מריה קלרה (ספרדית: María Clara), או בשמה המלא, מריה קלרה דה לוס סנטוס, היא גיבורת מסטיזה (בני תערובת פיליפיניים) ב-Noli Me Tángere – אל תגע בי, רומן מאת חוסה ריזאל, הגיבור הלאומי של הרפובליקה של הפיליפינים. שמה ואופייה הפכו מאז למילה נרדפת בתרבות הפיליפינית לאידיאל הנשי המסורתי.
מריה קלרה היא אהובת הילדות והארוסה של הגיבור הראשי של Noli Me Tángere, חואן קריסוסטומו איברה ומגסלין, בנו של דון רפאל איברה. אף שגדלה כבתם של קפטן סנטיאגו "קפיטאן טיאגו" דה לוס סנטוס ואשתו דונה פיה אלבה, שניהם ילידים פיליפינים, מריה קלרה מתגלה כבתם הבלתי חוקית של פאדרה דמאסו, נזיר ספרדי, שכפה את עצמו על דונה פיה.
דמאסו הוא הסנדק של הילדה; דוניה פיה נפטרה וילדה את מריה קלרה. בת דודה של קפיטאן טיאגו, טיה איזבל, הייתה אז הדמות האימהית הדומיננטית בחייה. כאשר מחזרה, קריסוסטומו יבארה למד באירופה, שלח קפיטן טיאגו את מריה קלרה לביטריו דה סנטה קלרה, בית ספר למנזר בו טיפחה נשיות תחת הדת. בהמשך הרומן מריה קלרה מגלה את האמת שדמאסו הוא אביה הביולוגי.
True (פירושונים)
שחטאר קאראגנדי
כרטסת
כרטסת היא שיטה ואמצעי טכני לאחסון ושליפה של נתונים. הכרטסת מאפשרת גישה מהירה לנתונים ויכולת לעדכן, להרחיב את מסד הנתונים ולסדרו מחדש בקלות יחסית.
שימושים.
כרטסות משמשות למגוון רחב של יישומים ובסביבות שונות: קיטלוג של פריטים, פרטי קשר, יצירת אינדקס, מידע אישי (רפואי או מסחרי, למשל), הנהלת חשבונות ואף לאחסון מתכונים. אחד השימושים המוכרים ביותר בכרטסות הוא לקיטלוג ספרים בספריות.
מבנה.
הכרטסת בנויה מאוסף של "כרטיסים", שכל אחד מהם משויך לפריט מסוים ומכיל מידע הנוגע לפריט זה.
הכרטיסים עשויים מנייר עבה במיוחד, בעל עמידות גבוהה לשחיקה. גודל הכרטיסים הנפוץ הוא ברוחב 10–20 ס"מ וגובה 7–13 ס"מ. גדלים אלה מגבילים את כמות הנתונים אותם יכול כרטיס להכיל. הכרטיסים מסודרים בכרטסת לפי סדר מסוים - בדרך כלל סדר אלפביתי או מספרי. לרוב מוחזקת הכרטסת בתוך קופסאות או מגירות בגודל מותאם במיוחד לגודל הכרטיסים. לעיתים נעשה גם שימוש בכרטיסים ריקים המסומנים בצורה בולטת (למשל על ידי צבע) לחצוץ בין קבוצות של כרטיסים ובכך להקל על איתור הכרטיס הנחוץ.
היסטוריה.
הכרטסת הומצאה על ידי קארולוס ליניאוס בסביבות 1760, כשיטה לארגון וניהול המידע המדעי על גליונות נפרדים הניתנים לעדכון. בשנות ה-70 של המאה ה-19 ניצל מלוויל דיואי את השיטה כבסיס למיון וסימון ספרים, במה שנודע אחר כך כשיטת דיואי.
בסוף המאה ה-19 הומצאו כרטיסים שקודדו על ידי ניקוב בהיקפם, ואיפשרו מיון מהיר יותר ובאמצעים מכניים.
חברת קרדקס , שנוסדה ב-1898, תרמה לתפוצה נרחבת מאוד של השימוש בכרטסות בעולם העסקי. שם החברה הפך לשם גנרי לכרטסות, בעיקר בתחום הרפואה.
הכרטסות היו בשימוש נרחב מאוד עד לסוף המאה ה-20. התפתחות המחשוב והאינטרנט הובילה להסבה של כרטסות רבות לקובצי מחשב. אף על פי כן, המונח כרטסת משמש עדיין גם במקרים מסוימים של אחסון מידע דיגיטלי (לדוגמה המונח כרטסת הנהלת חשבונות).
אחסאן תורג'מאן
עאדל אִחסאן תוּרג'מאן (1893 – 1917) היה יליד ירושלים, שהתפרסם כמחברו של יומן המתעד את שירותו הצבאי במפקדת צבא האימפריה העות'מאנית בירושלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
אחסאן תורג'מאן נולד בשנת 1893 בעיר העתיקה בירושלים לחסן בּכּ תורג'מאן ולאשתו השנייה נביהה אלח'חלילי. המשפחה התגוררה בשטח אל־חרם א־שריף (הר הבית), בכניסה לשער השלשלת. היה זה מבנה בן שלוש קומות. בילדותו זכה תורג'מאן לחינוך מוסלמי מסורתי. אולם, בשנת 1909 החל ללמוד במכללת אלדוסתוריה החילונית, שהייתה בניהול ח'ליל אֶפֶנדי סכּאכּיני. תורג'מן הפך מקורב לסכאכיני, ואף החל לכתוב בשנת 1913 יומן בהשראתו.
בנובמבר 1914 גויס אחסאן לצבא. הוא הוצב בדאהרייה ואחר כך בשכם. לאחר מכן הועבר, הודות לקשרי המשפחה, לשרת ב"מנזיל", מפקדת הצבא העות'מאני בירושלים, שמוקמה במתחם "נוטרדאם" הצרפתי. הוא היה כפוף לעלי רוּשֶן בֵּיי, שהיה מפקד הלוגיסטיקה הצבאית בחזית הדרומית. מלבד היותו מפקד המפקדה היווה רושן ביי את הסמכות הצבאית העליונה בארץ-ישראל הע'ותמנית באותה עת. תורג'מאן שירת כפקיד זוטר, שעיקר פעילותו היתה, כפי שהעיד ביומנו, "לשחק בשפמו". אחסאן נהרג, כנראה בידי קצין עות'מאני, לפני נסיגת הצבא מירושלים בשנת 1917.
יומנו של אחסאן תורג'מאן.
אף על פי שתורג'מאן העיד כי כתב יומן מוקדם יותר, יומנו הנמצא כיום נכתב בין 28 במרץ 1915 ולבין אוגוסט 1916. הוא מתאר את חייו של תורג'מאן, תוך התייחסות למאורעות ההיסטוריים ולחיי התושבים בירושלים בתקופת המלחמה. הוא שמור באוסף הספרייה הלאומית בתוך אוסף "AP", שהוא אוסף ספרים שהוגדרו ב"רכוש נטוש". היומן צוין לראשונה בספרו של יהושע פורת – "צמיחת התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית" (1976) ולאחר מכן בספרו של עאדל מנאע "תולדות פלסטין בעידן העות'מאני, 1700–1918" (1999). ב-2005 נחקר היומן לראשונה על ידי אביגיל יעקבסון וסלים תמרי. הוא פורסם בתרגום לשפה האנגלית ב-2011 ובשנת 2018 ראה אור תרגום שלו לעברית.
ארתור מריק בויד
ארתור מריק בויד (באנגלית: Arthur Merric Boyd; 19 במרץ 1862 - 30 ביולי 1940) היה צייר אוסטרלי. הוא ואשתו אמה מיני בויד (לבית בקט) הקימו אורח חיים של אמנים שצאצאיהם הלכו בעקבותיהם ויצרו את הדימוי הפופולרי של משפחת בויד.
ביוגרפיה.
בויד נולד באופוהו, דנידין, ניו זילנד, בנו של קפטן ג'ון תיאודור תומאס בויד, לשעבר ממחוז מאיו, אירלנד, ואשתו לוסי שרלוט, בתו של ד"ר רוברט מרטין מהיידלברג, ויקטוריה. משפחת בויד עברה לאוסטרליה באמצע שנות השבעים, וב־14 בינואר 1886 התחתן בויד עם אמה מיני בקט, גם היא אמנית וידועה בשם מיני, בתו של ויליאם ארתור בקט ממלבורן. בשנת 1890 הם עברו לאנגליה והתגוררו שם זמן מה עם ילדיהם, ובשנת 1891 בויד ואשתו הציגו ציורים בתערוכת האקדמיה המלכותית.
בויד נסע וצייר ביבשת אירופה, וחזר לאוסטרליה בסוף 1893, שם התגוררו במלבורן למשך שארית חייו. מדי פעם שלח עבודות טובות לתערוכות של חברת האמנים הוויקטוריאנית, אך מעולם לא התערב בחיים האמנותיים של תקופתו.
מיני בויד נפטרה במלבורן ב־13 בספטמבר 1936 בסנדרינגהאם.
ארתור מריק בויד נפטר במורומביינה ב־30 ביולי 1940.
כל אחד מהם מיוצג על ידי תמונה בגלריה הלאומית של ויקטוריה במלבורן. הם השאירו שלושה בנים, פנלי בויד (1890–1923), מרטין בקט בויד (1893–1972), סופר פופולרי ומריק בויד (1888–1959), קדר, ובת הלן בקט בויד, ציירת.
אלי ברוש
אלי ברוש (באנגלית: Allie Brosh; נולדה ב-18 במאי 1985) היא בלוגרית, סופרת וקומיקסאית אמריקאית, המוכרת בזכות הבלוג שלה בפורמט הוובקומיקס "הגזמה וחצי" ("Hyperbole and a Half"). ברוש יצרה את הגזמה וחצי בשנת 2009 וסיפרה סיפורים מחייה בתמהיל טקסט ואיורים גסים בכוונה. היא פרסמה שני ספרים המספרים סיפורים באותו סגנון, שהיו לרבי המכר של הניו יורק טיימס. ברוש סובלת מדיכאון קליני ומהפרעת קשב וריכוז, והקומיקס שלה על דיכאון זכה לשבחים מצד אוהדים ואנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש. ספרה "הגזמה וחצי" יצא לאור בתרגום לעברית מאת נטע גורביץ בהוצאת ידיעות אחרונות בשנת 2015.
ביוגרפיה.
ברוש גדלה בעיירות קטנות - תחילה באובורן, קליפורניה, ואז ליד סנדפוינט, איידהו. ברוש רצתה להיות סופרת מגיל שמונה, ותיארה את כתיבת הספר בגיל תשע או עשר, באומרה: "מפלצתיות אפית זו היא שמילאה שלוש מחברות שלמות."
הגזמה וחצי.
ברוש החלה את הגזמה וחצי בשנת 2009 כדי להימנע מלימודים לבחינת הגמר שלה בפיזיקה במכללה. היא משתמשת בתוכנת Paintbrush כדי לצייר את הקומיקס. כשהבלוג היה פעיל לחלוטין, ברוש הייתה מעלה דף חדש אחת לכמה שבועות. בשנת 2010, אמרה על הקריירה שלה ככותבת, "עם הפרעות הקשב והריכוז המשתק שלי וההחלטות האימפולסיביות שלי זו עבודה מושלמת בשבילי. אני מכינה לוח זמנים משלי."
הגזמה וחצי תואר גם כבלוג והן כובקומיקס. כל פוסט הוא שילוב של טקסטים ואיורים המתארים את חייה, כולל סיפורי ילדות, או מחשבות כלליות, למשל חיית המחמד הדקדוקית שלה "הרבה" (a lot) שנכתבת "alot". ברוש השוותה את שילוב הטקסט והאיורים שלה לסטנד-אפ ואמרה: "[הכתיבה שלי] הייתה חד-ממדית יותר מקומדיית סטנד-אפ, בה תוכלו לסמוך על טון והבעות פנים, תנוחת גוף. ורציתי למצוא איזושהי דרך להתחייב על כך לדף. ציור תיקן את כל הבעיות הללו."
הרישומים, בעיקר "דמויות מקל" ששואבות השראה מרייג' קומיקס , נראים באופן גס בכוונה. ברוש בוחנת ומעדנת את רישומיה, לעיתים קרובות עושה 10 או יותר מכל איור, ומבלה שעות על הבעות פנים או תנוחות גוף. ברוש אמרה כי כל דף בבלוג לקח בערך 24 שעות לייצר. הדמות המייצגת את ברוש דומה באופן רופף לדמות מקל עם שמלה ורודה, עם עיניים מחייכות רחבות וקוקו דמוי משולש. הדמות לובשת לפעמים קפוצ'ון אפור כשהיא מדוכאת במיוחד. ברוש אמרה בראיון לשנת 2020, "אני מרגישה מאוד מסורבלת, ולכן אני רוצה לייצג את עצמי עם הדבר המביך הזה, הדבר הזה שלא ממש נראה כמו אדם. אולי זה נראה כמו איזה באג או איזשהו זר, כי ככה אני מרגישה."
ביקורות.