רשף הציגה את התערוכה "נוסעת בזמן: חלק שני – מצפן" בגלריית קוון פונג באוניברסיטה הלותראנית האמריקאית בקליפורניה . הצבה שונה זו של המיצב המקורי הפכה את העבודה לטעונה יותר פוליטית. רשף הציעה מצפן מושגי ואמנותי, לו אנו נדרשים בתקופה של היעדר מנהיגים פוליטיים וחברתיים המסוגלים להנהיג את ארצותיהם וקהילותיהם בביטחה. בעידן הפכפך זה, היצירה גדולת הממדים הציעה מפלט של התבוננות פנימית רגועה ופרשנויות אינסופיות לצופים, תוך שהיא קוראת להם ללכת בעקבות מצפונם ורגשותיהם, ולא לצעוד כעדר עיוור אחר ההבטחות של הפוליטיקאים.
בקיץ 2018 הציגה שני גופי עבודות: מיצב החוץ "מעברים", בחזית בית האמנים תל אביב ו"ספקטרום", בסוהו האוס, מערב הוליווד, קליפורניה.
ב"ספקטרום" התמקדה רשף ביצירת מערך ציורי ליניארי של קשת הצבעים, ובדרכים השונות לתאר את טבעו החמקמק של הזמן המשתנה עם התחלפות העונות. 22 הציורים בסדרה, מציגים שלבים מונוכרומטיים באורכי גל שונים של הספקטרום האלקטרומגנטי, המדגישים את קרני האור הקיימות, אך הנעלמות מהעין, הידועות למדע. באורך הגל הקצר של הספקטרום, נמצאת הקרינה האוּלְטְרָה סגולה, בעוד שבאורך הגל הארוך של הספקטרום, נמצאת הקרינה התת-אדומה. שני קצוות אלה גם מסמנים את התזוזה הטונאלית ורוחב הטווח של הגוונים, מן הצבעים החמים של האדום והצהוב, ועד לצבעים הקרים של הכחול והסגול, וגם ממחישים את השינוי במצבים והאווירה, מקודרת לשמחה, מרגועה למלאת תשוקה.
בשנים 2018–2019 רשף הציגה שלוש עבודות קיר בחזית בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי בתל אביב. עבודת הקיר הראשונה, "מעברים" (2018), יצרה אשליה אופטית של עשרים "חלונות" הנדמים כציורים עזים, מופשטים ומונוכרומטיים. המעברים מצבעים חמים לקרים, באמצעות הגוונים, הטמפרטורות והאיכויות הרגשיות, ממחישים את חילופי העונות המתבטאים בקיצור והארכת מחזורי השעות והימים במהלך השנה. המעברים המוצגים על קיר בית האמנים מהווים מחווה לאסכולת הציור המופשט אותה ייצג באמנות הישראלית המוקדמת יוסף זריצקי, שעל שמו קרוי בית האמנים ולתנועת אופקים חדשים שהוא היה ממקימיה.
עבודת הקיר השנייה של רשף בבית האמנים, "עדן בשתי מערכות" (2019), נוצרה כתגובה לסבב השני של הבחירות בישראל בספטמבר 2019. חלקה הראשון של עבודת הקיר הושק באוגוסט 2018, לפני הבחירות, במטרה להעלות את המודעות לחשיבותה של ההצבעה. חלקה השני של העבודה הושק בנובמבר 2019 והוצג למעלה משנתיים על חזית בית האמנים. שני חלקי הפרויקט הציגו ציורים מופשטים שונים, המתייחסים לנושא "גן העדן האבוד" ולאפשרות לחיים הרמוניים בשלום במזרח התיכון, ובמיוחד בישראל,
ומהווים את גוף העבודות הפוליטי ביותר של רשף עד לרגע השקתם (2019). בשנת 2020 הציגה רשף את המיצב הציורי ״אירוע לבבי״ בחלל המעבדה בתל אביב. מיצב זה לווה בעבודת סאונד שהתבססה על הקלטות של קולות המחאה שאספה רשף במהלך ההפגנות ברחוב בלפור, ירושלים בקיץ 2020.
לצד מיצבי הציור של רשף, היא ממשיכה לפתח את ציורי ההטבעה שלה, שהובילו לסדרות "ספריות הרפאים" וה"מאובנים" ב-2017–2018 ול"הביטאט" ב-2019.
בגופי עבודות מוקדמים יותר של רשף היא השתמשה בטכניקת ציור המתבססת על צבעי אקרילי מדוללים ועבודה אינטואיטיבית ללא מכחולים. לתערוכת המיצב הראשונה שהציגה בגלריית ״מקום לאמנות״ בקרית המלאכה בתל אביב, בחר אוצר התערוכה, שגיא רפאל, את השם ״שליטה שחרור״ שייצגה אז כמו עתה את אופן העבודה של רשף.
בריטה בורג
בריטה בורג (; 10 ביוני 1926 – 4 במאי 2010) הייתה זמרת ושחקנית שוודית.
ביוגרפיה.
בורג נולדה ברובע סודרמאלם של העיר סטוקהולם. בגיל הנעורים הקימה להקה בשם "Vårat gäng" ("הכנופיה שלנו"). בשנת 1943 הם זכו בתחרות שירה שאורגנה על ידי מגזין המוזיקה "וקורבין". ב-1945 הקימה את הרביעייה המוזיקלית "Flickery Flies" יחד עם אלן יוהאנסון, לו נישאה מאוחר יותר. כשנתיים אחר כך החלה לעבוד לצד הסופר השוודי פובל ראמל. בעיקר בין השנים 1952–1962 השתתפה בתוכנית הרדיו שלו "Fyra kring en flygel" ("ארבעה סביבה פסנתר כנף").
בשנות ה-50 הוציאה בורג לאור מאות סינגלים ושירים חדשים. בשנת 1959 הצטרפה שוודיה לתחרות הזמר של האירוויזיון. רשות השידור הממלכתית ערכה קדם לאומי בשם "מלודיפסטיבלן", שבסופו יבחר השיר השוודי הראשון לאירוויזיון, שיערך בקאן, צרפת. ב-29 בינואר 1959 ניצחה בתחרות סיב מאלמקוויסט עם השיר "Augustin". על-אף זכייתה, היא לא ייצגה את המדינה באירוויזיון 1959 בהחלטת רשות השידור הלאומית (SVT). במקומה נבחרה בורג. בערב התחרות הגיעה בורג למקום התשיעי עם ארבע נקודות. בשנת 1963 היא הופיעה לעיתים לצד הגה גייגרט וקאר דה מאמא בערים אודוואלה וגטבורג. במחצית שנות השבעים נישאה בשנית לשוטר סטיג סלומונסון.
הלהקה שהוקמה על ידי בורג בשנת 1943, "Vårat gäng", חזרה לפעילות בשנות ה-80 בניהולה. אולם המוניטין שלה דעך במחצית העשור העוקב, והיא התפרקה שוב.
בורג נפטרה ב-4 במאי 2010, בגיל 84, בעיר מגוריה בורגהולם.
הוהוט
רוסטך-סיטי
רוסטך-סיטי (ברוסית: Ростех-Сити) הוא מתחם משרדים הממוקם בשטח רובע פוקרובסקויה-סטרשנבו בצפון מערב מוסקבה, שבו אמור להיות ממוקם מטה רוסטך.
השטח הכולל של פארק העסקים הוא 262 אלף מ"ר, והוא הגדול ביותר מסוגו ברוסיה.
ההשקעה בפרויקט מוערכת ב-90 מיליארד רובל. באוגוסט 2021 הסתיימה בנייתו.
פארק העסקים "רוסטך-סיטי" זכה ב-Grand Prix of the International Property Awards 2020.
ג'ף באומן
ג'ף באומן (באנגלית: Jeff Bauman; נולד ב-2 בינואר 1986) הוא סופר אמריקאי. הוא איבד את שתי רגליו במהלך הפיגוע במרתון בוסטון ב-15 באפריל 2013, והיה מושא לתמונה מפורסמת שצולמה לאחר הפיצוץ. הסרט "חזק יותר", סרט דרמה ביוגרפית אמריקאי שהוקרן לראשונה ב-2017, מבוסס על ספר הזיכרונות של באומן וברט וויטר הקרוי באותו שם. הסרט עוקב אחר באומן, שאיבד את שתי רגליו בפיגוע במרתון בוסטון. את באומן מגלם בסרט ג'ייק ג'ילנהול.
ביוגרפיה.
באומן נולד ב-2 בינואר 1986 לג'ף באומן האב ופטי באומן. הוא התארס לארין הארלי בפברואר 2014 והיה נשוי לה עד שנת 2017. בתם, נורה גייל באומן, נולדה ב-13 ביולי 2014. הוא עבד במעדניית השירות בקוסטקו כשלוש שנים עד לפיגוע במרתון בוסטון. הוא חזר לעבודתו שנה לאחר הפיגוע ביוני 2014.
הפיגוע במרתון בוסטון.
ג'ף באומן חיכה בקו הסיום של מרתון בוסטון 2013, והריע להארלי חברתו שהשתתפה במרתון, עם שני שותפיה לדירה. היא הייתה במרחק קילומטר מהסיום כשהפצצות התפוצצו. קרלוס ארדונדו, שחילק דגלים אמריקאים לרצים, קפץ במהירות מעל גדר כדי להגיע למקום הפיצוץ. השריפה שנגרמה על ידי הפיצוץ בחולצתו של באומן כובתה על ידי ארדונדו. הוא נשאר עם באומן ועזר לסחוב אותו לאמבולנס. התצלום האייקוני של קרלוס ארדונדו בכובע בוקרים, עוזר לבאומן, צולם על ידי צ'ארלס קרופה מסוכנות הידיעות AP.
באומן נותח באותו היום, ושתי רגליו נקטעו מעל הברך. מכיוון שהוא איבד כמויות גדולות של דם, הרופאים נאלצו להמשיך בהחייאה, לתת לו דם ונוזלים. הוא עבר ניתוח נוסף בשעה 1 לפנות בוקר. לאחר שקם מהניתוח פנה באומן לסוכני הבולשת הפדרלית (FBI) ודיווח להם כי ראה את אחד המפגעים. הוא נתן תיאור של טמרלן צ'רנייב אחד מהטרוריסטים. דיווחיו סייעו לצמצם את החשודים מקרב האנשים שצולמו באזור הפיגוע. הוא שוחרר מבית החולים ארבעה שבועות לאחר הפיגוע. באומן קיבל תותבות חדשות בעלות של 100,000 דולר כל אחת, אשר יוצרו על ידי חברת אוטו בוק. הוא וארדונדו זרקו את הזריקה הראשונה במשחק של הבוסטון רד סוקס כמה ימים לאחר מכן.
בספטמבר 2013 פרסם כי יפרסם ספר זיכרונות על חוויותיו במרתון ועל חייו מאז. הספר נכתב בשיתוף עם הסופר ברט ויטר. הצלם ג'וש הנר מהניו יורק טיימס, שתיעד את תהליך ההחלמה של באומן, זכה בפרס פוליצר לצילום עלילתי על עבודתו. ספרו של באומן, שכותרתו "חזק יותר", יצא לאור באפריל 2014 ביום השנה הראשון לפיגוע. הסרט "חזק יותר", המבוסס על ספר זיכרונותיו, בכיכובם של ג'ייק ג'ילנהול בתפקיד באומן וטטיאנה מסלני בתפקיד הארלי, יצא לאקרנים ב-22 בספטמבר 2017.
דז'ה בירו
דז'ה בירו (במקור עד 1897 בוקסבאום, בהונגרית: Bíró Dezső; בודפשט, 15 בספטמבר 1880 – בודפשט, 10 במאי 1932) היה במקצועו כורך ספרים יהודי-הונגרי, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, מנהל ההוצאה לאור של העיתון החשוב נפסבה.
ביוגרפיה.
דז'ה בוקסבאום נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה בוקסבאום ושל רוזה ניי. בצעירותו עבד במשך שנתיים בגרמניה, שם הצטרף לתנועת הפועלים. עם שובו, הפך לחבר הנהלת איגוד העובדים של כורכי הספרים ולעורך כתב העת של כורך הספרים. משנת 1903 עבד כראש לשכת ההוצאה לאור של נפסבה. בשנת 1917 היה נציג הונגריה בוועידת האיגודים המקצועיים הבינלאומית שהתקיימה בברן ובשנת 1918 ארגן את "משמר העם" במהלך מהפכת החרציות. (משמר העם הוקם במקור ב-2 בנובמבר 1918 כדי להגן על רכוש האזרחים מפני ביזת חיילים בבודפשט, חיילים שחזרו מהחזית. המשמר קיבל לשורותיו אך ורק פועלים (כ-80,000) שגויסו וצוידו בנשק ששנאסף מהחיילים החוזרים. כיוון שלא היו בבודפשט אנשי משטרה וז'נדרמים אמינים, שלטון שמירת החוק הפך יותר ויותר משמר העם של הפועלים וכך בעצם של הסוציאל-דמוקרטים).