איש הקשר היהודי בבית הלבן (באנגלית: White House Jewish Liaison) הוא איש סגל בבית הלבן, שתפקידו הוא לשמור על קשר עם הקהילות היהודיות בארצות הברית. איש הקשר היהודי בבית הלבן שייך למשרד לקשרי ציבור ועניינים בין-ממשלתיים (Office of Public Engagement and Intergovernmental Affairs), שהוא חלק מסגל הבית הלבן וכפוף לראש הסגל.
לתפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן אין תואר רשמי. בפועל, תיאור התפקיד משתנה בהתאם למעמדו של האדם הממלא אותו. בין השמות שניתנו לתפקיד זה בעבר ניתן למנות את השמות הבאים: "עוזר אדמיניסטרטיבי לענייני היהודים", "יועץ מיוחד לענייני היהודים" ו"עוזר ראש הסגל לענייני היהודים".
היסטוריה של התפקיד.
איש הקשר היהודי הראשון בבית הלבן היה מרק סיגל, שמונה לתפקיד זה במרץ 1977, על ידי הנשיא האמריקאי ג'ימי קרטר. סיגל פרש ביוני 1978, לאחר שנודע לו על כוונת הממשל למכור מטוסי F-15 איגל לערב הסעודית. הוא טען שחלה התדרדרות ביחסו של הממשל האמריקאי לישראל ובמדיניות הבית הלבן במזרח התיכון, וחש תסכול על חוסר היכולת שלו להשפיע על מדיניות זו.
אחריו כיהן בתפקיד אד סנדרס, שהמליץ לנשיא קרטר להבליג על מעשיו של בגין, ביניהם הקמתן של התנחלויות וחוסר התקדמות מדיני בסכסוך הישראלי-פלסטיני, על מנת לא לחזק אותו בזירה הפוליטית הישראלית.
בימי הנשיא רונלד רייגן שימש בתפקיד זה מרשל ג'ורדן ברגר. במסגרת תפקידו הסביר ברגר לראש הסגל, דונלד ריגן, מדוע כעסו אנשי הקהילה היהודית על הנשיא רייגן לאחר ביקור ממלכתי בביטבורג, גרמניה, שכלל ביקור בבית קברות שבו נקברו חיילי ואפן אס אס. גם אלי ויזל מחה על הביקור מעורר המחלוקת.
תפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן נחשב לבעל חשיבות גבוהה בימי רייגן וביל קלינטון, אך חשיבותו פחתה בתקופתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. תחת בוש שימשו בתפקיד זה שבעה אנשים שונים, ביניהם אדם גולדמן ואחריו טבי טרוי. שניהם עוררו את כעסם של מנהיגי ארגונים יהודיים ליברליים, שטענו שעמדותיהם אינן מועברות כיאות לנשיא, והם מייצגים רק את הזרמים השמרניים. לאחר טרוי שימשו בתפקיד זה ג'יי זיידמן, ג'רמי כץ וסקוט ארוגטי, שהיה האדם האחרון ששימש בתפקיד זה.
ברק אובמה, במהלך היכנסו לתפקיד הנשיא, קיבל לפחות חמש פניות של מועמדים שהתעניינו בתפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן. לבסוף, בפברואר 2009, החליט אובמה לא למנות אף אדם לתפקיד זה, מטעמי חיסכון בתקציב. טינה טצ'ן, מנהלת המשרד לקשרי ציבור בבית הלבן, מסרה שהמינוי נדחה אך הוא יבוצע בשלב כלשהו בעתיד.
ביוני 2009 מונו שתי נשים במשותף למלא את תפקיד איש הקשר היהודי בבית הלבן: סוזן שר, ששימשה גם כראש מטה של הגברת הראשונה של ארצות הברית, ודניאל בורין, שהייתה עוזרת מיוחדת לעניינים ציבוריים אצל סגן הנשיא ג'ו ביידן. שר ובורין מילאו תפקיד זה עד ינואר 2011.
בחודש ספטמבר 2011, הוכרז כי ג'ארוד ברנשטיין ימונה לאיש הקשר עם יהדות ארצות הברית, במסגרת המשרד למעורבות ציבורית בבית הלבן. הוא מילא תפקיד זה עד ינואר 2013, ואחריו מילא זאק קלי את התפקיד באופן זמני. ביולי 2013 מונה לתפקיד מאט נוסנצ'וק. תיאור תפקידו באופן רשמי הוא "מנהל משותף לקשרים עם הקהילה היהודית במשרד למעורבות ציבורית בבית הלבן".
בחודש מאי 2016, מונה לתפקיד חנן וייסמן.
טריקולוגיה
טריקולוגיה הוא ענף העוסק במחקר וטיפול מדעיים-מבוקרים של בעיות ומחלות עור ושיער. עיסוק הטריקולוגיה בבעיות בריאות של השיער והקרקפת. על פי הטריקולוגיה השיער והקרקפת יחדיו ובנפרד משקפים את הסטטוס של מערכות רבות בגוף האדם. הטריקולוגיה גורסת שהשיער והקרקפת מספקים תמונה של המצב הגופני והפנימי של האדם.
המילה טריקולוגיה מקורה ביוונית, ופירושה "תורת השיער"; ביוונית: τριχός הוא שיער, לוגיה היא תורה.
טריקולוג.
הטריקולוג מומחה שיער, הטריקולוג לומד על המבנה הפיזי של הקרקפת, מבנה גוף השערה, שורש השיער, זקיק השערה, ועל הגורמים שמשפיעים על השיער ועל נשירת שיער.
תומכי הטריקולוגיה טוענים כי טריקולוג בעל תעודה יכול לקבוע את גיל השערה, גזע, נפח ומידע נוסף על תכונות השיער, וכי הטריקולוג יודע להמליץ לגבי טיפול בשיער כולל אובדן שיער, נשירת שיער, התקרחות, בעיות קרקפת, פיאות, השתלת שיער, קשקשת, דלילות שיער, וצמיחת שיער.
לימודים והכשרה.
כחלק ממסלול ההכשרה והלמידה על תפקוד הגוף ויחסי הגומלין בין המערכות השונות של גוף האדם, לומד הטריקולוג נושאים כגון: אנטומיה, תזונה, פיזיולוגיה וכימיה, כדי להבין את גוף האדם כמכלול ואת העור והשיער בפרט. תקופת ההכשרה לקבלת תעודת טריקולוג מוסמך נעה בין שנתיים לארבע שנים, בכפוף לרקע של המועמד והניסיון בתחום.
ארגון IAT.
"איגוד הטריקולוגים" הוא ארגון ללא מטרות רווח המאגד טריקולוגים, הקיים זה כ-100 שנה. המוסד הראשון שהחל בלימודי טריקולוגיה נפתח באנגליה בשנת 1902.
באוניברסיטת דרום קליפורניה הוצע מסלול הכשרה לטריקולוגים משנת 1974, ומאז הכשיר סטודנטים ממדינות שונות.
קו סמוי
קו סמוי (בתאית: เกาะสมุย; בתעתיק לטיני: Ko Samui או Koh Samui) הוא אי מחוץ לחוף המזרחי של קרה איסתמוס שבתאילנד. גאוגרפית הוא נמצא בארכיפלג צ'ומפון, הוא חלק ממחוז סוראט טהאני. קו סמוי הוא האי השני בגודלו בתאילנד אחרי פוקט, עם שטח של 228.7 קמ"ר, אוכלוסייה של מעל 63,000 ותפוסה של כ-73% בבתי המלון. כמו כן, מספר המבקרים ממשיך לגדול משנה לשנה. שפע של משאבים תיירותיים, חופים חוליים, שוניות אלמוגים ועצי קוקוס נמצאים על האי.
היסטוריה.
האי כנראה יושב לראשונה לפני כאלף וחמש מאות שנים, אז התיישבו שם דייגים מן חצי האי מלאי ודרום סין. הוא מופיע על מפות סיניות משנת 1687, תחת השם פולו קורנאם. השם "סמוי" מסתורי לעצמו. ככל הנראה מדובר בהרחבת שמו של אחד מהעצים המקומיים, "מוי". יש אנשים הסבורים כי המילה "סמוי" נובעת מהמילה המלכותית "סבוי", או "מקלט בטוח", אם כי נראה כי אין כל הוכחה אמינה לכך. "קו" היא המילה התאילנדית עבור "אי".
עד סוף המאה ה-20, קו סמוי היה קהילה עצמאית מבודדת, שיש לה קשר מועט עם היבשת של תאילנד. האי היה ללא כבישים עד תחילת 1970, מסע של כ-15 ק"מ מצד אחד של האי לצד השני יכול היה להיות טיול שלם לאורך הג'ונגל המרכזי ההררי.
גאוגרפיה.
קו סמוי ממוקם במפרץ תאילנד, כ-35 ק"מ צפונית מזרחית מהעיר סוראט טהאני. זהו האי המשמעותי ביותר בארכיפלג צ'ומפון. האי מתקן כ-25 ק"מ בנקודתו הרחבה ביותר. מצפון הם איי הנופש המאוכלסים של קו טאו, קו פה נגאן, וקו נאנג יואן. בכיוון דרום נמצאים האיים קו טאן וקו מאצום. לכל אחד מהם יש מתקני תיירות קטנים מאוד. במערב הרחוק יש 44 איים אחרים שמרכיבים יחד את הפארק הלאומי מו קו אנג טהונג שנגיש על ידי טיול יום סירה מקו סמוי.
החלק המרכזי של קו סמוי הוא הג'ונגל הטרופי הטבעי, הכולל את ההר הגדול ביותר בשם "קאו פום", בגובה של 635 מטרים. אזורי השפלה והשטחים השונים מחוברים על ידי כביש 4169 שאורכו 51 ק"מ, פועל בעיקר לאורך החוף ומקיף את רוב האי. כבישים רבים נסללו כשהם מתפצלים מכביש 4169 לשירות בתחומים אחרים.
על החוף המערבי של האי הוא ההון המקורי, נטהון, אשר עדיין מאכלס משרדי ממשלה רבים, וכן שני המזחים הגדולים מתוך חמשת המזחים של האי. לאחרונה, המעבר מהתלות בתעשיית הקוקוס המקומית יחד עם המשך הצמיחה והתפתחות של ענף התיירות, כמו גם המיקום הצפון-מזרחי של שדה התעופה, הביא לעלייה בפעילות המסחרית בצ'אוונג ובופוט.
כלכלה.
מבחינה היסטורית, כלכלת האי התבססה על חקלאות ועל דיג, כאשר קוקוס הוא היבול העיקרי. משנות ה-80 ואילך, התיירות הפכה לגורם כלכלי והיא כיום התעשייה הדומיננטית. קישורי התחבורה של קו סמוי הפכו את האי ליעד לתיירים המבקשים לחקור את האיים האחרים באזור.
כלכלת קו סמוי מבוססת כיום בעיקר על ענף תיירותי מוצלח, כמו גם על ייצוא של קוקוס וגומי.
הצמיחה הכלכלית הביאה לא רק לשגשוג, אלא גם לשינויים משמעותיים בסביבת האי ובתרבותו.
חלוקה מנהלית.
במקור, המחוז כלל את כל האיים של מחוז סוראט טהאני. האיים קו פה נגאן וקו טאו היו מפוצלים כרובע קטין. בשנת 1980, הכפר המנהלי מספר 7 של אנג טהונג המכסה את האיים קו נוק פהאו, קו צ'ואק, וקו ריקאן הוקצה מחדש למחוז דון סאק, שם הוא עכשיו טופס הכפר מספר 11.
תחבורה.
נמל התעופה הבינלאומי של סמוי הוא נמל תעופה פרטי שנבנה ונמצא בבעלותו של בנגקוק איירווייז, שהיא עדיין המפעילה הראשית, והיא הייתה חברת התעופה היחידה עם שירותי קו סמוי מתאילנד מאז הקמת שדה התעופה בשנת 1989. בשל השימוש בעלים של דקל שיוצרו באופן טבעי במקום, מערכת קירור אוויר פתוח, מורכבות המסוף קיבל פרס איכות הסביבה פרס תחת הדרכתו של פראסרט פראסארטונג-אוס. נמל התעופה של קו סמוי בנוי בסגנון פתוח, ציור קישורי בינה לבין דיור תאילנדי מסורתי, וכתוצאה מכך מעניק יופי לאי. בשנת 2009 שירת נמל התעופה ב-1.3 מיליון נוסעים וב-17,707 מטוסים. נמל התעופה נגיש גם על ידי תאי איירווייז הבינלאומית לבנגקוק, פיירפליי איירליינס לקואלה לומפור ופנאנג, וסילק אייר לסינגפור.
טיסות מקו סמוי לפוקט ויעדים תאילנדים אחרים זמינים, ובשנת 2012, ממשלת תאילנד הודיעה על האפשרות של נמל התעופה השני קו סמוי בשל תלונות על עמלות גבוהות בנמל התעופה הראשון.
לאחר פתיחתו מחדש של נמל התעופה הבינלאומי דון מואנג בתחילת 2012, אייר אסיה הציעה טיסות מקואלה לומפור אל נמל התעופה הבינלאומי סוראט טהאני. הטיסות התחילו ב-6 בפברואר 2012.