מחקריו עוסקים בלשון הערבית־היהודית של ימי־הביניים ובתרבותה, ובעיקר בפרשנות המקרא שנכתבה בלשון זו בימי־הביניים. הוא עסק רבות בתרגומים ובפירושים של פרשנים שחיברו את חיבוריהם בלשון הערבית־היהודית, דוגמת רב סעדיה גאון, יפת בן עֵלי, ר' תנחום הירושלמי ור' יהודה אבן בלעם, במקורותיהם ובהשפעתם. הוא השווה במחקריו את הפירושים הנ"ל לפירושים מקבילים שנכתבו באותה תקופה, ובכלל זה כאלה שנכתבו בלשון העברית, דוגמת פירושיהם של רש"י, ראב"ע ורד"ק, ולחיבורי הדקדוק המרכזיים של ימי־הביניים, דוגמת אלה של ר' יהודה חיוג' ור' יונה אבן ג'נאח. כמו כן פעל שלוסברג להנגיש לציבור הלומדים והחוקרים חיבורים שלא ראו אור בדפוס, או שלא הונגשו לציבור הרחב, בעיקר בשל מגבלות שפה, ולכן חלק גדול מספריו וממאמריו כוללים טקסטים מימי־הביניים שראו בהם אור לראשונה.
רב סעדיה גאון.
מרבית ממחקריו הוקדשו ליצירתו הפרשנית של רב סעדיה גאון. הוא הקדיש עשרות מאמרים לתרגומו של רס"ג למקרא, במטרה לחשוף את מקורותיו, את התחכום והמקוריות של דרכי תרגומו, ואת השפעתו על הדורות הרבים של פרשני מקרא שחיו ופעלו אחריו, הן אלה שכתבו בלשון הערבית־היהודית והן אלה שכתבו בלשון העברית. במחקרים הציג את בקיאותו של רס"ג בלשון הערבית ובתרבות המוסלמית. כמו כן הוכיח את השימוש שעשה רס"ג במבנים תחביריים המשתייכים למשלב הסגנוני הגבוה של הלשון הערבית, דוגמת משפט התנאי חסר מילית התנאי ("ג'ואב אלאמר"). במחקריו ביקש להעמיד על הסיבות שהניעו את רס"ג לחבר את יצירותיו, הצביע על חתירתו של רס"ג להנהגה ולמנהיגות, מתוך תחושה אישית כי הוא זה שנועד להוביל את העם היהודי ולהנחותו בזמני קושי ומצוקה דתית, הגובלת בכפירה.
יפת בן עֵלי הקראי.
שלוסברג הוכיח את חשיבותו של יפת כפרשן ואת השפעתו הרבה על פרשנות המקרא בימי־הביניים, הן זו הקראית והן זו הרבנית. המהדורה הביקורתית של פירוש יפת לספר הושע, שאותה פרסם יחד עם פרופ' מאירה פוליאק, נחשבת לאחד המחקרים החשובים ביותר שנכתבו על יפת ועל יצירתו. במספר מאמרים עסק בתרגומים לעברית של פירושי יפת שנעשו בביזנטיון, תוך השוואתם אל כתבי־יד בערבית־יהודית של אותם פירושים. לתרגומים אלה חשיבות רבה במישור הפרשני, במישור הַקְּשָׁרים בין קראי ביזנטיון לקראי ארץ ישראל, ובנוגע להתפתחות הלשון העברית שם.
מדרשי תימן.
במחקריו על מדרשי תימן עמד שלוסברג על מאפייניהם של מדרשי תימן, ובין היתר על יחסם לפירושי רב סעדיה גאון. תשומת לב מיוחדת הקדיש לדור הביניים של מדרשי תימן, אלה שנכתבו בין המדרשים הקלאסיים, שלשונם עברית וערבית ושהתבססו על דרשות חז"ל, על כתבי הגאונים ועל חיבוריהם של חכמי ספרד (במאות ה־13 עד ה־15), לבין המדרשים החדשים, שנכתבו כמעט לחלוטין בלשון העברית ושהתבססו על הדרש, הרמז והסוד.
במחקריו הוכיח שלוסברג, בהסתמך על ראיות סגנוניות, לשוניות ואחרות, כי מוצאו של ר' אברהם בן שלמה מתימן, וכי יש למנות אותו בין החשובים שבפרשני המקרא בתימן.
הפולמוס שניהלו היהודים, בעיקר בימי־הביניים.
מחקריו של שלוסברג בתחום זה עסקו בפולמוסים שניהלו רס"ג, ר' מימון אבי הרמב"ם, הרמב"ם, חכמי תימן ואחרים נגד האסלאם. כמו כן הוכיח במספר מאמרים את השתקפותו של הפולמוס המוסלמי הימי־ביניימי בחיבורים מן העת החדשה, ועמד על השינויים שהוא עובר לאורך השנים.
פרסומיו.
שלוסברג פרסם למעלה מ־150 מאמרים בעברית, באנגלית, בערבית ובגרמנית, וביניהם:
תוכנית פיאד
תוכנית פיאד או תוכנית פלסטין - סיום הכיבוש, הקמת מדינה, היא תוכנית דו-שנתית שפרסם ראש ממשלת הרשות הפלסטינית סלאם פיאד בשנת 2009, ומפרטת תוכנית עבודה לשנתיים לבניית התשתיות והמוסדות על מנת להקים עד שנת 2011 מדינה פלסטינית דה פקטו, באופן חד צדדי, על כל שטחי יהודה ושומרון ושבירתה תהיה מזרח ירושלים.
לפי התוכנית באמצעות רצף בנייה ללא תיאום עם ישראל, ינתקו את היישובים היהודים זה מזה וישלטו על המרחב. שליטה על המרחב אמורה הייתה ליצור מדינה בפועל. הבנייה הבלתי חוקית ממשיכה לפי עקרונות השיטה. עד שנת 2022 נבנו מעל 70,000 בתים בלתי חוקיים פלסטינים על כ-95,000 דונם.
פרטי התוכנית.
התוכנית פורסמה ב-25 באוגוסט 2009 על ידי ראש ממשלת הרשות הפלסטינית סלאם פיאד, ומטרתה הייתה להקים מדינה פלסטינית דה פקטו באופן חד צדדי עד שנת 2011. על פי התוכנית, בירת המדינה תהיה ירושלים, ובנוסף מתוכננים בורסה, נמל תעופה ביהודה ושומרון, פיתוח תשתיות, הפרדת רשויות, ומדיניות של כלכלה חופשית. על פי התוכנית יש לבנות יחסים אזוריים ודיפלומטיים חיוביים, ולהסביר שהפלסטינים תרמו לכינונם וקידומם של עקרונות הדמוקרטיה, הסובלנות והפתיחות בעולם.
גיבוי מהאיחוד האירופי.
במישור הבינלאומי תכנית פיאד זכתה לתמיכה פורצת דרך. לפי פיאד, מאחר שהסכמי אוסלו נכשלו ולא הביאו להסכם קבע, הפלסטינים משוחררים מההסדרים שנקבעו ביחס לשטח C ורשאים לפעול בשטח באופן חד צדדי. העובדה שפיאד קידם בשטח יוזמות אזרחיות של פיתוח והתיישבות תרמה להצלחה במישור הבינלאומי. במרץ 2013 נחתם הסכם מסגרת בין הרשות הפלסטינית לבין האיחוד האירופי, שהעניק לפיאד גיבוי מבחינה משאבית ומבחינה מדינית ליוזמות שקידם בשטח C.
יישום התוכנית.
הרשות הפלסטינית החלה ביישום התוכנית כבר כשפורסמה, והחלה להפגין ריבונות פלסטינית בכל שטחי יהודה ושומרון, כולל בשטחי C אשר לפי הסכמי אוסלו אמורים היו להימצא בשליטת ישראל עד לכינון מדינה פלסטינית בשנת 1998. הממשלה בראשותו של פיאד העבירה כספים למוסדות שחלקם נמצאים בשטחי C, ועודדה בנייה ופיתוח של חקלאות, מוסדות ובנייה פרטית, בין השאר בשטחי C. חלק מהמבנים נבנו בצמידות לצירי תנועה מרכזיים ולמיקומים אסטרטגיים אחרים, כגון כביש 1 וכביש 5.
שאיפותיו של פיאד מצאו אהדה רבה בקרב הפלסטינים, אך נתקלו בחסמים פנים פלסטיניים ובגרירת רגליים מצד המנגנון של הרשות הפלסטינית. בסופו של דבר התכנית לא מומשה במלואה בתקופת פיאד. לאחר התפטרותו של פיאד ב-2013 התכנית נזנחה למעשה.
תכניות המשך.
למרות שפיאד לא הצליח לממש את חזונו, הוא יצר את התשתית הארגונית לקידום רעיונות דומים. כמו כן נוצרה בתקופתו פריצת דרך בשיתוף הפעולה בין הרשות הפלסטינית לבין האיחוד האירופי. בעקבות ההסכם שחתם עליו פיאד ב2013 לסיוע האיחוד האירופי בפיתוח תשתיות בשטח C, נחתם הסכם לתוכנית המשך בשנת 2015.
בעקבות תוכנית פיאד נבנו במימון הרשות הפלסטינית והאיחוד האירופי כ-72,274 מבנים בשטח C ללא אישור ישראלי, מתוכם כמאה בתי ספר. חלק מהמבנים נבנו בתוך אתרים ארכאולוגיים כמו בחורבת ענים העליונה, או בתוך גנים לאומיים, שמורות טבע כמו בנחל מכוך, או שטחי אש.
הפארק הלאומי ז'ביל
ירגזי קארפ
ירגזי קארפ (שם מדעי: "Melaniparus carpi") הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. ירגזי קארפ הוא ירגזי שחור עם כנף לבנה ברובה ובשולי הזנב לבן גם כן. המינים דומים, אך הנקבות מעט עמומות ושחומות יותר. הקריאה היא טיפוסית לבני משפחתו "צ'י-צ'י-צ'י-צ'י", צרודה וחוזרת על עצמה לעיתים קרובות. ניתן לזהות את ירגזי קארפ על ידי זנבו השחור כולו ולא לבן בצידו התחתון, וכנפו יותר לבנה מהירגזי המפוייח.
מורפולוגיה.
ירגזי קארפ הוא מין של ציפור שיר קטנה באורך 15 ס"מ. ירגזי זה הוא קטן יחסית ושחור כמעט לחלוטין עם ראש מרובע יחסית, גב בצבע שחור-כחלחל וזנב בעל פס לבן דק בשוליים. הכנפיים לבנות בעיקר בסוככות היד, וסוככות האמה לבנות בשוליהן. הפנים והגחון שחומים. ירגזי קארפ ניתן להבחנה מהירגזי המפויח בכך שהוא קטן יותר, מקורו וזנבו קצרים יותר, הוא כהה יותר, וזנבו כהה יותר. המינים דומים אבל הנקה חיוורת יותר, עם גחון בצבע חום כהה, וכך גם הפרטים הצעירים, אם כי לא באותה מידה. קריאות ירגזי קארפ הן צרודות וחוזרות על עצמן, ודומות לאלו של הירגזי המפויח.
טקסונומיה.
ירגזי קארפ תואר לראשונה על ידי ג'יימס דייוויד מקדונלד וב. וו. הול בשנת 1957. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ו-IOC . לעומתם, ITIS עדיין מציג את מיני הסוג מלאניפרוס בסוג ירגזי.
ירגזי קארפ נחשב בעבר לתת-מין של ירגזי לבן-כנף.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
התנהגות.
פרטי ירגזי קארפ נצפים לרוב לבד, בזוגות או בלהקות קטנות מאוד, שלעיתים מצטרפות ללהקות מעורבות-מינים. ירגזי קארפ הוא מין ירגזי פעיל מהיר ואקרובטי המחפש מזון בעצים נמוכים ובשיחים, ונע בזריזות מענף לענף בתעופה גלית. הוא ניזון מחרקים וזרעים. בקיץ, פרטי הירגזי הופכים ידידותיים, והם מסתדרים בקבוצות של שניים עד חמישה ירגזיים כל אחת. נמצא כי הפרטים נוהגים להתרבות בקינים, בעיקר בחודשים ינואר עד מרץ, במאי וביולי.
הקן מוקם בחלל טבעי בעצים, לפעמים בקן נטוש של ברבט או נקר. קן אחד נמצא בנמיביה בתוך צינור ברזל בקוטר 5 סנטימטרים. הקן הוא לרוב משטח של עשבים ופרווה, עליו מטילה הנקבה 3–5 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות ואפורות, בגודל 20.5×14.5 מילימטרים. לא ידוע מהם אורך זמן הדגירה והשהות בקן. משוער כי במין זה קיימים מקרים של "עוזרי דגירה", בהם הזוג המקנן מקבל עזרה בגידול הגוזלים מירגזי או שניים נוספים.
בית גידול ותפוצה.