בסוף שנות ה-70 נכנסה ברית המועצות למיתון כלכלי שהלך והחריף. בשנת 1985 הפך מיכאיל גורבצ'וב למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשלב זה הייתה הכלכלה הסובייטית במיתון עמוק ועמדה בפני התמוטטות יתרות מטבע החוץ שלה. מצב זה הניע את גורבצ'וב לבדוק צעדים להחיות את הכלכלה החולה.
לאחר ניסיון ראשון שבו לא הצליח לשנות דבר, הגיע גורבצ'וב למסקנה כי דרושים שינויים מבניים עמוקים. ביולי 1987 הכריז גורבצ'וב על תוכנית הרפורמה הכלכלית, פרסטרויקה (בנייה מחדש), ובמקביל על תוכנית הגלאסנוסט (פתיחות) במטרה להגביר את השקיפות בניהול המדינה. הרפורמות לא הבריאו את הכלכלה הסובייטית ומצבה הלך והידרדר. במקביל נקלע הממשל הסובייטי לקשיים בעקבות גורמים אחרים - המלחמה באפגניסטן, שבה תמכה ארצות הברית במורדים המוסלמים, ואסון צ'רנוביל שגרם לבעיות חמורות באוקראינה ובסביבתה.
המתיחות בין מזרח למערב שככה במהירות בין אמצע שנות ה-80 לסופן. אווירה זו הגיעה לשיאה בפסגה שנערכה במוסקבה בשנת 1989 בין מנהיגי ברית המועצות וארצות הברית, כאשר מיכאיל גורבצ'וב וג'ורג' בוש (האב) חתמו על הסכמי סטארט 1 (שהביאו עד סוף שנת 2001 להפחתת 80% ממאגרי הנשק הגרעיני שהיו קיימים באותה התקופה). בשנה שלאחר מכן התברר לברית המועצות כי היא לא תוכל עוד לסבסד את מחירי הגז והנפט וכי לא תוכל עוד להמשיך ולהחזיק את צבאה מבלי לרוקן את קופת האוצר שלה. ברית המועצות הודיעה כי שטח הביטחון (בדמות מדינות הגוש המזרחי באירופה) הוכרז כלא-רלוונטי וכי אין בכוונתה להתערב בענייני הפנים של בעלות בריתה במזרח אירופה. (דוקטרינת סינטרה)
ב-7 בפברואר 1990 התכנסה הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והסכימה לוותר על מונופול הכוח השלטוני שלה. במשך השבועות שבאו לאחר מכן 15 הרפובליקות המרכיבות את ברית המועצות ערכו בחירות רב-מפלגתיות, רבים מהמושבים בבתי הפרלמנט של מדינות אלה נכבשו בידי לאומנים אתניים. הרפובליקות החלו לעמוד על הריבונות שלהן והחלה "מלחמת חוקים" עם הממשלה המרכזית במוסקבה. הרפובליקות השתלטו על הכלכלות המקומיות שלהן והפסיקו להעביר את כספי המסים לקופתה של ברית המועצות, דבר שגרם לפגיעה נוספת בכלכלה הסובייטית והעמיק את המשבר הכלכלי במדינה.
בעקבות ביקורו של גורבצ'וב בווילנה בירת ליטא, בחודש ינואר 1990, יצאו המונים אל רחובות העיר כדי להפגין בעד עצמאותה של המדינה. ב-11 במרץ 1990 הכריזה המועצה העליונה בליטא על החזרת עצמאותה של המדינה. בעקבות זאת, הצבא הסובייטי ניסה לדכא את התנועה הלאומית, ברית המועצות הטילה סגר כלכלי על המדינה הסוררת ואילו כוחות הצבא המוצבים על אדמתה של ליטא נשארו כדי לשמור על זכויותיהם של התושבים הרוסיים במדינה.
ב-30 במרץ 1990 הכריזה המועצה העליונה של אסטוניה כי השליטה הסובייטית במדינה אינה חוקית עוד, והחלה בתהליך הקמה מחדש של המדינה האסטונית. תהליך הקמתה מחדש של לטביה החל ב-4 במאי 1990, כאשר המועצה העליונה של הרפובליקה נקבה בתאריך יעד להשלמתו.
ב-13 בינואר 1991, חיילים סובייטים מלווים באנשי ק.ג.ב., הסתערו על מגדל הטלוויזיה בווילנה , בירת ליטא, כדי לדכא את התקשורת הלאומנית. הפעולה הסתיימה ב-14 הרוגים לא חמושים. בעקבות פעולה זו יצאו לרחובות טביליסי, בירת גאורגיה הסובייטית (גאורגיה), מפגינים אנטי-קומוניסטיים בתמיכה בעצמאותה של ליטא.
ב-17 במרץ 1991 נערך משאל עם בברית המועצות. 76.4% מכלל המצביעים היו בעד המשך קיומה של ברית המועצות לצד הפיכתה לפדרציה רב לאומית שמרכז הכוח יועבר בהדרגה מהממשל המרכזי לרפובליקות עצמן, ולצד המשך הרפורמות בכלכלה ובחירויות האזרח. הרפובליקות הבלטיות, ארמניה, מולדובה וגאורגיה, החרימו את משאל-העם. מנגד רפובליקות אחרות כגון אוקראינה ביצעו את משאל העם אך הוסיפו אליו שאלה נוספת לפיה ההישארות תותנה בהרחבת משמעותית יותר של השלטון העצמי, דבר אשר זכה גם הוא לרוב הקולות. דרך התוצאות ניסה גורבצ'וב לגבש קונצנזוס ציבורי לפיו האזרחים בעד שימור האיחוד אך בו זמנית דוגלים ברפורמות רחבות במבנה שלו.
ב-12 ביוני 1991 נבחר בוריס ילצין לנשיא הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. בחודש אוגוסט באותה שנה נערך הפוטש של אוגוסט - ניסיון הפיכה במטרה להפיל את משטרו של גורבצ'וב. לאחר מאבק קצר, שכלל יציאה המונית של מפגינים לרחובות ברחבי המדינה נגד ההפיכה, חוסל ניסיון ההפיכה והקושרים נעצרו. בין ההחלטות שהתקבלו כתוצאה מניסיון ההפיכה, הייתה אחת בעלת חשיבות סמלית עצומה - הסובייט העליון של רוסיה החליט להחליף את הדגל האדום הקומוניסטי בדגלה ההיסטורי של רוסיה, בצבעי לבן-כחול-אדום. הוא היה זה שחתם על הצהרת הריבונות הממלכתית של רוסיה הסובייטית שנה קודם לכן, ביוני 1990.
מהפכה זו זירזה את מה שנראה כתהליך בלתי נמנע. ב-24 באוגוסט 1991 התפטר מיכאיל גורבצ'וב מתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בעקבות הודעתו של גורבצ'וב הואץ תהליך פירוקה של ברית המועצות ללא מעצור. עוד באותו היום הכריזה אוקראינה על עצמאותה, ב-27 באוגוסט הייתה זו מולדובה. וב-30 וב-31 באותו החודש עשו זאת אזרבייג'ן וקירגיזסטן, ואחריהן אוזבקיסטן ב-1 בספטמבר. ב-6 בספטמבר הכירה מוסקבה בעצמאותן של אסטוניה, לטביה וליטא. ב-9 בספטמבר הכריזה טג'יקיסטן על עצמאותה, וב-21 בספטמבר הייתה זו ארמניה, ב-27 באוקטובר הכריזה טורקמניסטן על עצמאות.
ב-8 בדצמבר נפגשו מנהיגי רוסיה, אוקראינה ובלארוס במינסק, בירתה של האחרונה והקימו את חבר המדינות, ואליהן הצטרפו שבועיים לאחר מכן הרפובליקות המרכז-אסייתיות, ארמניה ואזרבייג'ן. גאורגיה הצטרפה בשנת 1993, אך פרשה מחבר המדינות ב-2009 לאחר עימות מזוין עם רוסיה; שלוש המדינות הבלטיות מעולם לא הצטרפו.
ב-25 בדצמבר 1991 התפטר מיכאיל גורבצ'וב מתפקידו כנשיא הסובייטי; דגל ברית המועצות הורד מארמון הסנאט בקרמלין והוחלף על ידי דגל שלושת הצבעים של רוסיה. ברית המועצות חדלה מלהתקיים.
דדאגץ'
Alejandro
Alejandro (בעברית: אלחנדרו) הוא הסינגל השלישי מתוך המיני-אלבום השלישי של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא, "The Fame Monster". השיר יצא לאור ב-20 באפריל 2010, ונכתב והופק על ידי גאגא ורד וואן. כמו כן, הוא נכתב בהשראת הפחד של גאגא מקיום יחסי מין. מבחינה מוזיקלית, זהו שיר סינת'פופ.
מבקרי מוזיקה הפנו כלפי השיר ביקורות חיוביות וציינו כי הוא מושפע מיצירות הפופ של אייס אוף בייס, אבבא ומדונה. במצעדים, כמו הסינגלים הקודמים, זכה השיר להצלחה רבה והגיע למקומות הראשונים באירלנד, יוון, ישראל, רוסיה, בולגריה, ונצואלה, גרמניה ועוד, ונכנס לחמשת המובילים באירופה, אוסטרליה, אוסטריה, איטליה, שוודיה, שווייץ ועוד. בארצות הברית הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד הוט 100 ובכך הפך לסינגל השביעי של גאגא ברצף שנכנס לעשרת המובילים במצעד ובנוסף, השיג במדינה תואר פלטינה מרובעת. בעולם מכר מעל כ-6 מיליון עותקים.
קליפ השיר הופק על ידי צלם האופנה סטיבן קליין בהשראת אהבתה של גאגא לחבריה ההומוסקסואליים וההערצה שלה לאהבה הומוסקסואלית. בווידאו, גאגא נראית ברקע חשוך רוקדת עם קבוצת חיילים שמתפשטים בהמשכו, סצנה שמראה אותה בולעת שרשרת צלב, ולקראת סופו נראית עם גבר על מיטה ושרה למיקרופון את הפזמון. הקליפ היה שנוי במחלוקת וקיבל ביקורות מעורבות אך המבקרים החמיאו לרעיון ולטבע האפל שלה, בעוד הליגה הקתולית בארצות הברית מתחה ביקורת על גאגא בשל חילול הקודש כביכול. לקידומו היא הופיעה איתו בעונה התשיעית של תוכנית המציאות אמריקן איידול, בתוכנית "Today Show" ובכל סבב ההופעות שלה מאז צאתו בשנת 2010.
רקע וכתיבה.
גאגא כתבה והפיקה יחד עם רדוואן את "Alejandro" באולפני "FC Walvisch" באמסטרדם. בראיון ל-"Fuse TV" היא אמרה כי ההשראה מאחורי השיר היא "מפלצת הפחד שלה מגברים". מגזין בילבורד תיאר את "Alejandro" כשיר סינת'פופ עם "פעימת יורופופ פוסעת". השיר מושפע מהלהקות השוודיות אבבא ואייס אוף בייס במקצבים האחרונים של השיר בקול ובמנגינה.
השיר נפתח במנגינה הראשית מהיצירה ההונגרית "צ'רדש" מאת המלחין האיטלקי ויטוריו מונטי המנוגן בכינור, המשמיעה את גאגא שבמצוקה (מדברת במבטא ספרדי) אומרת: "אני יודעת שאנחנו צעירים ואני יודעת שתאהב אותי, אבל אני פשוט לא יכול להיות איתך ככה יותר, אלחנדרו". לאחר מכן השיר מתחלף לקצב יורופופ דוהר. גאגא נפרדת ממאהביה לשעבר במקהלת קדם-לב מרירה בה היא שרה: "אתה יודע שאני אוהבת אותך, ילד, חם כמו מקסיקו, תשמח! בשלב הזה אני צריכה לבחור, אין מה להפסיד". בסוף השיר גאגא נפרדת משלושת גבריה - אלחנדרו, פרננדו ורוברטו. על פי התווים המפורסמים ב-"Musicnotes.com" על ידי חברת "Sony / ATV Music Publishing", השיר מוגדר בחתימת זמן משותף, עם קצב מתון של 99 פעימות לדקה. הוא מורכב במפתח של מינור B עם טווח ווקאלי של גאגא המשתרע בין F♯3 ל-G4. לשיר יש רצף בסיסי של Bm – D – F♯m בהתקדמות האקורדים שלו. הטקסטים מדברים על גאגא שמגנה על עצמה מפני קבוצה של גברים לטיניים ויש לה מספר רמיזות של להקת אבבא, כולל התייחסות לשיר שלהם "פרננדו" משנת 1976, שגאגא ציטטה כאחת מההשפעות שלה.