ההצדקה שניתנה לחוק הייתה שהוא פועל בהתאם לחוק המחלול הכלול בחוק הקרקעות העותמאני על פיו מי שקיבל קרקע מכוח חזקה ונטש אותה למשך שלוש שנים איבד את זכותו בקרקע. נטען שמכיוון שבעלי הקרקעות זכו בקרקע מכוח חזקה הרי שאם אינם משתמשים בה הם איבדו את זכותם, כמו שדייר מוגן מאבד את זכותו אם אינו גר בדירה.
אגודת "איחוד" שהייתה מעין המשך ל"ברית שלום" יצאה במכתב גלוי לועדת חוקה, חוק ומשפט נגד החוק בו נכתב: "לא על רכישת מקרקעין – כאילו מרצונם הטוב של כל הצדדים — מדובר בו אלא על הפקעת מקרקעין, אשר נתפסו באופן שרירותי ובלתי חוקי ... החוק הזה נותן גושפנקא חוקית למעשים פליליים". בנוסף טענה האגודה כנגד חקיקת חוק המפקיע רכוש במליונים בלי לתת לנפגעים זכות ערעור.
על חוק רכישת מקרקעים כתבה השופטת דורית ביניש את הדברים הבאים:
פסיקה.
במספר פסקי דין דן בית המשפט העליון במשמעות של הביטוי צורכי פיתוח והתיישבות חיוניים ופירש אותם במובן רחב ככוללים "פעולות לרוב הצריכות לפיתוחה של המדינה בכלל" ובין השאר שמורת טבע, מגורים, תעשייה, חקלאות, מרעה, כבישים ויער.
בית המשפט העליון, בתביעה יונס נגד שר האוצר, קבע שחתימת שר האוצר על צו הפקעה מהווה ראיה לכך שתנאי החוק מולאו ושאין חובה על שר האוצר לתת לבעל הקרקע הזדמנות לטעון את טענותיו. בנוסף, קבע בית המשפט שהחוק חל על מי שלא יכל לעבד את האדמה בגלל צו שניתן על ידי המדינה. בית המשפט שב וקבע ש"ערכה ההוכחתי של התעודה שהוציא שר האוצר מכוח סמכותו שבחוק רכישת מקרקעים, הוא מוחלט, ולא ניתן לתקוף את האמור בה". עם זאת, בשנת 2010 פתח בג"ץ פתח לדיון לגופו של עניין בעתירה כנגד הפקעה על פי החוק, לאחר שנטען שבמשך 50 שנה לא נעשה דבר כדי לממש את ההפקעה.
הסמכות לדון בהשגות על הפקעה על פי החוק נתונה לבג"ץ. עם זאת, נקבע שבעת ביצוע הסדר מקרקעין בבית המשפט המחוזי, רשאי בית המשפט לדון גם בטענות נגד ההפקעה. עם זאת, נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס, ציין:
אנדרטת הסובלנות
פסל הסובלנות הוא פסל הממוקם בטיילת ארמון הנציב, סמוך למטה האו"ם, בין שכונת ארמון הנציב לשכונת ג'בל מוכבר. הפסל נתרם על ידי איש העסקים הפולני אלכסנדר גודזובאטי (Gudzowaty), במטרה לקדם את השלום והסובלנות בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
יצירה.
את הפסל עיצב האמן הפולני צ'סלב דז'וויגאי (Dźwigaj), אשר לצורך כך ביקר כמה פעמים בירושלים. הוא תכנן פסל שצורתו כשל שני חצאי עמוד שבור, שבמרכזו עולה וצומח עץ זית. ענפי העץ ועליו המוזהבים נראים כמנסים לאחות את השבר לקרב את שני החצאים.
הפסל הוכן בפולין, הובא לישראל בחלקים והורכב בארץ על ידי אנשי מקצוע בפיקוחו הצמוד של האמן. גובהו של הפסל כ-17 מטרים והוא עשוי מברונזה. עלות הקמת הפסל והגן היא כמיליון וחצי דולר. סביב הפסל נבנתה גינה ציבורית בשם "גן הסובלנות", שתוכנן על ידי האדריכל שלמה אהרונסון. בגן מוצב "קיר הסובלנות" עליו חקוקים שמות עמים, ערים וגופים בעולם שהביעו הזדהות עם רעיון הסובלנות.
הפסל נחנך ב-15 בספטמבר 2008 במעמד נשיא פולין לשעבר, לך ואלנסה, שר המדע והספורט ראלב מג'אדלה וכ-50 ראשי ערים מכל העולם, אשר שהו בירושלים במסגרת כנס ראשי ערים בינלאומי. אחרי הטקס ייסדו ראשי העיר אורי לופוליאנסקי ולך ואלנסה את "פורום הסובלנות", שנועד לעודד סובלנות בשתי המדינות.
בפברואר 2009 נפגע הפסל במהלך סופת גשמים.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:ירושלים: אנדרטאות|סובלנות, אנדרטה]]
[[קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני]]
[[קטגוריה:רכס ארמון הנציב]]
ג'סי אייזנברג
ג'סי אדם אייזנברג (באנגלית: Jesse Adam Eisenberg; נולד ב-5 באוקטובר 1983) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי. מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2010 על הופעתו כמארק צוקרברג בסרט "הרשת החברתית". הופיע גם בסרטים "חיים בין השורות", "הקללה", "קיץ מסחרר", "האשליה", "ברוכים הבאים לזומבילנד" ו"".
ביוגרפיה.
אייזנברג נולד ברובע קווינס, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה יהודית ממוצא פולני ואוקראיני. הוריו הם איימי (לבית פישמן) ובארי אייזנברג. לו אחות צעירה בשם האלי אייזנברג , שגם היא שחקנית. אייזבנרג חגג בר מצווה באיחור של מספר שנים, הוא אף צם בימי כיפור, ולו גם קרובי משפחה רחוקים בישראל.
למד בתיכון צ'רצ'יל, התקבל ללימודים באוניברסיטת ניו יורק אך וויתר על מלגת הלימודים במטרה לסיים את תפקידו הראשון בסרט מקצועני, לאחר מכן נרשם אייזנברג לניו סקול שבגריניץ' וילג'.
קריירה.
אייזנברג החל לשחק בברודוויי ב-1996 במחזה "קיץ ועשן", לאחר מכן הופיע בסדרת הטלוויזיה של רשת FOX, "תתאפס על עצמך", בתור קני גרין.
את תפקידו הראשון בסרט קיבל אייזנברג ב-2002 בדרמה "מועדון הקיסר".
ב-2005 שיחק אייזנברג במותחן האימה של וס קרייבן "הקללה", בו מגלם את ג'ימי אשר נרדף ומותקף ביחד עם אחותו אלי (כריסטינה ריצ'י) בידי איש זאב. כשג'ימי ואחותו ננשכים על ידיו הם יוצאים למירוץ נגד הזמן כדי למנוע את הקללה ולהפוך לאנשי זאב.
כמו כן שיחק אייזנברג בדרמה "חיים בין השורות", שם שיחק את וולט ברקמן, נער בן 16 שהוריו נפרדים.
ב-2007 הופיע אייזנברג במותחן הריגול "מבוקש" בו גילם כתב צעיר חסר ניסיון בשם בנג'מין שיוצא ביחד עם הכתב הצבאי סיימון האנט (ריצ'רד גיר) ועם הצלם דאק (טראנס הווארד) למסע סיקור ברפובליקה של בוסניה אחר פושע המלחמה מס' 1 באזור ראדוסלאב בוגדנוביץ'. אך כאשר השלושה נחשבים בטעות לסוכני CIA, הם הופכים בעצמם למטרת חיסול.
בשנת 2009 הופיע אייזנברג בתפקיד ראשי בקומדיית האימה "ברוכים הבאים לזומבילנד", בסרט מגלם אייזנברג את הגיבור קולומבוס, תלמיד מכללה פחדן בטקסס, העושה את דרכו לביתו שבקולומבוס אוהיו בעולם בו פרצה מגפה שהפכה את רוב האנושות לזומבים, ובשנת 2019 שב לככב בסרט ההמשך "".
ב-2010 גילם אייזנברג את דמותו של היזם היהודי-אמריקאי מארק צוקרברג, מייסד הרשת החברתית המקוונת המפורסמת בעולם, פייסבוק, בסרטו של הבמאי דייוויד פינצ'ר "הרשת החברתית"; תפקידו בסרט הקנה לאייזנברג מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-2013 כיכב בתור ג'י. דניאל אטלס, אחד מארבעת הפרשים בסרט "האשליה". ב-2016 שב לגלם את דמותו בסרט ההמשך "האשליה 2".
במרץ 2013 הועלה בבכורה עולמית המחזה השני שכתב אייזנברג, "סיפור ישן־חדש", ושנקרא במקור The Revisionist ("הרוויזיוניסט"), בהפקת תיאטרון ראטלסטיק למחזאים בניו יורק והיה במהרה ללהיט בקופות. הוא בוים בידי קיפ פגאן, ואייזנברג שיחק בו את דייוויד, לצד השחקנית הבריטית ונסה רדגרייב, שגילמה את מריה, ודניאל אורסקס ששיחק את זנון, נהג מונית וידיד של מריה. המבקרים שיבחו בעיקר את משחקה של רדגרייב ואילו אייזנברג ספג ביקורת צוננת יותר. אייזנברג ביקר בישראל לרגל העלאת בכורת המחזה בתיאטרון בית לסין ב-24 ביולי 2014.
ב-2015 כיכב בסרט הדרמה הביוגרפית "סוף הסיור" לצד ג'ייסון סיגל.
גילם את דמותו של אלכסנדר לות'ר הבן בסרט "" שיצא לאקרנים ב-2016, ובסרט ההמשך "ליגת הצדק" שיצא לאקרנים ב-2017.
בשנת 2020 כיכב בסרט "Resistance" המבוסס על סיפורו של הפנטומימאי הצרפתי-יהודי מרסל מרסו, שאת דמותו אייזנברג גילם. הסרט מתאר כיצד מרסו לקח חלק במחתרת היהודית-צרפתית ועזר בקליטת 123 יתומים יהודים מגרמניה הנאצית שהוריהם נרצחו בליל הבדולח ודאג להם גם בהמשך בצרפת הכבושה ולבסוף ארגן את הברחתם לשווייץ. בשנת 2021 החל לצלם את סרטו הראשון כבמאי ותסריטאי "When You Finish Saving the World", דרמה-קומית בכיכובם של ג'וליאן מור ופין וולפהארד בתור אם ובן, והסרט עצמו מבוסס על ספר מוקלט של אייזנברג משנת 2020.
חיים אישיים.
בשנים 2002-2012 היה בזוגיות עם עוזרת ההפקה, אנה סטראוט. בשנים 2013-2015 היה בזוגיות עם השחקנית האוסטרלית, מיה וסיקובסקה. אולם לאחר מכן חזר לאנה סטראוט, בדצמבר 2016 נולד להם בן, וב-2017 הם נישאו.
אייזנברג הצהיר שהוא סובל מהפרעה טורדנית-כפייתית. בנוסף הוא סבל גם מחרדת נטישה, חרדה חברתית, ודיכאון. מהאחרונים סבל בעיקר בילדותו, והצליח להתמודד עמם בזכות המשחק.
סיפר בריאיון ל-ynet על כך שב-2014 הגיע לביקור בישראל במהלך מבצע צוק איתן, וטען שהרגיש בטוח מאוד בארץ, כל זאת לכבוד הבכורה של הפקה המבוססת על מחזה שכתב "סיפור ישן חדש" שהועלה בתיאטרון בית ליסין באותה עת.
בית הכנסת רומבך
בית הכנסת ברחוב רוּמבך בבודפשט הידוע גם כ"בית הכנסת רוּמבך" (בהונגרית: Rumbach utcai zsinagóga או Rombach zsinagóga) או Rombach Schul (רומבך שול) הוא בית כנסת, שכיום הוא לא פעיל, ברחוב רומבך שבשטן (Rumbach Sebestyén) מספר 11 - 13 (פעם מספר 8), ברובע 7 (נקראת גם ארז'בטווארוש) של בודפשט, בירת הונגריה. הוא נבנה בלבה של פשט, ברובע היהודי הישן, בשנים 1869–1873 בימי השלטון האוסטרי-הונגרי. מתפללי בית-הכנסת היוו קבוצת מסורתית בתוך הקהילה הנאולוגית הגדולה של פשט, ובשל סגנון התנהלותם השמרני זוהה בית-הכנסת לעיתים עם קהילות הסטטוס קוו אנטה (מעולם לא היה בית כנסת לקהילה זו בבודפשט) אף על פי שתמיד השתייך לנאולוגים.
הבניין הוא יצירת בוסר של האדריכל הווינאי הידוע אוטו וגנר, בסגנון "רומנטי" ושל "התחייה המורית". הוא הבניין היחיד שבנה אוטו וגנר בהונגריה והיה הפרויקט החשוב הראשון שביצע. אוטו וגנר ייוודע לימים כאחד מנציגיה החשובים של אסכולת "הזצסיון הווינאי".