השירים, שכמה מהם הולחנו, והביטויים שטבעה בהם וולך, התקבלו ומצוטטים בתרבות העברית וישראלית.
תכנים ואמירות.
וולך אזכרה בשיריה מנעד של צבעים, כמבאים מצב של תודעה או מצב נפשי; משמעותם של הצבעים המוזכרים בשירים תלויה בהקשר שבו הוזכרו; כך למשל מוזכרת "יְרֹקֶת נְחֹשֶׁת" ב"אבנים משתפלות לנהר" כמבטאת חוויה הקשורה לגופניות וחומריות, ו"אוֹר יָרֹק" ב"דורמציון עין טורקיז סביבותיך" המבטא חוויה של רוניות ואיבוד תחושת הגוף, וכן "שְׁחוֹרִים וַאֲדֻמִּים" בשיר הראשון, כמייצגים של חוויות חד-משמעיות.
אבנים משתפלות לנהר.
השיר מובעת חוויה ארוטית המולבשת בתודעה על הנוף, או הטבע, כלומר האהבה והמיניות בין בני אדם מציפות את התודעה, והמשוררת-החווה משליכה אותן על הנוף; שהיא מעשה פואטי שכיח. אולם, המעברים החדים בין השורות והמשפטים הקטועים, כגון "אֶל נְעָרִים / יְרֹקֶת נְחֹשֶׁת", מוסר את ההקשר התודעתי העל-ארוטי, בו זמני. ייתכן שהאמירה הפואטית העיקרית היא חוויית שתי הזוויות המונחות בו זמנית במלל השירי.
דורמיציון עין טורקיז סביבותיך.
בשיר, שנסוב לכאורה על כנסיית דורמיציון בירושלים, מוסרת וולך מבחר רשמים מזרם החוויות אשר פקדו אותה בהזכרה באתר, או אף כאשר בקרה בו. וולך מתארת חוויות רוחניות אשר מחוץ לדת ממוסדת כלשהי, הִזכרות היסטורית הקשורה לדוד המלך, ומעין הכרה בקדושת האתר, הן בהיותו בית תפילה והן כחלק מהמקום הארצישראלי. השיר פותח במילים:
סלאבה מלצב
סולאר (ספר)
כפיר (חטיבה)
פאסט-רופ
פאסט-רופ (Fast Rope) היא טכניקה לגלישה מהירה על גבי כבל. טכניקת גלישה באמצעות פאסט-רופ היא שימושית בעיקר עבור כוחות הצלה או לוחמים המבצעים נחיתה מן האוויר ממסוקים כאשר המסוק אינו יכול לבצע נחיתה על גבי משטח מוצק.
עקרונות.
טכניקת פאסט-רופ פותחה על ידי הצבא הבריטי, ולראשונה נעשה בה שימוש לצורך הנחתת כוחות מן האוויר במהלך מלחמת פוקלנד.
הכבל שבו נעשה שימוש הוא עבה, עשוי מניילון שזור, ומצופה בחומר למניעת החלקה המסייע לאחיזה. הקוטר המקובל לכבל הוא כ-4 ס"מ.
בניגוד לגלישה ממצוקים (סנפלינג), אשר בה מתחבר הגולש לכבל הגלישה באמצעות טבעת בחתך D או אמצעי מכני אחר לצורך יצירת חיכוך, ובכך להשגת שליטה על מהירות הגלישה, הרי שבגלישה באמצעות פאסט-רופ נאחז הגולש בכבל באמצעות כפות ידיו בלבד.
יתרונות.
לגלישה באמצעות פאסט-רופ מספר יתרונות. ניתן להנחית מספר גבוה של לוחמים תוך פרק זמן קצר ביותר וזאת מכיוון שאין כל צורך בהתארגנות מוקדמת של התחברות, קשירה ואבטחה, וגם לאחר הנחיתה על הקרקע הפינוי הוא מיידי. בנוסף לכך לא קיימת מגבלה על מספר הגולשים בכבל בכל רגע נתון כלומר המרווח בין גולש לבא אחריו יכול להתבטא בסנטימטרים ספורים ובכך לנצל את כל אורכו של הכבל כמרחב פעולה.
יתרון נוסף טמון בהיבט הפאסיבי של פעולת הגלישה מן הצד האווירי. בעוד שבפעילות גלישה בעלת מאפיינים אזרחיים נעשה שימוש באביזרים רבים הכוללים לעיתים גם מנוף או כננת המופעלים על ידי מפעיל מערכת ייחודי, הרי שבגלישה באמצעות פאסט-רופ העזרים הנוספים פרט לכבל הם מיותרים, ולכן מתאפשרת גלישה מכמה מוקדים אשר להם יש צורך בנקודת עיגון בלבד עבור הכבל. כך, בפרק זמן זהה ניתן להנחית לוחמים ממספר נקודות מתוך המסוק באותה העת בקבוצה. בפעילות של כוח מתורגל ומיומן ניתן להנחית 14 לוחמים על ציודם בתוך 30 שניות בלבד.
חסרונות.
הגלישה באמצעות פאסט-רופ יוצרת רמת מסוכנות גבוהה במיוחד לנפילה, ובעיקר כאשר הלוחם הגולש עוטה עליו גם ציוד רב המוסיף למשקלו ומקשה עוד יותר על השליטה במהירות. היבט בעייתי נוסף נובע מן העובדה שנקודת הקשר של הגולש עם הכבל היא כפות הידיים בלבד. החיכוך הרב יוצר חום גבוה ולכן הגולש יוצא מן המסוק כאשר הוא עוטה כפפות למניעת כוויות, ובכך משיג מהירות גלישה גבוהה אך חסרת שליטה במידה רבה.
בעייתיות נוספת מתגלה עם ההגעה למשטח הנחיתה. בדרך כלל המדובר בסביבה עוינת מסוג כלשהו, ולכן הירידה המהירה וההתאספות של כוח רב במהירות גבוהה בנקודה מצומצמת ללא יצירת סביבת נחיתה או אבטחה מוקדמת, עלולה לגרום לבעיית התארגנות ותגובה ברגעים הראשונים שבהם רמת הפגיעות של הכוח הגולש גבוהה ביותר. בנוסף לכך, עם הגעתם לקרקע על הלוחמים להספיק להסיר את הכפפות ולהתחיל בתפעול הנשק והציוד תוך שהם חשופים לתגובת הכוח העוין הממתין להם, ובכך מגדילים את פרק הזמן שבו הם חשופים לפגיעה.
בישראל.
השימוש בטכניקת פאסט-רופ לצורך הנחתת כוחות מיוחדים של צה"ל קיימת מזה זמן רב. יתרונותיה וחסרונותיה של השיטה נחשפו לציבור הרחב בעיקר באמצעות הצילומים שפורסמו מפעולת ההשתלטות של לוחמי שייטת 13 על ספינת המרמרה. בצילומים שנחשפו נראה בבירור היתרון המרכזי של השיטה והוא הנחתת מספר רב של לוחמים תוך פרק זמן קצר במיוחד בשטח בלתי נגיש, אך יחד עם זאת גם חסרונותיה, ובעיקר הקושי בהתארגנות מהירה של הלוחמים, מייד עם ההגעה לקרקע וההתמודדות עם כוחות עוינים הממתינים לכוח הנוחת.
בפעולה זו התגלתה בעייתיות נוספת והיא בניסיונות הכוח המותקף לפגוע במסוקים עצמם באמצעות קשירת הכבלים המשתלשלים מהם לנקודת עיגון על הספינה ובכך למנוע מהם להתרומם.
יוסף דוד זינצהיים
הרב יוסף דוד זינצהיים (בצרפתית: David Sintzheim ה'תק"ה, 1745 - ז' בכסלו ה'תקע"ג, 11 בנובמבר 1812 ) היה הרב הראשי הראשון של צרפת מטעם הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת, "הקונסיסטואר", מוסד חדש שהוקם על ידי נפוליאון בשנת 1808 כדי לארגן פעילויות הדת היהודית בצרפת. מכונה ה"יד דוד" על שם ספרו.
קורות חייו.
נולד בטריר (ישנם מקורות המצביעים על כך שנולד באלברסוויילר ) שבגרמניה לרב יצחק זינצהיים שכיהן שם ברבנות, ממנו הוא קיבל את תורתו. בשנת 1762 קיבל אביו משרה רבנית באלזס והמשפחה עברה לגור בנידרנאי . התחתן בשנת 1765 עם אסתר בער, אחותו של פרנס קהילת יהודי אלזס, נפתלי הרץ - סרף בר מֶדֶלסהיים. עם חתונתו, עבר לגור קרוב לגיסו בבישהיים , הקדיש את זמנו ללימוד תורה וחי על רווחים מהשקעות בעסקי גיסו. בשנת 1786 פתח סרף בר ישיבה בעיר והעמיד בראשה את הרב זינצהיים. היא פעלה עד תקופת המהפכה הצרפתית, אז איבדה משפחת בר חלק גדול מעושרה ונסגרה הישיבה.
בתקופת שלטון הטרור שלאחר נפילת המלוכה התרחשו ברחבי צרפת רדיפות כלפי הדת וסמליה. בשל כך נאלץ הרב לברוח ולהסתתר, והוא נמלט יחד עם משפחתו לשווייץ. בתום התקופה הזאת, חזר הרב לאלזס והפך לרב הקהילה החדשה בשטרסבורג, בה היה אסור ליהודים להתגורר מאז סוף המאה ה-14.
נפטר ב-11 בנובמבר 1812, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
כתביו.
בהקדמה לספרו "יד דוד", כותב הרב זינצהיים כי בימי בריחתו מרדיפות הדת בצרפת, נדר כי אם יזכה לשוב אל ביתו יסדר את חידושיו ויביאם לדפוס. בשנת תקנ"ט נדפס (במימון בניו של סרף בר) הכרך הראשון של ספרו "יד דוד" - חידושים על הש"ס, שכלל את החידושים למסכת ברכות וסדר מועד. החידושים על שאר מסכתות הש"ס נותרו בכתב יד, והודפסו רק במאה העשרים על ידי מכון ירושלים. בנוסף נדפס על ידי המכון ספרו "שלל דוד" על התורה, ומנחת עני: חדושי סוגיות וביאורים, כללים בתלמוד ובהלכה. ספרים נוספים נותרו בכתב יד.
כנסיית יוסף הקדוש (חיפה)
כנסיית יוסף הקדוש היא כנסייה קתולית השייכת למסדר הכרמליתי, אשר שוכנת בשד' המגינים 78 במושבה הגרמנית בחיפה. סמוך לכנסייה המוקדשת ליוסף הקדוש, שוכנים בית-הספר "כרמל" ומשרדי הרובע הלטיני בעיר.
היסטוריה.
הכנסייה הלטינית הראשונה בחיפה הייתה כנסיית אליהו הנביא בכיכר חמרה. היא נחנכה בשנת 1867 ויכלה להכיל כ-400 מתפללים. במלחמת העצמאות נפגעה הכנסייה, והנזירים הכרמליטים קבעו את מרכזם במבנה בית הספר הסלזיאני בעיר. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הצליחה הקהילה לאסוף כסף להקמת מבנה כנסייה חדש, וזה תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי אנטוניו ברלוצי, ונחנך ב-1961, שנה לאחר מותו. כנסיית יוסף הקדוש היא המבנה האחרון שתכנן ברלוצי בארץ הקודש.
חזית המבנה.
למבנה הנדמה לתיבה הוענקה חזית מלבנית. הוא עשוי מציפוי אבן בהיר, שבו נקבעו אבנים בגוון חום בהיר היוצרות צורת צלב לטיני. במרכזו של הצלב קבוע חלון ויטראז' עגול, ובבסיסו ניצבת דלת הכניסה לכנסייה. על הדלת נראה תבליט מרכזי המתאר את המשפחה הקדושה, ובכל אחד משני צדדיו שלוש סצינות מחייו של יוסף הקדוש: משמאל נראים נישואיו למרים, הבשורה ולידת ישו; ומימין הבריחה למצרים, יוסף וישו בנגריה ומות יוסף.
חלל הכנסייה.
אולם הכנסייה עשוי מחלל בודד ופונה לכיוון צפון-צפון-מזרח. האולם מעוצב בגוונים פסטלים ובצבעים חמים ועיצובו מודרני. חלונות ויטראז' בקירות הצד מחדירים אור אל האולם, ומתחת להם נראה תיאור של 14 תחנות הצלב. עמודים בגווני ורוד המסודרים לאורך קירות האולם תומכים בחמש קשתות הנושאות בתורן את התקרה, ואלמנט הקשת מופיע גם על הקיר הצפוני שמאחורי המזבח. בקיר זה פתח מקושת המוביל אל חלל המשך צר ונמוך מהאולם, הנושא תקרת קמרון חבית. משני צדדיו של הפתח תלויים שני פסיפסים המתארים את יוסף אוחז בישו התינוק בנוכחות מרים (משמאל), ואת הבתולה והילד (מימין).