מורגן שמרה על מעבדת מחקר פעילה. מחקריה היו בתחומים מגוונים והיא פרסמה מעל ל-200 מאמרים בנושא תזונה. רוב מחקריה עסקו בנושאים יום-יומיים בתזונה, כמו הערך התזונתי של סוגים שונים של מזון ויציבות של חלבונים בתהליכי עיבוד מזון, אכסון מזון והכנתו. רוב המחקר המעשי שלה, והמשמעותי ביותר שלה, היה על הביוכימיה של וויטמינים. אחד מהמחקרים מוכרים ביותר שלה עסק בקשר בין מחסור בוויטמין B5 והאפרה של שיער. במחקרה היא בנתה דיאטה חסרת וויטמין B5, אך היו בה תחליפי תזונה לכל הצרכים שהוויטמין סיפק, חוץ משמירה על שיער מפני האפרה. היא עשתה זאת כדי להוכיח שיש קשר ישיר בין המחסור בוויטמין ובין האפרת השיער, ללא קשר לשאר תפקידיו של הוויטמין. היא העלתה את ההצעה בשימוש בדיאטה זו על שועלים, כדי לספק פרווה אפורה אשר הזכירה מאוד את צבעה של פרוותם של שועלים כסופי-פרווה, שהייתה בתקופה ההיא מאוד באופנה. היא הצליחה לשכנע מגדל שועלים להאכיל חלק מהשועלים שלו לפי הדיאטה שלה, ומהפרווה האפורה שלהם היא הכינה בגד אשר הוכיח את טענתה. את הבגד הזה היא לבשה לאירועים חשובים, כמו הצגת מחקרה ב-1939 מול האגודה האמריקנית לביולוגיה ניסיונית, וב-1949 כאשר היא זכתה במדליית גרוון של האגודה האמריקנית לכימיה.
פרסים והוקרה.
מורגן זכתה בכמה פרסים לאורך חייה:
פרס גרוון של האגודה האמריקנית לכימיה ב-1949, עבור תוצאות מחקרה על הקשר בין וויטמין B5 והאפרה של שיער. לאחר מכן, זכתה בפרס בורדן של האגודה האמריקנית לתזונה ב-1954, בשל תרומתה הניכרת למחקר בתזונה.
נוסף על שני הפרסים הללו, היא זכתה לכבוד רב בכמה דברים נוספים. ב-1951 היא הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שמונתה למרצת מחקר פקולטה, שזהו כבוד השמור לחוקרים המובילים ביותר בפקולטה שלהם. נוסף על כך, ב-1961, קראו לבניין כלכלת הבית של אוניברסיטת קליפורניה אולם אגנס פיי מורגן.
עד היום קיים פרס אגנס פיי מורגן למחקר על שמה, מטעם חברת – חברה הנועדה לכבד בפרסים נשים במדע. מורגן הייתה ממקימיו, והפרס על שמה ניתן לנשים צעירות מובילות בתחומי מחקר הקשורים בכימיה או ביולוגיה על מחקרים משמעותיים.
אדם הורבאט
אדם הורבאט (בהונגרית: Horváth Ádám; בודפשט, 4 ביוני 1930 – בודפשט, 19 ביוני 2019) היה במאי טלוויזיה יהודי-הונגרי עטור פרסים על שם פרנץ ארקל, בלה באלאז' ופרס קושוט, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה, שר הטקסים הראשון של רפובליקת הילדים גאודיופוליספרס האמן המצטיין, זוכה פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול, חבר לנצח בטלוויזיה ההונגרית.
אדם הורבאט יצר ז'אנרים והיה האמן מפתח ומגדיר בהיסטוריה של הטלוויזיה ההונגרית. הוא היה חלוץ בפיתוח של כמעט כל ז'אנר טלוויזיה, ממשחקי טלוויזיה ועד קונצרטים. הוא גם היה הבמאי הראשי של שידורים חיים בלתי נשכחים, למשל הלוויה של ראש ממשלת הונגריה לשעבר שהוצא להורג אימרה נאג' וחבריו.
לטובת הטלוויזיה ההונגרית הוא לקח על עצמו תפקיד מוביל מספר פעמים, ודחק את עבודת היצירה האישית והאמנותית שלו לרקע. הוא גם מילא תפקיד משמעותי בפיתוח החינוך בטלוויזיה ובחינוך אנשי מקצוע.
ביוגרפיה.
אדם הורבאט התחיל את לימודיו כאגרוביולוג והיה סטודנט באוניברסיטה למדעי החקלאות בגדלה בשנים 1948–1949. בין השנים 1952 לבין 1956 היה חבר ומנהל המקהלה של ה"אנסמבל האמנות של הונווד". בשנת 1957 הצטרף לטלוויזית הסטארט-אפ (שזה עתה נפתחה) כעוזר של אימרה אפאטי. הוא הפך לעובד של הטלוויזיה ההונגרית ב-1958, ומאז 1959 עבד כבמאי. מ-1961 למד באוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע, וסיים את לימודיו ב-1965 כתלמידו של פליקס מאריאשי. הוא היה סטודנט ב-Training Cours של ה-BBC ב-1966 ובעל מלגה ב-RAI ב-1968 ברומא. משנת 1967 עבד כמנהל הראשי של מחלקת האמנות של הטלוויזיה ההונגרית. בשנים 1994–1995 היה נשיא הטלוויזיה הציבורית.
הוא לימד באוניברסיטה מאז 1968. היה פרופסור מן המניין באוניברסיטה מ-1983, סגן-רקטור מ-1994 עד 2002 ופרופסור אמריטוס מ-2005. הורבאט נאבק סרטן הריאה בשנותיו האחרונות. הורבאט מת ב-19 ביוני 2019 במכון הלאומי לאונקולוגיה בבודפשט.
ב-20 בנובמבר 2020 נחשף לוח זיכרון על קיר ביתו הקודם, בפארק סנט אישטוואן 19, בבודפשט.
משפחתו.
אדם הורבאט נולד במשפחה יהודית כבנם של זולטאן הורבאט ומרתה מולנר (מרתה שארקזי) בתו של הסופר פרנץ מולנר; אביו המאמץ היה ג'ורג' שארקזי איתו התחתנה אמו אחרי גירושיה מזולטאן הורבאט. אחותו הגדולה הייתה אסתר הורבאט (1927–1996, בשם נשואיה אסתר לוקין). אחיו למחצה הוא מתיאש שארקזי (1937) סופר שמתגורר בלונדון. סבו כאמור היה הסופר המפורסם ברחבי העולם בעולם פרנץ מולנר. ב-1966 הוא נשא את השחקנית קרולה צ'ירש, שהפכה לאשתו השנייה. שני ילדיו נולדו מנישואיו הראשונים: פטר (1955–2001) ורוניקה (1959). הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה, הוא ואחיו עברו לגאודיופוליס (עיר השמחה), שנוסדה על ידי גאבור סטהלו חסיד אומות העולם כשהעיר הוכרזה "רפובליקת הילדים", הוא קיבל את תיק של שר הטקסים בממשלה בראשות לאסלו קבהאזי.
משנת 1968 התגורר עם אשתו בדירה בפארק סנט אישטוואן בבודפשט.
אריקה בוהם-ויטנז
אריקה הלגה רות בוהם-ויטנז (בגרמנית: Erika Helga Ruth Böhm-Vitens; 3 בינואר 1923 - 21 ביוני 2017) היא אסטרופיזיקאית ופרופסור גרמנית-אמריקאית. נודעת בהישגיה ומחקרה בתחום הסעה (קוֹנְבֶקְצְיָה, מעבר חום ומסה) באטמוספירה של כוכבים. זכתה במספר פרסים ואותות הוקרה, בהם פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה ומדליית קרל שוורצשילד של אגודת האסטרונומיה הגרמנית.
הסעה באטמוספירה של כוכבים הוא תחום שחוקר את התנועה הרבה של פלזמה בתוך הכוכב אשר בדרך כלל יוצרת זרם הסעה מעגלי: הפלזמה המחוממת עולה (ותתקרר) והפלזמה המקוררת יורדת (ותתחמם).
ביוגרפיה.
בוהם-ויטנז נולדה ב-1923 כבת אמצעית לווילמה והאנס ויטנז, שניהם מורים, ולה שתי אחיות. היא ואחיותיה נולדו בעיר קוראו שבגרמניה, וגדלו בעיר ליבק.
בשנת 1943 התחילה לימודים לתואר ראשון באוניברסיטת טיבינגן. ב-1945 עברה לאוניברסיטת קיל, על מנת ללמוד במחלקות הפיזיקה הידועות לטובה. בשנת 1948 סיימה את התואר הראשון, וב-1951 השלימה את הדוקטורט. היא נשארה באוניברסיטה כעוזרת מחקר.
בשנת 1953 נישאה לקרל-היינץ בוהם, אסטרופיזיקאי שעבד עימה באוניברסיטת קיל, ושינתה את שם משפחתה לבוהם-ויטנז.
אריקה בוהם-ויטנז ובן זוגה נסעו בשנת 1954 לביקור שארך שנה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולמצפה הכוכבים ליק, בו שיתפה פעולה עם אסטרונומים נודעים כדי לחקור ולחזות אבולוציה כוכבית באמצעות טלסקופים משוכללים. בתום השנה חזרו השניים לאוניברסיטת קיל. היא חזרה לברקלי ולמצפה הכוכבים מספר פעמים בשנים שלאחר מכן לשם המשך מחקריה, עד שעברה לסיאטל ב-1968. בגלל כלל שקבע שלבני זוג אקדמאים לא תהיה האפשרות לעבוד באותה מחלקה, לאריקה בוהם-ויטנז, בניגוד לבן זוגה, לא הייתה באוניברסיטה עבודה יציבה וקבועה, גם כשעברו שניהם לאוניברסיטת היידלברג ב-1964. כיוון שבני הזוג היו שניהם אסטרופיזיקאים, רק אחד מהם גויס – קרל-היינץ (הסיבות לבחירה בו נבעו מרוח התקופה, והעדפת גברים על פני נשים במקומות עבודה). היא לעיתים קיבלה מימון עבור מחקרה ועבור נסיעותיה לאוניברסיטת ברקלי, אולם מימונים אלה לא היו מספיקים בכדי לתמוך בה כלכלית.
בין השנים 1964–1967 ילדה את ארבעת ילדיה.
משפחת בוהם עברה לגור בסיאטל בינואר 1968. בני הזוג התחילו לעבוד במחלקת האסטרונומיה באוניברסיטת וושינגטון, וסיפרו שנמשכו למחלקה הזו בעיקר בזכות המחשב הראשי שבה, ובעקבות גיוס בוהם-ויטנז כעמיתת מחקר בכירה. המשרה העניקה לה יציבות כלכלית לראשונה. היא מונתה כמרצה ופרופסורית במשרה מלאה ב-1971, אף לפני ביטול הכללים שמנעו ממנה להשיג משרה שכזו בעבר.
בוהם-ויטנז הייתה חברה במספר ארגונים אסטרונומיים, בהם האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU). היא מילאה בארגון מספר תפקידים, בהם: חברה בחטיבת E לחקר השמש וההליוספירה וחברה בוועדה 12 העוסקת בקרינת שמש ומבנה.
אריקה בוהם-ויטנז נפטרה ב-21 ביוני 2017 בסיאטל. הותירה מאחור את ילדיה ואת ארבעת נכדיה.
פעילות מחקרית.
בעבודת הדוקטורט שלה בשנת 1951, בוהם-ויטנז חקרה מקדמי ספיגה רציפים כפונקציה של לחץ וטמפרטורה בשמש ורשת מודלים של אטמוספירה כוכבית, וזכתה על כך בפרס עבודת הדוקטורט הטובה ביותר מטעם אוניברסיטת קיל. היא ביצעה את עבודת המחקר תחת הנחייתו של פרופסור , אסטרופיזיקאי ידוע.
בשנת 1953 פרסמה את מאמרה "Die Wasserstoffkonvektionszone der Sonne. Mit 11 Textabbildungen" (בעברית: אזור הסעת המימן של השמש. עם 11 איורים), שזכה לפרסום רב. המאמר צוטט ביותר מ-280 מאמרים אחרים, וגם כיום מדענים וחוקרים רבים נעזרים בו בכדי ליצור מודלים של אטמוספירות כוכביות במגוון סוגים שונים של כוכבים. במאמר זה השתמשה במודל ותיאורית (מדד ליכולת הסעה), שעזרה לפתח בכך.
ב-1954 התחילה לשתף פעולה עם אסטרופיזיקאים בארצות הברית, בהם , כדי לגלות ולנסות להבין את מורכבות האבולוציה הכוכבית. עד מעברה לסיאטל ב-1968 המשיכה לשתף עמם פעולה בנסיעות רבות לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולמצפה הכוכבים ליק.