"העורב" משנת 1994 בבימויו של אלכס פרויאס ובכיכובו של ברנדון לי היה סרט גיבורי העל הראשון שהתבסס על חוברות קומיקס עצמאיות ואשר הוביל לזיכיון של ממש. הסרט, בניגוד לסרטים מבוססי קומיקס של אותה תקופה, היה גותי ואפל ויועד לקהל צופים בוגר יותר. "העורב" לא היה האדפטציה היחידה של חוברת קומיקס עצמאית, ובשנת 1997 יצא לאקרנים "ספון", שהיה מבוסס על הקומיקס באותו שם מבית אימג' קומיקס. הצלחתם של סרטים מבוססי קומיקס אפלים שינתה את הכיוון אליו פנתה הוליווד ביצירת סרטים מסוג זה, וחברת מארוול קומיקס הוציאה לאקרנים בשנת 1998 את "בלייד".
המאה ה-21.
שנות ה-2000 הביאו כמה מזיכיונות גיבורי העל המפורסמים והרווחיים ביותר למסך הגדול, רבים מהם של מארוול קומיקס. אקס-מן של בריאן סינגר היה הראשון מביניהם שגם הפך לזיכיון בדומה לבלייד אך לא כלל אלימות. לאחריו יצאו הסרטים "ספיידרמן" של סם ריימי, דרדוויל, "הענק" של הבמאי אנג לי, המבוסס על הענק הירוק, "הלבוי" של גיירמו דל טורו, "ארבעת המופלאים", "גוסט ריידר", "איירון מן", "", "השומרים" ו"ג'נטלמנים מובחרים". לכמה מהסרטים אף יצאו סרטי המשך כ"בלייד 2", "", "ספיידרמן 2", "ספיידרמן 3", "אקס-מן 2", "", "אלקטרה" ו"".
הסרט "בלתי שביר" של הבמאי מ. נייט שאמלאן נחשב ל"גבולי" במובן זה, שכן הוא משלב בין סרט גיבורי-על לבין סוגת המותחן. בסרט זה, שורד יחיד בתאונת רכבת (ברוס ויליס) מקבל רמזים ממוכר חוברות קומיקס (סמואל ל. ג'קסון) שמובילים אותו להכרה שהוא גיבור-על מודרני. סרטו של בראד בירד "משפחת סופר-על" משנת 2004 היה סרט גרפיקה ממוחשבת מצליח שעסק בסוגת גיבורי העל. באותה שנה, יצא הסרט- "אישה חתול", שמבוסס על דמותה של קאטוומן. הסרט "אישה חתול" נחשב לאחד הכישלונות הגדולים ביותר בעולם הקולנוע בכל הזמנים, וזכה במספר פרסי פטל הזהב.
סרטו של בריאן סינגר "סופרמן חוזר" הוא ייחודי, משום שהוא סרט המשך לשניים הראשונים אך הוא אתחול מחודש שאינו עוקב אחר אירועי הסרטים השלישי והרביעי. ההצלחה הגדולה ביותר באה מכיוונם של סרטי באטמן בבימויו של כריסטופר נולאן (באטמן מתחיל, האביר האפל), שזכו להצלחה גדולה ובמיוחד סרטו השני של נולאן "האביר האפל", אשר זכה בשני פרסי אוסקר ונחשב עד היום לאחד מסרטי גיבורי-העל הטובים בכל הזמנים.
בשנת 2010 יצא העיבוד הקולנועי קיק אס לקומיקס בעל אותו שם, ולאחריו סרט ההמשך משנת 2013, קיק אס 2. בעקבות התייחסויות בסרטים "איירון מן" וב"ענק הירוק" וכחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, אולפני מארוול הוציאו את סרט הקולנוע תור ואת קפטן אמריקה - ארבעה סרטים אשר הובילו בסופו של דבר לסרט הנוקמים בשנת 2012. בשנת 2012 יצא הסרט עלייתו של האביר האפל - חלק שלישי אחרון ומסכם לסרטי באטמן של כריסטופר נולאן. באותה שנה יצא אתחול מחודש לסרטי ספיידרמן, "ספיידרמן המופלא". בשנת 2013 התחיל היקום הקולנועי של DC.
פרויקטים נוספים כוללים סרטי ספין אוף לאקס-מן כדוגמת "וולברין" ו" וסרט המשך לגוסט ריידר, ". לקראת צאתו של הסרט "" במאי 2015, היקום הקולנועי של מארוול כלל גם את "איירון מן 3" (2013), " (2013), " (2014) ושומרי הגלקסיה (2014). השלב השלישי ביקום הקולנועי של מארוול יצא לדרך בשנת 2016 עם הסרט "", וכלל סרטים על דמויותיהם של דוקטור סטריינג' (דוקטור סטריינג'), הפנתר השחור (הפנתר השחור), קרול דנברס (קפטן מארוול), ואתחול נוסף של ספיידרמן כחלק מאותו יקום קולנועי (, ).
שלום דב בער גור-ארי
הדלקת נרות שבת
אל פרנקן
אלן סטוארט "אל" פרנקן (באנגלית: Alan Stuart "Al" Franken; נולד ב-21 במאי 1951) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת מינסוטה מ-2009 עד 2018, כחבר מפלגת דמוקרטים-חקלאים-עבודה של מינסוטה, שהיא חלק מן המפלגה הדמוקרטית. פרנקן התפרסם לראשונה ככותב ובדרן במסגרת תוכנית הטלוויזיה "סאטרדיי נייט לייב", בה החל להופיע מתחילתה של התוכנית בשנת 1975.
קורות חיים.
פרנקן נולד בעיר ניו יורק להורים יהודים, כבנם של פיבי לבית קונסט, עקרת בית וסוכנת נדל"ן, ולג'וזף פרנקן, איש מכירות בתחום הדפוס. סבו וסבתו מצד אביו היגרו מגרמניה, בעוד של אמו היגרו מבלארוס.
בילדותו התגורר בסנט לואיס פארק שבמינסוטה, פרבר של מיניאפוליס. אחיו הבוגר, אואן, הוא צלם עיתונות. פרנקן סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות במדע המדינה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1973. את אשתו פרני הכיר בשנת לימודיו הראשונה באוניברסיטה. הוא אב לשני בנים.
סאטרדיי נייט לייב.
את הופעותיו כבדרן החל פרנקן עוד בימי בית הספר התיכון והוא המשיך והופיע במסגרת סדנת תיאטרון במיניאפוליס, אשר התמחתה בסאטירה פוליטית. פרנקן וחברו מימי התיכון, טום דייוויס, התקבלו כשני כותבי המערכונים הראשונים של סאטרדיי נייט לייב, במסגרתה אף הופיעו בפני המצלמות. פרנקן עבד בתוכנית בין השנים 1975–1980 ושוב בין השנים 1985–1995.
ככותב לתוכניות טלוויזיה פרנקן היה מועמד שבע פעמים לפרס אמי ושלוש פעמים זכה בפרס. בתקופת עבודתו בתוכנית פרנקן אף שיחק במספר סרטים, ביניהם הסרט משנה מקום משנה מזל (באנגלית: Trading Places) בו כיכבו אדי מרפי ודן אקרויד. פרנקן הופיע בסרט, יחד עם חברו דייוויס, בתפקיד סבל ברכבת.
אחר כך עסק בכתיבה ובמשחק והופיע במספר סרטים. ב-1994 השתתף בכתיבת התסריט לסרט "אהבה של גבר לאישה". בהמשך הפך לפרשן פוליטי, וחיבר מספר ספרים רבי-מכר. כן שימש כמנחה בתוכנית רדיו ששודרה ברחבי ארצות הברית.
כהונתו בסנאט.
פרנקן רץ לסנאט האמריקאי בשנת 2008 במערכת בחירות שבסופה ניצח בהפרש קטן את המועמד הרפובליקני, הסנאטור נורם קולמן. ההכרעה הושגה רק לאחר שכל הקלפיות נמנו ידנית. קולמן ערער על התוצאה לבית המשפט העליון של מינסוטה, אשר אישר את ניצחונו של פרנקן ב-30 ביוני 2009. ב-7 ביולי 2009 הושבע לתפקידו כסנאטור.
הוא נבחר לכהונה שנייה בנובמבר 2014 לאחר שגבר על המועמד הרפובליקני מייק מקפאדן. במרץ 2015 נמנה עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ב-7 בדצמבר 2017 הודיע פרנקן על כוונתו להתפטר מהסנאט, אחרי שהואשם בהטרדות מיניות. ב-2 בינואר 2018 הוא אכן התפטר רשמית ובמקומו מינה מושל מינסוטה את טינה סמית', סגנית המושל, לכהן כסנאטורית.
רדיו הבינתחומי
נושא ברן
ניאו טנטרה
נאו טנטרה
מכבי ימק&quot;א נצרת
מכבי ימק"א נצרת (ובאנגלית: Maccabi Y.M.C.A Nazareth) הוא מועדון הכדורסל של העיר הערבית נצרת. המועדון משתייך לאגודת מכבי ואגודת ימק"א והוא אחד ממועדוני הכדורסל הוותיקים בצפון ישראל ובמגזר הערבי. לאחר היווסדו בשנות השמונים המועדון הצליח להגיע לליגה הגבוהה ביותר בישראל - ליגה לאומית דאז
מועדון מכבי ימק"א נצרת מכיל בתוכו מספר רב של קבוצות כדורסל ובהם קבוצת הבוגרים שמשחקת בליגה א' באזור הצפון, קבוצת הנשים שמשחקת בארצית במחוז עמקים, קבוצת הנוער בליגה מחוזית - עמקים, קבוצת הנערים בליגה מחוזית - עמקים, קבוצת נערות בליגה א' - צפון, קבוצת ילדים בליגה א' - עמקים.
ברן (נגמ&quot;ש)
איוואן רילסקי
איוואן רִילְסְקִי ("מרילה"; בבולגרית: Свети Иван Рилски; 867, סקרינו, האימפריה הבולגרית הראשונה – 18 באוגוסט 946, מנזר רילה, הרי רילה, האימפריה הבולגרית הראשונה) היה קדוש נוצרי אורתודוקסי, שפעל בתחומי בולגריה של ימינו.
רילסקי היה נזיר מתבודד, שהוכרז כקדוש עוד בחייו. חסידיו הקימו לזכרו כנסיות רבות, כאשר האתר המפורסם מביניהם הוא מנזר רילה, מקום בו הלך לעולמו ובשנת 1983 הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. בשנת 2008 נתגלתה בחפירות ארכאולוגיות כנסייה שהוקמה לזכרו, ליד עיר הבירה העתיקה של האימפריה הבולגרית בווליקו טרנובו.
תולדות חייו.
רילסקי נולד בשנת 867 לספירה בכפר סקרינו שבהרי אוסוגובו, ליד הנהר סטרומה בקרבת העיר דופניצה של ימינו. הוא חי בזמנם של המלכים בוריס הראשון, בנו סימאון הראשון ונכדו פטר הראשון. בגיל 25 הפך רילסקי לכומר בכנסיית דמטריוס הקדוש ואחר בחר בחיי פרישות. הוא חי בהתבודדות באתרים שונים, לפני שבחר באתר שהרי רילה, שם התגורר במערה שהותאמה לתנאי מגורים. שמו יצא למרחוק כקדוש המסוגל לחולל נסים, ונוצרה סביבו עדת חסידים שהלכו בדרכו וכן נהירה של אוכלוסייה מקומית לקבל את ברכתו. כך, החלו להתפתח סביב מערת ההתבודדות (הרמיטאז'), מבנים ארעיים אשר בהמשך הפכו לקומפלקס מנזר רילה. שמעו של הנזיר הסגפן, הגיע גם לאוזני המלך פטר הראשון, בבירה טרנובו והוא הגיע אישית כדי לפגוש את רילסקי, כדי לקבל עצה ותמיכה רוחנית, אך התקשה להגיע למערת ההתבודדות בשל תנאי השטח הקשים. מתוך סיפורי הפולקלור הבולגריים, אנו למדים, כי רילסקי סירב לפגוש את המלך פנים מול פנים, כדי לא לאבד מענוותו וחוסן אמונתו, בשל כבוד המלכים שהורעף עליו. מסופר כי השנים נפגשו ממרחק וקדו האחד לשני, לאות כבוד. רילסקי הסכים לקבל רק מנחת מזון ולא כל תשורה אחרת.
מקום קבורתו.
לאחר מותו הועברו שרידי גופתו לסופיה על ידי המלך פטר הראשון. לאחר כיבוש העיר בשנת 1183 על ידי המלך בלה השלישי, הועברו עצמותיו לעיר הבירה של הממלכה ההונגרית באסטרגום ונותרו שם 4 שנים, עד שהוחזרו לסופיה בשנת 1187. בשנת 1194, ציווה הצאר איוואן אסן הראשון, שליט האימפריה הבולגרית השנייה, להעביר את עצמותיו של רילסקי לבירת הממלכה, טרנובו. העות'מאנים, אשר כבשו את העיר בשנת 1393, לא פגעו בשרידים, ובשנת 1469 הם הועברו באישור הסולטאן מוראט השני למקום מנוחתם האחרונה במנזר רילה.
איוואן רילסקי בפולקלור הבולגרי.