לפי מנוע החיפוש הרוסי המוביל "Yandex.Ru" אלכסייב הוא פעיל הלהט"ב המצוטט ביותר בתקשורת הרוסית בנושאי להט"ב בעודו לוקח חלק בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות ברוסיה ומחוצה לה. הוא הוזמן פעמיים להשתתף בתוכנית האירוח הנצפית ביותר בטלוויזיה הרוסית, "!K baryeru" (של הערוץ NTV) בהנחיית ולדימיר סולוביוב. המופע הציג צורה של ויכוח בין שני משתתפים כשהמנצח שימש כשופט ושואל שאלות. התוכנית זכתה לצפייה נרחבת ברוסיה בעודה שודרה בפריים טיים ברחבי המדינה. התוכניות אשר כללו את השתתפותו של אלכסייב: "ניקולאי אלכסייב נגד סגן דומה המדינה, סבטלנה גוריאצ'בה" אשר שודרה ב-18 במאי 2006 בעוד הדיון נפתח לאחר שמארגני מצעד הגאווה במוסקבה הודיעו לראשונה לראש העירייה על כוונתם לציונו ברחבי העיר. התוכנית השנייה, "ניקולאי אלכסייב נגד סגן הדומה הממלכתית, אלכסנדר צ'וייב" שודרה ב-21 ביוני 2007 והציגה ויכוח לאחר שתנועת הנוער האורתודוקסית "ג'ורג'ייבצי" ארגנה טקסים באזור קיום הפגנת זכויות הלהט"ב במרכז מוסקבה.
במהלך התוכנית השנייה אלכסנדר צ'וייב קשר את ניקולאי אלכסייב לאוליגרך בוריס ברזובסקי וכינה אותו כ-"קיצוני". בסיבוב האחרון של התוכנית החלה שערורייה לאחר שאלכסייב כינה את צ'וייב כ-"הומו, פחדן וצבוע". שבוע לאחר מכן, לבקשת הסגן, נפתחה חקירה פלילית נגד אלכסייב. לאחר הסכם שלום פרטי בין הצדדים ביקש צ'וייב מהשופט לדחות את האישומים ולסגור את התיק. אלכסייב ניסה גם כן להעמיד לדין את צ'וייב על בסיס אותה תוכנית, אך נדחה על ידי מחלקת התביעה.
ב-2 בדצמבר 2007 צ'וייב, שב-2007 יזם הצעת חוק בדומה הממלכתית להפללת "תעמולה של הומוסקסואליות", לא נבחר מחדש במהלך הבחירות לפרלמנט. ב-5 בדצמבר 2007 הודה בראיון שהסיבה לתבוסתו "הייתה ההומופוביה שלו". הצעת החוק שלו להפליל מחדש את ההומוסקסואליות נדחתה על ידי הדומה הממלכתית ב-8 במאי 2009, ערב מצעד הגאווה הסלאבי הראשונן במוסקבה.
ביוני 2007, לאחר הגאווה השנייה במוסקבה, ערוץ NTV הציג את ניקולאי אלכסייב בתוכניתו "הגיבור הראשי". אלכסייב השתתף בשתי תוכניות וידאו באולפן של מגזין "New Times". בינואר 2008 במהלך השתתפותו הראשונה התנגד לו במאי הקולנוע והשחקן הסובייטי ניקולאי בורליאייב וביוני 2008 חשף על ההכנה וההתנהלות של מצעד הגאווה השלישי במוסקבה. ב-17 במאי 2010, בעת ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, השתתף אלכסייב בתוכנית "Chestnyi ponedelnik" בערוץ "NTV" אשר הוקדשה למיעוטים מיניים ברוסיה.
במהלך השנים הופיע אלכסייב פעמים רבות ברדיו הרוסי המוביל במוסקבה "Echo Moskvy" אשר כללו את הכותרות: "האם יהיה מצעד גאווה במוסקבה?" (2 באוגוסט 2005), "אסלאם - מכשיר הביקורת?" (18 בפברואר 2006), "רוב מיני נגד מיעוט מיני" (10 ביוני 2007), "פרספקטיבות של מצעד גאווה ופסטיבל הסרטים "Side by Side" המוקדש לאהבה חד מינית" (24 בינואר 2008), "האם יהיה מצעד גאווה במוסקבה?" (24 באפריל 2008), "העם נגד 1" (1 במאי 2008), "האם יהיה מצעד גאווה במוסקבה?" (16 במאי 2009), "האם צריך לאפשר ארגוני מצעד גאווה במוסקבה?" (21 באוקטובר 2010).
הכרה ופרסים.
בשנת 2000 זכה אלכסייב בתעודת "הדיפלומה האדומה" מהפקולטה למינהל ציבורי של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה על הישגים מצוינים בלימודים בעודה מוענקת מוענקת לבוגרים עם הביצועים הטובים ביותר. מאז 2005 אלכסייב הוגדר ברחבי העולם במאבקו למען זכויות להט"ב כ-"אדם שלא יתפשר על האידיאלים שלו ולא יוותר על מאבקיו למען זכויות להט"ב ברוסיה ובמדינות אחרות". מגזין הלהט"ב הצרפתי המוביל "Tetu" כינה אותו במרץ 2009 כ-"פעיל העיקש ביותר ביבשת". בדצמבר 2010 ירחון הלהט"ב האמריקאי אדבוקט כינה את אלכסייב כ-"צלב הכי גלוי בארצו".
בשנת 2006, יחד עם מייסד היום הבינלאומי נגד הומופוביה לואי-ז'ורז' טן ומארגני מצעד מוסקבה - ניקולאי בייב ויבגניה דבריאנסקאיה, אלכסייב זכה בתואר ה-"דוב הגריזלי של ILGCN" עבור "כבוד מאמציו הבולטים והאמיצים בפניה של הומופוביה עזה בצורה יוצאת דופן". באותה שנה, אלכסייב קיבל גם את פרס "GALHA" (לונדון), כהוקרה על "האומץ באתגר ההומופוביה ברוסיה ומחוצה לה".
ב-17 ביוני 2008 ירחון האדבוקט הגדיר אותו כ-"לוחם גאווה עולמי" יחד עם שלושה פעילים נוספים מנפאל, ניגריה וצ'ילה.
כמו כן בשנת 2008 ניקולאי אלכסייב קיבל את פרס HERO (לוס אנג'לס), "על ניסיונותיו לביים גאווה מלאה". הפרס הוענק במהלך הגמר הגדול של התחרות הבינלאומית Mr Gay בלוס אנג'לס. באותה שנה זכה בפרס אזרח הכבוד של סאו פאולו בברזיל על רקע "כיבוד השונות בסאו פאולו" אשר הוענק על ידי אגודת מצעד הגאווה בסאו פאולו.
ב-14 במאי 2009, הרדיו האירופי "Radio Free Europe Radio Liberty" כינה את אלכסייב כ-"איש השבוע" לאחר ארגון מצעד הגאווה הסלאבי במהלך גמר תחרות האירוויזיון 2009 במוסקבה. ביולי 2010 אלכסייב קיבל את "פרס גיבור" במועמדות בינלאומית שהוגשה על ידי חברת "Vancouver Pride Society" הקנדית.
ב-1 באוגוסט 2010 הוא היה אורח הכבוד של מצעד הגאווה בוונקובר בעודו לבוש במדי חיל הים לבנים עם סמליל מצעד הגאווה במוסקבה. הראיון עם אלכסייב במהלכו פורסם על ידי עיתון הלהט"ב הקנדי המוביל "Xtra.com" לאחר מכן. במהלך שהותו בוונקובר השתתף בשתי תוכניות טלוויזיה בערוץ "ShawTV" בהן הצהיר על מצב זכויות חברי קהילת הלהט"ב ברוסיה.
בדצמבר 2010, פורטל הלהט"ב הרומני, "Angelicuss.com" בחר את אלכסייב כ-"איש השנה 2010" אשר לפי הפרסום, הוגדר כ-"אחד מפעילי זכויות האדם המוערכים בעולם" והוסיף כי הוא "מהווה עבורנו מודל לנחישות והקרבה עצמית. ניקולאי הוא סמל לכבוד הנשמר נגד גלי השנאה שמטביעים את רוסיה".
חיים אישיים.
אלכסייב דובר רוסית, אנגלית וצרפתית. אתר הבלוג שלו דיווח כי מאז שנת 2000 ביקר בכ-49 מדינות בעולם בעודו השתתף במצעדי גאווה רבים בערים שונות בהן: לונדון, פריז, ציריך, ז'נבה, טורינו, ונקובר, סאו פאולו וורשה.
ב-5 בספטמבר 2008 אלכסייב הפך לאיש הציבור הראשון בתולדות רוסיה שנכנס לאיחוד משפחי חד מיני בעוד טקס נישואיו התקיים בעיריית ז'נבה על בסיס החוק הפדרלי של שווייץ על איחוד אזרחי. מתגורר עם בן זוגו, אזרח שווייצרי בשם פייר, מאז נובמבר 1999.
בראיון משנת 2006 כינה את עצמו אלכסייב כנוצרי אורתודוקסי, אם כי הוא ציין שהוא חושב על המרת דת לבודהיזם בשל היותה "הדת הסובלנית ביותר בעולם".
Circle 7 Animation
Circle 7 Animation (שם שני: Disney Circle 7 Animation, באנגלית: מעגל 7 אנימציה) הייתה חברה לטווח-קצר של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שהתמחה באנימציה ממוחשבת ונועדה במקור כדי ליצור סרטי המשך של נכסי פיקסאר בבעלות דיסני, אשר מובילה יריבים אנימטורים לכנות בלעג את החטיבה "לא פיקסאר". האולפן לא הוציא סרטים כלשהם במהלך קיומו, ואף אחד מהתסריטים שלו לא שימש את פיקסאר.
החטיבה נקראה על שם הרחוב בו שכן הסטודיו שלה, Circle 7 Drive בגלנדייל, קליפורניה. היא גם ביתם של KABC-TV.
רקע כללי.
לפיקסאר ודיסני היה במקור הסכם הפצה של שבעה סרטים שהעניק לדיסני בעלות מלאה על הסרטים העלילתיים והדמויות של פיקסאר, כמו גם זכויות המשך. עם הצלחתו של "צעצוע של סיפור 2" בסוף 1999, מנכ"ל דיסני מייקל אייזנר והבעלים של פיקסאר, סטיב ג'ובס, החלו לחלוק על האופן שבו יש לנהל את פיקסאר ולתנאים של המשך מערכת היחסים.
אייזנר טען "שצעצוע של סיפור 2", מכיוון שהיה סרט המשך, לא נחשב לספירת הסרטים ה"מקוריים" של ההסכם, אף על פי שג'ובס לא הסכים.
ג'ובס הודיע בינואר 2004 - לאחר עשרה חודשים של משא ומתן - שפיקסאר לא תחדש את ההסכם שלהם עם דיסני, ותחפש מפיצים אחרים לשחרור החל מ-2006. ג'ובס רצה שפיקסר תקבל את רוב הרווחים שהסרטים שלהם הניבו (מה שנותן לדיסני את דמי ההפצה הסטנדרטיים של 10%) וכן בעלות מלאה על כל סרט ודמויות עתידיים שהאולפן יצור לאחר "מכוניות" (2006).
אייזנר מצא כי תנאים אלה אינם מקובלים. המפיק הבכיר של פיקסאר, ג'ון לאסיטר, שביים באופן אישי את "צעצוע של סיפור" (1995), "באג לייף" (1998) "וצעצוע של סיפור 2" (1999), התעצבן על התמוטטות מערכת היחסים של דיסני:פיקסאר, מכיוון שהוא היה מודאג ממה דיסני עשוי לעשות עם הדמויות שיצרה פיקסאר.
כאשר נאלץ להודיע על מה שקרה בפגישה של 800 עובדי פיקסאר, לפי הדיווחים, לאסטר אמר, מבעד לדמעות, "זה כאילו יש לך את הילדים היקרים האלה ואתה צריך לוותר עליהם כדי שיאומץ על ידי מורשעים בטרפת ילדים"."
היסטוריה.
במרץ 2005, Disney Circle 7 Animation הוקם כאולפן אנימציה CGI כדי ליצור סרטי המשך לנכסי פיקסאר בבעלות דיסני, והאולפן החל לגייס צוות זמן קצר לאחר מכן. זה נתפס כקלף מיקוח על ידי אנשים בתוך פיקסאר ודיסני, אבל גם כתוכנית גיבוי של אייזנר למקרה שהמשא ומתן ייפול.
הפרויקטים הראשונים (והיחידים) עליהם עבד האולפן היו טיוטות מוקדמות של "צעצוע של סיפור 3", "מפלצות בע"מ 2: אבודים בעולם האנוש" ו"מוצאים את נמו 2".