ב-12 בינואר 1847, לאחר שעבר לוושינגטון סקולקראפט התחתן שוב, בגיל 53, עם מרי הווארד (נפטרה ב-12 במרץ 1878). היא הייתה מהדרום, ותמכה בעבדות ובהפרדה גזעית. כתוצאה מכך התרחקו ילדיו מהנישואים הראשונים מאביהם וממנה.
בשנת 1860 מרי הווארד פרסמה את הרומן "הכפפה השחורה: סיפור על חיי המטעים בדרום קרוליינה" אחד מספרי העבדות הרבים שפורסמו בתגובה לרב המכר של אותם ימים "אוהל הדוד תום", של הרייט ביצ'ר סטואו. סיפרה של מרי הווארד, עודד את העבדות והפך גם לרב מכר בתקופתו.
פעילויות שונות.
סקולקראפט החל את המחקר האתנולוגי שלו בשנת 1822 במהלך מינויו כמפקח על האינדיאנים בסולט סט. מארי, מישיגן. הייתה לו האחריות לשבטים בצפון מישיגן, ויסקונסין ומינסוטה. מאשתו הראשונה ג'יין ג'ונסטון, סקולקראפט למד את שפת , כמו גם חלק ניכר מהסיפור של השבט ותרבותו.
סקולקראפט נבחר לבית המחוקקים של טריטוריית מישיגן, שם כיהן בין השנים 1828 ל-1832. בשנת 1832, הוא נסע שוב לחלקים העליונים של מיסיסיפי כדי ליישב את הסכסוכים המתמשכים בין שטחי האוג'יבווה והדקוטה. הוא שוחח עם מנהיגים אינדיאנים כדי לשמור על השלום. הוא קיבל גם רופא מלווה והוראות להתחיל לחסן אינדיאנים נגד אבעבועות שחורות. הוא קבע כי אבעבועות שחורות לא היו ידועות בקרב אנשי האוג'יבווה לפני שנת 1750 כאשר חזרה קבוצת לוחמים שנוצר מגע בינם עם האירופאים בחוף המזרחי. קבוצה זו הגיעה למונטריאול כדי לסייע לצרפתים נגד הבריטים במלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
במהלך מסע זה, ניצל סקולקראפט את ההזדמנות לחקור את האזור, ויצר את המפה המדויקת הראשונה של אזור האגמים סביב ימת סופריור המערבי. הוא גילה את מקור המים האמיתי של נהר המיסיסיפי ב. הנהר סקולקראפט הסמוך, שהוא היובל העיקרי הראשון של המיסיסיפי, נקרא מאוחר יותר לכבודו. עיתוני ארצות הברית סיקרו באופן נרחב את המשלחת הזו. סקולקראפט כתב על המסע בספר שפרסם ב 1834, על גילוי מקורות המיסיסיפי.
בשנת 1836 הוא היה סייע ליישוב סכסוכי קרקעות עם האוג'יבווה. הוא עבד איתם להשגת חוזה (1836), לפיו הם מסרו לארצות הברית שטח עצום של 53,000 קמ"ר בשווי מיליוני דולרים רבים. הוא האמין כי עדיף לאוג'יבווה לוותר על אדמות הציד הנרחבות שלהם. הממשלה הסכימה לשלם פיצויים ולספק אספקה ​​ומזון בזמן שהאוג'יבווה עברו לאורח חיים חדש, אך מתן הפיצויים שהובטחו לא הגיע מטעם הממשלה האמריקאית, והאוג'יבווה סבלו כתוצאה מכך.
בשנת 1838 על פי תנאי האמנה, סקולקראפט פיקח על בניית המעון שלו באי מקינאק. הבניין רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. הוא סיפק גם דיור זמני לאנשי אוג'יבווה שהגיעו לאי מקינאק כדי לקבל קצבה במהלך המעבר למה שחשבה ממשלת ארצות הברית כדרך חיים מסודרת יותר.
בשנת 1839 מונה שוב סקולקראפט למפקח על ענייני האינדיאנים. הוא החל בסדרת מחקרי האינדיאנים שפורסמו מאוחר יותר. אלה כללו את אוסף הסיפורים והאגדות האינדיאנים שלו, שרבים מהם אשתו ג'יין ג'ונסטון סקולקראפט סיפרה לו או תרגמה עבורו מתרבותה.
בהיותו במישיגן, סקולקראפט הפך לחבר במועצה של אוניברסיטת מישיגן בשנותיה הראשונות. בתפקיד זה סייע בהקמת הארגון הפיננסי של האוניברסיטה.
סקולקראפט הקים ותרם לכתב העת הראשון של ארצות הברית בנושא חינוך ציבורי, The Journal of Education. הוא פרסם גם כתב עת הספרותי הראשון במישיגן.
סקולקראפט קרא שמות גאוגרפים למקומות במישיגן ובשטחי מישיגן לשעבר הוא שילב מילים והברות משפות אינדיאניות עם מילים והברות מלטינית וערבית. אגם איטאסקה, אגם המקור של נהר המיסיסיפי, הוא דוגמה לשמות שנתן.
שנים מאוחרות יותר.
עם עליית המפלגה הוויגית לשלטון בשנת 1841 ובחירתו של ויליאם הנרי הריסון, איבד סקולקראפט את מעמדו הפוליטי כמפקח האינדיאנים. הוא וג'יין עברו לניו יורק. היא נפטרה בשנה שלאחר מכן במהלך ביקור בקנדה, בזמן שסקולקראפט נסע באירופה.
הוא המשיך לכתוב על אינדיאנים. בשנת 1846 הזמין אותו הקונגרס לכתוב עבודת עיון מקיפה על שבטי אינדיאנים אמריקאים. סקולקראפט נסע לאנגליה לבקש את שירותיו של הצייר ג'ורג' קטלין כדי לאייר את עבודתו המוצעת, מכיוון שהצייר נחשב למאייר הראשי של חיי האינדיאנים. סקולקראפט היה מאוכזב מאוד כאשר קטלין סירב. מאוחר יותר שילב את האמן סת' איסטמן, קצין צבא, כמאייר הספרים. איסטמן היה ידוע בציוריו של העמים האינדיאנים.
סקולקראפט עבד במשך כמה שנים על כתיבת ההיסטוריה של שבטי הילידים בארצות הברית. הספר פורסם בשישה כרכים בין השנים 1851–1857 בפילדלפיה. המבקרים שיבחו את הספר ואת תכניו, ואת האיורים המוקפדים של איסטמן. המבקרים ציינו גם את החסרונות בהוצאה לאור כמו מחסור באינדקס וארגון גרוע, מה שהפך את המידע לכמעט בלתי נגיש.
כמעט 100 שנה לאחר מכן, בשנת 1954, הכינה ופרסמה המחלקה לאתנולוגיה האמריקאית של מוסד הסמיתסוניאן אינדקס לכרכים. רק בשנת 1928 ביצעה ממשלת ארצות הברית מחקר כולל נוסף על תנאי האינדיאנים האמריקאים.
לאחר מותו תרמה אשתו השנייה של סקולקראפט מעל 200 ספרים מהספרייה שלו, שפורסמו ב-35 שפות אינדיאניות שונות, לאתונאום בוסטון.
סקולקראפט ואשתו השנייה מרי נקברו בבית הקברות של הקונגרס בוושינגטון הבירה. מאמריו מאוחסנים בספריית הקונגרס.
שמו של הנרי סקולקראפט מונצח באתרים רבים ברחבי ארצות הברית, כולל אתרים גאוגרפים, מחוזות אדמיניסטרטיביים, דרכים, ספינת מלחמה ועוד.
להקות בנות שיאניות מכירות
להקת בנות היא הרכב מוזיקלי שבו חברות רק זמרות נשים. המונח "להקת בנות" משמש גם במובן צר יותר בארצות הברית, כדי לציין את הגל של להקות פופ אמריקניות, שרובן הושפעו מדו-וופ, ושגשגו בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים. בשנות החמישים המאוחרות החלו להקות הבנות לצבור תאוצה כאשר הצליחו להיכנס למצעדי העולם הבולטים ביותר, כגון הבילבורד הוט 100, ומצעד הסינגלים הבריטי. הסופרימס הצליחו לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 12 פעמים, באותה תקופה בה התחרו בלהקת הביטלס. בתקופות מאוחרות יותר, להקות בנות החלו להתעסק בסגנונות שונים נוספים, כגון דיסקו, R&amp;B עכשווי, קאנטרי, דאנס, פופ וכולי. כמו כן, מאז סופו של העשור הראשון של המאה ה-21, באו מדרום קוריאה מספר להקות בנות אשר הפכו בחלקן לבינלאומיות, ולנמכרות בסדר גודל כזה שהכניס אותן לרשימה הנוכחית.
נתוני המכירות של להקות הבנות לפני שנות ה-90 של המאה ה-20 אינם ידועים במדויק, מכיוון שבאותה העת עקבו אחרי המכירות מספר מצומצם של גופים. לכן, הערך הנוכחי מתבסס על איגודי מוזיקה מקצועיים כדוגמת איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPIׂ), איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי (MC), איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (BVMI) ואיגוד תעשיית ההקלטות היפני (RIAJ). מעבר לכך, מתבסס המידע על סמך מאמרים של גופים תקשורתיים מוסמכים בתחום, כדוגמת מגזין בילבורד ומגזין רולינג סטון.
להקות בנות שיאניות מכירות ברחבי העולם.
להקות בנות שתקליטיהן נמכרו בלמעלה מ-20 מיליון עותקים
הערה: רשימה זו אינה כוללת את להקת הסופרימס (1959–1977), שמכירות השיא הכוללות שלה אינן ידועות במדויק. האומדנים נעים בין 20 מיליון תקליטים ועד 100 מיליון תקליטים, על בסיס 29 אלבומי אולפן בלבד.
השירים הנמכרים ביותר של להקות בנות.
כלל העולם.
לפי הספר "The Book of Golden Discs", של ג'וזף מורל, השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים של להקת בנות הוא "Yes Sir, I Can Boogie" של באקארה, שנמכר בלמעלה מ-18 מיליון עותקים ברחבי העולם. עם זאת, הדבר לא אושר באופן רשמי על ידי איגוד תעשיית הקלטות כלשהו. כמו כן, בטבלה שלהלן ניתן לראות את שלושת השירים הנוספים העשויים להחזיק בתואר זה:
אוסטרליה.
הנתונים שלהלן מבוססים על המידע שמספק איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA), שאחראי על הנתונים המסחריים באוסטרליה ומפרסם את מצעדיה הרשמיים של המדינה.
מכירות המבוססת על תארים בלבד
מכירות המבוססת על תארים + סטרימינג דיגיטלי לפי דרישה
צרפת.
על סמך הערכות שונות השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים של להקת בנות הוא "" של לאס קטשופ.
שירים שקיבלו את תואר היהלום בלבד (750,000 עותקים)
שירים שקיבלו את תואר היהלום בלבד (250,000 עותקים)
מכירות המבוססת על תארים + סטרימינג דיגיטלי לפי דרישה
גרמניה.
מכירות המבוססת על תארים בלבד
מכירות המבוססת על תארים + סטרימינג דיגיטלי לפי דרישה
יפן.
להלן עשרת השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים ביפן של להקות בנות:
ניו זילנד.
להלן השירים שקיבלו את תואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי (RMNZ). מאז נובמבר 2014, החלו לשלב נתוני סטרימינג במכירות, דבר שאינו מאפשר השוואה לשירים שיצאו קודם לכן.
מכירות המבוססת על תארים בלבד
מכירות המבוססת על תארים + סטרימינג דיגיטלי לפי דרישה
קוריאה הדרומית.
לפני הענקת התארים (2010–2017).
קוריאה הדרומית חוותה ירידה דרסטית בהיקף המכירות של המוזיקה הדיגיטלית, שהחלה בסוף 2012. מחיר ההורדות הדיגיטליות היה מופקע, וכתוצאה מכך, אף שיר של להקת בנות שיצא מאז 2013 לא נמכר בשלושה מיליון עותקים או יותר.
אחרי הענקת התארים (2018–הווה).
"Gaon" הפסיקו לפרסם את נתוני המכירות הדיגיטליות בדצמבר 2017. עם זאת, החלו להעניק תארים בגובה של 2,500,000 עותקים כתואר פלטינה. כל שיר שיצא לאחר 1 בינואר 2018 זכאי לקבל תואר.
שוודיה.