למעט נפת האטיי, הצד הטורקי של הגבול נמצא כולו בתחומי דרום-מזרח אנטוליה. מזרחה ממיידן אקביס, הגבול משתרע מזרחה לאורך כ-400 ק"מ, פחות או יותר לאורך קו רוחב 37 צפון ובין קווי האורך 37 ו-42 מזרח. מהעיירה הסורית אל ראי ועד לשטח שבין נציבין שבטורקיה לבין קמישלי שבסוריה, הגבול משתרע על תוואי מסילת הברזל ברלין-בגדאד. הוא חוצה את נהר הפרת בקטע שבין העיר הסורית ג'רבולוס לבין העיירה הטורקית קרקמיש, ועובר מצפון לעיירת הגבול הסורית כובאני, שנבנתה ב-1912 כחלק ממיזם מסילת הברזל ברלין-בגדאד. נפת תל אביד שבמחוז א-רקה הסורי גובל עם נפת שנלאורפה הטורקית, כולל עיירת הגבול החצויה תל אבייד. במחוז אל-חסכה הסורי, שעדיין גובל בנפת שנלאורפה, קיים מעבר גבול בראס אל עין, שמקשר את צ'לנפינאר שבטורקיה. כ-100 ק"מ מצ'לנפינאר, חוצה הגבול את עיירת הגבול נציבין שבנפת מרדין הטורקית (מקום הולדתו של אפרים הסורי, ליד קמישלי. למחוז חלב הסורי גבול משותף של 221 ק"מ עם הנפות הטורקיות קיליס, גזיאנטפ ושנלאורפה.
בצד הטורקי, הכביש האירופאי E-90 עובר במקביל לגבול לאורכו, חוצה את נהר הפרת בבירצ'יק ואת החידקל בג'יזרה. 30 הק"מ האחרונים של הגבול עוברים לאורך החידקל בכוון דרום-מזרח, עד שהגבול מגיע למשולש הגבולות עיראק-סוריה-טורקיה בנקודת הציון .
היסטוריה.
בתחילת המאה ה-20 היה כל אזור הגבול חלק מהאימפריה העות'מאנית. במלחמת העולם הראשונה, בעקבות המרד הערבי, גורשו העות'מאנים מסוריה העות'מאנית וממסופוטמיה, אך בריטניה וצרפת הסכימו בחשאי על חלוקת האזור ביניהן במסגרת הסכם סייקס–פיקו שנחתם ב-1916.
ב-1920 הייתה סוריה באופן רשמי לשטח מנדט צרפתי, בתחילה מפוצלת לכמה ישויות מדיניות, כולל סנג'ק אלכסנדרטה (בשטחי נפת האטיי של היום). במסגרת הסכם סוור של 1920 חולקה טורקיה האנטולית, וגבול טורקיה–סוריה הוזז צפונה לתוואי הנוכחי שלו. לאומנים טורקים זעמו על חתימת ההסכם, ובשל כך פרצה מלחמת העצמאות של טורקיה. הצלחתם של הטורקים בעימות זה גרמה להסכם סוור להיות מיושן. קו גבול חדש שהיה נוח יותר לטורקים, שורטט במסגרת הסכם אנקרה שנחתם ב-1921 בין טורקיה לבין צרפת לאחר משא ומתן שנוהל בין ראש ממשלת צרפת אריסטיד בריאן לבין שר החוץ הטורקי יוסוף כאמל ביי. בהסכם לוזאן שנחתם ב-1923 הוכרה עצמאותה של טורקיה, והוסכם על פשרות טריטוריאליות נדיבות יותר כלפיה, אם כי במחיר של ויתור רשמי של טורקיה על כל תביעה על אדמות ערביות. בעקבות הסכם לוזאן, תוחם הגבול בצורה מדויקת יותר ב-1926 בין מיידן אקביס לבין נציבין, ובין נציבין לבין מפגש הגבולות עם עיראק ב-1929. פרוטוקול תיחום הגבול הסופי, שהגדיר את כל קו הגבול ממזרח להאטיי, אושר על ידי חבר הלאומים ב-30 במאי 1930.
מקרה מיוחד של הגבול היה בשטח שהיום מהווה את נפת האטיי, שנותר עצמאי עד 1923, ולאחר מכן, במסגרת חוזה העצמאות הצרפתי-סורי היה חלק מסוריה כסנג'ק אלכסנדרטה, ולזמן קצר ב-1938 היה מדינת האטיי, עד אשר סופח על ידי טורקיה ב-1939. גזרת האטיי של הגבול הותוותה ב-1938 ובשנה שלאחר מכן אושרה וסומנה על ידי מספר רב של אבני גבול. ב-23 ביולי 1939 הועבר השטח לטורקיה.
ב-1944 קיבלה סוריה את עצמאותה, ואז היה זה גבול בין שתי המדינות הריבוניות. ב-1952, כאשר הצטרפה טורקיה לנאט"ו, וב-1973, כאשר היא הצטרפה לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, הפך הגבול שלה עם סוריה לגבול החיצוני של שטחי מדינות הארגונים הללו. סוריה המשיכה לטעון לריבונות על האטיי כחלק מסוריה הגדולה, ולעיתים קרובות כללה את האזור בשטחה במפות רשמיות, אם כי בעשורים האחרונים תביעותיה אלו הובעו במידה פחותה.
מאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011, התגברו המתחים לאורך הגבול, והתחוללו סביבו מספר התנגשויות. בנוסף, עבר את הגבול שטף של פליטים מסוריה לטורקיה. ב-2014 החלה טורקיה לבנות את מחסום ההפרדה.
על פי המרכז הסורי לזכויות אדם, נהרגו 471 אזרחים סורים, כולל 86 ילדים ו-45 נשים, על ידי הכוחות הטורקיים מאז פרוץ מלחמת האזרחים.
יצחק יעקובוביץ' (רב)
הרב יצחק יעקובוביץ' הוא רבה של המועצה אזורית דרום השרון, ראש מערך הגיור מטעם הרבנות הראשית לישראל במחוז דרום ומחבר הספר 'אור יצחק' .לשעבר ראש מחלקת כשרות הייבוא ברבנות הראשית לישראל.
ביוגרפיה.
החל את לימודיו התורנים בישיבת ניר והתקרב לרב דב ליאור, לאחר סיום מסלול ההסדר עבר לישיבת מרכז הרב שם התקרב לרב אברהם אלקנה שפירא ונהיה לאחד מתלמידיו הקרובים, בהיותו אברך בישיבה הוזמן בשנת תשמ"ג על ידו לשמש תחתיו בתפקיד ראש מחלקת כשרות הייבוא ברבנות הראשית תפקיד אותו מילא עד תום כהונתו בשלהי שנת תשנ"ג.
שירת כרב צבאי והגיע לדרגת רב-סרן. בשנת תשמ"ד הוציא לאור את הספר "אור יצחק" - פעילות מבצעית בצה"ל בעתות שלום ומלחמה על פי ההלכה. הספר מכיל כ -180 עמ'. הספר התפרסם עקב הפסק ובו מובא ההיתר לצרף חילונים למניין, פסק אותו ציטטו גם חלק מגדולי הרבנים.
בשלהי שנות התשעים התמנה לרבה האזורי של מועצה אזורית דרום השרון תפקיד בו הוא מכהן עד היום.
בנו אלקנה יעקובוביץ׳ נשוי לליאור, בתו של מנכ"ל בנק איגוד חיים פרייליכמן.
מתגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
איזבל פטרסון
איזַבֶּל פַּטֶרסון (22 בינואר 1886 – 10 בינואר 1961) הייתה עיתונאית, סופרת, הוגה פוליטית, ומבקרת ספרות ותרבות קנדית-אמריקאית. ההיסטוריון הליברטריאני ג'ים פאוול הגדיר את פטרסון אחת משלוש האמהות המייסדות של הליברטריאניזם האמריקאי, יחד עם רוז ויילדר ליין ואיין ראנד, שהכירו בחוב אינטלקטואלי לפטרסון. יצירתה הידועה ביותר של פטרסון, "אלוהי המכונה" (1943), חיבור על פילוסופיה פוליטית, כלכלה והיסטוריה, הכילה מסקנות ודגלה באמונות שרבים מהליברטריאנים מציבים בבסיס הפילוסופיה שלהם. הביוגרף שלה סטיבן ד' קוקס (Cox, 2004) מאמין שפטרסון הייתה "ראשונת מולידי הליברטריאניזם כפי שאנו מכירים אותו היום". במכתב משנת 1943 כתבה איין ראנד כי "אלוהי המכונה הוא מסמך שיכול ממש להציל את העולם. . . אלוהי המכונה עושה עבור הקפיטליזם את מה "ש-Das Kapital" עושה עבור האדומים ומה שהתנ"ך עשה עבור הנצרות."
חייה.
פטרסון נולדה בשם איזבל מרי בּוֹלר (Bowler) באי מניטולין, במחוז אונטריו, קנדה, ומשפחתה עקרה מערבה כשהייתה צעירה מאוד. היא גדלה בחוות בקר במחוז אלברטה. משפחתה של פטרסון הייתה ענייה מאוד והיו בה שמונה ילדים מלבדה. בולר הייתה קוראת נלהבת, שרכשה את רוב השכלתה בכוחות עצמה; החינוך הציבורי שלו זכתה היה קצר ובלתי פורמלי: כשלוש שנים בבית ספר כפרי, מגיל 11 עד 14. בשנות העשרה המאוחרות שלה, עזבה בולר את החווה ועברה לעיר קלגרי, שם עבדה כפקידה ברכבת הקנדית הפסיפית. באותן שנים עבדה גם כמלצרית, כקצרנית וכמנהלת חשבונות, ובשלב מסוים עבדה כעוזרת לראש ממשלת קנדה לעתיד, ריצ'רד בדפורד בנט.
ניסיון הנעורים הזה כנראה הוביל את בולר לייחס חשיבות רבה לבעלי יוזמה יצרניים. על אף שהייתה רהוטה ובקיאה וקראה הרבה, הייתה לבולר השכלה פורמלית מוגבלת ביותר, חוויה שחלקה עם רוז ויילדר ליין, שהייתה גם ידידה וחברה־לעט של בולר במשך שנים רבות.
בשנת 1910, בגיל 24, באה בולר בברית נישואים עם קנדי בשם קנת' ב' פטרסון. הנישואים לא היו מאושרים, והם נפרדו בשנת 1918; פטרסון שמרה על שמה מנישואיה. במהלך נישואיה, בעת שביקרה בארצות הברית, מצאה פטרסון עבודה בעיתון, ה־"Inland Herald" בספוקיין, וושינגטון. תחילה עבדה במחלקת המודעות של העיתון, אך לאחר מכן הצטרפה לסגל העיתונאי. שם החלה הקריירה העיתונאית שלה. תפקידה הבא היה בעיתון בוונקובר, קולומביה הבריטית, שם במשך שנתיים כתבה ביקורות תיאטרון.
סופרת ומבקרת.
בשנת 1914, החלה פטרסון להגיש את שני הרומנים הראשונים שלה, "קן העקעק" ו"רוכבי הצללים""," למוציאים לאור, ללא הצלחה. רק ב־1916 התקבל "רוכבי הצללים" ויצא לאור על ידי חברת ג'ון ליין, ושנה לאחר מכן יצא גם "קן העקעק" באותה הוצאה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עקרה פטרסון לניו יורק, שם עבדה עבור הפסָל גאטסון בורגלם. באותה עת יצר פסלים עבור קתדרלת סנט ג'ון האלוהי, ולימים חצב את האנדרטה בהר ראשמור. פטרסון כתבה גם עבור כתב העת World וכתב העת American בניו יורק.
ב־1921 הפכה פטרסון עוזרתו של ברטון רסקו, העורך הספרותי החדש של ה"ניו יורק טריביון", לימים ה"ניו יורק הראלד טריביון". במשך 25 שנים, מ־1924 עד 1949, כתבה פטרסון טור (בחתימה "IMP") למדור "ספרים" של ה"הראלד טריביון". פטרסון הפכה לאחת ממבקרי הספרות המשפיעים ביותר בתקופתה. היא סיקרה תקופה של התרחבות גדולה בעולם הספרות של ארצות הברית, ובה יצירה חדשה של הדור העולה של ארנסט המינגוויי, פ' סקוט פיצג'רלד, ורבים אחרים; של סופרים אפרו-אמריקאים מתקופת הרנסאנס של הארלם; כמו גם של הדור האמריקאי הראשון שצמח מגלי ההגירה מאירופה. בין חבריה בתקופה זו נמנה ההומוריסט המפורסם וויל קאפי.: 92–5  בשנת 1928 היא הפכה אזרחית אמריקאית, בגיל 42.
היא צברה מוניטין הודות לשנינותה החריפה ולשחיטת פרות קדושות בטור שלה, שם גם ניסחה לראשונה רבים מהרעיונות הפוליטיים שהבשילו ב"אלוהי המכונה". רעיונותיה, במיוחד בדבר סחר חופשי, באו לידי ביטוי גם ברומנים ההיסטוריים שלה משנות ה־20 וה־30. פטרסון התנגדה לרוב התוכנית הכלכלית המכונה "ניו דיל", שהנשיא האמריקני פרנקלין ד' רוזוולט הוציא לפועל במהלך השפל הגדול. היא דגלה בהפחתת המעורבות הממשלתית בנושאים חברתיים ופיסקליים.