באוקטובר הייתה בראיינט לדוברת הראשית באנדרטה לזכר ריד בעיר ניו יורק, והיא בילתה חלק מזמנה באיסוף מסמכיו של ריד לצורך פרסום אפשרי. היא גם קבעה עם סינדיקט קינג פיצ'רס , סוכנות נוספת של הרסט, במטרה לחזור לרוסיה כדי לכתוב דיוקנאות של רוסים. הראשון שבהם הופיע בדפוס ביוני 1922 והוביל לבסוף לכתיבת ספרה השני, "מראות מוסקבה", בשנת 1923. מסעותיה של בראיינט באירופה כללו הפעם את מוסקבה, ברלין, לונדון, פריז וערים נוספות. בסוף אוקטובר הייתה ברומא יחד עם בוליט. שם, בסוף 1922, כתבה אודות בניטו מוסוליני, המנהיג הפשיסטי שעלה באותו זמן לשלטון, אשר הצליחה לראיין. לאחר איסוף חומרים ממגוון מקורות, כולל אשתו של מוסליני, רייצ'ל מוסוליני, כתבה בראיינט מאמר בשם "מוסוליני מסתמך על יעילות כדי לשחזר את איטליה", שפורסם בניו יורק אמריקן בתחילת 1923. היא תיארה את הדיקטטור העתידי כך:
בראיינט עזבה את רומא כדי לסקר את מלחמת העצמאות של טורקיה עבור שירות החדשות הבינלאומי, והתגוררה עם בוליט בווילה בקונסטנטינופול בתחילת 1923. בזמן שבוליט עבד על רומן, "זה לא תם" (It's Not Done), שפורסם ב-1926 והוקדש לבראיינט, היא סיקרה אירועים הקשורים לעלייתו של מוסטפא כמאל אטאטורק, הנשיא הראשון של הרפובליקה של טורקיה. מבסיסה בטורקיה, היא נסעה לפלרמו כדי לראיין את מלך יוון המודח, קונסטנטינוס הראשון, ולאתונה כדי לראיין את בנו, גאורגיוס השני. זמן קצר לאחר מכן, בראיינט השהתה את הקריירה העיתונאית שלה כדי להתמקד במשפחתה.
פריז.
מאוחר יותר ב-1923, בראיינט ובוליט עברו לפריז, שם נישאו בדצמבר, כחודשיים לאחר מכן, בראיינט ילדה את בתה היחידה, אן מוהן בוליט (1924–2007). בשנת 1925 היא ובוליט צירפו למשפחתם ילד בן 8, רפיק איסמעילי ביי, אותו הכירו בטורקיה. כאשתו של אדם עשיר, לבריאנט היו תפקידים הקשורים לניהול משק בית מהמעמד הגבוה: . היא אמרה למבקר בביתה שהיא רואה את חייה החדשים כ-"חסרי תועלת", ונישואי בראיינט-בוליט החלו להתערער. ב-"לואיז בראיינט מזדקנת" (Louise Bryant Grows Old), ההיסטוריונית כריסטין סטנסל בוחנת את השינויים הגדולים בחייה של בראיינט לאחר נישואיה לבוליט:
אף על פי שבראיינט המשיכה לכתוב, מעט מעבודותיה לקראת סוף חייה פורסמו. כתבת העיתונות האחרונה שלה, "גירושים טורקיים", על יחסו של אטאטורק לנשים, הופיעה ב-"דה ניישן" (The Nation) באוגוסט 1925. עד שנת 1926, בראיינט, שבדרך כלל נמנעה מאלכוהול בצעירותה, סבלה בראיינט מההפרעה אדיפוזיס דולורוזה , מחלה כואבת וחשוכת מרפא שבעקבותיה שתתה בתדירות גבוהה. בוליט, ציטט את השתייה של אשתו וטען שהיא הייתה מעורבת במערכת יחסים לסבית עם הציירת והפסלת האנגלית גוון לה גאליין , בתו החורגת של הסופר ריצ'רד לה גאליין . בוליט התגרש מבראיינט ב-1930 וזכה למשמורת בלעדית על אן. בראיינט נשארה בפריז, לעיתים ייעצה לסופר קלוד מקיי , וסייעה לזמן קצר לחוקרים מאוניברסיטת הרווארד בשימור מאמרים של ריד.
מוות ומורשת.
בראיינט נפטרה ב-6 בינואר 1936 מדימום מוחי בסוור , שבפרברי פריז, ונקברה בבית הקברות דה גונר בוורסאי . בשנת 1998, שלושה מתנדבים מהוועדה למורשת תרבותית של אורגון נסעו לפריז כדי למצוא את קברה וגילו שהוא מתפורר, ללא תאריך, ומתוכנן להסרה. באמצעות מאמצי הוועדה וכן תרומות, חלקן מקרובי משפחתם של בראיינט ובוליט, שוחזר הקבר.
הסיפור של בראיינט-ריד מסופר בסרט אדומים משנת 1981, בכיכובם של דיאן קיטון בתור בראיינט ווורן ביטי בתור ריד. שחקני המשנה כוללים את ג'ק ניקולסון בתפקיד יוג'ין או'ניל, מורין סטייפלטון בתפקיד אמה גולדמן, יז'י קוסינסקי בתפקיד גריגורי זינובייב (אחד המנהיגים הבולשביקים), ואדוארד הרמן בתפקיד מקס איסטמן.
ביבליוגרפיה.
המסמכים האישיים של בראיינט הועברו לבוליט, איתו נשארו עד שבתם אן תרמה את האוסף לאוניברסיטת ייל ב-2004. הם קיימים כאוספים נפרדים, המסמכים של לואיז בראיינט (MS 1840) והמסמכים של ויליאם כ. בוליט (MS 112) בספרייה לזכר סטרלינג בייל . המסמכים של לואיז בראיינט מורכבים מכ-5.8 מ' של מכתבים, טקסטים, תצלומים, אמנות וחומרים אחרים שיצרה או אספה בין השנים 1916 ל-1936.
עבודתה העיתונאית המוקדמת של בראיינט הופיעה בפרסומים בקולג' ובעיתונים - הפורטלנד ספקטייטור, שבו בראיינט הייתה לעורכת, והאורגוניאן, עבורו היא עבדה כפרילנסרית - בפורטלנד. עבודות מאוחרות יותר הופיעו במגזינים עצמאיים, כולל ההמונים והליברייטור (The Liberator. חלקם, שנכתבו עבור פרסומי הניו יורק אמריקן ושאר פרסומי הרסט, הועברו לסינדיקציה לעיתונים ברחבי אמריקה הצפונית. אוספי מאמריה הופיעו כספר ב-1918 וב-1923. להלן רשימה חלקית של עבודתה שפורסמה.
מוסר עבדים-אדונים
מוסר עבדים ומוסר אדונים
רולוליים
רולוליים (שם מדעי: "Rollulinae") היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הפסיוניים החיים ביערות הגשם והיערות של דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה, נוסף לשני מיני חוגלה טנזנית מהרי טנזניה. בעבר השתייכו לתת-המשפחה חוגלות שהתבטלה ב-2021.
קבוצה זו הוגדרה ב-1850 בידי החוקר שארל לוסיאן בונפרטה, כקבוצתה של החוגלה המצויצת. רק ב-2021 הוחלט לשייך לקבוצה ארבעה סוגים נוספים, הנחשבים כנראה לפרימיטיביים ביותר במשפחתם. דבר זה נראה הן מראיות גנטיות והן מהתנהגות פרימיטיבית (כגון טיפול של גוזלים המחכים להוריהם בניגוד לאפרוחים אצל מרבית הפסיוניים).
בניגוד לרוב הפסיונים מינים אלה בעלי התנהגות מונוגמית אך בדומה לרובם הזכרים עוטים צבעים מרהיבים יותר מהנקבות.
שרון תמם
שרון תמם (נולדה ב-4 בספטמבר 1973) היא מנכ"לית מועדון מכבי תל אביב בכדורגל.
ביוגרפיה.
תמם, ילידת איטליה, עלתה לישראל ב-1992. היא בוגרת תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבדה בלוריאל ובהמשך בברקיט בנקיזר כמנהלת מוצר. ב-2006 הצטרפה למשה נמדר ושות' כמנהלת שיווק. ב-2009 הצטרפה ל-Flow Beyond כמנהלת פיתוח עסקי.
בפברואר 2011 החלה לעבוד במכבי תל אביב כמנהלת השיווק של המועדון. ב-2015 עברה לתפקיד סמנכ״ל שיווק וסחר. בנובמבר 2017 מונתה כסמנכ"ל התפעול והמשנה למנכ"ל, והייתה האחראית על הצד המסחרי והאופרטיבי של המועדון. החל מנובמבר 2019 תפקדה כמנכ"לית בפועל של המועדון, עד שביוני 2021 הודיע בעלי הקבוצה מיטשל גולדהאר על מינויה כמנכ"לית המועדון.
תמם מכהנת בדירקטוריון ארגון המועדונים האירופיים מטעם מכבי תל אביב.
אטארי
אטארי (באנגלית: Atari) היא חברה ומותג משחקי וידאו שנוסד בשנת 1972. נכון לשנת 2022 המותג נמצא בבעלות החברה "Atari Interactive" , שהיא חברה בת של חברת ההפצה הצרפתית "Atari SA" .
היסטוריה.
חברת "אטארי" המקורית נוסדה ב־27 ביוני 1972 על ידי נולאן בושנל וטד דאבניי והייתה חלוצה בתחום משחקי הארקייד, קונסולות משחקי וידאו ביתיות ומחשבים אישיים. היא הובילה בתחומים האלו במהלך שנות השבעים עד אמצע שנות השמונים.
מבנה ארגוני.
בשנת 1984, חברת "אטארי" המקורית התפצלה, ומחלקת הארקייד של החברה שינתה את שמה ל־"Atari Games". חברת "Atari Games" קיבלה את הזכויות להשתמש בסמליל המותג, שעוצב על ידי ג'ורג' אופרמן, ועל משחקי הארקייד של החברה. כמו כן, היא קיבלה את הזכויות למשחקי הארקייד המקוריים של החברה שיצאו לשווקים בין השנים 1972 – 1984.
מחלקת הציוד האלקטרוני של החברה נמכרה לחברת "Tramel Technology" בעקבות כן שינתה החברה את שמה ל־"Atari Corporation". בשנת 1996 חברת "Atari Corporation" התמזגה לתוך יצרנית הכוננים הקשיחים "JT Storage" .
בשנת 1998, רכשה חברת "Hasbro Interactive" את "Atari Corporation" מ־"JT Storage", והקימה חברה חדשה בשם "Atari Interactive". בהמשך, בשנת 2001 רכשה חברת "Infogrames Entertainment SA" את "Hasbro Interactive" ושינו את שמה ל־"Infogrames Interactive". לבסוף, בשנת 2003 חברת
"Infogrames Entertainment SA" שינתה את שם החברה ל־"Atari Interactive".
החברה אשר נושאת כיום את השם "AtariSA" נוסדה במקור בשנת 1993 תחת השם GT Interactive. לאחר שחברת "Infogrames Entertainment SA" רכשה בשנת 1999 את "GT Interactive" היא שינתה את שמה ל־"Infogrames Inc". לאחר ש־"Infogrames Entertainment SA" רכשו את "Hasbro Interactive" החלה חברת הבת שלהם "Infogrames Inc" להשתמש לסירוגין בשם המותג "אטארי" עבור כותרים נבחרים. בשנת 2003 רכשה חברת "Infogrames Inc" את השם והסמליל של "אטארי" מחברת "Atari Interactive" ושינתה את שמה ל"AtariSA". ב־11 באוקטובר 2008, השלימה חברת "Infogrames" את הרכישה של "Atari Inc", מה שהפך אותה לחברת בת בבעלות מלאה.
הקונסולות והמחשבים של אטארי.
home pong.
הקונסולה הראשונה שאטארי פיתחה הייתה ה־home pong, בשנת 1975. זו הייתה קונסולה ביתית שבה היה מובנה משחק אחד בלבד – פוֹנְג (”pong“). המשחק והקונסולה שאבו השראה מקונסולת האודיסיאה של חברת מגנבוקס, שבה שהכילה משחק טניס מובנה שהיה דומה מאוד לפונג. הקונסולה נמכרה ביותר מ־150,000 יחידות.
ATARI 2600.
בעקבות ההצלחה של קונסולת ה־home pong. אטארי שחררו בשנת 1977 את האטארי־2600. זו הייתה הקונסולה הראשונה של החברה שהשתמשה בכרטיסי משחק, ופותחו בעבורה יותר מ־500 משחקים שונים. הקונסולה הגיע עם שני ג'ויסטיקים, שתי דוושות משחק, וכרטיס משחק אחד, בדרך כלל combat .
המתחרה העיקרית לקונסולה זו הייתה קונסולת ה־Channel F שמכרה ב־350,000 יחידות. אך, אטארי שלטו בשוק והקונסולה נמכרה במעל ל־30 מיליון יחידות, במחיר של כ־200 דולר ליחידה.