לפי טריץ' (2017), העץ הפילוגנטי של הסוג ("Poecile") הוא:
ז'ליקו ז'ופטיץ'
ז'ליקו ז'ופטיץ' (בקרואטית: Željko Župetić; נולד ב-23 בספטמבר 1967 בזאגרב שברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.
ז'ופטיץ' שיחק במשך רוב הקריירה שלו בנ.ק. זאגרב מליגת העל הקרואטית. הוא שיחק במשך עונה וחצי בישראל, בקבוצות הפועל חיפה והפועל ראשון לציון. בסוף הקריירה שלו שיחק ברייקה מליגת העל הקרואטית, ולאחר מכן עבר לשחק בליגות הנמוכות בקרואטיה.
קריירה בינלאומית.
ב-19 ביוני 1991 ערך ז'ופטיץ' את הופעתו היחידה בנבחרת קרואטיה, בניצחון 1-0 על נבחרת סלובניה במשחק ידידות.
בתי הקברות הצבאיים של המערכה בנורמנדי
במהלך המערכה בנורמנדי במלחמת העולם השנייה נפתחו בשטח המערכה עשרות בתי קברות צבאיים. כיום נותרו מתוכם 27 בתי קברות קבועים. טמונים בהם כ-98,500 חללים.
בתי הקברות מהווים חלק משמעותי של אתרי הזיכרון למערכה שהתחוללה בנורמנדי, לצד חופי הנחיתה, אנדרטאות ומוזיאונים.
היסטוריה.
המערכה בנורמנדי החלה בפלישת בעלות הברית ב-6 ביוני 1944. היא נמשכה לערך עד לסוף חודש אוגוסט באותה שנה. הקרבות העזים שנערכו בין צבאות גדולים בשטח מצומצם יחסית גבו מחיר אבדות כבד. הצבאות הלוחמים קברו את מתיהם ואת אלו של האויב תוך כדי התקדמותם. הם נקברו בקברים בודדים בשדה הקרב, בבתי קברות ארעיים שייסדו וכן בשטחם של בתי קברות אזרחיים, לרבות חצרות של כנסיות.
מרבית בתי הקברות הארעיים שנפתחו בשטח המערכה היו של צבאות האימפריה הבריטית. בתי קברות אלו נפתחו בשכיחות גבוהה והיו קטנים יחסית. הכוחות האמריקאים פתחו בנורמנדי שבעה בתי קברות ארעיים, שנטמנו בהם כ-26,800 חללים. בתי הקברות היו פזורים בקרבת הערים הגדולות בשטח המערכה - קן, באייה, סן-לו ואבראנש.
לאחר המלחמה פינו בעלות הברית את רוב בתי הקברות הארעיים שפתחו בנורמנדי (ובזירות אחרות). בעוד שארצות הברית השיבה לתחומיה את מרבית החללים שלה (כ-61 אחוזים, בממוצע של כל זירות המלחמה) לא החזירו צבאות האימפריה הבריטית את חלליהם לארצותיהם כלל, כדרך שנקבע כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה. גם לתחומי גרמניה לא הוחזרו חללים. ארונות הנופלים שלא הוחזרו למולדתם הועברו לבתי הקברות שנבחרו לשמש כאתרי קבע. חלק מאלו גדלו עקב כך באופן ניכר מעבר לגודלם המקורי. הקבורה בבתי הקברות לגרמנים בנורמנדי נעשתה על ידי שלטונות צרפת, שניצלו לצורך כך מספר אתרים שם, שנפתחו במקור על ידי חיילי ארצות הברית ופונו כליל על ידה.
לבתי הקברות שנבחרו לשמש כאתרי קבע נערך תכנון מפורט וחלקם אורגנו מחדש, בתהליך שנמשך מספר שנים. נוספו להם גדרות אבן, מצבות קבע ואנדרטאות, מבנים אחרים וגינון עשיר. האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' תכנן בהזמנת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה את כל בתי הקברות הקבועים של בריטניה וקנדה בנורמנדי.
בתי הקברות.
מבין 27 בתי הקברות הצבאיים הקבועים בנורמנדי, 16 הם בריטים, שניים הם אמריקאים, שניים הם קנדים, אחד פולני ואחד צרפתי. כמו כן קיימים חמישה בתי קברות גרמניים. קבורים בהם בני 13 אומות שונות. בחלק מבתי הקברות של הבריטים והקנדים נקברו בני מספר אומות, כולל גרמנים.
בבתי הקברות טמונים 37,721 חללים של בעלות הברית (כולל 1,035 אלמונים). רוב החללים המזוהים - 16,843 - היו בריטים, 13,798 היו אמריקאים, 5,205 היו קנדים ו-729 היו פולנים. האחרים הם עשרות ולמטה מזה של חללים מכל אחת מהמדינות הבאות: אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, צרפת, רוסיה, צ'כוסלובקיה, בלגיה וכן איטליה. יתר החללים בבתי הקברות - 61,575 - היו גרמנים. מספר החללים הקבורים בכל אתר נמצא על פני טווח רחב - החל מעשרות בודדות ועד ללמעלה מ-21,000.
מספרי ההרוגים הקבורים ב-27 האתרים אינם מסכמים את מלוא האבדות של הצדדים הלוחמים במערכה בנורמנדי, שכן ארצות הברית השיבה כאמור לתחומיה את מרבית החללים שלה, ואילו חללים אחרים נקברו בבתי קברות אזרחיים או מחוץ לשטח המערכה - למשל בבריטניה - או שמקום קבורתם לא נודע. כך, מספר החללים שמקובל שנפלו במערכה בנורמנדי תחת פיקוד בריטי היה 22,422, לרבות כ-1,800 נעדרים. כמו כן הועברו לבתי הקברות הגרמניים בנורמנדי גם חללים שנפלו במקומות אחרים - למשל איי התעלה.
גופים שונים הקימו את בתי הקברות במתכונתם הקבועה, והם מפעילים ומתחזקים אותם: האתרים של בריטניה וקנדה נתונים תחת אחריותה של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה; האתרים האמריקאים מנוהלים על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב; ממשלת צרפת מתחזקת את בית הקברות שלה ושל פולין, והאתרים הגרמניים מתוחזקים על ידי הוועדה הגרמנית לקברות מלחמה.
אתרי בתי הקברות.
האזורים הנזכרים בטבלה מוגדרים כך: מערב - השטח שממערב לעיר סן לו; מרכז - השטח שבין סן-לו לקן; מזרח - השטח שממזרח לקן.
שלמה דידובסקי
שלמה דידובסקי (נולד ב-1 בינואר 1955) הוא משורר ישראלי החותם על יצירותיו וספריו בשם "דידו", וכך הוא מוכר בקהילה הספרותית הישראלית.
ביוגרפיה.
דידו נולד וגדל בפתח תקווה. אביו, עקיבא, נולד בירושלים. אמו אסתר, נולדה בברלין ועלתה לארץ עם משפחתה בהיותה בת 14. יש לו אחות אחת. בילדותו למד בפתח תקווה בבית ספר יסודי ע"ש י.מ. סלומון (שנסגר ב-2004), ובתיכון ברנר. בשנים 1973–1976 שירת בצבא: תחילה התגייס לנח"ל, ואחרי מלחמת יום הכיפורים עבר הסבה לחיל השריון.
עם סיום שירותו הצבאי, בשנים 1976–1979 נדד באירופה.
כששב לישראל עשה קורס גינון ועבד מספר שנים כגנן עצמאי. החל מ-1990 עבר לעבוד כשכיר וניהל את המשק החקלאי בחוות הנוער הציוני.
בשנות הארבעים לחייו למד במכללת בית ברל וסיים שם תואר ראשון בחינוך ותעודת הוראה.
יצירתו.
דידו החל לכתוב שירים כבר בהיותו בבית הספר התיכון.
פרסומו הראשון היה בבטאון תנועת הקיבוץ המאוחד "מבפנים" (1975) ומאז המשיך לכתוב ולפרסם שירים וסיפורים קצרים.
סיפורו "כדורים פורחים" זכה בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" (2002) וסיפורו "הבית הזה" זכה במקום השלישי בתחרות פרס עינת, הפרס לסיפורת ספקולטיבית קצרה ע"ש עינת פלג ז"ל לשנת 2010. ספר שיריו "האיש מבבל" זיכה אותו בפרס אקו"ם ליצירה המוגשת בעילום-שם בתחום השירה על-שם נתן יונתן לשנת 2011.
המשוררת סבינה מסג, כתבה על ספרו השני "לזכר הזמן": "דידו כותב שירים קטנים ויפים, שירים פשוטים ותמציתיים בנוסח שירת הייקו היפנית, שירה ששמה לה למטרה לתאר תמונות מחיי היום-יום בצורה חדשה ורעננה. זוהי שירה קונטמפלטיווית המנכיחה במלה או ברמז את המקום ואת העונה שבה נכתבים הדברים. כליה העיקריים הם התמונה, הסמל והפרדוקס, שמשמש להקפצת השיר לממד רוחני העומד מעל לחשיבה הקווית/שכלתנית".
המשוררת חמוטל בר-יוסף כתבה על ספרו "מקומי": "דידו כותב שירה בשלה, חכמה, עמוקה. הרגישויות שלו חורגות ממעגל האני ומצוקותיו, הן נוגעות בזולת, בהיסטוריה היהודית והכללית ובטבע. שיריו של דידו [...] מלמדים אותנו בחן רב להתפייס עם המגבלות של אחרים ושל עצמנו. הלשון השירית של דידו מוזיקלית, מרוכזת ומשעשעת בעדינות".
משפחתו.
נשוי לחמדה. אב לארבעה.
מתגורר בירושלים.
מאצ'יי מקושבסקי
מאצ'יי מקושבסקי (בפולנית: Maciej Makuszewski; נולד ב-29 בספטמבר 1989 בגרייבו שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת קשר הכנף.
קריירת מועדונים.
מקושבסקי החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-SMS לודז'.
בקיץ 2008 הוא חתם על חוזה לעונה אחת בוויגרי סובאלק. ב-21 ביוני 2010 חתם על חוזה לארבע עונות ביאגלוניה ביאליסטוק.
ב-6 בספטמבר 2012 חתם מקושבסקי על חוזה לשלוש עונות בטרק גרוזני מליגת העל הרוסית. ב-29 בינואר 2014 הושאל למשך חצי עונה עם אופציית רכישה ללכיה גדנסק.
בהמשך שיחק מקושבסקי בוויטוריה סטובל ובלך פוזנן, וב-12 בפברואר 2020 חזר ליאגלוניה ביאליסטוק. ב-1 ביולי 2021 שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית.
מקושבסקי היה חלק מסגל נבחרת פולין עד גיל 21.
ב-1 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין הבוגרת, בהפסד 4-0 לנבחרת דנמרק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. בחודש מאי 2018 הוא היה חלק מסגל הנבחרת המורחב לקראת טורניר מונדיאל 2018 ברוסיה, אך לא נכלל בסגל הסופי לטורניר.
ראדה עאמר
ראדה עאמר (בערבית: غادة عامر; באנגלית: Ghada Amer, נולדה ב-1963, קהיר, מצרים) היא אמנית עכשווית, חלק ניכר מעבודותיה עוסק בסוגיות של מגדר ומיניות. עיקר העבודה שלה כולל ציורים בשכבות רבות של צבע על רקמות המבליטות רישומי גופן של נשים, המעניקים לדימויים אופי פורנוגרפי.
בגיל 11 עאמר היגרה עם הוריה ממצרים לצרפת והתחנכה בפריז ובניס. משנת 1996 היא חיה ועובדת בניו יורק.
ראשית חייה וחינוך.