שואו ודנהאם שגילו שהדיון לא אמיתי, מגלים בדרך לדירה שכנראה מתבצע בה שוד. דנהאם מתחילה במרדף אחרי משאית בה נוהג לסטר, ומגלה כי תא המטען לא מכיל את המכונית כפי שחשבה, ושזוהי רק הסחת דעת. היא עוצרת כל אחד מחברי הצוות. גברת לובנקו, שסיימה את לימודיה וכעת היא עורכת דין, מבצעת עסקה עם ה-FBI באמצעות פנקסו המפוקפק של שואו. לפי העסקה, הפנקס ישמש למעצרו של שואו רק אם כל חברי הצוות ישוחררו. כל חברי הצוות משוחררים מלבד ג'וש, שנכנס לכלא לשנתיים בעקבות גנבת מכונית.
הסרט מסתיים בכך שהצוות מוציא את המכונית מהבריכה של שואו ששימשה כמקום מחבואה, מפרק את חלקיה העשויים מזהב ושולח אותם לכל עובדי המגדל במטרה לפצות על הפנסיה האבודה שלהם. שואו נכנס לכלא וכך גם ג'וש, אך הסרט מסתיים בכך שחיוך מלא שביעות רצון עולה על פניו.
רעמתניים
רַעַמְתָנִיִּים (שם מדעי: Coryphaenidae) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת הדקראים, אשר מכילה בתוכה סוג אחד בלבד של דגים בשם רעמתן ("Coryphaena") ובו שני מיני דגים. דגי הרעמתן בעלי שיעור גדילה המהיר ביותר מכל דגי האוקיינוס, ולכן משמשים מקור מזון עיקרי לדגים טורפים באוקיינוס הפתוח.
תיאור ותפוצה.
לדגים אלו ראש פחוס למראה, וסנפיר גבי בודד הנמשך לכל אורכו של גב הדג כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה, בדומה לדגים רבים של מים פתוחים סנפיר הזנב מפוצל. הזכרים בעלי מצח גבוה יותר מהנקבות. צבעם ססגוני ומרהיב ונע מירוק צהבהב ועד סגלגל. אורכם המקסימלי הוא 1.5 מטר, והם נמצאים עד עומק של כ-80 מטר אולם נפוצים יותר ב 5-10 מטר. דגים אלו מאוד פעילים, וחיים במימי אוקיינוס טרופים וממוזגים בכל העולם. בארצנו נפוצים בים התיכון, מסוף הקיץ, כאשר הם מעדיפים קרבת מצופים גדולים, ספינות עוגנות ושאר עצמים צפים ונייחים. דגי הרעמתן הם דגים טורפים הניזונים מדיונונאים דגים קטנים ושאר יצורים ימיים קטנים. דגים אלו ידועים כשחיינים מצוינים וינדדו למרחקים ארוכים במשך חייהם.
מיון.
במשפחת הרעמתניים שני מינים מסוג אחד:
שמות נפוצים.
השם העברי, רעמתן, נקרא כך בשל סנפיר הגב המרשים של הדג, כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה. לסוג דגים אלו שמות נפוצים רבים בארצות שונות, כך באנגלית הרעמתן נקרא דג-דולפין בשל העובדה שלעיתים נוהג ללוות סירות בדומה לדולפינים, שמות נוספים באנגלית הם מַהִי-מַהִי בשפת הוואי שמשמעה חזק מאוד, שם נפוץ ביותר לדג הוא דוראדו שנלקח מספרדית -שם זה נפוץ מאוד בקרב הדייגים בישראל כמו גם בשפה האנגלית, בקובה, בצרפת ובפיליפינים; דוראדו-"Dorado" מקורו בלטינית ומשמעו מזהיב, זהוב. ביתר השפות ישנם שמות רבים ומגוונים.
רעמתן
רבי זונדל איישישוקר
הבאר חיים מרדכי
קופת-הספר
קפת-הספר
מילק גולדשטיין
שמואל גולדשטיין
בתוככי הרייך השלישי
בתוככי הרייך השלישי (בגרמנית: Erinnerungen, "זיכרונות") הוא ספר זיכרונותיו של אלברט שפר, אשר שימש בתקופת הרייך השלישי כאדריכל הראשי ושר החימוש, והיה אחד האנשים המקורבים ביותר לאדולף היטלר. הספר נכתב במהלך שהותו של שפר בכלא שפנדאו בברלין, לריצוי עונש המאסר שנגזר עליו במשפטי נירנברג בעוון השימוש בעובדי כפייה במסגרת תפקידו כשר החימוש במשטר הנאצי. הספר יצא לאור לראשונה לאחר שיחרורו בשנת 1969, ומהווה את אחד המקורות החשובים אודות התנהלות החוג הפנימי של ההנהגה הנאצית. עם זאת, שפר סילף או שיקר לגבי פרטים רבים במאמץ לשקם את תדמיתו ולהימנע מעונש מוות; לנוכח ממצאי המחקר המאוחר, התגלה בבירור שהספר מוטה מאוד ובמקרים רבים אינו אמין.
תוכן הספר.
הספר כתוב בסגנון אוטוביוגרפי למחצה. הוא מתחיל בתיאור ילדותו של המחבר, וממשיך בתיאורים של פעילותו במסגרת המשטר הנאצי. על פי תיאורו הייתה התקדמותו בהירארכיה הנאצית תוצר של צירופי מקרים אשר גרמו בסופו של התהליך להתוודעות קרובה במיוחד בינו לבין היטלר, והפיכתו לאחד מחברי המעגל המקורבים ביותר שלו.
שפר מתאר בספרו כיצד בתחילת דרכו בצמרת הנאצית עסק בעיקר בתחום האדריכלות אולם עם מותו של פריץ טודט מונה על ידי היטלר לשר החימוש של הרייך, ובשלב מסוים ניהל ושלט על רוב הפעילות הכלכלית בגרמניה ובשטחים שנכבשו על ידה.
שפר מתאר כיצד במסגרת תפקידו כשר החימוש ישם רפורמות כלכליות אשר כבר יושמו במדינות המערב בשלבים קודמים של המלחמה כגון, העברת מפעלים אזרחיים ליצור מוצרים צבאיים, והגברת עבודת נשים, וכל זאת באמצעות השלטת כוח כמקובל במשטר דיקטטורי.
שפר טוען כי בשלבי הסיום של המלחמה כאשר תבוסתה של גרמניה הובררה באופן סופי, חלה אצלו התפכחות מאשליית הנאציזם, המלחמה, והיטלר עצמו. למרות שהיה אחד ממקורביו של היטלר פעל, לטענתו, כדי לחבל בפקודת ניהול מדיניות האדמה החרוכה שנקבעה על ידי היטלר. בסיומו של הספר מתפלמס שפר עם תוצאות משפטי נירנברג בהם הורשע ונידון כאחד מראשי המשטר הנאצי לעונש של 20 שנות מאסר.
חשיבות היסטורית.
פרסומו של הספר בתוככי הרייך השלישי היווה מקור למידע רב אודות המשטר הנאצי ואופן פעילותו בהקשר של קבלת ההחלטות, ניהול המדיניות וענייני המדינה.
בתקופה שקדמה לפרסומו הייתה הסברה המקובלת בקרב ההיסטוריונים חוקרי התקופה כי גרמניה הנאצית התנהלה באופן אוטוריטארי-מונוליטי, לפחות לאורך התקופה שקדמה לתבוסותיה ככל שהתקדם מהלך המלחמה. לעומת זאת שפר חושף בסיפרו כי החל מהתחלת תקופת השלטון הנאצי, התחלקה השליטה בפועל בין גורמים שונים כאשר ההחלטות שהתקבלו בסופו של דבר הושפעו בעיקר מכוחם היחסי של הצדדים המעורבים לקידום האינטרסים שלהם, ובעיקר בהיבט של מידת השפעתם על קביעת החלטותיו של המנהיג העליון.
בעוד דמותו של היטלר הצטיירה כשל מנהיג דומיננטי אינטליגנטי והחלטי, מתאר אותו שפר בספרו כעצלן הנתון למצבי רוח משתנים אשר בהתאם להם נקבעות החלטותיו. שפר מתאר את היטלר כאדם לא מקצועי בהתנהלותו, פשטני במחשבתו וחסר שאר רוח לכל תכנון עתידי שאינו בעל אפקטיביות מיידית.
את חבורת מקורביו של היטלר מרבה שפר לתאר בעליבותם כרודפי שררה וכיבודים. גם כאשר "הבית בוער" הם מקפידים להתחנף להיטלר ולהשמיע באוזניו את מה שידוע להם כי הוא מבקש לשמוע, אינם עומדים על דעתם, מתרפסים, ומחפשים כל דרך כדי להימנע מלהיקלע לחמת זעמו ולשבט לשונו. שפר מספק לאורך הספר דוגמאות שונות כיצד כתוצאה מכך נגרם חוסר תפקוד של הממשלה, ולקבלת החלטות שגויה או חסרה לגמרי אשר הובילו בסופו של דבר לתבוסת גרמניה.
ביקורת.
למרות שהיה מראשי המשטר הנאצי ואחד מחברי חוגו הקרובים ביותר של היטלר, מכחיש שפר בספרו כל קשר או מידע שהיה לו בקשר לשואה. לטענתו למרות שידע על קיומה של עבודת כפייה במפעלי היצור הרי שהוא פעל להטבת תנאי העובדים ולהשתמש פחות ככל האפשר בכוח עבודה זה. ההיסטוריון יואכים פסט שסייע בעריכת הספר טוען כי המידע בספר אינו עקבי עם עדותו של שפר במשפטי נירנברג ובעיקר בהקשר דבקותו בהיטלר עד לסוף המלחמה למרות הטענה בספר כי עשה זאת מתוך תחושת נאמנות אישית.
שפר טוען בספרו כי שקל להצטרף לקושרים נגד היטלר אך לא נמצאה לכך כל הוכחה משמעותית.
היסטוריונים שבחנו את טענותיו לאורך השנים סתרו את התדמית הא-פוליטית ששפר ניסה לשוות לעצמו בספר. בין היתר, בניגוד לכתוב, היה מעורב עמוקות בתחרות הפנימית על שררה בתוך המפלגה ואף היה בעל-בריתו של ריינהרד היידריך. כמו כן, הסתיר את חברותו הקרובה עם קרל ברנדט, האחראי על תוכנית T4 - אותנסיה.
למרות ששימש כאחד מראשי המשטר הנאצי לאורך כל תקופת המלחמה, והיה שותף לתהליכים משמעותיים של ניהול הכלכלה, טוען שפר כי הוא חש אשמה בכל הקשור להשמדת העם שבוצעה, ומנסה להצדיק את פעולותיו ואת תמיכת העם במשטר ובפעולותיו. לקראת סוף חייו אף טען כי פעילותו במסגרת המשטר הנאצי הייתה בבחינת כריתת ברית עם השטן.
מבקריו של שפר טוענים כי כל טענותיו וניסיונות ההצטדקות שלו באו במטרה אחת בלבד והיא להימנע מהוצאה להורג במשפט נירנברג כפי שקרה לרוב שותפיו להנהגה הנאצית. הם מתארים את שפר כאדם אינטליגנטי במיוחד אשר יעשה הכל ויאמר הכל למען הגנתו האישית.
תיאור נוסף של העמדת הפנים הזו של שפר ניתן לראות בסרט התיעודי "שפר בדרך להוליווד" של הבמאית והמפיקה ונסה לאפא. הסרט מציג סרטונים מקוריים מהתקופה הנאצית ושיחות עם שפאר, בהם מתגלה הטיוח הגדול שהוא ניסה להציג במשפטי נירנברג ובספרו.
מילק גולן
בנימין עומר (חתולי)
בנימין עומר ("חתולי") (במקור קוטוביץ, תחילה עיברת לעוגני; ל' בכסלו תרס"ג, 30 בדצמבר 1902 – ז' בתמוז תשל"ו, 5 ביולי 1976) היה מלחין, מעבד, מנצח מקהלות ותזמורות ומורה למוזיקה ישראלי, איש קיבוץ משמר העמק.
בנו הוא הסופר, המשורר ואדריכל הנוף ע. הלל.
ביוגרפיה.
עומר נולד בסוף שנת 1902 בשם בנימין קוֹטוֹביץ בעיר ורשה שבפולין הרוסית, במשפחה שומרת מסורת, בנם של חנה לבית קַלוַוארי וצבי קוטוביץ. התחנך בבתי ספר יהודיים שהקדישו מקום מיוחד ללימוד עברית ויהדות.
הצטרף לקן של תנועת הנוער הציונית הסוציאליסטית "השומר הצעיר" בעירו, ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל, בין ראשוני העולים מהקן.
תחילה עבד בסלילת כבישים ובעבודות ציבוריות, עד שב-1922 הצטרף לקיבוץ השומר הצעיר ב' והיה מראשוני קיבוץ משמר העמק שבמערב עמק יזרעאל. עבד בייבוש ביצות, בבניין, ככוורן וכאופה.
בשנת 1924 נישא לשולמית לבית פלדהורן, והיה אב לשלושה: הלל, אסף ושלמה.
את עיסוקו במוזיקה בקיבוץ החל כמנצח מקהלות וכמלחין.
עם הקמת המוסד החינוכי "שוֹמריה" במשמר העמק ב-1931 היה עומר למורה למוזיקה בו. הוא לימד מוזיקה עד פרישתו ב-1968, והניח את היסודות לחינוך המוזיקלי במוסד.