ב-1973 היה לנאונאטולוג בבית החולים בילינסון, ושם הקים כעבור שנתיים את מחלקה לטיפול נמרץ ביילודים ובפגים מהראשונות בישראל ועמד בראשה. תינוקות מכל רחבי הארץ הופנו אליה. על פי מודל מחלקה זו נפתחו מחלקות נוספות בבתי החולים בישראל. לדברי עמיתו פרופסור יעקב סיוון רייזנר הוא זה שבנה את רפואת היילודים בארץ. הוא לימד סטודנטים רבים ופרסם כ-150 מאמרים בתחום התמחותו. מונה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1987 מונה לרופא מחוז השרון בקופת חולים מכבי. הוא הקים בעיר מגוריו רמת השרון מוקד רפואה דחופה ראשון מסוגו. ב-2012 הוענק לו תואר יקיר העיר.
רייזנר היה נשוי ואב לארבעה ילדים.
פווזיה כופי
פַװְּזִיָה כּוּפִֿי (בפרסית: فوزیه کوفی, תעתיק: פֿוזיה כּופֿי; נולדה ב-1975) היא פוליטיקאית ופעילת זכויות נשים אפגנית. כופי במקור ממחוז בדח'שאן, וכיום היא חברה במשלחת האפגנית לשיחות שלום עם הטליבאן בדוחה, בקטר, והיא חברת פרלמנט לשעבר בקאבול, והייתה סגנית נשיא האספה הלאומית מהבחירות ב-2005 ועד פיזור האספה, עם ההשתלטות מחדש של הטליבאן ב-15 באוגוסט 2021.
ביוגרפיה.
נעורים וחינוך.
כופי נולדה במשפחה פוליגמית של שבע נשים, וראשית נדחתה בידי הוריה בגלל המגדר שלה. אביה, חבר הפרלמנט, התחתן עם אישה צעירה יותר, ואמה ביקשה להביא בן כדי לשמור על חיבת בעלה. ביום שנולדה כופי, הם עזבו אותה בחוץ, למות בשמש.
היא הצליחה לשכנע את הוריה לשלוח אותה לבית ספר, ובעקבות כך הייתה הילדה היחידה במשפחה שלמדה בבית ספר. לאחר מכן, סיימה אוניברסיטה עם תואר שני בעסקים וניהול. אביה היה חבר פרלמנט (MP) במשך 25 שנה, אך נהרג בסוף מלחמת אפגניסטן עם ברית המועצות (1979–1989) בידי מוג'אהדין.
כופי רצתה במקור להיות רופאה, אך בחרה ללמוד מדעי המדינה ולהיות פעילה בקרן החירום הבינלאומית של האו"ם לילדים (יוניסף). היא עבדה עם קבוצות פגיעות כמו עקורים ונשים וילדים בשולי החברה, ושימשה כממונה על הגנת ילדים בארגון ב-2002–2004.
הקריירה הפוליטית שלה.
כופי החלה את הקריירה הפוליטית שלה ב-2001 לאחר נפילת הטליבאן, וקידמה את הזכות לחינוך יְלדוֹת בקמפיין "חזרה לבית הספר".
בשנים 2002–2004 שימשה פווזיה כופי הממונה על הגנת ילדים ביוניסף, תפקיד שמטרתו להגן על ילדים מפני אלימות, ניצול והתעללות.
בבחירות לפרלמנט האפגני ב-2005, היא נבחרה לבית הנבחרים וּוֹלִי גִ'ירְגָה, הבית התחתון של האספה הלאומית של אפגניסטן, מטעם מחוז בדח'שאן שבצפון-מזרח המדינה, ושימשה כסגנית דובר הפרלמנט (הבית התחתון), שנשיאו נושא גם בתואר סגן נשיא האספה הלאומית.
היא הייתה האישה השנייה בתולדות אפגניסטן בתפקיד זה. כופי נבחרה מחדש בבחירות לפרלמנט ב-2010, ולאחר מכן נבחרה לחברת פרלמנט, והייתה אחת מ-69 נשים באספה.
בפרלמנט היא התמקדה בעיקר בזכויות נשים, אך גם יזמה חוקים לסלילת כבישים לחיבור כפרים מרוחקים למתקני חינוך ובריאות. ב-2009 חיברה כופי הצעת חקיקה לחיסול האלימות נגד נשים (EVAW). ההצעה, שנחתמה כצו פרלמנטרי, דרשה הצבעה כדי להפוך למסמך חוקה רשמי. היא הוצגה לפרלמנט ב-2013 אך שם נחסמה על ידי חברי הפרלמנט השמרנים, שטענו כי סעיפי ההצעה מנוגדים לאסלאם. עם זאת, הצעת החוק למעשה כבר מיושמת בכל 34 המחוזות של אפגניסטן, ובתי משפט כבר מסתמכים עליה.
ב-2020, פווזיה כופי הייתה חלק מהצוות בן 21 חברים שאמור היה לייצג את ממשלת אפגניסטן בשיחות השלום עם הטליבאן. ב־14 באוגוסט 2020, היא נורתה בזרועה על ידי חמושים שניסו לחסל אותה ליד קאבול, בעת שחזרה מביקור במחוז הצפוני פרוואן עם אחותה מַרים כופי.
בתוך ההתקדמות המהירה של הטליבאן בקיץ 2021, כשנשאלה בראיון על דעתה בנוגע לנסיגת הכוחות האמריקנים מאפגניסטן, אמרה פווזיה כופי כי ארצות הברית נטשה את נשות אפגניסטן, וכי היא מאוכזבת מאוד מהמתרחש.
פעילות לזכויות נשים.
כופי רואה בהגנה על זכויות האישה באפגניסטן כמטרתה העליונה. היוזמות המרכזיות לזכויות נשים שכופי הובילה במהלך כהונתה כחברת כנסת כוללות: שיפור תנאי חייהן של נשים בבתי הכלא האפגניים; הקמת ועדה למאבק בנושא האלימות, ובמיוחד אלימות מינית, כלפי ילדים; ותיקון החוק השיעי לגבי המעמד האישי.
כופי דחפה לחינוך לנשים ולילדים באמצעות קידום נגישות לבתי ספר טובים וביצירת הזדמנויות לחינוך בלתי פורמלי עבור בוחריה במחוז בדח'שאן. בעת ששימשה כסגנית הדובר ב-2005, גייסה כופי מימון פרטי לבניית בתי ספר לילדות במחוזות מרוחקים. ב-2009 היא נבחרה כ"מנהיגה עולמית צעירה" בידי הפורום הכלכלי העולמי. ב-2020 היא תמכה בשינוי החוק האפגני, שדחף הקמפיין ("איפה השם שלי") בהובלת לאלה עוסמאני, כך שיכלול את שמותיהן של נשים בתעודות זהות אפגניות, ותיארה זאת כ"זכות אדם".
חיים אישיים.
כופי הייתה נשואה לאדם בשם חמיד, מהנדס ומורה לכימיה. אלה היו נישואי שידוך שארגנה משפחתה, אך היא לא פסלה את בחירתם. עשרה ימים לאחר חתונתם, עצרו חיילי הטליבאן את בעלה וכלאו אותו. בכלא לקה בשחפת, והוא מת זמן קצר לאחר שחרורו ב-2003. כופי מתגוררת בקאבול עם שתי בנותיה המתבגרות.
ספר זיכרונות אוטוביוגרפי.
"הבת המועדפת: מאבקה של אישה להובלת אפגניסטן אל העתיד" (The Favored Daughter: One Woman’s Fight to Lead Afghanistan into the Future), הוא ספר זיכרונות אוטוביוגרפי שנכתב בידי כופי ונאדֵן ע'וּרי ויצא לאור באנגלית. הספר מספר את סיפור חייה של כופי, לאורך ילדותה, השכלתה ומעורבותה בפוליטיקה. בספר היא מספרת על חייה ומשלבת מכתבים שכתבה לשתי בנותיה. הוא פורסם במקור ב-2011 תחת הכותרת "מכתבים לבנותיי: ספר זיכרונות" בהוצאת דאגלס אנד מקינטייר, ולאחר מכן ב-2012 בהוצאת פלגרייב מקמילן, ראשית תחת הכותרת "מכתבים לבתי".
פאוזיה קופי
אטנבורוזאורוס
אטנבורוזאורוס (שם מדעי: Attenborosaurus) הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאוריה שהתקיים במשך היורה התחתון של אנגליה לפני 196 עד 189 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה הכיל מין אחד, "Attenborosaurus conybeari" והוא תואר ב-1993 בידי החוקר האמריקאי רוברט בקר על סמך ממצאי מאובנים שהתגלו ב-1940 בדורסט, אנגליה ונחשבו למאובני פלסיוזאורוס. שרידים אלה נהרסו במשך מלחמת העולם השנייה אך השרידים שוחזרו בגבס והופרדו לסוג עצמאי ממשפחת הפלסיוזאוריים. שם הזוחל נקרא לכבוד החוקר ויוצר סרטי הטבע סר דייוויד אטנבורו.
מאפיינים.
זוחל ימי זה היה בעל צוואר ארוך, גולגולת שטוחה מוארכת מלאת שיניים חדות שמנעו מטרפו לברוח מהלסתות. לפי השרידים של דגימה אחת הוא הגיע לאורך של 5 מטרים והיה בעל התמחות לחיים במים בדומה לדולפינים או לכלבי ים כשהוא ניזון בעיקר מדגים או מרכיכות ימיות. לא ברור אם יכל לעלות ליבשה להטיל ביצים עקב גודלו. השרידים שנמצאו מעידים על קיומם של רצועות עור דמויות צלחות שריון, שאולי עזרו לבעליהם לצלול לעומק.
פטיסוב ארנה
פטיסוב ארנה (ברוסית: Фети́сов Аре́на) הוא מתחם קונצרטים וספורט בעיר ולדיווסטוק, המשמש כאולמה הביתי של קבוצת אדמירל מליגת KHL. האולם נקרא על שמו של ויאצ'סלב פטיסוב, שחקן ומאמן הוקי מפורסם, ציר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית שיזם את הקמת אדמירל ולדיווסטוק. המתחם מיועד ל-7,000 צופים במהלך קונצרטים ועד 5.5 אלף במהלך תחרויות ספורט. המשקיעה העיקרית בבנייה הייתה חברת גזפרום.
הפתיחה התקיימה ב-27 בספטמבר 2013, במשחק שבו ניצחה אדמירל את צסק"א 4:2 במשחק הביתי הראשון. ב-29 משחקי בית של "אדמירל" בעונת 2014 ב-KHL, התפוסה בזירה עמדה על 98.8%.
מיקום.
הארנה ממוקמת במרחק 18 ק"מ ממרכז העיר ולדיווסטוק, 150 מטר מזרחית לכביש А370, לא רחוק מתחנת הרכבת "ספוטניק".
אוצר אגם קאבאן
אוצר אגם קאבאן (ברוסית: Сокровища озера Кабан, או Сокровища О. К.) הוא סרט קומדיה והרפתקאות העוסק בחיפוש אחר אוצר החאן בקאזאן במאה ה-21. הסרט צולם בשנת 2012 על ידי הבמאי דמיטרי קורובקין ומככבים בו אלכסיי וורוביוב, מריה קוז'בניקובה ואלווירה איברגימובה.
הצילומים התקיימו במוסקבה, קאזאן, קרים, ובוולדיווסטוק. הסרט הוקרן לראשונה ב-1 במאי 2013.
עלילה.
במהלך המצור של קאזאן על ידי איוואן האיום, סיימביקה היפהפייה פוקדת להסתיר את עושרה העצום באגם קאבאן ולשמור על סוד האגם. האוצר נותר מוחבא במשך 500 שנה. האוצר מתגלה בימינו בפני המוזיקאי המקסים וכובש הנשים קיריל, הוא ממהר לחפש אחר האוצר היקר. בנוסף לו, אנשים בלתי צפויים לגמרי ממהרים למצוא את האוצר עם מטרות שונות. בדרך למציאת האוצר, קיריל פוגשת את גוליה הטטארית היפהפייה, שבכלל לא נופלת בקסמו של ההרפתקן. אבל הרפתקאות משותפות והסכנה הרודפת כל הזמן מאלצות את צעירים להסתכל אחד על השני בצורה חדשה. ועכשיו רק האוצר יכול להפוך לגמול העיקרי להרפתקאות מסוכנות...
רדיו אזאד הינד
רדיו אזאד הינד היה רדיו ששימש לשירותי תעמולה ושודר על ידי סובהאז צ'נדרה בוסה בגרמניה הנאצית בשנת 1942 כדי לעודד את ההודים להילחם לצידן של מעצמות הציר . על אף שבתחילה, התוכניות בתחנה שורדו מגרמניה הנאצית, במהלך השידורים הועברה התחנה לסינגפור שהייתה תחת כיבוש יפני, ולאחר מכן בעקבות התמשכות הלחימה בזירה הדרום-מזרח אסייתית התחנה הועבר ליאגנון שבמדינת בורמה. לאחר עזיבתו של נטג'י לדרום מזרח אסיה, המשיכו הפעולות הגרמניות על ידי נמביאר, ראש הלגיון ההוד שהייתה יחידה צבאית של חיילים הודים שפעלו בשורות גרמניה הנאצית, לימים ימונה האחרון לשגריר הודו החופשית בגרמניה.