בתחילת המאה ה-20, האתנאום המשיך לפעול כחברת מניות בערבון מוגבל, והנשיא והאישיות המגדירה שלה משנת 1917 היה אנדור מיקלוש . ז'יגמונד מוריץ, פרנץ מולנר, לאיוש זילהי וינה הלטאי היו חברי מועצת המנהלים, אך רק להלטאי הייתה השפעה משמעותית בענייני ההוצאה. אנדור מיקלוש קנה את הוצאת הספרים בעיקר כאיש עסקים, הייתה לו פחות הבנה בספרות.
להוצאה היה קשר הדוק עם סופרי וכותבי כתב העת הספרותי החשוב ניוגט : כמעט לכל אחד מבני הדור הראשון היה ספר בהוצאת אתנאום והיא הפכה למוציא לאור הקבוע של החשובים שבהם. ז'יגמונד מוריץ, מיהאי בביץ' ופרידייש קארינתי חתמו על חוזה לכל החיים עם המו"ל. אתנאום פרסמה גם רומנים רבים של גיולה קרודי ומספריהם של מאת דז'ה קוסטולאניi, המשורר ארפאד טוט, וכן לרינץ סאבו, ומילאן פושט בין היתר. הטיפול במורשתו של אנדרה אדי ופרסום כל יצירותיו היה מיזם מוצלח במיוחד של אתינאום. בין שתי מלחמות העולם, אדי הפך לאופנתי עד כדי כך שחלק מספריו נמכרו במספר ייחודי של 20,000-15,000 עותקים. לפעילות הוצאת אתנאום קשורה קבוצת העיתונים אשט, גם בבעלותו של אנדור מיקלוש, שסיפקה הזדמנויות פרסום ועבודה קבועות לסופרים ומשוררים רבים בתחום ההשפעה של ההוצאה.
אחרי המלחמה.
בתום מלחמת העולם השנייה, בית הדפוס אתנאום הוחזר במהירות לפעולה ולאחר שהצבא האדום השתמש בו למטרותיו לזמן קצר, הוא עבר לניהול של השמאל. מומחה דפוס לשעבר, שאנדור פלקו, הפך למנהל הכללי החדש. הבעלים הוותיקים ניסו להחזיר לעצמם את זכויות הבעלות שלהם: המנכ"ל לשעבר, שאנדור טרק, ואלמנתו של אנדור מיקלוש, פרידה גומבאסגי, תבעו גם הם את החברה, אך התביעות הללו נמשכו וההלאמה ב-1948 שמה להן קץ. מכאן ואילך חדל אתנאום להיות הוצאה לאור והמשיך לפעול כבית דפוס בלבד. שמו שונה ל-Athenaeum Nyomda Nemzeti Vállalat, ובמהלך ההלאמה אוחדו לתוכו 49 בתי דפוס קטנים יותר, ולאחר מכן החל ייצור בקנה מידה גדול בעזרת בית הדפוס. בין השאר הודפסו שם ספרי לימוד בכמות גדולה מאוד והופקו שם גם כ-60 כתבי עת, למשל כתב העת "לאישה" ו"חיים ומדע".
הפרסומים החשובים של אתנאום.
תרגומים.
המוציא לאור הוא XX. במחצית הראשונה של המאה ה-20, הוא עשה רבות כדי להבטיח שהסיפורת של אותה תקופה וסופרים ומשוררים שכבר נחשבו לקלאסיקה יופיעו בתרגומים מתוחכמים בהונגריה. יצירותיהם של תומאס מאן, איבסן, צ'כוב, אוסקר ויילד, טולסטוי, בין היתר, תורגמו ופורסמו.
הגנת העדר שליטה
הגנת העדר שליטה היא הגנה במשפט הפלילי, המשמשת סייג לאחריות פלילית.
בחוק הישראלי.
חוק העונשין פוטר אדם שביצע עבירה ללא שליטה על תנועותיו הגופניות:
בפסיקה.
בפסיקה נעשתה הבחנה בין אוטומטיזם בלתי-שפוי (INSANE AUTOMATISM), שמקורו במחלה נפשית ואשר יכול שיצדיק הגנה של אי שפיות הדעת, לבין אוטומטיזם שפוי (SANE AUTOMATISM) שמקורו בגורם חיצוני אשר אין רואים אותם באור של מחלה נפשית. בפסק דין חמיס קבע נשיא בית המשפט העליון שמעון אגרנט כי טענת האוטומטיזם מתקיימת רק אם הנאשם מצליח להוכיח כי חוסר השליטה נבע מאיבוד מודעות לגבי הנעשה סביבו:
פרשת גטאהון.
טאדסה גטאהון, שהיה בהליך גירושין, הגיע לבניין כלל בירושלים ורצח את עורך הדין שלו ואת ביתו ימית, באמצעות אקדח שהיה ברשותו מתוקף עבודתו כמאבטח. בבית המשפט המחוזי גטאהון הורשע ברצח בכוונה תחילה של שניהם ונידון לשני מאסרי עולם. בערעור לבית המשפט העליון טען גטאהון כי הירי לא היה בשליטתו אלא נבע מהתפרצות של פוסט טראומה, ולכן עומדת לו הגנת העדר השליטה. לטענתו זו צירף חוות דעת רפואית של מומחה התומכת בדבריו. השופטת דפנה ברק-ארז דחתה את הערעור, מפני שחוות הדעת הרפואית הסתמכה יתר על המידה על דבריו של גטאהון ולכן היא אינה מהימנה. בנוסף, שאר הנסיבות הראו שגטאהון דווקא הבין את המתרחש, ופירט היטב את התרחשות האירוע, דבר המלמד על מודעותו לנעשה סביבו.
פאולו פרננדס
פאולו פרננדס קנטין (בספרדית: Paolo Fernandes Cantin; נולד ב-19 באוגוסט 1998) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני הימני בוולוס.
קריירה.
פרננדס נולד בסרגוסה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ריאל סרגוסה. ב-2013 עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי, אך בשל מחלוקות עם ריאל סרגוסה הוא נרשם בצורה רשמית במנצ'סטר רק באוגוסט 2014, כשמלאו לו 16. במהלך השנים הוא השתלב באקדמיות הנוער של המועדון, ובעונת 2016/2017 כבש 11 שערים ב-22 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-24 ביוני 2017 הושאל לנאק ברדה מליגת העל ההולנדית. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו, כשעלה כמחליף במחצית בהפסד קבוצתו 1–4 לוויטסה ארנהם. ב-3 בדצמבר כבש את שער בכורה בניצחון קבוצתו 3–1 על אקסלסיור רוטרדם. ב-12 ביולי 2018 הוארכה השאלתו לקבוצה לעונה נוספת.
ב-17 ביולי 2019 הושאל לעונה אחת לפרוג'ה מהסרייה ב' האיטלקית.
ב-3 בספטמבר 2020 חתם לשלוש עונות בקאסטיון, העולה החדשה ל.
ב-29 ביוני 2021 עבר לוולוס מליגת העל היוונית. ב-19 בספטמבר 2021 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון קבוצתו 3–1 על אפולון סמירניס.
מרדכי קלעי
הרב מרדכי (בכור) קלעי (נפטר בט"ו בכסלו ה'ת"ז; 1647) היה פוסק וראש ישיבה בשאלוניקי.
ביוגרפיה.
נולד לרבי שלמה קלעי בשנת ה'שט"ו בערך בשאלוניקי. למד אצל רבי אהרון אבן חסון, רבי אהרן ששון ורבי יצחק פרנקו. כיהן כראש ישיבת ק"ק (פורטוגאל) יחייא. מתלמידיו נמנים רבי דניאל אישטרושה שתפס את מקומו כראש הישיבה, רבי יהודה בנבנישתי, רבי שלמה הכהן, רבי חיים רומאנו, רבי יוסף פרץ שהיה רבה של לאריסה, רבי יוסף צרפתי, רבה של סידרוקאפסי, רבי אברהם בן חנניה הרופא, רבי אברהם די בוטון, רבי משה יהודה עבאס, רבי יהודה עוזיאל הראשון ועוד.
כתב חיבורים רבים, ביניהם פסקים ודרושים, שנשרפו ברובם בשנת ה'שפ"ה. עסק רבות בצרכי ציבור, עד ש, ביניהם פדיון שבויים, השיא יתומות, ודאג לצדקה לעניי עירו והעוברים ושבים. התכתב עם גדולי דורו, וביניהם רבי אהרן לפפא, המהרש"ך, מהרח"ש, המהרי"ט ועוד.
סבל מייסורים קשים - בתו, וכל משפחתה בה חתנו ובן אחותו, רבי מצליח לוזייו ובתם, מתו במגפה שפרצה בסלוניקי. אשתו ובתו של הרב קלעי נפטרו בחייו, ותלמידו, רבי משה יהודה עבאס שלח לו מכתב ובו שיר תנחומים על מות אשתו. אחיו היה רבי ברוך קלעי, מחבר ספר מקור ברוך.
נפטר בט"ו בכסלו ה'ת"ז (1647), וביקש להיקבר לצד רבו, רבי יצחק פרנקו. על מצבתו נחקק:
מלך השערים של כל נבחרת לאומית
ערך זה מפרט את מלך השערים בכל הזמנים עבור כל נבחרת גברים בכדורגל. רשימה זו אינה רשימת מלכי השערים לנבחרות לאומיות, מכיוון שלכמה מדינות יש שני שחקנים או יותר עם יותר שערים מאשר מלך השערים של מדינה אחרת.
רשימת מלכי השערים של מדינות שהתפרקו.
אלו הם מלכי השערים בנבחרות שהתפרקו, ופיפ"א אינה מכירה באף אחת מהן כיורשת שלה.
אמיל ויזל
אמיל ויזל (באנגלית: Emil Wiesel; 1 במרץ 1866 – 2 במאי 1943) - צייר, אוצר מוזיאון וחבר הנהלה באקדמיה הקיסרית לאמנויות, רוסיה (מאז 1914), מארגן תערוכות אמנות בינלאומיות, חבר מועצה של ארמיטאז' מוזיאון רוסי ומחזיק תואר לגיון הכבוד. בתקופת ברית המועצות הוא היה מומחה לאמנות ופיסול רוסית ומערבית במחלקת המוזיאונים של המועצה המנהלית המרכזית של מדע, מדע-אמנות ומוזיאונים.
משפחה.
אביו היה אוסקר בוריסוביץ' ויזל יליד רוסיה בשנת 1826, סיים את לימודיו בגימנסיה להשכלה גבוהה של הנסיך בזבורודקו בניז'ין, עבד במשרד האוצר הרוסי, ביקר הרבה בברלין, אמסטרדם, פריז בשם הוד מלכותם הצארים אלכסנדר השני ואלכסנדר השלישי.
אימו הייתה מארי כריסטין דה פוינטין נולדה בשנת 1835. אביה, פרנסואה דה פוינטין, היו שורשים משפחתיים מהפרובינציה הצרפתית פיקרד ונולד בחצרו של לואי ה-18 בגלות בוורשה.
אחיו אוסקר אוסקרוביץ' ויזל נולד ברוסיה בשנת 1864. סיים לימודיו כעורך דין, עבד בשפיצברגן ובשווייץ כקונסול רוסי, לימים כקונסול כללי באיטליה (נאפולי) .
אשתו הייתה אלכסנדרה אמיליבנה שטראוס (1866–1939) למדה בגימנסיה קייב ועברה קורס לאמנות שימושית באגודה לעידוד האמנים בסנט פטרסבורג בתחומי "ציור כלי חרסינה" ו"גילוף בעץ ".
חינוך.
אמיל ויזל סיים את לימודיו באוניברסיטת סנט פטרסבורג, בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה. התעניינותו ברישום ובציור גרמה לו באותו זמן להשתתף בשיעורי ערב בבית הספר של החברה לעידוד האמנים, ולאחר מכן ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא המשיך את לימודיו במינכן בסטודיו של אלכסנדר פון וגנר, שם שלט בטכניקת הרישום האופיינית לבית ספר זה, הכוללת את המתאר המוגדר היטב ואת התמונה המפורטת ביותר.
מאוחר יותר, יחד עם חברו, איוון אנדוגורוב, גם הוא אמן, הוא עבר לפריז. שם הם התקבלו לסטודיו של פרננד קורמה, שהיה מפורסם באותה תקופה, בהיותו מקום שבו הציור האקדמי יכול היה להתמודד עם האימפרסיוניזם המתחזק. בשיעורים של קורמה השתתפו אמנים ייחודיים כמו אנרי דה טולוז-לוטרק וינסנט ואן גוך. קורמה הוא זה שהראה לויזל שיטות גרפיות חדשות שהפכו לבסיס לטכניקת האימפרסיוניסטית שלו שנשענה לא על קווי המתאר אלא על טיפול באור ובצל. ויזל למד גם באקדמיה קולרוסי בפריז.
יצירה.