ב-14 בפברואר 2009 התפרץ הר הגעש בשעה 19:00 זמן מקומי. כ-8,000 תושבים פונו, ולא היו דיווחים על פגיעות בנפש או נזקים משמעותיים. כמו בהתפרצות של 2005 כוסתה העיר פסטו בשכבת אפר געשי. השלטונות המקומיים הורו לסגור זמנית שני מתקנים לטיהור מים בסמוך לגלראס. חודש אחרי כן, ב-13 במרץ התפרץ גלראס פעמיים סביב 15:55 ו-17:00. אפר נשר על פסטו ועיירות הסמוכות להר הגעש, שבהן ניתנה הוראת פינוי שהתושבים התעלמו ממנה. לא דווח על נזק או נפגעים בנפש.
הר הגעש התפרץ ב-3 בינואר 2010 ועקב כך פונו 8,000 תושבים מבתיהם. זו הייתה ההתפרצות העשירית תוך שנה. השלטונות הקולומביאנים הודיעו כי המצב יישאר בלתי יציב במשך השבועות הבאים.
גלראס התפרץ שוב ב-25 באוגוסט 2010, ועמוד אפר התרומם מההר. ההתפרצות, שלא לוותה בהתפוצצות, גרמה לשלטונות להעלות את רמת הכוננות בעיירות הסמוכות.
צמיגים ללא פנימית
מוזיאון האקרופוליס
מוזיאון האקרופוליס (ביוונית: Μουσείο Ακρόπολης) הוא מוזיאון ארכאולוגי מרכזי באתונה שביוון. המוזיאון מציג עתיקות רבות שנמצאו באקרופוליס באתונה.
מבנה המוזיאון.
התכנון והבנייה של המוזיאון עברו גלגולים רבים. בשנת 1976 נערכה התחרות הראשונה לתכנון המוזיאון. בשנת 1979 נערכה תחרות שנייה. שתי התחרויות לא הניבו תוצאות. בשנת 1989 זכו האדריכלים ניקולטי ופסרלי בתחרות תכנון שלישית. או אז התברר שכל האזור שבו נועד המבנה להבנות זרוע עתיקות שיש לחפור ולשמר. בעקבות כך ירדה גם תוכנית זו לטמיון. בשנת 1994 נערכה תחרות אדריכלים רביעית בה זכה האדריכל השווייצרי ברנרד טשומי, בסיועו של היווני מיכאל פוטיאדיס. תוכנית זו הוצאה לפועל. מוזיאון האקרופוליס נחנך ביוני 2009.
המוזיאון ממוקם סמוך מאוד לקצה הדרומי-מזרחי של האקרופוליס, ולמבנה המחזיק את המכון לחקר האקרופוליס, הידוע כבניין ויילר (שנבנה ב 1836 כבית חולים). מהמוזיאון ניתן לראות את חזיתו הדרומית של האקרופוליס ושל מקדש הפרתנון שבראשו.
בניין המוזיאון עושה שימוש בבטון חשוף, זכוכית, מתכת, וריצופי שיש כהה ובהיר. המוזיאון משתרע על שטח תצוגה של כ-14,000 מ"ר ועוד כ-9,000 מ"ר שטחי מסחר ומנהל.
התצוגה.
בקומת המרתף מוצגים שרידי רובע מגורים על מתקניו שנחפרו לפני בניית המוזיאון. ניתן להשקיף על השרידים מבעד לרצפת זכוכית, מרביתם שייכים לתקופה הביזנטית הקדומה.
בקומת הכניסה מוצגים השרידים שנחשפו בחפירות על המורדות המצוקיים של צוק האקרופוליס. רוב המוצגים הם כלי חרס, מאז התקופה הנאוליתית ועד לתקופה הרומאית. בקומה זו מוצגים גם ממצאים ממקדש הנימפות, מקדש קטן שנחשף מחוץ לאקרופוליס ליד תיאטרון הורדוס אטיקוס, ומן האסקלפיון שנחשף מדרום לאקרופוליס, ליד תיאטרון דיוניסוס.
בקומה השנייה מוצג האקרופוליס של התקופה הארכאית, זו של המאה ה-6 לפנה"ס. בקומה זו מצויים יצירות הפיסול של מקדש הפרתנון הקדום, שנהרס בידי הפרסים. הפסלים מאופיינים ב'חיוך הארכאי' הקפוא. חלק מהפסלים המוצגים היו קבועים בגמלוני המקדשים וניכרים עליהם סימני צביעה. בקומה זו מצוי גם אוסף גדול של פסלי שיש (בעיקר פסלי נערים-קורוס, ונערות-קורה) שהוקדשו למקדש הקדום.
הקומה העליונה, קומת הפרתנון, היא גולת הכותרת של המוזיאון. למרות העובדה שמרבית הפריטים החשובים המקוריים נמצאים במוזיאון הבריטי, התצוגה מראה את כל מה שידוע, בין באמצעות העתקים, בין בהצגת מה שבכל זאת נותר ביוון. המוזיאון מאפשר למתעניין להקיף את הקומה מבפנים ולראות, במקומם הנכון את המטופות המפוסלות וגם את האפריז הרצוף המפוסל שהקיף את הפרתנון, וגם מה ששרד מפסלי הגמלונים. היתרון כאן שהתבליטים ניתנים מעט מעל גובה העיניים, לעומת הגובה הרב שבו היו קבועים במבנה המקורי, שבוודאי מנע מהתבוננות פרטנית בתבליטים.
בקומה הזו ניתנים גם פרטי פיסול ממנה הפרופיליאה, מקדש הארכתאון ומקדש אתנה ניקה. ראויה לציון העובדה שחמש מששת פסלי הקריאטידות (השישית ניצבת במוזיאון הבריטי), שעיטרו את המרפסת הדרומית של הארכתאון הועברו לכאן (באתר מצויים העתקים). זו פעם ראשונה שהקהל יכול להתבונן בפסלי נשים אלה מכל הכיוונים, ומקרוב.
פתיחת המוזיאון נתנה משנה תוקף לתביעת ממשלת יוון והעם היווני להשיב למולדת (רה-פטריאציה) את כל תבליטי השיש הרבים שהוציא מן המקום הלורד אלגין הבריטי, ואשר מצויים מאז בתצוגה במוזיאון הבריטי.
אח&quot;י משגב (ק-30)
אח"י משגב הייתה אחת משלוש הפריגטות ששירתו בחיל הים הישראלי בין השנים 1950–1960, סימנה הצבאי היה ק-30.
בשירות הצי המלכותי הקנדי.
אח"י "משגב" הייתה אחת הפריגטות מסדרת ריוור (River), מסדרות הפריגטות הנפוצות ביותר במלחמת העולם השנייה. בסך הכל יוצרו 151 פריגטות מסדרה זו, ואלה שירתו בעיקר בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי. פריגטות נוספות מסדרה זו שירתו בצי המלכותי האוסטרלי, בצי צרפת החופשית, ובצי המלכותי ההולנדי.
עם השקתה נקראה הפריגטה סטרט'אדם (Strathadam), וזכתה לסימן הזיהוי K682. הפריגטה נקראה על שמו של היישוב סטרט'אדם, בניו ברנזוויק. הפריגטה עסקה בעיקר בליווי שיירות, כחלק מהמערכה באוקיינוס האטלנטי. ב-7 במרץ 1945 השתתפה הפריגטה, יחד עם עוד שתי אוניות של צי המלכותי הקנדי, בהטבעת הצוללת הגרמנית U-1302 צוללת מטיפוס VII. הקרב התחולל בתעלת סנט ג'ורג', בים שבין ויילס לאירלנד.
עם סיום המלחמה באירופה הוכנה האונייה להעברה לזירת המזרח הרחוק, אך המלחמה שם הסתיימה לפני שההתאמות הנדרשות הושלמו. ב-7 בנובמבר 1945 הוצאה האונייה משירות ועגנה בהליפקס. ב-1947 נמכרה האונייה לחברה מאורוגוואי, אך ב-1950 נרכשה על ידי ישראל.
בשירות חיל הים הישראלי.
לאחר רכישתה, עברה האונייה שיפוץ כללי, במהלכו הותקנו בה תותחים. לאחר מכן נכנסה לשירות חיל הים בשנת 1950.
הפלגה לארצות הברית.
ראש הממשלה ושר הביטחון הראשון דוד בן-גוריון הגדיר לחיל הים משימה לשאת את דגל ישראל בעולם.
בתחילת 1951 יצאה הפריגטה כאונית הדגל במשלחת לארצות הברית למסע עידוד לפתיחת מפעל איגרות חוב של הבונדס, היא עגנה בנמלי הים של ניו יורק, בוסטון, פילדלפיה, וושינגטון ובולטימור, הספינה התקבלה בהתלהבות רבה.
סיוע לנפגעי הרעש באיי יוון.
ב-12 אוגוסט 1953 בעת שהייתה באימון בים התיכון פקד רעש אדמה את האי קפלוניה ביוון, הספינה משגב חשה לעזרת האי יחד עם הספינות אח"י מבטח ואח"י מזנק במבצע שלאחר מכן התגאה בו דוד בן-גוריון במיוחד, ואף השווה אותו למבצעי החיל במלחמת העצמאות.
" מבצע משווה" - דרום אפריקה.
מ-15 בפברואר עד 2 ביוני 1955 השלימה הפריגטה את ההפלגה הארוכה ביותר של חיל הים עד אז, לדרום אפריקה. עם חציית קו המשווה ביצע הצוות טקס מסורתי של טבילה. מפקד הספינה הוכרז כ"אביר הים" והצטרף למסדרו של נפטון, אחרי 108 ימי מסע ו-18 אלף מיילים ימיים (למעלה מ-33,000 ק"מ), שבה הספינה לישראל והתקבלה בצפירות הערכה בהיכנסה לבסיס חיפה.
מבצע הרקולס 3 - דרום אפריקה וחזרה.
ב-26 בנובמבר 1956 יצאה הפריגטה בעקבות אחיותיה אח"י מזנק (ק-32) ואח"י מבטח (ק-28) בדרך לאילת סביב אפריקה. ב-18 בדצמבר 1956 בקרבת קייפטאון קיבלה הוראה לחזור לחיפה. משיקולים בעקבות החלטת מועצת הביטחון על נסיגת כוחות צה"ל מסיני בוטלה הצטרפות אח"י משגב לכח הימי בים האדום. הפריגטה הגיעה חזרה לנמל חיפה 26 ב-16 בינואר 1957.
סיום שירות -מטרה לטילים.
בגמר שירותה בסוף שנות ה-60 שימשה הספינה כמטרה לניסויי הטיל גבריאל. הניסוי היה מוצלח וגוף האניה שקע למצולות במרחק כ-30 מייל מול חופי ישראל.
כתב יחוס
כתב יחוס הוא רשימה שמית המועברת מאב לבנו כדי לזהות מאיזה עם או שבט הוא הגיע.
בעם היהודי היה נהוג להעביר כתב יחוס כדי לזהות באיזה שבט ומשפחה האדם נולד וגדל, כדי שתעבור הנחלה בארץ לפי שבטים. כתב היחוס נועד גם למנוע מצב בו כהן מתחתן עם פסולה לכהונה.
האחרונים שנשאו איתם כתב יחוס היו התימנים בתקופת הרמב"ם, אלא שהרמב"ם (שהתימנים נוהגים על פיו) הורה להם להשמיד את כתב היחוס שלהם כדי לא ליצור אפליה.
קופס
קואופיון פאלוסאורה (פינית: Kuopion Palloseura; או קופס) הוא מועדון כדורגל פיני, הממוקם בעיר השמינית בגודלה בפינלנד, קואופיו. קופס משחקת בליגת העל הפינית ברציפות משנת 2008. אצטדיונה הביתי של הקבוצה נקרא "סאבון סנומאט ארנה". עד יוני 2005, הקבוצה שיחקה במגרש ברובע ויינלניימי, חצי אי מוקף באגם קאלאבסי.
המועדון נוסד בשנת 1923, ומאז ועד היום זכה בשישה תוארי אליפות לאומיים ופעמיים בגביע הפיני. בנוסף לכך, המועדון סיים כסגנית האלופה תשע פעמים. קופס מחזיקה בשיא הפיני למועדונים לרצף עונות בליגת הפינית הבכירה, משנת 1949 עד 1992. הקבוצה מדורגת במקום הרביעי בטבלת כל הזמנים של ליגת העל הפינית.
רשת חנויות רמי לוי שיווק השיקמה 2006
רמי לוי שיווק השקמה תקשורת בע&quot;מ
חוק האוזר
חוק האוזר (באנגלית: Hauser's law) הוא טענה המוסקת מתצפית מדעית, לפיה בארצות הברית, מתום מלחמת העולם השנייה, היחס בין תקבולי הממשלה מהמס לתוצר הלאומי הגולמי שווה תמיד בקירוב ל-19.5%. שינויים קיצוניים במס ההכנסה השולי לא שינו מהותית את היחס.
תקבולי מס לאורך ההיסטוריה.
לאורך ההיסטוריה בארצות הברית מהשנה הפיסקלית 1946 ועד סוף השנה הפיסקלית 2007 היו בממוצע תקבולי הממשלה 17.9% מתוך התל"ג והם נעו בטווח שבין 14.4% ל-20.9%.
ההיסטוריה של חוק האוזר.
המשפט נהגה לראשונה ב-1993 על ידי וילאם קורט האוזר, חוקר כלכלה מסן פרנסיסקו. במקור הוא כתב: "לא משנה מה היה שיעור המס באמריקה אחרי מלחמת העולם השנייה, תמיד התקבולים היוו בקירוב 19.5% מהתוצר הלאומי הגולמי".