גטו לוברטוב (בפולנית: Getto w Lubartowie) הוא גטו נאצי אשר הוקם על ידי גרמניה הנאצית בפולין הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, והתקיים באופן רשמי מ-1941 עד אוקטובר 1942. יהודי פולין של העיירה לוברטוב נכלאו בגטו. אסירי הגטו כללו גם יהודים שגורשו מערים אחרות בסביבה, כולל לובלין, צ'חנוב ושאר אירופה הכבושה על ידי הגרמנים. בסך הכל הכיל הגטו 3,500 יהודים בשלבים הראשונים, כולל 2,000 יהודים מסלובקיה. במאי 1942 הגיע טרנספורט נוסף מסלובקיה עם 2,421 יהודים.
גטו לוברטוב היה אחד ממאות גטאות שהוקמו במהלך השואה בפולין הכבושה. המספר המרבי של אסירים בכל זמן נתון היה 4,500 על פי השטעטל הווירטואלי. הגטו התפרק כאשר כל אסיריו - גברים, נשים וילדים - נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ ומרכזי הרג המוני חשאיים אחרים, שהקים האס אס, כדי לרצוח במסווה של "יישוב מחדש".
רקע.
לפני הפלישה.
האזכור הראשון אודות קיומה של קהילה יהודית בלוברטוב מגיע משנת 1592. עד 1676 היו בעיירה 80 יהודים, שהפעילו 15 מבשלות בירה. כמו כן הוקם בית דין רבני בעיר. במאות ה-17 וה-18 קיבלו היהודים הרשאות רבות ממיכל קוריבוט וינסניובייצקי (ב-1678), יוזף לובומירסקי (ב-1688) ומשפחת יאנוש אלכסנדר סנגושקו (ב-1780, ו-1796). היו בעיר שלושה בתי כנסת ושני בתי קברות יהודיים, אחד מהם לא היה בשימוש מאז המאה ה-19.
בין שתי מלחמות העולם, התיישבו בלוברטוב כ-3,300 יהודים – יותר ממחצית אוכלוסייתה (53.6%). הם התפרנסו ממלאכה זעירה, בעיקר בענפי ההלבשה, המזון, הבניין והעץ. בעיירה פעלו מוסד הלוואה וחיסכון וקופת גמילות חסדים. רבים מילדי הקהילה למדו בחדר המסורתי ובתלמוד תורה, ובנות למדו בבית ספר של רשת בית יעקב. לצד סניף של אגודת ישראל פעלו בלוברטוב מפלגות ותנועות נוער ציוניות רבות.
אחרי הפלישה.
ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן החרמת רכוש, תשלומי כופר, חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה. לאחר הפלישות הגרמניות, יהודים רבים היגרו לערים ומדינות אחרות ואחוז אוכלוסייתם בעיר ירדה ל-42%.
בנובמבר 1939, גורשו כ-2,500 מיהודי לוברטוב לאוסטרוב לובלסקי, פרצ'ב וקוצק. 800 היהודים שנותרו בעיר הועסקו בעבודות חיוניות לגרמנים.
רוב היהודים שגורשו שבו ללוברטוב עד סוף שנת 1940. ב-1940 ו-1941 נשלחו קבוצות יהודים מלוברטוב למחנות עבודה רחוקים מהעיר. בדצמבר 1940 הובאו ללוברטוב כ-1,000 פליטים יהודים שגורשו ממלאווה ומסביבתה. קצתם הועברו ליישובים אחרים בסביבה.
בסוף 1940 או בתחילת 1941 נתמנה בלוברטוב יודנראט של עשרה חברים מנכבדי הקהילה ובראשם י' פלדמן, פעיל ציוני. היודנרט הקים מטבח ציבורי, מחלקת בריאות ובית חולים בסיוע ארגון יס"ס, וסיפק עובדי כפייה לפי דרישות הגרמנים. ליד היודנרט פעל שירות סדר יהודי ובו עשרה חברים.
היסטוריה.
הקמה.
ביוני 1942 ישבו בלוברטוב 3,134 יהודים, כ-2,000 מהם פליטים. באותה תקופה הוקם בלוברטוב גטו.
בתחילת אוקטובר 1942 הועברו יהודי יהודי קמיונקה, אוסטרוב וצ'מיירניקי לגטו לוברטוב.
גירוש.
ב-9 באוקטובר 1942 גורשו למחנות השמדה כ-3,000 יהודים מגטו לוברטוב, רובם לבלז'ץ וקצתם לסוביבור. קרוב ל-500 יהודים נוספים נרצחו בבית העלמין היהודי.
הגירוש הראשון למחנה בלז'ץ על גבי רכבות השואה התרחש ב-9 באפריל 1942, היום האחרון של פסח. ביום הראשון נצטוו 800 יהודים שלא היו ברשותם כרטיסי עבודה להגיע לתחנת הרכבת, ממנה נלקחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. האחרון בגירושי הרכבת לבלז'ץ היה ב-11 באוקטובר 1942, בו 3,000 יהודים נשלחו למותם. חלק מהמגורשים הללו נשלחו למחנה הריכוז וההשמדה מיידנק, והאחרים נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. יהודים שנמצאו מסתתרים נורו.
בגטו לוברטוב נותרו כ-300 יהודים, ובהם אנשי היודנראט, אנשי שירות הסדר היהודי ובעלי מקצועות נדרשים; ב-24 באוקטובר 1942 הועברו כ-290 מהם לגטו פיאסקי לוטרסקיה, ובנובמבר 1942 גורשו ממנו עם יהודי המקום למחנה השמדה.
הצלה.
רק ארבעים יהודים שרדו את חיסול גטו לוברטוב. חלקם חולצו על ידי הפולנים, אחרים הסתתרו ביערות. יוסק הוניקסבלום ורעייתו בלומה מתו כשהסתתרו בעזרתם של משפחת צ'קנסקי בביתם ברחוב ליפובה 3. דורה ווינברט עם אחותה נומה ותינוקה בן השנה וחצי ניצלו על ידי יאן סינקייביץ' אשר התגורר ברחוב לגיונו 55. בין היהודים שנמלטו מהרצח ההמוני הודות לשכניהם הנוצרים היו ברק טונקילשווארק, דובה אפפלד, שלומה ודויד צינגל, יצחק פוד, יוסק ווינברג עם בתו פראג'דלה, עובדיה טולביאש, גרשון קופה עם אשתו רחלה ובתו סורא קופיין וחנה גולדשטיין ואשתו בלומה. כולם נשארו בלוברטוב. אחרים נהרגו בהסתתרות עם הפולנים בכפרים הסובבים את העיירה.
פרנק בלייכמן, שמשפחתו התגוררה בכפר סמוך ולבסוף גורשה לגטו לוברטוב, נמנע מגורלם, וקיבל סיוע מאלכסנדר וסטניסלבה גלוס, וכן מבולסלאב דוברובסקי ומשפחתו, כולם הוכרו מאוחר יותר כחסידי אומות עולם פולנים. דוברובסקי הוצא להורג על ידי הגרמנים על פשע עזרה ליהודים. בלייכמן לא נרצח והפך לחבר פעיל במחתרת היהודית שפעלה באזור לוברטוב. לא כל ניסיונות החילוץ הצליחו באותה מידה. משפחת החקלאים הפולנית של יאן גלאט ורעייתו מריאנה, שהעניקו מחסה לשני בני משפחת רוזגולד, נתפסו על ידי משטרת הסדר ב-20 בנובמבר 1942. הגרמנים רצחו את היהודים במקום, ויאן גלאט נלקח ללוברטוב שם זמן קצר לאחר מכן. הוא נתלה בפומבי על סיוע ליהודים.
שלוק רוק
שלוק רוק (באנגלית: Shlock Rock) היא להקת רוק יהודית אמריקאית-ישראלית, אשר הוקמה בדצמבר 1985, ויוסדה רשמית בתחילת 1986. את הלהקה מוביל הזמר לני סולמון, בעיקר ביצירת פרודיות לשירים באמצעות שינוי המילים לכאלו בעלות אוריינטציה דתית. נכון לשנת 2022, הלהקה הוציאה 39 אלבומים וביצעה למעלה מ-2000 קונצרטים. המוזיקה שלהם היא עירוב של פרודיות לשירי רוק-פופ ושירים מקוריים באנגלית ובעברית. המטרה המוצהרת של הלהקה היא להפיץ גאווה יהודית, זהות ומודעות בכל רחבי הקהילה היהודית בכדי לדאוג להמשכויות של הקהילה. סולמון והלהקה מסתובבים בקהילות יהודיות ברחבי העולם, ומנגנים בקונצרטים, בתי ספר ואירועים יהודיים.
היסטוריה.
לפי דברי סולומון, בדצמבר 1985 נשכר אולפן ההקלטות ברחוב 39 בניו יורק, למשך שבועיים, בין השעות חצות ל-8:00 כדי לחסוך בהוצאות. זמן קצר לאחר מכן, בינואר 1986 יצא אלבומם הראשון "Learning is Good". ההצלחה המפתיעה של האלבום גרמה לסולמון לעזוב את עבודתו כרואה חשבון ולהתמקד במוזיקה.
האלבום "כמעט בברודוויי" (Almost on Broadway, 2003) כולל שירים המבוססים על מחזמרים, כמו "Soup and Challah" המבוסס על "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס" ממרי פופינס ו"Tekiah" המבוסס על השיר "מריה" מסיפור הפרברים. בשנת 2010 יצא לאור האלבום "A Shabbat in Liverpool", הכולל שירי שבת ללחני הביטלס.
חברי הלהקה המקוריים היו: לני סולומון (שירה, קלידים), יונה לויד (גיטרה), גארי וולין (תופים), מארק סקייר (בס), מארק אינפילד (סקסופון, קלידים, כלי הקשה) ודני בלוק (סקסופון, כינור). הלהקה משתמשת בנגנים מקומיים בסיבובים ברחבי העולם.
מאז פרוץ מגפת הקורונה נערך שידורי חי של לני סולמון פעם בשבוע.
סגנון מוזיקלי ושירים בולטים.
שלוק רוק יוצרת פרודיות ללהיטים, באמצעות שינוי המילים לכאלו בעלות אופי יהודי-דתי, בכדי לחנך ולשעשע דרך הפרודיה.
להיטים בולטים כוללים את "We've Got a Strong Desire" (פרודיה על "We Didn't Start the Fire" של בילי ג'ואל), "אברבנאל" (פרודיה על "Barbara Ann" של הביץ' בויז)' "אחשוורוש" (פרודיה על "Rock Me Amadeus" של פאלקו), "My Bekeshe Needs Cleaning" (פרודיה על "California Dreamin'" של The Mamas &amp; the Papas).
בשנת 1987 הוציאה הלהקה את הבלדה "Minyan man", אשר חודש בגרסת אקפלה בשנת 2015 עם להקת המכביטס.
יצחק בדלי
יצחק בדלי (1938–2017) היה שחקן טניס שולחן ישראלי, שייצג פעמיים את ישראל במשחקים הפאראלימפיים.
בדלי נולד וגדל באיסטנבול, טורקיה, ובשנת 1948 עלו הוריו לישראל. אביו ניהל חנות למכירת תה בנחלת בנימין וכנער בדלי עבד עמו בחנות.
בדליי שירת בצה"ל בחיל הקשר ובשנת 1957 נשלח עם יחידתו לסייע בפינוי חצי האי סיני, שם היה בין נוסעי משאית צבאית שהתהפכה ונפצע קשה. בעקבות פגיעה בעמוד השדרה הוא נותר מרותק לכיסא גלגלים. לאחר תקופת שיקום ארוכה החל להתאמן בבית הלוחם ועסק בשחייה ובטניס שולחן.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) התחרה עם דני בן-משה בטורניר טניס שולחן לזוגות והם סיימו ברבע הגמר.
באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) התחרה עם יוסף מוגלניצקי בטורניר טניס שולחן לזוגות והם סיימו במקום השמיני. בתחרויות היחידים סיים במקום ה-33.
בדלי היה נשוי ואב לבת. נפטר בגיל 79 ב-18 באפריל 2017. הוא הוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
רצח סטיבן לורנס
סטיבן לורנס (13 בספטמבר 1974 – 22 באפריל 1993) היה צעיר בריטי שחור אשר נרצח ממניע גזעני בעת שהמתין לאוטובוס בלונדון. האירוע הכה גלים בחברה בבריטניה, ויצר לחץ ציבורי חזק לחקירת התנהלות המשטרה בפרשה, אשר הוביל לשינויים ביחס המשטרתי לגזענות, וכן שינויים בחוק ובנוהלי הפעולה של המשטרה. המקרה אף הוביל לביטול חלקי של הכלל לגבי "סיכון כפול" (האוסר העמדת אדם לדין פעמיים על אותה העבירה).
לאחר החקירה הראשונית, נעצרו מספר חשודים בביצוע הרצח, אולם לא הוגשו כתבי אישום בפרשה. משפחתו של לורנס הגישה נגד חלק מהחשודים קובלנה פלילית, אולם האישומים נגד חלקם בוטלו מחוסר ראיות, והשאר זוכו.