ארנה פור נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב פרשטיין ושל הרמינה בוקסבאום. אביו היה רופא. ארנה פור השתתף בתנועת הפועלים מ-1905, הוא סיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות בטרנצ'ין בשנת 1906, עבד כפקיד בתעשיית העץ בחברות בבודפשט וב-1907 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). במהלך מלחמת העולם הראשונה (1915) נפל בשבי הרוסי. בשנת 1917, אחרי מהפכת פברואר ברוסיה, עסק בשכנוע והתססה סוציאליסטית של פועלי תעשיית הברזל בנביאנסק. שם בשנת 1917 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ולאחר מכן במוסקבה היה ממייסדי הקבוצה ההונגרית של המפלגה הבולשביקית הרוסית והפך למזכיר שלה. בערך בתקופה הזו הוא פגש את בלה קון. יחד עם קון נלחם בנארבה נגד כוחות ההתערבות הגרמניים תחת פיקודו של קומיסר העם (רוסיה) פאבל דיבנקו. עם טיבור סמואלי השתתף בין 6 לבין 7 ביולי 1918 בקרב נגד המרד של אנשי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית ובניצחון עליהם. בקיץ אותה השנה היה נציג הקבוצה הונגרית בקונגרס הראשון של המפלגה הקומוניסטית האוקראינית.
בחזרה להונגריה.
הוא חזר להונגריה כששמע על מהפכת החרציות באוקטובר 1918, ולאחר מכן השתתף ב-24 בנובמבר בהקמת מפלגת הקומוניסטים של הונגריה והפך בה לחבר בוועד המרכזי. לאחר הכרזת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא נשלח להודיע ללנין בשם בלה קון על הקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. בתקופת הרפובליקה היה ראש מחלקת התעמולה בקומיסריאט העם לענייני חוץ ולאחר מכן פעל במזכירות המפלגה המאוחדת (הסוציאל-דמוקרטית והקומוניסטית). פור היה גם נציב העם לענייני חוץ של הרפובליקה הסובייטית הסלובקית שהוכרזה ב-16 ביוני 1919. עם זאת, הרפובלקה נפלה ב-1 באוגוסט.
אחרי הרפובליקה.
לאחר הנפילה הוא היגר לצד בלה קון, יוז'ף פוגאני, ינה ורגה ואחרים. הוא התגורר באוסטריה למשך תקופה קצרה. בשנים 1920 ובשנת 1921 ביצע עבודת מפלגה בלתי חוקית בצ'כוסלובקיה והשתתף בהפצת כתב העת "פרולטאר". בשנת 1922 מילא תפקידי שיווק כסוכן ייצוא חברות היערות של ברית המועצות, הוא היה מנהל החברה משנת 1924. בין השנים 1928–1933 היה סגן נשיא של חברת ייצוא העצים. בשנת 1933 מונה מנהל תשלובת החרסינה הרוסית ומשנת 1934 ועד למעצרו שימש כסגן מנהל תשלובת הגומי הסובייטי הגדול ביותר (Красный треугольник). בשנת 1937 הוא נעצר ב-25 בפברואר ולאחר מכן הוצא להורג. הוא נפל קורבן הטיהורים הגדולים של סטלין. מאוחר יותר זוכה ושמו טוהר.
לקריאה נוספת.
ספרות מתורגמת.
בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
מוזיאון פיבודי לידיעת הטבע
מוזיאון פיבודי לידיעת הטבע (באנגלית: The Peabody Museum of Natural History at Yale University) הוא מוזיאון טבע באוניברסיטת ייל שנמצא בניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית. מוזיאון פיבודי הוא אחד ממוזיאוני הטבע העתיקים, הגדולים והפורים בעולם, וברשותו למעלה מ-13 מיליון פריטים. הוא נוסד בידי הנדבן ג'ורג' פיבודי ואחיינו הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש ב-1866. למוזיאון אוספי טבע גדולים מאוד והידוע שבהם הוא אוסף מאובני הדינוזאורים שכולל שלד של ברונטוזאורוס צעיר וגולגולות של טריצרטופס וטורוזאורוס. מוצגים ידועים נוספים במוזיאון הוא ציור קיר מסוג mural בשם "עידן הזוחלים" ופסל של טורוזאורוס בגודל מלא. עוד באוספים ובתערוכות: אבולוציה של יונקים והאדם הקדמון, דיורמות של הטבע, עתיקות מצרים העתיקה, עופות, מינרלים ותרבות אינדיאנים.
תיאור.
מוזיאון פיבודי לידיעת הטבע שוכן ב-170 Whitney Avenue שבניו הייבן, קונטיקט בארצות הברית, ומסונף לאוניברסיטת ייל, אחת האוניברסיטאות הטובות והיוקרתיות ביותר בעולם. את המוזיאון מפעיל צוות המונה כ-100 עובדים. הבניין המקורי בו שכן נהרס ב-1917 והוא עבר למשכנו הנוכחי ב-1925, שהורחב במהלך השנים וכולל גם את ספריית קליין לגאולוגיה, מרכז מדעי הסביבה של מחזור 1954 ותחנת שדה של מפרץ לונג איילנד. הורס איילנד ואיי תימבל נמצאים בבעלות המוזיאון, משמשים לניסויים ולא פתוחים לציבור. המבנים החדשים מאחסנים כמחצית מ-13 מיליון הפריטים שבאוספי המוזיאון.
ב-28 באוגוסט 2018 הכריזה אוניברסיטת ייל על קבלת תרומה של 160 מיליון דולר מאדוארד בס לחידוש המוזיאון. תרומה זו היא אחת הנדיבות ביותר וכנראה הגדולה ביותר למוזיאון טבע בהיסטוריה של ארצות הברית. ב-1 בינואר 2020 נפתח היכל הדינוזאורים המחודש, אך כל המוזיאון נסגר זמנית למבקרים בגלל מגפת הקורונה העולמית.
מוזיאון פיבודי כולל מספר אוספים בעלי חשיבות עולמות. הידועים שבהם הם אוספי הפלאונטולוגיה של חולייתנים, שהם מבין הגדולים והמקיפים ביותר וכוללים מאובנים בעלי חשיבות היסטורית, כגון המאובנים שאספו עותניאל צ'ארלס מארש, ריצ'רד סוואן לול, ג'ורג' גיילורד סימפסון, ג'ון אוסטרום, אליזבת ורבה וז'אק גותייה. אוסף ידוע נוסף הוא אוסף עתיקות האינקה ממאצ'ו פיצ'ו על שם הארכאולוג היירם בינגהאם השלישי. למוזיאון אוסף אורניתולוגיה נרחב ובו מספר רב של עופות מפוחלצים - אחד המקיפים ביותר בעולם, וכן ספריית ויליאם רוברטסון קו לאורינתולוגיה. האוסף של חסרי חוליות ימיים גם הוא נרחב ומקיף. עוד אוסף הוא העשבייה של אוניברסיטת ייל בו משמרים צמחים מיובשים.
אוצרי המוזיאון ממונים מהפקולטות של אוניברסיטת ייל והמחלקות לאקולוגיה, ביולוגיה אבולוציונית, גאולוגיה וגאופיזיקה, ואנתרופולוגיה. האוספים לא משמשים רק לתצוגה אלא גם למחקר פעיל ביידי המדענים של אוניברסיטת ייל מהפקולטות למדעי הטבע.
פסל הטורוזאורוס.
בחזית המוזיאון שפונה לשדרות ויטני (Whitney Avenue) ניצב פסל בגודל מלא של טורוזאורוס, דינוזאור בעל קרניים אותו גילה עותניאל צ'ארלס מארש, ממייסדי המוזיאון. הפסל מתנשא לגובה 3 מטר, אורכו 7 מטר והוא שוקל 3.33 טונות. הוא פוסל בחימר, נוצק מארד ומוצב על בסיס גרניט בגובה 4 מטר. שחזור זה של הטורוזאורוס נחשב למדויק מאוד, כולל מרקם העור שמבוסס על טביעת עור מאובנת של כסמוזאורוס (צרטופסיד מאותה תת-משפחה של הטורוזאורוס).
תערוכות.
תערוכות הקבע כוללות:
צוות ועובדים.
נכון ל-2021, מנהל המוזיאון הוא דייוויד סקלי (David Skelly), אוצר זואולוגיה של בעלי חוליות ופרופסור לאקולוגיה במחלקה לאקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית, ובית הספר ליערנות ומדעי הסביבה.
למוזיאון פיבודי יש אוצרים בתחומים הבאים: אנתרופולוגיה, בוטניקה, אנטומולוגיה, זואולוגיה של חסרי חוליות, פלאונטולוגיה של חסרי חוליות, זואולוגיה של בעלי חוליות (ובה אוצרים של הרפטולוגיה, איכתיולוגיה, אורניתולוגיה וממלוגיה), פלאובוטניקה, פלאונטולוגיה של בעלי חוליות, מינרולוגיה, מטאוריטים והיסטוריה של מכשור מדעי.
צוות המוזיאון כולל כ-100 עובדים במשרה מלאה וחלקית, בהם אוצרים, עוזרי אוצרים, אוצרים אמריטי, עמיתים לאוצרות, טכנאים ומתנדבים. האוצרים ועוזרי האוצרים הם גם חברים בפקולטות הרלוונטיות באוניברסיטת ייל.
היסטוריה.
עותניאל צ'ארלס מארש היה סטודנט ולאחר מכן פרופסור לפלאונטולוגיה באוניברסיטת ייל, כאשר את שכר הלימוד שילם דודו העשיר ג'ורג' פיבודי, שהחל לתרום מהונו למוסדות חינוך והשכלה בשלהי חייו. מארש ואנשי הצוות שלו גילו עשרות סוגים חדשים של דינוזאורים, בהם טריצרטופס, טורוזאורוס, סטגוזאורוס ואפטוזאורוס וברשותם היו עשרות מאובנים מרשימים שדרשו מקום לאחסנם ולהציגם. מארש שיכנע את דודו העשיר פיבודי לתרום להקמת מוזיאון טבע בייל, שיכיל את אוספי הטבע של מארש ועמיתיו, ואכן פיבודי תרם 150,000 דולר אמריקאי ב-1866 להקמת המוזיאון שנקרא על שמו.
באותה תקופה האוספים של ייל כללו בעיקר מינרלים, שנאספו על ידי הגאולוג והמינרולוג בנג'מין סילימן. מארש היה אחד משלושת האוצרים הראשונים של המוזיאון, וכאשר פיבודי מת ב-1869 הוא השתמש בירושה כדי לממן משלחות מחקר שהגדילו באופן ניכר את אוספי המוזיאון. מוקד העניין של מארש היה דינוזאורים והוא ניהל עם עמיתו ויריבו הגדול אדוארד דרינקר קופ מרוץ קדחתני ומר על גילוי כמה שיותר מינים חדשים של דינוזאורים, מרוץ שלא התנהל תמיד באופן הוגן או אתי ונודע לשמצה כ"מלחמת העצמות". מארש גילה למעלה מ-56 מינים חדשים של דינוזאורים ושלח לייל טונות של מאובנים ממערב אמריקה, רובם של עצמות דינוזאורים, אך גם של חולייתנים אחרים וגם מאובנים של חסרי חוליות, עקבות מאובנות וכן ממצאים ארכאולוגים ואתנולוגיים.
המוזיאון נפתח באופן רשמי לציבור ב-1876. ב-1917 נהרס המבנה המקורי בו שכן המוזיאון והוחלף במבנה מעונות לזכר האקרנס. בעקבות מלחמת העולם הראשונה רוב האוספים הוכנסו למחסנים ושהו בהם עד דצמבר 1925, אז נחנך המבנה החדש של המוזיאון, שבנוי בסגנון התחייה הגותית וכולל שתי קומות של אולמות גדולים, שתוכננו להכיל את שלדי הדינוזאורים של מארש.
ב-1930 נוסף למוזיאון "האוסף האוקיינוגרפי של הארי פיין בינגהאם" כולל עבודה של האמן וילפריד סוואנקורט ברונסון. ב-1931 הוצב במוזיאון שלד הברונטוזאורוס אקסלסוס שמארש מצא, אחרי 6 שנים של עבודה. ב-1947 האמן הפלאונטולוגי רודולף זלינגר צייר עבור המוזיאון ציור קיר ענקי, 34 מטר אורכו, ובו ציור של דינוזאורים רבים בבית גידולם הטבעי, דיורמה זו נקראה "עידן הזוחלים".
ב-1959 מעבדת בינגהאם הושלמה וב-1963 הושלמה מעבדת קליין לגאולוגיה. ב-1972 נפתח היכל ציפורי קונטיקט.
מוזיאון פיבודי רכש פריטים ומאובנים מאוניברסיטת פרינסטון אחרי שזו סגרה את תוכנית הפלאונטולוגיה שלה ב-1985.
ב-2001 המרכז ללימודי הסביבה של מחזור 1954 נבנה באתר של מעבדת בינגהאם הישנה. הוא מכיל את אוספי החלל עבור המוזיאון ומעבדה.