התיעוד המקיף היחיד של הוועידה מצוי ביומנו של גבלס, שכתב על כך למחרת היום, ב-13 בדצמבר. לדברי גבלס, היטלר פתח בהבעת שמחה על פרוץ המלחמה בין יפן וארצות הברית, שסיפקה לו עילה להכריז בעצמו מלחמה נגד אמריקה ב-11 בחודש. היטלר הסביר כי מזה חודשים שרצה בכך, משום שבלעדי כן לא הייתה אפשרית לוחמת צוללות בלתי-מוגבלת נגד בריטניה והטבעת כל ספינה שנשאה אספקה אליה, אך דעת הקהל הגרמנית הייתה מגיבה באופן שלילי למלחמה בארצות הברית ללא עילה או צידוק מספקים. היטלר הוסיף ש"העימות במזרח אסיה נפל לחיקנו כמו מתנה" ושעתה, האינטרסים של 'הגזע הלבן' מול 'הגזע הצהוב' האסיאתי יצטרכו להיות מושעים' משום שהאינטרס הלאומי הגרמני קודם להם. לאחר מכן עבר להרצות על הנסיבות החמורות בחזית הסובייטית, ועל ההכרח להסיג את הצבא מסביבות מוסקבה, להגביל את המאמץ הצבאי בחורף בעיקר ללנינגרד ולסבסטופול, ולהתכונן למתקפה רבתי חדשה בקיץ 42' שתביא את הצבא הגרמני עד להרי אורל. כמו כן, הצהיר היטלר על אמונתו בגורל, ובכך שהכשלונות שספג הוורמאכט במזרח גם הם היו לטובה: מאחר שנקודת התורפה העיקרית הייתה קווי האספקה, הרי שניצחון במוסקבה היה מאריך את אותם קווים במאות קילומטרים וגורר סיכון חמור עוד יותר. לאחר מכן עבר לסקירת המתרחש בצפון אפריקה, תוך שהוא מותח ביקורת חריפה על האיטלקים, אותם ראה כבעלי-ברית עלובים שביצעו שגיאות צבאיות חמורות. בנוסף, אמר לגאולייטרים שיש לשמר את המוראל הלאומי גם באמצעות מיזמי רווחה נרחבים, ושהכלכלה הגרמנית צריכה לנצל את שבויי המלחמה ואזרחי השטחים שנכבשו בתור עבדים. היטלר התווה, בקווים כלליים, תוכנית לשיקום ול"סדר חדש" לאחר המלחמה (להערכתו, בסוף המערכה הייתה גרמניה צפויה להיות בחוב של עד כ-300 מיליארד רייכסמארק) שנועדה להתבסס על ביזה ושעבוד נרחבים. מרחבי ברית המועצות האירופית נועדו להיות "הודו שלנו" ולעבור קולוניזציה מלאה בידי העמים הנורדיים בתוך שלושה-ארבעה דורות; אירופה משופרת ומחודשת, כקהילייה אורגנית, נועדה לקום לאחר המלחמה בהנהגת גרמניה. היטלר תהה גם אודות שאלת הכנסייה בעתיד, תוך שהוא מעיר כי ישנו ניגוד בסיסי בין השקפת הנצרות להשקפה ההירואית הגרמאנית, כי אומץ ליבם של היפנים ושל הצבא האדום מוכיח כי אין צורך בנצרות כדי להיות לוחם אמיץ הנכון להקרבה, ומהרהר אודות האפשרות שהנאציזם יהווה מעין דת חלופית. הוא חתם את דבריו, לפי גבלס, בכך שאין סיבה לדאגה על אף הנסיבות הקשות, ושהם שולטים במצב.
במרוצת דיווחו של גבלס ישנו גם קטע קצר (שמונה שורות, בטקסט המקור, מתוך כשישה עמודים) אודות אמירותיו של היטלר לגבי היהודים:
השפעות.
ב-14 בדצמבר, כתב השר לשטחים הכבושים במזרח מטעמה ו"האידולוג" של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג ביומנו שאמר להיטלר שעתה, מש"נפלה ההחלטה", יש לעדן את ההצהרות שכוונו גם לאוזני יהדות ארצות הברית בנאומים הפומביים, והמליץ "להימנע מלדון בהשמדת היהודים." ב-16 בדצמבר, הודיע הנס פרנק לסגל הבכיר שלו בקרקוב כי נאמר לו שגירוש היהודים לשטחי ברית המועצות, שתוכנן בעבר (בדיון שנערך באוקטובר, הזכיר זאת פרנק כאפשרות ממשית), איננו אפשרי עוד. הוא אמר כי שמע בברלין ש"עליכם להשמיד אותם בעצמכם!" והסביר כי יש למצוא דרכים להיפטר מן היהודים, במקומות הימצאם, ולנקוט בצעדים ש"יביאו בדרך כלשהי להשמדה." ב-18 כתב הימלר ביומנו, לאחר פגישה עם היטלר: "השאלה היהודית/להשמיד בתור פרטיזנים." קצין ס"ד שערק לשווייץ ב-1944, שחיבר דיווח מפורט על מדיניות הרצח ההמוני הנאצית, כתב שבמחצית השנייה של 1941 החלו הכנות להשמיד את כל יהודי המזרח, אך לאחר כניסת ארצות הברית למלחמה בדצמבר, הוחלט על השמדת יהדות אירופה כולה.
ההיסטוריון כריסטיאן גרלאך טען ב-1997, בהתבסס על הממצאים המפורטים למעלה ועוד שכמותם, שכניסת ארצות הברית למלחמה ב-7 בדצמבר היא זו שהביאה את היטלר להחליט על רצח עם כולל של היהודים. בראיית העולם שלו, המלחמה באירופה הפכה למלחמת עולם של ממש, כל אפשרות לנצל את היהודים כבני-ערובה לצורך הרתעת יהדות ארצות הברית כדי שתשפיע על הממשל לשמור על השלום נגוזה, והיהודים בשטחי השליטה הגרמניים יכלו עתה רק לשמש כחבלנים וגיס חמישי בשירות האויב. לדעת ההיסטוריון, הפור נפל בימים שאחרי ה-7 בחודש, והכינוס ב-12 בדצמבר היה לפיכך המקום והזמן בו הורה היטלר למעשה להנהגה הנאצית להוציא לפועל את "הפתרון הסופי" – הפקודה (על אף שגרלאך הגדיר את שהתרחש כ"גילוי דעת" יותר מאשר הוראה מפורשת) החסרה להשמדת היהודים, שהיסטוריונים חיפשו אחריה, או דנו בשאלה אם אמנם ניתנה. סברתו של גרלאך התקבלה על ידי מעט חוקרים אחרים. מתנגדיו הצביעו על חוסר החשיבות של הפורום שלא הצדיק העברת החלטה כזאת דווקא שם, על האופי המעורפל והגחמני של תהליך קבלת ההחלטות במשטר הנאצי, ובעיקר על כך שהראיות שהביא היו קלושות וניתן היה לפרש אחרת את דברי הפקידים שציטט. העובדה שגבלס כמעט ולא התייחס לאמירה אודות היהודים ביומנו, ומעולם לא הזכירה אחר כך, הובאה כדוגמה אחת מני רבות. גץ עלי ורבים אחרים סברו שמעולם לא ניתנה הוראה יחידה ומפורשת על ידי היטלר, שהתאפיין בדרך כלל ברטוריקה מעורפלת ועמומה, שהותירה מרווח רב לדרגים הממונים לגבש החלטות.
מוליתיים
המוּלִיתיים (שם מדעי: Mullidae) היא משפחה של דג מסדרת הדקראים. במשפחת המוליתיים שישה סוגים ו־66 מינים.
הדגים במשפחה זו מאופיינים בגוף מאורך ובשפם היוצא משני קצות הפה ונוטה אחורה.
דגי חרב
משלחת איוואקורה
משלחת איוואקורה (ביפנית: 岩倉使節団) הייתה מסע דיפלומטי של מדינאים יפנים מסביב לעולם שהחל ב-1871 והסתיים ב-1873. המשלחת התפרסמה בעיקר בשל השפעתה על ראשית תהליך המודרניזציה שהחלה יפן לעבור לאחר מאות שנים של ניתוק. את הרעיון למשלחת הגה המהנדס ההולנדי גווידו ורבק, והיא התבססה על הדגם של המשלחת ששלח פיוטר הגדול למערב אירופה בסוף המאה ה-17. חברי המשלחת היו אוליגרכים יפנים שהנהיגו את המדינה לאחר רסטורציית מייג'י.
הרכב המשלחת.
המשלחת קיבלה את שמה מהעומד בראשה, איוואקורה טומומי, שהיה השגריר היפני במשלחת. לאיוואקורה סייעו ארבעה סגנים, ששלושה מהם: טושימיצ'י אוקובו, טקיושי קידו ואיטו הירובומי, היו גם שרים בממשלה. ההיסטוריון קוניטאקה קומה הצטרף למשלחת על מנת לרשום את קורות המשלחת במסעותיה. בסך הכול מנתה המשלחת ארבעים ושמונה אנשים, רובם ככולם נציגי ממשל ומשכילים.
מלבד חברי המשלחת, הצטרפו למסע כשישים סטודנטים, חלקם נותר ביעדים מסוימים על מנת להמשיך וללמוד במדינה זרה, ובכללם חמש נערות ממשפחות סמוראים, שנשלחו לארצות הברית .על מנת ללמוד שם, ולהעביר את שלמדו לנשים יפניות אחרות ולילדיהן שלהן, על פי פילוסופיית תקופת Meiji: "אישה טובה, אמא חכמה" (). הקבוצה כללה את ימקאווה סוטמאצו (בת 11) ריו יושימאסו ( 14), טיי אואדה (14), שיגה נגאי (10) ואומה טסודה (6) בשובן ליפן, הפכו נשים אלה לפמיניסטיות בולטות ביפן.
הרוזן קנטארו קנקו נשאר גם הוא בארצות הברית בתור סטודנט באוניברסיטת הרווארד, שם פגש מאוחר יותר את נשיא ארצות הברית לימים, תאודור רוזוולט.
תוכנית המסע.
ב-23 בדצמבר 1871 הפליגה המשלחת לדרכה מיוקוהמה לסן פרנסיסקו. משם המשיכה המשלחת לוושינגטון די.סי., לבריטניה, לצרפת, לבלגיה, להולנד, לרוסיה, לגרמניה, לפרוסיה, לדנמרק, לשוודיה, לבוואריה, לאוסטריה, לאיטליה ולשווייץ. בדרכה חזרה ליפן ביקרה המשלחת במצרים, בעדן, בציילון, בסינגפור, בסייגון, בהונג קונג ובשאנגחאי. המשלחת שבה ליפן ב-13 בספטמבר 1873, כעבור כמעט שנתיים מצאתה.
מטרות ותוצאות.
למשלחת איוואקורה היו שתי מטרות עיקריות: ראשית, היא ניסתה לשנות את החוזים הבלתי שוויוניים עם ארצות הברית, עם בריטניה ועם מעצמות אירופאיות אחרות שעליהם נאלצה יפן לחתום בעשורים הקודמים. שנית, המשלחת יצאה על מנת לאסוף מידע על תחומי החינוך, הטכנולוגיה, התרבות, הצבא, החברה והכלכלה במדינות שבהן ביקרה במטרה להשתמש במידע זה בתהליך המודרניזציה של יפן.
מתוך שתי המטרות שלמענן יצאה המשלחת, הראשונה נחלה כישלון חרוץ, ובכך גרמה להתארכות המשלחת בכמעט שנה. מכיוון שחברי המשלחת לא קיבלו אישור מהממשלה לנסח חוזים חדשים, נתקלו הניסיונות לדון בהם מחדש במחלוקת בין חברי המשלחת לחברי הממשלה. לאחר שזנחו את הניסיונות לשנות את החוזים הבלתי שוויוניים, התרכזו חברי המשלחת במטרה השנייה, ודווקא במשימה זו נחלו הצלחה. עם שובם ליפן יישמו הנציגים את שלמדו באירופה ובארצות הברית והחילו יוזמות חדשות לקידום התעשייתי והטכנולוגי של יפן.
קובצי אצווה
ג'ניס (החבובות)
רולף הכלב
רולף הכלב (באנגלית: Rowlf the Dog) הוא דמות מסדרת החבובות, הוא כלב חום פרוותי שמומחה בנגינה על פסנתר בעל מראה מוזנח מגזע לא מוגדר עם אף שחור מעוגל ואוזניים ארוכות. נוצר על ידי ג'ים הנסון. רולף החל את דרכו בתוכנית "המופע של ג'ימי דין" ולאחר 20 שנה הצטרף אל החבובות.
אודותיו.
רולף רגוע ושקט, אוהב מוזיקה קלאסית (בעיקר בטהובן) ומחזות זמר.
טוקוגאווה יושינובו
טוקוגאווה יושינובו (ביפנית: 徳川 慶喜; 28 באוקטובר 1837 - 22 בנובמבר 1913) היה השוגון האחרון בשוגונות טוקוגאווה ביפן. הוא הנהיג את התנועה ששמה לה למטרה לערוך רפורמות בשוגונות, אך ניסיון זה נכשל בסופו של דבר והשליטה הפוליטית ביפן עברה משושלת השוגונים לקיסר יפן מוצוהיטו, תהליך היסטורי זה קיבל את השם רסטורציית מייג'י.
ראשית חייו.