הסרט זכה לביקורות מהללות והוא היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
עלילה.
הסרט מגולל את סיפורה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) המכונה "הוורד". רוז היא זמרת רוק מצליחה השקועה בסיבוב הופעות שיסתיים בביתה שבפילדלפיה. רוז סחוטה רגשית, הן בשל עבודה רבה והן בשל אורח חיים תוסס. לאחר הופעה מוצלחת היא מבקשת ממנהלה האישי ראדג' קאמפל (אלן בייטס) לצאת לשנה הפוגה בקריירה שלה, אך הוא מסרב לבקשתה.
לאחר הופעה אחת היא נפגשת עם ביילי ריי (הארי דין סטנטון), זמר שהיא מעריכה, והוא מבקש ממנה להפסיק לשיר את שיריו. רוז נעלבת מהאיש ובורחת ביחד עם יוסטון דייר (פרדריק פורסט) לבלות. בסוף הסרט, היא עולה על הבמה בפילדלפיה ומתמוטטת בפני הקהל.
הפקה.
מלכתחילה קן ראסל היה אמור להפיק את הסרט, אך הוא בחר לביים את הסרט "ולנטינו". מאוחר יותר, הודה ראסל שזה הטעות הגדולה ביותר בקריירה שלו.
רימייק.
ב-16 ביוני 2021 נמסר על פיתוח רימייק, שבו תגולם הדמות הראשית על ידי סינתיה אריבו, אשר גם תפיק ביחד עם סולום ויליאמס. הסרט החדש יהיה מחווה למקור, תוך הצגת מחירו הגבוה של הפרסום במבט עכשווי
טוני ריצ'רדסון
ססיל אנטוניו "טוני" ריצ'רדסון (באנגלית: Cecil Antonio "Tony" Richardson; 5 ביוני 1928 - 14 בנובמבר 1991) היה במאי תיאטרון וקולנוע ומפיק בריטי. זכה בפרס האוסקר על הבימוי של הסרט "טום ג'ונס". היה נשוי לשחקנית ונסה רדגרייב ואביהן של השחקניות נטשה וג'ואלי ריצ'רדסון. ב-1991 נפטר מאיידס בגיל 63.
ביוגרפיה.
ריצ'רדסון נולד בעיר שיפלי שביורקשייר בנם של אלזי אוונס וקלרנס אלברט ריצ'רדסון. הוא למד ב"אשוויל קולג'" בעיר הרוגייט וב"וודהם קולג'" שבאוניברסיטת אוקספורד. באופן חסר תקדים נבחר לנשיא אגודת הדרמה של אוניברסיטת אוקספורד (Oxford University Dramatic Society) וגם של מועדון התיאטרון הניסויי (Experimental Theatre Club). כמו כן היה מבקר התיאטרון של מגזין האוניברסיטה.
קריירה.
עבודת הבימוי הראשונה שלו הייתה ב-1955 כשביים לטלוויזיה את המחזה "The Apollo of Bellac" מאת המחזאי הצרפתי ז'אן ז'ירודו, עם דנהולם אליוט ונטשה פרי בתפקידים הראשיים. באותו זמן החל להיות פעיל בתנועת "Free Cinema" וביים את הסרט הדוקומנטרי "Momma Don't Allow".
בהיותו חלק מהגל החדש הבריטי הקים יחד עם חבריו ג'ורג' גטשס (Goetschius) וג'ורג' דיוויין את להקת התיאטרון "English Stage Company". הוא ביים את המחזה "הבט אחורה בזעם" של ג'ון אוסבורן בתיאטרון רויאל קורט, ובמקביל מחזה שייקספירי בסטרטפורד-אפון-אייבון. ב-1957 ביים את המחזה הבא של אוסבורן "הבדרן" עם לורנס אוליבייה בתפקיד הראשי כארצ'י רייס, שוב בתיאטרון הרויאל קורט.
ב-1959 ייסד יחד עם ג'ון אוסבורן והמפיק הארי זלצמן את חברת הסרטים "Woodfall Film Productions". סרט הבכורה שהופק בחברה היה הגרסה הקולנועית ל"הבט אחורה בזעם", הסרט העלילתי הראשון שביים ריצ'רדסון. לאחר זאת הפיק ב-1960 את הסרט מוצאי שבת ובוקר יום א' עם אלברט פיני בתפקיד הראשי.
ב-1964 זכה ריצ'רדסון בשני פרסי אוסקר על הסרט טום ג'ונס, פרס הסרט הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר. בעקבות הזכייה החל לעבוד עם שחקנים ידועי שם כגון ג'ון גילגוד, רוד סטייגר ורוברט מורס ששיחקו בסרטו הבא "אמריקה לאן". הסרט צולם באולפנים בהוליווד. בביוגרפיה שלו הודה ריצ'רדסון שלא היה שותף להערצה הכללית להסקל וקסלר שהיה הצלם והמפיק של "אמריקה לאן".
בין השחקנים שכיכבו בסרטיו היו ז'אן מורו, אורסון ולס, טרוור הווארד, דייוויד המינגס, ניקול ויליאמסון, מריאן פייתפול, ריצ'רד ברטון, אנתוני הופקינס, מיק ג'אגר, קתרין הפבורן, פול סקופילד וג'ודי דנץ'. בין המוזיקאים שאיתם עבד היו אנטואן דוהמל, ג'ון אדיסון ושל סילברסטיין. הוא עבד עם התסריטאים ז'אן ז'נה, כריסטופר אישרווד, מרגריט דיראס, אדוארד בונד ואדוארד אלבי. דרכיהם של ריצ'רדסון ואוסבורן נפרדו ב-1968 עם צילומי הסרט "הסתערות חיל הפרשים". אוסבורן לא רצה לעבור את התהליך המייגע של שכתוב התסריט. לריצ'רדסון הייתה גרסה אחרת לאירועים, בביוגרפיה שלו כתב שאוסבורן כעס על כך שתפקיד קטן בסרט שהיה אמור לשחק ניתן ללורנס הארווי. נקמתו של אוסבורן הייתה ביצירת דמות בשם ריצ'רדסון במחזה "מלון באמסטרדם", דמות של אדם שתלטן ושחצן שכולם שונאים.
מבחינה סגנונית יצירתו של ריצ'רדסון הייתה מגוונת מאוד. הסרט "מדמואזל" צולם בצרפת הכפרית בסגנון הסרט האפל. הסרט "הסתערות חיל הפרשים" היה בסגנון אפי בחלקו וחלקו באנימציה. את סגנון הסרט "נד קלי" אפשר לכנות מערבון-אוסטרלי. הסרטים "צחוק באפלה" ו"איזון עדין" היו בסגנון דרמה-פסיכולוגית, וב"ג'וזף אנדרוז" הוא חזר לסגנון שהשתמש בו ב"טום ג'ונס".
ב-1974 נסע ללוס אנג'לס לעבוד עם סם שפרד על תסריט, והשתקע שם. מאוחר יותר באותה שנה החל לעבוד על הסרט "מהגוני" בכיכובה של דיאנה רוס, אך ברי גורדי שעמד בראש חברת מוטאון פיטר אותו זמן קצר לאחר תחילת ההפקה, וביים את הסרט בעצמו.
ריצ'רדסון הספיק ליצור עוד ארבעה סרטים לפני מותו. האחרון שבהם "שמים כחולים" יצא אחרי מותו, השחקנית ג'סיקה לאנג זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
חיים אישיים.
ריצ'רדסון היה נשוי לשחקנית ונסה רדגרייב משנת 1962 ועד לגירושיהם ב-1967. לזוג היו שתי בנות השחקניות נטשה ריצ'רדסון וג'ואלי ריצ'רדסון. הוא עזב את רדגרייב עבור השחקנית הצרפתייה ז'אן מורו אבל השניים לא נישאו. ב-1972 היה לו רומן עם גריזלדה גרימונד, בתה של הפוליטיקאית ג'ו גרימונד. בינואר 1973 נולדה בתם קתרין גרימונד.
ריצ'רדסון היה ביסקסואל אך הודה בכך בפומבי רק אחרי שחלה באיידס. הוא נפטר מסיבוכים של מחלת האיידס ב-1991.
משק הפועלות
חץ הזמן (רומן)
חץ הזמן (אנגלית: Time's Arrow) הוא רומן מאת מרטין איימיס שיצא לאור באנגליה בשנת 1991. הנרטיב עוקב אחורנית אחרי חייו של טוד פרנדלי, רופא אמריקאי בעל עבר אפל, ממותו בעיר בקרבת ניו יורק ועד הולדתו בזולינגן. ייחודו של הספר הוא שכל המידע, לרבות הדיאלוגים, נכתב בסדר הפוך. הוא היה מועמד לפרס בוקר של אותה שנה.
עלילה.
המספר הוא מין תודעה משנית הצופה בפעולותיו של טוד מבלי שתוכל להשפיע עליהן, ומנסה לפרש אותן ואת התנהלותו המוזרה של העולם. הסיפור מתחיל כאשר הפרוטגוניסט יוצא מתוך אפלת המוות אל סביבה מוקפת רופאים. לאחר טיפולים ממושכים מסיעים אותו לביתו באמבולנס ומחזירים אותו באלונקה לגינת הפרחים שלו. הוא פותח בשגרת חיים פנסיונרית, עד שהוא עובר לניו יורק, שם הוא מקבל תעודת זהות חדשה תחת השם ג'ון יאנג. הוא מתחיל לעבוד במרפאה בעיר. חוסנו הגופני וכושרו המיני משתפרים לאיטם, כמו כן בכירות משרתו. הוא מנהל מערכות יחסים קצרות וחסרות משמעות עם נשים, ומפעם לפעם, באישון לילה, מבצע בהן הפלות בדירתו. בעיתונים מתחילים להכתב דיווחים על התוצאות של מלחמת העולם השנייה, ובסופו של דבר, ג'ון יוצא בספינה אל עבר חופי פורטוגל. לאחר שהות פסטורלית בוילה השוכנת צפונית למחוז רדונדו (שם משתנה שמו פעם נוספת, להמילטון דה-סוזה), הוא פותח במסע מזרחה, המסתיים במחנה ההשמדה אושוויץ. שמו משתנה בפעם האחרונה לאודילו אנוורדורבן, והוא מתחיל לעשות את חלקו במנוע הרצח ההמוני. בנקודה זו, התיאור ההפוך יוצר את האבסורד הגדול ביותר: המספר מבין את הפתרון הסופי כמבצע אצילי ושאפתני ליצירת עם חדש, ומבחינתו זה הזמן היחיד שבו התנהלות העולם נראית לו הגיונית. אשתו הרטה מגיעה מפעם לפעם לבקר אותו במחנה, ומקוננת על פעילותו הבלתי אנושית של בעלה. עם השנים אודילו עוזב את אושוויץ ומגיע לטירה בהרטהיים, שם הוא עובד במסגרת תוכנית T4, מבצע למען "טיהור הגזע הארי" ובו נרצחו גרמנים בעלי פגמים גופניים ונפשיים. לאחר כל החוויות הסיוטיות אודילו מגיע אל נעוריו, בהם הוא לומד רפואה ומתחתן עם הרטה. הספר נחתם מספר שעות לפני הולדתו של אודילו, בעיר זולינגן, כאשר הוא מבין לבסוף את כיוונו של חץ הזמן.
רקע.
שנתיים לפני יציאת הספר לאור, איימיס חשב על הרעיון של לגולל את חייו המלאים של אדם אחורנית. הוא איתר קרקע פורייה ליישום המבנה הזה כאשר חברו רוברט ג'יי ליפטון מסר לו עותק מספר שהוא כתב על מעורבותם של רופאים גרמניים בפשעי המלחמה של הרייך השלישי, מתוכנית T4 ועד למחנות ההשמדה. כותרת המשנה של הרומן, The Nature of the Offense, לקוחה מתוך ספרו השני של פרימו לוי, ההפוגה. איימיס מזכיר שני ספרים נוספים שלו, הזהו אדם? והשוקעים והניצולים, כחיוניים לכתיבת הספר.
תמות ומבנה.
חץ הזמן.
בדומה לסרטים בלתי הפיך וממנטו, המבנה של חזרה לאחור בזמן מחזק את הטראומה העומדת במרכז הסיפור, על ידי יצירת תחושה חזקה של דיסאוריינטציה ובמקביל תנועה קדימה אל עבר אירוע מזעזע וידוע מראש. איימיס מסוגל להרחיק בטכניקה זו הרבה יותר: כל פעולה שגרתית נמסרת בהילוך אחורי הנושא עמו משמעות חדשה, ויש לפענחו בדיעבד. לדוגמה, טוד מגיע למסעדה, מקיא את ארוחתו לצלחת, מראה למלצרית בתפריט בדיוק מה הוא הקיא, ואז מקבל כסף ועוזב; או, כשאנשים מגיעים לפגישה במשרדו של טוד, הם תחילה רגועים, לאחר מעט דיבורים הם מתחילים להיות יותר מודאגים ועצבניים, ולבסוף הולכים אחורנית לעבר הדלת, יוצאים וסוגרים אותה מאחוריהם, ואז דופקים בה פעמיים. התהוותן של מערכות יחסים רומנטיות גם הן מערערות את הסדר הקיים: הן מתחילות במיני קללות וגידופים שנשים מסננות לעבר טוד כאשר הן עוברות על פניו, ממשיכות ישר למספר מפגשים מיניים, ואז לפגישות אינטימיות פחות ופחות עד שלבסוף הן מתעלמות ממנו לחלוטין.