באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה במרץ 1970 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.22 מטר. באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה באוגוסט אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.97 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בסופיה, בולגריה במרץ 1971 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.19 מטר.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.08 מטר, לפני בן ארצו היינץ יואכים רוטנבורג (20.47 מטר) וולדיסלב קומר מפולין (20.04 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת במרץ 1972 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא תחרות חדש של 20.67 מטר.
מדליה אולימפית והישג השנה בעולם.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה בריזניק במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.14 מטר, אחרי ולדיסלב קומר שקבע שיא אולימפי חדש של 21.18 מטר וג'ורג' וודס מארצות הברית (21.17 מטר). בתחרות שנערכה בפוטסדאם, אותה שנה הוא קבע את הישג השנה בעולם, 21.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה 1974 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.50 מטר, לפני ראלף רייכנבאך ממערב גרמניה (20.38 מטר) וג'ף קייפס מבריטניה (20.21 מטר).
בשנת 1978 פרש בריזניק מספורט תחרותי והחל לאמן נוער בקבוצתו.
בשנת 1984 נישא בריזניק לאילונה סלופיאנק, אלופה אולימפית (מוסקבה 1980) ושיאנית העולם בהדיפת כדור ברזל.
פיטר גרנט
פיטר "ג'י" גראנט (באנגלית: Peter "G" Grant; 5 באפריל 1935 - 21 בנובמבר 1995), היה מפיק מוזיקלי אנגלי. גרנט ניהל כמה מהלהקות הבריטיות המפורסמות ביותר דוגמת לד זפלין, ציפורי החצר ו-Bad Company. בין שלל עיסוקיו, הוא היה מנהל ההקלטות של חברת התקליטים Swan Song Records (שהקימה להקת לד זפלין), ותואר כ-"אחד המנהלים הממולחים וחסרי הפשרות בהיסטוריה של מוזיקת הרוק". גרנט ידוע בתרומתו לשיפור תנאי העסקה והשכר של מוזיקאים בהופעות.
ראשית דרכו.
גרנט נולד בפרוור בדרום לונדון, אנגליה, ונמשך מגיל צעיר לתעשיית הבידור. הוא עבד כפועל במה עד שנת 1953, בה גויס לשירות לאומי.
לאחר השירות הוא עבד כמנהל בידור במלון וכשומר סף בבר הקפה הלונדוני המפורסם The 2I's Coffee Bar, ממנו פרצו כוכבים מפורסמים כמו קליף ריצ'רד ואחרים. אחד מבעלי המועדון, פול לינקולן, שהיה מתאבק מקצועני, הציע לגראנט להתאבק ונתן לו את ההזדמנות הראשונה להופיע בטלוויזיה במסגרת של קרבות היאבקות. בשלב זה גברה התלהבותו של גרנט למשחק, והוא נשכר כשחקן כפיל ופעלולן.
קריירת המשחק של גרנט נמשכה בין 1958 ל-1963, בה הוא השתתף במספר סרטים בתפקידי משנה וכפילות וכמו כן הופיע בטלוויזיה. בכסף שחסך מעבודות אלה הוא השתמש לפתוח חברת הסעות לעסקי הבידור, שהפכה למרכז עיסוקו.
מנהל אמנים.
ב-1963 גרנט נשכר כמנהל מסע ההופעות של מספר אמנים ולהקות כמו בו דידלי, האחים אברלי, ריצ'רד הקטן, צ'אק ברי, אדי קוקרן, ולהקת החיות. בעקבות הצלחתו הוא החל לנהל אמנים באופן עצמאי וביניהם הגיטריסט ג'ף בק. יחד עם חברו מיקי מוסט (שעבד איתו בעבר בבר הקפה), הוא פתח את חברת התקליטים RAK שהפיקה מספר להיטים לאורך שנות השבעים.
בסוף שנת 1966, התבקש גרנט לנהל את להקת ציפורי החצר, שהייתה בשיא פרסומה אך סבלה מקשיים כלכליים. אולם, הגעתו של גרנט למשרת ניהול הלהקה איחרה את המועד והיא נאלצה להתפרק. למרות זאת, הניסיון שצבר בזמן ניהול ציפורי החצר נתן לו רעיונות יצירתיים לניהול להקות שלאחר מכן הוא יישם ביתר הצלחה בעת שניהל את להקת לד זפלין.
גישתו חסרת הפשרות והמשכנעת של גרנט מול מפיקי אירועים ומקדמי המכירות של ההופעות, גרמו ללהקות כמו ציפורי החצר לזכות ברווחים מהופעותיהם בפעם הראשונה. גרנט נהג להתלוות באופן צמוד ללהקה ולדאוג לצמצום של הוצאות חברי הלהקה, ולדאוג שחברי הלהקה יקבלו את שכרם בזמן. בנוסף, הוא עמד על כך שחברי הלהקה יוכלו לשמור על שליטה אמנותית ביצירותיהם, וזאת בניגוד למנהלים אחרים באותה תקופה שנמנעו מהתערבות בנושאים אלו.
תקופת לד זפלין.
לאחר שציפורי החצר התפרקו, החל גיטריסט הלהקה ג'ימי פייג' לארגן סביבו הרכב חדש יחד עם רוברט פלאנט, ג'ון פול ג'ונס וג'ון בונהם. הלהקה נקראה בראשית דרכה "ציפורי החצר החדשים" אך שינתה במהרה את שמה ללד זפלין. כתוצאה מנאמנותו ומסירותו ללהקה, גרנט ניהל את הלהקה, וזאת למרות שלא נחתם בינו ובין הלהקה הסכם כתוב.
עד היום מתנהל ויכוח האם לד זפלין היו זוכים להצלחתם הגדולה לולא ניהולו של גרנט: הוא ניהל את המשא ומתן מול חברת התקליטים אטלנטיק על עסקת חמשת האלבומים הראשונים של הלהקה. פילוסופיית הניהול שלו תרמה רבות לביסוס המותג שהתפתח סביב הלהקה. הוא האמין שהלהקה יכולה להרוויח סכומי כסף נכבדים יותר מכפי שהרוויחו בעבר מבלי לאבד שליטה אמנותית, וזאת באמצעות שימת דגש רב יותר בהפקת אלבומים מאשר שחרור של סינגלים. כמו כן הוא טען שהלהקה צריכה להופיע יותר מאשר לערוך הופעות טלוויזיוניות - כלומר אם מישהו היה מעוניין להתוודע ללהקה, היה עליו להיות נוכח בהופעה שלהם.
ניתן לייחס את הצלחתה המסחרית של לד זפלין בחלקה להבנתו של גראנט את הקהל האמריקני ואת התנועה המחתרתית שהחלה גדלה וסוחפת את ארצות הברית.
הייתה זו היכרותו של גראנט את סצנת ההופעות שגרמה ללד זפלין לגרוף רווחים גבוהים מהופעותיהם, בעיקר ברחבי ארצות הברית, ולדחוף את הלהקה אל קדמת הבמה של שוק המסחרי של הרוק האמריקני. גרנט היה זה שדאג לניווט הרווחים מההופעות לידיהם של חברי הלהקה, במקום שיגיעו לידי סוכני המכירות ומקדמי ההופעות. באמצעות נקיטת גישה זו, הוא קבע סטנדרטים חדשים לניהול אמנים.
סרי לנקה במשחקים הפאראלימפיים
סרי לנקה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996), ומאז היא משתתפת במשחקים בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה סרי לנקה חלק מעולם.
באולימיפידאת הנכים שהתקיימה באטלנטה בשנת 1996, השתתפה סרי לנקה עם ספורטאי אחד (קליקה פטרינה) בענף האתלטיקה קלה.
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכתה המדינה במדליה הפאראלימפית הראשונה כשהאתלט פראדיפ סנג'איגה אוגל דנה פתירנהלג (Pradeep Sanjaya Uggl Dena Pathirannehelag) זכה במדליית הארד במרוץ ל-400 מטר (קטגוריה T46) עם תוצאה של 49.28 שניות.
עבד אלחכים בלחאג'
עבד אלחכים בלחאג' (בערבית: عبد الحكيم بلحاج) הוא המנהיג של "הג'מאעה האסלאמית הלוחמת בלוב", ארגון המוכר על ידי משרד החוץ האמריקני כארגון טרור, ומפקד דומיננטי בתוך שלל הכוחות הצבאיים המהפכניים שפעלו בלוב בזמן מלחמת האזרחים ב-2011.
ילדות.
נולד ב-1966 בטריפולי בשכונת סוק אלג'מעאא', למד באוניברסיטת אלפאתח, שם הוא קיבל תואר בהנדסה אזרחית.
לוב, מלחמת אפגניסטן ברית המועצות, LIFG.
בלחאג' הצטרף באמצע שנות ה-80 לקבוצה של סטודנטים אסלאמיסטים צעירים ומהפכניים, ששמו להם למטרה להפיל את משטר מועמר קדאפי ולכונן משטר אסלאמי בלוב. חברי הקבוצה נאלצו לברוח מהמדינה מפני לחץ השלטונות לפני שעלה בידם להשיג דבר מה. בלחאג' ברח לסעודיה ב-1988 ומשם המשיך לאפגניסטן, שם הוא הצטרף למוג'אהדין שלחמו בפולש הסובייטי במסגרת מלחמת אפגניסטן – ברית המועצות.
ב-1992, לאחר שהמוג'אהדין השתלטו על הבירה קאבול, בלחאג' עזב את המדינה והחל לשוטט ברחבי המזרח התיכון ומזרח אירופה לפני שחזר ללוב בסוף אותה שנה. בלוב הוא הצטרף ל"ג'מאעה האסלאמית הלוחמת בלוב"(LIFG - Libyan Islamic Fighting Group), מטרתם הייתה להפיל את משטר קדאפי שנתפס כמדכא וככופר. בלחאג' היה ידוע במהלך התקופה הזאת בשם אבו עבדאללה אלצדיק, והשתתף בפעולות הלחימה של LIFG כנגד המשטר מבסיסם שבמזרח לוב. ב-1998, לאחר שלושה ניסיונות כושלים להתנקש בחייו, קדאפי הצליח לפרק את הארגון, חלק מהפעילים נעצרו וחלק ברחו.
מעצר בבנגקוק, הסגרה ללוב בהתערבות הCIA.
בלחאג' ברח, ביחד עם מנהיגים אחרים של LFIG, לאפגניסטן, שם הוא התחבר לטליבאן. בתחילת 2002, זמן קצר לאחר מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר ולאחר הפיוס של קדאפי עם המערב, הרשויות בלוב הוציאו צו מעצר כנגד בלחאג'. בצו נאמר כי לבלחאג' קשרים קרובים עם מנהיגי אל-קאעידה, ובמיוחד עם מנהיג הטליבאן מולא עומאר. נטען כי מבסיסו בג'לאלאבאד הוא ניהל ומימן את הכשרתם של לוחמי מוג'אהדין. לאחר שארצות הברית פלשה לאפגניסטן במסגרת המלחמה שלה בטליבאן ובאל קאעידה, אנשי LIFG הנותרים עזבו את המדינה, ומצאו מסתור באירופה ובדרום מזרח אסיה.
בלחאג' נעצר בסוף 2001 בפקיסטן, ונמסר למנגנוני הביטחון האמריקאיים. אבל בניגוד לעצורים אחרים החשודים בפעילות טרור שנשארו עצורים תקופות ממושכות, בלחאג' שוחרר ללוב חודשיים אחר כך.
בלחאג' נעצר בפעם השנייה ב-2004, בנמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור, מלזיה, באמצעות מבצע משולב של הCIA וסוכנות הביון הבריטית MI6. הוא הועבר לבנגקוק והוחזק שם במעצר של הCIA, במתקן סודי בשדה התעופה של בנגקוק. בלחאג' הוסגר ללוב ונשלח לכלא אבו סלים לשבע שנים, שם הוא עבר עינויים.
לדברי חוסה מריה אסנאר, ראש ממשלת ספרד לשעבר, יש חשד כבד שבלחאג' היה מעורב בפיגועי הרכבת במדריד ב-2004.