ספרות עם ישראל או ספרות יהודית היא מכלול יצירות ספרותיות (סיפורת, שירה, מחזאות וכו') שנכתבו על ידי יהודים בלשונות היהודים, בהן עברית, יידיש, לאדינו, ערבית יהודית ועוד. חטיבה מיוחדת בספרות עם ישראל מהווה יצירה בארמית, כגון תלמוד וספר הזהר.
המושג של ספרות עם ישראל נועד להחליף את תפיסת הספרות בלשון לאומית יחידה, בתפיסת ספרות לאומית רב-לשונית ורב-תרבותית. בכך ניתן מענה למורכבותה של הספרות היהודית, המאופיינת בריבוי לשוני ותרבותי, מצד אחד, ובתודעת עם היסטורית, דתית, חברתית ואישית אחידה, מצד שני. בגישה זו נבחנים בפרספקטיבה מאחדת יצירות סופרים ומסורות ספרותיות מתרבויות ומשפות שונות, וכן מפעלים אינדיבידואליים של סופרים שכתבו ביותר משפה יהודית אחת. המושג ספרות עם ישראל מתבסס על מחקרים של אותם מבקרי ספרות שרואים יצירות ספרות יהודית בלשונות שונות כמכלול אחד. דב סדן היה בין הראשונים שבהם.
גרעינה וחלקה הגדול של ספרות עם ישראל מהווה ספרות עברית – מכלול ספרות היהודים בשפה העברית מהמקרא ועד ימינו. מעמדה המרכזי של השפה העברית בספרות עם ישראל מתבסס על שני גורמים:
יחד עם זאת, במשך מאות שנים לא פסקה היצירה הספרותית היהודית בשפות אחרות באזורי-ישוב שונים: ספרות יידיש בשלוש תקופותיה (העתיקה, המשכילית והחסידית, והמודרנית) במזרח אירופה ובמרכזה; ספרות יהודית-ספרדית בספרד ובארצות בהן התיישבו מגורשי ספרד וצאצאיהם. רוב ספרות ההגות היהודית- ספרדית של היוצרים הבולטים ביהדות ספרד כגון הרמב"ם וספרו הפילוסופי מורה נבוכים, יהודה הלוי וספרו הפילוסופי הכוזרי, שלמה אבן גבירול וספרו הפילוסופי מקור חיים, רבנו בחיי אבן פקודה וספרו הפילוסופי חובת הלבבות ויוצרים נוספים נכתבה בערבית יהודית. שפה נוספת באמצעותה יצרו בספרות היהודית- ספרדית היא הלאדינו . היוצרים הבולטים והנודעים ביהדות ספרד לא יצרו בשפת הלאדינו. גם יהודי ארצות האסלאם לפני גירוש ספרד, קל וחומר לאחר הגעת המגורשים יצרו ספרות בערבית יהודית דוגמה בולטת לכך היא ספרו הפילוסופי של סעדיה גאון, אמונות ודעות.
התנגדות לאנרגיה גרעינית
ההתנגדות לאנרגיה גרעינית נוגעת בעיקר לשימוש בביקוע גרעיני לצורך ייצור חשמל לשימושים אזרחיים.
המתנגדים לאנרגיה גרעינית טוענים כי מדובר במקור אנרגיה שהסכנה הפוטנציאלית שבו גבוהה, ומעלים ספקות בדבר היכולת של חידושים טכנולוגיים להפחית סכנות אלו. המבקרים טוענים כי כורים גרעיניים מועדים לתאונות, שכן לא מעט תאונות כאלו כבר אירעו בעבר, כמו גם מקור לזיהום רדיואקטיבי בשל תאונה או חבלה.
מאידך, התומכים באנרגיה גרעינית טוענים כי מדובר במקור להפקת אנרגיה בת קיימא אשר כמעט ואינו מזהם את הסביבה, עשוי לתרום להפחתת פליטות גזי החממה ומפחית את התלות בייבוא דלקים מחצביים ובראשם הנפט. כמו כן, המצדדים טוענים כי כורים גרעיניים המיוצרים בטכנולוגיות חדישות מפחיתים סכנות בשימוש באנרגיה כמו טיפול בפסולת רדיואקטיבית, וכי מספרן של התאונות הגרעיניות במדינות המפותחות נמוך באופן יחסי.
למעשה, אנרגיה גרעינית היא מבין השיטות הבטיחותיות ביותר ליצור חשמל, ועומדת על כ- 0.07 מתים לכל טרה-וואט-שעה (מספר דומה לזה של אנרגיה סולארית ואנרגיית רוח), בהשוואה לנפט (18.43 מתים) ופחם (24.62 מתים).
השלכות סביבתיות.
ניתן לחלק את הדיון בהשפעות הסביבתיות של אנרגיה גרעינית לשניים: זיהום ישיר (דוגמת פליטה של גזים רעילים וגזי חממה), פסולת גרעינית ופליטת מזהמים הקשורים למחזור החיים של תהליך הייצור.
יתרונות.
מזהמים ישירים.
מצדדי האנרגיה הגרעינית טוענים כי יתרונה העיקרי הוא כי תהליך ההפקה הישיר של אנרגיה כתוצאה מביקוע הגרעין אינו מלווה בפליטת מזהמים המאפיינים את השימוש בדלקים מחצביים (דוגמת תחמוצות חנקן, תחמוצות גופרית, חלקיקים וכספית) או בפליטת גזי חממה.
חסרונות.
מחזור החיים של האורניום.
למחזור החיים של הדלקים הדרושים להפקת אנרגיה גרעינית השפעות סביבתיות כבדות, בעיקר בכריית האורניום, הובלתו ואפסונו לאחר שהסתיים השימוש בו. עם זאת, ישנן חלופות כגון כורים אשר משתמשים בתוריום במקום באורניום.
מחזור החיים של הכור הגרעיני.
כור גרעיני הוא מתקן מורכב, אשר מצריך שימוש בכמויות גדולות של משאבי טבע, בהן מתכות כבדות.
מועדון הכדורגל סביליה
אגם פסקוב
תקנון בנדיקטוס
תקנון בנדיקטוס (בלטינית: Regula Benedicti) שנכתב בערך בשנת 540, הוא אחד מתקנוני המנזרים החשובים ביותר. תקנון זה, אשר נכתב על ידי בנדיקטוס מנורסיה, והתקנות הכתובות בו צוטטו פעמים רבות בתקנוני נזורה מאוחרים יותר. התקנון נכתב עבור נזירים נוצריים החיים בקהילה אוטונומית תחת סמכותו של אב מנזר. החל במאה ה-7 אומץ התקנון גם על ידי קהילות הנשים.
כתב היד.
על פי האגדה, נכחד הנוסח המקורי של הרגולה (שבנדיקטוס כתב במו ידיו) בשריפה במנזר טיאנו (Teano) בשנת 896. העותק שנחשב הקרוב ביותר למקור נמצא בספריית המנזר של סן גלן (St. Gallen) בשווייץ (קודקס 914). עותק זה הועתק באאכן בתחילת המאה ה-9 מן הנוסח שהכין תיאודמר (Theodemar), אב המנזר של מונטה קאסינו לבקשת קרל הגדול בעת ביקורו במנזר בשנת 787. על פי מכתב שצורף לכתב היד, הוכן העותק של תיאודמר מהעתק של כתב היד המקורי של בנדיקטוס, שנשרף ככל הנראה בפלישה הלומברדית לאיטליה בשנת 577, במהלכה הרסו ושרפו את המנזר של מונטה קאסינו. כך למעשה, העותק של סן גלן הוא עד מהימן למקור.
על התקנון.
נראה שהרגולה של בנדיקטוס התבססה על גרסאות קדומות של רגולות שונות - למשל הרגולה מגיסטרי ("Regula Magistri", "תקנון המורה"), ממנה העתיק חלקים שלמים.
התקנון, ובו 73 פרקים קצרים, כולל הוראות הנוגעות לרוחניות, כלומר כיצד לחיות חיים נוצריים (Christocentric) נכונים, וכן הוראות מנהלתיות, כלומר כיצד לנהל מנזר ביעילות. פרקים אלו מהווים עד היום הנחיה למנזרים ולקהילות נזירים בזרמים המערביים השונים בהם מתקיימת נזורה, כולל הקתולים והאנגליקנים. נושא חשוב העומד בבסיס התקנון הוא "אורה את לבורה" (ora et labora) - תפילה תוך כדי עבודה.
כמחצית הפרקים מדברים על חובת הצייתנות והענווה ומה נדרש לעשות כאשר אחד מחברי קהילת הנזירים אינו כזה ומתייחסים גם לשתיקה שהיא האלמנט השלישי של תוכנית החינוך הקדושה,
יתרת הסעיפים מדברים על עבודת האל (Opus Dei), הנחיות פעולה לאב המנזר ודרכי ניהול המנזר. חלק מהנושאים אינם מכוסים בתקנון והושארו לטיפולו של אב המנזר מתוך הנחה שאב המנזר חכם ומנוסה ומסוגל להתמודד עם בעיות פשוטות או להשליך מסעיפים אחרים. עקרונות המוזכרים בתקנון הם הסתייגות מסגפנות קשה, הסתייגות מסגפנות מתבודדת. דרישה לעבודה קשה, הן כעבודה פיזית והן כעבודת האל הרוחנית.
גרגוריוס הראשון כתב על התקנון:
הנזיר הבודד על פי בנדיקטוס נמצא בפיקוח מתמיד.
תוכן התקנון.
הפרולוג.
סדר הפעולות אותו מכתיב בנדיקטוס בפרולוג הוא: להאזין, לקבל ללא מעצורים, לבצע באופן מלא. לפי בנדיקטוס, על מנת להגיע לאלוהים, יש להיות צייתן באופן מוחלט. מי שלא מציית מורחק מאלוהים ומי שלא משרת אותו כהלכה נענש באופן נצחי.
לוצו
לוצו (מלטזית: Luzzu, רבים לוצי - Luzzi או לוצייט - luzzijiet) היא סירת דיג מלטזית מסורתית, ששורשיה מיוחסים בדרך כלל לפיניקים.
הלוצו עשויה מעץ, וצבועה בגוונים חזקים של אדום, חום, ירוק, צהוב וכחול. דוגמת הצבעים עוברת מדור לדור במשפחה. בחרטומה ציור או תבליט של זוג עיניים, המיוחסות פעמים רבות בטעות לעיניו של האל המצרי רע. למעשה העיניים הן שריד לנוהג פיניקי קדום, והן משמשות כסגולה נגד עין הרע. לעיתים אף תולים הדייגים בסירה ענפי דקל שבורכו ביום ראשון של הדקלים. לעיטורי הסירה נוספים פעמים רבות גם מוטיבים מעולם הצומח.
בסיסו של הלוצו שטוח ומחודד בשני קצותיו, אך קיימות סירות שבסיסן האחורי רבוע, ואלה מכונות קייק (Kajjik). בעבר הונע הלוצו בעזרת מפרשים, אך כיום הוא בדרך כלל ממונע במנוע דיזל. הלוצו משמש לעיתים גם כסירת נוסעים, והוא הופיע על מטבעות של שתי לירות מלטזיות בין השנים 1979-1989.
חמצת אבובית הכליה
חמצת אבובית הכליה (באנגלית: Renal tubular acidosis; ר"ת: RTA) הוא מצב של הצטברות חומצה בגוף עקב כישלון של הכליות לפנות את החומצה בשתן. כאשר הדם מסונן (פילטרציה) בכליה, הפילטרט עובר דרך האבוביות (הטובולים) של הנפרון, ובדרך זו יש תחלופה של מלחים, חומצות ותמיסות אחרות עד לייצור השתן הסופי.
החמצת המטבולית הנוצרת ב- RTA יכולה להתרחש או על ידי כישלון של האבובית המקורבת לשמר יונים של ביקרבונט, או על ידי הפרשה לא מספקת של יוני מימן בחלק האבובית המרוחקת.
המונח אצידוזיס (חמצת) מתייחס לנטייה של RTA להוריד את רמת ה-pH בדם (מתחת ל-7.35) - אולם קיים מרווח אניוני תקין.
RTA 1 - אבובית מרוחקת.
חמצת אבובית הכליה מסוג 1, או RTA type 1, (או dRTA) מתרחשת באבובית המרוחקת, והיא תוארה ראשונה. חמצת זו מאופיינת בכשל של הפרשת חומצה על ידי תאי אלפא של האבובית המאספת בנפרון הדיסטלי. כישלון זה נובע כתוצאה ממספר סיבות, והוא מוביל לחוסר יכולת בהחמצת השתן מתחת לרמה של 5.5ph- כתוצאה מכך חומציות הדם עולה- אצידמיה. בין מאפייני המחלה ניתן למצוא היפוקלמיה, היווצרות אבנים בשתן ואבני סידן בכליה, רככת אצל ילדים ועוד. הגורמים למחלה זו יכולים להיות מחלות אוטואימוניות הפוגעות בתפקוד האבובית, מחלות תורשתיות בהן יש פגם במשאבות שתפקידן להפריש מימן, שחמת הכבד ומחלות נוספות. הטיפול הוא על ידי תיקון האצידמיה על ידי מתן ביקרבונט, ותיקון ההיפוקלמיה על ידי מתן טבליות אשלגן.
RTA 2- אבובית מקורבת.