הרינג החל לעבוד בתוכנית T4 - אותנסיה לקראת סוף שנת 1940, והיו לו שם מספר תפקידים. לאחר שסיים את פעילותו בגדיניה, נשלח למרכז ההמתה בטירת זוננשטיין, שם שימש כמפקח-מסייע לקצין משטרה בשם שאמל. לאחר פעילותו בזוננשטיין, עמד בראש מרכז ההמתה בהרטהיים. הוא גם עבד במתקני ההמתה הנוספים של תוכנית האותנסיה בברנדנבורג ובהדמר.
מבצע ריינהרד.
לאחר תוכנית האותנסיה, הרינג סופח לאס דה בפראג ביוני 1942, ושובץ במבצע ריינהרד במחוז לובלין בפולין. הוא החליף את מקומו של כריסטיאן וירט כמפקד מחנה בלז'ץ מסוף אוגוסט 1942 עד לסגירת המחנה ביוני 1943. לאחר שהימלר ביקר במחנות המבצע במרץ 1943 והתרשם מעבודתו של הרינג, הוא קידם אותו לדרגת האופט-שטורמפיהרר.
אס-אס שארפיהרר היינריך אונבראו, ששירת בבלז'ץ, העיד על הרינג:
רודולף רדר, אחד הניצולים הספורים ממחנה בלז'ץ, כתב על הרינג:
תדאוזס מיזייוויץ', פולני שחי בכפר בלז'ץ ועבד בתחנת הרכבת, העיד על הרינג:
לאחר מבצע ריינהרד.
לאחר סיומו של מבצע ריינהרד וסגירתו של מחנה בלז'ץ ביוני 1943, היה הרינג למפקד מחנה הריכוז פוניאטובה, שבזמן זה הפך לתת-מחנה של מיידנק. עובדי הכפייה בפוניאטובה אולצו לסייע למאמץ המלחמתי של הגרמנים. בימים 3–4 בנובמבר כוח משטרה גרמני הרג את היהודים שנותרו בפוניאטובה במהלך אקציית ארנטפסט (בגרמנית: "מבצע חג הקציר"). הרינג שובץ לאחר מכן עם אנשי אס אס נוספים ממבצע ריינהרד במחנה השמדה בטריאסטה שבאיטליה.
ב-9 באוקטובר 1945 מת הרינג מסיבוכים מסתוריים בחדר ההמתנה בבית החולים ע"ש קתרינה בגרמניה.
אח&quot;י לווייתן (צ-75)
אח&quot;י לווייתן (1999)
אמורטייזד
לואיס מייה
לואיס מייה אספס (בספרדית: Luis Milla Aspas; נולד ב-12 במרץ 1966) הוא כדורגלן עבר ספרדי ומאמן כדורגל.
ככדורגלן שיחק מייה בתפקיד הקשר האחורי ב-3 מועדוני כדורגל ספרדיים מצליחים: ברצלונה, ריאל מדריד וולנסיה וזכה בתארים עם שלושתן. לאחר פרישתו אימן במספר קבוצות, בתוכן 4 נבחרות הנוער של ספרד מהם שנתיים בנבחרת האולימפית איתה זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 בשנת 2011 שהתקיימה בדנמרק.
קריירת משחק.
מייה, בוגר מחלקת הנוער של ברצלונה, שיחק משחק אחד בקבוצה הבוגרת בסוף עונת 1984/1985 ובו גם כבש את שער הבכורה שלו, ואת העונה הבאה פתח בברצלונה אתלטיק. לאחר שלוש עונות בקבוצת המשנה עבר מייה ב-1988 לשחק באופן קבוע בקבוצה הבכירה אותה אימן יוהאן קרויף. בברצלונה שיחק שתי עונות ובעקבות מחלוקת לגבי חידוש חוזהו עבר בהעברה חופשית לריאל מדריד ב-1990. בריאל מדריד צבר 165 הופעות עד שנת 1997, במהלכה עבר לוולנסיה ובה סיים את הקריירה בשנת 2001. בסך הכל צבר 299 הופעות בליגה הספרדית כשבמרביתן פתח בהרכב.
קריירת אימון.
בעונת 2006/2007 אימן את פוסול מהליגה השלישית בה רשם את אחת העונות המוצלחות בתולדות המועדון הצנוע. בתום העונה הזמין אותו מיכאל לאודרופ, לצידו שיחק מספר עונות בברצלונה ובריאל מדריד, לשמש כעוזרו באימון חטאפה ועונת 2007/2008 עברה עליו כשהוא בחטאפה. בסיומה מונה למאמן נבחרת הנוער של ספרד.
באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2009 לא הצליח להוביל את קבוצתו למעבר של שלב הבתים. הקמפיין של 2010, שנערך בצרפת, היה מוצלח יותר והנבחרת הספרדית הגיעה למשחק גמר אך אז הפסידה לנבחרת המארחת. ב-2010 השתתפה נבחרתו גם במשחקי הים התיכון, והפעם זכתה בגביע כשהיא גוברת על איטליה בגמר 1-2. מייה אימן גם את נבחרת ספרד עד גיל 20 והשתתף איתה באליפות העולם עד גיל 20 של שנת 2009 שהתקיימה במצרים, בה הודחה הנבחרת הספרדית בשלב שמינית הגמר.
ב-2010 עבר לאמן את נבחרת ספרד עד גיל 21. אף על פי שהנבחרת הספרדית סיימה רק שנייה במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21, בהן אימן אותה חואן רמון לופס קארו, צמד ניצחונות על קרואטיה בשלב הפלייאוף העניקו לספרדים כרטיס לטורניר שהתקיים בדנמרק. בטורניר עצמו ניצחה ספרד בכל המשחקים מלבד אחד, נגד אנגליה שהסתיים בתיקו, וזכתה בגביע.
לאחר שהנבחרת הספרדית נכשלה תחת מייה באולימפיאדת לונדון ב-2012, והודחה כשסיימה אחרונה בשלב הבתים, פוטר מייה מתפקידו.
בפברואר 2013 מונה למאמן קבוצת אל-ג'זירה מאיחוד האמירויות הערביות, אך סיים את תפקידו בקבוצה עוד באותה השנה.
אירופה המרכזית
יצחק בר (קצין)
יצחק (איציק) בר (ביטון) (נולד בשנת 1971) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש ראש מטה פיקוד העורף, מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, קצין אג"ם של פיקוד העורף, סגן מפקד עוצבת הפלדה ומפקד חטיבת שומרון.
ביוגרפיה.
בר התגייס לצה"ל בשנת 1990, התנדב לצנחנים ושובץ בסיירת צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 101. לאחר מכן שירת כמפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך מונה למפקד פלחה"ן צנחנים בין השנים 1997–1998, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח צנחנים.
בשנת 2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 101, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע אישית לוחצת. ביוני 2005 סיים את תפקידו. בהמשך מונה למפקד בא"ח צנחנים בין השנים 2005–2007. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 2007–2008.
בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון. ב-27 באפריל 2010, החליט הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, לנזוף בו, בעקבות כשלים שהובילו למותם של ארבעה פלסטינים בשני אירועים שונים בגזרתו. בתפקיד זה שירת עד 1 בספטמבר 2010. בסיום התפקיד יצא ללימודים. בשנת 2011 מונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה, ושימש בתפקיד עד שנת 2013.
בשנת 2013 מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף, תפקיד בו שירת עד שנת 2015. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ג (2015–2016). באוגוסט 2016 מונה למפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, ושימש בתפקיד עד 4 בספטמבר 2019. ב-2 בספטמבר 2019 הועלה לדרגת תא"ל, ובהמשך החודש נכנס לתפקידו כראש מטה פיקוד העורף, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מגפת הקורונה ובמבצע שומר החומות, את תפקידו סיים ביוני 2022. בתפקידו הבא נקבע כי ימונה לסגן ראש המטה לביטחון לאומי.
חיים אישיים.
בר נשוי למיכל ואב לשלושה ילדים. אחיו הוא אל"ם במילואים ניר בר-און.
איציק בר
כריסטיאן רודריגז
צבי בנטואיץ
מוסמך בניהול מערכות בריאות
יהודה סולודוכו
יהודה סולודוחו
מלפי
מלפי (באיטלקית: Melfi) היא עיירה בנפת פוטנצה שבדרום מחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. העיירה שוכנת על גבעה למרגלות הר ולוטורה (Monte Vulture) והיא העיירה החשובה ביותר במחוז, הן כמקור משיכה תיירותי והן כמרכז כלכלי.
היסטוריה.
ימי הביניים.
מלפי יושבה על ידי הדאוניאנים (Daunians) ועל ידי הלוקאנים. בתקופת השלטון הרומי העיירה הייתה כלולה בשטח שיפוטה של המושבה ונוסה והיא נוסדה בשנת 291 לפנה"ס. בימי הביניים, לאחר נפילתה של האימפריה הרומית המערבית, עלתה חשיבותה של מלפי כנקודה אסטרטגית בין אזורי השליטה של הביזנטים ושל הלומברדים.
מלפי נכבשה מספר פעמים על ידי המעצמות שנאבקו על השליטה באזור, עד אשר היא הפכה לנחלתו של המנהיג הנורמני ויליאם הראשון. משפחתו של ויליאם החלה מכאן את כיבושיה בדרום איטליה, שבראשית המאה ה-12 הובילו ליצירתה של ממלכת סיציליה הנורמנית.
ב-1059 מלפי הפכה לבירתה של דוכסות פוליה. מועצות אפיפיוריות נערכו בעיר באותה שנה ובשנת 1109. ב-1231, הכריז כאן פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על החוקות של מלפי (Constitutiones Augustales) וחיזק את השליטה על נחלתו המתרחבת. הוא יצר את מערכת המנהל הציבורי שבין שאר הדברים הטילה מיסים על השליטים הפאודליים המקומיים, שהתרעמו על כך אך לא יכלו להתנגד לו.
בהמשך, כמו כל ממלכת נאפולי, חוותה מלפי תקופה של שקיעה. שארל השני, מלך נאפולי ציווה לשפץ ולהרחיב את המצודה והוא הפך אותה למקום מגוריה הרשמי של אשתו, מארי נסיכת הונגריה.
העת החדשה.
במהלך המלחמה בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת לבין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על ממלכת נאפולי, צרו צבאות צרפת על מלפי במרץ 1528 וטבחו בכ-3000 מתושבי העיר כולל נשים וילדים. לאחר שהוכה על ידי הצרפתים, העניק קארל החמישי לאנדריאה דוריה את התואר "נסיך מלפי" כאות הוקרה ללחימתו העזה. משפחתו החזיקה בעיר עד לסוף קיומו של הפיאודליזם ובבעלותה היו נכסים בעיר עד הרפורמה האגררית שבוצעה באמצע המאה ה-20.
מלפי הייתה בתחומיה של הרפובליקה של נאפולי שהוכרזה על יד הצרפתים ב-1799. לאחר איחוד איטליה הייתה מלפי מעורבת במלחמת אזרחים עקובה מדם והיא נכבשה ב-15 באפריל 1861.
בתקופת השלטון הפשיסטי הייתה מלפי מקום גלות למתנגדי המשטר. העיר הוכתה ברעש אדמה ב-1930 ובמהלך מלחמת העולם השנייה היא סבלה מהפגזות של בעלות הברית ב-26 בספטמבר 1943.
מלפי זכתה לתחיה בסוף המאה ה-20 ולאחרונה היא נהנתה משגשוג כאשר חברת ייצור המכוניות פיאט הקימה בה בית חרושת. מלפי הייתה מועמדת להיות בירתה של נפה עצמאית כמה פעמים. ההצעה הראשונה הועלתה כבר ב-1866 ורבות אחרות הועלו במשך השנים. האחרונה שביניהן ב-2006.
אתרים חשובים.
המצודה.