מקלנהן הייתה צמחונית אדוקה. בשנת 1997 אובחנה כחולה בסרטן השד, ממנו החלימה. בשנת 2009 סבלה מבעיות לב ובראשית 2010 עברה אירוע של שבץ מוחי. באותה שנה עברה אירוע שבץ נוסף, וכעבור שלושה ימים נפטרה בגיל 76. בעת מותה הייתה נשואה בפעם השישית. בשנת 2007 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי "חמשת בעלי הראשונים".
דגל השבטים המאוחדים
דגל השבטים המאוחדים (אנגלית: Flag of the United Tribes), הנקרא גם דגל השבטים העצמאיים, היה דגלה הלאומי הראשון של ניו זילנד אשר אומץ בידי השבטים המאוחדים של ניו זילנד בשנת 1834. הדגל הוא דגל צלב ג'ורג' הקדוש - דגל לבן עם צלב אדום במרכזו הנמתח עד קצות הדגל, כשבקנטון הדגל נמצא צלב ג'ורג' הקדוש נוסף אשר ממוסגר בלבן על רקע כחול. במרכז כל ריבוע כחול מוטען כוכב לבן.
מקורות והיסטוריה.
הצורך בדגל ייחודי לניו זילנד התעורר לראשונה ב-1830, כאשר ספינת הסוחר "סר ג'ורג' מוראי" אשר נבנתה בהוקיאנגה נתפסה על ידי רשויות המכס בנמל סידני ובין נוסעיה היו גם שני ראשי שבטים מאורים רמי דרג. הספינה הפליגה ללא כל דגל - הפרה של תקנות השיט הבריטיות - וזאת כיוון שספינות אשר נבנו בניו זילנד לא היו רשאיות להניף את דגל הממלכה המאוחדת עקב מעמדה הקולוניאלי של ניו זילנד. מעצרה של הספינה עורר זעם בקרב האוכלוסייה המאורית אך ללא כל דגל אשר יונף עליה, הספינה הוסיפה להיות תחת מעצר. בנוסף, הצורך בדגל התעורר לא רק בגלל תפיסתן של ספינות ניו זילנדיות בסידני, אלא גם כסמל לעצמאות אשר הוכרזה על ידי ראשי השבטים המאורים.
דגלה הראשון של ניו זילנד אומץ ב-9 במרץ 1834, לאחר הצבעת השבטים המאוחדים, במסגרת התכנסות ראשי שבטי המאורים אשר הכריזו את הכרזת העצמאות של ניו זילנד בוואיטנגי בשנת 1835. שלוש הצעות לדגל הוגשו, שלושתן עוצבו בידי המיסיונר הבריטי הנרי ויליאם, אשר לאחר מכן, בשנת 1840, לקח תפקיד חשוב בתרגומו של הסכם ואיטנגי. ראשי השבטים דחו שתי הצעות אשר הציגו את דגל הממלכה המאוחדת בקנטון לטובת דגל צלב ג'ורג' הקדוש או נס לבן. ברבות הימים נטבע שמו של הדגל כדגל השבטים המאוחדים של ניו זילנד.
שיכון חב&quot;ד
אמלריך דה ליזיניאן
קווריאנטיות תחת שקילות אסטרטגית
ליה דוליצקיה
הרצליה (ליה) דוליצקיה (נולדה בתאריך 17 בינואר 1919 – 27 באוגוסט 2000) הייתה שחקנית וזמרת ישראלית. נודעה בעיקר בתפקיד גולדה במחזמר "כנר על הגג".
ביוגרפיה.
ליה דוליצקיה (Lya Dulitzkaya או Dulizkaya) נולדה בעיירה רדומישל, ליד קייב שבאוקראינה, לזמרת הילדה דוליצקיה ולשלום דוליצקי. נקראה על שם בנימין זאב הרצל. הורי האם היו אמידים וניהלו מפעלים לסוכר ברוסיה ואביה היה חובב בולאות. בהיותה בת שנתיים לערך, ברחו הוריה יחד איתה לווינה, עקב התנכלות ליהודי רדומישל, בתקופת המהפכה הבולשביקית ברוסיה והיא גדלה בווינה.
לאחר האנשלוס, באוגוסט 1938, עלתה לבדה לישראל במסגרת עליית הנוער. הוריה נשארו בווינה. נשלחה ללמוד ב"משק פועלות" להכשרה חקלאית בכפר עיינות ליד נס ציונה. בהמשך החליטה לעבור לתל אביב ועבדה כמלצרית בבתי קפה. בשנת 1940 הצליחו הוריה להגיע לארץ.
דוליצקיה למדה משחק, שירה וריקוד, אך הוריה דרשו ממנה שאם היא רוצה להיות שחקנית, היא צריכה ללמוד מקצוע נוסף, הוכשרה כגננת, וניהלה במשך שנים רבות גן ילדים ברחוב זמנהוף בתל אביב. במקביל שיחקה בתיאטרון חובבים.
רק בגיל 40 החלה בקריירה מקצועית כשחקנית, לאחר שהשחקן אלברט כהן הציעה לה להצטרף ללהקת "זרקור" שהקים, יחד עם יעקב בנאי וזהר אוריין. הלהקה העלתה מופעי בידור בתחילת שנות ה-60. במקביל המשיכה תחילה לעבוד כגננת בבקרים.
פריצת הדרך בקריירה שלה הגיעה בשנת 1965, שלוהקה לתפקיד גולדה במחזמר "כנר על הגג", בתיאטרון גיורא גודיק, לצד טוביה בגילומם של בומבה צור, חיים טופול ושמואל רודנסקי. ב-1969 לוהקה לתפקיד גולדה לצד יוסי ידין בהפקה של "כנר על הגג" שעלתה בווינה. ולצד שמעון ישראלי בהפקה הדרום אפריקאית שעלתה בסוף אותה שנה. בסך הכל שיחקה בתפקיד גולדה כ-1,150 פעמים, בחמש ארצות ובשלוש שפות: ישראל, דרום אפריקה, גרמניה, שווייץ ואוסטריה.
בעקבות הצלחת "כנר על הגג" הוזמנה לשחק פעמים רבות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ, ואף ביימה הפקה של. בין השאר שיחקה במחזות זמר ובהצגות: "אמא קוראז'" (הנובר, גרמניה 1972), "עמודי החברה" (1975), "נשות טרויה" (שווייץ, 1986), "סיפור אהבה בשלושה פרקים (מחזה)" (גרמניה 1987) ועוד.
בתיאטרון.
דוליצקיה הופיעה על בימות תיאטרון רבות בארץ, בהן: זירה, זרקור, ארבטרון, הגשר (תיאטרון ישראלי בגרמנית), תילון, תיאטרון גיורא גודיק, הבימה, תיאטרון חיפה, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון בית ליסין.
מבין ההצגות בהן שיחקה נמנו "פרנסואה ראש גזר", "נאסר א דין", "ולס הטוראדור", "שיץ", "חמץ", "אלקה", "מאחורי הגדר", "איי לייק מייק" ו"ברנשים וחתיכות".
"ההולכים בחושך" שכתב וביים חנוך לוין הייתה ההצגה האחרונה בהשתתפותה.
בקולנוע.
בשנות השישים הופיעה בסרטים "ארבינקא", "נס בעיירה" ו"מרגו שלי". בשנות השבעים שיחקה בסרטים "כץ וקרסו" ו"הכלה וצייד הפרפרים". בשנות השמונים שיחקה בסרטים "שרגא קטן", "תלווה לי את אשתך" ו"שדות ירוקים". כמו כן דיבבה את דמות הסבתא בסרט המצויר "פוקהונטס" בשנת 1995. ב-1999 שבה לשחק בפעם האחרונה בסרט "איימי ויגואר" (Aimée &amp; Jaguar) בתפקיד חולדה.
חיים אישיים.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 הכירה את קרל, טייס בחיל האוויר האמריקני שהוצב באיטליה והגיע לאחר המלחמה לארץ ישראל כאיש מח"ל ושינה את שמו לגדעון. הם נישאו, אך התגרשו אחרי 5 שנים. ביתה היא השדרנית עיינה אילון.
דוליצקיה נפטרה בשנת 2000, בגיל 81 ונטמנה בבית העלמין ירקון.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתה ברחוב שלומציון המלכה 9.
האקונה מטטה
האקונה מטטה (Hakuna matata) הוא ביטוי בסווהילי ומקורו באפריקה. הביטוי נפוץ בעיקר בקניה ובטנזניה ומשמעותו המילולית היא "אין דאגות". לפעמים הוא מתורגם כ"בלי דאגות", למרות שהשימוש בו נפוץ יותר כשמשמעותו קרובה יותר לביטוי "אין בעיה".
הביטוי התפרסם בעולם המערבי לאחר שנעשה בו שימוש בסרט הקולנוע המצליח של חברת וולט דיסני "מלך האריות" שהופק ב-1994. הביטוי מופיע לראשונה בסצנה בה דמויותיהם של טימון הסוריקטה ופומבה חזיר היבלות מלמדים את סימבה גור האריות, הגיבור הראשי של הסרט, את פילוסופיית החיים שעומדת מאחורי הביטוי - לשכוח את בעיות העבר ולהתמקד בהווה מתוך ראיית עולם אופטימית, לחיות בלי דאגות.
אזכורים בתרבות.
בקולנוע.
ב-1994 יצא לאקרנים סרט האנימציה "מלך האריות" של חברת וולט דיסני והביא את הביטוי לתודעה עולמית, כשהביטוי מככב באופן בולט בשיר המתאר את משמעותו. טימון ופומבה, סוריקטה וחזיר יבלות בהתאמה, מלמדים את הדמות הראשית, גור אריות בשם סימבה, שעליו לשכוח מעברו המטריד ולחיות את ההווה. השיר מספר את סיפור חייו של פומבה, ששאר החיות נטשו אותו, כיוון שנרתעו מנפיחותיו המוגזמות. על הפילוסופיה "האקונה מטטה" ממליץ גם המנדריל הזקן רפיקי לטימון בסרט השלישי ויחדיו הם חוגגים בג'ונגל בחיי הנאה ושכחה. במהלך השיר, סימבה מצטרף לשירה ומאמץ את תורת החיים של השניים. לקראת סופו של השיר, מתחיל בסרט מונטאז' שמציג את התבגרותו של סימבה מכפיר רך בשנים ללביא צעיר, הרחק מהממלכה בה נולד. בהתייחסותו לשתי הדמויות מהסרט, נוספה לביטוי המקורי משמעות נוספת של חוסר שאיפה.
השיר, כמו שאר הפסקול, נכתב בידי טים רייס והולחן בידי אלטון ג'ון. הוא היה מועמד לשיר המקורי ביותר בפרסי האוסקר ה-67, ודורג במקום ה-99 מתוך 100 ברשימת שירי הסרטים הטובים ביותר מכל הזמנים, שחיבר מכון הסרטים האמריקאי. חברי צוות ההפקה למדו את המושג ממדריך ספארי בטנזניה.
במוזיקה.
ג'אמבו בוואנה.
ב-1980 הוציאה לשווקים הלהקה הקנייתית Them Mushrooms את השיר הסווהילי "ג'אמבו בוואנה" (Jambo Bwana; "שלום אדון"), שבו חוזר מספר פעמים הביטוי "האקונה מטטה". את השיר כתב טדי קאלאנדה האריסון.
ג'אמבו - האקונה מטטה.
כמה שנים לאחר מכן, הוציאה הקבוצה הגרמנית בוני אם את השיר "ג'אמבו - האקונה מטטה" (Jambo - Hakuna Matata), בשפה האנגלית. ליז מיטשל הייתה הסולנית, ולוותה על ידי רג'י ציבוא, פרנק פריאן, קתי בארטני, מדליין דייוויס וג'ודי צ'יקס. הסינגל היה אמור להיכלל באלבום חסר השם השביעי של הקבוצה, שנועד לצאת בסתיו 1983. בגלל דירוגים עלובים במצעדי הפזמונים (מספר 48 בטבלאות הגרמניות), הסינגל לא נכלל באלבום שהופץ במאי 1984 בשם Ten Thousand Lightyears ("עשרת אלפים שנות אור").
בקומיקס.
הביטוי הופיע לראשונה בעולם המערבי כאשר נעשה בו שימוש באמצע שנות השמונים בסדרת הקומיקס השוודית "באמסה" (Bamse) מאת רונה אנדראסון. מילותיה הראשונות של בתו התינוקת של באמסה הדוב, ברומה, הן "האקונה מטטה", שאף-אחד לא מבין חוץ מצב היבשה סקאלמאן. אחרי כן הוא הפך את המשפט למוטו הסודי שלו ושל ברומה, והביטוי חזר מספר פעמים בקומיקס. סקאלמאן נתן לקוראים מספר רמזים מאיזו שפה הביטוי בא, אבל לא אמר במפורש שמקור הביטוי הוא מסווהאלי.
הינץ קוהוט
עבד א-רחמן וחיד