ב-19 במרץ 1944 פלש הצבא הגרמני (ורמאכט) להונגריה (מבצע מרגרטה). בגלל התנגדות הרשויות המקומיות להקמת גטו במקום, הועברו יהודי נירבאטור ב-22 באפריל 1944 לגטו שהוקם בבירת המחוז בנירג'האזה (Nyiregyháza). מחמת הצפיפות בגטו, הועברו יהודים גם לחוות בסביבה, שם הוחזקו בתנאי רעב עד שב-28 במאי נשלחו אל מחנה ההשמדה אושוויץ. כמה עשרות יהודים הועברו מאושוויץ למחנות עבודה בגרמניה. מקצתם שוחררו על ידי הסובייטים מיד בתום המלחמה ומקצתם הועברו למחנה שבויים בסלוצק, בלארוס, שם שהו תשעה חודשים עד לשחרורם.
אחרי המלחמה חזרו לנירבאטור 520 יהודים, רובם ניצולי עבודות הכפייה וחלקם תושבי הכפרים הקטנים שבסביבה. החוזרים חידשו את חיי הקהילה האורתודוקסית. קהילת הסטטוס-קוו לא התחדשה. ב-1958 כבר לא נותרו יהודים במקום.
סאלם חבשוש
מארי סאלם (שלום) בן יחיא חִבְּשׁוּשׁ (ה'תקפ"ה, 1825 – אדר ה'תרס"ה, מרץ 1905) היה מרבני צנעא שבתימן, וראש הישיבה הכללית האחרון בצנעא. מחבר הספר שושנת המלך, קיצור תשובות מהרי"ץ, חיבור מרכזי ביהדות תימן.
ביוגרפיה.
מארי סאלם נולד בשנת ה'תקפ"ה (1825) לאביו יחיא ברובע היהודי בעיר צנעא בירת תימן. למד תורה אצל הראב"ד מארי יוסף קארה, ואצל ראש הישיבה הכללית מארי יחיא בדיחי. לאחר פטירת ראש הישיבה מארי יחיא בדיחי בשנת ה'תרמ"ח (1888), נתמנה לכהן כראש הישיבה שהתקיימה בבית המדרש בית צאלח בעיר. כיהן כראש הישיבה עד לסוף פעילותה בשנת ה'תר"ס (1900), עקב מרד הערבים בראשות האימאם יחיא בשלטון הטורקי, ומאורעות חוזת אלנפר.
מארי סאלם נחשב כממשיך דרכו של מהרי"ץ בפסיקת הלכה, זאת אף על פי שהיה מתפלל בנוסח השאמי בבית הכנסת בית כחלאני בעיר. חבריו כינו אותו "המכלול", מכיוון שהיה משיב בדייקנות על כל שאלה שהיה נשאל, בתוספת המיקומים המדויקים בספרים בהם כתובה התשובה. לאחר פטירת הראב"ד מארי סלימאן צאלח, כיהן כדיין יחיד מארי אברהם צאלח, וכשהיה צורך בשלושה דיינים צירף אליו את מארי סאלם חבשוש. היה שונא את השררה, והתרחק ממשרות ציבוריות. לפרנסתו עסק בצורפות כסף.
נפטר בודד בביתו ברעב הגדול המכונה חוזת אלנפר, בחודש אדר בשנת ה'תרס"ה (1905). כשהגיע ר' סלימאן חבשוש לטפל בו להכינו לקבורה, מצא אותו יושב על מקומו ותפיליו מונחים לפניו, ולא הספיק לקפלם. בשעת הרחיצה הבחינו שכתב על זרועו דבר מה בדם, אך הרחיצה טשטשה את הכתוב.
הרב עמרם קורח כתב עליו:
חיבוריו.
ידוע לנו על שלושה חיבורים שחיבר. השניים הראשונים היו נפוצים ביותר בתימן:
משה מרי
משה מרי (נולד ב-1972) הוא יו"ר נספרסו ישראל, משנת 2022, לאחר שכיהן כמנכ"ל החברה במשך 13 שנים.
ביוגרפיה.
משה מרי נולד למשפחה מרובת ילדים לאב ששירת בצה״ל.
מרי הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
בתחילת שנות ה-2000, כיהן מרי כמנכ"ל אוברסיז טובאקו בע"מ, חברת בת של חברת הטבק האמריקאית, תאגיד בינלאומי העוסק בייצור ושיווק סיגריות.
מרי משתתף בפרויקטים העוסקים במנטורינג לתפקידי ניהול בכירים עבור סטודנטים לתואר ראשון.
הוא מתנדב כחבר ועד מנהל בעמותת אימג'ן לשילוב בעלי מוגבלויות באמצעות מוזיקה.
מרי נשוי לטלי, אב לעמית ונועה, מתגורר בהוד השרון ועוסק כתחביב במוזיקה, מנגן על תופים וסקסופון.
בנספרסו.
משנת 2022, מכהן מרי כיו"ר נספרסו ישראל, לאחר שכיהן במשך 13 שנים כמנכ"ל החברה.
ב-2009 יובאו לישראל מכונות קפה עם קפסולות לצריכה ביתית בהיקף של 5.5 מיליון דולר. ב-2010 הסכום קפץ ל-11.7 מיליון דולר ושנת 2011 הסתיימה עם היקף יבוא בסכום של כ-18 מיליון דולר. שיעור החדירה בישראל הוא 15% בלבד ממשקי הבית נכון ל-2011 והצפי הוא כי אחוז החדירה ימשיך לצמוח ויתקרב לאחוז החדירה באירופה העומד על למעלה מ-50%. ביולי 2012 נבחר כאיש השיווק של איגוד השיווק הישראלי.
מרי הוביל מהלכים בחברה לניצול יעיל יותר של חומרי גלם ושיפור הקיימות והקים מערך לאיסוף הקפסולות ואסטרטגיה לניצול הקפסולות הממוחזרות, שכולל שיתוף הפעולה עם יקב הרי גליל, שלו חברת נספרסו התחילה להעביר את הקפה הממוחזר לשימוש כקומפוסט.
דוטר (זמרת)
יוהאנה מריה יאנסון (בשוודית: Johanna Maria Jansson; נולדה ב-10 ביוני 1987), ידועה בשם הבמה שלה דוטר, היא זמרת-יוצרת שוודית. היא הגיעה למקום השני במלודיפסטיבלן 2020 בהפרש של נקודה מהשיר הזוכה.
שנותיה הראשונות.
דוטר נולדה ב-10 ביוני 1987 בעיר ארביקה במערב שוודיה. לאחר מכן, היא ומשפחתו עברו לסטוקהולם. בסטוקהולם, דוטר החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "קולטוראמה", שם בחרה את שם הבמה שלה "דוטר". דוטר הושפעה מג'פרסון איירפליין, ג'וני מיטשל, פירסט אייד קיט ופלורנס אנד דה מאשין.
קריירה.
בשנת 2014, דוטר הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "My Flower". בשנת 2017, דוטר כתבה את השיר "A Million Years" שהשתתף בקדם השוודי לאירוויזיון 2017 בביצוע מרייט. בגמר, השיר זכה במקום הרביעי עם 99 נקודות. בשנת 2018, דוטר השתתפה במלודיפסטיבלן לאירוויזיון 2018 עם השיר "Cry". אף על פי שדוטר הייתה הזוכה הפוטנציאלית של הקדם, היא לא העפילה לגמר והודחה מהתחרות. בשנת 2019, דוטר כתבה את השיר "Victorious" שהשתתף במלודיפסטיבלן 2019 בביצוע לינה הדלונד. בגמר, השיר זכה במקום ה-11 עם 40 נקודות. בנוסף, דוטר הופיעה יחד עם הזמר מונס סלמרלוב בחצי הגמר השני של התחרות. דוטר חזרה לקדם בשנת 2020 עם השיר "Bulletproof". היא השתתפה ברבע הגמר השני והעפילה לגמר הגדול. בגמר, היא זכתה במקום השני עם 136 נקודות, נקודה אחת פחות מהזוכות The Mamas. ב-13 במרץ 2021, דוטר הגיעה למקום הרביעי בקדם השוודי לאירוויזיון 2021 עם השיר "Little Tot".
מויסיי
מויסיי (ברומנית: Moisei או Moiseu, מויסֵאוּ; בהונגרית: Majszin, מאיסין; ביידיש: מאסיף, מאסיב או מאסיעב) הוא כפר במחוז מרמורש שבצפון רומניה, באזור ההיסטורי טרנסילבניה. במויסיי התקיימה קהילה יהודית עד השואה. מקור שמו בצורה הרומנית של שמו של משה.
גאוגרפיה ואקלים.
מויסיי ממוקמת בין בורשה לווישאו דה סוס, כ-45 ק"מ דרומית-מזרחית לסיגט.
הכפר נבנה על גדות נהר וישאו בהרי מרמורש ולמרגלות הרי רודנה שבקרפטיים המזרחיים.
הטמפרטורה הממוצעת במויסיי היא כ-6°. כאשר בשנות ה-50 של המאה ה-20 נרשמו טמפרטורות שיא של 39° בקיץ ו-31° מתחת לאפס בחורף.
היסטוריה.
עדות ראשונה לקיומה של מויסיי קיימת משנת 1213.
בשנת 1672 הוקם מחדש מנזר סמוך לכפר שהוקם כבר בראשית אותה מאה. המנזר היה שלוחה של מנזר פוטנה. מדי שנה, המנזר מהווה מוקד משיכה לצליינים בחג עליית מרים, ותהלוכות ססגוניות יוצאות אליו מיישובי האזור.
ככל אזור מרמורש, השתייך הכפר לממלכת הונגריה במשך מאות שנים. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הועבר האזור לידי רומניה במסגרת חוזה ורסאי. תכתיב וינה מ-1940 החזיר את האזור לידי הונגריה.
ב-14 באוקטובר 1944 טבחו חיילים הונגרים שעברו במויסיי בנסיגתם מפני הצבא האדום
בכ-30 רומנים במויסיי, ושרפו כ-200 בתים. אנדרטה לחללי הטבח הוקמה במקום.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוחזר האזור לשליטה רומנית, עד ימינו.
הקהילה היהודית.
יהודים מגליציה החלו להתיישב במויסיי החל מסוף המאה ה-18, והתפרנסו מחקלאות, מסחר, טחנות קמח ותעשיית העץ.
בראשית דרכה, הקהילה הייתה מסונפת מבחינה ארגונית לקהילת וישאו דה סוס. ב-1897 (ה'תרנ"ז) החליטו יהודי מויסיי להתנתק מקהילת וישאו דה סוס ולייסד קהילה עצמאית, והפסיקו לשלם את מסי הקהילה לווישאו דה סוס. מאורע זה גרם לסכסוך חריף בין שתי הקהילות, שהגיע עד לבית המשפט. ב-1899 הפעילה קהילת וישאו דה סוס את ההוצאה לפועל על קהילת מויסיי, וספרי התורה של מויסיי הוחרמו. בהמשך השלימו הקהילות, ועם השנים המתיחות שככה.
בשנת 1941 מנתה הקהילה 1,069 נפש. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, נלקחו כל הגברים בגילאי 20–42 לעבודות כפייה באוקראינה, ונספו שם. באפריל 1944 נשלחו היהודים שנותרו בכפר לגטו בווישאו דה סוס, ומשם גורשו לאושוויץ.
מעט ניצולים חזרו למויסיי אחרי המלחמה, אך הם עזבו את הכפר לאחר זמן קצר.
אישים.
לאחר ייסוד הקהילה העצמאית במויסיי בשנת 1897, התמנה הרב חיים אלתר דאכנר. בשנת 1902 עבר לכהן כרבה של סירט.
בסביבות שנת 1905 התמנה הרב יצחק מאיר וידמאן. נפטר בסביבות תחתיו שנת 1940, ותחתיו מונה למורה צדק הרב יצחק בק, שנספה בשואה.
בין ילידי מויסיי היו רבי אליעזר פיש - האדמו"ר מביקסאד; חבר הכנסת שלמה יעקב גרוס; הרב אברהם חיים איינהורן מצפת; הרב יוסף אריה פיש, דיין ומורה צדק בארד ובהיידושאמשון; ור' צבי הירש רוזנברג.
הישיבה הגדולה (תימן)
הילדה (סדרת טלוויזיה)
הילדה (באנגלית: Hilda) היא סדרת טלוויזיה מונפשת מסוגת הדרמה ופנטזיה עירונית, המבוססת על סדרת ספרים בעלי שם זהה מאת לוק פירסון. הסדרה הופקה על ידי Silvergate Media ו-Atomic Cartoons. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיה של הילדה, ילדה אשר גדלה במרחבי יערות הפרא, העוברת יחד עם אמה וצבי-השועל שלה לעיר טרולברג. שם היא מתיידדת עם מפלצות מסוכנות, יצורים מוזרים, רוחות, גמדים ומכשפות.
הסדרה עלתה לשידור ב-21 בספטמבר 2018 בשירות ההזרמה נטפליקס. הסדרה זכתה לשבחים רבים מצד הקהל והמבקרים. הבכורה העולמית של שני הפרקים הראשונים התקיימה בפסטיבל סרטי הילדים הבינלאומי בניו יורק ב-25 בפברואר 2018.
ב-8 באוקטובר 2018 הוכרזה עונתה שנייה לסדרה, אשר הייתה אמורה לעלות לשידור בשנת 2019, אך לבסוף שודרה ב-14 בדצמבר 2020.
ב-9 במאי 2022 התפרסם שנטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שלישית אחרונה.
תקציר.