ב-1991 חדל לשמש כבית קולנוע, שימש כמה שנים כסניף של הבנק הבינלאומי, וכיום שוכן במבנה סניף של סופר פארם.
בית הכנסת הגדול.
בית כנסת גדול עם תפילות בנוסח ספרד, אשר שופץ בשנת 2007. חזן בית הכנסת הנוכחי הוא ישראל רנד.
בשבתות, חגים ומועדים מצטרפת לעיתים מקהלת הילדים "קולות מן השמים" (ע"ש שושנה זילברשטיין) בניצוחו של רפי ביטון.
בבית הכנסת נמצאים גם משרדי הרבנות והמועצה הדתית של העיר, וכן ספרייה תורנית.
מתחם אואזיס.
המתחם הנמצא בצומת הרחובות הרצל וציר זבוטינסקי.
בין השנים 1970 עד 2003 התקיים במתחם קולנוע אואזיס (שהיה שייך לרשת רב חן). קיר הכניסה עוצב על ידי גרשון קניספל.
הקולנוע נסגר עם הקמת קניון איילון, וסניף נוסף של קולנוע לב במתחם אלרם (כיום קניון ביאליק. הקולנוע שם נסגר גם הוא בשנת 2018)
בנוסף אליו היה במתחם אולם אירועים בשם "בון-טון" שגם נסגר לפני שנים רבות.
כיום (2021) המתחם עזוב ונטוש, עם כתובות גרפיטי רבות ולשלשת ציפורים.
אשוט חצ'אטוריאנץ
אשוט רפאילוביץ' חצ'אטוריאנץ (ברוסית: Ашот Рафаилович Хачатурянц; נולד ב-25 במאי 1968) הוא איש עסקים ועסקן ספורט רוסי, ששימש כנשיא מנהלת ליגת העל הרוסית בכדורגל מ-5 באוקטובר 2021 עד יוני 2022.
ביוגרפיה.
אשוט נולד בעיר קיסלובודסק שבמחוז סטברופול ברוסיה הסובייטית, במאי 1968. ב-1991 השלים את לימודיו במכון המוסקבאי לנפט וגז על שם גובקין ובאותה שנה החל לעבוד בחברת הגז "גזאקספורט", חברה בת של תאגיד גזפרום. בהמשך מונה ב-1993 ליו"ר קבוצת החברות "Siderca", חברה ארגנטינאית שעסקה בעסקי הנפט ונרכשה בהמשך על ידי יפנים.
בשנת 2001 מונה ליושב ראש במחלקה למדיניות השקעות ב, עד 2004. באותה תקופה שימש כיועצו של השר לפיתוח כלכלי, הרמן גרף ונחשב לאחד ממקורביו.
בשנת 2004, מונה במפתיע לראש מינהל תוכנית היעד הפדרלית "גבול מדינה", של שירות הביטחון הפדרלי. במסגרת עבודתו הופקד על חיזוק הגבול הרוסי באזור צפון הקווקז. המשרה הוצעה לו על ידי ולדימיר פרוניצ'ב, אז ראש שירות משמר הגבול הפדרלי הרוסי ומי שהיה אחר כך יו"ר דירקטוריון אגודת הספורט "דינמו".
לאחר שהרמן גרף מונה למנכ"ל סברבנק, הוא הציע לחצ'אטוריאנץ להתמנות למנכ"ל חברת "סברבנק קפיטל", חברה בת של סברבנק ובמשרה זו כיהן משנת 2008 עד 2021. שימש גם כחבר בדירקטוריון חברת רוּסנפט (ОАО «НК «РуссНефть»). ב-2002 היה חבר באגודת דינמו ועסק בפיתוח תשתיות של האגודה במחוזות. מאפריל 2020 עד יולי 2021, מונה לנשיא חברת האחזקות Eurocement Group והיה גם חבר במועצת הנאמנים של גלריית טרטיאקוב הממלכתית.
בנובמבר 2019 מונה לעמוד בראש ועדת השופטים של התאחדות הכדורגל הרוסית ועמד גם בראש ועדת השיפוט המומחית, תחת נשיא ההתאחדות אלכסנדר דיוקוב. בשל כך צורף כחבר לוועדה לתוכנית פיתוח הכדורגל בוועד המנהל של ההתאחדות. בשנת 2021 מונה לממלא מקום נשיא מנהלת ליגת העל הרוסית בכדורגל, במקומו של סרגיי פריאדקין שהתפטר.
בתי באוהאוס ברחוב הרצל
טביה
מנחם מנדל שניאורסון (פירושונים)
Gam-COVID-Vac
בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי
איך זה להיות עטלף?
איך זה להיות עטלף? (באנגלית: ) הוא מאמר מאת הפילוסוף האמריקאי תומאס נייגל. המאמר פורסם לראשונה בכתב העת "The Philosophical Review" בשנת 1974 ולאחר מכן הודפס באסופה "משאלות עלמוות" ("Mortal Questions") משנת 1979. הוא עוסק בקשיים שמציבה התודעה בפני ניסיונות לפתור את בעיית הגוף-נפש ובפני כל פילוסופיה רדוקציוניסטית שמנסה להסביר את החוויה הסובייקטיבית במונחים אובייקטיביים. המאמר תואר כ"ניסוי המחשבתי המצוטט והמשפיע ביותר בנוגע לתודעה" וכתרומה המפורסמת ביותר של נייגל לפילוסופיה של המיינד.
במאמר מדגיש נייגל את "האופי הסובייקטיבי של החוויה". הוא מציג קריטריון לפיו ניתן לומר שלאורגניזם יש מצבים תודעתיים "אם ורק אם יש משהו שהוא כמו להיות אותו אורגניזם עבור האורגניזם עצמו". לפי גישה זו קיים קשר בלתי ניתן לפירוק בין קיומה של נקודת מבט סובייקטיבית ייחודית לבין המשמעות של להיות בעל תודעה. התאוריות הרדוקציוניסטיות שהוצעו עד כה בניסיון להסביר את התודעה נועדו לכישלון, משום שהן אינן יכולות להתעלם מהמאפיינים הפנומונלוגיים של התודעה, שקשורים בנקודת המבט הייחודית של היצור המודע, אך נראה שהרדוקציה של התודעה למאפיינים אובייקטיביים מחייבת התעלמות מהעובדות הסובייקטיביות שקשורות בחוויה . נייגל משתמש בשאלה "איך זה להיות עטלף?" - אורגניזם שעל פי הנחתו הוא בעל חוויה מודעת, אך בשל הסתמכותו על אקולוקציה קל לשער שהחוויה הסובייקטיבית שלו שונה מאוד מזו של בני אנוש - כדוגמה הממחישה את הקשיים שמעורבים בניסיון להבין את התודעה. הוא מסכם את המאמר בהצעה לגישה פילוסופית עתידית ל"פנומנולוגיה אובייקטיבית שאינה תלויה באמפתיה או בדמיון".
רקע.
בהערת שוליים ל"איך זה להיות עטלף?" מציין נייגל שהוא מגיב למספר תאוריות שמנסות לפתור את בעיית הגוף-נפש על ידי רדוקציה של מצבים נפשיים למצבים גופניים, ביניהן התאוריות של הילרי פטנאם, דייוויד לואיס, דניאל דנט, ג'יי. ג'יי. סי. סמארט ודייוויד מאלט ארמסטרונג . הוא מציין את "שמות והכרח" של סול קריפקי כהשפעה.
נייגל עסק בשאלות הנוגעות לפיזיקליזם ולרדוקציוניזם במספר מאמרים שכתב לפני "איך זה להיות עטלף?". במאמר "פיזיקליזם" משנת 1965 הוא הביע תמיכה בגרסה "חלשה" של פיזיקליזם ונתן ביטוי לאמביוולנטיות שהוא חש כלפי גישה זו. פיזיקליזם, לפי מאמר זה, היא "התזה שהאדם, על כל מאפייניו הפסיכולוגיים, הוא לא יותר או מעבר לגופו, על כל מאפייניו הפיזיים". נייגל מבחין במאמר זה בין גרסה "חזקה באופן בלתי-סביר" של פיזיקליזם, לפיה קיימת זהות כללית של כל אחד מהמצבים הפסיכולוגיים ומקבילו הפיזי, לבין גרסה חלשה יותר של פיזיקליזם, שאינה דורשת כלליות ואשר עליה הוא מגן מפני ביקורות. על יחסו האישי לגישה זו הוא כתב: "תמיד מצאתי שפיזיקליזם היא גישה דוחה באופן קיצוני, ולמרות האמונה הנוכחית שלי שהתזה היא נכונה, תגובה זו מתמידה". המקור לתחושת הסלידה מפיזיקליזם היא התובנה שגישה זו אינה מותירה מקום לסובייקטיביות של מצבים פסיכולוגיים ואינה מאפשרת להתייחס לעצמי , ולא לגוף, בתור הסובייקט של מצבים אלה. עם זאת, ב"פיזיקליזם" נייגל פוסל את הביקורת הזו בטענה שהיא תקפה לכל גישה באשר היא, ובכלל זאת כל גישה דואליסטית, ולכן אינה ביקורת מהימנה כנגד פיזיקליזם. ההגנה של נייגל על פיזיקליזם במאמר זה הובילה חלק מפרשניו למסקנה שגם ב"איך זה להיות עטלף?" נייגל לא פוסל כל גישה פיזיקליסטית באשר היא, אלא מבקש להצביע על הקשיים שבמציאת גרסה עתידית ונכונה של פיזיקליזם; פרשנים אחרים מזהים ב"איך זה להיות עטלף?" ובפילוסופיה המאוחרת יותר של נייגל שינוי בעמדותיו ופנייה נגד פיזיקליזם.
"איך זה להיות עטלף?" הוא חלק מביקורת רחבה יותר של נייגל נגד ניסיונות להסביר את המיינד באמצעות ידע מתחום הנוירופיזיולוגיה. נייגל כתב כנגד גישה זו במאמר "Armstrong on the Mind" (ארמסטרונג על המיינד) משנת 1970, בו הוא ביקר את גישתו של דייוויד ארמסטרונג. מאמר נוסף בו מביע נייגל פסימיזם לגבי האפשרות למצוא בסיס נוירופיזיולוגי למיינד הוא "חציית מוח ואחדות התודעה" (Brain Bisection and the Unity of Consciousness) משנת 1971. במאמר זה הוא מביא עדויות לגבי אנשים שעברו קורפוס קלוסטומיה, ניתוח המביא לנתק בין ההמיספרות במוח, ומעלה את השאלה כמה תודעות (או נפשות) יש לבני אדם. דרך העיסוק בשאלה זו מערער נייגל על ההנחה שקיימת תודעה יחידה ואחידה ובאופן כללי יותר על ההנחה שניתן לומר שלבני אדם יש מספר שלם מסוים של תודעות. לפי נייגל, ממצאים אלה מעוררים ספק לגבי תקפותה של הגישה הנוירופיזיולוגית להבנת התודעה.
בהערת שוליים ל-"The View from Nowhere" (1986), נייגל הכיר בקיומם של שני מחקרים קודמים שהשתמשו במושגים דומים לאלה שבהם הוא השתמש במאמר. הראשון הוא מאמר של B.A. Farrell משנת 1950, שבו נותח המשפט "אני תוהה איך זה להיות, ולשמוע, כמו עטלף". השני הוא מאמר משנת 1971, של הפילוסופים הבריטיים טימותי ספריג' ואלן מונטפיורי , שבו נכתב ש"תודעה היא מה שאנחנו מתארים כשאנחנו מנסים לענות על השאלה איך זה, או איך זה עשוי היה, להיות אובייקט מסוים בסיטואציה מסוימת". נייגל כתב שכשהוא כתב את המאמר הוא עדיין לא קרא את המאמר של ספריג' ומונטפיורי ושכח את המאמר של פארל.
הטיעון.
האופי הסובייקטיבי של החוויה.
נייגל פותח את הטיעון בהצהרה שקיום התודעה הוא הגורם לקשיים בפתרון בעיית הגוף-נפש. לפי נייגל "ללא תודעה בעיית הגוף-נפש הייתה הרבה פחות מעניינת. עם תודעה נראה שהיא חסרת תקווה". התודעה, כפי שנייגל מבין אותה, היא תופעה רחבת היקף שמשותפת לבני אדם וליצורים אחרים, אם כי ייתכן שלאורגניזמים פשוטים אין תודעה כלל. כדי להבחין בין צורות חיים בעלות תודעה לאלה שאינן בעלות תודעה, נייגל מציע קריטריון, שבעקבות המאמר כונה "קריטריון האיך-זה-להיות". לפי קריטריון זה, "העובדה שלאורגניזם יש תודעה בכלל, משמעותה הבסיסית היא שיש משהו שהוא כמו להיות האורגניזם הזה". קריטריון זה יוצר זהות בין קיום התודעה לבין קיומה של נקודת מבט סובייקטיבית. להיות בעל תודעה זה להיות בעל נקודת מבט סובייקטיבית וכל יצור בעל נקודת מבט סובייקטיבית הוא יצור בעל תודעה. נייגל מכנה את המאפיין הבסיסי הזה של התודעה "האופי הסובייקטיבי של החוויה" (the subjective character of experience).