במהלך שנותיו כשר הפנים נאיף דאג כי פקידי משרד הפנים יוצבו בכל שגרירויות סעודיה ברחבי תבל. בזכות אחיו פהד, התחזק מעמדו של משרד הפנים בראשותו של נאיף והפך לאחד ממשרדי הממשלה החשובים ביותר. לאורך השנים שימש כמגשר בחילוקי דעות שהתגלעו בין פהד לסולטאן. ככל שהלך והידרדר מצבו הבריאותי של פהד, כך גם ירד כוחו של נאיף. בשנותיו האחרונות במשרד הפנים העביר את רוב האחריות לתפקוד השגרתי של המשרד לידי סגנו הנסיך אחמד, ולידי אחיינו הנסיך מוחמד.
במרץ 2009 התמנה נאיף לסגן ראש הממשלה השני. מינויו הביא להתנגדות בחצר המלוכה, והנסיך טלאל דרש מהמלך להבהיר כי המינוי אין פירושו שהנסיך נאיף יתמנה כיורש העצר. מינויו של נאיף כסגן ראש הממשלה הגדיל את השפעתו בממלכה והוא החל ליטול חלק פעיל יותר במדיניות החוץ של המדינה. מאז מינויו ישב בראש ישיבות ממשלה רבות, כאשר מצבם הבריאותי של הנסיך סולטאן והמלך עבדאללה לא איפשר את נוכחותם.
ב-27 באוקטובר 2011, חמישה ימים לאחר מות יורש העצר סולטאן, מונה נאיף בידי אחיו למחצה, המלך עבדאללה, ליורש העצר.
השקפותיו.
הנסיך נאיף היה אחד הכוחות השמרניים ביותר במשפחת המלוכה. לדעתו של נאיף, כל נסיגה מן הדוקטרינה הוהאבית-סלפית עלולה לפגוע בלגיטימיות היסודית של האומה הסעודית עצמה, ועל כן הוא התנגד לכל שינוי שכזה, לא על בסיס אמונה דתית אדוקה, אלא ככלי להמשיך באחיזה איתנה במוסרות השלטון.
בנובמבר 2002 אמר נאיף: "אין זה אפשרי שנערים בני 19 הם שביצעו את הפעולה ב-11 בספטמבר, או שבן לאדן או אל-קאעידה עשו זאת לבדם... אני חושב [שהציונים] הם שמאחורי האירועים."
סיסמתו של נאיף הייתה "לא לשינויים, כן לפיתוח". הוא האמין כי לא דרוש כל שינוי בערב הסעודית: "שינוי משמעותו שינוי דבר אשר כבר קיים. כל מה שקיים בממלכה כבר מבוסס היטב; אולם יש מקום לפיתוח - פיתוח שאינו מתנגש עם העקרונות של האומה." ברוח דומה הוא הצהיר במרץ 2009 כי הוא אינו רואה כל צורך בבחירות או בשיתוף נשים בשלטון. במרץ 2012 הוא צוטט בעיתון אל-חיאת כמי שאמר כי נשים יכולות לייצג את ערב הסעודית באולימפיאדת לונדון כל עוד לא יתנהגו בדרך הנוגדת את חוקי האסלאם. הסכמתו הותנתה בכך שנשים המתחרות בענפי ספורט יעמדו בכללי הצניעות הדתיים. הייתה זו עמדה פרוגרסיבית ומפתיעה מפיו של הנסיך נאיף, אולם ימים ספורים לאחר שנאמרה הודיע ראש הוועד האולימפי הסעודי, נוואף בן פייסל בן פהד, כי נשים סעודיות לא תשתתפנה באולימפיאדה כספורטאיות.
משפחת מידלטון
משפחת מידלטון ידועה בעיקר עקב נישואי בת המשפחה קתרין דוכסית קיימברידג' לנסיך ויליאם דוכס קיימברידג', הם צאצאי אליזבת נוליס (1549–1605) שהייתה בת דודה מדרגה שנייה של אליזבת הראשונה מלכת אנגליה.
עושרם של בני מידלטון אשר נבע מחברה לאספקת ציוד לאירועים, פורסם בכלי התקשורת עקב השתתפותם בחתונת בתם המלכותית.
היסטורית בית מידלטון.
בני משפחתה של קתרין דוכסית קיימברידג' הם: אביה מייקל מידלטון, אמה קרול מידלטון (נולדה בשם קרול גולדסמית'ס), אחיה ג'יימס מידלטון, ואחותה פיפה מידלטון.
מקור השם.
מקור שמם של בני מידלטון הוא ממקורות שונים בסקוטלנד ואנגליה, זמן התאריך המוקדם לשמם מגיע עוד משנת 1166. שושלתו של מייקל מידלטון מגיעה מלידס, לדורות של עורכי דין מחלק זה של אנגליה.
בני משפחה היסטוריים ידועים.
אבותיהם של בני משפחת מידלטון כוללים את סר תומאס לייטון (חי בשנים 1530–1610), שהיה מושל גרנזי בשנים 1570–1609,
ואשתו אליזבת קנוליס (1549–1605) שהייתה בת דודה של אליזבת הראשונה מלכת אנגליה.
אחד מצאצאי המשפחה בתקופה מאוחרת יותר הוא הכומר "תומאס דייוויס" (Thomas Davis 1766 - 1844) שהיה מחבר המזמורים של הכנסייה האנגליקנית; נכדתו, אוליביה כריסטיאנה לופטון, הייתה אחת הסבתות של מייקל מידלטון, אביה של קתרין.
שיוך גנאלוגי.
הגנאלוג הידוע ויליאם אדמס רייטווייזנר (William Addams Reitwiesner) גילה כי שושלת בית מידלטון מקושרת ללורד "סר תומאס פיירפאקס גילינג" (1475–1520) אשר היה אחד מאבותיה הקדומים של דיאנה הנסיכה מוויילס, דבר אשר עושה את קתרין דוכסית קיימברידג' והנסיך ויליאם דוכס קיימברידג' בני דודים מדרגה חמש עשרה.
שושלת נוספת מצד סבתו של מייקל מידלטון הלא היא אוליביה לופטון, בתם של פרנסס והרייט לופטון צאצאי אדוארד השלישי מלך אנגליה.
קרול מידלטון, אמה של קתרין דוכסית קיימברידג', היא בת למשפחת גולדסמית, משפחה ממעמד הפועלים, אשר בניה עבדו במשך כמה דורות ככורים במכרות של סנדרלנד במחוז דורהאם.
בועת הנדל&quot;ן ביפן
בועת הנדל"ן ביפן (ביפנית: バブル景気, מילולית: כלכלת בועה) הייתה בועה כלכלית ביפן, שהתקיימה מ-1986 ועד 1991, במהלכה הרקיעו מחירי המקרקעין והמניות. התפוצצותה של הבועה נמשכה מעל עשור, ולאחר שמחירי המניות הגיעו לשיא שלילי ב-2003, הם המשיכו לצנוח במהלך המשבר הכלכלי העולמי של 2008. הכלכלן פול קרוגמן טען שבמהלך שנות העשור האבוד, כפי שמכונות שנות המיתון, נפלה יפן למלכודת הנזילות.
היסטוריה.
בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה, אימצה ממשלת יפן מדיניות כלכלית קפדנית, שעודדה את התושבים לחסוך כסף. כשלבנקים היה כסף רב כתוצאה מכך, הם נתנו הלוואות ואשראי בקלות, ועם היווצרות עודפי מסחר, התחזק הין לעומת מטבעות זרים. זה איפשר לחברות יפניות להשקיע כסף רב יותר, וכתוצאה מכך ירדו מחירי המוצרים היפניים, דבר שהגביר את העודף המסחרי. במקביל, עליית ערכו של הין גרם לעליית ערכם של נכסים כלכליים.
כסף רב הפנוי להשקעות, בשילוב עם חוסר פיקוח כלכלי, ביטחון יתר ואופוריה בכל הנוגע לעתיד הכלכלי הביא להעצמת הספקולציות, בעיקר בבורסה לניירות ערך בטוקיו ובשוק הנדל"ן. מדד ניקיי 225 הגיע לשיאו ב-29 בדצמבר 1989, ועמד על 38,957.44, לפני שנסגר ב-38,915.87 באותו יום.
מחירי הנדל"ן הגיעו לשיאם ב-1989, כשמטר רבוע אחד בשכונת גינזה שבטוקיו נמכר ב-30 מיליון ין (215,000 דולר), ושווי שטחי הנדל"ן של טוקיו כולה היו שווים יותר מפי שניים סך שטחי הנדל"ן בארצות הברית כולה. לעומת זאת, בשנת 2004 צנחו מחירי הנכסים ברובע העסקים של טוקיו לכדי אחוז אחד ממחירם בשיא, אם כי עדיין דורגו כאחד האזורים היקרים בעולם. המחירים שבו לעלות ב-2007, אז שבו וצנחו בעקבות המשבר הכלכלי של 2008.
בעקבות המשבר הכלכלי, החלו משקיעים לעזוב את יפן, ותחת זו השקיעו במקומות אחרים, דבר שגרם לאובדן הבכורה של התעשייה היפנית בתחומים מסוימים, וליצירת מתחרים במדינות אחרות. בתגובה הוריד הבנק המרכזי של יפן את הריביות לאפס אחוז, אך הצעד לא הצליח למנוע את הדיפלציה.
האשראי הבנקאי שניתן בקלות, וסייע להתנפחות הבועה המשיך להוות בעיה, ובשנים הראשונות של השבר המשיכו הבנקים לתת הלוואות מסוכנות. הבנקים עמדו לקרוס ושרדו הודות לסיוע ממשלתי, צעד שהביא ליצירת "חברות זומביות", כלומר חברות שאינן מסוגלות להתקיים בזכות עצמן ונשענות על סיוע חיצוני.
בית מידלטון
גנזך הציונות הדתית
גַּנְזַךְ הציונות הדתית הוא ארכיון תעודות, מסמכים, כתבי יד ודברי דפוס שאסף ד"ר יצחק רפאל במסגרת מוסד הרב קוק בירושלים, אשר נושאו העיקרי הוא תולדות הציונות הדתית. רפאל יזם את הקמתו בשנת ת"ש 1940, אולם פתיחתו נתעכבה עד שנת תשי"ד 1954. בשל אוצרותיו הרבים נעזרים בו חוקרים של הציונות, תנועת המזרחי והפועל המזרחי, ובחקר תולדות היישוב.
ג'ונתן קייט
ג'ונתן קייט (באנגלית: Jonathan Kite; נולד ב-2 בספטמבר 1979) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי. קייט ידוע בעיקר בזכות גילום דמות של אולג בסדרת הטלוויזיה "מרוששות".
ביוגרפיה.
קייט נולד וגדל בעיר סקוקי שבאילינוי, לדייוויד ולין קייט, שניהם ממוצא יהודי. בזמן הלימודים שלו בקולג' הוא עבד כטבח במסעדה. הוא למד וקיבל תואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בו זמנית, הוא למד בבית ספר למשחק בשם "Second City" והשתתף בקבוצות אימפרוביזציה שונות. בשנת 2003 הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח את קריירת המשחק שלו.
קריירה.
הפרויקט הגדול הראשון שלו היה עם ג'רי סיינפלד בפרומו לסרט"כוורת בסרט". קייט אמנם הופיע בפרסומות ארציות, סרטים קצרים וסרטים עצמאיים עוד לפני הפרומו לסרט אבל הפרומו הזניק את הקריירה שלו בכך שהכניס אותו לעולם התיאטרון וסייע לו להיבחר למספר סרטים חשובים בקריירה שלו. בשנת 2006 הוא הופיע (ללא קרדיט) בסרט "" בתפקיד שודד ים על סיפונה של "הפנינה השחורה".
בספטמבר 2011 הוא החל לשחק בקומדיית המצבים של CBS, "מרוששות" את אולג גולאצ'בסקי, טבח אוקראיני עליז.
בשנת 2021 החל לשחק בסיטקום "אבא, תרגיע!" שיצר ג'יימי פוקס לרשת נטפליקס ואף מככב בו בתפקיד הראשי.
תאורית הגדיל הנצחי
בין העתים
בין העתים היא רשת חברתית מקוונת של יד ושם ללימוד השואה ולהוראתה. באמצעות הרשת ניתנת למורים האפשרות לבטא את עצמם ולשתף את חברי הרשת בסיפורים האישיים שלהם מהבית ומההתמודדות שלהם עם הנושא בכיתה. הרשת מציעה פלטפורמה לשיתוף תמונות, קבצים, קישורים, מערכי שיעור וחומרי לימוד שפותחו על ידי המשתמש.
כמו בכל רשת חברתית, האתר מציע אפשרויות נרחבות של עריכת פרופיל, הוספת תגובות, עדכון "סטטוס", קשרי חברות וירטואליים והתארגנות בקבוצות עניין. כמו כן, מוסד יד ושם מעודד את החברים ברשת לכתוב בלוגים – אישיים ומקצועיים כאחד, החל מ:"כיצד אני מתמודד עם הנושא בכיתה" ועד סיפורי התמודדות אישיים מהבית כדור שני או שלישי לניצולי שואה.