במסגרת התוכנית "ערב אדיר" ביצעו הסטנדאפיסט שלום אסייג והשחקן גדי רבינוביץ' קטע ובו שיר הומוריסטי המבוסס על "אין כמו במבה", שבו התחפש אסייג לתינוק של במבה.
הדמות אף כיכבה בכמה משחקי מחשב: "המסיבמבה של במבה" (1996; חברת Multimedia K.I.D ואסם), "במבה 2" (1996; חברת Multimedia K.I.D), "תעלולי במבה" (1998; חברת בסט מולטימדיה), וכן במשחק הרשת "הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה" (2009; חברת Playful Shark) ובסדרת משחקי הרשת "במבה בעקבות החטיף החטוף".
לקראת אולימפיאדת לונדון ב-2012 בחר הוועד האולימפי הישראלי את דמות התינוק של במבה כקמע הרשמי של המשלחת הישראלית למשחקים, לאחר שנפסלה האפשרות לשלוח דמות קמע של קקטוס הדומה לקישקשתא, בשל טענות להפרת זכויות יוצרים מצד הטלוויזיה החינוכית; אולם בעקבות קולות מחאה בציבור שטענו כי אין זה נאות לשלוח כקמע המשלחת דמות מסחרית, בוטלה גם אפשרות זו. בעקבות בחירת הדמות לקמע המשלחת האולימפית, בוצע בתוכנית "ארץ נהדרת" חיקוי לתינוק של במבה, על ידי ירון ברלד. בשנת 2022 בוצע חיקוי נוסף בתוכנית על ידי גיה באר גורביץ' עקב עליית המחירים של חברת אסם.
אזכורים בתרבות.
על עטיפת האלבום "חומר מקומי" (2004) של להקת הדג נחש ישנה תמונה של במבה, ובשיר "הכי ישראלי" של להקת התקווה 6 מוזכרת הבמבה בין מגוון אזכורים לתרבות הישראלית.
מעיין באזור ירושלים נקרא עין במבה.
ברכתה ביהדות.
לפני אכילת הבמבה נוהגים האשכנזים וחלק מהספרדים לברך את "ברכת שהכל נהיה בדברו", מכיוון שהשתנתה צורת הבוטנים והתירס.
אצל החרדים הספרדים קיימת מחלוקת בין בניו של הרב עובדיה יוסף, הרב יצחק יוסף (מחבר "ילקוט יוסף") והרב דוד יוסף (מחבר "הלכה ברורה"), תוך שכל אחד מהם טוען שדעת אביו הייתה כדעתו: הרב יצחק יוסף טוען בנחרצות כי יש לברך עליה "ברכת בורא פרי האדמה", מכיוון שזה עיקר דרך אכילתם של בוטנים ותירס ולכך מגדלים אותם, בעוד שהרב דוד יוסף טוען שיש לברך עליה "שהכל".
במחקר.
במחקר רפואי שבוצע בבריטניה ותוצאותיו פורסמו במגזין הרפואי New England Journal of Medicine עולה כי שיעור האלרגיה בקרב תינוקות בישראל לבוטנים או מוצריהם, נמוך יותר לעומת מדינות אחרות (0.17% לעומת 1.4%), וזאת עקב חשיפה בגיל מוקדם לחטיף הבמבה. מחקרים נוספים בהם נעשה שימוש בבמבה, אוששו את ההנחה כי חשיפה בגיל מוקדם למזון המכיל בוטנים מפחיתה את שיעור האלרגיה לבוטנים. מחקרים אלו הביאו לערעור התפיסה הנוהגת בתחום הטיפול בסובלים מאלרגיה למזונות שונים ולפיה יש להימנע באופן מוחלט מחשיפה לאלרגנים.
אמון
אמון הוא תודעה, המבטאת יחס כלפי המציאות, בו מאמין נותן האמון כי הגורם בו ניתן האמון, יכיל תכונה מוגדרת אחת או יותר בעתיד. לדוגמה, לרוב בני אדם ויצורים חיים אחרים, נוטים להעניק אמון בכוח המשיכה, כלומר, מניחים כי תכונת החפצים ליפול באין משען, תתקיים בעתיד.
אמון בין בני אדם, הוא הנחה של נותן האמון כי האדם בו ניתן האמון מסוגל ליכולת מסוימת, יתנהג בצורה מסוימת בעתיד, או יחוש יחס מסוים כלפי המציאות. לדוגמה, אדם יכול לתת אמון ברעהו, כי הוא מסוגל לבצע מטלה מסוימת (יכולת), יסכים לבצעה (התנהגות מסוימת), וישמח לבצעה (יחוש יחס כלפי המציאות).
סוגי אמון.
באופן כללי, מניחים את קיומם של שני סוגי אמון:
אמון נרכש הוא אמון, אותו מניח נותן האמון עקב צפייה במציאות שהוכיחה תכונה מסוימת על דרך האינדוקציה. לדוגמה, אדם עשוי לתת אמון נרכש בחברו, כי חבר זה יבוא לעזרתו בעת צרה, אילו חווה חוויות קודמות בהן נכון היה חברו לבוא לעזרתו. אמון נרכש ניתן לצמצום או לביטול אם המציאות תפעל על פי חוקיות שונה (לדוגמה, החבר יכזיב).
אמון מקדמי הוא אמון הנתון להחלטה של האדם, מודעת או לא-מודעת, בתכונות כלליות התקפות לגבי כל בני האדם. לדוגמה, אדם עשוי לתת אמון בכך שקיימת אהבה, כלומר, להאמין כי כל אדם מסוגל לאהבה, אם יתרחשו התנאים הנכונים.
עבור האמון המקדמי, יש הרואים באמון זה אמון נרכש, המוכל על כללים מקיפי כול, לדוגמה, האמונה כי אמון מקדמי באהבת בני אדם, מקורה באהבת אם לתינוק, שלא הכזיבה. על פי תפיסה זו, האמון המקדמי מושפע מאירועים מכוננים, כדוגמת יחס האם לתינוק בשנותיו הראשונות, או בגידה של בן זוג קרוב במיוחד.
מנגד, יש הרואים באמון המקדמי תוצר של הכרעה ערכית של האדם, כנובע אך ורק מיחסו לעצמו. בדוגמה הקודמת, האמון באהבה נובע מהערכת בן האדם כי אהבה היא ערך בו הוא מאמין, על מנת להגדיר את מצבו הנפשי כמצב הומני. על פי תפיסה זו, כל שינוי באמון כרוך בשינוי בערכיו של האדם, והם מחייבים זה את זה. התפיסות השונות כלפי אמון מקדמי אינן סותרות בהכרח, אך מייצגות זוויות בחינה שונות.
הממלכה האחמנית
ממלכת פרס האחמנית או האימפריה האחמנית (שם השושלת בפרסית: هخامنشیان - Haxāmanišiyan) הייתה ממלכה ששלטה בחלק גדול של אסיה במשך תקופה של כמאתיים שנה (539 לפנה"ס - 331 לפנה"ס). היא הייתה הגדולה בממלכות העולם העתיק עד תקופתה, ושלטה על עמים רבים השונים בדתם, שפתם ותרבותם. מרכז ממלכת פרס נמצא במקום שבו נמצאת כיום איראן.
ממלכה זו הייתה חלק מסדרה של ממלכות פרסיות ששלטו באזור דובר הפרסית. הישות המוקדמת ביותר היא מדינת השושלת האחמנית (648 לפנה"ס עד 330 לפנה"ס). לאחר מכן הייתה תקופה של שלטון זר, הלניסטי (330 לפנה"ס-150 לפנה"ס, בתקופת בית סלאוקוס), ולאחר מכן פרתי (150 לפנה"ס-226 לספירה). השליטה שבה לבני המקום בתקופת האימפריה הסאסאנית (651–224). הכיבוש המוסלמי התרחש בשנת 650.
היסטוריה.
הממלכה האחמנית נוסדה על ידי האחמניש, ועל שמו היא קרויה "השושלת האחמנית". ממלכת פרס זכתה לעצמאות ממשית בימי צ'ישפיש, בנו של האחמניש, אך בניו, כורש הראשון וכנבוזי הראשון, היו למעשה וסאלים של מלך מדי.
לאחר תקופת שלטונם של מלכים אלו, עלה לשלטון המלך כורש השני, הידוע כ"כורש הגדול". כורש חתר תחת שלטונו של מלך מדי, ולאחר מכן הביס אותו וכבש את ממלכת מדי, שהייתה אז אחת הממלכות החזקות באזור.
לאחר מכן פלש כורש לאסיה הקטנה, וכבש את ממלכת לידיה ואת ערי המדינה היווניות השוכנות באזור.
כמה שנים לאחר מכן פנה כורש למלחמה עם בבל, וכעבור פחות משנה ניצח את צבאה וכבש אותה. להישג זה הייתה משמעות רבה, מפני שבבל שלטה על כל מסופוטמיה והלבנט, ואלו עברו לידי ממלכת פרס ללא קרבות נוספים.
לאחר מכן פרסם את "הכרזת כורש", בה התיר ליהודים הגולים לשוב לארצם ולהקים מחדש את בית המקדש.
בשנים שלאחר מכן נלחם כורש נגד פולשים מן המזרח, ולבסוף (בשנת 529 לפני הספירה) נהרג בקרב.
יורשו היה בנו, כנבוזי השני.
כנבוזי השתלט על כל ממלכת מצרים, אך מת בדרך חזרה לפרס. האימפריה נכנסה לכאוס ודריווש בן היסטספס, חייל בצבא כנבוזי, קיבל עליו את הפיקוד, השקיט את המרידות ותפס את כס השלטון. דריווש יצא למסע כיבושים במזרח אירופה. הוא לא הצליח לתפוס אחיזה בפנים היבשת, אבל השתלט על צפון הים האגאי והפך את ממלכת מוקדון לבת חסותו. על מצבתו נכתב "אני פרסי בן פרסי, אדון נעלה בן אדונים נעלים".
חשיארש הראשון (מבוטא "חְשַׁיָארְשָׁה"), בנו של דריווש, המזוהה לרוב עם המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר, שלט ב-485-465 לפנה"ס. הוא דיכא את המרידה בבבל והרס את אליל הזהב שלה. הוא המשיך את מסורת מסעות הכיבושים וסובלנות דתית ושלטונית. ניסה לבצע רפורמות במבנה השלטוני, כמו ביטול מנהג שבעת השרים רואי המלך בני המשפחות המיוחסות, היכולים לגשת אליו תמיד. חשיארש נרצח במיטתו בידי קושרים מחצר המלוכה. בזמנו של חשיארש הגיעה הממלכה לשיא גודלה, וכללה את אסיה הקטנה, כל המזרח התיכון, פרס, באקטריה, סוגדיאנה , פארתיה, חלקים מהודו וחלקים מתראקיה.
בחלק ניכר משנות קיומה היו לממלכה הפרסית עימותים צבאיים עם יוון שלא ראתה בעין יפה את ניסיון התפשטותם לעבר אירופה. לעומתה, קרתגו, אויבתה הוותיקה של יוון בים, הייתה בת בריתם כנגד היוונים.
בשנת 331 לפנה"ס, בימיו של דריווש השלישי, כבש אלכסנדר הגדול את הממלכה, ושם קץ לעצמאותה. באזור הזה הוקמה הממלכה הסלאוקית.
בסביבות שנת 250 לפנה"ס נכנסו הפרתים לאזור פרס וקיבלו על עצמם את עול הממלכה הסלאוקית. לאחר קרב מגנסיה מרדו הפרתים והשתחררו מהעול הסלאוקי. הפרתים שמרו על עצמאות בערך עד 250 לספירה, ואז עלתה שושלת הסאסאנים. בכך חזר השלטון לבני המקום, עד הכיבוש המוסלמי.
ערי בירה.
למלך היו מספר ערי בירה שהיה שוהה בהן בהתאם לעונות השנה ומזג האוויר. לרוב בחורף בשושן, באביב בפסארגאדה, ובקיץ באחמתא.
מדיניות.
השליטים הפרסים הפעילו מדיניות של סובלנות תרבותית ודתית (כמתואר במגילת אסתר) שבאה לידי ביטוי בהקמת מקדשים ובהחזרת גולים לארצם כדוגמת הכרזת כורש שהביאה לשיבת ציון, שהושלמה עם בנייתו של בית המקדש השני, בתקופת שלטונו של דריווש הגדול בשנת 516 לפנה"ס, וכן כתובת הגליל של כורש, בה הוא מצהיר על שיקום מקדשי בבל.
לממלכה הפרסית היו חוקי ברזל קבועים. בהם החוק שלפיו המלך יוצא בראש הצבא וניצב באמצע השורה הראשונה, ובציד עליו לעמוד פנים בפנים למול האריה או הדוב. דוגמה נוספת היא החוק שמי שקרב למלך ללא הרשאה נהרג במקום בידי חיל המשמר המובחר שלו, אשר מנה אלפי חיילים רגליים ופרשים. למרות זאת המלך היה כפוף לחוקי הממלכה.
הממלכה ביהדות.
על פי חיבורים יהודיים, היו היהודים בממלכה גורם יציב ונאמן. כבר בזמן כורש, נחמיה המנהיג היהודי שעמד בראש שיבת ציון, תפס תפקיד חשוב בחצר המלך. במגילת אסתר מתואר מרדכי היהודי כפקיד גבוה בחצר אחשוורוש. המושבה היהודית הצבאית ביב הייתה נאמנה לפרס, ולכן היא נרדפה על ידי המצרים, אשר רצו להשתחרר מעולה של פרס.