באוקטובר 2009, פין גילם את דמותו של ג'יימי בסדרה הבריטית "Hollyoaks Later". בינואר 2010 גילם את דמותו של טים הבדון בעונה האחת עשרה של סדרת הדרמה הרפואית הפופולרית "רופאים". באותה שנה, הופיע בשני פרקים של הסדרה הוותיקה "The Bill". הוא הופיע בסדרת הבת של דוקטור הו, "הרפתקאות שרה ג'יין". ביוני 2010, פורסם כי ג'ונס יופיע בסדרת הטלוויזיה של רשת HBO, "משחקי הכס" כסר לוראס טיירל. הסדרה, אשר מבוססת על סדרת ספרי הפנטזיה האפית "שיר של אש ושל קרח", מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר. ר. מרטין שיצרו צמד המפיקים האמריקאים-יהודיים דייוויד בניוף וד. ב. וייס הפכה לאחת הסדרות המצליחות בטלוויזיה.
בשנת 2012 הופיע בתפקיד קטן בסרט האימה . בשנת 2014 הופיע בסרט האימה "The Last Showing" כמרטין ווטס.
בשנת 2016, ג'ונס לוהק לגלם בתפקיד ראשי את דמותו של דני ראנד/איירון פיסט בסדרה "איירון פיסט", אשר פרקיה של העונה הראשונה עלו ב-17 במרץ 2017 לצפיית סטרימינג במסגרת השירות של נטפליקס. בשנת 2017 השתתף גם בסרט האימה "", לצדו של סטיבן דורף.
בשנת 2021 הצטרף לקאסט העונה השנייה של הסדרה הקומית מבית אפל TV פלוס, "דיקנסון" על חייה של המשוררת אמילי דיקנסון, בתפקיד של סמואל בולס, עורך העיתון "ספרינגפילד רפובליקן."
בית ספר מקצועי
בית ספר מקצועי הוא בית ספר שבו התלמידים לומדים את הכישורים הנדרשים כדי לבצע עבודה מסוימת. באופן מסורתי בתי הספר המקצועיים אינם עוסקים בחינוך בתחומי מדעי הרוח, אלא מלמדים מיומנויות עבודה ספציפיות. הגישה הממוקדת התרחבה עם הזמן ונוספו אליה הכנה רחבה יותר ופיתוח אקדמי, תוך עידוד הכישורים הטכניים של התלמידים, בנוסף ללימוד המקצועות עצמם.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 החלה להישמע ביקורת נגד מתכונתם של בתי הספר המקצועיים.
בתי ספר מקצועיים בעולם.
בעקבות המהפכה התעשייתית גברה הדרישה לפועלים מקצועיים, והחלו להשתלב במסגרות ההכשרה הפורמליות לימודים שמטרתם להעניק לנוער מקצוע, יחד עם חינוך עם בסיס חברתי ואזרחי. במחצית הראשונה של המאה ה-20, גברה הדרישה לבעלי מקצוע טכני עם פיתוחה של התעשייה מה שהוביל לגידול בבתי הספר שבחלקם לימדו תוכנית לימודים מלאה בנוסף למקצועית. החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 חדר המחשב וההתפתחויות הדיגיטליות שהורידו את הצורך במיומנות עבודה טכנית והעלו את הצורך לעובדים עם ידע טכנולוגי, בעקבות תהליך זה נוספו תוכניות מקצועיות טכנולוגיות שבוססו על לימודים בתחומי המדעים.
בישראל.
החינוך המקצועי בישראל החל בתחומי הנגרות, חרטות, מכונאות, מסגרות פקידות וכדומה, כשבוגריו יצאו מיד לעבודה. תנועות כדוגמת הנוער העובד, החלו מדרישה כי נערי השוליה יוצמדו לעד 5 פועלים מבוגרים ויועסקו כפועלים בתחום המקצועי - היות שעד אז היו ה"שוליות" בעיקר נערי שליחויות ובתפקיד זה יכולתם ללמוד את המקצוע בפועל, תוך הסתכלות ועזרה למבוגרים הייתה מוגבלת.
הכנסת החשמל באופן מאסיבי לתעשייה הפכה את העבודה עם המכונות למסוכנת, ובעקבות הכנסת "חוק ההגנה לנוער בעבודה" שהנוער העובד נאבק עבורו - היה אסור לנוער לעבוד במכונות מבלי לרכוש לכך הכשרה מתאימה. שמואל מסטצ'קין הציע לכך פתרון בהקמת "חדרי מלאכה" בסניפי התנועה, בהם ירכוש הנוער את הכשרתו המקצועית. בסיוע גזבר הוועד הפועל של ההסתדרות, ישראל מרמינסקי-מרום, נרכשו המכונות והחלה הפעולה של "חדרי המלאכה ע"ש מקס פיין" בחנוכה תרפ"ט. המהנדס משה פדלשטיין מבריסק, חבָר למפעל זה להקמת בית הספר המקצועי הראשון של ההסתדרות בשנת 1933 ע"ש מקס פיין, בתל אביב. ברבות הימים הפך מפעל זה לרשת בתי ספר מקצועיים "עמל" הפועלת במסגרת "חוק החניכות" במדינת ישראל.
התיכון המקצועי בסמ"ת נוסד בחיפה ב-1933, במטרה להכשיר פועלים מיומנים לתעשייה העברית ולהכין את התלמידים ללמודים גבוהים בטכניון.
בשנת 1937 הוקם, במסגרת עליית הנוער בסמוך לקיבוץ יגור, בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ, אחד ממנהיגי הנוער היהודי בגרמניה. מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכל אריך מנדלסון. מבין בוגרי בית הספר נמנו קצינים בכירים בצה"ל כגון אהרון דורון, עוזי גל ואחרים.
רשת אורט ישראל, שכיום מפעילה בתי ספר לחינוך מדעי-טכנולוגי, הפעילה בעבר בתי ספר מקצועיים בתחומים שונים. בית הספר הראשון של "אורט" בישראל נפתח ביפו בשנת 1948.
בתי הספר המקצועיים נחלקו לבתי ספר של רשתות או עמותות ובתי ספר פרטיים שחלקם התקיימו עד לשנות ה-80. בעבר הועלתה ביקורת על החינוך ומונו צוותים בוועדות שבעקבות המלצותיהם החל משרד החינוך רפורמה בתחום שביטלה את שיטת המסלולים השונים, ריכזה מגמות מקצועיות וטכנולוגיות תוך צמצום מספרן, וכן הרחיבה את הלימוד המדעי-עיוני על חשבון חלק מההכשרה המעשית. הרפורמה אפשרה גמישות בבחירת מקצועות ובנגישות התלמידים ללימודים עבור תעודת בגרות.
כיום קיימות כ-70 מסגרות חינוכיות להכשרה מקצועית לנוער. חלקם ממוקמים בבסיסים צבאיים ונותנים מענה בעיקר לצורכי הצבא (פלמחים, תל השומר, תל נוף, צריפין, ג'וליס, רמת דוד, בן עמי, חיל הים- חיפה, שמשון), וחלקם הקטן ממוקם בחברות/מפעלים (אורמת, תעשייה אווירית, ישקר, קמ"ג דימונה). לאחרונה, נפתחו בתי ספר והכשרות מקצועיות עבור אוכלוסייה חרדית (אורט עפולה, עמל צפת, אורט טכנולוגי כפר זיתים, אורט צפת, טכנולוגי טל חרמון, מורשת גד- אשדוד, מורשת גד בני ברק, עמל מקס פיין) וגם עבור האוכלוסייה הבדואית (חורה)
ביקורת והתנגדות.
יש המתנגדים לבתי ספר מקצועיים בישראל ובעולם, בטענה שהם חלק מהסללה.
אישי ציבור התנגדו לתוכניות משרד החינוך להפעיל בתי ספר כאלו בעיירות הפיתוח. בשנת 2013, התנגד השר דאז סילבן שלום בישיבת הממשלה להרחבת החינוך המקצועי והתנה את החזרתו לעיירות הפיתוח בחזרתו גם למרכז. הצטרפו לדבריו השרים דאז מאיר כהן ועמיר פרץ
בעבר עלו טענות להסללה לבתי ספר מקצועיים, שלעיתים נקבעה גם לפי מוצא אתני או אזור גאוגרפי במדינה. לפי טענות אלו, בעשורים הראשונים להקמת המדינה, תלמידים ממשפחות אשכנזיות אמידות נשלחו לבתי ספר עיוניים, בעוד שהתלמידים ממשפחות מזרחיות במצוקה נשלחו לבתי ספר מקצועיים. כך גם תלמידים מזרחים מצטיינים נשלחו למגמות נמוכות, בעוד שהאשכנזים, גם כאלו בעלי הישגים נמוכים ביחס למזרחים נשלחו למגמות יוקרתיות.
טענה נוספת היא שהסללת מזרחים לחינוך מקצועי מנעה מאוחר יותר את השתלבותם במרכזי כוח והשפעה. ד"ר שלמה סבירסקי רואה בזה מכשיר להדרה חברתית.
מתרשים שפרסם מכון טאוב על התפלגות מסלול הלימודים לפי מוצא בכיתה ט' עבור גברים יהודים ילידי 1954, עולה כי 46 אחוזים מהתלמידים המזרחים למדו במגמות מקצועיות, בעוד שרק 23 אחוזים מקרב התלמידים האשכנזים למדו במגמות דומות. לפי אותו תרשים, במגמות עיוניות למדו 46 אחוזים מהתלמידים האשכנזים, ו-21 אחוזים מהתלמידים המזרחים.
טענות להסללה על בסיס מוצא זכו גם למערכון בעונה הרביעית של היהודים באים.
מרים סגל
מרים סגל (1905 /1908, קייב – 10 בינואר 1981, תל אביב) הייתה זמרת, סופרת ומורה לזמרה ישראלית.
ביוגרפיה.
סגל נולדה בקייב שבדרום-מערב רוסיה. למדה זמן קצר בקייב אצל אולנה מורביובה . הצטרפה לתנועת השומר הצעיר, וב-1924 (או 1926) עלתה לארץ ישראל כחלוצה ועבדה בעפולה וביישובים אחרים בעמק יזרעאל. בשנת 1927 נסעה ללמוד מוזיקה בצרפת. שנתיים למדה בטולוז, ועוד שנה למדה במחלקה לזמרה ולאופרה בקונסרבטואר של פריז, שם זכתה במקום הראשון בתחרות מוזיקה. בשנת 1930 שבה לארץ ישראל.
בשנים 1930 עד 1956 הופיעה בהפקות אופרה וברסיטלים (בין היתר על בימות האופרה הארץ ישראלית, האופרה הקאמרית, האורטוריה הארץ-ישראלית והאופרה הארצישראלית העממית) ולימדה זמרה בסטודיו של הבימה ובאופן פרטי. הרפרטואר שלה כלל אריות של ורדי, מאסנה, דליב, רימסקי-קורסקוב ועוד, לצד שירים עבריים. השיר האמנותי "עקרה" (~1940) מאת פאול בן-חיים, למילותיה של רחל, נכתב עבורה, וכך גם לחנה של רבקה גוילי לפזמון ליקינתון של לאה גולדברג (1940).
מרים סגל נישאה לצמח סגל (1902–1988), סוכן חברת Caterpillar בישראל. השניים היו הורים לבת מאומצת, אֵלָה סגל (ילידת 1940~).
Battlefield 1943
Battlefield 1943 הוא משחק פעולה ממוחשב מגוף-ראשון שעלילתו מתרחשת במלחמת העולם השנייה. המשחק פותח על ידי EA Digital Illusions CE והופץ על ידי Electronic Arts. המשחק יצא לפלטפורמות ה-Xbox 360 וה-PlayStation 3 בלבד, לפלטפורמת ה-Xbox 360 המשחק יצא ב-8 ביולי 2009 ולפלטפורמת ה-PlayStation 3 הוא יצא ב-9 ביולי 2009.
המשחק הוא הארבע עשר בסדרת Battlefield.
משחקיות.
בדיוק כמו , המשחק הוא עם מנוע ה- Frostbite, רק בגרסה 1.5 (גרסה משופרת יותר מהגרסה שהייתה ל-Battlefield: Bad Company), מה שאומר שאפשר ליצור נזק לאובייקטים בסביבה באופן מציאותי יותר. המשחק כולל מצב כיבוש וגיימפליי חדש בשם "עליונות אווירית" שנמצא נעול, ונפתח רק אחרי 43 מיליון הריגות של כל שחקני הקהילה ביחד הגיימפליי נפתח.
בדומה ל-Battlefield Heroes, יש במשחק זה רק שלושה "מקצועות" שהם: חי"ר (Infantry) - מצויד ברובה אוטומטי בעל טווח קצר, רימוני יד ומטול רקטות נגד טנקים. רובאי (Rifleman) - מצויד ברובה חצי אוטומטי בעל טווח ארוך רימוני יד ומטול רימונים. צלף (scout) - המצויד ב רובה צלפים, אקדח וחומרי נפץ. לכל שחקן יש תחמושת מוגבלת, אך כשנגמרת התחמושת היא נטענת חזרה תוך כמה שניות. המשחק גם כולל מערכת בריאות עצמית - כלומר כששחקן נפגע הפציעה לא נמשכת לאורך זמן, אלא אם הוא לא סופג פגיעות נוספות זמן קצר לאחר מכן הוא חוזר לכשירות מלאה.