עמדתם של הסורים הייתה שעל השיחות להתחיל מהנקודה שבה הופסקו בימי ממשלת רבין, שבה, לטענתם, הסכים ראש הממשלה יצחק רבין באופן עקרוני לסגת לקווי הגבול של טרום מלחמת ששת הימים. הצד הישראלי שב וקשר את עומק הנסיגה לעומק השלום ולהסדרי הביטחון הנלווים.
למעשה התעקשותה של סוריה להתחיל מהנקודה שבה הופסק המשא ומתן בסבב הקודם, מנעה את התקדמות השיחות. התקווה של הצד הישראלי, ובעיקר של ראש הממשלה אהוד ברק, הייתה שהחסות הישירה של הנשיא האמריקאי והמפגש הישיר פנים אל פנים יצליח להפשיר את הקיפאון המדיני ולקדם את התהליך.
בנוסף, עם תחילת כהונתו של אהוד ברק כראש ממשלה הוא הבטיח לצאת מלבנון בתום שנת כהונתו הראשונה. הגעה להבנות עם סוריה, שלה יש השפעה ישירה על הנעשה בלבנון, הייתה אף היא אמורה לקדם את המהלך.
חרף המאמצים והניסיונות של המתווכים האמריקאים, לא הביא סבב השיחות להתקדמות כלשהי, וב-11 בינואר הסתיימה ועידת שפרדסטאון תוך הצהרה של שני הצדדים לשוב ולהיפגש. אלא שפרוץ מהומות אוקטובר והאינתיפאדה השנייה כחצי שנה לאחר מכן, סתמו את הגולל על המשך המגעים.
דוד טברסקי מסקווירא (השני)
חסידות ספינקא
תמונות קצרות
תמונות קצרות (באנגלית: Short Cuts) הוא סרט קולנוע של הבמאי רוברט אלטמן, שגם כתב את התסריט בעקבות תשעה סיפורים ושיר ("לימונדה") מאת ריימונד קארבר. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1993, לאחר ציפייה דרוכה וזכה להערכה ביקורתית ולציונו כ"יצירת מופת". בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל ונציה, שם זכה בפרס אריה הזהב. אלטמן היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט. הסרט מורכב מפסיפס של סיפורים הנוגעים בחייהן היומיומיים של 22 דמויות ראשיות בעיר לוס אנג'לס, רובם ככולם אנשי מעמד הביניים השזורים זה בזה. הסיפורים מצטלבים בדרכים שונות, למשל דמות מרכזית בסיפור שלה מופיעה כדמות משנית בסיפורה של דמות אחרת. האווירה בסרט היא של חיים שגרתיים בצל אסון מתקרב (מסוקים בשמי העיר מפזרים חומרי הדברה, ידיעות ממקלטי טלוויזיה ורדיו), הרוויים בשגרה של התמודדות שוחקת ועצב רב. המקרה העיוור שולט באירועי הסרט ובחיי הדמויות וברוב הסיפורים מתמודדות הדמויות עם מוות וחוסר נאמנות. דווקא רעידת אדמה הפוקדת את העיר לקראת סוף הסרט משחררת רמזים לפתרון אופטימי, לפחות לחלק מהדמויות. הסרט מושווה פעמים רבות לסרט "מגנוליה" שיצא שש שנים מאוחר יותר, ודומה לו במידה רבה בסגנון ובצורה. תשעת הסיפורים והשיר "לימונדה" ששימשו כבסיס לסרט קובצו לספר בשם זהה (Short Cuts) עם הקדמת הבמאי.
עלילה.
בני הזוג הווארד (ברוס דוויסון) ואן (אנדי מקדואל) פיניגן מתכוננים לחגיגת יום ההולדת של בנם, בה בשעה נפגע הילד בתאונת דרכים, שוקע בתרדמת ומת עבור מספר ימים. האופה אנדי ביטקוור (לייל לווט), ממנו הוזמנה עוגת יום הולדת, זועם כאשר המזמינים, בני הזוג פיניגן, אינם מגיעים על מנת לאסוף את העוגה שהכין ומחליט להתעלל בהם. אביו של הווארד, פול (ג'ק למון) מחליט לחזור לפתע לחייו לאחר שנים של היעדרות.
במקביל, לואיס קיזר (ג'ניפר ג'ייסון לי), אם צעירה שהיא גם נערת שיחות ארוטיות בטלפון, מנהלת שיחה ארוטית בטון משועמם, בשעה שהיא מטפלת בבתה התינוקת. בעלה, מנקה הבריכות ג'רי קייזר (כריס פן), מבין שאשתו מכניסה כך כסף, אך אינו מרוצה מעבודתה. בין היתר מנקה קייזר את בריכתן של הצ'לנית המופנמת זואי (לורי סינגר) שצלילי נגינתה מלווים את הסרט ושל אמה, זמרת הג'אז המזדקנת טס טריינר (אני רוס), שרודה בה. זואי המדוכאת היא בעלת נטיות אובדניות, בעוד אמה מאמינה שהנטיות אינן אמיתיות ונועדו רק כדי להתגרות בה. שתיהן שכנות של הזוג פיניגן, ובמיוחד זואי אוהבת את בנם ומזדעזעת לנוכח התאונה שעבר.
הזוגות ד"ר רלף (מת'יו מודין) והאמנית מריאן (ג'וליאן מור) ויימן וסטיוארט (פרד ווארד) וקלייר (אן ארצ'ר) קיין נפגשים לארוחה משותפת למרות היכרות קלושה. סטיוארט, יחד עם חבריו גורדון ג'ונסון (באק הנרי) וורן מילר (יואי לואיס) גילו קודם לכן בעת דיג, גופת צעירה בנהר בו דגו. כל אחד משני הזוגות נתון במתח לאורך האירוע כולו - רלף חסר ביטחון בנאמנותה של מריאן אליו עקב רומן שניהלה בעבר, ואילו קלייר מזועזעת מכך שסטיוארט וחבריו השאירו את הגופה שמצאו בנהר ולא דיווחו עליה כדי לא להרוס את חופשת הדיג שלהם.
לטייס הריסוס "סטורמי" ות'רס (פיטר גלאגר) נמאס מיחסיה של אשתו לשעבר בטי (פרנסס מקדורמנד) עם השוטר ג'ין שפרד (טים רובינס) והוא הורס בשיטתיות את ביתם המשותף לשעבר. אשתו של השוטר, שרי (מדלין סטו) מודעת לבגידתו בה, אך פיתחה גישה של אדישות לעניין. שרי היא אחותה של מריאן ויימן, מדגמנת ליצירות האמנות שלה, ומשתפת אותה בחיי הזוגיות הכושלים שלה עם ג'ין.
הזוג העני ביותר הם המלצרית דורין פיגוט (לילי טומלין) ובעלה השיכור כמעט תמיד, ארל (טום וייטס). למרות עוניים ושכרותו המתמדת של ארל, בני הזוג הם היחידים בסרט המציגים חיי נישואים המבוססים על אהבת אמת וקשר רגשי עמוק.
פרסים.
מלבד הזכייה באריה הזהב בפסטיבל ונציה, המועמדות של אלטמן לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר וזכייתו בפרס גלובוס הזהב לתסריטאי זכה הסרט גם בפרסים הבאים:
שחקני הסרט זכו בפרסים הבאים:
הסיפורים ששימשו השראה לתסריט.
כל הסיפורים מאת ריימונד קארבר.
פישל ברנשטיין
אגף העתיקות
ישעיהו לחובר
ישעיהו לָחוֹבֶר (1 באפריל 1918 – 19 במרץ 1997) היה ממקימי חיל התותחנים ומנכ"ל חברת פז בין השנים 1961–1983.
ילדותו ונערותו.
לחובר נולד בשנת 1918 בוורשה בירת פולין, ילדו השלישי של הסופר ומבקר הספרות פישל לחובר. המשפחה המסועפת הייתה פעילה בהחייאת הלשון העברית. אחיו ואחיותיו של פישל עלו לארץ ישראל במהלך השנים 1920–1935. מתוך אמונתו הציונית, עבד פישל לחובר בהוצאת הספרים העברית הראשונה "שטיבל", ואף שלח את בנו הבכור דוד כחלוף המשפחה לגור אצל דודיו ציפורה וחיים ברלס בירושלים.
בשנת 1927 בהיותו בן 9, עלה ישעיהו לחובר עם כל משפחתו לארץ ישראל והתגורר בעיר תל אביב. האב, פישל עבד לפרנסתו בהוראת השפה העברית תוך שהוא ממשיך בכתיבת תולדות הספרות העברית החדשה וחוקר את שירת ביאליק. בבית ספג ישעיהו את אהבת העם והמולדת. זיכרונותיו וזיכרונות חבריו לתקופה מתמקדים בילדות מאושרת לחופי תל אביב. את לימודיו התיכוניים סיים בבית ספר למסחר גאולה. כשסיים את חוק לימודיו, שאף להמשיך בלימודים אקדמאים והתקבל למכון הטכנולוגי הגבוה במסצ'וסטס (M.I.T) בארצות הברית, אך מלחמת העולם השנייה גדעה תוכנית זו.
השירות בבריגדה.
מאחר שבצעירותו היה חבר פעיל בארגון "ההגנה" ומתוך אמונתו בצורך לתרום, התנדב לצבא הבריטי. גיוס זה היה חלק ממדיניות המוסדות לתמיכה במאמץ המלחמתי נגד הנאצים. הוא עבר קורס קצינים באנגלית ושירת בצבא הבריטי בחיל התותחנים כקצין תותחנים.
בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, החליטו המוסדות היהודיים בארץ ישראל להקים את הבריגדה היהודית. לחובר התנדב לגוף זה כקצין תותחנים. הבריגדה התארגנה בבורג' אל ערב אשר במצרים. היו בה שלושה גדודים של חיל רגלים, שלושה גדודים של תותחנים וגדודי עזר. ממצרים הועברו הגדודים לעיר טרנטו שבאיטליה, ומשם הועברו לפיוג'י לאימונים ומאוחר יותר לחזית נגד הגרמנים.
כשנסתיימה המלחמה שהה לחובר עם חבריו לבריגדה באירופה כשמטרתם הצלת שארית הפליטה של היהודית, ארגונם והבאתם לארץ ישראל.
הקמת חיל התותחנים.
לאחר המלחמה, השתחרר מהצבא הבריטי והחל לעבוד בבנק הפועלים, אלא שפעם נוספת שונו תוכניותיו עקב המאורעות שהתרחשו בארץ.
אומץ לבו, כושר הארגון, כושר המנהיגות וניסיונו הצבאי הביאוהו הפעם לפיקוד על מטה ההגנה האזורי של העיר בת ים. הוא התמנה למפקד ה"מגויסת" (כוח נע שהוקם בראשית מלחמת העצמאות) ומפקד הנכב"ד (הנשק הכבד). לרשות המגויסת עמד טנדר משוריין להעברת נשק, לוחמים, חומרי רפואה ומזון לעמדות ה"הגנה" ופינוי נפגעים וחולים. לחובר נפצע מספר פעמים מרסיסים במהלך הקרבות על הגנת העיר אך תמיד שמר על מורל גבוה ועיקר דאגתו לתושביה של העיר וקשייהם נוכח התקפות הצלפים הערבים מיפו.
עם הקמת צבא ההגנה לישראל נקרא לחובר להקים ביחד עם חבריו לצבא הבריטי את חיל התותחנים. חלק מבני בת ים הצעירים הלכו בעקבותיו והצטרפו אף הם לחיל. ישעיהו התמנה לסגן מפקד חיל התותחנים ולחם במלחמת העצמאות עם חייליו ונשקם המועט בגזרות שונות. קרבות רבים במלחמת העצמאות הוכרעו בעזרת התותחים והמרגמות המיושנים שהיו ברשותם.
משנות ה-50 ואילך.
בראשית שנות ה-50 נשלח ישעיהו מטעם משרד הביטחון עם משפחתו לשליחות רכש, בתחילה באנגליה ואחר כך כראש משלחת משרד הביטחון בניו יורק, ארצות הברית. בשובם לארץ במאי 1956 השתלב ישעיהו כראש אגף האספקה במשרד הביטחון ובמסגרת זו המשיך לעסוק ברכש עבור צה"ל.
בתחילת שנות ה-60 החל ישעיהו לנהל את חברת "פזגז", וב-1961 מונה כמנכ"ל חברת "פז", שם עבד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1983. באותן שנים עסק בעסקים חובקי עולם הקשורים למשק הדלק של מדינת ישראל. כמו כן מונה למנכ"ל שירותי תעופה ושימש בתפקיד זה גם לאחר פרישתו.
משפחה.
בשנת 1941 נישא למרים שנצר, ביתם של בעלי בית המרקחת בבת ים. בית המרקחת שניהלו הוריה, דוד ורבקה, היה הראשון והיחיד ב"בית וגן", והיווה מקום ייעוץ וטיפול לכל תושבי השכונה. לחובר עבר לגור עם מרים בבת ים.
לזוג לחובר נולדו שני ילדים, רם ודורית.
ישעיהו לחובר נפטר ממחלה ממארת בשנת 1997, בשנתו ה-79.
מדיה באיראן