ב-1943 החלו העבודות לשיטוח הקרקע. כדי לספק לאתרי הבנייה הרבים כוח אדם, נבנו מחנה עבודה לשוקם ומנחת תעופה במקום. בנוסף לכך, עבור היטלר הוכנו מפת מיוחדות של תכנוני העיר ואף דגם מיניאטורי מפורט מאוד שנהרס בקרב על ברלין כחלק מהפצצות בעלות הברית בשלהי המלחמה
נטישת הפרויקט.
לאחר שמהלך המלחמה התהפך נגד גרמניה, הבנייה הופסקה בסופו של דבר והושבתה ללא הגבלת זמן. בנובמבר 1944 פוטרה רוב אנשי הקצונה בקריגסמרינה והתוכנית נזנחה לצמיתות.
את השרידים המעטים הקיימים של יסודות הבטון עדיין ניתן לראות בחופי פיורד טרונדהיים.
תכנונים למבנים בעיר.
העיר הייתה אמורה להכיל כ-300,000 תושבים גרמנים (יותר מפי שלושה מגודלה של טרונדהיים באותה תקופה) והיו אמורים להיבנות בה כ-55,000 בתי מגורים. מלבד זאת, בעיר היה אמור לקום מוזיאון אומנות ענק המכיל רק יצירות של ציירים גרמנים. כמו כן, תוכננו כבישים רבים באזור כחלק ממערך אוטובאן מקומי שהיה מתחבר לדרום מערב שוודיה וחופי דנמרק.
בסיס חיל הים עצמו תוכנן להכיל מספנות נרחבות ובסיסי ספינות עבור הצי הגרמני (שעל פי התכנונים היה אמור להכיל מאות צוללות, עשרות ספינות ענק ומספר נושאות מטוסים). לטענת של היטלר, הפרויקט היה הופך את אחיזת האימפריה הבריטית בסינגפור ל"משחק ילדים".
שהיה אמור להיות מורכב בסך הכל מכמה מאות צוללות ועשרות ספינות-על, כמו גם כמה נושאות מטוסים. זה יהפוך, במילותיו של היטלר, את אחיזת האימפריה הבריטית בסינגפור כ"משחק ילדים בלבד" בהשוואה כמעוז צבאי.
ויליאם סטרטון
ויליאם גרנט סטרטון (באנגלית: William Grant Stratton; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-32 בשנים 1953–1961.
ראשית חייו.
ויליאם סטרטון נולד בעיירה אינגלסייד שבמחוז לייק, אילינוי, כבנם של ויליאם ג'וזף סטרטון, פוליטיקאי גם הוא שכיהן לימים כמזכיר המדינה של אילינוי, ושל זולה ואן וורמר סטרטון.
סטרטון התחנך בבתי הספר הציבורים במחוז לייק, וב-1934 סיים לימודים לתואר במדע המדינה באוניברסיטת אריזונה.
קריירה פוליטית.
ב-1940 נבחר סטרטון לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית. בגיל 26, הוא היה צעיר חברי הקונגרס ה-77. לאחר תום תקופת כהונתו בת השנתיים בבית הנבחרים, הוא נבחר כגזבר של אילינוי. ב-1944 הוא התנדב לשירות בצי ארצות הברית, ושירת במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. הוא הגיע לדרגת לוטננט והשתחרר מהשירות ב-1946.
בשובו לחיים האזרחיים, נבחר סטרטון שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית. בעת כהונתו זו הוא היה חבר בוועדת הבנקאות והמטבע, בוועדת בקרת השיטפונות, בוועדת השירות הציבורי, ובוועדה לענייני מחוז קולומביה.
ב-1950 נבחר סטרטון כגזבר של אילינוי בפעם השנייה. בתקופת כהונתו בתפקיד הוא הפחית באופן משמעותי את עלויות הפעלת משרדו.
בשנים 1952, 1956 ,1960 ו-1976 היה סטרטון נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית.
מושל אילינוי.
ב-1952 נבחר סטרטון כמועמד הרפובליקנים לתפקיד מושל אילינוי, ובבחירות הכלליות ניצח את סגן המושל המכהן, הדמוקרט שרווד דיקסון. בעת שנבחר, היה סטרטון בן 38, המושל הצעיר ביותר אז בכל מדינות ארצות הברית, והצעיר ביותר מבין מושלי אילינוי לאחר 70 שנה. ב-1956 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה. ב-1960 הוא התמודד, באופן חסר תקדים, לתקופת כהונה שלישית רצופה, אך הובס על ידי הדמוקרט אוטו קרנר.
במהלך תקופת כהונתו של סטרטון כמושל, בוצעה רפורמה במערכת בתי החולים של המדינה, הונפקו איגרות חוב למימון מערכת הכבישים המהירים של המדינה, נבחרה האישה הראשונה בקבינט המדינתי, ואושרה הנהגת מס קנייה חדש ששימש למיזמים בבתי הספר. סטרטון ראה בסלילת 320 הק"מ הראשונים של מערכת כבישי האגרה של אילינויי כאחד מההישגים הגדולים ביותר שלו.
סטרטון היה חבר בוועדה המנהלת של ועידת המושלים, וב-1955 הוא דאג לכינוסה באילינוי של הפגישה השנתית של המושלים בפעם הראשונה. ב-1957 הוא היה יושב ראש ועידת המושלים, וב-1958 שימש כנשיא מועצת המושלים. ב-1959 הוא היה חבר בקבוצה של מושלים שביקרו בברית המועצות. במסגרת פעילותו באגודת המושלים הלאומית הוא תרם מאוד לתוכניות בתחום סלילת הכבישים, הבטיחות בדרכים, ומערכת היחסים בין המדינות לממשל הפדרלי. ב-1958, מינה אותו הנשיא דווייט אייזנהאואר כחבר בוועדה לרגל יובל ה-150 להולדתו של אברהם לינקולן.
לאחר כהונתו כמושל.
ב-1965 זוכה סטרטון מהאשמות בהשתמטות ממס. ב-1968 ניסה סטרטון ללא הצלחה להתמודד על מועמדות הרפובליקנים לכהונה נוספות כמושל, והובס על ידי ריצ'רד אוגילבי לאחר שסיים שלישי במרוץ וזכה בכשבעה אחוזים בלבד מהקולות בבחירות המקדימות.
חיים אישיים.
ב-1934 נשא סטרטון לאישה את מריון הוק. לשניים נולדו שתי בנות. נישואיהם של סטרטון ורעייתו עברו ברובם כשהם חיים בנפרד, בעיקר בשל סדר היום הפוליטי הקדחתני שלו, ומריון לא הייתה שבעת רצון מהנישואים. היא גם תיעבה את העולם הפוליטי ולא הייתה מרוצה ממשכורתו הנמוכה יחסית של בעלה. אף על פי שסטרטון לא היה מעוניין בגירושים, מריון עמדה על כך שהנישואים יסתיימו. ב-1949 הם התגרשו על רקע של הזנחה. אף על פי שלמריון הוענקה המשמורת על בנותיהן, הן חיו בעיקר עם אביהן עד 1952.
ב-1950 נישא סטרטון בשנית לשירלי ברקינרידג', ונולדה להם בת אחת. נישואיו השניים היו מאושרים יותר, ושירלי הייתה פעילה במסעות הבחירות של בעלה. השניים נותרו נשואים עד למותו של סטרטון.
סטרטון היה פעיל באגודות אזרחיות שונות ובארגוני וותיקי המלחמה. בין השאר הוא היה חבר בבונים החופשיים, בליונס ובארגונים רבים נוספים. כוותיק מלחמה, הוא היה חבר בלגיון האמריקאי. הוא היה חבר הכנסייה המתודיסטית.
מותו והנצחתו.
ויליאם סטרטון נפטר בשיקגו ב-2 במרץ 2001, בגיל 87. הוא נטמן בבית הקברות רוזהיל שבעיר.
על שמו של סטרטון קרוי הסכר ומאגר המים שעל נהר פוקס, ליד העיר מק'הנרי שבאילינוי. כמו כן קרוי על שמו הפארק המדינתי על שם ויליאם ג. סטרטון שעל גדת נהר אילינוי, ליד העיר מוריס. בנייתו של בניין ויליאם ג. סטרטון, שבמכלול הקפיטול המדינתי של אילינוי, הושלמה בעת תקופת כהונתו הראשונה של סטרטון כמושל, והוא מקום משכנם של משרדים של מחוקקים מדינתיים רבים ושל סוכנויות אחרות של המדינה. באוניברסיטת דרום אילינוי באדוארדסוויל קרויה על שמו של סטרטון חצר.
החלטה 1965 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1965, שהתקבלה פה אחד ב-22 בדצמבר 2010, לאחר ששקלה דו"ח של המזכיר הכללי באן קי-מון בנוגע לכוח המשקיף בהפרדת הכוחות של האו"ם (אונדו"ף), האריכה המועצה את המנדט שלה לשישה חודשים נוספים עד 30 ביוני 2011.
הואנדו"ף הוקם בשנת 1974 בהחלטה 350 כדי לפקח על הפסקת האש בין ישראל לסוריה.
מועצת הביטחון קראה ליישם את החלטה 338 (1973) שדרשה לקיים משא ומתן בין הצדדים להסדר שלום של המצב במזרח התיכון. היא בירכה את מאמצי האונדו"ף ליישם את מדיניות אפס הסובלנות של המזכ"ל בנושא ניצול והתעללות מינית.
לבסוף, המזכיר הכללי התבקש לדווח לפני תום המנדט של אונדו"ף על צעדים ליישום החלטה 338 והתפתחויות במצב.
הדו"ח של המזכ"ל בהתאם להחלטה הקודמת על אונדו"ף הצביע על כך שהמצב במזרח התיכון נותר מתוח עד שניתן יהיה להגיע להסדר, כאשר המזכ"ל מעודד את חידוש שיחות השלום שהופסקו בדצמבר 2008.
אנציקלופדית אאוריקה
החלטה 1934 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1934, שהתקבלה פה אחד ב-30 ביוני 2010, לאחר ששקלה דו"ח של המזכ"ל באן קי-מון בנוגע לכוח המשקיפים בהתנתקות של האו"ם (האונדו"ף), האריכה המועצה את המנדט שלה בשישה חודשים נוספים עד 31 בדצמבר 2010.
האונדו"ף הוקם בשנת 1974 בהחלטה 350 כדי לפקח על הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה לאחר מלחמת יום הכיפורים.
מועצת הביטחון קראה ליישם את החלטה 338 (1973) שדרשה לקיים משא ומתן בין הצדדים להסדר שלום של המצב במזרח התיכון. היא בירכה על המאמצים של האונדו"ף ליישם את מדיניות אפס הסובלנות של המזכ"ל בנושא ניצול והתעללות מינית.
לבסוף, המזכיר הכללי התבקש לדווח לפני תום המנדט של האונדו"ף על צעדים ליישום החלטה 338 והתפתחויות במצב.
הדו"ח של המזכ"ל בהתאם להחלטה הקודמת על האונדו"ף הצביע על כך שהמצב במזרח התיכון נותר מתוח עד שניתן יהיה להגיע להסדר.
בזמן קבלת החלטה 1934,עמד בראשות האונדו"ף הגנרל הפיליפיני נטליו אקרמה השלישי.
מוריה שלומות
מוריה שלומות (נולדה ב-1968) היא עורכת דין ומגשרת שהייתה מנכ"לית שלום עכשיו, וכיום מנכ"לית הארגון "הורים נגד מעצרי ילדים" וחברת מועצת העיר תל אביב-יפו. מראשי תנועת "ארץ לכולם", תנועה ישראלית-פלסטינית שמקדמת את פתרון המדינה האחת.
קורות חיים.
מוריה שלומות גדלה בקיבוץ ברעם. היא בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי.
סיימה תואר ראשון במשפטים במכללה למינהל.
הייתה פעילה בתנועת "דור שלום" ורכזת של סניף תל אביב של "שלום עכשיו".
משנת 2000 עד 2002 הייתה מנכ"לית "שלום עכשיו".
בשנת 2004 נשאה דברים בהפגנת תמיכה בתוכנית ההתנתקות, בה נאמו גם שמעון פרס, יוסי ביילין והרב מיכאל מלכיאור.
משנת 2003 עד 2011 הייתה מנכ"לית "מרכז ייעוץ לאישה", עמותה המסייעת בטיפול נפשי לנשים מנקודת מבט פמיניסטית. עסקה בכלל פעילות הארגון, לרבות ניהול תקציבים, גיוס כספים, פרויקטים, משאבי אנוש ושיתופי פעולה עם ארגונים נוספים. לאחר מכן נשארה חברת הוועד המנהל של העמותה.
בנובמבר 2011 פרסמה מספר מאמרי דעה ב"ישראל היום" בהם הביעה ביקורת על תמיכתו של בנימין נתניהו בחוק שקיפות העמותות ועל פעולות "תג מחיר".