עבודותיו של קרימל עדיין משוכפלות לעיתים קרובות בספרי לימוד, יצירות היסטוריות ומגזינים. "יום הבחירות 1815", אולי הציור המפורסם ביותר שלו, ממחיש בצורה הטובה ביותר את יכולתו של קרימל לחבר את הקהל לתצפיות הומוריסטיות. "חגיגת ה-4 ביולי בכיכר סנטר", פילדלפיה, 1819 שופעת פטריוטיות ורוח אחדות בעיצוב נאו-קלאסי. ב"שמיכת הטלאים" היסטוריון האמנות גיא מקלרוי זיהה כאחת הראשונות "המשתמשות בעיוותים פיזיונומיים (חיוך רחב שיניים ושפתיים גדולות מדי) כאלמנט בסיסי בתיאור אפרו-אמריקאים ..." תיאור האם והבת שניסתה לשכנע את האב השיכור לחזור הביתה גרמה להיסטוריונים לשבח את "פונדק אמריקאי" כיצירתו הראשונה של אמן אמריקאי הממחישה את הנושא הזה.
ספרי הרישומים.
קרימל תיעד רעיונות לתמונותיו בסדרת ספרי שרטוטים ששמר בין השנים 1810 עד 1821. מסוף 1816 עד 1818 הוא חזר לאירופה לאזור הולדתו, וגם לווינה וזלצבורג, וספרי הרישום שלו מלאים בשרטוטים של נופים אירופיים, אנשים, בעלי חיים ופרחים.
המפגשים שלו עם אמנים מקומיים השפיעו על סגנונו שהיה רומנטי יותר בבגרותו. חלק מהציורים שאבדו ידועים משרטוטים מפורטים, כגון "מסיבת התה". שני רישומים בספר הרישומים השני שלו מתעדים חגיגת בית מורבית טיפוסית בחג המולד ומייצגים את התיאורים המוקדמים ביותר של עץ חג המולד באמנות האמריקאית.
מוות ומורשת.
ב-15 ביולי 1821, קרימל הלך לשחות באגם ליד גרמנטאון וטבע.
אף שקרימל היה צייר רק 11 שנים, התהילה שלו הייתה בעלייה. הוא גם קיבל משימה יוקרתית ביצירה היסטורית גדולה, בד של 6 מטר על 9 מטר המנציחה את נחיתתו של ויליאם פן בדלאוור באוקטובר 1682. אף על פי שסצנות הז'אנר של קרימל מצאו מעט קונים במהלך חייו, אך תחריטים שלו עבודות שנעשו זמן רב לאחר מותו הופצו באופן נרחב כהדפסים ואיורי מגזינים.
ג'ודית גאוטייר
בויר
ג'ון הורנבק
בנג'מין בויר
אביי אחמד
הפרטיזנים של פרצ'ב
הפרטיזנים של פרצ'ב היו פרטיזנים יהודים, לוחמים בקבוצות צבאיות לא סדירות שהשתתפו בתנועת ההתנגדות היהודית נגד גרמניה הנאצית ומשתפי הפעולה עמה במהלך מלחמת העולם השנייה. כוח הפרטיזנים נקרא כך על שם יער פרצ'ב שנמצא במרחק קצר מלובלין, פולין, באמצע הדרך לעיירה סוביבור, מקום מחנה ההשמדה סוביבור בתקופת השואה. היהודים שהצליחו להימלט מהמחנה התחבאו ביער זה יחד עם משפחות יהודיות מגטו לובלין.
האזורים שכללו את מחוזות פרצ'ב וולודבה שליד לובלין בגנרלגוברנמן היו אחת מזירות הקרב העיקריות של התנועה הפרטיזנית היהודית. בתור אזור יערות ואגמים עם מעט דרכים עבירות, יערות פרצ'ב היו מקום אידיאלי לפעילות פרטיזנית. בין מנהיגי הפרטיזנים הבולטים היו אפרים (פרנק) בלייכמן, הרולד ורנר ושמואל (מיצ'יסלב) גרובר. ורנר וגרובר היו המפקדים תחת יחיאל גרינשפן, שהוביל את הכוחות היהודיים ביער פרצ'ב, ובלייכמן היה אחד משני מפקדי המחלקה של גרינשפן.
אותו יער היווה בסיס עיקרי של תנועת הפרטיזנים הפולנית הלא-יהודית. ריכוז גבוה של יחידות התנגדות, בהן גוורדיה לודובה (GL), Bataliony Chłopskie (BCh) וארמייה קריובה היה אפשרי רק בזכות תמיכה חומרית רבה מהמחוזות הסובבים.
היסטוריה.
הקבוצה נלחמה יחד עם משמר העם הפולני (גוורדיה לודובה) במספר פעולות נגד כוחות גרמנים, תוך שימוש במכונות ירייה, חומרי נפץ לכריית מסילות ברזל וציוד אחר שהוצנחו על ידי הכוחות הסובייטים, עם חומרי מזון שהושגו מחקלאים מקומיים. הם השתתפו בהשתלטות על העיר פרצ'ב ב-16 באפריל 1944.
האנציקלופדיה של השואה טוענת כי ארמייה קריובה סירבה בדרך כלל לקבל יהודים. עם זאת, וילי גלזר, יוצא חטיבת השריון הראשונה של ארמייה קריובה, טען כי פרטיזנים יהודים היו חברים בארמייה קרייובה במספרים ניכרים. פרטיזני גוורדיה לודובה, יחידה שנוצרה על ידי PPR הקומוניסטי בינואר 1942 (עימם התאגדו הפרטיזנים של פרצ'ב) עסקו בטרור שמטרתו הייתה השגת שליטה מקומית. באחת הפעמים ביצעה היחידה של גוורדיה לודובה בפיקודו של גז'גוז' קורצ'ינסקי ממחוז קרשניק שליד לובלין, מעשי זוועה המוניים בכפר לודמילאובקה ב-6 בדצמבר 1942 והרגה עשרות יהודים כנקמה על פעולת PPR בגרבובקה נגד אנשיהם. הרצח הושתק בפולין הסטליניסטית על ידי המשרד לביטחון פנים שעסק ברדיפה של יוצאי ארמייה קריובה.
לאחר מבצע ברברוסה, הצבא הגרמני ומשטרת הסדר בסיוע גדודי משטרת העזר האוקראינית החלו בגירושים המוניים של תושבי פולין בזאמושצ'יזנה (Zamojszczyzna) מדרום לחלם כהכנה לתוכנית-האב למזרח עליה ציווה רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר. כפרים פולניים הושמדו ותושביהם נטבחו. במהלך פעולת השבה של הגרמנים האתניים לרייך (Heim ins Reich) אוקראינים פרו-נאצים ופולקסדויטשה גרמנים-אוקראינים יושבו שם יחד עם גרמנים אתניים מהמזרח. הם קיבלו לטיפונדיה חדשה שנבנתה על ידי אסירים יהודים משמורת לובלין שנשלחו לאחר מכן למחנה ההשמדה סוביבור. המחתרת הפולנית הגיבה במרד זמושץ', אחת הפעולות הגדולות של תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה. חלק מהמקורות האוקראינים מתייחסים למבצע זה כטבח בכפריים אוקראינים ליד חלם ובאזור פודלסיה, ומייחסים אלפי הרוגים למעשי המחתרת הפולנית. טענות כאלה נדחות על ידי המכון לזיכרון לאומי, ומופרכות על ידי המחברים האוקראינים של המילון ההיסטורי של אוקראינה שמציינים כי מחקרים עדכניים מאשרים נתון נמוך בהרבה. על פי מקורות יהודיים, הפרטיזנים היהודים עצמם נהגו להוציא להורג תושבי כפר אוקראינים "שהלכו ליער כדי לרכז את היהודים שברחו" מהגטאות. ההרג בכפרים הסמוכים ליער פרצ'ב הונע מנקמה על "הפעילות האנטי-יהודית" של האיכרים האוקראינים.
פיטר אדוארד קוסטלו
פיטר אדוארד קוסטלו (באנגלית: Peter Edward Costello; 27 ביוני 1854 – 23 באוקטובר 1935) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה.
קוסטלו נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס בשנת 1854, ועבר לפילדלפיה בשנת 1877, שם עסק בענפי ייצור שונים, עבודות בנייה כלליות ונדל"ן. בין השנים 1895–1903 היה חבר במועצה של פילדלפיה, ובין השנים 1903–1905, היה מנהל המחלקה לעבודות ציבוריות של פילדלפיה. בשנת 1908 חזר להיות חבר במועצה של פילדלפיה, והתפטר ממנה בשנת 1915.
הפוליטיקאי ואיש העסקים רודולף בלנקבורג, שלימים היה ראש עיריית פילדלפיה, כתב על קוסטלו שהוא פוטר מהמועצה של פילדלפיה משום שהיה בעל אינטרסים משותפים יחד עם ארגוני פשע.
ב-1915, נבחר קוסטלו לקונגרס ה-64, ולאחר מכן גם לקונגרס ה-65 וה-66 מטעם המפלגה הרפובליקנית.
קוסטלו נפטר ב-23 באוקטובר 1935 בפילדלפיה.
פיטר קוסטלו
זמליאנקה
זמליאנקה (ברוסית או אוקראינית: Землянка. בפולנית: ziemianka) הוא שם סלאבי עבור בית מתחת לאדמה, ששימש מחסה לבני אדם או לבעלי חיים מבויתים. בהתבסס על חור או שקע באדמה, מבנים אלה הם אחד מסוגי הדיור העתיקים ביותר הידועים. זמליאנקה יכולה להיות שקועה באופן חלקי או מלא מתחת לאדמה, עם גג שטוח מכוסה בענפים או סיד, או להיות חפורה בצלע גבעה. השימוש באדמה טבעית לצורך בידוד והגנה לשם מגורים במחתרת התפתח לטכנולוגיית "מקלט אדמה" הנהוגה כיום בארכיטקטורה.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה גרו פרטיזנים או לוחמי התנגדות חמושים במזרח אירופה בזמליאנקות ששימשו כבונקרים תת-קרקעיים וסיפקו מחסה ומסתור מפני אויבים. הם שימשו את חברי "הפרטיזנים של בלסקי" בבלארוס של ימינו.
בתרבות הפופולרית.
זמליאנקה היה שמו של שיר שהיה פופולרי בקרב חיילי הצבא האדום בחזית המזרחית, שיר שכתב א' סורקוב והלחין ק' ליסטוב ב-1941 במהלך הקרב על מוסקבה. השימוש בזמליאנקות על ידי חיילים מוזכר בשיר. עם זאת, בשל הפסימיות שלו, השיר נחשב לא פטריוטי על ידי הממשלה הסובייטית באותה תקופה.
פרסומי האגודה הספרותית היהודית-הונגרית
פרסומי האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (בהונגרית: Az IMIT-Izraelita Magyar Irodalmi Társulat Kiadványai) הייתה סדרה איכותית בעלת חיים ארוכים של ספרי יהדות בהונגריה.
היסטוריה.
בשם "פרסומי האגודה הספרותית היהודית-הונגרית", הוציאה האגודה הספרותית היהודית-הונגרית סדרת ספרים בעריכת יוז'ף באנוצי. הכרך הראשון עזב את בית הדפוס בשנת 1895 לאחר הקמת האגודה. ניתן לחלק את מגוון הפרסומים לשני חלקים:
גם מחקרי השנתונים וגם מחברי העבודות העצמאיות כללו חוקרים יהודים הונגרים חשובים בסוף המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, עבודותיהם לרוב ייחודיות בתחומן (למשל: הרב ארמין קצ'מטי: תולדות הספרות היהודית). לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית של 1919, הסדרה הושהתה וחודשה רק בשנת 1929. לאחר כמה עשורים של קיום, פרסומי האגודה הספרותית היהודית-הונגרית חדלו להתקיים בשנת 1948.
כיום, כרכים מקוריים בני 80–120 שנים כבר נמצאים בעותקים מוגבלים מאוד בשוק הספרים העתיקים. הם פריטים מבוקשים מאוד במכירות פומביות בשל נדירותם. מתוך הכרה בערכם, חלקם פורסמו מחדש מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 וחלקם עברו דיגיטציה מאז 2010.
פרסומים להדפסה מחודשת.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 - בשים לב לכך שלא נערכו מאז מחקרים בסיסיים גדולים בהונגריה בנושאי הספרים, החליטו מו"לים שונים לפרסם הדפסים חוזרים של כרכים מסוימים. ואלה היו:
הוצאה חדשה.
יצירה זו אינה הדפסה מחודשת, אלא טקסט שנכתב לחלוטין מחדש לאחרונה.
דייוויד בארד