לאחר לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, מונה ב-1965 לראש ענף 4 מודיעין במטה חיל האוויר. הוא היה ממתכנני מבצע יהלום במסגרתו ערק טייס חיל האוויר העיראקי, מוניר רדפא עם מטוס מיג 21 לישראל. ברקת קיבל לידיו מכתב שהעביר רדפא ל"מוסד" וקבע שיש מקום לשתף פעולה עמו. עוד בטרם העריקה, הוברח רדפא לביקור בישראל וברקת ערך לו סיור על מנת שיכיר את נתיבי התעופה ונקבעו דרכי התקשרות. בתקופת כהונתו של ברקת בראש הענף הורחבה מאוד פעילותו והוכנה התשתית המודיעינית למבצע מוקד בו חוסלה היכולת המבצעית של חילות האוויר הערבים במלחמת ששת הימים. טרם המלחמה נפגש, בעודו במדים, עם משה דיין ועם מנחם בגין, ועדכן אותם בהתפתחויות. זאת עוד בטרם הצטרפו לממשלת אחדות לאומית, שהוקמה ימים אחדים לפני המלחמה. לאחר המלחמה קודם ברקת לדרגת אלוף-משנה והמשיך לכהן במחלקת המודיעין של החיל במלחמת ההתשה בה רוכזו מאמצים רבים להספקת מטרות איכות ומיפוי מערכי טילי קרקע-אוויר במצרים. כמו כן זוהתה יחידת המכ"ם המתקדם P-12, שהובאה לישראל במבצע תרנגול 53. ביולי 1970 הוחלף על ידי שמואל שפר, והוא מונה למפקד בסיס חצרים. בתקופתו הוקמה בבסיס טייסת 107 כטייסת מטוסי F-4 פנטום בפיקודו של יפתח ספקטור.
לאחר רציחתו של ג'ו אלון מונה ברקת למחליפו כנספח אווירי בארצות הברית בדרגת תת-אלוף. הוא כיהן בתפקיד בתקופת מלחמת יום הכיפורים. לאחר תקרית שפגעה ביחסים בין הנספח הצבאי מוטה גור למחלקת ההגנה של ארצות הברית, ניהל ברקת את התקשורת מול שר ההגנה ג'יימס ר' שלזינגר ולאחר מכן הצטרף לשגריר שמחה דיניץ לפגישה בבית הלבן עם נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון במטרה לשכנעו להוציא לפועל רכבת אווירית של סיוע אמריקאי לישראל, שזכתה לכינוי מבצע ניקל גראס. לאחר המלחמה שימש כממלא מקום הנספח הצבאי בוושינגטון עד למינויו של אברהם אדן.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף למפלגת "שלומציון" בראשותו של אריאל שרון.
במשך שנים רבות שימש נציג המספנה הגרמנית המייצרת את הצוללות מסדרת דולפין והצוללות מסדרת דולפין AIP מול מערכת הביטחון. ב-2009 החליף אותו מיקי גנור.
חיים אישיים.
ברקת נשוי למרים ששירתה ביחידת הבקרה של חיל האוויר, לזוג שלושה ילדים, מתגוררים ברמת השרון.
שייקה ברקת
M60 (גלקסיה)
M60 (מ-Messier 60) או NGC 4649 היא גלקסיה אליפטית במרחק של כ-55 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. עם בהירות נראית מדרגה 8.8 זו הגלקסיה השלישית בבהירותה מבין חברות הצביר. בקטלוג מסיה כלולות, פרט ל-M60, רק עוד 5 גלקסיות אליפטיות: M49 ו-M87 שבהירותן דומה לזו של M60, וכן M89 M59 ו-M105 שנראות עמומות יותר.
היסטוריה.
M60 התגלתה על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן גוטפריד קלר בתאריך 11 באפריל 1779, בעת שצפה בשביט שעבר בסמוך, ותיאר אותה ואת M59 הסמוכה כשתי ערפיליות קטנות וקשות לצפייה, אחת מעל השנייה. בלילה שלאחר מכן צפה בה גם האסטרונום האיטלקי ברנבה אוריאני שתיאר אותה כערפילית חלשה מאוד שדומה לשביט. בניגוד לקלר, אוריאני לא הבחין ב-M59 הסמוכה. שלושה ימים לאחר מכן צפה שארל מסיה באותו שביט וזיהה גם כן את זוג הגלקסיות M59 ו-M60 וכן את M58 הסמוכה וכלל את שלושתן בקטלוג מסיה. מסיה ציין ש-M60 קלה יותר לצפייה לעומת M58 ו-M59. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1784 וציין שמדובר בזוג ערפיליות שאחת מהן (M60) בהירה בהרבה מהשנייה (NGC 4647).
בשנת 2004 נצפתה בגלקסיה סופרנובה בשלבי דעיכה. ככל הנראה שיא הבהירות שלה אירע בזמן שהשמש עברה בקבוצת הכוכבים בתולה ולא היה ניתן לצפות בה אז.
תצפית.
M60 נמצאת כמעלה ושליש מצפון-צפון-מזרח לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-4.5 מעלות מערבית לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה). נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין במרכזה הבהיר של הערפילית, אבל רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין במבנה המלא של הגלקסיה שכולל למעלה מ-5,000 צבירים כדוריים. כ-2.5 דקות קשת מצפון מערב ל-M60 נמצאת הגלקסיה הספיראלית NGC 4647, שלה דרגת בהירות 12 וניתן להבחין גם בה באמצעות טלסקופ חובבים בינוני. גודלו הזוויתי של הציר הראשי של M60 הוא כ-7 דקות קשת שבמרחק של 55 מיליון שנות אור שקול לאורך של כ-112,000 שנות אור. סיווגה של M60 כ-E2 בא לציין שצירה המשני קטן רק במעט מצירה הראשי ואורכו מוערך בכ-96 אלף שנות אור.
תצפיות שנעשו באמצעות טלסקופ החלל האבל על ליבת הגלקסיה ומדדו את תנועת הכוכבים בה, העלו שבמרכז הגלקסיה נמצא עצם מסיבי, ככל הנראה חור שחור, שמסתו כ-2 מיליארד מסות שמש - כפרומיל ממסתה הכוללת של הגלקסיה.
פחות מחצי מעלה ממערב-צפון-מערב ל-M60 נמצאת M59 הקטנה והעמומה יותר ומעט יותר ממעלה הלאה באותו הכיוון נמצאת M58.
ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M60 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה.
מסיה 60
חיותה וברל
חיותה וברל הוא סרטו העלילתי הארוך הראשון של עמיר מנור, בכיכובם של רבקה גור ויוסף כרמון, שיצא לבתי הקולנוע ב-2012.
תיאור העלילה.
הסרט מספר על צמד הקשישים חיותה וברל הוז (רבקה גור ויוסף כרמון) שמתגורר בבניין מתפורר בתל אביב. הם חלוצים בעברם, בעלי אידאולוגיה סוציאליסטית, שהגיעו לגיל 85 כשהם מלאי אכזבות מישראל המודרנית שאין בה ערבות ועזרה הדדית, כשהם בעצמם נזקקים לסיוע וחלשים בגופם. הסרט מתאר יממה בחייהם ומפגשם עם אנשים שונים, עד שהם מחליטים לשים קץ לחייהם.
פרסים.
שני פרסים בפסטיבל הקולנוע של ירושלים
ארבעה פרסים בפסטיבל הסרטים בסלוניקי
שתי מועמדויות לפרס אופיר
השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה
פיזוטוטיפ
פיזוטוטיפ (מצרפתית: Physautotypie) הוא מראשוני תהליכי הצילום אשר הומצא על ידי ז'וזף ניספור נייפס וז'אק לואי דאגר בשנת 1832. בתהליך נעשה שימוש בשמן לבנדר, אלכוהול ונפט כדי לייצר דימוי פוזיטיבי על גבי לוח מתכת או זכוכית (לוח כסף במקור).
כבר בשנת 1822 ניספור נייפס עשה שימוש בשמן לבנדר בתהליך ההליוגרפיה שהמציא (ואיתו צילם את התמונה הראשונה בהיסטוריה, "נוף מחלון בלה-גרא"). בשנת 1829 נפגש נייפס עם דאגר והם סיכמו על שותפות לפיתוח תהליך ההליוגרפיה. בשנת 1832 המציאו השניים את תהליך הפיזוטוטיפ אך לאחר שנייפס נפטר בשנת 1833 מהתקף לב, דאגר לא המשיך בפיתוח התהליך והשקיע את מירב מאמציו בפיתוח הדאגרוטיפ.
סקירת התהליך.
החומר הרגיש לאור בתהליך מתקבל ממשקעים של זיקוק שמן לבנדר. כדי לקבל את המשקעים נייפס ודאגר אידו את שמן הלבנדר על ידי חימום באש נמוכה לאורך זמן ארוך עד לקבלת משקעים מוצקים. את המשקעים ממיסים באלכוהול ועם התמיסה מצפים לוח מתכת או זכוכית. לאחר שהאלכוהול מתאדה, נותר משקע לבן על הלוח שהוא החומר הרגיש לאור. את הלוח חושפים בקמרה אובסקורה למשך כשמונה שעות באור יום. לאחר החשיפה תולים את הלוח עם הפנים כלפי מטה מעל מגש עם קרוסין. אדי הקרוסין ממיסים את משקעי הלבנדר שלא נחשפו לאור, מותירים משקעים לבנים באזורים שקיבלו אור וכך נוצר דימוי פוזיטיבי על גבי הלוח.
סופרמיני
סופרמיני הוא כינוי נפוץ למכונית קומפקטית, כלומר גדולה יותר ממכונית מיני אך קטנה יותר ממכונית משפחתית. מקור המושג הוא בבריטניה והוא אומץ גם בישראל. באירופה נוהגים לכנות כלי רכב כאלה גם B-Segment (לפי הנציבות האירופית).
במהלך השנים מכוניות הסופרמיני גדלו בצורה ניכרת ורבות מהן הגיעו לגודל של מכוניות משפחתיות שיוצרו בשנות ה-90. (במקביל המכוניות המשפחתיות של היום גדלו גם הן). פיאט גרנדה פונטו הייתה הסופרמיני הראשונה באורך 4 מטרים (לכן היא נקראת גרנדה פונטו). מכוניות הסופרמיני מאוד פופולריות באירופה. לרוב מכוניות סופרמיני באות במרכב האצ'בק, אך בשנים האחרונות ישנן יצרניות שבנוסף למרכב האצ'בק מייצרות גם סדאן (לדוגמה: מיצובישי אטראז', יונדאי i25 ומאזדה 2 דמיו) וסטיישן (לדוגמה: רנו קליאו סטיישן, סקודה פאביה ספייס ודאצ'יה לוגאן MCV).
המושג סופרמיני הוצג לראשונה בשנת 1978 בעיתון הבריטי האקונומיסט ותיאר מכונית חדשה של לאדה. עם הזמן המושג השתרש בשפה האנגלית הבריטית ומכוניות כגון סוזוקי סוויפט, קיה ריו, פולקסווגן פולו ופורד פיאסטה הוגדרו כסופרמיני.
גסטרוסקופיה
גַּסְטְרוֹסְקוֹפְּיָה (באנגלית: Gastroscopy, או Esophagogastroduodenoscopy, ובעברית שְׁקִיפַת קֵבָה) היא בדיקה שמתבצעת באמצעות צינור גמיש ודק אשר מוכנס דרך הפה שנקרא גסטרוסקופ. בקצה הגסטרוסקופ ישנם מקור אור ומצלמת וידאו זעירה באמצעותם יכול הרופא המבצע את הבדיקה לצפות באיברים השונים אליהם מוכנס הגסטרוסקופ. במהלך הבדיקה ניתן לבצע פעולות נוספות מלבד צפייה באיברים אלו, בין היתר נטילת ביופסיה.
גסטרוסקופיה היא סוג של בדיקה רפואית תחת הכותרת אנדוסקופיה שמתמקדת בדרכי העיכול העליונות: וושט, קיבה ותריסריון.
סיבות לביצוע הבדיקה.
בדיקת הגסטרוסקופיה נעשית לכל מיני סיבות, בפרט לצפייה בפרטי הפרטים של מערכת העיכול, וגם שורה של פעולות באזור מסוים. למשל:
הכנה לקראת הבדיקה.
לפני ביצוע הבדיקה, על מטופל לקבל הנחיות מהרופא המפנה או מהמרפאה\המכון שבו נעשית הבדיקה. ההכנה לקראת הבדיקה
כוללת:
מהלך הבדיקה.
בדיקת הגסטרוסקופיה מורכבת ממספר שלבים:
סיכונים ותופעות לוואי לאחר הבדיקה.
סיכויי הסיבוכים נחשבים לנמוכים, אך למרות זאת ישנם כמה סיכונים, כמו:
בנוסף לכך, ישנן תופעות לוואי שעל הנבדק לשם לב אליהן: כאבים בבית החזה, הקאה דמית או הקאה בכלל, קושי בבליעה, צואה שחורה, קוצר נשימה וכאבי בטן.
מגבלות.