האיקונין בצורתו הנוכחית מצויר בצבעי טֶמפֶּרָה על לוח עץ טיליה באורך של 122.2, ברוחב של 82.2 ובעובי של 3.5 סנטימטרים. מבחינה איקונוגרפית, המדונה מתוארת בסגנון הודייטריה ("Οδηγήτρια" – "המורה את הדרך"), דהיינו כאם האלוהים המצביעה בידה הימנית על ישו הילד, שאותו היא אוחזת בשמאלה. אחד המאפיינים המופיעים בסגנון זה הוא ספר תנ"ך שאותו אוחז ישו בידו השמאלית, ומורה על כך כי הוא התגלמות דבר האל. ידו הימנית של ישו מורמת מעט בתנוחת ברכה. פניהם של ישו ומרים כהים מאוד, וסביב ראשיהם מצוירות הילות המשתלבות לאחת, וצבען המוזהב עומד בניגוד לפני הדמויות הכהים. מרים לובשת גלימה כהה שעליה עיטורי פלֶר דֶה ליס מוזהבים המסמלים את בתוליה, ועל ברדס גלימתה נראה כוכב משושה. ישו לבוש בגדי ארגמן, המייצג את המלוכה. רקע התמונה הוא בגוון ירוק-כחול. על לחיה הימנית של מרים נראות שתי שריטות מקבילות ושריטה שלישית לאורך אפה, ועל צווארה שישה חתכים, ששניים מהם נראים היטב. מאז המאה ה-17 מולבש האיקונין באירועים מיוחדים בגלימה שבה משובצים יהלומים (קיימות שמונה גלימות שונות), והוא מוכתר בכתר מוזהב.
הציור המקורי היה ככל הנראה ממקור ביזנטי, והוא נעשה בין המאה ה-6 ל-14. בשנת 1433 נצבע הציור מחדש בסגנון מערבי יותר האופייני לתקופה, לאחר שהושחת שלוש שנים קודם לכן. השימוש בלוח העץ המקורי קשור לכך שהוא נחשב לקדוש. לפי מחקר משנת 1984, לציור שלוש שכבות שונות: הראשונה ממאה ה-12 או ה-13, השנייה מאמצע המאה ה-14, והשלישית היא זו המתועדת ב-1433.
הגוון השחור של הציור מוסבר במספר אופנים: ייתכן שכך נעשה במכוון, אולי בהשראת הפסוק ); אך סביר יותר שזהו תוצר לוואי של בעירת נרות או שרפה.
במקומות אחרים.
ברחבי פולין כנסיות רבות המוקדשות למדונה השחורה מצ'נסטוחובה, והיא מקובלת גם בכנסייה האורתודוקסית, בייחוד האוקראינית והפולנית, המציגות גרסה משלהן לדמותה. ב-1813 העניקו הפולנים עותק של האיקונין לחיילים רוסים שהגיעו לצ'נסטוחובה לאחר מלחמת רוסיה-צרפת, במסגרת מלחמות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית. העותק שמור בקתדרלת קאזאן בסנקט פטרבורג. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם בכנסיית פטרוס הקדוש בטבריה קיר זיכרון המתאר מוטיבים שונים הקשורים בכנסייה הקתולית בפולין ובמרכזם דמותה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה. העתק של המדונה השחורה שוכן בכנסיית פטרוס הקדוש ביפו, והעתק נוסף בכנסיית הדורמיציון בירושלים.
פולחנה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה הובא בידי מהגרים פולנים להאיטי ושולב בתיאורי אלילי וודו. בשנת 1956 נחנכה בדוילסטאון שבפנסילבניה הכנסייה הלאומית של גבירתנו מצ'נסטוחובה (National Shrine of Our Lady of Czestochowa), ושמור בה עותק של היצירה המקורית. פולחנה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה מקובל גם באקוודור.
יום חג.
ב-1904 הכריז האפיפיור פיוס העשירי על יום 24 באוגוסט כיום חגה של המדונה השחורה מצ'נסטוחובה, אך זה נחוג לראשונה ב-29 באוגוסט 1906. ב-1931 אימץ האפיפיור פיוס האחד עשר את יום 3 במאי כיום חגה הרשמי של המדונה. האורתודוקסים חוגגים את יום חגה ב-19 במרץ.
המדונה השחורה
המדונה השחורה או מריה השחורה הוא כינוי למספר יצירות אומנותיות, בהן מרים אם ישו מוצגת כשצבע עורה כהה. לעיתים גם ישו הילד מוצג באותה היצירה, וצבע עורו גם כהה.
יוסף חכמי
יוסף חכמי (חכמישוילי) (2 באוקטובר 1886 - 23 ביוני 1961) היה איש ציבור יהודי שהיה מדמויות המפתח בעולם הבנקאות בארץ ישראל בתקופת היישוב ולאחריה. ראש משפחת חכמי בישראל.
קורות חיים.
יוסף חכמי נולד בירושלים כיוסף חכמישווילי לרב יעקב חכמישווילי, שהיה מחלוצי העלייה הראשונים של יהדות גאורגיה לארץ ישראל, בן למשפחת רבנים (מכאן הכינוי "חכמישווילי" - "בן החכם" בגאורגית ), וללאה בת יוסף גורל (בני משפחתו לקחו חלק ניכר בגאולת קרקעות לבניין שכונות בירושלים). למד בתלמוד תורה ספרדי, בבית-המדרש "דורש ציון" ובביה"ס של חברת כל ישראל חברים (אליאנס) בירושלים. בין לבין השתלם בלמודי שפות. הוריו שלחו אותו ללמוד באירופה וארצות הברית מסחר ובנקאות ובשנת 1907 חזר ארצה והחל לעבוד בדויטשה פלשתינה בנק. הוא כיהן כמנהל מחלקות שונות בסניף הירושלמי של הבנק, ומשנת תרע"ה מונה למנהל הבנק. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הופקד על ידי הקונסול האמריקאי בירושלים, ד"ר אוסקר גלאזברוק, ליועצו ולנאמנו בנושא חלוקת הסיוע לנזקקים. בתקופה זו הוא עזר בסילוק קשיים להעברת כספים ארצה לסיוע ולמוסדות היהודיים. בתרע"ב נשא לאשה את ונציה בת שמואל בכר מירושלים (אחיה יהושע בכר היה פקיד ראשי במחלקת העלייה של הסוכנות היהודית).
לאחר שהבריטים כבשו את ירושלים חוסל למעשה הבנק הגרמני וחכמי עבר לשירות בבנק האנגלו-מצרי בירושלים, שלימים הפך לבנק ברקליס. הוא החל לכהן בתפקיד סגן-מנהל הבנק וב-תרצ"ה הוא מונה למנהל הסניף הראשי של הבנק בתל אביב, (בזמן המנדט היה בנק ברקליס הבנק הממשלתי). הוא הרחיב את פעולות הבנק בעיר ובסביבה ופתח לו סניפים בתל אביב וברמת גן. הוא העביר את הסניף המרכזי של הבנק לבנין גדול יותר ברחוב אלנבי.
יוסף חכמי טווה מערכת של הכרויות וקשרי משפחה עם הדמויות המובילות בבנקאות ובעסקים בתקופת היישוב. בספטמבר 1935, פחות מחצי שנה מאז נפתח בנק דיסקונט לישראל, הכריזה איטליה מלחמה על חבש. מפקידים מבוהלים החלו למשוך כספים מכל הבנקים, כדי להפקידם בבנקים זרים. לכך נתלוו גם תקריות עוינות בין יהודים וערבים, וקריסת ענף הבנייה, המנוע של הכלכלה בארץ באותם ימים. מחירי הקרקעות נפלו באופן חד. חיים קרסו מספר בזיכרונותיו כי משה קרסו (אחיו), ממייסדי דיסקונט, פנה ליוסף חכמי ואמר לו "הבנק שלך הוא 'פורט נוקס' של תל אביב, אנו זקוקים להלוואה ממך כדי לעמוד בלחץ המפקידים". חכמי דאג למלא את בקשתו כבר למחרת ובנק דיסקונט שרד את המשבר.
משנת תרצ"ו עד תרצ"ח היה חבר הוועד הפועל של לשכת המסחר ביפו-ת"א. היה חבר לשכת בני ברית. באוקטובר 1946 נתמנה ל"דירקטור מקומי" של הבנק.
ירושלים.
בשנת 1934 נבחר למועצת העיר כנציג העדה הגורג'ית, כבא כוחם של אגודת ישראל, היהודים הספרדים ובני עדות המזרח. עזר להתפתחות ירושלים בסידור הלוואות למסחר, לגאולת קרקעות ולבניין שכונות והיה בין ראשוני הבונים בשכונת רוממה. יחד עם משה חזן היה האחראי על חניכת קו האוטובוס הראשון משער יפו לרוממה וחזרה, בשעה שהעגלות היו מגיעות רק עד מחנה יהודה.
במהלך כהונתו תמך חכמישוילי באי חידוש החוק להגבלה על שכר הדירה בירושלים. אולם מצד שני פרסם הודעה שיפעל לחידוש החוק אם יתברר לו כי המשכירים ניצלו את השינוי לרעה והפקיעו מחירים. באוקטובר 1938 התפטר חכמישוילי ממועצת העיר ירושלים, כיוון שלא יכל למלא את תפקידו מפאת ישיבתו הקבועה בתל אביב.
על שמו רחוב בשכונת בית וגן בירושלים.
בשנת 1961 הלך לעולמו בתל אביב. ליוסף חכמי היו ארבעה ילדים: אפרים שניהל את בנק ברקליס בירושלים, מנשה שניהל סוכנות למכירת תרופות, עליזה שהתחתנה עם משה מזרחי (הוריו של עו"ד שמעון מזרחי) ודוד מייסד סוכנות ביטוח. בנו של דוד הוא איש העסקים ואספן האמנות יוסף דוד חכמי.
אחיו של יוסף היה ישראל חכמישווילי.
תיבת תהודה (תקשורת)
תיבת תהודה בתחום התקשורת או מרחב הדהוד תקשורתי הן קהילות סגורות, שבהן אנשים מתקשרים עם אנשים שדומים להם ודעותיהם משקפות את שלהם. המונח מושאל מהמונח תיבת תהודה בתחום המוזיקה, שהיא מתחם חלול המשמש לייצור הדהוד.
כללי.
האינטרנט הרחיב את הטווח והזמינות של מידע פוליטי. הפן החיובי הוא הימצאות מידע ודעות זמינים באופן חופשי לטובת כלל הציבור; בצד הנגדי, יש אפשרות שמתוך המבחר הגדול של מקורות מידע אנשים יבחרו להיחשף באופן סלקטיבי רק לערוצים שאיתם הם מזדהים אידאולוגית. במצב כזה נוצרת תיבת תהודה תקשורתית, שבה בעל עניין אחד יכול לייצר פריטי מידע שקריים ואנשים ששייכים לאותה תיבת תהודה תקשורתית יחזרו עליהם שוב ושוב (לעיתים קרובות בצורה מוגזמת או מעוותת אחרת) עד שרוב האנשים יניחו כי יש אמת במידע הזה.
תיבות תהודה תקשורתיות ברשתות החברתיות נובעות משילוב של שני גורמים: אחד - בחירות שמבצע המשתמש עצמו ושני - סינון שהאלגוריתם של הרשת החברתית מבצע עבורו, כדי להפוך את המסר ליותר אטרקטיבי. קיימת אפשרות שמצב עניינים זה כולא את המשתמשים בבועת פילטר וכתוצאה מכך הם לא מודעים לעובדה שקיים מידע שהם שלא נחשפים אליו. בכך שמותאם תוכן לטעם האישי של כל משתמש אף מתעצמת בועת הפילטר. בעוד שבעת צפייה או האזנה לשידור חדשות יש אפשרות שאדם יהיה חשוף באופן אקראי למידע שונה או לדעות סותרות, בתוכן המקוון האדם צפוי פחות להיתקל בשתי השקפות על אותו נושא.
הרעיון שאנשים מעדיפים להיחשף לטיעונים התומכים בעמדתם מבוסס בין השאר על מחקרים המראים כי אנשים נוטים לבחור מאמרי חדשות באינטרנט מתוך מקורות שמתאימים לדעותיהם הפוליטיות ומאשרים את השקפותיהם. במסגרת זו קיים הרעיון של רשתות חיזוק ספירליות אשר מסבירות את מערכות החיזוק ההדדי בבחירת אמצעי התקשורת, כאשר אנשים בוחרים מקורות מידע שמאשרים את אמונותיהם, בעקבות כך אמונות אלה מתחזקות ואז הם בוחרים תוכן נוסף אשר מאשר מחדש את אותן אמונות. המונח Cyberbalkanization מתייחס לרעיון שבמהלך הזמן משתמשים נוטים להתפצל לקהילות מקוונות קטנות יותר ויותר, שלהן השקפות עולם הומוגניות, הדוחות מעליהן רעיונות אחרים.