שני מרכיבים מרכזיים של סוכנות מינית הם מסוגלות עצמית מינית ואסרטיביות מינית"". מסוגלות עצמית מינית הוא מושג המכיל את האמונה של נשים ביכולת שלהן לבחור ולפעול בתוך מפגשים מיניים, בין היתר למניעת היריון ומחלות מין. אסרטיביות מינית היא היכולת לתקשר רצונות מיניים עם פרטנרים ולסרב ליחסי מין לא רצויים על מנת לייצר מפגש מיני חיובי ומהנה.
ישנן תפיסות הרואות בסוכנות מינית תכונה אישית, שבאה לידי ביטוי בזמן אינטראקציה מינית ומשמשת לשמירה על הפרט ותשוקותיה. על פי תפיסות אלו, הפרט יכולה להשפיע על סיטואציות ולעצב את חייה כרצונה. תפיסה זו עומדת בבסיס תוכניות העצמה לנערות שמטרתן לפתח סוכנות מינית.
תפיסות שמנגד טוענות כי סוכנות מינית היא מגוון של אסטרטגיות, פעולות ומשא ומתן המשמשות את הפרט בהתנהלות היומיומית מול מערכות יחסים, ציפיות ומוסכמות חברתיות בתחום המיני. תפיסה זו, לעומת תפיסת התכונה האישית, מכירה בכך שהפרט מוגבלת ביכולתה להשפיע על המרחב המיני בו היא משתתפת בגלל תפיסות חברתיות, אמונות, וסטיגמות. לכן, בכדי לשפר את מצבה עליה לנהל משא ומתן עם החברה ופרטים אחרים בה.
קיימות מספר תיאוריות על סוכנות מינית ומרכיביה. על פי המודל התאורטי של סנס יש מספר סוגים של סוכנות מינית, כאשר כל אחד מהם הוא בעל הקשר חברתי רחב וקשר לשאר הסוגים. המודל מתייחס לצעירים וצעירות, אך היא טוענת שניתן להשתמש בו גם לגבי קבוצות נוספות:
סוכנות מינית אצל נערות.
ההתייחסות למיניות של נערות בגיל ההתבגרות מתמקדת פעמים רבות אך ורק בסכנות המלוות מיניות, בהן הריון, מחלות מין, שימוש באמצעי מניעה ועוד. מנערים מצופות התנהגויות מיניות ותשוקה בריאה, בעוד עבור נערות התנהגויות מיניות נתפסות כמסוכנות, חשודות ושיש לשלוט בהן. ההבדלים בין היחס לנערים ולנערות מושתת על מוסר כפול, המציב דרישות שונות לשני המגדרים באותן סיטואציות בדיוק.
חינוך מיני בבתי ספר המתבסס על רטוריקת הסכנה המינית, מתייחס לסוכנות מינית כיכולת של נערות להשפיע רק אל מול הסכנות של יחסי מין ולא מעודד התבוננות ופעולות המביעות תשוקה מינית. היעדר שיח על תשוקה מאפיין את החינוך למיניות בבתי ספר, אך נוכח גם במרחבים נוספים, משפיע על נשים ונערות במהלך חייהן ונקרא "השיח הנעדר של תשוקה" (The missing discourse of desire).
קיימת חשיבות רבה לפיתוח סוכנות מינית חיובית אצל נערות הכוללת יוזמה, מודעות לתשוקה, ביטחון וחופש להביע התנהגויות מיניות. חינוך למיניות בגיל הנעורים שכולל פיתוח סוכנות מינית יכול להיטיב עם נערות המתמודדות עם מסרים חברתיים סותרים ומורכבים. נמצא כי סוכנות מאפשרת רווחה פיזית ונפשית ועל כן משמעותית בחייהן של נערות ונשים. סוכנות מינית מאפשרת לנשים ונערות לחפש ולהשיג הנאה מינית.
נערות מתמודדות עם חוסר בהירות בין התנהגויות המפגינות כוח מיני לבין סוכנות מינית. התנהגויות המפגינות כוח מיני הן התנהגויות בהן נערות מחצינות מיניות ונהנות מתחושה שהן נחשקות ולעיתים אף עושות שימוש במיניותן. סוכנות מינית, שונה מכוח מיני, בכך שהיא כוללת כוונה מודעת ו/או תובנה ו/או רפלקציה ו/או רצון. סוכנות מינית באה לידי ביטוי כאשר נערה מבצעת רפלקציה על סיטואציה ספציפית ומקבלת החלטה שמבוססת על טובתה האישית.
נורמות מיניות מגדריות יוצרות מצב בלתי אפשרי עבור נערות, הנדרשות להיות נחשקות אבל לא חושקות, להיות פרטנרית מגיבה מינית ובמקביל להיות שומרת סף אחראית. מודלים אפשריים למיניות נשית נעים על הרצף שבין דמות "הזונה" לדמות "הבתולה" ("קדשה-קדושה"). הרצף מאפשר הדרגתיות בקבלה של התנהגות מינית, בעיקר נורמטיבית – הטרוסקסואלית, מונוגמית, בתוך מערכת יחסים ארוכה עם תפקידים מגדריים קונבנציונליים. להימצא באזורים ה"מאושרים" חברתית של התנהגויות מינית הוא דבר מורכב וחמקמק לנשים ולנערות. מיניות של נשים ממוסגרת במונחים של תגובה לדחף מיני גברי שהוא כביכול, תמידי, דחוף ובלתי ניתן לשליטה. כך המיניות הנשית נתפסת כחסרת כוונה, בעוצמה נמוכה והסוכנות המינית הנשית מתבטאת רק בהסכמה או סירוב להצעה למין מגברים.
להיות בעלות סוכנות מינית מאפשרת לנערות לצאת מרצף "הזונה"-"הבתולה" אך בתמורה הן נדרשות לשתף פעולה עם התפיסה הניאוליברלית - להיות כל הזמן בשליטה ולקחת אחריות מלאה על הבחירות שלהן ומה שקורה להן. השיח הניאוליברלי, כביכול נותן לגיטימציה לאוטונומיה מינית נשית שמאפשרת לנערות להיות בעלות סוכנות מינית. אך בפועל, מטיל עליהן אשמה, בושה, מפריד אותן מנשים אחרות, והערך העצמי שלהן מבוסס על הערכה חברתית של המיניות שלהן. בעולם של סוכנות מינית ניאוליברלית חוויות מיניות שליליות של נערות מוצגות כאשמת הנערה ובאחריותה האישית. למשל: במקרה של אונס, נערה מואשמת שנאנסה בשל החלטות לא אחראיות שלקחה, בעוד בעבר היא הייתה מואשמת שנאנסה כי נראתה כ"זונה".
סוכנות מינית אצל נשים בגיל המעבר ולאחריו.
נשים בגיל המעבר ולאחריו מתמודדות עם תפיסות תרבותיות המכתיבות באופן ממוגדר את ה"הזדקנות". תפיסות אלו מכתיבות כיצד עליהן להתלבש, להראות, מה עליהן לעשות וכו'. בעוד אצל גברים הערך המיני מושפע מסמכותיות, ערך כלכלי וכוח המגיעים לשיאם בגילאים אלו, נשים בגיל זה מאבדות את הערך המיני שלהן והופכות להיות "שקופות" עבור גברים. תפיסות תרבותיות על "הזדקנות" מעצבות את המיניות של נשים הטרוסקסואליות כלפי עצמן, כלפי הפרטנרים והחברה – הן נחשבות פחות מיניות, הן לא מושא תשוקה, ואם הן מפגינות מיניות הן מושא ללעג בחברה.
סוכנות מינית בגיל המעבר מתפתחת בתוך ההקשר התרבותי. במשך שנים רבות המיניות הנשית והחשק המיני בגיל המעבר ולאחריו קיבלו התייחסות רפואית בלבד. הממסד הרפואי נותן מענה לתסמיני גיל מעבר שונים כגון יובש נרתיקי וכאב נרתיקי אך מתייחס להיעדר חשק מיני כמחלה נטולת מרפא. מכיוון שהיעדר חשק מיני נתפס כבעיה רפואית, הטיפול בה עובר להיות בחסותו הבלעדית של הממסד הרפואי, ובכך גוזל מנשים את הסוכנות המינית שלהן והשפעתן על המיניות שלהן.
תקשורת היא מרכיב מרכזי בסוכנות מינית, נשים מבוגרות אשר מצליחות לתקשר את הצרכים המשתנים עם בני זוגן חוות יותר חשק מיני. גורמים היכולים לסייע לנשים בכלל, ובגיל המעבר בפרט, לבסס סוכנות מינית הם תמיכה חברתית ושיח עם קבוצת שוות, נשים באותו סטטוס. שיח עם קבוצת שוות מתקף את חוויותיהן, בהן: שינוי בחשק המיני, הצורך לספק מיניות לבן הזוג והמפגש עם הממסד הרפואי. סוכנות מינית נשית בגיל המעבר ובכלל, יכולה להתבטא גם בבחירה לא לקיים יחסי מין כאשר אלו אינם מהנים או מספקים עבורה.
סוכנות מינית אצל נערים.
נערים וגברים צעירים מפתחים זהות מינית, תשוקה מינית וסוכנות מינית תחת הבניות חברתיות ותפיסות חברתיות פטריארכליות – הם נדרשים להדמות לדמות ה"גבר האמיתי". החשק המיני הגברי מובנה כתמידי, דחוף, ובלתי ניתן לשליטה. נערים וגברים נדרשים להפגין יוזמה וחשק מיני. גברים יוזמים יותר אינטראקציות מיניות אף על פי שגם גברים וגם נשים מדווחים שהיו רוצים דפוס יוזמה שוויוני. באופן זה, הסוכנות המינית הגברית מבטאת בעיקר יוזמה ודחף מיני, ומצמצמת את המרחב של נערים לבחור, להקשיב ולהתבונן על תשוקותיהם. עובדה זו מקשה על נערים לסרב לכניסה לסיטואציה מינית לא רצויה, לבצע רפלקציה על סיטואציה מינית ולקבל החלטה שמבוססת על טובתם האישית.
ה"שיח הנעדר של התשוקה" והחלוקה הממוגדרת של המרחב המיני בו קיימת תפיסה שסקס היא פרקטיקה שמשרתת גברים ונעשית על נשים, מקשה על נערים ללמוד לתקשר את רצונותיהם ובמקביל להיות קשובים לתשוקה ולרצונות של הפרטנריות.
באופן דומה לחינוך נערות, קיימת חשיבות רבה לפיתוח סוכנות מינית לנערים הכוללת יכולת התבוננות פנימית, קשב לאחרת ומשא ומתן אל מול תפקידים מיניים מגדריים הדורשים מהם כל הזמן להיות חושקים, יוזמים ואף אגרסיביים.
ביקורת.
ישנן חוקרות פמיניסטיות היוצאות כנגד מושג הסוכנות המינית. אלו מתנגדות להעברת האחריות המלאה על התנהגויות מיניות אל הנערה תוך התעלמות עקבית מהסביבה וההקשרים בה היא חיה. שיח הסוכנות המינית מציג את "הנערה הסוכנת" כצעירה שאינה מוטרדת מהציפיות החברתיות ושולטת באופן מלא בעצמה ובחייה. תפיסה זו מוצגת כיכולת אישית של "הנערה הסוכנת" ומתעלמת מהלחצים החברתיים המשפיעים עליה. דוגמה לדרישות חברתיות: להיות שומרת סף מינית אך במקביל נחשקת מינית, מיניות נשית כמסוכנת ועוד.
ביקורת נוספת היא ששיח הסוכנות המינית מסמן רק סוג אחד של נערות כסוכנות מיניות, אלו בעלות היכולת האישית להתנהל מול החברה. על כן, המושג מתעלם מכך שכל נערה מושפעת ממיקומים שונים בחייה, בהם מעמד, דת ואתניות שמשפיעים על היכולת שלה להפגין סוכנות - לנהל משא ומתן אל מול אחרים והחברה. לדוגמה: יש חברות בהן אין מחויבות אתית לכבד את רצונות הנערה או חברות בהן לגבר יש עוצמה כלכלית אל מול האישה, במקרים אלו סוכנות מינית תראה שונה, מכיוון שסוכנות יכולה להיראות ולהתנהל במגוון דרכים בהתאם לנערה, לחברה, לתרבות ולמקום בו היא נמצאת. נערות עשויות להשתמש בסוכנות שלהן גם במסגרת של ציות ופשרה עם גורמי הסמכות על מנת לשפר את מצבן וגם במאמצים של הנערה להשפיע על החוויות המיידיות או על מסלול חייה שלה באמצעות מיניות.
רצח ירון ואפרת אונגר
אברהם אזולאי (מו&quot;ל ומתרגם המשנה)
קילי הודג'קינסון
קילי ניקול הודג'קינסון (באנגלית: Keely Nicole Hodgkinson; נולדה ב-3 במרץ 2002) היא אתלטית בריטית, סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) וסגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה.
אלופת אירופה באולם.