בפברואר 1943 נשלח סמעאן, יחד עם ירוחם כהן ולוחמים נוספים, לאימונים אינטנסיביים בבסיסי הצי הבריטי במצרים, לקראת ביצוע פעולת חבלה ימית נועזת בלבנון עבור המודיעין הבריטי. פעולה זו, בסופו של דבר, לא יצאה אל הפועל בשל החשש בפלמ"ח שלוחמיו נועדו לשמש "בשר תותחים" לבריטים, והופסק שיתוף הפעולה עימם.
עם פירוק המחלקה הסורית והקמת המחלקה הערבית, צורף אליה סמעאן כמדריך מקצועי, תחת פיקודו של ירוחם כהן. הוא יצא לירושלים ובסיפור כיסוי של סטודנט למזרחנות באוניברסיטה, התקבל להשתלמות מעמיקה אצל השייח' של מסגד אל-אקצא בעקרונות הקוראן והחדית', לאורך שלושה חודשים. עם שובו המשיך ללמד ביסודיות ובסבלנות את לוחמי היחידה, מרביתם עולים צעירים מארצות ערב או ילידי ארץ ישראל המנדטורית שגדלו בסביבה דוברת ערבית, את עקרונות ההסתערבות לצורך שתילתם בעומק החברה הערבית. הוא לא הסתפק בידיעתם את השפה הערבית על בוריה ולהגיה השונים, אלא הדריכם בעקרונות האסלאם, בקוראן, בדיני התפילה והטהרה, ובהלכות מועדים וצומות. כמו כן לימדם על ההיסטוריה הערבית, מבנה החברה על ארגוניה ומפלגותיה, מנהגים והווי, והרגלי לבוש ואכילה. כחלק מהכשרתם נשלחו החניכים להסתובב בערים ערביות, להתערבב בשווקים ובחנויות, לשוחח עם בני המקום ולהתפלל במסגדים. יעקב נמרודי, קצין המודיעין של היחידה, תיאר את סמעאן כ"עמוד התווך של היחידה ובעל הסמכות המקצועית בהסתערבות. באישיותו הנינוחה והקורנת היה ללוחמים כאב רוחני". לוחמי היחידה נשלחו לפעולות נועזות בערים הערביות בארץ ישראל, ובמהלך מלחמת העצמאות גם לארצות ערב השכנות.
ב-1947 נישא סומך לשושנה, אותה הכיר בקיבוץ אלונים עת ישבה שם המחלקה הערבית.
בצה"ל.
כשפורק הפלמ"ח ושולב בצה"ל הפכה המחלקה הערבית לענף במחלקת המודיעין (לימים אמ"ן) בשם "ש.מ. 18", בראשותו של שמריה גוטמן. שמעון סומך שימש מפקד בפועל של היחידה, וכתב את מסמך תורת ההפעלה שלה. לוחמים מהיחידה שהו באותה עת בלבנון ובסוריה והפעילו שם חוליות ריגול ותחנת שידור, לאחר שהוחדרו בהצלחה כפליטים פלסטינים. לוחמים אחרים שנשלחו בשיטות דומות לירדן ולמצרים נלכדו בדרכם, והוצאו להורג.
ב-1950 הוחלט על פירוק ש.מ. 18, ולוחמיה הוחזרו לארץ. סומך, שהיה דמות אב ללוחמים, דאג לשיבוצם ביחידות השונות של המודיעין על פי כישוריהם וניסיונם, כמו היחידה להפעלת סוכנים, היחידה לחקירת שבויים והיחידה להאזנות (לימים יחידה 8200). הוא עצמו מילא בהמשך תפקידים שונים באמ"ן וביניהם ראש מדור מודיעין וביטחון, מפקד "מודיעין 5" (לימים יחידת חצב), קצין מטה במחלקת האיסוף ונציג המודיעין בממשל הצבאי.
ב-1955 גייס אותו יוסי הראל ליחידה 188 של אמ"ן שעסקה בהפעלה של לוחמי מודיעין תחת מסווה בעומק ארצות ערב. תפקידיו שם היו קצין מודיעין וגיוס, וקצין לעניינים ערביים. במהלך שירותו ביחידה הועלה לדרגת סגן אלוף.
במוסד.
ב-1963 עברה יחידה 188 מאמ"ן לאחריות המוסד ואיתה גם סמעאן, כחלק מארגון מחדש של קהילת המודיעין. הוא עסק שם בגיוס, אימון והפעלה של לוחמים שנתוניהם נמצאו מתאימים לפעילות זו.
בין היתר גייס ואימן אישית ב-1960 את אלי כהן לקראת שליחותו כמרגל, עוד כשהנושא היה באחריות אמ"ן. הוא עבד איתו בצמידות לאורך חודשים, ותפר עבורו את הזהות הבדויה בשם כאמל אמין ת’אבת. גם כשעברה היחידה לאחריות המוסד המשיך סמעאן להיות מעורב עמוקות בהפעלתו של כהן בדמשק, ועסק בתחקורו ובתדרוכו בעת שהיותיו בישראל במהלך השליחות, עד לנפילתו בידי המודיעין הסורי ב-1965.
ב-1981, בהגיעו לגיל 65, פרש סומך לגמלאות, אך לאורך שנים רבות המשיך לעסוק בהדרכה, בכתיבה ובביסוס תורת ההסתערבות האופרטיבית שלו. אף שהיה לאגדה בקרב לוחמי קהילת המודיעין ומפקדיה שנהגו לעלות אליו לרגל, הוא חי בצניעות רבה והרחק מאור הזרקורים בשיכון צבא הקבע במעוז אביב, כשהוא מקפיד להישאר עלום שם ומחוץ לכל אזכור. בשנותיו האחרונות עבר לכפר סבא, שם נפטר ב-2010 כשהוא בן 94.
טוני וילה
אוסקר ביורק
אוסקר גוסטף ביורק (שוודית: Oscar Gustaf Björck; 15 בינואר 1860 - 5 בדצמבר 1929) היה צייר שוודי ופרופסור באקדמיה השוודית המלכותית לאמנויות.
ביוגרפיה.
נולד בסטוקהולם. בין השנים 1877–1882, ביורק היה תלמידו של אדוורד פרסאס , שם הציורים שלו כללו את "שיבת הבן האובד" (1882) שזכה במדליית המלוכה. בשנת 1883 הוענקה לביורק מלגת נסיעות.
ביורק בילה את חורף 1883–1884 בפריז. בחורף שלאחר מכן הוא נסע למינכן שם צייר כמה פורטרטים, כולל ציור באורך מלא של אשתו. באביב 1885 עבר לוונציה ובסתיו לרומא שם צייר את הדיוקן הגדול "נפחים רומאים".
בשנת 1887 השלים מספר ציורים, כולל "האולם הוונציאני", ו"מיסת שבת בכנסיית סן מרקו".
בקיץ הוא שהה בסקיין שבדנמרק ב־1882, 1883 וב־1884. הוא מיד נקשר לקהילת האמנים שם. לא רק נוף סקיין משך אותו אלא באותה מידה גם החמימות והאירוח של האמנים עצמם.
ביורק בילה שם כמה קיצים, והשלים כמה מציוריו הטובים ביותר בהשפעת פדר סוורין קרוייה ותנועת הנטורליזם הצרפתי.
התיישב לבסוף בסטוקהולם בשנת 1888, שם התרכז בפורטרטים. אלה כוללים כמה של המלך אוסקר. בנוסף הוא השלים כמה נופים, כמה ציורי ז'אנר וציורים דקורטיביים שונים.
משנת 1889 הוא היה חבר באקדמיה ובצוות ההוראה שלה ובשנת 1898 הוא הפך לפרופסור. ביורק היה מנהל אמנותי בתערוכת סטוקהולם בשנת 1897, בתערוכה הבלטית בשנת 1914 ובתערוכה השוודית בלונדון בשנת 1924.
הדיוקנאות המוקדמים ביותר של ביורק הושפעו מגאורג פון רוזן ותמונותיו מסקיין שיקפו את השפעתם של אמנים דנים, ובמיוחד פדר סוורין קרויה. ברבים מיצירותיו האופייניות הוא תיאר את מעמד הביניים השוודי של תקופתו.
אביר קארה
אברהם (אביר) קארה (נולד ב-27 באוקטובר 1983, כ' בחשוון ה'תשמ"ד) הוא חבר הכנסת העשרים וארבע מטעם מפלגת "ימינה", פעיל חברתי וממייסדי קהילת המחאה "אני שולמן".
ביוגרפיה.
אברהם אביר קארה נולד ליגאל ושרה במאחז בסמוך ליישוב גבעון החדשה, ליד ירושלים. בילדותו עבד באירועים לילדים כבדחן וכשוליית-קוסם לאחיו התאום. את הכסף שקיבל כמתנה לבר המצווה השקיע בדוכן פרחים ובגיל 18 כבר הפעיל מספר דוכנים בירושלים.
במהלך שירותו בצה"ל בפיקוד העורף, בשנת 2003, נערכו הבחירות לכנסת השש עשרה, במהלכן העליב שוטרת, סירב להזדהות בפניה וניסה להתחמק ממעצר, ועל־כן הורשע בהפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו ובהעלבת עובד ציבור ונגזרו עליו ארבעה חודשי מאסר על תנאי ו-240 שעות שירות לתועלת הציבור.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים עסק לשטיפת מכוניות והחל לעסוק בגידול סוסים ובאימונם. בהמשך הקים חוות סוסים בשם "אנדלוס" בכפר אוריה שליד בית שמש, בה העסיק גם את אמו ואחותו.
הקמת "אני שולמן".
לקראת סוף העשור השני של המאה ה-21 עבר לתחום המסעדנות. באוגוסט 2019 פתח עם מסעדן ירושלמי נוסף, יצחק בנין, קבוצת ווטסאפ בשם "עצמאים למען עצמאים". בזכות הצלחתה הועברה הקבוצה לפייסבוק, שם החליטו המייסדים לנתב את המחאה כנגד הרגולציה והביורוקרטיה המכבידות על העסקים הזעירים, הקטנים והבינוניים. ב-13 באוקטובר 2019 עלה עמוד הפייסבוק "אני שולמן" ותוך זמן קצר מאוד הצטרפו אליו עשרות אלפי עצמאים. תוך חודש כבר היו לקבוצה כ-120 אלף חברים, אז החלו ראשיה להתראיין לתקשורת והיא נרשמה כעמותה. ביוני 2020 היא הגיעה לכ-210 אלף חברים.
קארה ריכז את פעילות העמותה. הוא תומך בקיצוץ המגזר הציבורי, ובפרט בקיצוץ שכר בכיריו ובצמצום מספר הפקידים. הוא מאמין בשוק חופשי וביוזמה פרטית. אחת ממטרותיו העיקריות היא הפחתת רגולציה לעסקים. לשם כך "אני שולמן" מקדמים פיתוח אפליקציה לרישוי עסקים מהיר והעברת סמכויות מהכנסת לראשי הערים.
במהלך מגפת הקורונה בישראל כתב קארה מכתב לרשת הקניונים של קבוצת עזריאלי, בעקבותיו הקימה הקבוצה קרן סיוע של מאה אלף ש"ח והודיעה שלא תגבה תשלום מבעלי החנויות. בנוסף, הוא פנה לראשי הערים בבקשה להתחשבות בתשלומי הארנונה של תושבים. במהלך ריאיון בתוכנית אופירה וברקוביץ' נצפה מתכתב עם שר האוצר ישראל כ"ץ, מה שעורר סערה תקשורתית.
פעילות פוליטית.
בדצמבר 2020 החלו פעילי שטח בקבוצת "אני שולמן" לגייס תמיכה להקמת מפלגה בראשותו של קארה. חודש לאחר מכן, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הצטרף קארה לרשימת "ימינה" ושובץ בה במקום השביעי ונבחר לכנסת. באותה תקופה אימץ בביתו חייל בודד.
ב-1 ביולי 2021, במהלך דיון במליאה על הסתייגויות לחוק החל"ת הצביע ח"כ קארה גם מהמחשב של חברתו לסיעה ח"כ עידית סילמן. לאחר האירוע, החרימו חברי האופוזיציה את המשך ההצבעות, נטשו את המליאה, ואף קראו ליועמ"ש לפתוח בחקירה. ב-23 בנובמבר 2021 המשטרה פתחה בחקירה פלילית נגד קארה בגין הצבעתו הכפולה.
ב-6 באוקטובר 2021 הצביע נגד הצעת חוק לדמי אבטלה לעצמאים, והצעת החוק נפלה על חודו של קול. הקואליציה קידמה הצעת חוק משלה. ב-7 בנובמבר 2021, הממשלה אישרה את הצעת החוק של סגן השר שנועדה למסד רשת ביטחון לעצמאים. ביולי 2022 קרא להחרים את ההסתדרות כתגובה למחאתה נגד יוקר המחיה.
חיים אישיים.
נשוי ללידן, להם בן והם מתגוררים בנעלה.
שטרסמן
שטרסמן הוא שם משפחה ממקור גרמני (Strassmann).
פמונד
פמונד (בנורווגית: Femund) הוא האגם השלישי בגודלו והאגם הטבעי השני בגודלו בנורווגיה. הוא ממוקם במחוזות ינלנה וטרנדלג שבנורווגיה. האגם מרוחק מהגבול של נורווגיה עם שוודיה בכ-13 קילומטרים.
שטחו של האגם הוא 203.52 קמ"ר ויש בו 6 קילומטרים מעוקבים של מים. עומקו המרבי של האגם הוא כ-130 מטר. גובה פני המים הם כ-662 מטר מעל פני הים.