התאוריה הטרנספסונלית והתאוריה האקולוגית העמוקה יוצרות פוטנציאל ומנוצלות במידה רבה עבור תפיסת הפרט את עצמו, את האחרים ואת היקום, הן בפנימיותו והן בסביבותיו. הן גם מציגות מספר קשיים מיוחדים לאנשי מקצוע, הספוגים היטב בחברה המערבית ובהנחות ערכיות מקצועיות של האינדיבידואליות, כגון שליטה עצמית, רציונליות וכוחות האגו. הן דורשות, שהפרט ישנה באופן זמני כמה הנחות הקיימות בתוכו בנושא היקום, ובמקום זאת יאמץ מידה מסוימת של עמימות, תוך כדי פתיחת עצמו לדרכים של ידיעה ושל עשייה, המשקפות פרספקטיבות יותר הוליסטיות, ומעבר לאגו של כל פרט (trans-ego).
שינוי העבודה הסוציאלית במטרה לסגל את המודל האקולוגי, קשור להגדרת המקצוע ולהתפתחותו. גישה אקולוגית מובנת כתפיסה הוליסטית וכן מורגש הצורך להתפתח כל הזמן.
העובדים הסוציאליים ניסו לאחד את המערכות והידע הפנימי שלהם בנושא התהליכים האנושיים. השאלה החיונית בנושא המקצוע של עבודה סוציאלית אקולוגית היא תהליכים מבניים והבנה עצמית, כשהכוונה של המקצוע להיות חלק מתהליך, שתפקידו או להרוס מבנים שליליים או לקדם מבנים שיהיו ברי-קיום ויקדמו רווחה. גם המקצוע של העבודה הסוציאלית הוא חלק תרבותי המקדם תהליכים אנושיות ותורם להישרדות הגזע האנושי בכל האתגרים החברתיים, הכלכליים והטבעיים העוטפים את בן-האנוש. במקצוע זה נבדק האם הפעולות שננקטות מספיק מאוזנות, ואילו פעולות יש לנקוט כדי שיסייעו לקיום האנושי. יש הבנה כי המקצוע של עובד סוציאלי אקולוגי קרוב לגישה ההוליסטית של גישת המערכות, ושם למטרה לשקם מחדש את האדם בסביבתו, במובן שסביבת המגורים יכולה להיתפס כרצף נמשך של הווייה לכיוון הטבע, והאדם הוא חלק מהיקום כולו. הסביבה האנושית ההוליסטית רואה מסורות אקולוגיות שונות כרצף כולל עם אפשרות ורצון לאחד אותן ביחד באופן יצירתי ורפלקטיבי. היחס בין רווחתו של האדם וסביבת מגוריו לא השתנתה כל כך עם השנים, אך החברה כשלם השתנתה והדרך בה אנשים תופסים את הטבע המורכב השתנתה עם הזמן. יש הטוענים כי חשוב שהמקצוע ינוע עם השינויים משום שהוא לא נמצא בחלל ריק, אלא להפך, הוא מתקרב לגישה הפמיניסטית, הפוסט-מודרנית ומבני כוח בתהליכים משתנים, והעובדים הסוציאליים נדרשים להציע פתרון אלטרנטיבי לבעיות שנוצרו.
אנתוני גידנס טוען כי המומחים בארגון חוזרים על השיטות המסורתיות אך בדרך שונה, מודרנית. שלב מוקדם בבניית הקשר בין הצרכנים הוא האמון, כדי שיהיו יחסים תומכים וחבריים, ושיישמרו על פני רצף. תפקיד המומחים השתנה ליועצים במקום משגיחים, כפי שהיו בעבר. בק טוען כי למומחים תפקיד כפול: הם משמשים כשוערים לגוף הידע, ובנוסף שוברים את המונופול והשליטה הבלעדית על הידע. בדרך זו, האחריות לבחירות בחיים עוברת ליחידים. יש מומחים שנתמכים בערכי מוסד מסוים אליו הם שייכים, שלפיו בחרו הצרכנים את שירותיו של אותו עובד סוציאלי. הצרכן עצמו רשאי לבקר את המערכת עצמה, אף על פי שהיא מערכת מקצועית ומומחית.
לטענתו של אהרון ברוואר, המודל האקולוגי יכול לשמש גם בפרקטיקה של עבודה סוציאלית. המודל האקולוגי מתאר איך אנשים מתקשרים עם סביבתם. עם זאת, המודל נשאר יותר מדי מופשט מכדי להוות הדרכה מועילה בפועל. תאוריה ומחקר בתחום של קוגניציה חברתית, כלומר, איך אנשים מבינים סביבותיהם ואחר כך מגיבים למה שהם רואים, משמש הסבר של מרכיב בסיסי של המודל האקולוגי: אנשים יוצרים לעצמם "פינות" (מקומות לעצמם) בתוך הסביבה.
המודל האקולוגי של עבודה סוציאלית הופך בשנים האחרונות למודל המוביל להבנת התנהגות ולעבודה עם אנשים. בניגוד למודלים אחרים של התנהגות המשמשים בפרקטיקה של עבודה סוציאלית, הנשענים במידה רבה על רעיונות של מדעי החברה ומדעי ההתנהגות - המודל האקולוגי צמח ישירות מתוך מחויבות כפולה של המקצוע לסביבה ולאדם. כיום מודל זה של פרקטיקה והתנהגות אנושית נמצא ברמה גבוהה יותר של הפשטה ותאוריה. עובדים סוציאליים המביטים במודל האקולוגי כדי לדווח הלכה למעשה על הפרקטיקה, מוצאים פערים, אשר גורמים להם לסמוך על הטכניקות המסורתיות של הערכה, התערבות, הגדרת המטרה ומדידה.
לטענתו של ברוואר, מחקר בתחום הקוגניציה החברתית ישמש כדי להסביר את התהליכים המשתמעים על ידי המודל האקולוגי. הדגש מושם על פירוט התהליכים שבאמצעותם אנשים יצרו "נישות" עבור עצמם בתוך הסביבה שלהם.
הרקע ההיסטורי והגורמים שהובילו להתפתחות הגישה האקולוגית.
תחום העבודה הסוציאלית בתחילת דרכו מיקד את ההתערבויות שלו באדם, בעוד ההתערבויות הכוללות התייחסות לסביבתו של האדם נתפסו כחשובות, אך לא היו מספיק מקצועיות. עלה צורך לפתח ידע ומיומנויות ולבסס את המקצוע באופן מעשי. מלחמת וייטנאם, המלחמה בעוני וזכויות האדם היו עקרונות חברתיים אשר תבעו תשומת לב חברתית וקהילתית נרחבת יותר. משנות ה-60 המאוחרות גישות שונות של טיפול קבוצתי ועבודה נרחבת עם קבוצות התרחבו ועם הזמן נעשתה אינטגרציה של דרך הטיפול הזו. בנוסף השתנתה הגישה מתיאום בלבד (Coordination) בין הגורמים השונים למודלים שהאמינו בהתערבויות (Intervenetion) כפי שיש ברפואה מבוססת ראיות כנהוג במקצועות טיפוליים אחרים. השינוי של המטרות החברתיות היטה דגש למטרות אחרות בתהליך, ותאוריות חברתיות ותרבותיות הציעו מושגים של כח, שינוי חברתי וקונפליקטים. היו שהציעו כי המקצוע של עבודה סוציאלית חייב להישען על מספר תאוריות מדעיות הנשענות על מספר דיסיפלינות.
במאמר של הת'ר לארקין משנת 2006 היו שהציעו כי עבודה סוציאלית אינטגרטיבית תדגול בגמישות ושלא תהיה צמודה לפרופסיה מסוימת. כמו כן, הוצעו תאוריות פרקטיות שונות שמחברות בין העבודה החברתית ושכל אחת מספקת חלק שונה של חשיבה ואף אחת מאותן תורות אינה עצמאית בפני עצמה. הרצון היה ליצור הלימה בין הפרקטיקה בעבודה סוציאלית לבין התכנון של ההתערבות, במטרה לצמצם אי צדק חברתי ובמטרה להגדיל את טווח השירותים החברתיים שסופקו. יש שטענו כי פרספקטיבה פנימית בין האנשים וסביבתם מספקת תקווה להתפתחות פעולות עקרוניות והתערבויות סביבתיות.
התאוריה של יורי ברונפנברנר אומרת שבניגוד ליחיד, זו גישה דטרמיניסטית, והוא הציע את תאוריית המערכות האקולוגיות (1979), גישה המתייחסת לסביבתו של האדם, שהקשר בעבודה המשפחתית יהיה קשור באופן ישיר לתהליכים המתרחשים בחברה לבין תהליכים המתרחשים בתוך האדם וההקשר הכללי מסביב, למשל מאפייני הזמן והתקופה. הגישה על פיה נשען טענה כי כל מאפיין נוסף יופעל על המשפחה וישפיע על העבודה עימה, כולל פוטנציאלים בינאישיים האמורים להשפיע על תפקודה. העבודה במשפחה, הסביבה המורחבת יותר של הפרט תשפיע בהתאמה על היחיד וסביבתו. בניגוד לתאוריות אחרות, תאוריה זו לוקחת על עצמה מנדטים נרחבים של עבודתו של האדם, וכן פקטורים של היחיד, המעצבים את ניסיונו הכולל בחיים. תאוריית המערכות האקולוגיות לא מגבילה ולא שופטת אם האדם מאוזן באחד משני הצדדים או אינו נמצא בהומואוסטזיס/שיווי משקל המתבטא באופן ביופסיכוסוציאלי.
ג'ונסון מתאר, כי בין השנים 1976 ל-1990 שרר בעולם מצב כלכלי קשה, שהתבטא באינפלציה ובאבטלה גבוהה. כל זה לווה בדאגה לביטחון הלאומי. המצב הקשה הביא לדאגה גם לחסרי הדיור, למשתמשים בסמים ולחולים במחלת האיידס, שהמודעות לה באותן השנים גברה. חוסר צדק חברתי והפערים בחברה עוררו נושאים חברתיים וכלכליים שונים, ועל סדר היום עמד הרצון לצדק חברתי ורווחה לאנשים.
ב-1976 הודגשו מספר מושגי יסוד שנועדו לסייע בתהליכים החברתיים:
ב-1986 הציעו ויטיקאר, שיינק וגילקריסט שעובדים סוציאליים יעברו לפרדיגמה חדשה, צורת מחשבה אחרת. נוסף על כך הם אמרו שצורת המחשבה החדשה הזו, התאוריה האקולוגית, מבוססת על שיפור התמיכה הסוציאלית בצורות שונות של הסביבה ושיפור בעיות אישיות דרך לימוד "כישורי חיים".
צורת מחשבה זו מתאימה לגישה הכוללנית. במסגרת זו הגישה הכוללנית מציעה למקד את ההתערבות על שינוי סביבתי. פרדיגמה המוצעת על ידי חלק מהעובדים הסוציאליים שמתאימה לאוכלוסיות רבות, היא למשל הגישה הפמיניסטית.
במילים אחרות, גישה זאת קוראת לראייה הוליסטית, פיזור רחב של הכוח, השמת דגש לביצוע המטרות, לתת שם חדש לפעולות, ולזהות שבעיות אישיות הם לעיתים תוצר של אי צדק פוליטי, ושצריך למקד את ההתערבות על מערכות רחבות יותר. עובדות סוציאליות פמיניסטיות מדגישות את הצורך ללמד את המטופלים להעצים את עצמם, ואיך לעבוד בשיתוף עם המערכות המשפיעות עליהם.
דאגה גדולה של עובדים סוציאליים היא עבודה עם אנשים שחוו אי צדק חברתי ונחשבים לאוכלוסייה בסיכון. הגישה הפמיניסטית נראית רלוונטית להתייחסות לאוכלוסיות אלו, בכך שהגישה מתייחסת לכך שרוב הבעיות שהאוכלוסייה צריכה להתמודד איתם, הם כתוצאה מהאינטראקציות שלהם עם הסביבה והמערכות הסובבות אותם.
ניקולה ברלי
ניקולה אן ברלי (באנגלית: Nichola Ann Burley; נולדה ב-26 בדצמבר 1986) היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר בזכות תפקידה כקארלי ב-StreetDance 3D.
ביוגרפיה.
ברלי נולדה בהרהילס שבלידס ולמדה במשך חמש שנים בבית הספר וולטון לריקודי תיאטרון. קריירת המשחק של ברלי החלה בשנת 2005 כאשר היא הופיעה כמישל בסרט "אהבה + שנאה". בנובמבר 2006 היא הופיעה כזואי בסרט הטלוויזיה של דומיניק סאווג', "Born Equal", וקצרה שבחים מצד המבקרים על הופעתה. בשנת 2010 היא הופיעה בסרט הריקודים StreetDance 3D בתפקיד הראשי לצד שרלוט רמפלינג.
מבוזי
מבוזי (בצרפתית: Ilot Mbouzi; בקומורית: Chissioua Mbouzi) הוא אחד האיים במצר מוזמביק המרכיבים את מיוט. זהו האי הרביעי בגודלו במיוט, והוא ממוקם בין האיים פטי-טר וגראן-טר.