זרם המהגרים ששטף את אנגליה בתקופה זו הביא לפיצוץ אוכלוסין בערים הגדולות ולהחרפת המצב. רובם הגדול של המהגרים הללו היו יהודים אשר ברחו מהפוגרומים שבוצעו במזרח אירופה תחת שלטונה של האימפריה הרוסית ואירים שהגיעו לאנגליה בעקבות רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. מרבית המהגרים התיישבו בשכונות העניות שהתרכזו ברובע המזרחי, ובפרט בווייטצ'אפל שבה המהגרים היוו למעלה ממחצית מאוכלוסיית השכונה. האוכלוסייה המקומית התייחסה בחשדנות כלפי התושבים החדשים, ואלה סבלו רבות מגזענות ועוינות גלויה.
בתקופה זו, שבה עול הפרנסה העיקרי הוטל על הגבר, מעמדן של הנשים הבודדות היה גרוע במיוחד; רבות מהן מצאו את עצמן חסרות בית, ומשלא הצליחו למצוא מקורות פרנסה ראויים, נאלצו לעבוד כיצאניות. מעט הכסף שהרוויחו שימש לרוב לרכישת מזון ולשכירת מיטה באחת האכסניות הזולות הרבות שנפוצו באזור. חיי היום יום של היצאניות הללו היו קשים במיוחד. רבות מהן מצאו נחמה בטיפה המרה, ומראן של נשים שיכורות התרות אחר לקוחות הפך לשכיח.
גם נשים שהיו להן משרות קבועות, נאלצו פעמים רבות לפנות לזנות כדי להשלים את הכנסתן. כך הפכו במרוצת הזמן, הרובע המזרחי ושכונת וייטצ'אפל במיוחד, למקום מפגש מרכזי לעיסוק בזנות. על פי ההערכות, פעלו בתקופה זו בווייטצ'אפל לבדה, למעלה מ-1,200 יצאניות. מכיוון שבתקופה זו העיסוק בזנות לא היה מנוגד לחוק, המשטרה פעלה כנגד היצאניות רק כאשר עיסוקן יצר "הפרעה לציבור". עובדה זו עודדה את התופעה והמקום היווה מקור משיכה לגברים רבים שהתגוררו ברבעים הסמוכים שתרו אחר תענוגות מיניים. בשל המצב הכלכלי הקשה, החלו המובטלים שסבלו חרפת רעב, להפגין בראש חוצות. הפגנות אלה התדרדרו פעמים רבות לכדי מהומות ומשטרת המטרופולין (הסקוטלנד יארד) נאלצה להשתמש בכוח רב כדי לדכא אותן. כתוצאה מההתנגשויות האלימות בין המפגינים לשוטרים, היו פצועים וחללים בשני הצדדים והמשטרה החלה להצטייר יותר ויותר בעיני העניים ככלי דיכוי המשמש את הבורגנות. במקביל, התגברה הפשיעה ברחובות. עובדות אלו הביאו לכך שעבודת השיטור באזורים העניים, ובפרט בווייטצ'אפל, הפכה למסוכנת וקשה. המצוקה בכוח אדם הקשתה אף היא על עבודת המשטרה. מנתונים מאותה תקופה עולה כי כ-13 אלף שוטרים היו אחראים על אוכלוסייה של למעלה מחמישה מיליון בני אדם.
המרקם החברתי המורכב, רמת הפשיעה הגבוהה, תנאי המחיה הקשים ומשטרה במצוקה – היוו יחדיו את הרקע להופעתו של ג'ק המרטש.
מעשי הרצח.
בין השנים 1888 ל-1891, התרחשו 11 מעשי רצח אכזריים ומסתוריים של יצאניות באזור שכונת וייטצ'אפל, שנהוג לכנותם בשם "רציחות וייטצ'אפל". את הרציחות הללו ייחסו חוקרים שונים לג'ק המרטש, אך בקרב חוקרי הפרשה, הייתה הסכמה על חמש רציחות בלבד, כיוון שאופיינו בדפוס פעולה חוזר. אלו "הרציחות הקאנוניות". בנוגע לשש הרציחות האחרות, שהתרחשו בסמיכות לזמן פעולתו של ג'ק המרטש, קיימת מחלוקת, כיוון שבכולן קיימים מאפיינים שלא תואמים את אופן פעולתו. למרות זאת במהלך השנים בחרו חוקרים שונים לייחס רצח אחד או יותר מתוך השישה לג'ק המרטש בנוסף לחמש הרציחות המקובלות.
חמש הרציחות הקאנוניות.
מארי אן (פולי) ניקולס - הקורבן הראשון.
ביום ה-31 באוגוסט 1888, בשעה 3:40 לפנות בוקר, נכנס עובר אורח בשם צ'ארלס קרוס לסמטת באק שהייתה חשוכה ושוממת מאדם. קרוס, שמיהר להגיע למקום עבודתו, הופתע ועצר במקומו כאשר נתקל פתאום במה שנראה כמו חפץ גדול זרוק על האדמה. כאשר התקרב כדי לראות במה מדובר, גילה לחרדתו שאותו "חפץ" הוא למעשה אישה מדממת ומחוסרת הכרה ששכבה על גבה כאשר חצאיתה מורמת עד למותניה. הגופה זוהתה כשייכת למארי אן (פולי) ניקולס, שהייתה לפי הסברה קורבנו הראשון של ג'ק המרטש. חצי שעה בטרם נמצאה, שני שוטרים שהיו בסיור שגרתי עברו במקום ולא הבחינו בדבר חריג.
בווייטצ'אפל דאז, לא הייתה זו תופעה חריגה, למצוא נשים ללא רוח חיים ברחוב, כיוון שיצאניות רבות מצאו את מותן כתוצאה ממחלות. המקרה של ניקולס היה שונה. סימני האלימות הקשים שנמצאו על גופתה, העידו כי היא נרצחה. רופא שהגיע לזירה וביצע בדיקה ראשונית של הגופה קבע כי צווארה של ניקולס שוסף פעמיים ובטנה בותרה באמצעות סכין משוננת וארוכה. מבדיקות מדוקדקות יותר הועלתה סברה כי ייתכן שהמרטש חנק את ניקולס למוות לפני שביתר את גופתה.
ניקולס בת ה-42, הייתה יצאנית ידועה. היא נהגה לישון באכסניות מזדמנות ואת מעט הכסף שהייתה מרוויחה מעיסוקה בזנות, נהגה לבזבז על משקאות חריפים. אמילי "נלי" הולנד, ידידתה של ניקולס, הייתה האדם האחרון שראה אותה בחיים. בעדותה מסרה כי פגשה את ניקולס בשעה 2:30 בבוקר ומצאה אותה קהת חושים ושיכורה מאוד. הולנד טענה כי ניקולס סיפרה לה כי כל כספה הוצא על משקאות חריפים, ולפיכך יש בדעתה למצוא לקוחות על מנת שתוכל לממן באמצעות רווחיה שכירת מיטה ללילה באכסניה. לאחר שיחה בת שמונה דקות נפרדו השתיים.
לא נמצאו עדים וראיות נוספות בזירת הרצח. דיירים שגרו בסמוך למקום מסרו כי לא שמעו או ראו דבר חריג, ואף על פי שנקבע כי ניקולס נמצאה דקות ספורות לאחר שנרצחה, לא דווח על אדם חשוד שנמלט מהמקום.
אנני צ'אפמן - הרוצח מכה שנית.
כשבוע לאחר מכן, בליל ה-8 בספטמבר, נרצחה אנני צ'אפמן בנסיבות דומות. היא הייתה אלמנה בת 45, שנאלצה לפנות לזנות לאחר מות בעלה שדאג לפרנסתה ועקב מצב בריאותי מתדרדר שמנע ממנה למצוא עבודה. צ'אפמן, לא ידעה כי באותה עת הייתה חולה במחלת השחפת (דבר מחלתה התגלה רק לאחר מותה).
בשעה 5:30, אישה בשם אליזבת' לונג עברה ברחוב האנברי וראתה את צ'אפמן משוחחת עם גבר ליד בית מס' 29. היא טענה כי שמעה את הגבר שואל את צ'אפמן "אז את מוכנה?" וזו ענתה לו "כן". לטענתה, היא ראתה את צ'אפמן בבירור, אך לא הצליחה לראות את פני הגבר, כיוון שהלה עמד כשגבו מופנה כלפיה. לונג הצליחה בכל זאת למסור את תיאורו הכללי של הגבר למשטרה שלא כלל את מראה פניו. ככל הנראה, הייתה זו הפעם האחרונה בה נראתה צ'אפמן בעודה בחיים. דקות ספורות לאחר מכן, אדם בשם אלברט קדוץ' שגר ברחוב, יצא מביתו ושמע קולות שבקעו מבית מס' 29. הוא זכר כי שמע קול של אישה האומרת "לא", וכי מספר דקות מאוחר יותר, שמע כי משהו נופל על הקרקע. הוא לא בדק במה מדובר ולטענתו המשיך בדרכו לעיסוקיו. זמן קצר לאחר השעה 06:00 עגלון שגר באזור, נתקל בגופתה המרוטשת של צ'אפמן סמוך לביתו.
צ'אפמן נמצאה כשהיא שוכבת על גבה, חצאיתה מורמת מעלה וידה השמאלית מונחת על חזה השמאלי. בדומה לרצח ניקולס, גם צווארה של צ'אפמן שוסף קשות ובטנה רוטשה, במקרה זה, ההשחתה הייתה חמורה יותר מזו שבמקרה הקודם. רוב האיברים הפנימיים הוצאו והונחו על כתפה והרחם נלקח כפי הנראה על ידי הרוצח. הרופא שבדק את הגופה סיכם בחוות דעתו כי החתכים נעשו בצורה מקצועית, באמצעות סכין שאורכה כ-15 עד 20 ס"מ, על ידי אדם הבקיא באנטומיה.
אליזבת סטרייד וקתרין אדווס - האירוע הכפול.
ב-30 בספטמבר, פחות מחודש לאחר רציחתה של צ'אפמן, התרחש אחד האירועים הנועזים והמסתוריים ביותר בפרשה. אליזבת סטרייד, יצאנית בת 45 ממוצא שוודי, נמצאה מתה כשצווארה משוסף מאוזן לאוזן. גופתה נמצאה על ידי מהגר יהודי-רוסי ששמו לואיס דימשוטץ. הלה מסר בחקירתו כי בשעה 01:00, הוא הגיע עם כרכרת הסוסים שלו לחצר דוטפילד הצמודה לרחוב ברנר. לאחר שסוסו נעצר וסירב להתקדם, גילה כי גופה שהייתה שרועה על הקרקע, חסמה את דרכו של הסוס.
חוקרים שהגיעו למקום הבחינו כי מלבד שיסוף הצוואר וניסיון כושל של כריתת אוזנה של הנרצחת, לא נראו סימני השחתה על הגופה. הם שיערו כי דימשוטץ נכנס לחצר שניות ספורות לאחר הרצח והפתיע את הרוצח לפני שהספיק להשחית את הגופה. דימשוטץ חיזק את הערכת השוטרים באומרו כי הוא סבור שהמרטש היה בחצר כאשר נכנס אליה, אך בגלל תנאי התאורה הירודים שהיו במקום הוא לא הבחין בו.
מספר עדים הופיעו בפני המשטרה ומסרו כי ראו את סטרייד זמן קצר לפני מותה בחברת אדם נוסף. אחד מהעדים היה שוטר, שמסר כי ראה את סטרייד בשעה 00:35, בחברתו של גבר בשנות ה-20 המאוחרות של חייו, שנשא חבילה באורך של כ-45 ס"מ וברוחב של כ-15 ס"מ.
אדם בשם ישראל שוורץ, העיד כי בשעה 00:40 טייל ברחוב ברנר סמוך למקום הרצח וראה את סטרייד מדברת עם אלמוני וכי הלה תפס אותה לפתע והטיח אותה באלימות על הקרקע. הוא הוסיף ואמר כי עבר לצד השני של הרחוב ושם הבחין בגבר נוסף שהדליק מקטרת. לדבריו, הגבר שפגע בסטרייד קרא לאיש עם המקטרת בשם "ליפסקי". שוורץ טען כי לאחר שעזב את המקום, האיש שכונה "ליפסקי" החל לעקוב אחריו ולפיכך החל להימלט עד שהצליח להתנער מהמעקב.
בעקבות הרצח, נשלחו שוטרים רבים למקום ופתחו בסריקות בניסיון לאתר חשודים. בשעה 01:45, כשעה לאחר רציחתה של סטרייד, התגלה מקרה רצח נוסף על ידי השוטר אדוארד וטקינס, שהיה בסיור לילי שגרתי בכיכר מַייטר, שהייתה מרוחקת כ-500 מטר ממקום רציחתה של סטרייד. כיכר זו הייתה ידועה כמקום חשוך ומבודד בלילות. וטקינס האיר בפנסו לעבר אחת הפינות בכיכר וגילה גופה מרוטשת של אישה, אף על פי שרבע שעה מוקדם יותר עבר במקום ולא גילה דבר חריג.
כמו במעשי הרצח הקודמים, גם גופה זו נמצאה כאשר חצאיתה מורמת מעלה וצווארה משוסף. רופא שהגיע לבחון את הגופה גילה כי פניה הושחתו קשות, בטנה בותרה, אחת מאוזניה נכרתה והאיברים הפנימיים הוצאו והונחו בסמוך לכתפה הימנית. חצי מהרחם ואחת הכליות לא נמצאו בזירה וככל הנראה נלקחו שוב על ידי הרוצח.