מפרק הלסת חשוף לפציעות ונזקים עקב העומס המוטל עליו. ישנם סוגים שונים של פציעות, חבלות ואף פריקות של המפרק. הסיבות לכאבים הן: מבנה אנטומי לקוי, הן מולד והן נרכש, תפקוד לקוי,
בעיות שרירים ומחלות שונות על חלקן נפרט בהמשך.
הכאבים במפרק יכולים לחרוג לאזורים נוספים כגון: כאבים באזורים שונים בפנים, כאבי אוזניים, כאבי ראש ועוד.
כאבים במפרק הלסתי-רקתי נובעים בדרך כלל מאחת מהסיבות הבאות:
בעיות שכיחות אחרות.
מעבר להופעת כאבים ישנם תסמינים שונים לבעיות במפרק דוגמת רעשים מפרקיים, פגיעה בטווח תנועה, ספזם שרירי, פריקה ותת פריקה, שברים ותזוזה של המפרק
אבחון בעיות מפרק הלסת.
שלב האבחון של בעיות במפרק הלסתי-רקתי מתבצע על ידי רופא מומחה ברפואת הפה או כירורג פה ולסתות.
בתהליך האבחון נשללים מקורות דנטליים שונים כגון: זיהומים בשיניים, מחלות חניכיים, שיני בינה כלואות. יתר על כן, גם מחלות ובעיות וסקולריות ובעיות נוירופאטיות עלולות לגרום לכאבים מקומיים ולהוות אבחנה מבדלת.
לאחר שנשללו אבחנות אחרות ואותרה בעיה מפרקית יבוצע המשך בירור רפואי שיכלול גם בדיקות דימות.
טיפול בבעיות מפרק הלסת.
הטיפול בבעיות מפרק הלסת נקבע על פי הגורם שהוביל לאותה לבעיה, כאשר הטיפולים השכיחים הם:
הזכות לקבורה בישראל
מפרק הלסת
עמנואל אקס
עמנואל אקס (פולנית: Emanuel Ax; נולד ב-8 ביוני 1949) הוא פסנתרן קלאסי יהודי-אמריקאי. נחשב לאחד מהפסנתרנים הבולטים של המאה ה-21; היה הזוכה הראשון בתחרות רובינשטיין וזכה על הקלטותיו בשבעה פרסי גראמי (נכון ל-2010). אקס הוא חבר סגל בית הספר ג'וליארד בניו יורק.
תולדות חייו.
אקס נולד להורים ניצולי השואה בלבוב בשנת 1949. בהיותו בגיל שמונה עקרה המשפחה לוורשה ושנתיים לאחר מכן לוויניפג, קנדה. ב-1961 עבר עם משפחתו לניו יורק. מורו הראשון לפסנתר היה אביו, ואקס המשיך ללמוד מוזיקה לאורך התבגרותו. עם הגיעו לניו יורק המשיך את לימודיו בבית הספר ג'וליארד. בשנת 1974, בן 25, זכה בתחרות רובינשטיין בתל אביב והיה לראשון הזוכים בתחרות זו. הוא צוין לשבח הן על הטכניקה והן על ההבעה הלירית בנגינתו.
אקס מבצע מוזיקה מאת קשת רחבה של מלחינים מהיידן, מוצארט, בטהובן ובראהמס ועד הינדמית ומייקל טיפט. שותפו במשך שנים רבות הוא הצ'לן יו-יו מה, עמו הופיע בתקליט זוכה פרס גראמי להופעה הטובה ביותר בתחום המוזיקה הקאמרית "שלישיות קלרינט מאת ברהמס, בטהובן ומוצרט" יחד עם נגן הקלרניט ריצ'רד שטולצמן.
יחד עם מה ועם הכנר אייזק שטרן ונגן הויולה ג'ם לרדו מופיע במסגרת רביעית-פסנתר ידועה שהקליטה יצירות רבות משל ברהמס, גבריאל פורה, בטהובן, שומאן ומוצרט. על ארבעה מתקליטיו אלה זכה בפרסי גראמי. פרסי גראמי נוספים קיבל על הקלטת סונטות של היידן, קונצ'רטי של ליסט וברהמס וקטעי טנגו של אסטור פיאצולה.
אקס הביע עניין בתחום הביצוע האותנטי. במסגרת חקירת המוזיקה של שופן הקליט קונצ'רטו על פסנתר משנת ייצור 1853, דומה מאוד לזה שעליו ניגן המלחין.
לאקס הוענקה "מדליית סאנפורד" מטעם בית הספר למוזיקה באוניברסיטת ייל. המדליה מוענקת בקביעות משנת 1972 ל"אמני במה מצליחים וחברים נכבדים במקצוע המוזיקה."
אקס נשוי ליוקו נזוקי, פסנתרנית ממוצא יפני, ומתגורר בניו יורק.
אנסטסיוס
אנסטסיוס (בקוינה: ἀνάστασις) הוא שם שמשמעותו "תחייה". השם ניתן לעיתים קרובות לילדים יוונים שנולדו בסביבות חג הפסחא בימיה הראשונים של הנצרות.
הסגנון הארצישראלי
בט&quot;ש
בטחון שוטף
דודי דודקביץ'
E-553b
E 553b
הוונה
חומצה סורבית
חומצה סורבית (Sorbic acid או 2,4-hexadienoic acid) היא תרכובת אורגנית חומצית המשמשת כחומר משמר בתעשיית המזון. לחומצה הנוסחה הכימית: C6H8O2.
החומצה זוקקה לראשונה מפירות הסורבוס ("Sorbus aucuparia"), ועל שם צמח זה נקראת החומצה.
שימושים.
החומצה הסורבית, והמלחים המינרליים שלה: נתרן סורבט, אשלגן סורבט וסידן סורבט משמשים מאז שנות ה-40 של המאה ה-20 בחומרים משמרים בתעשיית ייצור המזון. חומרים אלה מונעים התפתחות שמרים ופטריות במוצרי מזון. לרוב נעשה שימוש במלחים מאחר שהם מסיסים במים. בעת שימוש בתעשיית המזון, מסומנים החומצה ומוצריה במספרי E:
יצחק דה לנגה
יצחק דה לנגה (נולד ב-20 במרץ 1951) הוא צייר ישראלי. דה לנגה גדל והתחנך בתל אביב, למשפחה שמוצאה מגרמניה ומהולנד. בין 1975 ל-1977 למד אמנות, תוך התמחות בסדנאות רישום, ציור והדפס באקדמיית Vrij Academie שבהאג. לאחר מכן המשיך בלימודים לתואר שני ב- Gerrit Rietveld Academie שבאמסטרדם, אותם החל ב-1977 וסיים בשנת 1982. לאחר סיום לימודיו שב לישראל, ומאז הוא אמן פעיל, עוסק בהוראה ובהנחיית אמנות קהילתית.
דה לנגה לימד במכללת תל-חי, מכללת עמק הירדן, מכללת צפת, מכללת הגליל המערבי, המכללה האקדמית אורנים. כן לימד בטכניון בפקולטה לארכיטקטורה.
בין 1987 ל-1995 יזם, הקים וניהל את "סדנא בנוף" ביער ביריה. לאחר מכן הקים בשנת 1995 סטודיו לאמנות בנהריה. ב-2006 הקים את "הקצה - מרכז לאמנות, תרבות וחברה בגליל", אשר הפעילה גלריה ופרויקטים חברתיים בתחומי האמנות, התרבות והחינוך, עד לסגירתו בסוף 2017. בשנת 2006 ייסד את עמותת "מרכז הקצה", בה חברים אנשי אמנות, תרבות, חינוך וחברה.
דה לנגה הציג את עבודותיו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. בין היתר הוצגו תמונותיו במוזיאון ישראל בירושלים (בתערוכה "תמונות מחיי משפחה" ב-2009) במוזיאון חיפה לאמנות ובמוזיאון ינקו דאדא בעין הוד, מוזיאון פתח תקווה לאמנות ומוזיאון "Amstelle Museum" בעיר אמסטלפיין בהולנד, וכן בגלריות לאמנות בישראל, הולנד וגרמניה. עבודותיו נרכשו ונמצאו במוזיאונים בישראל ובאוספים פרטיים ברחבי העולם.
עבודותיו של דה לנגה עוסקות בחיפושיו אחר השורשים, בגורלם של בני משפחתו שנספו בשואה, בחיי משפחה על רקע אסון ממשמש לבוא, בעבר או אף בהווה, ולאחרונה במבט נוקב אל הנוף האורבאני הישראלי בסדרת הציורים "הנפילים" העוסקת במתחמי הבניה החדשים בגוש דן ובירושלים, המסמנים בנייה בנוף מתעמת, שנוי במחלוקת, אפוקליפטי כמעט.
דה לנגה נשוי לאמנית לי רמון, שותפתו להקמת והפעלת "מרכז הקצה", ואב לשניים.
פטרה נמצובה
פטרה נמצובה (באנגלית: Petra Němcová; הגייה בצ'כית: pɛtra ˈɲɛmtsova; נולדה ב-24 ביוני 1979) היא דוגמנית, מנחת טלוויזיה, ונדבנית צ'כית. היא מייסדת הארגון Happy Hearts Fund ועומדת בראשו.
ביוגרפיה.
פטרה נמצובה נולדה בקרווינה, צ'כוסלובקיה, כיום צ'כיה, אביה היה בנאי ואמה מורה. יש לה אחות ששמה אולגה.
היא הופיעה בשער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 2003 והופיעה בגיליונות 2001, 2003, 2004, 2005 ו-2006.
היא הייתה אובייקט לעבודת ציור הגוף של Joanne Gair.
היא דיגמנה עבור ויקטוריה'ס סיקרט והציגה בפרסומות של חברות שונות כגון קארטיה ומקס פקטור. ב-3 ביוני 2004 היא הייתה אחת מהשופטות בשידור הטלוויזיה במהלך תחרות מיס תבל ה-53 בקיטו, אקוודור.
היא דוברת צ'כית, סלובקית, פולנית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
הצונאמי של 2004.
במהלך רעידת האדמה באוקיינוס ההודי ב-26 בדצמבר 2004, הייתה נמצובה בנופש בקאו לאק, תאילנד ביחד עם צלמה הראשי וארוסה סיימון אטלי, כשהצונאמי פגע במקום בו הם שהו. אטלי טבע ונמצובה סבלה מאגן שבור ופגיעות פנימיות קשות, אבל היא הצליחה לטפס על עץ תמר, שם הייתה במשך שמונה שעות, עד שאזרחים תאילנדים הצילו אותה והיא הוטסה לבית חולים סמוך.
נמצובה אושפזה שלושה שבועות בבית חולים תאילנדי, ואז טסה לביתה לרפובליקה הצ'כית, שם היא אושפזה שלושה שבועות נוספים בבית חולים. הראיון הראשון עם נמצובה על החוויה בה הייתה קרובה למוות הייתה עם דיאן סויר בתוכנית Primetime Live של רשת ABC, ב-9 במרץ 2005. היא גם דיברה על חוויותיה בתוכנית "Larry King Live" ברשת CNN.
קרן Happy Hearts Fund.
ב-2005 הקימה נמצובה את Happy Hearts Fund (HHF), ארגון צדקה, אותו יצרה בעקבות החלמתה מהצונאמי של 2004. כשנמצובה שבה לתאילנד חודשים אחדים אחרי הצונאמי, היא נוכחה לדעת שישנן משפחות שנותרו בלא בתים, ילדים שנהיו יתומים מהורים וקהילות שלמות שנעלמו. היא הושפעה במיוחד מהילדים וחיפשה דרך לסייע להם לבנות את חייהם ולתת להם תקווה והזדמנות. היא לא הייתה מרוצה מאופן הטיפול של ארגונים שלא היו מסוגלים להחליט לאילו ילדים או אפילו לאיזו ארץ יש לעזור במיוחד, נמצובה החליטה ליצור קרן משל עצמה ולבנות אותה כך שכל העלויות הניהוליות יירשמו, וכך להבטיח ש-100% מהתרומות ילכו ישירות לתוכניות עבור ילדים.
ב-15 בדצמבר 2009 נמצובה ומנכ"ל הקרן פיליפ קפוטו השיק את מבצע "להחזיר את האושר" באו"ם לרגל יום השנה החמישי של הצונאמי. באותו היום נמצובה וקפוטו גם לקחו חלק בטקס closing bell ceremonies בנאסד"ק, שם מבצע "להחזיר את האושר" זכה גם הוא לפרסום נרחב.
המשך חייה.
ב-2008 היא הביאה את קרן Happy Hearts לפרו כדי לעזור לילדים שנפגעו מרעידת האדמה של 2007 בפרו.
היא הגיעה ל- Un Conte De Noel Premiere at the Palais des Festivals במהלך פסטיבל קאן ה-61 ב-16 במאי 2008, בקאן, צרפת.
המגזין גלאמור העניק לנמצובה את "אות ההישרדות" ב-2005 עבור הדרך שבה היא שיקמה את חייה לאחר אסון הצונאמי, היא הופיעה מחדש בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ב-2006. היא גם הופיעה בלוח השנה הבריטי FHM בשנת 2007 כמיס מאי. ב-2007 היא הנחתה את התוכנית A Model Life של רשת TLC.