ב-1994 חזרה לעיתון "הארץ" כשחנוך מרמרי היה העורך הראשי כעורכת "גלריה". היא מילאה את התפקיד עד יוני 2008 עם כניסתו של דב אלפון לתפקיד העורך הראשי. בתקופתה גדל המדור והפך למגזין יומי שראה אור 6 ימים בשבוע והכיל כ-96 עמודים שבועיים. בנוסף, ערכה את מגזיני החג של העיתון - "הסיפורים החמים" שבהם פורסמו מאמרים מתורגמים ממיטב עיתוני העולם.
בסוף 2008 מונתה לעורכת הראשית של הוצאת הספרים כתר.
ב-8 באוגוסט 2017 נפטרה בביתה, כשהיא בת 65, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן. נטמנה בבית העלמין בקיבוץ גבעת ברנר.
היא הותירה אחריה בעל, הסופר נועם זיו, ושני ילדים.
יהושוע גלוברמן
גרי מור
רוברט ויליאם גרי מור (באנגלית: Robert William Gary Moore; 4 באפריל 1952 – 6 בפברואר 2011) היה זמר וגיטריסט צפון-אירי. מור החל את הקריירה שלו בשנות ה-60, וניגן עם אמנים ולהקות שונים, בהם גרג לייק, Thin Lizzy, Colosseum II.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
מור נולד בבלפסט שבצפון אירלנד. בגיל 8 קיבל גיטרה אקוסטית חבולה, ובגיל 14 קיבל גיטרה תקינה, שהייתה גיטרה ימנית, עליה הוא למד לנגן כרגיל על אף היותו שמאלי.
מור הושפע בראשית דרכו מאלביס פרסלי והביטלס. מאוחר יותר כשראה את ג'ימי הנדריקס ו-John Mayall &amp; the Bluesbreakers מופיעים בבלפסט, עיר הולדתו, סגנונו התפתח לבלוז רוק, שהפך לסגנון המרכזי והדומננטי במוזיקה שיצר.
מור הושפע רבות מפיטר גרין (פליטווד מק), שהיה המנטור שלו כשהופיע בדבלין. ב-1995 הוציא מור את האלבום "Blues for Greeny" כמחווה לפיטר גרין, האלבום היה מורכב כולו מיצירות של פיטר גרין. באלבום זה ניגן מור על גיטרתו של גרין, 1959 Les Paul standard, אותה השאיל למור אחרי שפרש מפליטווד מק. בסופו של דבר מור רכש את הגיטרה לבקשתו של גרין.
Skid Row.
בשנת 1969 הצטרף מור ללהקת Skid Row, להקת בלוז רוק אירית, בתקופה זו רכש את המוניטין שלו בתעשיית המוזיקה, ויצר את קשריו עם פיל לינוט.
קריירת סולו.
בשנת 1973 פתח את קריירת הסולו שלו עם האלבום "Grinding Stone", עם להקתו, Gary Moore Band. ב-1978 יצר עם פיל לינוט את "Parisienne Walkways" שנכנס לרשימת ה-Top 10 של ה-UK Singles Chart באפריל 1979, ואת האלבום של Thin Lizzy.
ב-1987 השתתף בהקלטות לתקליט הצדקה "Let It Be", גרסת כיסוי לשירם של הביטלס. כל ההכנסות מהתקליט נתרמו לצדקה בעקבות אסון MS Herald of Free Enterprise.
ב-1993 נכללו שיריו של מור "Run To Your Mama" ו-"Dark Side of the Moog" באלבום Rock Classics Vol. 1.
ב-1994 שיתף פעולה עם ג'ק ברוס וג'ינג'ר בייקר במיזם BBM (Bruce-Baker-Moore).
אחרי סדרה של הקלטות רוק, הוציא את האלבום "Still Got the Blues", בו הוא חזר לסגנון הבלוז. האלבום נחל הצלחה רבה. מור המשיך עם הבלוז עד 1997, בשנה זו הוציא את "Dark Days in Paradise" שהתאפיין במקצבי דאנס.
ב-2001 מור הוציא את "Back to the Blues", בו הוא חוזר לסגנון הבלוז. לאחר מכן הוציא את "Power of the Blues" (2004), "Old New Ballads Blues" (2006), "Close As You Get" (2007) ו-"Bad For You Baby" (2008).
מותו.
בשנת 2011, מור נפטר בשנתו מדום לב, במהלך חופשה בספרד.
תנועת מסיבת התה
תנועת מסיבת התה (באנגלית: Tea Party movement) הייתה תנועה אמריקנית שמרנית וליברטריאנית העורכת הפגנות בעד ליברליזם כלכלי ונגד מדיניותו הכלכלית של הנשיא לשעבר ברק אובמה.
מטרת התנועה.
מקור שמה של התנועה הוא מסיבת התה של בוסטון (1773), שבמהלכה השליכו תושבי המושבות הבריטיות בצפון אמריקה תה לים במחאה על כך שהוטלו עליהם מסים אך לא היה להם ייצוג בפרלמנט (No taxation without representation), כך שלא הייתה להם השפעה על שיעור המס והשימוש שנעשה בו, בפעולה שהיוותה נקודת מפנה בדרך למלחמת העצמאות של ארצות הברית. המשמעות החבויה של המילה Tea בשמה של התנועה כיום היא ראשי תיבות של Taxed Enough Already (בתרגום חופשי: "המיסוי מספיק כבר").
רוב מוחלט מתומכי תנועת מסיבת התה הם מצביעים של המפלגה הרפובליקנית, אולם התנועה הוקמה מתוך אכזבה מהפעילות הפוליטית של המפלגה. הפעילים רואים בנציגי המפלגה הרפובליקנית מתונים מדי ושואפים להחליפם בנבחרים שמרנים יותר.
התנועה דוגלת בממשלה מצומצמת. היא מתנגדת לתוכנית התמריצים, לחילוץ הבנקים, שוק המניות והלאמת תעשיות הרכב שפשטו רגל שהתבצעו בעקבות המשבר הכלכלי ב-2008–2009. היא מבקרת בחריפות את טיפול הממשלה במשבר הכלכלי ומתנגדת למיסוי גבוה ולגירעון תקציבי. כמו כן, היא מתנגדת לרפורמה בביטוח הבריאות ולכוונות להחמיר את המגבלות על החזקת כלי נשק. התנועה שמה דגש על חוקת ארצות הברית המבטיחה את חירויות הפרט, את הגבלת הממשלה ואת השוק החופשי.
הובעה ביקורת על השמעת סיסמאות קיצוניות בידי פעילים מסוימים, המשוות את אובמה לאדולף היטלר ואוסאמה בן לאדן. בין מנהיגי התנועה רון פול ושרה פיילין.
התנועה התגבשה בעקבות סדרת הפגנות שכונו "מסיבות תה", שאורגנו בעזרת רשתות חברתיות ופורסמו בין השאר על ידי שדרני רדיו וטלוויזיה שמרנים כמו גלן בק וכן על ידי בלוגרים כגון אנדרו ברייטברט.
ביקורת נמתחה על התנועה, מכיוון שלדעת רבים המדיניות הנאו-ליברלית שבה תומכת תנועת מסיבת התה הובילה לזינוק באי השוויון בעולם (במיוחד בארצות הברית) ולמשברים כולל המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 שנבע מהיעדר רגולציה לדעת מבקרי התנועה.
מסיבות התה.
כבר מפברואר 2009 החלו להיערך הפגנות נגד המדיניות הכלכלית של הנשיא דאז, ברק אובמה. ב-19 בפברואר קרא שדרן טלוויזיה מרשת CNBC לערוך מסיבת תה בשיקגו. לאחר מכן, ארגנה קבוצה ברשת החברתית פייסבוק הפגנות בכ-40 ערים ברחבי ארצות הברית. פעילים מרכזיים הקימו את "תנועת מסיבת התה" על מנת להפיץ את המסר ולהגיב לביקורת על ההפגנות.
ב-15 באפריל, יום תשלום המיסים האמריקאי, נערכו הפגנות במעל 750 ערים ובהפגנה מול הבית הלבן הושלכה קופסת שקיות תה אל מעבר לגדר. ב-12 בספטמבר, למחרת יום ציון פיגועי 11 בספטמבר, נערכה הפגנה בוושינגטון הבירה ביוזמת איש הטלוויזיה גלן בק, בה השתתפו כמה מאות אלפים. המפגינים צעדו לקפיטול במפגן המחאה הגדול ביותר שנערך בוושינגטון על ידי שמרנים. הפגנות גדולות נוספות נערכו ב-4 ביולי, יום העצמאות של ארצות הברית, ובחודש מרץ בזמן הדיון ברפורמה בביטוח הבריאות.
בהפגנות התנועה, המכונות לעיתים מסיבות תה, בולטות סיסמאות המגנות את המדיניות הכלכלית של הנשיא לשעבר ברק אובמה הנתפשת בעיניהם כסוציאליסטית וחלקם מתייחסים אליה כקומוניסטית. שלטים בגנות התערבות הממשלה בכלכלה ובחיי הפרט נראים לצד שלטים בגנות הנשיא אובמה. המפגינים נוהגים לשיר שירים אמריקאים לאומיים ובהפגנות נראים דגלי ארצות הברית רבים, ביניהם דגלים היסטוריים כמו דגל גדסדן. סמלים היסטוריים אלה מבטאים נוסטלגיה לימיה הראשונים של ארצות הברית, אז הקימו האבות המייסדים את המדינה במטרה להגן על חירויות התושבים, ביניהן החופש הכלכלי. בפברואר 2010 נערך הכינוס הרשמי הראשון של תנועת מסיבת התה.
חלוקה מנהלית של האימפריה הרוסית
החלוקה המנהלית של האימפריה הרוסית התבססה על הרפורמה הניהולית שבוצע על ידי פיוטר הגדול בתחילת המאה ה-18. במהלך רפורמה זו, בוטלה החלוקה הקודמת והוקמו 8 גוברניות (פלכים). בראש כל גוברנייה הועמד מושל (גוברנטור). חלוקה זו עברה מספר שינויים, בייחוד לאחר מותו, כאשא הפרובינציות שהוקמו ב-1719 בוטלו ב-1775 ועוד.
בשנת 1914 כללה האימפריה הרוסית מבחינה מנהלית את היחידות הבאות:
עם פירוק האימפריה הרוסית לאחר מהפכת אוקטובר, הממשל החדש ביטל את תפקיד המושל ובמקום כל המערכת הפקידותית הוקמו וועדות גוברניות שנבחרו באספות המועצות של הגוברנייה. שטחים לא מבוטלים הועברו למדינות חדשות (פולין, פינלנד, ליטא, לטביה ואסטוניה). כמו כן, החל תהליך של פיצול הגוברניות הגדולות ליחידות מנהליות קטנות יותר. במהלך השנים 1923–1929 החלוקה לגוברניות בוטלה בהדרגה והונהגה חלוקה מנהלית דומה לזו של רוסיה הנוכחית.
סמכויות.
בראש הגוברנייה עמד מושל (ברוסית: Губернатор, גוברנטור). הוא היה אחראי על שמירת זכויות השלטון, יישום החוקים והנחיות הקיסר והנחיות השלטון המרכזי מסנקט פטרבורג. היקף הסמכויות לא היה אחיד בכל הגוברניות. הסמכויות היו תלויות ביישום של רפורמה משפטית בגוברנייה. בחלק מהגוברניות המושל לא היה קשור למערכת המשפטית. בגוברניות בהם בוצע רפורמה משפטית של שנת 1889 הוא היה יכול לשבת בתור שופט בבית משפט הגוברני.
סמכויות המושל הורחבו על ידי שלושה צווי יסוד:
לעומת זאת, הנחיות שפורסמו בשנת 1890 בהקשר ליחסי העבודה בין המושל ומפקדי הצבא באזור נתנו לנציגי הצבא עצמאות גדולה. המושל היה יושב ראש של מספר מוסדות וועדות שניהלו את חיי התושבים המקומיים.
גוברניות (פלכים).
בהתאם למצב בשנת 1914.
אובלסטי.
ב-1914 היו באימפריה הרוסית 21 אובלסטים.
גנרל-גוברנטורסטבו.
בדרך כלל גנרל-גוברנטורסטבו כלל בתוכו מספר יחידות מנהליות (גוברניות ואובלסטי) הנמצאות באזור הגבול. בראש כל יחידה זו עמד גוברנטור (מושל) שהיה אחראי על הניהול. גנרל-גוברנטור היה מנהל אזרחי וצבאי כולל של האזור ובאחריותו היה גם ביצוע בקרה ותאום של פעילות גוברנטורים (מושלים) בכל יחידה מנהלית.
בנוסף לכך היו 2 יחידות מיוחדות - גנרל-גוברנטורסטבו של סנקט פטרסבורג וגנרל-גוברנטורסטבו של מוסקבה. הן כללו גוברנייה בודדת וגנרל-גוברנטור היה גם מושל הגוברנייה. בהתאם לכך, במוסקבה וסנקט פטרבורג הניהול האזרחי והצבאי היו מרוכזים בידי אדם אחד.
גרדונצ'לסטבו.