בפשטות ניתן להגדיר איקונוגרפיה כתמונה או כחומר המתייחס לנושא או ממחיש אותו, הדימויים או הסמלים המסורתיים או המקובלים הקשורים לנושא ובעיקר נושא דתי או אגדי, כולל אמנות. במקרה של החורבות שנמצאו בקאסאס גראנדס, הוכיחה האיקונוגרפיה את עצמה כחשובה במיוחד בהבנת ההבדלים בין המגדרים, במיוחד בכל הנוגע למסחר, משימות יומיומיות וטקסים דתיים. צלמיות קטנות נמצאו בחפירה של האתר, והן מראות הבדלים חד משמעיים במגדר ובמין בין זכרים ונקבות בחברה. המאפיינים הדומים של הצלמיות כגון תנוחות גוף, פרופורציות גוף, פעילויות וקישוטי פנים מאפשרים לארכאולוג להניח הנחות כיצד הוצגו הבדלים בין המגדרים. אומנים מקאסאס גראנדס תיארו מגוון רחב של התנהגויות ואמונות החל מחוקים לגבי התנהגות חברתית (תנוחות ישיבה) ועד פעילויות פולחניות (עישון) והעל-טבעי (נחשים מנוצים/עם קרניים). בהתבסס על מחקרים של ארכאולוגים על הצלמיות שנמצאו, הוערכה פעילותם של נשים וגברים, וההבחנה החברתית התבססה יותר על מעמד הפרט וחברות מעמדית מאשר מין ומגדר. ייצוגים ציוריים ספציפיים מנוגדים של הצלמיות כוללים תכונות ופעילויות מזוהות עם גברים כגון ישיבה עם רגליים משוכלות לגופם, מעוטרות בסימני פאונד ודימויים של הנחש בעל הקרניים, עישון ופין. לנקבות לעומתן יש חלק גוף אמצעי רחב כשהרגליים פשוטות, מעוטרות ובתמונות של ציפורים, אוחזות בילדים ובסירים, ומדי פעם מניקות. הצלמיות תיארו את הדרך שבה אנשי קאסאס גראנדס חשבו שיש ליישם את חיי החברה על בסיס הבדלים בין המגדרים ולספק תובנה על ההיבטים הפשוטים של החברה.
הקמתו וסופו של קאסאס גראנדס.
קיימות תיאוריות שונות באשר לתושבי קאסאס גראנדס, אך הקשר ההגיוני ביותר של קאסאס גראנדס לאתר "ארבעים בתים", 97 קילומטרים מדרום ואל חורבות המונומנט הלאומי מגורי צוק חילה, 320 קילומטרים מצפון לאתר הובילו להסכמה משותפת כי האתר הוא חלק מתחום ההשפעה של תרבות מגיון.
שלוש תאוריות אחרות מתחרות מנסות להסביר את קיומה. הארכאולוג האמריקני צ'ארלס די פסו (Charles Corradino Di Peso; 1920–1982) קידם את התאוריה לפיה קאסאס גראנדס היה יישוב נידח עד לסביבות שנת 1200 לערך כאשר (סוחרים) מהאימפריה האצטקית או ממדינות מסו-אמריקאיות אחרות מדרום הפכו אותה למרכז מסחר ראשי. תאוריה מנוגדת באופן גורף היא שקאסאס גראנדס הוקם על ידי האליטות של התרבות הפואבלו מהצפון שעזבו את קניון צ'אקו ואזורים אחרים במהלך הידרדרותם. התאוריה השלישית היא שקאסאס גראנדס היא יצירה מקומית בלבד, קהילה שצמחה עם הזמן עד ששלטה באזור שלה ואימצה כמה מנהגים דתיים וחברתיים מהציוויליזציות של מסו-אמריקה. קיימת הסכמה אקדמית מקובלת לפיו קיים מסחר בין התרבויות של מסו-אמריקה, ודרום-מערב ארצות הברית, אם כי לא בהיקף גדול או מתוכנן. מכיוון שלא הייתה קיימת מערכת כמו הפוצ'טקה בצפון, השרידים האדריכליים לאורך כל הדרך חולקים ידע משותף מצפון לדרום, שכלל מרכזי אוכלוסייה עתיקים כגון בסנייקטאון.
קאסאס גראנדס ננטש בשנת 1450 בערך. לא ברור אם הוא ננטש באיטיות במשך שנים או במהירות. חוקר הארצות הספרדי גילה את אתר קאסאס גראנדס בשנת 1565. שבטי אינדיאנים סמוכים לאתר, נוודים שלא עסקו בחקלאות, כנראה או חאנו (Jano), אמרו לו שמלחמה עם תושבי כפר, בני ה, ארבעה ימי מסע מערבה גרמה לנטישתו של קאסאס גראנדס, וכי התושבים עברו למקום אחר, שישה ימי מסע צפונה. סיפור זה מצביע על כך שאנשי קאסאס גראנדס הצטרפו לאנשי הפואבלו בריו גראנדה בניו מקסיקו.
תאוריות אחרות הן שאנשי קאסאס גראנדס היגרו מערבה לסונורה והצטרפו או הפכו לקבוצה האתנית של האופטה שהספרדים מצאו באמצע המאה ה-16 כשהם חיים ב"מדינוניות", מדינות עיר קטנות, אך מאורגנות היטב. ייתכן גם שקאסאס גראנדס נזנח כיוון שההזדמנויות היו טובות יותר במקומות אחרים. ידוע כי קהילות אחרות בדרום-מערב ננטשו לטובת משכן חדש.
השפה בה דיברו תושבי קאסאס גרנדס אינה ידועה. בהתחשב בהשפעה המסו-אמריקנית על קאסאס גראנדס, ככל הנראה הייתה נאוואטל שפה נפוצה, אך זו לא הייתה השפה העיקרית של התושבים.
צ'זירה פראני
צֶ'זִירָה פֶרָאנִי (באיטלקית: Cesira Ferrani 8 במאי 1863 בטורינו - 4 במאי 1943 בפולונה) הייתה זמרת סופרן אופראית איטלקייה, שנודעה ביותר בכך ששרה בביצועי בכורה שניים מן התפקידים החשובים ביותר בתולדות האופרה, מימי בהפקה המקורית של לה בוהם מאת פוצ'יני בשנת 1896, ומאנון במאנון לסקו של פוצ'יני בבכורה העולמית שלה ב-1893. פראני שרה רפרטואר גדול, שהקיף לא רק אופרה וריזמו אלא גם יצירות מאת מלחינים כמו ורדי, גונו, וגנר ודביסי.
קריירה.
פראני, שנולדה בשם צ'זירה צאנאציו, למדה אצל אנטונייטה פריצ'י בטורינו וב-1887, בבכורה האופראית המקצועית שלה, הופיעה כמיכאלה בכרמן של ביזה, בתאטרו רג'ו די טורינו. באותה שנה שרה בתפקיד ג'ילדה בריגולטו של ורדי ומרגריטה ב"פאוסט, מאת גונו באותו תיאטרון. במשך ארבע השנים הבאות הופיעה בהפקות רבות בקטניה, גנואה וונציה. כמו כן שרה בהפקות אחדות בצרפת. בשנת 1892 הופיעו בתאטרו קרלו פליצ'ה כאמליה ב"סימון בוקאנגרה" של ורדי ובתפקיד הראשי ב"לורליי" של אלפרדו קאטאלאני בניצוח ארטורו טוסקניני.
ב-1895 שרה פראני את תפקיד סוזל באופרה "הידיד פריץ" של פייטרו מסקאני באופרה של מונטה קרלו ויצרה את התפקיד הראשי בבכורה העולמית של "קונסואלו" מאת ג'אקומו אורפיצ'ה, בתיאטרו קומונאלה די בולוניה. בשנה שלאחריה יצרה את תפקיד מימי בהפקה המקורית של לה בוהם מאת פוצ'יני בטורינו (1896). למחרת הבכורה עתירת-ההצלחה של "לה בוהם", שבסיומה נקרא הצוות לצאת אל הקהל המריע חמש-עשרה פעמים, העניק פוצ'יני לפראני את חתימתו עם ההקדשה:
בהמשך להצלחת "לה בוהם", יצאה פראני למסעות הופעות ברוסיה ובספרד, והופיעה בהפקות בקהיר ובליסבון נוסף להופעותיה ברחבי איטליה. ב-1901 שרה פראני בבכורה העולמית של ליצנים מאת מסקאני בתאטרו קרלו פליצ'ה בגנואה.
בלה סקאלה שרה פראני את מליסנד בביצוע הראשון במילאנו של "פליאס ומליסנד" מאת קלוד דביסי, בניצוח טוסקניני, בשנת 1908. יתר תפקידיה כללו את ז'ולייט ב"רומיאו וז'ולייט" מאת גונו פאני ב"סאפפו" ושרלוט מ"ורתר" מאת מאסנה אמליה מ"סימון בוקאנגרה" של ורדי, אליזבת ב"טנהאוזר" וכן אלזה בלוהנגרין ואווה באמני השירה מנירנברג, מאת ריכרד וגנר. הופעתה האחרונה הייתה ב-1909 כמליסנד.
בשנת 1928 הזמינה אותה חברת גרמופון לחזור מפרישתה להקלטה הראשונה של מאדאם בטרפליי מאת פוצ'יני, לשירת השורות המעטות של קייט פינקרטון במערכה השלישית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:זמרות סופרן]]
[[קטגוריה:זמרות אופרה]]
[[קטגוריה:זמרות איטלקיות]]
[[קטגוריה:זמרי סופרן]]
[[קטגוריה:זמרי אופרה איטלקים]]
[[קטגוריה:ילידי 1863]]
[[קטגוריה:ילידות 1863]]
[[קטגוריה:נפטרות ב-1943]]
[[קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1943]]
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2018
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2018 התקיימו בבזקאיה ארנה (מרכז התערוכות בילבאו) בברקלדו, חבל הבסקים, ספרד, ב-4 בנובמבר 2018. מנחת הטקס הייתה היילי סטיינפלד. זו הייתה הפעם השלישית בה אירחה ספרד את הטקס.
קמילה קביו הייתה מועמדת ל-6 פרסים, ואחריה אריאנה גרנדה ופוסט מאלון, שכל אחד מהם היה מועמד לחמישה. קביו זכתה בארבעה פרסים והפכה לאמן המעוטר ביותר של הטקס.
בשיתוף עם ה-EMA, נערך אירוע בשם MTV Music Week, שנמשך בין 29 באוקטובר ל-3 בנובמבר במקומות שונים ברחבי מחוז ויזקאיה. המופע המרכזי, חלק מסדרת הבמות העולמיות של MTV, התקיים באצטדיון סן ממס ב-3 בנובמבר, בהובלת מיוז וקריסטל פייטרס.
מועמדים וזוכים.
הזוכים הם בטקסט מודגש.
זוכים ומועמדים אזוריים.
הזוכים הם בטקסט מודגש.
מינהל הטילים והארטילריה הראשי
מינהל הטילים והארטילריה הראשי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Гла́вное раке́тно-артиллери́йское управле́ние Министе́рства оборо́ны Росси́йской Федера́ции, בראשי תיבות: ГРАУ Миноборо́ны Росси́и), הוא מחלקה של משרד ההגנה הרוסי (לפני כן הסובייטי), שהיה כפוף לראש מינהל החימוש של הכוחות המזוינים הרוסים, המכהן במקביל כסגן שר ההגנה. הקמת הארגון מתוארכת לשנת 1577 עם הקמת "פריקאז התותחים", בשנת 1862 זו הפכה ל"מינהל הארטילריה הראשי" (Главное артиллерийское управление, בראשי תיבות ГАУ).
בפרט, המינהל אחראי על הקצאת מדדים לתחמושת וציוד של הצבא הרוסי. על פי קומרסאנט ב-2005, היו למינהל כוללים גדודים צבאיים בקלוגה, רז'ב, סרפוחוב דרומית למוסקבה ובוולגה והרי אורל.
רשת החלל העמוק הרוסית
רשת החלל העמוק הרוסית (לשעבר הסובייטית) הייתה רשת של אנטנות ומתקני תקשורת גדולים התומכים במשימות של חלליות, ותצפיות אסטרונומיה של רדיו ומכ"ם לחקר מערכת השמש והיקום בתקופה הסובייטית. הוא נבנה כדי לתמוך במשימות החלל של ברית המועצות. רשתות דומות מנוהלות על ידי ארצות הברית, סין, אירופה, יפן והודו.
כיום, רשת החלל העמוק מתוחזקת על ידי רוסיה.
היסטוריה.
לרשת התקשורת הסובייטית הראשונה בחלל היו 13 תחנות ותוכננה לעקוב אחר לוויינים המקיפים כדור הארץ ולא לבדיקות תווך בין-פלנטרי.
משימות בין-כוכביות דורשות אנטנות גדולות יותר, משדרים חזקים יותר ומקלטים רגישים יותר, וב-1959 החל מאמץ לתמוך בשיגור המתוכנן של סדרת המשימות ונרה ובמסגרת תוכנית מאדים. העיצוב שנבחר כלל שמונה צלחות באורך 16 מטר שהונחו על שני גופים של צוללות דיזל, מרותכות יחד ומונחות על מסגרות גשר הרכבת. שלוש אנטנות כאלה נבנו: שתי התחנות הצפוניות לצורך קליטה והתחנה הדרומית במרחק כמה קילומטרים משם לשידור.