פרוג (או "בית פרוג") היא מכללה חרדית לתקשורת חזותית ועיצוב הממוקמת בבני ברק ובירושלים ועוסקת בהכשרת אנשי מקצוע בתחומי העיצוב הגרפי, הפרסום ועוד במגזר החרדי והדתי. זו אחת המסגרות המרכזיות במגזר החרדי שמאפשרת גם לגברים לרכוש הכשרה מקצועית בתחומי התקשורת החזותית.
המכללה מוכרת על ידי משרד הכלכלה, הג'וינט וגופים נוספים כמוסד המקדם את ההשכלה המקצועית וההכשרה לתעסוקה בקרב המגזר החרדי.
היסטוריה.
המכללה נוסדה בשנת 2007 על ידי קבוצת יזמים ומעצבים חרדים בראשות חיים דיקמן וטובי דיקמן, כחלק מגל הקמת המוסדות להשכלה גבוהה והכשרה מקצועית עבור המגזר החרדי במאה ה-21. להקמת המכללה קדמה פעילות של פורום חרדי מקצועי בתחומי העיצוב והפרסום בשם פרוג – ראשי התיבות של Professional groups, ומכאן שמו של המוסד.
ב-2015 זכו בית פרוג ומייסדיו, חיים וטובי דיקמן, בתחרות הסטארטאפים של קמא-טק למיזמים חרדיים.
מסלולי הלימוד.
במסגרת הלימודים בפרוג מתקיימים מסלולי לימוד משתנים, בהיקף שנע בין מספר חודשים לשנתיים. תחום הדגל של המוסד הוא עיצוב גרפי ותקשורת חזותית, ולצידו נלמדים בפרוג גם תחומי הפרסום והקריאייטיב, עריכת והפקת וידאו, אנימציה ותלת מימד, עיצוב פנים ואדריכלות, עימוד, צילום, בניית אתרי אינטרנט ותחומים נוספים.
בשונה משאר המוסדות מסוגו במגזר החרדי, מרבית מסלולי הלימוד בפרוג פתוחים גם עבור גברים. עם זאת, כמקובל במגזר החרדי, הלימודים בפרוג נערכים בהפרדה מוחלטת בין גברים ונשים, והמוסד אף מחזיק באישור מטעם ועדה רוחנית של רבנים.
פעילויות נוספות.
בפרוג התקיימו בעבר מספר ימי עיון בנושאי התקשורת החזותית, שארחו מאות אנשי מקצוע ומתעניינים. המוסד מפעיל גם מחלקת השמה המסייעת לבוגרים מן הציבור החרדי למצוא עבודה בתחום הכשרתם, הנהנית מאחוזי הצלחה גבוהים מאוד לדברי מנהליה.
פרויקט קבוע נוסף שמתקיים בפרוג הוא תחרות כרזות שנתית בנושאים בעלי עניין ציבורי. התחרות שהתקיימה בקיץ 2013 נועדה להעלות את המודעות לטיול בטוח, ונערכה בשיתוף פעולה עם רשות הטבע והגנים וארגון זק"א. תחרויות נוספות עסקו בנושא אינטרנט מסונן, שמירה על זכויות יוצרים, נושא הבטיחות בדרכים ומניעת תאונות דרכים – תחרות שנערכה בשיתוף פעולה עם משרד הפרסום המגזרי פרסומי ישראל, ועוד. מרבית הכרזות בתחרויות השונות עוצבו על ידי מעצבים הגולשים בפורומי פרוג.
סטודנטים וסגל.
בפרוג לומדים מדי שנה כ-450–500 סטודנטים, גברים ונשים מהמגזר החרדי והדתי.
סגל המרצים במוסד כולל אנשי מקצוע מוכרים בתחומם, ביניהם המאייר אברהם זמורה, הפרסומאי אפרים ליניאל, הצלם איציק קנטי, הבמאית רחלי שוורץ ("קיבוץ", "להסיר את הרעלה"), הבמאי יעקב סלם, הממתג והיוצר חיים בניסטי, האנימטורית תמי ברנשטיין ואחרים.
אתר הפורומים.
למכללה קיים פורום חרדי מקצועי בתחומי העיצוב והפרסום בשם פרוג – ראשי התיבות של Professional groups, בו רשומים למעלה מ37 אלף משתמשים, רובם גברים ונשים בני הציבור החרדי והדתי, העוסקים בתחומי התקשורת החזותית, ושאר נושאים. פורום זה זכה בעבר לתשומת לב תקשורתית, כאשר נערכו בו קמפיינים ספונטניים בהם הגיבו מעצבים ויוצרים חרדים להאשמות קולקטיביות שהושמעו בתקשורת כלפי הציבור החרדי. כמו כן, נעמה הנקין הייתה חברת הפורום ופעילה בו, על שמה הוקם אגף במכללה בבני ברק.
ראו גם.
פורומים חרדיים
ברדלס מזרח אפריקני
ברדלס מזרח אפריקני (שם מדעי: "Acinonyx jubatus raineyi") הוא תת-מין של ברדלס הערבות.
בין תת-המין לבין תת-המין הברדלס הדרום-אפריקני קיימת כמעט זהות גנטית, אך ההבחנה של תת-המין כתת-מין נפרד עדיין קיימת.
תפוצה.
הברדלס המזרח אפריקני מצוי בדרום סומליה, קניה, טנזניה ואוגנדה. כמו רוב תת-המינים גם הוא מצוי בסכנת הכחדה ומספר הפריטים איננו ידוע.
מזון.
טרפו של הברדלס המזרח אפריקני הוא צבאי תומסון, מכרסמים, ארנבות וכדומה.
ברדלס צפון-מערב אפריקאי
גוג'אראט
צ'יטת הערבות
נמר שחור
מוצב שרייפה
מוצב שרייפה היה מוצב של חיל התותחנים בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון בדרום לבנון כ-8 ק"מ צפונית לגבול. המוצב היה ממוקם על רכס אל-ח'יאם, בחלקו הצפון מזרחי של עמק עיון - מזרחית למרג' עיון, מערבית לערוץ החצבאני ההררי ("וואזני"), ומצפון לעיירה אל-ח'יאם. המוצב שכן מדרום למוצב עיישייה וממזרח למוצב הבופור ונועד לגיבוי ארטילרי למוצבי צה"ל וצד"ל בגזרה המזרחית, ולמענה בשעת הצורך לחיילי צד"ל ולסוהרים בכלא אל-ח'יאם.
מבנה.
מוצב שרייפה היה המוצב החודר היחידי של חיל התותחנים בגיזרה המזרחית רצועת הביטחון (בנוסף היה גם את מוצב טבק שנמצא אף הוא בתוך רצועת הביטחון, אך בחלקה המערבי). המוצב היה מחולק לשני מוצבי משנה: שרייפה עליון ושרייפה תחתון. המוצב התחתון היה ממוקם כ-100-150 מטר דרומית מערבית לעליון וקצת נמוך ממנו.
ככלל, המוצב היה מאויש באורח קבוע על ידי סוללת תותחים אחת והתחתון אויש רק כתגבור (ע"פ החלטות מח"ט) וכאשר העליון היה בשיפוצים.
המוצב העליון היה מוקף בבטונדות וממוגן כראוי והרבה יותר מאורגן מאשר המוצב התחתון. הוא כלל מטבח וחדר אוכל מסודר, חדר תדריכים וחדר חובשים גדול, כאשר במוצב התחתון הלינה הייתה באוהלים בין סוללות עפר.
במוצב הייתה מחלקת חי"ר מתוגברת בצוות טנק וכן צוות נ"מ צוות הנ"מ היה ללא נשק נ"מ, אלא עם אמצעי תצפית. מטרתה של המחלקה הייתה להגן על המוצב ולהציב מארבים על הציר המוביל מהגדר למוצב. אספקת המים הייתה מגיעה למוצב בעזרת מכליות המים של צד"ל.
בינואר 2000 נבנו סביב המוצב רשתות ברזל ענקיות, שנועדו לתת מענה לירי טילים על מוצבי צה"ל בדרום לבנון באותה תקופה. רשתות הברזל נועדו לגרום להפעלת מנגנון הטילים לפני שיפגעו בעמדות המוצב.
ב-24 במאי 2000, בעקבות התמוטטות צד"ל ונסיגת צה"ל מרצועת הביטחון ננטש המוצב ופוצץ.
קריינא דאיגרתא איהו להוי פרוונקא
ז'אן דפו
ז'אן דפו (בצרפתית: Jean Deffaugt; 31 במאי 1896 – 1 ביולי 1970) היה ראש העיר אנמס שבצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
סיפור ההצלה.
במאי 1944 שמע דפו על לכידתה של קבוצה ובה 28 ילדים יהודים שניסו לעבור את הגבול לשווייץ בסיוע המחתרת הצרפתית ובראשות מדריכתם מריאן כהן. דפו הגיע לבית הסוהר של הגסטפו ששכן בבניין בית מלון בעיר. הוא הצליח להביא לשחרורם של 17 ילדים מהקבוצה, בני 4 עד 11, והבטיח למפקד הגסטפו המקומי שהוא ערב אישית לכך שהילדים יוחזרו לגסטפו אם הגסטפו ידרוש זאת. דפו העביר את הילדים למקום מסתור, ולאחר מכן שב מספר פעמים לכלא וסייע ליתר הילדים במזון ובבגדים, למרות הסיכון לחייו בכל פעם שנכנס בשערי הכלא.
ביולי 1944 הודיע מפקד הגסטפו לדפו שיש לשלוח את הילדים שנותרו בכלא ליעד בלתי ידוע. דפו הצליח להביא גם לשחרורם של ילדים אלה, וב-18 באוגוסט 1944 שוחררה אנמס על ידי כוחות בעלות הברית.
לאחר המלחמה.
חלק מהילדים שהציל דפו נותרו להתגורר בצרפת אחרי המלחמה, וחלקם היגרו לבריטניה ולישראל.
בשנת 1966 הוענק לדפו אות חסידי אומות העולם על ידי יד ושם.
הלל בוטמן
הלל בוטמן (ברוסית: Гиле́ль (Ги́ля) Бу́тман); 11 בספטמבר 1932 בלנינגרד - 21 במאי 2019 בירושלים) היה ממקימי תנועת הנוער הציונית בלנינגרד ומיוזמי מבצע חתונה. הוא נעצר נשפט ל-10 שנות מעצר על פעילותו הציונית במשפט לנינגרד השני, מהם ריצה כאסיר ציון 9 שנים. בישראל עבד כמשפטן במשרד מבקר המדינה עד לפרישתו לגמלאות. הלל כתב 3 ספרים, שניים מהם מתעדים את תנועת הנוער הציונית בלנינגרד, החקירה, המשפט ותחילת הדרך בגולאג. הספר השלישי עוסק בסיפוריהם של אנשים אותם פגש בתפקידו כמבקר המשטרה במשרד מבקר המדינה.
קורות חיים.
תחילת הדרך.
הלל נולד בסנקט פטרבורג שברוסיה למשפחה יהודית, ונקרא בשם הרוסי גיליה איזראליביץ' ( Ги́ля Изра́илевич). משפטן בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרסבורג 1954, עבד כחוקר במשטרת סנקט פטרסבורג עד שפוטר בגלל חשד לפעילות ציונית לאחר מכן סיים תואר בהנדסת מכונות בטכניון 1969.
פעילות ציונית.
ב-5 בנובמבר 1966 ייסד עם חבריו את ארגון הנוער הציוני של לנינגרד, פעילות הארגון כללה הדפסת והפצת ספרות שחיזקה את הקשר בין יהודי רוסיה לעמם והייתה אסורה בברית המועצות, קיום "אולפנים" מחתרתיים בהם נפגשו צעירים יהודיים ולמדו יחד עברית, ניסיון לפרוץ לתודעה העולמית עם זעקתה של יהדות רוסיה שרוצה לצאת לארצה - ישראל.
בסתיו 1969, הכיר את מארק דימשיץ, שניהם ביחד גיבשו את התוכנית לחטוף מטוס לישראל כדי לעורר את דעת הקהל הבינלאומית למצוקתם של יהודי רוסיה הרוצים לצאת לישראל אך מסך הברזל בלתי חדיר!! מאוחר יותר הוא הכיר לדימשיץ את אדוארד קוזנצוב וסילבה זלמנסון שהיו שותפיו למבצע חתונה. שימש כגשר בין הנהגת הארגון הציוני הלנינגרדי שהתנגדה למבצע לבין הקבוצה ובה הלל בוטמן שהאמינה בנחיצות הפעולה הנואשת, לבסוף התגבשה הפשרה לשאול את דעתה של ישראל ולקבל את "עצתה", תשובתה של ישראל הייתה שלילית והלל בוטמן נאמן להבטחתו ויתר על התוכנית. ב-15 ביוני 1970 היום בו בוצע ניסיון חטיפת המטוס במסגרת מבצע חתונה, נעצר במבצע נרחב של הק.ג.ב. בזמן בו נעצרה כל הנהגת הארגון הציוני בלנינגרד.
במאי 1971 נשפט במשפט לנינגרד השני ל-10 שנות מאסר, "הלל בוטמן נחשב, כנראה, על ידי אנשי הק.ג.ב. למנהיג וליוזם לפיכך נפסקו לו 10 שנות מאסר בתנאים מחמירים"
"הלחץ הכבד ביותר הופעל על בוטמן. בוטמן שהיה בקשר עם דימשיץ ויהודים תושבי ריגה, נאשם לפי סעיף 64 - בגידה במולדת שהעונש המרבי עליו עונש מוות. כל השאר הואשמו בפעילות אנטי סובייטית בלבד לפני סעיף 70."