בית הגידול של הכלבים המעופפים מגוון למדי, וכולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער גדותיים, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, בתה חופית, ואפילו אדמות חקלאיות, מטעים ואזורי מגורים.
כיתר העטלפים, הכלבים המעופפים פעילים בשעות הלילה ומסתייעים בחושי הראיה והשמיעה המצוינים שלהם כדי למצוא את מזונם; את שעות היום הם מבלים במערות מוארות למחצה, עצים חלולים, תחת חופת יער צפופה או במבנים נטושים. המינים בסוג עשויים לבנות לעצמם מחסה באמצעות נבירה בתוך אשכולות תמרים או חיתוך חלקי של כפות דקל. הכלבים המעופפים חיים בבדידות או בקבוצות קטנות של 5–20 פרטים. הארגון החברתי מתחלק לשלושה: קבוצות הרמון שמורכבות מזכר וכ-4 נקבות, קבוצות נקבות עד 20 פרטים וזכרים צעירים או מבוגרים החיים בגפם.
התזונה של הכלבים המעופפים מורכבת מפירות, צוף ואבקנים; בין הפירות המועדפים על הסוג ניתן למנות מנגו, גויאבה, ליצ'י, ספודילה, תאנה, בננה, אפרסק, אבוקדו, תמר, ועוד. הכלבים המעופפים צורכים בדרך כלל את העיסה הרכה של הפרי ומוצצים את המיץ. הרגלי האכילה שלהם הופכים אותם מחד למזיקים משמעותיים למטעים, ומאידך למפיצי זרעים ומאביקים חשובים בדרום-מזרח אסיה.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, ולרוב הנקבה ממליטה פעמיים בשנה. ההיריון נמשך 4-3.5 חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד - לרוב בתקופה של שפע בפירות. הזכר והנקבה נושאים יחדיו בטיפול והנקת הצאצא, שכן גם לזכר יש בלוטות חלב זהות לנקבה. תוחלת החיים של המינים בסוג עד 30 שנה. הכלבים המעופפים ניצודים לעיתים קרובות לבשר או עבור שימוש בחלקי גופם ברפואה העממית באסיה.
חלק מהמינים בסוג משמשים כחיית מאגר עבור דלקת המוח היפנית ונגיף הקורונה מהסוג ״Betacoronavirus״.
מינים.
בסוג זה 7 מינים:
קוף-מעופף
קוף-מעופף או עטלף הקוף (שם מדעי: "Pteralopex") הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 5 מינים שאנדמיים לארכיפלג של איי שלמה באזור מלנזיה. הסוג שהוקם בשנת 1888 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ידוע בתכונות האנטומיות הייחודיות שלו, ואחדים מהמינים בו תוארו מדעית רק בתחילת המאה ה-21. הטקסון המונוטיפי קוף-מעופף פיג'יאני סווג בעבר כמין בסוג זה, עד שבשנת 2005 הוקצה עבורו סוג נפרד - "Mirimiri" על בסיס סטיה גנטית משמעותית. כל מיני הקוף המעופף נמצאים ברמות שונות של סכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
תיאור ואנטומיה.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים.
לקוף המעופף גוף גוצי ומוצק, גולגולת עגלגלה ומסיבית וחרטום נפוח ורחב. האוזניים הקטנטנות רחבות ועגולות ומוסתרות לעיתים קרובות בפרווה. העיניים גדולות במיוחד עם אישונים אדומים או כתומים. התכונות הייחודיות הללו מבדילות אותו היטב מקרובו השועל המעופף, והן אחראיות לדמיון הבולט בינו לבין הקוף שמשמש כסימן ההיכר של הסוג. בניגוד לעטלפי פירות אחרים, מקום החיבור של קרומי התעופה אצל הקוף המעופף הוא ליד השדרה ולא בצדדי הגוף. כפות הרגליים רחבות עם טפרים גדולים וחזקים.
הקוף המעופף מתאפיין ברכס גולגולתי, קשתות זיגומטיות עבות ולסתות גדולות; כל אלו מצביעים על שרירי לעיסה חזקים במיוחד. המורפולוגיה של השיניים גם היא ייחודית: החותכות הקדמיות כמעט כפולות בגודלן ביחס לעטלפי הפירות, הניבים חזקים ומסיבים, והטוחנות מרובעות ורחבות; מעבר לכך, השיניים גם מחודדות באופן כללי. השילוב בין האנטומיה של הלסת למורפולוגיה של השיניים מאפשרות לקוף המעופף לפצח ולאכול פירות קשים במיוחד.
הקוף המעופף הוא עטלף גדול למדי: אורך ראשו וגופו 16–28 ס״מ (285-161 מ״מ - בהתאם למין), אורך הזרוע 11–17 ס״מ, ומוטת הכנפיים עד 34 ס״מ. משקלו נע בין 225 ל-790 גרם ובממוצע חצי ק״ג. הסוג נטול זנב, וכנף הזנב מסתכמת בקרום דק לאורך החלק הפנימי של הרגליים. אין דו-צורתיות זוויגית משמעותית, והזכרים והנקבות זהים במידות הגוף.
כסות.
הפרווה של הקוף המעופף עבה, צפופה וצמרירית, כשאצל חלק מהמינים היא ארוכה ואצל חלק קצרה. על הזרועות והשוקיים יש שרוולים עבים של שיער, והראש גם הוא שעיר יחסית (להוציא את החרטום).
צבעה הכללי משתנה בין המינים ונע בין שחור פחם לחום אדמדם, חום זית או אוכרה, כאשר הגחון נוטה להיות חיוור יותר. לחלק מהמינים יש טלאי זהוב או לבן על החזה. הכנפיים השחורות מוכתמות או מנומרות בחברבורות בהירות, ואילו הזרועות, הרגליים והחרטום בצבע ורוד, בורדו או סגלגל.
תפוצה.
מיני הקוף המעופף אנדמיים לאזור מלנזיה, ומצויים באיים הבאים הפזורים בין ים שלמה לאוקיינוס השקט: בוגנוויל, בוקה, גוודלקנל, צ'ויסאול, ניו-ג'ורג'יה, סנטה איזבל, ואנגונו וקולומבנגרה. האיים הללו נמצאים בשטחן של המדינות איי שלמה ופפואה גינאה החדשה ומהווים חלק מהארכיפלג של איי שלמה.
אקולוגיה.
בית הגידול של הקופים המעופפים מוגבל לאזור אקולוגי המכונה יערות הגשם של איי שלמה; הוא מורכב מפסיפס של יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, ביצות מים מתוקים ובתה חופית. הטמפרטורות באזורי המחיה של הסוג 20–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת גבוהה למדי ועומדת על כ-2,000 מילימטר לשנה.
הקופים המעופפים פעילים בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בחללי עצים או על גזעים ושרכים; מקום המחסה ממוקם בדרך כלל בגובה 6–10 מטר מעל קרקעית היער. הם חיים בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות של עד 10 פרטים. הקופים המעופפים אוכלי פירות, וניזונים בעיקר מתאנים, מנגו, קוקוס וצוף; היכולת לפצח אגוזי קוקוס ופירות קשים אחרים מתאפשרת בזכות שרירי הלעיסה החזקים, הלסתות המסיביות והשיניים הגדולות והמחודדות. ההיריון נמשך מספר חודשים, ולאחריהם נולד גור יחיד בין אפריל ליוני.
הקוף המעופף הוא סוג העטלף הנדיר ביותר, שכן כל המינים שבו מאוימים מצד אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות כמו גם מציד עבור הבשר או בשל היותם מזיקים למטעי פירות. אובדן בית הגידול חמור במיוחד לאור טווח התפוצה המצומצם של הסוג שמגובל לאיים הגדולים של איי שלמה. שני מינים בסוג נמצאים בסכנת הכחדה חמורה (CR), שני מינים בסכנת הכחדה (EN) ומין אחד פגיע (VU).
מינים.
בסוג זה 5 מינים:
שועל-מעופף אלדברה
שועל-מעופף אלדברה (שם מדעי: "Pteropus aldabrensis") הוא מין של עטלף נדיר בסוג שועל-מעופף שאנדמי לאטול אלדברה באוקיינוס ההודי. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1893 על ידי הזואולוג האמריקני פרדריק ויליאם טרו ממכון סמת'סוניאן על בסיס שתי דגימות שנאספו שנה קודם לכן על ידי ויליאם לואי אבוט - רופא וחוקר טבע אמריקני. נחשב עד שנת 2005 כתת-מין של שועל-מעופף סיישל, אולם מאז מוכר כמין עצמאי. השועל המעופף האלדברני הוא בין עטלפי הפירות הנדירים בעולם, עם טווח תפוצה מצומצם במיוחד.
תיאור.
כיתר המינים בסוגו, לשועל המעופף האלדברני גוף מוארך וכבד, ראש שועלי גדול, עיניים גדולות וכנפיים ארוכות וצרות. הלוע ארוך ומחודד, האף רחב והנחיריים גדולים. האוזניים ארוכות עם קיעור עמוק בשוליים האחורים מתחת לקצה המחודד. השוקיים נטולות שיער. קרומי התעופה מחוברים לאורך צלעות הגוף ומוטת הכנפיים עולה על מטר.
אורך ראשו וגופו של שועל-מעופף אלדברה 22–23 ס״מ, אורך הזרוע 12–14 ס״מ, ומשקלו עולה על 395 גרם. אין לו זנב והוא בעל כנף זנב קצרה ודקה. הוא קרוב חיצונית ופילוגנטית למינים אחרים בסוג שחיים באיים באזור: שועל-מעופף סיישל, שועל-מעופף מאוריציוס ושועל-מעופף פמבה.
לשועל-מעופף אלדברה פרווה ארוכה עם מרקם משי רך. צבעה הכללי נע בין צהוב עז לאוכרה, כתמתם או זהוב, והיא שזורה בשיער כסוף לאורך צומת הכנף. סביב הצוואר, הכתפיים והחזה יש צווארון בולט בצבע כתום עז, חום אדמוני או ערמון שנוטה להיות שחור סמוך לחזה ובולט היטב על רקע הפרווה הבהירה. הראש בצבע צהבהב חיוור או קרמי, והאוזניים, העיניים והלוע שחרחרים. הכנפיים, הזרועות, השוקיים והרגליים שחורים אף הם. התפלגות הצבעים מאפשרת לזהות אותו בקלות משועל-מעופף סיישל.
תפוצה וביולוגיה.
כפי שמרמז שמו, שועל-מעופף אלדברני אנדמי לאטול אלדברה באוקיינוס ההודי המפורסם בצבי אלדברה הענקיים ששוכנים שבו; שטחו היבשתי של האטול ללא הלגונה 155.4 קמ״ר בלבד, כששטח התפוצה של העטלף בתוכם קטן עוד יותר. העטלפים תועדו בכל ארבעת האיים העיקריים באטול (גראנד טר, פיקאר, מאלאבאר ופולימני) וגם באי הקטנטן מישל. האטול שייך לסיישל, וממוקם כ-420 קמ״ר צפונית לאיי קומורו ומדגסקר. בית הגידול מורכב מג'ונגל של קזוארינה, קוקוס וקקאו, יער מנגרובים ובתה חופית.
השועל המעופף האלדברני פעיל בדמדומים ובלילה ומבלה את שעות בשינה בתוך כפות קוקוס ובעלווה צפופה של מנגרובים. הוא חי במושבות קטנות של 40–100 פרטים. עטלף זה הוא יונק צמחוני; התזונה שלו כוללת פירות של פיקוס אדום, פיקוס רפלקסה, קאלופילום, טאמאנו, אגס לבן, שקד טרופי, שזיף הודי ופנדן, פרחים ואגוזים של קוקוס וסיסל (מין פולש שהושמד כבר באי), עלים של מנגרוב אפור ואפילו טל דבש שיצרו כנימות מגן על פיקוס לוטאה. הרגלי האכילה שלו, הופכים את השועל המעופף למפיץ הזרעים העיקרי באטול אלדברה שכן לצבי הענק אין גישה לצמחייה גבוהה. על אף שהם אוכלי פירות, העטלפים נתפסים כאיום על ידי מספר עופות באלדברה דוגמת פרגטה גדולה, בז מדגסקרי, עורב צבוע ודרונגו, והעטלפים חווים תדיר התנכלויות מצידם באתרי השינה.
הזדווגות נצפתה במרץ, יוני אוקטובר ונובמבר, ונקבות עם גורים נצפו רק בדצמבר וינואר. ככל הנראה, הנקבות מקפיאות את התפתחות העובר עד שהתנאים הסביבתיים אופטימלים. ההיריון נמשך 7 חודשים והנקבה ממליטה צאצא יחיד. הוא מגיע לבגרות בגיל שנה או שנתיים.
מצב.