נמל העיר היה לנמל חופשי בשנת 1696, בימי האפיפיור אינוקנטיוס השנים עשר ובעידן המודרני היה לנמל הראשי של רומא. בשנת 1849 עברה העיר לשלטון צרפת. ב-16 באפריל 1859 נפתחה לתנועה מסילת הרכבת בין רומא צ'יוויטווקיה. בשנת 1870 פתחו חיילי האפיפיור את שערי מצודת העיר לכוחות הצבא האיטלקי במסגרת איחוד איטליה.
בעת מלחמת העולם השנייה ניזוקה צ'יוויטווקיה קשות בהפצצות וסבלה אבדות בין אזרחיה.
בשנים 1934 עד 1938 התקיים בצ'יוויטווקיה בית ספר ימי של בית"ר.
כלכלה.
נמל צ'יוויטווקיה הוא נמל מרכזי לאוניות נוסעים ולמעבורות. מנמל צ'יוויטווקיה יוצאות הפלגות סדירות לסרדיניה, סיציליה, מלטה, תוניס וברצלונה. בנמל מתקיימת אף פעילות משנית של ספינות דיג.
בתחומי העיר שוכנות אף שתי תחנות כוח.
גאוגרפיה.
אקלים.
בציוויטווקיה אקלים ים תיכוני
תחבורה.
נמל צ'יוויטווקיה, הידוע בשם "נמל רומא", משמש אחד הנמלים החשובים לתחבורה ימית באיטליה ולשינוע סחורות.
הנמל נמצא על "הדרכים המהירות בים" (Motorways of the Sea) שהיא יוזמה של האיחוד האירופי לקשר בין מספר נמלים מרכזיים במדינות האיחוד ומשמש נקודת קישור חשובה בין איטליה לסרדיניה.
תחנת הרכבת של צ'יוויטווקיה נפתחה בשנת 1859 ונמצאת בקצה המערבי של קו הרכבת בין רומא לצ'יוויטווקיה, שהוא חלק מקו הרכבת המקשר בין רומא-ליוורנו-פיזה. עד לתחילת המאה ה-21 פעל אף קו רכבת קצר בין מרכז העיר לנמל.
אל צ'יוויטווקיה מגיע הקטע הדרומי של הכביש המהיר A12, היוצא מרומא, בעוד חלקו הצפוני מסתיים בג'נובה. כביש SS1 מקשר בין שני קטעי הכביש המהיר.
מרתון יום הולדתו של וושינגטון
מרתון יום הולדתו של וושינגטון הוא המרתון השמיני בוותיקותו בארצות הברית. הוא נוסד בשנת 1962 לכבודו של ג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית. למרות שמו, המרוץ אינו מתקיים בדיוק בתאריך יום הולדתו של וושינגטון, 22 בפברואר, אלא בתאריך קרוב ליום ההולדת.
הרחבה.
המרתון מתקיים מדי שנה ביום ראשון של סוף השבוע של יום הנשיאים, והוא נערך על ידי מועדון הרצים של כביש DC. המרוץ נערך לראשונה בארלינגטון שבוירג'יניה אבל לאחר כמה שנים הוא הועבר לבלטציוול שבמרילנד. כיום המרתון מתקיים בגרינבלט שבמרילנד. המרוץ מתחיל בגרינבלט, מקיף שלוש פעמים את החווה למחקר חקלאי בבלטציוול ומסתיים המרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א. כאשר נאס"א סגרה לצמיתות את הגישה בין מרכז rec וכביש התקווה הטובה, נקודת ההתחלה של המירוץ הועברה לבית ספר התיכון דובאל, ולבסוף למרכז הנוער בגרינבלט.
בעת ובעונה אחת מתקיים גם מרוץ שליחים לקבוצות של שלושה אנשים. אורך המסלול לרץ הראשון הוא 9.7 מיילים, לרץ השני 7.3 מיילים ולרץ השלישי 9.2 מיילים. קיימות חמש קטגוריות של קבוצות שליחים:
נקודת חילופי השליחים נמצאת במקום היסטורי שאירח מבקרים מפורסמים רבים, כולל הנשיא דווייט אייזנהאואר ואשתו גברת מיימי אייזנהאואר, וראש ממשלת ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב ואשתו.
בשנת 2008, 176 רצים ו-43 צוותי תחרות שליחים השלימו את המרתון. בשנת 2010 בוטל המרוץ עקב שלג שהיה אמור לרדת ב-14 בפברואר ובעיות שונות שלא אפשרו לערוך את המרוץ לאחר מכן.
מחיר ההרשמה למרתון 45$. כל המשתתפים במרוץ מקבלים חולצה עם שרוול ארוך וכל מסיימי המרתון מקבלים מדליה. הטמפרטורה הממוצעת בשעת התחלת המרוץ היא 5 מעלות צלזיוס.
מכונה לכריית מנהרות
מכונה לכריית מנהרות (Tunnel Boring Machine - TBM) או מכונת מנהור היא ציוד מכני הנדסי המשמש לחפירת מנהרות בשיטת מנהור מתועש, בעלות חתך עגול, למגוון רחב של סוגי אדמה או סלע.
המכונה מסוגלת לחפור בכל תווך מסלע קשה עד חול. קוטר המנהרה נע בין מטר (מתבצע על ידי מיקרו TBM) ועד ל־17.6 מטרים. כריית מנהרות שקוטרן פחות ממטר מתבצעת תוך שימוש בשיטת trenchless או על ידי קידוח אופקי ולא על ידי TBM.
למכונת הכרייה ראש כרייה מסתובב הכולל להבי דיסק חזקים במיוחד מסגסוגת מתכת. במקביל להתקדמות ראש הכרייה בסלע מתבצע פינוי של חומרי הכרייה על ידי מערכת הובלה ייעודית. המכונה מבצעת דיפון סופי של המנהרה על ידי סגמנטים מבטון מזוין. לכל מכונת כרייה צמוד מסוע המפנה את העפר והמסלע שמוצא מתוך המנהרה אחורה, לאורך מספר קילומטרים. רכבות עבודה קטנות מעמיסות את כל הציוד והחומר הנדרש לדיפון המנהרה ומובילות אותו עד למקום הנדרש.
מכונה לכריית מנהרות משמשת כחלופה לשיטת "קידוח ופיצוץ" (D&amp;B) ולשיטת "כרייה ידנית" קונבנציונלית בסלע. אחד היתרונות של שימוש ב־TBM היא צמצום פגיעה בשכבות הסלע סביב המנהרה ויצירת קירות מנהרה חלקים יחסית. זה מפחית באופן משמעותי את עלות הטיפול בדפנות המנהרה, והופך את השיטה למתאימה ביותר לשימוש באזורים עירוניים. החיסרון העיקרי הוא בעלויות הרכבת המכונה והובלתה לאתר העבודות, אולם בפרויקטים של בניית מנהרות ארוכות, עלויות אלה הופכות להיות משתלמות לעומת שיטת "קידוח ופיצוץ", הן בזכות יעילות המכונה והן בזכות הקיצור המשמעותי בזמני הביצוע של המיזם.
היסטוריה.
מגן המנהור הראשון פותח על ידי סר איזמבארד קינגדום ברונל בשנת 1825 לצורך חפירת מנהרת התמזה (Thames Tunnel). אך המכשיר עדיין דרש שילוב עבודות חפירה סטנדרטיות לבניית המנהרה.
מכונת כריית המנהרות הראשונה נבנתה על ידי המהנדס הבלגי אנרי מאוס (Henri Maus), וכונתה "פורס הרים" (Mountain Slicer). אנרי מו גויס בשנת 1845 על ידי מלך סרדיניה, כדי לבנות את מנהרת הרכבת פרז'וס (Fréjus Rail Tunnel) בין צרפת לאיטליה, דרך הרי האלפים. המכונה הורכבה בשנת 1846 במפעל צבאי ליד העיר טורינו, והיא כללה כ־100 מקדחים מכנים, שהורכבו בקדמת רכב בגודל של קטר.
המהפכות של 1848 השפיעו לרעה על יכולת המימון של הפרויקט, ולכן המנהרה הושלמה רק 10 שנים מאוחר יותר, באמצעות שיטות חדשניות וזולות יותר, כגון מקדחות פנאומטיות.
בארצות הברית, השימוש הראשון במכונת כרייה היה בשנת 1853 במהלך בניית מנהרת הוסאק (Hoosac Tunnel). המכונה הייתה בנויה מברזל יצוק, והיא כונתה "מכונת פטנט החציבה באבן של וילסון" (Wilson's Patented Stone-Cutting Machine), על שם ממציאהּ צ'ארלס וילסון. המכונה הצליחה לכרות 10 מטרים בסלע לפני שהתפרקה. בניית המנהרה הסתיימה באיחור של 20 שנה, כמו שקרה בכריית מנהרת הרכבת פרז'וס, באמצעות שיטות פחות שאפתניות.
בתחילת שנות חמישים של המאה העשרים, פ.ק. מיטריי זכה בחוזה הסחת סכר אואהה (Oahe Dam) בעיר פיר, בדרום דקוטה. הוא התייעץ עם ג'יימס ס. רובינס, המייסד של חברת The Robbins Company, באיזו שיטה לחפור באזור הקשה ביותר לחפירה באותו זמן – הנקרא פצלי פייר (Pierre Shale). רובינס בנה מכונה שהייתה מסוגלת לחפור 160 מטר בתוך הפצלים ב־24 שעות, פי עשרה מהר יותר מכל שיטה אחרת באותה תקופה.
המצאה של רובינס, ראש מסתובב משולב עם דיסקים חותכים, גרמה לפריצת הדרך בשיפור אמינות ויעילות של מכונות כריית המנהרות. המכונות בתכנון החדש פעלו בפרויקט לבניית מנהרה מתחת לנהר האמבר ב־1956. היום, כל המכונות לכריית מנהרות משתמשות בראש מסתובב משולב עם דיסקים חותכים.
סוגי מכונות.
מכונות כריית מנהרות מודרניות מורכבות מגלגל מסתובב שנקרא ראש חיתוך, ממערכת היגוי וממערכת הנעה. סוגי מכונות נבדלים לפי סוגי תווך גאולוגים שהם יכולים לכרות:
נכון להיום המכונה לכריית מנהרות בעלת הקוטר הגדול בעולם (15.43 מ') היא מכונה שנבנתה על ידי חברת הרנקנכט () הגרמנית עבור פרויקט בשאנגחאי, סין. היא מיועדת לכריית מנהרה בקרקע רכה (חול וחומר). אחת המכונות בעלות קוטר גדול (14.4 מ') לקידוח קרקע קשה – כרייה בסלע – נבנתה על ידי חברה The Robbins Company עבור פרויקט מנהרת ניאגרה (Niagara Tunnel Project) בקנדה. שם היא שימשה לכריית מנהרה הידרו־חשמלית מתחת למפלי ניאגרה. נכון לשנת 2020, המכונה בעלת הקוטר הגדול ביותר בעולם לקידוח בקרקע קשה, שקוטרה הוא 17.6 מטר, נבנתה על ידי חברת הרנקנכט עבור פרויקט חיבור (כ־5 ק"מ) העיר טואן מאן (Tuen Mun) לנמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג (Tuen Mun – Chek Lap Kok TBM).
בשל מורכבותן קיימות כיום רק שש חברות המייצרות מכונות כרייה (שתי חברות בארצות הברית וקנדה, שתיים בגרמניה, ושתיים ביפן).
שימוש במכונות לכריית מנהרות בישראל.
קו הביוב המזרחי של השפד"ן.
כ־13 ק"מ מקו הביוב המזרחי (קו M) של השפד"ן נכרו באמצעות מכונת כרייה מסוג AVN לכרייה בחול או בסלע רך המופעלת בשלט רחוק מתוצרת חברת "הרנקנכט" הגרמנית. כריית המנהרה הסתיימה בשנת 2007.
קו הרכבת המהיר לירושלים.
במסגרת פרויקט קו הרכבת המהיר לירושלים פועלות 3 מכונות:
נתונים טכנים.
המכונה הראשונה הושקה ב־6 בפברואר 2012. מכונות כרייה דומות חפרו את מנהרת התעלה מתחת לתעלת למאנש בין צרפת לאנגליה ואת מנהרת בסיס הגוטהארד בין איטליה לשווייץ ומנהרת ברנר בין איטליה לאוסטריה.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב.
במסגרת הקו האדום שיבוצע על ידי חברת נת"ע יכרו שתי מנהרות מקבילות, באורך של כ־12 קילומטר כל אחת ובעומק של כ־20 מטר מתחת לאדמה.
כריית המנהרות תתבצע על ידי 8 מכונות כרייה, בארבעה צמדים. כל צמד מכונות כורה שתי מנהרות צמודות זו לזו.
אורכה של כל מכונה הוא 115 מטרים, קוטרה 7.5 מטרים ומשקלה כ־900 טון.
הקו הירוק כולל שתי מנהרות מקבילות של באורך כולל של 4.6 קילומטרים כל אחת.
כריית המנהרות תתבצע ברובה באמצעות מכונות כרייה.
מערכת המים החמישית לירושלים.
כחלק מפרויקט "מערכת המים החמישית לירושלים" מקורות תכרה מנהרה באורך 14 ק"מ ובעומק של עד 350 מטר בעלות של מיליארד שקלים.