האזור מיושב מהמאה ה-13, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1272 ומאז הוא מיושב לסירוגין.
יהודי קומפולט.
יהודים חיו בקומפולט במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
דוד גור
דוד גור (שמו המקורי היה אנדרה גרוס בהונגרית: Grosz Endre; אוקאן 1926 - כפר בדרום מזרח הונגריה במחוז בקש בנפת שרקאד). הוא שינה את שמו לדוד גור לאחר עלייתו לישראל.
בשנת 1943 בגיל 17 עזב לבודפשט ועבד כחניך אצל קבלן יהודי. באותה השנה הצטרף לתנועה הציונית, לשומר הצעיר המקומית ועסק בזיוף מסמכים במסגרת המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה. לאחר הפלישה הגרמנית להונגריה (מבצע מרגרטה) שינה דוד את זהותו ועסק כאמור בהצלת נוער יהודי בעיקר ושליחתו לארץ ישראל עם התעודות המזויפות.
ביוגרפיה.
דוד גרוס נולד במשפחה יהודית מתבוללת בת ארבע נפשות. בשנת 1938 החל המשטר ההונגרי להחיל גזרות נוספות על יהודי הונגריה כמו החוק היהודי הראשון, מאותה השנה (בנוסף לחוק נומרוס קלאוזוס משנות ה-20 של המאה ה-20) שהפלו לרעה את אזרחיה היהודים של ממלכת הונגריה, אך במיוחד פגע אוכלוסייה היהודית הגדולה החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי. מצבה הכלכלי של המשפחה החמיר בעקבות החוקים המפלים עם שלילת רישיון המסחר של האב. בסיום לימודיו ב-1943, כשהוא חדור רוח ציונית יצא דוד לבודפשט ללמוד מקצוע שישמש אותו לאחר עלייתו לארץ ישראל. הוא עבד כשוליית בנאי אצל ארכיטקט שהיה גם קבלן בניין יהודי והצטרף לפעילות המחתרת של תנועת "השומר הצעיר".
במחתרת הציונית.
בראשית 1944 החליטה תנועת "השומר הצעיר" לצייד את חבריה בתעודות מזויפות בהן נרשם כי הם בני הגזע הארי. במקביל הוקם בבודפשט מטה "ההגנה", שאחת ממטרותיו הייתה זיוף תעודות. המטה התפרק עד מהרה, אך הספיק להקים בית מלאכה לזיוף תעודות בשיתוף עם תנועות "השומר הצעיר" ו"מכבי צעיר". בתחילה נדד בית המלאכה בין דירות פרטיות, ובהמשך מוקם בפנימייה לנערים עובדים ברחוב זלדמאלי בבירה ההונגרית. בית המלאכה שנדד כאמור ממקום למקום ופעלו בו גם דן צימרמן, שרגא וייל, אפרא טייכמן אגמון, דוד פדריט, מישו וקסלר, אנדרה פייגנבאום, מיקי לנגר, פרי אייזנברג ואחרים על מנת לזייף גם את התעודות הנדרשות עבור תנועת ההתנגדות היהודית וההונגרית. בשנת 1943 התארגנה פעילות מקומית בבודפשט לקליטת פליטים שהגיעו מהארצות השכנות (במיוחד דרום סלובקיה, צפון סרביה וזקרפטיה, אזורים שהפכו שוב חלק מהונגריה אחרי 1938).
בכיבוש הגרמני.
במרץ 1944 פלשו הגרמנים לממלכת הונגריה והמחתרת יצרה ועדת הגנה מאוחדת שמגוון רחב של פעולות חישול ופעולות הצלה אחרות הביאו להצלת אלפי חיים יהודים ולא-יהודים. עם השתלטות הגרמנים על הונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), הצטרף דוד לצוות הכנת התעודות המזויפות עבור חברי כל תנועות הנוער הציוניות. בדרכים מתוחכמות הצליחו דוד וחבריו להשיג טפסים מקוריים ואת עבודת הזיוף ביצעו בדירות מסתור שונות. במרוצת הזמן פעל דוד כאחראי על פעולות הזיוף של תעודות וחותמות. בית המלאכה של המחתרת הציונית סיפק תעודות גם לקבוצות ההתנגדות הלא־יהודיות. פעולה זאת הייתה הגדולה ביותר בהיקפה ובגיוונה באירופה הכבושה. יום אחד, הוא וחבריו נתפסו על ידי בלשים הונגרים. אף על פי שבלעו במהירות את המסמכים המזויפים, הציוד שבמזוודותיהם הסגיר אותם. היה זה בדצמבר 1944. הם נלקחו למפקדת מפלגת צלב החץ ונחקרו באכזריות. אחד מחברי צוותו, מיקי לנגר לא עמד בחקירה האכזרית ומת עוד בלילה הראשון של החקירה. גור הועבר לבית הסוהר הצבאי המרכזי ונחקר על ידי אנשי המחלקה הפוליטית של הז׳נדרמריה. בסוף דצמבר חולץ מהכלא, יחד עם קבוצה מחבריו,(אחד מהם משה אלפן) הודות לשוחד שניתן לסוהר בכיר בכלא על ידי המחתרת, במבצע נועז של המחתרת החלוצית. במסגרת הפעולה, שוחררו עוד למעלה ממאה אסירים מאותו בית סוהר. בסך הכל 117 אסירים.
אחרי המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה גילה דוד שאביו נספה באושוויץ. אמו ואחותו שרדו. הוא חזר לפעילות ב"שומר הצעיר" והיה חבר בהנהגה ונציג התנועה במוסדות שונים. בין היתר גם בפעילות המחתרתית של "ההגנה". ב-1949, כשאסר המשטר הקומוניסטי על פעילות התנועה הציונית, היה דוד מפקד "הבריחה" האחרון ושותף להברחת חניכי תנועות הנוער הציוניות דרך צ'כוסלובקיה ואוסטריה למדינת ישראל שזה עתה קמה. באותה השנה גם הוא עלה ארצה. הוא סיים את הטכניון והיה למהנדס אזרחי.
בישראל.
עם עלייתו ארצה ב־1949 הצטרף לקיבוץ געתון. למד כאמור הנדסת בניין בטכניון והיה בעל משרד לניהול פרויקטים הנדסיים בתחום התשתיות והבנייה. דוד פעיל בהנצחת פעילותה של מחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה בתקופת השואה. גר ברמת גן. נשוי ואב לשלוש בנות, וסב לעשרה נכדים. הוא מיוזמי ״העמותה לחקר תנועות הנוער הציוניות בהונגריה״ ומנהלה. העמותה פועלת מאז 1984 במטרה להנציח את מעשי תנועות הנוער הציוניות במחתרת בשנת 1944 ולהפיץ מידע על מעשיהן בישראל ומחוצה לה.
דוד גור הדליק את אחד משש המשואות בטקס הפתיחה הממלכתי של יום השואה ביד ושם בשנת 2007.
האוורד סספורטס
האוורד סספורטס (באנגלית: Howard Sasportas; ) היה אסטרולוג יהודי-אמריקאי, מהדמויות המובילות בתחום האסטרולוגיה במאה ה-20.
ביוגרפיה.
האוורד סספורטס נולד בהרטפורד, קונטיקט. הוא למד באוניברסיטת אנטיוך , וקיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בפסיכולוגיה הומניסטית. זמן קצר לאחר מכן, ב-1973, הוא עבר לאנגליה שם הוא המשיך את לימודיו בפסיכולוגיה במכון לפסיכוסינתזה ולחינוך. הוא גם החל לגלות עניין באסטרולוגיה. עם התגברות התעניינותו באסטרולוגיה, הוא היה לחבר בפקולטה ללימודי אסטרולוגיה , ארגון בריטי חשוב שעוסק בתחום ושנוסד על ידי קבוצה של אסטרולוגים מובילים, כולל מרגרט הון וצ'ארלס קרטר. ב-1979 הוענקה לו מדליית הזהב של בית הספר. באותה שנה הוא הצטרף לסגל ההוראה של בית הספר.
הקריירה של סספורטס כאסטרולוג הובילה אותו להיכרות עם ליז גרין , נציגה נוספת של הגישה הפסיכולוגית של תורת הפיענוח האסטרולוגית. ב-1983 הם הקימו יחדיו את "המרכז לאסטרולוגיה פסיכולוגית" בלונדון. בית ספר זה הציע מגוון של סמינרים וקורסי למידה בפסיכולוגיה ובמיתולוגיה, בנוסף למסלול לימודים רגיל באסטרולוגיה.
כתיבתו.
החל מ-1985 הוציא סספורטס סדרה של ספרים, כולל שלושת הכרכים של "סמינרים באסטרולוגיה פסיכולוגית" (Seminars in Psychological Astrology) בשיתוף עם ליז גרין, שעד מהרה היו לטקסטים פופולריים בקרב עמיתיו. ב-1987 הוא היה לעורך של סדרת הספרים "אסטרולוגיית ארקנה" שהוצאה לאור על ידי הוצאת הספרים Viking-Penguin. לצורך הוצאת סדרה זו הוא לא רק קיבץ כרכים פרי עטם של הקולות הבולטים ביותר באסטרולוגיה העכשוית, אלא גם כתב את הכרך הבולט ביותר בסדר הזו, "אלוהי השינוי" (The Gods of Change).
בכתיבתו הוא הסתמך רבות על המיתולוגיה היוונית. התגברותה של האסטרולוגיה על הדעות הקדומות בארצות דוברות האנגלית בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נזקפת בין השאר למאמציו.
מותו.
האוורד סספורטס נפטר ב-16 במאי 1992 בלונדון, כתוצאה ממחלת האיידס. נטמן בבית הקברות ג'ונתן וולפייר סוסייטי שבעיר הולדתו הרטפורד.
מריאנג'לה מלאטו
מריאנג'לה מלאטו (באיטלקית: Mariangela Melato; 19 בספטמבר 1941 - 11 בינואר 2013) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון איטלקית. במהלך שנות ה-70, תקופה שנחשבה לתור הזהב שלה בקולנוע, היא שיחקה במספר סרטים בולטים. בין היתר, בסרטיה של לינה ורטמילר כמו "פיתויו של מימי" (1972), "אהבה ואנרכיה" (1973) ו"סחף חושים (1974)". בין 1975 ו-1981, זכתה, בין היתר, בארבעה פרסי הקולנוע האיטלקי "דוד של דונאטלו" לשחקנית הטובה ביותר. מאמצע שנות ה-80 התמקדה בתיאטרון ושיחקה במגוון תפקידים ראשיים. מ-1992 ועד מותה מסרטן הלבלב, ב-2013, בגיל 71, היא שיחקה בתיאטרון הלאומי של ג'נובה.
ביוגרפיה וקריירה.
שנים מוקדמות.
נולדה במילאנו, בתם של אלפרד - מתורגמן ושוטר תנועה מטרייסטה (ממוצא אוסטרי - במקור: אלפרד הניג) ושל לינה - תופרת בעלת עסק ביתי. למלאטו היו אח בוגר (ארמאנו, נולד ב-1939) ואחות צעירה (אנה, שחקנית וזמרת, נולדה ב-1952) מגיל צעיר למדה מלאטו ציור ב , ציירה פוסטרים ועבדה כמלבישת בובות ראווה ברשת חנויות האופנה לה רינסנטה כדי לשלם עבור שיעורי המשחק שלה עם אספריה ספראני . החלה את הקריירה הבימתית שלה בשנת 1960, כשנכנסה לקבוצת התיאטרון של פנטסיו פיקולי והופיעה לראשונה כשחקנית במחזה "Binario cieco".
משנת 1963 עד 1965 היא עבדה עם דריו פו בקומדיה "Settimo: ruba un po' meno" וב-"La colpa è sempre del diavolo". ב-1967 עבדה עם לוקינו ויסקונטי ב "הנזירה של מונזה", וב-1969, זכתה לפרסום בתפקיד אולימפיה במופע התיאטרלי המבוסס על "אורלנדו המטורף" בבימויו של לוקה רונקוני , שהועלה בפסטיבל ספולטו.
תפקידה הקולנועי הראשון היה ב-1969 ב-"Thomas e gli indemoniati" - סרט אימה בבימויו של פופי אוואטי
שנות ה-70 והקריירה הקולנועית.
שנות השבעים היו עשור הזהב של מלאטו, היא השתתפה במעל ל-30 סרטים במהלך עשור זה. בין הבולטים שבהם היו:
ב-1971 היא גילמה מורה בתפקיד משנה ב-"Per grazia ricevuta" - סרטו הראשון כבמאי של שחקן הקומדיות האיטלקיות הידוע, נינו מנפרדי .