גל המחאות בטורקיה פרץ ב-28 במאי 2013 באיסטנבול שבטורקיה בעקבות כוונת הממשלה להרוס חלק מפארק טקסים גזי למען הקמת מרכז מסחרי. בימים הראשונים אורגנה המחאה בידי פעילי איכות סביבה, אולם לאחר שהמשטרה הפעילה אלימות כלפי המוחים, התרחבה המחאה גם לערים נוספות, וסחפה אחריה מאות אלפים שהפגינו נגד ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן וכינו אותו "דיקטטור".
רקע.
במהלך אחת-עשרה שנות שלטונו של ארדואן הופנו כנגדו טענות מצד גורמי אופוזיציה כי הוא פוגע באורחות הדמוקרטיה בטורקיה. כמו כן, עלו חששות בקרב הציבור החילוני במדינה שארדואן מקדם אג'נדה דתית ופועל בהדרגתיות להפיכת טורקיה למדינת הלכה והפיכתו למנהיג יחיד תוך שינויים בחוקה ובסטטוס-קוו. בין האירועים הבולטים שניתן למנות בנושא זה הוא משפט ראווה כנגד מאות קציני צבא באשמת תכנון הפיכה צבאית והרשעתם, צעד שנועד להגביל את כוחו של הצבא, ורפורמה בחוקת טורקיה שמטרתה העצמת סמכויותיו של ראש הממשלה.
סדר האירועים.
ב-1 במאי 2013 אירעו התנגשויות אלימות בין כוחות משטרה לבין אלפי אזרחים במהלך אירועים לציון יום הפועלים. ב-27 במאי חוקק הפרלמנט הטורקי חוק המטיל מגבלות שונות על צריכת אלכוהול בטורקיה בצעד שנתפס כמונע מטעמים דתיים. הצעד עורר את חמתו של הציבור החילוני וגורמי אופוזיציה במדינה.
בבוקר ה-28 במאי התגודדו כ-50 פעילי איכות סביבה בפארק גזי שבכיכר טקסים באיסטנבול במטרה למנוע כריתת עצים בפארק לצורך תחילת עבודות התשתית לבניית קניון במקום. בליל ה-28 במאי הציבו הפעילים אוהלים ולנו במקום במטרה להגן על הפארק.
במהלך דיון בפרלמנט הטורקי כינה ארדואן את אבות טורקיה המודרנית מוסטפא כמאל אטאטורק ואיסמט אינני במרומז (ללא ציון שמם המפורש) "שני שיכורים". באותו ערב התקבצו מאות בני אדם בכיכר טקסים וקראו קריאות נגד ארדואן וצעקו "אנו נכדיו של השיכור".
התפשטות המחאות.
ב-31 במאי החלו ההפגנות לצבור ממדים רחבי היקף והתפשטו לתוך כיכר טקסים וכן אופי המחאה השתנה. מפעולת מחאה סביבתית הפכו ההפגנות למחאה עממית כנגד ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן ומדיניותו שנתפסת בידי המפגינים כפאשיסטית ופרו-איסלאמיסטית.
ב-1 ביוני התפשטה המחאה לערים נוספות ובהן הבירה המדינית אנקרה. המשטרה פיזרה את ההפגנות באמצעות גז והמפגינים דיווחו על מאות פצועים. באותו יום נערכו הפגנות ב-67 ערים במדינה.
ב-3 ביוני נרשמה עליית מדרגה בהפגנות לאחר שבאיסטנבול נהרג צעיר מפגיעה מכוונת של מונית שנסעה לתוך קבוצת מפגינים. ראש הממשלה ארדואן האשים ממרוקו את האופוזיציה כי היא מנצלת את הניסיון לבניית קניון בפארק גזי לצרכיה. הוא הבטיח כי כאשר ישוב לארצו יסודרו כל הבעיות.
ב-4 ביוני, בתגובה לטענות על אלימות המשטרה, הכריזו ארגוני עובדים במדינה על שביתה כללית בת יומיים. ההפגנות התגברו והתפשטו לאזורים נוספים ובהפגנה שנערכה בדרום המדינה נהרג מפגין נוסף.
באירועים בטורקיה נעשה שימוש נרחב ברשתות החברתיות דוגמת פייסבוק וטוויטר. ראש הממשלה ארדואן ביקר את השימוש בהן ואמר כי הן איום על החברה.
ב-5 ביוני, לאחר שארדואן הציב למפגינים אוליטמטום לעזיבת המתחם, פיזרו אותם כוחות הביטחון באמצעות תותחי מים וגז מדמיע וטרקטורים הרסו את האוהלים במקום. אך יום אחר כך התחדשו המהומות בטורקיה. בשעות הערב התכנסו באיסטנבול רבבות מתומכי מפלגת השלטון וראש הממשלה ארדואן. ארדואן אמר בנאום בפני המפגינים כי "העם נמצא כאן - היכן המפגינים?".
ב-4 ביולי, בית המשפט בטורקיה ביטל את תוכניות הפיתוח של כיכר טקסים. בעקבות כך והיד החזקה שהפגינה המשטרה נגד המפגינים, כולל הריגה של ארבעה מפגינים, דעכו ההמחאות.
במאי 2014, בעקבות אסון המכרה בסומה, שוב החל גל מחאות. שנה לאחר פרוץ המחאה, שורה של ארגונים פרסמו קריאה לחזור לכיכרות כדי להיאבק למען הדמוקרטיה, אך מושל איסטנבול מסר שהמחאה תיאסר לחלוטין, והמשטרה מתכוננת בכוחות גדולים למנוע הפגנות.
אמנון אשל
אמנון אשל אסולין (נולד ב-12 באפריל 1966), הוא אלוף-משנה במילואים, שירת כמפקד חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה.
קורות חייו.
נולד בקריית טבעון בשם מיימון אסולין, אחד מ-11 ילדיהם של סימה ושלמה אסולין. אחיו הוא תא"ל יצחק אשל.
אשל התגייס ב-1984 לחיל השריון, שם עבר את הכשרתו הבסיסית. בהמשך סיים קורס קצינים והיה מפקד מחלקה בגדוד 82 של חטיבה 7; באחת התעסוקות המבצעיות בדרום לבנון הרג הכוח בפיקודו בין 15 ל-20 מחבלים. בהמשך שירת כמפקד פלוגה א' של גדוד 82 בחטיבה.
בשנים 1991-1992 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1994 סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, וב-2005 סיים שם תואר שני במינהל ציבורי וביטחון לאומי.
בשנת 1996 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד רומח של חטיבה 7. בתקופת כהונתו יצא צה"ל למבצע ענבי זעם, הגדוד קיבל אחריות על הטיפול בביטחון ובאספקת צורכי תושבי העיר קריית שמונה. באסון המסוקים איבד הגדוד בפיקודו שבעה לוחמים. בשנים 1997–1999 שירת כסגן מפקד עוצבת ברעם ועם סיום תפקיד זה יצא לארצות הברית ללימודי ניהול בכיר - פיקוד ומטה, במכללת צבא ארצות הברית, CGSC, בפורט לוונוורת'.
בשנת 2000 מונה לראש ענף שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י, האחראי על מערך האימונים וההכשרה המקצועית של גדודי המילואים בחיל שריון. ב-2002 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד המרכז לאימונים באש (מא"ש) במל"י ושירת בתפקיד עד שנת 2004.
בספטמבר 2005 מונה למפקד חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה צולם לחדשות 10 כשהוא מותח ביקורת על גל הירש, מפקד עוצבת הגליל, ובעקבות כך ננזף, נרשמה לו הערה פיקודית חמורה וקידומו הוקפא על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ לשנתיים.
עם סיום תפקידו כמפקד החטיבה באוגוסט 2007 מונה אשל לסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י) ושירת בתפקיד עד שנת 2009. בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם של הגיס הצפוני עד לשחרורו במאי 2013.
בבחירות המקומיות 2014 התמודד אשל על ראשות העיר קריית טבעון מטעם מפלגת יש עתיד.
ב-2014 מונה למנכ"ל מועצה מקומית חצור הגלילית.
ב-2020 מונה למנכ"ל עיריית מעלות-תרשיחא.
ארנה בורג
קלס ארנה בורג (בשוודית: Claes Arne Borg; 18 באוגוסט 1901 - 7 בנובמבר 1987) היה שחיין שוודי, אלוף אולימפי בעל חמש מדליות, מהן אחת זהב, אלוף אירופה בעל שמונה מדליות, מהן חמש זהב, ושיאן עולם שקבע 32 שיאי עולם בשנות ה-20, במשחי החופשי. הוא זכה גם במדליית כסף באליפות אירופה בכדורמים.
היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 1,500 מטר חופשי מתחת ל-20 דקות.
ביוגרפיה.
בורג נולד בסטוקהולם. ביחד עם אחיו התאום אקה בורג הם זכו במדליית ארד במשחה שליחים.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים בורג במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:50.2 דקות, במקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 23:54.4 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בסטוקהולם ב-9 באפריל 1922 קבע בורג במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 5:11.8 דקות, שיפור לשיאו בן ה-6 חודשים וחצי של נורמן רוס מארצות הברית (5:14.4 דקות). שיא זה החזיק מעמד חודשיים וחצי ונשבר על ידי ג'וני וייסמילר מארצות הברית (5:06.6 דקות).
בתחרות שנערכה בגטבורג שבשוודיה ב-8 ביולי 1923 קבע בורג במשחה ל-1500 מטר חופשי, שיא עולם חדש של 21:35.3 דקות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-11 שנים של ג'ורג' הודג'סון מקנדה (22.00:0 דקות) ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-22 דקות.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה בורג ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:05.6 דקות, אחרי ג'וני וייסמילר שקבע שיא אולימפי חדש של 5:04.2 דקות ולפני בוי צ'רלטון מאוסטרליה (5:06.6 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:41.4 דקות, אחרי בוי צ'רלטון שקבע שיא אולימפי חדש של 20:06.6 דקות ולפני פרנק בוריפר מאוסטרליה (21:48.4 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:06.8 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 9:53.4 דקות ואוסטרליה (10:02.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.0 דקות.
בתחרות שנערכה בסטוקהולם ב-11 בספטמבר 1925 קבע בורג במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 5:06.6 דקות, שיא זה החזיק מעמד 5 שנים וחצי עד שנישבר על ידי ז'אן טרי מצרפת (4:47.0 דקות).
באליפות אירופה הראשונה בשחייה שנערכה בבודפשט שבהונגריה בשנת 1926 זכה בורג ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (5:14.2 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (21:29.2 דקות). ביומה הראשון של האליפות, בשלב המוקדמות הוא קבע במשחה ל-1500 מטר חופשי, שיא עולם חדש של 20:04.4 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי (1:01.1 דקות) ובמדליית ארד במשחה לשליחים 4x200 מטר חופשי (10:06.8 דקות). נוסף לכך, הוא זכה במדליית כסף במסגרת טורניר הכדורמים.