נולד ב-15 בדצמבר 1925 בבית החולים "משגב לדך" בעיר העתיקה בירושלים. הוריו היו בתיה (רבינוביץ) ודב (ברל) שמעיה. השלישי מבין ארבעה אחים - ישראל, שרה וציפורה. הוא גדל בשכונת ימין משה, שם למד ב"חדר".
בהיותו בן 8 עקרה משפחתו ליפו ובה למד בבית הספר המקומי של כי"ח אליאנס. בגיל 12 הצטרף לתנועת בית"ר וכבן 15 החל לעזור בפרנסת המשפחה.
כעבור שנתיים ב-1942 היה לחבר באצ"ל ופעל בהפגנות נגד הספר הלבן ובהדבקת כרוזים בחוצות הערים.
לאחר הפילוג בין האצ"ל ללח"י התנדב כנוטר במשטרת היישובים העבריים ושירת ברמת דוד שבעמק יזרעאל, שם השתלם בשימוש בנשק ובקרב פנים אל פנים.
עם גמר שירותו חזר לאצ"ל, ומיוני 1946 השתתף במבצעיו הקרביים, בהם: הצתת רכבת בדרכה לדרום, חטיפת 5 קצינים בריטים בתל אביב למניעת תלייתם של שני לוחמים (יוסף שמחון ומיכאל אשבל) שנתפסו בפשיטה על המחנה הבריטי בסרפנד ונידונו למוות, התקפה על מחנה צבאי ליד קריית מוצקין, וב-1947 השתתף בפריצה לכלא עכו לשחרור אסירי המחתרת שנכלאו בו.
בזמן מלחמת העצמאות בפסח 1948, השתתף בקרב על מנשייה בשערי יפו, שבו נפצע ואושפז.
לאחר פירוק האצ"ל התגייס לצה"ל והתמנה למפקד בסיס קליטה ומיון של עולים. ב-1948 סולק מהצבא לאחר שנאשם כי תחת פיקודו צוירה על קיר המחנה הכתובת "להעמיד לדין את רוצחי אלטלנה".
בתקופה זו התחתן עם יהודית רוטשטיין להם נולדו שני ילדים - דרור ונורית, הם התגוררו בעיר ת"א.
עם שחרורו, נתקבל לעבודה בעיריית תל אביב-יפו כמפקח, ולאחר מכן שימש כמנהל יחידת תברואה מונעת. לאחר 32 שנות עבודה בעירייה פרש לגמלאות.
ב-1982 נהרג בנו במלחמת שלום הגליל.
לאחר מכן נבחר להנהלת יד לבנים בתל אביב ולהנהלה הארצית. ובנוסף נבחר למועצה הציבורית להנצחת החייל במשרד הביטחון.
במסגרת פעילותו ביד לבנים העביר בקשה להשמעה ושירת המנון המדינה בטקסי יום הזיכרון, בקשתו התקבלה ומונהגת בכל הטקסים בארץ.
היה מיוזמי אתר זיכרון באוניברסיטת תל אביב להנצחת תלמידיה ומוריה שנהרגו במערכות ישראל.
ב-1984 נתמנה כמזכיר הארצי של "ברית חיילי האצ"ל" אשר בבית ז'בוטינסקי (מצודת זאב) ושימש בתפקיד זה עד שנת 2005.
ב-1988 נפטרה רעייתו יהודית.
ב-1989 התחיל בנימין פרק ב' בחייו עם חיה שמיר אשר עבדו יחדיו כפעילי ליכוד במצודת זאב.
בנימין שימש כיושב ראש סניף הליכוד בצפון ת"א. היה בקשר הדוק עם ראשי ושרי ממשלות למיניהם.
ב-2002 קיבל את אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
ב-2005 הידרדר מצבו הבריאותי.
באוגוסט 2013, בכ"ב באלול תשע"ג, הלך לעולמו.
בנימין (בני) שמר
נפתלי משכיל לאיתן
נפתלי מַשְֹכִּיל לְאֵיתָן (נכתב גם משכילאיתן, וכן משכיללאיתן, משכיל איתן; בהגייה האשכנזית המקורית: "מַסְכִּילֵיסוֹן"; ברוסית: Маскелейсон, Маскилейсон; בפולנית: Maskilejson; באנגלית: Maskileyson, Maskileison, Maskeleison; י"ז באדר א' תקפ"ט, 20 בפברואר 1829, ראדושקוביץ', פלך מינסק – ו' בכסלו תרנ"ח, 19 בנובמבר 1897, מינסק) היה מהדיר ספרים עברי ומחבר מפורסם בזכות עצמו, סוחר במשלח ידו, שחי ופעל בעיר מינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה). נודע בפסבדונים אמונים.
קורות חיים.
נפתלי משכיל לאיתן נולד בשנת 1829 בראדושקוביץ' שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה; מרחק של כ-35 ק"מ מעיר הפלך מינסק), בנם של הרב אברהם משכיל לאיתן (שנקרא על שם ספרו "משכיל לאיתן") וחנה-דינה בת ר' אריה-לֵייבּ (למדן גדול וסוחר, התגורר בעיר הקטנה ראדושקוביץ' ואחר כך עלה לארץ ישראל). זמן לא רב לאחר לידתו עקר אביו עם כל בני ביתו לעיר הרדוק כדי לשמש שם ברבנות. כשמלאו לנפתלי 4 שנים, עקרה המשפחה שוב והפעם לעיר הגדולה מינסק, ומאז התרכזו כל חייו ופעילותו של נפתלי בעיר זו. בצעירותו למד במספר ישיבות מקומיות וכן למד מאביו. בתקופת לימודיו החל לקרוא בסתר ספרים שנכתבו בידי סופרים המזוהים עם תנועת ההשכלה היהודית. קריאתו עוררה בו עניין בדקדוק עברי, בשירה ובדרמה, והוא החל להתנסות בכתיבת יצירות פואטיות משלו. אחת מהן, קינה על מותו בטרם עת של המשורר הצעיר מיכ"ל (מיכה יוסף הכהן לבנזון) – שכתב בעת שביקר בבית אביו, המשכיל הווילנאי אד"ם הכהן – זכתה לביקורת חיובית מצד האחרון.
בבגרותו המשיך לעסוק בלימוד ובקריאה, ובמקביל שלח ידו במסחר. ניהל במינסק בית מסחר, באמצעותו סחר בספרים ואף סיפק תשמישי קדושה. עם השנים התרחב תחום מסחרו והוא נכנס לשוק האתרוגים. הצליח לצבור מוניטין והתפרסם כאחד מגדולי סוחרי האתרוגים בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית.
עסק רבות בחיבור ספרים ובהתקנה לדפוס של ספרי מחברים אחרים תוך שהוא מוסיף הערות משלו, ציונים, מפתחות וכדומה. ערך והוציא לאור חלק מכתבי אביו לאחר מותו. מפעלו הספרותי הבולט ביותר הוא סידור ותיקון של החיבור הכרונולוגי "סדר הדורות" מאת יחיאל היילפרין (על פי עדות עצמו, הוא עסק בעבודה זו לסירוגין במשך 20 שנה).
משכיל לאיתן היה מעורב מאוד בענייני קהילתו, ובנוסף פעל גם לטובת מפעלי הציונות ותחיית הלשון העברית: שימש סוכן ומפיץ לעיתונים העבריים "המליץ" ו"הצפירה" במינסק, ותמך במפעלים כמו מושבות העלייה הראשונה בארץ ישראל, בית אבות בירושלים ותלמוד תורה ביפו.
מאמריו והגיגיו התפרסמו בכתבי העת היהודיים של אותה תקופה, בהם עיתוני "המליץ" ו"הצפירה" והמאספים "גן פרחים" של יהושע מייזאח, "כנסת ישראל" של רבינוביץ ו"האסיף" של נחום סוקולוב. על כמה משיריו חתם בשם העט "אמונים", שפתרונו: איש מינסק ושמו נפתלי יכונה משכיל-לאיתן.
כשהתנהל הפולמוס על אתרוגי קורפו ואתרוגי המושבות בארץ ישראל, פרסם מאמרים שבהם תיאר את העניין מנקודת מבטו ואף התפלמס עם כמה אישי ציבור מעל דפי העיתונים. לפולמוס, שנמשך מספר שנים, הייתה השפעה מכרעת על עסקיו. בתחילה צידד בעד אתרוגי קורפו. בשלב מאוחר יותר היה סוחר גם באתרוגי ארץ ישראל שהובאו לעיר הנמל טריאסטה שבאיטליה (אז בתחומי הקיסרות האוסטרו-הונגרית). לאחר שהוציאו חלק מרבני רוסיה איסור על אתרוגי קורפו, זנח את המסחר בהם ואימץ את המסחר באתרוגי ארץ ישראל. לצורך כך נהג לנסוע בעונת הקיץ ליפו שהייתה באותן שנים מרכז סחר האתרוגים בארץ ישראל.
בערוב ימיו חלה במחלת הסרטן, ממנה מת בשנתו ה-69 בו' בכסלו תרנ"ח, כשהוא מותיר אחריו כתבים רבים שלא הספיק לסדר ולהוציא לאור.
לאחר מותו, המשיכו בניו לנהל את עסקי הספרים והאתרוגים של אביהם ביחד עם חתנו יצחק ליב לוין שבטריאסטה.
משפחתו.
אחיו.
לנפתלי משכיל לאיתן היו ארבעה אחים גדולים ממנו ואח נוסף צעיר ממנו (הסדר אקראי):
חיבוריו.
לאחר מותו:
נותרו בכתב יד:
ספרים בעריכתו.
כתבי אביו, ר' אברהם משכיל לאיתן:
ספרי מחברים אחרים:
ספרי אברהם דב בער פלאם.
החל בשנת תרל"ב (1871) הוציא לאור את ספריו של הדרשן אברהם דב בער פלאם, והמשיך בכך גם לאחר מותו של פלאם בשנת תרל"ו (סביבות 1876). הדפסת ספרים אלו נעשתה בכספו של נפתלי משכיל לאיתן שקנה לצמיתות את הזכויות על החיבורים.
קישורים חיצוניים.
על משפחתו:
אגרות קודש (הריי&quot;צ)
אגרות קודש הריי"צ היא סדרת ספרים הכוללת מכתבים נבחרים ממכתביו הכלליים והפרטיים של רבי יוסף יצחק שניאורסון, אדמו"ר הריי"צ מליובאוויטש, בת שבעה-עשר כרכים, בנושאים תורניים, עסקנות ציבורית, זכרונות מאביו, זקניו אדמו"רי חב"ד ועוד נושאים רבים וחשובים.
עריכת הספר.
האיגרות נערכו ויצאו לאור על ידי הוצאת ספרים קה"ת. העורך הראשי של הסדרה הוא הרב שלום דובער לוין, והשתתפו בההדרת הכרכים השונים: שמואל קראוס, ברוך וילהלם, יוסף יצחק איידלמן, משה מנחם מענדל איידלמן, יוסף יצחק קלר, ישראל שמעון קלמנסון, חיים שאול ברוק, יצחק וילהלם, וחיים אליעזר זקליקובסקי. ותרגום מיידיש לעברית: הרב טוביה בלוי ומשה מרינובסקי.
האיגרות נדפסו בסדר כרונולוגי. בראש כל ספר בא מבוא מהעורך הסוקר את דברי ימי הריי"צ בתקופת כתיבת האיגרות, ומסכם את הנושאים הנדונים באיגרות, בעיקר של המכתבים העוסקים בפעילותו הציבורית; צילומי איגרות אחדות; מפתח ותוכן האיגרות. בסוף כל כרך באים מפתחות: מפתח עניינים, ומפתח שמות אנשים ומקומות ובחלקים המאוחרים גם מפתח מוסדות וארגונים. בשולי האיגרות מופיעים ציונים והפניות לאיגרות אחרות לאותו נמען או באותו נושא. מפתח כללי לכרכים א-יב נדפס בסוף כרך יב.
מתוך כמאה אלף מכתבים שכתב הרבי הריי"צ נדפסו עד תשע"ט (2018) בסדרה 6,770 מכתבים משנת תרנ"ט ועד ט' שבט ה'תש"י - ערב יום פטירתו. הסדרה החלה לצאת בשלהי שנת ה'תשמ"ג (ספטמבר 1982) מאוסף המכתבים שבספריית חב"ד ותוך עשרה חדשים נדפסו עשרה כרכים. בשנת ה'תשמ"ה (1985) נדפסו עוד שני כרכים (יא-יב) מכתבים שלא היו לפני העורכים בעת ההדפסה, ובמשך השנים הבאות נדפסו חמישה כרכים נוספים ממכתבים שהתגלו במשך הזמן.
רוב החלקים נדפסו שוב בהוצאה שנייה ושלישית בדפוס צילום.
קישורים חיצוניים.
כרכי הסדרה בפורמט PDF באתר HebrewBooks:
התפתחות (development)
בית לאה
בית לאה הוא בית פרדס היסטורי מהמאה ה-19, הניצב על הגדה הצפונית של נחל הירקון סמוך לסכר נווה ירק לא הרחק מהמושב נווה ירק.
תולדות המקום.