באזור נמצא מספר רב של נפלים בתקופת המלחמה שהתנהלה בשנות ה-70. נוכחות נפלים מונעת ביצוע חקר מעמיק של האזור. עם תחילת המאה ה-21 נערכו מספר מבצעים לניקוי השטח ועתה חלק מהאזורים פתוחים לציבור.
מקור הכדים.
אין חולק על כך שהכדים עתיקים מאוד וחוקרים מעריכים כי הם בני כאלפיים שנה, מלבד נתון זה אין עוד נתון שאינו שרוי במחלוקת, כך לגבי יוצרי הכדים, מקור האבן, שימושם וסיבת יצירתם.
ישנם חוקרים הטוענים שהכדים שימשו לקבורה אך המקומיים מתעקשים שהכדים שימשו להכנת אורז ויין, מסורת נוספת טוענת שהכדים שימשו להכנת משקה "לאו לאו" הנמכר עד היום באזור.
שמואל שניאורסון רב ניקולייב
מכון ליאו בק
מכון ליאו בק הוא מכון מחקר עם מרכזים בירושלים, בניו יורק ובלונדון, ומטרתו לקדם ולעודד את המחקר ההיסטורי והתרבותי של יהדות גרמניה. המכון נוסד בשנת 1955 בעקבות החלטת "הוועד של יהודי גרמניה" בכנס עולמי של יוצאי גרמניה שהתקיים בירושלים בין 25 ל-31 במאי 1955. שמו המקורי היה "מכון היהודים מגרמניה ע"ש ליאו בק". המכון נקרא על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה, ולאחר הקמת המכון היה נשיאו הראשון.
המכון בירושלים.
המכון בירושלים הוקם בשנת 1955 על ידי מספר אינטלקטואלים יהודים בולטים ובהם: מרטין בובר, גרשום שלום, ארנסט סימון והוגו ברגמן. יחד איתו הוקמו המרכזים הנוספים שכולם פועלים באופן עצמאי ומשתפים פעולה בעזרת תיאום עם הנהלה בינלאומית. ממוקם ברחוב בוסתנאי 33. מנוהל כיום (2020) על ידי פרופ' גלילי שחר.
מטרת המכון לקדם ולעודד את המחקר ההיסטורי והתרבותי של יהדות גרמניה ומרכז אירופה. פרסומי המכון מתמקדים באישים יהודים בולטים ופועלם ובהתפתחות ההיסטורית של החברה היהודית, על תהליכיה החברתיים, התרבותיים, הכלכליים והפוליטיים, היחס עם הסביבה הלא יהודית ועם קהילות יהודיות נוספות ובחינת נושא המגדר ביהדות.
המכון מוציא לאור פרסומים של חוקרים מובילים וצעירים בתחום. מעודד מחקר באמצעות סמינרים וימי עיון ומעניק מדי שנה מלגות לחוקרים מצטיינים בראשית דרכם.
המכון מקיים אירועי תרבות, ומקרין סרטים המלווים בהרצאות ומפגשים עם יוצרים וחוקרים.
בספריית המכון אוסף ספרים ומסמכים נדירים בתחומי ההיסטוריה והתרבות של היהודים דוברי גרמנית.
המכון בניו יורק.
המכון בניו יורק ממוקם במנהטן וכולל ספריה, ארכיון, מרכז תערוכה וסניף של המוזיאון היהודי בברלין. משרדיו ואוספיו נמצאים במרכז להיסטוריה יהודית בניו יורק.
מרבית הארכיון מורכב ממסמכים אישיים של יהודים דוברי גרמנית ובנוסף ישנם כ-80,000 ספרים הכוללים את המהדורות הראשונות של ספרי משה מנדלסון והיינריך היינה, כתבים מראשית המאה ה-16, הכוללים את מרטין לותר, תומאס מור וארסמוס מרוטרדם. וכן אוסף מקיף של כתבי עת שפורסמו מהמאה ה-18 ועד המאה ה-20, ומהדורות מוגבלות של תיקי אמנים מהמאה ה-20. בנוסף, באוסף הספרים הנדירים ישנם מספר ספרים מאוירים מהמאה ה-18 ובהם מנהגים יהודיים. הארכיון עובר תהליך דיגיטציה.
מדי שנה המכון מעניק את מדליית ליאו בק לאנשים שעבודתם ההומניטרית מקדמת סובלנות, צדק חברתי ופיוס היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה. בחודש נובמבר 2010 הוענקה המדליה למנצח הגרמני קורט מאזור. עם מקבלי המדליה בעבר נמנים: קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, ג'יימס וולפנזון, רות וסטהיימר, ג'ורג' מוסה, אדגר ברונפמן, דניאל ליבסקינד, יושקה פישר ויוהאנס ראו.
שלוחה של המכון הניו יורקי נמצאת במוזיאון היהודי בברלין.
המכון בלונדון.
המכון בלונדון מוציא את השנתון של מכוני ליאו בק, זאת כל שנה החל משנת 1956. הספר עוסק בהיסטוריה התרבותית, הכלכלית, הפוליטית, החברתית והדתית, כמו גם השפעת האנטישמיות ותגובתם של היהודים אליה. בנוסף, ספר השנה מכיל כרכים סימפוזיונים ומאמרים, והמכון מסייע לפרסם את "Wissenschaftlicher Schriftenreihe Abhandlungen" (סדרת מסות מדעיות), שכיום מונה 74 כרכים.
המכון הלונדוני מארגן מגוון רחב של אירועים, הרצאות וכנסים בינלאומיים ומעניק מלגות וקרנות. המכון חוקר את תפקידם של היהודים דוברי גרמנית באקדמיה במאות ה-19 וה-20.
ראו גם.
פרנץ רוזנצווייג מבחר קטעי הגות
1819 במדע
ואולי
אל ארצי
אֶל אַרְצִי הוא שירה של רחל המשוררת על ארץ ישראל. נכתב בתל אביב בשנת תרפ"ו 1926.
השיר נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ונהוג לשיר ולהשמיע אותו בטקסים ממלכתיים ובימי זיכרון וחגים.
פרקי השיר ותכניו.
"אל ארצי" הוא מסכת דברים שנשאה המשוררת אל ארץ ישראל. הוא נחשב לאחד מהביטויים הפואטיים הנחשבים של ערכי תנועת העבודה במחצית הראשונה של המאה ה-20, ומטיף לערכים של צניעות והסתפקות במועט, עבודה ועמלנות ושאיפה מתמדת אל השלום.
השיר המחורז כולל שני בתים.
בבית הראשון הדוברת פונה באופן מטפורי אל ארץ ישראל, ופותחת בהודעה שלילית לכאורה, כי "לא" שרה לה שירים, ולאחר ההודעה הזאת מפרטת מה עשו ידיה, או מה הייתה עבודתה כחקלאית בארץ ישראל. ובכך מודיעה הדוברת על העדפתה את חיי העמל המאומצים והסדורים, מאשר את סיפורי התהילה של עלילות פאר, מערכות הצבא ודברי שבח והלל על תולדותיה. ומילותיה של הדוברת בשיר מבטאים את עולמה הפנימי הכן של המשוררת, שעל פי תולדות חייה, חפצה היה להיות "עובדת אדמה ובילדותה רצתה להיות ציירת'. היא מביעה התנצלות בפני הארץ, הנדמית לה כ"אֵם", דימוי שכיח ומקובל בספרות העברית לדורותיה, על שאינה שרה לה שירי תהילה. אולם ההתנצלות עצמה היא שיר "אל ארצי".
בבית השני. כמו בשיריה האחרים, המשוררת מתארת רגשות ומבעי הזדהות עם ארץ ישראל, על עצבה השממה ("עָנְיֵךְ") שבה, ושמחה על הצמיחה שבה.
לחן וביצועים לשיר.
השיר הולחן על ידי יהודה שרת, שזכה לעיבודים רבים והושר, בין השאר, על ידי הזמרת נתנאלה, וחבורת שוהם. לחנים נוספים לשיר חוברו על ידי פאול בן-חיים, אברהם פררה, מרק לברי, פאול בן-חיים ועל ידי דניאל סמבורסקי. גרסה המשלבת בין לחנים של יהודה שרת ואברהם פררה בוצעה על ידי קובי אלדר.המלחין הצעיר דניאל פגיס הלחין את השיר בלחן בעל אופי קלאסי.
1820 במדע
מבחן נהיגה מעשי
בישראל, מבחן נהיגה מעשי (או טֶסט מעשי) הוא מבחן המסכם את לימודי הנהיגה של התלמיד ובוחן את יכולתו לנהוג. תלמיד שעובר אותו בהצלחה זכאי לקבל רישיון נהיגה.
בישראל.
מבחן נהיגה מעשי, המסכם את לימוד הנהיגה של התלמיד ובוחן את יכולתו לנהוג, נערך על ידי בוחן רשמי מטעם משרד התחבורה. ניתן לגשת למבחן החל מגיל 16 ו-9 חודשים. בעברית ישראלית מכונה המבחן טסט, מילה שמקורה באנגלית (test) ופירושה מבחן.
קודם למבחן על התלמיד להיבחן במבחן נהיגה עיוני ובמבחן מעשי אצל מנהל מקצועי בבית הספר לנהיגה ("טסט פנימי"). במבחן המעשי עליו להגיש טופס בקשה (המכונה "טופס ירוק") בו ממולא שאלון רפואי, בצירוף חתימת מבקש הרישיון, המאשר שהנבחן קיים את חובת הלימוד המזערית (28 שיעורים שאורך כל אחד מהם 40 דקות), ותרגל את כל הנושאים הנדרשים. על הנבחן לשלם אגרה ולהביא עמו תעודת זהות.
משרד התחבורה מגדיר את המחיר המקסימלי שאותו רשאים מורי הנהיגה לגבות על השימוש ברכבם לצורך קיום המבחן המעשי.
מבחן שליטה.
עולה חדש, תיירים, תושבים ארעיים ותושבים חוזרים מורשים לנהוג בישראל עם רישיון נהיגה זר בתוקף (בדרגת הרישיון שבידיהם ובתנאי שהגיעו לגיל המינימלי), במשך שנה מיום כניסתם לארץ. בתום תקופה זו עליהם להמיר את הרישיון הזר לרישיון ישראלי. לשם כך עליהם לעבור מבחן שליטה, שהוא מבחן נהיגה מעשי קצר, בן כרבע שעה. המבחן מחמיר פחות מטסט רגיל, בה בודק הבוחן שליטה ברכב והתנהגות נכונה בכביש.
ניתן לחזור על המבחן לא יותר מפעמיים. לאחר שני כישלונות על המבקש לעמוד מחדש במבחן עיוני ובמבחן מעשי רגיל (למעט חובת שיעורי מינימום).
מבחן נהיגה לרכב דו-גלגלי.
בשונה מרכבים אחרים, המבחן המעשי עבור רכב דו-גלגלי מתחלק לשני חלקים: מבחן שליטה ומבחן דרך.
מבחן נהיגה לרכב רב-גלגלי.
המבחן נמשך כ-20 דקות למכונית פרטית וכ-60 לרכב משא כבד או לאוטובוס. המבחן מתבצע ברכב של המורה לנהיגה בו למד התלמיד. המבחן יוצא ממקום קבוע, בדרך כלל ממשרדיה של זכיינית תפעול מערך הבחינה. בעת המבחן מוחלפת האות "ל" שעל גג המכונית בשלט "במבחן רשמי". התלמיד רשאי לבקש שהמורה יהיה נוכח במהלך המבחן.
בזמן המבחן התלמיד נבחן לגבי כישורי הנהיגה שלו בארבעה היבטים:
עד יוני 2018 האסטרטגיה התנהלה באופן הבא:
הבוחן קיבל טופס ובו טבלה הכוללת מאפיינים עליהם נבחנים, כאשר הבוחן סימן לידם סימונים של וי, איקס ואיקס בתוך עיגול שפרושם: "בלתי סביר", "רע" ו"הפקעת שליטה" (כלומר התערבות מצד הבוחן) בהתאמה. אם לא היה סימון המשמעות הייתה שהבוחן לא מצא דופי בהתנהלות הנבחן בנושא זה.
המבחן היה מתקיים בשעות הבוקר או הצהריים. אחר הצהריים הייתה נמסרת התוצאה לבית הספר. התלמיד יכל לברר את תוצאת המבחן אצל המורה שלו, וכן בטלפון או באתר האינטרנט של משרד הרישוי.
תלמיד שהיה נכשל במבחן מעשי, לא היה רשאי לגשת למבחן מעשי נוסף במשך שלושה שבועות לפחות.
ביולי 2018 נכנסה לתוקף רפורמת מבחני נהיגה חדשה בה מבחני הנהיגה מופעלים על ידי זכייניות (כיום, החברות המפעילות הן "פמי פרימיום" במרכז-דרום הארץ ו"טלדור" במרכז-צפון הארץ).
הזכייניות התחייבו לאפשר טסט ראשון לכל תלמיד בתוך שלושה ימים מרגע שיוגש למבחן על ידי מורה הנהיגה, כאשר במידה והתלמיד נכשל המבחן החוזר ייערך בתוך 7–14 יום. זאת, לעומת המתנה של מספר חודשים לפני הרפורמה החדשה.
בנוסף, הזכייניות התחייבו להפעלת 41 אתרים מהם יצאו מבחני הנהיגה.