היא התגוררה ועבדה בירושלים. לברלינסקי הייתה קריירה קצרה כשחקנית תיאטרון הקאמרי בתל אביב. היא החלה לצייר בגיל 38. בין השנים 1953–1957 למדה בבצלאל בשיעורי ערב אצל שלמה ויתקין. בין השנים 1957–1959 למדה בפריז אצל אנדרה לוט ואנרי גץ , שם הושפעה גם מסגנון האקספרסיוניזם המופשט. ציוריה משנות השישים מציגים השפעה של נוף ילדותה בעת ששהתה באושוויינצ'ים שבפולין, שאותה זכרה דווקא כעיר יפה וכזיכרון של נוף ילדות אידילי, על אף שכל משפחתה אבדה בשואה. ב-1974 התחברה עם אמני קבוצת אקלים, שהוקמה בעקבות מלחמת יום הכיפורים על ידי רחל שביט ואליהו גת, והציגה אתם ברוב תערוכותיהם - מתוך תחושה של זהות ישראלית, אותה רצתה לבטא ביצירתה. בין השנים 1982–1984 הייתה חברה בקבוצת "רדיוס".
יצירתה.
בין השנים 1960–1973 המשיכה לצייר בסגנון מופשט עם השפעה של ציורי ילדים, וסגנונה נטה למופשט עם צבעים קונטרסטיים וקווי מתאר שחורים. בציוריה מן התקופה מופיעות גם דמויות מטושטשות הרומזות על בני משפחתה שנספו בשואה. אך רק בשנות השבעים החלה להתמודד באופן ישיר עם נושא השואה. ציוריה הפכו מופשטים יותר ויותר ונראו בהם אזורי צבע גדולים יותר. בשנות השבעים, בהשפעת מלחמת יום הכיפורים, הפכו הצבעים מתונים ומונוכרומיים יותר, אך כתמי הצבע הלכו וגדלו והתפשטו לכל שטח הפנים של הציור. ברלינסקי הרבתה לצייר חלונות סגורים ונופים הנראים דרך תריסים מוגפים. הנופים נראים שרופים ומעושנים, ושורה בהם אווירה של דיכאון ושל מוות.
ב-1982, עם תחילת מלחמת לבנון הראשונה חזרה דמות האדם לציוריה. ב-1984 חזרה לראשונה לפולין כדי להתמודד עם אושוויץ של מחנות הריכוז, ומאז, לדבריה, לא ציירה עוד נופים. אך למרות דבריה, בשנות התשעים ציירה סדרה של נופי העיר בפסטלים, ובהם עצי ברוש, האופייניים לבתי הקברות בירושלים ומסמלים עצב ואבל. עוד ציירה פרחים צבעוניים בולטים על הרקע המונוכרומי.
בסדרה נוספת ציירה ברושים הצומחים מתוך אדמה חרוכה וסלעים הנראים כאבני מצבה, בהשראת הסכסוך הישראלי-ערבי. לאחר מכן חזרה לצייר כָּדי פרחים ונופים, כמעין פסק זמן בין הנושאים הכואבים, ובין השנים 1995–2002 ציירה פורטרטים של בני משפחה שנספו בשואה, למשל הציור "דיוקן משפחתי", 1998. ב-1974 הייתה חברה בקבוצת אקלים - מתוך תחושה של זהות ישראלית, אותה רצתה לבטא ביצירתה. בין השנים 1982–1984 הייתה חברה בקבוצת "רדיוס".
ברלינסקי נפטרה ב-16 בינואר 2022 בגיל 106, ונקברה בהר המנוחות בירושלים.
תערוכות.
תערוכות יחיד נבחרות
תערוכות קבוצתיות נבחרות
תערוכת מחווה
בשנת 2005 אצרה הציירת אורנה מילוא, חברת גלריה אגריפס 12, תערוכת מחווה לציירת טובה ברלינסקי בשם עבודות בשחור. בתערוכה הוצגו, לצד עבודותיה של ברלינסקי, גם עבודות שנוצרו על ידי חברי הגלריה במיוחד לתערוכה.
ז'אן פרנסואה ליוטר
מנספילד (אוהיו)
מנספילד (באנגלית: Mansfield) הוא מושב המחוז של מחוז ריצ'לנד אשר במדינת אוהיו שבארצות הברית, כ-105 קילומטרים מקולומבוס ו-111 קילומטרים מקליבלנד.
דמוגרפיה וגאוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2010 היו בעיר 47,821 תושבים, 18,696 משקי בית ו-10,655 משפחות. 73.3% מהתושבים הם לבנים, 22.1% אפרו-אמריקאים, 0.2% אינדיאנים, 0.7% אסיאתים, ו-3.0% משני גזעים או יותר.
העיר משתרעת על שטח של כ-80.08 קילומטרים רבועים, מתוכם 79.95 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-0.13 קמ"ר שטחי מים.
תושבים נודעים ממנספילד.
תושבים נודעים בולטים אשר נולדו במנספילד כוללים את:
מנואל
צבי מיתר
צבי מיתר (12 באוקטובר 1933 - 2 ביולי 2015) היה עורך דין ישראלי, מייסד משרד עורכי הדין מיתר, ליקוורניק, גבע, לשם, טל ושות', נמנה עם מייסדי קבוצת עורק, שכללה את דפי זהב, ערוצי זהב ואמדוקס.
קורות חיים.
מיתר נולד בתל אביב. הוא התייתם מאביו בגיל 12. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת גולני. ב-1957 סיים תואר מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, את התמחותו עשה במשרד הרמן, פינקוס, שוורץ ופלד. ב-1962 הקים משרד עורכי דין עצמאי שהפך ברבות השנים לאחד המשרדים הגדולים בישראל. הוא עמד בראש המשרד עד שנת 2000. בשנים 1983 עד 1995 שימש יו"ר ועד מחוז תל אביב בלשכת עורכי הדין. במסגרת תפקידיו בלשכת עורכי הדין היה חבר הוועד המרכזי והמועצה הארצית, יו"ר ועדת הכספים וכן חבר מטעם הלשכה בוועדה למינוי שופטים.
היה מבעלי "קבוצת עורק" יחד עם אחיו שמואל מיתר ועם מוריס קאהן, איש עסקים שהכיר מתקופת התמחותו. הקבוצה כללה את מדריכי הטלפונים דפי זהב ודרכה צמחה חטיבה בתחום המחשוב שהפכה לחברת אמדוקס. כמו כן פעלו תחת הקבוצה חברות נוספות בהן חברת הכבלים ערוצי זהב, חברת התקשורת קווי זהב, והשלוחה הישראלית של חברת הביטוח AIG. קבוצת עורק פורקה ב-2008 לאחר השלמת מכירת כל החזקותיה.
מיתר היה בעל אוסף גדול של כתבי יד, מכתבים, מסמכים היסטוריים ויצירות אמנות. הוא היה נדבן שתרם בין השאר למיזמי חינוך, בהם מרכז צבי מיתר ללימודי משפט מתקדמים באוניברסיטת תל אביב, מכון צבי מיתר לחדשנות טכנולוגית, משפט ואתיקה במרכז הבינתחומי הרצליה, מרכז לימודים של ישיבת תורת החיים במועצה אזורית נחל שורק ומלגות לסטודנטים. כיהן כיו"ר חבר הנאמנים של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. כמו כן תרם להקמת המכון לחקר לוחמת היבשה, למוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה. בבריטניה תרם לאוניברסיטת אוקספורד, לאלברט הול למוזיאון הימי הלאומי, ולמוזיאון אשמוליאן.
חיים אישיים.
צבי מיתר היה נשוי לעפרה ואב לאביעד ולדפנה, המכהנת כיו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב. משנת 2001 התגורר בלונדון. הוא נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
לייקווד (אוהיו)
לייקווד (באנגלית: Lakewood) הוא מושב המחוז של מחוז קויאהוגה אשר במדינת אוהיו שבארצות הברית. העיר משתייכת לאזור המטרופולין קליבלנד רבתי, וגובלת בעיר קליבלנד. נכון ל-2010 חיו בתחום היישוב 52,131 תושבים.
דמוגרפיה וגאוגרפיה.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2010 היו בעיר 52,131 תושבים, 25,274 משקי בית ו-11,207 משפחות. 87.5% מהתושבים הם לבנים, 6.4% אפרו-אמריקאים, 0.3% אינדיאנים, 1.9% אסיאתים, ו-2.7% משני גזעים או יותר.
העיר משתרעת על שטח של כ-17.33 קילומטרים רבועים, מתוכם 14.32 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-3.00 קמ"ר שטחי מים.
גנזבה דיבאבה
גנזבה דיבאבה (נולדה ב-8 בפברואר 1991) היא אתלטית אתיופית. אלופת העולם (בייג'ינג 2015), סגנית האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושיאנית העולם הנוכחית (2017) בריצת 1500 מטר. נוסף לכך, היא שיאנית העולם הנוכחית בריצת 1500 מטר, ריצת 3000 מטר וריצת 5000 מטר באולם.
ביוגרפיה.
דיבאבה נולדה בבקוג'י שבמחוז ארסי באתיופיה. אחיותיה הגדולות הן האתלטיות טירונש דיבאבה, אלופה אולימפית ואלופת עולם ואג'גייהו דיבאבה, סגנית אלופה אולימפית. בת דודתה, דררטו טולו אף היא אלופה אולימפית.
כנערה זכתה ב-2008 במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה לנוער בריצת 5000 מטר, בשנים 2008 ו-2009 זכתה פעמיים ברציפות באליפות העולם לנוער במרוצי שדה וב-2010 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער בריצת 5000 מטר.
ב-2012 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה באיסטנבול. היא סיימה בתוצאה של 4:05.78 דקות. באולימפיאדת לונדון (2012) סבלה מפציעה במהלך המקצה המוקדם של ריצת 1500 מטר ולא סיימה את התחרות. לאחר האולימפיאדה עברה להתאמן תחת הדרכתו של ג'אמה אדן. בפברואר 2014 שברה את שיא העולם בריצת 1500 מטר באולם כשקבעה תוצאה של 3:55.17 דקות בתחרות בקרלסרוהה. חמישה ימים אחר כך שברה את שיא העולם בריצת 3000 מטר באולם בתוצאה של 8:16.60 דקות בתחרות בסטוקהולם. שבוע לאחר מכן שברה גם את שיא העולם בריצת שני מייל באולם, בתוצאה של 9:00.48 דקות, שיפור של כמעט שש שניות מהשיא הקודם של מסרט דפאר (9:06.26 דקות). במרץ 2014 זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט שבפולין.
בפברואר 2015 שברה את שיא העולם בריצת 5000 מטר באולם כשקבעה תוצאה של 14:18.86 דקות בתחרות XL גאלן בסטוקהולם. ביולי 2015 שברה את שיא העולם מ-1993 בריצת 1500 מטר, והעמידה אותו על 3:50.07 דקות. באליפות העולם ב-2015 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.08.09 דקות ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:44.14 דקות לאחר המנצחת אלמז איינה (14.26.83 דקות) וסגניתה סנברי טפארי (14:44.14 דקות). בעקבות הישגיה זכתה דיבאבה בתואר אתלטית השנה בעולם לשנת 2015.
במרץ 2016 זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם בריצת 3000 מטר, כסיימה בתוצאה של 8:47.43 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.27 דקות לאחר המנצחת פיית' קיפייגון מקניה (4:08.92 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8.45.05 דקות ובמדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.05.27 דקות.
דיבאבה
אצטדיון ריאזור
אור מלצר
אור מלצר (נולדה בשנת 1988) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל במשחי הגב ושיאנית ישראל במשחה ל-50 מטר גב.
ביוגרפיה.
מלצר התאמנה בקבוצת הפועל הוד השרון בית ברל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2001 קבעה מלצר במשחה ל-50 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 31.13 שניות (הנוכחי 2015).
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה היא קבעה במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:22.98 דקות.