הטקסטים הקריאים המוקדמים ביותר המתייחסים למלכי שושלת קאאן מגיעים מחפירות של העיר הגדולה בקינטנה רו, הרחק מצפון לקלקמול. גרם מדרגות הירוגליפי מתאר שבויים כבולים, שמותיהם והתאריכים בהם נלכדו יחד עם שמו של המלך יוקנום צ'אן הראשון (Yuknoom Che'en I), אף על פי שההקשר המדויק של שם המלך אינו ברור - ייתכן שהשבויים היו הווסאלים שלו שנלכדו על ידי אויב או ייתכן שהם היו שליטים שנתפסו על ידי מלך קלקמול. התאריכים אינם ברורים אך שניים מהם עשויים להיות במאה ה-5 לספירה. באתר אל רסבלון (El Resbalón) הסמוך בקינטנה רו יש טקסט הירוגליפים מעורבב, כולל תאריך בשנת 529, המעיד על כך שהעיר הייתה בשליטת שושלת קאאן.
עד אמצע המאה ה-6 לספירה החלה קלקמול להרכיב ברית פוליטית מרחיקת לכת, פעילות שהביאה את העיר לעימות עם העיר הגדולה טיקאל. השפעתה של קלקמול השתרעה עמוק לתוך . המלך טון ק'אב היקס (Tuun K'ab' Hix) מקלקמול פיקח על הכתרתו של אח ווסאל (Aj Wosal) ב בשנת 546. וסאל נוסף של טון ק'אב' היקס נלקח בשבי על ידי העיר על גדות הנהר בשנת 537.
בשנת 561, המלך הידוע כיום בשם "עֵד השמיים" הכתיר שליט באתר לוס אלקרנס (Los Alacranes). עֵד השמים מילא תפקיד מרכזי באירועים הפוליטיים של אזור המאיה. הוא הפך לשליט העיר , מדרום לנראנחו, שהייתה בעבר וסאל של טיקאל. על פי טקסט פגום שהתגלה בקרקול הביס עֵד השמים בשנת 562 את טיקאל עצמה והעלה את מלכה ואק צ'אן קאוויל כקורבן, ובכך גדע את הענף של השושלת המלכותית בטיקאל. תבוסה קטסטרופלית זו החלה הפסקה של 130 שנה עבור טיקאל, המשקפת תקופה ממושכת של דומיננטיות של קלקמול. אירוע זה משמש כסמן להפרדה בין התקופה הקלאסית המוקדמת לתקופה הקלאסית המאוחרת. עֵד השמים מוזכר גם באתר אוקופ (Okop), אתר השוכן הרבה יותר צפונה בקינטנה רו. ההתייחסות האחרונה לעֵד השמים התגלתה בקרקול ומתוארכת לשנת 572 לספירה. הטקסט פגום אך כנראה מתעד את מותו של מלך חזק זה.
התקופה הקלאסית המאוחרת.
המלחמה עם פלנקה.
את עד השמיים ירש "אוחז הגרזן הראשון", המוזכר בטקסט מציבנצ'ה משנת 573. "אוחז הגרזן הראשון" שלט במשך כשש שנים. בשנת 579 הפך אונה צ'אן למלך קלקמול. אונה צ'אן השתתף במערכה אגרסיבית במערב אזור מאיה ותקף את פלנקה ב-23 באפריל 599 עם בעל בריתו לקאם צ'אק, אדון העיר הקטנה סנטה אלנה (Santa Elena) 70 קילומטרים מזרחית לפלנקה, והביס את מלכת פלנקה יוהל איקנאל ובזז את העיר. התבוסה מתועדת בסדרה של מדרגות הירוגליפיים בפלנקה עצמה, והאירוע גרם לאיבה ארוכת שנים נגד קלקמול. יוהל איקנאל שרדה את הקרב ושלטה עוד כמה שנים, אם כי אולי העלתה מס לקלקמול.
אונה צ'אן שמר על בריתותיו עם ערים במזרח והוא מתואר באסטלה מספר 4 בקרקול כשהוא מפקח על אירוע הקשור למלך יאחאו טקיניץ' (Yajaw Te'Kinich) של אותה עיר שהתרחש לפני 583. קלקמול בזזה את פלנקה שוב ב-7 באפריל 611 בניהולו האישי של אונה צ'אן. פלנקה נשלטה כעת על ידי המלך אג'ן יוהל מאט שהחליט על עצמאות מקלקמול, מה שעורר את הפלישה החדשה. התוצאה המיידית של ניצחון שני זה על פלנקה כללה את מותם של שני האצילים החשובים בעיר, אג'ן יוהל מאט עצמו וג'נאב פאקל, חבר בכיר במשפחת המלוכה ואולי שותף לשליט. ג'נאב פאקל מת במרץ 612 ואג'ן יוהל מאט כמה חודשים לאחר מכן. מותם זמן קצר כל כך לאחר כיבוש העיר מעיד על כך שמותם היה קשור ישירות לניצחון של קלקמול. פלנקה סבלה מהידרדרות ממושכת לאחר תאריך זה לפני שהצליחה להתאושש מהאסון של מלחמתה עם קלקמול. ייתכן שהמלחמות נגד פלנקה ננקטו על ידי אונה צ'אן כדי להשתלט על נתיבי סחר עשירים שעברו במערב אזור המאיה.
המרד בנראחנו.
המלך יוקנום צ'אן מקלקמול פיקח על אירוע בקרקול בשנת 619. אסטלה 22 של קרקול מתעדת את עלייתו של טאחום אוקב קאק (Tajoom Uk'ab' K'ak') לכס המלכות של קלקמול בשנת 622. שתי אסטלות הוקמו בקלקמול בשנת 623, אך הטקסטים שלהן ניזוקו קשה ולא ניתן לקרוא את שמות הזוג המלכותי המעורב. בערך בזמן זה התנתקה העיר נראנחו, וסאל של קלקמול, משלטון קלקמול כשמלכה אח ווסאל מת זמן קצר יחסית לאחר מותו של אונה צ'אן מקלקמול. נראנחו הייתה בלתי תלויה בקלקמול לפחות בשנת 626 לספירה, כאשר היא הובסה פעמיים על ידי קרקול וייתכן שיוקנום צ'אן ניסה להחזיר את נראנחו לשליטת קלקמול. ניסיונותיו לא הושלמו עד מותו בשנת 630. בשנת 631 החזיר לבסוף יוקנום הד, המלך החדש של קלקמול, את השליטה בנראנחו. טקסטים מספרים שמלך נראנחו כבר היה שבוי בקלקמול ביום שעירו הוכרעה ועונשו באותו היום מתואר במילה k'uxaj שמשמעותה או "עונה" או "נאכל". יוקנום הד כבש עיר נוספת במרץ 636, אם כי האתר המדויק אינו ידוע.
השיא.
שושלת קאאן לא הוקמה במקור בקלקמול אלא הוקמה שם מחדש במאה ה-7 מעיר אחרת. קלקמול הגיעה להישגיה הגבוהים ביותר בתקופת שלטונו של המלך יוקנום צ'אן השני, שנקרא לפעמים יוקנום הגדול בפי חוקרים. יוקנום צ'אן השני היה בן 36 כשעלה לכס המלכות של קלקמול בשנת 636 לספירה. עלייה משמעותית בייצור אסטלות בעיר החלה עם שלטונו ו-18 אסטלות הוזמנו על ידי המלך. יוקנום צ'אן השני היה כנראה אחראי לבניית מתחמי הארמון המהווים חלק עיקרי מלב האתר.
קלקמול ודוס פילאס.
בשנת 629 ייסדה טיקאל את העיר באזור , כ-110 קילומטרים מדרום-מערב לה, כמאחז צבאי על מנת לשלוט במסחר לאורך מסלול הנהר . באלאג' צ'אן קאוויל הוכתר כמלך המאחז החדש בגיל ארבע, בשנת 635, ובמשך שנים רבות שימש כוואסל נאמן שנלחם עבור אחיו, מלך טיקאל. בשנת 648 תקפה קלקמול את דוס פילאס והשיגה ניצחון מוחץ שכלל את מותו של שליט טיקאל. באלאג' צ'אן קאוויל נלכד על ידי יוקנום צ'אן השני, אך במקום להיות מוקרב, הוא הוחזר על כס המלכות שלו כוואסל של מלך קלקמול, והחל לתקוף את טיקאל בשנת 657, ואילץ את נואן אוחול צ'אק (Nuun Ujol Chaak), מלך טיקאל, לנטוש זמנית את העיר. שני השליטים הראשונים של דוס פילאס המשיכו להשתמש בגליף הסמלי "מוטל" (Mutal) של טיקאל, והם כנראה חשו שיש להם תביעה לגיטימית על כס המלכות של טיקאל עצמה. מסיבה כלשהי, באלאג' צ'אן קאוויל לא הוכתר כשליט החדש של טיקאל; במקום זאת הוא נשאר בדוס פילאס. טיקאל כבשה את דוס פילאס בשנת 672, והכריחה את באלאג' צ'אן קאוויל לצאת לגלות שנמשכה חמש שנים. קלקמול ניסתה להקיף את טיקאל בתוך אזור שנשלט על ידי בעלי בריתה, כגון אל פרו, דוס פילאס וקרקול. בשנת 677 תקפה קלקמול את דוס פילאס שבשליטת טיקאל, גירשה את טיקאל והחזירה את באלאג' צ'אן קאוויל לכס מלכותו. בשנת 679 זכתה דוס פילאס, כנראה בסיוע קלקמול, לניצחון חשוב על טיקאל. הירוגליפים של הקרב מתארים שלוליות דם וערמות ראשים.
הצרות נמשכו במזרח, עם סכסוך מחודש בין נראנחו לקרקול. נראנחו ניצחה לחלוטין את קרקול בשנת 680, אך שושלת נראנחו נעלמה תוך שנתיים ובתו של באלאג' צ'אן קאוויל ייסדה שם שושלת חדשה בשנת 682, מה שמעיד על כך שכנראה קלקמול התערבה באופן נחרץ להצבת וסאל נאמן על כס המלכות. החסות של יוקנום צ'אן השני בתור אדון-על מתועדת במגוון ערים חשובות, כולל אל פרו, שם הוא פיקח על הכתרתו של קיניץ' באלם (K'inich B'alam) כמלך וחיזק את הקשר עם נישואיה של נסיכת קלקמול לאותו מלך. תחום השפעתה של קלקמול השתרע עד לחוף הצפוני של , שם מתועד אתר המאיה כוואסל של קלקמול במאה ה-7, אף על פי שבאופן מסורתי הוא היה בעל ברית של טיקאל. יוקנום צ'אן השני זכה לנאמנותם של שלושה דורות של מלכים ב, 245 קילומטרים מדרום, ופיקח על ההכתרה של לפחות שניים מהם, בשנים 656 ו-677. המלך יוקנום צ'אן השני היה מעורב, במישרין או בעקיפין, בהכתרת מלך במורל (Moral) ממערב בטבסקו ואחד מאצילי יוקנום פיקח על טקס ב על גדת נהר אוסומסינטה בגואטמלה. יוקנום צ'אן השני מת בשנות השמונים לחייו, כנראה בתחילת שנת 686. כאשר הוא מת, קלקמול הייתה העיר החזקה ביותר בשפלת המאיה המרכזית.
יוקנום ייצ'ק קאק (Yuknoom Yichaak K'ak') ירש את יוקנום צ'אן השני, הכתרתו ב-3 באפריל 686 תועדה על מונומנטים בדוס פילאס ובאל פרו. הוא נולד בשנת 649 וסביר להניח שהיה בנו של קודמו. הוא כבר מילא תפקידים גבוהים לפני שמונה למלך וייתכן שהיה אחראי להצלחות הגדולות של החלק האחרון של שלטונו של יוקנום צ'אן השני. הוא שמר על נאמנותם של קיניץ' באלם מאל פרו ושל באלאג' צ'אן קאוויל מדוס פילאס וקיבל את הנאמנות של ק'אק' טילב צ'אן צ'אק (K'ak' Tiliw Chan Chaak) בשנת 693, כאשר עלה על כס המלכות של נראנחו בגיל חמש. עם זאת, הטקסטים על מונומנטים מפוסלים אינם חושפים את מלוא המורכבות של הפעילות הדיפלומטית, כפי שנחשף על ידי אגרטל קרמיקה מצויר מטיקאל, המתאר שגריר של מלך קלקמול כורע ברך לפני מלך טיקאל ונותן מנחות. רק ארבע שנים לאחר מכן, באוגוסט 695, שתי המדינות שוב היו במלחמה. יוקנום ייצ'ק קאק הוביל את לוחמיו נגד חאסוו צ'אן קאווייל הראשון (Jasaw Chan K'awiil I) בקרב קטסטרופלי שהסתיים בתבוסתה של קלקמול ואת לכידת פסלו של האל של קלקמול יאחוו מאאן (Yajaw Maan). לא ידוע מה קרה ליוקנום ייצ'ק קאק; פסל גבס מטיקאל מציג שבוי והמלך מוזכר בכיתוב המצורף, אך לא בטוח אם השבוי והמלך הם אותו אדם. אירוע זה סימן את סוף תקופתה של קלקמול, כאשר הפעילות הדיפלומטית פחתה ופחות ערים הכירו במלך קלקמול כשליטם. לא נותרו אסטלות עומדות בלב האתר המתעדות את יוקנום ייצ'ק קאק, אם כי יש כמה אסטלות בקבוצה הצפונית-מזרחית ו-2 אסטלות שבורות נקברו במבנה 2.
מלכים אחרונים.