גרו אספסת' (בנורווגית: Gro Espeseth; נולדה ב-20 באוקטובר 1972) היא כדורגלנית עבר נורווגית ששיחקה כבלמית. אספסת', שהייתה ידועה במשחקה הקשוח, נחשבת לאחת מהשחקניות הנורווגיות הטובות אי פעם.
חייה.
אספסת' נולדה ב-1972 בעיר סטורד שבדרום נורווגיה. ב-1991, היא החלה לשחק בקבוצת סנדביקן מליגת העל הנורווגית, שם שיחקה עד שנת 1998. בזמן שהותה בקבוצה, היא זכתה עם סנדביקן בתואר אחד בלבד - גביע המדינה ב-1995. באותו גמר גביע, נגד טרונדהיימס-ארן, כבשה אספסת' צמד שערים והובילה את הקבוצה לניצחון 2-3.
הטורניר הבינלאומי הראשון של אספסת' היה אליפות אירופה שנערכה ביולי 1991 בדנמרק. כמו באליפות שנערכה שנתיים לפני כן, גם הפעם הגיעו נורווגיה וגרמניה לגמר הטורניר. בדקה ה-54 עלו הנורווגיות ליתרון, אך הגרמניות השוו תוך מספר דקות משער של היידי מוהר. המשחק הלך להארכה, שבה הצליחו הגרמניות לכבוש שני שערים ולזכות בטורניר.
מספר חודשים לאחר מכן, התקיים בסין גביע העולם הראשון לנשים. בשלב הבתים של הטורניר, סיימה נורווגיה במקום השני עם ארבע נקודות והעפילה לרבע הגמר. ברבע הגמר גברו הנורווגיות 2-3 על איטליה, ובחצי הגמר ניצחו 1-4 את שוודיה. במשחק הגמר, פתחה אספסת' בהרכב הראשון של הנבחרת, אך נורווגיה הפסידה 2-1 לארצות הברית. מתוך שישה משחקים של נורווגיה בטורניר, השתתפה אספסת' בארבעה (שלושה בהרכב הפותח).
בקיץ 1993, אספסת' שיחקה עם נורווגיה באליפות אירופה שנערכה באיטליה. במשחק הגמר ניצחה נורווגיה 0-1 את המארחת, וזכתה בטורניר בפעם השנייה בתולדותיה. שנתיים לאחר מכן, בגביע העולם שנערך בשוודיה, הגיעה אספסת' לשיא הקריירה המקצוענית שלה. את שלב הבתים של הטורניר סיימה נורווגיה במאזן מושלם, לאחר ניצחונות על ניגריה, אנגליה וקנדה. ברבע הגמר ניצחו הנורווגיות 1-3 את דנמרק (אספסת' כבשה את השער הראשון), ובחצי הגמר גברו 0-1 על יריבתן המרה - ארצות הברית, משער ניצחון של אן קריסטין אהרונס. בניצחון על ארצות הברית, הורחקה מהמשחק הקפטנית הנורווגית, היידי סטור, ועל אספסת' הוטל לתפקד כקפטנית במשחק הגמר. בגמר מול גרמניה, שנערך מול קהל של 17,158 באצטדיון רוסונדה, ניצחה נורווגיה 0-2 וזכתה בגביע העולם בפעם הראשונה בתולדותיה. אספסת', שפתחה בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של נורווגיה, זכתה בפרס כדור הכסף, המוענק לשחקנית השנייה בטיבה במונדיאל.
שנה אחר כך, נערך באולימפיאדת אטלנטה, טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים. הנבחרת הנורווגית סיימה את שלב הבתים במקום הראשון, אך בחצי הגמר הודחה על ידי ארצות הברית לאחר הפסד 2-1. במשחק על מדליית הארד פגשה נורווגיה את ברזיל וניצחה אותה 0-2. אספסת' פתחה בהרכב הראשון בכל חמשת משחקי הטורניר, וסיימה אותו עם שלושה כרטיסים צהובים.
ב-1999, חתמה אספסת' בטרונדהיימס-ארן, שם שיחקה לצד חברותיה לנבחרת - אן קריסטין אהרונס ורגנהילד גולברנדסן. בעונתה היחידה עם הקבוצה, סיימה טרונדהיימס-ארן במקום השני בליגה, מרחק ארבע נקודות מהאלופה. שנה לאחר מכן, השתתפה אספסת' בטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה שלה - טורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני. את שלב הבתים של הטורניר סיימה נורווגיה עם שש נקודות, לאחר ניצחונות על ניגריה וסין. בחצי הגמר הן גברו 0-1 על גרמניה, ופגשו את ארצות הברית בגמר. במשחק, שנערך מול קהל של 22,848 צופים, אספסת' כבשה את השער הראשון לטובת נורווגיה בדקה ה-44. האמריקאיות הצליחו לחזור למשחק עם צמד של טיפני מילברט, אולם בהארכה כבשו הנורווגיות את שער הניצחון וזכו במדליית הזהב. בסוף שנה זו, לאחר 105 הופעות ו-9 שערים, הודיעה אספסת' על פרישה מנבחרת נורווגיה.
בשנת 2001, הצטרפה אספסת' לעונה הראשונה של ליגת ה-WUSA, שהייתה ליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות וקיבלו שכר על עבודתן. היא חתמה בקבוצת ניו יורק פאוור, והספיקה לשחק בה שנה אחת בלבד, לפני שהודיעה על פרישה בעקבות פציעה בברך. שש שנים לאחר מכן, היא התמנתה למשרת עוזרת המאמן בקבוצת נעוריה, סנדביקן. בעקבות חיסרון בשחקניות במהלך אחד המשחקים, עלתה אספסת' למגרש. אספסת' הוחלפה בדקה ה-40, ואילו סנדביקן ניצחה 0-9 במשחק.
מאבד עצמו לדעת (הלכה)
מאבד עצמו לדעת הוא כינוי הלכתי לאדם המבקש להרוג את עצמו. מעשה כזה נחשב לאיסור חמור, עליו נכתב באחרונים "המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא". על פי ההלכה, האיסור על התאבדות הוא תוצאה הכרחית מן העובדה שהאדם נברא על ידי ה', ושחייו הופקדו בידיו. על פי ראייה זו, האדם אינו שליט יחיד על חייו, לעשות בהם כראות עיניו – בניגוד לגישה המודרנית הדוגלת באוטונומיה מלאה לבחירת האדם.
מקור האיסור.
רש"י והרמב"ם למדו את האיסור מהפסוק: רש"י בפירושו על הפסוק כתב: "אף על פי שהתרתי לכם נטילת נשמה בבהמה, את דמכם אדרוש מהשופך דם עצמו".
האיסור חמור עד כדי כך שהרמב"ם פסק כי אפילו מי שמביא עצמו לידי סכנה ללא צורך ראוי לעונש: .
לא תרצח.
ישנן דעות שונות לגבי השאלה האם מאבד עצמו לדעת הוא בכלל לא תרצח או לא. ככלל, המתאבד נחשב "שופך דמים" אבל אינו רוצח, ועוונו אינו נכלל בצו התורה "לא תרצח" (שמות כ, יג): ממה שאסור להרוג אחרים, אין ללמוד שאסור להרוג את עצמו. אולם ישנה דרשה בספרות הגאונים לפיה: "לא תרצח – לא תתרצח".
השלכות הלכתיות.
אבלות על מאבד עצמו לדעת.
החומרה המיוחדת של התאבדות נלמדת בברייתא הקובעת כי אין להתאבל על המתאבד:
דברי הברייתא נפסקו להלכה ב, אמנם למעשה במקום שאיננו יודעים בוודאות שמדובר במקרה התאבדות, נוהגים דיני אבלות על המת. דוגמה לכך היא במקום שישנו ספק אם ההתאבדות נבעה מתוך מצב נפשי מעורער, אפילו זמני. ניתן לומר בבירור שרוב המתאבדים כלול בהגדרה זו.
בעניין אמירת קדיש, פסק החתם סופר כי אפילו אם הוגדר אדם באופן מובהק כ"מאבד עצמו לדעת" עדיין על בנו לומר עליו קדיש כרגיל (וכן פסקו המהר"י והשדי חמד). וכן הגדיל פתח הדביר ופסק כי גם יעלה למפטיר כשם שנוהגים אבלים.
יוצאים מן הכלל.
אנוס כשאול המלך.
בספר שמואל כתוב: והסיפור מובא גם ב.
בשו"ע יורה דעה סימן שמה סעיף ג נפסק: ומכאן שלהתאבדות של שאול המלך אין דין של מאבד עצמו לדעת. בספרות חז"ל לא רק שלא מבקרים את מעשה ההתאבדות של שאול, אלא אף ניתן למצוא במפורש שלא היה במעשה זה איסור. והדבר טעון הסבר, מדוע שלא יהיה איסור?
הספר "ים של שלמה" הציע שני הסברים: האחד הוא ששאול עשה מעשה זה מפני שדאג שמא ישראל יצאו בהתקפה חסרת תקווה של האויב ומכיוון שהדבר יגרום לאבדות גדולות בנפש, היה מותר לו ליטול את נפשו כפי שנהג. הצעה שנייה היא שנפילת מלך ישראל ביד אויב, והתעללות הפלשתים בו, הייתה גורמת לחילול השם; וכדי שלא יתחלל שם שמים ברבים, נפל שאול על חרבו, ונטל את נפשו. ביאור דומה ניתן על ידי מפרשים למיתת שמשון, שאף הוא נטל את נפשו, תוך גרימת קידוש השם גדול.
באחת מאגדות החורבן, מעשה בד' מאות ילדים וילדות שנשבו לקלון, מסופר על 400 ילדים וילדות שהובלו בשבי באוניה, כדי לשמש כעבדי מין - ילדים למשכב זכר וילדות לפילגשים, והתאבדו בקפיצה לים כדי להימנע מגורל זה. מובאים דברי רבנו תם, המסתמך על מעשה זה: "דהיכא שיראים פן יעבירום עובדי כוכבים לעבירה, כגון על ידי יסורין שלא יוכל לעמוד בהם, אז הוא מצווה לחבל בעצמו".
התאבדות מתשובה.
נושא התאבדות מתוך תשובה נידון בראשונים ואחרונים וישנן כמה דעות.
בשו"ת בית אפרים כתב שמתאבד מתוך ייסורים נפשיים על עוונותיו אינו נקרא חוטא, ומותר להתאבל עליו. בסמ"ק מביא לכך מעשה מרבי יהודה החסיד.
ב"שו"ת רבי יהודה החסיד", אף מביא מקור ממיתתו של רבי אלעזר בן דורדיא שנפטר מיגון על חטאיו. מנגד, לכאורה ניתן לדחות ראיה זו, שכן במקרה של רבי אלעזר בן דורדיא לא היה שום מעשה קונקרטי של התאבדות, ופטירתו באה לא מתוך מעשה אלא מתוך רב צער וכאב, כך שאין לכאורה להוכיח מכך לעניין מעשה של התאבדות.
בשו"ת שבות יעקב מביא ראיה נוספת לכך שהמתאבד בשל חטאיו אינו חוטא. הוא מביא את המקרה של רב חייא בר אשי, שחשב שעבר עבירה חמורה, ומתוך ייסורים על כך, קפץ לתנור בוער, ורש"י שם מבאר שביקש להרוג את עצמו – אמנם, לבסוף התברר שכלל לא חטא. למעשה לא הוכרע גם בעניין זה שכן, ייתכן שאף שם מדובר במעשה ספונטני מתוך כאב, ולא בהתאבדות מחושבת.
התאבדות כדי להינצל מהמרת דת בכפייה.
יש מבארים שההיתר להתאבדות שאול המלך היה משום שהעריך שהפלשתים יכפוהו להעבירו על דתו. יש הנוקטים כך להלכה, שכאשר הגויים מעוניינים לכפות אדם להמיר דתו או לעבור על איסור חמור מותר לו להתאבד כדי לא להיכשל באיסור.
בתרבות.
ברומן מר מאני, מבקש אברהם מאני מהרב הדאיה עצה בדבר רצונו להתאבד בשל חטא שהוא מסופק אם ביצע כשעיבר את אשת בנו המנוח. עיקרה של הדילמה בשאלה האם יאבד בכך את חלקו בעולם הבא. הסופר רומז לכך שהרב הדאיה מנסה לחלץ עצה מנבכי הלכות המאבד את עצמו לדעת, על-מנת להניא את מאני מהמעשה, אך בשל השבץ המוחי בו לקה ממילא אינו יכול להביע את דבריו במילים. בסיום הפרק, נשמתו של הרב הדאיה יוצאת, עוד בטרם סיים אברהם מאני את דבריו.
מסורנאים
סטרצ' פור
יוגב לרמן
יוגב לרמן (נולד ב-20 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם במ.ס. כפר קאסם.
קריירה.
הוא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וכשהגיע לגיל בוגרים בתחילת עונת הושאל להפועל צפרירים חולון מליגה א'. ב-24 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 על שמשון בני טייבה במסגרת גביע המדינה. בסיום העונה ירדה קבוצתו לליגה ב'.