מבחינה מסגרתית, היה זה המקרה השני בהיסטוריה של ארצות הברית שבו התעלם הנשיא במופגן מפסיקה של בית המשפט העליון (המקרה הראשון היה בפסק הדין ווסטר נגד ג'ורג'יה, שבו אסר בית המשפט על הנשיא אנדרו ג'קסון לערוך טרנספר למיליוני אינדיאנים. ג'קסון המרה את פי השופטים וקיים את הטרנספר).
קלוז-אפ
קיימברידג'שייר
קיימברידג'שייר (באנגלית: Cambridgeshire) הוא אחד ממחוזות אנגליה. המחוז נמצא במזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת. העיר קיימברידג' משמשת כבירת המחוז.
מחוז קיימברדג'שייר המודרני נוצר על ידי איחוד מחוז קיימברידג'שייר ההיסטורי יחד עם הנטינגטונשייר, פיטרבורו ואילי. המחוז גובל במחוזות לינקולנשייר מצפון, נורפוק מצפון-מזרח, סאפוק ממזרח, אסקס והרטפורדשייר מדרום, ובדפורדשייר ונורת'האמפטונשייר ממערב.
גאוגרפיה.
רוב שטחי המחוז מאופיינים בשטחים פתוחים ושטוחים, המחוז ממוקם באזור הגאוגרפי של 'הפֶנִים' (The Fens) של מזרח אנגליה. הנקודה הנמוכה ביותר במחוז נחשבת גם לנמוכה ביותר באנגליה ונמצאת בגובה 2.75 מטרים מתחת לפני הים. הנקודה הגבוהה ביותר היא גבעה בגובה 146 מטרים מעל פני הים.
המחוז מורכב מחמישה תתי-מחוזות ומהרשות היוניטרית של פיטרבורו שנכללת אף היא במחוז:
מעבר לבירת המחוז קיימברידג' (עם 122,700 תושבים), ערים עיקריות נוספות במחוז כוללות את פיטרבורו (עם 184,500 תושבים), סינט ניוטס (עם 30,580 תושבים), אילי (עם 20,256 תושבים), ויסבך (עם 20,200 תושבים), הנטיגדון (עם 19,830 תושבים), מארץ' (עם 19,042 תושבים), סינט אייבז (עם 15,861 תושבים), וייטלסי (עם 15,581 תושבים) וסוהם (עם 10,860 תושבים).
אתרים בעלי חשיבות.
עיר הבירה של המחוז, קיימברידג', מכילה מספר רב של אתרים בעלי עניין בהם אוניברסיטת קיימברידג', כנסיית סנט ג'ון ופארק פארקרס פייס שנחשב למקום הולדתו של משחק הכדורגל. בקיימברידג' וסביבתה התפתחה בשנים האחרונות תעשיית הייטק עם מפעלים ופארקים תעשייתיים רבים, אזור זה זכה לכינוי "הסיליקון פֶן" (Silicon Fen).
ברחבי המחוז מספר טירות ובתים היסטוריים, בהם מנזר אנגלסי, טירת קימבולטון, מגדלי באקדן ובית וימפול. אתרים דתיים במחוז כוללים את קתדרלת פיטרבורו, קתדרלת אילי, קתדרלת דאני ומנזר ראמזי. בשטחי המחוז ישנם גם מספר אתרי מורשת, פארקים לאומיים ושמורות טבע.
ריקוד המכונה
רִקּוּד הַמְּכוֹנָה הוא שיר אינסטרומנטלי של להקת הרוק הישראלית משינה משנת 1989. השיר זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת ה'תשמ"ט – השנה הרביעית ברציפות שלהקת משינה קטפה את תואר להקת השנה – והוא השיר האינסטרומנטלי היחידי שזכה בתואר זה. השיר כיכב במצעדים השבועיים במשך 17 שבועות ברצף.
השיר נכתב במיוחד לאלבום . נעימת השיר שימשה במקור כחלק מהשיר "בדרך אל הים" במקור נכתבו לשיר מילים, שהתחילו ב"יושבים בהילטון על החוף, רואים שקיעה גלים ונוף, פתאום מגיע הדרי עם הג'אווה אומר יובל תביא איזה גויאבה." מכיוון שחברי הלהקה לא הצליחו לחבר עוד בתים, הוחלט להשאיר את השיר ללא מילים.
הקליפ לשיר הוקלט בתוכנית הטיולים "שביל באמצע שביל בצד" בעיר הנַבַּטִית - ממשית.
להקת משינה שאבה השראה מלהקות רבות וגם השיר הזה, כמו שירים רבים אחרים של משינה, הוא מחווה לשירה של להקת מאדנס "One Step Beyond" (שהוא עצמו גרסת כיסוי לשיר בעל אותו שם של פרינס באסטר משנת 1964). הדמיון בין שני השירים הוא כה רב, עד כי יש הטוענים כי מדובר בגנבה ספרותית.
שמפניירה
שמפניירה היא אביזר בר המשמש לקירור יינות.
הצורך בשמפניירה.
ליינות לבנים, מבעבעים וקינוח יש טמפרטורות הגשה הנעות בין 4–10 מעלות צלזיוס. יין בטמפרטורת הגשה שיונח על שולחן סועדים ללא קירור יגיע לטמפרטורת החדר (בהנחה שטמפרטורת החדר גבוהה יותר מטמפרטורת היין). מכיוון שטעמו של היין פחות טוב בטמפרטורות אחרות מטמפרטורת ההגשה המומלצת, מניחים את היין בשמפניירה. השמפניירה עוזרת לשמור על היין בטמפרטורה הנכונה לאורך כל הסעודה.
רוב השמפניירות מיוצרות לרוב מנירוסטה, אך ישנן גם שמפניירות ממתכות שונות ואף מפלסטיק.
אופן השימוש.
מניחים את בקבוק היין בשמפניירה, ממלאים את השמפניירה בקרח ומוסיפים מעט מלח גס. לעיתים, אם אין מקום על שולחן הסעודה, ניתן להציב את השמפניירה על רגל.
הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית
הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית העתיקה
לוחמה יוונית בעת העתיקה
הלוחמה היוונית בעת העתיקה תפסה מקום מרכזי בעולמם של היוונים עוד משחר תולדותיהם, כפי שמעיד עליהם הומרוס בשירתו. הלוחמה הייתה נפוצה עד כדי כך שדווקא עתות השלום נחשבו ליוצאות הדופן ולא המלחמה.
רקע.
רקע היסטורי.
תולדותיה של יוון העתיקה מתחילות בתקופת המעבר שחוצצת בין התקופה המיקנית לתקופה היוונית פרופר. בתקופה זו, שתחילתה מקבילה למשבר תקופת הברונזה סביב 1100 לפנה"ס הופיעה תרבות חדשה שהחליפה את תרבות הארמונות המיקנית. היישובים המיקנים חרבו וצצו במקומם כפרים קטנים ויישובים נידחים. תקופת המעבר התאפיינה בירידה באיכות החיים לעומת התקופה המיקנית, התמעטות אוכלוסייה. יישובים רבים נזנחו. המוסדות הפוליטיים המתוחכמים של התקופה המיקנית נהרסו ובמקומם נוצרו מוסדות פשוטים בהרבה. לרוב בראש הישות המדינית עמד מלך שעיקר סמכותו נבעה מהכריזמה האישית שלו ולא מתוקף תפקידו או יחוסו המשפחתי.
תקופת המעבר הסתיימה במאה ה-8 לפנה"ס והתחילה התקופה הארכאית. בתקופה זו התפתחו מוסדות פוליטיים מתוחכמים ונוצרו צורות משטר חדשות. היוונים פרצו את גבולות הבלקן בתהליך קולוזציה רחב ממדים. השינויים הפוליטיים, הכלכליים והדמוגרפיים אפשרו את פריחת הלוחמה ביוון העתיקה. ללוחמים היה תפקיד ראשון במעלה בתקופה זו.
התקופה הקלאסית התאפיינה במאבק בלתי פוסק כמעט בין הפולייס העיקריות (אתונה, ספרטה ותבאי) על ההגמוניה ביוון. מוסדות פוליטיים שנוצרו בתקופה הארכאית הגיעו לבשלות והמגע עם גורמים מחוץ ליוון התחילו להשפיע באופן מהותי על התפתחות הלוחמה היוונית.
רקע גאוגרפי.
הטופוגרפיה של חצי האי הבלקני, המתאפיין בפני שטח הרריים (במיוחד בדרומו של חצי האי), השפיעה על המבנה פוליטי של יוון בעת העתיקה (פיצול ליחידות פוליטיות קטנות ומבודדות) ועל התפתחות הלוחמה. היא הובילה לחלוקה לפולייס רבות, שרובן יכלו להעמיד צבא של כמה אלפי לוחמים בלבד. רק שלוש פולייס היו מסוגלות להעמיד צבא, שגודלו עלה על 10,000 לוחמים: אתונה, ספרטה ותבאי.
הכוחות הקטנים של הפוליס לא היו מסוגלים לחסום את כל מעברי ההרים הרבים ולכן הם העדיפו להילחם בדרך כלל בשטח מישורי. דבר זה תרם לעלייתם של ההופליטים - הרגלים הכבדים שנלחמו במערך הפלנקס. השטח הקטן של הפוליס העצים מגמה זאת, כי הוא לא איפשר בדרך כלל יצירת חיל פרשים חזק בגלל העדר שטחי מרעה מתאימים ומיעוט אוכלוסייה שהייתה יכולה לממן חיל פרשים חזק שהיה יקר מאוד.
פני השטח בצפונה ובמרכזה של יוון בתסליה, מוקדון ובמידה קטנה יותר בבויאוטיה הם הרבה יותר ישרים ויש בהם כרי מרעה רבים שאפשרו את טיפוחו של הבקר ובכלל זה את טיפוח הסוסים ללוחמה. בהתאם לכך, המגמה באזורים אלה הייתה הפוכה לזו שהתקיימה בדרום יוון. כאן טופח חיל פרשים חזק ואיכותי שהתבסס על גיוס מקרב האצולה. יתרה מכך, גם הפולייס לא היו נפוצות באזור זה והמוסדות הפוליטיים העיקריים היו מבוססים על השבט ולא על תרבות עירונית מפותחת. אתונה, שנמצאת בדרומו של חצי האי באטיקה היא יוצאת דופן. אמנם חלק ניכר משטחה הוא הררי, אך בגלל גודלה הרב, היו בה בכל זאת שטחי מרעה רבים שאפשרו את לטפח חיל פרשים חזק למדי.
סוגי חילות עיקריים.
במרכזה ובדרום יוון הצבא הורכב על בסיס חיילים רגלים המוגנים בשריון כבד - ההופליטים. יתר החילות נועדו בעיקר לתמיכה בחיל זה או לשימוש במקומות שבהם ההופליטים היו פחות יעילים. החילות מוצגים לעיל לפי סדר יוקרתם היחסי בעיני היוונים. בחלקים הצפוניים יותר, הפרשים ורגלים קלים היו נפוצים יותר וחשיבותם גדולה יותר.
ההופליטים.
גרעין הצבא הורכב מאזרחים בלבד שרכשו את ציודם מכספם ונלחמו בשורות צפופות במערך הנקרא פלנקס. חיילים אלו נקראו הופליטים. מקורה של המילה הופליט הוא מהמילה הופלון - השם היווני למגן - כלומר שההופליט הוא איש מגן, לוחם המסוגל לתפוס מקום בלוחמת שורות. המילה השתנתה במהלך המאות לכלול את כלל ציוד הלחימה של ההופליט. ההופליטים נחשבים כחיל רגלים כבד.
ההופליטים חומשו בחנית דקירה ארוכה (אורכה 2 - 3 מטרים), אשר נקראת דורי ובחרב קצרה בשם קסיפוס. למיגון היה להם שריון גוף, קסדה, מגיני שוקיים, ומגן עגול - אספיס. המגן היה בקוטר של מטר לערך, עשוי עץ מצופה שכבת מתכת דקה וכבד מאוד - משקלו התקרב ל-10 ק"ג. את המגן תלו עם רצועה על הכתף וההופליט החזיק אותו על כתף שמאל. על מנת להזיז את המגן הייתה ידית במרכזו, לתוכה הכניס החייל את היד. בצבא הספרטני אם החיילים היו מאבדים את מגינהם הם קיבלו עונש קשה. לעומת זאת אם איבדו קסדה או שריון גוף, לא קיבלו עונש. הסיבה ליחס המיוחד נעוצה בשימושו של המגן- המגן הגן לא רק על נושאו אלא גם על החייל שליד נושא המגן, בהאבד מגן כל מבנה הפלנקס היה עלול להתמוטט.
בדרך כלל ההופליטים לבשו את הקסדה הקורינתית שכיסתה את כל הראש ואת הפנים, והיו רק חרכים לפה, אף ועיניים. היתרון של הקסדה הזאת, הנקראת הקסדה הקורינתית, הוא בהגנה הטובה שהיא מספקת, אך היה לה חיסרון בולט והוא - אוזני החייל היו מכוסות והוא לא היה יכול לשמוע פקודות. במאה ה-5 לפנה"ס הופיעה הקסדה שנקראת "פילוס" ומזכירה בצורתה חרוט.