בנוסף, בנה ד'וילי קארט גם את מלון סבוי בלונדון, וניהל מלונות נוספים. הוא גם בנה את "תיאטרון הארמון" בלונדון, אשר תוכנן להיות בית לאסכולה של חדשה של גרנד אופרה אנגלית. שאיפתו האחרונה אמנם הסתכמה רק בהפקת גרנד אופרה אחת מאת ארתור סאליבן, בדמות האופרה "אייבנהו"; אך שיתוף הפעולה עם גילברט וסאליבן וטיפוחה הביא להפקתן של אופרות קומיות אשר זכו להצלחה חסרת תקדים בתולדות התיאטרון המוזיקלי. חברת האופרה שפתח קידמה והציגה את האופרות למעלה ממאה שנים, והן עודן מבוצעות באופן קבוע בימינו.
מיתרי הקול
לוקסט M22
לוקסט M22 הוא הטנק הראשון שתוכנן לתובלה אווירית אל שדה הקרב. בשל כך, הוא טנק קטן בעל שריון דק יחסית, צללית נמוכה, משקל נמוך וכוח אש קטן.
תכנון ומבנה.
הטנק תוכנן לנשיאה באמצעות מטוס תובלה דאגלס C-54 סקיימאסטר וכן דאון בריטי מסוג Hamilcar Horsa . הייצור החל באפריל 1943, אולם עקב תקלות טכניות התעכב הייצור עד סוף שנת 1943.
בסך הכל יוצרו 830 יחידות, 260 מהן נשלחו לאנגליה במסגרת "החכר והשאל". מתוכן נשלחו 17 לדיוויזיה השישית.
עובי השריון בחזית היה 25 מ"מ. העובי בצדדים היה רק 13 מ"מ. הטנק צויד בשני פריסקופים מסוג m6, אחד לנהג ושני בצריח למפקד. כמו כן היו לו ארבע טבעות נשיאה להרמה ותובלה (ללא הצריח) מתחת למטוס C54, או בדאון בריטי מסוג Hamilcar Horsa.
סיבוב הצריח נעשה בצורה ידנית כדי לחסוך במשקל שהיה גדל במקרה של שימוש והתקנת מערכת סיבוב מכנית.
זה היה הטנק האמריקאי בעל הפרופיל הנמוך ביותר והמשקל הקטן ביותר.
היסטוריה.
בפברואר 1941 הוציא הצבא האמריקאי הוראה לייצר טנק קל שיועד לתובלה אווירית. התוכניות הועברו לשלוש חברות: GMC, מרמון הרינגטון וחברת וולטר ג. קריסטי. חברת מרמון הרינגטון זכתה בחוזה. מהנדסי החברה תכננו טנק בעל צללית נמוכה מאוד יחסית, מונע במנוע לייקומינג בן שישה צילינדרים עם קרור אוויר, ומזקו"מ מקורי.
הדגם הראשון סופק בסתיו 1941. למרות התוצאות הטובות הוחלט על הכנסת מספר שיפורים שנועדו בחלקם להפחית את המשקל הכללי. הדגם השני המשופר סופק בפברואר 1942.
הטנק פותח בתחילת מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא האמריקאי במטרה לייצר טנק קל שיהיה ניתן להטיס אותו באמצעות דאונים. זה היה הטנק הקטן ביותר שהיה בשימוש צבאות בנות הברית במלחמת העולם השנייה. זה גם היה הטנק הראשון שתוכנן מראש לתובלה אווירית. לכן היה בעל משקל קטן יחסית.
מטרתו הייתה להגביר את כוח האש של הגייסות המוטסים.
מלחמת העולם השנייה.
הניסיון היחידי שנעשה בו שימוש מבצעי היה במבצע ההצנחה שקדם לחציית הריין.
בזמן ההובלה האווירית היה הכרח לפרק את הצריח מגוף הטנק ולהובילו בנפרד. לכן הייתה בנייתו שגויה מלכתחילה. האמריקאים בכלל לא ראו בו טנק קרבי והסכימו למכור בזול 300 טנקים כאלה לבריטים. לאמריקאים לא היו דאונים גדולים מספיק להכיל אותו בעוד שלבריטים כן היו.
לאמריקאים היה דאון קטן בשם "WACO" . דאון זה לא היה מסוגל להכיל את טנק הלוקסט. לעומת זאת לבריטים היה דאון בשם: "Hemilcar Horsa" שהיה גדול פי שניים לעומת האמריקאי ולכן היה מסוגל להכיל בתוכו את הטנק ללא הצריח. דאון זה תוכנן במקור לשאת חיילים וציוד כבד כגון תותח נגד טנקים, או שריונית קלה.
לדאון הבריטי היה מבנה כזה שבמקרה של תקלה היה חלקו האחורי מתוכנן להיפתח בקלות ולאפשר ללוחמים להימלט במהירות. במרבית הנחיתות הקשות נפתח חלקו האחורי מעצם מכת הנחיתה.
12 טנקים הונחתו ב-24 במרץ 1945 במבצע לקראת צליחת הריין. רק ארבעה טנקים הורכבו בצורה מלאה ונעשה בהם שימוש מבצעי. מתוך ארבעה אלה רק שני טנקים הוכנסו לפעולה, בקרב השתתף רק טנק לוקוסט אחד שפגע והשמיד כ־100 חיילי אויב.
לאחר המלחמה נמכרו הטנקים, ללא הצריחים, לחוואים באנגליה ובארצות הברית שהשתמשו בהם כטרקטורים.
חלק מהם נמכרו גם למצרים לאחר שהתותחים שלהם הושבתו.
מלחמת העצמאות.
ב־1946 הגיעו טנקים שיצאו מהשימוש של הצבא האמריקאי למאגרי ה-OFLC במצרים.
כמה עשרות טנקים שנמכרו למצרים, הוכנסו לשימוש בשלבים שונים של שלהי מלחמת העצמאות. רוב התותחים של טנקים אלה הושבתו בכוונה תחילה. במספר קרבות הם שמשו את המצרים כסיוע שריון לחיל הרגלים תוך שימוש במקלעים בלבד. כך למשל, סייעו שלושה טנקים מסוג זה להתקפת חיל הרגלים על משלט עיבדיס, כשהם משתמשים במקלעיהם.
באירוע אחר שחל בשבוע הראשון של דצמבר 1948, הופתעו כוחות צה"ל מהתקפת נגד של טור טנקים כזה שכלל כ-20 טנקים. 12 טנקים הוצאו מכלל פעולה, חלקם על ידי מטולים נגד טנקים וחלקם על ידי תותחים נגד טנקים. כך למשל תותח 6 ליטראות רכוב על זחל"מ פגע בחמישה טנקים מצריים שנעו בטור תוך התקפת משלט שייח' נוראן (מבצע אסף). אחת הסיבות להצלחה הייתה שהטנקים לא ירו בתותחיהם, היות שהתותחים נוטרלו לפני שנמסרו למצרים.
הסתבר שהמפקדה של גנרל קרוקר הייתה אחראית לאספקת 26 טנקים מנוטרלים ללא אישור מלונדון.
תצוגה מוזיאלית.
הטנק הראשון שעלה על מוקש בנגבה היה טנק מתוצרת איטלקית מסוג פיאט M13/40. הטנק נלקח למחנה בילו יומיים לאחר מכן ולמרות שהצבא הבטיח להחזירו - הוא לא הושב. כעבור שנה כאשר פנו אנשי נגבה לצבא בבקשה לקבל את הטנק כזיכרון לקרבות ולנופלים, נאמר להם שהטנק אבד. כפיצוי על הטנק שאבד נשלח טנק לוקסט M22 מבסיס ג'וליס. נכון ל , זהו טנק הלוקסט היחידי בארץ. הטנק מוצג בקיבוץ נגבה.
FMW 35
דם, יזע ודמעות
דם, יזע ודמעות (במקור האנגלי: Blood, Toil, Tears and Sweat: "דם, עמל, דמעות ויזע"; או בקצרה Blood, Sweat and Tears) הוא נאום שנשא וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה, בפני בית הנבחרים הבריטי של הפרלמנט הבריטי ב-13 במאי 1940, במהלך הימים הראשונים של הניצחון הגרמני על צרפת, ועל חיל המשלוח הבריטי.
באותה העת גירשו הגרמנים את בעלות הברית מנורווגיה והחלו בהתקפה, תוך תנופה אדירה, על הולנד, בלגיה, לוקסמבורג וצרפת. צ'רצ'יל נכנס לתפקידו ממש בעצם אותם ימים בהם החלה ההתקפה הגרמנית האמורה.
צ'רצ'יל נודע בנאומיו הנלהבים, אשר "דם, יזע ודמעות" היה הראשון שביניהם, והצליח למשוך אחריו את העם הבריטי ולהפיח בו תקווה מול מדינות הציר (גרמניה, איטליה, יפן ועוזריהם). הוא נקט במדיניות עקבית של "לא מדברים עם אויבים".
כמעט מאה שנה קודם לכן, ב-2 ביולי 1849, נשא ג'וזפה גריבלדי נאום לכוחותיו בטרם עלו על רומא, ובו מוטיבים דומים למדי, לפיהם הוא מציע להם אך רעב, צמא, צעדות מאומצות, קרבות ומוות. ייתכן שאלה עלו בזיכרונו של צ'רצ'יל, אם אמנם ידע עליהם, והוא השתמש בהם, במודע או שלא במודע.
מרסל דסאיי
טנק להביור
טנק להביור הוא טנק המצויד בלהביור. במלחמת העולם השנייה הגיעו הטנקים האלה לשיא השימוש והתפוצה כאשר מדינות רבות, ובהם ארצות הברית, ברית המועצות, גרמניה הנאצית, יפן, איטליה והממלכה המאוחדת הצטיידו בטנקים בעלי להביור.
טנק להביור משמש בעיקר ללחימה כנגד ביצורים או מכשולים אחרים.
טנק הלהביור נתמך לרוב על ידי חיל רגלים כמו בקרב איוו ג'ימה. בשדה הקרב רגיל הלהביור לרוב חסר תועלת בשל טווחו המצומצם.
דגמי טנקי להביור טרום מלחמת העולם השנייה.
צבא גרמניה (ורמאכט)
צבא איטליה
צבא יפן
M67 (מ-Messier 67) או NGC 2682 הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים סרטן הנמצא במרחק של כ-2,700 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-500 כוכבים. גילו המשוער הוא כ-4 מיליארד שנים כך שזהו אחד הצבירים הפתוחים הזקנים ביותר המוכרים כיום.
היסטוריה.
בשנת 1779 פרסם האסטרונום הגרמני יוהאן אלרט בודה קטלוג של ערפיליות שנצפו על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן גוטפריד קלר. ערפילית מספר 19 בקטלוג תוארה כ-"ערפילית בולטת עם צורה מאורכת ליד הכוכב α בסרטן. ב-6 באפריל 1780 צפה שארל מסיה בצביר ותיאר אותו כ"צביר של כוכבים קטנים עם ערפיליות, מתחת לצבת הדרומית של הסרטן. המיקום נקבע ביחס לכוכב α". ככל הנראה מסיה לא היה מודע לגילויו המוקדם של הצביר על ידי קלר כאשר כלל אותו בקטלוג מסיה. בשנת 1784 ציין ויליאם הרשל שהצביר יפה במיוחד וכולל לפחות 200 כוכבים.
מאפייני הצביר.
קוטרו של M67 הוא כ-20 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-2,700 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-30 דקות קשת - כקוטרו של הירח המלא. צורתו מעט אליפטית והוא מכיל כ-500 כוכבים שהבהירים מביניהם הם מדרגת בהירות 9-10. גילו של הצביר כ-4 מיליארדי שנים והוא מבוגר יחסית לצבירים פתוחים, כך שכמעט כל כוכבי הסדרה הראשית שבו הם מסוג ספקטרלי K, G, F ו-M. כמו כן יש בו כ-10 ענקים כתומים ואדומים וכ-200 ננסים לבנים. כ-100 מכוכבי הצביר הם כוכבים דומים לשמש.
תצפית.
M67 נמצא כ-1.7 מעלות ממערב לכוכב α בסרטן. עם בהירות מדרגה 6.1 הוא ניתן לצפייה ללא ציוד עזר רק בתנאים מיטביים. משקפת פשוטה מאפשרת להבחין בו בקלות וטלסקופ חובבים מאפשר להבחין במאות מכוכבי הצביר הבהירים.
Springfield M1903
המסדר הליבוני
המסדר הליבוני (בגרמנית: Brüder der Ritterschaft Christi von Livland, בלטינית: Fratres miliciae Christi de Livonia) היה ארגון של אבירים גרמנים שהתקיים בשטחים לאורך החוף הבלטי בשנים 1237–1561. פעל כשלוחה של המסדר הטבטוני.
המסדר הוקם בשנת 1237 לאחר תבוסת המסדר של נושאי המגן בקרב סאולה. היות שבקרב זה נהרגו המגיסטר הגדול של המסדר וכשליש מאבירי המסדר, הוא כבר לא היה עצמאי ופעל כשלוחה של המסדר הטבטוני. חברי המסדר היו אחים-אבירים (לוחמים), אחים-כמרים (אנשי דת) ואחים-חברים (נושאי כלים ועובדי המלאכה). הלוחמים לבשו בגד לבן עם צלב אדום ומגן.