אפור כהה – המתמודדת זכתה במקום השני בעונה.
תכלת זוהר – המתמודדת זכתה בתואר "חביבת הקהל".
כחול – המתמודדת ניצחה באתגר השבועי.
טורקיז – המתמודדת קיבלה ביקורת חיובית והייתה בטוחה.
לבן – המתמודדת לא קיבלה כל ביקורת והייתה בטוחה.
צהוב בהיר – המתמודדת קיבלה ביקורת והייתה בטוחה.
ורוד – המתמודדת קיבלה ביקורת שלילית אך הייתה בטוחה.
אדום בהיר – המתמודדת הייתה בתחתית.
אדום – המתמודדת הודחה.
בורדו – המתמודדת פרשה מהתחרות.
תחרויות ליפסינק.
תכלת – המועמדת נפסלה לאחר פעם אחת בתחתית.
ירוק – המועמדת נפסלה לאחר פעמיים בתחתית.
אדום – המועמדת נפסלה לאחר שלוש פעמים בתחתית.
צהוב – המועמדת נפסלה בליפסינק הסופי לעונה.
מארחים ושופטים.
ב-15 בפברואר 2021, אוּשר כי המארחת של התוכנית תהיה מלכת הדראג הספרדייה . ב-1 במרץ הוכרז כי הרכב השופטים יכלול את מעצבת האופנה אנה לוקינג ואת חאבייר אמברוסי וחאבייר קאלבו, שחקני קולנוע וטלוויזיה, במאים וסופרים, שהם גם זוג בחייהם הפרטיים.
שופטים אורחים.
רשומים בסדר כרונולוגי:
אורחים מיוחדים.
אורחים שהופיעו בפרקים אך לא שפטו על הבמה המרכזית.
פרק 4
פרק 6
פרק 8
פרק 9
פרקי הסדרה.
עונה 1
חוסה מגרינה
ארנולדו איגוארן
ז'אק מיול
ז'אק מיול (בצרפתית: Jacques Mayol; 1 באפריל 1927 - 22 בדצמבר 2001) היה צוללן צרפתי בעל שיאי עולם רבים בצלילה חופשית. הסרט "הכחול הגדול" משנת 1988, בבימויו של לוק בסון, נכתב בהשראת סיפור חייו ושל חברו אנזו מאיורקה. מיול היה אחד התסריטאים וחיבר את הספר "הומו דלפינוס: הדולפין בתוך האדם" של הפילוסופיה שלו על מקורותיהם הימיים של בני האדם.
ביוגרפיה.
ז'אק מיול היה אזרח צרפתי יליד שאנגחאי שבסין. את חופשת הקיץ שלו בילה מיול בקראטסו (יפן) כל שנה בילדותו. כשהיה בן 7, הוא צלל בחליפת צלילה עם אחיו הגדול בים סביב יפן, שם הוא ראה דולפין בפעם הראשונה. מיול תיאר את המפגש הגורלי בספרו "הומו דלפינוס: הדולפין שבאדם".
קריירה.
בגיל 49 היה הצוללן החופשי הראשון שירד למאה מטר (330 רגל) ב-23 בנובמבר 1976; וכשהיה בן 56 הוא הצליח לרדת ל-105 מטר. בשלב המחקר המדעי בקריירה שלו, ניסה מיול לענות על השאלה האם לאדם יש פוטנציאל מימי נסתר שניתן לעורר באמצעות הכשרה פיזיולוגית ופסיכולוגית קפדנית.
התשוקה של מיול לצלילה ליוותה אותו כל חייו והתבססה על אהבתו לאוקיינוס, הפילוסופיה האישית שלו ורצונו לחקור את גבולותיו שלו. במהלך חייו הוא עזר להכניס את הספורט האליטיסטי דאז של צלילה חופשית למיינסטרים. פילוסופיית הצלילה שלו הייתה להגיע למצב נפשי המבוסס על הרפיה ונשימה ביוגה, בעזרתו הוא יכול להשיג דום נשימה. הוא תרם גם להתקדמות הטכנולוגית בתחום הצלילה החופשית, ובמיוחד לשיפור מכלולים בהם השתמשו צוללנים ללא הגבלה.
מיול כבר היה צוללן חופשי מנוסה כשפגש את אנזו מאיורקה הסיציליאני שהיה הראשון שצלל מתחת ל-50 מ'. מיול הגיע לעומק של 60 מטר. נוצרה ידידות בין שני הצוללנים, כמו גם יריבות. השיאים המפורסמים ביותר שלהם נקבעו בקטגוריה ללא מגבלות. בין 1966 ל-1983, מיול היה שמונה פעמים אלוף העולם בקטגוריה זו. בשנת 1981 קבע שיא עולמי של 61 מ' במשקל גוף בלבד, תוך שימוש בסנפירים. בשנת 1976 מיול שבר את מחסום 100 מטר עם צלילה ללא הגבלה של 101 מטר בסמוך לאלבה, איטליה. הבדיקות הראו שבמהלך צלילה זו פעימות ליבו ירדו מ-60 ל-27 פעימות לדקה, היבט של רפלקס הצלילה של היונקים, רפלקס הניכר יותר אצל לווייתנים, כלבי ים ודולפינים. הצלילה העמוקה האחרונה של מיול החלה בשנת 1983 כשהגיע לעומק 105 מ', בגיל 56.
עבודתו עם דולפינים.
המשיכה העזה של מיול לדולפינים החלה בשנת 1955 כשעבד כצולל מסחרי בבריכת דולפינים במיאמי, פלורידה. שם הוא פגש דולפינה בשם 'ליצן' (Clown) ויצר עמה קשר הדוק. כשהוא מחקה את הדולפינה, למד כיצד לעצור את נשימתו למשך זמן ארוך יותר ואיך להתנהג ולשלב את עצמו באופן מיטבי מתחת למים. הדולפינים הם שחוללו את הבסיס לפילוסופיית החיים של מיול "הומו דלפינוס".
ז'אק מיול חזה כי בתוך כמה דורות אנשים מסוימים יוכלו לצלול עד 200 מ' ולעצור את נשימתם עד עשר דקות. כיום השיא ללא מגבלות עומד על 253 מ' ( הרברט ניטש, יוני 2012). ברנקו פטרוביץ' הסרבי מחזיק בשיא דום נשימה סטטי ב-11 דקות ו-54 שניות (אוקטובר 2014). גוראן צ'ולאק הקרואטי מחזיק בשיא דום נשימה סטטי בחמצן טהור ב-23 דקות שנייה אחת (יוני 2014).
בקולנוע.
הסרט "הכחול הגדול", שביים לוק בסון בשנת 1988, היה בהשראת סיפור חייו וסיפור חייו של הצוללן האיטלקי אנזו מאיורקה וידידותם. מיול היה אחד התסריטאים.
מיול היה המושא של הסרט התיעודי "דולפין מן" משנת 2017 (L'Homme dauphin, sur les traces de Jacques Mayol)", בבימויו של לפטריס צ'ריטוס.
מותו.
ב-22 בדצמבר 2001, בגיל 74, כשהוא סובל מדיכאון, התאבד מיול בתלייתו בווילה שלו באלבה, איטליה. אפרו פוזר על חוף טוסקנה. חבריו הקימו לו אנדרטה בדרום מזרח אלבה בעומק של 16 מטר.
הקוטרים המרכזיים של מוסקבה
הקוטרים המרכזיים של מוסקבה (ברוסית: Московские центральные диаметры) היא מערך של קווי רכבת פרוורית במוסקבה ומחוז מוסקבה.
הקוטרים המרכזיים של מוסקבה (MCD) מקשרים בין מוסקבה לערים הסמוכות במחוז מוסקבה: לובניה , דולגופרודני , אודינצובו, קרסנוגורסק ופודולסק.
שני הקווים הראשונים נפתחו ב־21 בנובמבר 2019. אורכם של שני הקווים הראשונים עם 58 תחנות הוא 132 ק"מ.
מייק מניאן
מייק מניאן (בצרפתית: Mike Maignan; נולד ב-3 ביולי 1995) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת השוער במילאן מהסרייה א' ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים.
תחילת הקריירה.
מניאן נולד בקאיין שבגינאה הצרפתית, לאב צרפתי ולאם מהאיטי. כילד עבר עם משפחתו לפריז, שם התחיל לשחק בקבוצה מקומית. בגיל 14 מניאן הצטרף לאקדמיה של פריז סן ז'רמן ושיחק בקבוצות הנוער של המועדון בתור שוער. ביוני 2013 מניאן חתם על חוזה מקצועי שאיפשר לו לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, שזכתה באליפות צרפת. מניאן נכלל מספר פעמים בסגל של פריז סן ז'רמן למשחקי גביע ואף ליגה, אבל לא ערך הופעה אחת במדי הקבוצה.
ליל.
באוגוסט 2015 מניאן חתם בליל תמורת מיליון אירו. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ובכלל בקריירת המשחק שלו, כשנכנס כמחליף במשחק הליגה מול ראן לאחר ההרחקה של השוער וינסנט אניימה. עם כניסתו למשחק, הוא עצר בעיטת פנדל. בעונת 2017/2018 מניאן קודם על ידי מאמן ליל, מרסלו ביילסה, לעמדת השוער הבכיר של המועדון, באותה עונה מניאן נהנה מעונה טובה שבמהלכה שמר על 17 שערים נקיים וזכה בתואר השוער המצטיין בצרפת ועזר לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה ולהבטיח מקום בליגת האלופות.
בעונת 2020/2021 מניאן היה גורם משמעותי בזכייתה המפתיעה של ליל באליפות צרפת, זכייה שהובטחה במחזור האחרון של העונה. מניאן סיים את העונה עם 21 משחקים ללא ספיגה.
מילאן.
ב-27 במאי 2021 מניאן חתם במילאן סגנית אלופת איטליה על חוזה לחמש שנים עבור 13 מיליון אירו.
מניאן ערך את הופעת הבכורה שלו ב-23 באוגוסט 2021 בניצחון 1-0 על סמפדוריה, ב-13 באוקטובר עבר ניתוח בפרק כף היד שהשבית אותו למשך 6 שבועות. כבר בעונתו הראשונה זכה באליפות איטליה כשהוא שומר על רשת נקייה 17 משחקים.
קריירת נבחרות.
מניאן ייצג את כל הנבחרות הצעירות של צרפת ובמאי 2019 קיבל זימון בכורה לסגל הנבחרת הבוגרת, למשחקי מוקדמות יורו 2020. ב-7 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד אוקראינה שהסתיים בניצחון 1–7 עבור צרפת. מניאן זומן לסגל הנבחרת הצרפתית ליורו 2020.
תארים.
מילאן
נתנאל איזק
נתנאל איזק (נולד ב-21 באוגוסט 1981) הוא מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת. בעבר כיהן כמשנה לראש עיריית לוד.
ביוגרפיה.
נתנאל איזק גדל בראשון לציון לרב ד"ר סא"ל פיני איזק, מרבני הרבנות הצבאית, ולד"ר מיכאלה, דוקטור לפסיכולוגיה קלינית. בוגר הישיבה התיכונית בראשון לציון והמכינה הקדם צבאית "קשת יהודה". בין השנים 2000–2003 שירת בצה"ל כלוחם בפלחה"ן גולני. כיהן כיו"ר ארגון הסטודנטים הארצי של המכללות בישראל, בזמן שלמד לתואר ראשון בתקשורת במכללת עמק יזרעאל. במסגרת תפקידו זה החל מ-2008 כיהן כחבר המועצה להשכלה גבוהה.
פעילות ציבורית.
בשנת 2009, בבחירות לכנסת ה-18, היה חבר "מפלגת צבר – מפלגת הצעירים של ישראל" בראשות בועז טופורובסקי, והוצב במקום השני מטעמה לכנסת. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
היה ממקורבי גדעון סער בתקופה בה היה חבר הליכוד, ולאחר מכן יועץ מקצועי של סער כשר החינוך ולאחר מכן ראש המטה המוניציפלי שלו כשר הפנים.
החל מאפריל 2015 שימש כראש מטה השר אריה דרעי במשרד הכלכלה והתעשייה. לאחר מכן שימש כחמש שנים, עד יולי 2020, כיושב ראש המוסד לבטיחות ולגיהות.
בשנת 2018, לקראת הבחירות לכנסת ה-21, פורסם כי יתמודד בפריימריז בליכוד כנציג השפלה. בבחירות המקומיות בנובמבר 2018 התמודד למועצת העיר לוד ברשימת הליכוד שבראשות ראש העיר יאיר רביבו, נבחר למועצה, וכיהן כשנתיים וחצי כמשנה לראש העיר רביבו שנבחר בשנית לתפקיד. במסגרת תפקידו זה, בשנת 2021, פעל בזמן המהומות בלוד להשבת השקט לעיר, ואף הותקף בעצמו בידי ערבים־ישראלים בזמן בו התראיין בשידור חי בגלי צה"ל לטלי ליפקין שחק.
בשנת 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-23, מינה גדעון סער את איזק לראש מטה הבחירות שלו בליכוד. בשלהי שנת 2020 היה ממקימי מפלגת תקווה חדשה ושימש כמנכ"ל המפלגה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב איזק במקום ה-21 ברשימת תקווה חדשה, אך לא נבחר לכנסת.
מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת.