גיבון נולד בפילדלפיה, פנסילבניה. לד"ר ג'ון היישן גיבון האב (מנתח בבית החולים פנסילבניה) ומרג'ורי יאנג גיבון (בתו של הגנרל סמואל יאנג). גיבון הוא צאצא למשפחת גיבון שהגיעה לראשונה לפילדלפיה מוילטשייר, אנגליה בשנת 1684, והגיע משורה ארוכה של רופאים, כולל אביו, סבו ורב סבו. גיבון היה השני מבין ארבעה ילדים וגדל בבית הספר פן צ'רטר בפילדלפיה.
גיבון החל את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון בגיל 16 וקיבל את התואר הראשון שלו ב-1923. הוא למד בבית הספר לרפואה על שם תומאס ג'פרסון בפילדלפיה וקיבל את תואר הMD שלו ב-1927. לאחר מכן התמחה בבית החולים בפנסילבניה מ-1927 עד 1929.
מחקריו ופיתוח מכונת הלב-ריאה.
בין השנים 1930–1931 ו-1933–1934 היה גיבון עמית מחקר בבית הספר לרפואה של הרווארד תחת ד"ר אדוארד דלוס צ'רצ'יל והפך לעוזר מנתח בין השנים 1931–1942 בבית החולים של פנסילבניה ובבית החולים Bryn Mawr. במהלך תקופת המחקר שלו בהרווארד פיתח לראשונה את הרעיון למכונת לב-ריאה. מטופלת פיתחה תסחיף ריאתי מסיבי לאחר ניתוח לכריתת כיס המרה. הצוות תחת ד"ר צ'רצ'יל ביצע הסרה של התסחיף אך המטופלת לא שרדה. גיבון האמין שמכונה שהייתה לוקחת את הדם הוורידי שלה, מחמצנת אותו ומחזירה אותו למערכת העורקית שלה הייתה מצילה אותה.
גיבון התחיל לעבוד על פיתוח מכונה כזאת בניסויים בחתולים בהרווארד ובהמשך באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1937 לאחר שהצליח לשמור על תפקודי הלב-ריאה של החתולים במשך כמעט 4 שעות באמצעות המכונה הוא פרסם את התוצאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת גיבון כמנתח בזירת בורמה, סין והודו, עלה לדרגת לוטננט קולונל והפך למנהל הכירורגי בבית החולים מאיו. לאחר המלחמה המשיך במחקרו וב-6 במאי 1953 ביצע בהצלחה את ניתוח הלב פתוח הראשון באמצעות מכונת לב-ריאה, ניתוח לסגירת פגם במחיצה הבין-פרוזדורית בחולה בן 18 ששרד את הניתוח וחי יותר מ-30 שנה לאחר מכן. על הישג זה הוענק לו פרס קרן גיירדנר בשנת 1960, ופרס לסקר בשנת 1968.
המשך הקריירה.
בשנת 1945 לאחר המלחמה, מונה גיבון לעוזר פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן קיבל את התואר פרופסור לכירורגיה ומנהל מחקר כירורגי בג'פרסון מדיקל קולג' .
בשנת 1956, מונה לפרופסור לכירורגיה בבית החולים של המכללה הרפואית ג'פרסון.
גיבון פרש ב-1967 ומת מהתקף לב ב-1973.
חיים אישיים.
גיבון היה נשוי למרי הופקינסון, בתו של הצייר צ'ארלס הופקינסון שעזרה לו בפיתוח מכונת לב-הריאה. ואב ל4 ילדים.
יחיאל צבי מושקוביץ
הרב ד"ר יחיאל צבי מושקוביץ (9 בינואר 1917 - 24 באוקטובר 1999, ה'תש"ס) היה איש חינוך ופרשן מקרא ישראלי, ממחברי סדרת "דעת מקרא".
תולדות חייו.
בהונגריה.
נולד לשמואל ושרה ברוסקובה שבמחוז מרמורש בטרנסילבניה (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך כשנתיים אחרי זה חלק מרומניה) בשנת 1917, למשפחת סוחרים ציונית. בנערותו למד בישיבת "תורת א"ש" בעיר הולדתו, בראשות הרב המקומי אברהם שלמה כ"ץ. בגיל 17 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט והוסמך לרבנות, ובמקביל למד פילולוגיה באוניברסיטת בודפשט. קיבל תואר ד"ר בשנת 1943. היה פעיל בתנועת בני עקיבא בבודפשט. עם פרוץ שואת יהודי הונגריה גורשו רוב בני משפחתו לאושוויץ, שם נרצחו. הוא גורש למחנה עבודה, והצליח לברוח ממנו. במהלך המלחמה נישא לחנה היילברון, שאותה הכיר בפעילותם בבני עקיבא. חתונתם התקיימה תחת הפגזות של בעלות הברית. לבני הזוג היו תעודות חסות שווייצריות, והם שהו ב"בית הזכוכית". הם עזרו לפליטים ששהו שם, ובעיקר סייעו להם לזייף תעודות שאיפשרו להם לברוח. לאחר המלחמה הקים בית יתומים עבור ילדים ניצולים, ובהמשך התמנה למנהל המשרד הארצישראלי בבודפשט.
בישראל.
בשנת 1949 עלו בני הזוג לישראל עם בנם התינוק, והתיישבו בתחילה בפתח תקווה, שם החל ללמד בתיכון ישורון. כשנה לאחר מכן עברו לבני ברק, שם היה מורה לתנ"ך בבית הספר התיכון העירוני הדתי בני ברק. יצא לשליחות בצרפת ומרכז אירופה מטעם המחלקה לתרבות תורנית במשרד החינוך והתרבות, לצורך ארגון חינוך יהודי באזורים אלו. לאחר כשלוש שנים שב לארץ, והתמנה למנהל בית הספר שבו לימד בבני ברק. בהמשך, יצא לשליחות חינוכית נוספת בטהרן שלפני המהפכה. ב-1964 הפך למפקח על לימוד התנ"ך בחינוך הדתי, עד צאתו לגמלאות. לאחר פרישתו יצא לשליחות של מספר שנים מטעם ארגון הג'וינט בבודפשט אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי, ופעל לשיקום החינוך היהודי בהונגריה.
במקביל, היה חבר במערכת "דעת מקרא", ואף חיבר את הפירוש לחומש במדבר, לספר יחזקאל ולמגילת איכה. היה ממגישי השיחות בתוכנית "פרקי היום בתנ"ך" ב"קול ישראל", והיה מורה בכיר בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן.
היה ממייסדי בית העדות להנחלת זיכרון השואה בניר גלים. לאחר פטירתו נקרא על שמו ועל שם אשתו מפעל "תיק לכל ותיק" בארכיון בית העדות, שבמסגרתו מוקם מאגר מידע על הפעילות והפעילים של בני עקיבא ושל תנועות נוער ציוניות דתיות נוספות.
נפטר ב-24 באוקטובר 1999, י"ד בחשוון ה'תש"ס, ונקבר בבית הקברות סגולה.
בנו הוא ד"ר חגי משגב.
חיבוריו.
מלבד זאת, חיבר מאמרים בכתבי עת שונים בנושאי תנ"ך ויהדות הונגריה.
החולמים (סרט, 1987)
החולמים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1987 בבימויו של אורי ברבש ותסריט של בני ברבש, עם קלי מקגיליס וארנון צדוק בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על קבוצת צעירים יהודים העוזבים את אירופה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה והפוגרומים שקרו בעקבותיה, להגשים חלום ולפתוח דף חדש בחייהם ובחיי עמם. מדובר בחבורת אינדיבידואליסטים, חדורי-אמונה החולמים על חברה אוטופית, משוחררת מכבלי דת ושואפת לשיוון מוחלט. בהגיעם לארץ אבותיהם הם נוכחים לדעת שהארץ אינה ריקה ועליהם להיאבק כדי להתקיים ולוותר על חוקי האוטופיה הנוקשים.
לאורך הסרט מוקראים חלקים מימני החברים ובהם פרטים אישיים וקבוצתיים.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בטוקיו אך לא נחל הצלחה.
הסרט זכה בשני פרסי מרכז הסרט הישראלי, משרד המסחר והתעשייה: צילום - אמנון סלומון, עיצוב אמנותי - איתן לוי.
תקציר העלילה.
בשנת 1919 מגיעה קבוצת צעירים להתיישב בנקודה נטושה בגליל. הם עזבו משפחות וקריירה כדי להקים במקום קומונה שיתופית עם עקרון ראשי של שוויון, הנזרות ממין, הסתפקות במועט ושיתופיות קבוצתית. האדמה נרכשה כחוק מקבוצת משפחות דתיות שהתיישבו ועזבו את המקום פרט להלפרין (שמואל שילה).
בראש הקבוצה עומד זאב (אוהד שחר), בחור ישיבה שחזר בשאלה. הוא מקפיד על ההחלטה שכל הרכוש הפרטי יעבור למחסן קבוצתי. סימה (כריסטין בואסון) מסרבת למסור את שמלתה ונתקלה בעוינות. היא מחזרת אחרי זאב והוא דוחה אותה. יולק (רוברטו פולק) מחזר אחריה אך היא לא נמשכת אחריו.
לבסוף נענית סימה ליולק והם שוכבים. היא אכולת רגשות אשם ומתאבדת בירייה. בלוויה מבקש הלפרין לקרוא קדיש, אך זאב עוצר בעדו.
למקום נשלח השומר אמנון (ארנון צדוק) לעזור להם בהגנת המקום. הערבים ובראשם סלים (מוטי שירין), לא מקבלים את העובדה שיהודים התיישבו במקום ומתקיפים אותם בעת החריש. מתנהל ויכוח בין החברים כשחלק מהם מבינים את טענם הערבים שישבו שם מימים ימימה וחלק טוען שמבחינה חוקית השטח שלהם.
בין החברים בולט מרקוס (ג'ון שי), איש ספר וכנר. כאשר הוא מתבקש להביא את הספרים למחסן הציבורי הוא מתפרע ושורף את הספרים והכינור.
בראש הערבים עומד מוחמד (עמוס לביא). לילה אחד הוא מביא בחשאי את בתו החולה לקבוצה. אנדה (קלי מקגיליס) שהשלימה לימודי רפואה בווינה מתנדבת לטפל בה למרות התנגדות החברים.
בין אמנון ואנדה מתחיל רומן אהבה חשאי. מוחמד מכנס את אנשי שבטו ומבקש מהם לקבל את היהודים כשכניהם. אמנון מודיע לחברים שאפשר לחרוש את האדמה. כולם שמחים ומנציחים את האירוע בתמונה קבוצתית.
אנשי השבט לא מקבלים את בקשתו של מוחמד וטומנים לחורשים מארב ויולק וחברו נהרגים. אנשי השבט רוצחים את אשתו של מוחמד והוא נס על נפשו פצוע ליהודים שם מקבל אותו אמנון ומטפל בו.
הערבים צרים על המקום ברצון להרוג את מוחמד. היהודים מבינים כי כל עוד מוחמד במקום חייהם בסכנה. מוחמד מחליט לעזוב ואמנון מחליט להצטרף אליו למרות מחאותיהם של אנדה וזאב.
לבסוף שומעים החברים יריות ויודעים שזה סופם של השניים.
בעל פרצים
בַּעַל פְּרָצִים היה מקום ליד עמק רפאים וירושלים. מסופר ששם הכה דוד את הפלשתים, כנאמר ב, ובשינויים קלים ב: "וַיַּעֲלוּ בְּבַעַל פְּרָצִים וַיַּכֵּם שָׁם דָּוִיד וַיֹּאמֶר דָּוִיד פָּרַץ הָאֱלֹהִים אֶת אוֹיְבַי בְּיָדִי כְּפֶרֶץ מָיִם עַל כֵּן קָרְאוּ שֵׁם הַמָּקוֹם הַהוּא בַּעַל פְּרָצִים." מהכתובים נראה שמדובר במקום גבוה, ששימש כנראה לפולחן, לאור שמו הכולל את המילה "בעל". ייתכן כי אזכור "הַר פְּרָצִים" ב רומז לאותו מקום ולמלחמה הנדונה: "כִּי כְהַר פְּרָצִים יָקוּם יְהוָה כְּעֵמֶק בְּגִבְעוֹן יִרְגָּז לַעֲשׂוֹת מַעֲשֵׂהוּ זָר מַעֲשֵׂהוּ וְלַעֲבֹד עֲבֹדָתוֹ נָכְרִיָּה עֲבֹדָתוֹ."
הזיהוי.
מבחינת מיקום טופוגרפי, יש לבקש את בעל-פרצים בגבעה מעל עמק רפאים ('אל בקעה'), סמוך לאתרה של ירושלים בימי דוד. מההצעות שהועלו במחקר, נראית ביותר הצעתו של קלאי לאזור דיר אבו תור, רכס מעל עמק רפאים הנשקף אל עיר דוד. מאותם שיקולים ייתכן גם זיהוי על גבעת הכנסייה הסקוטית, בסמוך לאותו רכס (אך ללא תצפית לעיר דוד). במחקר הוצעו גם רכס שרפת, ורכס מר-אליאס. מהכתובים כולם לא עולה כי מדובר בהכרח במקום יישוב. עם זאת עמיחי מזר הציע לזהות את בעל-פרצים באתר אותו חפר בשכונת גילה, בסמוך לאיתור ברכס שרפת שהציעו אלט וכוכבי.
האתר בגילה.