אחרי המלחמה שבו לאוזד כמה יהודים וחידשו את החיים היהודיים בעיר. אחרי מרד ההונגרים נגד המשטר הקומוניסטי בשנת 1956 פורקה הקהילה.
כיום יש בכפר אנדרטה לזכר יהודי האזור שנרצחו בשואה
אוזדה
אוּזְדָה (בבלארוסית: Узда) היא עיירה בבלארוס, כ-70 ק"מ מדרום-מערב למינסק, ובה כ-10,000 תושבים (2009).
תולדות העיר.
העיר מוזכרת לראשונה בתיעוד משנת 1450. בשנת 1938 קיבלה אוזדה מעמד של יישוב בעל מאפיינים עירוניים, ובשנת 1999 קיבלה מעמד של עיר.
בעיר אין מסילת רכבת, אך עובר בה כביש M1, שהוא חלק מכביש E30 – כביש באורך 5,800 ק"מ המקשר את מערב אירופה עם אומסק שבסיביר, רוסיה.
יהודי אוזדה.
בעיר היה בעבר בית כנסת שנבנה בסוף המאה ה-17, ולא שרד עד ימינו. בשנת 1900 התגוררו באוזדה כ-400 משפחות יהודיות (כ-2,000 איש) מתוך כ-6,000 תושבים, שהתפרנסו בעיקר ממסחר ומחנוונות, אך גם מעגלונות ומתעשייה זעירה. אוזדה היא מקום הולדתם של המשוררת דבורה בארון, שאביה היה רב העיירה של קהילת המתנגדים, ושל הרב משה פיינשטיין, שאביו שימש כרב קהילת החסידים במקום. בעיר התנהל מאבק בין הקבוצות שגלש למעשי אלימות. לאחר מלחמת העולם הראשונה שימש הרב משה פיינשטיין כרב העיירה במשך שנתיים. בשל עיור ותיעוש באזור אוזדה הצטמצם מספר היהודים במקום, ובסוף שנות השלושים התגוררו בעיירה כ-1,100 יהודים, כשליש מתושבי העיר. בעיירה פעלו "מועצה יהודית ממלכתית" ובית ספר שהתנהלו ביידיש.
הגרמנים כבשו את אוזדה ביוני 1941 וריכזו אותם בגטו מגודר. באוקטובר 1941 נורו כל יושבי הגטו למוות בקרבת העיירה, עם מאות יהודים מהסביבה, על ידי גרמנים ומשתפי פעולה עמם. במקום ההרג שתי מצבות לזכרם.
אוזורקוב
אוזורקוב (בפולנית: Ozorków) היא עיר בפרובינציית לודז' בפולין ובה כ-20,000 תושבים (2006). אוזורקוב היא מקום הולדתם של הרופא אהרן בראנד-אורבן והשחמטאי שמואל רשבסקי.
תולדות העיר.
תיעוד ראשון לגבי קיומה של העיר נמצא במאה ה-15. היא מוזכרת בתור כפר קטן הנמצא בין יערות ובקרב ביצות בלתי עבירות, כפר המשתייך למשפחת שצ'בינסקי. ב-1807 הביאו בעלי הכפר משפחות של אומנים בתחומי ייצור הבגדים מסקסוניה כדי להאיץ את התפתחותו הכלכלית של הכפר. מהגרים מאאכן שבגרמניה פיתחו את תעשיית מוצרי הצמר והכותנה במקום. התוצרת המקומית התפשטה ברחבי המחוז והיישוב הפך למרכז הטקסטיל הגדול ביותר במחוז.
עקב דיכוי "מרד ינואר" של 1863-1864 על ידי הכובש הרוסי נעצרה באופן זמני התפתחותה הכלכלית של העיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה הואצה התפתחותה הכלכלית של העיר בזכות חיבור לרשת החשמל והנחת מסילת ברזל בעיר.
בתקופת הכיבוש הנאצי כונתה העיר "ברונשטט" ("Brunnstadt"). לאחר רצח יהודי העיר ורציחתם של רבים אחרים מתושבי העיר, ירד מספר התושבים בעיר לפחות מ-10,000.
לאחר המלחמה שבה תעשיית הטקסטיל לשגשג. בתקופת השלטון הקומוניסטי הולאמה תעשיית הטקסטיל בעיר. עם נפילת הקומוניזם בפולין התמוטטה תעשיית הטקסטיל המולאמת, אך מפעלי טקסטיל פרטיים החלו לפעול. כיום אוזורקוב היא עיר תעשייה ושירותים.
יהודי אוזורקוב.
תולדות הקהילה.
בשנת 1823 הוקמה בעיר קהילה עצמאית, כאשר יהודיה השתייכו קודם לכן לקהילת פאז'נצ'ב. ביוזמת רב הקהילה זאב ליפשיץ, נבנו בשנת 1851 בית כנסת ובית מדרש בעיר.
החל מאמצע המאה ה-19 פעלו בעיר חסידויות קוצק, וורקא וגור, ובשלהי המאה ה-19 היוו היהודים חלק מרכזי בתעשיית הכותנה בעיר.
בין מלחמות העולם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התגברה הפעילות הפוליטית של יהודי העיר, בבונד, באגודת ישראל ובארגונים ציוניים.
בין השנים 1912 ו- 1939 כיהן כרב הקהילה הרב דב בר (נספה בגטו ורשה).
בשנות השלושים גברה האנטישמיות בעיר, והלכו ורבו תקיפות היהודים בה. בשנת 1934 פורסמו שמות פולנים ש"נכשלו" בקנייה אצל יהודים, בשנת 1935 נופצו שמשות בית הכנסת, ובשנת 1936 נותצו מצבות בבית העלמין היהודי. באוקטובר 1937 הוצבו משמרות חרם לפני חנויות ודוכני היהודים בשוק המקומי.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר בין 5,000 ל-5,500 יהודים.
בשואה.
הגרמנים כבשו את העיר בספטמבר 1939 לאחר קרב קשה, וביום הראשון לכיבוש ירו למוות ברבים מתושביה, ובהם ב-24 יהודים. בימים הבאים שרפו את בית הכנסת ובית המדרש של העיר. היהודים נצטוו להרוס את קירותיו של בית הכנסת השרוף, והועסקו בעבודתו כפייה, בין היתר בקבורת הגוויות הרבות שבאזור העיר.
לראש היודנרט שהוקם בעיר מונה הפעיל הציוני שמעון בארצ'ינסקי. בשלהי 1939 החלה הקמת גטו בעיר, אך ללא פקודה רשמית, ויהודים לא הורשו להעביר אליו את רכושם. עם הזמן הוקף הגטו בגדר תיל, אך חלק מיהודי העיר הוסיפו לגור מחוצה לו. הגרמנים הקימו בגטו כמה מפעלי ייצור, שעבדו לצורכי מפעלים ומוסדות גרמניים. היהודים עבדו גם במפעלי גרמניים מחוץ לגטו, כגון מפעל "פורשטהר אונד בונגר", אשר העסיק בדצמבר 1940 כאלף יהודים.
בפורים 1940 הובאו משפחות יהודיות רבות לחצר המשטרה בעיר, ושם אולצו לרקוד סביב שרפת ספר תורה. על אף זאת, מספר יהודים בעיר התפללו בחשאי בדירותיהם, והרב יוסף שו"ב אף הנהיג תפילת מניין קבועה בביתו.
בשנת 1941 החלו הגרמנים לשלח מאות עובדים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, שם הועבדו בתנאי קיום קשים.
בחודשים הראשונים של 1942 הוצאו להורג בעיר 8 או 10 יהודים, כעונש על בריחת יהודיה מבניין בגטו. כל תושבי הגטו הובאו אל הגרדום, ואולצו להסתכל בתלייה. הגופות נשארו תלויות יומיים.
במרץ או אפריל 1942 שולחו בין 300 ל-500 יהודים "בלתי יעילים" מהעיר, לרבות ילדים רבים, למחנה ההשמדה חלמנו. באפריל 1942 כינסה ועדת רופאים גרמנים את כל יהודי העיר, ולאחר שאולצו להתפשט, הוחתמו כולם בגופיהם, כאשר הצעירים והחזקים סומנו באות A, והיתר באות B.
בסוף מאי 1942 כונסו היהודים במגרש שליד בית הספר בעיר, בו ערכו השוטרים הגרמנים סלקציה, תוך כדי התעללות ביהודים, והפרדת הורים מילדיהם. כ-2,000 יהודים נשלחו לחלמנו, ונרצחו שם. יתר היהודים, כ-2,300 איש, הושבו לעבודות כפייה בגטו שבעיר, ועד סוף אוגוסט 1942 הועברו כולם לגטו לודז' בקרונות חשמליים, רובם ללא רכוש אישי.
רבים מיהודי אוזורקוב, בעיקר חייטים, הועסקו בסדנאות של גטו לודז'. יתרם שולחו זמן מועט לאחר בואם למחנות העבודה באזור פוזנן.
לאחר המלחמה שבו לאוזורקוב כ-30 יהודים בלבד, אך אלו עזבו אותה במהרה.
מיכאל זקס
מיכאל זאקש
אויאזד (פרובינציית אופולה)
אוּיָאזְד (בפולנית: Ujazd, בגרמנית: Ujest) היא עיירה בפרובינציית אופולה בדרום-מערב פולין ובה כ-1,650 תושבים (2006). העיירה שוכנת על גדות הנהר קלודניצה (Kłodnica) ובה כנסייה בסגנון הבארוק מהמאה ה-17 וכנסייה נאו-גותית מהמאה ה-19. היישוב הוקם בשנת 1211 על ידי מתיישבים גרמנים שהוזמנו על ידי נסיך פולני ששלט באזור. בהמשך האזור עבר לשליטה גרמנית. במאה ה-19 הייתה אויאזד חלק מדוכסות אוייסט (Ujest) הפרוסית. בשנת 1939 התגוררו בכפר מעל ל-2000 תושבים, רובם גרמנים. במלחמת העולם השנייה נהרס כ-70% משטח העיירה. לאחר מלחמת העולם השנייה האזור עבר לפולין, אוכלוסייה גרמנית נאלצה לעזוב ובמקומם באזור התיישבו פולנים.
מוזיאון אלברטינה
אלברטינה (Albertina) הוא מוזיאון לאמנות השוכן במרכז וינה, שבאוסטריה.
אודות.
בשנת 1919, עברה הבעלות על הבניין ועל האוסף שבו, ממשפחת המלוכה ההבסבורגית, אשר ברחה מהמדינה, לרפובליקה האוסטרית החדשה שהוקמה. בשנת 1921 נקבע שם המוזיאון ל"אלברטינה".
בניין המוזיאון ניזוק קשות בעת הפצצות בעלות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה. הבניין שופץ מאז פעמים, כאשר בין השנים 1998 ל-2003 נערך שיפוץ יסודי.
אוסף המוזיאון.
בשנת 2007 הוענק למוזיאון בהשאלה מקרן ריטה והרברט באטלינר (Rita und Herbert Batliner), אוסף רחב מאוד של אמנות מודרנית, אשר משמש כתצוגה הקבועה של המוזיאון. בין השאר מציגים בו יצירות של פיקאסו, מגריט, , מארק שאגאל ואחרים.
A Passion Play
A Passion Play (מחזה פסיון) הוא האלבום השישי של ג'ת'רו טאל, אשר יצא בשנת 1973. האלבום כמו קודמו Thick as a Brick הוא אלבום קונספט עם שיר יחיד וארוך (שחולק לשני חלקים בשני הצדדים בתקליט פטיפון ה-LP המקורי). נושא האלבום עוסק במסעו של אדם לחיים לאחר המוות.
למרות שהאלבום התקבל בהתלהבות על ידי המעריצים, קטלו מבקרי המוזיקה את האלבום בנחרצות. על אף הביקורות, הגיע האלבום פעם נוספת למקום הראשון במצעד האמריקאי, אך רק למקום ה-13 בבריטניה. בעקבות הצלחת האלבום החלה הלהקה להופיע בתדירות גבוהה מבעבר. הופעותיה היו ארוכות מן הרגיל, וכללו עתה חומרים מכל אלבומי הלהקה בעבר.
לאחר ההוצאה המקורית ב-1973, האלבום יצא על גבי תקליטור. מאוחר יותר, במרץ 1998 MFSL הוציאה דיסק, שהרצועות צמודות לאורך השורות, אבל לא ממש תואמים ובשנת 2003 יצאה גרסת תקליטור מחודשת עם רצועת וידאו נוספת.
קונספט האלבום עוסק באדם פשוט ושמו רוני פילגרים והסיפור מתחיל במותו של פילגרים, לאחר מכן יוצא פילגרים למסע של החיים שלאחר המוות, ולבסוף חווה גלגול נשמות המחזיר את פילגרים לחייו הרגילים. השיר מתחיל בהלווייתו של פילגרים, ולאחר מכן יש "לימבו" (בין חיים למוות), לאחר מכן עובר לשיפוט אלוהי, אחר כך מגיע פילגרים לגן עדן, משם לגיהנום ולבסוף גלגול נשמות. הסיפור עצמו נקטע בחלק השני של השיר ונפתח בסיפור קצר על ארנב אשר איבד את משקפיו.