בסוף ינואר הקים טראמפ צוות הגנה בן חמישה עורכי דין בהובלתו של בוּץ' בָּאוורס, עורך דין מקרוליינה הדרומית, אשר סייע למושל מדינתו לשעבר מארק סנפורד לחמוק מהליך הדחה ולמושלת ניקי היילי במהלך חקירת אתיקה בעניינה. הסנאטור לינדזי גרהאם מקרוליינה הדרומית סידר את העסקתו של באוורס בידי טראמפ. לאחר מכן, ארבעה עורכי דין נוספים הצטרפו לצוות ההגנה תחת באוורס: דבורה ברבייר, עורכת דין פלילית מקולומביה ותובעת פדרלית לשעבר שייצגה לקוחות ידוענים ומעוררי מחלוקת; התובע הפדרלי בפועל לשעבר ג'וני גאסר; הסניגור הפלילי גרג האריס; וג'וש הווארד מקרוליינה הצפונית. עם זאת, ארבעת עורכי הדין פרשו ב-30 בינואר, שבוע לפני תחילת המשפט. הגורמים לעזיבות היו לטענת התקשורת, עימותיו של טראמפ עם עורכי הדין בדבר האסטרטגיה המשפטית: טראמפ רצה להתמקד בטענותיו כי לכאורה נגנבו ממנו הבחירות, בניגוד לעורכי הדין שהתעקשו להתמקד בחוקיות ההרשעה של נשיא לשעבר. גם שכר הטרחה של עורכי הדין היווה גורם לעזיבה, שכן טראמפ לא היה מרוצה משכר הטרחה והחשבון שהוערך על ידי עורכי הדין. לאף אחד מעורכי הדין לא שולמו הוצאות מקדמה, ולא נחתמו הַצְהָרַת כַּוָּנוֹת בין הצדדים.
ב-1 בפברואר, לאחר קריסת צוות ההגנה המשפטית, הודיע טראמפ כי דייוויד שון (Schoen) וברוס ל. קסטור ג'וניור, לשעבר התובע הכללי בפועל של פנסילבניה, יהיו עורכי דינו.
הסנאטורים.
חברי הסיעה הדמוקרטית בסנאט תומכים פה אחד בהרשעתו של טראמפ, וקובעים כי הראיות ברורות וצלולות. למשל, הסנאטור ריצ'רד בלומנטל מקונטיקט אמר: "הראיות הן דבריו של טראמפ עצמו, שהוקלטו בווידאו. השאלה היא האם הרפובליקנים רוצים לעלות מדרגה ולהתמודד עם ההיסטוריה". הסנאטורית קירסטן ג'יליברנד מניו יורק הצטרפה לבלומנטל וטענה כי "האשמה פשוטה: מדובר בהסתה להתקוממות, והיינו יכולים לנהל משפט בפרק זמן תמציתי משום שהריאיות הדרושות הן ישירות".
בהנחה שכל הסנאטורים הדמוקרטים (ושני הסנאטורים העצמאיים שבשיטתיות חוברים אליהם, ברני סנדרס ואנגוס קינג) יצביעו בעד הרשעת טראמפ, יצטרכו 17 סנאטורים רפובליקנים לחבור אליהם כדי להבטיח העברת ההרשעה ברוב של שני שלישים (67 סנאטורים). אם טראמפ יורשע, הסנאט יוכל לפסול אותו מלמלא כל משרה פדרלית בעתיד באמצעות רוב פשוט בן 51 סנאטורים. באמצע ינואר 2021 הביעו חמישה סנאטורים רפובליקנים את נכונותם להרשיע את טראמפ, והם ליסה מרקאוסקי, סוזן קולינס, מיט רומני, פט טומי ובן סאס. לעומת זאת, הסנאטור לינדזי גרהאם מקרוליינה הדרומית פעל לשכנוע עמיתיו הרפובליקנים להצביע נגד ההרשעה. מנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט, מיץ' מקונל, אמר לעמיתיו כי ההחלטה אם להרשיע את הנשיא היוצא תהיה "הצבעת מצפון", והוסיף כי הוא עצמו עדיין מתלבט האם להצביע בעד ההרשעה או נגדה.
נכון ל-1 בפברואר, 40 סנאטורים (39 דמוקרטים וסנאטור עצמאי אחד, ברני סנדרס) תמכו בהרשעה, 37 סנאטורים (כולם רפובליקנים) התנגדו להרשעה, 21 סנאטורים (8 דמוקרטים, אנגוס קינג העצמאי ותריסר רפובליקנים) הביעו נכונות להרשעה אך לא תמכו או התנגדו, ושתי סנאטוריות (דב פישר וקירסטן סינמה) מיאנו לספק עמדה רשמית או הביעו את עמדותיהן במעורפל.
הליכים קדם-משפטיים.
טקס הפתיחה.
סעיף 6 של החלק השלישי בפרק 1 לחוקת ארצות הברית, קובע כי על פי כללי ההדחה בסנאט שהתקבלו בשנת 1986, הגשת מסמכי ההדחה אל הסנאט משיקה את משפט ההדחה.
ב-13 בינואר חתמה ננסי פלוסי, יו"ר בית הנבחרים, על מסמכי ההדחה. ב-25 בינואר הועברו המסמכים באורח רשמי אל הסנאט. יום אחר כך, ב-26 בינואר, מנהלי בית הנבחרים, בליווי מזכירת בית הנבחרים וקצין משמר בית הנבחרים בפועל, ניהלו את התהלוכה הטקסית ממליאת בית הנבחרים לזו של הסנאט (מהיכל הפסלים הלאומי דרך הרוטונדה של הקפיטול) כדי להעביר את סעיף ההדחה הפיזי אל הסנאט ג'יימי רסקין, המנהל המוביל מטעם בית הנבחרים, הקריא את סעיף ההדחה בפני הסנאט.
הנשיא הזמני של הסנאט בדימוס, צ'אק גראסלי, נשבע לאחר מכן כפקיד הממונה הנוכח במליאה, בשעה שהנשיא הזמני פטריק לייהי השביע אמונים את יתר חברי הסנאט כחבר המושבעים של המשפט. כל סנאטור חתם אז בספר ההשבעה, כל אחד מהם נדרש לשאת שבועה או לחלופין לדקלם הצהרה:
קצינת משמר הסנאט בפועל, ג'ניפר המינגוויי, הקריאה לאחר מכן בקול את ההכרזה הבאה לציון תחילת המשפט:
זימונו של טראמפ למשפט יצא לפועל באותו היום.
ערעורו של ראנד פול על המשפט.
הסנאטור הרפובליקני ראנד פול, אחד משני נציגיה של קהיליית קנטקי, כפה על הסנאט ב-26 בינואר הצבעת "טיעון סדר" מתוך כוונה לדחות את האישום של בית הנבחרים, בתואנה כי אין זה חוקתי להדיח נשיא ארצות הברית לשעבר. ההתנגדות נדחתה ברוב של 55 מתנגדים אל מול 45 תומכים, כאשר כל הסיעה הדמוקרטית לצד חמישה סנאטורים רפובליקנים (סוזן קולינס ממיין, ליסה מרקאוסקי מאלסקה, מיט רומני מיוטה, בן סאס מנברסקה ופט טומי מפנסילבניה) הצביעה בעד דחיית ההצעה של פול. הצבעה זו נתפסה כ"הצבעת מבחן", כזו שנתנה עדות מוצקה לכך שהסנאט לא יגיע לרוב בן שני שלישיים הדרוש להדחתו של טראמפ.
תזכיר המשפט.
על פי הסכם בין מנהיג הרוב צ'אק שומר למנהיג המיעוט מיץ' מקונל, נקבע לוח הזמנים הטרום-משפטי.
בית הנבחרים, באמצעות תשעת מנהלי ההדחה הדמוקרטים, הגיש ב-2 בפברואר כתב קדם-משפט בן 80 עמודים. בתזכיר המפורט נכתב כי טראמפ היה "האחראי היחיד" להסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר, בנימוק המערכה שהוביל קודם לכן לערעור על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. בתזכיר נקבע כי זיכויו של טראמפ ואי-פסילתו מכהונה עתידית במשרה פדרלית (לרבות כהונה פוטנציאלית כנשיא) תפגע קשות באומה האמריקאית: מנהלי ההדחה גרסו כי סיום כהונתו של טראמפ, ומעמדו החדש כאזרח פרטי, לא היוו עילה לאי-קיום המשפט ולהרשעתו הסנאט, וכתבו: .
כתגובה, ב-2 בפברואר הגישו עורכי הדין של טראמפ תגובה בת 14 עמודים, שטענה כי הסנאט אינו יכול להצביע בדבר הרשעתו של טראמפ כאשר הוא כבר לא ממלא את התפקיד, כמו גם כי נאומו של טראמפ על הבחירות לנשיאות טרם ההסתערות על הקפיטול היה מוגן בחסות התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. התובעים מטעם בית הנבחרים חזו שטראמפ ישתמש בתיקון הראשון לחוקה כקו הגנה עבורו, שכנגדו טעו מנהלי ההדחה כי התיקון הראשון אינו חל על משפט הדחה, וכתבו: תוך ציטוט תיק "ברנדנבורג נגד אוהיו" מ-1969, החלטה בולטת של בית המשפט העליון של ארצות הברית לפירוש התיקון הראשון לחוקה, הוסיפו התובעים כי "הנאום של טראמפ אינו מוגן במסגרת התיקון בשעה שהוא 'מכוון להסתה או לייצר פעולה לא חוקית ממשמשת ובאה העשויה להסית או לבוא לידי ביטוי". כמעט 150 משפטנים המתמחים בתיקון הראשון לחוקה וחוקרים חוקתיים מכל הקשת הפוליטית מצאו כי טענת התיקון הראשון של טראמפ "קלת דעת מבחינה משפטית" ולא מהווה הגנה בת קיימא מפני הרשעה
הצגת התזכיר הטרום-משפטי הוצג בפני הסנאט ב-8 בפברואר, ושלב ההגנה במשפט החל יממה לאחר מכן ב-9 בפברואר.
כתב ההגנה של טראמפ.
טראמפ, באמצעות עורכי דינו ברוס ל. קסטור הבן, דייוויד שׁוֹאֶן ומייקל ט. ואן דר וין, טען כי ההנהגה הדמוקרטית בבית הנבחרים עוסקת ב"ניסיון אנוכי" לתעל לטובתה את ההסתערות על הקפיטול ואת השלכותיה. הם טענו שבמקום לרפא את האומה או להעמיד לדין מחוקקים שהשתתפו בהסתערות, הדמוקרטים פועלים "לרתום באופן נחרץ את הכאוס של האירוע לרווח פוליטי אישי". באופן לא שגרתי למסמכים משפטיים, עורכי הדין של טראמפ השתמשו ברטוריקה מפלגתית, וכתבו שהדמוקרטים סובלים מ"תסמונת הפרעת טראמפ" ; ביקשו "להשתיק יריב פוליטי ומפלגת מיעוט" כחלק ממאמץ שנמשך שנים; ו"רעבים לתיאטרון פוליטי שיהווה סכנה לדמוקרטיה הרפובליקנית שלנו ולזכויות היקרות לנו".
כחלק מניסיון להרחיק את טראמפ מתמוכיו שהסתערו על הקפיטול, כתבו עורכי דינו כי "האנשים שסתערו על הקפיטול באופן פלילי עשו זאת על דעת עצמם ומסיבותיהם שלהם, והם ניצבים בפני דין פלילי". עורכי הדין של טראמפ, תוך ציטוט מקורות מפוקפקים כמו אתר הקונספירטיבי "The Gateway Pundit", בנוסף טענו בכתב ההגנה שלהם באופן משולל-בסיס כי מספר היבטים בהסתערות על הקפיטול כללו דמויות המתנגדות לטראמפ ולא כאלה התומכות בו. עוד בכתב ההגנה הוכחש כי טראמפ לא נקט צעדים כלשהם כדי לבלום את האלימות, וטראמפ תואר כמי שנחרד מהאירועים ונטען שהיה "שטף של פעילות בתוך הבית הלבן שהוגבל בידי גורמים נוהליים מורכבים". מנגד, היו מי שטענו ובהם העיתון "וושינגטון פוסט" הליברלי שטענו כי מדובר בשכתוב ההיסטוריה הסותר את השתלשלות האירועים בפועל ב-6 בינואר, כאשר טראמפ התעלם תחילה מבקשות ממנו לרסן את ההמון הזועם, ותואר על ידי גורמים רבים בממשלו ואישים אחרים שהיו עמו בקשר באותו היום כשמח על עצירת ספירת קולות חבר האלקטורים.
עורכי דינו של טראמפ טענו כי הנשיא לשעבר לא הסית את הפורעים וכי הערותיו והרטוריקה שלו לגבי לחימה היו מטפוריים ולא היוו קריאה לאלימות. הם טענו כי טראמפ, בעצרת שקדמה להתסערות על הקפיטול, השתמש במונח קרב (Battle) "במובן הפיגורטיבי" ולא "כדי לעודד מעשי אלימות". עורכי הדין תיארו בנוסף כמה ממעשיו של טראמפ עצמו, כולל שיחת טלפון בה לחץ טראמפ על מזכיר המדינה של ג'ורג'יה בראד ראפנספרגר "למצוא" קולות נוספים עבורו כדי לבטל את ניצחונו של ביידן בג'ורג'יה, כפוליטיים גרידא. עורכי דינו של טראמפ הרחיבו גם את טיעוניהם בדבר חופש הדיבור, וטענו כי לא ניתן היה להרשיעו בשל התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. מיעוט של חוקרים משפט סבור כי התיקון הראשון חל על הליכי הדחה.