פרדריק ג'ון קיזלר (באנגלית: Frederick John Kiesler; 22 בספטמבר 1890 – 27 בדצמבר 1965) היה אדריכל, אמן ומעצב תפאורות יהודי אוסטרי-אמריקאי, יליד בוקובינה. קיזלר ידוע בעיקר בשל עיצובו האוונגרדי של היכל הספר במוזיאון ישראל בירושלים (1965), עיצוב שעורר בזמנו מחלוקת, אך כיום נחשב לאחת מן היצירות האדריכליות החשובות בירושלים.
קורות חיים.
קיזלר נולד בצ'רנוביץ, בעת שזו הייתה חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1926 היגר לארצות הברית.
בשנת 1965 הושלמה בנייתו של היכל הספר שתכנן קיזלר יחד עם האדריכל ארמן פיליפ בארטוס, לאחר כ-11 שנות עבודה. מלכתחילה, הייתה הבחירה בבארטוס ובקיזלר מעוררת מחלוקת: בארטוס היה חתנו של הנדבן העיקרי להקמת היכל הספר, דוד שמואל גוטסמן בעוד שקיזלר לא סיים את לימודי האדריכלות (אם כי החזיק ברישיון אדריכלות מטעם מדינת ניו יורק). היו בין האדריכלים הישראליים שטענו כי היה נאות להטיל את התכנון על אדריכל ישראלי.
קיזלר נפטר בשנת 1965 בעיר ניו יורק.
פארק אל רטירו
פארק דל בואן רטירו
פארק רטירו
ג'ון ונטימיליה
ג'ון ונטימיליה (באנגלית: John Ventimiglia; נולד ב-17 ביולי 1963) הוא שחקן אמריקאי אשר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כארטי באקו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
חיים אישיים.
ונטימיליה נולד בקווינס, ניו יורק, וגדל בטינק, ניו ג'רזי.
קריירת משחק.
בנוסף למשחקו בסופרנוס שיחק ונטימיליה במספר סרטי קולנוע בתפקידים משניים, ובמספר הופעות אורח בסדרות טלוויזיה כולל חוק וסדר ו-NYPD Blue.
ב-1997 שיחק בסרט "ניאגרה, ניאגרה" ובסרט "מתחת לגשר" לצדה של מליסה לאו. ב-1998 שיחק בסרט הטלוויזיה "מלך העולם" של רשת ABC על פי ספרו של דייוויד רמניק אותו המתאגרף מוחמד עלי.
בשנת 1999 שיחק בתפקיד קטן בסרט הדרמה "הבן של ישו" על פי ספרו של דניס ג'ונסון. בשנת 2012 שיחק במותחן הפשע של הישראלי אריאל ורומן, "אייסמן" לצד מייקל שאנון.
נעם (רשת מוסדות חינוך לבנים)
צביה (רשת מוסדות חינוך)
נעם-צביה
רשת נעם-צביה (נקראת גם מרחביה) היא רשת חינוך ציונית-דתית, המחנכת בנים ובנות בנפרד ברמה תורנית גבוהה. השם "צביה" הוענק לה לאחר פטירת הרצי"ה קוק, שמקימיה היו תלמידיו, על שמו.
לאחר יסוד בית ספר נעם ברחובות ואולפנת צביה רחובות, הוקמה רשת נעם צביה ואולפנות ובתי ספר הצטרפו לה. הרב איתן איזמן עמד בראשה במשך עשרות שנים, ובשנת 2015 מונה הרב שמחה בונים ויסמן להחליפו. מנכ"ל הרשת הוא ינקי פרידמן.
נשיא הרשת בשנותיה הראשונות היה הרב צבי יהודה הכהן קוק. מאז פטירתו כיהן בנשיאותה הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
הרקע להקמת הרשת.
בשנות השישים של המאה העשרים, לאחר שרמת החינוך בבתי הספר הממלכתיים דתיים לא סיפקה את בקשות ההורים, רבים מהם בוגרי ישיבת מרכז הרב, לחינוך תורני ברמה גבוהה, ולאחר שנעשה ניסיון (שלא צלח) לפתיחת כיתות תורניות בבית הספר "מימון" שבקריית משה, הוקם בית הספר נעם בקריית משה שבירושלים, בו ניתן תגבור ללימודי הקודש. בית הספר (ולימים רשת נעם) הוקם בידי עמותת "מרחביה - האגודה לקידום החינוך התורני" בראשות הרב יעקב פילבר. המוסדות ממשיכים את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב ושלושת מייסדי בית ספר נעם בירושלים, הרב יעקב הלוי פילבר, הרב נפתלי בר-אילן והרב איתן אייזמן הם בוגרי ישיבה זו.
נעם.
ב-1971 נוסדה רשת של בתי ספר יסודיים, על פי המודל של בית הספר בשכונת קריית משה בירושלים, הקיים עד היום.
לאחר מספר שנים הוקמה גם ישיבה תיכונית לבוגרי בית הספר היסודי, ששהתה מספר שנים בקריית משה, ולאחר מכן עברה למשכנה החדש בגבעת מרדכי.
בשנת 2008 הוקם מבנה נוסף בשטח הישיבה ובו 2 בתי-מדרש וחדר אוכל. כמו כן בישיבה ישנן מגמות רבות, וביניהן: איכות הסביבה, פיזיקה, כימיה ביולוגיה, מחשבים, קולנוע, היסטוריה וא"י. בנוסף פועלים מסלולים מתוגברים של סייבר ואקדמיה בתיכון. הישיבה מכילה מגוון רחב של תלמידים בכיתות ז'-י"ב, וביניהם עולים חדשים.
בישיבה לומדים תלמידים מכל קצוות ירושלים ושכנותיה.
בנוסף במבנה הישיבה שוכנת פנימייה, חדר מוזיקה, חדר קולנוע אור קולי, חדר כושר ואולם ספורט חדשני.
ראש הישיבה כיום הוא הרב אורי ביר, מנהל חטיבת הביניים הוא הרב אמיר דדון ומנהל התיכון הוא הרב אבישי סגל. הישיבה מציעה מגוון רחב של פעילויות ומסגרות התנדבותיות בכיתות השונות, בנוסף קיים מסלול חדש הנקרא-"שביל ישראל"-מסע רגלי בארץ ישראל.
בחודשי הקיץ ישנו מסלול ייחודי למעוניינים בחטיבת הביניים שמשלב בין לימודי קודש והנאה בהנחיית הרב אהוד שרגא ואיתמר וולר.
צבי"ה.
במקביל, הוקמה אולפנה לבנות ברחוב ירמיהו בירושלים, הקרויה צבי"ה על-שם הרב צבי יהודה הכהן קוק, שמקימיה היו מתלמידיו. לימים, התפתחה רשת של כעשרים אולפנות על-פי אותו מודל. לרשת משתייכות גם עשר ישיבות תיכוניות.
ממוסדות הרשת.
אולפנות:
ישיבות תיכוניות:
הגליל העליון
הַגָּלִיל הָעֶלְיוֹן הוא חבל ארץ בצפונה של ארץ ישראל. תחומיו הם הים התיכון במערב, בקעת בית הכרם בדרום, עמק החולה במזרח והר הלבנון בצפון.
גאוגרפיה.
הגליל העליון הוא יחידת המשנה הצפונית של הגליל, הוא מופרד מהגליל התחתון על ידי בקעת בית הכרם, ההרים בו גבוהים יותר, והעמקים צרים ועמוקים. הפסגה הגבוהה ביותר בגליל העליון היא הר מירון, המתנשא לגובה של 1,204 מ' מעל פני הים. הגליל העליון משתרע על פני כ-800 קמ"ר.
חלוקת הגליל לשני חבלים נזכרת במאה ה-1 לספירה על ידי יוסף בן מתתיהו: "שתיים הן ארצות הגליל: האחת מכונה בשם הגליל העליון והשנית בשם הגליל התחתון".
את הגליל העליון נהוג לחלק לשלוש יחידות גאוגרפיות - הגליל העליון המערבי - המתנשא לגובה של כ-800 מטר מעל פני הים, ונופו רמתי מחורץ בנחלים עמוקים וצרים, ובו נכללים למשל נחל בצת, נחל כזיב ונחל געתון. ממזרח לו - מרום הגליל - החלק המרכזי והגבוה ביותר של הגליל העליון הישראלי - גוש פקיעין וגוש מירון הכוללים את הפסגות הר מירון (1,204 מ'), הר אדיר (1,008 מ'), הר חירם (996 מ') מצפה הימים (734 מ') ופסגות נוספות. הגליל העליון המזרחי כולל את הרי נפתלי (ובהם רכס רמים ורמות נפתלי), והרי צפת ופסגותיו המתנשאות עד לגובה של כ-1,000 מ' מעל פני הים.
יש הרואים את האזור שבין גבול ישראל-לבנון לבין נהר הליטני כחלק מהגליל העליון, ומכנים אותו "הגליל הלבנוני", אולם כיום גישה זו אינה מקובלת בקרב הגאוגרפים. גבולו הצפוני של הגליל הוא קו העתק, המכונה העתק רום העובר בקו אלכסוני מאזור מטולה ועד ביירות, דרך העיירה רום בלבנון. ממערב לקו ההעתק, נפוצים סלעים צעירים יחסית מגיל הקרטיקון העליון (קנומן עד איאוקן בעיקר סלעי גיר דולומיט וקירטון), ואילו ממזרח לו, סלעים עתיקים יותר מתקופת היורה והקרטיקון התחתון (בעיקר סלעי גיר, דולומיט ואבני חול). מבחינה טופוגרפית, האזור שממערב לקו גובהו כ-900 מטר, ואילו ממזרח לקו, האזור מתנשא לגובה העולה על 1,500 מטר. גם מבחינה נופית שונים אזורים אלה. האזור הדרום-מערבי מבותר על ידי ערוצים קצרים יחסית ליחידות תבליט קטנות. משני צידי נהר הליטני החוצה אזור זה, הנוף זהה. מצפון-מזרח לקו, הנוף מבותר על ידי סדרת עמקים עמוקים ורחבים, דבר הניכר בהצללה החריפה הקיימת באזור זה.
במקורות היהודיים נזכרים מספר תיאורים לגבולות הגליל העליון. לדברי יוסף בן מתתיהו: "שם (בבאר שבע הגלילית) מתחיל הגליל העליון, המשתרע לרוחבו מכפר זה עד לכפר בקע, הגובל באדמות צור. לאורכו משתרע הגליל העליון מן הכפר תלה, הקרוב לירדן, ועד מרו (מרות)". חז"ל הגדירו את הגליל העליון כך: .
אקלים.
האקלים בגליל העליון הוא ים תיכוני לח, הקיץ חם ויבש והחורף קר וגשום יותר מאשר ברוב חלקי הארץ. הטמפרטורה הרב שנתית הממוצעת היא כ-16 מעלות, והלחות היחסית היא כ-60% בממוצע. הגליל העליון הוא חבל הארץ הגשום ביותר בארץ ישראל, ממוצע המשקעים בכל שטחו גבוה מ-600 מ"מ בשנה ובמקומות מסוימים עומד על 950 מ"מ בשנה. מספר ימי הגשם גם הוא מהגבוהים בארץ ומגיע ל-60 עד 70 ימים בשנה. הבצורת נדירה בו.
צומח.
ברוב שטחי הגליל העליון, ובמיוחד במרום גליל ובגליל העליון המערבי שטחים רבים מכוסים בחורש ים תיכוני בו נפוצים אלון מצוי, אלה ארצישראלית, אורן ירושלים, אלון התולע, קידה שעירה, סירה קוצנית וכן מינים הייחודיים לגליל העליון דוגמת אדר סורי, שזיף הדב, פטל לביד, בוצין הגליל, אדמונית החורש, קיסוס החורש ועוד. כמו כן בערוצי הנחלים קיימת צמחיית נחלים עשירה.
ניתן למצוא בנחלי הגליל העליון רליקטים בוטניים (שרידים לצמחייה צפונית ששלטה בעבר הרחוק באזור ונכחדה עקב התחממות האקלים), כגון אדמונית החורש, בקעצור שלוש האונות וצמחים אחדים מצמחיית הרי הלבנון שאינה מצויה בארץ ישראל ולעיתים מופיעה באקראי בהרי מירון (כמו גרניון הלבנון).
היסטוריה.
הגליל העליון הוא אזור הררי, ועל כן התנועה והמחיה בו קשה יותר מבשטחי הארץ האחרים. בהתאם לכך, לאורך רוב ההיסטוריה התקיימו בו שבטים קטנים והאוכלוסייה בו הייתה דלה יחסית. עם זאת, ניתן למצוא באזור שרידים ושלדים מתקופת האדם הקדמון. בתקופת הברזל יושב הגליל העליון בידי שבטים כנעניים, ועם כיבושי יהושע בן נון חולק האזור בין נחלותיהם של שבט אשר (במערב), שבט נפתלי (במזרח) ושבט דן (באזור העיר דן).
בתקופת החשמונאים יושב הגליל מחדש ביהודים, ורבים מהנכרים בו התגיירו. בימי המרד הגדול השתתפו תושבי הגליל העליון במרד, וביצרו את עריהם, ובהן עכברה, צפת, גוש חלב ומרות.
במהלך תקופת המשנה והתלמוד התקיים באזור הגליל העליון, כמו בגליל התחתון, יישוב יהודי מפותח, אשר התדלדל בהדרגה עד ראשית האלף השני לספירה.