בתחרות שמונה האומות שנערכה בקארדיף, ספרד ביולי אותה שנה זכתה רובינשטיין בשתי מדליות זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 9:03.17 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:19.55 דקות, שהיווה את הקריטריון האולימפי.
אולימפיאדת לוס אנג'לס.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה רובינשטיין במקום ה-26 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.32 דקות, במקום ה-21 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:34.95 דקות ובמקום ה-26 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.78 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1985 זכתה רובינשטיין ב-5 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.09 דקות, לפני עירית גלוסקינוס (1:01.32 דקות) וענת ישראל ממכבי תל אביב כפר המכביה (1:02.47 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:13.22 דקות, לפני רותם פורת (2:16.04 דקות) ואיילת שלזינגר (2:17.44 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.52 דקות, לפני רותם פורת (4:45.37 דקות) וקרן סדן מהפועל עמק הירדן (4:48.47 דקות), במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.35 דקות, לפני רותם פורת (1:08.67 דקות)) ואיריס קומן (1:10.06 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.40 דקות, לפני קרן סדן (2:30.05 דקות) ומורין פרידמן ממכבי תל אביב כפר המכביה (2:34.58 דקות).
ארביס
אָרַבִּיס (שם מדעי: "Arabis") הוא סוג במשפחת המצליבים, עליו נמנים כ-70 מינים, המאופיינים בשעירות של חלקי הצמח, ובפרחים לבנים. בארץ ישראל גדלים בר חמישה מינים מסוג זה, הגדלים בעיקר בצפון הארץ ובחרמון.
תיאור הסוג.
על סוג זה נמנים כ-70 מיני צמחים, רובם עשבוניים, בעלי שעירות מאפיינת. הצמחים נמוכים או בעלי קומה בינונית.
מקור השם העברי בשם הלטיני. השם האנגלי העממי הוא Rockcress, הלחם של המילה rock (סלע) ושל השם cress, שניתן לעלי מאכל שונים ממשפחת המצליבים, לדוגמה גרגיר הנחלים מכונה Watercress. שם זה, Rockcress, מייצג תכונה אופיינית של מיני הסוג, לגדול סמוך לסלעים או ביניהם.
קיימות השקפות סיסטמטיות שונות לגבי הסוג, וקיימת ביקורת לפיה הסוג במובנו הישן הוא קבוצה פוליפילטית. על-פי מחקרים גנטיים וציטולוגיים עדכניים, הופרד הסוג לשני סוגים: האחד כולל את מיני הארביס של האזור הפלארקטי ומספר מועט של מינים מצפון אמריקה, בעוד השני, שנקרא Boechera, כולל את רוב המינים שגדלים בצפון אמריקה. מינים אחרים בסוג ארביס הועברו לסוג תודרנית.
תפוצת מיני הסוג, במובנו הישן, היא באזורים הממוזגים של חצי הכדור הצפוני. תפוצה צפונית זו באה לידי ביטוי גם במיני הסוג בארץ ישראל, כאשר מספר מיני הארביס עולה בה כלפי צפון. כמו כן, מספר המינים החד-שנתיים הוא גדול יחסית באזור הים-תיכוני, בשל תנאי הגידול היובשניים יחסית באזור זה.
תיאור מורפולוגי.
רוב מיני סוג זה הם עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בעוד מינים מעטים הם בני-שיח או שיחים. איברי הצמח מכוסים שערות פשוטות או מסועפות. העלים הראשונים של הצמח לרוב מחולקים לטרף ופטוטרת, בעוד העלים המבוגרים יותר, הקרובים לאיברי הרבייה של הצמח, הם חסרי פטוטרת ('יושבים'), ולעיתים רבות חובקים את הגבעול- כלומר, העלה 'מקיף' את הגבעול מכל צידיו. תכונה זו מבדילה בין סוג זה לבין מלקולמיה.
כותרת הפרח לרוב בצבע לבן, אך קיימים מינים שצבע פרחיהם ורוד, סגול או צהוב. הפרי מוארך, דמוי צורת הסרגל.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753]]
[[קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס]]
[[קטגוריה:מצליבים]]
הארי גרגסון-וויליאמס
תעודת שחרור
ז'אק פלטייה די-מאן
ז'אק פלטייה די-מאן (צרפתית: Jacques Pelletier du Mans; 1517, לה מאן - יולי או אוגוסט, 1582, פריז), היה משורר, מתרגם ומתמטיקאי צרפתי.
ביוגרפיה.
די-מאן נולד למשפחה בורגנית בעיר לה מאן (כיום בחבל פיי דה לה לואר) שבצרפת. למד בקולז' דה נאוואר בפריז, שבו אחיו שימש כפרופסור למתמטיקה ולפילוסופיה. אחר כך למד משפטים ורפואה. הוא נמנה עם חוג המחברים שנהנו מתמיכתה של מרגריט מנווארה. ב- 1541 פרסם את התרגום הראשון לצרפתית של חיבורו של הוראטיוס "אמנות הפיוט". בתקופה זו פרסם גם מאמרים בשטחי המדע והמתמטיקה.
ב-1547 כתב הספד על מותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. באותה שנה פרסם קובץ בשם "יצירות פואטיות" שבו תרגם לצרפתית חלק של היצירה "אודיסיאה" של הומרוס, את הספר הראשון של היצירה "גיאורגיה" של ורגיליוס, שתים עשרה סונטות של פטרארקה, שלושה מזמורים של הוראטיוס ואפיגרמה בסגנונו של מארטיאליס. כמו כן, נכללו בקובץ זה שיריהם הראשונים של ז'ואקן די בלה ושל פייר דה רונסאר.
הוא בילה את זמנו בערים בורדו, פואטייה וליון (שם השתתף בחוג של משוררים ובהם לואיז לבה) ובאזור פיימונטה. ב- 1555 פרסם מדריך לכתיבת שירה בשם "אהבת האהבות" ובו שירים המתארים את השמים ואת הכוכבים. הוא בילה את שנותיו האחרונות במסעות (סבויה, גרמניה, שווייצריה וייתכן שגם איטליה), וביקר באזורים שונים של צרפת. בתקופה זו פרסם יצירות בשטחי האלגברה, הגאומטריה, המתמטיקה והרפואה.
ב-1572 שימש במשך תקופה קצרה כמנהל אוניברסיטת אקוויטניה בבורדו, אך השתעמם והתפטר מתפקידו זה. בתקופה זו היה בקשרי ידידות עם מחבר ספר המסות מישל דה מונטן. ב- 1579 שב לפריז וב- 1581 פרסם את קובץ שיריו האחרון בשם "מזמורים".
יוחנן השני (אפיפיור)
האפיפיור יוחנן השני (בלטינית: Ioannes II; נולד בשם מרקוריוס) היה אפיפיור בין השנים 533 ל-535. הוא היה האפיפיור הראשון שהחליף את שמו לשם מלכותי עם היבחרו לכהונה, מאחר ששמו המקורי, מרקוריוס, היה שם של אל רומי. הוא היה כומר של בזיליקה די סן קלמנטה ברומא, ובתקופה זו הזמין עבודות רבות עבור הבזיליקה, ודאג לתרומות רבות. בבזיליקה ועדיין קיימות אנדרטאות לזכר "יוחנן שמו בלידתו מרקוריוס". הוא קבור בבזיליקת פטרוס הקדוש.
על פי הליבר פונטיפיקליס יוחנן קבל מתנות יקרות ערך ומשרת דת מקצועית מקיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון, הישג משמעותי בהתחשב במעמד המונופיזיטיזם באימפריה הביזנטית באותו עת.
ז'אק פלטייה די מאן
בניטו סטפנלי
בניטו סטפנלי (באיטלקית: Benito Stefanelli;) היה שחקן קולנוע איטלקי. הופיע ביותר מ-60 סרטים בין השנים 1955 ל-1990.
קריירה.
סטפנלי מוכר בעיקר בשל התפקידים ששיחק במערבוני הספגטי בבימויו של סרג'ו לאונה: "בעבור חופן דולרים" (1964) "הצלפים" (1965) ו"הטוב, הרע והמכוער" (1966). הוא הופיע גם בסרטו של לאונה "היו זמנים במערב" ב-1968.
במהלך הקריירה שלו הופיע סטפנלי בעשרות מערבונים במיוחד בין השנים 1960–1970. בנוסף לתפקידו בטרילוגיה של לאונה שימש סטפנלי גם כמתורגמן של קלינט איסטווד במהלך צילום הטרילוגיה, בשל בקיאותו בשפה האנגלית.
רובה נגד טנקים בויס
קרב קמברה (1918)
קרב קמברה של 1918 (נודע גם בשם "קרב קמברה השני") היה קרב התקפי של מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים בשלב האחרון של מלחמת העולם הראשונה. הקרב התקיים בסביבות העיר קמברה (בצרפתית: Cambrai) בחבל נור-פה דה קאלה בצרפת. בקרב, שנמשך כיומיים (8 - 10 באוקטובר), נעשה שימוש בטקטיקה חדשה לאותה תקופה במסגרתה שולבו מאות טנקים וכוח מקלעים כבדים ממונע יחד עם מתקפת חיל הרגלים, דבר שהביא לניצחון מוחץ בזמן קצר.
העיר קמברה שימשה כבסיס גרמני לוגיסטי חשוב במסגרת קו הינדנבורג. 7 הק"מ של קווי הגרמנים באזור זה, שהוחזקו על ידי כוחות דיוויזיית הלנדווהר ה-20 ודיוויזיית המילואים ה-54, הותקפו אור ל-8 באוקטובר על ידי 324 טנקים. לאחר הפשיטה התקדמו הדיוויזיות הקנדיות ה-2 וה-3 לתוך העיר קמברה וכבשו אותה תוך התמודדות עם התנגדות קלה בלבד.
הגרמנים התבצרו מחדש בקווי הגנה מצפון לעיר (סמוך לקווי הפתיחה שלהם מ-1914) והציבו התנגדות שהאטה את התקדמות הכוח התוקף, דבר שהכריח את הקנדים להתחפר בפאתי קמברה הצפוניים.
הלגיון השלישי קירנאיקה
הלגיון השלישי 'קירנאיקה' (לטינית: Legio III Cyrenaica) היה לגיון רומאי שהוקם על ידי מרקוס אנטוניוס בשנת 36 לפני הספירה, בזמן ששימש כמושל קפריסין שהייתה מאוחדת מבחינה מנהלית עם קירנאיקה.
היסטוריה.
הלגיון שהה במצרים במאה הראשונה לספירה. בשנת 106 הפך ללגיון היחיד בפרובינקיה שזה עתה הוקמה, פרובינקיה ערביה. הלגיון הוצב תחת לגאטוס פראטוריאני, קלאודיוס סוורוס (Claudius Severus), שהיה המושל הראשון של פרובינקית ערביה, לאחר שמספח ערביה, מושל סוריה, אולוס קורנליוס פלמה עזב חזרה לסוריה. הלגיון השתתף במלחמות הפרתיות של טראיאנוס, כפי שעולה מקשת הוקרה, מייל אחד מהחומות של דורה-אירופוס, שנבנתה על ידי הלגיון לכבוד ניצחון הקיסר טראיאנוס במלחמות הפרתיות, קשת זו נבנתה לפני שטראיאנוס קיבל את התואר הנוסף פרתיקוס (Parthicus), ולכן היא מוקדמת לפברואר שנת 116. בנוסף, טריבון צבאי של הלגיון, Q. Voconius Saxa Fidus, זכה בעיטור צבאי על חלק במלחמה.
לאחר המלחמות בשנת 116–117, יחידה של הלגיון שהתה בירושלים, כפי שעולה מכתובת המתארת את הלגיון והתגלתה בשימוש משני בחומה בהר ציון, כנראה כחלק מהכוחות שנשלחו עם לוסיוס קוויטוס לדכא את המרידה היהודית.
סבפפירוס משנת 119, הלגיונות השלישי קרינאיקה והלגיון העשרים ושתים דיוטוריאנה. הוצבו באותו המחנה ניקופוליס במצרים. ונשאר בה עד לשנת 123, שבה הוא הוחלף בלגיון השני 'טראיאנה'. הלגיון עבר בשנה זו חזרה לפרובינקיית ערביה ונשאר בה עד המאה החמישית לספירה. הטריוס נפוס, נציב פרובינקיית ערביה בזמן מרד בר כוכבא ומפקד ההלגיון השלישי קירנאיקה השתתפו גם הם באופן מלא בדיכוי מרד בר כוכבא בשנים 132-136.