פגיעת החללית במים הייתה דומה בעוצמתה לנחיתת מטוס קרב על נושאת מטוסים. החללית נטתה לצידה הימני כ-60 מעלות, אך לא הראתה שום סימני דליפה והתיצבה בצורה אנכית כדקה מאוחר יותר, ושפרד יכל לדווח לצוותי החילוץ כי הוא נחת בשלום וכי הוא מוכן לחילוץ. מסוק החילוץ הגיע אל החללית כעבור מספר דקות, ולאחר בעיה קלה עם אנטנת החללית, החללית הורמה מעט מן המים כדי לאפשר לשפרד לצאת מהפתח הראשי של החללית (ניתן היה לצאת גם דרך חרטום החללית לאחר הסרתו). שפרד טיפס החוצה מן החללית והועלה אל תוך המסוק, שלקח אותו ואת חלליתו אל נושאת המטוסים הממתינה USS Lake Champlain (CV-39). מרגע הפגיעה במים ועד לנחיתה על נושאת המטוסים חלפו 7 דקות בלבד.
הטיסה נמשכה סך הכל 15 דקות ו-28 שניות, והחללית עברה מרחק של 486 ק"מ מכן השיגור והגיעה לגובה מקסימלי של 187.5 ק"מ. "פרידום 7" נחתה ב- והגיעה למהירות מקסימלית של 8,340 קמ"ש.
לאחר הטיסה נבחנה החללית על ידי מהנדסים שקבעו כי החללית במצב מצוין, עד כדי כך שהם קבעו כי ניתן לשגרה למשימה נוספת (דבר שלא קרה). "פרידום 7" מוצגת כיום בלובי מרכז המבקרים ארמל-לפטוויץ', הממוקם באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, מרילנד, ארצות הברית. היא הוצבה שם לאחר מותו של שפרד ב-1998.
מנהל הים והאטמוספירה הלאומי
הבונד (סין)
הבּוּנְד (סינית פשוטה: 外滩; סינית מסורתית: 外灘) הוא אזור החוף במרכזה של העיר שאנגחאי אשר בסין.
האזור משתרע לאורך הגדה המערבית של נהר ההונגפו, ברובע פוסי (Puxi) אל מול הרובע פודונג (pudong), בגדה המערבית של נהר ההונגפו.
המילה "בונד" מתייחסת לסוללת העפר שהפכה לטיילת, ולרחוב העשיר באזור הזה, וגם למקומות סמוכים. זהו אחד מאתרי התיירות המבוקשים ביותר בשאנגחאי, ובנייה לגבהים, מוגבלת באזור זה.
מקור השם.
משמעותה של המילה "בונד" היא הגדה, הסוללה, או הרציף, כשמדובר על רציף אמבאנקד, מקור המילה הוא בפרסית ומשמעותה "סכר" (بَند).
אף על פי שאתרים רבים ברחבי סין, יפן, והודו נקראים "בונד" (לדוגמה: יוקואמה בונד), וכך לעומת שאר הבונדים, מקובל להתייחס לאזור זה כאל "הבונד".
היסטוריה.
באזור הבונד אשר בשאנגחאי, ישנם עשרות מבנים היסטוריים, לכל אורך נהר ההונגפו, שפעם היו בנקים, מלונות ובתי מסחר מבריטניה, צרפת, ארצות הברית, איטליה, רוסיה, הולנד, בלגיה, יפן, וגרמניה, וכמו כן גם הקונסוליות של רוסיה ובריטניה, מועדון שאנגחאי, ומועדון הבונים החופשיים.
הבונד נמצא בצפון העיר העתיקה של שאנגחאי, אשר הייתה מוקפת חומה בתחילת ההתיישבות הבריטית, לאחר מכן ההתיישבויות האמריקאיות והבריטיות השתלבו בהסכם בינלאומי, והצמיחה וההתפשטות בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, הביאו לבונד את ההזדמנות שבה הפכה למנהלת הפיננסית של מזרח אסיה, והנמל שבחלק הצרפתי של הבונד, שהיה ממזרח לעיר העתיקה, הפך ללא יותר מאזור תפעול.
כתובת ספירה
אקסלנס השקעות
תחבורה היום ומחר
תחבורה היום ומחר הוא ארגון שהוקם ב-1998 כדי לקדם תחבורה בת קיימא בישראל.
על פי השקפת הארגון, עידוד תחבורה בת קיימא יתרום לכלכלת המדינה, לחברה ולאיכות הסביבה.
אמצעי תחבורה בת קיימא שהארגון שואף לקדם כוללים בתוכם מערכות תחבורה ציבורית להסעת המונים (כמו הרכבת הקלה בירושלים ונתיבי BRT), וכן עידוד לרכיבה על אופניים, תכנון ערים שיעודד הליכה ברגל. במקביל הארגון מקדם יוזמות חקיקה שיפחיתו את הכדאיות בשימוש ברכב הפרטי, לדוגמה הרפורמה בליסינג שהיה שותף לה בשנת 2007.
כדי להעלות את המודעות בציבור ולקדם את הנושא בסדר היום של מקבלי ההחלטות, מופיעים אנשי הארגון בתקשורת, עורכים סדנאות לאנשי מקצוע ומשתתפים בהליכי תכנון ברשויות המקומיות ובכנסת, מול משרדי האוצר והתחבורה. אתר הארגון מרכז את המידע בנושא.
אנשי הארגון.
כמעט כל חברי הוועד המנהל של "תחבורה היום ומחר" הם אנשי מקצוע ואקדמיה מתחום התחבורה, ועליהם נשענת האג'נדה של הארגון. ביניהם פרופ' דוד מהלאל מהטכניון; אינג' פנחס בן שאול שעמד בראש מנהל התכנון והפיתוח של רכבת ישראל בשנים 1990-2000; חני כהן-כספי, מתכננת תחבורה העובדת היום באגד; וח"כ לשעבר מטעם סיעת מרצ מוסי רז שאינו מומחה תחבורה, אך הוא פעיל ציבורי בולט למען דו קיום וסביבה; ד"ר נירית טופול, מרצה למדיניות וממשל במכללת הדסה בירושלים; עו"ד אלונה וינוגרד, מנכ"ל העמותה לחופש המידע; אופיר כהן, יועץ תחבורה בכיר בחברת רום הנדסה; מנהלת העמותה מאז שנת 2007 היא תמר קינן, בעלת תואר שני במסלול תחבורה מהפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון.
תחומי העניין שבהם עוסקים חברי הוועד המנהל הם תכנון שימושי הקרקע, תחבורה ציבורית, בטיחות בדרכים, צדק חברתי ותחבורה, איכות הסביבה ועוד.
דמות מרכזית בהתהוות הארגון היא של ד"ר קרל מרטנס, בעבר יו"ר הוועד המנהל ומנכ"ל הארגון והיום חוקר באוניברסיטת ניימיכן שבהולנד. השפעתו על תחומי התוכן, ובניית הקשרים המקצועיים עם גורמי ממשל, חברה אזרחית ואקדמיה הייתה מכרעת.
פעילות הארגון.
במקביל לקידום תחבורה ציבורית ושבילי אופניים, הארגון מקדם יוזמות חקיקה שנועדו להפחית את השימוש ברכב פרטי שהולך ומתרחב בישראל בשני העשורים האחרונים.
במסגרת עבודתו מול גופים שונים במשק, בשנת 2009 הארגון הוציא לאור את "המדריך למעסיקים" שבו הוצעו כלים למנהלים במגזר העסקי כיצד לעודד את עובדיהם לוותר על הרכב הפרטי ולהגיע למקום העבודה בתחבורה ציבורית, ברגל או באופניים.
הארגון היה מעורב בשינוי חישוב ערך ההטבה למס של רכבי חברה וליסינג, שנכנס לתוקף בינואר 2010, והמלצותיו שולבו ב"דוח הוועדה למיסוי ירוק" של רשות המיסים ו"דוח הוועדה לצמצום זיהום אוויר" בהובלת המשרד להגנת הסביבה. הארגון היה שותף בפורום לקידום ארגון נקי ובהעברת חוק אוויר נקי, הישג עליו זכה הפורום בפרס הגלובוס הירוק לשנת 2009.
בדצמבר 2010 העבירה הכנסת את חוק מוקד המידע בתחבורה הציבורית שאותו יזם הארגון, וזה נכנס לתוקפו בתחילת 2012. החוק מחייב את החברות מפעילות התחבורה הציבורית לפרסם את מסלולי הקווים ותדירותם בכל תחנה ותחנה, זאת כדי לשפר את רמת השרות ולהעלות את הביקוש לשימוש בתחבורה ציבורית.
בנובמבר 2012, לאחר מאבק ארוך של פורום ארגוני תחבורה בראשות תחבורה היום ומחר, (בפורום חברים ארגונים נוספים למשל אדם טבע ודין, מגמה ירוקה והחברה להגנת הטבע) פרסם משרד התחבורה את דו"ח ריבה המנטר את רמת השרות של חברות האוטובוסים ובאמצעותו מפקח המשרד על החברות ומוודא שהן עומדות בתנאי המכרזים שלהן.
לאחר הבחירות לכנסת ה-19 בראשית 2013 חבר הפורום לחברי הכנסת תמר זנדברג ממרצ ויריב לוין מהליכוד להקמת השדולה לתחבורה בת קיימא בכנסת.
ב-2011 הקים הארגון את פורום תחבורה וקהילה על מנת לתת מענה לבעיות תחבורה ברמה המקומית, ובמסגרתו קבוצות פעילים יוזמות ומקדמות פתרונות של תחבורה בת קיימא באזורי מגוריהם שבהם מערך התחבורה הציבורית אינו מספיק או אינו קיים כלל.
בין הישגיהם של פעילי הפורום הפעלת קווי תחבורה ציבורית קבועים למכללת תל-חי, ושאטלים לתחנת הרכבת בנימינה שמשרתים את תושבי האזור בחינם. חלק נכבד משיתוף הפעולה של הארגון עם הקהילה בא לידי ביטוי בפרויקט "העתיד הולך ברגל" שמקדם הליכה רגלית של תלמידים לבתי הספר על מנת להקנות להם הרגלים בריאים, לצמצם את מספר כלי הרכב בסביבת בתי הספר ולשפר את איכות האוויר בסביבת מגוריהם.
כדי לסייע לפעילים מקומיים עצמאיים או מאורגנים להוביל יוזמות מקומיות, ב-2012 פרסם הארגון את "המדריך לפעילים", שעיקרו עוסק בהכרת הגופים הרלוונטיים ובדרכי העבודה מולם.
בראשית שנת 2013 פרסם הארגון כנדבך משלים למדריכים הקודמים את "המדריך לרשויות המקומיות", שמטרתו הדרכת הגורמים המקצועיים בעיריות ובמועצות המקומיות כיצד לפעול מול משרדי הממשלה, בראשם משרד התחבורה, וחברות האוטובוסים לקידום תחבורה ציבורית ברמה המקומית.
בנוסף לאלה, הארגון מארגן ועורך מדי שנה מאז 2007 את כנס יום תחבורה ציבורית, בו נידונים הנושאים שעל הפרק בהשתתפות מהנדסי תחבורה וערים, חברי כנסת, שרים ונציגי חברות התחבורה הציבורית.
אדווה בולה
תרגום בכותרות
קבוצות מועדון הכלבים הקנדי
תומאס ווטסון הבן
תומאס ג'ון ווטסון הבן (באנגלית: Thomas John Watson, Jr.; 14 בינואר 1914 - 31 בדצמבר 1993) היה איש עסקים, פוליטיקאי ואיש ציבור אמריקאי. הנשיא השני של תאגיד יבמ (בשנים 1952–1971, תפקיד אותו מילא קודם לכן אביו, תומאס ווטסון), נשיא תנועת הצופים בארצות הברית (בשנים 1964-1968) ושגריר ארצות הברית לברית המועצות (בשנים 1979–1981). זכה לקבל את מדליית החירות הנשיאותית מידי נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון ונבחר על ידי הטיים מגזין ב-1999 כאחד מ-100 האישים שהשפיעו על המאה ה-20.
שנים ראשונות ושירות צבאי.
ווטסון נולד בפרינסטון (ניו ג'רזי) וגדל לתוך תאגיד יבמ, כאשר הוא מבקר יחד עם אביו במפעלי החברה ומשתתף בישיבות כילד וכנער. החינוך לו זכה בבית היה קשוח ונוקשה. בשנת 1937 השלים תואר במנהל עסקים מאוניברסיטת בראון.
לאחר קבלת התואר החל ווטסון לעבוד כאיש מכירות ביבמ. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשרת כטייס בחיל האוויר של ארצות הברית ועלה לדרגת לויטננט קולונל. במהלך המלחמה טס רבות למוסקבה, במסגרת סיוע "השאל-החכר" של ממשלת ארצות הברית למאמץ המלחמתי הסובייטי. במסגרת זו התוודע לעם הרוסי ולמד רוסית. יכולות אלה, נדירות למדי בקרב אמריקאים, סייעו לו בתפקידו המאוחר כשגריר ארצו במוסקבה.
בשנת 1941 נשא לאשה את אוליב קולי (Olive Cawley; 1918–2004). לזוג נולדו שישה ילדים.