ניתן להגיע אל העיר בדרך קלה בכביש הראשי 81 המחבר את סקשפהרוואר עם גיור, שעוקף את מרכז העיר ועובר בקצה המערבי של האזור הפנימי, בערך בכיוון צפון-דרום. מהכביש הראשי 81, כביש משני 8127 מוביל למרכז העיר. מהיישובים זירץ ויישובי מזרח-בקוני, כביש 8216 מוביל למור, שם הוא מסתיים לאחר כ-34 קילומטרים. (כביש 81 נחצה על ידי כביש זה רק בגשר עילי). ניתן להגיע גם ברכבת בקו הרכבת מס' 5 של "רכבת הונגריה" (MÁV). תחנת הרכבת שלה ממוקמת מערבית לכביש הראשי 81.
היסטוריה.
בשנת 1758 הפכה מור לעיר שוק בזכות הרשות שניצתנה על ידי מריה תרזה. היא יישבה את השוואביים במור, שאוכלוסייתה ההונגרית נעלמה במאה ה-17 בשל הכיבוש הטורקי. ב-30 בדצמבר 1848 נלחמו גנרל הצבא מור פרצל וצבאות הבאן הקרואטי של הרוזן ילאשיץ' בקרב מור בפאתי העיר שהסתיים בתבוסת הכוחות ההונגרים. כתוצאה מהתבוסה נפתחה הדרך לכוחות הקיסריים לכיבוש פשט-בודה.
בשנת 1984 הוענק למור דרגת עיר כעיר ההונגרית המאה.
קהילה יהודית.
יהודים התגוררו בעיירה כבר בסוף המאה ה-17 בהסכמת שני בעלי האחוזות הגדולות של המקום. מצבם הכלכלי היה יציב, כאשר חלק מהיהודים היו מהאנשים העשירים ביותר במחוז. הם עסקו בייצוא יינות ובישול בירה, כמו גם במסחר בבדים ובברזל. הקהילה הוקמה בשנת 1749 על ידי נפתלי רוזנטל (1727-1798), מדען ונדבן ידוע. החברה קדישא המקומית נוסדה בשנת 1791 ובית כנסת נבנה בשנת 1802. הוקמו גם כמה מוסדות צדקה וחינוך. בשנת 1869, בשל חילוקי הדעות בין החרדים (אורתודוקסים) לבין המשכילים (מתונים) בקונגרס היהודי בבודפשט (הקרע ביהדות הונגריה), הקהילה הצטרפה לתנועה הניאולוגית שרצתה להשתלב בחברה ההונגרית ולבצע רפורמה באורח החיים הדתי. בשנת 1869 היו במור 483 יהודים, אך הם עזבו בהדרגה לעיירות הגדולות במחוז.
בתקופת השואה.
מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כאשר הממשלה ההונגרית הפרו-גרמנית חוקקה חוקים אנטי יהודיים בשנת 1938 (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). בשנת 1941 מנתה הקהילה 150 איש.
לאחר הכיבוש הגרמני (מבצע מרגרטה) ב-19 במרץ 1944 נעצרו כמה מחברי הקהילה היהודית. באמצע מאי הוקם גטו, בו היו כלואים יהודי מור יחד עם היהודים מהכפרים הסמוכים. בתחילת יוני הם הועברו לבירת המחוז סקשפהרוואר, שם הצטופפו בחצר לבנים וסבלו רעב עז. ב-14 ביוני הם גורשו לאושוויץ בקרונות בקר, שם נספו 125 מיהודי מור.
לאחר המלחמה חזרו רק כמה ניצולים. מאמציהם לחדש את חיי הקהילה נכשלו והם החלו לעזוב את מור. הקהילה חדלה רשמית להתקיים.
גסטרונומיה.
מור, המאוכלסת גם היום על ידי שוואבים, בולטת מיישובים אחרים המאוכלסים על ידי לאומים גרמניים דומים מכיוון שרק כאן מכינים את המאכל המכונה katzenpratze, כלומר "פראצה חתול". האימרה על עוגת החתונה הזו היא: "אם אתה שותה שתי כוסות יין ואוכל פראצה חתול, אתה מקבל את התחושה ששתית רק כוס אחת ואז אתה אוכל ושותה עד שאתה מתפוצץ". כאן מייצרים גם את הקוירצדלי ונוס-שטאנגלר (nuss stangerl) בדומה לכמה יישובים אחרים המיושבים בגרמנים. מומחיות נוספת של המקום הוא "מרק הפפריקה".
דניאל דוהני
דניאל דוהני (באנגלית: Daniel Doheny; נולד ב-13 בדצמבר 1991) הוא שחקן קנדי, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידיו בסרטי הקומדיה "אלכס סטריינג'לב" ו-"החבילה".
ביוגרפיה.
דוהני נולד וגדל בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון לורד בינג בשנת 2008. לאחר מכן המשיך ללמוד בסטודיו 58, תוכנית הכשרה מקצועית לתיאטרון במכללת לנגרה, שם סיים את לימודיו בשנת 2012.
קריירה.
בשנת 2013, דוהני שיחק שישה תפקידים במחזה "המלט" ולאחר מכן שיחק במחזה "הלילה השנים עשר"; שתיהן מאת ויליאם שייקספיר, במהלך פסטיבל הקיץ של בארד על החוף. פסטיבל מחזות שייקספיר המתקיים מדי קיץ. הוא חזר לשחק במסגרת הפסטיבל בשנת 2016 בנשות וינדזור העליזות.
בשנת 2017 כיכב בקומדיית הנעורים הקנדית "Adventures in Public School" בתור ליאם היפ, בנה של קלייר אותה גילמה ג'ודי גריר.
בשנת 2018 כיכב בתפקיד הראשי בקומדיה הרומנטית "אלכס סטריינג'לב" שביים וכתב קרייג ג'ונסון עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס, בתפקיד של אלכס טרולב, תלמיד כיתה י״ב, שמתכנן לאבד את בתוליו לחברתו, עד שהוא פוגש את אליוט הבחור החדש. באותה שנה כיכב בסרט נוסף של נטפליקס "החבילה"; קומדיית נעורים אודות ארבעה חברים שמסכנים את הכל כדי להחזיר את חברם הביתה לאחר תאונה מצערת שקרתה לו.
בשנת 2019 דיבב בסדרת האנימציה "לגו נינג'גו" ברשת Cartoon Network, שם גילם את ג'ימי, ובהמשך דיבב בסדרת האנימה היפנית "סופרבוק" ברשת הטלוויזיה Christian Broadcasting Network.
בשנת 2021 שיחק במיני-סדרת האימה "טעם דובדבן חדש לגמרי" של נטפליקס בדמותו של ג'ונתן בורק. הסדרה עלתה בבכורה בפלטפורמות של נטפליקס ב-14 באוגוסט 2021, וקיבל ביקורות חיוביות לרוב. בהמשך השנה החל לככב בסדרת האימה "יום המתים" ברשת הטלוויזיה Syfy; בסדרה אשר מבוססת על סרט באותו שם משנת 1985 מאת הבמאי ג'ורג' רומרו, דוהני גילם בסדרה את לוק באומן, בנה של ראש העיר פאולה באומן.
קרדיטים מסיימים
דרו ואן אקר
דרו ואן אקר (באנגלית: Drew Van Acker; נולד ב-2 באפריל 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
ואן אקר נולד בניו יורק, אך התגורר במדפורד, ניו ג'רזי כל חייו. הוא למד בתיכון שואניי, שם החל לשחק בשיעורי הדרמה. בתיכון שיחק גם בקבוצות הכדורגל והלקרוס של בית הספר שלו. בזכות יכולות המשחק שלו הוא קיבל מלגת לימודים באוניברסיטת טוסון במרילנד. בזמן שלמד באוניברסיטת טוסון, לקח ואן אקר מספר קורסים בתיאטרון במטרה להתמקד במשחק. לאחר מכן הוא קיבל את ההחלטה לעבור לעיר ניו יורק, ואחר כך החליט לעבור ללוס אנג'לס.
קריירה.
ואן אקר שיחק בכמה סדרות טלוויזיה. בין היתר שיחק בסדרת הטלוויזיה "קאסל" וב"גריק".
בשנת 2010, ואן אקר כיכב בסדרת הפעולה החיה, קצרת הימים של Cartoon Network "Tower Prep". ביוני 2011 פורסם כי יצטרף לקאסט של "שקרניות קטנות" בתפקיד ג'ייסון דילאורנטיס בעונה השנייה.
ואן אקר הופיע בהמשך בסדרת הטלוויזיה "עוזרות בית נחושות" בתפקיד רמי דלטור. בשנת 2017 הוא הצטרף לדרמה של משטרת "Training Day" בתפקיד הבלש טומי קמפבל. בשנת 2019, הופיע בסדרת הטלוויזיה "טיטאנים".
מארי אלנרידר
מארי אלנרידר (בגרמנית: Marie Ellenrieder; 20 במרץ 1791 - 5 ביוני 1863) הייתה ציירת גרמנית, שנודעה בזכות דיוקנאותיה וציוריה הדתיים.
חיים וקריירה.
אלנרידר נולדה בקונסטנץ, גרמניה בשנת 1791, בתם של קונרד ואנה מריה הרמן, ונכדתם של פרנץ לודוויג הרמן. מארי בילתה את ימי הלימודים עם הדומיניקנים בבית הספר במנזר זופינגן בקונסטנץ. היא נחשבה לאמנית האישה הגרמנית החשובה ביותר בזמנה.
בשנת 1813 נרשמה לאקדמיה לאמנות יפה במינכן, והפכה אותה לאישה הראשונה שהתקבלה לאקדמיה לאמנות בגרמניה. כך היא סללה את הדרך לנשים רבות אחרות להתאמן באופן מקצועי כאמניות באקדמיה במינכן. היא למדה שם אצל צייר המיניאטורות יוזף איינזל. הדיוקנאות המוקדמים שלה היו דומים בסגנונם לאלו של אנג'ליקה קאופמן והיו בעלי מבע נינוח יותר מהמקובל בפורטרטים גרמניים של אז.
בין השנים 1822 ו-1824, במהלך טיול לימודים ברומא, פגשה אלנרידר את תנועת הנצרתיים והפכה לתלמידתו של יוהאן פרידריך אוברבק. מטרת הנצרתיים הייתה להביא לחידוש האמנות הדתית ברוח צייר הרנסאנס האיטלקי רפאל. אלנרידר אימצה גישה זאת כסגנון הציור האידיאלי עבורה.
ב־1 ביולי 1824 היא עזבה את רומא ונסעה עם חברתה קתרינה פון פרדל לפירנצה, שם התגוררו שתיהם עם החרט וסוחר האמנות יוהאן בפטיסט מצגר. היא עבדה ולמדה כאן למעלה משנה והכינה גם עותקים של רפאל ופרוג'ינו.
לאחר מסע זה, והשפעה נוספת מהפטרון הברון פון וסנברג, היא החלה לצייר דימויים דתיים בסגנון הרנסאנס האיטלקי, כולל קדושים מעונים של כנסיית סנט סטפן בקארלסרוהה בשנת 1828.
בשנת 1829 מינה לודוויג אותה לציירת החצר שלו, שמשמעותו בנוסף לתואר גם שכר שנתי של 300 גילדן. בשנת 1832 הוזמנה לצייר תמונה משפחתית גדולה שתוצג לדוכסית הגדולה סופי עם ילדיה. האמנית נאלצה לנסוע לקרלסרוהה במשך שנתיים כדי לבצע את ההזמנה הזאת. הציור, הושלם בשנת 1834, נתלה מאוחר יותר במוזיאון זאהרינגר בבאדן.
אלנרידר חזרה לעיר מגוריה בשנות ה-40 והמשיכה לצייר ציורים דתיים.
שני ציוריה " ישו בן 12 במקדש" 1849 "פליסיטס הקדושה ושבעת בניה" משנת 1847 נרכשו על ידי המלכה ויקטוריה, שהכירה את עבודתה על ידי הנסיך קונסורט, אשר פגש באמנית במסעותיו לרומא. הם עכשיו חלק מהאוסף המלכותי בבית אוסבורן.
מארי אלנרידר נפטרה ב־5 ביוני 1863 בגיל 72 מסיבוכים בגלל הצטננות. היא קבורה בבית העלמין המרכזי בקונסטנץ.
באהבה, רוזי
באהבה, רוזי (באנגלית: Love, Rosie) הוא סרט דרמה קומית-רומנטית בריטי-גרמני משנת 2014, שביים כריסטיאן דיטר. את התסריט כתבה ג'ולייט טאוהידי על-פי רומן ששמו בתרגום לעברית הוא "בקצה הקשת בענן" , מאת הסופרת האירית ססיליה אהרן . בתפקידים הראשיים משחקים לילי קולינס וסם קלאפלין, ולצידם סוקי ווטרהאוס, ג'יימי וינסטון וכריסטיאן קוק.
הסרט צולם באירלנד ובקנדה. הקרנת הבכורה העולמית התקיימה בלונדון ב-6 באוקטובר 2014. בישראל יצא הסרט לבתי הקולנוע ב-30 באוקטובר 2014.
עלילה.