במקרה נשוא העתירה, נאמר שהשינויים המבניים שעורך פרק החקלאות במועצות החקלאיות הם מסוג השינויים המהותיים מרחיקי הלכת שאין מקומם בהליך חקיקה מסוגו של חוק ההסדרים, אולם אין בכך כדי להביא להכרזה על בטלותו של פרק החקלאות. כמו כן, קובע בית המשפט, אין לומר כי לא ניתנה לחברי הכנסת כל אפשרות מעשית לדעת על מה הם מצביעים, וכי נשללה מהם כל אפשרות מעשית לגבש עמדה בנוגע לפרק החקלאות. לפיכך לא נתקיימה עילה להתערבות בהליך החקיקה.
בין אקטיביזם לריסון.
על פניו, העמדה שנקטו השופטים בפסק הדין היא בעלת אופי אקטיביסטי, שכן היא כובלת לראשונה את המחוקק לעקרונות מופשטים שאינם כתובים עלי-ספר והוגדרו על ידי בית המשפט. מאידך, פסק הדין מלא ברטוריקה של ריסון, ומודגשת בו חובת הזהירות המוטלת על בית המשפט בשל חשש מפגיעה בהפרדת הרשויות. כמו כן, מעבר לרטוריקה, המבחנים בפועל להתערבות נקבעו כמבחנים צרים מאוד. לדוגמה, במסגרת המבחן לפסילת חוק שנחקק בהליך הפוגע בעיקרון ההשתתפות, השופטת ביניש אומרת שחוק ייפסל בשל אי-יישום עיקרון זה רק במקרים נדירים ביותר של פגיעה קשה וניכרת, מקרה שבו אין כל אפשרות מעשית לחברי הכנסת לדעת על מה הם מצביעים. השופטת ביניש אומרת שקשה להעלות על הדעת מקרים קיצוניים מעין אלה. ואכן, כאמור, בפסק הדין בעניין ארגון מגדלי העופות נדחתה העתירה ונקבע שאמנם עיקרון ההשתתפות של חברי הכנסת נפגע אבל הפגיעה לא מגיעה עד כדי הצדקה להתערבות שיפוטית. זאת אף על פי שהיכולת המעשית של חברי הכנסת במקרה הנידון ללמוד היטב את הצעת החוק הייתה קלושה.
מילט קמפבל
מילטון גריי "מילט" קמפבל (באנגלית: Milton Gray "Milt" Campbell; 9 בדצמבר 1933 - 2 בנובמבר 2012) היה אתלט אמריקאי. אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בקרב עשר.
ביוגרפיה.
קמפבל נולד בפליינפילד ניו ג'רזי. הוא ממוצא אפרו אמריקאי. הוא היה שחיין ושחקן פוטבול מצטיין.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה קמפבל במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 6975 נקודות (6948 נקודות), אחרי בוב מתיאס שקבע שיא עולם חדש של 7887 נקודות (7592 נקודות) ולפני פלויד סימונס שקבע תוצאה של 6788 נקודות (6903 נקודות), שניהם חבריו לנבחרת האתלטיקה של ארצות הברית.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1955 זכה קמפבל במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.9 שניות.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה קמפבל במדליית זהב בקרב עשר בשיא אולימפי חדש של 7937 נקודות (7565 נקודות), לפני בן ארצו רייפר ג'ונסון שקבע תוצאה של 7587 נקודות (7422 נקודות) ווסילי קוזנצוב מברית המועצות שקבע תוצאה של 7465 נקודות (7330 נקודות).
שיאן עולם.
תחרות שנערכה בקולטון ב-31 במאי 1957 קבע מילט בריצת 120 יארד משוכות שיא עולם חדש של 13.4 שניות.
הסקר הארכיאולוגי של ישראל
עצלן דו אצבע
הגביע הפורטוגזי
ליגת העל הפורטוגזית
פסטיבל רחוב פולסום
פסטיבל רחוב פולסום (Folsom Street Fair-FSF) או יריד רחוב פולסום הוא פסטיבל רחוב שנתי בנושא סאדו ו-BDSM, שמהווה אירוע מרכזי ב"שבוע הגאווה של קהילת הלת'ר" בסן פרנסיסקו. האירוע, אשר לפעמים פשוט מכונה "פולסום", מתרחש ברחוב פולסום, בשכונת השוק הדרומי בסן פרנסיסקו ומושך עליו תיירות מכל העולם.
האירוע החל בשנת 1984, והוא האירוע הגדול ביותר בעולם הקשור באופן בלעדי בתת תרבות הסאדו. העמותה המארגנת של האירוע, "סוכנות התיאום של אירועי רחוב פולסום" (FSE-Folsom Street Events), מתקיימת כמלכ"ר, כמו גם תוכניות גיוס כספים רבות בפסטיבל כולל משחקים, דוכני משקאות ואף הלקאות בתשלום.
ה-FSE מארגנת גם אירועים דומים בקנדה ובגרמניה. הפסטיבלים מעוררים פעמים רבות פעילויות מחאה מצד ארגונים הפועלים למען הטרונורמטיביות וארגונים שמרנים כמו "אמריקאים לחשיפת האמת על ההומוסקסואליות (AFTAH)" והליגה הקתולית.
יריד רחוב פולסום
אני רואה אותה בדרך לגימנסיה
אני רואה אותה בדרך לגימנסיה הוא פזמון מאת יענקל'ה רוטבליט שהלחין מיקי גבריאלוב, והתפרסם בביצועו של אריק איינשטיין, שכלל אותו בשנת 1971 באלבומו "בדשא אצל אביגדור". זהו משיריו הידועים של איינשטיין. גרסאות כיסוי לשיר בוצעו בידי להקת "סטלה מאריס" ויהלי סובול עם מיקי גבריאלוב.
על השיר.
בשיר שישה בתים, שלושה מהם בני ארבע שורות ושלושה בני שתי שורות. השיר הוא שיר כמיהה של גבר לנערה שהוא עוקב אחריה, תחילה כתלמידת תיכון בת 17, שאותה הוא רואה בלכתה ובשובה, ואחר כך כחיילת. מסקנתו של הגבר, המסיימת ארבעה מתוך ששת הבתים של השיר היא: "אני חושב שבשבילי היא אבודה". בשניים מבתיו הקצרים של השיר רואה הגבר בנערה אובייקט מיני:
בבתים בני ארבע השורות מתקיימת חריזה של שלוש השורות האחרונות בכל בית (למשל: אחידה/ילדה/אבודה). בבתים בני שתי השורות מתקיימת חריזה של שתי השורות (למשל: פיתה/כיתה). בחלק מהמקרים זהו חרוז בלתי-מדויק מסוג חרוז קרוב עיצורי (למשל: ידע/אוגדה), המתבסס על ההגייה הלא גרונית של האות ע.
בעיתונות נטען שהשיר מתייחס אל ציפי רפאלי., טענה שהוכחשה על ידי רוטבליט.
ביקורת.
היו שהוטרדו מההתייחסות המינית לנערה. העיתונאית תמר אבידר העירה:
המשפטנית הפמיניסטית אורית קמיר כתבה על כך:
דבורית שרגל התייחסה לשיר באופן דומה:
המבקר בן שלו התייחס אף הוא לשורה "היא לא יודעת, היא אף פעם לא תדע", וציין: "רוב המתח של השיר הזה נובע מהפער העצום בין הידיעה הנואשת שלו לבין חוסר הידיעה השאנן שלה", והוסיף:
מחבר השיר, יענקל'ה רוטבליט, התייחס אף הוא למיניות שבשיר ולזמנים המשתנים, באומרו "נניח כשאריק שר את 'אני רואה אותה בדרך לגימנסיה' הוא היה בשנות השלושים שלו. בהופעות הוא היה אומר 'זה שיר של חרמנים מזדקנים'. היום, תוציא דבר כזה, יאמרו לך 'פדופיל'."
בעקבות השיר.
המילה "גימנסיה" אינה מקובלת יותר לתיאור בית ספר תיכון, אך שימוש בולט בה הוא בשמה של "גימנסיה הרצליה". במצב זה שימש שם השיר פעמים אחדות ככותרת לכתבות העוסקות ב"גימנסיה הרצליה", וגם ככותרת לכתבות העוסקות בבתי ספר אחרים.
הליגה הפורטוגזית השנייה בכדורגל
הרפורמות בחוקי הקרקעות באימפריה העות'מאנית 1858–1914
האימפריה העות'מאנית עברה במאה ה-19 שינויים מקיפים ומרחיקי לכת בתחומי הממשל, המשפט והכלכלה, שהמכנה המשותף ביניהם היה הגברת הריכוזיות (ריכוז השליטה במדינה בידי השלטון המרכזי באיסטנבול). הלחץ הכלכלי שהחל במאות קודמות והתאפיין בגידול המערך הביורוקרטי והצבאי לצד יריבות בינלאומית, התעצם משמעותית במאה זו והחל להכביד על קופת המדינה. בעקבות מאבקים צבאיים דרש הצבא יותר כספים, והמדינה נגררה לחובות עקב הצורך לממן את הצבא והביורוקרטיה. הידוק השליטה על ההכנסות מקרקע וחקלאות, שהיו מקור הכנסה מרכזי עבור כלכלת האימפריה, היה הכרחי כדי להתמודד עם יחסי הכוחות הפוליטיים העולמיים שהשתנו גם הם. בהקשר הכלכלי מדובר בשינוי של תפיסות עושר מדינתי (ופרטי) ומיסוי. עד המאה ה-19 מדינה נחשבה עשירה אם היא השתרעה על שטח נרחב ונהנתה מפירות הקרקע בשטחיה ומכספי המיסים עליהם. מהמאה ה-19, הדגש היה על הכנסות המדינה ממלאכה, תעשייה ומסחר ומיסוי הפעילות הכלכלית בתחומים אלה, בנוסף להכנסות מקרקע. בהקשר של הקרקעות, הדגש עבר מפירות הקרקע (תוצרת חקלאית ומיסוי עליה) לקרקע עצמה. חוקי קניין אפשרו גביית מיסים על פעולות כרישום בטאבו, או מכירה שהיו קשורות בקרקע ולא בתוצרת שהניבה, כך שהקרקעות עצמן הפכו למוצר-צריכה. המיסוי הקפדני והפרטני הפך, בנוסף לאמצעי להכנסה, לביטוי של ריבונות; רגולציה שמטרתה להגביר את הפרודוקטיביות שבתורה תגדיל את ההכנסות שניתן למסות. דגש זה הצריך הידוק של הפיקוח על אותה פעילות כלכלית
מטרות החוק.
אחת הדרכים להידוק השליטה בקרקעות הייתה באמצעות שינויי חקיקה, ובמקרה העות'מאני שינוי זה התבטא בחוק הקרקעות שנחקק ב-1858. דרך שינוי הגדרות משפטיות כזכויות קניין, הגדרות בעלות וסיווג אדמה, הגבירה האימפריה העות'מאנית את שליטתה בקרקעות ולמעשה בכלכלה. החוק החדש, שהתבסס על סקרי קרקע ומיפוי הבנה מחדש את מושג הבעלות על הקרקע. חוק הקרקעות התבסס על חוקים קודמים ובעיקר על הקאנון (החוק הסולטאני) שנטען במשמעויות חדשות. הקטגוריות של אדמה פרטית (מוּלְכּ) ואדמת מדינה (מירי) שהתקיימו לפני 1858 כמושגים גמישים הפכו לביטויים של בעלות אינדיבידואלית בלבד. בעלות זו הפכה ליחסים החוקיים היחידים בין האדמה לנתיני האימפריה ולא השאירה מקום לזכויות להכנסה ממסים, זכויות עיבוד וחזקה שבעבר לא נקשרו בהכרח עם בעלות על הקרקע.
עד המאה ה-19 הכיר המשפט העות'מאני בסוגים שונים של קשר לקרקע; תואר בעלות, זכות להכנסה ממסים, וזכות עיבוד וישיבה. ברוב המקרים זכויות אלה ניתנו לגורמים שונים גם על אותה פיסת קרקע. מולכ, שהפכה להגדרה לבעלות פרטית, סימנה עד המאה ה-19 את הזכות ליהנות מהכנסות המיסים על הקרקע ולא בהכרח בעלות כפי שהיא מובנת כיום. הזכויות על הקרקע ביטאו יחסי כוחות חברתיים והתגבשו כתוצאה ממשא ומתן בין קבוצות חברתיות ובין השלטון ומהתמודדות עם נסיבות מקומיות ייחודיות למחוזות השונים. חוק הקרקעות 1858 נחקק כדי לשנות את המצב הזה ונועד לחול באופן שווה על כל מחוזות האימפריה ועל כל אזרחיה. מטרות החוק היו: לתקף את עקרונות בעלות המדינה על קרקע חקלאית (אדמות מירי), להגן על המעבדים, להבהיר סוגיות בעלות ולזהות את החייבים במס כדי לייעל את גביית המיסים.