יש אזכור לבית קברות יהודי כבר בשנת 1547. הרישיון לקבורה ניתן ל: Vitale di Leone, שהיה בעל עסק בנקאי. בית הקברות שוקם בשנת 1992 בעזרת קרן פרס נובל של Rita Levi Montalcini .
קווין גרנט
גמר גביע אופ&quot;א 2008
גמר גביע אופ"א 2008 היה משחק ההכרעה ה-37 של גביע אופ"א, טורניר כדורגל המועדונים השני בחשיבותו מטעם אופ"א, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר לעונת 2007/2008 היא זניט סנקט פטרבורג מרוסיה, שניצחה במשחק הגמר את גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד. המשחק נערך באצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר, מגרשה הביתי של מנצ'סטר סיטי במנצ'סטר שבאנגליה ב-14 במאי 2008.
במשחק נפגשו דיק אדבוקאט, מאמנה של ריינג'רס לשעבר וכיום מאמנה של זניט, מול מאמנה הנוכחי של ריינג'רס וולטר סמית'. שני המאמנים, שאימנו בעבר את גלאזגו ריינג'רס, הוליכו אותה לשני טרבלים מקומיים: סמית' ב-1993 ואדבוקאט ב-1999. זניט סנקט פטרבורג ניצחה במשחק 2–0, בזכות שערים של איגור דניסוב וקונסטנטין זיריאנוב. היא זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א, והפכה לקבוצה הרוסית השנייה בלבד שעושה זאת, אחרי צסק"א מוסקבה שזכתה בטורניר בעונת 2004/2005.
הלוגו של משחק הגמר מציג תמונה של אצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר, ונוצר על ידי האמן האנגלי ליאם ספנסר. הוא התגלה בטקס שנערך באצטדיון ב-6 בדצמבר.
לפני המשחק.
הנהלת זניט סנקט פטרבורג ונשיא אופ"א מישל פלאטיני ביקשו מהממשל הבריטי לאפשר קבלת אשרה לכניסה למשחק לאוהדים הרוסים, אף על פי שרוסיה לא אישרה לאוהדים הבריטים את הכניסה לגמר ליגת האלופות 2008 שנערך במוסקבה. ראש אגף שירות האשרה הבריטי של חבר המדינות, מנדי איברמי, גרם לאיפשור כניסתם של האוהדים הרוסים למשחק.
קבוצות.
זניט סנקט פטרבורג הייתה ללא המבקיע המצטיין של הטורניר, פאבל פוגרבניאק, שצבר כמות מרבית של כרטיסים צהובים בשלבי הנוק-אאוט של הטורניר ולפיכך הושעה. עם זאת, היא הייתה מסוגלת לנצח את ריינג'רס בזכות הקשרים ההתקפיים המצטיינים שלרשותה, אנדריי ארשאבין וקונסטנטין זיריאנוב, בנוסף לקשר האחורי אנטולי טימושיוק.
מאמן ריינג'רס וולטר סמית' פתח עם ז'ין-קלאוד דרשווילה בעמדה הקדמית במערך שלו, כאשר חמישה קשרים תומכים בו מאחור: סטיבן דייוויס, קווין תומסון, סטיבן וייטקר, בארי פרגוסון וברהים המדני. נלי אלכסנדר פתח בפעם העשירית בלבד בהרכב ריינג'רס.
משחק הגמר.
מהלך המשחק.
בפתיחת המשחק, שתי הקבוצות לא הרבו להשיג הזדמנויות לכיבוש. זניט סנקט פטרבורג הגיעה למספר מצבים טובים של אנדריי ארשאבין, ויקטור פייזולין ואיגור דניסוב שהיו קרובים לכיבוש שערים. גלאזגו ריינג'רס הגיעה למצב טוב אחד במהלך המחצית הראשונה. בתוספת הזמן של המחצית הראשונה טענו שחקני זניט לנגיעת יד ברחבת העונשין של מגן ריינג'רס סאשה פפץ' ודרשו משופט המשחק פסיקת בעיטת עונשין לזכותם. הדבר אירע גם בצד המגרש השני, כאשר שחקני ריינג'רס טענו לנגיעת יד ברחבה של קונסטנטין זיריאנוב.
המחצית השנייה נפתחה בשליטתה של זניט, שנחשבה כמנטרלת את ריינג'רס. בדקה ה-63 זכתה ריינג'רס בבעיטת קרן לאחר הדיפה החוצה של ויאצ'סלב מלאפייב, אך זניט חטפה את הכדור ויצאה להתקפה מתפרצת בהנהגת אנדריי ארשאבין, שהיה קרוב פעם נוספת לכיבוש. השער הראשון במשחק נכבש בדקה ה-73 על ידי איגור דניסוב מזניט, לאחר בישול של אנדריי ארשאבין. השער נחשב למפתיע, עקב עובדת חוזק ההגנה של ריינג'רס. מאמן ריינג'רס וולטר סמית' העלה לשחק שלושה שחקנים בעלי יכולת התקפית על מנת לסייע לקבוצתו להשוות את התוצאה. עם זאת, לאחר שני כרטיסים צהובים שנתן השופט פטר פרוידפלדט בתוספת הזמן של המשחק, קונסטנטין זיריאנוב העלה את זניט ליתרון 0–2 בדקה האחרונה.
בסיום המשחק הצדיקה התקשורת את תוצאת המשחק, בזכות סגנון משחקה ההתקפי של זניט שהוביל אותה לניצחון.
אלימות אוהדים.
במהלך האירוע התחוללה התפרעות אוהדים במרכז העיר מנצ'סטר. בעקבות המהומה שהתחוללה, נאלצה המשטרה המקומית להתערב על מנת להרגיע את המהומות. צוות ערוץ החדשות של ה-BBC הפסיק את תוכנית השידורים הרגילה שלו לטובת שידור חי בטלוויזיה של אירועי האלימות, ותוכנית הדגל של רשת ITN "חדשות בעשר" (News at Ten) נתנה סיקור נרחב לאירועים.
הנשף באי הפיסקאלי
הנשף באי הפיסקאלי נערך בריו דה ז'ניירו ב-9 בנובמבר 1889, לכבוד קציני האנייה הצ'יליאנית "האדמירל קוקרן". הייתה זו המסיבה הגדולה האחרונה שערכה המונרכיה הברזילאית לפני , כשבוע לאחר מכן (15 בנובמבר 1889).
בתחילה נקבע להיערך הנשף ב-19 באוקטובר, אך נדחה בעקבות מותו של לואיש הראשון, מלך פורטוגל, אחיינו של פדרו השני, קיסר ברזיל.
על פי הערכות, נכחו בנשף 3000 עד 5000 בני אדם (על פי המקורות). הנשף זכור בשל ההפרזה, הפזרנות וההוללות הרבים שניכרו בו - האי הפיסקאלי קושט כולו בבלונים ונציאנים, עששיות סיניות, אגרטלים צרפתיים ופרחים ברזילאיים. בצידו האחורי של האי, הותקנו שני שולחנות, שהוצבו בצורת פרסה, ועליהן הוגשה ארוחת ערב לחמש מאות מוזמנים, במאתיים וחמישים מקומות ישיבה מכל צד. במנות שהוגשו בצלחות עטורות פרחים ופירות אקזוטיים (וביניהן), נצרכו 800 ק"ג חסילונים, 1300 עופות, 500 עופות הודו, 64 עופות פסיון, 1200 קופסאות אספרגוס, 20000 כריכים, 14000 גלידות, 2900 צלחות חטיפים מתוקים, 10000 ליטר בירה ו-304 ארגזי יין, שמפניה ומשקאות שונים.
תזמורת, אשר הוצבה על סיפון האנייה אדמירל קוקרן, שלכבוד צוותה נערך הנשף, ניגנה אל תוך הלילה שירי ואלס ופולקות.
למרבה האירוניה, מיד עם הגעת המשפחה הקיסרית לנשף, התרחשה תקרית מביכה (אין לכך אימות): מסופר כי בעת שנכנס דום פדרו השני, קיסר ברזיל, לאולם הנשף, הוא איבד את שיווי משקלו ומעד. כשהתאושש מהנפילה, קרא הקיסר בקול רם: " המונרך החליק, אך המונרכיה לא נפלה" (פורטוגזית - "O monarca escorregou, mas a monarquia não caiu").
עם תום הנשף, בחמש אחר חצות, לאחר צאת המוזמנים, גילו עובדי הניקיון פריטים יוצאי דופן מפוזרים ברצפה: נוסף על כוסות שבורים ובקבוקים פזורים, נאספו אותות כבוד אבודים ואף פריטי לבוש נשיים אינטימיים. אפשר כי הדבר בדוי, שכן הדברים פורסמו ב-12 בנובמבר 1889 בטור ההיתולי "Foguetes" בכתב העת "O Paiz" בריו דה ז'ניירו.
נוירוכימיה
נוירוכימיה היא חקר הנוירוכימיקלים, הכוללים מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים), כווננים-עצביים (נוירומודולטורים), הורמונים-עצביים (נוירו-הורמונים), ומולקולות אחרות כמו תרופות המשפיעות על פעילות תאי העצב (נוירונים). נוירוכימיה היא תחום במדעי המוח, ובוחנת את הקשר בין התרכובות האורגניות הפעילות במערכת העצבים, לתהליכים עצביים כמו נוירופלסטיות, נוירוגנזה והבחנה עצבית. למחקר הנוירוכימי השפעה חזקה על הרפואה והפסיכולוגיה.
היסטוריה.
ניתן לתארך את ייסוד הנוירוכימיה כתחום מחקר לסדרת "סימפוזיונים נוירוכימיים בינלאומיים"; הראשון מביניהם פורסם ב-1954 תחת הכותרת "Biochemistry of the Developing Nervous System" ("ביוכימיה של מערכת העצבית המתפתחת"). מפגשים אלה הובילו ליצירת החברה הבינלאומית לנוירוכימיה, והחברה האמריקנית לנוירוכימיה. מפגשים מוקדמים אלה דנו בטבע הזמני של מוליכים עצביים כמו אצטילכולין, היסטמין, חומר P וסרוטונין. עד שנת 1972, הרעיונות והמושגים כבר קיבלו אופי מוחשי יותר. נוירוכימיקלים כמו נוראדרנלין, דופמין וסרוטונין סווגו כ"מוליכים עצביים משוערים בקבוצות נוירונים מסוימות במוח".
תפקוד המולקולות המוחיות האופייניות.
מוליך, כוונן והורמון עצבי, יכולים שלושתם להוות זה את זה, כל מולקולה לגופה. למשל, הנוירו-הורמון דופמין הוא גם הורמון וגם מוליך עצבי, והנוירו-הורמון אוקסיטוצין הוא גם הורמון, וגם כוונן-עצבי.
נוירו-נוטריאנטים.
זהו שם כולל לאטומים, חומרי-קדם, ומולקולות החיוניות לתפקודה של מערכת העצבים המרכזית. נוטריאנטים מתחלקים לחיוניים כגון אטומי חמצן, חומצות שומן חיוניות, חומצות אמינו כגון טירוזין, וטריפטופאן הדרושים לתפקוד תקין כללי ("נוירו-טיפיקאלי"), ולמסייעים כגון חומצות שומן אומגה 3.
נוטריאנטים מסוימים חשובים יותר לרחמיים (תינוקות המתפתחים ברחם) דוגמת חומצה פולית (המשמשת למניעת התפתחות מומים בתעלה העצבית שהיא שלב קדום של המוח), ואחרים חשובים יותר לאדם הבוגר.
ספיריטואלז
ספיריטואלז (באנגלית Spirituals או Negro Spirituals) הם שירי עם בעלי אופי דתי שנוצרו והושרו על ידי עבדים אפרו-אמריקאים בארצות הברית והתבססו על מסורות מוזיקליות ותרבותיות שהובאו מאפריקה.
חלק משירים אלו הפכו ברבות השנים לשירי עם אמריקאים והתפרסמו גם ברחבי העולם. לספיריטואלז היה חלק מרכזי בהתפתחות הסוגות המוזיקליות של הגוספל והבלוז.
מקור השם והמוזיקה.
המונח ספיריטואל (בעברית: רוחני) נגזר מהמונח "Spiritual Song" המופיע בתרגום המלך ג'יימס לאיגרת אל האפסים "וּתְהִי שִׂיחַתְכֶם אִישׁ אֶת־רֵעֵהוּ תְּהִלּוֹת וְתִשְׁבָּחוֹת וְשִׁירוֹת רוּחָנִיּוֹת שִׁירוּ וְזַמְּרוּ לַאדֹנָי בִּלְבַבְכֶם" (פרק ה', פסוק 19). אצל הנוצרים הלבנים היה המונח "Spiritual Song" בשימוש עד המאה ה-19, אך לא המונח "Spiritual". המונח ספיריטואל הופיע לראשונה בכתב בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-19, ובו תואר שימוש של העבדים בשמות העצם, ספיריטואל לשיר המושר בישיבה או בעמידה במקום אחד, ו-"Spirituals Shouts" למוזיקה שמתאימה לכעין ריקוד.