בשנת 1969 חורצילווה השתתף בשניים מארבעת משחקיהּ של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1970; באותה שנה הוא זכה עם דינמו טביליסי במדליית הארד השלישית שלו על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; בשנת 1969 חורצילווה גם נכלל, בפעם השנייה ברציפות, ברשימת 11 מצטייני עונת האליפות כקשר ימני הטוב ביותר בליגה; בנוסף, הוא זכה בתואר אמן ספורט נכבד של ברית המועצות.
קריירת המשחק בשנות ה-70.
חורצילווה השתתף בשלושה מארבעת משחקיהּ של נבחרת ברית המועצות במונדיאל 1970 במקסיקו; בשלב הבתים, הוא הופיע במשחקי הניצחון על בלגיה (1:4) ועל אל סלבדור (0:2); חורצילווה גם השתתף במשחק ההפסד (1:0 בהארכה) לאורוגוואי ברבע הגמר; באותה שנה, הוא הוכר כקשר ימני השלישי בטיבו בעונת האליפות הסובייטית.
בשנים 1972-1970 חורצילווה הופיע בחמישה משמונת המשחקים של הנבחרת הסובייטית במוקדמות אליפות אירופה 1972 (כולל שני משחקי רבע הגמר שקדמו לטורניר הגמר בבלגיה).
ב-30 באפריל 1972 חורצילווה הופיע לראשונה כקפטן נבחרת ברית המועצות; היה זה בבלגרד, במשחק רבע הגמר הראשון מול יוגוסלביה במוקדמות אליפות אירופה 1972; המשחק הסתיים בתיקו 0:0; חורצילווה השתתף (כקפטן הנבחרת) גם במשחק הגומלין במוסקבה, שבו הסובייטית ניצחו בתוצאה 0:3 ועלו לטורניר הגמר של לאליפות אירופה.
ביוני 1972 חורצילווה השתתף בשני המשחקים של הנבחרת הסובייטית בטורניר הגמר של אליפות אירופה 1972: במשחק הניצחון (0:1) על הונגריה בחצי הגמר ובמשחק ההפסד (3:0) למערב גרמניה בגמר; בשני המשחקים האלה הוא היה קפטן נבחרת ברית המועצות וזכה איתה במדליית כסף על סגנות אליפות אירופה.
בין 30 באוגוסט ל-10 בספטמבר 1972, חורצילווה השתתף בששת המשחקים האחרונים של הנבחרת האולימפית הסובייטית בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מינכן; בחמישה מתוכם, שבהם פתח בהרכב, הוא היה קפטן הנבחרת.
משחקו האחרון של חורצילווה באולימפיאדת 1972, ב-10 בספטמבר, היה גם משחקו האחרון במדי הנבחרת האולימפית הסובייטית (אם כי במשחק זה ברית המועצות הופיעה בהרכב הראשון שלה); המשחק, שבו הסובייטים התמודדו על המקום השלישי מול מזרח גרמניה, הסתיים בתיקו 2:2, כאשר חורצילווה בין המבקיעים; הנבחרות חלקו את המקום השלישי וחורצילווה זכה במדליית ארד אולימפית כחלק מנבחרת ברית המועצות.
בסך הכול, חורצילווה הופיע במדי הנבחרת האולימפית הסובייטית ב-13 משחקים והבקיע שני שערים לזכותה.
בשנים 1973-1971 חורצילווה נכלל שלוש פעמים ברציפות ברשימת 11 המצטיינים של עונת עונת האליפות הסובייטית (בשנת 1971 כמגן שמאלי מצטיין ובפעמיים הבאות כקשר ימני הטוב ביותר בליגה); בכך, הוא השלים לחמש את מספר הפעמים, שבו הוכר כשחקן המצטיין בעמדתו במגרש.
בשנים 1972–1973 חורצילווה השתתף בכל ארבעת משחקיהּ של הנבחרת הסובייטית בבית 9 האירופי במוקדמות מונדיאל 1974 (מול אירלנד וצרפת); נבחרתו סיימה כראש הבית, אך איבדה את הסיכוי לשחק במונדיאל בגלל סירובה להתארח בצ'ילה, מול הנבחרת שלה, במשחק הגומלין של הפלייאוף הבין-יבשתי לזכייה בכרטיס העלייה (עקב תפיסת השלטון במדינה הדרום-אמריקאית על ידי הגנרל פינושה).
בשנים 1972 ו-1973 חורצילווה זכה עם דינמו טביליסי בשתי מדליות ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית בשתי עונות אליפות רצופות; בסך הכול, הוא זכה בחמש מדליות ארד עם הקבוצה (בנוסף לזהב האליפות בשנת 1964).
ב-5 באוגוסט 1973 חורצילווה ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק ידידות מול שוודיה, שהסתיים בתיקו 0:0; בסך הכול, הוא הופיע במדי הנבחרת הסובייטית ב-69 משחקים והבקיע שישה שערים לזכותה.
במהלך עונת האליפות הסובייטית של שנת 1975, חורצילווה עזב את דינמו טביליסי ועבר לקבוצת טורפדו כותאיסי; במהלך הקריירה שלו ב"דינמו", הוא הופיע במדיהּ ב-293 משחקים והבקיע 15 שערים לזכותה.
בשנים 1976-1975 חורצילווה שיחק בטורפדו כותאיסי, שהופיעה אז בליגה הראשונה של ברית המועצות (הליגה השנייה בחשיבותה אחרי ליגת העל הסובייטית); בסך הכול, הוא שיחק במדי קבוצה זו ב-47 משחקים והבקיע ארבעה שערים לזכותה.
קריירה כמאמן.
בשנת 1976 חורצילווה אימן את לוקומוטיב סמטרדיה, שהופיעה בליגה השנייה של ברית המועצות (הליגה הסובייטית השלישית בחשיבותה - אחרי ליגת העל והליגה הראשונה); בשנת 1977 הוא אימן את דינמו זוגדידי, ששיחקה באותה ליגה.
בשנת 1982 חורצילווה אימן את גוריה לנצ'חותי, ששיחקה אז בליגה הראשונה של ברית המועצות - השנייה בחשיבותה אחרי ליגת העל הסובייטית.
בשנים 1987–1989 חורצילווה שימש כעוזר מאמן בקבוצת דינמו טביליסי, ששיחקה עדיין בליגת העל הסובייטית.
בשנים 1990–1993 חורצילווה היה בפעם השנייה (אחרי 1982) מאמנהּ של גוריה לנצ'חותי, שהפעם הופיעה בליגת העל הגאורגית; בשנת 1990 הוא זכה עם הקבוצה בגביע הגאורגי ובסגנות אליפות גאורגיה; בשנת 1991, הוא הוביל את הקבוצה לזכייה שנייה ברציפות בסגנות אליפות גאורגיה.
בעונת 1993–1994 חורצילווה אימן את קבוצת שֵווַרדֵני-1906 טביליסי מליגת העל הגאורגית; בעונת 1995-1994 הוא היה פעם נוספת (אחרי 1976) מאמן הקבוצה העירונית של סמטרדיה, שהפעם נקראה סמטרדיה (במקום לוקומוטיב סמטרדיה) ושיחקה בליגת העל הגאורגית.
בעונת 1996–1997 חורצילווה אימן בפעם השנייה (אחרי 1977) את הקבוצה העירונית של זוגדידי, שהפעם נקראה "אוֹדישי" (במקום "דינמו") ושיחקה בליגת העל הגאורגית.
בעונת 1998–1999 חורצילווה אימן את דינמו טביליסי, שהפעם שיחקה בליגת העל הגאורגית; הוא זכה איתה באליפות גאורגיה ובסופר קאפ הגאורגי; בתום העונה, במאי 1999, חורצילווה מונה למאמן הנבחרת הגאורגית עד גיל 21.
ביוני 1999 חורצילווה עזב את דינמו טביליסי והחל לאמן את לוקומוטיב טביליסי, גם היא מליגת העל הגאורגית; הוא התפטר מתפקידו בקבוצה החדשה עוד לפני פתיחתה של עונת 2000-1999; הסיבה לכך הייתה הפסדהּ הביתי של הקבוצה בשלב הראשון של גביע אופ"א לפאוק סלוניקי בתוצאה 7:0.
בשנים 1999–2001 חורצילווה אימן את הנבחרת הגאורגית עד גיל 21; בהובלתו, הנבחרת קיימה 13 משחקים ללא הפסד, אך בשנת 2001 היא הפסידה בשלושה משחקים ברציפות; בעקבות כישלון זה, חורצילווה התפטר מאימון הנבחרת הצעירה באפריל של אותה שנה.
באוגוסט 2001 חורצילווה מונה לעוזר המאמן הראשי של הנבחרת הלאומית הגאורגית; באפריל 2003, עם החלפתו של המאמן הראשי הגאורגי במאמן קרואטי, חורצילווה התפטר מתפקידו.
בשנת 2003 חורצילווה נבחר על ידי התאחדות הכדורגל הגאורגית ככדורגלן היובל של גאורגיה (לציון יובל לאופ"א - 2003-1953), וזכה בתואר "שחקן הזהב" מטעם אופ"א (באותה שנה, אופ"א ביקשה מכל התאחדות לכדורגל החברה בארגון, לבחור בשחקן בודד לקבלת הפרס על תרומה לכדורגל בארצו; השחקן הישראלי, שזכה באותו תואר בהמלצת ההתאחדות לכדורגל בישראל, הוא מרדכי שפיגלר); בשנת 2003 חורצילווה זכה גם בעיטור וחטנג גורגסלי הגאורגי.
מורתז חורצילווה מתגורר כיום בטביליסי ופעיל בתחום הבנייה כאיש עסקים.
תארים ופרסים.
נבחרת ברית המועצות
הנבחרת האולימפית של ברית המועצות
דינמו טביליסי
גוריה לנצ'חותי
אישיים
צ'קריטה ג'וניורס
מועדון הספורט צ'קריטה ג'וניורס (בספרדית: Club Atletico Chacarita Juniors) הוא מועדון ספורט מהעיר בואנוס איירס, ארגנטינה. המועדון נוסד ב-1 במאי 1906 על ידי קבוצת סוציאליסטים.
הכדורגל הוא הספורט הבולט בו משחק המועדון. בעונה האחרונה הקבוצה שיחקה בליגה השלישית בארגנטינה, ובה סיימה את העונה במקום הראשון באזור A ועלתה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה 60 עונות בליגה הראשונה בארגנטינה, וסיימה מקום ראשון בליגה פעם אחת, ב-1969 (תואר שבו זכו 17 קבוצות לאורך כל השנים).
הקבוצה שיחקה גם בשנות ה-80 בליגה C, ליגת כדורגל לא מקצוענית בכדורגל הארגנטינאי. הקבוצה היריבה למועדון היא מועדון הספורט אטלנטה, והדרבי ביניהם מכונה "הדרבי של ויז'ה קרספו". זהו אחד המפגשים הגדולים בין שתי קבוצות ארגנטינאיות בגלל הקהל הגדול שיש לשתי הקבוצות. היריבות התחילה בשנת 1922 בגלל שצ'קריטה הקימה את האצטדיון שלה במרחק של 100 מטר מהאצטדיון של אטלנטה. זה נמשך עד שנת 1930, ובשנת 1945 צ'קריטה העבירה את אצטדיונה מויז'ה קרספו לסאן מרטין, אך היריבות הגדולה נמשכת עד היום. ב-30 בינואר 2011 נפתח לקהל האצטדיון המחודש של צ'קריטה לאחר חמש שנים ושלושה חודשים בהם שופץ ולקבוצה לא היה מגרש ביתי. במשחק ההשקה הקבוצה שיחקה נגד ארחנטינוס ג'וניורס במשחק שהסתיים בתיקו 0-0. באותו משחק היו 19,000 צופים והזמר אל פולאקו הופיע לאחר המשחק. נשיא הקבוצה משנת 2012 עד היום הוא הקטור לופס.
אצטדיון.
האצטדיון של צ'קריטה נפתח מחדש ב-30 בינואר 2011, לאחר שנסגר לבניה מחדש (מטעמי בטיחות מושבי העץ הישנים הוחלפו במושבים מודרניים העשויים מבטון) במאי 2008. כחלק מחגיגות הפתיחה, המועדון ארגן משחק ידידות בין צ'קריטה ג'וניורס לבין ארחנטינוס ג'וניורס, שנגמר 0-0. למאורע המיוחד הזה רק 13,260 מושבים היו פנויים. כאשר השיפוץ ייגמר כולו האצטדיון יכיל קהל של עד 35,000 מושבים.
מושל מחוז בואנוס איירס, דניאל סיולי, היה הדמות הראויה לציון הגדולה ביותר באירוע הפתיחה והיה גם האדם אשר חתך את הסרט המציין את פתיחתו הרשמית של האצטדיון. פעולה זו בוצעה מול פסלו של איסאק לופס, מחווה לשוער, ששיחק את המספר הרב ביותר של משחקים במדי המועדון: 343 משחקים, מ-1937 עד 1952. לבסוף הייתה תצוגה צבעונית של זיקוקים אשר סגרו את הטקס בשכונת ויז'ה מאיפו.