בשנת 439 לפנה"ס, כבן שמונים, הוענקו לו שוב סמכויות של שליט אבסולוטי. הוא כיהן בתפקיד זה 21 יום, והרג את הפלאֶבּי ספוריוס מאליוס שרצה להמליך עצמו כמלך רומא.
בסיפורי הגבורה הרומיים הוזכר קינקינטוס כמצביא-החקלאי, החוזר תמיד, אחרי כל קרב, אל משקו ומחרשתו, וכך מגביל את מעורבותו הפוליטית.
בשנת 1790, מעט לאחר תחילת הקמתה, נקראה העיר סינסינטי, במדינת אוהיו בארצות הברית, על שמו של לוקיוס קווינטיוס קינקינטוס. זאת כמחווה לג'ורג' וושינגטון, מהאבות המייסדים של ארצות הברית שנודע בכינוי 'קינקינטוס האמריקני'.
סולידר
סולידר ס.א.ל (בצרפתית: Solidere S.A.L) היא קרן הון משותפת, האחראית על תכנון ושיקום מרכז ביירות מאז סוף מלחמת האזרחים השנייה במדינה בשנת 1990. על פי ההסכם עם הממשלה, סולידר נהנית מסמכויות מיוחדות וסמכויות רגולציה מסוימות המוסדרות בחוק, שהופכות אותה לחברה בבעלות פרטית-ציבורית מיוחדת.
סולידר הוקמה ב-5 במאי 1994 על ידי ראש הממשלה דאז, רפיק אל-חרירי, והוגדרה כחברה פרטית הנסחרת בשוק המניות. שמה של הקרן הוא ראשי תיבות של Société libanaise pour le développement et la reconstruction de Beyrouth – "החברה הלבנונית לפיתוח ושיקום ביירות".
פרויקטים.
סולידר נחשבת לכוח העיקרי מאחורי עלייתה של ביירות בשנים האחרונות כמרכז אורבני משגשג בעל סיכוי לחזור לימיה הגדולים כ"פריז של המזרח התיכון". מלבד ההשקעה בפיתוח תשתיות, הבנייה החדשה, שיקום המבנים שנפגעו כתוצאה מלחימה והתכנון העירוני, משכה סולידר למרכז ביירות קמעונאים עולמיים כמו וירג'ין מגהסטורס. הפרויקט המרכזי של החברה הוא פרויקט ה"סוקס": 100,000 מ"ר של שטח מסחר קמעונאי, שנפתח בשנת 2009. השקעות אחרות כוללות את "חדיקת א-סמאח" (גן הרשות), "מגדל הפלטינה" וקומפלקס המגורים היוקרתי "מגדלי המרינה", וכיום בעיקר "שער ביירות" ו"הכפר הפיניקי" שמתוכננים לעתיד הקרוב.
פיננסים.
מניות סולידר נסחרות בבורסות של ביירות ושל כווית, והחזקותיה הבינ"ל נסחרות בבורסות לונדון, פרנקפורט ולוקסמבורג. מחיר המניה בבורסת ביירות עלה רבות בשנים האחרונות, מכ-5$ למניה בשנת 2004 עד לכ-26$ למניה בפברואר 2006. באותה שנה הכריזה החברה על דיווידנדים בשיעור של 100 מיליון דולר לבעלי המניות שלה.
רוב משקיעיה של סולידר הם חברות השקעה אירופאיות וצפון אמריקאיות, וכן משקיעים פרטיים מהמפרץ. רפיק אל-חרירי עצמו החזיק ברוב מניות החברה לפני רציחתו ב-2005, ומשפחת אל-חרירי ממשיכה להחזיק ברוב מניות החברה.
ברכת חתנים
ברטיונז'
דער עמעס
דער עמעס (נהגה "דֶר אֶמֶס"; יידיש: "האמת") היה עיתון סובייטי ביידיש שיצא לאור במוסקבה משנת 1918 ועד 1938.
היסטוריה.
"דער עמעס" הוצא לאור ביוזמת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ונוהל בידי הייבסקציה, הזרוע היהודית של המפלגה. ה"יבסקציה" ראתה ביידיש את לשונם של המוני היהודים (בעוד העברית נתפשה כשפת האליטה הרבנית ומקושרת לדת ולריאקציה), ולכן ביקשה לטפח תרבות פרולטרית-לאומית יהודית ביידיש שתדבוק בתכנים סוציאליסטיים. כחלק מתהליך זה עודדו השלטונות הוצאת עיתונים ביידיש, בהם "דער עמעס" שיצא במוסקבה, ו"דער שטערן" ("הכוכב") שיצא בחרקוב.
העיתון שימש את המפלגה להפצת תעמולה קומוניסטית בקרב יהודי ברית המועצות, כנגד התנועות האידאולוגיות היריבות, כמו הציונות והבונד. הוא האשים את "הציונים הבורגנים" בהפצת רעיון הלאומיות היהודית כפעילות שעוררה תגובות אנטישמיות, ובפסילת ה"מנטליות הגלותית" כדי לעודד יהודים להגר מרוסיה לארץ ישראל. כותבי העיתון פנו לכל מגוון האוכלוסיות היהודיות בברית המועצות בכוונה לחנך ולהפנות אותם לאורח החיים היהודי החדש שאימצו, ולשם כך תקפו את כל מי שעמד בדרכם - מורי עברית, מנהיגים ומוסדות דתיים, והדת היהודית עצמה. בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים הרוסית הקדיש העיתון טור קבוע לתיאור הרעב, האלימות והרדיפות שהיו מנת חלקם של היהודים תושבי העיירות בתחום המושב לשעבר, באשמת כוחות "ריאקציוניים" ו"קונטר-רבולוציוניים", ועודדו אותם לתמוך במפלגה הקומוניסטית כדי לזכות בהגנתה ובסיועה.
העיתון נאבק נגד אנטישמיות בברית המועצות ומחוץ לה, ועם עליית היטלר לשלטון בגרמניה הוקיע שוב ושוב את משטרו הגזעני.
"דער עמעס" השתמש בכתיב היידי הסובייטי המתוקנן החדש וכל המילים שמקורן בעברית אויתו אחרת, ללא אותיות מנצפ"ך סופיות ועוד. הדבר נעשה הן על מנת להסיר כל זכר לשפה זו, שנחשבה ל"שפה ריאקציונית" מהיותה קשורה לדת ולציונות; והן כדי להקל על דור שלא היה מסוגל לקרוא את המילים העבריות ונזקק לאיות אחיד ותקני עם אותיות אהו"י. כך למשל נכתבו בעיתון מילים כמו "קלייקוידעש" ("כלי קודש"), "קידעשאשעמ" (קידוש השם), "באל-טפילע ומאגיד" (בעל תפילה ומגיד) ועוד. הכתיב "עמעס" עצמו הוא גרסה יידישיסטית של הכתיב העברי התקני, "אמת".
עורכו הראשון של "דער עמעס", משנת 1918, היה שמעון דימנשטיין. ב-1921 עבר תפקיד העורך לידי משה ליטווקוב, שמילא אותו עד שבתקופת הטיהורים הגדולים סר חינו בעיני הממשל. הוא הודח מהתפקיד באוקטובר 1937, נעצר והוצא להורג שבועות אחדים לאחר מכן. ב-1938 נסגר העיתון בידי השלטונות.
פנג'אבי
פנג'אבי (גורמוקהי: ਪੰਜਾਬੀ; שאהמוקהי: پنجابی) היא שפה הודו-אירופית המדוברת בעיקר באזור ההיסטורי חבל פנג'אב, הנמצא כיום בהודו (מדינת פנג'אב) ובפקיסטן (פרובינציית פנג'אב). השפה התפתחה משפת השאורסני (Shauraseni), שהייתה השפה העיקרית בצפון הודו של ימי הביניים.
לפנג'אבית מעמד רשמי עבור הסיקים, בה הם עורכים את כל הטקסים. זו השפה ה-10 במספר דובריה בעולם, השפה המדוברת ביותר בפקיסטן, ה-11 במספר דובריה בהודו, וה-3 במספר דובריה בתת-היבשת ההודית. השפה מחולקת לשניים: מזרחית (28 מיליון דוברים כשפת אם) ומערבית (61 מיליון דוברים כשפת אם).
קארלסרואה
קארלסרואה (כדורגל)
יהדות קארלסרואה
ס לוגקים פארום
ס לוחקים פרום
ס לוחקים פארום
ייסורי אפריים
מולי סגדן
לה מרידיאן
לה מרידיאן (בצרפתית: Le Méridien) היא רשת מלונות יוקרה בינלאומית. הרשת מונה למעלה מ-150 מלונות בכל רחבי העולם, כשרובם באירופה, אפריקה ובמזרח התיכון.
החברה שייכת לרשת "Starwood Hotels &amp; Resorts Worldwide" העולמית.
היסטוריה.
רשת לה מרידיאן נוסדה בשנת 1972 על ידי חברת התעופה הצרפתית, אייר פראנס. המלון הראשון שנבנה הוא 'Le Méridien Etoile'. מלון בן 1,000 חדרים בלב פריז. תוך שנתיים היו לרשת כבר עשרה מלונות באירופה ובאפריקה. עם השנים נבנו ונרכשו מלונות רבים נוספים בכל רחבי העולם. בשנת 1991 הרשת מנתה 58 מלונות.
בשנת 1994 הרשת נרכשה על ידי רשת המלונות הבריטית 'פורטה גרופ'. שנתיים לאחר מכן, 'פורטה גרופ' הייתה על סף הליך פירוק ונרכשה על ידי חברת תקשורת הבריטית 'גרדנה'.
בשנת 2001 החברה נרכשה על ידי נומורה גרופ, חברה מסחרית ענקית ביפן בעלות של 1.9 מיליארד אירו. רשת 'לה מרידיאן' התמזגה עם רשת המלונות 'פרינסיפלס' שנרכשה באותה השנה על ידי 'נומורה'.
בשנת 2004 הבעלות על הרשת הועברה ל'ליהמן ברדרס'
ב-24 בנובמבר 2005 הרשת נרכשה על ידי 'Starwood Hotels &amp; Resorts' שהיא אחת מרשתות המלונות הגדולות בעולם. בבעלותה מספר רב של רשתות מלונות גדולות ובין היתר רשת מלונות 'שרתון'.
בישראל הרשת מופעלת על ידי פתאל ניהול מלונות. בישראל שלושה מלונות מרשת 'לה מרדיאן':
"מרידיאן אילת" נמכר ונמצא כיום בבעלות רשת מלונות אסטרל.
Strangers in the Night
Strangers in the Night הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-47 של סינטרה וה-20 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1966.
הפקה.
האלבום, Strangers in the Night, סימן את חזרתו של סינטרה אל ראש מצעדי הפזמונים והמכירות וחיזק את הקאמבק אותו החל לבצע באמצע שנות ה-60, סינטרה לא פרש באופן רשמי במהלך שנות ה-60 אך ההידרדרות במעמדו כזמר מוביל סימנה לרבים מהמבקרים את שקיעתו כזמר, אלבום זה ושני האלבומים שקדמו לו, September of My Years ו-A Man and His Music, סימנו שוב את עלייתו המטאורית ופנייתו אל קהל חדש שמילא את שורות מעריציו שהדלדלו במהלך תחילת שנות ה-60.
על אף שטען כי סלד משיר הנושא של האלבום, הצליח סינטרה, להמציא עצמו כמעט מחדש בשיר זה, כאשר הוא השתמש במלוא עושרו של קולו המבוגר, ובכך ביסס עצמו ככוכב בר קיימא היכול להתקיים בתהפוכות שעברו על המוזיקה בשנים אלו. סינטרה פנה עתה לקהל מיינסטרים חדש מבלי לאבד את מקור הכוח שלו, מעריציו הוותיקים שהלכו איתו לאורך שנים רבות.
באלבום שילב סינטרה מקצבי פופ חדישים עם שירים מתוזמרים בידי הביג בנד. בעזרתו של נלסון רידל, איתו עבד סינטרה בפעם האחרונה לאחר ששיתפו פעולה לאורך שנים רבות, הורכב אלבום מאוזן המשלב בין ישן וחדש. רידל השתמש בכלי המיתר, כלי הנשיפה והאורגן בצורה מטעה ויצר אלבום קל להאזנה שנעם גם למעריציו הוותיקים אך גם פנה אל קהל צעיר חובב הפופ שהתלהב מהשירים המושמעים ברדיו.
בטקס פרסי הגראמי של שנת 1967 זכה סינטרה בשני פרסים על עבודתו באלבום: שיר השנה לזמר והקלטת השנה, שניהם לשיר הנושא, "Strangers in the Night". בנוסף זכה סינטרה בטקס של אותה שנה בפרס אלבום השנה עבור אלבום אחר שלו, A Man and His Music.
המכירות של האלבום חצו את רף המיליון עותקים והאלבום זה היה האלבום "הרגיל" היחיד שזכה לעשות זאת, כל שאר האלבומים שחצו את רף המיליון היו אוספי להיטים, שירי חג מולד או שני אלבומי הדואט שהוציא בסוף הקריירה.
פונג'אבי
פנג'אבית
פונג'אבית
הלוח הדרום-אמריקאי