המבחן מועבר לילדים ולמבוגרים. למבוגרים רבים ישנם מנגנוני הגנה מתוחכמים יותר, ונדרשת משימה השלכתית כדי להביא אותם לבטא את הדפוסים המגבילים או התוקפניים באישיותם. מבחן בית-עץ-אדם מציג גירוי המוכר לכלל האוכלוסייה – האדם נחשף במהלך חייו לאינספור בתים, עצים ואנשים, וההנחה היא כי רק את אלו שעמם הוא מזדהה וחש אליהם קרבה, הוא יבחר כאובייקט לציור וישליך עליהם באופן לא מודע את עולמו הפנימי.
שימושים נוספים למבחן:
הבחירה באובייקטים בית-עץ-אדם.
מחקרים רבים איששו את הטענות בדבר המשמעות האישית והפוטנציאל הסימבולי של המושגים "בית", "עץ" ו"אדם". מושגים אלו נבחרו בשל היותם מוכרים לכולם, כולל לילדים צעירים, קל לקבלם כנושאים לציור, הם מעוררים התבטאות כנה וחופשית, והם בעלי משמעות סימבולית בלתי מודעת.
בשנת 1969 מצאו באק והאמר כי ציורים של בית ועץ מופיעים כאסוציאציות שכיחות המתקשרות לאדם. שלושתם נחשבים כעצמים מוכרים, והם מזמנים יותר אסוציאציות מאשר עצמים אחרים. לטענתם, היתרון של מבחן בית-עץ-אדם לעומת מבחן ציור איש, הוא שמבחן זה מזמן מרחב גדול יותר של פרשנות.
הם מנו את היתרונות בצירופן יחד של שלוש המטלות של ציור בית, ציור עץ וציור אדם:
הפסיכולוג קארל קוך (Karl Koch) טען שלנבדק קל יותר לייחס תכונות שליליות לעץ מאשר לאדם, משום שהעץ נתפס כפחות קרוב אליו. בנוסף, נמצא כי בניגוד לציור אדם, ציור העץ אינו נוטה להשתנות במבחנים חוזרים, גם לא לאחר פסיכותרפיה ממושכת.
רצף הציורים מאפשר לנבדק להתחיל מהציור הנייטרלי יחסית (הבית), ולעלות באופן הדרגתי אל הציור הטעון ביותר מבחינה רגשית (האדם).
בגרסאות מסוימות של המבחן מקובל לבקש מהנבדקים לצייר ציורים נוספים, כגון, ציור משפחה, ציור משפחה בתנועה וציור חיה.
ההנחיות לנבדק.
במבחן בית-עץ-אדם, לצד הביטוי החופשי, ישנן מספר הגבלות לצורך סטנדרטיזציה: בהעברת המבחן, יש להקפיד על הנחיות, כלים ותנאים אחידים לכל הנבחנים, כדי לשמור על מהימנות ותוקף המבחן.
לפי המקובל, הנבדק מקבל עיפרון מספר 2 ומחק, ארבעה דפים של נייר לבן, כל דף באורך ורוחב של 17–21 ס"מ. ההנחיה היא קצרה ואחידה: "צייר בית, עץ ואדם (לפי סדר זה) באופן הטוב ביותר שביכולתך". את הבית הוא מתבקש לצייר במאונך לצלע הארוכה של הדף. כשהנבדק מסיים את ציור האדם הוא מתבקש לצייר דמות נוספת, הפעם מהמין השני. לאחר שלב הציורים ניתנת לנבדק הזדמנות לתאר, להגדיר ולפרש את הציורים שלו ולהעלות אסוציאציות לגביהם.
במהלך הציור הנבדק יכול למחוק כרצונו, אין מגבלת זמן והוא אינו מורשה להיעזר בכלים נוספים, כגון סרגל. אם הנבדק טוען שאינו יודע לצייר או כי אינו יצירתי, נאמר לו שהמבחן אינו בודק כישורים אמנותיים, וכי אין דרך אחת שהיא "הנכונה".
קיימות גרסאות שונות להעברת המבחן. ישנם בוחנים המעבירים את המבחן בשני שלבים: בשלב הראשון הנבדק מתבקש לצייר את כל ארבעת הציורים עם צבעים, ובשלב השני עם עיפרון. בגרסה אחרת יש המבקשים מהנבדק בסיום הציורים לספר סיפור על כל אחד מהציורים. יש המבקשים בסיום להוסיף ציור משפחה.
פרמטרים כלליים להבנת הציורים.
בניתוח הציורים, הבודק מייחס חשיבות לפרטים רבים ולאינטגרציה ביניהם. הניתוח הוא שיטתי ונעשה כתהליך אנליזה וסינתזה של הממצאים. לצד ההתייחסות להיבטים המבניים, כמו איכות הקו, מיקום הציור על הדף, הפרופורציות, מידת הפירוט והדיוק והשלמות, ישנה התייחסות גם להיבטים ההבעתיים, כלומר הבעות הפנים ותנוחות, של כל ציור בפני עצמו וביחס לאחרים.
הגיל הכרונולוגי לא משנה את אופן הניתוח, אך נבדקת שכיחות הופעת תווים שונים בציורי הנבדק בהשוואה לבני גילו, כדי לבחון אם אלו סימנים נורמטיביים לשלב התפתחותו.
הניקוד ניתן באופן כמותי אובייקטיבי וכן באופן איכותני וסובייקטיבי. הניתוח הכמותי מערב ניתוח של פרטי הציור, על מנת להגיע להערכה כללית של יכולות הנבדק בעזרת שיטת ניקוד שנכתבה על ידי יוצרי המבחן. עם זאת, השימוש העיקרי למבחן הזה נקשר לסכמה האיכותנית, שבה הבודק מנתח באופן סובייקטיבי את הציורים ואת התגובות לשאלות, באופן שמעריך את אישיות הנבדק.
בכל אחד מהציורים (בית, עץ ואדם) נבדקים פרמטרים ספציפיים. עם זאת קיימים מאפיינים יסודיים המשותפים לכולם:
ציור בית.
ציור הבית מייצג את המקום שבו גר האדם, ומעורר בנבדק אסוציאציות הקשורות לחיי הבית וליחסים בתוך המשפחה. ציור הבית יכול לשקף את יחס הנבדק לבני המשפחה ואת חוויית המשפחה שלו. ראשית מתייחס המאבחן לרושם הכללי שהציור יוצר, ולאחר מכן לפרטים: הגג מייצג את עולם הדמיון, קירות הבית מייצגים את חוזק האגו, הדלת והחלונות מייצגים את הפתחים דרכם נעשה הקשר עם הסביבה. הפסיכולוג רוברט ברנס (Robert C. Burns) הציע אלטרנטיבה וקרא להתייחס לבית כמייצג את אמו של המטופל.
ציור עץ.
ציור העץ מייצג את מיקומו ותפקידו של האדם בחיים, ומשקף רגש עמוק ולא מודע לגבי עצמו, וכן את יחס הנבדק אל סביבתו. התייחסות לפרטים בציור העץ: הגזע ככוח פנימי וכדימוי עצמי – צלקות העץ מייצגות התנסות טראומטית, והגיל שבו אירעה הטראומה יכול להיות מאובחן על ידי הגובה שבו ממוקמת הצלקת על הגזע. הענפים משקפים את ארגון האישיות ואת היכולת לקבל סיפוק מהסביבה. השורשים מצביעים עד כמה הנבדק מיושב, מחובר למציאות אך גם עד כמה הוא מקושר לעברו. הצמרת מתקשרת לעולם הפנטזיה, העלים לקשרים חברתיים, והפירות לפריון ולבשלות.
ציור אדם.
ציור אדם יכול לשקף דימוי עצמי או דימוי אידיאלי (כאשר הנבדק מצייר מה שהיה רוצה להיות ולא מה שמרגיש), או אחר משמעותי (כאשר על הציור מושלכת דמות נוכחית, או מן העבר, שהייתה לה השפעה על הנבדק). בציור אדם ניתן פירוש לכל רכיב ספציפי: לראש אשר מתקשר לשליטה ולאינטלקט; לגוף אשר מתקשר לרגשות, לעשייה, למיניות וליצרים; ואילו הפנים כמשמשות מקור לסיפוק תחושתי ולייצוג ערנות וקשר עם הסביבה. ישנה חשיבות גם לפירוש סימנים נוספים: גודל הדמות, איכות הקו, מחיקות מופרזות, תנועת הדמות, בחירת המגדר של הדמות הראשונה (בדרך כלל כל אדם בוחר לצייר תחילה את בן מינו) ותשומת לב לעיוותים והשמטות, היכולים להעיד על קונפליקט עם אותו חלק.
באופן זה עשויה להתקבל תמונה מלאה של הקונפליקטים וההגנות כפי שהן מסודרות באופן היררכי במבנה האישיות של הנבדק.
יתרונות הכלי.
המבחן מורכב מחלקים שאינם מילוליים, הציורים, היעילים בעיקר עבור אנשים שאינם מילוליים במיוחד, וכן מחלקים מילוליים, ההתייחסות המילולית לציור, דבר המעניק הזדמנות להביא לידי ביטוי בצורה ישירה או סמלית את התחושות של הנבדק ולהצביע על תפיסת המציאות שלו. צורת הביטוי של הציור מאפשרת לנבדקים הנמצאים במצב רגרסיבי להביא לידי ביטוי את הפוטנציאל שלהם, יותר מאשר בשיטות אחרות. יתרון נוסף קשור לכך שבמהלך המבחן הנבדק יכול לשים לב כי פרט כלשהו בציור הוא משמעותי במיוחד עבורו.
ביקורת על הכלי.
טרם אוששה תקפות סטטיסטית של נקודות הניתוח האיכותניות והכמותיות. כמו כן, נמצא כי ניתוח המבחן עלול לגרום לזיהוי-יתר של פתולוגיות, ונראה כי הכלי אינו מותאם לעבודה עם אוכלוסיות מגוונות מבחינה אתנית או תרבותית. בנוסף לבעיות התוקף, מבוגרים מסרבים לעיתים לצייר, ונבדקים רבים מתארים את ההיבחנות במבחן הזה כלא נעימה, ולטענתם המבחן ארוך ומייגע. הפסיכולוג, האוורד מ. קנוף ( Howard M. Knoff) העלה שאלה בנוגע לשיקולי עלות מול תועלת, שכן עריכת מבחן השלכתי שכזה וניתוחו אורכים זמן, עלותו הכלכלית גבוהה ולעיתים השימוש בו מצריך הערכה נוספת. עקב הביקורת הנרחבת על הכלי ועל תקפותו, לא נכלל יותר המבחן כחלק מלימודי הליבה בפסיכולוגיה קלינית, ופסיכולוגים אינם נדרשים יותר להעבירו כחלק מתהליך ההכשרה הפורמלי.
למרות חסרונות אלו, הדעה הרווחת בקרב המשתמשים בו היא כי למבחן זה יש ערך רב בזכות יכולתו להעריך את האישיות השלמה, כפי שהודגם במספר מחקרים בעשורים האחרונים. בכל מקרה, מאפיינים ספציפיים שעולים מציור מסוים משמשים לאימות בלבד של מסקנות כלליות בהערכת אישיות הנבדק; מאבחנים נדרשים להתייחסות כוללנית אל הציור ואל כלל הציורים בהערכה שהם נותנים למאפיינים של האישיות, ותוך שילוב אינטגרטיבי עם כלים אחרים בהערכה שמצביעים על אותם מאפיינים (למשל, אם עולה מאפיין של ערך עצמי ירוד בשל הקטנה של ציור העץ, נדרשים מאפיינים נוספים כדי להסיק על כך לגבי הנבדק - הן בציור העץ, הן בציורים האחרים, והן בכלים נוספים שמועברים באותה הערכה).
מחקרים עדכניים.
אף על פי שישנה ביקורת נרחבת לגבי תקפות ומהימנות המבחן, כלי זה נמצא בשימוש נפוץ בקרב קלינאים בעבודתם עם מבוגרים וילדים.
נמצא שהמשמעות המתקבלת מניתוח הציורים תלויה במידה רבה בגישתו ובניסיונו של הקלינאי. הוורת' מרי ציין שבמשך תקופה ארוכה פחת העניין בכלי זה בקרב חוקרים, בשל הבעייתיות בתוקף ובמהימנות, ובכך הוא תולה את מיעוטו של מחקר מקיף בנושא.
מאמר סקירה שפורסם בשנת 2012 סיכם את ממצאיהם של 23 מחקרים אשר השתמשו במבחנים השלכתיים של ציור אצל ילדים אשר חוו התעללות פיזית או מינית. כותבי המאמר מציינים כי אין למבחן תימוך מדעי ככלי תקף לאבחון התעללות פיזית או מינית.