בלילה הבא, סקיפיו, שזועזע מתבוסתו בקרב, וחשש שחניבעל עלול לנצל את עדיפותו בפרשים כדי לכתר את הצבא הרומאי במישור הפתוח מצפון לנהר הפו, הורה לצבאו לפנות את מחנהו, ולסגת חזרה אל מעבר לנהר הפו, אולם חניבעל הצליח להדביק ולשבות משמר מאסף, שכלל כ־600 חיילים, סמוך לגשר על נהר טיקינוס. חניבעל הפסיק את המרדף, והצעיד את צבאו במעלה הנהר, עד שמצא נקודה נוחה לחצות אותו. לאחר מכן הוא צעד שוב במורד הזרם, עד שצבאו הגיע למרחק קצר מהצבא הרומאי, שהקים מחנה ליד המושבה הרומית פלקנטייה. כתוצאה מניצחונו של חניבעל בטיקינוס, ערקו כ-2000 רגלים ו־200 פרשים גאליים מצבאו של סקיפיו, והצטרפו לצבא הקרתגני. סקיפיו, שחשש שבעקבות העריקה ההמונית יעברו כל השבטים הגאליים באזור לצד הקרתגניים, החליט לנטוש שוב את מחנהו, לחצות את נהר טרביה, לתפוס עמדה מבוצרת על הגבעות מעברו השני של הנהר, ולהמתין שם לצבאו של הקונסול השני טיבריוס סמפרוניוס לונגוס, שנשלח מסיציליה לעזרתו.
תוצאות הקרב.
קרב טיקינוס לא היה קרב גדול, אלא התנגשות מוגבלת בין שני כוחות סיור. הוא היה קצר ואבדות הצדדים היריבים במהלכו לא היו גדולות. עם זאת, לניצחונו של חניבעל בקרב הייתה השפעה רבה על המשך המערכה שניהל באיטליה. היה זה ניצחונו הראשון על אדמת איטליה, והוא הקנה לו את אמונם של השבטים הגאליים תושבי עמק הפו, וגרם להם להתגייס בהמוניהם לצבאו, ולתגבר את כוחו במידה משמעותית. לפני קרב טיקינוס היה צבאו של חניבעל קטן ותשוש, לאחר התלאות שעבר בחציית הרי האלפים, לאחר הקרב כמעט הוכפל כוחו, והוא חזר להוות צבא חזק, המסוגל להתמודד כנגד הצבאות הרומיים. קרב טיקינוס היווה גם מכה מוראלית לרומאים, שחששו מליזום קרב נוסף כנגד הצבא הקרתגני, ונותרו מבוצרים בעמדתם סמוך לנהר טרביה.
בורונדי
הרפובליקה של בורונדי (בקירונדי: Republika y'u Burundi; בצרפתית: République du Burundi) היא מדינה ללא מוצא לים השוכנת ביבשת אפריקה. היא גובלת ברואנדה בצפון, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב ובטנזניה בדרום ובמזרח. לפעמים היא מקוטלגת גם כחלק ממרכז אפריקה. בירתה של בורונדי היא העיר גיטגה במרכז המדינה, שהחליפה את הבירה הקודמת בוג'ומבורה, עיר הראשה במדינה. רוב גבולה הדרומי-מערבי גובל באגם טנגניקה.
אוכלוסיית בורונדי מונה כ-11.6 מיליון נפש. ההרכב האתני במדינה דומה לזה שברואנדה השכנה, ומורכב מרוב של בני הוטו ומיעוט של בני טוטסי.
בורונדי קיבלה את עצמאותה מידי האימפריה הבלגית ב-1962. מאז קבלת העצמאות סבלה מאי-יציבות שלטונית והפיכות חוזרות. המתח אתני בין ההוטו לטוטסי הוביל למלחמות אזרחים ולטיהור אתני.
כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות, והיא בין המדינות העניות בעולם.
היסטוריה.
בורונדי הייתה ממלכה עצמאית מאז המאה ה-16. שורשיה של הממלכה הבורונדית הם בעבר הרחוק. על פי האגדה, נטארה רושאטסה, מייסד השושלת המקורית, עבר לבורונדי מרואנדה השכנה במאה ה-17, אך מקורות אמינים יותר סוברים שנטארה היגר מבוהא שבדרום-מזרח, והקים את יסודות ממלכתו באזור נקומה. מוסד המלוכה במדינה היה אחד הקשרים האחרונים של המדינה עם עברה, עד להפלתו ב-1966.
ב-1898 היא הפכה למושבה גרמנית, יחד עם רואנדה. בשנת 1916 עברה בורונדי לשלטון בלגיה לאחר שהבלגים כבשו את האזור מידי הגרמנים כחלק ממלחמת העולם הראשונה. כך הייתה חלק מהמנדט רואנדה-אורונדי הבלגי בשנת 1923, תחת פיקוחו של חבר הלאומים, ולאחר מכן טריטוריית חסות של האו"ם תחת שלטון בלגי מנהלתי אחרי מלחמת העולם השנייה.
מאז קבלת העצמאות ב-1962 ועד הבחירות ב-1993 נשלטה בורונדי בידי שרשרת רודנים צבאיים, כולם בני מיעוט הטוטסי. לאורך כל השנים האלו אירעו מהומות אתניות נרחבות, כולל האירועים בשנות 1964, 1972 (רצח העם בבורונדי) וסוף שנות השמונים. בבחירות הדמוקרטיות הראשונות, בשנת 1993, ניצחה החזית למען הדמוקרטיה בבורונדי (FRODEBU), בהנהגת ברוב ההוטו, ומנהיג המפלגה מלכיור נדאדיה היה לנשיא ההוטו הראשון של המדינה. ברם, הוא נרצח חודשים אחדים לאחר מכן על ידי קבוצת קצינים השייכת לשבט הטוטסי, ובעקבות הרצח פרצה מלחמת האזרחים בבורונדי שנמשכה עד שנת 2005.
פוליטיקה.
בורונדי מוגדרת לפי החוקה כדמוקרטיה נשיאותית, עם מערכת רב-מפלגתית. נשיא בורונדי הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת. כיום יש 21 מפלגות רשומות במדינה. החוקה נכתבה במרץ 1992, והיא תוקנה בשנת 1998.
הפרלמנט במדינה הוא דו-ביתי. בחירות לשני הבתים נערכת מדי חמש שנים.
שני בתי הפרלמנט הם אלו שבוחרים אחת לחמש שנים את הנשיא אשר ממנה את ממשלתו. הנשיא יכול למנות גם 14 סנאטורים לממשלה. לפחות שני שלישים מנציגי הפרלמנט צריכים לאשרר את הממשלה על מנת שזו תוכל לתפקד.
השלטון בבורונדי מבוקר רבות על ידי ארגונים כגון Human Rights Watch ואמנסטי אינטרנשיונל על פגיעותיו בזכויות האדם. ביקורת נוספת היא כתוצאה מהאיסור על הומוסקסואליות שהתקבל במרץ 2009- איסור שיכול להביא לשנתיים עד שלוש שנות מאסר וקנס של עשרות אלפי פרנקים.
כלכלה.
בורונדי היא אחת המדינות העניות בעולם. המערכת המשפטית הענייה, חוסר הנגישות להשכלה, והתפשטות האיידס גורמות ל-80% מאוכלוסיית לחיות בעוני ולמחסור במזון ברחבי המדינה. כתוצאה מן העוני, בורונדי תלויה רבות בסיוע בינלאומי.
בנוסף הבנק העולמי שם את בורונדי כאחת משלוש המדינות העניות בעולם ביחד עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
התוצר המקומי הגולמי (תמ״ג) לנפש בבורונדי עמד ב-2014 על כ-265$, מן הנמוכים בעולם.
גאוגרפיה.
בורונדי היא אחת המדינות הקטנות באפריקה. היא גובלת עם רואנדה בצפון, טנזניה במזרח ובדרום והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב כאשר נהר רוזיזי ואגם טנגניקה מפרידים ביניהם.
בורונדי ממוקמת על בקע אלברטין, שהוא שלוחה מערבית של בקע מזרח-אפריקה. המדינה מתפרשת על שטח של 27,830 קמ"ר, הגובה הממוצע שלה הוא 1,707 מטרים. הפיסגה הגבוהה ביותר היא הר הֶהָה (Heha, בגובה 2,685 מטר) השוכן מעט דרום-מערבית לבוג'ומבורה.
בעקבות ריבוי האוכלוסייה נכרתו רוב היערות במדינה, מה שגרם לפגיעה קריטית בסביבת המחיה הטבעית של בעלי החיים. כיום נשארו בה רק כ-600 קמ"ר של שטחים מיוערים.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית בורונדי מנתה ב-2016 כ-11.6 מיליון נפש, על-פי נתוני האו"ם. האוכלוסייה צעירה - מעל 45% הם בני 15 ומטה. שיעור הגידול באוכלוסייה גבוה (3.6% ב-2007, 3.3% בשנים 2010–2015) ותוחלת החיים נמוכה ביותר - כ-58 שנים לנשים ו-54.2 שנים לגברים, לפי הערכת האו"ם. האוכלוסייה מתגוררת ברובה הגדול (88% ב-2015) באזורים כפריים, אך שיעור האוכלוסייה העירונית במגמת עלייה; במדינה רק עיר גדולה אחת, הבירה לשעבר בוג'ומבורה. צפיפות האוכלוסין היא בין הגבוהות ביותר באפריקה - כ-449 נפש לקמ"ר.
מבחינה אתנית, ע"פ הערכת ספר העובדות העולמי של הCIA, כ-85% מן התושבים הם בני הוטו, כ-14% הם בני טוטסי, והאחוז הנותר הם בני טווה (Twa), עם פיגמי שישב באזור מימי קדם, לפני בואם של ההוטו והטוטסי. בנוסף חיים במדינה כמה אלפי תושבים ממוצא אירופי וממוצא הודי. ההרכב האתני דומה לזה שברואנדה השכנה.
קיימות טענות סותרות לגבי ההתפלגות הדתית של תושבי בורונדי, אך אין ספק שרוב התושבים (הערכות נעות בין שני שלישים ל-90 אחוזים) הם נוצרים, שרובם קתולים ומיעוטם פרוטסטנטים. חלק ניכר מן התושבים מחזיקים באמונות מקומיות שונות, לעיתים לצד האמונה הנוצרית. הממשלה העריכה ששיעור המוסלמים במדינה הוא כאחוז אחד בלבד, אך קבוצות מוסלמיות טוענות שהוא עומד על 8 עד 10 אחוזים והערכה זו תואמת להערכת ספר העובדות העולמי.
השפות הרשמיות הן קירונדי וצרפתית. סווהילי מדוברת באזורים מסוימים.
לגיטימציה
לֵגִיטִימַצְיָה (או כִּשְׁרוּר), היא ההכרה שפרט רשאי לבצע פעולה או להחזיק בזכות כלשהי, למשל בזכות להנהיג ולשלוט על אחרים. לגיטימציה יכולה להינתן על ידי קבוצה מצומצמת, על ידי חברה לאומית או דתית, ואף על ידי מדינות החברות בקהילה בין־לאומית. מושא הלגיטימציה עשוי להיות מעמד (למשל של שליט), פעולה (נטילת רכוש), או הכרה בזכות מופשטת.
בהקשר המדינתי, לגיטימציה נוצרת על בסיס התשתית החוקתית של המדינה וההסכמות ביחס למוסדות ולתהליכים הפוליטיים. תנאי יסוד לדמוקרטיה יציבה הוא שהמשטר נתפס לגיטימי בעיני אזרחי המדינה, קרי שהרוב המכריע של האוכלוסייה רואה את המשטר כראוי לקיום, ותומך עקרונית במערכת הערכים המרכזית שלו.
לגיטימציה עשויה להתייחס גם למערכת היחסים הבין־לאומית בין אומות ובין ארגונים בין־לאומיים. בהקשר זה הלגיטימציה מתייחסת לזכותה של מדינה למעמד ריבוני, לזכותה לבצע פעולות שונות בתחומיה ומחוץ להם וכן ליחסי גומלי בין מדינות ובין שחקנים לא מדינתיים (דוגמת ארגונים בין־לאומיים, קבוצות אתניות וישויות שטרם הוכרו כמדינות). פעמים רבות נדונה הלגיטימיות של מעשיה של מדינה, כאשר הם שנויים במחלוקת מבחינה פוליטית או מבחינה משפטית, למשל סיפוח של שטחים נוספים, התערבות בענייניה של מדינה אחרת או הפרת הסכמים ואמנות בין־לאומיים. לעיתים שאלת הלגיטימציה מתעוררת בשל סכסוך באשר לעצם זכות קיומה של מדינה פלונית או ביחס לזכותה לקיים שלטון ריבוני עצמי.
מקורות הלגיטימציה.
הפילוסוף מקס ובר מונה שלושה מקורות ללגיטימציה:
בנוסף לשלושה מקורות אלו ניתן למנות שלושה נוספים:
יפנית