את שם הבמה גלינה אימץ נוה בין כיתה י"א ל-י"ב כשהשתתף כרקדן בפרויקט מקצועי שעידו תדמור היה הכוריאוגרף שלו. מרבית הרקדנים היו הומואים ובמהלך העבודה הם אימצו כינויים נשיים. השם גלינה נבחר על שמה של הבלרינה היהודיה הרוסיה גלינה פאנוב, שערקה למערב ולבסוף עלתה לישראל והתגוררה באשדוד (זוגתו לשעבר של הרקדן ולרי פאנוב). חלקו השני של השם, Port Des Bras, נלקח מעולם המושגים של הבלט, והכוונה היא לעבודת הזרועות בריקוד - אולם השם משחק גם עם משמעות המילים באנגלית וספרדית (נשמע כמו: Por The Bra): 'בשביל החזייה'.
בשנות התיכון החל נוה לצאת למסיבות של הקהילה הגאה בירושלים, שם הכיר את מלכות הדראג הוותיקות דיווה די וליידי די, שהה בחברתן ולמד מהן את התחום. ביום העצמאות 2001 הופיע לראשונה בדראג מקצועי ביום העצמאות עם קבוצת מלכות דראג ירושלמיות עימן הקימה בשנת 2004 את ההרכב פאות קדושות והופיע לאורך שנים ארוכות.
בשנת 2007 השתתפה גלינה בסרט 'געוואלד' של נטעלי בראון בתפקיד עצמה. כחלק מההרכב פיאות קדושות, השתתפה גלינה בסדרה תמיד אותו חלום בשנת 2009. אחרי צילום הסדרה עזבה גלינה את ההרכב.
נוה העיד בעבר כי דמותה של גלינה התפתחה יחד איתו, כך למשל כשהעלה במשקלו בעקבות פציעה, גם דמותה של גלינה התפתחה והפכה אימהית יותר. תחום הדראג מאופיין לעיתים קרובות בבוטות, עוקצנות ובהומור בוטה שנחשב לעיתים לפוגעני, ואילו דמותה של גלינה מאופיינת יותר במודעות חברתית, זיקה למאבקים חברתיים, רעיונות פמיניסטיים, וכבוד האדם. גלינה מעורבת ביותר במאבקים של הקהילה הגאה ומנחה את אירועי הסיום של מצעדי הגאווה בירושלים מזה שנים ארוכות ולוקחת חלק במצעדי גאווה גם בערים אחרות.
לאור העובדה שנוה הכשיר לאורך השנים עשרות אמניות דראג בישראל, שלחלקן תלמידות משל עצמן - רבות מהן מתייחסות לדמותה של גלינה כאל 'אם הדראג' שלהן.
פיתוח תחום הדראג בישראל.
ב-2005 הקימה את ליין הדראג הירושלי געוואלד שהתקיים תחילה במועדון שושן ואחרי כן במועדון הקצה שנפתח באותה הכתובת. כמו כן הקימה גם את ליין הדראג בימי שלישי במועדון האוויטה בעיר. שני הליינים רצו במשך כעשור.
בסוף 2011 הקים נוה את בית הספר לדראג שפעל תחילה בבית הפתוח בירושלים ולאחר מכן במרכז הגאה תל אביב. בית הספר הכשיר גם מלכות וגם מלכי דראג ונוה הדריך בו שלושה מחזורים. המיזם המשיך לאחר עזיבתו לעוד שני מחזורים נוספים. ב-2021 היה נוה שותף להקמת 'האקדמיה לדראג' בבית הספר למקצועות היופי של רוית אסף, לצד קבוצת מפיקי הדראג One Night Only (דקל לזימי לב, דניאל מריומה וגל זיגל). לדבריו היוזמה החדשה קמה בין היתר על רקע ההתעניינות הגוברת באמנות הדראג בעקבות תוכנית הריאליטי המרוץ לדראג של רו פול.
נוה שם דגש על פיתוח תחום הדראג כאמנות מקצועית, הכוללת בין היתר: משחק, ריקוד, שירה, ליפסינק חיקוי, איפור, עיצוב בגדים ופיאות. פעמים רבות התבטא כנגד הנוהג לבקש מאמניות דראג להופיע או להנחות אירועים בחינם, גם עבור ארגונים גדולים בקהילה הגאה שלהם תקציב מכובד.
ב-2017 הקימה גלינה יחד עם הדיג'יי דניאל מריומה את ליין WERK הפועל מדי יום שלישי במועדון Desire Club. לתקופה מסוימת, היה זה ליין הדראג השבועי היחיד בישראל.
חיים פרטיים.
בעברו היה רקדן מקצועי ומורה לבלט אך פרש מהתחום בעקבות פציעה בגב. במקביל לתחום הבמה עסק גם בתקשורת ועיתונות. בנערותו במסגרת רשת א' ובפרויקט ידיעותיכון, בצבא בגלי צה"ל, ולאחר שירותו הצבאי במחלקת החדשות של ynet ובמוסף גלריה של הארץ. כיום לצד עבודתו בתחום הדראג עובד נוה גם כדובר ארגון אמנסטי אינטרנשיונל ישראל.
נוה נשוי לגבר, ואב לשתי ילדות בהורות משותפת.
פאראלימפי
תיירות מין נשית
תיירות מין נשית היא תיירות מין של נשים הנוסעות בכוונה לעסוק בפעילות מינית עם אחד או יותר מהמקומיים, בדרך כלל גברים עובדי מין. נשים תיירות מין עשויות לחפש היבטים של מערכת היחסים המינית שאינם משותפים בדרך כלל לגברים תיירי מין, כגון רומנטיקה ואינטימיות. נשים שמתאימות לפרופיל הזה - במיוחד נשים לבנות עשירות, רווקות, מבוגרות - מתכננות חופשות הכוללות סקס, תשומת לב, ורומנטיקה עם עובדי מין. שכיחות תיירות המין הנשית נמוכה משמעותית מתיירות המין הגברית, ועם זאת, הערכות בענף התיירות מדברות על 600 אלף נשים מערביות שיוצאות לתייר למטרות מיניות מדי שנה.
תיירות מין נשית מתרחשת באזורים מגוונים בעולם. הדמוגרפיה של תיירות המין הנשית משתנה בהתאם ליעד, אך באופן כללי נשים תיירות מין הן בדרך כלל נשים ממדינה מפותחת, הנוסעות למדינות פחות מפותחות בחיפוש אחר מין ורומנטיקה.
ניתן לחלק תיירות מין נשית לשלושה סוגים:
עם תנועה מסוג זה, של אוכלוסיות שונות למדינות שונות, גדל החשש לבעיות בריאות, במיוחד להדבקה של מחלות מין ואיידס. נשים המעורבות בתיירות מין לרוב אינן משתמשות באמצעי מניעה במהלך רוב הביקור, מה שמשאיר אותן ואת הגברים איתן הן מקיימות יחסי מין ללא הגנה נגד מחלות מין.
טרמינולוגיה.
קיים ויכוח מתמשך על המינוח הנוגע לתיירות מין נשית. פרוט ולפונט טוענים כי המונח "תיירות מין נשית" אינו מייצג את מערכת היחסים שיש לתיירות עם גברים מקומיים. הם טוענים שתיירות מין נשית מפשטת את המניעים של נשים אלה וכי המונח "תיירות רומנטית" מסביר את האופי המורכב של מה שהנשים האלה עוסקות בו כשהן מעורבות בתיירות מין. הם גם מציעים שהביטוי "תיירות מין נשית" "משמש להנציח תפקידים מגדריים ולחזק את יחסי הכוחות של דומיננטיות גברית וכפיפות נשית, תיירות רומנטית בג'מייקה מספקת זירה לשינוי".
חוקרים כמו קלאוס דה אלבורקרק מבקרים גישה זו, וסבורים כי המונח תיירות רומנטית מסבך שלא לצורך את הצגת המניעים של נשים תיירות מין. דה אלבוקרק קבע כי מושגים כמו "תיירות רומנטית" מייצגים רק נישות קטנות, כמו זו של ג'מייקה. באמצעות מחקריו, הוא מגיע למסקנה שרוב הנשים תיירות המין מטיילות אך ורק למפגשים מיניים פיזיים ולא למטרת רומנטיקה. הוא גם אומר ש"התיירות והנערים בחוף הים עשויים להגדיר את מערכות היחסים שלהם כקשר של רומנטיקה, אך במציאות, מערכת היחסים היא של זנות".
החוקרת ז'קלין סאנצ'ס-טיילור טוענת כי המונח תיירות מין נשית ואפילו המונח "תיירות רומנטית" מערער את מה שקורה בפועל במצבים אלה, ומשקף תפיסה של מוסר כפול. היא משווה בין תיירות מין של נשים לגברים ומראה כיצד שתי מערכות היחסים מבוססות על בסיס מיני-כלכלי. היא גם בוחנת האם תיירות המין הנשית מבוססת על רומנטיקה או לא, והאם יש קשר מיני כלכלי בין שני הצדדים. היא הוסיפה, "העובדה כי ההקבלה הקיימת בין תיירות מין נשית לתיירות מין גברית זוכה להתעלמות באופן נרחב, משקפת את החולשות של התאוריות הקיימות והתפיסה הרווחת בנוגע לכוח מגדרי... [ו] תיירות מין."
יעדי תיירות מין נשית.
מספר מדינות הפכו ליעדים לתיירות מין נשית, כולל דרום אירופה (בעיקר ביוון, איטליה, ספרד וקרואטיה); הקריביים (ברבדוס, הרפובליקה הדומיניקנית, קובה וג'מייקה); אקוודור, קוסטה ריקה, מרוקו, טורקיה, נפאל, דרום-מזרח אסיה, וייטנאם, תאילנד, אינדונזיה ופיג'י; וגמביה וקניה באפריקה. יעדים נוספים כוללים את ברזיל, בולגריה, אלבניה, פורטוגל, והאיטי. באלי באינדונזיה היא יעד שבו נשים ממערב אירופה, יפן ואוסטרליה עוסקות בתיירות מין עם גברים מקומיים. ב-2009 נערך סקר על ידי מחבר הספר: "תיירות סקס באפריקה - התעשייה המשגשגת של קניה", ואנג'והי קיביצ'ו, במאלינדי קניה. בסקר נמצא כי מתוך תיירות המין שנסקרו, 61% היו בגילאים 46–50, ו-3% בגילאים 31–35. מתוך כלל הנשים 22% היו מגרמניה, 19% מאיטליה ו-15% מהולנד. בנוסף, עבור 71% מהנסקרות, זה היה ביקור חוזר ביעד. בבחינת הסיבות לתיירות המין, קיביצ'ו מסכם כי נשים שחשות דחייה מצד גברים במדינות המפותחות בשל "עודף משקל וגיל מבוגר" מגלות שבקניה המצב מתהפך. שם הם "מחוזרות", מוערכות ו"אהובות"על ידי גברים.
מניעים לנסיעות.
תיירות מין מסורתית.
לנשים המגיעות לתיירות מין מסורתית יש את אותן הכוונות כמו עמיתיהן הגברים, וגם הן נוסעות למדינות זרות בעלות שכר נמוך יותר, ומנצלות גברים עובדי מין בעלות זולה וברמה שמחירה גבוה במדינותיהן.
ניתן למצוא דוגמאות לקשרים מיניים-כלכליים אלה במדינות כמו קניה, שבהן נשים מבריטניה נוסעות לקניה כדי ליהנות מהשמש וליהנות מ"חברתם של גברים צעירים "באופן מיני.
תיירות מין מזדמנת.
תיירות מין מזדמנות שונות בכך שהן רואות את פעילותם המינית עם עובדי המין כתוספת למניע המקורי שלהם לנסיעה.
רוב תיירות המין המזדמנות הן תיירות המגיעות בפעם הראשונה ללא כוונה לקיום יחסי מין עם גברים מקומיים. הן מעורבות במערכות יחסים רומנטיות ולא רק יחסים פיזיים עם עובדי המין.
תיירות מין מזדמנת מתרחשת כאשר תיירות זרות נמשכות לעובדי מין, המכונים "נערי חוף" באיים הקריביים או בגרינגרו שבקוסטה ריקה. לדברי התיירות, הם בדרך כלל נמשכות לאקזוטיות שיש לגברים אלה. המשיכה יכולה לנבוע מההבדלים האתניים בין עובד המין לבין תיירת המין או אורח החיים הזר בו חיים הגברים המקומיים. נשים המקיימות מפגשים מיניים עם גברים כאלה הן בדרך כלל בגיל העמידה וממוצא אירופאי.
עובדי המין יגשו לעיתים קרובות לנשים שלדעתם הן פגיעות מסיבות שונות, כגון משקל או גיל.
תיירות רומנטית.
תיירות רומנטית מתייחסת למערכת יחסים שונה מתיירות מין נשית.