בפרק האחרון של ספרו, פינס בוחן את גורלה של התרבות הפוליטית הסינית המסורתית במאה ה-20: מאה המהפכות והתמורות האדירות. הוא גורס שאף כי מרכיבים מהותיים של התרבות המסורתית - כגון מעמדו העליון של הקיסר - אכן עברו מן העולם, לדפוסים המסורתיים יש עדיין רלוונטיות רבה להתנהלותה של סין הן בהווה והן בעתיד הנראה לעין. הספר מסתיים בהערכה הפרובוקטיבית שמא המסורת הקיסרית הסינית, אשר הבטיחה שליטה יציבה למדי על אוכלוסייה אדירה לאורך מאות רבות של שנים, יכולה לשמש בסיס לצמיחת אלטרנטיבה לדגם הפוליטי המערבי (דמוקרטיה רב-מפלגתית), אשר חסידיו - בדיוק כמו חסידי המשטר הקיסרי הסיני לדורותיהם - מתקשים להבחין בקיומן של אלטרנטיבות משמעותיות להתנהלותם.
ספר בעריכה: "לידתה של הקיסרות: בחינה מחדש של שושלת צ'ין".
פינס הוא עורכו הראשי של הספר (לצד גדעון שלח, לותר פון פלקנהאוזן ורובין ייטס) שעוסק בשושלת הקיסרות הראשונה, שושלת צ'ין (221-207 לפנה"ס). הספר זהו תוצאה של הסדנא שנערכה בדצמבר 2008 במכון ללימודים מתקדמים, בירושלים. הספר כולל 9 מאמרים הבוחנים את הסוגיות של התגבשות ממלכת צ'ין לפני התקופה הקיסרית, וכן דפוסי פועלה של צ'ין האימפריאלית. המאמרים הם פרי עטם של חוקרים מארצות הברית, גרמניה, ישראל, סין (סין העממית וטייוואן) וקנדה. פינס תרם לספר את המבוא הכללי, המציג גישה חדשנית לגבי מסלול התפתחותה של מדינת צ'ין; מבוא נוסף הדן בסוגיית תדמיתה ההיסטורית של צ'ין, וכן מאמר הבוחן את הקיסר הראשון של צ'ין (המוכר בעולם בזכות תגלית חיילי הטרקוטה בקבר שלו, ליד סִי-אָן המודרנית) כדמות "משיחית" וכמעצב דמות חדשה של שליט עליון. הספר פורסם בשנת 2014 בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, כחלק מהמחקרים "גבולות חדשים בחקר ההיסטוריה הסינית". גרסתו הדיגיטלית נגישה בחינם לקוראים דרך אתר האוניברסיטה של קליפורניה.
מחקרים נוספים.
תחומים נוספים בהם פינס עסק במחקריו: היסטוריוגרפיה סינית עתיקה, בעיקר בחינת אמינות המקורות והדרכים בהן יש לנקוט על מנת לבחון אותם. מאמריו האחרים עסקו גם בדת הסינית הקדומה ובבלשנות הסינית
כן תרגם וביאר מספר יצירות שהתגלו לאחרונה בחפירות הארכאולוגיות ושלא היו ידועות עד כה לחוקרים; בהן יצירות כגון "ר'וֹנְג-צֶ'נְג-שְׁה"', "דְזְה-גָאוֹ"
כן עסק בהיסטוריה הפוליטית של מדינת צ'ין מתקופת המדינות הלוחמות, בגיבוש הזהויות האתניות בסין
לאחרונה פונה למחקר אודות קשרים בין המדינה לחברה בסין הקדומה.
מחקריו העכשויים.
פינס עורך עתה מחקר מקיף על "הספר של שליט שאנג" - אחת מיצירות מרכזיות מתקופת "מאה אסכולות", אשר חוברה בין המאות ה-4 וה-3 לפנה"ס ואשר מיוחסת למדינאי בכיר ממדינת צ'ין, שאנג יאנג. המחקר צפוי להסתיים בתרגום חדש של היצירה לאנגלית ובבחינה של אופייה, התיארוך שלה, וכן התכנים שלה - זאת לאור הממצאים האפיגרפיים ממדינת צ'ין שהתגלו בעשורים האחרונים בחפירות הארכאולוגיות.
במקביל פינס עובד על חקר יצירה נוספת שהתגלתה לאחרונה ושייכת לאוסף הטקסטים של פיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה. היצירה ושמה "סִי-ניֶין" היא היצירה ההיסטורית המשמעותית ביותר שהתגלתה מחדש לאחר למעלה מאלפיים שנה, והיא שופכת אור חדש הן על ההיסטוריה הסינית במאות 5-11 לפנה"ס והן על אופייה המורכבת של ההיסטוריוגרפיה הסינית העתיקה. בעבור פינס עבודה על טקסט זה היא גם אפשרות לחזור לעיסוק ב"דזוֹ ג'וּאָן" שממנה החלה הקריירה האקדמית שלו. המחקר גם מאפשר לו להציע דפוסים חדשים של בחינת האמינות של היצירות ההיסטוריות הסיניות.
קישורים חיצוניים.
מאמרים באנגלית ובסינית נגישים ברובם דרך אתר של יורי פינס (בסה"כ כתב למעלה מ-60 מאמרים בכתבי עת ואוספים אקדמיים.)
בולי הקצבה
תלושי הקצבה
ולד אננספאלי
התינוקת ק.
התינוקת ק. (באנגלית: Baby K; 13 באוקטובר 1992 - 5 באפריל 1995) הייתה תינוקת אננספאלית (שחלק ממוחה חסר) מפורסמת, שהייתה במוקדו של פולמוס ציבורי, משפטי וביו-אתי בארצות הברית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
היסטוריה.
סטפני קין (Stephanie Keene), שקיבלה את הכינוי "התינוקת ק.", נולדה בבית החולים פיירפקס במדינת וירג'יניה בארצות הברית. ברגע שנולדה, היא אובחנה כסובלת מהעדרו של רוב מוחה, כולל קליפת המוח. כל מה שנשאר היה גזע המוח, החלק התחתון והקדום ביותר של המוח האחראי לתפקודים האוטונומיים של הגוף, כגון שליטה על הנשימה, קצב הלב ולחץ הדם.
אמה של התינוקת קיבלה הודעה על המצב הצפוי לאחר שביצעה במהלך ההיריון אולטרסאונד מיילדותי, אך בחרה ללדת את בתה בכל זאת בשל מה שבית המשפט הציג כ"אמונה נוצרית איתנה שיש להגן על כל החיים". היא האמינה שאלוהים לבדו רשאי להחליט על חיי בתה. נקודת המבט של בית החולים הייתה שונה בתכלית, ובכיריו גרסו כי יהיה זה בזבוז כספי ציבור להמשיך ולהחזיק את התינוקת ק. בחיים. אמה של התינוקת דרשה שבית החולים ימשיך להעניק לבתה טיפול תומך מתקדם, ובעיקר ימשיך לחברה למכונת הנשמה, אף על פי שתינוק שנולד ללא המוח הגדול אינו ניתן לריפוי או לטיפול. רשויות בית החולים פיירפקס דרשו מהאם לתת הוראת DNR שאוסרת על המשך טיפולים רפואיים (Do Not Resuscitate), אך היא סירבה.
התינוקת נותרה מחוברת למכונת ההנשמה במשך שישה שבועות, בעת שבבית החולים פיירפקס חיפשו בית חולים אחר שיסכים לאשפזה, אך לא נמצא כזה. לאחר שהתינוקת נגמלה ממכונת ההנשמה והצליחה להגיע לנשימה עצמונית, הסכימה האם להעבירה למתקן לטיפול סיעודי בילדים, אך התינוקת המשיכה לחזור לבית החולים לאשפוזים חוזרים פעמים רבות בשל קשיי הנשימה שלה.
הכרעה משפטית.
כאשר התינוקת אושפזה שוב בגיל שישה חודשים עם בעיות נשימה קשות, הגיש בית החולים בקשה לבית המשפט כדי שהוא ייטול את האפוטרופסות על התינוקת מידי אמה, וגם התבקש צו משפטי שיאפשר לבית החולים להסתפק במתן טיפול תומך ופליאטיבי בלבד, טיפול המיועד להקלת סבלו של חולה הנוטה למות. בבית המשפט העידו כמה מומחים שחיבור של תינוקת אננספאלית למכונת ההנשמה הוא פרקטיקה רפואית לא מקובלת. בניגוד אליהם, קו ההגנה של האם היה חופש דת וקדושת החיים. בית המשפט המחוזי של המחוז המזרחי בווירג'יניה פסק כי בית החולים חייב להמשיך לספק לתינוקת טיפול רפואי מלא, כולל חיבורה למכונת ההנשמה, ככל שתזדקק לה.
בית המשפט פירש את החוק כמחייב המשך מתן טיפול נשימתי לתינוקת. הנוסח המדויק של החוק מתייחס לחולים הנמצאים במצב חירום רפואי וזקוקים לטיפול שייצב את מצבם לפני שיועברו למתקן רפואי אחר. לאור הפסיקה, התינוקת הוחזקה בחיים הרבה מעבר למקובל אצל תינוקות אננספאליים. השופט שהיה בדעת מיעוט כתב שיש לראות את המצב הרפואי הבסיסי של התינוקת לצורך המשפט כאננצפלוס ולא קשיי נשימה, וכיוון שזהו מצב בלתי הפיך, לדעת הקהילה הרפואית, הוא טען שכל טיפול רפואי שיינתן יהיה חסר תועלת וישחק את המשאבים הרפואיים העומדים לרשות הציבור.
התינוקת ק. נפטרה ב-5 באפריל 1995 בבית החולים פיירפקס, בגיל שנתיים וחצי.
ריי קורצוייל
סולם סקוביל
סולם סקוביל הוא סולם מדידה למידת חריפות בין היתר של פלפלים חריפים ופלפל שחור על פי תכולת החומר הפעיל שבהם דוגמת קפסאיצין ופיפרין. קפסאיצין היא תרכובת כימית אשר מגרה את קצות העצבים של העור, במיוחד הקרומים הריריים. מספר יחידות חום (Scoville Heat Units - SHU) מציין את מידת נוכחות הקפסאיצין.
הסולם נקרא על שם יוצרו, הכימאי האמריקאי וילבור סקוביל, שהמציא את השיטה בשנת 1912 ומתבסס על הוספה הדרגתית של אלכוהול המופק משמן הקפסאיצין למי סוכר עד לרמה בה פאנל הנסיינים (בדרך כלל חמישה) מרגיש את החריפות. בשנות האלפיים, עם זאת, השימוש הוא בשיטת HPLC - כרומטוגרפיית נוזל בלחץ גבוה.
בכל זן פלפל כמות שונה של קפסאיצין וחומרי טעם נלווים אליו, הקרויים קפסאיצינואידים (capsaicinoids). הקפסאיצין הוא החומר הפעיל בתרסיסי גז פלפל, והוא מוצק נטול ריח וצבע במצבו הטהור. עם אכילת פלפלת הצ'ילי, הקפסיאיצין נקשר לקולטני כאב בלשון ובלוע המשויכים בדרך כלל לזיהוי חום. הקפסאיצין אינו מסיס במים ולכן שתיית מים לא מפיגה את החריפות, אם כי עוזרת לעיתים פסיכולוגית להורדת אשליית החום.
הציפור הלאומית של ישראל
תומאס לורנס
סר תומאס לורנס (באנגלית: Thomas Lawrence; 13 באפריל 1769 - 7 בינואר 1830) היה צייר אנגלי הידוע בשל ציורי הדיוקנאות והנושאים הנרטיביים השאפתניים שלו.
ביוגרפיה.
לורנס נולד בבריסטול שבדרום-מערב אנגליה. אביו היה בעל פונדק, תחילה בבריסטול ולאחר מכן בדוויזס, וכבר בגיל 6 הוצג לורנס בפני אורחי הפאב של הפונדק כעילוי צעיר היכול לצייר את הדיוקנות שלהם ולדקלם קטעים מכתביו של המשורר ג'ון מילטון. ב-1779 נאלץ אביו לעזוב את דוויזס בעקבות כישלון העסק שלו, וכישרונו של תומאס הצעיר הפך למקור ההכנסה הראשי של המשפחה, והוא זכה למוניטין רב באזור העיר באת'. הבכורה שלו כצייר עם עיפרון צבעוני הייתה באוקספורד, בה התקבלה בזלזול, וב-1782 עברה המשפחה לבאת', בה מצא לורנס עסוק מאוד בציור בעיפרון צבעוני של דיוקנאות האנשים האופנתיים ביותר תמורת גינאה או גינאה וחצי לציור. ב-1784 זכה בפרס מטעם האגודה לאמנויות עבור דיוקן שצייר לפי הציור Transfiguration של רפאל, וזמן קצר לאחר מכן החל לצייר ציורי שמן.