ב-1992 הוציאה מריל לאור את הספר הילדה שאהבה זחלים המבוסס על מעשייה יפנית מהמאה ה-12. בדומה לכתב היד המקורי, שהסוף שלו אבד, גם הספר של מריל נקטע לפני סופו.
חיים אישיים.
מריל חייתה למעלה מ-50 שנה בזוגיות עם המאיירת רוני סילברט, שגם איירה את מרבית ספריה.
מריל מתה ממחלת הסרטן בביתה בעיר רנדולף שבמדינת ורמונט, בגיל 89.
ג'סי פינקמן
ג'סי פינקמן (באנגלית: Jesse Pinkman) הוא דמות הדאוטראגוניסט בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס אמי "שובר שורות" ודמות הפרוטגוניסט בסרט "". הוא מגולם על ידי השחקן אהרון פול. על גילומו של ג'סי פינקמן, זכה פול בעצמו בשלושה פרסי אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ביוגרפיה בדיונית.
ג'סי ברוס פינקמן נולד ב-24 בספטמבר 1984 בעיר אלבקרקי שבניו מקסיקו. הוא התחיל מייצור וסחר עצמאי במתאמפטמין לא מוכר בשוק. הוריו מעולם לא אהבו אותו במיוחד והגדירו אותו כבעייתי, ולאחר שברח מהבית והחל לסחור בסמים, הוריו הולידו ילד נוסף וחינכו אותו שונה מג'סי. ג'סי היה תלמיד בעייתי ושנוא בקרב המורים, במיוחד בקרב המורה שלו לכימיה, וולטר וייט. על אף היותו תלמיד בעייתי, ג'סי הצליח לסיים את לימודיו בהצלחה. לפני השותפות שלו עם וולט, הוא פעל תחת הכינוי "קפטן קוק", ולמתכון הוסיף מעט אבקת צ'ילי כדי להבדיל את המתאמפטמין שלו מאחרים. ג'סי נהג אף להסגיר את עמיתיו למשטרה תמורת כסף. באמצע שנות ה-20 לחייו, לאחר שוולטר וייט מצא אותו, ג'סי הפך לשותפו העסקי של וייט בייצור מתאמפטמין.
תיאוריית הקפיצה האלסטית החוזרת
צ'רלס דויטש
אנדרדוגס (תכנית טלוויזיה)
נטילת ידים שחרית
סיירת טילים
תחנת הכח סורגוט-2
תחנת הכח הגרעינית סמולנסק
תחנת הכח IGCC בקמפר
כהן צדק גאון
אליפות ישראל באתלטיקה 1982
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון הדר יוסף בין התאריכים 4 באוגוסט ו-5 באוגוסט 1982.
פיליפ הול
פיליפ הול (באנגלית: Philip Hall; 11 באפריל 1904,המפסטד–30 בדצמבר 1982) היה מתמטיקאי בריטי שעסק בחקר תורת החבורות תוך דגש על חבורות פתורות.
ביוגרפיה.
הוריו של פיליפ הול לא היו נשואים. זמן קצר אחרי לידתו הם נפרדו ופיליפ עם אמו עברו להתגורר אצל הורים שלה. לאחר סיום בית הספר הול התחיל לימודים באוניברסיטת קיימברידג' אותה סיים בשנת 1924. לאחר קבלת התואר הול חשב להתחיל בקריירה בשרות הציבורי ועבר בחינות התאמה. הוא נסע לאירופה בה למד שפות. עם חזרתו לאנגליה הול התקבל ללימודי דוקטורט בקיימברידג' אצל קרל פירסון. עבודתו התמקדה בחקר תורת החבורות. לאחר סיום התואר הוא התחיל ללמד באוניברסיטת קיימבידג'. בשנת 1935 הוא פרסם הוכחת משפט החתונה. בשנת 1940 הוא פרסם עבודה חלוצית בהקשר לחקר איזוקליניות.
במהלך מלחמת העולם השנייה פיליפ הול היה חלק מצוות שעבד בבלצ'לי פארק בה עסק בניתוח צפנים איטלקים ויפנים. לאחר סיום הלחימה הוא חזר ללמד באוניברסיטת קיימברידג'.
על הישגיו בתחום הוא התקבל לחברה המלכותית בשנת 1942. בשנת 1953 התמנה לפרופסור וראש קתדרה. בשנת 1958 הול זכה בפרס בריק. בשנת 1965 הוענקה לו מדליית דה מורגן. הוא קיבל "מדליית סילבסטר" של החברה המלכותית.
הול היה פעיל באגודת מתמטיקאים של לונדון ובשנים 1955–1957 היה נשיא האגודה.
בשנת 1988 פורסם אוסף עבודות של הול.
הארמייה ה-36 (ברית המועצות)
קתלין אנטונלי
קתלין "קיי" מקנולטי מאוצ'לי אנטונלי (באנגלית:Kathleen Antonelli; 12 בפברואר 1921 – 20 באפריל 2006) הייתה מתכנתת מחשבים אירית ואחת משש המתכנתות המקוריות של מחשב האניאק, אחד המחשבים הדיגיטליים האלקטרוניים הראשונים לשימוש כללי.
חיים מוקדמים וחינוך.
אנטונלי נולדה כקתלין ריטה מקנולטי בפיימור, חלק מהכפר הקטן קריסלאו במה שהיה אז אזור גיילטאכט (אזור דובר אירית) במחוז הצפוני באירלנד, ב-12 בפברואר 1921, במהלך מלחמת העצמאות האירית. היא הייתה השלישית מתוך שישה ילדים של ג'יימס מקנולטי, קצין אימונים של הצבא האירי הרפובליקני, ואן נליס.
בליל לידתה אביה נעצר ונכלא בבית הכלא "דרי גול" למשך שנתיים בשל השתייכותו לצבא האירי הרפובליקני. עם שחרורו, היגרה המשפחה לארצות הברית באוקטובר 1924 והתיישבה באזור צ'סטנאט היל בפילדלפיה שבפנסילבניה, שם מצא ג'יימס עבודה כסתת אבן.
בין השנים 1927 ל-1933 היא למדה בבית הספר היסודי צ'סטנאט היל, ולאחר מכן בבית הספר התיכון הקתולי לבנות JW Hallahan בפילדלפיה.
בתיכון קתלין התחברה לעולם המתמטיקה ולמדה מגוון רחב של מקצועות מתטיים, ביניהם אלגברה, גיאומטריה מישורית, טריגונומטריה וגיאומטריה מוצקה.
לאחר שסיימה את התיכון היא נרשמה למכללת צ'סטנאט היל לנשים. במהלך לימודיה למדה כל קורס מתמטי שהוצע. היא סיימה תואר במתמטיקה ביוני 1942, אחת מן הסטודנטיות היחידות שהתמחו במתמטיקה מתוך כיתה של 92 נשים.
לקראת סיום התואר מקנולטי חיפשה משרות רלוונטיות בידיעה שהיא רוצה לעסוק במתמטיקה אבל לא להיות מורה. היא הבינה שתפקידי האקטואריה של חברות הביטוח מחייבות תואר שני, לכן החליטה ללמוד מגוון רחב של קורסים במנהל עסקים, בתקווה שהכשרה עסקית תשפר את סיכויי הקבלה שלה לעבודה.
קריירה.
מתכנתת מחשבים.
זמן קצר לאחר שסיימה את לימודיה היא ראתה מודעה של שירות המדינה האמריקאי בעיתון פילדלפיה אינקוויירר המחפשת נשים בעלות תואר במתמטיקה. במהלך מלחמת העולם השנייה, צבא ארצות הברית שכר נשים לחישוב מסלולי כדורים וטילים במעבדת המחקר הבליסטי, שהוקמה בבסיס הניסויים באברדין, מרילנד. היא יצרה קשר מיד עם שתי חברותיה לתואר במתמטיקה, פרנסס ספנס וג'וזפין בנסון בנוגע למודעה. ביוני 1942 הגיעו אנטונלי ובילאס להתראיין למשרה, וכשבוע לאחר מכן שתיהן התקבלו לעבודה כ"מחשבים אנושיים" בבית הספר מור להנדסת חשמל.
תפקידן היה לחשב מסלולים בליסטיים המשמשים לטבלאות ירי ארטילריה, בעיקר באמצעות מחשבוני טבלאות מכניים וגיליונות נייר גדולים במיוחד. השכר שקיבלו היה נמוך, אבל הן היו מרוצות שהגיעו לעבודה שהשתמשה בהשכלתן ושירתה את המאמץ המלחמתי.
התואר הרשמי שלה בשירות המדינה, כפי שהודפס בתיעוד התעסוקה שלה, היה" מחשב". היא ובילאס החלו לעבוד עם עוד כ-10 "בנות" (כפי שכונו המחשבים הנשיים ) ו-4 גברים. קבוצה זו הועברה לבית הספר מור מבסיס הניסויים אברדין. אנטונלי ובילאס ביצעו את עבודתן בחדר גדול ששימש בעבר ככיתה בבית הספר; חדר זה יהפוך בשלב מאוחר יותר לחדר שבו נבנה האניאק ופעל עד דצמבר 1946.
על אף הידע הנרחב שרכשו בלימודים, הכשרתן המתמטית של אנטונלי ובילאס לא הכינה אותן לעבודה בחישוב מסלולים עבור טבלאות ירי: הן לא הכירו את שיטות האינטגרציה המספריות המשמשות לחישוב המסלולים, ונאלצו להשתמש בספרי לימוד על מנת ללמוד ולהשתפר. לבסוף, שתיהן למדו כיצד לבצע את החישובים בצורה מדויקת, באמצעות תרגול וייעוץ של המפקחת לילה טוד. החישובים היו מורכבים ולקחו זמן רב מכיוון שכל רובה דרש טבלת ירי משלו, בכל טבלה היו כ-1,800 מסלולים, וחישוב מסלול אחד בלבד דרש כ-30-40 שעות של עבודה ידנית עם מחשבון.
לאחר מספר חודשים הועברו אנטונלי ובילאס לעבוד על המנתח הדיפרנציאלי במרתף בית הספר מור, המחשבון המכני האנלוגי הגדול והמשוכלל ביותר של אותה התקופה, רק שלושה מחשבונים כאלה היו בכל ארצות הברית וחמישה או שישה בכל העולם (כל האחרים היו בבריטניה). המנתח הדיפרנציאלי הושאל לאוניברסיטת פנסילבניה למשך המלחמה. באמצעות המנתח, ניתן היה לבצע חישוב מסלול בודד תוך כ-50 דקות.
אנטונלי קודמה לפיקוח על החישובים במנתח. הצוות שעבד עם המנתח עבד מסביב לשעון, שישה ימים בשבוע, כאשר החופשות הרשמיות היחידות שלהם היו בחג המולד וביום העצמאות האמריקאי.
העבודה עם האניאק.
האינטגרטור והמחשב המספרי האלקטרוני (אניאק) פותח בין השנים 1943–1946 במטרה לבצע את אותם חישובים בליסטיים.
ביוני 1945, אנטונלי נבחרה להיות אחת המתכנתות הראשונות שלו, יחד עם עוד מספר נשים מיחידות המחשבים, בטי הולברטון, מרלין מלצר ורות טייטלבאום, וג'ין ברטיק. הן קיבלו הכשרה בת חודשיים בבסיס הניסויים באברדין. שותפתה ללימודים של אנטונלי, בילאס, הצטרפה לצוות המתכנתות של אניאק בשלב מאוחר יותר, למרות שלא לקחה חלק בהכשרה הראשונית.
העבודה עם מחשב האניאק לא הייתה פשוטה עבור המתכנתות, הן ברמה המקצועית והן בשל היותן נשים. ראשית, המחשב יכול היה להשלים את החישובים הבליסטיים הנדרשים תוך כ-10 שניות, אך לרוב לקח בין יום ליומיים להגדיר את המחשב למערכת חדשה של בעיות, באמצעות שקעים ומתגים. על מנת לקבוע כיצד ניתן להגדיר ולתכנת אותו, המתכנתות נאלצו להיעזר במהנדסי האניאק המקוריים (כמו ארתור בורקס). בנוסף, חלק ניכר מזמן התכנות של האניאק כלל הגדרה והרצה של תוכניות בדיקה שהבטיחו למפעיליו את תקינות המערכת כולה.
מכיוון שהאניאק היה פרויקט מסווג, תחילה המתכנתות נדרשו לכתוב את התוכניות והשרטוטים בחדר סמוך ורק לאחר מכן הורשו להיכנס לחדר האניאק על מנת להזין אותן.
בזמן שהצוות התכונן להשקה, אנטונלי והנשים האחרות שעבדו על האניאק התבקשו לפעול כמארחות ולברך את הסובבים אותן. הן היו צריכות לעמוד ליד המחשב ו"להיראות טוב". כך שבאותה התקופה הן לא זכו להכרה הראויה על פועלן האמיתי כמתכנתות.
במהלך עבודתה באניאק, אנטונלי זוכה לקרדיט על המצאת השגרה, וכמו כן גילתה בשלב מאוחר יותר שהצוות שלה היה זה שבדק את נוחות השימוש בפצצת H.
אנטונלי הועברה למעבדת המחקר הבליסטית של בסיס הניסויים באברדין יחד עם האניאק כאשר הוא הועבר לשם באמצע שנת 1947. אליה הצטרפו רות טייטלבאום ובילאס.
חיים אישיים.