המכון המתקדם למדע וטכנולוגיה של קוריאה (בקוריאנית: 한국과학기술원, או בקיצור: KAIST) היא אוניברסיטת מחקר לאומית הממוקמת בטג'אן שבדרום קוריאה. המכון הוקם על ידי ממשלת קוריאה בשנת 1971 כמוסד המחקר הציבורי הראשון במדינה העוסק במדע והנדסה. KAIST נחשב לאחד המוסדות אקדמיים היוקרתיים ביותר במדינה. כיום לומדים במכון כ-10,504 סטודנטים ועובדים בו 1,342 חברי סגל. בשנת 2013 תקציב המכון עמד על כ-765 מיליון דולר, מתוכו 459 מיליון דולר למחקר. המכון שיתף פעולה עם מוסדות רבים, ובהם האוניברסיטה הטכנית של דנמרק, אוניברסיטת קרנגי מלון, המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, האוניברסיטה הטכנית של ברלין, והאוניברסיטה הטכנית של מינכן. המכון חבר באיגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה ובהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט.
היסטוריה.
המכון נוסד ב-1971 כמכון המדע המתקדם של קוריאה (KAIS) באמצעות הלוואה של שישה מיליון דולר (38 מיליון דולר ב-2019) מהסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי ובתמיכת הנשיא פאק צ'ונג-הי. התוכנית האקדמית של המכון תוכננה בעיקר על ידי סגן נשיא אוניברסיטת סטנפורד, פרדריק א. טרמן וצ'ונג גאום-מו, פרופסור במכון הפוליטכני של ברוקלין. שני תפקידיו העיקריים של המכון היו הכשרת מדענים ומהנדסים ופיתוח ההשכלה הגבוהה במדינה. המחקר החל ב-1973.
בשנת 1981 מיזגה הממשלה את המכון הקוריאני המתקדם למדע ואת המכון הקוריאני למדע וטכנולוגיה (KIST) כדי ליצור את המכון המתקדם של קוריאה למדע וטכנולוגיה. המכונים פוצלו ב-1989 עקב מחלוקות בהנהלה. באותה שנה KAIST והמכון הטכנולוגי של קוריאה (KIT) אוחדו ועברו מסיאול למקומה הנוכחי. שמו הנוכחי של המקום אומץ ב-2008.
אקדמיה.
הקבלה למכון מבוססת בעיקר על ציונים בקורסים במתמטיקה ומדעים, מכתבי המלצה ממורים ממוסדות קודמים ולא על מבחן סטנדרטי של האוניברסיטה. בשנת 2014 שיעור הקבלה למכללה היה 14.9% מכלל המתמיינים הקוריאנים, ו-13.2% ממתמיינים מחוץ לקוריאה.
לדוקטורנטים ששירתו בשירות החובה הקוריאני ניתנות הטבות על ידי הצבא. עד 80% מהקורסים הנלמדים במכון נערכים באנגלית.
סטודנטים לתואר ראשון יכולים להצטרף לבית הספר באמצעות "מערכת מגמה פתוחה" המאפשרת לתלמידים לקחת שיעורים במשך שלוש קדנציות ולאחר מכן לבחור דיסציפלינה המתאימה לכישרון שלהם, ולבוגרי תואר ראשון מותר לשנות את המגמה שלהם בכל עת. KAIST הפיקה גם תוארי דוקטור רבים באמצעות תוכנית המאסטר והדוקטורט המשולבת ומערכת השלמה מוקדמת. על הסטודנטים לפרסם מאמרים בכתבי עת אקדמיים בעלי שם בינלאומי לסיום הלימודים.
סטודנטים.
בשנים 1975–2021 סיימו את לימודיהם במכון כ-69,388. מתוכם 19,457 בעלי תואר ראשון, 35,513 בעלי תואר שני ו-14,418 בעלי תואר דוקטור. באביב 2021 למדו ב-KAIST כ-10,793 סטודנטים (מתוכם 817 סטודנטים מ-81 מדינות - מה שהופך אותה לאחת המוסדות המגוונים במדינה). יותר מ-70 אחוז מבוגרי KAIST למדו קודם בבתי ספר תיכוניים מדעיים מיוחדים.
ארגון.
המכון פועל באמצעות שש מכללות, שני בתי ספר ו-33 מחלקות וחטיבות.
במכון יש גם שלושה מכוני מחקר
המרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן בדאלאס
המרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס סאות'ווסטרן בדאלאס (באנגלית: University of Texas Southwestern Medical Center) הוא מרכז מחקרי ולימודי ציבורי בדאלאס, טקסס שבארצות הברית. במרכז עובדים כ-13,568 עובדים ו-2,445 חברי סגל. בבית החולים יש למעלה מ-2.7 אשפוזים בשנה (מה שהופך אותו גם לבית החולים הגדול בטקסס). רופאי בית החולים מתמקצעים בלמעלה מ-80 התמחויות. בכל שנה ישנם כ-360,000 מקרים בחדרי המיון. בעבר לימדו או למדו במרכז זוכי פרס נובל מייקל סטוארט בראון, ג'וזף גולדשטיין, יוהאן דייזנהופר, אלפרד גילמן, לינדה באק, ברוס בויטלר ותומאס סודהוף.
בית החולים האוניברסיטאי מדורג בין 25 בתי החולים המובילים בשמונה התמחויות לפי US News &amp; World Report ומדורג כבית החולים הטוב ביותר במטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון. פורבס דירג את בית החולים כמעסיק שירותי הבריאות המוביל בטקסס.
תקציב התפעול של בית החולים ב-2019 היה יותר מ-3.152 מיליארד דולר, והוא מכשיר מדי שנה כ-3,700 סטודנטים במקצועות הרפואה. המוסד מתקצב מדי שנה כ-422.6 מיליון דולר ב-5,700 פרויקטיים מחקריים. המימון הפדרלי לבית החולים הוא הגדול ביותר בטקסס - 204 מיליון דולרים. הלימודים בבית החולים מדורגים במקום ה-48 בדירוג שנגחאי.
היסטוריה.
הקרן להקמת בית החולים נוסדה ב-1939. בית הספר לרפואה עצמו נוסד במהלך מלחמת העולם השנייה, שוכן בתחילה בקומץ צריפים נטושים בדאלאס.
בשנת 1949 הפכה המכללה לבית הספר לרפואה של דרום-מערב אוניברסיטת טקסס. בשנת 1954 שונה השם ל-The University of Texas Southwestern Medical School. הקמפוס הנוכחי נבנה ונחנך ב-1955
צוטומו מיאזאקי
צוטומו מיאזאקי (ביפנית: 宮﨑 勤; באנגלית: Tsutomu Miyazaki; 21 באוגוסט 1962 – 17 ביוני 2008) היה רוצח סדרתי, נקרופיל וקניבל יפני אשר רצח ארבע ילדות צעירות בטוקיו ובסאיטאמה בשנים 1988–1989. זכה לכינוי רוצח האוטאקו לאחר שבביתו נמצאו אלפי סרטי אימה ופורנוגרפיה, אשר התקשורת תיארה באופן שגוי כאוספי אנימה ומאנגה. נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב.
אופיו האלים של המודוס אופרנדי של מיאזאקי עורר בהלה ציבורית רחבה עם פרסומו. לאחר שחטף את קורבנותיו, כולן ילדות בגילאי ארבע עד שבע, רצח וביתר את גופותיהן ברכבו, בטרם אנס ואכל אותן. לעיתים נהג לשמור חלקים מהן בתור פרסים, וליצור קשר עם משפחותיהן בכדי להתגרות בהן.
ביוגרפיה.
צוטומו מיאזאקי נולד ב-21 באוגוסט 1962 ב, טוקיו, הבן הבכור של משפחה אמידה. לידתו הייתה מוקדמת והוא סבל ממום מולד נדיר שחיבר בין מפרקי ידיו, כך שלא הצליח לכופף אותם כלפי מעלה.
משפחתו ניהלה עיתון מקומי והייתה ידועה היטב בעיר מגוריה, בה שירתו סבו ואביו לפניו במועצת העיר. מאחר שהוריו היו שקועים בעבודתם ועסוקים מרבית הזמן, חונך מיאזאקי בידי סבו, ובידי אדם שסבל ממוגבלות שכלית אשר נשכר לשמש כאומן עבורו.
בבית הספר סבל מיאזאקי מבריונות וחרמות ממושכים בעקבות המום הבולט בידיו, ובחלוף הזמן הפך לילד שקט ומופנם. הוא המשיך לבית הספר התיכוני מיידאי נקאנו ב, מוסד לימודי יוקרתי בעל קשרים קרובים ל, ונחשב לתלמיד מופתי עד שהחלו ציוניו ליפול בפתאומיות. הוא דורג במקום הארבעים מתוך חמישים ושש התלמידים בכיתתו, ולא זכה להזמנה לאוניברסיטה כנהוג בבית הספר. במקום להמשיך ללימודי אנגלית והוראה כפי שתכנן, נרשם למכללה מקומית ורכש השכלה מקצועית במטרה להפוך לטכנאי צילום.
במהלך שנות ה-80 שב להתגורר בבית הוריו, וחלק חדר משותף יחד עם אחותו הגדולה. על אף תדמיתה של משפחתו באיצוקאיצ'י, לא הפגין כל רצון לרשת את עסקיהם. לאחר מעצרו אמר כי הדבר היחיד שרצה באותה העת היה כי , אולם האמין שהוריו היו מודאגים יותר , ו. באותה הודאה סיפר כי עד לתקופה זו כבר החל לחשוב על התאבדות. כמו כן אמר כי קיבל תמיכה רק מסבו, אליו היה קרוב מאוד, על אף הניכור הרב שחש מצד שתי אחיותיו הצעירות.
סבו של מיאזאקי נפטר ב-1988, מה שהחמיר את דיכאונו והפך אותו לבודד עוד יותר. בניסיון , אכל מיאזאקי כמות מסוימת מהאפר שלו. כעבור מספר שבועות תפסה אותו אחת מאחיותיו בזמן שצפה בה מתקלחת, וכאשר הורתה לו לעזוב תקף אותה. לאחר שאמו למדה על התקרית ודרשה ממנו כי ישקיע יותר זמן בעבודתו מאשר בצפייה בקלטות וידאו, תקף גם אותה.
הרציחות.
מסע הקטל של מיאזאקי נפתח באוגוסט 1988 והסתיים ביוני 1989. מיאזאקי ביתר ורצח ארבע ילדות בגילאי ארבע עד שבע, אנס את גופותיהן, שתה את דמה של אחת מהן, ואכל חלקים מידה של אחרת. לפני מעצרו כונו הפשעים הללו בשם רציחות הילדות הקטנות, ולאחר מכן בשם הרציחות והחטיפות הסדרתיות של טוקיו וסאיטאמה.
מעט לאחר יום הולדתו העשרים ושש, ב-22 באוגוסט 1988, עקבותיה של מרי קונו בת הארבע נעלמו בזמן ששיחקה בבית חברתה. מיאזאקי הוביל אותה לתוך רכב ה שלו ונסע לכיוון מערב טוקיו. לאחר שחנה מתחת לגשר באזור מיוער, התיישב לצידה של קונו במשך חצי שעה בטרם רצח אותה ואנס את גופתה. הוא השליך את הגווייה בשדות הסמוכים לביתו, נפטר מבגדיה, וחיכה שתירקב בטרם שב על מנת לכרות את ידיה ואת רגליה, אותם שמר בארונו. לאחר מכן שרף את שאריותיה בתנור ביתו, טחן אותן לאבקה, אותה שלח למשפחתה בתוך קופסה יחד עם שיניה, תמונות של בגדיה, וגלויה בה נכתב . הגפיים של קונו נמצאו בארונו של מיאזאקי כאשר נעצר לאחר שנה.
כעבור חודשיים חטף מיאזאקי את מסאמי יושיזאווה בת השבע לאחר שראה אותה הולכת לאורך דרך כפרית. הוא פנה אליה בהצעה לעלות לרכבו, ומשנענתה בחיוב, נסע לאותו מקום בו רצח את קונו. לאחר מכן רצח אותה, אנס את גופתה, ולקח את בגדיה עמו, בטרם עזב.
מיאזאקי המתין חודשיים נוספים לפני שחטף את אריקה נמבה בת הארבע, כאשר שבה לביתה לאחר שביקרה את חברתה. הוא כפה עליה להיכנס לרכבו ונסע למגרש חנייה בנגורי, כיום , שם הכריח אותה להסיר את בגדיה במושב האחורי של הרכב, והחל לצלם אותה. לאחר שרצח אותה, קשר את ידיה ורגליה מאחורי גבה, עטף אותה בסדין מיטה, והניח את גופתה בתא המטען. הוא השליך את בגדיה באזור מיוער, ונפטר מגופתה במגרש חנייה סמוך, בו התגלתה כעבור שלושה ימים. ב-20 בדצמבר קיבלה משפחתה גלויה ששלח ובה נכתבה הודעה אשר הורכבה ממילים שנחתכו ממגזינים, .