ג'רג' ראושר (בהונגרית: Rauscher György; דורוג, 29 באפריל 1902 – קומארום, 3 באוקטובר 1930) היה צייר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ג'רג' ראושר נולד במשפחה יהודית ובגיל שנה עבר עם משפחתו לקומארום, שם אביו היה רופא נפתי. הוא החל את לימודי האמנות שלו בתיכון כתלמידו של קארוי הארמוש. מאוחר יותר למד באקדמיה לאמנויות יפות (וינה) (Akademie der bildenden Künste Wien) ולאחר מכן גם באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות, בהנחייתו של פרופסור אישטוואן רטי. בשנים 1925–1926 יצא למסעות לימוד לפריז, פירנצה, וינה ומינכן. אמנותו התאפיינה בצורות סגורות, פלסטיות וקווי מתאר חדים.
בשנת 1927 עבר לברלין, שם לקח חלק פעיל בחיי האמנות, והשיג הצלחה כמאייר וכצייר דיוקנאות. דיוקנאותיהם של מרלן דיטריך ושל ליליאן הארווי (Lilian Harvey) פרי מכחולו התפרסמו במיוחד. הוא הציג בברנו באותה שנה. סגנונו הושפע מאוד מהאר דקו. מ-1928 עד 1930 התגורר בברלין ובניס ולאחר מכן שכר סטודיו בפריז. למרות שהותו הארוכה בחו"ל שמר על קשר הדוק עם בודפשט, וחופשותיו בקומארום תמיד היוו עבורו השראה אמנותית רצינית.
ראושר סבל ממחלת ריאות חמורה וחיפש מרפה בהרי הטטרה ב-1930. כשמצבו הפך לחסר תקווה, אמו לקחה אותו הביתה לקומארום לימיו האחרונים שם בחיק המשפחה.
הערכתו כאמן.
במהלך חייו הקצרים יצר ראושר הרבה, והותיר כ-200 ציורים וגרפיקה. כמה מיצירותיו מוצגות ב"מוזיאון ג'רג' קלפקה" בקומארום. יצירותיו, במיוחד דיוקנאותיו, שצוירו בסגנון האישי האופייני לו, תורמות תרומה חשובה לאמנות האוניברסלית. בעיר דורוג פרס אמנות על שמו (מדליית הנצחה ג'רג' ראושר). בתור הצייר ההונגרי הראשון שצייר תמונות ריאליסטיות, בסגנונו האישי הייחודי, לעבודותיו של ג'רג' ראושר יש משמעות רבה בתולדות האמנות.
מוזיאון יד מרדכי
דורוג
דורוג () היא עיירה קטנה בחבל מרכז טרנסדנוביה, בצפון הונגריה, בקרבת העיר אסטרגום והגבול עם סלובקיה. היא שוכנת במרחק 38 קילומטרים מהרובע המרכזי (בלווארוש) בבודפשט.
אטימולוגיה.
שם העיירה, דורוג, מגיע מהמילה הסלאבית הבלתי פורמלית "drugъ" (דרוג), שמשעותה "אח", חבר או פרטנר.
היסטוריה.
העמק שבין הרי פיליש להרי גרצ'ה מיושב כבר מהתקופה הנאוליתית. דרך צבאית רומאית שמובילה מערבה מבודפשט (אקווינקום) עברה בדורוג. כשמלך הונגריה ישב באסטרגום במהלך המאה ה-11 והמאה ה-12, דורוג הייתה מקום מושבם של טבחיו. שם המקום, דורוג, הופיע לראשונה בתיעוד משנת 1181.
היישוב שהתקיים בדורוג הושמד בפלישה העות'מאנית להונגריה במהלך המאה ה-16, והוא נשאר לא מיושב עד שנת 1649, בה יישבו אותו גרמנים, אליהם הצטרפו הונגרים מאוחר יותר.
במהלך המאה ה-18 חזרה דורוג לשגשג, דבר שהתגבר במהלך המאה ה-19 בעקבות פונדק ששכן בה, על תוואי שבין בודה לווינה. ב-1900 היו בדורוג 1966 תושבים, מהם 1,369 גרמנים, 477 הונגרים ו-55 סלובקים. במהלך השלטון הקומוניסטי התהפך המאזן הדמוגרפי בעיר והיא הפכה לעיר הונגרית, בעקבות גירוש הגרמנים מהעיר לאחר מלחמת העולם השנייה.
הרחוב הראשי בעיר שופץ בשנת 2006 והוקמה בעיר תחנת רכבת שמהווה חלק מהרכבת הפרברית שמתחילה בניוגטי פאייאודבר בבודפשט ומסתיימת באסטרגום.
בעיר התקיימה קהילה יהודית.
ערים תאומות.
הערים התאומות של דורוג הן:
אנדרו גולד
אנדרו גולד (באנגלית: Andrew Maurice Gold; 2 באוגוסט 1951, ברבנק – 3 ביוני 2021, לוס אנג'לס) היה זמר-יוצר, מוזיקאי ומפיק אמריקאי.
קורות חיים.
אנדרו גולד נולד ב-2 באוגוסט 1951 בברבנק שבקליפורניה למשפחת מוזיקאים. אמו מארני ניקסון הייתה זמרת. אביו ארנסט גולד היה יהודי יליד אוסטריה שנמלט עם משפחתו לארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20.
אנדרו גולד החל לכתוב שירים כבר בגיל 13. בגיל 16 בהיותו באנגליה הוא הקים להקה בבית הספר.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר בלהקת Bryndle שפעלה בלוס אנג'לס. בשנת 1974 הוא עבד על האלבום של לינדה רונסטאדט. לאור ההצלחה שיתוף פעולה זה נמשך לאלבומים נוספים של הזמרת.
בשנת 1975 יצא האלבום הראשון של גולד. האלבום השני What's Wrong with This Picture? יצא בשנת 1976. שיר מאלבום זה הגיע למקום ה-7 בבילבורד הוט 100. השיר Never Let Her Slip Away מהאלבום השלישי שיצא בשנת 1977 הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 1983, יחד עם גרהאם גולדמן, הקים גולד את להקת Wax שפעלה במשך חמש שנים. שירי הלהקה זכו להצלחה בבריטניה.
בשנת 1989 גולד ניגן באלבום של שר "Heart of Stone". בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 להקתו Bryndle התאחדה והוציאה אלבום חדש.
השיר "Spooky Scary Skeletons" של גולד זכה להצלחה רבה והגיע ל-350 מיליון צפיות ביוטיוב.
לאנדרו גולד חלה בסרטן הכליה והוא נפטר מהמחלה ב-3 ביוני 2011.
יחסי בלארוס–עיראק
יחסי בלארוס–עיראק הם היחסים דיפלומטיים בין רפובליקת בלארוס לרפובליקת עיראק. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
לבלארוס אין שגרירות בבגדאד, אך יש לה קונסוליה בארביל. לעיראק יש שגרירות במינסק. השגריר העיראקי האחרון בבלארוס היה היידר האדי, ששירת מיולי 2010 עד נובמבר 2015. עם תום כהונתו, לא כיהן שגריר עיראקי בבלארוס.
היסטוריה.
נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, היה אחד התומכים החזקים ביותר של סדאם חוסיין. בלארוס הואשמה לא פעם בתמיכה צבאית בממשל חוסיין. לאחר מלחמת עיראק נסגרה שגרירות עיראק במינסק.
היחסים בין שתי המדינות כוננו מחדש ב-2010. באוקטובר 2013 ערך שר המסחר העיראקי ביקור במינסק, שם נפגש עם סגן שר החוץ של בלארוס ולנטין ריבקוב. הם דנו בסוגיות של הרחבת הסחר וההשקעות של חברות בלארוסיות בעיראק, וכן בשיפור היחסים הבילטרליים בכללותם.
בין 23 ל-24 באוגוסט 2014 ערך שר החוץ אולדזימיר מאקיי ביקור רשמי בעיראק. במהלך הביקור נפגש השר עם נשיא עיראק פואד מעסום, ראש הממשלה היוצאת נורי אל-מאלכי, ראש ממשלת עיראק המיועד חיידר אל-עבאדי, יו"ר הפרלמנט סלים אל-ג'בורי ובכירים עיראקים נוספים. במהלך הפגישה דנו הצדדים בסוגיות של הרחבת הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות, וכן חיזוק הסחר וההשקעות.
ב-9 באפריל 2015, נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו נפגש עם שר החוץ העיראקי איברהים אל-ג'עפרי. הם דנו בהרחבת קשרי הסחר והכלכלה ושיתוף הפעולה הצבאי. עיראק הביעה עניין ברכישת מטוסים מבלארוס.
בחודש ינואר 2017, חברת התעופה הלאומית של עיראק "עיראקי איירווייז" פתחה ערוץ תקשורת אווירי בין בלארוס ועיראק - בין נמל התעופה הלאומי מינסק לנמל התעופה בבגדאד.
ב-7 באוגוסט 2021, בעקבות לחץ של האיחוד האירופי וארצות הברית, עיראק השעתה את כל הטיסות לבלארוס עקב זרם של מהגרים עיראקים בלתי חוקיים לאיחוד האירופי מבלארוס. ב-6 בנובמבר אותה שנה, נסגרו הקונסוליה הכללית של בלארוס בבגדאד וקונסוליית הכבוד בארביל בעקבות ההחלטה של משרד החוץ העיראקי לעצור את המספר ההולך וגדל של המהגרים המנסים לחצות את הגבול בין בלארוס לאיחוד האירופי. הסיבה לסגירת הנציגויות הדיפלומטיות של בלארוס הייתה פישוט הליכי הוויזה לאזרחים.
שיתוף פעולה כלכלי.
בשנת 2019 גדל מחזור הסחר בין המדינות פי 5.6 ממחזור הסחר בין המדינות בשנים קודמות.
אולגה ספסיבצבה
אולגה אלכסנדרה ספסיבצבה (ברוסית: Ольга Алекса́ндровна Спеси́вцева; 18 ביולי 1895 – 16 בספטמבר 1991) הייתה בלרינה רוסייה שקריירת הבמה שלה נמשכה מעל ל-20 שנה, בין 1913 ל-1939.
היא הייתה אחת הפרימה בלרינות הטובות ביותר במאה העשרים. הייתה לה טכניקה קלאסית מצוינת, סגנון ללא רבב, ורוחניות נופית הנחשבים להתגלמות הבלרינה הרומנטית.
ביוגרפיה.
אולגה ספיסבטסבה נולדה ברוסטוב על הדון, והייתה בתם של זמר אופרה ואשתו. לאחר מות אביה, היא נשלחה לבית יתומים עם קשרים תיאטרליים בסנקט פטרבורג. היא החלה ללמוד באקדמיית הבלט האימפריאלי של סנקט פטרבורג בשנת 1906, שם הייתה סטודנטית של קלבדיה קוליצ'בסקיה ומאוחר יותר של יבגניה סוקולובה ואגריפינה ואגאנובה. לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 1913, הצטרפה ללהקת תיאטרון מריאינסקי, שם קודמה לסולנית בשנת 1916.
כרקדנית רומנטית מעולה עם טכניקה מושלמת, המתאימה לתפקידים כמו ז'יזל ואודט/אודיל באגם הברבורים, הפכה במהרה לאחת הרקדניות הנערצות בחברה הרוסית. בשנת 1916, הזמין אותה סרגיי דיאגילב לסיבוב הופעות עם הבלט רוס בארצות הברית, שם רקדה עם ואצלב ניז'ינסקי ברוח הוורד,
בסילפידות, וב"פה דה דה של הציפור הכחולה" מן היפהפייה הנרדמת. בשנת 1918 חזרה למריאינסקי, ששמו שונה מתיאטרון האופרה והבלט של פטרוגרד לאחר המהפכה הרוסית של 1917. היא קודמה לדרגת בלרינה. בשלב זה כמעט לא הייתה ידועה במערב. היא המשיכה להופיע עם בלט רוס מחוץ לברית המועצות, ורקדה את "אורורה" ב"היפהפייה הנרדמת" המפורסם של דיאגילב בלונדון בשנת 1921, ובתיאטרון קולון שבבואנוס איירס בשנת 1923.
בעזרת בעלה לשעבר בוריס קפלון, בעל תפקיד בולשביקי וחובב אמנויות, עזבה את רוסיה בפעם האחרונה בשנת 1924. היא נענתה להזמנה לרקוד כ"אטואל" (פרימה בלרינה) בבלט האופרה של פריז, ונשארה בעיר עד 1932. במהלך תקופה זו, היא שמרה על מערכת היחסים שלה עם בלט רוס. בשנת 1932 הופיעה שוב כאורחת היסטורית בלונדון, ורקדה את ז'יזל בבלט המלכותי עם אנטון דולין. משנת 1932 עד 1937 יצאה לסיבוב הופעות עם מספר להקות ברחבי העולם, וביצעה תפקידים הן מהרפרטואר הקלאסי והן מהבלט העכשווי של כוריאוגרפים כמו מיכאיל פוקין וברוניסלבה ניז'ינסקה. בעת שרקדה בחו"ל, היא נקראה לעיתים קרובות בשם מקוצר, אולגה ספסיבה.