בייבידול נהפכה בשנות ה-90 למזוהה עם תרבות הגראנג' הנשי כאשר קאט ביילנד, סולנית להקת בייבס אין טוילנד, וקורטני לאב, סולנית להקת הול, החלו ללבוש בייבידולים לעיתים קרובות, שכן הבייבידול הייתה חלק מסגנון שיצרה ביילנד, שנקרא "קינדרהור". הסגנון נהפך למזוהה יותר בעקבות פריצתה של הול למיינסטרים וכן בשל נישואיה של קורטני לאב לסולן להקת נירוונה קורט קוביין, שני דברים שחיזקו את מעמדה של לאב כסלבריטאית בכלל ובסצנה האלטרנטיבית בפרט. באלבומה הראשון של הול, "Pretty On The Inside", יש שיר על שם הבגד.
בייבי דול
התנועה למען הונגריה טובה יותר
ג'וביק
המדונה מפורט ליגאט
שולמית אלמוג
שולמית אלמוג היא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטת חיפה. חלוצת חקר התחום של משפט וספרות בישראל, ומובילת תחום זה במאמריה ובספריה.
ביוגרפיה.
אלמוג היא בוגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. את התמחותה בעריכת-דין עשתה אצל נשיא בית הדין הארצי לעבודה, השופט צבי בר-ניב. את התואר השני ותואר הדוקטור קיבלה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2000–2007 שימשה כעורכת ראשית של הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה. כמו כן שימשה עורכת של כתבי העת "משפט וממשל" ו"דין ודברים" וכעורכת אורחת של כתב העת "מחקרי משפט". בשנים 2006–2007 הייתה עורכת ראשית של הערוץ האקדמי.
כתבה מספר ספרי ילדים ונוער ובהם "גן ורדים" (יחד עם אלה שגיא, ספרית פועלים, 1989); "באמצע היער" (מסדה, 1994) ו"מירנדלה ללא ארץ" (מסדה, 1995). בשנת 2021 הוציאה לאור בהוצאת כרמל בשיתוף עם יאיר אלדן את הספר "משהו רוחני זורם כביכול". הספר הוא דיאלוג בין גבר לאישה, העובר בין תחנות שונות בחייהם, ועוסק במגוון של נושאים כמגדר וזהות מגדרית, תקינות פוליטית, ומעשה הכתיבה עצמו.
פעילות אקדמית.
כתבה וערכה תשעה ספרים ופרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת בישראל ומחוצה לה. מחקריה עוסקים בקשרים שבין משפט וספרות, משפט וקולנוע ומשפט ותרבות דיגיטלית, ובזכויות נשים וילדים.
בשנת 2000 פורסם ספרה "משפט וספרות", המציג את העיון המשולב במשפט ובספרות, שמטרתו לתאר את ההשפעה ההדדית בין שתי הדיסציפלינות ולהגיע לתובנות מורכבות יותר מאשר חקר כל אחת מהן בנפרד. בשנת 2002 ראה אור ספרה "עיר, משפט, סיפור" (הוצאת שוקן), המהווה דיון ראשון ביצירת ש"י עגנון מפרספקטיבה של משפט וספרות. בשנת 2005 יצא לאור הספר "משפט וספרות בעידן דיגיטלי", המתאר את גישתה התאורטית של אלמוג באשר למשמעות השינויים שחולל העידן הדיגיטלי במערכת המשפט.
ספרה "נשים מופקרות" (משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 2008) יצא לאור בעקבות סדרת הרצאות בשם זה במסגרת "אוניברסיטה משודרת" בגלי צה"ל. הספר בוחן את הזנות כתופעה חברתית ותרבותית ומבקר את ההתייחסות המשפטית כלפיה. הוא דן בהיבטים שונים, הקשורים למציאות חייהן של נשים העוסקות בזנות, ובייצוגים של זנות בספרות, בתיאטרון, בקולנוע, בפסיקה ובחקיקה, ומציע רפורמה משפטית, שתתמקד בהטלת אחריות פלילית על לקוחות של נשים בזנות.
משמשת יועצת למערכת כתב העת International Journal for the Semiotics of Law וחברה בפורום המחקר Images of Justice. כיהנה כראש המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה וכמרצה אורחת בפקולטות למשפטים של אוניברסיטת טורונטו, אמריקן יוניברסיטי, אוניברסיטת הלסינקי ואוניברסיטת מונש ועוד.
בדצמבר 2020 מונתה ליועצת לנשיא אוניברסיטת חיפה לענייני הוגנות מגדרית, לשנים ה'תשפ"א - ה'תשפ"ה.
פעילות ציבורית.
אלמוג היא חברת נשיאות מועצת העיתונות. היא כיהנה ומכהנת כחברה, בין היתר, בוועדת המשנה בנושא הילד ומשפחתו של הוועדה לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ליישומם בחקיקה מטעם משרד המשפטים, בוועדה לבחינת חוק אימוץ ילדים והליכי אימוץ ילדים בישראל ובוועדה להענקת עיטור ממלכתי למאבק בסחר בבני אדם. חברה בחבר שופטי פרס ספיר לספרות לשנת 2011. הופיעה בפני צוות מטעם מחלקת הייעוץ והחקיקה במשרד המשפטים, שעסק בנושא הצעות חוק בדבר הפללת צריכת שירותי זנות, ובפני ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים של הכנסת.
במשותף עם פרופ' אריאל בנדור חיברה את החלקים המשפטיים בדו"ח שהוגש על ידי מדינת ישראל לאו"ם מכוח האמנה הבינלאומית לזכויות הילד.
בנוסף למחקריה ולכתיבה האקדמית, מפרסמת פרופ' אלמוג טורי דעות בעיתונות הארצית, ומשמשת כפרשנית בכלי תקשורת שונים לענייני משפט, חברה ותרבות וזכויות נשים וילדים.
קישורים חיצוניים.
ממאמריה:
על כתביה:
המדונה של פורט ליגאט
המדונה של פורט ליגאט או המדונה מפורט ליגאט (באנגלית: The Madonna of Port Lligat) היא ציור סוריאליסטי מעשה ידי האמן הספרדי סלבדור דאלי. היצירה נוצרה לראשונה בשנת 1949 ומוצגם כיום במוזיאון האגרטי לאמנות במילווקי, במדינת ויסקונסין שבארצות הברית.
לאחר ציור היצירה הציג אותה דאלי לאפיפיור פיוס ה-12, וקיבל את אישור האפיפיור להצגתה.
בשנת 1950 יצר דאלי גרסה נוספת של היצירה (בשינויים קטנים) שגובהה 144 ס"מ ורוחבה 96 ס"מ. יצירה זו מוצגת כיום בפוקואוקה שביפן.
תיאור היצירה.
היצירה מתארת את המדונה והילד. בדמותה של המדונה צייר דאלי את רעייתו גאלה. על ברכי המדונה יושב ישו הפעוט. בשתי הדמויות מצוירים חרכים רבועים דרכם ניתן לראות את הים שמאחוריהם. בגרסת 1950 בתוך גופו של ישו מצויר לחם הקודש הנוצרי.
ברקע התמונה ניתן לראות את חוף פורט ליגאט שבקטלוניה.
לרגלי המדונה סמלים נוצריים שונים ובהם מסמרים, דגים, קונכייה וביצה. בגרסת 1949 מופיע לרגלי המדונה קיפוד ים, ואילו בגרסת 1950 מופיעים לצידה מלאכים וכן קרנף.
המדונה מפורט ליגט
המדונה של פורט ליגט
פורט ליגאט
פורט ליגאט (בקטלונית: Port Lligat או Portlligat) הוא כפר דייגים קטן הממוקם לחוף מפרץ בסמוך לחצי האי קאפ דה קראוס (Cap de Creus) שבקוסטה בראווה, בקטלוניה שבספרד. הכפר מצוי במרחק של כקילומטר וחצי מהעיירה קדאקס (Cadaqués).
בפתח המפרץ, במרחק 20 מטרים מהחוף, ממוקם האי הקרוי על שם המפרץ.
הכפר נודע בשל היותו אתר נופש אשר שימש את האמן הסוריאליטי סלבדור דאלי. ביתו של דאלי הפך למוזיאון, ונוף המפרץ הונצח בציוריו "המדונה של פורט ליגאט" ו"הסעודה האחרונה".
קוסטה ברווה
קדחת הדנגי
המדונה של עולי הרגל
המדונה של עולי הרגל (באיטלקית: Madonna dei Pellegrini) או המדונה של לורטו (Madonna di Loreto) היא ציור שמן משנת 1604–1606 לערך מעשה ידי הצייר האיטלקי קאראווג'ו. כיום היצירה מוצגת בכנסיית סנט'אגוסטינו הסמוכה לפיאצה נאבונה שברומא.
היצירה מתארת את המדונה והילד, כאשר מרים עומדת יחפה, ישו הילד בזרועותיה, ולרגליה משתחווים שני עולי רגל.
היצירה נוצרה בשנת 1603 לבקשת יורשיו של ארמט קאוואלרטי מקאראווג'ו לעטר את קפלת המשפחה.
ביקורת.
הקהל אשר צפה ביצירה הגיב בזעם רב על התיאור הריאליסטי של מרים המופיע בה. מרים עומד יחפה בפתח דלת, כאשר הקיר לצידה סדוק ולא מטוייח. בניגוד לציורי התקופה המקובלים בהם ישבה מרים על כס מלכות או עמדה בתוך גומחה מעוטרת - במקרה זה ניתן לאמר כי מרים עומדת בפתח בית הניצב בשכונת עוני. אין בציור סממנים המציגים את קדושת מרים למעט הילה עדינה ביותר וכמעט בלתי נראית.
המדונה של לורטו
חיילים היינו
חיילים היינו (באנגלית: We Were Soldiers) הוא סרט מלחמה אמריקאי מ-2002 המשחזר את קרב יה דראנג בעמק יה דראנג בווייטנאם, שהתרחש באמצע נובמבר 1965 והיה הקרב הרציני הראשון של צבא ארצות הברית במלחמת וייטנאם.
הסרט בוים על ידי רנדאל וולאס ומבוסס על הספר "חיילים היינו וצעירים!", שנכתב בידי עיתונאי צבאי, ג'וזף גאלווי, שנכח בקרב, ומפקד הקרב לוטננט קולונל הרולד מור.
עלילה.
עלילת הסרט ראשיתה 11 שנה לפני הקרב בו הוביל הרולד מור את חייליו לעמק יה דראנג. גדוד צרפתי חודר לעמק יה דראנג לפטרול, כאשר מארב וייטקונג פותח באש והגדוד נמחק כמעט לחלוטין. המפקד שוכב, מדמם ונכנע, ומעליו עומד חייל וייטקונג ושוקל אם להורגו או לקחתו בשבי, כאשר ניגש אליו מפקדו ואומר לו "עשה זאת, רק ככה הם יבינו שלא לבוא לפה".
11 שנה לאחר מכן צבא ארצות הברית מקים את היחידה המוטסת הראשונה. באותה עת החל השימוש במסוקים בקרב וזו הייתה היחידה הראשונה שהשתמשה בטכניקה של הובלת החיילים לקרב במסוקים למקומות מרוחקים. קולונל צעיר ומעוטר, הרולד מור, נקרא לפקד על היחידה. המטרה היא לאמן את היחידה המוטסת לפני שהיא נשלחת לווייטנאם.
בלילה שלפני יציאתם לווייטנאם מספר מפקד הבסיס להרולד מור כי יחידתו תיקרא מעתה הגדוד הראשון של רגימנט הפרשים השביעי. הרולד מור חושש, מכיוון שיחידה בעלת שם זהה, רגימנט הפרשים השביעי, בפיקודו של ג'ורג' ארמסטרונג קסטר, נטבחה בקרב ליטל ביגהורן.
כמו כן אומר לו מפקד הבסיס, שהנשיא לינדון ג'ונסון מדבר על כך שהמלחמה היא לא מצב חירום בינלאומי, ולכן מטעמי קיצוצים, רק כ-75 אחוזים מהגדוד שלו יישלח לווייטנאם, מה שאומר שהוא יצטרך לבחור את החיילים הטובים ולהסתדר עם מספר מופחת של לוחמים. לפני יציאתם לווייטנאם, מור מוסר נאום בלתי נשכח ליחידה שלו:
"הסתכלו סביבכם. בחיל הפרשים השביעי, יש לנו סרן מאוקראינה, אחרים מפוארטו ריקו. יש לנו סינים, יפנים, שחורים, היספנים, אינדיאנים צ'ירוקים. יהודים וגויים. כולם אמריקאים. עכשיו, כאן בארצות הברית, מספר אנשים מיחידה זו, אולי חווים גזענות בשל גזעם או אמונתם. אבל בשבילכם ובשבילי, כל זה נגמר. אנחנו נעים לעבר גיא צלמוות, היכן שאתה תשמור על חברך, כפי שהוא ישמור עליך. ולא ישנה לך מה צבעו, או באיזה שם הוא מכנה את אלו-הים.