בתקופה זו במקביל לבזיזה ולגרוש חלה תופעת הכפייה על מאמינים נוצרים לכפור באמונתם, כאשר אחד האמצעים השכיחים ביותר היה שימוש ב"טקס דריכה": טקס במהלכו נכפה על מאמינים לדרוך על תמונות ותבליטים שונים הנושאים את דמותם של ישו או מריה. נוצרים אשר סירבו לכפור בדתם עונו עינויים קשים עד אשר הסכימו. אלו שהתעקשו והמשיכו לסרב הוצאו להורג. במקרים רבים נמצאו נוצרים שנשבעו לכפור בדת אך הפרו את שבועתם, גזר דינם של אלא היה גזר דין מוות להם ולכל בני משפחתם.
בשנת 1605 הוריש איאיאסו את תואר השוגון לבנו הידטאדה (Hidetada), אך בפועל המשיך לשלוט איאיאסו עד ליום מותו בשנת 1616. באחד עשר השנים עד מותו עסק איאיאסו בפעילות לחיזוק השלטון המרכזי ואיחוד יפן תחת שלטון השוגונות של טוקוגאווה. במהלך שנות שלטונו עבר איאיאסו בין הארמונות הרבים שבנה במחוזות שונים ברחבי יפן, ובכל מחוז מיגר את האיומים השונים על השלטון המרכזי, איום הנוצרים נמנה בין אלו. מיגור הנוצרים לא נעשה בבת אחת ברחבי יפן אלא באופן הדרגתי ושונה בהתאם לנסיבות בכל חבל ארץ. ייתכן מאוד מצב שבו באזור אחד נוצרים שגשגו והקימו מנזרים ואילו בחבל ארץ אחר היו נרדפים ונאלצו לכפור בדתם בשל נוכחותו של איאיאסו או רצון של שליט מקומי למצוא חן בעיני השוגון.
רדיפת הנוצרים הגיע לשיאה ב-27 בינואר 1614, כאשר מוציא איאיאסו צו רשמי נגד הנצרות. בצו מסביר איאיאסו כי הנוצרים לכאורה הגיעו ליפן במטרה לסחור אך בפועל המניע הנסתר הוא השלטת חוקי הדת הנוצרית המרושעים וחתירה תחת השלטון הנוכחי וכיבוש הארץ כולה, לכן יש לרסק אותם.
במסגרת הצו נתן איאיאסו הוראות לנזירים הבודהיסטים, חוקים לאתר את המאמינים הנוצרים מתוך הקהילות עליהם היו אמונים. החוקים מנחים את הנזירים הבודהיסטים לאתר את המאמינים הנוצרים באמצעות קריאת תיגר על חוקי הדת הנוצרית והאמונות העממיות הרווחות. בהמשך הצו, מדגיש איאיאסו שאף על פי שהורים במשך דורות רבים הלכו בדרך של אחד מהזרמים של הבודהיזם, לא ניתן לסמוך על כך שילדיהם לא נסחפו לדת הנוצרית, או כפי שמכנה אותה איאיאסו בצו ל"חוק הרוע". למען הסדר הטוב, הורה איאיאסו שכל אדם שנימצא כי הולך בדרכו של "חוק האמת", קרי הבודהיזם, ירשם במנזר הבודהיסטי כחף מפשע ויזכה לקבל תעודה עם חותמת שמזוהה עם המנזר אליו משתייך אותו אדם.
במקביל לפרסום צו זה הדאמיו השונים קיבלו הוראה להגלות את הנוצרים הלא-יפניים, להרוס את הכנסיות והמנזרים ולכפות בכוח על מאמינים נוצרים לזנוח את אמונתם. עם פרסום הצווים הללו תגובת המאמינים הנוצרים נחלקה לשתיים: היו שגמרו אומר לעמוד על שלהם והיו שקיימו את אמונתם בסתר בעוד שהצהירו על זניחת הדת בפרהסיה. מותו של איאיאסו לא הביא להקלה ברדיפת הנוצרים, משום שבנו הידטאדה התאכזר לנוצרים פי כמה, וכך גם הבאים אחריו. כל יורש החמיר את החוקים האנטי נוצרים ביחס לקודמו, כך נוצרה הדרישה, בסביבות 1625, כי על הנזירים הבודהיסטים לבחון כל תקופה מחדש את אמונתם של בני הקהילה באמצעות שימוש ב"טקס דריכה".
ההתנכלות לנוצרים וגירושם מיפן הביאה להחלשות המסחר עם אירופה, משום שהסוחרים הקתולים סירבו לדרוך על תמונות הקדושים הנוצרים. ההולנדים המשיכו לנהל יחסי מסחר עם יפן בנמל דג'ימה.
מקור הדימויים לתמונות ששימשו כתמונות דריכה.
בתקופה שבה חדרה הנצרות ליפן במאה השש עשרה, והחל מסחר ענף עם מדינות אירופה, סחרו בין היתר ביצירות אומנות. בין יצירות אומנות אלו נמנו יצירות רבות העוסקות בתכנים הרלוונטיים לדת הנוצרית. כתוצאה מכך נוצר מצב שמאמינים נוצרים ואף כאלו שאינם מאמינים נוצריים החזיקו במוצרי אומנות המציגים סצנות ודמויות שמקורן בנצרות.
לוחות דתיים שיובאו על ידי נזירים מזרמים שונים של הנצרות שימשו בהמשך כ"תמונות דריכה", ב"טקס הדריכה" על התמונות או הלוחות במטרה לאתר את המאמינים הנוצרים. כאמור השימוש בטקס זה החל סביב 1625. בתחילה הטקס נכפה על מאמינים נוצרים יפנים בלבד, אילו בהמשך, משהחריפה הרדיפה אחר הנוצרים נכפה על זרים לקחת חלק ב"טקסי דריכה" על תמונות. האחראים על הטקס היו לרוב אנשי אדמיניסטרציה של השוגון ונזירים בודהיסטים. עדויות היסטוריות רבות של אירופאים ששהו ביפן באותה העת מתארות את הכפייה של הממשל היפני כלפי זרים: ספרדים, פורטוגזים והולנדים, ללא הבחנה, לכפור בדתם. תיאורים רבים של הולנדים שהגיעו ליפן במאה השבע עשרה כללו את טקסי הדריכה היפנים והשימוש בדמותם של ישו ומריה הקדושה.
חוקרים רבים מזהים את תמונות הדריכה הודות למסגרות עץ אליהן מוסמרו התמונות, תבליטי העץ או המתכת הנושאים דמויות דתיות. כיום מצויות במוזיאון הלאומי בטוקיו עשרים ותשע "תמונות דריכה" ששימשו את הממשל היפני בטקסי הדריכה. מידת השחיקה הניכרת על הלוחות שנמצאו מצביעה על כך שאכן לוחות אלו שימשו כתמונות עליהן דרכו אלפי אנשים.
הסוף לשימוש בתמונות דריכה.
הקץ לשימוש בטקס הדריכה בפרט וברדיפת הנוצרים בכלל הגיע בתקופת מייג'י, כאשר יפן חידשה את היחסיים הכלכליים והפוליטיים עם מדינות אירופה ואמריקה. בתקופה זו חל שינוי תודעתי בקרב ההנהגה היפנית אודות עוצמתם של הזרים. משנוכח הקיסר היפני לדעת כי עוצמת הזרים המערביים עולה על עוצמת היפנים בתחומים רבים, הוחלט לשתף עימם פעולה על מנת לחסן ולחזק את יפן בשאיפה להפוך לאימפריה בדומה למעצמות המערביות.
חזרתם של הזרים ליפן, הביאה עמה את החזרת הלגיטימציה של הדת הנוצרית ביפן. מששונתה הגישה כלפי זרים כך הלכה והתפוגגה רדיפת הנוצרים. כנסיות חזרו לפעילות עם כניסתם של הזרים ב-1865, אך המדיניות והצווים האוסרים על נצרות טרם שונו או הוסרו. גם בתקופת מייג'י עברו מספר שנים עד ששונתה החקיקה האוסרת את הנצרות באופן רשמי, ורק ב-1873 הוסר האיסור על הנצרות באופן סופי. עם זאת, השימוש הבלתי רשמי בטקסי הדריכה נמשך ברחבי יפן עד אשר יושמו רפורמות רשמיות בחבלי הארץ השונים ברחבי יפן. הרסטורציה של מייג'י לא רק ביטלה את האיסור על הנצרות אלא אף חיזקה ומיסדה את המוסדות הנוצרים ברחבי יפן. תמיכה פומבית זו הביאה לגל של מאמינים לחזור ולדבוק בנצרות. בכך תמה ההתנגדות והרדיפה של הנוצרים והשימוש ב"תמונות דריכה" כאמצעי לאיתורם והוקעתם הגיע לסופו.
מניה דואלית
מניה דואלית היא מניה שנסחרת בשתי זירות מסחר - לרוב במדינה בה פועלת החברה, ובבורסה במדינה גדולה אחרת.
בישראל.
בשנת 2000 הוכנס תיקון מס' 21 לחוק ניירות ערך ונוסף לו פרק ה'3, העוסק ברישום כפול, כלומר בניירות ערך הרשומים למסחר גם בבורסה בחו"ל. התיקון הגדיר את התנאים בהן יכולות חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב להירשם גם בכמה בורסות חיצוניות - הבורסה לניירות ערך בלונדון, נאסד"ק והבורסה לניירות ערך בניו יורק.
החוק מגדיר את הכללים אשר על פיהם צריכות להתנהל חברות המבצעות רישום כפול, ואת דרך העברת המניות בין הבורסות, וזאת מכיוון שלעיתים עלולים להיווצר פערי מחירים בין שערי המניות בבורסות השונות אשר מאפשרים ביצוע ארביטראז' בין הבורסות אשר שעות פעילותן שונות. תחילה נקבע כי הוא יחול על חברות הרשומות בורסה לניירות ערך בניו יורק וברשימה הראשית של בורסת נאסד"ק. במאי 2004, הותר גם לחברות ישראליות שנסחרות ברשימה הראשית של הבורסה לניירות ערך בלונדון, לבצע רישום כפול. בספטמבר 2004, הותר גם לחברות ישראליות הנסחרות ברשימת ה-Small Cap של בורסת נאסד"ק לבצע רישום כפול. ה-Small Cap היא רשימה של חברות בעלות שווי שוק נמוך יותר מזה של אלה הרשומות ברשימה הראשית של נאסד"ק.
מספר חברות אמריקאיות ביצעו רישום כפול בבורסה בתל אביב לאחר שרכשו חברות ישראליות: בפברואר 2001 חברת פוליקום שרכשה את חברת אקורד הישראלית, הייתה החברה הזרה הראשונה שנרשמה למסחר בתל אביב. אך לאחר זמן קצר הודיעה כי תמחק את מניותיה מהמסחר. חברת וריפון שרכשה את חברת "ליפמן הנדסה אלקטרונית" הישראלית נרשמה למסחר בורסה בתל אביב, ואף נכללה במדד ת"א 25, לאחר יותר מ-3 שנים של סחירות כפולה בארץ ובבורסה בניו יורק. החליטה הנהלת החברה כי הסחירות הכפולה איננה משרתת אותה עוד והיא חדלה להיסחר בארץ.
מנגאליאן
ExxonMobil
PSLV (משגר לוויינים)
GSLV (משגר לוויינים)
פטריק רואה
פָּט֧רִיק זַ'ק רוּאַה (בצרפתית: Patrick Jacques Roy; נולד ב-5 באוקטובר 1965 בקוויבק סיטי) הוא מאמן הוקי קרח קנדי, ובעברו שוער הוקי קרח מקצועני הנחשב בעיני רבים לאחד השוערים הטובים בכל הזמנים.
רואה שיחק 19 עונות בליגת ה-NHL, אותן חילק בין שני מועדונים - מונטריאול קנדיאנס וקולורדו אוולאנש. הוא זכה עם קבוצותיו ארבע פעמים בגביע סטנלי - פעמיים עם כל אחת. בתחום הפרסים האישיים, רואה הוא השחקן היחיד בהיסטוריה של ה-NHL שזכה שלוש פעמים בגביע קון סמיית' כ-MVP של פלייאוף ה-NHL - וזאת על פני שני עשורים ועם שתי קבוצות שונות.
רואה היה אחד השוערים הבולטים שהשתמשו ב"סגנון הפרפר" - סגנון בו השוער יורד על שתי ברכיים צמודות כששוקיו פשוטים לצדדים, כדי לסגור את הפינות התחתונות של השער, והזרועות פרושות מעליהן; את הסגנון ירש מגדולי השוערים של שנות ה-70 ושכלל אותו לסגנון משופר, שבו נעשה שימוש נרחב על ידי שוערי ההוקי קרח הבכירים של ימינו.
לאחר פרישתו ולאחר שאימן בהצלחה בליגת צעירים ראשית בקנדה, הפך למאמן קבוצתו לשעבר, קולורדו אוולאנש, שהפכה לקבוצת תחתית בליגה. הוא החזיר את הקבוצה לפלייאוף וזכה בתואר מאמן העונה ב-NHL כבר בעונתו הראשונה כמאמן.
תחילת דרכו.
רואה נולד בקוויבק סיטי וגדל בפרוור קאפ-רוז', שהיום מהווה חלק מהשטח המוניציפלי של העיר. הוא החל להתעניין בהוקי קרח בגיל 7.
קריירה מקצוענית.