השפות הטוכאריות הן ששלטו בעבר באגן טארים והיו הענף המזרחי ביותר של השפות ההודו-אירופאיות. השם הסיני יְוֵּאגְ'ה ציין עם מרכז אסייני קדום שהתיישב בחלקו המזרחי של אגן טארים והובס על ידי השיונגנו. בעקבות הפסדם, היגרו מאוחר יותר ה"יְוֵּאגְ'ה" דרומה וייסדו את אימפריית קושאן שמרכזה היה באפגניסטן ופקיסטן וצפון הודו המודרניות.
בסוף המאה ה-1, הצליחה שושלת האן הסינית בהנהגתו של באן צ'או (32-102), לדחוק את השיונגנו ולהשתלט על אגן טארים.
אימפריית קושאן החזקה הצליחה להתפשט חזרה אל אגן טארים במאות ה-1 וה-2 לספירה, הקימה ממלכה שמרכזה היה בקאשגאר והתמודדה על השליטה באזור עם שבטי נוודים ועם כוחות סיניים. הם הביאו לאזור את הכתב הברהמי, שפת הפרקריט ההודית ששימשה לצורכי מנהל ואת הבודהיזם והיוו גורם מרכזי בהפצת הבודהיזם למזרח אסיה באמצעות דרך המשי.
ב-1218 נכבש האזור על ידי האימפריה המונגולית שהונהגה על ידי ג'ינגיס חאן.
לופ נור, ימת מלח ביצתית הנמצאת בקצה המזרחי של האגן ואליה נשפך נהר טארים, משמשת כאתר ניסויים גרעיני של סין העממית.
ארכאולוגיה.
אף שקיים עניין מדעי בממצאים מאגן טארים, המניע העיקרי לסקרים ולחקירת האזור הם חיפושי נפט וגז. מחקר וניתוח מעמיקים שנערכו לאחרונה בנווה המדבר נייה (Niya) שעל דרך המשי הביאו לממצאים של כפרים ומבנים עתיקים, כמו גם עדויות לעיבוד חקלאי בצורת שדות, מטעים וכרמים. נווה המדבר בנייה משמר במידה רבה את הנוף כפי שהיה בימים קדומים יותר. בהתיישבויות שבאזור נייה נמצאו גם מאות טבלאות עשויות עץ המתוארכות למאה ה-3 וה-4 שעליהן נמצאו כתובים רבים. טבלאות אלו כתובות בשפה הגנדהרית המדוברת כיום בפקיסטן ובאפגניסטן וכוללות מסמכים משפטיים כמו רשימות מיסים וחוזים המכילים מידע מפורט הנוגע לניהול חיי היומיום באזור באותה תקופה.
חפירות נוספות חשפו קברים ובהן מומיות, עבודות קרמיקה, עבודות קדרות צבועות וחפצי אמנות אחרים המיוחסים לתרבות הטוכארית. הגיוון בממצאים מלמד על כך שהמצאות האזור על נתיב דרך המשי עודדה את הקשרים וההשפעות התרבותיות באגן טארים. פסלים וציורי קיר בודהיסטים מוקדמים נתגלו בחפירות במיראן (Miran). ממצאים אלו דומים בסגנונם לממצאים שנתגלו במרכז אסיה ובצפון הודו ומביאים לטענה האומרת כי למיראן היה קשר ישיר עם מערב היבשת ובמיוחד עם האימפריה הרומית והפרובינקיות שלה.
ארכאולוגים בולטים שחפרו באזור:
מיתוג מסרים
מיתוג נתיבים
התמסחרות
התמסחרות הוא מונח ביקורתי המתאר שינוי בתפישה של חברה או של קבוצת אנשים כלפי שירות או מוצר שקיומו בעבר היה בשימוש חופשי של הציבור וכעת נתפש כסחורה לכל דבר. המונח נמצא בשימוש רחב בקרב תנועות האנטי גלובליזציה הרואות בהתמסחרות תהליך שלילי, המובל על ידי תאגידים ומטרתו לייצר יש מאין עוד מוצרים לשיווק ולגזירת רווחים מהצרכן הפרטי.
המתנגדים לתהליך ההתמסחרות, נותנים דוגמאות בחברה של ימינו בתחומים רבים: הבריאות (ובעיקר נפוצה דוגמת מערכת הבריאות בארצות הברית), התרבות, החינוך והרווחה. בתעשיית המוזיקה הכינוי "התמסחרות", ניתן לרוב כביקורת על נטייה של אמנים למציאת למכנה המשותף וויתור על מאפיינים ייחודיים על מנת לפנות לקהל שומעים רחב יותר ולהגדיל את מכירות התקליטים. בדרך כלל תוך איבוד ייחודם, רצונם והדרך בה נהגו בדרך כלל לטובת אהבת ואהדת הקהל.
מנגד, התאוריה הכלכלית קובעת כי תהליך המסחור רצוי והוא תהליך חיובי ובלתי נמנע כחלק אינטגרלי מהשתכללות של שוק, כשעם המודלים המסבירים זאת ניתן למנות את: מודל עקומת התמורה, ועקרונות היתרון יחסי. קל להבין נקודה זו שהרי כל פעילות כלכלית מעבר לגודל מסוים מחייבת לטובת יעילות כלכלית ותפעולית תהליך של מסחור (שהרי לא כל פרט יכול לייצר הכל) ומשכך נדרש תהליך של מסחר, כשברמת המקרו (מדינה, גלובליזציה) מסחור של סחורות ושירותים ברמה גלובלית, מחייב תהליך שיטתי של התייעלות, מה שמוביל לתהליך של התמסחרות.
ארגון האנטי גלובליזציה ATTAC מחזיק בסיסמה "העולם אינו סחורה" (מצרפתית: "le monde n'est pas une marchandise").
עובד מחפוד
עובד מחפוד (1971 - 7 בפברואר 2009) היה סוכן שחקנים ודוגמנים ובעל סוכנות כישרונות.
חייו.
מחפוד החל את דרכו כסוכן כישרונות בשנות ה-90 וייצג כוכבים כגון נטלי עטיה, ליאון רוזנברג, מיטל דוהן, קרין מגריזו, קארין אופיר, אסי עזר, אפרת בוימולד, אליענה בקייר ומיכל אמדורסקי.
במהלך השנים הוא חווה מספר נפילות עסקיות, כאשר השקיע את כספו במחזמר "לאהוב את רונה" ונקלע לחובות כבדים. כדי לשוב לפעילות הוא מכר את חלקו בעסק למלהקת עטרה צחור-דיין. בשנת 2005 הוא קנה בחזרה את חלקו ומיתג עצמו מחדש בשם "עובד מחפוד אינטרנשיונל 2005", אך גם ניסיון זה לא צלח.
אף על פי שהיה ידוע ביחס האישי לשחקנים, עזבו אותו במהלך השנים רוב כוכביו הגדולים, וכל עזיבה כזו לוותה ברעש תקשורתי גדול. בשנת 2006 נקלע מחפוד לעימות עם הבמאי מנחם גולן והשניים הגישו תביעות הדדיות לבית המשפט.
ב-7 בפברואר 2009 בלילה נמצא מחפוד מת סמוך לביתו שבנתניה, לאחר שנפל מדירתו שבקומה הרביעית.
מצב כוננות
פאנאס
נימפיאום
הוראות קרפ&quot;ר
אובליסק הטכניון
אובליסק הטכניון הוא מונומנט קינטי, המוצב במרכז קמפוס הטכניון בחיפה, בטיילת לב הקמפוס מול בניין "אולמן".
הקמה.
האובליסק נבנה בשנים 2008/09 להנצחת תרומת קרן ראסל ברי לטכניון, בסך 26 מיליון דולר, להקמת מרכז ראסל ברי לננוטכנולוגיה. בשעתה הייתה זו התרומה הגדולה בתולדות הטכניון, ובעקבותיה הצליח הטכניון לגייס סכום זהה מממשלת ישראל ולהפעיל את התוכנית האקדמית הגדולה בתולדותיו.
מכיוון שהתרומה הייתה מיועדת כולה לצרכים מחקריים, ולא כללה הקמת אלמנט פיזי, פנה נשיא הטכניון לאדריכל סנטיאגו קלטרווה בחיפוש אחר אלמנט פיסולי מתאים להנצחת התרומה, והלה עיצב עבור הטכניון את האובליסק, ללא בקשת תמורה.
בנאום שנשא קלטרווה בטקס חנוכת האובליסק אמר:
עלות הקמתו של הפסל הגיעה לכמיליון דולר, אשר נתרמו על ידי הפילנתרופ שלום זילוני, שעל שמו גם נקראת הרחבה בו נמצא האובליסק - "כיכר שלום זילוני".
עקור
אדוארד פרדריק לינדלי ווד, הרוזן הראשון מהליפקס
אדוארד פרדריק לינדלי ווד, הרוזן הראשון מהליפקס (Edward Frederick Lindley Wood, 1st Earl of Halifax; 16 באפריל 1881 – 23 בדצמבר 1959; חבר מסדר הבירית, מסדר ההצטיינות, מסדר כוכב הודו, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, מסדר האימפריה ההודית, והמועצה המלכותית) היה מדינאי בריטי, מראשי המפלגה השמרנית הבריטית בשנות ה-30, ושירת ברמות הגבוהות ביותר של הממשל הבריטי עד לאחר מלחמת העולם השנייה. הליפקס שימש כמשנה למלך בהודו בין 1926 ל-1931, תקופה חשובה ביותר במאבק ההודי לעצמאות. הוא נחשב אחד מאבות מדיניות ה"פיוס" כלפי היטלר בשנים שבין המלחמות, וזכור בשל תפקידו כשר החוץ הבריטי בימי הסכם מינכן, ובתחילת מלחמת העולם השנייה. תפקידו החשוב האחרון היה השגריר הבריטי בוושינגטון, אותו מילא במהלך רוב ימי מלחמת העולם השנייה, לאחר שצ'רצ'יל החליפו באנתוני אידן בתפקיד שר החוץ.
מוצא וקריירה מוקדמת.
הליפקס נולד למשפחתו של צ'ארלס ווד, הויקונט השני מהליפקס. שלושת אחיו הגדולים מתו בינקותם, והליפקס נותר היורש היחיד לתואר הויקונט שנשא אביו. הליפקס נולד כשידו השמאלית מנוונת וחסרת אצבעות, אך הדבר לא הפריע לו מעולם לעסוק בציד, רכיבה וירי, עיסוקים בגינם כינה אותו וינסטון צ'רצ'יל "השועל הקדוש" (Holy Fox, משחק מילים על שמו - Halifax), כינוי שרמז גם לאמונתו הקתולית.
בנערותו למד באיטון קולג' ובקרייסט צ'רץ' קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, ולבסוף הפך למרצה עמית בקולג' אול סולס שבאוקספורד. בין 1910 ל-1925 שימש כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה ריפון, בטרם קיבל את תואר האצולה שמנע ממנו מלשמש בפרלמנט המיועד לפשוטי העם. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת שירות קרבי, והגיע לדרגת מייג'ר (מקביל לרב-סרן בצה"ל) בגדוד ה"יורקשייר דראגונס", אך משנת 1917 שימש בעיקר בתפקידי מינהלה בעורף. בשנת 1918 כתב, בשיתוף עם ג'ורג' אמברוז לויד, ספר בשם "ההזדמנות הגדולה" שנועד להחיות את המפלגה השמרנית הבריטית, ולהוציאה מהקואליציה של ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג'.
לאחר שלא עלה בידו לקבל את משרת המושל הכללי של דרום אפריקה, בשל כך שהאפריקנים ציפו לחבר הקבינט או לבן משפחת המלוכה שיישא בתואר, ולאחר סכסוך עם צ'רצ'יל ששימש כשר המושבות, היה הליפקס מעורב בהפלת ממשלת לויד ג'ורג', ושימש מ-1922 כשר החינוך בממשלתו של אנדרו בונר לאו. הוא החזיק במשרה זו, בה לא היה מעוניין, ובה לא גילה פעילות מיוחדת, עד 1924, ובממשלתו של סטנלי בולדווין מונה למשרת שר החקלאות, שנראה כי בה גילה חוסר עניין בה במידה. נראה היה כי הקריירה הפוליטית שלו אינה מצליחה לנסוק לגבהים אליהם ציפה.
משנה למלך בהודו.
בשנת 1925 הציע להליפקס המלך ג'ורג' החמישי את תפקיד המשנה למלך בהודו. ההצעה ניתנה, כפי הנראה, בשל ייחוסו של הליפקס, שסבו, צ'ארלס ווד, הויקונט הראשון מהליפקס, שימש כשר לענייני הודו, ונראה כי קידומו של הליפקס מתעכב שלא כראוי לייחוסו הרם. הליפקס קיבל תואר ברון וכונה "ברון אירווין". ב-1 באפריל 1926 הגיע למומביי, בתקווה לשפר את היחסים הפנימיים בין העדות בהודו, ואת הממשל הבריטי במדינה זו.