הסרט מתלווה לידידיה בימים ובשעות שלפני ההתנתקות וגם ברגעים הקשים בהם פונה מביתו, עם משפחתו ועם האוסף.
בימוי: נעם דמסקי ומורדי קרשנר.
משחק ילדים (2007).
הסרט העוקב אחר חבורת ילדים מכפר דרום בגוש קטיף, שנה לפני ההתנתקות וממשיך ומלווה אותם שלוש שנים אחרי ההתנתקות. עוסק ביחסי הורים וילדים, ילדים ומבוגרים, ילדים ומחנכים.
האחיות ולדרמה (2009).
הסרט מתחקה אחרי לוסי, רוזה ופלור – שלוש אחיות ממשפחת ולדרמה, מהעיר טרוחיו (פרו), החולמות להתגייר ולעלות לישראל. האחיות ולדרמה משתייכות לקהילת "בני משה", נוצרים קתולים בעברם, שאימצו את היהדות והחלו ללמוד תורה, לקיים אורח חיים דתי ואף הקימו בית כנסת במקום.
מאז שנות השמונים שלח בית דין רבני מספר פעמים נציגים לטרוחיו כדי לבדוק את בקיאותם של בני הקהילה בהלכה ומידת אדיקותם בשמירת מצוות היהדות, על מנת לגייר אותם ולאפשר להם להגר לישראל. רוב בני הקהילה גויירו, הועלו לישראל ויושבו בהתנחלויות ביהודה ושומרון. אביהן של האחיות ולדרמה הוא ממייסדי וממנהיגי הקהילה, חמשת אחיהן ואחיותיהן גויירו והועלו לישראל ועתה הן עומדות בפני תהליך הגיור.
בימוי: נעם דמסקי ומורדי קרשנר.
לרדוף אחרי הצל (2010).
דמסקי הפיק, בבימויו של מרדכי ורדי. עוסק ברב שג"ר, תפישת עולמו היהודית והפילוסופית, מערכות היחסים עם ילדיו ותלמידיו.
הכוח לספר (2012-2011).
קבוצת בני נוער בסיכון מבית הספר 'המרתף' בירושלים עורכת הצגה על משפט אייכמן. במהלך החזרות להצגה הם נפגשים עם העדים מהמשפט שנותרו בחיים וצופים בסרטים על השואה ובקלטות מהמשפט. כל שחקן מגלם אחד מהעדים, חלקם מגיעים לביתם של העדים (בהם אברהם אביאל, יהודה בקון, פרופ' ישראל גוטמן, נחום הוך ויוסף קליינמן) ומשוחחים עימם. ההצגה עולה בבית העם בירושלים, מקום בו התקיים משפט אייכמן שישים שנה קודם לכן. הסרט מתמקד במערכות היחסים שנרקמות בין הנערים לעדים.
הסרט זכה בפרס היצירה בתחום הציונות בקטגוריית קולנוע מטעם משרד התרבות – 2013.
בשביל ישראל (2014-2013).
סדרה תיעודית לערוץ מאיר, כל פרק מצולם באזור אחר בישראל; בהגשת נעם יעקובסון שנפגש עם אנשים שונים. הסדרה נמכרה לערוץ 20 ומשודרת שם.
בגלל הרוח (2014-2013).
סדרה של ראיונות אישיים שנעשתה עבור ערוץ מאיר בהם רועי בן טולילה משוחח עם אנשים מעוררי השראה ופורצי דרך.
רוח נשית (2014-2013).
סדרה של ראיונות אישיים, שנעשתה עבור ערוץ מאיר בהן אורלי גולדקלנג ושיינה בוצר משוחחות עם נשים מעוררות השראה.
מקום משלהן (2014-2013).
הסרט עוקב אחר שתי נשים דתיות, מנהיגות בהתנחלויות. האחת, שולמית מלמד, מייסדת ערוץ שבע, נאבקת על הנצחתו של הערוץ שנסגר, בדפי ההיסטוריה הישראלית. השנייה, תירא-אל כהן, סטודנטית לתקשורת, נאבקת להקים כפר סטודנטיות במזרח ירושלים ובשומרון. הסרט פורש את תפישת עולמן והמניע אותן.
חבורת היתומים (2015-2014).
הסרט העוסק בחוויית היתמות של כחמישים מילדי הנופלים בטבח בכפר עציון, במהלך מלחמת העצמאות. מתוארות בו מערכות היחסים שלהם עם האבות המתים, האמהות החיות ומערכות היחסים שלהם כקבוצה. נחום בן-סירא, אחד מניצולי הטבח, מחליט לערוך לילדים קייטנה; הוא מקיים שש קייטנות, כל אחת במקום אחר; לאחר מותו הילדים עורכים קייטנה שביעית לזכרו.
בימוי - עדו בהט ונעם דמסקי, 52 דקות, ערוץ הראשון.
רוח החופש (2016)
סדרה תיעודית העוסקת בחשיבותו של הדיון הציבורי בדמוקרטיה בישראל ובעולם, בהגשת עינת פישביין, בסדרה מרואיינים אנשי תקשורת, עיתונאים ופרשנים מישראל ובריטניה, והיא מלווה בקטעי ארכיון. מפיק, במאי ועורך שותף עם עדו בהט ועדו צוקרמן, 3 פרקים בני 50 דק' האחד. ערוץ 1.
שמגלוץ' (מגשרות) (2017).
הסרט מלווה שלוש נשים מהקהילה האתיופית העושות שינוי בקהילה.
יוברמט (יובי), הבטנש (עדן), ואלטאש (רונית) הגיעו לישראל מאתיופיה כילדות ועברו עם המשפחה והקהילה את כל משברי הקליטה והמעבר הבין תרבותי שמכתיבים החיים בישראל. עדן, הקצינה האתיופית הראשונה במשטרת ישראל, רונית, עובדת סוציאלית מנתניה ומייסדת תוכניות השיקום לגברים אלימים בקרב הקהילה האתיופית ויובי, פעילה חברתית.
כעשרים וחמש שנה אחרי, כשכל אחת מהן כבר השתרשה בארץ ומצליחה בתחום העיסוק שלה ולאחר התפרצות הזעם של הקהילה האתיופית באירועי קיץ 2015 מתעדת מצלמת הסרט שמגלוץ' איך כל אחת מהן מנסה להוביל שינוי בקהילה לא ממקום של תלונה או קיפוח, אלא ממקום של עשייה, חוזקה, אופטימיות, אמונה בדרך ורצון להוביל תהליכים.
שם הסרט "שמגלוץ'" (ביחיד: שמגלה) שפירושו באמהרית: אדם המשמש כמגשר וכיועץ, מסמל על היותן של הנשים "מגשרות" מבחינה חוקית, חברתית ותרבותית בין העדה לחברה הוותיקה.
בימוי והפקה: מורדי קרשנר ונעם דמסקי. הפקה עבור הערוץ הראשון. 54 דקות.
ילדים על תנאי (2020).
אושר, מישל ואיתן הם ילדים בסיכון, אשר הוצאו בילדותם ממשמורת ההורים והועברו למסגרת של משפחות אומנה. לראשונה, ניתנת להם ההזדמנות לשקם את חייהם ולהתפתח במסגרת משפחה נורמטיבית ומתפקדת.
אלא, שעם כניסתם למשפחות האומנה, החל לפעול גם שעון החול המסיים את התהליך, עת ימלאו להם שמונה עשרה.
הסרט "ילדים על תנאי" מתלווה אל השלושה לקראת סיום השנה האחרונה לאומנה ובמהלך שנת העצמאות הראשונה. זהו צומת חיים גורלי. גיבורי הסרט מתמודדים עם השאלה – האם ייאלצו פעם נוספת להיפרד ממשפחה ומבית?
בימוי והפקה: עדו בהט ונעם דמסקי. הפקה עבור HOT8. 60 דק'.
פילמוגרפיה
לקריאה נוספת.
פאות ירוקות
חרדים לגורלם
הישיבה
ארבעה בנים
האחיות ולדרמה
הכוח לספר
מקום משלהן
קישורים חיצוניים.
סרטים וסדרות אונליין שדמסקי הפיק וביים
הישיבה
ארבעה בנים
האחיות ולדרמה
הכוח לספר
משחק ילדים
מקום משלהן
האוסף של ידידיה
הייסטינגס באנדה
הייסטינגס קאמוזו באנדה (באנגלית: Hastings Kamuzu Banda; 1898 - 25 בנובמבר 1997) מייסדה ונשיאה הראשון של מלאווי וראש מפלגת הקונגרס של מלאווי. רופא במקצועו. כיהן כנשיא מלאווי מייסודה בשנת 1964 ובמשך שלושים שנים רצופות. מאז 1971 שליט יחיד (דיקטטור). בשנת 1993 הסכים לקיים משאל עם שקבע שבמדינה יתקיימו לראשונה בחירות דמוקרטיות. בבחירות אלה, שהתקיימו שנה לאחר מכן, הודח על ידי בקילי מולוזי. בניגוד לרוב מדינות אפריקה שחברו עם ייסודן לגוש המדינות הבלתי מזדהות, כיוון באנדה את ארצו לאוריינטנציה מערבית. מלאווי שמרה על יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה והייתה אחת המדינות הבודדות באפריקה שלא ניתקה את יחסיה עם מדינת ישראל לאחר מלחמת יום כיפור. באנדה קידם את החינוך והתשתיות בארצו ברמה גבוהה מהמקובל באפריקה וטיפח שוויון זכויות לנשים. עם זאת, ממשלו עסק ברדיפה ועינויים של מתנגדי משטר ובאנדה עצמו חי חיי פאר וראווה מושחתים, כאשר ארצו התדרדרה להיות אחת העניות בעולם. בארמון הנשיאות שהקים בלילונגווה הבירה, למשל, היו 300 חדרים.
עד עצמאות מלאווי.
באנדה נולד בשם קאמוזו ("שורש קטן") ליד העיר קאסונגו כבן שבט צ'ווה (Chewa). מועד לידתו משוער. בין השנים 1915-1917 נדד ברגל ליוהנסבורג, דרום אפריקה, שם התפרנס ככורה. מיסיונר מתודיסט נטל אותו תחת חסותו והקנה לו חינוך והשכלה בסיסיים. בשנת 1925 נסע באנדה לניו יורק. הוא למד לימודי קדם-רפואה באוניברסיטת אינדיאנה וב-1937 סיים לימודי רפואה בקולג' הרפואי של טנסי בנאשוויל. על מנת להיות רופא באימפריה הבריטית אליה השתייכה מולדתו, שנקראה דאז נייסאלנד, היה עליו להשלים את לימודיו ולקבל הסמכה. לשם כך נסע לאדינבורו שם השלים ב-1941 את הכשרתו באוניברסיטת אדינבורו והוסמך כחבר הקולג' המלכותי לרופאים ולמנתחים. לימודיו מומנו על ידי ממשלת נייסאלנד, בתנאי שישוב למולדתו לעבודה כרופא. באנדה החל להתמחות במחלות טרופיות באוניברסיטת ליברפול, אך לימודיו הופסקו כאשר סירב לשרת כרופא צבאי מטעמי מצפון. הוא הוטבל לכנסייה של סקוטלנד ונטל את השם הייסטינגס.
בין השנים 1941-1945 עבד כרופא בסביבת העיר ניוקאסל. במקביל התקרב לתנועה הפאן אפריקאית ובמהלך הקונגרס החמישי של התנועה, שהתקיים ב-1945 במנצ'סטר, בו ייצג את הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד, התבלט כאחד המנהיגים האפריקאים הצעירים לצד ג'ומו קניאטה וקוואמה נקרומה. מאז הביע באנדה עניין רב בקידום מולדתו ועסק בגיוס כספים ודעת קהל לטובתה בלונדון ובפרט להתנגדות להצעת איחודה עם רודזיה הצפונית (איחוד שיצא לפועל ב-1953). ב-1951 עבר באנדה לחוף הזהב, שם היה עד לפעילותו של נקרומה וליצירת גאנה העצמאית. באנדה שהה באפריקה עד 1958, אז חזר לליברפול. בליברפול חיכתה לו משלחת מארצו שהפצירה בו לשוב וליטול את הנהגת הקונגרס האפריקני של נייסאלאנד ולהוביל את המאבק לזכויות ולעצמאות. ב-6 ביולי 1958 שב באנדה לארצו לאחר היעדרות של 42 שנה.