בפרק א', מופיע סיפור לידת שלושת הילדים של גומר. אף על פי שגומר הייתה נשואה להושע, מפשט הכתוב לא ברור האם שני הילדים הקטנים הם בניו הביולוגיים של הושע, בניגוד לבן ראשון, דבר העומד בקנה אחד עם היותה זונה. ואכן רבי יוסף קרא אומר שלהושע לא היה ברור אם שני הילדים האחרונים הם אכן בניו הביולוגיים או נולדו כתוצאה מהזנות של גומר, דבר שמתבטא בשמותם. דבר זה רמוז גם בדברי הגמרא: "[...] א"ל הקב"ה ומה אתה שאשתך זונה ובניך [בני] זנונים ואין אתה יודע אם שלך הן אם של אחרים [...]"
יזרעאל: ה' מצווה על הושע לקרוא לבן הראשון שנולד לגומר "יִזְרְעֶאל". מתן השם הזה הוא סמל לנבואה שבקרוב ה' יפקוד על מלכות בית יהוא את דמי המלך אחאב, שנהרג ביזרעאל על ידי יהוא, ושבקרוב מלכות ישראל תכלה ותיעצר, וכוחה יותש בעמק יזרעאל.
לא רוחמה: לבת השנייה של גומר, ה' מצווה על הושע לקרוא "לֹא רֻחָמָה". גם מתן השם הזה הוא סמל לנבואה שמעתה והלאה ה' לא ירחם על ממלכת ישראל, ולכן הם ייענשו על עוונותיהם, ואילו על ממלכת יהודה ה' ימשיך לרחם. הנבואה הזו רומזת למסע סנחריב בארץ ישראל, בו סנחריב מגלה את ממלכת ישראל אך מפסיד בפני העיר ירושלים, בירת יהודה. אותה תשועה שתבוא ליהודה, תבוא לפי הושע על ידי עזרת ה' ולא על ידי מלחמה.
לא עמי: ה' מצווה על הושע לקרוא לבן השלישי "לֹא עַמִּי". מתן השם הזה מסמל את המצב הנוכחי של העם ותגובת ה'. העם לא מקפידים על קיום מצוות ה' ובכך מתנהגים כאילו אינם עם ה', ועל כן ה' לא יציל אותם ולא יושיע אותם.
שמות שלושת הילדים מופיעים בהמשך הספר, חלקם במפורש כשמות ילדי הושע וחלקם לא.
קרן פיקדונות ומילוות קפ&quot;מ
קרן פקדונות ומילוות (קפ&quot;מ)
מריו קסטלנואבו-טדסקו
קפ&quot;מ
חוני (גאורגיה)
חוֹני (בגאורגית: ხონი) היא עיירה במישור קולכתי שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת חוני שבמחוז אימרתי. חוני ממוקמת על גדת הנהר צחניסצקאלי בגובה 114 מטר מעל פני הים.
חוני מרוחקת כ-25 קילומטרים מהעיר כותאיסי שממזרחהּ. תחנת הרכבת הקרובה ביותר לחוני נמצאת בעיר סמטרדיה שמדרומהּ, במרחק 22 קילומטרים. בזמן המפקד שנערך בשנת 2014, אוכלוסיית חוני מנתה 8,987 נפש.
כלכלתה של חוני מתבססת על חקלאות - יש בה מטעי תה ומפעל לעיבודו. בעיירה נמצא בית-מוזיאון של המהפכן הגאורגי אלכסנדרה צולוקידזה (בבית ילדותו). חוני היא מקום מושב הבישוף של הדיוקסיה חוני-סמטרדיה.
היסטוריה.
בשטחה של חוני נמצאו שרידי יישוב מתקופת הברונזה המאוחרת ו-1,270 מטבעות תתרי שהוטבעו בממלכת קולכיס (תקופת הברזל). לפי הערכות, חוני הוקמה ככפר בין המאה ה-6 למאה ה-9.
בשנת 1529 הכפר חוני נהפך למרכז דיוקסיה, מה שהוביל לצמיחתו הדמוגרפית והכלכלית. מהמאה ה-18 חוני היה מרכז חשוב למסחר.
בשנת 1810, עם סיפוחה של ממלכת אימרתי לאימפריה הרוסית, חוני נהפך למרכזו המנהלתי של מחוז השפלה שבמערב גאורגיה. בשנות ה-20 של המאה ה-19, חוני כבר הייתה לעיירה מיושבת בצפיפות.
בשנת 1846, עם הארגון המנהלתי החדש של גאורגיה במסגרת האימפריה הרוסית, חוני הוכפפה למחוז כותאיסי שבפלך כותאיסי (שהוקמה באותה שנה). משנות ה-50 של המאה ה-19 בעיירה פעל שוק טבק. בשנת 1865 בחוני נערכה הצגת התיאטרון הראשונה.
משנות ה-70 של המאה ה-19 חוני הייתה המרכז התעשייתי והמסחרי החשוב ביותר באימרתי (אחרי כותאיסי). בעיירה פעלו מפעלי עץ וטקסטיל (על אנרגיית מים), וכן בית-חרושת ללבנים ורעפים; בנוסף, חוני הייתה המרכז החשוב ביותר בגאורגיה לייצור חוטי משי וסלילי חוטים לתפירה. מדי יום שישי, בעיירה היה נערך יריד גדול.
בשנת 1890 נוסדה בחוני התזמורת הראשונה בגאורגיה לכלי נשיפה. בשנת 1907 הוקמה בעיירה להקת תיאטרון מקומית.
בשנים 1936–1989 נקראה חוני צוּלוּקידזֵה (על שם המהפכן אלכסנדרה צולוקידזה שנולד בה).
האתר ההיסטורי החשוב ביותר בחוני היא כנסיית גיורגי הקדוש שנבנתה בין המאה ה-11 למאה ה-13 ועדיין פעיל; בנוסף, בעיירה קיים בניין הסמינר להוראה, שהוקם בשנת 1881.
רובוטריקים 4
יורוקום תקשורת
גמר בת דיבלים
דויטשה בנק פארק
דויטשה בנק פארק (בגרמנית: Deutsche Bank Park) הוא אצטדיון ספורט בעיר פרנקפורט שבמדינת הסן, גרמניה ומשמש לבית עבור קבוצת הבונדסליגה הגרמנית איינטרכט פרנקפורט. האצטדיון מוכר בשמו המקורי ואלדשטדיון (בגרמנית: Waldstadion, אצטדיון היער). האצטדיון נפתח לראשונה בשנת 1925 ושופץ מספר פעמים מאז. השיפוץ האחרון היה בהכנות לקראת גביע הקונפדרציות 2005 ו-מונדיאל 2006. עם קיבולת של 51,500 צופים, אצטדיון זה הוא אחד מעשרת אצטדיוני הכדורגל הגדולים בגרמניה. האצטדיון היה אחד מ-9 האצטדיונים שאירחו את גביע העולם בכדורגל נשים 2011 ואירח ארבעה משחקים בטורניר כולל משחק הגמר. בין השנים 2005 ל-2020 שמו הרשמי של האצטדיון היה קומרצבנק ארנה (בגרמנית: Commerzbank Arena).
קומפלקס הספורט, אשר נמצא בבעלות עיריית פרנקפורט, כולל את האצטדיון ומתקני ספורט אחרים כמו: בריכת שחיה, קומפלקס טניס ומתחם כדורעף חופים. בסמוך לאצטדיון נמצאת תחנת רכבת לאומית אשר הופכת את המתחם לנגיש יותר לכולם.
מונדיאל 2006.
אצטדיון זה הוא אחד ממספר אצטדיונים אשר אירחו את מונדיאל 2006.
במהלך המונדיאל אירח האצטדיון חמישה משחקים:
אסטרונאוטים עתיקים
אסכולת האסטרונאוט הקדמון
תאוריית החייזרים הקדומים
תאוריית האסטרונאוטים העתיקים
Saturnus
Saturnus היא להקת דום-דת' מטאל מלודי מדנמרק.
הלהקה מנגנת דום מטאל גותי איטי בסגנון דום-דת' מלודי. לצד ריפים איטיים וכבדים הלהקה משלבת גם אלמנטים של מטאל גותי הכוללים מוזיקה קלאסית, מקהלות וקלידים. השירה נעשית רובה בגרואלינג גברי האופייני לדת' מטאל ולעיתים משולבים בה קטעי דקלום. כמו רוב שירי הדום מטאל, שירי הלהקה ארוכים וחלקם נמשכים אף יותר מעשר דקות. שירי הלהקה עוסקים בצער, מוות ואובדן.
נפתלי צבי פרוש
הרב נפתלי צבי פרוש (פלדמן; תקפ"ג, 1823 – ח' בחשוון תרכ"ו, אוקטובר 1865) היה מצדיקי היישוב הישן בירושלים, אבי משפחת פרוש הירושלמית.
תולדותיו.
נולד בבוברויסק, בלארוס, בשם נפתלי צבי (הירץ) פלדמן, בנו של אליעזר ליפמן פלדמן. אמו הייתה בת הרב אליהו סלוצקי ממיר. אחותה, בתיה, הייתה אשת יעקב ברלין ואמו של הנצי"ב מוולוז'ין.
נישא ללאה, בת אליהו הכהן מבוברויסק ובת בתו של הרב עקיבא אלטשולר מבוברויסק וסלוצק. לאחר נישואיו התגורר בבוברויסק ומשם עבר לסלוצק. הקדיש את זמנו ללימוד תורה ולעבודת השם והתפרנס מחנות קטנה שניהלה אשתו.
כדי להכשיר עצמו לעלייה לארץ ישראל עבר לווילקומיר, שם שהה חמש שנים בפרישות מוחלטת וכונה "הפרוש" ו"הפרוש מווילקומיר". לימים הפך הכינוי "פרוש" (ובהגייה אשכנזית: פֹּרוּשׁ) לשם משפחתו ומשפחת צאצאיו.
בשנת תרט"ו (1855) עלה לארץ ישראל עם אשתו ושני ילדיהם והתיישב בירושלים. התגורר ברחוב היהודים שבעיר העתיקה, בקרבת חצר רבי יהודה החסיד. בתקופת מגוריו בירושלים המשיך בפרישותו המופלגת. מדי לילה נהג לומר תיקון חצות בכותל המערבי יחד עם רבי נחום משאדיק.
בחודש אלול תרכ"ה (1865) ערך את צוואתו. כעבור חודשיים, בחשוון תרכ"ו (1865), נספה במגפת הכולרה שפרצה בירושלים. לפי הוראת הרב שמואל סלנט הוכנסה מיטתו לחצר רבי יהודה החסיד. רבי נחום משאדיק הספידו והעיד עליו שבכל שנה סיים את תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי וארבעת חלקי השולחן ערוך. נקבר בהר הזיתים ועל מצבתו נכתב "הרב הצדיק המפורסם". ארבעה ימים לאחר פטירתו נפטר רעהו רבי נחום משאדיק.
בנו שלמה זלמן עמד אז לפני נישואיו, ודודו של רבי נפתלי צבי, יעקב ברלין, נטל תחת חסותו את הטיפול בהוצאות נישואיו וערך את חופתו בביתו.
שני בניו הם: שלמה זלמן פרוש – מייסד גמ"ח שערי חסד ומבוני ירושלים, וגרשון פרוש – מראשי בית החולים שערי צדק.
שלמה זלמן פרוש
שלמה זלמן פרוש (תר"ה, 1845 – כ"ג בתמוז תרנ"ח, יולי 1898) היה מעסקניו הבולטים של היישוב הישן בירושלים. מייסד "גמילות חסד שערי חסד" (הגמ"ח הראשון בירושלים), מייסד ישיבת תורת חסד וכולל האברכים "דגל התורה" ומנהל ה"חברה קדישא פרושים" בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בווילקומיר, בנם של הרב נפתלי צבי פרוש ולאה, בת אליהו הכהן מבוברויסק. בשנת תרט"ו (1855), בגיל עשר, עלה עם הוריו ואחיו גרשון לארץ ישראל. המשפחה התיישבה ברחוב היהודים בקרבת חצר רבי יהודה החסיד בעיר העתיקה בירושלים.
בשנת תרכ"א (1861), בגיל 16, התארס עם מלכה ינטה ליפקין, בת ליבר מרדכי ליפקין, חסיד חב"ד שנפטר בצעירותו. זמן קצר לאחר מכן נספה אביו במגפת הכולרה שפרצה בירושלים. הוא נישא בשנת האבל על אביו. דוד אביו, יעקב ברלין, נטלו תחת חסותו ודאג לצורכי נישואיו, והחופה נערכה בביתו של ברלין בירושלים.
לאחר נישואיו הלך בדרכו של אביו והקדיש את זמנו ללימוד תורה ועבודת השם מתוך פרישות. עם הזמן פנה לעסקנות ציבורית ענפה. היה ממקורבי הרב שמואל סלנט, הרב יהושע לייב דיסקין והרב מאיר אוירבך, אשר הטילו עליו משימות ציבוריות שונות. בשנת תר"מ (1880), כשנוסד בית הספר למל, נשלח להכריז על החרם שהטילו רבני ירושלים על לימודים בבית הספר. כשהגיע למקום פגעו בו אלמונים ופצעו את גופו. כשראה הרב דיסקין את הצלקות שנותרו על גופו כינה אותן "אותות כבוד".