השימוש בחומר כתרופה לאפילפסיה החל בשנת 1857. באותה תקופה האמינו כי המחלה נגרמת עקב אוננות ומי שגילה את יעילות החומר כנגד פרכוסים, צ'ארלס לוקוק (Sir Charles Locock) האמין כי יעילות החומר נובעת מהשפעתו המדכאת על הדחף המיני. המחצית השנייה של המאה ה-19 השתמשו באשלגן ברומי בכמויות גדולות לטיפול בהפרעות נוירולוגיות - בית חולים אחד צרך כמה טונות בשנה (חולים קבלו כמה גרמים ביום). שימוש נרחב זה בחומר נמשך עד לשנת 1912, אז נכנס לשימוש הפנוברביטל.
מלחי ברומיד המשיכו לשמש כתרופה לכאבי ראש ולהרגעה ללא מרשם בארצות הברית עד שנת 1975, אז נאסרו לשימוש (פרט לתרופות במרשם) עקב רעילות כרונית - הברומיד מסולק מהגוף לאט ולכן עשוי ריכוזו לעלות בדם בשימוש מתמשך. בגרמניה החומר מאושר לשימוש לטיפול באפילפסיה, בעיקר אצל ילדים ומתבגרים.
בוטרינריה משמש אשלגן ברומי לטיפול באפילפסיה אצל כלבים. כתרופה יחידה או כתוספת לפנוברביטל כשתרופה זו לא יעילה מספיק להפסקת הפרכוסים. השימוש בחתולים מוגבל בשל סכנה להתפתחות דלקת ריאות.
באופטיקה.
אשלגן ברומי שקוף בטווח רחב של אורכי גל - מ-250 ננומטר באולטרה סגול ועד ל-25 מיקרון באינפרה אדום. לכן משתמשים בחומר לייצור חלונות אופטיים לספקטרוסקופיה. בספקטרוסקופיה בתחום האינפרה אדום (IR) טוחנים לעיתים את הדוגמה עם אבקת KBr ואז דוחסים את האבקה המתקבלת לדיסק שקוף. ניתן גם למרוח את הדוגמה הנוזלית על משטח שקוף של אשלגן ברומי. כיוון שהחומר היגרוסקופי יש לשמור חלונות KBr בתנאי יובש.
יניב שוורצמן
יניב שוורצמן (נולד ב-19 ביוני 1977) הוא עורך דין, מגשר ושדרן רדיו.
ביוגרפיה.
שוורצמן גדל בעיר באר שבע, לשם עבר בילדותו עם אביו פרופ' פסח שוורצמן המשמש כמומחה לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון.
שוורצמן סיים תואר ראשון ושני (בהצטיינות) בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. שוורצמן בוגר תואר שני בחוג ליישוב סכסוכים וחקר סכסוכים מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
נשוי למיכל ואב לשלושה בנים.
פעילותו הציבורית.
בשנת 2009 שוורצמן הגיש עתירה לבג"צ שבה ביקש להפסיק את העברתם של תיקים מבית המשפט למגשרים עד שיוגדרו קריטריונים אשר יגדירו מיהם המגשרים ומהם הכללים החלים עליהם לאחר שמופנים אליהם תיקים מבית המשפט. בעקבות העתירה הנושא הוסדר בחקיקה בדצמבר 2017.
במסגרת הפעילות להנגשת שירותי הגישור בישראל, הקים שוורצמן את חברת "הבית לגישור ויישוב סכסוכים", המאפשרת לאנשים לקבל שירותי גישור במשרדים קרובים לביתם. במסגרת פעילות "הבית לגישור ויישוב סכסוכים" פועל שוורצמן להקים בכל עיר בישראל משרד גישור.
בשנת 2010 נבחר שוורצמן ליו"ר לשכת המגשרים בישראל וכיהן בתפקיד מספר שנים.
תוכנית הרדיו "המגשר".
בשנים 2012-2014 שודרה ב103FM תוכנית הרדיו "המגשר", בהשתתפותו של שוורצמן.
בטלוויזיה.
משנת 2017 מנחה שוורצמן את התוכנית "הקופסה" בקשת 12.
מחוז חוף (משטרת ישראל)
הירקון 96
הירקון 96, או בשמו הקודם, בית רייספלד, הוא בניין מגורים בן 9 קומות, ברחוב הירקון בתל אביב בסמוך לצומת רחוב הירקון עם רחוב בוגרשוב, מול מלון דן ובסמוך לגן לונדון. הבניין, שנבנה ב-1935 בסגנון הבינלאומי עבור בני הזוג קרל ואלה רייספלד, נחשב ל"אחד ממבני הבאוהאוס המרשימים ששרדו בתל אביב". בתחילת המאה ה-21 עבר שימור והרחבה: לבניין הישן נוסף מגדל מגורים מודרני.
היסטוריה.
הבניין נבנה ב-1935 על ידי האדריכל והמהנדס פנחס ביז'ונסקי (1992-1885) בצורת האות "H", כשבחזית הפרידה גינה בין שני אגפי הבניין. חזית המרפסות הפונות אל רחוב הירקון ואל הים עוצבה בצורה מעוגלת - צורה שייחדה את הבניין משאר הבניינים באזור. בבניין היו 4 קומות - קומת הקרקע ששימשה למסחר ושאר הקומות שימשו למגורי הזוג רייספלד ולדיירים נוספים ששכרו דירות בבניין. בין השוכרים היו גם הקונסול של צרפת החופשית, משפחתו של זלמן שובל ומשפחת צ'ופ, שכחלק מהזדהותה עם הפלמ"ח הסתירה בו את יגאל אלון מהבריטים שנהגו להתאסף במועדון סמוך לבניין זה.
לאחר פטירתו של קרל רייספלד ב-1972 תרמה אלמנתו, נכדתו של זלמן דוד ליבונטין, את הבניין לאוניברסיטה העברית בירושלים למטרת שיכון סטודנטים תוך הבטחה לשימורו. כיוון שהתקשתה לשמור על ייעודו, מכרה אותו האוניברסיטה ובנתה בסמוך לפקולטה לחקלאות ברחובות את "בית רייספלד" שיועד לאירוח סטודנטים. עד שנות ה-80 נמכר הבניין מספר פעמים ליזמים שונים ושימש להשכרה. אזור רחוב הירקון היה מוזנח באותן שנים וכמוהו, גם הבניין שהתרוקן מיושביו והפך, תחילה למקום עבודת יצאניות ומאוחר יותר, כחורבה ששימשה נרקומנים. במשך כל אותן השנים עדיין הוגדר המבנה כ"מבנה לשימור".
בעשור הראשון של המאה ה-21, כאשר החלה התעניינות מחודשת בנדל"ן ברחוב הירקון ששב להיות מרכז תיירותי, פנו לעיריית תל אביב יזמים, שביקשו להרוס את הבניין ולבנות תחתיו בניין מגורים חדש ומפואר, בטענה שהמבנה הרוס ומסוכן. בהמלצת צוות השימור במינהל ההנדסה בעיריית תל אביב החליטה הוועדה המקומית שלא להתיר את הריסת הבניין. היזמים ערערו לוועדת הערר המחוזית, וערעורם התקבל. המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל התנגדה להיתר ההריסה והשופטת דרורה פלפל ביטלה את ההחלטה של ועדת הערר. היזמים ערערו לבית המשפט העליון, וזה קבע בהחלטה תקדימית כי לא רק שהבניין ישומר, אלא שאף הפקעה מוקדמת של חלק מהמגרש על ידי העירייה תבוטל כדי לא לפגוע בשימור.
בשנת 2008 החל תהליך של שימור והרחבה על ידי היזמים שלמה גרופמן, זלמן שובל וחברת "האחים שגראווי" המתמחה בשימור מבנים. אדריכל השימור, שבו נהרסו מרבית קירותיו הפנימיים של המבנה הישן, היה אמנון בר אור. החברות המבצעות היו דניה סיבוס וא. עמי בנייה ויזמות, בבעלות עמי אסור. לבניין הישן נוסף מבנה מגורים גבוה מודרני בתכנונו של גידי בר אוריין. המתכננים ביקשו להדגיש את ההבדלים בין הבנייה הישנה והבנייה המודרנית ועל כן הבניין הגבוה נבדל מהבניין המקורי הן בצבעו השחור והן בסגנונו האדריכלי. בשנת 2012 נחנך הבניין מחדש. החלק התחתון והקדמי של הפרויקט מורכב משני בנייני באוהאוס ותיקים ששוחזרו מהיסוד, תוך שמירה על חזותם, ולהם נוספו תשע קומות בחלקו המרכזי, ובהן 45 דירות.
נכון ל-2013 נחשב פרויקט המגורים של "הירקון 96" כאחד היוקרתיים שנבנו בתל אביב בשנים האחרונות,
והפנטהאוז שבו הוערך כאחד היקרים בישראל.
עם זאת, תמר טוכלר, רכזת המועצה לשימור אתרים במחוז תל אביב, מתחה ביקורת על המיזם:
אוניברסיטת חלוואן
אוניברסיטת חלוואן (בערבית: جامعة حلوان) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר חלוואן, כ-20 ק"מ מדרום למרכז קהיר. האוניברסיטה נוסדה בצו נשיאותי ב-1975. בתחילה מוקמו מבני האוניברסיטה ברחבי העיר, עד שכונסו בקמפוס מרכזי.
האוניברסיטה ידועה במיוחד בשתי הפקולטאות להנדסה שלה. ב-20 הפקולטאות הנוספות מתקיימים לימודי אמנות (אמנות יפה, אמנות שימושית וחינוך לאמנות), מוזיקולוגיה וחינוך מוזיקלי, רוקחות (המרכז הראשון לרוקחות קלינית במצרים), מנהל עסקים, מדעי המחשב, ספורט (לגברים ולנשים בנפרד), תיירות, עבודה סוציאלית, משפטים ומדעי הטבע.
בקמפוס המרכזי של האוניברסיטה נמצאת ספרייה ציבורית-אוניברסיטאית גדולה.
מאיר אויערבך
אירופה (אי)
האי אירופה (בצרפתית: Île Europa) הוא אי אטול טרופי בשטח 28 קמ"ר במצר מוזמביק. האי לא מיושב ומהווה טריטוריה צרפתית, כחלק מאיי אפארסה.
היסטוריה.
האי תואר לראשונה ב-1764 על ידי אה"מ נורפוק. עשר שנים מאוחר יותר האי נמצא על ידי אה"מ אירופה ומספר שנים מאוחר יותר ניתן לאי שמה של האונייה. מ-1879 האי נשלט על ידי צרפת. ב-1960 ניתקה ממשלת צרפת את איי אפארסה, בהם האי אירופה, מהטריטוריה של מדגסקר והעבירה אותם לניהול ישיר של השר הממונה על הטריטוריות מעבר לים. בשנת 2007 האיים הצטרפו כאחת מחמש הטריטוריות שצרפת מאגדת תחת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ולכן אינה מחולקת לקומונות ואינה משתייכת לאיחוד האירופאי. מאז שמדגסקר קיבלה את עצמאותה מצרפת בשנת 1968 היא טוענת לבעלות על האי ששיטחו אומנם קטן אך כולל אזור כלכלי בלעדי של מעל ל-127 אלף קמ"ר.
התיישבות אנושית.
מספר פעמים בהיסטוריה האי היה מיושב, אולם ישנו תיעוד מועט על התיישבויות אלו. העדות הראשונה היא משנת 1860 כאשר צרפתי מגיע מהעיר טוליארה. לא ידוע מה הוא עשה על האי או כמה זמן הוא שהה שם אך החיות המבויתות שהוא הביא הפכו לחיות בר. הארנבים שהוא הביא, לא נראו אחרי 1948, התרנגולים החזיקו מעמד מעל מאה שנה אך נכחדו והיום נותרו כמה מאות של עזים שחורות מהחיות שהוא הביא.
בתחילת המאה העשרים היו שני ניסיונות להקים יישוב באי. ניסיון ההתיישבות הראשון הסתיים ב-1903 בגלל מחסור במי שתייה. התושבים ניסו לחזור למדגסקר בפירוג אך רבים מצאו את מותם בים. הניסיון השני התבצע על ידי שתי משפחות מאיי סיישל ושלושה פועלים שלהן ממדגסקר. לאחר מסע של הגברים למדגסקר, הם האשימו את הפועלים באונס נשותיהם והוציאו אותם להורג. הזוגות עצמם מתו במהלך 1910 והם נקברו בבית הקברות הקטן של האי שבו חמישה קברים בלבד. במהלך השנים הגיעו בעיקר דייגים לאי שם צדו צבי ים ובעיקר את צב הים קרני שמטיל את ביציו על האי.