בשנת 1997, מוולאם נבחר שוב לתפקיד חבר הפרלמנט של רדקאר בהפרש גדול של 21,667 קולות. לאחר הבחירות היא מונה לתפקיד למזכירת המדינה של צפון אירלנד. מוולם הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד.
הסכם יום שישי הטוב.
מו מוולם היה הזרז שאפשר לפוליטיקה להתקדם למה שהוביל לחתימת הסכם יום שישי הטוב באפריל 1998. היא חתכה את המוסכמות וקיבלה החלטות קשות שנתנו מומנטום להתקדמות הפוליטית.
מוולם פיקחה על המשא ומתן שהוביל להסכם יום שישי הטוב משנת 1998. היא הצליחה לסייע בהשבת הפסקת האש עם ה-IRA ולכלול את סין פיין בשיחות הרב-מפלגתיות על עתידה של צפון אירלנד. בניסיון לשכנע את נאמני אולסטר להשתתף בתהליך השלום, היא ערכה ביקור חסר תקדים ומסוכן אצל אסירים תומכי אלסטר בכלא מאיז, ופגשה רוצחים מורשעים פנים אל פנים וללא ליווי.
כאמור, מוולם פיקחה על המשא ומתן ועל חתימת הסכם יום שישי ב-1998. ההסכם הוביל להקמתה של אספת המחוקקים של צפון אירלאנד (מעין פרלמנט). עם זאת, מערכת יחסים המתוחה שלה עם מפלגות יוניוניסטיות הביאה לכך שתפקידה בצוות המשא ומתן הצטמצם והיא הוחלפה על ידי טוני בלייר וצוותו. ב-1999, מוולאם התייחסה להתקפות ענישה סמי-צבאיות בצפון אירלנד כ"משק בית פנימי" וטענה כי האלימות אינה נחשבת כהפרת הפסקת האש.
שר הקבינט.
הידרדרות במערכת היחסים של מוולם עם היוניוניסטים הייתה סיבה מרכזית לכך שהיא הוחלפה על ידי פיטר בתפקיד מזכירה המדינה של צפון אירלנד באוקטובר 1999. מוולם מונתה לתפקיד זוטר יחסית של שר הקבינט. ייתכן ובהחלטה לשנמך אותה היו סיבות אחרות מלבד הקשר הבעייתי שלה עם היוניוניסטים, כדוגמת הפופולריות (הדועכת שלה) ומצבה הבריאותי. מוולם התרעמה על השנמוך לשר הקבינט, תפקיד שהיא בעבר זילזלה בו וכינתה אותו ה"השר לתוכנית היום". כשרת משרד הקבינט, היא נועדה להיות ה"אוכפת" של טוני בלייר.
ב-2002 מוולם נבחרה להוביל את הקמפיין של הממשלה הבריטית נגד סמים, וקראה ללגליזציה בינלאומית. מוולם עוררה סערה כאשר הודתה בשנת 2000 שעישנה קנאביס כסטודנטית: "ניסיתי סמים. לא אהבתי את זה במיוחד. אבל בניגוד לנשיא קלינטון, כן שאפתי".
פרישה לגמלאות.
ב-4 בספטמבר 2000, הודיעה מוולאם על כוונתה לפרוש מהפרלמנט ועל כך שהיא מוותרת על מקומה בבחירות הכלליות של 2001. לאחר פרישתה מבית הנבחרים, מוולם החלה לבקר את מדיניות הממשל במספר תחומים, בדגש על הפלישה לעיראק ב-2003. כך, היא השתתפה במחאות נגד מלחמת עיראק לצד ונסה רדגרייב, טוני בן, טאריק עלי, קן ליווינגסטון וביאנקה ג'אגר.
לאחר פרישתה, מוולם הפכה לכותבת טור שאלות ותשובות עבור מגזין הגברים Zoo. במסגרת זאת, היא ציינה שהיא מתגעגעת לעבודתה כחברת פרלמנט. בנוסף, לכך, מוולם הקימה ארגון צדקה, MoMo Helps, כדי לעזור למכורים לסמים שסיימו בהצלחה את שיקומם; ולספק תמיכה להורים או למטפלים של ילדים נכים.
ב-2002 זיכרונותיה הפוליטיים פורסמו תחת הכותרת "בשם מומנטום: המאבק לשלום, פוליטיקה והעם". בינואר 2003 מוולם הייתה הנושא של סדרת הטלוויזיה הבריטית This Is Your Life.
מחלה ומוות.
חמישה חודשים לפני הבחירות הכלליות של 1997 (הבחירות בהם זכו הלייבור), אובחן אצל מוולם גידול במוח. מוולם ניסתה להסתיר זאת, ולשמור על פרטיותה. אולם, העיתונאות הצהובה גילתה אודות מצבה הבריאותי הרעוע. למרות טענתה של מוולם שהיא החלימה באופן מלא, היא איבדה את רוב שערה כתוצאה מהחולי. לאור כך, היא החלה לחבוש פאה. לעיתים בפומבי היא את הסירה הפאה וציינה שמדובר ב"טרחה כזו". ב-3 באוגוסט 2005, ה-BBC דיווח שמוולם חולה במחלה קשה בבית החולים קינגס קולג' בלונדון. כך, דווח שהיא סבלה מבעיות שיווי משקל כתוצאה מכימותרפיה. כתוצאה מכך, ב-30 ביולי 2005 היא נפלה וספגה פגיעות ראש ולא שבה להכרה. בהתאם לבקשה שלה בצוואה, לא בוצעה בה החייאה והיא מתה.
ב-12 באוגוסט 2005, היא הועברה להוספיס לצליינים בקנטרברי, קנט, שם נפטרה ב-8:10 בבוקר ב-19 באוגוסט, בגיל 55. היא הותירה אחריה את בעלה ג'ון נורטון ושני ילדים חורגים. מותה התרחש רק 13 ימים לאחר מותו של רובין קוק, שר נוסף בממשלת 1997. בינואר 2010, הרופא של מוולם חשף כי הגידול שהיא סבלה ממנו היה ממאיר והיווה הגורם המרכזי למותה. מוולם, לא חשפה את מצבה הרפואי הבכי רע לטוני בלייר והציבור, זאת למרות שיועץ לה לעשות כן. מוולם הייתה אתאיסטית, וב-1 בספטמבר 2005 גופתה נשרפה בסיטינגבורן בטקס לא דתי בניצוחו של ריצ'רד קולס, מלהקת The Communards משנות השמונים. מחצית מהאפר שלה פוזר בטירת הילסבורו (מעונה הרשמי של מזכירת המדינה של צפון אירלנד) והחצי השני פוזר במחוז הבחירה הפרלמנטרי שלה לשעבר, רדקאר.
אנדרטאות וזיכרונות.
ב-20 בנובמבר 2005 נערכה אזכרה למוולאם בתיאטרון רויאל, דרורי ליין. טקס נוסף נערך בטירת הילסבורו ב-1 בדצמבר 2005 ועוד אחד ברדקאר ב-3 בדצמבר 2005.
כדי לכבד את זכרה של מוולם, המנהל המקומי של רדקאר תלה פסיפס באגם השייט החדש ברדקאר. הפסיפס מורכב מ-800 אריחים, שמוצבים במעגל בגובה של שלושה מטרים. הפסיפס נוצר על ידי האמן המקומי ג'ון טוד ונועד להמחיש את חייה של מוולם ואת תחומי העניין שלה. כך, בפסיפס יש את הדיוקן של מוולם, כאשר היא מוקפת בתמונות כולל החוף שבו היא אהבה לטייל; סוסי מרוץ; מסלול התחרות של רד קאר (שם חגגה את חתונתה); מפעלי הפלדה של רדקאר; סירת ההצלה זיטלנד; ידיים שלובות ויונים (כדי לסמל את הצפון. תהליך השלום באירלנד) ובתי הפרלמנט. בהמשך לכך, לזכרה, חדר המועדון ללומדי תואר שני של טרבליאן קולג', דורהאם (העלמה של מוולם) שונה ל"חדר מוולם". החדר מכיל פסל קטן של מוולם.
דוקודרמה.
בשנת 2009, ערוץ 4 הזמין סרט דוקודרמטי, בשם "מו", המתאר את חייה של מו מוולם מניצחון הלייבור בבחירות 1997 ועד מותה ב-2005. בסרט כיכבה ג'ולי וולטרס בתור מוולם. הסדרה שודרה ב-31 בינואר 2010 ומשכה למעלה מ-3.5 מיליון צופים, מה שהפך אותה לדרמה בעלת הדירוג הגבוה ביותר של ערוץ 4 מאז 2001. הסרט זכה גם להצלחה קריטית, כאשר חבר הפרלמנט אדם אינגרם טען שהוא הצליח להסביר את "את המהות של מו". הסרט היה מועמד לפרס BAFTA עבור הדרמה הטובה ביותר לסינגל; וג'ולי וולטרס וגארי לואיס היו מעומדים עבור פרס השחקנית הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר, בהתאמה. ואכן וולטרס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר.
אבא פוקס
סרג'נט מייג'ור אבא פוקס (5 בדצמבר 1905, ז' בכסלו ה'תרס"ו - 9 באפריל 1987, י' בניסן ה'תשמ"ז) שירת בתפקידי פיקוד שונים כחלק מארגון "ההגנה".
קורות חיים.
פעילותיו בצעירותו.
אבא פוקס נולד ב-1905 בעיירה אופולה בפלך לובלין שבפולין ושנה מאוחר יותר עלה יחד עם משפחתו לירושלים. פוקס התחנך בבית דתי ודיבר עברית, ערבית, אנגלית ויידיש. במהלך 1920, במהלך אירועי "מאורעות הדמים", נחשף לראשונה פוקס לעימותים בין יהודים לערבים. בעת היותו בן 15, מונה לאיש הקשר הישיר של זאב ז'בוטינסקי בכל הנוגע להגנה על היישובים היהודיים בירושלים מפני ההתפרעויות.
כאשר היה בן 20 התחיל לעבוד פוקס כפועל דפוס ולאחר תקופה קצרה נבחר על ידי חבריו לעבודה לתפקיד מזכיר אגודת פועלי הדפוס בירושלים. כחלק מתפקידו נאבק על תנאי עבודתם של הפועלים אשר עבדו עימו. שנתיים מאוחר יותר אביו של פוקס, סופר סת"ם במקצועו, ומשפחתו העתיקו את מגוריהם למושבה הדתית בבני ברק.
הצטרפות ל"הגנה".
באמצע שנות העשרים לחייו הצטרף פוקס ל"הגנה" ויצא לראשונה לראשונה לפעילות מצויד בנשק ובחבריו מהארגון במטרה להגן על היישוב היהודי בירושלים. כחלק מהפעילות פוקס ועמיתיו הגנו על בניין "ועד הצירים" ברחוב יפו ועל שכונת מאה שערים. בתחילת שנות ה-30 עבר קורס מפקדים של ארגון "ההגנה" ב"גוש דן" תחת פיקודו של אליהו כהן, לימים אלוף אליהו בן חור. עם סיום הקורס התמנה למפקד השירות הרפואי של "ההגנה" ב"גוש דן". בשנת 1937 נשלח פוקס לקורס ארצי של מפקדת פלוגות פו"ש שהתקיים בג'וערה ושנה לאחר מכן, בעיצומם של "מאורעות הדמים" יצא לקורס צבאי בבסיס סרפנד, לימים צריפין, תחת הדרכתם של קצינים בריטיים. לאחר הקורס מילא את תפקיד סרג'נט הנוטרים של גוש דן במהלכו קנה את מרבית ניסיונו המבצעי כאשר הוביל צוות לוחמים מובחר בחזיתות של ה"גוש" מול הכפרים הערבים בסביבה.
מפקדתו של פוקס ניצבה במגדל המים בראש גבעת רמב"ם בגבעתיים. מקרה זכור של פוקס במהלך תפקידו כסרג'נט "הגוש" התרחש בערב יום הכיפורים בשנת 1938. פוקס שמע יריות שהגיעו מכיוון פרדסי הטמפלרים בקרבת תל-חיים ומיד יצא ממפקדתו גבעתיים יחד עם חייליו לבחון מה התרחש. בעת הגעתם לזירה, מצאו את האופה של תל-חיים, משה זמלר, ללא רוח חיים מכוסה בדמו. התברר כי כנופיה ארבה לזמלר, גנבו את נשקו וירו בו למוות בעת הוביל עגלת חלות אשר יועדו לסעודה מפסקת. זמן לא רב לאחר מכן, התקבל דיווח במפקדתו של פוקס משכונת תל-יהודה על ירי בשכונה מכיוון פרדס המנזר. כאשר פוקס וחייליו הגיעו לזירה, מצאו מדורה ומעיל לצדה. פוקס הבין שמדובר בכנופיה שרצחה את זמלר ועל פי נראות הזירה, הסיק כי יחזרו למקום. פוקס החליט לטמון רימון בתוך המעיל וזמן לא רב לאחר מכן נשמע פיצוץ וכך פוקס וחייליו סגרו את חשבונם עם הכנופיה.