ב-12 בינואר 2021, הוסר הפלאש רשמית מכל הדפדפנים הפופולריים, מה שגרם לנייטרום להעביר את המשחקים החשובים שלהם לHTML5, נכון ל-19 ביוני 2022 - הועברו כ20 משחקים לשפת התכנות הנתמכת.
המשחקים.
באתר החברה, ניתן לצפות ברשימת המשחקים על פי שלוש קטגוריות עיקריות:
המשחקים החדשים - 10 המשחקים החדשים ביותר של החברה.
משחקים בנושא מתחלף-(חורף, יריות, חשיבה, מדע בדיוני וכו')
משחקים מרובי משתתפים - משחקים שנועדו למצב מרובה משתתפים.
נייטרום עשתה משחקים עבור MTV, Candystand ו-מיניקליפ. בעבר החברה גם יצרה משחקי פרסום, שכל מטרתם לקדם ולשווק מוצר ספציפי. החברה מאפשרת לבעלי אתרים לשים חלק מהמשחקים שלה באתרים שלהם תמורת עמלה מוגדרת מראש.
רוב המשחקים מחולקים לשלבים (בדרך כלל בין 15 ל-50) ובנוסף, מאפשרים לשחקן לחזור על כל שלב שהשלים עד כה, אפילו אם הפסיד לגמרי. משחקים מסוימים מציגים את הקונספט של "בוס" (בסוף 10 שלבים יש בוס חזק ומרכזי שצריך להילחם בו).
בתחילת 2009, נייטרום הצהירה שבסך הכול, יצרה כ-20 משחקים בשנת 2008.
נכון ליולי 2014, באתר החברה 131 משחקים.
משחק המאה.
משחק המאה של נייטרום נקרא "נייטרום חייב למות!" (!Nitrome must die). העלילה מתחילה בילד שמשחק באחד ממשחקי נייטרום ומפסיד. הוא מתעצבן, ואז מתחיל לדבר בצ'אט עם חבר שלו, המתוסכל גם הוא מהפסדיו. שניהם מחליטים לחסל את נייטרום. הם מגיעים לבניין של נייטרום, בניין גבוה מאוד, שהאבטחה בו כבדה כל כך עד שכשציפור נוחתת על עליו יוצאת קרן לייזר ושורפת אותה. שני החברים מוצאים שני רובים בפחי האשפה ופורצים לבניין. אחראי האבטחה רואה את זה מחדרו, ומפעיל את האזעקה.
את המשחק אפשר לשחק במצב של שחקן יחיד או שני שחקנים (במצב של שני שחקנים אם אחד מהם מת השני יכול לעשות לו החייאה ולהחזירו לחיים, אבל עם מעט מאוד נקודות חיים). במהלך המשחק אפשר להשתמש ולאסוף כלי נשק ותחמושת מסוגים שונים: קליעים רגילים, חיצים, בקבוקי תבערה, אותיות N-I-T-R-O-M-E מתפוצצות, ואפילו אקדח פלוצים. המפלצות בכל שלב הן דמויות מהמשחקים הקודמים של נייטרום, ולפעמים גם ממשחקים שעוד לא יצאו אז. כל שלב מורכב מעשר קומות, כשבקומה העשירית יש בוס. רק אם מסיימים עשר קומות המשחק נשמר, ואם יוצאים ממנו אפשר יהיה לחזור רק עד השלב הראשון שאחרי הבוס האחרון שהובס. במשחק אפשר לאסוף גם יחידות הבראה, שמשקמות חלקית את מד החיים של השחקנים. לעיתים ישנם גם שלבי אתגר שבהם השחקנים מתמודדים אך ורק עם נשק ספציפי.
הצוות.
נייטרום התחילה עם שני חברים, מאט אנאל והת'ר סטאנקליף.
רוב המשחקים שלהם נוצרים על ידי צוותים של שני משתתפים. אחד יוצר את העיצוב והסגנון והשני את התכנות. עיצוב המשחקים ויצירת השלבים מחולקים בין שני חברי הצוות. לסיום, נוספת גם מוזיקה על ידי אחד או שני מוזיקאי הבית של נייטרום. יצירה של כל משחק אורכת בסביבות חודש אחד. כל המשחקים נבדקים מראש על ידי שני המקימים.
כיום מעסיקה החברה כ15 עובדים.
Nitrome Touchy.
בשנת 2013 יצרה החברה אפליקציה חדשה.
מדובר על אפליקציה לאנדרויד ול-IOS, אשר מאפשרת לשחק ברוב המשחקים המוצעים באתר דרכה.
כל האפליקציה מבוססת על קלט ופלט. השחקן משחק בטלפון שלו כשלט או כקונסולה, ובו בזמן נשלחים אותות למחשב דרך ה-Wi-Fi. כך למעשה, השחקן שולט על ידי האפליקציה (אשר מדמה שלט) במשחק שמוצג על ידי מסך המחשב.
ג'ון סלמונס
ג'ון רשאלד סלמונס (באנגלית: John Rashalld Salmons; נולד ב-12 בדצמבר 1979 בפילדלפיה, פנסילבניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
סלמונס נבחר במקום ה-26 על ידי סן אנטוניו ספרס בדראפט 2002, והועבר מיד בעסקה עם מארק בראיינט תמורת קנדי הולקומב וספידי קלקסטון לפילדלפיה 76'. במשך ארבע עונות בפילדלפיה, הוא העמיד ממוצעים של 4.8 נקודות, 2 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
ב-13 ביולי 2006, הועבר סלמונס לטורונטו ראפטורס, אך שבוע לאחר מכן שינה את דעתו לגבי מעברו לראפטורס והעסקה התבטלה. ב-24 ביולי הוא חתם בסקרמנטו קינגס. ב-22 בדצמבר 2006, הוא הגיע לראשונה בקריירה לטריפל דאבל, במשחק נגד דנוור נאגטס, בו קלע 21 נקודות, הוריד 11 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים.
ב-18 בפברואר 2008, הועבר סלמונס בעסקה יחד עם בראד מילר תמורת ארבעה שחקנים לשיקגו בולס.
ב-23 ביוני 2011, הועבר סלמונס בחזרה לסקרמנטו קינגס, כחלק מעסקה משולשת שבה נכללו גם הקבוצות מילווקי באקס ושארלוט בובקאטס. בנוסף לסלמונס, קיבלה סקרמנטו גם את הרוקי ג'ימר פרדט.
ג'מיל מרדם
ג'מיל מרדם ביי (1894–1960), היה פוליטיקאי סורי. נולד בדמשק למשפחת אריסטוקרטיה סונית מבוססת. למד בבית הספר למדעי המדינה בפריז, השתייך למקימי ארגון אל-פתאת כאופוזיציה לאימפריה העות'מאנית. כיהן בתפקידים מרכזיים בפוליטיקה הסורית, ביניהם ראש הממשלה מטעם הגוש הלאומי.
פעילות פוליטית לפני המנדט הצרפתי.
השתייך למקימי ארגון הסטודנטים אל-פתאת (הנערים בערבית) בפריז ב-1911, כאחד מהארגונים השואפים ליתר זכויות עבור האוכלוסייה האזרחית בתוך האימפריה העות'מאנית. ב-1913 השתתף מטעם הארגון בקונגרס הערבי הלאומי הראשון בפריז, אשר עדיין לא קראה לעצמאות ערבית מלאה אלא ליתר זכויות ואוטונומיה במסגרת האימפריה. כאשר עלה כוחה של מפלגת אחדות וקידמה באימפריה, מפלגה אשר דגלה בעליונות הגזע הטורקי, גברה האפליה כנגד ערבים ואף דוכאו ארגונים ערביים כגון אל-פתאת. על רקע זה, מרדם התחבר אל פייסל הראשון ההאשמי אשר הנהיג את המרד הערבי הגדול כנגד האימפריה העות'מאנית, בשיתוף עם בריטניה, כאשר עכשיו המטרה המוצהרת היא עצמאות ערבית. הצלחת המרד איפשרה את הקמת הממלכה הערבית של סוריה תחת פייסל ב-1920, בה היה מרדם סגן שר החוץ, עד כיבוש סוריה על ידי הצרפתים והחלת המנדט הצרפתי.
פעילות פוליטית בזמן המנדט.
תחילת דרכו של מרדם בזמן המנדט הצרפתי התאפיינה בשיתוף הדוק עם עבד אל-רחמן שהבנדר , מראשוני הלאומיות הסורית, אשר דגלה בהקמת מדינה עצמאית מלוכנית והייתה בקשר הדוק עם ההאשמים. יחד עם שהבנדר הוא היה ממקימי מפלגת העם, אשר עתידה הייתה להיות חלק מהגוש הלאומי. לפרקים הוא נרדף על ידי שלטונות המנדט, ולפרקים הם איפשרו לו לפעול. בזמן המרד הדרוזי (1925-1927), שהבדנר ומרדם ניסו להקנות למרד אופי לאומי סורי, כאשר שהבנדר מטיל על מרדם מטלות כגון הברחת נשק וגיוס לוחמים. כאשר המרד נכשל מרדם ברח ליפו, אך הוסגר על ידי הבריטים וישב בכלא הצרפתי בסוריה 'אי ארואד' במשך שנה. ב-1927 השתחרר ועזר בהקמת הגוש הלאומי, ושירת בוועדת המנהלת שלה תחת האשם אל-אתאסי אשר נהיה נשיא סוריה. ב-1936 השתתף בהנהגת מרד כנגד המנדט, ונסע לפריז יחד עם אל-אתאסי על מנת לשאת ולתת עם הצרפתים. המשא ומתן הניב את חוזה 1936, אשר הכיר בשאיפת הסורים לעצמאות תחת מגבלות קשות, חוזה אשר אושרר על ידי הפרלמנט הסורי אך לא על ידי הצרפתי. עם זאת, השניים חזרו מפריז כמנצחים ומרדם נהיה ראש הממשלה. מרדם המשיך להיות במרכז הפוליטיקה הסורית בשנים הבאות, וכיהן כשר ההגנה, החוץ והבריאות.
מחקרו של מאיר זמיר בארכיונים הצרפתיים מעלה שמרדם היה סוכן כפול, משרתם של שני אדונים, של הבריטים תחילה, ולאחר מכן נסחט והופעל על ידי הצרפתים וכאיש הקשר שימש אליהו ששון, ראש האגף הערבי במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. היישוב ומדינת ישראל הפיקו תועלת מרובה מפירות המידע שהגיע ממרדם וסייעו לניצחון במלחמת השחרור. גולת הכותרת של המידע שדלף באמצעות מרדם הייתה התוכנית האנגלו-עיראקית החשאית להקמת איחוד מדינות הסהר הפורה תחת הגמוניה עיראקית וסיכולה של תוכנית החלוקה - 'עסקת פלשתינה'.
לאחר המנדט.
ההפסד הצורב במלחמת 1948 הותירה את סוריה במצב של משבר, כאשר האצבע המאשימה הופנתה בראש ובראשונה כנגד ההנהגה הפוליטית- ומרדם בתוכה. מרדם, אשר היה ראש הממשלה, התפטר מתפקיד זה באוגוסט 1948, כשהוא מכריז כי הוא עוזב את הפוליטיקה הסורית. את שארית חייו בילה בערב הסעודית ובמצרים, והיה בקשרים טובים עם המלך פארוק המצרי וגם עם גמאל עבד אל נאצר, אשר הציע את תמיכת מצרים בהחזרתו של מרדם לפוליטיקה הסורית (מרדם סירב). ג'מיל מרדם נפטר בקהיר ב-1960, ונקבר בדמשק.
מייקל ברקר
מייקל לאונרד ברקר (באנגלית: Michael Leonard Brecker; 29 במרץ 1949 – 13 בינואר 2007) היה סקסופוניסט ג'אז ומלחין יהודי אמריקאי. מוכר כמוזיקאי שקט, רגיש אשר נחשב בעיני רבים כנגן סקסופון הטנור המשפיע ביותר מאז ג'ון קולטריין. הוא זכה ב-15 פרסי גראמי הן בתחום הביצוע והן בתחום ההלחנה. הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה בשנת 2004, והוא נבחר להיכל התהילה של הג'אז בשנת 2007. בנוסף לקריירת הג'אז הפורה שלו, ברקר שיתף פעולה עם אמנים רבים מתחום מוזיקת הפופ והרוק והסקסופון שלו נשמע בלמעלה מ-700 תקליטים. לדברי מגזין הג'אז Jazziz, "סקסופוניסט הטנור המשפיע ביותר ב-25 השנה האחרונות."
שנים ראשונות וקריירה.