בהתחשב בנדירותו של המין, מעט מאוד ידוע עליו. הוא פעיל בלילה, ניזון מחיפושיות ומבלה את שעות היום בעלווה צפופה של ינבוט, במערות או בסדקים של סלעי גרניט. עונת הרבייה מתרחשת בחודשי יולי ואוגוסט בעונה היבשה. האשף חרום האוזן הוא הפונדקאי היחידי של מין פרוטוזואה טפילי הקרוי על שמו: אימריה טומופאה ("Eimeria tomopea").
מצב.
האשף חרום האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), לאור הירידה המתמשכת במספריו בעקבות אובדן בית גידול לחקלאות והתרחבות עירונית, וטווח תפוצה מצומצם ומקוטע שמשתרע על 100 קמ״ר בלבד ומכיל בתוכו 12 אזורי איסוף היסטוריים בסך הכול. הוא סובל לעיתים קרובות מהדברה במערות שמכוונת נגד מיני הערפדים. לעת עתה, אף אחד מאזורי איסוף הדגימות אינו מוכר כאזור מוגן על ידי ממשלת פרו; ארגון IUCM ממליץ להכריז על מספר תצורות סלע עיקריות כשמורות טבע קטנות, לבצע מחקרים וסקרים על מנת להכיר טוב יותר את האקולוגיה, התפוצה והאיומים על המין, ולפעול להעלאת המודעות למצבו של האשף הנדיר בקרב התושבים המקומיים.
אשף מולוסוס
אשף מולוסוס (שם מדעי: "Molossus") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת האשפיים ובו 9 מינים שחיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1805 על ידי הזואולוג הבריטי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר והוא קרוי על שם מולוסוס - גזע נכחד של כלב רועים גדול מיוון העתיקה ששימש להגנה מפני זאבים. אשף מולוסוס קרוב חיצונית ופילוגנטית לסוגים אשף מסטיף מדומה ואשף כלבי, והאחרון נחשב בעבר כתת-סוג שלו.
תיאור ואנטומיה.
לאשף מולוסוס גוף חסון, רחב ושטוח, צוואר עבה במיוחד וראש רחב ומעוגל דמוי כלב. הגולגולת חזקה ומסיבית יותר משל האשף הכלבי, והחרטום הרחב והשטוח מתמזג איתה לחלוטין. האוזניים רחבות ומקופלות עם צפירים קטנים שמוסתרים בעיטור עור עגול, והן מתחברות במרכז המצח. העיניים בולטות, החוטם רחב וקטום עם נחיריים גדולים וקצהו מזדקף מעט. מרבית השיניים קצרות וחזקות והניבים ארוכים; החותכו. הלוע מעוגל וחלק ללא קפלי עור, והלסת התחתונה קצרה וחזקה. הכנפיים ארוכות וצרות וכנף הזנב גדולה ומזכירה חצאית בצורתה. הזנב ארוך וגמיש.
אורך הראש והגוף של אשפי מולוסוס 50–95 מ״מ, אורך הזרוע 33–60 מ״מ ואורך זנבו 20–70 מ״מ; משקלם עד 30 גרם. למינים אחדים בסוג יש שקיק על הגרון שבולט יותר אצל הזכרים, ובו בלוטות ריח שמפיקות נוזל שומני ריחני. מלבד אשף המסטיף המדומה והאשף הכלבי, אשף מולוסוס חולק קווי דמיון רבים גם עם אשף מולוסוס מדומה.
הפרווה של אשף מולוסוס קצרה, צפופה וקטיפתית, ויש לו צווארון שיער עבה סביב הצוואר והעורף. צבע הפרווה משתנה בין המינים, ונע בין שחור לחום ביסטר כהה, ערמון-ארגמן-סגלגל, אדום, כתום עז, זהוב, אוכרה או חום אפרורי. הגחון והחזה נוטים להיות בהירים יותר. הפנים, האוזניים, הכנפיים, כפות הרגליים והזנב בצבע שחור מבריק או חום כהה. הזרועות והשוקיים ולעיתים גם פנים האוזניים בצבע בורדו. אצל חלק מהמינים הפרווה דו-גונית, ואחדים בעלי כתמים או נקודות באזורים שונים.
תפוצה וביולוגיה.
אשף מולוסוס מצוי באמריקה הדרומית והצפונית. טווח התפוצה שלו כולל את בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, אקוודור, טרינידד וטובגו, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, פרו, בוליביה, ברזיל, פרגוואי, צפון ומרכז ארגנטינה ואורוגוואי. במקסיקו הוא נפוץ עד לגבול עם ארצות הברית, ועשוי לחצות לעיתים את נהר ריו גראנדה לתוך שטחה של טקסס; בנוסף, הוא נוכח גם בפלורידה קיז.
בית הגידול של אשף זה מגוון למדי וכולל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, יער מנגרובים, יער גדותיים, יער עננים עד רום 2,400 מטר, ביצות, וסוואנה טרופית, דוקרנית או צחיחה למחצה.
אשף מולוסוס פעיל בדמדומים ובשקיעה וניזון אך ורק מחרקים מעופפים (בעיקר עשים, חיפושיות ופשפשאים). כנפיו הארוכות והצרות מקנות לו יכולת טיסה מהירה, אך מאידך יכולת התמרון שלו נחותה; בשל כך, הוא נוטה לצוד בעיקר בשטחים פתוחים, מעל גופי מים או מעל חופת היער. את שעות היום, אשפי מולוסוס מבלים בלינה במושבות גדולות מעורבות של 1,300-50 פרטים, בתוך מערות, נקיקי סלע, כפות דקל, בולי עץ חלולים ומבנים נטושים. האשפית ממליטה גור יחיד פעם או פעמיים בשנה ולעיתים נדירות תאומים. הגורים נגמלים בגיל 6–8 שבועות ומגיעים לבגרות בגיל שנה.
מינים.
בסוג זה יש 9 מינים:
אשף מולוסוס מדומה
אשף מולוסוס מדומה (שם מדעי: "Molossops") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשפיים ובו 2 מינים שחיים באמריקה הדרומית. הסוג הוקם בשנת 1865 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס ושמו המדעי מציין את דמיונו לסוג אשף מולוסוס, על אף שהקרבה הפילוגנטית והחיצונית בין השניים מועטת. בעבר הסוג כלל 2 מינים נוספים שקיבלו מאוחר יותר מעמד של טקסונים מונוטיפים: אשף קבררה ואשף מאטו גרוסו. בטקסונומיות מסוימות, הסוג עדיין מופיע ככזה המכיל 3 או 4 מינים.
תיאור ואנטומיה.
אשף מולוסוס מדומה בעל גוף גוצי שמנמן, גולגולת חרוטית, מצח שטוח ומשופע ופנים רחבות וכלביות. כנפיו צרות וארוכות ומתרחבות בקצה. האוזניים משולשות וקצרות יחסית, אך ארוכות בהרבה משל אשף מולוסוס ואינן מתחברות במצח; בנוסף, אין להן עיטור עור גדול בבסיס. העיניים קטנות, החוטם ארוך ושטוח, האף גדול ובעל נחיריים עגולים שמוקפים בבליטות. השפתיים עבות, הלוע קצר, גמיש ומחודד והלסתות והשיניים חזקות. האצבעות דקיקות עם טפרים קטנים חדים. הזנב ארוך ועבה, וכנף הזנב משולשת.
אורך הראש והגוף של אשפי מולוסוס 40–68 מ״מ, אורך הזרוע 27–40 מ״מ ואורך זנבו 19–37 מ״מ; משקלם 4–9 גרם כאשר הנקבות קטנות מן הזכרים. מבחינה פילוגנטית, הוא קרוב במיוחד לאשף הכלבי ואשף קבררה ולאחר מכן לאשף מאטו גרוסו ולסוג אשף מדומה. מבחינה חיצונית, ניתן למצוא קווי דמיון רבים בינו לבין מינים ממשפחת הנשפוניים.
הפרווה של אשף המולוסוס המדומה קצרה וצפופה עם צווארון עבה וארוך סביב העורף והצוואר. צבעה הכללי נע בין אדמדם לחום שוקולד, חום קינמון, אוכרה, זהוב, צהוב או כתום, כשאזור הראש והצוואר נוטה להיות כהה יותר. הגחון והחזה חיוורים בדרך כלל ונעים בין צהבהב ללבנבן. הפנים, הכנפיים והאוזניים שחרחרות בעוד שהלוע, השוקיים, הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד.
תפוצה וביולוגיה.
אשף מולוסוס מדומה מצוי באמריקה הדרומית. מלבד ארגנטינה, שני המינים נוכחים בכל המדינות הבאות: ברזיל, פרגוואי, בוליביה, פרו, אקוודור, קולומביה, וונצואלה, סורינאם, גיאנה וגינאה הצרפתית.
התפוצה הגאוגרפית של הסוג משתרעת מהיער האטלנטי לעבר ביצות הפנטנל, ערבות הפמפס, ומשם לאורך המורדות הצפוניים של הרי האנדים, אגן האמזונאס הסראדו והקטינגה. בית הגידול כולל סוואנה טרופית או דוקרנית, יער נשיר יבש, יער גשם טרופי, יער מנגרובים ובתה.
אשפי מולוסוס הם יונקים חברותיים שחיים בקבוצות קטנות של 3–15 פרטים. הם פעילים בשעות הדמדומים והלילה וניזונים מחרקים שאותם הם מאתרים באמצעות איכון-הד. האשף משתמש בשני סוגי קריאות הד: סוג אחד לשטח פתוח וסוג אחד לשטח סבוך מרובה עצמים. התזונה שלו כוללת עשים, חיפושיות, זבובים, פשפשאים וחגבאים. יש לו יכולת טיסה מהירה והוא מחפש מזון בעיקר בשטחים פתוחים. את שעות היום האשפים מבלים בעיקר בחללי עצים, גזעים, עלווה צפופה, חורים באדמה, נקיקי סלעים ומבנים נטושים.
לסוג זה אין עונת רבייה קבועה, והאשפית יכולה להיכנס להיריון מספר פעמים בשנה כשבכל פעם היא ממליטה צאצא יחיד. התנשמת הלבנה היא הטורפת העיקרית של הסוג.
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
אשף מסטיף
אשף מסטיף (שם מדעי: "Mops") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת האשפיים ובו כ-16 מינים שחיים באזור הטרופי ביבשות אפריקה ואסיה. הסוג הוקם בשנת 1842 על ידי חוקר הטבע הצרפתי רנה פריבייר לסון, והוא קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוגים אשף מסטיף זוטר ואשף מצנפת. השם המדעי (״מופס״) פירושו במלאית ״עטלף״.
תיאור.
אשף המסטיף מתאפיין בגוף מוצק וחסון, כנפיים ארוכות וצרות, וראש קצר, רחב ומסיבי. החרטום רחב והלוע מוארך ומחודד במקצת. האוזניים קצרות, רחבות ומעוגלות, והן מתקפלות מעט פנימה ומתחברות באזור המצח בצורת V; בחלק התחתון של האפרכסת, יש דש עור גדול ועגול שמתחבר כמעט לשפה. הלסתות חזקות, השיניים ארוכות וחדות והשפתיים גדולות, עבות ומכוסות זיפים; לאורך השפה העליונה, יש קפלי עור בולטים בדומה לכלבי המסטיף שהעניקו לסוג את שמו. העיניים קטנות ובולטות והאף גדול ועגול עם נחיריים נפוחים. הזנב ארוך וגמיש, ורובו חופשי ואינו מוקף בקרום התעופה האחורי.
אורך הראש והגוף של אשפי המסטיף 75–152 מ״מ, אורך הזרוע 27–67 מ״מ ואורך הזנב 19–58 מ״מ; משקלם נע בין 11 ל-69 גרם.
הפרווה של אשף המסטיף קצרה יחסית, ועבה או דלילה בהתאם למין. צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חום אפרורי לחום קפה כהה, אפור כהה או בהיר, אפור-שחרחר, שחור, ערמוני חום אדמדם או חום-בורדו. הגחון, החזה והגרון בצבע אפרפר חיוור, שנהב או לבנבן. הכנפיים, האוזניים והפנים דלילים בשיער, וצבעם נע בין שחור מבריק לשחור פחם, חום כהה או חום בורדו.
תפוצה וביולוגיה.