ב-17 בנובמבר 2010 מונה למאמן ריאל סרגוסה הספרדית, אך פוטר ב-29 בדצמבר 2011.
ב-28 בנובמבר 2012 מונה אגירה למאמן אספניול הספרדית.
הקרבות בנגבה
אחמד לוטפי אל-סיד
אחמד לוטפי אל-סייד
שמואל רויטל
שמואל רויטל (15 באוקטובר 1928 - 18 ביוני 2015) היה משפטן ומומחה בתחומי תכנון ובנייה ושלטון מקומי, מחברם של ספרי משפט.
ביוגרפיה.
רויטל נולד ברובנו, באותה תקופה בשלטון פולין. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1935. הוא התגורר בילדותו ברעננה ולמד בבית הספר היסודי "מגד". כנער למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. שירת במלחמת השיחרור בחטיבת אלכסנדרוני. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר דוקטור למשפטים בשנת 1972. שימש כמשפטן בשירות המדינה – במשרד מבקר המדינה וכסגן היועץ המשפטי של נציבות תלונות הציבור.
שימש מרצה לדיני תכנון ובנייה באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן ובמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
איוואן דיביץ'
איוואן דיביץ' (ברוסית: Иван Иванович Дибич-Забалканский, בגרמנית: Hans Karl Friedrich Anton von Diebitsch; 13 במאי 1785 - 29 במאי 1831) היה גנרל-פלדמרשל רוסי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה.
איוואן דיביץ' נולד ב-13 במאי 1785 בשלזיה, למשפחת אצולה גרמנית. לאחר סיום הלימודים בבית הספר לקצינים בברלין עבר להתגורר ברוסיה, בעקבות אביו שהחל לשרת בצבא האימפריה הרוסית עוד בשנת 1792. בשנת 1801 התגייס דיביץ' לצבא הרוסי, ובשנת 1805 בלט באומץ ליבו בקרב אוסטרליץ.
דיביץ' השתתף במלחמת רוסיה-צרפת בשנת 1812, ולאחר נסיגת הצבא הצרפתי מרוסיה ותחילת הלחימה בגרמניה ניהל שיחות עם מפקדי הצבא הפרוסי בשטח, וכתוצאה מכך, הצבא הפרוסי עבר להילחם לצד הרוסים. הדבר סימל מהפך במאזן הכוחות באירופה ובקואליציה נגד נפוליאון. בשנת 1813 השתתף דיביץ' בקרב לייפציג ובקרבות נוספים.
לאחר המלחמה התקרב מאוד לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, והיה בין יועציו בנסיעות לאירופה. בשנת 1824 התמנה לראש המטה של הצבא. בשנת 1825 היה בין מלוויו של הצאר לטגנרוג, שם נפטר האחרון. בתחילת שלטונו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה היה בחבר השופטים בעקבות מרד הדקבריסטים. חלק גדול של הקושרים היו קצינים ביחידות שבפיקודו, והוא פעל אישית למעצרם.
בשנת 1827 נשלח דיביץ' לקווקז לבדיקת היחסים בין אלכסיי ירמולוב לבין איוואן פסקביץ', ועם חזרתו קיבל תואר רוזן.
בשנת 1828 לחם דיביץ' במלחמה העות'מאנית-רוסית (1828-1829). אף על פי שלא היה לו תפקיד מוגדר, ניצל את יחסיו עם הקיסר, כך שהמפקד העליון במקום לא היה יכול לנקוט באף מהלך צבאי ללא תיאום עמו, ובתחילת 1829 התמנה למפקד העליון של הכוחות הלוחמים.
בהיותו בנחיתות מספרית ברורה העדיף לא להיכנס לקרב מכריע, אולם אף על פי כן, הכוחות בפיקודו הצליחו לכבוש מספר מבצרים ולנצח בקרבות רבים. דיביץ' פיקד על מעבר הצבא דרך הבלקנים והפתיע את העות'מאנים כאשר כוחותיו הגיעו סמוך לאדריאנופול, אך שם נתקלו בהתנגדות עזה ונאלצו לסגת. כתוצאה ממהלך זה נחתם הסכם אדריאנופול שתאם את דרישותיה של האימפריה הרוסית. בשל הישגיו במערכה זו הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולשמו התווספה תוספת "זבלקנסקי" (מעבר לבלקן).
האירועים באירופה בשנת 1830 גרמו לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה לארגן צבא למערכה נגד המהפכנים, והוא שלח את דיביץ' לברלין לניהול שיחות. באופן מפתיע החל מרד בפולין, ודיביץ' התמנה לראש הכוחות שהוקצו לדיכוי המרד. למרות הבטחותיו, לא הצליח במטלה זו במהירות והלחימה נמשכה 7 חודשים.
בשלבים האחרונים של המערכה נפטר דיביץ' ב-29 במאי 1831 בקלשבו, כתוצאה ממחלת הכולרה, בעת היותו בין הכוחות הלוחמים.
מרי ג'יי בלייג'
מרי ג'יין בלייג' (באנגלית: Mary Jane Blige; נולדה ב-11 בינואר 1971) היא זמרת היפ הופ, מוזיקת נשמה ורית'ם אנד בלוז, מפיקה מוזיקלית ושחקנית אמריקאית, הידועה בשם מרי ג'יי בלייג' (Mary J. Blige). בלייג' היא זוכת פרס האגדה בטקס פרסי המוזיקה העולמית על כך ששילבה בין היפ הופ למוזיקת נשמה בשנות ה-90 של המאה העשרים. היא ידועה בעולם כ"מלכת ההיפ הופ סול", כינוי בו זכתה על יצירתה את סוגת ההיפ הופ סול.
בלייג' זכתה במספר פרסי גראמי ובפרס אגדות המוזיקה של פרסי המוזיקה העולמית על היפ הופ וסול. נכון לשנת 2008, מכרה בלייג' כ-65 מיליון אלבומים בכל העולם. המנעד הקולי שלה מתפרש על ארבע אוקטבות, והיא שרה באלטו וגם בסופרן ומצו-סופרן. בלייג' ציינה את פטי לבל, אניטה בייקר, ארית'ה פרנקלין וצ'אקה קאהן כארבע מהזמרות מהן הושפעה.
ביוגרפיה.
בלייג' נולדה ברובע הברונקס, ניו יורק. היא השנייה מבין ארבעה ילדים לקורה (אחות) ותומס (מוזיקאי ג'אז) בלייג'. אביה לימד אותה לשיר. כשבלייג' הייתה בת 4 אביה, חייל לשעבר אשר שירת במלחמת וייטנאם וסבל מהלם קרב ובעיות שתייה, נטש את המשפחה. בלייג' בילתה את ילדותה בסאוונה, ג'ורג'יה, שם שרה בכנסייה. משם עברה ליונקרס, ניו יורק שם התגוררה עם אמה, אחותה הגדולה, חמישה בני דודים ושתי דודותיה. היא נשרה מהלימודים בכיתה י"א.
1971–1990: התחלת הקריירה.
בגיל 17 הקליטה בלייג' גרסה מאולתרת לשיר של אניטה בייקר בתא הקלטה בקניון בווייט פליינס בניו יורק. בן זוגה של אמה השמיע את הקלטת לג'ף רד, אמן ואחראי רפרטואר בחברת התקליטים "תקליטי אפטאון". רד העביר את ההקלטה למנכ"ל החברה, אנדרה הארל, שנפגש עם בלייג' ובשנת 1989 החתים אותה לחברה. בלייג' הייתה האישה הראשונה שהוחתמה בחברה. לאחר החתמתה בחברה נותר מצב הקריירה של בלייג' רדום בגלל התמקדות החברה באמניה המבוססים יותר. מדי פעם שימשה בלייג' כזמרת רקע לאמנים בחברה. בשנת 1990 היא הוצגה כזמרת הליווי של רד בהופעה באפולו ת'יאטר. באותה שנה השתתפה בהקלטה ובקליפ של אמן אחר בחברה. בשנת 1991 הופיעה בשידור חוזר בטלוויזיה כזמרת הליווי של ג'ף רד בהופעה באפולו. בסתיו 1992 הופיעה יחד עם אמן נוסף אך החשיפה הרחבה שלה בארצות הברית הייתה בשנת 1992, כשהופיעה ב-MTV.
1991–1993: "What's The 411?".
הפקת אלבום הבכורה של בלייג' החלה בשנת 1992 תחת פיקוחו של מנהל אמנותי באפטאון - המוזיקאי שון קומבס. ב-28 ביולי 1992 הוציאה אפטאון את האלבום "What's The 411?". הסינגל הראשון מתוכו, "You Remind Me", הגיע למקום הראשון במצעדי האר-אנד-בי באותו קיץ. הסינגל השני, "אהבה אמיתית", יצא בסתיו. גם הוא כמו קודמו טיפס לצמרת מצעד האר-אנד-בי ושני הסינגלים קיבלו תקליט זהב על מכירותיהם. עוד סינגלים יצאו בשנת 1993, כולל גרסת כיסוי לשיר של רופוס "Sweet Thing" והשיר "Love No Limit".
בסוף שנת 1993 "What's The 411?" מכר 3 מיליון עותקים. בינתיים הוציאה בלייג' סינגל היפ הופ "You Don't Have To Worry". לאור הצלחתה כינה אותה קומבס "מלכת ההיפ הופ סול". שם האלבום נלקח מעבודתה הקודמת כנציגת שירות. על מנת להשאיר את הסינגלים מהאלבום במצעדים יצא אלבום רמיקסים ל"What's The 411?" בזמן עבודתה של בלייג' על אלבומה הבא.
1994–1996: "My Life".
ב-29 בנובמבר 1994 הוציאה אפטאון את אלבומה השני של בלייג', "My Life", שוב תחת פיקוחו של קומבס, למרות עזיבתו את החברה. קומבס שימש כמפיק שותף לכל שירי האלבום פרט לשיר אחד, וגם החל לשמש כמנהלה האישי של בלייג'. שלא כמו אלבום הבכורה שלה, הפעם בלייג' לקחה חלק ניכר בכתיבת השירים לאלבום אותם ביססה על חייה האישיים.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Be Happy" נכנס למקום 29 ומקום 6 במצעד "100 המובילים" ומצעד האר-אנד-בי בהתאמה. בתחילת 1995 יצאה גרסת כיסוי לשירה של רוס רויס מ-1976, "I'm Goin' Down". השיר היה לסינגל הראשון של בלייג' שנכנס ל-20 הגדולים במצעד הבריטי. עוד סינגלים מהאלבום: "You Bring Me Joy" ו-"I Love You". שני שירים מהאלבום שלא יצאו כסינגלים אך זכו להשמעות רבות ברדיו הם "Marry Jane (All Night Long)" ו-"My Life". שני האחרונים יצאו כסינגלים רק בבריטניה. האלבום זכה בפלטינה משולשת.
למרות הצלחת האלבום ותהילתה הגוברת, העידה בלייג' מאוחר יותר שבאותה תקופה נאבקה בהתמכרותה לאלכוהול וסמים ונמצאה במערכת יחסים אלימה עם בן זוגה, קייסי היילי. היא סבלה גם מדיכאון. בלייג' עסקה בפרויקטים חיצוניים כמו הקלטת פתיחים לסדרות טלוויזיה, שיתופי פעולה עם אמני היפ הופ אחרים. שיתוף הפעולה שלה עם מת'וד מן הביא לזכייתה בגראמי, בעוד ששיתוף הפעולה שלה עם בייביפייס היה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר שלה עד אז. האלבום שלה עצמו היה מועמד לגראמי בקטגוריית "אלבום אר-אנד-בי הטוב ביותר" אך הפסיד לאלבומה של להקת TLC.
1997–1998: "Share My World".
ב-22 באפריל 1997 יצא אלבומה השלישי של בלייג', "Share My World" על ידי חברת התקליטים MCA (חברת אם של אפטאון שהייתה בתהליכי פירוק). קומבס ובלייג' פירקו את שותפותם האמנותית. את מקומו מילאו טראקמאסטרס וסטיב סטאוט כמפיקים בפועל. בהפקת האלבום נטלו חלק ג'ימי ג'אם וטרי לואיס, צ'אק ת'ומפסון, אר. קלי, בייביפייס ורודני ג'רקינס.
האלבום נוצר בתקופה בה ניסתה בלייג' לשקם את חייה האישיים ולהיגמל מסמים ואלכוהול. כמו כן סיימה את מערכת היחסים עם היילי. בהשראת קורותיה נוצרו שירים אופטימיים, קצביים ושמחים יותר באלבומה כמו "Love Is All We Need" ו"Share My World". האלבום נכנס למקום הראשון במצעד הבילבורד והניב חמישה להיטים: "Love Is All We Need" (יחד עם נאס), "I Can Love You" (עם ליל' קים), "Everything", "Missing you" (רק בבריטניה)ו-"Seven Days". האלבום היה למצליח ביותר של בלייג' מבחינה מסחרית, עם מכירות של 3 מיליון עותקים בארצות הברית.