אייל דורון (נולד ב-1969) הוא מרצה וחוקר בתחום החשיבה היצירתית, מנהל תוכנית להכשרת מנהלים באוניברסיטת רייכמן. בעבר היה תסריטאי, במאי ועורך בטלוויזיה ובתיאטרון.
ביוגרפיה.
דורון שימש כתסריטאי, עורך תוכן ומחזאי בטלוויזיה ובתיאטרון.
ב-1996 ביים וערך את סדרת הסאטירה פריים טיים ששודרה ב-שידורי קשת בערוץ 2.
ב-2008 יצר את הסדרה הקומית-דרמטית "לא הבטחתי לך" שעלתה לשידור ב-yes ואת הסדרה התיעודית "על החיים ועל המוות" ששודרה בערוץ 10.
בתיאטרון כתב וביים את הקומדיה "בואו לא נדבר על זה" שעלתה בתיאטרון צוותא בשנת 2001 הוצגה במשך ארבע שנים ואז עלתה בתיאטרונים שונים ברחבי הארץ. ההצגה בכיכובם של איילת זורר, דרור קרן, אמנון וולף, יעל לבנטל, אמיר קריאף וגולן אזולאי. כמו כן, כתב וביים את ההצגה "עשו עלייך פעם סרט?" בתיאטרון בית ליסין. כתב מחזה על בסיס "המלשין" של ברכט שהוצג במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, "ים השיבולים", המחזה הסאטירי "ים. יבשה. ים" והקומדיה "תורת היחסים" שהועלתה במסגרת שיתוף פעולה בין תיאטרון צוותא וקבוצת תיאטרון תל אביב.
דורון יצר בשנת 2009 עבור קשת 12 את הסדרה "איך להיות מאושר בשישה שיעורים" ושימש בה עורך ראשי, תסריטאי ובמאי. בשנת 2011 עלתה עונתה השנייה של התוכנית, "איך להצליח בשישה שיעורים", וב-2014 שודרה עונתה השלישית, "משפחה מאושרת בשישה שיעורים". הסדרות בוחנות את שאלת האושר וההצלחה מהיבטים שונים. בשנת 2017 הופיע בתוכנית "צביקה ואייל עושים בית ספר", שמתמקדת בתפקיד ההורים מול מערכת החינוך, ביחד עם צביקה הדר עבור רשת 13 , וכן יצר שני סרטים עבור "המערכת" עם מיקי חיימוביץ בנושא "מקצועות נעלמים" ו"מחשב חינוך מחדש". ב-2018 יצר את הסרט "מהפכת שיעורי הבית" עבור רשת 13.
במסגרת ליל המדענים של 2018, הוביל ביחד עם משרד המדע והטכנולוגיה את ניסוי האושר הגדול של ישראל.
נכון לשנת 2021, הוא מרצה בבית הספר לפסיכולוגיה באוניברסיטת רייכמן , ומנהל תוכנית הכשרה למנהלים בבית הספר להכשרת מנהלים באותו המוסד.
השכלה.
דורון למד בבית הספר ללימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב וסיים בשנת 2005 את הדוקטורט שלו, תחת הנחייתו של פרופ' שמעון לוי. נושא עבודת הדוקטורט היה: "קתרזיס בתיאטרון ובטלוויזיה - החוויה של צפייה בטלוויזיה וזיקתה לחוויה של הולכי תיאטרון".
לאחר מכן השלים פוסט-דוקטורט בבית הספר לטיפול באמצעות אמנויות באוניברסיטת חיפה תחת הנחייתם של פרופ' רחל לב-ויזל ופרופ' מריו מיקולינסר, במסגרתו חקר יצירתיות בקרב ילדים ונוער. בעקבות זאת, ייסד את שיטת SEISEI לפיתוח חשיבה יצירתית, אשר זכתה להכרה כאחת ממאה שיטות החינוך החדשניות בעולם לשנת 2019 על ידי הארגון הפיני HundrED, ארגון ללא מטרת רווח המקדם חדשנות בחינוך. השיטה נבדקה מחקרית.
משפחתו.
אמו של דורון היא חוקרת יהדות ספרד אביבה דורון וסבו היה מזכ"ל ההסתדרות אהרן בקר. אחותו היא הגרפולוגית מיכל דורון.
דורון נשוי ואב לשניים, איתמר ואלונה.
קולומיה
תכריכים
תכריכים הם הלבוש שבו מלבישים את המת כשמכינים אותו לקבורה. הוא נקרא כך מלשון "כריכה", שכן המנהג היה לכרוך סביב גוף המת רצועות של פשתן. כבר בזמן המשנה כונה לבושו של המת תכריכין.
ביהדות.
בביעור מעשרות, אומר המבער: מסבירה המשנה (סדר זרעים, מסכת מעשר שני): .
בתכריכים אין איסור שעטנז, ולכן מותר לתופרם מצמר ופשתן ביחד. הסיבה לכך היא שהמת פטור מן המצוות, ולכן לא חלה עליו מצוות לא תעשה של איסורי כלאיים. הכלל שמת פטור מן המצוות הוא המקור לכך שהמת היהודי מכונה במסורת היהודית "נפטר".
הסיבה לשימוש בתכריכי פשתן.
בתלמוד ובתוספתא מובאת ברייתא המספרת את הסיפור הבא: .
חלקי התכריכים.
התפירה.
בדורות עברו היו נשים צדקניות, תופרות את התכריכים ביום הפטירה, בחדר הנפטר, או בבית הכנסת בעזרת הנשים, והחשיבו זאת למצווה גדולה. כיום ניתן לקנות את התכריכים מן המוכן. תופרים אותם מפשתן לבן (גם החוטים יהיו חוטי פשתן) ובזהירות, כדי שהתפירות לא תיפרמנה ותפתחנה בעת ההלבשה. זהירות זו דרושה במיוחד, מכיוון שבתפירה זו אין לעשות שום קשר, אף לא שליבה בקצה החוט. צריך להקפיד על ניקיון התכריכים ולמנוע מהם כל לכלוך או קרע. אם נמצא בהם חור, יש לתופרו לפני הלבשת הנפטר.
הלבשת התכריכים.
אותם אנשים שטיהרו את הנפטר (אנשי החברה קדישא) מלבישים אותו בתכריכים. אחר הטהרה מניחים את הנפטר על שולחן הטהרה, מכוסה בסדין בצניעות, ומלבישים אותו בזהירות, תוך הקפדה שלא יכנס דבר לתוך פיו. ההלבשה נעשית בסדר קבוע ובלווית הקראת פסוקים, מתוך ספר זכריה, ישעיהו, ויקרא ושיר השירים. בכל אחד מאיברי הגוף מלבישים קודם את הימני ורק לאחר מכן את השמאלי.
נפטרים הנקברים ללא תכריכים.
בספר בראשית נאמר: . חיילים שנהרגו בקרב ונרצחים, נקברים בבגדיהם ונעליהם, ללא טהרה וזאת כדי לקבור אף את דם החלל שלא ייאבד בטהרה, וכדי לעורר את נקמת אלוהים.
גם יולדת הנפטרת בשעת הלידה, קוברים אותה בבגדים, בלא תכריכין ובלא טהרה כמו הרוג. (דעת הרמ"א, בשו"ע, שם).
בגדים שנספגו בדם הנרצח או היולדת, נקברים עם הנפטר, שמא יש בהם "דם הנפש".
התכריכים כתזכורת.
התלמוד במסכת שבת מצטט את מאמרו של רבי אליעזר בן הורקנוס: , ומביא את שאלת תלמידיו ותשובתו: . כלומר, חובתו של אדם לחזור בתשובה יום אחד לפני מותו ואי ידיעת יום המוות מאלצת את האדם לחיות כל ימי חייו בתשובה ולזכור את יום מיתתו. מסיבה זאת קיימים כמה מנהגים הקשורים בתכריכים ותפקידם להזכיר את יום המוות.
התכריכים בשימוש עמים קדמונים.
הלבשת המת הייתה נהוגה כבר בימי קדם. המצרים הקדמונים השתמשו בתכריכים בתהליך החניטה וכרכו את גוויות המתים בבד פשתן לאחר שמשחו אותן בצמחים ותכשירים שונים על מנת לשמרם. שימוש בתכריכים לשימור גופות נעשה גם בפרו, מקסיקו וסקוטלנד.
שטאדטטמפל
ניו וורלד (אי)
נְיוּ ווֹרְלְד (מאנגלית New World) הוא אי הנמצא במפרץ נוטרדאם, בצפון-מערב האי ניופאונדלנד שבפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור בקנדה.
האי מחובר לניופאונדלנד על ידי סוללה. הקהילות העיקריות באי הן סמרפורד (היישוב הגדול באי כ-1,000 תושבים), וירג'ין ארם, ניווויל, הילגרייד, קובז ארם והרינג נק. יש גם כמה כפרי דייגים בקצה המערבי של האי, בסה"כ ישנם 18 יישובים באי. חלק מאדמות האי מהוות חלק מהפארק הפרובינציאלי דילדו רן. בפארק שרידים של רכבל שהעביר נוסעים לוירג'ין ארם ומשם לטווילינגייט על ידי סירות. במשך שנים שימש האי כמרכז עבור הדיג בלברדור.
האי ידוע כאתר לסקי נורדי בחורף ובקיץ ניתן לצפות בחופי האי בלווייתנים רבים וכן בקרחונים.
מקור השם.
התאוריה הרווחת גורסת כי שמו של האי מנציח את המשלחת של ג'ובני דה וראזאנו שביקר בחוף של ניופאונדלנד בשנת 1524 וקבע כי המקום הוא חלק מהעולם החדש ולא מאסיה.
357. מגנום
0.357 מגנום הוא כדור המשמש בעיקר כתחמושת לאקדחים והוא בעל תרמיל ארוך, המכיל ריכוז גדול של אבק שרפה. הכדור מתאפיין במהירות לוע גבוהה יחסית, ופגיעה מדויקת בטווחים ארוכים.
הכדור יוצר לראשונה בשנת 1934 בארצות הברית והוא עוצב על ידי אלמר קית' ופיליפ שארפ. הכדור הציג חלופה לכדורי "0.38 ספיישל" בזכות העובדה שהוא מציג יכולות מדויקות יותר וקטלניות יותר. כיום הוא משמש בעיקר לצורכי אבטחה והגנה עצמית.
ניו וורלד
357. מאגנום
טופוגרפיה של טרור
44. מגנום
0.44 מגנום הוא כדור בקליבר 0.44 אינץ'. כושר החדירה שלו גבוה ובעלת כוח העצירה הגבוה ביותר של כדורי אקדח. עוצמת ההדף של ה-0.44 גורמת לרתיעת קנה גבוהה במיוחד, המקשה על הפגיעה במטרה. דיוקו רב בטווחים העולים על 200 מטר. כדור זה פופולרי בארצות הברית בתחרויות ירי וציד בעלי חיים גדולים.
דיון נוסף
ניקי ריד
ניקול יוסטון "ניקי" ריד (באנגלית: Nicole Houston "Nikki" Reed; נולדה ב-17 במאי 1988) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ממוצא יהודי. התפרסמה בזכות הסרט "שלוש עשרה" בו כיכבה ואף השתתפה בכתיבתו.
ביוגרפיה.
ריד נולדה במערב לוס אנג'לס, קליפורניה, בתם של שריל יוסטון, קוסמטיקאית, וסת' ריד, מעצב הפקה. אביה הוא יהודי ואילו אימה מרקע נוצרי. יש לה אח גדול, ניית'ן אוגוסט ריד, ואח למחצה צעיר יותר, ג'ואי ריד. הוריה של ריד התגרשו כאשר הייתה בת שנתיים, והיא גדלה עם אמה. היא גדלה בבית ללא דת, אך היא מזדהה כיהודייה. היא גדלה סביב כמה מנהגים יהודיים, שכן אחיה אף חגג בר מצווה.
בשנת 2002, כאשר ריד הייתה בת 14, היא עזבה את בית אימה ועברה לגור בכוחות עצמה, בעיקר באזור לוס אנג'לס. לאחר השתתפותה בסרט "שלוש עשרה", ריד חזרה לבית הספר התיכון אלכסנדר המילטון בלוס אנג'לס, אך נשרה שוב לאחר שנה. היא אמרה ש"אמהות שהתגנבו לבית הספר כדי להתעמת ולהטריד אותה לגבי הסרט" היו הסיבה לעזיבתה. היא קיבלה תעודת בגרות באמצעות חינוך ביתי.
קריירה.
פרסומה הראשון בא בסרט "שלוש עשרה", סרט אוטוביוגרפי-בחלקו. ריד והבמאית קתרין הארדוויק סיימו את כתיבת התסריט לסרט בתוך שישה ימים בלבד. הסרט שואב השראה מחוויות ההתבגרות האישית של ריד, ומתאר את סיפור התבגרותה של טרייסי (אוון רייצ'ל ווד) בת לאם גרושה (הולי האנטר), המתוארת כילדה תמימה ועדינה. כשטרייסי מתחילה ללמוד בתיכון היא מתחברת לאייבי זאמורה (בגילומה של ריד), וביחד עמה נחשפת לעולם של סקס סמים ואלכוהול ומצבה מתדרדר. הסרט זכה להצלחה גדולה בפסטיבל סאנדנס.
בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה אודות תרבות הסקייטבורד "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק.