התקופה הראשונה בימי פעילותו, זמן בגרותו הפיוטית, מתחילה בין השנים 1365–1370. דאפיירה מזכיר כמה פעמים את הזמן שהוא קורא לו "שנות הבחרות״ בתור תקופה שבה יצר וחבר הרבה מפיוטיו היפים ביותר וחי חיים נוחים ונעימים. גזירות קנ"א הבריחו אותו מספרד לארץ אחרת, אולי פורטוגל או צרפת. אחרי שנות סבל ונדודים הוא חזר לסרגוסה. לפי שטיינשניידר, הוא היה שם "סופר הקהל" משרה שהחזיק בה שנים אחדות.
התקופה השנייה.
תקופה זו מתחילה בערך בשנת 1391, שבה התרחשו גזירות קנ"א ברחבי ספרד הנוצרית. בשנה זו שדדו פורעים את ביתו והרסו אותו, וילדיו נחטפו מבלי שעלה בידו לברר מה עלה בגורלם:
לאחר המאורעות חזר דיפיארה לסארגוסה. בתקופה זו, חיבר הרבה אגרות המלצה לנפגעי הפרעות שהתכוונו לצאת את ספרד בין השאר גם לארץ ישראל. בסרגוסה, כבר יצא שמו כמשורר, יש להניח כי בשל כך בחר בו השר ר׳ בנבנשת בן שלמה אבן לביא דילה קאבאליירה, להורות תורה לבניו וללמדם פרק בשיר. כעזר לעבודת הוראה זו, חבר דיפיארה ספר בשם "אמרי נואש". לפי תוכניתו אמור היה הספר להכיל ארבעה חלקים. אולם לא ידוע אם חבר את כולם. לידינו הגיעו שני חלקים: מילון לחרוזים, ומילון למילים נרדפות. עובדת היותו "משורר מקצועי", המתפרנס מפרי עטו הכריחה אותו להקדיש חלק מזמנו וכוחו ל״שירי התהלה״ לכבוד ה״שרים״ וה״גבירים״ נותני לחמו.
יש בשירים אלה גם ערך לחוקרי התקופה וציוני דרך בתקופות חייו. בין מקבלי שיריו העבריים היה גם נסיך נוצרי משכיל בשם Don Jaun De Ixar. דאפיירה נעשה במובן ידוע למשורר משפחת קאבאליירה, ובמשרתו זו החזיק עד מותו של ר׳ בנבנשת אבן לביא בשנת 1411. עליו חבר דיאפירה קינה יוצאת מן הלב, (שיר II).
מַה קּוֹל זְעָקָה כָּל יְקוּם יִזְעָקוּ אוֹ נַאֲקוֹת חָלָל מְתִים יִנְאָקוּ?
מַה זֶּה אֲשֶׁר יִתְפַּלְּשׁוּ אִישִׁים בְּתוֹךְ עָפָר וּבָאֵפֶר – וְיִתְאַבָּקוּ?
את שבע עשרה או עשרים השנים האלה אפשר לציין בתור ״תקופת הפריחה״ של המשורר. בזמן זה הוא כנראה ייסד ונעשה לראשה ולדברה של ״כת המשוררים״ בסרקוסטה. אפיינה קבוצת משוררים זו מסירות נאמנה ללשון העברית ולמקורה (התנ״ך). על מקרה מעניין בנושא זה, מסופר ב״ההקדמה״ לשיר סימן צ״א. אשתרוק רמוך, אחד מהאישים שהתנצר לאחר ויכוח טורטוסה, בקש לשלוח לדיפיארה את יצירתו בלשון הספרדית. דיפיארה שהעניין היה למורת רוחו ענה לו:
לְשׁוֹן עֵבֶר לְחָבֵר לִּי, וּמַה לִּי לְשׁוֹן כַּשְדִּים וְהֶגְיוֹן אַשְׁכְּנַזָם
לְשׁוֹן קֹדֶשׁ לְכֹהֵן לִּי אֲקַדֵּשׁ, וּמַה לִּי עוֹד לְלָעוּזוֹת בְּלַעְזָם״.
קשריו עם משפחת לביא, נמשכו גם לאחר מותו של ראש המשפחה. ידידו ותלמידו וידאל יוסף בן לביא שעזב את סרקוסטה, בשנת 1412, מייעץ גם לדיפיארה, לברוח מן העיר, בשל הסכנה של מגפת הדבר.
התקופה השלישית.
לאחר שתיקה של כמה שנים מתחילה התקופה השלישית לערך בשנת 1416 או 1417. עד לזמן זה הוא שרוי בבדידות ועזובה רוחנית, ראייתו הלכה והידרדרה והוא מתלונן בפני חבריו על שנזנח. בין שאר היצירות של תקופה זו, בולטת הפואמה הגדולה שלו ״באפס יד ינופף יד גאוני״, יצירה שאפשר לציין אותה בתור ״שיר עלילה אוטוביוגרפי״, שמחברה שואף בו להראות שעדיין כוחו עמו. וכן גם שירו ההיתולי ״על היינות הרעים״ שנתחבר לפי עדותו בשנת קע"ז (1417) בעת שישב בעיר מונסון שבאראגון.
לעת זקנתו היו מעייניו נתונים לחיי העולם הבא והוא התחנן לפני בורא עולם שינהג בו במידת הרחמים. לכן מוזר מאוד הדבר שהוא המיר את דתו לאחר שהיה בן שבעים ומעלה. הידיעה על המרת הדת הזאת לא מופיעה בתעודות הנוצריות של זמנו. אולם לפי מקורות העבריים שבידינו קיימת חליפת מכתבים בן דיפיארה ובן זמנו וידאל בנבנשת ועליה רשום בכתב יד ״שירים שלחם אנשלמה די פיאירה שנשתמד לאחר שבעים שנה לידידו דון וידאל״. גם המשורר שלמה בונפיד מזכיר ההשתמדות זו. אין להסביר את התנצרותו אלא בזעזוע נפשי עמוק. יש להדגיש שלאחר הוויכוח בטורטוסה, התנצרו כמה משכילים יהודים מובהקים ביניהם גם תלמידו וידאל בן לביא. וידאל בנבנשת כתב לו מכתב גינוי על אודות מעשהו זה. דיפיארה המשיך לשמור על קשר עם ידידיו ולשלוח מכתבים בעברית, ואף קבל על כך שכישרון שירתו נחלש ביותר. גם החוקר יצחק בערבדעה שהוא המיר את דתו ביחד עם תלמידו יוסף בן לביא. אולם יש החולקים וסבורים שהוא נשאר ביהדותו עד סוף ימיו. שנת מותו ומקום קבורתו לא נודעו.
שלמה דיפיארה כתב לערך שלוש מאות וחמישים שירי קודש ושירי חול. חלקם מופיעים בדיואן שלו. בכתבי־יד אדלר ובודליאנה נכללים ארבעה או חמישה שירי קדש מפרי עטו. כתב־יד ברלין כולל ארבעים שירי קדש המיוחסים לו, רובם השם ״שלמה״ או ״שלמה חזק״ בראשי חרוזיהם ושלשה פיוטים חורזים את שמו ושם אביו במלואם.
ארתחששתא הרביעי
אַרְתַּחְשַׁסְתְּא הרביעי (בפרסית עתיקה: 𐎠𐎼𐎫𐎧𐏁𐏂𐎠), הידוע גם כאַרְסֵס (מיוונית: Ἀρσής, מפרסית עתיקה: 𐎠𐎼𐏁𐎣, רְ'שָׁה) היה מלך פרס בין השנים 338–336 לפנה"ס. הוא היה בנם הצעיר של המלך ארתחשסתא השלישי והמלכה אטוסה, ולא היה אמור לרשת את כס המלוכה של פרס. עלייתו הבלתי צפויה לכתר באה ב-338 לפנה"ס כתוצאה מרצח אביו ורוב בני משפחתו, ככל הנראה על ידי בגואס , השר החזק של פרס שסר חינו בעיני ארתחשסתא. בגואס ביקש להישאר בתפקידו על ידי החלפת ארתחשסתא עם ארסס הבן, איתו חשב שיהיה קל יותר לשלוט. ארסס היה לא יותר ממלך בובה בשתי שנות שלטונו, תוך שבגואס פעל ככוח שמאחורי הכתר. בסופו של דבר, ממורמר ממצב עניינים זה, ובהשפעת אצילי החצר שהתייחסו בבוז אל בגואס, ארסס תכנן לרצוח את בגואס. בגואס שוב הכה ראשון במטרה להגן על עצמו, והרעיל את ארסס. אז המליך את בן דודו של ארסס כמלך דריווש השלישי.
דאגתם הגדולה של הפרסים בעת שלטונו הקצר של מלך זה, הייתה אי השקט בגבול המערבי עם מוקדון תחת המלכים פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול. אי השקט יוביל למלחמה בין שתי המדינות בתקופת שלטונו של יורשו של ארסס.
במקורות היווניים הוא היה ידוע בשם "ארסס" ונראה שזה היה שמו האמיתי. לפי הכתובת התלת לשונית מקסנתוס, ולפי חרסים משומרון נראה שהוא אימץ את השם המלכותי ארתחשסתא הרביעי, בעקבות אביו וסבו.
ארסס
רפואה ראשונית, שניונית, שלישונית ורביעונית
ההבחנה בין רפואה ראשונית, שניונית, שלישונית ורביעונית (באנגלית: Primary, Secondary, Tertiary and Quarternary Medicine) משמשת לצורך הבדלה בין רמות שונות של טיפול רפואי שעשוי אדם לקבל, לרבות מידת הידע והניסיון הרפואיים ומורכבות האמצעים הטכנולוגיים הדרושים על מנת להעניק לו טיפול זה.
רפואה ראשונית.
רפואה ראשונית היא ההערכה והטיפול הראשוניים הניתנים לאדם הסובל ממחלה או מפציעה כלשהם. הם ניתנים בדרך כלל על ידי רופא ממיין (כמו רופא משפחה) או רופא בחדר מיון, אך גם על ידי אחות במרפאה או חובש בשדה או באמבולנס. הציוד הרפואי הנדרש לצורך הטיפול בשלב זה איננו מורכב. הוא עשוי לכלול למשל מיכשור למדידת סימנים חיוניים (דופק, לחץ דם, טמפרטורה וריוויון חמצן) ומכונה לצילומי רנטגן.
רפואה שניונית.
רפואה שניונית ניתנת על ידי בעלי מקצוע שעברו התמחות בתחום רפואי מסוים – למשל רופא אורתופד, קרדיולוג או אונקולוג, אך גם אחות או אח שעברו התמחות בתחום רפואי ספציפי. המטופל מופנה אליהם בדרך כלל בשלב הרפואה הראשונית, בהתאם להערכת מצבו והסימפטומים שלו בשלב הטיפול הראשוני. טיפול שניוני יכול להינתן בבית חולים אך גם במרפאה. האמצעים הטכנולוגיים הנדרשים לצורך מתן טיפול זה הם מורכבים יותר ועשויים לכלול למשל בדיקות בטכניקות הדמיה שונות (למשל אולטרסאונד, טומוגרפיה ממוחשבת ואף דימות תהודה מגנטית), הנעשות על ידי בעלי מקצוע שהוכשרו לכך.
רפואה שלישונית.
רפואה שלישונית ניתנת למטופל על ידי רופאים מומחים, שעברו התמחות נוספת בגזרה ספציפית של תחום מומחיותם. לדוגמה, אלו הם אורתופד שהתמחה בניתוחי עמוד השדרה, קרדיולוג שהתמחה בצינתור כלי הדם בלב, כירורג פלסטי המטפל בכוויות או אונקולוג שהתמחה בטיפול במחלות ממאירות ספציפיות. הטיפול בשלב זה ניתן בדרך כלל במסגרת בית חולים ועל ידי ציוד רפואי ייעודי מתקדם המצוי רק בו והדורש מומחיות לשם הפעלתו (לדוגמה - מכונת לב-ריאה או ציוד לרדיותרפיה). תוצאות הטיפול הרפואי במחלה או בפציעה של אדם עשויות להיות טובות יותר במידה והוא טופל בשלב מוקדם בטיפול שלישוני.
רפואה רביעונית.
רפואה רביעונית היא גרסה מתקדמת של טיפול שלישוני. היא כוללת פרוצדורות רפואיות שאינן שכיחות והדורשות מומחיות רפואית גבוהה במיוחד. אלו הם טיפולים רפואיים ניסיוניים מסוימים או ניתוחים מורכבים, שאינם נערכים לעיתים מזומנות (לדוגמה – השתלת יד או פנים). משום שטיפולים אלו אינם שכיחים, הם גם אינם ניתנים בכל מרכז רפואי אלא רק באלו שצברו את המומחיות והאמצעים הטכנולוגיים המיוחדים הדרושים לכך.
ככל שפרוצדורה רפואית מהשלב הרביעוני נעשית מקובלת ושכיחה יותר, היא עשויה לעבור להיות מסווגת לתחום הרפואה השלישונית.
Bryter Layter
Bryter Layter הוא האלבום השני של זמר הפולק הבריטי, ניק דרייק. האלבום יצא לאור ב-1 בנובמבר 1970 על ידי איילנד רקורדס.
בדומה לאלבומו הראשון Five Leaves Left, מנגן דרייק עם מוזיקאים שונים ביניהם להקת Fairport Convention, ג'ון קייל מהוולווט אנדרגראונד, ושניים מחברי הביץ' בויז - מייק קולוולסקי ואד קארטר.
בשנת 2000 דורג האלבום במקום ה-23 ברשימת "100 האלבומים הבריטים הגדולים ביותר" על ידי המגזין Q. בשנת 2003 מיקים מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-242 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים".
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ניק דרייק.