שתי שאלות פתוחות עיקריות מתייחסות לאלסמותריום: שאלת קיומה של קרן ושאלת קיומו של שיער. לרוב הקרנפיים יש או הייתה קרן (הן בעברם והן בעברם האבולוציוני), אך ייתכנו מקרים של חוסר בקרן, ולרוב זה יהיה קרנף בעל שיער (כאמור, הן בעברו והן בעברו האבולוציוני), כמו הקרנף הצמרירי. אולם, הימצאות קרן או שיער עדיין לא נמצאה אצל האלסמותריום; קיומם של אלו משוער רק על ידי ראיות נסיבתיות. העדות העיקרית המרמזת על קרן היא בליטה קדמית, שתפסה את תשומת-לבם של הפלאונטולוגים מהמאה ה-19 המאוחרת, ומיד נחשבה כעצם הבסיס לקרן (חלק מהקרניים עשויות עצם או בעלות בסיס עשוי עצם) על ידי רוב החוקרים מאותו זמן ואילך. גולגולת של "E. sibiricum" מאזור נהר הוולגה (ראו את התמונה בראש הדף המראה יציקת גבס של הגולגולת), שתוארה על ידי אלכסנדר ברנדט בכתב-העת הרוסי "Niwa" ובכתב-העת המפורסם "Nature"" ב-1878, הייתה בעלת בליטה בצורת חצי-כדור, חרושת תלמים (בעלת חריצים ו'גבעות', מחוספסת), 13 סנטימטר עומקה, ו-0.91 מטר היקפה; התלמים פורשו כמקום משכנם של כלי-דם הקשורים לרקמות התאים שיצרו את הקרן.
איגנסיו פידלף
איגנסיו דוד פידלף (בספרדית: Ignacio David Fideleff; נולד ב-4 ביולי 1989 ברוסאריו, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ישראלי ממוצא יהודי. שיחק לאחרונה בעמדת הבלם בסנטה לוסיה מליגת העל המלטזית והודיע על פרישה מכדורגל באפריל 2020.
קריירה.
פידלף נולד ברוסאריו שבסנטה פה והחל את הקריירה שלו בגיל 15 בקבוצת הנערים של ניואל'ס אולד בויס. ב-24 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת במשחק מול לנוס במסגרת ליגת העל הארגנטינאית, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו. בתקופתו בקבוצה ערך 35 הופעות והבקיע 3 שערים.
בתחילת עונת נרכש פידלף על ידי נאפולי מהסרייה א' עבור 3 מיליון אירו כמחליפו של ויקטור רויז שעבר לולנסיה. ב-21 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה נגד קייבו ורונה. ב-14 ביולי 2012 הושאל פידלף לפארמה.
ב-30 בינואר 2013 הושאל למכבי תל אביב לשנה וחצי. העסקה יצאה לפועל לאחר שפידלף קיבל אזרחות ישראלית בשל מוצאו היהודי (פידלף דובר עברית אותה למד בבית ספר יהודי בארגנטינה). פידלף לא זכה לדקות משחק רבות, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה בתום עונת 2012/2013 באליפות. ב-3 באוגוסט 2013 שוחרר ממכבי תל אביב אחרי שבעה חודשים בקבוצה.
לקראת עונת הושאל פידלף לקבוצת טיגרה מליגת העל הארגטינאית. ב-21 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת ארגוטליס מליגת העל היוונית.
ב-12 בינואר 2016 חתם בנסיונל מליגת העל הפרגוואית, במדיה שיחק עד תום העונה. לאחר יותר משנה וחצי שלא שיחק, ב-20 בינואר 2018 חתם באיי. בי. וי. מליגת העל האיסלנדית, אך לא שיחק במדי הקבוצה בליגה, ובאוגוסט 2018 חתם בקבוצת פאלוסאורה קמי קינגס מליגת העל הפינית.
פיני קידרון
פיני קידרון (נולד ב-5 בספטמבר 1969) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
בשנת 1995 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית הספר "בית צבי" לצד אסנת פישמן, דודו ניב, יוסי עיני, מיכל ינאי, נירו לוי ועירית פשטן.
בתיאטרון.
בתיאטרון בית ליסין השתתף בהצגות: ב-1994 גילם את בלו בהצגה "שיחות עם אבי" שכתב הרב גרדנר וביים היי קיילוס, הצגה שהייתה שיתוף פעולה בין תיאטרון בית ליסין ותיאטרון חיפה. גילם את עו"ד נוצ'לה בהצגה "פילומנה"; גילם את מפקח ברנרד בהצגה "הרולד ומוד"; גילם את לזר בהצגה "סתיו ימיו"; גילם את קולונל האטי הפיל במחזמר שביים חנוך רוזן "ספר הג'ונגל" לצד טוביה צפיר, תום אבני ואחרים; וגילם את טיבורציו בהצגה "התאומים מוונציה".
בשנת 2000 השתתף במחזמר שכתב וביים עידן עמית "פוקהונטס", בו גילם את ראש השבט האינדיאני (אביה של פוקהונטס) לצד אלינור אהרון, אייל בוחבוט, טוביה צפיר, משה פרסטר, ודפנה ארמוני, בהפקה פרטית בבית החייל בתל אביב. באותה שנה הצטרף לתיאטרון הבימה. באותה שנה גילם תפקידים שונים בקומדיה המוזיקלית "המכשפה" שכתב אברהם גולדפדן וביים מיכאל גורביץ'.
ב-2002 גילם נהג מונית, פקיד קבלה בבית מלון ואת מושיק בעלה של נעמי (טל צדקוני) בהצגה "תמרה" שכתבה לאורה ריבלין וביים חנן שניר.
ב-2003 גילם את דייב בוקטינסקי בהצגה "ללכת עד הסוף" שכתב טרנס מקנלי וביים סטיבן דקסטר.
ב-2004 גילם את שמואל איסר, אביה של אסתר'ל (ריקי בליך), ואת פייביש הסוחר מלובלין, בעלה של רייזלה (מיכל ורשאי) בהצגה "הנאהבים והנעימים" שכתבו מוטי לרנר וישראל זמיר ע"פ סיפור מאת בשביס זינגר וביים חנן שניר; וגילם את בובו פורטונה בהצגה "בגדי המלך" שכתב נסים אלוני וביים מיכאל גורביץ'.
ב-2005 החל לגלם את אשר בהצגה שביים אילן רונן "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" לצד אבי קושניר. גילם לצד דביר בנדק את נחמן טוש, האחראי על החינוך והתרבות, ואת ציון בעל בית המלון בהצגה שכתב אילן חצור וביים אילן רונן "מבקר המדינה 2005".
ב-2006 גילם את וולף הרופא לצד דב נבון ויגאל נאור בהצגה "הנודניק" שביים משה נאור.
ב-2007 החל לגלם את עמי כהן לצד דבורה קידר ואסנת פישמן בהצגה "החותנת" מאת אנדרו ברגמן; ואת צ'ארלס, בנם של מטילדה (מרים גבריאלי) וצ'רלי (אריה מוסקונה) בהצגה "'" שכתב טרייסי לטס וביים אילן רונן.
ב-2009 גילם לצד מוני מושונוב את בז'ראנו, סמל במשטרת יפו בהצגה שכתב דניאל לפין ע"פ אפרים קישון "השוטר אזולאי".
ב-2011 גילם את המספר ואת איז'ו לצד עידן אלתרמן ואלון נוימן במחזמר "נתתי לה חיי" שכתב וביים מאור זגורי ע"פ שירי דני סנדרסון. ב-2012 גילם את ד"ר איינשטיין לצד אלון נוימן ותומר שרון בהצגה "רעל ותחרה" שכתב ג'וזף קסרלינג וביים משה קפטן.
ב-2013 גילם את אלפרד דוליטל במחזמר גבירתי הנאווה בתיאטרון הבימה.
ב-2016 החל לגלם את תפקיד אמיל בורקהאוזן בהצגה "לבד בברלין" בתיאטרון הבימה.
בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1996 החל לגלם את צ'ארלי, הנהג של צבי רוטנברג, בסדרה "כסף קטלני".
ב-1997 גילם את חיים בסרטה של ג'ולי שלז "עפולה אקספרס". ב-1998 גילם גנב בסיטקום "שמש".
ב-1999 גילם את פיני בסדרת הטלוויזיה "המופע של קושניר" שביים עדי בנימינוב. ב-2003 השתתף בסדרת הטלוויזיה "פרנקו וספקטור".
ב-2001 גילם מנהל סופרמרקט בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל", ב-2005, גילם באותה בסדרה בתפקיד אורח את ביקו השכן.
ב-2004 השתתף לצד טוביה צפיר, ארז שפריר ומסקי שיברו בקלטת הילדים "סבא טוביה - סיפורים כיד המלך".
בשנים 2006–2007 גילם את ביז'ו בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" שביים רובי דואניאס. ב-2007 גילם לצד אלון אבוטבול את יונס בסרטו של ארנון צדוק, "רק כלבים רצים חופשי".
ב-2008 גילם את נוביצקי בסדרת הטלוויזיה "ראש גדול" שביים אבישי גולדשטיין. בשנים 2008–2009 השתתף בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה".
ב-2011 גילם את יוני, חבר של חפר בסדרה "רמזור" שביים אוהד פרח, וגילם את הרטל בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" שביים שמואל הספרי.
ב-2012 החל לגלם את פיני בר-און בסיטקום "משפחה לא בוחרים" שמשודר בערוץ 2.
ב-2013 גילם את מאמן נבחרת ה-NBA "השועל" - תפקיד אורח במספר פרקים בסדרת הנעורים "החממה".
ב-2014 גילם את חצ'ואל - תפקיד אורח בסדרת הדרמה "אחת אפס אפס". בהמשך השנה, החל לגלם בתפקיד קבוע את מר בוקובסקי, אבא של מקסים, בסדרת הנעורים של YES "שוברי גלים".
ב-2015 החל לשחק את אחת מהדמויות הראשיות בסיטקום "פרודים" של ערוץ 2.
ב-2018 שיחק בסדרה "שבאבניקים".
חיים אישיים.
גרוש (מאז 2007) ואב לילד. מתגורר בהרצליה. אחותו, דוקטור תמי קדרון, ניהלה בעבר את תיכון רוטברג למדעים ואומנויות ברמת השרון.
מריאנו רמפולה
מריאנו רמפולה דל טינדרו (באיטלקית: Mariano Rampolla del Tindaro; 17 באוגוסט 1843 - 17 בדצמבר 1913) היה קרדינל, מזכיר המדינה של מדינת האפיפיור ופפאביל (מועמד לאפיפיורות) ב-1903, בחירתו על ידי הקונקלווה נדחתה באמצעות וטו אפיפיורי ("Jus exclusivae") של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
תולדות חייו.
נולד בסיציליה, למד באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ולאחר סיום לימודיו כיהן במספר תפקידים מנהליים בקוריה הרומאית. בדצמבר 1882 מונה לנונציו לספרד. במרץ 1887 הועלה למעלת קרדינל ולכומר כנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה, ושלושה חודשים מאוחר יותר מונה למזכיר המדינה. מזכירו האישי עוד מימיו כנונציו היה ג'קומו דלה צ'זה, לימים האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר.
עם מותו של לאו השלושה עשר ב-20 ביולי 1903, שררה תמימות-דעים שרמפולה ייבחר כאפיפיור. אולם, לאחר שבחירתו נראתה מובטחת, הגיש הקרדינל-הנסיך של קרקוב, בשם קיסר אוסטריה פרנץ יוזף למזכיר הקונקלווה צו וטו שסיכל את הבחירה. הקרדינלים שבחרו ברמפולה העבירו את בחירתם לקרדינל סארטו, שנבחר לאפיפיור פיוס העשירי. אחת הפעולות הראשונות שביצע פיוס העשירי הייתה ביטול זכות ה-Jus exclusivae.
סיבת הווטו לא ברורה לגמרי וסביבה נפוצו השערות שונות לפיהן חשש פרנץ יוזף מנטייתו של רמפולה, שהתנגד לברית המשולשת, לצרפת; שסייע לעצור מנהיג כנסייתי ליברלי ומודרניסט או שהקיסר פעל בשירות ממשלת ממלכת איטליה ואף תאוריית קונספירציה לפיה לידי המודיעין של הקיסרות האוסטרית הגיעו ידיעות לפיהן רמפולה היה בעל קשרים עם הבונים החופשיים או אפילו בונה חופשי בעצמו.
עד מותו כיהן רמפולה כממונה על בזיליקת סן פייטרו, כן היה ראש המועצה לדוקטרינה של האמונה בקוריה הרומאית, ספרן ראשי של ספריית הוותיקן וארכיבר ראשי של הארכיונים הסודיים של הוותיקן.