נושא השיר הוא מופת הגבורה אשר נתנו לוחמי מאורעות תל-חי ויישוב תל חי מחדש, כמופת להתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל.
תכנים ואמירות.
"שיר תל-חי" הוא שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות של התנועה הציונית, כאשר היישוב תל חי, שעליו נאבקו יוסף טרומפלדור, שאותו הכיר מקרוב העריץ ז'בוטינסקי, וחבריו במאורעות תל-חי, וחזר ויושב בשנית על ידי קבוצת פועלים, מתמצה המאמץ וההקרבה החלוציים: כ"סֵמֶל דּוֹר". השיר מאזכר את הערכים שהעלתה על נס ובהם עבודה חקלאית ברחבי הארץ והמונחים: "קציר", "זרע" ו"החורש"; ביטחון והגנה והמונחים: "מגן וחרב". שלושת המונחים: "הַמֶּרֶץ", "הַכֹּחַ" ו"הָרוּחַ", מייצגים יחדיו כוליות של חיי האדם והציבור, כאשר החומר והרוח מונעים על ידי הרצון, אל היעד - בניין אומה יהודית עברית בארץ ישראל.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא אחד משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
הגל החדש בקולנוע הצ'כוסלובקי
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה הוא גוף רחב-ממדים ורב-פנים, המתמחה במוזיקה עתיקה. נגני האנסמבל מבצעים בכלים אותנטיים מוזיקה מימי הביניים עד סוף התקופה הקלאסית, בגוני הכלים של התקופה.
בלב האנסמבל נמצא פניקס, קונסרוט הוויולים הישראלי. גוף חדש, ווצ'ה פניקס, שקם לצד האנסמבל האינסטרומנטלי, הוא הרכב קולי של 7 זמרים סולנים.
מייסדת ומנהל פניקס, מירנה הרצוג, הגתה את הפילוסופיה של האנסמבל, שהיא בניית גשרים בין אנשים ותרבויות תוך יצירת נקודות השקה והרמוניה, במטרה להנעים למאזינים בכל מקום ואתר.
הופעתו הראשונה של האנסמבל הייתה במאי 1999, אירוע שתואר כ"יום חג בחיי המוזיקה של ישראל" (אורי אפשטיין, ג'רוזלם פוסט) וזכה לשבחים רבים.
הרפרטואר של פניקס מקיף מוזיקה מימי הביניים עד לתקופה הקלאסית וראשית התקופה הרומנטית והוא כולל יצירות בלתי רגילות, בהן עיבודים חדשים לכלים עתיקים למוזיקה משל הייטור וילה-לובוס, קלוד דביסי ואחרים וכן מוזיקה חדשה לכלים עתיקים.
בין השאר ביצע אנסמבל פניקס הפקה בבימוי מלא של "מחזה דניאל", הידוע כ"אופרת" קודש מן המאה ה-13, בעיבודה של מירנה הרצוג ובניצוחה, ועם ניב הופמן מן האופרה הישראלית החדשה כבמאי, וכן ביצוע בכורה ישראלי של אמנות הפוגה והמנחה המוזיקלית מאת באך בכלי התקופה. צוות מעורב של יהודים, נוצרים ומוסלמים שיחזר בתוכניות כמו "התפללו לשלום ירושלים" ו"קונוויוונציה" את שיתוף הפעולה בין הדתות והתרבויות באיבריה של תור הזהב.
ב-12 שנות פעילותו עד כה הקליט האנסמבל 5 תקליטורים בחברות שונות. הוא משתתף בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים בישראל והופיע עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע. כן נבחר פניקס מבין יותר מ-200 הרכבים לנגן בפסטיבל החורף של סרייבו בפברואר 2011.
ההרכב מגיש כ-30 קונצרטים בשנה, החל בקונצרטים קאמריים קטנים וכלה במיזמים גדולים של כ-50 נגנים.
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה היא גוף הפועל בין כותלי משרד המדע והטכנולוגיה של מדינת ישראל. המועצה הוקמה על פי החלטת ממשלת ישראל בדצמבר 2000 במטרה לקדם נשים בתחומי ידע אלו. יושבת ראש המועצה היא ד"ר שרון רשי-אלקלס, אשר מונתה באוקטובר 2020.
פעילות המועצה.
המועצה פועלת לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה, ומתאמת בין הגורמים הממלכתיים, הציבוריים והפרטיים הנוגעים לקידום נשים בלימודים ומחקר מדעי. היא יוזמת פעילויות שמטרתן קידום נשים במדע, מרכזת את הפעילות הישראלית מול האיחוד האירופי, אוספת נתונים ומפרסמת דו"חות שמטרתם העלאת מודעות הציבור לבעיות הקשורות בקידום נשים במדע. המועצה החלה בשנת 2016 להעניק מלגות ייעודיות לתלמידות לתארים מתקדמים, הן לעידוד השילוב בתעשייה והן בהתמקדות בפערי מרכז ופריפריה בגישה להשכלה גבוהה. מדי שנה מקיימת המועצה יום עיון המתמקד בדרכים לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה.
ועדות המועצה.
למועצה שלוש ועדות עיקריות, הנפגשות אחת לשלושה חודשים ופועלות לאורך השנה באמצעות תתי ועדות. ועדת אקדמיה, שבראשה פרופ' ברכה שפירא, ועדת תעשייה, שבראשה ד"ר מיכל סלע וועדת חינוך, שבראשה ד"ר רחל קנול.
בשנת 2019, ועדת אקדמיה השקיעה מאמצים רבים בהכנת דוחות לפרסום כמו סקירת ספרות בנושא "אי-שוויון מגדרי באקדמיה", "תמונת מצב של שוויון מגדרי באקדמיה ישראלית" ו"תמונת מצב של שוויון מגדרי בקרנות מחקר בישראל". שני הדוחות האחרונים כוללים נתונים שנאספו ונותחו על ידי המועצה. הדוחות התפרסמו ברבעון הראשון של 2020. ועדת תעשייה השיקה תוכנית עבודה חדשה שמטרתה לתת מענה על מספר רב של מכשולים בקידום נשים בתעשיית המדע והטכנולוגיה. הוועדה חילקה את המשימות והתחילה לעבוד במתכונת של תתי-צוותים. כל צוות אחראי לקדם דרך פעולה אחרת, ולתת מענה בנקודת תורפה מסוימת. ועדת חינוך הוציאה שני פרויקטים למכרז. אשר אחד מהם ייצא לפועל ברבעון הראשון של 2020.
דניאל פוליסר
דניאל פוליסר (נולד ב-6 בפברואר 1964 בניו יורק) הוא סופר, עיתונאי ועורך ("תכלת"), הוגה דעות נאו-קונסרבטיבי ודוקטור למדע המדינה (אוניברסיטת הרווארד).
פוליסר הוא ממייסדי "מרכז שלם" בירושלים ושימש כנשיאו משנת 2002 ועד 2013 שנה בה המוסד קיבל היתר לפתוח תוכנית לימודים לתואר ראשון ומאז המוסד נקרא "המרכז האקדמי שלם" ופוליסר מכהן בו כמשנה לנשיא. בנוסף לכך, פוליסר הוא אחד מחברי הוועד המנהל של מרכז מציל"ה, מיסודה של פרופסור רות גביזון ומייסד ארגון "מבט לשלום". היה יושב הראש הראשון של המועצה הציבורית להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל.
קורות חיים.
פוליסר נולד ב-1964 בניו יורק. קיבל מלגות מקרן פולברייט, קרן טרומן וקרן עמיתי מֶלוֹן ובעזרתן למד וב-1987 סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון, שבניו ג'רזי. חברו ללימודים יורם חזוני היה לימים שותפו להקמת מרכז שלם.
עלה לארץ ב-1991 והתיישב בעלי שבשומרון, יחד עם חזוני וב-2001 עבר לירושלים, שם הוא גר כיום עם אשתו וששת ילדיו.
קריירה.
בשנת 1993 ייסד פוליסר את ארגון "מבט לשלום", ארגון על-מפלגתי, שבוועד המנהל שלו כיהנו אנשים מרחבי הקשת הפוליטית החל מאלישע שפירא מהקיבוץ הארצי וכלה ברב יואל בן-נון מהציונות הדתית. מטרת הארגון הייתה לפקח על יישום הסכמי אוסלו על ידי ישראל והרשות הפלסטינית. הארגון כתב ב-1994 וב-1995 מס' דו"חות על ההתקדמות של הפלסטינים לקראת בחירות, כחלק מקיום ההתחייבות שלהם בהסכמי אוסלו. סאיב עריקאת, שהתרשם לטובה מדו"חות אלה, הזמין את אנשי הארגון להיות משקיפים בבחירות לרשות הפלסטינית בינואר 1996.
ב-1994 ייסד פוליסר, בירושלים, ביחד עם אופיר העברי, יורם חזוני ויהושע ויינשטיין את מכון המחקר "מרכז שלם", מכון מחקר יהודי ציוני, הנחשב לנאו-קונסרבטיבי. חזוני כיהן עד 2002 כנשיאו הראשון של מרכז זה ומאותה שנה ועד 2013 כיהן פוליסר כנשיאו. פוליסר כיהן עד למינויו כנשיא המרכז, בתור מנהלו האקדמי. מי שהחליפו בתפקיד המנהל האקדמי של מרכז שלם היה אופיר העברי.
באוגוסט 1996 הוא ייסד, יחד עם יורם חזוני, דוד חזוני, ואופיר העברי את כתב העת של מרכז שלם - "תכלת". בשנים שלאחר מכן היה אחד מעורכיו של כתב העת הזה, במקביל ללימודיו באוניברסיטת הרווארד, לדוקטורט במדע המדינה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "כישלון הדמוקרטיזציה ברשות הפלסטינית" והוא סיים אותה וקיבל תואר דוקטור במדע המדינה ב-2001.
בנובמבר 2002 קיימו מרכז שלם, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב, כנס בינלאומי בנושא "רפובליקה, דמוקרטיה וחוקה: תרומתו של "הפדרליסט" למחשבה המדינית". פוליסר היה המנחה של הכנס ואחד המרצים בו. הרצאתו הייתה על הנושא "השפעת "הפדרליסט" על חוקות בעולם". במסגרת לימודי סמסטר סתיו 2005 במרכז שלם, הוא לימד את הקורס "חוקה לישראל".
בפברואר 2006 נבחר פוליסר ליושב ראש הראשון של המועצה הציבורית להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל, אשר הוקמה מכוח חוק בנימין זאב הרצל (ציון זכרו ופועלו), התשס"ד-2004. מטרת המועצה היא "להמליץ על יעדי פעולה ומדיניות לשם הנחלת חזונו, מורשתו ופועלו של הרצל, ולפקח על השגתם". בתקופת כהונתו גרמה המועצה להבאת עצמותיהם של ילדי הרצל לארץ וקבורתם בהר הרצל לצד אביהם, כפי שביקש הרצל בשעתו. יושב ראש המועצה כיום הוא פרופסור אריאל פלדשטיין.
אריה לרנר
אריה לֶרנֶר (7 בפברואר 1909, – 29 באפריל 1973, תשל"ג) היה מבקר אמנות ישראלי, מבקר האמנות של עיתון "דבר" במשך שנים ועורך המוסף דבר לספרות ואמנות, ומתרגם פורה, בעיקר של ספרות ילדים. מפעילי אגודת הציירים והפסלים בישראל.
ביוגרפיה.
לרנר נולד בט"ז בשבט תרס"ט (1909) בעיירה זְדוֹלְבּוּנוֹב שבפלך ווהלין של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בנו של המשורר העברי בן דור התחייה יעקב לרנר.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל ולמד בגימנסיה "הרצליה" (במחזור י"ג, יחד עם נתן אלתרמן ונחום בוגר לאחר סיום לימודיו נסע ללמוד מדעי הרוח באוניברסיטת לונדון, וקיבל תואר ראשון. במהלך לימודיו עבד באגודות הנוער היהודי מטעם ההסתדרות הציונית ובתלמוד תורה עברי, וכן התמנה כעוזרו של משה קליינמן, עורך עיתונה של ההסתדרות הציונית, "העולם", ובו החל לפרסם מאמרים על אמנות.
נישא לציירת חנה לרנר לבית רובינשטיין (תרס"ט–תשנ"ח 1997).