מרתף הוא קומה אחת או יותר בבניין, הממוקמת, כולה או חלקה, מתחת לקומת הכניסה שלו. שימושיה של קומת המרתף מגוונים ועשויים לכלול מערכות בניין גדולות כדוגמת: דוד חימום, מחמם מים מיידי, לוח חשמל ראשי, מערכת מיזוג אוויר מרכזית ועוד. בנוסף יכולה לשמש לחניית כלי רכב, מחסן, מקלט בשעת הצורך, חדר כושר, ייצור יין ועוד. בערים בהן יוקר המחיה גבוה משמשים מרתפים לעיתים קרובות כמגורים בסטנדרט גבוה או דירות סטודיו.
איטום המרתף.
בשל מיקום המרתף, כולו או חלקו, מתחת לפני הקרקע, יש לבצע עבודות איטום והרחקת מים בשעת בנייתו.
הרחקת המים נעשית באמצעות הנחת צינור שרשורי מחורר מסביב לרצפת המרתף, המנקז את המים אל שוחת הביוב מחוץ למגרש. שכבות חצץ ויריעת בד גיאוטכני המונחים מעל לצינור מונעים סחיפת קרקע אל הצינור במהלך הניקוז.
סוגים.
קיימים מספר סוגי מרתפים:
חיים גילדין
חיים גילדין (ביידיש (כתיב סובייטי): כאַימ גילדינ, גם כאַיעם גילדין; 1884–1944) היה סופר יידי רוסי וסובייטי.
ביוגרפיה.
גילדין נולד בעיר ניקופול באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), הוא נולד למשפחת פועלים. בגיל 12 הוא נאלץ להפסיק את לימודיו ולהתחיל לעבוד במפעל לייצור נעליים. בתקופה זו הוא החל בפעילות מהפכנית ועל כך נאסר וישב שנתיים בכלא. בין השנים 1908–1914 הוא חי בוורשה ופרסם מאמרים על חייהם של הפועלים. ב-1915 הוא השתקע באודסה. ב-1917, לאחר מהפכת אוקטובר הוא הצטרף אל מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת (פאַרייניקטע). בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה התגייס לצבא האדום, החל מ-1919 היה חבר במפלגה הקומוניסטית.
ב-1922 הוציא לאור ספר שירים בשם "האַמער קלאַנגען" (קולות הפטיש), שהביא לו פרסום. רוב חיבוריו של גילדין היו מוקדשים למפעל בניין הקומוניזם.
ב-1937 נעצר ונשלח למחנות עבודה בסיביר, ולדברי אשתו נפטר שם ב-1944..
רשות ההשקעות של קטר
רשות ההשקעות של קטר או QIA (ראשי תיבות של: Qatar Investment Authority, בערבית: جهاز قطر للاستثمار) היא קרן עושר ריבונית השייכת לקטר. היא הוקמה בשנת 2005 כדי לחזק את כלכלת המדינה על ידי התרחבות לתחומי השקעות חדשים, כולל השקעה בנכסים וחברות במדינות זרות וגם בקטר עצמה. אחד היעדים המועדפים על ידי הקרן הוא . בשנת 2017, ל-QIA היו נכסים מוערכים ב-335 מיליארד דולר. המבנה הארגוני ונוהלי קבלת ההחלטות של הרשות הגדרו כלא שקופים. החלטות לגבי השקעות נקשרות ישירות לאמיר קטאר ולראש הממשלה.
היסטוריה.
רשות ההשקעות של קטר נוסדה ב-2005 על ידי האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, כדי לנהל את עודפי הכנסות הנפט והגז הטבעי של ממשלת קטר. כתוצאה מהאסטרטגיה המוצהרת שלה למזער את הסיכון מהתלות של קטר במחירי האנרגיה בשוק העולמי, הקרן משקיעה בעיקר בשווקים בינלאומיים (ארצות הברית, אירופה ואסיה-פסיפיק) ובתוך קטר מחוץ למגזר האנרגיה. לפני הקמת הרשות ב-2005, למשרד האוצר של קטר היה צוות פנימי קטן להשקעות מעודפי התקציב. החזון הלאומי של קטאר 2030 חוזה את המעבר מהכנסות מבוססות גז טבעי להכנסות מהשקעות.
רשות ההשקעות של קטר שולטת ב-Qatari Diar, חברת השקעות בנדל"ן.
ביוני 2013, לאחר עלייתו של האמיר החדש לשלטון, מונה אחמד אל-סייד ליו"ר ומנכ"ל הרשות, במקום חמד בן ג'אסים אל-ת'אני. הוא כיהן בתפקיד במשך 16 חודשים. בינואר 2015, מונה שייח' עבדאללה בן מוחמד בן סעוד אל תאני, יו"ר חברת התקשורת הקטארית Ooredoo, למנכ"ל והוא כיהן עד 2018. החל משנת 2019, מנסור בן אברהים אל מחמוד הוא מנכ"ל הרשות.
הקרן חברה בפורום הבינלאומי של קרנות העשור הריבוניות .
נכון לשנת 2021, יותר ממחצית מנכסיה של הרשות מושקעים בקרנות השקעות פרטיות ובמניות של חברות ציבוריות. הרשות אינה מפרסמת בפומבי את רשימת החזקותיה.
השקעות.
באפריל 2007 רכשה הרשות 14% מניות רשת המרכולים הבריטית "סיינסבורי'ס", ולאחר מכן הגדילה את אחזקתה ל-25%. ביולי 2007, הגישה הצעת רכש, שלא ממושה, לשאר המניות. בספטמבר 2007 רכשה נתח מהבורסה לניירות ערך בלונדון.
בינואר 2008 נכנסה הרשות, יחד עם חברות אחרות מקטר, להשקעה בפרויקט הקמת "מגדל השארד" בלונדון, הבניין הגבוה ביותר באירופה. המגדל נחנך ביולי 2012.
בפברואר 2008 רכשה 5% ממניות הבנק השווייצרי קרדיט סוויס, שנקלע לקשיים. כמה חודשים אחר כך השתתפה בגיוס הון של כ-10 מיליארד פרנק לבנק, במקביל לאיש העסקים הישראלי נוחי דנקנר (שביצע את ההשקעה באמצעות חברת "כור תעשיות" שהייתה אז בשליטתו).
ביולי 2008, בשיאו של המשבר הכלכלי העולמי, השתתפה הרשות בגיוס הון של בנק ברקליס הבריטי בסך 4.5 מיליארד ליש"ט. בנובמבר 2008 הגדילה את החזקותיה בבנק ל-12.7%. שנה אחר כך מכרה חלק מהמניות ברווח של כמעט פי 4, לאחר שמחיר המניה התאושש מהמשבר. במקביל באותה עת ניהלה הרשות מגעים להשקעה "רויאל בנק אוף סקוטלנד", אך וויתרה על ההזדמנות והבנק קרס והולאם.
באוגוסט 2009 רכשה 17% מקבוצת פולקסווגן, תמורת יותר מ-10 מיליארד דולר, ובמקביל סייעה לקבוצת פולקסווגן להשתלט על חברת פורשה.
במאי 2010 חברת בת של הרשות רכשה את בית הכלבו היוקרתי הרודס בלונדון, כולל מתחם דירות היוקרה הסמוך בשכונת נייטסברידג', תמורת יותר מ-1.5 מיליארד ליש"ט.
בדצמבר 2010 רכשה בשיתוף עם "Colony Capital" ו "Tutor-Saliba Corporation" את אולפני מירמקס מדיסני, במרץ 2016 נמכרו האולפנים לחברת שידור קטארית.
בפברואר 2009 הפכה ממשלת צרפת את רשות ההשקעות של קטר לשותפה אסטרטגית, נתנה לה פטור ממס רווחי הון בצרפת, ומכרה לה נתחים בשורה של תאגידים צרפתיים כולל ב:Total, EADS Technip, Air Liquide, Vinci, GDF Suez, Veolia, Vivendi Royal Monceau, France Telecom ו-Areva. בסוף 2012 השלימה את רכישת קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן.
במאי 2012 רכשה 3% משל והצהירה כוונה להגדיל חלקה ל-7%. חברה השותפה עם ממשלת קטר להפקת גז בקטר עצמה.
בדצמבר 2019, הודיע הרשות על הגדלת היקף ההשקעות של בתחום הטכנולוגיה. בין השאר השקיע בחברת "קומפאס" של היזם הישראלי אורי אלון.
ניה פארק
נִיָה פָּארְקֵן (בשוודית: Nya Parken, "הפארק החדש", לפעמים נקרא "הפארק") הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר נורשפינג שבשוודיה. האצטדיון הוא המגרש הביתי של מועדון הכדורגל אִי אֵף קוֹהַּ נורשפינג, ומכיל כ-16,000 מקומות ישיבה. במקור נבנה האצטדיון גם לאירוח ענפי ספורט נוספים כמו הוקי-קרח, טניס ואתלטיקה. האצטדיון אירח מספר טורנירים בינלאומיים, בהם גם טורניר הגביע העולמי בכדורגל 1958, אליפות אירופה בכדורגל 1992 וכן מעל לכ-150 משחקים בינלאומיים (במסגרת קבוצת הכדורגל המקומית). בשנת 2009 האצטדיון שופץ.
שטחו הכללי של האצטדיון הוא כ-50,000 מטרים רבועים.
שם האצטדיון.
בעת בניית האצטדיון ב-1903 ניתן לו השם "היכל הספורט של נורשפינג" (או "מרכז האתלטיקה של נורשפינג"; Norrköpings Idrottspark), אך בפי אוהדי המועדון המקומי, וציבור חובב הכדורגל בשוודיה בכלל, נודע המגרש בשם "הפארק" (Den Parken, או בפשטות Parken). לאחר שיפוץ נרחב שעבר האצטדיון במהלך 2008–2009 בעלות של כ-300 מיליון קרונור, שם האצטדיון שונה באופן רשמי ל"ניה פארקן", דהיינו "הפארק החדש", ובכך ניתנה חותמת רשמית לשמו המסורתי של האצטדיון, ואוהדי הכדורגל המשיכו לכנותו הן "הפארק" והן "הפארק החדש". במהלך העשור השני והשלישי של המאה ה-21 נרכשו זכויות שמו של האצטדיון על ידי חברות מסחריות שונות, וכך שונה שמו של האצטדיון מדי מספר שנים, כשפעם אחת נקרא "אסטרייטאפורטן" (Östgötaporten) בין השנים 2016–2020, ופעם אחרת "פלאטינום קארס ארנה" (PlatinumCars Arena) החל מ-2020.
יחיאל מיכל פינשטיין
מיכל פיינשטיין
יעקב הלוי ליפשיץ
ראסין (ויסקונסין)
ראסין (באנגלית: Racine) היא בירת מחוז ראסין במדינת ויסקונסין בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות ימת מישיגן בדרום-מזרח ויסקונסין. בעיר מתגוררים 78,860 תושבים (נכון ל-2010), והיא העיר החמישית בגודל אוכלוסייתה בין ערי ויסקונסין.
גאוגרפיה ודמוגרפיה.
ראסין נמצאת על חוף ימת מישיגן ורחוקה כ-27 ק"מ מגבול מדינת אילינוי ו-45 ק"מ מהעיר מילווקי. העיר נמצאת 188 מטרים מעל גובה פני הים. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, שטחה הכולל של העיר הוא 48.38 קמ"ר אשר מתוכם 40.09 קמ"ר הם יבשה ו-8.29 קמ"ר מים.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, מתגוררים בעיר 78,860 תושבים אשר מתוכם 61.8% לבנים, 22.6% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.8% אסיאתים, 0.5% אינדיאנים, 10.3% מגזע אחר ו-4.0% משני גזעים או יותר. על פי המפקד משנת 2010, היו בעיר 78,860 תושבים, 30,530 משקי בית, ו-19,222 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,966.9 נפש לקמ"ר. בעיר היו 33,887 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 845.2 דירות לקמ"ר.
תחבורה.
בעיר עובר כביש בין-מדינתי מס' 94.
בראסין עובר קו רכבת האמטרק היאוואתה. בעיר עובר גם קו רכבת הפרברים של שיקגו (Metra) .
בעיר ממוקם גם נמל התעופה הבינלאומי באטן.
פייר ואן הוידונק
פטרוס פרדיננדוס יוהנס "פייר" ואן הוידונק (בהולנדית: Petrus Ferdinandus Johannes "Pierre" van Hooijdonk; נולד ב-29 בנובמבר 1969) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ.
ואן הוידונק שיחק במספר קבוצות ברחבי אירופה, בהן הותיר חותם מקצועי ככובש שערים מחונן. כמו כן, הוא ייצג את נבחרת הולנד ורשם במדיה 46 הופעות ו-14 שערים, ובין היתר נכלל בסגלה לטורניר מונדיאל 1998 ולשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק.