משה אמת ותורתו אמת הוא שיר יהודי עממי העוסק באמונה בנבואת משה ובתורה מן השמים. השיר מבוסס על אגדה תלמודית שלפיה עדת קורח הודו בטעותם לאחר שנבלעו באדמה ואמרו "משה ותורתו אמת".
מקור.
מקור המילים הוא באגדות רבה בר בר חנה במסכת בבא בתרא:
רבה בר בר חנה סיפר על ערבי שהתלווה אליו במדבר והציע לו לראות את עדת קורח הבלועים בקרקע. הוא ראה שני בקעים באדמה, וכשהקשיב שמע מתוכם קול שאומר "משה ותורתו אמת". הערבי הסביר לו שעדת קורח מתגלגלים שם פעם בשלושים יום ואומרים כך.
מנהגים.
נהוג לשיר את השיר בעיקר בטקסי ההקפות בחג שמחת תורה. לפי מנהג נפוץ שהחל ככל הנראה במאה העשרים, בשעת אמירת המילים "משה אמת ותורתו אמת" הקהל קמים וקופצים מספר פעמים, או מניפים את הילדים באוויר.
כמקור למנהג הקפיצה יש שציינו אגדה מתרגום שני למגילת אסתר שלפיה המן אמר לאחשוורוש שבחג הסוכות היהודים "מקפצים כגדיים". תלמידי הרב יעקב ישראל קנייבסקי מספרים שהרב הקפיד על המנהג, וקיים אותו אף בעת חולשתו.
הרב משה שמואל שפירא נשאל על מקור המנהג וענה, , הרב אהרן קוטלר ביאר, שמטרת השמחה בשמחת תורה היא להראות ש"" ומי שכך בשעה שאומרים זאת מגביהים את עצמם מהקרקע לבטא חיבור לשמים.
ב-2013 דווח על ילדים שנפצעו כתוצאה מהנפתם ב"משה אמת".
יש שפקפקו על קיום ריקוד זה שהוא נגד גזירת חז"ל שלא לרקוד בשבת ויום טוב, והאיסור הוא בעיקר באופן ששתי רגלי הרוקד הן באוויר בבת אחת,
על מקור ההיתר נכתב בספר הלכות חג בחג, שכתב לסמוך על מה שכתב הרמ"א: "וי"א דבזמן הזה הכל שרי, דאין אנו בקיאין בעשיית כלי שיר. וכן צידד רבי שריה דבילצקי.
לחנים וביצועים.
לשיר ישנם שני לחנים מפורסמים, והוא בוצע על ידי אמנים רבים, ביניהם אברהם פריד, פרחי מיאמי, יוסף משה כהנא ורבי אלתר.
משה אמת
המחאה בקולומביה (2021)
המחאה בקולומביה הוא שם כולל למספר הפגנות ומחאות במוקדים שונים בקולומביה כנגד העלאת המיסים ורפורמת הבריאות, שיזם הנשיא איוואן דוקה, שהחלה ב-28 באפריל 2021. העלאת המיסים שקידם דוקה נועדה לממן את ארגון אינגרסו סולידאריו, תוכנית חברתית להכנסה בסיסית אוניברסלית שהוקמה באפריל 2020 במטרה לספק סיוע כלכלי לנפגעי מגפת הקורונה בקולומביה, אולם הצעת החקיקה שבאה לצד העלאת המיסים קידמה גם הפרטה של שירותי הבריאות, מה שהעלה חשש בקרב בני השכבות החלשות בקולומביה.
ההפגנות החלו ב-28 באפריל 2021 בערים הגדולות ובעיקר בבוגוטה ובקאלי. אלפי עד עשרות אלפי מפגינים יצאו לרחובות, ובמקרים מסוימים התעמתו עם הרשויות וכתוצאה מכך נהרגו לפחות כ-26 מפגינים. המחאות נמשכו גם בימים שלאחר מכן, במקביל להצהרותיו של הנשיא על שינוי הרפורמה שלו. המחאה הגיעה לשיאה ב-1 במאי, שהוא יום הפועלים הבינלאומי. כתוצאה מכך, ב-2 במאי הכריז הנשיא כי הוא יסיר לחלוטין את תוכנית המס שלו, אולם הוא לא הכריז על אף תוכנית קונקרטית חדשה וההפגנות המשיכו.
ממשלות קולומביה ואקוודור טענו כי ההפגנות הרבות לובו ואורגנו על ידי נשיא ונצואלה השכנה ניקולאס מאדורו בניסיון להפיל את הממשלה הקולומביאנית הנוכחית, שהביעה סלידה מהיחסים עם ונצואלה. בנוסף, אנליסטים רבים טענו כי לממשלת קולומביה עצמה יש מעורבות רבה במהלך ההפגנות.
משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם פרסם נתונים על הפרת זכויות אדם ופגיעה לא כשירה במפגינים מידיי המשטרה. עם זאת, נשיא קולומביה לשעבר אלווארו אוריבה ולס דווקא קרא לעם לתמוך בפעולותיהם של השוטרים והחיילים במהלך ההפגנות ושיבח אותם על התנהגותם.
יוזמת עמק השלום
יוזמת עמק השלום היא יוזמה שמטרתה היא לקדם שיתוף פעולה כלכלי בין ישראל, ירדן והפלסטינים בעזרת פרויקטים משותפים שיוקמו בערבה ולאורך החלק הדרומי של הגבול בין ישראל לירדן.
אחד המרכיבים העיקריית של התוכנית הייתה הקמת אזורים תעשייה משותפים בירדן, הרשות הפלסטינית ובמצרים. חלק עיקרי נוסף ביוזמת עמק השלום הוא מסדרון של כ-20 קילומטרים שישמשו למטרות של פיתוח כלכלי-אזורי, כ-420 קילוטרים מהמסדרון יעברו לארוך הגבול הירדני ויהיו ללא גדרות גבול ועוד כ-100 קילומטרים יהיו בשטחים הפלסטיניים. פרויקטים נוספים שיוקמו במסגרת היוזמה כוללות תמיכה של ממשלות גרמניה, יפן וטורקיה ובמסגרתם ייווצרו עד מיליון מקומות עבודה חדשים בישראל וברשות הפלסטינית.
היוזמה זכתה לתמיכתו האישית של נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס.
היסטוריה.
הרעיון לפרויקט עלה ב-2005, כאשר ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית ביקשו מהבנק העולמי לבדוק את ההיתכנות כלכלית של רעיון שבמסגרתו יוקמו אזורי תעשייה משותפים.
ביולי 2006 הכריזה יפן על תוכנית לשלום בשם "מסדרון לשלום ושגשוג", התוכנית הייתה אמרוה להתבסס על פיתוח כלכלי משותף ומאמץ. נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס הקדיש לרעיון היפני שומת לב רבה במהלך השתתפותו בכנס בינלאומי בניו יורק שנערך בספטמבר 2006 ואורגן על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר, ביל קלינטון.
במארס 2007, בכנס בן יומיים בטוקיו שכלל פקידי ממשל מיפן, ישראל והרשות הפלסטינית, העלתה יפן תוכנית לשלום על בסיס פיתוח כלכלי משותף. הן הנציגים הישראלים והן הנציגים הפלסטיניים הצהירו כי הם תומכים בהצעה היפנית.
עוד באותו חודש החליטה ממשלת ישראל לאמץ באופן רשמי את "יוזמת עמק השלום" שמטרתה היא לקדם שיתוף פעולה ופיתוח כלכלי עם הפלסטינים ואישרה אותו בהצבעת ממשלה. חרף זאת בתקשורת נטען כי יש סיכויים נמוכים להתקדמות בפרויקט בגלל חוסר עניין של ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט וממשלת ישראל.
ביולי 2007 בעת נאום הפתיחה שלו כנשיא ישראל הזכיר פרס את המאמצים להקמת עמק השלום וטען כי יש פוטנציאל גדול לשיתוף פעולה בין ישראל, ירדן והפלסטינים. הוא טען כי הדבר יתמך על ידי מדינות המפרץ הפרסי. חודש לאחר מכן, נפגש פרס עם כמה אנשי עסקים ישראלים ודן איתם על דרכים להיע את התוכנית קדימה. דבר נוסף שקרה באותו חודש היה פגישה של שרת החוץ הישראלית, ציפי לבני, שר החוץ היפני, טארו אסו, שר החוץ הפלסטיני, סאיב עריקאת ושר החוץ הירדני עבול-אילה חטיב'.
ההצעה הרשמית ליוזמת עמק השלום החלה עם הצעה משותפת ב-2008 לבניית תעלת הימים שתהווה תעלה בין הים האדום וים המלח ובעזרת התעלה יוקם מפעל להתפלת מים, הפקת חשמל בעזרת תחנת כוח הידרואלקטרית וייווצרו מקומות עבודה רבים. הדיונים והמחקר לגבי הפרויקט הסתיימו ב-2013 ועוד באותה שנה חתמו ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית על הסכם על מנת לקדם את התוכנית.
ב-2008 הוצעה תוכנית שבמסגרתה יוקמו מרכזי כנסים, מלונות, מסעדות, פארקים, אגמים, לגונות מלאכותיות, חממות לפירוות וירקות שיאפשרו גידול בחורף. ואף הקמת רכבת מהירה וכביש מהירה שיעברו לאורך התעלה ויאפשרו נסיעה בין ים המלח לים האדום תוך שעה ואף רצון להפוף את האזור לאזור סחר חופשי ובכך למשוך השקעות מרחבי העולם.
בינואר 2008 הודיע הנשיא פרס כי התוכנית מתקרבת למימוש ואף הכריז על פרטים חדשים בתוכנית שיתמקדו ב-4 אתרים ביהודה ושומרון ותוכניות להקמת פרויקטים תעשייתיים והקמת אוניברסיטה משותפת. פרס שוחח עם נציג הקוורטט לענייני המזרח התיכון, טוני בלייר על הפרויקט במהלך ביקורו של בלייר במזרח התיכון בפברואר 2008.
בפברואר 2015 חתמו ישראל וירדן על הסכם שבמסגרתו יחליפו המדינות מים אחד עם השני ויועברו מים מלוחים מים סוף לים המלח המצטמצם שהולך ומתייבש (וזאת על מנת שים המלח ימשיך להיות עוגן תיירותי לירדן וישראל) ויחליפו את המים המלוחים בים האדום במים מתוקים שימשו המדינות מים בעזרת מתקן התפלה שיוקם בערבה ויפיק חשמל לעיירות באזור ויספק להן מים. בעזרת צינור שיקרא "מובל השלום" ויהיה באורך של כ-220 קילומטרים יועברו המים לים המלח. על פי דיווחים, ההסכם היה בשווי של כ-800 מיליון דולרים. בדצמבר של אותה שנה פרסמו ישראל וירדן באופן רשמי את התוכניות הטכניות של הפרויקט זה.
התכנים העיקריים של הפרויקט.
PIEFZA הוא ארגון כלכלי פלסטיני שנועד לקדם הקמת אזורי התעשייה שייווצרו בעזרת יוזמת עמק השלום. הפרויקט יכלול גם מספר מאמצים ופרויקטים נפרדים אחרים, כולל:
יודוויגה שפט
ידוויגה שפט (Jadwiga Szaft; 4 באוקטובר 1913, כפר Krzynowloga Wielka אשר במחוז וורשה בקרבת העיירה פשאסניש בפולין - 5 בספטמבר 2007) לבית סוכודולסקה (suchodolska) הייתה חסידת אומות עולם, עלתה לישראל בשנת 1957, נפטרה בישראל ונקברה בכפר הרי"ף.
ידוויגה שפט ובני משפחתה, אביה, אדם סוכודולסקי ואימה, סטניסלבה סוכודולסקה, היו אחראים על הצלתו של מיכאל שפט (Michael Szaft), סטודנט יהודי למשפטים אשר עזב את לימודיו עם פרוץ המלחמה ונאלץ להתגורר בגטו ורשה עד לבריחתו לאחר שלקח חלק במרד גטו ורשה.
סיפור ההצלה.
בשנת 1943 נשמעה דפיקה על דלת ביתם של משפחת סוכודולסקי. אדם סוכודולסקי, אבי המשפחה, פתח את הדלת וראה צל אדם, גופו נפוח מרעב. האיש נפל על ברכיו והתחנן לרחמים, ציין כי ברח מגטו ורשה ואמר "אנא עזור לי להישאר בחיים". אדם וביתו ידוויגה בחנו את פניו והבחינו כי זה לא אחר מאשר מיכאל שפט אשר התגורר עם משפחתו בכפר לפני שנים רבות.
הוריה של ידוויגה, אדם וסטניסלבה, החליטו להסתיר את מיכאל, חפרו בור בתוך לול התרנגולות הנמצא בשטח ביתם וכיסו אותו במספוא של בעלי חיים.
ידוויגה ואחיה סטניסלב האכילו את מיכאל באופן קבוע, ידוויגה הייתה נכנסת אל לול התרנגולות על מנת להאכיל את התרנגולות ומשם אל הבור בו הסתתר מיכאל, האוכל הועבר דרך סדק צר שהיה בכיסוי הבור. בחורף, חדר גשם לבור, אולם למרות הקושי מיכאל שרד.
מיכאל חי בבור כמעט שנתיים עד לשחרור הכפר ב-15 בינואר 1945, לאחר השחרור נשאר עם ידוויגה ומשפחתה.