רווח וכאב (באנגלית: Pain &amp; Gain) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2013 בבימויו של
מייקל ביי ובכיכובם של מארק וולברג, דוויין ג'ונסון ואנתוני מאקי. הסרט נוצר בהשראת סיפור אמיתי שהתרחש בין השנים 1994–1995.
תקציר העלילה.
שלושה מפתחי גוף בפלורידה מסתבכים בטבעת סחיטה ותוכנית חטיפה של לקוח במכון הכושר של דניאל לוגו, מאמן כושר, שמשתבשת לחלוטין.
קייל (פירושונים)
שינינג
שִׂינִינְג (בסינית מפושטת: 西宁; בסינית מסורתית: 西寧; בפין-יין: Xīníng; מילולית: "שלום מערבי"; בטיבטית: ཟི་ལིང་།; במונגולית: ᠰᠢᠨᠢᠩ) היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז צ'ינגהאי שבמערב הרפובליקה העממית של סין. העיר מקושרת ברכבת ללהסה שבטיבט וללאנג'ואו שבגאנסו.
היסטוריה.
לשינינג יש היסטוריה בת יותר מ-2,100 שנים. עוד מימי קדם העיר שימשה כנתיב סחר מרכזי לטיבט, שכלל בעיקר עץ, צמר ומלח. זאת בזכות מיקום העיר על דרך המשי, שהשימוש בה התרחב מאוד במאה ה-1 לפנה"ס לאור מאמציהם הפוליטיים של שושלת האן שרצו לשלוט בדרך זו. בגלל מיקומה האסטרטגי ובין ממלכות שונות, סבלה שינינג מקרבות רבים בסביבתה לאורך ההיסטוריה.
את השם "שינינג" קיבלה העיר בשנת 1104.
ב-22 במאי 1927 פגעה בעיר רעידת אדמה בדרגה 7.6 בסולם ריכטר. הרעידה פגעה באופן קשה בעיר והביאה למותם של כ-40,000 נפשות.
בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה נתונה להפצצות יפניות. משנת 1945 והלאה העיר עברה תהליך תיעוש ומודרניזציה. בשנת 1959 העיר חוברה לקווי הרכבת של שאר המדינה.
גאוגרפיה ואקלים.
שינינג משתרעת על פני 7,596 קילומטרים רבועים בצפון-מזרח מחוז צ'ינגהאי וגובלת ב ממזרח ובנציבויות האוטונומיות הטיבטיות האיביי מצפון-מערב והאינאן וחואנגנאן מדרום. העיר שוכנת בקצה המזרחי של ובחלק העליון של נהר חְוָאנְגְשְׁווֵי בגובה 2,275 מטרים מעל פני הים כ-1,330 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין. בשל גובהה הרב, שורר בה אקלים קר ויבש למחצה.
דמוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בנציבות העירונית 2,467,965 תושבים, מתוכם 1,954,795 בשטח האורבני, על פי הפילוג הבא:
שינינג היא העיר הגדולה ביותר באזור הרמה הטיבטית ומתגוררות בה כ-37 קבוצות אתניות, אך רק קבוצת ההאן, החווי והטיבטים מהווים קבוצות דומיננטיות. בעיר אתרים בעלי חשיבות דתית לאסלאם ולבודהיזם, כגון ו.
ערים תאומות.
לשינינג שתי ערים תאומות:
עלי כרוב מסולסלים
אד וין
אד וין (באנגלית: Ed Wynn ; 9 בנובמבר 1886 - 19 ביוני 1966) היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי אמריקאי שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1959 על תפקידו בסרט "יומנה של אנה פרנק".
ביוגרפיה.
וין נולד בשם אייזאיה אדווין לאופולד בפילדלפיה למשפחה יהודית, אמו הייתה ממוצא טורקי ורומני, ואביו היה יליד צ'כוסלובקיה. בגיל צעיר ברח וין מביתו ועבד כמוכר כובעים. כשהחל להופיע על במות לקח את שמו האמצעי "אדווין" ובחר בו בתור שם הבמה שלו "אד וין".
קריירת משחק.
וין החל את הקריירה שלו כשחקן תיאטרון, הוא כתב, ביים והפיק מחזות רבים בברודוויי ונודע בזכות הבעות פנים מצחיקות והופעותיו הקומיות. בתחילת דרכו כשחקן קולנוע דחה וין את התפקיד הראשי בקלאסיקה "הקוסם מארץ עוץ ", תפקיד אותו גילם לבסוף פרנק מורגן. זכה להכרה בפעם הראשונה בשנת 1949 בזכות התוכנית הקומית שהנחה "המופע של אד וין" שזכתה גם בפרס אמי.
לאחר מכן החליט בעצת בנו השחקן קינן ווין לעשות שינוי בקריירה והחל להופיע בתפקידים דרמטיים בטלוויזיה עליהם היה מועמד וין לשלושה פרסי אמי. ב-1951 דיבב וין בסרט האנימציה הקלאסי "עליסה בארץ הפלאות" את דמותו של הכובען המטורף.
ב-1956 זכה וין להערכה רבה על הופעתו בדרמה של כוכב הקולנוע חוזה פרר "האיש הדגול" בתור פול ביסלי, בעל תחנת הרדיו הדתית הקטנה. בזכות התפקיד המוצלח הועמד וין לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א. ב-1959 הועמד וין לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר כל הופעתו בתפקיד פליט השואה היהודי אלברט דיסל בדרמה "יומנה של אנה פרנק", הופעתו של ווין בדמותו של דיסל בסרט זכתה להערכה מצד המבקרים אך גם לביקורת שלילית מצד משפחתו של דיסל.
בשנות ה-60 התפרסם וין בעיקר לקהל ילדים בפנטזיית הילדים המוזיקלית "תינוקות בטויילנד" בתפקיד יצרן הצעצועים ובסרטים "סינדרפלה" בתור הסנדק של הפיה, "מרי פופינס" בתפקיד הדוד אלברט[ בפרופסור המפוזר ו"בנו של פלאבר". סרטו האחרון היה "ברולס-רויס לקראת האושר" שיצא לאקרנים לאחר מותו.
חיים אישיים.
לוויין נולד ילד אחד, השחקן קינן וין משלוש מערכות נישואיו.
וין היה סבם של השחקן נד וין ושל התסריטאי זוכה שני פרסי האמי טרייסי קינאן וין.
וין נפטר ב-19 ביוני 1966 בבוורלי הילס ממחלת סרטן הוושט כשהוא בן 79, נקבר ב"פארק הזיכרון פורסט לון" שבגלנדייל.
טסי דהנראג'
אנסטסיה קטיה בריזי 'טסי' דהנראג' (באנגלית: Anastasia Katya Breezy "Tasie" Dhanraj; נולדה ב-22 בדצמבר 1990) הידועה בשם הבמה שלה טסי לורנס, היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר מתפקידיה בתוכניות הטלוויזיה של ניקלודיאון ובית אנוביס. היא נולדה לאם אנגליה ולאב גיאני. יש לה אחות אחת בשם טאשה, סטודנטית ובעלת טור בעיתון. היא זמרת וכותבת שירים וחברה לשעבר בלהקה WooWoos. בפברואר 2012, היא הודיעה שהיא עזבה את הלהקה והיא מתמקדת בקריירת המשחק שלה.
נמל התעופה ויניצה גברישובקה
נמל התעופה ויניצה גברישובקה (באוקראינית: Аеропорт Вiнниця Гавришовка) הוא נמל תעופה בינלאומי המרוחק כ-7 ק"מ מהעיר ויניצה וכ-1 ק"מ מהכפר גברישובקה שבאוקראינה. את הנמל משרת מסלול יחיד, שאורכו כ-2.5 קילומטרים. הנמל כשיר לפעילות בכל ימות השנה ובכל תנאי מזג אוויר.
הנמל נבנה בשנת 1983. עד שנת 1999 שימש טיסות סדירות למגוון יעדים, אך באותה שנה פעילות הנמל הופסקה והוא נסגר. לקראת שנת 2008 החל שיקום הנמל, ומשנת 2009 הוא החל לשרת טיסות עונתיות אשר מטיסות את חסידי ברסלב לוויניצה ומשם הם מגיעים לקבר רבי נחמן באומן.
ב-25 באוקטובר 2013 חברת יאנאייר התחילה להפעיל טיסה סדירה למוסקבה שלוש פעמים בשבוע, אך המסלול בוטל בחודש ינואר. טיסות לתל אביב הופעלו אף הן מספר פעמים במתכונת סדירה, אך בוטלו בסופו של דבר במהלך שנת 2014.
יוקריין אינטרנשיונל איירליינס מפעילה טיסה שבועית בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
כפר מח'ול
ג'ירפטיטאן
ג'ירפטיטאן (שם מדעי: "Giraffatitan", מבוטא "ג'ירפה-טיטאן") הוא סוג של דינוזאור במשפחת ברכיוזאוריים השייכת לאינפרא-סדרה זאורופודה. פירוש השם הוא "ג'ירפה טיטאנית" או "ג'ירפה ענקית" בשל מבנה גופו המזכיר את הג'ירפה ומותאם לאכילת עלים בצמרות העצים. בזמן גילויו ב-1914 על ידי ורנר יאננש (Werner Janensch) הוא נחשב למין של ברכיוזאורוס, אך ב-1988 סווג כסוג טקסונומי נפרד "ג'ירפטיטאן" על ידי גרגורי ס. פול. הג'ירפטיטאן שגשג לקראת סוף תור היורה בעידן המזוזואיקון, כ-150 עד 145 מיליון שנה לפני זמננו. שלדים מאובנים מלאים שלו נמצאו בטנזניה שבאפריקה. הוא היה דומה במראהו לברכיוזאורוס וגודלו היה דומה גם כן. אורכו הוערך ב-26 מטר ומשקלו ב-23–37 טונות.
תיאור.
ג'ירפטיטאן היה זאורופוד גדול הולך על ארבע עם צוואר וזנב ארוכים ומוח יחסית קטן. הג'ירפטיטאן היה אוכל צמחים. מבנה גופו הזכיר ג'ירפה, עם גפיים קדמיות שארוכות מהאחוריות וצוואר ארוך וגובה. מבנה גוף זה עזר לו להגיע אל העלים שבצמרות העצים, שבאופן טבעי נאכלו פחות מעלים נמוכים יותר וצמחייה קרקעית.
על הגולגולת של הג'ירפטיטאן הייתה מעין קשת לפני העיניים ובה מעברי האף שחיברו בין פתחי הנחיריים בגולגולת לנחיריים הבשרניים עצמם. שיניו היו דמויי אזמל.
רגליו היו דמויות גזע, עבות וחזקות. הבוהן הראשונה ברגליו הקדמיות היו בעלות טופר ואילו ברגליו האחוריות שלוש מהן היו בעלות טופר.
באופן מסורתי, ה"קשת" שעל ראשו נחשבת למאפיין של הסוג ברכיוזאורוס, שתחתיו סווג הג'ירפטיטאן לראשונה. אך ה"קשת" הזו ידועה רק מהמאובנים שנמצאו בטנזניה, שכיום מזוהים כשרידי ג'ירפטיטאן. לכן, ייתכן שלברכיוזאורוס לא היה את ה"קשת" הזו מעל הראש.
גודל.
במשך עשורים רבים נחשב הג'ירפטיטאן (אז היה ידוע כברכיוזאורוס) כדינוזאור הגדול ביותר (למעט האמפיקוליאס הבעייתי, שמאובניו המועטים אבדו ולא נמצאו עוד שרידים ממנו) אך בסוף המאה ה-20 נתגלו דינוזאורים גדולים יותר, רובם מענף טיטאנוזאוריה, אלה כוללים את הארגנטינוזאורוס, הפוטאלונגקוזאורוס והפוארטזאורוס - כולם באורכים של למעלה מ-30 מטר ומשקל של כ-75 טון אם לא למעלה מזה. ב-1999 נתגלה הזאורופוסידון, ברכיוזאור שהיה גדול יותר הן מהג'ירפטיטאן והן מהברכיוזאורוס, וידוע כדינוזאור הגבוה ביותר. למרות זאת, הג'ירפטיטאן עדיין נחשב לדינוזאור הגדול ביותר הידוע מחומר מאובנים כמעט שלם.
כל הערכות הגודל של ג'ירפטיטאן מבוססות על ממצא HMN SII, מאובנים של פרט בוגר צעיר שאורכו הוא 21.8–22.5 מטר. ההערכות על משקלו הן בעייתיות יותר ונעו מ-15 טונות עד ל-78 טונות. שתי הערכות קצה אלה נחשבות היום לבלתי-סבירות עקב מתודולוגיה שגויות. הערכות עדכניות יותר מבוססות על מודלים ששוחזרו ממדידות נפח עצם, שלוקחות בחשבון את מערכת שקי האוויר שקיימת בזאורופודים ומטרתן להפחית משקל, וכן העריכו את מסת השרירים. לפי הערכות אלה משקלו של הג'ירפטיטאן נע בין 27 ל-37 טונות. ברם, ממצא HMN SII הוא לא הפרט הגדול ביותר הידוע של ג'ירפטיטאן (דבר הנתמך בעובדה שהוא של בוגר צעיר ולא של פרט שהגיע לבגרות מלאה) וממצא HMN XV2 שמיוצג על ידי שוקה (tibia) הגדולה ב-13% מזו של ממצא HMN SII, כנראה שהגיע לאורך של .
היסטוריה וסיווג.