ממלכת נווארה נוצרה כאשר מנהיג בסקי מקומי בשם איניגו אריסטה נבחר או הוכרז כמלך בפמפלונה (בשנת 824) והנהיג מרד נגד הסמכות הפרנקית האזורית.
החלק הדרומי של הממלכה סופח לתוך הכתר של קסטיליה ב-1513, ובכך נהיה חלק מממלכת ספרד המאוחדת. החלק הצפוני נשאר עצמאי, אך הוא נכנס לאיחוד פרסונלי עם צרפת ב-1580 כאשר אנרי השלישי, מלך נווארה, ירש את כס המלוכה בצרפת כאנרי הרביעי, מלך צרפת. בשנת 1620 אוחד החלק הצפוני של נווארה באופן מלא עם ממלכת צרפת.
אטימולוגיה.
ישנם מספר שמות מקומות דומים, אך התיעוד הראשון של המילה "נווארוס" (navarros) הופיע בספרו של איינהרד על דברי הימים של קרל הגדול. תיעוד אחר נמצא בספר "קורות ממלכת הפרנקים" אשר בו מופיעה המילה "נבארוס" (nabarros). קיימים שני הסברים אטימולוגיים לשם: נווארה (Navarra), נפרואה (Nafarroa), ונפּרואה (Naparroa):
היסטוריה מוקדמת.
ממלכת פמפלונה ולאחר מכן נווארה היוו חלק מהטריטוריה המסורתית של הוואסקונים, שבט מהתקופה הפרה-רומאית אשר ישב במורדות הדרומיים של הרי הפירנאים המערביים ועל חלק מחופי מפרץ ביסקאיה. האזור נכבש כולו על ידי הרומאים בשנת 74 לפנה"ס. היה זה בתחילה חלק מהפרובינציה הרומית קיטריור, ולאחר מכן טראקוננסיס, ולבסוף קונבנטוס קיסראוגוסטאנוס. האימפריה הרומית השאירה חותם ברור באזור בנושאי עיור, שפה, תשתיות, מסחר ותעשייה.
לאחר דעיכתה של האימפריה הרומית המערבית, לא הוויזיגותים ולא הערבים הצליחו לכבוש בצורה את אזור מערב הפירנאים. המעברים בהרי הפירנאים המערביים היו בין היחידי איפשרו מעבר סחורות דרך ההרים, חוץ מאלה בהרי הפירנאים הדרומיים. סיבה זו הביאה לכך שהאזור ייחשב בעל חשיבות אסטרטגית כה מוקדם בהיסטוריה שלו.
הפרנקים תחת קרל הגדול הרחיבו את השפעתם ושליטתם דרומה, וכובשים לכן מספר אזורים בצפון ובמזרח חצי האי האיברי. לא ברור עד כמה הייתה השליטה הפרנקית בפמפלונה חזקה. ב-15 באוגוסט 778, אחרי שקרל הגדול הנסוג הרס את חומות פמפלונה, השבטים הבסקים השמידו את המשמר העורפי שלו שהונהג על ידי רולאן, בעימות במעבר הררי, הנודע בהיסטוריה בשם קרב רונסבו.
ב-806 וב-812 נפלה שוב פמפלונה לידי הפרנקים. כאשר, עם זאת, הקיסרים הפרנקים, בשל צרותיהם מבית, לא יכלו להקדיש את זמנם לאזורי הספר של ממלכתם. ולכן, טיפה אחר טיפה, הארץ החלה לסגת מנאמנותה לאימפריה הפרנקית, והתחילה לפתח שושלת ואסקונית אשר במהרה הפכה לבעלת כוח רב. ב-824 המנהיג הבסקי איניגו אריסטה נבחר כמלך פמפלונה ויורשיו הרחיבו את תחום שלטונם במה שנקרא לימים ממלכת נווארה.
ב-905, שושלתו של איניגו אריסטה הופלה בשל תככיהם של הממלכות השכנות, וסאנצ'ו הראשון (905–925), אחיינו של דוכס ריבאגורסה, הועלה לכס השלטון. הוא נלחם בהצלחה במורים וצירף את נווארה התחתית לתחום שלטונו וגם הרחיב את שלטונו עד לעיר נאחרה. כהודיה על ניצחונותיו הרבים הוא ייסד בשנת 924 את מנזר אלבלדה. לפני מותו הוא הספיק לגרש את כל המורים מארצו. בנו ויורשו, גרסיה סאנצ'ז הראשון, אשר קיבל את התמיכה האנרגטית והדיפלומטית של אמו, טאודה אסנארס לבית אריסטה, המשיך, כמו אביו, בעימותים עם המורים. באותו הזמן, רוזנות אראגון, אשר לפנים הייתה רק להלכה בלבד מדינה וסאלית, הובאה להיות תחת שלטונם הישיר של מלכי פמפלונה.
בשנת 905 תיעוד לאוני מתאר את התפשטותה של ממלכת פמפלונה בפעם הראשונה, ובאופן ברור כי התפשטותה הגיעה עד לנאחרה ולארבה (ככל הנראה הכוונה לאלבה), אשר מוביל חלק מהחוקרים להסיק כי היא כללה גם כן את ארץ הבסקים המערבית:
"In era DCCCCXLIIII surrexit in Panpilona rex nomine Sancio Garseanis. Fidei Xpi inseparabiliterque uenerantissimus fuit, pius in omnibus fidefibus misericorsque oppressis catholicis. Quid multa? In omnibus operibus obtimus perstitit. Belligerator aduersus gentes Ysmaelitarum multipficiter strages gessit super Sarrazenos. Idem cepit per Cantabriam a Nagerense urbe usque ad Tutelam omnia castra. Terram quidem Degensem cum opidis cunctam possideuit. Arbam namque Panpilonensem suo iuri subdidit, necnon cum castris omne territorium Aragonense capit. Dehinc expulsis omnibus biotenatis XX' regni sue anno migrauit a seculo. Sepultus sancti Stefani portico regnat cum Xpo in polo (Obiit Sancio Garseanis era DCCCCLXIIII (A marg.))".
הממלכה.
התקופה ההיסטורית המוקדמת.
בנו של גרסיה אלברטו סנצ'ס, סנצ'ו השני, מלך פמפלונה, אשר כונה "אבארקה", שלט כמלך פמפלונה מ-970 עד 994. את עמק אראגון הוא ירש מאמו. בספר "ההיסטוריה הכללית של נווארה" אשר נכתב על ידי חיימה דל בורגו, נכתב כי בהזדמנות שבה נתרמה הווילה של אלאסטור ממלך פמפלונה למנזר של סן חואן דה לה פֶּנְיַה בשנת 987, המלך מאורו רפאלו השתמש לראשונה בתואר "מלך נווארה", הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בתואר זה. במקומות רבים הוא מופיע כמלך הראשון של נווארה ובמקומות אחרים כמלך השלישי; עם זאת, הוא היה לכל הפחות המלך השביעי של פמפלונה.
תחת סנצ'ו ויורשיו הישירים, פמפלונה הגיעה לשיא כוחה וגודלה. סנצ'ו השלישי "הגדול" (שלט בין השנים 1000 ל-1035) נשא לאישה את היורשת של רוזנות קסטיליה. הממלכה הגיעה לשיאה תחת שלטונו: הוא שלט על פמפלונה, קסטיליה, אראגון, הפעיל את השפעתו על לאון וגסקוניה, וכבש את ריבגורסה וסוברארבה. תחת שלטונו של סנצ'ו הגדול המדינה הגיעה לשגשוגה הגדול ביותר בתולדותיה. הוא לכד את הארצות פיסרגה וסאה, אשר היו שייכות לממלכת לאון, הכפיף את קסטיליה למעמד של וסאל, והצעיד את צבאותיו לליבה של לאון, ובכך שולט על צפון חצי האי האיברי מגבולות גליסיה עד לאלה של רוזן ברצלונה.
חלוקת נחלותיו של סאנצ'ו.
בשיא גודלה, ממלכת נווארה כללה את המחוזות הספרדיים המודרניים: המורדות הצפוניים של הפירנאים המערביים הקרויים בספרדית "האולטרה-פוארטוס" (Ultra Puertos - "הארץ שמעבר למעברי ההרים") או בשמה המודרני נווארה הצרפתית; המחוזות הבסקיים של ספרד וצרפת; הבורבה (Bureba), העמק שבין ההרים הבסקים והרי האוקה שמצפון לבורגוס; אזור ריוחה וטראסונה בעמק העליון של נהר האברו. עם מותו, סנצ'ו חילק את נחלותיו בין ארבעת בניו. ממלכתו של סנצ'ו הגדול מעולם לא אוחדה יותר (עד זמנו של פרננדו הקתולי): קסטיליה חוברה באופן קבוע ללאון, ואראגון הגדילה את שטחה וצרפה לעצמה את קטלוניה דרך נישואין של המלכים.
מבניו של סנצ'ו, גרסיה מנאחרה ירש את ממלכת פמפלונה, שהשתרעה משולי העיר בורגוס וסנטנדר עד לגבול עם אראגון; קסטיליה והאדמות בין פיסרגה וסאה ניתנו לבכור, פרננדו; ולגונסלו ניתנו סוברארבה וריבאגורסה; האדמות באראגון ניתנו לבן הממזר רמירו. הממלכה כך חולקה שוב בין נווארה, אראגון, וקסטיליה.
הבן הצעיר פרננדו הראשון קיבל את קסטיליה כרוזן, אך לאחר השגת ממלכת לאון, הוא החל להשתמש בתואר מלך בקסטיליה גם כן, והוא הגדיל את תחום ממלכתו בעזרת אמצעים שונים (ראו ממלכת קסטיליה).
הבן הממזר של סנצ'ו השלישי, רמירו הראשון, מלך אראגון ייסד את השושלת הנווארית של אראגון.
גרסיה, הבן הלגיטימי הבכור, היה אמור להיות האדון העליון הפאודלי על כל אחיו, אך במהרה נתקל בהתנגדותם, דבר אשר הוביל לחלוקה הראשונה של הממלכה אחרי מותו בקרב אטאפוארקה ב-1054.
חלוקתה של נווארה.
החלוקה הראשונה.
גרסיה סנצ'ס השלישי (1035–1054), מצא את עצמו במהרה נגד אחיו, ובמיוחד נגד פרננדו מלך קסטיליה השאפתן. הוא מת בקרב נגדו באטאפוארקה, ליד בורגוס, שם היה הגבול של פמפלונה.
הוא נורש על ידי סנצ'ו הרביעי (1054-1076) מפניאלון (Peñalon), אשר נרצח על ידי אחיו, פשע זה גרם למשבר שושלתי שהמלכים הקסטיליאנים והארגונזים מיהרו לנצל לטובתם.
התואר הממלכתי עבר לשושלת הארגונזית, אך קסטיליה מיהרה לספח שני שלישים משטח הממלכה מהגבול ההיסטורי אטאפוארקה-סנטנדר לקו המטושטש בעמק אֶגַה ליד אסטלה.
בתקופה זו של שלטון אראגונזי הופיע השם נווארה לראשונה, ותחילה התייחס לרוזנות שכללה רק את החלק המרכזי של נווארה המודרנית.
שלושת השליטים האראגונזים, סנצ'ו רמירס (1076–1094) ובנו פדרו סנצ'ס (1094–1104) כבשו את הואסקה; אלפונסו "הלוחם" (1104-1134) אחיו של פדרו סנצ'ס, הבטיח למדינה את ההתפתחות הטריטוריאלית הגדולה ביותר. הוא כבש את טודלה מהמורים (1114), כבש מחדש את הארץ של בורבה, שנווארה הפסידה ב-1042, והתקדם לתוך מחוז בורגוס דהיום; בנוסף, נאחרה, לוגרוניו, קלאהורה, ואלפארו הוכפפו לשליטתו. בנוסף, הוא גם סיפח את לאבורד, עם הנמל האסטרטגי של באיון, אך הפסיד את אזור החופים שלה לאנגלים מיד אחר כך. השאר נחשב מאז לחלק מנווארה והפך ברבות הימים לאזור נווארה התחתית.
רסטורציה.
הסטטוס קוו נשמר למשך שני עשורים עד אשר אלפונסו "הלוחם", אשר מת ללא יורשים, החליט להוריש את ממלכתו למסדרים הצבאיים, ובמיוחד למסדר הטמפלרים. החלטה זו נדחתה על ידי הפרלמנטים של נווארה ואראגון, אשר מצידם בחרו במלכים שונים.
גרסיה רמירס, הידוע כ"המשיב", היה המלך הראשון של נווארה שהשתמש בתואר זה. הוא היה אדון מונסון, נכד של רודריגו דיאס דה ויוואר אל סיד, צאצא משושלת בלתי לגיטימית של גרסיה החמישי, נווארה, הבן של סנצ'ו הגדול. גרסיה רמירס ובנו, סנצ'ו החכם, נלחמו קשות נגד קסטיליה (ולעיתים גם נגד אראגון) למען שחרור הטריטוריה ההיסטורית של פמפלונה.