בבחינת אופן ניהול מערכת הבחירות של שנת 1992 על ידי מפלגת העבודה נמצא כי המפלגה נעה ימינה, תנועה שהיוותה יעד אסטרטגי על פי מודל הבוחר החציוני. על פי המודל, במערכת בחירות בין שתי מפלגות גדולות, הבחירה הרציונלית תהיה תנועה למרכז, במטרה לזכות בקולות הצפים ובקולות של מצביעי המפלגה היריבה. בהתאם, מפלגת העבודה שהיוותה מפלגת שמאל בשנת 1992, הייתה צריכה לנוע ימינה, לכיוון המרכז. התנועה ימינה של המפלגה נעשתה באמצעות מספר מהלכים, הראשון הוא השימוש והדגשת דמותו של יצחק רבין (תוך הסתרת חברי מפלגה לא פחות בולטים, שזוהו כבעלי עמדות יוניות יותר. כך, במהלך מערכת הבחירות הועברו אברהם בורג, שמעון פרס ויוסי ביילין, אל מאחורי הקלעים), מי שעמד בראש המפלגה באותה עת, דמות שזוהתה עם "מיתוס הביטחון" בשל ההיסטוריה הצבאית הענפה שצבר. מפלגת העבודה הדגישה את הניצחון במלחמת ששת הימים עמו זוהה רבין ואת עברו הצבאי העשיר, הגם שמנגד הועלו טענות בעניין קריסתו ואי-תפקודו של רבין במהלך המלחמה. השני, עמדותיו המדיניות של רבין, שסירב להחזרת שטחים ובפועל, עמדותיו היו דומות מאוד לעמדותיו של מנחם בגין, כמו גם עמדותיהם של נאמניו, בנימין בן-אליעזר, אביגדור קהלני ושמעון שיטרית, הודגשו במהלך מערכת הבחירות. השלישי, תהליך של מרכוז המפלגה, עד כניסתה אל המרחב הפוליטי של המפלגה היריבה, מפלגת הליכוד. מפלגת העבודה בחרה בסיסמאות בחירות ששידרו את "מרכזיותה" ואף מבחינה גרפית, שידרו מודעותיה את מיקומה במרכז המרחב הפוליטי. באמצעות שלושת המהלכים הללו, הצליחה מפלגת העבודה לנוע אל מרכז המרחב הפוליטי, כך אמנם הפסידה המפלגה קולות משמאל, אך הרוויחה קולות רבים מימין וניצחה במערכת הבחירות.
יתרונות.
מודל הבוחר החציוני הוא אחד מהכלים הוותיקים והטובים ביותר הקיימים בתאוריות פוליטיות. המודל מאפשר להסביר תופעות המתרחשות במערכת הפוליטית. המודל מאפשר להראות כי שיטת הבחירות והתפלגות הבוחרים שתיהן מהוות גורמים חשובים בקביעת מספר המפלגות בדמוקרטיה נתונה. בנוסף, יכול המודל להציע תחזיות ספציפיות בעניין שינוי התוכן של העמדות שמציגות המפלגות החותרות לעלות לשלטון. ולהפך, הוא מאפשר לומר מהם התנאים היוצרים דמיון בין עמדות המפלגות ותזוזתן למרכז, ומהם התנאים המרחיקים את עמדותיהן זו מזו.
ביקורת.
הצגת תחרות פוליטית כאילו התנהלה במימד אחד היא פשטנית ואינה משקפת את המציאות. מרחבים פוליטיים הם רב-ממדיים. המרחב הפוליטי מורכב מהעדפות הבוחרים בממדי הביטחון, הכלכלה, החברה ועוד. גם הממדים עצמם אינם נתפסים אצל כל הבוחרים באותו אופן. ייתכן שלבוחרים שונים תהיינה אינטרפרטציות שונות למשמעות של ממדים שונים. כבר בשנות ה-60 מצאו חוקרים רבים כי קיים חוסר עקביות בהעדפות בוחרים בנושאים שונים. בחירות פוליטיות אינן תהליך חד-צדדי בלבד. הבוחר מעצב את עמדותיו על בסיס המידע שהוא מקבל מן המועמדים, מכלי התקשורת ומחבריו, ואילו המועמד מנסה להשפיע על עיצוב זה ככל שהדבר בגדר האפשר. בניסיון זה, המועמדים מפתחים עמדות בנושאים שונים, אך הם מנסים להבליט בעיקר נושא אחד, המקנה להם יתרון אצל הבוחרים על פני מועמדים אחרים. תהליך זה של התכנסות למימד אחד או לשני ממדים מקל על המועמדים ועל הבוחרים כאחד. נמצא גם כי הבוחר הממוצע אינו מסוגל לעבד מידע המתייחס למספר רב של ממדים, ולכן הוא בוחר לעצמו מימד אחד או שניים, קובע עמדתו לגביהם ומצביע. תהליך ההפחתה הזה מובן למועמדים אינטואיטיבית ולכן, אף הם מרכזים את תשומת לבם במימד המייחד אותם, תוך התייחסות מזערית, אך הכרחית, לממדים אחרים.
בנוסף, הניסיון לאתר נקודות מרכז מדויקות אצל בוחרים נידון אף הוא לכישלון. כלי המדידה לאיסוף מידע על מיקום הבוחרים – הסקר – אינו מדויק, וכן יש הבדל בין תשובותיהם של הבוחרים לסקר לבין העדפותיהם האמיתיות, כפי שהן מוצאות ביטוי בעת ההצבעה עצמה. הפער בין ההתנהגות בפועל לבין עמדתם המוצהרת של הבוחרים בסקרים נובע לא רק משום שחלקם פשוט משקרים, מטעמים השמורים אתם, אלא גם משום שבמהלך הבחירות חלק מהבוחרים מושפעים מהמידע שהמועמדים מעבירים להם ומשנים עקב כך את העדפותיהם. חלק מציבור הבוחרים מחליט רק בימים האחרונים שלפני הבחירות בעד איזה מועמד או מפלגה להצביע. לכן, המועמד נמצא במצב של אי-ודאות ביחס להצבעתו האמיתית של הבוחר, ואינו יכול אלא "לרדוף", באמצעות שינויים בעמדותיו המוצהרות, אחרי שינויים בהעדפות הבוחרים שהוא מאתר, בין השאר, באמצעות ה"אינטואיציה" הפוליטית המלומדת שלו. כלומר, הוא מסתייע בהתרשמות מן השטח או בממצאים של סקרי דעת קהל למרות שברור לו וליועציו, שאמצעים אלה אינם מדויקים לחלוטין.
כביש A1 (בריטניה)
כביש A1 הוא הכביש הארוך ביותר בממלכה המאוחדת ואורכו הוא 660 קילומטר. הוא מחבר את לונדון, בירת אנגליה ובריטניה, עם אדינבורו, בירת סקוטלנד. הכביש עובר בצפון לונדון, הטפילד, וולווין גרדן סיטי, סטוונג', לצ'וורת', הנטינגטון, פטרבורואג, גרנטהם, ניורק און טרנט, רטפורד, דונקסטר, לידס, יורק, ריפון, דארלינגטון, גייטסהד, ניוקאסל ובריק-על-טוויד.
כביש A2 (בריטניה)
כביש A2, הידוע גם בשם דרך דובר, הוא כביש ראשי בדרום מזרח אנגליה, המחבר את לונדון, הבירה, עם תעלת למאנש דרך נמל דובר שבמחוז קנט. לדרך זו חשיבות רבה בחיבור לונדון לשאר יבשת אירופה דרך התעלה למטרת העברת סחורות.
כביש A3 (בריטניה)
כביש A3, הידוע גם בשם דרך פורטסמות' הוא כביש ראשי המחבר את לונדון, בירת אנגליה, עם העיר פורטסמות' וחולף בסמוך לקינגסטון שעל נהר התמזה, גילדפורד, האסלמר ופטרספילד. לרוב אורכו, המשתרע על פני 108 קילומטרים, הכביש מוגדר כ-Trunk road ולפיכך מנוהל בידי Highways Agency. הוא נבנה לכל אורכו ככביש דו נתיבי.
התפלגות גאוסית
כביש A4 (בריטניה)
כביש A4, הידוע גם בשם הדרך המערבית הגדולה, הוא כביש ראשי באנגליה המחבר את הבירה לונדון עם אבונמאות' בפאתי העיר בריסטול לחופי תעלת בריסטול.
שטיפת קיבה
שטיפת קיבה היא התהליך של ניקוי תוכן הקיבה. טכניקת שטיפת הקיבה נמצאת בשימוש כ-200 שנה כאמצעי להוצאת רעלים מהקיבה.
טכניקה זו משמשת בעיקר כאשר אדם בלע רעל כלשהו או לקח מנת יתר של תרופה. בין סמים אלו נכלל האלכוהול. לעיתים שוטפים קיבה גם לפני ניתוח על מנת לנקות את התוכן לפני שמתבצע שם חתך כלשהו ובכל מערכת העיכול.
מלבד במקרה של רעלים, שטיפת קיבה משמשת לאמת את דימום מערכת העיכול ואת רמתה
שטיפת קיבה נעשית לעיתים על מנת לטפל בחולי היפותרמיה
טכניקה.
תוכן קיבה ניתן להסיר באמצעות שאיבה מיד או לאחר ריסוס מים דרך הצינור. שטיפת קיבה כרוכה בהכנסת צינור (זונדה) דרך הפה או האף (תוך "הסרת" גושים נוזלים) ומשם בתוך מורד צינור המזון (הוושט) לתוך הבטן. לפעמים תינתן תרופת אלחוש על מנת להפחית את הגירוי ואת מנגנון ההקאה המגורה על ידי הצינור.
הכנסת הצינור לבטן חייבת להתרחש בצורה מדויקת:
התהליך חייב להתבצע בצורה מדויקת על מנת לוודא שהצינור אינו נכנס לריאות.
אצל מבוגרים מכניסים כמות קטנה של מים עם תמיסת מלח, אצל ילדים עקב מערכת חיסונית חלשה יותר וחשש מהיפותרמיה התהליך מבוצע רק על ידי מים.
מחשש להקאות מכשיר יניקה נמצא תמיד בהישג יד על מנת למנוע שאיפת חלקיקים לתוך הריאות.
התהליך מתבצע כמה פעמים עד שהמכשיר מראה שאין תוכן קיבה נוסף מלבד הנוזל-הנוזל צלול, בטפטוף של המכשיר 150-200 מיליליטר מים או עם תמיסת מלח.
אם החולה איננו בהכרה, מורדם, או אינו יכול לנשום לבדו, אזי הוא צריך להיות מונשם לפני ביצוע תהליך השטיפה.
האדם צריך להיות מורדם למשך הניתוח מסיכון של הלם או היפותרמיה.
התהליך הרפואי של הכנסת הצינור במטופל בהכרה.
לאחר שהוחלט שאכן המטופל צריך לעבור שטיפת קיבה ולכן החלטה על הכנסת הנקז, עובר המטופל ומשפחתו הדרכה לגבי הצורך של הכנסת הנקז. אם החולה בהכרה מלאה, תהליך ההכנסה מתבצע כאשר החולה בישיבה. על מנת לדעת איזה אורך צינור דרוש על מנת להגיע לקיבה, יימדד המרחק מאוזנו של המטופל ועד עצם הקסיפואיד. לאחר מכן מוודאים שהצינור נמצא במקום ולאחר מכן יקובע הצינור לגוף המטופל.
התהליך הרפואי של הוצאת הצינור במטופל בהכרה.
הוצאת הנקז תתבצע לאחר שהמטופל עבר שטיפת קיבה מלאה, כאמור, כאשר הנוזל בקיבה צלול. לפני הוצאת הנקז מוודאים שהמטופל בהכרה ושהוא מבין שהולכים להוציא את הנקז, תוך הוצאת הנקז המטופל צריך לנשום לאט. לאחר הוצאת הצינור בדרך כלל יינתן פחם פעיל כדי למנוע מהרעלים שנותרו בקיבה מלהיספג לתוך מחזור הדם.
אינדיקציות לביצוע שטיפת קיבה.
שטיפת קיבה כתוצאה מהרעלה או מנת יתר.
אחד התרחישים הגרועים ביותר אך גם מהנפוצים שביותר בהם מבצעים שטיפת קיבה היא כדי להציל את המטופל ממנת יתר או הרעלה.
שאיבת הקיבה היא פעולה התערבותית שמטרתה לעצור את כל מה שנשאר בקיבה מלהיספג בגוף, באמצעות השטיפה יש סיכוי שיהיה אפשר להפחית את ההשפעה של הרעל או התרופה ובכך להציל את חיי האדם.
בין אם מנת היתר של התרופה היא מקרית או מכוונת שאיבת הקיבה היא מהתהליכים הנפוצים ביותר לסיוע למטופל להתאושש מבליעת החומרים הלא רצויים.
השאיבה מתבצעת על מנת למנוע מכל החומר להגיע למחזור הדם
שטיפת קיבה משמשת לעיתים רחוקות בהרעלות מודרניות וכמה רשויות הציעו שזה לא יהיה בשימוש באופן שגרתי, אם בכלל, במצבי הרעלה
שטיפת קיבה צריכה להיחשב רק אם כמות הרעל שנבלע היא מסכנת חיים וגם אז ההליך יכול להתבצע תוך 60 דקות מרגע הבליעה
שטיפה היא גם הטיפול הראשוני למחלת האטריזיה , מצב בו המעי הדק סגור ולכן אין מעבר של נוזלים ומזון מהקיבה להמשך מערכת העיכול, ולפיכך הם מצטברים בקיבה.