במאה ה-21 עסקה צ'אנג בתחום של גאומטריה קונפורמית, המערב משוואות דיפרנציאליות חלקיות גאומטריות, ופיתחה שיטה חדשה המערבת אינווריאנטים קונפורמיים מסדר גבוה כדי לחקור את המבנה הקונפורמי של יריעות. אחת העבודות הבולטות שלה בתחום זה הייתה הכללת משפט האחידות הקלאסי ממשטחים קומפקטיים למחלקה של מרחבים בעלי ארבעה ממדים, לפי הסימן של מספר מידות גאומטריות שהן אינווריאנטיות-קונפורמית. בעיה זו קשורה לבעיות בתורת השדות הקונפורמית בפיזיקה מתמטית.
הלן דייר
הלן מארי דייר (באנגלית: Helen Marie Dyer; 26 במאי 1895 – 20 בספטמבר 1998) הייתה חוקרת אמריקאית חלוצה בתחומי הסרטן וביוכימיה. מחקריה התמקדו בעיקר בתהליך היווצרות גידולים, אך כללו גם מחקרים בנושא תזונה וחילוף חומרים. תוצרי מחקרה כללו, בין השאר, מדריך לטיפולים כימותרפיים שהיווה מדריך בסיסי ונרחב בכל רחבי אמריקה וכלל יותר מ-5,000 טיפולים שונים. מחקריה זיכו אותה, בין השאר, במדליית גרבן (מדליה אשר ניתנת פעם בשנה לחוקרים משמעותיים בכימיה מטעם האגודה הלאומית האמריקאית לכימיה ב-1962.
קורות חיים.
הלן דייר נולדה ב-1895 בוושינגטון די. סי., לפלורנס רוברטסון דייר ויוסף דייר. היא הצעירה מבין 4 אחים ואחיות. בעת לימודיה בתיכון ווסטרן, היא הצטיינה במדעים ובספורט. דייר לא רצתה להיות מדענית, אך בעקבות המלצה של שניים ממוריה היא הלכה למכללת גאוצ'ר. היא תכננה ללמד ביולוגיה בסין אך עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה היא שירתה בנציבות השירות של ארצות הברית והצלב האדום. דייר מעולם לא התחתנה ולא נולדו לה ילדים. לאחר פרישתה לגמלאות, היא נשארה בקשר עם הכנסייה שלה ועם מכללת גאוצ'ר. הלן נפטרה ב-20 בספטמבר 1998 בביתה בוושינגטון די. סי. בגיל 103.
השכלה.
בשנת 1913 דייר החלה את לימודיה לתואר ראשון בפיזיולוגיה וביולוגיה במכללת גאוצ'ר בעיר בולטימור. את התואר השלימה בשנת 1917. לאחר מכן, עקב רצונה ללמד, היא הלכה למכללת הוליוק, לימדה שם, ובמקביל, למדה קורסי כימיה. היא קיבלה תואר שני בביוכימיה ב-1929 מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון די. סי. ודוקטורט מאותה אוניברסיטה ב-1935.
פעילות מחקרית.
מ-1920 עד 1928, עבדה דייר כעוזרת מחקר במעבדת ההיגיינה הרפואית בוושינגטון די. סי. וחקרה תרכובות תיול ואת השפעתם על גידולים, סרטן ועגבת, בנוסף להשפעת תרופות כימותרפיות על חיות. בין השנים 1930 עד 1935, דייר הדריכה יחד עם זוכה פרס נובל העתידי ווינסנט דה וויגנאוד בבית הספר הרפואי ג'ורג' וושינגטון. באותו הזמן היא חקרה איתו תרכובות גופרית כחלק מעבודת הדוקטורט שלה. לאחר מכן, כשקיבלה את הדוקטורט שלה, לימדה ביוכימיה וכימיה של תזונה במשך 12 שנים באותה אוניברסיטה. היה לה מוניטין טוב מאוד בקרב תלמידיה, שהעריכו את הידע הנרחב שלה.
ב-1942 היא הצטרפה למכון הלאומי האמריקאי לחקר הסרטן ועבדה בו כ-22 שנים. שם היא המשיכה את ניסויה על סרטן המעי בכלבים. הלן דייר גם גילתה שלמולקולה N-2-fluorenylacetamide שהיא מולקולה הידועה כמסרטנת בכבד, נדרשו כמויות יותר גדולות של ויטמין B6 כדי למנוע הפרשה גבוהה מהרגיל של מטבולים כמו xanthurenic ואחרים של tryptophan שהיא חומצת אמינו גבישית. תגלית זה הובילה למחקרים רבים על השפעת ויטמין B6 על היווצרות ומניעה ממולקולה N-2-fluorenylacetamide ביצירת גידולים.
ב-1949, כתבה ופרסמה מדריך כולל לטיפולים כימותרפיים. המדריך זכה לפרסום נרחב בכל רחבי ארצות הברית וכלל תיעוד היסטורי של טיפולים כימותרפיים, בנוסף לתיאור מדיוק של יותר מ-5,000 טיפולים שונים, בנוסף לתיאור פשוט של ספרות קודמת בנושא. המכון הלאומי האמריקאי לסרטן החשיב את המדריך לאחד מעמודי התווך הבסיסיים והטובים ביותר לפיתוח התוכנית לטיפולים הכימותרפיים האמריקאית. בשנים 1949 ו-1950 פורסמו לפחות 13 גרסאות שונות של המדריך בכל רחבי ארצות הברית באנגלית.
לאחר פרסום המדריך, בין השנים 1949 ל-1965, דייר המשיכה לעבוד ולחקור יחד עם מדענים נוספים את ההשפעות של חומרים אחרים על היווצרות סרטן. מחקרים אלו הובילו להרחבה משמעותית על הקשר בין תזונה לבין התפתחות גידולים וסרטן. דייר הייתה שותפה לכתיבה של יותר מ-60 מאמרים מדעיים. דייר פרשה מהמכון הלאומי האמריקאי לסרטן ב-1965, אך המשיכה לשרת כחוקרת ביוכימית בארגון החברתי-אמריקאי לביולוגיה ניסיונית עד ל-1967. במסגרת זו, היא אספה מידע לשירות סוכנות הגנת הסביבה האמריקאית.
פעילות פוליטית.
דייר הייתה פעילה בחברה לכימיקלים של וושינגטון וב-1962 נבחרה כנציגה בכנס הבינלאומי לסרטן במוסקבה מטעמם עקב המוניטין הבינלאומי שלה.
פרסים.
הלן דייר קיבלה הרבה פרסים במהלך עבודתה:
אתגרים שחוותה.
כמו רוב הנשים אשר עבדו בשנים אלו כמדעניות, הלן דייר הופלתה לרעה עקב היותה אישה במרחב האקדמי והמדעי, במיוחד מכיוון שלא הייתה נשואה ולא היו לה ילדים. לדוגמה, אפילו אחרי תגליותיה ומחקריה, היא נשארה עוזרת פרופסור בגיל 46. בנוסף, המשכורת שלה הייתה נמוכה יותר והיא קיבלה פחות יחס בכנסים מדעיים.
הלן הובס
הלן הובס (באנגלית: Helen Hobbs; נולדה ב-5 במאי 1952) היא פרופסור באוניברסיטת דרום מערב טקסס וחוקרת בתחום הביו–רפואה. הובס זכתה בפרס פריצת דרך במדעי החיים בשנת 2016 ובפרס הרינגטון לחדשנות ברפואה בשנת 2018. משנת 2011 היא מכהנת בדירקטוריון של חברת "פייזר".
ביוגרפיה.
הובס נולדה ב-1952 בבוסטון שבמסצ'וסטס. הוריה של הובס נישאו בגיל צעיר כאשר אביה חזר ממלחמת העולם השנייה. לפני צאתו למלחמה הוא הספיק ללמוד מנהל עסקים במשך שנה וחצי באוניברסיטת הרווארד. לאחר שובו מהמלחמה ולאחר ניסיונות מרובים, הרווארד הסכימו לקבל אותו חזרה ללימודים, ושם (בבוסטון) הובס נולדה.
להובס שלושה אחים. בילדותה התעניינה באומנות ובהיסטוריה. בתיכון, אף על פי שנהנתה מלימודי מדע, הייתה לחוקרים ומדענים תדמית קריקטורית בעיניה. במכללה למדה תולדות האומנות, אך תוך כדי כתיבה ועיסוק בציור הבינה שאלו לעולם יהיו 'אובייקטיביים', ומשום שהיה חשוב לה שבעבודתה תגלה 'אמיתות מוחלטות', היא החליטה לעסוק באומנות כתחביב ולא כמקצוע. לאחר עידוד מצד אביה החליטה ללמוד רפואה.
הובס עשתה את התואר הראשון שלה בתחום הביולוגיה האנושית, באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן הצטרפה ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב. עם סיום ההתמחות ברפואה פנימית במרכז הרפואי קולומביה-פרסביטריאן, עברה לדאלאס, טקסס, שם סיימה את הכשרתה הקלינית ושימשה כמתמחה ראשית ברפואה פנימית בבית החולים פארקלנד ממוריאל. עבדה כעמיתת פוסט-דוקטורט במעבדה של ד"ר מייקל בראון וג'וזף גולדשטיין לפני שהצטרפה לאוניברסיטת דרום מערב טקסס ​​בשנת 1987.
הובס נשואה לדניס קיט סטון ויש להם שני ילדים; לנגדון גאונדרי סטון (1984) והנטר הובס סטון (1985). כיום היא המנהלת של מרכז מקדארמוט לצמיחה והתפתחות אנושית והיא חברה בדירקטוריון של חברת "פייזר". הובס מתגוררת כיום בדאלאס, טקסס.
פעילות מחקרית.
בשנת 1987 הובס הצטרפה לסגל ההוראה של המרכז הרפואי של אוניברסיטת דרום מערב טקסס, שם היא מכהנת כיו"רית הכבוד של מרכז יוג'ין מקדרמוט לחקר הצמיחה וההתפתחות האנושית.
בשנת 1999 היא ייסדה את מכון מחקר הלב של דאלאס (Dallas Heart Study) בעזרת מענק מקרן דונלד וו. ריינולדס. מחקר זה לקח דגימות גנטיות מפלח מייצג של אוכלוסיית מחוז דאלאס, ובדק את התאמתן למדדי הבריאות של הנבדק. באמצעות מחקר זה, שארך 15 שנה, היא גילתה כי וריאציות בגן PCSK9 הובילו להורדת כולסטרול מסוג LDL ולהגנה מפני מחלות לב וכלי דם. בראיון לכתב העת למחקרים קליניים (JCI), ציינה הובס: "התוצאות היו טובות מכפי שציפינו. ראינו ירידה דרמטית במחלות לב באוכלוסייה האפרו-אמריקאית: ירידה של 28% בכולסטרול LDL המובילה לירידה של 88% באירועים כליליים".
מוקד מרכזי נוסף בקריירה שלה הוא הבנת הבסיס למחלות כבד שומניות; היא וג'ונתן כהן הראו כי וריאציות ברצפי הדנ"א של PNPLA3 ו- TM6SF2 מעורות חשד למחלת כבד שומני, ובקרוב הן יהוו אינדיקציה מרכזית לצורך בהשתלת כבד. הם גם מצאו קשר בין מוטציה היפומורפית בגן PCSK9 לבין רמות נמוכות של כולסטרול מסוג LDL (low-density lipoproteins "כולסטרול רע") בדם. כיום הם מנהלים יחד מעבדה לצמיחה והתפתחות אנושית במרכז יוג'ין מקדרמוט.
אמה ויליאמז
מרגרט מייאל
מרגרט וולטון מייאל (באנגלית: Margaret Walton Mayall; 27 בינואר 1902 – 6 בדצמבר 1995) הייתה אסטרונומית אמריקאית, מנהלת הארגון האמריקאי של משקיפי כוכבים משתנים (AAVSO) משנת 1949 עד 1973. זכתה בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה בשנת 1958..
ביוגרפיה.
נולדה באיירון היל, מרילנד. בגיל שמונה הביעה לראשונה התעניינות בתחום האסטרונומיה, עת הזמין אותה אביה ללמוד עמו על הכוכבים ולצפות בהם. החלה ללמוד באוניברסיטת דלאוור לתואר ראשון במתמטיקה ובכימיה. הדוגמאות מעולם האסטרונומיה של שימוש במתמטיקה שניתנו על ידי ד"ר הארטר גרמו למייאל להתאהב בנושא האסטרונומיה. לכן, עברה לאחר שנתיים למכללת סווארת'מור ולמדה אסטרונומיה אצל ד"ר ג'ון מילר. בשנה השנייה במכללה למדה אצל ד"ר לזלי קומרי, שהיה מלא תשוקה לאסטרונומיה, ועזר למייאל להשיג עבודת קיץ במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת סווארת'מור, חזרה למצפה הכוכבים בהרווארד ועבדה תחת אנני ג' קנון .
בשנת 1926 פגשה את רוברט ניוטון מייאל, אדריכל וחבר באיגוד משקיפי כוכבים משתנים. השניים התחתנו בשנת 1927. בשנת 1928 קיבלה תואר שני ממכללת רדקליף.
מחקר.