בתחילת 1924 נבחר כהן למרכז פעילות החלוץ בלבוב, והוציא בשיתוף עם דב שטוק (לימים סדן) עיתון בעברית בשם "עתוננו". מכיוון שלא הצליח להוציא דרכון על מנת לעלות לארץ ישראל, נאלץ לברוח מפולין דרך הגבול, ובהגיעו לווינה נבחר לחבר מרכז החלוץ באוסטריה.
כהן עלה לארץ ישראל ב-29 באוקטובר 1925; תחילה הגיע לבנימינה, ולאחר מכן עבר לפתח תקווה כחלק מקבוצת "המשולש". כשזאת התפרקה, לאחר שנתיים, נדד בארץ ועבד בעיקר בעבודת אדמה ובניין.
כהן היה חבר במפלגת הפועל הצעיר, ולאחר איחודה עם אחדות העבודה, הפך לחבר מפלגת פועלי ארץ ישראל.
בשנת 1930 נשלח מטעם הסתדרות העובדים לפעילות עם "החלוץ" בגליציה, לטביה, אוסטריה, ורומניה, ולקח חלק בקונגרס ארץ ישראל העובדת בברלין. בתום השליחות היה לחבר בקבוצת חולדה.
בשנת 1933 נישא לצביה בת ירחמיאל מרדכי גורדון, שהייתה שותפתו לקבוצה, ונבחר למזכיר ועדת התרבות של מועצת פועלי רחובות.
משנת 1934 סייע ליצחק לופבן בעריכת שבועון מפא"י "הפועל הצעיר", ובשנת 1948 התמנה לעורכו, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 1970.
בשנת 1962 זכה כהן בפרס ברנר. בשנת 1974 זכה בפרס ביאליק עבור ספרו "יעקב שטיינברג: האיש ויצירתו". בשנת 1982 קיבל את תואר יקיר תל אביב.
כהן נפטר בשנת 1986. הותיר אחריו שתי בנות: חוקרות הספרות נורית גוברין וחגית הלפרין.
כתביו של כהן הועתקו לפרויקט בן יהודה.
ספר יובל.
לספר שני חלקים. חלקו השני הוא ביבליוגרפיה של ועל ישראל כהן, אותו הביאה לדפוס חיה הופמן.
קוני 2012
קוני 2012 הוא סרט שנוצר בידי חברת "ילדים בלתי נראים" (אנגלית: Invisible Children, Inc) והפך במהרה לסרט ויראלי. מטרת הסרט היא לקדם את פרויקט "עצרו את קוני" (במקור: StopKony), אשר נועד לעורר מודעות לפשעים של האוגנדי ג'וזף קוני, על מנת לעצור אותו עוד בשנת 2012. יש הטוענים כי הקמפיין שבא בעקבות הסרט הוא הקמפיין הוויראלי המצליח אי פעם.
הסרטון התפשט והפך לוויראלי במהירות רבה. נכון ל-9 במרץ, כ-4 ימים לאחר הפצת הסרט, לקליפ למעלה מ-15.5 מיליון צפיות ב-Vimeo, ו-64 מיליון צפיות ביוטיוב, ועוד מיליוני צפיות רבות דרך אתר "קוני 2012" המופעל בידי ארגון "ילדים בלתי נראים". החשיפה האינטנסיבית והלא צפויה גרמה לאתר "קוני 2012" לקרוס זמן קצר אחרי שהסרטון התחיל לזכות בפופולריות רחבת מידה. מספר סלבריטאים לא מבוטל התגייס למען הקמפיין, והוא כולל את ניקול ריצ'י, ריהאנה, טיילור סוויפט, קריסטין בל, כריס בראון, כריסטינה מילאן, היידן פנטייר, קים קרדשיאן, פירס מורגן, ניקי מינאז', ליידי איי, ביל גייטס ורבים אחרים. ב-20 באפריל 2012, כחלק מהקמפיין, תומכי הקמפיין מתכננים לכסות את הערים שלהם בפוסטרים עם פרצופו של קוני. "ילדים בלתי נראים" מציעים פוסטרים באתר שלהם, אשר בהתחלה הועמדו למכירה וכרגע ניתנים להורדה בחינם לאור הביקוש הרב. הם גם מציעים ערכות הכוללות סיכות, פוסטרים, חולצה, סטיקרים, צמידים ועוד, במטרה להעלות את המודעות.
עלילה.
הסרט מתאר את התוכנית והמאמצים של ארגון "ילדים בלתי נראים" לעצור את קוני. הוא מתאר את לוחמת הגרילה של קוני ושל המחתרת שלו, צבא ההתנגדות של האל, ואת האזורים (צפון אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, דרום סודאן) בהם הם פועלים. אחת הדמויות הבולטות בסרט הוא בחור אוגדני צעיר, נער בשם ג'ייקוב, אשר אחיו נהרג בידי קוני. בתגובה לסיפורו המרגש, מבטיח המייסד ויושב ראש של "ילדים בלתי נראים" והיוצר המרכזי של הסרט, ג'ייסון ראסל, לג'ייקוב שהוא "יעשה הכול כדי לעצור את קוני!". הסרט קורא להפסקת ועצירת גיוס החיילים הצעירים בידי קוני, והחזרת הסדר החברתי והשלווה לאזורים הפגועים.
הסרט כולל גם קטעים בהם מופיע בנו של ג'ייסון ראסל, גאווין. גאווין הוא ילד קטן יחסית, בגיל בו נמצאים רבים מקורבנות הטרור של קוני. גאווין מראה שלמרות הגיל הצעיר שלו, הוא רוצה לעזור ואף תוהה בסרט למה אחרים לא עוזרים. יש לו, לצד התבטאויות בוגרות, גם מספר התבטאויות ילדותיות, תמימות - למשל, כשנאמר לו שקוני מכריח אנשים להרוג את בני משפחתם וחברים שלהם, הוא מגיב באומרו
מובילי תרבות וקובעי מדיניות.
"ילדים בלתי נראים" שמו לעצמם מטרה, להשיג את תמיכתם של קבוצה ספציפית של אינדיבידואלים, במטרה . הרשימה כוללת 20 סלבריטאים "מובילי תרבות". ביניהם: אופרה וינפרי, מארק צוקרברג, ליידי גאגא, אנג'לינה ג'ולי, ג'ורג' קלוני, ג'יי זי, ג'סטין ביבר, אלן דג'נרס, בן אפלק, ריהאנה, טיילור סוויפט, ראיין סיקרסט ובונו, יחד עם מספר נוספים. אתר המאבק אף מזמין וקורא לגולשים לפנות, דרך הטוויטר, אל אותם מובילי תרבות ולעודד אותם לתמוך במאבק.
ישנה רשימה נוספת, הכוללת בתוכה 12 קובעי מדיניות. מדובר במדינאים ופוליטיקאים משפיעים ובולטים בעולם. ביניהם: ג'ורג' ווקר בוש, קונדוליזה רייס, ג'ון קרי, ביל קלינטון, מיט רומני ובאן קי-מון.
תגובות וביקורות.
נמתחה ביקורת רבה כנגד הקמפיין, על האופן בו הוא מפשט את האירועים באזור. חלק מן ההפשטה כביכול הוא כישלונו של הקמפיין בציון מעשי ממשלת אוגנדה או המעשים של תנועת השחרור העממי הסודני (SPLM), דוגמת התקפות כנגד אזרחים, בזיזה של בתים ועסקים, והמערכת הפוליטית הסבוכה שבאזור, שמזינה את הקונפליקט. יותר מכך, פעילים בארגוני זכויות אדם דיווחו בעבר כי צבא השחרור העממי הסודני מנצל ילדים על ידי הפיכתם לחיילים, ובעקבות זאת הועברה ביקורת על בחירתו של נשיא ארצות הברית אובמה לספק תמיכה לצבאות אשר משתמשים בנערים כחיילים. "מדינות שמשתמשות בילדים כחיילים לא הולכות להפוך לרציניות בנוגע לסיום הגישה הזאת, עד שהם יראו שארצות הברית רצינית לגבי עצירת תזרים המזומנים עבורן", אמר ג'ו בייקר, פעיל בארגון "Human Rights Watch". ביקורת נוספת הופנתה כלפי ההתעלמות מאשמתה של ממשלת אוגנדה בקונפליקט. ביקורת נוספת טוענת שהסרט נותן מידע שאינו נכון, ויוצר רושם מטעה לגבי מקום הימצאו והיקפו של הLRA: למעשה, כך טוענים מבקרים רבים, כוחותיו של קוני הצטמצמו משמעותית, והם מונים עכשיו מאות תומכים בלבד. ישנם גם ניתוחים ציניים יותר של החלטתו של אובמה לשלוח יועצים צבאיים לאזור, והם טוענים שזהו פרס עבור החלטתה של אוגנדה לסייע במצב בסומליה. אובמה אכן הכריז כי הורה "לתפוס [את קוני] חי או מת" באוגנדה, בסיוע "כוחות צבאיים חמושים". ידידיה ג'נקינס, ה"אחראי לפיתוח רעיונות" ב"ילדים בלתי נראים", הגיב להאשמות על פיהן הארגון עובד עם ממשלת אוגנדה, באומרו כי "ישנה בעיה עצומה של שחיתות פוליטית באפריקה. אם היה לנו את הטוהר להגיד שלא נשתף פעולה עם אף מושחת, לא היינו יכולים לשתף פעולה עם אף אחד".
תאוריות קונספרציה.
שתי תאוריות קשר עלו בהקשר קוני 2012.
לפי הראשונה, הסרטון מומן והופק על ידי ממשלת ארצות הברית כדי לתת לה לגיטימציה להתערבות בענייניה של אוגנדה. לאחרונה נתגלו באוגנדה מצבורי נפט גדולים, אך נכון להיום אין גישה אליהם. ארצות הברית, אשר בעקבות משבר הנפט עקב החרם הכלכלי על איראן מחפשת מצבורי גז חדשים, שמה לה למטרה את פיתוח וניצול מצבורי הנפט הללו.
לפי השנייה, הסרט והמוצרים הנלווים אליו הם בעצם ניסוי הבודק כמה אנשים יהיו מוכנים להשקיע על מנת לנקות את מצפונם. הטענה גורסת כי אנשים מקדישים חצי שעה מזמנם על מנת לצפות בסרט, ומתפתים לקנות את מוצריו של קוני בטענה שאלו יעצרו בעד קוני.
החברה השקופה
החברה השקופה היא דימוי לחוסר הפרטיות שקיימת בחברת הרשתות החברתיות של ימינו.
האדם הופך לשקוף כאשר פרטיו, מחשבותיו, דעותיו, תמונותיו וכדומה נחשפים לעיני כל, וכל מי שחפץ בכך יכול להשתמש בהם. להפיכת חייהם של אנשים לשקופים וצפויים באמצעות הרשתות החברתיות, יש השלכות חברתיות, כלכליות ופוליטיות שליליות- קל יותר להפעיל עליהם לחץ ולתמרן אותם וניתן להשתמש במידע למטרות מסחריות ואחרות, בניגוד לרצונם.
מושג זה הוטבע בין היתר בספרו של דייוויד ברין: "The Transparent Society"והופיע לראשונה ככתבה במגזין wired. ברין טוען כי התקשורת וטכנולוגיות העברת הנתונים, השתלטו על החברה והפכו אותה לחסרת פרטיות ואת הפרטים בה לשקופים ומציע בספרו יישומים ותרגולים כפתרונות בקשר לחשיפת יתר באינטרנט.
רקע.
בתחילת ימי האינטרנט הרצון היה לעשות שימוש בטכנולוגיה על מנת לתמוך בתקשורת אנושית ובהתהוות קהילות מקוונות. הפריצה החלה בשנת 2003 ,כאשר הרשתות החברתיות הפכו לפופולריות. רשתות כמו פייסבוק, טוויטר וכו', הן חלק מהמהפכה האינטרנטית שיצרה את האינטרנט החדש הווב 2.0 . האינטרנט החדש כולל אתרים ואפליקציות המספקות פלטפורמה טכנולוגית לתוכן גולשים, יצירה ושיתוף של תכנים המועלים לרשת על ידי הגולשים עצמם. הוא מאופיין ברמה גבוהה של אקטיביות ושיתופיות בין בני אדם ליצירת קשרים חברתיים, שיתוף בחוויות אישיות, יצירת מידע חדש והפצתו במהירות.
לחברות רבות ברשתות החברתיות כמו פייסבוק, יש בעלות על התכנים שאנו מעלים, בעלות זו מוגדרת כקניין רוחני- ואת תכנים אלו לא ניתן למחוק כליל. כמו כן, לרשת החברתית ישנה האפשרות לעשות שימוש בפרטי המשתמשים והם חשופים לכול. בכך נפגעת פרטיותו של האדם ורבים אחרים מקבלים את הגישה לפרטיו.
סכנות החברה השקופה.