ממשלת ארצות הברית מיהרה להגיש סיוע לשלטונות מרטיניק. ב-12 במאי הורה תאודור רוזוולט, נשיא ארצות הברית, למזכירי המלחמה, הצי והאוצר של ארצות הברית לנקוט מיד באמצעי סיוע. הסיירת סינסינטי (USS Cincinnati (C-7)), שעגנה בסנטו דומינגו, והגוררת "פוטומק" (Potomac), שעגנה בסן חואן שבפוארטו ריקו, נצטוו להרים עוגן מיד ולהפליג לאזור האסון. הנשיא רוזוולט ביקש מהקונגרס של ארצות הברית להקציב מיד 500,000 דולרים לסיוע חירום לקורבנות האסון. הנשיא אמר: "אחד האסונות הגדולים ביותר בהיסטוריה נחת על האי השכן מרטיניק... העיר סן-פייר חדלה להתקיים... ממשלת צרפת ... הודיעה לנו שפור-דה-פראנס וכל האי מרטיניק מצויים עדיין תחת סכנה. משום כך הם מבקשים, לשם הצלת האנשים הנמצאים בסכנת מוות ובאיום שיגוועו ברעב, שממשלת ארצות הברית תשלח מהר ככל האפשר את האמצעים לפנות אותם מהאי הפגוע."
הקונגרס הצביע בעד סיוע מידי בסך של 200,000 דולרים, וקבע דיוני המשך על מנת להחליט האם יש צורך בסכום גבוה יותר כאשר ייוודע אופי האסון במלואו. בעתירה למען תרומות מהציבור אישר הנשיא לרשות הדואר של ארצות הברית לקבל תרומות לשם סיוע לקורבנות. ועדה לאומית שבראשה עמדו אזרחים ידועים נטלה על עצמה לחכור ספינות סיוע. קנדה, בריטניה, גרמניה, צרפת, איטליה, דנמרק, יפן, רוסיה והוותיקן הציעו אף הם סיוע.
לאחר ההתפרצות.
התפרצות שנייה זהה בעוצמתה ובסוגה להתפרצות הראשונה השמידה ב-20 במאי 1902 את מה שנותר מסן-פייר.
במהלך התפרצות עזה ב-30 באוגוסט 1902 הגיע הזרם הפירוקלסטי רחוק יותר מזרחה מהזרמים של השמיני וה-20 במאי. אף שלא היה בעל עוצמה כשל שתי ההתפרצויות הקודמות, הכה הזרם הפירוקלסטי בעיירות מורן רוּז' (Morne Rouge לפחות 800 איש קיפחו את חייהם), אזופה-בויון (Ajoupa-Bouillon, 250 הרוגים), וחלקים מבאסה-פואה (Basse-Pointe, 25) ומורן-קפו (Morne-Capot, עשרה הרוגים). צונאמי גרם נזק בקרבה (Carbet). נכון ל-2012 הייתה זו ההתפרצות הקטלנית האחרונה של ההר פלה.
מחקר הסיבות לאסון סימנו את תחילת הוולקנולוגיה המודרנית כאשר הוגדר ונותח הסיכון הגעשי הקטלני ביותר: הזרמים הפירוקלסטיים והנחשולים הפירוקלסטיים, המכונם גם "נואי ארדנטה" ("nuées ardentes" – בצרפתית "ענן בוער"). ההתפרצות גם נתנה שם לסוג ההתפרצות המכונה התפרצות פליאנית. בין המלומדים שחקרו את הר פלה היו אנג'לו היילפרין (Angelo Heilprin) ואנטואן לקרואה (Antoine Lacroix). לקרואה היה הראשון לתאר את תופעת ה"נואי ארדנטה".
ההרס שנגרם על ידי ההתפרצות של 1902 התפרסם במהירות באמצעות כלי התקשורת המודרניים של אז. הוא הביא לידיעת הממשלות והציבור בעולם את האיומים והסכנות שבהרי געש פעילים. רבים מתו בחטף, מבלי שיכלו אפילו להניע אצבע. הזרם הפירוקלסטי בלע את העיר ותושביה.
מחט געשית.
בתחילת אוקטובר 1902 התרוממה מחט געשית מרצפת לוע הר הגעש בקלדרה אטן סק. רוחב המחט הגיע ל-100 מטרים וגובהה לכ-300 מטרים. המבנה הגעשי המיוחד כונה "מחט פלה" או "מגדל פלה" והתרומם בקצב של עד 15 מטרים ליום עד לגובה כפול מגובהה של אנדרטת וושינגטון ונפחה היה פחות או יותר כנפח הפירמידה הגדולה של גיזה במצרים. מבנה זה היה בלתי יציב והתמוטט לגל של אבנים במרץ 1903 לאחר 5 חודשים של צמיחה.
פעילות געשית לאחר ההתפרצות.
הר פלה המשיך להתפרץ עד 4 ביולי 1905. אחר-כך הר הגעש נרגע ולא פלט יותר קיטור עד 1929.
ב-16 בספטמבר 1929 החל הר פלה להתפרץ שוב. הפעם, לא היה שום היסוס מצד השלטונות. ואזור הסכנה פונה מיד. התפרצות זו הייתה חלשה יותר מזו של 1902 ולא התחוללו בה זרמים פירוקלסטיים. שיאה של ההתפרצות היה ההתרוממות נוספת של "מחט" - פקק געשי בפסגת ההר, אם כי הוא היה קטן מזה של ההתפרצות ב-1902. פעילות זו הסתיימה בדצמבר 1932.
המצב הנוכחי.
הר הגעש פלה שקט נכון ל-2012 . סימנים של פעילות געשית, דוגמת פעילות של פומרולות, החלו בהר כבר בקיץ 1900, כמעט שנתיים לפני ההתפרצות של 1902, וקודם לכן התחוללו התפרצויות פריאטיות (שמקורן בקיטור) קטנות יחסית בשנים 1792 ו-1851, שהעידו על כך שהר הגעש עדיין פעיל. מכאן מניחים שסימנים לפעילות געשית יקדמו בוודאות לכל התפרצות עתידית של ההר, והפעילות הגעשית של ההר בעבר (כולל התפרצויות עזות המתוארכות בעזרת תיארוך פחמן-14) הם גורם חשוב מאוד בהערכת הסיכון מההר.
פלה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר באיים הקריביים וקרוב לוודאי שיתפרץ שוב. משום כך מצוי הר פלה במעקב מתמיד של גאופיזיקאים ווולקנולוגים ממכון " Institut de Physique du Globe de Paris" (המכון הפריזאי של הפיזיקה של כדור הארץ).
העיר סן-פייר לא שוקמה מהריסותיה, אם כי כמה כפרים הוקמו במקומה. על פי נתוני 2004 חיו בנפת סן-פייר 4,544 תושבים.
בריכת אידוי למלח
בריכת אידוי למלח היא בריכת אידוי רדודה אשר נוצרה למטרת הפקת מלח ממי ים או מתמלחת אחרת. המים העשירים במלח מומס מוזרמים אל בריכה רחבה בה מתאדים המים באופן טבעי ובדרך זו מתאפשרת הפקת המלח. בריכות מלח מספקות גם מקום מנוחה ואכילה למינים רבים של עופות מים, בהם אף מינים הנמצאים בסכנת הכחדה. הבריכות בדרך כלל מופרדות ביניהן בסוללות.
הרכב המים בבריכות אידוי למלח יוצר קרקע מזון פורייה להתרבות אצות מיקרוסקופיות, חלקן בעלות צבעים עזים. גוני צבע האצות המתרבות בבריכה עשוי להצביע על ריכוז המלחים במים כיוון שמיקרואורגניזמים אלה רגישים לריכוז המלח במים. בבריכות שבהן ריכוז מלחים נמוך עד בינוני, הצבע השולט באצות הוא ירקרק. בבריכות בעלות ריכוזי מלחים ברמה בינונית עד גבוהה נפוצה האצה החד-תאית דונליאלה סלינה (Dunaliella salina) בצבע ורוד. אצה זו משגשגת אף בים המלח הודות לריכוזי המלחים בו. התרבות סרטני ארטמיה זעירים בבריכות אידוי עם ריכוז מלחים בינוני עשויה ליצור גוון כתום למי הבריכה.
הנריקה קפרילס רדונסקי
חאידוק
טונגה במשחקים הפאראלימפיים
טונגה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה טונגה חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה טונגה למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. הספורטאים הנכים אותם שלחה טונגה מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
סמואה במשחקים הפאראלימפיים
סמואה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה סמואה חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה טונגה למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. הספורטאים הנכים אותם שלחה סמואה מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
קצינה
אליפות העולם בהתעמלות
אליפות העולם בהתעמלות (באנגלית: World Artistic Gymnastics Championships) היא תחרות התעמלות מכשירים החשובה ביותר בעולם אחרי זו שנערכת באולימפיאדה. לראשונה נערך האירוע בשנת 1903 באנטוורפן, בלגיה.
איוואן ז'יבנוביץ'
איוואן ז'יבנוביץ' (בסרבית: Ивaн Живaнoвић; נולד ב-10 בדצמבר 1981 בשאבאץ שבסרביה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הבלם.
התחיל את הקריירה במאצ'בה בוגאטיץ'. ב-2000 עבר למאצ'בה שאבאץ וב-2002 לסמדרבו. ב-2006 חתם עם סמפדוריה, אך לא הצליח להפוך לשחקן הרכב בקבוצה ושיחק במועדון האיטלקי רק משחק אחד בגביע האיטלקי. מ-2008 עד 2012 שיחק ברוסטוב (חלק מהזמן לצד בלם סרבי נוסף דושאן אנג'לקוביץ'.
NGO מוניטור
ז'אן מולן
ז'אן מוּלֶן (בצרפתית: Jean Moulin; 20 ביוני 1899 - 8 ביולי 1943) היה לוחם בשורות הרזיסטאנס בתקופת הכיבוש הנאצי בצרפת במלחמת העולם השנייה. כיום הוא אחד מסמלי ההתנגדות הצרפתית לנאציזם, וגבורת הרזיסטאנס, וזאת בשל תפקידו באיחוד ההתנגדות הצרפתית על אדמת צרפת עם אנשיו של שארל דה גול במסגרת צרפת החופשית שמעבר לים, ובזכות גבורתו ומותו בידי הגסטפו.
חייו לפני מלחמת העולם השנייה.
מולן נולד בבזייה שבצרפת. הוא התגייס לצבא הצרפתי ב-1918. לאחר מלחמת העולם הראשונה למד משפטים וסיים את לימודיו בשנת 1924. לאחר מכן נשא במשרות שונות בשירות המדינה במישור המוניציפלי. ב-1926 נישא לאישה בשם מרגריט סרוטי, אך הנישואים כשלו, והזוג התגרש בשנת 1928. במקביל לעבודתו בשירות המדינה צייר גם קריקטורות פוליטיות בעיתון בשם "Le Rire" (הצחוק), כשהוא משתמש בשם העט "רומנין".
פעילותו ברזיסטאנס.
ב-1939 התמנה מולן למנהל מחוז אר ולואר. לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה נעצר על ידי הגרמנים, מכיוון שסירב לחתום על מסמך מזויף שהאשים חיילים סנגלים בצבא צרפת בטבח אזרחים. בעודו כלוא ניסה להתאבד באמצעות חיתוך צווארו בשבר זכוכית. ניסיון ההתאבדות נכשל, אך הותיר צלקת בולטת בצווארו, אותה נהג להסתיר באמצעות צעיף שהפך לסימן היכר של מולן.