ב-1979 שבה המשפחה ארצה ובן דור מונה לסגן קצין הקשר הפיקודי של פיקוד דרום. ב-1981 מונה למפקד מרכז הלוחמה האלקטרונית בחיל הקשר בדרגת אלוף-משנה.
במבצע ערצב 19 שהתרחש ביום הרביעי של מבצע שלום הגליל, הושמד בתקיפה כל מערך טילי הקרקע-אוויר הגדול והחדיש של צבא סוריה בבקעת הלבנון. במסגרת תפקידו כמפקד הלוחמה האלקטרונית בחיל הקשר היה בן דור אחראי על הלוחמה האלקטרונית במבצע. בראיון לאורי מילשטיין סיפר בן דור:
בשנת 1983 יצא להשתלמות במכללה לביטחון לאומי ועם סיום הלימודים מונה לראש פרויקט "אבן יקרה" - מערכת תשתית התקשורת הצבאית הספרתית המאובטחת. בתחילת 1988 פרש בן דור מצה"ל.
קריירה אזרחית.
תפקידו הראשון של בן דור באזרחות היה מנהל בכיר בקונצרן תדיראן ולאחר מכן בתפקידים שונים בחברת ECI Telecom.
החל משנת 1993 ובמשך עשר שנים עבד בן דור ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. במסגרת פעילותו הקים בן-דור את מערך הפצת השידורים הקרקעי של ערוץ 2 ואת מערך השידור הלווייני של ערוץ עשר וערוץ 2. כמו כן, ניהל את הפיקוח ההנדסי על זכייני הטלוויזיה ועל תחנות הרדיו האזורי והיה אחראי על תפעול המערך ההנדסי של הרשות מיום הקמתה. בנוסף, שימש לתקופות קצובות כמנכ"ל הרשות בפועל.
החל משנת 2003 משמש בן דור כיועץ תקשורת עצמאי לחברות תקשורת, חברות הזנק ותקשורת באקדמיה ומתמקד בייעוץ פיתוח עסקי.
עבדה א-זלזולי
עבד א-סמד א-זלזולי (בערבית: عبد الصمد الزلزولي, בתעתיק: עבד אלצמד אלזלזולי; נולד ב-17 בדצמבר 2001 בבני מלאל שבמרוקו) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברצלונה ב’ מהליגה הספרדית השלישית.
קריירת מועדונים.
קריירה מוקדמת.
א-זלזולי היה חלק מאקדמיות הנוער של מועדון הכדורגל פניה איליסיטנה ראבל, מועדון הספורט פבלו איגלסיאס, מועדון הכדורגל קלמה, מועדון הכדורגל אלצ'ה נערים ומועדון הספורט קולטורל קאררוס. הוא עבר מבחנים עבור אלצ'ה שהייתה הקבוצה המרכזית מעיר מגוריו, אך לא קיבל מקום באקדמיה שלהם.
א-זלזולי המשיך לשחק עבור מועדונים שכנים בעיר אלצ'ה עד שמאמן הרקולס ב' אנטוניו מורנו דומינגז הציע לו חוזה ולאחר מכן הצטרף למועדון הראשי בעיר השכנה של אליקנטה. הוא עבר לקבוצת העתודה של הרקולס בשנת 2016, ובשנת 2019 התחיל את קריירת הבוגרים שלו.
ברצלונה.
א-זלזולי עבר לברצלונה אתלטיק ב-31 באוגוסט 2021 תמורת 2 מיליון יורו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב1-1 נגד אלאבס בלה ליגה ב-30 באוקטובר 2021, כשעלה כמחליף בדקה ה-80. א-זלזולי הפך לשחקן הראשון שנולד במרוקו ששיחק בקבוצה הבוגרת. הוא כבש את שער הבכורה שלו ב2-2 של ברצלונה נגד אוסאסונה במסגרת הלה ליגה. בסוף ינואר, לאחר רכישתם של אדאמה טראורה ושל פייר-אמריק אובאמיינג חזר לברצלונה ב'.
קריירה בינלאומית.
א-זלזולי יצג את נבחרת מרוקו עד גיל 20 בגביע הערבי עד גיל 20 של שנת 2020 את הטורניר סיים עם שני שערים בחמישה משחקים.
ב-25 בדצמבר 2021 החליט א-זלזולי לוותר על ההצעה לשחק בנבחרת ולשחק עבור נבחרת אליה זומן לקראת גביע אפריקה לאומות 2021, אך בסופו של דבר בחר שלא לעזוב את ברצלונה בעיצומה של העונה.
ב-17 במרץ 2022 נכלל א-זלזולי בסגל נבחרת מרוקו למשחק מול במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות המונדיאל.
דיוויד וודארד
דייוויד וודארד (באנגלית: David Woodard; נולד ב-6 באפריל 1964) הוא מנצח וסופר אמריקאי. במהלך שנות ה-90 הוא טבע את המונח פרה-קוויאם (Prequiem) (פורטמנטו מקדים (portmanteau of preemptive ורקוויאם (Requiem)), כדי לתאר את השיטה הבודהיסטית שלו להלחנת מוזיקה ייעודית שתבוצע במהלך או מעט לפני מותו של אדם השוכב על ערש דווי נשוא המוזיקה.
בין טקסי הזיכרון בלוס אנג'לס, בהם שימש וודארד כמנצח או מנהל מוזיקלי, נערך טקס אזרחי בשנת 2001 ברכבל Angels Flight לזכרם של קורבנות התאונה ליאון פראפורט ואלמנתו לולה שנפצעה באירוע. הוא ניהל מיסות רקוויאם עבור חיות בר, כולל שקנאי חום מקליפורניה על החוף בו נפלה הציפור. הוא ידוע בשל העדפתו לדיו צבעוני בכתיבת יצירותיו.
טימותי מקווי ביקש מוודארד לערוך מיסה מקדימה ערב הוצאתו להורג בטרה הוט, אינדיאנה.  בהיוודעו ל"מעשה הנורא" של מקווי ובניסיונו לספק נחמה על אף זאת, הסכים וודארד לביצור הבכורה של הקודה של יצירתו " Ave Atque Vale" עם הרכב כלי נשיפה מקומי בכנסיית סנט מרגרט מרי, ליד USP טרה הוט, בפני קהל שכלל את עדי הבוקר שלמחרת. הארכיבישוף דניאל מ. בוכליין ולאחריו הקרדינל רוג'ר מהוני הגישו עתירה לאפיפיור יוחנן פאולוס השני לברך את יצירתו השלמה של וודארד.
העתקיו של וודארד ל-Dreamachine, מנורה פסיכואקטיבית, הוצגו במוזיאונים לאמנות ברחבי העולם. תרומותיו לכתבי עת ספרותיים כגון "Der Freund" (החבר) כוללים כתבים על קארמה בין המינים, תודעת צמחים וההתיישבות הפרגוואית נואבה גרמניה (Nueva Germania).
השכלה.
וודארד התחנך באופן פרטי ובבית הספר החדש למחקר חברתי (New School for Social Research) ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
נואבה גרמניה.
בשנת 2003 נבחר וודארד כחבר מועצה בג'וניפר הילס (Juniper Hills - מחוז לוס אנג'לס), קליפורניה. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא הציע שותפות עיר אחות עם העיר נואבה גרמניה, פרגוואי. למטרת קידום תוכניתו, נסע וודארד לעיר האוטופיה הצמחונית/פמיניסטית לשעבר ונפגש עם ראשי העיר. לאחר ביקורו הראשון במקום, בו נתקל באוכלוסייה שהייתה מצויה "בדעיכה מוסרית ואינטלקטואלית", הוא בחר שלא להמשיך בשותפות, אך זיהה בקהילה מושא למחקר לכתבים מאוחרים יותר. מה שהצית את עניינו במיוחד היו הרעיונות הפרוטו-טרנס-הומניסטיים של המתכנן הספקולטיבי ריכרד וגנר ואליזבת פרסטר-ניטשה, שיחד עם בעלה ברנהרד פורסטר הקימה והתגוררה במה שקרוי "מושבה" בין השנים 1886 ל-1889.
בשנת 2004, מתוך הכרה בהיבטים ברי-קיימא של האידיאלים המייסדים של נואבה גרמניה, הלחין וודארד את המנון המקהלה "ארץ הג'ונגל הקדושה שלנו" (Our Jungle Holy Land).
מ-2004 עד 2006 הוביל וודארד משלחות רבות לנואבה גרמניה, וזכה לתמיכתו של סגן נשיא ארצות הברית דאז דיק צ'ייני עבור פעילותו. בשנת 2011 העניק וודארד לסופר השווייצרי כריסטיאן קראכט רישיון לפרסם חלק מההתכתבויות הפרטיות שלהם, בעיקר של אלה הנוגעות לנואבה גרמניה, תחת חותמת אוניברסיטת האנובר שפורסמו על ידי בית ההוצאה לאור וורהאן פרסומים. "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג" מתייחס לשורות של התכתבות זו, "[המחברים] מוחקים את הגבול בין חיים לאמנות." העיתון "דר שפיגל" טוען ש "חמש שנים" מהוות טת "עבודת ההכנה הרוחנית" של הרומן של קראכט שפורסם לאחריו, "אימפריום" (Imperium).
לדברי אנדרו מקאן, וודארד יצא ל"טיול אל מה שנשאר מהמקום, בו חיים צאצאי המתיישבים המקוריים בנסיבות מופחתות באופן דרסטי" והועבר "לקידום פרופיל התרבותי של הקהילה, בניית תעתיק מיניאטורי של בית הפסטיבלים של ביירוית במקום בו היה פעם ביתה של משפחתה של אליזבת פורסטר-ניטשה." בשנים האחרונות נואבה גרמניה הפכה ליעד מופלא עוד יותר, עם לינה, ארוחת בוקר ומוזיאון היסטורי חלופי.
Dreamachine.
משנת 1989 עד 2007 בנה וודארד העתקים של ה-Dreamachine, מכשיר סטרובוסקופי שנבנה על ידי בריון גיסין ואיאן זומרוויל, הכולל צילינדר מחורץ עשוי נחושת או נייר המקיף מנורה חשמלית על בסיס ממונע בנוי מעץ קוקובולו או עץ אורן. וודארד טען כי, כאשר נצפית בעיניים עצומות, המכונה יכולה לגר ות מצבים נפשיים הדומים למצב שיכרון חושים או חלום.
בהסכמתו לתרום מכונת Dreamachine לרטרוספקטיבה הוויזואלית של וויליאם ס. בורוז מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס מ-1996, "נמלי כניסה", התיידד וודארד גם עם הסופר הקשיש והעניק לו במתנה דגם "בוהמייני" של ה-Dreamachine העשוי מנייר ואורן לכבוד יום הולדתו ה-83 שהיה גם האחרון. סותבי'ס מכרה את המכונה הקודמת לאספן פרטי בשנת 2002, והמכונה המאוחרת נותרה מושאלת מאחוזתו של בורוז למוזיאון ספנסר לאמנות בלורנס, קנזס. במאמר ביקורתי משנת 2019, החוקר ראג' צ'אנדארלפטי בוחן מחדש את הגישה "המהפכנית" של וודארד ל-Dreamachine שכמעט נשכחה.
ג'איש אל-חרמון
בסקיאט (סרט)
בסקיאט (Basquiat, בצרפתית יש לבטא "בסקייה", אך השם הנפוץ לסרט הוא "בסקיאט") הוא סרט ביוגרפי אמין למחצה ובדיוני למחצה משנת 1996, המגולל את חייו של הצייר ז'אן-מישל בסקיה שנפטר ב-1988. במאי ותסריטאי הסרט היה ידידו של בסקיה ג'וליאן שנאבל. לדברי מבקרת האמנות מיטל רז, סייע הסרט לבניית "המיתוס על ילד הרחוב חסר הפרוטה שהתנכר למשפחתו, ברח מהבית והפך כמעט בן לילה ליקיר סצנת האמנות ולעשיר כקורח."
את דמותו של בסקיה גילם השחקן ג'פרי רייט, שאף זכה על תפקידו במועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט בעבור הופעת הבכורה הטובה ביותר. עוד מופיעים בסרט דייוויד בואי המגלם את אנדי וורהול, גארי אולדמן בתפקיד אלברט מילו (בן-דמותו של שנאבל הצעיר) ודניס הופר בתפקיד סוחר האמנות ברונו בישופברגר.
עלילה.