על פי הרודיאנוס אלאגבלוס פעל במקביל לזווג את אל השמש עם אלה רומאית. תחילה עם מינרווה, אלת החוכמה, מלחמה והאסטרטגיה הצבאית במיתולוגיה הרומית, אך לאחר שהגיע למסקנה שמינרווה היא דמות "מלחמתית" זווג אל השמש עם האלה אוראניה שמוקד הפולחן שלה היה בקרתגו ואחד מסמליה היה הירח, כך שבאופן סמלי השמש התחתן עם הירח. עם הגעת פסל האלה בתהלוכה מפוארת מקרתגו הצטוו כל אזרחי רומא ותושבי איטליה לחגוג את החתונה ולשאת מתנות לזוג האלוהי.
ההיסטוריונים הרומאיים לא נותנים הסבר למהלכיו של אלאגבלוס. המחקר המודרני מייחס לנישואים של אל השמש תפקיד של בבואה של נישואי אלאגבלוס עם נשותיו. על פי חלק מהמחקרים הנישואים של אלאגבל למינרווה בשילוב עם הנישואים של אלאגבלוס לבתולה וסטלית גרמו למרמור בקרב אזרחי רומא, שלא יכלו לשאת את חילול הקודש הכפול, ואלאגבלוס נאלץ, ייתכן שבהשפעת סבתו, לבטל את הנישואים ולבוא בברית הנישואים עם אשתו השלישית אנניה פאוסטינה (Annia Faustina). במקביל לכך שהאל אלגבל התחתן עם אוראניה. כך תוקן זמנית הנזק שנגרם למשפחה השלטת והרפורמה הדתית של אלאגבלוס הוכתרה בהצלחה. השערה נוספת היא שאלאגבל נישא לשתי האלות ויצר שילוש שתפקידו היה להחליף או לחקות את השילוש הרומאי של יופיטר-יונו ומינרווה. החוקר הישראלי משה עמית מסכם את מעשיו של אלאגבלוס כ"מעשה ליצנות" והחוקר ההולנדי מרטין איקס (Martijn Icks) קובע כי מעשיו ומניעיו של אלאגבלוס יישארו בגדר תעלומה.
ביטול פולחן אלי רומא.
מהלך נוסף של אלאגבלוס שיצר מהומה בזמנו וספקולציות במחקר מופיע אך ורק בהיסטוריה אוגוסטה. לפי הכתוב אלאגבלוס הורה לאסוף את כל כלי הקודש מהמקדשים של אלי רומא שעל גבעת הפלטין ובהם אש התמיד של וסטה, הפלדיום של מינרווה והמגינים של הסאליי ולהעביר אותם למקדש האל אלאגבל. צעד זה העביר הלכה למעשה את הפולחן הרומאי אל מקדש אל השמש. לפי מקור זה הורה אלאגבלוס להפסיק את פולחן אלי רומא והגדיל לעשות ודרש כי הפולחן היהודי השומרוני והנוצרי יעבור לעבוד את אלגבל. חיזוק לטענה זו נמצא בעקיפין בדברי הרודיאנוס שמציין כי לאחר מותו של אלאגבאלוס הוחזרו חפצי הקודש למקומם המקורי. לסיפור זה אין כל אזכור אצל קסיוס דיו. ההיסטריה אוגוסטה מוסיף ומציין כי אלאגבלוס ציווה כי האלים הרומאיים יהיו משרתיו של אלגבל, אחדים קיבלו דרגת חצרנים ואחרים הפכו לעבדים, והוסיף לצוות כי כל הטקסים הדתיים בעולם הרומאי יערכו בסגידה לאלגבל בלבד.
הדעות חלוקות לגבי משמעותו של מהלך זה על כל ההשלכות מרחיקות הלכת שבו. מספר חוקרים מודרניים מייחסים לאלאגבלוס רפורמה מרחיקת לכת שמטרתה הסופית היא הפיכת דת האימפריה הרומית למונותאיסטית. וחוקרים אחרים דוחים על הסף את ההנחה שניתן למצוא במעשיו של אלאגבלוס סימנים לתוכנית או מטרה להאחדת הפנתיאון הרומאי או לניצנים של מונותאיזם.
מיניות ומגדר.
כניגוד לתרבות והמוסר הרומאיים.
את עיקר שמו הרע קיבל אלאגבאלוס בגין מעשיו, הרגליו והעדפותיו המיניות. כתביהם של קסיוס דיו הרודיאנוס וההיסטוריה אוגוסטה מציגים תמונה חד-ממדית שאיננה משתמעת לשני פנים ומתארים אלאגבאלוס כגבר צעיר שטוף-זימה חסר גבולות ומעצורים שכל ענינו בהשבעת יצריו. על פי היסטוריונים מודרניים התיאורים האחידים שמטרתם אחת - להציג אל אלאגבאלוס באור שלילי באופן מוחלט, נשענים על סטריאוטיפים ומודלים שמקורם בכתבים קדומים הדנים במהות השלטון ודמותו של השליט האידיאלי מול השליט הרע. המחקר קובע כי אף על פי שיש מקום להניח שכתבי ההיסטוריונים הרומאיים משקפים טפח מהאמת, הם בעיקר שופכים אור על אספקטים מסוימים בחיי השליט המושמץ ונוטים להתעלם מפעולות או מעשים אחרים במטרה ליצור טיעון מוסרי ולתייג את אלאגבאלוס בקטגוריית השליטים הרעים.
אלמנט נוסף המשמש בכתבים הרומאיים בתיאור שלטונו ומעשיו של אלאגבאלוס הוא הדגשת היותו "מזרחי" (אוריאנטלי) ממוצא סורי-פיניקי, הוא מייצג תרבות שבעיני הרומאים נחשבה לתרבות שמקדשת ערכים הנוגדים את התרבות הרומאית-יוונית. גברים ממוצא סורי-פיניקי נחשבו לחסרי ערכים, סוטים מינית, נשיים במופגן, מוקפים בסריסים וומושפעים מהם. קסיוס דיו מבסס בכתביו את דמותו של אלאגבאלוס על דמותו הספרותית-בדיונית של מי שמתואר כמלך האחרון של אשור סארדאנאפאלוס דמות זו מתוארת בספרות היוונית-רומאים כמי שהביא לנפילתה של האימפריה האשורית באורחות חייו המושחתים מוסרית. הוא מייצג את הטריאוטיפ הרומאי על מהות השליט האורינטאלי: מתואר כמלך בעל גינונים והתנהגות נשיים שחי "חיים של אישה" ומעביר את ימיו בחברת זונות ופילגשים כשהוא טווה צמר ולובש בגדי נשים. מסופר שהמלך האשורי גילח את שיער הפנים, התאפר כזונה, דיבר בקול של אישה וקיים יחסי מין עם נשים וגברים.
דיו מציין שאלאגבלוס מל את עצמו, מעשה שדיו מייחס לפולחן האל אלגבל. הוא ממשיך ומציין כי אלאגבאלוס תכנן לסרס את עצמו, מעשה שדיו מיחס לנשיות של אלאגבאלוס. בשתי פסקאות נוספות מצוין בשמו של דיו כי אלאגבלוס ביקש שייצרו בגופו פתח דמוי נרתיק כאבר מין נשי. ההיסטוריון ההולנדי מרטין איקס קובע במחקר מקיף כי פסקאות אלו הוכנסו אל תוך הטקסט על ידי יואנס זונאראס וגאורגיוס קדרנוס – היסטוריונים ביזנטיים שערכו את כתבי דיו – ומגדיר אותן כאנקדוטה. דיו מספר בפירוט על הדרכים בהן אלאגבאלוס "השתמש בגופו במעשה ובמתן רשות למעשים שאיש לא יכול לסבול לשמוע עליהם". בין היתר מציין דיו כי אלאגבאלוס ביקר בבתי מרזח ברומא והזנה את עצמו ומאוחר יותר הקים בית בושת בארמון שם קיבל פני לקוחות.
בכתבי קסיוס דיו בלבד מתוארת דמותו של זוטיקוס (Zoticus) שמשך את תשומת ליבו של אלאגבאלוס באבר מינו הגדול. על פי המסופר, פנה האוגוסטוס אל זוטיקוס ואמר: "אל תפנה אלי בלשון זכר כי אני אשה", סיפור זה מקבל נפח נוסף מספר ההיסטוריה הביזנטי שנכתב בסוף המאה הרביעית "קיצור על הקיסרים", המרחיב את דברי דיו ומציין כי אלאגבאלוס "הפך עצמו לאישה ודרש כי יפנו אליו בהטיה הנקבית של שמו: "בסיאנה" במקום "בסיאנוס". דמות נוספת שמוזכרת בכתבי קסיו דיו בלבד ובכתבים של היסטוריונים ביזנטים המצטטים אותו היא דמותו של נהג המרכבה הירוקלס (Hierocles). על פי המסופר אלאגבאלוס התחתן עם מאהבו ופנה אליו כ"בעלי" וקיים איתו מערכת יחסים זוגית במהלכה ספג האוגוסטוס מכות נמרצות מידי בן זוגו. דיו מוסיף ומציין כי להירוקלס היה יותר כוח והשפעה מלאוגוסטוס עצמו.
במחקרים עדכניים שפורסמו בעשור השני של המאה ה-21 דנים היסטוריונים בהשפעה של שנאתו של קסיוס דיו לאלאגבאלוס על ההיסטוריוגרפיה של תקופת שלטונו. הטענה היא כי הטענות על התנהגותו הנשית של אלאגבאלוס, נישואיו להירוקלס ותיאורים נוספים המתייחסים להתנהגותו השעורייתית וחסרת המעצורים הם סיפורים שמטרתם להציג את אלאגבאלוס כארכיטיפ של השליט הרע והשחתת המידות שנובעת משלטון דיקטטורי-שושלתי של שליטים לא ראויים שמתמכרים לכל גחמה ותאווה בגלל מגלומניה.
בכתבים היסטוריים מהתקופה הביזנטית נוספים פרטים על התנהגותו של אלאגבאלוס תוך הסתמכות או הרחבה של כתבי ההיסטוריונים הרומאיים. כך מופיע בספר ההיסטוריה הביזנטי "קיצור על הקיסרים" המשפט לפיו "אלאגבאלוס הפך עצמו לאישה והורה שיפנו אליו בשם הנשי בסיאנה ולא בשם הגברי בסיאנוס", ככל הנראה על בסיס הסיפור בכתבי קסיוס דיו לפיו ביקש אלאגבאלוס ממאהבו זוטיקוס שיפנה אליו בלשון נקבה. מקורות מאוחרים אלו חוזרים ומספרים על נטיתו של אלאגבאלוס להתאפר, ללבוש בגדי נשים ולעסוק במלאכות שאופייניות לנשים.
כחלק מפולחן אלאגבל.
מחקרים אחרים מגבשים מסקנות המסבירות את תיאור מעלליו והעדפותיו המיניות של אלאגבאלוס בהתבסס על הרפורמות הדתיות שהוביל. ההיסטוריונית בת הסמכה ברברה לוויק קובעת כי לבושו ה"אורינטאלי" ומגוון התכשיטים שענד הביאו את אזרחי רומא לראות את אלאגבלוס כמי שמתנהג בנשיות מודגשת ומעלה את ההשערה כי המוניטין הזה היה הבסיס לשמועות ולסיפורים על נטיותיו המיניות של אלאגבאלוס ורצונו להיות מוכר כאישה או נסיונותיו להראות נשי. השערה נוספת לתיאורים סביב נטיותיו של אלאגבאלוס קשורה לקשר ההדוק בין אלאגבאלוס לפולחן האל אלגבל. על פי השערה זו האל היה מיוצג או בעל צורה של קונוס מאבן שחורה שעשוי להתפרש כפאלוס ואלאגבאלוס ככוהן ממין זכר של אל פאלי פעל ללבוש דמות נשית להשלמת הזיווג בינו לבין האל. לוויק מוסיפה כי השפעה נוספת על מעשיו של אלאגבאלוס היה פולחן האלה קיבלה שכוהניה התחפשו לנשים וסירסו את עצמם כחלק מתהליך הפולחן לאלה.
היסטוריוגרפיה.
מקורות מהעת העתיקה.
קסיוס דיו.