עוד בימים שקדמו לפרעות נשמעו איומי רצח כלפי יהודים, וביום תחילת הפרעות, ה-7 ביוני 1948, לא הופיעו עובדים מוסלמים לעבודה אצל מעסיקיהם היהודים. האירועים החלו בעיר אוג'דה בשעה 9:30 בבוקר. אספסוף חמוש בגרזינים וסכינים התקהל ב"שוק אל יהוד" באוג'דה ורצח חמישה אנשים מתוכם 4 יהודים וצרפתי אחד. המשטרה השתלטה לבסוף על האירוע וההמון התפזר. ביום למחרת, ה-8 ביוני, הפרעות התפשטו גם לעיר השכנה, עיר מכרות הפחם ג'ראדה. בעיר הופצה השמועה שיהודי רצח מוסלמי, בעקבותיה הרוחות התלהטו, והתחולל טבח נורא ביהודי המקום. 38 יהודים נוספים נרצחו, ביניהם רב הקהילה משה כהן ומשפחתו. מספר הנרצחים בשני הימים הגיע בסה"כ ל-42 איש, ועוד 55 שנפצעו בידי מוסלמים, וכמו כן נבזזו חנויותיהם ובתיהם של היהודים לקול צהלולי השמחה של הנשים המוסלמיות שצפו באירועים. בין ההרוגים היהודים מצויים 10 ילדים ו-10 נשים. 35 מוסלמים הועמדו לדין בפני בית דין צבאי צרפתי בקזבלנקה בעקבות הטבח. 2 נאשמים נידונו למוות, 2 לעבודות פרך לכל חייהם, והנותרים, לעונשים שונים.
הפרעות זעזעו באופן עמוק את יהדות מרוקו ובשנה שאחריהן עלו לישראל 18,000 יהודים ממרוקו.
ז'יגמונד פאל יאקו
ז'יגמונד פאל יאקו (בהונגרית: Jakó Zsigmond Pál, ברומנית גם סיג'יסמונד יאקו; בספטמבר 1916 ביהארפלגיהאזה, אז באוסטרו-הונגריה, בימינו ברומניה - 26 באוקטובר 2008 קלוז'-נפוקה) היה
היסטוריון, ארכיבר, ביבליולוג ופאלאוגרף הונגרי מרומניה, יליד טרנסילבניה, חבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים ושל האקדמיה הרומנית. תרם תרומה חשובה לחקר ההיסטוריה התרבותית והחברתית של טרנסילבניה בימי הביניים, בעיקר באמצעות חקר מעמיק של הארכיונים המקומיים ושל התכתבויות אישיות. נמנה עם המוציאים לאור הפוריים ביותר של מקורות מארכיונים במאה ה-20 במרחב ההונגרי.
חייו.
ז'יגמונד פאל יאקו נולד כבן למשפחה הונגרית רפורמית ביישוב ביהארפלגיהאזה, במערב טרנסילבניה, בימינו רושיור, דיוסיג בביהור ברומניה, הוא סיים בשנת 1934 לימודי תיכון בבית הספר הרפורמי "קלווניאום" בהיידובסרמן בהונגריה. בהמשך למד עד שנת 1939 בפקולטה להיסטוריה ולבלשנות של אוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט וסיים עם תעודות להוראת היסטוריה והשפה והספרות הלטינית. מוריו היו שאנדור דומנובסקי, אישטוואן היינל, אלמר מאיוס, גיולה סקפה ואחרים. בתחום ההיסטוריה התעניין במיוחד בתולדות ימי הביניים ובהדרכתו של אלמר מאיוס - בהיסטוריה של ההתיישבות ושל התהליכים הדמוגרפיים.
כעבור שנה סיים שם את עבודת הדוקטורט. השתלם בהמשך בווינה, אינסברוק וזלצבורג. התחיל את הקריירה האקדמית שלו כחוקר בארכיון הכלל-ארצי ההונגרי שליד אוניברסיטת בודפשט. בשנים 1941–1947 עבד כארכיבר של המוזיאון הלאומי הטרנסילבני Erdélyi Nemzeti Múzeum בקלוז', תחת השלטון ההונגרי המחודש בעקבות תכתיב וינה והחל משנת 1944 תחת השלטון הרומני. בתקופה זו שיתף פעולה עם החוקר הוותיק לאסלו קלמן שעורר בו את האהבה למקורות ההיסטוריים החומריים. בשנים 1947–1949 היה מנהל הארכיון של המוזיאון הטרנסילבני בקלוז'. החל משנת 1942 היה מדריך באוניברסיטת קלוז' ההונגרית, החל משנת 1945 פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה על שם יאנוש בויאי, (החל מ-1959 אוניברסיטת באבש-בויאי) בקלוז', עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1981. החל משנת 1949 היה חוקר במכון להיסטוריה ולארכאולוגיה בקלוז' של אקדמיה הרומנית.
נפטר בעיר קלוז' בשנת 2008. הובא לקבורה ב-31 באוקטובר 2008 בבית הקברות האז'ונגארדי בקלוז'.
פעילותו.
יאקו עשה מחקרים בתחום ההיסטוריה של טרנסילבניה בימי הביניים ובהתחלת התקופה המודרנית. בין השאר עשה מחקרים בשפות הונגרית ורומנית על אודות ההיסטוריה של הכתיבה ושל הספריות, שאת חלקם קיבץ בשנת 1977.
יאקו נודע במחקרים פאלאוגרפיים, למשל של צ'רטרים מימי הביניים. גילה שכמה מהם, למשל כאלה מן המאה ה-13 הקשורים לתולדות יישובים כמו דז' או רימטיה היו זיופים שפוברקו תוך כדי סכסוכים משפטיים מאוחרים מן המחצית השנייה של המאה ה-14 ואף ה-18.
מחקרים וספרים.
"Az Erdélyi Nemzeti Múzeum Levéltárának múltja és feladatai" Kv. 1942; על ארכיון המוזיאון הלאומי הטרנסילבני, עברו ותפקידיו
(טרנסילבניה ועמיה) כרך א- רומנים והונגרים.
על התחלת ההשכלה החילונית בטרנסילבניה של ימי הביניים
"Morile de hârtie din Braşov şi Cluj II. Moara de hârtie din Sibiu" (טחנות הנייר בבראשוב ובקלוז'. טחנת הנייר בסיביו)
("חברה, כנסייה, תרבות") קובץ מאמרים משנות 1992-1945- פורסמו אחרי 1979
הקובץ כולל מספר מחקרים פאלאוגרפיים, מחקרים על המדיניות החברתית של המלך מתיאש הוניאדי, על ההיסטוריה החברתית של הסקלרים במאות 14–16, על חיי שלושה וייבודים של טרנסילבניה מימי המלך ז'יגמונד לבית לוקסמבורג, על מוצאה של משפחת האצילים צ'אקי, וכו'. בולטת במיוחד מונוגרפיה על ההיסטוריה של המנזר ו locus credibilis הבנדקטיני בקלוז'-מנשטור “A kolozsmonostori
apátság és hiteleshely a szekulárizácioig ,1289-1556, מאמרים על אמני הדפוס הופהאלטר, הופגרף והלטאי מטרנסילבניה, על ניהול מעשר הכספים בטרנסילבניה, היסטוריה של בית הספר הקתולי אישטוואן באטורי בקלוז'.המאמר על "פילוביבלון", על התרבות החומרית הרנסאנסית בטרנסילבניה, על הדמויות של ניקולאוס אולאכוס, איגנאץ בתיאני, גורל הקודקסים של המלך מתיאש באיסטנבול,
לקריאה נוספת.
Zsigmond Jako. Társadalom, Egyház, Művelődés: Tanulmányok Erdély történelmehez. Budapest: Magyar Egyháztörténeti
Enciklopédia Munkaközösség (METEM), 1997. 479 pp.
קישורים חיצוניים.
"Dicţionarul bibliologilor români"
ביוגרפיה מאת אנדראש קובאץ'
ראדו לופסקו - המצודה מקולצשט (טורוצקו), אנציקלופדיה הונגרית מרומניה, מונומנטים, ברשת, 2012)
Háromszék 29-10-2008 Sepsiszentgyörgy,"Elhunyt Jákó Zsigmond"
בעיטת רבונה
בעיטת רַבּוֹנָה היא סוג של בעיטה בכדור במסגרת משחק הכדורגל. הבעיטה המיוחדת מתבצעת כך שהרגל הבועטת מונפת לקראת הבעיטה מאחורי הרגל הניצבת על הקרקע, מקיפה אותה מאחור ומוצלבת אתה לפני המגע עם הכדור. כך, למשל, אם יש כוונה לבעוט ברגל ימין, הבעיטה תצא מצד שמאל, וכך עשויה להתבלבל ההגנה. על כן הבעיטה ידועה גם בשם "crossed-kick", או "בעיטה מוצלבת".
בעיטת הרבונה המתועדת הראשונה בוצעה על ידי הכדורגלן הארגנטינאי ריקרדו אינפאנטה, במשחק בין אסטודיאנטס לה פלאטה לבין רוסאריו סנטראל בשנת 1948 . למחרת המשחק, פרסם שבועון הספורט אל גראפיקו תמונה ובה נראה אינפנטה לבוש כתלמיד בית ספר, ותחתיה הכיתוב "El Infante que se hizo la rabona" (בספרדית: "התינוק ש'הבריז' (התחמק) מבית הספר.") מאז נודעה הבעיטה בשם "רבונה".
בעיטת הרבונה המצולמת הראשונה נבעטה על ידי השחקן פלה במסגרת אליפות מדינת סאו פאולו שבברזיל בשנת 1957.
למרות שלסגנון הבעיטה המיוחד עשויים להיות שימושים מעשיים בהטעיית היריב או בביצוע בעיטה מזווית קשה אל השער או במסירה - לרוב מתבצעת הבעיטה רק כדי "להשוויץ" ולבדר את הקהל באמצעות מהלך לא שגרתי וקשה לביצוע.
בהשאלה, נתנה הבעיטה את שמה לצעד בריקוד הטנגו, שמוצאו מארגנטינה.
איולף הקטן
איולף הקטן (בנורווגית: Lille Eyolf) הוא מחזה בשלוש מערכות, פרי עטו של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן. המחזה הוצג לראשונה ב-12 בינואר 1895 בדויטשס תיאטר בברלין.
תקציר העלילה.
"איולף הקטן" מגולל את סיפורה של משפחת אלמרס. בראשית המחזה, האב, אלפרד, זה עתה שב מטיול בהרים. בעודו שם, הוא החליט להתמקד מעתה ואילך בגידול בנו איולף, במקום להמשיך לעבוד על ספרו "האחריות האנושית". למרות שאיולף מתואר כ"עיניו יפות ונבונות"
הוא סובל משיתוק באחת מרגליו, ולכן הוריו מגוננים עליו. הוא משתוקק יותר מכל דבר אחר להיות ילד רגיל, אולם אביו יודע שהדבר אינו אפשרי. מכיוון שכך, אלפרד מעוניין לדחוף את איולף לעבר ייעוד אינטלקטואלי נעלה יותר.
מייד אחרי-כן מבקרת בבית משפחת אלמרס אשת העכברים, אישה המסוגלת לכשף עכברים, כך שהם הולכים בעקבותיה לים, שם הם טובעים. היא עוזבת כשמודיעים לה ששירותיה אינם נחוצים, ואיולף הולך אחריה, בלי שמבחינים בכך אלפרד, אשתו ריטה ואחותו אסטה. כשאיולף נעלם, אלפרד מספר לריטה על תוכניתו להיות אב טוב יותר לאיולף כדי לאפשר לו להיות מאושר. בזמן שהוא מספר את סיפורו, מבקר את המשפחה בורגהיים, מהנדס, שמעוניין באסטה. אסטה ובורגהיים יוצאים לטייל, אנו למדים על קנאותה של ריטה לאלפרד, בין השאר היא אומרת שהייתה מעדיפה שאיולף כלל לא היה נולד, מכיוון שהוא גוזל ממנה את תשומת לבו של אלפרד. שיחתם של ריטה ואלפרד מופרעת בשל שובם של אסטה ובורגהיים, ואחר-כך על ידי קולות צעקות מהים, שמגלים שאיולף טבע כשהוא הלך אחרי אשת העכברים לים.
למטה בחוף הים, אלפרד מתאבל ואסטה מנחמת אותו. ריטה ובורגהיים הולכים אחריהם. במהלך השיחה ביניהם, ריטה אומרת שהיא צריכה את אלפרד רק לעצמה, בעוד אלפרד מגלה שהוא נשא את ריטה לאישה כדי להיטיב עם אסטה. הם גם מאשימים זה את זה בפציעתו של איולף (כשהיה תינוק, הוא נפל מהשולחן כשהם התעלסו), כשאלפרד מאשים את ריטה באומרו:
ובכך היא הסיתה אותו מחובתו להשגיח על איולף.