בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה לו לוסטיג שם בין חובבי המוזיקה הנלהבים כשהדריך זמרים בביצועי מוזיקה מתקופת הבארוק במפגשי ה"קוֹלֶגיוּם מוּזיקוּם" – חוג מוזיקלי שמשתתפיו היו זמרים מחברי המקהלה הקאמרית, בליווי הרכבים קאמריים קטנים.
בשנת 1954 היה שותף להקמת "האופרה העממית החדשה", עם ד"ר א' רייך והבמאי רוברט שטיין.
בין תלמידיו בלימודי ניצוח: המלחין עמי מעייני. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 הדריך לוסטיג בין השאר את המקהלה בבית הספר לאמנויות רננים ובשנת 1964 הקים מקהלה מקצועית, ששימשה סניף תל אביבי למקהלת קול ישראל הירושלמית. שני חלקי המקהלה עבדו במקביל על היצירות המיועדות לביצוע ונפגשו פעם או פעמיים לפני הקונצרט לחזרה משולבת. בין היתר הופיעה המקהלה בחנוכת משכן הכנסת בספטמבר 1966.
איתן לוסטיג נפטר בתל אביב בנובמבר 1974 בתום מחלה ממושכת, בגיל 69. נקבר בבית העלמין הדרום.
טורנירי הפרמייר של WTA
טורניר פרמייר היה קטגוריה של טורנירי טניס בסבב העולמי לנשים (WTA) שנוצרה בארגון מחדש של הסבב בשנת 2009. התחרויות מקטגוריה זו החליפו את הטורנירים מהדרג הראשון (Tier I) והדרג השני (Tier II) בסבב לפני 2009. הטורנירים בקטגוריה היו מחולקים לשלוש תת-קטגוריות, שנקבעו על פי נקודות הדירוג בהן זכתה המנצחת. נכון לשנה האחרונה שבה התקיימו (2020), טורנירי הפרמייר כללו:
לשם השוואה, בטורניר גראנד סלאם המנצחת זכתה ב-2000 נקודות דירוג, באליפות הסבב ב-1500 נקודות דירוג, ואילו בטורנירים בינלאומיים ב-280 נקודות דירוג בלבד.
בשנת 2021 ארגן מחדש סבב ה-WTA את הקטגוריות של הטורנירים הנערכים במסגרתו. כחלק משינוי זה, שתי הקטגוריות העליונות מטורנירי הפרמייר (טורנירי החובה והפרמייר 5) הפכו לטורנירי WTA-1000, ושאר טורנירי הפרמייר הפכו לטורנירי WTA-500.
ג'סיקה בנג'מין
ג'סיקה בנג'מין (אנגלית: Jessica Benjamin; נולדה ב-17 בינואר 1946) היא פסיכואנליטיקאית ופמיניסטית אמריקאית ממוצא יהודי. נודעה בשל התאוריות שפיתחה בנושא האינטרסובייקטיביות בטיפול פסיכולוגי פסיכואנליטי.
קריירה.
בנג'מין מרצה בתוכנית לפוסט דוקטורנטים בפסיכותרפיה ופסיכואנליזה באוניברסיטת ניו יורק. במקביל היא מטפלת בגישות טיפול פסיכואנליטיות בקליניקה בניו יורק. בעברה למדה לימודי פמיניזם ומבנה חברתי.
ב-1988 פורסם ספרה "The Bonds of Love: Psychoanalysis, Feminism and the Problem of Domination" (פורסם בעברית ב-2005 בשם ""). בספר עסקה בנג'מין ביחסי שליטה והכנעה שקיימים ביחסים בינאישיים, בתהליך הפסיכולוגי העומד מאחוריהם, ובהשפעותיהם השליליות על מערכות יחסים משפחתיות, ארגוניות ומיניות - זאת למרות שמבחינה מודעת מבטאים אנשים בחברה המערבית מחויבות לשוויון ולחופש.
ב-1995 פרסמה בנג'מין את ספרה השני, "Like Subjects, Love Objects: Essays on Recognition, Identification and Difference", בו היא מתארת את הגישה האינטרסובייקטיבית בפסיכואנליזה. כך, למשל, מתוארת התפתחות יחסי התינוק ואמו כמתקדמים בהדרגה לכיוון הכרה של הילד באמו כסובייקט בפני עצמו, בעל רצונות וצרכים משלו, ולא רק כאובייקט המיועד לסיפוק צרכיו של התינוק. בספר ביקרה בנג'מין את התאוריות של אבי הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, שלטענתה משעתקות ומנציחות את היחסים הפטריארכליים בין המינים, המאופיינים ביחסי שליטה והכנעה, ומשקפים את הקוטביות התרבותית של הרציונליות הגברית מול הפגיעות הנשית. בין השאר, ביקרה בנג'מין את רעיון תסביך אדיפוס על פי פרויד, ופיתחה אותו כך שיכלול גם את מאבקה של האישה על עצמאותה.
שנתיים מאוחר יותר, ב-1997, פורסם ספרה השלישי, "Shadow of the Other: Intersubjectivity and Gender in Psychoanalysis", בו הרחיבה בנג'מין את התאוריה האינטרסובייקטיבית, ועסקה באהבה ותוקפנות ביחסים בינאישיים. בנג'מין משתמשת במונח אינטרסובייקטיביות על מנת להתייחס לאתגר הספציפי של הכרה בזולת כמרכז שווה ערך של הוויה.  אינטרסובייקטיביות מוסיפה נקודת מבט של יחסי אובייקט, על פיה ניתן למפות את הייצוגים ואת היחסים שלנו על ציר המתח שבין הכרה בזולת לבין שלילתו. חיי הנפש שלנו ממוקמים תמיד על המתח בין התייחסות לאובייקט לבין הכרה בזולת חיצוני, בין מגע עם מציאות חיצונית לבין אומניפוטנטיות. כל מערכת יחסים ניתנת תמיד להגדרה במונחים של תנועה של שלילה והכרה, בכל רגע הזולת מופיע בפנינו כפחות או כיותר אובייקט או סובייקט, או בשילוב כלשהו של השניים.
נסיגת צה&quot;ל מסיני ומעזה (1956–1957)
נסיגת צה"ל מסיני ומעזה היא אירוע בו פינה צה"ל את השטחים שכבש במלחמת סיני. ב-5 בנובמבר 1956 הסתיימה מלחמת סיני, לאחר שצה"ל כבש את רצועת עזה וחלק ניכר מחצי האי סיני. שלושה ימים לאחר מכן נאלץ ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, להודיע, בעקבות לחץ מדיני שהופעל על ישראל מצד ארצות הברית, על נסיגת צה"ל מכל השטחים שכבש. תהליך הנסיגה החל ב-15 בנובמבר 1956 והסתיים ב-8 במרץ 1957. לשטחים שפונו נכנס כוח החירום של האו"ם, ובגבול ישראל-מצרים השתרר שקט למשך עשר שנים.
ניצחון במלחמת סיני.
ב-5 בנובמבר 1956 הסתיימה מלחמת סיני. כוחות חטיבת הצנחנים הגיעו באותו יום לראס נצרני בדרום חצי האי סיני וכוחות חטיבה 9 שיצאו מאילת הגיעו באותו יום, לאחר מסע קרקעי ממושך, לשארם א-שייח' וכבשו אותה.
במדינת ישראל השתררה תחושת ניצחון. בתום מלחמת העצמאות נוצר המושג "הסיבוב השני", שביטא מחד את רצון מדינות ערב לנקום על תבוסתן במלחמה, ומאידך את תחושת המצור במדינה קטנה המוקפת מכל צדדיה במדינות עוינות העלולות לפתוח במלחמה חדשה. בראשית שנות החמישים התדרדר המצב בגבול עם ממלכת ירדן למערבולת של פעולות הסתננות וכנגדן פעולות תגמול של צה"ל. בגבול רצועת עזה הפעילו המצרים, מאז מבצע "חץ שחור" בראשית שנת 1955, פעולות טרור של פדאיון ביישובי הדרום. החל מרוץ חימוש ששיאו היה בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, שבה קיבלה מצרים כ-40 מפציצים ארוכי טווח, כ-150 מטוסי קרב סילוניים מדגם מיג-15, וטנקים מסוג T-34; והנה בתוך מאה שעות הגיעו כוחות צה"ל לקרבת תעלת סואץ ותוך שבעה ימים סיים צה"ל לכבוש חלק ניכר מחצי האי סיני ורצועת עזה, השמיד את ארסנל הנשק הסובייטי שבידי המצרים, לקח שלל מאות כלי רכב, טנקים, תותחים ואספקה, ואפילו ספינת מלחמה אחת, המשחתת אבראהים אל-אוול, ופתח את מצרי טיראן. כל זאת במספר מועט של הרוגים ותוך לקיחה בשבי של כ-6,000 שבויים.
במקביל לפעולת צה"ל פתחו בריטניה וצרפת במבצע מוסקיטר לכיבוש אזור תעלת סואץ. המבצע הסתיים ללא תוצאה סופית מכריעה ולא השיג את מטרתו המשנית, מיגור שלטונו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. כישלונן של שתי המעצמות העצים את תחושת הניצחון בישראל.
גם מידת התמיכה והאהדה לדוד בן-גוריון ולמנהיגותו הגיעו לשיאם. הוא נתפס בציבור כמי שהוציא את המדינה משנות המתח והכוננות שקדמו למבצע אל הניצחון המרשים, וזאת תוך חבירה לבעלות ברית שאחת מהן, צרפת, סיפקה ערב המבצע נשק רב לישראל והקנתה לה מטרייה אווירית.
מבצע סיני התקבל בקונצנזוס מימין ומשמאל, מתנועת החרות ועד מפ"ם, למעט מן השוליים השמאליים שהמבטאת שלהם הייתה מק"י. מחוץ לכנסת רק אורי אבנרי הביע בשבועונו "העולם הזה" ביקורת על חבירתה של ישראל לבריטניה וצרפת הקולוניאליסטיות, לדבריו, אך גם הוא תרם חלקו לאווירה הכללית בשתי סדרות של כתבות, האחת "האפוס של טיראן" על מסעה של חטיבה 9 לשארם א-שייח' והשנייה "נופלים ההולכים ראשונה" על חללי צה"ל שנפלו בקרב.
חדוות הניצחון שחשו אזרחי ישראל התבטאה ביחס לו זכה שירם של יחיאל מוהר ומשה וילנסקי "מול הר סיני", שחובר אז, שנתפס כ"המנון המלחמה", בדומה ליחס לו זכה השיר "ירושלים של זהב" בתקופת מלחמת ששת הימים ולאחריה. הבית הבא מבטא את רוח השיר והתקופה:
הרמטכ"ל משה דיין הספקן חש בלבו רגש של חשש מפני הבאות. ביומנו כתב אז:
"מלכות ישראל השלישית".
דוד בן-גוריון, שידע לבטא אופוריה, אך היה גם שקול וזהיר, נסחף באווירת הניצחון וכתב איגרת לחיילי חטיבה 9 ומפקדיה, לרגל מסדר הניצחון של החטיבה שנערך בשארם א-שייח' ב-6 בנובמבר 1956. את האיגרת מסר לידי הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין, שהגיע למסדר עם כל אלופי צה"ל. הטקס היה קצר, ושני קומנדקרים שהועמדו גב אל גב שימשו כבמה. החיילים בבגדי קרב הסתדרו בצורת האות ח' מסביב לבמה. מפקד החטיבה נאם קצרות ומשה דיין קרא את איגרתו של בן-גוריון ופקודת יום לכיבוש סיני. באיגרתו כתב בן-גוריון: