גריי הוא גרסה חלופית של קייבל שנוצר במציאות החלופית "עידן אפוקליפס" מהחומר הגנטי של סקוט סאמרס וג'ין גריי בידי נבל-העל מיסטר סיניסטר. שמו הפרטי נגזר מזה של סיניסטר, נתניאל אסקס, ושם המשפחה שלו מזה של אמו הגנטית ג'ין גריי. משום שלא נדבק בווירוס הטכנו-אורגני כמו קייבל, נייט קיבל כוחות טלפתיה וטלקינזיס עצומים, והוא אחד המוטאנטים החזקים ביותר בתקופת הזמן שלו. למרות הנרמז משמו, נייט היה חבר בקבוצת אקס-מן לתקופה קצרה, גם במציאות עידן אפוקליפס וגם במציאות הרגילה. הוא מוכר יותר בשמו האמיתי, אם כי לאחר אירועי , הוא מיוחס לרוב כאיש אקס. היה חבר באחוות המוטאנטים של האבוק, ולאחר חזרתו במהלך אירועי "שלטון אפל" חבר לקבוצת אקס-מן האפלים של נורמן אוסבורן. היה לאחרונה חבר בקבוצת המוטאנטים החדשים.
בחירתה של סופי (ספר)
בחירתה של סופי (באנגלית: Sophie's Choice) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי ויליאם סטיירון, אשר פורסם לראשונה בשנת 1979. הספר מסופר מנקודת מבטו של סטינגו, כותב צעיר שמתיידד עם נתן לנדאו היהודי ואהובתו היפה סופי, אישה פולניה (שאינה יהודיה) ששרדה את מחנות הריכוז של הנאצים.
הספר זכה בפרס הלאומי לספרי סיפורת של ארצות הברית (National Book Award for Fiction) בשנת 1980.
תקציר העלילה.
הסיפור מסופר מנקודת מבטו של סטינגו, אשר נזכר בקיץ 1947, בו כתב את ספרו הראשון. בדומה לסטיירון, סטינגו פוטר מעבודתו ועבר לגור בבית דירות זול בברוקלין, שם הוא מקווה להקדיש חודשים לכתיבת רומן. בזמן עבודתו, הוא נגלה אל פרשיית אהבים רומנטית ומסובכת של זוג אשר גר מעליו. סופי היא פולנייה קתולית יפה, אשר שרדה את מחנות הריכוז במלחמת העולם השנייה ונתן הוא יהודי אמריקאי ולכאורה גאון. אף על פי שנתן מציג עצמו כבוגר אוניברסיטת הרווארד, הדבר מתגלה מאוחר יותר כבדיה. איש כמעט אינו יודע, כולל סופי וסטינגו, כי נתן הוא סכיזופרן פרנואיד. למרות זאת, סופי מודעת לכך שנתן משתמש בתרופות וסמים, לרבות קוקאין ובנזדרין שהוא ככל הנראה מקבל בחברת פייזר בה הוא מועסק. משמעות הדבר היא כי אף על פי שלעיתים נתן מתנהג כשורה, הרי לעיתים הוא נוהג באופן אלים, קיצוני ובוטה.
ככל שהסיפור ממשיך, סופי מספרת את עברה לסטינגו ומגלה דברים שמעולם לא סיפרה קודם לכן לאיש. היא מתארת את אביה האלים והאנטישמי, מומחה למשפט בקרקוב; חוסר רצונה לעזור לו להפיץ את רעיונותיו; את מעצרה על ידי הנאצים בגין הברחת מזון לאמהּ שהייתה על ערש דווי; ובעיקר, תקופה קצרה בה שימשה כקלדנית בביתו של רודולף הס מפקד אושוויץ, שם הוחזקה במעצר. היא מתארת במיוחד את ניסיונותיה לשכנע את הס להעביר את בנה הבלונדיני בעל העיניים הכחולות ודובר הגרמנית לתוכנית לבנסבורן, שם יגדל כילד גרמני. ניסיונה זה כשל, והיא מעולם לא ידעה מה עלה בגורלו של בנה. רק לקראת סופו של הספר, נודע לקוראים מה עלה בגורלה של בתה השנייה, אווה.
בעקבות הזיות של נתן, לפיהן סופי וסטינגו מנהלים רומן, הוא מאיים על חייהם. סופי וסטינגו, בתגובה, מתכננים לברוח אל חווה בבעלות אביו של סטינגו בווירג'יניה. בדרכם לשם, סופי מגלה לו את סודה העמוק והאפל ביותר: בלילה שבו הגיעה לאושוויץ, רופא סדיסט הכריח אותה לבחור, מי מבין ילדיה יומת מיידית בתא גזים, ומי ימשיך לחיות איתה במחנה. בלית ברירה, בוחרת סופי להקריב את בתה בת השבע, אווה, בהכרעה קורעת לב, מלאת אבל ורגשות אשם עליהם היא לא מתגברת. בזמן זה, כשהיא שתויה, היא מקבלת על עצמה, תוך שיקול של הרס עצמי, את הרצון לחזור לנתן, שבעבר ניסה לשכנע אותה להתאבד יחד איתו. למרות לילה שבו בילתה עם סטינגו, שבו איבד את בתוליו ומיצה חלק מהפנטזיות המיניות שלו, ולמרות הצעתו להינשא לה, סופי נעלמת לו, ומשאירה אחריה רק מכתב שבו היא מסבירה לסטינגו כי היא חייבת לחזור אל נתן. סטינגו חוזר לברוקלין, שם הוא מגלה כי סופי ונתן התאבדו על ידי הזרקת ציאניד, ולבו נשבר.
סגנון הכתיבה.
"בחירתה של סופי" הוא רומן ריאליסטי, המסופר מנקודת מבטו של סטינגו כבוגר, סופר מצליח, אך כולל גם את זכרונותיה של סופי מילדותה, מורשה, ומתקופת מעצרה באושוויץ. הסיפור עוסק, על ידי כך, בעיסוק בשואה מנקודת מבט אמריקאית.
מחלוקות.
מאז יציאתו לאור, נאסר הספר לפרסום במקומות רבים. בפעם האחרונה בה נאסר לפרסום, היה זה בשנת 2002, בבית ספר בקליפורניה לאחר שהורים רבים התלוננו על תכניו המיניים. אולם, לאור מחאתם של התלמידים בבית הספר, שנה לאחר מכן הוחזר הספר אל ספריית בית הספר.
הסרט.
הספר תורגם לסרט הוליוודי עטור שבחים ופרסים הנושא את אותו השם, בשנת 1982. הסרט הופק ובוים על ידי הבמאי אלן ג'יי פאקולה. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזיכה את השחקנית הראשית, מריל סטריפ בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר. סצנה ידועה בסרט, הנקראת גם "סצנת הבחירה", נבחרה לרשימת "מאה הסצנות המזעזעות ביותר של כל הזמנים".
יעקב פייגנבוים
הרב יעקב מנחם הלוי פייגנבוים (נולד בשנת תש"י, 1949) הוא רב מכינה קדם-צבאית קשת יהודה. בעבר היה ראש המכינה במשך כעשרים שנה, וכן רב המושב קשת ברמת הגולן.
ביוגרפיה.
נולד וגדל ברמת גן. למד בתיכון הדתי צייטלין. התגייס לשירות קרבי בנח"ל המוצנח והמשיך לשרת במילואים בחטיבת הצנחנים ובהגנה מרחבית ברמת הגולן. במסגרת שירות המילואים לחם במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו מצה"ל למד מספר שנים בישיבת מרכז הרב בירושלים וכשלוש שנים בכולל האידרא בחיספין. נחשב לתלמידם של הרב צבי יהודה קוק, הרב צבי טאו, הרב יהושוע צוקרמן, הרב שלמה אבינר והרב אברהם דב אוירבך.
בשנת 1986 תמך ב"נעלה" לחידוש התנועה הדתית לאומית. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 תמך במפלגת האיחוד הלאומי. לקראת הבחירות לכנסת ה-23 הביע תמיכה באיחוד רשימות הבית היהודי, האיחוד הלאומי, נעם ועוצמה יהודית. מתנגד לעלייה להר הבית. אחד מתלמידיו הוא יוסף רוסו, עורך הגיליון הנפוץ עולם קטן.
בין השנים תשמ"ב – תשנ"א שימש כרב היישוב קשת ברמת הגולן. עמד בראש המכינה הקדם צבאית קשת יהודה.
חיים אישיים.
לרב פייגנבוים ולרעייתו דבורה שבעה ילדים. בתו חוה נשואה לאלוף-משנה יאיר פלאי.
חיבורים תורניים.
הוציא לאור את החיבור "אלה חמדה: שאלות, תשובות ובירורים בחיי יישוב תורני", שיצא בשני כרכים בשנים תשס"ב-תשס"ד.
בשנת תש"פ הוציאו תלמידיו לאור אוסף מאמרים שלו על פרשת השבוע ומועדים, "כל דברי תלמוד תורתך באהבה".
הוכחה קונסטרוקטיבית
אברהם יצחק כלאב
הרב אברהם יצחק הלוי כלאב (נולד בשנת תרצ"ט, 1939) הוא דיין ישראלי, לשעבר אב"ד בבית הדין הרבני בירושלים, ראש בית המדרש בכולל הדיינות בפסגות, ראש בית דין לענייני ממונות בירושלים, לשעבר ר"מ בישיבת מרכז הרב. חתן פרס הרב קוק (תשס"א).
קורותיו.
נולד בירושלים, בנם של הרב יעקב כלאב, ר"מ בישיבת מרכז הרב, ובתיה, בתו של הרב דב בער הכהן קוק. נקרא על שמו של הראי"ה קוק, אחי סבו. למד בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז'. לאחר פטירת אביו, בשנת תשי"ט, החל את קשריו עם ישיבת מרכז הרב. באלול תשכ"ו מונה על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק כר"מ בישיבה. במקביל למד במכון הרי פישל ולאחר מכן במכון אריאל, שהיה מעין סניף שלו.
בשנת תשמ"ד התמנה לדיין בבאר שבע, ובעקבות זאת פסק מלכהן כר"מ בישיבת מרכז הרב. בשנת תשמ"ח שב לירושלים, וכעבור זמן מונה לאב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים. עסק רבות בנושאי גרות, אישות ופוריות בהלכה.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, במסגרת כהונתו בבית הדין הרבני, הקים בית דין מיוחד לדיני ממונות. בשנת 2006, בעקבות פסק הדין של בג"ץ שקבע כי לבתי הדין אין סמכות לפסוק בדיני ממונות, אף לא כבוררים, פסקה פעילותו של בית הדין. בשנת תשע"ב, לאחר פרישתו לגמלאות, הקים מחדש את בית הדין לדיני ממונות, בבית הכנסת ישורון בירושלים.
הרב כלאב חיבר כמה ספרים, כגון "אבני ברקת" חידושים על התורה. וכן הוציא הגדה של פסח עם פירוש הגר"א. כמו כן הוציא את ספריו של אביו: "עקב ענוה" ו"עקב משפט" - על ענייני חושן משפט, עם הערות והוספות משלו. בשנת תשס"א (2001) זכה בפרס הרב קוק.
משפחתו.
היה נשוי לרבנית סימה (לבית וינברג). ולזוג חמישה ילדים:
אברהם יצחק הלוי כלאב
יוסף אליהו מובשוביץ
הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ (נולד בל' בתשרי תשכ"ג, 28 באוקטובר 1962) הוא רבה של קריית משה בירושלים, מראשי מוסד הרב קוק ועורך תורני.
קורותיו.
נולד בירושלים לרב שמואל דוד הלוי מובשוביץ, ר"מ בישיבת נובהרדוק בירושלים, עורך במכון ירושלים ומהדיר תורני המתמחה בתורת הגר"א. נקרא על שם סבו, יוסף אליהו מובשוביץ, בנו של הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה. למד בישיבת חברון. בשנת 1985 נישא למלכה, בת הרב שילה רפאל ולהם עשרה ילדים.
לאחר נישואיו החל לעסוק בההדרת ספרות תורנית, ובין השאר סייע לחותנו בההדרת חידושי הריטב"א על מסכת בבא מציעא. לאחר פטירת חותנו, בשנת 1994, התמנה תחתיו כרב שכונת קריית משה בירושלים ורב בית הכנסת אוהל יצחק בשכונה, והוא בן 32. באותה עת התמנה כסגן יו"ר מוסד הרב קוק. בשנת 2001 התמנה לראש מוסד הרב קוק. כעבור זמן מונה בנו של הרב שילה רפאל, יהודה לייב, ליו"ר הנהלת מוסד הרב קוק, ולצדו שני גיסיו הרב מובשוביץ והרב נתן שפירא.
פועלו הספרותי-התורני.