בשנת 1968 כתב המשורר הסורי ניזאר קבאני את השיר "אסבח ענדי בונדקיה"( "יש לי עכשיו אקדח") בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, בו הוא מצדיע למאבק הפלסטיני. שנה לאחר מכן שרה אום כולתום את השיר הזה שהלחין עבד אל ווהאב. שיר זה לא זכה לפרסום רב שכן לא מדובר ביצירה מוזיקלית שנוגנה בהופעותיה וקטע זה לא צולם מעולם.
במקביל לקריירה בשירה, ניסתה גם לפתח קריירה במשחק אך נטשה זאת במהירות, היות שלא הצליחה ליצור קשר אישי ורגשי עם הקהל.
ב-1953 נישאה לרופא חסן אל-האפנאווי, ולא היו להם ילדים.
היא התמידה בקריירת השירה ואף קיבלה מברק מנשיא צרפת שארל דה גול ב-1967. זמן קצר אחר־כך אובחנה כחולה בדלקת כליות חריפה.
הקונצרט האחרון שלה היה באולם "קצר א-ניל" (ארמון הנילוס) בקהיר ב-1973. בדיקות הראו שמחלתה חשוכת מרפא, ועקב כך היא עברה ב-1973 להתגורר בארצות הברית, שם הסתייעה בטכנולוגיה רפואית מתקדמת. ב-1975, כשחזרה לביקור במולדתה, הייתה חייבת להתאשפז בבית חולים בקהיר בשל מצב בריאותה המידרדר. מחוץ לבית החולים התגודדו ושרו את שיריה תושבי העיירה שבה נולדה. אום כולתום נפטרה ב-3 בפברואר 1975.
אסמהאן
אסמהאן (בערבית: أسمهان; 25 בנובמבר 1912 - 14 ביולי 1944), הוא שם הבמה של אמאל אל-אטרש (בערבית: آمال ٱلْأَطْرَش) זמרת ושחקנית דרוזית סורית מפורסמת. אחותו של הזמר פריד אל-אטרש.
ביוגרפיה.
אסמהאן נולדה באונייה בים התיכון בעת הפלגה, כשמשפחתה ברחה מטורקיה לביירות ומשם לסוריה, בגלל סכסוך בין אביה לשלטונות הטורקיים. היא בתם של פאהד אל-אטרש ושל עליאא אל-מונד'ר. לאסמהאן שני אחים הגדולים ממנה, פואד אל-אטרש ופריד אל-אטרש.
משפחת אל-אטרש, משפחה דרוזית מיוחסת, השתתפה במאבק נגד השלטון הצרפתי בסוריה באותה תקופה, הבולט בהם הוא סולטאן אל-אטרש. במהלך המהפכה הסורית עזבה המשפחה את סוריה למצרים.
באחד הימים אירח אחיה פריד אל-אטרש בביתם את דאוד חוסני, מגדולי הזמר הערבי במצרים באותה תקופה. חוסני שמע את אסמהאן הילדה שרה בחדרה, קרא לה וביקש ממנה שתשיר בפניו. הוא נפעם מקולה המיוחד ונתן לה את שמה המפורסם "אסמהאן". לאסמהאן קול אופראי, בתחומי סופרן ומצו-סופרן. היא החלה להופיע ולשיר עם אחיה פריד אל-אטרש, ובתוך תקופה קצרה כבש קולה את לבם של מיליונים בעולם הערבי.
בשנת 1934 התחתנה עם בן דודה, הנסיך חסן אל-אטרש, ואז חזרה לסוריה ואיבדה את אזרחותה המצרית. לשניהם בת משותפת בשם כאמיליה. נישואיהם של השניים נמשכו כשש שנים. לאחר מכן התגרשו ואסמהאן חזרה למצרים להמשיך בקריירה שהתחילה לפני נישואיה. קולה ויופייה אפשרו לה להיכנס גם לעולם הקולנוע. בשנת 1941 שיחקה בסרטה הראשון "אנתסאר אל שבאב" (בעברית: ניצחון הנעורים) לצדו של אחיה פריד אל-אטרש, בסרט מבצעים שניהם מספר שירים משותפים. במהלך צילומי הסרט הכירה את הבמאי אחמד בדרח'אן, והשניים התחתנו. נישואיהם נמשכו זמן מועט. שמה נקשר בשמועות על פרשת אהבים עם אחמד חסנין, ראש לשכתו של פארוק, מלך מצרים.
בשנת 1944 שיחקה בסרטה השני "ע'ראם ואנתקאם" (בעברית: אהבה ונקמה) לצדם של יוסף והבי, אנואר וג'די, מחמוד אל-מליגי ובשארה וואכים. לפני סיום צילומי סרטה השני אסמהאן נהרגה, דבר שאילץ את יוצרי הסרט לסיימו תוך שהם מכניסים את מקרה מותה של הדמות ששיחקה, כחלק מן הסרט. אסמהאן שרה בסרט זה מספר שירים המפורסמים מאוד בזמר הערבי, שמושמעים עד היום ומבוצעים על ידי זמרים אחרים. בנוסף לסרטי הקולנוע בהם שיחקה ושרה, שיריה של אסמהאן מופיעים בפסקולי סרטים נוספים, בהם הסרט "יום סעיד".
אסמהאן ביצעה עם הזמר והמלחין עבד אל-ווהאב את הדואט "מג'נון לילה" (בעברית: משוגע לילה) המפורסם.
נסיבות מותה.
קיימות שמועות על שיתוף פעולה מצד אסמהאן עם סוכנות הביון הבריטית בזמן השלטון הבריטי במצרים, כך שתפקידה היה לשכנע את המנהיגים הדרוזים בסוריה שלא להתנגד לפלישת הבריטים ובעלות הברית, ובכך לבלום את התפשטות הנאצים באזור כולו. הבריטים ניתקו קשר עם אסמהאן והפסיקו להזרים לה כספים משהתברר להם שבאותו זמן היא משתפת פעולה עם צרפת. אדוארד ספירס, נציג של בריטניה בלבנון בזמנו, אישר את העובדה שאסמהאן שיתפה פעולה עם כוחות הביון הבריטיים.
ב-14 ביולי 1944 נהרגה אסמהאן בנסיבות מסתוריות, בעת שמכוניתה התדרדרה אל נהר הנילוס. על פי השמועות שרווחו אז, היא חוסלה על ידי סוכנות הביון הבריטית. שמועות אחרות טענו שהייתה זו אזהרה של בית המלוכה המצרי כלפי אחיה, פריד אל-אטרש.
שמועה נוספת אומרת שאום כולתום הרגה אותה.
פיירוז
פיירוּז (فيروز - בתרגום חופשי: טורקיז; נולדה בשם נוהאד חדאד בערבית: نهـاد رزق وديع حداد ב-20 בנובמבר 1935 או 1934) היא זמרת לבנונית שתהילתה יצאה ברחבי העולם הערבי. שיריה מושמעים בכל רחבי העולם הערבי ומהווים גאווה לאומית לבנונית. פיירוז מכונה "שגרירתנו בכוכבים", "שכנת הירח", "ציפור המזרח" ו"משוררת הקול". היא אימצה את שמה של הזמרת פיירוז אל־חלבייה (רחל סמוחה) כאות הוקרה לשירתה.
ביוגרפיה.
פיירוז נולדה למשפחה ערבית-נוצרית (אביה היה אשורי ואמה מארונית) ממעמד הפועלים בכפר ג'בל אל-ארז בצפון לבנון, וגדלה בביירות.
בשנת 1946 החלה ללמוד במכון הלאומי למוזיקה בביירות. את הקריירה המוזיקלית החלה כזמרת מקהלה ברדיו לבנון, והופיעה בשירים, שכתב עבורה חאלים אל-רומאן, בשם הבמה "פיירוז" (טורקיז).
לאחר מכן החלה בשיתוף פעולה ארוך ופורה עם האחים מנסור ועאסי רחבאני, כאשר מנסור כותב עבורה תמלילי שירים ועאסי מלחינם.
בשנת 1954, בהיותה בת 19, נישאה לעאסי רחבאני והמירה את דתה ליוונית אורתודוקסית.
דרכה המוזיקלית.
הופעתה הגדולה הראשונה הייתה בפסטיבל בעלבכ ב-1957.
שמה יצא גם מחוץ ללבנון, ופיירוז הוזמנה להופיע בבירות ערב שונות ברחבי המזרח התיכון.
בשנת 1969 הטילה ממשלת לבנון חרם על שיריה בלבנון ואסרה השמעתם ברחבי המדינה לשישה חודשים, עקב סירובה של פיירוז לשיר לכבודו של נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין.
ב-1971 יצאה פיירוז עם האחים רחבאני לסיבוב הופעות בצפון אמריקה שהוכתר בהצלחה רבה, ובעקבותיו הוזמנה להופעות ברחבי העולם.
במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית (1975-1990) נשארה במדינה אך חדלה מלהופיע בה, וצמצמה את פעילותה למספר הופעות בינלאומיות מחוץ ללבנון. יוצאת דופן הייתה הופעתה באופרטה "פטרה" ב-1978, בה הופיעה בשני חלקי ביירות.
בשנות ה-90 הוציאה פיירוז 6 אלבומים והופיעה במספר קונצרטים רבי-קהל.
הידוע מכל הוא המופע ההיסטורי שלה בכיכר השהידים בביירות בספטמבר 1994, אשר ציין את שיקומה של העיר התחתית שנחרבה במהלך מלחמת האזרחים.
כמו כן היא הופיעה בפסטיבל הבינלאומי של בעלבכ בשנת 1998, לראשונה אחרי 25 שנות היעדרות שגזרה על עצמה. במופע היא ביצעה שירים נבחרים ממחזות שהשתתפה בהם בשנות ה-60 וה-70.
כמו כן פיירוז הופיעה ב-MGM Grand Arena בלאס וגאס בשנת 1999, מול קהל של יותר מ-16,000 לבנונים.
מאז, פיירוז הופיעה בפסטיבל הבינלאומי בבית א-דין (לבנון) משנת 2000 ל-2003, פריז (2002), ארצות הברית (2003), עמאן (2004), מונטריאול (2005), דובאי, אבו דאבי, בעלבכ, ביירות (2006), יוון (2007), דמשק ובחריין (2008), ואמסטרדם (2011).
בשלהי ינואר 2008, על אף ביקורת פומבית בלבנון, הופיעה פיירוז בדמשק לראשונה אחר הפסקה של 23 שנים מאז ביקורה האחרון בסוריה השכנה. המופע בדמשק יצר מחלוקת בלבנון, על רקע המתיחות בין לבנון וסוריה. מספר חברי פרלמנט ביקשו ממנה באופן פומבי לבטל את ההופעה. בדרכה לסוריה נתקלה פיירוז בקהל של 7000 איש, שצעקו את שמה בגבול כשמכוניתה עברה לאדמת סוריה. תפילות במסגדים וברדיו נעצרו, ובמקומם ניגנו תחנות הרדיו את שיריה של פיירוז יום ולילה לקראת בואה למדינה. גם ערוצי טלוויזיה, מסעדות, בתי קפה ועיתונים, עסקו בחזרתה ההיסטורית של פיירוז לאחר 20 שנות היעדרות. למרות המחלוקת הרבה סביב ביקורה, נראה כי הפופולריות, לה היא זוכה בלבנון, לא נפגעה. כאשר שרה במיסה בכנסייה במערב ביירות, נקהלו מאות רבות של אנשים סביב הכנסייה.
פיירוז מרבה לשיר שירים על הטבע ועל יופיו בעונות השנה השונות. שיריה אהובים מאוד על הציבור הערבי, והיא מפורסמת בקולה החד. בתחנות רדיו ערביות רבות מקובל להשמיע את שיריה בעיקר בשעות הבוקר, שכן שירתה נחשבת כמשרה רוגע וכמסייעת לפתוח את היום באווירה נינוחה. פיירוז הרבתה להופיע באופרטות (או מחזות זמר), שכתבו האחים רחבאני. היא שרה ושחקה בעשרים אופרטות עד לפרידתה מעאסי רחבאני ב-1979.
חיים אישיים.
פיירוז הייתה נשואה לעאסי א-רחבאני ולהם ארבעה ילדים. בנה זיאד רחבאני הוא מלחין ומחזאי וחיבר עבורה שירים רבים לאחר פרידתה מבעלה. בתה, רימה רחבאני היא צלמת ומפיקה מפורסמת גם כן.
בשנת 2005 העריך עיתון ירדני את הונה ב-36.9 מיליון דולר אמריקני.
בתקופה האחרונה פיירוז עובדת עם בנה המפיק זיאד בלבד. אלבומה Wala Keef, יצא בשנת 2002.
בשנת 2010 יצא אלבומה "eh fe amal" (בעברית " כן, יש תקווה"), ובשנת 2017 יצא אלבומה האחרון Bebalee.
זאכי מורד
עבד אל-והאב
שירה עברית בימי הביניים
מקאמה
מקאמה (בערבית: مقامة, אספת שבט, סיפור שמספרים באספתו, ומכאן השם העברי 'מחברת', במובן חבורה) היא יצירה שירית-סיפורית מגוונת, המשלבת בתוכה פרוזה מחורזת בעלת ברק רטורי ושירים שקולים. מקאמות היו נפוצות בשירה הערבית של ימי הביניים, וממנה הגיעו לספרות העברית של יהדות ספרד.
חוקר הלשון יהודה רצהבי עמד על מאפייניה של המקאמה:
המקאמה הערבית בימי הביניים.