במערכות ההפעלה ממשפחת לינוקס ובמערכות דמויות יוניקס, מיושמת גישת שני משתמשים. משמעות הדבר היא כי ניתן לגשת למחשב כמשתמש רגיל - מצב בו לא ניתן לערוך שינוי קריטי בקובצי המערכת, ולעומתו - ניתן לגשת בגישת מנהל (Root) באמצעות סיסמה - מצב בו ניתן לשנות קובצי מערכת. ברירת המחדל של מערכות הפעלה אלו היא גישת משתמש רגיל, בשל כך נוזקה שהופעלה בהרשאת משתמש שאינו Root, תוכל להזיק אך ורק לקובצי המשתמש אך לא לקבצים הקריטיים לליבת מערכת ההפעלה. מצב זה מונע אף את התבססות הווירוס במערכת ומכאן את הפצתו אל מערכות אחרות.
קישורים חיצוניים.
מבחן האבטחה: לינוקס מול Windows באתר ynet
בית גולדמינץ
בית גולדמינץ הוא מבנה בנתניה, המשמש את בית הספר לפיתוח מנהיגות של צה"ל וכמתקן נופש של האגודה למען החייל.
היסטוריה.
בשנות ה-50 קידם ראש עיריית נתניה, עובד בן עמי, את עלייתם של יהלומנים יהודים מבלגיה ואת התיישבותם בעיר. אחר מהם, רומי גולדמינץ, תושב אנטוורפן שתרם מהונו לטובת עליית הנוער וניצולי השואה, החליט לפתוח בעיר מוזיאון לאמנות. לשם כך הוקם בניין מפואר, שתכנן האדריכל היינץ פנחל, בהשקעה של 650 אלף לירות (למעלה מ-8 מיליון שקלים חדשים בערכי 2012).
פנחל תכנן בניין מלבני שאורכו 100 מטרים, רוחבו 20 מטרים וגובהו 10 מטרים. במרכז הבניין אולם בעל חלונות גדולים. במרכז האולם בריכה, שנועדה להצבת פסלים. הקירות הפנימיים צופו בשיש ובחרסינה שהובאה מבלגיה. כן הוקם במבנה אודיטוריום ובו 350 מקומות, ומרפסת גדולה המשקיפה על חוף הים. מיקומו של הבניין, באזור חוף ארגמן שבדרום העיר, נבחר על ידי העירייה, במטרה לתרום לפיתוחו של האזור, ולאחר שהמיקום הראשוני שנבחר לו, בסמוך לקריית צאנז שהחלה להיבנות, נדחה בשל בשאיפה להימנע מהקמת מרכז תרבות חילוני בסמוך לשכונה חרדית. באפריל 1959 נחנך המוזיאון, בטקס במעמד אליזבת מלכת בלגיה (רעייתו של אלברט הראשון), ראש ממשלת ישראל לשעבר משה שרת, ראש ממשלת בלגיה לשעבר קאמיל הויסמנס וראש עיריית אנטוורפן.
העיתון דבר מנה את המוזיאון החדש בשורה אחת עם מוזיאון הארץ וביתן הלנה רובינשטיין, שנחנכו אף הם בשנות ה-50, וכך תואר:
במוזיאון הוצבו, בין היתר, יצירות של האמנים יצחק דנציגר, יעקב וכסלר, יוסף זריצקי, רודי להמן, צבי מאירוביץ, אברהם נתון, משה מוקדי, אביגדור סטימצקי, אבשלום עוקשי, דב פייגין, יחזקאל שטרייכמן ויחיאל שמי. כן הוצבו בו פרוטומות של דוד בן-גוריון, זאב ז'בוטינסקי, ג'ון פיצג'רלד קנדי, עזריאל קרליבך, ואחרים.
חרף ההשקעה האדירה, לא משך אליו המוזיאון מבקרים, והוא נותר שומם. בין הסיבות לכך - ריחוקו ממרכז העיר, היעדר קהילת אמנים בעיר, ומחסור במשאבים שמנע הבאת תערוכות מבחוץ. ב-1963 נפטר גולדמינץ, ובהתאם לצוואתו, הועברה הבעלות בבניין למדינה. האפוטרופוס הכללי בחן מספר אפשרויות, בהן הקמת ישיבה ובית ספר לניהול, אך מנהלי עזבונו של גולדמינץ בבלגיה פסלו אפשרויות אלה. בסופו של דבר הוסכם על העברת הבניין לרשות האגודה למען החייל. כחלק ממימוש הצוואה, הועברו לאגודה 240 אלף לירות נוספות מעזבונו של גולדמינץ, ונחתם הסכם בו נאמר כי "לא ישונה האגף המרכזי של המוזיאון ותקוים בו גם בעתיד תצוגה מתמדת של ציור והוא יהיה מופרד משאר האגפים ופתוח לציבור".
על אף ההסכם, נערכו בבניין שינויים שונים לאורך השנים, כדי להתאימו ליעודו החדש, מתקן נופש של האגודה למען החייל. בין היתר, נאטמו החלונות גדולים שלו, החלל המרכזי פוצל לשתי קומות, הבריכה הוסרה מהמבנה ובמקומה הוקם חדר אוכל, חזית הבניין חופתה בקרמיקה בצבע בז', וסביב המבנה הוקמו מבני מגורים, כיתות לימוד ובריכת שחייה. יצירות האמנות שהיו בבניין הוחזרו לבעליהם, והמתחם אינו פתוח לציבור הרחב.
במהלך השנים שימש המתחם לא רק כמתקן נופש לחיילים. בין היתר, לאחר מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, שימש כמתקן החלמה לחיילים פצועים, ובחופשות הקיץ נערכו בו קייטנות לילדים של חללי מערכות ישראל.
המבנה כיום.
כיום משמש מתחם בית גולדמינץ הן כמתקן נופש והן את בית הספר לפיתוח מנהיגות. הוא כולל מספר מבנים בהם 88 חדרים, המכילים 528 מיטות, 40 כיתות לימוד, שני חדרי אוכל שבהם 450 מקומות ישיבה, ואולם קולנוע.
גבינה בולגרית
גבינה בולגרית (בולגרית: сирене, מקדונית: сирење, אלבנית: djathë i bardhë) היא סוג של גבינה מלוחה שמקורה בדרום מזרח אירופה, והיא פופולרית במיוחד בבולגריה, טורקיה, גאורגיה, ומקדוניה הצפונית. הגבינה עשויה חלב עיזים, חלב פרה או חלב כבשים, ולעיתים עירוב של כמה סוגי חלב יחד. מרקם הגבינה מתפורר ומחוספס ואחוז השומן הנפוץ בישראל הוא בין 24% – 5%. הגבינה משמשת לסלטים, אפייה וכן בצורתה הטבעית.
קיימת נטייה לבלבל בין גבינת הפטה לגבינה הבולגרית, אך תהליך הייצור שלהן וטעמן שונים. הבולגרית עוברת כבישה והיא יותר קשיחה, לעומת הפטה שנוטה להתפורר.
נטו מ.ע. אחזקות
נטו מ.ע. אחזקות בע"מ המוכרת בשם המקוצר נטו היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ועוסקת בתחום הייצור, ייבוא, שיווק ומסחר במזון.
היסטוריה.
יסודות קבוצת נטו נעוצים בעסק למכירת בשר שהוקם על ידי מאיר עזרא ב-1940. בתקופת הצנע קיבל עזרא זיכיון מהמדינה לייבא בשר קפוא מיוגוסלביה וצרפת.
כניסתו של הבן דודי עזרא לפעילות בחברה לאחר שחרורו מצה"ל ב-1972, הביאה להתרחבות משמעותית, עיקר הפעילות עברה ממכירת בשר קפוא למסחר בחלקי פנים שהיו ללא פיקוח, ב-1980 התאגדה הפעילות במסגרת חברה פרטית בשם מאיר עזרא ובנו בע"מ, ובאותה שנה החלה לחדור לשוק המסחר בדגי מאכל. ב-1983 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. במקביל הוקמה חברת בת בשם דגפרוסט שקיבלה רישיון מהמדינה לדיג-מרחקים, והחל מסע רכישות של חברות בתחום המזון כמו חברת החלבה "אביב" מפעל השימורים "אלאור", ויליגר, טיבון-ויל ומשביר מזון, שהפכה ל"נטו מלינדה" והונפקה ב-2007. ב-2002 נכנסה הקבוצה לפעילות בתחום התוצרת החקלאית הטרייה, עם הקמת חברת ביכורי השדה שיווק הדרום, שאף היא הונפקה ב-2007.
ב-2002 כונסו כלל מותגי החברה תחת מותג העל Neto, ופלחי הפעילות השונים מותגו כל אחד תחת מותגי משנה: מוצרי הבשר אוחדו תחת המותג "טיבון ויל", דגים ומוצרי דגים תחת המותג "דלידג", מוצרי המאפה תחת המותג "שלושת האופים", מוצרי מכולת ושימורים תחת המותג "ויליגר" וארוחות מוכנות תחת המותג "מג'יק".
נכון לשנת 2014, קבוצת נטו היא חברת שיווק המזון החמישית בגודלה בישראל לאחר תנובה, שטראוס גרופ, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים ואסם השקעות. ב-2014 הסתכמו הכנסות החברה בכ-2.35 מיליארד ש"ח, עם רווח תפעולי של כ-92 מיליון ש"ח ורווח נקי של כ-85 מיליון ש"ח. החברה מעסיקה כ-1,400 עובדים. משפחת עזרא שהייתה בעלת השליטה בחברה צמצמה את החזקתה בה, ובספטמבר 2021 החזיקה בכ-24% ממניות החברה, חברת נור יסכה מחזיקה ב-22.8%, והשאר בידי גופים מוסדיים והציבור. נשיא החברה הוא דודי עזרא, בנו עדי עזרא היה במשך שנים אחדות יו"ר החברה ופרש ביולי 2019, והמנכ"ל הוא עמיהוד גולדין.
באפריל 2018 נטען שהחברה פעלה למנוע את התאגדות עובדיה בהסתדרות.
במאי 2019 דווח שקבוצת נטו נכנסת לראשונה לתחום תחליפי הבשר. זאת נוכח שינוי העדפות הצרכנים וצמיחה מתמשכת בשוק תחליפי הבשר.
בית הספר למשפט וכלכלה
שיחור הוצאה לאור
שיחור הוצאה לאור בע"מ היא הוצאת ספרים ישראלית, העוסקת בעיקר בהוצאה לאור של מדריכי טיולים.
מיכאל שיחור יסד את ההוצאה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. במהלך שנות פעילותה הפיקה החברה למעלה מ-45 מדריכי טיולים לערים ולארצות בעולם. המדריכים תורגמו ל-11 שפות והופצו במיליוני עותקים בישראל ומחוצה לה.
ביולי 2010 השיקה ההוצאה את סדרת המדריכים החדשה הכוללת:
בשנת 2009 החלה ההוצאה לפתח תכנים דיגיטליים שכללו, בין היתר, אפליקציית תיירות לטלפונים חכמים ולמכשירי אייפד.
פסיכולוגיית ספורט
רוזוול (סדרת טלוויזיה)
רוזוול (באנגלית: Roswell) היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית אשר פותחה, הופקה ונכתבה על ידי ג'ייסון קאטימס. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-6 באוקטובר 1999 ברשת השידור האמריקנית The WB, כאשר העונה השלישית והאחרונה של הסדרה שודרה ברשת השידור האמריקנית UPN. הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-14 במאי 2002.
הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "Roswell High" מאת מלינדה מץ העוסקת בהרפתקאותיהם של שלושה חייזרים דמויי אנוש וחבריהם אשר לומדים בתיכון ברוזוול שבניו מקסיקו.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
עלילה.
הסדרה התמקדה בהרפתקאותיהם של שלושה חייזרים דמויי אנוש שחלליתם התרסקה ברוזוול שבניו מקסיקו ובמערכת היחסים שבין החייזרים לאוכלוסייה המקומית.
את שלושת החייזרים מגלמים ג'ייסון בהר (בתפקיד מקס אוונס), קת'רין הייגל (בתפקיד איזבל אוונס) וברנדן פהר (בתפקיד מייקל גרוין).
קבוצת נטו
מרים אוסטרובסקי
פרידריך פפר
פרידריך ("פריץ") פפר (30 באפריל 1889 - 20 בדצמבר 1944) היה פליט מלחמה יהודי ממוצא גרמני שעיקר פרסומו נובע מהעובדה כי התחבא מאימת הנאצים עם משפחת פרנק באמסטרדם. עם גילוי המחבוא והמעצר של המסתתרים בו הועבר פפר למתקני כליאה שהאחרון שבהם מחנה הריכוז נוינגמה בו הוא נפטר. דמותו מופיעה ביומנה של אנה פרנק בשם הבדוי אלברט דיסל.
קורות חייו.
עד לכניסה למחבוא.