קוונטין ברייס נישאה לאדריכל מייקל ברייס בשנת 1964. כיום מייקל ברייס הוא פרופסור בשלוש פקולטות: החוג לעיצוב במכללת האמנות של קווינסלנד, בית הספר לעיצוב וארכיטקטורה באוניברסיטת קנברה, ובמכללת האמנות של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס. הוא פרש מניהול חברת העיצוב המשגשגת שלו בשנת 2008, כדי להימנע מניגוד עניינים עם תחילת כהונת אשתו כמושלת הכללית של אוסטרליה. לזוג שתי בנות, שלושה בנים ושישה נכדים.
ז'ילס דה ריי
כפר רתמים
תקופת הסבוראים
קירות
איך לקרוא ספר
איך לקרוא ספר (באנגלית: How to Read a Book) הוא ספר שכתב מורטימר ג'. אדלר ויצא לאור לראשונה ב-1940. הוא כתב את הספר מחדש ביחד עם צ'ארלס ואן דורן (Charles Van Doren), והספר ראה אור במהדורה המתוקנת ב-1972.
"איך לקרוא ספר" מציע קווים מנחים לקריאה ביקורתית של ספרי מופת מכל סוג, אולם נמנע מלהמליץ על ספר כלשהו מחוץ למסורת המערבית; מהדורת 1972 בוחנת לראשונה סוגות שונות כמו שירה, היסטוריה, מדע, ספרות בדיונית.
סקירה כללית של המהדורה האחרונה.
הספר "איך לקרוא ספר" מחולק לארבעה חלקים, בכל אחד מהם מספר פרקים.
חלק 1: ממדי הקריאה.
אדלר פותח בהסבר כי ספר זה מיועד לאדם המעוניין לקרוא על מנת להרחיב את הבנתו. אדלר מציין כי ישנם שני סוגי קריאה, האחת למטרת השגת מידע והשנייה להשגת הבנה. ספר זה עוסק בקריאה למטרת הרחבת ההבנה. הוא חוזר בתחילת הספר על הסיבות שבגללן החליט לכתוב ספר זה - העובדה שאנשים כיום איבדו את מיומנות הקריאה למטרת הבנה. הוא תולה את האשמה במערכת החינוך ובמיוחד באוניברסיטאות, אשר נכשלו בהכשרת הבוגרים למשימה זו. בכך מתייחס אדלר בעיקר לקריאה של היצירות הספרותיות הגדולות.
אדלר מונה ארבע רמות של קריאה: בסיסית (העוסקת בהבנת המשפטים ומשמעותם), ביקורתית (ניתן לכנות זאת גם קריאה מרפרפת, קריאה תחומה בזמן אשר העוסקת במענה על שאלות בסיסיות כמו במה עוסק הספר), אנליטית (קריאה עמוקה ומקיפה של הספר, ראה חלק 2) וקריאה סינופטית (קריאה השוואתית).
חלק 2: השלב השלישי של הקריאה: קריאה אנליטית.
כאן אדלר מציג את שיטתו לקריאת ספרות לא-בדויה על מנת להגיע להבנתה. הוא טוען שיש לנקוט בשלוש גישות נפרדות של קריאה על מנת להוציא את המיטב מספר, אבל אין הכוונה שלצורך ביצוע שלוש רמות אלו של קריאה יש לקרוא אותו הספר שלוש פעמים, מכיוון שהקורא המנוסה יהיה מסוגל לבצע את כל השלוש במהלך קריאה בודדת של הספר. אדלר מכנה את סוגי הקריאות, "מבנית", "פרשנית" ו"ביקורתית".
השלב הראשון של הרמה השלישית של הקריאה הוא הבנת המבנה והמטרה של הספר. הוא פותח בקביעת הנושא הבסיסי וסוג הספר שנקרא, זאת על מנת לחזות טוב יותר את התכנים ולהבין את הספר מראשיתו. אדלר כותב שהקורא חייב להבחין בין הספרים המעשיים לספרים התאורטיים, כמו גם לקבוע את תחום המחקר שהספר משתמש בו. כמו כן, אדלר כותב שהקורא צריך לציין כל חלוקה שקיימת בספר ושהללו אינן מוגבלות לחלוקה לפרקים. לבסוף, על הקורא למצוא אילו בעיות מנסה המחבר לפתור.
בשלב השני של הרמה השלישית של הקריאה, מנחה אדלר את הקורא כיצד לקרוא את הספר קריאה ביקורתית. הוא טוען שכעת כשהקורא מבין את מטרותיו וטיעוניו של המחבר, הקורא הועלה לדרגת הבנה של הספר, וכעת הוא מסוגל (וחייב) לשפוט את מעלותיו ודיוקו של הספר. אדלר סבור שהדרך שבה יש לשפוט את הספר היא באמצעות בדיקת תקפות הטיעונים שלו. הקורא יכול למצוא כשלים בדרך הסקת המסקנות, הדיוק בעובדות, ביסוס ההנחות, אם כי הוא חופשי לאהוב את הספר או לא לאהוב אותו בכל מקרה.
השיטה המוצגת מכונה לעיתים שיטת מבנה-תוכנית-הערכה (Structure-Proposition-Evaluation (SPE) method), אם כי אין משתמשים במונח בספר.
חלק 3: גישות לסוגים שונים של קריאת החומר.
הספר דן בקצרה בגישות לקריאת ספרות בדויה ושירה, ומציע ספרים נוספים להיעזר בהם. הוא מסביר את השיטה של קריאת ספרים גדולים – יש לקרוא את הספר שהשפיע על הסופר לפני שקוראים את עבודותיו של הסופר – ונותן מספר דוגמאות לשיטה זו.
חלק 4: המטרות העליונות של הקריאה.
חלק זה של הספר דן במיומנות הקריאה הסינופטית: קריאה השוואתית של מספר ספרים בנושא מסוים על מנת להרחיב את ההבנה בתחום מסוים. דוגמאות לתחום הקריאה יכולים להיות אהבה, מלחמה ואף פיזיקת חלקיקים. הספר מסתיים בהסבר על חשיבות הקריאה כאמצעי להרחבת התודעה. על פי אדלר, ישנו מספר קטן של ספרים אשר יכולים לגרום להרחבת תודעתו של הקורא. קריאתם מלווה בקושי אך קושי זה שווה את התועלת. אדלר בעיקר מתייחס ליצירות הספרותיות הגדולות המקובלות בעולם המערבי.
רשימת קריאה (מהדורת 1972)
גילה גולן
גילה גולן (נולדה ב-30 בדצמבר 1940) היא דוגמנית עבר ישראלית ושחקנית קולנוע הוליוודית.
קורות חייה.
נולדה בקרקוב, פולין, במהלך השואה. היא נמצאה נטושה בתוך חבילה בתחנת רכבת ומשפחה קתולית אימצה אותה והסתירה אותה מהנאצים. הוריה המאמצים מסרו אותה בתום המלחמה לידי ארגון יהודי שאסף יתומים יהודים. היא הגיעה למחנה מעבר בצ'כוסלובקיה ומשם נשלחה לאקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת. במשך שנתיים למדה בפנימיה יהודית.
עלתה ארצה בשם זושה זבצקי בתחילת 1948 במסגרת עליית הנוער לארץ ישראל ואומצה על ידי משפחת גולדנברג מחיפה, שינתה את שמה למרים גולדנברג ונשלחה ללימודים בפנימייה דתית.
ב-1960, עת עבדה כפקידה במשרדי ארגון נכי צה"ל בתל אביב, הוכתרה למלכת היופי של תל אביב ומאוחר יותר באותה שנה גם לסגנית מלכת היופי של ישראל בתחרות של מגזין לאישה. לאחר הזכייה שינתה את שמה רשמית לגילה גולן (שלפני כן שימש אותה כשם במה). היא נשלחה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון בנובמבר 1960 ונבחרה לסגנית ראשונה. כפרס זכתה גולן ברכב חדש וב-100 ליש"ט, ונשארה בבריטניה למשך ארבעה חודשים לגיוס תרומות עבור עליית הנוער.
בשנת 1961 נשלחה עם דוגמניות אחרות לארצות הברית כדי לייצג את ישראל ביריד העולמי בסיאטל (שנערך ב-1962), וב-1963 החלה לעבוד כדוגמנית בניו יורק.
ביוני 1964 ליהק אותה הבמאי האמריקאי-יהודי סטנלי קריימר, על סמך הקלטה של קולה, לתפקיד אלזה לוץ בסרטו "ספינת השוטים". הייתה זו הופעתה הראשונה בקולנוע.
בשנת 1965 זכתה בתואר "מיס גולדן גלוב" והנחתה את אירוע חלוקת הפרסים לאותה שנה. בשנים 1964–1965 התארחה מספר פעמים בתוכניתו של ג'וני קרסון ה"טונייט שואו". גולן המשיכה לבסס את מעמדה בסרטים האמריקאים "האיש שלנו פלינט", "שלושה על הספה", ו"העמק של גואנגי". מאוחר יותר שיחקה גם בשני סרטים איטלקיים: "Lo scatenato" ב-1968, ו-"L'allenatore nel pallone" ב-1984.
באמצע שנות ה-60 נישאה לאלכס אורבן. השניים התגרשו בפברואר 1968. במחצית אותה שנה לקחה שיעורי משחק בניו יורק.
בספטמבר 1969 נישאה למת'יו ברנרד רוזנהאוס, תעשיין אמריקאי-יהודי בתחום התרופות, פילנתרופ פרו-ישראלי, ומבעלי השליטה באולפני קולומביה. ושינתה את שמה לגילה רוזנהאוס להם שלוש בנות משותפות. בעלה השני נפטר ב-1980 מהתקף לב.
בשנת 2001, גולן חזרה בתשובה, וניהלה בית השקעות עם בעלה השלישי, לו נישאה במהלך שנות ה-80, ועמו היא מתגוררת בפלורידה.
נחמיה פרסוף
נחמיה פרסוף (באנגלית: Nehemiah Persoff; 2 באוגוסט 1919 – 5 באפריל 2022) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה וצייר יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
פרסוף נולד בארץ ישראל בירושלים, כדור חמישי בעיר, לפועה לבית הילמן ולשמואל פרסוב, במשפחה בת חמישה ילדים. אביו, שמואל, היה אמן ומורה לצורפות בבצלאל. בשנת 1929 היגר עם משפחתו לארצות הברית. הוא סיים את בית הספר המקצועי Hebrew Technical Institute בניו יורק ב-1937.
לאחר ששירת בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא החל בקריירת המשחק שלו בתיאטרון ניו יורק. הוא התקבל לאולפן השחקנים של לי שטרסברג ב-1947 ולבסוף השתתף בסרטים. הוא שב מספר פעמים לישראל לתקופות קצרות והופיע בתיאטרון הקאמרי, ב-1951-2, בהצגה "ביבר הזכוכית" וב-1966 (בתפקיד האב בפרנסואה ראש גזר).
הבולטים בסרטים בהם השתתף הם: "חופי הכרך", "חמים וטעים" (בתפקיד "בונאפרט", מנהיג המאפיה האיטלקית), "אל קפונה", The Greatest" Story Ever Told", "מסע הארורים", The" Comancheros", "גם גיבורים נופלים" (סרטו האחרון של המפרי בוגרט).
"ינטל" (שם גילם את אביה של ברברה סטרייסנד), "תאומים"
וכן בסרטי "פייבל והחלום האמריקאי" (סדרת סרטים מונפשת) (שם דיבב את "אבא מאוסקביץ").
פרסוף הופיע בסדרות טלוויזיה כמו, Five" Fingers" ("The Moment of Truth"), "The Big Valley"(בפרקים "Legend of a General", Parts I &amp; II), "אזור הדמדומים" (בפרק "Judgment Night"), "אלפרד היצ'קוק מגיש" (בפרק "Heart of Gold"), The" Untouchables", The Legend of" Jesse James", "Gunsmoke", The Wild Wild West, "הוואי חמש-אפס", "Ellery Queen" (בפרק "The Adventure of the Pharaoh's Curse"), "משימה בלתי אפשרית", "המלאכיות של צ'רלי", "Hunter", "קולומבו", "", "מגנום, בלש פרטי", "חוק וסדר", "מנהרת הזמן", "בית קטן בערבה" ו"שיקגו הופ".
באמצע שנות ה-80 החל פרסוף לעסוק בציור, התמחה בציור בצבעי מים. באותה עת הוא סבל מבעיות בריאות שכפו עליו להפחית ממטלות המשחק הרבות שלקח על עצמו. לאחר מכן הוא פרש לחלוטין ממשחק והקדיש עצמו לציור.
משפחתו.
היה נשוי לתחיה, ישראלית, מ-1951 ועד למותה ב-2021. לבני הזוג נולדו ארבע בנות.
נפטר ב-5 באפריל 2022.
ג'וזפה טומזי די למפדוזה
ג'וזפה טומאזי די למפדוזה
אבן אל-עבאס