לאחר בחירתו בשנית לנשיאות של וודרו וילסון חשו הנשים האמריקאיות אכזבה מחוסר ההתקדמות בנוגע לתיקון החוקה והבטחת זכות הבחירה. קבוצת סופרג'יסטיות ובראשן אליס פול ולוסי ברנס החליטו לפעול לשינוי המצב.
הן ארגנו פגישה במטה הקונגרס האמריקאי למען זכות ההצבעה לנשים, שהיה ממוקם במרחק קצר מן הבית הלבן. האריוט סטנטון בלאץ', בתה של אליזבת קיידי סטנטון, העלתה את הרעיון כי יש להביא את הנשיא לכדי הבנה כי מספר גדול של נשים דורשות כי יפעל למען חירותן וזכויותיהן, ולשם כך יעמדו על המשמר מחוץ לבית הלבן במחאה שקטה ויהוו "משמר דומם" על חירותן.
מטרת המחאה הייתה להביא את הנשיא וילסון להעביר תיקון לחוקה שיבטיח שוויון זכות הצבעה לנשים, הנשים תכננו להפעיל לחץ על הנשיא עד לאישור התיקון.
ההפגנות.
ב-10 בינואר 1917 התקיימה ההפגנה הראשונה של המשמר הדומם מחוץ לבית הלבן. הייתה זו הפעם הראשונה שבה אקטיביסטים ארגנו מחאה מול שערי הבית הלבן.
הן נודעו בשם "המשמר הדומם" הודות לאופי השקט של מחאתן, בה עמדו בשלווה בעודן אוחזות שלטים ועליהן מסרים עוצמתיים נגד פעילות הנשיא. בעצתה של אליס פול, מחאתן של הנשים הייתה שקטה ובמהלכה נמנעו מעימות פיזי או מילולי, נמנעו מיצירת קשר עין עם עוברי אורח זועמים.
הנשים הפגינו במשך שישה ימים בשבוע (מלבד ימי ראשון), למרות תנאי מזג האוויר הקשים. הן הניפו שלטים שעליהן נכתבו כתובות שונות שנוסחו כפניה אל הנשיא, בהן "אדוני הנשיא, כמה זמן ימתינו הנשים לחירותן?", "אדוני הנשיא, מה תעשה למען זכות הבחירה לנשים?" ושלטים נוספים. כדי לעודד תגובה מצד הנשיא, הלכה לשון השלטים והחריפה ובחלקם אף שולבו מילותיו של הנשיא עצמו.
הנשים גיוונו את מחאתן וכללו בה ייצוג של פלחי אוכלוסייה שונים בהתאם לימי ציון בשנה, כך למשל ביום המורה הזמינו מורות להשתתף בהפגנה, וב"יום הקולג'" כל מפגינה הציגה על בגדיה את סמל הקולג' שבו למדה.
בעוד בתחילת ההפגנות זכו הנשים בעיקר להתעלמות מצד הבית הלבן, שלא נקט בהתנגדות משמעותית למחאתן, הסובלנות כלפיהן התפוגגה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באפריל 1917. כוחות המשטרה, בתמיכת הבית הלבן, החלו לבצע מעצרים של הנשים, על אף שלא חל שינוי כלשהו באופן מחאתן. עד חודש אוקטובר 1917 עצרה המשטרה לפחות שבעים נשים.
14 בנובמבר 1917 נודע בשם "ליל האימים" (Night of Terror) בשם מעשי האלימות של סוהרים כלפי אסירות סופרג'יסטיות בכלא אוקוקואן בווירג'יניה. מפקדי הכלא מאסו בהפגנות האסירות והורו להשתמש בכוח פיזי כלפיהן. כאשר הנשים הראו התנגדות כלפי הסוהרים הן הוכו ונדחפו לתאיהן. כתוצאה מן האלימות שהופנתה כלפיהן סבלו אסירות משברים, פציעות וזעזע מוח, אולם נמנע מהן טיפול רפואי ראוי. חלק מן האסירות פתחו בשביתות רעב, ובתגובה הורו להאכילן בכפייה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם, רבים מן הארגונים למען זכות הצבעה לנשים האמינו כי יש להשהות את הפעילות נגד הממשל. לעומתן, מנהיגות מפלגת הנשים הלאומית החליטו להמשיך בהפגנות. נשות "המשמר הדומם" זכו לתגובות שליליות מצד הציבור ונתפשו כלא פטריוטיות.
הנשים לא נרתעו מתגובות אלה ואף החריפו את מחאתן. בתגובה להמשך ההפגנות, הופנו אל הנשים המפגינות תגובות אלימות מצד עוברים ושבים, לרבות הרס של שלטים שהניפו. המשטרה שנכחה במקום לא הגיבה למול האלימות שהופנתה כלפי המפגינות. כמו כן, המשטרה החלה להחרים את השלטים, נשים שהתנגדו להחרמת השלטים שברשותן נעצרו.
השפעות המחאה.
התיקון ה-19 לחוקה עבר בבית הנבחרים ב-21 במאי 1919 ובסנאט ב-4 ביוני באותה שנה, והעניק לנשים בארצות הברית את זכות הבחירה. התיקון אושרר באוגוסט 1920.
מחאת "המשמר הדומם" העלתה את התמיכה בציבור למתן זכות הצבעה לנשים, לחצים חברתיים אלה היו בין הגורמים שהביאו את הנשיא וילסון להסכים לתיקון לחוקה.
חברות מפלגת הנשים המשיכו לפעול כדי לאשר את העברת התיקון בכל המדינות.
מחאתן הנשים גם השפיעה על מערכת הבחירות באותה שנה, האווירה הפוליטית תרמה להיבחרו של הנשיא וורן הרדינג אשר הנהיג רפורמות שונות למען נשים.
השומרות השקטות
איתי שקולניק
איתי שקולניק (נולד ב-18 בינואר 1979, י"ט בטבת תשל"ט) הוא מערן ומייסד "מועדון המערות הישראלי".
חייו.
עם סיום שירותו הצבאי בשנת 2000 יצא לטיול באמריקה הדרומית ומשם המשיך אל אי הפסחא.
ב-2004 עבר לספרד והחל לעסוק בתיירות אתגרית עם מיקוד בעולם המערות. שקולניק הצטרף אל מועדון המערות של אלמריה.
ב-2013 ייסד את חברת טיולי האקסטרים - "מועדון המערות הישראלי", החברה מציעה קורסים וסדנאות בנושא מערנות, ומארגנת לעיתים מפגשים שונים, דוגמת סיוע התנדבותי לקבוצות מחקר מאוניברסיטאות שונות בארץ.
ב-2018 הוציא שקולניק לאור את ספרו הראשון, Caving in the Holy Land. בספר תיאר מערות מוכרות פחות וכן מערות המופיעות בתנ"ך שעדיין קיימות כיום בארץ הקודש. בהמשך לכך כתב שקולניק סדרת ספרים בנושא המערנות: A Beginner's Guide to Caving, Caving with your Kids ו-Canyoning in the Holy Land המפרט אודות הספורט האתגרי בנחלי מדבר יהודה.
בשנת 2019 הצטרף שקולניק אל "מועדון המסיירים" בניו-יורק.
נכון לשנת 2021, מתגורר שקולניק ברוסיה, שם עוסק בתיירות אתגרית בהרים המושלגים של דרום רוסיה.
הבשורה (אמברוג'יו לורנצטי)
הבשורה (1344) היא ציור של הצייר האיטלקי אמברוג'יו לורנצטי המתאר את הבשורה למרים. הציור נמצא כיום באוסף הגלריה הלאומית בסיינה, איטליה.
תיאור.
הציור הוזמן עבור "Ufficio della Gabella" ("משרד המס") של סיינה, כפי שמצוין בכתובת בתחתית היצירה. הציור הוצב במקור באולם הקונסיסטורי של פאלאצו פאבבליו בסיינה.
לורנזטי בחר עבור הציור רגע יוצא דופן, בו המלאך מסביר למרים, אם ישו את הלידה העתידית במשפט: "Non est (erit) impossibile apud Deum omne verbum" (בלטינית: "כִּי לֹא יִפָּלֵא מֵאֱלֹהִים כָּל דָּבָר"). טקסט זה מופיע בציור בין שתי הדמויות. על פי הבשורה על-פי לוקאס מרים משיבה לו: "Ecce Ancilla Domini" (בלטינית: "הִנְנִי שִׁפְחַת אֲדֹנָי").
סגנון הציור אופייני לעבודותיו המאוחרות של האמן. לורנצטי משלב בתיאור רצפה גאומטרית, המתוארת בעזרת פרספקטיבה. בנוסף, הוא עושה שימוש בהסגנון הוא זה של יצירות לורנצטי מאוחרות (אחרי 1335) שהוצאו בסיינה. השימוש המציאותי למדי בפרספקטיבה גיאומטרית במדרכה דומה לזה שב"הצגת ישו בבית המקדש" (1342). השימוש בקיארוסקורו בפני הדמויות ובתיאור הבדים, חושף את השפעתו של ג'וטו, שאל יצירתו נחשף לורנצטי במהלך שהותו בפירנצה.
פרס המוזיקה של בילבורד לשיר הרדיו המוביל
ובערך זה מפורטים הזוכים והמועמדים לפרס המוזיקה של "בילבורד" לשיר הרדיו המוביל. נכון לשנת 2016, אף אמן לא זכה בפרס מספר פעמים.
שיאני מועמדויות.
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
פיגוע הדקירה בקוויבק סיטי
פאפדה
פאפדה (בגוג'ראטית: ફાફડા; באנגלית: Fafda) הוא חטיף שטוח העשוי מקמח גרהם ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
החטיף עשוי לרוב מקמח גרהם, שמן, זרעי קארום, מלח ומים שאותם מערבבים, לאחר מכן מרדדים את הבצק בצורה גלילית ומטגנים בשמן עמוק.
הפאפדה נחשבת למנה ראשונה ונהוג לאכול אותה לצד רוטב צ'אטני, פלפל צ'ילי ירוק ומטוגן או ירקות חתוכים וחריפים, הנקראים סמבהרו (sambharo).
המאכל התפרסם בפסטיבל גוג'ראטי מסורתי בשם דושרה (Dussherra) ושם נוהגים להגיש אותו לצד זלאביה.
Mad Wild
Mad Wild הוא שיר של להקת הבנות הגרמנית No Angels. הוא נכתב על ידי פלו אוגוסט, אנדרו טיילר, אסדיס מריה וידרסתר וסופי אלכסנדרה טוויד-סוניבס והוקלט על ידי חברות הלהקה כחלק מאלבום האולפן השישי שלהן "20". כריסטיאן גלר הפיק. ונוספה גרסת רמיקס, השיר יצא כסינגל השלישי של האלבום ב-6 באוגוסט 2021.
רקע כללי.
"Mad Wild", נכתב על ידי הזמרת האמריקאית - קנדית סופי סימונס, והוא השיר היחיד שנבחר מתוך מבחר של כעשרה שירים שחברת התקליטים BMG הציעה להקלטה, והיה הבחירה האהובה על כל חברות הלהקה. השיר מדבר על מערכת יחסים "רעילה" שתמיד מובילה למעשה מיני במקום סיום הקשר.
וידאו קליפ.
וידאו קליפ של השיר הוצג לראשונה ברשת ב-6 באוגוסט 2021. הוא מעוצב כמו חשבון אינסטגרם, וכולל תמונות מאחורי הקלעים וכן צילומי סטילס מצילומי הקליפים שלהם עבור Daylight in Your Eyes (Celebration Version) וStill in Love with You (Celebration Version).
פרס המוזיקה של בילבורד לשיר הנמכר ביותר
פרס המוזיקה של "בילבורד" לשיר הנמכר ביותר הוענק לראשונה בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2016. "Hello" של אדל היה השיר הראשון שזכה בפרס זה. נכון לשנת 2018, אף אמן לא זכה בפרס מספר פעמים. קארדי בי היא בעלת מספר המועמדויות הגבוה ביותר, כשלוש, ואחריה דה צ'יינסמוקרס, דרייק, הלסי, Imagine Dragons, מייגן די סטליון, צ'ארלי פות' ודה ויקנד, עם שתי מועמדויות כל אחד.
שיאני זכיות ומועמדויות.
זכיות.
2 זכיות
מועמדויות.
3 מועמדויות
2 מועמדויות
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן שיאן מכירות השירים
פרס המוזיקה של "בילבורד" לאמן שיאן מכירות השירים הוענק לראשונה בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2016. דה ויקנד היה הזוכה הראשון בפרס. דרייק הוא האמן בעל מספר הזכיות הגבוה ביותר בקטגוריה זו וזכה פעמיים, בשנים 2017 ו-2019. דרייק הוא גם האמן בעל מספר המועמדויות הגבוה ביותר, יחד עם פוסט מאלון ודה ויקנד, שלושת האמנים היו מועמדים שלוש פעמים כל אחד. BTS היא הלהקה הראשונה והאמן הקוריאני הראשון בהיסטוריה של טקס הפרסים שזכתה בפרס, ועשתה זאת בשנת 2021.
שיאני מועמדויות וזכיות.
זכיות.
2 זכיות
מועמדויות.
3 מועמדויות
2 מועמדויות