טונאלי החל את קריירת הכדורגל שלו בגיל 7, כאשר הוא שיחק במשך 5 שנים עבור "אפרוחי מילאן", עד למעברו לברשה בגיל 12. שם, החל טונאלי להופיע בקבוצה הבוגרת כבר בגיל 17, כאשר ב-26 באוגוסט 2017 הוא עלה כמחליף בהפסד חוץ 2-1 נגד הקבוצה אוולינו מסרייה ב'. הוא סיים את העונה עם 19 הופעות בליגה, שני שערים ושני בישולים. בעונת 2018/19 הפך טונאלי לחלק אינטגרלי מהקבוצה, שסיימה במקום הראשון בליגה ועלתה לסרייה א', כשהוא כובש שלושה שערים ומבשל ארבעה
סרייה א'.
ב-25 באוגוסט 2019, בגיל 19, ערך טונאלי את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה, בהפסד חוץ 1-0 נגד קליארי. ב-29 בספטמבר בישל טונאלי את השאר של מריו באלוטלי, בהפסד 2-1 לנאפולי. באותו משחק, טונאלי גם כבש שער עם בעיטה מחוץ לרחבה, שה-VAR פסל בגלל עבירה של דימיטרי ביסולי מקליארי על ניקה מקסימוביץ' מנאפולי. את שערו הראשון בסרייה א' כבש טונאלי ב-26 באוקטובר, מבעיטה חופשית, שהיה השער הראשון בניצחון 3-1 של ברשיה על גנואה.
השאלה למילאן.
ב-9 בספטמבר 2020 הושאל טונאלי למילאן עבור 10 מיליון יורו, עם אפשרות לרכישה ב 15 מיליון יורו, בנוסף לבונוסים של 10 מיליון יורו. השאלה זו באה לאחר ספקולציות עוד בשנה הקודמת לה, כאשר הגיעו אליו הצעות ממנצ'סטר סיטי, מונקו, צ'לסי, יובנטוס ואינטר מילאנו. שלושה ימים לאחר מכן קיים טונאלי את הופעת הבכורה שלו, במשחק ידידות מול קבוצתו הקודמת ברשה. הופעתו הראשונה של טונאלי במסגרת תחרותית הייתה כמחליף בדקה ה־83 במהלך מוקדמות הליגה האירופית, מול שמרוק רוברס. את הופעתו הראשונה בסרייה א' במדי מילאן הוא ערך ב 21 בספטמבר 2020, כמחליף בניצחון 2-0 נגד בולוניה. טונאלי סיים את העונה עם 37 הופעות, 23 מהן בהרכב הפותח.
מילאן.
ב־8 ביולי 2021 חתם טונאלי על חוזה של חמש שנים עם מילאן. על מנת לבצע מעבר זה, שהיה חלומו מילדות, הסכים טונאלי להורדה במשכורתו, דבר שהרוויח לו פופולריות מצד האוהדים במדיה החברתית. בעונתו הראשונה במילאן סבל טונאלי מקשיי הסתגלות לדרישות הגבוהות של מועדון מהליגה הראשונה באיטליה. ברם, טונאלי הראה שיפור דרסטי בעונת 21/22, שהרוויח לו שבחים מאוהדים, שחקני קבוצתו, ואף מאמניו לשעבר. ביום הולדתו ה-22 כבש צמד שערים מבישולים של רפאל ליאו בניצחון נגד הלאס ורונה שקירב את המועדון לאליפות, בסוף העונה זכה באליפות עם מילאן. מאמן מילאן סטפאנו פיולי ציין כי הוא הופתע מאוד מהבגרות של טונאלי, וטען כי הוא יהיה מהטובים בעולם בעתיד הנראה לעין. ביצועיו אף גרמו לו להיכלל בסגל הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2022.
קרייה בינלאומית.
נוער.
טונאלי השתתף יחד עם נבחרת איטלה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19, כאשר נבחרתו העפילה עד לגמר הטורניר, שם הפסידה לפורטוגל. בטורניר הפגין טונאלי בגרות רבה, והיה הברומטר של האיטלקים במרכז השדה, כאשר הוא מבצע מעברים רבים בין עמדת הקשר הקדמי לקשר האחורי. ב-21 במרץ 2019 קיים טונאלי הופעה ראשונה בנבחרת איטליה עד גיל 21, בתיקו 0-0 מול אוסטריה, וכן לקח חלק באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2019.
הנבחרת הבוגרת.
בנובמבר 2018 קיבל טונאלי את זימונו הראשון אל נבחרת איטליה הבוגרת באימון רוברטו מאנצ'יני, במשחק ליגת האומות מול פורטוגל. בשנת 2019 נקרא טונאלי אל הנבחרת הבוגרת בשנית, על מנת לשחק במוקדמות היורו מול יוון וליכטנשטיין. את הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הוא ערך ב-15 באוקטובר של אותה שנה, כמחליף בניצחון 5-0 על ליכטנשטיין. הפעם הראשונה בה פתח בהרכב הייתה ב-15 בנובמבר, בניצחון 3-0 מול בוסניה והרצגובינה.
סגנון משחק.
טונאלי, שנשחב בידי התקשורת כשחקן צעיר ומבטיח, משחק בעמדת ה"רג'יסטה" - עושה המשחק בעמדת הקשר האחורי במערך 4-3-3, כאשר לעיתים משווים אותו לאנדראה פירלו, שאף הוא התחיל את הקריירה שלו בברשה - בשל הדמיון בתנועה, טכניקת המסירה, הכדורים הנייחים, העמדה וסגנון המשחק. פירלו עצמו הסתייג מההשוואות, באומרו כי טונאלי הוא שחקן "הרבה יותר שלם" ממנו. טונאלי מציג בגרות שאינה מאפיינת בדרך כלל את גילו הצעיר, כאשר בעונותיו בברשיה מסירותיו היוו צלע מרכזית מן המשחק, והוא בישל שני שערים וכבש עוד שניים ב־19 הופעות. אף על פי שבאופן טבעי רגלו החזקה היא רגל ימין, טונאלי ידוע ביכולתו לייצר מסירות אורך מדויקות גם ברגל שמאל. בנוסף, יש לו מומחיות במצבים נייחים.
בנוסף לפירלו, טונאלי ציין את סטיבן ג'רארד ולוקה מודריץ' ככדורגלנים שהשפיעו עליו הכי הרבה, כאשר הוא משווה את סגנון משחקו לזה של ג'נארו גאטוזו. ביולי 2019, נכנס טונאלי לרשימת 50 השחקנים המבטיחים של אופ"א לעומת 2019/20
תארים.
במסגרת מועדון.
ברשיה.
מילאן
סבלות
סלחה קסין
איליה גראנדה
איליה גראנדה (בפורטוגזית: Ilha Grande, מילולית "אי גדול") הוא אי הממוקם מול חופי מדינת ריו דה ז'ניירו, בברזיל, כ-160 קילומטרים מערבית לעיר ריו דה ז'ניירו. האי, שהוא חלק מהרשות העירונית , נותר ברובו לא מפותח. במשך כמעט מאה שנה סגרה ממשלת ברזיל את האי לתנועה חופשית או להתיישבות, כי תחילה שיכנה בו מושבת מצורעים ולאחר מכן בית כלא שמור היטב. בכלא קנג'ידו מנדס (Cândido Mendes) שוכנו כמה מהאסירים המסוכנים ביותר במערכת העונשין הברזילאית. הוא נסגר בשנת 1994. באי חיים כ-5,000 תושבים, כשהיישוב הגדול ביותר באי הוא "וילה דו אבראו" (Vila do Abraão) וחיים בו כ-1,900 תושבים. אל היישוב אפשר להגיע בשירות מעברות מאנגרה דוס חייס, כ-25 קילומטרים משם.
האי, ששטחו 193 קילומטרים רבועים, הוא יעד תיירותי פופולרי שידוע ביופי נופיו, 86 חופים טרופיים בתוליים, הצמחייה השופעת והנוף המפורץ שלו. הנקודה הגבוהה ביותר היא פיקו דה פדרה ד'אגווה בגובה 1,031 מטרים. ב-1971 הוקם באי הפארק המדינתי איליה גראנדה (Parque Estadual da Ilha Grande) שכלל בתחילה 55.94 קילומטרים רבועים, שכמעט מחציתם (47%) היו מכוסים ביער גשם אטלנטי צפוף, היער האטלנטי (Mata Atlântica). ב-2007 הורחב שטח הפארק ל-120.72 קילומטרים רבועים, כ-62.5% מכלל השטח של איליה גראנדה. שאר האי כפוף למגבלות פיתוח מחמירות.
ב-5 ביולי 2019, הוכרז איליה גראנדה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת העולמית "פאראטי ואיליה גראנדה – תרבות ומגוון ביולוגי", הכולל בנוסף לאי שני אזורים היסטוריים בעיר פאראטי ושני פארקים נוספים ביבשת.
היסטוריה.
חפירות ארכאולוגיות באי חשפו עדויות לנוכחות של ציידים-לקטים באי מבערך 3,000 לפנה"ס. התגלו כלי אבן וערימות פסלות של קונכיות.
באמצע המאה ה-16 כתב שכיר החרב את ספר המסע הראשון בו מוזכר האי. בשירות משפחת המלוכה הפורטוגלית הוא פיקד על מבצר קטן מצפון לסאו ויסנטה. בתחילת 1554 הוא נשבה על ידי אינדיאנים. בזמן המערכה עם שבטי הטופי הוא עבר באי.
לאחר יותר מתשעה חודשי מאסר, הוא שוחרר על ידי קפטן צרפתי בשנת 1555. הוא חזר ל (הסן) ופרסם את הכרוניקה שלו במרבורג בשנת 1557 "Warhaftige Historia vnd beschreibung eyner Landtschetzt der Wilden / Nacketen / Grimmigen Menschfresser Leuthen" ( היסטוריה אמיתית ותיאור של נוף של אנשים פראיים, עירומים, אוכלי אדם אכזריים). הספר של שטאדן הוא התיאור הראשון של מנהגי האינדיאנים בברזיל.
מאגרי מים מתוקים גדולים, פירות טרופיים, יערות נרחבים של עץ ברזיל, עץ יקר ערך, אבל מעל הכל הקרבה לעיר הנמל פאראטי, ממנה נשלח הזהב הברזילאי לאירופה, הפכו את איליה גראנדה למקלט מועדף עבור שודדי ים ופריבטירים אירופאים לאחר פשיטה על ערים. כ-50 ספינות טרופות בין אנגרה דו חייס לאיליה גראנדה מעידות על הקרבות שהתרחשו בין פיראטים, אינדיאנים ופורטוגלים במאות ה-16 וה-17.
במאה ה-18, הפך איליה גראנדה למקום מרכזי בסחר העבדים. באחד הפרקים האפלים ביותר של ההיסטוריה הברזילאית, נחתו ספינות עם גברים, נשים וילדים מאפריקה על החופים של פלמאס ודויס חיוס במשך יותר מ-200 שנה, שנועדו לעבודה הקשה במטעי קני הסוכר וב (חוות) של ריו דה ז'ניירו.
על מנת להצליח לעמוד בביקוש הגובר לעבודה לאחר ביטול העבדות ב-1888, פתחה ברזיל את שעריה למהגרים - בעיקר אירופיים ואסייתים. מכיוון שכמה מהמדינות הללו בתקופה זו סבלו מהתפרצויות של מגיפות הכולרה הורה פדרו השני, קיסר ברזיל להקים באיליה גראנדה בית חולים שבו נאלצו המהגרים להיכנס להסגר לזמן מה, בטרם הורשו רשמית להיכנס לברזיל. יער גשם טרופי מכסה כיום את חורבות בית החולים, אך הן עדיין שם.
מאוחר יותר האי הוכרז כמושבה סגורה למצורעים (מחלת הנסן או Hanseníase בפורטוגזית) ונבנה בית הכלא "מושבת העונשין קנג'ידו מנדס" (Colônia Penal Cândido Mendes).
המקום נבחר כי בריחה מהאי נחשבה אז חסרת סיכוי, שכן היבשת נמצאת במרחק של כ-25 קילומטרים משם. משנת 1903 נכלאו שם עד 1,000 אסירים שנשפטו בשל פשיעה חמורה. לאחר מכן בתקופת ומאוחר יותר בתקופת מ-1964, לצד אסירים מהפיקוד האדום, ובעיקר אסירים פוליטיים. בשנת 1993 החליטה ממשלת מדינת ריו דה ז'ניירו לסגור את הכלא. בשנת 1994 פוצץ מתחם הבניינים בהוראת מושל המדינה . בבניין שוכן כיום מוזיאון Museu do Cárcere.
לאחר מכן קיבלה אישור להקים מרכז ללימודי סביבה ופיתוח בר קיימא (Centro de Estudos Ambientais e Desenvolvimento Sustentável (CEADS)), שנחנך ב-1998.
ב-1 בינואר 2010 התרחשה מפולת הרסנית בחוף פראיה דו בננאל (Praia do Bananal). כמה מבנים של מלון פוסאדה סנקאי שנמצאו שם נהרסו, 26 אנשים איבדו את חייהם.
אקולוגיה.