דידייה לוקווד נולד למשפחה שעסקה במוזיקה. זה משפחה בעלת שורשים מבירמינגהאם שעברה לצרפת בתחילת המאה ה-20. כבר בגיל 13 הוא התחיל לנגן בתזמורת של התיאטרון המקומי בקאלה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 דידייה לוקווד היה חבר בלהקת מאגמה. במקביל הוא סיים את לימודיו בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1979 הוא לראשונה הוציא אלבום עצמאי New World ובסך הכול הוא הקליט מעל ל-20 אלבומים. בשנת 1994 הוא עבר לניו יורק והקליט שם שני אלבומים נוספים.
בשנת 2000 דידייה לוקווד הוציא אלבום לזכר סטפן גרפלי.
דידייה לוקווד היה נשוי לפטרישיה פטיבון.
ג'רי ליווינגסטון
ג'רי ליווינגסטון (באנגלית: Jerry Livingston; 25 במרץ 1909 – 1 ביולי 1987) היה פזמונאי אמריקאי ופסנתרן לתזמורות ריקוד, אשר היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
ג'רי ליווינגסטון, שנולד כג'רי לוינסון במרץ 1909 בדנוור, למד מוזיקה באוניברסיטת אריזונה, שם חיבר את הלחן הראשון שלו עבור מחזמר במכללה. הוא עבר לניו יורק בשנות ה-30, שם עבד בהתחלה כפסנתרן לתזמורות ריקוד ומאוחר יותר כפזמונאי. בין השירים שלקח בהם חלק נכללים "It's the Talk of the Town", "Under a Blanket of Blue", "Blue and Sentimental", "Close to You", "Mairzy Doats", "Wake the Town and Tell the People", "The Twelfth of Never" ו-"Young Emotions".
משנות ה-40 ועד שנות ה-60 ליווינגסטון כתב שירים לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה רבים, ביניהם "סינדרלה" (1950), "Bronco" (1958), "77 Sunset Strip" (1958), "Hawaiian Eye" (1959), "Bourbon Street Beat" (1959), "Surfside 6" (1960) ו-"The Bugs Bunny Show" (1960), לה הוא כתב את השיר "This is It".
בסמטת טין פאן הוא החל לעבוד עם מאק דייוויד, איתו הוא כתב את שיר הנושא של "Casper the Friendly Ghost", את השיר "The Unbirthday Song" מתוך הסרט "עליסה בארץ הפלאות" ואת השיר "Trick or Treat For Halloween" מתוך הסרט "Trick or Treat" בשיתוף אל הופמן. כמו כן, השניים כתבו לתיאטראות ברודוויי שני מחזות זמר, "Molly" ו-"Bright Lights of 1944". ליווינגסטון ודייוויד היו מועמדים ביחד לשלושה פרסי אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר - הפעם הראשונה הייתה בשנת 1951 עם השיר "Bibbidi-Bobbidi-Boo" מהסרט "סינדרלה" ביחד עם הופמן, הפעם השנייה הייתה בשנת 1960 עם השיר "The Hanging Tree" מהסרט "עץ התלייה" והפעם השלישית הייתה בשנת 1966 עם השיר "The Ballad of Cat Ballou" מהסרט "קאט באלו".
בשנת 1965 הוא ואשתו רות נורו על ידי בנם גארי עקב כך שהכריחו אותו לקום מהמיטה בשעה 13:00, לאחר ניסיון התאבדות שלו בלילה הקודם. ב-1 ביולי 1987, בגיל 78, ליווינגסטון נפטר ממחלת לב בביתו בבוורלי הילס.
האיגוד הלאומי לבחירות פוליטיות לנשים
האיגוד הלאומי לבחירות פוליטיות לנשים (בשוודית: Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt) הייתה חלק מתנועת זכות הבחירה לנשים שפעלה בשוודיה.
התנועה הייתה חברה בברית הנשים הבינלאומית.
היסטוריה.
רקע.
ב-1884 הוצגה בפני הפרלמנט השוודי ההצעה הראשונה שביקשה לתת זכויות בחירה לנשים, את ההצעה הגיש פרדריק בורג, שהיה ידוע בשל פועלו למען השלום ולמען הרחבת זכות הבחירה לנשים. עם זאת, כאשר ההצעה הועלתה להצבעה הוכרז כי כ-53 חברי פרלמנט התנגדו עליה לעומת כ-44 בלבד שתמכו, הסיבה העיקרית לדחיית ההצעה הייתה שהנשים עצמן בשוודיה לא ביקשו זכות הצבעה. הצעה דומה הונחה בפני ראש ממשלת שוודיה, אריק גוסטב בוסטרם ב-1899 אך גם היא לא יצאה לפועל.
ב-1902 הוצגו כ-2 הצעות בעניין זכות הצבעה לנשים. ההצעה הראשונה שהייתה ביוזמתו של שר המשפטים, יילמאר המרשלד ביקשה לאפשר לגברים נשואים להצביע פעמיים, הצבעה אחת בשמם והצבעה שנייה בשם נשותיהם. את ההצעה השנייה הציג עורך הדין השוודי, קרל לינדהאגן , לינדהאגן הציע שתוחל זכות בחירה מלאה לנשים, דהיינו שהנשים יוכלו להצביע בעצמן. ההצעה של המרשלד עוררה זעם רב בקרב ארגוני זכויות הנשים ובשל זעם זה החליטו מספר ארגונים לתמוך בהצעתו של לינדהאגן.
הקמת הארגון.
בעקבות זאת, ב-4 ביוני 1902 נוסד האיגוד הלאומי לבחירות פוליטיות לנשים (LKPR) בתחילה כחברה מקומית בסטוקהולם, ולאחר מכן כארגון לאומי בשנה שלאחר למכן. את הארגון ייסדו סיגן ברגמן , אנה וייטלוק ואן-מרגרט הולמגרן ולידיה והלסטרום.
ב־1905 הציגה הארגון את דרישותיו בפני ממשלת שוודיה, שבראשה עמד קרל סטף, מנהיג מפלגת הקואליציה הליברלית. סטאף השיב להם כי הם יאשרו זכות בחירה לנשים ברגע שזכות הבחירה לגברים תיושם באופן מלא לכל הגברים בשוודיה (לתת זכות בחירה לכל הגברים ששירתו שירות צבאי כך שיוכלו להצביע גם בבחירות בשיטה הרובנית). ואכן, ממשלתו של סטף החל ברפורמה שתכננה להציג את מסקנותיה לאחר תקופת של שש שנים. על אף הבטחה זו ב-1907, שנה לאחר בחירתו של מנהיג המפלגה השמרנית, ארביד לינדמן לראש ממשלת שוודיה סירב לינדמן לדון בשאלת זכות הבחירה לנשים.
האגודה ראתה את המאבק האלים של הסופרג'יסטיות בממלכה המאוחדת כשיטה לא טובה וניסתה לא להיות קשורה אליה בשל החשש כי האלימות תפגע בדעת הציבור החיובית בעניין זכות הבחירה לנשים. למעשה, רק הפגנה אחת אורגנה על ידי האגודה וזאת לאחר שההצעה להרחבת זכות הבחירה לנשים הוקפאה ב-1919, המשתתפים צעדו עם כ-3 כרזות שמציגות אנשים שוודים ללא זכות הצבעה. על הכרזה הראשונה נראה פושע שישב בכלא, על הכרזה השנייה נראה חולה מטופל בבית חולים פסיכיאטרי והכרזה השלישית הציגה את הסופרת השוודית, חברת האקדמיה המלכותית השוודית למדעים וכלת פרס נובל לספרות, סלמה לגרלף. מחאה זו הייתה המחאה הרדיקלית ביותר של האיגוד, אופי המחאה הושפע ככל הנראה בעקבות נוכחותיה של הסופרג'יסטית, סילביה פנקהרסט שהייתה ידועה בדעותיה הקומוניסטית.
ביוני 1919, התקיימה הוועידה השישית של ברית הנשים הבינלאומית שם נכחו נשים רבות מרחבי העולם, החל מקארי צ'פמן קאט ואנה האוורד שו האמריקאיות ועד רוזיקה שווימר ההונגרית. הוועידה זכה לסיקור תקשורתי נרחב. בנוסף לכל אלו, הוקמה קבוצת תמיכה גברית באיגוד הלאומי בפרט ובברית הנשים על כל גווניה. בין חברי הקבוצה היו הכלכלן קנוט ויקסל , המתמטיקאי הנריק פטריני וגברים שוודים נוספים.
ב־1917 ניצל האיגוד הלאומי את האווירה המהפכנית והמהומות שהתרחשו על רקע הרעב שהרגישו שוודים רבים (אווירה זו הורגשה בשוודיה בעקבות מהפכת פברואר באימפריה הרוסית השכנה) בכך שהציגו בפני ראש הממשלה, קרל שוורס את הצעתן להרחיב את זכות הבחירה בשוודיה גם לנשים. ואכן שנתיים לאחר מכן שוודיה הצטרפה לרשימת המדינות בעולם שנתנו זכות הצבעה לנשים.
ואלי (מיתולוגיה)
במיתולוגיה הנורדית, ואלי (Váli), אחד מהאלי האייסיר, הוא בנם של אודין והענקית רינדר. מטרת הולדתו היא נקמה על מותו של אחיו, בלדר, שנהרג בעקבות תעלול של לוקי. ואלי מגיע לבגרות רק יום אחד אחרי לידתו, הורג את הוד'ר, שהוטעה על ידי לוקי והרג את בלדר, וכולא את לוקי. מנובא שואלי ישרוד את ראגנארוק.
שאלת אביו של ואלי.
לעיתים מתייחסים לואלי כבנו של לוקי. מקור הבלבול הוא ככל הנראה טעות העתקה מוקדמת. ב"הטעיה של גילבי" ישנה התייחסות יחידה ל"בניו של לוקי, ואלי ונַארְוִי" ושתי התייחסויות נוספות לואלי כבנו של אודין. אודין מוזכר כאביו של ואלי גם באדה הפואטית, בפואמות חזון הנביאה (Völuspá) וחלומות בלדר (Baldrs draumar). עדות נוספת לטעות ההעתקה אפשר למצוא בטקסט מאוחר יותר, גסטה דנורום, בו נכתב שבנם של רינדר ואודין ינקום את מותו של בלדר.
פדל בן עבאס
פדל בן עבאס (בערבית: فضل بن عباس, 611-639) היה אחיו של עבדאללה אבן אל-עבאס, בן דודו של מוחמד, ואחד מהצחאבה.
משפחתו.
פדל היה בנם של אל-עבאס בן עבד אל-מוטלב, ושל לובאבה בנת אל-חארת'. אחיו היו עבדאללה, עובייד אללה, מעבד, קת'ם, עבד אל-רחמן, ואחותו הייתה אום חביב.
פטירה.
פדל נפטר בשנת 639 במגפת הדבר באמאוס.
ארפאד מזאי
ארפאד מזאי, שם קודם רוזנפלד (בהונגרית: Mezei Árpád; בודפשט, 2 ביולי 1902 – גלסטונברי, קונטיקט, 7 ביולי 1998) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי-אמריקאי, פילוסוף, היסטוריון אמנות וסופר. אחיו היה אימרה פאן משורר ואספן אמנות.
ביוגרפיה.
ארפאד מזאי נולד במשפחה יהודית בבודפשט כבנם של הסוכן איז'אק (יצחק) הירש רוזנפלד ושל הרמינה גיבס. הוא עבד כפקיד בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1936 התחתן עם אווה, בתם של ד"ר שאנדור ארדאי (1870–1945) פקיד הבנק ושל יולאן שטיינר. הוא למד פילוסופיה באופן אוטודידקטי והיה גם העורך של כמה כתבי עת לאמנות. בשנת 1945 היה ממייסדי בית הספר האירופי. מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עבד כפסיכולוג. תחילה במכון לפסיכולוגיה ההונגרי ולאחר מכן במכון הלאומי לשחפת על שם פרידייש קוראני. הוא גם העביר הרצאות רבות השפעה לאדריכלים (בית הספר להנדסה). הוא התיישב בארצות הברית בשנת 1975. בספריו ובכתביו עסק בעיקר בפיתוח פילוסופיה עצמאית של האמנות, סוריאליזם הונגרי ובינלאומי, כמו גם באלכוהוליזם והיבטים הפסיכוטיים של מחלה. עבודותיו בשפה הצרפתית ביחד עם מרסל ז'אן היו חלוצות בינלאומיות בפילוסופיה של האמנות.
הטיית אישור
איזון בית-עבודה
רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית