במהלך המחצית הראשונה של 1983 הצטברו מספר גורמים שיצרו תנאים מושלמים להתהוות שיטפון גדול: הצטברות כמויות שלג גדולות באזור מקורות נהר הקולורדו, גשמי אביב כבדים והתחממות מהירה שגרמה להפשרת שלגים מהירה. תחזיות מזג אוויר שגויות עיכבו את ההחלטה לשחרור מים בחירום מהסכר על מנת להתכונן לשיטפון, וביוני זרמו מים לתוך אגם פאוול בקצב של 3,400 מ"ק לשנייה. אפילו עם פתיחה מלאה של המגופים של הצינורות שהובילו מים באופן סדיר לתחנת הכוח, המשיך אגם פאוול להתרומם עד לנקודה שבה היה צריך לפתוח את המברצים. מלבד ניסיונות חטופים ב-1980, הייתה זו הפעם הראשונה שהשתמשו במברצים.
בתחילת יוני פתחו מפעילי הסכר חלקית את מגופי המברץ השמאלי והמים החלו לזרום דרכו בקצב של 280 מ"ק לשנייה, כ-7.2% מקיבולת המברץ, לנהר שבמורד הסכר. לאחר כמה ימים, החל כל הסכר לרעוד בעוצמה. המברץ נסגר לבדיקה והעובדים גילו שזרם המים גרם לקוויטציה כבדה, התמוטטות נפיצה של בועות אדים במים הזורמים במהירות גבוהה עקב היווצרות תת-לחץ גבוה, אשר הזיקה לציפוי הבטון ושחקה את הסלע שמתחתיו. המצב הוחמר משום שהמברצים תוכננו כך שהם התחברו לחלקן התחתון של מנהרות ההסטה מטעמי חיסכון. מעלה מנהרות ההסטה שהובילו לתחתית המאגר היה פקוק בבטון, והבטון נהרס בהדרגה בשל הקוויטציה. היה חשש שהפקק ייהרס ומי האגם יחדרו בעוצמה דרך מנהרות ההסטה, תוך סיכון יסודות הסכר.
בינתיים המשיך השלג בהרי הרוקי להפשיר ואגם פאוול המשיך להתרומם במהירות. על מנת לדחות את השימוש במברצים התקינה הסוכנות וסתי-מפל, לוחות לבידים (שהוחלפו אחר-כך בפלדה) על גבי השערים על מנת לאפשר הגבהה של פני האגם. אפילו קיבולת נוספת זו נוצלה, ספיקת המים במברץ השמאלי הגיעה ל-910 מ"ק בשנייה ומגופי המברץ הימני נפתחו אף הם. ספיקת מי הנהר בליז פרי שבמורד הנהר הגיעה ל-2,760 מ"ק בשנייה, שהיה אז ועודנו הספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה שם מאז תחילת בניית הסכר בתחילת 1958. ב-15 ביולי הגיעו פני המים באגם פאוול לרמה הגבוהה שנמדדה אי פעם. ואז, כשנראה היה שהתמוטטות הסכר היא בלתי נמנעת, פחתה זרימת המים הנכנסים לאגם והסכר ניצל. למרות זאת טוענת לשכת הטיוב שהסכר לא היה בשום מצב בסכנת התמוטטות. בבדיקה התברר שהקוויטציה גרמה נזק שחיקה עצום לשני המברצים, והמים סחפו עמם אלפי טונות של בטון, מוטות חיזוק מפלדה וגושי סלע גדולים.
תיקונים למברצים החלו מיד כשניתן היה, והם נמשכו גם לתוך 1984. בתחתית כל מברץ הותקנו חריצי אוורור שנועדו לשבור ולספוג את ההלם מהבועות שנוצרות בקוויטציה. ב-1984 יצר אגן נהר הקולורדו מי נגר בכמות גדולה יותר מאשר ב-1983, אבל הסוכנות שהתכוננה לאירוע זה רוקנה את המאגר מבעוד מועד, כך שהוא קלט את מרבית השיטפונות המוקדמים. עם זאת אגם פאוול התקרב במהירות לקצה שערי המברצים ומאמצי הבנייה התמקדו עקב כך במברץ השמאלי במטרה להכינו לפעולה בזמן. ב-12 באוגוסט נפתחו המגופים של המברץ השמאלי, תוך שחרור כמות מים בקצב של 1,400 מ"ק לשנייה. המברץ לא ניזוק, והצדיק בכך את התכנון המחודש והבטיח שסכר קניון גלן יהיה מסוגל להתמודד עם שיטפונות עתידיים בקנה המידה של 1983.
מחלוקות מתמשכות.
מאז שנבנה סכר קניון גלן מתנהלים ויכוחים סוערים בין אלו המאמינים שיש להשאיר את הסכר לבין אלו החושבים שיש להורסו. פלויד דומיני (Floyd Dominy) מנהל לשכת הטיוב לשעבר שהיה קשור לבניית סכר קניון גלן וסכרים גדולים אחרים שבנתה הסוכנות אמר: . דעה הפוכה הביע דייוויד ברואר, שכינה את הסכר הטעות הגדולה ביותר שעשה ו"החטא הגדול ביותר שביצעתי" בשל הפשרה שארגונו הסכים לה בתמורה לביטול התוכניות לבנות סכר בפארק אקו.
ב-21 במרץ 1981 התרחשה אחת ההפגנות המעניינות יותר כנגד סכר קניון גלן. מול עיני כמאה צופים גללו ארבעה מחברי ארגון איכות הסביבה "כדור הארץ תחילה!" (!Earth First), שעשה אז את צעדיו הראשונים, גיליון פלסטיק שחור דק באורך 90 מטרים במורד הסכר, וגרמו בכך לאשליה כאילו הופיע במבנה סדק ענק. השלטונות לא הצליחו ללכוד את האחראים.
בצורת מתמשכת.
מתחילת המאה ה-21 יש בצורת נמשכת שגרמה למי אגם פאוול לרדת בצורה המסכנת את המשך הפעלת תחנת הכוח שבסכר. ביוני 2022 החליטה לשכת הטיוב של ארצות הברית להזרים 1.2 מיליארד מטרים מעוקבים מתוך מאגרים שבמעלה הנהר. כמות זו עתידה להעלות את מפלס האגם ב-4.8 מטרים, אבל חוקרים דוגמת פרופסור דניאל פרי פסימים לגבי עתיד המאגר.
תכנון.
מבנה ומאגר.
סכר קניון גלן סוכר את מימי נהר הקולורדו כקילומטר וחצי צפונית מערבית לעיירה פייג' בנקיק צר במורד קניון גלן, כ-26 קילומטרים במעלה הזרם מליז פרי. גובה הסכר מבסיסו ועד ראשו הוא 220 מטרים ואורך ראשו הוא 480 מטרים. הנקודה הגבוהה ביותר מעל הנהר נמצאת בגובה 178 מטרים מעליו. בסך הכול מסתמך הסכר על מבנהו הקשתי שיסיט את לחץ מי המאגר לקירות הקניון, אבל בשל גודל המבנה והסלע החלש יחסית של הקניון מגיע עוביו הממוצע של הסכר ל-91 מטר בנקודה הרחבה ביותר. קצה הסכר נמצא בגובה של 1,132 מטרים מעל פני הים כשפני הנהר מתחת לסכר הם בגובה 955 מטרים מעל פני הים.
כנגד שיטפונות הותקנו שני מברצים וארבעה מתקני פליטה הפועלים בלחץ גבוה. המברצים הם מנהרות מטויחות בבטון הממוקמות משני צדי הסכר במרחק קצר ממנו. המנהרות יורדות בחדות דרך קירות הקניון הצמודים לסכר עד שהן נכנסות בזווית חדה לחלק התחתון של מנהרות ההסטה (המנהרות שנחפרו במקור להסיט את מי הנהר בזמן בניית הסכר). הסיבה לשימוש משני זה במנהרות ההסטה הייתה חיסכון בעלויות של חפירת מנהרות חדשות. כל אחד מהמברצים נשלט על ידי שאורכם 12 מטרים וגובהם 16 מטרים והם מסוגלים לאפשר מעבר של עד 3,900 מ"ק מים בשנייה ובסך הכול 7,800 מ"ק מים בשנייה. מתקני הפליטה כוללים ארבעה צינורות בקוטר של 2.4 מטרים הנשלטים על ידי תריסים מסוג follower gate ושסתומי מחט מסוג hollow-jet valve שספיקתם 420 מ"ק לשנייה. במברצים של סכר קניון גלן נעשה שימוש פעמיים, פעם ראשונה ב-1983 ואז נגרם נזק כבד למברצים שכמעט גרם להתמוטטות הסכר, ופעם נוספת ב-1984 שבה השיפורים שהוכנסו במברצים מנעו חזרה על נזקי השנה הקודמת (ראו פסקה קודמת).
תחנת הכוח בסכר קניון גלן שוכנת בתחתית המבנה ומכילה שמונה גנרטורים בהספק של 155,000 כוחות סוס כל אחד, והספק כולל של 1,296 מגה ואט. כל גנרטור מופעל על ידי טורבינה המוזנת על ידי צינורות שקוטרם הראשוני 4.6 מטרים והם מוצרים לקוטר 4.3 מטרים בכניסה לטורבינה. חמישה גנרטורים הם בהספק של 165 מגה ואט ושלושת הנותרים בהספק של 157 מגה ואט כל אחד. לפני השיפור שנעשה בהם בשלהי המאה ה-20 היה ההספק של כל אחד מהגנרטורים 118.75 מגה ואט וסך כל ההספק היה 950 מגה ואט. החשמל שמופק בקניון גלן מחולק על ידי מנהל החשמל של האזור המערבי (Western Area Power Administration), סוכנות ממשלתית במסגרת מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, לחברות אנרגיה פרטיות.
אגם פאוול שמאחורי הסכר הוא האגם המלאכותי השני בגודלו בארצות הברית (אחרי אגם מיד שמאחורי סכר הובר). קיבולתו המקסימלית היא 32.33 קילומטרים מעוקבים, אבל חלק מהקיבולת אבד בשל השקעת סחף. כשהוא מלא מגיע אורך המאגר ל-229 קילומטרים עד פתח קניון קטרקט (Cataract Canyon), כשהוא מכסה שטח של 650 קילומטרים רבועים. קו החוף של המאגר מתפתל אז לאורך של 3,200 קילומטרים. הקיבולת הפעילה היא 25.75 קילומטרים מעוקבים, והקיבולת הבלתי פעילה (הנפח הקטן ביותר בו עדיין ניתן להפיק חשמל) היא 4.9 קילומטרים מעוקבים. אף שהסכר שוכן בצפון אריזונה, מרבית המאגר שוכנת בדרום יוטה. לאגם יש שלוחות רבות, הארוכות ביותר הן אלו שנוצרו בערוץ ואוויפ (Wahweap Creek), ערוץ נאוואחו (Navajo Creek), ערוץ לסט צ'אנס ("ההזדמנות האחרונה") (Last Chance Creek), נהר סן חואן (San Juan River), נהר האסקלנטה (Escalante River), ערוץ הולס (Halls Creek) וערוץ בולפרוג (Bullfrog Creek). מרבית המאגר שוכן בתחומי אזור הנופש הלאומי קניון גלן (Glen Canyon National Recreation Area).
פעולות.
המטרה העיקרית של סכר קניון גלן היא ליישם את הסכם נהר הקולורדו שבו התחייבו מדינות האגן העליון לאפשר לפחות ל-9.3 מיליארד מ"ק מים לזרום מדי שנה מעבר לליז פרי לשימושן של אריזונה, נבדה וקליפורניה. הסכר פועל על מנת לשחרר 10.15 מיליארד מ"ק מים מדי שנה או בממוצע כ-321 מ"ק מים בשנייה, שזה הרבה מעבר להסכם נהר הקולורדו, אבל לא מספיק על מנת לספק את כמות המים למקסיקו כפי שהוסכם ב"אמנה לניצול המים של הקולורדו הטיחואנה והריו גרנדה" שחתמה מקסיקו עם ארצות הברית ב-1944. את השלמת החסר מבצעים על ידי שחרור כמות נוספת של כ-0.9 מיליארד מ"ק מים בממוצע מדי שנה מסכר קניון גלן - ותוספת מיובלים הנשפכים לקולורדו בין סכר קניון גלן לסכר הובר, כמו גם יובלים מעבר לסכר הובר, אף שרבים מהם הוטו לצורכי השקיה במרכז אריזונה.