ישראל אַדלֶר (17 בינואר 1925 – 19 באוגוסט 2009) היה מוזיקולוג וספרן ישראלי. ייסד מוסדות ויזם פרויקטים רבים למחקר ושימור המוזיקה היהודית בישראל ובעולם מביניהם האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה. מייסד המרכז לחקר המוזיקה היהודית, מנהל הספרייה הלאומית בשנים 1969–1971.
ביוגרפיה.
נולד ב-1925 בברלין בירת גרמניה, בנם של פאני לבית פרידמן והרמן אדלר. בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם אביו בשנת 1937. הוא השתתף בקרבות במלחמת העצמאות, ולאחר קום המדינה נסע לצרפת להמשיך בלימודיו בקונסרבטואר של פריז (1949–1953) ואחר במחלקה למוזיקולוגיה של אוניברסיטת סורבון, שהעניקה לו תואר דוקטור בשנת 1963. במקביל ללימודיו עבד בספרייה הלאומית של צרפת כממונה על מחלקת העברית והיהדות.
עם שובו לישראל התקבל לעבודה בבית הספרים הלאומי, כמנהל מחלקת המוזיקה, הקים את הפונותיקה הלאומית (ארכיון הצליל הלאומי) ואת המרכז לחקר המוזיקה היהודית ועמד בראשו במשך שנים רבות. אדלר יזם את הקמת האיגוד הישראלי למוסיקולוגיה ועמד תקופה מסוימת בראשו. בשנת 1971 הצטרף לחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1973 התמנה למרצה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1998 זיהה אדלר אורטוריה של המלחין האיטלקי כריסטיאנו ג'וזפה לידרטי (Cristiano Giuseppe Lidarti) משנת 1774, שהתגלתה באוניברסיטת קיימברידג'. האורטוריה, "תשועת ישראל ביד אסתר", בוצעה בבכורה עולמית בפסטיבל מונפליה 2003.
ערך את כתב העת "יוּבָל: קובץ מחקרים של המרכז לחקר המוזיקה היהודית" בהוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס.
אדלר נמנה עם מייסדי האיגוד העולמי לארכיוני צליל (International Association of Sound and Audiovisual Archives, IASA) והיה חבר בוועד המנהל של המועצה הבינלאומית למוזיקה של אונסק"ו ובהנהלת האיגוד הבינלאומי למוזיקולוגיה.
פרסומיו.
ישראל אדלר ערך יצירות מוזיקליות וכתבים בנושאי מוזיקה, מהם בנפרד ומהם עם חוקרים אחרים, כמו בתיה באיאר ואליהו שלייפר. כמו כן ערך פרטיטורות ובאסו קונטינואו.
לקריאה נוספת.
ביבליוגרפיה של פרסומיו:
בנצי סאו
בן-ציון (בנצי) סאו (נולד ב-9 בספטמבר 1959) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן בין היתר כממלא מקום המפכ"ל (בין יולי לדצמבר 2015), כסגן המפכ"ל, כמפקד מחוז תל אביב וכמפקד מחוז מרכז.
ביוגרפיה.
סאו החל את שירותו במשטרה כשהתגייס ב-1977 למשמר הגבול והמשיך לשרת בחיל בתפקידי פיקוד במשך קרוב לשלושים שנה. באוגוסט 1996 מונה למפקד מרחב מג"ב צפון, בתפקידו זה הוביל את היערכות החטיבה במרחב התפר בצפון בעקבות יישום הסכמי אוסלו. במהלך אירועי אוקטובר 2000 הופקד על גזרת ואדי עארה והיה המפקד בשטח בשני ימי העימותים האלימים הראשונים, ב-1 וב-2 באוקטובר. ועדת אור, שמסקנותיה פורסמו באוגוסט 2003, קבעה כי סאו ניהל עימות ממושך בניגוד להנחיות, היה אחראי על כניסת כוח שוטרים לאום אל-פחם, בניגוד להנחיות שניתנו וכן שותף, אם כי במידה פחותה מזו של ניצב אליק רון, לאחריות להפעלה בלתי מוצדקת של ירי צלפים באש חיה כלפי מיידי אבנים בצומת אום אל-פחם. הוועדה מצאה כי סאו הוא אמנם מפקד מנוסה ורציני אך שהכשלים שניכרו בתפקודו היו מהותיים ועל כן המליצה שלא יקודם בדרגתו או בתפקידו לתקופה של ארבע שנים מיום פרסום הדו"ח שלה.
בפברואר 2001 מונה סאו למפקד מרחב מג"ב ירושלים והוביל את הקמת מערך מג"ב בעוטף ירושלים, באוקטובר 2004 מונה לראש מטה משמר הגבול תפקיד בו כיהן עד מאי 2006. במהלך תקופה זו שימש גם כראש מטה תיאום תוכנית ההתנתקות במטה הארצי.
ביוני 2006 מונה לראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, אולם בהחלטת בג"ץ באוקטובר 2006, בעקבות עתירה של ארגון עדאלה, קבע הרכב השופטים בדעת רוב של אילה פרוקצ'יה וסלים ג'ובראן מול אליקים רובינשטיין, כי המינוי מנוגד להמלצות ועדת אור שאומצו על ידי ממשלת ישראל ועל כן על סאו לעזוב את תפקידו בתוך חודש ימים.
סאו מונה לעוזר ראש אגף שיטור וביטחון, אגף המבצעים של המשטרה, בנוסף שימש מפקד המחזור הראשון של "תוכנית ברק" לאיתור וטיפוח שוטרים מובחרים בקצונה הזוטרה.
ביולי 2008 קודם לדרגת ניצב ומונה לראש האגף לשיטור וביטחון, במאי 2010 מונה למפקד מחוז מרכז. ב-4 ביוני 2013 החל לכהן כמפקד מחוז תל אביב. בפברואר 2015 מונה לממלא מקום סמפכ"ל המשטרה (המפכ"ל יוחנן דנינו פיטר את סגנו ניצב ניסים מור), זאת במקביל להמשך פיקודו על מחוז תל אביב. ביוני 2015 אושר מינויו לממלא מקום המפכ"ל היוצא, יוחנן דנינו, עד להחלטה וכניסתו לתפקיד של המפכ"ל החדש.
באוגוסט 2015, עם ההכרזה על הכוונה למנות את גל הירש למפכ"ל המשטרה, הודיע על פרישתו משירות במשטרה. עם זאת, ב-31 באוגוסט 2015 החליטה הממשלה להאריך את תקופת כהונתו כממלא-מקום המפכ"ל, עקב הימשכות הליך הבדיקה הנדרש בעניינו של הירש. עם אישור מינויו של רוני אלשיך למפכ"ל, הוארך מינויו של סאו כממלא מקום, והוא כיהן בתפקיד עד כניסתו של אלשיך לתפקיד, ב-3 בדצמבר 2015. בתחילת פברואר 2016 פרש מהמשטרה.
כממלא מקום המפכ"ל המשיך סאו את המלחמה בארגוני הפשע המאורגן וכן התמודד עם גל הטרור הפלסטיני שהסלים בחודש תשרי ה'תשע"ו (ספטמבר-אוקטובר 2015) ובו שוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול נדרשו למאמץ מוגבר לשם הגנת תושבי ישראל מגל הטרור בירושלים וביישובים נוספים בתחומי הקו הירוק ויהודה ושומרון.
ביולי 2017 מונה לדירקטור בחברה הציבורית וילי פוד השקעות. עם סיום תפקידו של רוני אלשיך ולאחר הסרת מועמדותו של צ'יקו אדרי, עלתה מחדש מועמדתו של ניצב בדימוס סאו כמועמד למפכ"ל.
סאו הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה ותואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לארבעה.
עקומים אליפטיים
ג'סיקה טנדי
ג'סיקה טנדי (באנגלית: Jessica Tandy; 7 ביוני 1909 - 11 בספטמבר 1994) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון בריטית-אמריקנית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה בסרט הקולנוע "הנהג של מיס דייזי" משנת 1989, כמו גם פרס באפט"א, פרס אמי, פרס סאטורן, פרס גלובוס הזהב, פרס טוני ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה ב"עגבניות ירוקות מטוגנות" משנת 1991.
ביוגרפיה.
טנדי נולדה ברובע האקני, לונדון לג'סי הלן והארי טנדי, והיא הצעירה מבין שלושה אחים. היא למדה בבית הספר ע"ש דיים אליס אואן ברובע איזלינגטון.
טנדי החלה לבסס עצמה בתפקידי תיאטרון בגיל 16, כאשר שיחקה לצד שחקנים כלורנס אוליבייה (בהנרי החמישי) וג'ון גילגוד (בהמלך ליר). עד לגירושיה מג'ק הוקינס בתחילת שנות ה-40 שיחקה טנדי בסרטים בריטים. לאחר מכן עברה להתגורר בארצות הברית, שם פגשה את בעלה לעתיד יום קרונין, עמו שיחקה תכופות בסרטים ובהפקות תיאטרון.
תפקידה ההוליוודי הראשון של טנדי היה בסרט "הצלב השביעי" לצד בעלה יום קרונין וספנסר טרייסי, לפי ספרה של אנה זגרס. בשנים הבאות הופיעה בסרטים כ"עמק החרוץ", לצד גרגורי פק, "השנים הירוקות", המבוסס על ספרו של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין, ובסרטו של ג'וזף ל. מנקייביץ' "Dragonwyck", לצד וינסנט פרייס. טנדי זכתה בפרס טוני על גילום דמותה של בלאנש דובואה בעיבוד משנת 1948 למחזה חשמלית ושמה תשוקה, מאת טנסי ויליאמס ובבימויו של אילייה קאזאן, הנחשבת לאחת ההפקות המכוננות של התיאטרון האמריקאי, בה גם דרך כוכבו של מארלון בראנדו. לדאבון לבה של טנדי היא לא נבחרה לגלם את תפקידה בגרסה הקולנועית של הסרט והתפקיד ניתן לויואן לי. (המפיקים טענו שאינה 'אטרקטיבית' מספיק..).
טנדי הופיעה בסרטו של אלפרד היצ'קוק "הציפורים" משנת 1963. בשנת 1977 הוענק לה פרס טוני נוסף על משחקה במחזה "משחק הג'ין". בשנת 1982 הופיעה טנדי לצד שחקנים כרובין ויליאמס, גלן קלוז וג'ון לית'גאו בסרט "העולם על פי גארפ", המבוסס על ספר באותו שם מאת ג'ון אירווינג. באותה שנה הופיעה טנדי גם לצידם של מריל סטריפ ורוי שיידר במותחן הפסיכולוגי "ליל הדממה" של הבמאי זוכה האוסקר רוברט בנטון.
בשנת 1984 הופיעה טנדי לצד כריסטופר ריב בסרט "הבוסטונים", המבוסס על ספרו של הנרי ג'יימס. היא הופיעה לצד בעלה בסרטו המדע בדיוני של רון הווארד "קוקון" והמשכו "קוקון 2", כמו גם בסרט "נס ברחוב שמונה" משנת 1987, תפקיד שזיכה אותה בפרס סאטורן לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
טנדי היא השחקנית המבוגרת ביותר שזכתה בפרס אוסקר עבור משחקה בסרט הקולנוע "הנהג של מיס דייזי", לצד מורגן פרימן. בין יתר הפרסים שהוענקו לה, טנדי גם זכתה בפרס התיאטרון ע"ש שרה סידונס ובפרס טוני למפעל חיים, אותו חלקה עם בעלה, יום קרונין.
משטחי בזלת נרחבים
פרסומי שנת הפלאות של איינשטיין
נבוכדרצר
שירות פסיכולוגי ייעוצי
שירות פסיכולוגי ייעוצי (בראשי תיבות: שפ"י) הוא אגף במשרד החינוך, שתפקידו לתת שירותי פסיכולוגיה חינוכית וייעוץ חינוכי לתלמידים, הורים, מורים ואנשי חינוך העובדים במערכת החינוך. אנשי המקצוע של האגף פועלים בבתי ספר ובשירותים הפסיכולוגים החינוכיים (שפ"ח) בכל רחבי הארץ.
מטרות ותפקידים.
המטרה של שפ"י היא קידום התפתחותו של כל תלמיד תוך דאגה למיצוי הפוטנציאל השכלי, החברתי והרגשי שלו. בעלי המקצוע המשתייכים לשפ"י הם פסיכולוגים חינוכיים ויועצים חינוכיים, והם פועלים בתוך בתי הספר כדי לקדם מטרה זו. שפ"י עוסק בארבעה היבטים המשפיעים על התפתחות מערכת החינוך והתלמידים המתפקדים בה: היבט אישי של התלמיד כפרט (תוך-אישי, בין-אישי, רגשי וקוגניטיבי); היבט מערכתי של המסגרת החינוכית; היבט של תהליכי ההוראה והלמידה; והיבט משפחתי וקהילתי.