פון שטרנברג ערך מבחני בד לעשרות שחקניות צעירות על מנת ללהק את לולה, גיבורת "המלאך הכחול" ולבסוף בחר בשחקנית אלמונית ואדישה בשם מריה-מגדלנה דיטריך. הוא שינה את שמה ל"מרלנה" וצילם אותה תוך שימוש בטכניקות של אור וצל שהקנו לה מעמד מיידי של כוכבת.
בעקבות ההצלחה המסחררת של "המלאך הכחול", קיבלו פון שטרנברג ודיטריך בשנת 1932 הצעה מאולפני "פרמאונט" ונסעו לארצות הברית. דיטריך שווקה כתשובה הגרמנית לשחקנית השוודית של אולפני "מטרו גולדווין מאייר", גרטה גרבו. דיטריך שיחקה בשישה סרטים של פון שטרנברג באולפני "פרמאונט" בין השנים 1930 עד 1935. פון שטרנברג עיצב את דמותה הקולנועית של דיטריך בתור פאם פאטאל. הוא עודד אותה לאבד משקל ואימן אותה כשחקנית. והיא בתמורה שיתפה פעולה עם דבריו למרות הביקורות שהופנו אליהם.
בסרט האמריקאי הראשון שלהם, "מרוקו", שיחקה דיטריך זמרת קברטים. הסרט זכור בעיקר עקב תלבושתה הגברית ונשיקתה לאישה, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה. בסרט זה דיטריך זכתה במועמדותה היחידה לפרס האוסקר. לאחר מכן היא שיחקה בסרטים "הקלון" (1931), "בלונד ונוס" (1932) ו"שנגחאי אקספרס" (1932) (שהפך לסרט המצליח ביותר של דיטריך ופון שטרנברג), "השטן הוא אישה" (1934) ו"הקיסרית האדומה" (1935) זכו לפחות הצלחה למרות שדיטריך ציינה שבראשון היא הייתה בשיא הקריירה שלה. לאחר מכן פיטרה פרמאונט את פון שטרנברג.
בשנת 1953 כתב, צילם, ביים וקריין את סרטו האחרון " Anatahan", אודות חיילים יפנים שסירבו להאמין שמלחמת העולם השנייה הסתיימה. בין השנים 1959 ל-1963 לימד קורס קולנוע באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בין תלמידיו היו ג'ים מוריסון וריי מנזרק, חברי להקת הדלתות והתייחסויות לסרטיו מצויות בשיריהם. מנזרק ציין שהשפעתו של פון שטרנברג היא ככל הנראה ההשפעה הגדולה ביותר של גורם בודד על ה"דלתות".
ב-1932 ביקש מהארכיטקט ריצ'רד נאוטרה לתכנן את ביתו בעמק סן פרננדו בקליפורניה, בבית גרה לאחר מכן הסופרת איין ראנד.
דן מינסטר
דן מינסטר (נולד בירושלים בשנת 1951) הוא פזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
בשנות התיכון למד מינסטר עם המוזיקאי לעתיד יוני רכטר והשניים נהגו לכתוב יחד שירים, כשמינסטר מחבר את המילים ורכטר מלחין אותן. הידוע משירים אלו הוא "דמעות של מלאכים", אותו כתבו כשהיו בני 16.
בשנת 1973 התפרסם שירו "בלילות הקיץ החמים", אותו הלחין מתי כספי וביצעו צוות הווי תותחנים, ובשנת 1975 הופיע שירו "בלוז שקט מהדרך" באלבום ארבע-עשרה אוקטבות של רכטר ואבנר קנר, בו נכלל גם השיר "דמעות של מלאכים".
בשנת 1978 כתב חמישה שירים לאלבום הבכורה של גידי גוב, "תקליט ראשון", ביניהם "בלעדייך", "כבו האורות" ו"שלוש בלילה בעיר".
בשנת 1986 כתב שני שירים לאלבום "לוקח את הזמן לאט" של זמר הרגאיי אבי מטוס.
בשנת 1980 יצא ספרו "תמורת ערב" שריכז שירים מהשנים 1968–1978 וזכה בפרס לוריא; בשנת 1985 יצא ספרו "רוח קטנה".
מינסטר למד מספר שנים קולנוע באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן פנה לעיסוק במסחר. כיום מתגורר בתל אביב.
יהושע בן-ענת
תיאטרון דימונה
תיאטרון דימונה ע"ש לאון אדרי הוא תיאטרון ישראלי שהוקם ב-2009 בדימונה.
עבר והווה.
תחילה שכן התיאטרון זמנית באולם ספורט במבנה ששימש בעבר בית ספר בדימונה. ב-2011 עבר למבנה חדש, בשכונת כובשי אילת, שהוקם במימון מפעל הפיס. אולם המופעים חסר במה, השחקנים מופיעים במרכזו, ושורות של 120 מקומות ישיבה ממוקמות משני עבריהם.
התיאטרון שייך לפרויקט של חמש "מעבדות תרבות" ברחבי הארץ, שהוקמו ביוזמת עמותת "מעבדת תרבות" ובמימון מפעל הפיס כדי לעודד את היצירה התרבותית בפריפריה (האחרות הן חממת מחול בעכו, תיאטרון פרינג' בנצרת, קבוצת אמנים בינתחומית בנתיב הל"ה, ותיאטרון פרינג' "הידית" בפרדס חנה-כרכור). תיאטרון דימונה זוכה למימון גם מטעם המשרד לפיתוח הנגב והגליל, משרד התרבות והספורט ועיריית דימונה.
במסגרת הפרויקט עברו מספר שחקנים ובמאים להתגורר בדימונה, והחלו להקים את התיאטרון ולהציג בו מספר הצגות מקוריות מדי שנה, בשיתוף עם הקהילה המקומית. בין מקימי התיאטרון נמנים המנכ"לית מיקה יזרעלוביץ', הבמאית נועה רבן, ששימשה במשך מספר שנים גם כמנהלת האמנותית שלו, ובעלה דאז השחקן אוהד קנולר. מנכ"לית התיאטרון כיום היא דקלה קצוני, והמנהל האמנותי, החל מפברואר 2016, הוא אורי וידיסלבסקי. לתיאטרון אנסמבל של מספר שחקנים קבועים המתגוררים בעיר ומשחקים בהצגות התיאטרון.
ב-2010 עלתה ההצגה הראשונה של התיאטרון, "צירי דגים", בהשראת "החתונה" מאת ברכט, בבימוי נועה רבן. הצגות נוספות שעלו בהמשך הן "גרסת הבמאי" (בבימוי רבן, על זוג בדרנים כושל בהוליווד בשנות ה-20), "ילד הכרובית" (בבימוי רבן, מבוסס על ספרו של יהונתן גפן, הוצג בבכורה בפסטיבל ישראל 2011), "אפאחדבשומקום" (בבימוי אופיר נהרי, על ליצן לבן שמגלה כי עולמו הוא פרי דמיונו), "שלג ביער" (בבימוי מאור זגורי, מבוסס על "הקבר ביער" מאת אורי צבי גרינברג), ו"האומר כן האומר לא" (בבימוי רבן, על מסע בעקבות מגפה המתפרצת בכפר בימי הביניים).
התיאטרון משתף פעולה עם פרויקטים קהילתיים מקומיים, כגון חוגי תיאטרון ופסטיבל המחול "דימוננה".
Stone Cold Crazy
Stone Cold Crazy הוא השיר השביעי באלבומם השלישי של להקת קווין, Sheer Heart Attack שיצא ב-1974. השיר מעולם לא יצא כסינגל, אך זכה להצלחה גדולה ומסחררת. השיר בוצע בהופעות הלהקה בין 78–1974. השיר נמצא גם באלבום האוסף של הלהקה, Classic Queen. הקרדיט של השיר ניתן לכל חברי הלהקה אף על פי שפרדי מרקיורי הסולן, ביצע את השיר עם הלהקה שלו Ibex לפני שהגיע לקווין.
זהו השיר הראשון של הלהקה שבוצע בהופעות הלהקה בשנות ה-70, כשהלהקה ביצעה את השיר מדי פעם המילים והמוזיקה השתנו.
גרסאות מוקדמות של השיר כגון: דמואים ובוטלגים לא נמצאים. השיר מאופיין בסגנון ת'ראש מטאל.
המגזין Q תיאר את השיר כשיר הת'ראש מטאל לפני שהז'אנר הומצא.
בערוץ VH1, השיר דורג במקום ה-38 ברשימת שירי ההארד רוק הטובים ביותר של כל הזמנים.
לשיר הייתה גרסת כיסוי של להקת מטאליקה באלבום Garage Inc. גרסת הכיסוי נמצאת גם במשחק הווידאו, . השיר נוגן על ידי הלהקה עם טומי איומי מבלאק סבאת' בהופעה לזכר הסולן פרדי מרקיורי.
מעבדתרבות דימונה
מעבדת תרבות דימונה
אוגדה 210
שאול מרין
שאול צבי מֶרין (Merin; 25 באוגוסט 1933 – 28 באוגוסט 2012) היה פרופסור לרפואה, מבכירי רופאי העיניים בישראל.
ביוגרפיה.
מרין נולד ב-1933 בעיר בֶּנְדִין שבפולין, בנם של יצחק וגיטל.
במלחמת העולם השנייה גורשה המשפחה עם יתר היהודים לגטו שהקימו הגרמנים בעיר. ב-3 באוגוסט 1943, כשעמדה המשפחה בתחנת הרכבת בדרך להישלח לאושוויץ, נמלטו שאול ואחותו הצעירה דינה לביתה של מי שהייתה עוזרת הבית של המשפחה לפני הגירוש, אניִילה זוואדזקה (Aniela Zawadzka), ושם הצטרפו לדודם, שכבר מצא אצלה מסתור. אצלה הסתתרו עד לשחרור האזור על ידי הצבא האדום בינואר 1945, וזוואדזקה שימשה כאם מאמצת עבורם. (לאחר המלחמה נישאו זוואדזקה והדוד וולף שוַוייצר ועברו לאיטליה. ב-23 בנובמבר 2005 קיבלה בתם פליציה שווייצר את התואר חסיד אומות העולם עבור אמהּ המנוחה.)
ב-1949 עלה מרין לישראל.
קריירה רפואית ואקדמית.
בשנת 1960 סיים מרין את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1963, לאחר שירותו הצבאי, החל את התמחותו במחלקת העיניים של בית החולים הדסה עין כרם. בשנת 1970 הוענק לו תואר מומחה. יצא לשלוש שנים נוספות של השתלמות ברפואת עיניים בטורונטו שבקנדה ובשיקגו שבארצות הברית. כמו כן צבר שלוש שנות עבודה רפואית וכירורגית בארצות שונות באפריקה. במלחמת יום הכיפורים שירת בחזית הסורית כרופא חטיבת השריון 679, בדרגת רב-סרן.
מרין כיהן כרופא בכיר במחלקת העיניים של הדסה עין כרם וכן ניהל במשך 20 שנה את יחידת העיניים בבית החולים הדסה הר הצופים. הוא התמחה במיוחד במחלות תורשתיות של העין ובמחלות רשתית העין, לרבות סיבוכי סוכרת.
בשנת 1968 קיבל דרגת מרצה באוניברסיטה העברית, והחל מ-1979 היה פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. הוא פרסם שני ספרים (על מחלות תורשתיות של העין) וכ-110 מאמרים ופרסומים רפואיים.
בנוסף שימש במשך 6 שנים כיושב ראש איגוד רופאי העיניים בישראל, וכיהן כיושב ראש האיגוד הישראלי לחקר העין והראיה במשך 4 שנים. בנוסף, במשך 7 שנים היה יושב ראש ועדת הבחינות הארצית לתואר מומחה ברפואת עיניים.
בשלהי חייו ניהל את היחידה למחלות רשתית בבית החולים סנט ג'ון בירושלים.
שאול מרין נפטר בקיץ 2012 לאחר מחלה קשה, בגיל 79. נקבר בבית העלמין בקיבוץ קריית ענבים.
משפחתו.
מרין היה תושב ירושלים, נשוי לרחל, אב לשלושה. בנו פרופסור עופר מרין, כירורג לב-חזה בהתמחותו, ניהל את מערך הטראומה בבית החולים שערי צדק בירושלים וכיום משמש כמנכ"ל בית החולים.
אוגדה 49
יוס שירן
יוסף (יוס) שירן (נולד בשנת 1962) הוא מנהל ישראלי כיהן בעבר כמנכ"ל חברת "אבן קיסר".
שירן הוא בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת בן-גוריון ומוסמך במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
היסטוריה כמנהל.
בין השנים 1995-2000 היה שירן מנכ"ל חברת טכנופלסט תעשיות בע"מ, חברה העוסקת בהזרקה, ביציקות ובעיצוב מוצרי פלסטיק, אשר נסחרה בבורסות תל אביב ולונדון.