תפיסת המנהור המודרני מכמתת את היכולת של מסת הסלע לקבל בעצמה חלק מהעומסים הנובעים מיצירת חלל המנהרה. באופן זה, חלק מהעומס מתקבל על ידי תמיכה מלאכותית וחלק אחר מתקבל על ידי החוזק המכני של מסת הסלע.
רחוב שער האריות
רחוב שער האריות הוא רחוב רוחב ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הרחוב חולף מצפון להר הבית.
רחוב שער האריות מתחיל בשער האריות, ומסתיים ברחוב ויה דולורוזה, סמוך לרחוב הגיא. הרחוב עובר במקביל לחומת הר הבית מצפון, ומוביל לכניסות הצפוניות של הר הבית. בתחילת הרחוב ניצבה ככל הנראה בתקופת בית שני מצודת אנטוניה. הוא חוצה את הרחובות: באב חוטא (בעברית: שער החיטה), בורג' לקלק, אנטוניה, המלך פייסל, שער הפרחים, הנזירות, ובנק הדם. ובפינת רחוב אנטוניה שוכן מתחם יהודי "בית האריות", שנקרא על שם הרחוב.
ברחוב בית ספר יסודי לבנים, ובאמצעו, במעבר המוביל לכניסה להר הבית, נמצאת עמדה קבועה של חיילי צה"ל.
היסטוריה.
בתקופה הרומית והביזנטית נכלל תוואי הרחוב בדקומנוס המזרחי.
במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים פרצו כוחות חטיבה 55 לעיר העתיקה משער האריות דרך רחוב זה, לאחר שהושלם כיתורה של העיר העתיקה מכל כיווניה. מהרחוב נעו חלק מהכוחות דרומה למתחם הר הבית והכותל המערבי, בעוד כוחות אחרים התפשטו בעיר העתיקה.
בשנת 1980 ערכה עיריית ירושלים שיפוץ מקיף ברחוב. בשיפוץ נחשפו קטעים מהריצוף הקדום של הרחוב, וחלקו הועלה לתוואי הרחוב הנוכחי.
ב-6 במאי 1998 דקרו ערבים למוות את חיים קרמן ברחוב, ובאתר אנדרטה לזכרו.
נחום רכל
הרב נחום רכל (נולד בכ"ח בתשרי ה'תש"ד, 27 באוקטובר 1943) הוא נשיא ישיבת רמת השרון וצייר ישראלי, פעיל למען ההתיישבות בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד ברחובות בכ"ח בתשרי תש"ד, הוריו עלו מפולין. הוא התחנך בבית הספר הממלכתי בעיר על שם משה סמילסקי, ולאחר מכן למד בתיכון הדתי ברחובות. בסיום לימודי התיכון התגייס במסגרת גרעין נח"ל 'חלוצי שלוחות' של "בני עקיבא"; תפקידם היה לאייש את היאחזות 'בארותיים'. שירת במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת כרם ביבנה, אליה נשלח מטעם הגרעין במסגרת מסלול 'הסדר'. לאחר סיום השירות הצבאי החל ללמוד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק. נחשב לאחד מגדולי תלמידיו ורואה בו כרבו המובהק. ב-1965 נשא לאישה את שולמית לבית שטיינברגר; לזוג 13 ילדים.
ב-1971 נשלח על ידי הרב צבי יהודה ללמד בישיבה ביד בנימין, לאחר שהצוות החינוכי שם ביקש עזרה. לאחר חמש שנים נתבקש להקים ישיבה גבוהה ביישוב קדומים שבשומרון. יחד עם משפחתו עבר להתגורר ביישוב ושימש שם כראש ישיבה מספר שנים. בקדומים הציג הרב רכל את תערוכת הציורים הראשונה שלו, הקים סטודיו להדפסי משי והדפיס את יצירותיו.
בהמשך עבר עם משפחתו למושב עצמונה בחבל ימית בסיני. לאחר שפונה החבל ב-1982 הם עברו ליישוב הקבע בני עצמון שבגוש קטיף, שם המשיך הרב רכל ליצור באמנות ושימש כרב היישוב. באותה תקופה גם לימד בישיבות שונות את כתבי הרב קוק.
לאחר מכן עבר עם משפחתו לגור בעיר דוד, כדי להיות קרובים לכותל המערבי - חלום שחלם תמיד. כשנה לפני פינוי גוש קטיף חזרו להתגורר ביישוב בני עצמון כדי לחזק את הקהילה. לאחר הפינוי ב-2005, עברו יחד עם תושבי היישוב אל עיר האמונה בנתיבות, שם התגוררו באוהלים במשך מספר חודשים עד שקיבלו בתים בשומריה אשר בחבל לכיש.
ב-2009 התבקש על ידי הרב ראובן ששון, ראש ישיבת רמת השרון, לשמש כנשיא הישיבה. לאחר כשנה ששימש בתפקיד עבר עם אשתו להתגורר בעיר. כיום הוא משמש גם כרבה של קהילת "ראשית" ברמת השרון.
תורתו.
הרב רכל כתב פירוש לספר 'אורות התחיה' של הרב קוק. בספר באים לידי ביטוי רבים מביטויי רוחו ומשנתו הרוחנית. הרב כממשיך דרכם של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה, נותן מבט עמוק, מלא אמונה ועין טובה על מהלך הגאולה של עם ישראל ותחייתו; "לראות את אור ד' ההולך ומופיע בישראל בתהליך גאולתו זה לא כל כך פשוט, זה כלל וכלל לא פשוט.." "זאת היא אחת המגמות של המאמר הגדול 'אורות התחייה': ללמדנו שהתהליכים שאנחנו עוברים הם תהליכים אלוקיים". "אנו מתרגלים להסתכל מתחת לפני השטח, ולהבין שלמרות כל הדברים הנוראים והקשים שעוברים עלינו, במשבר הדת והאמונה ובמשברים אחרים, קול ד' נשמע לנו מתוך התהליכים האלה..". "...אנו לומדים להבין איך מכל הבלבול וההפך משם שמים, הולכת וצומחת גאולת ישראל לקידוש שם ד' בישראל ובעולם..." (מתוך הספר, הובא בגב הכריכה)
ציוריו.
שני מוריו העיקריים של הרב רכל היו הציירים צבי גרא ומשה מודלינגר, אך הוא התפתח בעיקר באופן עצמאי. ציוריו מתאפיינים בסגנונות ציור שונים: סגנון נטורליסטי לציורי הנוף של ארץ ישראל, סוריאליסטי לציורי המשל בהם הוא מבטא רעיונות אמוניים עמוקים ממקור חז"ל וכתבי הרב קוק, וסגנון פיגורטיבי-מופשט לרעיונות באותו תחום. בולטים בציוריו הצבעים השמחים, שיש בהם אופטימיות ותקווה לגאולה, לתקומת הארץ, לגאולת העם בארצו ולבניין בית המקדש. בצדן השני של התמונות כתב הרב מספר מילים המתמצתות את משמעות הציור. על ציוריו הוא חותם בשם "זעירא". רבים מציוריו נמכרו לציבור, וחלקם שימשו כתמונות על כריכות ספרים חדשים שתוכנם לקוח מאותם מקורות.
פיפרצילין
פיפרציקלין (בלועזית: piperacillin) היא תרופה אנטיביוטית ממשפחת הפניצילין. בדרך כלל התרופה משווקת יחד עם מעכבי בטא לקטמאז, כגון טאזובקטם (tazobactam). פיפרציקלין אינה נספגת דרך הפה, ולכן ניתנת דרך הווריד או לתוך השריר.
התרופה ניתנת לטיפול בחיידקים גראם-שליליים לרבות זיהומים על רקע של חיידקי "Pseudomonas". תופעות הלוואי שלה כוללת דימום (בעקבות ירידה של פעילות הטסיות) ונויטרופניה.
וילהלם ירוזלם
וילהלם יֶרוּזָלֶם (בגרמנית: Wilhelm Jerusalem; בעברית לעיתים: ירושלם; 11 באוקטובר 1854 – 15 ביולי 1923) היה מורה, פילוסוף וסוציולוג אוסטרי יהודי.
ביוגרפיה.
וילהלם ירוזלם נולד בשנת 1854 בכפר דרֶניץ (Drenitz) שבבוהמיה, האימפריה האוסטרית (כיום דרז'ניצה (Dřenice), בצ'כיה), בנו של סוחר יהודי. למד בישיבה עד גיל 12. עבר לעיר פראג ולמד שם בגימנסיה. בהמשך הוא למד באוניברסיטה הגרמנית בפראג פילוסופיה קלאסית. וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בגיל 24. עד 1885 היה מורה בבית ספר תיכון בניקולסבורג. באותה שנה עבר לווינה ושם הורה לשונות קלאסיות ופילוסופיה בבית ספר תיכון ממלכתי. מ-1891 כיהן כמרצה שלא מן המניין לפילוסופיה ופדגוגיה באוניברסיטת וינה; הוא לא קיבל דרגת פרופסור עד אחרי מלחמת העולם הראשונה, משום שלא היה מוכן לוותר על יהדותו. בנוסף, הורה בבית המדרש לרבנים בעיר (1894–1902). ב-1919 היה בין מייסדי בית הספר "שֶנבְּרוּן" (Schönbrunner Schule) , בית ספר למורים ומחנכים שלימד בהתאם לעקרונותיו. ב-1923 קיבל דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת וינה, וזמן קצר אחרי כן נפטר.
בנו ד"ר אדמונד ירוזלם תרם לספרייה הלאומית בירושלים כתב יד של פרויד וכן חוברות והדפסות מיוחדות מעזבון אביו, בנושאי פילוסופיה, סוציולוגיה ויהדות. בשנת 1972, לאחר מותו, תרמו אלמנתו ובתו לספרייה הלאומית של ישראל את ארכיונו של אביו.
מחקרו.
ירוזלם עסק בעיקר בחינוך, ודרש רפורמות במערכת החינוך של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בנוסף לכך, הוא חקר את החינוך של העמים השונים באימפריה.
כתב מונוגרפיה על חינוך חרשים-עיוורים. ב-1890 הוציא לאור מחקר פסיכולוגי על החרשת-עיוורת לורה ברידג'מן. ירוזלם נחשב כמי שגילה את כשרונה של הלן קלר, הסופרת החרשת-עיוורת הידועה, שאיתה קיים התכתבות ולא פגשה מעולם.
הוא כתב מספר רב של ספרים שעסקו בחינוך, פילוסופיה וסוציולוגיה. חלקם תורגמו לשפות רבות, בהן עברית ויידיש.
התפיסה הפילוסופית של ירוזלם נבעה מהאמפיריציזם ומהאבולוציוניזם של דארוין. השימוש בתורה הביולוגית גנטית וביסוסה הפסיכולוגי של הלוגיקה נחשבו על ידיו כתנאי מוקדם לחידוש החשיבה הפילוסופית.
במרכז החשיבה הסוציולוגית שלו היה היסוד החברתי כמרכז ההכרה.
הוא היה מוכן להכיר במטאפיזיקה כדרך של חשיבה מדעית ופילוסופית, בתנאי שלא תיוחס לה ראיה מדעית.
התפיסה המטפאיזית של ירוזלם התבטאה ברעיון שאהבת האדם ואלוהים היא הדרישה העיקרית של תורת המידות היהודית.
משפחתו.
וילהלם ירוזלם נישא לקטרינה פּוֹלַאק (Katharina Pollak) והיה אב לחמישה.
בנו ד"ר אדמונד ירוזלם (אדמונד מאיר ירושלם; 1879–1962), בעל השכלה בהיסטוריה, גאוגרפיה וספרות גרמנית, לימד משנת 1910 בית ספר תיכון למסחר בווינה (Neue Wiener Handelsakademie) והיה פעיל ציוני ומראשי "בני ברית". ב-1939 עלה לארץ ישראל עם אשתו. היה עורך מדור ההיסטוריה הכללית של האנציקלופדיה העברית.
בתו (נכדתו של וילהלם), לילי קליין ירושלם, עלתה לארץ ב-1935 והייתה מזכירתו של יהודה לייב מאגנס.
בן אחר, ד"ר ארווין ירוזלם (1881–1943) היה משפטן. נספה באושוויץ.
בתו אירנֶה ירוזלם (1882–1942), מורה לגרמנית וצרפתית בגימנסיה בווינה, נספתה בגטו לודז'. בשנת 2006 נקרא על שמה רחוב בווינה.
בנותיו לילי (1885–1903) ופלורה (1889 –1907) נפטרו בילדותן.
בג'איה
בג'איה (בערבית: بجاية, בברברית: ⴱⴳⴰⵢⴻⵜ, בצרפתית: Béjaïa) היא עיר נמל בצפון-מזרח אלג'יריה, והעיר הגדולה ביותר באזור הקביליה. העיר מונה כ-180 אלף תושבים נכון ל-2008. עיקר תושביה הם בֶרבֶרים-קבילים והשפה הנפוצה בה לצד ערבית היא קבילית. בימי הביניים העיר הייתה אחד מהמרכזים הכלכליים של אגן הים התיכון.
בונה אירו-אסייתי
הלופרידול