בפעילותו בתחום הבנקאות מעניק המשרד שירותים למרבית הבנקים בישראל, וכן לבנקים וחברות השקעות בינלאומיות הפעילות בישראל.
עם לקוחות המשרד בתחום האנרגיה והתשתיות נמנים חברת החשמל לישראל, בריטיש גז וחברות זרות שהתחרו על הקמת מתקני התפלת מים בישראל.
בתחום מיזוגים ורכישות היה המשרד מעורב בעסקאות לרכישת חלקים מבנק לאומי, בזק, סלקום וחברות בולטות נוספות במשק הישראלי.
שמות כל עורכי הדין שבמשרד, שותפים ושכירים, מופיעים על נייר המכתבים של המשרד, ותופסים בו כחצי עמוד (אלא שהרשימה לא עודכנה בשנים האחרונות). יעקב נאמן הסביר: "בנייר הפירמה אין אצלנו הבחנה בין שותפים ללא שותפים, ואין תארים אקדמיים ליד השם, אף שלכמה מאתנו יש דוקטורט. אנו מעוניינים שכולם ירגישו שווים."
עו"ד מאיר לינזן, השותף המנהל במשרד, יזם הסכם פרישה לפיו עורכי דין יפרשו מהמשרד בגיל 60, גיל נמוך מהמקובל, כדי להפוך את המשרד לאטרקטיבי לעורכי דין צעירים.
ב-2017 רכש המשרד כ 15 קומות בצמד מגדלי "תאומי רובינשטיין". ביוני 2021 עבר המשרד באופן רשמי לפרויקט "תאומי רובינשטיין" הנמצא במתחם חסן ערפה ברחוב יצחק שדה בתל אביב-יפו.
הרצוג, פוקס, נאמן
הרצוג פוקס נאמן עורכי דין
נמל לונדון
נמל לונדון (באנגלית: Port of London) הוא נמל על גדת נהר התמזה בעיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. בעבר היה נמל לונדון הגדול בנמלי העולם. כיום הוא הנמל השני בגודלו בממלכה המאוחדת. הנמל מנוהל על ידי רשות נמל לונדון (ה-PLA) אשר הוקמה בשנת 1908.
בשנת 2008 עברו דרך הנמל 53 מיליון טונות של סחורות.
הנמל ממוקם לאורך גדות התמזה החל ממרכז לונדון ומשתרע מזרחה, וכולל מבדוקים ורציפים רבים המשתרעים על שטח נרחב.
היסטוריה.
נמל לונדון היווה מרכיב חשוב בכלכלת העיר מאז היווסדה, באמצע המאה הראשונה. במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19, בשיאה של האימפריה הבריטית היה הנמל לנמל העמוס ביותר בעולם, והיו בו כ-1,500 מנופים אשר העמיסו והורידו סחורות מכ-60,000 ספינות בשנה. בשל חשיבותו הרבה היה למטרה עיקרית של הפצצות הלופטוואפה (חיל האוויר של גרמניה הנאצית) במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
הנמל הוקם ככל הנראה בשנת 50 לערך על ידי הרומאים. הנמל הרומי כלל רציפים שנבנו על ידי תבניות עץ שמולאו עפר. הנמל התרחב וגדל במהלך המאה השנייה והמאה השלישית אולם עם עזיבת הרומאים את אנגליה במאה החמישית נהרס הנמל.
במהלך ימי הביניים שימש נהר התמזה ציר התנועה הראשי של העיר לונדון. משפחת המלוכה, אשר לא נהגה להיכנס אל העיר, השתמשה בו על מנת לנוע בין אזור הסיטי של וסטמינסטר וארמונות המלוכה שבו, אשר ממערב לעיר, לבין מצודת לונדון במזרח העיר. אזור הבריכה של לונדון שממזרח (במורד הנהר) מגשר לונדון היה אזור המסחר העיקרי, ובשתי גדות הנהר נבנו רציפים רבים.
בשלהי המאה ה-18 הציע וילי רוולי תוכנית להקמת תעלה אשר תחתוך בקו ישר את העיקול בנהר התמזה בין ואפינג לבין וולוויץ'. התעלה חצתה את רות'רהית', אייל אוף דוגס וגריניץ'. תוכנית זו מומשה בחלקה כאשר רק תעלה החוצה את אייל אוף דוגס (תעלת הסיטי) הוקמה לבסוף.
במהלך המאה ה-19 נבנתה סידרה של מעגנים סגורים במטרה להגן על הסוחרים מפני שודדים לאורך נהר התמזה. מעגנים אלו כללו את הרציפים המסחריים של סארי (1807), רציפי הודו המערבית (1802, באתר בו היה רציף האוולנד משנת 1696), רציפי הודו המזרחית (1803, באתר בו היה רציף ברנזוויק משנת 1790), רציפי לונדון (1805), רציפי סנט קתרין (1828), רציף ויקטוריה המלכותי (1855), רציף מילוול (1868), רציף אלברט המלכותי (1880) ורציפי טילברי (1886).
הרציפים נבנו על ידי חברות פרטיות מתחרות ובהן חברת הודו המזרחית, חברת הודו המערבית וכן חברת רציפי סארי וחברת רציפי לונדון וסנט קתרין.
בראשית המאה ה-20, בשל התחרות העזה, ושביתות עובדי הנמל החלו החברות להתאחד. ועדה מלכותית שהוקמה לבדוק את ניהול הנמל המליצה על רשות מאוחדת ובשנת 1908 הוקמה רשות נמל לונדון אשר בשנת 1909 החלה לנהל את הרציפים. החברה הקימה את רציף המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1920 ושיפרה את המיכון ביתר הרציפים. בשנת 1939 עברו בנמל 60 מיליון טונות של סחורות (38% מהסחר בממלכה המאוחדת), אולם בשל ההפצצות הגרמניות עבר מרכז הכובד של העברת הסחורות במהלך מלחמת העולם השנייה לנמלים שבקלייד ובליברפול. עם תום המלחמה שב הנמל להיות נמל הסחורות הראשי. בשנות ה-60 הפך אזור הרציפים בטילברי, במורד הנהר, לנמל מכולות (קונטיינרים) מרכזי. בתקופה זו שב היקף הפעילות בנמל לכ-60 מיליון טונות של סחורות מדי שנה.
עם הגידול בגודלן של הספינות אשר נשאו מכולות נדרשה בניית רציפים גדולים הסמוכים למים עמוקים יותר. הרציפים הסגורים באזור גריניץ' ואייל אוף דוגס ובמרכז לונדון, אשר נבנו במאה ה-18, נסגרו בהדרגה (אף שמספר רציפים פרטיים במרכז לונדון פעלו עד שנת 2000).
אזורים אלו החלו להתפתח כאזורי מגורים ועסקים, ואזור קנרי וורף (רציפי האיים הקנריים) הפכו למרכז עסקים משני בלונדון (השני למרכז העסקים שבסיטי).
הנמל כיום.
כיום הנמל מכיל 70 רציפים ומסופי סחורות עצמאיים המנוהלים יחד על ידי רשות הנמל. בנמל מועסקים כ-30,000 עובדים. עיקר אוניות המטען עוצרות בטרמינל שבטילברי. בנמל עוגנות מדי שנה כ-12,500 ספינות הפורקות ומטעינות 10% מהסחר של הממלכה המאוחדת בשווי כולל של 8.5 מיליארד ליש"ט. בנוסף לספינות המטען עגנו בנמל לונדון בשנת 2008 37 ספינות טיולים.
זמרי קולגיום
אנסמבל זמרי קולגיום (או "קולגיום תל אביב" בתחילת דרכו), הוא הרכב קולי שהוקם בשנת 1997 על ידי המנצח אבנר איתי. האנסמבל פעיל בשירת א-קאפלה ובשירה בליווי תזמורות קאמריות, תוך שימת דגש על ביצוע מוזיקה יהודית וישראלית, לצד מיטב הרפרטואר הקלאסי הכללי.
בתחילת פעילותו מנה ההרכב כ-16 זמרים, אך עם השנים הורחבו שורותיו והוא כעת מונה יותר מעשרים זמרים, כולם מוזיקאים בעלי הכשרה קולית מקצועית ובעלי ניסיון רב בשירת אנסמבל. אבנר איתי שימש כמנצח והמנהל המוזיקלי עד שנת 2011. בתחילת שנת 2014 החליף ישי שטקלר את ברק טל בתפקיד המנהל המוזיקלי. האנסמבל נוהג להופיע באולמות קונצרטים ובפסטיבלים המובילים ברחבי הארץ (פסטיבל ישראל, כפר בלום, חג החגים בחיפה, פסטיבל מוזיקה דתית בנצרת ופסטיבל אבו גוש), התארח במספר קונצרטים בסדרת "אתנחתא" המושמעת בשידור חי בקול המוזיקה, והשתתף בסיורים באירופה.
בפעילותם שמים זמרי קולגיום דגש על שיתוף פעולה ערבי-יהודי, בין השאר בהשתתפותם בפרויקט רב השנים Voice of Peace, עם מקהלה ערבית משפרעם ועם הזמרת תמנע בראואר.
קולגיום תל אביב
קאנק
אלון שוסטר
אלון נתן שוסטר (נולד ב-2 במרץ 1957, כ"ט באדר ה'תשי"ז) הוא פוליטיקאי ישראלי, המכהן כסגן שר הביטחון מטעם מפלגת כחול לבן וחבר הכנסת מטעמה. כיהן גם כשר החקלאות וכראש המועצה האזורית שער הנגב בשנים 2002–2018.
ביוגרפיה.
אלון שוסטר נולד בשנת 1957 בקיבוץ מפלסים שבנגב הצפוני, בן ליעל ילידת ארגנטינה וליהודה יליד גרמניה. הוא חבר קיבוץ מפלסים ובשנות ה-90 היה מזכיר הקיבוץ.
למד בבית חינוך שער הנגב. בשנת 1975 התנדב לשנת שירות בשדרות. בשנה שלאחר מכן התגייס לצה"ל במסגרת גרעין הנח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס חזר לתפקידי פיקוד בגדוד 50 ושימש כמ"מ, סמ"פ ומ"פ. בשירות המילואים שימש כמפקד פלוגה ביחידת שלדג. שוסטר הוא סגן-אלוף במילואים ונכה צה"ל, לאחר שנפצע בעינו ואיבד את כושר ראייתו בה בשנת 1981 במהלך הכנות למבצע בלבנון. ב-2002 זכה באות הרמטכ"ל על הצטיינות במילואים.
עבד בבית חינוך שער הנגב כרכז חברתי, מחנך כיתות י"א וי"ב וסגן מנהל בית הספר. הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ומחשבים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ראש המועצה האזורית שער הנגב.
בשנת 2002 נבחר לראש המועצה אזורית שער הנגב. כיהן במסגרת תפקידו כמרכז פורום ראשי המועצות האזוריות הקיבוציות, יושב ראש ועדת הרווחה של מרכז המועצות האזוריות וחבר הוועד המנהל של מכללת ספיר. בנוסף הוא כיהן כיו"ר איגוד ערים שדרות-שער הנגב לביוב, יו"ר עמותת מתנ"ס ארנון, יו"ר הנהלת פארק תעשיות "ספירים", יו"ר מנהלת נחל שקמה ויו"ר המרכז הטיפולי השיקומי ההידרותרפי שער הנגב.
במסגרת תפקידו כראש המועצה פעל להגברת ביטחון תושבי המועצה האזורית הנמצאים תחת איום הקסאמים מרצועת עזה, ולהשלמת מיגון בתי התושבים ומוסדות החינוך.
בשנת 2009 זכה באות "אביר איכות השלטון" של התנועה לאיכות השלטון, בקטגוריית ה"חוסן הלאומי". נימוקי הוועדה לפרס: "בהוקרה על תרומה יוצאת דופן לחוסנה של החברה בישראל, בתנופת פיתוח ואכלוס - תחת אש ובזמן רגיעה. אלון שוסטר ראוי לשמש דוגמה ומופת למעשה חלוצי איכותי המשלב עמידה בקו העימות עם יצירה".
בינואר 2012 זכה בפרס השר למצוינות סביבתית לשנת 2011. מנימוקי חבר השופטים לבחירתו: "על בסיס פעילותו הנרחבת בתחום הסביבתי באזורו, כגון שיקום נחל שיקמה, הפסקת הזרמת שפכים באזור התעשייה של שדרות וקידום החינוך הסביבתי בכל יישובי המועצה. פעילותו הסביבתית של אלון שוסטר לוותה בלקיחת משימות רבות החורגות מתפקידו כראש מועצה, כגון: יו"ר מנהלת נחל שיקמה, יו"ר איגוד ערים שדרות- שער הנגב לביוב ועוד". כמו כן, ציינה הוועדה את האתגרים הביטחוניים איתם מתמודד אלון כראש המועצה השוכנת באזור הנתון תחת איום הטרור. בנוסף, "קורות חייו העשירים של אלון שוסטר מעידים על רקורד נרחב של מצוינות בתחום העשייה הציבורית".