בשנת 2008 ביימה וכתבה את הסרט העלילתי "חוזה אינטימי" (The Human Contract), אשר בו גם כיכבה לצד ג'ייסון קלארק, פאס וגה, טד דנסון, אידריס אלבה וג'ואנה קסידי. הסרט הוקרן לראשונה ב-מאי 2008 בפסטיבל הקולנוע בקאן, ויצא לאקרנים בהפצה נרחבת בארצות הברית ב-30 ביוני 2009.
בשנת 2009 החלה לככב בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "הות'ורן" של רשת TNT, בתפקיד כריסטינה הות'ורן, מנהלת בית החולים לצד מייקל ורטן. את תפקיד זה גילמה למשך 3 עונות עד לסיומה ב-2011.
בשנת 2018, השיקה פינקט סמית' את סדרת הטלוויזיה המקוונת, המשודרת בערוץ Facebook Watch, "Red Table Talk". בסדרה, שבפורמט תוכנית אירוח, פינקט סמית', בתה וילו סמית', ואמה אדריאן בנפילד-נוריס משוחחות על נושאים שונים, לעיתים קשים, לפעמים עם אורחים.
ברנהרד סקלס
גונסאלו גארסיה
גונסאלו מנואל גארסיה גארסיה (בספרדית: Gonzalo Manuel García García; נולד ב-13 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי-ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום המאמן בקבוצת (כדורגל) טוונטה ההולנדית.
קריירה.
גארסיה נולד באורוגוואי, ובגיל 14 עבר עם משפחתו לספרד. החל את הקריירה שלו במדי ריאל מדריד קסטיליה (קבוצת המילואים של הקבוצה), ומכיוון שלא השיג דקות משחק בקבוצה הבוגרת אלא רק בקבוצת המילואים עזב את הקבוצה. בשנת 2003 עבר לאלקורקון. בשנת 2004 עבר לקבוצת מרידה, אך שיחק חמישה משחקים בלבד.
בקיץ 2006 עבר לקבוצת אפלדורן מהליגה ההולנדית השנייה. לאחר מכן עבר לשחק בליגת העל ההולנדית, במדי הירנביין, ולאחר 2 עונות הושאל להראקלס אלמלו אך לא הצליח לסייע למועדון להינצל מירידה לליגת המשנה. לאחר מכן חתם בחרונינגן. ובשנת 2010 הושאל ל-פנלו. בקיץ 2011 חתם בא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית ואיתה הצליח גם לכבוש שלושער במוקדמות הליגה האירופית, בניצחון 0-8 על פלוריאנה.
לקראת עונת הגיע גארסיה לישראל, וחתם במכבי תל אביב. בעונה זו זכה עם הקבוצה באליפות. ב-12 ביולי 2013 הושאל לקבוצה הקפריסאית אנורתוסיס פמגוסטה, ובתום העונה שוחרר ממכבי תל אביב וחתם על חוזה חדש באנורתוסיס.
תארים.
כשחקן
אליפות ישראל בכדורגל: 2012/13
אריך שמיד
אריך שמיד (בגרמנית: Erich Schmid; 1 בינואר 1907 - 17 בדצמבר 2000) היה מלחין ומנצח שווייצרי.
חייו.
שמיד נולד בבלסטאל בשווייץ. הוא למד הלחנה אצל ברנהרד זקלס בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט ובהמשך אצל ארנולד שנברג. בין משרות הניצוח הרבות שלו, היה מנצח ראשי של תזמורת טונהאלה בציריך משנת 1949 עד 1957.
אריך שמיד מת בציריך בשנת 2000.
מרית (כלי מטבח)
מרית, או בשמו הנוסף לקקן, הוא כלי לניקוי משטחי העבודה, לגריפה והוצאת תכולה מקערות ותבניות, או להחלקה של קרמים, למשל בציפוי עוגה. מכונה לפעמים ספצ'ולה, לפי השם באנגלית.
מרית משמשת גם למגוון בעלי מקצוע אחרים כגון אמנים, המשתמשים בו למריחת צבע וערבוב חומרים שונים.
מרית, מוכרת גם כשְפַּכְטֶל, היא כלי עבודה המשמש בעיקר בעבודות בנייה, בין השאר לטיוח.
מאנה-כץ
מוזיאון מאנה כץ
הגדה לפסח
מוזיאון הרצליה לאמנות
האדמו&quot;ר מצאנז
ניקולאיה ורמונט
ניקולאיה ורמונט (ברומנית: Nicolae Vermont; שמו בלידה: איזידור גרינברג, Isidor Grünberg; 10 באוקטובר 1866 - 14 ביוני 1932) היה צייר, גרפיקאי ותחריטן רומני ממוצא יהודי. אמן פורה מאוד, ורמונט מוגדר כצייר ריאליסטי לירי שהושפע על ידי הנאו-קליסיציזם, האימפרסיוניזם (במיוחד הגרמני) והאקספרסיוניזם. עסק בציור נוף וטבע דומם, דיוקנאות ותמונות עירום של נשים, אך נמשך גם לנושאים חברתיים ודתיים.
שנות ילדותו ולימודיו.
ניקולאיה ורמונט נולד בעיר בקאו, (לפי מקורות אחדים בעיירה מוינשט) במשפחתו של המורה יוסיף גרינברג. בהמשך עבר עם משפחתו לגור בעיר פלוישט ואחר כך בברשוב (אז באוסטרו-הונגריה), בה למד בבית ספר גרמני.
בשובו בגיל 18 לממלכת רומניה, לבוקרשט, התחיל לשלוח ציורים לעיתון הרומני "אוניברסול". נרשם ללימודי ציור אצל תאודור אמן באקדמיה לאמנויות יפות בבירה הרומנית, שבה היה התלמיד היהודי הראשון. אחרי סיום לימודיו בבוקרשט בשנת 1886, בעזרתו של ניקולאיה גריגורסקו אותו הכיר מילדותו בבקאו, התאפשר לו השתלם באקדמיה לאומנות במינכן (1893-1887), ב-1893 למד גם בפריז.
פעילותו כאמן.
בשנת 1890 ביקר ברומניה והשתתף בתערוכות של "החוג האמנותי" (Cercul artistic) ולאחר מכן נסע לאוסטריה ואיטליה.
מתנגד לקונפורמיזם האקדמיסטי, הצטרף ורמונט לתנועת ההתחדשות של קבוצת ה"ציירים העצמאיים" ברומניה ("מנשר העצמאות" מ-1896) מיסודם של ארטקינו, שטפאן לוקיאן והאספן והנדבן יואן בוגדן-פיטשט. הוא נמנה גם עם החברים המייסדים של אגודת "איליאנה" ("Ileana") שהתקבצה סביב לכתב-העת בעל אותו השם, ואחרי 1904 בחוג של "הנוער האמנותי" ("Tinerimea artistică") בו פעלו, בין השאר, אמנים כמו לוקיאן, ארתור ורונה, מריוס בונסקו, אלכסנדרו סטמרי וז'אן אל. סטריאד.
הוא הציג באופן סדיר בתערוכות החוגים הנ"ל. הציג באתנאום הרומני, וכן בתערוכות אישיות במהלך השנים - 1929,1928,1919,1912,1911. בשנת 1900 בביתן רומניה בתערוכה העולמית של פריז הציג ורמונט 2 תמונות. ב-1906 לרגל מלאת 40 שנה לעלייתו של קרול הראשון לשלטון ברומניה, ציוריו הוצגו לצד תמונות מאת גריגורסקו, ורונה ולוגי.
ב-1913 נסע בבוהמיה ומוראביה, בשנים 1925,1926 ו-1929 בצרפת ואחר כך בהולנד וגרמניה.
בשלב מאוחר יותר בחייו התנצר ורמונט לפי הדת הנוצרית האורתודוקסית השלטת ברומניה.
יצירתו וסגנונו.
קרוב בגישתו לניקולאיה גריגורסקו, במיוחד בצעירותו, בציורי הנוף שלו יצר ורמונט תמונות מקמפולונג ומאולטניה המתאפיינות בליריות טהורה ועדינה,
והנותנות ביטוי לספונטניות וחדות ההסתכלות ולווירטואוזיות הרישום. נמשך על ידי הקופמוזיציה, הצטיין האמן בציורי ז'אנר שקיבלו השראה מחיי האנשים הפשוטים אותם תיאר ברגש חם ב מיוחד ("המהגרים", "המובטלים", "מנקה הארובות", "מוכר ה"בראגה"" וכו').
בדומה ללוקיאן וארטקינו הושפע גם על ידי סגנון הצייר פריץ פון אודה ממינכן. יצירותיו זכו להערכתם של אספני האומנות בוגדאן-פיטשט שקנה 80 מתוכן, קריקור זמבקצ'יאן ואף המלכה מריה של רומניה. תמונות רבות של ורמונט מוצגות באוספים ציבוריים כמו המוזיאון הלאומי לאמנות בבוקרשט, המוזיאון ע"ש וסילה פרבאן בברלאד, מוזיאון האומנות של בוקובינה בסוצ'אבה, המוזיאונים לאמנות בקונסטנצה ורמניקו ולצ'ה.
חלק גדול מיצירותיו מתוך האוסף של השופט לאזר מומנטיאנו נהרס בהפצצות האוויר של ה"לופטוואפה" על בוקרשט באוגוסט 1944.
ניקולאיה ורמונט צייר גם קירות של כנסיות בצ'רנאוודה (1893), מנשט, פרחובה (1895), סופיה (הכנסייה הרומנית בסופיה, 1903, יחד עם ארטקינו וסרפים) ועיטר את תקרות הארמונות קלינדרו (1904) וקנטקוזינו (1909) בבוקרשט.
בשנותיו האחרונות נטה ביצירותיו לרצות את הקהל חובב ה"ציוריות". תחריטיו מצטיינים בעדינות מיוחדת.
ניקולאיה ורמונט נפטר בבוקרשט בשנת 1932 בגיל 65. הוא הובא לקבורה בבית הקברות בלו בבוקרשט.
אחיו היה המתרגם והאסטרונום ברנרד ורבארה ורמונט, ואחותו הייתה שחקנית התיאטרון לאה פנשטה ורנמונט, אמה של השחקנית התיאטרון הצרפתית-רומנית מריה ונטורה.
עם תלמידיו נמנו ז'ול פרחים, רודיקה מאניו.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ציירים רומנים]]
[[קטגוריה:ציירים יהודים רומנים]]
[[קטגוריה:יהודים מומרים רומנים]]
[[קטגוריה:רומנים שנולדו במאה ה-19]]
[[קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1932]]
מיכאל רפופורט
מיכאל (מישה) רפופורט (Михаил Рапопорт; נולד ב-29 במאי 1948) הוא צייר ופסל ישראלי.
ביוגרפיה.
רפופורט נולד בשנת 1948 באלמה אטה בירת קזחסטן, שאליה פונו אמו ואחותו ב-1942 מלנינגרד הנצורה. אביו, ולדימיר רפופורט, היה עיתונאי ותסריטאי יהודי, שעבד כעורך ראשי בטלוויזיה של קזחסטן, בסטודיו "קזחפילם" .
בגיל 15 החל רפפורט לפסל, ובשנת 1965 התחיל את לימודיו בבית הספר לאמנות באלמה אטה, שם למד שלוש שנים ולאחר מכן המשיך לאקדמיה לאמנות בטשקנט. עם סיום לימודיו התגייס לצבא האדום ושירת במשך שנה כצייר ופסל צבאי.
אחרי השחרור החל את דרכו כפסל. בהתאם להכשרתו הרשמית עסק בעיקר בפיסול מונומנטלי, וביצע עבודות שהוזמנו על ידי השלטונות המקומיים. במקביל המשיך בעבודתו הפרטית כפסל והתחיל לגבש סגנון ייחודי. ב-1978 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו באגודת האמנים של אלמה אטה. במהלך שנות ה-80 המשיך לעבוד באלמה אטה ולהציג בברית המועצות.
עם התפרקות ברית המועצות, עלה לישראל עם אשתו ובנו. בשנות ה-90 עבד עם גלריה רוזנפלד, והציג בתערוכות שונות בישראל ובעולם. כיום חי ועובד ביפו ומציג בגלריית פורטה בתל אביב.
יצירתו.
בתקופת חייו בקזחסטן עסק בעיקר בפיסול בארד בסגנון מופשט. הושפע מאמנים כמו הנרי מור ואלברטו ג'קומטי.
בשנים הראשונות לאחר הגעתו לישראל המשיך לעסוק באמנות מופשטת ועבר בהדרגה לציור. בין השנים 1990–1994 עבודותיו הוצגו במספר תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. משנת 1994 החל להציג בגלריה רוזנפלד בתל אביב.
ב-1994 עבר לתל אביב והתחבר עם המשורר והאמן רומן באימבאיב, איתו שיתף פעולה לאורך שנות ה-90; עבודותיהם המשותפות כללו מיצגים המשלבים בין אמנות פלסטית לשירה, והן הוצגו במספר תערוכות כגון הביאנלה לאמנות במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד ובגלריה גורדון בתל אביב.
בין שנת 2000 ל-2004 צייר על קלף הגדה של פסח מיוחדת מאוד בסגנון נאיבי כל עמוד מצויר לפי הנושא שבכתב.