ד"ר סמואל ג'ונסון החשיב ספר זה כאחד החביבים עליו. לורד ביירון מצא בו אמצעי קל להפגין בו את היותך קורא של ספרים, הספר מצא חן גם בעיניהם של צ'ארלס לם שעורר את תשומת לבם של הרומנטיים אליו, וג'ון קיטס שביסס את הפואמה שלו, "לאמיה" על אחד הקטעים של ברטון.
גם הרופא המפורסם ויליאם אוסלר ראה ב"אנטומיה של המלנכוליה" ספר רפואי מופתי שנכתב על ידי איש שמחוץ למקצוע.
גם במאות ה-20 וה-21 הספר היה אהוב על מחברים כמו אנתוני ברג'ס, בורחס, ויליאם ה. גאס (שכתב מבוא למהדורת כיס משנת 2001), ולוולין פוויס (שכינה אותו "יצירת הפרוזה הגדולה ביותר מן התקופה הגדולה ביותר של הפרוזה באנגלית").
מכבי עירוני קריית מלאכי
מכבי עירוני קריית מלאכי היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר קריית מלאכי, המתמודדת בליגה ב' דרום ב'. צבעי המועדון הם כתום, שחור ולבן.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1962 והחל להשתתף בליגה ג' בעונת 1962/1963 וסיים במקום הרביעי. כבר בעונת הבכורה התארחה הקבוצה לראשונה בדרבי של קריית מלאכי, ב"משחק רדיוס עם קהל" שנערך במושב בית עזרא ב-12 בינואר 1963, והסתיים בשוויון 1-1. מכבי הובילה בדקה ה-25 (אפרים ג'ורי). הפועל השוותה בדקה ה-88 (עמוס סבן).
31 עונות ברציפות שיחקה הקבוצה בליגה ג', שחקניה הבולטים של מכבי בשנותיה הראשונות היו: השוער ראובן כהן, אילן קריאף, יהודה נדב, אפרים ג'ורי, דוד כהן ומכלוף דהן, היחיד אשר נשאר במועדון לאורך השנים, וכיהן בו בתפקידים רבים.
בעונת 1964/1965 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ג' מרכז, אך כשלה בשלב הפלייאוף וסיימה אחרונה בבית הדרומי.
בשנת 1991 מונה ליו״ר המועדון גבי פלד, בתום עונת 1993/1994 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה ב', אך כעבור עונה אחת שבה לליגה ג', לאחר בעיות של חוסר תיקצוב מצד העירייה.
בשנת 1997 יריבתה העירונית הפועל קריית מלאכי התפרקה, וכך נשארה מכבי קבוצת הכדורגל היחידה בעיר.
בעונת 2002/2003 (עם המאמן ירון מלכה) העפילה הקבוצה בחזרה לליגה ב' עם מאזן מושלם של 20 ניצחונות, 0 תיקו, 0 הפסדים ויחס שערים של 11-110. בעונת 2003/2004 לאחר 13 שנה, פרש יו״ר המועדון גבי פלד, והעביר את הבעלות לשחקן גילי מלכה.
בתום עונת 2005/2006 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה א' מהמקום השלישי (אחרי שהתפנה מקום במחוז הדרומי, בעקבות האיחוד בין בית"ר קריית גת ומכבי קריית גת). לאחר מכן שב לקבוצה המאמן ירון מלכה.
הישג השיא של הקבוצה היה בעונת 2010/2011 (עם המאמן הראל מלכה) כשסיימה במקום השני בליגה א' דרום. בשלב גמר המחוז של מבחני העלייה הפסידה בבית למכבי יפו 3-1.
בחודש אוקטובר 2013 איש העסקים המקומי מושיק אלימלך רכש והציל את המועדון מידי קריסה. בסיום עונת 2013/2014 העביר אלימלך את בעלות הקבוצה לידי האוהדים. בעונת 2014/2015 הקבוצה הועברה לפירוק ובתחילת העונה החלה לשחק עם מינוס 9 נקודות. בעקבות כך ובעקבות חוסר תמיכה מהעירייה הקבוצה נשרה לליגה ב' בתום עונת (עם המאמן שוקי ממו), לאחר שסיימה במקום האחרון, לאחר 9 עונות רצופות בליגה א'.
בעונות 2015/2016 ו-2016/2017 (עם המאמן ויקטור גניש) כשלה הקבוצה פעמיים במשחקי המבחן לעלייה, ונשארה בליגה. בתום עונת 2017/2018 העפילה לשלב גמר המחוזות נגד מ.כ. אור יהודה, אך נשארה בליגה ב' לאחר שהפסידה בבעיטות הכרעה.
בתום עונת 2018/2019 היוותה הקבוצה כוח משמעותי בהתמודדות לעליה לליגה א', אך הפסידה את המקום לעירוני אשדוד והודחה בפלייאוף על ידי ירוחם בתוצאה 3-2. בתחילת עונת 2020–2021 התמנה כדורגלן העבר אוהד יוסף כמאמן הקבוצה.
אצטדיון וצבעים.
אצטדיון נינו (קרוי עם שם חנניה "נינו" וקנין, חבר הנהלת הקבוצה בעבר) הממוקם בצפון-מערב בעיר, בשכונת הרצל, שודרג ונחנך ב-19 בנובמבר 2010 במשחק ביתי מול הפועל נחלת יהודה. ביציע המערבי המכיל כ-900 מקומות ישיבה וביציע מזרחי קטן עם 100 מקומות למכובדים, הותקנו כיסאות פלסטיק בצבעי צהוב וכחול. בנוסף הוקם מתחם דרומי חדש הכולל משטח אימונים מדשא סינתטי. מאז הקמתה שיחקה הקבוצה בצבעי צהוב/כחול. בתחילת עונת 2010/2011 הוחלפו צבעי הקבוצה לכתום/שחור.
מסע סנחריב בארץ ישראל
המסע השלישי של סנחריב למערב היה מסע עונשין של אשור נגד קואליציה של מדינות ובהן יהודה בשנת 701 לפנה"ס. האשורים יצאו למסע עונשין הן כדי להעניש את הממלכות המורדות על מרידתן באשור והן כדי לשעבד את הממלכות שמרדו באשור.
המלחמה מוזכרת במקורות עתיקים רבים למדי ביחס לתקופה. המלחמה נזכרת במקורות מקראיים כאחד הניצחונות הגדולים של יהודה בזמן ההוא, שכן הביסה את אשור, האימפריה הגדולה ביותר באותה עת, ולאחר המלחמה הממלכה נותרה עצמאית בעוד שלפניה הייתה מדינה וסאלית. עם זאת ההרס היה רב, כל ערי יהודה מלבד ירושלים נלכדו, יהודים רבים הוגלו, שטחים רבים נכבשו והועברו לממלכות הפלשתיות וכל אוצרות בית המקדש נמסרו ככופר לאשור. עדויות ארכאולוגיות מראות על הרס רב ושיטתי בכל הערים הגדולות באותה תקופה. מקורות אשוריים מדווחים על כניעה מוחלטת של יהודה שכנראה נשארה כמדינת חסות של אשור עד ימי אשורבניפל.
רקע.
בשנת 731 לפנה"ס מרד פקח מלך ישראל באשור, ותגלת-פלאסר השלישי דיכא את המרד והחליף אותו בהושע בן אלה.
תשע שנים אחרי כן, בשנת 722 לפנה"ס, מרד הושע יחד עם קואליציה נוספת של מדינות בהשראת מצרים, ושלמנאסר החמישי מלך אשור יצא למסע לדיכוי המרד שבמהלכו, החריב את הממלכה הצפונית, והגלה רבים מן הישראלים הצפוניים, רבים מאלו שלא הוגלו עברו אל הממלכה הדרומית.
כמו כן, הפך אחז מלך יהודה את ממלכתו למדינה וסאלית לאשור עוד לפני החרבת הממלכה הצפונית, לאחר שפקח ורצין מלך ארם-דמשק יצאו נגדו במתקפה כדי להמליך על יהודה אדם ושמו בן טבאל, ממלכת שומרון וממלכת ארם-דמשק הובסו.
על אף היחלשות יהודה בתקופת אחז, התחזקה יהודה שנית בתקופת חזקיהו, שהצליח להרחיב את הממלכה ולכבוש את פלשת, ובמהלך המלחמות שבה מלכים פלשתיים, ביניהם פאדי מלך עקרון.
כמו כן, מצרים תמיד ניסתה לייצר קואליציות אנטי-אשוריות כדי להקטין את כוח אשור, דבר שנראה גם בשנת 731 לפנה"ס ו-722 לפנה"ס.
בשנת 701 לפנה"ס, החליטו מספר מדינות בהשראת מצרים ומלכה לעתיד, יורש העצר תהרקה, למרוד באשור, ויהודה הייתה אחת מהן. יהודה הייתה מדינת חסות עוד מתקופת אחז, אך חזקיהו החליט למרוד יחדיו עם הבטחת מצרים לעזור.
לאחר שחזקיהו ומלכים אחרים לא העלו מיסים לסנחריב, יצא סנחריב למסע מלחמה בכל האזור, ומטרתו לדכא את המרד ולכבוש מחדש את המדינות המורדות.
צבאות ופיקוד.
הצבא האשורי.
בתקופה זו היה הצבא האשורי מורכב משתי חילות עיקריים: חיל רגלים, שהיה החיל הגדול יותר, והחיל הרכוב, שהיה קטן יותר במספרו, אך יוקרתי יותר ובעל חשיבות צבאית רבה. החיל הרכוב התחלק לשני חלקים בלתי שווים: החלק הגדול היה חיל המרכבות וחלק הקטן יותר היה חיל הפרשים. בנוסף ליחידות המלכותיות שהיו עיקר הצבא, כלל הצבא גם יחידות עזר מקרב בעלות בריתה של אשור. בנוסף, היה לאשור חיל הנדסה מפותח שהיה ביכולתו להפעיל מכונות מצור. אחד מכלי המצור הנפוץ בתקופה זו היה איל הניגוח, שהיה יעיל לא רק נגד שערי העיר, אלא גם נגד חומותיה. חומות העיר היו עשויות פעמים רבות מלבני בוץ ואיל ניגוח חזק יכול היה לפעור בהן פרצות. עם זאת, פעמים רבות לא הסתערו על העיר הבצורה, אלא הטילו עליה מצור כטקטיקת הכרעה עיקרית. לצד איילי ניגוח השתמשו האשורים במגדלי מצור. מספר החיילים קשה לקביעה ופעמים רבות לא נוקבים המקורות העתיקים במספרים כלשהם. במקרים שכן נמסרים מספרים הם גבוהים מאוד ולאו דווקא מהימנים. כך או כך, היה הצבא האשורי הגדול והחזק ביותר במזרח התיכון בתקופה זו.
חיל הרגלים הורכב מחיילים מסוגים שונים: נושאי חנית שנלחמו במערך צפוף, קשתים, נושאי מגן ועוד. לחיל רגלים היה תפקיד חשוב במערכה: הוא היווה את בסיס המערך הקרבי, שממנו פעלו המרכבות. חיל הרגלים היה יעיל גם בקרקע שלא התאימה ללוחמת מרכבות כמו שטח הררי או מיוער. חיל הרגלים היה זה שהשתתף במצור.
המרכבות היו מכמה סוגים: מרכבות קלות ומהירות שצוותן כלל שני לוחמים: רכב וקשת ומטרתן הייתה המטרת חצים על מערך האויב ומרכבות כבדות שצוותן כלל עד ארבעה לוחמים שהיו חמושים גם ברומחים ומטרתם הייתה מיטוט המערך היריב. חיל המרכבות שהיה החיל החשוב ובעל העצמה הרבה ביותר בתקופת הברונזה עד פלישת גויי הים (סביב 1200 לפנה"ס), החל לאבד מבכורתו בתקופת הברזל. הצבא האשורי, שהיה מהמתקדמים במזרח התיכון, הפעיל לצד חיל המרכבות גם חיל פרשים. הפרשים האשורים שימרו במידה רבה את מבנה הלוחמה על גבי המרכבה, ופעלו בזוגות, בדומה לחיילי המרכבות.
המלך היה לא רק ראש המדינה, אלא גם מפקד הצבא העליון. פעמים רבות המלך יצא בעצמו למערכה בראש צבאו. אם לא היה המלך נוכח, נמסר הפיקוד לבנו או למצביא בדרגת תרתן (באשורית Turtanu - תרתנו) או לרבשקה (דרגה של שר בכיר). הצבא המלכותי חולק ל"כנפות". כל כנף כללה כ-15,000 לוחמים. כל כנפה חולקה בתורה ל"קיסרי", כל אחת בת 50 עד 200 לוחמים.
צבא ממלכת יהודה.
צבא ממלכת יהודה היה קטן לאין שיעור מהצבא האשורי. הצבא הורכב ממשמר מלכותי קטן ובעתות מלחמה גויסה מיליציה מהאיכרים המקומיים. בנוסף, שירתו בצבא שכירי חרב במספר מועט. צבא ממלכת יהודה כלל גם מרכבות בנוסף לחיל הרגלים, אך מספרן היה קטן. חיל הרגלים חולק ליחידות עשרוניות: 10, 50, 1,000 ו-10,000 לוחמים. חיל הרגלים, שהיה החיל העיקרי, חומש במגוון כלי נשק לטווח קצר, כגון חניתות, חרבות, מגנים ועוד. בנוסף, שירתו בצבא גם קלעים וקשתים.