הסרט הקדים סרטים רבים וידועים בני הקולנוע הפוליטי של שנות ה-80 ובהם מאחורי הסורגים ואוונטי פופולו, אשר כמוהו הציבו את היחסים בין יהודים לערבים במרכז העלילה, הציגו דמויות פלסטיניות ראשיות חיוביות ובעלות עומק, בחרו בשחקנים פלסטינים לגילומן ולפיכך השמיעו את הניב הפלסטיני בחלק ניכר מן הסרט.
התקבלות, פרסים וביקורות.
הסרט הוקרן במספר ארצות באירופה, זכה בפרס השני בפסטיבל לוקרנו, בפרס זכויות האדם בפסטיבל שטרסבורג ובפרסי הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר מאת מרכז הסרט הישראלי של משרד המסחר והתעשייה (שקדם לפרס אופיר).
בישראל צפו בסרט כמאה אלף צופים בבתי הקולנוע, והוא זכה לשבחי הביקורת. הסרט עורר ויכוח ציבורי סוער למדי. הוויכוח נסוב בין היתר סביב החלטת המועצה לביקורת סרטים ומחזות לאפשר את הצפייה בו מגיל 18 בלבד. לאחר ערעור היוצרים על החלטת המועצה, זו שקלה שנית את החלטתה והורידה את גיל הצפייה לגיל 16.
הסרט זכה בפרס הסרט הישראלי המצטיין לשנת 1982, בתחרות הסרט הישראלי.
בדצמבר 1989 נבחר "חמסין" כסרט העשור, על ידי פורום מבקרי הקולנוע.
סן-מישל
סן מישל
מישל
מישל (Michel בגרסה הגברית, Michelle בגרסה הנשית) הוא שם פרטי ושם משפחה צרפתי, שמקורו בשם מיכאל.
חיילת בודדה
כיכר סן מישל
שדרות סן מישל
איימס
איימס הוא שמם של מספר יישובים, ושם משפחה.
מרכז הבנייה הישראלי
מרכז הבנייה הישראלי הוקם בשנת 1969 על ידי ממשלת ישראל כחברה ממשלתית העוסקת בהפצת ידע ומידע לענף הבנייה בישראל, בכפוף למשרד הבינוי והשיכון. הבניין ברחוב חיים לבנון ברמת אביב שימש מוקד עלייה לרגל לציבור הרחב במשך שלושים שנה.
בשנת 1999 החליטה הממשלה להפריט את מרכז הבנייה הישראלי ולהעבירו לניהול ידיים פרטיות. מכללת בילדינג, בבעלות ערן רולס, רכשה את המוסד מהמדינה, וכיום משמשת קבוצת מרכז הבנייה הישראלי כזירה העסקית של עולם הבנייה, הנדל"ן, העיצוב והתשתיות.
מאז הפרטתו פעל המרכז בקמפוס בקיבוץ געש, ואולם ב-2010 הורשע בשימוש בניגוד להיתר ולתוכנית בניין עיר, ונקנס. בקיץ 2016 העתיק מרכז הבניה הישראלי את מיקומו למקום מושבו הנוכחי באצטדיון נתניה.
המתחם החדיש כולל את המיצג "הבית השקוף" מרכז מבקרים ייחודי אשר בו נחשף המבקר לטכנולוגיות ולחומרים השונים בהם נעשה שימוש כיום לבניית בית. זאת באמצעות משטחים שקופים המאפשרים לראות מה נמצא מאחורי שכבות הטיח או הגבס ולהתרשם כיצד עובדות המערכות המרכזיות בבית.
מלבד הבית השקוף, כולל מרכז המבקרים אזורי תצוגה ייחודיים ומציע שירותי ייעוץ מקצועיים לציבור הבונים.
קמפוס מכללת מרכז הבנייה הישראלי, הכולל כיתות לימוד בהן נערכים כל קורסי המכללה לקהל הפרטי והמקצועי וכן קמפוס אולטימה, בית הספר הוותיק לעיצוב של מרכז הבניה הישראלי, אף הם פועלים במתחם החדש של מרכז הבנייה הישראלי.
מבנה הקבוצה.
בקבוצה מספר חברות המספקות ידע לציבור הפרטי והמקצועי בישראל:
אייג'י קוואשימה
אייג'י קוואשימה (ביפנית: 川島 永嗣; נולד ב-20 במרץ 1983 ביונו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בשטרסבורג ובנבחרת יפן.
קריירה.
יפן.
בשנת 2004, לאחר שנתיים בקבוצה היפנית אומייה ארדיג'ה, קוואשימה הצטרף לנגויה גראמפוס שמשחקת גם היא בליגת העל היפנית. הוא היה השוער השני בקבוצה עד 2005, אז הגיע המאמן סף ורגוסן. כאשר השוער הראשון נראזאקי נפצע, קוואשימה פתח בהרכב הראשון בעשרה משחקים. בשנת 2007, קוואסאקי פרונטייל החתימה את קוואשימה על חוזה עבור דמי העברה בסכום של 150 מיליון ין (כ-5 מיליון שקלים). ההעברה אז, הייתה היקרה ביותר בתולדות הליגה היפנית. הוא קיבל זמן משחק יותר מבקבוצותיו הקודמות והרוויח את מקומו בהרכב הראשון. באותה עונה, קוואסאקי פרונטייל עלתה לליגת האלופות האסיאתית, שם סיימה במקום הראשון בשלב הבתים והודחה ברבע הגמר.
ליגת העל הבלגית.
לאחר שהשתתף במונדיאל 2010 עם נבחרתו, קוואשימה השלים את מעברו לאירופה וחתם בליירסה מליגת העל הבלגית. בליירסה, קוואשימה היה השוער הראשון עוד מתחילת העונה. קבוצתו נאבקה על מקומה בליגה ונחשבה למועמדת מובילה להדחה לליגה השנייה. אך במשחק האחרון של העונה נגד קלאב ברוז', קוואשימה החזיק את היריבים ללא שער ועזר לקבוצתו להינצל מהדחה. הוא נבחר ל-MVP של הקבוצה.
באוקטובר 2011, קוואשימה מונה לקפטן הקבוצה. בעונת 12–2011, הוא שיחק בכל 30 משחקי הליגה. מאוחר יותר הוא נבחר שוב ל-MVP של הקבוצה.
ב-18 ביולי 2012, קוואשימה עבר אל סטנדרד לייז' וחתם על חוזה לשלוש שנים. מבין שלושת שוערי הקבוצה, קוואשימה נבחר להיות השוער הראשון.
סקוטלנד.
ב-29 בדצמבר 2015 חתם בדנדי יונייטד ההסקוטית. בסוף עונת 2015–2016 שוחרר מהקבוצה לאחר שדנדי ירדה לליגת המשנה בסקוטלנד.
צרפת.
באוגוסט 2016 חתם קוואשימה בקבוצת מץ המשחקת בליגת המשנה הצרפתית. באוגוסט 2018 חתם בשטרסבורג.
מרכז ההוריקן הלאומי
צילה פרידמן
צילה פרידמן (נולדה ב-18 בדצמבר 1948) היא אמנית רב תחומית היוצרת בתחומי הציור, הרישום והמיצב. חלק מהעבודות מהוות רישום קלאסי על גבי נייר וחלקן מתפתחות למיצב רישומי. בנוסף, עבודות וידאו ארט, בהן היא בוחנת את מערכת היחסים בין המילה המדוברת והמילה הרשומה באמצעות מניפולציות סאונד וכתוביות.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב לדוד ויהודית פרידמן, ניצולי השואה מהונגריה, משושלת ר' שלמה גנצפריד מחבר קיצור שולחן ערוך. עלו לישראל דרך מילאנו, ב-קדימה (אוניית מעפילים), 1947, ומיד נשלחו למחנות המעצר בקפריסין. לאחר שהות של שנה, עלו בעליה לגאלית באוניית קדמה, 1948. אביה הוא בן למשפחת רבנים אורתודוקסים, מצאצאי הרב שלמה גאנצפריד.
גדלה בגבעתיים ובני ברק ולמדה הנדסה בשלוחה של הטכניון ועסקה שנים רבות בתכנון אינסטלציה. במקביל עסקה באמנות פלסטית. בשנים 1989–1992 למדה אמנות במכללה לאמנות של פרדי פביאן. בשנים 1998–1999 למדה ניהול פרסום באוניברסיטת תל אביב וב־2009 למדה תחריט בסדנה במרכז גוטסמן לתחריט - בקיבוץ כברי.
ב-2012 קיבלה מלגת שהייה ב-Cite' internationale des Arts Paris ,(Artists in residencies), פריז. משרד החינוך והתרבות.
הייתה בין מקימי ארגון אימפקט, עמותת הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל, שהוקם בשנת 2000, והייתה מזכירת הוועד עד שנת 2008.
משנת 2010 ועד 2020, לימדה ציור במרכז הספורט איל"ן ברמת גן.
יצירתה.
מצע הנייר הגרפיט והעיפרון הם חומרי העבודה הבלעדיים של צילה פרידמן. את החיפוש האמנותי שלה ואת הדחף לביטוי עצמי היא מבטאה באמצעות שני החומרים האלה. היא שבה ומשכללת את השימוש בהם ומתוך כך מבססת את יכולת הביטוי העצמית שלה כאמנית.
הזירה בה היא פועלת נזירית ומצומצמת: מיעוט חומרים, מיעוט צבע ומשטר עבודה חמור שמכתיבה הבחירה בביטוי המופשט שאינו מערב דימויים מן החיים אלא מבסס לעצמו אמירה התובעת מן הצופה התבוננות איטית ומעמיקה. כמו בהאזנה למוזיקה הנוגעת בתחושות וברגשות שקשה, ולעיתים בלתי אפשרי לתרגמם למילים נוגעת פרידמן בחמקמק, במה שאנו מרגישים ויודעים אבל לא יכולים להשיג.
החיפוש האמנותי והחיפוש העצמי שלובים זה בזה. פרידמן מספרת על עצמה, משחזרת את התפרים האישיים בגוף, הנדמים כמפה טופוגרפית. המסע האישי והמסע הקולקטיבי נתפרים כל הזמן מחדש.
תערוכות.
תערוכות יחיד נבחרות :
תערוכות קבוצתיות נבחרות:
שלמה זיו לי
שלמה זיו-לי
זאק סניידר
זאקרי אדוורד "זאק" סניידר (באנגלית: Zachary Edward "Zack" Snyder; נולד ב-1 במרץ 1966) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי אמריקאי, המביים לרוב סרטי אקשן, פנטזיה, הרפתקאות, אימה, וגם מדע בדיוני. לסניידר חיבה גדולה לעולם הקומיקס מאז ילדותו, ולכן הוא נוטה לביים סרטי גיבורי-על וקומיקס.
הוא ידוע בסגנונו בסרטיו שמתאפיין בצילום איטי, אווירת צילום הדומה לקומיקס ושימוש נרחב באפקטים ויזואליים ובעיצוב הפקה גרנדיוזי. סרט הקולנוע הראשון שלו מ-2004 היה חידוש לסרט "שחר המתים" שהביא לו הצלחה רבה והביא אותו לביים סרטי אקשן, סרטי גיבורי על וסרטי אימה וזומבים נוספים.
סניידר הוא מייסד חברת ההפקות The Stone Quarry, שהוקמה בשנת 2004 בשיתוף פעולה עם רעייתו המפיקה דברה סניידר והמפיק וסלי קולר.
לסניידר פרופיל רשמי ברשת החברתית Vero, שבה לא ניתן לשתף פרסומים ולכן המעריצים המסורים ביותר הם הראשונים לקבל בלעדיות על חומרים כשהוא מפרסם.
ביוגרפיה.
סניידר נולד בגרין ביי, ויסקונסין שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-מדעית. הוא גדל בריברסייד, קונטיקט. אמו, מרשה ריבס הייתה ציירת ומורה לצילום בבית הספר דייקרופט שבו הוא למד. אביו, אדוורד היה מגייס בחברת כוח אדם. הוא השלים לימודים במכללה באמנות וציור אך החליט לסיים לימודי קולנוע.
הוא גר בפסדינה, קליפורניה, עם רעייתו השנייה, המפיקה דברה (לבית ג'ונסון). הזוג נפגש לראשונה בשנת 1996 ונישא בספטמבר 2004 במנהטן, ניו יורק.
לסניידר 8 ילדים. מנישואיו הקודמים עם דניס ובר נולדו בת ובן ואומצו שתי בנות. ממערכת יחסים עם קריסטן אלן, מנהלת קו פרסום שעבדה איתו, נולדו שני בנים. הוא ודברה אימצו בת ובן בתקופה שעבדו על הסרט "איש הפלדה".
בשנת 2017 בתו שמה קץ לחייה, ובעקבות זאת סניידר פרש מבימוי הסרט "ליגת הצדק" שהיה בשלבי הפקה מתקדמים, ובמאי אחר מילא את מקומו.
קריירה.
סניידר החל את קריירת הבימוי בצילום פרסומות לטלוויזיה וכצלם עבור חברות הרכב אאודי, BMW, סובארו וניסאן.