זהו השלב הראשון המהווה את הבסיס לכל המערך. בסיום שלב זה לארגון יהיה הידע וניתוח ההשפעות, האיומים והסיכוים להם חשוף הארגון (BIA-Business Impact Analysis) הגדרת הפעילויות הקריטיות, זמני השבתה נסבלים (MTDP), זמני התאוששות מקסימליים (RTO), נקודות שחזור מידע מינימליות (RPO) ויכיר את האיומים, הסיכונים ונקודות הכשל בארגון.
גיבוש אסטרטגיות.
שלב שני בו מגבשים אסטרטגיות להתמודדות עם האיומים ומציאת פתרונות אפשריים לכל פעילות. האסטרטגיות מגובשות לכל אחד מהמשאבים הנדרשים לקיום הפעילות – מבנה, משאבי אנוש, ספקים, מלאי, תשתיות, מידע ועוד.
הכנת תוכניות להמשכיות עסקית.
בשלב זה מכינים תוכניות פעולה פרטניות ליישום ההחלטות שהתקבלו בשלב הקודם.
תוכניות מגובשות לכל נושא משרה בפעילויות שהוגדרו כקריטיות לארגון. בוחרים באנשים מתוך או מחוץ לארגון שיתפעלו את התוכניות במסגרת אחד הצוותים:
בדיקת התוכניות והתאמתן.
זהו שיא התהליך, כאשר כל בעלי העניין מודעים לרצינות שמייחס הארגון להמשכיות העסקית ולמחויבות לתהליך. קיימים סוגי בדיקות שונים. סוגי הבדיקות שיופעלו בשלב זה נדונו וסוכמו עוד טרם החל תהליך הכנת התוכניות עצמן.
הטמעת המשכיות עסקית בארגון.
זהו השלב הבוגר בתהליך. לאחר שהארגון ביצע את כל השלבים במעגל החיצוני, זהו השלב בו מתחזקים את התוכניות, עוקבים אחרי הפעילויות, האיומים, המשאבים הנדרשים, גיבוש אסטרטגיות נוספות, בדיקת יחסי עלות-תועלת ומרחיבים את התהליך לפעילויות
נוספות.
תאודור סטרג'ן
תיאודור סטרג'ן (Theodore Sturgeon; 26 בפברואר 1918 - 8 במאי 1985) היה סופר מדע בדיוני אמריקאי וסופר אימה ומבקר. אתר ה-ISFDB (Internet Speculative Fiction Database) זוקף לזכותו 400 ביקורות ויותר מ-200 סיפורים. המפורסם שבהם הוא ספר המדע הבדיוני על אדם (1953).
היכל תהילה למדע בדיוני ולפנטזיה הכניס אותו בשנת 2000 לרשימה.
הוא נולד בשם אדוארד המילטון ואלדו.
קורות חיים.
סטרג'ן נולד בשם אדוארד המילטון ואלדו (Edward Hamilton Waldo) בסטטן איילנד, ניו יורק בשנת 1918. שמו שונה באופן חוקי לתיאודור סטרג'ן, בגיל אחת עשרה, לאחר גירושיה של אמו ונישואים מחדש לוויליאם דיקי ("ארגיל") סטרג'ן.
הוא מכר את הסיפור הראשון שלו בשנת 1938 לסינדיקט העיתונים של מקלור (McClure Newspaper Syndicate), שרכש חלק גדול מעבודותיו המוקדמות. ההופעה הראשונה שלו בז'אנר הייתה "נשיפת האתר" (Ether Breather) באסטאונדינג בשנה שלאחר מכן. בתחילה הוא כתב בעיקר סיפורים קצרים, בעיקר למגזיני ז'אנר כגון אסטאונדינג ו, אבל גם לציבור הכללי כגון למגזין ארגוסי (Argosy). הוא השתמש בשם העט "א. ואלדו האנטר", כאשר שניים מסיפוריו פורסמו באותו הגיליון של אסטאונדינג.
סטרג'ן כתב רומן מסתורין בסדרת אלרי קווין כסופר צללים, "הנגן בצד השני" (The Player on the Other Side) (רנדום האוס, 1963). רומן זה זכה לשבחים ממספר מבקרי ספרות מסתורין.
הוא כתב תסריטים לפרקי מסע בין כוכבים "חופשת החוף" ("Shore Leave", 1966) ו"אמוק הזמן" ("Amok Time", 1967; שפורסם מאוחר יותר כ-"Fotonovel" ב-1978). פרק זה ידוע בהמצאת טקס החיזור הוולקני - פּוֹן פארר; השימוש הראשון במשפט "חיים ארוכים ולשגשג", והשימוש הראשון בהצדעה וולקנית. סטרג'ן מוזכר לעיתים ככותב שהכניס במכוון סאבטקסט הומוסקסואלי בעבודתו, כמו סצנת עיסוי הגב בפרק "חופשת החוף". סטרג'ן כתב גם כמה פרקים של מסע בין כוכבים שמעולם לא הופקו. אחד מהם היה ראוי לציון שהכניס את הצו העליון לראשונה. הוא כתב גם פרק של "ארץ האבודים" בשנת 1975. שניים מסיפוריו של סטרג'ן עובדו לסדרה המחודשת של אזור הדמדומים בשנות ה-80. הנובלה "Killdozer!" מ-1944 היוותה השראה לסרט טלוויזיה באותו השם ב-1970, למארוול קומיקס וללהקת רוק אלטרנטיבית באותו השם.
סטרג'ן התגורר במשך כמה שנים בספרינגפילד (אורגון). ונפטר ב-8 במאי 1985, ממחלת ריאות, בעיר הסמוכה יוג'ין.
הוא היה חבר במועדון ספרותי לגברים "Trap Door Spiders", ששימש כבסיס לקבוצה הבדיונית פותרת התעלומות של אייזק אסימוב בשם "Black Widowers". סטרג'ן גם היה ההשראה לדמות החוזרת של קילגור טראוט ברומנים של קורט וונגוט.
החוק של סטרג'ן.
"ההתגלות של סטרג'ן", הנקראת גם "החוק של סטרג'ן", היא אמרה שלרוב צוטטה כ ("ninety percent of everything is crap"). הביטוי נגזר מתצפית של סטרג'ן שבעוד שהמדע הבדיוני הושם, על ידי מבקרים, לעיתים קרובות ללעג ולקלס עקב איכותו הנמוכה, הרי שגם רוב הדוגמאות של עבודות בתחומים אחרים יכולות באותה מידה להיחשב באיכות נמוכה, ושהמדע הבדיוני לא נבדל בכך
מכל אומנות אחרת.
ההיסטוריה.
ההתייחסות הכתובה הראשונה לאמרה מופיעה בגיליון מרץ 1958 של מגזין ונצ'ר (Venture), שבו כתב סטרג'ן:
לדברי סופר המדע הבדיוני ויליאם טן (פיליפ קלאס), סטרג'ן העיר הערה זו בסביבות 1951, בהרצאה באוניברסיטת ניו יורק שבה היה נוכח. ההצהרה נכללה לאחר מכן בפסטיבל הבינלאומי למדע בדיוני בפילדלפיה, שנערכה ב-1953.
ההגדרה מופיעה גם במילון אוקספורד האנגלי.
חייו ומשפחתו.
אביו הביולוגי אדוארד וואלדו, היה יצרן צבעים, ולו ולאשתו השנייה נולדה בת, ג'ואן - אחות למחצה לתאודור. אימו, כריסטין המילטון דיקר סטרג'ן (ואלדו), הייתה סופרת משכילה, ציירת בצבעי מים, ומשוררת שפרסמה בעיתונות, בשירה ובסיפורת בשם פליקס סטרג'ן. אחיו, פיטר סטרג'ן, כתב ספרות טכנית לתעשיית התרופות ואף לארגון הבריאות העולמי, הוא זכה לקרדיט של הבאת המנסה לארצות הברית. אביו החורג, ויליאם דיקי סטרג'ן (לעיתים מכונה ארגיל), היה מורה למתמטיקה בבית ספר יסודי ולאחר מכן פרופסור לשפות רומאניות במכון דרקסל בפילדלפיה.
סטרג'ן עבד במגוון רחב של מקומות עבודה במהלך חייו: כמתבגר שאף להיות לוליין בקרקס, אך קדחת שיגרונית מנעה ממנו להגשים זאת. מ-1935 (בגיל 17) ועד 1938, היה ימאי בצי הסוחר, ניסיון שמצא דרכו לכמה מסיפוריו. תקופה מסוימת מכר מקררים מדלת לדלת. הוא ניהל מלון בג'מייקה בשנים 1940–1941, עבד בבניין ובכמה עבודות תשתית עבור צבא ארצות הברית בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה (נהג דחפור בפוארטו ריקו, הפעלת תחנת דלק ומרכז שימון משאית, עבודה במבדוק יבש), ועד 1944 היה רעיונאי בפרסום. נוסף על כתיבת סיפורת עצמאית ולטלוויזיה, הפעיל סוכנות ספרותית (שבסופו של דבר הועברה לסקוט מרדית), עבד עבור מגזין Fortune ועיתונים אחרים של רשת טיים.
הוא ניגן בגיטרה וכתב מוזיקה ואף ניגן אותה לעיתים בכינוסי מדע בדיוני.
סטרג'ן התחתן שלוש פעמים, ניהל שתי מערכות יחסים ארוכות מחוץ לנישואין, התגרש פעם אחת, והיה אב לשבעה ילדים.
הוא עישן מקטרת במשך כל חייו. מותו ממחלת ריאות (Pulmonary fibrosis) יכול היה להיגרם מחשיפה לאזבסט במהלך שנותיו בצי הסוחר.
פרסים והנצחה.
זכה בפרסים הוגו ובנבולה.
המרכז לחקר מדע בדיוני באוניברסיטת קנזס מחלק את הפרס על שם תאודור סטרג'ן (The Theodore Sturgeon Memorial Award) למחבר הסיפור המדע הבדיוני הקצר הטוב ביותר שיצא לאור באנגלית בשנה הקלנדרית הקודמת. הפרס נוסד ב-1987.
מיצירותיו.
רומנים בעקבות תסריטים.
סטרג'ן נשכר לכתוב רומנים המבוססים על תסריטים של הסרטים הבאים :
סיפורים קצרים.
סטרג'ן פרסם אסופות רבות של סיפורים קצרים במהלך חייו, רובם בשנות כתיבתו הפוריות ביותר של שנות ה-1940 וה-1950.
תורגמו רק סיפורים בודדים.
נפתלי קראוס
נפתלי קראוס (י"ב בשבט תרצ"ב, 20 בינואר 1932 - י"א בשבט תשע"ח, 27 בינואר 2018) היה עיתונאי ישראלי יליד הונגריה.
ביוגרפיה.
נולד בבודפשט בירת הונגריה כבנם הבכור של יצחק ודבורה קולמוסאי, יהודים אורתודוקסים מודרניים. הוא למד בבית ספר היהודי "תורת אמת" ובסוף שנת 1944 בימי השלטון הפרו-נאצי של פרנץ סלשי הועבר לגטו. אחרי השחרור למד בישיבה ואחרי כניסת הונגריה לעידן הקומוניסטי, בשנת תש"ט (1949) נמלט מהונגריה ועלה לישראל. למד בישיבת מהרי"ץ דושינסקי בירושלים בראשות הרב ישראל משה דושינסקי.
בחודש כסלו תשי"ח (1958) נישא לבתיה בת שמואל זלמנוב, חסיד חב"ד. לאחר נישואיו התקרב לחסידות חב"ד והיה חבר הנהלת צעירי אגודת חב"ד.
בשנות ה-50 החל בקריירה עיתונאית. במשך שנים רבות היה חבר מערכת העיתון "שערים" ופרסם בו מדור קבוע תחת שם העט "נ. קולמוסאי". כמו כן כתב בעיתון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט". מילא תקופה גם תפקיד של כתב בישראל של שבועון יידי מניו יורק ושל העיתון ההונגרי "מדיאר הירלאפ". קראוס ערך את ה"אנציקלופדיה הדתית" ואת "השנתון הדתי האנציקלופדי" שיצא בשנת 1962. כתב בכתבי עת שונים, ובהם בבטאון חב"ד.
מאז סוף שנות ה-60 היה חבר מערכת "מעריב" ופרסם בו כתבות וטורים, בעיקר בנושאים יהודיים ודתיים.
היה חבר פועלי אגודת ישראל וחבר מוסדותיה.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי וברוך אדלר.
לקראוס שלושה ילדים: שמואל; מרים הנשואה לעו"ד יצחק הרפז, בנו של עמיתו איש פא"י הרב גרשום הרפנס; רחל הנשואה לזלמן נוב, ממונה בניהול מזכירות בית דין רבני חב"ד. אחיו, שלמה קראוס, הוציא בסוף שנות ה-70 את המקומון "בני ברק" בבני ברק.
ספרים.
קראוס הוציא בהונגריה ובישראל מעל 30 ספרים בנושאי יהדות ועם ישראל. רובם הועלו לרשת על ידי משפחתו וזמינים בכתובת www.naftalikraus.com
הערצת המאגים