מאמץ ניכר הושקע בשיקום הפרובינציה ואבטחת הגבולות, מקסימיאנוס נקט במדיניות שעודדה יישוב מחדש של בתי-אב של שבטים גרמאניים בחבלי הארץ שנחרבו מאין ספור פלישות ומלחמות, בתי האב קיבלו את הרשות ליישב את השטחים תחת חסות רומאית שניתנה בתמורה להכרה בשלטון הרומאי. מדיניות זו יצרה אזור חיץ לאורך הגבולות הצפוניים של הפרובינציה וקהילה נאמנה שיכלה להגן על גבולות האימפריה ולהיות מאגר זמין לכוח אדם שנדרש לצבא הרומאי בעיקר כחיל מצב.
כיבוש בריטניה.
בשנת 289 ערך מקסימיאנוס ניסיון ראשון לתקוף את בריטניה ולהפיל את קראסינוס מכסאו, המקורות ההיסטוריים מוסרים מידע חלקי ומעורפל אך ברור כי הניסיון נכשל, מקורות היסטוריים המתארים את הביוגרפיה של קונסטנטיוס רומזים כי תנאי מזג אוויר קשים (אולי סערה) גרמו לנזקים קשים לצי הרומאי.
משנת 293 ועד 296 הצליח קונסטנטיוס לבסס את שליטת האימפריה הרומית בגאליה ולאורך גבולות הריין, בשנת 293 נרצח קרוסיוס על ידי אחד מקציניו הבכירים. בשנת 296 חזר מקסימיאנוס לגבול נהר הריין. ולגיונות בפיקודו של קונסטנטיוס ובגיבוי צי שנבנה לצורך המערכה פלשו אל האי הבריטי צי אחד בפיקודו של מפקד המשמר הפרטורייני הפליג משפך נהר הסיין נחת בסמוך למיצר סולנט שבמפרץ סאות'המפטון ונכנס לקרב מול הגוף העיקרי של צבאו של אלקטוס, בתום יום הקרב נכנעו המורדים ואלקטוס נהרג. צי שני יצא מבונוניה והצליח לכבוש את לונדיניום. בתום כיבוש בפרובינציה המורדת ערך קונסטנטיוס כלורוס טיהור בקרב הקצינים של הצבא המורד וכן חלוקה מחודשת של הפרובינציה על מנת להבטיח את שליטתו.
מלחמה באפריקה.
בשנת 296 הפנה מקסימיאנוס את תשומת לבו לחופים של הפרובינציות האפריקאיות שם התרופפה השליטה הרומאית תחת לחץ של שבטים נודדים שתקפו את הערים ומרכזי המסחר הרומאיים. מקסימיאנוס גייס צבא מלגיונות מצריים ומזרח אירופאיים בלווית חיילות עזר מגאליה ותרקיה. הצבא הרומאי התקדם דרך ספרד וחצה את מיצרי גיברלטר לאפריקה. השבטים הברברים הנודדים שלא היו יריב ראוי לצבא הרומאי בשדה הקרה הפתוח התגלו כיריב מסוכן עקשן וקטלני בתנאים של הרי האטלס.
החל מחודש מרץ 297 ניהל מקסימיאנוס מלחמת התשה כנגד השבטים הברברים של צפון אפריקה תחילה הוא הדף אותם מתוך הפרובינציות ולאחר חניית חורף בקרתגו הוא חזר לעימות כשהו מעביר את עיקר הלחימה אל תוך הרי האטלס, שם התנהלה מלחמת התשה בהמלכה השמידו הרומאים את התשתית האזרחית תוך לחימת גרילה בלתי פוסקת מול השבטים המקומיים, במרץ 298 חזר מקסימיאנוס בתהלוכת ניצחון לקרתגו ובתחילת 299 חזר מקסימיאנוס לרומא.
שנות שלטון אחרונות של הטטררכיה הראשונה.
המערכה באפריקה הייתה למעשה האחרונה של מקסימיאנוס בתקופת הטטררכיה הראשונה. הוא חזר עטור זרי דפנה של מנצח ופרש לחיי רווחה ותענוגות בצפון איטליה במילאנו ואקוויליה, הוא הותיר את שדה הלחימה, והלחימה באיומים על הפרובינציות לקונסטנטיוס. מאידך הוא לא משך את ידיו מעימותים עם אצילים רומאיים, היסטוריונים רומאיים בני התקופה כותבים כי מקסימיאנוס נקט בטקטיקה בה הואשמו סנטורים שהיו איתו בעימות בהאשמות שווא שונות וחלקם אף הוצאו להורג ובהם הפריפקט של רומא.
בשנת 303 נפגש מקסימיאנוס עם דיוקלטיאנוס ברומא לרגל 20 שנות שלטון הטטררכיה, ייתכן ובמועד זה שני השליטים דנו על העברת שלטון מסודרת ובו-זמנית לידי הקיסרים ומינוי קיסרים חדשים בעוד מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס יפרשו מרצונם, פרישה זו לא הייתה לחלוטין על פי רצונו של מקסימיאנוס אך הוא נאלץ להכפיף את רצונו מול ציווי של דיוקלטיאנוס. על פי הצפוי היו מקסנטיאנוס בנו של מקסימיאנוס וקונסטנטינוס בנו של קונסטנטיוס כלורוס אמורים לעלות לכס הקיסרות אך בשלב כלשהו, אולי על פי מהלכים של גלריוס הוחלט על מועמדים אחרים לטטררכיה השנייה.
ביום ה-1 במאי 305 בטקס שנערך בו זמנית במילאנו וניקומדיה פרשו מקסימיאנוס ודיוקלטיאנוס מכס השלטון ומינו את קונסטנטיוס כלורוס כאוגוסטוס במקום מקסימיאנוס ואת גלריוס לאוגוסטוס במקום דיוקלטיאנוס. את כס הקיסרים תפסו דמויות חדשות מקסימינוס דאיה כקיסר תחת גלריוס במזרח ופלביוס ולריוס סוורוס כקיסר במערב, שני קצינים ותיקים
אלו היו למעשה נאמנים של גלריוס וביססו את מעמדו כשליט עליון של האימפריה והסירו את נאמני מקסימיאנוס מעמדות הכוח. מהלך זה שלכאורה נעשה בהסכמה של כל הצדדים התעלם משאיפותיהם של מועמדים אחרים ומשאיפותיו של מקסימיאנוס להעביר את השלטון לבנו, זרעי הפורענות נזרעו ותקופת הטטררכיה השנייה עתידה הייתה להיות סוערת וקצרה. בתום העברת השלטון פרש מקסימיאנוס לאחוזותיו בקמפניה ובלוקאניה תוך שהוא מתמסר לחיי מותרות ותענוגות ומנותק מהמרכז הפוליטי של האימפריה.
תקופת הטטררכיה השנייה.
מינוי לאוגוסטוס בפעם השנייה.
מקסנטיוס הבין כי גלריוס וסוורוס לא יראו בעין יפה את טענתו לשלטון, לאור האיום שטענה זו מציבה על שלטונם ברומא ובשטחי איטליה. על כן, פנה מקסנטיוס לאביו שישב באותה העת בלוקניה (דרום איטליה של ימינו) והציע לו להצטרף אליו לשלטון ברומא, מתוך הנחה שרבים מחייליו של סוורוס שירתו קודם לכן תחת מקסימיאנוס, ויסרבו להילחם נגד מפקדם הקודם. מקסימיאנוס קיבל את הצעתו של בנו והגיע לרומא, ומתוך כבוד למעמדו של אביו, מקסנטיוס שינה את תוארו לתואר הצנוע יותר פרינקיפס. נראה כי במהלך רוב שנתו הראשונה לשלטון, מקסנטיוס נשא את התואר פרינקפס, ורק בחודש מאי שנת 307, החל לעשות שימוש בתואר 'אוגוסטוס'.
גלריוס לא יכול היה להשלים עם המהלכים של מקסנטיוס והעריך כי עיקר האיום על מעמדו ושלמות הטטררכיה נמצא בידי מקסימיאנוס ובנו. על מנת להסיר את האיום הוא שלח צבא בפיקודו של סוורוס לדכא את המרד ולהוריד את הצמד מקסימיאנוס ומקסנטיויס מכס השלטון. בהגיע רגע האמת, בו ניצבו הלגיונות הרומאיים זה מול זה, העדיפו החיילים במחנה סוורוס לערוק לצבא האויב, חלקם מנאמנות למפקדם מקסימיאנוס וחלקם תמורת תשלום שהובטח על ידי מקסנטיוס. סוורוס נאלץ לסגת ומצא מחסה בעיר המבוצרת רוונה. מקסימיאנוס צר על העיר ולבסוף הגיע להסכם עם סוורוס לפיו העיר תימסר לידיו ללא קרב וסוורוס יצא מהעיר ללא פגע. הקיסר נלקח מרוונה לוילה ברומא ונותר שם כאסיר ובן ערובה. בסוף שנת 307 ערך גלריוס ניסיון נוסף להתעמת עם מקסימיאנוס ולדכא את המרד אך נכשל ונסוג מבלי להגיע לרומא.
משהוסר האיום הצבאי פנה מקסימיאנוס לבסס את מעמדו ולרכוש בני ברית מול גלריוס. הוא יצא לגאליה ונכנס למשא ומתן עם קונסטנטינוס במטרה לאחד כוחות, תמורת תמיכתו בתביעות מקסימיאנוס ומקסנטיוס באיטליה והבטחה לנייטרליות במקרה של מלחמה עם גלריוס הובטח לקונסטנטינוס כי הוא ימונה לאוגוסטוס כיורש של מקסנטיוס. על מנת לחתום את העסקה התחתן קונסטנטינוס עם פאוסטה בתו הצעירה של מקסימיאנוס.
מקסימיאנוס חזר לרומא בחורף של 307–308 וזמן קצר לאחר מכן ניסה להדיח את בנו מהשלטון מול אספה של חיילי הלגיונות שבעבר היו נאמנים לו, הוא נאם על הידרדרות השלטון וחולשתו והצביע על מקסנטיוס כאחד הגורמים לפגמים, החיילים לא התרשמו מהנאום והעבירו את תמיכתם למקסנטיוס, מקסימיאנוס נאלץ לעזוב את איטליה בבושת פנים.
ועידת קרנונטום.
ביום 11 בנובמבר 308 נפגשו גלריוס ומקסימיאנוס עם דיוקלטיאנוס בעיר קרנונטום שם כפו המשתתפים על מקסימיאנוס לוותר על תארו המחודש כאוגוסטוס וקונסטנטינוס הורד לדרגת קיסר ומקסימינוס דאיה לקיסר במזרח לִיקִינְיוּס (Licinius) נאמנו של גלאריוס התמנה לתפקיד אוגוסטוס של המערב. בתחילת 309 חזר מקסימיאנוס לחצר של קונסטנטינוס בגאליה.
מרידה בקונסטנטינוס ומוות.
בשנת 310 חזר התוהו למערכת השלטונית הרומאית ומאבקי הכוח בין השליטים השונים התחדשו ביתר שאת. מקסימיאנוס ניצל את העדרו של קונסטנטינוס והחליט לתפוס את מקומו תוך שילוב של מרמה וכוח הוא פנה ללגיונות שהושמו תחת פיקודו בעיר ארל במטרה להגן על דרום גאליה כנגד תקיפה אפשרית והודיע כי קונסטנטינוס מת ונטל את תואר האוגוסטוס. למרות כל מאמציו שגובו בהבטחות לתשלום לכוחות הנאמנים לו, הוא לא הצליח לזכות בתמיכת הצבא וגורש מהעיר. קונסטנטינוס ששמע על ניסיון ההפיכה פנה מידית לעצור את מקסימיאנוס והדביק אותו בעיר מרסיי, שם הסגירו אותו תושבי העיר לידי קונסטנטינוס, הוא נשפט וכל תאריו נשללו.
על נסיבות מותו של מקסימיאנוס יש גרסאות סותרות.
על פי גרסה ראשונה, משנפל בידי קונסטנטינוס נשפט והורשע בבגידה, ניתנה לו האפשרות להתאבד במקום להיות מוצא להורג ובחודש יולי 310 הוא תלה את עצמו. קונסטנטינוס הציג בציבור את התאבדותו של מקסימיאנוס כטרגדיה משפחתית מצערת אך החל משנת 311 הסיפור השתנה ולפיו מקסימיאנוס זכה לחנינה על מרידתו אך זמם לרצוח את קונסטנטינוס וביקש את עזרת בתו פאוסטה - אשתו של קונסטנטינוס. התוכנית נכשלה משפאוסטה בחרה לעמוד לצד בעלה והסגירה את המזימה, מקסימיאנוס נתפס והתאבד כמוצא של כבוד. דמותו ושמו של מקסימיאנוס נמחקו בתהליך של הכחדת הזיכרון
לאחר מות מקסימיאנוס שינה מקסנטיוס את גישתו והציג עצמו כבן מסור לאביו, טבע מטבעות ועליהן דמותו של מקסימיאנוס כאל ואף הצהיר על רצונו לנקום את מותו.
משפחתו.
מקסימיאנוס נישא לאוטרופיה ולשניים נולדו שלושה ילדים: מקסנטיוס, ופאוסטה (Fausta) אך אין מידע לגבי מקום או תאריך לידתם ומחקרים מאוחרים מצביעים כי מקסנטיוס נולד בין 277 ל 287 וכי פאוסטה נולדה בין השנים 289 ל-290.
בתו פלאביה מקסימיאנה תיאודורה (Flavia Maximiana Theodora) מתוארת בכתבים הרומאיים כבתו החורגת של מקסימיאנוס ויש השערה כי היא בת מנישואים קודמים של אוטרופיה עם אציל רומאי ממוצא סורי.
הווילה הרומאית בקזאלה.