מנוע בוקסר הוא סוג של מנוע בעירה פנימית שבו כל צמד בוכנות מסודר בצורה אופקית בכיוונים הפוכים מימין ומשמאל, בניגוד לתצורות הנפוצות במנועי כלי תחבורה של צילינדרים מקבילים בשורה או צילינדרים המסודרים בתצורת V.
פעולת הבוכנות במנוע זה מדמה אגרופים ה"חובטים" מימין ומשמאל בגל הארכובה, ועל שום כך קיבל המנוע את שמו ("בוקסר" פירושו מתאגרף באנגלית).
מנוע בוקסר שונה ממנוע V בזווית של 180° עקב השימוש בגל הארכובה עם ארכובה נפרדת לכל בוכנה, בעוד שבמנוע V של 180° כל צמד בוכנות חולקות את אותה ארכובה.
יתרונות.
יתרונו הגדול של מנוע הבוקסר הוא באיזון המושלם הנוצר מנטרול תנועת כל בוכנה על ידי תנועת הבוכנה המנוגדת לה. במנועי מחזור ארבע פעימות מגיע כל צמד בוכנות ל"נקודה מתה עליונה" במקביל ובכך מאזן את הרעידות. מנועי בוקסר גם מצטיינים במרכז כובד נמוך בשל מבנם השטוח והאופקי, דבר המקנה יציבות וניהוג טובים יותר למכוניות בהן הם מותקנים.
מבנהו השטוח של המנוע מקנה גם גישה נוחה יותר למכללים העיקריים עבור המכונאי. האלטרנטור ממוקם בדרך כלל ישירות מעל המנוע, וכך גם המתנע ורכיבים נוספים.
עם זאת, מנועי בוקסר רחבים יותר ממנועים רגילים ויקרים יותר לייצור - בעיקר משום שיש להם שני ראשי מנוע (אחד לכל צד), דבר המגביל את תפוצתם.
דגם מקורר אוויר של פולקסווגן.
מנוע בוקסר מקורר אוויר מתוצרת פולקסווגן הוא דגם של מנוע שרפה פנימית הנחשב לאחד המנועים השימושיים והרב תכליתיים ביותר שיוצרו מעולם. גרסאות שונות של המנוע יוצרו מתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עד 2006.
יחודו של המנוע היה בשימוש חדשני בטכנולוגיות מכניקה וחומרים, אשר לא נעשה בהם שימוש משולב עד אותה עת.
החידושים הטכנולוגיים שהוצגו במנוע כללו: צילינדרים העשויים מיצקת ברזל, ראש המנוע והבוכנות העשויים מיצקת סגסוגת אלומיניום, בלוק מנוע ואגן שמן העשויים מגנזיום, גל ארכובה וטלטלים העשויים מפלדה מחושלת.
המנוע פותח ויוצר על מנת לשמש כיחידת הכוח הראשית עבור דגמי חיפושית וטרנספורטר הראשונים של החברה. הדגם הראשון שהוצג היה מנוע בנזין בתצורת מנוע בוקסר בן ארבעה צילינדרים אשר הותקן בחלקו האחורי של כלי הרכב. הדגם הראשון היה בנפח 1.1 ליטר ובעל 24 כוחות סוס ב-3,300 סל"ד ומומנט של 6.8 קג"מ ב-2,000 סל"ד.
עקב תכונות האמינות המופלגות של המנוע, נעשה בו שימוש בכלי רכב וגם במטוסים ניסיוניים בשלבי הפיתוח שלהם, וזאת מכיוון שפעולת המנוע בתוך רצועת הכוח שלו מתקיימת בסל"ד נמוך יחסית ואיפשרה את הקטנת תיבת ההילוכים והמשקל בעת בקרת הביצועים.
שימושים בכלי רכב נודעים.
מנועי בוקסר מקוררי אוויר בני ארבעה צילינדרים הותקנו בדגמי פולקסווגן חיפושית וטרנספורטר, בדגם שיוצר עד 1992. חברת פורשה התקינה מנוע בתצורת בוקסר בדגמי 356 ו-912. חברת סובארו משתמשת במנועי בוקסר באופן מסורתי, כמעט בכל הדגמים של מכוניותיה. חברת אלפא רומיאו התקינה מנועי בוקסר בדגמי האלפאסוד, הספרינט, והאלפא 33. מנוע בוקסר מקורר אוויר ייחודי בן שני צילינדרים בלבד הותקן בסיטרואן 2CV ("דה שבו"), ולעומת זאת פרארי התקינה בדגם "טסטה רוסה" שלה מנוע בוקסר ייחודי, מקורר מים בן 12 צילינדרים.
אופנועי ב.מ.וו מסדרת R משתמשים במנועי בוקסר מקוררי אוויר בני שני צילינדרים מאז שנת 1923.
מנוע הבוקסר מתאים במיוחד, בשל מבנהו, לקירור אוויר והתקנה במטוסים.
מינות (נצרות)
בנצרות, כמו ביהדות, התפתחו סיעות שהתייחסו לחלק מעיקרי האמונה, ודחו חלק אחר. כבר מראשית ימיה של הנצרות החלו להיווצר סיעות שדגלו בתורה מעט שונה מהמסורת המרכזית. הנצרות האורתודוקסית דחתה מעליה כל גורם בעל השפעה שהוביל את דרך הנצרות לשביל אחר, וראתה בסיעות אלה משום "מינות". המילה למינות ביוונית היא hairetikos, כלומר היכולת לבחור.
ההיסטוריה של כתות המינות בנצרות מתחילה עם הנצרות עצמה. כיוון שעבר זמן ניכר מהיווסדה של הנצרות ועד לגיבוש כללי הדוֹגמה הנוצרית, הספיקו לצמוח כתות רבות שדרכן הייתה שונה במידה זו או אחרת מן הדרך השלטת. המינים הראשונים היו אלו שתבעו להוסיף לחייב גויים שביקשו להתנצר בשמירת תורה ומצוות, בייחוד ברית מילה וכשרות; השליח פאולוס הוקיע אותם בחומרה.
צד אחר של המינות נעוץ בכתות הגנוסטיות, שקבלו על עצמן את הנצרות אולם המשיכו להחזיק בדעות מיסטיות שהנצרות דחתה. ימיה של הגנוסיס עתיקים מאלו של הנצרות. הכתות הגנוסטיות חשבו שניתן לשלב בין השתיים, אך השקפה זו נדחתה על ידי אבות הנצרות.
האמונה בישו כבן האלוהים ובישועה על ידיו, הצמיחה אף היא כתות מינות רבות, שנבדלו זו מזו בגרסאות השונות שלהן לתאולוגיה הנוצרית, שעיקריה הונחו כמה מאות שנים לאחר מכן בוועידות האקומניות, בעיקר בוועידת כלקדון.
בנצרות הקדומה צמחו סיעות אחדות של מינות שחלקן נודע בימינו, בעיקר משום שקנו להן אחיזה באזורים מסוימים:
בימי הביניים קמו כתות מיניות שמצען היה יותר חברתי מאשר דתי. אנשי דת שמאסו בנזירים החיים על חשבון העניים, קראו לחזרה אל הנצרות הקדומה ואל המקורות שבכתבי הקודש.
במאה ה-12 ניבא נזיר ציסטרציאני בשם יהויקים מפיורה, כי יבוא עידן חדש לרוח ישו ותורתו משכה את הפרנציסקנים. בהשראת חזיונותיו קמה תנועת הספיריטואליסטים. הספיריטואליסטים, שסיעה מתוכם נודעה גם כ"אחים הזוטרים" או "הקטנים" (Fraticelli), הטיפו לעוני ואביונות. תנועתם הוקעה כמינות ונרדפה על ידי האינקוויזיציה הקדושה. היא פתחה עידן חדש של מינות שהתבססה על פשוטי העם, מאחר שקראה לחיות בעוני ולא להחזיק נכסים, משום שזו הייתה דרך האביונות של ישו - לדעתם. האפיפיור יוהנס ה-22 ציווה לגרש את הספיריטואליסטים ולאסור את מנהיגיהם.
באותה תקופה צמחה כת מינות, שנקראה קתרים (=טהורים) או "אלביגנזיים" (על שם העיר אלבי, ממנה יצאו), שצצה על רקע מחאה חברתית והגיעה לידי אלימות ושפיכות דמים ורק בהתערבות כוחות מדיניים היא נבלמה. הקתרים ניסו לענות על בעיית הרוע בעולם בעזרת פיתוח תורת שתי הרשויות - הטוב והרע (שהגיעה מבולגריה ללנגדוק). היו ביניהם שהאמינו כי הרע הוא נצחי והוא שווה לכוח הטוב, אין בחירה חופשית והאדם יכול להיגמל רק בחסד האל וברחמיו. היו ביניהם שהאמינו בנפילת המלאכים לארץ על ידי השטן, ולדעתם הרע אינו נצחי, אך שולט הוא בעולם ואילו הנשמות יכולות להושיע את עצמן (בחירה חופשית). הקתרים הסתייגו מעולם החומר ומחיי המין. היו ביניהם שהאמינו כי ישו נוצר מחומר שמיימי והופיע כתינוק בבית לחם, ולא נולד מרחמה של מרים.
האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, יזם את מסע הצלב נגד האלביגנזים ולאחר מצור ממושך על העיר בזייה (בדרש בפי היהודים), נהרגו אלפי נצורים בשנת 1209. על רקע מאורעות אלו כתב אומברטו אקו את ספרו "שם הוורד".
המכשיר שהכנסייה הנוצרית השתמשה בו במלחמתה נגד המינות היה האינקוויזיציה. במוסד זה חקרו את כל אלו שנחשדו בכפירה, עינו אותם ואף הוציאו אותם להורג. יש לציין שהאינקויזיציה לא פעלה נגד דתות מונותאיסטיות אחרות, אלא רק כלפי מתנצרים שנחשדו בכך ששמרו אמונים לדתם הקודמת.
בתקופת הרפורמציה, נחשבה הנצרות הפרוטסטנטית למינות, אולם לאחר שנים ארוכות של מלחמות לא יכלה הכנסייה להדבירה ונאלצה להשלים עמה.
טריויה
אלקטרושליליות
אלקטרושליליות (או אלקטרונגטיביות, Electronegativity) המסומנת ב־χ (כי, האות העשרים ושתיים באלפבית היווני) היא מידת יכולתו היחסית של אטום למשוך אליו אלקטרונים / לשחרר אלקטרונים בקשר קוולנטי.
המושג המקורי הוצע על ידי לינוס פאולינג, כימאי-פיזיקאי, בשנת 1932. לאחר שנתיים פיתח רוברט מיליקן דרך לחישוב ערכי אלקטרושליליות: הממוצע בין פוטנציאל היינון (האנרגיה הדרושה להרחקת אלקטרון מהאטום) והזיקה האלקטרונית (האנרגיה הדרושה להוספת אלקטרון לאטום במצב גזי).
הערכים המתקבלים לשיטתו של מיליקן הם ביחידות אנרגיה, לרוב באלקטרונוולט. לפיכך, ישנן שתי טבלאות - טבלת מיליקן וטבלת פאולינג. הנפוצה יותר בשימוש היא טבלת פאולינג. טבלה מוכרת פחות היא טבלת אלרד-רוצ'או.
מערך האלקטרונים באטום הוא אשר קובע את האלקטרושליליות - אטומים הקרובים להשלמת קליפתם החיצונית למבנה של גז אציל (ניאון למשל) על ידי הוספת אלקטרונים, הם בעלי אלקטרושליליות גבוהה יותר מאשר אלו המגיעים לקליפה חיצונית שלמה באמצעות מסירת אלקטרונים.
אלקטרושליליות נמדדת תמיד בערכים חיוביים. האטום בעל האלקטרושליליות הגבוהה ביותר הוא פלואור, שלו אנרגיית יינון גבוהה וזיקה אלקטרונית גבוהה, וערך האלקטרושליליות שלו הוא 4. למתכות, לעומת זאת, יש נטייה למסירת אלקטרונים, ולכן ערכי האלקטרושליליות שלהן נמוכה, ולדוגמה ערך האלקטרושליליות של פרנציום, מתכת אלקלית, הוא 0.79.
קשרים קוטביים, נוקלאופילים ואלקטרופילים.
בקשרים קוולנטיים בהם נבדלים שני אטומים המשתתפים בקשר באלקטרושליליות שלהם, קיימת התפלגות לא אחידה של האלקטרונים במרחב סביב שני אטומים אלה. צפיפות לא אחידה זו של אלקטרונים נובעת ממשיכה חזקה יותר של אלקטרונים מצידו של האטום האלקטרושלילי יותר, ולפיכך מצוי סביב אטום זה מטען חשמלי שלילי (מטען חלקי, כיוון שמשיכת האלקטרונים אינה מוחלטת, להבדיל ממטען מלא שניתן לצפות לדוגמה ביונים).