ב-15 במרץ 2003 נכנסו תומכיו של בוזיזה, בתמיכת ארטילרית, לבירת המדינה. הם כבשו את שדה התעופה ואת מעונו של ראש המדינה, ואז את תחנת הטלוויזיה והרדיו הממלכתיים. הנשיא פטאסה היה באותו הרגע בניז'ר השכנה בפסגת ארגון מדינות אזור סאהל. פרנסואה בוזיזה טען ש"הפלת המשטר הקודם מאפשרת ליצור תנאים לרפורמות דמוקרטיות אמיתיות".
כתוצאה מההפיכה פרצה מלחמת אזרחים וכוחות האו"ם הוחזרו למדינה.
ב-5 בדצמבר 2004 התקיים במדינה משאל עם ובעקבותיו אומצה חוקה חדשה שקבעה צורה של רפובליקה מעורבת.
בסיבוב השני של הבחירות לנשיאות שהתקיימו בשנת 2005, פרנסואה בוזיזה זכה עם 64.60% מהקולות.
בתחילת מרץ 2004, הרפובליקה המרכז אפריקאית פגעה שוב בעמודי השער של עיתוני העולם לאחר שנחשף כי בוזיזה החליט להעניק מקלט לנשיא הודו שהדיח את ז'אן ברטראן אריסטיד. עם זאת, אריסטיד לא שהה במדינה זמן רב.
בשנת 2007 הסתיימה מלחמת האזרחים בהסכם עם מרבית קבוצות המורדים. נציגים נכללו בממשלה. עם זאת, מכיוון שהקבוצות עצמן לא פורקו מנשקם, הן שמרו על השפעתן. גורם סיכון נוסף ל- CAR היה סכסוכים במדינות שכנות (DRC, אוגנדה, סודאן), ממנה הגיעו כלי נשק ופלשות חמושים פלשו. הממשלה לא שלטה במלואה בשטח המדינה .
ב-1 בדצמבר 2010 חתם פרנסואה בוזיזה על צו טיהור מוחלט של שמו של הדיקטטור לשעבר ז'אן-בדל בוקאסה, בוזיזה כינה את בוקאסה "הומניסט גדול" ו"בן האומה, המוכר על ידי כולם כבנאי גדול" והדגיש "אני רוצה לדבר על בוקאסה. הוא בנה את הארץ, והשמדנו את כל מה שבנה".
בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-23 בינואר 2011, בוזיזה נבחר מחדש עם 64.37% מהקולות.
הדחתו.
בדצמבר 2012 האשימו המורדים את הממשלה בכך שהיא לא עומדת בתנאי הסכמי השלום שנחתמו בשנת 2007 והשתלטו על ערים מרכזיות רבות באזורי מרכז ומזרח המדינה. ב-11 בינואר 2013 נחתם הסכם הפסקת אש בבירת גבון ליברוויל. המורדים סירבו לדרוש את התפטרותו של נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית, פרנסואה בוזיזה, בתורם עד 18 בינואר היה עליהם למנות נציג האופוזיציה לתפקיד ראש ממשלת המדינה. ב-17 בינואר, ראש הממשלה פוסטאן-ארקאנז' טואדרה הוחלף בניקולס טיאנגאייה, מועמד מהאופוזיציה.
ב-24 במרץ 2013 השתלטו לוחמי קואליציית המורדים "סלקה" על ארמון הנשיאות בבנגוי. הנשיא בוזיזה נמלט מהבירה לקמרון. מנהיג המורדים מישל ג'וטודיה הכריז על עצמו כנשיא, והבטיח לארגן בחירות בקרוב.
בוזיזה ניסה להתמודד בבחירות לנשיאות ב-2015 אך נדחה מרישום בוועדה הבחירות המרכזית. הוא חי בגלות בבנין, אך שב למדינה בסוף 2019.
על פי החלטת בית המשפט החוקתי ב-3 בדצמבר 2020, לא אושר לבוזיזה להתמודד כמועמד לבחירות הנשיאותיות ב-27 בדצמבר 2020. לאחר מכן, הממשלה האשימה אותו בניסיון הפיכה.
פסגת שיטס
פסגת שיטס (באנגלית: Sheets Peak) היא פסגה ברכס ויסקונסין - רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 1.85 קילומטרים צפונית מערבית מפסגת קופמן.
גובהה של הפסגה 1,800 מטרים מעל פני הים; הפסגה היא ההר ה-2,166 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגה.
רכס ויסקונסין (ובו גם פסגת שיטס) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם ג'וזף ד. שיטס (Joseph D. Sheets), שהיה עיתונאי שהתלווה לצי ארצות הברית במסגרת מבצע דיפ פריז לחקר אנטארקטיקה בשנים 1965, 1966 ו-1967.
מבצע גן סגור
וילאמסבורג
פינלנד באירוויזיון 1961
פינלנד באירוויזיון 1961 השתתפה עם השיר "Valoa ikkunassa" שבוצע על ידי לילה קינונן. האירוויזיון של אותה שנה התקיים ב-18 במרץ, בקאן, צרפת. פינלנד הייתה אחת משלוש מדינות (יחד עם ספרד ויוגוסלביה) שהופיעה לראשונה באירוויזיון בשנה זאת, ו-"Valoa ikkunassa" נבחר כשיר הראשון של פינלנד בגמר הלאומי שאורגן על ידי "Yle", רשות השידור הפינית, ונערך ב-12 בפברואר 1961.
לפני האירוויזיון.
גמר ארצי.
הגמר נערך ב-Työväenopisto שבהלסינקי, בהנחיית ארנו וואלי. ארבעה שירים השתתפו, לאחר שהעפילו לחצי גמר של רדיו בלבד. השיר הזוכה נבחר על ידי חבר מושבעים "מומחה".
באירוויזיון.
בליל הגמר, לילה קינונן שובצה רביעית בסדר ההופעות, אחרי אוסטריה ולפני יוגוסלביה. בסיום ההצבעה, "Valoa Ikkunassa" קיבל 6 נקודות (2 מאיטליה ובריטניה ו-1 מדנמרק וצרפת), וכך הציב את פינלנד במקום העשירי (בתיקו עם מונקו והולנד) מבין 16 המדינות המתחרות. חבר המושבעים הפיני העניק את ציוניו הגבוהים ביותר (3) ללוקסמבורג ומונקו.
הצבעה.
בכל מדינה היה צוות שופטים המונה עשרה אנשים. כל חבר מביניהם יכול היה לתת נקודה אחת לשיר האהוב עליו.
יהדות פאס
יהדות פאס הייתה קהילה יהודית מרכזית במרוקו, שהתקיימה בעיר פאס.
לפי המקורות הערביים, ראשוני היהודים בפאס היו בה מעת ייסודה, בשנת 798. חלק גדול מהם הובא לשם על ידי מייסד העיר אידריס השני . חיי היהודים ידעו עליות ומורדות, אך בתקופת תור הזהב ידעה הקהילה שגשוג בתחומים רבים, כאשר בין היתר, יוצרים מפורסמים בתחום הלשון העברית פעלו בעיר, מהם: יהודה אבן קורייש, יהודה אבן חיוג' ויהודה אבן עבאס.
בתקופת אל-מוואחידון זרועות השלטון ביצעו ביהודים מעשי טבח והמרה בכפייה לדת האסלאם . כתוצאה מכך, רבים נאלצו להתאסלם או להימלט, ורבים אחרים מתו על קידוש השם. באותה התקופה פעלו בעיר רבי מיימון הדיין והרמב"ם בנו, אשר כתבו אגרות ליהודי המקום לצורך עידוד והנחיה. רבה של פאס, רבי יהודה הכהן אבן סוסאן, שלפי חלק מהמקורות היה רבו של הרמב"ם, הומת על קידוש השם.
בשלהי המאה ה-15 באו לעיר גלי הגירה מספרד ופורטוגל בעקבות גירוש ספרד, והביאו עמם שגשוג כלכלי ורוחני. באותה התקופה התחלקה העיר לשני סוגים של קהילות: קהילות המגורשים וקהילות התושבים. קהילת המגורשים בפאס השפיעה על יהודי מרוקו במספר תחומי-דת, וביניהם: נוסח התפילה, פסיקה הלכתית, מנהגים ותקנות. חכמי קהילת המגורשים בפאס יצרו את תקנות המגורשים, שהשפיעו רבות על המנהג וההלכה של יהדות מרוקו. ממשפחות המגורשים ידועות שושלות מפורסמות של חכמים מקומיים, ומהן: אבן עטר, אבן צור, הצרפתי, מנסאנו, מונסונייגו, סירירו, עוזיאל.
במפקד אוכלוסין ב-1931 מנו יהודי פאס 10,496 נפש. בשנות החמישים של המאה ה-20 היגר הרוב המוחלט של היהודים מפאס, בעיקר לצרפת ולישראל.
היסטוריה.
השושלת האדריסית (788 - 974).
השושלת האידריסית (788–974) הייתה שושלת שיעית יזידית שטענה כי מוצאה מעלי בן אבי טאלב. מייסד השושלת אידריס הראשון גזר גזירות קשות על היהודים וניסה לכפות עליהם את דת האסלאם, אך בנו, אידריס השני , גילה יחס סובלני כלפי היהודים והזמין אותם להתיישב בעיר פאס שאותה ייסד והפך לבירתו. בתחילת המאה ה-9 מצוינים שני גלי הגירה יהודית גדולים שפקדו את פאס, האחד מקורדובה והשני מקירואן. בתקופה זו הוקמה אוניברסיטת אל-קרוויין בפאס, והעיר הפכה למרכז רוחני ואינטלקטואלי של עולם האסלאם, וכך הפכה במקביל למרכז רוחני ואינטלקטואלי יהודי. בראשית התקופה האידריסית פעל בפאס המשורר היהודי ומחלוצי תחום הבלשנות השמית יהודה אבן קריש, ובשלהי התקופה יצאו מפאס המלומדים דונש בן לברט ויהודה אבן חיוג'. קהילת פאס קיימה בתקופה זו קשרים הדוקים עם מרכזי התורה בבבל, שבאו לידי ביטוי בתכתובת הלכתית רבה עם רב שרירא גאון (גאון פומבדיתא), ורב שמואל בן חפני (גאון סורא).
ההגליה לאשיר בסוף המאה ה-10.
במהלך המאה ה-10 איבדו האידריסים את שליטתם האפקטיבית על מרוקו, ובשלהי המאה נכבשה העיר פאס על ידי בולוגין בן זירי בן הצנהג'ה שנתמך בעיקר על ידי השושלת הפאטמית. הוא הגלה את יהודי פאס לעיר אשיר שייסד אביו זירי אבן מנאד . על גלות אשיר אנו למדים מתשובות שהשיב רב שרירא גאון ליהודי העיר: . שאלה נוספת שהפנו יהודי אשיר לרב שרירא מספרת על קשיי הסתגלותם באשיר . בין יהודי היעד ששאלו את השאילות היה שמואל הכהן בן יאשיהו.
הטבח בשנת 1033.
בעקבות הדעיכה של השושלת האידריסית התערערה היציבות האזורית במגרב והחלה מלחמה בין שבטים שנלחמו מטעם השושלת הפאטמית ממצרים לבין שבטים שנלחמו מטעם אמירות קורדובה מאל-אנדלוס. אי היציבות האזורית פגע בביטחונם של יהודי פאס, וכבר בעשור הראשון של המאה ה-11 התרחש טבח ביהודי העיר. בגניזת קהיר נמצא מכתב שנשלח לקהילת פאס באותן שנים על ידי הגאון שמואל בן חפני, ראש ישיבת סורא מבבל. המכתב רומז למאורע שבו קהילת פאס נפגעה מרדיפות:
בשנת 1033 נכבשה פאס על ידי כוחות מוסלמיים בני שבט הבנו-איפרן (המשתייכים לשבטי הזנאטה), בהובלת המנהיג אבו כמאל תמים, שהנהיג מדיניות אנטי-יהודית בשם האסלאם ברחבי הטריטוריה של השבט. זאת לאחר מלחמה ממושכת בינם לבין שליטי העיר הקודמים, בני שבט המע'רווה. בני שבט הבנו-איפרן, בראשות אבו כמאל תמים, הרגו למעלה מ-6000 יהודים תושבי העיר, הפקיעו את הרכוש היהודי, ולקחו לעצמם נשים יהודיות רבות. הטבח התרחש בחודש ג'ומאדא אל-ת'אניה של שנת 424 ללוח השנה המוסלמי (במאי-יוני של שנת 1033 לספירה הנוצרית).
פריחה רוחנית במהלך המאה ה-10.
כחלק מהפריחה הרוחנית במגרב במאה ה-10, הייתה פאס למרכז תורני חשוב שהקנה לחכמי המקום עצמאות מהנהגת גאוני בבל. ממרכז זה יצא רבי שלמה בן יהודה גאון אלפאסי והיה לראש ישיבת ישיבת ארץ ישראל, שעד סמוך לאותה התקופה הונהגה על ידי גאונים בני משפחות ארצישראליות בעלות ייחוס.
אל-מוראביטון (1070 - 1145).