ב-16 באוגוסט 1970, יום לאחר שחרורו, החל לעבוד בחברת בלקווד הודג' ישראל, שיבאה ציוד מכני הנדסי מתוצרת טרקס, כעוזר למנהל המכירות. לאחר כשנה מונה למנהל המכירות.
בדצמבר 1970 צורף להקמת חטיבת מילואים חדשה – חטיבה 679, כסגן מפקד גדוד 57. מפקד הגדוד ב היה אביגדור קהלני, ובעת פעילות בט"ש היה דנון מפקד הגדוד בפועל. בשנת 1972 מונה משה הראל למפקד הגדוד ודנון המשיך כסגנו.
מלחמת יום הכיפורים.
ב-6 באוקטובר 1973, עם הישמע האזעקה בשעה 14:00, היה דנון בביתו שבתל אביב. מפקדת חטיבה 679 ודנון בכללה לא קיבלה כל התרעה מוקדמת לכוננות למלחמה. דנון עלה מיידית על רכב פרטי ונסע למחנה יפתח, אליו הגיע לפני השעה 16:00. במחנה יפתח פגש לראשונה את מפקד החטיבה אורי אור שמונה לתפקידו זה מקרוב, ואת שאר סגל הפיקוד הבכיר של החטיבה. סגל החטיבה נאלץ להמתין להגעת חיילי החטיבה לצורך ציוד הטנקים, ובמהלך שעות ההמתנה האזינו לקריאות המצוקה ברשת הקשר של חטיבה 188, תוך תסכול עמוק על שאינם יכולים לשלוח כוחות לעזרתם. בין הקולות אותם זיהה דנון בקשר בלט קולו של עודד ארז חברו למחזור בפנימייה הצבאית וליחידת הניסוי של הצ'יפטיינים.
בסביבות 23:00 החלו להגיע צוותי הטנקים של החטיבה למחנה יפתח. הטנקים צוידו במהירות וב-7 באוקטובר בשעה 02:00 עלתה מחלקת טנקים ראשונה בפיקוד ניצן יוצר, דרך גשר אריק לכיוון ציר הנפט. המחלקה נתקלה בטנקים סוריים אותם בלמה במורדות רמת הגולן באזור קצביה.
בסביבות 04:30 עלה הכוח העיקרי של החטיבה בפיקודו של אורי אור לרמת הגולן. דנון נשאר במחנה יפתח על מנת לפקד על הכנת יתר הטנקים ושילוחם לקרב, תוך שהוא מאיץ את קבלת הציוד מול האפסנאים. עם סיום זיווד כל הטנקים, בסביבות השעה 11:00, יצא דנון ממחנה יפתח בראש כוח בן 5 טנקים, מורכב מאנשי צוות שכלל לא הכיר וללא מערכות קשר, ואחריהם יחידות המנהלה של החטיבה על גבי זחל"מים נעים בשיירה.
עם הגעת הכוח לאזור בית המכס העליון, זיהה דנון ג'יפ ובו סגן מפקד אוגדה 36 שהתריע בפניו כי מתנהל קרב בנפח, ומיד עברו אותו כלי רכב רבים שנמלטו מנפח תוך שהם מזהירים אותו כי מתנהל שם קרב קשה. דנון פקד על רכבי המנהלה להישאר במקומם ועל התאג"ד להתפרס, ערך את הטנקים שבפיקודו במבנה קרבי ויצא לכיוון נפח באיגוף מדרום. כקילומטר לפני נפח, זיהה טנקים סורים עומדים עם אגפם מופנה אליו ויורים על נפח, והחל להשמידם. תוך התקדמותו לכיוון נפח, זיהה על ציר הנפט את הטנק ההפוך של מח"ט 188 בן שוהם והטען הודיע לו כי המח"ט וקצין האג"מ הרוגים. דנון ניסה להזעיק בקשר כוחות מהתאג"ד שיחלצו את הטנק, והמשיך בלחימה מבלי להמתין להגעתם.
דנון זיהה טור של 14 טנקים מפלוגה ב' של גדוד 266 (חט' 179) נעים לכיוונו מדרום על ציר הנפט. לאחר שהבין כי מפקד הפלוגה נהרג, צירף אליו את הטנקים. בהמשך הקרב צירף דנון לכוחו כל טנק שפגש בדרכו והצליח להקים כוח משמעותי. הוא מינה מפקדי פלוגות, ואף על פי שלא מונה רשמית על ידי אורי אור, פיקד על גדוד 57 עד לתום המלחמה.
בליל 7–8 באוקטובר, פקד אור על דנון להגן על ציר נפח – גשר בנות יעקב. הגדוד היה הכוח היחידי שהגן על הציר, אולם הסורים לא תקפו באותו הלילה. עם שחר יום שני ה-8 באוקטובר נעה החטיבה לתפוס עמדות כאשר גדודו של דנון במרכז (באזור הר שיפון), גדוד בפיקוד אמנון רימון מימין וגדוד משה הראל משמאל. עם הגעתם למחצבה, זיהה דנון טנקים סורים מסתערים לעברו בטווחים של 400–500 מטרים. הגדוד בפיקודו ניהל קרב עקוב מדם תחת אש ארטילרית כבדה ואש טילי נ"ט, ובלם את ההסתערות הסורית תוך שהוא סופג אבדות כבדות. הקרב התנהל עד לשעות הצהריים, אז נשברה ההתקפה הסורית והכלים הסורים שנותרו החלו בנסיגה. דנון תפס עמדות בסינדיַנה לכיוון דרום מזרח.
במהלך בלימת המתקפה הסורית חדל כוח רימון להתקיים. לחטיבה נותרו שרידי שני גדודים בלבד. אורי אור פקד לצאת למתקפת נגד לכיוון רמת'ניה, לשם נסוגו הכוחות הסורים, כשגדוד משה הראל בחיפוי וגדוד דנון בהסתערות. המרחק מהעמדות בסינדיַאנה אל היעד היה כ-3 ק"מ. עם היציאה למתקפה נפגע המ"פ חגי קוהל מטיל ונהרג במקום. הגדוד המשיך להסתער בתוך מטר של טילי נ"ט ששוגרו אליו מכוחות סוריים שהסתתרו בחורשות קלעה (באגף שמאל של הגדוד) ותחת אש ארטילרית כבדה. במהלך ההסתערות נפגעו כל הטנקים של הגדוד למעט הטנק של דנון. כאשר עבר את קו הרכס של רמת'ניה זיהה דנון כוחות סוריים נסוגים באזור חושניה. בחשבו שטנקים נוספים בדרך אליו, פתח דנון באש על הטנקים הסוריים והשמיד מספר כלים, אולם אז נפגע הטנק שלו והחל לבעור. הטען-קשר (סעיד) נפצע קשה וחולץ מהטנק על ידי שאר הצוות, ודנון עצמו נפגע קל ברגלו. הצוות נמלט לכיוון הכוחות הישראלים תחת אש טנקים ואש ארטילרית, כאשר דנון נושא עליו בצליעה את הטען הפצוע. לאחר כמה מאות מטרים זיהו טנקים מגדוד משה הראל ואלה פינו את הצוות עד לצומת שיפון – יוסיפון ("קטקומבה"), שם התארגנה החטיבה מחדש. בספרו "תיאום כוונות" מתאר חיים סבתו:
מיד עם ירידתו מהרכב שחילץ אותו, מינה דנון את רמי בן זאב כמפקד פלוגה במקום חגי קוהל שנהרג, ארגן את הגדוד וקיבל משימה מאורי אור להוציא את הגדוד למארב באזור סינדיַאנה, והגדוד החל לנוע בסביבות 20:00, כשמחלקת הסיור מובילה את הגדוד בדממת אלחוט אל העמדות.
ביום שלישי, ה-9 באוקטובר עם שחר, זיהה דנון טנקים סוריים נעים לעברו מכיוון רמת'ניה. הגדוד פתח באש והחל לפגוע בטנקים הסוריים בטווחים של 2–3 ק"מ, ומיד החל לספוג אש ארטילריה וטילים מאגפו השמאלי. הפעם, נבלמו הטנקים הסוריים במרחק 2 ק"מ, באזור עין אל ורדה. הקרב נמשך עד לשעות הצהריים, במהלכן החליף דנון 5 טנקים – 2 שנפגעו מהאש הסורית, ו-3 שהתקלקלו במהלך הלחימה. הטנק האחרון עליו עלה היה מדגם "שוט קל" עליו היה צוות מחטיבה 179, עמו סיים את המלחמה.
אחר הצהריים החלו הסורים לסגת משדה הקרב, ובפקודת אור יצא גדודו של דנון להתקפת נגד. אך הסורים ייצבו קו בשטח רמת'ניה, וגדודו של דנון נבלם ותפס עמדות בעין אל ורדה, כקילומטר וחצי מהיעד, בהמתנה לתגבורת מגדוד משה הראל ועוד כוח בפיקוד יהודה וגמן. בין העמדות שתפסו הסורים ברמת'ניה וגדוד דנון בעין אל ורדה לא היה קשר עין, אך כל יציאה מהעמדות חשפה את הכלי לצד שכנגד.
לאחר זמן מה שהמתינו לתגבורת, התברר כי זו לא תבוא. אור פקד על דנון לצאת להתקפה לבד.
הכוח בפיקודו של דנון מנה 15 טנקים. דנון נתן פקודת הסתערות, תוך שהוא פונה ישירות לנהגי הטנקים האחרים באמצעות הקשר. כתוצאה מכך, יצאו כל הטנקים להסתערות בו זמנית, דבר שככל הנראה יצר בלבול בקרב הכוחות הסורים שלא הצליחו לפגוע בטנקים המסתערים למעט שניים. הכוח שטף את רמת'ניה כשהטנקים הסורים עדיין עליה תוך השמדתם בטווח אפס. הכוחות הסוריים שנותרו פתחו במנוסה, וצבא סוריה לא ניסה לבצע התקפות נוספות בגזרה זו.
בלילה שבין 9–10 באוקטובר התארגן הגדוד על רכס הרמת'ניה. בבוקר יום רביעי ה-10 באוקטובר התבצעה התקפה חטיבתית על הכוחות הסורים שישבו באזור הקלעות, ובכך נהדף הצבא הסורי סופית מכל שטחי רמת הגולן. אחרי הצהריים תפס הגדוד עמדות לחיפוי על חטיבה 179 בפריצה לחאן ארנבה, המתחם שהגן על כביש קונייטרה – דמשק (ציר "אמריקה").
ביום חמישי ה-11 באוקטובר בשעות הצהריים פתחה חטיבה 179 בהתקפה על חאן ארנבה, כאשר גדודו של דנון מחפה עליה. ההתקפה נהדפה על ידי הסורים, ודנון קיבל פקודה לצאת להתקפה. הגדוד בפיקודו החל לנוע במהירות על הציר, כשהתנועה המהירה שוב מטעה את הכוחות הסוריים והם התקשו לפגוע בכלים המסתערים. תוך כדי ההתקפה, נפגע הזחל"מ של אורי אור והוא חולץ על ידי דנון. לקראת החשיכה חצה הגדוד את חאן ארנבה ותפס עמדות לכיוון תל שער. בשלב זה זיהו נסיגה של כוחות סורים, אולם בשטח שמאחוריהם עדיין נותרו חיילים סורים ויחידות נ"ט, ואלה טוהרו במהלך הלילה, אך בשל כך לא ניתן היה לתדלק ולחמש את הטנקים מחדש.
ב-12 באוקטובר לפנות בוקר יצא הגדוד לכיוון תל שער, אך האספקה עדיין לא יכלה להגיע עקב התקפות חיל האוויר הסורי, והגדוד המשיך ללא אספקה. עקב המחסור בדלק ובתחמושת, הועברה הובלת החטיבה לכוח נתי – יחידה רעננה שהגיעה זה עתה לחזית. כוח נתי נע לכיוון כפר נסג', ודנון זיהה כי הטנקים של נתי נפגעים והכוח מפסיק לתפקד. דנון קיבל פקודה לקחת את ההובלה, אך הבין כי כוח נתי נקלע למארב. דנון זיהה את תל קרין במרחק של כ-2 ק"מ ממנו, ועל מנת שלא לחשוף את גדודו למארב, צירף אליו טנק נוסף ויחד הסתערו לכיוון התל תוך נסיעה מהירה ביותר בתנועת זיגזג. במהלך ההסתערות זיהה דנון כוחות סורים נסוגים מהתל. עם העלייה לתל, זיהה דנון טנקים סורים רבים מחופרים במארב בטווחים של 1000–1500 מטר ממנו, וצמד הטנקים שבפיקודו החל לפגוע בהם. לאחר מספר פגיעות מדויקות אזלה לשני הטנקים התחמושת, אולם ההפתעה הובילה למנוסת בהלה של הכוחות הסוריים לכיוון דמשק.
החטיבה התקדמה עד לכפר נסג', שם עצרה להצטיידות. תוך כדי תדלוק והעמסת הטנקים בתחמושת, קיבל דנון הודעה שכוחות עיראקיים נעים לקראתם. צוותי הטנקים הפסיקו מיידית את ההצטיידות, איישו את הטנקים ותפסו עמדות לכיוון הטנקים העיראקיים. עם זיהוי הכוח העיראקי פתחו הטנקים באש ותוך דקות ספורות השמידו כ-35 טנקים, ושארית הכוח העיראקי נמלטה במהירות.
אחרי המלחמה.