לורד שמברלין (השר מטעם המלך, שהיה אחראי בין השאר על הצנזורה) סירב לאשר את הצגת המחזה בלי שיקוצצו ממנו חלקים נרחבים. כשהוא הוצג בפני קהלים פרטיים החליט לורד שמברלין להעמיד לדין את האנשים שהיו מעורבים בהפקת המחזה, הם הודו באשמתם ונקנסו. המחלוקת סביב הצגת המחזה הייתה גורם מכריע בביטול הצנזורה על התיאטרון מספר שנים מאוחר יותר, ב-1968.
צוות השחקנים המקורי כלל את ג'ון קאסל, טוני שלבי, ריצ'רד בטלר, רונלד פיקאפ, דניס ווטרמן, ג'ון בול, ויליאם סטיוארט, ברברה פריס, לוסי פלמינג, גוון נלסון ואליסון פרייזר. צוות היוצרים כלל את הבמאי ויליאם גסקיל, מעצב התפאורה היה ג'ון גונטר ומעצב התפאורה אריק בייקר.
בפברואר 1969, אחרי ביטול הצנזורה בצו התיאטרון 1968, "הצילו" הוצג לראשונה בפני הקהל הרחב בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. גם הפעם הבמאי היה ויליאם גסקיל. צוות השחקנים כלל את: מלקולם טירניי (לן), קנת קרנהאם (פרד), פטרישיה פרנקלין (פם), קוויני ווטס (מרי), טום צ'דבון, פיטר בליית'.
המחזה מוצג הרבה ברחבי העולם וממעטים להציגו בבריטניה, בין השאר משום שאדוארד בונד המחזאי מתנה את הצגתו בהצגת מחזות אחרים שלו. באוקטובר 2011 הועלה המחזה לראשונה בלונדון כעבור 21 שנים, בתיאטרון ליריק האמרסמית (Lyric Hammersmith), בבימויו של שון הולמס.
תקציר העלילה.
עלילת המחזה נפרשת על פני מספר חודשים או סביר יותר להניח - מספר שנים.
ללן, בחור לונדוני צעיר, יש בת זוג חדשה, פם. המחזה מתחיל כשפם מביאה את לן לביתה. השניים אוכלים ממתקים. כשהרי, אביה של פם חולף, לן מעודד את פאם להעמיד פנים שהם מקיימים יחסי מין בפראות, כדי שהוא ישמע אותם.
לן ופם שטים בסירה בפארק מקומי. פם מתחילה להשתעמם בחברתו של לן. את הספינה משיט פרד, חברו של לן, שמגלה בפם עניין.
לן שוכר חדר בבית הוריה של פם, למרות שפם עזבה אותו עבור פרד. פרד אינו מתנהג אליה יפה, ולן סימפתי כלפיה. פם אסירת תודה על הסימפתיות הזו, למרות שלן מעצבן אותה. פם נכנסת להיריון ונולד לה תינוק. מרי, אמה של פם, מחבבת את לן, אבל פם מתרגזת יותר ויותר מנוכחותו בבית. פם מזניחה את התינוק, לן מטפל בו והם רבים על כך.
פרד הולך לדוג ולן מתלווה אליו. פרד מספר ללן שפם נמאסה עליו. כעבור זמן מצטרפים אליהם חבריהם פיט, קולין, מייק ובארי. פם מופיעה כשהיא מסיעה את התינוק בעגלה. פם רוצה שפרד יעניק לה תשומת לב ומשהוא מסרב לעשות זאת היא כועסת עליו והם רבים. היא משאירה את התינוק מאחור ואומרת לפרד שהוא האבא שלו. לן הולך אחריה להרגיע אותה.
פיט, קולין, מייק ובארי מלגלגים על התינוק. בתחילה אינם פוגעים בו ולאט לאט נוקטים באלימות ופרד אומר להם שיפסיקו, אך אינו עושה מעבר לכך. בתחילה הם דוחפים את העגלה אחד לעבר השני בכוח, אחר-כך מושכים בשערותיו וצובטים אותו. בשלב הבא הם מורידים לו את המכנסיים ואת החיתול, התינוק מחרבן מפחד. אחר-כך הם יורקים עליו, נותנים לו אגרופים. אחר-כך הם מורחים את צואת הילד על פניו. ברי אומר: "בגיל הזה לא כואב להם" ומייק עונה לו: "בטח שלא. הם עוד לא מרגישים.." פיט מוסיף: "כמו חיות". (עמ' 66).
הם משחקים בול פגיעה ומיידים אבנים על העגלה, עד שהם הורגים את התינוק. חבורת הנערים מסתלקת מהמקום, רק פרד נשאר ופם חוזרת לתינוק. פם דוחפת את העגלה, אך אינה מסתכלת לתוכה ואומרת לתינוק: "תיכף נהיה בבית. יהיה לנו חם וטוב. אף אחד אחר לא רוצה אותך... תיכף נהיה בבית".
פרד נשלח לכלא על חלקו ברצח התינוק, אבל אינו חש חרטה או תחושת אחריות. לן מודה שהוא צפה במתרחש וראה אותם תוקפים את הילד, אבל לא התערב. פרד מסיים את הקשר עם פם.
לן עדיין שוכר חדר אצל הוריה של פם. פם מקווה שפרד ישוב אליה לאחר שחרורו מהכלא ומאיצה בלן לעזוב את הבית, אבל הוא מסרב לכך והם רבים. פם שולחת לפרד מכתבים בהיותו בכלא, אבל הוא אינו כותב לה חזרה. לן חש משיכה כלפי מארי, אמה של פם, היא מוחמאת, אך אינה מנצלת זאת.
פם ולן הולכים לבית קפה, בו פרד עומד לחגוג את שחרורו מהכלא. למקום מגיעים פרד, קולין, פיט, מייק, ברי וליז, חברתו החדשה של פרד. למרות שפרד שמח על שחרורו מהכלא, הוא עצבני ומתוח ומוטרד מכך שפם נוכחת במקום. פם מבקשת מפרד לשוב אליה ומנסה להסית אותו נגד לן, היא אומרת לו: "תרביץ לו, תרביץ לו". הוא עונה לה: "סתמי את הג'ורה" ו"סלקי את הידיים שלך ממני. שככה יהיה לי טוב, אני אכה אותך ככה שיושיבו אותי לתמיד."
החבורה עוזבת את המקום, פרט ללן ופם. לן מציע לפם ללוות אותה הבייתה.
הרי, בעלה של מרי שהיה לפלירטוט בין לן לאשתו מרי, רב עמה בשל כך. מרי זורקת את האוכל והשתייה שלו על הרצפה ואומרת שלא יגע בכלי האוכל שלה. לן נכנס וכמעט הולך מכות עם הארי. פם נכנסת, מאשימה את לן בצרותיה ולן מנסה להרגיע אותה. הרי נכנס לחדרו של לן ובפעם הראשונה בחייהם הם משוחחים זה עם זה באריכות בידידות.
הסצנה האחרונה במחזה נגמרת בשלווה ובשלום: פאם קוראת מגזין, מארי מורידה את הכלים מהשולחן. לן מתקן כיסא שבור והארי ממלא טופסי טוטו.
המחזה בתיאטרון הישראלי.
כל ההצגות הן על-פי תרגומה של רבקה משולח, ראו לעיל.
1. תיאטרון קליבן – אוקטובר 1968
ההצגה הוצגה שלוש פעמים ונאסרה על ידי הצנזורה.
2. תיאטרון חיפה – אפריל 1974
3. תיאטרון באר שבע – ינואר 1979
4. בית צבי, - נובמבר 1986/7
המחזה הודפס לצורך תלמדי שנה ג' בבית צבי.
משפטי מיידנק
משפטי מיידנק היו סדרת משפטים רצופים אשר התרחשו בפולין ובגרמניה זמן קצר לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה ועסקו בפשעי מלחמה. משפטים אלו כוללים את המשפט הארוך ביותר שנערך לפושע נאצי, משפט שהשתרע על פני יותר מ-30 שנים. המשפט הראשון של פקידי המחנה מיידנק התרחש בין התאריכים 27 בנובמבר 1944 ועד 2 בדצמבר 1944, בלובלין שבפולין. המשפט האחרון, אשר נערך בדיסלדורף אשר בגרמניה, החל בתאריך 26 בנובמבר 1975 ונמשך עד ל-30 ביוני 1981. זה היה המשפט הארוך והיקר ביותר של גרמניה וכלל 474 דיונים.
לפני תחילת משפטי מיידנק, הועמדו לדין מספר אנשי אס אס בעלי דרגות גבוהות, פקידי המחנה ושומריו וכן אנשי סגל האס אס באשמת פשעים נגד האנושות שבוצעו במחנה מיידנק בתקופה שבין ה-1 באוקטובר 1941 ועד 22 ביולי 1944. מתוך 1037 חברי הסגל אשר שירתו במחנה ושמם היה ידוע, הועמדו לדין רק 170 נאצים. חצי מהנאשמים אשר נתבעו לדין על ידי גרמניה המערבית שוחררו לאחר שהתלוננו על כאבים ומחושים שונים במעצר וזוכו מאשמת הרג. לעומתם, אלו שנשפטו על ידי פולין לרוב נמצאו אשמים בדין. במשך 34 חודשים פעילות, יותר מ-79 אלף יהודים נרצחו רק בחלקו הראשי של המחנה (כאשר 59 אלף מתוכם היו יהודי פולין) ובין 95,000 ל-130,000 במחנה מיידנק כולו (כולל תתי-המחנות שהופעלו כחלק ממיידנק). כ-18,000 יהודים נרצחו במיידנק רק ביום ה-3 בנובמבר 1943, במהלך הטבח הגדול ביותר שחל בתקופת השואה ביום אחד, במחנה אחד, טבח אשר ידוע בשם "חג הקציר" (עם תוצאות של כ-43,000 הרוגים בשני תתי מחנות).
שניים ממפקדי המחנה הועמדו לדין על ידי ה-SS בעצמו במהלך פעולת המחנה, בחלקו בשל מה שהמחנה מיידנק היה בתחילה, לא יותר מאשר מקום אחסון פשוט לזהב, כסף ופרוות שנלקחו מקורבנות השואה במחנות ההשמדה בלזץ, סוביבור וטרבלינקה. שני מפקדי המחנה הואשמו בגנבה סיטונאית ממשטר הרייך השלישי על מנת להפוך לעשירים. קארל אוטו קוך, מפקד המחנה הראשון, הוצא להורג בידי כיתת יורים ב-5 באפריל 1945. מפקד המחנה הנוסף הוצא להורג על ידי האס אס ב-15 באפריל 1945.
משפט מיידנק הראשון.
בסוף מלחמת העולם השנייה, לגרמנים הנסוגים לא היה הזמן להרוס את מיידנק עד היסוד. המחנה נותר מחנה ההשמדה השמור ביותר מתקופת השואה וכולל קרמטוריום (משרפת גופות) ותאי גזים שלמים. קבוצה של שישה אנשי סגל מהמחנה, אשר לא הצליחו להימלט, הועמדו לדין בפני בית משפט פלילי מיוחד סובייטי-פולני, מיד לאחר שחרור המחנה ב-23 ביולי 1944. לאחר המשפט ודיונים מעמיקים שנמשכו בין ה-27 בנובמבר ל-2 בדצמבר 1944, כולם נמצאו אשמים בפשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות ורצח עם ונשפטו למוות בתלייה. הנאשמים היו:
משפט מיידנק השני (1946-1948).
סדרת המשפטים אשר נערכה בין 1946 ל-1948 בפולין וידועה גם כמשפט מיידנק השני כללה כמה סוגי פשעים. בערך 95 אנשי אס אס, רובם שומרי מחנות (כולל אלו שנתפסו בגרמניה לאחר המלחמה), הואשמו בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. הידועה שבהם הייתה אלזה אהריך, שומרת מחנה במחלק הנשים והילדים. היא הייתה אחראית לסלקציות לתאי הגזים, התעללה באסירים ולקחה חלק פעיל בהוצאות להורג. אהריך נמצאה אשמה בכל העבירות, ונתלתה ביולי 1948. רוב האסירים האחרים נשפטו לתקופת מאסר קצובה של בין 2 ל-12 שנים. חלק מהאסירים הבולטים הנוספים בתקופת משפטים זו כללה קבוצה של 60 מאן שוצה (הדרגה הראשונה בדרגות האס אס, של יורה) שומרי מחנות. התביעות במשפטים הוגשו בלובלין, ראדום, סווידניקה (1947), קרקוב, ודוביצה, טורון (1948) ווורשה (1948), שם נדון הערעור האחרון של ג'ייקוב גמל בנובמבר 1950.
משפט מיידנק השלישי.