לטענת משה דיין, הצבא הירדני לא פעל ביוזמתו כנגד ישראל. אבל יחידותיו שהיו מוצבות לאורך הגבול סייעו למחבלים; הן בסיוע בחציית הירדן, והן בחיפוי באש בעת נסיגת חוליות המחבלים, ואף הצטרפו אליהם, בארטילריה ובמרגמות בהפגזה על היישובים הישראלים.
שמעוני ולוין טוענים כי ניתן להבחין בארבעה שלבים ביחסי השלטון הירדני עם הארגונים הפלסטיניים:
הארגונים הפלסטינים.
גורמי ההיסטוריה הצבאית בישראל רואים ארבעה שלבים בריכוזי ארגוני המחבלים:
הפעילות ההתקפית של צה"ל, בעיקר על ידי הפגזות ארטילריות והפצצות של חיל האוויר על ריכוזי מחבלים ועל תשתיות כמו תעלת הע'ור, הביאו לנטישת חקלאים ירדנים את בקעת הירדן. בתחילה שבו חלק מהחקלאים לכפריהם עם הרגיעה בין התקריות, אך באפריל 1968 הם נטשו את בקעת הירדן ועברו למחנות פליטים ליד עמאן, אירביד וסלט. בשלב זה, השתלטו המחבלים על השטחים שהתפנו בבקעת הירדן. רק בשלב שני, לאחר גבור ההפצצות וההפגזות על ריכוזי המחבלים הם נסוגו אל ההר. עם חסימת צירי החדירה והצליחה של הירדן על ידי כוחות צה"ל, הגבירו המחבלים את ירי המרגמות ומספטמבר 1968 עברו לירי קטיושות.
כמו כן, מסוף 1968 התגברה פעילות המחבלים משטחי סוריה ולבנון כנגד ישראל. בתחילת נובמבר 1969 נחתם "הסכם קהיר" שהבטיח לארגונים הפלסטינים אחיזת קבע בלבנון.
מפקדי צה"ל במלחמה.
בלחימה השתתפו כל שלושת הפיקודים של צה"ל : פיקוד הצפון ופיקוד המרכז לאורך נהר הירדן וים המלח ופיקוד הדרום בערבה.
במאי 1968 מינה דוד אלעזר את עמנואל שקד למפקד עמק הירדן ועמק בית שאן, תפקיד בו החזיק עד אוגוסט 1969 בעת שנפצע קשה בתקרית אש.
הנצחה ואזכורים בתרבות.
אתר ההנצחה המרכזי לחללי צה"ל בעת המלחמה הוא אנדרטת הבקעה הנמצאת בסמוך לפצאל ומנציחה את שמות חללי צה"ל ונפגעי פעולות איבה בבקעת הירדן בכל שנות השלטון הישראלי במקום. אתרי הנצחה נקודתיים קיימים בעוד מספר מקומות, כגון אנדרטת המערה (ליד מעלה אפרים), המנציחה את חללי צה"ל במרדף שנערך במרץ 1969.
בעיירה כראמה קיים ציון לחללי צבא ירדן בפעולת כראמה.
ב-1969, בזמן הלחימה, יצא למסכים סרטו של מיכה שגריר, "המלחמה לאחר המלחמה", שעסק בין היתר במלחמת ההתשה בבקעת הירדן.
רוב האזכורים למלחמה בתרבות הישראלית הם בשירים של להקות צבאיות שנכתבו בשנות המלחמה ועד לאמצע שנות ה-70, כמו "מרדף", "ארץ המרדפים", "בלדה לחובש", "יש לי אהוב בסיירת חרוב", "הימים האחרים", "האיש מן הבקעה", ו"שריונים 69", שנוסח הבית הראשון בו:
הממלכה הערבית המאוחדת
אשריטה פורמן
אשריטה פורמן (באנגלית: Ashrita Furman; נולד ב-16 בספטמבר 1954) הוא שיאן בהחזקת שיאי גינס. נכון ל-2017 קבע פורמן יותר מ-600 שיאים שונים, ביניהם את השיא "האדם בעל המספר הרב ביותר של שיאי גינס" ומחזיק בכ-226 שיאים. הוא שובר שיאי עולם שונים משנת 1979 ואילך.
חייו ושיאיו.
תחילת חייו.
פורמן נולד בשנת 1954 בברוקלין, ניו יורק. בגיל צעיר הוא החל להתעניין ברוחניות ובשנת 1970 פגש את המיסטיקן סרי צ'ינמוי. סרי נתן לפורמן השראה להשתתף במרוץ אופניים בן 24 שעות בסנטרל פארק בניו-יורק בשנת 1978. לאחר אימונים שנמשכו רק שבועיים, פורמן הצליח לקטוף את המקום השלישי במרוץ לאחר שדיווש 652 קילומטרים. בהמשך הוא תיאר את החוויה במילים הבאות: "היה זה אחד מהרגעים העמוקים ביותר בחיי. כאשר ירדתי מאופני הבנתי שזה לא היה גופי שדיווש במשך 24 שעות, אלא רוחי הפנימית. על ידי שימוש במדיטציה יכולתי להתחבר לאנרגיה בלתי נדלית שלכולנו יש אך אנו ממעטים להשתמש בה. באותו הרגע החלטתי לנסות לשבור שיאי גינס, על מנת לתת השראה לאנשים אחרים להתחבר לכוח הפנימי העצום שלהם". בערך באותה התקופה, פורמן שינה את שמו הפרטי המקורי קיט' לאשריטה ("מוגן על ידי אלוהים" בשפת הסנסקריט).
השיא הראשון.
בשנת 1979 פורמן קבע את שיא גינס הראשון שלו, לאחר שביצע 27,000 קפיצות התעמלות. בשנת 1986, פורמן המציא ושבר שיא חדש - קפיצה במקל פוגו מתחת למים, את השיא הציג ביום הכזבים הבינלאומי בתוכנית בוקר טוב אמריקה. באותה השנה הוא החל לשבור שיאים שונים לצד אתרים היסטוריים. למשל, הוא ביצע גלגולים קדימה לאורך 12 ורבע מיילים במסלול רכיבתו של פול רוויר במסצ'וסטס, וקפץ במקל פוגו במדרונות הר פוג'י לאורך 11.5 מיילים. בעת ששבר את השיא בגלגולים לקדים הוא הורשה לעצור רק על מנת להקיא.
שיאים מסביב לעולם.
פורמן ניהל חנות למזון בריאות בקווינס ניו יורק משנת 1982. הוא גם מנהל טיולים של קבוצת המדיטציה שלו ולכן הוא מסוגל לטייל הרבה בעולם. הוא קבע שיאים ביותר משלושים מדינות, והשיג את מטרתו - לשבור שיאים בכל שבע יבשות העולם, לאחר ששבר את שיא ההליכה תוך כדי הקפצת חישוק הולה הופ על הגוף באולורו שבאוסטרליה בשנת 2003. פורמן שבר שיאים נוספים גם באתרים הבאים: הפירמידות במצרים, סטונהנג' (עמידה על כדור אימון), מגדל אייפל (שיא של כפיפות בטן בשעה), החומה הגדולה של סין (רכיבה על כדור מגומי), בורובודור (הזמן המהיר ביותר של ריצת מייל תוך כדי איזון בקבוק חלב על הראש), ואנגקור ואט (קפיצה בחבל תוך כדי עמידה על מקל פוגו). בעודו בסין הוא שבר את השיא בריצת 8 קילומטרים על קביים, שיא שלא נשבר משנת 1892.
השגת שיאים חדשים.
פורמן היה חלוץ ביצירת שיאים חדשים בתחומים שונים ומשונים. באמצעות מתקן חתירה עם גלגלים ובלמים הוא גמא מרחק של 2,400 קילומטרים ב-16 ימים בבאלי בשנת 1991. הוא פיתח שיאי ספורט חדשים, כגון ביצוע להטוטים מתחת למים, שיא שאותו ביצע במשך 48 דקות מתחת למים באוקלנד ניו זילנד בשנת 2002, וכן ריצה בשק, שיא ששבר בשנת 2007 במונגוליה בעודו מתחרה ביאק לאורך מייל. ב-30 בינואר 2008 הוא חשף את העיפרון הגדול ביותר בעולם שהרכיב בעצמו, מחירו 20,000 דולר, אורכו 23 מטרים ומשקלו 11,000 ק"ג (מתוכם 2,000 ק"ג של פחם). העיפרון הורכב במשך שלושה שבועות והיה מתנת יום-הולדת למורהו הרוחני סרי צ'ינמוי לתאריך 27 באוגוסט 2007.
וולטר הקנצלר
תואר כבוד
תואר לשם כבוד הוא תואר המוענק לאדם או לארגון כהוקרה על פעילותו או מעלותיו.
לעיתים כולל התואר שם זהה או דומה לתואר הכולל סמכות ואחריות רשמיים, אך האדם לו מוענק תואר הכבוד לא נושא בחובות כלשהן, מלבד החובות הטקסיות הנלוות לתואר זה.
תוארי כבוד מוענקים במסגרת מגוון תחומים, כגון תארים אקדמיים (למשל דוקטור לשם כבוד), תארים צבאיים, תוארי הוקרה לאומיים (למשל גיבור הפדרציה הרוסית), תוארי הוקרה מוניציפליים (למשל יקיר העיר תל אביב-יפו), תוארי אצולה או חברות במסדרים (כגון דוכס, אביר), תוארי הערכה והצטיינות בתחומי עיסוק שונים (כגון תואר אמן העם) ועוד.
קיימים תוארי כבוד שניתן לרכוש באמצעים כספיים, דבר שעשוי ליצור הונאות שונות בתהליך קבלתם.
בית הכנסת בשידלוב
בית הכנסת בשידלוב (בפולנית: Synagoga w Szydłowie) היה בית כנסת אורתודוקסי בשידלוב, בפולין קטן. הבניין שוכן ברחוב טרגובה 3.
הוא בית הכנסת העתיק ביותר באזור קיילצה (וויבודות סביינטוקז'ס'ייה) ואחר העתיקים בפולין.
הוא נבנה בשנים 1564-1534 ככל הנראה במקום בית כנסת קודם. הבניין היה מבוצר, עם עמודי תמך כבדים מכל צדדיו, ועם שינות על גגו השטוח. סגנון הבנייה התאפיין ביסודות של רנסאנס מוקדם. קירותיו עוטרו בציורי קיר בארוקיים.
הבניין עבר שיפוץ יסודי באמצע המאה ה-19, בשנים 1847–1863.
צמוד לבית הכנסת בניין שחציו עשוי עץ וחציו לבנים שימש לעזרת הנשים.
בית הכנסת ניזוק בשנת 1939 כששידלוב נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. בכל זאת הוא שרד ושימש לנאצים כמחסן לנשק ומזון.
אחרי המלחמה בימי השלטון הקומוניסטי בפולין הבניין שימש לזמן קצר כבית קולנוע אך ננטש בגלל מצבו התחזוקתי הירוד.
בשנות ה-1960 עבר שיפוץ והפך למרכז תרבות וספרייה של היישוב. הספרייה הייתה ממוקמת בקומה העליונה של עזרת הנשים, בעוד מרכז התרבות התמקם בבניין הראשי, בקומת קרקע.
בימי השלטון הדמוקרטי המחודש בפולין, בשנת 1995 נסגרה הספרייה בגלל קיצוצים בתקציב. כל הבניין ובמיוחד הגג שהדליף מי גשם, נזקק לשיפוצים. העבודות גרמו לשינויים במראה הבניין אך בפנים הוא נשאר כפי שהיה. בולט בתוכו ארון הקודש שנבנה בזמנו בתוך הקיר.
המרשם הרשמי של הבניינים החשובים בממלכת פולין שנערך בימי המשטר הצארי הרוסי בשנים 1844–1845 על ידי קז'ימייז' סטרונצ'ינסקי, מתאר את בית הכנסת של שידלוב כאחד הבניינים הבולטים מבחינה אדריכלית בארץ זו.
זרים על שפת האגם
זרים על שפת האגם (בצרפתית: L'Inconnu du lac; באנגלית: Stranger by the Lake) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2013 בבימויו של אלן גירודי. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן של שנת 2013, במסגרת ""Un Certain Regard", שבה זכה גירודי בפרס הבמאי הטוב ביותר. הסרט זכה גם בפרס "Queer Palm"". בנוסף, הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו של שנת 2013, במסגרת "קולנוע עולמי עכשווי".
תקציר העלילה.
במהלך הקיץ, על שפת אגם מבודד, המוקף גבעות ויערות באזור הכפרי של דרום צרפת, נפגשים מספר גברים, בעיקר נודיסטים והומוסקסואלים, הבאים להתרחץ ולהשתזף בעירום. החורשה הסמוכה לחוף היא מקום שבו מתקיימים מפגשים מיניים חולפים באווירה מופקרת. בכל יום, פרנק (פייר דלאדונשאן) מניח את המגבת שלו על חוף הים הסלעי הלבן, שבו הוא לומד להכיר את אנרי (פטריק ד'אסומסאו), שאשתו עזבה אותו זה עתה, וגם את מישל (כריסטוף פאו), גבר נאה שהוא מיידית נמשך אליו.