ב-1824 קבע בית המשפט העליון פה אחד בפסק הדין "גיבונס נגד אוגדן" שסעיף המסחר בחוקה הקנה לממשלה הפדרלית את הזכות לפקח על אמצעי הסחר. בדעת הרוב בתיק זה, קבע מרשל שההרשאה החוקית הפדרלית הביעה את כוונת הקונגרס לפקח על הסחר באוניות הקיטור ושהיא פסלה חוק של מדינת ניו יורק שיצר מונופול של אוניות קיטור. בניגוד לכך, בחוות הדעת של ג'ונסון, הוא טען טענה בלתי מתפשרת שזוהי סמכותה הבלעדית של הממשלה הפדרלית ללא קשר עם חוקי ההרשאה הפדרליים. הוא המשיך וציין שמפני ש"הסחר, במשמעותו המצומצמת ביותר, הוא החלפת סחורות", התקדמויות חברתיות יובילו למגוון של אמצעי חליפין (כמו עבודה ומידע) שייכנסו לעולם הסחר, ולפיכך יהפכו "מושא לרגולציה הפדרלית של הסחר".
חוות דעתו של ג'ונסון הייתה באופן צפוי לאומנית. הוא מונה כדי להיות בלם למרשל הלאומני, אך תחת זאת הוא הקצין את השקפותיו של מרשל. חוות דעתו זו בישרה את הוויכוחים החוקתיים העתידיים בנוגע לסעיף המסחר. ב-2018 ציטט אותה השופט העליון אנתוני קנדי בחוות דעתו לדעת הרוב בפסק הדין "דקוטה הדרומית נגד וייפר בע"מ" וכתב שבהיות חוות דעתו של ג'ונסון "גוברת ומהמדינות נשללה הסמכות לרגולציה מתאימה, ההיסטוריה עשויה לראות את הסמכויות הפדרליות הגורפות בשלבים המוקדמים ששללו מהמדינות את האפשרות לעשות ניסיונות בחוקים ובצעדי מדיניות משל עצמן".
השיפוט בענייני האינדיאנים.
הבהלה לזהב בג'ורג'יה בראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 הובילה לעתירות חשובות שהתייחסו לריבונות של הילידים בארצות הברית ושאותם שמע ג'ונסון על כס השיפוט. בפסק הדין "אומת הצ'רוקי נגד ג'ורג'יה" מ-1831, ביקשה אומת הצ'רוקי הוצאת צו מניעה כנגד מדינת ג'ורג'יה כדי שתמנע מניצול סדרה של חוקים שתשלול מהם את הזכויות על אדמותיהם, וקביעה שהחוקים הפרו בריתות שהצ'רוקי חתמו עם ארצות הברית. בית המשפט העליון פסק שאין לו את הסמכות השיפוטית בשל העובדה ש"שבט או אומה אינדיאנים בארצות הברית הם לא מדינה זרה ברוח החוקה, ושהוא לא יכול לנקוט בצעדים בבתי המשפט של ארצות הברית". בחוות דעתו של ג'ונסון, הוא ציין ששבטי האינדיאנים היו "לא יותר מהמוני נוודים, שהקשרים ביניהם התבססו על קשרי דם ומנהגים בלבד, ושלא קיימו חוקים או ממשלה מעבר למה שמקובל במדינה פראית".
שנה לאחר מכן, הצטרף ג'ונסון שוב לדעת הרוב בפסק הדין "ווסטר נגד ג'ורג'יה" , שהיה נקודת ציון משפטית, ובו נקבע ש"אומת הצ'רוקי... היא קהילה נבדלת שמחזיקה את הטריטוריה שלה שבה לחוקי ג'ורג'יה אין תוקף".
תורתו המשפטית.
ג'ונסון היה מחלוצי הריסון השיפוטי והוא האמין שלרשות המחוקקת ולרשות המבצעת יש את "היכולת והכשירות העליונים" לטפל בבעיות המתפתחות. תורתו המשפטית התבססה על הרעיון של חירות אישית שנאכפת על ידי חקיקה. בעוד שהוא האמין שמערכת משפט עצמאית היא חשובה, הוא גם האמין שלרשות המחוקקת הייתה את הזכות לשלוט על בתי המשפט כדי להגן על ריבונותה שלה. השקפתו על תפקיד בית המשפט הייתה שונה לחלוטין מזו של מרשל וכן מהשקפותיהם של השופטים וושינגטון וסטורי. דעתו על הרחבת סמכות השיפוט הפדרלית, כפי שנראתה בחוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין "אוסבורן נגד הבנק של ארצות הברית" מ-1824, הייתה גם היא שונה מזו של מרשל.
ב-1807 כאשר כתב את חוות דעת הרוב, הוציא נשיא בית המשפט מרשל צו הביאס קורפוס עבור שני אנשים שהיו מעורבים בקשירת הקשר של ארון בר בפסק הדין "אקס פארטה בולמן" . ג'ונסון הוציא חוות דעת מיעוט בתיק זה, בציינו שלבית המשפט העליון לא הייתה הסמכות השיפוטית המקורית ולא סמכות הערעור ושחוק השיפוט לא הקנה לו את היכולת להוציא פסק דין שכזה.
ג'ונסון העריך טיעון הגיוני, דיוק עובדתי ומשנתי, ביאור מוצק וחשיפה מלאה של נסיבות המקרה. כמו השופט אוליבר ונדל הולמס הבן אחריו, שמקובל לחשוב שג'ונסון השפיע עליו, ג'ונסון ציטט לעיתים נדירות מקרים אחרים.
עיסוקו בכתיבה.
ב-1822 פרסם ג'ונסון בשני כרכים את "חייו ותכתובותיו של נתנאל גרין" (Sketches of the Life and Correspondence of Nathanael Greene), עבודה מקפת על מייג'ור גנרל נתנאל גרין, שהשתתף בחלק חיוני בהבסתם של הבריטים במהלך המהפכה האמריקאית. בסופו של דבר נחל הספר כישלון כספי וביקורתי באותה עת. אחד המבקרים בני התקופה לעג לספר בציינו שהוא "כלל מגוון דל של נושאים, שימוש בלתי ראוי במשפטים גסים, וכישלון עגום בשימוש שהוא עשה בלשון מעושה". עם זאת, ב-1964 זיהה ההיסטוריון קרייג ניוטון את ספרו של ג'ונסון כחלק מההיסטוריוגרפיה של קרוליינה הדרומית וציין שג'ונסון "דיבר לא רק בשם הביוגרפים וההיסטוריונים המוסמכים יותר, אלא גם בשם כל האחרים ששקדו על שימור המקורות לתולדות המהפכה...". היסטוריונים אחרים העלו את ההשערה שהקשר הפוליטי בין ג'ונסון לבין תומאס ג'פרסון הייתה בין השאר בשל ההמלצה שנתן זה האחרון למוציאים לאור.
באזכור היחידי לג'ונסון ששרד במסמכיו של אנדרו ג'קסון, מציין ג'קסון שג'ונסון "התעניין בעיקר בתהילה ספרותית וכך לא ניתן היה להסתמך עליו בכתיבת ביוגרפיה של ידיד".
מותו.
בעקבות משבר הביטול בשנים 1832 ו-1833 הפך ג'ונסון למנודה חברתית בקרוליינה הדרומית, בשל העובדה שהמדינה "הייתה שבויה בידי מפלגה שלדעותיה הוא התנגד". ב-1834 התדרדר מצבו הבריאותי והוא העתיק את מגוריו לברוקלין, ניו יורק. ויליאם ג'ונסון נפטר ב-4 באוגוסט 1834 בעקבות ניתוח קשה שהוא עבר בלסתו כדי לרפא זיהום. נאמר לג'ונסון שלא בטוח שהוא ישרוד את הניתוח, אך הוא העדיף להמשיך בהליך, שבסופו של דבר כשל. הוא נטמן בכנסייה האפיסקופלית סנט פיטר שבצ'ארלסטון.
צ'רי (סרט 2021)
צ'רי (באנגלית: Cherry) הוא סרט פשע משנת 2021 שבוים על ידי האחים רוסו. בסרט מככבים טום הולנד, סיארה בראבו ואחרים.
תקציר העלילה.
צ'רי מתאהב ממבט ראשון בחברתו לכיתה בקולג', אמילי. הזוגיות שלהם פורחת אבל אמילי מחליטה לעזוב כדי ללמוד במונטריאול. צ'רי הרוס ומחליט להתגייס לצבא כחובש כדי להימלט משברון לבו. רגע לפני שהוא עומד לצאת לטירונות, אמילי מבינה שהיא טעתה, ומתוודה שגם היא מאוהבת בצ'רי ושהם מיועדים זה לזה, אך זה מאוחר מדי וצ'רי מתגייס לצבא. בזמן שירותו נקלע לסיטואציה בה הוא חוזה בחבריו לנשק נשרפים בעודם בחיים, לאחר סיום השירות הצבאי צ'רי מראה תסמינים קשים של פוסט טראומה ומתמכר לכדורים פסיכיאטריים ומשככי כאבים, אמילי שלא מוכנה לספוג זאת יותר מצטרפת אליו וצוללת איתו לתוך תלות קשה בסמים שאת רכישתם הם מממנים על ידי שוד סדרתי של בנקים.
הפצה.
הסרט הופץ באפל TV פלוס ב-26 בפברואר 2021.
Born Free (שיר של M.I.A)
Born Free (בעברית: נולדתי חופשיה) הוא שיר של הראפרית M.I.A אשר יצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבומה Maya על ידי חברות XL Recordings, אינטרסקופ רקורדס ו-N.E.E.T. ב-23 באפריל 2010. השיר יצא ביחד עם קליפ באורך של 9 דקות אשר עורר סערה רבה ואף הוסר מיוטיוב ארצות הברית ובריטניה למספר ימים. הקליפ לשיר פורסם לראשונה ב-26 באפריל אך בעקבות הסרתו מיוטיוב ארצות הברית ובריטניה הועלה בגרסה מצונזרת יותר 3 ימים לאחר מכן. השיר נכתב על ידי M.I.A עצמה, דייב טיילור, אלן וגה ומרטין רב והופק על ידי M.I.A עצמה וסוויץ'.
השיר מכיל שימוש באורגן ותוף והוא מסמפל "Ghost Rider" של להקת Suicide ונחשב לשיר אגרסיבי יותר משאר שירי האלבום. בנוסף לגרסה המקורית לשיר גם יצא גרסת רמיקס של הדי ג'יי High Contrast. השיר זכה לשבחים על מילותיו והלחנתו.
הקליפ שמתאר רצח של אנשים כתומי שיער צולם בקליפורניה ובוים על ידי רומיין גברס כסרט קצר בן 9 דקות ללא ידיעתם של חברת התקליטים שלה. כמה תקריות הקשורות להריגתם ללא משפט של גברים טמילים בידי צבא סרי לנקה שצולמו בטלפונים ניידים בסרי לנקה, שחלקם שודרו על ידי גורמי חדשות ברחבי העולם, היוו השראה לקליפ. הקליפ אשר מכיל תכנים של עירום ואלימות זכה לביקורות חיוביות אך למחלוקת רבה ברחבי העולם כאשר הרבה אנשים מתחו ביקורת על התכנים האלימים והפרובוקטיביים בקליפ. הקליפ הוגבל בגיל באתר יוטיוב כך שרק מי שגילו מעל 18 יכול להיכנס לקליפ. מבקרים רבים השוו את הקליפ לסרטים כמו מטען הכאב ו-Punishment Park. הקליפ זכה למועמדות בפרס "הקליפ הדאנס של השנה" בטקס פרסי ה-VMA הבריטי.
השיר הגיע למקום ה-156 בבריטניה ולמקום ה-13 במצעד השירים האינדים הבריטי. בנוסף הוא הגיע למקום ה-58 בשווייץ. NME דירגו את השיר במקום ה-11 ברשימת השירים הטובים ביותר של 2010 ואת הקליפ של השיר במקום ה-13 ברשימת הקליפים הטובים ביותר אי פעם. מגזין "טיים" דירג את הקליפ במקום ה-2 ברשימת עשרת הקליפים מעוררי המחלוקת הטובים ביותר בכל הזמנים.
פיוראסנס
Puressence (בתעתיק עברי: פיוראסנס) הייתה להקת רוק בריטית מפיילסוורת', עיר לוויין של מנצ'סטר.
היסטוריה.
פיוראסנס הוקמה בשנת 1992, אחרי שחבריה נפגשו באוטובוס בדרכם לצפות בהופעה של הסטון רוזס, בעקבות ההופעה קנה קווין מתיוס גיטרה בס והחל להתאמן וכך גם שאר חברי הלהקה המתגבשת.
הופעתיה הראשונות בוצעו בפסטיבל העירוני של מנצ'סטר הלהקה הוציאה 2 סינגלים ובשנת 1996 הוחתמה בלייבל Island records והוציאה את אלבומה הראשון שנקרא על שם הלהקה. מאז הוציאה הלהקה 4 אלבומים נוספים ויצאה לסיבובי הופעות במדינות שונות.
ללהקה גרעין מעריצים גדול ביוון, יותר מאשר ארץ מוצאם.
הסינגל, Walking Dead שימש כפסקול בחלק השלישי של סדרת משחקי הווידאו היטמן. בשנת 2013 התפרקה הלהקה ומודריצקי פנה לקריירת סולו. בשנת 2015 הוכרז כי מודריצקי הקים להקה חדשה בשם The Nihilists (הניהיליסטים).
אליפות אירופה באתלטיקה 1946