ההלוויה של חיים ארלוזורוב נערכה ב-18 ביוני 1933. לאחר ההלוויה הוצגו בפני האלמנה סימה ארלוזורוב עשרה צילומים. תשעה מהם היו מאלבום הפושעים של המשטרה. תצלומו של סטבסקי נתחב ביניהם. סימה עיינה בתמונות, בזו אחר זו. כשהגיעה לתמונתו של סטבסקי התבוננה בה רגע ואמרה כי הפנים בתמונה עשויות להיות פניו של המתנקש הגבוה, הניחה את התמונה על השולחן והמשיכה להתבונן ביתר התמונות. כשסיימה להתבונן ביתר התמונות אמרה כי אינה מזהה בהן עוד מישהו. סטבסקי נעצר ב-19 ביוני. לאחר מעצרו נערכו, בזה אחר זה במשטרת יפו, שלושה מסדרי זיהוי בהם היה כבר זיהוי וודאי. בראשון הוכנסה סימה, כשהיא נתמכת בגופו של ארנסט סטפורד, למועדון של התחנה, לפניה ניצבה שורה של חמישה עשר גברים. בראותה אותם היא קרסה וסטפורד אחז לתמוך בה, הושיבה על כיסא וגיש לה מים. כשהתאוששה עברה על פני המסדר כשהיא נתמכת בזרועו של סטפורדבעוברה על פני סטבסקי הצביעה עליו וקראה: "זה האיש. אין הוא האיש שירה בבעלי; הוא האיש שהיה אתו". היא עברה שנית על פני השורה, מסופה לתחילתה וקראה שוב: "זה האיש שהיה עם האיש שירה בבעלי".. המסדר השני נערך בחצר התחנה. סימה ישבה על כיסא ולפניה חלפה שורת הגברים, שפסעו על גבי מצע של חול ים, כדי לדמות את אופן הליכת המתנקשים בחוף, ושוב זיהתה סימה את סטבסקי ואמרה כי הליכתו דומה להליכת הברווז של המתנקש הגבוה. המסדר השלישי היה מסדר-קול. ארבעה גברים הוכנסו לחדר וכל אחד אמר לסימה "כמה השעה", זה היה הביטוי שהמתנקש השתמש בו בעת ההתנקשות, וסימה הכירה את קולו של סטבסקי.
צבי רוזנבלט נעצר כחשוד ברצח ב-23 ביולי 1933. החשד כלפיו התעורר בעקבות הודעה במשטרה של צעירה בשם רבקה פייגין. שהציגה עצמה כחברת בית"ר המקורבת ל"ברית הבריונים" ויוצאת פלוגת בית"ר בכפר סבא. לטענתה דבר הרצח קומם אותה והיא פנתה עורף לתנועתה. לדבריה, העורך הראשי של "חזית העם" גילה לה כי איש פלוגת בית"ר בכפר סבא, צבי רוזנבלט - או חבר אחר מ"ברית הבריונים", צבי שניידרמן, הוא שירה בארלוזורוב, וכי אברהם סטבסקי הוא האיש שהאיר בפנס.
למחרת מעצרו הובא רוזנבלט למסדר זיהוי בפני סימה ארלוזורוב. היא זיהתה אותו כרוצח, אך הזיהוי לא היה החלטי, חד וחלק, כפי שהיה זיהויה את אברהם סטבסקי. המסדר נערך ב-24 ביולי 1933. סימה לוותה על ידי ארנסט סטפורד שהסיעה במכוניתו מתל אביב למשטרת יפו בה נערך המסדר. בפניה הוצגו ארבע קבוצות של אנשים. צבי רוזנבלט היה השלישי בקבוצה הראשונה. בקבוצה השנייה היה צבי שניידרמן, כשעמד מולה צבי רוזנבלט הגיבה כי אינו האיש. בסיימה לסקור את אנשי הקבוצה, ביקשה כי יראו לה שוב את השלישי, את רוזנבלט. היא סקרה אותו שוב ואמרה כי הוא דומה ליורה אבל אינה יכולה לומר כי היא מזהה אותו בוודאות ומבקשת לראותו בעוד כיומיים כשאינו מגולח למשעי, אלא בעל זיפי שיער כפי שהיה היורה.
בהמשך הוצגו בפניה עוד שלוש קבוצות והיא לא זיהתה איש מאנשיהן. צבי שניידרמן היה בקבוצה השנייה, וכשעמד למולה, סימה ארלוזורוב הצביעה עליו. לאחר מכן ביקשה כי יתנו לשניידרמן להחזיק חפץ בידיו, משום שבליל הרצח שמה לב לידיו. שניידרמן הרים תיק ניירות שהיה מונח שם, פעם בימינו ופעם בשמאלו ואז הודיעה כי הוא אינו האיש.
משיצאה הקבוצה הרביעית הוכנסה לחדר שוב הקבוצה הראשונה. סימה ארלוזורוב הצביעה הפעם על צבי רוזנבלט ואמרה שהוא היחיד בקבוצה זו הדומה במבנה גופו וארשת פניו ליורה, אך נראה לה כצעיר יותר מן היורה מפני שהוא חיוור ממנו ומגולח.
קצין בכור-שלום שטרית, מי שיהיה לאחר מכן התובע במשפט הרצח, סיכם את המסדר בכותבו כי סימה ארלוזורוב זיהתה את רוזנבלט כיורה, אך במידה מסוימת של הסתייגות.
המשפט עצמו החל ב-23 באפריל 1934 בבית המשפט לפשעים חמורים בירושלים. במהלך המשפט זוכה אב"א אחימאיר מהאשמה אך נעצר והועמד לדין כמקים הארגון "ברית הבריונים". ארנסט סטפורד היה אחד מעדי התביעה והעיד על החקירה ועל מסדרי הזיהוי. העיתונאי אורי קיסרי שנכח במשפט תיאר לימים את דמותו של ארנסט סטפורד כך:
אב"א אחימאיר נטר לראלף סטפורד גם עשרים שנה לאחר עדותו. בספרו "המשפט", שנכתב כעשרים שנה לאחר מכן ויצא לאור בשנת 1968, לאחר מותו, הוא מתאר כך את הקצין סטפורד:
בסיומו של המשפט זיכה בית המשפט את רוזנבלט אך הרשיע את סטבסקי ודן אותו למוות. בערעור זוכה אף סטבסקי בשל העדר ראיה מסייעת לעדותה של סימה ארלוזורוב, ראיה שהייתה דרושה על פי הדין שחל באותה עת.
אלק
אלק (פולנית: Ełk; גרמנית: Lyck; פרוסית: Luks) היא עיר בצפון-מזרח פולין.
היסטוריה.
העיר, ככל האזור, נשלטה על ידי ממלכת פרוסיה ובהמשך על ידי האימפריה הגרמנית, רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית, עד מחצית המאה ה-20. רוב התושבים ראו עצמם כגרמנים, והשפה המדוברת באזור הייתה גרמנית. בעקבות הפסד גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, בוטלה מדינת פרוסיה, גבולות פולין הורחבו והיא קיבלה את השליטה באזור. תושבי האזור הגרמנים גורשו. הפולנים, שהיוו קודם מיעוט, קיבלו עידוד לבוא להתיישב באזור בהמוניהם. חלק באו מווילנה וממרכז פולין; ורובם, כולל מספר קטן של אוקראינים, באו משטחי פולין במזרח, שסופחו לברית המועצות בקו קרזון. עם המעבר לשליטת פולין, שונה שם העיר מליק לאלק.
אטימולוגיה.
שמה של אלק עבר כמה גלגולים. שמה הגרמני של העיר היא ליק (Lyck), לגבי המקור יש שתי תאוריות. לפי תאוריה ראשונה זה גלגול של שמה הפרוסי של אלק, Lucks (מהמילה luka, נופריים); לפי תאוריה אחרת מקור השם מהמילה הפולנית łęg, אחו.
קהילה יהודית.
יהודים ראשונים התיישבו באלק בשנת 1707. בשנת 1840 היו העיר 90 יהודים ובשנת 1847 הוקם בית כנסת.
בשנת 1856 בעיר התחיל להתפרסם שבועון ראשון בשפה העברית המגיד. הוא הופץ ברחבי האימפריה הרוסית וגרמניה. בשנת 1899 אברהם מרדכי פיורקו החל להדפיס בעיר עיתון עברי לילדים.
בשנת 1905 בעיר התגוררו 365 יהודים. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, חיי היהודים בעיר היו קשים. רובם ברחו והיתר מצאו את מותם.
שפושניקוב
שיאי ישראל באתלטיקה
שיאי ישראל באתלטיקה הם התוצאות הטובות ביותר שנקבעו במקצועות האתלטיקה על ידי אתלט ישראלי. הם מאושרים על ידי איגוד האתלטיקה בישראל והתאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
אנדריס ברזינש (1951)
אנדריס ברזינש (בלטבית: Andris Bērziņš; נולד ב-4 באוגוסט 1951 בריגה) הוא פוליטיקאי לטבי, כיהן כראש ממשלת לטביה בין 5 במאי 2000 ל-7 בנובמבר 2002. ברזניש הוא חבר במפלגת "הדרך הלטבית".
לאחר סיום בית הספר בעיירה ליד ריגה, אנדריס ברזינש למד היסטוריה באוניברסיטת לטביה ועם סיומה החל לעבוד כמורה להיסטוריה. לאחר מספר שנים הוא עבר לעבודה ניהולית במסודות השלטון.
בעבר שימש כשר העבודה (1994-1993), כסגן ראש הממשלה ושר הרווחה (1995-1994) וראש עיריית ריגה בשנים 2000-1997.
ברזינש הוא חבר לשם כבוד של הקרן הבינלאומית "ראול ולנברג".
סם בייסיקוב
גנאדי גלדקוב
גנאדי איגורביץ' גלדקוב (ברוסית: Генна́дий И́горевич Гладко́в; נולד ב-18 בפברואר 1935) הוא מוזיקאי סובייטי ורוסי - בין היתר מלחין, זמר, מעבד ומנצח. הלחין סרטי קולנוע, הנפשה וטלוויזיה רבים. אמנה העממי של הפדרציה הרוסית לשנת 2002.
ביוגרפיה.
גלדקוב נולד במוסקבה בברית המועצות למשפחה של מוזיקאים. התמקצע במוזיקה מאז נעוריו, כתלמיד בבית הספר המרכזי למוזיקה, כמנצח ומנהל מוזיקלי. בהיותו סטודנט, ב-1961, כתב מוזיקה להצגה "חבר ילדות", של התיאטרון סוברמניק במוסקבה, מאת מיכאל לבוב. באותה שנה, נשכר על ידי חברות הפצה לחבר מוזיקה לסרטי בי מובי סובייטיים. הוא החל לחבר מוזיקה לקולנוע בהשפעת חברו וסילי ליוואנוב, ששיתוף הפעולה ביניהם הביא להסרטת "הנגנים מברמן" (1969) ו"בעקבות הנגנים מברמן" (1973) עבור סויוזמולטפילם ו"ברמן החדשה" (2000) עבור מוספילם.
בהמשך הוסיף לנצח, לעבד ולנהל מוזיקלית מופעי רביו ותיאטרון, כמו גם המשיך לכתוב מוזיקה לקולנוע. בין היתר נרשם שיתוף פעולה נכבד בינו לבין המשורר יורי אנטין.
בנובמבר 2013 אושפז גלדקוב בבית חולים בשל שבץ מוחי שעבר.
דרקון אלף השנים
דרקון אלף השנים (בספרדית: El Drago Milenario; מכונה גם "מלך הדרקונים", או "הדרקון הענק") הוא עץ שגדל בעיירה איקוד דה לוס וינוס בקרבת כנסיית סנט מרקוס, באי טנריפה, שבספרד. העץ משתייך למשפחת עצי הדרקון של האיים הקנריים (אין לבלבל עם עצי הדרקון שבאי סוקוטרה שליד תימן), והוא הגדול והעתיק ביותר בין בני סוגו. גובהו 17 מטרים ורוחבו 6 מטרים.
במאה ה-18 קבע המדען הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט, כי גילו של העץ 6,000 שנים ומכאן שמו. כיום נוטים להעריך את גילו של העץ בין 2,000 ל-3,000 שנה, אם כי גם הערכה זו שנויה במחלוקת ולפי בוטניקאים מסוימים העץ הוא בן 250–500 שנה לכל היותר. הקשיים בהערכת גילו המדויק של העץ נובעים מכך שבגזע של עצי הדרקון של האיים הקנריים אין טבעות שנתיות, ומשום כך מבחינה בוטנית הם אינם נחשבים לעצים כלל.
העץ מזוהה עם העיירה בה הוא שוכן, ומהווה את מקור הפרנסה העיקרי של תושבי העיירה עקב התיירות שהוא מושך.
פינצ'לי
פינצ'לי (באנגלית: Finchley) היא מחוז בצפון לונדון, ברובע בארנט.
פינצ'לי ממוקמת על שטח גבוה, כ-11 קילומטרים צפונית לצ'רינג קרוס. פינצ'לי היוותה חלק מהמחוז הישן מידלסקס, והפכה למחוז מוניציפלי עצמאי ב-1933, הפכה לחלק מלונדון רבתי ב-1965, וכיום פינצ'לי מהווה פרבר של העיר לונדון.
בפינצ'לי נמצא ריכוז גדול של יהודי לונדון.
במחוז 4 תחנות של הרכבת התחתית של לונדון.
שיאי ישראל בשחייה