המיתון ב-2010 החריף - התוצר ירד ב-4.5%. אחוז האבטלה עלה ללמעלה מ-12% מתוך כוח העבודה בסוף 2010. ב-2011 אחוז האבטלה (הממוצע) היה 17.7%, עלייה של 5.2% מ-2010. הנפגעים העיקריים בתחום התעסוקה היו נשים (אחוז אבטלה 21.4% לעומת 14.9% לגברים) וצעירים (אחוז אבטלה 29.6% בגילאי 25–29 ו-44.4% לגילאי 15-24). בנוסף, יוון סבלה ב-2010 גם מאינפלציה גבוהה יחסית של 4.7%. למרות הנתונים האלה הבנק המרכזי ביוון ציין לטובה את השינויים שבוצעו. לפי דוח שהבנק פרסם בפברואר 2011, השינויים שנעשו במהלך 2010 היו מעבר למה שניתן היה לחשוב לאפשרי בטרם התוכנית יצאה לפועל.
ההשפעות החברתיות של מדיניות הצנע על הציבור היווני היו קשות, כאשר אזרחים יוונים רבים החלו לפנות לארגונים לא ממשלתיים לצורך טיפולים רפואיים, יוונים רבים העבירו את ילדיהם לאימוץ ושיעור ההתאבדויות עלה ב-40%. בשנת 2011 הוערך כי יותר מ-33% מכלל הציבור היווני נמצא בקבוצת "סיכון לעוני או הדרה חברתית".
ב-15 ביולי 2011 יוון קיבלה את העברת הכספים החמישית במסגרת תוכנית החילוץ הראשונה, בסך 12 מיליארד אירו (מהם 8.7 מיליארד ממדינות האיחוד ו-3.3 מיליארד מקרן המטבע העולמית). הסכום הכולל שהועבר ליוון עד אז היה 65 מיליארד אירו, מהם 47.1 מיליארד ממדינות האיחוד. העברת הכספים השישית, בסך 8 מיליארד אירו, הושלמה ב-14 בדצמבר 2011 והיוותה גם כלי ללחץ על יוון בתהליך לאישור תוכנית החילוץ השנייה וליישום צעדי צנע נוספים.
תוכנית חילוץ שנייה והרחבת מדיניות הצנע (2011-2014).
לקראת אישור תוכנית החילוץ השנייה (יוני 2011 - פברואר 2012).
תוכנית החילוץ הראשונה המשיכה במחצית הראשונה של 2011, כאשר כל השחקנים הקשורים למשבר - המוסדות הפוליטיים והפיננסיים ביוון ובאיחוד האירופי, גורמים בשוק הפרטי ושחקנים נוספים - חיכו לתמונה ברורה יותר באשר למידת ההצלחה של התוכנית. במקביל, מדינות נוספות באירופה ביקשו סיוע פיננסי והחלו לקבלו. אירלנד הגישה בקשה רשמית לסיוע ב-21 בנובמבר 2010 והחלה לקבלו ב-7 בדצמבר. פורטוגל ביקשה סיוע ב-6 באפריל 2011 והחלה לקבלו ב-17 ביוני.
לקראת יוני 2011 התגבשה העמדה לפיה עסקת סיוע נוספת, שתכלול צעדי התייעלות וצמצום נוספים מצד היוונים והעברת סיוע מצד מדינות האיחוד, דרושה על מנת להמשיך בשיקום הכלכלה היוונית. הטרויקה (כינוי לקרן המטבע הבינלאומית, הבנק האירופי והנציבות האירופית בפועלם יחד) סיימה ב-3 ביוני תהליך רביעי של סקירה של כלכלת יוון. ההודעה של הטרויקה סימנה את התנאים שבהם המוסדות הפיננסיים יהיו מוכנים להגיע לעסקה נוספת. נקבע בה כי המשך ההתייצבות של יוון מצריך:
ב-17 ביוני 2011 ראש ממשלת יוון הכריז על סבב תיקים בממשלה היוונית, זאת ככל הנראה מתוך רצון להכין את השטח לקראת סבב נוסף של רפורמות. השינוי המשמעותי ביותר היה החלפה של שר האוצר. אוונגלוס וניזלוס, שקודם לכן היה שר ההגנה ויריבו הפוליטי של ראש הממשלה, הפך לשר האוצר במקום ג'ורג' פאפאקונסטנטינו. ב-29 ביוני שר האוצר החדש העביר בפרלמנט היווני את חוק ה"אסטרטגיה פיננסית לטווח הבינוני" שהיווה למעשה חבילת צנע רביעית. החוק קבע עשרות צעדי צנע, כולל הרעה נוספת בתנאי הפנסיה ומיסים נוספים לבעלי הכנסה בינונית וגבוהה. על אף הצעדים האלה, הכלכלה היוונית התקשתה להחזיר את אמון המשקיעים. בנוסף, הממשלות באיחוד האירופי החלו לחשוש מפני זליגה של המשבר לאיטליה וספרד. חשש זה עודד את הממשלות באירופה לגבש עסקת סיוע נוספת ולשקול אפשרות של הסדר חוב ("תספורת") או חדלות פירעון סלקטיבית במשק היווני. עוד לפני אישור החוק, ב-15 ביוני ושוב ב-28 ביוני ארגוני העובדים ביוון הכריזו על שביתות של 48 שעות במחאה על צעדי הצנע. השביתות לוו בהפגנות והתנגשויות אלימות עם המשטרה.
ב-21 ביולי 2011 הכריזו ראשי המדינות של האיחוד האירופי על תוכנית חדשה לסיוע ליוון. ראשי המדינות העריכו את גובה הסיוע ב-109 מיליארד אירו. הוחלט שהכספים יועברו באמצעות הקרן האירופית ליציבות פיננסית ((EFSF). בניגוד לתוכנית החילוץ הקודמת, ראשי המדינות הכריזו כי הם מצפים שגם גופים פרטיים - ולא רק מדינות וקרן המטבע - ישתתפו בעלות הסיוע. החלטה זו שיקפה את עמדת ממשלת גרמניה, בראשות אנגלה מרקל, לפיה לא רק אזרחים משלמי מיסים, אלא גם גופים פרטיים המחזיקים באיגרות חוב יווניות, ישאו בעלויות הייצוב של יוון.
דיונים אלה, על תוכנית החילוץ השנייה, נערכו תוך כדי שמוסדות הטרויקה קיימו סקירה (חמישית) של הכלכלה היוונית במטרה לבחון את מידת הרצינות של הרפורמות בכלכלה היוונית ולקבוע תנאים להעברה השישית והאחרונה של כספי סיוע הכלולים בתוכנית החילוץ הראשונה. הסכום המתוכנן להעברה השישית היה 8 מיליארד אירו. שר האוצר היווני הכריז כי ההעברה צריכה להיעשות עד ה-15 בספטמבר על מנת להימנע מחדלות פירעון. אולם, חילוקי דעות בין הממשלה היוונית לבין נציגי הטרויקה גרמו לתהליך הסקירה להימשך עד ה-11 באוקטובר. ההתמשכות של הסקירה והמשא ומתן שבא בעקבותיה הביאו לחוסר שקט בשווקים ולחשש מפני חדלות פירעון שתביא למשבר עולמי. נתונים המראים על הרעה במצב הכלכלי של יוון במחצית השנייה של 2011 - כולל צפי שהמיתון יחמיר - עוררו ספקות לגבי היעילות של צעדי הצנע. כך למשל, הניו יורק טיימס פרסם מאמר מערכת בו נטען כי צעדי הצנע שאמורים להבריא את המדינה עושים אותה חולה יותר. ספקות אלה התחזקו כאשר ב-3 באוקטובר פורסם כי יוון תפספס את יעד הגירעון שנקבע לה לשנת 2011.
הלחץ שהופעל על הממשלה היוונית הביא לכך שחבילת הצנע החמישית עברה בפרלמנט היווני. עוד לפני אישור חבילת הצנע הזו הממשלה והפרלמנט אישרו מס רכוש חדש שייגבה באמצעות חשבון החשמל. חלק הארי של חבילת הצנע החמישית עבר ב-20 באוקטובר ברוב דחוק. מחוץ לפרלמנט הפגנות אלימות התרחשו בכל רחבי יוון. 16 בני אדם נפצעו ואדם אחד מת מהתקף לב במהלך ההפגנות. צעדי הצנע שאושרו כללו קיצוץ של כ-30% בשכר עובדי ציבור, פיטורים של כ-30,000 עובדים במגזר הציבורי ושינוי נוסף של חוקי ההעסקה באופן שיקל על פיטורי עובדים, קיצוץ של 20% בפנסיות של מעל 1,200 אירו ו-40% בפנסיות של פורשים מתחת לגיל 55, הנמכה של סף המינימום לתשלום מיסי הכנסה, וקיצוץ בהוצאה על חינוך. חוקי הצנע החדשים פגעו גם בהתאגדויות סקטוריאליות ובהסכמים קיבוציים. בעקבות אימוץ חבילת הצנע הזו, שרי החוץ של האיחוד האירופי אישרו את העברת הכספים השישית.
במקביל להתפתחויות ביוון נמשכו המגעים בין ראשי המדינות בגוש האירו לגבי הפרטים של תוכנית החילוץ השנייה. בלילה שבין ה-26 ל-27 באוקטובר הגיעו המנהיגים, שנפגשו בבריסל, להחלטה על תוכנית חילוץ שבמסגרתה יוון תקבל הלוואות סיוע בגובה 130 מיליארד אירו (במקום ה-109 אירו שעליהם הוחלט ביולי), ובנוסף ייעשו צעדים לקיצוץ החוב של יוון כלפי גופים פרטיים בחצי. ראשי המדינות החליטו גם שהיקף הקרן האירופית ליציבות פיננסית יוגדל לכטריליון אירו. המשמעות של ה"תספורת" היא שגופים פרטיים המושקעים בחוב היווני ייקחו על עצמם חלק מעלויות הייצוב של הכלכלה היוונית. עם זאת, לשון ההחלטה קבעה שהגורמים הפרטיים יישאו בעלויות באופן וולונטרי - כלומר שהם יצטרכו להסכים להחליף איגרות חוב יווניות שברשותן באיגרות חוב חדשות שערכן הוא בערך חצי מזה של הנוכחיות. על פי ההערכות באותו הזמן, התוכנית החדשה אמורה הייתה להפחית את הגירעון של יוון בכ-100 מיליארד אירו. בעקבות ההכרזה, סוכנות הדירוג סטנדרד אנד פורס הורידה את דירוג האשראי של קפריסין, שהחשיפה של הבנקים בה לחוב היווני עמדה, על פי הערכות הסוכנות, על 156% מכלל התוצר הלאומי הקפריסאי.
ההכרזה על תוכנית חילוץ חדשה עוררה תקווה מסוימת ביוון ובעולם לגבי האפשרות של ייצוב הכלכלה היוונית. אולם, קולות רבים ביוון הביעו התנגדות לתוכנית שעתידה הייתה להביא להחמרה נוספת במדיניות הצנע ונתפסה על ידי חלק גדול מהציבור היווני כפגיעה בריבונות היוונית. ההתנגדות לתוכנית, שהגיעה הן מהאופוזיציה והן מגורמים בתוך מפלגת השלטון, הביאה את ראש הממשלה פפנדראו להכריז ב-31 באוקטובר על קיום משאל עם על עסקת החילוץ. ממשלת יוון אישרה פה אחד את קיום משאל העם, אך לממשלה חיכתה עוד הצבעת אי-אמון שעתידה הייתה להתקיים בתום שלושה ימי דיונים בפרלמנט, החל מה-2 בנובמבר. אי הודאות לגבי המצב באירופה התגברה עוד יותר כאשר שר הביטחון, פאנוס בגליטיס, הודיע ב-1 בנובמבר על החלפת צמרת הצבא היווני, זאת בגיבוי ראש הממשלה פפנדראו. האופוזיציה הביעה התנגדות נחרצת להחלטה.
ההודעה על קיום משאל העם הביאה לאי-ודאות ולירידות שערים בשווקים באירופה וברחבי העולם, כולל בארצות הברית. באירופה, כוונת היוונים לערוך משאל עם נתפסה לעיתים קרובות ככוונה לערוך משאל על עצם ההשתייכות לאיחוד האירופי ולגוש האירו, וכאיום על מוסדות אלה. פפנדראו עצמו אמר כי הבחירה שעומדת בפני היוונים היא למעשה, "כן או לא לאירופה, כן או לא לאירו". מנהיגי אירופה, ובראשם אדריכלי תוכנית הסיוע אנגלה מרקל וניקולא סרקוזי, הופתעו מההחלטה והזמינו את ראש הממשלה פפנדראו לפגישה דחופה בקאן, שם התקיימה פגישה של פורום ה-G-20. האקונומיסט הבריטי דיווח כי מנהיגי צרפת וגרמניה מתעתדים להזכיר לפפנדראו שניתן עדיין למנוע מיוון את העברת הסיוע השישית, בסך 8 מיליארד אירו, של תוכנית החילוץ הראשונה (ההעברה הייתה צפויה להתקיים בפועל כשבוע לאחר הפגישה); דר שפיגל הגרמני דיווח כי מרקל וסרקוזי מסרו לפפנדראו שמשמעות הצבעה נגד תוכנית החילוץ היא סיום החברות של יוון בגוש האירו.