בתחום התרבות, ניהל העיתון אג'נדה משלו, תוך שאיפה לקדם קריאת ספרות רומנית. במהדורת יום ראשון פרסם "אדוורול" קטעי שירה ופרוזה מאת ג'ורג'ה קושבוק, חרלמב לקה, יואן נ. רומן או שטפאן או. יוסיף. בשנת 1893 העיתון עובר לבניין ברחוב אקדמיאי 24 (Strada Academiei).
קונסטנטין מילה והמגמה הסוציאליסטית.
בסביבות שנת 1893 כתבו בעיתון כמה מפעיליה המובילים של "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית של הפועלים", כמו קונסטנטין מילה והאחים אנטון ויואן בקלבאשה. מילה נודע כחדשן בתחום התקשורת וכונה "אבי העיתונאות הרומנית המודרנית", כפי שנכתב לימים על קברו בבית הקברות בלו. לאנטון בקלבאשה זוקפים בשנת 1893 את פרסום הראיון הראשון בהיסטוריה של העיתונים ברומניה. באמצעות מילה, בלדימן ובקלבאשה השקיע אדוורול מאמצים בליכוד כוחות השמאל ברומניה במאבק למען זכות בחירה אוניברסלית. אולם העיתון נאלץ להרפות מכך עקב חשדות מעילה נגד אחד מעורכיו, קונסטנטין דוברסקו-ארג'ש, שהואשם כי השתמש בכספים שהועמדו לרשותו לצרכיו האישיים.
ב-5 בינואר 1895 נודע כי "אדוורול" נקנה על ידי קונסנטין מילה, אך, אף על פי שהמוטו של אלכסנדרי הוסר מעמוד השער, שמר בלדימן הפנסיונר על השפעתו במערכת עד ליום מותו, שלוש שנים מאוחר יותר. מילה עמד על כך בנימוק שדואג להמשך הקו הפוליטי העצמאי.
רבים מפעילי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית קיבלו במורת רוח את קניית העיתון על ידי מילה, מפני שחששו מתחרות עם הביטאונים הרשמיים של מפלגתם - "מונקה" ( "Munca" - "העמל") ו, אחרי 1894 "לומיה נואה" (Lumea Nouă -העולם החדש).
בשלהי 1893 הופיעו ב"אדוורול" מאמרים מאת מחבר אלמוני ("הצופה ההיפוכונדרי"),כנראה קונסטנטין סטרה, מייסד זרם ה"פופורניזם", שלעגו על התוכן האליטיסטי של "מונקה".
בסופו של דבר מילה גורש מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של הפועלים בטענה שבגד בסוציאליזם. אנטון בקלבאשה, שקינא בבחירתו של מילה ליורשו של בלדימן, עזב את העיתון והפך לאחד ממבקריו הקולניים ביותר. לעומת זאת בקלבאשה שלישי, בשם קונסטנטין בקלבאשה, נשאר והפך, תחת חסותו של קונסטנטין מילה, לעורך הראשי. הוא נודע במיוחד בעניין שלו במאבק נגד הקולוניאליזם בעולם, למשל במאמרי ההזדהות עם המהפכה בפיליפינים.
שלוש שנים אחרי מותו של בלדימו, כך הגדיר מילה במאמר מערכת את "האני מאמין" של העיתון:
בשנת 1904 התארגנה החברה "אדוורול בע"מ" שנועדה להבטיח את שליטת המערכת על זכויותיה המסחריות. בשנת 1898, אחרי שמילה השקיע את הרווחים בנדל"ן, עבר העיתון את הסביבה הצפופה אל בניין חדש שתוכנן בשבילו בקפידה ברחוב סרינדאר (Strada Sărindar), הנושא בימינו את שמו של קונסטנטין מילה, והנמצא בין קאליה ויקטוריאי ובין הגן צ'ישמיג'יו. הבניין המרשים, שקיבל השראה מבניין "לה פיגרו" הפריזאי, היה הראשון מסוגו בתולדות התקשורת המודפסת ברומניה ואחסן לא רק את המערכת, אלא גם בית הדפוס, מחסני הנייר, משרדי ההפצה, חדר דואר, וגם ספרייה, כמה ארכיונים, תחנת טלפון, וקפלה אורתדוקוסית רומנית. פנים הבניין קושט לפי הוראותיו של מילה, בצורה מפוארת, וארח גם פוסטרים מצוירים על ידי אמנים ידועים בעולם כמו טולוז-לוטרק ומוכה ועל ידי האמן המקומי שאייר לפעמים את העיתון, ניקולאיה ורמונט.
בסביבות 1900 קנה מילה חלקת אדמה סמוכה עם בית חרושת סן פרר לשעבר, ואיחד את שני הבניינים מאחורי חזית אחת. בבניין הנוסף מיקם את מכונת הלינוטייפ הראשונה שרכש.
"אדוורול" הפך תחת הנהגתו של מילה לעיתון הנפוץ ברומניה. לכך תרמה גישתו החיובית של מילה לשיטות הדפוס החדישות. מכונות דפוס חדשות נקנו כבר בשנת 1895 ומ-10,000 עותקים בשנת 1894 קפצה תפוצת העיתון ל-12,000 ב-1895 ול-30,000 ב-1907. במאמר בשנת 1898 השווה מילה את עיתונו ל"אנציקלופדיה יומית" או ל"קולנוע" שווה לכל נפש, במחיר של 5 באן לגיליון בלבד.
מתוך מאמץ להתמודד עם התחרות מצד העיתון הימני "אוניברסול" ( "היקום" - Universul) של לויג'י קזאווילאן, הקים מילה בשנת 1895 עיתון בוקר בשם "Adevărul de dimineaţă" ובשנת 1904 החליף אותו ביומון הבוקר "דימיניאצה" ( Dimineata כלומר "הבוקר") שהפך לעיתון עצמאי עם מערכת נפרדת, החל מדצמבר אותה שנה.
בשנת 1912 היה "דימיניאצה" לעיתון הראשון בצבעים ברומניה. אחרי שנת 1905 שני העיתונים - "אדוורול" ו"דימיניאצה" הבטיחו לעצמם רווחים קבועים על ידי השכרת שטחי פרסום לסוכנות הפרסום של קרול שולדר.
מדורי תרבות ראשונים.
כדי לבסס את השאיפות התרבותיות של העיתון הקים קונסנטין מילה מועדון ספרות משלו בראשותו ותכנן להוציא מוסף ספרותי נפרד. בשנים 1896-1894 אכן הופיע מוסף ספרותי בשם "אדוורול לויטראר" ("Adevĕrul Literar") ובעקבותיו - "אדוורול אילוסטראט" (אדוורול מאויר -"Adevĕrul Ilustrat") ותיכף אחריו "אדוורול דה ז'וי" (אדוורול של יום ה' = "Adevĕrul de joi") בעריכת ארתור סטאוורי, ולבסוף נסגר מחוסר תקציב בשנת 1897. למרות חייהם הקצרים מוספים אלה שיחקו תפקיד משמעותי בזירת התרבות הרומנית וארחו בדפיהם אנשי רוח משפיעים, במיוחד כאלה מזוהים עם השמאל, כמו סטאוורי, קונסטנטין ד. אנגל, טראיאן דמטרסקו, ארתור גורוביי, יון גורון, הנריק סאניילביץ' וסימיון סאניילביץ'.
אדוורול זכה, בין היתר, לפרסם קטעי ספרות פירות עטו של ההומוריסטן הידוע יון לוקה קאראג'אלה, בעבר יריב תומך במפלגה השמרנית, שנהג ללעוג ל"רפובליקניזם" הדמגוגי. אחרי סכירת המוסף הספרותי, הקדיש העיתון מקום למדורים ספרותיים שבהם פרסם יצירות ספרות בהמשכים, כולל ה"רשימות" של קאראג'אלה, שנאספו מאוחר יותר בקובץ "מומנטה וסקיצה" ("רגעים ורשימות"), כמו "הרוזן ממונטה קריסטו" מאת אלכסנדר דיומא האב).
מאוחר יותר ניסה אדוורול לחדש ולפרסם מוסף שונה בכל יום, לרבות אחד קרוי "ליטרה שי ארטה" (ספרות ואמנויות - Litere şi arte).
"אדוורול" עודד באמצע שנות ה-1890 את התפתחות האמנות החזותית ברומניה, פרסם מודעות מקוריות ואיכסן כרוניקות לב וקרת אמנות. חתומות בשמות עט שונים. בשנת 1895 דן העיתון בפיצול הסביבה האמנותית לכמה זרמים מנוגדים. בעל הטור כתב תחת שם העט "אינדקס" מאמר רווייו שלילי לגבי הצייר הלאומי גריגורסקו וחוג האמנים אימפרסיוניסטים או ריאליסטים (ביניהם שטפאן לוקיאן, ניקולאיה ורמונט והמנבט אלכסנדרו בוגדאן-פחושט) שמרד נגד הסלון האקדמיסטי. כעבור שנה, עם זאת, פרסם העיתון כרוניקה החתומה בשם "גל" ששיבחה את האחרונים.
בשנת 1906 פורסם מוסף ספרותי חדש בשם "ויאצה ליטאראה" ("Viaţa Literară" - החיים הספרותיים) בעריכת ג'ורג'ה קושבוק, גורון ואילאריה קנדי, וכן שני עיתונים סטריים, "בלג'יה אוריאנטולוי" ("Belgia Orientului" -"בלגיה של המזרח", התייחסות הומוריסטית לכינוי המחמיא של ממלכת רומניה באותה תקופה) ו"ניה גיצה" ("Nea Ghiţă" - הדוד גיצה).
העיתון החזיק גם את בית ההוצאה לאור "אדוורול" שפרסם את הרומנים של בעליו, קונסטנטין מילה, את ההומרסקות של קאראג'אלה ואת זכרונות של ג'ורג'ה פאנו מימיו בחוג "ז'ונימיה".
במקביל התעניין מילה בכיסוים של שטחים נוספים בחיי התרבות המוקמית. הוא הקים מסורת של פסטיבלים חודשיים, ממומנים על חשבונו, ושבהם הופיעו בפני קהל דמויות מובילות של התיאטרון הרומני כמו השחקנים קונסטנטין נוטארה, מריה ג'ורג'ה ואריסטיצה רומנסקו.
החל משנת 1905 העיתון אויר על ידי יוסיף איסר, אחד הציירים החשובים של הדור, שציוריו הסטריים כיוונו את המלך קרול או את הצאר ניקולאי השני שדיכא את מהפכת 1905.
כחלק מיחסי הציבור השתת, "אדוורול" ביריד הלאומי של שנת 1906, בו הוצגו שיטות הדפוס החדישות שלו יחד עם מהדורות המיועדות לאספנים, תחת השם "אדוורול בתערוכה"
קידום רעיונות מתקדמים. המרד ב-1907.
בהתאם ל"אני מאמין" של קונסטנטין מילה המשיך העיתון לראות את עצמו משרת את האינטרסים של העם."כל אחד מקוראינו יודעים שאם יפלו קרבן לעוול כלשהו, אם השלטון יתנער ממנו, הוא ימצא מפלט מתחת לגג העיתון הזה"
נאמן להשקפותיהם הפוליטיות של בלדימן ומילה, קידם העיתון הקמתו של פסל השליט אלכסנדרו יואן קוזה ביאשי. ואכן פסל של קוזה נחנך שם בשנת 1912
. "אדוורול" התגייס גם למען החגיגות בשנת 1904 לכבוד מלאת 400 השנה למותו של שטפן הגדול, השליט הנערץ של מולדובה מימי הביניים, ותמך בהצבתו בקראיובה של פסל דיוקן לזכרו של המשורר טראיאן דמטרסקו, שכתב בדפי העיתון.
בו זמנית פנה העיתון לקהל הנשים על ידי יצירת מדור מיוחד "כרוניקת האשה" עליו הייתה אחראית העיתונאית אקטרינה רייקוביצ'אנו-פולמן.
במהלך העשור ארח המדור פעילות למען הנשים כמו לוקרציה קרנבלט, א. מרגיטה, מאורה פריגור, לאורה ואמפה ואידה וריוני.
"אדוורול" תמך בהקמת האיגוד המקצועי של העיתונאים גם בייסוד חברת הסופרים הרומנים. כמו כן טען לאבהות על רעיון הקמת שרות אמבולנסים בבוקרשט, פרויקט שקיבל על עצמו הרופא ניקולאיה מינוביץ' ותורגם למציאות בשנת 1906.
הנהגת המכנות החדישות בבית הדפוס העכיר את יחסי "אדוורול" עם תנועת העבודה הרומנית שתמכה בשביתת עובדי הדפוס.