באמצע כהונתו השלישית בסנאט המדינתי, מקיצ'ן קיבל הזדמנות לעבור אל הפוליטיקה הלאומית. בית משפט פדרלי ביטל חלוקת מחוזות הקונגרס של וירג'יניה וקבע כי הייתה מוטית באופן גזעני ולא-חוקתי. המפה החדשה של מחוזות הקונגרס מיקמה את כל העיר פיטרסבורג ואת רוב האזורים השחורים במחוז הנריקו, שהיו עד אז במחוז הקונגרס השלישי, במחוז הרביעי. במחוז הקונגרס הרביעי מוקמה גם כל העיר ריצ'מונד, שבעבר נחלקה בין המחוז השלישי לרביעי. עתה מחוז הקונגרס הרביעי נעשה מעוז דמוקרטי מובהק, ובמהלך בחירות 2016 נבחר מקיצ'ן אל הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש גם בבחירות 2018 וגם בבחירות 2020.
בשנת 2018, חשף מקיצ'ן כי הוא פיתח פיסטולה לאחר שהשלים את טיפול בסרטן פי-הטבעת ב-2014, וכתוצאה מכך איבד ממשקלו כ-28 קילוגרם (60 פאונד).
מלחמות האימפריה הרוסית–פרס
פרנץ רובן
פרנץ רובן (בגרמנית: Franz Ruben; 16 באוגוסט 1842 - 18 בדצמבר 1920) היה צייר היסטוריה, ז'אנר ונוף אוסטרי.
חיים.
רובן היה הבן הבכור של מנהל האקדמיה כריסטיאן רובן ואשתו סוזנה, לבית דומבסר (1819–1903). סבו היה המורה לציור טרייר קארל רובן (1772–1843), דודו צייר הנוף מקס האוסהופר.
בהנחיית אביו, הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בין השנים 1859–1867. בשנת 1869 הוענק לו פרס רייכל של האקדמיה.
משנת 1868 התגורר ברומא כדי להשלים את לימודיו. שם הוא השתייך לאגודת האמנים הגרמנית בין השנים 1868 ל־1874 והשתתף ב"פסטיבל סרווארו" בשנת 1869 עם אביו. בשנת 1870 הוא חבר בקואופרטיב לאמנויות יפות בווינה.
מרומא עבר לוונציה, שם התגורר בין השנים 1874 ל־1914 והפך לחבר כבוד באקדמיה לאמנות, רובן שלח את יצירותיו לתערוכות הגדולות בווינה. הוא קיבל מדליות בתערוכה העולמית בשנת 1873 ובתערוכה במינכן בשנת 1883. בשנת 1890 תרם מעבודותיו לנסיך הכתר.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נאלץ רובן לעזוב את ונציה. שם הוא זכה להכרה רבה בתיאור הצבעוני של סצנות מחייהם של אנשים רגילים והיה אחד האמנים שהמלחין ריכרד וגנר הקדיש להם תשומת לב מיוחדת. [2] רובן יצר סצינות מלוהנגרין של וגנר עבור הטירה של מלך בוואריה לודוויג השני. [3]
את זקנתו העביר במינכן, שם נפטר בגיל 78.
אוגוסטוס היל גרלנד
אוגוסטוס היל גרלנד (באנגלית: Augustus Hill Garland; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית מארקנסו, שבתחילה התנגד לפרישתה של מדינתו מהאיחוד, אך בהמשך כיהן בשני בתי הקונגרס של הקונפדרציה ולאחר מלחמת האזרחים היה חבר הסנאט של ארצות הברית, מושל ארקנסו והתובע הכללי של ארצות הברית.
ראשית חייו.
אוגוסטוס גרלנד נולד בקובינגטון, טנסי לרופוס וברברה (לבית היל) קרלנד. שנה לאחר לידתו עברה המשפחה ללוסט פריירי שבארקנסו. ב-1830 היו בבעלותו של אביו 13 עבדים וחנות עד למותו כאשר בנו אוגוסטוס היה עדיין ילד. ב-1836 נישאה אמו בשנית לתומאס האברד. יחד עם האברד עברה המשפחה לוושינגטון שבארקנסו, שליד העיר הופ. במפקד האוכלוסין של 1850 נרשמו בבעלותם חמישה עבדים.
בשנים 1838–1843 למד גרלנד בבית הספר לבנים ספרינג היל. הוא המשיך את לימודיו בקולג' סנט מרי שבלבנון, קנטקי וסיים אותם בקולג' סנט ג'וזף שבברדסטאון, קנטקי ב-1849.
גרלנד עסק בהוראה בבית הספר בראונסטאון שבמיין קריק, מחוז סבייר שבארקנסו, אך שב לוושינגטון כדי ללמוד משפטים בהדרכתו של פקיד המחוז סיימון סנדרס. ב-1853 הוא נשא לאישה את בתו של סנדרס, שרה וירג'יניה סנדרס. לזוג נולדו תשעה ילדים, מתוכם ארבעה הגיעו לבגרות.
ראשית הקריירה המשפטית.
ב-1853 התקבל גרלנד ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע אצל חמו. ביוני 1856 הוא עבר לליטל רוק והיה לשותף במשרד עורכי הדין של אבנעזר קמינס, שותף לשעבר של אלברט פייק. לאחר מותו של קמינס, עברה הבעלות על המשרד לגרלנד שהיה אז בן 25, וב-1860 הוא קיבל לעבודה במשרדו את עורך הדין הצעיר ויליאם רנדולף, שהתגורר בבית משפחת גרלנד. במפקד האוכלוסין של 1860 נרשמו בבעלותו שלוש שפחות ובבעלות אחיו רופוס נרשמו תשעה עבדים. בכל אופן, גרלנד ייצג את אבי גאי בשתי עתירות לבית המשפט העליון של ארקנסו ב-1857 וב-1861, ובסופו של דבר היא זכתה בחירותה. גרלנד היה לאחד מעורכי הדין הבולטים ביותר בארקנסו וב-1860 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
כניסתו לפוליטיקה.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 תמך גרלנד במפלגה הוויגית ובמפלגה האמריקאית. בבחירות לנשיאות של 1860 הוא היה אלקטור מטעם מפלגת האיחוד החוקתי בארקנסו שהצביעה בעד המועמדים ג'ון בל ואדוארד אברט.
מלחמת האזרחים.
בחירתו של מועמד המפלגה הרפובליקנית אברהם לינקולן לנשיאות הובילה לפרישת מדינות הדרום מהאיחוד. גרלנד התנגד בעקביות לפרישה וקידם את המשך נאמנותה של ארקנסו לארצות הברית. אחיו הגדול רופוס גרלנד הקים פלוגת רגלים מטעם צבא הקונפדרציה ומונה כקפטן. אוגוסטוס גרלנד נבחר לייצג את מחוז פולאסקי בוועידת הפרישה שהתקיימה ב-1861 בליטל רוק, שם הוא הביע את התנגדותו. לאחר שהנשיא לינקולן קרא לגיוסם של 75,000 חיילים מארקנסו שיסייעו לדיכוי מדינות הקונפדרציה, נתן גרלנד באי-רצון את הסכמתו לפרישה.
גרלנד נבחר לקונגרס הזמני של הקונפדרציה ולאחר מכן לבית הנבחרים של הקונפדרציה, שם הוא היה חבר בוועדת הקרקעות הציבוריות, ועדת הסחר והעצמאות הפיננסית ובוועדת המשפט. ב-1863 הוא נבחר מחדש וב-1864 הוא מונה כחבר הסנאט של הקונפדרציה כדי לאייש את המושב שהתפנה עקב מותו של צ'ארלס מיטצ'ל. כחבר הקונגרס הוא עשה מאמצים להקים עבור הקונפדרציה בית משפט עליון ותמך במדיניותו של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס, למעט צעדו של דייוויס להשעיה הזמנית לתקופת המלחמה של חוק הביאס קורפוס, כפי שעשה זאת לינקולן בצפון. בפברואר 1865 שב גרלנד לארקנסו, כאשר היה ברור שהקונפדרציה עומד על סף הפסד במלחמה, כדי שהוא יוכל לסייע לשובה של המדינה לחיק האיחוד.
לאחר המלחמה.
אקס פארטה גרלנד.
ב-15 ביולי 1865, זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים, העניק הנשיא אנדרו ג'ונסון לגרלנד חנינה. אף על פי כן, נאסר עליו לשוב לעיסוק בעריכת דין מבלי להישבע שבועת אמונים, שהקונגרס של ארצות הברית דרש מכל פקידי הממשל וקציני הצבא של הקונפדרציה על פי חוק שנחקק בינואר אותה שנה. בפסק הדין "אקס פארטה גרלנד" הוא טען שהחוק נוגד את חוקת ארצות הברית ושהוא חקיקה למפרע. ב-14 בינואר 1867, ברוב של חמישה מול ארבעה, הסכים לכך בית המשפט העליון. הפסיקה גרמה להמולה בצפון, אך אנשי הקונפדרציה לשעבר קיוו שניתן יהיה לעשות שימוש במערכת המשפט כדי למנוע את יישום תהליך השיקום. גרלנד דחף אז את בית המשפט העליון לשמוע את התיק "מיסיסיפי נגד ג'ונסון" , שקרא תיגר על התאמתם לחוקה של חוקים אלו, אך בית המשפט דחה את הפנייה.
פעילות פוליטית בארקנסו.
ב-1867 בחר בית המחוקקים של ארקנסו בגרלנד כחבר הסנאט של ארצות הברית, אך לא הותר לו לאייש את מושבו שכן ארקנסו טרם נכנסה מחדש לאיחוד. ב-1869 סייע גרלנד להקים את האגודה ההיסטורית הדרומית ואסף מסמכים של ותיקי הקונפדרציה מארקנסו. כאשר הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין, הוא צפה על המתרחש בפוליטיקה ממרחק. ב-1872, כאשר התפצלה המפלגה הרפובליקנית לשלוש סיעות, ביקשו ההדמוקרטים בארקנסו מגרלנד לסייע לבחירתם של דמוקרטיים לבית הנבחרים של המדינה ולשקול להתמודד על מושב המדינה בסנאט של ארצות הברית. במהלך העימות שנודע בשם מלחמת ברוקס-בקסטר, שימש גרלנד כאסטרטג הראשי עבור המושל אלישע בקסטר ולזמן קצר שימש כמזכיר המדינה של ארקנסו. הוא היה יועץ ומומחה לחוקה בוועידה החוקתית של ארקנסו ובתמיכתה הרחבה של המפלגה הדמוקרטית הוא נבחר כמושל ארקנסו.
מושל ארקנסו.
לאחר כניסתו לתפקיד המושל ניצב גרלנד בפני מספר בעיות, כולל המהומה שהשתררה במדינה בשל האיום מקבוצות כמו הקו קלוקס קלאן, החקירה המתמשכת של הקונגרס בנוגע למלחמת ברוקס-בקסטר והחוב המדינתי שעמד על 17 מיליון דולר. בסיועה של המועצה הפיננסית קטן סכום החוב באופן משמעותי תוך שנתיים. גרלנד היה תומך נלהב בשיפור החינוך. הוא עודד את בית הנבחרים של המדינה להקים בתי ספר ללקויי ראייה ולקויי שמיעה, דחף בהצלחה לבחירתו של נשיא חדש לאוניברסיטה התעשייתית של ארקנסו (כיום אוניברסיטת ארקנסו) וסייע להקים את קולג' בראנץ' נורמל (כיום אוניברסיטת ארקנסו בפיין בלאף), שהפכה את ההשכלה לנגישה יותר עבור האפרו-אמריקאים. בתקופת כהונתו כמושל הוא גם דאג להקמת משרד הסטטיסטיקה של ארקנסו ושל משרד החקלאות, הכרייה והתעשייה.
סנאטור.
ב-1876 התמודד גרלנד בהצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית והחליף את הסנאטור הרפובליקני פאוול קלייטון. ב-1883 הוא נבחר לכהונה נוספת. בעת כהונתו בסנאט הוא היה חבר בוועדת האדמות הציבוריות, ועדת הטריטוריות וועדת המשפט ושימש כיושב ראש ועדת הטריטוריות בשנים 1879–1881. כסנאטור הוא עשה מאמצים רבים לקדם רפורמה בתחום המיסים, בעבודות הציבוריות, בפיקוח על הסחר הבין-מדינתי, במערכת הכליאה הפדרלית, בסיוע הפדרלי לחינוך ובשירות הציבורי.
התובע הכללי של ארצות הברית.
ב-1885 התפטר גרלנד מחברותו בסנאט כדי לקבל את המינוי של הנשיא גרובר קליבלנד כתובע הכללי של ארצות הברית. בכך הוא היה לבן ארקנסו הראשון שמונה לתפקיד בקבינט של ארצות הברית.