חייא רובא
פרויקט הגנאולוגיה במתמטיקה
שלום האלוהים
נבה
קרב נבה
יאיר אורבך
יאיר אורבך (נולד ב-16 באוגוסט 1982, כ"ז באב תשמ"ב) הוא קומיקאי ותסריטאי דתי לאומי ישראלי.
קורות חייו.
אורבך נולד ברעננה לאב מהנדס ואם מורה. יש לו שני אחים גדולים ממנו. כשהיה בן 7 עברה המשפחה לכוכב יאיר. למד בישיבת בני עקיבא בנתניה. בצה"ל שירת בגרעין נח"ל של הנוער הדתי העובד והלומד בקיבוץ שלוחות, שם עבד בדייג במשך כחצי שנה, ולאחר מכן שירת בתור לוחם קרבי בנח"ל. לאחר שחרורו עבד כאיש ביטחון באל על.
קריירה.
יאיר אורבך החל להופיע בשנת 2001 במועדון הסטנדאפ "קאמל קומדי קלאב". התפרסם לראשונה בתוכנית המציאות "האקדמיה לצחוק" ששודרה בערוץ 2 בשנת 2004. למבחן בד הגיע במהלך שירותו הצבאי בגרעין נח"ל. בתחרות קיבל אורבך את הציון 94 - הציון הגבוה ביותר מהקהל באולפן. לאחר התוכנית עבד כסלקטור בארקיע.
בתחילת דרכו הופיע במספר תוכניות טלוויזיה כגון "יומטוב", "עובר כל גבול" ו"מוצ"ש בראשון".
בשנת 2005 כתב בעזרת חברים את מופע הסטנד-אפ לדתיים "קרנבל ברשות התורה". המופע זכה להצלחה בקרב הציבור הדתי. בשנת 2011 עלה עם המופע "יאיר אורבך - המופע המלא". המופע היה מופע מחודש ששילב בין קטעים ישנים של "קרנבל ברשות תורה" יחד עם קטעים חדשים.
בשנת 2007 כתב וביים את הקליפ "רוצה מצוות", פרודיה על "רוצה בנות" של חובבי ציון. הקליפ שודר בתחנות רדיו וזכה בתואר הקליפ האהוב ביותר באתר Flix באותה שנה.
בשנת 2010 סיים תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר. במהלך הלימודים ביים את הסרט הקומי "קסאמבא" שהוקרן במגוון פסטיבלים ברחבי הארץ והעולם וזכה בתחרות שערכה רשת. באותה שנה שידר ברדיו גלי ישראל רצועה יומית קומית-סאטירית בשם "שניים פוחזים", יחד עם אריאל פלקסין.
בשנת 2011 השתתף בכתיבת העונה השלישית של התוכנית "מצב האומה" של גורי אלפי וליאור שליין, והחל משנה זו משמש ככותב הראשי של המדור הסאטירי "בריחת המוחות" בעיתון "מקור ראשון". באותה שנה, במסגרת מגמת קולנוע בבית הספר "פלך" בקריית עקרון, נעשה סרטון תיעודי על אורבך בשם "בעזרת ה'צחוק".
בשנת 2012 יצא בסיבוב הופעות משותף עם קובי אריאלי. לקראת ראש השנה ה'תשע"ג העלה אורבך ליוטיוב קליפ הומוריסטי בשם "שנה טובה". הקליפ שילב בין המילים המקוריות למילים ההומוריסטיות של אורבך. בסוף הסרטון הופיע דודו זר.
בתחילת 2013 עלה אורבך עם שלושה מופעים חדשים: מופע לדתיים הנקרא "המבדיל בין קודש לצחוק" שזכה לביקורות אוהדות, מופע לחילונים בשם "יאיר אורבך - הדתי שעושה סטנדאפ", ומופע אינטימי לאירועים קטנים הנקרא "יאיר אורבך והקוישלך - שירה בבידור" הכולל שירה בציבור יחד עם נגנים, סיפורים וקטעי הומור.
בשנת הלימודים ה'תשע"ד שימש כמחנך ולימד כתיבה יוצרת בבית ספר אמי"ת במודיעין.
אורבך חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את אורבך עצמו, אורי מלמד, אמיר מויאל, יותם זמרי ואור רייכרט המשמש כמנחה.
אורבך משתתף מאז שנת 2017 בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת.
משנת 2020 אורבך כותב במוסף "אותיות לנוער" מבית עיתון הילדים הדתי-לאומי "אותיות וילדים"
בספטמבר 2021 הודיע כי החליט להפסיק להופיע בהופעות סטנדאפ, לאחר קריירה של 20 שנה.
חיים פרטיים.
אורבך נשוי ואב לארבעה. מתגורר באשחר.
קתדרלת אלכסנדר נייבסקי
בוגומילים
ידידיה רפאל אבולעפיה
רבי ידידיה רפאל חי אבולעפיה (היר"א תקס"ז, 1806/7 – ט"ו בסיוון תרכ"ט, מאי 1869) היה מקובל נודע, שכיהן כראש ישיבת המקובלים בית אל.
קורותיו.
נולד בירושלים, בן למשפחת אבולעפיה, והיה תלמידו של הרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי, ראש "ישיבת המקובלים בית אל" ונכדו של הרב שלום מזרחי שרעבי, שהיה גם הוא ראש הישיבה עד פטירתו בתקפ"ז. לאחר פטירתו של הרב חיים אברהם גאגין, חתן ר' רפאל אברהם שלום, בשנת תר"ח (1848), הוא התמנה לראשות הישיבה.
בספר "חכמי ירושלים" מתאר ישראל דב פרומקין את הרב אבולעפיה כ"צדיק המדוכא בייסורים ומתפרנס מיגיעו, חסידא קדישא, פרוש מבטן ומהריון". בספר "יהודי המזרח" שכתב משה דוד גאון נכתב עליו שהיה גדול הן בחכמת הנסתר והן בתורת הנגלה ודרכי הלמוד של האשכנזים לא היו זרות לו. עוד נאמר עליו שעמד בקשר אמיץ עם רבניהם, בהם הגאונים מקוטנא וקאליש וכי התרועע עם ר' יהוסף שווארץ. את גדולתו בחכמת הנסתר ניתן לראות מהקדמותיו, חדושיו והערותיו שנדפסו בראש ספרי תלמיד האר"י ר' חיים ויטאל. עם חיבוריו נמנים הספרים "דרך ושלום", והספר "קניין פירות" על כוונות הרש"ש, הרבה הערות חשובות שנכתבו על ידו הדפסו בסידור הרש"ש המכונה "הסידור הנדפס" שכן עד אז היו הסידורים צילום של כתבי יד. בהערות חשובות אלה שמו חתום בראשי תיבות: "היר"א" וכך נחקק שמו בין חכמי המקובלים.
בהיותו חרד לשמירת הדת התנגד ליסוד בתי ספר כלליים בירושלים, ובבוא הד"ר לודוויג אוגוסט פרנקל לעיר כדי ליסד בה את בית הספר למל, היה הרב הספרדי היחיד שהצטרף לרבני האשכנזים וחתם עמהם על החרם הגדול, נגד בית הספר. אולם כבר נכדו נסים בכר, אשר ייסד מספר בתי ספר יהודיים בטורקיה, יסד בירושלים את בית הספר אליאנס. ואף נכדו שלמה אבולעפיה היה בין מורי בתי הספר ביישוב העברי.
בשנת תקפ"ד (1824) נפגע מרסיס של כדור תותח ברגלו כתוצאה מהפגזות המצרים שצרו על ירושלים. הרופאים לא הצליחו להוציא את הרסיס מרגלו, דבר שגרם לו כל חייו ייסורים ולבסוף הביא למותו. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
קרטוגרף
נמרוד עציון-קורן
נמרוד עציון קורן (נולד ב-21 במרץ 1976) הוא תסריטאי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה.
עציון-קורן נולד בירושלים, הוא בוגר תואר ראשון בהיסטוריה (בהצטיינות יתרה) מטעם האוניברסיטה הפתוחה. כמו כן, למד קולנוע וספרות באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1999–2002, אך לא השלים לימודיו.
באותה העת, כתב ביקורות קולנוע במגזין "תזה" של אונ' ת"א, וביים סרט קצר בשם "יומן בחירות" (1999), אשר עסק בהשפעת תעמולת הבחירות על חיי היומיום של צעירים, ושילב בין ז'אנר עלילתי לדוקומנטרי. הסרט השתתף ב"פסטיבל ירושלים" והוקרן בסינמטקים בזמן בחירות 1999. ב-1997 ביים יחד עם סער לחמי שני קליפים ללהקת "סדרני הדשא" לשירים "מריר" ו"קדרים באים", מתוך אלבומה היחיד "רקוב". ב-1999 (כשנתיים לאחר התפרקות הלהקה), הם זכו לציון לשבח במסגרת התחרות ע"ש אורי סונין בסינמטק תל אביב.
בשנת 2001, ביים יחד עם סער לחמי עבור "MTV" סרטון בשם
"Mtv Prime Cuts" בהשתתפות יובל סגל, אורי הוכמן ומורן אייזנשטיין, במסגרת משבצת "Made In", שהיה הסרטון הראשון שייצג את ישראל בקטגוריה זו, ולווה במוזיקה שנכתבה על ידי "אינפקטד מאשרום".
שנה אחר כך ביים עבור "MTV" סרטון נוסף בשם "Mtv Positive", בהשתתפות אפרת אברמוב, עירית קפלן, וענת קלאוזנר שנפסל לשידור בעקבות תכניו הפרובוקטיביים, אך נבחר על ידי המגזין הבריטי "Campaign Screen" כאחת הפרסומות הטובות לשנת 2002.
בשנת 2003, יצר יחד עם רועי פלורנטין, שירי בן ארי, ואופיר קדמי, מופע וידאו ארט, בשיתוף עם "הליקון" ו"גרוויטי פוסט פרודקשן", עבור הופעה מיוחדת של עברי לידר ל"יום הגאווה". המופע נקנה על ידי חברה הולנדית והוקרן בליין האמסטרדמי "White Party".
בשנת 2004, ביים וכתב [יחד עם סער לחמי] את הסרט "דמיונות". סרט באורך מלא בסגנון גל חדש, העוסק במוסכמות ובמבנה השפה הקולנועית, בהשתתפות אסנת חכים, ריקי בליך, אוהד קנולר וליאון רוזנברג.
הסרט הופק באופן עצמאי על ידי נמרוד עציון-קורן בהפקה רבת תלאות, בסיועו של רפי בוקאי [אשר לו גם הוקדש הסרט], כאשר מודל ההפקה היה דומה ל"אוונטי פופולו". לאחר סיום הצילומים נרכש הסרט על ידי HOT במסגרת פרויקט "סרטים מכאן" ויצא לאקרנים בשנת 2005.
באותה שנה הצטרף לצוות הכותבים של הטלנובלה "טלנובלה בע"מ".
בשנת 2006, ביים וכתב את הסדרה "האבודה". סדרת ווב, שהיא ספין אוף של "האלופה", מעין טייק-אוף קומי על הסדרה "אבודים". הסדרה שודרה ב-ynet, ובכל חברות הסלולר.
באותה שנה ביים עבור "גלובס" תשדיר חברתי בשם "מעבר למגבלות" העוסק בסטודנטים בעלי מוגבלות פיזית שזכה בקקטוס הזהב לשנת 2007, וקמפיין איכות סביבה עבור ערוץ הופ!" בשם "העולם הוא כדור" אשר זכה ב"פרס פראט" 2006.
ב-2007, היה יוצר ותסריטאי ראשי של העונה השנייה של "האלופה", לצד רוני ידור וסער לחמי.
ב-2009, החל ללמד קולנוע בבית ספר "תיאודור הרצל" בברזיל. באותה שנה סרט קצר אשר ביים וכתב, בשם "Jogo de Criança" ["משחק ילדים"] זכה בתחרות UN-Doc, של האו"ם, במסגרת GCU. ב-2013, סרט קצר בבימויו, בשם "Mourning" ["אבלות"] שהופק בברזיל על ידי Big Fish Productions, הוקרן בפסטיבל ProFire באדינבורו.
אבן אל-עלקמי
אבו טאלב מוחמד מואייד א-דין אל-אסרי אל-בע'דאדי בן אחמד אל-עלקמי, או בקיצור: אבן עלקמי (בערבית: ابو طالب محمد مؤيد الدين الاسري البغدادي بن احمد العلقمي) היה וזיר שיעי ממוצא פרסי בחצרו של אל-מסתעצם, הח'ליף העבאסי האחרון שמשל בבגדאד.
אבן עלקמי נולד בשנת 1197 והתחנך בפרס. הוא למד במדרסה והיגר לבגדאד, שם מצא תעסוקה כפקיד בחצר הח'ליפות. בשנת 1244 מונה לווזיר תחת אל-מסתעצם. אבן עלקמי קשר קשר עם הולאגו חאן בתיווכו של הפילוסוף השיעי ממשהד, טוס נסיר א-דין א-טוסי. הוא קיווה שלאחר שבגדאד תיפול, תימסר לידיו משרת מושל העיר. הוא אכן זכה לכהן כמושל, אך רק לחודשים ספורים. הוא נפטר בעיר ונקבר בקרבת המקדש השיעי של האימאמים ה-7 וה-9 בקזימין, ובנו עז א-דין ירש אותו כמושל, אף הוא למשך חודשים ספורים, עד שהוחלף בידי עטאא אל-מולכ אל-ג'ביני.