בעזרת הגראד נוח לחשב בהינתן זווית אחת את שאר זוויות הכיוון. לדוגמה, וקטור עם זווית של 25 גארד ניצב לוקטור עם זווית של 125 גראד, הפוך לווקטור עם זווית של 225 גארד, וניצב לימין וקטור עם זווית של 325 גראד.
שני חסרונות בולטים:
פרגט
מאיורקה (כדורגל)
ריאל מאיורקה
ריאל קלאב דפורטיבו מיורקה
מועדון כדורגל הארט אוף מידולת'יאן
פרסי סאטורן
סארי נוסייבה
מסגד פטיה
דבקה (פירושונים)
התנגדות (פסיכולוגיה)
התנגדות בטיפול היא תופעה בה המטופל מתנהג במהלך פסיכותרפיה באופן שמטרתו להימנע משינוי במצבו, או שהוא מסרב לשוחח עם המטפל על חוויות רלוונטיות לטיפול.
זיגמונד פרויד היה הראשון שדיבר על התנגדויות בטיפול פסיכואנליטי, בו מוגדרת ההתנגדות במונחים של הימנעות מהעלאת תכנים לא מודעים אל המודעות של האדם, מה שמקשה על התקדמות הטיפול. ההתנגדות בטיפול כזה עשויה להתבטא בשימוש עקשני במנגנוני הגנה מודעים ולא מודעים, במטרה להימנע מחשיפת דחפים, רגשות, דפוסי התנהגות וזכרונות של המטופל שמאיימים עליו. במהלך הטיפול עשויה ההתנגדות להתבטא במגוון התנהגויות, כגון חוסר שיתוף פעולה עם המטפל, אי מילוי הנחיותיו, שתיקות, איחורים, הבעת תחושת שיעמום, תוקפנות, וכחנות ועוד.
דרך אפשרית להתמודדות של הפסיכולוג עם התנגדויות המטופל, היא הכלה, אמפתיה והבנה כנה של ההתנגדות, החשש מהטיפול, והמניעים לכך (בין השאר יכול המטפל להבין זאת תוך שימוש בתחושות שמתעוררות אצלו בעקבות ההעברה וההעברה הנגדית שמתרחשות בחדר הטיפולים). בהמשך ניתן לעבוד על תחושות אלו בטיפול. שיטה נוספת, ששימשה בעיקר פסיכואנליטיקאים בעבר, היא אסוציאציות חופשיות, בה המטופל מונחה להעלות כל מחשבה שעולה במוחו, כמעט ללא התערבות המטפל, כדי שיוכל לדבר בחופשיות ללא צנזורה עצמית, וכך יחשוף קונפליקטים לא מודעים תוך עקיפת ההגנות וההתנגדות.
גישות שאינן פסיכואנליטיות, כגון פסיכולוגיית האגו, טוענות כי התנגדות והגנות של המטופל הן חלק מהותי בחווייה שלו, שלעיתים דווקא עוזר לו לתפקוד היומיומי. לכן הסרה של כל ההתנגדויות במהלך הטיפול עשויה להשאיר אותו חשוף ופגיע, ללא הגנות, ולאיים על האופן שבו הוא מכיר את עצמו, ללא דרכי התמודדות עם הדחפים והקונפליקטים הלא-מודעים שנחשפו. תומכי גישה זו מציעים, במקום זאת, לעבוד במהלך הטיפול על הבנה מעמיקה יותר של האופן בו ההתנגדויות וההגנות עוזרות למטופל בתפקודו, לעומת מצבים בהם הן מפריעות ומגבילות אותו, וכך לעבוד בדיאלוג משותף על הסרת המגבלות רק במקומות שבהם הן באמת מפריעות.
צער בעלי חיים רמת גן
רוג'רו
רוּגֶ'רוֹ (מאיטלקית: Ruggiero) הוא מונח המתייחס לסכימה מוזיקלית, לעיתים הרמונית ולעיתים מלודית. היא מופיעה במוזיקה של המאות ה-16 וה-17, ביצירות ובאלתורים ווקאליים ואינסטרומנטליים כאחד. קרוב לוודאי שמקורה בציטוט נוסחאות ששימשו לביצוע "אורלנדו פוריוזו", פואמה אפית מאת לודוביקו אריוסטו מקור השם כנראה בשיר מס' 61, המולחן ביותר מתוך הפואמה הזו, שמתחיל במילים Ruggier, qual sempre fui, tal esser voglio. כיון שהמלודיה זכתה למספר רב כל כך של אלתורים, והושמעה בשינויים בלתי נמנעים במסורת שאיננה כתובה, קשה להגיע לכלל הסכמה בדבר המלודיה המדויקת. המבנה ההרמוני, לעומת זאת, נשאר קבוע יחסית. מבחינה הרמונית, בס "רוג'רו" הוא בסולם מז'ור, בדרך כלל סול מז'ור, וכולל ארבעה פסוקים קצרים.
הסכימה הזו משמשת לעיתים קרובות לדקלום טקסטים אחרים העושים שימוש בטטרמטר יאמבי, משקל ימבי בן שמונה שורות ( ottava rima), שמקורו בשירה האיטלקית.
פרמידת מזון
מריו קסטלנואובו-טדסקו
מריו קַסְטֶלנוּאוֹבוֹ-טֶדֶסְקוֹ (באיטלקית: Mario Castelnuovo-Tedesco; 3 באפריל 1895 - 16 במרץ 1968) היה מלחין יהודי-איטלקי שחי באיטליה ובארצות הברית. הוא התפרסם ביצירותיו לגיטרה ובמוזיקה שכתב לסרטים הוליוודיים.
חייו.
קסטלנואובו-טדסקו נולד בפירנצה, נצר למשפחת בנקאים שחיו בעיר זו עוד מגירוש יהודי ספרד ב-1492. הוא נחשף לעולם המוזיקה לראשונה בגיל שש, כאשר אמו לימדה אותו פסנתר. כבר בגיל תשע הוא הלחין את יצירתו הראשונה.
בגיל 19, לאחר שסיים לימודיו באוניברסיטה במגמת פסנתר, החל ללמוד קומפוזיציה אצל המלחין האיטלקי הנודע אילדברנדו פיצטי, והשלים דיפלומה בתחום בשנת 1918, בגיל 23.
בשנת 1926 הועלתה לבמות האופרה הראשונה שלו, "לה מנדרגורה", המבוססת על מחזה של ניקולו מקיאוולי, הייתה זו הראשונה מרבות יצירותיו שלוקחות השראה מהספרות.
קסטלנואובו-טדסקו הושפע רבות ממורשתו היהודית, זאת ניתן לזהות למשל בקונצ'רטו לכינור מספר 2 שלו (1931), אשר אותו כתב לבקשת הכנר יאשה חפץ.
בשנת 1932, פגש לראשונה בגיטריסט אנדרס סגוביה. בעקבות המפגש, הוא כתב את קונצ'רטו לגיטרה מספר 1. יצירה זו הייתה מהראשונות מתוך מאה יצירות שכתב לגיטרה, דבר אשר הקנה לו מוניטין של אחד מהמלחינים לגיטרה החשובים ביותר במאה העשרים.
בעקבות התחזקות חוקי הפאשיזם באיטליה לקראת סוף שנות השלושים, ובפרט קבלת חוקי הגזע ואיסור השמעת יצירותיו ברדיו ובציבור, החליט קסטלנואובו-טדסקו לעזוב את איטליה.
ב-1939 הפליג לארצות הברית, בה חי עד סוף ימיו.
בארצות הברית השתקע בהוליווד, שם כתב מוזיקה ליותר ממאתיים סרטים הוליוודיים. הוא הכחיש שהדבר השפיע על יצירותיו האחרות, אך האמין שזוהי סוג של אמנות אמריקאית, בדומה לאופרות אירופאיות. כמו כן, בארצו החדשה המשיך לעבוד על אופרות, ויצירות המבוססות על שירה אמריקאית, פולחנים יהודיים והתנ"ך.
מריו קסטלנואובו-טדסקו נפטר בבוורלי הילס בגיל 72.
סופר פיג
סופר פיג (ביפנית: 愛と勇気のピッグガール　とんでぶーりん, בתרגום: ילדת-חזיר של האהבה והאומץ) היא שמה של אנימה יפנית המבוססת על מאנגה פרודית על ילדות קסם מאת טאאקו איקדה, הונפשה כאנימה על ידי ניפון אולפני אנימציה ושודרה משנת 1994 עד שנת 1995. בישראל שודרה הסדרה בפוקס קידס.
תקציר העלילה.
יום אחד קארין קוקובו (קאסי קארלן) אחרה לבית הספר ובדרכה פגשה חזירון צהוב ופצוע. החזירון שהיה רק רעב, הבריא ברגע שאכל מאחד התפוחים של קארין. כשקארין הגיעה לבית הספר, היא גילתה שהחזירון התגנב לתוך התיק שלה, וגרם לה להסתבך בצרות. קארין גילתה שהחזירון יכול לדבר ולעוף. החזירון נתן לה את ה"פיגומפאקט", כשהיא פתחה אותו, חרטום חזירים הופיע ממנו והתחבר לאף שלה והחזירון חשף את עצמו כנסיך טונראריאנו השלישי (איגי פיג) מכוכב בורינגו (אוינקו).
הוא הסביר לה איך לשנות צורה בעזרת הסיסמה: "בא בי בוּ בֱה בוֹ בוורין" (בדיבוב האנגלי: "עם חוטם וזנב, לצדק יש גם גב, האמת והתבונה יצאו עכשיו, בשם עוצמת אוינקו"). לאחר שאמרה את מילות הקסם קארין הפכה לחזרזירה ורודה ועוצמתית בשם בורין (סופר פיג). אולם היא העדיפה להשתנות לגיבורה כמו האלילה שלה "קיוטי צ'או" (התייחסות לגיבורת העל "קיוטי האני").
טונראריאנו (שעכשיו קארין קוראת לו טון-צ'אן, אבל בדיבוב האנגלי: שמו יישאר איגי) אמר לה שאם היא תאסוף 108 פנינים על ידי עשיית מעשים טובים בתור בורין, קארין תוכל להגשים את משאלתה. אוסף הפנינים מופעל בקארמה, משמעותה שאם בורין תנצל את כוחותיה סתם, היא תאבד פנינים. אבל אם היא תחשוף את זהותה בפני אנשים כולל חבריה, היא תישאר במצב של בורין לנצח.
רומנסקה
רומנסקה היא תבנית שירית, שהייתה פופולרית בסוף המאה ה-16 וראשית המאה ה-17. בעיקר הייתה מקובלת על מלחינים איטלקים בראשית תקופת הבארוק.
הרומנסקה, שמקורה בספרד בשם "גוארדמה לאס ואקאס", מורכבת מרצף של ארבעה אקורדים עם בס פשוט, חוזר על עצמו, המספק בסיס לווריאציות ואלתורים. השיר "Greensleeves" הוא דוגמה מפורסמת לרומנסקה.
"רומנסקה" הוא גם שמם של שני הרכבים לביצוע מוזיקה עתיקה: את הראשון, "לה רומנסקה", הקים ג'ון גריפיתס בשנת 1978 באוסטרליה; את השני, "רומנסקה", הקים נייג'ל נורת' בשנת 1988 באנגליה. שני ההרכבים מתמחים בביצוע אותנטי בכלי פריטה עתיקים.
עברה פלילית
מזונות אישה
שג'אעיה
שכונת שֻׁגַ'אעִיַּה (בערבית: شجاعية; נקראת בצורה משובשת גם סג'עיה) היא שכונה במזרחה של העיר עזה, ומתגוררים בה קרוב ל-100,000 תושבים.
השכונה נמצאת ממזרח לרחוב צלאח א-דין, שהוא רחוב מרכזי החוצה את עזה בכיוון צפון דרום. חלקה הדרומי של השכונה נקרא אל-תורוכמאן, וחלקה הצפוני נקרא אל-ג'ודאידה.
מדרומה נמצאות שכונות זייתון ותל מונטאר ומצפונה שכונת א-תופאח והעיר ג'באליא. את השכונה חוצה, בכיוון מערב-מזרח, רחוב בגדאד והוא ממשיך מזרחה ככביש ומתחבר לכביש המגיע מקיבוץ נחל עוז וממחסום קרני. במרכז השכונה, ברחוב החוצה את השכונה ואת רחוב בגדאד בכיוון צפון-דרום, נמצא שוק שג'אעיה - אחד השווקים המרכזיים בעזה, המתמחה גם בבגדים ובכלי בית. בשכונה נמצאים שני מסגדים מהמאה ה-14, מסגד אבן עות'מאן ומסגד אל-קזמרי. כשני קילומטרים מצפון לכיכר הנמצאת במפגש הרחובות צלאח א-דין ובגדד נמצא בית הקברות הצבאי הבריטי בעזה, הגובל גם בשכונת א-תופאח.
שם השכונה.
השכונה נקראת על שם החללים "האמיצים" ("אמיץ" בערבית: שֻׁגַ'אע) שנפלו מקרב הכוחות האיובים בקרב שנערך באזור זה בשנת 1239 בינם לבין הצלבנים.
לפי גרסה אחרת, השכונה קרויה על שם שוג'אע א-דין אל-כורדי שהיה המנהיג האיובי שנפל בעזה.
לחימה.
לאחר מלחמת ששת הימים, נחשבה השכונה לאחד ממעוזי ההתנגדות לשלטון הישראלי בעיר. בראשית שנות ה-70 אירעו בשכונה מספר מקרים של זריקות רימונים. במשך האינתיפאדה הראשונה והאינתיפאדה השנייה אירעו תקריות ועימותים רבים באזור. צה"ל אף ביצע תקיפות על יעדים בשכונה במשך שנים אלו ובמיוחד לאחר ההתנתקות ב-2005.