בבית אלפא חיו ויצרו במהלך השנים אנשי ונשות תרבות רבים, והקיבוץ עצמו זכה לאזכורים שונים ביצירות מגוונות. המוכר מכולם הוא שיר העמק של נתן אלתרמן (לחן: דניאל סמבורסקי), שנכתב ב-1934 ומוכר בשורה החוזרת "מבית אלפא עד נהלל". מתתיהו שלם, שהיה רועה צאן בבית אלפא, שאב השראה ממשלח ידו ומהנופים והמראות של הקיבוץ, והרבה לכתוב על כך בשיריו. אחד המוכרים שבהם הוא יוחנן וגבריאל, שנכתב על גבריאל רפפורט מבית אלפא ויוחנן להמן מחפציבה. אזכורים בולטים נוספים לבית אלפא הם בשירו של עמנואל הרוסי שכב בני, שנכתב בעקבות מאורעות תרפ"ט וכולל את השורה: "בוערת הגורן בתל יוסף, וגם מבית אלפא עולה עשן"; ובשיר ארבע אחרי הצהריים שכתב יורם טהרלב: "בחמש, בשש, בשבע, עין חרוד, בית אלפא, גבע".
בשנים 1960–1967 פעלה בבית אלפא חמישיית גלבוע, בניהולו המוזיקלי של נחום היימן. ההרכב הופיע והקליט בתוכניות רדיו רבות, ליווה להקות זמר וזמרים ידועי שם והוציאה שורה של אלבומים. בשנת 1965 יצרו הסופרת לאה נאור ונחום היימן את המחזמר "זרעים של מסטיק" עבור הצגת הסיום של ילדי כיתה ו' בחברת הילדים בבית אלפא. כשנה לאחר מכן הופק תקליט עם כל שירי המחזמר בביצוע דליה פרידלנד ובליווי ילדי בית אלפא. בעקבות ההצלחה הוא הפך לתקליט ילדים מוכר ואף זכה לביצועים מחודשים ברבות השנים.
סי היימן, שנולדה וגדלה בבית אלפא, כתבה ושרה את השיר "בדרך לבית אלפא" - שיר של אדם השב בבגרותו אל מחוזות ילדותו ומשקיף על המקום במבט עכשווי וביקורתי: "בדרך לבית אלפא עוברים את ואדי עארה, ומבית אלפא לבית שאן - אותו מרחק קיים... בדרך לבית אלפא רואה מקומות לא שלי, והר הגלבוע שותק, השקט כאן מקרי".
בשנת 1977 הוקמה חבורת הזמר של קיבוץ בית אלפא, לימים היא נקראה "האירוסים". הלהקה הוציאה חמישה אלבומים. המנהל המוזיקלי הראשון היה רפי פסחזון, שנפטר בשנת 1991. משנת 1994 המנהל המוזיקלי הוא עוזי אסנר. אחד משיריה הוא השיר "בית אלפא ביתי" (מילים: תלמה אליגון, לחן: רפי פסחזון): "ביתי, ביתי, כאן עצי צאלון ושלווה אמיתית, על הדשא יושבים סבי ובִתי, בית אלפא ביתי". בקיבוץ התגוררו גם המוזיקאים שלמה יפה ודוד עורי. מזה כשלושים שנה, מתקיים סמוך ליום העצמאות ערב השירה הגדול בבית אלפא שמושך קהל רב מרחבי הארץ.
משנות ה-50 עד שנות ה-70, קבוצת הכדורסל "הפועל בית אלפא" (מסוף שנות ה-60 "בית אלפא-ניר דוד") שיחקה ב לסירוגין 11 עונות.
חברים ידועים.
בין מקימי הקיבוץ שעזבו בשנים הראשונות להקמתו היו ראש הקיבוץ הארצי ומפ"ם מאיר יערי, נגיד בנק ישראל הראשון דוד הורביץ, ראש עיריית חיפה אבא חושי, איש החינוך והתעשייה מרדכי שנהבי, הסופר יהודה יערי, המפיק סם שפיגל, הצייר אליעזר הלבני (לוזר) והפסל משה ציפר. הפזמונאי מתתיהו שלם, הרקדנית והכוריאוגרפית לאה ברגשטיין, איש השומר צבי וולף, המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד, יעקב חזן ואיש התיאטרון יהושע ברנדשטטר אף הם היו מראשוני המקום. בחברת הילדים התחנכו כילדי חוץ יגאל מוסינזון, רחל מרקובסקי לנדאו וחיים גורי. בהשלמת גדוד השדה שהגיעה לבית אלפא היו חברים בין היתר הסופר נתן שחם, הבמאי והכוריאוגרף זאב חבצלת, הסופר והמתרגם אריה אהרוני, המוזיקאי תאודור הולדהיים ואיש הפלמ"ח והקיבוץ הארצי גידי אילת. עוד התגוררו בקיבוץ הסופרת נעמי פרנקל, טייס הניסוי אברהם הכהן, העיתונאי והסופר ישראל זמיר, הפסל עזרא אוריון, המוזיקאי דוד עורי, איש הפלמ"ח ומייסד יחידת החילוץ וההצלה הארצית גבריאל רפפורט ("גברוש"). הרמטכ"ל משה לוי ("מוֹיְשֶה וָחצי") היה תושב הקיבוץ ונשוי לחברת הקיבוץ. נחום היימן וביתו סי גרו בקיבוץ בעבר, עם משפחתם. הכדורסלן ארז חזן גר בקיבוץ מספר שנים בילדותו. הוריו של השחקן ההוליוודי סת' רוגן הכירו בקיבוץ בתור מתנדבים. בקיבוץ גר גם מאיר יעקובי, לוחם יחידה 101 שנפל בשבי יחד עם אורי אילן במבצע צרצר. לאחר שחזר מהשבי נשפט על כך שנפל בשבי ללא קרב. למרות זאת חזר לשירות והיה סגן מפקד סיירת צנחנים. נפל במבצע קדש. בקיבוץ מתגוררים היוצרים מאיה (בת קיבוץ) ויהודה דביר, שסדרת ציורי הקומיקס שלהם One of Those Days זיכתה אותם למיליוני עוקבים ברשתות החברתיות.
מבחן פסיכומטרי
ליבה (מערכות הפעלה)
במחשבים, ליבה (באנגלית: Kernel) היא הרכיב המרכזי של מרבית מערכות ההפעלה; זהו הגשר שבין תוכניות המחשב לבין עיבוד הנתונים עצמו שמבוצע ברמת החומרה. אחד התפקידים העיקריים של הליבה הוא ניהול משאבי המערכת (התקשורת שבין רכיבי החומרה והתוכנה). בדרך כלל, בתור הרכיב הבסיסי של מערכת הפעלה, הליבה יכולה לספק את שכבת האבסטרקציה ברמה הנמוכה ביותר עבור המשאבים (בייחוד עבור מעבדים והתקני קלט-פלט) שהתוכניות צריכות לשלוט עליהם על מנת לבצע את תפקידן. בדרך כלל הליבה הופכת שירותים כאלה לזמינים עבור תהליכים של תוכניות באמצעות מנגנוני תקשורת בין תהליכים (inter-process communication) וקריאות מערכת.
המשימות של מערכות הפעלה מבוצעות באופן שונה על ידי ליבות שונות, בהתאם לעיצוב ולמימוש שלהן. בעוד שליבות מונוליתיות (Monolithic Kernels) מריצות את כל הקוד של מערכת ההפעלה באותו מרחב כתובות על מנת לשפר את ביצועי המערכת, מיקרו-ליבות (Microkernels) מריצות את מרבית שירותי מערכת ההפעלה במרחב המשתמש כשרתים, במטרה לשפר את האמינות והתחזוקתיות של מערכת ההפעלה. קיים מגוון של אפשרויות בין שתי הדוגמאות הקיצוניות האלה.
ליבת מערכת ההפעלה היא התוכנית היחידה אשר מוכנה לריצה בכל זמן שהוא. בנוסף, הליבה היא התוכנה היחידה שיכולה לבצע אוסף פקודות בצורה אטומית (ללא שום הפרעה או הפסקה מגורם כלשהו). כל מערכת הפעלה חייבת ליבה כדי לפעול, אך הליבה אינה בהכרח ייחודית למערכת ההפעלה - מערכות הפעלה שונות יכולות להשתמש בליבה זהה. לדוגמה, על ליבת לינוקס ניתן להריץ הפצת לינוקס שולחנית אך גם אפשר להריץ את מערכת ההפעלה אנדרואיד למכשירים ניידים.
תפקידיה הבסיסיים של ליבה.
תפקידה הראשי של הליבה הוא לנהל את משאבי המחשב ולאפשר לתוכניות אחרות לרוץ ולהשתמש במשאבים אלה. בדרך כלל בין משאבי המחשב נכללים:
הגורמים העיקריים הדרושים לניהול משאבים הם הגדרה של מרחב כתובות (execution domain) ומנגנון הגנה שמשמש לתיווך הגישה אל המשאבים בתוך הדומיין.
בדרך כלל ליבות מספקות גם אמצעים לסנכרון ולתקשורת בין תהליכים. ליבה יכולה לממש רכיבים אלה בעצמה, או שהיא יכולה להסתמך על תהליכים מסוימים שהיא מריצה על מנת לספק שירותים אלה עבור תהליכים אחרים, אם כי במקרה כזה על הליבה לספק אמצעי כלשהו לתקשורת בין תהליכים על מנת לאפשר לתהליכים לגשת לשירותים שהם מספקים זה לזה. ולבסוף, על הליבה לספק לתוכניות הרצות אמצעי להגיש בקשות לקבלת שירותים אלה.
ניהול תהליכים.
המשימה העיקרית של ליבה היא לאפשר הרצה של תוכניות מחשב ולספק להן שירותים כגון אבסטרקציה של החומרה. תהליך מגדיר אילו חלקים מהזיכרון יהיו נגישים לתוכנית, וניהול התהליכים שמתבצע בליבה צריך לקחת בחשבון את החומרה המובנית לצורך הגנה על הזיכרון.
כדי להריץ תוכנית, בדרך כלל הליבה מגדירה עבורה מרחב כתובות, טוענת לזיכרון את הקובץ שמכיל את הקוד של התוכנית, יוצרת מחסנית קריאות, מצביעה למיקום מסוים בתוך התוכנית ובכך מתחילה את הביצוע שלה.
ליבות התומכות בריבוי משימות מסוגלות ליצור אשליה עבור המשתמש, כאילו מספר התהליכים שרצים בו זמנית על גבי המחשב הוא גדול יותר מהמספר המקסימלי של תהליכים שהמחשב פיזית יכול להריץ בו זמנית. בדרך כלל מספר התהליכים שמערכת יכולה להריץ בו זמנית שווה למספר המעבדים שמותקנים במחשב (עם זאת, המצב יכול להיות שונה אם המעבדים תומכים בריבוי תהליכונים בו-זמנית (simultaneous multithreading).
במערכת המבוססת על ריבוי משימות מוסדר (preemptive multitasking), הליבה תיתן לכל תוכנית פרוסת זמן ותבצע מיתוג (switch) מתהליך לתהליך במהירות כזאת עד שהדבר יראה למשתמש כאילו תהליכים אלה מורצים בו זמנית. הליבה משתמשת באלגוריתמי תזמון על מנת לקבוע מה יהיה התהליך הבא שירוץ וכמה זמן יוקצה לו. האלגוריתם הנבחר יכול לאפשר לחלק מהתהליכים להיות בעלי קדימות גבוהה יותר מזו של אחרים. הליבה בדרך כלל גם מספקת לתהליכים אלה אמצעי כלשהו להתקשר; דבר זה ידוע בתור תקשורת בין תהליכים (IPC), והשיטות העיקריות לצורך כך הן זיכרון משותף, העברת מסרים והפעלת פרוצדורות מרחוק (ראו: מחשוב מקבילי).
מערכות אחרות (בייחוד על גבי מחשבים קטנים ופחות עוצמתיים) יכולות להיות מבוססות על ריבוי משימות שיתופי (cooperative multitasking), שבו כל תהליך מורשה לרוץ ללא פסיקות ("ללא הפרעה"), עד שהוא מגיש בקשה שאומרת לליבה שהיא יכולה לבצע מיתוג לתהליך אחר. בקשות כאלה נקראות yielding (ויתור), בדרך כלל הן מתרחשות בתגובה לבקשות לתקשורת בין תהליכים, או כאשר מחכים לאירוע שיתרחש. גרסאות ישנות יותר של Windows ו-Mac OS השתמשו בריבוי משימות שיתופי, אבל שתיהן עברו לעבוד בשיטת ריבוי משימות מוסדר ככל שגדלה עוצמת המחשבים שעבורם תוכננו.
מערכת ההפעלה עשויה לתמוך גם בריבוי עיבודים (multiprocessing), בארכיטקטורת ריבוי עיבודים סימטרי (Symmetric multiprocessing) או גישה לא אחידה לזיכרון (Non-Uniform Memory Access). במקרה זה, תוכניות ותהליכונים שונים יכולים לרוץ על מעבדים שונים. הליבה עבור מערכת כזאת צריכה להיות מתוכננת כך שתוכל בו זמנית להריץ בבטחה שני חלקים שונים של הקוד שלה. בדרך כלל המשמעות של כך היא שיש לספק מנגנוני סנכרון (כדוגמת spinlock) על מנת להבטיח שלא יקרה מצב בו שני מעבדים מנסים לשנות את אותם הנתונים באותו זמן.
ניהול זיכרון.