כריס פיליפ פרגוסון (באנגלית: Chris Ferguson; נולד ב-11 באפריל 1963) הוא שחקן פוקר אמריקאי. זכה ב-6 צמידים באליפות העולם בפוקר, כולל האירוע המרכזי של שנת 2000. פרגוסון מוכר בכינוי "ישו" לאור מראהו – זקן ושיער ארוך.
שנותיו הראשונות.
פרגוסון נולד וגדל בלוס אנג'לס קליפורניה. אביו היה פרופסור למתמטיקה שלימד את תורת המשחקים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1999 קיבל פרגוסון תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם למד גם תואר ראשון. יחד עם אביו חיבר פרגוסון מאמר על מודל הפוקר של ג'ון פון נוימן.
קריירה כשחקן פוקר.
פרגוסון החל לשחק פוקר בגיל 10. תחילה החל לשחק בצורה חובבנית, והיה מהראשונים ששיחקו באמצעות האינטרנט. בשנת 1994 החל לשחק בטורנירים חיים בקליפורניה, ובשנת 1995 לקח חלק לראשונה באליפות העולם בפוקר. הוא ניצח את טי ג'י קלוטיה באליפות העולם בפוקר בשנת 2000, וגרף פרס של מיליון וחצי דולרים. בשנת 2004 סיים פרגוסון במקום ה-26 (מתוך 2576 שחקנים), וגרף כ-120,000 דולר. באותה שנה, היה פרגוסון ממקימי אתר הפוקר המצליח פול טילט. הוא סיים פעמיים במקום השני באליפות ההדס אפ הלאומית (National Heads-Up Poker Championship), ופעם אחת במקום הראשון. פרגוסון הרוויח סך כולל של מעל 4 מיליון דולרים באליפויות העולם, ב-59 אליפויות שונות. הישג זה מיקם אותו במקום ה-3 בכל הזמנים במספר ההכנסות מאליפויות עולם.
פרגוסון טוען כי הצליח בחצי שנה בלבד להפוך דולר אחד ל-20,000 דולר במשחק באינטרנט, וזאת לאחר שהציב זאת לעצמו כאתגר אישי. בצורה דומה, הוא טוען כי הצליח להרוויח 10,000 דולר באמצעות הרווחת סכום ראשוני מטורנירי פרירול.
מרדכי דאטו
מרדכי בן יהודה דאטו (1527 – 1585; לפי לנדסהוט: 1502 – 1570) היה רב, משורר ומקובל איטלקי אשר עסק בחישוב הקץ, תלמידו של המקובל משה קורדובירו.
בספרו "מגדל דוד", הקרוי על שם אחיו, הגיע לאחר חישובים למסקנה כי "בשנת ת"ח (1647) יקומו המתים מן העפר". לצורך החישוב הסתמך על פרקי דרבי אליעזר, פרק 28, ועל מדרש הנעלם בספר הזוהר.
דאטו היה משורר אשר כתב באיטלקית יהודית, וחיבר בין השאר גרסה שירית למגילת אסתר. כיום נמצאים רבים מכתבי היד שלו במוזיאון הבריטי בלונדון.
אבא בר בא
פרנסיסקו וראז'ו
פרנסיסקו וראז'ו (ספרדית: Francisco Varallo; 5 בפברואר 1910 - 30 באוגוסט 2010) היה כדורגלן ארגנטינאי אשר שיחק במונדיאל הראשון, מונדיאל 1930, והיה לכדורגלן האחרון שנותר בחיים מבין שחקני משחק הגמר של טורניר זה, עד למותו בשנת 2010 בגיל 100.
וראז'ו נולד בשנת 1910 בעיר לה פלאטה שבארגנטינה. הוא שיחק תחילה בקבוצת עיר מגוריו חימנסיה לה פלאטה עד לשנת 1930, ואז עבר לקבוצת הפאר בוקה ג'וניורס בה שיחק משך עשר שנים. הוא השתתף ב-210 משחקים וכבש 181 שערים.
עד לחודש מרץ 2008 היה פרנסיסקו למלך שערי בוקה ג'וניורס בכל הזמנים עד אשר עבר אותו מרטין פלרמו לאחר שזה כבש את השער ה-182 בקריירה שלו.
בנבחרת ארגנטינה שיחק פרנסיסקו במונדיאל 1930 בה כבש שער אחד נגד נבחרת מקסיקו בניצחון נבחרתו 3-6. זה היה המונדיאל היחיד בו הוא השתתף שכן ארגנטינה נעדרה מהמונדיאלים שנערכו בשנים: 1934 ו 1938. רגע השיא בקריירה שלו היה הזכייה בקופה אמריקה עם נבחרת ארגנטינה בשנת 1937.
מלחמת העולם השנייה שפרצה בשנת 1939 הביאה לסיום הקריירה שלו בגיל צעיר יחסית, שנה לאחר מכן. ב-1994 זכה בתואר המצוינות של פיפ"א על תרומתו לכדורגל.
מנשה אלישר
מנשה חי אליָשר (28 בספטמבר 1901 – 1994) היה איש עסקים ואיש ציבור ירושלמי. נשיא לשכת המסחר בירושלים בין השנים 1951 עד 1985 ויקיר ירושלים.
משפחתו.
מנשה אלישר היה בן למשפחת אלישר שישבה בארץ ישראל ככל הנראה מאז גירוש ספרד. בתחילה התיישבה בצפת, ולאחר מכן בחברון ולבסוף בירושלים, שם נולד מנשה. אבי-סבו מצד אביו היה הראשון לציון ר' יעקב שאול אלישר (יש"א ברכה), סבו היה הרב חיים משה אלישר ואביו, יצחק שמעיה אלישר היה הנשיא הראשון של ועד הקהילה העברית המאוחדת וסגן ראש העיר ירושלים בין השנים 1917 עד 1929. אמו הייתה בתו של יוסף נבון ביי.
תולדות חייו ופועלו.
אלישר למד בבית המדרש דורש ציון ובבית הספר של כי"ח (אליאנס), בבית הספר הריאלי בחיפה ובבית הספר הצרפתי בקהיר. הוא הוסמך למשפטים בבית הספר למשפטים של ממשלת המנדט הבריטי בירושלים. בעודו נער, היה עד למעמד הכניעה של השלטון הטורקי לבריטים בפאתי ירושלים.
ב-1930 נשא לאשה את רחל לבית קוקיה והשניים בנו בית בשכונת רחביה, ברחוב אלחריזי, הוא בית אלישר. הבית היה בית ועד לעילית הכלכלית של העיר, יהודים וערבים כאחד.
בשנת 1933 היה מעורב ברכישת 600 דונם קרקע באזור אבו גוש, יחד עם סגן הקונסול הגרמני בירושלים ואיש הנדל"ן ג'וזף פסקל אלבינה. לאחר חמש שנות מאבקים משפטיים נרשמה הקרקע על שמו של אלישר ו"חברת קריית יערים בע"מ", במטרה להקים במקום עיר גנים שתתוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן. התוכנית לא יצאה לפועל עקב המרד הערבי הגדול וכיום נמצאת על חלקת קרקע זו השכונה החרדית טלז סטון.
בעת מאורעות תרצ"ו התגייס לקריאתו של השופט גד פרומקין שקרא להציל את יהודי יפו. הוא היה מבין מקימי קרן "עזרה וביצרון" שגייסה כספים לצורך הצלת יהודי יפו, וכיהן כמנהל המגבית שלה וסגן יו"ר הקרן. במקביל היה בין מייסדי תנועת "קדמה מזרחה" שנועדה לגשר על גלי האיבה בין יהודים לערבים. יחד עמו היו חברים בתנועה אישים כדוד ילין, אליעזר ילין, יצחק רפאל מולכו, חיים מרגליות קלווריסקי, יוסף קלוזנר, רבי בנימין, יעקב טהון ומשה סמילנסקי. הם ניסו לרקום קשרי תרבות וכלכלה עם אישים ערביים כבני משפחת נשאשיבי. אלישר וחלק ניכר מבני היישוב הוותיק פרשו מ"קדמה מזרח" לאחר שהתגברה בה הנטייה לכיוון פתרון של מדינה דו לאומית בהשפעת אנשי ברית שלום.
בעזרת קשריו הענפים עם ערבים, שליטתו בשפה הערבית והיכרותו עם הלכי הרוח סייע אלישר בידי אנשי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה) בהשגת ידיעות ודיווח על הלכי רוח ברחוב הערבי והעברת מסרים בלתי רשמיים אל ההנהגה הכלכלית והחברתית של ערביי ירושלים. מפקד הש"י, ראובן שילוח (זסלני) היה דייר בבניין של אלישר, שבו גר. כמו כן עבד אלישר בשירות הידיעות עם אליהו ששון.
במקביל פיתח אלישר את עסקו הפרטי, חברת מנשה ח. אלישר לייבוא סיגריות וטבק. החברה הייתה במשך שנים רבות מונופול בייבוא מותגים שונים כגון מותג סגריות ה"קנט" שיוצרו בקנטקי ארצות הברית.
עם קבלת תוכנית החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947 פרץ המון ערבי אל המרכז המסחרי בממילא ושרף חנויות של יהודים. עקב כך ייסד אלישר את "ועד נפגעי המאורעות" שריכז את התביעה המשפטית והערכת הנזק, גייס תרומות לסיוע לנפגעים וייצג את בעלי הנכסים מול המוסדות הלאומיים. הוא היה גם חבר ב"ועדת ירושלים" שהוקמה עם קום המדינה בראשות דב יוסף על מנת לטפל בענייני העיר. אלישר היה ממונה על נושאי הכלכלה והמסחר ובמסגרת תפקידו דאג לאספקה סדירה של מוצרים לעיר בין היתר על ידי הכשרת שדה תעופה בשכונת גבעת שאול (כיום רחוב כנפי נשרים). הוא אף דחף להקמתה של "החברה הכלכלית לירושלים" כדי שתעודד הקמת מקומות תעסוקה בעיר. באותה תקופה נשא ונתן עם הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית לחכירת שטח של 1,000 דונם בגבעת רם עליו הוקמו משכן הכנסת, קריית הממשלה, מוזיאון ישראל, קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים ובנייני האומה. בין היתר היה אלישר גם סגן יו"ר בנייני האומה וחבר בצוות ההקמה שלו.
כנשיא לשכת המסחר היה פעיל בזירה הבינלאומית ובמרץ 1966 אירח בירושלים את הקונגרס הבינלאומי ה-107 של איגוד לשכות המסחר. הוא היה פעיל בניסיונות לבלום את החרם הערבי במסגרת זו ויצר קשרים בעיקר עם ראש איגוד לשכות המסחר הבינלאומיות, אדמונד ז'יסקר ד'סטאן (אביו של נשיא צרפת ואלרי ז'יסקר ד'אסטן) במטרה לקדם את הסחר עם צרפת ועם ארצות שבתחום השפעתה.
במלחמת ששת הימים שהה בארצות הברית במאמצים לגיוס כספים, נאם ושידל קהילות יהודיות לתרום למדינת ישראל מטעם המגבית היהודית המאוחדת.
בתשל"ב העניק לו ראש עיריית ירושלים, טדי קולק את אות יקיר ירושלים.
בית הספר הממלכתי בשכונת גבעת מרדכי נקרא על שם אלישר עוד ב-1976. כאשר נסגר בית הספר, עם הפיכת השכונה לדתית, נקרא על שמו בית הספר בשכונת רמת שרת. על שמו גם רחבה מול לשכת המסחר במרכז ירושלים, ברחוב הלל.
בשנת 1987 העביר את ניהול חברת ייבוא הסיגריות לבנו עודד אלישר.
בן דור
בן דור הוא שם משפחה יהודי עברי שמשמעותו בנו של דור.
בנוסף, בן דור יכול להיות עברות לשמות משפחה בעלי צליל דומה: בינדר, בנדר, בנדלר, הנדלר ועוד.
סטובל
סטובל (בפורטוגזית: Setúbal) היא עיר ורשות מקומית (município) במרכז פורטוגל, השוכנת במרחק של כ-30 ק"מ דרום-מזרחית לבירה ליסבון. העיר ממוקמת על החוף הצפוני של נהר סאדו. באזור סטובל יש הרבה להקות של דולפינים. בעיר מתגוררים כ-120,000 תושבים.
העיר נוסדה על ידי הפיניקים במאה העשירית לפני הספירה, והתפתחה לכפר דייגים. בלב העיר ממוקמת כנסיית ישו (Igreja de Jesus) הנחשבת לאחד מן הבניינים הראשונים בפורטוגל המאופיין על ידי סגנון הגותיקה המנואלינית. סטובל נחשבת גם למרכז קולינרי בפורטוגל. הנמל של סטובל הוא השלישי בגודלו במדינה, ובו תעשייה חשובה של בניית אוניות וספינות. כיום ישנה מגמה גוברת של סגירת מפעלים תעשייתיים בעיר, ולעומת זאת פיתוח בתחום התיירות.
סטובאל
מרסל לנגר