ב-1986 ייסד בקיבוץ, ביחד עם ד"ר מיכה שמר, את מפעל טבעול, המייצר תחליפי בשר מהצומח, וניהל את המפעל. עד להפרטת הקיבוץ, אליה התנגד, כל שכרו עבר לקופת הקיבוץ. ב-1995 רכשה חברת אסם 58% ממניות טבעול, קפלן הפך למנהל שכיר תחת אסם, וב-2003 אף התמנה לתפקיד המשנה למנכ"ל אסם.
ב-2006 התמנה לתפקיד מנכ"ל אסם, כמחליפו של דן פרופר, שעבר לכהן בתפקיד יו"ר החברה. תחת הנהלתו נמשך השיפור בתוצאותיה העסקיות של אסם, שרשמה גידול ברווח 45 רבעונים ברציפות (נכון למרץ 2012), רכשה את השליטה על החברות מטרנה ובונז'ור והשלימה את רכישת מניות טבעול. קפלן נחשב לאחד המנכ"לים המוערכים ביותר בישראל, וב-2010 אף נבחר על ידי העיתון "כלכליסט" למנהל הטוב ביותר במשק. ב-2011 קיבל פרס על מפעל חיים מטעם התאחדות התעשיינים.
במרץ 2012 הודיע על פרישתו מתפקיד מנכ"ל אסם, לאור מצבו הבריאותי ומאבקו במחלת הסרטן. הוא נשאר דירקטור בחברה. החל מיוני 2013 נקרא כביש הכניסה לקיבוץ לוחמי הגטאות לזכרו: "דרך גזי קפלן".
קפלן היה נשוי, אב לארבעה בנים וסב לשניים.
גזי קפלן
חיים דילרוזה
ברוך הגר (מקור ברוך)
רבי ברוך הגר (תרנ"ה, 1895 - ב' בחשוון תשכ"ד, 1963) היה מייסדה והאדמו"ר הראשון של חסידות סרט-ויז'ניץ, וחבר מועצת גדולי התורה. מכונה על שם ספרו "מקור ברוך".
קורות חייו.
נולד לרב ישראל הגר בעל ה"אהבת ישראל" מויזניץ. נסמך לרבנות על ידי הרב מאיר אריק והרב אברהם מנחם מנדל שטיינברג. בשנת תרע"ד נישא להעני, בתו של האדמו"ר רבי ישכר דב רוקח מבעלז ממנה נולד לו בן. לאחר תקופה התגרש ובשנת תרפ"ד נישא בשנית לצירל בת רבי אליעזר ניסן הורוביץ מצפת (בנו של רבי נפתלי חיים הורוביץ), ואלמנת הרב מרדכי יהודה אדלר.
בתרפ"ג (1923) נתמנה לרב חסידי ויז'ניץ בפוליען ריסקווה (חבל מרמורש), במקביל לרב אברהם יששכר בער איזקסון שכיהן כרב חסידי קוסוב. בשנת תרפ"ח (1928) לא היה בידי קהילת פאליען ריסקווה להחזיק שני רבנים, ולכן הוא עבר לכהן כרב בקוצמן. מתרצ"ו (1936) שימש כרב בסירט. הרב ברוך היה רבה האחרון של העיירה סירט בבוקובינה, קודם שגירשו את תושביה היהודים לאוקראינה, בימי השואה. תחת הנהגתו זכו החיים הדתיים בעיר לתנופה רבה, הוא יזם הפעלתו של בית תמחוי לנצרכי העיר, וכן ארגן מגביות עבור משפחות נזקקות. הוא הידק את הפיקוח על שחיטת ושיווק הבשר הכשר, וכן פעל להעלאת רמת הלימודים בתלמוד תורה. הקים את ישיבת "בית ישראל ותמכין דאורייתא" שבה למדו כ-50 תלמידים והתקיימו בה גם קורסים ללימוד מקצועות שונים לצורכי פרנסה.
פעילותו הציבורית החלה עוד ברומניה במסגרת אגודת ישראל, כאשר בין השאר נסע לבוקרשט לפני השואה בראשות משלחת, כדי לדבר על לב הממשל הרומני במטרה שיבוטל האיסור על סגירת חנויות בשבתות. נסיעה ארוכה זו באמצע החורף עלתה לו בבריאותו והשפיעה במיוחד על ריאותיו. בעקבות כך נהג לנסוע מדי קיץ לעיר הקיט דאבוס שבשווייץ.
בימי השואה הוגלה לטרנסניסטריה, וכשנתיים וחצי שהה בדז'ורין, שם הקים מטבח ליהודי הגטו, בסיוע תמיכה שנשלחה אליו מאת אחיו רבי אליעזר. בהשתדלות האחים רבי חיים מאיר ורבי אליעזר נפדה מהגטו והועבר לטשרנוביץ ומשם לברשוב ברומניה. אחרי המלחמה הקים מחדש מוסדות יהודיים בקרב הפליטים, כמו תלמודי תורה ומקוואות. הפליטים שחזרו לסירט ביקשו ממנו לשוב ולכהן כרבם, אך הוא סירב והועיד את פניו לארץ ישראל. בשנת תש"ו שהה באנטוורפן יחד עם אחיו רבי חיים מאיר, שם פעלו לכינון מחדש של אגודת ישראל. באנטוורפן התבקש על ידי תושביה היהודים לכהן כרבם, כשלצורך כך שתי הקהילות "מחזיקי הדת" ו"שומרי הדת" אף היו מוכנים להתאחד תחת הנהגתו כרב ראשי, אך הוא סירב.
באוגוסט 1947 (קבלת הפנים הייתה בשבת, י"ג באב תש"ז) עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. הוא פתח בית מדרש ברחוב ביל"ו, והקים את ישיבת יחל ישראל. בתחילת שנות ה-50, הגה את הרעיון להקמת "רמת ויז'ניץ" - שכונה לחסידי סרט ויז'ניץ. בשנת 1952 החלו ההכנות להקמת השכונה. שותף פעיל בהקמת המוסדות ובבניית השכונה בחיפה היה בנו-חורגו הרב נפתלי חיים אדלר.
היה חבר מועצת גדולי התורה.
נפטר בב' בחשון תשכ"ד (1963) ונקבר באוהל אדמו"רי ויז'ניץ בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק. חלק מדרשותיו ודברי תורתו לוקטו והודפסו בספר "מקור ברוך". על שמו נקרא רחוב מקור ברוך בחיפה.
דורוהוי
מלבורן קריקט גראונד
שושנה פלמן
שושנה פֶלמן (באנגלית: Shoshana Felman; נולדה ב-29 בינואר 1942 בתל אביב) היא חוקרת ישראלית- אמריקאית בתחום הספרות ההשוואתית והספרות הצרפתית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת אמורי באטלנטה ומחלוצות השילוב בין ספרות לפסיכואנליזה, היגרה לארצות הברית בשנות ה-60.
ביוגרפיה.
פלמן נולדה בשנת 1942 בתל אביב לאם ילידת רוסיה, ואב יליד רומניה. אביה היה מהנדס חשמל שדיבר שבע שפות וסבה היה משכיל ציוני ובצעירותה רבות מחוויותיה נקשרו לציונות. במהלך שירותה הצבאי כקצינת חינוך החלה להתפתח תודעתה הפמיניסטית. ובהמשך התחברה לשפה הצרפתית בשל הליריות שבה.
בגיל 17 פרסמה פלמן את הטקסט הראשון שלה, בעקבות צפייה במחזה על חייה של חנה סנש, כתבה לאמה של סנש מכתב שתרגם עבורה להונגרית המשורר אביגדור המאירי. מאוחר יותר המאירי פרסם את שני הנוסחים, את העברי בעיתון "הארץ" ואת ההונגרי בעיתון הונגרי.
בוגרת תיכון עירוני ה' (תל אביב). פלמן סיימה לימודי תואר ראשון ושני בספרות אנגלית וצרפתית בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1964 ו-1966, ובשנת 1970 קיבלה את הדוקטורט מאוניברסיטת גְרֶנוֹבְּל שבצרפת על דיסרטציה שעסקה בסופר הצרפתי אנרי סטנדל.
פלמן ידועה בעיקר על השילוב בין ספרות לפסיכואנליזה, בעיקר זאת של לאקאן, שעל בסיסה בהמשך ניתחה ספרות מנקודת מבט פמיניסטית, בעיקר בחקר השיגעון והטראומה בעדותם של ניצולי שואה.
בספר "עדות", שכתבה בשיתוף עם דורי לאוב, חקרה את נושא השואה, תוך התייחסות לעדויות ממשפט אייכמן, והשפעת השואה בתרבות המערבית, בין היתר דרך סרטו של קלוד לנצמן "שואה".
משנת 1970 שימשה מרצה לספרות השוואתית וצרפתית באוניברסיטת ייל, עד שבשנת 2004 עברה לשמש כפרופסור באוניברסיטת אמורי, תפקיד בו היא מחזיקה עד היום.
בשנת 1982 הוענק לפלמן תואר קצינה (Officier) של מסדר הפאלם אקדמיק (Ordre des Palmes Académiques) מממשלת צרפת, עבור תרומתה לתרבות הצרפתית.
פלמן מתגוררת בארצות הברית משנות ה-60, ומגיעה לביקורים בישראל ובצרפת.
ספריה הרבים, שנכתבו במקור באנגלית ובצרפתית, תורגמו לשפות רבות בהן: יפנית, סינית, הולנדית, ספרדית ושוודית.
נשיא אוניברסיטה
נשיא אוניברסיטה או נגיד אוניברסיטה הוא הניצב בראש אוניברסיטה.
באוניברסיטה מתקיימות שתי היררכיות ארגוניות: החלק האקדמי, שבראשו עומד רקטור, והחלק המנהלי, שבראשו עומד מנכ"ל. מעל שני אלה נמצא הנשיא. בחלק מהמדינות, במיוחד מדינות חבר העמים הבריטי, נשיא האוניברסיטה מכונה גם סגן הצ'נסלור, ומעליו ניצבת דמות ייצוגית לגמרי - הצ'נסלור. באוניברסיטת אדינבורו, למשל, אן, הנסיכה המלכותית היא הצ'נסלור. במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, ישנן אוניברסיטאות בהן תפקיד הנשיא מכונה צ'נסלור. במדינות אחרות, כמו אוסטרליה, גרמניה וישראל נשיא האוניברסיטה הוא הדמות הבכירה ביותר בהיררכיה של האוניברסיטה.
תפקידיו וסמכויותיו.
הנשיא אינו עוסק בניהול השוטף של האוניברסיטה, אלא בקידום מיזמים אסטרטגיים, כגון פתיחת מסלולי מחקר ולימוד חדשים, גיוס תורמים המממנים חלק ניכר מתקציב האוניברסיטה וכדומה. עם זאת, לנשיא יכולות להיות סמכויות נוספות. כך למשל, באוניברסיטה העברית הנשיא חבר מתוקף תפקידו בסנאט האוניברסיטה ובוועדה המתמדת שלה, והוא רשאי להשתתף בישיבותיהם ובדיוניהם של כל הרשויות והגופים של האוניברסיטה.
היקף סמכויותיו של נשיא האוניברסיטה נמצא לעיתים במחלוקת בין חבר הנאמנים המעוניין בסמכויות גדולות לנשיא שיאפשרו גמישות ניהולית, לבין סגל האוניברסיטה הדורש הבאת החלטות לאישורו של הסנאט. לדוגמה, בראשית ימיה של האוניברסיטה העברית החזיק יהודה מגנס, שכונה אז קנצלר האוניברסיטה, בסמכויות ניהוליות רחבות. בשנת 1934 הוקם סנאט לאוניברסיטה, ובשנת 1935 הועברו רוב סמכויותיו לסנאט, לרקטור ולדיקנים של הפקולטות השונות, ותוארו הומר ל"נשיא". מחליפו בתפקיד, זליג ברודצקי, התפטר מתפקידו לאחר שלא הצליח לרכז בידיו סמכויות ניהוליות רבות יותר. בשנות ה-50 החזיק בנימין מזר בו זמנית בתפקידי הרקטור והנשיא של האוניברסיטה העברית. סביב תפקיד כפול זה נוצרה מחלוקת, כאשר ותיקי האוניברסיטה דרשו את המשך הצמדת התפקידים, בעוד הצעירים דרשו את הפרדת התפקידים.
מינוי.
בניגוד לרקטור הנבחר על ידי הסנאט, נשיא האוניברסיטה ומנכ"ל האוניברסיטה נבחרים על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה, והם כפופים לחבר הנאמנים, המהווה את "הבעלים" של האוניברסיטה.
קיימת מחלוקת ציבורית האם על נשיא אוניברסיטה להיות איש אקדמיה. תומכי היות הנשיא איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא תפקיד ייצוגי ועל האוניברסיטה להיות מיוצגת על ידי אקדמאי מובהק. לעומת זאת, המתנגדים לדרישה שהנשיא יהיה איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא קודם כל תפקיד ניהולי ותפקיד של גיוס משאבים ויש לבחור לתפקיד את האדם המתאים ביותר לביצועו.