במהלך עונתו השנייה של קוסיילני בטור, עונת , הציעו לקוסיילני נציגים מנבחרת פולין לשחק במדי הנבחרת הלאומית של פולין. הצעה זו התאפשרה לו, מפני שסבו של קוסיילני הוא פולני שהיגר לצרפת. באוגוסט 2010 דווח כי קוסיילני ביטל פגישה עם מאמן נבחרת פולין פרנצישק סמודה. בריאיון לכלי תקשורת פולנים, אמר לוקאש פביאנסקי, חברו של קוסיילני לקבוצה ושוער נבחרת פולין על קוסיילני: "הוא מחכה לסימן מהצרפתים וכמובן מעדיף לשחק שם. אפשר להבין אותו, זאת המדינה שלו. בכלל, הוא אמר לי שמלבד שם המשפחה אין לו שום דבר משותף עם פולין. התחלתי לקרוא לו 'פולני' בחדר ההלבשה, אבל לא נראה לי שזה יעזור". מאוחר יותר אמר קוסיילני: "אני לא רוצה לאבד סיכוי לשחק עבור נבחרת צרפת. היא בראש סדר העדיפויות שלי. אני רוצה לשחק בנבחרת הלאומית של צרפת".
קוסיילני זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת ב-3 בפברואר 2011, לקראת משחק ידידות נגד . למרות זאת, הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הייתה ב-11 בנובמבר, בניצחון צרפת 0–1 על .
הופעת הבכורה של קוסיילני במשחק רשמי הייתה ברבע גמר יורו 2012, כאשר הוא שיחק משחק מלא בהפסד 0–2 ל. למרות ההפסד, קוסיילני נבחר לשחקן המצטיין של המשחק על ידי התקשורת הצרפתית. ב-15 בנובמבר 2013 קיבל קוסיילני כרטיס אדום בהפסד 0–2 ל במסגרת פלייאוף העלייה למונדיאל 2014, מה שהיה הכרטיס האדום הראשון שלו במדי נבחרת צרפת. למרות ההפסד, ניצחה צרפת את אוקראינה במשחק הגומלין 0–3 ועלתה למונדיאל 2014, שם נכלל קוסיילני בסגל הנבחרת.
סטטיסטיקות קריירה.
מועדונים.
נכון ל-.
נבחרת צרפת.
נכון ל-.
דייוויד קופרפילד (סרט, 1969)
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) הוא סרט טלוויזיה משנת 1969 שהופק על ידי קופרודוקציה בריטית-אמריקאית בבימויו של דלברט מאן, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. התסריט נכתב על ידי ג'ק פולמן, כותב סדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס", עבור ה-BBC. הסרט צולם בבריטניה עבור חטיבת הטלוויזיה של פוקס המאה העשרים. חלק מצילומי החוץ נערכו בסאפוק. צילומי פנים נערכו ב"סוואן הוטל" שבסאות'וולד.
בסרט מככבים רובין פיליפס בתפקיד הראשי ורלף ריצ'רדסון כמיקובר. בין השחקנים הידועים המופיעים בסרט נמנים ריצ'רד אטנבורו, לורנס אוליבייה, סוזן המפשייר, סיריל קיוזאק, ונדי הילר, אדית אוונס, מייקל רדגרייב ורון מודי.
בית החינוך המשותף דגניה
בית החינוך המשותף דגניה הוא בית ספר שמונה-שנתי הנמצא בקיבוץ דגניה א' שבעמק הירדן. בית החינוך, שנוסד בשנת הלימודים תרפ"ח-1927, הוא בית הספר הקיבוצי הראשון.
היסטוריה.
בית החינוך המשותף דגניה נוסד בשנת תרפ"ח-1927 (אך בפועל פעל חינוך יסודי לילדי דגניה וקבוצת כנרת כבר משנת 1926) כשבו תשעה ילדים בלבד – שישה מקבוצת דגניה א', שניים מקבוצת כנרת ובנו של מנהל החשבונות היהודי מטחנת הקמח שבכפר הערבי סמח. התלמידים שכנו בצריף עץ, שהכיל בתוכו גם את גן הילדים.
בתאריך 19 בספטמבר 1930 הונחה אבן פינה לבניין הראשון.
במלחמת העצמאות (1948) פונו הילדים הקטנים אל בית הספר הריאלי בחיפה למשך כשלושה חודשים עד לשוך הקרבות. בית החינוך נפגע וחלקים נכבדים ממנו נמצאו הרוסים. במשך יותר מעשרים שנה השתייך בית החינוך לזרם העובדים, עד אשר בשנת 1950 עבר אל הזרם הכללי תוך שימור רבות ממסורותיו. בשנת 1943 הוקם בית ספר בקיבוץ אפיקים, בתחילה כשלוחה של בית החינוך ולבסוף כבית ספר עצמאי. בשנת 1949 פרש גם קיבוץ בית זרע מבית הספר לטובת הקמת מוסד חינוכי לו ולקיבוץ שער הגולן.
אופיו של בית הספר.
מאז הקמתו במשך שנים רבות שמר בית החינוך על אופיו הציוני - סוציאליסטי - קיבוצי. בהתאם לכך הונפו על התרנים דגל ישראל ולצדו דגל אדום. כמו כן הונהגה שירת "האינטרנציונל" ו"תחזקנה" (ברכת העם) לצד "התקווה". בנוסף לכך נחגגו בבית החינוך חגים יהודיים מסורתיים עם דגש על מסרם המותאם.
בהתאם לכך פעלו בבית הספר "חברות ילדים", קבוצת הילדים משכבות הגיל השונות אשר פעלו ותפקדו כאוטונומיה שמטרתה הייתה ללמדם בדרך המעשה כיצד לנהל קבוצה, ובכך להכינם לחיי השיתוף הבוגרים. לחברת הילדים היה מקום מרכזי בפעילותו של בית החינוך: ניקיון הכיתות, הכנת האוכל, גידול ירקות ומטעים, פיקוח על הבריאות, פעולות חינוכיות ותרבותיות ובירורים בין ילדים.
נופלי בית הספר.
במשך השנים נפלו 50 מתלמידי בית החינוך במערכות ישראל ובפגועי טרור. במהלך טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מוקראים שמותיהם של הנופלים. לזכרם הוקם בשנת 1958 בכניסה לבית הספר מכיוון דרום, "קיר זיכרון". ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נהוגה מסורת שבה במשך היום כל כיתה מניחה פרחים על האנדרטה.
כיום.
כיום לומדים בבית הספר תלמידים מהיישובים הבאים: דגניה א, דגניה ב, בית זרע, מעגן, כפר חיטים, אלומות, פוריה - נווה עובד וטבריה. נכון לשנת 2014 לומדים בבית החינוך המשותף כ-440 ילדים. בבית הספר פועלות תוכניות שונות, כגון תוכניות לשמירה על הסביבה. כמו כן נבחר בית הספר להשתתף בתוכנית להטמעת השימוש באינטרנט במסגרת הלימודים.
אליפות וימבלדון 1898
אליפות וימבלדון 1898 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-28 ביוני. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות.
תחרות הגברים.
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-4 בתים. מנצח השלב הראשון עלה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1897 על התואר. לתחרות זו נרשמו 39 טניסאים. בנוסף לטניסאים הבריטיים השתתפו בתחרות טניסאים מאוסטרליה ושני טניסאים מארצות הברית. בגמר תחרות הגברים לורנס דוהרטי ניצח את הארולד מהוני (מנצח אליפות וימבלדון 1896). במשחק האליפות לורנס דוהרטי פגש את אחיו רג'ינלד (מנצח אליפות וימבלדון 1897) והפסיד ב-4 מערכות. כך רג'ינלד דוהרטי זכה בתואר השני ברציפות.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 18 טניסאיות שחולקו לשני בתים. שרלוט קופר (אלופה בשנים 1895–1896) ניצחה בתחרות. מכיוון שאלופת שנת 1897 בלאנש בינגלי לא התייצבה, זכתה קופר באליפות תוך ניצחון טכני.
תחרות הזוגות.
בתחרות הזוגות השתתפו 13 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים דוהרטי, מנצחי אליפות וימבלדון 1897. הזוג, שכלל את הארולד ניסבט (בריטניה) וקלרנס הוברט (ארצות הברית), ניצח בתחרות בין הזוגות המתמודדים. במשחק על האליפות הם הפסידו לאחים דוהרטי ב-3 מערכות.
דן חפץ
דן חפץ נולד וגדל במושבה כנרת הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה במיל. פיקד בעבר על גדוד 12 (ברק), וחטיבת מנשה.
שירותו הצבאי.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלנ"ט גולני. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר קורס קציני חי"ר שימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 12. בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת גולני, מג"ד 17 ומפקד גדוד 12 (ברק) אותו הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, בתקופת מבצע חומת מגן והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד עוצבת געש, וכרמ"ח שיתוף פעולה צבאי בין–לאומי באג"ת. למד במכללה הבין זרועית להגנה של הצבא הצרפתי בפריס, כיום עוסק בניהול פרויקטים גדולים בתחומי תשתיות ותחבורה, הקמת תחנות כוח ותשתיות רכבתיות. במסגרת התנדבותו בעמותת צהלה ייסד דן פרויקט ייחודי בכלא אופק לשיקום נוער עובר עברות אשר מטרתו לסייע לנערי הפרויקט לחזור למסלול הנורמטיבי של החיים, מתנדב בעמותת חטיבת גולני למען שימור והנחלת מורשת החטיבה .
גוטליב הרינג
גוטליב הרינג (בגרמנית: Gottlieb Hering; 2 ביוני 1887 - 9 באוקטובר 1945) היה קצין אס אס בדרגת האופט-שטורמפיהרר שהשתתף בתוכנית T4 - אותנסיה, והיה מפקדו השני והאחרון של מחנה ההשמדה בלז'ץ במהלך מבצע ריינהרד. הרינג לקח חלק פעיל ברצח העם היהודי וברצח קבוצות מיעוטים נוספות בשואה.
ביוגרפיה.
הרינג נולד וגדל בוורמברון, מחוז בעיר לאונברג. לאחר שסיים את חוק לימודיו, עבד בחווה ליד ביתו. בשנים 1907 עד 1909 שירת בחטיבת הפרשים "המלך וילהלם הראשון", ובהמשך שירת בחטיבה בהתנדבות שלוש שנים נוספות. הצטרף לכוח משטרת היילברון בשנת 1912, ובשנת 1914 התחתן והביא לעולם בן אחד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נקרא לתפעל מכונת ירייה בחטיבת הגרנדירים 123 בשנת 1915, בה לחם בחזית המערבית בצפון צרפת עד להפסקת האש בשנת 1918. על שירותו המבצעי עוטר בצלב הברזל מדרגה ראשונה.
הרינג החל את הקריירה המשטרתית שלו בשנת 1919 כחוקר במחלק הפלילים בגפינגן (Göppingen), עיירה ליד שטוטגרט, והגיע לדרגת קצונה בשנת 1929. בשנת 1920 הצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. במהלך תקופת רפובליקת ויימאר הוא יזם פעולות נמרצות נגד המפלגה הנאצית, האס אס והאס אה, ועקב כך כונה "טורף נאצים". בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, חברי המפלגה הנאצית דרשו בתוקף את התפטרותו מהמשטרה. אלא שהרינג היה מיודד עם כריסטיאן וירט, עקב קשרי עבודה קודמים בין השניים משנת 1912, וכך יכול היה להמשיך בעבודתו על אף המחאות האלימות של אנשי האס אס והאס אה המקומיים. במאי 1933 הצטרף הרינג למפלגה הנאצית. בשנת 1934 היה לראש משטרת גפינגן והמשיך בתפקידו בשנת 1939 בשטוטגרט. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח הרינג יחד עם קציני משטרה אחרים לגוטנהאפן (גדיניה) בדצמבר 1939. ניתן לו תפקיד ליישב מחדש את ה"פולק-דויטשן" (גרמנים בתפוצות) בגנרלגוברנמן.
תוכנית T4.