רבה הראשון הידוע של אויהעל היה הרב ר' נפתלי צבי מוכיח, ששמו מופיע כרב העיר בשנת תק"מ (1760). ב-1808 הגיע למקום הרב הגליציאני משה טייטלבוים, תלמיד החוזה מלובלין שהפיץ במקום את רעיונות החסידות; בין היתר התחכך עם המשכיל המוקדם דוד פריזנהויזן, ששימש כדיין בעיר. על אף שכיהן במקום 33 שנים, רק כמה עשרות משפחות קיבלו עליהן את דרכו. עם מותו ב-1841 הוצע תפקידו לבנו אלעזר ניסן, ומשזה סירב, ירש אותו נכדו יקותיאל יהודה טייטלבוים. הלה נתבע לעזוב את מנהגי סבו, להתפלל אך ורק בנוסח אשכנז ולא לקלל איש בדרשותיו. הוא לא עמד בסיכום וגורש ב-1847. מקץ חמש שנים הוזמן לעיר הרב ירמיה לעוו, מחשובי הארץ, שהביא עמו את הישיבה השנייה בגודלה בהונגריה מוורבוי. לעוו נבחר גם בשל היותו מתנגד קיצוני; בניגוד לרוב רבני הונגריה, שדגלו בהסתייגות מאופקת מהחסידים, הוא הצהיר כי הללו שבתאים וגרועים מהנאולוגים. סכסוך קשה התנהל בינו לאדמו"ר מליסקא צבי הירש פרידמן, על רקע חילופי ההשמצות התדירים ביניהם. הדברי חיים מצאנז התלונן במכתבים ששיגר כי חסידי אויהל אינם יכולים לצאת לרחוב מבלי שייסקלו באבנים. לעוו תבע לאסור עליהם להיכנס לבית-המדרש בצו בית-דין או שיעזוב את הקהילה. גם הם עצמם רצו בהתארגנות נפרדת, וב-1867 הוקם בית-מדרש נפרד עבורם, שהיה כפוף לעדה הכללית.
הרב לעוו נחשב מחמיר גם ביחסו למודרנה ולתרבות הכללית, אף כי לא תמך בקנאים בראשות הרב הלל ליכטנשטיין. אף על פי שנבחר כיו"ר הסיעה האורתודוקסית בקונגרס היהודי הכללי בפשט ב-1868, התנגד לפילוג הקהילות במהלך הקרע ביהדות הונגריה. הוא היה החשוב מבין רבני קהילות הסטטוס קוו אנטה, ובחר שלא לצרף את אויהל לארגון הארצי האורתודוקסי הכלל-ארצי ולהותירה עצמאית. עם מותו ב-1874 ירש אותו בנו אלעזר. בראותם שהוא ממשיך בקו של אביו, פרשו החסידים מעדת-האם והקימו קהילה קטנה שנספחה לוועד האורתודוקסי. ב-1886 החליט הרב לעוו לצרף גם את הקהילה הראשית, אך רבים סירבו לכך והיא התפצלה. כך היו בעיר לבסוף שלוש עדות: שתי אורתודוקסיות (באופן חריג ביותר, שכן לרוב הותרה רק אחת מכל זרם בכל יישוב), אחת חסידית ("ספרדית") ואחת גדולה שאינה ("אשכנזית"), ועוד אחת במעמד סטטוס קוו. ב-1891 הזמינו החסידים את הרב יוסף משה טייטלבוים לכהן כרבם.
גם בבית הכנסת של קהילת הסטטוס קוו התנהלו כל סדריו על פי ההלכה, והייתה נהוגה שם הפרדה מלאה בין גברים לנשים, הבימה ניצבה במרכז בית הכנסת, התפילה הייתה ללא מקהלה, נוסח התפילה היה הנוסח המלא ללא קיצורים ושינויים, וגם מבין יהודי קהילת הסטטוס קוו רק מתי מעט לא היו שומרי שבת. בית כנסת זה היה מיוחד משאר בתי הכנסת בגדלו ובפארו. על אף הפילוג, חברי שלוש הקהלות חיו ביניהם באחווה ושלום ללא מריבות וסכסוכים בולטים ביניהם.
על פי כתב יד של אנציקלופדיה ליהדות הונגריה, בשנת 1905 העיירה מנתה 4,500 יהודים מתוך 13,000 תושבים. בשנים קודמות היו שם עוד יותר יהודים, אך עם גבור האנטישמיות הלך המספר והתדלדל. מפעל הטבק שהיה ענף התעשייה הגדול ביותר בעיירה נוסד בידי יהודים והיה שייך להם עד למלחמת העולם השנייה.
בשנות השואה, עד שנת 1944, לא נשלחו יהודים מאוהלי ההונגרית לגרמניה. בשנה זו גרמניה פלשה רשמית וכבשה את הונגריה, הקימה גטו בעיר וריכזה אליו את יהודי האזור. ובמאי 1944 החלה במשלוח יהודי הגטו באוהלי למחנות המוות. רוב יהודי העיירה נשלחו לאושוויץ ונרצחו שם.
לאחר השואה נשארו בחיים רק מאות ספורות של יהודים, שלא הצליחו להחיות את הקהילה ועקרו משם במהרה.
בין רבני העיירה: ר' נפתלי צבי מוכיח, רבי משה טייטלבוים, ה"ישמח משה", נינו רבי משה יוסף טייטלבוים (עד תרנ"ז), בנו רבי ברכיה טייטלבוים (עד תרע"ז) ואחרון רבני העיירה, חתנו של רבי משה יוסף, הרב דוד דב (בער) מייזליש, מחבר הספר 'בניין דוד' שנרצח עם אנשי עיירתו בחודשים האחרונים של המלחמה. צאצאיו של רבי דוד דב משמשים כראשי קהילה ואב בית דין בקהילות סטמר בארצות הברית.
בתקופה המודרנית.
בשנת 1970 ממשלת הונגריה הלאימה את בית הקברות היהודי, וב-1983 הסכימה להשיב את הבעלות לקהילה היהודית. בית הקברות שופץ ובתוכו גם אוהל הישמח משה. לצד בית הקברות הקימו בנין הכנסת אורחים לתיירים יהודיים.
רוברט קוז'ניובסקי
רוברט מרק קוז'ניובסקי (בפולנית: Robert Marek Korzeniowski; נולד ב-30 ביולי 1968) הוא אתלט עבר פולני. הוא ההלך המעוטר ביותר במשחקים האולימפיים, 3 פעמים ברציפות אלוף אולימפי ובעל 4 מדליות זהב אולימפיות, (אטלנטה 1996, סידני 2000 ואתונה 2004), 3 פעמים אלוף עולם (אתונה 1997, אדמונטון 2001 ופריז 2003), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (בודפשט 1998, ומינכן 2002) ושיאן עולם לשעבר בהליכה ל-50 ק"מ.
ביוגרפיה.
קוז'ניובסקי נולד בלובאצ'וב. אחותו הצעירה, סילביה, אף היא אתלטית אולימפית שהשתתפה בתחרות ל-20 ק"מ הליכה (באתונה 2004 ובבייג'ינג 2008).
באוניברסיאדה שנערכה בשפילד, אנגליה ביולי 1991 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-20 ק"מ הליכה. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום עשירי בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:21:32 שעות. באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא פסל בתחרות ל-50 ק"מ הליכה ולא סיים את התחרות ל-20 ק"מ הליכה ובאוניברסיאדה שנערכה בבאפלו, שבמדינת ניו יורק בשנת 1993 הוא זכה במדליית זהב בחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:22:01 שעות והגן על תוארו. באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 הוא פסל בתחרות ל-50 ק"מ הליכה.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה קוז'ניובסקי במדליית ארד בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:45.57 שעות, אחרי ולנטין קונונן מפינלנד (3:43.42 שעות) וג'ובאני פריצ'לי מאיטליה (3:45.11 שעות).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב ב-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:43:30 שעות, לפני מיכאיל שצ'ניקוב מרוסיה (3:43:46 שעות) וולנטי מסנה מספרד (3:44:19 שעות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בתוצאה של 1:21:13 שעות.
אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:44:46 שעות, לפני חסוס אנחל גרסיה מספרד (3:44:59 שעות) ומיגל רודריגז ממקסיקו (3:48:30 שעות).
אלוף אירופה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 פסל קוז'ניובסקי בתחרות ל-50 ק"מ הליכה.
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קוז'ניובסקי בשתי מדליות זהב ובכך היה להלך הראשון במשחקים האולימפיים שזכה בשתי מדליות זהב באולימפיאדה אחת. בתחרות ל-20 ק"מ הליכה בשיא אולימפי חדש של 1:18:59 שעות, לפני נואה הרננדס ממקסיקו (1:19:03 שעות) וולדימיר אנדרייב מרוסיה (1:19:27 שעות) ובתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:42:22 שעות לפני אייגרס פדייבס מלטביה (3:43:40 שעות) וחואל סאנצ'ס ממקסיקו (3:44:36 שעות).
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב ב-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:42.08 שעות, לפני חסוס אנחל גרסיה (3:43.07 שעות) ואדגר הרננדז ממקסיקו (3:46.12 שעות).
שיאן עולם.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה בשנת 2002 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בשיא עולם חדש של 3:36:39 שעות ובכך הגן על תוארו.
באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכה קוז'ניובסקי במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בשיא עולם חדש של 3:36:03 שעות, לפני גרמן סקוריגין מרוסיה (3:36:42 שעות) ואנדריאס ארם מגרמניה (3:37:46 שעות) ובכך הגן תוארו.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קוז'ניובסקי בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות ל-50 ק"מ הליכה בתוצאה של 3:38:46 שעות, לפני ההלכים מרוסיה דניס ניז'גורודוב (3:42:50 שעות) ואלכסיי וייוודין (3:43:34 שעות).
אפריקה המרכזית (פירושונים)
זכרונו לברכה
קמירוס
קמירוס (ביוונית: Κάμειρος) היא עיר עתיקה באי רודוס שביוון.
העיר קמירוס שוכנת על החוף הצפון-מערבי של האי, בלב האזור החקלאי, והייתה אחת משלוש ערי המדינה של רודוס, ואחת מערי השישייה הדורית.
בתקופת הברונזה האזור היה מיושב על ידי יוונים מיקנים, אך העיר קמירוס עצמה הוקמה על ידי היוונים הדורים. קמירוס התאחדה עם איליסוס ולינדוס במאה החמישית לפני הספירה. זו הייתה חברה חקלאית שהפיקה שמן, יין ותאנים. בתור הזהב של העיר, במאה ה -6, הייתה זו העיר הראשונה ברודוס שהטביעה מטבעות משלה. שקיעתה של קמירוס הייתה תוצאה של הנטישה ההדרגתית של תושביה, שהחליטו לעבור לעיר רודוס שהוקמה בשנת 408 לפנה"ס.
עתיקות קמירוס.
החפירות ארכאולוגיות.
בין השנים 1852–1864 החלו החפירות הארכאולוגיות באקרופוליס של קמירוס על ידי אלפרד ביליוטי (Alfred Biliotti) ואוגוסט סלצמן, אך משנת 1928 החלו החפירות לקבל תאוצה באופן שיטתי על ידי בית הספר לארכאולוגיה האיטלקי עד סוף מלחמת העולם השנייה. הממצאים שנחשפו בחפירות, שהם עשירים מאוד וחשובים, הובאו למוזיאון הבריטי ולמוזיאון הלובר.
מבנה העיר העתיקה.
העיר העתיקה נבנתה על שלוש שכבות שונות, בחלק העליון של הגבעה היה האקרופוליס, בתרכובת של מקדש אתנה, וסטואה. היישוב העיקרי היה באמצע הבנייה, המורכבת מרשת של רחובות מקבילים וחוסם מגורים. על הבנייה התחתונה נבנה בית המקדש הדורי, ככל הנראה לאל אפולו.
Travel Service
טראוול סרוויס איירלינס
טראבל סרביס איירליינס
טיסה מסלולית