בשל היריבות האסטרטגית, החשדנות והיחסים המתוחים בין הרפובליקה העממית של סין להודו מאז מלחמת 1962, הודו ניסתה לאט לפתח שיתוף פעולה מסחרי ואסטרטגי טוב יותר עם טאיוואן, תוך שהיא שוללת את האפשרות לכונן יחסים דיפלומטיים. טאיוואן ראתה גם את מעמדה הגאופוליטי הגואה של הודו כמאזן נגד פוטנציאלי לדומיננטיות של סין באזור. כחלק ממדיניות החוץ שלה "מבט למזרח", הודו ביקשה לטפח קשרים נרחבים עם טאיוואן בסחר וכן לעבוד יחד בנושאי נשק להשמדה המונית, סביבה ולחימה בטרור. שני הצדדים כיוונו לפתח קשרים כדי לנטרל את היריבות הסינית עם שתי המדינות. משרד איגוד הודו-טייפה (ITA) הוקם בטייפה מאז 1995 במטרה לקדם יחסי גומלין לא ממשלתיים בין הודו לטאיוואן, וכדי להקל על חילופי עסקים, תיירות, תרבות ואנשים. התאחדות הודו-טייפה הוסמכה גם לספק את כל שירותי הקונסולריה והדרכונים. בשנת 2002 הפכה הודו למדינה ה-28 שחתמה על הסכם הגנת ההשקעות עם טאיוואן ובשנת 2006 הקימו שתי המדינות את מועצת שיתוף הפעולה של טאיוואן-הודו. יתר על כן, טאיוואן מקדמת את הסחר עם הודו כאמצעי לצמצום היקף התלות הכלכלית שלה בסין. בשנת 2007, מה-ג'ינג-ג'ו, מנהיג הקואומינטנג, המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בטאיוואן התומכת באיחוד מחדש, ומועמד מרכזי בבחירות לנשיאות 2008 ערך ביקור לא רשמי בהודו. באפריל 2021 שלחה טאיוואן להודו 150 מכונות הנשמה, בסיוע למאבק במגפת הקורונה בהודו.
יחסים כלכליים.
שתי הממשלות פתחו במאמצים להרחיב משמעותית את הסחר וההשקעות הדו-צדדיים, במיוחד בתחומי טכנולוגיית המידע (IT), אנרגיה, טלקומוניקציה ואלקטרוניקה. המסחר של הודו עם טאיוואן בשנת 2008 הסתכם בסך של 5.34 מיליארד דולר, גידול של 9.5% בהשוואה לשנת 2007. בשנת 2007 צמח הסחר הבילטרלי בין שני הצדדים ב-80% והגיע ל-4.8 מיליארד דולר. בשנת 2008, היצוא ההודי לטאיוואן צנח בשיעור של -7.8%, והגיע ל-2.33 מיליארד דולר לעומת 2.53 מיליארד דולר בשנת 2007.
היצוא הטאיוואני להודו בשנת 2008 צמח בשיעור של 28.41% והגיע ל-3 מיליארד דולר. בשנת 2008 רשמה הודו גירעון מסחרי של 669 מיליון דולר עם טאיוואן לעומת עודף סחר של 159 מיליון דולר בשנת 2007. הייצוא ההודי העיקרי לטאיוואן כולל פסולת נפט, דגנים, כותנה, כימיקלים אורגניים, נחושת, אלומיניום ומזון.
בשנת 2019, היקף הסחר בין הודו לטאיוואן עמד על 7 מיליארד דולר, וצמח בשיעור של 20% בשנה.
הייצוא העיקרי של טאיוואן להודו כולל מעגלים משולבים, מכונות ומוצרים אלקטרוניים אחרים. הודו מעוניינת גם למשוך השקעות טאיוואניות במיוחד בענפי היי-טק. יותר מ-80 חברות וגופים טאיוואניים נוכחים כיום בהודו. חלק מהחברות כוללות את Hon Hai Precision Industry Co (FoxConn), Sanyang Corporation, Gigabyte Technologies, Continental Engineering, CTCI, Apache and Feng Tay (נעליים), Corporation Wintek, Delta Electronics, D-Link, Meita Industrials, Transcend, MediaTek, וכו'. הסחר הדו-צדדי חווה צמיחה משמעותית בשנים האחרונות.
Canara Bank
קנארה בנק (באנגלית: Canara Bank) הוא מוסד פיננסי מוביל בהודו, נחשב לבנק הרביעי בגודלו ומספק שירותים פיננסיים מגוונים ללקוחות מכל רחבי העולם.
המטה הראשי של הבנק נמצא בעיר בנגלור ומלבדו מפעיל הבנק מעל ל-10,000 סניפים ברחבי הודו ו-7 סניפים במדינות שונות: לונדון, הונג קונג, מוסקבה, שנגחאי, דובאי, טנזניה וניו יורק.
היסטוריה.
הבנק הוא בבעלות מלאה של ממשלת הודו והוקם בשנת 1906 על ידי נדבן הודי בשם אמממבל סובבה ראו פאי (Ammembal Subba Rao Pai).
בשנת 1958, הורה הבנק המרכזי של הודו על מיזוג בין קנארה בנק לראגומטמול בנק (Raghumathmul), תהליך שהסתיים בשנת 1961.
בשנת 1961, רכש בנק קנארה 3 בנקים בהודו: בנק אוף קרלה (Bank of Kerala), בנק אלפי (Alleppey) ובנק טריוונדרום (Trivandrum Permanent Bank).
בשנת 1963, רכש בנק קנארה 4 בנקים נוספים: סרי וילאסאם (Sree Vilasam), בנק תריפוניטהורה (Thrippunithura Bank), בנק פנדיאן (Pandyan Bank) ובנק קוצ'ין (Cochin Bank).
בתאריך 19 ביולי 1969, הלאימה ממשלת הודו את בנק קנארה וניהולו הועבר למשרד האוצר.
בשנת 1985 רכש בנק קנארה את בנק לקשמי (Lakshmi Bank).
בשנת 1996, הפך קנארה לבנק ההודי הראשון המחזיק בהסמכת ISO בתחום Total Branch Banking.
בתאריך 30 באוגוסט 2019, הודיע שר האוצר ההודי, נירמלה סיטאראמן, על מיזוג של קנארה בנק עם סינדיקט בנק (Syndicate Bank). המיזוג הושלם בתאריך 1 באפריל 2020.
יחסי טאיוואן–קוריאה הצפונית
יחסי טאיוואן–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין טאיוואן וקוריאה הצפונית. לקוריאה הצפונית וטאיוואן אין יחסים דיפלומטיים רשמיים אולם קיימים יחסים לא רשמיים משמעותיים.
היסטוריה.
בשל מעמדה כמדינה שאינה חברה באו"ם, טאיוואן אינה כבולה בסנקציות נגד קוריאה הצפונית של האו"ם אולם הממשלה הטאיוואנית יישמה מספר חוקים ותקנות אשר משקפות את הגבלות האו"ם וארצות הברית על סחר עם קוריאה הצפונית.
נמסר כי קוריאה הצפונית הציעה למכור עיצובי צוללות בטאיוואן בשנת 2016. משרד ההגנה הלאומי של טאיוואן הכחיש את הדיווחים ואמר כי "בפיתוח הצוללות שלנו מעולם לא היה, אין עכשיו ולעולם לא יהיה קשר עם קוריאה הצפונית; הסיוע ניתן על ידי מדינות חשובות באירופה ובארצות הברית."
ראש ממשלת טאיוואן, לאי צ'ינג-טה, אישר בספטמבר 2017 איסור מוחלט על סחר בין טאיוואן וקוריאה הצפונית. אנשי עסקים טאיוואנים הואשמו כי מכרו פחם, נפט וגז לקוריאה הצפונית, כמו גם ביבוא טקסטיל צפון קוריאני והעסקת צפון קוריאנים בספינות דיג טאיוואניות.
בשנת 2018 חוקרי האו"ם טענו כי גופים טאיוואנים עסקו בהעברת נפט לקוריאה הצפונית בניגוד לסנקציות של האו"ם.
בשנת 2019 הרשויות בטאיוואן האשימו שישה אנשים בגין העברות נפט מספינה לספינה לקוריאה הצפונית.
בשנת 2020 טאיוואן הרגיעה את ארצות הברית כי היא מצייתת לסנקציות של האו"ם שוב נגד קוריאה הצפונית.
אז בחטאינו חרב מקדש
אז בחטאינו חרב מקדש היא קינה קדומה לתשעה באב. תוכנה הוא הבכי על חורבן בית המקדש. הקינה מתארת את הצער אצל שלושת האבות, משה רבינו, שנים עשר השבטים ושנים עשר המזלות.
הקינה נאמרת בסדר הקינות לתשעה באב במנהגי אשכנז (בליל תשעה באב), ספרד ואיטליה (בתשעה באב ביום). במנהגי אשכנז נוספה לפניה הפתיחה "עַד אָנָה בִּכְיָה בְצִיּוֹן וּמִסְפֵּד בִּירוּשָׁלָיִם. תְּרַחֵם צִיּוֹן וְתִבְנֶה חוֹמוֹת יְרוּשָׁלָיִם", ויש נוהגים להשתמש בה גם כפזמון לאחר כל שני טורים. לחלופין, הקטע "עד אנה בכיה בציון ומספד בירושלים" משמש כפזמון, ובמחרוזת האחרונה הוא מתחלף בקטע "תרחם ציון ותבנה חומות ירושלים".
מחבר הקינה אינו ידוע, סגנונה ותפוצתה משייכות אותה לפיוט הארץ ישראלי הקדם-קלאסי (סביב המאה החמישית או השישית). המהרי"ל ייחסה לר' אלעזר הקליר. הקינה בנויה ללא חריזה, עם הרמזים רבים, ובאקרוסטיכון אלפביתי.
תוכן הקינה.
ככל הנראה ברקע הקינה עומד המאמר באיכה רבה המתאר את הבכי אצל האבות ומשה רבנו בשעת החורבן:
עם זאת, המדרש אינו מתאר את קינתם של המזלות, שבה עוסקת הקינה בחלקה העיקרי. הקינה פותחת בבכים של האבות והשבטים, השמים והארץ, אך מהרה מקבילה בין שנים עשר השבטים לשנים עשר המזלות, ועוברת לתאר את קינת המזלות. בנוסף, יש הבדלים בין המדרש, בו מתנהל דו-שיח בין ה' לאבות, ובין הקינה, המתארת את בכי השבטים והמזלות בלבד, ללא תגובה מצד ה'.
יצוין שמזל דלי קודם בקינה זו למזל גדי, בניגוד לסדר המקובל.
הצער של כל אחד מהמזלות מתואר תוך שימוש בתיאורים ציוריים ומטפורות המתאימות לשמו ולדמותו, למשל:
בקינה מתבטא הרעיון שהחורבן היה לא רק מאורע היסטורי לאומי נקודתי, אלא אסון קוסמי, שהשפיע באופן מטאפיזי על היקום כולו, ועל כן מתאבלים עליו גם גרמי השמים. אזכור ביטול השבתות והמועדים בסוף הקינה ממשיך את אותו העקרון, ומראה שגם סדרי הזמן נחרבו..
ייתכן שהבחירה לפרט את גלגל המזלות בקינה קשורה בתיאוריו של יוסף בן מתתיהו על אותות שמימיים שהקדימו את חורבן המקדש, כגון כוכב בורת חרב שנצפה מעל ירושלים. אולם, לגלגל המזלות נודע מקום רב בבתי הכנסת בתקופה זו באופן כללי: הם נזכרים גם בפיוטים מסוגים נוספים, ובמספר בתי כנסת עתיקים נמצאו עיטורי פסיפס הכוללים את גלגל המזלות (כגון בבית הנכסת בבית אלפא).
מבנה הקינה ותארוכה.
הקינה כתובה ללא חריזה, אך היא כן שקולה. משקל הקינה הוא "המשקל המרובע": כל טור מתחלק לשני חצאים המתחלקים לארבעה רבעים, ובכל רבע שתי הטעמות. משקל זה קיים גם בפיוטים אל אדון ואשר הניא, ואת תחילת תפילת עלינו לשבח.
מבנה זה, טורים שקולים במשקל המרובע וללא חריזה, מאפיין את התקופה הקדומה בתולדות הפיוט, המכונה במחקר "התקופה הקדם-קלאסית" ומתוארכת בקירוב למאה החמישית (סוף תקופת האמוראים ותחילת תקופת הגאונים). לכן, סביר שהפיוט נכתב בתקופה זו. אם הדבר נכון, מדובר באחת הקינות הקדומות ביותר לתשעה באב המצויות בידינו. בתקופה הקדם-קלאסית לא נהגו הפייטנים לחתום את שמם בפיוטיהם, ואכן גם בקינה זו אין כל חתימה.
יחסי הודו–סינגפור