עשרות קבוצות של "בני ישראל העבריים השחורים" הוקמו בסוף המאה ה-19, כאשר נוצרי בשם ויליאם סאונדרס קראודי החל להטיף שהשחורים הם העם הנבחר של האל, עליו מסופר בתנ"ך ובברית החדשה וכי הם היו משועבדים לאדם הלבן וחיים בעוני באמריקה כי "הפרו את הברית עם אלוהים".
בין תתי הקבוצות שיצאו ממנה נמנות קבוצות כגון "העבריים מדימונה" (או בשמה המלא "האומה האפריקאית העברית של בני ישראל מירושלים" שנוסדה על ידי בן-עמי בן-ישראל), "כנסיית האלוהים וקדושי הצלוב", "אומת יָהוֶה" ועוד.
ב-2004 ביקרו בישראל את העבריים הגרים בדימונה, ויטני יוסטון ובעלה דאז, בובי בראון, שהתלבשו כמנהגיהם והצטלמו כך על רקע הכותל המערבי; אולם למרות הסימפתיה שרחשו לא ידוע אם הצטרפו אליהם באופן פעיל בארצות הברית.
באפריל 2017, הודיע הראפר, קנדריק לאמאר, עם שחרור אלבומו "DAMN", כי הצטרף לקבוצה זו וכי מאותו היום הוא מזדהה כ"עברי שחור", לאחר שנחשף לתכניה על ידי בן דודו. הצעד גרר ביקורות ולעג לזמר ולארגון מצד גולשים ברשת.
בנימין ברגר
ד"ר בנימין ברגר (בליטאית: Benjaminas Bergeris; 1881–1948) היה רופא, פעיל ציוני, יושב ראש ההסתדרות הציונית בליטא, מראשי הציונים הכלליים, אחד המייסדים של בית החולים היהודי "ביקור חולים" בקובנה ומנהל המחלקה למחלות פנימיות. הראשון שהביא לליטא את האינסולין והראשון שהשתמש ב. חבר המרכז של "קרן היסוד" ושל "הקרן הקיימת לישראל", חבר בוועד של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות", חבר בחבר הנאמנים של העיתון היידי הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי'). מיוזמי הקמתה של הגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה. ב-1941, תחת השלטון הסובייטי, נאסר והוגלה למחנה ריכוז בעומק רוסיה, שם הועסק כרופא של האסירים. כאסיר ציון מת בשנת 1948, רחוק ממשפחתו, מחבריו, שאתם פעל ולחם כל ימי חייו.
קורות חיים.
בנימין בן לייב ברגר נולד בשנת 1881 בכפר לוקי שבאוקראינה (אז באימפריה הרוסית). אביו, איש דתי ושומר מצוות, החזיק מלמד לבניו במשך שנים כדי להקנות להם תורה מילדותם. התחיל ללמוד ב"חדר" בגיל 4, ובגיל חמש עשרה כבר יצאו לו מוניטין של עילוי, בקיא בתלמוד ונושא כליו. בשנת 1897 לערך, בהיותו בן שש עשרה, עברה משפחתו לברדיצ'ב, שם נתפס להשכלה והחל ללמוד לימודי חול. נבחן בחינת בגרות כ"אקסטרן" (חיצוני) בגימנסיה, וגמר בהצטיינות את חוק לימודיו.
המשיך ללמוד באוניברסיטת קייב ובה סיים את לימודיו ברפואה. מייד לאחר שהוסמך כרופא, התנדב למלחמה במגפת הקדחת בכפרים רוסיים. בשנים 1915–1918 עבד כרופא בירוסלבל שעל נהר הוולגה, שם ייסד סניף של ההסתדרות הציונית והיה במרכז הפעילות החברתית והלאומית. היה פעיל בהגשת עזרה לפליטים יהודיים בזמן מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1917 השתתף כציר בכנס הכללי של ציוני רוסיה בפטרוגרד. בשנת 1918 התחילו הסובייטים לרדוף ולאסור עסקנים ציוניים, וכשנודע לו כי הוא נמצא ברשימה השחורה של "הפושעים הציונים", ברח לווילנה, בה שימש אביו כמנהל בית ההוצאה והדפוס המפורסמים של "האלמנה והאחים ראם".
בשנת 1919 קשר את גורלו עם יהדות ליטא, החל לעסוק ברפואה בעיירה וילקי שעל נהר הניימן (25 ק"מ מצפון מערב לקובנה), והמשיך שם בעבודתו הציבורית כפעיל ציוני. ד"ר מקס סולובייצ'יק לחץ עליו לצאת מווילקי והביאו לקובנה. תוך זמן קצר הפך לאחד הרופאים הנודעים בליטא, בין המומחים למחלות פנימיות ואחד הבונים והמייסדים של בית החולים היהודי בעיר "ביקור חולים" ומנהל המחלקה למחלות פנימיות במשך 20 שנה. כיוון ששאר בתי החולים במדינה היו סגורים בפני הרופאים הצעירים, נעשתה המחלקה שלו מרכז לחולים היהודיים וגם בית ספר מתקדם להשתלמותם של רופאים יהודים צעירים, שהתמחו בו במקצועות רפואיים שונים.
למרות עיסוקיו הרבים מצא תמיד זמן ללימוד ולהשתלמות. ביקר במרכזים רפואיים שונים באירופה, היה בקיא בספרות המקצועית בשפות אנגלית, גרמנית ורוסית, והיה הראשון שהביא לליטא את האינסולין, והראשון שהשתמש באלקטרוקרדיוגרף ובאמצעים דיאגנוסטיים חדישים אחרים.
עם זאת, הקדיש זמן רב גם לפעילות ציבורית, בשמשו יושב ראש ההסתדרות הציונית בליטא, חבר בחבר הנאמנים של העיתון הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי'), חבר בוועד של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" (בהיותו אחד ממניחי היסוד לחינוך העברי בליטא ומיוזמי הקמתה של הגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בשנת 1920), חבר המרכז של "קרן היסוד" ושל "הקרן הקיימת לישראל", וכן השתתף בהנהלת המשרד הארצישראלי ובארגונים ומוסדות אחרים.
נמנה עם צמרת האינטליגנציה היהודית (ביחד עם הד"ר מקס סולובייצ'יק, ד"ר משולם וולף, ד"ר יעקב רובינסון, עו"ד לייב גרפונקל, ד"ר ד"מ שווארץ וראובן רובינשטיין) שנתנה דחיפה קדימה להתפתחות החיים היהודיים בליטא והביאה להישגיה הניכרים בשטח התרבות והחברה.
בשנת 1925 ביקר בפעם הראשונה בארץ ישראל כנציג ההסתדרות הציונית בליטא, ונוכח בטקס הפתיחה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1935 עזב את ליטא ועלה לארץ ישראל, אך מסיבות משפחתיות זמניות חזר לליטא בהחלטה נחושה לשוב ולהתיישב בארץ עם כל משפחתו.
בשנת 1941, תחת הכיבוש הסובייטי של ליטא, נאסר והוגלה למחנה ריכוז בעומק רוסיה, שם הועסק כרופא של האסירים. במחנה בקוטלאס (Ко́тлас; העיר ממוקמת כ-600 ק"מ מארכנגלסק) עמדה מיטתו בין החולים והגוועים, שהייתה חדרו ומקום עבודתו, ובתנאים אלה עזר לאלפי אסירים בסבלם הגופני והרוחני.
בשנת 1948 חלה ומת.
בנו, ד"ר מרדכי ברגר, נעצר על ידי הנאצים בממל ומת בכלא.
GoDaddy
GoDaddy היא חברה ציבורית אשר מתמחה בעיקר ביצירת שמות תחום אינטרנטיים ואחסון אתרי אינטרנט.
היסטוריה.
בשנת 1997 הוקמה החברה בשם "Jomax Technologies" על ידי בוב פרסונס, חייל לשעבר במארינס בצבא ארצות הברית ואיש מחשבים. השם שנבחר לה בתחילה היה Big Daddy. אך מאחר ששם התחום הזה כבר היה תפוס, נבחר השם Go Daddy.
בשנת 2006 שכרה החברה את ליהמן ברדרס ותכננה לצאת להנפקה ראשונה במטרה להגדיל את שווי החברה ולגייס כ-100 מיליון דולר, אך הדבר בוטל עקב אי ודאות בשוק.
בשנת 2010 דיווחה החברה על מעל לכ-45 מיליון שמות תחום, דבר שהפך אותה לחברה הגדולה ביותר בעולם אי-פעם מסוגה. בשנת 2011 גדלה הכמות לכ-50 מיליון שמות תחום.
ב-2011 נמכרה השליטה בחברה לקבוצת משקיעים בראשות קרן ההשקעות הפרטיות Kohlberg Kravis Roberts וקרן Silver Lake. בדצמבר 2011 בוב פרסונס פרש מתפקיד מנכ"ל החברה והעביר אותו לווארן אדלמן (Warren Adelman), חצי שנה לאחר מכן התפטר אדלמן ולתפקיד מונה בינואר 2013 בלייק אירווינג, בכיר לשעבר בחברת yahoo.
ב-11 בספטמבר 2012 קרסו שרתי Go Daddy וגרמו לנפילתם של מיליוני אתרים. פעיל אנונימוס טען לאחריות לתקלה, אך לא סיפק לכך הוכחות.
מאז 2008 מפרסמת החברה בסופרבול, הנחשב לאירוע הטלוויזיוני בעל הרייטינג הגבוה ביותר בארצות הברית; ב-2013 פרסמה החברה במהלך המשחק, תשדיר פרסומת, בו צפו 111 מיליון צופים. בתשדיר נראתה נשיקה של דוגמנית-העל בר רפאלי, עם שחקן שמנמן בתפקיד מהנדס ב-Go Daddy. הפרסומת הייתה מהמדוברות ביותר באותה תקופה, הביאה לחברה כבר בתוך ימים ספורים 10,000 לקוחות חדשים, ובהמשך הגדילה את מכירותיה בתחום אחסון האתרים באופן משמעותי.
ב-1 באפריל 2015 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בניו יורק לפי שווי של 4.5 מיליארד דולר.
לפי נתוני מאי 2015, החברה מחזיקה בנתח שוק של 5.81% משוק אחסון האתרים העולמי.
התאחדות התימנים בארץ-ישראל
ריכוזיות
הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית (באנגלית: The United States National Library of Medicine, בראשי תיבות: NLM) היא ספרייה לאומית בבתסדה, ארצות הברית, המוקדשת לרפואה. הספרייה נמנית עם המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית וממוקמת במדינת מרילנד, בסמוך מאוד לוושינגטון הבירה, והיא גם הספרייה הגדולה ביותר בעולם המוקדשת לרפואה.
הספרייה כוללת אוספים הכוללים מעל שבעה מיליון ספרים, כתבי עת, דו"חות טכניים, כתבי יד רפואיים, מיקרופילמים, תצלומים ותמונות במדעי הרפואה וגם מספר יצירות עתיקות ונדירות ביותר.
הספרייה הוקמה בשנת 1836 על ידי קצין הרפואה הראשי של צבא ארצות הברית. בשנת 1862 נפתחו בסמוך אליה המוזיאון לפתולוגיה והמוזיאון הלאומי לרפואה. בשנת 1956 עברה הספרייה מידי משרד ההגנה של ארצות הברית לידי משרד הבריאות האמריקאי. בשנת 1962 עברה הספרייה אל המכון הלאומי לרפואה במרילנד והוגדרה כספרייה לאומית.
שואה שלנו
שואה שלנו הוא ספרו הראשון של אמיר גוטפרוינד. הספר יצא לאור ב-2000 וזכה בפרס בוכמן ב-2001.
הספר מתאר את סיפור השואה כפי שהיא מתגלית לאיטה לשני נערים ישראלים: אמיר (המחבר) וחברתו אפי. על אף שחלק מהסיפורים אמיתיים וחלק מן הדמויות מבוססות על אנשים אותם הכיר המחבר, חלק מהדמויות של היהודים והגרמנים הן בדויות כך שאין זה רומן אוטוביוגרפי.
תקציר העלילה.
בשכונה קטנה, בקצה קריית חיים, מתקבצים ניצולי השואה. לכל אחד יש סיפורי שואה קשים והם נמצאים בדרגות שונות של שפיות. הדבר המאחד אותם הוא השואה, וזוגות צעירים שניסו לגור בשכונה זנחו אותה תוך זמן קצר. כל מי שאיבד יותר בשואה ערכו עולה, אובדן בן זוג אחד לא נחשב, אובדן ילד אחד לא מספיק. במרכז השכונה עובר רחוב קצנלסון והתושבים משוכנעים שהכוונה למשורר השואה יצחק קצנלסון.
גם הוריו של אמיר עברו את השואה ורוב משפחתם נספתה. הם מפעילים את "חוק הדחיסה", ומאמצים קרובים רחוקים שלהם ומקנים להם את התואר סבא. בין הסבים נמצאים: