מנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית ושאף לעלות ארצה. היה פעיל ב"צעירי ציון" ברוסיה, ובהמשך היה חבר מרכז המפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס) ו"החלוץ" בליטא. כמו כן היה חבר נשיאות "אורט" בליטא ויו"ר מועצת קופת חולים הכללית בליטא.
בחודש ספטמבר 1930 עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנו. בארץ הוזמן לעבוד בבית הספר החקלאי בכפר הנוער בן שמן על ידי מנהלו, ד"ר זיגפריד להמן, שאותו הכיר עוד מימי פעולתו של להמן בבית הילדים היהודי בקובנה. הוא עבד בכפר הנוער כמורה ומחנך נוער וחבר הנהלת בית הספר עד שנת 1943. היה חבר ומזכיר מועצת עובדי בן שמן.
מ-1943 עד 1945 כיהן כמנהל בית הספר המחוזי בקיבוץ יגור, ומ-1945 כמנהל בית הספר המחוזי בקיבוץ גבעת השלושה וכמורה בבית המדרש למורים ולגננות ע"ש שיין שם. בשנים 1931–1949 היה פעיל ב"הגנה".
בשנת 1948 נפתח בית הספר התיכון בחולון (לימים תיכון קוגל), ואלישיב התמנה על ידי המרכז לחינוך למנהלו הראשון. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1965.
חבר נשיאות איגוד בתי הספר התיכונים, חבר הוועדה לכימיה שליד משרד החינוך וחבר מועדון רוטרי בחולון. בראשית שנות ה-60 שימש גם מרצה במתודיקה של כימיה לסטודנטים להוראה באוניברסיטת תל אביב.
פרסם את ספר הלימוד "חימיה אורגנית: לבתי-ספר תיכוניים, מקצועיים ולהשכלה עצמית" (תל אביב: יוסף שמעוני, תרצ"ט). כמו כן הוציא חוברות לימוד ומדריכי מעבדה בכימיה כללית, כלכלה פוליטית, שיעורים בתורת הקרקע ומתודיקה של לימודי הטבע; תרגם ספרים ומאמרים מדעיים לעברית (בהם הספר "תורת הקרקע" לפרופ' י' יפה, שהתפרסם ב"השדה"); ופרסם מאמרים ב"הפועל הצעיר", "דבר", "השדה", "השדה לנוער" ועוד.
מרדכי אלישיב נפטר בדצמבר 1977, בגיל 79. נקבר בבית עלמין הדרום. אלמנתו גרטה נפטרה ב-1989, ונקברה לצדו.
היה אב לבן, דוד, ולבת מאומצת, ורה אלישיב (עיתונאית; הייתה נשואה לעיתונאי חגי אשד).
אחיו הצעיר, ד"ר שמואל אלישיב, היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בברית המועצות. אחיו יוסף פרידמן היה מפעילי "פועלי ציון" ברוסיה ובליטא, ובהמשך כימאי בפריז.
חגי אשד
חגי אשד (אידלשטיין; 7 באוקטובר 1928 – 18 בנובמבר 1988) היה עיתונאי וסופר ישראלי, חבר מערכת "דבר" מ-1954 ועד מותו.
קורות חיים.
אשד נולד ב-1928 בתל אביב בשם אברהם שלמה אידלשטיין, הצעיר משלושת ילדיהם של אסתר לבית כ"ץ ויהודה אידלשטיין, ונקרא על שם ר' אברהם שלמה האיתמרי, אביו של הרב אליהו הכהן מאיזמיר, מאבותיו של יעקב כ"ץ, סבו מצד אמו.
אביו היה מחנך עברי, עיתונאי וסופר, חבר מערכת "הבוקר" במשך 24 שנים.
בגיל 15 התגייס אשד ללח"י. עם קום המדינה אימץ את כינויו המחתרתי, "חגי", לשמו, ואת שם משפחתו עִברת: הוא נטל מן השם "אידלשטיין" שלוש אותיות, והחליפו ב"אשד". בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1954 הצטרף לעיתון "דבר" והיה חבר מערכת העיתון עד מותו. הוא שימש בתפקידים רבים בעיתון: עורך חדשות, כתב ופרשן מדיני, קורספונדנט בלונדון, ולבסוף – פרסם מאמרים בנושאים מדיניים והיה בעל טור קבוע שהוקדש לפרשנות וביקורת. הוא שלח ידו במלאכות עיתונאיות רבות: רפורטז'ה ומסה, עריכה וביוגרפיה, מחקר וביקורת.
חקר את "העסק הביש" (פרשת לבון), וחיבר דו"ח שהגיש דוד בן-גוריון לממשלת ישראל ב-1964 (הדו"ח הופיע כעבור 15 שנה בספרו של אשד "מי נתן את ההוראה"- והטיל את עיקר האחריות על שר הביטחון דאז, פנחס לבון).
היה שותף לשמעון פרס בחיבור הספר "כעת-מחר" (ירושלים 1978), שביקש להציע "רעיונות לחידוש פניה של ישראל לאחר כשלושים שנות עצמאות ממלכתית ולקראת שנת 2000".
ב-1988 הופיע ספרו "מוסד של איש אחד", ביוגרפיה של ראובן שילוח, ממייסדי קהילת המודיעין הישראלית.
ב-1955 נישא אשד לוורה אלישיב, עיתונאית (בתו המאומצת של המחנך מרדכי אלישיב (פרידמן)), שאותה הכיר בבית ברל. היו אלה נישואים משבריים וטעוני מתח, והם הסתיימו באווירה קשה כעבור 13 שנה.
ב-1969 נישא לעליזה יעקבי, ובני הזוג היו הורים לשתיים: אריאלה (1970) ועופרה (1973).
אשד נפטר בנובמבר 1988, בגיל 60.
בשנת תשנ"ב-1991 ראה אור הקובץ "זה לא רק החום המלוח", ובו מבחר ממאמריו.
ספריו.
לאחר מותו:
הנריקה צימרמן
הנריקה צימרמן בן הראש (בפורטוגזית: Henrique Cymerman Benarroch; נולד ב-23 במרץ 1959 בפורטו שבפורטוגל) הוא עיתונאי ישראלי ממוצא פורטוגזי-ספרדי, המשמש כתב השטח במזרח התיכון של מספר גופי תקשורת ובניהם: העיתון הקטלוני "La Vanguardia", תחנות הטלוויזיה הספרדית אנטנה 3, מדיאסט ספרד ועוד.
צימרמן משמש גם כנשיא לשכת הסחר ישראל-ירדן - ומדינות המפרץ.
ביוגרפיה.
הנריקה צימרמן נולד ב-1959 בעיר פורטו שבפורטוגל. אביו הגיע לפורטוגל מפולין, ואמו היא בת למשפחה יהודית ספרדית ממלייה.
כשהיה בן 16 עלה לישראל בגפו. הוא סיים תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן תואר שני במדע המדינה וסוציולוגיה. מספר שנים כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה עיתונאית.
צימרמן החל את קריירה העיתונאית ב-1982 ככתב השטח של "מעריב" בחצי האי האיברי.
משנת 1991 החל את תפקידו ככתב השטח במזרח התיכון של היומון הקטלוני "La Vanguardia", ומ-1992 שימש באותו תפקיד עבור תחנת הטלוויזיה הספרדית אנטנה 3. בשנת 2014 החליט לעזוב את אנטנה 3, לאחר יותר מ-20 שנה שעבד עמם. כמו כן שימש ככתב שטח ופרשן לענייני המזרח התיכון של רשת הטלוויזיה הפורטוגלית SIC, וככתב שטח של ערוץ הטלוויזיה הברזילאי GloboNews. במהלך העשור השני של המאה ה-21, הוא הפך לעיתונאי הישראלי הראשון בהיסטוריה שמשדר לטלוויזיה בארץ מדובאי, אבו דאבי, קטאר וסעודיה.
הנריקה צימרמן הוא כתב חדשות של המזרח התיכון יותר מ-25 שנים. צימרמן הוא גם מרצה בלימודי המזרח התיכון בפקולטה לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי להשכלה גבוהה בהרצליה.
בשנים 2005- 2012 ראה אור ספרו "קולות ממרכז העולם" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005) בשש שפות (ספרדית, פורטוגזית, עברית, ערבית, ברזילאית ואנגלית). בספר, שהוגדר כ"צילום של המתרחש בסמבטיון הישראלי-פלסטיני", ערך שורה של ראיונות עם אישים בולטים במזרח התיכון ובסכסוך הישראלי-ערבי.
צימרמן ביים את סדרת הטלוויזיה התיעודית "", שבה הוא מתחקה אחר שורשי האסלאם הרדיקאלי, אל קאעידה והמדינה האסלאמית. התוכנית שודרה ב-2016.
טענתו של צימרמן הייתה כי המזרח התיכון עבר את אחת התקופות הקשות מאז האינתיפאדה השנייה. ארצות הברית המקדמת את תהליך השלום נמצאה בדרך ללא מוצא, בעיקר מפני שמעולם לא הצליחה לחבר בין שני הצדדים בקונפליקט וסירבה לראות בקונפליקט כבעיה של שני צדדים, במקום לאמץ גישה הלוקחת בחשבון את כלל האזור, ואשר בה ישראל תיצור בריתות עם ארצות ערב סוניות
האפיפיור פרנציסקוס.
ביוני 2013 נפגש צימרמן עם האפיפיור פרנציסקוס. בפגישה זו הציע כי האפיפיור יבקר בארץ הקודש.
ביקורו של האפיפיור במאי 2014 הציע צימרמן, שיתקיים מפגש עם הנשיא הפלסטיני מחמוד עבאס והנשיא הישראלי שמעון פרס. האפיפיור העלה את הרעיון להפוך את המפגש ל"טקס תפילה" שייערך בוותיקן, ושני המנהיגים הסכימו. Le Figaro הכריז על כך כמאורע היסטורי חסר תקדים בהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
פעילות התנדבותית.
צימרמן חבר באגודת הידידים של עמותת כפרי הילדים - SOS Children's Villages ועורך מפגשים והרצאות לצורך התרמות לעמותה.
כמו כן כיהן כחבר וועד בעמותת ל.א. לאלימות נגד נשים.
מרצה אורח ב"תגלית", צה"ל, ואמ"ן ומתן הרצאות לאגף המודיעין של צה"ל, דובר צה"ל, מכינות קדם צבאיות ומשרד החוץ של ישראל.
מרצה קבוע בארגונים יהודים בין-לאומיים בקרב הקהילות היהודיות בעולם.
אל תנזים
שטענציל
שטענצל
שטענצעל
שטנציל
מרים גיליס
פלסמון
קרב קרפלד
פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף
פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף הוא פרס שמוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו מדי מספר שנים החל משנת 1971 לאדריכלי נוף עבור גן בישראל שבנייתו הושלמה.
הפרס מוענק על ידי קרן על שמו של אברהם קרוון, שהוקמה במטרה לעודד את אדריכלות הגנים והנוף בישראל. קרוון היה ראש מחלקת נטיעות ואדריכל הגנים והנוף של תל אביב-יפו, בין היתר היה אדריכל גן מאיר, גן העצמאות, גן הפסגה, וגנים נוספים בעיר.
נסוטוצרטופס
נסוטוצרטופס (שם מדעי: "Nasutoceratops") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים. הנסוטוצרטופס היה דינוזאור צמחוני בעל ציצית או עטרה סביב צווארו. הנסוטוצרטופס התקיים באמריקה הצפונית בתקופת הקרטיקון.
קרניו של הנסוטוצרטופס היו חריגות. למרות שהוא מסווג כשייך לתת-משפחת הצנטרוזאורים המאופיינים בקרן אף גדולה וקרני גבה מנוונות, הוא היה בעל בליטה קהה במקום קרן אף (בדומה לאלברטצרטופס) אך בעל שתי קרני גבה גדולות ומעוקלות, שמזכירות קרני פר.
הוא נתגלה בתצורת קאיפארוויטס ביוטה ותואר ב-2010 על ידי Eric Karl Lund בעבודת מחקר (תזה) תחת הנחייתו של סקוט סמפסון. לונד נתן לו את השם "Nasutuceratops". בשנת 2013 קבוצת חוקרים ברשות סמפסון, לונד ופארקה תיקנו את השם ל-"Nasutoceratops" והוא הוגדר באופן רשמי. פירוש השם "נסוטוצרטופס" הוא "פרצוף בעל קרניים ואף גדול".
Turn It On Again
פרס קרוון
גשר הרכבת הטורקי בנחל האלה
אדוארד אוונס