בתקופה שלאחר השירים בעלי האופי הדתי של איונה, שרתו המשוררים את ראשי השבטים הסקוטים כמשוררי חצר. לדוגמה, בני משפחת או מוירגסן (O Muirghesain) ששירתו את שבט מקלין מהאי מאל ושבט מקלאוד; בני משפחת מקיואן (MacEwen) ששירתו את שבט מקדוגל מלורן ואחר-כך את שבט קמפבל ודוכסי ארגייל. המשוררים פיארו בשיריהם את האישים החיים והן את המתים: "Is mor pudhar and ràidh-se" ("מה גדול הנזק שעונה זו הביאה בכנפיה"), כך מתאר איכן באקך (Eachann Bacach) את סגירת ארון המתים של לכלן מקלין (Lachlan MacLean) מדיוארט ב-1648. המשוררים הסקוטים לא אחזו בקולמוס בלבד, כפי שהוכיחו המשוררים Gillebríghde Albanach (1230-1200) ו-Muireadhach Albanach שהשתתפו במסע הצלב החמישי. לתמיכה משמעותית זכתה הספרות הגאלית בחסותו של אדון האיים, עד קץ שלטונו ב-1493. הישג משמעותי תחת חסותם של בני קמפבל היה הספר המודפס הראשון בסקוטית גאלית, תרגום של הספר "Book of Common Order" מאת ג'ון נוקס (John Knox), שבוצע בידי ג'ון קארסוול (John Carswell). הספר היה נכס חשוב בהפצת הדוקטרינה הפרוטסטנטית בהיילנדס באמצעות השפה הגאלית.
התפשטות האוריינות במאה ה-19 גרמה להופעת קהל קוראים חדש שהתעניין בפרוזה גאלית. על מנת לענות על צורכי קהל זה הוצאו לאור מספר כתבי עת. מלומדים מארגייל וביוט שיחקו תפקיד מרכזי בהקמת כתבי עת אלו. נורמן מקלאוד (Norman MacLeod), כומר ממאל וקמפבלטאון, היה המייסד והמוציא לאור של שניים מתוך כתבי העת העתיקים יותר: An Teachdaire Gaelach (המבשר הגאלי 1829–1831) ו-nan Gleann Cuairtear (המבקר של העמקים 1840–1843). מרבית הפרוזה הייתה מוקדשת לדוקטרינה הדתית, אבל מקלאוד גיוון את הנושאים וכלל היסטוריה, מדע, חידושים טכנולוגיים, מדעי הטבע וחדשות ממדינות זרות, וערך ניסויים בסוגה ובסגנון. מקור נוסף לפרוזה בסקוטית גאלית היה המוסף בגאלית של הירחון "Life and Work" (חיים ועבודה) של הכנסייה של סקוטלנד, הממשיך להופיע גם כיום. בין השנים 1907 ל-1951, בתקופה בה ערך את המוסף דונלנד למונט (Donald Lamont), יליד האי טיריי, התבצעו במוסף ניסויים בשינוי סגנונות. גם סיפורת החלה להיכתב בגאלית. הרומן הראשון בסקוטית גאלית יצא לאור ב-1912 היה זה Dùn-Aluinn מפרי עטו של ג'ון מקקורמיק (John MacCormick), סופר יליד האי מאל. מסורת של סיפורים ואגדות בגאלית הייתה קיימת קודם לכן, אך הם הועברו בעל פה בלבד. במאה ה-19 קמו פולקלוריסטים דוגמת ג'ון פרנסיס קמפבל (John Francis Campbell; 1885-1821) מאיילה, שליקטו סיפורי עם אלו. רומנים בגאלית ממשיכים להיות מודפסים גם כיום, לדוגמה הרומן "Miseanaraidh Am" מפרי עטו של הסופר איאן קריצ'טון סמית (Iain Crichton Smith; 1988-1928) שיצא לאור ב-2006, לאחר מות המחבר. כסופרים רבים כתב סמית הן בגאלית והן באנגלית, שבה כתב את עיקר יצירותיו.
סופרים, דוגמת סמית, שהתבססו בכתיבתם על הכרת שתי התרבויות, לא היו קיימים בארגייל וביוט לפני המאה ה-19, עובדה המדגישה את הדומיננטיות של השפה הגאלית. נייל מונרו (Neil Munro; 1930-1863) היה הסופר המשמעותי הראשון מאזור זה שכתב באנגלית. אזור ארגייל שיחק תפקיד חיוני ביצירותיו של מונרו שהיה יליד אינוורארי שעל החוף המערבי של לוך פיין. ב-1896 הוא החל לכתוב רומן "The Lost Pibroch" שתואר כ"רומנסה קלטית". הרומנים שיצאו אחר-כך המשיכו בקו הרומנטי, כשמערב ההיילנדס משמש להם כרקע והם תוארו כ"סקיצות של חיים סקוטיים". מונרו הוא לפיכך חלק מזרם הכתיבה המכונה "אסכולת קייליארד" (Kailyard School – אסכולת ערוגת המטבח) שניסתה לתאר את החיים הכפריים בסקוטלנד בצורה אידילית, תוך התעלמות מכוונת מהפגמים והקשיים של חיים אלו. עם דעיכת האסכולה נשכחו מרבית ספריו מתחום זה. הרומן "הבית עם התריסים הירוקים" (The House with the Green Shutters) מפרי עטו של ג'ורג' דאגלס בראון (George Douglas Brown 1902-1869) שיצא לאור ב-1901 ובו תוארו החיים בעיירה סקוטית קטנה בצורה ריאלית הרבה יותר, מסמן את סופה של "אסכולת קייליארד" ואת התחלת הזרם המכונה "התחייה הסקוטית" (Scottish Renaissance). הרומן גילספי (Gillespie) מפרי עטו של ג'ון מקדוגל היי (John MacDougall Hay; 1919-1880) שיצא לאור ב-1914 הוא חלק מזרם זה. עלילת הרומן מתרחשת בעיירה סקוטית קטנה, טארברט בקינטייר, שבה נולד היי. עם זאת, בניגוד לאסכולת קייליארד, הספר איננו רומנסה אלא דרמה שבבסיסה תאוות בצע. טארברט עתידה להיות גם במרכז יצירתו של בנו של הסופר, ג'ורג' קמפבל היי (George Campbell Hay; 1984-1915), משורר דו-לשוני שכתב פואמות הן בגאלית והן באנגלית. היי הבן הוא מחברם של שלוש אסופות של שירים, שניים בגאלית: Gaelic Fuaran Sléibb ("מעיין בהרים", 1948) ו-O na Ceithir Airdean ("מארבעה כיוונים", 1952) ואחד באנגלית "Wind on Loch Fyne" ("רוח על לוך פיין", 1948). החיים באזור תוארו על ידי סופרים אחרים, כדוגמת נעמי מיטשיסון (Naomi Mitchison; 1999-1897) שתוארה כ"זקנת השבט של הספרות הסקוטית המודרנית". היא עקרה לקראדייל שבקינטייר עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, והמשיכה להתגורר שם במשך שישים שנים אחר-כך, עד מותה. היא תיארה את חוויותיה בספר "Lobsters on the Agenda" (לובסטרים על סדר היום), כשהיא מדגימה בעיות להן נחשפה, כגון מאצ'ואיזם.
משחקי ילדים ומשחקים תחרותיים.
במאה ה-18 דיברו הילדים במחוז כמעט אך ורק סקוטית גאלית, כפי שניתן היה לראות מחוסר היכולת שלהם לעקוב אחר הקטכיזם באנגלית, או מתלונות של תיירים שביקרו באזור על כך שהתושבים אינם דוברים אנגלית. המצב התהפך בהדרגה, עד שבתחילת המאה ה-20 היו בתי ספר שבהם לא נמצאו בכלל תלמידים דוברי גאלית, והמדיניות הייתה לדכא את השימוש בה בבתי הספר. תחום אחד שבו הוסיפה השפה להתקיים הוא משחקי ילדים. מחקר ואיסוף מידע על משחקי ילדים בחבל החל ביוזמת איגוד הפולקלור ב-1893. התוצאות נערכו על ידי רוברט קרייג מקלאגן (MacLagan) ויצאו לאור ב-1901 בספר "The games &amp; diversions of Argyleshire" ("המשחקים והשעשועים של ארגיילשייר"). מקלאגן הרחיב אחר-כך את רשימת המשחקים. הבנת המשחקים דרשה ידע היסטורי במנגנוני החינוך באזור. למרות דיכוי השפה הסקוטית הגאלית בבתי הספר, חדרו מילים מגאלית למשחקים אשר נערכו באנגלית. כך למשל לאירוס נהגו לקרוא בשמו הגאלי – "seilisdeir".
השפה משחקת תפקיד חשוב במשחקים. המשחק בעצמו יכול ליצור הזדמנות לחזק את השליטה בשפה, עם משפטי שוברי שיניים, כלומר ביטויים שהגייתם משעשעת, שבהם נעשה שימוש הן על ידי מורים והן בין הילדים. אלו כוללים את הביטוי "Tha nead na cearca breaca ann an ciste mine mo shean-mhathair" (הקן של התרנגולת המנומרת נמצא במזווה של סבתי) ו-" chleachd a chearc dhubh bhi breith anns a chlaibh; agus chleachd a chearc liath bhi breith anns a chro", המתאר את התנהגות התרנגולות. לפני המשחק היה נהוג להעביר לעיתים תכופות דיאלוג כתוב בין המשתתפים במשחק. כך למשל המשחק המקביל לפרה עיוורת, שבו עיניו של אחד המשתתפים קשורות בסרט בד, והוא חייב לגעת במשתתף אחר, מתחיל כך:
שינטי (Shinty, בגאלית Camanachd) הוא ענף ספורט ייחודי לסקוטלנד. המשחק יובא על ידי הגאלים של אירלנד והתושבים שיחקו בו עוד בטרם הגיעה הנצרות לסקוטלנד. המטרה היא לגלגל כדור (במקור מעץ) לעבר השער תוך שימוש במקלות בדומה להוקי שדה. כמה מועדונים מארגייל וביוט משחקים בליגה הראשונה (Camanachd Oban, Inveraray Shinty Club ו-Bute Shinty Club). מסורתית השינטי הוא משחק לבוגרים, אבל קיימים גם מועדונים של שינטי לילדים ולנוער. כחלק מהמסורת הארוכה של המשחק היה נהוג לקיים טקס קודם לתחילת המשחק, שבו הוזמנו השחקנים להצטרף דיאלוג קבוע בין שניים, ובו חזרו כמה פעמים על טקסט בגאלית. להלן תחילת הגרסה שהייתה מקובלת באי איילה:
חלק מסוגי המשחקים התחרותיים שהתפתחו במחוז דומים למשחקים ידועים יותר בעולם. ה-"iomairt cnapain" הוא משחק הדומה לפטאנק תוך שימוש באביזרים בסיסיים: המטרה מצוירת על הרצפה או מיוצגת בעזרת אבן המכונה "cogy", וכולם מנסים להגיע קרוב אליה כשהם משליכים כפתורים לכיוונה. השחקנים במשחק בדרך כלל מתחרים מול כולם, אבל אפשר גם להקים קבוצות. המשחק "cluich an tighe" דומה למחניים. שלושה מעגלים משורטטים במרחק של 20 מטרים האחד מהשני כשהם יוצרים משולש. שחקן אחד העומד מחוץ למעגלים צריך ל"שבות" שחקנים בעזרת כדור שהוא מטיח בשחקנים האחרים שעה שהם עוברים ממעגל למעגל. כפי שניתן לראות מהמשחק "iomairt cnapain", לצורך המשחקים נעשה שימוש בחפצים יומיומיים. במשחק Bounty מניחים הילדים את כובעיהם בשורה צמוד לקיר. אחד הילדים מנסה לקלוע עם כדור לתוך אחד הכובעים, ובעל הכובע שלתוכו נכנס הכדור אמור להטיח את הכדור בילדים האחרים. חלק מהמשחקים נועדו להתבצע בתוך הבית, והם התמקדו בעיקר על דיאלוגים. המשחק "cuir a mach leannain" נועד לבנות, כאשר בת אחת מבקשת בשירה מהשאר להציע לה אהוב והן עונות לה בשירה עם הצעה מתאימה. שירים כאמצעי להתגבר על שעמום הכרוך בעבודה מייגעת היו נפוצים בסקוטלנד. בזמן העבודה הכרוכה בניקוי צמר ובעיבויו (בסקוטלנד waulking) היה נהוג שאישה אחת תפתח בשיר ותאלתר מילים, כששאר הנשים מצטרפות אליה. המנהג היה כה נפוץ שנוצרה סוגה מיוחדת המכונה waulking song.
מלון אויה
לסי חוזרת הביתה
אלה וילנסקי
אלה אמיתן-וילנסקי
קטנזרו
ווילו שילדס
סת גרין
יעקב ענתבי
המצור על דלהי (1857)