בשלב מסוים הגיעו הטריבונים לובשי סחבות, ששירתו בצבאו של קיסר בגליאה והוצגו בפני חייליו כדי לגרות את זעמם על הסנאט המאוכלס באופטימאטים. החיילים יחד עם קיסר פנו לרומא כדי להגן על הדיגמה, כבוד הטריבונים. בתאריך 11 בינואר 49 לפנה"ס, עלה קיסר על רומא. פומפיוס הפסיד וברח. יוליוס מונה לשתים עשרה יום כדיקטטור. בשנת 48 לפנה"ס הוא מונה לקונסול. בקיץ של אותה שנה הוא נלחם שוב בפומפיוס בקרב פרסלוס.
פומפיוס ברח למצרים ובעקבות הצעתם של יועצי מלך מצרים, ערפו את ראשו.
יוליוס התאבל על מותו של פומפיוס, שהיה אבי אשתו קורנליה שמתה בשנת 53 לפנה"ס בעקבות לידה. יוליוס נהג בקלמנטיה (רחמים) במורדים. בין המורדים בו היו קיקרו ושני רוצחיו לעתיד, ברוטוס וקסיוס. בשנת 46 לפנה"ס התאבד קאטו הצעיר באפריקה ובשנת 45 לפנה"ס ניצח יוליוס את בניו של פומפיוס. כך ברית השלושה ביססה את שלטון היחיד של יוליוס.
השפעת הטריומווירט על חורבן הרפובליקה הרומית.
נוטים לייחס לכינונו של הטריומווירט את זרעי החורבן של הרפובליקה הרומית. כך למשל גאיוס אסיניוס פוליו בחר לפתוח את החיבור שלו אודות חורבן הרפובליקה בשנת 60 לפנה"ס, היא שנת כינון הטריומווירט. יחד עם זאת, הדבר לא נובע מכוונות מכונני הטריומווירט. הטריומווירט לא היה מוסד רשמי של הרפובליקה הרומית (וזה בניגוד לטריומווירט השני) אלא ברית פוליטית זמנית (אמיקיטיה) בין חבריה, דבר שהיה מקובל בפוליטיקה בת הזמן. השלושה ביקשו לאחד את כוחותיהם כדי להתגבר ביחד על האופוזיציה שניצבה מולם.
יחד עם זאת, למרות העדר הכוונה, פעילות הטריומווירט אכן פגעה במרקם החיים הפוליטיים ברומא. קיסר ביקש תחילה להעביר את חוקיו בדרך המקובלת, עם ברכת הסנאט. משהדבר לא התאפשר, פנה להמוני העם. פעולותיו של קיסר, אשר נבעו בראש ובראשונה מהתנגדות האופטימטים, היו אחד הגורמים שפגעו ביציבות המשטר הרפובליקני ברומא.
מטריצה אנטיסימטרית
דיוויד תומפסון
גד בק
גד בֶּק (בגרמנית: Gad Beck; נולד גֶרהארד בק (Gerhard Beck); 30 ביוני 1923, ברלין – 24 ביוני 2012) היה פעיל מחתרת בגרמניה בתקופת השואה, סופר ואיש חינוך יהודי גרמני-ישראלי.
קורות חיים.
בק נולד ב-1923 בברלין בירת גרמניה, באזור שבו התגוררו בעיקר מהגרים יהודים, בן לאב יהודי מאוסטריה ואם נוצרייה שהתגיירה, ולו אחות תאומה, מַרגוֹט (מרים).
כשהיה בן חמש עברה המשפחה לשכונת וַייסֶנזֶה שבצפון-מזרח העיר, ושם גדל בק ולמד בבית ספר עממי וסבל מגילויי אנטישמיות מצד חבריו לספסל הלימודים. בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, החל ללמוד בבית ספר יהודי, אך נאלץ לעזוב את הלימודים ולעבוד בחנות.
בהיותו "בן-תערובת" (מישלינג) כהגדרת חוקי הגזע, בק נעצר והושם במחנה רוזנשטראסה שבמרכז העיר, אולם שוחרר תוך זמן קצר ביחד עם יתר העצורים היהודים בעקבות מחאת רוזנשטראסה, והוא נשאר בברלין.
בתוך כך יכול היה להציל את אהובו מַנפרֶד לוין (Manfred Lewin), בן זוגו הראשון, ממחנה המעבר שאליו גורש, לאחר שדרש אותו לעבודות בניין; אולם לוין סירב לנטוש את משפחתו. כפי שגילה בק לאחר המלחמה, מנפרד נספה באושוויץ עם שאר בני משפחתו.
בשנת 1941 הצטרף לתנועת "החלוץ", שעודדה עליית יהודים לארץ ישראל. במהלך השנתיים האחרונות למלחמה הנהיג קבוצה מחתרתית קטנה של חלוצים בשם "חוג חלוצי" שהתרכזה בברלין, קיימה פעילויות תרבות ופעלה במחתרת לספק מזון ומקומות מסתור ליהודים שהיו בדרכם להימלט לשווייץ הנייטרלית. בראשית שנת 1945 הוסגרו הוא וכמה מחבריו על ידי יהודי שריגל עבור הגסטאפו, והוא נחקר ונכלא במחנה מעבר ליהודים בברלין.
לאחר המלחמה עזר בארגון עלייתם של שארית הפליטה לארץ ישראל, ובשנת 1947 עלה בעצמו. הוא חי בישראל במשך כ-30 שנה. בשנת 1979 היגר לאוסטריה, התגורר שם כמה שנים והכיר את בן-זוגו האחרון, יוליוס לאופר (Julius Laufer). לאחר מכן שב לעיר הולדתו ברלין, שם כיהן עד פרישתו לגמלאות כמנהל המרכז היהודי להשכלת מבוגרים בברלין ופעל בשיתוף פעולה עם היינץ גלינסקי, יו"ר המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.
בשנת 1995 פרסם את זיכרונותיו האוטוביוגרפיים של הומוסקסואל-יהודי ברלינאי משנת 1923 ועד 1945, "וילך גד אל דוד" ("Und Gad ging zu David"). הספר זכה לתהודה רבה, ובשנת 1999 הופיע בתרגום לאנגלית. אמיתות הפרטים שנויה במחלוקת. לדעת יוצר הסרט התיעודי על חייו של בק, "חירות המסַפֵּר", הסיפור עוזב לא פעם את מחוזות האמת ההיסטורית לטובת האפקט שביקש בק להשיג.
בשנת 2000 היה בק בין חמשת הגברים והנשים שנאסרו בגרמניה הנאצית על רקע הומוסקסואליות, המופיעים בסרט התיעודי עטור הפרסים "סעיף 175".
בשנת 2006 יצא לאקרנים סרט תיעודי באורך מלא (100 דק') המגולל את סיפור חייו: "חירות המסַפֵּר: חייו של גד בק" ("Die Freiheit des Erzählens. Das Leben des Gad Beck").
בק נפטר בברלין בשנת 2012, ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-89 כשהוא מותיר את בן זוגו ב-32 השנים האחרונות לחייו, יוליוס לאופר.
גד באק
טיבור דרי
טִיבּוֹר דֵרִי (בהונגרית: Déry Tibor; בודפשט, 18 באוקטובר 1894 - בודפשט, 18 באוגוסט 1977) היה משורר, מחזאי, מתרגם, מסאי וסופר הונגרי-יהודי חשוב.
קורות חיים.
דרי נולד בבודפשט, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, ב-1894 למשפחה אמידה ממוצא יהודי שהתבוללה. סבו שינה את שם משפחתו היהודי, דויטש, לשם ההונגרי דרי. אביו היה עורך דין ואמו בתו של סוחר וינאי עשיר. מהיותו ילד, חונך טיבור בבתי ספר למסחר ולשפות, מאידך, בניגוד לרצון משפחתו, החליט טיבור להתמקד באמנות ובספרות. ב-1917 פרסם את יצירתו הספרותית הראשונה בכתב עת הונגרי בשם: מערב. בעקבות מלחמת העולם הראשונה, החל הסופר לפתח מודעות פוליטית שמאלנית, ואף הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית ההונגרית.
בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה והשנייה, התאכזב דרי מדרך הגשמת האידיאל הקומוניסטי. הוא התגורר בפריז, בבודפשט, בפראג ובעוד ערים באירופה לסירוגין, וניסה את מזלו במסחר אך נכשל. באותן שנים הוא היה פורה מבחינה ספרותית. ב־1926 פרסם מחזה סאטירי בשם: תינוק מגודל. והוא התפרנס מכתיבת מאמרים ותרגום יצירות ספרותיות. הוא תרגם בין היתר להונגרית את יצירתו של אנדרה ז'יד: בחזרה מברית המועצות. בעקבות תרגום הספר נכלא הסופר למשך חודשיים על ידי השלטונות ההונגרים. בשנות השלושים, בעקבות עליית הפאשיזם, החל לכתוב את הטרילוגיה: פנים אל פנים שיצאה לאור ב-1945. הטרילוגיה מורכבת משלוש נובלות שעוסקות בעליית הפאשיזם ובפועלים מברלין המשתעבדים לו. יצירתו הגדולה הנוספת היא הרומן האמירה הלא גמורה, שנכתב בשנות השלושים אך יצא לאור רק ב-1947.
הרומן האמירה הלא גמורה זכה להצלחה בהונגריה והיה מקובל על השלטונות ההונגריים וביטאון המפלגה הקומוניסטית ההונגרית פרסם את סיפוריו של הסופר. בשנת 1948 אף זכה טיבור בפרס קושוט, שהיה באותם ימים הפרס היוקרתי ביותר עבור סופרים בהונגריה וקודם לכן זכה בפרס באומגרטן. מאידך, מנהיג המפלגה הקומוניסטית ההונגרית מתיאש ראקושי ניהל מדיניות פרו סובייטית, שביקשה להתאים גם את הסופרים והאמנים לאידיאל הסטליניסטי. נערכו מעצרים של אנשי רוח ואינטלקטואלים שחרגו מהקו הרשמי שהנהיגה המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. ב-1957 נגזרו על טיבור תשע שנות מאסר בעוון פעילותו העוינת את המשטר, וב-1960 הוא שוחרר בעקבות חנינה כללית. בקובץ סיפוריו אהבה מתאר הסופר את החיים בהונגריה בצל המעצרים הפוליטיים, והשלכותיהם על כל תחומי החיים. ב-1971 זכה סרט קולנוע שהופק על פי סיפוריו של טיבור דרי: אהבה ושתי נשים בפרס בפסטיבל קאן. הסרט זכה לתפוצה עולמית, אך נאסר להקרנה בהונגריה. בעקבות מותו של דרי ב-1977, יצאו כל כתביו מחדש ויצירותיו תורגמו לשפות רבות.
פרסים.
בשנת 1947 זכה בפרס באומגרטן
בשנת 1948 זכה בפרס קושוט
דלק מוטורס
המפלגה הרפובליקנית של רוסיה
נסים טולדנו
הרב נסים טולדנו (ז' בטבת תרצ"ד, 25 בדצמבר 1933 – י"ב בסיוון תשע"ב, 2 ביוני 2012) היה ראש ישיבת שארית יוסף בבאר יעקב וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
קורותיו.
נולד במקנס שבמרוקו, לרב יוסף טולדנו ולמזל-טוב, בתו של הרב רפאל ברוך טולדנו. בגיל תשע התייתם מאמו ועבר להתגורר בבית סבו. הוא נשלח ללמוד בישיבת תורת אמת בלונדון בראשות הרב משה שניידר, שם התקרב לרבו רבי יצחק צבי (זיידל) סמיאטיצקי חתנו של ראש הישיבה, ולאחר מכן עבר לישיבת גייטסהד. בשנת תשט"ז (1957) עלה לבדו לארץ ישראל ונכנס ללמוד בישיבת פוניבז'. בישיבה נודע כ"עילוי" התקרב במיוחד לראש הישיבה הרב אלעזר מנחם מן שך והיה מתלמידיו הקרובים. סופר כי ערעורו על אחד משיעוריו, הביא את הרב שך בתום ויכוח להודות בצדקת התלמיד ולהפסיק את השיעור. הוא נחשב גם לבן טיפוחיו של הרב יוסף שלמה כהנמן.
נישא לשרה, בת הרב יעקב סודרי, מרבני חיפה. לאחר נישואיו למד כתשע שנים בכולל פוניבז'. בשנת תשכ"ה (1965) יסד את ישיבת שארית יוסף בבאר יעקב עבור תלמידים מעדות המזרח. עמד בראשות הישיבה במשך 47 שנים והעמיד מאות תלמידים, בהם רבנים וראשי ישיבות בולטים. בין תלמידיו: הרב שלמה משה עמאר.
בשנות ה-90 התמנה כחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. היה ממקימי וממכווני דרכו של ארגון מרביצי תורה, המאגד אברכים ותלמידי ישיבות ספרדים בעלי אוריינטציה ליטאית.
נפטר בשבת י"ב בסיוון תשע"ב, והובא למחרת לקבורה בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז', בסמוך לקבר סבו הרב רפאל ברוך.
ניסים טולידנו
מבצע תפילין