משמש כמלהק מוזיקלי בשלבים המוקדמים של תוכניות המציאות The Voice ישראל בשנים 2011-2019 ובאקס פקטור ישראל, בשנים 2013–2014.
מסדר גולפיק המלכותי
מסדר גולפי המלכותי
ניקולאי נוביקוב
ניקולאי נוביקוב (8 במאי 1744 - 12 באוגוסט 1818; ברוסית:Николай Иванович Новиков) עיתונאי, עורך ופובליציסט רוסי מתקופת יקטרינה הגדולה, בין ראשוני העיתונאים הרוסים.
שנותיו הראשונות.
נוביקוב נולד במשפחה אצילית בכפר במחוז מוסקבה. בגיל 11 החל ללמוד בבית הספר ליד אוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1760 סולק מהאוניברסיטה בשל אי-הופעתו ללימודים. בשנת 1762 החל לשרת בצבא. ביום בו יקטרינה הגדולה ביצעה את ההפיכה השלטונית היה שומר בכניסה לארמון ובעקבות כך נחשב למשתתף בהפיכה וקודם לקצונה זוטרה. עוד בהיותו בשרות צבאי החל להתעניין בספרות. בשנת 1768 פרסם תרגומים מצרפתית.
בשנת 1767 החל לעבוד בוועדה שהוקמה על ידי יקטרינה הגדולה במטרה לבדוק שינויים חוקתיים. בשל השתתפותו בדיוני הוועדה נחשף לאירועים בחברה הרוסית והייתה לו הכרות אישית עם הקיסרית.
פעילות עיתונאית בסנקט פטרבורג.
בשנת 1768 עזב את שרות המדינה והחל בפרסום שבועון סאטירי "טרוטן" (ברוסית:Трутень, דבורה ממין זכר). בשבועון פורסמו כתבות עם ביקורת נוקבת על השלטון תוך האשמות כלפי מקורבים לחצר הקיסרית. בנוגע למטרות הסאטירה, השבועון נכנס לוויכוח עם שבועון של השלטון. לאור הביקורת הנוקבת על פעולות השלטון, השבועון נאלץ להנמיך את הביקורת ובשנת 1771 נוביקוב קיבל רמזים שהשבועון עלול להסגר. בשנת 1772 הוא פתח שבועון חדש - "הצייר" (ברוסית:Живописец) שנחשב לשבועון המוצלח ביותר של רוסיה במאה ה-18. גם בשבועון זה הוא מתח ביקורת קשה על השלטון ובמיוחד נגד שיטת הצמיתות שהייתה נהוגה באימפריה רוסית. גם שבועון זה נאלץ להנמיך את הביקורת ובסופו של דבר נסגר בשנת 1773.
נוביקוב היה בדעה שיש לפרסם ברבים את המידע על ההיסטוריה הרוסית. בהתאם לכך הוא גם ערך ירחון בנושא היסטוריה בו פורסמו מסמכים היסטוריים שונים. יקטרינה הגדולה תמכה בפעילות זו של נוביקוב על ידי העברת כספים רבים.
בשנת 1777 נוביקוב החל בפרסום שבועון בנושא ביקורת ספרותית. כמו כן הוא החל בפרסום ירחון פילוסופי בו פורסמו עבודות של בלז פסקל וסופר אנגלי ארטור יונג.
כל ההכנסות מהפעילויות שהוא יזם הועברו לארגון בתי ספר עממיים בסנקט פטרבורג שפעלו עד לשנת 1782 לפחות.
פעילות במוסקבה.
בשנת 1779 הוא הוזמן למוסקבה על ידי ראשי האוניברסיטה. הם נתנו לרשותו את הבית דפוס של האוניברסיטה. תוך זמן קצר נוביקוב ארגן אותה מחדש ובמהלך 3 שנים פרסם ספרים רבים. במקביל לפרסום ספרים הוא החל בפרסום ירחון שמספר העתקים גדל מ-600 ל-4000.
בנוסף לכך הוא החל בפרסום ירחון ילדים, ירחון סאטירי ופתח ספרייה ראשונה במוסקבה.
הפעילות שלו הייתה ענפה מאוד אך גם תרמה להופעת מתנגדים רבים. בשנת 1784 וועדה של בתי הספר טענה שהוא פרסם את ספרי לימוד שלה ללא אישור. נוביקוב ענה שעשה זאת באישור ובהנחיית ראש העיר, אך ראש העיר כבר לא היה בחיים. נוביקוב נאלץ לשלם קנס כספי.
בשנת 1785 סוכם להעביר את כל הספרים שהוא פרסם לעיון ראש הכנסייה של מוסקבה. ראש הכנסייה בדק וציין שחלק מהספרים הם בעלי חשיבות גדולה, חלק הוא לא מבין וחלק שמהווים תרגום מצרפתית לדעתו עדיף שלא היו כלל. יחד עם זאת הוא ציין ש"נוביקוב הוא נוצרי טוב ולדעת ראש הכנסייה כל האנשים צריכים להתנהג בהקשר לדת כמו נוביקוב".
בשנת 1790 התמנה למוסקבה ראש עיר חדש. הוא היה אדם לא משכיל וחשדן, תוך זמן קצר הוא החל לשלוח תלונות על נוביקוב לסנקט פטרבורג. ועדה שבדקה את הנושא לא מצא דבר.
בשנת 1792 ראש העיר קיבל הוראה מהשלטונות לבדוק פעם נוספת את פעילות של נוביקוב. נוביקוב נעצר ועוד במלך החקירה הועבר למבצר שליסלבורג ליד סנקט פטרבורג.
רדיפה ומעצר.
עוד בשנת 1775 נוביקוב החל פעילות במסגרת הבונים החופשיים. פעילות זו הייתה ידוע לשלטונות מזמן, אך במהלך החקירה החדשה היא הועמדה במרכז. בצו קיסרי מ-1 באוגוסט 1792 נוביקוב הואשם בהשתתפות בפעילויות של הבונים החופשיים (ארגון זה לא היה אסור ברוסיה לא לפני הצו ולא מאוחר יותר), קשרים עם אנשים מחוץ לגבולות המדינה, שקרים וכו'. כל האשמות מופנות לא רק לנוביקוב אך לכלל החברים בבונים החופשיים. למרות זאת אף אחד מחברי הארגון או ראשי הארגון לא הועמדו לדין. רק נוביקוב בעצמו הואשם ונכלא. אפילו ראש עיר של מוסקבה שעצר את נוביקוב הופתע מתוצאות החקירה ובמיוחד מתוכן של הצו הקיסרי.
קיימת סברה שהסיבה אמיתית לצו לא בהאשמות שפורסמו. קיימת גרסה שהבעיה האמיתית הייתה בפעילות חברתית ענפה של נוביקוב שהדאיגה את הקיסרית.
נוביקוב היה במעצר במבצר בתנאים קשים ביותר במשך 4 וחצי שנים. כבר ביום ראשון של שלטונו פאבל הראשון הוא שוחרר מהמעצר. אומנם השנים במעצר שברו את בריאותו ומצב רוחו. הוא לא חזר לפעילות חברתית ועבר להתגורר באחוזה משפחתית בה נולד.
הוא נפטר בשנת 1818 והוטמן בכנסייה המקומית.
ברוד
ברוד (Brod) הוא שם משפחה סלאבי שמשמעותו "מעברה".
אליה
אַלְיָה היא השומן הרך שבזנבו של הכבש. ייתכן שנקרא כך על שם האיל (בשיכול עיצורים), כיוון שאצלו שומן האליה גדול ובולט משל הכבשה.
משקל האליה אצל הכבשה מגיע עד 6 ק"ג ואצל האיל עד 10 ק"ג. תפקיד האליה לשמש כמאגר מזון לכבשה בעונה של מחסור, בדומה לדבשת אצל הגמל.
משוער כי האליה נוצרה ממוטציה של כבש-הבית בעל זנב ארוך. גזעים של כבשים בעלי אליה נפוצים במזרח התיכון, באפריקה ובאסיה.
האליה בשפה.
האליה נחשבת כבשר משובח ועל כן נוצר הביטוי בתלמוד הבבלי אליה וקוץ בה – ופירושו: דבר הנראה על פניו כטוב ומועיל, אך יש בו גם חיסרון. זנב הכבש טעים למאכל, אבל פעמים רבות נתקעים בו קוצים.
מחלב
מחלב (מערבית: مَحْلَب) הוא תבלין אותו מכינים מזרע עץ המחלב ("Prunus mahaleb"), מין של דובדבן. את הזרעים מוציאים מן הגלעינים וטוחנים לכדי אבקה גסה לשם שימוש במאפים ובתבשילים שונים. למחלב יש ריח חזק ומרוכז, ולכן משתמשים בו בכמות קטנה.
במחלב משתמשים בעיקר באזור המזרח התיכון ובאזורים הסמוכים לו (טורקיה, סוריה, לבנון, מצרים, עיראק, כווית, ארמניה, איראן, לוב ויוון). השימוש העיקרי במחלב הוא בעיקר במאפים מלוחים, לחמים, עוגיות, וכן בעוגיות מסורתיות בשם כעכים.
פרידריכשטטפאלאסט
כח ענק
Death for Five Voices
מוות בחמישה קולות
אודילו גלובוצניק
אודילו לוטאריו גלובוצניק - במקור - גלובוצ'ניק, Globočnik (Odilo Lotario Globocnik; 21 באפריל 1904 - 31 במאי 1945) היה קצין אוסטרי בכיר באס אס (בדרגת גרופנפיהרר) ופושע מלחמה נאצי בולט שהיה אחראי לרציחתם של כשני מיליון בני אדם במלחמת העולם השנייה, רובם המוחלט יהודים.
ביוגרפיה.
הוא נולד בעיר טריאסט לאב ממוצא סלובני ואם מאזור דרום הבאנאט שבסרביה. אביו היה איש צבא קבע שעבר לעבוד בדואר, בפרישתו. ב-1914 עברה משפחתו למערב סלובקיה.
מ-1915 למד בבית ספר צבאי בסנקט פלטן ונחשב לתלמיד שקדן וחרוץ. מצעירותו שלט בשפה האיטלקית. בסוף 1918 עבר עם משפחתו לקלגנפורט שבאוסטריה, קיבל אזרחות אוסטרית וסיים שם לימודים תיכוניים ב-1923 בבית ספר תעשייתי.
ב-1919 נלחם לצד קרינתים אחרים נגד צבא מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, על קביעת הגבול בין שתי המדינות. בהמשך הצטרף תחילה למיליציה הימנית היימווהר (Heimwehr) וב-1922 הצטרף לארגון הפרו-נאצי DNSAP בחבל קרינתיה והחל לענוד את סמל צלב הקרס.
פעיל במפלגה הנאצית.
בינואר 1931 הצטרף למפלגה הנאצית האוסטרית ושימש כרכז התעמולה בארגון העובדים הנאצים עד להוצאת המפלגה מחוץ לחוק באוסטריה ביוני 1933.
כבר ב-1 בספטמבר 1932 הצטרף לארגון האס אס. הוא הקים רשת סוכנים והעביר לצורכי המפלגה הנאצית באוסטריה כ-8 מיליון שילינג מגרמניה, דרך שווייץ ואיטליה. הוא נעצר מספר פעמים על פעילותו הפוליטית, הורשע 4 פעמים אך ישב בסך הכל רק כשנה בכלא, בין 1933–1936. כיוון שרבים מבכירי הנאצים נכלאו לסירוגין בכלא, ניהל גלובוצניק זמנית את סניף המפלגה בקיץ 1935 בבודפשט. ב-1936 ניהל כממלא מקום את המפלגה הנאצית בקרינתיה.
בעקבות "הסכם יולי" (1936) בין גרמניה הנאצית לאוסטריה הוזמנו גלובוצניק וד"ר פרידריך ריינר לביקור אצל אדולף היטלר לקבלת הנחיות ביחס לאופן ניהול המפלגה הנאצית באוסטריה. גלובוצניק וריינר היו יריביו הפוליטיים של איש האס אה וראש המפלגה הנאצית באוסטריה יוזף לאופולד. האחרון ניסה לנטרל את השניים תוך שלילת סמכויותיהם בסתיו 1936, ושנה לאחר מכן אף הדיח את גלובוצניק מן המפלגה בעילת "התנהגות בלתי הולמת". ברם, רשת הסוכנים שהקים גלובוצניק ביצרה את מעמדו במפלגה, ולבסוף הודח לאופולד מן ההנהגה בפברואר 1938. ב-21 בפברואר 1938 מינה היטלר את גלובוצניק כמנהל אגף הארגון במפלגה הנאצית באוסטריה. ב-12 במרץ, לאחר האנשלוס, הוא מונה לתפקיד מזכיר הממשלה. באפריל 1938 נבחר כנציג אוסטריה לרייכסטאג, וב-24 במאי נתמנה על ידי היטלר לגאולייטר (Gauleiter, מפקד מחוז) של וינה בקבלו רטרואקטיבית דרגת שטנדרטנפיהרר (קולונל).
גאולייטר של וינה.
מינויו של גלובוצניק לגאולייטר עורר התנגדות רבה בקרב חברי המפלגה בווינה, כי לא היה וינאי וגם מפני שיריבו לאופולד נהנה שם עדיין מתמיכה רחבה. בנוסף, הסתכסך גלובוצניק עם השר לשילוב אוסטריה ברייך הגרמני, יוזף בירקל (Josef Bürckel).