הם חוזרים למצודת האימונים של סטיק, שמגלה כי אבי היא ילדת פלא בעלת כישורי לחימה, בה חושק ארגון "היד" למטרותיו המרושעות. לאחר שאלקטרה נרפאת מרעלה של טיפואיד, היא מגלה שסטיק הוא זה שארגן את חוזה החיסול של מארק ואבי כדי לבחון את מידת רחמיה של אלקטרה. במאמץ לאפשר לאבי לנהל חיים רגילים, אלקטרה מקרינה עצמה אסטרלית לקיריגי ומזמינה אותו לקרב, כשהמנצח יזכה באבי לצורך מטרותיו. אלקטרה חוזרת למקום ילדותה בו היא נפגשת עם קיריגי ונזכרת כי הוא זה שהרג את אמה. היא נלחמת בו בעזרת חרבות הסאי שלה, אך מובסת. כאשר קיריגי מתכונן להרגה, אבי מתערבת ומסיחה את דעתו מספיק זמן כדי שאלקטרה תתאושש. השתיים נמלטות למבוך גינה אך דרכיהם נפרדות כאשר אבי נלכדת בידי נחשים שנשלחו בידי טאטו. אלקטרה מוצאת אותו ושוברת את מפרקתו בשעה שהוא נמצא בטרנס השליטה בחיות שלו. היא מתעמתת בשנית עם קיריגי, אותו היא לבסוף הורגת כאשר היא צופה את מהלכיו ודוקרת אותו בעזרת חרב הסאי שלה. טיפואיד מקנאה במצבה של אבי כ"אוצר" ומרעילה אותה, אולם אלקטרה הורגת אותה.
אלקטרה נושאת את גופתה של אבי לבית ומצליחה להחיות אותה מחדש, בכך היא לומדת לשלוט בקימגורה. היא נפרדת לשלום ממארק ואבי ובבואה לעזוב, היא נפגשת עם סטיק, שאומר לה שלעיתים חיים שניים לפעמים טובים יותר מהראשונים.
שחרור.
תקציב והכנסות.
אלקטרה שוחרר לאקרנים ב-14 בינואר 2005 בארצות הברית ב-3,204 תיאטראות. בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הוא לקח מקום חמישי, עם סכום הכנסות של $12,804,793. בסוף שבוע השני להקרנתו הוא צבר סכום הכנסות של $3,964,598, ירידה של כ-69 אחוזים מסוף השבוע הראשון להקרנתו. בסך הכל, סכום רווחיו הכולל עמד על $56,681,566 מיליון דולר - $24,409,722 בארצות הברית בלבד, ו-$32,271,844 ברחבי העולם, הסכום הנמוך ביותר באותה תקופה לדמות קומיקס של מארוול.
ביקורות.
הסרט אלקטרה קיבל תגובות שליליות מהמבקרים. באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט צבר רייטינג ממוצע של 3.7 מתוך 10, וציון כללי של 10% בהתבסס על 151 ביקורות (15 ביקורות "טריות" לעומת 136 "רקובות"). כמו כן, אתר "Metacritic" העניק ציון 34 מתוך 100, וזאת בעקבות ביקורות שליליות בעיקר.
ה-DVD של הסרט יצא ב-5 באפריל 2005, וכלל מספר סצינות מחוקות הכוללות הופעת אורח של בן אפלק, שכיכב בסרט דרדוויל לצידה של גארנר. גרסת במאי מורחבת ומעט ערוכה של הסרט יצאה בפורמט שני דיסקים באוקטובר 2005, אולם שלא כמו גרסת הבמאי של הסרט דרדוויל, שהוסיפה כ-30 דקות לאורך הכולל של הסרט, גרסת הבמאי של אלקטרה הוסיפה כ-3 דקות לזמן הכולל. הביקורות לגרסה זו גם לא היו בעד, כאשר איכות העברת המידע בוקרה.
גרסת Blu-ray של הסרט יצא לאורה ב-19 באוקטובר 2009 וכללה את הגרסה המורחבת של הסרט.
פסקול.
פסקול הסרט יצא ב-2005 וכלל מספר רצועות פוסט-גראנג' של אמנים כאוונסנס, אלטר ברידג' ו-Taking Back Sunday.
פסכתר
פסכתר (מיוונית, ψυκτήρ פסיקטר - 'כלי לצינון יין'/ בארמית כלי גדול) הוא גיגית נחושת גדולה, ששימשה כאחד מכלי השרת בבית המקדש. הפסכתר מכילה לתך אחד (כ-125 ליטר לדעת ר' חיים נאה), והיא בעלת גלגלים כדי שתוכל לנוע בחופשיות על גבי מזבח העולה מבלי לגרום פגימה באבנים ופסילתם. על מנת למנוע ממנה להתדרדר מהכבש בשעת הסעתו, חיברו אליה שתי שרשראות, בהן אחזו שני כהנים, האחת לגרירת הפסכתר והשנייה לייצובה.
השימוש בפסכתר.
לפסכתר היו שלשה שימושים כפי שמזכירה המשנה במסכת תמיד:
הסרת הדשן ממזבח העולה.
לעיתים התמלא התפוח (ערמת אפר שהצטברה על מזבח העולה והייתה עגולה כתפוח) בדשן והיה צורך להוציא אותו מבית המקדש.
בשלב זה היו מעלים את הפסכתר על המזבח והיו מכניסים לתוכו את הדשן.
לאחר מכן היו מוציאים בעזרת הפסכתר את כל הדשן שהיה בתפוח אל בית הדשן שהיה מחוץ לירושלים.
שרצים בשבת.
כאשר מצאו שרץ בשבת בתוך העזרה, היו מניחים עליו את הפסכתר כדי שהכהנים לא ידרכו על השרץ ויטמאו.
גחלים בשבת.
בכל בוקר היה הכהן שאחראי על הקטרת הקטורת עולה למזבח העולה ובעזרת מחתת כסף היה חותה גחלים ממערכת הקטורת.
לאחר מכן הכהן היה מעביר את הגחלים שעל מחתת הכסף למחתת זהב.
מחתת הזהב הייתה קטנה יותר ממחתת הכסף ולכן התפזרו על רצפת העזרה גחלים.
בכל יום רגיל היו מטאטאים את הגחלים לאמת מים אבל בשבת היה אסור לעשות את זה
ולכן היו מניחים על הגחלים את הפסכתר.
מגן מפני אש התמיד.
מלבד שימושיו של הפסכתר שמוזכרים במשנה, מוזכר שימוש נוסף שהיה תקף רק במשכן העדות.
מובא בתלמוד: "תניא, אש תמיד תוקד על המזבח לא תכבה בשעת מסעות מה היו עושין לה? היו כופין עליה פסכתר, דברי רבי יהודה.
כלומר: אם אש בערה באופן קבוע על המזבח, איך היו מסתדרים עם האש בשעת המסעות? וכיצד לא נשרף הבד המכסה את כלי המשכן. יוצא שלדעת רבי יהודה, בעת המסעות היה לפסכתר שימוש נוסף – סיר מגן מפני אש.
החברה לקניית אדמת יריחו
החברה לקניית אדמת יריחו הייתה מיזם משנת תרל"ב (1872) לקניית אדמות כיכר הירדן ליד יריחו מידי השלטונות העות'מאנים לצורך הקמת יישוב יהודי. בין יוזמי קבוצת הרכישה בארץ ישראל היו הרב מאיר אוירבאך, יואל משה סלומון, יהושע ילין, ישעיה אורנשטיין והרב בנימין סלנט. בחו"ל היו רבי חיים אלעזר וקס, יודא ליב קוזמיראק, משה מונטיפיורי, הרב נתן אדלר (השני) רבה של לונדון.
בשנת 1872 העמידה הממשלה העות'ומאנית למכירה פומבית שני שלישים מאדמת יריחו. הרקע לכך היה שהשלטון המרכזי החליט להטיל מס על הקרקעות. כאשר בקשו לגבות את המס מהאריסים אשר עיבדו את האדמות, הם הודיעו שהיות שהם נהנים רק משליש היבול, הם מוכנים לשלם רק שליש מהמס על האדמות. לפי כך הממשלה החליטה כי שני שלישים של השטח, השייך לבעלי האדמה, יועמד למכירה, וזאת היות שבעלי הקרקעות לא היו מוכנים לשלם את המס שנדרש מהם.
לרב וואקס מקאליש הייתה תוכנית רבת מעוף להתנחלות המונית של יהודי הגולה בארץ ישראל ולצורך כך ארגן חברת מניות.
הצעה לקנות את אדמות יריחו נראתה מבטיחה ביותר. וקס השקיע מרץ רב ברכישת אדמות יריחו. חשוב לציין שאיסוף הכסף והעברתו לארץ היה כרוך באיסור מצד השלטון הצאר, שהיה ביחסי מלחמה עם הטורקים, הרב ווקס שילם שוחד לפקידים הרוסיים לשכנעם שאין מטרת הכסף לבצר את השלטון הטורקי.
וקס גייס את חותן בנו, ר' יהודה לייב קושמיראק מעשירי פולין, לקנות את שטחי יריחו, קושמירק השיב בחיוב והקציב לכך מאה אלף רובל. משה מונטיפיורי ביקש לעזור לקושמרק בקניית הקרקעות
השטח שעמד למכירה עמד להירכש על ידי אחד משני אישים: האחד, האפנדי מוסה פאשא אל חוסייני מנכבדי ירושלים, והשני, עשיר ארמני תושב מצרים. קבוצת יהודים מירושלים התארגנה והחליטה כי היא תרכוש את השטח. הקבוצה הגיעה לידי הסדר כספי עם שני הרוכשים הפוטנציאליים. ואכן, השלטונות בירושלים אישרו את העסקה והשטח עמד להרשם על שם קבוצת היהודים מירושלים.
בתרל"ה נסעו בחשאיות הרב ח. א. וואקס עם ליב קוזמיראק לארץ ישראל לסיים המקח, קושמירק היה בגיל מבוגר מאוד, ופתאום חלה, הרופאים המליצו לו שיחזור מיד לפולין.
ההסכם נשלח לאישור לשלטון המרכזי בקושטא. הסולטאן הטורקי בקש לדעת מהי הנתינות של קוני השטח ביריחו. ראשי הקבוצה, כמו ברכישות אחרות שנעשו בארץ ישראל הציעו לחברי הקבוצה כי האדמה תירשם על שם נתינים עות'מאניים, אך המשקיעים האירופאיים חששו לכספם וסירבו לכך שהקרקע תרשם על שם באי-כחם. כאשר הוברר לסולטאן כי רוכשי השטח הם זרים אירופאיים, הציע עבור השטח סכום העולה על זה שהוצעה על ידי הקבוצה מירושלים, ואדמת יריחו הייתה לאחוזת הסולטאן.
כבר בחרו שם למקום "פתח תקווה". מקור השם היה לקוח מספר הושע: .
מייסדי המקום רצו לבא בכך את הרצון להסיר מהעיר את שם הקודם, אשר נקבע בספר יהושע במעשה עכן: . ועמק זה, לפי דברי הנביא, יהיה לפתח תקווה.
יהושע ילין, שהיה מיוזמי הרכישה, אמר בסיום העסקה שלא יצאה לפועל: "בשברון לב ובדאבון נפש: ו".
ומספר יוסף ריבלין:
כישלון הניסיון לרכוש את אדמות כיכר הירדן הביאו להקמתה של "החברה לעבודת האדמה וגאולת הארץ, בשנת תרל"ו (1875), ומאוחר יותר להקמת המושבה פתח תקווה באזור אומלבס.
כיכר ויקטוריה לואיז
תחנת הרכבת המזרחית של ברלין
תחנת הרכבת המזרחית של ברלין (בגרמנית: Berlin Ostbahnhof) היא אחת משלוש תחנות הרכבת הגדולות בברלין (השתיים האחרות הן ברלין האופטבאנהוף וזידקרויץ). התחנה נמצאת בשכונת פרידריכסהיין, ברובע פרידריכסהיין-קרויצברג. בין השנים 1987-1998 נקראה התחנה תחנת הרכבת הראשית של ברלין (Berlin Hauptbahnhof), שם המשמש כיום את התחנה הראשית החדשה, שמאז פתיחתה ב-2006 הביאה לירידה בחשיבותה של התחנה המזרחית.
היסטוריה.