בעקבות המשבר הפוליטי בסוגיית הצטרפותה של ירדן לברית בגדאד הפרו-בריטית בדצמבר 1955, התפטר ראש הממשלה סעיד אל-מפתי וב-15 בדצמבר 1955 מינה המלך חוסיין את אל-מג'אלי, שתמך בהצטרפות לברית, לתפקיד ראש ממשלה. אל-מג'אלי נתפס כפוליטיקאי חזק הנאמן באופן מוחלט לבית המלוכה ההאשמי. למרות הקשיים, הצליח אל-מג'אלי לצרף לממשתו שרים פלשתינאים. השמועות על הצטרפות לברית הציתו מהומות קשות בממלכה בגדה המערבית, בעמאן ובערים נוספות. אל-מג'אלי קרא לעצירת המהומות בידי הלגיון הירדני, ובמהלך דיכוי הפגנות נהרגו לפחות 15 בני אדם. חלק משריו של אל-מג'אלי התפטרו, והוא עצמו התפטר לאחר חמישה ימים בתפקיד, ב-19 בדצמבר 1955. אל-מגאלי האשים גורמים קומוניסטיים וכאלו הקשורים בערב הסעודית בטרפוד ההסכם שהיה מביא יתרונות גדולים לירדן. באמצע 1956 התפטר מהפרלמנט ודרש את פיזורו.
לאחר ההפיכה בעיראק והתפרקות הברית בין עיראק וירדן, בשנת 1958, מונה אל-מג'אלי לשר החצר במקומו של פאוזי אל-מולקי.
אל-מג'אלי נתמנה בשנית לתפקיד ראש הממשלה לאחר התפטרותו של סמיר א-רפאעי במאי 1959. כהונתו השנייה מסמלת את המעבר הדורי בצמרת הפוליטית בירדן. עד לשלב זה המערכת הפוליטית הירדנית הייתה תחת דומיננטיות של הדור הפלסטיני הישן. אל-מג'אלי, ביחד עם אישים כמו בהג'ת א-תלהוני ווספי א-תל, נתפס כחלוץ של הדור הצעיר של המשפחות העבר-ירדניות הגדולות. פעילות ממשלת אל-מג'אלי הייתה בעיקר בעניין בעיות אופוזיציה מחוץ, וכן התמודדות עם בעיית הישות הפלסיטינית שהציבה מצרים בכינוס הליגה הערבית במרץ 1959.
במרץ 1960 נכשל ניסיון של גורמים המקורבים למפלגת הבעת הירדנית להתנקש בחיים של אל-מג'אלי.
ב-29 באוגוסט 1960 נהרג אל-מג'אלי מפצצה שהוטמנה בשולחן שבמשרד ראש הממשלה. הפיצוץ הרג עוד עשרה אנשים ופצע עשרות נוספים, ביניהם בכירים נוספים בממשל. את הפצצה הניחו סוכנים של האופוזיציה הירדנית שהגיעו מסוריה. באותה תקופה סוריה, שהייתה מאוחדת עם מצרים תחת קע"ם, הייתה המעוז של הפעילות החתרנית כנגד הממסד הירדני. באפריל 1957 נעשה ניסיון הפיכה נגד המלך חוסיין ("קשר זרקא") בידי ראש הלגיון הערבי עלי אבו נואר ושר החוץ עבדאללה רימאוי. לאחר כישלון הקשר, שניהם ברחו לדמשק והובילו משם את האופוזיציה נגד המלך. רצח אל-מג'אלי הוא מההישגים הבולטים שלהם.
חיים אישיים.
להיזאע אל-מג'אלי נולדו חמישה ילדים, רובם השתלבו בממשל הירדני בעמדות דיפלומטיות ומנהלתיות בעלות חשיבות. בנו אימן הזאע אל-מג'אלי היה ראש הטקס המלכותי, סגן ראש ממשלת ירדן ומשמש כיום כחבר בפרלמנט של ירדן. בן נוסף, חוסיין אל-מג'אלי, שימש בעבר כראש המשמר המלכותי של המלך חוסיין וכיום כשר בממשלתו של עבדאללה אנסור. גיסו היה ראש הלגיון הירדני חאבס אל-מג'אלי.
הזאע אל-מג'אלי
מולאי יזיד
מולאי יזיד בן מוחמד (בערבית: يزيد بن محمد 1750-1792) היה שליט מרוקו בין השנים 1790-1792. ידוע בתור מי שאחראי לרדיפות אכזריות של היהודים במרוקו.
ביוגרפיה.
מולאי יזיד היה בן לשושלת העלאווית. כבר בימי שלטון אביו מולאי מוחמד השלישי יזיד ערך מספר ניסיונות לתפוס את השלטון, אך אביו הסולטאן סיכל ניסיונות אלה. שמואל רומאנלי כתב בספרו "משא בערב" שזעמו של יזיד על היהודים נבע מכך שלפני מינויו לשליט יהודים מתטואן סירבו לבקשתו להלוות לו כספים עבור המאבק באביו. לאחר מות אביו בשנת 1790 יזיד הכריז על עצמו כיורש, וכך עשו גם שני אחים נוספים. החל קרב ירושה על השלטון ובמשך שנתיים הסולטאן יזיד היה אחראי להרס ורצח של יהודים בערים ברחבי מרוקו. כך למשל כשיזיד כבש את העיר תטואן הוא הורה לקשור את העשירים מבין היהודים לסוסים ולגרור את גופותיהם ברחבי העיר. בנוסף המלאח היהודי בעיר נבזז ונשים יהודיות נאנסו. פרעות דומות נערכו גם ביהודים במקנס, רבאט, אל-קסר אל-כביר, טנג'יר וערים נוספות. מסורת של בני עיירת אופראן מדרום מרוקו מספרת ששליט אזורי מקומי מטעם יזיד קשר בשלשלאות 50 מגברי הקהילה ואילץ אותם לבחור בין התאסלמות למוות, ובעקבות זאת 50 הגברים החליטו למות על קידוש השם וקפצו אחד אחרי השני לתוך אש בוערת.. מספר רב של קינות ופיוטים נכתבו על המאורעות הקשים, המפורסמת שבהן נכתבה על ידי דוד בן חסין.
בשנת 1792 נהרג יזיד על ידי כוחותיו של אחיו סולימאן, שתפס אחריו את השלטון.
יזיד
באד-טיביריה
רסן (עיר)
רֶסֶן (במקדונית: Ресен) היא עיר בדרום מערב מקדוניה הצפונית בשטח האזור הסטטיסטי פלאגוניה, השוכנת בגובה של 885 מטרים מעל פני הים וסמוכה לאגם פרספה.
היסטוריה.
היישוב נוסד בראשית המאה ה-11, עת נשלט האזור על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה. לאחר קרב בלאסיצה במסגרתו הביס צבא האימפריה הביזנטית בהנהגת הקיסר בסיליוס השני את הצבא הבולגרי בהנהגת הצאר סמואיל הראשון, נשבו אלפי חיילים בולגרים על ידי הביזנטים. הביזנטים עקרו את עינו האחת של כל שבוי כדי להטיל מורא על הבולגרים. מקצת מהחיילים הנכים התיישבו לאחר שחרורם מהשבי באזור העיר המודרנית והקימו ישוב אותו כינו הביזנטים: Asamati שמשמעו "היישוב של בעלי העין האחת". במהלך המאה ה-14 נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת הבלקן השנייה הועבר היישוב לחזקת
ממלכת סרביה.
באפריל 1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הייתה העיר אזור גבול בין השטח שנמסר לחזקת האיטלקים ובין השטח שנמסר לחזרת הבולגרים. ב-11 בספטמבר 1944 שוחררה העיר על ידי הפרטיזנים של טיטו ונכללה בשטח יוגוסלביה. ב-1991, עם הקמת מקדוניה נכללה רסן בשטחה.
דמוגרפיה.
מנתוני מפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 עולה, כי מבחינת התמהיל האתני 73.5 אחוזים מהתושבים היו מקדונים, 15.7 אחוזים היו טורקים, 3.7 אחוזים אלבנים והשאר בני מיעוטים שונים. 73 אחוזים החזיקו בדת הנוצרית אורתודוקסית ו-26 אחוזים היו מוסלמים סונים.
אקלים.
ברסן שורר אקלים ממוזג יבשתי עם השפעה ממתנת מכיוון אגם פרספה המעניקה לו מאפיינים מסוימים של אקלים ים-תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.2oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-21oc ביולי ועד 0.3oc בינואר. אחוז הלחות השנתי הממוצע הוא 64 אחוזים.
יוסף קריספל
יוסף קריספל (נולד ב-25 בינואר 1974) הוא אמן, צייר וראש המחלקה לאמנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
תקציר.
יוסף קריספל הוא אמן, צייר וראש המחלקה לאמנות בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. מרצה בכיר במחלקה לאמנות (משנת 2006). הוא זכה בפרסים רבים, ביניהם: פרס רפפורט לצייר צעיר (2008) ופרס שר התרבות לשנת 2012. ציוריו מצויים בין השאר באוספים של מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל בירושלים, בכנסת ובאוספים פרטיים בארץ ומחוץ לישראל. הוא חי ועובד בתל אביב. ביצירתו מעלה קריספל שאלות על הגדרתו ועל עצם מיקומו של הציור ביחס למשטח המצויר והוא מציע לראות בו מסכה, מסך, קליפה או ציפוי. פרופסור מרדכי עומר המנוח, אוצרו הראשי ומנהלו של מוזיאון תל אביב לאמנות, תיאר את יצירתו של קריספל כ"מיטלטלת בין ערגה לעולם מושלם, מובנה ועקבי שכמו מעלה בזכרונו את המאה ה-18, לבין עולם מפורק, חרב ותלוש, הבנוי על יסודותיו המעורערים של הפוסט-מודרניזם". אמיתי מנדלסון, אוצר המחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל ירושלים, כתב על יצירתו כי "הרב גווניות והאקלקטיות המאפיינות את נושאיו חלות גם על הסגנונות שהוא יוצר בהם: הוא מלהטט בין סגנון הציור הריאליסטי, המושפע מציור של גרהרד ריכטר ולוק טוימנס למינימליזם וציור מופשט. אפשר לומר שהסגנון שלו הוא חוסר הסגנון, היכולת לעבור בווירטואוזיות בין נושאים ובין סגנונות". במרכז יצירתו של קריספל עומדים ארוס ותנטוס; ציוריו מציגים עולם רווי מיניות, אלימות, ציד, דימויי גוף ודיוקנאות. כל אלה עולים ביצירתו כרוחות רפאים מההיסטוריה של האמנות וממקורות בלתי נדלים כמו אנציקלופדיות, ספרים, אתרי אינטרנט, אלבומים, עולמות ארכאיים, גנזכים ואתרים ארכאולוגיים.
ביוגרפיה.
יוסף קריספל נולד בשנת 1974 ביישוב הקהילתי ורדון שבשפלת הרי יהודה, כבנם השני של אליהו ודבורה קריספל. הוא עסק בציור מילדותו המוקדמת והושפע בין השאר מאנדי וורהול, פיקאסו ופאול קליי ומהציירים הישראליים משה גרשוני, דייוויד ריב ולאה ניקל. בגיל 15 החל ללמוד ב "מושבת האמנויות" שבמצפה רמון, אך השלים את לימודיו בבית הספר התיכון ע"ש "שלאון" בקריית גת. בין השאר, השתלם אצל הצייר המקומי ניצול השואה, מרדכי קרביצקי. קריספל התגייס לגרעין אמנויות בנח"ל, שיועד לקיבוץ נחשון. את שירותו הצבאי השלים במפקדת חילות השדה.
בשנת 1998 החל את לימודיו במחלקה לאמנות בבצלאל (BFA), אותם סיים בהצטיינות בשנת 2000 וזכה בפרס המחלקה לאמנות על הישגיו המיוחדים. בין מוריו נמנו הפסלים נחום טבת וצבי גולדשטיין והציירים עדו בר-אל, יצחק לבנה, יהושע בורקובסקי ולארי אברמסון. במהלך לימודיו לתואר הראשון השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד בבית הספר לאמנויות יפות בליון, צרפת (Ecole National de Beaux Arts de Lion).
בשנת 2002, החל את לימודיו לתואר השני באמנות בבצלאל (MFA), בשיתוף עם האוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו, נשלח לתוכנית לימודים לאמנים מצטיינים בבית הספר לאמנות של גלאזגו, סקוטלנד (GSoA). במהלך שהותו שם השתתף בתערוכה "This Is: Private" בגלריה E-merge-D לאמנות עכשווית בגלאזגו. עבודת המאסטר שלו "The Living Dead" עסקה בהגדרת היחסים שבין ציור לצילום. את לימודיו לתואר השני סיים בהצטיינות יתרה