מבנה רגל: רגליהם קצרות (פרט ללבלר) וחזקות ואצבעותיהם ארוכות ובקצותיהם טפרים חדים וארוכים. סוג הטפרים משתנה לפי תזונת המינים. המינים אשר דורסים את מזונם ברגליהם הם בעלי טפרים מעוקלים, חדים, חזקים וגדולים. לעומת זאת, אצל המינים אשר אינם נוהגים לדרוס טרף חי (בעיקר אוכלי נבלות) הטפרים חלשים יותר, שטוחים יותר ולעיתים אף קצרים יותר וחדים פחות. בולטים במיוחד הם העיטים הגדולים (כמו ההרפיה ועיט קופים פיליפיני), הנצים ושאר הדורסים הצדים טרף גדול מהם. אצלם הטפרים ארוכים וחדים במיוחד. בדרך כלל האצבע האחורית ואחת מהקדמיות הן המפותחות ביותר מכולן, והטופר האחורי הוא הארוך והחזק מכולם. הטרף מוחזק לרוב לרוחבו, בניצב לגוף הדורס.
יוצא דופן הוא השלך (ועוד כמה מינים בודדים), הניזון מדגים (לעיתים אף גדולים ממנו) ועל כן פיתח טפרים מיוחדים: שני טפרים מצויים מאחור ושניים מקדימה, כדי שהדג החלקלק לא יחליק. הוא גם מחזיק את הטרף לאורכו, במקביל לגופו.
חושים.
ראייה: כמעט לכל העופות ישנה ראייה טובה. ואולם, בני הסדרה הזאת מגיעים לשיאים בתחום זה. יש להם עיניים גדולות יחסית (אם כי עדיין קטנות משל דורסי הלילה), והעדשה שטוחה ומרוחקת יחסית מהרשתית. כך מתקבלת תמונה גדולה על הרשתית. הקרנית גם עקמומית וכך חודר אור רב לעין ונופל על מדוכים רבים. כך ניחנים בני הסדרה בכושר הפרדה מצוין. משמעות הדבר היא שהם יכולים לראות קווי הפרדה בין עצם לעצם ממרחק גדול מאוד. הם בעיקר מתבייתים על תנועה. לפיכך יש לדעת: דורסי היום אינם רואים את העצם בקירוב רב, אלא פשוט מבחינים בו ממרחק גדול. חלקם מבחינים בתנועה ממרחק גדול פי 8 ויותר. זוהי אחת הסיבות שהאדם צד אותם לשם הבזיירות. גם לאוכלי הפגרים ישנה ראייה מצוינת למרחקים גדולים מאוד. לאוכלי הדגים, כגון העיטם והשלך, ישנן עיניים המותאמות לראייה דרך מים גם ממרחקים גדולים.
העיניים נמצאות בצדי הראש, אך ישנו אזור חפיפה מסוים ביניהן, ובו "זוכים" בני הסדרה לראייה תלת ממדית שבעזרתה הם יכולים לחשב מרחקים בצורה טובה למדי.
שמיעה: דורסי היום נחשבים לבעלי שמיעה מפותחת. הם יכולים לשמוע ממרחקים גדולים יחסית, אך לא כמו דורסי הלילה.
ריח: לרוב העופות אין חוש ריח מפותח. כך גם לבני הסדרה הזאת. נמצא שנשרים אינם מוצאים במקרים רבים פגר החבוי מתחת לעשב או שיחים.
הרגלים וקשרים עם האדם.
רוב המינים ניזונים מהחי שהם צדים, או מאכילת פגרי בעלי חיים. טרפם מורכב ממגוון של בעלי חיים המצויים בסביבתם, כגון: יונקים קטנים, זוחלים, דו-חיים, עופות ודגים. חלקם, כמו עיטים מסוימים, נצים, והשלך, מסוגלים אף לסחוב טרף כבד מהם. תרומתם רבה ביותר למאזן האקולוגי, בטרפם חיות חולות וזקנות ובאוכלם נבלות. הם מסייעים לחקלאות בצודם נברנים ומזיקים אחרים. למרות עזרתם הרבה, סובלים דורסי היום מפעולותיו של האדם, ואוכלוסיות מינים רבות נפגעות בצורה קשה ביותר. רובם מורעלים בהרעלה משנית לאחר שאכלו פגרים מורעלים.
חלק מהדורסים ניצודים על ידי האדם לספורט הבזיירות (דבר שמכונה על שם שהמינים העיקריים בו הם בזים שעברו לסדרה אחרת). ספורט זה היה נפוץ בימי הביניים ואומץ על ידי אצילים, וכיום נהוג פחות.
זהו ספורט בו לוכדים דורס מסוים מגיל צעיר מאוד ומאלפים אותו לצוד בשביל בעליו. בדרך כלל נבחרים דורסים חזקים כגון נצים גדולים ועיטים. שלב האילוף קשה ביותר ולעיתים גם אכזרי. יש להסתיר את עיני הדורס במשך רוב הזמן על מנת שיהיה רגוע, מלבד בעת הציד עצמו. בתור כיסוי עיניים נהוג להשתמש בכובע מיוחד. מכל טרף שהדורס צד נוהגים לתת לו מעט מאוד על מנת שירצה לצוד שוב ובכך הוא מאולף. בעזרת הדורסים נוהגים לצוד תרנגולאים שונים, ארנבות, שפנים ואף צבאים. בעת ציד הצבאים אחראי הדורס לעיוורו של הקורבן. דורסים רבים מתים במהלך האילוף, וחלקם בורחים. ספורט זה פוגע קשות הן באוכלוסיית הדורסים והן באוכלוסיית העופות הניצודים.
מיון.
בני הסדרה שייכים לקבוצת העופות הדורסים בהם יש כמה סדרות.
רבים סבורים שדורסי יום ודורסי לילה קרובים אלה לאלה מבחינה סיסטמטית, אך לאמיתו של דבר אין קשר ביניהם וכל קבוצה משתייכת לסדרה שונה במיון עולם הטבע. הקונדוריים עברו לסדרת הקונדוראים לאחר שנכללו בסדרה. השלכים נחשבו בעבר למשפחה בפני עצמה בסדרת דורסי יום, אך עתה הם נחשבים לתת משפחה של הנציים. לעומת זאת, הלבלריים שהיו תת-משפחה של הנציים, נחשבים עתה למשפחה בפני עצמה בסדרת דורסי יום.
מיני הבזיים, שדומים מאוד לדורסי היום, ממויינים כעת כסדרה עצמאית: בזאים - (Falconiformes).
המיון העדכני של דורסי יום:
דורסי לילה
דורסי לילה (שם מדעי: Strigiformes) היא סדרת עופות, הנכללת עם דורסי היום בקבוצת העופות הדורסים. כקבוצה, דורסי הלילה נפוצים בכל העולם ובבתי הגידול השונים שבו. המינים מופיעים במגוון גדלים, בהם ינשופים ננסיים קטני גודל ומיני אוח ענקיים. עופות אלו מאופיינים בראש גדול וניכרים בפרצוף שמע רחב, בעיניים גדולות, בראייה ובשמיעה מחודדים ביותר ובתעופה חרישית.
רוב המינים פעילים בעיקר בשעות הלילה והדמדומים, בשונה מדורסי היום. הם מעבירים את יומם במנוחה כשהם מוסתרים מהסובב אותם בעזרת צבעי ההסוואה שלהם. לדורסי הלילה תכונות המתאימות אותם לציד בשעות הלילה: חושי ראייה ושמיעה חדים ומשוכללים ביותר, שמאפשרים לרובם לצוד גם בתנאי תאורה לקויים או כאשר הטרף סמוי מן העין. הגדולים שבדורסי הלילה הם טורפי על – בעלי החיים הנמצאים בראש מארג המזון. הם בעלי חיים סתגלניים, המסוגלים לנצל מקורות מזון שונים כדי לשרוד.
על פי תיעוד של מאובנים, הופיעו דורסי הלילה בצורתם המוקדמת בסוף תקופת הפלאוקן, והפכו לנפוצים בחצי הכדור הצפוני במהלך תקופות האאוקן והאוליגוקן. רוב המאובנים נמצאו בחלק זה של העולם. משפחת התנשמתיים ועמן ארבע משפחות נכחדות נוספות, הופיעו לפני הינשופיים והגיעו למספר מינים רב בין תקופת האוליגוקן לתחילת תקופת המיוקן.
תפוצה ובתי גידול.
דורסי הלילה נפוצים כקבוצה בכל רחבי העולם חוץ מאשר ביבשת אנטארקטיקה. היינשופיים התיישבו באזורים רבים יותר מאשר התנשמתיים, אף על פי שדורס הלילה בעל התפוצה הרחבה ביותר והנפוץ ביותר הוא המין תנשמת לבנה שנעדר מהחלקים הצפוניים של אסיה וצפון אמריקה. מינים רבים מעדיפים לשכון באזור הטרופי: 17 אחוזים מהמינים חיים באזור האפרוטרופי, 25 אחוזים באזור הנאוטרופי, 18 אחוזים באוסטרלאסיה, 23 אחוזים באזור ההינדומלאי (Indomalaya) ורק 17 אחוזים בצפון אמריקה ובאזור הפלארקטי יחדיו.
בדרך כלל דורסי הלילה אינם נודדים. נדידות סדירות או ארוכות טווח תועדו רק אצל מספר קטן של מינים. כשהמין נוטה לנדוד, הוא מפגין טריטוריאליות במיוחד בתקופת הרבייה שבה הוא מגן בנחישות על קנו, על השטח המקיף אותו ועל משאבי המזון מפני דורסי לילה ובעלי חיים אחרים המהווים עליהם איום, אך כשהוא יושב קבע, כמו הלילית המצויה ומיני אוח, הטריטוריאליות נמשכת במהלך כל השנה.
דורסי הלילה נפוצים כמעט בכל בית גידול, באזורים בעלי אקלים נוח שבהן ישנן אדמות עשב, ביערות, בביצות עשב ובביצות מיוערות (Swamp), וכן באזורים בעלי תנאי מזג אוויר קיצוניים יותר כגון הטונדרה של האזור הארקטי, המדבריות של מקסיקו וקליפורניה ויערות הגשם של אפריקה הטרופית. בדומה לכך, הם שוכנים בעמקים, במישורים ובקניונים, וכן בהרים, ברמות ובאיים. עם זאת, רוב המינים חיים ביערות ובחורשים, או על גבולותיהם, ורק כחמישית מהמינים חיים באזורים חצי פתוחים או במרחבים שבהם העצים מעטים ומבוזרים. בניגוד לכך, מינים אחדים, בהם אוח השלג שוכן הטונדרה והינשוף השדוני שוכן המדבר, מעדיפים להתגורר בבתי גידול שבהם העצים אינם גדלים כלל. בנוסף, מינים אחרים התאימו עצמם לחיים על גבי הקרקע, וחלקם ניכרים באורך רגליהם, בהם מיני התנשמות "Tyto capensis", "Tyto longimembris", וכוס המחילות. מיני אוח אחדים – אלו הניזונים מבעלי חיים מימיים – מתגוררים בסמוך למקורות מים שונים, כגון נחלים וביצות מנגרובים. ככלל הם אינם שוכנים ברום גבוה מאוד ובמדבריות שבהם האקלים קיצוני.
דורסי הלילה הסתגלו גם לאזורים שאופיים השתנה על ידי האדם, כגון חוות, שדות, שטחי מרעה ומקבצי עצים הגדלים בפרוורי הערים. יותר מכך, מינים אחדים של הסוגים אוח, ינשוף נצי, שעיר וינשוף ננסי אף התאימו את עצמם לחיים לצד בני האדם בשכונות שבהן ישנם עצים רבים.
דורסי לילה בישראל.
בישראל שוכנים 10 מיני דורסי לילה, בין אם כיושבי קבע ובין אם כמינים נודדים: האוח המצוי, האוח המדברי, ינשוף העצים, ינשוף השדות, כוס החורבות, לילית המדבר, הלילית המצויה, השעיר המצוי, שעיר משורטט, והתנשמת הלבנה. קטופה מצויה התגוררה בישראל בקבוצות קטנות, אך ככל הנראה נכחדה עד שנות השבעים.