תרגום הביבליה הנפוץ ביותר כיום והמקובל על הכנסיות הפרוטסטנטיות, האורתודוקסיות והקופטיות הוא מהדורה של American Bible Society. כתגובה אליו, התרגום הקתולי הנפוץ ביותר הוא שנערך בידי אוגוסטין רודה RODET ובעזרת איברהים אליאזג'י. התרגום שהוא פרי של American Bible Society חובר בביירות והוא מבוסס על המצע העברי והיווני, ששימש את ה-English King James Version. הוא מתאפיין בדיוק ובהקפדה לשונית, אך שומר על צביון עממי. תרגום זה נערך בידי עלי סמיט וקורנלי ואן-דיק בעזרתם של בוטרוס אל בוסתאני, נאצף אל-יזגי ויוסוף אל-אסיר (1856-1865). תרגום זה התיישן בשל התמורות שחלו בכתיב הערבי, באוצר המילים ומשום שנעשה בו שימוש בתרגומי שאילה מהסורית.
בסוף המאה ה-20 התחדש מפעל תרגומי המקרא לערבית, בעקבות יוזמה של Living Bibles International שהחלה בבירות, לאור תובנה שהביבליה אינה מובנת יותר, לקהל קוראיה. ג'ורג' חוסני יחד עם סעיד באז וסמואל שאהיד חיברו ביבליה המתחרה עם זאת של סמיט-ואן-דייק, ומחקה את ה-New International Version הפופולרית. במקביל לביבליה זו חוברה גם Today's Arabic Version, שהיא תרגום בערבית מודרנית השואף להציג מקבילה דינמית (dynamic equivalence) לטקסט המקור, הדומה במתכונתו ל-New International Version. תרגום נוסף הוא ביבליה מלאה שיצאה לאור בערבית מדוברת בשנת 2000, המכונה "al-ketab ash-sharif. או Sharif Bible. כמו כן, ב-2004 יצאה ביבליה מטעם עדי יהוה. kcxu; בשני העשורים האחרונים קיימת יוזמה ליצור סדרה של ספרי ביבליה מתומצתים ומוערים, שהיא פרי עמלם של נוצרים ומוסלמים העובדים בצוותא.
להיות ג'יין
להיות ג'יין (באנגלית: Becoming Jane) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2007 שביים ג'וליאן ג'רולד. הסרט מתאר פרשת אהבים של הסופרת האנגליה ג'יין אוסטן עם טום לפרוי, צעיר אירי שפגשה בהיותה כבת עשרים. הסרט מבוסס על ספרו של הביוגרף ג'ון ספנס "להיות ג'יין אוסטן", שמתעד את מערכת היחסים שנוצרה בין ג'יין אוסטן לטום לפרוי על פי מכתבים שכתבה אוסטן לאחותה קסנדרה. חלק מהדמויות בסרט לקוחות מחייה של אוסטן, אבל רוב סיפור העלילה הוא בדיוני, ואינו נאמן למציאות. פרטים אחדים בעלילה לקוחים מתוך ספרה של אוסטן "גאווה ודעה קדומה".
תקציר עלילה.
ג'יין היא בתו הצעירה של הכומר אוסטן ואשתו, שטרם מצאה לעצמה בעל מתאים. היא שואפת להיות סופרת למורת רוחה של אמה ולשמחתו של אביה.
תומאס לפרוי הוא עורך דין צעיר ומבטיח אך עם מוניטין גרוע, שלדבריו טיפוסי לבני מעמדו. בפגישתם הראשונה ג'יין מתרשמת ממנו לרעה, ואינה יכולה לסבול את הצעיר השחצן. היא דוחה את חיזוריהם של גברים רבים, לרבות מר ויזלי אחיינה של ליידי גרשם העשירה. ג'יין מסרבת להצעת נישואים ממר ויזלי, כיוון שאינה אוהבת אותו. טום מנסה להתקרב לג'יין, ומתחיל לחשוב ברצינות על נישואים. השניים מתחילים להכיר זה את זה בהדרגה, ובסופו של דבר הם מתאהבים.
טום, ג'יין, אחיה הנרי ובת-דודתה האלמנה של ג'יין הרוזנת אלייזה, מקבלים הזמנה מאת דודו ופטרונו של טום. השופט, לורד לנגלוי, מזמין את הרוזנת העשירה ואת חבריה להתארח בביתו בלונדון. הביקור נועד להפגיש את ג'יין עם השופט כדי שיתן את ברכתו לנישואים. אולם השופט מקבל מכתב שממנו מתברר עוניה היחסי של משפחת אוסטן, והוא מתנגד בתוקף לנישואים. טום אומר לג'יין שהוא אינו יכול להתחתן איתה, והיא נותרת עם לב שבור. אך היא אינה יודעת שיש לו סיבה טובה לרצות להתחתן עם אישה עשירה, כל בני משפחתו תלויה בו לפרנסתה.
ג'יין חוזרת לביתה ומסכימה להנשא למר ויזלי, שאותו דחתה לפני כן. טום מבין שהוא אינו יכול לחיות בלעדיה, חוזר ומציע לה לברוח איתו ולהתחתן. ג'יין מסכימה והם עוזבים את הבית כאשר היחידה שמודעת לתוכניתם היא אחותה של ג'יין קסנדרה. בדרך ג'יין נתקלת במכתב מאימו של טום ומבינה את מצבו. היא אומרת לטום שהם אינם יכולים לעשות זאת, בגלל כל האנשים התלויים בו. הוא מתעקש שהם חייבים להתחתן ואומר לה "לעולם לא אוותר עליך". עוד הוא אומר שהוא ירוויח מספיק כסף, אך ג'יין יודעת שזה בלתי אפשרי, כאשר שופט בית המשפט העליון מתנגד לו, והם חסרי פרוטה. כשהוא שואל אותה אם היא אוהבת אותו, היא עונה: "כן, אך אם אהבתינו תהרוס את משפחתך, עד מהרה היא תהרוס את עצמה, בתהליך איטי של השפלה ושל אשמה ושל חרטה". אחר כך היא קמה ויוצאת לשוב לביתה. בסוף רואים את ג'יין מסתכלת דרך חלון הכרכרה, ורואה אותו הולך אחריה ואז נעמד.
אתרי צילום.
הסרט "להיות ג'יין" צולם בעיר דבלין ובאזורים הכפריים של אירלנד, בין השאר במחוז ויקלו, במקום בהמפשייר שבאנגליה, מקום הולדתה של ג'יין אוסטן. סצינות רבות צולמו בטירת צ'ארלְוויל. לדברי ג'וליאן ג'רולד ההחלטה לצלם את הסרט באירלנד נבעה ממספר סיבות. האחת הייתה קבלת כספים עבור הסרט ממועצת הקולנוע האירית. השנייה, שבאירלנד הם הצליחו למצוא תחושה של כפר שנותר ללא שינוי, ואת התחושה של הנוף שבו ג'יין אוסטן גדלה. כמו כן באירלנד יש מגוון גדול של בתים ישנים מהתקופה הג'ורג'יאנית.
הצילומים של בית הכומר של סטיבנטון נעשו ב"היגינסברוק האוס" השוכן ליד טרים שבמחוז מית', אירלנד. הבית נבנה באמצע המאה ה-18. אותו בית שימש בסתיו 2006 לצילומי הסרט "מנזר נורת'אנגר" כבית משפחת מורלנד.
יישוג
יישוּג (או שִׁחוּר; באנגלית: Reaching out או Outreach) הוא מונח טיפולי שמשמעותו "להושיט יד" או "לצאת אל". זוהי פעילות יזומה, הנעשית לעיתים רבות על ידי אנשי מקצוע, כגון פסיכולוגים, עובדים סוציאליים או על ידי מתנדבים; הפעילות מיועדת לשם מיפוי צרכים של פרטים, משפחות או קהילות, וכן על מנת ליצור מוטיבציה או אמון אצל אנשים שאינם פונים עצמם לטיפול, אנשים ללא מוטיבציה או כאלה שאינם מכירים את זכויותיהם.
הפעילות עשויה להתבטא בשיחת טלפון, הגעה פיזית לאדם עצמו, וכן פרסום שירות כלשהו או הבאת שירות כלשהו לאדם עצמו.
פעולת היישוג אופיינית בין השאר לארגוני רווחה וארגונים ללא מטרות רווח.
אבני היסוד ביישוג.
שלבי עבודה בעבודת יישוג.
ריצ'רד הנרי טיזארד (Richard Henry Tizard) ממכללת צ'רצ'יל שבאוניברסיטת קיימברידג' נחשב לאחד הראשונים שהפעילו את פעולת היישוג, לשם העלאת מספרם של סטודנטים מבתי ספר שלא שלחו את תלמידיהם לקיימברידג'.
נתן אגמון
נתן אגמון (בִּיסְטְרִיצקי) (כ"ח באב ה'תרנ"ו, 7 באוגוסט 1896 – י"ב באדר תש"ם, 29 בפברואר 1980, ישראל) היה סופר, מחזאי, מתרגם, עורך ומבקר עברי.
קורות חיים.
נולד בשנת 1896 לשמואל, סוחר, ולבילה בת יצחק פלח בעיר זְבֵנִיגוֹרוֹדְקָה (Звенигородка) בפלך קייב שבדרום האימפריה הרוסית (כיום במחוז צ'רקאסי באוקראינה), בתחום המושב היהודי. קיבל חינוך מסורתי בחדר והתעניין גם בספרות הרוסית. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. לאחר שנת לימודים אחת נסע בקיץ לחופשה בבית הוריו ברוסיה, ונקלע למלחמת העולם הראשונה. בשנות המלחמה הוא עבר להתגורר ביקטרינוסלב ובאלכסנדרוב, שם החל לעסוק בפעילות ציונית. כבר בצעירותו פרסם ביקורת ומסות ספרותיות בעיתונות העברית. בהיותו נואם מוכשר, הוא הרבה לבקר בערים ובעיירות והרצה שם מטעם האגודות הציוניות השונות
ב-1918 נישא לחיה בת אריה ליב גוטמן, ולזוג נולדו שני בנים: שמואל ויעקב.
ב-1920 חזר לארץ, ושנה מאוחר יותר יצא בשליחות "הפועל הצעיר" להרצאות במחנות גדוד העבודה, שעסקו בסלילת כביש חיפה-ג'דה. על סמך התחברותו עם חבורה מהקבוצה הוא התבקש על ידי מאיר יערי לסייע להם בעריכה והבאה לבית הדפוס את רשימות הווידוי שכתבו בעת ישיבתם המבודדת בביתניה-עילית. הקובץ שפורסם בשנת 1922, "קהילייתנו", זכה לפרסום רב. בהשראתו, כתב אגמון בשנת 1926 את הרומן רחב היריעה "ימים ולילות".
בשנים 1922 - 1952 שימש ראש מחלקת הנוער והתעמולה בקרן קיימת לישראל, ופרסם חוברות הסברה ציונית. השתתף במספר קונגרסים ציוניים כנציג הקק"ל. לאחר שפרש מעבודתו התמסר ליצירתו הספרותית.
עסק גם בתרגום ופרסם מאמרים רבים בעיתונות העברית, מהם ב"העם", "השילוח", "הפועל הצעיר", "מעברות", "ראזסווייט" ועוד.
נתן אגמון-ביסטריצקי נפטר בגיל 83.
יצירתו הספרותית.
הרומן "ימים ולילות" הוא יצירת הפרוזה המשמעותית ביותר של אגמון. יצירה זו נחשבת למבשרת את בואו של המודרניזים הארץ-ישראלי. הספר מתמקד בתיאור הדמויות והזיכרונות, הבדידות והקולקטיב, ההווי והטקסים של החבורה בביתניה-עילית. אגמון הגדיר אותו במהדורה האחרונה של הספר כ"הגדה על מיתוס העדה" ששואפת להגיע אל השורשים המיתיים הראשוניים הקיימים ביסודה של כל צורת חיים אנושית.
גם המחזות שכתב אגמון משלבים בין היסודות הריאליים והאקספרסיוניסטיים. מאבקים בין חיי גלות לכיסופי גאולה, בין דמויות היסטוריות לגיבורי הזמן הריאלי. הוא התעניין בשלושה נושאים עיקריים בהיסטוריה היהודית: הופעתו של ישו הנוצרי על רקע הבית השני, הופעתו של שבתי צבי במאה השבע-עשרה ועלייתו של הרצל לקראת היעוד הציוני. שלושה אירועים חשובים שבאמצעותם חקר את הנושא המשיחי כפי שהתבטא מדי פעם בהיסטוריה היהודית. כמה ממחזותיו הועלו על הבמה החל משנות השלושים של המאה ה-20.
בכתיבתו התיעודית הוא פרסם את רשמי ביקורו בקהילות השונות של היהודים בארץ ובגולה, למשל: "קריית ענבים (1924), ו"קסמי יבשת" (1924) על מסעותיו בדרום אמריקה. ספריו העיוניים כוללים זיכרונות אישיים המשולבים עם דברי מסה וביקורת וכתובים בסגנון סוער שהתאפיין בו.