לדברי המשפחה, אחד הדברים שהיו חשובים באופן אישי לרִנה ז"ל, היה להתנתק מהמדיה מעט כל יום, כדי להתחבר יותר לעצמה ולאנשים בסביבה. לזכרה הוקם פרויקט "זמן רנה", ובו כל אחד לוקח אחריות על פרק זמן קבוע של התנתקות מן המסכים, באמצעות יישומון ייעודי שפותח למטרה זו.
הגדלת לימוד תורה.
העמותה יצאה בקמפיין לעידוד פתיחת שיעורים בספר ההלכה פניני הלכה לזכרה של רנה. הוקמו במסגרת העמותה מעל 80 מוקדי לימוד ומעל לעשר מדרשות במקומות שונים ברחבי הארץ, העמותה מסייעת למדרשות ולמוקדי השיעורים.
מיזם שידוכים.
העמותה הקימה מיזם שידוכים לזכרה של רנה בשם "קורעים את הים" (על בסיס מאמר חז"ל ש"קשה זיווגו של אדם כקריעת ים-סוף"), המיזם מנהל מאגרים של כרטיסים של בחורים ובחורות ללא פרטים מזהים כגון שם או תמונה - כדי לאפשר גם למי שרוצה להכיר אבל רוצה שפרטיו המזהים ישארו חסויים.
מיזמים נוספים.
בנוסף לכל אלה, העמותה מפעילה מיזמי חסד ותורה נוספים לזכרה של רנה. כגון, מסע רנה - יום של מסע חוויתי "מתנתקים מרעשי הרקע ומתחברים לדברים שחשובים לנו באמת", חופת רנה, "אוהבי הארץ" - סיוע לחקלאים, בעלי חוות וישובים קטנים להתמודד עם פשיעה חקלאית, גניבות והצקות ועוד.
פלאובוטניקה
יו פרייזר (פוליטיקאי בריטי)
סֶר יוּ צ'ארלס פטריק ג'וזף פְֿרֵייזֶר MBE (23 בינואר 1918 – 6 במרץ 1984) היה פוליטיקאי במפלגה השמרנית הבריטית ובעלה הראשון של ליידי אנטוניה פרייזר.
שנותיו הראשונות והקריירה הצבאית.
פרייזר היה בנו השני של הלורד לובאט ה־14, אציל קתולי בולט. הוא התחנך באמפלפורת' קולג' ובבייליול קולג', אוקספורד, שם כיהן כנשיא איגוד אוקספורד. הוא למד גם בסורבון.
בשנת 1936 גויס פרייזר לצבא הבריטי ליחידת סיירי לובאט (שהקים אביו), ושירת בה עד תום מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה שירת בגדוד הקישור של GHQ. סֶגֶן פרייזר הועלה לדרגת סרן זמני ב־14 באפריל 1942 והפך משנה למפקד פלוגה 'C'. בנובמבר 1944 הוצב ביחידת IS9, שעסקה בחילוץ שבויים, כקצין מודיעין.
לפרייזר הוענקה חברות במסדר האימפריה הבריטית:"בפברואר, מרץ ואפריל השנה, הוא היה אחראי על תכנון וארגון מבצעי הסתננות וחילוץ בדרום הולנד. לאורך כל הדרך, עבודתו עם IS 9 (WEA) הייתה יוצאת מן הכלל, ויכולות המנהיגות שלו והטיפול האוהד בסוכנים תרמו במידה רבה להצלחת הצוותים המבצעיים במהלך החודשים האחרונים".לפרייזר הוענק צלב המלחמה הבלגי עם עלה דקל:"סרן פרייזר הוצנח ליד סום-לז בארדנים ב-1 בספטמבר 1944 כדי לשמש קצין קישור בין חיילי מפקדת SAS ומפקד האזור מטעם הארמייה החשאית הבלגית, שבאזורו פעלו אז חוליות SAS של גדוד ה־SAS הבלגי. לארמייה החשאית בארדנים היה מחסור חמור בנשק, וכתוצאה ממאמצי הסרן פרייזר הוצנחו אליהם כ־2000 כלי נשק בשלושת השבועות הבאים. כמו כן ארגן מדריכים מקומיים ומודיעין לכוחות האמריקניים המתקדמים. מאוקטובר 1944 עד מרץ 1945 היה סרן פרייזר אחראי על חוליית שטח של IS9 בגזרת הצבא הקנדי בהולנד, שם עשה עבודה רבת ערך בארגון חילוץ חיילי בעלות הברית שנאספו על ידי סגן קירשן (במבצע פביאן של גדוד SAS הבלגי) במחוז וֶלוּן."
קריירה פוליטית.
ב־1945 נבחר פרייזר כחבר הפרלמנט הבריטי וייצג את מחוז סטון – לימים סטאפורד וסטון בעקבות שינויים בגבול המחוז – מ־1950 עד 1983, ולאחר מכן שוב סטאפורד עד מותו בשנת 1984. הוא כיהן כחבר פרלמנט ברציפות מ-1945 עד מותו, אך לא הפך לאבי הבית, שכן הושבע לתפקיד חבר פרלמנט ב־15 באוגוסט 1945 בעוד שג'יימס קלהאן הושבע ב־2 באוגוסט 1945 ולכן הוא, ולא פרייזר, הפך אבי הבית בעקבות בחירות 1983.
הוא היה המזכיר הפרטי הפרלמנטרי של אוליבר ליטלטון (1951–1954), שר זוטר במשרד המלחמה (1958–1960) ובמשרד המושבות (1960–1962), ומזכיר המדינה לאוויר (1962–1964). הוא הושבע כחבר במועצה המלכותית ב־1962, מה שהעניק לו את הזכות לקידומת "The Right Honourable" לכל החיים. הוא התמודד בבחירות למנהיגות המפלגה השמרנית ב־1975, אך צבר רק 16 קולות בסיבוב הראשון מול אדוארד הית' המכהן, ובסופו של דבר זכתה מרגרט תאצ'ר בהנהגה.
חיים פרטיים.
ב־25 בספטמבר 1956 התחתן פרייזר עם הסופרת לעתיד ליידי אנטוניה פאקנהאם, בתם של הרוזן והרוזנת מלונגפורד. נולדו להם שישה ילדים: בנימין, דמיאן, אורלנדו, רבקה, פלורה, ונטשה. בשנת 1975, בעודה נשואה לפרייזר, הכירה ליידי אנטוניה את המחזאי הרולד פינטר, אף הוא נשוי באותה עת, והחלה לחיות עימו. בני הזוג פרייזר התגרשו ב־1977; ליידי אנטוניה נישאה לפינטר בשנת 1980, לאחר שהשלים את גירושיו.
ב־23 באוקטובר 1975 היה פרייזר הקורבן המיועד של מכונית תופת של הצבא האירי הרפובליקני (IRA). הפצצה הוטמנה באחת ממכוניותיו של פרייזר, מחוץ לביתו בכיכר קמפדן היל. חוקר סרטן ידוע, פרופסור גורדון המילטון פרלי, חלף על פני המכונית כשהפצצה התפוצצה בטרם עת, ונהרג במקום. אלמלא התפוצצה בטרם עת, היו רעייתו של פרייזר, ליידי אנטוניה, וקרוליין קנדי, אורחת של הזוג פרייזר שביקרה בלונדון כדי להשלים קורס אמנות בן שנה בבית המכירות הפומביות סותבי'ס, נמצאות במכונית כשהפצצה הייתה מתפוצצת. לא ידועה לאשורה הסיבה לבחירה דווקא בפרייזר כמטרת ההתנקשות.
מותו.
סר יו פרייזר כיהן בפרלמנט עד מותו מסרטן הריאה במרץ 1984, בגיל 66. בבחירות ההחלפה שנערכו לאיוש המושב, הצליח ביל קאש להשאיר את המושב בידי המפלגה השמרנית.
אצל
עונת 1971/1972 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1971/1972 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-16 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, הארלם וא.ז 67 העפילו לליגה הראשונה.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 21 קבוצות, 13 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, הארלם וא.ז 67, והעולות מהליגה השלישית, מועדון הכדורגל איינדהובן, פנלו 03, פורטונה פלארדנינגן, זוולה, רודה ווולוויקרס. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 20 משחקים כל אחד - 40 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1 ו-2 העפילו לליגה הראשונה.
אלכסנדר המון
אלכסנדר הֶמון (בסרבית-קרואטית ובוסנית:Aleksandar Hemon, נולד ב-9 בספטמבר 1964) הוא סופר סרבי בוסני-אמריקאי, שנודע בפרוזה שלו - סיפורים קצרים ורומנים בשפה האנגלית המשקפים בין היתר הווייות המהגרים. המון מכהן כפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת פרינסטון.
קורות חייו.
ילדות וצעירות.
המון נולד בשנת 1964 וגדל בעיר סרייבו, בירת בוסניה, בימי השלטון היוגוסלבי הקומוניסטי של המרשל טיטו. אביו היה מהנדס ממוצא אוקראיני ואמו רואת חשבון ממוצא סרבי-בוסני. הסבא רבא שלו , פאודור המון, הגיע לבוסניה ממערב אוקראינה לפני מלחמת העולם הראשונה והתיישב בה, בתקופה שבה שתי הארצות היו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. המון סיים בשנת 1990 לימודי ספרות באוניברסיטת סרייבו ואחר כך עבד בעיתונות לנוער בסרייבו.
בארצות הברית.
בשנת 1992 כשהשתתף כעיתונאי בתוכנית חילופי ניסיון בשיקגו הופתע בעת שהותו שם על ידי פריצת המלחמה בארצו והוכר כפליט פוליטי בארצות הברית.
החליף בהתחלה עבודות שונות - תעמלן של גרינפיס, עובד ברשת כריכים, שליח על אופניים, מוכר בחנות ספרים. למד ספרות אנגלית ובשנת 1996 סיים תואר שני באנגלית באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בהמשך עבד כמורה לאנגלית כשפה שנייה.
פעילותו הספרותית והאקדמית.
ביצירותיו מותח המון בקורת על הגלישות הלאומניות הקיצוניות ועל הנאוליברליזם.
בשנת 1995 התחיל המון לכתוב בשפה האנגלית. . סיפורו הראשון באנגלית היה "The Life and Work of Alphonse Kauders" שפורסם ב -Triquaterly ב-1995. בעקבותיו הופיעו ""The Sorge Spy Ring" (1996) גם כן ב- Triquaterly , אחר כך A Coin בChicago Review בשנת 1997, Islands ב- Ploughshares
ב-1998 ו - לבסוף "Blind Jozef Pronek" ב"ניו יורקר" ב-1999. סיפוריו פורסמו גם בניו יורק טיימס, אסקווייר, The Paris Review, Best American Short Storiesוכו'
בשנת 1995 פרסם המון את הקובץ הראשון "פרשת ברונו" המורכב מסיפורים קצרים ונובלה, רישומים אנציקלופדיים, תמונות ארכיון וזכרונות אוטוביוגרפיים, אבל הייתה יצירה בנויה היטב ונוגעת ללב. הוא העיד בה, בין השאר על מלחמת יוגוסלביה. הספר זכה מהר להצלחה בינלאומית
בשנת 2002 הוציא לאור את הספר Nowhere Man" (האדם משום מקום) הנחשב על ידי אחדים לקובץ סיפורים המחוברים ביניהם ועל ידי אחרים כרומן הראשון של המון. גיבור הספר הוא יוזף פרונק , שהיה קודם לכן גבור הסיפור בעל אותו השם בקובץ "פרשת ברונו". ביוני 2006 פורסם בהוצאת פיקדור ספרו "Exchange of Pleasant Words" (חילופי מלים נעימות). הרומן השני של המון "הפרויקט לזרוס" שפורסם ב-2008 נמנה עם הספרים שנבחרו להיות מועמדים לפרס הלאומי לספר ולפרס הלאומי של מבקרי ספרות בארצות הברית, גם מועמד כספר השנה של "ניו יורק מגזין". הספר קיבל השראה מסיפורו של המהגר היהודי לזרוס אוורבוך שנורה למוות ב-1908 על ידי קצין משטרה אמריקאי שחשד כי היה אנרכיסט ושרצה להתנקש בו. הרומן כלל צילומים מאת חבר ילדות של המון, הצלם וליבור בוז'וביץ'.
ב-2009 פרסם המון קובץ סיפורים חדש בשם "Love and Obstacles "(אהבה ומכשולים) שנכתב ברובו במקביל ל"פרויקט לזרוס".
המון כותב מדור דו שבועי בשם "Hemonwood" במגזין Bosna i Hercegovina Dani המופיע בסרייבו.
כיום המון הוא פרופסור לכתיבה יוצרת באוניבסיטת פרינסטון
ב-2013 פרסם המון ספר עיון ראשון בכותרת "The Book of My Lives" וב-2015 רומן נוסף - "The Making of Zombie Wars"