בסך הכל נפלו בקרב 26 לוחמים ולוחמות מקרב חברי הקיבוץ והפלמ"ח ו-35 נפצעו.
המצרים ספגו פגיעה מוראלית, איבדו זמן יקר וכ-400 נפגעים, הרוגים ופצועים (בין ההרוגים המצריים: שני מפקדי פלוגות וסגן מפקד פלוגה).
שחרור הקיבוץ וחזרה.
באוקטובר 1948 קבל הגדוד השלישי של חטיבת יפתח שפעל במסגרת משימות מבצע יואב, הוראה לתקוף את היחידות המצריות שישבו במשלטים ממזרח לבית חנון. הגדוד התקדם מכיוון ניר עם מערבה תוך קשיים רבים עד לתפיסת הכביש הראשי.
מפקד החטיבה המצרית שהיה ערוך מאזור בית חאנון צפונה עד מג'דל, חשש שיכותר לאחר שחטיבה אחת כבר הייתה מכותרת באזור פלוג'ה. על מנת למנוע את הכיתור, הוא נתן הוראה לחטיבה לסגת לכיוון רצועת עזה. חלק מהכוחות פונו ממג'דל דרך הים וחלק נסעו על רשתות לאורך החוף. ב-5 בנובמבר הודיעו אנשי יפתח למפקדת החזית שהמצרים נסוגו. במקביל נעו מצפון דרומה חיילי גדוד 55 של גבעתי ונכנסו לקיבוץ שננטש על ידי המצרים. עוד באותו היום שלח יגאל אלון מפקד חזית הדרום הודעה לחברי הקיבוץ שהקיבוץ שוחרר ולמחרת כבר נפגש אתם בקיבוץ.
החוזרים מיהרו לפקוד את קבר האחים בו נטמנו החללים ערב הנסיגה. לשמחתם נוכחו שהמצרים לא מצאו ולא חיללו את הגופות כפי שעשו במקרים אחרים. הגופות הוצאו, זוהו ונטמנו בטקס צבאי מלא בדצמבר 1948 בגבעה הצפונית, בסמוך למקום בו הוקם יותר מאוחר מוזיאון משואה לתקומה.
גבעת הקרב - אתר השיחזור.
באתר גבעת הקרב, נערך שחזור של הקרב. האתר, הניצב בדרום-מערב הקיבוץ, נפתח למבקרים ב־1965, במסגרת מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה.
באתר, בו מוצגות תעלות ההגנה ושדה הקרב. מדמות דמויות מתכת את הצדדים הלוחמים בשדה הקרב. לעומת שחזורים אחרים, המקום ייחודי, מאחר ששוחזר בו הקרב בקנה מידה 1:1, עם כלי לחימה אמיתיים (חלקם המקוריים מהקרב מול המצרים) ואף דמויות של חיילי הגדוד המצרי שחדרו את גדרות היישוב.
אל-מואפק
אל-מֻוַפّק באללה (מילולית: המוצלח בעזרת האל), אבו אחמד טלחה בן אל-מתוכל עלא אללה הראשון (בערבית: الموفق بالله, الو احمد طلحة بن المتوكل على الله الاول) נולד בשנת 842 לח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון והיה אחיו של אל-מעתמד באללה. למן שנת 875 החזיק אל-מופק במוסרות השלטון בפועל, כאשר אל-מעתמד הזעיק אותו להוביל את דיכוי מרד הזאנג', מרידת עבדים שחורים בדרום עיראק. אל-מופק הצליח לחזק את הממשל המרכזי בבגדאד, ואת השליטה במחוזות. מרד הזאנג' דוכא לבסוף בשנת 883. אל-מופק ניהל מלחמות כנגד הטולונים בסוריה ובארץ ישראל. כאשר נפל למשכב בשל מחלת פיילת (Elephantiasis) בשנת 889 הוא החל לערב ביתר שאת את בנו אבו אל-עבאס אחמד והכינו לקראת עלייתו לשלטון באופן רשמי. על ערש דוויי, הכריח אל-מופק את אחיו אל-מעתמד לוותר רשמית על ירושת בנו ולמנות תחתיו את בנו שלו אחמד. ב-5 ביוני 891 נפטר אל-מופק ממחלתו ובנו ירש את תפקידיו הרשמיים. לאחר פטירתו של אל-מעתמד כעבור מספר חודשים עלה זה לכס הח'ליפות כאל-מעתדד הראשון.
טורסו
אדוארד דאלאדיה
אל-מכתפי
אל-מכתפי באללה (מילולית: המסתפק באללה), אבו אחמד עלי בן אל-מעתצ'ד (קרי: אל-מעתדד) באללה הראשון (בערבית: المكتفي بالله, ابو احمد علي بن المعتضد بالله), היה בנו של הח'ליף העבאסי הקודם אל-מעתדד הראשון משפחה טורקית. הוא כיהן כח'ליף בין ה-15 באפריל 902 ו-13 באוגוסט 908. בימי אביו הוא היה מפקד חיל המצב בא-רקה ועם פטירתו הוא שב לבגדאד וסגר את בתי הכלא הסודיים של אביו לקולות שבחי העם. שבע שנותיו כח'ליף עמדו בסימן מלחמות בכל רחבי האימפריה, בהן יצא כשידו על העליונה.
הסכנה המיידית ביותר לשלטונו הייתה מצד הקרמטים. אל-מכתפי נלחם בהם והרג את מנהיגם יחיא בן זכריהי בשנת 903. בשנה העוקבת הצליח להרוג מנהיגים נוספים ממשפחת של אבן זכריהי: את אחיו אל-חסין, ואת בן דודו עיסא ועימם רבים מאנשיהם. בימיו של אל-מכתפי נכבשו אזורים חדשים בסיציליה והוא סייע למאמץ המלחמתי במימון ובכוח אדם.
בינתיים, התלקחה מחדש המלחמה הימית עם הביזנטים בים התיכון. בשנת 898 הובס צי ביזנטי ו-3000 מלחים הוצאו להורג בידי כוחות מוסלמיים. אך עתה, הביזנטים שיקמו את כוחם, הטילו מצור על תרסוס שבחבל אדאנה באסיה הקטנה והצליחו לשבות את מושלה. מורדים מצריים הצליחו לשכנע את המושל הטולוני של העיר לשרוף בנמל את צי המלחמה המוסלמי שכלל כ-50 אוניות. כתוצאה מכך, יכלו הביזנטים לערוך פשיטות על חופי מזרח אגן הים התיכון הן בים והן ביבשה אשר במהלכן נשבו מוסלמים רבים. הכוחות הביזנטיים כללו 5 משלחות בנות רבבת לוחמים כל אחת ובראש כל אחת מהן נישא צלב מוזהב סמלי. מנגד, כוח קטן של פרייווטירים ביזנטים ועבדים שחורים הצליח לערוך מספר פשיטות על חופי אסיה הקטנה הביזנטית שנשארו לא מוגנים.
כותבי ההיסטוריה הערבים מספרים על משלחת דיפלומטית ששיגרה המלכה הפרנקית בֶּרתָה אל הח'ליף אל-מוכתפי בבגדאד בשנת 906, ועל כך שהציעה לו ידידות ואף נישואין.
אל-מכתפי נלחם וייצב את גבולות הח'ליפות והשיב את הביטחון היחסי ששרר בה לאחרונה בימי אל-מעתצם. במזרח, אל-מכתפי הביא את הנסיכים הסאמאניים לכדי הכרה בו כח'ליף. אל-מכתפי מת בגיל 34 והוריש את כיסאו לאחיו למחצה אל-מקתדר באללה בן אל-מעתז באללה.
אמו-דריה
אל-מואפק (ח'ליף בפועל)
אל-מאיד (יורש עבאסי)
מרטין הנגל
מרטין הנגל (בגרמנית: Martin Hengel; 14 בדצמבר 1926 – 2 ביולי 2009) היה היסטוריון גרמני של הדת. מחקריו התמקדו בתקופת בית שני, ההשפעה ההלניסטית על היהדות והתפתחות ראשית הנצרות.
ביוגרפיה.
הנגל נולד ברוטלינגן (Reutlingen), דרומית לשטוטגרט, ב-1926 וגדל באלן (Aalen) הסמוכה. בהיותו בן 17, ב-1943, הוא גויס לצבא הגרמני ושירת בסוללה אנטי-אווירית בחזית המערבית. ב-1945, בתום אחד הקרבות האחרונים של מלחמת העולם השנייה, הוא נפטר מנשקו ומדיו וצעד לביתו מצרפת, והשלים את חוק לימודיו ב-1946. בשלהי 1947 החל הנגל את לימודי התאולוגיה בטובינגן, ועבר לאוניברסיטת היידלברג ב-1949. הוא הוסמך לכומר קהילה לותרני ב-1951, אולם אביו התנגד לכך והתעקש שהוא יצטרף ל"הנגלה", עסק הטקסטיל המשפחתי באלן (Aalen) לייצור לבני נשים.
הדבר הביא את הנגל לתקופה מפרכת בת עשר שנים, בה עלה בידו ללמוד רק בשעותיו הפנויות מהעבודה. הלחץ שהעיק עליו פגע בבריאותו. מאוחר יותר הוא התייחס לעשר השנים הללו כ"שנים מבוזבזות" והותיר את הרושם שהדבר יצר אצלו תסביך נחיתות בשל הזמן המיותר שנגזל מלימודיו. אולם, הוא נותר מנהל בחברה שלו עד למותו. באוגוסט 1957 הוא נשא לאישה את מריאן קיסטלר.
במשך זמן קצר הוא הרצה גם בקולג' התאולוגי, ושירת כאסיסטנט לפרופסור אוטו מישל באוניברסיטת טובינגן, אולם תקופה זו באה לתומה ב-1957, כשהוא נשלח לנהל מפעל בלסטר למשך מספר שנים. הוא המשיך לעבוד על תזת הדוקטורט שלו בזמנו הפנוי. הנגל סיים את לימודיו ב-1959 וקיבל דוקטורט . הוא השלים את לימודיו המתקדמים על תזת ההבליטציון (Habilitation), שהיא תנאי לקבלת משרת הוראה באקדמיה, והחל ללמד באוניברסיטת טובינגן ב-1967. עבודתו עסקה ביהדות ובהלניזם. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטת ארלאנגן (Erlangen) החל מ-1968. הוא שב לאוניברסיטת טובינגן על מנת לרשת את פרופסור מישל ב-1972.
ב-1992 הוא פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס לברית החדשה וראשית היהדות באוניברסיטת טובינגן. הנגל התמחה בראשיתה של היהדות הרבנית ובכלל זה בראשית הנצרות ומקורותיה.
תקופה מחקרי היהדות שלו כוללת את ראשית הנצרות והשדה הידוע בשם מקורות הנצרות. עבודה מחקרית רבה מושקעת כיום בצומת ההלניזם, היהדות, הפגניזם והנצרות והדרכים שבהן מונחים אלה מציבים דילמות עבור עידן הבית השני. עבודה כזו בשניים-שלושה העשורים האחרונים באה בעקבות חמישים שנות מחקריו של הנגל, שניסח מחדש את הגישה הנקוטה במחקר התקופה בעבודות כמו Judentum und Hellenismus, ואחרות.
המכון שלו לדתות היהדות המוקדמת וההלניזם מושך מלומדים מכל רחבי תבל, בכללם ישראל, וקרן פיליפ מלנכטון, אותה ייסד, מביאה חוקרים צעירים קרוב לעולם היווני והרומי העתיק.
הוא זכה לתאר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אופסלה, סנט אנדרוז, קיימברידג', דרהאם, שטראסבורג ודבלין. הוא היה חבר חוץ של האקדמיה הבריטית והאקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ומדעים.
הנגל הלך לעולמו בגיל 82 בטובינגן והותיר אחריו את אשתו, מריאן.
חטף
חטף הוא סימן בניקוד העברי, שמשמעותו קיצור הברה - תנועה חטופה. מקורו בניקוד הטברני, והוא קיים גם בעברית בת ימינו. קיים באותיות גרוניות בלבד (א, ה, ח, ע), אולם יש מספר מקרים יוצאי־דופן לאות שאינה גרונית שנוקדה בתנ"ך בחטף. לפי הבלשן גבריאל בירנבאום, הטברנים מנקדי התנ"ך השתמשו בחטף פתח באותיות לא גרוניות במטרה להדגיש לקוראים שמדובר בשווא נע. זה התאפשר כיוון שהם הגו את השווא הנע בתנועת A. ולכן יש לקרוא בעברית מודרנית הנשענת על ההגייה הספרדית חטף פתח מסוג זה כשווא נע בתנועת E.
צורת החטף שתי נקודות זו על גבי זו בדומה לשווא, והוא מופיע תמיד בצמידות לאחד משלושת סימני הניקוד הבאים:
חטף חיריק (◌ְִ) הוא סימן נדיר המופיע בכתר ארם צובא.
הקלדה.
השיטה הכללית.
ב־Windows 8 ובגרסאות חדשות יותר, וכן במערכות לינוקס, פועלת מקלדת לפי ת"י 1492 2012. לפי התקן הזה, סימני החטף מוקלדים באמצעות לחיצה על מקש Alt ימני והמקש שנמצא מימין למקש האות הראשונה של סימן הניקוד:
ב־Windows 7 ובגרסאות ישנות יותר, החטפים מוקלדים במצב Caps Lock ובצירוף מקש Shift והמספרים 1, 2, 3.
חטף פתח
חטף סגול
חטף קמץ
אכסניית סטייפל