מאז אוגוסט 2018 הייתה לבנון במשבר כלכלי קשה. החמרת המצב הכלכלי גרמה למחאות נרחבות. המשבר הוחמר בעקבות הפיצוץ בביירות גרם למותם של 218 בני אדם, פציעתם של יותר מ-7,000 ופגיעה קשה בנמל ובשכונות הסמוכות אליו, שעלות שיקומן הוערכה בכ-10 עד 15 מיליארד דולר. במקביל התמודדה המדינה עם השפעת מגפת הקורונה על הכלכלה בלבנון. משברים אלו, החמירו את הבעיות הקיימות בניהול המדינה ובמשילות, שהתקשתה להתמודד עם השחיתות השלטונית, משבר בריאותי שהביא למחסור במקומות אשפוז, צוותי רפואה ותרופות, ובעיות כלכליות-חברתיות, שכללו היפראינפלציה, חוב חיצוני גבוה שהיה עשוי להביא לחדלות פירעון, עוני, אבטלה וצמיחה שלילית. חלק מהפרשנים וממהמפגינים ראו גם בחזבאללה ובשיטה הפוליטית המבוססת על חלוקת השלטון לפי עדות, גורמים לבעיות המשילות במדינה. בין 2019 ל-2021 הלירה הלבנונית איבדה 90 אחוזים מערכה, התמ"ג לנפש ירד בכמעט 40 אחוזים, והחוב החיצוני של לבנון המשיך לתפוח והגיע למעל 170 אחוזים מהתמ"ג. המשבר גרם לכך שאזרחים רבים התקשו להשיג מוצרי יסוד. קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי דרשו תוכניות התייעלות והבראה, וכן רפורמות כלכליות ממשלתיות נרחבות כתנאי למתן הלוואות שיסייעו לכלכלה הלבנונית להשתקם.
הממשלה היוצאת.
הפגנות בקנה מידה גדול השפיעו על המדינה החל מ-17 באוקטובר 2019. ההפגנות, שהיו בתחילה תגובה לעלייה במחירי הגז והטבק וכן מס חדש שישפיע על הודעות שהוחלפו באמצעות אפליקציה סלולרית, הפכו במהירות לתנועת מחאה נגד הקיפאון הכלכלי, האבטלה, המערכת הפוליטית העדתית, שחיתות וחוסר היכולת של הממשלה לספק שירותים חיוניים כגון מים, חשמל ותברואה. לאחר שניסה ללא הצלחה לפייס את האוכלוסייה בהבטחות לרפורמה, התפטר בסופו של דבר סעד אל-חרירי ב-29 באוקטובר 2019. חסן דיאב מונה לראש הממשלה על ידי הנשיא מישל עאון ב-19 בדצמבר 2019. ממשלתו השיגה את אמון הפרלמנט הלבנוני עם 69 קולות בעדה. הקואליציה החדשה כללה את חזבאללה, תנועת אמל והזרם הפטריוטי החופשי. ההצבעה עמדה בסימן הימנעות של רוב הצירים הסונים, במיוחד אלו של זרם העתיד.
הפיצוץ בנמל ביירות גרם לנפילתה של ממשלת חסן דיאב. ב-4 באוגוסט 2020 גרם הפיצוץ של כמה אלפי טונות של אמוניום חנקתי, אשר אוחסנו באזור הנמל, נזק אנושי וחומרי רב ברחבי העיר והנמל. היו 215 הרוגים ו-6,500 פצועים. הנזק הוערך בכמעט ארבעה מיליארד אירו על ידי הבנק העולמי, כאשר הפיצוץ השפיע או גרם נזק למחצית העיר. אזור התעשייה של נמל ביירות הושפע קשות, והנזק החמיר עוד יותר את המצב הכלכלי. דיאב התפטר ב-10 באוגוסט 2020.
חקירת הסיבות לפיצוץ קיבלה במהירות תפנית פוליטית. הרשויות בלבנון סירבו לכל חקירה בינלאומית, בעוד שמשפחות קורבנות הפיצוץ האשימו את המנהיגים בפגיעה בהתקדמות החקירה, אפילו בחבלה בה. השופט הראשון שמונה לחקור, פאדי סוואן, הודח מתפקידו לאחר שהגיש כתב אישום נגד שני שרים לשעבר בגין רשלנות. השופט השני, טארק ביטאר, קיבל איומים מחזבאללה ולחץ להפסיק את החקירה. אף אחד מהמנהיגים הפוליטיים שזימן לא הופיע, וגם ביטאר הושהה ב-5 בנובמבר 2020 בעקבות ערעור שהגיש אחד מהם.
מוסטפא אדיב ניסה ללא הצלחה להרכיב ממשלה, ואחריו נכשל גם הניסיון להחזיר את סעד אל-חרירי לראשות הממשלה. ביולי 2021, נג'יב מיקאתי, מיליארדר הנחשב לאחד האנשים העשירים בלבנון, הסכים לקבל עליו את מלאכת הרכבת הממשלה. הוא הצליח ב-10 בספטמבר 2021 להרכיב ממשלה חדשה, שהורכבה מטכנוקרטים, אך המפלגות אישרו את זהות השרים לפי מפתח. הוא קיבל 72 קולות מתוך 128 חברי הפרלמנט. מיקאתי הבטיח בנאומו שהממשלה לא תדחה את הבחירות לפרלמנט.
סעד חרירי הודיע במפתיע על פרישתו מהפוליטיקה ב-24 בינואר 2022. זרם העתיד הודיעה כי לא תשתתף במערכת הבחירות הבאה. חלק מתומכיו של חרירי אף החליטו להחרים את הבחירות.
שיטת הבחירות.
מועד הבחירות נקבע ל-15 במאי 2022. לבנונים שגרו מחוץ למדינה, לעומת זאת, הצביעו מוקדם ב-6 וב-8 במאי, בעוד שחברי הקלפיות ופקידים אחרים המעורבים בתהליך הבחירות הצביעו ב-12 במאי.
לבנון היא מדינה הטרוגנית המורכבת מקבוצות אתניות ודתיות שונות: נוצרים מארונים, נוצרים אורתודוקסים, נוצרים קתולים, ארמנים, דרוזים, מוסלמים שיעים, מוסלמים סונים ועוד. כתוצאה מכך חלוקת המושבים בפרלמנט הלבנוני היא על פי אותן קבוצות:
נוצרים (64 מושבים)
מוסלמים (64 מושבים)
שיטת הבחירות היא בחירות בשיטה הרובנית: המועמד שזכה במספר הקולות הגדול ביותר במחוז הבחירה ייבחר להיות חבר הפרלמנט מטעם אותו מחוז.
תוצאות.
אחוז הכולל בבחירות ירד ועמד על כ-40 אחוזים. 225,114 שחיו מחוץ למדינה נרשמו אפוא לבחירות, עלייה משמעותית מ-82,000 שנרשמו בבחירות של שנת 2018.
המחנה המתנגד לחזבאללה התחזק והכוחות הלבנוניים הפכו למפלגה הגדולה בפרלמנט. חזבאללה ואמל נחלשו ואיבדו מושבים אך עדיין זכו בכל המושבים השמורים לשיעים. הזרם הפטריוטי החופשי, בעלת בריתה של החזבאללה, איבדה כמעט מחצית ממושביה. מועמדים העצמאיים רשמו הישגים. חלקם כאלו שלקחו חלק בגל המחאה שפרץ בשנת 2019 והתמודדו תחת ההבטחה לסלק מעמדות הכוח את אנשי האליטה.
ואוט פאאס
ואוט פליקס לינה פאאס (בהולנדית: Wout Felix Lina Faes; נולד ב-3 באפריל 1998 במול שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לסטר סיטי.
קריירת מועדונים.
פאאס שיחק בקבוצות אנדרלכט, הירנפיין, אקסלסיור רוטרדם ואוסטנדה.
ב-31 בינואר 2020 חתם פאאס בסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית, והושאל בחזרה לאוסטנדה עד לתום עונת .
ב-1 בספטמבר 2022 חתם בלסטר סיטי.
קריירה בינלאומית.
פאאס זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד נבחרות אסטוניה וויילס ב-13 בנובמבר 2021 וב-16 בנובמבר 2021. הוא לא שיחק במשחקים אלו.
20 Segundos
Gloria (שיר)
El Código Secreto
דייצ'י קמאדה
דייצ'י קמאדה (ביפנית: 鎌田 大地; נולד ב-5 באוגוסט 1996 באהימה שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים.
קמאדה החל את הקריירה המקצוענית שלו בסגאן טוסו מליגת העל היפנית. הוא ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים.
ב-29 ביוני 2017 חתם קמאדה על חוזה לארבע עונות באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. ב-20 באוגוסט ערך קמאדה את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד פרייבורג במסגרת המחזור הראשון לעונת 2017/2018. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה בעונה זו.
ב-31 באוגוסט 2018 הושאל קמאדה למשך עונה אחת לסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. ב-16 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על גנט במסגרת המחזור השביעי לעונת . במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסך הכל ערך קמאדה 34 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע 15 שערים.
בתום תקופת ההשאלה חזר קמאדה לאיינטרכט פרנקפורט, והפך לשחקן הרכב קבוע. בשלוש העונות הראשונות לאחר חזרתו ערך 95 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 11 שערים. בעונת 2021/2022 זכה עם איינטרכט פרנקפורט בליגה האירופית.
קריירה בינלאומית.
ב-22 במרץ 2019 ערך קמאדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בהפסד 1-0 לנבחרת קולומביה במשחק ידידות. ב-10 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 6-0 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
בית הדין לערעורים
בית הדין לערעורים הוקם בתקופת המנדט הבריטי כחלק ממשרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים, על ידי רבנים של היישוב הישן בירושלים במטרה לאפשר ערעור על פסקי הדין של בתי הדין הרבניים. הוא חדל להתקיים בעת ייסוד הרבנות הראשית לישראל.
הקמתו כחלק ממשרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים.
הקמת בית הדין לערעורים נידונה לראשונה ב־15 ביוני 1918 באספה המכוננת השנייה. מרדכי בן הלל הכהן תיאר את המבנה המוצע של בית משפט השלום העברי שיכלול בית משפט עברי עירוני ובית משפט השלום עברי שיהווה גם ערכאת ערעור. בין הנימוקים לצורך בהקמת בתי המשפט העבריים לצד בתי הדין הרבניים היה כי פסיקת דין לפי החושן משפט מיושנת ואינה מתאימה לתנאי המשא ומתן והמסחר המודרניים; וכן העדר יכולת לערער על פסק דין שניתן על ידי בתי הדין. הרב בן ציון עוזיאל, שנכח בדיון, סתר טיעון זה, וציין כי ניתן לדרוש מבית הדין את הנימוקים לפסק הדין, ואם בעל דין סובר שנפלה טעות, הוא יכול להציגה ולערער עליה בפני רב אחר.
ב-12 בדצמבר 1918 נחתם הסכם להקמת משרד הרבנות לעדת ישראל בירושלים עם ועד הצירים באמצעות ועד העיר ליהודי ירושלים, שקיבל על עצמו לממן את החזקת משרד הרבנות. משרד הרבנות הורכב מחברי בית הדין הפרושי בראשות הרב צבי פסח פרנק ובית הדין הספרדי בראשות הרב חיים משה אלישר. תפקידיו היו לייצג את יהודי ירושלים בענייני דת, ולשמש כבית דין לערעורים. הכרזת משרד הרבנות כבית דין לערעורים הייתה תנאי של השלטונות הבריטים להעברת סמכויות ממוניות לידי בתי הדין היהודיים הדתיים.
הרב יוסף חיים זוננפלד סבר שהקמת בית דין לערעורים מנוגדת להלכה. דעתו הסתמכה על הנאמר במסכת בבא בתרא, דף קל"ה, עמוד א' ״בית דינא בתר בית דינא לא דייקי״, שמשמעו שאין בית דין דן על פסק של בית דין אחר.
בשנת 1919 פרסם הרב חיים הירשנזון את ספרו מלכי בקודש, ובו כתב כי לדעתו בתקופת בית שני שימש בית הדין הגדול בירושלים כבית משפט עליון, ובית הוועד תפקד כבית דין לערעורים.