תקופה זו נסתיימה לאחר שהח'ליף התערב מבגדאד ודרש ששג'ר א-דור - שפחתו בעבר- תרד מכיסא השלטון ותמסור אותו לגבר. רוברט אירווין מציין כי פרשת הכתרתה הייתה "ביזארית" מאחר ששג'ר א-דור משלה אף על פי לא היה בידיה כוח של ממש או תמיכה פופולרית. כאשר הח'ליף העבסי התנגד למעמדה היא נאלצה לוותר על הכיסא ונדחפה בשנית מעמדת הכוח ובעלה החדש ושליט בובה איובי אלאשרף מוסא שהובא מתימן כדי לשמור על מראית עיין של המשך שלטון איובי - חלקו את השלטון.
בחודש יולי 1250 היא ויתרה על כסאה משנשאה לממלוכי הבח'רי עז א-דין אייבכ אלתורכמני. היו אלו נישואים של אינטרס משותף, בניגוד לחייה של שג'ר א-דור עם בעלה הראשון שהיו מבוססים על אהבה.
תקופת שלטון שלישית.
נישואים שניים.
תקופת שלטונה האחרונה של שג'ר א-דור, שהייתה גם תקופת חייה האחרונה התאפיינה, בשליטה מאחורי הקלעים.
סטיבן רנסימן מציין כי בתקופה זו, שנמשכה שבע שנים, החזיקה שג'ר א-דור סמכויות שלטון נרחבות אך נזקקה לבעלה החדש שישמש כסולטאן. כתוצאה מכך, בעשור האחרון לחייה היא איבדה שליטה והשפעה על חצר המלוכה, וחסרה מלכתחילה השפעה על גדודי הצבא. לאחר שרצחה את בעלה היא איבדה את מעמדה ואת חייה.
הנישואים היו בעייתיים, ובין בני הזוג היו חילוקי דעות ויריבות על מהות השלטון. שג'ר א-דור סירבה להסגיר לידי בעלה את האוצר שגנז בעלה הקודם ומשיצא הסולטאן למסעות המלחמה שהעסיקו אותו ברוב ימיו באזור סוריה היא נוכחה לגלות כי הוא החליט לשאת נשים נוספות ולדחוק אותה ממעמדה כ"אישה המועדפת". כך דובר על מגעים שנוהלו לעריכת נישואים בין אייבכ לבין בנותיו של שליט מוסול באדר אל-דין ומאליק אל מנצור מחומס.
משנתגלה לשג'ר א-דור על כוונותיו של בעלה לשאת נשים נוספות ממידע שהגיע לאוזניה על ידי ממלוכ נאמן, היא החליטה להזמין לקהיר את אחד מאויביו הסוריים של אייבכ בהצעה כי תתחתן עמו לאחר שיסלקו את אייבכ מדרכם. ההצעה נדחתה מחשש למלכודת, ואייבכ חזר לקהיר, פותה על ידי שג'ר א-דור להיכנס לארמון ולאמבט - שם פגש את מותו.
רצח אייבכ ומוות שג'ר א-דור.
ב-29 באפריל 1257 רצחה שג'ר א-דור את בעלה. קיימות מספר גרסאות על אופן הרצחו של עז א-דין אייבכ.
לפי אמין מעלוף שג'ר אדור סימאה את אייבכ בסבון בעודו באמבט ואז הכתה בו למוות. בנו של אייבכ תפס אותה בשעת מעשה עם כלי הרצח בידה והחל לרדוף אחריה. היא החליקה על רצפת השיש, נחבטה בראשה ומתה.
לפי גרסה אחרת ניסתה שג'ר א-דור להפסיק את ההתקפה על בעלה אך הממלוכים שלה המשיכו להכות אותו עד שנפח את נשמתו. היא ניסתה להסוות את הרצח ולהציגו כתאונה ואף להציע עצמה כמועמדת לשאת את הסולטאן החדש, אך נאסרה והובאה להרמון של אשתו הראשונה של אייבכ, שם הופשטה והוכתה למוות על ידי נשות החצר, גופתה נזרקה אל מעבר לחומות הארמון. לאחר מכן נאספה הגופה בסל. היא נקברה במאוזולאום שבנתה לעצמה בעודה בחיים.
מחקרים נוספים מנסים לשפוך אור על השתלשלות האירועים שהובילה למות שג'ר א-דור. על פי החוקר מוסטפא זיאדה שג'ר א-דור לא הייתה יותר מחייל פשוט על לוח המשחק של הממלוכים הבח'ריים, והם השתמשו בה לביצור מעמדם במצרים, מעמד שהיה מרוחק מהם באופן טבעי בהיותם נושאים את אות הקין של מוצאם כעבדים. עלייתו לשלטון של אייבכ טרפה את הקלפים ועוררה את עוינותם כלפי מי שנתפסו כאיום על מעמדם המתבסס. עובדה זו, על פי המחקר, היא שדחפה את הממלוכים הבח'ריים להסית את שג'ר א-דור כנגד בעלה.
על פי מחקר אחר אייבכ, שמאס בתלותו באשתו המצרית, נשא לאישה את בתו של שליט מוסול ובכך לא הותיר לשג'ר א-דור כל מרווח לפעולה מלבד נקיטת צעדים קיצוניים על מנת להציל את מעמדה כשליטה בפועל של מצרים. הממלוכים של אייבכ הם אלו שגילו את מעשה הפשע, הרגו את רוצחי אדונם ומסרו את שג'ר א-דור לידי אשתו הראשונה של אייבכ, והביאו את סופה.
הטבעת מטבעות.
ככל שליט אוטונומי הטביעה שג'ר א-דור מטבעות הנושאים את שמה. מטבע דינר נדיר נמצא באוסף המוזיאון הבריטי (ראו תמונה). המטבע נושא את התאריך המוסלמי 648 - שנה שהחלה ביום 5 באפריל 1250. על המטבע מוטבע: "שפחתו של החליף אל-מסתעצם, מלכת המוסלמים, אמו של אל מליכ אל מנצור ח'ליל, אמיר (ת) המאמינים. שג'ר א-דור מופיע בתואר "אסמת א-דין - מגינת האמונה, ולאחר מכן תוארה המלכותי - סולטאן (אין הטיה לנקבה של המילה סולטאן בשפה הערבית). השימוש בכוניה אום ח'ליל, על שם בנה, שנפטר בינקותו, מצאלח איוב, נועד ככל הנראה להמחיש את הלגיטימיות שלה לשלטון.
מחקר פמיניסטי.
שג'ר א-דור יצרה עניין בקרב חוקרות הרואות את קורות חייה דרך הפריזמה של המחקר המודרני, הרואה בנושא המגדרי תחום השופך אור נוסף על תהליכים היסטוריים.
במחקר מקיף על חייה ופועלה של שג'ר א-דור מציינת החוקרת סוזן סטאפה:
המחקר מצביע על יכולתן של נשים לשלוט ולנהל מדינות גם בעיתות משבר וכי מערכות פטריארכליות עלולות לפעול באלימות כלפי נשים העלולות להתפרש כאיום, משהן פוסעות מהצללים של אחורי הקלעים הפוליטיים אל תוך האור ותשומת הלב של מערכת פאטריארכלית מסורתית.
חוקרת אחרת פטימה מרניסי ממשיכה בניתוח על בסיס מגדרי של האירועים וחיי שג'ר א-דור על פי ניתוח זה שאיפתו של אייבכ למערכת פוליגמית בה עתיד היה להינשא בשנית, במטרה להחליש את מעמדה של שג'ר א-דור כשליטה ולהחליש את שליטתה בו אישית - מונוגמיה הייתה הכלי של שג'ר א-דור לווסת ולשמר את בסיס כוחה ולשמור על מעמדה.
סביר
שג'ר אל-דור
ראיפיקציה
סה צ'זון
ישיבת נתיב טפחות
ישיבת טפחות היא ישיבת הסדר במושב טפחות, שבמועצה אזורית מרום הגליל. ראש הישיבה הוא הרב אייל גריינר. לישיבה כרם בגודל של 40 דונם הנקרא כרם טפחות.
היסטוריה.
בשנת ה'תשמ"ב (1982) הוקם מושב טפחות. בשנת ה'תשס"א (2001) נוסדה הישיבה כשלוחה של ישיבת מעלות והוקמה על ידי שניים מבוגריה, הרב אביגדור ויצמן (בנו של הרב ויצמן) והרב גריינר העומד בראשותה, מתוך מגמה לחזק את הנוכחות היהודית בגליל. מאז הקמת הישיבה גדל המושב משלושים לתשעים משפחות, ורוב המשפחות החדשות כוללות את בוגרי הישיבה.
בהמשך הפכה הישיבה לעצמאית ובשנת ה'תשע הצטרפה הישיבה למסלול "ההסדר". לומדים בה כמאה תלמידים. בשנת תשע"ז הצטרף לצוות הר"מים הרב יונתן דון יחיא, רב המושב "הזורעים".
בישיבה ישנו מרכז מתנדבים המרכז התנדבויות במספר תחומים:
נערות ריינס
נערות ריינס היא להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2004, יוצרת ומבצעת רוק'נ'רול בסיסי המושפע מהפאנק הרומנטי של סוף שנות ה־70.
קורות הלהקה.
הבסיסט גיא גולדשטיין והסולן רועי פרייליך ניגנו יחד בשנות התשעים, בעיר הולדתם חיפה. נערות ריינס עצמה הוקמה רק ב-2004, בתל אביב, במהלך גיבוש הרכב שיבצע את האלבום הביתי שהקליט פרייליך בביתו של המפיק המוזיקלי אלידע רמון. אל פרייליך וגולדשטיין הצטרף מיקי קוקלביץ שאייש את עמדת התופים, עד שב-2006 הוחלף בניר וטשטיין.
שם הלהקה "נערות ריינס" נלקח מתוך "מילון עולמי לעברית מדוברת" של דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, וכוונתו לנערות שאינן אטרקטיביות, שכדי להימנע מלהיראות עמן ברחוב דיזנגוף הסואן, צועדים עמן ברחוב ריינס הצדדי.
החל מ-2004 הופיעה הלהקה ברחבי הארץ וצברה קהל הופעות נאמן, עד שב-2008 הוקלט אלבום הבכורה, כותר רביעי בלייבל של מועדון הלבונטין 7 בתל אביב, שיצא לאור באמצע חודש מרץ 2009. את האלבום ליוו שני סינגלים - "יום ראשון" (שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו) ו-"רוצה להישאר רעב". האלבום כולל שבעה שירים חדשים וארבעה שירים מאלבומו הביתי הגנוז של פרייליך שהוקלטו ב-2004 אצל אלידע רמון, אך עובדו מחדש לרגל הוצאת האלבום. עם יציאתו אלבום הבכורה של הלהקה זכה מיד לתשבחות רבות במדורי ביקורת התרבות.
הלהקה ערכה מספר רב של הופעות עם יציאת אלבום הבכורה ובמהלך 2010 החלו נערות ריינס לעבוד על אלבומם השני שנקרא "נשמור על החברים" יחד עם המפיק המוזיקלי אביחי טוכמן (אוי דיויז'ן, נעם רותם). האלבום יצא בינואר 2012, לאחר צאת הסינגלים "הילוך איטי" ו-"בית אחרון (לי)" שזכו להשמעות רבות ברדיו ובטלוויזיה ולביקורות משבחות בעיתונות.
עם הוצאת האלבום השני הוציאה הלהקה שוב את אלבומם הראשון בהוצאה מחודשת בצירוף מילות השירים.
בשנת 2014 הוציא פרייליך אלבום סולו בשם "מעלה עשן". עם זאת, הלהקה לא הודיעה רשמית על התפרקות או הפסקת פעולתה.
דגל המבורג
דגל המבורג הוא הדגל המשמש את המדינה הגרמנית המבורג.
דגל זה קיים בשלוש גרסאות שונות; הגרסה האזרחית (Hamburgfahne Landesflagge), הגרסה המדינית (Hamburgische Staatsflagge) והגרסה הצבאית הימית (Admiralitätsflagge); שלושתם דגלים בצבע אדום המוטענים בשלט האצולה של המבורג.
בדגל האזרחי מתוארת טירה לבנה בעלת שלושה צריחים (שני צריחים מבוצרים ומגדל מרכזי עם כיפה). דגל זה משמש הן כדגל אזרחי והן כדגל מדיני ובעבר היה בשימוש כדגל ימי אזרחי. החותם הקדום ביותר המתאר את מוטיב שלושת הצריחים מתוארך לשנת 1241 לערך ואילו הדגל הקדום ביותר המציג חותם זה תוארך לאמצע המאה ה-16, אף על פי שכנראה היה זה דגל אדום המוטען במגן לבן ועליו מצוירת טירה אדומה. כפי הנראה, רק בשנת 1751 הפכה הטירה ללבנה והוצגה על דגל אדום כדגלה של המבורג.
הדגל האזרחי חופשי לשימושם של כל אדם וישות בניגוד לדגל המדיני המאושר לשימושה של ממשלת המבורג בלבד. דגל זה נוצר בשנת 1897 כחלק מפתיחתו של בית העירייה החדש. דגל האדמירליות (הדגל הצבאי הימי) מונף רק על בנייני ממשל הקשורים לניווט מאחר שנכון לשנת 2008 למדינת המבורג אין כל ספינות מלחמה. הדגל כולל את סמל האדמירליות אשר היה בשימוש משנת 1642.
עמנואל ברמן