בוש היה המועמד הרפובליקני האחרון שזכה בכמה מדינות שמאז הוכרו בתור מעוזים דמוקרטים. מדינות אלו הן ורמונט, מיין, קונטיקט, ניו ג'רזי, דלאוור, מרילנד, אילינוי וקליפורניה. הוא זכה ב-53.4% מהקולות - אחוז שאחריו אף מועמד לא עקף אותו. הוא גם היה המועמד האחרון שזכה ברוב הקולות עד לבנו ב-2004. אלו היו הבחירות האחרונות בהן הרפובליקנים זכו ברוב האלקטורים הצפוניים.
מלע&quot;כ
גיל הנישואים
גיל הנישואים הוא הגיל המינימלי לפי חוק שבו מותר להינשא. במדינות רבות, והחל מחודש דצמבר 2013 גם בישראל, גיל זה הוא 18 שנים. באישור של בית המשפט (לעיתים נדרש גם אישור ההורים) ניתן להינשא במדינות רבות כבר בגיל 16 שנה, וכאשר האישה בהיריון ניתן לעיתים היתר לנישואים בגיל צעיר יותר. בדרך כלל גיל הנישואים שווה לגבר ולאישה.
בנוסף, גיל הנישואים הממוצע (בנישואים ראשונים) הוא נתון דמוגרפי חשוב.
אמנה בינלאומית.
האמנה בדבר הסכמה לנישואים, גיל מזערי לנישואים ורישום נישואים נתקבלה באו"ם בשנת 1962 וקובעת שהמדינות החתומות עליה יפעלו לקבוע בחקיקה גיל מזערי לנישואים. האמנה אינה קובעת מהו גיל מזערי זה. 55 מדינות, ובהן ישראל, חתמו על האמנה.
ביהדות.
גבר.
גבר כשיר לקדש אישה, כמו לכל פעולה משפטית אחרת המצריכה דעת, משהגיע לגיל שלוש עשרה והביא שתי שערות. אך במקרה של יבום, כלומר נשיאת אשת אחיו שמת ללא בנים, מדין תורה היבם נכנס במקומו של אחיו בביאה בלבד אף ללא דעת. לפיכך הוא כשיר לייבם מגיל תשע, שהחל ממנו 'ביאתו ביאה'. ברם, חכמים תיקנו שהיבם לא ישא את יבמתו לפני שיקדשה במאמר יבמין, וממילא אסרו את הייבום לפני גיל שלוש עשרה.
הגיל הראוי לנישואים נקבע במסכת אבות באימרה: "בן שמונה עשרה לחופה". מי שהגיע לגיל עשרים ולא נשא אשה מעלה עליו את חמתו של הקב"ה, כדברי רבא שאמר . הגמרא מבארת את טעם הדבר, משום שאם לא יינשא בגיל זה, יהיה עליו להתמודד עם הרהורי עבירה קשים, ומחמת חשש זה, בעיקר במגזר החסידי, מדריכים להתחתן בגיל שמונה עשרה. אולם, לאחר ציון חשש זה מסתייגת הגמרא ואומרת שעל הגבר מוטלת קודם חובת לימוד תורה ובגינה הוא רשאי לדחות את הנישואין בכמה שנים, סיבה נוספת לדחיית גיל הנישואין הוא הצורך להתכונן לעול הפרנסה, כפי שכתב הרמב"ם "דרך בעלי דעה – שיקבע לו אדם מלאכה המפרנסת אותו תחילה, ואחר כך יקנה בית דירה, ואחר כך ישא אשה...", ומטעמים אלו כתבו רוב הפוסקים בעת החדשה שבכל אופן לא יתאחר לאחר גיל 24.
אישה.
אישה כשירה להינשא על דעת עצמה משהגיעה לגיל שתים עשרה שנה ושישה חודשים ונעשתה בוגרת. מלידתה ועד שעה זו האב רשאי מדין תורה להשיאה, ואם היא יתומה תיקנו חכמים שאמה או אחיה רשאים להשיאה בקטנותה. נישואים 'מדרבנן' אלו אינם תקפים מהתורה עד שהקטנה תגיע לגיל שתים עשרה שנה ותביא סימנים, ועד אז היא רשאית לסיימם בכל עת באמצעות מיאון. ברם, בתקופת האמוראים נאסר "לאדם שיקדש את בתו כשהיא קטנה עד שתגדל ותאמר: בפלוני אני רוצה". מאיסור זה ומהתייחסויות שליליות אחרות של חז"ל לנישואי קטנות, מחד גיסא, ומאמירות המעודדות נישואים מוקדמים של בנות בוגרות, מאידך גיסא, ניתן להסיק שגיל הנישואים המומלץ היה שתים עשרה. למרות זאת החל במאה ה-10 ובעיקר במאה ה-12 ובמאה ה-13 היו מקרים רבים של נישואי ילדות, לעיתים לגברים מבוגרים, על רקע יתמותן או רצון להבטיח את עתידן. במקורות ההלכתיים מהתקופה, שלא כבכתבי הגאונים, ניכרת מגמה של ראיית האיסור להשיא בת קטנה כהנחיה מוסרית שאינה מחייבת, או כחסרת תוקף כשיש לחוש שהמתנה לגדילת הילדה תמנע את נישואיה. במקרים רבים נישואים אלו הובילו לקיום יחסי אישות עם הילדות או לניסיונות לקיום יחסי מין עימן. ילדה קטנה שנבעלה נחשבת הלכתית לאנוסה גם אם הבעילה הייתה בהסכמתה. במאות השנים האחרונות, תקנות גילאי מינימום לנישואים תוקנו בקהילות שונות לאור ההתנגדות לנישואים מוקדמים, אך עד המאה ה-20 היו תופעות של נישואי ילדים שנועדו כהצלה מפני גזירות שהוטלו על היהודים. בישראל בשנת 1950 תיקנה הרבנות הראשית כי אין להשיא בנות לפני גיל 16.
בישראל.
גיל הנישואים המזערי בישראל הוא 18 שנים לגבר ולאישה, בהתאם להוראות חוק גיל הנישואין, תש"י-1950, לפי תיקון לחוק שאושר בדצמבר 2013. נישואים בגיל צעיר יותר וסיוע לעריכת נישואים אלה הם עבירה פלילית שעונשה מאסר שנתיים או קנס. בית המשפט לענייני משפחה רשאי להתיר נישואים בגיל צעיר יותר רק למי שכבר מלאו לו 16 שנה אם קיימות נסיבות מיוחדות הקשורות בטובתו, המצדיקות מתן היתר זה. לפני התיקון, גיל הנישואים המזערי היה 17 שנים, ובית משפט לענייני משפחה היה רשאי לתת היתר לנישואים בגיל צעיר יותר כאשר מדובר בנערה שהרתה או ילדה לאיש אשר לו ברצונה להינשא, וכן בנסיבות מיוחדות לאחר שלשני בני הזוג מלאו 16 שנה. בדברי ההסבר להצעת החוק נומק השינוי: "הצעת החוק מטרתה למנוע נישואין בגיל צעיר, כאשר הנער או הנערה אינם בשלים לקבל החלטה שתשפיע על מהלך חייהם, וייתכן שהיא אינה פרי רצונם החופשי".
בשנת 2008 נישאו בישראל 50,038 נשים, 44,870 מהן נישאו לראשונה. הגיל הממוצע של נשים שנישאו לראשונה עמד על 24.7, גידול של 2.3 שנים מאז 1980. קודם להעלאת גיל הנישואים ל-18 שנים נישאו בישראל מדי שנה כ-4,000 קטינים וקטינות לפחות.
בציבור החרדי.
בציבור החרדי כיום, חלוקות הדעות בעניין גיל הנישואים לבחורים. בעוד שבציבור החסידי גיל הנישואים הרווח הוא שמונה עשרה-תשע עשרה, על פי דברי חז"ל "בן שמונה עשרה לחופה", ברובו של עולם הישיבות הליטאי והספרדי חל איסור על אירוסין עד גיל 21–22. גישה זו בישיבות הליטאיות נובעת ממסורת הגורסת כי על הבחור לשבת בישיבה וללמוד ללא טרדות ולהרחיב את ידיעותיו בש"ס ובפוסקים עד כמה שאפשר. כך גם סברו הרב שך והמשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין. אמנם, רבים מגדולי הדור בדורנו, ובראשם הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי, סברו אחרת.
יולן פלדש
יולן פלדש (קודם פרידלנדר, בהונגרית: Földes Jolán; קנדרש, 20 בדצמבר 1902 – לונדון, אוקטובר 1963) הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה. ידועה בעיקר בזכות ספרה "רחוב החתול הצד דגים".
חייה.
לאחר סיום לימודיה בבודפשט ב-1921 היא עברה לפריז ופרסמה מספר ספרים בהונגרית, שזכו להצלחה בארצה. בשנת 1936 פרסמה את ספרה הידוע ביותר: "רחוב החתול הצד דגים" (בהונגרית - "A halászó macska uccája"). עלילת הספר מתרחשת בפריז ברחוב הנושא שם זה (Rue du Chat-Qui-Pêche) שאורכו 29 מטר ורוחבו 1.8 מטר. ברחוב זה התגוררו פליטים שהגיעו לפריז מארצות שונות לאחר מלחמת העולם הראשונה, חלקם פליטים פוליטיים וחלקם מהגרי עבודה. פלדש התגוררה ברחוב זה בשנת 1930, והיא מתארת בספר את קשיי קליטתם של הפליטים האלה בצרפת: מצד אחד הם מתגעגעים לארצות מולדתם, ומן הצד השני הם סובלים מהתנכרות של החברה הצרפתית.
הספר זכה להצלחה רבה ותורגם לשפות רבות. בשנת 1940 הופיע בארץ ישראל תרגום של הספר מצרפתית לעברית על ידי אהרון אברהם קבק.
בשנת 1941 היגרה לבריטניה, התיישבה בלונדון ופרסמה את יצירותיה באנגלית. ספרה "עגילי זהב" עובד לסרט ב-1947 בהשתתפות ריי מילאנד ומרלן דיטריך עם השיר המפורסם "עגילי זהב" בביצוע פגי לי.
רשימת ספרים:
איציק רובין
גיל הנישואין
שיירת סוחרים
שיירת מסחר הייתה שיטת המסחר העיקרית בין ישויות-מדיניות שונות בעולם העתיק, ובעולם הישן. השיטה הייתה מקובלת עד להצלחתה של המהפכה התחבורתית בשנת 1770, שהייתה נגזרת של המהפכה התעשייתית. משעה שהחל שימוש ברכבות להעברת משא, פחת השימוש בשיירות מסחר באופן בולט, עד שנעלם כליל.
שיירות היו נוהגות לחנות או לפרוק את סחורותיהן במבצרים. בארצות המזרח התיכון, היה זה קורה גם בחאנים.
נתיבי מסחר עיקריים בעולם העתיק.
דרך המשי, היו נתיבים עיקריים בהם הועבר משא למרכז ומזרח אסיה. דרך הבשמים שימשה לאפריקה.
צומתי מסחר.
ניתן למנות ארצות שונות, כגון ארץ ישראל, ארץ המגף, עיראק, וסין, כצומתי מסחר עיקריים, זאת בשל מיקומן הגאוגרפי, אשר היה נוח למסחר. הנוחות תבטא בראש ובראשונה במאפיינים כגון צורת הארץ, מזג האוויר, איכות השלטון, מגוון המכר, והטכנולוגיה, שהייתה מתקדמת פחות או יותר במקומות השונים.
לורנס סאמרס
לורנס הנרי סאמרס (באנגלית: Lawrence Henry Summers; נולד ב-30 בנובמבר 1954) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר האוצר ה-71 של ארצות הברית בין השנים 1999–2001, תחת נשיא ארצות הברית ביל קלינטון. עד נובמבר 2010 כיהן סאמרס בממשלו של הנשיא ברק אובמה כמנהל המועצה הלאומית לכלכלה בבית הלבן. ב-1993 הוענקה לו מדליית ג'ון בייטס קלארק בהוקרה על תרומתו לכמה תחומים שונים בכלכלה.
בין השנים 2001 ל-2006 כיהן כנשיא אוניברסיטת הרווארד, תפקיד ממנו התפטר בעקבות הצבעת אי אמון של סגל האוניברסיטה, הצבעה שבחלקה הגדול נבעה מסכסוך בין סאמרס להוגה הדעות קורנל וסט, סוגיות הנוגעות לשאלת קיום ניגוד עניינים ביחסיו עם אנדריי שלייפר ונאום שנשא ב-2005 בו הציע את האפשרות לפיה תת-ייצוג של נשים בתחומי המדע וההנדסה יכול לנבוע מ"זמינות שונה של כישרון בקצוות העליונים" ופחות קשור לדפוסים של אפליה וסוציאליזציה.
ביקורת נמתחה על סאמרס גם ביחס למדיניות הכלכלית שהנהיג בכהונתו כמזכיר האוצר, כמו גם בכתבים מאוחרים יותר שפרסם.
ראשית חייו.
סאמרס נולד למשפחה יהודית בניו הייבן, קונטיקט. הוריו, אניטה, נצר ליהדות רומניה ואביו, רוברט היו שניהם פרופסורים לכלכלה, מרצים באוניברסיטת פנסילבניה. האב, רוברט, הוא אחיו של פול סמואלסון, חתן פרס נובל לכלכלה והאם, אניטה, היא אחותו של קנת' ארו שזכה אף הוא בפרס זה.