בשארה נבחרה על ידי המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית לבצע את ההתנקשות באנטואן לאחד, ועל-מנת להתקרב למשפחתו היא עברה להתגורר בעיר מרג' עיון שבדרום לבנון, עיר מגוריה של המשפחה. במרג' עיון הצטרפה בשארה לארגון האחווה "אל-מרג'", שבראשו עמדה מינרווה לאחד, אשתו של הגנרל אנטואן לאחד. פעילותה בארגון הסתכמה בהוראת מחול וחינוך גופני. בשארה התיידדה עם מינרווה לאחד, החלה ללמד את לאחד מחול אירובי במסגרת פרטית והייתה מגיעה תכופות לבית משפחת לאחד, ולעיתים אף שימשה כשמרטפית לילדי בני הזוג. בתקופה מסוימת התמנתה למאמנת הכושר האישית של אנטואן לאחד. בלבנון נפוצה שמועה, כי בתקופה בה לימדה את מינרווה לאחד התפתח רומן בין בשארה לגנרל לאחד עצמו. לאחד הכחיש את השמועה אך בשארה עצמה מעולם לא פרסמה התייחסות לדברים.
ניסיון ההתנקשות ואחריו.
ב-7 בנובמבר 1988 הוזמנה בשארה על ידי מינרווה לאחד לביקור שגרתי בבית המשפחה. הגנרל לאחד היה באותה העת בבית. לקראת סוף הערב, בעודה מתכוונת לעזוב, שלפה בשארה אקדח, ולפי הכתוב באוטוביוגרפיה שלה, מיאנה לירות בראשו של הגנרל וירתה לעבר חזהו, קרוב ללב. לאחד שרד את ההתנקשות אך נפצע קשה בחזהו, וכתוצאה מההתנקשות סבל משיתוק כתפו וידו השמאלית.
לאחד הצליח להשתלט על בשארה, והיא נעצרה מיד על ידי שומרי ראשו, לוחמי צד"ל. לאחר מכן נכלאה, ללא משפט, בכלא אל-ח'יאם בכפר השיעי ח'יאם, והודתה בניסיון ההתנקשות. בעדות שמסרה לעורכת הדין לאה צמל סיפרה בשארה כי לאחר מעצרה היא נלקחה מיד לחקירה במתחם הכלא. החוקרים היו כולם לבנונים ובראשם עמד חוקר בשם סאמר. היא העידה כי בחקירות הופעלה נגדה אלימות קשה, היא עונתה ובלילה הראשון הופעלו עליה מכות חשמל שש פעמים. חקירתה נמשכה במשך שלושה חודשים. עורך הדין שלה טען כי בשארה נחקרה בתחומי מדינת ישראל, אך גורמים רשמיים ואף בשארה עצמה לא התייחסו לדברים אלו.
במשך שבע השנים הראשונות למעצרה הוחזקה בשארה בצינוק ונאסר עליה לקבל אורחים ונציגים בינלאומיים, ובקשת הצלב האדום להיפגש עמה נדחתה. בשנת 1995 הועברה מהצינוק לאגף הנשים בכלא, ובאותה השנה היא הורשתה לראשונה להיפגש עם אמה. בעדות שמסרה בשארה היא סיפרה כי התנאים באגף הנשים ירודים ולא-הגיינים, כי אין רהיטים ואף בתי שימוש בחדרים, וכי חל איסור לקרוא ולעסוק בעבודת מלאכה. היא סיפרה כי לאחר שאושרו ביקורי הצלב האדום בכלא, התנאים השתפרו במקצת ואושר לה לקרוא ספרים וספרי דת, והיא אף נהגה לשחק כדורסל באמצעות כדור וסל שהכינה מבגדים ישנים.
המאבק לשחרורה.
כליאתה של בשארה ללא משפט, והתנאים הירודים שבהם הוחזקה במשך עשר שנים גרמו לזעם רב בקרב ארגונים ופעילי זכויות אדם, ובמשך כל שנות מאסרה פעלו גורמים רבים למען שחרורה, בהם גורמים ישראליים. בישראל פעלו למען שחרורה הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, האגודה לזכויות האזרח ו"העמותה לשחרורה של סוהא בשארה", שהוקמה בעקבות מעצרה. שלושת הארגונים אף עתרו לבג"ץ בנושא. בעולם מחו ארגונים רבים על מעצרה של בשארה, ביניהם ארגון אמנסטי.
בשנת 1999 חנן הגנרל אנטואן לאחד את בשארה, לדבריו, "משיקולים הומניטריים". עם זאת, מאוחר יותר התברר כי שחרורה היה אחד התנאים שהציבה ממשלת צרפת לגנרל לאחד כאשר ביקש שם מקלט מדיני, לאחר נסיגת ישראל מרצועת הביטחון. בשארה שוחררה, אך צרפת חזרה בה מהבטחתה להעניק מקלט מדיני לגנרל.
לאחר שחרורה.
לאחר שחרורה של בשארה מכלא אל-ח'יאם היא לא עסקה בטרור והתמקדה בעיקר בנושא זכויות האדם. היא החלה להרצות בנושא, והוזמנה לוועידות ולכנסים מהבולטים והחשובים ביותר שעסקו בנושא זה. כמו כן, היא הוציאה ספר אוטוביוגרפי בשם "Resistance - My life for Lebanon" (בעברית: "התנגדות - חיי למען לבנון"), הספר יצא לאור בשפה הערבית ותורגם לשפות שונות, בהן אנגלית וצרפתית. בשנת 2000 יצא סרט ביוגרפי על בשארה שביימה במאית הקולנוע הלבנונית רנדה שהל, פעילת שמאל לבנונית שנודעה בסרטיה הפמיניסטיים.
בשארה זוכה לאהדה רבה בעולם הערבי, ודמותה מוצגת באור חיובי כ"לוחמת חירות" אשר לחמה נגד ה"כיבוש הישראלי" בלבנון. בלבנון עצמה, דמותה נחשבת לשנויה במחלוקת. בקרב ארגונים קומוניסטיים והציבור המוסלמי בלבנון, אשר רובו ככולו נוטה לצד השמאלי של הפוליטיקה הלבנונית, נחשבת בשארה לדמות נערצת. בקרב הציבור הנוצרי בלבנון, המשתייך לרוב לזרם הלאומי הלבנוני, סולדים לרוב מבשארה ועל פי רוב תדמיתה שלילית. עם זאת, על אף שבלבנון, מולדתה, יש חילוקי דעות באשר לבשארה ופועלה, במדינות המערב היא מוצגת באור חיובי כלוחמת זכויות אדם ולרוב ישנה התעלמות מכוונת מניסיון הרצח שביצעה בצעירותה.
חיים אישיים.
לאחר שחרורה עברה לצרפת ומשם לשווייץ, בשווייץ נישאה למקומי ונולדו לה 2 ילדים.
רכבת אל העננים
רכבת לעננים
אלי פפושדו
אליהו (אלי פפו) פפושדו (נולד בשנת 1937) הוא איש עסקים, יזם ומלונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
פפושדו נולד בקהיר שבמצרים, עלה לישראל ב-1949 בגיל 12 ונקלט בקיבוץ שלוחות. הוא נכנס לענף המלונאות ב-1966 לאחר שירות בצבא הקבע, כשרכש עם קבוצת חברים קרקע באילת לבניית מלון הסלע האדום. ב-1974 יסד את חברת 'מלונות ים סוף' אותה הנפיק ב-1987 בבורסה בתל אביב. ב-1982 הקימה החברה את מלון "אביה סונסטה" בטאבה (על שם אשתו השנייה אביה, שנרצחה), שהוחזר למצרים במסגרת הסכם הבוררות בין ישראל למצרים ושינה את שמו להילטון טאבה. בשנת 2002 נמחקה החברה מן המסחר בבורסה.
בשנים שלאחר מכן, המשיך פפושדו להשקיע, דרך "מלונות ים סוף" וחברות הבת שלה בתחום המלונות ודיור היוקרה בארץ, באירופה ובארצות הברית.
בשנת 2007 הנפיק בבורסה לניירות ערך בלונדון את חברת "פארק פלאזה מלונות אירופה" וגייס 85 מיליון ליש"ט. החברה בנתה תוך מספר שנים, באמצעות מימון של כ-2.5 מיליארד שקל מבנק הפועלים, 7 בתי מלון בלונדון. נכון לשנת 2017, "פארק פלאזה הוטלס" מחזיקה או מתפעלת 39 בתי-מלון ברחבי העולם.
בשנת 2010 חנך פפושדו את מלון "וסטמינסטר ברידג" בלונדון, אחד הגדולים והמפוארים בעיר ובו כ-1,000 חדרים.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה "קבוצת ים סוף" גם ליזם פרויקטים של פינוי בינוי בישראל. בפרויקט הדגל של החברה, "הייליין" ברמת גן, היא בונה 2 מגדלי מגורים בני 29 קומות, בהשקעה של כחצי מיליארד שקל, במקום 4 בנייני מגורים ישנים בני 3 קומות שנהרסו.
פפושדו מחזיק גם בחברת "Server Farm Realty" מארצות הברית, העוסקת בניהול, אחזקה והשבחה של חוות שרתים.
חייו האישיים.
פפושדו היה נשוי ארבע פעמים; מאשתו הראשונה, דליה, יש לו שני בנים, ששותפים לעסקיו, ומאשתו הרביעית, סיגל, בת אחת. הוא מתגורר בכפר שמריהו. בנו יואב פפושדו היה נשוי למלכת היופי ספיר קופמן, ומהם לו שלושה נכדים.
בשנת 2007, פרסם את ספרו "לעצור את הזמן", בו הוא נותן עצות לאכילה נכונה ולשמירה על הכושר, הבריאות והמראה הצעיר.
בחודש יוני 2014 זכה לתואר CBE "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (Commander of the Most Excellent Order of the British Empire) ברשימת המכובדים של יום הולדתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, לשנת 2014, לאור תרומתו למסחר בין ישראל ובריטניה ולכלכלת בריטניה.
Hot Swap
פפו
אליהו פפושדו
הידען
הידען (באנגלית: Hayadan) הוא אתר תוכן ישראלי בתחום המדע והטכנולוגיה בשפה העברית.
תוכן.
האתר הוקם בשנת 1997 על ידי העיתונאי אבי בליזובסקי, המשמש כעורך האתר עד היום. האתר מספק ידיעות וכתבות חדשותיות, מאמרים, ראיונות, דעות וסיקורים תקשורתיים בישראל ובעולם המתעדכנות מדי יום, בנושאים הקשורים למדע. אחרי שני עשורים של פעילות, כולל האתר מאגר מידע מקיף ונרחב של עשרות אלפי מאמרים במגוון רחב של תחומי המדע והטכנולוגיה. אתר האינטרנט כולל מנוע חיפוש פנימי, ערוצי RSS, ניוזלטר ואפשרות לכתיבת תגובות הגולשים. הנושאים מאוגדים לשישה פורטלים עיקריים המחולקים לתת-ידענים:
לאתר שיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיים ומחקר, מוזיאונים, שיתוף עם פורטל סביבה ומדע ynet (מקבוצת ידיעות אחרונות), אתר התוכן זווית (סוכנות ידיעות למדע וסביבה המהווה פלטפורמת התוכן מבית האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה), המגזינים מדע פופולרי (Popular Science), סיינטיפיק אמריקן (Scientific American) וגופים נוספים. בנוסף לכתבות המובאות כתרגום של ידיעות מרחבי הרשת ומחוץ לישראל, מהווה אתר הידען במה למדענים וחוקרים ישראליים מן השורה הראשונה בתחומי המדע והטכנולוגיה, הכותבים מאמרים מקוריים בנושאים שונים הקשורים לתחום מחקרם.
באתר מובאים לעיתים מאמרי דעה וכתבות המבקרים את הדת, את הפסאודו מדע וגם את הימין השמרני בארצות הברית.
בנובמבר 2012 זכה בליזובסקי בפרס למצוינות בעיתונות הדיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים תל אביב ו-Google.
יעקב אור
יעקב (מנדי) אור (נולד ב-1946 בתל אביב) הוא קצין צה"ל בדימוס, סיים את שירותו בצה"ל בדרגת אלוף לאחר שכיהן כמתאם פעולות הממשלה בשטחים. לאחר שחרורו כיהן כאחראי על ביקורת מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה וכמשנה למנכ"ל המשרד.
ילדותו.
אור נולד בשם יעקב מנדלסון וגדל בתל אביב ובחולון. בריאיון עמו סיפר שבנעוריו צבר "היכרות אינטימית עם בית הדין לנוער".
שירותו הצבאי.