Comodo ("קומודו") היא חברת אבטחת מידע אמריקאית העוסקת בעיקר באבטחת אתרי אינטרנט, מוסדות ממשל ובנקים ברחבי העולם, ובפיתוח טכנולוגיות אבטחה לשוק התעשייתי. Comodo מוכרת בעיקר בזכות הפיתוחים המתקדמים שלה בתחום הצפנת המידע SSL. בנוסף משווקת החברה גם מגוון רחב של מוצרים המיועדים לשוק הפרטי כגון: תוכנות אנטי וירוס, פיירוול, רוגלות, תוכנות שיחזור מידע, תוכנות מעקב, ותוכנות להצפנת מידע באמצעות דואר אלקטרוני. בנוסף על המוצרים בתשלום מציעה Comodo גם מוצרי אבטחה בחינם המיועדים לשימוש ביתי. החברה פועלת גם באירופה ואסיה: לקומודו למעלה מ-30 מיליון התקנות של מוצרי האבטחה שלה ברחבי העולם. בנוסף על כך החברה היא חברה מאושרת CA מטעם הארגון הבינלאומי הקובע את הסטנדרטים של אבטחת אתרים ומידע באינטרנט. בנוסף לכך קומודו נחשבת לחברה השנייה בגודלה בעולם במתן אישורים ותעודות דיגיטליות לאתרי אינטרנט ואבטחת מידע בהם. מוצרי חברת קומודו קיבלו את האישורים של החברות Opswat Certification, Computing Security, WildList Organization, West Coast Labs, ICSA Labs ו-CINET.
אימון אנאירובי
אימון אנארובי
אימון ארובי
ג'ודית בטלר
קרב קרסי
קרב קרסי (באנגלית: Battle of Crécy; בצרפתית: Bataille de Crécy) הוא הקרב היבשתי הגדול הראשון, שנערך במסגרת מלחמת מאה השנים. הצבא האנגלי, שפלש לצרפת בקיץ שנת 1346, צעד מאזור פריז צפונה לכיוון תעלת למאנש, כשצבא צרפתי עדיף מנהל אחריו מרדף צמוד. סמוך לכפר קרסי, מצפון לשפך נהר הסום, עצרו האנגלים את נסיגתם ונערכו לקרב הכרעה. הצרפתים לא המתינו להגעת כל כוחותיהם לשדה הקרב לפני שפתחו במתקפה. האנגלים, שנערכו להגנה בשטח שולט, והסתייעו בגשם שירד במהלך הקרב ובשורת טעויות קשות שביצע הפיקוד הצרפתי, הצליחו להדוף התקפות חוזרות ונשנות של הפרשים הכבדים הצרפתיים, תוך שהם גורמים להם אבדות כבדות. הקשתים האנגליים, שהשתמשו בקשת ארוכה, מילאו תפקיד מרכזי בשבירת הסתערויות הפרשים הצרפתים. לאחר רדת החשיכה נאלצו שרידי הצבא הצרפתי לסגת משדה הקרב. הקרב הסתיים בניצחון מכריע של הצבא האנגלי על כוח צרפתי עדיף בהרבה, ניצחון שאפשר לאנגלים לצור על נמל קאלה ולכבוש אותו ללא הפרעה שנה לאחר מכן. התבוסה הצרפתית בקרב, ביחד עם התבוסה בקרב פואטייה (1356), עשור לאחר מכן, החלישו מאוד את צרפת, ואפשרו לאנגלים להשתלט על חלק ניכר משטחה בשלבים הראשונים של מלחמת מאה השנים.
רקע.
מלחמת מאה השנים פרצה בשנת 1337 בגלל סוגיות הקשורות בבעלות של הכתר האנגלי על שטחים בצרפת. סיבה מידית יותר לפרוץ המלחמה היית סוגיית ירושת הכתר הצרפתי, שהמלך האנגלי אדוארד השלישי טען לזכותו עליו.
בעשר השנים הראשונות של המלחמה לא התרחשו התנגשויות בקנה מידה גדול ביבשה בין הצבאות היריבים, והמערכה הצבאית התמקדה בעיקר בים ובעימותים מקומיים מוגבלים, בעיקר באזור ברטאן. על אף שסבל מקשיים פיננסיים הצליח אדוארד השלישי לאסוף בקיץ 1346 צבא לא גדול, אך איכותי, ולנחות עימו בנורמנדי ליד העיר סנט ואסט לה הוג (st Vaast-la-Hougue), כ-30 קילומטר דרומית-מזרחית לשרבור, בצפון-מערב צרפת, ב-12 ביולי 1346. לנחיתה קדמה מערכת של הטעייה, שנועדה לשכנע את הצרפתים, שהצבא האנגלי עומד לנחות בגסקון, בדרום צרפת, ולחבור לכוח האנגלי שהחזיק באזור זה, ולכן הנחיתה בוצעה ללא התנגדות.
בנוסף לצבא שנחת בנורמנדי, פעלו על אדמת צרפת עוד שני צבאות אנגליים, אחד בברטאן והשני בגסקון. צבא שלישי איים על גבולה הצפוני של צרפת וחנה בפלנדריה. אדוארד השלישי תכנן מתקפה רב זרועית על צרפת כדי לאלץ את הצרפתים לחלק את כוחותיהם, אך מלך צרפת פיליפ השישי הבין שהצבא האנגלי שנחת בחצי האי נורמנדי מהווה את האיום העיקרי על צרפת, והתייצב עם עיקר צבאו נגד הצבא הפולש. פעילות דיפלומטית ענפה של פיליפ השישי הבטיחה את תמיכתם של דוכס בראבנט ושל יוהאן, מלך בוהמיה, איש סודו ובעל בריתו הוותיק, שלא רק הבטיח סיוע צבאי ופיננסי, אלא אף השתתף באופן אישי במערכה נגד האנגלים. פיליפ הכין גם את ציו להדיפת הפלישה האנגלית, אך פיזר אותו לאורך החופים, כך שהוא לא היה חזק דיו למנוע את הנחיתה.
הצבא האנגלי כבש בסערה את העיר קן (26 ביולי), ובראשית אוגוסט החל להתקדם מזרחה לעבר פריז לאורך הגדה הדרומית של נהר הסן, תוך שהוא מחריב ובוזז את האזורים בנתיב צעדתו. מלך צרפת, שעדיין לא הספיק לאסוף צבא חזק דיו להתמודד עם הצבא האנגלי, נסוג לכיוון מזרח, תוך שהוא הורס בדרכו את הגשרים על הסן, כדי למנוע מהאנגלים לחצות את הנהר. ב-12 באוגוסט הגיע הצבא האנגלי עד למרחק כ-30 ק"מ מפריס, אך מצבו הלך והחמיר, משום שהתגבורות שזרמו לעזרת הצבא הצרפתי מכל עבר חיזקו את כוחו, והעניקו לו עדיפות מספרית גדולה על הכוח האנגלי.
אדוארד השלישי הבין שהגיע הזמן לפנות לאחור, ולנוע לכיוון צפון-מערב במטרה להגיע לחוף הים סמוך לשפך נהר הסום (שם היה אמור להמתין לו צי אנגלי נושא אספקה ותגבורות), או לחבור לבעלי בריתו בפלאנדריה. ב-14 בחודש הצליח צבאו לחצות את הסן בפואסי, לאחר שהקים גשר זמני על הנהר, תוך שימוש ביסודות של הגשר הקבוע, שנהרס על ידי הצרפתים, והחל לנוע צפונה לכיוון אמיין. הצרפתים, שהבינו שהצבא האנגלי מתכוון להגיע לפלאנדריה, החלו לנהל מרדף אחריו, במטרה לנתק את דרכו צפונה, ללכוד אותו כשגבו אל הים ולהשמיד אותו. הם נקטו בטקטיקה של אדמה חרוכה כדי להרעיב את הצבא האנגלי הנסוג, ובמקביל הרסו את כל הגשרים והמעברים על נהר סום, כדי ללכוד את האנגלים מדרום לנהר. מספר ניסיונות של הצבא האנגלי לחצות את הנהר נכשלו, לאחר שנתקלו בהתנגדות צרפתית עזה, ומצבו הפך נואש יותר ויותר. ב-24 באוגוסט הצליחו האנגלים לבסוף לחצות את הסום במרחק קצר משפך הנהר לים, לאחר שאיתרו מעבר בו ניתן היה לחצות אותו בשעות השפל, והביסו כוח צרפתי שניסה למנוע מהם לצלוח את הנהר. הצבא האנגלי, שנמלט באופן זמני מהמלכודת הצרפתית, החל לנוע צפונה לכיוון תעלת למאנש ופלאנדריה, אולם הצבא הצרפתי, שהתרכז סמוך לעיר , ונע בדרכים טובות יותר, נמצא במרחק של פחות מיום צעידה אחריו. המלך האנגלי, שהבין שצבאו לא יוכל להתחמק מהמרדף הצרפתי, החליט לעצור את נסיגת צבאו, ולבחור מקום מתאים לניהול קרב הכרעה נגד הצבא הצרפתי הרודף.
הצבאות היריבים.
מבנה הפיקוד בשני הצבאות היה דומה. המלך היה המפקד העליון. להלכה קונסטבל היה הקצין המקצועי הבכיר ביותר בצבא, שני רק למלך בדרגתו. עם זאת, הקונסטבל האנגלי בדרך כלל לא פיקד על כוחות צבא ובהיעדרו של המלך אחד האריסטוקרטים הבכירים נטל לעצמו את תפקיד המפקד הבכיר בשטח. בניגוד לכך, הקונסטבל הצרפתי נהנה משכר גבוה מאוד והיה בידיו כוח ממשי. מלבדם היו כמה קצינים מקצועיים נוספים.
הצבאות של שני הצדדים הורכבו משני יסודות עיקריים: חיל הפרשים וחיל הרגלים. לצרפתים היו פרשים כבדים רבים יותר וחימושם היה טוב יותר, אך לא היה הבדל עקרוני ביניהם. הפרשים עטו שריון שרשראות שחוזק לעיתים בלוחות פלדה. שריון זה יכול היה לבלום מכות שיסוף של חרב, אך לא היה עמיד בפני נעיצה חזקה של חנית או חץ שנורה מטווח קצר. סוסי האבירים היו מוגנים בבד עבה, אך הוא סיפק להם הגנה מועטה מפני חיצים.
חיל הרגלים של שני הצדדים היה מגוון באיכותו. חיל הרגלים האנגלי היה קטן בהרבה, אך הרבה יותר איכותי והורכב מאיכרים חופשיים ("יוֹמֶנים", Yomen) שעברו הכשרה צבאית טובה שכלי נשקם העיקרי היה קשת ארוכה ושכירי חרב ולשים שהיו חמושים ברמחים, סכינים וקשתות אחרות. חיל הרגלים הצרפתי הורכב משני יסודות דומים: איכרים שגויסו לצבא, אך אימונם היה דל וחימושם עלוב. לצדם שירתו לפי הערכות מודרניות כ-6,000 שכירי חרב איטלקיים, רובם מרפובליקת ג'נובה, שכלי נשקם העיקרי היה קשת מוצלבת.
הצבא האנגלי.
אדוארד השלישי, מלך אנגליה פיקד על הצבא האנגלי בקרב. הוא צבר ניסיון רב בקרבות רבים במלחמות שניהל. סייעו לו אצילים רבים רמי דרג, בהם בנו בן ה-16. שדרת הפיקוד האנגלית הייתה מאוחדת והייתה לה מטרה מוגדרת. הצבא האנגלי בימי הביניים הורכב משלושה יסודות עיקריים. אריסטוקרטים רמי דרג שהיו חייבים לשרת את המלך תקופת זמן מוגבלת (לרוב 40 יום) והיו חייבים להביא יחד איתם כמות מוגדרת מראש של אנשי צבא. יסוד אחר היו לוחמים שקיבלו שכר קבוע וחיו מאדמותיו של המלך, בתקופת הקרב הגיע חלק ניכר מהצבא האנגלי מקבוצה זו. שכירי חרב הן מאנגליה עצמה והן ממדינות אחרות השלימו את מקורות הגיוס הפוטנציאליים של הצבא האנגלי.
גודל הצבא האנגלי איננו ידוע במדויק כי המסמך שפירט את הרכב הצבא ואת שכרו אבד, אך חוקרים מודרניים מעריכים, שהצבא האנגלי מנה בין 9,000 ל-10,000 לפי ההערכות הממעיטות, עד 20,000 חיילים, כשמרבית המחקרים מקבלים את המספר 15,000 חיילים. היה זה הצבא האנגלי הגדול ביותר שפלש ליבשת אירופה בתקופת ימי הביניים. יתרה מכך, צבא השדה האנגלי היה אף גדול יותר, מכיוון שהאנגלים החזיקו כוחות צבא גם במקומות נוספים כגון אירלנד, בריטאני, ופלנדריה. עם זאת, הצבא האנגלי שנחת בנורמנדי נפל במספרו מהצבא הצרפתי, שהיה אחד הגדולים באירופה של ימי הביניים.
ייתכן שקרב קרסי היה הפעם הראשונה בה נעשה שימוש בתותחים בקרב בשדה פתוח בתולדות אירופה. תותח מסוג ריבלאדקווין מוזכר על ידי כרוניקה אנגלית שמזכירה קיומן של תותחים אלה בצבא האנגלי ואילו הכרוניקה של וליאני מזכירה את השימוש בתותחים כאלה בשדה הקרב, אך מדובר, ככל הנראה, בעדות מיד שנייה. כך או כך, גם אם השתמשו בתותחים פרימיטיביים בקרב, השפעתם על מהלך הקרב ותוצאותיו הייתה שולית.