עם תחילת מלחמת העצמאות, וקליטתם של עשרות אלפי חיילים חדשים בשורות ההגנה, נוצר מצב שהפקודים לא תמיד הכירו בפנים את כל מפקדיהם, לכן גם הופיע הצורך ביצירת מערכת סימני זיהוי חיצוניים לכל שרשרת הפיקוד. השימוש בסימנים כאלה נעשה לראשונה במהלך מבצע "נחשון" באפריל 1948. הייתה זאת המערכה הצבאית הראשונה שבה השתתפו בו זמנית כמה גדודים. לאחר שקבוצה של חיילים חדשים סירבה למלא פקודה של קצין בכיר שפשוט לא היה מוכר להם, מפקד המבצע שלמה שמיר שיגר חייל לתל אביב בהוראה לרכוש סרטים צבעוניים שהיו אמורים לסמן את מפקדי הכיתות, המחלקות, הפלוגות והגדודים. החייל פנה לגרשון ריבלין, העורך הראשי של "מערכות". ריבלין שלח את החייל לחנות סדקית ברחוב גרוזנברג ושם נרכשו הסרטים בצבעים שונים שהפכו לסימני הדרגות הראשונים. שמיר, שלו לא נותר צבע משלו, ענד על כתפיו שני סרטים אדומים מוצלבים.
כחודש לאחר מכן, בעת המערכה על ירושלים, פרסם שמיר (אז מפקד חטיבה 7) פקודה, שלפיה כל בעלי התפקידים בחטיבה חויבו לענוד סימני זיהוי המעידים על תפקידם:
צורת סימני הדרגות.
הכלל הראשון, שעליו התבסס צה"ל כצבא צעיר בקביעת סימני הדרגות הוא שהם לא יהיו דומים לסימני הדרגות של הצבא הבריטי, אך בה בעת גם לא יפרו את האיסור הדתי של עבודת הכוכבים והמזלות. לפיכך, לא רק ה"פיפס" הבריטים לא התאימו, אלא גם הכוכבים שנהוגים במרבית צבאות העולם. על כן, הוחלט לעשות שימוש בסוגי הצמחייה הנפוצה בארץ-ישראל: ענף זית לקצינים זוטרים ועלה גפן לקצינים בכירים. רבי-סמלים ורב-אלוף התהדרו בנוסף גם בזר דפנה. ולמרות זאת, על אף השאיפה לא להיות "כמו הבריטים והאמריקאים", בפועל אפוא, דמו סימני הדרגות של צה"ל לסימני הדרגות של שני צבאות אלה.
דרגות החוגרים
דרגות החוגרים, מדמות את דרגות הצבא הבריטי על ידי "שבירה" של תצורת הדרגה הבסיסית.
דרגות נגדים (1948)
דרגות הנגדים (רס"ל ורס"ר) בתצורתם המקורית (1948) הועתקו מדרגת ה-Warrant Officer class 2 הבריטית, כאשר הכתר האימפריאלי (Tudor Crown) הוחלף בצה"ל בעלה גפן.
דרגות הקצינים
תצורת דרגות הקצונה מדמות את אלה של הצבא האמריקאי בדרגות סגן-משנה ורב-סרן
גם דרגת אלוף, לאחר שתצורתה שונתה בשנת 1950, דימתה להפליא לדרגת מייג'ור גנרל הבריטית.
קביעת הדרָגות בצה"ל.
על אף העובדה שלא היה צבא יהודי סדיר, בתקופת היישוב, היו לחלק מדרגות צבאיות לועזיות גם שמות עבריים. וכך, לצד שנות בריטיים ורוסיים, בשפה העברית נעשה שימוש בתארים כגון סמל לסרג'נט, סגן ללייטננט, אלוף לקולונל או המצביא לגנרל. מקביל, התארגנויות צבאיות או צבאיות למחצה, כגון בית"ר, אצ"ל או "ברית החשמונאים" השתמשו במערכת שמות הדרגות משלהם.
ב-11 במרץ 1948 הציעו אברהם שלונסקי ונתן אלתרמן מערכת שמות ותארים שאמורים היו לשמש את צבא המדינה היהודית לכשתקום. מערכת השמות כללה תארים נפרדים לחוגרים, רבי סמלים, קצינים זוטרים, קצינים בכירים וגנרלים. במהלך החודשים אפריל-מאי 1948 המערכת עברה שינויים מסוימים. כך, כפי שמספר רוביק רוזנטל, חיפש בן-גוריון חלופה עברית עבור גנרל. לשם כך פנה לנשיא ועד הלשון, נפתלי הרץ טור-סיני. טור-סיני הציע לו את המילה תַרְתָן המופיעה בישעיהו: "בִּשְׁנַת בֹּא תַרְתָּן אַשְׁדּוֹדָה, בִּשְׁלֹחַ אֹתוֹ סַרְגוֹן מֶלֶךְ אַשּׁוּר, וַיִּלָּחֶם בְּאַשְׁדּוֹד וַיִּלְכְּדָהּ". במכתב הסביר כי המילה tartanu מופיעה בכתובות אשוריות פעמים רבות בדרגת גנרל. בן-גוריון דחה את ההצעה בנימוס. במקרא, הוא כותב, זהו שמו של איש פרטי, והוא אינו רואה דרך לאשר שם פרטי אשורי לקצין בצבא הישראלי. גם רפאל ידידיה שפירא, שמונה לעמוד בראש ועדת המינוח הצבאית התנגד לתרתן, והציע 'שַׂרְגִיוּס', 'שַׂרְגַיָּס' או 'שָׂרָר'. אך גם שמות אלה לא התקבלו. הצעות נוספות שנדחו היו "שורא", "שורן" או "חייל" לטוראי, כמוהו "כחייל ראשון" לטר"ש, כיוון שאת המונח הזה ניתן היה גם לפרש אחרת - "ראשון החיילים", כלומר הרמטכ"ל. בסופו של דבר, ב-13 ביוני 1948 אישר בן-גוריון את מערכת השמות בצורתה הסופית.1948. עם זאת, עד לפרסומה באוגוסט 1948 בכתב העת "מערכות", מערכת השמות של דרגות צה"ל עברה אי אילו שינויים נוספים.
דוד מרכוס היה הראשון שקיבל דרגת אלוף כאשר מונה בידי דוד בן-גוריון למפקד חזית ירושלים ב-28 במאי 1948. במהלך ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות, שהחלה ב-21 ביולי 1948, נקבעו שאר דרגות צה"ל.
הוחלט על שבע דַרגות קצונה:
העיקרון של שמות הדרגות אמנם נקבע כבר בתחילת יוני, אך טרם התקבלה החלטה סופית לגבי צורתם. ואמנם, בשלהי יוני 1948 נוצר צורך בענידת דרגות בעת הלווייתו של האלוף דוד מרכוס, שעתידה הייתה להתקיים, על-פי צוואתו, בארצות-הברית. ליווי הארון וייצוגו של צה"ל הוטלו על משה דיין ויוסף הראל. לשם המשימה, השניים הועלו באופן זמני לדרגת סגן-אלוף (דרגת הקבע שלהם הייתה באותה עת רב-סרן) כדי להלום את מעמדו של מרכוס. כך מתאר שבתאי טבת את המשך הסיפור: "עתה נותרה רק שאלת סימני הדרגות. במקום תשובה הציג לפניהם [דיין והראל] משה צדוק, ראש אכ"א, הצעות מצוירות אחדות לסימני הדרגות בצה"ל, אותן הגיש, לדבריו, לבן-גוריון וטרם זכה לקבל ממנו החלטה. משה אמר לצדוק, "תיכף תראה איך מקבלים אישור." הוא נטל בידיו את הצעת הדרגה שנראתה לאכ"א, נכנס עמה למשרדו של בן-גוריון, הציג לעיניו את הציור והסביר את הדחיפות בהחלטה. בן-גוריון נתן בו במקום את אישורו לאותה הצעה. אלא שעתה כבר לא נותר זמן להזמין את רקימת הדרגות בבית-מלאכה. רות - היא ורעייתו של אלכס ברוידא נלוו לטיסה – קיבלה על עצמה לרקום את סימני הדרגות לפי הציור שנלקח מלשכת ראש אכ"א. את עלה הגפן הראשון החלה לרקום בעת העלייה למטוס בשדה התעופה הצבאי בעקרון, את האחרון החלה, כשהיו בשמי בוסטון וסיימה אותו ברגע הנחיתה בניו יורק".
הפעם הראשונה שבה הופיעו קצינים עטורים בדרגות החדשות הייתה במצעד צה"ל הראשון שהתקיים ב-27 ביולי 1948.
בצה"ל היו כאמור רק שבע דרגות קצונה, וכאשר קידמו קצין מדרגת סגן-אלוף העניקו לו דרגת אלוף.
ב-1950 נוספה דרגת קצונה שמינית בין סגן-אלוף לאלוף: אלוף-משנה, אשר נועדה למפקדי חטיבות ולמפקדי שירותים (חילות). כבר ביולי 1949 דובר על כך שיתווספו שתי דרגות קצונה: סרן ראשון לקצינים זוטרים (בין סרן ורב-סרן) ואלוף ראשון לקצינים בכירים (בין אלוף לרב-אלוף). לגבי הדרגה האחרונה, הוצע גם להנהיג במקומה דרגה בכירה מעל רב-אלוף שתיוחד לרמטכ"ל - "המצביא". לבסוף, ב-2.11.1949 כתב בן-גוריון ביומנו, שתונהג דרגת קצונה בכירה אחת אלוף-משנה בלבד.
ביולי 1968, לאחר מלחמת ששת הימים, הונהגה בצה"ל דרגת קצונה תשיעית, בין אלוף-משנה לאלוף: תת-אלוף. דרגה זו נועדה למפקדי אוגדות, מפקדי חילות, ראשי חטיבות במטכ"ל, ראשי להק בחיל האוויר וראשי מספן בחיל הים.
דרגות הקצונה נקראו בשמות שמקורם בתנ"ך:
במקביל נקבעו בצה"ל שבע דרגות חוגרים:
שינויים במבנה הדרגות.
במהלך שנות ה-60, בהפלגות לחוץ לארץ, ענדו רבי- הסמלים של חיל הים דרגות ייצוג מיוחדות המדמות את סימני הדרגות של Chief Petty Officer בחיל הים הבריטי המלכותי: שלושה כפתורים מוזהבים הממוקמים בקצה השרוול.
בסוף 1950 בוטלו השמות השונים ומערכת הדרגות אוחדה.
בחיל הים נותרו סימני דרגה בצורת פסי זהב רקומים על רקע כחול-כהה ומעליהם סמל חיל הים (או כפי שכונו, "גולדבנד") עד שנת 1972. מאז, משמשים סימני דרגה אלו רק במדי הייצוג של קציני חיל הים כאשר הם שוהים מחוץ למדינה. בשנים 1972-1951 סימני הדרגות של סמל ראשון בחיל הים נבדלו מאלו של חילות היבשה וחיל האוויר: במקום עלה גפן על שלושת הפסים נענד סמל חיל הים - עוגן ששימש גם לדרגות הקצינים. עם ביטול דרגות ה"גולדבנד", שונו גם סימני הדרגה של סמל ראשון.
דרגות הג"א.
בתחילת 1953 נקבעו דרגות נפרדות לקצינים וסמלים בהג"א, הוא שירות ההגנה בפני התקפות אוויר (מאוחר יותר: ההתגוננות בפני גזים והתקפות אוויר). דרגות אלה נועדו לחיילי מילואים או מתנדבים המוצבים ביחידות הג"א, בעוד שהחיילים בשירות סדיר המשיכו לשאת דרגות כלל צה"ליות. תחילת נקבעו שבע דרגות לחוגרים וארבע לקצינים. בשנות ה-60 שונו סימני הדרגות של קצינים בכירים, תוך הוספת דרגת קצונה נוספת "רב פקד בכיר" המקבילה לסגן-אלוף. בשנות ה-80 חל שינוי נוסף בסימני דרגות הקצינים של הג"א: פס מתכת חלק בצורה של מקבילית לקצינים זוטרים ועלה גפן לקצינים בכירים. דרגות נפרדות לאנשי הג"א בוטלו עם הקמת פיקוד העורף בשנת 1991.
סימני דרגות הנגדים.
מאז מחצית שנות ה-80 ועד 1998 נענדו סימני דרגות הנגדים (רס"ל - רנ"ג) על הצווארון של החולצה. במקביל, עד מחצית שנות ה-90, המשיכו הנגדים לענוד את סימני הדרגות על קצהו התחתון של שרוול מעיל החורף.
מיקום סימני הדרגות.
בעוד שבצבאות העולם, סימני הדרגות של קצינים יכולים להיות ממוקמים על כתפיים, על שרוול, על צווארון, על חזה או, אפילו, על כובע או קסדה, סימני הדרגות של קציני צה"ל מאז ומעולם מוקמו על הכתפיים בלבד (למעט דרגות הייצוג של קציני חיל הים). עם זאת, במהלך שנות ה-60, כמקרה יוצא דופן, חבשו קציני של חיל הים קסדות שעל גביהן צוירו סימני הדרגות שלהם. גם דרגות נגדים הועברו במרוצת השנים ומוקמו על כתפיים, בדומה לאלה של קצינים. אולם, מסורת רבת-שנים הופרה בשנת 2015 עם הכנסת מדי קרב חדשים לצה"ל: סימני הדרגות של קצינים ונגדים מוקמו בחלקו העליון של שרוול, מעל המרפק, כטלאי רקום (פאטץ') המוצמד על גבי רצועה נדבקת (סקוטש).
צבעי רקע לדרגות קצונה.