שנתיים לאחר כניסתו לתפקיד, הוא כתב את חוות דעת הרוב בפסק הדין "ג'וליארד נגד גרינמן" , האחרון מבין תיקי ההילך החוקי שהתנהלו בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים, שחזרו ואישרו שלקונגרס לא הייתה הסמכות להנפיק שטרות כסף כהילך חוקי. החלטת בית המשפט שהתקבלה ברוב של 8 תומכים מול מתנגד אחד, נשענה בעיקר על החלטות קודמות של בית המשפט וכן על הערכת כוונתם של מנסחי החוקה כאשר העניקו לקונגרס את "הכוחות המנויים" (enumerated powers) ב.
חוות הדעת שנכתבה על ידי גריי, שהייתה בעלת ההשפעה ארוכת הטווח ביותר, הייתה זו שהוא כתב בפסק הדין "חברת ביטוח החיים ההדדי של ניו יורק נגד הילמון" מ-1892, שבה נקבע שהצהרה מחוץ לכותלי בית המשפט על כוונה לעשות מעשה או להגיע למקום כלשהו בעתיד היא קבילה על פי "הלך הרוח" של היוצאים מהכלל לעדות שמיעה. "המכתבים שבנדון היו בני סמכא, לא כנרטיב של עובדות שהועברו ל[וולטרס] על ידי אחרים, ועדיין לא כהוכחה שהוא למעשה יצא מוויצ'יטה, אך כעדות שזמן קצר לפני המועד בו עדויות אחרות הראו שהוא יצא משם, הייתה לו הכוונה לצאת משם, ולצאת עם הילמון, מה שהגדיל את הסבירות שהוא יצא עם הילמון, אפילו אם לא הייתה הוכחה לכוונה שכזו". קביעה זו הפכה בסופו של דבר לחוק בדיני הראיות הפדרליים שאומצו לראשונה ב-1975, וכן בדיני הראיות של המדינות.
גרי כתב גם את חוות דעת הרוב בפסק הדין "ארצות הברית נגד וונג קים ארק" , שבו נפסק ש"ילד שנולד בתחומי ארצות הברית, להורים ממוצא סיני, שבעת לידתו, היו נתינים של קיסר סין, אך החזיקו במקום מגורים קבוע בארצות הברית, וניהלו את עסקיהם שם, ולא מועסקים בשום תפקיד דיפלומטי או רשמי מטעם קיסר סין, יהפוך עם לידתו לאזרח ארצות הברית".
גריי הצטרף לדעת הרוב בפסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות של החקלאים" מ-1895, שהתקבלה ברוב של חמישה מול ארבעה ובה נפסק שגביית מס הכנסה על הכנסות מריבית, דיבידנד ודמי שכירות על פי חוק מס ההכנסה של 1894 נגדה את החוקה. לאחר השימוע הראשון בתיק, כתב גריי שהוא מצדד במשיבה (חברת ההלוואות והנאמנות של החקלאים), בטענה שהמס אכן נגבה בניגוד לחוקה. עם זאת הוא היה במיעוט. לאחר השימוע השני, שינה גריי את עמדתו, והצטרף לרוב שצידד בעותר. הוא גם הצטרף לדעת הרוב בפסק דין פלסי נגד פרגוסון מ-1896, שבו נפסק ברוב של שבעה מול אחד שחוקי ההפרדה הגזעית במרחב הציבורי לא נגדו את החוקה כל עוד המרחבים המופרדים היו שווים באיכותם.
גריי כיהן על כס השיפוט במשך יותר מעשרים שנה, וביולי 1902 הוא פרש מתפקידו בשל בריאותו הרופפת. במקומו מונה אוליבר ונדל הולמס הבן, גם הוא בן מסצ'וסטס, שכמו גריי כיהן קודם לכן בבית המשפט העליון של המדינה.
חיים אישיים.
ב-1860 נבחר גריי כחבר ב"אגודת העתיקות האמריקאית" . ב-1866 הוא נבחר כעמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1889 נשא גריי לאישה את ג'יין מתיוס, בתו של עמיתו לכס השיפוט, סטנלי מתיוס.
אחיו למחצה של גריי, ג'ון צ'יפמן גריי, היה פרופסור בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ונודע בשל הטקסט המכונן שלו על הכלל נגד הצמיתות .
הוראס גריי נפטר ב-15 בספטמבר 1902 בנהנט שבמסצ'וסטס ונטמן בבית הקברות מאונט אובורן שבמחוז מידלסקס שבמסצ'וסטס.
מתקן שיגור (יצירת אמנות)
"מתקן שיגור" היא יצירת אמנות, שיצר האמן הישראלי גדעון גכטמן בין השנים 2006–2008.
תיאור.
רקטות ה"קסאם", שיוצרו על ידי ארגוני הטרור הפלסטינים ברצועת עזה על ידי שימוש בחומרים מאולתרים, הוכנסו לשימוש החל משנת 2001. העיסוק של גכטמן ברקטות אלו בא על רקע השימוש הגובר בהם בשנים 2006–2008.
"מתקן שיגור" שיצר גכטמן, הוא מערך של דגמי הרקטות, מעמדי שיגור וקופסאות אחסנה מעץ. אלו נבנו ושוכללו בהדרגה והוצגו לראשונה בתערוכת זוכי פרסי משרד התרבות והספורט במוזיאון פתח תקווה לאמנות בשנת 2006 (25 בינואר–25 במרץ). בתערוכה זו הוצגו שלושה דגמי-אב לטילים, מתקני תצוגה ומארז עץ אחד. בתערוכה "Dead-Line" בית קנר בראשון לציון בשנת 2007 (2–5 ביולי) הוצגו דגמי האב ורקטות צבועות בשילובים של אדום, ירוק, שחור ולבן, המהווים את הצבעים בדגל הפלסטיני. ובשנת 2008 הוצג המערך השלם כתערוכת יחיד בגלריה שלוש בתל אביב-יפו (18 בספטמבר-1 בנובמבר). בשנת 2011 הוצגה העבודה בתוך שתי קופסאות אחסנה סגורות, במסגרת הביאנלה בהרצליה 20-10 באוקטובר.
כמו בעבודות אחרות של גכטמן, דגמי הרקטות מטשטשים את החיץ הנהוג בין המציאות החברתית והפוליטית לבין מעשה האמנות, על ידי שיעתוק של האובייקט הממשי אל החלל המוזיאלי.
המערך מציג גם הרהור על שימורו של מעשה האמנות – תמה בולטת נוספת ביצירתו של האמן. אף על פי שדגמים אלו הם עקרים, עדיין הם מכילים את כל הדרוש לאחזקתם: מתקני שיגור, המהווים גם כני תצוגה וארגזי נשיאה מעץ, המאזכרים ארגזי עץ המשמשים לאחסון פסלים ויצירות אמנות במוזיאונים.
עבור תצוגה בגלריה שלוש הדפיס גכטמן חוברת טכנית המדגימה איך לבנות ולעטר את "מתקני השיגור". חוברת זו, המכילה מפרטים טכניים, מהווה, כפי שכתב אבשלום סולימאן, דגם לאופן שבו יכולות עבודותיו של גכטמן להיות מופצות גם ללא נוכחות הפיזית של האמן.
ברשימת ביקורת בעיתון "הארץ", קשר עוזי צור את העבודה אל מכלול עבודתו של גכטמן, העסוקה בהתמודדות עם מוות ועם מערכי הנצחה:
סן קרלו קנאווזה
סן קרלו קנאווזה (באיטלקית: San Carlo Canavese) היא קומונה ששייכת למטרופולין טורינו באזור פיימונטה, הממוקמת כ-20 ק"מ צפונית מערבית לטורינו.
סן קרלו קנאווזה גובלת עם העיריות הבאות: רוקה קנאווזה וודה קנאווזה, סן פרנסיסקו.
עיר האבות
ברי הולסהוף
ברי הולסהוף (בהולנדית: Barry Hulshoff; נולד ב-30 בספטמבר 1946 – 16 בפברואר 2020) היה כדורגלן ומאמן הולנדי, ששיחק בעמדת הבלם. היה שותף בהצלחה של אייאקס בתחילת שנות ה-70.
ביוגרפיה.
הולסהוף נולד בדוונטר, הולנד, ובתור נער שיחק בקבוצת הנערים אייאקס אותה אימן גאורג קסלר. עד מהרה הוא היה לקפטן הקבוצה כשהוא משחק לצד יוהאן קרויף, ווילי ואן דר קוילן, וים יאנסן, בין היתר.
בשנת 1965 נכנס להרכב הקבוצה הבוגרת של אייאקס, אך בתחילה שיחק רק בקבוצת השנייה. התארים הראשונים שזכה עמה ב"תקופת הזוהר" שלה היו הליגה ההולנדית בעונות 1965/66 ו-1966/67, וכן בגביע ההולנדי. מעונת 1967/68, בה גם זכו בליגה בפעם השלישית ברציפות, תפס הולסהוף את מקומו בהרכב הקבוע בהגנה לצד הבלם היוגוסלבי וליבור ואסוביץ'. היו לו מחלוקות עם מאמנו הקפדני רינוס מיכלס. "מעולם לא ניהלתי שיחה עם מיכלס שנמשכה יותר משלוש דקות", התלונן פעם. עוד אמר הולסהוף כי מיכלס מעולם לא הסביר את הסיבות האמיתיות להחלטותיו אם וכאשר לא היה רשאי לשחק.
בתחילת שנות השבעים לקח חלק בהצלחה הגדולה ביותר של המועדון אי פעם הכוללת זכייה בשלושה תוארי גביע האלופות ברציפות. בעונת 1970/71 הוא כבש פעמיים בגביע אירופה לאלופות נגד הקבוצות בזל וסלטיק בסיבוב השני וברבע הגמר בהתאמה. לאחר עזיבתו מאייאקס של חברו להגנה וליבור ואסוביץ' ב-1971, הולסהוף שיתף פעולה עם הבלם הגרמני הורסט בלנקנבורג. אייאקס זכתה בפעם השלישית בגביע האלופות בעונת 1972/73 והולסהוף כבש שער חשוב בניצחון 1–2 על ריאל מדריד בחצי הגמר. הקריירה המעוטרת של הולסהוף עם אייאקס, בה גם זכה פעמיים בסופר קאפ האירופי ופעם אחת בגביע הבין-יבשתי, הסתיימה לה בשנת 1977. בשתי העונות הבאות עד לפרישה מכדורגל העביר במועדון מאסטריכט.
היינץ שילצ'ר האוסטרי, מי ששיחק באייאקס בתחילת שנות השבעים וכיום הוא מאמן, שכנע את הולסהוף לחזור מהפרישה על מנת לשחק בגראצר א.ק. ב-1982. הוא ערך שם רק שלוש הופעות מכיוון שהבין שאינו ביכולת מספיק טובה מבעבר.
לאחר הפרישה.
הולסהוף היה עוזר-מאמן לזמן קצר באייאקס בשנת 1988. לאחר מכן הפך למאמן בקבוצות הבלגיות ליירסה, וסטרלו, מכלן, בין היתר. הולסהוף עבד כמנהל טכני בין השנים 2004–2006 באייאקס אמריקה שבארצות הברית. מיוני 2012 הוא היה עוזר-מאמן בווטרלו.
יוהאן קרויף, גדול כדורגלני אייאקס בכל הזמנים, קרא לשחקני עבר להיות במועצת חברי אייאקס וב-14 בדצמבר 2010 נבחר הולסהוף להיות גם כן. הולסהוף הפך לסוכנו של מתיאס דה ליכט בשנת 2016 ומילא את תפקידו הזה יחד עם מינו ראיולה מאז 2018.
הולסהוף נפטר כתוצאה ממחלה ב-16 בפברואר 2020 בגיל 73. עיריית אמסטרדם כבר קראה על שמו את גשר בשנת 2005.
אלנה גאורגה
אלנה גאורגה (ברומנית: Elena Gheorghe; נולדה ב-30 ביולי 1985) היא זמרת רומנייה.
ביוגרפיה.
גאורגה נולדה בבוקרשט, מהילדות המוקדמת החלה לעסוק במוזיקה וב-2001 השתתפה בפסטיבל מאמאיה. ב-2002 החלה לשיר כסולנית להקת "מנדינגה", ביחד עימם היא גם הוציאה אלבום. ב-2005 הלהקה השתתפה בסלקציה נציונלה, התחרות לבחירת נציגות רומניה באירוויזיון והם היו במקום הרביעי, ב-2006 עזבה את הלהקה והחלה בקריירת סולו. אלבומה הראשון נקרא "Your Voice", ב-2007 יצא אלבומה השני "Te Ador".
ב-2009 ייצגה את רומניה באירוויזיון שנערך ברוסיה עם השיר "The Balkan Girls", היא עלתה לגמר בו סיימה במקום ה-19.
ב-2010 הסינגל שלה "Midnight Sun" זכה להצלחה ברומניה ובהולנד, ב-2011 יצאה לסיבוב הופעות במספר מדינות באירופה.
היא שרה את שיר הנושא בגרסת הדיבוב הרומנית של הסדרה אלנה מאוולור.
ג'ורג' קלוזן
ג'ורג' קלוזן ( באנגלית: George Clausen: 18 באפריל 1852 - 22 בנובמבר 1944) היה אמן בריטי, שעבד בשמן וצבעי מים, תחריטים וליטוגרפיות. הוא מונה לאביר בשנת 1927.
ביוגרפיה.