הפגזת החוף הסורי ב-11 באוקטובר 1973.
ב-10 אוקטובר יצאו שני כוחות סטי"לים לתקיפה מתואמת בחוף הסורי: חמש ספינות סער בפיקוד המש"ט מיכאל ברקאי וגדעון רז לכיוון לטקיה ומינת אל ביידה וזוג הסער 4 בפיקוד אלי רהב על אח"י רשף בפיקוד מיכה רם ואח"י קשת בפיקוד דוד הרפזי. שמשימתן להדליק את מכלי טרמינל הדלק בבניאס הנמצאת במרכז החוף. תוך כדי התקרבות לבניאס התגלו שתי ספינות קומאר סוריות יוצאות מנמל טרטוס. הסורים ירו טילים וברחו חזרה לנמל. אלי רהב פיצל את הכוח, אח"י קשת הושארה לבצע את משימת הבערת מכלי הדלק. ואח"י רשף סגרה טווח אל הסטי"לים הסוריים אך אלה הצליחו להיכנס לנמל לפני שניתן היה לירות טיל גבריאל. במהלך כל הקרב הופגזו הספינות מתותחי הגנת החוף. עם מיכה רם באח"י רשף היו גם מפקד חיל הים לשעבר, אלוף שלמה אראל, ומפקד חיל הים לעתיד, סרן אלכס טל, כקצין גשר בכיר.
אבטחת שיט חיוני.
לאחר השגת ההכרעה על ציי סוריה ומצריים התאפשרה העברת אספקה באניות לישראל. לחיל הים נודע כי משחתת מצרית מדגם סקורי, יצאה מבסיסה בלוב, מסתובבת מזרחית למלטה, ונוכחותה מאיימת על השיט לישראל. אח"י רשף ואח"י קשת נשלחו לאזור.
ב-23 באוקטובר 1973 היו הספינות במרחק יירוט מהסקורי המצרית. שיחות הפסקת האש היו במהלך מתקדם ומפקדת חיל הים לא הייתה מעוניינת "לפתוח חזית חדשה" ומנעה מפגש בין הספינות למשחתת. המצרים שקיבלו מידע על הנעשה החזירו את הסקורי לנמל, והאיום על השיט בים התיכון הוסר.
הפלגת מוניטין.
בפברואר 1974 בפיקוד סא"ל גדעון רז, יצאו אח"י רשף בפיקוד מיכה רם ואח"י קשת בפיקוד דוד הרפזי מסביב לאפריקה כדי להתבסס במפרץ שלמה. הפלגה של 13,000 מיל ימי, הייתה משימה רבת אתגר לספינות הקטנות. לאחר היציאה מנמל דרבן (דרום אפריקה), נתקע חבל עבה צף במדחפי אח"י רשף. החל מאבק הישרדות נגד הים, נגד מזג האוויר ונגד הכרישים. צוללים הצליחו לחתוך את החבל, לפרק את המדחף הפגוע ולאפשר המשך תנועה במהירות של 25 קשר.
תפקידים נוספים.
במקביל לפיקוד על אח"י רשף, שימש רם בתפקיד מרכז פרויקט פיתוח של שליטה ובקרה ממוחשבת לספינות חיל הים. בתום תקופת הפיקוד על הספינה מונה לראש ענף גילוי ולוחמה אלקטרונית במחלקת אמצעי לחימה במטה חיל הים.
בשנת 1975 מונה רם לפקד על המתקן הטקטי בבה"ד חיל הים, ולאחר זמן קצר קיבל את הפיקוד על פלגה 31 של שייטת ספינות הטילים (שייטת 3), שמנתה 4 ספינות. הפלגה ביצעה הפלגות ארוכות בים התיכון.
בשנת 1977 עלה מיכה לדרגת אל"ם כסגן מפקד זירת ים סוף תחת פיקודו של תא"ל יצחק דוידי. ארגון הפיקוד והשליטה בא לידי ביטוי בתפישת האניה הממולכדת אגיוס דמיטריוס במפרץ אילת. בזכות תשומת הלב של אנשי מערך הגילוי הזירתי, שהתנהגות האניה העלתה את חשדם נמנע פיגוע גדול באילת.
אחר תפקיד זה נשלח ללימודים במכללת המלחמה של צי ארצות הברית בניופורט רוד איילנד, המהווה מקום מפגש לקציני ים משלושים ארצות. הקורס לקציני ים בכירים מרחיב את הדעת ומעלה רמה את נקודת ההשקפה. חברויות שיצר מיכה במהלך הקורס שמשו בהמשך לתועלת חיל הים ומדינת ישראל. באותו קורס פגש מיכה אל"ם מצרי, צדיק ממדוח, שהשתתף בקרב דמיאט וניצל כששחה לחוף מספינתו הטובעת.
המודיעין הימי.
בשנת 1980 מונה לראש מספן המודיעין במפקדת חיל הים. ציי ערב הפיקו לקחים מכישלונם בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים, תוך הסתייעות ורכישת טכנולוגיה ונשק חדיש מהגוש המזרחי ומהמערב. המשימה העיקרית של המודיעין הימי הייתה להשיג מידע בדבר אמצעי הלחימה של האויב. בכך השקיע מודיעין ח"י את מירב המאמץ, והגיע לתוצאות טובות.
רם שימש בתפקיד זה במהלך מבצע שלום הגליל. בקיץ 1982 פעל חיל הים בהנחתת כוחות וירי מהים על מטרות בחוף לבנון. הפעילות הייתה מוצלחת ומאורגנת היטב. מיכה כראש מספן המודיעין היה שותף מלא להישגים.
סגן נספח צה"ל בוושינגטון.
ב-1982 מונה לסגן הנספח הצבאי בארצות הברית.
לאחר המלחמה התפנה תפקיד מפקד בסיס חיפה, ורם קיווה לקבל את התפקיד. בניגוד לציפיותיו הוא מונה להיות סגן נספח צה"ל בארצות הברית. יכולתו של רם לבנות קשרי עבודה טובים ולעורר הערכה אישית בקרב הסובבים אותו, סייעו רבות להבנה של עניין חיל הים וישראל.
מפקדת חיל הים באותה עת רצתה לבנות כלי שיט גדולים מתקציב הסיוע של ארצות הברית. הכלים תוכננו בארצות הברית ובישראל, ונדרשה מערכת של אישורים והסכמות. כישוריו של רם בצומת שבין ישראל לארצות הברית התגלו כחיוניים והאישורים הושגו.
היחסים שבנה רם עם משרד ההגנה וצי ארצות הברית חזקו את מעמד חיל הים בקשר בין המדינות. בהמלצתו של רם שונתה הגדרת התפקיד והבאים אחריו כבר הוגדרו בשם נספח חיל הים. השינוי בשם התפקיד גרם שיפור בהתייחסות הצי האמריקאי לנציג חיל הים הישראלי. מאחר שאצלם נהוגה הפרדה בין הזרועות.
ראש מספן הים.
באפריל 1985, לאחר העברת הפיקוד על החיל לאברהם בן-שושן, חברו מימי קורס החובלים, נדרש רם לסיים את תפקידו בארצות הברית. הוא מונה לראש מספן הים והועלה לדרגת תת-אלוף.
חיל הים עסק בשמירה על הביטחון השוטף וכן במבצעים יזומים בטווחים רחוקים כנגד ארגוני הפלסטינים. ההבנה בין מיכה למפקדו-חברו בן שושן הייתה טובה מאוד, ונתנה רצף של יציבות. קשרי האמון והערכה הדדית בין מפקד החיל וראש מספן הים. שנוצרו עוד בקורס החובלים והתהדקו במרוצת השנים.
תהליך בניית כלי שיט, פיתוח מערכות הנשק מחייב השגת אישור המטכ"ל, משרד הביטחון והממשלות הנוגעות בדבר. בתחילת שנות ה-80 הציג חיל הים דרישה לאוניית קרב גדולה רב תכליתית נושאת מסוק שנקראה סער 5 לאור הצלחת ספינות הסער. המימון לתכנון של הספינה אושר, ובניית ספינות מדגם סער 4 במספנות ישראל פסקה. לרמטכ"ל, דן שומרון, ולסגנו, אהוד ברק היו עדיפויות אחרות לשימוש בכספי הסיוע הביטחוני. על כן הם לא אישרו את המימון לבניית ספינות מדגם סער 5.
מקבלי ההחלטות הביטחוניות בישראל מתייחסים יותר לאויב שבטווח העין ופחות אל האויב שמעבר לאופק. האיומים על ישראל ביבשה ובאוויר היו תמיד גבוהים. הקצאת המשאבים לבניית הכוח הימי שישראל נדרשה לו נעשית על חשבון בנין הכוח היבשתי. הרמטכ"ל שומרון, הודיע שהוא בעד רכישת צוללות, כי הן נותנות מענה ייחודי שאין לצה"ל אלטרנטיבה. אך אינו רואה תועלת בספינה הגדולה להתמודדות הנדרשת בזירה הימית בה לא דרושה לדעתו הכרעה.
המימון לבניית הצוללות בגרמניה התבסס על סעיף קניות הגומלין בכספי הסיוע. ללא המימון לסער 5 לא היה מימון לדולפין. ללא בניית הספינה הגדולה (סער 5) בארצות הברית לא ניתן היה לבנות את צוללות הדולפין בגרמניה.
ההתנגדות לספינה סער 5 בחיל הים הייתה לנחלת העבר. הרקע להתנגדות נבע מן הסברה כי גודלה של הספינה ייקר את עלותה, ומגבלות התקציב לא תאפשרנה בניית מספר מספק של ספינות. החשש היה שבעקבות זאת מספר יחידות הלחימה יקטן מאוד.
מפקד חיל הים, בן שושן, וסגנו, מיכה רם ידעו שיש לחדש את בניית ספינות הטילים, כדי לשמור על כמות יחידות הלחימה. לכן אם לא בונים ספינות מדגם סער 5 בארצות הברית, נדרש תקציב להמשך בניית סער 4 במספנות ישראל. הרמטכ"ל שומרון סירב גם לכך. הדרישה של חיל הים נדחתה ובחוגי המטה הכללי הופרחה הקלישאה "אף מיל לסטי"ל" . הרמטכ"ל יזם עריכת בדיקה לנושא הסער 5, והטיל את המלאכה על האלוף ישראל טל. לרם ובן שושן נראה שמטרת הבדיקה הייתה צמצום תקציבו של חיל הים.
בהמשך יזמו האמריקאים בדיקה על ידי מומחה מטעם משרד ההגנה, דב זקהיים. לקראת כל בדיקה שנמשכה מספר חודשים, נערכה במטה חיל הים עבודה רבה. לבסוף הסתיימו הבדיקות בהצלחה. זקהיים אישר בניית כלי שיט בארצות הברית. בימים האחרונים לפיקוד בן שושן אושר תקצוב מכספי הסיוע הביטחוני האמריקאי והחלה בניית הספינה הגדולה בארצות הברית.
הפיקוד על חיל הים.
ב-1 בפברואר 1989 קיבל רם את הפיקוד על חיל הים מאלוף אברהם בן שושן, והועלה לדרגת אלוף. מבחינת חיל הים הייתה זו המשכיות לפעילות בתחום בניית הכוח וחידוש אמצעי הלחימה וההצטיידות. התקציב לבניית ספינות סער 5 במספנות נורת'רופ גרומן שיפ סיסטמס בארצות הברית אושר לפני כניסת רם לתפקידו, אך התקציב לבניית הצוללות מסדרת דולפין בגרמניה לא אושר. ביום קבלת התפקיד מח"י, התבשר על ידי הרמטכ"ל דן שומרון כי לצה"ל אין תקציב לבניית צוללות הדולפין בגרמניה. החלטת ביטול התקציב לצוללות אושרה מאוחר יותר על ידי הממשלה כולה. רם עמל קשות לשכנע שיש בכך צורך חיוני. בעקבות מלחמת המפרץ בינואר 1991 החליטה גרמניה כי תממן חלק מעלות בניית הצוללות.
צוללות דולפין - כל שנתו הראשונה של מיכה בתפקיד הוקדשה למציאת תקציב לצוללות הדולפין. מאמציו של מיכה מול שר הביטחון משה ארנס ומול שר האוצר יצחק מודעי, שנעשו על רקע ההסכמה הכללית בדבר הצורך בצוללות, החלו להניב פירות. במקביל התרחש בגרמניה תהליך שחייב את ממשלתה להזרים עבודה לפועלי המספנות. גם ידידי ישראל בצי הגרמני עזרו ובמהלך מלחמת המפרץ בינואר 1991 הגיעה ההודעה המשמחת, כי ממשלת גרמניה תממן את בניית שתי הצוללות, והחלה הבנייה.
רם היה מעורב בנושא צוללות ה"דולפין" קיבל החלטות לגבי ביטול מחיצה מרכזית, שנדרשה כביטחון יתר, שוקלת 50 טון ויקרה, וכן החליף את מערכת ההצפה בחירום כך שתפעל על אוויר דחוס במקום על גז הידרזין רעיל. עם זאת נאלץ רם לסגור את פרויקט ה'זיוונית'. הספינות שנבנו כאבטיפוס סבלו מתקלות ומחירן הרקיע הרבה מעבר להערכה הראשונית. רם זכור כמי שכבר בתחילה לא התלהב מהפרויקט עקב היכולת המוגבלת בנשיאת חימוש ובזמן ומרחב הפעולה.