יוטיוב היא מדיה מאוד פופולרית; חברות יכולות לפרסם סרטונים ומוצרים למכירה על ידי העלאה לאתר. הלקוח יכול להעיר או להוסיף סימן "Like" "dislike" וגם לספר לחברים שלו. יוטיוב נמצאת בבעלות גוגל ולכן מדורגת גבוה במנוע החיפוש של גוגל.
פינטרסט.
פינטרסט היא רשת חברתית חזותית המאפשרת למשתמשים לאסוף דימויים לפי תחומי עניין שונים, ליצור אוספים ("לוחות") של סימניות חזותיות ("סיכות"). חברות רבות משתמשות במדיה הזו כדי לשווק מוצרים וליצור אינטראקציה עם לקוחות. בדומה לפייסבוק, ניתן לעקוב אחרי משתמשים בפייסבוק ולהשתמש בכפתור "like" ו-“repin” כדי לשתף חברים. החל מ-2014 חברות גדולות יכולות לפרסם בפינטרסט בתשלום.
Delicious, Digg and Reddit.
אתרים פופולריים לשיווק במדיה חברתית. הם נמצאים בשימוש רב בשל היכולת שלהם לשתף בנוחות קישורים.
שיווק באמצעות משפיענים (Influencers) ברשתות החברתיות.
שיווק באמצעות משפיענים נסמך על איתור וזיהוי משתמשים פופולריים ברשתות חברתיות וקישור בינם לבין מותגים ומוצרים רלוונטיים. המשפיענים יוצרים תוכן עצמאי בזכותו יש להם קהל עוקבים נרחב ופעיל, והשיווק מתבצע באמצעות שילוב המוצרים בתוכן של המשפיען. המשפיען מקבל בדרך כלל תמורה כספית, או רק את המוצר או השירות אותו הוא מקדם.
המשפיענים אינם בהכרח ידוענים, ולרוב הם מוכרים בנישות מסוימות (אופנה, הורות, לייפסטייל וכדומה) ולקהלים מסוימים. זירות מרכזיות לפעילות שיווקית מסוג זה הן אינסטגרם וסנאפצ׳ט. לעיתים ברור שהתוכן הוא שיווקי, ולעיתים הפעילות מתבצעת באופן שאינו שקוף לקהל העוקבים.
נבוכדנצר הראשון
נבוכדנצר הראשון (נבו-כודורי-אוצור) היה מלך בבל בשנים 1123-1146 לפנה"ס או 1126–1103 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה.
המלך הרביעי מהשושלת הרביעית של איסין שמלכה בבל, שהייתה השושלת השנייה של איסין. השושלת תפסה את השלטון בבבל מממלכת עילם לאחר שעילם הביסה את מלכי השושלת הכשית ששלטה בבל במשך כ-400 שנים.
בתחילת מלכותו הוא אסף צבא ופלש לעילם, אבל הכתה אותו מגפה והוא נסוג. הוא חיכה לאות משמים, וקיבל אותו בקיץ. שוב הוא ארגן צבא ופלש לעילם והביס אותה. הוא נכנס לעיר שושן ולקח את פסלי האלים מרדוך ואשתו שרפניתום, ששהו בשבי העילמי, והחזיר אותם לעיר הבירה בבל. הוא הקים מחדש מקדשים שהעילמים הרסו בניפור ואור.
במיוחד נודעה חשיבות לשיקום מקדשו של האל מרדוך - מקדש אסגילה - בעיר בבל. המקדש הפך למקדש המרכזי של ממלכת בבל עד לחורבנה בשנת 538 לפני הספירה ואף אחר כך, כשבבל הייתה תחת שלטון פרסי ויווני. בימיו הוכר האל הבבלי מרדוך כמלך האלים וראש הפנתיאון הבבלי. גם הכרה זו נמשכה מאות שנים אחרי שבבל עברה לחסות פרסית ואחר כך יוונית. אומנם על פי סיפור הבריאה הבבלי אנומה אליש הוכתר מרדוך למלך האלים עם בריאת העולם ותוכניות הבנייה של מקדש אסגילה ניתנו לבני האדם כבר אז, אולם חיבור זה שייך, ככל הנראה, לימי נבוכדנאצר הראשון. מרדוך החליף את האל הראשי הקודם מאז ימי שומר הקדומה - אנליל.
לאחר מותו ירש אותו בנו אנליל-נדין-אפלי, שמת בעודו נער.
דידהו
הוצאת א' לוין אפשטיין
מקולי קלקין
אולטימו, ניו סאות' ויילס
פווליק מורוזוב
כינוי חיבה
פאווליק
פווליק
מכירת אלסקה
F.T.P. – M.O.I.
The Main Event – Live
גאולוגיה – מונחים
הרעב האתיופי (1984–1985)
מועדון תרבות הדיון – דיבייטינג של האוניברסיטה העברית
נגישות ספורט
ויקטור/ויקטוריה
אשור נצירפל השני
פירמונט
פּירמוֹנט (באנגלית: Pyrmont) הוא פרוור בסידני. פירמונט מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
גאוגרפיה.
פירמונט מצוי שני ק"מ מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני, ומקיף את דרלינג הרבור, אחד המפרצים הבולטים במפרץ ג'קסון. פירמונט הוא נמל מסחר פעיל וחשוב, וכולל מזחים, מעגנים, מבדוקים יבשים, מפעלים וחנויות טקסטיל.
היסטוריה.
בפירמונט נובע מעיין מים מינרלים צוננים, שדומה למעיין בד פירמונט הסמוך להנובר, גרמניה, על שמו הוא קרוי. ב-1864 נבנתה בפרוור הכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה באזור סידני. לאחר שהקהילה ששורתה שם גדלה מעבר לקיבולת הכנסייה, התפלגה הקהילה לשתיים וחלקה עבר לכנסייה סמוכה, באולטימו.
טרם ההתיישבות האירופאית, האבורג'ינים שישבו במקום קראו לו "פיראמה". הכביש בקצהו של פירמונט עדיין נקרא בשם זה, לזכר ההתיישבות הילידית במקום. שטר הקניין הראשון על פירמונט הוענק ב-1795, והשטח חולק ונמכר בשנית ב-1799 בעבור גלון אחד של רום לקפטן ג'ון מקארת'ור. אזור פירמונט הוקצה למכרות אבן חול, מחצב ששימש כחומר בנייה למרבית הבתים סביב סידני במאה ה-19. ב-1900 גרו בפרוור כ-30,000 איש, אך במרוצת המאה ה-20 הוא הפך לאזור תעשייתי וכמות התושבים שבו הייתה נמוכה, עד שהגיעה לפחות מ-900 ב-1991; בתחילת המאה ה-21 חלה חזרה של תושבי העיר למגורים בפירמונט.
תרבות.
בפירמונט נמצא הקזינו הגדול באזור סידני, סטאר סיטי קזינו, המשקיף על דרלינג הרבור. קזינו זה כולל שתי קומות משחקי הימורים, שמונה פאבים, שבע מסעדות ו-350 חדרי אירוח. כמו כן מצוי בפרוור שוק הדגים של סידני, בצדו של בלקוואטל ביי. שוק זה הוא הגדול מסוגו בסידני ומושך קהל מקומי וקהל תיירים, ולטובת תעבורת הנוסעים הרבה נבנתה תחנת רכבת קלה הקרויה על שמו בסמוך.
קלוטייפ
קלוטייפ, או טלבוטייפ הוא תהליך צילום מוקדם שהוצג לציבור בשנת 1841 בידי הנרי פוקס טלבוט, ובו נוצר התצלום בעזרת נייר שצופה בכסף יודי. מקור המונח קלוטייפ ביוונית, מהמילה καλό, שפרושה "יופי", ומהמילה τύπος שפרושה "הטבעה" או "רישום". השם טלבוטייפ הודבק לתהליך כמחווה לממציאו. הקלוטייפ מבוסס על עקרון צילום הפוזיטיב/נגטיב, והוא הבסיס עליו התפתח רוב הצילום האנלוגי.
גילוי ופרסום.
בשלהי ספטמבר 1840, במהלך ניסויים שונים שערך הנרי פוקס טלבוט לשכלול שיטות הצילום שהמציא, הוא הבחין בהתנהגות לא רגילה של ניירות הצילום שלו. הוא גילה שציפוי של הניירות בתערובת של כסף חנקתי וחומצה גאלית (Gallic acid) הופך אותם לרגישים מאוד לאור, גם אם לא אחידים ולא יציבים. בניגוד לחומרי הצילום איתם עבד עד אז, שדרשו חשיפה ממושכת לאור, על ניירות אלו הוטבעו דימויים ברורים כבר לאחר חשיפה של חמש דקות בגב הקמרה ביום מעונן. בעקבות תצפיות אלו הגיע ב-23 בספטמבר לפריצת הדרך הגדולה שלו; עד אותו יום, אור השמש גרם לדימויים להופיע ישירות על גבי הנייר. כעת גילה שחשיפה קצרה בקמרה, בת מחצית הדקה, מספיקה כדי לרשום דימוי לא נראה - דמות סמויה - אותה ניתן לחשוף באמצעים כימיים מאוחר יותר. עקרון הדמות הסמויה הוא אחד מבסיסי תהליך הצילום. טלבוט גילה, ראשית, שאם הוא מותיר את הנייר החשוף בחדר חשוך למספר דקות, הדימוי מופיע על גבי הנייר באופן ספונטני. כמו כן גילה שתמונות על ניירות שדהו לפני זמן רב ניתנים לשחזור אם טובלים את הנייר הדהוי בחומצה גאלית. בתוך שבוע לערך הבין טלבוט את מרכיבי ההליך; תמיסת החומצה הגאלית פעלה כמפתח; החשיפה הקצרה לאור יצרה שינוי בלתי נראה לעין במבנה החומר הרגיש לאור ו"לכדה אנרגיה" במקומות שבהם פגע האור, שאפשרה לפתח את אותם אזורים בשלב מאוחר יותר ולהפוך בהם את מלחי הכסף לכסף מתכתי, כך שהדימוי נגלה לעין.
בפברואר 1841 חשף טלבוט לציבור את התהליך החדש, אותו כינה "קלוטייפ רישום (פוטוגני)" ("Calotype [Photogenic] Drawing"), אך תוך זמן קצר קיצר את השם המסורבל ל"קלוטייפ" בלבד. ידידיו של הממציא החלו לכנות את התהליך "טלבוטייפ", הן כמחווה לטלבוט, והן משום שלא כולם הכירו את מקור השם היווני.
תהליך הכנת הקלוטייפ.
על גבי נייר איכותי הבריש טלבוט צד אחד בו בתמיסת כסף חנקתי ואז ייבש את הנייר. הנייר הונח, במצב לח או יבש, בתמיסת אשלגן יודי למשך שתיים-שלוש דקות, אחר כך הוטבל שוב במים ואז יובש שוב. טלבוט כינה נייר זה "נייר יודי" ("iodized paper"), וניתן היה לשמור אותו באפלה למשך מספר חודשים, לפני שהוכן סופית לצילום. שלב ההכנה הסופי בוצע סמוך לצילום, אז עורבבו יחדיו שתי תמיסות טריות. האחת הייתה של כסף חנקתי (תמיסה א') והשנייה של חומצה גאלית (תמיסה ב'). התערובת המשולבת של תמיסות א' ו-ב' התיישנה במהירות. טלבוט כינה אותה "תמיסת גאלו-ניטראט הכסף" ("gallo-nitrate of silver"). לאור נרות, צד אחד של הנייר היודי הוברש בתמיסה המשולבת, ולאחר כמחצית הדקה נשטף במים. נייר הקלוטייפ היה כעת מוכן לשימוש - הן במצבו הלח והן כשהוא מיובש. לאחר החשיפה נשטף הנייר בתמיסת מפתח כדי לחשוף את הדמות הסמויה. על פי רוב המפתח הורכב מאותה תמיסת גאלו-ניטראט הכסף שבה השתמש לציפוי הנייר. אף על פי שאחרים שינו את תהליך הצילום מאוחר יותר, הנוסחה הבסיסית שפרסם טלבוט עבור הקלוטייפ הייתה הליבה של כולם, ועד היום היא העיקרון הבסיסי של תהליך הצילום וההדפסה האנלוגיים.
פירמונט, ניו סאות' ויילס
חסידות מישקולץ
חסידות מישקולץ היא חצר חסידית שבסיסה בפתח תקווה. מייסד החסידות והעומד בראשה הוא האדמו"ר רבי שלום ברגר, מחבר הספר "אור שלום", שהקים את החסידות בשנות ה-90 של המאה ה-20.
האדמו"ר.
האדמו"ר מיוחס בן אחר בן לרבי יצחק דוב מרגליות, מתלמידי הבעל שם טוב. אביו של האדמו"ר, הרב אליעזר ברגר, היה רב ור"מ בעיר מישקולץ שבהונגריה, שם גם נהג במנהגי אדמו"רות. אחרי השואה עלה לישראל והתיישב בקריית אתא ובשנותיו האחרונות בשיכון ויז'ניץ בבני ברק (נפטר בכ"ט באייר ה'תשמ"ב ונטמן בהר הזיתים). מדברי תורתו יצא לאור ספר בשם "זיכרון אליעזר".