נציגות שנשלחה מהקונגרס ושנבחרה למעשה בידי הדירקטור פואירדון דאגה בסופו של דבר לאינטרסים של האוינטריסטים מבואנוס איירס ותמכה בפורטוגלים; וכתוצאה מכך מונטווידאו נכבשה בתחילת 1817, וחרף מלחמת מגן עיקשת של תושבי הבנדה אוריינטל - הם הובסו לבסוף ב-1820 והבנדה אוריינטל נותרה כבושה עד מלחמת ארגנטינה–ברזיל.
ב-22 בנובמבר 1816 פרסם הקונגרס חוקה זמנית אשר לא יושמה בידי פואירדון.
המעבר לבואנוס איירס.
מתחילת 1817 - המצב בחזית הצפונית הפך לבעייתי: בעקבות פלישתו של סן מרטין לצ'ילה, הגנרל המלוכני באלטו פרו - חוסה דה לה סרנה (José de la Serna) - החל בסדרת התקפות מתוך הערכה שעיקר המשאבים הצבאיים של הפרובינציות יופנו לצ'ילה ולא לחזית הצפון. גואמס היטיב להתגונן מפני לה סרנה והדף בדיעבד את כל התקפותיו, אך מראש נוצרה סכנה לביטחון הקונגרס.
ב-17 בינואר 1817, בישיבה האחרונה, הוחלט להעביר את הקונגרס לבואנוס איירס מכיוון שבה שכן הדירקטור שהיה אמור להיות מתואם איתו. נציגי קורדובה התנגדו ודרשו להתייעץ עם שאר הפרובינציות, וכתגובה הם גורשו מהקונגרס ונעצרו למספר שבועות.
מקובל להמשיך לקרוא לו "קונגרס טוקומן" גם בהתייחס להמשך פעילותו בבואנוס איירס.
משלב זה הוא היה נתון להשפעתה של בואנוס איירס: הדירקטור, העיתונות המקומית, הציבור, ולבסוף - הקבילדו ש"בחר" נציגים לפרובינציות באלטו פרו שהיו תחת כיבוש מלוכני.
במהלך שנת 1817 והמחצית הראשונה של 1818 הקדיש הקונגרס את עצמו לעיסוק במושאים שוליים יחסית - למעט פרסום התקנון הזמני (Reglamento Provisorio), רבים מחבריו הוחלפו, העיתון היומי (Redactor del Congreso) המשיך להתפרסם אך עורכו התחלף והוא איבד מחשיבותו.
החוקה האוניטריסטית של 1819.
למרות שאחת ממטרותיו העיקריות של הקונגרס הייתה פרסום חוקה, קמה לכך התנגדות בשל חשיבותה של החוקה מחד והעובדה שהמדינה שזה עתה קמה טרם התגבשה, אך לבסוף התקבלה דעתם של נציגי בואנוס איירס שתמכו.
באוגוסט 1817 הוקמה ועדת החוקה שפרסמה את התקנון הזמני (Reglamento Provisorio) ומאוחר יותר הרחיבה ושינתה אותה לכדי חוקה.
ב-31 ביולי 1818 החל הקונגרס בדיונים על החוקה שהתבססה על:
באותה תקופה נעשה ניסיון שלא צלח להפוך את הפרובינציות למונרכיה כדי לקדם שיתוף פעולה עם בריטניה וצרפת, ונשלח נציג מהקונגרס עם הוראות למצוא נסיך מבית בורבון, ואף נמצא מועמד מתאים - קרלוס לואיס דה בורבון (Carlos Luis de Borbón - לימים יורש העצר קרלוס ה-6) שהיה אז בן כשנה.. כל זה במקביל לפרסום החוקה.
ב-22 באפריל 1819 פורסמה החוקה הארגנטינאית של 1819 שבמקור נקראה החוקה של הפרובינציות המאוחדות של דרום אמריקה. זו הייתה חוקה אריסטוקרטית ואוניטריסטית שלא קבעה אם מדובר ברפובליקה או במונרכיה, ופונס (Gregorio - Deán - Funes, העורך של El Redactor שדיווח מטקומן על דיוני הקונגרס) תיאר את החוקה על דרך השלילה ככזו שאינה דומה לאף חוקה מוכרת אחרת.
מעשית החוקה לא יושמה מעולם: הדירקטור המשיך לפעול כמקודם, והפרובינציות הפדרליות דחו אותו. אמנם מספר פרובינציות בחרו נציגים לשני בתי הנבחרים, אך המרידות שפרצו הובילו לבסוף לסיום שיטת הדירקטורים.
הפירוק.
ב-9 ביוני 1819, לאחר שכל הצדדים פרקו עול וסירבו לציית לדירקטור פואירדון - כולל סן מרטין שסירב להחזיר את צבאו כדי להילחם בפדרליים בליטורל - הוא התפטר, והקונגרס בחר במקומו בגנרל חוסה רונדו (José Rondeau). רונדו המשיך במדיניות של קודמו: המשך הלחימה בפדרליים, בריתות עם הפולשים הפורטוגליים לבנדה אוריינטל, והסגת הצבאות שנלחמו למען העצמאות לטובת מלחמת האזרחים.
בינואר 1820 היה מצב הדירקטור בכי רע: למעט בואנוס איירס וקורדובה ובמידה מוגבלת - סלטה וקוז'ו, אף פרובינציה לא צייתה לו; ולבסוף גם קורדובה וקוז'ו הצטרפו לפדרליים, ורונדו שלט למעשה רק על בואנוס איירס. הוא החליט לצאת בעצמו להילחם נגדם, חואן פדרו אגירה (Juan Pedro Aguirre) נבחר כדירקטור מחליף, אך הוא הובס והפדרליים שהגיעו לשערי בואנוס איירס דרשו להחליף את השלטון. רונדו הציג את התפטרותו, אך לא בפני הקונגרס כמתבקש אלא בפני הקבילדו של בואנוס איירס. הקונגרס החליט להתפזר, הוטחו האשמות ונערכו מעצרים בקרב הנציגים על רקע התוכנית המונרכית שלא קרמה עור וגידים ושיתוף הפעולה עם פורטוגל, הם נמלטו מהעיר, והחלה האנרכיה של שנת 1820 בה ארגנטינה נותרה ללא שלטון מרכזי. החוקה של 1819 שקעה בתהום הנשיה, והקונגרס של טוקומן סיים את תפקידו.
טוקומן (פרובינציה)
#הפניה טוקומאן (פרובינציה)
אולפני נ.ל.ס
אולפני נ.ל.ס היה אולפן דיבוב ששכן ברחוב סוקולוב ברמת השרון. האולפן הוקם ב-1990 על ידי עוזי פוקס. פוקס ניהל את הפקת הדיבובים באולפן, ואף תרם את קולו לסדרות רבות שדובבו בו, בהן "פוקימון", בה שר את שיר הפתיחה העברי, "אוטובוס הקסמים" (שיר פתיחה), "סאקורה לוכדת הקלפים", "קיד וקאט", "שאמן קינג", "בובספוג מכנסמרובע", "טוקיו מיו מיו", "נאדי" ועוד.
בסוף שנת 2012 נמכרו האולפנים לבעלים חדשים, ונפתחו מחדש בשם "אולמן מדיה". האולפן החדש הוקם בשנת 2013 על ידי משפחת אולמן, כחלק מקבוצת "אולמן תקשורת".
הסדרה "בובספוג מכנסמרובע", שדובבה באולפני נ.ל.ס מראשית שידורה בארץ ועד לסגירתם, דובבה בעבר באולפני "אולמן מדיה", "וידאופילם אינטרנשיונל" ובהמשך באולפני "דאבי דאב".
אולפני דאבי דאב.
ענבר שטגר עזרא, שעבדה בעבר באולפני נ.ל.ס, עזבה את האולפן ב-2001 והקימה עם טמירה ירדני ב-2002 את "אולפני דאבי דאב", אולפני דיבוב ועריכת סאונד הפועלים עד היום ברמת החייל בתל אביב. כיום האולפן אחראי על דיבוב הסדרות בערוצים כגון ערוץ הילדים וניקלודיאון, כמו כן האולפן אחראי על עריכת הסאונד והפסקול בסדרות ישראליות מקוריות שמופקות עבור אותם הערוצים. בין במאי הדיבוב שעבדו ועובדים ב"דאבי דאב" נמנים אפי בן ישראל, אלי לולאי, ליאור סול, שרון בורגאוקר, אורלי קטן ותומר שביט.
הסדרות הראשונות בדאבי דאב היו "סימסאלה גרים", "בחווה של דוד משה" ו"בייבלייד" שדובבו בשנת 2002 על ידי הבימוי של אפי בן ישראל.
יוהאן גאורג גמלין
יוהאן גאורג גמלין (בגרמנית: Johann Georg Gmelin; 10 באוגוסט 1709 - 20 במאי 1755) היה חוקר טבע גרמני, בוטנאי גאוגרף, רופא, מנהל הגן הבוטני של אוניברסיטת טיבינגן, וחבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
במאה ה-18 סייר יוהאן גאורג גמלין בסיביר. בשנים 1733-1743 הוא לקח חלק במשלחת הצפונית הגדולה. הוא היה הראשון אשר מדד וגילה כי פני המים בים הכספי נמוכים מאלה של הים התיכון. הוא גם פרסם שתי עובדות מרכזיות במסעותיו בסיביר ויותר מ -500 מינים ידועים קודם לכן.
ילדות.
גמלין נולד בטובינגן לבנו של פרופסור מאוניברסיטת טובינגן. הוא היה ילד מחונן והחל להשתתף בהרצאות באוניברסיטה זו בגיל 14. בהיותו בן 18, בשנת 1727, הוא סיים לימודי רפואה. לאחר מכן הוא נסע לסנקט פטרבורג ובשנת 1728 קיבל מלגת לימודים באקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 1730 הוא החל להרצות באוניברסיטה, והתמנה בהמשך לפרופסור לכימיה וידיעת הטבע.
משלחת קמצ'טקה השנייה.
גמלין נבחר, מבין שלושה פרופסורים, להצטרף למשלחתו השנייה של ויטוס ברינג לקמצ'טקה (1733-1743). בחלקו הראשון של המסע - לאחר שיצאו מסנקט פטרבורג באוגוסט - התלווה אליהם הסטודנט הצעיר סטפן קרשניניקוב. יחד הם נסעו דרך הרי אורל ומערב סיביר ליניסייסק. גמלין תיאר את תוואי נהר היניסיי כגבול בין אירופה לאסיה, וביניסייסק השתתף במדידת הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה עד לאותה עת. הוא היה גם הראשון שגילה כי פני הים הכספי נמוכים יותר מאלה של הים התיכון. בספטמבר 1736 הוא הגיע למטהו של ברינג ביקוטסק. לרוע מזלו, בית מגוריו של גמלין נשרף ב-8 בנובמבר, ועימו נשרף אף אוסף הצמחים והרישומים שערך וכן חלקים מספרייתו. בקיץ שלאחר מכן הוא ניסה לאסוף מחדש דגימות רבות ככל האפשר כדי להחליף את אלה שאבדו. בין השנים 1747–1769 פרסם בארבעה כרכים את ספרו "הצומח בסיביר" (Flora Sibirica). הספר מכיל תיאורים של 1178 מיני צמחים, 294 מתוכם מאוירים. אחיינו שמואל גוטליב גמלין סייע לו לערוך את שני הכרכים האחרונים.
פרומנדה
ג'ון ג'ורג' גמלין
Need for Speed (סדרת משחקים)
עשרים וארבע שעות (אלבום)
עשרים וארבע שעות הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית "בנזין", שיצא לאור בשנת 1982.
לאחר הצטרפותו של יעקב גלעד ללהקה והפיכתו למנהלם האמנותי, עברו חברי להקת "ברקת" לתל אביב, ושינו את שמם ל"בנזין". חברת התקליטים סי בי אס החתימה אותם על חוזה, וכך יצא אלבומם הראשון, שהניב להיטי ענק רבים, כגון: "יום שישי", "חופשי זה לגמרי לבד", "תני לי סיבה" ו"גשם". האלבום מכיל השפעות ברורות של רוק כבד, וכן בלוז רוק. האלבום עצמו הצליח מאוד במכירות ומכר למעלה מ-50,000 עותקים. השיר "יום שישי" נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. כמו כן, בנזין זכתה בתואר "להקת השנה".
כל השירים נכתבו על ידי יעקב גלעד והולחנו על ידי יהודה פוליקר, פרט לשיר "גשם" שהלחין קיטש אמסלם. חברי הלהקה עיבדו והפיקו מוזיקלית את כל השירים במשותף עם יעקב גלעד, יעקב מורנו ויהודית רביץ.
האלבום ביסס את מעמדה כאחת מלהקות הרוק המצליחות בישראל, וגישתה המוקפדת, הן במובן האמנותי והן במובן הטכני, היוו מודל איכות ללהקות שבאו אחריה, והשפיעו רבות על תעשיית המוזיקה בישראל.
על עטיפת האלבום נראים חברי הלהקה עומדים על גשר מוזס בתל אביב בשעת בין ערביים (צילום מאת מיכל היימן).
פיסקוס יודאיקוס
איסק קואנקה