ישיבת נחלת הלויים (לעיתים בקיצור: נחלת, במלעיל) היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי. הישיבה שוכנת בשכונת נוה שאנן בחיפה.
יסוד הישיבה.
הישיבה הוקמה בשנת 1986 על ידי הרב ישראל מאיר וייס, חתנו של הרב חיים שמואלביץ. היא הוקמה בסיוע שלמה טופורוביץ, תושב שכונת נוה שאנן, במבנה עץ של בית כנסת שנוהל על ידי משפחתו. היא נקראת נחלת הלויים, מאחר שמשפחת טופורוביץ' הם לויים. הקבוצה הפותחת כללה בחורים בגיל הקיבוץ מישיבת פוניבז'. בטקס חנוכת הבית למבנה הקבע של הישיבה שנתיים לאחר מכן נשא דברים הרב אלעזר מנחם שך. מבנה הקבע הוקם על מקומו של בית הכנסת ומאז הורחב מספר פעמים ונוספו לו קומות. בתחילת שנת תשע"ח נוספו לישיבה שני בנייני דירות חדשים בסמיכות לבניין הישיבה.
בנו של ראש הישיבה, הרב אהרן וייס, ר"מ בישיבת מיר - מודיעין עילית, הצטרף לאביו בראשות הישיבה בשנת תש"ף, 2019. הרב אורי וייסבלום הוא המשגיח של הישיבה. הר"מים הם: הרב חיים זלמן קופרמן (בנו של הרב יהודה קופרמן), הרב אברהם אליהו וינקלר, הרב אליהו ארנפרויד והרב אברהם משה קירשנבוים. מנהל הישיבה הוא ישראל יעקובוביץ', בנו של הרב יצחק יחיאל יעקובוביץ' רבה של העיר הרצליה.
סביב הישיבה התרחבה הקהילה החרדית, והוקמו באזור כוללים, שחלקם יועדו לבוגרי הישיבה. כמו כן הוקם בשכונה תלמוד תורה ואף נפתחה ישיבה קטנה. עמיחי ועמנואל טופורוביץ' בניו של שלמה, הם אנשי עסקים אמידים המתגוררים בארצות הברית, והם מסייעים כלכלית לישיבה בפרט ולקהילה בכלל.
בשנת 2010 (קיץ תש"ע) הקימו בוגרי הישיבה את הישיבה הגדולה עפולה, ובעקבות כך זו נקראה בשנותיה הראשונות 'נחלת עפולה' (במלעיל).
מרד הזנג
אהרן קושניראוו
אליהו צ'ריקובר
אליהו צ'ריקובר (1881 פולטבה - 1943 ניו יורק) היה היסטוריון יהודי, עסק בתולדות יהדות מזרח אירופה, היה אחד ממקימי מכון ייווא.
ביוגרפיה.
הוא נולד בפולטבה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) לחיים וחיה ריזה, משפחתו הייתה חרדית ועסקה במסחר. ב-1898 הוא עבר לאודסה, שם ב-1904 הוא סיים לימודים בבית ספר לציור. לאחר אודסה הוא המשיך ללימודים באוניברסיטה בסנקט-פטרבורג, שם היה פעיל בתנועות סוציאליסטיות מהפכניות. בזמן מהפכת 1905 הוא נעצר במפגשם של המנשביקים, הוא העביר במעצר שנה. לאחר מהפכת 1905 הוא היה פעיל למען השגת זכויות ליהודי רוסיה.
לראשונה צ'ריקובר פרסם מאמר ב-1905 בכתב עת ייברייסקיה ז'יזן (החיים היהודים), במאמר הוא ניתח את יצירתו של מנדלה מוכר ספרים. ב-1909 הוא נענה להזמנתו של דוד גינצבורג לעבוד במערכת של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית, הוא כתב כ-60 ערכים בשביל האנציקלופדיה, בעיקר על תולדות יהודי רוסיה ותרבותם. בין 1911–1914 צ'ריקובר היה עורכו של ידיעון של תנועת מפיצי השכלה, ב-1913 הוא הוציא לאור כרך ראשון של עבודותיו המוקדש לחמישים שנות פעילות של מפיצי ההשכלה.
עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה הוא עזב לארצות הברית ובקיץ 1915 הוא הגיע לניו יורק. בניו-יורק, בהשפעת דב בר בורוכוב הוא החל לכתוב ביידיש בשביל עיתונים וכתבי-עת יידישאיים.
זמן קצר לאחר מהפכת פברואר הוא חזר לרוסיה, שם הוא היה שותף לתנועות ציוניות סוציאליסטיות. כששמע על כך שברפובליקה העממית של אוקראינה תינתן אוטונומיה תרבותית ליהודים הוא עבר לבירתה, קייב ב-1918. לאחר שהחלו רציחות של יהודי אוקראינה צ'ריקובר התחיל לתעד את האירועים. את תיעוד האירועים הוא הביא איתו ב-1921 לברלין.
צ'ריקובר היה אחד המייסדים של ייווא. עם עליית הנאציזם בגרמניה הוא עבר לפריז. בפריז הוא פרסמם מספר עבודות על יהדות צרפת. ב-1940 הוא הצליח להגיע לניו-יורק.
אחיינו של צ'ריקובר היה ההיסטוריון אביגדור צ'ריקובר.
הגזרה המרכזית במבצע שלום הגליל
במבצע שלום הגליל, שהחל את מלחמת לבנון הראשונה, הייתה בגזרה המרכזית לחימה בין צה"ל לכוחות אש"ף וצבא סוריה. מטרת צה"ל בגזרה זו הייתה להגיע לבקעת הלבנון ולפחות לכביש ביירות-דמשק, תוך גירוש צבא סוריה מלבנון. המטרה לא הושגה. הצבא הסורי אמנם הוכה על ידי צה"ל בקרבות, אולם צה"ל הגיע לכביש ביירות-דמשק רק לאחר הפסקת האש, וכוחות צבא סוריה התחפרו בלבנון.
סדר הכוחות.
צה"ל.
כוחות צה"ל בגזרה המרכזית של לבנון היו תחת פיקוד הצפון. הכוחות כללו שלושה כוחות אוגדתיים.
הכוחות שהיו בגזרת הקרב היו:
כמו כן בתחילת המערכה פעלה בגזרה אוגדה 36, שהתקדמה מאצבע הגליל דרך רמת נבטיה לעבר צידון.
הצבא הסורי.
הכוח העיקרי של צבא סוריה בגזרה המרכזית בלבנון היה:
ב-10 ביוני תגברו הסורים את כוחותיהם, על מנת למנוע את ניתוק כוחותיהם שבלבנון. הכוח שנשלח היה:
היערכות הצבא הסורי.
הכוח הסורי נערך בגזרה המזרחית בלבנון כך:
תוכנית אורנים.
על פי התוכנית, היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המרכזית להגיע בסוף היום השני ללחימה לכביש ביירות-דמשק וליצור משם איום על הכוחות הסורים בלבנון. בשלב זה, היו אמורים כוחות צה"ל בגזרה המזרחית להיכנס ללחימה בלבנון, להגיע לכביש ביירות-דמשק ולבקעת הלבנון ולסלק את צבא סוריה מלבנון. בכך היה מאפשר הקמת ממשלה עצמאית בלבנון בראשות באשיר ג'ומייל.
מסיבות פוליטיות, המבצע הוצג לציבור כמבצע מוגבל יותר. בהתאם לכך, בימים הראשונים למלחמה הוגדר משימתו של צה"ל בגזרה המזרחית כ: "פיקוד הצפון ... יהיה בכוננות להשמיד את הצבא הסורי בלבנון, אם יתקוף את כוחותינו".
מהלך הקרבות.
ביום ראשון, ה-6 ביוני, חטיבות גולני ו-188 התקדמו מכיוון אצבע הגליל, חצו את הליטני בגשר עקיה ללא כל התנגדות, והמשיכו להתקדם צפונה לכיוון רמת נבטיה, תוך שחטיבת גולני מושכת מערבה לכיוון הים.
על חטיבה 769 הוטל לחצות את הליטני בגשר חרדלה (צפונית מזרחית לכפר ארנון) לכיוון רמת נבטיה, אולם עקב מיקוש ומיכשול בצירים לא הצליחה החטיבה להתקדם לכיוון רמת נבטיה. עם זאת, על ידי יצירת רושם שזוהי גזרת המאמץ העיקרי, הקלה מאוד על שאר כוחות האוגדה באזור גשר עקייה.
באותו יום אחר הצהריים, נכנסה אוגדה 162 שהייתה עד אז עתודה פיקודית, בעקבות אוגדה 36 והתקדמה דרך גשר עקייה לכיוון גשר חבוש (על נהר זהרני, נמצא מצפון מזרח לכפר חבוש ).
בליל 7 ביוני נערך הקרב על הבופור. במהלך ההגעה ליעד נפצע מפקד הכוח משה קפלינסקי, ובקרב עצמו נהרגו 6 מלוחמי חטיבת גולני בהם מפקד הכוח שהחליף את קפלינסקי - רס"ן גוני הרניק.
למחרת ב-7 ביוני, לאחר כיבוש הבופור בידי חטיבת גולני, התקדמה חטיבה 769 יחד עם כוח בפיקוד סמח"ט גולני גבי אשכנזי לכיוון העיר נבטיה, ועם ערב נכבשה העיר.
במהלך אותו יום התקדמה אוגדה 162 בציר ההר, עד גשרי הבסרי. בבוקר ה-8 ביוני נתקלו כוחות חטיבה 500 בכוח סורי קטן מחטיבה 85 באזור גשר הבסרי, וחיסלו אותו בקרב קצר.
באותו יום הוטל על גדוד מחטיבה 500 לכבוש את ג'זין, אך הגדוד נסוג עקב מטח טילי סאגר, והמשימה הוטלה על כוח דני ורדי. חטיבה 460 תקפה את המתחם ממערב, חטיבה 769 מדרום, ואילו כוח סמח"ט גולני מדרום מערב. הכוחות השמידו את הכוח הסורי, והשתלטו על מרחב העיירה. זה היה הקרב הראשון של צה"ל עם הצבא הסורי במלחמה זו. מיד לאחר מכן כוח סמח"ט גולני וחטיבה 409 כבשו באיגוף עמוק את ג'בל בארוכ.
בשלב זה הורה פיקוד הצפון לאוגדה 162 להתקדם במהירות ולהגיע לכביש ביירות-דמשק, בעקבות ההחלטה התפצלה חטיבה 500 לשתי צוותי קרב חטיבתיים - אחת בפיקוד מח"ט 500 דורון רובין, והשנייה בפיקוד המח"ט הקודם בני טרן. כתוצאה מכך התקדמה האוגדה אותו יום במהירות, ועל אף הציר הקשה, התקדמו הכוחות 60 ק"מ עד עין זחלתא.
כאשר נכנסה חטיבה 500 לעין זחלתא התפתח במקום קרב קשה עם יחידות קומנדו ושריון סוריים, שנמשך עד ה-10 ביוני בערב.
ב-9 ביוני הוטל על חטיבה 460 לכבוש את הכפר עין א-תינה, הכפר נכבש על ידי כוחות החטיבה, אולם עקב טעות בזיהוי, ירו כוחות החטיבה זה על זה, ובאירוע נהרגו 5 לוחמים.
במהלך ה-10 ביוני הוטל על כוח יוסי פלד לכבוש את הכפר משע'רה. גדוד הטנקים, בפיקוד דוביק טל תקף את הכפר מן החזית, כאשר הוא משמיד מספר טנקים סורים, ואילו גדוד הצנחנים 7063 תקף מהעורף ממורדות ג'בל בארוכ. כמו כן סייעו לתקיפה מסוקי קרב בל AH-1 קוברה של חיל האוויר, שפגעו גם הם בטנקים הסורים ואספו מודיעין על היערכות הכוח הסורי בכפר. החיילים הסורים שלא נפגעו ונהרגו נמלטו, כשהם משאירים מאחוריהם רכבים וטנקים. הכיבוש הסתיים בתוך שעה ללא נפגעים לכוח התוקף.
בבוקר ה-11 ביוני, החלה אוגדה 162 לנוע לעבר כביש ביירות דמשק, אך נבלמה בעין דרה עקב כניסת הפסקת האש לתוקפה.
גדוד 7008 מחטיבה 409 שהייתה חלק מכוח יוסי פלד, השתתף דקות ספורות קודם הפסקת האש במארב לשריון סורי מצפון לכפר עמיק, והשמידו 11 טנקי T-72, עשרות כלי רק"ם ו-4 מסוקי גאזל.
על אף החבירה לנוצרים בגזרה המערבית וניתוק מערב ביירות, הפרוזדור הצר באזור כפר שימא היה נתון להטרדות סוריות שישבו בשטח הגבוה בעאליי. בשל כך ב-21 ביוני החלה אוגדה 162 להתקדם לעבר בחמדון ועאליי. האוגדה צלחה את נהר הדאמור והחלה לטפס על השלוחה הצפונית המוליכה לבחמדון.
בשל העדר אישור מהדרג המדיני למתקפה, האוגדה התנהלה בזחילות תוך קרבות קשים מול אויב נחוש ובשטח טופוגרפי נחות. בנוסף עקב העדר אישור לפתח מאמצים מקבילים, התרכזה כל הארטילריה הסורית כנגד כוחות האוגדה. הלחימה התנהלה בחלקה הראשון כנגד מארבי נ"ט וטנקים סוריים מרחוק, לאחר מכן משעלתה האוגדה על הרכס, מרואייסאת נעמן ועד כביש ביירות דמשק התנהלו קרבות קשים, בעיקר במסולעת מעל מנצוריה ובשקיף מטלון.