חארמן מתאהב באופן מפתיע באמא של לודמילה (פריסילה) בגלל היריבות ביניהן ויולטה ולודמילה מנסות לעצור את זה בכל מחיר, אבל לאט לאט הן נהיות חברות טובות, ואחיות, אבל לבסוף מסתבר שפריסילה היא זאת שגורמת לרוע של לודמילה ופריסילה מאשימה את לודמילה שדחפה את ויולטה במדרגות (פריסילה עשתה את זה וגרמה לכולם להאמין בכך) אבל שהאמת יוצאת לאור, חארמן נפרד מפריסילה אבל בגלל הקשר שנקרם בינו לבין לודמילה הוא משאיר אותה איתו ועם ויולטה בביתם. ג’ייד מתחנת עם ניקולס בעונה זאת, וחרמאן ואנג'י מתחתנים בפרק האחרון.
דמויות ראשיות.
מוזיקה.
שיר הפתיחה של כל העונות בסדרה הוא "בעולם שלי" ששרה מרטינה סטואסל, אבל עם השקת הסדרה בינלאומית, גרסאות אחרות צמחו, כמו הגרסה הצרפתית, יחד עם קליפ, השרה אותו סינתיה בשם "Dans mon monde" אבל שיר זה אינו משמש כפתיח הסדרה; בברזיל השיר הפותח את הסדרה המבוצע על ידי מאיירה ארדויני ונקרא "Pelo mundo".
באיטליה הוקלטה גרסה בשם "Mondo mio Nel" שיצאה יחד עם קליפ, וביצעה אותו גם כן, מרטינה סטואסל, אך לא נהפך שיר זה לפתיח הסדרה; ברוסיה שתי גרסאות לפתיח הסדרה: "Вижу мир свой" ו- "Я лечу к тебе"; בבריטניה הגרסה המשמשת לפתיחת התוכנית מבוצעת על ידי מרטינה סטואסל ונקראת "In my own world", קיימת גרסה נוספת המבוצעת על ידי מגי מקלור.
יצאו גם גרסאות סקנדינביות: בשוודיה "I min värld" שבוצעה על ידי לינאה קלסטרום; בנורווגיה נקראה הגרסה "I min verden" ובוצעה על ידי סלין, בדנמרק "Verden ligger åben nu", בביצועה של קלרה רוגרד. שלוש גרסאות אלה בוצעו על מנת לקדם את הסדרה בארצות אלו. בנוסף, הן משמשות כפתיח לסדרה.
מגזינים.
ב-10 באוקטובר 2012 יצא באיטליה המגזין הרשמי של הסדרה ויולטה באיטלקית. המגזין חובר על ידי ורוניקה די ליסי ומציג ראיונות, תמונות שלא פורסמו מהסדרה, ואפילו משחקים, כרזות וכותרות לקהל הנשי. בארגנטינה פורסם אותו מגזין אך בספרדית. בצ'ילה הוא יצא ב-21 בדצמבר 2012. כמו כן, גם בספרד יצא מגזין זה על אופרת הסבון "ויולטה".
אלבום מדבקות.
באותו היום שיצא לאור המגזין של ויולטה, יצא גם אלבום המדבקות הרשמי של הסדרה. המדבקות צורפו למגזינים ונמכרו גם בחנויות. האלבום יצא לאור על ידי פניני.
משחקי וידאו לטלפון.
מאז אפריל 2013, יצא משחק וידאו של הסדרה. ובו כלולים כל השירים מהאלבום הראשון והשני של הסדרה.
בנוסף ניתן להוריד את השיר "בואו ולשיר" בחינם לטלפון ואת השירים "בעולם שלי", "ביחד אנחנו יותר", "אני רואה" ו"להיות טוב יותר" ניתן לרכוש.
ג'ורג' אדמונד סטריט
ג'ורג' אדמונד סטריט (באנגלית: George Edmund Street; 20 ביוני 1824 - 18 בדצמבר 1881) היה ארכיטקט בריטי, איש סגנון התחייה הגותית הוויקטוריאנית. המבנה החשוב ביותר שתכנן הוא מתחם בתי המשפט המלכותיים במרכז לונדון.
תולדות חייו.
סטריט נולד בלונדון ולמד אדריכלות באקסטר ובוינצ'סטר. בראשית דרכו עבד במשרדו של ג'ורג' גילברט סקוט בשיקום ושחזור מבנים ישנים, בעיקר כנסיות בלונדון ובקורנוול. ב-1849 פתח משרד אדריכלות משלו. ב-1850 התמנה לאדריכל הדיוקסיה של אוקספורד, שם שיקם ותכנן מבנים עבור הכנסייה והאוניברסיטה של אוקספורד. בין היתר תכנן את כנסיית סנט פיליפ וסנט ג'יימס בעיר (כיום משמשת את המרכז ללימודי המיסיון). ב-1855 שב סטריט ללונדון.
סטריט חקר את האדריכלות הגותית ויצא למספר סיורים באירופה על מנת להכיר מקרוב את שכיות החמדה של אדריכלות זו. ב-1855 פרסם ספר מחקרי מאויר בקפידה בשם "The Brick and Marble Architecture of Northern Italy" ("ארכיטקטורת הלבנים והשיש של צפון איטליה"); ב-1865 ראה אור ספרו "The Gothic Architecture of Spain" ("האדריכלות הגותית של ספרד"). מחקריו אודות השימוש בצבעוניות בעיטורים הובילו לגישה הפוליכרומית בתחייה הגותית הבריטית, כלומר שימוש באריחים, רעפים ופריטי אבן בצבעים רבים.
ב-1864 בנה סטריט מחדש את הספינה הראשית של קתדרלת בריסטול. ב-1869 התמנה לאדריכל הדיוקסיות של ריפון ושל יורק ולאדריכל הקתדרלות של סולסברי ושל קארלייל (קאמבריה). כן הוזמן סטריט למספר מסעות באירלנד, בהם שיפץ מספר כנסיות, עבודות שנויות במחלוקת במסגרתן הרס בקתדרלת קרייסט צ'רץ' בדבלין חלקים "חסרי ערך היסטורי" לדבריו.
ב-1868 נבחרה תוכניתו של סטריט, שהיה אחד מ-11 אדריכלים שהגישו הצעות להקמת בתי המשפט המלכותיים בלונדון. סטריט התמנה לאדריכל היחיד של המתחם (פנים וחוץ). העבודות להקמת המבנה החלו ב-1873 והתקדמו באיטיות תחת פיקוחו. סטריט לא זכה לראות בהשלמת המבנה, שנחנך בדצמבר 1882, כשנה לאחר מותו.
סטריט נקבר במנזר וסטמינסטר.
פרסים ומשרות כבוד.
ב-1866 נבחר לעמית האקדמיה המלכותית לאמנויות וב-1871 התקבל כחבר מלא ופרופסור לאדריכלות ולהיסטוריה של האדריכלות בימי הביניים. היה נשיא המכון המלכותי של האדריכלים הבריטיים (Royal Institute of British Architects), חבר האקדמיה האוסטרית למדעים (דאז, האקדמיה המלכותית של וינה) וחבר לגיון הכבוד הצרפתי, עבור שרטוטיו לתערוכה העולמית של פריז (1878).
הדיאץ'
הדיאץ' (אוקראינית: Гадяч; יידיש: האַדיטש) היא עיר במחוז פולטבה, אוקראינה. היא שוכנת על גדות נהר הפְּסֶל.
היסטוריה.
תושבי הדיאץ' לקחו חלק פעיל במרד חמלניצקי. לאחר צירופה של הדיאץ' לאימפריה הרוסית העיר ושטח שסביבה הוענקו לבוגדן חמלניצקי.
ב-1726 העיר הועברה לבעלותו של אלכסנדר מנשיקוב על ידי יקטרינה הראשונה.
ב-1897 בעיר התגוררו כ-8,000 תושבים, מתוכם 73 אחוזים אוקראינים ו-24 אחוזים יהודים.
העיר נכבשה על ידי הוורמאכט ב-27 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-26 בספטמבר 1943.
בהדיאץ' נטמן לאחר פטירתו רבי שניאור זלמן מלאדי שהיה מייסד תנועת חסידות חב"ד וכן בתו הרבנית פריידא
התקכ"ד ( 1764 ) ,נפטרה י"ז סיון התקע"ג (1813) וקבורה לידו. אביה, האדמו"ר הזקן ,התבטא עליה כי נשמתה היא מעלמא דדוכרא, רק שמסיבה מסוימת התלבשה נשמתה  בגוף של אישה.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית הדיאץ' באלפים לפי שנים:
סטריט
מחלקת העתיקות של מדינת ישראל
קניב
קניב (אוקראינית: Канів; בפי יהודי העיר: קַנְיֶיב) היא עיר במחוז צ'רקאסי אוקראינה.
היסטוריה.
לראשונה אנחנו שומעים על קניב ממסמך שמתוארך לשנים 1074–1088. ליד קניב עברה דרך מסחר חשובה שתרמה רבות להתפתחות כלכלית של היישוב. לא פעם היישוב נכבש ונהרס לגמרי, ב-1240 הוא נכבש ונהרס על ידי המונגולים בהנהגתו של באטו חאן. ב-1320 קניב נכבש על ידי גדימינאס, מ-1362 המקום היה תחת שליטתה של הדוכסות הגדולה של ליטא.
החל מהמאה ה-16 קניב הפכה למרכז חשוב של הקוזאקים, לכאן היו עוברים להתגורר קוזאקים שלא היו יכולים להילחם יותר מפאת גילם, כאן נקברו מספר הטמנים חשובים. בסוף המאה ה-16 באזור התרחשו מספר מרידות כנגד השלטון הפולני.
ב-1600 קניב קיבלה זכויות מגדבורג.
במאה ה-17 תושבי קניב לקחו חלק פעיל במרידות כנגד השלטון הפולני. ב-1625 קניב נשרפה, חמש שנים מאוחר יותר העיר שוב נשרפה על ידי הטטרים.
בעקבות הסכם שלום שנחתם בין האיחוד הפולני-ליטאי לבין האימפריה העות'מאנית ב-1672 קניב עברה לידיהם של הטורקים. בספטמבר 1678 הטורקים הרסו את העיר.
ב-1793 לאחר חלוקת פולין עברה קניב לידיה של אימפריה הרוסית.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-16 באוגוסט 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1944.
יהודי קניב.
היהודים התחילו להתיישב בקניב בסוף המאה ה-17 תחלית המאה ה-18.
הקהילה היהודית בקניב ניזוקה קשות בעקבות הפרעות ביהודי אוקראינה שפרצו בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בנובמבר 1941 בברסטובצקי יאר נרצחו 150 יהודים מקניב. רבים מיהודי קניב ניסו להתחבא ולהימלט מאימת הנאצים, אך רובם נתפסו על ידי המקומיים והובאו לקורסום ויותר מאוחר נרצחו.
הקהילה הדתית בעיר חודשה ב-1993.
אוכלוסייה.
שינוי אוכלוסייה של קניב לאורך השנים:
אוכלוסייה יהודית.
ב-1765 היו בקניב רק 98 יהודים, עד 1847 האוכלוסייה היהודית במקום הגיעה ל-1,635, ב-1897 בזמן מפקד האוכלוסין הראשון של האימפריה הרוסית מספר היהודים בקניב היה 2,682 שהיוו 30 אחוזים מכלל אוכלוסיית העיר. שינוי האוכלוסייה היהודית של קניב לאורך השנים:
ויולטה-תוכנית טלוויזיה
מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין
מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין (בסינית מפושטת: 国务院, פין-יין: Guówùyuàn), או "ממשלת העם המרכזית" (בסינית: 中央人民政府) מאז 1954, הוא הגוף האדמיניסטרטיבי הראשי ברפובליקה של סין. היא מכילה ראש מועצה, וראשי מחלקות וסוכנויות ממשלתיות.
בפוליטיקה של סין, ממשלת העם המרכזית היא אחד משלושה ערוצי שליטה וכח. השניים הנוספים הם המפלגה הקומוניסטית של סין וצבא שחרור העם.
המועצה הלאומית מפקחת ישירות על הממשלות במחוזות השונים, ובהתאמה שומרת על קשרים הדוקים עם בכירי המפלגה הקומוניסטית.
מבנה וארגון.
הרכב המועצה.
הרכב המועצה הקבוע כולל את ראש ממשלת סין, סגן ראש הממשלה בפועל, 3 סגנים נוספים לראש הממשלה, מזכ"ל המועצה ו-4 חברי מועצה נוספים (מהם שניים שרים). כיום, במועצה חברים גם 25 שרים נוספים ויחד עם ההרכב הקבוע היא מונה 35 חברים. סגני ראש הממשלה ומזכ"ל המועצה ממונים על ידי ראש הממשלה, אשר ממונה בעצמו על ידי הנשיא בהתאם להחלטת הקונגרס הלאומי העממי. ניתן לכהן במועצה ברציפות שתי תקופות כהונה בנות 5 שנים כל אחת.
38 מנהלי סוכנויות ממשלתיות מדווחים ישירות למועצה. מנהלי הסוכנויות לא משתתפים בדיוני המועצה המלאים באופן קבוע.
פעילות המועצה.