סיגר הורה לתרום 45% מתמלוגי השיר עבור הוועד הישראלי נגד הריסת בתים כי לשיטתו מן הראוי שהתמלוגים על הטקסט התנכ"י יגיעו לארץ. סיגר שמר לעצמו 50% עבור הלחן ועוד 5% עבור המילים שהוסיף. לדבריו, החליט לתרום לוועד "בגלל שהם, בניגוד לכל היגיון, מנסים לשכנע את הפלסטינים להכיר בכך שלא כל הישראלים-יהודים הם רעים".
גרסאות כיסוי.
לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר הבולטות שבהם כוללות את גרסת הכיסוי שביצעו דולי פרטון, נינה סימון, כריס דה בורג, להקת המשחרים, מרלן דיטריך, ג'ודי קולינס וברוס ספרינגסטין.
וידאל בנבנשת
דון וידאל בנבנשת (נולד בשנת 1380, ה'ק"ם, נפטר לפני שנת 1439, ה'קצ"ט) היה אחד מאחרוני המשוררים העבריים שפעלו בספרד הנוצרית.
לשאלת הזיהוי של דון וידאל בנבנשת.
במאה החמש עשרה, בעיר סרגוסה, מדינת אראגון שבספרד, חיו שני משוררים ששם משפחתם היה בנבנשת ושמם הפרטי וידאל, ובלועזית בידאל. שאלת זיהויים והאבחנה בין השניים, גרמה לחוקרים מבוכה גדולה. יש שראו בדון וידאל בנבנשת ובווידאל בן-בנבנשת (בן לביא), דמות אחת, בגרסאות שם שונות. במקורות אחרים ישנה הבחנה ביניהם כשני משוררים נפרדים, אולם קיים ערוב בין פעולותיהם של השניים. על קיומם של שני וידאלים ידוע עוד במאה החמש עשרה. המשורר שלמה בונפיד, מזכיר את שניהם באיגרתו:
"בראותי בימים עברו המשורר דון וידאל בנבנשת ז"ל ודון בידאל בן לביא קבצו שיריהם לחכם שנאור... ואני ידעתי הבדל יבדילוני מן המשוררים הקדומים ויחשב נעם שיריהם בר נקי ובר" וכן:
" לפיארה פְאֵר הַשִּׁיר אֲשֶר סַף וְאֶל לָביא כְלָביא לִי שְׁאָגָה/
וְעַל בֶּן בֶנְבְנֶישְׁת יוֹם יוֹם אֲיַלֵּל אֲשׁר הֵסִיר כָּל בְּדַל שִׁיר וְהִגָּה",אולם היו חסרים פרטים וראיות מדעיות. הראשון שהביא הוכחות לקיומם של שני משוררים הוא החוקר צבי גרץ אבל הוא לא קבע מה שמו המדויק של כל אחד מהם ולא חילק את השירים על פי מחבריהם. מחקרים של דר' תרצה ורדי, ודר' מתי הוס הבדילו את האחד מן השני והגדירו את פרטי הזהות והשירים של כל אחד משני המשוררים.
האחד, וידאל יוסף בן לביא בן בנבנשת. משורר שעסק בנוסף גם במדע, והשתתף בוויכוח טורטוסה. לאחר מכן התנצר עם רבים מבני משפחתו וכנוצרי שימש בתפקידים שונים בחצר המלכות.
השני, דון וידאל (בידאל) בנבנשת, משורר ומחבר מקמות.
תולדות חייו.
מעט מאוד מידע קיים על תולדות חייו של דון וידאל בנבנשת. אביו יוסף בנבנשת נשא את בונפילה בת וידאל דה לה קבלריה, לאשה בשנת 1380. ייתכן שדון וידאל בנבנשת, היה אחיו של רבי אברהם בנבנשת, הרב הראשי של קסטיליה ומדינאי בחצר המלך חואן השני. דון וידאל בנבנשת נשא לאשה את אחותו של וידאל בן לביא, שהייתה בתה של בת דודו בונפוס. משיר שכתב לידידו יוסף בן לביא, מסתבר שאשתו מתה, "גלה ממני כבוד... לקוחה ממני אחותך נותי נ"ע". גם במקור זה יש משום אישור שזו הייתה אחותו של בן לביא. וידאל בנבנשת היה ביחסי ידידות עמוקים עם יוסף בן לביא, והם אף כתבו יחד כמה יצירות. משיר שכתב לו המשורר שלמה בן משולם דיפיארה "במקלה תעבר ירדן מצוקות", ניתן להסיק שמעט לפני חתונתו נפטר אחיו.ייתכן שדון וידאל בנבנשת היה רופא, כך לפחות ציין משה ב"ר יעקב בן זאברה שהעתיק את כתב היד שלו. דר' הוס מציין בהקדמתו לספר "מליצת עפר ודינה", כי ישנם ביצירה פרטים רבים המעידים על ידע רפואי נרחב. לא ידוע ממה התפרנס, אולם אין עדות שהיה לו פטרון או שנזקק לחסדי נדיבים, וייתכן אף שהיה בעל אמצעים, שכן דיפיארה מבקש מבנבנשת שיעזור לוכספית. כן ישנם מכתבים המעידים על אישיותו התקיפה ופעילותו כבורר בסכסוכים. ייתכן שהייתה זו רק סמכות רוחנית כי אין כיתוב רשמי על פועלו זה. דון וידאל בנבנשת, ביחד עם עוד משוררים מסרגוסה (שלמה דיפיארה, יוסף בן לביא, שלמה בונפיד), ייסדו אגודה ספרותית, דוגמת חברות ממין זה שהיו שכיחות בקרב הנוצרים. האגודה נקראה "עדת נוגנים" (במקומות אחרים גם "כת משוררים"). מעמדו של בנבנשת היה נמוך יותר על פי הודאתו, אולי בשל היותו צעיר מהאחרים. בנוסף ניהל בנבנשת חליפת מכתבים ענפה עם רבים מחכמי דורו, בהם: שנאור, משה גבאי, ר' יוסף אלבו, ר' שם טוב, המגישתר אברהם בייבאג'י ועוד.אין עדות לפעילותו הציבורית. אולם ישנה איגרת שבה הוא כותב אל מי שהוא מכנה "הגיבור", על צרות עמו ובה בקשה שהלה ילך להשתדל אצל המלך על דבר הקהילות היהודיות.
יצירותיו הספרותיות.
וידאל בנבנשת כתב כ-156 שירים שכולם מאופיינים בגיוון, תמציתיות, ומעל לכל חן ונועם, המקנים ליצירותיו אופי אישי. יחד עם חבריו ב"כת המשוררים" הביא לתחיה תרבותית בשירה העברית, בעשור הראשון למאה החמש עשרה, זמן קצר לפני קריסתה המוחלטת עם גירוש ספרד.
על יחסיו עם המשורר יוסף בן לביא אפשר ללמוד מתוך קובצי שירתו:
חוסן (מדעי המחשב)
במדעי המחשב, חוסן או חסינות (באנגלית: robustness) היא היכולת של מערכת מחשוב להתמודד עם שגיאות בזמן ריצה, או היכולת של אלגוריתם להמשיך לפעול למרות בעיות בקלט, בחישובים, וכו'. ככל שקשה יותר לגרום לתקלה מסוג כלשהו, שהמחשב לא מצליח להתאושש ממנה או להתמודד איתה בצורה בטוחה, כך התוכנה חסינה יותר.
טכניקות פורמליות כדוגמת fuzz testing משמשות לבדיקת חסינות, מאחר שסוג כזה של בדיקות תוכנה כולל קלטים חריגים או בלתי צפויים. כמו כן, טכניקה בשם fault injection משמשת לבדיקות חסינות. קיימים מוצרים מסחריים שונים המבצעים בדיקות חסינות של מערכות תוכנה. חסינות מהווה שיקול באנליזת הערכת כשלים (failure assessment).
קישורים חיצוניים.
Examples for Robustness Requirements
חסינות (מדעי המחשב)
Robustness
ראול אלברטו לסטירי
ראול אלברטו לסטירי (בספרדית: Raúl Alberto Lastiri; 11 בספטמבר 1915 – 11 בדצמבר 1978) היה פוליטיקאי ארגנטינאי ששימש לתקופה קצרה בשנת 1973 נשיא ארגנטינה.
ביוגרפיה.
נולד בבואנוס איירס, בצעירותו היה מנהל בחברות ממשלתיות שונות ומאז התקרב לחואן פרון שהיה מנהיג תנועה גדולה בארגנטינה, הוא שימש בתפקידים שונים בשירות החוץ של ארגנטינה והיה בארצות הברית ובמדינות דרום אמריקה השכנות.
בשנת 1955 לאחר ההפיכה הצבאית שבוצעה במדינה נעצר לסטירי ושהה במעצר בית כחודש. בשנת 1958 בבחירות הדמוקרטיות שנערכו במדינה היה מראשי מפלגה המקורבת לחואן פרון ולאחר הבחירות מונה לנשיא של בית הנבחרים.
ביולי 1973 הוא מונה לנשיאות באופן זמני בעקבות התפטרותו של הנשיא הקטור חוסה קמפורה, הוא שימש גם כנשיא בית הנבחרים, לאחר שלושה חודשים מתחילת כהונתו נערכו בחירות במדינה בהם זכה חואן פרון.
יעקב מאיר זאלקינד
י&quot;מ זלקינד הלוי
יעקב מאיר הלוי זאלקינד
The Eve of the War
ת'כר
התֶ'כֱּר או סִיקוּלוּ (וגם סכל) היו אחד מעמי גויי הים. שמם תכר/סקל קיבל מספר תעתיקים. המידע עליהם ידוע בעיקר מהפפירוס מגילת ון אמון על פיו הם שלטו בדור שבמישור החוף, התבליטים והכתובות של רעמסס השלישי אחד ממלכי מצרים העתיקה שנמצאו במדינת האבו ממערב ללוקסור במצרים העליונה, ופפירוס האריס א.
על פי הכתובות של רעמסס השלישי שנכתבה בשנה השמינית למלכותו במקדש קבורה, גויי הים כללו גם את עמים נוספים ביניהם הפלשתים, שרדנה, שכלש, דני[נ], וושש ונוספים. גויי הים ניסו לפלוש למצרים, רעמסס ניצח אותם בקרב ימי, ואת השבויים שלקח גייס לצבא המצרי והושיב אותם במבצרים.
מוצאם.
מוצאם של הת'כר אינו ידוע. על פי התעתיק סיקולו, הוצע שמקורם בסיציליה, הצעה נוספת היא שמקורם בקיליקיה שבאסיה הקטנה. במיתולוגיה היוונית מופיעה דמות בשם ת'כר שהיה בנו של טלאמון שלחם במלחמת טרויה, כמייסד העיר סלמיס שבקפריסין של היום.
תאורם.
על פי התבליטים שהתגלו על הקיר המזרחי במקדש במדינת האבו, לבושם וציודם האופייני של הת'כר היה זהה לזה של הפלשתים והדננ. ציוד זה כלל מגן מעוגל, חרב ישרה עם להב ארוך, חניתות, בגד בעל עיבוד דמוי צלעות מעור או מתכת, שמלה קצרה וקסדה בעלת נוצות או רצועות עור. השרדנה לבשו לבוש זהה אך נבדלו בקסדה שהייתה בעלת שתי קרניים בולטות. קסדה אחרונה זו אפיינה רק את השרדנה. הלוחמים מגולחים. בתבליטים שבהם תוארו השבויים, תוארו פלשתים ות'כר בעלי זקן.
בתיאור בני המשפחה, רואים את הנשים והילדים מובלים בעגלות כבדות, עם גלגל עץ מלא מובלות על ידי ארבעה שוורים.
התיישבות בדור.
ון-אמון היה כהן מצרי שנסע לגבל לקנות עצי ארז הלבנון כדי לבנות סירה לאל אמון. על פי המגילה, דור הייתה התחנה הראשונה של הכהן לאחר עזיבתו את מצרים. המגילה מספרת שתושבי העיר ישבו הת'כר. המגילה מתוארכת לשנת 1075 לפנה"ס לערך.
העיר דור מופיעה במקורות המקראיים כדור או דאר. בספר יהושע פרק יב' מופיעה רשימת הערים אשר נכבשו על ידי שבטי ישראל בקרב מי מרום. פסוק כ"ג מציין "מלך דור לנפת דור" הציון מלך לנפה הוא חריג לגבי עיר זו ברשימה. ומכאן ניתן להבין שמלך דור שלט על אזור רחב יותר מאשר רק העיר עצמה. בספר שופטים פרק א' פסוק כ"ז מצוינת דור ובנותיה כאחת הערים אשר שבט מנשה לא הוריש. ומכאן ניתן להבין שאמנם מלך דור נוצח במסגרת הקרב במי מרום אבל העיר דור לא נכבשה. תיאור זה תואם את המצוין במגילת ון-אמון אשר על פיו העם אשר ישב בדור לא היה ישראלי. המגילה מתארת שליט בעל עצמה ומשאבים כספיים.