מוסדות בנקאות קואופרטיבית נפוצים בתחילת המאה ה-21 כמעט בכל רחבי העולם. בקרב המדינות המפותחות ישנם בנקים קואופרטיבים בעיקר באירופה ואיגודי אשראי בעיקר בצפון אמריקה. במדינות המתפתחות ישנם הן איגודי אשראי והן בנקים קואופרטיבים בפריסה שונה במדינות השונות. מספרן של אגודות הבנייה פחת בתחילת המאה ה-21 אך הן עדיין מהוות גורם רב משמעות בתחום האשראי במדינות חבר העמים הבריטי. באיגוד הבנקים הקואופרטיבים האירופי חברים נכון לסוף 2011 24 בנקים וארגוני גג ארציים של בנקים קואופרטיביים שמעסיקים 850 אלף עובדים ומשרתים 215 מיליון לקוחות שמתוכם 55 מיליון חברים. יחד הם מנהלים נכסים בשווי 7 טריליון אירו.
במועצה העולמית של איגודי האשראי מיוצגים נכון ל-2011 51 אלף איגודי אשראי מ-100 מדינות שבהם 196 מיליון חברים. יחד הם מנהלים נכנסים בשווי 1.5 טריליון דולר.
במשבר הפיננסי.
שיעור פשיטות הרגל של איגודי האשראי בארצות הברית במהלך השנים 2008–2010 היה בין שליש לחמישית משיעור פשיטות הרגל של הבנקים המסחריים. לפני המשבר היה שיעור פשיטות הרגל דומה.
בישראל.
הבנקאות הקואופרטיבית בישראל החלה בראשית המאה ה-20 עת הוקמו במושבות ויישובים נוספים אגודות בשם "הלוואה וחיסכון". חלק מאגודות אלו הקימו בשנת 1932 בנק קואופרטיבי מרכזי בשם "בנק זרובבל" שסייע לאגודות בהון חוזר, הלוואות מיוחדות ואשראי לטובת רזרבה בנקאית. באותה תקופה הוקמו גם מספר בנקים קואופרטיביים נוספים כמו "בנק אשראי חברה הדדית", "בנק לקרדיט גומלין אגודה הדדית" ועוד. באותה תקופה פעלו כ-20 אגודות שיתופיות שבשמן הופיעה המילה בנק וכמה עשרות אגודות שיתופיות ל"אשראי וחיסכון".
בשנת 1937 היו בארץ ישראל 113 אגודות אשראי עם 87 אלף חברים ובשנת 1956 99 אגודות עם 370 אלף חברים. במהלך השנים התאחדו האגודות כך שבשנת 1967 היו רק 17 אגודות שיתופיות לאשראי עם 83 סניפים שהחזיקו ב-8.4% מכלל פיקדונות העו"ש של הציבור.
במהלך שנות ה-70 נקנו מרבית האגודות על ידי בנקים מסחריים והפסיקו את פעולתן הקואופרטיבית. הבנק הקואופרטיבי האחרון לפעול היה בנק קופת העובד הלאומי לאשראי וחיסכון שנרכש על ידי בנק אוצר החייל בשנת 2005. קצת לפני סגירתו היו לבנק 5,600 חברים 2,000 לקוחות ומאזן של 88 מיליון ש"ח.
נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21, פועלות בישראל אגודות אשראי קטנות וספורות שאינן מצרפות לשורותיהן חברים חדשים. עליהן נמנות קופת עליה של יהודי בולגריה ואגודת "הלוואה וחסכון" של ותיקי זכרון יעקב.
ביולי 2012 פורסמו מסקנות הועדה לבחינת התחרותיות בענף הבנקאות בראשות המפקח על הבנקים דוד זקן שהמליצה כחלק מהצעדים לשיפור התחרותיות על הקמה של בנק קואופרטיבי.
ביוני 2012 הקים צוות בראשות דורון שורר, תום דרומי חכים, אורי אופיר, יפעת סולל וקרן-אור און את אופק - אגודה שיתופית לניהול הון בע"מ שמטרתה הקמת בנק קואופרטיבי בישראל.
במאי 2013 פורסם מחקר באוניברסיטה העברית, על ידי צוות בראשות רועי מימרן, בנושא בנקאות קואופרטיבית ואפשרות יישומה בישראל, שהמליץ על חידוש הבנקאות הקואופרטיבית בישראל והציע מודל עסקי לבנק כזה.
ביוני 2014 פורסמה טיוטת הנחיות של בנק ישראל לנושא "אגודות בנקאיות" המגדירה מתווה להקמתו ולקבלת רישיון של בנק כזה בישראל. בפועל ההנחיות נחשבו בפגיעה באפשרות להקים בנקאות קואופרטיבים בכלל מגבלות שונות ודרישות הון גבוהות. ביוני 2016 הודיעה ועדת שטרום, שהוקמה על ידי משרד האוצר ובנק ישראל, על המלצה להקל על הקמת בנקים אגודות אשראי ולהפחית את דרישות ההון.
חוקי אולריק
גוויסה
פולין הרוסית
מי רצח את הארי?
מי רצח את הארי? (באנגלית: The Trouble with Harry) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה שחורה בבימויו של אלפרד היצ'קוק. תסריט הסרט מבוסס על נובלה בעלת אותו שם של ג'ק טרוור סטורי משנת 1950. הסרט הוקרן לראשונה על ידי אולפן הקולנוע "סרטי פרמאונט" בשנת 1955, אך זכויות הסרט נקנו על ידי "סרטי יוניברסל" בשנת 1984. בסרט משחקים אדמונד גוון, ג'ון פורסיית', שירלי מקליין וג'רי מאת'רס. זוהי הופעתם הקולנועית הראשונה של מקליין ומאת'רס.
עלילה.
הסרט מגולל את סיפורה של עיירה באזור ורמונט, שביער הסמוך לה מתגלה גופתו של הארי וורפ. במהלך הסרט נחשדים שלושה אנשים שהרגו את הארי: קפטן אלברט וויז (אדמונד גוון) שיצא לציד באותו אזור ובאותו בוקר שבו גופתו של הארי נמצאה, ג'ניפר רוג'רס (שירלי מקליין), אשתו בנפרד של הארי, שמסיבותיה שלה סירבה להיפגש איתו וחבטה בראשו, ואייבי גרייבלי (מילדרד נטוויק), שהותקפה על ידי הארי והכתה אותו בראשו עם נעל עקב. במהלך הסרט ג'ניפר, וויז וגרייבלי קוברים ומוצאים מקברו את גופתו של הארי בעזרת הצייר סאם מרלו (ג'ון פורסיית') תוך כדי ניסיון להתחמק בחקירותיו של סגן השריף קלווין וויגס (רויאל דאנו). לבסוף מתברר על ידי בדיקת רופא הכפר, ד"ר גריינבאו (דווייט מארפילד), שהארי נפטר מהתקף לב ללא שום קשר לאף אחת מהדמויות החשודות.
הפקה.
למרות שזוהי אחת מקומדיות הבודדות של אלפרד היצ'קוק הסרט נחל אכזבה יחסית בקופות בארצות הברית. אולם הסרט הוקרן לאורך זמן רב בצרפת, ברומא ובממלכה המאוחדת. הסרט נודע בעיקר עקב הדיאלוגים הישירים והבוטים ביותר יחסית לשנות ה-50. במהלך הסרט סאם מרלו (ג'ון פורסיית') מציעה לג'ניפר רוג'רס (שירלי מקליין) שהוא יצייר אותה בעירום. בנוסף סאם רומז לג'ניפר מספר פעמים על יחסי מין. גופתו של הארי גולמה על ידי פיליפ טרוקס.
פרסים ומועמדויות.
הסרט היה מועמד לשני פרסי באפט"א; הסרט הטוב ביותר מכל סוג והשחקנית הזרה הטובה ביותר עבור שירלי מקליין. אלפרד היצ'קוק היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר של איגוד הבמאים האמריקאי. בשנת 2005 הסרט היה מועמד ביחד עם סרטים נוספים של היצ'קוק כמו "החבל", "פסיכו", "האיש שידע יותר מדי", "חלון אחורי" וכדומה לפרס הלווין בקטגוריית ה-DVD הטוב ביותר של השנה.
תאונת גויאניה
תאונת גויאניה הייתה תאונה גרעינית שהתרחשה בעיר גויאניה שבברזיל ב-13 בספטמבר 1987.
התאונה החלה כתוצאה מגנבה של מרכיב רדיותרפיה מבית חולים נטוש בעיר. המרכיב הכיל צסיום-137, חומר רדיואקטיבי, בתוך תרכובת צסיום כלורי. המרכיב התגלה לאחר מכן באתר פסולת ומשך את תשומת לבו של בעל האתר, דבאר אלפס פריירה, שהביא אותו לביתו והזמין קרובים, שכנים וחברים להסתכל על האבקה שזהרה באור כחול. חלקי המקור נלקחו בידיים ונמסרו לאנשים נוספים כמתנות, והוא עבר בין אנשי הסביבה במשך יותר משבועיים. כ-112,000 איש נבדקו בחשד לחשיפה רדיואקטיבית ואצל 249 מתוכם נמצאו כמויות גדולות של חומר רדיואקטיבי. ארבעה אנשים מתו באירוע.
תוצאות ומסקנות.
כל החפצים אשר זוהמו בצסיום נקברו באתר מחוץ לעיר אשר לפי הערכות יהיה מאושר לשימוש בני אדם בעוד כשלוש מאות שנים.
התאונה משכה את תשומת הלב הבינלאומית. עד אז דרישות שיווק והובלה של חומרים רדיואקטיביים לא היו נוקשות. בעקבות האירוע הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בשיתוף פעולה עם ארגונים בינלאומיים הכניסה לשימוש תקנה מספר 115 שבין השאר הקשתה דרישות בטיחות למקורות רדיואקטיביים. בברזיל בעקבות כך כל מקור מתועד מהפקתו ועד קבורתו הסופית.
מעגל ספר שופטים
חצוצרות הכסף
חצוצרות כסף הן זוג כלי תרועה, אשר על פי המסורת היהודית נעשו תחילה בידי משה, בעת מסע הנדודים של עם ישראל במדבר. הצו המקראי מורה לצקת את החצוצרות מכסף.
החצוצרות שימשו לצרכים שונים המוגדרים בתורה: לאיסוף ופיזור המחנות, להכרזת מלחמה ולציון המועדים.
מבנה החצוצרות.
התורה מצווה בפרשת בהעלותך: . התלמוד מדייק כי החצוצרות של הכהנים צריכות להיעשות מכסף טהור ואף בדיעבד לא ניתן להחליף אותן למתכות אחרות. בכך מובן שסוג החצוצרה שהכהנים השתמשו בה הייתה חצוצרה פשוטה. אולם לעת התקיעה של שנת הקהל, היו הכהנים תוקעים בחצוצרות של זהב.
הכנתן נידונה במדרשים השונים, והיא מוגדרת . החצוצרות שוות בגודלן. החצוצרות שעשה משה נגנזו לאחר מותו ונעשו חצוצרות חדשות.
זמני השימוש בחצוצרות.
החצוצרות מוזכרות לראשונה בתורה בפרשת בהעלותך, בציווי מפורט של אופן השימוש בהן:
ניתן לחלק את תפקידי החצוצרות לשתי קבוצות. בין תיאור שתי הקבוצות ישנו פסוק מבדיל העוסק בכוהנים התוקעים ():
אירועים יחידאיים.
במקרא נמצאו מקרים נוספים שבהם תקעו והריעו בחצוצרות:
אופן השימוש.
התלמוד בבלי סבור שאין פוחתין משני כהנים עם בתקיעה ואין מוסיפין על מאה ועשרים כהנים, אולם אחרים סוברים שאם שלא פוחתים משני כהנים, ניתן להוסיף כהנים תוקעים בלי שיעור.
אחרי שיבת ציון.
לאורך כל ימי הבית הראשון אין הכוהנים תוקעים בחצוצרות. בשיבת ציון מבצעים מנהיגי העלייה זרובבל בן שאלתיאל וישוע בן יהוצדק, מהלך חסר תקדים, כשהם מועידים את התקיעה בחצוצרות רק לכוהנים, ומנהיגים אותה כחלק מטקסי הפולחן. ייתכן וניתן לייחס זאת להשפעת המוזיקה הפרסית, או אולי להבנה עקרונית שיש צורך לגוון יותר את הליווי המוזיקלי בטקסים. התוקעים בחצוצרות, מעבר להיותם כוהנים, היו מחויבים להיות תמימים (חסרי מום) שהרי המעמד הציבורי חייב הופעה מרשימה ומעוררת הכבוד.
כל יום בבית המקדש החל בשלוש תקיעות לפתיחת שערי העזרה, לאחר מכן נשמעו עוד תשע תקיעות בחצוצרה בטקס התמיד של שחר ותשע תקיעות בערב, וזאת כהוראת המשנה, שאין פוחתין מעשרים ואחת תקיעות בכל יום ואין מוסיפין על ארבעים ושמונה. שלושים ושש התקיעות כללו את מניין העשרים ואחת שבכל יום בתוספת תשע תקיעות בימים שיש בהם קרבן נוסף, היינו בשבתות ובחגים, ושש תקיעות של שבת. ארבעים ושמונה תקיעות כללו את השבת שבחג, הוא חג הסוכות.