בספר הביוגרפיה העצמית שלו הקדיש טניסאי העבר האמריקני ג'ק קרמר עמוד אחד לחבטות הטניס הטובות ביותר שראה מימיו. הוא כתב: "חבטת תילול - ריגס כמובן. אך גם אלו של סגורה, ביטסי גרנט ורוזוול היו יעילות כמעט באותה מידה. גם זו של קונורס מצוינת".
שחקנים נוספים שנודעו בחבטת התילול המצוינת שלהם הם:
(שחקנים מודגשים הם שחקנים פעילים).
חבטת תילול
בריגיטה הקדושה משוודיה
בריגיטה הקדושה משוודיה (בשוודית: den heliga Birgitta, בלטינית: Birgitta de Suecia ו-Sancta Birgitta; 1303 - 23 ביולי 1373), הייתה מיסטיקאית בימי הביניים. קדושה נוצרית, אחת מששת הקדושים-הפטרונים של אירופה, הפטרונית של שוודיה ואחת הנשים החשובות והמפורסמות ביותר בהיסטוריה שלה.
תולדות חייה.
נולדה בשם בריגיטה בירגרסדוטר במצודת פינסטה שליד אופסלה למשפחת אצולה חשובה, אביה היה מושל אופלנד ואמה נצר לבית המלוכה השוודי. לפי עדותה כבר מגיל שבע זכתה לחזיונות של מריה הקדושה. בגיל עשר התייתמה מאמהּ והביעה רצון להצטרף למנזר, דבר שאביה התנגד לו. במקום זאת למדה תאולוגיה והיסטוריה של הכנסייה ממורה פרטי. בגיל 13 השיא אותה אביה לנסיך אולף בן ה-18. לבני הזוג היו שמונה ילדים, מהם שרדו חמישה, בהם בנה הבכור האהוב קרל.
ב-1336 נקראה לשמש כגבירה בחצר המלך מגנוס הרביעי בסטוקהולם. ב-1341 יצאו בריגיטה ובעלה למסע צליינות לסנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד, אך בדרך לשם חלה הנסיך והזוג נאלץ לשוב על עקבותיו. הנסיך מת במנזר אלבסטרה בשוודיה (Alvastra) ב-1344.
בריגיטה שבה להתגורר בחצר המלוכה. מאותו זמן החלו פוקדים אותה חזיונות דתיים. בין היתר הורו לה החזיונות לייסד מסדר נזירים ונזירות חדש. בשנת 1350 הורו לה החזיונות לצאת לרומא ולהפגש עם האפיפיור. בריגיטה יצאה לרומא יחד עם בנה קרל ובתה כריסטינה, ושהתה ברומא כעשרים שנה. ב-1370 אשרר האפיפיור אורבנוס החמישי את המסדר שייסדה, מסדר הבריגיטינים (הקיים עד היום).
ב-1371 הורה לה ישו בחיזיון לצאת לירושלים. בריגיטה נסעה דרך נאפולי (שם מת בנה קרל), קפריסין ויפו והגיעה לירושלים. היא השתכנה באכסניית עניים בהר ציון וביקרה בכנסיית הקבר, בהר הזיתים ובבית לחם וכן טבלה בנהר הירדן. בכל המקומות הללו נגלו אליה ישו, מריה ויוחנן המטביל בחזיונות מפורטים, חלקם מתארים אירועים מכתבי הקודש שאירעו באתרי הביקור. כשנתיים לאחר בואה, בעת שהתפללה על קבר מריה, הורתה לה הבתולה הקדושה לשוב לרומא. בריגיטה שבה לרומא והכתיבה את זכרונותיה וחזיונותיה לשני כמרים מוודים שיצרו שתי גרסאות של סיפוריה בלטינית. זמן קצר לאחר שסיימה להכתיב מתה ברומא. מסע החזרת גופתה לשוודיה היה, על פי הכרוניקה, רצוף ניסים.
תהליך הקדשתה.
זמו קצר לאחר מותה החל תהליך הקאנוניזציה שלה (הכרזתה כקדושה) וב-1391 הכריז עליה בוניפקיוס התשיעי כקדושה.
ב-1999 הוכרזה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני כקדושה הפטרונית של אירופה, יחד עם אדית שטיין (יהודייה מומרת) וקתרינה מסיינה.
כתבי זכרונותיה וחזיונותיה.
זכרונותיה וחזיונותיה שהוכתבו לכמרים ברומא נבחנו ונמצאו תואמים את הדוגמה הקתולית. הם ראו אור בשבעה כרכים וזכו לפופולריות רבה. ב-1391 הוציא הבישוף שהיה אחראי על הקאנוניזציה שלה כרך נוסף. חזיונותיה הציוריים השפיעו על תולדות האמנות, למשל בדרך הסטנדרטית בה מתוארת לידת ישו.
רניירי הקדוש
רניירי הקדוש, רניירי מפיזה או רנינריוס (באיטלקית: Ranieri או Raniero, בלטינית: Rainerius; 1115/1117 – 1160 הוא קדוש נוצרי, הקדוש-הפטרון של העיר פיזה.
תולדות חייו.
הוא היה בנו של סוחר אמיד מפיזה. בנעוריו הרבה לנדוד ובאחד ממסעותיו פגש מטיף סגפן בשם אלברטוס מקורסיקה, שנהג ללבוש בגד צמר גס. רניירי הושפע מאוד מהאיש ועבר חוויה דתית ורוחנית בהשפעתה הפך להיות נזיר סגפן בעצמו.
ב-1146 הפליג רניירי מפיזה בספינת סוחר לצור, אז בשטח ממלכת ירושלים הצלבנית וממנה המשיך לירושלים. בעת תפילת חג המולד בה השתתף, אמר הכומר ש"בן האלוהים נמצא עמנו בקהל", רניירי הבין זאת כפניה אישית אליו. בעת שהותו בירושלים נפטר מכל רכושו, כולל בגדיו והחל להתהלך עם בגד צמר גס לגופו. הוא התפרנס מקבצנות בכנסיית הקבר בה שהה רוב ימיו ולילותיו. מדי פעם יצא למקומות הקשורים בישו כגון נצרת, הר תבור, בית לחם, חברון והר קרנטל שליד יריחו. בעת שהותו בירושלים שמע רניירי קולות אותם החשיב לקול אלוהים הדובר בו. האל בישר לו כי נבחר להוביל את הנוצרים ולהנהיגם ושהוא הביאה השנייה של ישו.
חייו של רניירי בירושלים נחקרו על ידי ההיסטוריון בנימין זאב קדר והפסיכיאטר אליעזר ויצטום רואה בו דוגמה מוקדמת לסינדרום ירושלים.
לאחר שבע שנים בארץ הקודש שב רניירי לפיזה ונכנס למנזר. הוא הפך למטיף מבוקש ופעל כמגרש שדים ועושה ניסים. עוד בחייו נחשב לקדוש. עם מותו נקבר בדואומו של פיזה.
לאחר מותו.
בתקופת האפיפיור אלכסנדר השלישי חיבר בישוף בשם בנינקאזה (Benincasa) חיבור הגיוגרפי על תולדות חיי הקדוש, בו תיאר את גופו ככלא בו התגלגלה נפשו של ישו עצמו.
במאה ה-14 יצר אנטוניו ונציאנו סדרת פרסקאות בקמפו סנטו שבצפון פיאצה דיי מיראקולי, הכיכר המרכזית של פיזה.
ב-1632 בחרו נכבדי פיזה ברניירי כקדוש הפטרון של עירם. ב-1689 הועבר ארון הקבורה שלו למזבח הדואומו
פרחית נעמי
פרחית נעמי (שם מדעי: "Oxythyrea noemi", נקראת גם זיבלית-פרחים נעמי וזיבל-פרחים נעמי) היא חיפושית פרחים ממשפחת הזבליתיים. פרחית נעמי היא חיפושית בצבע שחור בוהק שעליו תבנית מורכבת של נקודות וכתמים לבנים, וגודלה נע בין 10 ל-15 מילימטר. פרחית נעמי היא המין הנפוץ ביותר של הסוג Oxythyrea בארץ ישראל, וניתן למוצאה בכל חלקי הארץ. החיפושית פעילה ביום בעיקר בסוף החורף ובאביב (עד יוני) על פרחים מהם היא ניזונה. הפגיות (לרווה) ניזונות משורשי צמחים.
מינים נוספים בסוג Oxythyrea בישראל הם פרחית אביגיל ופרחית נקודתיים. מראם הכללי דומה לזה של פרחית נעמי: גוף שחור ועליו נקודות לבנות, אך תבנית הנקודות שעליהם שונה מאשר זה של פרחית נעמי והם נדירים יותר. סימן זיהוי בולט של פרחית נעמי לעומת מינים אלה הוא פסים לבנים בצידי החזה.
בוב אודנקירק
רוברט ג'ון "בוב" אודנקירק (באנגלית: Robert John "Bob" Odenkirk; נולד ב-22 באוקטובר 1962) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, מפיק ובמאי אמריקאי. זוכה 2 פרסי אמי. נודע בזכות תפקידו כעורך הדין סול גודמן בסדרות "שובר שורות" ו"סמוך על סול".
ביוגרפיה.
אודנקירק נולד בעיר ברווין שבאילינוי שבארצות הברית, להורים קתוליים ממוצא גרמני ואירי. הוריו הם וולטר וברברה (לבית באייר) אודנקירק. הוריו התגרשו ואביו סבל מאלכוהוליזם, דבר שהשפיע רבות על ילדותו ונעוריו של בוב. הוא למד באוניברסיטת מרקווט שבמילווקי משם הוא עבר לאוניברסיטת דרום אילינוי שבקרבונדייל, אילינוי.
אחיו הוא המפיק והתסריטאי זוכה שלושה פרסי האמי ביל אודנקירק, ממפיקי סדרת האנימציה משפחת סימפסון.
כסטודנט החל לכתוב מערכונים בהשפעת סדרות הטלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" ומוודי אלן. למד בבית הספר לאלתור The Players Workshop of the Second City שבשיקגו.
קריירה.
כתסריטאי.
אודנקירק זכה בשני פרסי אמי בתחילת שנות ה-90 על תסריטים קומיים שכתב בצוותא עם צוות התוכניות "סאטרדיי נייט לייב" ו"המופע של בן סטילר".
בהמשך שנות ה-90 עבד אודנקירק עם קונאן או'בריאן ככותב בצוות תוכנית הלייט נייט שלו. ב-1995 יצר ביחד עם חברו ושותפו המקצועי דייוויד קרוס את תוכנית המערכונים "Mr. Show with Bob and David" שהפכה לקאלט. על עבודתו ככותב, מפיק וכוכב הסדרה אודנקירק הועמד לשני פרסי אמי.
כבמאי.
בשנת 2003 ביים אודנקירק את סרטו הראשון "מלווין הולך לארוחת ערב", דרמה קומית שזכתה להצלחה ולביקורות חיוביות מגופי קולנוע עצמאיים. בשנת 2006 ביים את הקומדיה "בוא איתי לכלא". סרט זה היה לפופולרי ביותר של אודנקירק ובו הוא שיתף פעולה עם המפיק המוערך מארק אברהם. ב-2007 ביים את הקומדיה "האחים סולומון" בה הוא גם שיחק בתפקיד משני. את התסריט לסרט כתב חברו של אודנקירק, השחקן ויל פורט.
בשנת 2013 היה אודנקירק שותף לפרויקט הקומי "סרט 43", עבורו ביים שתי עלילות קצרות.
כשחקן.
אודנקירק החל לשחק בראשית שנות ה-90 בתוכנית המערכונים של בן סטילר וג'אד אפאטו "המופע של בן סטילר", שיחק בתוכנית במספר דמויות לצידם של סטילר ואנדי דיק. כמו כן שיחק במהלך שנות ה-90 בסיטקום "המופע של לארי סנדרס" בתפקיד סטיבי גראנט, הסוכן של מגיש הטוק שואו לארי סנדרס (גארי שנדלינג).
ב-2003 הופיע אודנקירק במספר מגוון של דמויות לצידו של דייוויד קרוס בקומדיה "רוץ רוני רוץ", אותה הם כתבו ביחד.
ב-2009 החל אודנקירק לשחק בסדרת הפשע המצליחה "שובר שורות", הוא שיחק בסדרה בעונה השנייה כשחקן אורח בשלושה פרקים בתפקיד עורך הדין הפלילי סול גודמן. בזכות הפופולריות שצברה הדמות יוצר הסדרה וינס גיליגאן החליט לתת לגודמן במה רחבה יותר בעונות הבאות ואף סדרה משלו בשם "סמוך על סול".
מחוץ לשובר שורות השתתף אודנקירק בסדרה הקומית "איך פגשתי את אמא" בתור ארתור הובס, הבוס של עורך הדין מרשל אריקסון (ג'ייסון סיגל) ובסרטים "קח אותי הלילה הביתה" ו "האיש המכני הענק".
בשנת 2013 שיחק אודנקירק בדרמה העצמאית המוערכת של אלכסנדר פיין "נברסקה" בתפקיד רוס, בנו של וודי גרנט (ברוס דרן), ובדרמה "לחיות את הרגע".
ב-2014 הופיע בסדרת הטלוויזיה "פארגו" בתפקיד ביל אוסוולט, מפקד תחנת משטרה.
בשנת 2015 הועמד אודנקירק לפרס אמי לשחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "סמוך על סול".