באליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.02 שניות, אחרי אלון מנדל (24.43 שניות) וגיא ברנע (25.01 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.57 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.41 שניות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד, בפברואר 2012 זכה זמיר במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בשיאי אישי חדש של 25.56 שניות. נוסף לכך, הוא סיים 3 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 54.77 שניות, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:00.68 דקות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש נוסף של 24.95 שניות.
מדליית כסף באליפות אירופה לנוער.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי אותה שנה זכה זמיר במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 25.76 שניות (הנוכחי, 2015). במשחה ל-100 מטר הוא סיים במקום שמיני בתוצאה של 56.84 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 56.31 שניות ועלה מהמקום החמישי. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד רונן פאור, תום קרמר ולירן קונובלוב בתוצאה של 3:45.22 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 56.67 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכה זמיר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.07 שניות, אחרי יעקב טומרקין (55.50 שניות) ודוד גמבורג (55.88 שניות) ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.00 שניות, אחרי אלון נמדל (24.15 שניות) וגיא ברנע (24.49 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.96 שניות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשארטר צרפת בנובמבר אותה שנה קבע זמיר 4 שיאים אישיים בכל ארבעת המשחים בהם השתתף. הוא סיים במקום 31 במשחה ל-50 מטר גב (25.25 שניות), במקום 35 במשחה ל-100 מטר גב (54.49 שניות), במקום 36 במשחה ל-50 מטר פרפר (24.54 שניות) ובמקום 34 במשחה ל-100 מטר פרפר (54.74 שניות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2012 זכה זמיר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.71 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.45 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.95 שניות. בימדל
באליפות הפנימייה שנערכה במכון וינגייט במאי אותה שנה זכה זמיר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 24.43 שניות, לפני גיא ברנע (24.58 שניות) ואלון מנדל (25.03 שניות) וקבע את הקריטריון לאליפות העולם.
אליפות עולם.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בסוף יולי אותה שנה הוא סיים במקום 46 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.06 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.81 שניות, אחרי גיא ברנע (24.34 שניות) ואלון מנדל (24.79 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.45 שניות במקום חמישי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.39 שניות,
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בדצמבר 2014, זכה זמיר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 24.03 שניות ביחד עם נמרוד חייט ואחרי גיא ברנע (23.49 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר גב בשיא אישי חדש של 24.90 שניות, אחרי גיא ברנע (23.86 שניות) ויונתן קופלב (24.22 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 53.92 שניות.
באליפות הפנימיה שנערכה במכון וינגייט במאי 2015 זכה זמיר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 23.95 שניות (קריטריון לאליפות העולם) ומדליית כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.94 שניות.
אליפות עולם.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט אותה שנה סיים זמיר במקום 37 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.49 שניות.
אלוף ושיאן ישראל.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 23.76 שניות, לפני מרקוס שלזינגר מהפועל דולפין נתניה (24.04 שניות) וחברו לקבוצה גיא ברנע (24.04 שניות). הוא שיפר את השיא בן ה-6 שנים של אלון מנדל (23.90 שניות).
עידו הרפר
עידו הרפר הוא סייף ישראלי המתחרה בסגנון הדקר. אלוף ישראל לשנים 2014–2016 ו-2018.
ביוגרפיה.
הרפר נולד ב-12 באוקטובר 1991 והוא מתאמן בסייף במסגרת מועדון הפועל כפר סבא החל משנת 2002. בשנת 2004 החל להתאמן עם המאמן אוהד בלוה.
בשנת 2009 השתתף באליפות אירופה לנוער שנערכה באודנסה שבדנמרק וזכה במדליית ארד בתחרות היחידים ובמדליית כסף בתחרות לקבוצות, כחלק מנבחרת ישראל. באליפות העולם לבוגרים שנערכה באותה שנה בטורקיה, העפיל הרפר בן ה 17 וחצי לחצי הגמר בקטגוריית הבוגרים והיה לישראלי הראשון שמגיע להישג זה כשבדרך מנצח שני אלופי עולם לעתיד לבוא.
בשנת 2010 השתתף באליפות אירופה לנוער שנערכה במוסקבה ונבחרת ישראל בהשתתפותו זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בתחרות לקבוצות וסיים את השנה כמדורג 3 בעולם לנוער.
בשנת 2011 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לנוער לאחר שהפסיד בקרב צמוד ליובל פרייליך.
בשנת 2013 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לאחר שהפסיד בגמר לגרגורי בסקין, ויחד עם הנבחרת השיג הישג שיא - גמר אליפות עולם קבוצתי.
בשנת 2014 הנבחרת בהשתתפות עידו זכתה במקום הרביעי בגביע עולם לקבוצות ועידו השתתף באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה והגיע למקום ה-19. באותה שנה השתתף הרפר גם בתחרות מסבב הגרנד פרי בקטר ובוונקובר והפסיד בקרב הכניסה לבית הגמר (מקומות 9-16). באליפות ישראל שנערכה באותה שנה זכה במדליית זהב.
באפריל 2015 זכה במדליית זהב באליפות ישראל לאחר שניצח את יונתן חייט. ביוני אותה שנה השתתף במשחקים האירופיים (2015) והודח בסיבוב השני. ביולי אותה שנה השתתף באליפות העולם בסייף שנערכה במוסקבה והודח בשלב חצי הגמר כשסיים במקום 12 כשהתחרה מול הצרפתי גותייה גורמייה, המדורג ראשון בעולם. תוצאה זו הספיקה להרפר כדי לקבוע את הקריטריון הישראלי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך הוא לא הצליח לקבוע את הקריטריון הבינלאומי ולא נכלל במשלחת הישראלית לאולימפיאדה זו.
במאי 2016 זכה במדליית זהב באליפות ישראל. במאי יום לאחר מכן זכה עם קבוצתו במקום ראשון באליפות ישראל לקבוצות.
באליפות אירופה שנערכה ביוני 2022 באנטליה סיים הרפר במקום 9 בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף יחד עם חבריו לנבחרת ישראל: יובל פרייליך, גרגורי בסקין ויונתן כהן.
געגועים
עיירתי בלז
עיירתי בֶּלז (במקור ביידיש: מיַין שטעטעלע בעלז; בתרגום הפולני: Miasteczko Bełz) הוא פזמון יידי מפורסם משנות ה-30 המבטא יחס נוסטלגי לחיים היהודיים בעיירה בלץ (באלטי) שבבסרביה (לעיתים קרובות מיוחס הפזמון בטעות לעיירה בלז שבאוקראינה) בצורת געגועים כלליים לבית הילדות ולתמימות הנעורים.
הוא נכתב על ידי יעקב ג'ייקובס והולחן על ידי אלכסנדר אוֹלשָנֶצקי עבור האופרטה "דאָס ליד פון דער געטאָ" ('שירו של הגטו'), שהוצגה ב-1932 בתיאטרון בשדרה השנייה במנהטן שבניו יורק. הוא חובר כמחווה לזמרת איזה קרמר, ילידת העיירה, שהייתה הראשונה שביצעה אותו. הפזמון היה להיט גדול בשעתו, במקור היידי וכן בתרגום לפולנית (1935). הוא נחשב ל"שיר עממי" יהודי, ולמילותיו כמה גרסאות. הפזמון היה לשיר עיירה קלאסי, המבטא את הגעגועים לא רק לבלץ אלא לַשטעטל (העיירה היהודית) ואף לחיים היהודיים במזרח אירופה באופן כללי.
תוכן.
הפזמון, שמילותיו פשוטות ולחנו סנטימנטלי, מציג את געגועיה של הדוברת, יהודייה ממזרח אירופה שהיגרה ממנה (כנראה לארצות הברית, כמו קהל היעד היהודי של המופע המקורי), לעיירת הולדתה, בֶּלץ (באלטי) שבבסרביה (העיר הייתה חלק מהאימפריה הרוסית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחומי רומניה; כיום במולדובה). השיר מתחיל בדו-שיח בין הדוברת מָריצָה (ששמה אינו מופיע בשיר) לבין אדם שהגיע מן העיירה. הנמען, אַלתֶר, הוא חבר נעוריה של הדוברת; השם 'אלתר' (אלטער) פירושו ביידיש איש זקן, ומכאן הדעה השגויה הרווחת שעל פיה השיר הוא דו-שיח בין סבא זקן לנכדו.
הדוברת שואלת בנימה מתרפקת (המבוטאת באמצעות השימוש בצורת ההקטנה "-לע") איך נראה הבית שאהבה והאם העץ שנטעה עודו מלבלב; אלתר משיב שהבית הזקין ומצבו בכי רע – הוא מכוסה אבק, הגג מט לנפול, החלונות ללא שמשות, הקירות התעקמו – וטוען ש"בכלל לא תכירי אותו עוד". אז עוברת הדוברת למונולוג שבו מובאים זיכרונותיה כילדה מהחיים בעיירה – "ביתי, שבו הוצאתי את שנות ילדותי", כמילות הפזמון החוזר – ילדות שבה נהגה להתרוצץ בשבת עם שאר הילדים ולשבת לקרוא מתחת לעץ ליד הנהר.
מבקר הספרות היידי נחמן מייזל עמד על כך ש"הפזמון עצמו אינו ממש רב-מעוף, [הוא] מתקתק, נאיבי, פרימיטיבי. אבל המוטיב? הוא נוגע בכל חלק בגוף"; ולדעתו המוטיב, ה"ניגון" של הפזמון, הוא שהביא לפופולריות הניכרת ולגלגולים הרבים שהפזמון זכה להם.
היסטוריה.