קטלין גרין נולדה במשפחה יהודית כבתם של ליפוט גרין וזופיה ברויאר. אמה נפטרה מוקדם עוד כשהייתה נערה, ואביה התחתן מאוחר יותר בשנית, אך קטלין ואחיה לא יכלו להתיידד עם אמם החורגת ולכן עברו לבודפשט בשנות ה-70 של המאה ה-19. קטלין הפכה לתופרת ובהתחלה קיימה את עצמה ואת אחיה מעבודה זו. אחיה הצעיר, קארוי גרה, למד משפטים וכתב גם הצגות עממיות היה מחזאי מפורסם בזמנו. באמצעות מערכת היחסים שלה הפכה קטלין למנהלת בית היתומים לנערות יהודיות של איגוד הנשים היהודיות של פשט בשנת 1898. היא כיהנה בתפקיד זה עד שנת 1927, עד גיל 74, לשביעות רצונם המלאה של איגוד הנשים היהודיות. באותה תקופה מונתה לה סגנית מנהלת, אך קטלין גרה יכלה להחזיק בתואר "מנהלת לעד". בינתיים, בתחילת המאה ה-20 סיימה את לימודיה וקיבלה תעודת הוראה. בשנת 1929 (בגיל 76) יצאה לפנסיה ונבחרה לחברת הנהלה כהוקרה על "הישגיה המצוינים".
בנוסף לניהול בית היתומים, היא לקחה על עצמה תפקידים ציבוריים אחרים מתחילת המאה: היא הייתה חברת הנהלה ב"אגודה ההונגרית ללימודי ילדים" ((האגודה ההונגרית ללימודי ילדים (1906–1944, 1947–1948) הייתה אגודה שבסיסה בבודפשט, ומטרתה הייתה לטפח לימודי ילדים, לעורר את העניין של החברה הפדגוגית, ההורים ואפילו החברה ההונגרית כולה על מנת להכיר את המאפיינים ההתפתחותיים של ילדים)), חברת הנהלה ב"ארגון הלאומי להגנת ילדים", חברת דירקטוריון ב"וועדת הנשים ההונגרית" וחברה קבועה ב"אגודת הגברות ההונגרית".
פעילותה המסורה למשפחתה, חייה הקשים, אך המשמעותיים הונצחו על ידי המשורר יוז'ף קיש בשנת 1883 בשיריו הסיפוריים (ארוכים מבלדה וקצרים מאפוס) בשם "סיפור על מכונת התפירה", ועל ידי הסופר אלק בנדק (כונה:המספר הגדול) ברומן שלו בשם "קטלין", בו מספר את סיפור העשורים הראשונים לחייה של קטלין גרה.
קברה נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
שי אהרון
שי אהרון (נולד ב-12 באוקטובר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ והקשר התקפי.
כיום המנהל המקצועי של קבוצת הפועל ירושלים.
קריירה.
שי אהרון נולד וגדל בירושלים בשכונת גילה. בגיל 10 הצטרף לקבוצת הילדים של הפועל ירושלים שחבריו לכיתה הזמינו אותו לשחק בה. כבר בגיל 16 גילה כשרון יחסי על בני גילו, והוזמן לקבוצה הבוגרת של הפועל ירושלים, כשמאמן הקבוצה, אורי מלמיליאן, שחקן מפורסם בירושלים בפני עצמו, הקפיץ אותו לבוגרים. במשחקו הראשון בבוגרים בשנת 1996 נגד הפועל רמת-גן, ניצחה הקבוצה 0–3, כאשר הוא מבקיע שער עוד בהופעת הבכורה שלו, ובסיום אותה עונה עלתה הקבוצה לליגה הבכירה. לאחר מכן יצא להשאלה לקבוצת מכבי פתח תקווה שם לא הצליח להבקיע, וחזר להפועל ירושלים. בשנת 2000 יצא להשאלה קצרה בהכח מכבי רמת גן אך חזר לאחר תקופה קצרה. ב-2004 יצא שוב להשאלה לעונה אחת בהפועל אשקלון. בשנת 2010 עבר לשחק ביריבה העירונית של הפועל ירושלים, שהוקמה כקבוצת אוהדים שאוהדיה מאוכזבים מניהול הפועל ירושלים בבעלותו של יוסי סאסי. בקבוצה זו הופיע 115 פעמים והבקיע 55 שערים שהעלו את הקבוצה מליגה א' עד לליגה הלאומית, לאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 36. ב-1 במאי 2015 חזר אהרון מפרישה לשחק משחק אחרון (אחרי שלא שיחק שנה שלמה) והשתתף במשחק עלייתה המחודשת של קטמון מליגה א' לליגה הלאומית, כאשר במשחק סוער במיוחד החמיץ שני פנדלים, אך גם כבש ובישל בניצחון של קטמון 4:2 על מכבי עירוני קריית אתא. לאחר משחק זה פרש סופית מכדורגל בגיל 37, וקיבל תפקידי ניהול ספורטיבי במועדון.
לאחר הפרישה.
לאחר הפרישה הסופית מכדורגל אייש אהרון מספר תפקידי ניהול ספורטיבי בקבוצות הנוער בהפועל קטמון, וכיום הוא המנהל הספורטיבי של הקבוצה המאוחדת של הפועל ירושלים.
אהרון בוגר תואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמקדות בהכשרות בספורט ב.
סונז'ה
סונז'ה (ברוסית: Сунжа) היא עיר שנמצאת ברפובליקת אינגושטיה, רוסיה. ליד העיר, פועל נמל התעופה מגאס .
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת כ-27 ק"מ מבירת אינגושטיה, מגאס, וכ-1,483 ק"מ מבירת רוסיה, מוסקבה.
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 791 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (134 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (37 מ"מ גשם).
מאלגובק
מאלגובק (ברוסית: Малгобе́к) היא עיר שנמצאת ברפובליקת אינגושטיה, רוסיה.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת כ-37 ק"מ מבירת אינגושטיה, מגאס, וכ-1,455 ק"מ מבירת רוסיה, מוסקבה.
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 893 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (134 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (36 מ"מ גשם).
נסטרובסקאיה
נסטרובסקאיה (ברוסית: Нестеровская) הוא כפר שנמצא ברפובליקת אינגושטיה, רוסיה.
גאוגרפיה.
העיירה ממוקמת כ-22 ק"מ מבירת אינגושטיה, מגאס, וכ-1,491 ק"מ מבירת רוסיה, מוסקבה. בנוסף, הכפר נמצא ליד הנהר אסא .
אקלים.
הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (22 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא פברואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 791 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש הגשום ביותר (134 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש היבש ביותר (37 מ"מ גשם).
המחר הארוך
המחר הארוך (באנגלית: The Long Tomorrow) הוא סיפור קומיקס קצר מסוגת המדע הבדיוני וסייברפאנק, אשר פורסם על גבי שני גליונות במגזין הקומיקס הצרפתי מטאל אירלאן בשנת 1976. הוא נכתב על ידי דן הובנון ואויר על ידי ז'אן ז'ירו. הקומיקס, שברובו חסר מלל ונתון להגגיו האמנותיים של ז'ירו, הוא בעל השפעה יוצאת דופן על ז'אנר המדע הביוני בכלל ובקולנוע בפרט, כאשר יוצרי סרטים רבים ציינו אותו כאחת ההשפעות הגדולות על סרטיהם, ביניהם הנוסע השמיני, בלייד ראנר וטרון.
רקע.
הסיפור הופיע לראשונה במגזין מטאל אירלאן הצרפתי, שז'ירו הוא אחד ממייסדיו, כחלק מאוסף הסיפורים הקצרים "?L'Homme est-il bon" שאת חלקם כתב הסופר דן הובינון. האוסף כלל מספר סיפורי קומיקס קצרים ולא קשורים ביניהם, אשר היו חדשניים מאוד באופן שבו הציגו מדע בדיוני בקומיקס, אך הבולט מביניהם היה "המחר הארוך", שעלילתו יוצאת הדופן מאת הובינון והאמנות פורצת הדרך מאת ז'ירו שולבו בו לכדי יצירה חדשנית שלא דמתה לסיפורים אחרים שפורסמו במגזין. במבוא לאוסף הספורים (אשר יצא כספר אחד בשנת 1977) כתב ז'ירו:
ציירתי את "המחר הארוך" בשנת 1975, באותו הזמן שעבדתי עם אלחנדרו חודורובסקי על עיבוד קולנוע לחולית. במקור אמור היה דאגלס טרומבול לבצע את האפקטים המיוחדים, אך הוא לא יכול היה ולכן חודורבסקי שכר את דן הובינון להחליפו. כשדן הגיע לפריז הוא היה מזוקן, לבוש בגדים פרועים, הפוסט-היפי הקליפורני האופייני. עבודתו האמיתית הייתה מתחילה רק בשלב הצילומים, עם הדגמים ואביזרי החומרה. כשעוד היינו בשלב ההכנות והמושגים, כמעט ולא היה מה לעשות והוא היה משועמם מאוד. כדי להרוג את הזמן, הוא התחיל לצייר. דן ידוע בעיקר ככותב תסריטים, אך הוא גם קריקטוריסט מצוין. אם היה רוצה, הוא יכול היה להיות גרפיקאי מקצועי. יום אחד הוא הראה לי את מה שהוא מצייר. זה היה מה שהפך מאוחר יותר לסטוריבורד של 'המחר הארוך'. סיפור משטרתי קלאסי, אך ממוקם בעתיד. התלהבתי. כשאירופאים מנסים ליצור פרודיה מסוג זה, היא אף פעם לא מספקת לחלוטין, כי הצרפתים צרפתים מדי, האיטלקים איטלקים מדי וכו' [...] מכיוון שהסיפור היה חזק מאוד, שאלתי מיד אם הוא יאפשר לי לשחק עם הגרפיקה, בחופש מוחלט, ללא פירוטכניקה קונבנציונלית, אלא להתמקד מחדש בנקודת המבט של הקורא. אחד החידושים בסיפור של הובינון היה שהסיפור התבסס על סרטי פילם נואר ופשע משנות ה-50 וה-60, אך הסיפור דווקא מתרחש בעתיד הרחוק. עובדה זו הופכת אותו לאחד מסיפורי הסייברפאנק הריאליסטיים הראשונים. מחבר הסייברפאנק החלוצי ויליאם גיבסון כתב על "המחר ארוך" ואמר:
זה לגמרי הוגן לומר, ואמרתי את זה כבר בעבר, שהדרך בה נוירומנסר 'נראה' הושפעה במידה רבה מכמה מיצירות האמנות שראיתי ב'מטאל אירלאן'. אני מניח שזה חייב להיות נכון גם לגבי הבריחה מניו יורק של ג'ון קרפנטר, בלייד ראנר של רידלי סקוט, וכל שאר העלילות בסגנון שכונה לפעמים 'סייברפאנק'.
השפעה.
האמנות החדשנית של הקומיקס השפיעו רבות על תעשיית סרטי המדע הבדיוני של אותן שנים, ויוצרי סרטים רבים ציינו אותו כהשפעה ישירה על עבודתם. בין סרטים אלו היו גם הנוסע השמיני וטרון שבהם ז'ירו היה שותף בהפקה.
נרקיס שחור
נרקיס שחור (באנגלית: Black Narcissus) הוא סרט דרמה בריטי בצבעי טכניקולור משנת 1947 בהפקתם ובבימוי של אמריק פרסבורגר, מייקל פאוול שגם כתבו את התסריט שמבוסס על הרומן "הנרקיס השחור" של רומר גודן (1939). בתפקידים הראשיים - דבורה קר, סאבו, קתלין ביירון, פלורה רובסון ודייוויד פאראר.
העלילה היא על חמש נזירות אנגליקניות שנשלחות למקום מבודד בהימלאייה כדי להקים שם בית ספר לילדי המקום והבעיות הקורות שם על רקע רומנטי-ארוטי.
הצילומים נערכו בבריטניה ואירלנד והעיצוב של נופי ההימלייה על גבי ציורים ענקיים שנותנים תחושה של הרים ועמקים זיכו את הסרט ב-פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר - צבע.
ב-2020 הופקה מיני סדרה "נרקיס שחור" בטלוויזיה שצולמה בנפאל ובה השתתפה דיאנה ריג (סרטה האחרון).