הארדי נולד בהאמרסמית' במערב לונדון שבאנגליה, בנם היחיד של האמנית והציירת אן בארט ושל הסופר והמחזאי צ'יפס הארדי הוא גדל והתחנך בשכונת איסט שין ברובע ריצ'מונד שעל התמזה, שם הוא למד ב"בית ספר מגדל השעות". בשנת 1998 החל הארדי ללמוד בבית הספר למשחק דרמה סנטר לונדון, אך פרש ממנה זמן קצר לאחר מכן לאחר שקיבל תפקיד במיני-סדרה "אחים לנשק".
קריירה.
בשנת 1998, הארדי זכה בתחרות "Find Me a Supermodel" בגיל 21, מה שהקנה לו חוזה קצר עם סוכנות הדוגמנות Models 1.
בשנת 2001 קיבל את תפקיד המשחק הראשון שלו בתפקיד-אורח במיני-סדרה של סטיבן ספילברג וטום הנקס, "אחים לנשק", בה גילם את טוראי ג'ון יאנובק במשך שני פרקים.
בשלב מאוחר יותר, בשנת 2001 קיבל הארדי חשיפה כלל עולמית בזכות תפקיד המשנה שקיבל מרידלי סקוט בדרמת המלחמה המהפנטת "בלאק הוק דאון". בהפקה זו התפרסם הארדי בדמותו של סמל לאנס טוואמבלי מפעיל המקלע לצידו של חברו לקרב נלסון (יואן ברמנר) מיחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית במהלך קרב מוגדישו.
ב-2002 הופיע הארדי בסרט העשירי בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים", "" וגילם את דמותו של פרייטור שינזון, הופעה אשר זכתה לביקורות טובות. לאחר מכן שיחק במותחן הפשע האינטנסיבי "לאייר קייק".
ב-2006 היה הארדי מועמד לפרס באפט"א על הופעתו בהפקה הבריטית "Stuart: A Life Backwards".
ב-2008 השתתף הארדי במותחן הפשע הסבוך של גאי ריצ'י "רוקנרולה".
בשנת 2009 שיחק הארדי ב"אנקת גבהים" את הית'קליף, ביחד עם שרלוט ריילי.
הופיע בתפקיד מייקל פיטרסן בדרמה הביוגרפית "ברונסון". פיטרסן נידון לשבע שנות מאסר, אשר הפכו לשלושים וארבע בגין התפרעויות, חטיפת נשק וכו'. פיטרסן הפך מפושע קטן וחסר משמעות לאסיר הידוע ביותר לשמצה בבריטניה, וכונה "צ'ארלס ברונסון" על שם השחקן בשם זה.
ב-2010 הופיע בהפקתו המחושבת של כריסטופר נולן "התחלה" בתפקיד איימס, מהנדס אשר מצטרף לצוות המשימה של דום קוב (לאונרדו דיקפריו). הארדי גילם את דמותו של הנבל ביין, אויבו של באטמן, בסרט "עלייתו של האביר האפל" של כריסטופר נולאן, שיצא לאקרנים ב-20 ביולי 2012.
באוקטובר 2014 לוהק הארדי שנית על ידי DC קומיקס לסרט, פעם שנייה לאחר "עלייתו של האביר האפל". הוא נועד לשחק את דמותו של ריק פלאג בסרט "יחידת המתאבדים", אך פרש מהפרויקט והוחלף בשחקן ג'ואל קינמן.
ב-2015 כיכב הארדי בתפקיד הראשי בסרט הפעולה המצליח "" והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בתפקיד ג'ון פיצג'רלד בדרמה התקופתית "האיש שנולד מחדש".
בשנת 2016 הצטלם לסרטו של כריסטופר נולאן "דנקרק", לצד קיליאן מרפי והארי סטיילס. הסרט יצא לאקרנים ביולי 2017.
ב-2017 החל לגלם את ג'יימס דלייני במיני-סדרת המתח "טאבו" של רשת BBC, הארדי הוא גם היוצר והתסריטאי של הסדרה יחד עם סטיבן נייט.
בשנת 2018 ו2021 גילם את דמותו של אדי ברוק/ונום בסרט "ונום" מבית סוני. דמות זו הופיעה לראשונה בסדרת הקומיקס "ספיידרמן" מבית מארוול קומיקס.
חיים אישיים.
הררדי היה נשוי למפיקה שרה וורד משנת 1999 עד שהתגרשו ב-2004.
בשנת 2005 החל לצאת עם עוזרת הבמאי רייצ'ל ספיד, לאחר שהכירו על הסט של המיני-סדרה "המלכה הבתולה"; נולד להם בן באפריל 2008 לפני שהם נפרדו ב-2009.
באותה שנה, הארדי החל מערכת יחסים עם השחקנית שרלוט ריילי לאחר שנפגשו על הסט של "אנקת גבהים". הם נישאו ביולי 2014. יש להם שני ילדים; הראשון נולד באוקטובר 2015, והשני בדצמבר 2018. היו להם שני כלבי הצלה, מקס ווודסטוק, והארדי הופיע עם וודסטוק בקמפיין PETA לקידום אימוץ חיות מחמד. וודסטוק מת ב-5 ביוני 2017 עקב מקרה אגרסיבי של פולימיוזיטיס.
נבחרת גרמניה עד גיל 21 בכדורגל
חיים ליברמן
חיים ליברמן (מכונה בר"ת: הרח"ל; כ"ו בתמוז ה'תרנ"ב, יולי 1892 - כ"ז בסיוון ה'תשנ"א, יוני 1991) היה חוקר חסידות, ביביליוגרף, מנהל ספריית חב"ד ומזכירו האישי של האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד.
ביוגרפיה.
ליברמן נולד בעיירה פלשניץ שברוסיה (כיום בלארוס) לראובן, שהיה השוחט החסידי של העיירה. בעיירה זו הונהגה פשרה שנקבעה על ידי האדמו"ר הרביעי מחב"ד, הרב שמואל שניאורסון, שלפיה רב העיירה יהיה מתנגד לחסידות והשוחט יהיה חסיד.
ליברמן למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בשנת ה'תרפ"ה (1925) החל לשמש כמזכירו של יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי מליובאוויטש. במאסרו של הרבי בשנת ה'תרפ"ז (1927) נעצר עמו ליברמן, והם השתחררו יחד. לאחר מכן מונה הרב יחזקאל פייגין להיות עוזרו. ליברמן עזב את ברית המועצות עם רבו ושימש אותו בנסיעתו לפולין, שם החל לעבוד כספרן וכמנהל בספריית חב"ד. לאחר שחולץ עם האדמו"ר מוורשה הכבושה במבצע מיוחד הגיע ליברמן לבסוף עם רבו לארצות הברית והמשיך לכהן כספרן, ובמקביל היה מזכירו האישי של הרבי בשנותיו האחרונות בניו יורק. את הספרייה ניהל ליברמן עד לפרישתו. בשלב מסוים הצטרף אליו שלום דובער לוין, המנהל את הספרייה כיום.
ליברמן מעולם לא נישא. בארצות הברית הוא התגורר במרכז חב"ד העולמי – 770. בתקופת כהונתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון נהג ליברמן להיכנס כל שבוע ולשוחח איתו בענייני תורה ומחקר.
במשפט הספרים היה ליברמן היחיד מקהילת חב"ד שעמד בפומבי לצִדו של התובע בארי גור-ארי, ואף העיד לטובתו במשפט. קשריו עם החסידות נותקו בהמשך לתקופה. לאחר שחלה ועבר להתגורר בבית אבות חודש הקשר עם החסידות וחסיד חב"ד היה מבקרו בקביעות.
ליברמן נפטר בכ"ז בסיוון ה'תשנ"א (1991) ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
חיבוריו.
ליברמן כתב מאמרים רבים בעברית וביידיש. מחקריו עסקו בתולדות הדפוס העברי, ספרות יידיש, זיהוי מחבריהם של ספרים תורניים שונים, תנועת החסידות, מחקרים ביבליוגרפיים ונושאים קרובים.
מחקריו פורסמו בכתבי עת רבים, כגון "קריית ספר" של הספרייה הלאומית, עלי ספר, סיני, יידישע שפראך, אידישער קעמפער ועוד. ישראל מהלמן יזם הוצאה לאור של כרך ממאמריו בהוצאת בית הספרים הלאומי שהסכים לכך, ותוכנית דומה הגה נשיא המדינה, זלמן שזר. שתי התוכניות לא יצאו בסופו של דבר אל הפועל.
לימים כינס ליברמן עצמו את מאמריו בשלושה כרכים הנקראים "אהל רח"ל" (ראשי תיבות שמו, ושם אמו). הכרך הראשון כלל את מאמריו בעברית והכרך השני ביידיש (למעט חלקו האחרון). הכרך השלישי הוא תרגום לעברית מיידיש של הכרך השני, ומצורפת לו הקדמה מאת פרופ' דב סדן, על חיים ליברמן ודרכו במחקר.
המחלוקת עם גרשם שלום ותלמידיו.
סדרת מאמריו "כיצד חוקרים חסידות בישראל" שפורסמה בשנות החמישים זכתה להד ניכר. ליברמן יצא נגד ראשי חוקרי החסידות בעולם האקדמי ובהם פרופ' גרשם שלום. הוא טען כי "שורת הדין מחייבת שבמקצוע זה יטפלו בעלי המקצוע המומחים לדבר, כלומר החסידים בעצמם". המחלוקות העיקריות היו בקשר לספרים נזד הדמע ומשמרת קודש ולשאלה האם נכתבו כנגד הבעש"ט וחסידיו הראשונים. מחלוקות אלו לא נפתרו עד היום. במכתב ששלח ליברמן למהלמן, כתב שהגיב בצורה קשה כנגד שלום, משום ש"השעה הייתה צריכה לכך". עם זאת ציין כי דחה הצעה לפרסם את המאמרים בקונטרס נפרד, בשל חששו שיתפרסם כבעל מדון.
למרות המחלוקת הקשה ביניהם, העריכו השניים אחד את השני ושמרו על כבוד הדדי. בשנת 1951 שלח ליברמן לשלום תדפיס של מאמר אחר שלו, בדיה ואמת בדבר בתי הדפוס החסידיים, ושלום הודה לו על התדפיס, בדברים אלה: "קראתי בעיון את מאמרך המצוין במדבר שממה של הייוו"א בלעטער וחשבתי בלבי מה טוב היה אלו היה מאמר זה נמצא אצלי. והנה היום קבלתי תדפיס מיוחד ממאמרך שנשלח לי מתל אביב בצירוף שורותיך. והנני מודה לכבודך מקרב לב". אם כי שלום גם הוסיף: "אני מסכים לכל מה שכתבת, דברים נבונים ונכונים, מלבד בדבר אחד...".
ארכימדיות
ירמילה קרטוכווילובה
ירמילה קרטוכווילובה (בצ'כית: Jarmila Kratochvílová; נולדה ב-26 בינואר 1951) היא אתלטית עבר מצ'כוסלובקיה, סגנית אלופה אולימפית (מוסקבה 1980), אלופת עולם (הלסינקי 1983) בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב ושיאנית העולם הנוכחית (2021) בריצת 800 מטר מאז שנת 1983 (1:53.28 דקות), שיא העולם הוותיק ביותר באתלטיקה, ובריצת 400 מטר באולם (49.59 שניות). היא הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה 400 מטר מתחת ל-48 שניות (47.99 שניות). בעלת התוצאה השנייה בטיבה בעולם בריצה זו בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
קרטוכווילובה נולדה בגולקוב יניקוב שבמרכז צ'כוסלובקיה. הקריירה שלה התחילה מאוחר יחסית ולוותה בפציעות ובמחלות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 סיימה קרטוכווילובה במקום השישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:30.4 דקות, המנצחת הייתה מזרח גרמניה (3:21.20
דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קרטוכווילובה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.46 שניות, אחרי מריטה קוך שקבעה שיא אולימפי חדש (48.88 שניות), ולפני כריסטינה ברמר-לתן (49.66 שניות), שתיהן ממזרח גרמניה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת בשנת 1981 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.07 שניות.
בתחרות גביע העולם שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.61 שניות ובמדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.31 שניות.
שיא עולם ראשון.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1982 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 49.59 שניות (שיא העולם הנוכחי).