אדם פרק נקבר בתנוחת עוברית, כשבכתפו הימנית משקעים של עצמות בעלי חיים, משמאלו ומתחתיו, וכלי אבן מסביב לגופו. לא היו קברים אחרים במערה. לאדם פרק הייתה יד שמאל פגומה, זרועו וידו השמאלית היו הרבה יותר קטנות בהשוואה לזרועו ולידו הימנית. עיוות זה יכול לנבוע מפגם גנטי המכונה Brachymesophalangia type A2. עדות זו נתמכת בעובדה שעמוד השדרה שלו מעוקל לכיוון ימין עקב חיים עם יד אחת טובה בלבד.
אדם פרק היה כנראה גבר, שכן העצמות הראו מאפיינים גבריים חזקים. האגן שלו לא נשמר היטב וזו הדרך הבטוחה לקבוע את מינו של השלד. יש לו את המאפיינים של הומינואיד (Australomelanesoid), שהוא מסוג בני האדם באוסטרליה, פפואה, אינדונזיה וחלקים מסוימים של מלזיה. בגובה 157 סנטימטרים הוא לא היה גבוה במיוחד. העצמות שנמצאו בקרבתו זוהו שהגיעו מחזירי בר, קוף, לטאה ואיילים ונחשבים למזון. סביב הגוף היו פזורים כעשרה כלי אבן, ורובם היו כלי חלוקים וכמה פטיש אבן.
אחת המסקנות שהעלה המחקר הייתה שהוא בוודאי היה חבר חשוב בחברה שבה חי מכיוון שהקבורה הייתה מאוד מורכבת ודורשת עבודה. אדם פרק הוכנס לבור עם מנחות אוכל, ואחר כך כיסו אותו בקונכיות קטנות, ואז הניחו עוד מנחות וכלים, ואחר כך שכבת קונכיות נוספת, ואחריה שכבת עפר אחרונה. יתר על כן, הוא היה בן 45 שהיה מבוגר מאוד לאדם מאותה תקופה עם מוגבלות. אנשים היו צריכים לדאוג לו - ואנשים לא היו לוקחים את זה על עצמם אלא אם כן הוא היה מכובד או מדורג גבוה באיזושהי היררכיה חברתית. זו סיבה נוספת לתמוך בתאוריית ההיררכיה החברתית.
היסטוריה של העמק.
פרהיסטוריה.
בעבר חשבו שמלזיה היא מדינה צעירה מאוד מבחינה ארכאולוגית עם פרהיסטוריה קצרה מאוד יחסית. המינים שקדמו למין האנושי התפתחו באפריקה לפני כ-3–5 מיליון שנים. צאצאיהם היגרו מאפריקה ושרידיהם הפרהיסטוריים נמצאו בכל רחבי אירופה ואסיה. גם וגם מתוארכים לפני כ-300,000 שנה. השרידים האנושיים הקדומים ביותר שהתגלו במלזיה הם גולגולת אנושית שנמצאה ב בסראוואק שבאי בורנאו, ומתוארכת לכ-40,000 שנה לפני זמננו. כאמור השריד האנושי העתיק ביותר בחצי האי המלאי הוא השלד המכונה "אדם פרק" שחי לפני פחות מ-11,000 שנים לפני זמננו.
עם זאת, העדויות מהאתרים שנחפרו בעמק לנגונג מצביעות על כך שבני אדם (כנראה הומו ארקטוס) התיישבו באזור לראשונה לפחות לפני 1.83 מיליון שנים, ושוב לפני 200,000–100,000 שנים. משערים שעמק לנגונג היה מסדרון שדרכו עבר האדם הקדמון לסירוגין במשך תקופה ארוכה בדרכו מדרום-מזרח אסיה היבשתית לאוסטרליה. בפרט מוצע שבני אדם מודרניים מבחינה אנטומית המיוצגים על ידי אתר קוטה טמפאן המתוארך כ-70,000 לפני זמננו עברו דרך העמק והגיעו לאוסטרליה כפי ששרידיהם המתוארכים כ-50,000 שנים לפני זמננו התגלו ב ב-50,000 לפנה"ס. באופן דומה, "אדם פרק" ואתרי הקבורה הסמוכים האחרים נחשבים כמייצגים את המעבר המאוחר יותר של האדם האוסטרלו-מלנזי לאינדונזיה, מלנזיה ואוסטרליה. התושבים המוקדמים ביותר בתקופה ההיסטורית היו כנראה הסמנגים שהם נגריטו מבחינה אתנית. משערים שהם הגיעו מאפריקה והתיישבו בחצי האי המלאי לפני כ-50,000 שנים. הנגריטו התיישבו לאורך הנהר הפרק או אכלסו מערות ומחסות סלע כמחנות זמניים, והותירו רישומי פחם במספר מערות כמו גואה באדק.
היסטוריה מהאלף הראשון לספירה.
באלף הראשון לספירה התחרו אימפריות יריבות על ההגמוניה והשליטה בסחר בין הודו לסין, ותושבים התיישבו בדרום-מזרח אסיה. מלאקה הפכה לנמל ביניים חשוב בין הודו לסין, ונפלה לידי הפורטוגלים בשנת 1511. השליט הראשון של פרק היה בנו של הסולטאן לשעבר של מלאקה. מרבצי בדיל הביאו את הבריטים לפננג, ובתחילת המאה ה-19 ביקש סולטאן פרק סיוע מחברת הודו המזרחית הבריטית כדי להחזיר לעמו שטחים. משנת 1826 בין בריטניה לסיאם העניק חופש לפרק, אך לנוכח הצרות הנובעות בין השאר מזרם עצום של מהגרי עבודה, הכניס הסכם אחר את פרק לשליטת הבריטים. בשנת 1895 הפכו פרק ומדינות נוספות ביחד לטריטוריה בריטית אחת בשם (FMS). כוחות האימפריה היפנית פלשו ל-FMS ב-1941 עברו במורד נהר הפרק, וכבשו את אזור לנגונג. האזור נשאר בשליטתם עד הכניעה לבעלות הברית ב-1945. החורים ברצפת המערה של גואה קאג'אנג מיוחסים לשימוש במערה על ידי חיילים או מקומיים וציידי אוצרות אחר-כך. במסגרת מצב החירום המלאי בין 1948 ל-1960 כלאה בריטניה כפריים סינים, שרבים מהם תמכו במורדים הקומוניסטים, בכפרים חדשים, כולל בעמק לנגונג שבו הוקם "הכפר החדש קוטה טמפאן". העימותים עם המורדים גרמו נזקים לאתרים הארכאולוגיים. מאז עצמאות מלזיה ב-1957 הוזנח אזור עמק לנגונג, ורק במאה ה-21 הוכנה תוכנית ממשלתית לאזור הכלכלי של המסדרון הצפוני, המתייחס לצפון מדינת פרק, לתמיכה בחקלאות ובתיירות, זאת בנוסף לתוכנית הכלכלית של מדינת פרק עצמה.
היסטוריה של המחקר הארכאולוגי.
המחקר הארכאולוגי הראשוני של העמק בוצע על ידי נציגים של הממשל הקולוניאלי הבריטי מ-1917 ועד מלחמת העולם השנייה, במערות גואה קאג'אנג, גואה באדק וקוטה טמפאן. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ביצעו פיטר ויליאמס-האנט (Peter Williams-Hunt) וגייל סיווקינג (Gale Sieveking) חפירות באותם אתרים, וויליאמס-האנט חפר בגואה הארימאו. לאחר העצמאות ב-1960 חפר מתיוס בגואה בוקיט באטו שבאזור החיץ של אתר המורשת. מ-1987 מובילים ארכאולוגים מלזיים את המחקר באזור. הם גילו את סדנת כלי האבן באוויר הפתוח של קוטה טמפאן המתוארכת לשנת 70,000 לפני זמננו, שהפכה לאתר התייחסות עולמי לתקופה הפלאוליתית בדרום-מזרח אסיה, כמו גם היישוב בגואה הארימאו מתקופת הברונזה. בשנת 1990 התגלה "אדם פרק", וגילוי אבן היד המוטבע בסלע הסואביט המתוארך ל-1.83 מיליון שנים לפני זמננו בשנת 2008 סיפק ראיות לכך שבני האדם הקדומים ביותר באזור חיו בעמק לנגונג לפני שהם הגיעו לג'אווה. המוזיאון הארכאולוגי של לגונג נבנה כדי לאכלס, להציג ולשמור את חפצי האמנות שנמצאו במהלך מחקר וחפירה של האתרים והוא נפתח לקהל בשנת 2003. תחנת המחקר הארכאולוגי של אוניברסיטת המדע מלזיה (USM) נפתחה בשנת 2005, וממשיכה במחקר והדרכה במימון המחלקה למורשת הלאומית.
Didymoon
המגרסה (מלכיה)
המגרסה הייתה מתקן לעיבוד אבנים וייצור חצץ שנבנה בקיבוץ מלכיה ב-1950. המגרסה הייתה מקור ההכנסה העיקרי של היישוב בשנותיו הראשונות. המתקן הוזן מסלעים שנאספו בסביבת הקיבוץ ועובדו במגרסה לגדלים שונים של אבנים, ששימשו למטרות שונות. בשנות ה-60 ננטש המתקן ועמד בשיממונו עד לשיקומו ב-2019 והפיכתו לאתר תיירות. האתר הוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של האתר.
קיבוץ מלכיה הוקם ב-1949. שנה לאחר מכן הוקם בשולי הקיבוץ, בסביבה עשירה בסלעים, מתקן לגריסת סלעים, כדי לאפשר לקיבוץ להתפרנס. היוזמה להקמת המתקן הייתה של חבר הקיבוץ פרול (רפאל) עצמון, והתכנון נעשה על ידי המהנדס א.ל. ליטובסקי. תוצרת המתקן, בצורת חצץ, נמכרה לכל יישובי הסביבה ושימשה גם לסלילת דרכים וכחומר גלם לתעשיית הבלוקים, ששימשו לבניית חלק ממבני הקיבוץ.
בתקופת הפעלתו היה המתקן רווחי מאוד וסייע לחיזוק הכלכלי של הקיבוץ. בתחילת שנות ה-60 נגמרו כל הסלעים בקרבת המגרסה והקיבוץ החליט להדמים אותה. לאחר ההדממה ננטשה ולא נעשה בה שימוש, עד אישור התוכנית לשימורה ב-2018.
תהליכי העבודה במתקן.
חברי הקיבוץ שעבדו במתקן העמיסו ידנית את הסלעים מסביבת המגרסה לתוך סלים. הסלים נאספו על ידי משאית והובאו למתקן.
מתקן הגריסה כלל את המרכיבים הבאים:
שימור האתר.
לאחר הדממת המתקן בשנות ה-60 הוא עמד ללא שימוש עד ההחלטה ב-2018 לשמר אותו. תהליך השימור בוצע על יד המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל בשיתוף משרד ירושלים ומורשת, משרד התרבות והספורט והקרן לשיקום מחצבות. תכנון הפרויקט בוצע על ידי משרד ז'ק-רייכר.
תהליך השימור כלל:
האתר המשוחזר נחנך ב-21 באוקטובר 2021 והמבקרים במקום יכולים לחזות בהדגמה חיה של עבודת המתקן.
מקרוד
מקרוד או מקרוט (בערבית: مقروض או مقروط; בתעתיק מדויק: מקרוץ', שמשמעותו צביטה הפעולה שעושים כדי למנועה את נזילה המימרח) היא סוג של עוגייה פופולרית במדינות בצפון אפריקה, כמו תוניסיה, לוב אלג'יריה ומרוקו אבל גם מלטה. אף שהכנת המקרוד כרוכה בעבודה רבה, נהוג להגישן בכל עונות השנה, ובמיוחד באירועים מיוחדים, כמו חגים, מסיבות אירוסים ואירועים אחרים. כמאפה מסורתי במטבח התוניסאי והאלג'יראי, היא נפוצה גם בצרפת, ישראל ומדינות אחרות בהן חיים יוצאי ארצות אלה. בישראל נהוג להכינן עבור שמחות וחגים, כמו חנוכה, פורים או במימונה.
משמעות השם.
משמעות המילה מקרוט היא "נצבט",
כלומר צובטים את הבצק כדי שהמלית תישאר בפנים.
הכנה.
המקרוד עשויה מקמח, סולת, סוכר, שמן ומי ורדים, במילוי של תמרים מעוכים, ולעיתים שקדים ושומשום. העוגייה מגולגלת לרולדה, ונחתכת לפרוסות עבות, או מעוצבת כמו מעמול, לאחר מכן מטוגנת בשמן עמוק עד להזהבה ומועברת לסירופ סוכר חם.
היסטוריה.
מקור המתכון אינו ודאי. אפשר שמקורו בעיר קירואן, אשר כיום היא בתוניסיה, משם נפוץ בצפון אפריקה תחת שמות שונים. אפשר גם שמקורו בעמק המזאב, או ברמות האטלאס של אלג'יריה.
אלסי ביי
אלזה סלסביק (; נולדה ב-22 באפריל 1996), ידועה בשם הבמה שלה, אלסי ביי (, היא זמרת-יוצרת נורווגית. בגיל 14 היא וחברתה, אמילי, הקימו להקה, שזכתה לפרסום רב בנורווגיה. במרוצת השנים הופיעה ביי בקונצרטים רבים, ובשנת 2022 השתתפה בקדם הנורווגי לאירוויזיון 2022.
ביוגרפיה.