באופן רשמי, שירות הביון המרכזי של ברית המועצות התקיים עד 18 בדצמבר 1991, עת הוחלף בשירות ביון החוץ של רוסיה.
פירוק – שינוי שם.
לאחר קריסת ברית המועצות, על בסיס שירות הביון המרכזי של ברית המועצות, בצו נשיא רוסיה מיום 18 בדצמבר 1991, "בקשר לאישור הסובייט העליון אודות ההסכם על הקמת חבר המדינות ב-8 בדצמבר 1991 וכדי להבטיח את ביטחונה של הפדרציה הרוסית" הוקם שירות ביון החוץ של רוסיה.
על פי הגרסה הרשמית שירות הביון של הפדרציה הרוסית, על פי צו נשיא רוסיה בוריס ילצין מיום 18 בדצמבר 1991, לא הוקם כשירות מיוחד חדש במקום שירות הביון המרכזי של ברית המועצות, אלא פשוט "שונה לשם שירות ביון החוץ הרוסי".
האפינגטון פוסט
Huffington Post
The Huffington Post
ז'יל ברסר
ז'יל ברסר (; נולד ב-1955) הוא פיזיקאי ומדען מחשב באוניברסיטת מונטריאול, קנדה, המתמחה בפיזיקה קוונטית.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1955 בעיר מונטריאול שבקנדה. השלים לימודי דוקטורט באוניברסיטת קורנל בשנת 1979, בהנחיית ג'ון הופקרופט. חבר סגל באוניברסיטת מונטריאול משנת 1988.
עמית של האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי לשנת 2006, על "פריצות דרך בקריפטורפיה ותקשורת קוונטית".
זוכה מדליית הזהב ע"ש גרהארד-הרצברג לשנת 2009. ב-2018 זכה בפרס וולף.
עבודתו.
עיקר המחקר של ברסר עוסק בעיבוד אינפורמציה קוונטית, פרוטוקולי קריפטוגרפיה קוונטית וחישוב קוונטי. בשנת 1984, בעבודה משותפת עם צ'ארלס בנט המציא ברסר את פרוטוקול החלפת המפתחות הקוונטי BB84, ובשנת 1992 שיפר את הפרוטוקול בכך שהראה כי מספיקים שני מצבים קוונטיים בלבד על-מנת לבצע החלפת מפתחות (לעומת 4 בהם עושה שימוש BB84). פרוטוקול משופר זה קיבל את השם B92. בשנת 1993 היה שותף לגילוי טלפורטציה קוונטית. כמו כן עסק רבות בנושאי תיקון שגיאות קוונטי.
רשת אוהלי יוסף יצחק
אורסט קיפרנסקי
אורסט קיפרנסקי (ברוסית: Орест Кипренский; 24 במרץ 1782 - 17 באוקטובר 1836) היה צייר רוסי, בין טובי ציירי הדיוקנאות באמנות הרוסית.
חייו.
אורסט קיפרנסקי נולד בכפר ליד סנקט פטרבורג. הוא היה בן מחוץ לנישואים של בעל אחוזה מקומי.
בשנת 1788 החל ללמוד בבית הספר לציור, כאשר נרשם תחת שם המשפחה "קיפרנסקי" (ככל הנראה על בסיס קפריסין, מקום לידתה של ונוס).
בשנת 1803 סיים את הלימודים והחל לצייר דיוקנות.
בשנת 1816 עבר לאיטליה. הוא התגורר באיטליה במשך 6 שנים והקריירה שלו הייתה די מוצלחת.
בשנת 1826 הוא חזר לרוסיה אך הקהל הרוסי קיבל אותו בקרירות.
במשך השנים קיפרנסקי ראה את עצמו כצייר של תמונות אשר עסקו בנושאים היסטוריים, אך תמונותיו בתחום זה לא זכו להצלחה, לעומת זאת הדיוקנאות שלו היו מפורסמים מאוד.
לאחר מספר שנים ברוסיה, הוא חזר לאיטליה, אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה שגרף בשהייתו הקודמת במדינה.
ביולי 1836 הוא התחתן עם אנה-מריה פלקוצ'י. לצורך הנישואים הוא עבר לקתלויות.
מספר חודשים לאחר החתונה, הוא חלה בדלקת ריאות ונפטר ברומא ב-17 באוקטובר 1836 ונטמן בסנט אנדראה דלה פראטה.
דגל השבטים המאוחדים של ניו זילנד
מים בין-לאומיים
מים בין-לאומיים או מים חופשיים (בלטינית: mare liberum) הם אזורי מקווי מים הנמצאים מחוץ לגבול המים הטריטוריאליים של מדינה כלשהי, וכוללים שטחי אוקיינוסים, ימות ונהרות. כלי שיט המפליגים במים בינלאומיים נמצאים בדרך כלל בתחום השיפוט של הדגל הימי שאותו הם מניפים.
רעיון המים הבינלאומיים נוסח לראשונה על ידי המשפטן ההולנדי הוגו גרוטיוס (1583–1645), בספרו Mare Liberum שהתפרסם בשנת 1633. על פי הצעתו, הים צריך להיות טריטוריה בינלאומית וכל אומות העולם יכולות לשוט בו ולסחור בו. רעיון זה של גרוטיוס בא על רקע היריבות העזה בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה ההולנדית בשליטה על נתיבי הסחר הימי בעולם, יריבות שהובילה למלחמות הולנד-אנגליה במאה ה-17.
גרוטיוס:
רעיון דומה אומץ בתחום החלל, ונקבע שמדינה אינה יכולה לטעון לבעלות על מרחב כלשהו בחלל או על כוכב.
מים חופשיים
קוריאה הדרומית במשחקים האולימפיים
קוריאה הדרומית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מהם מאז רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים צברו הספורטאים הדרום קוריאנים 287 מדליות, מהן 96 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם קשתות (ענף אותו היא מובילה עם 43 מדליות, בהן 27 מדליות זהב), טאקוונדו (22 מדליות, מהן 12 מדליות זהב, יותר מכל מדינה אחרת), ג'ודו (46 מדליות, בהן 11 מדליות זהב, ההישג השלישי בטיבו אחרי יפן וצרפת), היאבקות (36 מדליות, בהן 11 מדליות זהב) ובדמינטון (20 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, ההישג השלישי בטיבו אחרי סין ואינדונזיה).
באולימפיאדות החורף משתתפת קוריאה הדרומית מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), והיא השתתפה מאז בכולן, פרט לאולימפיאדת אוסלו (1952). במשחקים אלה צברו הספורטאים הדרום קוריאנים 79 מדליות, בהן 33 מדליות זהב. 53 מהמדליות ו-26 ממדליות הזהב הושגו בהחלקה מהירה במסלול קצר, יותר מכל מדינה אחרת.
משחקי הקיץ האולימפיים נערכו על אדמתה של קוריאה הדרומית פעם אחת, באולימפיאדת סיאול (1988). סיאול הועדפה אז על פני נגויה. פיונגצ'אנג נבחרה לארח את משחקי החורף של 2018, לאחר שמועמדותה גברה על אלו של מינכן ואנסי. הייתה זו הפעם השלישית בה התמודדה על אירוח משחקים אלה. בהתמודדות על אירוח אולימפיאדת החורף של 2010, הפסידה לוונקובר על חודם של 3 קולות. בהתמודדות נוספת, על אירוח המשחקים של 2014 הפסידה לסוצ'י על חודם של 4 קולות.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) בקוריאה הדרומית, הורכבה נבחרת הוקי קרח נשים מספורטאיות מקוריאה הצפונית והדרומית תחת דגל מפת חצי האי כולו והקוד האולימפי "COR".
היסטוריה.
1948 עד 1976.
בהופעת הבכורה של קוריאה הדרומית במשחקים, באולימפיאדת לונדון (1948), ייצגו אותה 50 ספורטאים. שניים מהם זכו במדליות ארד: המתאגרף האן סו-אן ומרים המשקולות קים סונג-ג'יפ. נבחרת הכדורגל, שהיה זה לה הטורניר הראשון בו השתתפה, העפילה לשלב רבע הגמר, אך הובסה בו בידי נבחרת שוודיה בתוצאה 12-0, התבוסה הגדולה בתולדותיה. נבחרת הכדורסל העפילה אף היא לשלב רבע הגמר, וסיימה בסופו של דבר במקום השמיני.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) שחזרו הקוריאנים את הישגיהם, וזכו בשתי מדליות ארד. קים סונג-ג'יפ שחזר את הישגו מלונדון, והמתאגרף קאנג ג'ונג-הו זכה במדליית הארד השנייה. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה המתאגרף סונג סון-צ'ון במדליית כסף, ומרים המשקולות קים צ'אנג-הוי זכה במדליית ארד. רץ המרתון לי צ'אנג-הון סיים במקום הרביעי.
לאחר שבאולימפיאדת רומא (1960) אף ספורטאי דרום קוריאני לא זכה לעמוד על הפודיום, שלושה דרום קוריאנים עשו זאת באולימפיאדת טוקיו (1964). המתאגרף צ'ונג סין-ג'ו והמתאבק צ'אנג צ'אנג-סון זכו במדליות כסף, ואילו הג'ודוקא קים אוי-טאי זכה במדליית ארד. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה המתאגרף ג'י יונג-ג'ו במדליית כסף, ועמיתו צ'אנג קיו-צ'ול זכה במדליית ארד. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום החמישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) רק ספורטאי דרום קוריאני אחד זכה במדליה, הג'ודוקא או סונג-ליפ, שסיים במקום השני. נבחרת הנשים בכדורעף סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת יפן, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה לנבחרת קוריאה הצפונית. נבחרת הגברים סיימה במקום השביעי. המתאבק יאנג ג'ונג-מו היה הספורטאי הדרום קוריאני הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית, באולימפיאדת מונטריאול (1976). שלושה ג'ודאים זכו במדליות אולימפיות במונטריאול - צ'אנג און-קיונג זכה במדליית כסף ופארק יונג-צ'ול וצ'ו ג'אי-קי זכו במדליות ארד. גם המתאבק ג'ון היי-סופ זכה במדליית ארד. נבחרת הנשים בכדורעף זכתה אף היא במדליית ארד, לאחר שגברה על נבחרת הונגריה במשחק על המקום השלישי. נבחרת הגברים סיימה במקום השישי.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
לאחר שנעדרה מאולימפיאדת מוסקבה, שבה קוריאה הדרומית והשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). משחקים אלה, שנערכו ארבע שנים לפני שאירחה את המשחקים בסיאול, סימנו את ראשית דרכה של קוריאה הדרומית כאחת המשלחות החזקות במשחקים. הספורטאים הדרום קוריאנים זכו בלוס אנג'לס ב-19 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, וקוריאה הדרומית דורגה במקום העשירי בטבלת המדליות.
הענפים הבולטים ביותר היו ההיאבקות והג'ודו. שבעה מתאבקים דרום קוריאנים זכו במדליות בלוס אנג'לס, ושניים מהם, יו אין-טאק וקים וון-קי זכו במדליות זהב. חמישה ג'ודאים דרום קוריאנים זכו במדליות, וגם בענף זה שניים מהם זכו במדליות זהב, אן ביונג-קון והא היונג-זו. הקשתית סו היאנג-סון הייתה לאישה הדרום קוריאנית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית, ובת ארצה קים ג'ין-הו זכתה במדליית ארד באותה תחרות. במדליית הזהב השישית זכה המתאגרף שין ג'ון-סופ.
בענפי הכדור זכו נבחרות הנשים להצלחה. נבחרת הכדורסל זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית, וגם נבחרת הכדוריד סיימה במקום השני, אחרי נבחרת יוגוסלביה. שתי נבחרות הכדורעף סיימו במקום החמישי.
אולימפיאדת סיאול (1988).
באולימפיאדה אותה אירחה קוריאה הדרומית זכו ספורטאיה במספר שיא של מדליות, 33, 12 מהן מדליות זהב. הם דורגו במקום הרביעי בטבלת המדליות, הגבוה אי פעם, אחרי ברית המועצות, גרמניה המזרחית וארצות הברית.