקלט החיות. מרתה היא גרגרנית מעט ובעלת קשיי הסתגלות.
הסדרה הופקה על ידי חברת "WGBH Boston" האמריקנית ועל ידי "DHX Media Vancouver" הקנדית ושודרה לראשונה ב-1 בספטמבר 2008 ברחבי ארצות הברית ברצועות הילדים "PBS Kids" ו-"PBS Kids Go!" שברשת PBS.
בישראל שודרה הסדרה בדיבוב לעברית בערוץ לוגי ובכאן חינוכית (בעבר הטלוויזיה החינוכית הישראלית). ב-2017 החלו פרקי הסדרה לעלות לערוץ היוטיוב של WildBrain. החל מ-2018 שודרה גם בדיבוב לערבית בערוץ מַכַּאן 33. החל מינואר 2019 זמינה הסדרה לצפייה ב-yesVOD Kids .
ליצ'ובה
פדן
Westside Connection
Westside Connection הייתה להקת היפ הופ אמריקאית, שכללה את הראפרים אייס קיוב, מאק 10 ו-WC. האלבום הראשון של הלהקה, Bow Down, הגיע למקום השני במצעד בילבורד 200 ולאלבום פלטיניום.
ביוגרפיה.
Westside Connection התחילו להופיע ביחד ב-1994 באלבום הבכורה של מאק 10, "Mack 10", בשיר "Westside Slaughterhouse". כמה חודשים לאחר מכן הלהקה הופיע ביחד באלבום 'Curb Servin של הראפר WC, בשיר "West Up!". באותה תקופה הלהקה החלה לעבוד על אלבום הבכורה שלהם, Bow Down, ששוחרר ב-22 באוקטובר 1996.