הגישה הסימבולית המסורתית טוענת לקיומה של רמת עיבוד מורפולוגית נפרדת, שמפעילה כללים דקדוקיים על המורפמות (המילים הבסיסיות, המוספיות והשינויים הלשוניים). לדוגמה, אחד הכללים המורפולוגיים באנגלית קובע שהוספת הסיומת -ed לפועל משנה את המשמעות שלו והופכת אותו לפועל בזמן עבר. בהתייחס למילים יוצאות דופן, הגישה הסימבולית טוענת שהן מאוחסנות בלקסיקון בשלמותן (למשל המילה gave כצורת עבר של give), וחוסמות את הגישה אל העיבוד הדקדוקי. הדוגלים בגישה מצאו ראיות אמפיריות להפרדה זו.
לעומתה, הקונקציוניזם שולל את קיומה של רמת עיבוד מורפולוגית, וטוען שהעיבוד המורפולוגי הוא תוצאת לוואי של הקשר הנלמד בין העיבוד הפונולוגי/אורתוגרפי לעיבוד הסמנטי. על פי המודל הקונקציוניסטי של רומלהרט ומקללנד לנטיית עבר באנגלית (RMM), הרשת מקבלת בשכבת הקלט ייצוג פונולוגי של הפועל הבסיסי, ובאמצעות ערכי החיבורים של הרשת מפעילה בתגובה את הפלט, שהוא ייצוג פונולוגי של הפועל בצורת עבר. ערכי החיבורים נלמדים באמצעות דוגמאות רבות, ומעצבים את דפוסי הפעולה של השכבות החבויות. הייצוגים הפונולוגיים עצמם, לעומת זאת, הם מולדים ומייצגים את התכונות השונות של כל צליל (פונמה) ושל הצליל הקודם לו והצליל העוקב לו במילה. המורפולוגיה, לפי מודל זה, איננה רכיב עצמאי אלא היא תוצאה של מידת השיטתיות של הרשת.
מודל RMM, בסימולציה ממוחשבת, מקיים את עקומת-U של תהליך הרכישה בקרב ילדים: בתחילת תהליך הלימוד הרשת משתמשת רק בדוגמאות שלמדה, ללא הכללה, ולכן לא מבצעת טעויות. בהמשך הלימוד הרשת מתחילה לגבש חוקיות ומבצעת טעויות של הכללת יתר, בדומה להטיה השגויה "goed" כצורת עבר של "go" בקרב ילדים דוברי אנגלית, או להטיה "ביצות", כריבוי של "ביצה", בקרב ילדים דוברי עברית. בהמשך הרשת לומדת לטפל גם בדוגמאות יוצאות הדופן, ושוב חוזרת למספר מועט של טעויות.
מודל קונקציוניסטי אחר, של פלאוט וגונרמן, למד למפות ייצוג פונולוגי/אורתוגרפי של מילים לייצוג סמנטי, תוך שימוש ברשת עם שכבת ביניים. החוקרים לימדו את הרשת שתי שפות דיגיטליות שונות שהמציאו עבור המחקר: אחת בעלת מורפולוגיה עשירה (רמה גבוהה של רכיביות ושיטתיות), והשנייה בעלת מורפולוגיה ענייה. הם הראו שהמורפולוגיה העשירה הובילה לדפוסי הפעלה שיטתיים יותר בשכבת הביניים, וכן הדגימו שהרשת שלמדה את השפה העשירה-מורפולוגית הצליחה לעבור הטרמה מורפולוגית – תופעה אשר הודגמה במחקרי עבר בקרב דוברי עברית. הדפוסים השיטתיים בשכבת הביניים הם שאפשרו להטרמה המורפולוגית להתקיים, לפי הסבר החוקרים. עד למחקר של פלאוט וגונרמן, הטרמה מורפולוגית נחשבה לקושי עבור הגישה הקונקציוניסטית, מפני שהיא מצביעה לכאורה על תופעה שתלויה ברכיב מורפולוגי נפרד. לכן, המחקר של פלאוט וגונרמן תרם רבות לגישה הקונקציוניסטית כשהוא הראה שגם היא מסוגלת להסביר את התופעה. יתר על כן, המודל הקונקציוניסטי הצליח להסביר מדוע התופעה נמצאה רק בקרב שפות עשירות-מורפולוגית (כמו עברית) ולא בקרב שפות בעלות מורפולוגיה פשוטה יותר (כמו אנגלית).
מוזיאון האסלאם (הר הבית)
מוזיאון האסלאם (בערבית: المتحف الإسلامي) נמצא בהר הבית בירושלים, סמוך למסגד אל-אקצא. הוא נוסד על ידי המועצה המוסלמית העליונה בשנת 1923, והיה אחד המוזיאונים הראשונים בארץ ישראל.
המוזיאון מציג את התרבות והמורשת המוסלמית ואת המוטיבים האמנותיים בכיפת הסלע ובמסגד אל-אקצא.
היסטוריה.
מבנה המוזיאון הוקם בראשית המאה ה-12, כנראה על ידי הטמפלרים, שהשתמשו בו כמבנה מפקדה. לאחר כיבוש ירושלים בידי צלאח א-דין בשנת 1194 הוא הפך את המבנה למסגד. הוא כונה "מסגד המוגרבים", כשמו של השער הסמוך, שנקרא על שם עולי הרגל המוסלמים מצפון אפריקה שהגיעו למקום. על פי תיעוד משנת 1282 המבנה שימש כמדרסה לתלמידי בית ספר שנבנה על ידי הסולטאן הממלוכי קלאוון, ולימדו בו את תורתו של פח'ר א-דין א-ראזי. בניין המוזיאון, וכמוהו מסגד הנשים שהיה צמוד אליו, נוספו לרחבת מסגד אל-אקצא ככל הנראה בתקופת השושלת האיובית. המבנים שופצו בתקופה העות'מאנית.
בשנת 1923 הפך "מסגד המוגרבים" למוזיאון, ביוזמת המועצה המוסלמית העליונה. המוזיאון היה סגור במשך שנים רבות אך נפתח מחדש ב-1979. לקראת פתיחתו נערכו בו שינויים יסודיים, והממצאים בו סודרו מחדש. אוצר המוזיאון הוא ח'אדר סלאמה.
אגפי המוזיאון.
המוזיאון נחלק לשלושה אגפים עיקריים: אגף האמנות, אגף הקוראן ואגף האדריכלות.
באגף האמנות, סמוך לכניסה, מוצגים חפצי אמנות, כלי נחושת עתיקים, חלונות ויטראז', לוחות עץ, אריחי קרמיקה ודלתות ברזל, רובם מבית תמחוי שפעל בירושלים במאה ה-16 ונבנה על ידי הורם סולטאן, אשת סולימאן הראשון. כמו כן מוצגים תותח ששימש לציון תום צום הרמדאן, אוסף כלי נשק עתיקים, ושרידיו החרוכים של מינבר אל-אקצא, בימת הדרשן שנבנתה על ידי נור א-דין במאה ה-12 ונשרפה כאשר הוצת מסגד אל-אקצא בשנת 1969. כמו כן מוצגים באגף זה בגדים מוכתמים בדם של 17 פלסטינים שנהרגו במהומות הר הבית בשנת 1990.
באגף הקוראן מוצגים כ-600 עותקים של הקוראן מתקופות שונות, שנתרמו למסגד אל-אקצא במהלך השנים. בין השאר מוצגים ספרי קוראן מתקופת בית אומיה, בית עבאס, השושלת הפאטמית, השושלת האיובית, תקופת הממלוכים והאימפריה העות'מאנית. ספרי הקוראן נבדלים זה מזה בגודלם, בקליגרפיה ובעיטורים. בין המיצגים הבולטים:
באגף האדריכלות, הגדול ביותר, מוצגים פריטי אדריכלות ופריטים אמנותיים ממסגדי הר הבית.
בחצר המוזיאון מוצגות כותרות עמודים שמקורן בשיפוצים שנערכו במסגד אל-אקצא ובמבני הר הבית. בולטות במיוחד כותרות הענק שהוסרו מהאולם המרכזי של המסגד בשיפוצים שנערכו בשנים 1938–1942.
רנו Type A
אאודי Type A
מחוות אקדח
מחוות אקדח היא מחווה גופנית שבה אדם משתמש בידו כדי לחקות אקדח. במסגרת המחווה מרים המחווה את האגודל מעל האגרוף שלו, באופן המדמה את פטיש האקדח. נוסף על כך, הוא מרים את האצבע המורה שלו ולעיתים גם את האמה שלו באופן המדמה את קנה האקדח. האצבע המורה יכולה לסמן גם את הדק האקדח. ניתן גם ללחוץ את האצבעות בעת יצירת מחוות האקדח לשם הדגשתה.
סוגים.
אפשר לבצע את המחווה על ידי הנחת ה"אקדח" לצד ראשו של מישהו, בפה או מתחת לסנטר, לדימוי התאבדות, כדי להצביע על רצון עז להיחלץ מהאומללות, בין אם משעמום או מכעס, או להביע חוסר שביעות רצון מהמצב.
צורה נוספת היא שילוב של שתי ידיים כדי להביע ברכה, או כדי להכיר במשהו כמצחיק, חכם או מעורר תובנות.
חוקים הקשורים למחווה.
בשנת 2019 קבע בית המשפט העליון של פנסילבניה כי שימוש במחוות אקדח לשם איום והפחדה הוא פשע הפרת סדר.
בבתי ספר.
במספר מקרים, תלמידים ואנשי צוות נענשו או הושעו מהלימודים בעקבות ביצוע המחווה. בחלק מהמקרים הדבר נבע מכך שהאחראים פירשו את המחווה כאיום לשימוש באלימות ממשית, ובמקרים אחרים התפרשה המחווה כתמיכה באלימות באופן כללי.
ב-2006 ביצע לכאורה פחים אחמד , מחבל ממוצא אפגני, את המחווה שעה שדיבר על אפשרות ששירות הביון הביטחוני הקנדי יפרצו לדירתו. זו שימשה כראיה לתוכנית שלו לביצוע טרור, שסוכלה בסופו של דבר.
פוליטיקה.
ברזיל.
נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו בדרך כלל מבצע את מחוות האקדח כרמיזה לשאיפתו לשנות את חוקי הפיקוח על נשק כדי להפוך את הנשק לנגיש יותר לאזרח הרגיל. המחווה שלו הפכה לסמל ה"בולסונאריות", בשימוש על ידי תומכי האידאולוגיה.
ב-27 בספטמבר 2019, חבר בית הנבחרים אדוארדו בולסונארו (המפלגה הסוציאל-ליברלית) הצטלם מול הפסל "ללא אלימות" במטה האומות המאוחדות בניו יורק כשהוא עושה את תנועת האקדח.
חיים דוד סרירו
גלשן רוח iQFOiL
סירה (ציור)
"סירה" (1968) הוא ציור מאת אריה ארוך
תיאור.
הציור מתאר רישום של סירה, המשרטט בקווים שחורים, על רקע עשיר גוונים, שבו שרבוטים, חריטות בצבע ודימויים מופשטים שונים. צורת הסירה נוצרה בעזרת וריאציה על המספר 8, המשורטט כך שנוצרת אשליה של מבנה תלת ממדי. הציור הוצג לראשונה, כנראה, בתערוכה "אריה ארוך: ציורים, 1968-1953", שהתקיימה במוזיאון ישראל בשנת 1968. בקטלו התערוכה "אריה ארוך: זמנים, מקומות, צורות" (1976, מוזיאון ישראל ומוזיאון תל אביב) הביא האוצר יונה פישר ציטוט של ארוך המסביר את מקורו של הדימוי: "על צורות היסוד בקו 8 אני חייב למורה לציור רודולף ריינהולד, אשר בספרו משנת 1784 מלמד כי 'בעזרת קו 8 ניתן לבצע תרגילים נעימים שונים'". ספרו של ריינהולד ששימש מקור לכמה עבודות נוספות של ארוך.
בשנת 1986 הועבר הציור בהשאלה ארוכת טווח למוזיאון ישראל, יחד עם קבוצה גדלה של יצירות נוספות מאת עיזבון האמן. ב-2019 הושאל שוב למוזיאון עבור הצגתו בתערוכה "אריה ארוך: צורת הדבר". ב-26 בינואר 2019 נמכר הציור במכירה פומבית בסכום של $75,000.
הדיוויזיה הרביעית (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה הרביעית (בגרמנית: 4. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה בטורגאו ב-5 בספטמבר 1818. המטה עבר לשטארגארד (כיום סטארגרד, פולין) בשנת 1820, שם שהה עד 1852. ב-1852 עבר המטה ליעדו הסופי, ברומברג (כיום בידגושץ', פולין). מאז הקמת הקורפוסים ב-1820, הדיוויזיה הוכפפה בימי שלום לקורפוס ה-2.
הדיוויזיה הרביעית לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה נגד האימפריה האוסטרית ב-1866, כולל בקרב קניגרץ. הדיוויזיה לחמה לאחר מכן במלחמת צרפת–פרוסיה נגד צרפת בשנים 1870–1871. היא לחמה בין השאר בקרב גרבלוט, המצור על מץ, והמצור על פריז.