בית המשפט לערעורים ערך שימוע במשך יומיים, ב-11 וב-12 באפריל 2011, וב-18 במאי פרסם את החלטתו לבטל את זיכויו הקודם של דובסון ובכך לאפשר פתיחת משפט חוזר. בפסיקתו קבע בית המשפט ש"אם יוכרע שהן אמינות, ראיות חדשות אלו ימקמו את דובסון בקרבה רבה מאוד ללורנס ברגעי ההתקפה עליו, קרבה שלא ייתכן לה שום הסבר תמים", אולם הדגיש שמדובר במשפט חדש לגמרי של נאשם שיש כרגע לראותו כחף מפשע. לאחר פרסום ההכרעה של בית המשפט לערעורים צו איסור הפרסום הוסר בחלקו והתביעה הודיעה שהשניים יועמדו למשפט על רצח לורנס לאור ראיות משמעותיות חדשות שהתגלו.
חבר המושבעים נבחר ב-14 בנובמבר 2011 והמשפט החל ביום למחרת בבית המשפט הפלילי המרכזי של לונדון. המשפט התמקד בראיות החדשות שהתגלו, ובשאלה האם הן מראות מעורבות של הנאשמים ברצח, או שהן נבעו מזיהום הראיות על ידי טיפול פגום של המשטרה. ב-3 בינואר, לאחר 8 שעות של דיונים של חבר המושבעים, דובסון ונוריס נמצאו אשמים ברצח. גזר הדין ניתן יום לאחר מכן והשניים נשלחו למאסר עולם, עם זמני מינימום של 15 שנים וחודשיים לדובסון (שהיה בן 17 בעת ביצוע הרצח), ו-14 שנים ו-3 חודשים לנוריס (שהיה אז בן 16). בגזר הדין השופט קבע שהזמן שדובסון כבר היה במאסר בכל מקרה בשל עבירות הסמים לא ייחשב חופף למאסר בגין הרצח אלא העונשים יבוצעו זה לאחר זה.
השופט ציין ששני הנאשמים היו קטינים (בני 17 ו-16) בעת ביצוע הרצח, ושהרצח בוצא לפני כניסתו לתוקף של חוק הדין הפלילי החדש. לפיכך עונשי המינימום שניתנו להם היו לפי החוק הקודם, שם מדרג הענישה במקרה כזה החל ב-12 שנות מאסר. אילו הרצח היה מבוצע לאחר התיקון לחוק וע"י מבוגר, עונש המינימום היה לפי מדרג ענישה שמתחיל ב-30 שנות מאסר (25 שנים לרצח כשהרוצח מביא איתו את הסכין, ו-5 שנים בשל מניע גזעני).
חקירות נוספות.
ועדת החקירה למותו של סטיבן לורנס.
ב-31 ביולי 1997, שר הפנים ג'ק סטרו הורה על הקמת ועדת חקירה לעניין מותו של לורנס, בראשות שופט בית המשפט העליון לשעבר סר ויליאם מקפרסון. לאחר שמיעת עדויות מ-88 עדים, וסקירת כ-100,000 עמודים של תצהירים, עדויות, וראיות מסקנות הוועדה פורסמו בפברואר 1999 ונודעו בשם "דו"ח מקפרסון". הוועדה הגיעה למסקנה שהחקירה המקורית של משטרת לונדון הייתה לא-יוצלחת ושהשוטרים ביצעו שגיאות מהותיות, כגון: הימנעות ממתן עזרה ראשונה בעת הגיעם לזירת האירוע, אי-מעקב אחרי רמזים וראיות ברורים, והימנעותם ממעצר של חשודים. הדו"ח קבע שהיה כשל מנהיגותי של מפקדי המשטרה, ושהתעלמו מהמלצות דו"ח קודם מ-1981 (של ועדת חקירה בעקבות מהומות גזע בבריקסטון).
קצין המשטרה בריאן וידן, שהיה אחראי בזמנו על החקירה המקורית, אמר בוועדה שנעשו טעויות בעת החקירה. בפרט, הודה שכלל לא היה מודע לכך שהיה מותר לו לעצור את החשודים תוך ימים מהרצח, בהינתן חשד סביר.
הוועדה גם קבעה במסקנותיה שמשטרת לונדון הייתה נגועה בגזענות ממסדית, ופירטה 70 המלצות לרפורמות בנוהלי המשטרה, התביעה וכן גם בדין הפלילי עצמו. המלצות אלו כללו את ביטול כלל "הסיכון הכפול" במקרים מסוימים על מנת לאפשר העמדה לדין מחודשת של מי שזוכה בעבר, אם התגלו ראיות מהותיות חדשות.
ב-2019, מפכ"לית משטרת לונדון אמרה שדו"ח מקפרסון "הגדיר את עבודת המשטרה של הדור שלה".
תלונות על הטיפול המשטרתי במקרה.
ב-1997, משפחתו של לורנס הגישה תלונה על התנהגות גזענית של השוטרים למחלקת התלונות של המשטרה, אשר דחתה את מרבית התלונה ב-1999. רק שוטר אחד, בן בולוק, הופנה להליך משמעתי פנימי בשל רשלנות בתפקיד. בולוק, שהיה השני בבכירותו בחקירה המקורית, נמצא אשם בכך שלא תידרך כראוי שוטרים אחרים ושלא חקר מספיק מכתב אנונימי שנשלח למשטרה. ארבעה שוטרים אחרים פרשו מהמשטרה לפני תום החקירה לגביהם. בולוק פרש מהמשטרה יום אחד לאחר שנקבעה אשמתו, ולכן העונש שלו הסתכם בפועל באזהרה בלבד.
ב-1999 דוויין ברוקס (חברו של לורנס שהיה איתו בעת שנרצח) תבע את משטרת לונדון על היחס שקיבל ממנה לאחר הרצח. ב-2006 ברוקס והמשטרה הגיעו לפשרה במסגרתה ברוקס קיבל פיצוי בסכום של 100,000 ליש"ט, והמשטרה התנצלה רשמית בכתב.
חשדות וטענות לגבי שחיתות משטרתית.
ב-26 ביולי 2006 מחלקה עצמאית לטיפול בתלונות על המשטרה הורתה למשטרה לחקור טענות שעלו על שחיתות שתרמה להגן על החשודים ברצח. שוטר מושחת לשעבר שהפך לחושף שחיתויות הצהיר בתחקיר של ה-BBC שאחד הבלשים שחקרו את הרצח קיבל כסף מקליפורד נוריס, מבריח סמים ידוע ואביו של אחד מהחשודים העיקריים - דייוויד נוריס. הבלש ששמו צוין הכחיש את הטענות. לאחר שידור הסרט הדוקומנטרי "The Boys Who Killed Stephen Lawrence" ("הנערים שהרגו את סטיבן לורנס") ב-BBC, משטרת לונדון הודיעה שהקימה חדר מצב מיוחד רק כדי לענות לפניות מהציבור בנוגע למקרה. באוקטובר 2007 המחלקה לטיפול בתלונות סגרה את התלונה וקבעה שהתלונות לא היו מבוססות, תוך ציון שייתכן שהיה בלבול מול אדם אחר בשם דייוויד נוריס שהיה מודיע של המשטרה ונרצח ב-1991.
ב-17 בדצמבר 2009 נעצרו שוטר ושוטר לשעבר בחשד שניסו לשבש הליכי חקירה בכך שהסתירו ראיות בזמן החקירה המשטרית המקורית וכן מוועדת מקפרסון. ד"ר ריצ'רד סטון, שהיה חבר בוועדת מקפרסון, העיר שחברי הוועדה חשו כל הזמן שיש מידע רב שהמשטרה לא חולקת או מסתירה, ושיש "ניחוח חזק של שחיתות". במרץ 2010 פורסם שהשניים שוחררו ושאין כוונה לנקוט נגדם צעדים נוספים כלשהם.
בעקבות ההרשעות ב-2012, נפתחו שתי חקירות חדשות - בתוך ומחוץ למשטרה - והגיעו למסקנה שאין עוד ראיות המצדיקות פעולות נוספות. אולם לאחר שיחות עם דורין לורנס, אמו של סטיבן, שרת הפנים תרזה מיי הורתה על הקמת ועדת בדיקה עצמאית חדשה בראשות עורך הדין הבכיר מארק אליסון, שתבדוק את החקירה של הסקוטלנד יארד לענייני ההאשמות בשחיתות משטרתית.
ב-23 ביוני 2013, שוטר סמוי לשעבר הצהיר בראיון לעיתונות שבזמן שעבר כסמוי בקרב ארגונים אנטי-גזעניים באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הופעל עליו כל הזמן לחץ על ידי הממונים עליו "ללכלך" על ולערער את אמינות משפחתו של לורנס וחבריו, וזאת כדי להכשיל את הקמפיינים שלהם לחקור טוב יותר את מותו של לורנס. לאחר שפורסמו דברים אלו, שרת הפנים תרזה מיי הבטיחה "לבער את השחיתות מהמשטרה", וראש הממשלה דייוויד קמרון הורה למשטרה לחקור את ההאשמות האלו. ב-6 במרץ 2014 הוצג לפרלמנט דו"ח אליסון, שנקרא "Stephen Lawrence independent review" ("הסקירה העצמאית לגבי סטיבן לורנס"). בין השאר, הדו"ח קבע ש"מרגל" מטעם המשטרה פעל בקרב קרוביו של לורנס, והיה נפגש עם הבלש שהיה אחראי לספק מידע מהמשטרה לוועדת מקפרסון. בשל חומרת החשדות, מפכ"ל משטרת לונדון הדיח את אותו הבלש דאז מתפקידו הנוכחי בתור מפקד יחידת הלוחמה בטרור והעבירו לתפקיד לא מבצעי. הדו"ח גם קבע שהמשטרה לא חלקה מידע רלוונטי עם ועדת מקפרסון, וכן העבירה מידע מטעה למשפחתו של לורנס ולציבור.
מפכ"ל המשטרה כינה את דו"ח אליסון "הרסני" והבטיח לפעול לשיקום אמון הציבור במשטרה. ראש מחלקת החקירות לתלונות על המשטרה התנצלה אישית לפני משפחת לורנס על החקירה מ-2006 שקבעה אז שהמשטרה לא הסתירה שום מידע מוועדת מקפרסון.
באוקטובר 2015 סוכנות הפשע הלאומית הקימה ועדת חקירה משלה לבדיקת הטענות ששוטרים פעלו להגן על רוצחי לורנס. החקירה נמשכה כ-6 שנים ובמהלכה רואיינו 150 עדים ונסקרו כמה מיליוני עמודים של ראיות. מסקנות החקירה היו שישנן ראיות לפיהן ארבעה שוטרים התנהגו כביכול בצורה פסולה בטיפולם במקרה.
אייל כספי
אייל כספי (נולד ב-23 בספטמבר 1963) הוא נציב כבאות והצלה בדרגת רב-טפסר. קודם לכן שימש כמפקד מחוז מרכז ברשות הארצית לכבאות והצלה.
ביוגרפיה.
כספי נולד בהרצליה לבנימין ולאה כספי, למד בבית ספר תיכון אורט "יד גיורא" הרצליה. כתלמיד תיכון התנדב בצופי אש. התגייס לצה"ל ב-1982 ושירת בנח"ל. במילואים שירת בפיקוד העורף, שם מילא מגוון תפקידים לרבות מפקד פלוגה ומפקד גדוד.
לאחר שחרורו מהצבא הצטרף לרשות הארצית לכבאות והצלה. בשנים 2001–2011 שימש כמפקד תחנה אזורית הרצליה ופיקד על הכשרות שהתקיימו בבית הספר לכבאות.
בשנים 2011–2016 שימש כראש אגף המבצעים. במסגרת תפקידו, הקים מרכז שליטה ארצי למערך הכבאות. כמו כן, הקים את יחידת "להבה" – "לוחמי אש להצלת לוחמים". כספי גם פיקד על כתיבת תורות הפעלה, פקודות מבצעיות ונוהלי עבודה לשגרה ולחירום, הכולל העברת משימה לאומית מהמשרד להגנת הסביבה למערך הכבאות וההצלה בנושא טיפול הוליסטי באירועי חומרים מסוכנים. בנוסף, עסק בפיתוח מערכות שליטה ובקרה "שלהבת".
פיקד במסגרת ההכשרות במערך הכבאות ובכלל גורמי החירום בדגש מפקד קורס קצינים וכלל הקורסים הפיקודיים והמקצועיים כולל הובלת משלחת לפולין "עדים במדים". הוא היה שותף להערכות מצב לאומיות עם ראש הממשלה והשר לביטחון פנים.
מאז 2016 עד 2022 שימש כמפקד מחוז מרכז ברשות הכבאות.
ב-1 בפברואר 2022 המליצה ועדת האיתור לבחירת נציב הכבאות על כספי לתפקיד נציב הרשות הארצית לכבאות והצלה. ב-20 בפברואר אישרה הממשלה את מינויו, ב-3 במרץ 2022 הוענקו לו דרגות רב-טפסר והוא נכנס לתפקידו.
כספי למד במדרשה הלאומית למנהיגות
וממשל, מנהל הסגל הבכיר בנציבות שירות המדינה. הוא בעל תואר הנדסאי בניין
אזרחי במכללת אורט. תואר ראשון במדעי החברה הרוח באוניברסיטה הפתוחה בשילוב בית ברל בתוכנית התמחות בהגנת העורף. ובעל תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה.
כספי נשוי ואב לשלושה. הוא מתגורר בהרצליה.
ועדת גרוניס