בניגוד לנגב, מדבר יהודה איננו חלק מרצועת המדבריות העולמית של קו הרוחב 30°, אלא מדבר מקומי הנקרא "מדבר צל גשם". כלומר תנאי השטח הייחודיים לאזור הפכו אותו למדבר. ענני הגשם העולים מהים התיכון נעים מזרחה וממטירים את רוב המים שבהם כגשם מעל מישור החוף והרי יהודה, שבהם הטמפרטורות נמוכות יחסית. כאשר העננים גולשים במדרון מעל מדבר יהודה, הטמפרטורה גבוהה יותר, הם מתרחבים ואינם יכולים להמטיר עוד גשמים מהלחות שעוד נותרה בהם. כאשר הם מגיעים מעל ים המלח הם מתמלאים שוב מים וממטירים אותם מעל הרי מואב.
כך, ככל שפונים מזרחה, נעשה מדבר יהודה צחיח וחם יותר. באזורים הצחיחים ביותר שלו יורדים כ-50 מ"מ גשם בשנה. במערב מדבר יהודה ובספר המדבר, יורדים כ-250 מ"מ גשם, כמות המספיקה לגידולי בעל מסוימים, כמו זיתים, חיטה ושעורה.
בנוסף ליובש, מדבר יהודה מאופיין בטמפרטורות גבוהות במשך היום. קרינת השמש החזקה מעלה את טמפרטורת הקרקע עד ל-70 מעלות.
ממוצעי משקעים וטמפרטורה במדבר יהודה:
מקורות מים.
גם רמת המדבר וגם מדרגת הכפיפה עשירות במאגרי מים מלאכותיים - בורות, בריכות ומאגורות (בריכות תת-קרקעיות). רוב הבורות נמצאים ברמת המדבר, שכן המסלע הרך מקל על הכרייה והוא אטום למים.
במת השוליים המזרחיים עשירה יחסית במים. נמצאים בה עין דוד ועין שולמית בנחל דוד, עין ערוגות בנחל ערוגות, עין משמר בנחל משמר, עיינות צאלים, ענבה, צפצפה ונמר בנחל צאלים, עין בוקק ועין אשד בנחל חימר. ביניהם בולטים בגודלם עין דוד ועין ערוגות, עם ספיקה של למעלה מ-100 מטר מעוקב (מ"ק) לשעה. מי המעיינות (למעט עין צפצפה) ראויים לשתייה.
בכל במת השוליים ידוע רק על בור מים אחד - סמוך לנחל בוקק, מלבד מערכת אגירת המים הגדולה במצדה.
במצוק ההעתקים נובעים שלשה מעיינות: עין גדי, בין נחל דוד לנחל ערוגות, ספיקתו 50 מ"ק בשעה ומימיו ראויים לשתייה; עין נואית, סמוך לנחל בוקק; ועין סלוודורה, בערוץ הסלוודורה, כקילומטר צפונית לנחל קדם. למרגלות המצוק נובעים עין קנה, עין סמר ועינות צוקים (עין פשח'ה), שספיקתם רבה.
חי וצומח.
ברמת המדבר ובתחומי מצוק ההעתקים חיים עדרי יעל נובי, וקבוצות של שפני סלע. בעבר הלא רחוק חיו באזור גם נמרים, שנכחדו בגלל ציד לא חוקי, כאשר התיעוד האחרון לנמר באזור נצפה בעינות צוקים. עופות אופייניים הם עורב קצר-זנב, שחור-זנב, טריסטרמית, סיס, סנונית, זנבן, סלעית, וקורא מדברי. במדבר חיים זוחלים רבים ביניהם נחשים ארסיים כמו אפעה ושרף עין גדי. בנחלים יש דגים ודו-חיים.
הצומח במדבר יהודה מושפע בעיקר מן המסלע וכמות המשקעים. גורם חשוב נוסף מהווה הרעייה המסיבית, המכלה את הצמחים באזורי המרעה. מדבר יהודה מהווה נקודת מפגש בין ארבעה אזורים פיטוגאוגרפיים (הים-תיכוני במערב, הסהרו-ערבי והאירנו-טורני במדבר עצמו, והסודני בנאות המדבר), ולכן קיימות בו חברות צומח מגוונות.
סוקצסיה של ממש, אי אפשר למעשה לראות במדבר. התנאים הקשים של המדבר הם כה חזקים, עד שאין הצמחים החיים בו יכולים לשנותם אם תאפשר את כניסת חברת הצומח הבאה בטור הסוקצסיוני. לכן, יש לראות את חברות הצומח השולטות במדבר, בתות עשבוניות דלילות, כחברות הקלימקס. עם זאת, חלק מהחוקרים סוברים כי חברת הקלימקס של מדבר יהודה, היא ערבת דגניים, וכי הצומח השולט בו כיום, הוא תוצאת הרעייה.
במדרגת הכפיפה העליונה שולט בעיקר הצומח של בתת-הספר הים תיכונית. מצויים בה שלהבית קצרת שניים, קיפודן מצוי, וסירה קוצנית. באזורים בהם מכלה הרעייה הרבה את הצמחייה, גדלים צמחים המכילים חומרים רעילים כמו עירית גדולה (הים תיכונית) ומתנן שעיר (הסהרו ערבי), וגאופיטים רבים: כלנית, חצב מצוי ורקפת.
ברמת המדבר, המכוסה ברובה בקירטון האטום למים, נוצר מצב בו שכבת הקרקע העליונה נשטפת, אך שכבת הקרקע בעומק של כ-20 ס"מ נעשית מלוחה מאוד. הדבר גורם לכך שצמחים חד שנתיים ששורשיהם סמוכים לפני הקרקע צומחים בה ללא קושי, בעיקר אהרונסוניה ומקור חסידה מדברי. מבין הצמחים הרב שנתיים מעמיקי השורש, יכולים לצמוח רק צמחים המותאמים למליחות גבוהה, כמו אשליל שעיר, מלחית אשונה, מלוח, ואוכם מדברי המכסה קטעים נרחבים במדבר. במערב המדבר, מקום בו ישנה כמות משקעים גדולה יותר, נפוצה לענת המדבר.
בבמת השוליים ובתחום מצוק ההעתקים צומחים במקומות הגבוהים זוגן השיח, יפרוק המדבר, ערטל וצמחים סהרו ערביים אחרים. בערוצי הנחלים צומחים רותם, אטד, מלוח, ורכפתן מדברי, וכן עצי שיטה סלילנית, שיטת הסוכך, אשל ושיזף מצוי. בקניונים צומחים כתלה חריפה, אזובית פשוטה ואזוביון מדברי, צלף ומציץ סורי - צמחים אופייניים לאזור האירנו טורני. סביבות המעיינות מצוי צומח סודני וצמחים האופייניים לנאות מדבר - קנה מצוי, עבקנה, סמר, דקלים ועוד.
בתחומי מדבר יהודה מצויים גם צמחים נדירים יחסית. סלוודורה פרסית צומחת ליד מספר מעיינות. ידועה בעיקר הסלוודורה שעל שמה נקרא ערוץ הסלוודורה מצפון לנחל קדם. כמו כן, מצויה במדבר פתילת המדבר הגדולה, באזור ים המלח.
במדבר צומחים שני עצי אלה אטלנטית: האחד בנחל קדם, והשני סמוך למעלה נמר בנחל צאלים. עץ תאנה יחיד צומח במדבר (מחוץ לנאות המדבר), מעל המפל הגדול בנחל קדם.
היסטוריה.
תנאי השטח והאקלים הקיצוניים של מדבר יהודה מנעו התיישבות קבע בו בימי קדם. לעומת זאת, תנאים אלו היו מצוינים עבור מורדים ונמלטי חוק. רמת מדבר יהודה ריקה יחסית מממצאים ארכאולוגיים מכיוון שאינה נוחה למגורים עקב האקלים הקשה ותנאי השטח. בשולי המדבר, לעומת זאת, מצויים אתרים ארכאולוגיים רבים.
מערות מדבר יהודה היוו מקום מקלט לפליטי ומורדי שלטון עוד בתקופה הכלקוליתית. מערות אלו היוו מקום מחסה מצוין עבור אותם נרדפים בשל התכסית הקשה באזור זה, המקשה על נגישות אנשים בכלל וצבא בפרט.
עקב גילוי מגילות מדבר יהודה נערך חיפוש מדוקדק במערות מדבר יהודה אחר מגילות נוספות בשנים 1960–1961, שהביא למציאת ממצאים נוספים שהעידו על כך שהמקום שימש כמקום מפלט עוד מהאלף הרביעי לפני הספירה. בין הממצאים החשובים ניתן למנות את:
על פי תיאור המקרא את בריחתו של דוד מפני שאול, שהה דדו תקופה מסויימת עם מאות מאנשיו במדבר יהודה. בהקשר זה נזכרים מדבר זיף, מדבר מעון, צורי היעלים ומצדות עין גדי - כולם בתחום מדבר יהודה.
בתקופת הבית השני חיו במדבר האיסיים - כת יהודית סגפנית שהתרחקה מחברת אנשים שלא היו מחבריה. בתקופת השלטון הרומי, היה מדבר יהודה למעוזם של לוחמים ומורדים, בזמן המרד הגדול בשנת 70 לספירה ובזמן מרד בר כוכבא בשנת 132. הלוחמים והמורדים חיו במצודות הגדולות - מצדה, הורקניה והרודיון, ובמערות במצוקי הנחלים.
אתרים ארכאולוגיים בולטים מתקופה זו:
בתקופה הביזנטית, חיו במדבר נזירים נוצרים, ביניהם חריטון, סבאס, אותימיוס, תיאוקטיסטוס ועוד. מתקופה זו עדיין קיימים ופעילים מנזר קרנטל, מנזר סנט ג'ורג' ומנזר מר סבא. מנזרים ידועים הם: קצר אבו לימון, חירבת תינה סמוך למעלה עמוס, מנזר תיאודוסיוס (סמוך לאל-עוביידיה - ליד בית לחם), מנזר רואבי ודיר מוכליך (מנזר תיאוקטיסטוס) בנחל אוג, מנזר פרן בנחל פרת, מנזר סוקה בנחל תקוע (את שני האחרונים הקים הנזיר חריטון), מנזר סן פירמין בנחל מכמש, הקפלה עליליאת א-סיק בוואדי מכוך, הקפלה של סוזכים (אל קוסיר) - גם היא בנחל תקוע, מנזר אותימיוס (עליו יש שרידי חאן מהתקופה הערבית) באזור התעשייה מישור אדומים, והלאורה הענקית בהר כנוב (סמוך לסעיר), המזוהה עם ה"נאו לאורה" המוזכרת במקורות עתיקים רבים.
יישוב הקבע החשוב היחיד במדבר יהודה היה עין גדי. המקום משופע במים, ולכן איפשר התיישבות. במקום התקיים ישוב רצוף מהתקופה הכלקוליתית ועד ימי הביניים. בעין גדי הייתה חקלאות מפותחת, והיא התפרסמה בעיקר בשל גידול בשמים, ובראשם שמן האפרסמון הנודע. היישוב נזכר בתנ"ך, במלחמות היהודים, באגרות מרד בר כוכבא ובספרות חז"ל, ובמקום אותרו שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד.
עם קום מדינת ישראל היה רובו של המדבר בתחום שלטונה של ממלכת ירדן, לאחר שנכבש על ידה במלחמת העצמאות; והוא עבר לשליטתה של מדינת ישראל לאחר שנכבש במלחמת ששת הימים.
שביל הסימון הראשון במדבר יהודה, מעלה בני המושבים, נפרץ בשנת 1963 בידי חניכי חטיבת בני המושבים בהנחיית איתן גולן ויוסי פלדמן, כשביל תלול המחבר את נחל ערוגות למצודה הישראלית בראש הר מצפה עין גדי.
יישובי קבע הוקמו במדבר יהודה רק הודות למאמץ ההתיישבות הציונית. היישובים הגדולים באזור הם הערים מעלה אדומים וערד. כלכלתם של היישובים במדבר מתבססת בעיקרה על תעשייה, תיירות וחקלאות.
סייברפאנק
סייברפאנק או פאנקיברנטי היא תת-סוגה בספרות המדע בדיוני המבוססת על תרבות השוליים של שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים ובעיקר על הפאנק. מקור השם הוא הלחם של קיברנטיקה ופאנק.
ספרות סייברפאנק מתארת עתיד דיסטופי קרוב יחסית המאופיין על ידי חברה מנוכרת וטכנולוגיה שועטת קדימה. שתלים ביוניים, הנדסה גנטית בקנה מידה רחב, שימוש בסמים וממשקי אדם-מכונה, כמו גם תאגידי-על וערי-ענק הם בין סממני העלילה בספרות המשתייכת לזרם. עלילת הסייברפאנק הקלאסית מציגה אנטי-גיבור שנאלץ להילחם כנגד המערכת ולרוב מנצח אותה בסופו של דבר.