לואיס היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית בחברה הפילוסופית האמריקאית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ועמית זר בחברה המלכותית הבריטית.
לואיס היה נשוי ואב לשלושה בנים.
אדוארד לואיס
מנדוסינו (מחוז)
מנדוסינו (באנגלית: Mendocino) הוא מחוז בצפון קליפורניה, ארצות הברית. צפונית לסן פרנסיסקו ומערבית לסנטרל ואלי. נכון לשנת 2010, האוכלוסייה מנתה כ-87,841 תושבים.
את המחוז מייחדים קו החוף של האוקיינוס השקט, יערות סקוויה נאה, תעשיית היין וההשקפה הליברלית בכל הנוגע למריחואנה.
היסטוריה.
מחוז מנדוסינו היה אחד המחוזות הראשונים במדינת קליפורניה. המחוז הוקם ב-1850, בזמן קום המדינה. עקב האוכלוסייה הדלה, המחוז לא זכה לממשל משלו ועד שנת 1859 היה כפוף לממשל של מחוז סונומה.
המחוז קרוי על שם אנטוניו דה מנדוסה, מנהלן ספרדי, המשנה למלך הראשון שמשל בעולם החדש.
אדר (פירושונים)
דגל בריה&quot;מ
אמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים
אמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים (באנגלית: Convention on Certain Conventional Weapons; ראשי תיבות: CCW או CCWC) היא אמנה של האומות המאוחדות אשר סוכמה בז'נבה ב-10 באוקטובר 1980 ונכנסה לתוקף בחודש דצמבר 1983, במטרה לאסור או להגביל את השימוש בסוגים מסוימים של נשק קונבנציונלי הנחשבים כפוגעניים במיוחד, או שהשפעתם אינה מבחינה בין אזרח ללוחם.
שמה המלא של האמנה הוא "אמנה בדבר איסורים והגבלות על השימוש בכלי נשק קונבנציונליים מסוימים העשויים להיחשב כבעלי פגיעה קשה במיוחד או השפעות חסרות הבחנה" והיא נספח לאמנות ז'נבה שנחתמו ב-12 באוגוסט 1949.
אימוץ האמנה וכניסתה לתוקף.
האמנה כוללת סדרה של פרוטוקולים אשר ניסוחם אומץ לראשונה ב-10 באוקטובר 1980 בז'נבה ואשר נכנסו לתוקף ב-2 בדצמבר 1983. נכון לפברואר 2008 חתמו על האמנה 106 מדינות. חלק מן המדינות התחייבו ליישם רק שניים מן הפרוטוקולים (המספר המינימלי הנדרש לצורך חתימה על האמנה).
הפרוטוקול השני תוקן בשנת 1996 באופן המרחיב את היקפו, והתיקון נכנס לתוקף ב-3 בדצמבר 1998. נכון ל-15 ביוני 2000 חתמו 50 מדינות על הפרוטוקול המתוקן. הפרוטוקול הרביעי נכנס לתוקף ב-30 ביולי 1998 ונכון ל-15 ביוני 2000 חתמו עליו 49 מדינות.
מדינת ישראל חתמה על האמנה, למעט הפרוטוקול השלישי העוסק בנשק תבערה והיא נכנסה לתוקף לגביה ב-22 בספטמבר 1995.
תוכן האמנה.
נושאי חמשת פרוטוקולי האמנה הם:
הפרוטוקול השלישי.
הפרוטוקול השלישי נחתם בז'נבה ב-10 באוקטובר 1980 ומתייחס לשימוש צבאי בנשק תבערה.
סעיף 1 לפרוטוקול מגדיר "נשק תבערה" כ"כל נשק או תחמושת המתוכנן בעיקר כדי להצית אש או לגרום לכוויות לאנשים באמצעות להבה, חום, או צירוף שלהם, הנוצר על ידי תהליך כימי של חומר המובא אל המטרה".
סעיף 2 לפרוטוקול מטיל איסור מוחלט, בכל הנסיבות, על שימוש בנשק תבערה נגד מטרות אזרחיות.
האמנה אף אוסרת על שימוש בפצצות תבערה המוטלות מן האוויר על מטרות צבאיות הנמצאות בתוך ריכוזי אוכלוסייה אזרחית. האמנה אוסרת אף על שימוש בנשק תבערה שאינו מוטל מן האוויר, נגד מטרות צבאיות הנמצאות בריכוזי אוכלוסייה אזרחית, להוציא מטרות שניתן להפרידן בבירור מריכוזי האוכלוסייה וכל אמצעי הזהירות המתאימים ננקטו כדי להגביל את השפעת הנשק למטרה הצבאית. האמנה אוסרת על שימוש בנשק תבערה על יערות וצמחייה, אלא אם אלה משמשים מחסה למטרות צבאיות. האמנה אינה אוסרת על שימוש בנשק תבערה על מטרות צבאיות בלבד.
מטרות האמנה.
מטרת האמנה, על הפרוטוקולים המרכיבים אותה, היא לבסס כללים חדשים להגנת אנשי צבא ובמיוחד אזרחים, ומטרות אזרחיות, מפני פגיעה או התקפה בנסיבות שונות, ובהן קרינה, מוקשי יבשה ומלכודות נפץ, פצצות תבערה וכלי נשק מעוורים.
האמנה, יחד עם אמנת הנשק הכימי, מהווה מעטה של הגנה משפטית מפני שימוש בכלי נשק מסוימים. האמנה מתייחסת לאותם מצבים שבהם עוסקות אמנות ז'נבה משנת 1949, לצורך הגנה על קורבנות מלחמה.
האמנה חסרה כל מנגנון פיקוח ואכיפה ואינה מפרטת דרכים רשמיות לבירור הפרות של הוראותיה. כל מדינה החתומה על האמנה יכולה להודיע, למזכיר הכללי של האו"ם, כי היא חוזרת בה מחתימתה והתחייבויותיה, אולם על פי לשון האמנה, המדינה נותרת מחויבת להוראות האמנה למשך שנה ממועד הודעה זו.
ג'ק לו
ג'ייקוב ג'וזף "ג'ק" לו (באנגלית: Jacob Joseph "Jack" Lew; נולד ב-29 באוגוסט 1955) הוא איש ממשל יהודי אמריקאי שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית.
לו כיהן כראש משרד הניהול והתקצוב בבית הלבן (OMB) בשנים 2010 – 2012, תפקיד שבו כיהן גם בזמן ממשל קלינטון, בין השנים 1998 – 2001, והיה המעצב המרכזי של ממשלו למדיניות איזון תקציבי. משנת 2012 עד 2013 כיהן כראש סגל הבית הלבן.
ביוגרפיה.
לו נולד וגדל בניו יורק למשפחה יהודית, והוא שומר מצוות. סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1978, ולימודי משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1983.
הוא החל את הקריירה שלו בוושינגטון ב-1973 כעוזר פרלמנטרי של חבר בית הנבחרים ג'ו מוקאלי עד 1975. משנת 1979 עד 1987 היה יועץ ראשי לענייני מדיניות פנים ליושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, טיפ אוניל. הוא כיהן גם בוועדת המדיניות וההיגוי של המפלגה הדמוקרטית, תחילה כסגן יו"ר ולאחר מכן עמד בראשה. שימש עוזרו של יו"ר הוועדה למנהל ותקציבים בבית הנבחרים.
לו עבד כמשפטן כחמש שנים בחברת עורכי הדין "ואן נס, פלדמן וקורטיס". כמשפטן, עסק בעיקר בדיני ייצור חשמל. כמו כן, עבד בעבר במרכז למחקר המזרח התיכון. שימש כמנהל תחום של הוועד הדמוקרטי הלאומי עבור הקמפיין של הוועד ב-1988, וכסגן מנהל במשרד לניתוח תוכניות של משרד העיר בוסטון למנהל ותקציבים.
מפברואר 1993 עד 1994 כיהן כיועץ מיוחד לנשיא ארצות הברית ביל קלינטון. היה אחראי על פיתוח מדיניות ועל היוזמה לשירות לאומי - "אמריקור" (Americorps), וכן על החקיקה לרפורמת ביטוח בריאות. באוקטובר 1994 עזב את הבית הלבן כדי לשמש מנהל ביצועי לענייני חקיקה במשרד למנהל ותקציבים בקונגרס האמריקאי. מאוגוסט 1995 עד יולי 1998 כיהן לו כסגן מנהל המשרד למנהל ותקציבים בקונגרס. בתפקיד זה שימש מנהל תפעול ראשי, הממונה על צוות של 500 אנשי צוות, והיה ממונה על תחום רחב סמכויות בנושאי תיאום המאמץ של ממשל קלינטון בנושאי תקציבים והקצאות ממשל. לא פעם שימש בצוות הממשל למשא ומתן בנושא חוק איזון התקציב של שנת 1997, כשהוא רוכש לעצמו מוניטין של איש משא ומתן סבלני ואפקטיבי.
הנשיא קלינטון מינה אותו לראש המשרד למנהל ותקציבים בקונגרס, והסנאט האמריקני אישר את מינויו ב-31 ביולי 1998. בתפקיד זה כיהן עד תום כהונת ממשל קלינטון בשנת 2001. כראש המשרד למנהל ותקציבים היה אחראי על מדיניות ממשל קלינטון לנושאי תקציב, מנהל ונושאי הקצאות שונות. כחבר קבינט וחבר בכיר של הצוות הכלכלי בממשל, הוא ייעץ לנשיא בנושאים רחבים הנוגעים למדיניות חוץ ופנים זו. הוא ייצג את ממשל קלינטון במשא ומתן התקציבי עם הקונגרס וכיהן כחבר במועצה לביטחון לאומי.
בתום כהונת ממשל קלינטון שימש לו סגן נשיא באוניברסיטת ניו יורק ופרופסור בבית הספר לשירות הציבורי באוניברסיטה. ביוני 2006 מונה למנהל בחברת הפיננסים סיטיגרופ. עם היבחרו של ברק אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית מונה על ידי הנשיא הנבחר, כבר בתקופת המעבר, כסגן מזכירת המדינה הילרי קלינטון עם אחריות לתחום התקציבים והמנהל, כאשר מקבילו ג'יימס סטיינברג מונה כאחראי לתחום המדיניות . ביולי 2010 הודיע אובמה כי בחר בלו להחליף את ראש משרד הניהול והתקצוב בבית הלבן, פיטר אורסג, ומינויו אושר בסנאט בנובמבר.
תפקידים נוספים שמילא הם חבר במועצה ליחסי חוץ, בוועד המייעץ למכון ברוקינגס והאקדמיה הלאומית לביטוח לאומי. בנוסף הוא חבר בארגון המשפטנים של וושינגטון די. סי. ומסצ'וסטס. הוא מתגורר בשכונת ריברדייל ברובע הברונקס שבניו יורק.
ב-10 בינואר 2013 הודיע נשיא ארצות הברית ברק אובמה שבכוונתו למנות את לו למזכיר האוצר. ב-27 בפברואר אישר הסנאט את המינוי, ולמחרת הושבע לו והחל את כהונתו.
ביוני 2014, נבחר לו על ידי "ג'רוזלם פוסט" כאחד מחמישים היהודים המשפיעים ביותר בעולם.
דונאלד דאק
גולבוהור דוידובה
גולבוהור דוידובה (רוסית: Гульбоор Давыдова; ) היא בת עדת יהודי ההרים שנודעה במאבקה, נמרצותה ופעלתנותה. עם שמה נקשרים הגבורה והמאבק. מוצאה בדרבנט שבדאגסטן (אזור הקווקז), שם נולדה וחיה את חייה. חשיבותה במיתוס שנבנה על סיפורה, ובגבורה שהיא מייצגת עבור תושבי אזור הקווקז ובפרט עבור תושבי האזור היהודים.
בעלה נהרג במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1928 בעיירה חושממזיל (Хошмемзиль) שבדאגסטן בקשה להצטרף לקולחוז חדש, אך מקימי הקולחוז לא קיבלו אותה בטענה שאישה (בייחוד אלמנה) לא יכולה לעבוד בשווה לגבר. לאחר הדחייה הצטרפה לקולחוז קרסניה בטרצ'קה (Красная батрачка, העובדת האדומה), לשם אספה נשים אלמנות. כך בעצם הוקם קולחוז של נשים. קולחוז זה נקרא לאחר מכן על שמה של דוידובה.
קולחוז הנשים עבד בצורה טובה, עבודת הקטיפה הייתה טובה יותר מזו שבקולחוז הגברים, והייתה הצלחה גדולה יותר בקולחוז העובדות האדומות. לאחר זמן התאחדו שני הקולחוזים למשק שיתופי אחד.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הייתה גולבוהור ראש צוות בקולחוז פוט קומוניזמה (Путь коммунизма, "נתיב הקומוניזם") והפעילה אותו בכוח ובמרץ. בקולחוז היה חוסר בידיים עובדות, ולמרות זאת הוא המשיך לעבוד במרץ רב והיבול שהיה מוכר למדינה היה רב יותר מבתקופה שלפני המלחמה.
במלחמת עולם השנייה פקד את גולבוהור אסון נוסף ושניים מבניה נהרגו במלחמה. כעת הייתה גם אלמנה וגם אם שכולה.