החוק נחקק בשנת 1999 התשנ"ט ותוקן לאורך השנים (2004, 2009, 2016, 2020). את החוק יזם חבר הכנסת חגי מירום, ממפלגת העבודה. הוועדה הראשונה שעוררה שיח בעניין, הייתה ועדת הלסינקי, שמונתה לפי תקנות בריאות העם, בשנת 1980.
היסטוריה.
לראשונה בישראל, החוק נחקק בשנת 1999 התשנ"ט לאחר דיונים מעמיקים בנושא הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ברוב קולות.
העונש בגין העברה על החוק הוא מאסר ארבע שנים או קנס.
הועדה הראשונה בעולם שדנה בנושא הייתה ועדת הלסינקי הבינלאומית, אשר אחראית לכך שהניסויים יתבצעו בצורה אתית בהתאם למשפט לאומי ובינלאומי.
בישראל, ועדת הלסינקי הציעה לכנסת ולמשרד הבריאות לחוקק את החוק. מטרת החוק הייתה לתת "תקופת ניסיון" של חמש שנים בהם לא תתבצע התערבות גנטית כלל במדינה, כדי לאפשר דיונים בקרב הציבור על סוגיית חוק התערבות הגנטית בהיבטים שונים.
לקראת מועד פקיעת החוק המקורי, בחודש ינואר 2004 קיימה ועדת המדע והטכנולוגיה דיונים לבחינת הצורך בהארכת תוקף החוק ובתיקונו, לפי החלטת הוועדה, הוארך תוקף החוק לחמש שנים נוספות והוכנסו בו מספר שינויים.
הדעות לגבי החוק חלוקות, ולאורך השנים עוררו סערה. בשנת 2004, לאחר שפגה הארכת החוק, יו"ר ועדת המדע, ח"כ מלי פולישוק-בלוך, אישרה את החוק לצמיתות. מאחר שהיא היחידה שנכחה בזמן קבלת ההחלטה, היא קיבלה את החלטה בעצמה ללא הצבעה/סקר, אף על פי שרוב משתתפי ועדת המדע התנגדו לחוק ואמרו שאין להפוך אותו לקבוע. ח"כ ד"ר לאה נס, ביוכימאית העוסקת בתחום הפוריות, אשר מתנגדת לשיבוט בני אדם לרבייה, טענה שיש לקבוע איסור זמני בלבד לחמש שנים, מאחר שהמדע והחקר הרפואי מתקדם במהלך השנים-והחוק אכן הוגבל ל-5 שנים.
תיקונים בחוק.
בשנת 2009 הוחלט כי ניתן להעמיד אדם לדין אם ביצע התערבות גנטית.
בשנת 2016 הוחלט לתקן את החוק לשבע שנים ולא לחמש כפי שהיה עד כה.
בשנת 2020 הובהר בחוק כי אין להגביל את חופש החקר והמדע אך עם זאת, יש לערוך פיקוח. הוועדה המייעצת תעקוב אחר התפתחות הרפואה, המדע והביוטכנולוגיה בתחום הניסויים הגנטיים בבני אדם, תגיש על כך לשר דין וחשבון מדי שנה ותייעץ לשר בעניינים אלה.
עיקרי החוק.
מטרת החוק לקבוע תקופה קצובה של חמש שנים, שבה לא יתבצעו סוגים של התערבות גנטית בבני אדם, לשם בחינת ההיבטים המוסריים, המשפטיים, החברתיים והמדעיים של סוגי התערבות אלה והשלכותיהם על כבוד האדם.
החוק אוסר לשבט אדם או להתערב בגנים שלו לצורכי רבייה תוך כדי התחשבות בחופש החקר המדעי למען צורכי רפואה וכדומה-במקרים מסוימים, אם השר יראה זאת לנכון, ברשותו להתיר שימוש בתאי רבייה שעברו שינוי גנטי מכוון קבוע במטרה לגרום ליצירת אדם. העונש על העובר על החוק הוא מאסר ארבע שנים או קנס פי שישה מן הקנס הקבוע בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין, ה'תשל"ז-1977, לפיו, הקנס הוא 226,000 ש"ח.
חוק איסור הקמת מצבות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור
חוק איסור הקמת מצבות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור קובע שאסור להקים מצבות ואנדרטאות לזכר טרוריסטים ומעשיהם. החוק אושר בכנסת בשנת 1999 על ידי הכנסת. יוזם החוק הוא חבר הכנסת רן כהן ממרצ. החוק חוקק בעקבות הקמת מצבה לזכר ברוך גולדשטיין, אשר היה אחראי על ביצוע מעשה טרור במערת המכפלה בחברון וגרם למותם של עשרים פלסטינים ופצועים רבים.
היסטורית החוק.
החוק נכנס לתוקף בשנת 1999, הצעת החוק הראשונה הועלתה ב-25 במרץ 1997, בידי חבר הכנסת רן כהן מטעם ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, לדבריו, ישנן אנדרטאות על שמם של גולדשטיין וסלאח נזאל, אשר היו מעורבים במעשי טרור ורצח, הוא טען גם כי אלו לא סתם מצבות זיכרון אלא אנדרטאות מכובדות ומפוארות במיוחד שקוראות אליהן להתחנך על פי זכר אותו האדם, לכן יש להסירן. בקריאה השנייה והשלישית פנה חבר הכנסת סאלח טריף, יושב ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה מאותן סיבות להסרת אנדרטאות זיכרון לזכר מבצעי מעשי טרור.
עיקרי החוק.
החוק אוסר הקמת אנדרטאות ומצבות זיכרון לזכר רוצחים ומבצעי מעשי טרור רצחניים, החורגות ממצבה רגילה בבית קברות, וזאת על מנת למנוע הסתה ועידוד למעשים נפשעים. שר הביטחון ממונה על פקודת הסרת אנדרטה לא חוקית. החוק מאשר קבורה של אדם הממונה על מעשה הטרור אך אוסר על הקמת מצבה או אנדרטה לזכר המעשה.
מלון האפנדי
סטלה יאנג
סטלה יאנג (24 בפברואר 1982 – 6 בדצמבר 2014) הייתה קומיקאית, עיתונאית ופעילה חברתית אוסטרלית למען זכויות אנשים עם מוגבלות.
קורות חייה.
סטלה יאנג נולדה בשנת 1982 בסטול במדינת ויקטוריה באוסטרליה. היא נולדה עם פרכת (Osteogenesis Imperfecta) והתניידה רוב חייה בכיסא גלגלים. למדה בילדותה בבית ספר רגיל ועבדה בסלון השיער של אימה במהלך הלימודים. למדה לתואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת דיקין ולאחר מכן החלה ללמוד חינוך באוניברסיטת מלבורן. עם סיום הלימודים החלה לעבוד כמורה בבית ספר תיכון במקביל להכשרתה כעיתונאית.
קריירה.
יאנג שימשה כעורכת ראשית של המגזין "Ramp Up" של רשת ABC המוקדש לקידום זכויות של אנשים עם מוגבלות. במגזין זה היא התבטאה נגד תופעת "פורנו השראה". יאנג טענה כי ההתייחסות לאנשים עם מוגבלות כאנשים מעוררי השראה שגויה מיסודה שכן מחשיבים אותם לאנשים מעוטי יכולת ואף הרצתה על כך באירוע TED בשנת 2014. במקביל לפעילות החברתית שלה יאנג יצאה במופע סטנדאפ שבו היא מספרת על אירועים שחוותה בילדותה.
מותה.
יאנג מתה בפתאומיות ב-6 בדצמבר 2014, בגיל 32, ככל הנראה ממפרצת בכלי הדם.
סטלה יאנג וישראל.
בישראל קיים מרכז מחקר על שמה של סטלה יאנג המוקדש לחינוך מכיל ולימודי מוגבלות המנוהל על ידי ד"ר נצן אלמוג. המרכז חוקר את המפגש בין אנשים עם מגבלות לחיי היום יום בחברה הישראלית.
הגבלת קדנציה
סטנלי מתיוס (שופט)
תומאס סטנלי מתיוס (באנגלית: Thomas Stanley Matthews, נודע בבגרותו בשם סטנלי מתיוס; ) היה עורך דין, איש צבא, שופט וסנאטור מטעם אוהיו, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית ממאי 1881 ועד למותו.
ראשית חייו.
סטנלי מתיוס נולד בסינסינטי, אוהיו. הוא היה הבכור מבין 11 ילדיהם של תומאס ג' מתיוס ואשתו השנייה, איזבלה בראון מתיוס. ב-1840 הוא סיים את לימודיו בקניון קולג'. בתקופת לימודיו הוא הכיר את רתרפורד הייז, לימים, נשיא ארצות הברית, והתיידד עם ג'ון קליוורגוס זאכוס , רופא ואיש ציבור. מתיוס עבר עם זאכוס לעיר הולדתו סינסינטי והשניים היו שותפים לדירה. בסינסינטי למד מתיוס משפטים בהדרכתו של סלמון צ'ייס, לימים נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, אך עבר לקולומביה, טנסי, שם הוא עסק בעריכת דין וערך את העיתון המקומי. ב-1844 הוא שב לסינסינטי ובשנה שלאחר מכן הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. בסינסינטי הוא ערך את העיתון Cincinnati Morning Herald, שבו הובעו דעות נגד העבדות ועסק בעריכת דין.
ב-1849 הקימו מתיוס, זאכוס, איינסוורת' ראנד ספופורד ותשעה אחרים את "המועדון הספרותי של סינסינטי" שנה לאחר מכן הצטרף אליהם הייז. בין החברים הבולטים במועדון היה ויליאם הווארד טאפט, לימים נשיא ארצות הברית ונשיא בית המשפט העליון. על אורחי המועדון נמנו ראלף וולדו אמרסון, בוקר טי. וושינגטון, מארק טוויין, צ'ארלס דיקנס, אוסקר ויילד ורוברט פרוסט.
ראשית הקריירה.
ב-1848 נבחר מתיוס כפקיד בבית הנבחרים של אוהיו ולאחר מכן הוא כיהן כשופט של מחוז המילטון. בשנים 1856–1858 הוא כיהן כחבר הסנאט של אוהיו מטעם מחוז הבחירה הראשון. לאחר מכן ועד 1861 הוא שימש כתובע פדרלי במחוז הדרומי של אוהיו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים התפטר מתיוס מתפקידו כתובע הפדרלי וקיבל מינוי כלוטננט קולונל ברגימנט הרגלים ה-23 של אוהיו במסגרת צבא האיחוד. מפקדו היה רתרפורד הייז וברגימנט זה שירת גם ויליאם מקינלי. הרגימנט לחם בקרב רציף קרניפקס . ב-26 באוקטובר 1861 מונה מתיוס כקולונל ברגימנט הרגלים ה-51 של אוהיו וב-11 באפריל 1862 הוא מונה כבריגדיר גנרל בצבא המתנדבים של ארצות הברית. אף על פי שמינוי זה הוגש אך לא אושר, הוא פיקד על בריגדה בארמיית אוהיו ומאוחר יותר בארמיית קמברלנד.
שופט, עורך דין ופוליטיקאי.
ב-1863, לאחר שנבחר לבית המשפט העליון של סינסינטי, פרש מתיוס מהשירות הצבאי. שנתיים לאחר מכן הוא שב לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי. במהלך תקופת השיקום הוא ייצג גורמים בענף הרכבות.
ב-1876 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית. בראשית 1877 הוא ייצג את רתרפורד הייז בפני "הוועד האלקטורלית" שמונתה כדי ליישב את המחלוקת בנוגע לתוצאות הבחירות לנשיאות של 1876. באותה שנה ניצח מתיוס בבחירות ביניים לסנאט שנערכו כדי לאייש את מושבו של ג'ון שרמן שהתפטר. עם תום כהונתו זו לא התמודד מתיוס לבחירה מחדש.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-26 בינואר 1881, לקראת תום נשיאותו, מינה רתרפורד הייז את מתיוס כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. המינוי נתקל בהתנגדות בסנאט של ארצות הברית בשל קשריו ההדוקים של מתיוס עם בעלי אינטרסים בענף הרכבות ובשל קשריו ההדוקים משכבר הימים עם הנשיא הייז. כתוצאה מכך, וועדת המשפט לא נקטה בשום פעולה בנוגע למינוי עד לתום כהונת הקונגרס.