בשנת 1918 נשלחה לדמשק על ידי ד"ר יוסף לוריא ראש ועד החינוך הארץ ישראלי לסייע בהקמת בתי ספר ובתי יתומים בקרב הקהילה היהודית, יחד עם יהודה בורלא ויוסף יואל ריבלין אביו של הנשיא ראובן ריבלין. במהלך שהותה בדמשק נפגשה גם עם רודולף גולדשמידט סונבורן הצעיר שכהן כממלא מקום יו"ר ועד הצירים, ולימים לבקשת דוד בן-גוריון יסייע למדינת ישראל להקים את התעשייה הצבאית. בספרה התייחסה לתקופה זו כרבת משמעות "זו הייתה שליחות חשובה [...] הפצת העברית ותרבותנו בין בני עמנו בדמשק הייתה בימים ההם לא רק עבודה בעלת ערך תרבותי, אלא גם בעלת חשיבות פוליטית"
פלאום לא הסתפקה בידיעות שרכשה בפרנקפורט וחפשה שיטות חינוך מודרניות שיתאימו לאקלים הארץ ישראלי ולחזון הציוני, היא נסעה לרומא לפגוש את המחנכת הדגולה מריה מונטסורי ללמוד את תורתה מפיה. שם פגשה גם את האמן והמחנך פרנצסקו רנדונה משם הפליגה לאמריקה, השתלמה בחינוך באוניברסיטת קולומביה והייתה תלמידה של פרופ' פטי היל המוכרת כמלחינת הנעימה "Happy Birthday to You". בניו יורק פגשה לראשונה את המשורר, האמן והמחנך רבינדרנת טגור. בעקבות המפגש הפליגה פלאום להודו שם שהתה כשנתיים ואף התיידדה עם מהטמה גנדי. הודו בה שמשה גם מורה וגם תלמידה. הקשר של פלאום וטאגור יימשך כל חייו. פלאום לא תשוב יותר להודו אך הם ייפגשו באירופה, בפורט סעיד ובכל מקום שיתאפשר להם. כשטאגור כתב לה שימתין לה במקום מסוים, עזבה הכל והגיעה אליו: ברגל, בסירה, על גבי חמור, רכבת או אניה. בין לבין הם ניהלו התכתבות ענפה שניכרה בה קרבת הלב אך בכל זאת הייתה מאופקת ומנומסת והמעיטה דברים אודות יחסיהם. מהות הקשר ביניהם נותרה חידתית ומקור למחקרים רבים.
עם שובה מהודו בשנת 1924 נהגה להרצות על מסעותיה בעולם ובעיקר על הודו ואף פרסמה מאמרים בעיתון דאר היום.
על ספרה: בת ישראל נודדת והגותה.
בשנת 1935, רואה אור לראשונה ספרה "בת ישראל נודדת", בהוצאת בית מסחר ספרים "ל. מאיר", ירושלים. שנה אחר כך יצא לאור שוב במהדורה מתוקנת בהוצאת אחיאסף. בשנת 2019, הוצאת רעב בחרה להוציא מהדורה מורחבת הכוללת נספחים לספר שנעלם מן המדפים.
הספר הוא מסמך נדיר ואותנטי, יומן מסע אוטוביוגרפי של רווקה, המעיד הן על שהתחולל כאן ובעולם בראשית המאה העשרים. המחברת דברה שפות רבות, חלקן מבית ואת האחרות רכשה במהלך מסעותיה: רוסית, גרמנית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, סנסקריט, עברית וערבית. כך מתארת אותה חוקרת הספרות נורית גוברין בראיון:
המחברת העולה מתוך הספר היא אשה בוגרת, שאיננה נכנעת למוסכמות, ומאתגרת את תפקיד האשה המסורתי שהחברה הכתיבה לה. במובנים רבים ניתן לזהות במחברת גישות פרוטו-פמיניסטיות שהקדימו את זמנה. פלאום שהייתה גם רושמת מחוננת כללה בספר גם רישומים פרי עטה שהוסיפו לספר מימד אנושי ואישי שלא אחת היה חסר בספרות התקופה.
כפי שעולה מספרה, פלאום עסקה בסוגיות פמיניסטיות בכל מקום שביקרה: מצב האשה מבחינה סוציו-אקונומית, נגישותה להשכלה, מידת חירותה ומעורבותה בחברה ובפוליטיקה. היא בחנה את החינוך המקומי ואילו מתודות פדגוגיות חדשות ניתן לאמץ ולהביא לארץ. הספר מתאר את התרשמותה ויחסיה עם שועי עולם כאלברט איינשטיין, תומאס אלווה אדיסון, לואיג'י לוצאטי מדינאי וסופר איטלקי, נשות חברה כמרגריטה צרפתי מנהיגים ומחנכים. פלאום, שבארצות נכר, זכתה לכבוד וייקר בשובה הביתה לארץ ישראל נתפסה כעוף מוזר ורבים התרחקו ממנה.
זהותה המורכבת של פלאום קרעה אותה בין יבשות ותרבויות והותירה אותה בכמיהה תמידית למקום האחר. היא הייתה אירופאית שהמולדת הביוגרפית שלה היא ליטא, מולדתה הרוחנית הודו ומולדתה ההיסטורית-לאומית היא ארץ ישראל. פלאום ראתה בישראל ובהודו ארצות אחיות הסובלות מעול הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית וחלמה על היותן עצמאיות וחופשיות. כבר אז היא כותבת על שיתופי פעולה אפשריים ביניהן. פלאום שיווקה את החלום הציוני לעולם הגדול, ונסתה לייבא רעיונות מודרניים והומניים לכאן. היא שכנעה את טאגור בחשיבות המעשה הציוני, וטאגור בזכותה של פלאום האמין שהציונות תהווה גשר אמיתי בין מזרח למערב ושלמעשה הציונות היא המפתח לשלום עולמי.
פלאום האינדיבידואליסטית פעלה מטעם עצמה, איש לא מינה אותה לנציגת העם היהודי בעולם, ולנציגת העולם בארץ ישראל. מפלאום עלה ריח עז של אוניברסליזם ומודרניות שכאן בארץ ישראל השמרנית והקרתנית של אז, שתושביה היו עסוקים בעניינים לוקליים ובמינוף החזון הציוני, עדיין לא היו בשלים להכיל.
מנגד כשכולם כאן דברו בגוף ראשון רבים פלאום דברה בגוף ראשון יחידה, וחגגה את הגשמת חלומותיה. אין ספק שבהרבה תחומים הקדימה את זמנה. באותם ימים לא אהבו את הרעיון של נשים הנוסעות בגפן לחו"ל. ואף על פי שהייתה תקופה שמחנכות צעירות נשלחו ללמוד באירופה הדבר נתפש כפגיעה במיניותן, ובחילול תומתן. אפשר רק לשער, איך נתפשה בעיניהם פלאום הנוסעת הנצחית.
פלאום לא הסתפקה בפרסום יומניה, ובשנת 1946 פרסמה בהוצאה עצמית "שנטי" את הספר "רבינדרא-נת טאגור: המשורר, הפילוסוף, הסופר, המחנך, הקומפוזיטור, הצייר, המרצה והנוסע", ביוגרפיה מקיפה הכוללת גם תרגומים.
אחרית ימיה.
לאורך חייה נתפסה פלאום כזרה ומוזרה בעיני בני דורה. למרות הכרותה עם רבים פלאום לא מצאה את מקומה בישראל. בערוב ימיה חלתה בסוכרת ובמחלת לב, תוך שהיא סובלת מעוני ומבדידות. בשנת 1963 נפטרה בבית החולים שערי צדק בירושלים ונקברה בהר המנוחות אלמונית ונשכחת.
הנסיכה ביאטריס מיורק
מאי וייל
מאי וייל (באנגלית:May Vale ; 1862–1945) הייתה ציירת אוסטרלית, שהתגוררה גם בלונדון.
ביוגרפיה.
וייל נולדה בבלאראט ב־18 בנובמבר 1862. משפחתה עברה למלבורן בשנת 1872. לאחר מכן עברה משפחתה ללונדון, אנגליה בשנת 1874.
וייל למדה בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון, ואז בשנת 1879, לאחר שחזרה למלבורן למדה בבתי הספר לאמנות בגלריה הלאומית, למדה אצל אוסוולד רוז קמפבל, ג'ורג' פולינגסבי ופרדריק מק'קבין. עמיתיה בבית הספר כללו את ג'יין סאת'רלנד וקלרה סאות'רן.
בשנת 1893 היא פתחה סטודיו ברחוב סוונסטון שם העבירה שיעורי אמנות ועבדה כציירת פורטרטים שהוזמנו. בשנת 1895 הקימה בית ספר לאומנות בבנייני פלינדרס, שם לימדה ציור בחוץ. אחת התלמידות שלה הייתה אליס מריאן אלן באל.
בשנת 1906 חזרה וייל ללונדון שם למדה במכון הפוליטכני של צ'לסי.
וייל הציגה את ציוריה לאורך חייה במקומות הכוללים אגודת האמנים הוויקטוריאנית, מועדון האמנות לנשים והאתנאום.
הייתה לה תערוכת בשנת 1927 בקווינס הול.
היא הייתה חברה אגודת האמנים הוויקטוריאנית וחברת הפסלים יארה.
וייל נפטרה ב־6 באוגוסט 1945 במלבורן.
בית&quot;ר עירוני קריית גת
קבוצת הכדורגל בית"ר עירוני קריית גת, הוא מועדון כדורגל עירוני, בקריית גת. המועדון משחק כיום בליגה ב' מחוז דרום.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1970 והצטרף לאגודת הספורט בית"ר. המועדון החל לשחק בליגה ד' מחוז גזר.
בעונת 1981/1982 עלתה הקבוצה לליגה ב'. ונשרה אחרי 3 עונות. בעונת 1986/1987 הקבוצה עלתה שנית לליגה ב'. ונשרה שוב, אחרי 2 עונות.
בשנים 1999/2000 הקבוצה התקדמה שתי ליגות בשנתיים והגיעה לליגה א'. לאורך השנים, המקום הגבוה ביותר אליו הגיע המועדון הוא המקום השישי בליגה א' (הליגה השלישית).
עד 2006 היו בקריית גת, שני מועדוני כדורגל: מכבי קריית גת וביתר קריית גת ששיחקה בליגה א'. לאחר עונה זו, המועדון התמזג עם מכבי ופורק.
הקמה מחדש.
בספטמבר 2016 הוקם המועדון מחדש בבעלות העירייה, והשתתף בעונת 2016/2017 בליגה ג' (מחוז דרום) הקבוצה סיימה במקום השני ונשארה בליגה ג'. כעבור שנה זכה המועדון בליגה ג' דרום, ועלה לליגה ב' דרום ב'.
התאבדותו של אדולף היטלר
תותח שדה
תותח שדה הוא מערכת ארטילרית נעה בגרירה או בהנעה עצמית. בעבר המונח התייחס לתותחים קטנים שליוו צבא בתמרון, כאשר ניתן להעביר אותם בנסיבות משתנות, בשונה מתותחים קובעים שהותקנו בביצורים (ארטילרית חיל המצב, חוף ומצור. התותחים והמרגמות הללו היו גדולים מכדי להזיזם במהירות, ושימשו בהגנה או במצור ממושך).
השימוש המפורסם ביותר מבחינה טקטית היה של נפוליאון בונפרטה. התותחים צוידו בגלגלים גדולים שאפשרו תנועה מהירה במהלך הקרב. ניתן היה לפגוע במגוון כוחות אויב: רגלים, פרשים ואוניות. בכל מקום בו הם התרכזו, מה ששיפר את אפקטיביות ההתקפה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם התפתחות הארטילריה, כמעט כל התותחים בכל סדר גודל היו מסוגלים לנוע במהירות מסוימת. למעט יוצאים מן הכלל, אפילו כלי המצור הגדולים ביותר הפכו לניידים בכביש או ברכבת בתחילת מלחמת העולם הראשונה, האבולוציה נטתה לכיוון נשק קטן יותר עם ניידות מוגברת.
בצבא הבריטי, תותח השדה היה על פי רוב בקוטר 4.5 סנטימטרים, תותחים בקוטר גדול יותר הגדרו כבינוניים והתותחים הגדולים הגדרו ככבדים. התותח הגדול ביותר (להבדיל מהוביצר) היה בקוטר 5.5 אינץ '(140 מ"מ).
מלחמת העולם השנייה.
מתחילת מלחמת העולם השנייה, תותח השדה תפקד כתותח ארוך טווח שיורה בזווית נמוכה יחסית, בניגוד להוביציר שיכול לירות בזוויות גבוה יותר. לתותחי השדה לא הייתה מטרה מוגדרת. בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, התותח הנפוץ במלחמה היה הוביצר בקוטר של 105 עד 155מ"מ, או בתצורת תותח נגד טנקיים/שדה שמהירות הלוע שלו הייתה מספיק גבוהה לשימוש בשני התפקידים. תותחי השדה הנפוצים ביותר במלחמה היו:
שנות השישים והשבעים.