אוזה התאהבה במדריך פעלולי הטיסה שלה, האנס יורגן אוזה, אבל שוב ושוב דחתה את הצעות הנישואים שלו. היא נשבעה שהיא "לעולם לא תוותר על הטיסה עבור גבר", אך האנס שכנע אותה שהוא תומך בקריירת הטיסה שלה והיא נעתרה לבקשתו, חרף התנגדותו של אביה. במשך שנה שלמה, סירב אביה לתת את ברכתו לחתונתם. לבסוף, חתונה חגיגית נקבעה ל-10 אוקטובר 1939. אבל היא נאלצה להתבטל בגלל תחילת המלחמה. הם התחתנו לבסוף בדיסקרטיות ב-28 בספטמבר, כארבע שעות לפני שנסע לארץ אחרת על מנת לפרנס את המשפחה.
תפקידה בצבא הנאצי במלחמת העולם השנייה.
בשל המלחמה הפכו פעלולי הטיסה לבלתי אפשריים, ואוזה נאלצה להישאר מקורקעת. בבית הקטן שלה ברנגסדורף (Rangsdorf) היא הרגישה חנוקה, ואז היא קבלה הצעה מהלופטוואפה (חיל האוויר הנאצי) לטוס בטייסת תובלה.
כך התאפשר לה להטיס מטוסים שהיא לא יכלה להטיס במסגרות אחרות: יונקרס Ju 87, מסרשמיט Bf 109 ו110, פוקה-וולף Fw 190 ובסוף המלחמה אפילו מסרשמיט Me-262.
למרות שהותקפה מספר פעמים על ידי מטוסי בעלות הברית היא המשיכה לשרת, כי הרגישה שאחרי המלחמה, עם הניסיון שתרכוש, היא תוכל לעשות קריירה כטייסת.
בשנת 1943 נולד בנה קלאוס. כיוון ששרתה בתפקיד צבאי, היא הייתה רשאית להמשיך לעבוד, וקיבלה אישור להעסיק מטפלת.
באוקטובר 1944 היא הועלתה לדרגת סרן והוצבה ב-1 Überführungsgeschwader (טייסת תעבורה 1) שבסיסה בברלין-Staaken.
בשנת 1945, נהרג בעלה האנס יורגן בתאונה קטלנית, והותיר את אוזה אלמנה בת 24 עם תינוק בן שנה.
באפריל 1945, הוקפה ברלין בכוחות בעלות הברית. מפקד הגדוד של אוזה רצה לנייד את הגדוד מערבה. אוזה עשתה את דרכה ברחובות העיר ההרוסה לביתה ברנגסדורף כדי לקחת את בנה עם המטפלת שלו. היא הביאה את שניהם לשדה התעופה, אבל הגדוד כבר עזב, יחד עם המטוס שלה. היא מצאה מטוס 104 Siebel FH קטן שלא היה לו טייס.
כיוון שמעולם לא הטיסה מטוס מדגם זה נאלצה לקרוא את הוראות ההפעלה שלו וללמוד כיצד להטיסו תוך כדי תדלוקו. היא עזבה את ברלין מערבה יחד עם שני פצועים, בנה בן השנתיים והמטפלת, והנחיתה את המטוס בלק (Leck) שבצפון פריזיה, שם היא נפלה בשבי של הצבא הבריטי. לאחר שחרורה, היא התיישבה בפלנסבורג עם בנה.
אשת עסקים.
הקריירה של אוזה כטייסת הסתיימה אחרי המלחמה בעקבות איסור הטיסה על חברים לשעבר בחיל האוויר הנאצי. אוזה מצאה פרנסה חלופית במכירת מוצרים מדלת לדלת, ובמסגרתה פגשה עקרות בית רבות ולמדה על בעיותיהן: הגברים ששבו מן החזית חפצו בהבאת ילדים לעולם, תוך שהם מתעלמים מאי-יכולתם הכלכלית לתמוך בילדים אלה. הדבר הוביל להפלות רבות בקרב אותן נשים. ביאטה אוזה נזכרה בשיחות עם אימה (שמתה במהלך המלחמה) על מיניות, היגיינה מינית ואמצעי מניעה.
היא חיפשה מידע על שיטת Knaus-Ogino כאמצעי מניעה (שיטת הימים הבטוחים), והרכיבה חוברת שהסבירה לנשים כיצד לזהות את הימים הפוריים שלהן.
בשנת 1947 היא מכרה את ה-"Pamphlet X" בשלושים ושניים אלף עותקים דרך Betu, חברת הזמנות בדואר שאותה פתחה ושפעילותה התרחבה בהמשך לערים גדולות כמו המבורג וברמן. אנשים רבים כתבו לה מכתבים בהם ביקשו עצות על מיניות וארוטיקה. "אנשים אלו לא היו מודעים לעובדות חיים", כתבה באוטוביוגרפיה שלה. זמן קצר אחר כך היא גם מכרה קונדומים ומדריכי "נישואים".
בשנת 1951, עם ארבעה עובדים, היא הקימה את החברה "ביאטה אוזה הזמנה בדואר", שהציעה קונדומים וספרים על "היגיינת נישואים". כעבור שנים בלבד, היו בחברה 14 עובדים. אוזה התחתנה עם סוחר בשם ארנסט וולטר רוטמונד ועימו הביאה את ילדה השני, אולריך.
בשנת 1962 פתחה אוזה את "חנות המומחיות להיגיינה האישית" בפלנסבורג, חנות הסקס הראשונה בעולם. היא הציעה, גם בחנות שלה וגם בקטלוג שלה, יותר ויותר "מאמרים על היגיינה בחיי נישואים". תוך זמן קצר החלה המשטרה לפעול נגד הפריטים בחנות שלה שלכאורה שמשו כדי "להלהיט ולספק רצונות תאוותנים שמנוגדים לכללי ההגינות והמוסר". עד לשנת 1992 החנות נתבעה והועמדה לדין למעלה מ-2,000 פעמים.
היא גם הופלתה לרעה על ידי ארגונים אחרים: ה-"Buchhandels Börsenverein des Deutschen" (ארגון כלכלי של תעשיית הספרים הגרמניות) סירב להכיר בהוצאת Stephensen בשל "חששות מוסריים". מועדון הטניס Flensburger סירב לקבל אותה לשורותיו בשל "חששות כלליים".
ב-1979 התגרשה מבעלה השני. ב-1983 אובחנה כחולה בסרטן הקיבה, שאותו שרדה. בגיל 75 היא קבלה רישיון צלילה.
בשנת 1996 פתחה את המוזיאון לארוטיקה ביאטה אוזה בברלין. שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1999, החברה שלה, Beate Uhse AG, נרשמה בבורסה הגרמנית והפכה לחברה בעלת עניין רב בקהילה הפיננסית. המניה עלתה פי 64 ממחיר ההנפקה הראשוני שלה.
אוזה הייתה אחת הפעילות המשמעותיות ביותר בתחום המיניות בגרמניה. בשנת 1989 הוענק לה ה-"Bundesverdienstkreuz" (צלב הצטיינות גרמני), ובשנת 1999 היא הוכרזה כאזרחית כבוד של העיר פלנסבורג.
מתה מדלקת ריאות במרפאה בסנט גאלן, בשווייץ בשנת 2001.
FALINTIL
לת'י
תוכנית לימודים
תוכנית לימודים (בלועזית: קוּריקוּלוּם, curriculum) היא מתווה של הוראות כלליות בנוגע לאופן ההוראה וההערכה של הידע והמיומנויות המשתייכים למקצוע או לתחום לימוד מסוים.
במערכת החינוך הפורמלית.
תוכנית הלימודים בחינוך הפורמלי מתייחסת לרוב לאופן שבו המורה צריך לפעול במסגרת השיעורים בכיתה.
עם זאת, ישנם מקרים בהם עולה צורך לגבש תוכנית לימוד המיועדת לשיעור פרטי עבור תלמיד בודד או קבוצת למידה קטנה. לדוגמה, במסגרת השילוב בחינוך נהוג להשתמש בתוכנית לימודית אישית או תוכנית חינוכית יחידנית, עבור תלמידים המתקשים בלמידה באופן משמעותי מסיבות שונות.
ספר לימוד הנכתב לשימוש במסגרת פורמלית, כגון בית ספר יסודי, נכתב בהתאם לתוכנית הלימודים שבה נועד להשתלב.
תוכניות לימוד בחינוך הפורמלי בישראל.
בישראל נקבעת תוכנית הלימודים על ידי משרד החינוך.
ב-1923 נערכה על ידי יוסף עזריהו, מרדכי אזרחי ויחיאל יחיאלי הצעת תוכנית לימודים לבתי הספר העממיים. התוכנית אושרה על ידי מרכז המורים והפכה לתוכנית הראשונה המלאה לבתי הספר העבריים בארץ. היא שימשה את מערכת החינוך מעל ל-30 שנה.
ב-1953 הוחלט על ידי המועצה הפדגוגית העליונה שליד משרד החינוך על רפורמה בכל תוכניות הלימודים בבתי הספר במדינה. לפי ההחלטה, ישתנה כל המבנה של החינוך הציבורי, שיחולק מעתה ל-6 שנות חינוך יסודי ושש שנות חינוך תיכוני. לאחר השלמת 6 שנות חינוך יסודי, יעמדו בפני התלמיד שתי אפשרויות בחירה: המשך לימודים עיוניים במסגרת בית ספר תיכון או תוכנית לימודים מעשית במסגרת מגמה מקצועית.
לפי התוכנית החדשה עתידים היו תלמידי כיתות ה'-ח' בבתי הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים ללמוד 24 שעות לימודי חובה במקצועות אחידים, ו-8 שעות בחירה, אותן ניתן יהיה לבחור מבין 10 תוכניות השלמה בדגשים שונים (תוכנית ספרותית, עמלנית-חקלאית, תורנית ועוד).
ב-1956 פרסם משרד החינוך תוכנית לימודים ייחודית לנערים עובדים בגילאי 14–17 שלא ביקרו מעולם בבית ספר.
התוכנית חילקה את הלומדים לא לפי גיל, אלא לפי רמת הידיעות.
ב-1963 הכריז שר החינוך על הכנסת תוכנית מיון למערכת החינוך: כיתות ו', ז', ח' ימוינו לשלוש רמות בלימודי עברית, חשבון ואנגלית.
לאחר עיכובים רבים נפתחה באופן רשמי הרפורמה בחינוך ב-1 בספטמבר 1968. בשנה הראשונה הקיפה הרפורמה שמונה בתי ספר מקיפים שש-שנתיים ואזוריים בשישה יישובים בארץ. גולת הכותרת של הרפורמה היו חטיבות הביניים. הדגש על קבוצת גיל זו נבע, ככל הנראה, מהעובדה שרבה הייתה נשירת התלמידים במעבר מבית הספר היסודי לתיכון. לכיתות ז' עובדו תוכניות לימודים חדשות ברבים ממקצועות הלימוד, שכללו גם חומר עזר למורה, לימודי מדעי הטבע והלשון הורחבו, החלה החלוקה לקבוצות לפי רמות, וניתנו שירותי ייעוץ בבחירת מקצועות הבחירה של התלמידים.
ב-2002 הכריזה שרת החינוך, לימור לבנת על תוכנית הליבה. התוכנית שגובשה במועצה הפדגוגית של משרד החינוך, והפכה לאחת ההמלצות העיקריות של ועדת דוברת, קובעת שכל בתי הספר וגני הילדים בישראל יחויבו בלימודי יסוד זהים, תוך התניית תמיכה כלכלית ביישום לימודים אלו. עיקר המתנגדים לתוכנית זו היו החרדים, שהביעו התנגדות נחרצת לכל התערבות בתכני החינוך במגזרם.
באקדמיה.
סילבוס הוא מסמך המפרט את תוכנית הלימודים של קורס אקדמי. על המרצה לפרסם את הסילבוס בפני הסטודנטים שאותם הוא מלמד עם תחילת הקורס. הסילבוס יכול להיות מחולק כדף מודפס או מפורסם באתר אינטרנט הנגיש לסטודנטים.
תוכניות לימוד אקדמאיות בישראל.
ברוח החופש האקדמי, לא קיים בישראל ממסד ממשלתי האחראי על קביעת תוכניות לימודים עבור מוסדות להשכלה גבוהה.
המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) היא רשות פיקוח ממלכתית במדינת ישראל.
המועצה פועלת בהתאם לחוק המועצה להשכלה גבוהה, על-פיו אסור לה להגביל את חופש הדעה והמצפון, להתערב בקביעת תוכניות לימודים, בדרכי ההוראה ובמינוי הסגל האקדמי.
השפעת מאפייני השפה.
היכולת להשתמש בשפה ככלי תקשורתי לקליטה של מסרים וככלי מחשבתי להבנתם וארגונם הופכת אותה ליכולת משמעותית בתהליכי למידה.
משום שהידע האנושי מיוצג לרוב על ידי השפה הדבורה והכתובה, האדם המקשיב והקורא מתוודע לידע המוצג באופן שפתי ברצף ליניארי מהמילה הראשונה ועד למילה האחרונה.
בעקבות המאפיינים הליניאריים של ייצוג ידע שפתי, תוכניות הלימודים מציגות את חומרי הלימוד באופן היררכי וליניארי בעל מטרות המוגדרות מראש.
עם זאת, הייצוג השפתי אינו יכול לתת ביטוי לכלל הידע האנושי, משום שהוא בעל מבנה דינמי מורכב ומסועף.