שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל הוקמה בשנת 1997 על ידי היזם אבי ביתן וחברת "ש.א.א. רשת מכללות", בשיתוף אוניברסיטת דרבי. לאחר שקיבלה אישור מוועדת השלוחות הזרות של המועצה להשכלה גבוהה. תוך שנים ספורות הפכה השלוחה לאחת האוניברסיטאות הזרות הגדולות שפעלו בישראל. עד שנת 1999 כבר למדו בשלוחה כ-6,000 סטודנטים שברובם המוחלט היו עובדי ציבור, קציני צה"ל, קציני משטרה ומורים, שהתואר שהם קיבלו זיכה אותם בתוספת שכר. בשיאה הפעילה השלוחה 7 מרכזי לימוד ברחבי הארץ, אולם בהדרגה היא צמצמה את מספרם ובסוף דרכה הפעילה שני מרכזים עיקריים בחיפה ובאור יהודה.
השלוחה גבתה שכר לימוד של כ-25 אלף שקל. בקיץ 1999 החליטה המועצה להשכלה גבוהה לא לחדש לשלוחה את הרישיון. בין הסיבות שבעטיין הוחלט שלא לחדש את רישיונה היו: השלוחה קיבלה ללימודי תואר ראשון סטודנטים ללא תעודות בגרות, היקף הלימודים היה קטן משמעותית מזה הנהוג במוסדות האקדמיים בישראל ולא כל המרצים של דרבי בישראל קיבלו את מינויים האקדמי מאוניברסיטת האם. לאחר עתירה חודש הרישיון של השלוחה.
בנובמבר 2002 הגישה השלוחה תביעת דיבה בסך 3 מיליון שקל נגד עיתון "הארץ", העורך חנוך מרמרי והעיתונאי נחמיה שטרסלר. לאחר ששטרסלר טען כי הרמה של שלוחת דרבי נמוכה, אוניברסיטת דרבי עצמה מדורגת במקום נמוך מאוד באנגליה, ושאין לה דרישות קבלה.
ביוני 2004, השלוחה הקימה חברה ייעודית בשם "דרבי הנפקות 1", לצורך גיוס 30 מיליון שקל באיגרות חוב מבנק לאומי, בהתבסס על תזרימי המזומנים של שכר הלימוד של הסטודנטים. בפברואר 2006, עבר מרכז הלימוד שפעל ברמת אפעל לאזור התעשייה אור יהודה, למבנה שבו שכנה בעבר חברת מרקורי.
ביוני 2010 נסגרה השלוחה, לאחר שחברת "ש.א.א. רשת מכללות" החליטה להפוך את המיזם למוסד ישראלי בפיקוח המועצה להשכלה גבוהה. בטקס הסגירה העניקה אוניברסיטת דרבי תואר דוקטור כבוד ליזם אבי ביתן. השלוחה נאלצה להפוך למוסד ישראלי, לאחר שתוארי שלוחות זרות בישראל לא הוכרו יותר למטרות דירוג שכר לעובדים במגזר הציבורי. החברה פיצלה את שני מרכזי הלימוד שלה לשתי מכללות בלתי-מתוקצבות. כאשר המרכז בחיפה הפך להיות המרכז האקדמי כרמל עד שנסגר בשנת 2018, ואילו מרכז הלימוד באור יהודה הפך להיות המרכז ללימודים אקדמיים עד שנסגר ב-2019 ופעילותו נרכשה בחלקים על ידי 4 מכללות.
חוק הסעד (טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית)
חוק הסעד (טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית), תשכ"ט-1969 הוא חוק במדינת ישראל, המגדיר מהי מוגבלות שכלית התפתחותית, את דרכי האבחון, סמכויות ועדת האבחון לצורך קביעת מוגבלות שכלית התפתחותית ואת דרכי הערעור על החלטת הוועדה. לאורך השנים בוצעו בחוק זה שבעה עדכונים. אחרון התיקונים, התשע"ז-2017, עסק בשינוי מהותי של מונחים דוגמת המילה 'מפגר' ובהתאמה, שמו של החוק שונה (בגרסתו הקודמת נקרא חוק הסעד טיפול במפגרים)
החוק עוסק גם בזכויות של אדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית לשירותים חוץ ביתיים ויומיים, וכן, במטפליו ובמשפחתו. החוק קובע מה ההליך לטיפול באדם אשר נאשם בפלילים ואף דן בטיפול בכפייה. הכרה של אדם כבעל מוגבלות שכלית התפתחותית מאפשרת לו ולבני משפחתו לקבל הכרה ועזרה מהמוסדות השונים, מענה וטיפול לצרכיו, הגנה באם הוא נאשם בפלילים, זכויות חברתיות וכן, קבלת שירותים לשיקום במסגרת הקהילה, פעילות פנאי, תוכניות קידום אישי, ייעוץ מיני ופתרונות דיור.
עיקרי החוק.
החוק מגדיר אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית כ"מי שמחמת חוסר התפתחות או התפתחות לקויה של כושרו השכלי, נפגמת יכולתו להתנהגות מסתגלת והוא זקוק לטיפול". הגדרה זו כוללת חמישה מרכיבים עיקריים: מרכיב התפתחותי, מרכיב שכלי, מרכיב הסתגלותי, מרכיב של צורך בתמיכה ובטיפול ומרכיב של הבחנה בין מוגבלות שכלית התפתחותית לבין מחלות נפש שונות.
אבחון מוגבלות שכלית.
על פי חוק הסעד, הגוף אשר מוסמך לקבוע ולאבחן מיהו אדם עם לקות שכלית התפתחותית הוא ועדת האבחון מטעם משרד הרווחה והשירותים החברתיים. בוועדה חברים כחמישה אנשי מקצוע ובהם: עובד סוציאלי, פסיכולוג ומחנך, שמינה שר הרווחה והשירותים החברתיים, וכן רופא פסיכיאטר ורופא מומחה למחלות ילדים או רופא אחר, שמינה שר הרווחה והשירותים החברתיים, בהתייעצות עם שר הבריאות.
אנשים שעולה לגביהם שאלה בדבר קיום מוגבלות שכלית מחויבים לעבור אבחון, אשר ניתן בחינם. האבחון מתקיים במרכזי אבחון בערים השונות, אשר זכו במכרזים המוצעים מעת לעת של משרד הרווחה.
ועדת האבחון אינה חלק ממכון האבחון וחבריה אינם שותפים באבחון עצמו. הוועדה מקבלת לידיה את מסקנות האבחון, נפגשת עם האדם שיש לו מוגבלות שכלית ועם בני משפחתו האחראים עליו, ומוסרת את המלצותיה השונות. למשל, בכוחה של הוועדה לקבוע על מתן יום לימודים ארוך לילד שיש לו מוגבלות שכלית. המלצותיה של הוועדה מחייבות את המדינה ואת הרשות המקומית.
קביעתה של ועדת האבחון אינה ניתנת באופן חד פעמי, אלא, לפחות פעם בשלוש שנים חייב עובד סוציאלי לשוב ולהביא את עניינו של האדם עם המוגבלות שכלית התפתחותית לפני ועדת אבחון. נציג מתוך ועדת האבחון מעביר לבני המשפחה את קביעתה של הוועדה. אם אלו אינם שבעי רצון ניתן לערער על ההחלטה שהתקבלה בוועדה. אם בני משפחתו של האדם עם מוגבלות שכלית-התפתחותית אינם שבעי רצון מן ההחלטה שהתקבלה בוועדה הם רשאים לערער עליה בפני ועדת ערר לפי סעיף 9 לחוק הסעד. ערעור על החלטות הוועדה מתקיים על ידי פניה לבית המשפט המחוזי.
טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית.
טיפול באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית מכיל בתוכו מגוון נושאים, כולל גמלאות וקצבאות, חינוך, בריאות, תעסוקה, שירותים וזכויות בקהילה, מסגרות דיור, תמיכה ופנאי. במסגרת החוק, או חוקים הקשורים בו, ניתנים, בין היתר, השירותים הבאים:
ביקורת על החוק.
בשנת 2000 תוקן החוק ונקבע בו כי שירותי הדיור הניתנים באמצעותו צריכים להינתן במידת האפשר במסגרת הקהילה. על אף שינוי זה, נכון לשנת 2017, כ-68% מכלל האנשים אשר קיבלו שירותי דיור, קיבלו זאת במסגרת של מעונות, ועוד כ-18% במסגרת של הוסטלים. ביקורת נוספת מתייחסת לסל השירותים הניתנים באמצעות החוק. למעשה, רובו של הסל לא מעוגן בחוק אלא בתקנות מנהלתיות. תקנות אלו נתונות לשינויים רבים ואינן מעניקות את השירותים כזכות מוכרת.
זלמן זלצמן
זלמן זלצמן (1915 – 11 במאי 2005) היה בין המתנדבים הארצישראלים לבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים הספרדית. כיהן כמזכיר האיגוד הישראלי של לוחמי הבריגדות הבינלאומיות.
ביוגרפיה.
זלצמן נולד בשנת 1915, גדל בירושלים ולמד בגימנסיה. עם סיום הלימודים החל לעבוד כפועל נמל בחיפה. בשנת 1937, בגיל 18, עזב את הארץ ונסע לספרד להילחם לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים הספרדית.
מלחמת האזרחים הספרדית.
בשונה ממתנדבים ארצישראליים רבים, זלצמן לא היה קומוניסט, ובצעירותו היה חבר בית"ר. בראיון שנערך עמו בשנת 1990 הוא העיד כי ראה בפשיזם כאילו היה אויב אישי, וספרד הייתה המקום בו קיבל נשק ואפשרות להילחם נגדו. בהזדמנות הראשונה שהייתה לו, עלה על אנייה ונסע לצרפת, ומשם נשלח לספרד. הוא הגיע עם מתנדבים נוספים עד למרגלות הפירנאים, ומשם המשיכו ברגל דרך ההרים לתוך שטחה של ספרד. זלצמן דיבר עברית ואנגלית בלבד ולכן השתתף בלחימה במסגרת היחידות של האמריקנים והקנדים. הוא לחם בשורות הבטליון ה-60, הקנדי "מקינזי-פאפינו" (Mackenzie–Papineau), בבריגדה ה-15. זלצמן נטל חלק בקרבות הקשים ביותר, ביניהם הקרב בקטלוניה. לאחר שנתיים במלחמת האזרחים חזר לארץ כדי להחלים.
בסוף שנת 1941 כשארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה, נסע זלצמן להתגייס לצבא האמריקני והשתתף בפלישה לנורמנדי.
לאחר המלחמה.
זלצמן שירת כמזכיר האיגוד הישראלי של לוחמי הבריגדות הבינלאומיות בספרד. בשנת 1986 נסע למדריד כדי להשתתף בוועידה של לוחמי הבריגדות הבינלאומיות, שנערכה לרגל שנת החמישים לפרוץ מלחמת האזרחים הספרדית. הוא עמד בראש המשלחת הישראלית, שמנתה תשעה גברים ונשים.
בשנת 1988, בגיל 73, נישא בפעם השנייה לחברת קיבוץ מזרע.
את המשך חייו הקדיש זלצמן להפצת המורשת, לחקר הבריגדות הבינלאומיות ולהנצחתן. ביוזמתו ניטעה חורש השלום והאחווה על שם ותיקי הבריגדה הבינלאומית, ליד מערת התאומים באזור בית שמש. זלצמן השקיע מכספו הפרטי לקניית האדמה ולביצוע הנטיעות.
זלצמן נפטר בתל אביב, במאי 2005, בגיל 90.
קורט שריידר
וולטר קורט שריידר (באנגלית: Walter Kurt Schrader; נולד ב-19 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת אורגון, ברציפות מאז ינואר 2009. שריידר, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז קונגרס במערב-התיכון של אורגון, המכסה את החוף המרכזי של המדינה, בירת אורגון סיילם ואת העיר ניופורט, מצפון לפרברי פורטלנד הדרומיים, כולל חלק מפורטלנד עצמה, והחלק המזרחי של פסגת הר הוד. טרם היבחרו לקונגרס היה שריידר חבר בבית המחוקקים של אורגון בשנים 1997–2008.
ביוגרפיה.
שריידר נולד בברידג'פורט שבקונטיקט, ובשנת 1973 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קורנל. בעת היותו סטודנט שם פגש שריידר את מרתה נורת'האם, והשניים נישאו ב-1975. שריידר קיבל תואר אקדמי של דוקטור לרפואה וטרינרית מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1977. כעבור שנה עבר הזוג שריידר לאורגון, וקורט פתח את המרפאה הווטרינרית של מחוז קלקמאס בעיר אורגון סיטי, שם החל את ראשית נתיבתו המקצועית כווטרינר. במשך 16 שנה היה חבר במועצת התכנון של העיר קנבי (Canby).