הסיפור, הבנוי סביב המוטיב של אדם שנופלת עליו תרדמה לשנים ארוכות, דומה מאוד לסיפור היהודי על חוני המעגל שישן שבעים שנה, ולסיפור הקתולי "שבעת הישנים של אֶפֶסוּס", אך אירווינג ביסס אותו על גרסתו של התאולוג והפילולוג הגרמני יוהאן קרל כריסטוף נכטיגל ( 1753–1819) לאגדה "פטר קלאוס", ואגדת פרידריך ברברוסה, ונטע אותו במיקום ובהקשר גאוגרפיים והיסטוריים אמריקאים.
עיבודים.
בשנת 1882 הועלתה בווסט אנד בלונדון אופרטה מאת רוברט פלנקט (Robert Planquette) בשם "ריפ ואן וינקל" לפי סיפור זה ואגדת סליפי הולו של אירווינג.
בשנת 1896 החל השחקן ג'וזף ג'פרסון ליצור סדרת סרטי ראינוע שהורכבו מסצנות מתוך הסיפור שהעלה על הבמה. ב-1903 שולבו הסצנות הנפרדות לסרט מלא. הסרט נכלל בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
המלחין פרד גרופה שקד על פואמה סימפונית בנושא ריפ ואן וינקל, ולבסוף שילב כמה מנושאיה בפרק "ריפ ואן וינקל" של "סוויטת נהר האדסון" שחיבר.
בסדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" נכלל פרק בשם "The Rip Van Winkle Caper" העוסק בהקפאה קריוגנית.
קטעים מן הסיפור מצוטטים בשירם של בל וסבסטיאן "I Could Be Dreaming".
אחד הפרקים של הסדרה אגדות שאהבנו הוא עיבוד של הסיפור ריפ ואן וינקל בשילוב עם מסרים פמיניסטיים.
מושגים הקרויים על שם ריפ ואן וינקל.
גשר כביש NY 23 מעל נהר האדסון, שנחנך ב-1935, המחבר את העיירות קטסקיל והאדסון נקרא "גשר ריפ ואן וינקל".
בהצפנה, צופן הבנוי על השהיית זמן ארוכה בין ההצפנה למשלוח המסר ופענוחו (עד 20 שנה) נקרא "צופן ריפ ואן וינקל".
קישורים חיצוניים.
תרגום עברי:
איוואן קלאייב
איוואן קלאייב (ברוסית: Иван Платонович Каляев; 24 ביוני 1877 - 10 במאי 1905) היה משורר רוסי, מהפכן וחבר במפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. קלאייב התנקש בחייו של סרגיי אלכסנדרוביץ' רומנוב והוצא להורג על כך.
ביוגרפיה.
קלאייב נולד כבן לקצין משטרה בוורשה. החל משנת 1897 הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג והשתתף במחאות הסטודנטים. הוא נכלא, גורש מהאוניברסיטה וגורש ליקטרינוסלב. עם חזרתו הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, שאז עוד לא היו מחולקים לבולשביקים ומנשביקים, אבל עזב את המפלגה, כי לא הייתה מהפכנית מספיק לטעמו. הוא עבר ללבוב ולמד באוניברסיטה שם. הוא חיפש קשר עם מהפכנים שהגיעו מרוסיה. זמן קצר לאחר מכן הוא נעצר בברלין בגלל אחזקת ספרות מהפכנית שהייתה מיועדת לרוסיה. ממשלת גרמניה הסגירה אותו לרוסיה, שם ישב שוב בכלא וגורש לירוסלבל. שם הוא הכיר את הסוציאל-רבולוציוניים והשתכנע שמעשי טרור יקדמו את מטרתו. הוא פגש את יונה אזף ושכנע אותו, שהוא מוכן לפעולה.
קלאייב השתתף בהתנקשות בשר הפנים ויאצ'סלב פלבה, והקורבן הבא תוכנן להיות סרגיי אלכסנדרוביץ' רומנוב. ההתנקשות תוכננה ל-15 בפברואר 1905. רומנוב נסע להופעה בתיאטרון בולשוי, ועל קלאייב הוטל להשליך פצצה לכרכרה כשרומנוב יתקרב לתיאטרון. שניות ספורות לפני הטלת הפצצה הוא הבחין באשתו אליזבת, נסיכת הסה ובילדים בכרכרה וביטל את תוכניתו. יומיים לאחר מכן הוא הרג אותו ואת הרכב קרוב לקרמלין. הוא נעצר מיד, כי לא התכוון להינצל. כמה ימים לאחר מכן ביקרה אותו אלמנתו של רומנוב. היא ניסתה לשכנע אותו להתחרט על מעשיו, אך הוא סירב. בבית המשפט הוא אמר:
"איני מואשם, אני שבוי. אנחנו במלחמה. אתם נציגי ההון והכוח, אני נוקם העם, סוציאליסט ומהפכן."
קלאייב הוצא להורג במבצר שליסלבורג ב-23 במאי.
ההתנקשות ובעיקר ההיסוס בניסיון הראשון היוו השראה עבור אלבר קאמי ברומן "הצודקים" (1949).
תבני בן גינת
רונלד הארווד
רונלד הארווד CBE (באנגלית: Ronald Harwood; 9 בנובמבר 1934 – 8 בספטמבר 2020) היה מחזאי, שחקן, תסריטאי ומפיק בריטי.
ביוגרפיה.
הארווד נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה כבן למהגרים היהודים יצחק הורביץ ואיזובל פפר ובגיל 17 היגר ללונדון כדי להיות שחקן. אחרי שלמד ב-RADA הוא התקבל על בסיס המלצתו של סיר דונלד וולפיט ללהקה השייקספירית המלכותית. בשנים 1953–1958 היה עוזרו האישי של וולפיט, ואת חוויותיו איתו עיבד במחזה "המלביש".
הארווד הרבה לעסוק בנושאים הקשורים למלחמת העולם השנייה. בשנת 2001 הוא כתב את "מחיר הניצחון" על וילהלם פורטוונגלר, ובשנת 2002 כתב את הסרט המפורסם ביותר שלו "הפסנתרן" בו זכה בפרס האוסקר בקטגוריית "התסריט המעובד הטוב ביותר".
בן-דודו השחקן אנטוני שר גם הוא הגיע מדרום-אפריקה ללונדון.
הארווד נפטר ב-8 בספטמבר 2020.
מחזות מתורגמים לעברית.
הארווד כתב עוד כעשרים מחזות שלא תורגמו לעברית.
תסריטים.
כמו כן כתב רומנים, נובלות וסיפורים.
המלך אדוארד השביעי
Maid of the Mist
בלוגה
איזאק דויטשר
איזאק דויטשר (Isaac Deutscher, 3 באפריל 1907, כשאנוב, גליציה – 19 באוגוסט 1967, רומא) היה סופר יהודי מרקסיסטי והיסטוריון של הקומוניזם.
חייו.
איזאק דויטשר גדל בבית יהודי שומר מצוות. הוא למד בחדר ואף התעניין בציונות. בערך בגיל בר-המצווה הוא איבד את האמונה באלוהים, כשהוא אכל מזון לא-כשר ביום כיפור על קבר צדיקים, כדי "לבדוק את אלוהים", ולא קרה שום דבר. אז הפך להיות אתאיסט. בגיל 16 הוא התחיל לפרסם שירים ביידיש ובפולנית ותרגם מעברית, מלטינית, מגרמנית ומיידיש לפולנית. בשנת 1926 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פולין, שבזמן שלטונו של יוזף פילסודסקי הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1932 הוא גורש משורות המפלגה, כי הוא "הגזים בסכנת הנאצים" ו"הפיץ פאניקה בקרב הקומוניסטים".
בשנת 1936 הוא הפיץ חוברת על משפטי מוסקבה וחשף את השיטה מאחורי המשפט. הוא הצליח לעזוב את פולין באפריל 1939 בתור כתב של עיתון פולני ללונדון. הוריו ושני אחים נרצחו על ידי הנאצים.
בשנת 1947 הוא התחתן עם העיתונאית תמרה פרימר והחל לכתוב מחקרים היסטוריים רחבים. הביוגרפיה שלו על סטלין תורגמה ל-12 שפות.
יחסו ליהדות ולציונות.
דויטשר בתחילה התנגד לציונות כמו גם ליידישיזם, מתוך גישתו המרקסיסטית השוללת את הלאומנות. הוא הגדיר את עצמו כהומניסט יהודי כאתאיסט וכאזרח העולם, ותבע את המונח "non-Jewish Jew" (תרגום חופשי: יהודי שאינו שותף ליהדות) עבור אנשים מסוגו. הוא החשיב את אלישע בן אבויה כמודל לחיקוי.
אחרי השואה הוא שינה את דעתו וקבע שהקמת מדינה יהודית היא חובה היסטורית. אבל ברבות השנים הוא נהיה למבקר של המדינה שקמה ושל יחסה לפלסטינים וחשב שהניצחון ב-1967 יביא אסון לישראל.
דויטשר סיכם את הסכסוך בין ישראל לפלסטינים כך:
תובע מחוזי
סכין יפנית
סכין יפנית היא סכין בעלת להב דק שניתן להחלפה. כל להב מחולק למספר חלקים לאורכו וניתן לשבור אחד או יותר מהם כאשר הראשון כבר אינו חד כדי לעבור ולהשתמש בשני.
עיצוב הסכין הוצג לראשונה בשנת 1956 על ידי חברת "אולפה" היפנית, ומכאן גם מקור הכינוי בישראל (באנגלית המותג קרוי Olfa cutter), כאשר השם הכללי לסכין הוא Utility Knives. הרעיון לסכין נולד אצל שני אחים יפנים שעבדו בתעשיית הדפוס ונזקקו לסכין לחיתוך נייר. הם נזכרו בסיפורים אודות שימוש שנעשה בעבר ביפן בשבר זכוכית לחיתוך נייר, תוך כדי שבירתו מחדש בעת שקהה ובשבירת טבלאות השוקולד שהגישו להם חיילי צבא ארצות הברית לאחר כיבוש יפן במלחמת העולם השנייה, ושילבו את שני הרעיונות לכדי סכין חיתוך חדש.
הסכינים והלהבים מיוצרים כיום על ידי יצרנים רבים בעולם, בדרך כלל בשני גדלים סטנדרטיים: 9 ו-18 מילימטר, אולם ישנם גם דגמים נוספים.
הכרכרה של מונטיפיורי
הופה
ערכה לפיתוח תוכנה
זולא
סן מרינו במשחקים הפאראלימפיים
סן מרינו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה סן מרינו חלק מעולם.
המתחרה אותו שלחה סן מרינו, כריסטיאן ברנארדי, התחרה בתחרות הדיפת כדור ברזל אך לא הצליח להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים, וסיים אחרון במקצה שלו עם תוצאה של 4.54 מטרים בלבד.
אייפון 5
אייפון 5 (באנגלית: iPhone 5) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע של חברת אפל, והדור השישי בסדרת האייפונים שלה. המכשיר הציג עיצוב מעודכן עם ציפוי אלומיניום בחלקו האחורי, מסך בגודל 4 אינץ', עובי של 7.6 מילימטר ומשקל מופחת של 112 גרם. כמו כן, השתנה מיקום פתח האוזניות, וגודל שקע המטען הוקטן לחיבור 8 פינים המכונה Lightning (ברק).
המכשיר מכיל שיפורי חומרה ועדכוני תוכנה לעומת הדור הקודם. שיפורים אלה כוללים מעבד A6 של אפל, זיכרון נדיף (RAM) של 1GB, מצלמה קדמית משופרת, רזולוציית מסך גבוהה יותר ותמיכה ברשתות הדור הרביעי LTE.
ב-10 בספטמבר 2013 השיקה חברת אפל שני דגמים חדשים לסדרת האייפונים שלה. המכשיר הראשון הוא האייפון 5C, אשר "מחליף" את האייפון 5 בשוק (האייפון 5 לא נמכר יותר, במקומו האייפון 5C ימכר), כיוון שהמפרט והתוכנה שלו הם כמפרט והתוכנה של האייפון 5. (האייפון 5 ימכר רק בסין). עיצוב המכשיר שונה וכעת גב המכשיר מפלסטיק וזמין בחמישה צבעים - לבן, כחול, ירוק, אדום-ורוד וצהוב. המכשיר השני הוא האייפון 5s, אשר ממשיך את סדרת האייפונים. הדגם שומר על עיצובו של האייפון 5 אולם מגיע בשני צבעים חדשים: זהב וגרפיט (אפל מכנה את הגרפיט - Space Gray). במכשיר החדש מספר פיצ'רים, הבולטים שביניהם הוא סורק טביעות האצבע החדש, והפלאש הכפול במצלמה.
השקת המכשיר.