ג'ורג' מייקל קוהאן (אנגלית: George Michael Cohan; 3 ביולי 1878 - 5 בנובמבר 1942) היה בדרן, שחקן תיאטרון וקולנוע, רקדן, זמר, פזמונאי, מחזאי, מלחין ואמרגן אמריקאי. "אבי הקומדיה המוזיקלית האמריקאית", "האיש שברודוויי הייתה שלו (the man who owned Broadway)", "כוכב-העל הראשון של הבמה האמריקאית" בעידן שלפני מלחמת העולם הראשונה. פטריוט אמריקאי, שנהג להניף את הדגל בתיאטרון ואף להתעטף בו, גם התכנים של מחזותיו ושיריו היו שיר הלל לאמריקה ונועדו להעלאת מורל האומה.
תולדות חייו.
קוהאן נולד למשפחת בדרני וודוויל ממוצא אירי-קתולי בפרובידנס, רוד איילנד. למרות שקיים תיעוד רשמי (תעודת הטבלה, המקבילה לתעודת לידה) המציין את יום הולדתו ב-3 ביולי, התעקשו הוא ומשפחתו שהוא "נולד בארבעה ביולי" והוא ציין זאת פעמים רבות בהמשך דרכו כסמל להזדהות שלו עם ארצות הברית (בפרט בשיר "I'm Yankee Doodle Dandy").
כבר כתינוק צורף למופע "ארבעת הקוהאנים" עם אביו, אמו ואחותו ג'וזי, שנישאה לפרד ניבלו, שהיה במאי חשוב בתקופת הסרט האילם ואחד מארבעת מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע. המשפחה הופיעה במסגרת מופעי מינסטרל וודוויל ברחבי ארצות הברית. כבר כנער נודע ג'ורג' הצעיר כרקדן והוא כתב מערכונים ושירים עבור המופעים.
ב-1893 מכר את השיר הראשון פרי עטו למוציא לאור בסמטת טין פאן. ב-1904 העלה את המופע הראשון שלו בברודוויי, Little Johnny Jones, שכלל את השירים "I'm Yankee Doodle Dandy" ו-"Give My Regards to Broadway" ואחריו את הלהיט Forty-five Minutes from Broadway. במהלך השנים הפך לאחד מכותבי השירים הבולטים של סמטת טין פאן ונודע במילותיו השנונות ובלחניו הקליטים. הוא גם שימש כאמרגן ומפיק למחזות זמר ומופעי מינסטרל, לבד או בשותפויות שונות. ברוב המחזות שהעלה שימש כשחקן ראשי.
ב-1925 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "עשרים שנה בברודוויי והשנים שלקח כדי להגיע לשם" ("Twenty Years on Broadway and the Years It Took to Get There"). עד 1925 היה קוהאן כוכב בלתי-מעורער ושיריו נחשבו ללהיטים. אולם בתקופה זו הפכה מוזיקת הג'אז למוזיקה הפופולרית שחדרה גם לברודוויי עם מלחינים כג'רום קרן, אירווינג ברלין וג'ורג' גרשווין, שחקנים כאל ג'ולסון ואדי קנטור וכותבים שנונים וביקורתיים כאיירה גרשווין, ג'ורג' קאופמן וגאי בולטון תפסו את מרכז הבמה. מבקרי התיאטרון ראו את מחזותיו של קוהאן כמיושנים, סנטימנטליים ותמימים מדי לעידן שנות העשרים הסוערות. קוהאן לא הפסיק לעבוד אך לא זכה להצלחה. ב-1928 נפטרה אמו, האחרונה שנותרה מ"ארבעת הקוהאנים" (אביו ואחותו נפטרו קודם לכן), דבר שגרם לו לשקוע בדיכאון. בשנה זו כתב את המחזמר האחרון שלו, "בילי".
למרות שנראה כי הקריירה של קוהאן כאיש ברודוויי חלפה, הוא זכה להכרה כשחקן. בשנת 1932 קיבל תפקיד ראשי ראשון בהוליווד (אולפני סרטי פרמאונט) וגילם בסרט "נשיא הרפאים" (The Phantom President) שתי דמויות, של פוליטיקאי מושחת וקר רוח ושל כפילו האידיאליסט, לצידו כיכבה קלודט קולבר, השירים בסרט היו מאת רוג'רס והארט. הסרט המצליח ותפקידו המבריק של קוהאן זיכו אותו שוב באהדה ציבורית ודיוקנו הופיע על עמוד השער של הטיים מגזין ב-9 באוקטובר 1933. אחד מתפקידיו הנודעים היה גילום דמותו של הנשיא פרנקלין רוזוולט במחזמר של רוג'רס והארט I'd Rather Be Right ("מוטב שאהיה צודק") מ-1937.
בשנת 1942 הופק הסרט יאנקי דודל דנדי בבימויו של מייקל קורטיז כסרט ביוגרפי אודות חייו של קוהאן. דמותו של קוהאן בסרט גולמה על ידי ג'יימס קאגני, אשר זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט. הסרט הוקרן לקוהאן באופן פרטי, בעת שנלחם בשלביה האחרונים של מחלת סרטן הקיבה בה לקה. הסרט זכה בפרס אוסקר על המוזיקה בסרט, שכולה נכתבה על ידי קוהאן.
קוהאן נפטר בן 64 ונקבר בהלוויה גדולה בבית קברות בברונקס, במאוזוליאום משפחתי, לאחר טקס אשכבה שנערך בקתדרלת פטריק הקדוש בניו יורק.
חשיבות, השפעה והוקרה.
קוהאן המציא את המחזמר המבוסס על ליברית ומיצב אותו כאומנות-במה ייחודית שאינה וודוויל ואינה אופרטה, אינה "בורלסקה" (וודוויל מוזיקלי) ואינה רוויו או "אקסטרווגנצה" (מופעים בהשתתפות רקדני-שורה). בהשפעתו התכנים של מחזות הזמר היו אמריקאים מקוריים, נלקחו מתוך עיתוני התקופה וגוללו עלילות אודות אנשי ממשל, עיתונות, ממציאים, בדרנים וכדומה. כמו כן היה חלוץ השימוש בקטעי הריקוד במחזמר ככלי לקידום העלילה.
ב-1914 היה מבין היוזמים של התאגדות מו"לים וכותבים שיצרו גוף בשם (American Society of Composers, Authors, and Publishers (ASCAP, לשמירת זכויות הקניין הרוחני של היוצרים והמו"לים משום שבאותה התקופה חוקי זכויות יוצרים לא היו מפותחים ולא הייתה אכיפה שלהם.
ב-1936 קיבל קוהאן את מדליית הזהב של הקונגרס מאת הנשיא רוזוולט, עבור תרומתו למורל הלאומי במלחמת העולם הראשונה ובפרט עבור השיר "You're a Grand Old Flag". הוא היה לאדם הראשון מתעשיית הבידור שזכה לכבוד זה, שניתן עד אז לאנשי צבא ומדינאים.
ב-11 במאי 1957 שודר ב-NBC סרט הטלוויזיה "Mr. Broadway", שהוקדש לזכרו של קוהאן, עם מיקי רוני בתפקיד הראשי.
בשנת 1959 הוצב פסל של קוהאן בכיכר טיימס, תרומתו של אוסקר המרשטיין.
ב-1968 הועלה בברודוויי המחזמר !George M שהיווה מחווה למחזותיו של קוהאן וכולו מוזיקה ושירים של קוהאן.
חיי משפחה.
קוהאן היה נשוי פעמיים. בין השנים 1899 ל-1907 היה נשוי לשחקנית את'ל לוי, ולזוג נולדה בת אחת. ב-1907 נישא לאגנס מרי נולן, רקדנית במופעיו. לזוג נולדו שתי בנות ובן, הם לא נפרדו עד מותו.
ויליאם מתיו פלינדרס פיטרי
לקות קשב, ריכוז ופעלתנות יתר
טייבה (נפת רמאללה ואל-בירה)
טייבה (בערבית: الطيبه; תעתיק מדויק: אלטיּבה, משמעות השם: "הטובה") הוא כפר פלסטיני על כביש 449, באמצע הדרך בין יריחו לרמאללה, מזרחית להתנחלות הישראלית עפרה וקילומטר דרומית מהר בעל חצור ומשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה. הכפר שוכן בגובה 850 מטרים מעל פני הים. בכפר חיים כ-1,500 תושבים, כולם נוצרים בני זרמים שונים (יוונים-אורתודוקסים, קתולים ומלכיתים יוונים-קתולים).
פירוש שמו של הכפר הוא "הטובה".
היסטוריה.
ידוע כי הערבים נהגו להמיר בשם זה שמות יישובים קדומים שכללו את השורש ע.פ.ר. ( "عفريت" (עפרית), שמשמעותו בערבית "שד"), לשם "טייבה" (שמשמעותו "מקום טוב"), ולכן מזהים החוקרים את הכפר עם מקומה של עפרה המקראית המוזכרת בספר יהושע כאחת מערי בנימין.
המסורת מזהה את הכפר עם היישוב אפרים המוזכר בבשורה על פי יוחנן כמקום בו התגורר ישו עם תלמידיו לפני הגעתם לירושלים ולכן התקדש המקום והוקמו בו כנסיות ומוסדות נוצרים. בפאתיו הדרום-מזרחיים של הכפר שוכנת כנסייה צלבנית על שם ג'ורג' הקדוש הבנויה על חורבות כנסייה ביזנטית. חלק מהבניינים המודרניים נבנו על יסודות בתים מהמאה ה-5.
במאה ה-19 נערך ליד הכפר הקרב העיקרי בין שבטי הבדואים במלחמת קיס וימן.
מבשלת בירה טייבה.
בכפר שוכנת מבשלת בירה המייצרת מאז 1995 את "בירה טייבה", הבירה הפלסטינית הראשונה. ביישוב מתקיים מאז 2005 פסטיבל בירה נודע, ואירופאיים רבים השוהים בארץ (דיפלומטים, עיתונאים וכדומה) מתאמצים להגיע אליו. הפסטיבל השנתי מתקיים בסגנון אוקטוברפסט.
לידיה דייוויס
לידיה דייוויס (באנגלית: Lydia Davis, נולדה ב-15 ביולי 1947) היא סופרת ומתרגמת אמריקאית, זוכת פרס מאן בוקר הבינלאומי לשנת 2013.
דייוויס פרסמה ששה אוספים של סיפורים קצרים וידועה בעיקר בשל סגנונה התמציתי וההומוריסטי. סיפוריה לרוב אינם עולים על שלושה או ארבעה עמודים ולעיתים אף אינם עולים על משפט אחד או שניים בלבד. באוקטובר 2003 זכתה במענק מקרן מקארתור. דייוויס גם ידועה בשל תרגומיה מצרפתית הכוללים יצירות מאת מרסל פרוסט ומישל פוקו. ב-2010 התפרסם תרגומה של מאדאם בוברי מאת גוסטב פלובר, אשר זכה לביקורות חיוביות וקטע ממנו אף פורסם במגזין פלייבוי.
אף אחד מספריה של דייוויס לא תורגם לעברית במלואו. קובץ ראשון של חמישה סיפורים קצרים שלה התפרסם בגיליון 104 של הליקון, בתרגומו של יעקב צ. מאיר.
מ-1974 ועד 1978 דייוויס הייתה נשואה לסופר פול אוסטר, ממנו יש לה בן, דניאל. כיום היא נשואה לצייר אלן קוט, עמו יש לה בן נוסף. היא מרצה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת סוני באולבני, ניו יורק.
חלוץ חוד
סילואד
סילואד (בערבית: سلواد) היא עיירה פלסטינית בשומרון השייכת לנפת רמאללה ואל-בירה. היא משתרעת על שטח של 18.8 קילומטרים רבועים וחיים בה כ-6,000 תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.
פירוש שמה של העיירה בתרגום לעברית הוא "מעל הואדי".
היסטוריה.
העיירה הוקמה לאחר שתושבי הכפר 'ליאסן אל ואדי' עזבו את כפרם ששכן מספר קילומטרים צפונה בגלל בעיות ביטחוניות והקימו כפר חדש. תושבי העיירה הם משבט בני המורה שהיו ידועים כשודדים אכזריים, על-כן נקרא הואדי שעובר ליד העיירה נחל השודדים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בסילואד 380 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1635 תושבים, 4 נוצרים והשאר מוסלמים.
ביוני 1947 נחנך בכפר מסגד חדש.
סילואד הפכה לעיירה בתקופת השלטון הירדני. ב-4 בפברואר 1976 נחנך בכפר סניף דואר. בשנות ה-70 במסגרת המאבק בטרור ברצועת עזה הוגלו תושבים מרצועת עזה לשכונה שהוקמה עבורם בסילואד. רבים מתושבי הכפר מחזיקים באזרחות של ארצות הברית ומקיימים קשרי משפחה עם קרוביהם בארצות הברית.
סילואד היא מקום לידתו של יושב ראש הלשכה המדינית של חמאס, ח'אלד משעל (יליד 1956).
שלטון מקומי.