ב-9 במאי 1812 עזב נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, את בירתו לעבר דרזדן כדי לפתוח בפלישתו לאימפריה הרוסית (ראו מלחמת רוסיה–צרפת (1812)). משלא היה מסוגל עוד לפקח על פעולות הצבא הצרפתי בספרד, העביר נפוליאון את הפיקוד על צבאות צרפת בחצי האי האיברי לאחיו הבכור, ז'וזף, כאמור מלך ספרד הצרפתי, והותיר את האחרון לנסות לכפות מטרה משותפת על הקצינים הבכירים הצרפתיים שפעלו באופן עצמאי ברחבי ספרד; במיוחד מרשל סולת באנדלוסיה שבדרום ספרד ומרשל מרמונט המפקד על 'צבא פורטוגל' בגבול צפון-מזרח ממלכת פורטוגל. קודם ליציאתו של נפוליאון לפלישה אל רוסיה הוא ביצע סיפוח של קטלוניה לתוך הקיסרות הצרפתית, פעולה שהחריפה אף יותר את מאבק הגרילה של האוכלוסייה המקומית נגד המשך השלטון הצרפתי.
התקדמות הקואליציה.
נפוליאון הטיל על ז'וזף את החובה העיקרית להיאבק בכוחות הגרילה הספרדיות ברחבי הארץ. ז'וזף היה אמור לאמץ אסטרטגיית החזקה ומגננה נגד הכוחות הסדירים הבריטיים-פורטוגזיים-ספרדיים תחת ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, עד שנפוליאון חזר מניצחון מיוחל ברוסיה והצליח סוף סוף להשיג ניצחון מלא בחצי האי עם צבאו הגדול. הוראותיו של נפוליאון הניחו שוולינגטון יישאר באסטרטגיית מגננה, עם זאת, בעקבות לכידת מבצרי העיר סיודאד רודריגו ובדאג'וז בחודשים הראשונים של שנת 1812 על ידי הבריטים והפורטוגלים, התקדמה וולינגטון לתוך ספרד בדרך למדריד. ז'וזף הורה לאוגוסט דה מרמונט להישאר בסלמנקה ולסולט לשמור על הגבול עם פורטוגל. שני המפקדים סירבו להישמע להוראות אלה, וסולת הרחיק לכת ואמר כי לא מוכן לקבל כל הוראה מז'וזף.
הקרב.
וולינגטון החליט לבטל את איום צבא פורטוגל של המרשל הצרפתי מרמונט במרכז ספרד. שני המפקדים תמרנו את כוחותיהם קדימה ואחורה, וניסו להשיג את היד העליונה אך התקדמו מעט. לבסוף, מרמונט קיבל תגבורת והתקדם להשתלט על המוצבים הבריטים. לאחר התכתשות של הכוחות ב-21 ביולי, הורה וולינגטון על פינויו של הציוד ושל הכוחות חזרה לעבר הגבול הפורטוגזי, בציפייה שייאלץ לסגת. מרמונט ראה את ענני האבק והסיק שהבריטים נסוגים ומיד הורה לרגימנטים תחת פיקודו לנוע מערבה לנסות לפגוש ולהפיל את הבריטים ולנתק את הנסיגה. ללא ידיעתו של מרמונט, עיקר הצבא הבריטי לא נסוג והם למעשה הוסתרו על ידי השטח הצחיח בקו מזרח-מערב. בבוקר 22 ביולי, מרמונט ראה הזדמנות לבצע איגוף של אגף הכוחות הבריטים תחת וולינגטון על ידי הנעת המחלקות המובילות של הצרפתים מערבה. וולינגטון התכונן בפני איום שכזה בכך שהוא מנע את נסיגתה של דיוויזיית הפרשים השלישית של פקנהאם והותיר אותה להגן על האגף. כתוצאה מהמהלך של מרמונט, הקו הצרפתי נמתח יתר על המידה, ברואו את מצב המערך הצרפתי, וולינגטון ניצל כעת את הסיכוי לתקוף.
באמצע אחר הצהריים, הפרשים של יחידת ד'אורבן והדיוויזיה השלישית של פקנהאם תקפו את הדיוויזיה הצרפתית המובילה בפיקודו של תומיירס. הצרפתים, שהופתעו לחלוטין, נסוגו מפני הבריטים, בעוד תומיירס עצמו נהרג. זמן קצר לאחר מכן, הדיוויזיה החמישית של ליית' והבריגדה הפורטוגזית של ברדפורד מכוחות הקואליציה הוקצו נגד הדיוויזיה הצרפתית של מקונה. הצרפתים שנלחצו קשות ממתקפת הפתע לא הצליחו לארגן כראוי את דיוויזיות הפרשים הכבדים והקרב הפך לטבח של הכוחות. המערך הצרפתי המערבי התפרק לגמרי במהלך הקרב ו-3 דיוויזיות נפלו. במזרח החזיק הקו הצרפתי. לאחר מאבק עקוב מדם הצליחו הצרפתים לחסום את המתקפה של דיוויזיית הפרשים הבריטית הרביעית אך וולינגטון קרא לעצור את המתקפה המתוכננת של הכוחות הפורטוגזים על הצרפתים, כדי למנוע איבוד כוחות.
עם פציעתו של המרשל מרמונט קיבל המרשל ברטרנד קלוזל את הפיקוד על הכוחות הצרפתיים. במקום לפרוש משדה הקרב, קלוזל יצא למתקפה עם הדיוויזיה שלו יחד עם זו של הגנרל בונט למתקפת נגד נואשת. מתקפת נגד צרפתית זו נכשלה כאשר הדיוויזיה השישית של קלינטון עברה למערך הגנתי להתמודד עם המתקפה ושברה את המערך הצרפתי. הקרב הסתיים עם התקדמות כללית בריטית-פורטוגזית מצפון וממערב והמשך ההתקדמות עוכבה על ידי פעולת מגן אחורי נמרצת של הקורפוס הצרפתי תחת המרשל פריי. צבאו של וולינגטון, המונה 48,600 חיילים, מצא עצמו עם 5,200 נפגעים אך באותו הזמן נגרמו לערך 14,000 נפגעים לצבא הצרפתי שמנה 50,000 איש. קרב סלמנקה, הידוע גם כקרב ארפילס, היה ככל הנראה ההצלחה הצבאית המרשימה ביותר של וולינגטון עד אותה העת.
תוצאות.
לאחר הנפילה הצרפתית בקרב סלמנקה היה על ז'וזף לקרוא להשבת הכוחות מאנדלוסיה ודרום ספרד, דבר שהותיר שטחים אלו פתוחים לקראת כיבוש מחודש של הספרדים והבריטים. הכוחות הבריטים תחת וולינגטון התקדמו במעלה ספרד, שחררו את מדריד והביאו למנוסת המנהל הצרפתי לצפון. ההתקדמות של וולינגטון לאורך 1812 הגיעה עד בורגוס, כאשר החורף הקשה הכריח אותו לסגת חזרה לעבר הגבול. בשנה הבאה יצא בראש כוחות הקואליציה בספרד למערכה נוספת, בעזרת תנועה צבאית דרך האקלים הצחיח של גליסיה, הגיעו כוחות הקואליציה לקרב ויטוריה שהביא סופית לנפילת הכוחות הצרפתים בספרד ולנסיגתם מצפון להרי הפירנאים אל תוך צרפת עצמה. קרב סלמנקה היווה את המהפך בחזית בחצי האי האיברי.
נירקאטה
נירקאטה (בהונגרית: Nyírkáta) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. הכפר נקרא עד שנת 1955 גבה (Gebe).
יהודי גבה.
היהודים הראשונים התיישבו בגבה במחצית הראשונה של המאה ה-19 בעידוד בעל האחוזה הם פתחו חנויות במקום לצרכיהם של האיכרים, רובם מסלובקיה.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי והייתה כפופה לקהילת מאטסלקה. בגבה היו חברה קדישא ובית כנסת שנבנה בשנת 1840.
בשנת 1941 נשלחו יהודים מהכפר לעבודות כפייה. במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאפריל גירשה מפקדת האס אס את יהודי גבה לגטו שהוקם במאטסלקה ומשם שולחו היהודים למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר רק ניצולים מעטים וגם הם עזבו את המקום תוך זמן קצר בגלל איבת התושבים.
גבה (כפר)
תוכן מבוסס משתמשים
הספרייה הדיגיטלית הלאומית של קוריאה
הספרייה הדיגיטלית הלאומית של קוריאה (מכונה בקיצור: "Dibrary", הלחם בקונגליש של "Digital" עם "Library"; ובקוריאנית: 디 브러리) היא מיזם תרבות המשמר, יוצר ומנגיש תכנים ספרותיים דיגיטליים. הממומן בידי ממשלת קוריאה הדרומית, פועל תחת הספרייה הלאומית של קוריאה וממוקם בסיאוצ'ו-גו בבירה סיאול.
תקציב הספרייה עמד על 115,200,000,000 וון דרום קוריאני, סכום שווה ערך לכ-102 מיליון דולר ארצות הברית. היא משתרעת על פני 5 קומות תת-קרקעיות ו-3 קומות מעל לפני הקרקע, שבהן אולמות עיון באוספי התוכן המונגשים בספרייה, וכוללים בין היתר גישה ללמעלה מ-800 ספריות ומוסדות ברחבי העולם, משרדים וחניונים.
הספרייה מנגישה אוסף משוער של למעלה מ-264 מיליון יחידות תוכן, ומפעילה גם אולפן טלוויזיה המאפשר יצירת תוכן מבוסס משתמשים.
גוטיירס
עידן הוויקינגים
ויקן
ויקן () הוא מחוז במזרח נורווגיה, שהוקם ב-1 בינואר 2020 על ידי מיזוג המחוזות אקרסהוס, בוסקרוד ואסטפול בתוספת שלוש עיריות נוספות.
מושב המחוז הוא אוסלו, שהיה מקום מושבו של מחוז אקרסהוס מאז ימי הביניים. אוסלו היא מובלעת ואינה חלק משטח המחוז. כל ויקן נמצאת בתוך אקרסהוס ההיסטורית, שכללה את מרבית מזרח נורווגיה.
הקמת המחוז (וכן בחירת שמו) עוררה התנגדות בקרב תושביו. שלטונות המחוז תיארו את הקמתו כהחלטה לא שקולה, ומבקשים להביא לביטול ההחלטה ולפיצול המחוז מחדש למרכיביו בשנת 2021. בנוסף לכך, שלטונות המחוז סירבו לקדם מיזוג בפועל של המוסדות המחוזיים, ובפועל, המחוזות הישנים ממשיכים לתפקד עם ממשלות מחוז נפרדות על בסיס התשתית הקיימת שלהם, לקראת הקמתם הפורמלית מחדש.
היסטוריה.
בשנת 2017 בית המשפט הגדול החליט למזג את המחוזות אקרסהוס, בוסקרוד ואסטפול. בנוסף, בית המשפט הגדול הצביע לכלול את עיריית סבלוויק מווסטפול, ואת עיריות יבנקר ולונר מאופלנד.
ב-1 באוקטובר 2019, מפלגות הרוב השלטוניות שנבחרו לאחרונה במחוז המאוחד הכריזו על כוונתן לבקש לפצל את ויקן ולהקים מחדש את מחוזות אקרסהוס, בוסקרוד ואסטפול. הממשל הרשמי הנוכחי של מחוז ויקן טען כי "בית המשפט מיזג את אקרסהוס, בוסקרוד ואסטפול בניגוד לרצונם", והצהיר כי פירוק ויקן הוא המטרה הפוליטית העיקרית של ממשל המחוז הנוכחי. מאותה סיבה החליטה מועצת המחוז כי לא תעשה דבר כדי למזג את המחוזות בפועל או להקים ממשל מחוזי משותף; במקום זאת המחוזות הישנים ימשיכו לתפקד לקראת הקמתם הפורמלית מחדש.
מחוז ויקן קיבל את שמו מהאזור ההיסטורי ויקן, שהתייחס בתקופת הוויקינגים באופן רופף לאזורים סביב אוסלו-פיורד, אך הפך לשם נרדף לבוהוסלאן (כיום בשוודיה) במהלך ימי הביניים. בנורווגיה השימוש בשם ויקן התחדש רק על ידי המפלגה הפרו-נאצית "נאשונל סמלינג" במהלך מלחמת העולם השנייה כדי לשוות מקבילות לתקופת הוויקינגים; נאשונל סמלינג התייחס לווסטפול ובוסקרוד כווסט-ויקן ואקרסהוס (כולל רוב אוסלו המודרנית) ואסטפול כאוסט-ויקן. מחוז ויקן החדש אינו כולל חלקים גדולים מוויקן ההיסטורית, כולל מרכזו ההיסטורי של האזור בוהוסלאן, רובו של וסטפולד או אוסלו. מחוז ויקן החליט שבירת המחוז הזמנית תהיה אוסלו.
בבחירות לסטורטינג בשנת 2021 זכו המפלגות המבקשות לפרק את ויקן ברוב, ומפלגת המרכז הציבה את פירוק ויקן כתנאי להשתתפות בממשלה חדשה.  מיד לאחר הבחירות יזם מנהל המחוז את התהליך לפירוק ויקן.
הסמל.