במשך שנים הודגשה ההכחשה של אירועי רצח העם הבוסני ובעיקר טבח סרברניצה בקרב הסרבים, בין אם דרך המערכת הפוליטית, המשפטית, התקשורתית או החינוכית. במקור, במהלך מלחמות יוגוסלביה, למשטר מילושביץ' הייתה שליטה מוחלטת על רשתות התקשורת, והוטלה צנזורה על כל ניסיון לפרסם מידע על אודות היחס של הכוחות הסרבים לאוכלוסייה הבוסניאקית בבוסניה. בנוסף צבא סרפסקה ושאר המיליציות שפעלו לצידו פעלו בניסיון למחוק ראיות לפשעי המלחמה שביצעו כל אותה העת. ב-31 במרץ 2010, 15 שנים לאחר האירוע, התנצל הפרלמנט הסרבי על ביצוע הטבח. לאחר דיון סוער של 13 שעות, הוציא הפרלמנט הודעה בה הוא מביע צער על שאירע והתנצל על שלא נעשה די על מנת למנוע את הטבח, אולם ההחלטה נמנעה מלקרוא לטבח "רצח עם". ברנקו רוזיץ', נציג המפלגה הסוציאליסטית, אשר בראשה עמד מילושביץ' בשנות ה-90, אמר: "אנו לוקחים צעד לנקיטת אחריות פוליטית המבוסס על הכרעה פוליטית עבור פשע המלחמה שאירע בסרברניצה." ראשת ממשלת סרביה המכהנת מאז 2017, אנה ברנאביץ', הכחישה מספר פעמים את רצח העם הבוסני.
ב-8 ביולי 2015, יום הזיכרון של 20 שנה מאז טבח סרברניצה, הממלכה המאוחדת קידמה הצעה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות לפיה האו"ם יכיר באופן רשמי בטבח סרברניצה כרצח עם. הפדרציה הרוסית, שיוצגה על ידי שגרירה באו"ם, ויטאלי צ'ורקין, הטילה וטו על ההצעה הבריטית.
ביולי 2021 נחקק בבוסניה חוק לפיו ההכחשה של רצח העם הבוסני אינה חוקית. החקיקה נעשתה בעיקרה בכדי להתמודד עם ניסיונות של הסרבים יושבי בוסניה להכחיש את היקף הטבח בסרברניצה, כמו גם שאר אירועי הטבח, הניצול והשימוש במחנות הריכוז במהלך רצח העם הבוסני. בהמשך האיחוד האירופי פעל לקדם תיקון בחוק ההכחשה של רצח העם הבוסני במטרה להחמיר את חוק העונשין בדבר הכחשה. הרפובליקה סרפסקה היושבת בתוך הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אולצה ב-2003 לבצע חקירה מעמיקה של אירועי סרברניצה. בהמשך, נשיא סרפסקה, דראגן צ'ביץ', הודה באופן רשמי בכך שהכוחות הסרבים ביצעו את טבח סרברניצה בבוסניאקים. בנובמבר 2004 פרסמה ממשלת סרפסקה התנצלות רשמית על רצח העם הבוסני.
הכחשה מטעמם של גורמים פרטיים.
מספר רב של גורמים פרטיים הכחישו את עצם התרחשותו של רצח העם הבוסני. העיתון הבריטי "מרקסיזם חי" הפועל מטעם המפלגה הקומוניסטית המהפכנית של בריטניה, הכחיש את רצח העם ואף טען כי למעשה מתרחש טיהור אתני כלפי סרבים בידי בוסניאקים במסגרת מלחמת בוסניה. בשנת 1993 המגזין פרסם כתבה שכותרתה "רצח עם מבוצע נגד הסרבים" ובה פורסמו תמונות מרצח העם הסרבי, ארבעים שנה קודם לכן, שנטען כי הן עכשוויות.
בין אישי הציבור ומשפיעי דעת קהל שמכחישים את רצח העם הבוסני נמצא הבלשן, פובליציסט והיסטוריון האמריקאי מרקסיסטי נועם חומסקי, שבספריו הפיח טענות שקריות לפיהן פרשת רצח העם הבוסני נבעה למעשה מתעמולה אמריקאית שהייתה חלק מקונספרציה שמטרתה הייתה להביא לנפילת יוגוסלביה. נאשמים בפשעי מלחמה הקשורים ברצח העם הבוסני השתמשו לא פעם בטיעוניו של חומסקי להצדקת מעשיהם מול בית הדין הפלילי הבינלאומי. חומסקי אף התראיין בפני הטלוויזיה הסרבית הממלכתית איפה שהציג את טענותיו על אודות קנוניה אמריקאית ורצח עם מפוברק.
זוכה פרס נובל לספרות האוסטרי, פטר הנדקה וצייד הנאצים וההיסטוריון הישראלי-אמריקאי, אפרים זורוף, שניהם סירבו בפומבי להכיר בצדקת העונשים שנקבעו בידי בית הדין הבינלאומי בהאג ובית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר. הפילוסופים אלן פינקלקראוט וסלבוי ז'יז'ק תקפו את הנדקה על שצידד במשטר מילושביץ' והציע להיות עד מטעם ההגנה במשפט שלו. התובע היהודי אמריקאי מנחם רוזנסאפט תקף בפומבי את אפרים זורוף על טענתו כי הרציחות שבוצעו בבוסנים לא נחשבות לרצח עם, בטענה שכדי שזורוף יוכל לגנות את המבצעים ולהתאבל על קורבנות השואה של העם היהודי שסבל מלחמת העולם השנייה, עליו לגנות את המבצעים ולהתאבל על קורבנות כל מעשי רצח העם האחרים, כולל רצח העם הבוסני.
פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים, יהודה באואר, טען ביחס לטבח סרברניצה כי היה זה: "מעשה של רצח, אך לא רצח עם." ההיסטוריון גדעון גרייף גם כן צידד בעמדה זאת.
שינגאווה
שינגאווה (ביפנית: 品川区) הוא רובע במרכז העיר טוקיו שביפן.
אטרקציות תיירות בולטות באזור זה כוללות בין היתר את המוזיאון לאמנות מודרנית, האקווריום של שינגאווה, מוזיאון תולדות שינגאווה, ומסלול מרוצי הסוסים אוי.
נכון ל-2016 אוכלוסיית הרובע מנתה כ-380,293 תושבים, וצפיפות האוכלוסין ברובע הייתה 16,510 נפש לקמ"ר. הרובע משתרע על פני 22.84 קמ"ר.
רובע שינגאווה נוסד ב-15 במרץ 1947 ומורכב מחמישה תתי-מחוזות - אוסאקי, אבארה, שינגאווה, אוי, ויאשיו.
שינגאווה הוא מקום הולדתה של קיסרית יפן מיצ'יקו ושל במאי הקולנוע אקירה קורוסאווה.
רובע שינגאווה מכיל תשעה שגרירויות של מדינות זרות, וכמו גם את משרדי המטה של חברות יפניות וחברות זרות רבות.
אייזיק שטיין
רבי יצחק אייזיק שטיין (נפטר ב-א' בתשרי ה'רנ"ו, רגנשבורג) היה מפוסקי ההלכה באשכנז של המאה ה-15, בן דורם של מהר"י ברונא ומהרי"ק. נודע בהגהות שחיבר על הסמ"ג.
תולדותיו.
רבי אייזיק שטיין למד אצל רבי דוד טעבלי שפרינץ ומביא דברים בשמו. אולם, רבו המובהק ככל הנראה היה רבי ישראל איסרלין בעל תרומת הדשן, שכן הוא מביא הוראות רבות שקבל ממנו ומעשים שראה בביתו, ומכנה אותו "הגאון".
לימד תורה בנירנברג, שבה היו הוא ואחיו ר' אהרן פפאנהיים מראשי הקהילה. לאחר מכן לימד בגוצנהויזן שבפרנקוניה, ממנה גורש עם יתר היהודים ובסוף ימיו לימד ברגנשבורג.
היה בקשר תורני עם מהרי"ק.
חלק משמעותי משיעוריו היו מסביב לספר הסמ"ג. בנו מוסר שבספר הסמ"ג של אביו היו מונחים פתקים של חידושיו, ומהם ערך לפני פטירתו את ביאורו לסמ"ג. ההערות שנדפסו הן רק מקצת ממה שחיבר. דבריו מובאים פעמים רבות בספרות התורנית ובכלל ובספרות ההלכתית בפרט.
בנו, רבי אבי עזרי, המשיך את דרך אביו ומסר גם הוא שיעורים על הסמ"ג שמהם השתמרו מספר הערות בכתב שצורפו להערות אביו.
לאו סטאטס
לאו סטאטס (בצרפתית: Léo Staats 1952–1877) היה רקדן, כוריאוגרף ומנהל בלט צרפתי.
ביוגרפיה.
לאו סטאטס למד בלט אצל פרנסיס מראנט, רקדן באופרה של פריז, וככל הידוע, הופיע לראשונה ב-1887. ב-1908 התמנה למנהל בלט באופרה של פריז. בשנים 1926–1928 היה הכוריאוגרף הראשון להצגות בהיכל הראינוע רוקסי בניו יורק. סגנון הכוריאוגרפיה שלו תואר כנאו-קלאסי.
יצירות.
מבחר מיצירותיו:
לירון בר שדה
לירון בר שדה (נולדה ב-29 באפריל 1959) היא דיפלומטית ישראלית, המכהנת כשגרירת ישראל באירלנד. בעבר כיהנה כשגרירת ישראל בלטביה.
ביוגרפיה.
בר שדה נולדה ברודזיה ועלתה לישראל בגיל שנתיים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיימה תואר ראשון בספרות עברית ואנגלית (1983) ותואר שני בספרות עברית (1985).
בר שדה סיימה את קורס הצוערים של משרד החוץ בשנת 1992 וכיהנה במגוון תפקידים. שירתה כנספחת תרבות בשגרירות ישראל בבלגיה (1992–1996) ובמחלקה לתיאום בינלאומי, עם אחריות לפרויקטים בדרום מזרח אסיה וצפון אפריקה (1996–1999). הייתה יועצת במשלחת ישראל לאיחוד האירופי ולנאט"ו, עם אחריות לסוגיות מדיניות וביטחוניות (1999–2003) ולאחר מכן ראש המחלקה האחראית על ההיבטים הכלכליים של מדיניות החוץ במרכז למחקר מדיני (2003–2006). שירתה בשגרירות ישראל בירדן (2006–2007). הייתה מתאמת בפרויקטים של האיחוד האירופי (ENP ו-TAIEX) (2007–2008). כיהנה כסגן ראש המשלחת בשגרירות ישראל באיטליה (2008–2012) וכראש המחלקה האחראית לזכויות אדם וארגונים הומניטריים (2012–2015).
באוגוסט 2015 החלת את כהונתה כשגרירת ישראל בלטביה כשהגישה את כתב האמנתה לנשיא ריימונדס ויוניס וכיהנה בתפקיד עד אוגוסט 2019. לאחר מכן שירתה בלשכה לדיפלומטיה תרבותית במשרד החוץ.
ביוני 2021 אושר מינויה לשגרירה באירלנד, ובאוקטובר באותה שנה הגישה בר שדה את כתב האמנתה לנשיא אירלנד מייקל היגינס.
בר שדה נשואה ואם לשני ילדים.
ארץ הפלאות המיניאטורית
ארץ הפלאות המיניאטורית (בגרמנית: Miniatur Wunderland) הוא שמו של פארק מיניאטורות מקורה הממוקם בשפייכרשטאדט, המבורג גרמניה. זהו פארק המיניאטורות הגדול ביותר בעולם, המשתרע על שטח של 7 קילומטר רבוע, אשר מתוכו המודלים מתפרשים על פני 1.545 קילומטר רבוע.
הפארק כולל 1,300 דגמי רכבות וכ-10,000 דגמי קרונות, בסביבות 100 אלף דגמי כלי רכב (אשר חלקם זזים), כחצי מיליון נורות תאורה, 130 אלף דגמי עצים וכ-400 אלף דגמי דמויות אנושיות.
בנייה והתרחבות.
בקיץ של שנת 2000, פרדריק בראון (אחד משני האחים אשר הקימו את הפארק) החל לחשוב על בנייה של פארק מיניאטורות בעירם המבורג, לאחר שהתרשמו מחנות לדגמי רכבות רכבות בציריך. סקר דעת קהל בהמבורג אודות בנייה של פרויקט מסוג זה, דורג במקום השלישי בידי גברים.
לפי האחים גאריט ופרדריק בראון, התוכנית לבניית הפארק הסתכמה בשני עמודי נייר בלבד. התמיכה הראשונית בבנית הפארק הייתה של הבנק לחסכון והשקעות Hamburger Sparkasse
בניית הפארק החלה בדצמבר 2000, והפארק נפתח לציבור ב-16 באוגוסט 2001, עם כ-3 אזורים: Knuffingen (עיר בדיונית המתארת עיר גרמנית טיפוסית), הרי ההארץ במרכז גרמניה (כולל מערכת ניהול המים בהרי ההארץ) ואוסטריה.
עם הוספת החלקים הבאים - העיר המבורג וחוף הים הבלטי בנובמבר 2002 הפך הפארק לגדול מסוגו באירופה בתחום דגמי הרכבות. בדצמבר 2003 וביולי 2005 לסירוגין, יצאו ההרחבות לפארק ארצות הברית וסקנדינביה.