במאה ה-18 חלו התפתחויות בתחום המיילדות, ובפרט הבנת הפיזיולוגיה של ההיריון והלידה. בסוף המאה ה-18 השיגו רופאים הבנה במבנה הרחם ובשינויים שהוא עובר במהלך הלידה. כל אלה הביאו לכניסתם של גברים לתחום שקודם לכן היו בו רק נשים. נוסדו בתי יולדות שחיזקו את אחיזתם של רופאים בתחום זה, שקודם לכן התאפיין בלידת בית בסיוע מיילדת. בין הגברים הראשונים באותה תקופה יש להזכיר את פרדריק ראוש, ההולנדי שאף הפך למפקח ולבוחן רפואי של המיילדות
במאה ה-19 נבלמה התפתחותו של תחום המיילדוּת, בעיקר עקב התנגדות של הממסד הרפואי, וקיפאון זה נמשך עד לשנות ה-80 של המאה ה-19. היה קשה ביותר לרכוש השכלה במיילדות ולזכות בהכרה כרופא. בשלהי המאה ה-19 החלה להתפתח התפיסה המודרנית של מיילדות, ונוכחות של רופא בלידה הפכה למקובלת. ברבות ממדינות אירופה הונהג רישוי של העיסוק במיילדות. התפתחות ההרדמה סללה את הדרך לשימוש בניתוח קיסרי.
עד לשנות ה-80 של המאה ה-18 שיעורי תמותת יולדות בבתי היולדות היו גבוהים ביותר. הרופא איגנץ זמלווייס שם לב שבלידת בית שיעורי התמותה מזיהום לידה היו נמוכים במידה ניכרת מאלה שבבתי היולדות. הוא גילה ב-1848 שנטילת ידיים בחומר מחטא בבתי יולדות מקטינה מאוד את הידבקות היולדות באלח דם. שיטתו התקבלה בהונגריה, אך נתקלה בשמרנות במדינות אחרות, ורק כעבור שנים אחדות ניתן לה ביסוס תאורטי, בתאוריית מחלות מחיידקים של לואי פסטר.
קפיטול (משחקי הרעב)
גה&quot;צ
The Post War Dream
יואל דוד סטרשונסקי לוינזון
יואל דוד סטרשונסקי לוינזון (לעיתים נכתב שם משפחתו לבינסון, לוונשטיין או לווינשטיין; כונה דער ווילנער בעל הבית'ל (יידיש: "בעל הבית'ל [=האברך] הווילנאי"); 1816 - 27 ביוני 1850) היה חזן וזמר אופרה יהודי ליטאי.
תולדות חייו.
נולד בליבוי, בנו של חזן העיר, צבי הירש לווינשטיין. בהיותו כבן שש בא עם אביו לעיר וילנה, כאשר התמנה אביו לחזן בבית הכנסת הגדול בעיר. הוא זכה לחינוך יהודי ולמורים פרטיים שלימדו אותו רוסית, גרמנית ועברית. מגיל 11 שילב אותו אביו בתפילה ומשנפטר האב מינה הקהל את יואל דוד בן ה-14 לחזן בית הכנסת הגדול תחתיו, אף על פי שלא סיים עדיין את לימודיו. הקהילה החתימה את לוינזון על חוזה לפיו תשולם לו משכורת בעודו אברך. כינויו בשלב זה היה "דער ווילנער בעל הבית'ל" (באלעבעסל), האברך מווילנה. תפקידו כחזן רשמי החל רק כאשר הגיע לגיל 22. כאשר נשא, זמן קצר לאחר מכן את בתו של אחד מעשירי העיר, מרדכי סטראשון (שלקח עליו חסות מאז בר המצווה שלו), נוסף לשם משפחתו השם "סטרשונסקי".
בין היתר יצא לוינזון למסע בקהילות הורודנה, ביאליסטוק, קלווריה וורשה.
על אף ההצלחה לה זכה, שקע לוינזון בדיכאון בעקבות מות ילדיו בזה אחר זה. סמוך לביתו התגורר המלחין סטניסלב מוניושקו, ששם לב שהחזן מפזם בדייקנות את המנגינות שהלחין, אותן שמע מבעד לחלון הפתוח. בעקבות גילוי זה התקרבו השניים, כאשר המלחין החל להגיע לבית הכנסת לשמוע את לוינזון.
חרף מחאות נמרצות הן מצד משפחתו והן מצד הקהילה, הצטרף לוינזון למוניושקו לנסיעה משותפת לוורשה, שבמסגרתה הופיע באופרה של ורשה ואף בארמון הנסיך בקטעים מתוך האופרה "הַלקַה" של מוניושקו. בעת שהותו בוורשה הגיעה אליו הידיעה על מות בנו האחרון, לוינזון התמוטט, החליט לא לשוב לביתו והחל לנדוד בין עיירות פולין בעילום שם ולעיתים שימש כחזן מזדמן בקהילות שונות. כאשר קולו בגד בו שב לביתו והתגורר בבית אחותו לאחר שהתגרש מאשתו. הקהילה המשיכה לשלם את משכורתו על אף שלא שימש עוד כחזן בפועל. כאשר התדרדר עוד מצבו הנפשי הוא הועבר לאשפוז בבית מחסה לחולי נפש בוורשה, שם נפטר בי"ז בתמוז תר"י, בגיל 34.
לחנים שחיבר.
ליואל דוד מיוחסים הניגונים (לחנים) לפיוטים "מנוחה ושמחה", "והאר עינינו", "ממקומך" מתפילת שחרית, "הבט משמים וראה" מהתחנון, "מן המצר" מן ההלל ו"עזרא הסופר אמר לפניך" מהסליחות.
דמותו בתרבות.
חייו הטרגיים היוו כר למספר יצירות:
טובי טיילר
טובי טיילר (נקרא גם עשרה שבועות עם קרקס) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של צ'ארלס ברטון שיצא לאור בשנת 1960, הסרט מבוסס על ספרו של ג'יימס אוטיס.
תקציר העלילה.
הסרט מספר את סיפורו של טובי טיילר (קווין קורקורן), נער יתום בן 11, המתגורר בעיירה אצל דודו העני, טובי מרגיש שאיו הוא רצוי בבית, הוא הולך לצפות בהופעות הקרקס שהגיע אל עיירתם ושם הוא מוצא עבודה כמוכר בוטנים, פופקורן ותפוחים, הוא מצטרף אל הקרקס במסעה ברחבי ארצות הברית ושם מגלה טובי את העולם של אקרובטיקה והפעלולים השונים בקרקס, הוא מתיידד עם בן (הנרי קלווין), האחראי על הקוף-ליצן המאולף מר סטאבס, באחד האימונים על רכיבת סוסים לקראת אחת הופעות נפצע אחד הנערים המופיעים בקרקס, טובי מחליף אותו ובעזרתו של בן וחברים נוספים ובעזרת ידידו הקוף מר סטאבס הופך טובי במהירות לכוכב רכיבה ומלהיב את הקהל בהופעותיו.
בשנת 1964 שודרה בטלוויזיה בארצות הברית כהצגה בשני פרקים.
טטיאנה צ'רנובה
טטיאנה סרגייבנה צ'רנובה (ברוסית: Татьяна Сергеевна Чернова; נולדה ב-29 בינואר 1988) היא אתלטית רוסייה שהתחרתה בקרב שבע. היא זכתה באליפות העולם (טגו 2011) ובשתי מדליות ארד אולימפיות (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) אך כל המדליות נשללו ממנה לאחר שהורשעה באימרוץ.
ביוגרפיה.
צ'רנובה נולדה בקרסנודאר. אמה, לודמילה, זכתה במדליית זהב אולימפית (מוסקבה 1980) בריצת שליחות 4x400 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות ובעלת שיאים אישים בריצת 200 מטר (22.9 שניות) ובריצת 400 מטר (50.91 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה לנוער (עד גיל 17) שנערכה במרקש, מרוקו בשנת 2005 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 5875 נק'.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער (עד גיל 19) שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2006 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע 6227 נק'.
בשנת 2007 קבעה צ'רנובה בקרב שבע שיא אישי חדש של 6768 נק', התוצאה הטובה ביותר בעולם לנוער עד גיל 19. אך, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 היא לא הצליחה לסיים את התחרות בקרב שבע, לאחר שהשתתפה בארבעת הענפים ביום הראשון, אך לא התייצבה ליומה השני של התחרות.
מדליית ארד אולימפית.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד במרץ 2008 סיימה צ'רנובה במקום שביעי בקרב חמש בתוצאה של 4543 נק'. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6591 נק', אחרי נטליה דוברינסקה מאוקראינה (6733 נק') ואלייס פאונטיין ארצות הברית (6619 נק'). למעשה היא סיימה במקום רביעי אך לאחר פסילתה של לודמילה בלונסקה מאוקראינה, כתוצאה מאימרוץ, שסיימה שנייה היא עלתה למקום השלישי וזכתה במדליה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיימה צ'רנובה במקום שמיני בקרב שבע בתוצאה של 6288 נק'.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר בשנת 2010 זכתה צ'רנובה במדליית ארד בקרב חמש בתוצאה של 4762 נק', אחרי ג'סיקה אניס מבריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 4937 נק' ונטליה דוברינסקה (4851 נק') באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקרב שבע בתוצאה של 6512 נק'.
אלופת עולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע בשיא אישי חדש של 6880 נק', לפני ג'סיקה אניס (6751 נק') וג'ניפר אוזר מגרמניה (6572 נק').
התוצאות שקבעה באליפות.
ריצת 110 מטר משוכות: 13.32 שניות (מקום שישי)
קפיצה לגובה: 1.83 מטר (מקום שמיני)
הדיפת כדור ברזל: 14.52 מטר (מקום תשיעי)
ריצת 200 מטר: 23.50 שניות (מקום שני)
קפיצה לרוחק: 6.61 מטר (מקום ראשון)
הטלת כידון: 52.95 מטר (מקום שלישי)
ריצת 800 מטר: 2:08.04 דקות (מקום שלישי)
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה צ'רנובה פעם נוספת במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6628 נק', אחרי ג'סיקה אניס (6955 נק') ולילי שוורצקוף מגרמניה (6649 נק').
אמרוץ.
לאחר בדיקה חוזרת של דגימות השתן שנתנה באליפות העולם באתלטיקה 2009, נימצא כי צ'רנובה השתמשה בסמים. התוצאות שלה שנקבעו מה-15 באוגוסט 2009 ועד 14 באוגוסט 2011 נפסלו והיא הושעתה לשנתיים מ-22 ביולי 2013.
Your Possible Pasts
One of the Few
יואל דוד לווינשטיין
גיורא צחור
גיורא צחור (וייס) (27 באוקטובר 1941 - 16 ביולי 2012) היה בכיר ב"מוסד" ובעל עיטור העוז. פיקד על היחידה שהבריחה לישראל את מרדכי ואנונו ב-1986.
ביוגרפיה.
צחור נולד בסנט אטיין שבצרפת בשם ג'ורג' וייס. בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה הוחבא וגדל במנזר. עלה בגפו לישראל, התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים והיה מפקד מחלקת טנקים. השתחרר בדרגת סגן לאחר ששימש סגן מפקד פלוגה בגדוד 46. במלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים במסגרת חטיבה 37, ולחם עימה בקרבות בצפון השומרון בעמק דותן ושכם. על חלקו בקרב בו השמידה מחלקתו שבעה טנקי פטון של צבא ירדן זכה בצל"ש שהומר לעיטור העוז. במהלך הקרבות נפצע באורח קשה ונכווה בכל חלקי גופו.