ב-1937, הופיע קובץ השירים הראשון שלו "שירים וסתירות", במיוחד בלט השיר "ארמייה בספרד" הלועג להתערבות הגרמנים והאיטלקים במלחמת האזרחים הספרדית. הרומן הראשון שלו "צייד אווזי הבר" מבטא את דעותיו הליברליות האנטי-פשיסטיות. הרומן עוסק בממשלה רודנית בדיונית שמופלת במהפכה הרואית. הרומן השני שלו "הפרופסור" פורסם סמוך למועד האנשלוס ולועג למנהיגים האוסטרים קורט שושניג ואנגלברט דולפוס. בתחילה העריץ וורנר את הקומוניזם, אולם הסכם ריבנטרופ מולוטוב אכזב אותו. הרומן "על מה נהרגתי?" משקף את דעתו הפציפיסטית. רומנים נוספים שלו הם "שדה התעופה", ו-"אנשי אבן".
משנת 1945 עד שנת 1947 שימש כמנהל המכון הבריטי באתונה, ותרגם יצירות יווניות עתיקות לאנגלית. בין היתר תרגם את "תולדות המלחמה הפלופונסית" של תוקידידס, את "הלינקה" של קסנופון, וחלק מיצירותיהם של אייסכילוס ואוריפידס. בשנת 1960 פרסם את הספר "יוליוס קיסר הצעיר", שהוא אוטוביוגרפיה בדיונית של יוליוס קיסר. הספר זכה להצלחה רבה, ותואר בקרב המבקרים כ-"מבריק אינטליגנטי מעניין". תורגם לעברית באותה שנה ויצא לאור בהוצאת עם עובד. וורנר גם היה בין המתנגדים למלחמת ווייטנאם. בשנת 1962 מונה לפרופסור באוניברסיטת קונטיקט ופרש לגמלאות לאחר 11 שנים.
נישא בשנת 1929 לפרנסיס קאמיר, והתגרש ממנה בשנת 1949. ונישא לאשתו לשעבר של ויקטור רוטשילד, הוא התגרש גם ממנה ונישא בשנית בשנת 1966 לקאמיר.
רונית סצ'י-פאינרו
רונית סצ'י פאינרו (נולדה ב-22 באוקטובר 1971 בתל אביב) היא פרופסור מן המניין במחלקה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. ראש המעבדה לחקר אנגיוגנזה בסרטן וננו-רפואה באוניברסיטת תל אביב מאז שנת 2006, ראש החוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת ת"א מאז שנת 2014, ראש הקתדרה לננו מדעים וננו טכנולוגיות ע"ש הרמן וקורט ליאון מאז 2017 ופרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד משנת 2007.
ביוגרפיה.
רונית סצ'י פאינרו נולדה בתל אביב. הוריה עלו לישראל בשנת 1949 מבולגריה. היא נולדה כילדה השנייה, אחרי אחיה, לאב מהנדס ולאם, קלר, רואת חשבון ואשת-כספים. מגיל 6 עד 12 שהתה עם משפחתה בוונצואלה, לשם עברו הוריה לנהל חברת בנייה. את לימודיה בחטיבת הביניים היא עשתה בחולון, ובתיכון למדה בגמנסיה העברית הרצליה בתל אביב.
רקדה בלט מודרני וקלאסי מילדות; בבגרותה הופיעה בלהקות מקצועיות. אחרי סיום הדוקטורט ויתרה על קריירת המחול והשקיעה את מלוא זמנה במדע.
את שירותה הצבאי עשתה בחיל הרפואה בתל השומר. סיימה תואר ראשון ברוקחות באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיכה למסלול ישיר לדוקטורט במעבדה של פרופ' רות דאנקן (Ruth Duncan) באוניברסיטת לונדון, אותו סיימה בהצטיינות, תוך זכייה בפרס א.מ. קוק לתזה מצטיינת. בהמשך השתלמה במסגרת פוסט-דוקטורט במעבדה של פרופ' יהודה פולקמן במחלקה לכירורגיה, באוניברסיטת הרווארד ובבית החולים לילדים של בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
סצ'י פאינרו נשואה לעורך הדין ואיש העסקים עודד פאינרו, להם שלושה בנים.
קריירה אקדמית ופעילות מחקרית.
מאז 2006 מכהנת סצ'י-פאינרו כחברת סגל אוניברסיטת תל אביב. ב-2015 מונתה לפרופסור מן המניין. בנוסף מונתה בספטמבר 2014 לראש המחלקה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. זכתה במספר פרסים בתחום הננו-רפואה, הבנת תהליכים בסיסיים בהתקדמות מחלת הסרטן, ודרכי אבחון וטיפול בסרטן.
המחקר במעבדתה של סצ'י-פאינרו, בפקולטה לרפואה, המחלקה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה, עוסק בשלושה תחומים עיקריים בחקר הסרטן:
נכון לדצמבר 2017 פרסמה סצ'י-פאינרו מעל ל-100 מאמרים מדעיים אקדמיים, 15 פרקים בספרים מדעיים, ערכה 2 ספרים והגישה 45 המצאות לפטנטים.
פעילות ציבורית.
סצ'י פאינרו מרצה בהתנדבות על נושאים מדעיים שונים במגוון מסגרות שעיקר מטרתן לחבר את הציבור הרחב אל המדע. היא מרצה בתוכניות שונות ומגוונות במסגרת "נוער שוחר מדע", בבתי ספר מהפריפריה במסגרת הפרויקט "אשנב לרפואה", "באוניברסיטה בעם", ב"של"ם" (שרות לאומי למבוגר) וב"רוטרי".
סמביר
סמביר (באוקראינית: Самбір, בפולנית: Sambor, "סמבור") היא עיר במחוז לבוב אוקראינה.
היסטוריה.
האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1241, אז פלשו אליה המונגולים, והרסו את היישוב שנקרא כיום סטארי סמביר (מילולית: "סמביר הישנה"). חלק מהתושבים הניצולים הצליחו להסתתר ביישוב פוגוניץ'. החל משנת 1390 פוגוניץ' הפכה לסמביר החדשה, שעם הזמן נקראה בשם הכללי סמביר.
ב-1340 סמביר יחד עם כל גליציה נכבשה על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
ב-1390 סמביר קיבלה זכויות מגדבורג.
ב-1772 בזמן חלוקת פולין סמביר עברה לידיהם של ההבסבורגים. בזמן מלחמת העולם הראשונה העיר הייתה תחת כיבוש כוחות האימפריה הרוסית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ופירוקה של האימפריה האוסטרו-הונגרית סמביר הייתה תחת שליטתה של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. ב-1919 העיר נכבשה על ידי הצבא הפולני, ועברה לידיה של הרפובליקה הפולנית השנייה.
ב-1939 העיר סופחה לברית המועצות. בין 1941 ל-1944 הייתה תחת כיבוש של גרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה היא עברה לידיה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ואחרי פירוקה של ברית המועצות היא נכללה בשטח אוקראינה.
יהודי סמביר.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בסמביר הוא משנת 1447, ובשנת 1519 הוענק ליהודי העיר כתב זכויות המתיר להם חופש מגורים ותעסוקה. עם זאת, בשנת 1542 נאסרו מגורי היהודים בעיר. בשנת 1735 הורשו היהודים לשוב לעיר, ולבנות בה בית כנסת.
עם העברת השליטה בעיר לידי אוסטריה בשנת 1772, אסרו אלו מגורי יהודים ברוב חלקי העיר. בשנת 1780 נשרף הרובע היהודי בעיר, ויהודי היישוב נאלצו להצטופף בשטח מגורים קטן ביותר. הגבלות המגורים על יהודי העיר בוטלו בשנת 1864. כמה שנים מאוחר יותר נוסדה ביישוב חסידות סאמבור.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר 6,275 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל, תוך קיום תלמוד תורה, בית ספר מרשת בית יעקב, ספרייה יהודית, גימנסיה יהודית למסחר ובית ספר עברי משלים. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים והאוקראינים, תוך רצח משפחה יהודית בשנת 1930, הפצת כרוזים אנטישמיים וחילול בית העלמין היהודי בעיר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב פולין. הגרמנים כבשו את העיר בספטמבר 1939 לזמן קצר, וכעבור מספר ימים הועברה לשליטה סובייטית בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בתקופה הסובייטית נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיר, והמסחר הפרטי בה חוסל.
בשואה.
ב-20 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לכבוש את העיר, ולמחרת ערכו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודיה, בו רצחו בין 50 ל-100 איש. כעבור זמן קצר הטילו הגרמנים גזירות שונות על יהודי העיר, ובהן הגבלות תנועה, החרמת רכוש ודירות וגיוס לעבודות כפייה. בפברואר 1942 הוצאו להורג בעיר 32 בני ערובה יהודים, ובמרץ 1942 החל ריכוזם של יהודי העיר בגטו שהוקם בה.
בין ה-4 ל-6 באוגוסט 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה המונית בעיר, במסגרתה הועברו לגטו סמביר יהודים מסביבתה, ואלפים מיהודי הגטו רוכזו במגרש ספורט בעיר. כמה מאות מהם שולחו למחנה ינובסקה, כ-150 נרצחו במקום, ובין 4,000 ל-6,000 יהודים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ. בספטמבר 1942 רצחו הגרמנים כ-200 קשישים וחולים יהודים מהגטו.
בשתי אקציות גדולות שבוצעו בגטו סמביר באוקטובר 1942 שולחו לבלז'ץ למעלה מ-1,000 יהודים נוספים, ובמסגרתן נרצח גם ראש היודנרט המקומי, לאחר שסירב לשתף פעולה עם הגרמנים. ב-1 בדצמבר 1942 ננעלו שערי גטו סמביר, לאחר שהובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. בגטו שררו רעב ומגיפות, וקבוצות של צעירים שולחו ממנו מעת לעת למחנה ינובסקה.
ב-10 באפריל 1943 בוצעה בגטו שבעיר אקציה נוספת, בה נרצחו כמה מאות יהודים בשטח בית העלמין היהודי המקומי, תוך רצח התינוקות בתחילה. ב-22 עד 23 במאי 1943 שולחו כ-550 יהודים מהגטו למיידנק.
ב-9 ביוני 1943 חוסל גטו סמביר, תוך שריפת בתים על יושביהם. כ-1,500 היהודים שנותרו בגטו נרצחו ביער ליד הכפר רדלוביצה הסמוך לעיר. במצוד שערכו הגרמנים בחורבות הגטו ובסביבת העיר לאחר מכן, תפסו ורצחו כ-170 יהודים נוספים.
מכ-6,300 יהודי סמביר ואלפי יהודי יישובי הסביבה שרדו את השואה כ-150 איש.
קרסנופוליה
צ'רבונוראד
הנס ברזל
הנס ברזל (בגרמנית: Der Eisenhans) הוא סיפור עם גרמני שלוקט בידי האחים גרים, והוא הסיפור ה-136 בספרם "מעשיות האחים גרים".
תוכן הסיפור.