פיגוע יום הזיכרון (כונה גם טבח יום הפרגים) הוא כינוי לפיגוע טרור שנערך בעיירה אניסקילן שבצפון אירלנד ב-8 בנובמבר 1987. מטען חבלה שהונח על ידי אנשי הצבא האירי הרפובליקני (IRA) התפוצץ ופגע בקהל אזרחים, שהתאספו בקרבת אנדרטת המלחמה המקומית לקראת טקס יום הזיכרון השנתי. בפיגוע נהרגו אחד עשר אנשים ו-63 נפצעו. הפיגוע גרר גינויים חריפים וגרם ל-IRA נזק תדמיתי ופוליטי חמור.
הפיגוע.
מטען החבלה, שמשקלו היה כ-18 קילוגרמים, הורכב באירלנד, הועבר דרך גבולה עם צפון אירלנד והובא לאניסקילן בהעברה מיד ליד על ידי עשרות אנשי IRA, שנועדה למנוע מעקב אחריהם וסיכול של הפיגוע. קיימת מחלוקת האם הפיגוע היה יוזמה בדרג מקומי או דרג ביניים של הארגון, או שהיא אושרה על ידי הנהגתו בצפון אירלנד.
המטען, שהיה מונח בתוך תיק ספורט, הוטמן מאחורי קיר חיצוני של מרכז קהילתי בעיירה (בבעלות כנסייה רומית קתולית מקומית), ששכן במרחק של מטרים מעטים מאנדרטת המלחמה. טקס הזיכרון נועד להתחיל בשעה 11:00, והמטען כוון להפעלה באמצעות מנגנון השהייה לשעה 10:43.
המשטרה המקומית סרקה לקראת הטקס את נתיב מצעד הזיכרון לגילוי חומרי נפץ בסיועם של כלבי גישוש, אך לא בדקה את הבניין שבו הוטמן המטען, אשר נחשב כבטוח.
בעת שהמטען התפוצץ צעדו לעבר האנדרטה חיילים מרגימנט ההגנה של אלסטר, בעוד שאזרחים התאספו במקום לשם צפייה בטקס. ההתפוצצות גרמה הרס נרחב למבנה המרכז הקהילתי והמטירה הריסות על הקהל, שחלקו ניצב ממש לצידו. הרחוב כולו כוסה בהריסות מהבניין. אחד עשר אנשים נהרגו - עשרה אזרחים ושוטר אחד. ביניהם היו שלושה זוגות נשואים. 63 אנשים נפצעו, מהם 19 באופן קשה. בפצועים נכללו 21 ילדים ובני נוער. אחד הפצועים נפטר לאחר שהיה שרוי בתרדמת במשך 13 שנים והיה לקורבן השנים עשר של הפיגוע. כל הנפגעים היו פרוטסטנטים. איש עסקים מקומי הנציח במצלמת וידאו את המהומה שלאחר ההתפוצצות ואת ההרס שהותירה וצילומיו שודרו בטלוויזיה ברחבי העולם.
מספר שעות לאחר ההתפוצצות צלצל איש ה-IRA לתחנת רדיו בצפון אירלנד והודיע כי הארגון הניח מטען חבלה בן 68 קילוגרמים בעיירה טאליהומון (Tullyhommon), כ-30 קילומטרים מאניסקילן, אך הוא כשל מלהתפוצץ. המטען אותר בקרבה מיידית לאתר טקס יום הזיכרון שנערך באותו יום בעיירה ונוטרל על ידי המשטרה.
לאחר הפיגוע.
ה-IRA פרסם התנצלות על הפיגוע וטען שהפצצה נועדה לפגוע בחיילים שעמדו לצעוד בטקס ולא באזרחים. נמסר שהארגון פירק את שתי היחידות שהכינו את הפיגוע. פרשן שכתב ספר אודות הפיגוע הגיב על כך באומרו שגם אם נעשתה טעות ביחס למועד ההפעלה של המטען, הרי שהארגון היה פזיז בכל הנוגע לסיכון לחיי אזרחים.
הפיגוע גרר גינויים חריפים בבריטניה ובאירלנד ומחוץ להן ותואר כמעשה פראי וברברי. גם תומכי התנועה הרפובליקנית בצפון אירלנד נחרדו ממנו וראו בו מכה למטרתם. עיתונה השבועי של מפלגת השין פיין כינה את הפיגוע "טעות מונומנטלית" שתחזק את מתנגדי ה-IRA.
בימים ובחודשים שלאחר הפיגוע התרחשו בצפון אירלנד מספר פעולות טרור מצד יוניוניסטים, שנעשו כנקמה עליו. במרץ 1988 ביצע טרוריסט יוניוניסט בודד את הפיגוע בבית הקברות מילטאון בבלפסט, שלדבריו נועד לפגוע באנשי ה-IRA באופן דומה למה שעשו באניסקילן.
טקס הזיכרון באניסקילן נערך מחדש שבועיים לאחר הפיגוע בהשתתפות קהל של כ-5,000 איש לרבות ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר.
בעת הפיגוע התנהל משא ומתן בין ממשלות בריטניה ואירלנד בנוגע לחקיקת חוק הסגרה חדש, שיאפשר להסגיר חשודים בטרור מאירלנד לבריטניה. אירלנד דרשה בתמורה הכנסת שינויים במערכת המשפטית שנהגה בצפון אירלנד. הפיגוע הביא להחלשת ההתנגדות באירלנד לחוק החדש והוא אושר בהמשך עם כמה שינויים בנוסחו.
הפיגוע גרם נזק פוליטי לשין פיין. בבחירות המקומיות ב-1989 במחוז פרמנה, שבה שכנה אניסקילן, איבדה המפלגה ארבעה משמונת נציגיה במועצת המחוז. רק בשנת 2001 חזרה התמיכה במפלגה במחוז זה לרמתה שלפני הפיגוע. מנהיג המפלגה ג'רי אדמס התנצל על הפיגוע בשם התנועה הרפובליקנית ביום השנה העשירי להתרחשותו.
בשנת 2002 הושלמה הקמתו של מבנה חדש במקום המבנה שנהרס בפיגוע. המבנה החדש נקרא "מרכז קלינטון" על שמו של נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון.
עד היום לא הועמד איש לדין בקשר לפיגוע.
ז'ונג ג'אנג
ז'ונג ג'אנג (בסינית מפושטת: 张 戎; בסינית מסורתית: 張 戎; בתעתיק פין-יין: Zhāng Róng; בתעתיק וייד-ג'ילס: Chang Jung. בהגייה מנדרינית: . נולדה ב-25 במרץ 1952) היא סופרת בריטית ילידת סין המתגוררת כיום בלונדון.
עיקר פרסומה בא לה בזכות האוטוביוגרפיה המשפחתית שלה "ברבורי פרא", שנמכרה במעל 10 מיליון עותקים ברחבי העולם, אך נאסרה ברפובליקה העממית של סין. ספר נוסף שכתבה ג'אנג היא הביוגרפיה "" , על חייו של מאו דזה-דונג, אותה כתבה יחד עם בעלה, ההיסטוריון האירי ג'ון האלידיי .
בנדה
ג'אנג
ג'אנג הוא שם מחוז, שם נהר ושם משפחה סיני.
הריטב&quot;א
מוקסין המים
מוקסין המים (שם מדעי: "Agkistrodon piscivorus"; קרוי גם: מוקסין הכותנה, מוקסין הביצות ומוקסין שחור) הוא מין נחש ארסי ממשפחת הצפעיים החי בביצות באמריקה הצפונית.
המוקסין הוא נחש גדול השוחה רוב הזמן במים ונח על ענפים מתים. הוא נפוץ בביצות, נהרות ואגמים בדרום ארצות הברית באלבמה, ארקנסו, פלורידה, ג'ורג'יה, אילינוי, אינדיאנה, קנטקי, לואיזיאנה, מיסיסיפי, מיזורי, נברסקה, דרום ניו ג'רזי, וירג'יניה, קרוליינה הצפונית, קרוליינה הדרומית, אוקלהומה, וטקסס וגם בקצוות של טנסי, וקנזס.
אורכו הממוצע 80 ס"מ, אם כי נמצאו פרטים באורך כפול.
המוקסין הוא טורף שיאכל כל חיה קטנה שתימצא בדרכו לרבות: חלזונות, שפמנונים, סרטני נהרות, דגים שונים, צפרדעים, לטאות, נחשים אחרים, צבים צעירים, צאצאי אליגטורים, עופות קטנים וגוזלים ויונקים קטנים. בגן החיות של מיאמי תועד מכשיר עיקוב שהושתל בביטנו של נחש מסוג פיתון בורמזי שנטרף בידי נחש מוקסין המים
אצל הצעירים ישנו זנב צהוב היכול להתפתל קלות ולהידמות לתולעת. הנחש מפתה עם הזנב יצורים המתקרבים לאכול את ה"תולעת" ואז מוכשים.
אויביו העיקריים הם נחשים אחרים, צבים נשכנים, אליגטורים, עופות דורסים ויונקים טורפים. המוקסין מתגונן מאויביו על ידי הצטנפות לכדור ופעירת פיו הלבן והמפחיד שהקנה לו את שמו - מוקסין הכותנה.
מוקסין הכותנה
מוקסין הביצות
מוקסין שחור
סנאי אפור
סנאי אפור או סנאי אמריקני (שם מדעי: Sciurus carolinensis) הוא מין של סנאי ממשפחת הסנאיים החי ביערות באמריקה הצפונית.
הסנאי האפור נפוץ ביערות בארצות הברית וגם במזרח קנדה, מניו ברנזוויק ועד מניטובה וצפון טקסס. הוא הועבר על ידי האדם גם לאירופה ואפריקה.
אורך גופו 23–30 ס"מ בממוצע, ומשקלו 400–600 גרם.
הוא ניזון מקליפות עצים, ניצנים, פירות יער, זרעים ואיצטרובלים שונים, אגוזי מלך ושאר אגוזים, פטריות וירקות מגידול אנושי. לפעמים הם אף יצודו חרקים וחיות קטנות נוספות (כולל עופות קטנים) ואף יאכלו נבלות.
עיר היונה
עיר היונה הוא ספר השירה הלירית הרביעי של נתן אלתרמן. הספר ראה אור סמוך ליום העצמאות של שנת 1957, 13 שנים לאחר ספרו הקודם, "שירי מכות מצרים". הספר כולל שני חלקים, הראשון הוא מחזור שירי עיר היונה, בו ביקש אלתרמן לגולל את אתוס הקמת מדינת ישראל. בחלקו השני של הספר מקובצים מחזורי שירים שנכתבו על ידי המשורר עוד מראשית שנות הארבעים, בהם "שיר עשרה אחים". הספר נחשב בשעתו כאכזבה וכפחות טוב מספרי המשורר, אך למרות זאת זיכה את אלתרמן בפרס ביאליק. המוכר ביותר מבין שירי מחזור "עיר היונה" הוא השיר "ליל חניה" שהולחן על ידי יאיר רוזנבלום לקראת פסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1973.
שם הספר.
שם הספר לקוח מהפסוק בספר צפניה: () ומהפסוק בספר ירמיהו: (), אליו מתייחס אלתרמן במישרין בגוף השיר. המילה "יונה" מתפרשת הן כשם הציפור יונה, המבשרת את השלום והן כפועל משורש י.נ.ה (הציק, לחץ).
מחזור שירי עיר היונה.
שירי "עיר היונה" באים לתאר את העשייה הציונית בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת המדינה ובראשית ימיה על פי סדר התרחשותם: ההעפלה, קיבוץ הגלויות, כור ההיתוך, התפתחות השפה העברית והעיר (תל אביב), תקופת מלחמת העצמאות, מגויסי גח"ל (גיוס חוץ לארץ), העלייה ההמונית ועוד עניינים שבסדר היום הציבורי.
השירים נכתבו לאורך שנות הארבעים אשר התאפיינו בתהליך מואץ של בנייה ומאבק לעצמאות ישראל. אלתרמן מתאר תהליך אבולוציוני של עניינים קטנים וטריוויאליים אך מעשיים, אשר ביחד מצטרפים למעשה הגדול וטווה אתוס לא-מהפכני ולא-משיחי של המעשה הציוני. בשירי "עיר היונה" לא התאמץ אלתרמן לייפות את המציאות אלא תיאר אותה באופן ביקורתי ובוחן, ומתוך הבנה ואמפתיה.
היצירה מחזיקה 157 עמודים ובהם 30 שירים, חלקם ארוכים ומורכבים מאוד. גיבורי מחזור השירים הם שני צעירים עבריים מתים מיכאל ומיכל, שאינם אלא הנער והנערה מהשיר "מגש הכסף" ואבות-הטיפוס לנוער העברי החלוצי, הלוחם ובונה המדינה. ניתן להבחין בשלוש חטיבות מרכזיות: המאבק בבריטים ובפרט ההעפלה, בה מתייחס אלתרמן בסימפתיה לעולים בני הגלות ולא רק לאנשי היישוב ה"צברים"; מלחמת השחרור, הן בהתבטאותה בעורף, בעיר תל אביב החשופה להתקפות מיפו ("הפרבר הדרומי") והן בקרבותיה ("בטרם יום", "ליל חניה", "ליל תמורה" ועוד), גם בשירים אלה העניק אלתרמן מקום של כבוד ללוחמים-העולים. החטיבה השלישית מעלה על נס את העלייה ההמונית ואת קליטתה במדינה הצעירה.
שירים נוספים בספר.
חלוקה למדורים.