במהלך 1988, הטמפרטורה המרבית הממוצעת נעה בין C° 20.9 בינואר ל-C° 47.8 בחודש מאי, בעוד שהטמפרטורה הממוצעת השתנתה בין C° 6.8 בדצמבר ל-C° 26.5 בחודש יוני. שונות הטמפרטורה היומית נעה בין C° 5 בינואר ל-C° 50 במאי. הלחות היחסית הממוצעת השתנתה מ-62% במרץ ל-83.3% בדצמבר. ממוצע המשקעים השנתי הוא 662 מילימטרים, כאשר גשם יורד בממוצע 36 ימים בשנה. בשנת 1988 ירדו 395 מילימטרים של גשם במהלך 32 ימים.
אקולוגיה.
צמחייה.
באזור המאופיין בצמחייה דלילה, הפארק הוא המקום היחיד שיש בו צמחייה ועצים צפופים. סוגי הצמחייה העיקריים הם יערות נשירים טרופיים המעורבים בערבות עשב. היכן שהיער התדרדר, חלקו הגדול של השטח מכוסה שיחים ועצים בגובה בינוני. הפארק הוא ביצת מים מתוקים ומוצף במהלך המונסון. שאר השטח נשאר יבש. היערות, בעיקר בצפון-מזרח הפארק, נשלטים על ידי עצים מהמינים "Mitragyna parvifolia", ימבולנה ("Syzygium cumini") ושיטת הנילוס ("Acacia nilotica"). החורש הפתוח הוא ברובו עצי שיטת הנילוס עם כמות קטנה של ינבוט מאפיר ("Prosopis cineraria") ושיזף.
הבתה נשלטת על ידי שיזף וצלף רותמי ("Capparis decidua"). לא סביר שהאתר יתמוך במספרים כאלה של עופות מים ללא תוספת מים מאג'אן בונד, מאגר מים מעשה ידי אדם. הקרקע היא בעיקר סחף - חלק מהחרסית נוצרת כתוצאה מההצפה התקופתית.
המינים השולטים בחורש הפתוח הם בעיקר שיטת נילוס עם כמות קטנה של ינבוט מאפיר ושיזף. המינים השולטים בערבות הם שזיף וצלף רותמי.
בפארק צומחים גם מינים של סלוודרה (סלוודרה אלאוידס ("Salvadora oleoides") וסלוודורה פרסית) ולמעשה הם למעשה הצמחים העציים היחידים הגדלים באזורים של אדמה מלוחה. הצמחייה המימית עשירה ומהווה מקור מזון רב ערך לעופות המים.
במהלך השנים 2007 ו-2008 נעשו ניסיונות לחסל את ינבוט המסקיטו ("Prosopis juliflora") ודגימות של צמחיים מהסוג "Cineraria" השייך למשפחת המורכבים כדי למנוע את הצפת הפארק במינים פולשים אלה ולסייע לצמחייה הטבעית להתאושש.
בעלי חיים.
חסרי חוליות כמו תולעים, חרקים ורכיכות, אף שהם נמצאים בשפע יותר במגוון ובמספרים מכל קבוצה אחרת של אורגניזמים, נמצאים בעיקר בבתי גידול מימיים. הם מזון לדגים ועופות רבים, כמו גם לכמה מינים של בעלי חיים, ולכן הם מהווים חוליה מרכזית בשרשרת המזון ובתפקוד המערכת האקולוגית. חרקי היבשה נמצאים בשפע ויש להם השפעה חיובית על הרבייה של עופות היבשה.
עופות.
מיקומו של הפארק ב הופך אותו לאתר רבייה מעולה עבור אנפות, חסידות וקורמורנים, ושטח חריפה חשוב למספרים רבים של מינים נודדים של ברווזים.
עופות המים הנפוצים ביותר כוללים: ברווז אפור, מרית צפונית, שרשיר מצוי, ברווז כותנה גמדי, צולל מצויץ, ברווז הבליטה, קורמורן קטן, קורמורן גדול, קורמורן הודי ("Phalacrocorax fuscicollis"), לוחם, חסידן צבוע, כפן מצוי, פשוק-מקור אסייתי, מגלן שחור-ראש, נחשוניים, ביצנית לבנת-בטן ("Actitis hypoleucos"), ביצנית מנומרת וביצנית שחורת-כנף ("Tringa ochropus"). גם עגור אדום-ראש, המצטיין בריקוד חיזור מרהיב, חי כאן.
הפארק הלאומי קאולדאו ידוע כ"גן עדן לציפורים", שכן יותר מ-370 מיני עופות תועדו בפארק. מבחינה אורניתולוגית, יש לפארק שני היבטים משמעותיים: האחד בגלל מיקומו האסטרטגי כתחנה לעופות מים נודדים המגיעים לתת-היבשת ההודית לפני שהם מתפזרים לאזורים שונים. עופות מים נוספים מתכנסים לכאן לפני היציאה לאזור גידול באזור הפלארקטי המערבי. בנוסף, ביצות המים הן אזור חריפה לריכוזים גדולים של עופות מים.
הפארק היה גם אזור החריפה הרגיל היחיד בהודו עבור העגור הסיבירי, אלא שמאז 2001 לא נצפה העגור הסיבירי בפארק וסביר להניח שהאוכלוסייה, שמנתה בשנות ה-70 של המאה ה-20 כ-100 פרטים, נכחדה.
מיני ציפורים שתועדו בפארק כוללים: סבכיים, טימליים, שרקרקיים, בולבוליים, גיבתון, קיכליים, פרנקולין צבוע ("Francolinus pictus"), שלווים, קלאו אפור הודי ואיורת מרשל ("Aegithina nigrolutea").
עופות דורסים כוללים: שלך, בז נודד, עיטם עקוד-זנב, חיוויאי הנחשים, עיט סוואנות, עיט נחשים מצויץ, עיט הודי ועיט שמש. עיט צפרדעים תועד מקנן כאן, אתר רבייה חדש למין בהודו.
יונקים.
הפארק הלאומי קאולדאו עשיר ביונקים באותה מידה וכולל 27 מינים מתועדים: הפרימטים מקוק רזוס ולנגור אפור, מעט פרטים של נילגאי, בקר הבית שההתפרא, אייל נקוד, אייל חזירוני, אייל סמבר, אנטילופה הודית, חזיר בר, דורבן מצוי, שני מיני נמיות: נמייה הודית אפורה ו-"Urva auropunctata", חמישה מיני חתוליים: חתול ביצות, חתול נמרי בנגלי, חתול דגים נמרי, גחן דקלים אסייתי וזבד הודי קטן. יש בפארק טורפים קטנים נוספים: שועל בנגלי, תן זהוב, צבוע מפוספס ולוטרה מלאית. בנוסף יש מינים של חולדות, עכברים, גרבילים ועטלפים.
מינים נוספים.
43 מינים של דגים מצויים בפארק, מתוכם 37 נכנסים לפארק יחד עם המים ממאגר אג'אן בונד, ושישה מינים מתרבים במימי הפארק. במהלך עונת גשמים טובה הפארק מקבל כ-65 מיליון דגיגים. לאוכלוסיית הדגים ולמגוון יש חשיבות אקולוגית גבוהה מכיוון שהם מהווים מקור מזון לעופות רבים.
יש בפארק שבעה מינים של דו-חיים, ובהם הנפוצים ביותר מין הקרפדה "Hoplobatrachus crassus" ומין הצפרדע "Euphlyctis cyanophlyctis" השוכנים בביצות. מתוך עשרת מיני הצבים החיים ברג'סטאן, ישנם שבעה בפארק זה. מלבד זאת, ישנם חמישה מיני לטאות, ושלושה עשר מיני נחשים. לעיתים קרובות קל לראות פיתון זוחל מתוך המחילה שלו ומשתזף בשמש ביום חורפי שטוף שמש. לטאת הכוח הנפוצה, הדורבן ההודי ומין העטלף "Hipposideros bicolor" נראו באותה מחילה כמו זו של הפיתון. הנחשים הארסיים שנמצאים בפארק הם קרייט, קוברה וצפע הודי.
בעיות.
על פי הדיווחים, העגור הסיבירי, שחי בעבר בכל של הודו, אינו נמצא עוד באזור. היעדרותו יוחסה לציד על ידי שבטים נוודים לאורך נתיב הנדידה בן 8,000 הקילומטרים של המין מסיביר לבהרטפור.
כ -2,500 ראשי בקר ותאו מים ביתי הורשו לרעות באזור עד לנובמבר 1982 כאשר נאסרה הרעייה. כצפוי, האיסור הוביל להצטברות של כעס של המקומיים, מה שגרם לניסיון כניסה בכוח לפארק. המשטרה פתחה באש ותשעה בני אדם נהרגו: המתיחות עדיין גבוהה. היעדר מרעה גורם לבעיות ניהול מכיוון שצמחייה, בעיקר של המין "Paspalum distichum", דשא אמפיבי רב שנתי, חוסמת את התעלות. ממשלת רג'סטאן דחתה הצעה מטעם האגודה להיסטוריה של הטבע של בומביי לאפשר מרעה מוגבל, מכיוון שהדבר יהיה בניגוד לחוק. יתר על כן, חומרים מזינים ממוחזרים מהכמות הגדולה של גללים שהוטלו על ידי בעלי חיים תמכו ככל הנראה במספרים גדולים של חרקים.
הימצאות של כ-700 פרטים של בקר שהתפרא בתוך הפארק מעוררת דאגה מכיוון שהם מתחרים עם חיות הבר על המרעה בעל הערך. הפגיות של הפרפרים מהמין "Parapoynx diminutalis" הן גם מזיק רציני. משערים גם שרמות גבוהות של מזהמים במאגר אג'אן בונד אחראים למספר הגדל והולך של עופות אוכלי דגים שנראו המומים ואינם מסוגלים לעוף. בשנת 1984 נרשמו פחות עופות מאשר בשנים קודמות. ארבעה עגורים אדומי-ראש ו-40 פרטים של תור הכף ("Streptopelia capicola") נמצאו מתים מחוץ לפארק במהלך 1988 ובתחילת 1989, אולי בשל הרעלת חומרי הדברה, ומחקר על השפעת השימוש בחומרי הדברה באזורים שמסביב לפארק נפתח בנוסף למחקרים בנושא זיהום במתכות כבדות. הפרעה ממבקרים יכולה לגרום לדאגה, במיוחד במהלך דצמבר וינואר כאשר מבקרים מגיעים לראות את העגורים.
"איכהורניה עבת רגל" ("Eichhornia crassipes"), מין צמח מים שאינו מקומי, הובא לפארק בשנת 1961, והוא התפשט במידה כזו שהוא חוסם את נתיבי המים המלאכותיים וממלא את תעלות. הצמח משנה משמעותית את בית הגידול של מיני עופות רבים, ומהווה בעיית ניהול רצינית. ניסיונות השליטה על המין לא צלחו.
ניהול.
מטרת הניהול היא לאפשר לאזור להיות מוצף ולהתייבש מדי שנה, במקום לשמור עליו כמערכת של ביצות קבועות. מים לאדמות הביצות מסופקים מהמאגר מחוץ לגבולות הפארק. בדרך כלל, כ-14.17 מיליון מטרים מעוקבים מים הם הצריכה השנתית המשוערת של הפארק. מפלס המים בתוך הפארק מוסדר באמצעות סכרים וסוללות מלאכותיות. סידור חלופי של מים במקרה חירום כגון סכנת התייבשות מוחלטת של הביצות וגופי המים מובטח באמצעות ארבעה קידוחים, כך שההישרדות של החי והצומח במים לא תיפגע לפני הגעת המונסון.
גבולות הפארק מסומנים בבירור בגדר באורך שלושים ושניים קילומטרים המקיפה את הפארק ומגבילה את הפלישה של בני אדם ובקר בית לתוך הפארק. הכביש מהעיר בהרטפור שחצה את הפארק נסגר גם הוא והוסט מחוץ לגבולות הפארק כדי להפחית את ההפרעה מצד מבקרים מהעיירה מה שגם סייע בהורדת רמות הזיהום בתוך הפארק במידה ניכרת. בניגוד לרוב הפארקים הלאומיים בהודו ובמקומות אחרים, למקלט העופות בהרטפור אין אזור חיץ. בשל צפיפות האוכלוסייה הגדולה ויותר מ-15 כפרים הצמודים לגבולות הפארק, לא התאפשר לרשויות ליצור אזור חיץ סביב מקלט העופות. רעייה ואיסוף עצי הסקה ועשב נאסרו בתחומי הפארק עוד בשנת 1983.
תיירות ומתקנים למבקרים.