בתחילת 2002 ארבע קבוצות התארגנו לקראת המכרז, אך קבוצה אחת פרשה והממונה על ההגבלים העסקיים דרור שטרום אסר על קבוצה משותפת של חברות התקליטים הד-ארצי, אן.אם.סי והליקון להתמודד יחדיו במכרז. רק שתי קבוצות נגישו לבסוף, האחת "קבוצת 972" בראשות המפיק חיים סלוצקי, העיתונאי גדי סוקניק ויוסי פלד (שעמד בראש הוועדה שהמליצה על הקמת הערוץ), והשנייה "קבוצת המוזיקה הישראלית", בראשות זאב מוזס (בן משפחת מוזס מבעלי "ידיעות אחרונות"). "קבוצת 972" כללה שורה של משקיעים ושותפים, בהם: איש העסקים עזרא הראל, הזמר שלמה ארצי, הארמגן יהודה טלית המפיקה טמירה ירדני וערוץ MTV הבינלאומי, שהחזיק 5% מהמניות. בקבוצה השנייה היו שותפים אולפני מימד וחברת "זברה תקשורת", והיא נוהלה על ידי יואב קוטנר והמפיק גיא בהר.
ב-18 ביוני 2002 בחרה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין את הקבוצה הזוכה - "קבוצת המוזיקה הישראלית", בעיקר עקב הצעתה להשקיע בתוכן 73 מיליון שקל במשך 10 שנים, פי שניים מההצעה המתחרה. בנוסף הודיעה שהערוץ יהיה מבוסס על מוזיקה ישראלית בלבד, אף על פי שלפי תנאי המכרז עד 40% מהתוכן יכל להיות מבוסס על מוזיקה לועזית. מיד עם היוודע תוצאת המכרז הודיעה "קבוצת 972" שתערער עליו, לטענתה נפל פגם בשיקול הדעת של הוועדה, וההצעה המתחרה אינה כלכלית. הערעור נדחה באוקטובר 2002, והקבוצה הזוכה הודיעה שהערוץ יעלה לאוויר תוך חצי שנה.
עלייה לשידור.
הערוץ היה אמור לעלות לשידור באפריל 2003, אך פרץ סכסוך בין אקו"ם לבין בעלי הערוץ לגבי גובה התמלוגים שעליהם לשלם למוזיקאים. ארגון אקו"ם דורש תשלום תמלוגים בגובה של 10% מההכנסות, ואילו בעלי הערוץ היו מוכנים לשלם תמלוגים בשיעור של 7%-4% לכל ארגוני היוצרים יחד (אקו"ם, הפדרציה לתקליטים, איגודי הנגנים והמבצעים). לטענתם עם תמלוגים בגובה 10%, לערוץ אין שום סיכוי להחזיר אי-פעם את ההשקעה בו. הערוץ החל לשדר לבסוף ב-20 ביולי 2003 בשעה 14:00, בשידורי ניסיון, ובלוח שידורים מלא בסוף אותה שנה. הקליפ הראשון ששודר בערוץ היה "רד מעל מסך הטלוויזיה שלי" בביצוע רמי פורטיס, שהופק על ידי הערוץ, חלק מכ-20 קליפים שהפיק לאמנים ישראלים לקראת עלייתו לשידור. בנוסף עם עלייתו לשידור היה שותף בהפקת האירוע "כפר המוזיקה של קוקה קולה" בניצנים ששודר בשידור ישיר בערוץ.
השנים הראשונות - מימד (2003–2008).
עם עלייתו לשידור את הערוץ ערך וניהל מבחינה מוזיקלית יואב קוטנר, מנכ"ל הערוץ היה גיא בהר והמשנה למנכ"ל עמיר גולן. אולם בפברואר 2004 התפטרו השניים, על רקע חילוקי דעות מהותיים עם בעלי הערוץ על הכיוון אליו יפנה. את הערוץ החל לנהל במקומם ליאון צימן, מבעלי אולפני מימד.
בשנה הראשונה זכה להצלחה יחסית, עם נתח צפייה של 7% מכלל הצופים בטלוויזיה.
ב-14 בפברואר 2005 התקיים לראשונה טקס פרסי עמ"י, טקס פרסי המוזיקה הישראלית, בו אמנים קיבלו פרסים על פי בחירת קהל הצופים. הטקס הראשון זכה לתהודה רבה ולווה במסע פרסום מסיבי שכלל שילוט חוצות ואף פרסומות ששודרו בערוץ 2 לקראת ובעת שידור הטקס, אך לבסוף זכה רק ברייטינג נמוך של 1.5%. אהוד בנאי זכה בשלושה פרסים, "זמר השנה", "תמלילן השנה" ו"אלבום השנה". טקס פרסי עמ"י האחרון נערך ב-20 באוגוסט 2009.
בספטמבר 2005, דיווחה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין כי הערוץ לא עמד בהשקעה הנדרשת ממנו, ובשנת 2004 השקיע כ-10 מיליון שקל פחות מהנדרש ממנו בהפקות מקור. לאחר שהערוץ התחייב, על פי כתב הרישיון שלו, להשקיע 35 מיליון שקלים בשנה בהפקות מקור.
באוקטובר 2007 עזב עורכו הראשי, יואב קוטנר, את הערוץ ועבר לנהל את מחלקת המוזיקה של רדיו תל אביב.
מכירת הבעלות לקשת ומיתוג מחודש (2008–2019).
בספטמבר 2008, לאחר שצבר הפסדים של 50 מיליון שקלים, רכשה "שידורי קשת" 40% ממניות הערוץ, כאשר 60% נותרו בידי חברת מימד. בעקבות הרכישה מונה צביקה ליבליך, סמנכ"ל השידור של קשת, לממלא-מקום מנכ"ל הערוץ. כמו כן, עבר הערוץ מיתוג מחדש ושינוי לוגו על ידי סטודיו Oi, והוא נפתח במתכונת מחודשת ב־24 במרץ 2009. פרויקט ההשקה היה שידור חי מאולפן שקוף בנמל תל אביב במשך 24 ימים רצופים ללא הפסקה. במהלך השידור הארוך התארחו ידוענים ישראליים רבים, שחלקם הגדול נמנה עם הטאלנטים של קשת. גם לאחר שהסתיימה תקופת השידור הרצוף, המשיך הערוץ לשדר מן האולפן השקוף עד שלהי קיץ 2009 במקומות שונים בארץ, מדי יום למשך מספר שעות. בתחילת שנת 2010 החלו שידורים בעלי קונספט דומה ב"אולפן החם" הממוקם בדיזנגוף סנטר בתל אביב. בנוסף באותה עת עבר לשדר במעל ל-50% מהזמן מוזיקה מזרחית.
באוקטובר 2010 מועצת הכבלים והלוויין הטילה קנס בגובה של כ-100 אלף שקל על הערוץ 24, זאת בשל תוכן שיווקי מוגזם בתוכניותיה.
ב-12 באפריל 2011, גמר התוכנית "אייל גולן קורא לך", היה המשדר הנצפה ביותר בתולדות ערוץ 24. התוכנית הגיעה לרייטינג של 7.4%. בסך-הכול צפו בתוכנית 400 אלף צופים. שנה אחר כך התוכנית הגמר שוב שברה שיא רייטינג עם 11.4% אחוזי צפייה.
ביוני 2011 אילצה "מימד" את "שידורי קשת" לרכוש 44% נוספים מהמניות, והיא עלתה להחזקה של 90% ממניות הערוץ, זאת על פי תנאי ההסכם המקורי בין השניים.
החל ממאי 2012 הערוץ החל לשדר בפורמט מסך רחב (16:9).
בקיץ 2013 חזר יואב קוטנר לערוץ והגיש את התוכנית "בחזרה לסוף עונת התפוזים", תוכנית המשך תוכנית "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי".
ביוני 2014, הודיעה "קשת" כי היא שוקלת לסגור את הערוץ, אחרי שצבר הפסד של 40 מיליון שקל בשנתיים. 17 עובדים, שהם כ-40% מעובדי הערוץ באותה עת, פוטרו במקביל החל הערוץ במגעים מול מועצת הכבלים והלוויין בבקשה לשנות את יחס השידורים שלו ולאפשר לו לשדר 70% מוזיקה ו-30% תוכן אחר. באפריל 2015 הכריז הערוץ שהוא מקצץ בתשלומים לספקים (בעיקר חברות הפקה). באוגוסט 2015 הותר לערוץ לשדר מוזיקה רק ב-75% מתכניו, והוא החל לשדר גם שידורים חוזרים של תוכניות ששודרו בערוץ 2.
עד לשנת 2019, הפעילה קשת במסגרת mako את אתר ערוץ 24, שם העבירה בשידור חי את הערוץ ואת תכניו. האתר הפסיק להתעדכן באפריל 2018, אך הקישור אליו עדיין פעיל.
בבעלות טלעד (2019 ואילך).
בקיץ 2018, לאחר שהמשיך לצבור הפסדים, חברת "קשת" החליטה להעמיד את הערוץ למכירה ובינואר 2019 הושלמה רכישת הערוץ על ידי חברת טלעד, שנמצאת בבעלות חברת ההחזקות יונייטד קינג, תמורת 10 מיליון שקל.
ב-6 במאי 2019 אושרה עסקת המכירה ועלה קמפיין השקת הערוץ המחודש ומיתוגו באמצעות פרסומות בערוצים המסחריים. המוטו של הערוץ המחודש הוא: מעט לפני המיתוג המחודש, הפסיקה טלעד את שידורי ערוץ 24 במסגרת עידן פלוס.
השידורים הרשמיים של ערוץ 24 במסגרת "טלעד" החלו בערב יום העצמאות, 8 במאי 2019, עת חשיפת המיתוג המחודש. במהלך החצי השני של 2019, הוחלט להחזיר את שידורי ערוץ 24 ל-mako, מאחר שלא הייתה גישה לשידורים אינטרנטיים חוקיים של הערוץ במשך כמה חודשים.
ביוני 2020 הערוץ החל לשדר באיכות HD ב-yes למנויי yes+,בסלקום tv, פרטנר tv ו-HOT ובשידור האינטרנטי באתר MakoTV.
ב-3 באוגוסט 2020 עלה לשידור ערוץ מקביל, בבעלות טלעד ואקו"ם, מוזיקה il, המשדר מוזיקה ישראלית בלבד.
במאי 2022, 3 שנים לאחר העברת הבעלות על ערוץ 24 לטלעד, הוסר הכיתוב "החדש" משמו של ערוץ 24.
חיים ארלוזורוב
חיים (ויקטור) אַרלוֹזוֹרוֹב (23 בפברואר 1899 – 16 ביוני 1933) היה מדינאי וכלכלן, מראשי תנועת העבודה בתקופת טרום המדינה וכיהן כראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. הוא נרצח בחוף תל אביב.
קורות חייו.
תחילת דרכו.
חיים ארלוזורוב נולד בשנת 1899 ברומני שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (בשטח אוקראינה) ללסקה ׁׁ(Laska) בת שלמה טובולובסקי, והרב שאול ארלוזורוב, שהיה רב וסוחר בעץ ובתבואה ובנו של הרב אליעזר ארלוזורוב (-נכתב במקור: אַרלאָזאָראָוו), רב העיר רומני במחוז פולטובה, מחבר ספר "הגהות אליעזר".
אביו של חיים היה נצר לשושלת מפורסמת של רבנים. מגיל שש לימדה אותו מורה-אומנת פרטית את השפה הגרמנית. לאחר הפוגרומים של שנת 1905 עברה משפחתו לפרוסיה המזרחית, שאז הייתה חלק מן הקיסרות הגרמנית. הוא למד בבית ספר גרמני בעיר קניגסברג, לשם עברו הוריו. אביו יצא לרוסיה לענייני מסחר ולא יכול היה לשוב למשפחתו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. חיים ומשפחתו לא הורשו להישאר בקניגסברג עקב מוצאם הרוסי וכולם עברו לברלין. אביו חלה ונפטר בפטרוגראד לפני שיכול היה לשוב אל משפחתו. ארלוזורוב התעניין בנעוריו בשירה ובספרות הקלאסית והתחיל בכתיבת שירים בגרמנית (כמה מהם תורגמו לעברית מאוחר יותר). כמו כן הוא נחשף באותה עת לתנועה הציונית. ארלוזורוב המשיך את לימודיו בגימנסיה ריאלית בברלין וסיימם בהצלחה. הוא החל את לימודי הכלכלה באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין לקראת תום מלחמת העולם. במהלך לימודיו היה לאחד מראשיה של מפלגת הפועל הצעיר בגרמניה (יחד עם חברו ולטר פרויס) ושימש כעורך ביטאון התנועה "די ארבייט" (העבודה). בתקופה זו התיידד עם מגדה פרידלנדר (לימים אשתו של שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס), שהייתה חברה קרובה של אחותו, ליזה, אך לא ברור מה היה טיב היחסים ביניהם.
מגדה הייתה בת כתתו.
מאוחר יותר נשא לאישה את גרדה לבית גולדברג ובהיותו בגיל 20 נולדה בתם המשותפת שולמית.
הוא ביקר בארץ ישראל בשנת 1922, ולאחר שקיבל תואר דוקטור בשנת 1924, עלה לארץ על מנת להשתקע בה.
פעילותו בארץ.