בשנים 1895 ו- 1910 פקדו את העיר שתי שרפות גדולות, שפגעו בעיקר בבתי היהודים שבמרכז העיר. בראשית המאה ה-20 פעלה בעיר ישיבת נובוגרודק, שבראשה עמד הרב יצחק אליהו ולדשן (נספה בשואה), ובשנת 1904 הוקם בה חוג ציוני ראשון. כעבור מספר שנים נוסדו בה סניפי פועלי ציון, המזרחי והבונד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה חברו חיילי הצבא הרוסי הנסוגים לאספסוף מקומי, ויחדיו פרצו לבתי וחנויות יהודי העיר, ובזזו סחורות ורכוש. לקראת סופה של המלחמה, סבלו יהודי העיר ממעשי התעללות וביזה מצד חיילי הצבא הכחול. במחצית השנייה של שנות השלושים סבלו יהודי העיר מגילויי אנטישמיות גוברים והולכים, ובהם הצבת משמרות לפני חנויותיהם, פגיעה בדוכני היהודים בימי היריד בעיר, ושבירת שמשות בבתיהם. בשנת 1938 אף נופצו שמשות בית הכנסת בעיר. הקהילה בעיר הסתייעה בתרומות הג'וינט, ובשנים שטרם מלחמת העולם השנייה גדלה בה הפעילות הציונית, ובין היתר, פעלו בה תנועות הנוער השומר הצעיר ובית"ר. כמו כן, פעלו בעיר בית ספר מרשת בית יעקב ובית ספר מרשת תרבות.
בתחילת תקופת השואה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ- 8,000 יהודים, למעלה משליש מסך תושביה. עד כיבוש העיר בידי הגרמנים ביום 8 בספטמבר 1939 נמלטו ממנה רבים מתושביה היהודים. עם כניסת הגרמנים לעיר, יהודים רבים נחטפו לעבודות כפייה, ו- 15 יהודים נרצחו ביומיים הראשונים. מפעם לפעם הצטוו היהודים לשלם כופר בכסף ובדברי ערך לגרמנים. בסוף ספטמבר 1939 הוקם בעיר יודנרט, אשר נצטווה לגייס עובדי כפייה יהודים לסניף המקומי של משרד העבודה הגרמני.
בדצמבר 1939 הובאו לעיר כ- 1,000 יהודים שגורשו מאזור פוזנן. בראשית 1940 הוחרמו כל עסקי היהודים בעיר, ומיום 8 בינואר 1940 חויבו יהודי העיר לשאת סרט עם מגן דוד על זרועם, ונאסר עליהם ללכת על המדרכות בעיר ולקיים מגע עם לא יהודים. בפברואר 1940 נאסר על היהודים לצאת מבתיהם, להוציא שעתיים בבוקר ושעה בערב. במרץ 1940 הובאו לעיר כ- 1,000 יהודים שגורשו מווינה.
בקיץ 1940 שולחו מאות צעירים יהודים מהעיר למחנות עבודה באזור לובלין, ולמחנה בלז'ץ, אשר שימש באותה עת כמחנה עבודה.
הקמת גטו אוסטרובייץ.
באפריל 1941 הוקם בעיר גטו, אשר אליו הועברו גם פליטים יהודים מאזור ורשה ולודז', ואשר מספר תושביו הגיע בסוף שנת 1941 לכ- 15,000 יהודים. ביום 1 בדצמבר 1941 הפך הגטו לסגור.
ביום 20 בדצמבר 1941 נצטווה היודנרט למסור לגרמנים מוצרי פרווה. יהודי שהסתיר פרווה הוצא להורג לעיני כל לאחר שעונה. בסוף פברואר 1942 דרשו הגרמנים מהיודנרט רשימת יהודים תומכי הסובייטים, והרשימה שהוכנה כללה 801 שמות. אנשי גסטאפו הוציאו את אלו מבתיהם, ו- 36 מהם נורו לעיני בני ביתם. 72 נוספים נלקחו מהעיר, והוצאו להורג במקום לא ידוע. בין הנרצחים היו גם ראש היודנרט הראשון בעיר, עו"ד זייסל. ביום 28 באפריל 1942 נורו למוות בידי המשטרה הגרמנית 32 יהודים.
האקציה במאי 1942.
ביום 8 במאי 1942 נכנסו לגטו קציני ס"ס מראדום. יהודים שעבדו במחנה העבודה בודז'חוב (Bodzechow) הסמוך לעיר הקדימו לצאת לעבודתם בתקווה שיצליחו לחמוק מהגירוש. בד בבד, קבוצת צעירים התכוננה לבריחה מהגטו, ולגטו הובא סיוע חומרי מקשרית הארגון היהודי הלוחם פרומקה פלוטניצקה.
כ- 3,000 יהודים מהגטו גורשו במאי 1942 לאושוויץ.
האקציה באוקטובר 1942.
אקציה נוספת נערכה בגטו ביום 10 באוקטובר 1942, בהשתתפות אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים, פולנים וליטאים. למעלה מ-2,000 יהודים מהגטו וכ- 800 יהודים שעבדו במפעלי משרד העבודה הגרמני רוכזו בכיכר שלפני בית היודנרט, ומאות מהם נרצחו כתוצאה מיריות לתוך הקהל הצפוף. כמו כן, נרצחו החולים בבית החולים.
יתר היהודים הוחזקו בכיכר שלוש יממות, ללא מים ומזון, תוך התעללות מצד שומריהם הליטאים. לאחר מכן גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה, כאשר כ- 300 יהודים נורו למוות במועד הגירוש. כ- 1,000 יהודים נוספים שניסו להסתתר בתחומי הגטו ונתפסו, נרצחו בבית העלמין היהודי בעיר.
בתום האקציות הוקטן שטח הגטו, ושוכנו בו העובדים במפעלי הגרמנים.
האקציה בינואר 1943.
ב- 10 בינואר 1943 נעשתה בגטו אקציה נוספת, וכ- 2,000 מיהודיו גורשו לטרבלינקה.
בשלב זה נותרו בגטו יותר מ-1,000 יהודים שעבדו במפעלים גרמניים, 30 יהודים שהועסקו באיסוף חפצי המגורשים ומיונם, אנשי שירות הסדר היהודי ובני משפחותיהם, ומספר יהודים שהסתתרו במקום. בראשית מרץ 1943 החזירו הגרמנים את היהודים ממחנות העבודה בבודז'חוב ובסטרחוביצה לעיר, ויהודי הגטו גויסו להקמת מחנה עבודה חדש במבואות העיר.
חבירה לפרטיזנים וחיסול הגטו.
קבוצה של 17 יהודים מהעיר הצליחה להימלט ליערות ולחבור ליחידה של ארמייה קריובה ביערות קונוב (Kunow), אך רובם נרצחו על ידי היחידה. חבריהן של שתי קבוצות אחרות שהצטרפו ליחידות פרטיזנים השתתפו בהתקפה על מפקדת הס"ס בעיר, וחיבלו ברכבות שהובילו הספקה לחזית. כמו כן, התארגנה קבוצת פרטיזנים יהודית מהעיר ומעיירות אחרות באזור, אשר הסתתרה ביער בוקוביצ'ה (Bukowicze) הסמוך לעיר, ואשר חבריה נרצחו באכזריות ביום 9 במרץ 1943 בידי פרטיזנים פולנים.
הגטו בעיר חוסל סופית באפריל 1943, כאשר רוב תושביו הועברו למחנה העבודה הסגור שבמבואות העיר, ו- 150 מהם גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ. במועד זה הוכרזה העיר "נקייה מיהודים".
ביום 10 ביולי 1944, עם התקרבות הצבא האדום לאזור, חוסל גם מחנה העבודה, ויושביו גורשו לאושוויץ.
סנודוניה
סנודוניה (בוולשית: Eryri; באנגלית: Snowdonia) הוא פארק לאומי ואזור גאוגרפי בצפון-מערב ויילס שבממלכה המאוחדת.
האזור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1951, כאשר רוב שטח השמורה נמצא במחוז גוויניד' ורק החלק הצפון-מערבי נמצא במחוז קונווי.
הפארק הלאומי סנודוניה.
כאמור, בשנת 1951 סנודוניה הפכה באופן רשמי לפארק הלאומי השלישי שהוכרז בממלכה המאוחדת (אחרי אזור האגמים ואזור הפסגות בצפון ומרכז אנגליה). שטח השמורה כולל 2,130 קילומטרים רבועים ונכללים בה הרי סנודון, הנחלים, הנהרות והעמקים שסביבם ורצועת חוף באורך 60 ק"מ בצד הצפון-מערבי של ויילס, שנמצאת בשימור.
השמורה נקראת כך על שם הרי סנודון, אשר הפסגה הגבוהה ברכס נמצאת באזור הצפון-מערבי שלה. בדומה לפארקים לאומיים אחרים בבריטניה (ובשונה מהנהוג בשאר העולם), הפארק הלאומי מורכב משטחים בבעלות פרטית (כ-69.9%) לצד ארגוני שימור לאומיים בהם נציבות היערות (15.8%) וקרן השימור הלאומית (National Trust; כ-8.9%). עד לשנת 1998, כל שטחי הפארק היו במחוז גוויניד' אשר היה גם אחראי לניהולם. משנה זו חלק מהשטח הועבר למחוז קונווי וניהול השמורה משותף לשני מחוזות אלו לצד האספה הלאומית של ויילס, כאשר הניהול מתבצע באמצעות 'הרשות הלאומית של פארק סנודוניה'.
בפארק מבקרים כ-6 מיליון מטיילים בשנה, מה שהופך אותו לפארק השלישי הכי פופולרי באנגליה וויילס. במיוחד נפוצים בשטחי הפארק טיולי שטח וטיולי הרים.
גאוגרפיה.
רוב שטחי סנודוניה מאופיינים באזורים הרריים ורכסי הרים, בהם ההרים הגבוהים ביותר בוויילס ומהגבוהים בבריטניה. בין רכסי ההרים ישנם גם עמקים, נהרות ונחלים; בהם נהר הקונווי ונהר המאודאך וכן מספר אגמים וביניהם אגם באלה (גוף המים הטבעי הגדול ביותר בוויילס), אגם טראוספיניד' ואגם טריוורין.
מרכיב נוסף בפארק הוא רצועת החוף שהוגדרה כשטח שימור מיוחד. החוף באורך של 60 ק"מ מתחיל בחצי האי ל'ין בצפון ויילס ומגיע לאורך החוף המערבי, עד למרכז ויילס. בין היתר כוללים החופים מערכות דיונות ייחודיות לצד טבע וחי ייחודי. השימור לאורך החוף מגביל את הפיתוח והבנייה, דבר התורם להגנה על הטבע הייחודי ברצועת החוף.
אף על פי שרוב שטחי הפארק אינם מיושבים, בסנודוניה ישנן מספר עיירות קטנות. במרכז הפארק נמצא שטח שהופרד ממנו כדי לאפשר פיתוח תעשייתי סביב פסטיניוג שבעבר כללה מספר מכרות צפחה. מבחינת התחבורה, מספר כבישים עיקריים עוברים דרך סנודוניה, בהם A5 החוצה אותה בצפון, A470 העובר פחות או יותר לאורך המרכז מצפון לדרום ו-A494 החוצה את שטח הפארק בדרום.
פיליפ הנרי גוס
פיליפ הנרי גוס (באנגלית: Philip Henry Gosse; 1810 - 1888) היה איש מדע בריטי בן המאה ה-19.
קורות חייו.
גוס היה אוטודידקט שלימד את עצמו אנטומולוגיה. בשנת 1827 הגיע לניופאונדלנד. הוא נחשב לראשון שתיעד בשיטתיות את חרקי האי. בגיל 22 חווה חוויה דתית עמוקה בעקבותיה הפך לנוצרי אדוק. מאוחר יותר עבר גוס מערבה, למושבה הבריטית "קנדה התחתית" (אזור קוויבק של היום), ומשם עבר לאלבאמה. במקביל לחקירותיו במדעי הטבע ולאיסוף הצמחים והחרקים, תיעד גוס את רשמיו בגנות העבדות בארצות הברית.
בשנת 1839 שב גוס לבריטניה, שם המשיך בחקירותיו המדעיות. הוא ניהל בית ספר ובמקביל היה מטיף מתודיסטי והעביר שיעורי תנ"ך. אמונתו הדתית הקצינה. קשריו עם המתודיסטים האדוקים התערערו והוא הצטרף לתנועה האוונגלית השמרנית "אחוות פלימות'".
ב-1843 הפסיק גוס להפעיל את בית הספר כדי לכתוב ספר מבוא לזואולוגיה עבור "החברה לקידום הידע הנוצרי" בליווי איורים פרי מכחולו. עבודת היצירה העמיקה בקרבו את נטיותיו הבריאתניות והפכה אותו לבריאתן נחוש. עמדה זו הייתה שכיחה ביותר בקרב הנטורליסטים שלפני פרסום תאוריית האבולוציה על ידי דרווין וואלאס.
בשנת 1844 הפליג גוס בשליחות מסחרית לג'מייקה ושם המשיך במחקריו בעולם הטבע, תוך שהוא מתמחה בציפורי האי ובזוחליו. עבדים שחורים היו עוזריו, ומיסיונרים צ'כים – חבריו. הוא נהג להטיף בכנסייתם, ובקהלו היו גם עבדים שחורים שהוטבלו לנצרות.
עם שובו ללונדון בשנת 1846 כתב גוס טרילוגיה על עולם הטבע בג'מייקה. הוא נישא לאמילי בוויס.