6xxx - סגסוגת אלומיניום על בסיס מגנזיום וסיליקון. תכונותיה : חוזק בינוני ומעלה, טובה לעיבוד, אידיאלית לריתוך, עמידות גבוהה בפני קורוזיה, ניתנת לטיפול תרמי. זוהי הסגסוגת הנפוצה ביותר המתאימה לייצור פרופילי אלומיניום בתהליך שיחול (אקסטרוזיה) .
7xxx - סגסוגת אלומיניום על בסיס אבץ. תכונותיה: חוזק בינוני ועד לחזק מאוד, עמידות נמוכה בפני קורוזיה, ניתן לבצע טיפול תרמי, אינה ניתנת לריתוך.
בתוך הקבוצות הללו קיימים זנים שונים המסווגים על פי אות ומספר:
-F - כפי שיוצר
-H - זן קשוח עם או ללא טיפול תרמי
-H1 - זן קשוח ללא טיפול תרמי
-H2 - זן קשוח ומחושל חלקית
-H3 - זן קשוח שהתייצב על ידי חימום בטמפרטורה נמוכה
הספרה השנייה (מסמלת את מידת הקושיות בעקבות הטיפול התרמי)
-HX2 - רבע קושי
-HX4 - חצי קשה
-HX6 - שלושת רבע קושי
-HX8 - קושי מלא
-HX9 - קשה במיוחדמצבים תרמיים טיפוסיים
-O - רך באופן מלא
- W - עבר המסה ועדיין לא התקשה (מועדף לעיבוד פלסטי אלסטי)
-T - מטופל תרמית למצב יציב
-T1, T2 - מקורר ומיושן באופן טבעי
-T3 - מטופל תרמית ועבר עיבוד בקר
-T42- מטופל תרמית ומיושן באופן טבעי
-T5 - מקורר ומיושן באופן מלאכותי
-T51 - הורדת לחץ על ידי מתיחה
-T510 - אין יישור נוסף לאחר מתיחה
-T511 - יישור קטן אחרי מתיחה
-T52 - הורדת הלחץ על ידי טיפול תרמי
-T6 - מטופל תרמית ומיושן באופן מלאכותי
-T7 - מטופל תרמית ומיוצב
-T8 - מטופל תרמית, מקורר ומיושן באופן מלאכותי
-T9 - מטופל תרמית, מיושן באופן מלאכותי ומקורר
-T10 - מחומם, מקורר ומיושן באופן מלאכותי
עמנואל פהו
עמנואל פהו (בצרפתית: Emmanuel Pahud; נולד ב-27 בינואר 1970) הוא חלילן סולן שווייצרי בעל שם עולמי.
חייו.
פהו נולד בז'נבה שבשווייץ, למשפחה שלא עסקה במוזיקה, והעביר את ילדותו באיטליה. הוא החל את לימודי החליל שלו בגיל ארבע. הוא למד אצל חלילנים ידועי-שם, בהם קרלו ברונל ואורל ניקולה, וקיבל את הכשרתו המוזיקלית המקצועית בקונסרבטואר של פריז. את הקריירה התזמורתית המשמעותית והסולנית שלו החל בשנת 1992, אז התקבל למשרת החלילן הסולן באחת מן התזמורת הידועות בעולם — הפילהרמונית של ברלין (אף כי באופן רשמי הוא המשנה לסולן). הוא מרבה להופיע עם תזמורות ולנגן בקונצרטים קאמריים ברחבי העולם. כמו כן, לפהו חוזה בלעדי עם חברת התקליטים EMI (כיום Warner), והוא החלילן המוקלט ביותר בשנים האחרונות (הוציא כ-30 אלבומים, נכון ל-2009).
עמנואל פהו מפגין יכולת מרשימה בהתמחותו בכל סגנון וז'אנר, בין שבמוזיקת בארוק או ג'אז ובין שבמוזיקה קלאסית, רומנטית או מוזיקה בת זמננו — הן מוזיקה קונצ'רטנטית והן מוזיקה קאמרית. הוא מנגן על כמה דגמים של חליל מודרני — חליל מצופה כסף של ימאהה, חליל מורמצו, ובעיקר חליל של חברת ברנן-קופר.
לפהו שני בנים מנישואים קודמים, גרגואר, ואחיו הצעיר טריסטן.
הופעותיו.
עמנואל פהו החל בקריירה בת 50 קונצרטים בשנה, אך מספר זה עלה לכ-160 קונצרטים מאמצע שנות ה-90. הוא הופיע כסולן בין היתר עם הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, תזמורת רדיו באווריה, תזמורת הרדיו של צרפת ותזמורות רבות נוספות. הוא מופיע גם עם נגנים ידועי-שם בקונצרטים של מוזיקה קאמרית ברחבי העולם.
בשנים האחרונות, עמנואל פהו הוא אורח כמעט קבוע בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, והוא מנגן בו במסגרת אנסמבלים וכן ביצירות סולניות לחליל. בהיותו אורח כבוד של הפסטיבל, הוא גם מעביר כיתות אמן לחלילנים במרכז למוזיקה בירושלים במשכנות שאננים.
אן הייד
ליידי אן הייד (באנגלית: Lady Anne Hyde; 22 במרץ 1638 - 31 במרץ 1671) הייתה רעייתו הראשונה של ג'יימס, דוכס יורק (לימים ג'יימס השני מלך אנגליה שכונה גם ג'יימס השביעי, מלך סקוטלנד), ואימם של שתיים ממלכות אנגליה: מרי השנייה והמלכה אן.
קורות חיים.
אן נולדה ב-12 במרץ 1637 (על פי הלוח היוליאני) או ב-22 במרץ (על פי הלוח הגרגוריאני) בווינדזור שבברקשייר לפרנסס הייד, דוכסית קלארנדון ולסר אדוארד הייד, רוזן קלארנדון.
בשנת 1659 נישאה אן לג'יימס, דוכס יורק, בברדה שבהולנד בטקס חשאי. באותה עת שהה ג'יימס בגלות בשל מלחמת האזרחים האנגלית. אביה של אן שימש כיועצו של צ'ארלס השני, אחיו הבכור של ג'יימס ששהה בגלות וטען לכתר האנגלי.
אן הייתה העוזרת האישית של מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, אחותם של צ'ארלס וג'יימס. אן לא הייתה יפה. סמיואל פיפס מציין ביומנו כי היה לה מראה פשוט ביותר, אולם הייתה חכמה ושנונה - שגריר צרפת בלונדון באותה עת מתאר אותה כ"אמיצה, חכמה ואנרגטית, הראויה להיות בת משפחת מלוכה".
לאחר השבת המלוכה, נערך ב-3 בספטמבר 1660 טקס נישואין רשמי בלונדון בין ג'יימס לאן.
חודשיים לאחר טקס הנישואים הרשמי נולד צ'ארלס, בנם הראשון של ג'יימס ואן שנפטר בינקותו. חמישה בנים ובנות נוספים נפטרו בינקותם, ורק שתי בנות הגיעו לבגרות:
אן נפטרה, ככל הנראה מסרטן שד, בארמון סנט ג'יימס זמן קצר לאחר לידתה השמינית, ונקברה במנזר וסטמינסטר.
ההמרה לקתוליות.
בשנות חייה המאוחרות המירה אן את דתה לקתוליות, על אף מוצאה ממשפחה אנגליקנית. לאחר מותה גם בעלה, ג'יימס, המיר את דתו לקתוליות. בנותיהם גודלו במסגרת האמונה האנגליקנית על פי הוראתו המפורשת של המלך צ'ארלס שהבין שהציבור האנגלי והפרלמנט לא יסתכלו בעין יפה על הפיכת שושלת המלוכה לשושלת קתולית.
בשנת 1688 הודח ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת בשל הקתוליות שלו, ומרי, בתה של אן עלתה לשלטון לצד בעלה ויליאם מאורנג'.
שלזינגר
שְלֶזִינְגֶר (Schlesinger) הוא שם משפחה בשפה הגרמנית שפירושו "יוצא שלזיה".
הגבהה
ביהדות, הגבהה היא נוהג הנעשית כחלק מקריאת התורה ובמהלכה מרימים לגובה את ספר ספר התורה בעודו פתוח, על מנת שכל הציבור יוכל לראות את מקום הקריאה.
מקור.
המנהג מוזכר לראשונה במסכת סופרים: . בתלמוד הנוהג הוזכר כ"גולל ספר תורה", בהתייחס למנהג המקורי בו המגביה היה גם הגולל.
דינים ומנהגים.
זמן ההגבהה.
בנוסח הספרדים, נוסח רומניא ונוסח פרובאנס, נוהגים להגביה את הספר לפני קריאת התורה, וכן נוהגים במיעוט מקהילות נוסח ספרד (למשל בצפת); בקהילות נוסח אשכנז ורובם של קהילות נוסח ספרד בסיומה. במנהג האיטלקי, במחזורים הישנים מופיע הגבהה לאחר קריאת התורה, אבל ממחזור שד"ל ואילך מופיע לפני קריאת התורה, וכן נוהגים היום. ערוך השולחן מציין, כי בזמן התלמוד ההגבהה הייתה לפני הקריאה.
דרך ההגבהה.
המגביה את הספר מרימו כשהוא פתוח, בספר אשכנזי הוא צריך להיות פתוח ברוחב של לפחות שלוש עמודות, ובאופן שתחתית הספר תהיה בערך בגובה כתפיו, כך שיראה לכל אנשי מקום התפילה. יש הסוברים שעל המגביה להזיז את גופו על ציר (של כ-90 מעלות) לימינו ולשמאלו, כדי שרוב האנשים במקום התפילה יוכלו לראות את הכתוב, ולא רק האנשים שמאחוריו, על מנהג זה כתב הרב אליעזר מלמד בפניני הלכה: "ישנם מגביהים שטועים ומסתובבים מעט לימין ומעט לשמאל, ורבים מהקהל העומדים לצד ארון הקודש אינם יכולים לראות את הכתב. וצריך המגביה להקפיד שכל המתפללים יוכלו לראות את אותיות התורה, והטוב הוא שהמגביה יסתובב סיבוב שלם במתינות, וכך הכל יוכלו לראות את אותיות התורה."
נהוג כי מכבדים אדם חשוב בהגבהה, מה שאין כן בגלילה, שבה נהוג לכבד אדם פשוט או ילד, וערוך השולחן תמה על כך מפני שבתלמוד כתוב כי עיקר השכר הוא על הגלילה.. ומטעם זה נהוג בכמה מקהלות החסידים שאחר ההגבה אין המגביה מתיישב עם ספר התורה אלא חוזר ומניחו על התיבה וגוללו ורק אחר כך שב המגביה ונוטל את הספר ויושב. כך שלמעשה ״הגולל״ אינו גולל את הספר אלא רק מניח את החגורה, המעיל וכו׳ שנחשבים מלאכות משניות בלבד לגלילה.
בזמן ההגבהה המתפללים נוהגים להצביע על מקום הקריאה בתורה ולומר את הפסוק "וְזאת הַתּורָה, אֲשֶׁר שָׂם משֶׁה לִפְנֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל"(). יש שמצביעים עם האצבע, יש עם הזרת ויש המצביעים עם ציצית ובסיום ההגבהה מנשקים את האצבע. ערוך השולחן מציין "ומי שמסתכל היטב בהאותיות כראוי – יגיע לו אור גדול אם ראוי לכך".
ישנו הבדל בצורת ההגבהה בין ספר תורה אשכנזי למזרחי. הספרדים כולם יש להם עצי חיים. רק מנהג המזרח וארץ ישראל מניחים בקופסה. בעוד שבאשכנזי המגביה מחזיק את עצי החיים בתחתית הספר ומרימו כשהכתב ניצב לנגד עיניו, כך שהקהל שמאחוריו רואה את הכתב, בספר תורה ספרדי שמושם בתיבת עץ, המגביה צריך לאחוז בדפנות התיבה, כאשר אחורי התיבה מופנה לעבר פניו, והכתב מופנה לקהל שעומד כנגדו. בשמחת תורה אצל האשכנזים נוהגים להגביה את ספר התורה בשיכול ידיים (בהצלבה) ופתיחתן תוך כדי הגבהה, כך שספר תורה מוגבה עם פניו למול הקהל.
בנוסח איטליה נוהגים ששנים מגביהים את הספר באמצעות שרביט. אצל יהודי תימן, נוהגים להגביה את הקלף מתוך התיק.
למנהג יהודי גאורגיה (גרוזיה), נוהגים להגביה את הספר תורה משמאל לימין.דהיינו נגד כיוון השעון.
אצל האשכנזים לאחר ההגבהה המגביה מתיישב על הספסל שלאחוריו, ומתבצעת גלילת הספר בידי מתפלל נוסף, ואילו אצל הספרדים המגביה מניח אותו על התיבה, כדי להתחיל בקריאה.
לקריאה נוספת.
חיים טלבי, למנהג הגבהת ספר תורה בעדות ישראל, בתוך כנישתא ג, עמ' קכט-קנד.
פטריק מאן
מרי ממודנה
מרי ביאטריס אלינור אן מרגרט איזבל אסט המכונה מרי ממודנה (באנגלית: Mary Beatrice Eleanor Anne Margaret Isabel Este המכונה Mary of Modena; 5 באוקטובר 1658 - 7 במאי 1718) הייתה המלכה הרעיה של ג'יימס השני, מלך אנגליה מ-6 בפברואר 1685 ועד ל-11 בדצמבר 1688.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.