למרות שאימה קראה לה שלום, מילה מהשפה העברית, משפחתה אינה יהודית. היא התגלתה בקונצרט של להקת הקיור בטורונטו והחלה לדגמן מיד אחרי בית הספר התיכון. היא הופיעה מאז בשערי מגזין רבים, השתתפה בתצוגות אופנה של המעצבים רלף לורן ודונה קארן, הופיעה בסרטים, והנחתה את התוכנית House of Style בערוץ MTV ביחד עם עמיתתה דוגמנית העל אמבר ולטה. הארלו היא הפרזנטורית של בושם "קוקו" של שאנל. לה שני אחים צעירים ממנה, כריס ונתן.
ביולי 2007, דווח שהיא הרוויחה כ-2 מיליון דולר בקירוב בשנים עשר החודשים החולפים. פורבס דירג אותה במקום ה-13 ברשימת 15 הדוגמניות המרוויחות ביותר בעולם.
בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, ב-2007, היא דיגמנה עבור: ג'ונס ניו יורק, טומי (Tumi), טיפאני, נאוטיקה וקלואה. בשנה שאחרי כן, היא הופיעה בקמפיין אביב/קיץ 2008 של ואלנטינו.
היא הייתה הדוגמנית היחידה שהופיעה במסלול האופנה הדיגיטלי של ויקטור ורולף בתצוגת האופנה של אביב/קיץ 2009.
לוחות שנה.
• 1998 Pirelli Calendar, June
אנגלסי
אנְגְלסִי (באנגלית: Isle of Anglesey; בוולשית: Môn) הוא אי ומחוז מינהלי ממחוזות ויילס, בצפון-מערב ויילס, אשר רוב אוכלוסייתו דוברת ולשית. האי מחובר ליבשה בשני גשרים הנמתחים מעל מצר מנאי: גשר מנאי התלוי אשר תוכנן על ידי תומאס טלפורד בשנת 1826, וגשר בריטניה המודרני יותר.
שטח האי אנגלסי הוא 720 קמ"ר והוא הגדול באיי ויילס והחמישי בגודלו מבין האיים הבריטיים.
היסטוריה.
מגליתים ומנהירים רבים הפזורים על פני האי מעידים על קיומה של התיישבות אנושית במקום החל מן העידן הפרהיסטורי. על פי המיתולוגיה הקלטית האי היה בימי קדם מחובר ליבשה. לדרואידיות מקום נכבד בהיסטוריה הקדומה של האי. בשנת 60 לספירה התקיף הגנרל הרומי גאיוס פאולינוס את האי בניסיון להפסיק את שליטתם של הקלטים הדרואידים, תוך שהוא הורס את אתריהם המקודשים. אולם, הוא נאלץ לסגת מן האי לאחר שפרץ מרד בוויילס. השליטה הרומית באי הושלמה בשנת 78 לספירה.
באי נערכו חפירות ארכאולוגיות שחשפו אתרים מתקופת הברזל וכן מתקופת הכיבוש הרומי. לאחר נסיגת האימפריה הרומית מן האי הבריטי במאה ה-5 לספירה, התיישבו באי אנגלסי שודדי ים מאירלנד. שליט ממלכת גוויניד' קונד'ה ניהל נגד מתיישבים אלה מאבק ארוך במטרה לסלקם, מאבק אותו המשיכו אף בנו ונכדו, עד אשר בשנת 470 סולק אחרון המתיישבים האירים. במהלך השנים מאז הפלישה האירית, ידע האי אף פלישות של ויקינגים, סקסונים ונורמנים.
נורדהאוזן
נוֹרְדהַאוּזֶן (גרמנית: Nordhausen) היא עיר על נהר זורגה, בדרום הרי הָארץ, במדינת תורינגיה שבמרכז גרמניה. העיר משמשת כבירת נפת נורדהאוזן.
בעבר נודעה העיר בתעשיית הטבק שלה, וכיום היא ידועה כיצרנית "קוֹרְן", משקה חריף.
היסטוריה.
העיר מוזכרת לראשונה בשם Northusen או Nordhusa במסמך מ־13 במאי 927 של מלך הגרמנים היינריך הצפר (Heinrich der Vogler), אם כי יש עדויות אחרות לכך שיישוב במקום היה קיים כבר בשנת 785. היה קיים בה ארמון מלכותי ב־874 ומנזר ב־962. הדוכס היינריך הארי החריב אותה ב־1180, אך היא נבנתה מחדש במהרה. הקיסר פרידריך השני הכריז על העיר כעיר חופשית (freie Reichsstadt) בשנת 1220 (ולפי מקורות אחרים: ב־1253 או ב־1290), ובשנת 1430 הצטרפה העיר לברית ערי הנזה.
יהודים ישבו בנורדהאוזן כבר ב, ב-1349 בפרעות ה'ק"ח–ה'ק"ט נרצחו (או אולצו להתנצר או להתאבד) כל יהודי המקום ובהם רבי יעקב מנורטהויזן, ממנהיגי הקהילה ואולי מחברם של "פסקי תוספות". על חורבן קהילת נורטהויזן ואובדן יהודיה, נאמר בקינה ידועה על פרעות אלו שחוברה בידי רבי עקיבא ב"ר אלעזר מפרנקפורט: .
בשנת 1500 הצטרפה העיר לברית הערים של סקסוניה התחתונה (Niedersächsischer Reichskreis), ובאותה שנה החל בה ייצור של סוג מקומי של קורן (Nordhäuser Doppelkorn), משקה חריף לאומי גרמני. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר בשנת 1523, עם הגיעו של תומאס מינצר (Thomas Müntzer).
אחרי חתימת שלום וסטפליה ב־1648 חבר אזור נורדהאוזן לברנדנבורג-פרוסיה, אך העיר עצמה נשארה עצמאית. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות כבש צבא פרוסיה את העיר, וב־1807 היא צורפה לממלכת וסטפאליה. בחלוקה מחדש של גרמניה אחרי המלחמה סופחה נורדהאוזן לפרוסיה.
ב־1866 נבנה קו הרכבת מנורדהאוזן להָאלֶה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם ליד העיר מחנה העבודה דורה-מיטלבאו, שבו ייצרו עובדי כפייה טילי V-2 עבור הצבא הנאצי. ב־11 באפריל 1945 כבש צבא ארצות הברית את העיר, וב־2 ביולי באותה שנה היא הועברה לשליטת הצבא האדום. בחלוקת גרמניה לאחר המלחמה עבר אזור נורדהאוזן לגרמניה המזרחית, שהייתה תחת השפעת ברית המועצות. ברית המועצות הקימה בעיר מחדש את ייצור הטילים ואת מכון רָאבֶּה (Rabe) לשכלול טילים.
בתקופת גרמניה המזרחית הייתה העיר חלק ממחוז ארפורט. לאחר איחוד גרמניה ב־1990 היא הועברה למדינת תורינגיה, אשר הוקמה מחדש.
אסטרטגיה פביאנית
קלוסטרידיום פרפרינגס
קת'רין זיטה-ג'ונס
מייקל אייזנמן
מייקל (מיכאל) אייזנמן (באנגלית: Michael Aizenman; נולד ב-28 באוגוסט 1945) הוא מתמטיקאי ופיזיקאי יהודי אמריקאי יליד רוסיה ובעל אזרחות ישראלית המשמש פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. מחקריו הם בתחומי פיזיקה מתמטית, פיזיקה סטטיסטית, אנליזה פונקציונלית ותורת ההסתברות.
קריירה.
אייזנמן נולד בניז'ני טאגיל, סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית ב-1969, וקיבל דוקטורט מישיבה יוניברסיטי בשנת 1975 בהנחיית פרופסור יואל ליבוביץ. לחם במלחמת ששת הימים בחטיבת הצנחנים והיה בין הלוחמים שהגיעו לכותל המערבי. משנת 1975 ועד 1982 היה עוזר מחקר ומרצה בכיר באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1982 עבר ל אוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי כפרופסור מן המניין. בשנת 1990 חזר לפרינסטון, ומאז משמש באוניברסיטה כפרופסור לפיזיקה ומתמטיקה. משנת 2001 מכהן כעורך האחראי של כתב העת האקדמי "Communications in Mathematical Physics".
הוא מעביר מספר קורסים במכון וויצמן ברחובות, ומתגורר בישראל כמה חודשים בשנה.
אייזנמן זכה במספר פרסים, בהם בפרס על שם דני היינמן בשנת 2010 לפיזיקה מתמטית של החברה האמריקאית לפיזיקה על מחקרו בנושא שדות סקלריים. בשנת 1990 זכה בפרס נורברט וינר של החברה האמריקאית למתמטיקה על תרומתו לפיתוח שיטות מתמטיות בפיזיקה סטטיסטית, המשמשות לפתור בעיות בתחומי תורת השדות הקוונטית ומעבר פאזה.
בשנת 2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון בחיפה, וזכה בפרס אנרי פואנקרה.
שיבת המלך
שני הצריחים
שני המגדלים
1957 בקולנוע
פרסים.
פרסי האקדמיה (האוסקר):
פרסי גלובוס הזהב:
בנדין
בֶּנְדִין (בפולנית: Będzin, בנדז'ין; בגרמנית: Bendzin, Bendsburg; ביידיש: בענדין) היא עיר בחבל זגלמביה שבדרום פולין. עד השואה הייתה המרכז היהודי של חבל זגלמביה.
תולדות העיר.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, ראשיתה של העיר בימי הביניים המוקדמים. אזכור ראשון של בנדין ככפר הוא משנת 1301. בנדין הפכה לעיר בשנת 1358, עת הוענקו לה זכויות מגדבורג.
עד מלחמת העולם השנייה הייתה בנדין עיר שחלק ניכר מתושביה היו יהודים, אך מרביתם נשלחו למחנה ההשמדה באושוויץ עד קיץ 1943.
נכון לשנת 2008 חיו בעיר 58,639 בני אדם.
יהדות בנדין.
בנדין היא אחת מהקהילות היהודיות העתיקות בערי פולין. מדובר ביישוב יהודי שהתפתח מימי הביניים המאוחרים. ראשוני היהודים הגיעו לאזור עוד במאה ה-13, ורובם עסקו בחקלאות ובמסחר זעיר. הקהילה היהודית קמה בבנדין במאה ה-14 הודות למלך קז'ימייז' הגדול, שהעניק זכויות מיוחדות ליהודים ואפשר להם להתיישב בעיר.
בנדין הייתה עיר יהודית למחצה, וכסגן ראש העיר כיהן יהודי בשם אליעזר רובנליכט. במאה ה-19 החלה העיר להתפתח כעיר תעשייה ומסחר, היהודים לקחו חלק חשוב בהתפתחות זאת ולצדה שמרו גם על זהותם, ובנו קהילה המבוססת על האיזון בין החדש לישן. הקבוצות השונות בקהילה חיו זו לצד זו: חסידים ומתנגדים, ציונים ואנשי תנועת הבונד, משכילים, מתבוללים ויצרו קהילה ערה ותוססת.
במפקד האוכלוסין הרוסי של שנת 1897 היוו היהודים 51% מתוך 21,000 תושבי העיר, ואילו במפקד הפולני של 1921 הגיע מספר היהודים ל-17,298 וחלקם היחסי באוכלוסיית העיר עלה לכדי 62.1%. ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בבנדין 27,000 יהודים שהיוו 45% מכלל תושבי העיר.
במלחמת העולם השנייה.
ב-4 בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כבש הצבא הגרמני את האזור. ב-8 בספטמבר גורשו על ידי חיילי האס אס כמה עשרות יהודים לבית הכנסת הגדול. הנאצים הציתו את המבנה על יושביו. באירוע זה נרצחו למעלה מ-40 יהודים. בסך הכל נרצחו ביום זה וביום למחרת בעיר ובסביבתה כ-600 מיהודי העיר.
בערב שריפת בית הכנסת ברחו 50 מיהודי העיירה לכנסייה הסמוכה לו. הגמון העיר מיצ'יסלב זבצקי (Mieczysław Zawadzki) הכניס בחשאי את היהודים אל תוך הכנסייה, ולאחר מכן עזר להם להימלט לטירת בנדין. לאחר מלחמת העולם השנייה הוענק למיצ'יסלב זבצקי תואר חסיד אומות העולם.
העיר, כחלק מאזור שלזיה עלית בפולין, סופח על ידי הגרמנים לרייך והשאיפה הייתה ליישב בו גרמנים מאזורים אחרים ולגרש את היהודים לגנרל גוברנמן. התוכנית התעכבה במשך יותר משנתיים בשל סכסוכים בתוך הממשל הנאצי. בשלב ראשון מונה יודנראט מקומי לעיר, אולם אחר כך הועבר הטיפול ביהודי בנדין ל"צֶ'נְטרָלָה" - יודנראט מרכזי של אזור שלזיה עילית ובראשו עמד משה מרין.