מהנדס תוכנה בדרך כלל מקבל SDK ממפתחי מערכת היעד. לעיתים קרובות ניתן להוריד את ה-SDK ישירות דרך האינטרנט. ערכות רבות ניתנות בחינם על מנת לעודד מפתחים להשתמש במערכת או בשפה מסוימת, באופן שמשמש ככלי שיווק או כחלק ממודל עסקי המבוסס על מידע. לדוגמה, חברה המפתחת ערכת פיתוח תוכנה להוספת יכולות מיקום לאפליקציות, יכולה להציע את הערכה בחינם תמורת אישור מפתח האפליקציה לעשות שימוש במידע הנאסף (מיקום המשתמשים).
לעיתים SDK מפותחת למטרה יותר ספציפית, כגון למערכות או תת-מערכות. לדוגמה, גם מיקרוסופט ואפל יספקו ערכות פיתוח של מנהל התקנים (DDK) לפיתוח מנהל התקן.
קרל רוב
וקטוריזציה
בית התה של ירח אוגוסט
בית התה של ירח אוגוסט (באנגלית: The Teahouse of the August Moon) הוא מחזה משנת 1952 מאת ג'ון פטריק לפי ספרו של וורן סניידר, המציג באופן סאטירי את הכיבוש האמריקאי ביפן. עלילת המחזה מתרחשת בכפר קטן באי אוקינאווה. המחזה ידוע במיוחד בשל מונולוג הפתיחה שלו הקובע כי "פורנוגרפיה היא עניין של גאוגרפיה".
סניידר שירת כאיש הממשל הצבאי של כוחות הכיבוש האמריקאי ביפן ב-1945.
תקציר העלילה.
העלילה מתרחשת כולה בכפר טוביקי, כפר קטן באוקינאוונה, המייצג את כל יפן תחת הכיבוש האמריקאי.
מוביל העלילה הוא המתורגמן סאקיני, כפרי זריז וסתגלן המפרש את המציאות באופן הדדי בין היפנים לאמריקאים ולהפך ובין הבמה לקהל, תוך פניות ישירות, בלשון חדה והומוריסטית, אל הקהל. תפקיד סאקיני הוא התפקיד המרכזי במחזה מבחינת תשומת הלב ו"כוכבות" השחקן המגלם אותה.
הקולונל פורדי, המאמץ את הערכים האמריקאים של דמוקרטיה וקפיטליזם ואת הצורך להנחלתם המהירה על העם היפני, שולח את הקצין הצעיר פיסבי לכפר טוביקי על מנת ללמד את "האנשים האלה דמוקרטיה גם אם נצטרך לירות בהם אחד אחד". פיסבי מגיע לכפר, נוטל את סאקיני כמתורגמן ועורך בכפר בחירות דמוקרטיות למשרות ממשל מקומיות ו"לליגת הנשים הדמוקרטית" הוא אף מתחיל לארגן מיד בניית בית ספר מקומי וחוקר אחר אפשרויות עשיית הון. כל תפיסה של הקצין, הבטוח בצדקת בדמוקרטיה והתרבות המערבית, נתקלת בקיר של תרבות מקומית הרואה את הדברים באופן שונה ומורכב.
הכפריים מנסים לקרב את הקצין ומעניקים לו מתנה, את הגיישה היפה פרח הלוטוס. בהחלטת ועד דמוקרטית מסבים הכפריים את בניין בית הספר ההולך ונבנה לבית תה עבור הגיישה. עד מהרה נכבש פיסבי על ידי התרבות המקומית ומפסיק להאבק בה. הקולונל פורדי שולח לאי את קפטן מקלין, אותו מקבל פיסבי לבוש בקימונו במקום במדים. גם מקלין נשבה בקסם הכפרי.
כאשר מגיע אל הכפר הקולונל פורדי עצמו הוא נדהם מכשלונו העצום של פיסבי, שוויתר על הכיבוש והנחלת הערכים האמריקאים בתמורה לחיי שקט ורווחה. הוא משליך את פיסבי לכלא ומורה על הריסת בית התה, אך אז נודע כי השלטון הכריז על הכפר השקט כעל מופת להצלחת תוכנית הכיבוש האמריקאי. פורדי משחרר את פיסבי ומורה למקומיים להקים מחדש את בית התה ואף זוכה הן באהדת המקומיים והן בדרגת הגנרל לה ייחל.
הפקות.
המחזה הועלה לראשונה בברודוויי ב-15 באוקטובר 1953, הוצג 1027 פעמים וזכה בפרס טוני ובפרס פוליצר.
בשנת 1956 עובד לסרט בכיכובו של מרלון ברנדו בתפקיד סאקיני.
בישראל הועלה המחזה לראשונה בתיאטרון הבימה, בבימויו של יוליוס גלנר, ב-5 במרץ 1955, בכיכובו של רפאל קלצ'קין כסאקיני, עם יוסי בנאי, חנה'לה הנדלר, ארי קוטאי ושמואל רודנסקי (מתחלפים בתפקיד הקולונל פורדי), מישא אשרוב (מקלין), מרים זוהר (פרח הלוטוס) ודליה פרידלנד (נערה), עם מוזיקה מקורית מאת גארי ברתיני.
ב-1970 עלה בברודוויי המחזמר "Lovely Ladies, Kind Gentlemen" ("גבירות נחמדות ואדונים חביבים"), המבוסס על המחזה.
נסים קיוויתי
נסים יוסף קיוִויתי (נולד ב-23 בנובמבר 1926) הוא עיתונאי, קריין ומנחה טלוויזיה ישראלי. היה שדרן ספורט, עד ליציאתו לפנסיה בשנת 1991.
ביוגרפיה.
קיוויתי נולד בתל אביב בשם "נסים כוויתי" למשפחה שמוצאה בעיראק. בצעירותו היה אתלט וזכה בגיל 20 באליפות ("רבנאות") ארץ ישראל בריצת 1500 מטר. במקביל היה פעיל בגדנ"ע ובהגנה. במלחמת העצמאות שירת כלוחם בחטיבת גבעתי. באליפות ישראל שנערכה ביולי 1949 זכה בתארים גם בריצות 400 מטר ו-800 מטר. עם שחרורו מהצבא עבר לגור בלונדון כדי ללמוד הנדסה. במקביל התאמן באתלטיקה בהדרכת פרנץ שטאמפל , מאמנו הנודע של רוג'ר בניסטר. במכביה השלישית הוא השתתף במדי בריטניה וזכה בשלוש מדליות. קיוויתי נמנה עם שדרני השידור העברי של ה-BBC, ששידרו בעברית בעיקר למאזינים בישראל, עד להפסקת השידורים בשנת 1968. ב-1952 נשלח על ידי ה-BBC לסקר את אולימפיאדת הלסינקי. בעקבות הצלחתו שימש ככתב של הטלוויזיה הישראלית בלונדון, ובשנת 1973 קודם לתפקיד כתב ידיעות אחרונות בוושינגטון.
בעת שהותו בלונדון תרגם קיוויתי ב-1966 לעברית את ספרו של וולטר וינטרבוטום (המנג'ר הראשון של נבחרת אנגליה בכדורגל), "יסודות הכדורגל". כיוון שבשפה העברית חסרו מונחים רבים המקבילים למונחים האנגליים, המציא אותם קיוויתי בעצמו, וכלל בספר המתורגם מעין מילון למונחים החדשים. חלק מהמונחים שהמציא קיוויתי עבור הספר המתורגם נקלטו בעברית ומשתמשים בהם עד היום.
את הקריירה העשירה שלו כשדרן ספורט בענפי האתלטיקה והשחייה בערוץ הראשון החל קיוויתי באולימפיאדת מינכן (1972), שם הוא גם סיקר את טבח הספורטאים. הוא המשיך לשדר את מרבית התחרויות בענפים אלה גם בארבע האולימפיאדות הבאות: אולימפיאדת מונטריאול (1976), אולימפיאדת מוסקבה (1980), אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ואולימפיאדת סיאול (1988). השידורים הישירים שלו באתלטיקה היו לרוב לצד הפרשן ד"ר גלעד ויינגרטן, ואת שידורי השחייה ביחד עם הפרשן ומאמן השחייה יוסף טלקי.
במקביל, המשיך את עבודתו העיתונאית בידיעות אחרונות, עד שבשנת 1979 התפטר כדי להתמסר לקריירה הטלוויזיונית במחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית בניהולו של אלכס גלעדי. מאותה עת החל לשדר נוסף על תחרויות שחייה ואתלטיקה קלה, גם תחרויות טניס וכדורגל יחד עם יורם ארבל. קוויתי שידר את משחקי הכדורגל שהתקיימו במונדיאל 1986 שנערך במקסיקו, ובמונדיאל 1990 שהתקיים באיטליה. במסגרת עבודתו במחלקת הספורט ברשות השידור השתתף בהנחיית מבט ספורט, וכן את "משחק השבת" תוכנית סיכום משחקי השבת. כמו כן שידר משחקים בליגת העל בכדורגל ומשחקי נבחרת ישראל, וכן משחקים מליגת העל בכדורסל במהלך שנות השמונים ותחילת שנות התשעים עד פרישתו.
קיוויתי הוא ידען גדול בתחום הספורט, ובפרט במקצועות האתלטיקה הקלה והשחייה. הוא שידר תחרויות אתלטיקה גם בשתי אליפויות עולם: אליפות העולם באתלטיקה 1983 שנערכה בהלסינקי, פינלנד ואליפות העולם באתלטיקה 1987, שנערכה ברומא, איטליה.
לצד הצלחותיו ספג מדי פעם ביקורת על צורת השידור שלו, אופן התבטאותו ועל טעויותיו בשידור. במונדיאל מקסיקו ב-1986 שגה כאשר לא הבחין במשך כחצי שעה בפסילת שער לחובת נבחרת ברזיל במשחקה מול נבחרת ספרד, והמשיך לשדר כאילו ספרד הבקיעה. כמו כן, יחסית לשדרן, קולו לא היה רדיופוני דיו.
עם הגיעו לגיל 65 בשנת 1991, פרש לפנסיה. הוא זכה להערכה רבה על כישוריו כשדרן, שהלכה וגברה במיוחד אחרי פרישתו. מערכת האתר nrg העניקה לו בשנת 2006 את "פרס ישראל האלטרנטיבי" בתחום הספורט, שמוענק ל"אישים שתרומתם הרבה לא מצאה את דרכה אל הכותרות". אלכס גלעדי הצהיר ב-2008 כי "לא קם ולא יקום יורש לנסים קיוויתי".
ב-8 בינואר 2014 קיבל עיטור על מפעל חיים בספורט, בטקס שארגנה התאחדות לספורט הוותיקים בישראל.
בדצמבר 2016, לאחר שמלאו לו 90 שנה, אירח אותו ואת רעייתו זיווה נשיא המדינה ראובן ריבלין בלשכתו, ואמר, בין השאר, "הבאת אלינו הביתה את יסודות הכדורגל, את יסודות הספורט כולו".
ניסים קיוויתי
איך שיר נולד?
ניסים קיויתי
נסים קיויתי
וילם פלוסר
וילם פלוסר (Vilém Flusser; 12 במאי 1920 - 27 בנובמבר 1991) היה פילוסוף, סופר ועיתונאי יהודי יליד צ'כיה. הוא גר במשך תקופה ארוכה בסאו פאולו (ובה הפך לאזרח ברזילאי) ומאוחר יותר בצרפת. בעקבות זאת יצירותיו נכתבו במספר שפות שונות.
עבודותיו המוקדמות הושפעו מדיונים ברעיונותיו של מרטין היידגר. כמו כן ניכרה עליו השפעתם של האקזיסטנציאליזם והפנומנולוגיה. לפנומנולוגיה היה תפקיד מרכזי במעבר שלו פלוסר לשלב המאוחר של יצירתו, שבו הפנה את תשומת לבו לפילוסופיה של התקשורת ושל היצירה האומנותית.
קורות חייו.
פלוסר נולד בשנת 1920 בפראג, למשפחה של אינטלקטואלים יהודים. אביו, גוסטב פלוסר, למד מתמטיקה ופיזיקה (בין השאר לימד אותו אלברט איינשטיין). וילם פלוסר הוא בן דודו של דוד פלוסר. התחנך בבתי ספר יסודיים גרמנים וצ'כיים ולאחר מכן בבית-ספר תיכון גרמני.
ב-1938 התחיל ללמוד פילוסופיה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קארל בפראג. ב-1939, זמן קצר לאחר הכיבוש הנאצי, הוא היגר ללונדון עם אדית ארת' (שהפכה לאשתו בהמשך) והוריה, כדי להמשיך את לימודיו למשך סמסטר אחד בבית הספר לכלכלה ומדעי המדינה של לונדון. פלוסר איבד את כל משפחתו במחנות הריכוז הגרמניים: אביו מת במחנה בוכנוואלד בשנת 1940; סביו, אמו ואחותו הובאו לאושוויץ ומאוחר יותר לטרזיינשטט, שם הושמדו.
שנה לאחר מכן הוא היגר לברזיל, וקבע את מגוריו בסאו פאולו ובריו דה ז'ניירו. בתקופה זו החל לעבוד בחברה צ'כית שעסקה ביבוא וביצוא, ולאחר מכן ב"סטאביוולט" (Stabivolt), יצרנית מכשירי רדיו וטרנזיסטורים.