בפועל טרף עבדאללה את הקלפים ופעל בניגוד לתוכנית. עניינו לא היה בכיבוש חיפה, והשמדת המדינה, אלא בהבטחה שמה שיותר שטחים משטחי המדינה הערבית על פי החלטת החלוקה ייפלו לידיו בסופו של דבר. הוא פתח בפעולה באזור גוש עציון, דרומית בהרבה לשטח הפעולה על פי התוכנית, וזאת כ-48 שעות לפני המועד שנקבע. כאשר החל הכוח העיראקי הפולש בתנועה לתוך ארץ ישראל, היו כבר מטרותיו מצומצמות בהרבה. הוטל עליו כיבושה של תחנת הכוח בנהריים, בתנועה דרך גשר שייח' חוסיין, ומשם כיבושו של קיבוץ גשר.
ההגעה לחזית וחציית הירדן.
במערכת 1948 לחם הצבא העיראקי לראשונה במרחקים מחוץ לגבולות עיראק. הבעיה הראשונה שעמדה בפני חיל המשלוח הייתה בעיה לוגיסטית. יחידות החיל הגיעו מבסיסים בכל רחבי עיראק, וחלקן נעו מרחקים של כ-1,500 קילומטר מבסיסיהם ועד לשטחי הכינוס במזרח. לצורך זה הוקמה מפקדה לשליטה לוגיסטית שכונתה "אזור התחבורה".
כאשר הגיע הכוח לעבר הירדן החל בתנועה מאזור הכינוס באירביד לכיוון ואדי ערב לכיוון נהר הירדן, ומשם לכיוון תחנת הכוח בנהריים. תחנת הכוח שהוחזקה בידיים ישראליות, הייתה מלכתחילה בשטח ממלכת ירדן. בשבועות שקדמו לפלישה התקיים משא ומתן בין האמיר עבדאללה ובין גולדה מאיר על המשך ההחזקה הישראלית במקום ותפעול תחנת הכוח. המשא ומתן הגיע לקיצו ב-14 במאי, כאשר כוחות הלגיון נכנסו למקום ותפסו את הישראלים שהיו בו כשבויים
באותו היום פוצץ צה"ל את הגשרים על הירדן באזור קיבוץ גשר. הגשר הראשון פוצץ ללא בעיה, אך פיצוץ שני הגשרים האחרים נתקל בבעיות טכניות. גיבור ישראל, אמיל בריג הצליח להגיע אל המטענים תחת אש עיראקית כבדה ולהפעילם, ובכך להשמיד את שני הגשרים הנותרים. על מעשה זה עוטר בריג באות הגבורה.
הכוח העיראקי החל לחצות את נהר הירדן בשימוש בגשר פונטונים שנוצר מרפסודות שהיו שייכות לחברת הנפט העיראקית. החצייה התרחשה כארבעה קילומטר דרומית לקיבוץ גשר שהיה מטרתו הראשונה של הכוח החוצה. במקום החל דו-קרב ארטילרי בין מגיני הקיבוץ, ובין הכוח החוצה, שהקשה על החצייה. לאחר זמן מה גילו העיראקים אפשרות לחציית הירדן באזור מעברות הירדן בסמוך לנחל תבור. הכוח החל לחצות שם בנוחות יחסית, עד שהישראלים פתחו את סכרי הירדן והקשו על החצייה. הדבר לא מנע את החצייה, וכוח המשלוח חצה את הירדן והגיע לאזור קיבוץ גשר.
קרב קיבוץ גשר.
רקע.
קיבוץ גשר עמד במתקפה כבדה של הלגיון הירדני עוד בסוף אפריל 1948. ב-27 באפריל פינו הבריטים פינו את בניין משטרת גשר, מצודת טגארט חשובה, ששלטה על שטחים אסטרטגיים באזור עמק הירדן. חיילי הלגיון הפגיזו את המצודה במשך מספר ימים, ולאחר מכן הפסיקו את המתקפה. עם הגעת חיל המשלוח העיראקי לחזית, היה קיבוץ גשר ובניין המשטרה יעדו הראשון. ההתקפה העיראקית על קיבוץ גשר הייתה מתואמת עם פעולת הכוחות הסורים בקרב עמק הירדן ועם הניסיונות של צבא לבנון לכיבוש קיבוץ מלכיה. בשלב התחלתי זה עוד התאפשר תיאום על בין הכוחות הפולשים, שנמנע לאחר מכן בשל השתבשות התוכנית ומעורבות גורמים פוליטיים.
המתקפה על גשר.
מייד לאחר חציית הירדן, ב-15 במאי החלה הרעשה ארטילרית של הקיבוץ ותחנת המשטרה באמצעות תותחי 25 ליטראות, וכן הפצצה מן האוויר. ב-16 במאי תקף חיל המשלוח שהשתלט על נקודה אסטרטגית החולשת על הקיבוץ המכונה "גבעת הגמל", את קיבוץ גשר והצליח לכתרו. אך נסיונותיו לכבוש את הקיבוץ כשלו, כאשר אנשי הקיבוץ איפשרו לכוח התוקף להתקרב לטווח קצר, ואז המטירו עליהם אש עזה. ב-17 במאי נערכה מתקפה חזקה על בניין המשטרה, שנעזרה בפלוגת שיריוניות מגדוד חאלד. הכוח מנה 20 שיריוניות, והצליח לשתק את מרבית עמדות ההגנה מחוץ למשטרה, כאשר תחמושתו של הרובה האנטי טנקי היחיד שהייתה בידי מגני המבנה אזלה לאחר שהושמדו ארבע מתוך השריוניות. בשלב זה הסתערו מגני המבנה על השריוניות עם בקבוקי מולוטוב והצליחו להדוף את הכוח התוקף, ולסגור את שער המבנה. העיראקים ערכו עוד ניסיון אחד לפרוץ למבנה, אך נסוגו.
מתקפת הנגד.
לאחר המתקפה עמד הקיבוץ במצור, והיה מכותר מכל עבריו על ידי הכוח העיראקי. במקביל, ב-16 במאי כבש גדוד 13 של חטיבת גולני את כוכב הירדן, אתר אסטרטגי בגובה 400 מטרים החולש על עמק הירדן ומעברי הירדן בהם השתמשו העיראקים. הכוח הישראלי הקדים פלוגה עיראקית שעמדה להגיע למקום, ונתפסה על ידי הישראלים במצב פגיע כשהיא בעלייה אל ההר. רבים מאנשיה נהרגו, והיתר נסו. ב-18 במאי ערכו חיילי גולני ניסיון לכבוש את "גבעת הגמל", אך כשלו בכך.
ב-21 במאי תם קרב עמק הירדן, במהלכו נהדפה מתקפה סורית על יישובי עמק הירדן. לאחר הדיפת הסורים מאזור קיבוץ דגניה, התאפשרה לצה"ל העברתם של שני תותחי 65 מ"מ (נפוליאונצ'יקים) לרכס כוכב הירדן, וב-22 במאי החל השימוש בהם כנגד חיל המשלוח העיראקי. בנסיבות אלו החליטו מפקדי הכוח כי החדירה לאזור עמק הירדן הרווי באוכלוסייה יהודית אינה כפי כוחם, והחליטו להתרכז בגזרת "המשולש" בה אוכלוסייה ערבית בלבד. הם הורו על נסיגת כוחותיהם לאזור זה.
לאחר הנסיגה התרכזו הכוחות העיראקיים בשני מקומות עיקריים. אזור שכם, טולכרם וקלקיליה משם קיוו לנוע לכיוון נתניה, או אזור רמת הכובש, ובאזור ג'נין משם קיוו לנוע לעמק יזרעאל. בתזוזה מערבה אל הים, כאשר מטרתם הראשונית היא כפר יונה קיוו העיראקים לבתר את המדינה היהודית לשניים.
חיל משלוח
חיל משלוח הוא כינוי ליחידות צבא הנשלחות על ידי ממשלתן לתקופה מוגבלת לשם התערבות בעימות צבאי המתרחש הרחק מגבולות אותה מדינה, לרוב לשם תמיכה במדינות בעלות ברית. יחידות אלו, היכולות להיות בסדרי גודל שונים, נדרשות לרוב להיות בעלות מערכות לוגיסטיות המאפשרות להן להתקיים ככוח לוחם עצמאי לתקופה ארוכה הרחק מבסיסי האם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה כונו חלק מהכוחות שלחמו בזירה האירופית בשם "חיל משלוח".
במהלך מלחמת העצמאות כונו חלק מהכוחות כנגדם לחם צה"ל "חילות משלוח". גם לאחר מכן, שלחו מדינות עימות חילות משלוח כנגד מדינת ישראל במספר מקרים, כדוגמת חיל המשלוח העיראקי במלחמת יום הכיפורים.
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים היה חיל משלוח, בסדר גודל של דיוויזיה ששלחה עיראק להילחם לצד מדינות ערב כנגד מדינת ישראל במלחמת ששת הימים.
רקע.
במאי 1967, גברה המתיחות בין מצרים לישראל ונראה היה כי מלחמה עלולה לפרוץ ביניהן. באותה העת עיראק הייתה שרויה במשבר כלכלי ובמתיחות מול האוכלוסייה הכורדית המתקוממת. למרות זאת שאפה לסייע למצרים אם תפרוץ מלחמה נגד ישראל ובכך לשמר את מעמדה בעולם הערבי. בסוף חודש מאי יזמו שלטונות עיראק מסע תעמולה מליטנטי שבו קראו למלחמת קודש נגד ישראל ואיפשרו הפגנות המוניות להצטרפות עיראק למלחמה המתקרבת נגד ישראל. הצעת עיראק לסיוע צבאי לסוריה נענתה בחיוב וב-25 במאי נשלחה משלחת עיראקית לסוריה בראשות מפקד דיוויזיה 3 לתאום העברת כוח של חטיבה ממוכנת, גדוד שריון וגדוד קומנדו. סוכם שהכוח יוצב במרחב שיח מסכין-דרעא. בנוסף סוכם על סיוע של שתי טייסות האנטר שיפעלו משדה התעופה H-3 במערב עיראק. במקביל נשלחה למצרים משלחת שהציעה למצרים סיוע בהצבת כוח חי"ר, שריון ואוויר במצרים. גם הצעה זו התקבלה בברכה במצרים וב-31 במאי חתמה עיראק עם מצרים על הסכם הגנה. עוד באותו יום החלה העברה למצרים בהטסה גדוד חי"ר שתוכנן להתמקם באל עריש. ב-2 ביוני החליטה עיראק לשלוח גם לירדן כוח גדול של שתי חטיבות חי"ר, חטיבת שריון, חטיבה ממוכנת וגדוד קומנדו.
חיל המשלוח ומעורבותו בלחימה.
כבר ב-4 ביוני, יום לפני פרוץ המלחמה, החלו חלקים מחטיבה ממוכנת 8 לנוע לכיוון רבת עמון. עם פרוץ המלחמה בבוקר ה-5 ביוני קיבלו כוחות חטיבה 8 פקודה לנוע לעבר בקעת הירדן. במהלך תנועה זו הותקפה החטיבה על ידי חיל האוויר הישראלי וחלקה הושמד. למרות זאת המשיכה בתנועה לכיוון החזית אך תנועתה צומצמה בעיקר לשעות החשיכה. בבוקר ה-6 ביוני, יומה השני של המלחמה קיבלו שני גדודים פקודה להתפרס באזור יריחו לקראת תנועה לכיוון רמאללה. בהמשך אותו היום כשכוחות צבא ירדן החלו נסוגים מזרחה הוכפף הכוח העיראקי לחטיבת השריון ה-60 של צבא ירדן ונערך לבלימה באזור נבי מוסא. בבוקר ה-7 ביוני קיבלו הכוחות העיראקים פקודת נסיגה לגדה המזרחית. במהלך המלחמה וגם לאחר שנסתיימה המשיכו העיראקים לשלוח לירדן כוחות אולם הכוחות התמקמו בירדן ולא הגיעו ללוחמה כנגד צה"ל.
עד לסוף המלחמה נמנעה עיראק מלשלוח כוחות לסוריה או לשלוח כוח משמעותי למצרים מעבר לכוח הסמלי שנשלח לפני המלחמה.
פעילות ישירה של חיל האוויר העיראקי במלחמה.
במקביל לשילוח כוחות קרקעיים לירדן ומצרים, הוקצו שתי טייסות קרב של חיל האוויר העיראקי למלחמה כנגד ישראל. הטייסות לא נשלחו לשדות תעופה ערביים אלא פעלו משדות התעופה במערב עיראק.
חיל האוויר העיראקי תקף ארבע פעמים מטרות בישראל:
לאחר ארבע תקיפות אלה, נמנע חיל האוויר העיראקי מתקוף שוב מטרות בישראל והסתפק בגיחות הגנת שמי מערב עיראק זאת למרות פניות דחופות של מצרים לסייע אווירית במאמץ המלחמתי נגד ישראל.
סיכום.
עיראק שלחה לירדן כוח קרקעי גדול בעוצמה דיווזיונית, וכוח קטן למצרים. הכוחות הקרקעיים העיראקיים לא השתתפו בקרבות כנגד צה"ל, וחלקם הגדול נשלח לאחר שנסתיימה המלחמה. לחיל המשלוח העיראקי לא הייתה השפעה משמעותית על מהלכי מלחמת ששת הימים.
חיל האוויר העיראקי תקף מספר פעמים את ישראל ישירות מבסיסיו במערב עיראק וגרם לאבדות ונזק לישראל.
קפריסין התורכית
מנופים