כחסיד של מערכות שלטון הביורוקרטיות, נחשב לי סה גורם מרכזי ביעילות שושלת צ'ין ובהצלחת כיבושיה הצבאיים. הוא גם יצר בשיטתיות סטנדרטיזציות ואיחד את המטבע בסין לאחר האיחוד המדיני. בנוסף הוא סייע להתפתחות השפה הסינית הכתובה בכך שהכריז על כתב החותם הקטן, שכבר היה בשימוש בשושלת צ'ין, ככתב הסטנדרטי הקיסרי. במסגרת תהליך זה, נאסר על ביצוע שינויים בגליפים של הכתב ששימש את שושלת צ'ין, וכן נאסר על שימוש בכתבים שונים מהאזורים השונים שנכבשו, ובכללם כתב החותם הגדול על גרסאותיו השונות, שהיה נפוץ בתקופת שושלת ג'ואו. מהלך זה יצר השפעה מאחדת על התרבות הסינית באלפי שנים לאחריו. לי סה היה גם מחברו של הצָאנְגְגְ'יֵה-פְּייֵן, ספר הלימוד הראשון בשפה הסינית שחלקים ממנו עדיין קיימים.
לי סה היה גם מעורב בקביעת הכינוי הקיסרי, אם כי ההצעה שלו ושל השרים האחרים "הקיסר הגדול" לא התקבלה, והקיסר עצמו הגה את הכינוי "שה חואנג".
בנוסף לאלו, ידוע לי סה כמי שעיצב את הכתובת על חותם ירושת הממלכה - החותם הקיסרי של צ'ין, שגולף מהבי (חישוק ג'ייד טקסי) של אדון חה, הפך לסמל מרכזי לשלטון באימפריה הסינית, ועבר בין שושלות סין עד שאבד במאה ה-10, בין שושלת טאנג לשושלת מינג. בכתובת על החותם, שנחרטה בפועל על ידי סוּן שׁוֹאוּ נכתב בכתב החותם הקטן "קבל את מנדט השמיים כמו גם חיים ארוכים של שגשוג נצחי".
תדמית היסטורית.
סְה-מָה צְ'ייֵן מציין כי בימיו רווחה תפיסה עממית של לי סה ככזו של שר נאמן שחייו הסתיימו בצורה אכזרית, אולם מחקרו ל"רשומות ההיסטוריון" העלה דמות אחרת: דמותו של אדם רודף כבוד וחנפן, אכזרי בחוקיו וחסר כבוד לסדרי העברת השלטון, שבמקום לכוון את שליטיו לעשיה נכונה, הרביץ את משנתו רק לאחר שנתן לדברים להידרדר. לתפיסתו של סְה-מָה צְ'ייֵן הוא אינו ראוי להיקרא שר נאמן.
ולדיס זטלרס
מסד 19 אינץ'
מסד מחשוב או מסד 19 אינץ' (באנגלית: inch rack-19) הוא מסגרת או מארז תקני להתקנת מספר מודולי ציוד אלקטרוני. לכל מודול יש לוח קדמי ברוחב 19 אינץ' (48 סנטימטרים), ומכאן שמו. הרוחב של 19 אינץ' כולל את הקצוות או "האוזניים" הבולטות מכל צד של הציוד, ומאפשרים את הידוק המודול למסגרת המתלה בעזרת ברגים. השימושים הנפוצים כוללים שרתי מחשב, ציוד טלקומוניקציה, חומרת רשת, ציוד ייצור אור-קולי, PDU וציוד מדעי.
מסד מחשוב (rack) סטנדרטי בגובה 42u, ברוחב 600 מילימטרים ובעומק 914.6 מילימטרים. מסדים מתקדמים יכולים להגיע עם מגוון תכונות, כמו מיקום משתנה של המודולים, חסימת סאונד, מיזוג אוויר פנימי, ועוד.
מסד (מחשוב)
ויארה ויקה פרייברגה
יחסי אוזבקיסטן–לטביה
יחסי אוזבקיסטן–לטביה (בלטבית: Latvijas-Uzbekistānas attiecības, באוזבקית: Oʻzbekiston – Latviya munosabatlari) הם היחסים הדיפלומטיים שבין לטביה לאוזבקיסטן. שתי המדינות כוננו יחסים ב-3 בנובמבר 1992. שתי המדינות היו רפובליקה סוציאליסטית סובייטית של ברית המועצות משנת 1940 עד 1991. ללטביה יש שגרירות בטשקנט שמוסמכת גם לטג'יקיסטן וטורקמניסטן, ובה אסטוניה מנפיקה אשרות לאוזבקיסטן. לאוזבקיסטן יש שגרירות בריגה שמוסמכת גם לליטא. שתי המדינות חברות במלואן בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
היסטוריה.
אוזבקיסטן היא אחת השותפות העיקריות לשיתוף פעולה של לטביה באזור מרכז אסיה. לצד התפתחות היחסים, לטביה, כמדינה חברה באיחוד האירופי, תומכת בהידוק היחסים של האיחוד האירופי עם מדינות אזור מרכז אסיה בפרט ויישום האסטרטגיות של האיחוד האירופי במרכז אסיה בכלל.
לטביה ואוזבקיסטן יש בדרך כלל יחסים פוליטיים וכלכליים טובים. הדיאלוג בין המדינות מתפתח בהתמדה בשנים האחרונות, ובדרך כלל נציג מכל אחת מהמדינות מבקר בשנייה לעיתים קרובות.
הרמן פון קאולבך
הרמן פון קאולבך (בגרמנית: Hermann von Kaulbach; 26 ביולי 1846 - 9 בדצמבר 1909) היה צייר גרמני של בית הספר במינכן.
חיים.
קולבך היה בנו של הצייר וילהלם פון קולבאך. במקור היה סטודנט לרפואה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן, אך, בהשראת אביו, עזב את בית הספר כדי ללמוד ציור. בשנת 1867 הוא הפך לתלמידו של קרל פון פילוטי. בהשפעתו התמסר קאולבך כמעט לחלוטין לנושאים היסטוריים. בסופו של דבר, הוא התפרסם בעיקר בזכות דיוקנאות הילדים שלו. הוא ערך שני מסעות לימוד לרומא, ב-1880 וב-1891.
בשנת 1886 מונה לפרופסור לציור היסטוריה באקדמיה לאמנות יפה במינכן. בשנת 1906 פרסם ספר תמונות, עם ילדים כמוטיב, שנמכר ב-135,000 עותקים.
הוא היה נשוי לסופי שרול, בתו של חרט, ונולדו להם שלושה ילדים. רבות מיצירותיו מוצגות במוזיאון בבאד ארולסן (מקום הולדתו של אביו). מכתביו וניירותיו נמצאים באוסף ארכיון הספרות הגרמני (חלק מהמוזיאון לספרות מודרנית) במרבאך אם נקאר.
הוא קבור בבית הקברות הדרומי הישן במינכן.
ביקורת.
אף שעבודתו התקבלה בדרך כלל בצורה טובה, הוא ספג מדי פעם ביקורת על כך שהעניק יותר מדי תשומת לב לפרטים, תוך שהוא מפספס את משמעות הנושא העיקרי של הציור.
דיוקנו של לוקרציה בורג'ה יצר מחלוקת משום שהוא נחשב לבוטה מדי, וגרסתו להכתרת סנט אליזבת על ידי הקיסר פרידריך השני נדחתה על ידי כמה מבקרים כ"ציור תלבושות".
אן בריגס
אן פטרישיה בריגס (באנגלית: Anne Patricia Briggs; נולדה ב־29 בספטמבר 1944) היא זמרת פולק אנגלייה. פעלה בשנות ה-60 וה-70, אך לא זכתה להצלחה מסחרית או להכרה ציבורית רחבה. עם זאת, היא הייתה דמות משפיעה בתחיית הפולק האנגלי, ושיריה היוו מקור השראה מוזיקלי לאחרים כמו אל לויד, ברט יאנש, ג'ימי פייג', ווטרסונס, ג'ון טבור, סנדי דני, ריצ'רד תומפסון, מדי פריור ועוד.
ראשית חייה.
בריגס נולדה בטוטון, ביסטון, נוטינגהאמשייר, ב-29 בספטמבר 1944. אמה נפטרה משחפת כשהייתה צעירה. אביה, אלברט, נפצע קשה במלחמת העולם השנייה, והיא גודלה בטוטון על ידי דודתה הילדה ובעלה ביל, שגידלו גם את אחותה הצעירה של הילדה, בריל, ובתם שלהם בטי.
בשנת 1959 נסעה בריגס בטרמפ עם חברתה לאדינבורו. הן נשארו לילה אצל ארצ'י פישר, שהיה באותה תקופה מוזיקאי בולט בתחיית הפולק בסקוטלנד, ובאמצעותו פגשה את ברט יאנש, שרק החל להלחין את שיריו שלו. המפגש בין יאנש ובריגס הובילה למערכת יחסים שנמשכה מספר שנים, וכללה גם שיתוף פעולה מוזיקלי נודע.
בשנת 1962, קונגרס האיגוד המקצועי, ארגון גג של איגודי עובדים בריטיים, העביר את החלטה 42, שנועדה לעודד פיתוח פעילות תרבותית מחוץ ללונדון. כדי ליישם החלטה זו, התמנה המחזאי ארנולד וסקר למוציא לפועל של התכנית, ובהפקתה השתתפו גם צ'ארלס פרקר, המחזאי הקומוניסט יואן מק'קול ול. "ברט" לויד (שניהם הקימו את מועדון הפולק הראשון, Ballads and Blues). הקבוצה כינתה את עצמה מרכז 42. מרכז 42 ארגן סיור ברחבי בריטניה במטרה לקיים ערבי כישרונות מקומיים בכל מקום שיתאפשר.
בנוטינגהאם, שמע במקרה יואן מק'קול את בריגס שרה את Let No Man Steal Your Thyme ו-. הוא ניגש אליה והזמין אותה מיד להופיע על הבמה באותו לילה. כך הפכה בריגס לחברה מלאה בסיבוב ההופעות של מרכז 42. היא הקליטה את אותם שני שירים באלבום שהוקלט בשידור חי באדינבורו בהמשך השנה. במהלך סיבוב ההופעות החליטה בריגס לעזוב את בית ילדותה, ארבעה שבועות לפני יום הולדתה השמונה עשרה. להבטחת פרנסתה, העסיק אותה מרכז 42 בעבודה אדמיניסטרטיבית במשרדיהם, והיא הייתה אמונה על הקשר עם תיאטראות וגלריות. עד מהרה רכשה בריגס את הקשרים שהיו דרושים לה כדי להמשיך בקריירה מוזיקלית משלה.
ראשית קריירת מוזיקת הפולק.
בריגס הופיעה במועדוני הפולק העיקריים שהפכו אז למפורסמים: טרובדור (לונדון), ה'סקוטס הוז' ומקומות שונים שניגנו מוזיקה אירית. בשלב זה, הדגש במקומות כאלה היה על מוזיקה עממית אינסטרומנטלית, ושירה נחשבה כהפוגה בין המנגינות. כריסטי מור הצעירה שמעה את בריגס וקיבלה ממנה השראה לתת דגש רב יותר במוזיקה שלה על שירה ולא על נגינה אינסטרומנטלית. בריגס ויאנש התגוררו יחד בסקוואט בארל'ס קורט בלונדון, לפני שעברו יחד לבית בסומלי רואד, שם התגוררו ג'ון רנבורן ומוזיקאי פולק אחרים. יאנש ובריגס היו דומים זה לזה, ולעיתים קרובות טעו לגביהם כי מדובר באח ואחות. בריגס לימדה את יאנש את שיר העם Blackwaterside אותו הקליט באלבומו של ג'ק אוריון בשנת 1966.
קריירה מוקדמת.
השירים המוקלטים הראשונים של בריגס הוקלטו במסגרת אלבום נושא בשם "The Iron Muse", שיצא על ידי Topic Records בשנת 1963. בערך בתקופה זו, בריגס נכנסה למערכת יחסים עם גבר סקוטי שכונה "גארי הקשת", שהתגלה כפוגעני ואלים. היא חולצה מהיחסים האלה על ידי היימיש הנדרסון, שנתקל בה בטעות והזמין אותה להצטרף ללואי קילן, דייב סברבריק ופרנקי ארמסטרונג לפרויקט הקלטות. שיתוף הפעולה ביניהם הוליד את האלבום "The Bird in The Bush."
במהלך סיבוב הופעות באנגליה פגשו חברי להקת The Dubliners האירית את בריגס, וסברו כי תהיה שותפה מוזיקלית מושלמת לג'וני מויניהן, זמר פולק אירי שהכירו מדבלין. בשנת 1965 הם ליוו אותה לאירלנד, ובמשך ארבע השנים הבאות בילתה שם מדי קיץ, כשהיא נוסעת בעגלה רתומה לסוסים, ושרה בערבים בפאבים מקומיים. במהלך חודשי החורף היא התפרנסה מהופעות במועדוני פולק באנגליה. בזמן שבילתה באירלנד נחשפה לשירת הסולו של סגנון ה-Sean-nós, שנפוץ בשיריהם של אמני הפולק האיריים. לסגנון זה נודעה השפעה על שירתה המאוחרת של בריגס, ששילבה אותו עם אלמנטים מן הפולק האנגלי.