הקריטריונים האבחוניים להפרעת חרדת פרידה אצל ילדים, לפי ה-5-DSM הם:
א. פחד או חרדה בלתי מותאמים מבחינה התפתחותית, מפני אפשרות של נטישת אדם אליו הוא קשור. הפחד מלווה בשלושה מהתסמינים הבאים לפחות:
ב. הפחד, החרדה או ההימנעות נמשכים לפחות ארבעה שבועות בילדים ומתבגרים ושישה שבועות אצל מבוגרים יותר.
ג. ההפרעה גורמת למצוקה משמעותית מבחינה קלינית או גורמת לפגיעה בתפקוד התעסוקתי האקדמי והחברתי או בכל תחום תפקוד אחר.
ד. ההפרעה אינה מוסברת טוב יותר על ידי הפרעה נפשית אחרת, כמו הפרעות הספקטרום האוטיסטי, דלוזיות או הלוצינציות או תסמינים אחרים של פסיכוזה והפרעות פסיכוטיות, וכן אינה מוסברת טוב יותר על ידי אגורפוביה, הפרעת חרדה אחרת או מצב רפואי אחר.
שכיחות ואפידמיולוגיה.
ההפרעה היא הפרעת החרדה השכיחה ביותר בקרב ילדים. שכיחותה בקרב מבוגרים בארצות הברית נעה בין 0.9% ל 1.9%. לאורך 12 חודשים. במדגמים קליניים נמצאה שכיחות שווה בין בנים ובנות. עם זאת בנות מסרבות יותר לקחת חלק בפעילויות בבית הספר ובכלל מפגינות יותר אסטרטגיות של הימנעות מאשר בנים.
גורמים בין תרבותיים.
בתרבויות שונות ישנה מידת קרבה שונה ולכידות שונה של התא המשפחתי ולכן יש שינוי בסף החרדה שהילד או המבוגר יכולים לשאת ורגילים לשאת, ביחס לפרידה מאהוב.
מהלך ההפרעה.
קושי רגשי להתמודד עם פרידה זמנית מאחד ההורים או שניהם הוא חלק מתהליך ההתפתחות הרגיל של ילדים רבים ומרבית הילדים עוברים תקופה זו בהצלחה. התפתחות הפרעת חרדת נטישה יכולה להתרחש בגיל טרום בית ספר, או בכל תקופה אחרת של הילדות, ובאופן נדיר יותר בגיל הנעורים. ככלל ייתכנו תקופות של החמרה ולעומתן תקופות של הקלה. ההפרעה חולפת בדרך כלל מאליה בהמשך החיים. בחלק קטן מהמקרים יימשכו החרדה מנטישה וההימנעות מפרידה אל תוך הבגרות. במרבית המקרים האנשים הבוגרים לא יזכרו כלל את ההפרעה אך עשויים לזכור חלק מהתסמינים.
התמונה הקלינית.
האופן בו ההפרעה באה לידי ביטוי משתנה בגילאים שונים ובתרבויות שונות. ילדים צעירים יותר יסרבו ללכת לבית ספר ואף יימנעו כליל מבית הספר. כמו כן ילדים צעירים לא יפגינו דאגות מאפשרות של אירועי חיים שונים כפי שתואר לעיל, בין השאר כיוון שמושגים אלה (לרבות מושג המוות) לא מוכרים להם מספיק ולא מובנים להם מספיק. דאגות מפני אפשרות שיאונה רע לאחד ההורים או שניהם הן תופעה שניתן לראות בתקופות מאוחרות יותר. בגילאים מאוחרים יחסית ניתן לראות פגיעה ביכולת התעסוקתית החברתית וכדומה. ההפרעה יכולה להיות כרוכה בסיכון מוגבר לאובדנות.
תחלואה נלווית.
בקרב ילדים ההפרעה יכולה להופיע בסבירות גבוהה ביחד עם הפרעת חרדה מוכללת (GAD), אגורפוביה, הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD), הפרעת פאניקה, חרדה חברתית, הפרעה טורדנית-כפייתית והפרעות אישיות. בקרב מבוגרים יכולה הפרעה זו להיות מלווה בדיכאון מז'ורי ובהפרעה דו־קוטבית.
מחקר.
במחקר הנוגע ספציפית להפרעת חרדת נטישה, יש ניסיון להבין יותר את הרקע להתפתחות ההפרעה דווקא אצל ילדים מסוימים. כיוון אחד נעזר בתאוריית ההיקשרות של בולבי וממשיכיו.
כיוון שני של מחקרים בודק את הקשר בין התפתחות ההפרעה לבין ההורמון אוקסיטוצין, המופרש בגוף בתגובה לאינטראקציה עם אנשים ובמיוחד דמויות אהובות.
טיפול.
פסיכותרפיה: כשמדובר במבוגרים החיים עם הפרעת חרדת נטישה, ישנה המלצה לטיפול פסיכודינמי קצר מועד הממוקד בהיקשרות עם הדמויות המשמעותיות בחיי המטופל.
שיקום.
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי, בעקבות הפרעה פסיכיאטרית זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
וינדונוס
וינדונוס (בלטינית: Vindonnus, מקלטית: "אור בהיר") היה אל במיתולוגיה הקלטית שמקדש לו היה ממוקם באסארויי (בסמוך לשאטיון-סיר-סן בבורגונדי שבצרפת של ימינו).
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהה וינדונוס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
באתר מקדש האל שהתגלה התגלו מנחות שהובאו לאל - חלקן עשויים עץ אלון וחלקן אבן. המנחות היו בצורת ידיים המביאות פירות או עוגה. מנחות אחרות שהתגלו היו בצורת חלקי גוף נגועים במחלה, בבקשה מהאל שירפא נגעים אלה. מרבית המנחות היו בצורת עיניים - דבר המעיד על האמונה ביכולת האל לרפא נגעי עיניים (ומסביר את שמו של האל).
סוון
מלחמת אנגליה זנזיבר
דניס פנקראטוב
דניס ולדימירוביץ' פנקראטוב (באנגלית: Denis Pankratov, ברוסית: Панкра́тов, Дени́с Влади́мирович, נולד ב-4 ביולי 1974) הוא שחיין עבר רוסי, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם במשחים ל-100 ול-200 מטר פרפר.
התפרסם בגלל שחייתו המיוחדת, צלילה של 25 מטר בבריכה הראשונה ואחר כך צלילה נוספת של 15 מטר בבריכה השנייה. הוא התאמן יחד עם יבגני סאדוביי אלוף אולימפי ושיאן עולם גם כן.
ביוגרפיה.
פנקראטוב נולד בוולגוגרד, ברית המועצות. כבר בגיל 16 בשנת 1990 ואחר כך גם בשנת 1991 זכה באליפות אירופה בשחייה לנוער במשחי הפרפר.
התחרות הבינלאומית הראשונה שלו כבוגר הייתה באולימפיאדת ברצלונה (1992) שם סיים פנקראטוב במקום השישי ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.98 דקות. המנצח היה השחיין האמריקאי מלווין סטיוארט שקבע שיא אולימפי חדש 1:56.26 דקות.
שנה מאוחר יותר בשנת 1993 באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, בריטניה זכה פנקראטוב במדליית הזהב הבינלאומית הראשונה שלו, ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.25 דקות, לפני השחיין הצרפתי פרנק אספוזיטו (1:58.88 דקות). הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.43 שניות, שתי מאיות השנייה לאט מהמנצח הפולני ראפאל סצ'וקאלה 53.41 שניות. בנוסף, הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.90 דקות לפני הונגריה (3:40.97 דקות) ובריטניה (3:41.66 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 הוא הוכיח את עליונותו כשזכה במדליית זהב ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.54 דקות לפני השחיין מניו זילנד דניון לואדר (1:57.99 דקות). ב-100 מטר פרפר הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 53.68 שניות אחרי המנצח ראפאל סצ'וקלה (53.51 שניות) והשוודי לארס פרולאנדר (53.65 שניות). בנוסף הוא זכה בשתי מדליות כסף במשחי שליחים ב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.28 דקות אחרי האמריקאים (3:37.74 דקות) ולפני ההונגרים (3:39.47 דקות) וכן ב-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:18.13 דקות אחרי המנצחים השוודים (7:17.74 דקות) ולפני גרמניה (7:19.10 דקות).
שיא עולם.
בתחרות בצרפת, ביוני 1995 קבע לראשונה פנקראטוב שיא עולם חדש ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.22 דקות, שיפור לשיאו של מלווין סטיוארט (1:55.69 דקות). אחר כך באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט 1995, במשחה ל-100 מטר פרפר קבע פנקראטוב שיא עולם חדש וזכה במדליית זהב בתוצאה של 52.32 שניות. הוא ניפץ את שיאו של פאבלו מוראלס שהחזיק מעמד 9 שנים ועמד על 52.84 שניות. היה זה שיפור משמעותי לשיא הקודם. באותה תחרות הוא זכה בעוד שתי מדליות זהב אחת ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.34 דקות והשנייה ב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.11 דקות.
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה פנקראטוב בשני משחי הפרפר והוכיח שהוא הפרפריסט המוביל בעולם. ב-100 מטר פרפר הוא זכה במדליית זהב בשיא עולם חדש בתוצאה של 52.27 שניות כששחה יותר מ-25 מטר צלילה. בעקבות סגנון זה הוחלט לשנות את החוקה בנושא והצלילה הוגבלה ל-15 מטר בלבד. שני היה סקוט מילר האוסטרלי (52.53 שניות) ושלישי ולדיסלב קוליקוב הרוסי (53.13 שניות). מדליית הזהב השנייה הייתה במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.51 דקות לפני השחיין האמריקאי תום מלצ'או (1:57.44 דקות) והשחיין האוסטרלי סקוט גודמן (1:57.48 דקות). בנוסף הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.55 דקות, זמנו היה 51.55 שניות ב"זינוק שליחים" הזמן המהיר ביותר שמישהו שחה. המנצחים מארצות הברית קבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 3:34.84 דקות ובמקום השלישי האוסטרלים (3:39.56 דקות).
שנה מאוחר יותר בשנת 1997 הוא השתתף באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד ללא הצלחה כשסיים רק במקום השישי ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.00 שניות. המנצח היה לארס פרולאנדר (52.85 שניות).
הוא חזר לשחות באולימפיאדת סידני (2000) אך ללא הצלחה. הוא לא הצליח להגן על תוארו וסיים במקום השביעי ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.97 דקות. במקום הראשון היה שיאן העולם החדש תום מלצ'או שקבע שיא אולימפי חדש 1:55.35 דקות. בשלב המוקדמות הוא שחה זמן של 1:57.24 דקות.
הוא פרש סופית משחייה תחרותית בשנת 2002.
דניס פנקרטוב
מקדש דבוד
מקדש דבוד (ספרדית: Templo de Debod) הוא מקדש מצרי עתיק שהועתק למדריד, בירת ספרד.
אודות המבנה.
המקדש נבנה במקור כ-15 קילומטרים דרומה מאסואן, בדרום מצרים, סמוך לאשד הראשון של הנילוס ולמרכז הדתי הגדול בפילה המוקדש לאלה איזיס. בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס החל אדיקלאמאני, המלך הכושי של מרואה, בבניית חדר תפילה קטן המוקדש לאל אמון. מאוחר יותר, בימי שושלת תלמי, הורחב חדר התפילה בכל צדדיו לכדי מקדש בגודל 12X15 מטרים, שהוקדש לאלה איזיס. הקיסרים הרומאים אוגוסטוס וטיבריוס השלימו את קישוט המקדש.
ההגעה למקדש התבצעה באמצעות דרך גישה ארוכה עד לקיר האבן החיצוני ודרך שלושה פילוני אבן, עד למקדש עצמו. היכל הכניסה למקדש שכלל ארבעה עמודים, התמוטט ב-1868 וגורלו אינו ידוע. מאחורי היכל הכניסה נמצאו אולם הקודש עצמו, חדר העלאת קורבנות ואולם קודש נוסף שהכיל מספר חדרים צדדיים ומדרגות שהובילו לגג המקדש.