עורך הירחון החקלאי "השדה" מ-1958 ועד 1996.
בעל הפינה "עברית של יום יום" בקול ישראל (1955–1970).
ביוגרפיה.
מרגלית נולד בסתיו 1925 במושב כפר מל"ל שבדרום השרון, בנם של רחל לבית קרבל ויצחק מרגלית, חקלאים אנשי העלייה השנייה, ממייסדי המושב. לאחר שסיים את חינוכו במושב, למד חינוך בבית המדרש למורים העברי בירושלים.
בראשית שנות ה-40 חיבר עבור מתנדבי היישוב בבאפס את השיר "הורה חיילית" ("השתלבו כבר הידיים בחישול איתן של ברית"), שהולחן על ידי משה ביק, שניהל מקהלה צבאית שלהם.
באמצע אותו עשור, לקראת השלמת לימודיו בסמינר למורים, היה למורה הכיתות הגבוהות של בית הספר היסודי (ד'–ח') במושבה סג'רה שבגליל התחתון.
בהמשך למד לשון עברית, ספרות עברית ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר מוסמך במדעי הרוח (כותרת עבודת הגמר, שהגיש בשנת תשי"ג: "הברייתות של סדר זרעים בתוספתא, בתלמודים ובמדרשי ההלכה: השוואה לשונית").
היה חבר ארגון "ההגנה" בשרון, ובמלחמת העצמאות בגוש עציון ובירושלים. במלחמה נהרג אחיו הצעיר, .
כהוריו, היה מרגלית חבר מושב כפר מל"ל, ועיבד משק חקלאי. כיהן כיו"ר ועד המושב.
בשנת תשי"א (1950) הצטרף למערכת הירחון "השדה", ביטאון המרכז החקלאי, כעוזרו של העורך שמעון דוד יפה. בשנת תשי"ח-1958, עם פטירתו של יפה, התמנה כעורך הראשי. מרגלית ערך את כתב העת עד פרישתו לגמלאות ב-1996.
בשנים תשי"א–תשי"ז היה חבר מערכת "בַּמַּעֲלֶה", עיתון תנועת הנוער העובד, וכתב במדור לנוער העולה ובמדור לשכבה הצעירה.
כתב סיפורים, שירים ומחזות. מראשית שנות ה-50 השתתף ב"דבר לילדים", ובמשך עשרות שנים פרסם מיצירותיו בו ובעיתוני ילדים ונוער נוספים: "משמר לילדים" (של "על המשמר"), "הצופה לילדים" (של תנועת "המזרחי"), "עתידות" ו"מענית" (ביטאון הנוער במושבים).
משנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-70 פרסם שמונה ספרי ילדים (בחתימת "יוסי מרגלית"), מהם שהתפרסמו במקור כסיפורים בהמשכים בעיתונות הילדים. רבים מסיפוריו עוסקים בחייהם של ילדי המושב.
בשנת 1955 זכה בפרס יציב לספרות הילדים.
במשך עשרות שנים הוקראו ברדיו תסכיתים שעובדו מסיפורי הילדים שלו. בנוסף, הגיש ברדיו תוכניות לילדים.
השתתף בכתב העת הספרותי "מאזנים", ב"תלמים" (ביטאון תנועת המושבים) ועוד. פרסם פיליטונים בחתימת "י. ממר".
ערך יותר מ-35 ספרים בנושאי חקלאות, יישובי ההתיישבות העובדת ואנשיה (רבים מהם בהוצאת "ספריית השדה").
כעורך "השדה" הקפיד על דקדוק וטרמינולוגיה תקניים.
ערך מדורי לשון ב"דבר הפועלת", בירחון לחינוך ילדים "אורים להורים" וב"מעריב לנוער". בנוסף, שימש עורך לשוני בפרסומים רבים.
משנת תשי"ז-1955 ועד 1970 ערך את הפינה "עברית של יום יום" בקול ישראל – משדר שבועי בן חמש דקות ששודר בשעות הערב, שעסק בשפה העברית היומיומית, והציע תיקונים של שיבושי לשון נפוצים וביאור מובנם המדויק של מילים וניבים. (מ-1971 פועלת פינה במתכונת דומה בשם "רגע של עברית".)
החל ב-1988 כיהן כחבר ועדת השמות הממשלתית.
משנת תשי"ב היה נשוי לרחל לבית גרינברגר, והיה אב לשלושה: לאה, תרצה ואהרן-יהושע (שוקי).
מרגלית התגורר עם אשתו רחל בכפר מל"ל, שם נפטר ב-2008.
כתביו.
סיפורי ילדים.
מסיפוריו:
יוסף מ. מרגלית
יוסי מרגלית
י. מ. מ.
יוסף מרגלית
הנסיכה האמריקאית
הנסיכה האמריקאית הוא מחזה ישראלי פרי עטו של נסים אלוני, שהועלה בבכורה ב"תיאטרון העונות" בשנת 1963.
במרכזו של המחזה, מלך שחי בגלות בדרום אמריקה ומנסה להכין את בנו, יורש העצר, לחזור לממלכתו ולרשת את כס המלכות.
עלילה.
העלילה מתרחשת במדינה כלשהי בדרום אמריקה ובמרכזה שלוש דמויות. המלך בּוֹנִיפַציוּס ויקטור-פליקס לבית הוֹהְנְשְוַאדְן, שהיה מלך "בחסד עליון" בבוגומניה הגדולה, נסיך אוגוסטה עילית ומרקיז חבל פוּק לשעבר, שחי בגלות לאחר המהפכה, ושינה את שמו לפליקס ואן שוואנק. הוא מתפרנס בדוחק כמורה לצרפתית, אך חולם לשוב לכס המלכות ונוהג לצחצח את כתרו יום יום. בה בעת דואג להכין את יורש העצר, בנו, פרדיננד - שבגלות נקרא פרדי, לחזור ולרשת את כס המלכות.
העלילה נפתחת בפרדי, הנחקר על ידי המפקח מיגל מגרס בתחנת המשטרה, על רצח אביו, המלך הגולה. הבן מספר על אביו ועל השתלשלות הדברים. האב והבן נוהגים לפקוד את אותה הפרוצה - "מריטה" מ"רחוב הירח", בסמוך לתחנת הרכבת, שפניה מזכירות את פניה של המלכה לשעבר (שאינה מופיעה בסיפור), ושניהם מתאהבים בה. האב אינו יודע כי הם חולקים באותה האישה, והוא נוהג ללכת אליה בימי שלישי ובמוצאי שבת, אך מתבלבל בימים באחד השבועות ושם מוצא את בנו ומכחיש את קשרו אליה.
את העלילה מניעה חבילה המגיעה אל המלך ובתוכה רשמקול ומכתב ששולחת דולי קוקומָאקיס מאמריקה ומכנה את עצמה "הנסיכה האמריקאית" (שהאב משוכנע כי היא אחת ממאהבותיו הרבות). במכתבה היא מבקשת מהמלך הגולה להקליט את זכרונותיו ובתמורה שולחת לו סכום של אלף פיזות לחודש. בעקבות הקלטת הזכרונות היא מבקשת ליצור סרט על בסיס סיפור חייו ושולחת אליו את הבמאי, הגאון הקולנועי, ז'אן פול קרופניק, שיצלם את הסרט.
המלך מתנגד להצעה להיות דמות קולנועית ועבור הזכויות לסרט הוא פודה את מריטה מהסרסור שלה, אך בנו מסכים לגלם אותו בצעירותו ובשל כך הוא מגורש מהבית. את המלך בזקנתו מגלם שחקן שנראה כמו העתק שלו, אך "הנסיכה" דורשת כי בתמונה האחרונה של הסרט, בה הבן רוצח את אביו, המלך עצמו יגלם את התפקיד. המלך מגיע לצילום התמונה האחרונה, שבה הוא נרצח בידי בנו, אך בשל קנוניה של קרופניק ושל השחקן, כפילו של המלך, באקדח הושמו כדורים אמיתיים וכך המלך נהרג בידי בנו, במציאות.
עיבודים.
בעיבוד הראשון של ההצגה בשנת 1963, הייתה זאת הצגת הדגל של תיאטרון העונות, בה שיחקו שני שחקנים בשלושה תפקידים. יוסי בנאי בתפקיד בן המלך ואבנר חזקיהו בתפקיד המלך והשחקן המגלם את תפקידו בסרט על חייו. על התפאורה הופקד יוסל ברגנר ואלוני ביים את המחזה. המחזה הועלה על מספר במות, בהם באוסלו בנורווגיה בשנת 1965.
בפעם השנייה, המחזה הועלה בהפקה פרטית בשנים 1980-1981, על ידי שמואל קלדרון שגם שיחק לצידו של אלברט כהן. ביים אותה ד"ר דן רונן ועל עיצוב תפאורה הופקד משה שטרנפלד .
בפעם השלישית הועלה המחזה בתיאטרון "הבימה", בינואר 1982. אלוני היה גם הבמאי, צייר התפאורות היה יוסל ברגנר והשתתפו בו משה בקר (פרדי) וישראל בקר (המלך והשחקן), ונוסף לעיבוד פרולוג ובו מיתוס פרספונה ודמויות משנה של נגן גיטרה ופועלי במה.
המחזה הועלה בשנת 1996 בתיאטרון "הקאמרי" בבימויו של עמי דיין ובהשתתפותם של יוסי פולק (האב) ואבשלום פולק (הבן). המחזה הועלה בשנת 2002 בתיאטרון האוניברסיטה, אוניברסיטת תל אביב, בבימויו של יואב מיכאלי.
ב-2009 הועלה בגרסתו הראשונה (עם מספר קיצורים) בתיאטרון החאן בבימויו של אודי בן-משה, עם התפאורה של סבטלנה ברגר, התלבושות של עפרה קונפינו, המוזיקה של קרן פלס והתאורה של רוני כהן והשתתפו בה אודי רוטשילד בתפקיד פרדי ואריה צ'רנר בתפקיד המלך. בהפקת החאן זכתה ההצגה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן השנה שהוענק לצ'רנר, הצגת השנה בהעלאה מחודשת לשנת 2009, ופרס עיצוב התאורה של השנה הוענק לרוני כהן.
בספטמבר 2015 העלה מרט פרחומובסקי באולם נחמני בתל אביב (האולם שבו הוצג המחזה לראשונה) את "הנסיכה האמריקאית (חוזרת)", עיבוד עכשווי למחזה, בהשתתפותם של אוהד שחר ובני אלדר.
יוסף בנאי
דוד צפריר
דוד צירקין
י&quot;מ מרגלית
י. מ. מרגלית
י.מ. מרגלית
עסק חי
אורבנה
ברוך צ'יז'יק
ברוך ציזיק
גרהם סמית' (שחיין קנדי)
דונלד גרהם סמית' (באנגלית: Donald Graham Smith; נולד ב-9 במאי 1958) הוא שחיין קנדי בעבר. הוא אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, בעל מדליית כסף אולימפית במשחה שליחים ובעל 6 מדליות זהב ממשחקי חבר העמים הבריטי ובכך הפך למתחרה הראשון שזכה ב-6 מדליות זהב באירוע אחד של משחקי חבר העמים.
ביוגרפיה.
סמית' נולד באדמונטון, אלברטה למשפחה של שחיינים, אחיו הבכור ג'ורג' סמית' סיים במקום חמישי באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה סמית' במדליית כסף בתוצאה של 3:45.94 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:42.22 דקות ולפני מערב גרמניה (3:47.29 דקות). הוא שחה את סגנון החזה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:02.59 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בתחרות. נוסף לכך, סיים פעמיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.26 דקות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:03.92 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.42 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:28.64 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1977 זכה סמית' ב-3 מדליות, 2 מדליות זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה (1:05.17 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:23.43 דקות) ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה במונטריאול ב-4 באוגוסט 1977 קבע סמית' במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 2:05.31 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של ברוס פורניס מארצות הברית (2:06.08 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי אלכסנדר סידורנקו מברית המועצות (2:05.24 דקות).
אלוף עולם.