את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר החקלאי הכפר הירוק. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1968. במהלך לימודיו התפרנס כפקיד עזר בבית המשפט. התמחה בפרקליטות המדינה וב־1969 הוסמך כעורך דין. ב־1973 התמנה כמזכירו הראשי של בית המשפט העליון. בדצמבר 1977 התמנה שופט שלום, תוך כוונה למנותו לסגן רשם בבית המשפט העליון, במקביל למינויו כשופט שלום. בשנים 1983–1985 כיהן כמרכז ועדת בכור לחקירת רצח ארלוזורוב.
ב־1995 קודם לתפקיד רשם בית המשפט העליון. בנובמבר אותה שנה מונה למזכיר ועדת שמגר שחקרה את רצח יצחק רבין. ב־1996 החל מכהן כסגן מנהל מערכת בתי המשפט. בתפקיד זה החזיק עד פרישתו לגמלאות ב־2011.
במשך שנים רבות, גם בהיותו שופט, שיחק כדורסל במסגרת קבוצת בית הנוער העברי הירושלמי. היה חבר דירקטוריון בחברת המתנ"סים והמרכזים הקהילתיים "בית הנוער העברי בירושלים".
חיים אישיים.
גילון נישא תחילה למאיה, וממנה היה אב לבן ולבת. לאחר גירושיו נישא בשנית לאילנה.
גילון התגורר במבשרת ציון. הוא נפטר ב-9 באוקטובר 2014, בגיל 72, לאחר שנים שבהן היה חולה סרטן. הותיר אחריו את אשתו אילנה גילון, ושני ילדים. נקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים. השף קולין גילון הוא בנו של אלון.
יוסף בן דוד (ראש עירייה)
מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס אטלנטי
סחר העבדים הטרנס אטלנטי
סחר העבדים הטרנס-אטלנטי
אברהם מיגל קרדוזו
מיגל קרדוזו
אברהם מיגל קארדוזו
אברהם מיכאל קארדוזו
מיגל קארדוזו
ג'ייקוב נונז קארדוזו
מרדכי שפס
מרדכי שפס (נולד בשנת 1957) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 12 (ברק) וכמפקד חטיבת הגזרה המערבית של יחידת הקישור ללבנון.
שירות צבאי.
שפס למד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.עם גיוסו לצה"ל בשנת 1975 שובץ שפס בחטיבת גולני. בגולני עבר שפס מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובשנים 1982-1981 פיקד על פלנ"ט גולני. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של חטיבת גולני ולחם במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 12 (ברק) והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך פיקד על החטיבה המערבית ביחידת הקישור ללבנון, חטיבת ירושלים וכמפקד גדוד צוערי חי"ר בבה"ד 1.
דרהאם (קרוליינה הצפונית)
דורהאם (באנגלית: Durham) היא עיר בקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. בעיר מתגוררים 233,000 תושבים (נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2011), מה שהופך את דרהאם לעיר הרביעית בגודלה במספר תושביה בקרוליינה הצפונית, ולמדורגת במקום ה-85 בארצות הברית כולה.
שטח שיפוטה הוא 249.8 קמ"ר (49.9 מיילים מרובעים), כשמתוכם 0.7 קמ"ר (0.3 מייל) הוא מים. האדמה אינה מתאימה לחקלאות, ואקלים העיר מסווג כאקלים סובטרופי גשום על פי שיטת קפן. דרהאם היא מקום מושבן של האוניברסיטה המרכזית של קרוליינה הצפונית ושל אוניברסיטת דיוק.
דרהאם קרויה על שמו של ברטלט ס. דרהאם, רופא אמריקאי.
היסטוריה.
הרבה לפני שאזור דרהאם של היום נקראה "דרהאם", התקיימה באזור פעילות אקטיבית. עוד לפני הגעת האירופאים לאזור, הילידים האמריקאים גרו באזור וניהלו בו משק חקלאי.
טרם הגעת הרכבת לאזור, היה כמעט כל שטח העיר דרהאם של היום בשימוש חקלאי; בנוסף לעסקים ספורים ששירתו את העוברים ושבים באזור, בעיקר את הנהגים בשירות המשק החי המקומי. עסקים אלה שכנו לאורך רחוב הילסבורו, רחוב שהיה חלק מהדרך הראשית שחצתה את קרוליינה הצפונית ממזרח למערב מאז ימי הקולוניאליזם ועד לבניית מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
ב-1827 הוקם באזור סניף דואר. עם הגעת הרכבת לאזור, נוצר צורך בדפו שישמש כתחנת אספקה של עצים ומים (לשימוש במנועי הקיטור) לרכבות שנסעו בין ראלי להילסבורו. לאחר סחבת שנגרמה כתוצאה מסירוב בעלי העסקים המקומיים להקדיש קרקע לבניית הדפו, התחנה הוקמה בסוף ב-1849. תחנת דרהאם, כפי שהיא נקראה בעשרים שנותיה הראשונות, לא שימשה ליותר מייעודה המקורי במשך עשרות שנים עד לתחילת אפריל 1865 כשצבא האיחוד כבש במסגרת מלחמת האזרחים את ראלי, בירת קרוליינה הצפונית. הקהילה שהתגבשה סביב תחנת דרהאם, שלפני מלחמת האזרחים גדלה באופן איטי, צמחה בעקבותיה במהירות, תודות לתעשיית הטבק ששגשגה במקום.
אוכלוסיית הקהילה בתחנת הרכבת המשיכה לגדול משמעותית, וב-10 באפריל 1869 הפכה התחנה לעיירה, כשהעיירה מקבלת את שמה "דרהאם" אחר ברטלט ס. דרהאם שתרם כעשרים שנה קודם לכן את השטח לבניית תחנת הרכבת. דרהאם הייתה אז עיירה במחוז אורנג', אך לאחר שהעיירה גדלה באופן שהקשה על היותה תחת השלטון המקומי של אורנג', נוסד מחוז דרהאם על שמה של העיר, ושהורכב משטחים מוניציפליים של מחוזות קיימים.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תעשיית הטבק שיחקה תפקיד ראשי בצמיחתה המהירה של דרהאם. הצמיחה המהירה והשגשוג של חברות הטבק בדרהאם, התבטאו בצמיחתה של העיר. חברת הטבק "W. Duke &amp; Sons Tobacco Company" הייתה למונופול ברחבי ארצות הברית עד ל-1900, ובהמשך הפכה חברה זו לתאגיד הענק "Americam Tobacco", כשמרכז הייצור המשיך להיות בדרהאם. הפרסומות של "Americam Tobacco" ברדיו ובטלוויזיה שהתנוססו תחת כל עץ רענן - היוו את התדמית של דרהאם אצל האומה האמריקאית למשך עשרות שנים עד לעשורים האחרונים של המאה ה-20, אז החלה אוניברסיטת דיוק לתפוס את מקומה של תעשיית הטבק בתדמיתה של העיר.
ערים תאומות.
לדרהאם חמש ערים תאומות:
ברוך דיין אמת
אייל אסרף
אייל אסרף (נולד ב-24 בינואר 1972) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד מגמת אוגדות בבית הספר לפו"ש (פיקוד ושליטה) בזרוע היבשה. קודם לכן שימש סגן מפקד עוצבת געש ומפקד חטיבת עודד.
שירותו הצבאי.
אסרף נולד וגדל בקריית גת להורים שעלו ממרוקו. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בישיבת עטרת ירושלים. התגייס לצה"ל בשנת 1991, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד צוות בבה"ד 1. באוגוסט 1994 שב לסיירת ושירת כמפקד צוות. לאחר סיום התפקיד פרש מצה"ל. בשנת 1999, לאחר שנתיים כאזרח, חזר לשירות צבאי כמפקד פלוגה בגדוד נצח יהודה. לאחר מבצע חומת מגן מונה למפקד פלנ"ט גולני. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 51. בהמשך מונה לסגן מפקד בא"ח גולני. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבת גולני, בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
לאחר לימודים, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 906, ושימש בתפקיד בין השנים 2006–2008. בהמשך חזר לחטיבת גולני ומונה בשנת 2010 למפקד בא"ח גולני, תפקיד בו שירת עד שנת 2012. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת גולני בין השנים 2012–2013. בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, ובמקביל מונה למפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות, בתפקידיו שירת עד שנת 2015. בשנת 2015 מונה לסגן מפקד עוצבת געש, ושימש בתפקיד עד שנת 2017. בשנת 2018 מונה למפקד מגמת אוגדות בבית הספר לפו"ש בזרוע היבשה.
חיים אישיים.
אסרף מתגורר ביישוב עלי, נשוי לתמר, לשעבר דוברת מועצה אזורית מטה בנימין, ואב לחמישה ילדים.
ג'וזף קוטן
ג'וזף קוטן (באנגלית: Joseph Cotten; 15 במאי 1905 - 6 בפברואר 1994) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי. כיכב בברודוויי בגרסה המקורית של "סיפור פילדלפיה" ובמחזה "סברינה" (Sabrina Fair). זכה לפרסום עולמי כשהשתתף בסרטיו של אורסון ולס "האזרח קיין" (1941), "האמברסונים המופלאים" (1942) וב"מסע אל הפחד" (1943) שעליו היה חתום כתסריטאי. בשנות ה-40 של המאה העשרים היה מהשחקנים הבולטים בהוליווד והופיע בסרטים "צל של ספק" (1943), "מכתבי אהבה" (1945), "דו-קרב בשמש" (1946), "תמונתה של ג'ני" (1948) ו"האדם השלישי" (1949).
ביוגרפיה.
ג'וזף קוטן נולד בשנת 1905 בפיטרסבורג שבווירג'יניה לג'וזף צ'שר קוטן האב ולאשתו סאלי וילסון קוטן. הוא למד משחק בבית הספר "Hickman School of Speech and Expression" בוושינגטון די. סי. ואחר כך עבד כאיש פרסום. הוא החל להיות מעורב בהפקות תיאטרון עקב עבודתו כמבקר תיאטרון. הופעותיו הראשונות היו בווירג'יניה ואחר כך בניו יורק. ב-1930 הופיע לראשונה בברודוויי.
ב-1934 פגש קוטן את אורסון ולס, כשהשתתפו יחד בתוכנית רדיו של CBS Radio, והשניים התיידדו. קוטן כיכב לראשונה בתפקיד ראשי בהפקה של ולס עבור Federal Theatre Project בפארסה "סוס אוכל כובע", עיבוד של ולס ואדווין דלבי לקומדיה "כובע הקש האיטלקי" מאת המחזאי הצרפתי אז'ן לביש. ההצגה רצה מ-26 בספטמבר עד 5 בדצמבר 1936 בתיאטרון מקסין אליוט שבניו יורק.
ב-1937 הפך קוטן לחבר רשמי בלהקת תיאטרון מרקורי של ולס. הוא הופיע בברודוויי במחזה "יוליוס קיסר", ב-"The Shoemaker's Holiday" וב"מות דנטון". כמו כן השתתף בסדרות דרמה רדיופוניות "The Mercury Theatre on the Air" ו-"The Campbell Playhouse".
הופעת הבכורה של קוטן בקולנוע הייתה בקומדיה "Too Much Johnson", סרט קצר בבימויו של אורסון ולס. הסרט היה אמור להיות משולב בהצגת תיאטרון שתתנהל במקביל, אך מעולם לא הוצג, ונחשב כאבוד. ב-2013 התגלה עותק של הסרט בעיר פורדנונה שבאיטליה.