ללופטוואפה לא היו מספיק מטוסי-קרב לליווי המפציצים. בכך הם אפשרו למטוסי הספיטפייר וההוריקן שבפיקודו של יו דאודינג ליירט מספר רב של מפציצים. גם "מערכת דאודינג", שיו דאודינג פיתח לפני המלחמה והתבססה על שילוב הרדאר עם תצפיתנים, תקשורת ומערך נ"מ, איפשרה לגלות את כיווני הטיסה של מפציצי הלופטוואפה וליירטם לפני הגיעם למטרותיהם. מעל לכל היה המורל הגבוה שגילו טייסי הקרב של חיל האוויר המלכותי בפיקודו ובהשראתו של דאודינג, שהתייחס לטייסי הקרב שבפיקודו במסירות והם ראו אותו כמי שדואג להם בכל לבו. הוא נהג לכנותם "הנערים הלוחמים היקרים" (dear fighter boys) או "האפרוחים" (chicks) שלו. אחד מהם היה בנו דרק ששירת כטייס באחת הטייסות. ריבוי אבדות הגרמנים במטוסי הפצצה ובצוותי אוויר אילץ את היטלר באמצע אוקטובר 1940 להורות ללופטוואפה לחדול מהפצצה מסיבית של בריטניה ולנטוש את המבצע שתכנן לפלישה יבשתית לאדמת בריטניה, "מבצע ארי-הים".
בשל ההכנה הקפדנית מראש של הגנת בריטניה ובשל הניהול הזהיר של המשאבים שברשותו בעת הקרב נחשב יו דאודינג כאבי הניצחון בקרב על בריטניה, אלא שההערכה הראויה לכך לא שררה בזמנו, והתפתחה רק לאחר זמן. ניצחון זה היה מפלתה הראשונה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. לאחר שנואש מכוונתו לפלוש לבריטניה נשא היטלר את עיניו לכיון ברית המועצות והחל לקדם את ביצוע מבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות.
סוף הדרך.
למרות הניצחון בקרב על בריטניה, המשיכו מפקדיו לחלוק על הטקטיקה הזהירה שנהג בה בניהול הקרב ובחודש נובמבר 1941 עודדו את דאודינג, שהיה אז כבר בן 59, לפרוש מתפקידו כראש פיקוד מטוסי הקרב והוא נשלח לארצות הברית בשליחות המיניסטריון לתעשייה האווירית, אלא שהתאמתו לתפקיד זה לא הייתה גדולה. ביולי 1942 פרש דאודינג מחיל האוויר המלכותי ויצא לגמלאות. שנה לאחר מכן הוענק לו התואר ברון.
יו דאודינג נפטר בשנת 1970 והוא בן 88 שנים.
אופיו ואישיותו.
יו דאודינג היה אדם נחוש והחלטי שידע להתעמת עם עמיתיו ומפקדיו ועל כן זכה בפיהם לכינוי "Stuffy" - "הנפוח". בניגוד ליריבו הרמן גרינג, מפקד הלופטוואפה, שהיה אדם ראוותני ומוחצן, היה דאודינג אדם צנוע. הוא תואר כמי שהתייחס לתפקידו כמפקד פיקוד מטוסי הקרב ממש בקנאות ובקפדנות רבה. אומץ לבו בא לידי ביטוי לא רק באופן בו ניהל את הקרב על בריטניה אלא גם בקו התקיף שנקט בזמן הקרב על צרפת כשהפעיל את השפעתו על ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל שלא לבזבז את משאבי טייסות הקרב בגיחות מעל צרפת שהיו לדעתו חסרות תועלת. הוא עשה זאת בניגוד לעמדתם של קצינים בכירים בחיל האוויר המלכותי, ובזאת העמיד דאודינג בסכנה גם את עתידו ומעמדו.
כאדם פרטי היו לדאודינג מספר תחומי עניין. בצעירותו עסק בסקי ואף זכה באליפות באחת התחרויות. הוא היה אדם דתי והאמין בספיריטואליזם ובקיומן של פיות. לאחר המלחמה היו דאודינג ואשתו השנייה, אותה נשא לאשה בשנת 1951, פעילים בהתנגדות לשימוש בבעלי חיים כשפני ניסיון ובשנת 1974 "האגודה הלאומית נגד נתיחה" בבריטניה (National Anti-Vivisection Society) הקימה קרן מחקר על שמו. דאודינג היה צמחוני והתנגד להריגת בעלי חיים לצורך אספקת מזון לבני אדם. ככזה ניסה בשנת 1949 לקבל החלטה בבית הלורדים על איסור השחיטה הכשרה.
בשל אמונותיו אלו תואר הקרב על בריטניה, שנוהל על ידי גרינג מהצד הגרמני ודאודינג מהצד הבריטי, כ"הקרב בין הנרקומן לספיריטואליסט". בדיעבד זכה דאודינג לימים להוקרה רבה ונחשב כמי שהציל את העולם החופשי בקרב על בריטניה, אך בסיומו נעזב על נפשו והודח מתפקידו.
אילמרי יוטיליינן
אינוֹ אילְמרי "אילוּ" יוּטילַיינן (בפינית: Eino Ilmari "Illu" Juutilainen; 21 בפברואר 1914 - 21 בפברואר 1999) היה טייס קרב בחיל האוויר הפיני ואלוף ההפלות של מלחמת העולם השנייה. הוא אלוף ההפלות של חיל האוויר הפיני בכל הזמנים ומוביל בטבלת ההפלות כנגד טייסי חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה (בין השנים 1939–1940 ובין 1941–1944). יוטיליינן רשם לזכותו 94 ניצחונות בקרבות אוויר ב-437 גיחות מבצעיות. לפי טענתו, הפיל במלחמת העולם השנייה 126 מטוסי אויב 34 מתוכם במטוס מדגם ברוסטר באפלו.
הישגיו.
יוטיליינן הוא אלוף ההפלות של כל הזמנים בחיל האוויר הפיני. הוא הטיס מטוסי קרב מדגם פוקר, ברוסטר באפלו ומסרשמיט Bf 109. הוא אחד מבין ארבעה אישים שזכו פעמיים בעיטור הצבאי הגבוה ביותר בצבא הפיני, צלב מאנרהיים, והיה אלוף ההפלות במלחמת העולם השנייה מבין האישים שאינם מגרמניה (לגרמניה הנאצית היו מעל 50 אלופי הפלות שזקפו לזכותם מעל 100 הפלות של מטוסי האויב). הוא סיים את המלחמה מבלי שמטוסיו נפגעו כלל ממטוסי אויב (פעם אחת אולץ לנחות לאחר שאש נ"מ ידידותית פגעה במטוס המסרשמיט שלו). כמו אלוף ההפלות היפני, סוברו סאקי, הוא מעולם לא איבד את סגנו בקרב. בנוסף לאלו, ביצע את ההפלה הראשונה בחיל האוויר הפיני בסיוע מכ"ם ב-24 במרץ 1943. מפעיל מכ"ם גרמני שבדק את מערכת המכ"ם החדשה שלו הנחה אותו לעבר מטוס קרב סובייטי מדגם Pe-2. המכ"ם הפך למבצעי 3 ימים לאחר מכן.
חייו.
החל את תקופת שירות החובה שלו בצבא הפיני ב-9 בספטמבר 1932 והחל לשרת כטייס בשנת 1935. ב-1 במאי 1935 קודם לדרגת סמל.
במהלך מלחמת החורף (שפרצה ב-30 בנובמבר 1939) יוטיליינן הטיס מטוס קרב מדגם פוקר D.XXI. את ניצחונו האווירי הראשון רשם ב-19 בדצמבר 1939, לאחר שיירט מפציץ מדגם איליושין DB-3 ופגע בשניים נוספים. עד לסיום מלחמת החורף, השיג 2 הפלות לבדו והפלה נוספת בשיתוף עם טייסי קרב אחרים.
במלחמת ההמשך החל להטיס מטוס מדגם ברוסטר באפלו. ב-21 ביולי 1941 הוא ו-5 טייסי קרב נוספים הוזנקו לאוויר על מנת ליירט מטוסי קרב סובייטים שהתקרבו לבסיסם. בהזנקה זו הפיל מטוס קרב מדגם פוליקרפוב I-153. מספר ימים לאחר מכן, ב-1 באוגוסט, שבעה מטוסי קרב של חיל האוויר הפיני הוזעקו לקרב אווירי בו הפילו 6 מטוסי I-16. יוטיליינן (שהועלה לדרגת רב-נגד משנה באותו זמן) ביצע 2 מההפלות.
ב-6 בפברואר 1942, בעת טיסת סיור יחד עם טייסי קרב נוספים, נתקל ב-7 מפציצים מדגם טופולוב SB מלווים ב-12 מטוסי מיג-3 ויירט 2 מהמפציצים.
לאחר מכן סיפר:
ב-26 באפריל 1942 היה לראשון מיחידתו שקיבל את עיטור מאנרהיים. בסך הכל, רשם 34 הפלות במטוסו מדגם ברוסטר באפלו B-239, כאשר 28 מהם (כולל 3 הפלות משולשות) ביצע בין 9 ביולי 1941 ל-22 בנובמבר 1942.
ב-1943 הועבר ללהק אחר בחיל האוויר הפיני שהטיס מטוסי מסרשמיט. עם מטוס מדגם זה הצליח ליירט כ-58 מטוסי אויב. הוא סירב לקבל דרגות של קצונה מחשש שהדבר ימנע ממנו לטוס.
את ההפלה ה-94 והאחרונה שלו ביצע ב-3 בספטמבר 1944 ובה יירט מטוס מדגם Li-2, הגרסה הרוסית למטוס האמריקאי דאגלס C-47.
לאחר המלחמה המשיך לשרת בחיל האוויר הפיני. הוא סיים את שרותו בשנת 1947, ושימש טייס מקצועי עד לשנת 1956. טיסתו האחרונה הייתה בשנת 1997, במטוס F/A-18 הורנט דו-מושבי של חיל האוויר הפיני.
יוטיליינן נפטר בביתו שבטוסולה ביום הולדתו ה-85, ב-21 בפברואר 1999.
מירלה אפרת
יוליה שוויגר
יוליה שוויגר (נולדה ב-20 באוקטובר 1994) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן בינלאומי. אלופת ישראל בשנים 2018 ו-2021 ושחקנית נבחרת הנשים של ישראל.
ביוגרפיה.
יוליה שוויגר נולדה בויניצה, שבאוקראינה. היא החלה להתחרות בשחמט בגיל 5, ובגיל 14 עלתה לישראל במסגרת תוכנית נעל"ה. תחילה התגוררה בקיבוץ שובל ובשנת 2010 סיימה את לימודי התיכון במבואות הנגב.
שיחקה במסגרת מועדון באר שבע בליגה הלאומית ומאמנה היה רב-אמן מרק צייטלין.
בשנת 2013 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר כספורטאית מצטיינת. באותה שנה הייתה האישה היחידה שהשתתפה בגמר אליפות ישראל הפתוחה.
בשנת 2014 נישאה לרב-אמן ארקדי ניידיץ', שחמטאי גרמני, ועברה להתגורר איתו בגרמניה ושוויגר שיחקה במועדון העיר דייציזאו. בשנת 2015 עברו השניים להתגורר בבאקו שבאזרבייג'ן. בנובמבר 2019 התגרשו ושוויגר חזרה להתגורר בישראל.
נכון ל-2021, שוויגר היא סטודנטית לתואר ראשון בהנדסה כימית במכללת סמי שמעון ומתגוררת בבאר שבע.
השתתפות באולימפיאדות השחמט.
שוויגר ייצגה את ישראל, במסגרת נבחרת הנשים, בארבע אולימפיאדות שחמט.
Enola Gay (שיר)
Enola Gay (בעברית: אנולה גיי) הוא שיר סינת'פופ אנטי-מלחמתי, של להקת OMD (Orchestral Manoeuvres in the Dark) שיצא לאור ב-1980. השיר זכה לתואר כסף בבריטניה.
הפקה.
השיר, שנכתב על ידי חבר הלהקה, אנדי מק'קלסקי, מתייחס להפצצה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945, ובאופן ישיר לשלושה מרכיבים במתקפה: שמו של מפציץ הבואינג B-29 סופרפורטרס שהטיל את הפצצה, "אנולה גיי" (שנקרא על שם אנולה גיי טיבטס, אמו של הטייס קולונל פול טיבטס), הפצצה האטומית שכונתה "ילד קטן" ו-"8:15", שעת הטלת הפצצה על הירושימה. השיר יצא כסינגל היחיד מאלבומה של הלהקה משנת 1980, "Organisation". כבשירים אחרים של ההרכב לא כולל השיר פזמון מילולי אלא מנגינה בלבד. סימני זיהויו הבולטים הם נגינת הסינתיסייזר ומילותיו השנויות במחלוקת.
מאזינים רבים לא זיהו את האזכור להתקפה על הירושימה, וסברו בטעות כי מדובר בהודאה סמויה של ההרכב בנטיות המיניות של חבריו. אף על פי כן זכה השיר להצלחה רבה, עת מכר למעלה מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם ודורג בפסגת מצעדי המוזיקה בצרפת, איטליה ופורטוגל. בבריטניה דורג השיר בתחילה רק במקום ה-35 במצעד הסינגלים הבריטי, אך בחלוף שלושה שבועות דורג במקום ה-8, ובכך היה ללהיטה הראשון של הלהקה בעשירייה הפותחת של המצעד.