הגרסה השנייה (ראו תמונה) שונה במידה ניכרת מן העיצוב הראשון. מעצבי הגרסה השנייה היו גרד רוטשילד וזאב ליפמן מ"סטודיו רולי". הם בחרו גרסה אחרת של המטבע הרומי הקדום מבין הגרסאות המוכרות, ושינו במקצת את הכתובת שמסביבו. בגרסתם מופיעה הכתובת "יהודה השבויה" עם התאריך העברי "ג'תת"ל" באותיות עבריות. בחלק מההנפקות מופיעה גם הכתובת "Judea Captive 70 C.E" באנגלית. מצדה האחר של המדליה בגרסת "סטודיו רולי" מופיע עץ תמר, מעברו האחד אישה מניפה תינוק ומעברו האחר גבר כורע ושותל עץ. האיור אינו כולל כתובות, אולם מסביב לו מופיעה הכתובת "ישראל המשוחררת" עם התאריך העברי "תש"ח" והכתובת "Israel liberated 1948" באנגלית, או בהנפקה אחרת: "Israel liberata" בלטינית ו"עשור לחרות ישראל תשי"ח". גרסה זו מעוצבת בסגנון המזכיר ריאליזם סוציאליסטי.
ש&quot;א הורודצקי
ש.א. הורודצקי
שמואל אבא האראדעצקי
ש.א. האראדעצקי
ש. א. האראדעצקי
ש&quot;א האראדעצקי
קומאנובו
קומאנובו () היא עיר בצפון מקדוניה הצפונית. העיר ממוקמת עשרה קילומטרים מהגבול עם סרביה וכ-40 קילומטרים ממזרח לבירה סקופיה.
רקע כללי.
שם העיר לא משתנה בשפה הסרבית והבולגרית הוא אותו הדבר כמו במקדונית: "קומנובו (Куманово)". השם נובע מהמילה קומאן, שבט טורקי שפלש לאזור בתחילת המאה ה -12.
הנהרות "ליפקוב" ממערב ו"טבאנובצ'ה" מצפון, מתמזגים בשטח העיר לנהר "קומאנובו". באזור קומאנובו קיים האתר הארכאולוגי "קוקינו" המתנשא לגובה של 1,030 מטרים מעל פני הים ומשמש כתצפית על האזור כולו.
כלכלה.
העיר היא מרכז תעשיות עיבוד מתכת, טבק, חקלאות, ההנעלה וטקסטיל, משמשת כמרכז מסחר ותרבות לאוכלוסייה של כ-135,529 תושבים. החקלאות והמסחר התפתחו בעיקר במאה ה-19, אבל המראה המודרני של העיר נבנה לאחר מלחמת העולם השנייה. בעיר פועלת מכללת "יורו-קולג'".
תחבורה.
בעיר יש תחנת רכבת שהיא חלק מהקו "סקופיה-בלגרד". במהלך שנת 2013 ישודרג הקו בין קומאנובו לסופיה בבולגריה. מצפון לעיר פועל שדה תעופה בעל מסלול אחד. נמל התעופה הבינלאומי המשרת את העיר הוא נמל התעופה אלכסנדר הגדול.
הקהילה היהודית.
בקומאנובו התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר ככל הנראה נוסדה במהלך המאה ה-19. ב-1910 פרץ מרד אלבני נגד השלטון העות'מאני של הטורקים הצעירים. באזור התחוללו קרבות כבדים ומשפחות יהודיות רבות איבדו את רכושן. 15 משפחות יהודיות עזבו את קומאנובו ועברו להתגורר בסקופיה, כאשר הן נתונות במצב כלכלי קשה. הקהילה היהודית בעיר לא שוקמה.
תרבות וספורט.
בסוף חודש אוגוסט בכל שנה, מתקיים בעיר "פסטיבל ג'אז". כמו כן מתקיים בעיר פסטיבל "ימים של קומדיה" מדי שנה.
לעיר יש מועדוני ספורט בענפים הבאים: קומנובו 2009, קבוצת כדורסל בליגה הבכירה. מילאנו קומנובו, קבוצת כדורגל בליגה הבכירה. בנוסף קיימת קבוצת כדוריד בולטת בליגה הבכירה.
תמונות מהעיר
קומנובו
סובק
סוֹבֶּק היה אל במיתולוגיה המצרית במצרים העתיקה. האל זוהה עם תנין היאור. הוא תואר כבעל צורת תנין וגם כבעל גוף אנושי וראש של תנין. האל היה בעל אופי מורכב שהשתנה במהלך השנים. דמותו של האל נקשרה גם בכוחם של מלכי מצרים, פוריות ועצמה צבאית. בנוסף שימש גם כאל מגן בעל כוחות אפוטרופאים שיכול היה בעזרת כישוף להרחיק את הרוע, במיוחד כנגד הסכנות שנבעו מהתנינים בנילוס. אביו של סובק היה האל סת, ואמו הייתה האלה נית' (Neith).
היסטוריה.
האל סובק היה בעל נוכחות ארוכת שנים בפנתיאון האלים המצרי. הזיהוי הקדום ביותר שלו הוא בתקופת הממלכה הקדומה שהתקיימה בין המאה ה-27 לפנה"ס ועד המאה ה-22 לפנה"ס, במשך כל תקופת מצרים העתיקה ועד התקופה הרומית המאה ה-4. הוא מופיע בכתבי הפירמידה (Pyramid Texts), מהטקסטים הדתיים הקדומים ביותר שנמצאו על קירות הפירמידה בסקארה ומתוארכים לשושלות ה-5 וה-6 (המאות ה-23-24 לפנה"ס). במיוחד בלחש PT 317. לחש זה משבח את פרעה אונס שמלך במאה ה-24 לפנה"ס, כהתגלמות האל התנין והוא מתחיל במילים: " אונס הוא סובק". על פי הכישוף סובק נחשב לאלוהות אלימה בעלת מיניות גבוהה הנוטה לגחמות.
המשמעות של השורש סבק במצרית עתיקה שנוי במחלוקת, אבל הרוב מעריכים שהוא נגזר מהפועל "להכניס להריון".
חשיבותו של האל סובק גדלה בתקופת הממלכה התיכונה במיוחד בשושלת ה-12 בתקופת מלכותו של אמנמחת השלישי שמלך במאה ה-19 לפנה"ס. מלך זה התעניין במיוחד במחוז פיום שהיה קשור באל סובק. המלך ובני תקופתו בנו מבנים רבים שהוקדשו לאל סובק, רובם באזור פיום. בתו של אמנמחת השלישי נקראה סובקנפררע שמשמעותו היא "היופי של סובק". היא הייתה המלכה האחרונה של השושלת ה-12. בתקופה זו האלוהות עברה שינוי ודמותו של סובק התמזגה לעיתים עם דמות האל בעל ראש הבז הורוס. מיזוג זה האדיר את דמותו של סובק ונתן לו מקום חשוב יותר בפנתיאון האלים המצרי בהיותו של הורוס חלק מהשילוש האלוהי ביחד עם הוריו איזיס ואוזיריס.
המיזוג של סובק עם האל הורוס נתן לו גם תפקיד של אל שמש. קשר זה התחזק בתקופה מאוחרת יותר כאשר סובק התמזג בדמות סובק-רע עם האל רע (אל) שהיה אל השמש במיתולוגיה המצרית. השילוב של סובק-הורוס המשיך להתקיים בתקופת הממלכה החדשה (המאה ה-16 לפנה"ס - המאה ה-11 לפנה"ס). בתקופת השושלות האחרונות של מצרים נוצר השילוב סובק-רע שזכה לבולטות נכרת. משמעות השילוב היא שהאל רע שוכן בגופו של סובק. האל רע מתגלה בדמותו של סובק. בולטות זאת נמשכה לאורך התקופות והמשיכה להתקיים במצרים התלמיית ועד וכולל התקופה הרומית (המאה ה-4 לספירה). בתקופה זאת היוקרה של סובק וסובק-רע המשיכה לגדול. ניבנו לכבודו אתרים פולחניים רבים, והושקעו מאמצים להפוך אותו לנושאה של כת דתית.
מרכזי פולחן.
כל מחוז פיום ובמיוחד אזור אגם מואריס (Lake Moeris) הקדום שימש כולו כמרכז פולחן לאל סובק. רוב הערים במחוז פיום פיתחו וריאציות מקומיות משלהן לאל סובק. האל סובק שדייטי היה האל הפטרון של קרוקודילופוליס עיר הבירה של מחוז פיום ששמה הקדום היה "שדייט" והוא היה ההתגלמות הבולטת ביותר של האל סובק. בעיר נעשתה בנייה נרחבת לכבוד האל. בתקופת מצרים העתיקה העיר סגדה והתפללה לתנין קדוש ששמו היה פטסוחוס, והוא היה התגלמותו של האל סובק. היה נהוג לקשטו בזהב ואבני חן. התנין חי בתוך מקדש מיוחד אשר נבנה למענו, בתוך המקדש היה משטח של חול, בריכת מים ומזון. עם מותו של התנין, נבחר תנין אחר למלא את מקומו.
הרחבת המקדש הראשי של האל סובק החלה כנראה ביוזמתו של תלמי השני. במקדש המרכזי כיהנו כוהנים שהתמחו במיוחד בעבודה לאל סובק, כשהם מתגאים בתארים כמו: "נביאו של אל-התנין" ו-"האחד שקבר את הגופות של האל-התנין של ארץ האגם". באזור פיום נמצאו מספר ערי מתים לתניני יאור. נקרופוליס כזה נמצא גם במצרים העליונה.
אתר פולחן נוסף לאל סובק נמצא במקדש קוֹם אוֹמְבּוֹ השוכן על שפת הנילוס במצרים העליונה. המרכז פעל במיוחד בתקופה התלמיית ובתקופה הרומית. המקדש במקום נקרא פֶּר-סובק שפירושו "הבית של סובק". במקדש נמצאו עשרות תניני יאור חנוטים שהוקדשו לאל סובק.
בתקופה התלמיית נכתבה בפיום מונוגרפיה שנקראת ספר פיום (Book of the Faiyum). חלק ניכר מהיצירה מוקדש לסובק ומתרכז במסע שעושה סובק-רע מדי יום בהתאם לתנועת השמש בשמים. הטקסט עוסק גם בתפקידו המרכזי של סובק המבטא את תפקידו של האל רע, ומציין שסובק עלה מהמים הקדמוניים של אגם מואריס. עותקים רבים של הספר שרדו, ולדעת החוקרים ספר זה היה נפוץ מאוד בעת העתיקה. הטקסט בספר מבטא את הקשר שבין פיום לאל סובק והשפעתו הגיעה גם לאזורים שמחוץ לפיום והגיעה עד מצרים העליונה לאזור מקדש קום אומבו.
עלי אבו נוואר
עלי אבו נוואר (בערבית: علي ابو نوار; 1924–15 באוגוסט 1991) היה איש צבא ירדני ורמטכ"ל הלגיון הירדני בשנים 1956–1957. הודח מתפקידו והוגלה לסוריה בעקבות ניסיון הפיכה כושל נגד המלך חוסיין באפריל 1957.
ביוגרפיה.
עלי אבו נוואר נולד בשנת 1924 בסלט שבצפון עבר הירדן לאם ממוצא צ'רקסי. סיים בית ספר לקציני מטה והיה מראשוני הקצינים העירוניים שהשתלבו בלגיון הירדני. בשנת 1946 מונה לקצין תותחנים. במהלך מלחמת העצמאות נלחם בירושלים בדרגת סגן, ובסוף המלחמה הועלה לדרגת סרן. לאחר המלחמה יצא ללימוד במכללה הצבאית הבריטית בקמברלי. בראשית שנות ה-50 שימש כנספח צבאי בפריז, שם הכיר את המלך חוסיין שלמד בבריטניה באותה התקופה ונרקמה ידידות בין השניים. כשחוסיין הומלך רשמית בגיל 18 השיב את אבו נוואר לירדן ומינה אותו לשלישו הצבאי.
כששב, אבו נוואר הנהיג את הקצינים הירדנים החופשיים, קבוצה שדגלה ברעיונות של לאומיות ערבית והתנגדה למה שתפסה כקולוניאליזם הבריטי, זאת בהשראת תנועת הקצינים החופשיים שביצעו את המהפכה במצרים בשנת 1952. קצינים אלו פעלו להדיח קצינים בריטים בכירים בלגיון הירדני, בייחוד את הרמטכ"ל גלאב פאשה. הרמטכ"ל עצמו התנגד בתוקף למינויו של אבו נוואר, אך המלך חוסיין התעלם ממנו. היו שטענו כי גלאב הוא שמנהל את המדינה בפועל ולא המלך חוסיין. לחצם של הקצינים הירדניים השפיע בסופו של דבר על המלך הצעיר, שבמרץ 1956 פיטר את גלאב בהתראה קצרה ובצורה מביישת. בעקבות הדחתו, אבו נוואר קודם על ידי חוסיין בשלוש דרגות בבת אחת לדרגת גנרל כדי שיירש את התפקיד. לרמטכ"ל מונה ראדי ענאב, שהיה על סף פרישה. לאחר חודשיים עזב ענאב את תפקידו, וב-24 במאי 1956 מינה חוסיין את אבו נוואר לתפקיד הרמטכ"ל.