מיני האוזנן האפריקני מצויים בדרום, מרכז ומזרח אפריקה; טווח התפוצה של הסוג כולל את נמיביה, אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגוֿ, לסוטו, זמביה, זימבבואה, מלאווי, טנזניה, קניה, אוגנדה ואתיופיה, וסביר להניח שגם את סווזילנד ומוזמביק. בית הגידול משתנה בהתאם למין, וכולל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, יער הררי עד רום 2,650 מטר, חורש ים-תיכוני, סוואנה מיוערת, טרופית או צחיחה למחצה, ביצות, בתה סבוכה ודוקרנית מנוקדת בשיטה, ומדבריות צחיחים דוגמת מדבר נמיב.
מעט מאוד ידוע על אורח החיים של המינים בסוג; האוזננים האפריקנים חיים בדרך כלל בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות. הם מבלים את שעות היום מתחת לקליפות עצים, נקיקי סלעים ועלווה צפופה ויוצאים לפעילות לקראת ערב למשך כשלוש שעות. בטמפרטורות קרירות הם עשויים להיכנס למצב נמנום כדי לחסוך באנרגיה. האוזננים אוכלי-חרקים מובהקים, וניזונים בעיקר מפרפראים, שעירי כנף וחיפושיות שאותם הם צדים באוויר בגובה 1–3 מטר מהקרקע. הם מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר נמוך של 22 קילוהרץ או בהאזנה פסיבית, ומסוגלים לבצע תמרונים חדים באוויר במרדף אחרי טרף. הרבייה מתרחשת אחת לשנה והאוזננית ממליטה גור יחיד שמגיע לבגרות עד גיל שנתיים.
מינים.
בסוג זה 5 מינים:
אוזנן ואן-גלדר
אוזנן ואן-גלדר (שם מדעי: "Bauerus dubiaquercus") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים שחי בעיקר באמריקה המרכזית. הוא מדעית לראשונה בשנת 1959 על ידי אוצר המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, ריצ׳רד ואן-גלדר, ונקרא על שמו. שמו המדעי מורכב משמות של חברי המשלחת שאספו את הדגימה של המין בשנת 1957 בארכיפלג איסלאס מריאס ושל מממן המסע. אוזנן ואן-גלדר קרוב מבחינה פילוגנטית לאוזנן חיוור מצפון אמריקה, ובמקור השניים אף נכללו תחת סוג אחד. כיום, שניהם מוגדרים כטקסונים מונוטיפים ומסווגים יחדיו בתת-משפחה עצמאית Antrozoini לצד מספר מאובנים נכחדים.
תיאור.
לאוזנן ואן-גלדר גוף גוצי שמנמן, ראש קצר ומעוגל, עיניים קטנות וכנפיים בינוניות רחבות. החרטום והלוע קצרים ורחבים והשפתיים גדולות; השפה התחתונה גדולה ועבה במיוחד עם תלם עדין במרכזה. אפו של האוזנן קטום כאף החזיר ולו נחיריים עגולים וחזיתיים; בשל כך, הוא מזכיר מאוד בפנים את זיזף הפרחים החי בקריביים. מאחורי האף, יש לאוזנן ואן-גלדר צמד בלוטות נפוחות גדולות במיוחד. האוזניים המשולשות של המין גדולות ורחבות למדי עם צפירים ארוכים ומחודדים, אך עם זאת האפרכסות קצרות בצורה ניכרת משל האוזננים האמיתיים והמדומים. הזנב ארוך ודקיק ומוקף בקרום תעופה רחב.
אוזנן ואן-גלדר הוא עטלף קטן; אורך ראשו וגופו 63–68 מ"מ, אורך הזרוע 50–57 מ"מ, אורך האוזן כ-26 מ"מ ואורך הזנב 55–57 מ"מ; משקלו 13–20 גרם.
הפרווה של אוזנן ואן-גלדר ארוכה, צפופה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין זהוב לאוכרה, נחושת, חום בהיר, חום אפרורי או חום קפה, כשהשיער בכתפיים, בעורף ובמצח מתכהה לערמוני. הצד התחתון חיוור יותר ונע בין צהבהב לקרם-שמנת או לבנבן. הכנפיים והחצי העליון של האוזניים בצבע שחרחר דהוי והזרועות והשוקיים בצבע בורדו או ורוד מלוכלך. הפנים, הצפירים ובסיס האוזניים בצבע ורוד, בורדו או כתמתם, והנפיחויות מאחורי האף כתמתמות או כהות.
תפוצה ואקולוגיה.
אוזנן ואן-גלדר מצוי בעיקר באמריקה המרכזית ומעט צפונה. טווח התפוצה שלו כולל את בליז, ניקרגואה, גואטמלה, קוסטה ריקה, הונדורס ואל-סלבדור והוא מצוי גם בדרום ודרום-מערב מקסיקו ובארכיפלג איסלאס מריאס ששייך מנהלית למדינה המקסיקנית נאיאריט. בית הגידול מורכב מיער נשיר לח, יערות אורן ואלון ויער עננים עד רום 2,300 מטר מעל פני הים.
אוזנן ואן-גלדר נתפס לעיתים רחוקות ברשתות ערפל של חוקרי טבע, ובשל כך מעט מאוד ידוע על אורח חייו. לא ברור האם נדירותו נובעת מפיזור דליל של האוכלוסייה, או מיכולות משופרות של איכון-הד שמסייעות לו להבחין ברשתות מבעוד מועד. האוזנן יוצא לפעילות כשעה לפני השקיעה עד אמצע הלילה ומבלה את שאר הזמן בשינה בחללי עצים, מערות ומבנים נטושים. הוא חי בגפו, בזוגות או בקבוצות קטנות. התזונה שלו מורכבת מחרקים גדולים כתיקנאים וחרגוליים והוא צד את טרפו סמוך לקרקע או לצמחייה נמוכה. האוזננית ממליטה גור יחיד מדי שנה.
מצב.
אוזנן ואן-גלדר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שהוא נדיר למדי, נפוץ בדלילות על פני טווח התפוצה שלו, וחווה ירידה משמעותית בשיעור של 30% בין 2001 ל-2018. האיום העיקרי על המין הוא אובדן בית גידול בדמות בירוא יערות, להוציא את מקסיקו.
על בסיס טווח התפוצה של האוזנן, סביר להניח שהוא נוכח באזורים מוגנים רבים במקסיקו ואמריקה המרכזית וגם בשמורות פרטיות בבליז וניקרגואה. בשל הקושי ללכוד את המין בטבע, IUCN ממליץ לבצע ניטור אקוסטי לקריאות הד של עטלפים בטווח התפוצה המשוער, וכך לקבוע האם הוא נפוץ באזורים נוספים.
אוזנן מנומר
אוזנן מנומר (שם מדעי: "Euderma maculatum") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת הנשפוניים שחי באמריקה הצפונית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1891 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ואל אסף אלן מהמוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע בתור מין של אוזנן מפרשי ושנה לאחר מכן קיבל מעמד של טקסון מונוטיפי. זהו מין עטלף נאה ונדיר למדי שמתאפיין באוזניים ענקיות ונפוץ בדלילות מקנדה עד למקסיקו.
תיאור ואנטומיה.
האוזנן המנומר מתאפיין בגוף קומפקטי, ראש קטן ועגול וכנפיים קצרות, רחבות ושקופות. הגולגולת עדינה עם חרטום ולוע קצרים ומעוגלים. העיניים והאף קטנים ועל הגרון יש כתם קירח עגול. האוזניים שלו ארוכות, רחבות ודמויות מפרש, והן ענקיות גם ביחס לסוגי אוזננים אחרים ונחשבות לגדולות ביותר בסדרת העטלפים ביחס לגוף: אורכן כמחצית עד שליש מאורך גופו הכולל של האוזנן. האוזניים מתעגלות אחורה והצידה, עמוסות בכלי דם, שקופות חלקית ועם 15 רכסים רוחביים. הן בעלות צפירים גדולים וייחודיים בצורת אליפסה שנראים כזוג נוסף של אוזניים.
אורך הראש והגוף של האוזנן המנומר: 66–115 מ״מ, אורך הזרוע 48–51 מ״מ, אורך האוזן 45–50 מ״מ ואורך הזנב 47–50 מ״מ; משקלו 15–20 גרם ומוטת כנפיו עד 35 ס״מ. קרום התעופה האחורי ארוך, רחב וחרוטי, והוא עוטף לחלוטין את הזנב הדקיק והארוך.
הפרווה של האוזנן המנומר ארוכה ורכה. צבעה צבעוני ביחס לעטלפים, ומנוגד לחלוטין בין הצד העליון לתחתון: הצד העליון בצבע שחור עמוק או שחור-אפור, בעוד שהצד התחתון והצוואר צבועים בלבן בוהק. סימני ההיכר של המין שהעניקו לו את שמו, הם שלושת הכתמים הלבנים הגדולים שמעטרים את הצד העליון השחור; שני כתמים ממוקמים מאחורי הכתפיים, והכתם השלישי בסמוך לזנב. הצביעה הייחודית באה לידי ביטוי גם בראש: הפנים שחורות, החוטם והלוע חומים-אדמדמים, בעוד שהסנטר והלחיים בצבע לבן בוהק. האוזניים בולטות גם הן בצבען: האפרכסות והצפירים בצבע ורוד חיוור-סלמון עד צהבהב, וקצה האפרכסות כחלחל או שחרחר. הכנפיים בצבע אפור חיוור או ורדרד והזרועות והרגליים בצבע חום או בורדו.
תפוצה.
האוזנן המנומר מצוי בדרום ומערב אמריקה הצפונית; טווח התפוצה שלו כולל את פרובינציית קולומביה הבריטית בדרום-מערב קנדה, מדינות מערב ארצות הברית: וושינגטון, איידהו, מונטנה, אורגון, ויומינג, יוטה, נבדה, קולורדו, קליפורניה, ניו מקסיקו, אריזונה וטקסס, והמדינות המקסיקניות: באחה קליפורניה, סונורה, צ'יוואווה, קואווילה, דורנגו, סקטקס, נואבו לאון, טמאוליפס, סן לואיס פוטוסי, אגואסקליינטס, חליסקו, גואנחואטו, אידלגו וקרטרו.
בית הגידול של האוזנן מורכב מיערות מחטניים של אורן הזפת וערער לצד ביצות, ערבות עשב יבשות ומדבריות. הגורם העיקרי המשפיע על בחירת בית הגידול הוא נוכחות של מצוקים או מחשופי סלע שמשמשים כמקום מסתור לאוזנן. המין נוכח באזורים הרריים עד רום 3,000 מטר בהרי הרוקי, לצד אזורים נמוכים מגובה פני הים במדבריות קליפורניה.
אקולוגיה.
בשל דרישות בית הגידול, האוזנן המנומר נפוץ בדלילות על פני טווח התפוצה שלו ונחשב לנדיר למדי. כתוצאה מכך, המין לא נחקר רבות בטבע ואין עליו מידע רב. האוזנן פעיל בשעות הלילה, חי בדרך כלל בבדידות בתוך נקיקי סלעים וסדקים ונראה בקבוצות לעיתים רחוקות. האוזננים שומרים על מרחק של חצי ק״מ עד ק״מ אחד מהשני באזורי מצוקים המשמשים ללינה, ומבצעים מדי לילה נדידה של 10–35 ק״מ לעבר אתרי האכלה ובחזרה. בין שעות הציד בתחילת הלילה ובסופו יש מספר שעות שמנוצלות למנוחה בתוך אתר ההאכלה. בנוסף לנדידה הלילית, הם עשויים לנדוד מהשפלה למדרונות ההרים במהלך הקיץ. בניגוד לעטלפים רבים, פעילות האוזננים המנומרים אינה מושפעת מאור הירח. האוזננים מתקשרים ביניהם באמצעות קולות, ומפגשים אגרסיביים נדירים למדי ומתרחשים בעיקר בסכסוכי גבולות.
האוזנן ניזון מחרקים ותר אחריהם בעיקר בשטחים פתוחים. בדומה לעטלפי חרקים אחרים, האוזנן המנומר מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד; עם זאת, הוא משתמש בקריאות הד בתדר נמוך במיוחד של 12.7-9 קילוהרץ. קריאות ייחודיות אלה שאינן אופייניות לעטלפים, מיועדות לתפיסת עשים וחגבאים גדולים שאינם מסוגלים לשמוע בתדר נמוך כזה ומאפשרות לו גם לאתר טרף ממרחקים גדולים. מחקר מצא שבגיחת ציד האוזנן צד חרק אחד כל 45 שניות, ועיקר גיחות הציד מתרחשות בין 23:00 ל-3:00 לפנות בוקר.
עונת הרבייה של המין היא בסתיו. בסביבות יוני או יולי, האוזננית ממליטה גור יחיד שמשקלו כ-20% ממשקל גופה. הגור נולד ללא הכתמים המאפיינים את הבוגרים וללא אוזניים מפותחות ונגמל לאחר שלושה חודשים.