בן 10 (באנגלית: Ben 10), המכונה לימים בן 10 הקלאסי (Classic Ben 10) היא סדרת הנפשה אמריקאית לילדים שנוצרה על ידי קבוצת "אנשי הפעולה"(Man of Action) ששודרה בערוץ Cartoon Network. פרק הפיילוט "And Then There Were 10" ("איך הכל התחיל") שודר ב-27 בדצמבר 2005. בישראל הסדרה שודרה לקראת סוף שנת 2007 בערוץ הילדים, בדיבוב לעברית. בעקבות הצלחת הסדרה הופקו גם 3 סדרות המשך; , , וב-2015 הופקה סדרת "קאמבק". בעקבות הצלחת הסדרה הופק סרט טלוויזיה מצויר בשם "סודו של האומניטריקס", שנכרך בעלילת העונה הרביעית, וסרט טלוויזיה לייב אקשן בשם "מרוץ נגד הזמן".
תקציר העלילה.
בן טניסון בן ה-10, בת דודתו בת ה-10 גוון וסביהם מקס מתחילים את טיול הקמפינג הקיצי שלהם בקרוון. במהלך עצירתם ביער ולאחר ריב שגרתי נוסף עם גוון, יוצא בן לטייל ביער ומבחין במטאוריט הנוחת בכדור הארץ. הוא מגיע למקום הפגיעה כדי לוודא שמדובר במטען זר.כשהוא מתקרב הוא מגלה מכשיר מסתורי, דמוי שעון המכונה ("האומניטריקס"). השעון מזנק אל עבר ידו של בן ומעניק לו את היכולת להפוך לאחד מתוך עשרה חייזרים. למרות שבן מבין שעליו האחריות לעזור ולהציל אחרים עם יכולותיו החדשים, הוא לא יותר משובב עם כוחות על.
יחד עם גוון הלומדת כשפות וסבא מקס שמתגלה בהמשך כחבר לשעבר בארגון צדק בין גלקטי המכונה "השרברבים", בן יוצא להרפתקה בחלל ובכדור הארץ להילחם בנבלים שונים; בצוותים או יחידים כמו ווילגאקס או קווין 11, המתאחדים בהמשך בשביל להשמיד את בן ולהשיג את האומניטריקס.
חייזרים ראשיים.
בהיותו אחד מן החייזרים המגוונים של בן, להט הוא פירוקינטי, כלומר יש לו את היכולת לייצר ולהשתמש בחום ואש מגופו. הוא יכול ליצור כל צורה של אש, בדרך כלל כדורי אש. הוא גם יכול להעצים את האש על מנת ליצור אגרופים בוערים, ויכול לשאוב אש כמו דרקון. להט לובש את סמל האומניטריקס על חזהו.
היכולת העיקרית של כלב פרא היא חוש הריח שלו. מכיוון שאין לו עיניים, ה"ראייה" שלו מורכבת ממיפוי תלת-ממדי של מקור חושיו, בדומה לטרמוגרף. בשילוב עם שמיעתו המשופרת, חושיו מקבלים צורה של מכ"ם או סונאר, ומאפשרים לו עדיין לחוש את סביבתו בצורה ברורה יותר. כלב פרא יכול לחוש ישויות בלתי נראות, ולכן הופך את זה חסר תועלת נגדו. זמן המהירות וזמן התגובה המוגבר של כלב פרא מאפשר לו להתחמק ולהתקוף חזרה ללא מאמץ בעזרת חושיו.
לראש יהלום יש את היכולת לשלוט במבנה האטומי של הפיזיולוגיה שלו כרצונו, ומאפשר לו להפוך את איבריו לכלי נשק מיהלום כמו להבים ואלות. בנוסף לכך, הוא יכול לשלוט בכל הגבישים שהוא מייצר, עד כדי כך שהוא יכול לגרום להם להתפוצץ או להרים אותם מהאדמה. הוא יכול לירות רסיסי קריסטל ברצף מידיו ויכול לפוצץ את חלקי גופו לתצורות גבישיים, וכן לגרום למבני קריסטל לצמוח מגופו.
אקסלר יכול לתפעל חיכוך עד למהירות של 800 קמ"ש תוך שתי שניות. הוא יכול להאיץ כל כך מהר שנראה שהזמן נעצר לחלוטין בפניו, ומאפשר לו לשנות מיקום של דברים סביבו בזמן שהם נעים. קינסלרנים הופכים למהירים יותר ככל שהם מתבגרים.
גודלו הקטן של תא אפור מפריך את האינטלקט החישובי והטכני הגדול שלו. הוא יכול ליצור מכונות מסובכות מחלקי חילוף, להבין את הפונקציה של כל מכשיר במבט חטוף, ולבצע תיקונים מתוחכמים במכונות מורכבות (כגון מנוע הנעה עם עיוות).
האינטלקט של תא אפור משמש כפתרון בעיות ועזרה אנליטית במצבים קשים. זה מאפשר לו לחשוב בצורה אסטרטגית יותר כאשר הכוח הפראי אינו יעיל. למעשה, תא אפור הוא חכם מספיק כדי לדעת כיצד לפתוח את מרכז הבקרה של האומניטריקס, דבר שרק אחדים מסוגלים לכך.
צ'ילה במשחקים האולימפיים
צ'ילה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באופן רשמי באולימפיאדת סטוקהולם (1912), אם כי הוועד האולימפי שלה טוען כי כבר באולימפיאדת אתונה (1896) השתתף אתלט צ'יליאני אחד, לואיס סוברקסו. מאז החלה להשתתף באופן סדיר, החמיצה צ'ילה שתי אולימפיאדות - אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ואולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים צברו הספורטאים הצ'יליאנים 13 מדליות אולימפיות, מהן שתי מדליות זהב, שתיהן בטניס.
צ'ילה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), למעט אולימפיאדת סאפורו (1972) ואולימפיאדת לייק פלאסיד (1980). במשחקי החורף לא הגיעו הספורטאים הצ'יליאנים להישגים משמעותיים.
היסטוריה.
בשלוש באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה לא הגיעו הספורטאים הצ'יליאנים להישגים גבוהים. ההישג הספורטיבי המשמעותי הראשון הגיע באולימפיאדת אמסטרדם (1928), כאשר רץ המרתון מנואל פלאסה זכה במדליית הכסף.
ההישגים הבאים הגיעו רק לאחר מלחמת העולם השנייה. באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה נבחרת הכדורסל במקום השישי. באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה הרוכב אוסקר קריסטי במדליית כסף בתחרות הקפיצות, וגם הנבחרת בה היה חבר זכתה במדליית כסף בתחרות הקפיצות. נבחרת הכדורסל סיימה במקום החמישי. באולימפיאדת מלבורן (1956) בלטו המתאגרפים: רמון טאפיה זכה במדליית כסף וקלאודיו בריינטוס וקרלוס לוקאס זכו במדליות ארד. האתלטית מרלן ארנס הייתה לספורטאית הצ'יליאנית הראשונה (והיחידה עד כה) שזכתה במדליה אולימפית, מדליית כסף בהטלת כידון.
32 שנים חלפו עד שצ'ילה זכתה לראות ספורטאי נוסף עומד על הפודיום, הקלע אלפונסו דה אירואריסאגה, שזכה במדליית כסף בסקיט באולימפיאדת סיאול (1988). הישג זה היה אירוע חד-פעמי, והמדליות הבאות הגיעו רק במאה ה-21.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה נבחרת צ'ילה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 2-1 לנבחרת קמרון וגברה במשחק על המקום השלישי 0-2 על נבחרת ארצות הברית. בשורות הנבחרת שיחק איוואן זמורנו, שכבש לזכותה שישה שערים, והיה למלך השערים של הטורניר.
באולימפיאדת אתונה (2004) הגיעה צ'ילה להישג השיא שלה - 2 מדליות זהב ומדליית ארד אחת, כולן בטניס. ניקולאס מאסו ופרננדו גונסאלס זכו בטורניר הזוגות לאחר ניצחון על הגרמנים ניקולס קיפר וריינר שיטלר. מאסו זכה במדליית הזהב גם בטורניר היחידים, לאחר ניצחון על האמריקני מרדי פיש. גונסאלס זכה במדליית הארד, לאחר שגבר על אמריקני אחר, טיילור דנט. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליח הצמד לשחזר את הישגו, והודח כבר בסיבוב השני. מאסו נעצר בשלב זה גם בטורניר היחידים, ואילו גונסאלס זכה במדליית כסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לרפאל נדאל.
אולימפיאדת לונדון (2012) הייתה הראשונה מזה 16 שנים בה אף ספורטאי צ'יליאני לא זכה במדליה. המתעמל תומאס גונסאלס, היה הקרוב ביותר לכך, לאחר שסיים במקום הרביעי הן בתרגיל הקרקע והן בתרגיל הקפיצות. נטליה דוקו סיימה במקום התשיעי בהדיפת כדור ברזל. גם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הצליחו הצ'יליאנים לזכות במדליות. הטריאתלטית ברברה ריברוס רשמה את ההישג הגבוה ביותר, כשסיימה במקום החמישי. תומאס גונסאלס העפיל לגמר הקפיצות וסיים במקום השביעי ומרימת המשקולות מריה פרננדה ואלדס סיימה אף היא במקום השביעי.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
בית המדרש לרבנים בברסלאו
בית המדרש לרבנים בברסלאו, או הסמינר התאולוגי היהודי – מכון פרֶנקֶל (במקור: בית מדרש הרבנים ברסלוי, בגרמנית: Jüdisch-Theologisches Seminar Fraenckel'sche Stiftung), היה בית מדרש גבוה להכשרת רבנים ומורים ולעיסוק בחכמת ישראל, שפעל בין 1854 ל–1938 בעיר ברסלאו שבפרוסיה (החל מ-1871 חלק מהרייך הגרמני). המוסד היה מוקדה של האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית, שהיהדות הקונסרבטיבית רואה עצמה כממשיכתה.
היסטוריה.
בית המדרש נפתח ב-10 באוקטובר 1854. הוא מומן בעיקר על ידי הנדבן היהודי יונה פרֶנקֶל (בנו של דוד בן משה פרנקל), ובשל כך נקרא גם מכון פרנקל (Fränkel'sche Stiftung). הסמינר נועד למלא צורך חשוב שעלה כבר בראשית המאה ה-19: הכשרה מקיפה של רבנים מודרניים שירכשו השכלה כללית רחבה יחד עם מספיק ידע מסורתי ויוכלו להוות סמכויות דתיות בקהילות שעברו מודרניזציה גורפת ודחו את הרבנים מן הדור הישן; הטיפוס החדש של המנהיגות הדתית, שהתפתח במקביל במספר רב של אתרים, נועד לשמש ככהן דת האחראי על הרווחה והמצב המוסרי בקרב היהודים, לא כמשפטן בעל סמכות פוליטית כפי שהיה המרא דאתרא בעבר. הפער הגדול בין הרבנות המסורתית לקהל היה אחד מגורמי משבר ההתבוללות בשחר ימי האמנציפציה, וסמינר פרנקל נועד לספק פתרון מלא.
מנהלו הראשון וקובע הקו ההשקפתי בו היה הרב זכריה פרַנקל. בין המורים שהביא זכריה פרנקל היו צבי גרץ, יעקב ברנייס, מנואל יואל ובנדיקט צוקרמן.
תחומי הלימודים היו כתבי הקודש, הפירושים השונים, התרגומים ולימודי העברית והארמית. לימדו גם גאוגרפיה של ארץ ישראל, מבוא למשנה, התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי, שפות קלאסיות, היסטוריה של העם היהודי והספרות היהודית, מדרשים, פילוסופיה דתית ואתיקה על בסיס מקורות יהודיים, נוהגים וטקסים, רוח ההלכה והיבטיה האזרחיים והפליליים, עם דגש על ענייני אישות.
תלמידי הסמינר, שהוכשרו לרבנות, חויבו בלימודים כלליים ובהשגת תואר דוקטור. הם היו פטורים מתשלום, זכו לתנאי פנימייה ולעיתים גם קיבלו מלגות. רבים התפרסמו בהמשך כמנהיגים רבניים ורוחניים בקהילותיהם. בין בוגרי הסמינר היו ישראל לוי, יצחק משה אלבוגן, משה גידמן, חנוך יהודה קאהוט, משה גסטר, לאו בק, מיכאל גוטמן, יואכים פרינץ, הרמן שרייבר ועוד. מתוך 728 בוגרים במהלך השנים, 249 הוסמכו לרבנות.