במלחמת העולם השנייה, היא גורשה מבית הספר התיכון בו למדה באלג'יר עקב החוקים והתקנות שהנהיגה ממשלת וישי. כבר בגיל צעיר הייתה בן פעילה בנושא הצדק הברתי, במיוחד במאבק בעוני בקרב אוכלוסיית המקומיים באלג'יריה. באותם ימים היא הצטרפה לשורות הנוער הקומוניסטי בה גם אחיה היה פעיל. בעקבות סילוק ממשל וישי באלג'יריה, היא שבה לספסל הלימודים. תוך כדי לימודיה בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטה באלג'יר עברה קורסים בהוראה. ב-1952 נתמנתה להיות מורה בבית ספר של כפר קטן ועני. מאחר שהאיכרים לא שלחו את ילדיהם לבית הספר משום שהיו יחפים וללא נעליים, מריליז טרחה ללכת לבתיהם וללמד אותם שם.
לוחמת חירות.
בשנים 1955-1954, תוך כדי עבודתה כמורה, כתבה לעיתון הקומוניסטי בשפה הצרפתית Alger Républicain. מכאן קצרה הייתה הדרך להצטרפותה לשורות הלוחמים נגד הכיבוש הצרפתי באזור אוּאָרְסֶנִיס (Ouarsenis) בהרי האטלס. נרדפת על ידי המשטרה הצרפתית, ב-1958, בית דין צבאי גזר נגדה, בהיעדרה, 20 שנות מאסר. השלטונות הצרפתים התנקמו בבני משפחתה והתנכלו להם עד שהם נאלצו להגר למרסיי שבצרפת. מריליז חיתה במחתרת בזמן מלחמת העצמאות של אלג'יריה עד להכרזת עצמאותה של אלג'יריה. היא שבה ללמד כמורה, ובהמשך מונתה ליועצת חינוכית באחד המוסדות להכשרת מורים. שנתיים לאחר מכן, בשל בריאותה הרעועה, היא נאלצה להפסיק לעבוד ונסעה לצרפת להתרפא.
לאחר שהקולונל הווארי בּוּמדיאֶן תפס את השלטון באלג'יריה ביוני 1965, משטרו רדף את הקומוניסטים. אלה מתוכם, וביניהם מרים בּן, שנמצאו מחוץ לארצם לא שבו אליה מאחר שהשלטונות נהגו לעצור אותם מייד עם שובם אליה. מרים בן ניצלה את תקופת הגלות שנכפתה עליה כדי ללמוד בסורבון. בהמשך לימודיה היא כתבה תזה בהיסטוריה מודרנית. היא כתבה וציירה. ב-1967 הוצג בפאריס המחזה שלה, "לילה" (Leïla).
חזרתה לאלג'יר.
בשנת 1974 היא שבה למולדתה ולעבודתה. עד לצאתה לגמלאות בשנת 1985 היא הייתה האחראית על שתי מגמות, לימודי שפות ומדעי החברה, במכון הלאומי בעיר בּוּמֶרְדֶס (Boumerdes). תוך כדי עבודתה היא פרסמה נובלות ושירים. להקת התיאטרון של הסופר הנודע כּאתֶב יָאסִין (Kateb Yacine) (1989-1929) הציגה בשנת 1979 את המחזה שלה "נוֹרה" (Nora). לצד יצירתה הספרותית, מרים בן גם ציירה. תערוכות של ציוריה נערכו באלג'יריה, בפאריס ובערים שונות באירופה. היא הייתה חברה באגודת הסופרים האלג'ירית, בתנועת הנשים האלג'יריות ובאגודה הלאומית של ותיקי המֻגָ'אהִדִין (לוחמי השחרור האלג'ירים).
בתחילת שנות ה-90 של ה-20, כאשר גברה מלחמת האזרחים העקובה מדם באלג'יריה וגברו האיומים על חייה מצידם של קנאים איסלאמים נאלצה מרים בן לצאת שוב לגלות לצרפת. כאן היא המשיכה את פעילותה הספרותית, האמנותית והציבורית. ב-1999 היא פרסמה את ספר זיכרונותיה, "כאשר הקלפים הם מזויפים" (Quand les cartes sont truquées). ב-19 בנובמבר 2001 הלכה לעולמה. לבקשתה גופתה נשרפה.
אצטדיון מטאור (ז'וקובסקי)
אצטדיון מטאור הוא אצטדיון רב תכליתי בעיר ז'וקובסקי בפרברי מוסקבה שברוסיה, המשמש בעיקר למשחקי כדורגל, בייחוד עבור משחקי הליגה השנייה ברוסיה. הוא משמש גם לתחרויות אתלטיקה ומשמש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל סאטורן-2 וקרסאווה. האצטדיון יכול להכיל עד 7,500 צופים.
Chosen (שיר)
Chosen (בעברית: נבחר) הוא הסינגל הראשון של להקת הרוק האיטלקית מונסקין. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-24 בנובמבר 2017, והוא נכלל במיני-אלבום הראשון של הלהקה, "Chosen".
את השיר, היצעה הלהקה לראשונה בשלב המיונים של הגרסה האיטלקית לאקס פקטור. ב-23 בנובמבר 2017, ביצעה אותו שוב בפרק החמישי של שלב ההופעות החיות. הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-13 בדצמבר 2017, בערוץ היוטיוב הרשמי של הלהקה.
Morirò da re
Morirò da re (בעברית: אני אמות כמו מלך) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האיטלקית מונסקין. את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-23 במרץ 2018, והוא נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, "Il ballo della vita". הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של הלהקה ב-26 במרץ 2018.
Nous Les Amoureux
"Nous les amoureux" (בתרגום חופשי לעברית: "אנחנו, האוהבים") היה השיר הזוכה באירוויזיון 1961, שבוצע עבור לוקסמבורג על ידי הזמר הצרפתי ז'אן-קלוד פסקל.
השיר בוצע ארבעה-עשר בליל האירוויזיון (אחרי דריו קמפוטו שייצג את דנמרק עם השיר "Angelique" ולפני האליסונים שייצגו את הממלכה המאוחדת עם השיר "?Are You Sure"). עם סיום ההצבעה היא קיבלה 31 נקודות, דבר שהציב אותה במקום הראשון מבין 16 מדינות.
השיר מספר את סיפור האהבה המסוכלת בין הזמר לאהבתו (). המילים נמשכות ומדברות על האופן בו היחסים שלהם נדחים על ידי אחרים אך סוף סוף יתאפשרו (). בהמשך הסביר פסקל כי השיר עוסק במערכת יחסים הומוסקסואלית ובקשיים העומדים בפניהם. מכיוון שנושא זה היה נחשב לשנוי במחלוקת בראשית שנות ה-60, הטקסטים אינם חד משמעיים ואינם מתייחסים למגדרם של האוהבים. זה איפשר להסתיר את המסר האמיתי של השיר, שלא הובן כך על ידי הציבור הרחב באותה תקופה.
בגלל חריגת הזמן של התחרות, חזרתו של שיר זה לאחר ניצחונו לא הוצגה בבריטניה. הסיקור של בריטניה הסתיים זמן קצר לאחר סיום ההצבעה והכרזת השיר הזוכה.
מנצחת האירוויזיון בשנה שלאחר מכן, באירוויזיון 1962, הייתה הנציגה הצרפתייה איזבל אוברט, עם השיר "Un premier amour".
נציג לוקסמבורג באירוויזיון בשנה לאחר מכן, באירוויזיון 1962, היה קמילו פלגן עם השיר "Petit bonhomme".
השיר הוצג גם בעונה 2, פרק 6 של שירות חשאי מאוד.
אבישג רבינר
אבישג רבינר (נולדה ב-1 באוגוסט 1971) היא שחקנית, סופרת ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה.
רבינר גדלה בגדרה ועסקה תקופה בדוגמנות, היא בעלת תואר בקולנוע ותיאטרון מאוניברסיטת תל אביב.
היא הופיעה בתפקיד אורח בקומדיה פאזל, היא גילמה את מיקה, חברה של אסף בסדרה טירונות, ב-2003 שיחקה בסרט הסטודנטים "נסיעה טובה", בשנה זו גם הוציאה ספר שכתבה "עלמה ומרתה". היא שיחקה בסדרה כוכב הצפון.
המהומות בבת ים
המהומות בבת ים היו אירועים אלימים, שאירעו בבת ים ב-12 במאי 2021 בזמן המהומות בישראל ומבצע שומר החומות, במהלכם, המון יהודי התפרע באלימות נגד ערבים בעיר. תחילה בקריאות גזעניות, פגיעה ברכוש ועסקים בבעלות ערבים ובזיזתם, ובשיא, ניסיון לינץ' בנהג ערבי שעבר במקום. האירוע תועד בשידור חי על ידי צוות טלוויזיה שנכח במקום.
כנגד עשרה מהמעורבים הוגש כתב אישום בגין עבירות של מעשה טרור, אלימות, התפרעות, הסתה, וגניבה ממניע גזעני. אחד מהם נידון לשנת מאסר.
האירועים.
במקביל להמהומות בישראל, והמהומות בלוד, הופצה ברשתות החברתיות הודעה המזמינה יהודים להגיע לטיילת בבת ים לבצע פעולות נקם בערבים. בקבוצות טלגרם וואטסאפ הודגש כי יש להגיע עם "ציוד מתאים. אגרופנים, סכינים, קרשים, סכינים ואקדחים". בצהריים, מאות צעירים התאספו בבת-ים בהובלת ארגון לה פמיליה. הללו החלו בצעדה ברחובות העיר בצעקות "מוות לערבים". תחילה צעדו לכיוון יפו השכנה, כדי להתעמת עם תושביה הערביים. עם זאת שוטרי מרחב איילון בלמו את התהלוכה, והצועדים לא הצליחו להיכנס ליפו. בשעות הערב, התקדמו אל טיילת בת-ים, שם ניתצו זגוגיות של עסקים בבעלות ערבית. הם נאספו מול מסעדה שבבעלות אזרח ערבי, שברו את חלונותיה ובזזו אותה. חלק מהפורעים זרקו כיסאות ובקבוקי שתייה לעבר חלונות המסעדה ושלהבו את ההמון בקריאות מוות.
בסביבות השעה 21:30 הגיע ברכבו סעיד מוסא, ערבי ישראלי בן 34 תושב רמלה. הוא נעצר בפקק תנועה בטיילת ההומה, וכותר על ידי ההמונים. אחד הפורעים ניגש אליו ושאל אותו אם הוא ערבי. כשהמתלונן השיב בחיוב, הוטח לעברו אגרוף תוך שהתוקף צועק "הנה הערבי, הנה ערבי". מוסא ניסה לברוח מהפורעים ונסע לאחור, אך התנגש ברכב שעמד מאחוריו. בעקבות זאת ניסה לברוח קדימה, אך התנגש ברכב נוסף. בשלב זה, כשלא הייתה לו דרך מילוט, ההמון שלף אותו מן הרכב. המפגינים חשמלו אותו בשוקר, והכו אותו נמרצות, בין היתר באמצעות דגל ישראל ואלה טלסקופית. בנוסף, הוטח בפניו קורקינט חשמלי. הפורעים המשיכו לחבוט בו גם בהיותו שותת דם ומחוסר הכרה. לאחר מכן השחיתו את רכבו. תושבים אחרים ניסו להגן עליו, ושמרו עליו עד ששוטרים הגיעו לנקודה, כ-20 דקות לאחר מכן. הוא פונה באורח בינוני-קשה לבית החולים איכילוב עם חבלות חמורות בפניו ובחזהו, וחבלות יבשות בכל חלקי גופו. בהמשך הוא התאושש והתייצב מצבו.
התנהלות המשטרה.
למרות מודיעין מוקדם וההיערכות של המשטרה, האירועים האלימים לא נמנעו. שלא כבשגרה, עוד בצהרי היום הוצבו ניידות משטרה רבות בטיילת בת-ים וכן סיורים ברחבי העיר. למרות זאת, בשעת הפגיעה בחנויות לא נכחו במקום שוטרים כלל. לטענת המשטרה, השוטרים הוזעקו לאירוע אחר בגבול יפו. אך גם לאחר אירועי הוונדליזם, שוטרים לא חזרו לטיילת העיר. בעת ביצוע ניסון הלינץ', שאירע כשעתיים לאחר הפגיעה בחנויות, גם אז לא נכחה במקום משטרה. השוטר הראשון הגיע לנקודה כ-20 דקות לאחר שמוסא איבד את הכרתו, וזמן רב מאז שהושחתו החנויות. בעקבות האירועים, בימים שלאחר מכן, ניכרה נוכחות משטרתית גדולה בבת-ים, ובייחוד בטיילת העיר.
בשבוע שלאחר האירוע, המשטרה עצרה שלושה מהמעורבים, להב נאורקר, נתנאל בנימין ונער נוסף בן 16 שזהותו חסויה בעקבות היותו קטין. הם נעצרו בגין ניסיון רצח, פציעה וחבלה ותקיפה ממניע גזעני.
ההליך המשפטי.