לאחר ניצחון הלבנים במלחמת האזרחים, הפך סילאסוואו לקולונל בצבא פינלנד שזה עתה הוקם. רמטכ"ל הצבא הברון קארל גוסטף אמיל מנרהיים ניבא שברית המועצות תתקוף את פינלנד, תחזית שאכן התגשמה ב-1939 בדמות "מלחמת החורף". מנרהיים הטיל על סילסוואו להיאבק בארמייה התשיעית הרוסית תחת פיקודו של הגנרל דוהנוב. ב-9 בדצמבר כבשה הדיוויזיה ה-163 הרוסית את הכפר סואמוסאלמי, הפינים הקפידו להרוס את הכפר עד היסוד כדי שהרוסים לא ייהנו ממנו, לא רחוק משם חנתה הדיוויזיה ה-44. סילאסוואו ניתק את השתיים, ובעזרת חטיבה 9 הפינית שהייתה תחת פיקודו, החל להציק לדיוויזיה ה-163, שחייליה סבלו ממחסור בביגוד חם וציוד והמורל שם צנח לאפס. המפקדים הרוסיים התרשלו, ושלחו תשדורות בגלוי ולא בצופן, והפינים האזינו לכל מילה שהחליפו ביניהם. כעבור שבועיים נמלטו מרבית אנשי הדיוויזיה, ורצו לחצות את אגם קיאנטיירווי הקפוא שלא רחוק ממנו שכן הגבול הרוסי. סילאסוואו הזמין שני מפציצים בינוניים שהפציצו את הקרח, ושלחו למצולות סוסים טנקים ואנשים. הוא המשיך להטריד את הדיוויזיה ה-44 כשהוא נעזר בניידות אנשיו ובמורל הגבוה שלהם. אולם ב-13 במרץ 1940 נחתם הסכם שלום והמלחמה תמה.
כעבור שנה בלבד הפרו הפינים את החוזה ותקפו את ברית המועצות במקביל למבצע ברברוסה שהפעילו הגרמנים. סילאסוואו שמונה אז לגנרל תקף את סאלה וכבש אותה ללא התנגדות רצינית. סילאסוואו לחם בעוד מספר קרבות באזור קרליה, אולם פינלנד נאלצה לחתום על הסכם שלום חדש עם הרוסים ב-1944. כחלק מהסכם השלום אולצו הפינים לגרש מאדמתם את החיילים הגרמנים שחנו בלפלנד. סילאסוואו נבחר להוביל את הפעילות כנגד הגרמנים, ובאוקטובר ונובמבר 1944 גרש אותם מרוב השטח הצפוני של פינלנד. הכוחות הגרמניים בפיקודו של הגנרל לותר רנדוליץ הגיבו בהרס שטחים נרחבים בצפון פינלנד תוך שימוש בטקטיקה של אדמה חרוכה. יותר משני שלישים ממבני המגורים באזור זה נהרסו ובירת המחוז רובניימי נשרפה עד היסוד. בנוסף לאובדן הרכוש המוערך בשווה ערך ל-$300 מיליון דולר (של שנת 1945), כ-100,000 תושבים הפכו לפליטים, מצב שהחמיר את בעיית השיקום שלאחר המלחמה (לאחר המלחמה הורשע רנדוליץ בפשעי מלחמה ונידון ל-20 שנות מאסר). הכוחות הגרמניים האחרונים גורשו באפריל 1945.
אחריתו.
לאחר המלחמה התגורר סילאסוואו בעיר אואולו עד מותו בשנת 1947 והוא בן 54. בנו אנסיו סילאסוואו נשלח כמפקד פלוגה להשתתף בכוח החירום של האומות המאוחדות אשר פיקח על נסיגת צה"ל מסיני ומעזה ועל קו הפסקת האש.
שלי מור קפיטו
שלי מור קפיטו (באנגלית: Shelley Moore Capito; נולדה ב-26 בנובמבר 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת וירג'יניה המערבית מינואר 2015. קפיטו היא האישה הראשונה המייצגת את וירג'יניה המערבית בסנאט.
ביוגרפיה.
מור קפיטו נולדה בווירג'יניה המערבית, בתם של שלי ושל ארץ' מור . אביה כיהן כמושל מערב וירג'יניה בשנים 1969 עד 1977 ובתקופת כהונה נוספת ב-1985 עד 1989. מור קפיטו בעלת תואר ראשון בזואולוגיה מאוניברסיטת דיוק ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת וירג'יניה.
ב-1996 נבחרה לבית המחוקקים של וירג'יניה המערבית. בשנת 2000 התמודדה וניצחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של וירג'יניה המערבית. מאז היא נבחרה לשש כהונות נוספות בתפקיד, במערכת הבחירות של 2012 זכתה לרוב של כ-70%.
ב-2014 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, היא גברה על יריבתה מהמפלגה הדמוקרטית בכל אחד ממחוזות הבחירה וזכתה ברוב של 62.1%. היא הייתה בכך לאישה הראשונה שנבחרה לסנאט מטעם וירג'יניה המערבית ולרפובליקנית הראשונה המייצגת את המדינה בסנאט מאז 1958. היא מכהנת בסנאט בוועדת ההקצבות, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בוועדת המסחר, המדע והתחבורה ובוועדת הכללים והמנהל.
עמדותיה של מור קפיטו הן שמרניות בדרך כלל עם נטייה למרכז. בעת כהונתה בבית הנבחרים, היא עוררה את כעסם של אנשי תנועת מסיבת התה על סירובה לתמוך בקיצוץ של חלק מהתוכניות הפדרליות. היא התנגדה לביטול פסק דין רו נגד וייד, הקובע כי כל חוק האוסר על הפלה מלאכותית סותר את חוקת ארצות הברית, היא תמכה בביצוע ניסויים בתאי גזע של עוברים, אך התנגדה לתמיכה פדרלית בתוכניות בריאות שכללו מימון הפלות ותמכה בהצעה להגבלת אפשרות ההפלה לאחר השבוע ה-20 להריון. היא תמכה בעידוד תעשיית כריית הפחם והתנגדה לרגולציה בתחום איכות הסביבה על פעילותה.
מור קפיטו נשואה ואם לשלושה.
ג'ו מנצ'ין
ג'וזף "ג'ו" מנצ'ין השלישי (באנגלית: Joseph "Joe" Manchin III; נולד ב-24 באוגוסט 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת וירג'יניה המערבית מאז נובמבר 2010, לאחר שנבחר בבחירות מיוחדות בשל מותו של הסאנטור הוותיק רוברט בירד. קודם לכן כיהן כמושל וירג'יניה המערבית בשנים 2005 - 2010.
ביוגרפיה.
מנצ'ין נולד בפרמינגטון שבוירג'יניה המערבית, עיירה קטנה העוסקת בכריית פחם, למשפחה בת חמישה ילדים. שם משפחתו המקורי של אביו, אשר הוא ממוצא איטלקי, "מנצ'יני", תורגם לאנגלית למנצ'ין. אמו ממוצא צ'כוסלובקי. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1965, ולאחר מכן למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית על תקן מלגת פוטבול, אולם פציעה שבאה מאוחר יותר קטעה את קריירת הפוטבול שלו. הוא סיים תואר ראשון בניהול מידע ב-1970 והחל לעסוק בכמה עסקים משפחתיים.
בשנת 1982 נבחר מנצ'ין לבית המחוקקים של מדינת וירג'יניה המערבית ולאחר מכן נבחר לסנאט המדינה ב-1986, שם שירת עד שנת 1996. בשנתו האחרונה בסנאט המדינה התמודד למשרת המושל, אך סיים במקום השני בפריימריז הדמוקרטים. בהמשך התמודד ונבחר למזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית ב-2000.
במאי 2003 הכריז מנצ'ין על כוונתו לאתגר בפריימריז את המושל הדמוקרט המכהן בוב וייז. לאחר סקנדל לא התמודד וייז על כהונה נוספת, ומנצ'ין זכה בפריימריז של מפלגתו והביס את יריבו הרפובליקני בבחירות הכלליות ברוב גדול. בחירתו הייתה הפעם הראשונה ששני מושלים מאותה המפלגה נבחרים בזה אחר השני, מאז שנת 1964. בשנת 2008 נבחר מנצ'ין לכהונה נוספת, כשגרף מעל ל-70% ממניין הקולות.
בשנת 2010, עם הידרדרותו הבריאות של הסנאטור הוותיק רוברט בירד, אשר ייצג את וירג'יניה המערבית בסנאט מאז שנת 1959, הועלו ספקולציות כי מנצ'ין יתפוס את מושבו בסנאט לאחר שימות. בירד נפטר ב-28 ביוני באותה שנה, ומנצ'ין מינה את יועצו המשפטי, קארט גודווין, למלא את מקומו באופן זמני עד שיערכו בחירות מיוחדות לסנאט. ביולי 2010 הכריז רשמית על כוונתו להתמודד לסנאט ולרשת את מקומו של בירד. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים והביס את יריבו הרפובליקני בבחירות הכלליות. בנובמבר 2012 נבחר לכהונה מלאה, ובנובמבר 2018 נבחר לכהונה שנייה מלאה.
הוא חבר בוועדה לשירותים המזוינים, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדה למסחר, מדע ותחבורה ובוועדה לענייני יוצאי הצבא. מנצ'ין מחזיק בעמדות שמרניות יחסית בכל הקשור לאחזקת נשק ולתמיכתו בתיקון השני לחוקה. בספטמבר 2015 היה אחד מארבעה סנאטורים מן הסיעה הדמוקרטית שהתנגדו להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
מנצ'ין נשוי ואב לשלושה. בתו הת'ר היא מנכ"לית חברת התרופות מיילן. הוא קתולי באמונתו.
כריס קונס
כריסטופר אנדרו "כריס" קונס (באנגלית: Christopher Andrew "Chris" Coons; נולד ב-9 בספטמבר 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת דלאוור מאז נובמבר 2010. הוא ירש את המושב הריק שהותיר ג'ו ביידן עם מינויו לסגן נשיא ארצות הברית.
ביוגרפיה.
קונס נולד בגרינוויץ שבקונטיקט, כבנם של שרה לבית הייבס וקנלם "קן" קונס. הוריו הם ממוצא אנגלי ואירי. הוא גדל בהוקסין שבדלאוור, עיירה הסמוכה לעיר וילמינגטון. הוא סיים את לימודיו בתיכון ולאחר מכן למד לתואר ראשון בכימיה ובמדע המדינה ב-1985 באמהרסט קולג' (Amherst College) שבמסצ'וסטס. בעת לימודיו בקולג' יצא לשנת לימודים באוניברסיטת ניירובי שבקניה, ועבד שם כמתנדב העוסק בסיוע הומניטרי. בהמשך למד לתואר שני במשפטים באוניברסיטת ייל.
קונס במספר מטי בחירות של מועמדים פוליטיים, ובהם גם זה של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן בבחירות 1980 לנשיאות. לאחר מכן, בעת לימודיו בקולג', עזב את המפלגה הרפובליקנית ועבר לתמוך בדמוקרטים, וב-1996 נבחר כשליח מטעם העיר וילמינגטון לוועידה הדמוקרטית הלאומית שהתקיימה בשיקגו. בהמשך החל לשמש פרקליט בניו יורק עד ששב לדלאוור בשנת 1996. בדלאוור שימש במשך שמונה שנים כיועץ משפטי עבור חברת ייצור חומרים. בה בעת הוא עבד כמספר ארגונים ללא מטרת רווח.
בשנת 2000 החל לשמש כנשיא מועצת מחוז ניו קאסל שבדלאוור, ולאחר שנבחר לשרת כנציב האקזקוטיבי של המחוז ב-2004, שירת בתפקיד זה שש שנים עד 2010.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, ג'ו ביידן, הסנאטור הוותיק מדלאוור, נבחר על ידי המתמודד הנשיאותי ברק אובמה כעמיתו למירוץ וכפועל יוצא למועמד הדמוקרטי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. ביידן התמודד במקביל לכהונה נוספת בסנאט, וזכה בבחירות לסנאט האמריקאי בדלאוור באותה השנה. משנבחר גם לסגן הנשיא, התפטר ביידן מהסנאט ובמוקמו מונה באופן ארעי טד קאופמן. להשלמת שארית כהונתו של ביידן נערכו בשנת 2010 בחירות ביניים, בהן גבר קונס על יריבתו הרפובליקנית ונבחר להשלים את יתרת כהונתו של ביידן בנובמבר 2014 נבחר לכהונה מלאה.
קונס נשוי ואב לשלושה. הוא פרסביטריאני באמונתו.
טרי מקאוליף