בשנה הראשונה ראו אור יצירותיהם של 11 סופרים, מהם רק אחד לא-יהודי: רודיארד קיפלינג. רק ארבעה מ-48 הספרים שראו אור בשנה זו ובשנה שאחריה נכתבו על ידי לא-יהודים. ה"וֶלט ביבליוטק" הוציאה ספרות יפה וכן ספרות פופולרית. מרבית הסופרים שספריהם ראו אור בסדרה היו סופרים בולטים וחשובים, אך לצדם נדפסו גם יצירותיהם של סופרים עכשוויים; בין השמות: ז"י אנוכי, מרדכי זאב פַיֶארברג, יהודה שטיינברג זלמן שניאור. הספרים נבחרו על פי העניין של קוראי היידיש הצעירים, שביקשו לא רק ליהנות מספרות יפה, אלא גם לקנות באמצעות הספר דעת על העולם הגדול, ועל כן היו בהם גם ספרים על ההיסטוריה היהודית והעולמית, כמו הספר רב-הכרכים "די יודישע געשיכטע" ('ההיסטוריה היהודית') שערך הלל צייטלין בהתבסס על היינריך גרץ; מבוא לתלמוד ("דער תלמוד: זיין ענטשטעהונג און ענטוויקלונג") מאת איסר גינזבורג; תרגום יידי לספרו של פייר דניאל שנטפי דה לה סוסי (de la Saussaye) "ההיסטוריה של האמונות והדתות" ותרגום של "הטוב והרע" לצייטלין. עוד בספרייה זו ראה אור המאסף של מיטב השירה היידית "די יוּדישע מוּזע" ('המוזה היהודית'), בעריכת יעקב פיכמן (תרע"א).
במרוצת שלוש השנים שבהן התקיימה הסדרה (1909–1911) יצאו במסגרתה 66 כותרים, רובם מתורגמים וחלקם ספרות מקור. בין המתרגמים היה גם עורך הסדרה קרלינסקי, שתרגם עבורה מכתביהם של ארתור שניצלר, קנוט הַמסוּן, מקס נורדאו, יהודה שטיינברג והלל צייטלין.
גם לאחר שפסקה הסדרה מלהתקיים הוסיף שימין להוציא תרגומים מספרות העולם, תחת השם "ב. שימין". ההוצאה שמרה על דגש ניכר על נושאים יהודיים, אך הרחיבה משמעותית את מסגרת ההתייחסות ליצירותיהם של יוצרים לא-יהודים: מחזות מאת איבְּסֶן ואוגוסט סטרינדברג, רומנים של ויקטור הוגו, כתביהם של הרברט ספֶּנסֶר, מוריס מֶטֶרלינק ועוד.
שותף-מנהל בסינדיקט ההוצאה-לאור "צנטראל".
בשנת 1911 היה שימין בין המו"לים היידיים והעבריים הגדולים באימפריה הרוסית שהחליטו לייסד סינדיקט הוצאה-לאור בשם "צענטראַל" (צֶנטרָל, נקראה גם בעברית: "מרכז"). בהוצאת הספרים המאוחדת התאגדו, מלבד הוצאת ב' שימין, ההוצאה העברית "תושיה" של א"ל שלקוביץ (בן אביגדור), שהיה למנהל המחלקה העברית ב"צנטרל", שרעבערק (שרֶבֶּרק) של שלמה שרברק, הוצאת "פּראָגרעס" (פּרוֹגְרֵס) של יעקב לידסקי, שהופקד על מרבית הפרסומים ביידיש (כשהעורך תחתיו הוא דוד קָאסֶל) והוצאת "השחר" של מרדכי קפלן (קאפּלאן), שהתאחדה קודם לכן עם "פּראָגרעס" (כל החמישה ליטאים וכולם תושבי ורשה, למעט שרברק, שישב בווילנה).
בהוצאה המאוחדת, שישבה ברח' נוֹבוֹליפּקי 7, ראו אור יצירותיהם של גדולי הסופרים, ההיסטוריונים והפדגוגים העבריים והיידיים, כמו גם סדרת ספרי ילדים, סדרת ספרי נוער וכן ספרי לימוד ומקראות. "צנטרל" הייתה ההוצאה לאור היהודית הראשונה שקשרה קשרים עם קהילות יהודיות מחוץ לרוסיה (כולל בארצות הברית), והביאה להפצת ספריה ברחבי העולם. מלבד ספרים הוציאה "צנטרל" דברי דפוס שונים, כמו לוח שנה שבו הופיעו ציורים בנושאים מקראיים, תצלומים של ארץ ישראל ואישים ידועים וכדומה, ואשר היה פופולרי ברחבי העולם היהודי במשך יותר מרבע מאה, וכן הגדות של פסח ואף כרטיסי "שנה טובה" אמנותיים שזכו להצלחה.
בשנת תרע"ג (1912) נוסדה במסגרת "צנטרל" חברת "אחיספר" להוצאת ספרים עבריים, ביוזמתם של בעלי "תושיה", בן אביגדור ויעקב ראמברג. באותה שנה הוציאה "אחיספר" את המאסף "נתיבות" ("בימה חפשית לענייני החיים והספרות").
בראשית שנת 1914 לקחה ההוצאה תחת כנפיה את הוצאת היומון היידי הנפוץ "דער פריינד" (או "דאָס לעבן") בוורשה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נפסקה פעילות ההוצאה. לאחר מכן התארגנה מחדש בשנת 1923 ופעלה עד שנות ה-30.
ביתו של שימין היה בית ועד לסופרים יהודים, ודיונים ספרותיים נערכו בו כדבר שבשגרה. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה, בטרם נוסדה אגודת הסופרים והעיתונאים בוורשה (שישבה ברחוב טלוֹמַצקיֶיה 13, Tłomackie 13), היה ביתו אבן שואבת לסופרים צעירים שהגיעו לוורשה לא מכבר והרגישו בה זרים, בהם ההומוריסטן יוסף טוּנקֶל ("דער טונקעלער"), שהגיע מבוברויסק להזמנתו של שימין לערוך גיליון חג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נסעה המשפחה מזרחה לקרוביו של שימין באוֹרשָה שברוסיה הלבנה, ונותרה במזרח במשך כל המלחמה. במשך שנה גרו במינסק, ובשלוש השנים האחרונות באודסה שבדרום רוסיה (אוקראינה). תקופה קצרה החזיק שימין בעיר חנות קטנה לספרי יידיש.
ב-1917 נקרא לקייב, לקחת על עצמו את ניהול העיתון החדש "דער טעלעגראַף" בעריכתו של מנהיג הפועלים הציוני נחמן סירקין. חרף התנאים הקשים ששררו בעיר עקב המהפכה, העיתון זכה להצלחה ולתפוצה רחבה.
בשנת 1919, לאחר תום המלחמה, שב שימין לוורשה עם הגל הראשון של הפליטים החוזרים, וחידש את הוצאת הספרים. ב-1922 הגיע גם שלמה שרברק מווילנה, כשבאמתחתו מבחר פרסומים, בהם כל כתבי ש. אנ-סקי, וההוצאה המאוחדת "צנטרל" והוצאת-הבת "אחיספר" התגבשו מחדש בבעלותם של שימין, קפלן ושרברק (בן אביגדור נפטר ב-1921, ושלמה שרברק רכש את "תושיה" ומיזג אותה לתוך הוצאתו).
התוכנית הגדולה הראשונה שפעל שימין לממש מיד לאחר המלחמה הייתה הוצאת סדרת ספרים לבני הנעורים. הספרים התפרסמו לאורך שנים רבות במסגרת שלוש "ספריות" – "יוּגֶנט-ביבליאָטעק" ('הספרייה לנוער'), "היסטאָרישע יוּגֶנט-ביבליאָטעק" ('הספרייה ההיסטורית לנוער') ו-"קינדער-ביבליאָטעק" ('הספרייה לילדים'). עורך הסדרות היה הסופר דוד קָאסֶל (קאסעל), שאז כבר עשה לעצמו שם כמחבר רומנים וספרים ילדים וכחלוץ בתחום ספרי לימוד ביידיש.
במסגרת 'הספרייה לנוער' הופיעו 16 ספרונים – מבחר מספרי הנוער הקלאסיים מספרות העולם, בהם סוֶון הֶדין תומאס מיין ריד, מארק טוויין. ב'ספרייה ההיסטורית לנוער' הופיעו רומנים היסטוריים יהודיים, מאת סופרים כאברהם מאפו, בנימין ד'יזרעאלי ולייב לבאנדה. ב'ספרייה לילדים' ראו אור 32 ספרונים, בהם "אוהל הדוד תום" להארייט ביצ'ר סטואו, מעשיות האחים גרים, וסיפורי ילדים מאת שלום עליכם, זלמן רייזן, י"ל פרץ ורפאל גוטמן. מיזם זה היה קרוב במיוחד ללבו של שימין. סדרות הספרים לילדים ולנוער, שהיו חידוש בשדה ספרות היידיש, זכו להצלחה ולתפוצה רחבה ברחבי העולם היהודי.
הקטלוגים של הוצאת "צנטרל" מהשנים 1922–1925 מונים יותר מ-500 פרסומים ביידיש, בהם מגוון של ספרי לימוד לבתי הספר היהודיים, ספרי לימוד שפות (פולנית, אנגלית, ספרדית), מילונים, אנתולוגיות, מחזות לתיאטרון חובבים, עשרות חוברות של שירי יידיש עם תווים, כרזות, גלויות הנושאות תמונות של סופרים וידוענים יהודים, וכן לוחות שנה וכרטיסי ברכה.
עם התפתחות המו"לות היהודית במרוצת שנות ה-20, עלה הצורך לפתח שיטות הפצה חדשות. פעולה חשובה שנעשתה במטרה לחזק את מערך ההפצה של הספרים היהודיים הייתה ייסודו של הקואופרטיב "ביכער" ('ספרים') בשנת 1926 על ידי ההוצאות "צנטרל" וב. קלעצקין, בשיתוף פעולה עם הוצאות יהודיות ברחבי העולם. הקואופרטיב היה מרכז ההפצה של ספרים יהודיים החשוב ביותר בפולין. הקטלוג המאויר הגדול של "ביכער", שיצא מדי רבעון, הופץ בכל רחבי העולם היהודי, וכלל פרסומים של עשרות הוצאות לאור יהודיות מפולין, מאמריקה ומארצות נוספות של התפוצה היהודית. בקטלוג משנת 1931 נטען כי הוא מציג כ-90% מהפרסומים ביידיש שראו אור באותה שנה.
בשנת 1928 פרסמה ההוצאה מהדורה חדשה של כל כתבי מנדלי מוכר ספרים (במהדורה הקודמת שראתה אור נפלו כמה שגיאות). מלאכת העריכה נמסרה לנחמן מייזל, עורך כתב העת הספרותי "ליטעראַרישע בלעטער", שכתב מבוא לכל אחד מ-20 הכרכים, והוסיף שני כרכים שבהם קיבץ מאמרים על אודות הסופר.
עוד ראו בהוצאה כל כתביהם של ש. אנ-סקי, "בעל מחשבות" (ישראל איסידור אלישיב), יעקב דינזון, שמואל ליב ציטרון, אברהם קוראלניק, "דער טונקעלער" (יוסף טונקל) ודער לעבעדיקער" (חיים גוטמן). "צנטרל" התמקדה אפוא בקלאסיקה של ספרות יידיש ובביקורת, ותפסה נישה שמרנית יחסית, בעוד הספרות היפה והשירה המודרניות ביידיש ראו אור בהוצאות המתפתחות בוורשה, ובראשן "קולטור-ליגע" וב. קלעצקין.