מכונות הצבעה הן מכונות מכניות או אלקטרוניות הבאות להחליף הצבעה ידנית במערכות בחירות ובמשאלי עם. מכונות אלה מאפשרות ספירה אוטומטית של קולות הבוחרים, או הצבעה מכנית או הצבעה ממוחשבת הבאה להחליף את פתקי ההצבעה.
היסטוריה.
ההצעה הראשונה להשתמש במכונה הצבעה מקורה בהצעת תנועת הצ'ארטריסטים בשנת 1838, אשר הציעו רפורמות בשיטת ההצבעה ובהן הצבעה חשאית. מכונת ההצבעה שהוצעה על ידי הצ'ארטריסטים כללה כדור שהופל לתוך חור במכונה לצד שם המועמד, והמכונה ספרה את הכדורים. לכל מצביע ניתן כדור אחד שבסופה של ההצבעה שב לוועדת הקלפי, וכך נמנעה הצבעה כפולה.
בשנת 1875 רשם הנרי ספראט (Henry Spratt) מקנט פטנט בארצות הברית על מכונת ההצבעה שלו שאיפשרה לחיצה על כפתור לצד שמו של המועמד (פטנט מספר 158,652, מ-12 בינואר 1875). בשנת 1881 רשם אנתוני בראנק (Anthony Beranek) משיקגו פטנט מכונת הצבעה אשר הותאמה לשיטת הבחירות לנשיאות ארצות הברית (תוך התאמה לשיטת המפלגות), ואיפשרה בחירה במספר מועמדים למספר תפקידים (פטנט מספר 248,130 מ-11 באוקטובר 1881).
סוגי מכונות ההצבעה.
מכונה המבוססת על פתקי הצבעה.
מכונה מסוג זה סופרת את פתקי ההצבעה או תיעוד ההצבעה של המצביעים.
פתקי ניקוב.
מכונה זו סופרת פתקי הצבעה בהם מנקבים המצביעים נקב לצד שם המועמד בו הן בוחרים. שיטת ספירת פתקי הניקוב מקורה בשנות ה-90 של המאה ה-19
פטנט למכונה מסוג זו נרשם בארצות הברית על ידי קנדי דוגן (Kennedy Dougan) ב-11 בנובמבר 1890 (פטנט מספר 440,545). פטנט נוסף נרשם על ידי פרד מ. קארול (Fred M. Carroll) מ-IBM ב-2 באפריל 1940 (פטנט מספר 2,195,848).
מכונת ההצבעה הראשונה שזכתה להצלחה הייתה מכונת ההצבעה של ג'וזף פ. האריס (Joseph P. Harris) אשר רשם פטנט עליה ב-17 באוגוסט 1965. מכונה זו, אשר הפטנט שלה הוחכר ל-IBM, זכתה להצלחה, ובשנת 1966 הצביעו 37.3% מהמצביעים בבחירות לנשיאות בארצות הברית באמצעות מכונה זו (פטנט מספר 3,201,038 מ-17 באוגוסט 1965, ושיפורו בפטנט מספר 3,240,409 מ-15 במרץ 1966).
שיטת ההצבעה באמצעות המכונה ספגה ביקורת רבה בבחירות לנשיאות בשנת 2000 בשל העובדה שמצביעים רבים בפלורידה טעו בניקוב הכרטיסים.
סריקה אופטית.
בשיטת הצבעה זו מכונה ובה קורא אופטי קורא את פתקי ההצבעה של המצביעים וסופר את קולותיה. בשיטה זו אין המצביעים נדרשים לנקב חריץ לצד שם המועמד, אלא מסמנים סימון לצד שם המועמד.
מכונות הצבעה שאינן מבוססות על פתקי הצבעה.
מכונות הצבעה ישירה.
מכונות אלה, מאפשרות הצבעה ישירה באמצעות לחיצה על מקשי המכונה או על מסכי מגע. מכונות אלה נפוצות בארצות הברית כיום.
פטנט ראשון על מכונות מסוג זה נרשם על ידי ג'ייקוב מיירס (Jacob Myers) מרוצ'סטר שבמדינת ניו יורק ב-19 בנובמבר 1889. השימוש הראשון במכונה נעשה בבחירות שנערכו בלוקפורט שבניו יורק, בשנת 1892. בשנת 1894 שיפר סילוואנוס דייוויס (Sylvanus Davis) את המכונה (פטנט מספר 526,666 מה-25 בספטמבר 1894). בשנת 1899 הוסיף אלפרד גילספי (Alfred Gillespie) מספר שיפורים למכונה, והתאים אותה להצבעות בהן נבחרים מספר מועמדים, או לבחירות בהן המצביעים יכולים להצביע עבור כמה מועמדים, לדוגמה 3 מתוך 5 מועמדים בבחירות בהן ניתן להצביע עבור מספר מושבים במועצה (פטנט מספר 628,905 מ-11 ביולי 1899).
ב-14 בדצמבר 1900 הוקמה "חברת מכונות ההצבעה הסטנדרטיות של ארצות הברית" (U.S. Standard Voting Machine Company), חברה אשר גילספי היה אחד ממנהליה, ואשר שילבה את הפטנטים של מיירס, דייוויס וגילספי. לחברה זו היה למעשה מונופול על ייצור מכונות ההצבעה בארצות הברית עד שנת 1936 עת נרשם פטנט חדש על ידי האחים סמיואל ורנסום שופ (Samuel and Ransom Shoup; פטנט 2,054,102 מ-15 בספטמבר 1936).
נכון לשנת 1934 1/6 מההצבעות בבחירות נשיאותיות בארצות הברית נערכו באמצעות מכונות הצבעה מכניות מעין אלה. מכונות אלה עדיין בשימוש במדינת ניו יורק (2007).
במכונות אלה, משהמצביע נכנס לתא ההצבעה וסוגר את הווילון או הדלת מאחוריו, מתאפשר לו לבחור באמצעי מכני את המועמד הרצוי לו. בתום יום ההצבעה מדפיסה המכונה פלט של ההצבעות שנערכו. מידע ההצבעה נשמר על ידי המכונה באמצעי מכני, ולא באמצעי אלקטרוני.
מכונות הצבעה אלקטרוניות.
מכונות ההצבעה האלקטרוניות הן פיתוח של מכונות ההצבעה הישירה המכניות. מכונות אלה מאפשרות הצבעה באמצעות אמצעי אלקטרוני (תוכנת מחשב) כאשר הבחירה נעשית על ידי מסך מגע או באמצעות מקשי מקלדת מחשב. בניגוד למכונה המכנית, המידע נשמר כקובץ אלקטרוני בזיכרון המכונה. מכונה זו יכולה לשלוח את המידע ישירות לוועדת בחירות מרכזית לצורך ספירת הקולות.
מכונת הצבעה בעלת תקשורת נתונים אלקטרונית ישירה.
פיתוח של מכונות ההצבעה האלקטרוניות הן מכונות אשר שולחות את המידע בזמן אמת בתום הצבעת כל מצביע ומצביע לבסיס נתונים מרכזי על גבי רשת ציבורית.
מקטל
רעידת האדמה בצ'ילה
ראלף מקטל
ראלף מקטל (באנגלית: Ralph McTell; נולד ב-3 בדצמבר 1944) הוא זמר-יוצר בריטי בסוגת הפולק רוק הבריטי. שירו המפורסם ביותר, שאף זכה לגרסאות כיסוי רבות הוא "רחובות לונדון" (Streets of London) שיצא באלבומו מ-1969 "Spiral Staircase" ("מדרגות לולייניות") ושנית ב-1975.
תולדות חייו.
מקטל נולד בשם ראלף מאי (Ralph May) וחי בלונדון עם אמו. כבר כנער ביקר במועדוני ג'אז והאזין לתקליטי ג'אז ובלוז. במיוחד הושפע ממוזיקאים אמריקאים כרמבלינג ג'ק אליוט, וודי גאת'רי, לדבלי, רוברט ג'ונסון ומאדי ווטרס ובפרט מוילי מקטל העיוור, שאת שם משפחתו אימץ לעצמו באופן רשמי. כן הושפע מהסופרים ג'ק קרואק וג'ון סטיינבק והמשורר אלן גינסברג. לאחר סיום הלימודים נדד באירופה והכיר את אשתו ננה.
ב-1968, לאחר הופעות במועדוני הפולק של הסוהו של לונדון, הוציא את תקליטו הראשון "8 פריימים בשנייה" ("Eight Frames a Second"), ששילב פולק-רוק בריטי ובלוז, וזכה להערכה רבה כגיטריסט. שנה לאחר מכן הוציא את האלבום "Spiral Staircase" ("מדרגות לולייניות"), שהכיל, בין השאר, את הגרסה הראשונה של "רחובות לונדון". מקטל לא רצה לכלול את "רחובות לונדון באלבום הראשון משום שסבר שהשיר מדכא מדי, אולם המפיק שלו הצליח לשכנע אותו לכלול את השיר באלבום השני.
ב-1970 השתתף בפסטיבל האי וייט, וב-1972 יצא לסיבוב הופעות שכלל גם את ארצות הברית. ב-1975 הוציא את "רחובות לונדון" כסינגל בארצות הברית ובבריטניה, והשיר זכה להצלחה עצומה. הסינגל הגיע למקום השני במצעד המכירות בבריטניה וזכה בפרס איבור נובלו (Ivor Novello Award).
בהמשך הוציא מספר תקליטים והשתתף בתוכניות טלוויזיה, בפרט בתוכנית הטלוויזיה לילדים "גן חיות אלפביתי" (Alphabet Zoo) בשנים 1983–1984 שסבבה סביב שירים פרי עטו.
ב-1992 הוציא פרויקט שאפתני בשם "The Boy with a Note" אודות חייו של המשורר דילן תומאס בהפקת ה-BBC שכלל שירים מולחנים וקטעי קריאה.
הערפיח הגדול
הערפיח הגדול (באנגלית: Great Smog או Big Smoke) היה אירוע חמור של זיהום אוויר שאירע בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת בין יום שישי, 5 בדצמבר ועד יום שלישי, 9 בדצמבר 1952.
תקופה של אוויר קר בצירוף היעדר רוחות וזיהום אוויר רב גרמו להצטברות שכבת ערפיח כבד בעיר. זיהום האוויר הכבד הביא למותם של לפחות כ-4,000 מתושבי העיר במהלכו, ולפגיעות בריאותיות בכ-100,000 תושבים נוספים. מחקרים מהעת האחרונה מצביעים כי המספר הכולל של הנפטרים אף הגיע ל-12,000, אם כוללים נפטרים מספר חודשים ואף שנים לאחר הערפיח, אשר מצבם הוחמר בעטיו.
אירוע זה נחשב לאירוע זיהום האוויר החמור ביותר בהיסטוריה של הממלכה המאוחדת. בעקבות הזיהום נחקק בשנת 1956 חוק אוויר נקי (Clean Air Act).
היסטוריה.
מקורות הזיהום.
דלק החימום העיקרי בו נעשה שימוש בלונדון בפרט ובריטניה בכלל היה הפחם. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, בשל המצב הכלכלי הקשה בו בריטניה הייתה נתונה, נעשה שימוש בפחם מאיכות נמוכה, בו כמות גבוהה של גפרית. בעת בערה, פחם זה ייצר כמות גבוהה של גופרית דו-חמצנית - חומר רעיל ומזהם. בנוסף לחימום ביתי, פעלו באזור לונדון רבתי מספר רב של תחנות כוח פחמיות: באטרסי, בנקסייד וקינגסטון, אשר הגבירו את זיהום האוויר.
בשל מזג האוויר הקר שקדם לערפיח, נעשה שימוש רב בפחם לחימום, וכן צריכת החשמל עלתה בשל הצורך לחמם את הבתים והמוסדות.
גורם נוסף של זיהום האוויר היה זיהום אוויר מכלי רכב. בתקופה זו החליפו אוטובוסים המונעים בדיזל את החשמליות שפעלו בעיר, ואלה הגבירו את זיהום האוויר.
מזג האוויר.
ב-4 בדצמבר 1952 נוצר אנטי ציקלון באזור לונדון, אשר הביא עמו טמפרטורות נמוכות ביותר והיעדר רוחות. הטמפרטורות הנמוכות בשכבות הנמוכות נשארו "לכודות" על ידי אוויר חם בשכבות הגבוהות.
בגלל תופעה מטאורולוגית זו של אינוורסיה זיהום האוויר הרב שנוצר על ידי ארובות הבתים ותחנות הכוח הפחמיות, נלכד בשכבות הנמוכות של האטמוספירה, ולא התפזר.
השפעת הערפיח.
אף שאירועי ערפל כבד נפוצים בלונדון, אירוע הערפיח הגדול היה יוצא דופן בהיקפו, צפיפותו ומשכו. הערפיח כלל תנאי ראות קשים (בשעות היום ניתן היה לראות מטרים ספורים לפנים בלבד), דבר שמנע כל תנועת כלי רכב בעיר. למעט הרכבת התחתית של לונדון, הושבתה כל התחבורה הציבורית בעיר, ואף רכבי חירום (מכוניות משטרה ואמבולנסים) לא יכלו לנוע ברחבי העיר.
היעדר תנועת אמבולנסים מנעה הגעה לנפגעי הערפיח והעלה את מספר הנפגעים והחמיר את מצבם.