קרטר נבחר לחבר בית הנבחרים המדינתי של לואיזיאנה בשנת 1992, והיה לאפרו-אמריקאי הראשון שייצג שם את מחוז הבחירה ה-102. ב-1993 הציג קרטר חקיקה בבית הנבחרים לאיסור על אפליה נגד קהילת הלהט"ב. לאחר היבחרו לסנאט של לואיזיאנה, יזם חקיקה דומה ב-2017 וב-2020. בשנת 1994 נבחר לייצג את מחוז C במועצת העירייה של ניו אורלינס. הוא כמילא תפקיד זה עד 2002, עת התמודד ללא הועיל לתפקיד ראש העיר. בבחירות אלה הפסיד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית וסיים במקום החמישי עם 10% מקולות הבוחרים. ב-2006 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של לואיזיאנה נגד נציג המחוז המכהן ויליאם ג'פרסון , אך הפסיד בבחירות המקדימות.
כעבור שנים אחדות במדבר הפוליטי, נבחר קרטר לסנאט של לואיזיאנה בבחירות 2015. הוא גרף 12,935 קולות, שהם 56.8% מקולות הבוחרים, במהלך סיבוב שני (Runoff) נגד המועמד ג'ף ארנולד. כסנאטור, קרטר נתן את חסותו לכ-75 הצעות חוק שבהמשך נחתמו בספר החוקים של לואיזיאנה. בעודו מכהן כיושב ראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט של לואיזיאנה, שימש כיו"ר ועדת העבודה והיחסים התעשייתיים של הסנאט.
ב-18 בנובמבר 2020, חבר הקונגרס סדריק ריצ'מונד הודיע ​​כי יתפטר מתפקידו כנציג מחוז הקונגרס השני של לואיזיאנה בינואר 2021 לאחר שמונה בידי הנשיא הנבחר ג'ו ביידן ליועץ בכיר לנשיא ארצות הברית. בעקבות זאת התמודד קרטר בבחירות המיוחדות למילוי מקומו של ריצ'מונד בקונגרס. ב-20 במרץ 2021 סיים קרטר במקום הראשון בפריימריז, והתקדם ליום הבחירות המיוחדות לצד קארן קרטר פטרסון, שסיימה במקום השני. קרטר זכה לתמיכתם של מספר אישים בהם ריצ'מונד, ג'ון ברו , חברי קונגרס דמוקרטים. בבחירות שהתקיימו ב-24 באפריל 2021, קרטר נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית.
מזנון סביח המקורי
מזנון סביח המקורי הוא דוכן מזון מהיר, שנפתח בשנת 1961 ברחוב עוזיאל בעיר רמת גן, ועבר בשנות ה-80 למשכנו הנוכחי בפינת הרחובות נגבה והרא"ה בעיר. הדוכן מפורסם בהיותו זה שהמציא לראשונה את מנת הסביח שנפוצה מאז בכל רחבי ישראל וברחבי העולם.
מזנון סביח נחשב לאחד מדוכני הסביח הטובים והמוצלחים בישראל וככזה מופיע תדיר ברשימות שונות של כתבי אוכל.
היסטוריה.
את הדוכן המקורי, ששכן בגינת בר-אילן ברחוב עוזיאל ברמת גן, הקים בשנת 1961 צבי (סביח) חלבי, עולה מעיראק. חלבי, פועל יציקת ברזל, ראה שהדוכן מוצע למכירה בדמי מפתח והחליט לרכשו. אל חלבי הצטרף חברו, יעקב ששון, והשניים הפכו לשותפים. הדוכן מוקם במיקום אסטרטגי, בתחנתו האחרונה של קו 63 של חברת דן, ונהגי הקו נהגו לאכול במקום בזמן ההפסקות שלהם. בתחילה נמכרו במקום בורקסים וממתקים שונים, אך לאחר שהנהגים פנו לחלבי וביקשו ממנו ארוחות של ממש, החליט להשתמש במרכיבים מהמטבח העיראקי, כגון ביצים חומות, חציל מטוגן ורוטב העמבה כמו גם חומוס, טחינה וירקות אותם הכניס לתוך פיתה ויצר את המנה המפורסמת שנקראה בתחילה "לאפה ברד בבנג'אן" (בעיראקית: "פיתה עם ביצה וחציל"). הלקוחות החלו לכנות את המנה "סביח" על שם בעליו של הדוכן, ובשנת 1984 החליטו חלבי וששון לרשום זכויות על השם "סביח", אך איבדו את הזכויות מאוחר יותר בגלל איחור בתשלום האגרה. כיום מופעל הדוכן על ידי משפחותיהם של שני המייסדים שהלכו בינתיים לעולמם, כשבכל שבועיים מפעילה משפחה אחרת את הדוכן.
הנצחה.
ביולי 2020 הכריז כרמל שאמה הכהן, ראש עיריית רמת גן, כי ככר חדשה הנבנית בין רחוב עוזיאל לצומת הרחובות נגבה והרא"ה (כלומר, בין משכנו המקורי של הדוכן למשכנו הנוכחי) תיקרא "ככר הסביח" על שם המאכל המפורסם שהומצא במקום.
הספרייה הציבורית של תל מונד
הספרייה הציבורית ע"ש בטי ואלכס שאונבוים בתל מונד היא הספרייה המרכזית של המועצה המקומית תל מונד. אוסף הספרייה כולל ספרים בעברית, אנגלית ורוסית. הספרייה נגישה לכלל המוגבלים כולל לקויי שמיעה וקיים בה לרשות הציבור "לולאת שמע" ללקויים בשמיעה. הספרייה מחולקת לחללים שונים, עולם הילדים (טף, ילדים, נוער ומתבגרים), חדר עיון וספרות יפה. הספרייה מאפשרת גישה למאגרי מידע מתחומים שונים. קטלוג הספרייה נגיש באופן מקוון באתר הספרייה. בספרייה מחשבים לשימוש הקהל, הספרייה מספקת שירותי העתקות בתשלום.
היסטוריה.
הספרייה הציבורית ע"ש בטי ואלכס שאונבוים תל מונד נוסדה בשנת 1972 והייתה משותפת לשתי מועצות, מועצה מקומית תל מונד ומועצה אזורית הדר השרון (כיום לב השרון). את יוזמת הקמת הספרייה הגתה הגברת שריר גלילה מנהלת הספרייה לשעבר.
בהיעדר תקציב הקמה, מוקמה הספרייה בתחילה בכיתות בית הספר היסודי שהיה בשטח בית הספר האזורי והתפנו בו כיתות עקב הרפורמה בחינוך שקבעה כי בתי הספר היסודיים יהיו עד כיתות ו' ולא עד ח'. לספרייה הוקצו שתי כיתות ומרפסת ששימשה כמחסן.
במשך השנים גדל האוסף ולספרייה נוסף מבנה ששימש בעבר כמחסן כלים לבית הספר. לאחר מכן שימש כספריית ילדים, וקיים פעילות להכרת הספרייה, התקיימו שיעורים בהיסטוריה ובמדעים ובהפסקות היו מחליפים ספרים ועוזרים בסידור מדפי הספרייה.
במהלך השנים אוסף הספרייה גדל וכן גם מספר התושבים.
בשנת 1990 הגיעה משלחת מסרסוטה שבפלורידה, שהפכה לעיר התאומה של תל מונד. בטי ואלכס שאונבוים החליטו לתרום סכום כסף כדי לבנות ספרייה במרכז היישוב שתיתן מענה לבתי הספר ולקהילה.
בשנת 1992 עברה הספרייה למשכנה הנוכחי.
ייחודה של הספרייה.
הספרייה הציבורית בתל מונד מתייחדת בכך שהיא משמשת שלושה סוגים של בתי ספר: ספריית בתי ספר יסודיים, ספרייה לחטיבה ותיכון וכן ספרייה ציבורית לתשובי המועצה האזורית. מודל זה מחייב הערכות מיוחדת של הספרייה, החל מאוסף הספרים, רכישת מאגרי מידע, שירותי צוות ספרנים ושעות פתיחה שונות.
פעילויות.
בספרייה מתקיימות פעילויות תרבותיות לילדים ולמבוגרים: שעות סיפור לילדים, חוגים לכתיבה יוצרת, חוג קוראים למבוגרים, מפגשי סופרים לתלמידי בתי הספר, מפגשי סופרים למבוגרים והרצאות שונות.
במסגרת פעילויות משותפות בין הספרייה לבין בתי הספר:
פרצופים
פרצופים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. השיר יצא לאור ב-22 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים "NMC". השיר נכתב והולחן על ידי דודי בר דוד, צליל קליפי וג'וני גולדשטיין, אשר גם הפיק את השיר.
רקע.
קליפ השיר צולם בדובאי ובוים על ידי ג'מיל עסדוב. לצד אדם שיחקה הדוגמנית הסלובנית מאיה מלנר.
ביקורות.
מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי כתב כי חרסונסקי העניק לשיר 2.5 כוכבים מתוך חמישה.
Is This the World We Created...?
(בתרגום לעברית: האם זהו העולם אותו יצרנו...?) הוא שיר של להקת הרוק קווין שיצא כחלק מהאלבום The Works משנת 1984. השיר נוגן בכל הופעה של קווין מ-1984 עד 1986 ונוגן בחלק האחרון של הופעת הלייב אייד משנת 1985.
אודות השיר.
השיר נכתב במינכן לאחר שפרדי מרקיורי ובריאן מיי ראו בחדשות דיווח על העוני באפריקה. מרקיורי כתב את רוב מילות השיר, ומיי את האקורדים ויצר מעט פיוטים עבור השיר.
השיר נוגן בלייב אייד של 1985 כהדרן עם עיבוד וכלים מוזיקליים נוספים עבור החלק האחרון של ההופעה.
מפעל טקסטיל גולדברגר
מפעל טקסטיל גולדברגר (בהונגרית: Goldberger Textilgyár) היה מתקן תעשייתי הסגור כעת ברובע 3 (אובודה) בבודפשט במתחם שמוקף על ידי הרחובות פצ'ירטמזה - פרְֶּץ - לאיוש - טימאר.
היסטוריה.
פרנץ גולדברגר ייסד את מפעל הצביעה בכחול שלו בשנת 1784 (בבניין בו נמצא כיום המוזיאון להיסטוריה של תעשיית בגדי הטקסטיל והטקסטיל בבודפשט). במאה ה-19 התפתחה החברה הקטנה למפעל גדול לטקסטיל, ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 היא פתחה חברות בנות בכמה מדינות אירופאיות. מפעל הטקסטיל הולאם לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר חילופי השלטון בשנת 1989, אחרי כ-200 שנות פעילות, הוא חדל להתקיים בשנת 1997, אם כי בניניו לא נהרסו.
מבסס ומפתח המפעל.
לאו גולדברגר, בשמו המלא דר' לאו בודאי-גולדברגר (בהונגרית: Goldberger Leó, בודפשט, 1878–1945) היה תעשיין הונגרי-יהודי, אחת הדמויות המפורסמות של תעשיית הטקסטיל ההונגרית, מבסס ומפתח המפעל, שמילא תפקיד חשוב מאוד גם במודרניזציה של תעשייה זו בעשורים הראשונים של המאה העשרים. הוא היה נשיא ומנכ"ל מפעל טקסטיל גולדברגר, נשיא "האיגוד הלאומי של התעשיינים בהונגריה" (GYOSZ), נשיא ה"איגוד הלאומי של יצרני הטקסטיל ההונגריים", חבר הנהלת "המכון לסחר חוץ בהונגריה", יועץ ראשי של "הבנק הלאומי ההונגרי", חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי משנת 1935. בשנת 1944 נעצר בבודפשט על ידי הגסטפו ונלקח למחנה ריכוז; הוא נפטר שם כמה ימים לאחר שחרור מחנה מאוטהאוזן.
מפעל הטקסטיל האחר של גולדברגר.
המשפחה הקימה מיזם משותף גם בקלנפלד (חלק מבודפשט בצד המערבי של העיר בבודה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 פעל הטקסטיל קלנפלד או בקיצור KELTEX. בימינו, זה גם מפעל זה נסגר. כתובת: בודפשט, Budafoki út 117, 1117.
בורות גרזי
בורות גרזי הוא מקבץ של עשרה בורות מים בערבה.
אתר בורות גרזי (נ"צ 14222/94274) הוא ריכוז של כעשרה בורות יבשים המקובצים במרכז ערוץ נחל גרזי שמצוי בשמורת הנחלים הגדולים בערבה.
בורות גרזי ניכרים בשטח לפי עמודי ברזל המוצבים סביב פתחיהם, וחלקם מכוסים בלוחות פח גלי. בסמוך לבורות מצויים שלטים של רשות הטבע והגנים.
הבורות הרדודים חפורים בסחף החולי של האפיק לעומק של כמה מטרים ונועדו לנקז את מי השיטפונות הזורמים באפיקי הנחל. הבורות היבשים, שאינם בשימוש כיום, מעידים על אגירת מים בעבר לצורך השקיית עדרים וככל הנראה על קיומה של חקלאות קדומה באזור מדברי זה.