"The Power of Love" הפך לאחד משירי החתימה של דיון. היא ביצעה אותו בכל סיבובי ההופעות שלה, כולל סיבוב ההופעות האחרון שלה, "Courage World Tour". "The Power of Love" נכלל ברבים מאלבומי ההופעה שלה. "The Power of Love" נכלל גם באלבומי אוסף ולהיטים של דיון: "All the Way... A Decade of Song" (1999), "Complete Best" (2008), ' (2008) ו-"The Best of Celine Dion &amp; David Foster" (2012). בנוסף לכך, נכלל באלבומים כדוגמת: "À l'Olympia" (1994), "Live à Paris" (1996), "Live à Paris" (1996), "Au cœur du stade" (1999), (2007), ' (2010) ו-"Céline une seule fois / Live 2013" (2014). היא ביצעה אותו בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 1995 ובספיישל הטלוויזיה שלה, "That's Just the Woman in Me", ששודר ב-"CBS" ב-15 בפברואר 2008.
לוחיות פירגי
לוחיות פירגי הם שלושה לוחות זהב ועליהם כתובת הקדשה דו לשונית פיניקית-אטרוסקית, המתוארכים לסביבות שנת 500 לפנה"ס. הם התגלו בשנת 1964 באתר העיר פירגי העתיקה, בחוף הים הטירני בלאטיום. הטקסט מתעד את בנייתו של מקדש והקדשתו לאלה הפיניקית עשתרת, המזוהה עם האלה האטרוסקית אוני . בניית המקדש מיוחסת לטיבריוס וליאנס, שליט העיר הסמוכה קיסרה.
אחד הלוחות כתוב בפיניקית, והשניים האחרים כתובים בשפה האטרוסקית. הכתבים חשובים במתן טקסט דו-לשוני המאפשר לחוקרים להשתמש בידע של הפיניקית כדי לפרש אטרוסקית, וגם מהווים עדות להשפעה פיניקית במערב הים התיכון. הם עשויים להתייחס לדיווח של פוליביוס על הסכם עתיק וכמעט בלתי מובן בין הרומאים והקרתחדשתים, שאותו תיארך לקונסוליה של לוקיוס יוניוס ברוטוס ולוקיוס טארקויניוס קולאטינוס (509 לפנה"ס).
הלוחות מוחזקים כעת במוזיאון האטרוסקי הלאומי, רומא.
הכתובות.
הכתובת הפיניקית ידועה כ-KAI 277. הטקסט הפיניקי נכתב בסגנון של כתובות אש נדר.
ויגימונד
וויגימונד (נפטר ב-854) היה הארכיבישוף של יורק במאה ה-9. הוא ידוע בעיקר בשל המטבעות שהטביע.
ביוגרפיה.
כמעט שום דבר לא ידוע על וויגימונד או על הארכיבישופות שלו, בגלל מחסור במקורות. עם זאת, וויגימונד השאיר מטבעות רבים, שהבולט שבהם הוא סולידוס זהב הנושא את פניו. הסולידוס שלו נושא הכיתוב "mundus divinum" בצד האחורי. המטבע אולי שומש כמתנה כנסייתית.
וויגמונד הוא גם הנמען של מכתב מאת לופ דה פרייר. לופ ביקש מוויגימונד במכתב לחגוג את מנזר פרייר בתפילותיו.
אטרוסקית
אטרוסקית הייתה שפתם של האטרוסקים, עם עתיק אשר חי ברובו באטרוריה שבצפון איטליה המודרנית. האטרוסקית השפיעה על הלטינית אך לבסוף הוחלפה על ידה לחלוטין. האטרוסקים השאירו כ-13,000 כתובות שנמצאו עד כה, רק מיעוט קטן מהן באורך משמעותי; כמה כתובות דו לשוניות עם טקסטים בלטינית, יוונית או פיניקית ; וכמה עשרות מילים המושאלות משפות אחרות.
הקשר של האטרוסקית לשפות אחרות היווה מקור לתיאוריות שונות ומחקר ארוך טווח, כאשר השפה מסווגת לעיתים כשפה מבודדת ולעיתים כאחת מהשפות הטירניות.
הקונצנזוס בקרב בלשנים ואטרוסקולוגים הוא שהאטרוסקית הייתה שפה אחות לפרוטו הודו-אירופית, ושפה פליאו-אירופית והיא קשורה קשר הדוק לשפה הראטית המדוברת בהרי האלפים, ולשפה הלמניאנית.
מבחינה דקדוקית, השפה האטרוסקית היא שפה צירופית, עם שמות עצם ופעלים המציגים סיומות הטיה. שמות העצם מציגים חמישה מקרי יחסה, מספרי יחיד ורבים, עם הבחנה מגדרית בין זכר לנקבה בכינוי גוף.
נראה שלאטרוסקית הייתה מערכת פונולוגית, עם ארבעה תנועות פונמיות וניגוד לכאורה בין עיצורים סותמים לעיצורים מנושפים. תיעוד השפה מצביע על כך ששינוי פונטי התרחש לאורך זמן, עם ביסוס מחדש של התנועות הפנימיות של המילים, אולי בגלל ההשפעה של ההדגשה הראשונית של המילים של ההטעמה האטרוסקית.
הדת האטרוסקית השפיעה על הדת ברומא העתיקה, ורבים מהחפצים של התרבות האטרוסקית ששרדו הם בעלי משמעות דתית. האלפבית האטרוסקי נגזר מהאלפבית היווני שהיה מקור האלפבית הלטיני.
היסטוריה של האוריינות האטרוסקית.
האוריינות האטרוסקית הייתה נפוצה בחופי הים התיכון, כפי שמעידים כ-13,000 כתובות (הקדשות, כתובות וכו'), רובן קצרות למדי, אך חלקן באורך ניכר. הם מתוארכים בערך לשנת 700 לפני הספירה.
לאטרוסקים הייתה ספרות עשירה, כפי שציינו סופרים לטיניים. טיטוס ליוויוס וקיקרו היו מודעים לכך שטקסים דתיים אטרוסקים מיוחדים נקבעו במספר קבוצות של ספרים שנכתבו באטרוסקית תחת הכותרת הלטינית הגנרית "Etrusca Disciplina". ה- "Libri Haruspicini" עסק בגילוי עתידות על ידי קריאת קרביים מחיה שהוקרבה, בעוד ה- "Libri Fulgurales" הסביר את אמנות הניבוי על ידי התבוננות בברק. סט שלישי, ה- "Libri Rituales", עשוי היה לספק מפתח לציוויליזציה האטרוסקית: היקפה הרחב יותר אימץ סטנדרטים אטרוסקיים של חיים חברתיים ופוליטיים, כמו גם פרקטיקות פולחניות. לפי הסופר הלטיני מהמאה ה-4, סרוויוס, קיימת קבוצה רביעית של ספרים אטרוסקים.
בשנת 30 לפנה"ס, טיטוס ליוויוס ציין שפעם לימדו נערים רומאים באופן נרחב אטרוסקית, אך מאז הוחלפה בהוראה של יוונית בלבד, הסופר הרומאי מרקוס טרנטיוס וארו ציין שעבודות תיאטרון חוברו לפני זמנו באטרוסקית.
הכחדות השפה.
תאריך ההכחדה של השפה האטרוסקית התרחש לפי החוקרים, בשלהי המאה הראשונה לפני הספירה, או בתחילת המאה הראשונה לספירה. נראה כי ניתוח של עדויות כתובות מרמז כי האטרוסקית עדיין פרחה במאה השנייה לפנה"ס, עדיין חיה במאה הראשונה לפנה"ס, ושרדה לפחות במקום אחד בתחילת המאה הראשונה לספירה. עם זאת, ההחלפה של האטרוסקית בלטינית התרחשה כנראה מוקדם יותר באזורים הדרומיים הקרובים יותר לרומא.
בדרום אטרוריה, האתר האטרוסקי הראשון שעבר תהליך של לטיניזציה היתה העיר האטרוסקית ההיסטורית, ויי שבמרכז איטליה, כאשר היא נחרבה ואוכלסה מחדש על ידי הרומאים בשנת 396 לפני הספירה. בטרקוויניה, כתובות לטיניות התקיימו יחד עם כתובות אטרוסקיות בציורי קיר ובכתובות על קברים במשך מאות שנים, מהמאה ה-3 לפנה"ס ועד תחילת המאה ה-1 לפנה"ס.
בצפון אטרוריה נחשפו כתובות אטרוסקיות המאוחרות במאות שנים לאחר העלמותן בדרום אטרוריה. בקלוסיום, סימוני הקברים מראים השפעה מעורבת, לטינית ואטרוסקית במחצית הראשונה של המאה הראשונה לפני הספירה, עם מקרים שבהם שני דורות עוקבים רשומים בלטינית ואז הדור השלישי והצעיר ביותר, באופן מפתיע, מתומלל באטרוסקית. בפרוג'ה, כתובות מונומנטליות באטרוסקית עדיין נראות במחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס, בעוד שתקופת הכתובות הדו-לשוניות נמשכת מהמאה ה-3 ועד סוף המאה ה-1 לפנה"ס. הכתובות הדו-לשוניות האחרונות התגלו בשלושה אתרים בצפון אטרוריה. כתובות בארצו כוללות כתובת אחת המתוארכת ל-40 לפנה"ס ואחריה שתי כתובות עם תאריכים מעט מאוחרים יותר.
מטבעות עם כיתוב אטרוסקי ליד סיינה תוארכו לשנת 15 לפני הספירה. האטרוסקולוג פיליפ פרימן (Philip Freeman) מציין שבאזורים כפריים ייתכן שהשפה שרדה קצת יותר זמן, וכי אפשרות של הישרדות השפה האטרוסקית עד סוף המאה ה-1 לספירה ואילך היא אפשרית, במיוחד בהתחשב בהתגלות הכתב האוסקאני בקירות פומפיי.
למרות היכחדות השפה האטרוסקית, נראה שהטקסים הדתיים האטרוסקים נמשכו הרבה יותר מאוחר, והמשיכו להשתמש בשמות האטרוסקים של אלוהויות שונות, יתכן עם שימוש ליטורגי כלשהו בשפה. בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית ובתחילת התקופה האוגוסטנית, מקורות לטיניים שונים, כולל קיקרו, ציינו את המוניטין המוערך של מגידי העתידות האטרוסקים.
בסביבות 180, הסופר הלטיני אולוס גליוס מזכיר את האטרוסקית לצד השפה הגאלית.
בזמן הכחדתה, רק כמה רומאים משכילים בעלי תחומי עניין עתיקים, כמו מרקוס טרנטיוס וארו, ידעו לקרוא אטרוסקית. הקיסר הרומי קלאודיוס נחשב לבעל יכולת לקרוא אטרוסקית, וחיבר חיבור על ההיסטוריה האטרוסקית. הקדשה נפרדת של קלאודיוס מרמזת על ידע מ"מקורות אטרוסקיים מגוונים", אך לא ברור אם היו דוברים שוטפים של אטרוסקית. פלאטיה אורגולנילה, אשתו הראשונה של הקיסר, הייתה אטרוסקית.
לאטרוסקית הייתה השפעה מסוימת על הלטינית, שכן כמה עשרות מילים ושמות אטרוסקיים הושאלו על ידי הרומאים, חלקם נשארו בשפות מודרניות, ביניהן: נשר: (אט-"voltur אנ-"vulture), חצוצרה: (אט-"tuba אנ-" trumpet), אנשים: (אט-"populus אנ-"people).
תפוצה גיאוגרפית.
כתובות נמצאו בצפון-מערב ומרכז איטליה, באזור הנושא את שמה של הציוויליזציה האטרוסקית, טוסקנה (מלטינית "tuscī" "אטרוסקים"), וכן בלאטיום המודרנית מצפון לרומא, במערב אומבריה המודרנית של נהר הטיבר, במחוז קמפניה ובעמק הפו מצפון לאטרוריה.
מחוץ לאיטליה נמצאו כתובות בקורסיקה ובגאליה נארבוננסיס שבדרום צרפת.
סיווג השפה.
השערת המשפחה הטירנית.