ב-5 ביולי 1978, בתו של דג'ראסי, פמלה שעסקה באמנות (ילידת 1950; מנישואיו השניים לנורמה לונדהולם) התאבדה. את התאבודתה תיאר באוטוביוגרפיה שלו. בעזרתה של מידלברוק, שקל אז דג'ראסי כיצד הוא יוכל לסייע לאמנים. הוא ביקר הכפרי אמנים קיימים, כמו ידו ומקדואל, ולבסוף החליט להקים כפר אמנים משלו.
דג'ראסי נפטר ב-30 בינואר 2015, בגיל 91 מסיבוכים של סרטן כבד ועצמות.
יחסי איטליה–לוב
יחסי איטליה-לוב הם היחסים הדו-צדדיים בין מדינת לוב לבין הרפובליקה האיטלקית.
היסטוריה.
בין השנים 1911–1947, לוב הייתה מושבה איטלקית. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1947.
בשנת 1970 לוב גירשה את כל האיטלקים מלוב והחרימה את רכושם.
בעוד שלוב נחשבה לפאריה על ידי חלק ניכר מהקהילה הבינלאומית בשליטתו של מועמר קדאפי, איטליה שמרה על יחסים דיפלומטיים עם לוב וייצאה כמות משמעותית מהנפט שלה מהמדינה. היחסים בין איטליה לוב התחממו בעשור הראשון של המאה ה-21, כאשר הם נכנסו להסדרים שיתופיים לטיפול בהגירה בלתי חוקית לאיטליה. לוב הסכימה למנוע באגרסיביות ממהגרים מאפריקה שמדרום לסהרה להשתמש במדינה כדרך מעבר לאיטליה, בתמורה לסיוע זר ולניסיונותיה המוצלחים של איטליה להביא לאיחוד האירופי להסיר את סנקציות הסחר שלה על לוב.
ב-30 באוגוסט 2008, איטליה חתמה על אמנה בהודאה והתנצלה על הנזקים שספג העם הלובי בתקופת האימפריה האיטלקית, וזאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שמדינה התנצלה ופיצתה (5 מיליארד דולר בתוספת הטיפול הרפואי למי שנפגע משרידי הקולוניאליזם) בגלל ההתיישבות הקודמת שלו. אמנת הידידות, השותפות והשיתוף פעולה בין איטליה ללוב מורכבת משלושה חלקים: עקרונות כלליים: סיום המחלוקות; ושותפות. החלק הראשון מתחיל בגינוי רשמי של הקולוניזציה של איטליה בלוב. החלק השני, שנסגר עם העבר, מכיל את תשלום הפיצויים בסך 5 מיליארד דולר שישולמו בתשלומים שנתיים של 250 מיליון דולר לאורך 20 שנה. השלישי, החלק החשוב ביותר באמנה עוסק בשותפות. בעוד שהמדינות תכננו לשתף פעולה בתחומי התרבות, הכלכלה, המדע, אי-התפשטות ועוד, תחום שיתוף הפעולה העיקרי נוגע להגירה. על חוף לוב לסייר על ידי צוותים מעורבים (לוביים ואיטלקיים) על סירות שיסופקו על ידי איטליה. בנוסף, יש לפקח על גבולותיה של לוב באמצעות מערכת גילוי לווין המסופקת על ידי האיחוד האירופי וממשלת איטליה.
האמנה העלתה חששות מסוימים בזכות האדם בנוגע לגורלות המהגרים שנמנעו כתוצאה מתהליך זה. על פי בית הדין האירופי לזכויות אדם, איטליה העובדת עם לוב להחזרת מהגרים ללוב בניגוד לרצונם מפרה את זכויות האדם שלהם. בלוב המהגרים נתונים לתנאים לא אנושיים, מכות, אונס והפרות זכויות אדם אחרות.
בשנת 2009 קדאפי ביקר באיטליה לראשונה בשלטונו בן 40 השנים. עם זאת, כאשר קדאפי עמד בפני מלחמת אזרחים בשנת 2011, איטליה הטילה הקפאה על כמה נכסי לוב הקשורים אליו ולמשפחתו, על פי משטר ממומן על ידי האו"ם ואז הפציצה את המדינה. לאחר מות קדאפי הכירה איטליה במועצת המעבר הלאומית.
ב-26 בספטמבר 2011, חברת האנרגיה האיטלקית Eni הודיעה כי החלה מחדש את ייצור הנפט בלוב לראשונה מאז תחילת מלחמת האזרחים בלוב ב-2011, מה ששיקף את היחסים החיוביים בין שתי המדינות.
שגרירות איטליה בטריפולי היא אחת משגרירויות המערב הבודדות שפעלו בלוב במהלך מלחמת האזרחים השנייה בלוב, מכיוון שאיטליה היא השותפה המסחרית החשובה ביותר עבור לוב.
הסכמה מינית
הסכמה מינית (באנגלית: Sexual consent) היא הסכמה לעסוק בפעילות מינית. פעילות מינית ללא הסכמה מינית נחשבת לאונס או לתקיפה מינית אחרת. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, טען האקדמאי לואיס פינו כי על החברה להתקדם למודל תקשורתי מכיל יותר של מיניות, כך שההסכמה המינית תהיה מפורשת וברורה יותר, אובייקטיבית ומרובדת יותר, עם מודל מקיף יותר מאשר "לא פירושו לא" או "כן פירושו כן". אוניברסיטאות רבות הקימו קמפיינים בנושא ההסכמה המינית. קמפיינים יצירתיים עם סיסמאות ותמונות מושכות תשומת לב יכולים להיות כלים יעילים להעלאת המודעות לתקיפה מינית בקמפוס ולנושאים אחרים שקשורים לכך.
בקנדה, "הסכמה [מינית] היא ... הסכמה מרצון של האדם לעסוק בפעילות מינית" ללא ניצול לרעה או ניצול של "אמון, כוח או סמכות", כפייה או איומים. ניתן לבטל הסכמה מינית בכל רגע.
מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, הוצעו מודלים חדשים להסכמה מינית. באופן ספציפי, פיתוח המודל "כן פירושו כן" ומודלים חיוביים אחרים, כמו כן ההגדרה של הול: "האישור מרצון של מה שנעשה או מוצע על ידי אחר; רשות; הסכמה בדעה או ברגש." היקמן ומולנהרד קבעו כי הסכמה מינית צריכה להיות "תקשורת מילולית או לא מילולית חופשית של תחושת נכונות בשביל לעסוק בפעילות מינית." הסכמה מינית מתקנת עשויה עדיין להיות מוגבלת מפני שלא תמיד ניתן להכיר בנסיבות האישיות הבסיסיות סביב ההסכמה המינית במודלים "כן פירושו כן" ו-"לא אומר לא".
אלי מזרחי (רקדן)
אלי מזרחי (נולד ב-1965) הוא רקדן ישראלי.
ביוגרפיה.
מזרחי החל לעסוק בריקוד בגיל 12, ועסק במספר סגנונות ובהם מודרני וקלאסי. הוא רקד במספר להקות ריקוד ובהן בת-שבע ו"להקת כרמון", הוא התחרה במספר תחרויות ריקודים בינלאומיות, מזרחי מחזיק בתעודת שופט ריקודים.
הוא היה אחראי על הכוריאוגרפיה לסרטים "מוכרחים להיות שמח" ו"שלוש אמהות" ועבד גם בכוריאוגרפיה לסדרה "מרחק נגיעה", הוא גם עבד על כוריאוגרפיות עבור האופרה הישראלית והפילהרמונית הישראלית.
הוא הקים בית ספר משלו לריקודים סלוניים ולו מספר סניפים.
הוא שימש גם כשופט בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בכל עונותיה ונודע בסגנון שיפוטו הקשוח.
כשחקן הופיע בסרטים "רסיסי אהבה" ו"פלאות", בנוסף הוא עבד תקופה כדוגמן.
מזרחי נשוי ואב לבת.
מייסון דיי
מייסון דיי (באנגלית: Mason Dye; נולד ב-15 ביולי 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ראשית חייו.
מייסון דיי נולד בשוויני אוקלהומה. הוא גדל באדה, אוקלהומה עם האח הבכור פרסטון והאחות הצעירה טיילור, שחצי מהצמד הקאנטרי "Maddie &amp; Tae".
קריירה.
דיי התחיל את הקריירה שלו בתפקידי משנה בסרט "Adventures of Bailey: A Night in Cowtown" ותפקיד חוזר בסדרת האינטרנט "Secret Diary of an Cheerleader 2: The Fierce One". בשנת 2014 גילם את כריסטופר בסרט "פרחים בעליית גג", על פי הרומן מאת ו. ס. אנדרוז. הוא גם התארח בתוכניות הטלוויזיה "Review" וסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר". בשנת 2015 שיחק בתפקיד ויקטור בסרט "הבת החורגת שלי". דיי שיחק בתפקידי אורח בין היתר בסדרות הטלוויזיה "המפענחת" ו"למצוא את קרטר".
בשנת 2016, כיכב דיי בסרט הדרמה "Natural Selection" בכיכובה של קתרין מקנמרה. מאוחר יותר באותה השנה, הוא כיכב בתפקיד ג'וש ג'קסון בסרט דרמת האקשן וההרפתקאות "Vanished: Left Behind - Next Generation" לצד אמבר פרנק ודילן ספרייברי. בשנת 2017 שיחק דיי בסרט המותחן "Stalker's Prey". הוא גילם את טיילר פמהרדט בסרט האימה "אמת או חובה", שהוקרן לראשונה בערוץ syfy. בשנת 2018 הוא כיכב בתור מאט בסרט "The Wrong Son".
מפרץ סיימונס
מפרץ טייבל
מפרץ טייבל (באנגלית: Table Bay; באפריקאנס: Tafelbaai) הוא מפרץ המשקיף לאוקיינוס האטלנטי, ונמצא ליד קייפטאון. המפרץ נמצא בקצה הצפוני של חצי האי קייפ , המשתרעת בדרום ועד לכף התקווה הטובה. שמו של המפרץ נקרא על שם הר השולחן.
היסטוריה.
מגלה הארצות הפורטוגזי, בארתולומיאו דיאש, היה האירופי הראשון שחקר את האזור הזה ב-1486. המפרץ, על אף שהיה מפורסם במשך מאות שנים כמקלט לאוניות, הוא למעשה נמל טבעי גרוע למדי והוא חשוף קשות לסופות חזקות ולגלים חזקים מדרום-מזרח המפרץ ומצפון-מערב המפרץ. ספינות מפרש רבות שחיפשו מקלט במפרץ במהלך המאות ה-17 וה-18 הונעו על ידי אותן סופות לחוף.
עם זאת, הקולוניסטים ההולנדים בכל זאת הצליחו להפוך את המפרץ לנמל. במפרץ סלדניה , חסרו מים מתוקים, והחלופות המציאותיות היחידות (מפרץ סיימונס ומפרץ הוט ) היו, באותה תקופה, לא הייתה נגישות למפרץ ומזג האוויר באזור היה גרוע בחצי האי קייפ ורק מעט היה ידוע על מזג האוויר של האזור, שלעיתים קרובות גרוע בחצי האי קייפ. בסופו של דבר, נבנה נמל במפרץ טייבל באמצעות אחזור קרקע על ידי שוברי גלים, בשביל להגן על האוניות שבנמל. רובן איילנד, בו נכלא, למשך עשרות שנים, נלסון מנדלה, נמצא במפרץ זה.
בעקבות תאונה, בנובמבר 1953, בה היה מעורב האונייה ההולנדית, סלידרכט, חופי המפרץ שומנו. האונייה עברה 60 ק"מ מהחוף בשביל לשאוב 1,000 טון נפט שנשפכו לים לאחר התאונה.
פרספונה (סטרווינסקי)
פֶּרְספוֹנֶה (בצרפתית: Perséphone, ביוונית: Περσεφόνη) היא מלודרמה מוזיקלית לקריין, זמרים סולנים, מקהלה, רקדנים ותזמורת, למוזיקה מאת איגור סטרווינסקי ולברית מאת אנדרה ז'יד.
היצירה בוצעה לראשונה באופרה של פריז ב-30 באפריל 1934 לצד הבלט "דיאנה ופואטייר" מאת ז'אק איבר. הבמאית הייתה אידה רובינשטיין שרקדה בעצמה עם להקת הבלט שלה ואף קריינה את תפקיד פרספונה. הטנור רנה מייזון שר את תפקיד אומולפה.
היצירה בוצעה גם בתאטרו קולון בבואנוס איירס, בניצוח סטרווינסקי עצמו בשנת 1936, ואחר בריו דה ז'ניירו. ויקטוריה אוקאמפו, אינטלקטואלית חשובה מארגנטינה, הייתה נוכחת בבכורה בבואנוס איירס. הפקה מחודשת התקיימה בתאטרו קולון ב-1995, עם צ'ינה זורילה בניצוח פדרו איגנסיו קלדרון.
גרסאות כוריאוגרפיות אחרות כוללות את אלה של ז'ורז' בלנשין, קורט יוס (1955), פרדריק אשטון (1961), ופינה באוש (1965). "פרספונה" של מרתה גרהאם מבוצע בליווי הסימפוניה בדו של סטרווינסקי.
הקלטות.