יש מעט נתונים ומידע על תקיפות בידי תנינים מחוץ לאוסטרליה, שבה נהרגים מדי שנה אדם או שניים בידי תנינים. ניתן לייחס מספר נמוך זה למדיניות של ממשלת אוסטרליה למנוע מפגשים בין אדם לתנין וריבוי שלטי האזהרה מפני תנינים במקומות שורצי תנינים. עם זאת, האבוריג'ינים של ארץ ארנהם בדרך כלל לא מדווחים כאשר הם מותקפים בידי תנינים. דיווחים על תקיפות בידי תנינים היו גם בבורנאו, סומטרה, מזרח הודו ואיי אנדמן ובורמה.
כאמור, החוקרים סבורים שרוב התקיפות על ידי תניני ים מחוץ לאוסטרליה לא מדווחות, כאשר מחקר מעריך שמתרחשות 20–30 תקיפות מדי שנה. חלק מהתקיפות הן כנראה כדי לסלק את האדם הפולש מהטריטוריה ולא כדי לטרוף אותו, כאשר תניני ים מגיל שנתיים תוקפים כל דבר שנכנס לטריטוריה שלהם, כולל סירות. אחוז השרידה בתקיפות כאלה הוא יחסית גבוה שכן לרוב האדם מסוגל לברוח מהתנין במקרה כזה והתנין יניח לו. רוב התקיפות הלא-קטלניות נעשות על ידי תנינים שאורכם קטן מ-3 מטר. תקיפות קטלניות נעשות על פי רוב על ידי תנינים גדולים, באורך של ומעלה, ומטרתן היא לטרוף ולא רק לגרש את האדם מנחלתם. עם זאת, כמות התקיפות והתקיפות הקטלניות שמבוצעות על ידי תניני יאור באפריקה גדולה בהרבה. הסיבה העיקרית לכך היא שרבים מתושבי אפריקה תלויים במקווי המים שבהם שורצים התנינים לצורך קיומם היומיומי, תופעה ששכיחה הרבה פחות באסיה ועוד הרבה פחות מכך באוסטרליה.
"טבח התנינים באי רמרי" הוא סיפור לא מבוסס ממלחמת העולם השנייה לפיו חטיבה יפנית שהייתה מוצבת באי ראמרי בבורמה (כיום מיאנמר) הותקפה ב-19 בפברואר 1945 בידי תניני ים, בעת שנסוגה מפני חיל הים הבריטי, דרך ביצות מנגרובים. על פי הסיפור בלילה אחד טבחו התנינים בחיילי החטיבה ורק 20 חיילים נשארו בחיים. היסטוריונים ומדענים טוענים שהסיפור בלתי סביר.
מחקר מדעי.
תפוצתו הרבה של תנין הים, ובפרט האוכלוסייה הגדולה שלו באוסטרליה (למעלה ממאה אלף פרטים), מדינה מתקדמת ועשירה בעלת תשתית מדעית מפותחת, הפכו את תנין הים למושא למחקרים מדעיים רבים, החל באקולוגיה וכלה בפיזיולוגיה. על כן הידע על תנין הים רב, כולל תיעוד רב שלו, מעקב אחרי פרטים, צילומים ותמונות שלו ואף סרטי טבע. ביולוגים וחוקרי תנינאים מפורסמים רבים הם אוסטרלים, בהם פרופ' גרהאם וב, ד"ר אדם ברייטון, פרופ' גורדון גריג וסטיב אירווין.
בתרבות.
לפי ה-Wondjina, המיתולוגיה של האבוריג'ינים, תנין הים גורש ממקווי מים מתוקים בגלל שהתמלא ברוחות רעות וגדל לממדים גדולים מדי, בניגוד לתנין ג'ונסטון הקטן יותר שזוכה ליחס של סגידה והערכה. כתוצאה מכך, אמנות האבוריג'ינים ממעטת להציג את תנין הים. עם זאת, ישנם ציורי סלע ופסלים בקקדו וארץ ארנהם המתארים תנין ים. כיום, תנין הים מתואר ומוצג לעיתים קרובות באמנות האבוריג'ינית המודרנית. תנין הים נחשב לחיה קדושה בטימור. לפי האגדה, האי נוצר על ידי תנין ענק.
תנין הים מופיע על מספר בולי דואר של מדינות וארצות האזור.
תנין הים מככב גם בסרטי קולנוע וטלוויזיה העוסקים באוסטרליה. הידועים שבהם הם סרטי קרוקודיל דנדי וסדרת הטבע The Crocodile Hunter.
תניני הים בטריטוריה הצפונית, ובמיוחד באזור העיר דרווין, מהווים אטרקציה תיירותית. בנהר אדלייד יש ספינות תיירים המקיימות מופעי האכלה בהם התנינים מזנקים לגובה מתוך המים כדי לקטוף פתיונות בשר על חכות להנאת התיירים.
יש גם מספר פארקי שעשועים הבנויים סביב התמה (נושא) של תנין הים. אחד מהם מציע לצלול בגליל זכוכית משוריינת אל תוך אקווריום ענק בו מוחזק תנין ים באורך של למעלה מ-5 מטר ולצפות בהאכלתו מתוך המים.
תניני ים מפורסמים.
ישנם מספר תניני ים שהפכו למפורסמים, לרוב בגלל גודלם. הגודל המרבי של תנין ים שתועד הוא נושא למחלוקת רבה. הסיבות העיקריות למחלוקת הן הקושי למדוד אורך מקצה לקצה של תנין ים חי, מידע חסר והגזמות של ציידים. הרשימה להלן סוקרת מספר תניני ים שנודעו בשל גודלם ואת המחלוקות על מדידת הגודל שלהם.
אבי ביטר
אָבִי בִּיטֶר (נולד ב-30 באוקטובר 1965) הוא זמר, שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי. סגנון המוזיקה שבו ביטר מתמחה הוא מוזיקה טורקית עממית, בעיקר מתת-הז'אנר ה"ארבסק" הניחן במלודיה עשירה, מנעד צלילים רחב, ותכנים תמטיים טראגיים.
ביוגרפיה.
ביטר נולד בשם אַבְרָהָם בֵּלָדֵס באור יהודה להורים שעלו לישראל מטורקיה והיה ספר לפני שהחל לשיר. בילדותו הושפע ממוזיקה טורקית.
קריירה.
הוא הופיע בתוכנית טלוויזיה בערוץ yes בריזה, שם הגיש תוכנית ראיונות בשם "לשפוך את הלב". כמו כן, השתתף בתוכנית אירוח בערוץ 2 ובסדרת ריאליטי בערוץ ביפ שנקראה "אבי ביטר חי בסרט".
ביטר הפיק ואף השתתף במספר סרטים שלו שהופצו באופן עצמאי. בשנת 1991 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו "חבר ואח", סרט שסימן את פריצתו לתחום הקולנוע, כשלאחריו כיכב בסרטים "קורבן האהבה", "המלחין האלמוני", "חבר ואח 2" (סרט המשך לחבר ואח) ו"הגורל שלי". הסרט הנודע ביותר שבו כיכב הוא "בוכה בגשם" של הבמאי ימין מסיקה. השיר "שרה ברחובות", שכתב את מילותיו, נכלל באלבום הבכורה של שרית חדד, "ניצוץ החיים". בשנת 2004 נתן יד גם בהפקה ובבימוי בסרט "בכבוד שלי".
ב-2006 הגיש תוכנית רדיו לילית ברדיו לב המדינה בשם "סיפור חיי".
בנוסף לקריירה העצמאית שלו כזמר ושחקן, הוביל ביטר אל קדמת הבמה מספר זמרים כישרוניים וצעירים, בהם הזמרים ליאור נרקיס, משה כהן והזמרת ליאת בנאי, שעמה ביצע גם מספר דואטים, דוגמת "כל מילה כבדה", הכלול באלבומה של בנאי "בא לי עליך".
ב-2007 הכריז על פשיטת רגל בעקבות חובות וקשיים כלכליים.
ב-2008 עלתה בערוץ ביפ התוכנית "אבי ביטר חי בסרט" שבה הוא מצלם סרט חדש. באותה שנה יצא סרטו החדש, "אהבות ושקרים". בספטמבר 2009 השתתף ב"האלופה 3" בתור אבי, בן דודו של עובד. במאי 2011 השתתף בתוכנית "היכל התהילה" בערוץ 24, אך הודח ממנה על ידי הפקת התוכנית.
ב-2022 הקליט פתיח להסכת הקומי "צור ויעקבי"
חיים אישיים.
נשוי לקרן ואב לארבעה ילדים.
הציונים הכלליים
הציונים הכלליים הייתה מפלגה ציונית בתפוצות אירופה, בארץ ישראל ובמדינת ישראל בעלת תפישה אידאולוגית מרכזית ליברלית. התקיימה החל מראשית שנות השלושים ועד לשנות השישים. לאחר מכן הפכה למפלגה הליברלית שהיא חלק ממרכיבי הליכוד.
היסטוריה.
בתפוצות.
הביטוי "ציונים כלליים" ניתן במקור לחוגים במסגרת התנועה הציונית ולצירי הקונגרסים שהיו במרכז המפה ולא היו חברים במפלגה כלשהי, חלקם חברי ההסתדרות. בשנת 1931 הקימו הציונים הכלליים מפלגה בוועידה בקרקוב, אליה הצטרפו "הציונים הרדיקליים" בפולין בהנהגת יצחק גרינבוים והם הפכו לתנועה גדולה בפולין ובתפוצות נוספות. תומכיה נמנו עם אנשי המעמד הבינוני והיא דגלה בציונות ראשית לכל, בכלכלה חופשית, ביוזמה פרטית ובהסרת מעורבות המפלגות במערכות החיים.
בשנת 1935 התפלגה התנועה ל"ההתאחדות העולמית של הציונים הכללים" (קבוצה א') שתמכו במדיניות ויצמן ביחס לבריטניה ופעולה גם במסגרת ההסתדרות הכללית של העובדים. ול"הברית העולמית של הציונים הכללים" (קבוצה ב') שהתנגדו למדיניות ויצמן ותמכו בהקמת ארגון עצמאי של עובדים ציונים כלליים בארץ ישראל. המפלגה התאחדה מחדש רק ב-1946. ב-1968 חל פילוג נוסף לשלוש תנועות: "הברית העולמית של הציונים הכלליים" אליה הייתה שייכת המפלגה הליברלית, "הקונפדרציה העולמית של הציונים הכלליים" שפעלה רק בתפוצות ו"הליברלים העצמאיים" שפעלו בישראל בנפרד.
ברומניה קמה מפלגת הציונים הכלליים ב-24 בינואר 1947 ובוועד הפועל שלה היו עורך דין ז'אן כהן, דוקטור Marcu R. Cohin, לאון יצהר ומישל לייבה.
מראשי התנועה העולמית: יצחק גרינבוים, אבא הלל סילבר, נחום גולדמן.
בארץ ישראל ובמדינת ישראל.
מנחם מנדל אוסישקין נחשב כמשפיע מאוד על ראשית התנועה בארץ ישראל. המפלגה הוציאה עיתון בשם "הבוקר", החל משנות השלושים ועד לשנות השישים. שנים רבות היה עורך העיתון יוסף הפטמן.
המפלגה התמודדה בבחירות לאספה המכוננת, היא הכנסת הראשונה, וזכתה לשבעה מנדטים. הסבר אפשרי לתוצאה הנמוכה יחסית הוא קשיי התארגנות המפלגה לקראת הבחירות עקב האירועים שליוו את הקמת המדינה. המפלגה לא הייתה שותפה בממשלה.
את עיקר כוחה צברה המפלגה בשנים 1949–1950. ההתחזקות הגדולה הייתה תוצאה של מדיניות הקיצוב (הצנע) שהנהיגה הממשלה המכהנת בראשות מפא"י. הציונים הכלליים דגלו במשק חופשי ובביטול הצנע ועל כן זכו לפופולריות רבה בתקופה זו. סיסמת המפלגה בבחירות 1951 הייתה "תנו לחיות בארץ הזאת", סיסמה שקסמה לרבים בתקופת הצנע. התמיכה הרבה לה זכו באה לידי ביטוי בבחירות לעיריות ומועצות המקומיות שנערכו בנובמבר 1950, הציונים הכלליים זכו ב-24.5%, רק 2.8% פחות ממפא"י - מפלגת השלטון. תוצאות הבחירות ערערו את היציבות בתוך מפא"י, שחששה מאיבוד ההנהגה בבחירות הבאות וממרי אזרחי בעקבות מדיניותה הכלכלית. בעקבות אירועים אלו יזמה מפא"י את תוכנית המדיניות הכלכלית החדשה שהתקבלה ב-1952.
בכנסת השנייה הצטרפה המפלגה לקואליציה בראשות מפא"י לאחר שממשלת ישראל השלישית התפרקה ב-23 בספטמבר 1952 עם עזיבת אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל. עם הצטרפותה לקואליציה, הייתה המפלגה חברה בממשלת ישראל הרביעית. המפלגה קיבלה בסך הכול ארבעה תפקידי שרים: יוסף ספיר ויוסף סרלין כיהנו כשר במשרד הבריאות ובמשרד התחבורה ברוטציה, פרץ ברנשטיין הופקד על משרד המסחר והתעשייה, ישראל רוקח קיבל את משרד הפנים. זלמן סוזאיב היה סגן שר משרד המסחר והתעשייה.