הסוחרים היהודיים המפורסמים ביותר בכפר היו יוז'ף לייפניק ויאנוש אויהיי, סוחרי עצים, קארוי הרצוג, סוחר תבואה, אשתו של פרנץ אויהיי ויצחק הרצוג שעסקו במסחר בבדים כל אחד בנפרד וליפוט איצקוביץ', סוחר במכונות. ליפוט איצקוביץ' התיישב בטוטקומלוש כסוחר כללי בשנת 1885, אך בשנים הראשונות של המאה ה-20 הוא שינה את תחום המסחר שלו למכונות. הוא בנה חנות גדולה, בית מלאכה ומחסן בכיכר המרכזית, שם סחר במכונות תפירה, מכונות דישה, אופניים, טרקטורים והפעיל תחנת דלק. המשפחה הקימה גם חנויות בבקשצ'אבה, סגד ואורושהזה.
בין מלחמות העולם.
בשלב הסופי של מלחמת העולם הראשונה, במהלך מהפכת החרציות, קמה תנועה האנטי-יהודית גדולה ביותר במחוז בקש ובטוטקומלוש. בתקופה שאחרי נפילת הרפובלקה הסובייטית ההונגרית (שרבים מאוד מראשיה היו יהודים) התנועה האנטי-יהודית אנטישמית של חוגי הימין התחדשה ויהודים רבים נשדדו הן בעסקיהם והן בבתיהם. בשנת 1925 נסגר בית הספר היהודי. בשנות העשרים של המאה העשרים הגיע החזן החדש גאשפאר רוזנברג, שמילא את תפקידי השוחט, שליח הציבור והחזן, במשך כמעט שני עשורים.
השואה.
אנשי טוטקומלוש נקראו לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) בין פברואר 1942 לאוקטובר 1943 כהמשך ישיר לחוקים המפלים האנטי-יהודיים בהונגריה (הנומרוס קלאוזוס החוק היהודי הראון החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). באפריל 1944, חובת ענידת הטלאי הצהוב הוחלה גם בטוטקומלוש, ואז החלה נעילת היהודים בגטו. ב-13 במאי עזבו המשפחות את בתיהם ועברו לחצר המגודרת של מכונת איצקוביץ בכיכר המרכזית, לשטחי העסק ולדירות בבית איצקוביץ. הגטו נשמר על ידי ז'נדרמים מקומיים והכפריים. ב-20 ביוני 1944 הוסעו היהודים מטוטקומלוש לתחנת הרכבת, הועמסו על קרונות משא והועברו למחנה האיסוף של גטו בקשצ'אבה, משם כולם מלבד מרגיט הרצוג ואשתו של מיקלוש גרוס רוז'י לייכטר ומשפחתה שעמדה ללדת נשלחו לדברצן. מתוך 122 יהודים מטוטקומלוש, 83 גורשו למחנה שטרסהוף ו-39 גורשו ברכבת לאושוויץ. איש מהמגורשים לאושוויץ לא חזר לטוטקומלוש. חלק מהמגורשים למחנה שטראסהוף הועברו למחנות בווינה והסביבה. בשנת 1945 שחררו כוחות סובייטים ואמריקאים את השורדים. בשנת 1945 חזרו 86 אנשים לטוטקומלוש, שרבים מהם עזבו במהרה למקום אחר או היגרו. בשנות ה-80 של המאה ה-20 חיו בכפר רק חמישה יהודים. אלה שנותרו נפטרו במהלך השנים, בימים אלה רק לשתי משפחות יש שורשים יהודיים בטוטקומלוש, אך עדיין יש צאצאים רבים של יהודי טוטקומלוש הן בעולם הו בישראל והן בבודפשט.
הנצחה.
מדי שנה, ביום ראשון הקרוב ביותר ל-20 ביוני, מתקיימת טקס הנצחת השואה.
דייוויד הנרי סאוטר
דייוויד הנרי סאוטר (באנגלית: David Henry Souter; 30 במרץ 1862 - 22 בספטמבר 1935) היה אמן ועיתונאי אוסטרלי. הוא יצר בצבעי מים אך המוניטין שלו נשען על עבודתו בשחור-לבן.
ביוגרפיה.
סאוטר נולד באברדין, סקוטלנד, בנם של דייוויד הנרי סאוטר, מהנדס, ואשתו אן סמית, גרנט. הוא עבר חניכות אצל צייר ויוצר שלטים כשהיה בן 12. סאוטר למד אמנות בסניף המקומי של בית הספר דרום קנזינגטון. תרם איורים לכתב עת מקומי משנת 1880. הוא נסע לנטאל בדרום אפריקה, בשנת 1881, שם עסק בעיתונות.
סאוטר התחתן עם ג'סי סוונסון ב-17 בפברואר 1886, וביחד הם עברו למלבורן, אוסטרליה, והתיישבו בשנת 1887 בסידני. בסידני השיג סאוטר עבודה אצל ג'ון סנדס שם עבד כמאייר זמן מה לפני שעבר לוויליאם ברוקס ושות' בע"מ.
סוטר תרם איורים ל"טריביון", ובשנת 1888 הקים אגודת אמנים והפך לנשיאה.
בשנת 1892 החל לתרום רישומים ל"בולטין", ולמשך תקופה של 35 שנים ייצר לפחות ציור אחד לכל גיליון. ישנם סיפורים שונים על דמות החתול שהופיעו בתדירות רבה בציוריו,
סאוטר היה עורך של "אמנות ואדריכלות" בין השנים 1904 ל-1911, ובמשך שנים רבות היה קשור לוויליאם ברוקס ואייר רבים מספרי הלימוד שהופקו על ידם.
סאוטר נפטר בפתאומיות בביתו בבונדי, ניו סאות' ויילס ב-22 בספטמבר 1935, והותיר אחריו שני בנים ושלוש בנות.
עשרה מציורי צבעי המים של סאוטר הוצגו בתערוכת אגודת האמנים שהתקיימה במלבורן בשנת 1907. אלבום ובו אוסף של עבודותיו נמצא בספרייה הציבורית במלבורן. אוסף של קריקטורותיו ממלחמת העולם הראשונה, שהודפס מחדש מתוך כתב העת סטוק וסטיישן, פורסם בסידני בשנת 1915.
So Beautiful (פירושונים)
Do Not Disturb (פירושונים)
Broken &amp; Beautiful (פירושונים)
שרה קופיו סולם
שרה קופיו סולם (באיטלקית: Sarra Coppio, Copia, Coppia; 1592–1641) הייתה משוררת וסופרת יהודיה איטלקייה שחיה בוונציה. שם נעוריה סקופיו שפרושו עקרב והיא נישאה ליעקב סולם שהיה בנקאי, שאחיו, אף הוא בנקאי, היה פטרונו של המלחין סלומונה רוסי. קופיו ניהלה יחסי אהבה סוערים בהתכתבות עם אנסלדו צ'בה , מחזאי איטלקי מגנואה, אותו לא פגשה מעולם.
ביוגרפיה.
קופיו נולדה בוונציה, בת למשפחה יהודית, קיבלה חינוך יהודי ואיטלקי ולמדה יוונית עתיקה, לטינית ועברית וכן את התנ"ך והברית החדשה.
משפחת קופיו הייתה משפחת סוחרים שמוצאה כנראה מהקהילה היהודית במודנה. בסביבות שנת 1613 נשאה קופיו לג'יאקוב סולם, שהיה אף הוא ממוצא מודני. לזוג נולדה בת יחידה שנפטרה בגיל עשרה חודשים.
קופיו הייתה בעלת ידע מעמיק בתחום הספרותי, המוזיקלי, ההיסטורי והתאולוגי. היא למדה פילוסופיה ואסטרולוגיה והכירה טקסטים לטיניים, עבריים וספרדים. היא חייבת חלק גדול מהשכלתה ללאונה מודנה, שלה הוא הקדיש את הטרגדיה אסתר (La reina Esther).
היא אף ניסתה את כוחה ביצירות ספרותיות, מהן נותר אך מעט. בביתה התקיים סלון ספרותי שהיה פתוח לא רק ליהודים, אלא גם לאינטלקטואלים נוצרים ובהם גם באלדאסארה בוניפאקיו .
הוויכוח בנושא הדת והישארות הנפש.
קופיו ניהלה התכתבויות עם אנסאלדו צ'בה, מחבר הספר אסתר. מההתכתבות הזאת נותרו רק המכתבים שהוא שלח אליה, בהם הוא מנסה לשכנע אותה להמיר את דתה לנצרות. קופיו, שהייתה גאה בהשתייכות לקהילה היהודית סירבה.
בעקבות הדיון הזה כתבה קופיו את המניפסטו "בו היא מפריכה ומוכיחה את סניור בלדסארה בוניפציו על ההאשמה הכוזבת שלו שהיא מכחישה את נצחיות הנפש".
חריסה
רבי יהודה בריה דרבי שמעון בן פזי
כריסטה ויליאמס
כריסטה ויליאמס (; 5 בפברואר 1926 – 28 ביולי 2012) הייתה זמרת גרמנייה.
ביוגרפיה.
ויליאמס נולדה ב-5 בפברואר 1926, בעיר קניגסברג ב. בגיל שנה, עברה עם משפחתה לגלזנקירכן-ארל וב-1942, עברה למינכן עקב מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, חזרה שוב לעיירה גלזנקירכן-ארל שם התגוררה עד 1971.
תחילה, ויליאמס למדה ועבדה כמוזיקאית אופראית. היא למדה פיתוח קול, נגינה על נבל ועל קונסרבטוריון בבית הספר הגבוה למוזיקה ולאמנויות הבמה במינכן. אף על פי שעבדה כאופראית, ויליאמס נהגה לשמוע מוזיקת ג'אז אמריקאית. היא אף ציינה כי הזמרת אלה פיצג'רלד הייתה ההשראה שלה כשהייתה צעירה. בשנת 1957, חתמה ויליאמס חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "דקה". באותה שנה, הוציאה שני סינגלים, "Oh, diese Männer" ו-"et Blacky Serenade".
ב-22 בפברואר 1959, ויליאמס ניצחה בקדם השווייצרי לאירוויזיון 1959, ונבחרה לייצג את מדינתה באירוויזיון. ב-11 במרץ 1959, היא הופיעה על בימת האירוויזיון, שמינית בסדר ההופעות, עם השיר "Irgendwoher". בתום ספירת הנקודות, ויליאמס הגיעה למקום הרביעי עם 14 נקודות. בשנת 1962, חתמה ויליאמס חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "Ariola". באותה השנה, נישאה לפסנתרן אלברט הוויג. בשנת 1968, פרשה מהקריירה המוזיקה והחלה לעבוד כמורה בבית ספר במינכן.
סידוניו פאיש
סִידוֹנְיוֹ בֶּרְנַרְדִינוֹ קַרְדוֹסוֹ דֶּה סִילְבָה פָּאִיש (בפורטוגזית: Sidónio Bernardino Cardoso da Silva Pais; 1 במאי 1872 – 14 בדצמבר 1918) היה מדינאי, איש צבא ודיפלומט פורטוגזי. במהלך תקופת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה ביצע פאיש הפיכה שהביאה אותו לשלטון בראשות חונטה צבאית בשנת 1917 ולנשיאות פורטוגל בשנת 1918. פאיש שלט בסגנון אוטוקרטי וניתן לו הכינוי "הנשיא-המלך" (Presidente-Rei) על כך. בתקופת שלטונו הייתה פורטוגל בתסיסה אזרחית פנימית שהקשתה על הממשל ובנוסף על כך הייתה גם מעורבותה במלחמת העולם הראשונה על הפרק. מדיניותו וצורת הממשל של פאיש הביאה להתנקשות בחייו בדצמבר 1918 על ידי פעיל השמאל הפוליטי.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
סידוניו פאיש נולד בקמינהא, עיר בצפון ממלכת פורטוגל לחופי האוקיינוס האטלנטי, בשנת 1872. משפחתו של פאיש הייתה במוצאה חלק מיהדות פורטוגל והמירו את דתם לנצרות קתולית. פאיש היה הבכור באחיו, ובצעירותו לא הראה התעניינות בפוליטיקה וממשל אלא במתמטיקה ופילוסופיה. פאיש החל לעסוק במתמטיקה עד שנטש את המקצוע זמנית בשנת 1888 והתגייס לצבא הפורטוגזי. הוא החל בלימודים באקדמיה צבאית והתרכז בעיקר בארטילריה. היו לו ציונים גבוהים בסך הכל והוא טיפס בדרגות הקצונה עד שבשנת 1916 הועלה לדרגת מייג'ור. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המשיך בחסות הצבא ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת קוימברה וקיבל דוקטורט בשנת 1898 בסיום לימודיו באוניברסיטה. בהמשך הפך למרצה באוניברסיטה לצד הקריירה הצבאית שלו.