יוסי חרסונסקי העניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה וכתב כי אין ב"פנתרה" את החן שהיו בשיריה הקודמים. הוא האשים את תעשיית המוזיקה הישראלית ואת הוריה, ומציין כי ההתעניינות התקשורתית העצומה בקירל הופכת אותה לכלי משחק.
דור מאיר מועלם מאתר "מאקו" כתב כי השיר מעולה, אבל כי ניכר שהוא שואב השראה מהזמרת הספרדייה רוסליה והוסיף: .
אתר "פרוגי" טען כי מדובר בלהיט העתידי של עונת הקיץ הישראלית.
הצלחה.
ב-18 באוגוסט נכנס "פנתרה" לראשונה ל במקום השישי. לאחר מכן עלה למקום השני. בנוסף, הקליפ שלו צבר כ-5.5 מיליון צפיות ביוטיוב, כשישה ימים לאחר פרסומו. כמו כן, הוא התמקם במקום הראשון במצעד הסרטונים הויראליים של האפליקציה.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ פורסם ב-12 באוגוסט, יום צאת השיר. נותנת החסות שלו היא חברת קוקה-קולה ישראל, והוא בוים על ידי אינדי חיית, חברת הפקות בניהולה של תמי הר-לב, וצולם בפולין. בסצנה הראשונה שלו מוצגת קירל כשהיא לוגמת מפחית של קוקה-קולה. לאחר מכן רוקדת על עמוד מאוזן, שיהפוך בהמשך הסרטון לחבל המחבר בין שני בניינים. בקליפ מופיעה קירל בזמן ביצוע מספר פעולות שונות כמו רכיבה על סוס, קפיצה בחבל, סחרור כדור על אצבע אחת, למידת אמנות לחימה עם חרב ונסיעה על אופנוע.
תור הזהב של הרדיו
תור הזהב של הרדיו (באנגלית: Golden Age of Radio), הידוע גם בתור עידן הרדיו של זמנים עברו (באנגלית: Old-Time Radio או בקיצור: OTR), היה עידן הרדיו בארצות הברית שבו היה לאמצעי הבידור הביתי האלקטרוני הדומיננטי. הוא החל עם לידתו של שידור הרדיו המסחרי בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 ונמשך כשלושה עשורים עד שנות ה-50 של המאה ה-20, אז הטלוויזיה החלה להחליף בהדרגה את הרדיו כמדיום הנבחר לשידור תסכיתים, וודוויל ותוכניות דרמה.
הרדיו היה אמצעי השידור הראשון. בתקופה זו אנשים התקשרו באופן קבוע לתוכניות הרדיו האהובות עליהם ומשפחות התקבצו יחדיו להאזין לרדיו הביתי בערבים. על פי סקר משנת 1947 של חברת C.E. Hooper, 82 מתוך 100 אמריקאים נמצאו כמי שמאזינים לרדיו. עבור המדיום החדש נוצרו מגוון מערכים (פורמטים) וסוגות (ז'אנרים) חדשים של בידור, שרבים מהם עברו מאוחר יותר גם לטלוויזיה: תסכיתי רדיו, סדרות מסתורין, אופרות סבון, שעשועונים, תוכניות כישרונות, וודוויל רדיו בשעות היום והערב, קומדיות מצבים, שידורי ספורט, תוכנית ילדים, תוכניות בישול ועוד.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, החלה עלייתה של הטלוויזיה על פני הרדיו כאמצעי השידור הפופולרי ביותר, ותוכניות הרדיו המסחריות עברו לפורמטים צרים יותר של חדשות, שיחות, ספורט ומוזיקה. שדרני דת, רדיו ציבורי נתמך מאזינים ותחנות של מכללות סיפקו פורמטים ייחודיים משלהם.
מקורות.
במהלך שלושת העשורים הראשונים של הרדיו, מ-1887 עד 1920 לערך, הטכנולוגיה של העברת קול לא הייתה מפותחת; יכולת נשיאת המידע של גלי רדיו הייתה זהה לטלגרף ; אות הרדיו יכול היה להיות מופעל או כבוי. תקשורת רדיו נעשתה באמצעות טלגרפיה אלחוטית; בצד השולח, הקיש המפעיל על מתג שגרם למשדר הרדיו להפיק סדרת פולסים של גלי רדיו, שהעבירו הודעות טקסט בקוד מורס. בצד המקבל אותות אלו התקבלו כצפצופים, מה שחייב מפעיל, שידע קוד מורס, לתרגם אותם בחזרה לטקסט. סוג זה של רדיו שימש אך ורק לתקשורת טקסט מאדם לאדם למטרות מסחריות, דיפלומטיות, צבאיות וחובבים; שידור לא היה קיים.
לשידורי הדרמה, הקומדיה, המוזיקה והחדשות החיות, המאפיינים את תור הזהב של הרדיו, היה תקדים בתיאטרופון , שהוצג באופן מסחרי בפריז ב-1890 והיה זמין עד סוף 1932. הוא אפשר למנויים לצותת להופעות במה חיות ולשמוע חדשות ודיווחים באמצעות רשת קווי הטלפון. למעשה, פיתוח הרדיו ביטל את הצורך בפריסת כבלי תקשורת ואת מושג דמי המנוי.
בין 1900 ל-1920 פותחה הטכנולוגיה הראשונה להעברת צליל באמצעות רדיו, AM (אפנון משרעת), ושידורי AM החלו בסביבות 1920.
בערב חג המולד של 1906, רג'ינלד פסנדן שידר את תוכנית הרדיו הראשונה, המורכבת מנגינה בכינור וקטעים מהתנ"ך. בעוד תפקידו של פסנדן כממציא ונסיין רדיו מוקדם אינו שנוי במחלוקת, נשאלת השאלה על-ידי מספר חוקרי רדיו עכשוויים אם שידור ערב חג המולד התקיים, או אם הוא התקיים בתאריך שקדם לו במספר שבועות. ההתייחסות הראשונה, לכאורה, לאירוע נעשתה בשנת 1928 על ידי H. P. Davis, סגן נשיא וסטינגהאוס, בהרצאה שניתנה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1932 ציטט פסנדן את אירוע השידור של ערב חג המולד 1906 במכתב שכתב לסגן הנשיא ס.מ. קינטר מווסטינגהאוס. אשתו של פסנדן, הלן, מספרת על השידור בספרה "פסנדן: בונה המחר" (1940), שמונה שנים לאחר מותו של פסנדן. השאלה האם שידור פסנדן 1906 אכן התרחש נדונה במאמרה של דונה הלפר "בחיפוש אחר האמת על פסנדן" וגם במאמריו של ג'יימס אוניל. טיעון מבואר התומך בפסנדן כשדרן הרדיו הראשון בעולם הוצע ב-2006 על ידי ד"ר ג'ון ס. בלרוז, מדען רדיו אמריטוס במרכז המחקר לתקשורת בקנדה, במאמרו "שידור ערב חג המולד של פסנדן 1906".
רק ב-1912, לאחר אסון הטיטניק, נכנס הרדיו לאופנה כאמצעי תקשורת להמונים, בהשראת תחילה מעבודתם של מפעילי רדיו חובבים ("ham"). הרדיו היה חשוב במיוחד במהלך מלחמת העולם הראשונה מכיוון שהוא היה חיוני לפעולות אוויריות וימיות. מלחמת העולם הראשונה הביאה להתפתחויות גדולות ברדיו, והחליפה את קוד מורס של הטלגרף האלחוטי עם התקשורת הקולית של הטלפון האלחוטי, באמצעות התקדמות בטכנולוגיית שפופרת ריק והכנסת משדר/מקלט.
לאחר המלחמה, נולדו תחנות רדיו רבות בארצות הברית וקבעו את הסטנדרט לתוכניות רדיו מאוחרות יותר. תוכנית חדשות הרדיו הראשונה שודרה ב-31 באוגוסט 1920 בתחנה 8MK בדטרויט; התחנה, שבבעלות "דטרויט ניוז" , סיקרה את תוצאות הבחירות המקומיות. לאחר מכן, בשנת 1920, הוקמה בפיטסבורג תחנת הרדיו המסחרית הראשונה בארצות הברית, KDKA . תוכניות הבידור הראשונות שודרו ב-1922, וב-10 במרץ פורסמה בוראייטי כותרת העמוד הראשון: "ארץ רדיו סוחפת: 1,000,000 סטים בשימוש." גולת הכותרת של תקופה זו הייתה הרוז בול הראשון ששודרה ב-1 בינואר 1923, בתחנת לוס אנג'לס KHJ .
התפתחות הרדיו.
שידור הרדיו בארצות הברית עבר תקופה של שינויים מהירים במהלך העשור של שנות ה-20 של המאה ה-20. התקדמות הטכנולוגיה, אסדרה ממשלתית מתואמת, אימוץ מהיר של צרכנים ויצירת רשתות שידור הפכו את הרדיו ממצרך נדיר למדיום תקשורת המונים, והגדירו את תור הזהב של הרדיו.
אימוץ צרכנים.
במהלך העשור של שנות ה-20 של המאה ה-20, נמשכה, באופן מואץ, רכישת מכשירי רדיו על ידי בתי-אב בארצות הברית. RCA פרסמה נתונים ב-1925 שקבעו של-19% מבתי ארצות הברית יש רדיו. הטריודה והמעגל הרגנרטיבי הגבירו את עוצמת מכשירי הרדיו עם שפופרות הריק והפכו אותם לזולים וזמינים באופן נרחב לצרכנים עד המחצית השנייה של שנות העשרים. היתרון היה ברור: כעת יכלו מספר אנשים להאזין לרדיו שלהם בו-זמנית ובקלות. ב-1930, 40% ממשקי הבית בארצות הברית היו בעלי רדיו, בפרברי ובאזורי מטרופולין גדולים אחוז זה היה גבוה בהרבה. מקלט סופרהטרודין והמצאות אחרות שיכללו את מכשירי הרדיו עוד יותר בעשור הבא; אפילו כש הזיק למדינה בשנות ה-30, הרדיו נשאר במרכז החיים האמריקאים. ולראיה, עד 1940 83% מהבתים בארצות הברית היו בעלי מכשיר רדיו.
אסדרה ממשלתית.
למרות שהרדיו היה כבר מבוסס היטב בקרב הצרכנים בארצות הברית באמצע שנות ה-20, האסדרה של אמצעי השידור הביאה איתה אתגרים משלה. עד 1926, השימוש בכוח ותדרים ברדיו היה מוסדר על ידי משרד המסחר האמריקאי, עד שאתגר משפטי הפך את הסוכנות לחסרת כוח להמשיך בכך. תגובת הקונגרס הייתה באמצעות חקיקת חוק הרדיו של שנת 1927 , שכלל את הקמת ועדת הרדיו הפדרלית (FRC) .
אחת הפעולות המוקדמות והחשובות ביותר של וועדת הרדיו הפדרלית הייתה אימוץ צו כללי 40 , אשר חילק את התחנות ברצועת AM לשלוש קטגוריות רמות הספק, שנודעו כ-"מקומית", "אזורית" וערוץ נקי", וארגון מחדש של הקצאות תחנות. בהתבסס על תוכנית זו, החל מהשעה 3:00 לפנות בוקר (שעון החוף המזרחי) ב-11 בנובמבר 1928 רוב התחנות במדינה הועברו לתדרי שידור חדשים.
רשתות שידור.
המרכיב האחרון שנדרש כדי להפוך את תור הזהב של הרדיו לאפשרי התמקד בשאלת ההפצה: היכולת של תחנות רדיו מרובות לשדר בו זמנית את אותו תוכן, אתגר זה בא על פתרונו עם הרעיון של רשת רדיו . תוכניות הרדיו המוקדמות ביותר של שנות ה-20 היו ברובן ללא חסות; תחנות הרדיו ניתנו כשירות במטרה למכור מקלטי רדיו. בתחילת 1922, הכריזה AT&amp;T על תחילתו של שידור נתמך בפרסומות בתחנות בבעלותה, ועל תוכניות לפיתוח רשת הרדיו הראשונה שהשתמשה בקווי הטלפון שלה להעברת התוכן. ביולי 1926, החליטה AT&amp;T בפתאומיות לצאת מתחום השידור, וחתמה על הסכם למכירת כל פעילות הרשת שלה לקבוצה בראשות תאגיד הרדיו של אמריקה (RCA), שהשתמשה בנכסים כדי להקים את חברת השידור הלאומית. ארבע רשתות רדיו נוצרו עד 1934. היו אלה:
לוח שידורים.
בתקופה שלפני ואחרי הופעתה של רשת השידור, היה צורך ביצירת צורות בידור חדשות כדי למלא את הזמן של יום השידורים בתחנות. רבים מהמערכים (פורמטים) שנולדו בעידן זה המשיכו גם בעידן הטלוויזיה והדיגיטל. בתחילת תור הזהב, תוכניות הרשת שודרו כמעט אך ורק בשידור חי, שכן הרשתות הארציות אסרו על שידור תוכניות מוקלטות עד סוף שנות ה-40 בגלל איכות הצליל הנמוכה של תקליטי הפונוגרף, אמצעי ההקלטה המעשי היחיד באותה תקופה. כתוצאה מכך, מופעי שעות שיא (פריים טיים) בוצעו פעמיים ברשת, פעם אחת בכל חוף.
שידורים חיים.