תוכנית מתאר מקומית ירושלים 2000 היא תוכנית מתאר מקומית שהוכנה עבור העיר ירושלים על ידי צוות שהחל את עבודתו בשנת 2000 בתקופת כהונתו של אהוד אולמרט כראש עיריית ירושלים, והוצגה בפני הציבור במסיבת עיתונאים בספטמבר שנת 2004. התוכנית מתווה קווים מנחים לתכנון ופיתוח אורבני של העיר ירושלים עד לשנת 2020 תוך התחשבות בגורמים היסטוריים, חברתיים, כלכליים, וסביבתיים. על אף חשיבותה, התוכנית מעולם לא הופקדה, מסיבות שונות, והיא חסרת תוקף חוקי מחייב. עם זאת, העירייה ומוסדות התכנון רואים בה מסמך המתווה את מדיניות התכנון בעיר.
רקע.
תוכנית המתאר ירושלים 2000 נועדה להחליף את תוכנית המתאר המקומית מס' 62 לירושלים שהוכנה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 ואושרה בשנת 1959. פרק הזמן הארוך שעבר מאז הצגת תוכנית 62 והשינויים רחבי ההיקף שעברו על ירושלים הפכו את התוכנית ללא רלוונטית. השינוי המהותי ביותר - סיפוח מזרח ירושלים אל העיר המערבית בשנת 1967, הביא לכך שחלקים גדולים מאוד של העיר שצורפו אליה או נבנו בה אחרי 1967, כלל לא נכללו בתוכנית המתאר מספר 62.
בשנת 1968 הוכנה תוכנית אב שעוררה ויכוח מקצועי חריף, גרמו לכך לא רק תוכנה וצורתה של התוכנית כי אם גם חריפותן של בעיות התכנון שהתעוררו לאחר קביעת הגבולות המוניציפליים החדשים של ירושלים (הקו הכחול).
תוכנית מתאר 1978 שאושרה על ידי הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה באפריל 1974 מעולם לא קיבלה תוקף חוקי.
לאחר הצגת תוכנית המתאר 2000 בשנת 2004, נדונה התוכנית במוסדות התכנון במשך מספר שנים מבלי שתאושר. בשנת 2006 המליצה הוועדה המקומית להפקידה, והיא הועברה לדיונים בוועדה המחוזית. בשנת 2007 הגישה העירייה לוועדה המחוזית גרסה מעודכנת ומתוקנת של התוכנית, בהתאם להנחיות הוועדה המחוזית, ובשנת 2008 אושר להפקיד את התוכנית להתנגדויות. עם זאת, בעקבות התערבותו של שר הפנים אלי ישי, אשר טען כי התוכנית שאושרה להפקדה על ידי הוועדה המחוזית השתנתה באופן מהותי מאז המליצה הוועדה המקומית על הפקדתה, עוכב קידומה של התוכנית ומאז ההליכים לאישורה מוקפאים. עם זאת, על אף העובדה שהתוכנית לא קיבלה תוקף מחייב, מוסדות התכנון מתייחסים אליה כאל מסמך מדיניות המשקף את מדיניות התכנונית של הוועדה המחוזית, והדיון בתוכניות נקודתיות המוגשות למוסדות התכנון מתקיים לאור העקרונות שנקבעו בה.
מטרות תוכנית המתאר.
הפרק הראשון של תוכנית המתאר מציין את מטרות התוכנית והחזון שעומד ברקע. בסך הכל מונה התוכנית 12 נקודות, כנקודה ראשונה מציבה התוכנית את ביסוס מעמדה והמשך פיתוחה של העיר כבירת מדינת ישראל, כמרכז לעם היהודי וכעיר מקודשת לשלוש הדתות המונותיאיסטיות. וכנקודה שנייה את שימור ערכיה האורבניים וצביונה המיוחד של העיר ירושלים והגנה על המורשת התרבותית הבנויה. כן מציינת התוכנית כי היא רוצה להעצים את מעמדה הכלכלי- חברתי של ירושלים ולהעלות את איכות החיים והסביבה הכוללת של תושביה.
עיקרי תוכנית המתאר.
בניה למגורים.
תוכנית המתאר, על פי תחזיות צמיחה וגידול אוכלוסייה המוערכת ב-950,000 תושבים בירושלים בשנת 2020, מתווה יעדים ליצירת מלאי דירות בהיקף הנדרש לתחזית גידול האוכלוסייה.
הרחבת שכונות מגורים ובניית שכונות חדשות.
על מנת לפתח אזורים נוספים לבניה מצביעה התוכנית על שטחים לא בנויים בשולים שכונות מגורים קיימות - שטחים הנושקים לשטחים פתוחים בהם ניתן להרחיב שכונות קיימות. על פי מסמך תוכנית המתאר השטחים הראויים לבניה הם ללא איכויות ראויות לשמירה וללא חשיבות תפקודית. הבנייה באזורים אלו מתוכננת כבניה בצפיפות גבוהה, בהתאמה לתנאי הסביבה. פיתוח אזורים אלו בצמוד לשכונות הקיימות אמור לספק את שרותי הציבור החסרים ומתוך תקווה לחזק את כוח המשיכה של השכונות הקיימות.
בניה למגורים במזרח העיר.
מזה שנים סובל אזור מזרח ירושלים מבעיות ייחודיות שעיקרם נובע משנים של הזנחה, תשתיות לא מפותחות והעדר רישום והסדר מקרקעין מביאים לתוהו תכנוני ואורבאני מצב המוחמר על ידי בנייה בניגוד לחוק התכנון והבנייה ללא פיקוח או תכנון.
הבנייה במזרח ירושלים היא בעלת אופי מיוחד ושונה מהבנייה במערב העיר. חלק גדול של אזורי המגורים הוא בבנייה בעלת מאפיינים כפריים.
מאפיין נוסף במזרח ירושלים עליו אין לתוכנית המתאר כל השפעה אך מהווה גורם חשוב בשטח - היא גדר ההפרדה המבתרת את התחום עליו חלה התוכנית.
תוכנית המתאר מתווה קווים להגדלת קיבולת הבנייה למגורים הן על ידי ציפוף השכונות הקיימות והן על ידי עיבוין. התוכנית מעלה כאפשרות לשיפור מצב המגורים במזרח העיר את שיקום מחנה הפליטים שועפאט ומעלה אפשרות לשלב בין משאבים ישראליים למשאבים של הקהילייה הבינלאומית.
במקביל, מציעה תוכנית המתאר ביצוע הפרויקטים של פיתוח התשתיות במזרח העיר מתקציב המדינה, על פי החלטות ממשלה קיימות.
בנייה לגובה.
בדוקטרינות של תכנון ערים נהוג להשתמש בבניה לגובה ככלי של התחדשות עירונית וכלי המאפשר שימוש יעיל יותר בקרקע. בירושלים קיים מזה שנים ויכוח בנוגע לבנייה לגובה וכלל ניתן לומר כי מבחינה היסטורית ירושלים היא עיר שמאופיינת בבניה נמוכה. תוכנית המתאר חורגת מתפיסה זו וממליצה על בנייה לגובה באזורים מסוימים בעיר.
העיר העתיקה.
כל תוכנית בירושלים מחייבת התייחסות לעיר העתיקה הכוללת בהגדרתה גם את סביבתה ההיסטורית והאתרים הדתיים שמקיפים את החומות. התוכנית קובעת עקרונות להבטחת שימור מורשת התרבות המשתקפת בבניינים ובצידה קיום מערכות חיים אזרחיות ומוסדיות על מנת לשפר את איכות החיים של תושבי העיר העתיקה. התוכנית גם מרכזת מאמצים לפיתוח התיירות והצליינות המהווים חלק בלתי נפרד מהיום יום של אזור.
התוכנית קובעת כי יש לשמר את קו הרקיע המסורתי- הקיים ולהגביל את גובה הבניה בעיר העתיקה ובסמוך לחומות ירושלים.
בתוך החומות, קובעת התוכנית כי יש לשמור על ההירארכיה של הרחובות והסמטאות. ולמנוע פריצת דרכים חדשות.
בנוגע לבניה חדשה קובעת התוכנית כי יש לשמר את המבנים הקיימים. בנייה חדשה תיעשה בקנה-מידה מתאים תוך שמירה על אופייה של הבניה המסורתית ותוך הימנעות מבניה בחצרות הפנימיות. במקביל מציינת התוכנית דרך לשדרוג הדרגתי של מערכות התשתית המיושנות בעיר.
איכות סביבה.
תוכנית המתאר נותנת מקום וחשיבות לנושא איכות הסביבה בירושלים. התפיסה המקובלת בתכנון עירוני מכירה בממצאים מצטברים של מחקרים הקובעים כי מפגעים סביבתיים פוגעים באיכות החיים של התושבים.
ירושלים - ככל עיר מודרנית -סובלת מבעיות סביבתיות רבות, בין היתר, זיהום אוויר, רעש, השלכת פסולת, וקרקעות מזוהמות.
התוכנית מתווה מספר קווי פעולה ומתווים להתמודד עם סוגיית איכות הסביבה בירושלים, ובכך מבדילה עצמה מתוכניות מתאר קודמות שלא התמודדו עם סוגיה זו.
מים ושפכים.
גידול האוכלוסייה והשינוי בהרגלי החיים, גרמו לעליה בצריכת המים העירונית. וממול מתחולל תהליך של דלדול מקורות המים - צירוף המורכב משנים שחונות והעדר מערכת ניהול יעילה ומזיהום מים על ידי התעשייה שחלקה פולטת שפכים בלתי מטופלים. התוכנית פורשת מתווה מפורט הכולל טיפול להשבת שפכים תעשייתיים, וביתים בכל ירושלים, לרבות שפכי האגן המזרחי..
פסולת.
על פי ממצאי צוות התוכנית, אתר הטמנת הפסולת המשמש את העיר ירושלים, לא מנוהל בהתאם לתקנים סביבתיים עדכניים ויגיע למיצוי הקיבולת תוך זמן קצר מהגשת התוכנית.
בעיה זו מועצמת על ידי שפיכה בלתי חוקית של עודפי עפר ופסולת בנייה שפיכה בלתי מוסדרת של פסולת בשטחים פתוחים, בכל רחבי העיר. התוכנית מורה על יישום תוכנית אב לפסולת מוצקה, בשילוב עם יישום תוכנית אב מחוזית לפסולת בנין ועודפי עפר שהוכנה על המשרד להגנת הסביבה, משרד הפנים והרשויות המקומיות באזור ירושלים.
אזורי התעשייה בירושלים, סומנו בתוכנית כמקור פוטנציאלי להזרמת שפכים למערכת הביוב העירונית ופליטות מזהמים לאטמוספירה. האמצעים המוצעים על ידי תוכנית המתאר לטפל בכך כוללים בעיקר מערכות ניטור, אכיפה וניהול ויצירת מרווח ביטחון בין תעשיות מזהמות לאזורי מגורים.
שטחים פתוחים.
לאורך ההיסטוריה התכנונית של ירושלים התקיים דיאלוג בין השטח הבנוי לשטח הפתוח, וזאת בתוך מרחב גאוגרפי בעל ממד נוסף - ממד היסטורי. עד לעבודה על תוכנית המתאר המקומית 2000 היו השטחים הפתוחים פועל יוצא של המרכיבים העיקריים בתכנון העיר. כך נוצר מצב בו השטחים הפתוחים נותרו באזורים בעלי פוטנציאל נמוך לבניה.
התוכנית מציבה סדרי עדיפויות שונים המשלבים את הבנוי עם הטבע וקובעת היררכיה בשטחים הפתוחים.
תעשייה ותעסוקה.
במאמץ להסדיר את נושא התעשייה בעיר, שילובה בחיי המסחר והתאמתה לגידול העיר מתווה תוכנית המתאר קווים מנחים לפיתוח מוקדי תעשייה ותעסוקה בירושלים. האזורים מחולקים על פי סווג מוקדם
התוכנית רואה חשיבות בהרחקת פעילות כלכלית מסוג זה מאזורי תעשייה כמו גבעת שאול, תלפיות מרכז העיר המזרחית, ואזור התעשייה עטרות
הוא היחיד העונה על תנאים אלו בתחומי העיר והוא סובל מבעיות הנובעות ממרחק, בידוד ותנאים פוליטיים המונעים את מיצוי הפוטנציאל.
מרכז העיר.
לירושלים שני מרכזים עירוניים (מע"ר). שני המרכזים במצב של דלדול ודעיכה המשפיעים לרעה על הפעילות של העיר וכוחה למשוך תושבים ותיירים כאחד. תוכנית המתאר רואה בהתחדשות מרכז העיר והשבת מעמדו כמוקד ראשי לפעילות עירונית כמטרה בחשיבות גבוהה ומצביעה על הצורך לשלב השקעות ציבוריות ופרטיות בהיקפים נרחבים להשגת היפוך מגמת הדעיכה.
תוכנית המתאר מציעה שימוש במנופים שונים להיפוך המגמה :
תחבורה ודרכים.