וילסון נבחר מחדש לכהונת מושל שנייה ב-1994, כשהוא זכה ל-55% מהקולות במרוץ שלו נגד אוצר המדינה הדמוקרטית קתלין בראון , בתו של מושל קליפורניה לשעבר, פט בראון . לפי מחקר אחד, וילסון ניצל רגשות נגד מהגרים כדי לזכות בבחירות חוזרות.
במשך רוב זמנו כמושל, וילסון הפחית את הוצאות התשתית לנפש עבור קליפורניה, כפי שעשה כראש עיריית סן דייגו. פרויקטי בנייה רבים - בעיקר פרויקטים של הרחבת ושיפור כבישים מהירים - עוכבו, בעוד שפרויקטי תחזוקה ובנייה אחרים נזנחו לחלוטין.
בתום תקופת כהונתו הוא הוחלף על ידי סגן המושל גריי דייוויס כמושל.
סקר של לוס אנג'לס טיימס מספטמבר 1998 מצא כי 55% מהמצביעים הרשומים בקליפורניה תמכו בוילסון.
וילסון תמך בחידוש עונש מוות בקליפורניה, לאחר הקפאת 25 שנה, והוא חתם על צו המוות להוצאתו להורג של רוצח הילדים רוברט אלטון האריס . האריס הוצא להורג ב-1992. בסך הכל חמישה אנשים הוצאו להורג במהלך כהונתו (שניים בתא גזים ושלושה בזריקת רעל).
ויליאם קווין
ויליאם פרנסיס קווין (באנגלית: William Francis Quinn; 13 ביולי 1919 – 28 באוגוסט 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-12 של טריטוריית הוואי בשנים 1957–1959, וכמושל ה-1 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1959–1962.
הוא מונה לתפקיד על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, והיה למושל הוואי האחרון שממונה מטעם הנשיא, תהליך שקרה בקביעות מאז שהחל השלטון האמריקאי במדינה בשנת 1893.
ביוגרפיה.
קווין נולד ברוצ'סטר, וגדל בנעוריו בסנט לואיס. הוא למד באוניברסיטת סנט לואיס, ולאחר מכן עבר לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, אך באמצע לימודיו פרצה מלחמת העולם השנייה, והוא שירת במודיעין הצבאי והוצב בהוואי. עם שחרורו מהשירות סיים את לימודיו בהצטיינות, ובשנת 1947 השתקע בהונולולו שבהוואי לאחר שקיבל הצעת עבודה ממשרד עורכי דין מקומי.
בעיתות הפנאי, קווין השתתף כזמר וכשחקן באופרה של הונולולו.
קריירה.
בשנת 1956 התמודד על מקום בבית הנבחרים המקומי, ובשנת 1957 מונה על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר למושל טריטוריית הוואי.
בשנת 1959, לאחר שהפכה הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית, ניצח קווין בבחירות את ג'ון ברנס, והפך למושלהּ הראשון של המדינה החדשה.
בשנת 1962 התמודד שוב בבחירות מול ברנס, אך הפסיד משום שסגנו לשעבר, ג'יימס קילואה, התמודד גם הוא וגרם לפיצול הקולות הרפובליקנים.
בשנים 1965–1972 היה נשיא תאגיד המזון הרב-לאומי "Dole Pineapple Company".
בשנת 1976 התמודד על מקום ב, אך הפסיד.
חיים אישיים.
ב-11 ביולי 1942 נישא לננסי אלן ויטבק, ולזוג נולדו שבעה ילדים. לאחר פטירתם, השניים נקברו זה לצד זה בבית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים.
צ'ארלס אנדרסון
צ'ארלס אנדרסון (באנגלית: Charles Anderson; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הוויגית ולאחר מכן איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן לזמן קצר כמושל אוהיו ה-27.
ראשית חייו.
צ'ארלס אנדרסון נולד בלואיוויל, קנטקי, למשפחה בולטת בפעילותה הציבורית. אביו, ריצ'רד קלאף אנדרסון האב, היה שלישו של המרקיז דה לה פאייט במלחמת העצמאות האמריקאית. צ'ארלס אנדרסון סיים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו ב-1833, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עבר לדייטון, אוהיו, שם הוא החל לעסוק בעריכת דין ובהמשך נבחר כתובע המחוזי.
קריירה.
ב-1844 נבחר אנדרסון לסנאט של אוהיו ורכש מוניטין כמי שקידם את זכויותיהם של האפרו-אמריקאים. לאחר מכן הוא עבר לטקסס מסיבות בריאותיות. בדצמבר 1860 הוא נשא נאום נלהב בסן אנטוניו, שבו הוא התנגד נחרצות לפרישה מהאיחוד וקרא ל"נצחיותו של האיחוד הלאומי". תומכים מקומיים זועמים של הקונפדרציה איימו על אנדרסון ועצרו אותו ללא אשמה, אך הוא נמלט ושב למשפחתו בדייטון.
הנשיא אברהם לינקולן שלח את אנדרסון למסע נאומים לטובת האיחוד באירופה, שאחריו קיבל אנדרסון את הפיקוד על רגימנט הרגלים ה-93 של אוהיו וקיבל דרגת קולונל בצבא האיחוד. לאחר שנפצע קשה ב התפטר אנדרסון מתפקידו ושב לאוהיו כדי להחלים.
בסוף 1863 נבחר אנדרסון כסגן המושל של אוהיו ובתחילת 1864 הושבע לתפקידו. ב-29 באוגוסט 1865, עם מותו של המושל ג'ון ברף, הוא היה למושל אוהיו.
כמושל כיהן אנדרסון פחות מחמישה חודשים, עד 8 בינואר 1866. לאחר סיום כהונתו כמושל שב אנדרסון לקנטקי וחידש את עיסוקו בעריכת דין.
חיים אישיים.
אחיו של אנדרסון, מייג'ור רוברט אנדרסון, היה גם הוא קצין בצבא ארצות הברית, שנודע בשל תפקידו בהגנת פורט סאמטר עם פרוץ מלחמת האזרחים. אח אחר שלו, ויליאם מרשל אנדרסון, נודע כחוקר, פוליטיקאי וחבר במושבת וירג'יניה החדשה של אנשי הקונפדרציה לשעבר במקסיקו בתקופת מלכותו של מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו.
צ'ארלס אנדרסון נפטר בקטאווה שבקנטקי ב-2 בספטמבר 1895, בגיל 81. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
לבנא ח'אלד אל-קאסימי
דֵיים שיח'ה לובנא בנת ח'אלד בן סולטאן אל-קאסימי, (בערבית: الشيخة لبنى بنت خالد بن سلطان القاسمي; באנגלית: Lubna Khalid Al Qasimi; DBE - דיים במסדר האימפריה הבריטית, נולדה ב-4 בפברואר 1962) היא פוליטיקאית אמירתית ובת משפחת השליט משפחת אל-קאסימי של אמירות שרג'ה ואחיינית של שיח' סולטן בן מוחמד אל-קסימי . היא הייתה בעבר שרת המדינה לסובלנות, שרת המדינה לשיתוף פעולה בינלאומי ושרת הכלכלה והתכנון של איחוד האמירויות הערביות (איחוד האמירויות). היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד שרה באיחוד האמירויות הערביות.
במרץ 2014 היא מונתה לנשיאת אוניברסיטת זאיד . משנת 2017, היא רשומה כאישה ה-36 בעוצמתה בעולם על ידי העיתון פורבס. היא נבחרה בין '100 הערבים החזקים ביותר' בשנים 2013 ובין השנים 2016 ל-2018 על ידי המגזין האמירתי מדובאי Gulf Business .
היסטוריה.
לבנא סיימה את לימודיה באוניברסיטת מדינת קליפורניה בעיר צ'יקו בתואר ראשון במדעי המחשב והיא בעלת תואר שני במנהל עסקים MBA Executive מהאוניברסיטה אמריקאית של שארג'ה . לבנא קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד במדעים ובמשפטים, מאוניברסיטת מדינת קליפורניה, צ'יקו. תואר דוקטור לשם כבוד נוסף קבלה מאוניברסיטת הונקוק , שבסיאול, דרום קוריאה.
בשנת 1981 שיח'ה לובנא בנת ח'אלד בן סולטן אל-קאסימי חזרה לאיחוד האמירויות כדי לעבוד כמתכנת בחברת התוכנה Datamation. לבנא פעלה כמנהלת הסניף בדובאי של רשות המידע הכללית, הארגון האחראי על אוטומציה של משרדי הממשל הפדרלי של איחוד האמירויות הערביות. בהמשך, היא מונתה לתפקיד מנהלת ראשית במחלקת מערכות המידע ברשות הנמלים של דובאי (DPA), הנמל הגדול במזרח התיכון, ועבדה בתפקיד זה במשך שבע שנים.
כחלק משינויים בקבינט, הודיע ראש ממשלת איחוד האמירויות, מוחמד בן ראשד אל מכתום, כי שיח'ה לבנא תמלא תפקיד כשרה במשרד הסובלנות החדש שהוקם.
קריירה עסקית.
בשנת 1999, מוחמד בן ראשד אאל מכתום, שליט דובאי ויו"ר רשות הנמלים של דובאי החליט להעניק לשיח'ה לובנא בנת ח'אלד בן סולטן אל-קאסימי את "פרס המצוינות לעובדי המדינה" ולמנות אותה לתפקיד מנכ"ל של Tejari, השוק הראשון למסחר אלקטרוני בין עסקים לעסקים B2B במזרח התיכון. לבנא הקימה את הארגון הממשלתי בדובאי ביוני 2000 כדי לקדם אי-ביזנס e-business בין העסקים וקשרים אלקטרוניים/אינטרנטיים ביניהם. תחת הנהגתה של לבנא, טג'ארי זכה בפרסים מטעם הפסגה העולמית של חברות המידע בתואר "ספק התוכן האלקטרוני הטוב ביותר בעסקים אלקטרוניים" (ז'נבה) ומועצת מותגי העל של איחוד האמירויות הערביות "מותג העל של 2003".
משפט תומאסן על מעגלים זרים
משפט תומאסן על מעגלים זרים הוא משפט בתורת הגרפים שאומר שבגרף מכוון שהדרגה היוצאת של כל קודקוד בו גדולה מספיק, יש מספר גדול כרצוננו של מעגלים זרים. המשפט הוכח בשנת 1983 על ידי קרסטן תומאסן. בשנת 1996 הוכיח נוגה אלון גרסה הדוקה יותר של המשפט.
ניסוח המשפט.
הניסוח מדויק של המשפט הוא:
קיימת פונקציה formula_1 כך שעבור כל מספר טבעי formula_2, בכל גרף מכוון formula_3 שדרגת היציאה של כל קודקוד בו היא לפחות formula_4, קיימים לפחות formula_2 מעגלים מכוונים ב-formula_3, שקבוצות קודקודיהם זרות בזוגות.
גרסאות הדוקות יותר.
הוכחתו של תומאסן מראה שאפשר לבחור את formula_7 להיות
formula_8
תוצאה זאת רחוקה מלהיות הדוקה. תומסון מראה כי לכל formula_7 מתאימה מתקיים:
formula_10 הוא גם משער שאפשר לבחור את formula_7 להיות
formula_12
אלון התקרב להוכחת השערה זאת והוכיח שאפשר לבחור את formula_7 להיות
formula_14
עבור ערכים קטנים של formula_15 אפשר לקבל תוצאות טובות יותר. לדוגמה, ההוכחה של תומאסן מראה כי עבור formula_16 אפשר לבחור את formula_17 להיות 3.
במילים אחרות:
עבור כל גרף מכוון formula_3 כך שדרגת היציאה של כל קודקוד ב- formula_3 היא לפחות formula_20, קימים לפחות formula_21 מעגלים מכוונים ב-formula_3 הזרים בקודקודיהם.
שימושים.
המשפט משמש בין היתר לפתרון בעיה על פירוק של גרף לתת-קבוצות. הבעיה עלתה בקבוצת הפייסבוק "חפירות על מתמטיקה" ונפתרה על ידי נוגה אלון. הבעיה מדברת על שיבוץ תלמידים לכיתות. לפי תנאי הבעיה נאמר לכל אחד מהתלמידים שהוא יכול לבחור formula_15 חברים, ומובטח לו שלפחות אחד מהם יהיה איתו בכיתה. השאלה היא האם קבוצה של תלמידים יכולה לתאם את הבחירות שלהם כך שבהכרח ישובצו בכיתה אחת. קל להראות שאם formula_24 אז התשובה היא כן. אלון הוכיח באמצעות משפט תומאסן (עבור formula_25) שאם formula_26 אז התשובה היא לא.
ג'ון ברנס