המבנה הוא חד קומתי עם גג רעפים אשר חלקו הראשון הוקם בשנת תרמ"ד, 1883 מכספי הברון רוטשילד. הבית שימש תחילה כבית מרקחת, בית הרוקח והמרפאה הראשונה. בראשית המאה ה-20, את מקומה של המרפאה תפס סניף הדואר של המושבה. בחלקו הימני של המבנה היה בית הרפואות בו טופלו אנשי המושבה החולים, על ידי הרוקח הראשון, צבי פוסיצ'לסקי, איכר, חובש ורופא, אחד ממיסדי המושבה שעלה לארץ בשנת 1882 והתגורר שם עד שהתפטר מתפקידו בשנת 1889. בקומת המרתף אוכסנו התרופות, שהגיעו בעיקר מפאריס. בצד המזרחי של הבניין היה סניף הדואר של המושבה – הפוסטה, החל מסוף שנות השמונים של המאה ה-19. בקיר החיצוני, הצפוני, של המבנה נמצאת תיבת מכתבים ישנה, אדומה, מתקופת המנדט הבריטי. בתקופה מאוחרת יותר היו במקום שירותים ציבוריים שונים.
הפוסטה היה צריף מרובע ששטחו קטן ושימש מרכז ציבורי לחלוקת מכתבים. בצריף הפוסטה ישב שמואל סגל שקיבל את המינוי הבלעדי מועד המושבה. הוא חילק מכתבים לבאים לבקשם.
כיום בבית הרפואות מוצגת תערוכת “בעבודה ובמלאכה” כחלק ממוזיאון ראשון-לציון שבה מוצג רחוב בעלי מלאכה ובו סדנאותיהם, כלי עבודתם ודמויות מהווי המושבה.
משה גבין
משה גבין (1906 – 22 בספטמבר 2005) היה ראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1952–1955, ומנהל בית הפועל החקלאי במכון הוולקני שבבית דגן.
ביוגרפיה.
גבין נולד באוקראינה בכפר פיטצ'נקה שליד אודסה, בבית דתי ציוני, ללובר ואטיה גבין. בצעירותו היה פעיל ב-"החלוץ" לאחר מכן, נשלח מטעם התנועה לקבוצת ההכשרה "על המשמר", ומאוחר יותר לקבוצת ההכשרה "תל - חי". בשנת 1926 נאסר גבין עם עוד שלושה חברים עקב פעילותו הציונית והוגלה לסיביר לתקופה של 5 שנים.
בשנת 1929 החליטו להחליף את השהות בסיביר בגירוש לארץ ישראל. גבין עלה לארץ ישראל ב-1929, והצטרף לקבוצת "משמרות" שליד פרדס חנה, יחד עם מגורשים נוספים מרוסיה. בשנת 1931, עזב את הקבוצה ועבר להתגורר בראשון לציון. במשך 3 שנים עבד גבין כפרדסן, לאחר מכן עבד כטייח בהתנדבות והיה חבר באגודת פועלי הבניין עד שנת 1936. גבין היה חבר ב-"ההגנה" ובוועדת הביטחון של המושבה. בתקופת מאורעות תרצ"ו, 1936, טיפל בהבאת 200 משפחות מפליטי יפו שהובאו אל חולות ראשון לציון שם התגוררו באוהלים ולאחר מכן הועברו לשכונת עזרה וביצרון (רמת אליהו).
בראשית שנות ה-1940 נבחר גבין לתפקיד מזכיר מועצת הפועלים בראשון לציון וכיהן בתפקידו זה כעשר שנים עד לבחירתו לראשות עיריית ראשון לציון. עלייתו לראשות העיר הייתה הפעם הראשונה מאז הקמתה של ראשון לציון בה הועבר השלטון המוניציפלי במושבה לידי מפלגת ציבור הפועלים ההסתדרותי. גבין כיהן כראש עיריית ראשון לציון בין השנים 1952–1955. בתקופה בה כיהן גדלה אוכלוסיית העיר פי שלושה, בעקבות גלי העלייה הגדולים. בהמשך, נתמנה למנהל בית הפועל החקלאי במכון הוולקני שבבית דגן. מאז הקמת עמותת ידידי המוזיאון העירוני, כיהן כחבר בהנהלת העמותה. בשנת 1998 זכה גבין בתואר "יקיר ההסתדרות ראשון לציון".
היה נשוי למרים גבין, ואב לשניים.
גבין נפטר ב-22 בספטמבר 2005 ונקבר בראשון לציון.
דוד סגל (ראשון לציון)
דוד סגל (1836 - 15 באוקטובר 1920) היה איש העלייה הראשונה, ממקימי ראשון לציון, כורם, חבר ועד המושבה ראשון לציון וראש וועד המושבה (1903). ראש הוועד וחבר בהנהגה של אגודת הכורמים.
ביוגרפיה.
דוד סגל נולד למשה ופייגה סגל ב-1836 בגליציה, גזימאלאף, שהייתה בזמנו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. סגל גדל והתחנך בחינוך דתי וכללי בעיירה הוסיאטין. סגל עסק במשא ומתן וחי מהכנסות מנדל"ן שהורישו לו. הוא התעניין בפעילות פוליטית ומונה על ידי הממשל לרשום לידות ופטירות ועריכת סטטיסטיקה. בשנת 1885 נפטרה אשתו מאטיל.
סגל החליט לעלות לארץ עם ילדיו בשנת 1885. הוא קנה 200 דונם לו ולאחיו זאב שעלה מאוחר יותר להתיישב במושבה ראשון לציון. בבעלותו היו כרמים, והוא עבד ככורם ופעיל ציבורי. כחלק מפעילותו הציבורית, היה חבר בוועד של המושבה. בשנת 1903 כיהן כראש הוועד, אך התפטר לאחר חצי שנה.
בשנת 1906 נבחר ביחד עם מנשה מאירוביץ', אריה ליב גיסין ודוד יודלוביץ כחבר למועצה הראשונה של אגודת הכורמים.
עשייה.
סגל מונה על ידי הממשל בגליציה, לרושם לידות ופטירות ועריכת סטטיסטיקה. לאחר עלייתו לארץ, עבד ככורם ואיכר והיה חבר בוועד המושבה. בנוסף כיהן כראש המושבה למשך חצי שנה בשנת 1903. בנוסף היה חבר בהנהגת אגודת הכורמים המאוגדים.
משפחתו.
סגל התחתן עם מאטיל לבית וגשל ונולדו להם ארבעה ילדים: עמנואל ישראל זליג ופייגה. מאטיל נפטרה ב-1885 בגליציה לפני העלייה ארצה. סגל נפטר ב-1920 ונקבר בבית עלמין גני אסתר שבראשון לציון.
גרשון מן
גרשון מן מינקוב (28 באפריל 1907 - 17 ביולי 1994) היה מנהל בנק הפועלים בראשון לציון, כיהן כראש עיריית ראשון לציון בשנים 1955–1956 והיה מנהל הארכיון ההיסטורי של ראשון לציון אשר היווה את הבסיס למוזיאון של העיר.
ביוגרפיה.
גרשון מן (גוטמן מינקוב) נולד ליעקב ורשה מינקוב במינסק, האימפריה הרוסית (כיום בלארוס). בשנת 1925, מינקוב עלה לארץ ישראל וגר בגדרה למשך שלוש שנים, שם עבד בחקלאות. לאחר מכן, עבר לאזור השרון, שם התמנה לאחד ממפקדי ההגנה. בעקבות מאורעות תרפ"ט, גרשון הגיע לראשון לציון, תחילה כפועל ובהמשך כמנהל.
הוא השתתף כנציג במספר וועדות של מפא"י וההסתדרות. מינקוב נמנה עם מייסדי ה-"פועל", כיהן כמזכיר מועצת הפועלים בראשון לציון, והיה מראשי המשלחת לאולימפיאדת הפועלים באנטוורפן בשנת 1937. כפעיל בארגון "ההגנה", נעצר על ידי הבריטים, נכלא בכלא יפו וגורש לקיבוץ דפנה. בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, התנדב מינקוב לחיל הרגלים של הצבא הבריטי. עם גמר המלחמה, שהה בשליחות הבריגדה היהודית במחנות, עם שארית הפליטה, באוסטריה ובגרמניה.
עם שובו לראשון לציון, ייסד את קואופרטיב "הכוח". בתקופת מלחמת השחרור גויס לסוכנות היהודית, למדור שארגן את השיירות לירושלים. לאחר המלחמה התמנה למנהל "קופת מלווה" שהפכה לבנק הפועלים וכיהן כמנהל הבנק במשך 23 שנים. בשנים 1955–1956, מינקוב כיהן כראש עיריית ראשון לציון. בתקופת כהונתו קרו הדברים הבאים:
עם פרישתו לגמלאות, ביולי 1972, נתמנה על ידי ראש עיריית ראשון לציון באותה תקופה, חנניה גיבשטיין, למנהל הארכיון ההיסטורי של ראשון לציון, ארכיון שהיווה את הבסיס למוזיאון ההיסטורי. כאות תודה הוסב שם הארכיון על שמו.
לגרשון מן ולאשתו לאה נולדו 2 בנות: תמר (מן) סוברן, פרופסורית לבלשנות, ונעמה מן (רוטמן).
מן נפטר ב־1994 בגיל 87 ונקבר בבית העלמין גני אסתר שבראשון לציון.
מיכאל לוין
מיכאל לוין (1894– 1965) היה ראש המועצה המקומית ראשון לציון בין השנים 1936–1938, חבר הנהלת התאחדות האיכרים, ממייסדי אוצר האיכרים וחבר ההנהלה, וממייסדי חברת האיכרים וחבר מועצתה.
ביוגרפיה.
מיכאל לוין נולד בשנת 1894 בראשון לציון. הוא למד בבית הספר חביב ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. לוין עסק בחקלאות כבר מנעוריו, ובין היתר בעיבוד והשקיה. עקב הצלחתו של לוין בשיקום של פרדס כושל, התמנה על ידי אגודת נטעים כנציג מטעמה שינהל את רכושם הרב בחדרה. בהמשך חזר לוין לראשון לציון אל המשק המשותף של אחיו: "הבנים לוין".
לוין היה מראשוני המתנדבים לגדוד העברי בשנת 1918. עם שחרורו, הוא נמנה עם ראשוני ארגון ההגנה. בשנים 1929–1939 עמד בראש ההגנה במושבה. בשנת 1924 נשא לאישה את חנה לוין, שנה לאחר שעלתה מרוסיה. החל משנת 1929 ובמשך שנים לסירוגין מיכאל לוין היה חבר בוועד החקלאי, ולתקופה של שנתיים הוא כיהן כראש המועצה החקלאית (1933–1935). בנוסף היה חבר הנהלת התאחדות האיכרים, ממייסדי אוצר האיכרים וחבר הנהלה, וממייסדי חברת האיכרים וחבר מועצתה.
החל מסוף שנות העשרים של המאה ה-20, ייצג יחד עם אביו, אשר לוין, את פרדסני המושבה באגודת "פרדס", שבה כיהן כחבר המועצה, חבר ויו"ר ועד הביקורת, חבר הוועד הפועל, יו"ר מועצת האגודה והוועד הפועל שלה. מספר פעמים נבחר לוין כחבר ועד המושבה והמועצה המקומית בראשון לציון ב-1936 היה לראש המועצה. מיכאל לוין כיהן כראש המועצה בשנים 1936–1939. כראש המועצה, עסק בין היתר בטיפול במשפטי החולות שהתנהלו בין הערבים לבין ממשלת המנדט, הרחבת נכסי המועצה ומוסדותיה, ריבוי בנטיעות של עצים ועוד. לוין נפטר בשנת 1965 ונקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון. רחוב בראשון לציון קרוי על שם אשתו ועל שמו.
משפחתו.
לוין היה בעלה של חנה לוין, אשר הייתה אף היא ראש עיריית ראשון לציון, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. הם היו חשוכי ילדים, ולאחר פטירתו של מיכאל קיימה חנה לוין עד שנותיה האחרונות מפגשי זיכרון.
בית זרובבל
בית זרובבל הידוע גם בתור המדרשה לחקר חיבת ציון הוא מבנה בראשון לציון אשר שימש את זרובבל חביב כביתו הפרטי. כיום משמש כאכסניה בה מועברות פעילויות חינוכיות בנושא ציונות וארץ ישראל.
היסטוריה ומבנה.
זרובבל חביב היה אחד מראשי המועצה המקומית בראשון לציון אשר כיהן בין השנים 1939-1946.
במשך חייו עסק בפעילות ציבורית והתמסר לחקר תולדות ראשון לציון. לפני מותו, חביב הקדיש את ביתו, אשר נבנה בשנת 1927, ובו הוא התגורר במקור יחד עם אשתו שלומית, להקמת המדרשה לחקר חיבת ציון. ביתו זה שימש, מיום הפיכתו לבית ציבורי, אכסניה לחוג התנ"ך, שאותו הקים חביב שנים רבות קודם לכן ואשר אותו טיפח ודאג לשמר עד יומו האחרון.
חביב סיפר בישיבת הוועד המנהל של הבית, שהתקיימה ב-8 באוקטובר 1986: