לויד-ג'ונס נישא ב-1982 למארי לפקוביץ', פרופסור אמריטה ללימודים קלאסיים בוולזלי קולג' במסצ'וסטס ושהה בשנותיו האחרונות בביתם בוולזלי שבמסצ'וסטס.
מרדכי הגר
רבי מרדכי הגר (כונה ר' מוטל'ה; י"ח בתמוז ה'תרפ"ב, 14 ביולי 1922 – כ"ט באדר ה'תשע"ח, 16 במרץ 2018) היה האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי במשך 46 שנים. מייסד ענף זה של חסידות ויז'ניץ.
קורות חייו.
ברומניה.
נולד בגרויסוורדיין שברומניה, לרב חיים מאיר הגר, לימים האדמו"ר מוויז'ניץ, ומרגליא, בתו של הרב זאב טברסקי, האדמו"ר מרחמסטריווקה. בילדותו היה קשור לסבו, האדמו"ר רבי ישראל הגר (ה"אהבת ישראל"), שהתגורר בסמוך, עד לפטירתו בשנת ה'תרצ"ו.
בגרויסוורדיין לא היו ישיבות, והוא למד אצל רבי יהודה סגל רוזנר, בעל ה"אמרי יהודה", בסקלהיד , ותקופה קצרה בישיבה של האדמו"ר רבי יואל טייטלבוים בסאטמר שברומניה. כן למד בישיבת "קרן לדוד" בעיר, בראשות הרב יוסף גרינוולד מפאפא. את שני האחרונים החשיב לרבותיו. רוב שנות בחרותו עברו עליו בלימוד לצד אביו. ידידו בבחרותו היה גיסו, הרב יהודה הורוויץ מדז'יקוב.
בהיותו כבן 18 פרצה השואה. הוא ניצל ממנה עם אביו וכל משפחתו והם עברו לבוקרשט שהפכה מרכז לפליטים. הוא נהג לציין מדי שנה בטיש את י"ט באייר, היום שבו ניצל. לאחר המלחמה חזר לגרויסוורדיין ולימד תורה לבחורים פליטי מלחמה. בסיוון ה'תש"ה (1945) נישא בבוקרשט לפייגא מלכה, בת האדמו"ר רבי יעקב יוסף מסקווירה. לאחר שנפטרה מדלקת באלול ה'תש"ו, נשא את אחותה הצעירה, סימא מירל, והתגורר בדארנא. נולדו להם 14 ילדים.
בארצות הברית.
הרב הגר לא הצליח להשיג אשרת כניסה לארץ ישראל. בערב ראש חודש אדר ב' ה'תש"ח (1948) הגיע לארצות הברית עם חמיו והחל לשמש כרבם של חסידי ויז'ניץ בארצות הברית, תחילה בבורו פארק ולאחר מכן בויליאמסבורג, שם ייסד בית מדרש. לאחר פרק זמן הודיע שאינו רוצה לגור בעיר הצפופה, גם בשל חששות צניעות, ובתמוז ה'תשכ"ד עבר למונסי עם מספר משפחות והקים בה קהילה. בהמשך העביר את ישיבתו לעיירה קייאמישא לייק (גיברס) שבהרי קטסקיל, וסביבה התפתחה קהילה נוספת של חסידיו.
מדי שנה נהג להגיע לישראל לשמש בעל תוקע בבית מדרשו של אביו בראש השנה. לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תשל"ב (1972), הוכתר לאדמו"רות בארצות הברית, לצד אחיו רבי משה יהושע הגר שהחל לכהן כאדמו"ר מוויז'ניץ בישראל. בארצות הברית היה מכונה "האדמו"ר מוויז'ניץ" ואחיו "האדמו"ר מוויז'ניץ מבני ברק", ואילו בישראל היה מכונה "האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי" או "האדמו"ר ממונסי".
לאחר שאחיו הרב משה יהושע הרחיק את בנו הרב ישראל מחצרו בשנת ה'תשמ"ד, קיבל אותו הרב מרדכי, צעד שגרם לקרע בין שתי החצרות. למתח תרמה גם העובדה שהרב מרדכי נחשב לקנאי, בעוד אחיו כיהן כנשיא מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. האחים היו בנתק במשך כשמונה עשרה שנה, עד שהרב משה יהושע החזיר את בנו הרב ישראל לחצרו בבני ברק ה'תשס"ב, ולאחר תיווך של כמה מהתורמים הגדולים של שתי החצרות התחדשו הקשרים ביניהם, והם ביקרו זה את זה. אחיינו הרב ישראל החשיב את דודו כרבו, ודודו אף העביר לו את חלקת קבורתו (האחרונה הפנויה), באוהל אדמור"י ויז'ניץ שבבני ברק.
בימי חייו הוקמו לחסידותו קהילות ומוסדות בויליאמסבורג, בורו פארק, בלייקווד, וגיברס. וכן בלונדון, באנטוורפן, ובמונטריאול. ובישראל - בבני ברק, בבית שמש ובירושלים.
פגש את נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, עם רבי שלמה מבאבוב ורבי משה מסאטמר.
בחודשי חייו האחרונים אושפז בבית החולים מאונט סיני במנהטן, ושם נפטר בכ"ט באדר ה'תשע"ח. הלווייתו יצאה מבית המדרש המרכזי של חסידותו במונסי "לבוש מרדכי", בערב שבת, והשתתפו בה עשרות אלפים. במהלך ההלוויה חולקו על פי צוואתו לכל אברך הלומד בכולל 72 דולר, וציבור חסידיו נתבקש בהוראתו ללמוד במשך השנה לעילוי נשמתו דף גמרא מדי יום (והילדים משנה). נקבר לצד בנו הרב פנחס שלום שנפטר בחייו, באוהל בחלקת ויז'ניץ בבית הקברות במונסי.
דעותיו והנהגותיו.
הרב הגר הושפע מדעותיו הקנאיות של רבו האדמו"ר מסאטמר, והיה בעל השקפת עולם אנטי ציונית. עם זאת, מפני כבוד אביו (ובהמשך אחיו ואחייניו העומדים בראש אגודת ישראל בישראל) הוא לא יצא נגד אגודת ישראל. בנוגע להשתתפות בבחירות לכנסת הוא לא הביע דעה, וכאשר גורמים מסאטמר ו"העדה החרדית" ניסו להחתימו על כרוזים להפגנות ומחאות, סירב לחתום ושלחם לאחיו, ולאחר מכן לאחיינו, באומרו שאינו מתערב בענייני ארץ ישראל.
בטישים בסעודה שלישית הוא נהג למחות על פרצות בדת. דברי תורתו היו מתובלים בחישובי גימטריאות, כדרך אבותיו.
אסר על חסידיו לטלטל בבורו פארק ובויליאמסבורג, למרות ההכשר שהעניקו לעירוב המקומי חלק מרבני העיר.
התנגד לאכילת גלידה בסוף הסעודה, בשל ספקות הלכתיים בברכות הנהנין.
עודד את חסידיו להעסיק יהודים ולהעדיפם על פני גויים, ובאולמות השמחה שבבעלות מוסדותיו במונסי עובדים רק יהודים חרדים.
התנגד שיצלמו אותו, ואף פנה במכתב למערכות העיתונים החרדיים ודרש שלא יפרסמו את תמונותיו, וכי לא ימחל למפרסמן. ב"כינוס כלל ישראל" נגד האינטרנט שהתקיים בקווינס בחודש סיוון תשע"ב חרג מגדרו, וצולם והוסרט בהסכמתו.
הרב הגר נמנע מאכילת בשר לאחר כמה פרשיות של בעיות בכשרות.
צאצאיו.
אשתו השנייה נפטרה כעשור לפניו. לאחר מותו מונו על פי הוראתו שבעת בניו ונכדו (במקום בנו הגדול שנפטר) לממלאי מקומו כאדמור"י החסידות בקהילותיה.
קרב פולטווה
שמואל שזורי
הנדסה צבאית
תולעת סיכה
תולעת סיכה (שם מדעי: "Enterobius vermicularis"; מכונה באנגלית: Pinworm, קרויה גם תולעת מרצע) היא טפיל המצוי במעיים של בני אדם ובעיקר של ילדים.
בעקבות הדבקה בתולעת סיכה עלולה להתעורר מחלה הנקראת "אנטרוביאזיס". בדרך כלל, ההדבקה מתרחשת דרך בליעה ועיכול של ביצי התולעת, היכולות להימצא על הידיים, על המזון ולעיתים גם במים. התסמין העיקרי הוא גירוד באזור פי הטבעת.
במקרים קלים הטיפול פשוט, אך הדבקות המוניות בטפיל עשויות להוות בעיה קשה יותר לטיפול בעקבות הדבקות חוזרות. תפוצת התולעת היא כלל-עולמית, והידבקות בה חוצה גבולות ומעמדות חברתיים.
המיקרופילריה של תולעת הסיכה הם באורך 250-200 מיקרון ורוחבם 7-5 מיקרון.
תאוריית הקוונטים
זרימת חום
חליל רומנטי
חליל רומנטי הוא כינוי לחליל מערבי אשר היה נפוץ באמצע המאה ה-19. החליל הרומנטי הוא דגם מרובה מפתחות ושסתומים, אשר היה בשימוש לפני שחליל-בהם (דגם זהה לחליל המודרני הקיים היום) החל להיות נפוץ.
מבין דגמי החליל ההיסטוריים, החליל הרומנטי הוא הקשה ביותר להגדרה, מכיוון שבמוזיקה המערבית באמצע המאה ה-19 היו בשימוש דגמי חליל מסוגים שונים ומתקופות שונות. לראיה, בראשית המאה ה-19 עוד נעשה שימוש בחלילים קלאסיים בעל מפתח אחד (דגם דומה לחליל בארוק, אם כי בעל גוון צליל שונה במקצת), דגמי חליל מרובה-מפתחות (4 עד 9 מפתחות, אם היה החליל בעל רגל רה, דו, או סי נמוך); וכבר אז החלו להופיע דגמים של חליל בעלי 10 מפתחות ויותר. ניתן לומר אם כן, שהחלילים הרומנטיים היו אלו שנעשה בהם שימוש תדיר באמצע המאה ה-19, ושלהם 10 מפתחות ומעלה, אם כי אין נקודת ציון היסטורית-רשמית אשר אותה מחשיבים כראשיתו של החליל הרומנטי.
מאפייני מנגנון האצבעות.
אחת התכונות הבולטות של חליל רומנטי הוא מנגנון האיצבוע המורכב שלו (ויש אף שיאמרו, המסובך), הקרוב לזה של האבוב. הוא מתבסס על עיקרון של סגירת שסתומים ראשיים, תוך כדי פתיחתם של אחרים, בעוד שמנגנון בהם מתבסס בעיקר על סגירת שסתומים (ופתיחת שסתומים אחרים בו-בזמן היא די נדירה). בחליל קלאסי, האצבעות אשר עסוקות בסגירת שסתומים מסוימים, אינן מסוגלות בו בזמן לפתוח שסתומים אשר חיוניים לאיצבועים של צלילים אחרים. בעיה זו גרמה לגלישת האצבעות ולמעברים לא חלקים, אשר היה ניתן לפתור אותם בשימוש ב"אצבועי מזלג" (שהם בשימוש רב מאוד בנגינת חליל בארוק). משום הקפדה על אסתטיקת הצליל, ניסו בוני החליל להימנע משימוש באצבועי מזלג, ולכן נקדחו בחליל הרומנטי חורים נוספים לרוחב החליל, ולהם הותאמו שסתומים (בחליל קלאסי, רק הצליל פה הוא בעל שני קידוחים, ושני אצבועים מקבילים). לעיתים ניתן למצוא מקטע בחליל אשר בו קדוחים כמה חורים מקבילים בצורה טבעתית. בשסתומים החדשים משתמשים אם כן, כאשר אצבוע מסוים אינו מאפשר גישה נוחה לאחד מן השסתומים. שסתומים מרובים אלו נמצאים בעיקר באיצבועים של הצלילים פה, סי במול (לה דיאז) ודו. לדוגמה, במעבר בין הצליל רה לצליל דו באוקטבה השנייה היה צורך, בחליל הקלאסי, להחליק את האצבע המורה של יד ימין, אשר אך כיסתה חור מסוים, למנוף אשר פותח שסתום. החלקה זו לוותה ביציאתו של החליל מאיזון ובקשיים בחיבור שבין הצלילים. לפיכך, בדגמי חליל רומנטי מסוימים, נוסף מנוף חדש לאחת מאצבעות יד שמאל, אשר הקל מעבר צלילים זה. מעברים בעיתיים נוספים הביאו ליצירת מנופים ושסתומים נוספים בהתאם.
מאפיין נוסף של החליל הרומנטי, אשר לא היה קיים בדגמים של חליל קלאסי, הוא הוספת מנופים ושסתומים לאיצבועי טרילים (למשל, הטריל דו-רה, ודו דיאז-רה). פטנטים אלו אף נכנסו למנגנון של החליל המודרני.
מבנה וחומרים.