ב-28 ביוני 2011 קיבל מר בנימין ריצ'לר תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בולוניה באיטליה, על תרומתו לחקר כתבי יד עבריים.
אלכסנדר פלאץ
ארתורו איליה
אָרתוּרוֹ אוּמבֶרטוֹ אִיליה (בספרדית: Arturo Umberto Illia; 4 באוגוסט 1900 - 18 בינואר 1983) היה נשיא ארגנטינה מ-12 באוקטובר 1963 עד 28 ביוני 1966 וחבר במפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR).
ביוגרפיה.
איליה נולד ב-4 באוגוסט 1900 בפרגמינו שבפרובינציית בואנוס איירס לאמה פרנצסקוני ומרטין איליה, שהיגרו לארגנטינה מחבל לומברדיה שבאיטליה.
הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת בואנוס איירס ב-1918. באותה שנה הצטרף לתנועת רפורמה באוניברסיטאות ארגנטינה שהתחילה בעיר קורדובה והניחה את היסודות למערכת אוניברסיטאות חופשית, פתוחה וציבורית שמושפעת פחות מהכנסייה הקתולית.
במסגרת לימודי הרפואה שלו התחיל איליה לעבוד בבית החולים סן חואן דה דיוס בעיר לה פלאטה, וקיבל תואר ב-1927.
במקביל לתחילת לימודיו, ב-1918, הצטרף לתנועת האיחוד האזרחי הרדיקלי (UCR) תחת השפעת החינוך המיליטנטי הקיצוני שקיבל מאביו ומאחיו איטלו. הוא הרבה לעסוק בפוליטיקה לצד עיסוקו כרופא. ב-1929 עבר לקרוס דל אֵחֶה שבפרובינציית קורדובה, והמשיך שם בעבודתו כרופא וכן בפעילות פוליטית. ב-1935 נבחר לסנאט של הפרובינציה. במסגרת כהונתו כסנאטור פעל לחוקק חוק רפורמה אגררית. החוק עבר בסנאט המחוזי אך נדחה על ידי הקונגרס הלאומי. בנוסף, כיהן כראש ועדת האוצר והתקציב בסנאט, ומתוקף תפקידו זה קידם הקמת סכרים בפרובינציה.
בבחירות שהתקיימו במרץ 1940 נבחר איליה לסגנו של מושל קורדובה, סנטיאגו דל קסטיו. הוא החזיק בתפקיד זה עד שפדרו רמירס תפס את השלטון בארגנטינה בהפיכה, והדיח אותו.
בין השנים 1948-1952 כיהן איליה בבית הנבחרים הארגנטינאי שנשלט על ידי המפלגה הפרוניסטית והיה פעיל בוועדת הרפואה וההגיינה ובוועדת העבודות ציבוריות.
בחירות וכהונה.
לאחר תקופה של אי-יציבות פוליטית בין השנים 1963-1955 שבה כיהנו בארגנטינה חמישה נשיאים שונים, נבחר איליה לנשיאות בבחירות דמוקרטיות בראש מפלגת ה-UCR. כנשיא, איליה הסיר את המגבלות האנטי-פרוניסטיות שהציב הצבא ב-1955.
חייו האישיים.
ב-15 בפברואר 1939 נישא איליה לסילביה אלווירה מארטורל. הוא היה אב לאֶמה סילביה, למרטין ארתורו וללאנדרו איפוליטו. בנו מרטין איליה נבחר לקונגרס ב-1995 וכיהן בו עד מותו ב-1999.
איתן ארז
איתן ארז (נולד בשנת 1955) הוא עורך דין ישראלי, שזכה לפרסום בפעולתו כמפרק חברות או כונס נכסים בתיקים מפורסמים, ובהם, קואופרטיב התובלה שלב, הכח מכבי רמת גן, קלת אפיקים, קלרין טבריה, אברהם גינדי בע"מ, אלי רייפמן, קבוצת ברנוביץ,רחל סייג-סופר, ניק לוין, ערן מזרחי, ענבל אור ועוד.
ביוגרפיה.
איתן ארז נולד בתל אביב, לאב אגרונום ואם עובדת סוציאלית. בילדותו שהה שנתיים באיראן ולאחר מכן התגורר בחולון ושיחק כדורגל בקבוצת הנערים של הפועל חולון. בוגר תיכון קוגל חולון. שירת בצה"ל ביחידה קרבית בכוחות הנ"מ .
סיים את לימודיו באוניברסיטת תל אביב בשנת 1980. בין השנים 1987-1981, עבד במשרד עורכי דין קוסובסקי-שחור ושות'.
בשנת 1987 מונה כמפרק חברת הבניה של אברהם גינדי.
במהלך הקריירה שלו ניהל עשרות מפעלים ועסקים ובנה כאלף דירות מגורים. השלים בניית מלון מגדלי המלכים בטבריה ובו 256 יחידות דיור. מונה לתפקיד המפרק של אגודת שער אפרים שנקלעה לחובות של 100 מיליון ש"ח.
עומד בראש משרד עורכי דין איתן ש. ארז ושות' המתמחה בתיקים אזרחיים סבוכים ובתיקי חדלות פירעון.
במשפטים שניהל נוצרו תקדימים משפטיים רבים כגון: אפשרות לדרוש פינוי בבקשה למתן הוראות בתיק פירוק, חיוב מפרק חברה לשלם אגרת בית משפט, תשלום פיצויי פיטורים לכדורגלן מקצועני, אפשרות לעקל כרטיס שחקן של ספורטאי, מאסר פושט רגל בגין המרית צו בית משפט ועוד.
בין השנים 2002-2001 עמד בראש העמותה לסיוע לנפגעי הפיגוע בדולפינריום. בין השנים 2003-1999 כיהן כחבר הוועדה לאישור מינויים בחברות ממשלתיות. בין השנים 2007-2002 שימש כיו"ר הוועדה המארגנת של הכנס השנתי של לשכת עורכי הדין באילת.
בין השנים 2007–2015 כיהן בתפקיד סגן ראש לשכת עורכי הדין בישראל. באפריל 2013 הוביל מאבק ציבורי-חברתי נגד מחיקת חוב של 150 מיליון ₪ של איש העסקים נוחי דנקנר לבל"ל, והצליח במאבקו זה.
כתב את הספר "פרקליט וג'נטלמן – כיצד להצליח בעריכת דין ולהישאר אדם הגון" (הוצאת "גלובס", 2013 .הוצאה שנייה 2015 קונטנטו דה סמריק). מתגורר בשכונת כוכב הצפון בתל אביב, נשוי לעורכת דין אטי אברהמי-ארז, אב ל-3 בנים ובת.
כיהן עד 2018 כיו"ר פורום נגד מירמה (Anti-fraud forum) בארגון Insol-europe ארגון בינלאומי של עו"ד בכל אירופה. משמש כיום כדירקטור בחברה הכלכלית של לשכת עורכי הדין.
ב-28.5.17 ייסד את תנועת "יושרה לישראל" (ע"ר), שמטרותיה העיקריות: לרסק את השחיתות במדינת ישראל, העלאת המודעות בדבר טוהר המידות במדינה דמוקרטית, שינוי חקיקה וצמצום הביורוקרטיה, הגנה וסיוע לחושפי שחיתויות, חינוך בני נוער כנגד השחיתות.
פלומאזניל
פלומאזניל (באנגלית Flumazenil; ידוע גם בשם - flumazepil, פלומאזפיל) הוא תרכובת כימית הניתן כנוגד הרעלה אשר נגרמת כתוצאה משימוש בתרופה ממשפחת הבנזודיאזפינים (באנגלית Benzodiazepine). התכשיר ניתן בדרך כלל בהזרקה תוך ורידית (intravenous).
היסטוריה.
תרופה זו הוצגה לראשונה בשנת 1987 על ידי הופמן לה רוש תחת השם המסחרי Anexate, אבל אושר על ידי ה-FDA רק ב-20 בדצמבר 1991.
לפני מספר שנים נעשו ניסויים ובדיקות לפיתוח תכשיר פלומאזניל הניתן דרך הפה, אך היו לכך תופעות לוואי מרובות ואופן ספיגתו בדרך זו לא צלחה ועל כן המחקר ננטש.
ישנם סיבוכים רבים שיש לקחת בחשבון בעת שימוש בטיפול האקוטי על פי ההגדרה. הוא כבר נמצא יעיל במינון יתר של תרופות ותכשירים משפרי שינה שאינם בנזודיאזפינים, כלומר Zolpidem וגם zaleplon.
פלומאזניל נמצא יעיל בהפחתת ישנוניות מוגזמות תוך שיפור ערנות ביסוד ה-hypersomnias, כגון היפרסומניה (hypersomnia) אידיופטית.
ישנן עדויות כי פלומאזניל יעיל לנסיגה ממושכת של בנזודיאזפינים (או תסמונת שלאחר נסיגת נזודיאזפינים) עם תוצאות מבטיחות, אם כי דרושים מחקרים גדולים יותר עם ​​מרווחי מינון רגילים נוספים כדי לאשר זאת. כמו כן, היו כמה מחקרים החוקרים את ההשפעה של התרופה בהפחתת סובלנות בנזודיאזפינים, שאופיינו בתוצאות מבטיחות. בקשירה לקולטני בנזודיאזפינים, פלומאזניל יכול לאפס את רגישות הקולטנים, הוא משחזר את הקולטן למצב זיקתי טרום תרופתי שלו. כמו כן, נעשה שימוש באנצפלופתיה של הכבד, אם כי התוצאות היו מעורבות.
תחילתה של פעולת הפלומאזניל מהירה ובדרך כלל השפעות נתפסות בתוך דקה עד שתי דקות. אפקט השיא נראה בטווח של שש עד עשר דקות. המינון המומלץ למבוגרים הוא 200 מיקרוגרם כל 1–2 דקות, עד שההשפעה באה לידי ביטוי, למקסימום של 3 מ"ג לשעה.
ננו-סיב
ננו-סיבים הם סיבים זעירים בעלי קוטר הקטן ממיקרון אחד (מיקרון = nm1000). הפקת הננו-סיבים נעשית בדרך כלל מתרכובות כמו טיטניום דו-חמצני
, צורן דו-חמצני, תחמוצת האלומיניום (אלומינה) ועוד חומרים קראמיים
אחרים.
לשם השוואה, קוטרו של ננו-סיב קטן בכשלושה סדרי גודל מקוטרה של שערה אנושית שקוטרה הממוצע הוא כ-100µm. לננו-סיבים שימושים רבים ומגוונים, בין היתר ניתן למצאם בתחומי רפואה, טקסטיל, תהליכי סינון וכדומה.
סינתזה.
ישנן שתי שיטות עיקריות לסינתזת הננו-סיבים: טוויה אלקטרונית, שהיא השיטה הנפוצה, ובשיטת ה-bicomponent fibers
. הפקת הננו-סיבים נעשית בדרך כלל מתרכובות כמו טיטניום דו-חמצני (TiO2), צורן דו-חמצני (SiO2), תחמוצת האלומיניום (אלומינה) (Al2O3), ועוד חומרים קראמיים אחרים. הסינתזה בדרך כלל מורכבת משני שלבים עיקריים: בשלב הראשון נוצר פולימר אורגני ננוסיבי העשוי ממלחים אנאורגניים או תרכובות אורגנומתכתית על ידי טכניקת טווייה אלקטרונית קונבנציונלית. בשלב השני הופכים את הפולימר לקרמיקה על ידי חום.
טוויה אלקטרונית.
היא טכנולוגיה פשוטה המאפשרת טווית סיבים ממגוון חומרים שונים כגון פולימרים, חומרים מרוכבים וחומרים קרמים. הטוויה נעשית על ידי הפעלת מתח חשמלי גבוה בין נוזל בעל צמיגות גבוהה אשר נמצא בקצה מחט, לבין מצע מוארק. הטיפה בקצה המחט נמשכת בכיוון קווי השדה והנוזל מקבל (Taylor cone) כאשר המתח גבוה מספיק, הכוח על הטיפה בקצה גבוה דיו על מנת להתגבר על מתח הפנים של הנוזל וסילון דק פורץ ממנו. הממס מתנדף והסילון מתהווה לסיב.
על ידי שינוי פרמטרים שונים בזמן יצירת הסיבים, כמו מתח חשמלי, ניתן לייצר סיבים בעלי תכונות שונות.
בטכנולוגיה זו ניתן לייצר סיבים בעלי יחס שטח פנים לנפח גדול מאוד (יחס זה גדול עד פי 100 מהיחס בסיבים המיוצרים בשיטות אחרות), יתרון זה מקנה לסיבים גמישות גבוהה בשטח הפנים ותכונות מכניות שלא ניתן להשיג בטוויה קונבנציונלית.
סיבים ביקומפוננטים.
שיטת יצירה נוספת היא בשיטת סיבים ביקומפוננטים (Bicomponent fibers)
. בשיטה זו שני פולימרים עוברים (אקסטרוזיה) דרך אותו ספינרט כך שמקבלים סיב המורכב משני הפולימרים. שיחול הוא תהליך שבו שני פולימרים גולמיים נדחסים לתוך כלי מחומם ונלחצים החוצה אל הפיה (ה). צורת הפיה תקבע את חתך הרוחב הסופי של הפולימר החדש שנוצר. באמצעות שיטה זו מקבלים סיבים בעלי תכונות של שני הפולימרים.
שימושים וישומים.
לננו-סיבים שימושים רבים בתחומים שונים. לננו-סיבים יחס גבוה בין שטח הפנים שלהם לנפח, דבר המקנה להם תכונות מיוחדות המאפשרות אינטראקציה רבה בין הסיבים עם הסביבתם.
שיגור תרופות.