אביו, לודוויג פוזה היה צייר דקורטיבי. כילד הוא ליווה אותו בעבודתו בכל רחבי ריינלנד. במהלך ביקור בטירת ריינשטיין, שם קיבל אביו עבודה מהנסיך פרידריך, הוא החליט להיות גם צייר.
בין השנים 1829 עד 1836, הוא למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ולמד אצל צייר הנוף, יוהאן וילהלם שירמר בין השנים 1832–1833. רשימות הסטודנטים לסמסטר החורף 1832/1833 אישרו שיש לו כישרונות "משמעותיים", חריצות "נעימה" והתנהגות "טובה". בשנת 1831 ערך את הופעת הבכורה שלו בדיסלדורף עם "נוף קטן" שנרכש על ידי הנסיך וילהלם מפרוסיה. נופיו הראשונים תיארו את אזורי הונרוק ואייפל וזכו לציונים מצוינים.
בשנת 1836 הוא וכמה סטודנטים אחרים עזבו את האקדמיה, עקב סכסוכים עם המנהל השמרני שלה, וילהלם פרידריך שדו.
הוא נסע למינכן ומצא תפקיד באולפן של קרל רוטמן. התפרצות של כולרה הכריחה אותו לעבור לפרנקפורט ולמצוא עבודות ציור בטירת אלץ. הוא חזר למינכן בשנת 1838. זמן קצר לאחר מכן הציג את ציורו על טירת טירול בבריסל, שם הוא נרכש על ידי המלך ליאופולד הראשון.
לאחר מכן חזר לדיסלדורף. הוא גר עם אחותו ובעלה, האדריכל מקס יוזף קוסטודיס (1805–1885), ונסע עם אמנים אחרים ברחבי האזור. את השנים 45–1842 בילה באיטליה, בעיקר ברומא, שם לוח הצבעים שלו התבהר במידה ניכרת. לאחר 1845 חזר לפרנקפורט והפך לחלק מחוג האמנים המזוהה עם פיליפ פייט. בשנותיו המאוחרות היה מעורב במושבת האמנים בקרונברג על טאונוס.
הוא ואשתו, פאולין, הכירו את גוסטב קורבה במהלך ביקורו בפרנקפורט בשנת 1858. קורבה השתמש בה כמודל לציורו "גברת מפרנקפורט".
פוזה נחשב לאחד מציירי הנוף החשובים ביותר של בית הספר בדיסלדורף. עד מותו נותר פוזה מחויב לסגנון הקומפוזיציה המושרש ברומנטיקה, שהתבסס על קרל פרידריך לסינג ויוהאן וילהלם שירמר. הוא הכין את תמונותיו באמצעות מחקרים מדוקדקים של הטבע.
מערב פינמרק
מערב פינמרק (; נקרא גם וסט-פינמרק) הוא מחוז הכולל את חלקה המערבי של מחוז פינמרק שבנורווגיה. באזור נמצאפיורד פורסנגר וחצי האי פורסנגר, אלטה ואת האיים בלופבהט.
מערב פינמרק מונה בסך הכל 39,468 תושבים (נכון ל-1 ביולי 2007) ושטחו הוא 14,014 קמ"ר. במחוז יש 8 נפות: אלטה, לופה, הסוויק, המרפסט, קוואלסונד, מאסוי, נורדקאפ ופורסנגר. נפות אלו הקימו שיתוף פעולה בין עירוני במועצה האזורית למערב פינמרק, למעט פורסנגר, שבמקום זאת בחרה לשתף פעולה עם שתי הנפות במישור פינמרק במועצה אזורית נפרדת למרכז פינמרק. שלוש העיירות ברובע הן אלטה, המרפסט והוננגסוואג.
וסט-פינמרק
מזרח פינמרק
מזרח-פינמרק (; נקרא גם אוסט-פינמרק) הוא חבל ארץ היסטורי במחוז טרומס ופינמרק בנורווגיה. מזרח פינמרק משתרע על שטח של 18,738 קמ"ר (7,235 מ"ר) מהגבול עם רוסיה במזרח ועד חצי האי סוורהולט במערב. המחוז כולל את תשע העיריות ברלבווג, באטספיורד, גמוויק, לבסבי, נסבי, סור-וארנגר, טאנה, ואדסו, ורדו. המחוז כולל את כל חצי האי ורנגר וחצי האי נורדקין כמו גם את האזורים המקיפים את לקספיורדן, טנאפיורדן וורנגרפיורדן.
אוסט-פינמרק
לופהאווה
לופהאווה () הוא קטע של ים פתוח לאורך גבול מחוז טרומס ופינמרק בנורווגיה. רוחבו הוא כ-70 ק"מ (43 מייל), והוא משתרע בין האי הגדול סורויה בפינמרק לבין האיים ארנויה ונורד-פוילייה בטרומס. פיורד קוואננגן מתחבר אליו מדרום. מיצר פוגלויסונד מתחבר אליו ממערב.
הטמפרטורה הממוצעת היא 1 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (10 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא פברואר ( מעלות צלזיוס).
לופבהת
אף חמש נטוורקס
F5 Networks
קרל רוטמן
קרל אנטון יוזף רוטמן (בגרמנית: Carl Anton Joseph Rottmann; 11 בינואר 1797 - 7 ביולי 1850) היה צייר נוף גרמני והמפורסם ביותר במשפחת הציירים רוטמן. רוטמן השתייך לחוג האמנים סביב לודוויג הראשון מבוואריה, שהזמין ציורי נוף גדולים אך ורק ממנו. הוא ידוע בעיקר בזכות נופים מיתיים והרואיים.
ביוגרפיה.
רוטמן נולד בהיידלברג ב־11 בינואר 1797. שם קיבל את שיעורי הרישום הראשונים מאביו, פרידריך רוטמן [], שלימד רישום באוניברסיטה בהיידלברג. הוא התגבש בעיקר באמצעות חקר הטבע ויצירות מופת גדולות. בתקופה האמנותית הראשונה שלו הוא צייר תופעות אטמוספיריות. לאחר שהתבלט עם הציור של היידלברג בשקיעה (צבע מים) וטירת אלץ, התיישב במינכן בשנת 1822 והתמסר לנוף בוואריה. כאן החלה תקופתו השנייה, ובשנת 1824 התחתן עם פרידריקה, בתו של דודו, פרידריך לודוויג פון סקל, ששימש כעובד בחצר המלכות.
באמצעות קשר זה הוא הכיר את המלך לודוויג הראשון מבוואריה, שבשנת 1826/27 מימן את מסעותיו באיטליה במטרה להרחיב את הרפרטואר שלו, שעד אז היה מורכב אך ורק מנופים גרמניים. באיטליה, רוטמן עשה רישומים עבור 28 הנופים האיטלקיים בפרסקו אותם הוזמן לצייר במינכן.
מחזור הציורים האטלקי שהושלם בשנת 1833, נתן ביטוי חזותי לבריתו של לודוויג עם איטליה, והעלה את ז'אנר ציור הנוף לשיא כמו ציור ההיסטוריה - הנושא המועדף עם העמלות הגדולות האחרות של המלך לציור מונומנטלי. לרוע המזל הפרסקו התדרדר בהשפעות מזג האויר. התוכניות עבורם נמצאים בגלריה בדרמשטאדט.
בשנת 1834 נסע רוטמן ליוון כדי להתכונן להזמנה של לודוויג למחזור ציור שני. כאן התחילה התקופה השלישית שלו - 23 הנופים הגדולים שהותקנו בסופו של דבר במוזיאון ניו פינאקוטק במינכן שנבנה בעת ההיא, שם הם קיבלו אולם משלהם.
קרל רוטמן נפטר ב־7 ביולי 1850 במינכן, בן 53 מסיבות שלא פורסמו. הוא קבור באלטר סודריפהוף במינכן.
אום אל־פחם
סקר דרום השומרון החדש
"סקר דרום השומרון החדש" הוא סקר ארכאולוגי שנערך בשנים 2014–2017 בידי דביר רביב מאוניברסיטת בר-אילן, אהרן טבגר מאוניברסיטת אריאל ובני הר אבן ויבגני אהרונוביץ' מיחידת קצין המטה לארכאולוגיה ביהודה ושומרון.
מחקר המערות הקרסטיות נעשה בשיתוף עם צוות המרכז לחקר מערות בישראל (המלח"ם), שבאוניברסיטה העברית.
לתחום הסקר שמות אחדים הקשורים להיסטוריה שלו: בתקופת ההתנחלות והשופטים נכלל האזור בתחומי הר אפרים וארץ בנימין.
לאחר פילוג הממלכה המאוחדת עבר הגבול בין ממלכות יהודה וישראל במרכז הר בית אל, וכך נכלל אזור הסקר בתחומה של ממלכת ישראל.
בימי בית שני, ובעיקר מן התקופה החשמונאית ואילך, נכלל רוב האזור בתחום יהודה.
בתקופות הרומית המאוחרת והביזנטית עבר הגבול בין היישוב השומרוני מצפון והיישוב הנוצרי מדרום, בסביבת נחל שילה ועמק שילה, כמו הגבול שבין מחוזות נבלוס (שכם) ורמאללה במהלך תקופת השלטון המוסלמי בימי הביניים והתקופה העות'מאנית, בארץ ישראל בעת העתיקה.
ממצאי הסקר.
תחום הסקר משתרע על פני שטח של כ-1,000 קמ"ר באזור שבין ירושלים ושכם. אזור זה מהווה למעשה מעבר בין הרי יהודה להרי השומרון. חלקו הדרומי, הגבוה, הוא חלק מהר בית אל, הנחשב על צפון הרי יהודה, ואילו חלקו הצפוני מתאפיין בעמקים ובהרים נישאים כבשאר השומרון. חלקו המזרחי של האזור נמצא בצל גשם ומשתנה בהדרגה למדבר, ואילו חלקו המערבי משתפל במתינות לעבר השפלה ומישור החוף.
מטרות הסקר החדש הן יצירת בסיס נתונים רחב ומגוון (מלבד הנתונים העולים מאיסוף כלי החרס, שאותם סיפקו הסקרים הקודמים באזור זה), תיעוד אתרים לנוכח שוד והרס עתיקות אינטנסיביים המתחוללים באזור זה שנים רבות, וכן תיעוד ומיפוי לקראת הכרזת אתרי הסקר כאתרי עתיקות.
במסגרת הסקר החדש נסקרו עד כה כ-220 אתרים ארכאולוגיים (מתוך כ-250 המוכרים מסקרים קודמים) בשיטת סקר אתרים. שלא כמו בשיטת הסקר הרגלי האינטנסיבי, שבמסגרתו נסקר כל האזור שהוגדר, הסקר החדש מתמקד באתרים ידועים בלבד. מרבית האתרים בדרום השומרון אמנם נסקרו כבר בעבר, במסגרת סקר החירום, סקר בנימין וסקר אפרים, אולם כעת הושם דגש רב יותר בתיעוד שיטתי של שרידים ומתקנים (בנויים וחצובים) באתר ובסביבתו. לסקירת השרידים בכל אתר מוקדש בממוצע יום עבודה, דבר המאפשר לתעד באופן שיטתי חללים תת-קרקעיים. בדיקה מעין זו לא נערכה עד כה ותרומתה לסקר הנוכחי חשובה לאין ערוך. פעולות התיעוד כוללות יצירת תוכניות לאתרים בעזרת GPS, מיפוי מתקנים וחללים תת-קרקעיים ושרטוט אחדים מהם, וכן איסוף ממצאים מפני השטח ובחללים.
תרומה נוספת של הסקר הנוכחי היא תיעודם של שרידים בנויים וחללים תת-קרקעיים אשר נחשפו במהלך השנים בעקבות עבודות פיתוח ובנייה או בחפירות שוד ולא היו גלויים לעיני הסוקרים הקודמים. פעילויות אלו, הכוללות לעיתים שימוש בכלים מכניים כבדים, אף הציפו אל פני השטח ממצאים רבים.
תיעוד השרידים הבנויים.
תיעוד שרידים בנויים היא מלאכה לא פשוטה לעורכי סקר ארכאולוגי. תיעוד מפורט של מרכיבי בנייה שונים באתר קדום הוא מתפקידיה של החפירה הארכאולוגית. עם זאת, סקר אתרים מפורט מאפשר לעיתים להעריך את תחום השטח הבנוי של האתר ולזהות בו שרידים בנויים בולטים כדוגמת מבנה ציבור או חומה.
דוגמה לשרידי בנייה מרשימים שתועדו בסקר הנוכחי הם השרידים בח'רבת מרג'מה, תל הממוקם בשוליו המזרחיים של אזור הסקר, לצד בקעה פורייה ומעיין שופע (עין סמיה). האתר נחפר בשנות השבעים בידי משלחת מטעם האוניברסיטה העברית ונחשפו בו שרידי עיר מבוצרת מתקופות הברונזה והברזל. בסקר הנוכחי התברר כי במהלך חפירת שוד שבוצעה לא מכבר במקום נחשפו שרידי שער בנוי היטב בצדה המזרחי של גבעת האתר. השער נבנה אבני שדה גדולות מאוד ולצדיו שני קטעי קירות מסיביים שאפשר לפרשם כשרידי מגדלים רבועים. שברי כלי חרס מתקופת הברונזה הקדומה והתיכונה שנמצאו באזור השער וכן ההקבלה לשערים דומים שנחשפו באתרים מתקופות אלו עשויים ללמד על תקופתו של השער באתר זה.