בגיל 4 נאלץ בולבי להיפרד מהמטפלת האהובה שעזבה את בית המשפחה, ובגיל 7 נשלח יחד עם אחיו הבכור לפנימייה. בספרו "פרידה: חרדה וכעס" טען שזו הייתה בשבילו תקופה נוראית, ומאוחר יותר אמר: "לא הייתי שולח אפילו כלב לפנימייה בגיל שבע".
בעקבות חוויותיו האישיות כילד, הביע בולבי במהלך חייו רגישות רבה לסבלם של הילדים. עם זאת, הבחין בין השלכות שונות בגילאים שונים, ולא שלל את התוצאות המיטיבות של החינוך במסגרת פנימייה עבור חלק מהילדים מעל גיל 8. לדבריו, "אם לילד יש קשיי הסתגלות
בבית, יכול להיות מועיל בשבילו להתרחק לחלק מהשנה מהמתחים שיצרו קשיים אלה, דבר שהוא נכון גם במקרים שבהם הבית הוא רע בשבילו מסיבות אחרות. יתרון הפנימייה עומד בכך שהיא שומרת, אם כי בצורה מתונה, את הקשרים החשובים של הילד עם הבית, וגם בכך שהיא מהווה דפוס חברתי מקובל ברוב החברות המערביות של היום (1957), מה שלא גורם לילד להרגיש שונה מילדים אחרים. יתרה מזו, הקלת העומס על ההורים בחלק מהשנה, מאפשרת להם לפתח גישות יותר חיוביות כלפי הילדים בשאר הזמן.
מהפנימייה עבר בולבי ללמוד במכללת הצי המלכותי בדרטמות, אבל בגיל 17 החליט שקריירה כימאי אינה בשבילו וכתב לאמו שרצונו במקצוע "שישפר את הקהילה כולה".
לימודים וקריירה.
בולבי נרשם ללימודי מדעי היסוד הטרום-קליניים ברפואה ופסיכולוגיה בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', שם זכה בפרסים על הישגיו. בתום לימודיו לתואר הראשון, בשנת 1928, התנדב במשך תקופה כמורה בשתי פנימיות; אחת מהן, בית ספר בנורפוק, הייתה בעלת אוריינטציה פסיכואנליטית וטיפלה בילדים עבריינים ובעלי הפרעות הסתגלות קשות. ההתנסות עם ילדים שחוו ילדות קשה גרמה להתעניינותו של בולבי בהתפתחות הנפשית של האדם ובפסיכואנליזה. במהלך עבודתו הושפע בגישתו לנפש הילדים על ידי מורה ותיק בשם אלפרד אלפורד, שגם שכנע אותו להמשיך ללמוד רפואה.
בגיל 22 נרשם להמשך לימודי רפואה בבית החולים יוניברסיטי קולג' בלונדון. בשנת 1933 בגיל 26 קיבל תואר דוקטור ברפואה. במקביל ללימודי הרפואה עבר התמחות במכון לפסיכואנליזה.
אחרי טיפול, לימודים והדרכה אצל ג'ואן ריווייר (Joan Riviere) ואצל מלאני קליין, הוסמך כפסיכואנליטיקאי (1937).
במקביל, בהמשך מסלולו כרופא, עבר התמחות בפסיכיאטריה למבוגרים בבית החולים מודסלי, ובשנת 1936 עבר להשתלם ולעבוד בפסיכיאטריית ילדים בקליניקה להדרכת הילד בלונדון (London Child Guidance Clinic).
במלחמת העולם השנייה, החל משנת 1940, שירת בולבי כפסיכיאטר צבאי בעל דרגת לוטננט קולונל בחיל הרפואה המלכותי. בתום המלחמה, בשנת 1945, מונה לסגן מנהל בית החולים טביסטוק, והתמסר לטיפול הנפשי בילדים ונוער. כמנהל של מחלקת הילדים בבית החולים, בהתאם להשקפתו, שינה את שמה ל"מחלקת הילדים וההורים". משנת 1950 שימש כיועץ בתחום בריאות הנפש של ארגון הבריאות העולמי.
בולבי היה נשוי מ-16 באפריל 1938 לאורסולה לונגסטאף, גם היא בת לכירורג. נולדו להם ארבעה ילדים, ביניהם סר ריצ'רד בולבי, שירש מדודו את התואר של ברונט.
ג'ון בולבי נפטר ב-2 בספטמבר 1990 עקב אירוע מוחי, בבית הקיץ שלו באי הסקוטי סקאי. לבקשתו, נקבר שם על גבעה בתוך הנוף שאהב.
תרומתו לפסיכואנליזה ופסיכולוגיה התפתחותית.
בולבי החל את דרכו כפסיכואנליטיקאי. בעקבות השפעותיה של תאוריית האבולוציה של דרווין, יצא בולבי כנגד נקודה מרכזית אחת בתאוריה הפסיכואנליטית – מקור המוטיבציה. על פי התאוריה הפסיכואנליטית, המוטיבציה לפעול נובעת מן הדחפים הבסיסיים של האדם (דחפים כגון מין, מזון ושינה). בולבי התנגד לרעיון זה. לדעתו, המוטיבציה נובעת דווקא מן המוכנות – נטייה מולדת לפעול בצורה מסוימת כדי להשיג מטרה הישרדותית בעלת ערך הסתגלותי. במילים אחרות: לפי בולבי, מה שמניע את פעילות האדם הן המטרות שעלינו להשיג כדי לשרוד, והפחד שמא לא נשיג אותן.
בעזרת גישתו החדשה, ובעזרת תאוריות קודמות של פסיכולוגים התנהגותיים, פיתח בולבי את המונח "מערכות התנהגותיות" (Behavioral system). מערכות אלו מורכבות משלושה חלקים:
כאמור, מערכות ההתנהגות הן מולדות, אך הן מאפשרות גם למידה. כאשר האדם לומד כי התגובות המולדות אינן תורמות לו בהשגת המטרה (למשל, אם הזולת לא מגיב לאיתותיו), הוא מפתח תגובות חלופיות שתואמות יותר את המציאות שבה הוא נמצא, ואשר יקרבו אותו למטרתו בצורה טובה יותר. בצורה זו הסביר בולבי את ההבדלים הבין-אישיים הרבים שבהתנהגות האנושית.
בולבי טען שניתן לאגד את כל ההתנהגויות האנושיות במערכות התנהגותיות. כדוגמה לכך, דן בולבי בכמה מערכות מרכזיות:
מבחר כתביו.
(1995). "Maternal Care and Mental Health. The master work "series (2nd ed.). Northvale, NJ; London: Jason Aronson. [Geneva, World Health Organization, Monograph series no. 3]. . OCLC 33105354.
Bowlby J (1976). Fry M (abridged &amp; ed.). ed (Report, World Health Organisation, 1953 (above))." Child Care and the Growth of Love". Pelican books. Ainsworth MD (2 add. ch.) (2nd edn. ed.). London: Penguin Books. . OCLC 154150053.
Bowlby J (1999). "Attachment. Attachment and Loss "(vol. 1) (2nd ed.). New York: Basic Books. LCCN 00266879; NLM 8412414. (pbk). OCLC 11442968.
Bowlby J (1973). "Separation: Anxiety &amp; Anger. Attachment and Loss "(vol. 2); (International psycho-analytical library no.95). London: Hogarth Press. (pbk). OCLC 8353942.
Bowlby J (1980 " Loss: Sadness &amp; Depression. Attachment and Loss" (vol. 3); (International psycho-analytical library no.109). London: Hogarth Press. (pbk). OCLC 59246032.
Bowlby J (1988)." A Secure Base: Parent-Child Attachment and Healthy Human Development". Tavistock professional book. London: Routledge. (pbk). OCLC 42913724.
לקריאה נוספת.
Bretherton I (September 1992). "The origins of attachment theory: John Bowlby and Mary Ainsworth". Developmental Psychology 28 (5): 759–775. doi:10.1037/0012-1649.28.5.759. OCLC 1566542.
Holmes J (1993)." John Bowlby and Attachment Theory. Makers of modern psychotherapy". London; New York: Routledge. (pbk). OCLC 27266442.
Van Dijken S (1998)." John Bowlby: His Early Life: A Biographical Journey into the Roots of Attachment Theory". London; New York: Free Association Books. (pbk). OCLC 39982501.
Van Dijken S; Van der Veer R; Van IJzendoorn MH; Kuipers HJ (Summer 1998). "Bowlby before Bowlby: The sources of an intellectual departure in psychoanalysis and psychology". Journal of the History of the Behavioural Sciences 34 (3): 247–269. doi:10.1002/(SICI)1520-6696(199822)34:3&lt;247::AID-JHBS2&gt;3.0.CO;2-N. https://archive.today/20121217233933/http://www3.interscience.wiley.com/cgi-bin/abstract/76082/ABSTRACT. Retrieved 2007-09-01.
Mayhew B (November 2006). "Between love and aggression: The politics of John Bowlby". History of the Human Sciences 19 (4): 19–35. doi:10.1177/0952695106069666.
Van der Horst FCP; Van der Veer R; Van Ijzendoorn MH (2007).John Bowlby and ethology: An annotated interview" " with Robert Hinde". Attachment &amp; Human Development 9 (4): 321–335. doi:10.1080/14616730601149809. http://www.informaworld.com/smpp/content~content=a773405215. Retrieved 2007-11-30.
Van der Horst FCP; LeRoy HA; Van der Veer R (2008). ""When strangers meet": John Bowlby and Harry Harlow on attachment behavior" (PDF). Integrative Psychological &amp; Behavioral Science
פשעי המלחמה של הוורמאכט
פשעי מלחמה שבוצעו על ידי הוורמאכט, צבאה של גרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה, כללו מעשי טבח, אונס, ביזה, עבודת כפייה, רצח של כשלושה מיליונים שבויי מלחמה סובייטים, והשתתפות בהשמדתם השיטתית של היהודים.
מלבד היות הוורמאכט מכשיר עיקרי ביישום האידאולוגיה הנאצית על ידי השמדתם השיטתית של בני העם היהודי והשמדתם של לא-יהודים (מעשים שמהווים פשעים נגד האנושות ורצח עם בפני עצמם), ביצע הוורמאכט גם פעולות אחרות המהוות פשעי מלחמה. פשעי מלחמה אלה בוצעו בעיקר במהלך הניסיון לכיבוש מרחב מחיה דמיוני, המשתרע בין האוקיינוס האטלנטי להרי אורל. האמצעים להשגת מטרה זו היו שיעבוד כל העמים האחרים השוכנים במרחב זה, והשמדה פיזית, באמצעות טבח, רצח והוצאה להורג ללא משפט, של כל אלו שיימצאו "נחותים" (המונח הנאצי הוא Untermensch או תת-אדם). לאור מעשים אלה, הרי שכל טענה כי תפקידו של הוורמאכט היה לחימה גרידא, אינה עומדת במבחן המציאות.
לאחר המלחמה נטען גם כי הוורמאכט, למעשה, כלל לא ביצע פשעי מלחמה, ואלה בוצעו רק על ידי ארגונים של המפלגה הנאצית כגון האס דה, הגסטפו, האס אס. טענה זו נתפסת כמופרכת מייסודה, כי אם היא הייתה מתקבלת כנכונה, אזי גם הוואפן אס אס (שהוא האס-אס החמוש אשר השתתף בלחימה כיחידה צבאית גרידא) היה נחשב כארגון שלא ביצע פשעי מלחמה.
פקודת הקומיסרים.
הצבא הגרמני לא יצא למלחמת העולם השנייה כשהוא נקי מאידאולוגיה נאצית. החיילים והקצונה, לרבות הקצונה הבכירה, נחשפו במשך שנים לתעמולה הרואה ביהודים, בצוענים ובקומוניסטים תתי-אדם שיש להשמידם באופן פיזי. אידאולוגיה זו הגיעה לכדי מימוש במהלך לחימת הוורמאכט בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.