לסמינר הייתה, החל מ-1851, הוצאה לאור יוקרתית שפעלה ברציפות (עם הפסקה קצרה אחת) עד לסגירתה על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בספטמבר 1938, כאשר נסגר גם הסמינר.
בית המדרש היה המוסד הראשון מסוגו בגרמניה, ושימש דגם למוסדות נוספים: בית המדרש לרבנים באמריקה נקרא בשם זה כחיקוי לברסלאו, ובית המדרש לרבנים בבודפשט גם הוא חיקה את הקו שננהג שם. המכון היה מרכז של חוקרי חכמת ישראל, וממנו הופצו רעיונות היהדות הקונסרבטיבית המוקדמת. ההיסטוריון מרדכי ברויאר כותב: "הסמינר שבברסלאו נעשה לאב-טיפוס של מוסד ללימודים גבוהים, שראה במדען יהודי-מודרני את הדמות האידיאלית של רב המשלב מנהיגות דתית עם מחקר מדעי. בכך שימש הסמינר בברסלאו דוגמה למוסדות אחרים שקמו לאחר מכן בצמידות לזרמים שונים ביהדות, ואילו הוא בעצמו נעשה למרכז הרוחני של הזרם "הפוזיטיבי-היסטורי", שנטל על עצמו לאחר מכן את השם "קונסרבטיבי". בכך ביקש להביא לידי ביטוי את הפער שבין עמדתו לבין שאר הזרמים, הן האורתודוקסי הן הליברלי".
מכון פרנקל
מצנח ממונע גלגלי
מצנח ממונע גלגלי (ר"ת: ממ"ג), או טרקטורון מעופף (באנגלית: Powered parachute), המכונה גם "באקאי" (על שם Buckeye Industries שהייתה חלוצה בייצור ממ"גים), הוא כלי רחיפה אשר בו מצנח המשמש ליצירת עילוי, מחובר למנוע וגלגלים.
מהירותו הטיפוסית של מצנח ממונע גלגלי היא 40-60 קמ"ש וניתן לתפעלו באופן בטיחותי גם מטרים ספורים מעל הקרקע. הודגמה יכולתו לטוס גם בגבהים של עד 19000 רגל (כ-5.8 ק"מ) אולם בדרך כלל גובהי הטיסה של ממ"ג הם בין 500-1500 רגל (כ-150-500 מטר). הממ"ג מצויד בדרך כלל במכל דלק שנפחו בין 20-56 ליטר, המאפשרים טיסה ממונעת של כארבע שעות. הממ"ג נדרש לריצת המראה קצרה מאוד, לעיתים אף פחות מ-30 מטר. הממ"ג הוא אמצעי התעופה הממונע מהזולים ביותר לרכישה ולהפעלה. משקלו של הממ"ג, ללא דלק נע בין 90-220 ק"ג והוא יכול לשאת משקל מרבי של כ-500 ק"ג בהתאם למצנח הנושא.
על פי החוק בישראל "מצנח ממונע" מוגדר ככלי רחיפה. על פי התקנות, הפעלת ממ"ג בצורה שאינה מסחרית דורשת הסמכה ל "מפעיל כללי" על ידי מדריך מוסמך וכוללת לימודים עיוניים ומעשיים קצרים. הפעלת ממ"ג לצורך הטסה מסחרית או הדרכת טיסה תדרוש רישיון רחפן אותו מנפיקה רשות התעופה האזרחית וכוללת מבחנים תאורתיים ומעשיים מעמיקים.
בטיחות.
ממ"ג נחשב בעיני רבים לכלי טיס בטיחותי יותר מכלי טיס בעלי כנף קבועה כיוון שלממ"ג יציבות מבנית טובה יותר, תגובה מוגבלת לטעויות היגוי, והתנגדות טבעית לתנאי הזדקרות. השליטה בטיסת הממ"ג נעשית בשני אמצעים עיקריים: הגברת או הפחתת כוח המנוע (השולט על קצב הטיפוס) ושינוי זווית קצה המצנח - פעולה הנעשית בדרך כלל באמצעות דוושות - לצורך ביצוע פניה של הממ"ג ימינה או שמאלה. משיכה בו-זמנית של קצות המצנח מגבירה באחת את קצב הטיפוס ומאטה את כלי הטיס, תמרון הנעשה בדרך כלל בעת טיסה קרוב לפני הקרקע, במיוחד בעת נחיתה.
יחס הדאייה של הממ"ג במנוע כבוי נע בין 3:1 ל-6:1. יחס הדאייה מושפע ממשתנים שונים, ביניהם: גודל המצנח וצורתו, והמשקל הנישא על ידי המצנח. בדרך כלל ניתן להנחית את הממ"ג בבטיחות אף במנוע כבוי, זאת בהנחה שמשטח מתאים לנחיתה נמצא בטווח הדאייה.
אף שהדבר אפשרי, קשה להביא את הממ"ג לגובה טיסה מסוכן, לגרום לממ"ג להזדקרות, או לגרום לקריסת המצנח בעת טיסת עקב טעות טיס. קריסת מצנח שצורתו מלבנית היא כמעט בלתי אפשרית ותקלה מעין זו אפשרית יותר במצנחים בעלי צורה אליפטית. אולם גם במצנחים אלה, קריסת המצנח היא רגעית בלבד ובדרך כלל הטיס אף יתקשה להבחין בה במהלך הטיסה. קריסת מצנח אליפטי מתרחשת בדרך כלל עקב תנאים אטמוספיריים קיצוניים, או טעות טיס (על פי דיווחי מנהל התעופה הפדרלי בארצות הברית למעלה מ-80 אחוז מכל תאונות התעופה נגרמות עקב טעות טיס).
הסכנות העיקריות בהטסת ממ"ג קשורות בתנאי רוח ומכשולים. אין להטיס ממ"ג ברוחות שמהירותן מעל 15-25 קמ"ש, או בתנאים של משבי רוח. סיכוני רוח כולל מכשולים קרקעיים היוצרים תנאי רוח מיוחדים (לכן רצוי לטוס במעלה הרוח אל מול עצים גבוהים, הרים ומכשולים אחרים המפריעים לזרימת הרוח). מערבולות אוויר הנוצרות בנתיבי טיסה של כלי טיס אחרים, במיוחד כלי טיס גדולים וכבדים, אף הם עלולים לסכן טיסת ממ"ג. כיוון שממ"ג מתאים לטיסה נמוכה העוקבת אחר פני הקרקע, מכשולים קרקעיים כגון, קווי מתח עילי, עצים ומבנים גבוהים עלולים לסכן את טיסת הממ"ג. נחיתות חירום בממ"ג על מקווי מים מסוכנות במיוחד, כיוון שהטייס או הנוסע עלולים להסתבך במיתרי המצנח ולשקוע יחד עם שלדת המנוע.
תפעול.
טייסי ממ"ג נהנים בדרך כלל לטוס בגובה נמוך ובאטיות והממ"ג הוא כלי טיס אידיאלי לתיור ולצילום. ממ"ג אף יכול לשמש בחקלאות ולעיתים אף ככלי לאכיפת חוק, לחיפוש ולאיתור נעדרים.
הממ"ג אינו זקוק לשדה תעופה לצורך הפעלתו ומסלולי עפר ושדות כבושים יכולים לשמש להמראה ולנחיתה. בארצות הברית אסורה על פי חוק הטסת ממ"ג בשעות הלילה. אולם, בשנת 2004 תיקן מנהל התעופה הפדרלי האמריקאי תקנות המאפשרות לממ"ג המצויד כראוי לטוס אף בשעות הלילה מעל אזורים עירוניים על ידי טייסים מורשים.
היסטוריה.
ב-1 באוקטובר 1964 הוגשה, על ידי דומינה ג'לברט (Domina Jalbert) בקשה לרישום פטנט על "כנף מרובת תאים" (באנגלית: Multi-Cell Wing) המכונה "פראפויל" (Parafoil), אשר הייתה עיצוב חדש למצנח. הפטנט שמספרו 3,285,546, לעיצוב כנף חדש זה נרשם ב-15 בנובמבר 1965. אולם המצנח ממונע גלגלי הראשון פותח כבר בשנת 1963 על ידי ד"ר ניקולאידס והוטס על ידי לואל פרנד (Lowell Farrand).
בחודש מרץ 1981 נוסה לראשונה דגם P-1, אותו יצרו סטיב סניידר, אדריאן ונדנברג ודניאל תומפסון. לאחר ניסויי טיסה ושיפורים שנמשכו שנתיים, בשנת 1983 החל שיווק מסחרי ראשון של ממ"ג.
אליהו גולדנברג
אליהו גולדנברג (בכתיב יידי: גאָלדענבערג; 9 בספטמבר 1909 - 4 בנובמבר 1976) היה שחקן, במאי וקריין ישראלי. גולדנברג היה אביהם של הבדרן דודו טופז ושל המפיק והסופר מיקי גולדנברג.
ביוגרפיה.
נולד למיכאל ואדית (יהודית) לבית פישמן בסוסניבקה (באוקראינית: Соснівка) שבאימפריה הרוסית (כפר חקלאי שבהמשך הפך לקולחוז; כיום באוקראינה). היו לו ארבע אחיות ואח אחד, והוא היה בן הזקונים. אמו נפטרה כמה חודשים אחרי לידתו. אביו היה עשיר מאוד, היה בעל יער, אך בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר הגבול בין פולין לרוסיה כך שכל אדמות משפחת גולדנברג עברו לרוסיה, והם נשארו עניים. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיירה בלוזרקה (באוקראינית: Білозірка) שבמחוז טרנופול (במערב אוקראינה).
בגיל 11 החל לעבוד כשוליה בבית קברות נוצרי בסיתות פסלים ומצבות לקברים. יום אחד ניגש אליו אחד האנשים, איים על חייו, ואמר לו "יהודי תסתלק מכאן" – אליהו ברח לקרקוב, שם למד באקדמיה לפיסול.
מאוחר יותר נסע גולדנברג לוורשה, שם לימד דרמה והופיע כשחקן. שתי אחיותיו נשארו עם אביהם, ואחיו נסע לארצות הברית ואחר כך לרוסיה, שם נעלמו עקבותיו.
בוורשה החל בגיל 28 ללמד בבית הספר התיכון "יהודיה". בסוף שנת 1937, כאשר ביים שם הצגה לחנוכה, הכיר את אשתו לעתיד, לילי לבית פולמן, שהייתה אז תלמידה בכיתה י"א בתיכון.
לאחר שלילי ואליהו יצאו במשך שנה וחצי הם התארסו וגולדנברג עלה לארץ ישראל בשנת 1939, שם חיכה לאהובתו. ברשותה של לילי הייתה אשרת כניסה לארץ ישראל, אולם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין בידי הנאצים הצליח גולדנברג בקושי רב להוציא אותה מפולין. כאשר הגיעה לילי לארץ, נישאו השניים. גולדנברג התנדב לבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה.
ב-20 בספטמבר 1946 נולד בנם הבכור דוד גולדנברג, לימים דודו טופז. כעבור שלוש שנים וחצי נולד בנם הצעיר, מיקי גולדנברג. מיקי הוא מפיק וסופר.
גולדנברג הצטרף ב-1942 ללהקה הצבאית, שהקים צבי פרידלנד עבור החיילים העבריים בצבא הבריטי ונקראה "הלהקה הצבאית". הוא שיחק בהצגה "בנפול מצדה" בבימויו של פרידלנד, ובה שיחקו לצידו נתן כוגן ובתיה לנצט.
בשנת 1944 הקים את להקת "מעין זה" עבור החיילים העבריים, ושימש כמנהלהּ האמנותי וכשחקן. מבין החיילים בלהקה זו הייתה גם השחקנית חנה מרון.
בתחילת שנות ה-50 יצא גולדנברג ללונדון שם ביים הצגות ושיחק במשך מספר שנים.
גולדנברג היה חלק מההרכב המקורי של "שלושת השמוליקים" יחד עם השחקנים שמואל רודנסקי ושמוליק סגל (את גולדנברג החליף לאחר פטירתו שמואל עצמון). השלושה גם הופיעו בתוכניות ביידיש שונות. בשנת 1962 הועלתה לראשונה ההצגה "קליינע מענטשאלעך" ("אנשים קטנים") בבימויו של גולדנברג, שכללה קטעי הומור וסאטירה מיצירותיו של שלום עליכם. ההצגה זכתה להצלחה רבה והשלושה העלו את ההצגה גם בפסטיבל אדינבורו.
גולדנברג הופיע כקריין דרמטי בקליבלנד ובסינסינטי בסוף שנות ה-60. הוא ביים הפקות ענק, רבות משתתפים בכישרון רב וברגישות אמנותית נדירה, הפקותיו הידועות ביותר באמפיתיאטרון משואה, בקיבוץ תל יצחק, בהשתתפות אוריאל זוהר, מול קהל בן למעלה משלושת אלפים איש.
אליהו גולדנברג נפטר בגיל 67 והלווייתו נערכה בבית העלמין הדרום.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
טרקטורון מעופף
ניומן
אנדרטת המלחמה הסובייטית (פנקו)
אנדרטת המלחמה הסובייטית (בגרמנית: Sowjetische Ehrenmal in der Schönholzer Heide) היא אנדרטה לחילי הצבא האדום שנפלו במהלך הקרב על ברלין באפריל ובמאי 1945.
הקמה.
האנדרטה הוקמה בין השנים 1947–1949 ושטחה כ-30,000 מ"ר. האנדרטה ממוקמת במתחם שונהולצר היידה (Schönholzer Heide) ברובע פנקו של העיר ברלין בירת גרמניה.