על פי שיטת הדקדוק המסורתי שהדחיק מבוטא כדגש חזק, תפקידו הוא ככל הנראה לחבר את המילים ולסגור את ההברה הפתוחה. על פי ייבין הדחיק אמנם ממומש כדגש חזק, אך תפקידו אינו סגירת ההברה הסופית של המילה הראשונה, אלא הפרדה בין המילים, ככל הנראה באמצעות התזת העיצור הראשון שבמילה השנייה, שעוצר את שטף המילים ואת חיבורן זו לזו.
על פי השיטות שהדחיק המקורי לא מומש כדגש חזק, ייתכן שתפקידו היה לשמש כהוראה לקורא להקפיד לבטא היטב את התנועה הסופית של המילה הראשונה ולהפריד בין המילים: "הנקודה באה להפריד בין שתי התיבות (כדי לשמור על התנועה שבין ההטעמות), ומקומה בין התיבות בניקוד הבבלי יעיד על כך".
דגש דחיק של המילית "מה".
המילית "מה" במקרא באה לעיתים קרובות כשהיא מנוקדת בתנועת פתח ואחריה מקף. במקרים אלה יבוא בראש המילה העוקבת דגש. דגש זה סווג באופן מסורתי כדחיק, אך מוסכם על הכול שהוא ממומש כדגש חזק לכל דבר, שכן יש ראיות מהתרגומים העתיקים להכפלתו, והוא אינו מציית לתנאים הרגילים בהם מופיע דחיק. החוקרים החדשים אינם מסווגים אותו כדחיק אלא כדגש חזק. דגש-דחיק "מה" מופיע במקרא מאות פעמים. דוגמה משקפת לדגש-דחיק של המילה "מה" ניתן למצוא בפסוק: וַיֹּ֣אמֶר יְהוּדָ֗ה מַה-נֹּאמַר֙ לַֽאדֹנִ֔י מַה-נְּדַבֵּ֖ר וּמַה-נִּצְטַדָּ֑ק.
המינוח – דחיק ואתי מרחיק.
המונח דחיק, שמשמעו המילולי "דחוּק", מצביע על דחיקת המילים זו אל זו או על דחיקת העיצור הראשון (הכפלה) במילה השנייה. אהרן דותן העלה השערה שהמונח דחיק מקורו בניקוד הבבלי ששם הסימן דחוק בין שתי המילים ואף יש רמזים לשימוש קדום במונח דחיק לכל דגש שהצטמצם ברבות השנים לדחיק המוכר.
המונח אָתֵי מֵרַחִיק שמשמעו 'בא מרחוק', כלומר שההטעמה במילה הראשונה רחוקה, מלעילית.
הן אצל המדקדקים הקדמונים והן אצל החוקרים החדשים, יש עמימות בשימוש במונחים, יש שעשו במונחים אלה שימוש זהה, ויש שראו ב"דחיק" וב"אתי מרחיק" תת-קטגוריות שונות.
לדוגמה, יש שהגבילו את המונח "דחיק" לצירוף מילים המחובר באמצעות מקף, ואת המונח "אתי מרחיק" למקרים שבהם המילה הראשונה מוטעמת בטעם משרת (ויש שסיווגו ההפך). על פי דותן, המונח "אתי מרחיק" מתאר את התופעה ואילו המונח "דחיק" מתאר את הסימן הגרפי המסמן את התופעה. בערך זה הוגדרו ה"דחיק" וה"אתי מרחיק" כמינוח שונה לתופעה אחת ולסימן ניקוד אחד.
טיבי שפירא
אלדובי
אתי מרחיק
רגיסטר מודאלי
1868 במדע
ג'ובה (נהר)
נהר הג'ובה הוא הנהר הראשי בסומליה. מקורותיו של הנהר נמצאים באזור הגבול בין סומליה ואתיופיה, במפגש נהרות הדאווה והגנאלה דוריה. הנהר זורם כ-875 ק"מ מדולוב שבגבול אתיופיה אל האוקיינוס ההודי צפונית לקיסמאאיו, אחד משלושת הנמלים העיקריים של סומליה. הג'ובה הוא הנהר היחיד באזור עם זרימה אמינה בכל ימות השנה, אף שהיא נמוכה מדצמבר עד אמצע אפריל ומחודש יוני עד חודש אוקטובר.
הרגיסטר המודאלי
רגיסטר מודאלי (בלועזית: Modal voice) או קול מודאלי הוא חלק מן הקול האנושי אשר נעשה בו שימוש לרוב בדיבור, נאום ושירה, אף אם כי ישנם זמרים ששרים גם (או רק) עם רגיסטרים אחרים, בהתאם לסוגה המוזיקלית.
המושג "מודאלי" מתייחס למצב התהודה של מיתרי הקול, כלומר, את השילוב האופטימלי של זרימת האוויר ומתח בית הקול עם רעידות מקסימלית.
הקול המודאלי הוא הקול האידיאלי מבין ארבעת הרגיסטרים לזיהוי הקול האנושי, מאחר שהתהודה שלו מושפעת בין היתר מחלל הלוע, חלל האף וחלל הפה שבגוף האדם. הוא מתחיל ונגמר במקומות שונים בתוך הקול האנושי, בהתאם למנעד וסוג הקול.
פיזיולוגיה של הקול המודאלי.
ברגיסטר המודאלי, תנועת הגל כוללת את המיתר כולו, וסדק הקול (גלוטיס) נפתח בחלקו התחתון בתחילה ואחר כך בחלקו העליון.
בעת הפקה של צליל, שרירי מיתרי הקול מתכווצים וגורמים לסגירה בו זמנית של כל אחד ממיתרי הקול אל קו האמצע של המרווח ביניהם.
כאשר מיתרי הקול סגורים, זרם אוויר עולה מהריאות, יוצר לחץ אוויר רגעי מתחת למיתרי הקול, פורץ דרכם וגורם להם לרטיטות מהירות. זרם האוויר העובר דרך מיתרי הקול הרוטטים הופך לגלי קול. גלי הקול ממשיכים בדרכם במעלה קנה הנשימה אל חלל הלוע, חלל האף וחלל הפה, שם הם מעוצבים באמצעות איברי ההיגוי לקול המודאלי.
איאבה
אָיַאבֶּה (ביפנית: 綾部市) היא עיר הממוקמת במחוז קיוטו, שביפן.
העיר ממוקמת על רכס קיוטו הצפוני, וניתן להגיע אליה דרך תחנת הרכבת בקיוטו, או ברכב תוך שעה וחצי. העיר נוסדה ב-1 באוגוסט 1950. נכון לאפריל 2012, מונה אוכלוסיית העיר 35,098 תושבים, ושטחה הוא כ- 347.11 קמ"ר.
ב-1892, בתקופה שלפני יסוד העיר המודרנית, נוסדה במקום דת האומוטו.
ספר בולדון
ספר בולדון (באנגלית: Boldon Book) הוא סקר קרקעות ומפקד אוכלוסין של אזור בישופות דורהאם באנגליה. הסקר בוצע בהוראת יו דו פוייסה, בישוף דורהאם בשנת 1183 במטרה לסייע בניהול גביית מיסי הבישופות.
סקר זה דומה באופיו ובצרותו לספר יום הדין - סקר שנערך כמאה שנים קודם לכן. באותה עת מיסי הבישופות נאספו על ידי הבישוף ולא על ידי גובי המיסים של מלכי אנגליה, ולכן ספר יום הדין לא סקר את הבישופות. סקר בולדון היה הראשון שבין הסקרים שנערכו צפונית לנהר טיז.
תיאור הספר.
בדומה לספר יום הדין, מפרט הספר את המיסים הנגבים (הן בעבודה, הן בכסף והן בתוצרת חקלאית ובעלי חיים) מאת בעלי האדמות בתחום הבישופות (הכולל את נורהאמשייר ובדלינגטונשייר). הספר נכתב בלטינית.
מהספר ניתן ללמוד כי כלכלת אזור דורהאם במאה ה-12 הייתה חקלאית בעיקרה.
ארבעה עותקים של הספר שרדו עד ימינו, שהקדום שבהם הוא העתק של הספר מהמאה ה-13 השמור כיום בספרייה הבריטית.
גיורא חייקה
גיורא חייקה (נולד ב-1939) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, מפקד חטיבה 500, מפקד עוצבת המפץ ומפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה לשעבר.
קורות חייו.
נולד בעיראק ועלה לישראל בגיל תשע. את שנות נעוריו עשה בקיבוץ רמת יוחנן. בשנת 1957 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. בצנחנים עבר חייקה מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה. לאחר מכן השתחרר, שב למשק וב-1961 התגייס מחדש לשירות קבע. בשנת 1963 היה מפקד פלוגה בגדוד 890. לאחר מכן מונה למפקד סיירת הצנחנים ולחם במסגרתה במלחמת ששת הימים. לאחר מכן למד בפו"ם.
חייקה עבר הסבה לשריון, היה מפקד פלוגת טנקים במלחמת ההתשה, סמג"ד ומפקד גדוד 9. במלחמת יום הכיפורים לחם כסגנו של מפקד חטיבה 217, נתן ניר, הוא נפצע בסיום קרב העיר סואץ. לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 645 ובהמשך שימש כמפקד חטיבה 500. בשנים 1979–1982 ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה פיקד על עוצבת המפץ ובשנים 1987–1985 שימש כמפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה. השתחרר מצה"ל בדרגת תא"ל.
קרופ
שמואל שניידר
שמואל שניידר (באנגלית: Schmuel (Samuel) Schneider; נולד ב-1937) הוא חוקר ספרות עברית, מורה ועורך ישראלי.
ביוגרפיה.
שמואל שניידר נולד ב-1937 בעיר טרנוב שבדרום פולין, ועלה לארץ ישראל בהיותו נער. גר בתל אביב, ובה סיים את לימודיו. שירת בצה"ל, ולאחר שחרורו למד ספרות עברית אצל פרופ' ברוך קורצווייל באוניברסיטת בר-אילן. את תואר הדוקטור קיבל בישיבה יוניברסיטי שבניו יורק ב-1979; כותרת הדיסרטציה: "העולם היהודי המסורתי בכתביו של יוסף חיים ברנר" (The Traditional Jewish World in the Writings of Joseph Hayim Brenner).
כיהן כראש המחלקה לשון וספרות עברית בישיבה קולג' ובמכללת יצחר ברויאר של הישיבה יוניברסיטי.
היה פעיל בהסתדרות העברית באמריקה, ועורך בשני העיתונים העבריים בה, "בצרון" ו"הדאר".
שניידר התמסר בעיקר לחקר יצירתם של יוסף חיים ברנר ושל אהרן אפלפלד, אך כתב ופרסם רבות גם בנושאי חינוך יהודי ועברי בתפוצות.
שניידר נשוי ואב לבן ובת.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
האדמו&quot;ר ממודז'יץ
דלתא סיגמא פי
דלתא סיגמא פי (ΔΣΦ, ידוע גם כ-DSP, D-SIGS, דלתא סיגס, דיגס) היא אחוות סטודנטים (מועדון חברתי) שהוקמה בסיטי קולג' של ניו יורק ב-1899.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-19, רוב האחוות היו פתוחים או ליהודים בלבד או לנוצרים בלבד. כאשר קבוצה של ידידים בסיטי קולג' של ניו יורק ניסו להיכנס לאחווה כלשהי, הם נדחו בגלל שבקבוצה היו נוצרים ויהודים יחד. כמענה לכך, הם הקימו את הסניף הראשון של דלתא סיגמא פי ב-10 בדצמבר 1899. הסניף נקרא "אינסולה", בגלל מיקומו באי מנהטן ("Insula" בלטינית, פירושו אי).
בסוף 1902, חתמו חמישה חברים מאינסולה על ניירות תאגוד, דלתא סיגמא פי התאגדה למען התפשטות של "עקרונות של אחווה ורעות בקרב חברי הקולג', בלא הבחנה בין גזע ודת". ב-1903, האחווה הקימה סניפים באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ניו יורק.
צמיחה ומלחמת העולם הראשונה.
בין 1914 ל-1916 האחווה כמעט הוכפלה בגודלה עם הקמתם של עשרה סניפים נוספים. ב-1915, הסניף הראשון בחוף מערבי, הוקם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הסניף נקרא "הילגארד" על שם דיקן האוניברסיטה, וזה הסניף היחיד בכל סניפי האחווה שאין בשמו אות יוונית.
כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה ב-1917, לדלתא סיגמא פי היו 19 סניפים פעילים. במהלך המלחמה קרוב לשלושת רבעי מחברי האחווה שירתו במגוון תפקידים, כאשר חצי מהמספר הזה בקרבות מעבר לים. ההוצאה לאור של "הציפורן", העיתון של האחווה, וכן הוועידות של השנים 1917 ו-1918 נדחו עד לסופה של המלחמה.
שנות העשרים.