ב-1997 דומליי התחיל להופיע בערבי מיקרופון פתוח, כשהוא כיסה את פניו עם גרב. בינתיים הוא אימץ לעצמו זהות חדשה, "אם אף דום", כשהוא לבש מסיכה שדומה למסיכה של דוקטור דום (דמות ממארוול קומיקס). המסיכה של דומליי מבוססת על המסיכה שמקבלים בסרט גלדיאטור. הוא לבש את המסיכה במהלך ההופעות שלו, ונהג לא להצטלם בלי המסיכה; חוץ מהופעות קצרות בקליפים ובתמונות מוקדמות של KMD.
ב-1999 דומליי הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, "", בחברת התקליטים Fondle 'Em Records של גארסיה בוביטו. על האלבום דומליי איית את הכינוי שלו כ-"M.F. DOOM" ולאחר מכן הוא בחר לשנות ל-"MF DOOM". לצד האומנים שהתארחו באלבום, התארחו גם קולקטיב ההיפ הופ מונסטה איילנד צארז (Monsta Island Czars), שבה כל אומן אימץ לעצמו כינוי ממפלצות שמופיעות במיתוסים על גודזילה. דומליי גם אימץ לעצמו כינוי כמו של חברי הקולקטיב, שנקרא קינג גידורה, דרקון מפלצתי תלת ראשי בעל כנפיים גדולות ושני זנבות שהופיע בסרטי גודזילה. דומליי השתמש בכינוי זה מספר פעמים באלבומים שהוציא.
ב-2001 דומליי התחיל לעבוד עם המפיק פרינס פול, הוא הפיק יחד עמו את האלבום "!Paullelujah" של אם סי פול ברמן. ב-2002 הוא התארח יחד עם הראפר קוריוס בשיר "Monday Night At Fluid", השיר הופק על ידי קינג האני שהפיק בנוסף מספר שירים באלבום "Vaudeville Villain" של דומליי. ב-2005 דומליי התארח בשיר "November Has Come" של הלהקה גורילז, השיר הגיע למקום השישי במצעד בילבורד 200.
בין השנים 2001 ל-2006 דומליי הוציא סדרה של אלבומי קטע כלי, שנקרא "Special Herbs". יש עשרה אלבומים בסדרה, כשכל קטעי הכלי נעשו על ידי דומליי.
ב-2003 דומליי הוציא לאור את האלבום "Take Me to Your Leader", אלבום קונספט שבו הוא משתמש בדמות קינג גידורה. ברוב שירי האלבום התארחו אומני אורח, האלבום כולל מספר סימפולים מסרטים ומסדרות טלוויזיה ישנות (טכניקה שדומליי משתמש בה ברוב אלבומיו). באותה השנה דומליי הוציא לאור את האלבום "Vaudeville Villain", הפעם תחת שם הבמה ויקטור ווהן (שחקן אחר מהקומיקס דוקטור דום, ש"שמו האמיתי" הוא: ויקטור וון דום).
2004–2020: הפריצה למיינסטרים.
ב-2004 דומליי הוציא לאור את האלבום "Venomous Villain" (מכונה גם כ-"VV2"). באותה השנה הוא הוציא לאור את האלבום "Mm..Food", הפעם תחת שם הבמה "אם אף דום". פריצת הדרך המסחרית הראשונה של דומליי התרחשה בשנת 2004, כשהוא הוציא לאור את האלבום "Madvillainy". האלבום נעשה בשיתוף פעולה עם המפיק מאדליב, כשהם קראו לעצמם מאדוילן. האלבום זכה להצלחה מסחרית וקיבל ביקורות טובות מהקהל ומהמבקרים. דומליי לראשונה החל להופיע על שערי מגזינים שונים, כמו: רולינג סטון, הניו יורק טיימס, וושינגטון פוסט ועוד'. ב-2005 דומליי עשה צעד נוסף לקראת הפריצה למיינסטרים, כשהוציא לאור יחד עם הדי ג'יי דיינג'ר מאוס (תחת שם ההרכב דיינג'ר דום) את האלבום "The Mouse and the Mask". האלבום הגיע למקום 48 במצעד בילבורד 200.
ב-2006 דומליי הפיק מספר שירים מהאלבומים: "Fishscale" ו-"More Fish" של גוסטפייס קילה. ב-30 במאי 2006 הוציאו דומליי ודיינג'ר מאוס לאור את המיני אלבום "Occult Hymn" להורדה בחינם באינטרנט. באותה השנה דומליי חתם בחברת התקליטים לקס רקורדס. ב-24 במרץ 2009 הוציא דומליי לאור את האלבום "Born Like This", אשר דורג במקום 52 במצעד בילבורד 200.
בתחילת 2010 דומליי החל את מסע ההופעות שלו ברחבי העולם, כשהופיע בקמדן טאון, לונדון. ב-26 בנובמבר 2011 דומליי היה אמור להופיע במועדון הבלוק בתל אביב, אך בשל אירוע לב שעבר בוטלה ההופעה.
בסוף 2010, דומליי וג'נירו ז'רל החלו לשתף פעולה, בשם ג'יי ג'יי דום. ב-20 באוגוסט 2012 הם הוציאו יחד לאור את האלבום "Key to the Kuffs".
באוקטובר 2014 דומליי הוציא אלבום משותף ביחד עם הראפר בישופ נהרו שנקרא "NehruvianDoom". דומליי הפיק מוזיקלית את כל השירים באלבום.
מותו.
דומליי נפטר ב-31 באוקטובר 2020, משפחתו מסרה הצהרה לציבור ב-31 בדצמבר 2020 באמצעות עמוד האינסטגרם של דומליי. משפחתו לא מסרה את סיבת מותו.
ארמון מויקה
ארמון מויקה (ברוסית: Дворец Юсуповых на Мойке – מילולית: "ארמון בני משפחת יוסופוב על המויקה"), או ארמון יוסופוב, היה בעבר משכנם העיקרי של בני משפחת יוסופוב בסנקט פטרבורג ברוסיה. המבנה הוא האתר שבו נרצח גריגורי רספוטין ב-1916. הארמון שוכן על נהר המויקה.
היסטוריה.
הארמון נבנה לראשונה בסביבות שנת 1770 על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן-בטיסט ולן דה לה מוט (Jean-Baptiste Vallin de la Mothe). במהלך השנים עבדו על המבנה מספר אדריכלים, והוא תוצר תערובת של סגנונות אדריכליים. המבנה קיבל את צורתו הנוכחית כאשר אנדריי מיכאילוב (Михайлов) בנה את הבניין מחדש בשנות ה-30 של המאה ה-19, לאחר שמשפחת יוסופוב רכשה את המבנה.
בין 1830 ל-1917 היה הארמון שייך לבני משפחת יוסופוב, משפחת אצולה עשירה מאוד, שנודעה בנדבנותה ובאוספי האמנות שלה. משום כך כונה הארמון בתקופה הצארית "ארמון יוסופוב".
חדרי הארמון לא נפלו בפארם ובעושרם מהארמונות המלכותיים. יותר מ-40,000 עבודות אמנות, כולל יצירות של רמברנדט, עבודות צורפות ועבודות פיסול, נשמרו בארמון. האוסף של משפחת יוסופוב הולאם והועבר למוזיאון הארמיטאז' ולמוזיאונים אחרים. ארנסט פרידריך פון ליפהרט (Ernst Friedrich von Liphart), שהיה האוצר של הציורים בארמיטאז', צייר קודם לכן את המסך והתקרה של התיאטרון בארמון.
עם זאת, הארמון התפרסם בשל מעשיו של הנסיך האחרון פליקס יוסופוב, שהיה עשיר כמו הצאר. ברוסיה לבד היה יוסופוב בעליהם של 57 ארמונות, כולל ארבעה בסנקט פטרבורג. הארמון על המויקה היה משכן המגורים המועדף על הנסיך בעת שהותו בבירה.
המאורעות המדויקים סביב מותו של רספוטין שנויים במחלוקת. השתלשלות העניינים, לדברי יוסופוב, הייתה שבליל 16 בדצמבר 1916, הוא, יחד עם הדוכס הגדול דמיטרי פבלוביץ' מבית רומנוב, הזמינו את גריגורי רספוטין לארמון מויקה. הם הגישו לרספוטין עוגות ויין אדום שבהם מסכו ציאניד – לכאורה, כמות רעל שהיה בה די כדי להרוג חמישה אנשים. לאחר שנראה כאילו הרעל לא משפיע על רספוטין, שלף יוסופוב רובה וירה בגבו של רספוטין. בהנחה שרספוטין מת, החבורה התכוננה להתפזר. יוסופוב חזר זמן קצר אחר כך וגילה שרספוטין עדיין בחיים. הוא והקושרים האחרים ירו ברספוטין שלוש פעמים נוספות, אך רספוטין ניסה עדיין לעמוד ולהימלט. נואשים הכו הקושרים את רספוטין במוט ברזל על ראשו שוב ושוב, עטפו אותו בשמיכה, סחבו אותו אל מחוץ לארמון והשליכו אותו לנהר המויקה. ניתוח לאחר המוות גילה שסיבת המוות לא הייתה הרעלה, פצעי הירי המרובים או מכות מוט הברזל על ראשו – רספוטין מת מהיפותרמיה. מרבית תיאורו של האירוע על ידי יוסופוב נשמעת כיום בלתי סבירה.
המהפכה הרוסית התרחשה זמן לא רב לאחר הירצחו של רספוטין, וכאשר הסובייטים עלו לשלטון, הם החרימו את רכושם של בני האצולה. ב-1925 הועבר הארמון לקומיסריון החינוך. בעוד מרבית הארמונות של בני האצולה הוסבו לשימושים שגרתיים, החליט קומיסריון החינוך לשמר את בית האחוזה כמוזיאון ציבורי. כיום משמש הארמון כ"בית התרבות של עובדי מערכת החינוך", והוא פועל גם כמוזיאון לרצח רספוטין. החצר שאליה ניסה רספוטין להימלט מרוצחיו היא כיום מגרש משחקים של גן הילדים הצמוד לארמון.
איוואן בגרמיאן
איוואן (הובאנס) כריסטופורוביץ' בגרמיאן (ברוסית: Ива́н Христофо́рович Баграмя́н , בארמנית: Հովհաննես Քրիստափորի Բաղրամյան ; (2 בדצמבר 1897 - 21 בספטמבר 1982), היה מפקד בכיר ממוצא ארמני בכוחות המזוינים של ברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה. מילא תפקיד חשוב במהלך הקרבות לשחרור המדינות הבלטיות ובכיבוש קניגסברג. הקריירה הצבאית שלו ידעה מעלות ומורדות. בארמניה הוא מוכר כגיבור לאומי.
ביוגרפיה.
ילדותו.
נולד בשם הובאנס בגרמיאן בכפר כפר צ'רדאחלי, עבר הקווקז, באימפריה הרוסית (כיום זהו כפר צ'אלניבל באזרבייג'ן). למד בבית הספר היסודי בגנג'ה ולאחר מכן בבית הספר הטכני בטביליסי. לאחר סיום הלימודים עבד כטכנאי בחברת הרכבות.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה.
ב-16 בספטמבר 1915 התנדב לצבא האימפריה הרוסית. הוא הועבר לאימונים באחלציחה וכשסיים את אימוניו בדצמבר 1915 הוצב בחיל המשלוח הרוסי שנשלח להדוף את הצבא העות'מאני מצפון פרס. הוא נלחם באסאדאבד, המדאן ובכרמאנשאה במערכה שבסופה נסוגו העות'מאנים לאנטוליה.
ב-1917 נרשם לאקדמיה הצבאית בגאורגיה ולאחר סיום לימודיו הוצב בגדוד חיל הרגלים הארמני ה-3 שחנה בסביבות ימת אורמיה. הגדוד פורק לאחר נפילת ממשלת המעבר הרוסית. ב-28 במאי 1918 הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית הארמנית הראשונה ובגרמיאן הצטרף לצבא הארמני.
בגרמיאן שנואש מהמצב הפוליטי והחברתי השתתף בניסיון הפיכה נגד השלטון בארמניה. ההפיכה נכשלה והוא נשלח לכלא. ב-1920 פרצה מלחמת טורקיה–ארמניה ובגרמיאן גויס שוב לצבא הארמני. כמפקד פלוגת פרשים לחם בקרבות קארס וסרקמיש. זמן קצר לאחר מלחמה זו כבש הצבא הסובייטי את ארמניה ופירק את הצבא הארמני. בגרמיאן התגייס לצבא האדום וקבל פיקוד על גדוד פרשים בארמייה הסובייטית ה-11.
הוא סיים את המכללה הצבאית על שם פרונזה אבל לא קודם כחבריו משנודע שהיה שייך למפלגת הדשנקים בתקופת הרפובליקה הארמנית.
מלחמת העולם השנייה.