החזית הבלארוסית השנייה - תחת קונסטנטין רוקוסובסקי - הופקדה תחילה להתקדם מערבה צפונית לנהר הוויסלה לעבר פומרניה ועיר הנמל הגדולה דנציג, במטרה העיקרית להגן על האגף הימני של החזית הבלארוסית הראשונה של ז'וקוב, שדחפה לעבר ברלין. אולם במהלך מבצע פרוסיה המזרחית, רוקוסובסקי קיבל הוראה לפנות ישירות צפונה לעבר אלבינג. המהלך הותיר כוחות גרמניים משמעותיים על כנם בפומרניה, שם הם איימו על האגף הימני של המערכים של ז'וקוב.
כתוצאה מכך, לאחר שהסתיים השלב הראשוני של מתקפת פרוסיה המזרחית, החזית הבלארוסית השנייה הוצבה מחדש מתוך כוונה לתקוף מערבה לתוך פומרניה, ולבטל את האפשרות של מתקפת נגד גרמנית (באופן דומה המתקפה השלזית המקבילה של החזית האוקראינית הראשונה של קונייב בדרום נועדה בחלקה להגן על האגף השמאלי של החזית הבלארוסית הראשונה). הצורך לאבטח את האגפים עיכב את הדחיפה האחרונה של הסובייטים לכיוון ברלין, שתוכננה במקור לפברואר, עד אפריל.
החלטתו של יוסיף סטלין לדחות את הדחיפה לכיוון ברלין מפברואר עד אפריל הייתה נושא למחלוקת בין הגנרלים הסובייטים וההיסטוריונים הצבאיים, כאשר צד אחד טען כי לסובייטים היה סיכוי לכבוש את ברלין הרבה יותר מהר ובהרבה פחות הפסדים בפברואר, והשני בטענה שהסכנה בהשארת יחידות גרמניות גדולות על האגפים עלולה הייתה לגרום למתקפת נגד גרמנית מוצלחת ולהאריך את המלחמה עוד יותר: הגרמנים אכן ערכו התקפת נגד מפתיעה בפומרניה באמצע פברואר, מבצע מפנה השמש. עם זאת, העיכוב אפשר לסובייטים לכבוש חלקים משמעותיים מאוסטריה במתקפת וינה.
המודיעין הגרמני.
כבר ב-13 בפברואר הסיקו שירותי הביון הגרמניים שהסובייטים יבקשו לטהר את פומרניה בטרם יתקדמו לברלין. הארמייה השנייה - המגנה על גזרה גדולה וחשופה שעוברת דרך פומרניה מזרחה לכיוון קצה פרוסיה המזרחית באלבינג - ביקשה רשות לסגת, אך הבקשה נדחתה על ידי אדולף היטלר. גראונץ, על הוויסלה, כותרה ב-18 בפברואר (חיל המצב, מדיוויזיית הרגלים ה-83 - נכנע לבסוף בחודש שלאחר מכן).
סדר הכוחות.
ורמאכט.
הקורפוסים של הארמייה השנייה היו בעייתיים מאוד בשלב זה, בהיותם מורכבים ברובם מיחידות מקוטעות או אד-הוק. ארמיית הפאנצר השלישית נבנתה מחדש באמצעות הקורפוסים של ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 שהוקמה לאחרונה, הארמייה המקורית הושמדה ברובה בליטא ובפרוסיה המזרחית, שם שרידיה הגנו כעת על קניגסברג.
ההתקפה.
פריצת דרך.
רוקוסובסקי פתח את המתקפה ב-24 בפברואר באמצעות החיילים הטריים של הארמייה ה-19 של קוזלוב, אך לאחר התקדמות ראשונית של כ- הם נבלמו על ידי התנגדות גרמנית עזה. ב-26 בפברואר, הוא הכניס את קורפוס הטנקים של המשמר ה-3 ממזרח לנוישטטין, שם הם השיגו חדירה של , ושחרר את קוזלוב מתקידו. קורפוס הטנקים של המשמר ה-3 פרץ בבלדנבורג, בעוד שנוישטטין בצד שמאל של החזית נפלה לידי קורפוס הפרשים של המשמר ה-3 ב-27 בפברואר.
וייס מיהר להרכיב את קורפוס הפאנצר ה-7, כולל שרידי דיוויזיית הפאנצר ה-7, ברומלסבורג כדי לאיים על האגף של הארמייה ה-19. עם זאת, לאחר פריצת דרך סובייטית בקסלין ב-2 במרץ, הארמייה השנייה מצאה את עצמה מנותקת לחלוטין משאר קבוצת הארמיות שלה.
החזית הבלארוסית הראשונה מצטרפת למתקפה.
הכנף הימנית של ז'וקוב - קיבוץ של ארמיית ההלם השלישית וארמיות הטנקים של המשמר הראשונה והשנייה - יצאה למתקפה ב-1 במרץ, כשהיא פוגעת צפונה כשהכוח העיקרי מרוכז בריץ. כל האגף השמאלי של ארמיית הפאנצר השלישית נותק בשל פריצת הדרך שלהם, לאחר שגודריאן סירב לבקשתו של ראוס לנסיגה; האגף הימני נסוג לכיוון שטטין.
ב-4 במרץ הגיעו יחידות טנקים סובייטיות קדמיות לאזור הים הבלטי, והכוחות הגרמניים בפומרניה נלכדו בסדרה של כיתורים. הארמייה השנייה החלה לסגת לעבר השטח המבוצר של דנציג, בעוד שקורפוס האס אס ה-10 של ארמיית הפאנצר השלישית כותר בדרמבורג.
השלב השני.
רוקוסובסקי פתח את השלב השני של המתקפה שלו ב-6 במרץ. ארמיית ההלם השנייה איימה לנתק את הכוחות המגינים במבצר מרינבורג, שפונה יומיים לאחר מכן, בעוד שמזרח אלבינג נפלה לבסוף ב-10 במרץ. ההגנה על מרינבורג נוהלה על ידי קבוצת קרב בשליטה נומינלית של דיוויזיית הרגלים ה-7, כולל יחידות צי, אס אס ויחידות אחרות. וייס, לאחר שהזהיר שלא ניתן להחזיק את כיס אלבינג, שוחרר מהפיקוד ב-9 במרץ והוחלף על ידי דיטריך פון זאוקן. חיילי הארמייה הגרמנית השנייה נסוגו בחוסר סדר לתוך דנציג וגדינגן, שם החזית הבלארוסית השנייה כיתרה אותם. בינתיים, כוחותיו של ז'וקוב הדפו את שארית ארמיית הפאנצר השלישית מהגדה המזרחית של האודר התחתון, וסילקו את הגרמנים מעמדותיהם האחרונות בראש גשר באלטדאם.
המצור על קולברג.
פליטים אזרחיים רבים מפומרניה נמלטו לעיירת החוף קולברג, שכותרה ב-4 במרץ. עם זאת, העיירה הוגנה בהצלחה עד 18 במרץ, אז הפינוי כמעט הושלם.
המצור על דנציג.
האזור המבוצר של דנציג - גוטנהאפן (גדינגן) - גם הנמל הראשי לפליטים מפרוסיה המזרחית הנמלטים מערבה - נצטווה להיות מוגן לאורך זמן רב ככל האפשר על ידי פון זאוקן כדי לשמור על נתיבי הפינוי פתוחים.
רוקוסובסקי פתח במתקפה האחרונה שלו ב-15 במרץ 1945; הדחיפה העיקרית, לכיוון החוף בזופוט בין גדינגן לדנציג, התבצעה על ידי הארמיות ה-70 וה-49 שהתקדמו במקביל. הלחימה הייתה פראית, אך עד ה-19 במרץ 1945 הגיעו ראשי החנית הסובייטיים לאזור מעל זופוט, בעוד דיוויזיית הפאנצר ה-4 נדחקה חזרה לפאתי דנציג עצמה. עד ה-22 במרץ 1945 הגיעה הארמייה ה-70 לים, ופיצלה את ההגנה הגרמנית. גדינגן נלקחה ב-26 במרץ 1945, מגיניה ואזרחים רבים נסוגו אל היבשה באוקסהופט, משם פונו לחצי האי הל.
דנציג נפלה לבסוף ב-30 במרץ 1945, ולאחר מכן נסוגו שרידי הארמייה השנייה לדלתת ויסלה מדרום מזרח לעיר. פינוי אזרחים ואנשי צבא משם ומחצי האי הל נמשך עד 10 במאי 1945. הסובייטים הכריזו שמתקפת פומרניה המזרחית הושלמה שבוע לאחר נפילת דנציג.
לפי הטענות הסובייטיות, בקרב דנציג איבדו הגרמנים 39,000 חיילים הרוגים ו-10,000 שבויים.
קורפוס האס אס ה-10
משחקי לוח נאציים
משחקי לוח נאציים היו מרכיב במסע התעמולה של אדולף היטלר בגרמניה הנאצית. שר התעמולה של היטלר, יוזף גבלס, הבין ש-"כדי לחדור ולהיקלט בציבור, התעמולה חייבת לעורר עניין של קהל וצריכה להיות מועברת באמצעות אמצעי תקשורת שמושכים תשומת לב". משחקי לוח וצעצועים לילדים שימשו דרך להפצת תעמולה גזענית, צבאית ופוליטית לנוער גרמני.
דוגמאות.
יודן ראוס! (1936).
"יודן ראוס!" (Juden Raus, מילולית: יהודים החוצה) הוא משחק בסגנון סולמות וחבלים שפורסם בגרמניה הנאצית על ידי Günther &amp; Co. בשנת 1936. המשחק פורסם כ"מבדר, מלמד ובנוי בצורה מוצקה". הציוד של המשחק כולל זוג קוביות, לוח משחק וכמה פסלונים של כלי משחק שעוצבו כדמויות עם כובעים מחודדים גדולים שנועדו לייצג יהודים.
שחקנים זורקים בתורות את הקוביות ומזיזים את "היהודים" שלהם על פני המפה לעבר "נקודות איסוף" מחוץ לחומות העיר, כשהמטרה היא לגרשם אל מחוץ לגבולות המשחק, לכיוון פלשתינה (א"י), תוך התמודדות עם מהמורות שונות בדרך. בהוראות הכתובות על לוח המשחק "אם תצליחו להעלים שישה יהודים, זכיתם בניצחון ברור!".
יודן ראוס היה משחק לוח מסחרי, לא היה לו קשר ישיר למפלגה הנאצית, והוא נמכר באופן מסחרי ללא כל סיוע מצד המפלגה הנאצית. כך שבהתאם, אין בו תעמולה נאצית ישירה, והוא לא מכיל סמלים נאציים. המשחק קיבל ביקורת אוהדת בכתב העת Das Schwarze Korps , של המפלגה הנאצית, כמקדם את מדיניות המפלגה במשחקים לכל המשפחה. בן ברקוב ממוזיאון השואה בספריית וינר בריטניה, מספר שהוא תועד כ"הצלחה מסחרית ניכרת", וכפי הנראה מיליון עותקים שלו נמכרו. עם זאת, מאמר אחר ב-Board Game Studies Journal טוען שלא ניתן לדעת את המכירות וההצלחה המסחרית האמיתיים של המשחק, משום שעצם הפרסום אודותיו היה מהלך פרסומי בעל אג'נדה. המאמר טוען כי קשה להניח שמשחק מסחרי שהאס אס לא היה שותף בשיווקו, היה מגיע לתפוצה עצמאית כה גדולה, בתקופה זאת בגרמניה הנאצית.
המאמר שפרסם האיגוד הבינלאומי ללימודי משחקי לוח מכנה אותו "משחק הלוח הידוע לשמצה ביותר של ההיסטוריה". לדבריו, "יודן ראוס!" מראה שאחרי עשרות שנים של תעמולה, האנטישמיות הייתה נטועה כל כך עמוק בחברה הגרמנית בשנות ה-30, עד שמישהו חשב שזה יהיה נושא טוב למשחק ילדים. גזענות קיימת במשחקי לוח רבים, אבל "יודן ראוס!" היה ייחודי בתיאור האופן שבו הגזענות באה לידי ביטוי בחברה, והוא מהווה דוגמה מפחידה לבנאליות של הרוע... ישנם אזורים רבים בעולם שבהם משחק כזה עדיין עשוי למצוא קהל קליט... "יודן ראוס!" מהווה אזהרה לכולנו".
פצצות על אנגליה (1940).
פצצות על אנגליה הוא משחק בסגנון פינבול (משחק שולחני אלקטרוני-מכני, עם מנופים מכניים קטנים, שבו משתתף שחקן אחד בלבד, ומטרתו צבירת נקודות מקסימלית על ידי פגיעה במגוון מטרות עם כדור ברזל). המשחק כולל מפה של אנגליה וחלק מצפון אירופה. המפה מכילה חורים במיקומן של ערי מפתח כמו לונדון, ליברפול, ניוקאסל ופלימות' וכן נקודות שונות המייצגות מטרות בים הצפוני.. המשחק נוצר בהשראת הקרב על בריטניה ובפרט בהשראת הבליץ.
השחקנים יורים בכדורים מונעי קפיץ המייצגים "פצצות", לעבר מטרות אלו, וזוכים בנקודות שונות על הפגיעה במטרות האויב. אם שחקנים מפציצים מקומות בשליטת גרמניה הנאצית כמו בריסל ואמסטרדם, הם מפסידים נקודות.
לצוד את גנב הפחם (1944).