יכולת דיבור - משפחת הקוניורים לא נחשבת למשפחת תוכים דברניים, אך הם אכן יכולים בשלב מתקדם בגידולם לדבר ולהגות מספר קטן של מילים (לא מהבנה, אלא רק מחיקוי), לירוק הלחי יכולת דיבור טובה יותר מבין שאר מיני הקוניורים (דבר זה מצריך השקעה מרובה יחסית מצד המטפל).
רעש - הקוניור ירוק הלחי שקט יחסית לשאר מיני הקוניורים.
מקלחת - הקוניורים ירוקי הלחי וכלל משפחת הקוניורים, אוהבים מאוד "מקלחת", במיוחד בימי הקיץ כשחם, הם נוהגים להרטיב את עצמם בטבע, או בשבי כשמרטיבים אותם. כשהם רטובים הם מסדרים את נוצותיהם (סינוץ), במהלך הסינוץ הוא נוגע עם מקורו בבלוטות השומן שעל גופו ומורח את השומן על גופו, מה שמעניק לנוצותיו ברק והגנה בפני רטיבות.
הקוניורים ירוקי הלחי ידועים כבעלי חיבה ללעיסה, לכן בשבי חשוב ואף חובה לספק להם צעצועים ללעיסה, על מנת למנוע מהם מלהשתעמם, דבר שלעיתים יכול לגרום לשינוי שלילי בהתנהגותם, הרגל י לעיסה של חפצים שונים. פעילות הקוניור ירוק הלחי חשובה מאוד מהבחינה הפיזית ומהבחינה הפסיכולוגית.
בנוסף, ירוק הלחי זקוק ל-10-12 שעות שינה בחושך ובשקט מוחלט.
אנטומיה.
הופעה חיצונית - צבעו הדומיננטי של הירוק לחי הוא ירוק, לעיתים מעט צבע אדמדם במצחו. צבע ראשו אפור עם מעט חום (בדרך כלל כהה, לירוק לחי ירוק רגיל). צבעי נוצות צווארו ובטנו ירוק - חום ואדום ולעיתים מעט נוצות צהבהבות בבטנו העליונה, צבע זנבו אדמדם עם מעט ירוק שחוצה למעלה, מסביב לעין טבעת בצבע לבן, עיניו חומות והמקור בצבע אפור כהה (לזני צבע אחרים אפור בהיר).
בנוסף לזן הירוק לחי הירוק הרגיל, קיימים עוד שלושה זני צבעים נוספים, שגם להם צבע ירוק שולט, אך עם שינויים:
אורכו: - נע בין 23 ס"מ - 25 ס"מ, לירוק לחי בוגר.
משקלו: - 100 גרם בדרך כלל.
תוחלת חיים בשנים: - בשבי - 40+ בטבע - 15-20
מין - לרבות מסוגי התוכים יש סימנים חיצוניים ברורים בהם אפשר להבדיל בין הזכר לנקבה (לדוגמה: תוכון אוסטרלי, לתוכון הזכר מופיע צבע כחול על הדונגית (האיזר שמעל המקור)ולנקבה חום/ורדרד), אצל הקוניור ירוק לחי כמעט ואי אפשר בכלל להבדיל על פי סימנים חיצוניים אלא רק בדיקות גנטיות (DNA), אולם, ישנה אפשרות אחת שהיא בדיקת עצם האגן, אצל הזכרים עצמות האגן קרובות יותר מאשר אצל הנקבות, בדיקה זו אינה זוכה להצלחה רבה.
בדיקת ה(DNA) בטוחה ואמינה ובה שולחים דגימת דם למעבדה שם בודקים את מינו של התוכי.
בחלק מסוגי ותתי סוגי הקוניורים ישנה גם אפשרות לבדוק את מינו של התוכי על פי צבע עיניו (זכר - שחור ונקבה - אדום), אצל הירוק לחי בדיקה זו לא תהווה שום הבדל מכיוון שלשני המינים עיניים בצבע חום.
רבייה.
קוניורי ירוק לחי מתרבים בקלות רבה. כדי שייווצר חיזור הקוניורים ירוקי הלחי צריכים להתרגל לסביבת מחייתם, לאחר שיתרגלו, החיזור והקינון יתבצעו בקלות. ירוק לחיים כמו שאר התוכים מטילים, בטבע בקינים ובשבי בתאי הטלה/ תיבת קינון, בדרך כלל גודל תיבת הקינון תהיה בגודל בין 25x25 - 30x30ס"מ, וגובהה 50 ס"מ.
הקוניורים ירוקי הלחי יכולים להתרבות גם לפני הגעה לבגרות מינית, אך דבר זה לא מומלץ, הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה עד שנה וחצי. בדרך כלל התטולה הראשונה אינה מוצלחת כל כך, לעיתים יכולה להצליח באופן מושלם. מספר הביצים שהנקבה תטיל הוא ארבע עד חמש ביצים (לתטולה אחת) והיא תדגור עליהם לרוב כ-24 ימים. ב24 הימים של הדגירה, הזכר מאכיל את הנקבה (מפני שהיא נשארת בתא ההטלה וישנה שם לרוב). לאחר הקינון והתטולה הראשונה, הקוניורים ירוקי הלחי ימשיכו להתרבות שנה אחר שנה.
לירוק לחיים בשבי, בשביל רבייה טובה כדי ואף מומלץ כלוב גדול יחסית (מטר על מטר, גובה 2 מטר). בזמן הרבייה מומלץ להאכיל במזון אשר מכיל חלבונים ומינרלים. הגוזלים מקבלים את כל נוצותיהם לאחר 50 ימים.
פרטים למגדלים.
לרוב, הקוניורים לא מומלצים למגדלים מתחילים, הם רועשים מאוד וצריך לדעת איך לגשת אליהם, אך הקוניור ירוק לחי שונה מבני משפחתו, הוא השקט יחסית מביניהם, הרבה יותר סבלני מבחינת חרדת נטישה (שזו בעיה שכיחה מאוד אצל תוכים) ואף יותר קטן בגודלו. בנוסף יש לו את אותו האופי כמו לכלל הקוניורים, כך שניתן דרכו לחוות התנסות ראשונית בגידול הקוניורים וכן בתוכים שונים.
כאמור, תזונה, סוגי דוחן שונים, זרעים, גרעינים, פירות וירקות (לא מומלץ עגבנייה), כופתיות לתוכים, תערובת השריה של קיטניות (תירס, אפונה, שעועית ועוד..), פקאן וכדומה. יש מגדלים מנוסים וחוות שונות שטוענים כי מוטב לתת לתוכי מעט מכל דבר שאתה אוכל ("לכבד אותו"), כך שזה גם מעצים את הקשר בין התוכי למגדל ואף מספק הנאה והתעניינות לתוכי. אסור להאכיל באבוקדו ושוקולד, יש בהם חומרים שרעילים לתוכי, היכולים לגרום למוות מידי.
כלוב הירוק לחי צריך להיות בגודל שמתאים לו, גודל מינימלי מטר/מטר, 2 מטר גובה (מומלץ אף גדול יותר).
יש למקם את הכלוב במקום שנמצאים בו רוב אנשי הבית, למשל בסלון מכיוון שתוכים הם חיה חברתית שצריכה תשומת לב ואנשים סביבה שהיא מדמה אותם ללהקה שלה, יש להיזהר מלמקם את הכלוב במטבח, מסכנת גזים רעילים היוצאים מהכיריים.
בתוך הכלוב יש להיזהר מעצמים חדים שעלולים לפצוע אותו, הכלוב מומלץ שיהיה עשוי מחומר מאל חלד.
במידה והירוק לחי האכלת יד, יש להשקיע בו טיפול מרבי, להוציא אותו רבות במשך היום, להאכיל אותו ולשחק איתו, על מנת שלא יהפוך לתוכי מקולקל (תוכי האכלת יד, שאינו קיבל בתקופה ארוכה יחס וטיפול מהמגדל ודבר זה גורם לתוכי להפוך לתוקפני, כמו תוכי "פרא", שלא גדל בידו של אדם).
גם גמדים התחילו בקטן
גם גמדים התחילו בקטן (בגרמנית: Auch Zwerge haben klein angefangen) הוא סרטו של הבמאי הגרמני ורנר הרצוג משנת 1970.
עלילה.
הסרט מספר על חברות גמדים המתגוררים בספק מוסד לחולי נפש, ספק מוסד לעבריינים, הממוקם על אי מבודד, כאשר יום אחד הם מחליטים למרוד בשליטם ובשומריו (כולם גמדים) על ידי תוהו ובוהו ומהומות אלימות. הגמדים שוברים חלונות וכלים, נוטשים משאית ללא נהג הנוסעת במעגלים, מארגנים מלחמות אוכל ותרנגולים, מבעירים ערוגות פרחים, הורגים חזיר גדול, מתעללים בגמד עיוור, ומעלים למזבח קוף.
הפקה.
הסרט צולם באיים הקנריים באי הנקרא לנזרוטה. הסרט הופק בסמוך להפקתם של סרטיו האחרים של הרצוג, "Fata Morgana" ו-"The Flying Doctors Of East Africa" וישנם היבטים קולנוענים ויזואליים דומים בשלושתם. ניתן לראות שהמשקפיים אשר הגמד העיוור חבש בסרט, מופיעים מספר פעמים ב-"Fata Morgana".
במהלך הסרט הרצוג נתן הנחיות בימוי משונות כדי להוציא תגובות לא שגרתיות משחקניו. כשביים את אחד מהגמדים אשר התקשה להפסיק לצחוק, הרצוג ביקש ממנו חזור ושוב להפסיק, אך כאשר המצלמה רצה הוא עשה פרצופים מצחיקים לעברו.
כאשר צילמו את הסצנה בה המשאית נסעה ללא נהג במעגלים, אחד השחקנים נדרס על ידה, אך קם ללא פגע מיד. במהלך צילומי הבערת ערוגת הפרחים אותו שחקן העלה את עצמו באש, וורנר הרצוג רץ לעברו וכיבה את האש מעליו בעזרת חבטות. לאחר שני המקרים הללו, הרצוג הבטיח לשחקן שאם הוא יצליח לסיים את הצילומים ולהישאר בחיים הוא (הרצוג) יקפוץ אל תוך שדה של קקטוסים ויתן לשחקן לצלם אותו. הסרט הסתיים ללא כל תקריות והבמאי קיים את הבטחתו ואכן קפץ אל תוך שדה קקטוסים. הרצוג אמר, "לצאת משם היה הרבה יותר קשה מלקפוץ פנימה".
וגדוגו
ואגה
טייזר
"טֵייזר" (Taser) הוא השם המסחרי של נשק הלם חשמלי אשר נמכר על ידי החברה האמריקאית "טייזר אינטרנשיונל". עיקר פעולתו היא באמצעות יריית חיצים, מיני-קרסים הננעצים בגוף האדם ומאפשרים ליורה לשתקו באמצעות אובדן זמני של השליטה על השרירים.
הפגיעה מעוררת עצבי חושים ותנועה וגורמת להתכווצויות שרירים בלתי רצוניות. טייזר נחשב אצל מרבית רשויות החוק לנשק אל-הרג ועל כן נוהלי הפעלתו מאפשרים שימוש נרחב למגוון מצבים.
בעשור האחרון הפך הטייזר לאמצעי משטרתי נפוץ במדינות רבות בעולם ובכלל זה בישראל. הוא עשוי לשמש גם לגרימת כאב באמצעות חשמול, הן באמצעות מגע ישיר, והן באמצעות החצים אשר נותרו נעוצים בגוף הנפגע. כל אלה, בצירוף עדויות מצטברות המראות שהשימוש בו עלול להביא לתוצאות קטלניות, עוררו מחלוקת ציבורית אודות מוסריות השימוש בו.
היסטוריה.
פיתוח הנשק החל בשנת 1969 על ידי ג'ק קובר, מדען נאס"א. הפיתוח הושלם בשנת 1974 והנשק נקרא על שם גיבור ילדותו של קובר, "תום סוויפט", אשר מככב בסדרת חוברות מדע בדיוני. אחד מהספרים בסדרה נקרא "תומאס סוויפט והרובה החשמלי" - Thomas A. Swift's Electric Rifle. TASER הם ראשי תיבות של שם החוברת באנגלית ומכאן שמו של הנשק.
הנשק המקורי היה מבוסס על אבק שרפה נטול עשן ועל כן הוגדר ככלי ירייה על ידי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ בארצות הברית. בשנת 1993 ריק ותומס סמית' חקרו דרכים להפעלת "כוח בטוח" על ידי אזרחים וגורמי אכיפה. הם עבדו יחד עם מפתח הנשק המקורי, ג'ק קובר, על מנת לפתח נשק חשמלי. הדגם הראשון כלל מערכת זיהוי על מנת למנוע מעבריינים שימוש בכלי הנשק. לצורך כך הודפסו פיסות נייר עם מספרים סידוריים של הנשק. דרך זו נמצאה כלא יעילה. בשנת 1999 פותח אקדח שכונה "ADVANCED TASER M-26" אשר השתמש בפטנט של פגיעה זמנית בשליטה על שרירים. בשנת 2003 פותח ה-TASER X26 אשר משתמש בטכנולוגיית Shaped Pulse. בשנת 2009 החברה החלה לשווק את TASER X3 אשר יכול לירות שלוש פעמים לפני שעליו להטען שנית.
טכנולוגיה.