בשנת 1944 מטריונה יצאה מן הבית על מנת לחפש מלח, לשם תיבול המזון חסר הטעם. היא נתפסה על ידי חיילים גרמנים שהסיעו אותה ברכבם לכפר למעצר. עם הגעתה למטה ה-S.S. מטריונה בכתה בכי חזק מאוד, שנשמע על ידי אולגה וסילצ'ונוק, בת ה16. אולגה הזעיקה את בני משפחת וסילצ'ונוק והם התגייסו להצילה מעבודות הכפייה שיועדו לה על ידי הנאצים. הם חששו שמטריונה המבוגרת שצלעה ברגל אחת, לא תשרוד את העינויים והעבודות הקשות. אולגה התנדבה להציע לחיילים הנאצים להחליף את מטריונה בעבודות הכפייה. היא טענה בפניהם כי היא תוכל להועיל להם יותר. החיילים נענו לבקשתה ומטריונה הושלכה מהרכב במשיכת צווארונה.
לאחר המלחמה.
זויה התאחדה עם אמה לאחר המלחמה והן חזרו למינסק. בשנים הראשונות לאחר המלחמה החיים במינסק היו קשים ביותר בשל ההרס הכבד ששרר בכל מקום וזויה ואמה התגוררו בצריף דל.
מטריונה אדמוביץ' עבדה כמטפלת של בתה של זויה בשנות ה-60, וגרה עם משפחתה של זויה עד יום מותה.
הכרה והנצחה.
מטריונה אדמוביץ' הוכרזה כחסידת אומות עולם ב-25 ביולי 2005. שמה חקוק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות עולם ביד ושם בירושלים.
רובי ברדלי
חדירה (יחסי מין)
ביחסי מין, חדירה היא הכנסת חלק גוף, דילדו, ויברטור או אביזר מין אחר, לפתח גוף, כמו הנרתיק, פי הטבעת או הפה, כחלק מפעילות מינית אנושית או מהתנהגות מינית של בעלי חיים .
המונח נפוץ ביותר בחוקים האוסרים פעילויות מיניות מסוימות. מונחים כמו "יחסי מין", נפוצים יותר בחוקים ישנים יותר, בעוד שחוקים פליליים מודרניים רבים משתמשים במונח "חדירה" או "בעילה" מפני שמדובר במונח רחב המקיף, אלא אם כן מוגדר אחרת, כל סוג של פעילות מינית חודרנית, כולל האצבעות או עם אובייקט, ועשוי להיות כרוך רק בחדירה המינימלית ביותר. ישנם מספר תחומי שיפוט המתייחסים לצורות חדירות מסוימות כאל "מעשים מגונים", או כטרמינולוגיה אחרת.
אי-חוקיות.
בדרך כלל, עבירות מין מסוג חדירה נחשבו לחמורות יותר מעבירות מין ללא חדירה, וחדירה לילדים נחשבה אף חמורים יותר. בדרך כלל, ילד מתחת לגיל ההסכמה החוקי אינו יכול להסכים למעשים הכרוכים בחדירה. בדרך כלל, כאשר מתקיימת חדירה לא חוקית במדינה מסוימת, היא עבירה ללא קשר לעומק החדירה וללא קשר לשפיכת נוזל הזרע.
חוקים עשויים להבחין בצורות מסוימות של חדירה כחלק מהעבירה. לדוגמה, החוק במדינת אורגון בארצות הברית קובע כי:
חדירה
זופיה פראניו
ד"ר זופיה פראניו (בפולנית: Zofia Franio; 16 בינואר 1899 – 25 בנובמבר 1978) הייתה רופאה פולנייה, אשר שירתה בדרגת מייג'ור בצבא פולין, ופעילה במחתרת הפולנית, שהוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת יהודים בשואה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
ד"ר פראניו הכירה זמן רב לפני מלחמת העולם השנייה את אנה אשכנזי, יהודייה שעבדה כמורה בבית ספר תיכון לתפירה בוילנה. לאחר כיבוש וילנה על ידי הצבא הגרמני ב-1941, הסתתרה אשכנזי בדירתה של ולאדיסלבה מוזולף, שניהלה את בית הספר בו עבדה עד 1939. לאחר מכן עברה אשכנזי לחווה בבעלותה של מוזולף. מוזולוף דאגה להשיג עבור אנה תעודת זהות ליטאית מזויפת על שם אנה וירסקה.
בסתיו 1941 צעדה אשכנזי ברגל, מצוידת בתעודה המזויפת, מהחווה עד לעיר ורשה, והגיעה לדירתה של פראניו. פראניו הצליחה להשיג עבורה קנקארטה, שאפשרה את מגוריה בעיר ורשה.
למרות הקנקארטה ותעודת הזהות המזויפת, אשכנזי הועברה בין מקומות מסתור שונים - תחילה בדירתה של פראניו ולאחר מכן, מחשש להלשנות, במקומות אחרים שאיתרה פראניו. בסוף שנת 1943 פראניו מצאה לה עבודה ב"בית חולים של ילדי ישו", בו היא נשארה עד פרוץ מרד ורשה באוגוסט 1944.
פראניו רצתה לסייע גם לאמה ולאחותה של אשכנזי, שהתגוררו בעיר לבוב. היא נסעה אליהן, אולם, הן סירבו להצעתה.
פראניו סייעה גם לבן דודתה של אשכנזי: אדוארד קודנובסקי, הסתתר בעיר לבוב, עד שנשלח ברכבת לאושוויץ. אדוארד הצליח לקפוץ מהרכבת הנוסעת, להתחמק מהנאצים ולבסוף הגיע לוורשה, אל דירתה של פראניו. ד"ר פראניו אבחנה שהוא לקה בטיפוס, סיפקה לו מסמכים מזויפים, שלקחה מנפטר צעיר ואשפזה אותו בבית החולים למחלות מידבקות ע"ש סטניסלב הקדוש בוורשה. בבית חולים זה היו לפראניו ידידים נאמנים בקרב אנשי הצוות. בעקבות פקודה חדשה של הרשויות הגרמניות, כל המטופלים המדבקים הועברו לבית החולים הזיהומי ברחוב צ'וצ'ימסקה (Chocimska). בזמן שאחיות בית החולים רחצו את אדוארד, הן שמו לב שהוא נימול ודיווחו על כך למנהל בית החולים, ד"ר גורטנר. המנהל פנה לד"ר פראניו, שאמרה לו: "אם אתה היית נתקל במצב כזה, מה היית עושה בתור רופא ובן אדם?". ד"ר גורטנר השתתק ולא הסגיר את המטופל. אחרי שאדוארד קודנובסקי החלים מן הטיפוס, פראניו ביקשה מאשכנזי לאסוף מזוודה בשבילו. בתוך המזוודה היו פריטי לבוש וכאלף זלוטי במזומן. למרות העזרה שקיבל קודנובסקי, הוא לא שרד את המלחמה.
הכרה והנצחה.
ב-11 במאי 1971, העידה אנה אשכנזי-וירסקה על פעילות ההצלה של ד"ר פראניו בהצהרה בשבועה שנתנה בבית המשפט העליון בלונדון. ב-26 בדצמבר 1971, הוכרה פראניו על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם בטקס שהתקיים בוורשה ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
מוזיאון שוולס
מוזיאון שוולס (בגרמנית: Schwules Museum; באנגלית: Gay Museum) הוא מוזיאון ומרכז מחקר בברלין, גרמניה, שמתמקד בהיסטוריה של הקהילה הגאה ובתרבות להט"ב. המוזיאון נפתח לציבור ב-1985, והוא המוזיאון הראשון בעולם שהוקדש להיסטוריה הלהט"בית.
בארכיון המוזיאון, נמצאים כתבי עת מ-1896 ואוסף של תצלומים, קטעי וידאו, סרטים, הקלטות קול, חתימות, עבודות אמנות ואפמרות. בספריה של המוזיאון יש כ-20,000 ספרים בנושא הומוסקסואליות.
מיקום.
המוזיאון הוקם ב-1985 במרינגדאם 61, שכונת קרויצברג, ברלין. המוזיאון הועבר בקיץ 2013 למפעל דפוס לשעבר בלוצובשטראסה 73, שכונת מיטה, ברלין. כתוצאה מההעברה של המוזיאון, שטח התצוגה של המוזיאון הוכפל.
היסטוריה.
הדחף להקמת מוזיאון שוולס היה תערוכה מוצלחת על נושאים הומוסקסואליים במוזיאון מרקישס בברלין בקיץ 1984, שנקראה אז בשם "Eldorado - Homosexual Women and Men in Berlin 1850-1950" (בעברית: "אלדורדו - נשים וגברים הומוסקסואלים בברלין 1850-1950"). התערוכה הייתה התערוכה הציבורית הראשונה שהוצגה בגרמניה על חיי ההומואים במדינה. ב-1985, אגודת ידידי מוזיאון שוולס בברלין נוסדה ופתחה מוזיאון משלה, המוקדש אך ורק לנושאים הלהט"בים, במרינגדאם 61, שכונת קרויצברג, ברלין. הבניין רכש את המוטו "Homo-Hof" (מילולית: "החצר הגאה") מאחר שהיה נמצא במבנה מועדון הלילה הגאה ובית הקפה הידידותי להומוסקסואלים, "SchwuZ," ו, קבוצת התמיכה לזכויות להט"ב.
בדצמבר 2009, קיבל המוזיאון הקצאה ראשונה של כספי ציבור, מענק לשנתיים מכספי התרבות של הסנאט של ברלין . המענק שימש להרחבת הצגת הזהויות המיניות, למעט הומוסקסואליות, בעיקר בשביל לשים דגש רב יותר על נשים לסביות וטרנסים.
הפארק הלאומי טטרה (סלובקיה)
הפארק הלאומי טטרה, סלובקיה (בסלובקית: Tatranský národný park; ובר"ת TANAP ) הוא אחד מתשעת הפארקים הלאומיים בסלובקיה. הפארק נמצא בצפון מרכז סלובקיה בהרי הטטרה. חשיבותו של הפארק בהגנה על מגוון מגוון החי והצומח באזור, הכוללים מינים אנדמיים רבים, כולל צפיר האלפים של הרי הטטרה.
הרי הטטרה יוצרים גבול טבעי בין סלובקיה מדרום לפולין מצפון ושתי המדינות שיתפו פעולה מאז ראשית המאה ה-20 במאמצים להגן על ערכי הנוף והטבע באזור. פולין הקימה את הפארק הלאומי טטרה בתחומה, מאוחר יותר ייעדה אונסק"ו את השטח המשולב של שני הפארקים כשמורה ביוספרית חוצה גבולות במסגרת Natura 2000.
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי טטרה מגן על האזורים בתחום סלובקיה של רכסי הרי הטטרה הגבוהים באזור הרי הטטרה המזרחיים ("Východné Tatry"), ואזורי הרי הטטרה המערביים ("Západné Tatry"). החלק המערבי של הפארק הלאומי טטרה ממוקם באזור ז'ילינה והחלק המזרחי באזור פרשוב .
הפארק הלאומי משתרע על שטח של 738 קמ"ר, ואזור החיץ סביב הפארק משתרע על שטח של 307 קמ"ר; סך הכל 1045 קמ"ר. בפארק 600 ק"מ של שבילי הליכה ו- 16 שבילי אופניים מסומנים ומתוחזקים.
הרים.
הרי הטטרה המערביים מחולקים לשישה אזורים: "Osobitá", "Roháče", "Sivý vrch" (מילולית: ההר האפור), "Liptovské Tatry" (Liptov Tatras), "Liptovské Kopy", "Červené vrchy" (מילולית: הרי אדום). הרי הטטרה המזרחיים מחולקים לאזור הרי הטטרה הגבוהה ("Vysoké Tatry") ו-"Belianske Tatry".
הפסגה הגבוהה ביותר בסלובקיה, Gerlachovský štít, בגובה 2,655 מטר, נמצאת בשטח הפארק. זוהי גם הפסגה הגבוהה ביותר בהרי הטטרה ובקרפטים . Bystrá הוא ההר הגבוה ביותר בהרי הטטרה המערביים, בגובה 2,248 מטר, והר Havran (מילולית: עורב) הוא הנקודה הגבוהה ביותר באזור Belianske של הרי הטטרה, בגובה 2,152 מטר.
אגמים ונחלים.
בשטח הפארק למעלה ממאה אגמים הרריים, הגדול והעמוק שבהם הוא Veľké Hincovo pleso, שטחו 0.2 קמ"ר ועומקו 58 מטר.
השטח סביב היישוב Štrbské Pleso הוא קו רכס המחלק את שטח הפארק לשני אגני ניקוז. מזרחה לאזור זה הנחלים הם מוצא נהר פופרד הנשפך ל ואילו מערבה לאזור הנחלים מהווים את מוצא נהר ואה הנשפך ל.
מערות.
בפארק כ-300 מערות, אולם רק אחת מהן פתוחה לציבור: מערת בליאנסקה (Belianska jaskyňa).
היסטוריה.