אשר קוריאט גם עסק בשאלה של היחס הסיבתי בין החוויה הסובייקטיבית וההתנהגות. במחקריו הוא הראה שקיים יחס דו-סיטרי בין השניים, והציע דרך לשלב בין שני מודלים סיבתיים שנתפסו בעבר כמודלים אלטרנטיביים. בסדרה של מחקרים הוא הראה שתחושות סובייקטיביות עשויות להשפיע על תהליכים קוגניטיביים והתנהגות. אולם התחושות הסובייקטיביות עצמן מבוססות על ההיזון-החוזר שאדם מקבל מתהליכים קוגניטיביים. שני מודלים סיבתיים אלו, המודל שבו החוויה הסובייקטיבית מכוונת את ההתנהגות והמודל שבו חוויה זו היא תוצאה של ההתנהגות, פועלים בשני מצבים בהתאמה: מצב שבו השליטה בתהליכים קוגניטיביים היא מונעת-מטרה (goal-driven regulation) ומצב שבו השליטה בתהליכים קוגניטיביים היא מונעת-נתונים (data-driven regulation).
הישגים מחקריים.
התופעה של ביטחון יתר.
באחד ממאמריו שצוטט רבות
, נחקרה התופעה של ביטחון יתר (overconfidence): אנשים מגזימים בהסתברות שתשובותיהם או החלטותיהם נכונות. במחקר הוצע שדבר זה נובע מכך שכשאנשים צריכים לבחור בין שתי תשובות אפשריות, הם בוחנים את השיקולים הרלוונטיים ללא הטיה מיוחדת. אבל כשהם מתבקשים לציין את מידת ביטחונם בתשובה שנבחרה, פועלת אז הטיית הצידוק (confirmation bias): הדגשה של השיקולים התומכים בתשובה והתעלמות משיקולים נוגדים. הוצעה ונוסתה שיטה להתגברות על ההטיה.
איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים.
מאמר אחר בוחן את השאלה איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים.
מחקרים קודמים הניחו שכשאדם נשאל שאלת זיכרון, הוא שופט תחילה אם הוא יודע את התשובה ובהתאם לכך הוא מחליט אם לחפש את התשובה או לא. בניגוד לכך, המאמר טוען שאין לאדם גישה פריבילגית לתוכן הזיכרון שלו. אלא הוא מבסס את תחושת הידיעה על ההיזון החוזר מן הניסיון להיזכר בתשובה. הוא מתבסס בעיקר על נגישותה של אינפורמציה חלקית לגבי התשובה. הן אינפורמציה חלקית נכונה והן אינפורמציה חלקית לא נכונה תורמות לתחושת הידיעה. לכן נכונותה של תחושת הידיעה אינה מובטחת. מוצע מודל המסביר את הבסיס לתחושת הידיעה, מדוע תחושה זו בדרך כלל נכונה, ומה התנאים המביאים לתחושת ידיעה מוטעית.
מאמר נוסף נותן ביסוס נוסף לרעיון המופיע במאמר הקודם.
הוא מראה שניתן להגיע להפרדה מלאה בין הידיעה ותחושת הידיעה כך שישנם מצבים שבהם המתאם ביניהם הוא שלילי: הסיכויים שאדם יצליח להיזכר בתשובה הנכונה או לזהותה מבין מספר תשובות נמוכים יותר ככל ותחושת הידיעה שלו חזקה יותר. לכן התקפות של תחושת הידיעה אינה אינהרנטית.
השליטה בדיוק וכמות האינפורמציה המדווחת מן הזיכרון.
באחד ממאמריו מוצע מודל המראה כיצד כמות האינפורמציה שהאדם מדווח עליה ודיוק האינפורמציה תלויים לא רק ביכולת הזיכרון של האדם אלא גם בתהליכי הניטור (monitoring) והויסות (regulation) שהאדם מפעיל במהלך ההיזכרות.
במחקר נבדקה השאלה עד כמה אדם על דוכן העדות מסוגל גם "לומר את כל האמת" וגם "לומר רק את האמת", ומראה שעד נאלץ למצוא פשרה בין שתי הדרישות כשעמידה בדרישה אחת נעשית על חשבון עמידה בדרישה האחרת. אולם היכולת לעמוד בשתי הדרישות הולכת ועולה ככל וגדולה יכולתו של העד לנטר את נכונות התשובות שעולות בראשו במהלך הדיווח. ככל ויעילות הניטור של אדם טובה יותר כך הוא יקריב פחות אינפורמציה נכונה כדי לעמוד בתנאי של "לומר רק את האמת". המודל שפותח במאמר זה יושם לחקר מגוון תופעות: עדויות של ילדים, זיכרון אצל זקנים, ביצוע במבחנים פסיכומטריים, זיכרון שוא, השפעת סטראוטיפים על זיכרון, ועוד.
הדגשת הדיוק של הזיכרון.
במאמר סקירה מוצגת הטענה שבמהלך השנים האחרונות חל מפנה במטפורה של הזיכרון המנחה את המחקר.
המטפורה שהנחתה את מרבית המחקר במאת השנים האחרונות הייתה המטפורה של הזיכרון כמחסן. מטפורה זו הדגישה את כמות הזיכרון. בשנים האחרונות יש עליה של מטאפורת ההתאמה בה הזיכרון נבחן לא רק על פי הכמות של האינפורמציה הנזכרת אלא גם על פי הנאמנות שלו למה שבאמת קרה. מטפורה זו מדגישה את הדיוק של הזיכרון, ומזמינה תאוריות אחרות, פרדיגמות מחקר אחרות ושאלות מחקריות אחרות מן המטפורה של המחסנים. המאמר סוקר את המגמות השונות המבטאות מפנה זה, ואת ההדגשה הרבה שיש בשנים האחרונות על תעתועי זיכרון וזיכרון שווא.
הקשר הסיבתי בין תודעה להתנהגות.
במאמר אחד נבדקת השאלה מה היא הסיבה ומה התוצאה לגבי הקשר בין תודעה לבין התנהגות.
שאלה זו נשאלה בעבר לגבי אמוציות: "האם אני בורח כי אני פוחד, או אני פוחד כי אני בורח". במחקר המתואר במאמר נבדקה שאלה זו לגבי היחס בין ניטור (monitoring) ושליטה (control), ובאופן כללי, בין חוויה סובייקטיבית לבין התנהגות. הלוגיקה של המחקר הייתה "אם אני בורח כי אני מפחד, הרי שככל שאברח מהר יותר ארגיש יותר בטוח". לעומת זאת, "אם אני מפחד כי אני בורח, הרי ככל שאברח יותר מהר ארגיש פחות בטוח". לוגיקה זו יושמה לגבי תחושות מטקוגניטיביות. המחקר מראה ששני היחסים הסיבתיים מתקיימים. כך למשל, כשאדם מנסה לפתור בעיות, הוא ישקיע יותר זמן בניסיון לפתור בעיה שמעניינת אותו יותר, ובמקביל הביטחון שלו בפתרון יהיה גבוה יותר מאשר בפתרון של בעיה שהחליט להשקיע בה פחות זמן. זהו המצב המאפיין goal-driven regulation שבו ההשקעה מוכתבת על ידי המטרות. לעומת זאת, במצב טבעי, כשאין לאדם העדפה מיוחדת לבעיות מסוימות לעומת אחרות, האדם ישקיע מאמץ וזמן לפי מה שהבעיה דורשת (data-driven regulation). במקרה זה, ככל וישקיע זמן בפתרון הבעיה כך ביטחונו בפתרון יהיה נמוך יותר. הבדל דומה מתקבל לגבי הקשר בין הזמן המושקע בלמידה לבין תחושת הביטחון בחומר הנלמד. בתנאי אחד ככל והאדם משקיע יותר זמן בלמידה כך הוא יהיה בטוח יותר שיזכור את החומר. בתנאי אחר, ככל והוא ישקיע יותר זמן בלמידה כך יהיה פחות בטוח שיזכור את החומר. המאמר בוחן את התנאים שבהם שני המודלים פועלים ואת האופן שבו הם משתלבים.
הקשרים בין מטקוגניציה לתודעה.
מאמר נוסף מציג סקירה מקיפה של הקשרים המורכבים בין מטקוגניציה לתודעה.
הוא מסכם את המחקר הניסויי במטקוגניציה ובוחן את ההשלכות האפשריות של מחקר זה על שאלות היסוד אודות התודעה האנושית. מאמר זה זוכה לתשומת לב רבה (למשל, למעלה מ 1500 הורדות מהרשת) בעיקר בקרב פילוסופים.
רענן אלכסנדרוביץ
כדורגלנית
ישראל במוקדמות יורו 2008
זלב
זלב (בגרמנית: Selb) היא עיר בדרום גרמניה, במדינת המחוז בוואריה. העיר ממוקמת באזור המנהלי פרנקוניה עילית על רכס פיכטל ושטח שיפוטה גובל ברפובליקה הצ'כית. העיר ידועה בזכות תעשיית החרסינה הענפה שבה. המפעל נפתח בשנת 1879 על ידי פיליפ רוזנטל והיה פעיל עד לסוף המאה ה-20. בשטח המפעל נפתח עתה מוזיאון למוצרי חרסינה.
שופטת
שומרת ראש
נהגת
רוצחת שכירה
ארכיטקטית
אומנית
אלקטרונאית
אלכימאית
אנתרופולוגית
אנימטורית
נבחרת כדורגל הנשים של אנגליה
סוניה בלקינד
סוניה (אלכסנדרה) בֶּלְקִינְד (1870, להויסק, פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 20 בספטמבר 1943 תל אביב), הייתה רופאת הנשים הראשונה בארץ ישראל. אחותם הצעירה של ישראל בלקינד, אולגה חנקין, שמשון בלקינד ופניה בלקינד מתנועת הביל"יים (אשתו של ישראל פיינברג).
קורות חיים.
בלקינד עלתה לארץ ישראל ב-1888 עם הוריה, שפרה ומאיר בלקינד, לראשון לציון, שממנהּ גורשו לגדרה עקב מרידת המשפחה בפקידות הברון רוטשילד. היא הייתה מורה לצרפתית בבית הספר העברי הראשון ביפו שהקימו אחיה ישראל ואביה מאיר ב-1889
בשנת 1898 נסעה לז'נבה על מנת ללמוד רפואה, צעד נדיר עבור אשה יהודייה באותם ימים. עם סיום למודיה שבה לארץ ישראל כרופאה, ועבדה בבית החולים שער ציון ביפו. בשנת 1905 נסעה לפריז על מנת להתמחות כרופאת נשים והייתה לרופאת הנשים הראשונה בארץ ישראל.
עם חזרתה לארץ ב-1907 שימשה כרופאת הגימנסיה הרצליה במקביל לעבודתה בבית החולים. כמו כן הייתה מבין מייסדי ההסתדרות הרפואית בישראל. ב-11.1.1912 השתתפה בישיבת הייסוד שנערכה בגימנסיה הרצליה לבחירת הוועד הראשון להסתדרות הרופאים, ונבחרה לחברת הוועד הראשון של הסתדרות הרופאים. היושב ראש היה הד"ר יהודה לייב פוחובסקי. בזמן מלחמת העולם הראשונה טיפלה במגורשי תל אביב במקומות נדודיהם השונים, כאשר רוב הרופאים גורשו או גויסו. ב-1917 נעצרה ונשלחה להשפט בדמשק בשל גילוי מחתרת ניל"י (שבן אחיה, נעמן בלקינד היה בין פעיליה) היא זוכתה מאשמה וחזרה לתל אביב.
בלקינד הייתה בת זוגו של מנדל חנקין, אחיו של יהושע חנקין (בן זוגהּ של אולגה, אחותה של סוניה). האחים חנקין ומשפחותיהם גרו שניהם בבית ב"ים החולות" רחוב אלנבי 105 אשר נבנה על ידי סוניה שהתגוררה בקומה העליונה בעוד בקומה הראשונה גרו יהושע ואולגה, ולידם בדירה קטנה יותר דובה וביתה אכסה בלקינד. בבית הייתה חצר גדולה ובה גן בו גודל הדשא הראשון בארץ ישראל.
בלקינד הייתה פעילה בתחום הרפואה הציבורית והמונעת, וקידמה את רפואת הנשים. הייתה חברת הנהלה בבית ההבראה "שלוה" שייסדה אחותה אולגה חנקין ב-1938, שנועד למטופלים מועטי אמצעים. היא פתחה בתל אביב מרפאה פרטית ובה טיפלה ביהודים וערבים, נוצרים ומוסלמים ונבחרה לחברת כבוד של ההסתדרות הרפואית בישראל.
לפני מותה ציוותה סכום כסף לשתי מטרות, הקמת בית מרגוע עבור רופאים שהזדקנו בראשון לציון והשלמת בניינו של "בית הרופא" בתל אביב.
לאחר פטירתהּ נקברה בבית העלמין הישן בראשון לציון.
"בית הרופא ע"ש ד"ר אלכסנדרה בלקינד" בראשון לציון נחנך עשרים שנה לאחר מותה, ב-1963.
אלכסנדרה בלקינד
סיבכי אפור
גלעד (בית חולים)