אגירת מים לתקופות בהם המים יחסרו היא פעולה קדומה ביותר. מחקרים ארכאולוגים גילו כי בחצי האי ערב שימשו לכך לועות של הרי געש כבויים כבר באלף השלישית לפנה"ס ובהודו מאגרי מים שנבנו בראשית אותו האלף. ביוון העתיקה התגלו מאגרי מים שנבנו במאה החמישית לפנה"ס. מאגרים נבנו בעיקר באזורים יבשים, בהם נעשה ניסיון לנצל ולשמור מימי שיטפונות ומימי מעיינות לחודשי הקיץ או עיתות בהם המעיינות מתייבשים.
דוגמאות למאגרים מהעת העתיקה התגלו בארץ ישראל, ובהם מפעלי מים לאגירת מים בתוך עיר מחשש למצור (בריכת השילוח האוגרת את מימי מעיין הגיחון המובלים אליה באמצעות נקבת חזקיהו) ומאגרי מים שנועדו לאסוף מימי שיטפונות במדבר יהודה ובנגב. סכרים האוגרים מימי שיטפונות נבנו על ידי המלך הורדוס בסמוך למצדה וליריחו ובסמוך לערי הבשמים הנבטיות.
בסוף המאה ה-19 נפח כלל מאגרי המים שנעשו באופן מלאכותי כלל 15 קילומטרים מעוקבים. כעת, בתחילת המאה ה-21, נפחם הוא מעל 6,600 קילומטרים מעוקבים.
סוגי מאגרי מים.
עמק סכור.
הקמת מאגרי מים על ידי סכירת מהלך נחל או נהר החלה כבר בתקופות קדומות ביותר. בשיטה זו נבנה סכר במרכז נחל או נהר, במקום שבו הנחל או הנהר צרים, וכאשר במעלה הזרם ממקום זה עמק הנחל או הנהר רחב יותר, מתאפשרת היווצרות המאגר מאחורי הסכר הנבנה. מיקום מעין זה מאפשר שימוש בקירות העמק הצר על מנת לחסוך בבניית הסכר, והעמק הרחב במעלה הנהר מאפשר יצירת מאגר גדול מבלי שנדרשת חפירה רבה.
במקרים אלה בניית האגם לרוב דורשת פינוי אוכלוסיית העמק המוצף, ואף פינוי אתרים בעמק. דוגמה ידועה לכך היא פינוי מקדשי אבו סימבל בעקבות בניית סכר אסוואן אשר הביא ליצירת אגם נאצר במצרים.
בעת בניית סכר על נהר, נדרשת לרוב הסטת הנהר על מנת לאפשר את הבנייה.
מאגר לצד נהר.
מאגר זה נבנה לצד נהר קיים, ובו נאגרים מי נהר אשר נשאבים מהנהר. מאגרים מסוג זה נבנים לרוב בעת שנבנים גדות הנהר המסדירים את מהלכו במטרה למנוע שיטפונות. לצורך בניית גדות לנהר נחפרים אזורים בסמוך לנהר, ואלה משמשים למאגרי מים. דוגמה למאגר מסוג זה הוא המאגרים הבנויים בסמוך לנהרות תמזה ולי באנגליה המשמשים כאספקת המים של העיר לונדון.
בריכות אגירה ומתקני אגירה.
מאגרי מים קטנים נבנים באמצעות חפירת בריכות אגירה ודיפונם בחומרים אוטמים, או באמצעות בניית מבנים מותאמים. בריכות אלה משמשות לאגירה לצורך אספקת המים של יישובים קטנים או אזורים מסוימים ביישוב.
הפעלה.
על מנת שמאגר מים יוכל לאגור מי שתייה יש לכלול בו אמצעים המונעים את לכלוך המים והצטברות חיידקים. כמו כן יש לשמור על ניקיון המאגר ולמנוע הצטברות משקעים אשר יביאו לסתימתו, לצורך כך יש לשמור על תנועת המים במאגר. לכן נוהגים לדאוג לשימוש תכוף במי המאגר, כאשר המאגר עצמו מתמלא מחדש באותה כמות של המים המוצאים ממנו. לרוב נעשה שימוש בכוח המשיכה על מנת לשמור על תנועת מי המאגר, ובהתאם נבנים המאגרים במיקומים המצויים מעל האזורים אותם המאגרים מספקים.
שימושים.
יצירת חשמל.
בניית סכר יכולה לאפשר הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית המפיקה חשמל באמצעות כוח הזרימה של המים מן המאגר אל נקודה נמוכה ממנו דרך סכר. זרימת המים מניעה גנרטור המייצר את החשמל. לצורך הפעלת התחנה יש לשמור על גובה פני המים במאגר, שכן התרוקנותו תביא להפסקת פעולת התחנה. מאידך, זרימה עזה מידי יכולה להזיק לגנרטורים, ולכן נדרשת בקרה של גובה מימי המאגר והיקף הזרימה בו, ונבנים מנגנוני שחרור מים במקרה של זרימה עזה מידי.
מניעת הצפות.
הקמת מאגרי מים מאפשרת שליטה בנהרות ובנחלים ובכך מאפשרת שימוש יעיל במי השתייה מחד, ומניעת הצפות בלתי מבוקרות מאידך.
נופש.
ישנם מאגרי מים הנבנים לצורכי נופש ופנאי. מאגרים אלה נבנים בצורה המדמה אגמים טבעיים, ומשמשים לדיג, פעילות שחיה ושיט.
גולדן גייט פארק
1945 בקולנוע
פרסים.
פרס אוסקר
פרסי גלובוס הזהב:
בית אשל (פירושונים)
לימור מרמלשטיין
לימור מרמלשטיין היא שחיינית עבר, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. התמחתה בסגנון חזה.
ביוגרפיה.
מרמלשטיין התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים ואחר כך בקבוצה העירונית היריבה ירושלים רבתי בהדרכתם של דימה רבינסקי וברי אבנר.
בתחרות שחייה גביע חיפה הבינלאומי שנערכה במאי 1997 קבעה מרמלשטיין במשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:38.13 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-15 שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.51 דקות, אחרי אילנה קבאדלו מארצות הברית (1:15.42 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1998 קבעה מרמלשטיין במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:13.08 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-7 שנים וחצי של נטע כהן (1:14.22 דקות). שיא זה החזיק מעמד 7 שנים עד שנישבר על ידי נסטיה קורוטקוב (1:12.24 דקות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בסוף ינואר 1999 קבעה מרמלשטיין שני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.00 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של כהן (1:12.38 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.98 דקות, שוב שיפור לשיא בן ה-7 שנים של כהן (2:34.04 דקות).
סופר הצללים
סופר הצללים (באנגלית: The Ghost Writer) הוא מותחן קולנועי בהפקה צרפתית-גרמנית, שבוים על ידי רומן פולנסקי ומבוסס על הספר "סופר צללים" שכתב רוברט האריס. התסריט לסרט נכתב במשותף על ידי האריס ופולנסקי.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה ב-12 בפברואר 2010 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. פולנסקי זכה בפסטיבל בפרס דוב הכסף על בימוי הסרט. בטקסי האוסקר האירופאיים זכה הסרט ב-6 קטגוריות, ביניהן הסרט, הבמאי והשחקן הטובים ביותר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע, אך ביצועיו המסחריים היו מאכזבים.
עלילה.
מייק מקארה, סופר הצללים של ראש ממשלת בריטניה לשעבר, אדם לאנג (פירס ברוסנן), נמצא מת בחוף הים לאחר שככל הנראה נפל מהמעבורת שעליה שהה.
בעקבות זאת, סופר צללים בריטי (יואן מקגרגור) נשכר לסייע ללאנג על מנת להשלים את כתיבת האוטוביוגרפיה שלו. למרות חוסר התלהבותו לביצוע המשימה, סוכנו של הסופר, ריק, משכנע אותו שמדובר בהזדמנות של פעם בחיים. הוא צפוי להרוויח על עבודתו הקצרה כ-250,000 דולר.
לפני יציאתו לארצות הברית על מנת לראיין את לאנג, מגלה סופר הצללים שלאנג חשוד בחטיפה והטסה של חשודים בטרור למתקני חקירה במדינות זרות, על מנת להימנע מהפרה של חוקי החקירה הבריטיים האוסרים על עינויים.
סופר הצללים מגיע לבית הנופש של אדם לאנג, הממוקם על אי סמוך לבוסטון. הוא פוגש ברות' (אוליביה ויליאמס), אשתו של לאנג, ובאמיליה (קים קטרל), העוזרת האישית של לאנג. הסופר קורא את מה שהספיק לכתוב מייק מקארה, ומזדעזע מאיכותו הירודה של הספר. הוא טוען שכל המילים נמצאות בספר, אך לא בסדר הנכון.
מראיונו הראשון עם לאנג, מגלה סופר הצללים שלאנג היה בעברו שחקן באוניברסיטת קיימברידג', אך החל להתעניין בפוליטיקה לאחר שפגש ברות'.
כשנשאל על שנותיו בקיימברידג', לאנג נתקף כעס ומסרב לדבר על כך. הוא טוען שאינו רוצה להזכיר את שנותיו כשחקן בספר הזכרונות שלו.
לאחר מכן, מואשם לאנג בפשעי מלחמה בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג. מי שהמליץ על העמדתו לדין היה ריצ'רד רייקארט (רוברט פיו), שהיה שר החוץ בממשלתו של לאנג.
סופר הצללים עובר להתגורר בביתו של לאנג, לאחר שבית המלון שבו התארח התמלא בעיתונאים שבאו לסקר את חקירתו של לאנג. סופר הצללים מוצא בחדרו, שהיה בעבר חדרו של מייק מקארה, מעטפה ובה תמונות של לאנג בצעירותו. כמו כן הוא מוצא את כרטיסו של לאנג כפעיל פוליטי, המעיד על כך שלאנג החל לפעול כשנתיים לפני שפגש את רות' (למרות שלאנג סיפר לו שלא כך היה). מאחורי אחת התמונות מוצא סופר הצללים את השם "פ. אמט", ומספר טלפון לא מזוהה. הוא מתקשר למספר ומגלה שזהו מספרו של ריצ'רד רייקארט, מי שבהמלצתו הועמד לאנג לדין.
בעקבות גילוייו המסתוריים, מתעוררות אצל סופר הצללים חשדות על כך שמייק מקארה לא טבע במקרה, אלא נרצח.
הוא יוצא לחקור את המקום בו נמצאה גופתו של מקארה, ופוגש באיש זקן המתגורר באזור. האיש מספר לו שאין זה אפשרי שבחור שנפל מהמעבורת יישטף לאותה נקודה בחוף שבה נמצא מקארה. בנוסף, מספר לו האיש שבלילה שבו נמצאה גופתו של מקארה, היו אורות מוזרים באזור החוף. העדה היחידה לאירוע הייתה אישה המתגוררת באזור, אך היא נכנסה לתרדמת מספר ימים לאחר מכן, לאחר שנפלה במדרגות ביתה. חשדותיו של סופר הצללים מתגברים.
הוא משתף את רות' בתגליותיו, והיא מספרת לו שיום לפני מותו של מקארה, לו וללאנג היה ריב גדול. היא מתחילה לפחד שלאנג הכניס את עצמו לצרות גדולות. סופר הצללים מנחם אותה, והם שוכבים.
בבוקר שלמחרת מתכנן סופר הצללים לחזור למלונו הקודם. הוא נכנס למכונית ששימשה לפני כן את מייק מקארה, ומגלה שמקארה הזין יעד במכשיר ה-GPS שבאוטו, אך לא הספיק להגיע אליו. הוא מחליט לחקור את העניין. ה-GPS מוביל אותו לנמל שבאי ולמעבורת שלוקחת אותו לבוסטון. היעד הוא בית אחוזה גדול השוכן במעמקי יער. הבית מתגלה כביתו של פרופסור פול אמט (טום וילקינסון). סופר הצללים נזכר שראה את שמו על אמט על אחת מתמונותיו הישנות של לאנג, וכן קרא את שמו בספר המקורי שכתב מייק מקארה.
הוא מראיין את אמט על שנותיו יחד עם לאנג, אך אמט טוען שמעולם לא היה לו קשר קרוב עם לאנג.