על פי צוות החקירה, בראש ובראשונה הגורם העיקרי להצלחת המארב הוא "ההפתעה הטקטית" שלא נחזתה מראש. דאעש בסהרה הצליח לבנות בפרק זמן של שעות ספורות באזור הגבול כוח נייד גדול שמנה 75–100 לוחמים מצוידים ומאומנים היטב שתפקדו ביעילות כיחידת חי"ר ממוכן. היכולת לארגן כוח נייד בסדר גודל של פלוגה צבאית בתוך שטחה של ניז'ר, נחשבה להפתעה גמורה עבור ארגוני המודיעין האמריקנים, הצרפתים והניז'רים שעבורם דאעש בסהרה היה עד לאותו זמן ארגון שולי קטן שמסוגל לבצע פעולות טרור קטנות לכל היותר. מלבד ההפתעה הטקטית, צוות החקירה זיהה מספר גורמים סביבתיים ושורת ליקויים וכשלים משניים ברמה המבצעית, הטקטית והארגונית, שתרמו יחדיו בצורה זו או אחרת להצלחת המארב.
ממצאים אחרים.
למרות שפעילי דאעש בסהרה נהנו מחופש פעולה מלא בכפר טונגו-טונגו, לא נמצאו ראיות מכריעות לכך שתושבי הכפר סייעו להם ברצון ללא כפייה. מוכתר הכפר הודה שהוא וחלק מתושבי הכפר נמצאים בקשר קבוע עם פעילי דאעש, אולם טען להגנתו שהדבר נובע מחוסר נוכחות ממשלתית שמאלצת הידברות עם ארגוני טרור, כאשר כל ניסיון להתנגד לנוכחותם מעמיד אותו ואת תושבי הכפר בסכנת חיים. במהלך המארב, מוכתר הכפר התקשר למושל האזורי ודיווח שכוחות אמריקנים וניזרים מותקפים ליד הכפר; כמו כן, הוא סייע לכוחות הניז'רים בחיפוש ופינוי הרוגים ופצועים. מאידך, יישנה סבירות גבוהה שלדאע"ש היו בכפר לוחמים בודדים או סייענים שעדכנו את הכוח הדאע"שי על תנועת השיירה.
השלכות.
המארב בטונגו-טונגו הוביל את פיקוד אפריקה של ארצות הברית להורות על יישום נהלים חדשים על כוחות אמריקנים היוצאים למשימות סיור בסאהל ובסהרה. כך למשל, ברמה הטקטית, רכבי השטח הוחלפו בכלי רכב משוריינים, כוחות הסיור הצטיידו במזלט"ים במטרה לבצע סריקה מקדימה של השטח, וכל פעולה לוותה בפיקוח אווירי-מודיעיני הדוק. מעבר לכך, בסיס תעופה אמריקני בסנגל, צויד ברקמ"ים משוריינים ובמטוסים נוספים, במטרה לקצר את זמן התגובה במקרים שיש צורך בפינוי רפואי מוטס.
ההצלחה של הנהלים החדשים באה לידי ביטוי בלפחות שלוש היתקלויות נוספות בין כוחות אמריקנים לכוחות דאעש במערב אפריקה:
בעקבות המארב, ממשלת ניז'ר אפשרה לראשונה לארצות הברית להטיס כטב"מים חמושים בשטחה; בישיבת מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 באוקטובר, שגרירת ארצות הברית באו"ם ניקי היילי, הודיעה על הקצעת 60 מיליון דולר להקמת כוח חדש לסיכול פעולות טרור במערב אפריקה. על פי ההודעה, ברית G5 סאהל, תקבל בעלות מלאה על הכוח תוך 3–6 שנים, כאשר ארצות הברית תמשיך להיות מעורבת בבנייתו ובאימונו. מזכיר המדינה רקס טילרסון, הוסיף שהקמת הכוח תחזק את השותפים האזוריים של ארצות הברית בסהרה במאבק נגד ארגוני טרור.
סניף הסהרה של המדינה האסלאמית
המדינה האסלאמית בסהרה (בערבית: الدولة الإسلامية في الصحراء الكبرى באנגלית: Islamic State in the Greater Sahara או בקיצור ISGS), הוא ארגון טרור ג'יהאדיסטי סלפי המהווה את שלוחת המדינה האסלאמית בדרום-מערב מדבר סהרה ובמערב הסאהל. הארגון הוקם בשנת 2015 על ידי הטרוריסט עדנאן אבו ואליד אל-סהראווי, והוכר שנה לאחר מכן על ידי ההנהגה המרכזית של המדינה האסלאמית. הארגון מבצע פעולות טרור בשטחן של מאלי, ניז'ר ובורקינה פאסו ובמידה פחותה גם בדרום אלג'יריה. בשנת 2019, סניף הסהרה מוזג על ידי הנהגת המדינה האסלאמית לתוך מחוז מערב אפריקה שבסיסו באגם צ'אד, אך עדיין נשאר אוטונומי לחלוטין בשל המרחק הרב בין הארגונים. דאעש בסהרה הוא אחד משני ארגוני הטרור הקטלנים והחזקים ביותר במערב הסאהל, לצד יריבו ארגון ג'מעת נוסרת אל-אסלאם ואל-מוסלמין שנאמן לאל-קאעדה.
היסטוריה.
הקמה.
ארגון דאעש בסהרה הוקם על ידי עדנאן אבו ואליד אל-סהראווי וקבוצה מתומכיו. אל-סהראווי, הוא בוגר חזית פוליסריו ואל-קאעידה במגרב האסלאמי, ושימש בתפקידים בכירים במספר ארגוני טרור עצמאיים שמזוהים חלקית עם אל-קאעדה ונטלו חלק במלחמת האזרחים במאלי, דוגמת התנועה לאחדות וג'יהאד במערב אפריקה, ואל-מוראביטון. הארגון האחרון, נוצר בשנת 2013 ממיזוג בין התנועה לאחדות וג׳יהאד לבין חטיבת רעולי הפנים של מוכתר בלמוכתר לאחר התבוסה האיסלאמיסטית מול הצבא הצרפתי במבצע סרוואל, וביצע פעולות במאלי וניז'ר. בתפקידו האחרון באל-מוראביטון, סהראווי שימש כמפקד בכיר וכדובר הארגון.
ב-13 במאי 2015, סהראווי הכריז על נאמנותו של ארגון אל-מוראביטון לארגון המדינה האסלאמית ולאבו בכר אל-בגדאדי, ועל הקמת "המדינה האסלאמית בסהרה הגדול" (בערבית: الدولة الإسلامية في الصحراء الكبرى; הגיית השם בעברית: אלדולת אלאסלמיה פי אלצחראא אלכוברא). יומיים לאחר מכן, מוכתר בלמוכתר וחלק מאל-מוראביטון התנערו מהנאמנות למדינה האסלאמית והודיעו שההכרזה לא נעשתה על דעת מועצת השורא של הארגון. בעקבות זאת, התרחש פיצול בארגון בין נאמני בלמוכתר לנאמני סהראווי, והאחרון עזב את הארגון עם נאמניו שמספרם הוארך בכמה עשרות עד מאה לכל היותר. במהלך ניסיון פיוס שאירע זמן קצר לאחר מכן, פרצו חילופי אש בין נאמני סהראווי לנאמני בלמוכתר צפונית לגאו, ונטען שסהראווי נפצע במהלכו ואחדים מאנשיו נהרגו. בהמשך, נאמני בלמוכתר באל-מוראביטון, הצטרפו לאחר מכן לצד חטיבת מסינה ואנצאר א-דין ליצירת ארגון-גג משותף בשם ג'מעת נוסרת אל-אסלאם ואל-מוסלמין (JNIM), שנשבע אמונים לאל-קאעדה והפך לארגון החזק במאלי.
למרות העוינות ההתחלתית, הקשרים האישיים החמים בין המנהיגים מראשית מלחמת האזרחים במאלי, הובילו לכך שדאע"ש ואל-קאעדה החליטו לשמור על קשרים טובים ולסייע זה לזה בעת הצורך, בברית שכונתה מאוחר יותר על ידי אנליסטים החריגה הסאהלית; ברית זאת עמדה בניגוד מוחלט ליחסים המרים בין שלוחות דאע״ש ואל-קאעדה בכל זירות הג׳יהאד העולמי (סוריה, לבנון, סיני, סומליה, אפגניסטן, פקיסטן ובהמשך גם תימן). השלוחה החדשה של הארגון כונתה "המדינה האסלאמית בסהרה הגדול", "המדינה האסלאמית באזוואד" או "המדינה האסלאמית בסאהל", ולאחר האיחוד עם מחוז מערב אפריקה מוכרת גם בתור "הפלג הסהרי" או "הפלג הסאהלי".
התבססות.
בשנה הראשונה לאחר הקמתו, דאעש בסהרה היה נחשב לארגון שולי ואף לא הוכר כלל על ידי המדינה האסלאמית. הארגון שמר על פרופיל נמוך עם פעולות טרור קטנות, והתעסק בעיקר בצבירת אהדה בקרב הקבוצות אתניות מקומיות, תוך שהוא מעצים את היחס של ארגונו לכל המוסלמים כאל כשווים ללא קשר לצבע העור ואתניות. הדבר הקנה לו תומכים רבים בקרב אוכלוסיות שחורות ומקופחות, למשל בני קאסטות נחותות בקונפדרציות הטוארג, או בני הפולאני, הסונגהאי והז'רמה שבארגוני טרור אחרים נחשבו לנחותים ביחס ללוחמים ערבים וטוארגים בשל צבע עורם. אזור ליפטאקו (משולש הגבולות של מאלי-ניז׳ר-בורקינה פאסו) נחשב לכר פעילות נוח עבור הארגון, שכן הוא היה עם נוכחות ממשלתית מועטת, סמוך לאזורי הגבול, ולא עניין את אל-קאעדה שהתמקדה בצפון ומרכז מאלי.
על אף שדאע"ש בסהרה היה עדיין ארגון זוטר למדי, הוא צבר במהירות מעגלי תמיכה רחבים בעשרות כפרים נידחים באזור ליפטאקו; תרמו לכך העוני, תחושת הקיפוח של הערבים, הטוארגים והפולאנים כנגד הממשלות המקומיות, הפרת זכויות אדם מתמשכת מצד צבא מאלי, מאבקי כוח בין שבטי הטוארג על שליטה במשאבים ומסלולי הברחה באזורי הגבול, ובפרט הסכסוך האתני הוותיק בין נוודי הטוארג לרועי הפולאני על השליטה בשטחי מרעה ומקורות מים שגלש במהירות להתנגשויות חמושות, שוד עדרי בקר ומעשי טבח באוכלוסייה האזרחית. מעשי הטבח ההדדיים בין הטוארג לפולאני ובין הפולאני לדוגון החמירו מאוד בעקבות תהליכי המדבור באזור, ודאע"ש בסהרה שהורכב בעיקר משתי הקבוצות הראשונות ניסה לנצל את הסכסוך האתני כדי להגדיל את כוחו ולתווך בין הקבוצות. הדוגמה הבולטת לכך היא שבט האידקסאהק; שבט זה מזוהה עם הטוארג, וידוע במשך שנים בפשיטותיו על כפרי הפולאני; הנוכחות ההולכת וגוברת של דאעש בשטחי המחיה שלו, הובילה לפיצול בתוך השבט בין האיסלאמיסטים תומכי דאעש לבין אלו הדוגלים בלאומיות האזוואדית. הפלג המתנגד לא רק שהפריע לפעילות דאעש באזור באמצעות סיוע לממשלות המקומיות והצטרפות למיליציות טוארגיות פרו-ממשליות ובדלניות (MSA ו-GATIA), אלא המשיך לבצע מסעי שוד, ביזה וטבח בכפרים פולאנים, עד שמנהיג דאעש בסהרה איים במעשי נקם כנגדו. בהמשך, חוליות פולאניות של דאעש בסהרה אף יצא לפעולות תגמול ומעשי טבח בכפרים של הפלג המתנגד בתור סימן אזהרה לכל תושבי האזור. בכך, דאעש בסהרה הפך מצד אחד למגנה של האוכלוסייה הפולאנית, ומאידך אותת לטוארגים האיסלאמיסטים שהוא יתקוף רק את מי שיהווה איום עבורו. דוגמה נוספת היא קבוצת הדוגון הפגאנית; קבוצה אתנית זאת שחיה במרכז מאלי, הקימה מיליציות הגנה מפני ארגוני טרור שרואים בהם עובדי אלילים, ובמהרה עברה לתקוף ולבצע מעשי טבח באוכלוסייה הפולאנית שהוגדרה על ידם כתומכת טרור. בדומה לאל-קאעדה, דאעש בסהרה איים בקביעות על בני הדוגון במעשי נקם, ועורר תקווה בקרב האוכלוסייה הפולאנית המותקפת שחשה עצמה מופקרת בידי ממשלת מאלי. בסופו של דבר, השנים הראשונות "השקטות" של דאעש בסהרה, היו השנים שבהן נבנה בסיס התמיכה האיתן שישמש אותו מאוחר יותר.