קבוצת הקרב האמפיבית הספרדית-איטלקית
קבוצת הקרב האמפיבית הספרדית-איטלקית היא קבוצת קרב של האיחוד האירופי. הקבוצה כוללת כוחות חיל נחתים מספרד, איטליה, יוון ופורטוגל.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה ב-1998 על בסיס כוחות נחתים מחיל הנחתים של ספרד המסונף לחיל הים הספרדי ומהבריגדה הימית סן מרקו המסונפת לחיל הים האיטלקי. מאוחר יותר הצטרפו לקבוצה חיילים מיוון ומפורטוגל. הקבוצה כוללת בסך הכול 1,500 חיילים מארבע המדינות. יש לה שני בסיסים ימיים: ברינדיזי באיטליה ורוטה בספרד. לרשות הקבוצה עומדת נושאות המטוסים האיטלקית "קאבור" ו"ג'וזפה גריבלדי" וספינת התקיפה האמפיבית הספרדית "חואן קרלוס".
במסגרת מדיניות קבוצות הקרב של האיחוד האירופי, הקבוצה נכנסה לכוננות במהלך המחצית הראשונה של 2009. במהלך תקופה זו, היא הייתה אמורה לשמש ככוח תגובה מהירה של האיחוד במקרה ויפרוץ משבר צבאי.
חיים שמואל קונורטי
פרשת רונאל פישר
אארוקאר
אארוקאר (באנגלית: Aerocar) היה אמצעי תחבורה המוגדר כ"מכונית מעופפת", אשר תוכנן ונבנה על ידי חברת מולטון טיילור במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20. זה מכונית מעופפת היחידה שהייתה קרובה לייצור סידרתי.
תכנון ופיתוח.
מולטון טיילור החל בתכנון מכונית מעופפת בשנת 1946. אב טיפוס היה מבוסס על מכונית רגילה עם כנפיים מתפרקות. היה ניתן להכין את מכונית לטיסה תוך חמש דקות. לפי התוכניות המכונית הייתה יכולה להגיע למהירות של 90 קמ"ש ובמצב טיסה לכ-200 קמ"ש.
רשות התעופה האזרחית נתנה לטיילור את כל האישורים הדרושים בשנת 1956. טיילור סיכם עם חברת Ling-Temco-Vought על תחילת ייצור סדרתי, בתנאי הוא יציג הוכחות ל-500 הזמנות. מכיוון שטיילור הצליח להשיג רק כמחצית מהכמות הזמנות הנדרשת, ייצור סדרתי לא החל. בסך הל נבנו שישה מכוניות מדגם זה. חלק מהם מוצבות במוזיאונים ונמצאים במצב מוכן לטיסה. מכונית N102D שנבנתה בשנת 1960 זה המכונית שביצע את הטיסה בשנת 2008. היא נמצאת בבעלות של אד סוויני, מתכנן של מכונית "אארוקאר 2000".
De oppresso liber
De oppresso liber הוא המוטו של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
משמעות.
המוטו של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
משמעות המוטו של הכוחות המיוחדים בצבא ארצות הברית, הוא "לשחרר מדיכוי" או "לשחרר את המדוכאים".
תרגום מילולי.
תרגום מילולי של הביטוי בלטינית "de oppresso liber" הוא "מאדם מדוכא, לאדם חופשי".
ביטוי מקביל.
"לִמְדוּ הֵיטֵב דִּרְשׁוּ מִשְׁפָּט, אַשְּׁרוּ חָמוֹץ; שִׁפְטוּ יָתוֹם, רִיבוּ אַלְמָנָה." ישעיהו א' יז'.
היסטוריה.
המוטו התפתח במבצעי המשרד השירותים האסטרטגיים במלחמת העולם השנייה צוותי ג'דבורג/סאסקס פעלו מאחורי קווי האויב בצרפת. תחת קולונל אהרון בנק, אבי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. צוותיו אפשרו להתנגדות הצרפתית להתפתח ולהתנגד לצבא הגרמני הכובש. הלוחמה הבלתי קונבנציונליות של קולונל בנק היו שונות מהלוחמה הקונבנציונליות של צבא ארצות הברית. בכך שכללו תמיכה חשאית בפעילויות חתרניות נגד הכוחות הנאצים.
אנדרטת התגובה המהירה של אמריקה.
הפסל "אנדרטת התגובה של אמריקה" עם כותרת משנה: "De Oppresso Liber". הוא פסל ברונזה הממוקם ליד של המרכז הפיננסי One World מול הגראונד זירו בניו יורק. האנדרטה ידועה בשם הלא רשמי: "פסל חייל הסוס". זוהי האנדרטה הציבורית הראשונה המוקדשת לכוחות המיוחדים של ארצות הברית ומנציחה את המשרתים בכוחות המיוחדים, מ-11 בספטמבר, בתוכם לוחמים שפעלו בימים הראשונים של מבצע חופש מתמשך, שהוביל לתבוסה הראשונית של הטליבאן באפגניסטן. הפסל נהגה על ידי הפסל דאו בלומברג, והוזמן על ידי קבוצה אנונימית של בנקאים בוול סטריט שאיבדו חברים בפיגועי 11 בספטמבר.
הפסל נחנך ב-11 בנובמבר 2011 בטקס בראשות סגן הנשיא ג'ו ביידן ולוטנט גנרל. ג'ון מולהולנד, מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.
מורשת עולמית.
מוטו היחידה שימש גם את בריגדת הכוחות המיוחדים המוטסים 65 ("בריגדת NOHED") של איראן, שבהקמתה נעזרה ביועצים ממרכז הלוחמה המיוחד ובית הספר על שם ג'ון פ. קנדי לפני המהפכה האיראנית ב-1979.
ירגזי הדסון
ירגזי הדסון (שם מדעי: "Poecile hudsonicus") הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים החיה בקנדה וצפון ארצות הברית, ותוארה על ידי יוהאן ריינהולד פורסטר בשנת 1772. הירגזי מצוי ביערות צפוניים וירוקי עד, בעיקר יערות אשוחית.
טקסונומיה.
המין נכלל בעבר בסוג ירגזי עם רוב הירגזיים האחרים, אך מחקר משנת 2005 מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פויסילה, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ITIS, ו-IOC .
תוצאות דומות חזרו במחקר מאוחר יותר (יוהנסון ואחרים, 2013), אם כי פוצלו מהסוג מספר מינים לסוג סיטיפרוס.
לפי טריץ' (2017), העץ הפילוגנטי של הסוג ("Poecile") הוא:
תפוצת תת-מינים.
לירגזי הדסון 5 תת-מינים:
מאפיינים פיזיים.
ירגזי הדסון הוא עוף גוץ וגדול ראש באורך 12.5–15 ס"מ, במוטת כנפיים 20 ס"מ ובמשקל 7–12 גרם. לירגזי בטן עגלגלה בצבע אפור בהיר, מותניים חומים בגוון חלודה, ותת-שת אפרפר. הראש מורכב ממספר חלקים: הלחיים בהירות, הסנטר והגרון שחורים, הכיפה בצבע חום, הצווארון בצבע אפור והמקור קצר כתוצאה מכלל אלן. הגב חום אפרפר, הזנב אפור ובאורך 6 ס"מ, הכנפיים ארוכות במקצת ואפורות וכף הרגל באורך 1.5 ס"מ אפורה ירקרקה. פרטים צעירים דומים לבוגרים, אבל דהויים יותר בצבעם. בדומה לקרובו ירגזי שחור-כיפה, קריאת ירגזי הדסון נשמעת גם כן כ-"ציקדי די די", מקור שמם באנגלית (Chickadee), אם כי היא איטית ומזמזמת יותר. כמו הירגזי שחור הכיפה, גם לירגזי הדסון קריאת איום. המקור באורך 7–9 מ"מ ובצבע שחור.
התנהגות.
ירגזי הדסון הוא זריז ואקרובטי. בחורף, הירגזים מתקבצים ללהקות קטנות, שלעיתים מכילה מינים אחרים (כמו מלכילונים). הירגזי המבוגר ביותר שתועד היה בן 5 שנים ו-4 חודשים, ותועד בנובה סקוטיה, קנדה. ירגזי הדסון לרוב יציב, אם כי נדידות קצרו טווח תועדו כתוצאה מחורפים קרים. במונטנה, הירגזים תועדו נודדים דרומה החל מיוני וכלה בנובמבר, רובם באוגוסט–ספטמבר.
ירגזי הדסון ניזון מזרעים (במיוחד של שדר ואשוחית), עכבישים וחרקים (במיוחד חיפושיות וזבובים) ומגיע למתקני האכלה. הוא שומר מזון לחורף, בו הירגזי אוכל אותו. הירגזי מחפש מזון תוך חיטוט בעלים וענפים, וניקור בחללים וחורים בקליפת העץ, ואף תוך כדי תעופה. ירגזי הדסון מחטט באצטרובלים בכדי להגיע אל הזרעים ולאכול אותם. זחלי פרפראים הם מקור מזון חשוב בעונת הקיץ, ואילו גלמים וביצי חרקים בחורף.
הירגזי הוא בעל חיים מונוגמי. עונת הקינון חלה ממאי עד יוני. הקן מוקם בחלל בגוף העץ, בין אם טבעי או קן נקרים נטוש. שני בני הזוג מפנים את חלל הקן, אם כי רק הנקבה בונה את הקן, מקליפת עץ, טחב, חזזית, נוצות, ועלים יבשים. הנקבה מטילה 5–8 ביצים לבנות עם נקודות בצבע חלודה, בעיקר סביב הקצה הקהה. הנקבה דוגרת על הביצים במשך 11–16 ימים, והגוזלים עוזבים את הקן בגיל 16–20 ימים. כשהגוזלים קטנים, הנקבה נשארת בקן בזמן שהזכר ממשיך להביא אוכל, וכשהם גדולים שני ההורים מביאים לגוזלים אוכל.
תפוצה ובית גידול.
ירגזי הדסון חי ביערות, בעיקר יערות אשוחית צפוניים הקרובים לקו העצים, אם כי באזורים דרומיים יותר גם ביערות שדר, אלמון וערבה, ובביצות במזרח. התיעוד האמין האחרון ממרילנד מגיע מאפריל של שנת 1978. הערכות גודל האוכלוסייה ושטח התפוצה (11,300,000 קמ"ר) גבוהות מאוד, ולכן הוא אינו עומד בקריטריונים אלו של סכנת הכחדה. למרות העובדה שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, הירידה אינה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. עקב כך, ירגזי הדסון הוא מין ללא חשש.
בת'וול אוגוט
בת'וול אוגוט (באנגלית: Bethwell Allan Ogot; נולד ב-3 באוגוסט 1929 בקניה) הוא היסטוריון קנייתי שמתמחה בהיסטוריה של אפריקה.
ביוגרפיה.
בת'וול אוגוט נולד בכפר במחוז ניאנזה. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטה בקמפלה והמשיך לאוניברסיטת סנט אנדרוז ואוניברסיטת לונדון. בהיותו בלונדון הוא היה ראש אגודת הסטודנטים יוצאי קניה והיה מעורב בשיחות שהתנהלו באותה תקופה בהקשר לעצמאות קניה.
לאחר סיום הלימודים אוגוט חזר לקניה והחל ללמד באוניברסיטת ניירובי. הוא הקים בית ספר ללימודי אפריקה באוניברסיטה, היה דקאן של בית הספר לאמנויות למדעי החברה של האוניברסיטה. אוגוט היה נשיא וועדה מדעית בינלאומית שהיכנה General History of Africa בחסות אונסקו. אוגוט אישית היה עורך של הכרך מס' 5 של הספר.
בשנים 1975–1977 אוגוט היה נציג קניה בוועידת חוקה של הקהילייה המזרח-אפריקנית. בשנים 1977–1983 הוא היה נשיא של ארגון ארכאולוגיה האפריקני. תקופה מסוימת אוגוט היה יושב ראש הדואר של קניה.
במקביל לפעילות הציבורית, בת'וול אוגוט המשיך לעבודה באוניברסיטה ומונה לפרופסור.
על פעילותו הרבה לאוגוט הוענקו מספר עיטורים לרבות מדליית זהב של אונסקו.
חיים אישיים.
החל משנת 1959 אוגוט היה נשוי לגרייס אוגוט. לזוג נולד ארבעה ילדים.
בנימין זהר
בנימין זהר (1905 – 21 בינואר 1961) היה שופט בארץ ישראל המנדטורית, ועם קום המדינה, המשיך כשופט בית המשפט המחוזי, ולאחר מכן שופט במינוי זמני בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1905 בפולין, בשם בנימין זאב הרצל רוזנצוייג, וגדל בפתח תקווה. במהלך השנים שינה את שמו לבנימין זהר.
סיים את גימנסיה הרצליה בתל אביב. בשנים 1924–1929 למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים והתמחה בביירות. בשנת 1929 הוסמך כעורך דין.