בשל כך שגייטסקל מעולם לא שימש כראש ממשלה, ובשל כך שרבים סבורים כי התאים לתפקיד, הותיר גייטסקל אחריו מורשת של הערכה הן במפלגתו והן מחוצה לה. הוא נחשב ל"ראש הממשלה הטוב ביותר שלא כיהן בתפקיד". עמידתו אל מול אנתוני אידן בתקופת משבר סואץ משמשת כיום דוגמה, כאשר טוני בן השווה אותה להתנהגותו של טוני בלייר שהצטרף לארצות הברית במלחמת עיראק. מרגרט תאצ'ר השוותה את בלייר לגייטסקל במובן אחר, שכאשר קיבל בלייר את מנהיגות מפלגתו טענה כי הוא מנהיג הלייבור המסוכן ביותר מאז יו גייטסקל.
טלפון שדה
שובר קופות
שובר קופות (באנגלית: Blockbuster) הוא ביטוי מעולם הקולנוע המתאר סרט קולנוע שגרף סכומי כסף גבוהים, שהצליח מאוד מבחינה כלכלית. משמעות הביטוי היא שנפח כמות הכסף הרב שהתקבל בקופה, היה גדול מיכולתה הצפויה להכילו ולכן הסרט "שבר" את ה"קופה" - בלשון הגזמה.
ישנם מדדים שונים על מנת לאמוד עד כמה סרט מסוים הכניס, בהם: ההכנסות שהניב הסרט בקופות במהלך סוף השבוע הראשון לצאתו לאקרנים, וסך כל ההכנסות שהניב הסרט מאז יצא לאקרנים. לרוב מדדים אלו נאמדים על פי מכירות כרטיסים.
ניתן להחשיב את "מלתעות" (1975) של סטיבן ספילברג ואת "" (1977) של ג'ורג' לוקאס כשוברי הקופות הראשונים, שכן סרטים אלו היו הראשונים שהופצו במספר רב של עותקים, והוקרנו בו-זמנית בבתי קולנוע רבים ברחבי ארצות הברית. עד לצאת שני סרטים אלו לאקרנים, סרטי הקולנוע הופצו במספר מצומצם של עותקים שהועברו ממדינה למדינה ומעיר לעיר.
הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים.
הסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים הם "אווטאר" (2009) ו-"" (2019), עם הכנסות של כ-2.8 מיליארד דולר כל אחד.
בסכומים מותאמים לאינפלציה, הסרט המכניס ביותר מבחינת מכירות הוא "חלף עם הרוח" (1939), עם הכנסות של 1.8 מיליארד דולר בצפון אמריקה (במונחי מחירי כרטיסים של 2019), וכ-3.4 מיליארד דולר ברחבי העולם (במונחי מחירי כרטיסים של 2014).
ג'ון בול (מלחין)
ג'ון בול (באנגלית: John Bull, נולד ב-1562 או 1563, נפטר ב-15 במרץ 1628) היה מלחין, נגן ובונה עוגבים. בול נודע כנגן כלי מקלדת מאסכולת נגני הווירג'ינל ורוב יצירותיו נכתבו לכלי זה.
חייו.
המידע לגבי מקום הולדתו של בול לוט בערפל. במאמר שהתפרסם בשנת 1952 חיווה תרסטון דארט את דעתו, כי מוצא משפחתו של בול
בסאמרסט, וייתכן ששם נולד המלחין. היה זה חוקר העתיקות בן המאה ה-17, אנתוני ווד, שהודיע לראשונה כי הוא מקורב למשפחת בול מפגליץ', סאמרסט, אבל ב-1959 כתב דארט, כי ג'ון בול הוא, קרוב לוודאי, בנו של צורף לונדוני. אז, בהוצאה השנייה של "רשימות מחיי ג'ון בול" שלו מעלה דארט את הרפורד כאפשרות שלישית. סוזי ג'ינס גורסת, במחקר עדכני יותר, כי בול נולד באולד רדנור שבהרפורדשייר, אף כי שום רשומות לידה לא התגלו עד כה. מינויו של בול לנגן עוגב בקתדרלה של הרפורד ב-1582 מחזק את ההשערה, כי מחוז הכמורה הזה היה מקום הולדתו: היה זה נוהג מקובל בקרב נגני עוגב בתקופה ההיא לחזור אל קתדרלות הבית שלהם אחרי תקופת לימודים בלונדון.(להשוואה:תומאס מורלי)
ב-1573 הצטרף בול למקהלה של קתדרלת הרפורד וכעבור שנה הצטרף לילדי הקאפלה המלכותית בלונדון, שם למד אצל ג'ון בלייתמן ויליאם האניס; במקביל ללימודי שירה למד נגינה בעוגב. בשנת 1582 התמנה לנגן עוגב בקתדרלת הרפורד ובהמשך לממונה על מקהלת הילדים בקתדרלה.
בשנת 1586 סיים את לימודי התואר באוניברסיטת אוקספורד ובאותה שנה היה לנושא תפקיד רשמי בקאפלה המלכותית. ב-1591 היה לנגן עוגב בקאפלה המלכותית; כעבור שנה קיבל תואר דוקטור מאוקספורד ובשנת 1596 היה לפרופסור הראשון למוזיקה במכללת גרישם בהמלצת אליזבת הראשונה, שהוקירה אותו מאוד. יש ראיה מסוימת לכך, שהמלכה שלחה את בול למשימות ביון: מסעו בן שמונה-עשר החודשים ליבשת ב-1601–1602, לכאורה מטעמי בריאות, לא הוסבר מעולם באופן משביע רצון ולא נודע היכן שהה בתקופה זו, פרט לביקור בבריסל. לאחר מות אליזבת, שירת בחצרו של ג'יימס הראשון. במהלך תקופה זו יצר לו מוניטין של מלחין, נגן כלי מקלדת ומאלתר מוכשר.
לג'ון בול היה כישרון מיוחד להסתבך בצרות. את משרתו במכללת גרישם איבד בשנת 1607 לאחר עשר שנות עבודה שם בגלל התנהגות לא נאותה, ובשנת 1613, מיד אחרי שפרסם את "פארתניה", קובץ של שבעה קטעים לווירג'ינל, נמלט בחשאי ובחיפזון מאנגליה, ושוב לא חזר אליה. המניע למנוסתו היה סכסוך עם הארכיבישוף מקנטרברי ועם המלך ג'יימס הראשון על רקע האשמה בניאוף. ויליאם טרנבול, הציר האנגלי בארצות השפלה, שניסה תחילה לחפות עליו אך נסוג מעמדתו בגלל חשש למעמדו הוא, כתב אל המלך בתחילת 1614:
בול נשאר בפלנדריה ושם נשמר כנראה מצרות. ב-1615 מינתה אותו הקתדרלה של אנטוורפן לעוזר נגן העוגב ובשנת 1617 עלה לדרגת נגן עוגב ראשי. בול כתב שורת מכתבים בתקופת שהותו באנטוורפן; במכתב לראש העיר טען, כי נאלץ לעזוב את אנגליה כדי להימלט מרדיפה דתית. אף כי אין כל ראיה להיותו קתולי, תיאר בול, בניסוח מעורפל משהו:
"בחודש אוקטובר של שנת 1613 נאלץ לנוס משם לכאן, כיון שנמסר נגדו מידע לפיו הוא מחזיק באמונה הקתולית ואינו יכול להכיר בהוד מלכותו כראש הכנסייה, דבר הנחשב לעבירה שעונשה מוות באנגליה."
נראה שדבריו התקבלו על דעת מקבל המכתב, כי הוא לא הושב לאנגליה, על אף התלונות שהוגשו נגדו. בתקופת חייו באנטוורפן פגש, ככל הנראה, את יאן פיטרסזון סוולינק, מלחין כלי המקלדת החשוב ביותר באותם ימים.
בשנות ה-20' של המאה ה-17 המשיך בול בקריירה של נגן עוגב, בונה עוגבים ויועץ. הוא מת באנטוורפן ב-15 במרץ 1628 ונקבר בבית הקברות שליד הקתדרלה.
יצירותיו.
בול היה מן המפורסמים ביותר שבמלחיני המוזיקה לכלי מקלדת בראשית המאה ה-17, שני רק לסוולינק בהולנד, פרסקובלדי באיטליה ואולי גם בן ארצו הקשיש ממנו, ויליאם בירד. הוא הותיר אחריו יצירות רבות לכלי מקלדת, שחלקן כונסו ב"ספר הווירג'ינל של פיצוויליאם".
היצירה הראשונה (והיחידה) שלו שיצאה לאור בדפוס, בשנת 1612 או 1613, הייתה תרומה של שבעה קטעים לאוסף המוזיקה לווירג'ינל המכונה "פארתניה", או "ביכורי המוזיקה הראשונה שהודפסה מאז ומעולם לווירג'ינל", שאותם הקדיש לנסיכה אליזבת בת ה-15, תלמידתו, לרגל אירוסיה לפרידריך החמישי, הנסיך הבוחר של הרהיין. יתר התורמים ל"פארתניה" היו בני זמנו של בול, ויליאם בירד ואורלנדו גיבונס, ממלחיני התקופה הנודעים ביותר. בול כתב גם מזמור תפילה, "האל האב, האל הבן" לכלולות הנסיכה והנסיך הבוחר בשנת 1613.
נוסף ליצירותיו לכלי מקלדת כתב בול מזמורי תפילה, קאנונים ושאר יצירות. המזמור שלו ל-5 קולות Almighty God, Which By The Leading of a Star, הנודע בלשון הדיבור בשם "מזמור הכוכב", היה המזמור היעקוביני השכיח ביותר במקורות תקופתיים, מעבר לכל מזמור אחר.
חלק גדול מן המוזיקה של בול אבד כשנמלט מאנגליה; חלק מן היצירות הושמדו ואחרות נגנבו בידי מלחינים אחרים, אם כי במקרים מסוימים אפשר לתקן כיום ייחוסים שגויים כאלה בהתבסס על יסודות סגנוניים. אחד הקבצים יוצאי הדופן ביותר של מוזיקה מאותה תקופה הוא ספרו המכיל 120 קאנונים, תצוגה מעוררת השתאות של מיומנות קונטרפונקטית שלא הייתה מביישת את אוקכם או את באך. 116 מתוך 120 הקאנונים מבוססים על המיזררה. הטכניקות ששימשו אותו לפיתוח הנושא הפשוט כוללות צמצום, הרחבה, היפוך ומקצבים מעורבים. חלק מן המוזיקה של בול בספר הווירג'ינל של פיצוויליאם קליל יותר באופיו ומוכתר בשמות היתוליים: "קרב ולא-קרב", "פג החמודה מראמזי", "המלך יוצא לצייד".
יש המייחסים לבול את חיבור "אל נצור המלך", המנון הממלכה המאוחדת.
מסדר וולף המלכותי
מסדר גואלף המלכותי
מסדר ולף המלכותי
בהימרו רמג'י אמבדקאר
בהימרו רמג'י אמבדקאר (במרטהי: डॉ.भीमराव रामजी आंबेडकर, באנגלית: Bhimrao Ramji Ambedkar; 14 באפריל 1891 – 6 בדצמבר 1956), הידוע גם בכינוי באבאסאהב, היה כלכלן ומשפטן הודי, מנהיג פוליטי, פעיל בודהיסט, הוגה דעות, אנתרופולוג, היסטוריון, נואם וסופר, שנודע כאחד ממחוללי תחיית הבודהיזם בהודו, כאבי הכלכלה ההודית, כלוחם לחירויות האזרח וכמנסחה הראשי של חוקת הודו.
אמבדקאר, שנולד למשפחה מאהארית ממעמד הטמאים, בילה את כל חייו במאבק כנגד אפליה חברתית וכנגד שיטות הריבוד המעמדי שהיו נהוגות על ידי ההינדואים בהודו, ארבע הווארנות ושיטת הקאסטות. הוא אף נחשב כמי שהצית והחל את תנועת המרת הדת של מיליוני הינדואים חסרי הכת לבודהיזם.
לאחר שבצעירותו התגבר על מספר חסמים חברתיים וכלכליים, הפך אמבדקאר לאחד מהראשונים מבני הטמאים שקיבל חינוך אוניברסיטאי בהודו. לאחר שקיבל תואר במשפטים ומספר תוארי דוקטור עבור עבודותיו בתחום המשפט, הכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטת קולומביה ומבית הספר לכלכלה של לונדון, שב אמבדקאר להודו כחוקר בעל שם. הוא עסק בפרקטיקה פרטית כעורך דין מספר שנים בטרם החל להוציא לאור כתב עת ולפרסם מאמרים שקראו להשגת זכויות פוליטיות וחופש חברתי בעבור הטמאים בהודו. הוא התפרסם בוויכוחיו עם מהטמה גנדי בהם טען כי לא ניתן לתקן ולבטל את מעמד הטמאים ואת השליטה הכלכלית והחברתית של הכתות הגבוהות, ללא דיון במהות דת ההינדואיזם, דיון שגנדי מאן להיכנס אליו. בניגוד לגנדי דרש אמבדקאר ייצוג נפרד לטמאים (דאליט / האריג'נס) דבר לו התנגד בתוקף גנדי מחשש מפירוד בהינדואיזם.
כחלק ממאבקיו לזכויות טמאים, ילדים, מנוצלים ונשים, הוא תקף רבות את האסלאם וגינה את הנוהג של נישואי ילדים, כמו גם ההתעללות בנשים, בחברה מוסלמית (הוא עצמו התחתן לראשונה בגיל 15 עם ילדה בת 9).