בהמשך לאבטחת שדה התעופה נתב"ג בעת לימודיו, שירת בכרך כתפקידי אבטחה בשירות הביטחון הכללי, ושימש קצין הביטחון של חברות תעופה ישראליות ושגרירות ישראל בלונדון עד 1986. בשנים 1986–1993 היה בכרך סגן נשיא וסמנכ"ל תפעול, תעופה ושווק בחברת ICTS, חברה בינלאומית בבעלות ישראלי, מובילה בעולם בתחום אבטחת תעופה. היה אחראי ישירות על הקמה וניהול 22 חברות בת באירופה, במזרח הרחוק והתיכון (כ-1500 עובדים ומנהלים). מאז 1995 הוא המנכ"ל והבעלים של א.מ. שיפור בע"מ, חברת ייעוץ פרטית בתחום אבטחת תעופה ואבטחה כללית, סקרי סיכונים, אפיון מערכות ביטחון אינטגרטיביות לערים ומועצות מקומיות, לבניינים ואתרים רגישים, אבטחת שדות תעופה, וחברות תעופה.
במסגרת עבודתו היה בכרך עד מומחה למלחמה בטרור התעופתי לפני תת-ועדה של הקונגרס האמריקאי (לאחר אסון התאומים), ועד מומחה בתביעת ענק בארצות הברית בעקבות האסון.
שירות סדיר ומילואים.
לאחר גיוסו לשירות חובה שובץ בכרך לחיל התותחנים, עבר קורס תותחן וקורס מפקדים ושירת בגדוד 403. לאחר קורס קצינים שירת כקצין עמדה ומפקד סוללה בגדוד 403 ואף עבר קורס צניחה.
במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ושירת כקש"א (קצין שיתוף ארטילרי) בגדוד 429 של חטיבה 500, בטנק תחת פיקודו של מפקד הגדוד אריה ארצי. במהלך הקרבות נפצע מפגיעת פגז, הוא אושפז אך חזר ללחימה בחזית, כקש"א בחטיבת צנחנים. לאחר המלחמה מונה לסגן מפקד גדוד 443 באגד ארטילרי 216, גדוד חדש שהקים יחד עם מפקד הגדוד אמנון יוגב. בהמשך מונה למפקד הגדוד. ב-1984 מונה לסגן מפקד אגד ארטילרי 216 תחת יעקב שיש, תפקיד בו כיהן עד 1994.
ב-1994 מונה למפקד עוצבת כדור האש, האגד הארטילרי יביל האוויר של עוצבת האש. ב-2001 הקים את מרכז האש של מפקדת המבצעים ומשימות מיוחדות המטכ"לית (משמ"מ). ב-2009 קודם לדרגת תת-אלוף. ב-2016 השתחרר משירות המילואים.
לובי אוסטין
קורה "לובי" אוסטין (באנגלית: Cora "Lovie" Austin; 19 בספטמבר 1887 – 8 ביולי 1972) הייתה מובילת הרכב בשיקגו, נגנית אולפן, מלחינה, זמרת ומעבדת בתקופת הבלוז הנשי הקלאסי של שנות ה-20.
היא וליל הארדין ארמסטרונג מדורגות כשתיים מנגני פסנתר הבלוז הג'אז הטובים ביותר בתקופה.
ביוגרפיה.
היא נולדה כקורה טיילור בצ'טנוגה, טנסי. לובי גדלה עם שמונה אחים ואחיות. קבלה את השם קורה קלהון בשנות העשרה שלה מנישואים מוקדמים; אוסטין הייתה נשואה לזמן קצר למפעיל בית קולנוע בדטרויט ולאחר מכן התחתנה עם שחקן וודוויל, פיליפ אוסטין. היא למדה את תורת המוזיקה באוניברסיטת רוג'ר ויליאמס בנאשוויל, ובמכללת נוקסוויל בעיר נוקסוויל, טנסי, דבר שלא היה נפוץ בקרב נשים אפרו-אמריקאיות כמו גם בקרב נגני ג'אז באותה תקופה.
בשנת 1923 החליטה לובי אוסטין להפוך את שיקגו לביתה, והיא חיה ועבדה שם עד סוף חייה. לעיתים קרובות היא נראתה נוסעת ברחבי העיר במכונית ה-Stutz Bearcat שלה עם ריפודי עור נמר. הקריירה המוקדמת שלה הייתה בהופעות וואדוויל, שם ניגנה בפסנתר והופיעה בקטעים שונים.
ליווי זמרות בלוז הייתה המומחיות של לובי, ואפשר לשמוע אותה בהקלטות עם מא רייני ("Moonshine Blues), אידה קוקס ("Wild Wild Don't Have the Blues"), את'ל ווטרס ("Craving Blues") ואלברטה האנטר ("Sad 'n' Lonely Blues").
היא הובילה להקה משלה, "Blues Serenaders", שכללה בדרך כלל את נגני החצוצרה טומי לדנייר, בוב שופנר, נאטי דומיניק או שירלי קליי בקורנית, קיד אורי או אלברט ווין בטרומבון, וג'ימי אובריאנט או ג'וני דודס על קלרינט, יחד עם בנג'ו ותופים מדי פעם. הלהקה פיתחה סאונד ייחודי משלהם בתוך ז'אנר הג'אז. הם התרחקו מהפרדיגמה של להקת הג'אז הטיפוסית. אוסטין עבדה עם נגני ג'אז מובילים רבים אחרים של שנות ה-20, כולל לואי ארמסטרונג, איתו עבדה על השיר "Heebie Jeebies". את כישוריה של אוסטין ככותבת שירים אפשר לשמוע בקלאסיקה "Down Hearted Blues", מנגינה שכתבה יחד עם אלברטה האנטר. השיר מתאר סיפורה של אישה עם לב שבור, ומספר כיצד הגבר שאהבה "הרס את חייה". הזמרת בסי סמית הפכה את השיר ללהיט בשנת 1923. אוסטין הייתה גם נגנית האולפן של חברת Paramount Records. אוסטין ולהקת Blues Serenaders" הקליטו ב-Paramount Records במהלך המעבר הזמני מניו יורק לשיקגו בשנת 1923.
כאשר שיגעון הבלוז הקלאסי החל לדעוך בתחילת שנות ה-30, אוסטין קבלה את תפקיד המנהל המוזיקלי של "תיאטרון המונוגרמה" בשיקגו, שם כל התרכזו ההזמנות לבעלי תיאטרון הוודביל האפרו-אמריקאים (T.O.B.A). היא עבדה שם 20 שנה. במהלך המלחמה, נגני ג'אז רבים נאלצו למצוא צורות עבודה אחרות כדי לפרנס את עצמם, ועל פי הדיווחים, אוסטין עבדה כמאבטחת במפעל ביטחוני. לאחר מלחמת העולם השנייה היא הפכה לפסנתרנית בבית הספר לריקוד של ג'ימי פיין באולפני פנטהאוז, והופיעה והקליטה מדי פעם. בשנת 1961 העניין בקריירה המוקדמת שלה הלך וגדל והיא הצליחה לעשות הקלטה משמעותית עם הזמרת אלברטה האנטר בשיקגו.
אוסטין נפטרה ב-8 ביולי 1972 בשיקגו.
מרי לו ויליאמס, פסנתרנית ילידת אטלנטה, ג'ורג'יה, טוענת, כי לובי אוסטין היא ההשפעה הגדולה ביותר שלה. ויליאמס מתייחסת לאוסטין כאל "אישה נהדרת ומוזיקאית נפלאה. אני לא מאמינה שיש אישה בסביבה שיכולה להתחרות בה. היא הייתה כישרון גדול יותר מרבים מהגברים בתקופה זו."
עם הופעותיה והלחנותיה העשירה לובי את חייהן של אמניות שחורות בתקופת הרנסאנס של הארלם.
אשף אפריקני
אדר והוד
אדר והוד (שמו מפארים עדת חבלו) הוא פיוט מסוג קיקלר, שחובר על ידי רבי שמעון בן יצחק הגדול, כחלק מהקדושתא "אמרתך צרופה" הנאמרת במנהג אשכנז בשחרית של היום השני של ראש השנה.
מבנה הפיוט.
אדר והוד ממוקם כ"פיוט ה'" בקדושתא, ולכן הוא בעל מבנה של "קיקלר". ה"קיקלר" בנוי ממחרוזות משולשות (כל אחת מורכבת משלוש צלעות חורזות), שבמקרה הזה מסודרות באקרוסטיכון אלפביתי. הפיוט מתחלק לגושים של שלוש מחרוזות, ולאחר כל גוש קוטעת את הרצף "מחרוזת קדוש". מחרוזת הקדוש גם היא מחרוזת משולשת, אך היא חורגת מהמחרוזות הרגילות באקרוסטיכון ובמבנה, ומסתיימת תמיד במילה "קדוש". בעוד בקיקלרים אחרים יש לעיתים רק מחרוזת קדוש אחת או שתים, שחוזרות לאחר כל גוש כרפרן, בפיוט הזה יש שבע סטרופות פזמון, אשר אינן חוזרות על עצמן.
בשלב מוקדם התקבל המנהג לומר את מחרוזות הקדוש, מלבד במקומן המקורי בתוך הפיוט, גם לפניו, ככותרות לפיוט. בדורות האחרונים, קהילות רבות מדלגות על הפיוט עצמו, ומסתפקות באמירת מחרוזות הקדוש המשמשות כותרת. כך, הפיוט המלא שתחילתו במילים "אדר והוד", הפך לפיוט המכיל רק שבע פזמונות, ומכונה "שמו מפארים".
תוכן הפיוט.
נושאיו העיקריים של הפיוט, כמו פיוטים אחרים לראש השנה, הם ענייני מלכויות זכרונות ושופרות. גושי המחרוזות, ובהתאמה גם הפזמונות שלהם, עוסקים לסירוגין בשלושה נושאים אלה.
אמירת הפיוט.
הפיוט הוא חלק מהקדושתא הנאמרת ביום השני של ראש השנה. הפיוט המקביל לו בקדושתא הנאמרת ביום הראשון, אדרת ממלכה, מזכיר את תקיעת השופר. ולכן, כאשר היום הראשון של ראש השנה חל בשבת, ובאותו יום לא תוקעים, אומרים את "אדר והוד", המזכיר את איסור התקיעה בשבת, ביום הראשון, וביום השני אומרים את "אדרת ממלכה".
לחן.
לפיוט לחן מקובל בקרב יהודי אשכנז. הלחן שימש בשימוש משני בהרבה פיוטים שונים, בעיקר בתפילות ימים נוראים. כך למשל קיקלרים אחרים בתפילת יום הכיפורים, קטעי הסליחות מחי ומסי, מכניסי רחמים, מרן דבשמיא ושומר ישראל, הפיוט מלך עליון אל דר במרום, הקטע "יחדשהו" בברכת החודש של חודש אלול, ושיר המעלות לימים נוראים.
בנוסף, הלחן משמש גם לפיוט אנעים זמירות ומוכר בעיקר בשימוש זה.
הפיוט "שמו מפארים" הולחן על ידי גולן ואך ובוצע על ידי משפחת ואך בדיסק "פיסת חיים".
שמו מפארים עדת חבלו
אשמנו מכל עם
אשמנו מכל עם הוא פיוט קדום שנאמר כחלק מסדר אמירת הוידוי, ונועד לאפשר לחזור על הווידוי מספר פעמים. הפיוט נאמר ברוב קהילות ישראל (אצל יהודי ארצות האסלאם, אשכנז ותימן) כחלק מאמירת הסליחות, בסמוך לווידוי הנאמר בהן. המנהג המקורי הוא לחצות פיוט זה לשני חלקים שיחצצו בין הווידויים, וכך לומר וידוי שלוש פעמים (החלק הראשון מסתיים במילים "כוחנו לנכרים"). כיום, עקב התנגדות האר"י והגר"א להכפלת הווידוי (שנחשבת בעיניהם "כְּכֶלֶב שָׁב עַל קֵאוֹ"), הצטמצם המנהג לומר שלושה וידויים, ובקהילות רבות הפיוט נאמר ללא הכפלת הווידוי.
הפיוט אינו מחורז (סגנון התואם את קדמות הפיוט), והוא בנוי באקרוסטיכון אלפביתי.
תוכן הפיוט הוא וידוי, אך גם, ובעיקר, אזכור הצרות הרבות שמצאו את עם ישראל בעקבות החטא, כהבנה ששורש הצרות הוא החטא, ובדומה לנאמר בתורה:
בעקבות פיוט זה חיבר רס"ג פיוטים נוספים שנועדו להכפיל את הווידוי, עד לאמירת שבעה וידויים. לפיוט לחנים שונים במנהגי כמה עדות.
הפיוט נאמר גם אצל יהודי תימן (ב"אשמורות") וכחלק מהתכלאל התפרש על ידי מהרי"ץ.
מילות הפיוט.
הנוסח המובא כאן הוא כמנהג יהדות ארצות האסלאם. ביהדות אשכנז נאמר הפיוט בכמה שינויים.
שפות גוראגה
שפות גוראגה (בגוראגה: ጉራጌ, בתעתיק [guragē], גם גוראגיה, גוראגיניה, וגוראגה אַף ጉራጌ አፍ) הן רצף ניבים בענף האתיו-שמי של משפחת השפות השמיות. שפות גוראגה מדוברות בפי אנשי גוראגה החיים באזור גוראגה שבמדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, במרכז אתיופיה.
תיאור כללי.