אוויטה, בבימויו של הרולד פרינס, עם כוריאוגרפיה של לארי פולר, ובהפקתו של רוברט סטיגווד, הוצגה לראשונה בוסט אנד, בתיאטרון ע"ש הנסיך אדוארד, ב-21 ביוני 1978, וירדה ב-18 בפברואר 1986, אחרי 3,176 הופעות. איליין פייג' שיחקה את אווה, יחד עם דייוויד אסקס כצ'ה, ג'וס אקלנד כפרון ודיאנה טרי כפילגשתו של פרון. פייג' נבחרה מבין מועמדות רבות, לאחר שג'ולי קובינגטון דחתה את התפקיד. לאחר פרישתה של פייג' מההפקה, את דמותה של אווה פרון גילמו מספר שחקניות, בזו אחר זו, בהן: מארטי ווב, סטפני לורנס, שיבון מקארתי (שגילמה את דמות הפילגש כאשר ההפקה עלתה לראשונה), ג'קי צ'פל, קתרין אוונס, מריה מורגן.
במקור, ווב החליפה את פייג' כשזו הייתה בחופשה, ושוכנעה על ידי פרינס להישאר עם הצוות כמחליפה קבועה, על מנת לסייע לה לקראת המועד שבו היא תיקח על עצמה את התפקיד. הדבר שימש כתקדים עבור ההפקה, וכך זה המשיך הלאה, עם לורנס ששימשה כמחליפתה של ווב. מישל בריז, מחליפתה המקורית של פייג', לא לוהקה לתפקיד הראשי בלונדון, אך מאוחר יותר היא לקחה חלק בצוות השחקנים של ההפקה שעלתה בניו זילנד.
גארי בונד החליף את דייוויד אסקס כצ'ה, ואחרי גילמו את התפקיד מארק ראיין (שלפני כן גילם את דמותו של אגוסטין מגאלדי), מרטין סמית' וג'ימי קין. בין השחקנים-המחליפים של אקלנד היו ג'ון טרנר, אוז קלארק ודניאל בנזאלי.
בסקירתו בסאנדיי טיימס, דרק ג'ול כתב כי המופע הוא "די נפלא" וציין כי המוזיקה "השאפתנית" של ובר היא "היתוך שאין דומה לו של חוויה מוזיקלית של המאה ה-20"; את מילותיו של רייס תיאר במילים "נוקבות" ו-"שנונות". ברנרד לוין מהטיימס לא אהב את המחזמר, וכינה אותו "יצירה נתעבת ... שמתיימרת להיות אופרה ... רק משום שהקלישאות שבין השירים מושרות ולא מדוברות". עוד הוסיף כי היה זה "אחד הערבים הלא-נעימים ביותר שבחיי".
הפקה זו זכתה בפרס המחזמר הטוב ביותר של השנה מטעם "The Society of West End Theatre", ואיליין פייג' זכתה בפרס על ההופעה הטובה ביותר של השנה. הרולד פרינס היה מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר של השנה, ודייוויד אסקס היה מועמד לפרס על ההופעה הטובה ביותר של השנה במחזמר, אך שניהם לא זכור בפרס בסופו של דבר.
טימותי או'בריאן ותרזה פירת' שיתפו פעולה בעיצוב של הבמה. הסט היה מינימליסטי, עם מרפסת של פיגומים המקיפה את גב הבמה, ומעליה מסך, עליו מוקרנות תמונות. במוזיאון מאדאם טוסו יצרו פסלון שעווה של אווה, המבוסס על דמותה של איליין פייג', עבור ארון קבורה בו נעשה שימוש בסצנת ההלוויה שבתחילת המופע. בהשראת ציורי הקיר של דייגו ריברה, פרינס הציע קדמת הבימה תהיה מוקפת ביצירות אמנות המתארות את מאבקיהם של האיכרים הארגנטינאים. הוא פסל את עיצוב התלבושות המונוכרומטי המקורי המיועד לחברי המקהלה ולרקדנים; במקום זאת, הוא שלח אותם לחנויות צדקה ובגדי יד שנייה, לרכוש שם תלבושות עבור ההפקה. בסצנת המרפסת, שהפכה לאיקונית, אווה לבושה בשמלה לבנה רחבה, שעיצובה מבוסס על אחת משמלותיה של אווה פרון.
האלבום אוויטה בביצוע צוות השחקנים המקורי של ההפקה בלונדון הוקלט בשנת 1978 והופץ על ידי MCA Records.
הפקת לונדון המקורית עברה להופיע בבית האופרה שבמנצ'סטר למשך תקופה ממושכת, לאחר שירדה בתיאטרון "Prince Edwared". קתרין אוונס וג'ימי קין שיחקו את אווה וצ'ה, בהתאמה, עם ריה ג'ונס וג'ון באר כמחליפיהם.
ב-2 ביוני 2006, ההפקה הגדולה הראשונה של אוויטה בלונדון מזה כ-20 שנה נפתחה בתיאטרון Adelphi שבוסט אנד, בבימויו של מייקל גרנדג' עם השחקנית הארגנטינאית אלנה רוג'ר כאווה, פיליפ קווסט כפרון ומאט ראוולה כצ'ה. אל רשימת השירים של המחזמר נוסף השיר "You Must Love Me", שנכתב במיוחד עבור סרט הקולנוע משנת 1996, ואשר מעולם לא היה חלק מהמחזמר בשפה האנגלית קודם לכן. ההפקה זכתה לביקורות משבחות, אולם המכירות בקופות הכרטיסים היו דלות, וההפקה ירדה ב-26 במאי 2007, אחרי פחות מ-12 חודשים. קווסט ורוג'ר קיבלו מועמדויות לפרס אוליבייה על ההופעות שלהם בהפקה זו.
ברודוויי, ניו יורק.
לאחר הופעות הבכורה ב-"Orpheum Theatre" שבסן פרנסיסקו, ההפקה של אוויטה בברודוויי נפתחה ב-"Broadway Theatre" ב-25 בספטמבר 1979, וירדה ב-26 ביוני 1983, לאחר 1,567 הופעות ו-17 הצגות הרצה. פטי לופון כיכבה כאווה, עם מנדי פטינקין כצ'ה, בוב גאנטון כפרון, מארק סיירס כמגאלדי וג'יין אוהרינגר כפילגשתו של פרון. הארולד פרינס ביים, עם כוריאוגרפיה של לארי פולר. במהלך תקופה זו, שש שחקניות נוספות גילמו את דמותה של אווה, בנוסף ללה-פון: טרי קלאוזנר, ננסי אופל, פמלה בלייק (הצגות יומיות), דרין אלטאי, לוני אקרמן ופלורנס לייסי (ערבים). טום קרטר שימש כמחליפו של פטינקין והופיע כצ'ה.
לה-פון סיפרה על זמנה באוויטה: "'אוויטה' הייתה החוויה הגרועה ביותר בחיי", היא אמרה. "אני צורחת את דרכי בתפקיד שיכול היה להיכתב רק על ידי גבר ששונא נשים. לא היה לי שום גיבוי מצד המפיקים, שדרשו הופעה של כוכבת על הבמה, אבל התייחסו אליי כאל מישהי לא מוכרת מאחורי הקלעים. זה היה והייתה לי. אין תמיכה מהיצרנים, שרצה ביצועי כוכב במה אבל התייחסו אליי כאל מאחורי הקלעים לא ידועים. זה היה כמו ביירות, ונלחמתי כמו באנשי'".
נטען כי במקור, איליין פייג' אמורה הייתה לגלם את תפקיד אווה בהפקת ברודוויי, אולם איגוד השחקנים סירב לאפשר ללהק שחקנית שאיננה אמריקאית. פרינס ניסה לשכנע את הארגון בפעם שנייה, כאשר לופון סבלה מבעיות בגרונה, לפני שההפקה הגיעה לניו יורק. לופון הטילה ספק בכך שטענות אלו היו אמיתיות. בזיכרונותיה, היא ציינה כי מדובר היה בלא יותר מאשר שמועות, שהופצו על ידי פרינס עצמו על מנת לזכות בפרסום.
הפקת ברודוויי המחודשת משנת 2012 של אוויטה, המבוססת על זו של הוסט אנד משנת 2006, הוצגה ב-"Marquis Theatre", עם אלנה רוג'ר בתפקיד הראשי של אווה פרון, ריקי מרטין כצ'ה, מייקל סרבריס כחואן פרון, מקס פון אסן כאגוסטין מגאלדי ורייצ'ל פוטר כפילגשתו של פרון, עם כריסטינה דה-סיקו כשחקנית מחליפה בתפקיד אווה. הבמאי היה מיכאל גרנדג'ה, עם כוריאוגרפיה של רוב אשפורד, עיצוב תפאורה ותלבושות של כריסטופר אורה ועיצוב תאורה מאת אוסטין ניל. המחזמר הופק על ידי האל לופטיג וסקוט סנדרס. הצגות הרצה החלו ב-12 במרץ 2012, עם ערב בכורה רשמי ב-5 באפריל 2012.
ההפקה הייתה מועמדת לשלושה פרסי טוני, לרבות הפקה מחודשת של מחזמר הטובה ביותר. אוויטה ירדה ב-26 בינואר 2013, אחרי 337 הופעות ו-26 הצגות הרצה.
סיבובי הופעות.
סיבובי הופעות בממלכה המאוחדת ובאירלנד.
רבקה סטורם גילמה את דמותה של אווה, בסיבוב הופעות ברחבי הממלכה המאוחדת ואירלנד, בשנת 1987.
בשנת 1995, המפיקים פול ניקולאס ודייוויד איאן, שנמנו עם המפיקים המקוריים של המחזמר רוברט סטיגווד ודייוויד לנד, לקחו את אוויטה לסיבוב הופעות, בגרסה שהייתה חיקוי קרוב מאוד של ההפקה המקורית בלונדון. בהפקה זו כיכבה מארטי ווב בתפקיד אווה, עם כריס קורקורן כצ'ה, דאנקן סמית' כפרון, ליאו אנדרו כמגאלדי ופופי טירני כפילגשתו של פרון. למרות כמה ביקורת, שמתחו ביקורת על הליהוק של ווב שהייתה בת 50, סיבוב ההופעות היה מוצלח עד כדי כך שהוא המשיך גם במהלך כל שנת 1996.
בעקבות ההצלחה של ההעלאה המחודשת של אוויטה בוסט אנד ב-2006, יצא ב-2008 סיבוב הופעות נוסף בבריטניה, בכיכובה של לואיז דרים (אשר הוחלפה מאוחר יותר ברייצ'ל וודינג) בתפקיד אווה, שיימוס קאלן (מתחרה בתוכנית מציאות של ה-BBC) כצ'ה, מארק הינהאן כפרון עם ג'יימס וואוד כמאגלדי (לאחר שזכה בתפקיד בתחרות) וניקי מיי (שהוחלפה בקרלי בומן) כפילגשתו של פרון. סיבוב ההופעות בבריטניה הסתיים בסוף 2009, אך שב ועלה שוב במרץ 2010, והמשיך להופיע גם ברחבי אירופה עד אפריל 2011. ממאי עד ספטמבר 2011 ההפקה המשיכה להופיע בבריטניה ובגרמניה, עם אביגיל ג'יי כאווה, מארק פאוול כצ'ה ומארק הינהאן כפרון.
בעקבות ההצלחה של ההעלאה המחודשת של אוויטה בברודוויי ב-2012, הודיע המפיק ביל קנרייט על סיבוב הופעות חדש. ההפקה רצה החל ב-15 במאי 2013, בתיאטרון החדש שבווימבלדון, ולאחר מכן במספר אולמי תיאטרון ברחבי המדינה, עם מרטי פלו מ-Wet Wet Wet בתפקיד צ'ה, אנדרו וודסוורת' בתפקיד פרון ומדלנה אלברטו כאווה. הסיור הסתיים לאחר 55 הופעות, באוקטובר 2014.
סיבובי הופעות בארצות הברית וברחבי העולם.
במהלך השנים היו מספר הפקות שיצאו לסיבובי הופעות ברחבי ארצות הברית והעולם, בהן:
הפקות בינלאומיות.
להלן רשימת חלקית של מדינות בהן הוצג המחזמר (לפי סדר א"ב):
הפקה של אוויטה הוצגה בין ה-17 ביולי ל-1 באוגוסט 2015 ב-"CenterStage Geelong" שבג'ילונג, אוסטרליה.
ערב הבכורה של ההפקה האיטלקית הראשונה התקיים בסן רמו ב-5 בדצמבר 2013, בבימויה של סוזנה טגליאפיאטרה עם תרגום לאיטלקית של מרקו סווטרי ובכיכובם של סימונה אנג'יולוני כאווה דוארטה, אדוארדו פלנסה כצ'ה, אגוסטינו מרפיוטי כחואן פרון, מתיאו מארלי כאגוסטין מגאלדי ודילטה מנגוליני (אשר הוחלפה בסימונה מרוקו כאשר ההפקה יצאה לסיבוב הופעות באיטליה) כפילגשתו של פרון.