בין השנים 1879 ו-1888 כיהן וילהלם רנטגן כפרופסור ודיקן מחלקת הפיזיקה באוניברסיטת גיסן. הוא נקבר בבית הקברות הסמוך לאוניברסיטה ומצבתו עדיין נצבת במקומה. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר עליית הנאצים לשלטון, נמכרו מרבית אדמות העיר לוורמאכט ובדצמבר 1944 הופצצו מרבית המבנים ההיסטוריים בעיר על ידי חיל האוויר הבריטי. האמריקאים נכנסו לחורבות העיר במרץ 1945 וסייעו בשיקומם במהלך השנים שלאחר מכן.
תרבות.
אחד המבנים ההיסטוריים והמרכזיים ביותר של העיר הוא "תיאטרון העיר גיסן". התיאטרון מציג הצגות מז'אנרים שונים מחזות שייקספירים, מחזות המשלבים דרמה וקומדיה ועוד. בדצמבר 2007, הועלתה ההצגה "לחנך את ריטה" וסימלה את תחילתו של עידן חדש עבור התיאטרון. כמו כן, בשנת 2008 הועלה המחזה השייקספירי מקבת'. בנוסף נמצא בעיר מוזיאון המתמטיקום.
ערים תאומות.
הערים התאומות של גיסן הן:
צבי קרול
צבי קְרוֹל (13 באפריל 1907, כ"ט בניסן תרס"ז, קלינקוביץ, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – כ"ב בטבת תש"ח, 4 בינואר 1948, תל אביב) היה משורר, עורך, מבקר והומוריסטן עברי וחוקר הסוציאליזם היהודי.
קורות חיים.
צבי קרול נולד בעיירה קלינקוביץ (ברוסית: Калинковичи) שבפלך מינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), באזור פולסיה, בתחום המושב היהודי, באביב תרס"ז (1907), בנם של נחמה לבית גלוברמן והרב מרדכי קרול (בעל ייחוס רבני: מצאצאי ר' אברהם הכהן מקליסק ור' יום-טוב ליפמן הלר), במשפחה בת שנים-עשר ילדים. למד בחדרים, ולאחר מכן למד בבית ספר ממשלתי, וקיבל חינוך תורני מאביו. בנעוריו הצטרף לתנועת "החלוץ" (במחתרת), וב-1925 עלה לארץ ישראל. בארץ עבד כפועל בעמק יזרעאל, ואחר-כך בפרדס של דודו הנודע יעקב קרול בפתח תקווה (הראשון שהנהיג עבודה עברית). לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים במשך חמש שנים. שם החל את דרכו הספרותית, ובשנים 1931–1933 היה חבר הוועד והמזכיר של אגודת הסופרים בירושלים.
בשנת 1928 נישא למנוחה הלפרין (1913–1981), שלה היה נשוי עד מותו, והיה אב לשני בנים: עופר ודן. לבסוף התיישבה המשפחה בתל אביב.
כבר מסוף שנות ה-20 ועד מותו שלח ידו בעבודה ספרותית ועיתונאית: פרסם שירים, רשימות, פיליטונים ומאמרי מחקר וביקורת בעיתונות העברית.
עסק בחקר הסוציאליזם היהודי ובראשית הסוציאליזם העברי, ובפרט בפועלו של אהרן שמואל ליברמן.
ב-1935 היה חבר מערכת הלקסיקון הביוגרפי הארצישראלי של הוצאת "מסדה", ומאותה שנה עבד במערכת "האנציקלופדיה העברית" שלה.
הקדיש את זמנו ומרצו במיוחד לתחום ההומור: חיבר חרוזים ופיליטונים הומוריסטיים ופרסמם הן במדורים בעיתון והן בחוברות מיוחדות, על פי רוב (כמקובל אז) בשמות עט שונים. בשנות ה-30 ערך ופרסם עשרות חוברות של הומור, סאטירה ופארודיה, מהן רבות עם חברו יעקב רזניק ובמסגרת ספריית "אץ קוצץ".
בשנים 1935–1936 היה בעל מדור הומוריסטי בעיתון "דבר".
עם פתיחתו של בית ביאליק היה למנהלו. בשנותיו האחרונות עבד בהוצאת "עם עובד".
צבי קרול חלה במחלת לב וכעבור שבועות ספורים, ב-4 בינואר 1948, נפטר בבית החולים בילינסון בעקבות פקקת, בן 40 במותו. נקבר בבית הקברות הישן בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
צ. קרול
בית דוד וולפסון
בית דוד וולפסון הוא מבנה השוכן בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים, אשר נחנך ב-15 באפריל 1930. הבניין הכיל בראשיתו את בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי וכיום שוכנת בו הפקולטה למשפטים וספריית משפטים. שמו של הבניין ניתן לו על שם המנהיג הציוני דוד וולפסון.
בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי.
בד בבד עם הקמת האוניברסיטה העברית, הורגש הצורך הממשי בספרייה אקדמית שתשמש את האוניברסיטה, וכך הוחלט להכניס את בית הספרים הלאומי תחת כנפיה. הספרייה, ששכנה עד אותה עת ב"בית נאמן" שברחוב החבשים לא יכלה לשמש את האוניברסיטה כראוי, ואף לפני כן, התקשתה להתנהל בבניין מצומצם זה. הפתרון לכל הבעיות הללו היה בניית בניין חדש לספרייה בהר הצופים, ואכן, בניין זה היה השני (לאחר בניין הפקולטה לכימיה ולמיקרובילוגיה) שהוחל בבנייתו בקמפוס.
הבנייה מומנה על ידי קרן מיוחדת שהוקמה לאחר שבצוואתו ציווה דוד וולפסון להקדיש את מירב כספו לצורך "מטרות ציוניות בארץ ישראל... מה שישמש את האומה כולה". בינואר 1922, בהמלצתו של היינריך לווה, החליט ועד הנאמנים של הקרן להשתמש בכסף לבניין הספרייה. נחום סוקולוב ולווה הכריזו בחגיגיות על תוכנית הבנייה מעל במת הקונגרס הציוני הי"ג, והדגישו שזה יהיה הבניין היהודי-חילוני המונומנטלי הראשון בירושלים.
הקרקע להקמת המבנה נקנתה על ידי קק"ל בתרומותיהם של יצחק גולדברג ואליהו כדורי, תכנון המבנה נמסר לידי האדריכלים פטריק גדס ופרנק מירס והוצאת התוכנית לפועל ניתנה בידי בנימין צ'ייקין. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-18 ביולי 1926. השלמת הבנייה התעכבה מספר שנים עקב המשבר של חברת סולל בונה ורעידת האדמה של 1927 וב-15 באפריל 1930 נערך טקס חנוכת הבית, שבו נאמו הנציב העליון ג'ון צ'נסלור, קנצלר האוניברסיטה יהודה לייב מאגנס ומנהל בית הספרים הלאומי שמואל הוגו ברגמן.
עם המעבר לקמפוס האוניברסיטה המרוחק, התמעטו מבקרי הספרייה שלא מבין שורות האוניברסיטה, והיא איבדה רבות מצביונה העממי, ונעשתה יותר לספרייה אקדמית. החוסר הושלם כשבאי כוח הספרייה סייעו בידי לשכת בני ברית בהקמת ספרייה עירונית בתוככי ירושלים, תוך שימוש בספרים הכפולים של הספרייה הלאומית (דבר שהותנה בחוזה עוד כשעברה הספרייה מידי ארגון בני ברית לידי ההנהלה הציונית כחמש עשרה שנה קודם לכן).
למרות השיפור המשמעותי על פני המבנה הקודם, גם בניין רחב ידיים זה לא עמד בקצב התרבות הספרים בספרייה, ובשנת 1940 נוספו לו שלושה חדרים, שגם הם לא הספיקו לצורכי האחסון המרובים. בחדר שמתחת לכיפה הציב מאגנס את משרדו. אולם הקריאה המרכזי של הספרייה שימש גם כאולם כנסים של האוניברסיטה, ובו נשא מאגנס את נאומו השנתי עם פתיחת הלימודים.
במהלך מלחמת העצמאות נותק הקשר בין העיר היהודית לבין הר הצופים, ואם כי קמפוס האוניברסיטה נותרה בתור מובלעת יהודית מעבר לקו העירוני במהלך המלחמה ועד למלחמת ששת הימים, לא הייתה אפשרות ריאלית להמשיך את תפקודה של הספרייה במקום, והיא התפרסה במספר מבנים בירושלים המערבית, שבראשם מתחם קולג' טרה סנטה, אך חלק מאוספי הספרייה נותרו בבית וולפסון. הבניין נותר נטוש בהר הצופים, ובמשרדו של מאגנס הוקמה עמדת שמירה שכונתה בשמו.
מכון הרי ס. טרומן לקידום השלום.
עם איחוד ירושלים, החלו עבודות בנייה בקמפוס הר הצופים, כשחלק מהבניינים הישנים נהרסו וחלקם שומרו. איכות הבנייה הטובה ומספר החדרים הרב הכריעו את הכף לטובת שימור של בית וולפסון.
אדריכלות הבניין.
הבניין עוצב בידי האדריכלים גדס, מירס וצ'ייקין, וריהוטו עוצב בידי לוטה כהן. במשרדו של מנהל הספרייה ניצבו רהיטים שהובאו מביתו של וולפסון, וכן שטיחים מעזבונו, ובכללם חתונה אלגורית.
הבניין הצטיין באדריכלות אקלקטית שאימצה מהסגנון המקומי את הכיפה בראש המבנה, נסיגות ובליטות במתאר הבניין וסוגים רבים של עיבוד אבן
דודוביץ
דיבטוריבה
מתי מדבר האחרונים
מתי מדבר האחרונים היא פואמה מאת המשורר חיים נחמן ביאליק. נחתמה בתשרי תרנ"ז 1896.
חלקה הראשון הולחן על ידי המלחין יהודה שרת.
לאחר שפורסמה, התקבלה בציבוריות היהודית כמלל מכונן של רוח התקופה והתנועה הציונית, באשר הטיפה לכינונו של דור יהודי חדש, שיעשה להקמתה של ריבונות יהודית חדשה בארץ ישראל.
התקבלותה.
חלק ממנה, במיוחד הראשון, שובץ בחלק מההגדות הקיבוציות לפסח, ובכלל זאת בהגדה של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
אליפות אירופה בשחייה 2012
אליפות אירופה בשחייה נערכה בדברצן, הונגריה ובאיינדהובן, הולנד בין ה-14 במאי ל-27 במאי 2012. תחרות השחייה של האליפות הייתה אמורה להיערך באנטוורפן, בלגיה אך הועתקה לדברצן בתאריך המתוכנן. תחרויות הקפיצה למים והשחייה צורנית התקיימו באיינדהובן בהולנד. בתחילה הייתה אמורה להיערך האליפות בווינה, אוסטריה אך בשל המשבר הכלכלי היא הועברה לאנטוורפן.
אליפות אירופה בכדורמים נערכה ב-16 בינואר - 29 בינואר 2012 באיינדהובן.
ישראל באליפות אירופה בשחייה.
שחייה.
2 שחייניות ו-14 שחיינים השתתפו באליפות אירופה בשחייה.
נבחרת השחייה של ישראל זכתה ב-5 מדליות, מדליית זהב אחת ו-4 מדליות ארד. לראשונה זכה שחיין ישראלי במדליית זהב באליפות אירופה, לאחר ניצחונו של יונתן קופלב במשחה ל-50 מטר גב. באותו משחה זכה גם גיא ברנע במדליית ארד. הייתה זו הפעם הראשונה ששני שחיינים ישראלים זוכים בשתי מדליות במשחה אחד. יעקב טומרקין זכה בשתי מדליות ארד במשחים ל-100 מטר גב ו-200 מטר גב בהם קבע שיאים ישראליים חדשים. עמית עברי זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר שבו קבעה את הקריטריון לאולימפיאדת לונדון.
גל נבו סיים במקום רביעי במשחה ל-200 ול-400 מטר מעורב אישי, אמרי גניאל שסיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה, קבע בשלב המוקדמות את התוצאה המהירה ביותר בשיא ישראלי חדש ובמשחה שליחים 4X100 מטר מעורב סיימה הנבחרת במקום שביעי.
הרחבה נורמלית
הרחבה נורמלית היא הרחבה אלגברית formula_1 של שדות, כך שכל פולינום אי-פריק מעל השדה הקטן שיש לו שורש בשדה הגדול, מתפצל שם. הרחבה של שדות היא גלואה אם ורק אם היא נורמלית וספרבילית. תת-הרחבות נורמליות בהרחבת גלואה מאופיינות בכך שחבורות האוטומורפיזמים המתאימות להן הן נורמליות בחבורת גלואה של ההרחבה.
הגדרה.