הרמן דיילי (באנגלית: Herman Daly; נולד ב-1938) כלכלן אמריקאי ופרופסור בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק, מרילנד, ארצות הברית. דיילי הוא אחד מהאבות המייסדים של זרם הכלכלה האקולוגית ואחד האנשים הבולטים בתחום של כלכלה בת קיימא, דיילי הגה מושגים כמו חוקי דיילי לקיימות וכלכלת מצב יציב. דיילי עבד בבנק העולמי במחלקת איכות הסביבה.
השכלה.
דיילי היה תלמידו של הכלכלן הנאו קלאסי ניקולס ג'ורג'סקיו רוגן. בהמשך דרכו "מרד" רוגן בממסד האקדמי הכלכלי, וניסה להכניס לעולם המושגים הכלכלי את מונח האנטרופיה, בעיקר בהקשר של תלות העולם הכלכלי במשאבי טבע. דיילי המשיך ופיתח ביקורת זו בספריו.
דיילי קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1967 מאוניברסיטת ואנדרבילט, בשנת 1968 נהיה לפרופסור חבר באוניברסיטת לואיזיאנה, וב-1973 כבר הפך לפרופסור מן המניין. הוא היה אחד המייסדים של הירחון "כלכלה אקולוגית" ("") והוא עורך-עמית של ירחון זה.
עבודה בבנק העולמי.
דיילי עבד ככלכלן בכיר במחלקה הסביבתית של הבנק העולמי, שם הוא עזר לפתח קווי מדיניות הקשורים בפיתוח מקיים. בעודו שם, הוא עסק במבצעים סביבתיים באמריקה הלטינית.
עבודתו.
תחומי העניין של דיילי הם פיתוח כלכלי, אוכלוסין, משאבי טבע, כלכלה אקולוגית וסביבה. הוא פרסם מאות מאמרים וכמה ספרים שנחשבו לפורצי דרך בתחום של כלכלה וסביבה.
דיילי ניסח את "חוקי דיילי לקיימות" או "גבולות מקיימים לתפוקת חומר ואנרגיה" - תנאים פיזיים שהם תנאי הכרחי אך לא מספיק לקיימות.
פרסים ואותות הוקרה.
במהלך חייו ולאורך שנות פעילותו, זכה הרמן דיילי במספר פרסים והוקרות על פועלו:
בשנת 1996 זכה דיילי בפרס הפרנסה הנאותה על "קריאת התגר העמוקה שלו כלפי הכלכלה הקונבצינלית מנקודת מבט אקולוגית ואתית".
בשנת 1996 קיבל דיילי שני פרסים: פרס היינקן למדעי הסביבה, הפרס מוענק מטעם האקדמיה המלכותית ההולנדית למדעים ולאומנות ופרס הקיום הנכון.
בשנת 1999 קיבל את "Norwegian Sophie Prize".
בשנת 2001 הוא קיבל את פרס לאונטיאף (Leontief) לקידום הגבולות של מחשבה כלכלית, ובשנת 2002 את מדליית הנשיאות של איטליה. בשנת 2010, הוא זכה בפרס על מפעל חיים מהמועצה הלאומית למדעים ואיכות הסביבה.
ספרים.
דיילי פרסם מספר ספרים שהשפיעו על כלכלנים רבים ופתחו את הדרך לזרם הכלכלה האקולוגית. בכללם "כלכלת מצב יציב", "חישוב ערכו של כדור הארץ", "|מעבר לצמיחה", "כלכלה אקולוגית והאקולוגיה של הכלכלה" יחד עם התאולוג ג'ון ב. קוב הוא כתב את "לטובת הכלל" שזכה בפרס גרוומייר (Grawemeyer Award) על רעיונות לשיפור מצב העולם.
בשנת 2003 פרסם דיילי וג'ושוע פריילי את ספר הלימוד הראשון בנושא כלכלה אקולוגית - "כלכלה אקולוגית: עקרונות ויישומים".
יכלה
פיגם מצוי
פֵּיגָם מָצוּי (שם מדעי: "Ruta chalepensis") הוא בן-שיח ממשפחת הפיגמיים. צבעו ירוק כהה בעל גוון כחלחל. הצמח נושא ענפים רכים, ועלים קטנים לרוב. גדל בחלק ממדינות הים התיכון.
תיאור.
הצמח מפריש חומרים קוטלי חרקים מבלוטות שמן אתרי. ריחם החריף מרחיק מהצמח גם חתולי בית. יוצא מן הכלל הוא פרפר זנב הסנונית, המטיל את ביציו על הצמח, כמו גם על ההדרים בני משפחה זו. לפריחת הפיגם צבע צהוב, והיא מתאפיינת בשפע פרחים קטנים, שצורתם מסמר או ציפורן. הצמח מתרבה בטבע ברבייה מינית, אך ניתן להרבותו גם באמצעות ייחורים.
בתרבות.
לפיגם מיוחסות אמונות הקשורות לשדים ולגירושם, כפי שהסיקו חוקרים ובלשנים משמותיו בשפות שונות: בערבית, שם הצמח הוא פיג'ן (فيجن), משמע "שד"; יהודי תימן קוראים לו שד'אב, משמע "שד בו"; ובמרוקו קוראים לו רוטה (או רודא), על שמו המדעי, Ruta. לעיתים מוזכר הפיגם כבעל סגולות להרחקת עין הרע ושלל מחלות.
שימושים.
הצמח משמש במספר תרופות עממיות. במדינות ערב נהוג לטפל בכאבי אוזניים באמצעות חימום שמן זית עם ענפי הצמח, וטפטופו לתוך האוזן הכואבת.
תגובה אלרגית.
חשיפת העור למוהל הצמח בשילוב קרינת השמש עלולה לגרום לגירוי קשה ולהופעת שלפוחיות, תופעה המכונה פיטו-פוטו-דרמטיטיס. הגורמים לכך הם חומרים מקבוצת הפסוראלנים, המצויים במוהל הצמח, אשר מגבירים את רגישות העור לקרינה על-סגולה. תופעה זו שכיחה יותר אצל אנשים שעורם בהיר.
מינים קרובים.
המין פיגם ריחני ("Ruta graveolens") גדל בר באירופה, ונפוץ כצמח גינון בכל העולם. הוא דומה בתכונותיו לפיגם המצוי.
איגוד העובדים הסוציאליים
איגוד העובדים הסוציאליים הוא ארגון עובדים ישראלי, המאגד על בסיס מקצוע כ-12,000 עובדים סוציאליים ברחבי ישראל מתוך סך של 21,000 עובדים סוציאליים נכון ל-2018. הוא הוקם בשנת 1937 ומסונף להסתדרות העובדים.
מרבית העובדים הסוציאליים חברי האיגוד עובדים ברשויות המקומיות, במשרדי ממשלה שונים (בעיקר רווחה ובריאות) ובעמותות. במסגרת האיגוד פועלת "האגודה לקידום העבודה הסוציאלית בישראל" שהיא עמותה לקידום מקצוע (פרופסיה) העובדים הסוציאליים. תפקיד נוסף זה מעוגן בחוק העובדים הסוציאליים, והאיגוד מקיים ועדות אתיקה ומדיניות חברתית. ב-2018 נבחרה לראשות האיגוד ענבל חרמוני מתנועת עתידנו.
היסטוריה.
בשנת 1931 הוקם השירות לעבודה סוציאלית על ידי הוועד הלאומי. נבחרה לעמוד בראשו הנרייטה סאלד, שלמדה את מקצוע העבודה הסוציאלית בארצות הברית. בשנת 1934 נפתח הקורס הראשון להכשרת עובדים סוציאליים בירושלים, ובשנת 1940 נוסף אליו בית הספר לעבודה סוציאלית בתל אביב. בשנת 1937 נוסד איגוד מקצועי לעובדים הסוציאליים, שמטרתו לפתח שירותי רווחה ולהעלות את מעמד העובד הסוציאלי.
בשנת 1974 נפרד איגוד העובדים הסוציאליים מהסתדרות מדעי החברה והרוח ונהפך לאיגוד מקצועי עצמאי, שהחברים והחברות בו בוחרים את הנהגתו.
בשנת 1996 נחקק בארץ חוק העובדים הסוציאליים, המגדיר את טווח פעילות המקצוע, מסמיך את שר העבודה והרווחה לקבוע אילו מישרות שייכות לעבודה סוציאלית, ומחייב את העובד הסוציאלי למקצועיות ולסודיות מקצועית. במדינת ישראל כיום קיימת בכל רשות מקומית "מחלקה לשירותים חברתיים" המספקת שירותי רווחה וסעד לאוכלוסיית היישוב. בנוסף ניתן למצוא את מקצוע העבודה הסוציאלית בארגונים, במוסדות, במפעלים ובקהילות.
יושבת ראש הארגון משנת 2000 עד 2005 הייתה אתי פרץ, שקידמה מאוד את מעמדו ותפקידו של העובד הסוציאלי. עם פרישתה אמר עליה עמיר פרץ: "לאתי פרץ יש פרק חשוב בחיזוק כוחם של העובדים בישראל ובתרומה לגיבוש איגוד העובדים הסוציאליים. אתי יצרה ארגון מפואר המנהל מאבק חברתי צודק ומשפיע, והפכה את העובדים הסוציאליים למודל למאבק חברתי - הן למען מעמדם כעובדים והן למען הצלחתם בשליחותם המקצועית ובגאוות היחידה שלהם".
בשנים האחרונות, בשל תהליך ההפרטה, הקיצוצים בתקציבי הרווחה, והפחתת חלקה של המדינה בשירותי הרווחה הניתנים לאוכלוסיות חלשות, עולה חלקו של מקצוע העבודה הסוציאלית במגזר השלישי. על הרקע הזה יצא איגוד העובדים הסוציאליים למספר מאבקים משמעותיים לשיפור תנאי העבודה והשכר בשנים האחרונות.
מאבק 1994.
ב-1994 נפתחו הסכמי השכר הקיבוציים של העובדים הסוציאליים. ב-21 באפריל 1994 פתח האיגוד בשביתה שנמשכה 45 ימים וכללה הפגנות ומשא ומתן מתמשך עם האוצר. השביתה זכתה לתמיכה ציבורית, בין השאר של ראש עריית ת"א, ב"ש ושל ארגונים שונים כמו נעמת. נעמת דרשו מראש ההסתדרות להשבית מגזרים נוספים במשק כאות הזדהות עם העובדים הסוציאליים. הוקם אוהל מחאה בת"א. תוצאות: תוספת שכר של 1,690 שקל, שינוי מבנה הקידום, כל העו"ס קודמו אוטומטית בדרגת שכר אחת, הישגי השביתה הוחלו רטרואקטיבית החל מחודשיים לפני השביתה.
מאבק 2011.
לאחר שמאבק מרוסן הביא להישגים מזעריים בהסכם הקיבוצי שנחתם בשנת 2008, יצא האיגוד לשביתה סוערת במיוחד בשנת 2011, שהחלה ב-6 במרץ והסתיימה ב-28 במרץ באותה שנה. ההסכם שהושג נתפס על ידי עובדות ועובדים רבים כ"הסכם מכירה" והתעוררה מחאה חריפה נגד יו”ר איגוד העובדים הסוציאליים, יצחק (איציק) פרי (אביה של מיה פרי-אלתרמן, מי שכיהנה באותה התקופה כיועצת המשפטית של האיגוד המקצועי בהסתדרות) ויו"ר ההסתדרות, עופר עיני. מרכז האיגוד הצביע נגד ההסכם תחילה, אך אישר אותו בהמשך בשינויים קלים.
בעקבות האירועים הוקדמו בין השאר הבחירות ליו”ר האיגוד בכשנה וחצי, ויצחק פרי סיים את תפקידו. בבחירות שהתקיימו נבחרה צפרא דווייק, והיא כיהנה כיו”ר האיגוד עד ינואר 2018.
התארגנויות במסגרת האיגוד.
"עמותא".
40% מהעובדים הסוציאליים מועסקים במגזר הפרטי ובמגזר השלישי וכ-80% מתקציב המדינה לרווחה מגיע לעמותות הפרטיות. תא "עמותא" נועד לייצג את העובדים בעמותות הפרטיות ופועל ל:
גרגוריוס השנים עשר
האפיפיור גרגוריוס השנים עשר (בלטינית: Gregorius XII 1326 לערך – 18 באוקטובר 1417), נולד בשם אנג'לו קורר או לפעמים קוראריו (Angelo Correr או Corrario). אפיפיור בין ה-30 בנובמבר 1406 ועד להתפטרותו ב-4 ביולי 1415, התפטרות שהביאה לסיום הקרע המערבי.
חייו.
קורר נולד למשפחת אצולה מוונציה. ב-1380 מונה לבישוף קסטלו וב-1390 מונה לפטריארך טיטולרי של קונסטנטינופול. ב-1405 מונה לקרדינל.
הקרדינל קורר נבחר שנה לאחר מכן ברומא על ידי קונקלווה בת 15 קרדינלים בלבד, על מנת לחסום את דרכו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר לכס. קורר נתמך על ידי קרוביו מוונציה ועל ידי מלך נאפולי לדיסלאוס.