ההונים המשיכו לכבוש ערים ומבצרים שעמדו בדרך אל קונסטנטינופול, עד שלבסוף עמדו במרחק של כ-120 ק"מ מעיר הבירה הביזנטית. הצבא הביזנטי, שחולק לשלושה ראשים, נכשל בניסיונות לעצור את ההונים, אך הצליח להאט את התקדמותם או לפצל את המאמץ ההוני למערכה חסרת תועלת באזור גליפולי. אך גם הביזנטים לא היו מוכנים להתחייב לקרב מכריע, שעלול היה להסתיים בתבוסה וסכנה ממשית לעיר הבירה שביצוריה נפגעו קשות ברעידת האדמה. במרחק קצר מקונסטנטינופול, סטו ההונים ממסלולם. השמועות על מגפה שפשטה בעיר וקשיי אספקה, גרמו להונים לשנות את מסלולם ולהימנע מניסיון לתקוף את חומות העיר. ההונים פנו צפונה אל מרטיאנופוליס (Marcianopolis) שבבולגריה ומחקו את העיר מעל פני האדמה. משם פנו בחזרה אל הערבות ההונגריות, כשהם נמנעים מלעבור בשטחים שנבזזו קודם לכן. בשלב זה, כאשר ההונים מתרחקים מקונסטנטינופול, החליטו הביזנטים להתעמת עם ההונים. במרחק של כ-250 קילומטרים ממערב למרטיאנופוליס, על גדות נהר אוטוס (נהר ויט הזורם בצפון מרכזה של בולגריה), פגש צבא ביזנטי את ההונים הנסוגים.
מהלך הקרב.
הצבא הביזנטי שגודלו המדויק לא ידוע הורכב מלגיונות שדה (בניגוד לחיל מצב) של הפרובינציות איליריה ותרקיה וככל הנראה גם יחידות עילית מהלגיונות הקיסריים תחת פיקודו של המפקד הביזנטי הבכיר ביותר ארנגיסקלוס מגיסטר מיליטום בעל פיקוד משולב על חיילות הרגלים והפרשים.
ידוע שהקרב היה אכזרי במיוחד ושני הצדדים ספגו אבדות כבדות. למרות הנטייה של היסטוריונים מודרניים לתת את תואר המנצח לצבא ההוני היו התוצאות הסופיות ללא הכרעה. המפקד הביזנטי נהרג במהלך הקרב.
לאחר הקרב.
המערכה של 447 הייתה שונה מפשיטות קודמות. ההתקפה הייתה מחושבת ומתוכננת היטב. למסע ההרס והביזה נוספה אסטרטגיה וכך נמנע אטילה מפריצה אל עבר קונסטנטינופול, דבר שהיה מצית עימות כולל וללא מעצורים מצד הביזנטים אם היו נדחקים אל הפינה באיום על לב האימפריה. אטילה הפעיל שיקול דעת על מצבו של הצבא ההוני ונמנע מכניסה למלכודת מול חומות קונסטנטינופול, כאשר הצבא ההוני סובל מקשיי אספקה ותחת איום של מגפה ובספק אם באמצעים העומדים לרשות ההונים ניתן היה להטיל מצור יעיל על העיר.
בשנת 448 שלח הקיסר הביזנטי משלחת לסיכום תנאי השלום, שלמעשה הוכתבו על ידי אטילה, שחזר על דרישותיו בעבר והן: החזרת הפליטים ההונים שמצאו מקלט בביזנטיון לידיו של אטילה ובנוסף לכך תשלום חד-פעמי מהאוצר הביזנטי בסך 6000 ליברות זהב - שייתכן וכלל תשלום כופר על שבויי המלחמה שיועבר לידי אטילה, ותשלום מס שנתי של 2100 ליברות. בנוסף, הסכימו הרומאים ליצירת אזור חיץ בין האימפריה ההונית לאימפריה הביזנטית, שישתרע בין הדנובה לקו גבול חדש שהוגדר כמרחק של 5 ימי רכיבה מגדות הנהר - זאת על מנת למנוע מהאימפריה את היתרון היחסי של הדנובה כמכשול ואת האפשרות של הביזנטים להתקפת פתע. ההסכם היה קשה לבליעה לביזנטים. ההשפלה באובדן השטחים והמאמץ הניכר לשלם את התשלום להונים, הטילו מעמסה רצינית על הכלכלה הביזנטית ועל פי תאורי פריסקוס, מיסים כבדים הוטלו על אזרחים בעלי רכוש, שנאלצו למכור תכשיטים ורהיטים, והיה זה שבר שהביא רבים לכדי ייאוש. מחקר היסטורי מעלה ספק בטענה כי התשלום להונים אכן רוקן את אוצר הקיסרות, שהכנסותיה השנתיות מוערכות בשמרנות ב-66,000 ליברות, וידוע כי יורשו של תאודוסיוס השני, מרקיאנוס, הותיר באוצר האימפריה אחרי מותו בשנת 457 עודף של 100,000 ליברות. מכאן שתשלום חד פעמי בסך 6000 ליברות ותשלום שנתי בסך 2100, לא הכניס את האוצר האימפריאלי לגירעון, ומאידך היה יתרון בלחימה מול אויב המוכן לקבל תשלום מאשר אויב שנלחם על מנת לכבוש ולהחזיק בטריטוריה.
אחמד מוחמד פרג' טאיא
אורן סופר
אורן סופר (2 במרץ 1971 - 15 בדצמבר 2020) היה איש אקדמיה בתחומי מדע המדינה וחקר התקשורת, פרופסור לתקשורת במחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת באוניברסיטה הפתוחה, ולימד במשך השנים באוניברסיטאות אחרות בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה.
אורן סופר נולד ברמת-גן וגדל בתל אביב. הוריו, קליר ויחזקאל היו ילידי בגדד. למשפחה שני ילדים נוספים, אחיו ואחותו. אביו ניהל עסק משפחתי, שבו עבדו אמו ואחיו. למד בבית ספר יסודי בשכונת צהלה ואחר כך בתיכון עירוני י"ד. שירת בצבא בחיל המודיעין.
עם סיום שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב (סיים בשנת 1995, בהצטיינות יתרה). בהמשך למד לתואר שני במדע המדינה במסלול תקשורת פוליטית באוניברסיטה זו (סיים בשנת 1998, בהצטיינות יתרה). את עבודת המ.א. שלו, שבחנה את הטיפול העיתונאי בפרשת ילדי תימן, כתב בהדרכתו של פרופ' מיכאל קרן. סופר למד לתואר ראשון נוסף במשפטים, שאותו סיים בשנת 2001 ואף סיים התמחות בעריכת-דין. במקביל ללימודי המשפטים, למד לתואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטור, שבמסגרתה ניתח את התפתחות השיח בעיתון "הצפירה", שראה אור בפולין בשנים 1862–1906, כתב בהנחייתו של פרופ' ירון אזרחי. את תואר הדוקטור קיבל בשנת 2002.
בהמשך, שהה בין השנים 2002–2005 במסגרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטאות בישראל (אוניברסיטת בן-גוריון, האוניברסיטה העברית) ובקנדה (אוניברסיטת טורונטו). כמו כן, כיהן כמרצה-אורח בארצות הברית (אוניברסיטת ראטגרס) ובבריטניה (אוניברסיטת מנצ'סטר). בהמשך, סופר כיהן כמרצה אורח בכיר בארצות הברית (אוניברסיטת MIT) וכפרופסור אורח באוניברסיטת בר-אילן.
את דרכו באוניברסיטה הפתוחה החל סופר כמנחה בקורס 'מבוא למחשבה מדינית' ובהמשך כמרכז הוראה בקורסים בתחום מדע המדינה. בשנת 2007, התמנה לחבר סגל בכיר בתחום התקשורת בדרגת מרצה. במהלך שנות פעילותו עלה בסולם הדרגות האקדמי, עד שמונה בשנת 2018 לפרופסור מן המניין.
סופר נשא בתפקידים אקדמיים ניהוליים רבים, ביניהם ראש המחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת ודיקן הפיתוח וטכנולוגיית למידה.
סופר הלך לעולמו לאחר מחלה קשה.
הותיר אחריו בת ובן.
תחומי מחקרו.
כאמור, בעבודת הדוקטורט שלו חקר סופר את מגמות השיח בעיתונות העברית של המאה ה-19. לאחר סיום כתיבת התזה, פרסם חלקים מן המחקר במאמרים שונים, ואת המחקר כולו כספר. בהמשך, חקר מגמות חברתיות-פוליטיות בהתפתחות אמצעי התקשורת בישראל. מחקר זה הניב סדרת מאמרים שראו אור בישראל ומחוצה לה ושני ספרים. הראשון, סקר את ההתפתחות של תקשורת ההמונים בישראל. ספר זה תורגם, מאוחר יותר לאנגלית. השני, התמקד בתחנת השידור גלי צה"ל.
בהמשך, עבר לחקור היבטים תאורטיים ואמפיריים של המדיה החדשים ובמיוחד את תחום האורליות הדיגיטלית. בתחום זה הוא תרם להמשך פיתוחה של תאוריית הזרימה הדו-שלבית של התקשורת (שאת יסודותיה הניח חוקר התקשורת אליהוא כ"ץ). כמו כן, בחן את הרלוונטיות של תאוריית ספירלת השתיקה לזירת הטוקבקים ולהבחנה בין חדשות "קשות" לחדשות "רכות" בזירה זו.
בשנים האחרונות בנה סופר פרויקט משותף עם הספרייה הלאומית ובמימון יד הנדיב, שעסק בחקר העיתונות העברית של המאה ה-19 בהתבסס על מתודולוגיות חדשניות. במסגרת הפרויקט, פותח תהליך דיגיטלי (באמצעות תוכנה רחבת היקף) שמעבד את חומרי העיתונות ההיסטורית של הספרייה הלאומית JPRESS, לגרסה טקסטואלית דיגיטלית (OCR). כך משתפרת איכות חומרי העיתונות באופן המאפשר עיבוד אלגוריתמי וחיפוש מלל דיגיטלי.
סופר פרסם את מחקריו בכנסים מקומיים ובינלאומיים רבים.
במסגרת מחקריו, הוענקו לסופר מספר מענקי מחקר מטעם יד הנדיב, הקרן הלאומית למדע ורשות המחקר של האוניברסיטה הפתוחה. במסגרת הפוסט-דוקטורט שלו, הוענק לסופר מענק מהמחלקה לתקשורת ועיתונאות של האוניברסיטה העברית.
פעילותו בתחום הניהול האקדמי.
במקביל לעיסוקו במחקר, היה סופר פעיל באוניברסיטה הפתוחה, ברציפות, בתפקידי ניהול-אקדמי שונים: הוא קידם באופן ניכר את תחום התקשורת באוניברסיטה הפתוחה ועמד בראשו עד לשנת 2017. במסגרת זו, הוא פיתח קורסים וספרי לימוד בתקשורת. לאחר התבססות התחום בניצוחו, אישרה המועצה להשכלה גבוהה תואר ראשון חד-חוגי בתקשורת באוניברסיטה הפתוחה. במקביל, יזם סופר הקמה של מעבדה למדיה ומידע (OmiLab). המעבדה החלה לפעול בשנת 2016, בניהולם של סופר ופרופ' ענת בן-דוד, והיא אמונה על פיתוח כלי מחקר דיגיטליים מתקדמים. המעבדה מגלמת את חזונו של סופר ליצירת חיבור בין מחקר, הוראה וטכנולוגיות דיגיטליות.
בשנת 2007, מונה סופר כראש החוג ללימודי תקשורת באוניברסיטה, וכיהן בתפקיד עד שנת 2014.
בשנים 2017–2014 כיהן סופר כראש המחלקה לסוציולוגיה, מדע המדינה ותקשורת. בהמשך, בשנת 2018, עבר לכהן כדיקן הפיתוח וטכנולוגיות למידה. כדיקן, הוא שקד על פיתוח והטמעה של גישה חדשה לפיתוח קורסים, המבוססת על רצפי למידה המשלבים את הטכנולוגיה הדיגיטלית בתהליך ההוראה.
בשנת 2019, נבחר סופר לייצג את האוניברסיטה הפתוחה בתוכנית "מובילים באקדמיה", של המועצה להשכלה גבוהה וקרן אדמונד דה רוטשילד.
תפקידיו ופעילותו הפנים וחוץ-אקדמית.
סופר היה פעיל בתוך האקדמיה ומחוצה לה, וכיהן בתפקידים רבים בדיסיפלינות שונות ומגוונות.
במסגרת פעילותו באוניברסיטה הפתוחה, כיהן כראש ועדת המשמעת (2007–2008), ראש בית הדין לערעורים משמעתיים (2009–2011), ראש ועדת הסנאט לסוציולוגיה, למדע המדינה ולתקשורת (2010–2011), וכראש ועדה מיוחדת לבחינת מבנה ההוראה באוניברסיטה (2015).
סופר שימש כחבר בוועדות לבחינת קביעות וקידום סגל אקדמי. בנוסף, שימש כחבר בוועדות שיפוט לעבודות דוקטורט, מטעם האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בר-אילן.