לאחר שקיעת העיירה הוחלט לפתח אתר סקי באגם העליון (Le Lac). האתר פותח בעיקר בשנות ה-60 וניתן לראות את ההשפעה מתקופה זו בצורת הבנייה במקום. במהלך השנים ניסתה העיירה לשקם את המראה שלה למראה מודרני יותר, עם הצלחות מוגבלות.
מרחב הגלישה.
התכונה הבולטת של טין היא מרחבי הגלישה שלו. 300 ק"מ של מסלולים רחבים המחוברים עם עמק איזר, וגם שטחים גדולים שאינם מיועדים לגלישה להנאת המתארחים (שטחי אוף-פיסט).
בנוסף ניתן למצוא באתר מערכת של 96 רכבלים וגונדולות ורכבת סקי תת-קרקעית שמעבירה למסלולי הסקי 200 גולשים ב-5 דקות. את מערכות המעליות בטין מפעילה חברת STGM משנת 1967. מסלולי הגלישה בטין מגיעים גם לגובה של 3030 מטר מה שהופך אותם לאידיאליים לגלישה.
פעילויות נוספות.
באתר נמצא גראן מוט (Grand Motte), קרחון המתנשא לגובה 3,456 מטר ולכן הוא מושלג בכל ימות השנה. בשטחו של הקרחון יש 20 מסלולי סקי, 12 מעליות וסנופארק.
בעיירה הגבוהה ביותר בטין - ואל קלארה (Val Claret) אפשר למצוא שפע של חנויות, מקומות בילוי ופעילויות רבות.
איננה
איננה (בתעתיק פונטי: Inanna, ידועה גם בגלגולה כאישתר הבבלית) היא אלה שומרית. אלה זו נודעה כמלכת השמיים והארץ, אלת האהבה, הפריון והמלחמה, אחראית על כוכב השחר ופטרוניתה של העיר ארך. ייתכן שדמותה אף היוותה השראה לענת הכנענית, עשתר הבבלית, אפרודיטה היוונית ולונוס הרומאית.
חשיבותה.
השם 'איננה' הוא כפי הנראה קיצור של 'נינאנה', שפירושו בשומרית "מלכת השמיים" (או "גבירת השמיים"). איננה נחשבה אחראית על צמיחת היבולים ופריון החיות ועל פוריות בני האדם. בעקבות מסעה לשאול (ראו להלן) יוחסה לה גם האחריות לגרימת מוות שלא בעיתו ולידה מחדש. כך, מלבד תפקידה כמלכת השמיים והארץ, היא שלטה גם בעולם אשר מתחת לארץ.
איננה היא האלה החשובה ביותר במיתולוגיה השומרית, ושני קווי אופי ניגודיים שולטים בדמותה:
ניגודים אלה בדמותה של איננה משקפים את מארג החיים והמוות בהתאם לפריחה או לקמילה בטבע.
בדמותה כאלת פריון, איננה מזוהה עם אהבה חושנית, אך לא עם נישואים. כך למשל, באפוס "עלילות גילגמש", הגיבור מונה שורה של מאהבים ובעלים שהיו לה ואת הסוף המר שפקד אותם.
חשיבותה של איננה במיתולוגיה השומרית משתקפת בקשרי המשפחה עם האלים החשובים ביותר בפנתיאון. איננה היא אחותם של אותו (Utu), אל השמש, ושל ארשכיגל (Ereshkigal), אלת המוות והשאול. כמו כן, היא מופיעה בטקסטים רבים כרעייתו של האל תמוז, אל הרועים של העיר ארך. במספר מיתוסים היא נתפסת כבתם החשובה ביותר של ננה (Nanna) אל הירח, ונינגל אשתו, פטרוני העיר השומרית אור. ואולם, במסורות אחרות שהשתרשו יותר במיתולוגיה הבבלית המאוחרת, היא נזכרת לעיתים כבתו או רעייתו-פילגשו של אנו (An) אל השמיים. במסורת אחרת היא מתוארת כבתו של אנכי אל החוכמה.
נשיותה של איננה.
האלות בפנתיאון המסופוטמי מילאו תפקיד נקבי והגדירו את ה"נשי" במשפחה, בתרבות ובחברה. האלות מופיעות בהקשרים של לידה ובריאת האדם ובדרך כלל הן פטרוניות של תחומים המאפיינים נשים בתרבות השומרית, כמו: טוויה, אסמים, עדרי כבשים, שיכר וכתב. איננה יוצאת דופן בהקשר זה: על אף שהיא אלה-נקבה, היא מתאפיינת בחציית הגבולות שהציבה החברה לנשים במסופוטמיה: היא מוצגת כאלת מלחמה אכזרית, כאשר בחברה פטריאכלית אלימות אינה מצויה בתחום הנשי.
על אף שיש לאיננה ילדים, אין היא מתוארת כאם כמו אלות אחרות, אלא דווקא כמאהבת. היא משמשת כפטרונית הזונות וגם המיניות שלה קיצונית ואינה יודעת שובע.
בשירי החיזור השומריים איננה מוצגת כנערה שממלאה את כל התפקידים כמצופה, כלומר היא אינה נענית לחיזור בקלות, אינה ממרה את פי הוריה ואחיה, והיא ממתינה ככל נערה להצעת נישואים. אך כשנתממשו הנישואים אין היא הופכת לדמות אם ואינה מקבלת חובת אשת איש, ומכאן גם חוסר המנוח שלה: היא יוצאת למסעות ומשתמשת במיניות שלה, בהשפעתה ובעורמתה כדי לחצות את הקווים הנורמטיביים בין נשים וגברים.
האטריבוטים של איננה.
איננה מופיעה באמנות המסופוטמית כשהיא עומדת על לביאה/לביאות, בידיה סמלי שלטון - שרביט וטבעת, על ראשה כובע קרניים המציין אלוהות בכירה, ראשה עשוי בתסרוקת 'תלתלי חתחור' והיא מלווה בינשוף החכם, החיה המיוחסת אליה. עמוד שער עשוי קנים המכופף בחלקו העליון בצורת תלתל מייצג אותה. הכוכב שלה היה נוגה (ונוס) ובאמנות הוא מופיע בצורה של כוכב בעל שמונה קרניים.
איננה במיתוסים ובספרות השומרית.
איננה ועץ ההחולופו (Huluppu-tree).
במיתוס זה, אל החוכמה והמים המתוקים, אנכי, מפליג לעולם המתים, השאול. סערה אדירה מתחוללת בנתיב המסע של הספינה ורוח עוקרת משורשיו עץ אשר צמח על שפת נהר הפרת.
עץ החולופו ניצל בזכות האלה איננה שעוברת באזור ושותלת אותו בגנה הקדוש. האלה מטפחת את העץ ומקווה להכין ממנו בבוא היום כס-מלכות ומיטה. ואולם הנחש הארסי, הנשר המיתולוגי אנזו והעלמה לילית משתלטים על העץ ובונים בו את ביתם. בצערה הרב איננה כורעת לצד העץ ומבקשת עזרה מאחיה אותו, אל השמש, שאינו חש לעזרתה. לאחר מכן היא פונה לגילגמש השומע את קריאתה, עוטה את שריונו ומגרש את החיות. הוא הורג את הנחש הארסי, מבריח את הנשר ואת לילית, עוקר את העץ ובונה לאיננה כס מלכות ומיטה מהעץ.
איננה ואדון החכמה.
על פי מיתוס זה, איננה חפצה להרבות את שגשוג עירה, ארך, ולעשותה למרכז התרבות של שומר. לשם כך מחליטה האלה ללכת לארידו, המרכז העתיק של תרבות שומר, בו התגורר האל אנכי, אדון החכמה, המופקד על ה"מה" (me, אותות האלוהות) ולהתחבר לחוכמתו.
כטוב לבם בשיכר מציע אנכי לבתו איננה את כל כוחות השמיים והוא מעניק לה את ה-me האלוהיים. לאחר שהאל אנכי מתפכח משכרונו, הוא מתחרט על נדיבותו ושולח את משרתו איסימוד (Isimiud) להשיבם. איננה מצליחה, בעזרתה של נינשובור (Ninshubur), העוזרת הנאמנה שלה, להביא את כל המתנות לעיר ארך. לאנכי לא נותר אלא להשלים עם העניין ולברך את העיר, וכך מביאה איננה לעליית ערכה של העיר ארך ולמיקומה כמרכז התרבות והדת של מסופוטמיה הקדומה.
איננה ושוכלתודה.
מיתוס נוסף על האלה איננה, שלא שרד בשלמותו, מספר עליה ועל גנן חרוץ בשם שוכלתודה. הגנן, המנסה לשווא לגדל צמחים, סובל מרוחות הזעף שמייבשות את מעשי ידיו. לאחר היוועצות עם גורמי השמיים הוא נוטע עץ כדי להגן על גינתו. האלה איננה, שבאותה שעה הייתה עסוקה במסעותיה אל ההרים, הגיעה לאזור בו נטוע היה העץ, והיא, עייפה מהמסע, נרדמה בצילו. הגנן פושט מעליה את הבגדים ובועל אותה בשנתה.
כשהאלה מתעוררת היא מגלה את שנעשה לה ומתמלאת חימה. היא משלחת מכות על הארץ, וראשונה מהן -מכת דם ומכריזה שלא תשקוט עד אשר תמצא את האיש שחילל כבודה.
הגנן שומע לאביו המייעץ לו לזנוח את שדהו ולמצוא לו מקלט. לאחר שהאלה איננה לא מצליחה למצוא את האיש, היא פונה לעזרתו של האל אנכי והוא מסגיר לידה את הגנן. הגנן מבקש לחוס על חייו, אך האלה אינה סולחת לו.
סוף העלילה לא נשתמר, אך ייתכן שניתן להסיק מה היה גורלו של הגנן על פי המסופר בעלילות גילגמש. גילגמש מונה את סופם המר של מאהביה של איננה; אחד ממאהבי האלה הוא גנן בשם אישולנו, ועל פי דבריו של גילגמש, איננה הפכה אותו לחולד.
נישואי איננה ותמוז.
נוסף על מיתוסים, דמותה של איננה מככבת גם בשירי אהבה שומריים. שירים אלה מתארים את אהבתם של האל תמוז (דומוזי) והאלה איננה, חיזוריהם והתייחדותם. חוקרים משערים, כי שירים אלה קשורים לטקס הפולחני של "נישואי הקודש". בטקס זה, המלך, המייצג את האל תמוז, נושא לאישה את הכוהנת, המייצגת את האלה איננה.
לפי האמונה השומרית, איננה התייחדה עם תמוז מדי שנה, בטקס נישואי הקודש, שהתקיים בראש השנה השומרי. יום זה נחשב ליום אשר בו "נחרצו הגורלות בשמיים", ומטרת הטקס הייתה לעורר את התחדשות הצמחייה עם רדת גשמי החורף, להבטיח את פריון הארץ, וכנראה גם את שלומו והצלחתו של המלך. התייחדותם של איננה ותמוז סימלה, על פי המשוער, פרץ אהבה ופריון בו פורסת האלה את חסותה על המלך הצעיר והוא מבטיח את פריונה של האלה ושל האדמה בתמורה.
שירי האהבה התאפיינו בלשון ציורית עשירה, דימויים ומטפורות הבאים לידי ביטוי בשני מישרים בו זמנית - הרובד הארוטי, החיבור בין גבר לאישה; והרובד של פריון האדמה. יש העומדים על הדמיון הלשוני והסגנוני בין שירים אלו למגילת שיר השירים, אך גם על השוני התפיסתי ביניהם, בהיות שיר השירים נכתב על ידי שלמה המלך, שמלך על עם ישראל, שהוא מונותאיסט.
אחד השירים פותח בדו-שיח בין אותו, אל השמש ואחיה של איננה, ובין האלה איננה עצמה. אותו מנסה להשיא אותה לתמוז הרועה, ואיננה מעדיפה דווקא את האיכר. בסופו של דבר משכנע הרועה את איננה להינשא לו, לאחר שהוא מונה את מעלותיו.
ירידת איננה לשאול.
מיתוס זה מתאר את מעשה ירידתה של איננה אל השאול, ובו הגיעה פרשת אהבתם של איננה ושל תמוז/דמוזי אל שיאה הטרגי, שבמסגרתו נגזר על תמוז לרדת שאולה. הסיפור פותח בתיאור שאיפתה של איננה לרדת אל השאול, כפי הנראה כדי לקחת את השלטון שם מידי אחותה ארשכיגל, אלת המוות. לקראת מסעה של האלה אל השאול, היא מכינה את עצמה באמצעות למידת חוקי השאול. אחר כך היא עוטה על גופה בגדים נאים ותכשיטים כיאה לאלה בכירה במעמדה העומדת לצאת לדרכה.