במאי 1933 הוא חתם בקבוצת ארסנל, תחילה כמחליפו של פרנק מוס. הוא ערך את הופעת הבכורה בניצחון 3 - 2 על אסטון וילה ב-10 במרץ 1934, כיוון שמוס היה פצוע. וילסון היה שחקן משני בשתי עונותיו הראשונות בארסנל, ובסך הכל השתתף ב-15 משחקים, בהם תשעת האחרונים של עונת האליפות 1934/1935, בעקבות פריקת הכתף של מוס. וילסון לא השתתף במספיק משחקים על מנת להיות זכאי לקבל את מדליית האליפות.
מוס לא הצליח להחלים מהפציעה שספג, כך שבעונת 1935/1936 הפך וילסון לשוער הראשון של ארסנל; הוא השתתף ב-43 משחקים בכל המסגרות, ואף עמד בשער הקבוצה בגמר גביע ה-FA, בו ניצחה ארסנל 1 - 0 את שפילד יונייטד משער של טד דרייק. ביצועיו של וילסון לא היו מספקים מבחינתו של המאמן ג'ורג' אליסון, ולאחר העונה החתים את השוערים ג'ורג' סווינדין ופרנק בולטון.
בעונת 1936/1937 השתתף בשני משחקים בלבד, ובעונת האליפות (1937/1938) שלאחר מכן בעשרה, כשהוא מחמיץ את מדליית האליפות פעם נוספת. באותה תקופה כבר היה השוער השלישי של ארסנל; למרות זאת הוא נשאר במועדון, ולאחר עזיבת בולטון ב-1938 חלקו וילסון וסווינדין את אפודת השוער לעונת 1938/1939, כשכל אחד מהם משחק ב-22 משחקים. לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, וכל משחקי הכדורגל התחרותיים הושעו. וילסון עזב את ארסנל עם 90 הופעות לזכותו, חזר לסקוטלנד ב-1941, והצטרף לסנט מירן.
מאוחר יותר הוא שיחק בברייטון אנד הוב אלביון למשך תקופה קצרה, והשתתף במשחק אחד של הליגה השלישית הדרומית בעונת 1947/1948. לאחר פרישתו הוא החל לעבוד כמאמן וכפיזיותרפיסט. קבוצתו הראשונה הייתה ברייטון, ולאחר מכן הוא עבד בברמינגהאם סיטי, סנדרלנד ובלקפול, כמו גם במועדון הקריקט של מחוז קנט. הוא היגר לארצות הברית ב-1967, ועבד כפיזיותרפיסט עבור בוסטון ביקונס מליגת הכדורגל הצפון אמריקנית. הוא מת בבוסטון ב-1971.
בוב טרנבול
רוברט המילטון "בוב" טרנבול (אנגלית: Robert Hamilton "Bob" Turnbull; 22 ביוני 1894–1946) היה כדורגלן סקוטי.
חייו.
לפני שהחל בקריירת הכדורגל היה טרנבול חייל, ששירת ב-Royal Corps of Signals והצטרף לקבוצת ארסנל כשחקן חובב בינואר 1921. בתחילת דרכו הוא שיחק בעמדת המגן השמאלי, וערך את הופעת הבכורה ב-27 בדצמבר 1921 במשחק מול קארדיף סיטי בניניאן פארק, שהסתיים בניצחון 4 - 3 לטובת קארדיף. בשלב זה של הקריירה שלו הוא שיחק באופן לא סדיר, ובעונת 1921/1922 צבר חמש הופעות. את שערו הראשון במדי ארסנל הוא הבקיע במשחק מול סנדרלנד בנובמבר 1922. בעונה שלאחר מכן הוא זכה ליותר דקות משחק, והשתתף בשמונה מתוך 15 המשחקים הראשונים של ארסנל. בשלב זה של העונה הייתה ארסנל בתחתית הטבלה, לאחר שניצחה ארבעה משחקים בסך הכל.
הנרי וייט, החלוץ הקבוע של ארסנל, היה בכושר רעוע, ובנוסף לכך למועדון לא היה תקציב להבאת שחקני חיזוק. כתוצאה מכך החליט המאמן לזלי נייטון להעביר את טרנבול לעמדה קדמית יותר, מהלך שהתברר כהצלחה; טרנבול הבקיע 21 שערי ליגה באותה עונה, כולל פעמיים ארבעה שערים במשחקים מול בולטון וונדררס ובלקפול. שעריו של טרנבול סייעו לארסנל להינצל מירידה ולסיים במקום ה-11. שער נוסף שהבקיע מול ליברפול בגביע ה-FA העלה את מאזנו ל-22 שערים בכל המסגרות, ובכך הוא קבע שיא הבקעה בליגה הבכירה בהיסטוריה של ארסנל עד אותה תקופה.
טרנבול לא הצליח לשמר את יכולתו הטובה, ובעונת 1923/1924 הצליח להבקיע רק שישה שערים. הגעתו של הארי וודס דחקה את טרנבול מההרכב של ארסנל, ובנובמבר 1924 הוא הועבר לצ'רלטון אתלטיק תמורת 350 לירות שטרלינג, כשלרשותו 28 שערים ב-66 משחקים במדי ארסנל. שלושה חודשים לאחר הגעתו לצ'רלטון הוא הועבר לצ'לסי תמורת 300 לירות שטרלינג, שם הצליח לשחזר את יכולתו הטובה. בתוך פחות משלוש עונות הוא רשם לזכותו 58 שערים ב-87 משחקים בכל המסגרות.
לאחר שעזב את צ'לסי ב-1928 הוא שיחק תקופות קצרות בקלפטון אוריינט, סאות'נד יונייטד צ'טהאם וקריסטל פאלאס. לאחר פרישתו הוא עבד בפאלאס כמאמן כושר, עד מותו בלונדון ב-1946.
הגבירה אשר על הגלימות
הגבירה אשר על הגלימות (אנגלית: Mistress of the Robes) היא הליידי הבכירה של חצר המלוכה הבריטית. בעבר, כפי שרומז השם, היא הייתה אחראית לבגדים ולתכשיטים של המלכה, וכיום היא אחראית על משמרות הנוכחות של בנות הלוויה (Lady-in-waiting) של המלכה, ביחד עם חובות שונים בטקסים ממלכתיים. בעבר, כשהמלכה הייתה מונרך ולא מלכה רעיה הגבירה אשר על הגלימות הייתה מינוי פוליטי, שהשתנה ביחד עם הממשלה. מצב זה לא התרחש מאז מותה של המלכה ויקטוריה ב-1901, ולמלכה אליזבת השנייה היו רק שתי גבירות מאז הוכתרה ב-2 ביוני 1953. למלכה האם יש גבירה אשר על הגלימות משל עצמה, ובמאה ה-18 הייתה גבירה גם לנסיכת ויילס. בתקופה המודרנית הגבירה אשר על הגלימות היא בדרך כלל דוכסית.
להלן רשימת הגבירות מאז תחילת המאה ה-20:
לואי לגר
לואי לגֶר (צרפתית: Louis Laguerre; 1663 - 20 באפריל 1721) היה צייר צרפתי שעבד בעיקר באנגליה.
חייו.
לגר נולד בוורסאי ולמד באקדמיה של פריז תחת הדרכתו של שארל לה ברון. ב-1684, לאחר תום לימודיו, הגיע לאנגליה ועבד במשך תקופה קצרה עם אנטוניו וריו לפני שהחל לעבוד לבדו. הוא התמודד מול סר ג'יימס ת'ורנהיל בתחום הציור של סצנות היסטוריות, וקישט בעיקר את בתי משפחות האצולה. ציורי הקיר שלו מצויים בארמון בלנהיים, בית מרלבורו, בית פטוורת' ובית צ'אטסוורת'. אחד מהנושאים העיקריים של הציורים הללו היו הניצחונות האנגליים בשדה הקרב על צבאותיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
לגר צייר אלמנטים דתיים בכנסיית סנט לורנס שבווייטצ'רץ', לונדון, וב-1731 כתב על כך המשורר אלכסנדר פופ:
ובעברית היא:
השורות הללו מתוך שירו של פופ קשורות, ככל הנראה, לעבודתו של לגר עבור הדוכס הראשון מקאנדוס בכנסייה זו ובבית קאנונס הסמוך.
לגר כיהן גם כדירקטור באקדמיה לציור של לונדון, שהוקמה על ידי גודפרי קנלר בסתיו 1711.
ג'יימס ת'ורנהיל
סר ג'יימס ת'ורנהיל (אנגלית: James Thornhill; 25 ביולי 1675 או 1676 - 4 במאי 1734) היה צייר אנגלי שהתמחה בציורי סצנות היסטוריות, ופעל בתקופה שבה הבארוק האיטלקי היה דומיננטי.
חייו.
ת'ורנהיל היה בנו של וולטר ת'ורנהיל מוורהאם ומארי, בתו הבכורה של קולונל ויליאם סידנהאם, מושל ויימות'.
ב-1689 הוא התמחה אצל תומאס היימור (1660–1720), שהיה מומחה בציור דקורטיבי לא-פיגורטיבי. הוא למד גם אצל אנטוניו וריו ולואי לגר, שהיו ציירים דקורטיביים בולטים שעבדו באותה תקופה באנגליה. ב-1696 הוא השלים את ההתמחות שלו וב-1704 הפך לחבר חופשי באגודת הציירים-צבעים של לונדון. החל מ-1707 הוא עבד בהצלחה עבור המעמד החברתי הגבוה של אנגליה כצייר היסטוריה. ביוני 1718 מינה אותו ג'ורג' הראשון לצייר החצר, ובמרץ 1720 ל-Serjeant Painter. באותה שנה היה לרב-אומן באגודת הצבעים וב-1723 לעמית בחברה המלכותית. בין 1722 ל-1734 הוא אף כיהן בפרלמנט הבריטי. ב-2 במאי 1720 העניק לו המלך תואר אבירות.
ת'ורנהיל קישט את החלק הפנימי של הארמונות שבהם עבד עם ציורים בקנה-מידה גדול. הדמויות בציורי הקיר הללו מוצגות בתנוחות אידיאליזציה ורטוריקה. דוגמאות לכך הן:
ב-1718 הוא רכש בית גדול בכיכר קובנט גארדן, וב-1725 בנה את בית ת'ורנהיל בדרום סטולברידג', ליד סטרמינסטר ניוטון שבדורסט. ככל הנראה הוא תכנן את הבית בעצמו בסגנון הפלדיאני.
ב-1711 היה ת'ורנהיל לאחד מ-12 הדירקטורים הראשונים באקדמיה של סר גודפרי קנלר, ששכנה ברחוב גרייט קווין בלונדון. ב-1716 הוא החליף את קנלר בתפקיד המנהל, והחזיק במשרה זו עד 1720. לאחר מכן הקים בעצמו בית ספר לציור בקובנט גארדן, אך בית הספר נסגר תוך זמן קצר. באוקטובר 1720 פתחו לואיס צ'רון וג'ון ואנרבנק אקדמיה נוספת, בבית תפילה פרסביטריאני ששכן ליד כנסיית סנט מרטין בשדות שברחוב סנט מרטין ליין. האקדמיה הזו הצליחה להתקיים במשך שנים אחדות לפני שנסגרה. אחד מהתלמידים היה ויליאם הוגארת', שהחל ללמוד במקום ב-1720. בנובמבר 1724 ניסה ת'ורנהיל להקים אקדמיה חופשית בפעם השנייה, הפעם בביתו שבקובנט גארדן. ניסיון זה היה מוצלח, וככל הנראה הוגארת' למד במקום כבר מיום הקמתו. ב-23 במרץ 1729 נישא הוגארת' לג'יין, בתו של ת'ורנהיל.
ת'ורנהיל לא הוזמן לבצע עבודות גדולות בשלהי חייו, והחל להעתיק בהמפטון קורט את שטיחי הקיר של רפאל. מלבד ארבעה העתקים בגודל מלא, שהושלמו ב-1731, הוא יצר 162 העתקים בקנה מידה מוקטן של ראשים, ידיים ורגליים, והתכוון לפרסם אותם בדפוס על מנת שישמשו סטודנטים לאמנות. אולם, מותו הותיר את העבודה בלתי גמורה. ההעתקים המקוריים שלו שמורים כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט שבלונדון.
קאמי ד'אוסטן, דוכס טאלאר
קאמי ד'אוסטן דה לה בומה, דוכס טאלאר (צרפתית: Camille d'Hostun de la Baume, duc de Tallard; 14 בפברואר 1652 - 20 במרץ 1728) היה אציל, דיפלומט ואיש צבא צרפתי.
ביוגרפיה.
טאלאר קיבל פיקוד על יחידה בצבא צרפת כבר בגיל 15. מאוחר יותר הוא שירת תחת פיקודו של הנסיך קונדה בארצות השפלה הדרומיות, והחל מ-1764 תחת אנרי דה לה טור ד'אוברן באלזס. הוא קודם לדרגת מרשל דה קאם ב-1678, ושירת במלחמת תשע השנים שנערכה בשנים 1688–1697.
ידידותו עם המלך לואי הארבעה עשר סייעה לו להגיע לתפקידים בעלי חשיבות. לאחר המלחמה הוא שירת במשך שנתיים כשגריר לחצר סנט ג'יימס, היכן שהידע המקיף שלו בנושאים שונים בפוליטיקה של אירופה הוכיח את עצמו כבעל ערך. כשהמלך ג'יימס השני מת בספטמבר 1707, הכיר לואי בבנו של ג'יימס כיורש לכתר האנגלי. בעקבות כך החליט המלך ויליאם השלישי לגרש את טאלאר מלונדון ב-1702.