ביון תיאר מצבי פתולוגיה רבים שיכולים להיווצר כתוצאה מיחסי מיכל-מוכל שאינם תקינים. הוא דיבר על יחסים אלו כמבוססים על הקשר בין חשיבה לתקשורת, ותיאר שלושה סוגי תקשורת כבאים לידי ביטוי ביחסים אלו ברמות התפתחות שונות אצל האדם.
הראשונה והאידיאלית מבין השלוש היא מערכת יחסים המאופיינת בדו-קיום, כמצב בו למיכל ולמוכל יחסים הדדים זה עם זה; בתנאים סבירים קולט התינוק עם הזמן לא רק את הרגש המעובד והנסבל אלא גם את הפונקציה עצמה ומפתח בעצמו יכולת לפונקציית אלפא. כלומר, לעמידה בתסכול, חשיבה ופיתוח מיכל עצמאי משלו.
השנייה היא מערכת יחסים של סימביוזה בה המיכל והמוכל הם אותו אחד ואין הבחנה בין השניים, מה שיוצר חוויה של 'כלום'. התפתחות החשיבה תלויה בהתפתחות המחשבה וחומרי האלפא, וכן התפתחות מנגנון חושב. לתינוק אין חומרי חשיבה מעצמו, אלא חומרי גלם סנסוריים שהאם מעבדת עבורו ומארגנת אותם לחומרי חשיבה, חומרים אלו מהווים תנאי ליצירת המנגנון החושב.
פתולוגיות רבות יכולות להיווצר כתוצאה מקריסת יכולת החשיבה מסוג אלפא. במצב כזה עלול להתעורר תגובה, שנקראת על פי ביון "התקפה על החיבורים" (attacks on linking), זהו למעשה מצב מנטלי בו לא קיימת אינטגרציה אצל האדם והוא אינו מסוגל לשאת את התכנים המאיימים המציפים אותו. כאשר האם אינה מסוגלת לשאת את התכנים המושלכים עליה, או בשל קנאת-יתר של התינוק ואי-נכונותו לקבל תכנים בחזרה מהאם, משתבש התהליך והתינוק אינו מפתח את פונקציית האלפא המעבדת על מנת להתמודד עם האיום מה שעלול להוביל לפסיכוזה; האדם מפרק ומפורר חוויות, משליך אותן ללא סדר ומטרה, הורס לעצמו ומגיע לחוויה סופית של כלום, חוסר ידיעה וחוסר רגש. ייתכן גם מצב בו האם לא מצליחה להבין ולהזדהות עם המצב הרגשי אלא מצליחה להבין רק צרכים טכניים כמו רעב, למשל, היא אינה מסייעת לתינוק בעיבוד החרדה הנוראית והוא נאלץ להתמודד עימה בעצמו, מה שעלול להוביל לתהליכי פירוק העצמי.
השלישית היא מערכת יחסים פרזיטית הקשורה בניצול והרס המיכל. במקרה כזה האם "נהרסת מההשלכה" - נכנסת בעצמה לחרדה ולא מסוגלת להתארגן, ואז התינוק נחשף לא רק לחרדתו שלו אלא גם לעוצמות חרדותיה, כך שחרדתו מוחרפת, הצורך שלו בהשלכה גובר, עד פסיכוטיות.
ביון דיבר על מצב קטסטרופלי בו אין את המעברים התקינים בין הפירוק והחיבור, לא מתאפשרת התנועה, מה שיוצר הצפה קטסטרופלית של פחדים ממוות, אסונות, חוסר גבולות, אובדן שליטה, שינוי וכדומה. ביון דיבר על האדם הפסיכוטי שאינו יכול לשאת את קטסטרופת הפירוק, ממקם עצמו ללא תנועה בתחושה של כלום, והאדם הגבולי לעיתים יוצר קטסטרופה חיצונית, שתעמעם את זו הפנימית.
הכלה בטיפול.
יחסי האם והתינוק מתוארים כמיכל ומוכל, הכלה כנובעת מההזדהות השלכתית (מלאני קליין) ותהליך זה מתואר כדרך תקשורת שבעזרתה התינוק מפיק משמעות; לדוגמה, התינוק משליך תחושות של כאב על האם היא מזדהה עם הכאב ומכילה את החוויה הקשה של התינוק, לאחר ההכלה היא מחזירה לתינוק הקשבה והבנה (אלמנטים בטא) מה שנותן לו את היכולת לשאת ולהפנים את הגירוי המאיים (אלמנטים אלפא). בסופו של דבר, גם לתינוק ייווצר מיכל בו הוא יוכל להכיל את עצמו ולא רק להשליך על האם.
בכל מערכת יחסים יש כל הזמן תהליכים של אחד שמכיל את השני ואחד שמוכל על ידי השני. מוכל שמחפש הכלה, ומיכל שמחפש דברים להכיל אותם. ביון סבר שגם המחשבות שלנו בנויות ככה; נמצאת איזו מחשבה, היא מקבלת לתוכה מחשבת אחרת ומכילה אותה, ועל ידי כך נוצרות משמעויות חדשות. כל הזמן יש מחשבות שמחפשות מחשבות אחרות שיכילו אותם, וכל הזמן מחשבות שמחפשות חומרים להכיל, החיפוש של מכיל ומוכל הוא תמידי במהלך החיים.
תהליך זה מתרחש גם בטיפול, על המטפל לבצע את תפקידה של האם על מנת להכיל ולעזור למטופל המשליך את תכניו כמו התינוק ביחסי מכיל-מוכל. יחסים אלו נבנים כאשר למרות התכנים המאיימים אותם משליך המטופל על המטפל, המטפל נשאר שם, מקשיב לקושי ומלמד אותו שהחוויה שלו היא לא משהו שלא ניתן לשאת, ניתן להתבונן ולדבר על התחושות הללו, וכך המטפל הופך את החוויה המאיימת של המטופל לכזאת שניתן ורצוי לדבר עליה ולנסות להבין אותה. פעמים רבות במהלך הפגישות, המטופל גם הוא יוכל לפתח מיכל בו הוא יהיה מסוגל להכיל את חוויותיו המאיימות.
כחלק מהתהליך הטיפולי, ביון דיבר על חוסר הידע הנדרש בטיפול. על המטפל להגיע לפגישה הטיפולית "בלי זיכרון ובלי תשוקה", זאת על מנת לאפשר הקשבה אמיתית. המטפל נדרש להשתמש ביכולותיו ל-reverie, כמו יחסי האם והתינוק, וליצור פתיחות שתאפשר לו להכיל את השלכות המטופל. ההכלה בטיפול כגורם מרפא, ביון הציג את המטפל ככר להשלכותיו של המטופל. על המטפל להכיל את השלכות המטופל, להחזיקם ולעבדם בעבורו ולהחזיר אותם בצורה מאורגנת ומעובדת אל המטופל כאשר הוא כבר בעל יכול לשאת ולהתמודד עם אותם התכנים המאיימים שהושלכו.
ישנם היבטים בטיפול שאינם מפורשים והם משמשים כתמיכה בטיפול כמו "הכלה". היכולת שנדרשת מהמטפל היא להיות נוכח, מכיל וקשוב גם כשעולים קשיים בהעברה. למשל, הזדהות השלכתית במקרה כזה על המטפל לשמש כמיכל בעבור המטופל. על המטפל להמשיך להחזיק את הקשר גם כאשר הקשר עצמו מותקף, למשל, לשרוד את התוקפנות של המטופל ("התקפה על החיבורים"). אלו הרגעים בהם המטפל נמדד וייתכן גם כי אלו הרגעים אשר ייצרו את נקודת המפנה בטיפול.
מה בין הכלה והחזקה.
החזקה
החזקה והכלה שואפות ליצור אותו ואפקט; לשמור על העצמי מפני התפרקות, ולאפשר למטופל להביע ולחקור רגשות שונים, כשהמטפל יוצר עבורו מרחב רגיש, מוגן ואמפתי. בנוסף, שני המונחים שמים דגש דומה על חוויית השכול, הפרידה, הנטישה כממריץ העיקרי של למידה וצמיחה קוגניטיבית.
גם החזקה וגם הכלה מתמקדות בהתפתחות הרגשית של התינוק:
לעומת זאת, לפי ויניקוט, הנפש צומחת מתוך עצמה ופונקציית ההחזקה האימהית מגנה מפני פגיעות, שיכולות לנבוע מגורמים חיצוניים או פנימיים, ועלולות להפר את המשכיות חווייתה העצמית. ואילו ביון היה סבור שהנפש עצמה מייצרת חוויות מאיימות שאין בכוחה לעבד לכדי תחושות וחוויות נפשיות (אלמנטים בטא), והנפש זקוקה למיכל חיצוני שיכיל אלמנטים אלה ויעבד אותם עבורה, בשביל שהיא תוכל לקלוט אותם חזרה בצורה הניתנת לעיכול.
בנוסף, הדגש בהחזקה הוא על סוג של עזרה ששומרת על הנפש מפני גורמים שמסכנים את המשך קיומה. מבחינת ביון, הנפש עצמה מייצרת את החומרים שהנפש מאוימת מהם, לכן יש צורך לקחת לתוך המיכל האימהי את החומרים האלה של נפש התינוק ולעבד אותם שם.
לסיכום, המונחים הפסיכואנליטיים "החזקה" ו"הכלה", למעשה, כרוכים אחד בשני. על מנת להכיל רגשות קשים ולאחר מכן להחזיר אותם למטופל בצורה הניתנת לניהול, הרגשות חייבים להיות "מוחזקים" על ידי המטפל – הוא אוחז בכאב, בייסורים, בבלבול ומדגים בפני המטופל שהרגשות הללו נסבלים למרות הכל. ניתן אף לתאר את ההכלה כיכולתו של אדם "להישאר עם" הסבל של ישות אחרת, תוך החזקה פסיכולוגית ורגשית של הייסורים באופן המאפשר לשרוד את הרגש על ידי הסובייקט.
גברים בשחור (תאוריית קשר)
המונח גברים בשחור מתייחס לתאוריית קשר לפיה אנשים מסתוריים (בעיקר גברים) הלבושים בחליפות שחורות, מתיימרים להיות סוכני ממשל אמריקנים, ונוהגים להטריד או להפחיד עדים שצפו בעב"מים, על מנת לוודא שלא ידווחו על מה שראו. המונח גם משמש לעיתים רבות לתיאור גברים מסתוריים שפועלים עבור ארגונים חשאיים, כמו גם לארגוני ממשל שונים שממוקדים כביכול בהגנה על סודות מדינה. זהו מונח כללי, שמשמש על מנת להתייחס לכל אדם המתנהג באופן חריג או משונה, שהופעתו בזירה שבה נצפה עב"ם עשויה להיות קשורה באופן כלשהו לתקרית.
בתרבות הפופולרית.
הסרט "גברים בשחור" (1997), בכיכובם של טומי לי ג'ונס וויל סמית', התבסס על סדרת קומיקס בעלת אותו השם מאת לואל קנינגהם, ובהוצאת מארוול קומיקס, העוסקת בארגון ממשלתי חשאי של גברים הלבושים בחליפות שחורות המגנים על כדור הארץ מפני פעולות איבה על-טבעיות מצד שדים, מוטנטים וחוצנים. בשנת 2002 יצא סרט ההמשך "גברים בשחור 2" ובשנת 2012 יצא הסרט השלישי בסדרה "גברים בשחור 3". בעקבות הצלחת סדרת הסרטים הופקה גם סדרת טלוויזיה בזיכיון (1997–2001).
בפרק ה-20 של העונה השלישית של הסדרה "תיקים באפלה" הופיעו גברים בשחור אשר היו הן בני אנוש והן חוצנים.
הגברים בשחור מופיעים גם כדמויות במשחק הווידאו "Deus Ex".
Starless and Bible Black
Starless and Bible Black (בתרגום חופשי לעברית: ללא כוכבים ושחור תנ"כי) הוא אלבום על ידי להקת הרוק המתקדם, קינג קרימזון. רוב השירים בעלי המילים עוסקים בסאטירה אודות הסיאוב והחומרנות בחברה. יוצא מן הכלל, הן במילים והן במלודיה הוא השיר הלירי, The Night Watch.
שם האלבום הוא כשם הקטע האינסטרומנטלי הארוך הפותח את צידו השני של האלבום. השם לקוח מפתיחת יצירתו של דילן תומאס, "תחת חרש חלב" ( Under Milk Wood).
באלבום שמונה שירים ושניים מהם הן יצירות אינסטרומנטליות ארוכות. הראשונה נמשכת 9 דקות והשנייה נמשכת 11 דקות. לכן בתקליט הויניל המקורי, שתי היצירות מכסות את כל הצד השני. חמישה מהשירים באלבום הוקלטו בהופעות חיות ונערכו באולפן - רק שני השירים הפותחים את האלבום הוקלטו באולפן. השיר The Night Watch עד 1:57 דקות לשיר הוקלט בהופעה והלאה מנקודה זו, הוקלט באולפן. שני אלבומי הופעה של הלהקה שיצאו מאוחר יותר: The Great Deciver ו-The Night Watch נקראים על שם שני שירי האלבום.