במסגרת השתתפותו ב"אליטה" (2018–2021) גילם ריקו את דמותו של אנדר מוניוס, הומוסקסואל צעיר ובנה של מנהלת בית הספר. במהלך הסדרה, מתאהב בעומאר. בשנת 2020, השתתף בסדרה הטלוויזיה "הבלגן שאתה משאיר מאחור", במסגרתה גילם את דמותו של יאגו. בנוסף לכך, השתתף פייפר בסרטי קולנוע שונים כדוגמת "האקדוחן", "מכתוב" ו"רק כשאין לי מה לאכול".
פייפר פתח בקריירה מוזיקלית בנוסף לקריירת המשחק שלו. בשנת 2020 הוציא את סינגל הבכורה שלו "Sigo", בו השתתפו מאנקי ומיגל. באוגוסט 2020 הוא הוציא סינגל נוסף, "Rosé", בהשתתפות מאנקי גם כן. על מנת לעזור בקידום השיר, הוציא לו וידאו קליפ רשמי. במרץ 2021 הוציא ארון את מיני-אלבום הבכורה שלו "Nieve", בו נכללו שירים פופולריים רבים כמו: "Nieve", "Plastilina" ו-"Mufasa".
מדונה וילד עם יוחנן המטביל וקדושה
"מדונה וילד עם יוחנן המטביל וקדושה" או "השיחה הקדושה של ג'יבנאלי" הוא ציור מראשית המאה ה-16 מאת ג'ובאני בליני, הנמצא באוסף גלריית האקדמיה בוונציה.
תיאור.
העבודה מתבססת על נושא "השיחה הקדושה" (Sacra conversazione). במרכז הציור מתארים מרים וישו בנה. מרים לובשת בגדים אופייניים בצבע אדום וכחול. ישו התינוק מופיע עירום, ועיניו מופנות אל הצופה. רגליו מתוארות מצולבות, כמעיין רמז מקדים לצליבתו. בצדה השמאלי מתוארת דמותו של יוחנן המטביל, המזוהה בעזרת אטריבוט הצלב אותו הוא נושא. מימין מתוארת דמות נשית של קדושה שאיננה מזוהה, אך ייתכן שמדובר במריה מגדלנה או קתרינה מאלכסנדריה, המרבות להופיע בתיאורים דומים. רקע הציור מכיל דימוי של עיר נמל, בעלת מאפיינים ריאליסטים.
תיארוך העבודה הוא לראשית המאה ה-16, לפני שנת 1504. תיארוך זה מתבסס על העתק של דמות יוחנן המופיעה בציור מאת אנדרה פרביטלי (Andrea Previtali) משנת 1504.
אנגאורי רייס
אנגאורי רייס (באנגלית: Angourie Rice; נולדה ב-1 בינואר 2001) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אוסטרלית. התפרסמה מתפקידה כבטי ברנט בסרטי גיבורי העל מבית מארוול קומיקס ", ובהמשכיו " ו"".
ביוגרפיה.
רייס נולדה בסידני, אוסטרליה לג'רמי רייס, במאי קולנוע, וקייט רייס, סופרת. המשפחתה מתגוררת במלבורן. לפני כן התגוררו תקופה קצרה בפרת' ובמשך שנה במינכן שבגרמניה. שמה הפרטי הוא כשם עיירה באוסטרליה בה חייתה סבתה.
קריירה.
בשנת 2013 שיחקה בסרט האוסטרלי "These Final Hours". היא הופיעה בסדרות האוסטרליות "The Doctor Blake Mysteries", "Worst Year of My Life Again" ו"בנות הים של מקו".
בשנת 2016 שיחקה בקומדיית הפעולה האמריקאית "בלשים בע"מ", לצידם של ראסל קרואו וראיין גוסלינג. בשנה זו שיחקה גם בסרט המדע הבדיוני האוסטרלי "Nowhere Boys: The Book of Shadows".
בשנת 2017 שיחקה בסרט האוסטרלי "Jasper Jones", שהוא עיבוד לנובלה בת אותו שם, ובסרט האמריקאי שביימה סופיה קופולה "הפיתוי". בהמשך השנה לוהקה לגלם את דמותה של בטי ברנט בסרט " מבית מארוול קומיקס שביים ג'ון וואטס. היא שיחקה בתפקיד משמעותי יותר בסרט ההמשך " משנת 2019, וגם בסרט השלישי "" שיצא לאקרנים ב-2021.
בשנת 2018 כיכבה בסרט האמריקאי "יום אחרי יום" ובסרט האוסטרלי "גבירותיי בשחור" בכיכובה של ג'וליה אורמונד.
בשנת 2019 שיחקה בפרק מתוך הסדרה "מראה שחורה" לצד מיילי סיירוס.
בשנת 2021 שיחקה במיני-סדרת הדרמה של HBO "הסודות של איסטאון" בתפקיד שיבון, בתה של הבלשית מר (קייט וינסלט).
בשנת 2022 כיכבה בסרט הקומדיה "השמיניסטית" של נטפליקס, בתפקיד סטפני קונווי (הצעירה) לצד רבל וילסון ששיחקה את הגרסה הבוגרת של אותו התפקיד.
מיקלוש יאנצ'ו
מיקלוש יאנצ'ו (27 בספטמבר 1921 - 31 בינואר 2014) היה במאי ותסריטאי קולנוע הונגרי.
ביוגרפיה.
יאנצ'ו נולד לאב הונגרי סנדור יאנצ'ו ואמה ממוצא רומני, אנג'לה פופרדה. לאחר סיום לימודיו למד משפטים בעיר פץ', והשלים את התואר בעיר קלוז'-נאפוקה בשנת 1944. הוא לקח גם קורסים בתולדות האמנות והאתנוגרפיה, אותם המשיך ללמוד בטרנסילבניה. לאחר סיום לימודיו שירת בצבא בזמן במלחמת העולם השנייה והיה לזמן קצר אסיר מלחמה. הוא נרשם הוסמך כעורך דין אך נמנע מקריירה משפטית.
לאחר המלחמה נרשם יאנצ'ו לאקדמיה לאמנות התיאטרון והקולנוע בבודפשט. והוא קיבל את התואר בבימוי קולנוע בשנת 1950. לאחר לימודיו החל לעבוד על צילומי יומני חדשות קולנועיים, בהם דיווח על נושאים כמו חגיגות יום האחד במאי, היבול החקלאי וביקורי במדינה של נכבדים סובייטים.
יאנצ'ו החל לביים סרטים לראשונה בשנת 1954, בעיקר סרטי תעודה חדשותיים. אף על פי שסרטים אלה אינם משקפים את התפתחות סגנונו הקולנועי, הם נתנו לו את האפשרות לשלוט בצד הטכני של יצירת סרטים, תוך שהם מאפשרים לו להסתובב בהונגריה ולראות ממקור ראשון מה קורה ברחבי המדינה.
בשנת 1958 השלים את סרטו העלילתי הראשון באורך מלא, "הפעמונים עברו לרומא", בו כיכב מיקלוס גבור. הסרט מספר על קבוצת תלמידי בית ספר הונגרים, שנאלצו להצטרף לצבא על ידי הנאצים, ולהילחם נגד הרוסים בחזית המזרחית. כאשר תלמידי בית הספר מתחילים ללמוד ולהבין את המשטר הנאצי, הם דוחים את הצעת הגרמנים.
יאנצ'ו חזר אחר כך ליצירת סרטים תיעודיים, כולל שיתוף פעולה עם אשתו מרתה משרוס. בשנת 1959 הוא פגש את הסופר ההונגרי גיולה הרנאדי, ששיתף פעולה בסרטיו עד מותו בשנת 2005.
שנות ה-60 וה-70.
סרטו העלילתי הבא היה "קנטטה" בשנת 1962. יאנצ'ו כתב את התסריט על פי סיפור קצר מאת יוז'זף לנגיאל. בסרט מגלם זולטן לטינוביץ רופא צעיר עם שורשים צנועים, שמתעייף מחייו האינטלקטואליים והקריירה כמנתח בבודפשט. הוא מחליט לבקר במקום הולדתו, חוות אביו במישורים ההונגריים. הוא פוגש את מורו לשעבר, שמזכיר לו זיכרונות ילדות שנשכחו מזמן. בסופו של דבר לטינוביץ לומד להעריך הן את חייו הקלים בעיר, והן את חיי הנעורים הכפריים. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע בהונגריה, אך זכה בפרס מעגל המבקרים ההונגרי.
סרטו הבא של יאנצ'ו היה "הדרך הביתה שלי", שיצא בשנת 1964. זה היה שיתוף הפעולה הראשון שלו עם התסריטאי גיולה הרנאדי וכיכבו של אנדראס קוזאק וסרגיי ניקוננקו. בסרט מגלם קוז'אק את יוז'אק, עריק מהצבא בגיל העשרה בסוף מלחמת העולם השנייה. הוא נתפס פעמיים על ידי הצבא האדום, שם הוא מופקד על השמירה על להקת כבשים, ומתיידד עם חייל רוסי צעיר (ניקוננקו). שני החברים, שאינם יכולים לתקשר באמצעות שפה, מתחילים להתנהג כמו נערים צעירים ומשחקים בתמימות יחד, ושוכחים את תפקידי האסיר והסוהר. החייל הרוסי מת לבסוף מפצעו ויוזאק מתחיל שוב את מסעו הביתה, לבוש במדי הצבא הסובייטי של חברו המת כדי להישאר חם.
הסרט הבא שלו בשנת 1965, Szegénylegények, היה להיט ענק מקומי ובינלאומי, ולעיתים קרובות נחשב ליצירה משמעותית של הקולנוע העולמי. הסרט נכתב שוב על ידי הרנאדי ובו כיכב יאנוס גורבה, זולטאן לטינוביץ, טיבור מולנאר, גאבור אגארדי ואנדראס קוז'אק. בשנת 1967 יצר את הסרט "האדום והלבן". הפקה משותפת הונגרית-סובייטית לרגל חגיגות 50 שנה למהפכת אוקטובר 1917 ברוסיה והמהפכה ההונגרית שלאחר מכן בשנת 1919. הסרט היה ההצלחה הגדולה ביותר שלו עד אז, וזכה לשבחי המבקרים במערב אירופה ובארצות הברית. הוא זכה בפרס הסרט הזר הטוב ביותר מטעם סינדיקט צרפת למבקרי הקולנוע. יחד עם "המזמור האדום" (1971) הוא מופיע בספר "1001 סרטים שעליך לראות לפני שאתה מת".
בשנת 1968 ביים את הסרט "שתיקה ובכי". בסרט מככב אנדראס קוזאק כמהפכן צעיר, שנכנס למסתור במדינה לאחר המהפכה ההונגרית הכושלת בשנת 1919. קוז'אק מוסתר על ידי חקלאי אוהד שנחשד על ידי הצבא הלבן ומושפל כל הזמן. אשתו של האיכר נמשכת לקוז'אק ומתחילה להרעיל את בעלה. המוסר של קוז'אק מכריח אותו למסור את אשת האיכר לידי הצבא הלבן. כמו כן בשנת 1968 צילם את יצירתו הראשונה בצבע "העימות". זה היה גם הסרט הראשון שהציג שיר וריקודים כחלק מהותי מהסרט, אלמנטים שהיו חשובים יותר ויותר בעבודתו בשנות השבעים.
בשנת 1969 ביים את הסרט "רוחות בורקות", העוכב אחרי חבורה של אנרכיסטים קומוניסטים המשתלטים על מנזר. הסרט היה ביקורת על תקופת המשטר של מתיאש ראקושי.
בסוף שנות ה-60 סרטיו של יאנצ'ו נטו יותר לסמליות, הסצנות התארכו והכוריאוגרפיה החזותית הפכה למורכבת יותר. זה מצא מימוש מלא בשנות השבעים, כאשר לקח את האלמנטים הללו לקיצוניות. באשר לאורך הסצנה, למשל, הסרט "אלקטררייה" משנת 1974, מורכב 12 סצנות בלבד, בסרט שנמשך 70 דקות. גישה מסוגננת מאוד זו (בניגוד לגישה הריאליסטית יותר של שנות ה-60) זכתה לשבחים רחבים ביותר עם הסרט "תהילים אדומים", שזיכת את יאנצ'ו בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל קאן בשנת 1972.
בחלק האחרון של שנות השבעים, יאנצ'ו החל לעבוד על טרילוגיית "Vitam et sanguinem" השאפתנית, אך רק שני הסרטים הראשונים, "רפסודיה הונגרית" ו"אלגרו ברברו" משנת 1978 זכו לביקורות חיוביות. הם היו הסרטים היקרים ביותר שהופקו בהונגריה עד אז. במהלך שנות השבעים חילק ינקסו את זמנו בין איטליה להונגריה ועשה מספר סרטים באיטליה. אולם סרטיו האיטלקיים זכו ללעג מצד המבקרים.
שנות ה-80 וה-90.
סרטיו של משנות השמונים לא היו מוצלחים, ובאותה תקופה חלק מהמבקרים האשימו את יאנצ'ו בפשטות יתר של האלמנטים החזותיים והתמטיים לעומת סרטיו הקודמים. עם זאת, מאוחר יותר, עבודות אלה הוערכו מחדש ויש מבקרים הרואים בסרטים מתקופה זו, את היצירות החשובות ביותר שלו.