נכון לשנת 2010 יש יותר מ-250,000 אלבומים למכירה באתר. בשנת 2018 החברה שילמה לאמנים שמיוצגים באתר מעל ל-100 מיליון $, ובכך סך הכל התשלומים הגיוע ל-700 מיליון דולר. בין האמנים המיוצגים באתר נמנים אינגריד מייקלסון, Twenty One Pilots, אלו בלאק, בון איבר ונוספים.
בשנת 2019 באתר היו יצירות של כ-650 אמנים ובסך הכל כ-9 מיליון יצירות. בשנת 2019 האתר נמכר לחברת Downtown תמוכת 200 מיליון $. במרץ 2020 הוכרז על סגירת האתר.
ווסטוצ'ני
יורם מוזס
יורם מוזס (נולד ב-3 בינואר 1957) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. מומחה לנושא החישוב המבוזר.
אודות.
מוזס נולד בעפולה וגדל בבאר שבע. בנו של רופא הילדים פרופ' שמעון מוזס. סיים תואר ראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בשנת 1981. הוא המשיך במסלול ישיר לדוקטורט במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, אותו סיים בשנת 1986 בהנחיית פרופסור ג'ו הלפרין. משנת 1998 מלמד בטכניון.
בשנת 1997 זכה בפרס גדל, יחד עם ג'ו הלפרין בזכות מאמרם בנושא "ידע וידע משותף בסביבה מבוזרת" שהוצג ב-1984. בשנת 2009 זכה יחד עם הלפרין בפרס דייקסטרה בחישוב מבוזר, על אותו מאמר. בנימוקי בחירתם אמרו השופטים כי המאמר "סיפק דרך חדשה לדיון במערכות מבוזרות, והשפיע עמוקות בשנים שלאחר פרסומו; ההשפעה עדיין ניכרת כיום, וחורגת משמעותית מתחומי קהילת המערכות המבוזרות – באינטליגנציה מלאכותית, אבטחת מערכות מחשבים, ותורת המשחקים... המאמר היה פורץ דרך במספר מובנים".
בשנת 2003 יצא ספרו "Reasoning About Knowledge" בהוצאת MIT, אותו כתב יחד עם ג'ו הלפרין, רונלד פייגין ומשה ורדי.
במהלך השנים הנחה מוזס 17 סטודנטים לתארים מתקדמים.
נשוי ל, מרצה למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה ומתגורר בתל אביב.
פים פורטוין
Minimum
בזיליקת סנטה קרוצ'ה
בזיליקת סָנטָה קרוֹצֶ'ה (איטלקית Basilica di Santa Croce - "בזיליקת הצלב הקדוש") היא כנסייה פרנציסקנית בתבנית של בזיליקה בעיר פירנצה, אחת הכנסיות הגדולות בעיר והבזיליקה הפרנציסקנית הגדולה בעולם. בין כותלי הבזיליקה קבורים איטלקים דגולים והיא משמשת כעין פנתיאון או, כפי שהיא קרויה לעיתים "מקדש התהילה האיטלקית" (באיטלקית: Tempio dell'Itale Glorie). בין הקבורים בבזיליקה: גלילאו גליליי, מיכלאנג'לו, המלחין ג'ואקינו רוסיני, ההוגה והמחזאי ניקולו מקיאוולי ורבים אחרים. הבזיליקה גם עשירה במיוחד ביצירות אמנות, מן החשובות באיטליה. מיקומה של הבזיליקה בנקודה הנמוכה בעיר וסמוך לגדות הארנו, גרם לכך שהיא הוצפה מים ובוץ בעת עליית נהר הארנו על גדותיו ב-1966 עד לגובה של כ-7 מטרים. לבזיליקה וליצירות שבה נגרמו נזקים קשים, חלקם ללא תקנה.
המבנה.
הבזיליקה בנויה בתבנית צלב בצורת T, אורכה 115 מטרים והיא כוללת אולם תווך (ספינה) ושתי סיטראות המופרדות מן האולם על ידי שתי שורות עמודים בחתך מתומן. מדרום לבזיליקה שכן מנזר שכבר אינו קיים, אך הקלויסטר שלו נשאר. מגדל פעמונים לצידה של הבזיליקה הוקם ב-1842 והחליף מגדל קודם שנפגע על ידי ברק.
החזית הנאו-גותית הוקמה בין השנים 1857–1863 על ידי האדריכל היהודי ניקולו מטס (Nicolò Matas) מאנקונה, ששילב בגמלון מגן דוד גדול ובולט. מטס אף קבור במתחם הבזיליקה, כאחד מהאיטלקים הדגולים, אך כיוון שהיה יהודי נקבר מתחת למרפסת ולא בין כותלי הבזיליקה עצמה.
בניית הבזיליקה החלה ב-3 במאי 1294, על פי האגדה יוזם הקמתה ומי שבחר את מקומה היה פרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדר הפרנציסקנים עצמו. הבנייה, שתוכננה על ידי ארנולפו די קמביו, מומנה בכספי המשפחות האצילות והעשירות בעיר. הבזיליקה מוקפת ב-16 קפלות לכבודן של המשפחות הפלורנטיניות שמימנו את הקמתה. הבזיליקה קודשה לבסוף עם גמר בנייתה על ידי האפיפיור אאוגניוס הרביעי ב-1442.
קפלת פאצי הנמצאת בקלויסטר, שתוכננה על ידי פיליפו ברונלסקי ומהווה דוגמה מובהקת לאדריכלות הרנסאנס עוטרה על ידי לוקה דלה רוביה ובפרט בולטת בה יצירתו בטרה קוטה עם זיגוג "שנים עשר השליחים". קפלה זו גם מצטיינת בחלון אוקולוס ("עין") בראש הכיפה. בקלויסטר ניצב פסלה של פלורנס נייטינגייל, מייסדת מקצוע הסיעוד המודרני, ילידת העיר שגם קרויה על שמה.
ב-1560, כחלק מהשינויים שעברו על האדריכלות הכנסייתית, הוסר הסורג שלפני בית המקהלה. הדבר גרם להרס המזבח המקורי ששולב בסורג זה. עיצוב הפנים המחודש לאחר הסרת הסורג נעשה על ידי ג'ורג'ו וזארי.
במרתף הבזיליקה מצוי חדר האוכל של הנזירים (הרפקטוריום) ומוזיאון אמנות. מוזיאון זה נפגע קשות בעת עליית נהר הארנו על גדותיו ב-1966.
יצירות אמנות בולטות בבזיליקה.
יצירת האמנות החשובה ביותר בבזיליקה היא "הצליבה" מאת צ'ימבואה, מאבות הרנסאנס האיטלקי, יצירה שנפגעה קשות בשיטפון ב-1966 ולא שוקמה. כמו כן ניתן למנות מספר יצירות מאת דונטלו בקפלת בארדי (Bardi), פסל מאת ברתולומאו באנדינלי, פרסקו מאת אניולו גאדי בקפלת קסטלני (Castellani) ופרסקו מאת טדאו גאדי בקפלת ברונסלי (Baroncelli) עוד משלו צליבה וציור "הסעודה האחרונה" ברפקטוריום. חלק מהקפלות המקיפות את הבזיליקה מעוטרות בפרסקו מעשה ידי ג'וטו בהן קפלות פרוצי (Peruzzi) ובארדי ומיוחסת לו גם "הכתרת הבתולה" בקפלת ברונסלי. את קבר מיכלאנג'לו עיצב ופיסל ג'ורג'ו וארי. את "קבר קרלו מרסופיני" פיסל דזידריו דה סטיניאנו.
מאמנים שלאחר הרנסאנס ניתן למנות את מצבת המשורר ויטוריו אלפיירי (Vittorio Alfieri) מעשה ידי אנטוניו קנובה ופסל לוחם מאת הפסל האנגלי המודרני, הנרי מור.
אסף רזין
אסף רזין (נולד בשנת 1941) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. היה מראשוני החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב וכיהן בה כראש חוג, דקאן הפקולטה למדעי החברה וסגן הרקטור. לאחר פרישתו כיהן כפרופסור בחוג לכלכלה באוניברסיטת קורנל.
ביוגרפיה.
אסף רזין נולד וגדל בקיבוץ שמיר. הוריו, מרדכי ודורה רזין, הגיעו לישראל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה מ בסרביה והיו ממייסדי הקיבוץ. כאחד מבני הקבוצה הבכורה בקיבוץ הוא למד אצל המורים הראשונים שהוכשרו להוראה מטעם הקיבוץ. מערכת החינוך של הקיבוצים הייתה מנותקת מהמערכת הארצית, ללא בחינות, שעורי בית וכדומה, עם עבודה יומית. אסף רזין למד בתיכון האזורי עינות ירדן הממוקם בקיבוץ עמיר והתגייס לצה"ל ב-1958. הוא נפצע קשה במהלך שירותו הצבאי, והשתחרר כעבור שנה כנכה צה"ל. מכיוון שלא יכול היה לחזור לקיבוץ לעבודת כפיים, פנה לכיוון של לימודים אקדמאים, והיה בין הבודדים שעשו זאת מקרב התנועה הקיבוצית באותה תקופה. על מנת להתקבל לאוניברסיטה היה עליו להשלים תעודת בגרות, זאת הוא עשה בשיטה אקסטרנית במהלך שהותו הממושכת בבית החולים תל השומר. לאחר שהוא התקבל ללימודים באוניברסיטה העברית הוחלט בשיחת הקיבוץ (הגוף המחליט על נושאים כללים ואישיים כאחד) כי הוא, כחבר הקיבוץ באותה עת, ילמד מקצוע "מועיל" לקיבוץ, כלכלה חקלאית. בשנת 1966 סיים תואר מוסמך בכלכלה חקלאית מהפקולטה לחקלאות של אוניברסיטה העברית ברחובות. במקביל, לאחר שמיקד את מהוויו האינטלקטואלים במקצוע הכלכלה, הוא למד את קורסי הליבה לתואר בוגר בכלכלה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה וסיים תואר ראשון בשנת 1963. עם סיום לימודיו, הוא חוזר לקיבוץ ומועסק במשרד החקלאות כמתכנן אזורי באזור הגליל המזרחי.
אוניברסיטת שיקגו
ב-1966 הוא קיבל מלגת לימודים והחל ללמוד באוניברסיטת שיקגו, שהייתה אז מרכז בינלאומי ללימודי כלכלה והעמידה מעל לחמישה עשר זוכי פרס נובל בכלכלה. הוא השלים שם תואר שני נוסף בכלכלה בשנת 1968, ודוקטורט בכלכלה, בהנחיית הפרופסור היפני הירופומי אוזאווה, בשנת 1969. נושא עבודת הדוקטורט הוא "השקעה בהון אנושי וצמיחה כלכלית", ידוע גם בכינוי "צמיחה אנדוגנית", שהיה אז בראשיתו, ושזכה אחרי עשור וחצי להפוך לנושא מרכזי במחקר העוסק בהבנת מהותה של הצמיחה של כלכלות בעולם. עם סיום לימודיו בשנת 1969, עבר לאוניברסיטת מינסוטה ללמד כפרופסור .
אוניברסיטת תל אביב: החוג לכלכלה בחיתוליו