הסרט יצא לאקרנים ב-16 באוקטובר 2015. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-22 באוקטובר.
תקציר העלילה.
העלילה מתרחשת במאה ה-19 ועוסקת בסופרת צעירה בשם אדית קושינג (מיה וסיקובסקה) אשר בעקבות טרגדיה משפחתית ומשולש אהבה, היא בורחת מעברה הכואב. הדרכים מובילות אותה לאחוזתם של האח והאחות, תומאס ולוסיל שארפ (הידלסון וצ'סטיין). כשאדית נישאת לתומאס, היא מגלה שבעלה החדש והמקסים ואחותו הם לא בדיוק מי שהם; בזמן שהיא מנסה לפתור את התעלומה, היא נסחפת לחגיגה מסוכנת של רוחות, דם, אלימות ופחד אשר ייגרמו לאדית להיזכר בטרגדיה נוראית שעברה.
הפקה.
צילום.
הצילומים עיקריים החלו בטורונטו באולפני פיינווד טורונטו ב-10 בפברואר והסתיימו ב-14 במאי 2014. ב-28 באפריל, הצילומים החלו ברחוב "מלכת הדרום", בין הרחוב הראשי ורחוב "המלך" בהמילטון, אונטריו. קטע זה של הכביש נסגר לתנועה וכוסה בשכבת הקרקע העליונה לסייע במראה של התפאורה. הצילומים גם התקיימו בקינגסטון, אונטריו ב-14 באפריל 2014.
קידום.
בסן דייגו בקומיק-קון הבינלאומי ב-23 ביולי 2014, דל טורו עזר ליצור אביזרים ל-Legendary Pictures שמאפשר לאוהדים ללכת דרך שערים מושלגים, וגלריה של אביזרים מהתפאורה ותלבושות מהסרט, כולל סכין, עשים, וטפט שכתוב עליו בדם את המילה "פחד". ב-13 בפברואר 2015, הטריילר הראשון לסרט פורסם באינטרנט, וב-13 במאי 2015, הטריילר השני פורסם ביחד עם טריילר בינלאומי הכולל חומר אלטרנטיבי.
קבלה.
לאחר שהשתתף בהקרנה המוקדמת, סופר האימה סטיבן קינג אמר על הסרט שהוא "יפהפייה, מפחיד ומחשמל" כמו "מוות אכזרי" של סם ריימי. ג'ו היל, בנו של הסופר, קרא ל"קרימזון פיק" של דל טורו "שיא עידן התמימות ספוג הדם של דל טורו".
קירסטן גיליברנד
כיפל חארת'
כיפל חארת' או כיפל חארס (בערבית: كفل حارث או كفل حارس) הוא כפר פלסטיני בשומרון, הנמצא צפון-מערבית לאריאל, שישה קילומטרים צפון-מערבית לסלפית ו-18 קילומטרים מדרום לשכם. במקרה של איות השם בערבית "כפל חארס", אפשר לפרשו "הכפר של השומר".
היסטוריה.
בכפר נמצאו חרסים מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברזל 2, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית/אומיית, הצלבנית/איובית והממלוכית.
בשנת 1517, הכפר שולב באימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל, ובשנת 1596, כיפל חארת' הופיע במרשמי המס העות'מאניים כ'נאחיה' (נפה) קובאל. בכפר נרשמו 54 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מיסים על הכנסות מזדמנות, עזים או כוורות בנוסף לסכום קבוע.
באמצע התקופה העות'מאנית התיישבה בכפר חמולת חאמודה, שמקורה בכפר העזוב ג'ינדאס (כיום גנתון) ליד לוד משפחה זו נחשבת לאחת המשפחות הוותיקות בכפר.
בשלהי התקופה העותמאנית, בשנת 1870, החוקר הצרפתי ויקטור גרן הגיע לכפר, לאחר ההליכה ב"מטעים יפים של תאנים וזיתים". הוא העריך כי בכפר היו 600 תושבים. שם המקום הוכר לגרן ככפיל חארת' וסומן על מפת הקרן לחקר ארץ ישראל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 כ'שייח אתא'. כמו כן, הוא מפנה את תשומת לב לשרידי מגדלי השמירה הישנים שנבנו באבנים גדולות, גזורות היטב, בין דיר איסתיא לכיפל חארת'. בשנת 1882, הוא תואר כ"כפר קטן במקצת על קרקע גבוהה, עם מטעי זיתים במזרח.
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בכיפל חארת' הייתה אוכלוסייה של 373 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו 562 תושבים מוסלמים אשר גרו ב-130 בתים. בשנת 1945 האוכלוסייה הייתה 720, כולה מוסלמית, ושטח הקרקע הכולל היה 11,516 דונם, כשמתוכו הוקצו 964 דונמים למטעים ואדמות השקיה, 2,055 לגידולי דגנים, ואילו 41 דונם סווגו כשטח בנוי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של כיפל חארת' הייתה 1,341 נפש.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1984, הוקמה אריאל מדרום מזרח לכפר. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות. כמו כן הופקעו קרקעות לצורך סלילת כביש חוצה שומרון וכביש 5 באזור.
ב-29 במאי 1989 פשטו כ-30 מתנחלים חמושים על הכפר וירו לכל עבר. מן הירי נהרגה אבתיסאם בוזיה, בת 16 ואחיה נפצע. ארבעה מהתוקפים הורשעו בהתפרעות שסופה גרימת נזק, בהצתה, בהיזק בזדון, בהיזק לבעל חיים ובפציעה בנסיבות מחמירות.
לפי נתוני ארגון OCHA של האו"ם, 3 פלסטינים תושבי הכפר נהרגו במהלך האינתיפאדה הראשונה ואחד נוסף במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-8 ביוני 2007 עשרות מתפללים יהודים שביקרו בכפר חיללו את בית הקברות, שברו מצבות וכתבו "מוות לערבים".
ב-14 במרץ 2013, אדל ביטון נפצעה אנושות יחד עם אמה ושתי אחיותיה אשר נפצעו באורח בינוני במהלך תאונת דרכים שנוצרה בעקבות יידוי אבנים של פלסטינים בסמוך לכפר. חמישה נערים מהכפר הועמדו לדין בידי בית משפט צבאי בעקבות אחריותם לאירוע שלא הגיע להכרעה.
ב-2021 היו שישה מתושבי הכפר מעורבים בפיגוע הירי בצפון השומרון, בו נרצח יהודה דימנטמן.
קבר יהושע בן נון.
ציון קבר יהושע בן נון מיוחס למספר אתרים בשומרון, ל"נבי ינון" שבכפר יאנון שליד שכם, לחירבת תיבנה" ("ח'רבת תִּבְּנֶה") שליד הכפר דיר ניזאם, אך ב-1968, הרבנות הצבאית החליטה שקבר שייח בכפר, הוא "קבר יהושע בן נון" ולא "נבי ינון" או "ח'רבת תִּבְּנֶה". הרבנות הצבאית הציבה בו שלט וקבע בו את ציון "קבר יהושע בן נון". זאת כנראה, על פי המסורת השומרונית, בשנת 1877 צוינו הקברים של יהושע בן נון וכלב בן יפונה בכפר. המסורת ממקמת את קברו של יהושע בן נון וכלב בן יפונה ספר יהושע בתמנת חרס המיוחס למיקום הנוכחי של כיפל חארת'. אלפים נוהגים לעלות לרגל לקבריהם ביום ההילולה השנתי למותו של יהושע, כ"ו בניסן בלוח השנה העברי.
בכפר מבנה נוסף, הקרוי בערבית "נבי תול כפל", ויש יהודים המזהים אותו כקבר כלב בן יפונה.
חינוך.
בכיפל חארת' ארבעה בתי ספר. בית ספר יסודי לבנים, בית ספר יסודי לבנות, בית ספר תיכון לבנות ובית ספר תיכון מעורב.
נתן מאיר ווכטפוגל
אליהו דב ווכטפוגל
מלאך-ים
מַלְאַךְ-יָם (שם מדעי: "Squatina") הוא סוג של כרישים קרקעיים קטנים החיים לרוב בקרקעית הימים הטרופיים והממוזגים ולעיתים גם באוקיינוס הפתוח. כרישים אלה צדים דגים ודיונונים ששוחים מעליהם על ידי שאיבתם לפיהם במהירות. סנפיריהם רחבים ועגולים ומזכירים מעט את התריסניות.
מינים אלו אינם גדולים כל כך, אך הגדול שבהם יכול להגיע למשקל 147 ק"ג.
סוג זה הוא הסוג היחיד במשפחה מלאך-ימיים, ויש בו 22 מינים.
עגור כרבלתי
עגור כרבולתי (שם מדעי: "Bugeranus carunculatus") הוא מין של עגור גדול, שמצוי באפריקה שמדרום לסהרה. זהו מין יחיד בסוגו ("Bugeranus"), אם כי הוא לעיתים מסווג בסוג עגור ("Grus"). זהו מין העגור האפריקני הגדול ביותר, ומין העגור השני בגודלו בעולם, אחרי עגור אדום-ראש.
מאפיינים.
גובהו כ-175 ס"מ, מוטת כנפיו כ-230 עד 260 ס"מ, ואורכו כ-120 ס"מ. הזכרים גדולים מעט מהנקבות: משקל הנקבות כ-6.4 עד 7.9 ק"ג, לעומת משקל הזכרים: כ-7.5 עד 9 ק"ג. הגב והכנפיים אפורים. הכיפה שחורה, אך שאר הראש, הצוואר ודלדולי העור המנוצים (שיוצאים מהחלק העליון של הגרון) לבנים. המקור אדום; שאר הגוף (בין השאר החזה, הבטן והזנב) שחור. צבע גופם של פרטים צעירים הוא חום-צהבהב, ודלדול העור שלהם בולט פחות.
התנהגות.
לעגורים הכרבולתיים יש הרגלי נדידה, אך הם לא ידועים; אך קרוב לוודאי שהם נודדים בעיקר בגלל כמות המים הזמינה באזור המחיה שלהם, ופחות בגלל שינויים עונתיים בטמפרטורה. לאחר שיטפון באזור מסוים, העגורים עשויים להתקבץ בו - מפרטים בודדים לכ-3,000 פרטים. כך שלעגורים אין הרגלי נדידה קבועים, אלא היא מתרחשת באופן אופורטוניסטי.
העגור הכרבולתי הוא מין חברתי: מחוץ לעונת הרבייה, העגורים מתקבצים ללהקות של כ-10 פרטים או יותר בדרך כלל, או אף 89 פרטים. לא נצפתה מעולם טריפה של בוגר ממין זה; גודלו של העגור מונע ממנו להיות לטרף קל. עם זאת, תנים טורפים לעיתים גוזלים.
העגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל 3-8 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בדרך כלל בסמוך לחודש אפריל; הקנים הם בדרך כלל ערימות עשב שנבנות בסמוך לביצות, אם כי העגורים עשויים להשתמש בקנים ישנים של אווזים. הנקבה מטילה 1-2 ביצים כ-3 שבועות לאחר בניית הקן. הגוזלים בוקעים לאחר כ-33 עד 36 ימים, ופורחים מהקן בגיל 90 עד 130 ימים.
שלומית מלכה
שלומית מלכה (נולדה ב-23 בדצמבר 1993; בראשית דרכה הייתה מוכרת מחוץ לישראל גם בשם הבמה "שילֹה מלכה", Shiloh Malka) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
מלכה נולדה וגדלה ברחובות, בתם היחידה של אנה מאגין שעלתה מאוקראינה הסובייטית ב-1990; ושל מקסים רון "מקס" מלכה, צבר ממוצא מרוקאי. הוריה נפרדו כשהייתה בת ארבע. גדלה גם בקריית־עקרון בחיק אמה, בביתם של סבה וסבתה. מלכה דוברת רוסית, כולל קרוא וכתוב. אמה הקימה משרד ליחסי ציבור ומתראיינת בטלוויזיה כמומחית לענייני ויחסי רוסיה-אוקראינה, ואביה היה מסעדן. התחנכה בעיר הולדתה, רחובות, ולמדה בבית הספר היסודי על שם בן-צבי, ובתיכון על שם דה-שליט במגמת פיזיקה ותיאטרון.
בגיל 17 היא נתגלתה על ידי הצלם אופיר דוד, שהפנה אותה לסוכנת הדוגמנות אלינור שחר.
בשנת 2012 התגייסה לשירותה בצה"ל שעשתה בבסיס תל השומר כמדריכה במיצג חילות בביתן חיל הלוגיסטיקה, ובמהלך שירותה טסה לצילומי דוגמנות בחו"ל.
קריירה.