אוויאן (בצרפתית: Évian) הוא מותג מים מינרליים צרפתי ממקורות מים באזור אגם ז'נבה. החברה מייצרת גם משקאות קלים נוספים, ונמצאת בבעלות חברת דנונה הצרפתית. מוצרי החברה בישראל משווקים על ידי צרפת-ישראל ליינות איכות.
עם תחילת שיווקם של מים בבקבוקים גם בארצות הברית, נודעה האימרה המבוססת על אנגרמה לשם המוצר "אביאן זה נאיב (פתי) מהסוף להתחלה" בלגלוג על רוכשי המוצר.
מגדל התוף ומגדל הפעמון
הודג'ס
הודג'ס (באנגלית: Hodges) הוא שם משפחה ושמם של מספר יישובים בארצות הברית.
דיינה פלאטו
שלמה אליעזר אלפנדארי
בגדאד (פירושונים)
בגדאד (תעתיק מדויק: בַּעְ'דַאד – בערבית: بغداد; באנגלית: Baghdad)
אוטו הירש
אוטו הירש (בגרמנית: Otto Hirsch; 1885–1941) היה מנהל הנציגות הארצית של יהודי גרמניה בתקופת המשטר הנאצי.
הירש היה עורך דין בשירות הציבורי בגרמניה, בשטוטגרט. בשנת 1919 השתתף בוועידת השלום בפריז כנציג מדינת וירטמברג שבגרמניה. הוא היה בין מנהיגי האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, והיה בין הציונים שבאגודה זו. הוא היה ראש מועצת יהודי וירטמברג ופעיל בתחום חינוך מבוגרים בקהילה היהודית, יזם את הקמת 'בית המדרש' שנפתח ב-1926 ובין היתר עבד בשיתוף פעולה עם מרטין בובר.
בשנת 1933 היה הירש בין מקימי הנציגות הארצית של יהודי גרמניה והיושב בראשה, ותפקידו המרכזי היה הסברה והכשרה מקצועית, הרחבת רשת בתי הספר היהודיים וארגון ההגירה. הירש עמד בקשרים עם ארגוני עזרה יהודיים מחוץ לגרמניה, בהם הג'וינט.
הירש נעצר ב-1935 על ידי הגסטפו בקשר לדרשה מיוחדת ליום הכיפורים, שחיברה 'הנציגות' ושנועדה להיות מושמעת בכול בתי-הכנסת במדינה ולאחר זמן מה שוחרר, ובנובמבר 1938 באירועי "ליל הבדולח", הוא נכלא פעם שנייה, במחנה העבודה בזקסנהאוזן. לאחר שחרורו סייע בהגירת יהודים מגרמניה ואף היה נציג הנציגות הארצית בוועידת אוויאן.
ב-16 בפברואר 1941 נכלא הירש שוב, הפעם במחנה מאוטהאוזן, עונה ונרצח.
הנצחה.
עם פתיחת נמל שטוטגרט בשנת 1958 קראה עיריית שטוטגרט גשר על שמו של הירש. בשנת 1985 הוסר הלוט מעל אנדרטה לזכרו של הירש על הגשר. מאז 1985 מעניקה העירייה מדי שנה מדליה המנציחה את הירש, בשיתוף עם ארגון יהודי-נוצרי והקהילה הדתית היהודית בעיר. המדליה מוענקת לאנשים שהקדישו עצמם לפעילות משותפת של יהודים ונוצרים.
ביישוב שבי ציון, שנוסד בידי יוצאי וירטמברג, קרוי גן ציבורי על שם הירש.
אילוק
אִילוֹק (בקרואטית: Ilok) היא עיירה במזרח קרואטיה, השוכנת בשטחי מחוז ווקובאר-סריים אשר בחבל סלאבוניה, וסמוכה לגבול עם סרביה.
היסטוריה.
אילוק מאוזכרת כעיר שוק בכתבים מהמאות ה-12 וה-13 עת נשלטה על ידי ממלכת הונגריה. ב-1526 נכבשה על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך תקופת שלטונם פעלו העות'מאנים לאיסלומה על ידי ביצוע טרנספר אוכלוסיות. ב-1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה אילוק על ידי צבא ממלכת הבסבורג. בהמשך, נכללה בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, נכללה אילוק בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית. לאחר המלחמה נכללה אילוק בשטחי יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 במסגרת תהליך התפרקותה של יוגוסלביה, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה ובמהלכה הוקמה על ידי הסרבים בתוך שטחי קרואטיה, רפובליקת קְרָאִינָה הסרבית ובתוכה נכללה גם אילוק. ב-1998 מוזגו שטחי קראינה לקרואטיה.
הקהילה היהודית.
קהילה יהודית אורתודוקסית נוסדה באילוק במחצית המאה ה-19. בני הקהילה דיברו יידיש ומבין המשפחות הראשונה בעיירה ניתן לציין את משפחת שטרן אשר בנה יוסף נפתלי שטרן שעלה בהמשך לישראל, כיהן כחבר מועצת גדולי התורה וראש ישיבת פרשבורג בירושלים.
רבה של אילוק בין השנים 1890 - 1912 היה הרב פנחס שטיינר. לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו הרב הלל שטיינר, וכיהן במשרתו עד מלחמת העולם השנייה, שבה נספה.
בני הקהילה עסקו במסחר במוצרי סדקית, חלקם במסחר בטקסטיל וחומרי בניין ומיעוטם היו בעלי מקצועות חופשיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי "הקאדר הירוק", שכלל חיילים ממוצא קרואטי אשר ערקו מהצבא האוסטרו-הונגרי ופרעו חוק.
לאחר המלחמה והקמת ממלכת יוגוסלביה מתועדים באילוק שני קהלי מתפללים. ב-1919 נוסד בעיירה סניף התנועה הציונית. עוד פעל באילוק תלמוד תורה. ב-1931 התגוררו באילוק 320 יהודים שהיוו 5.5 אחוזים מכלל אוכלוסיית העיירה. ב-1940 התגוררו באילוק 310 יהודים. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו רדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. הקהילה לא שוקמה לאחר המלחמה.
גמר מונדיאל 1990
גמר מונדיאל 1990 התקיים בסטאדיו אולימפיקו ברומא, איטליה ב-8 ביולי 1990, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1990 היא נבחרת גרמניה המערבית, שניצחה את אלופת העולם המכהנת, ארגנטינה, בתוצאה , משער בבעיטת עונשין של אנדראס ברמה בדקות הסיום של המשחק. לגרמניה הייתה זו הזכייה השלישית בתולדותיה בגביע העולם.
שתי הנבחרות נפגשו במשחק גמר המונדיאל הקודם, גמר מונדיאל 1986, בו ניצחה ארגנטינה בתוצאה 3-2. בכך, בפעם הראשונה בהיסטוריה, שתי נבחרות נפגשו יותר מפעם אחת בגמר גביע העולם, הישג ששוחזר טורניר אחד מאוחר יותר, כשנבחרות ו נפגשו בגמר מונדיאל 1994. בפעם היחידה בהיסטוריה עד כה, שתי נבחרות שיחקו אחת מול השנייה בשני גמרים רצופים. הנבחרות נפגשו בפעם השלישית בגמר מונדיאל 2014, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 1-0, והיו ליחידות שנפגשות שלוש פעמים במשחק הגמר.
במשחק זה נקבעו מספר תקדימים נוספים. היה זה משחק הגמר הדל ביותר בשערים עד אז, עם שער אחד בלבד. בכך שארגנטינה לא הצליחה לכבוש, נקבע שלראשונה במשחק הגמר, אחת הנבחרות לא כובשת שער במשחק. מגן נבחרת ארגנטינה, פדרו מונסון, היה לשחקן הראשון בהיסטוריית משחקי הגמר שהורחק, לאחר שספג כרטיס אדום ישיר בעקבות עבירה על חלוץ נבחרת גרמניה, יורגן קלינסמן, בדקה ה-65. הופעתה השישית של נבחרת גרמניה במשחק הגמר, הציב אותה בראש טבלת הנבחרות המופיעות בגמר. היא עדיין מחזיקה בשיא זה, עם 8 הופעות. כמו כן, הייתה זו הופעתה השלישית ברציפות בגמר, הישג ששוחזר על ידי , שהשתתפה במשחק הגמר ב-1994, 1998 ו-2002.
בהופעותיה הקודמות של גרמניה במשחקי הגמר, היא ניצחה פעמיים (1954, 1974) והפסידה שלוש פעמים (1966, 1982, 1986). לארגנטינה הייתה זו ההופעה הרביעית במשחק הגמר. קדמו לה שני ניצחונות (1978, 1986) והפסד אחד (1930).
רקע.
מפגשים קודמים.
משחק זה היה המפגש הרביעי בין הנבחרות בגביע העולם. קדמו לו המפגשים הבאים:
שופט המשחק.
אדגרדו קודסאל ממקסיקו נבחר לשופט המשחק יחד עם עוזרי השופט, ארמנדו פרז הויוס מקולומביה ומיכאל ליסטקביץ מפולין, שנבחרו לשמש כקוונים במשחק.
קודסאל, שהיגר למקסיקו עם משפחתו מאורוגוואי, היה לשופט המקסיקני היחיד בהיסטוריה ששפט משחק גמר מונדיאל. אביו, חוסה מריה קודסאל, תחת אזרחות אורוגוואי, גם הוא שפט בטורניר מונדיאל, בשנת 1966.
במהלך הטורניר, קודסאל שפט בשני משחקים נוספים. המשחקים ששפט היו המשחק מבית א' בין ו (0-1) והמשחק ברבע הגמר בין ו (2-3 בהארכה). במהלך משחק זה, שרק קודסאל לשלוש בעיטות עונשין, וזכה למחמאות על שליטתו במשחק.
במשחק הגמר, ספג השופט ביקורות רבות, בעיקר מהצד הארגנטינאי. החלטתו להעניק כדור עונשין שנוי במחלוקת לגרמניה שלבסוף הכריע את המשחק, בנוסף על הרחקת שני שחקנים מנבחרת ארגנטינה, והעובדה שלא שרק לכדור עונשין לזכות ארגנטינה, עוררו כנגדו זעם רב. על אף פרישתו זמן קצר לאחר הטורניר, כרזות בגנותו נתלו על ידי אוהדי ארגנטינה במשחקי הנבחרת במונדיאל 1994.
מהלך המשחק.
בעקבות משחק חצי הגמר מול , ארגנטינה הגיעה למשחק ללא ארבעה משחקניה - ריקרדו ג'וסטי הורחק במשחק, חוליו אולרטיקואצ'אה, סרחיו בטיסטה וקלאודיו קאניג'ה ספגו כרטיסים צהובים שמנעו את השתתפותם. ג'וסטי, אולרטיקואצ'אה ובטיסטה היו בהרכב הפותח של הנבחרת בגמר המונדיאל הקודם.
המשחק עצמו התאפיין במשחק הגנתי ומבוקר, במיוחד מצד ארגנטינה, שמיעטה להתקיף, וסיימה את המשחק עם בעיטה אחת בלבד לכיוון השער. ניכר היה שארגנטינה רוצה להביא את המשחק להכרעה בבעיטות עונשין, לאחר שאת שלבי רבע הגמר וחצי הגמר הכריעה בדו-קרב כזה.
המחצית הראשונה הסתיימה בשוויון 0-0, ללא מצבים מיוחדים מצד שתי הנבחרות.
כרבע שעה מפתיחת המחצית השנייה, שחקנה המחליף של ארגנטינה, גבריאל קלדרון תוקל על ידי לותר מתאוס. בהחלטה שנויה במחלוקת, החליט השופט קודסאל שלא לשרוק לכדור עונשין לזכות ארגנטינה.
בדקה ה-65 הכשיל פדרו מונסון הארגנטינאי את חלוץ גרמניה יורגן קלינסמן, כשגלש לעברו כשרגלו מוגבהת מעל הקרקע. בגלל הגבהת הרגל, החליט השופט לשלוף לו את הכרטיס האדום הישיר, ובכך להפוך את מונסון למורחק הראשון בתולדות משחקי גמר המונדיאל.