למקום מגיעה גם מאיה וכאשר חייל (צפריר קוחנובסקי) מקרין את סרטון השבויים שתיהן מזהות את בעליהן באותו שבוי ומתחיל ריב ביניהן. ג'ויס מגיעה לבית חולים בו מאושפז אחד מצוות הטנק של אדי אבל הוא אינו מדבר ואשתו (שרי צוריאל) אומרת לה כי אינו מזהה גם אותה.
מאיה נפגשת עם יהודית (נעמי שרון), אלמנה ממלחמת ששת הימים שמדריכה אותה איך לחזור לחיים נורמליים. היא מנסה להיפגש עם ג'ויס הכועסת עליה ולבסוף הן נעשות חברות לצרה ונוסעות לנופש שבו הן מתרחצות בעירום בחמאם ערבי ומתקרבות זו לזו עד כדי נגיעות.
הן מגיעות ליחידה לאיתור שם מקריא המפקד רשימה של 20 שבויים שנמצאים חיים אצל המצרים. כל שם גורם להתפרצות שמחה אצל משפחתו. ברשימה נמצא שמו של אדי אבל לא שמו של דוד.
השבויים יורדים מהמטוס ומתקבלים על ידי משפחותיהם. אדי נראה מנוכר וחסר רגש כאילו אדם אחר וג'ויס סובלת מכך. היא מפגישה את אדי עם מאיה ונותנת להם לבלות ביחד לילה אחד.
המפגש הזה משפיע לטובה על אדי ומאיה. ג'ויס חוזרת עם משפחתה לארצות הברית ומאיה כותבת לה מכתב ובו היא מביעה את תודה על זה שההיכרות איתה ועם אדי, החזירה אותה למסלול החיים. בסוף הכתיבה נשמע צלצול בדלת ובחוץ עומדים שני חיילים ואחות שעומדים לבשר לה את הבשורה הקשה שדוד איננו.
האגרון
הָאֶגְרוֹן הוא מילון עברי ועברי-ערבי, ספרו הראשון של רב סעדיה גאון. הספר הוא גם חיבור בתורת השירה העברית, אשר פתח פתח להשכלה ולמדע יהודי בימי הביניים.
הספר הוא אוסף של מילים בלשון הקודש עם הקדמות, שנועד לצורך כותבי המליצות כדי להקל עליהם למצוא חרוזים. החיבור נכתב בשתי מהדורות, את הראשונה כתב רס"ג בשנת 902 כשהיה כבן עשרים במצרים, ובהיותו בבבל הרחיבה והוסיף לה את ההקדמה הארוכה בערבית יהודית. רובו של החיבור בעברית, ורק הקדמה אחת שלו בערבית.
בהקדמה ל"אגרון", הוסיף רס"ג בדבר החייאת לשון הקודש, ובמקום לדבר פרסית, יוונית, ערבית ושאר השפות אשר היו נהוגות באותם הימים, לדבר בלשון העברית. הוא קרא שם ללשון העברית בשם "לשון מלאכי הקודש". הוא המשיך לכתוב בהקדמה לגבי הלשון העברית כך: "למלאכות מלכינו, לשירות לווינו, לנגינת כהנינו, ביד נביאנו לחיזיון, בפי שרנו להיגיון".
בנוסף להקדמות כולל הספר שתי רשימות של מילים, מסודרות בסדר אלפביתי. הרשימה הראשונה מסודרת לפי תחילת המילים, ומסייעת ליצירת אקרוסטיכון. הרשימה השנייה מסודרת לפי ההברה המסיימת כל מילה, ובכך מסייעת לחריזה.
מן הספר שרדו רק שרידים בגניזה הקהירית ובתפוצות ישראל השונות. קטעים ממנו הלכו והתפרסמו עם השנים, ומהדורה מדעית כוללת שלו פורסמה על ידי נחמיה אלוני בירושלים בשנת תשכ"ט. על הכנתה עמל אלוני עשרים וחמש שנים.
פישסאו
פישסאו (בפורטוגזית: Pichação) הוא שם שניתן לאמנות רחוב בברזיל הנעשית בעזרת פחיות ספריי צבע.
ציירי הפישסאו מבצעים את כתובות הגרפיטי שלהם בעיקר על קירות ומבנים ריקים ובמקומות גבוהים שאינם נגישים תוך שימוש בטכניקות כמו טיפוס וגלישת מצוקים.
בניגוד לגרפיטי, הפישסאו אינו חוקי בברזיל ומוגדר כפשע על ידי הממשלה המקומית.
היסטוריה.
קליגרפיות הפישסאו הופיעו לראשונה בברזיל בשנות הארבעים כצהרות פוליטיות, רצון להביע עמדה, דעה, ביטוי עצמי או ייצוג של אמן או גוף מסוים.
בשנות השבעים, דעך השימוש בפישסאו על מנת להעביר מסרים פוליטיים וכמה שנים מאוחר יותר, קבוצת נערים ברזילאים ריססו את שמם ברחבי העיר ובכך החיו את השימוש בכתובות הגרפיטי.
בשנת 2019, החלו להופיע כתובות פישסאו בעיר דבלין, אירלנד וזאת בשל ריבוי הברזילאים שמתגוררים בעיר.
אדוארד ספרטסיאן
אדוארד מקרטיצ'ביץ' ספרטסיאן (בארמנית: Едуард Мкртичи Сперцян; ברוסית: Едуард Мкртычевич Сперцян; נולד ב-7 ביוני 2000) הוא כדורגלן ארמני, המשחק בעמדת הקשר בקרסנודאר ובנבחרת ארמניה.
קריירה.
קרסנודאר.
ספרטסיאן גדל במחלקות הנוער של קרסונדאר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הרוסית השלישית במדי קרסנודאר ב' ב-17 במרץ 2018 נגד ביולוג נובוקובאנסק. ובליגה השנייה ב-1 באוקטובר 2018 נגד חימקי.
לאחר שהבקיע 7 שערים ב-9 המשחקים הראשונים של עונת 2020/2021 בליגת המשנה הרוסית במדי קרסנודאר ב', הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית בקרסנודאר ב-18 בספטמבר 2020 מול חימקי, משחק אותו ניצחה קבוצתו 2–7. ב-28 באוקטובר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בהפסד 0–4 לצ'לסי. ב-13 בספטמבר 2021 הוא כבש שער בכורה בקבוצה בתיקו 1-1 עם רוסטוב.
נבחרת ארמניה.
ספרטסיאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה ב-31 במרץ 2021 נגד נבחרת רומניה. הוא נכנס כמחליף במחצית וכבש בדקה ה-56, במשחק אותו ניצחה הנבחרת הארמנית 2–3.
רקווה (קליפורניה)
רקווה (באנגלית: Requa בשפת יורוק: Rekwoi) היא קהילה לא מאוגדת במחוז דל נורטה בקליפורניה שבארצות הברית. היא שוכנת על הגדה הצפונית של הנהר קלאמת, כקילומטר מהשפך שלו לאוקיינוס השקט, בגובה של 38 מטרים.
רקווה היא יישוב קטן על הגדה הצפונית של הנהר קלאמת. במקום התיישבו אירופאים בשנת 1851 לאחר שהגיעו לאזור מחפשי זהב. רקווה היא מילה בשפתם של בני היורוק שפירושה "שפך הנחל", שמו של כפר אינדיאני שקדם ליישוב הנוכחי (Rekwoi) כקילומטר וחצי במעלה הזרם מרקווה של ימינו.
סניף דואר פעל ברקווה בשנים 1970–1878, הוא נסגר זמנית ב-1883 והועבר מקום ב-1895 וב-1898.
ב-20 במאי 2012 הייתה רקווה היישוב הראשון ביבשת אמריקה הצפונית שחווה ליקוי חמה טבעתי מאז 10 במאי 1994.
רקווה הייתה משכן של אחד מכמה מפעלים לעיבוד אלתית עבור חברת Klamath Packing &amp; Trading Co. שנוסדה בשנת 1881. בשיאה, החברה דיווחה על יותר מ-10,000 דגי אלתית שעובדו ביום, והחזיקה בשיא של 17,000 דגי אלתית ביום אחד ב-1912.
חלק מאדמת רקווה הוא חלק ממערכת הפארקים רדווד, וכולל תצפית מעולה על שפך הנהר קלאמת, המאפשרת הזדמנויות לצפייה, בין היתר, בלווייתנים ובציפורים.
ספנקס
Spanx בע"מ היא יצרנית תחתונים אמריקאית המתמקדת בעיצוב תחתונים וחותלות, שנוסדה באטלנטה, ג'ורג'יה. החברה מייצרת בעיקר גרביונים וסוגים שונים של תחתונים לנשים ומשנת 2010 מייצרת גם תחתונים לגברים.
Spanx מתמחה בבגדים "מחטבים" שנועדו לגרום לאנשים להיראות רזים יותר.
היסטוריה.
ייסוד.
לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת פלורידה סטייט (FSU) ב-1993, עובדת אתר הנופש של וולט דיסני וורלד, שרה בלייקלי, הצטרפה לחברת ניירות הכתיבה המקומית דנקה כדי למכור מכשירי פקס מדלת לדלת. בחום והלחות של פלורידה, היא ניסתה ללא הצלחה למצוא גרביונים ללא תפרים ושלא יתגלגלו על הרגל לאחר שחתכה אותם.
בלייקלי השקיעה את כל חסכונותיה בסך 5,000 דולר ועברה לאטלנטה בגיל 27, שם חקרה ופיתחה קונספט של גרביונים כמעט לבדה. יצירת אב הטיפוס הראשוני של המוצר הושלמה במהלך שנה ובמסגרתה כללה בלייקלי, את אמה וחברותיה בבדיקה של הבגדים. דבר זה היה חדשני בזמנו, מאחר שבתעשייה לא בדקו מוצרים על אנשים. המחקר של בלייקי גילה שהתעשייה השתמשה בעבר באותו גודל של חגורת המותן עבור כל מוצרי הגרביים כדי להוזיל עלויות, וחוט גומי הוכנס לחגורת המותן. לפיתוח המוצר שלה, בלייקלי יצרה סרטי מותן שונים שיתאימו לצרכנים בגדלים שונים.
בלייקלי הגישה בקשה לפטנט שלה למשרד הפטנטים והסימנים המסחריים של ארצות הברית (USPTO). לאחר הגשת הבקשה המקוונת, בלייקלי עבדה אז על אריזת המוצר שלה, שאותו התכוונה לצבוע באדום לצורך מראה נועז, שכן שאר המותגים דאז היו כולם ארוזים בצבעי בז', לבן או אפור. בנוסף, בלייקלי השתמשה בשלוש תמונות מונפשות של נשים בעלות מראה שונה, דבר שהיה חדשני באותה תקופה, כאשר מותגים אחרים הציגו את אותו סוג של דוגמנית נשית.
בלייקלי חיפשה שם למוצר במשך שנה וחצי תוך שהיא מחפשת שם עם האות "k" לאור הצלחת המותגים קוקה קולה וקודאק שהיו שניים משמות המותג המוכרים ביותר בעולם, וששניהם מכילים צליל "k" חזק. בלייקלי קראה שמייסד קודאק אהב את הצליל כל כך שהוא השתמש בו בתור ההתחלה והסוף של שם המותג שלו ואז המשיך ליצור מילה מתפקדת המבוססת על הבסיס הזה. בסופו של דבר החליטה בלייקלי על השם "Spanks" אך בהמשך החליטה להחליף את ה-"ks" ב-"x". לאחר מכן השתמשה בלייקלי בכרטיס האשראי שלה כדי לרכוש את הסימן המסחרי "Spanx" באתר USPTO תמורת 150 דולר.
השקה.
בשנת 2000, בלייקלי השיקה מדירתה את המותג Spanx. בן זוגה דאז, יועץ בריאות, התפטר מאוחר יותר מעבודתו והצטרף לבלייקלי בניהול העסק המתהווה.
בלייקלי ערכה פגישה עם נציג מקבוצת ניימן מרקוס, לאחר שהפגישה לא התפתחה כפי שציפתה הזמינה בלייקלי את ניימן מרקוס עצמה לשירותי הנשים על מנת להראות לה את היתרונות של המוצר. המוצר של בלייקלי נמכר בשבע חנויות ניימן מרקוס כתוצאה מהפגישה; ומיד לאחריו החל להימכר בבלומינגדיילס, סאקס וברגדורף גודמן.
שנות ה-2000 ואילך.
לאחר הקמת החברה, בן זוגה של בלייקלי הפך למנהל התפעול הראשי (COO) של Spanx. בשנת 2001 הוא פגש במקרה את לורי אן גולדמן בשדרה החמישית של סאקס באטלנטה בזמן שהייתה בחופשת לידה מהמעסיק שלה באותה עת, קוקה-קולה. גולדמן חיפשה לקנות מוצר של Spanx בחנויות. לאחר שיח בין גולדמן לבני הזוג, הפכה למנכ"ל Spanx ב-2002.
קולין ליהי כתבה במגזין "Fortune" בפברואר 2014, כל מרכזיותה של גולדמן בהצלחת החברה:
גולדמן התפטרה מהחברה בפברואר 2014, לאחר למעלה מ-10 שנים בראשה.