Punk הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי יאנג ת'אג. הוא יצא לאור ב-15 באוקטובר 2021, תחת הוצאת YSL רקורדס ומופץ על ידי אטלנטיק רקורדס ו300 אנטרטיינמנט. האלבום מכיל הופעות אורח של סטריק, ג'יי קול, טי-שיין, גאנה, פיוצ'ר, BSlime, ג'וס וורלד, פוסט מאלון, אייסאפ רוקי, ליל דאבל 0, דרייק, טראוויס סקוט, דוג'ה קאט, נייט רוס, ג'ף בהסקר, ומק מילר. ההפקה מטופלת על ידי מגוון מפיקים, כולל טי-מינוס, מטרו בומין, קניה וסט, פייר בורן, ויזי, אוז, לואי בל, ואנדרו ואט, בין היתר.
יוז'ף אנגל (תעשיין)
נפתלי הירצקא העניג
הרב נפתלי הירצקא העניג (ה' באייר ה'תרנ"ח – י"ד בניסן ה'תשמ"ה) היה רב ישראלי-רומני, שכיהן כרב העיר סרמאשו ברומניה וכיושב ראש התאחדות הרבנים בארצות הברית.
ביוגרפיה.
העניג נולד בעיר סיגט בטרנסילבניה לשמחה יוסף ולחנה, בת הרב יעקב פרץ הלוי זילברמן. בצעירותו למד בישיבותיהם של הרבנים חיים צבי טייטלבוים ויהודה גרינוולד, בסיגט ובסאטמאר. בבגרותו למד אצל הרבנים ישעיהו זילברשטיין, ישכר דב רוקח וצבי אלימלך שפירא.
נישא לפרומט, בתו של הרב שלמה יהודה בראך מלעכניץ. בשנת ה'תרפ"ד נבחר לכהן כרבהּ של סרמאשו (שארמאש, בשמה היידי).
ב נרצחו אשתו וארבעה מילדיו בטבח סרמאשו, והוא וחמישה מילדיו הצליחו להימלט. בתום המלחמה החל לעסוק בהתרת עגונות.
בט' באלול ה'תש"ט היגר לארצות הברית וייסד בית מדרש בלואר איסט סייד שבמנהטן. בשנת ה'תשט"ו מונה ליושב ראש ארגון "התאחדות הרבנים", ארגון רבני קנאי בארצות הברית ובקנדה שהוקם על ידי רבי יואל טייטלבוים מחסידות סאטמר.
בשנת ה'תשי"ט עבר לוויליאמסבורג ובשנת ה'תשל"ט עבר לקריית יואל, בה חלה, נפטר ונקבר.
שנה לאחר פטירתו, בה'תשמ"ו, יצא לאור הספר "שו"ת תפארת נפתלי", ובו כתביו תולדותיו. בשנים שלאחר מכן יצאו ספרים נוספים מסדרת הספרים "תפארת נפתלי".
כאן קול המוסיקה
מוצרט וסליירי
מוצרט וסליירי (ברוסית: Моцарт и Сальери) היא אופרה במערכה אחת בשתי תמונות מאת ניקולאי רימסקי-קורסקוב, שנכתבה ב-1897 על פי לברית רוסית שנלקחה כמעט מילה במילה מדרמת השירה של אלכסנדר פושקין משנת 1830 באותו השם.
הסיפור עוקב אחר האגדה האפוקריפית לפיה אנטוניו סאליירי הרעיל את וולפגנג אמדאוס מוצרט מתוך קנאה במוזיקה של האחרון. רימסקי-קורסקוב שילב ביצירה ציטוטים מהרקוויאם של מוצרט ומדון ג'ובאני. ריצ'רד טארוסקין הציב את האופרה הזו בהקשר ההיסטורי של התפתחות המסורת הריאליסטית באופרה הרוסית.
היסטוריית ביצועים.
הופעת הבכורה התקיימה בתיאטרון סולודובניקוב במוסקבה, שהועלתה על ידי האופרה הרוסית הפרטית של מוסקבה, ב-7 בדצמבר 1898 (לפי התאריך הרוסי הישן ב-25 בנובמבר). המנצח היה יוסיף טרופי ומעצב התפאורה מיכאיל ורובל.
פיודור שאליאפין, שבמקור שיחק בתפקיד סליירי, טען כי שר לעיתים קרובות את היצירה כמונודרמה (מחזה או אופרה של משתתף אחד). בבריטניה הוצגה ההופעה הראשונה ב-11 באוקטובר 1927, שוב עם שאליאפין בתפקיד סאליירי, בעוד שהבכורה הראשונה בארצות הברית התרחשה ב-Forest Park, פנסילבניה, ב-1933.
תקציר.
זמן : סוף המאה ה-18 מקום : וינה, אוסטריה
תמונה 1.
סליירי נהנה ממעמד חברתי גבוה כמלחין והתמסר לשירות אמנותו. אולם בסתר, הוא מקנא ביצירותיו של מוצרט משום שהוא מזהה את איכותן המעולה, במיוחד לאור מה שהוא רואה כדמות ה"בטלן" של מוצרט. סליירי מזמין את מוצרט לארוחת ערב ומתכנן להרעיל אותו.
תמונה 2.
מוצרט וסליירי סועדים בפונדק. מוצרט מוטרד מעבודתו על הרקוויאם שלו, שזר בלבוש שחורים הזמין ממנו. מוצרט נזכר בשיתוף הפעולה של סליירי עם פייר בומרשה ושואל אם זה יכול להיות נכון שבומארשה הרעיל פעם מישהו, שכן גאונות ופשיעה בוודאי לא עולים בקנה אחד. לאחר מכן סליירי שופך בחשאי רעל למשקה של מוצרט. מוצרט מתחיל לנגן, כשסליירי מתחיל לבכות. מוצרט רואה את זה, אבל סליירי מפציר במוצרט להמשיך. מוצרט מתחיל להרגיש רע ועוזב. סאליירי מסיים את היצירה בהתחשב באמונתו של מוצרט שגאון לא יכול לרצוח: האם מיכלאנג'לו לא הרג עבור העבודות שלו בבזיליקת פטרוס הקדוש בוותיקן, או שמא אלו היו שמועות סרק?
הקלטות.
הקלטות אודיו ( בעיקר הקלטות אולפן ) מקור: www.operadis-opera-discography.org.uk Motsart i Salyeri (רוסית)
What the Hell
What the Hell הוא שיר של הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, "Goodbye Lullaby". הוא יצא לאור ב-10 בינואר 2011 על ידי RCA רקורדס כסינגל המוביל מהאלבום. השיר הופק על ידי מקס מרטין ושלבאק, אשר כתב את השיר עם לאבין.
רקע.
"What the Hell" נכתב על ידי לאבין, מקס מרטין, ושלבאק, ואילו שני האחרונים הפיקו את השיר. הוא הוקלט ב-Maratone Studios בסטוקהולם, שוודיה. זהו השיר השני ששלושתם כתבו יחד, הראשון הוא "Dancing Crazy" של מירנדה קוסגרוב. בנובמבר 2010, לאבין הודיעה באמצעות בלוג באתר הרשמי שלה שהאלבום הרביעי שלה, "Goodbye Lullaby", הוקלט במשך שנה וציינה את חברת התקליטים שלה כסיבה לעיכובים באלבום. היא חשפה בבלוג ש-"What the Hell" יהיה הסינגל הראשון מהאלבום. השיר הוצג בבכורה ב-31 בדצמבר 2010 בערב השנה החדשה של דיק קלארק, במהלך קטע שהוקלט מראש יחד עם ביצוע של "Girfriend". לאבין תיארה את "What the Hell" כ"שיר מסיבה ממש כיף ואופטימי, אז זה הסתדר ממש טוב לנגן אותו בפעם הראשונה בערב הרוקינן של השנה החדשה. למחרת, השיר היה זמין להורדה בחינם למשך 48 שעות בעמוד הפייסבוק הרשמי של לאבין.
ביקורת.
"What the Hell" זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, שציינו קווי דמיון בין "What the Hell" לסינגל הקודם של לאבין, "Girfriend" גיל קאופמן מ-"MTV.com" הצהיר כי ל-"What the Hell" יש "אנרגיית מעודדות מעוררת" ו"גרוב מדבק ואווירה מעודדת". ג'ודי רוזן ממגזין רולינג סטון אמר כי "המוזיקה היא בקלות מהקליטות ביותר של אבריל עד כה", ותיארה אותה כ"אבריל בקצרה". ב-"Idolator" תיארו את השיר כ"גילטי פלז'ר" וכינו אותו "סוג הרצועה שאנו בוחרים רק לאחר בדיקה כפולה שאף אחד לא מסתכל על האייפוד שלנו". ניק לוין מדיגיטל ספיי נתן לשיר דירוג "מושלם". הוא הסביר שלאבין "יותר מנוזלת מרקמה שנזרקה לפח במרפאת השפעת [אבל] מה שכן, היא מושכת אותה". לוין הוסיפה כי "What the Hell" לא היה "בלתי ניתן להכחשה" כמו "Girlfriend", אך שיבח את הפזמון של השיר.
ירגזי כיפת-אש
ירגזי כיפת-אש (שם מדעי: "Cephalopyrus flammiceps") הוא מין יחיד בסוגו של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים. הירגזי באורך 8–10 ס"מ ובמשקל 7 גרם ובצבע ירוק-זית צהבהב. הירגזי מצוי ביערות ממוזגים מדרום להימלאיה, מפקיסטן ועד לאוס. במהלך עונת הרבייה, הזכר מזוהה בקלות על ידי ציצה בצבע כתום-אדום.
מאפיינים פיזיים.
הירגזי הוא עוף קטן באורך 8–10 ס"מ ובמשקל 7 גרם. אצל הזכר הבוגר, בלבוש חורף (ספטמבר-ינואר), הכיפה בצבע ירוק-זית. הגב ירוק זית צהבהב. השת נע בין צהוב, ירוק-זית וזהב. נוצות הזנב הארוכות ביותר הן אפורות כהות. הזנב חום-זית כהה, כאשר קצה הזנב לבן. הכנפיים זהות לצבע הזנב, אך שולי הסוככות והאברות בצבע ירוק-זית עד צהוב. הגרון לבן, הגחון בצבע צהוב לימוני, ותת השת אפור. הנקבה הבוגרת מאוד דומה לזכר, אם כי הלחיים, הגבות והעורף בצבע ירוק אפרפר, הגרון אפור לבנבן. החזה ירוק-זית צהבהב, הבטן והגב צהובים חיוורים.
בלבוש קיץ (פברואר-יולי), אצל הזכר, הכיפה בצבע שנע בין כתום וארגמן, ואף יש ציצה קטנה. מסביב לעין ובגבה יש נוצות צהובות-זהובות. הלחיים והעורף בצבע ירוק-זית. הסנטר והגרון בצבע כתום, והחזה צהוב. הגב ירוק-זית צהבהב, והבטן צהובה חיוורת. הכנפיים והזנב בצבע ירוק-זית, וקצוות האברות לבנים. אצל הנקבה, המצח נע בין ירק-זית, אפור וצהוב. החזה, הסנטר והגרון בצבע ירוק זית, והבטן ותת השת צהוב לבנבן. הגב ירוק זית צהבהב, הכנפיים והזנב בצבע ירוק-זית, וקצוות האברות לבנים.
לאורך כל השנה, הקשתית חומה כהה, המקור והרגליים בצבע כחול אפרפר כהה. אצל הזכר הצד התחתון של הכנף לבן צהבהב, ואצל הנקבה אפור. הקריאה האופיינית נשמעת כ-"ציט" בקול גבוה, לעיתים קרובות חוזרת על עצמה במרווחים לא סדורים. קריאה נוספת נשמעת כ-"whitoo" בקול חלש. השיר מושמע מענף או תוך כדי תעופה, ונמשך כמה דקות. השיר הוא סדרה של צלילים גבוהים בקצב מהיר נשמעים כמו "פיטסו-פיטסו-פיטסו".
התנהגות.
הירגזי לא מפחד מבני אדם, כמעט תמיד פעיל וחובט בכנפיו כמו סבכי. במהלך הנדידה, הוא ימצא בלהקות קטנות לרוב, אם כי עם מספר מקסימלי של עד מאה פרטים, לרוב של אך ורק ירגזי כיפת-אש, אך לפעמים עם מינים אחרים, בעיקר תוך חיפוש מזון. הלהקות עפות בגובה רב מעל פסגות חשופות. הירגזי מהיר ואקרובטי ותנועתו קלה, ולעיתים הוא נתלה הפוך מעיפים בחיפוש אחר מזון.
הירגזי ניזון בעיקר מחרקים, אך גם מעלים, ניצנים, פרחים, וככל הנראה גם מצוף ושרף. הוא מחפש מזון על צמרות עצים ובשיחים, נתלה הפוך מענפים ולעיתים אף על הקרקע. כשהירגזי אוכל חרק גדול, הוא נוהג לאכול את החלקים הפנימיים ולהשליך את השלד החיצוני, בדומה למיני הסוג ירגזי.
עונת הקינון חלה בין תחילת אפריל לאמצע יוני. הנקבה בונה את הקן בחור בעץ (לפעמים בקן נטוש של נקרים), מעשב יבש, שורשים, זרדים ונוצות. היא מטילה כארבע ביצים בצבע טורקיז אפרפר. זמן הדגירה לא ידוע. בזמן הדגירה, הזכר שר מחוץ לקן, ומאכיל את הנקבה; שני ההורים משתתפים בהאכלת הגוזלים. אם מפריעים לנקבה במהלך הקינון, היא נושפת ומנפחת את הנוצות ואף תתקוף את הפולש, פעולה שהיא מקור שמם העברי (מהמילה רוגז).
תפוצה.