בדצמבר 2021 נחשף שמו החדש של הסרט "ספיידרמן: ברחבי ממד העכביש" והוא יפוצל לשני חלקים: החלק הראשון יוקרן בדצמבר 2022 והחלק השני צפוי לצאת לאקרנים ב-2023.
דמויות ושחקנים.
בסדרת סרטי ספיידרמן מככבים אנסמבל של שחקנים, כולל מספר הופעות אורח של דמויות מחוברות הקומיקס.
סרטים שאינם בפיתוח.
ביוני 2013 הכריזה סוני כי בכוונתה להוציא את סרט ההמשך ל"ספיידרמן המופלא 2" ביוני 2016. בדצמבר 2013 אישר אנדרו גארפילד כי הוא חתם על חוזה לגילום דמותו של גיבור העל בסרט השלישי בסדרה ובפברואר 2014 אישרה סוני כי מארק וב נשכר לביים גם את הסרט השלישי. בקיץ 2014 טען מארק וב כי התסריט יתמקד בניסיונות השיקום של פיטר פארקר, לאחר מותה של גוון סטייסי וביולי 2014 הצהירה סוני כי צאת הסרט נדחה לשנת 2018. מארק וב טען כי נורמן אוסבורן יופיע גם בסרט השלישי בסדרה, אלא שבדצמבר 2014 (עקב מתקפת ההאקרים על סרטי סוני) נטען כי אנדרו גארפילד שגילם את ספיידרמן פוטר על ידי סוני ושוחרר מהחוזה שחתם לגילום הדמות בסרט המשך אפשרי. הטענה התבררה כשקרית כאשר בינואר 2015 פורסמה הודעה מטעם חברת הליהוק ביל בקמן, לפיה צילומי הסרט צפויים להתחיל בניו יורק בהמשך שנת 2015 ובסרט ההמשך "ספיידרמן המופלא 3" צפויים היו לככב אנדרו גארפילד כפיטר פארקר ודיין דיהן כהארי אוסבורן/ הגובלין הירוק מנהיג קבוצת ששת המרושעים אשר ילחמו נגד ספיידרמן.
ערכים (כתב עת)
כתב-העת ערכים היה ביטאון המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח) לשאלות התאוריה והפרקטיקה, שיצא לאור מאוגוסט 1969 ועד דצמבר 1996. העורך הראשי של כתב העת היה ד"ר וולפגנג ארליך.
בינואר 1973 החל להופיע דו-ירחון בשם "בעיות השלום והסוציאליזם", שהיה המהדורה העברית של כתב העת של התנועה הקומוניסטית הבינלאומית, אותו הוציאה לאור מערכת ששכנה בפראג. גם עורכו האחראי של כתב עת זה היה ד"ר וולפגנג ארליך.
באוגוסט 1975 אוחדו שני כתב העת, "ערכים" ו"בעיות השלום והסוציאליזם", וכתב העת המאוחד נקרא: "ערכים, כתב עת לבעיות השלום והסוציאליזם". בינואר 1991, לאחר קריסתם של המשטרים שהיו בברית המועצות ובצ'כוסלובקיה, נפסקה הוצאתו לאור בפראג של כתב העת "בעיות השלום והסוציאליזם". בעקבות זאת, חזר כתב העת בעברית לשמו "ערכים".
המדורים הנפוצים ב"ערכים" היו: מדיניות, חברה, כלכלה, עובדים, בינלאומי, התנועה הקומוניסטית, העולם הערבי, תרבות, זיכרונות ומסמכים של המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
מארק אדאמו
מארק אדאמו (באנגלית: Mark Adamo נולד ב-1 באוגוסט 1962 בפילדלפיה) הוא מלחין ולבריתן אמריקאי.
חייו.
לימודים וקריירה.
אדאמו למד באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה הקתולית של אמריקה, שם סיים את לימודי התואר הראשון בהלחנה ב-1990. לאחר סיום לימודיו לימד הלחנה באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטה העירונית של ניו יורק ובתיאטרון הלירי האמריקאי.
האופרה של אדאמו, "נשים קטנות", (1998), שלה כתב גם את הלברית המבוססת על ספרה של לואיזה מיי אלקוט, הנחילה לו את ראשית פרסומו. בהמשך לכך התמנה למלחין הבית של האופרה של ניו יורק, משרה בה כיהן מ-2001 עד 2006. במסגרת זו ניהל את התוכנית להצגת מלחינים אמריקאים. בשנת 2003 התמנה גם לרב-אמן ב"מרכז האטלנטי לאמנויות".
יצירתו.
המוזיקה של אדאמו עושה שימוש בטכניקות של המאה ה-20 והמאה ה-21 וניכרות בה השפעות שונות ומגוונות, החל בתיאטרון מוזיקה וכלה בסריאליזם. להקות אופרה בסן פרנסיסקו, דאלאס ויוסטון הזמינו אצלו ארבע אופרות באורך מלא, וכן קיבל הזמנות לכתיבת יצירות תזמורתיות וקאמריות מאת התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית, החלילן ג'יימס גאלוויי, זמר הבריטון תומאס המסון והמקהלה הקאמרית שאנטיקלר. בביצוע כמה מיצירותיו, לרבות הפקות של "נשים קטנות", היה גם הבמאי.
חיים אישיים.
מארק אדאמו חי בניו יורק עם בן-זוגו, המלחין ג'ון קוריליאנו.
כוגן
כוגן הוא שם משפחה יהודי מזרח אירופאי, וריאציה של שם המשפחה "כהן".
אלפרדו בנסאודה
פרופ' אלפרדו בנסאודה (בפורטוגזית: Alfredo Bensaúde; 4 במרץ 1856 - 1 בינואר 1941) היה איל הון ומומחה למינרלוגיה יהודי-פורטוגזי. המייסד והמנהל הראשון של המכון הטכני הגבוה בליסבון (Instituto Superior Técnico) , המוסד להשכלה גבוהה החשוב ביותר בפורטוגל בתחומי ההנדסה. יזם תוכנית להפוך את המושבה הפורטוגזית אנגולה למקלט עבור יהודי מזרח אירופה הנרדפים.
קורות חיים.
אלפרדו בנסאודה נולד בשנת 1856 בפונטה דלגדה שבאיים האזוריים, כבן למשפחת בנסאודה. משפחת בנסאודה הייתה משפחה ממוצא יהודי-מרוקאי שהייתה ממחדשות היישוב היהודי בפורטוגל במחצית הראשונה של המאה ה-19. המשפחה עברה תחילה ממרוקו לאיים האזוריים, ושם בני המשפחה, אליאס ושלמה, הקימו רשתות מסחר ועסקי ספנות ענפים שחיברו את האיים לנתיבי המסחר של האוקיינוס האטלנטי. הדור השני של בני המשפחה המשיכו בעסקי המסחר והספנות הבינלאומיים של המשפחה אך גם פנו לעיסוקים באקדמיה.
בין אחיו של אלפרדו נמנה פרופ' ז'ואקים בנסאודה, שנודע כהיסטוריון של המסעות הימיים של פורטוגל. אח אחר הוא ד"ר ראול בנסאודה ששימש בתור הרופא של מלך פורטוגל וערך בצרפת מחקרים פורצי דרך בתחום הפרוקטולוגיה.
אלפרדו התחיל את חינוכו בפורטוגל, ובגיל 15 נשלח ללימודים בגרמניה. בשנת 1881 השלים דוקטורט באוניברסיטת גטינגן עם התמחות במינרלוגיה. הדיסרטציה שלו בחנה את הקריסטלוגרפיה של המינרל פרובסקיט (Perovskite). הדיסרטציה זכתה בפרס ממשלתי ופורסמה כספר.
בהמשך בנסאודה חזר לפורטוגל והתיישב בליסבון, שם קיבל משרת פרופסור לגאולוגיה ומינרולוגיה במכון לתעשייה ומסחר של ליסבון (Instituto Industrial e Comercial de Lisboa) . באמצעות הידע שרכש בגרמניה הוא ערך מודרניזציה גדולה בלימודי הגאולוגיה והמינרלוגיה בפורטוגל, בשיטות המחקר ובמעבדות. הוא הכיר לאוניברסיטאות בפורטוגל שיטות מחקר מודרניות בתחום הפטרוגרפיה והקריסטלוגרפיה שלא היו מוכרות קודם לכן.
בשנת 1911 בנסאודה היה אחראי להקמת המכון הטכני הגבוה בליסבון (Instituto Superior Técnico) אשר מהווה עד היום המוסד להשכלה גבוהה היוקרתי והגדול ביותר בפורטוגל בתחומי ההנדסה. בנסאודה שימש בתור המנהל של המוסד מהקמתו עד שנת 1922, אז פרש כדי לנהל את עסקי המסחר והספנות הבינלאומיים של משפחתו בעקבות מות אביו באותה שנה. הוא חזר לעיר מולדתו פונטה דלגדה שהייתה המרכז לעסקים של משפחתו, ובמקביל לפעילותו העסקית עסק בחקר המינרולוגיה של האיים האזוריים, בפרט של מינרל בשם açorite.
לאורך חייו הוא פרסם מספר ספרים ומאמרים חשובים בתחום המינרולוגיה וכן בתחום החינוך המדעי בפורטוגל. הוא היה חבר האקדמיה הפורטוגזית למדעים משנת 1893 וחבר מלא משנת 1911. בנוסף לעיסוקיו האקדמיים והעסקיים הוא נהג להקדיש רבות מזמנו לבנייה ושחזור של כינורות. הוא קיבל מספר אותות כבוד על מפעל חייו מממשלת פורטוגל.
פרופ' אלפרדו בנסאודה נפטר ב-1 בינואר 1941. הוא מונצח בפורטוגל בדרכים שונות, ורחוב קרוי על שמו בליסבון. בתו הייתה מתילדה בנסאודה (1890-1869) שהייתה לאישה הראשונה בפורטוגל להתמחות באגרונומיה לאחר שהשלימה תואר דוקטור באגרונומיה בסורבון.
תוכנית אנגולה.
בשנת 1902 התעניין פרופ' אלפרדו בנסאודה לראשונה ברעיון ליישב פליטים יהודים באזורים באפריקה שבשליטת פורטוגל. בתקופה זאת כבר היה בעל מוניטין בחוגים האקדמיים ובחייה הציבוריים של פורטוגל והוא השתמש במוניטין זה כדי לקדם את התוכנית. תחילה בירר מול חברת יק"א של הברון הירש, האם תתמוך בהצעה להפנות מהגרים יהודיים למושבות הפורטוגזיות באפריקה, אם יובטחו ערבויות מתאימות מראש ממשלת פורטוגל. לאחר שקיבל תשובה חיובית מיק"א, ערך פגישה בנושא עם ראש ממשלת פורטוגל ז'וז'ה לוסיאנו דה קסטרו. ראש הממשלה נתן לבנסאודה להבין ש"אין השעה כשרה" למהלך שכזה, עקב "נטיותיה הדתיות" של מלכת פורטוגל.
בשנת 1911 הנושא עלה לדיון מחדש בעקבות פעילותו הנמרצת של יהודי ממוצא מזרח אירופאי בשם וולף טרלו שהגיע לפורטוגל ועסק למקצועו בייצוא יינות. התקווה הייתה שלאחר הפיכתה של פורטוגל לרפובליקה בשנת 1908 נוצרה הזדמנות חדשה עבור התוכנית ליישוב פליטים יהודיים במושבותיה באפריקה.
טרלו ובנסאודה חברו ביחד עם מספר אישים נוספים והקימו בליסבון בשנת 1911 אגודה ציונית. לתפקיד נשיא האגודה נבחר בנסאודה. טרלו ובנסאודה יצרו קשר עם אישי ציבור פורטוגזים בכירים, בהם ד"ר זוסה ד'אלמדה, בכיר במשרד המושבות של פורטוגל. ד"ר ד'אלמדה תמך בתוכנית, והשלושה הסכימו שהמקום המתאים ביותר ליישוב יהודים יהיה אנגולה, ובאופן ספציפי רמת בנגלה באנגולה, שטח בעל אדמה עשירה ואקלים ממוזג המשתרע על למעלה מ-70 אלף קמ"ר. לאחר מכן טרלו ובנסאודה הציגו את התוכנית בפני חברי ממשלת פורטוגל, חברי בית הנבחרים והסנאט, וניסו לגייס את תמיכת העיתונות הפורטוגזית. הם העלו את הטיעון שיישוב פליטים יהודים באנגולה יתרום לביסוס אחיזתה של פורטוגל באזור, ותעצור את ההתפשטות של האימפריה הבריטית וגרמניה לתחומי המושבה.