מנגלה התעקש שבראסה ייקח את דיוקנאות ה"זהות" של אסירי אושוויץ "בשלוש תנוחות: מהחזית ומכל צד". לאחר שצילמו מאות אלפי תצלומים כאלה, בראסה ואחרים לא צייתו לפקודות נאציות מאוחרות יותר להשמיד אותם, אך רק חלק מתמונותיו שרדו:למרות שקשה לומר אילו היו של בראס, מכיוון שתמונות המחנה בדרך כלל לא נשאו את שמו של הצלם[,] . . . ירוסלב מנספלט, דובר מוזיאון אושוויץ-בירקנאו, אומר שצולמו כ-200,000 תמונות כאלה, עם שם, לאום ומקצוע מצורפים... כ-40,000 מהתמונות הללו שמורות, חלקן עם תעודות הזיהוי, וכאלפיים מהן מוצגות במוזיאון... אחרות נמצאות ביד ושם, אנדרטת השואה הישראלית.כמה תצלומים שנזקפו לזכותו של בראסה נמצאים בתערוכת הקבע של מוזיאון אושוויץ-בירקנאו בבלוק מספר 6: תערוכה: חיי האסירים. כל המבקרים במוזיאון מתבקשים במפורש לכבד את אתר מחנה המוות ולא להשתמש במצלמות (גם סטילס וגם וידאו) בתערוכות הפנימיות שלו.
"תצלומי זיהוי" או "צילומי ספל" בודדים דומים של אסירי אושוויץ ומחנות ריכוז גרמנים אחרים נגישים "בארכיון התצלומים" המקוון הניתן לחיפוש של מוזיאון הזיכרון לשואה של ארצות הברית (USHMM); כרטיסי מידע ביוגרפי הכוללים תצלומים אלו וכל אחד מהם מתאים לאסיר במחנה הריכוז מחולקים גם למבקרים במוזיאון הזיכרון לשואה עם כניסתם. מוצג חלקית באתר הרשמי של USHMM הוא תצלום של ציור הקיר על קיר של תערוכת הקבע שלו בקומה השלישית. צילום של אסירת אושוויץ בוגרת מאת וילהלם בראסה נגיש מארכיון התמונות של USHMM. האתר הרשמי של USHMM כולל גם "תצלומי זיהוי" דומים הנחשבים לזכות "המוזיאון הלאומי של אושוויץ-בירקנאו", אך מבלי לזהות את הצלם (שאולי הוא בראסה או לא), כאיורים באוסף "רדיפה של הומוסקסואלים ברייך השלישי".
סרט תיעודי.
סרט תיעודי פולני 52 דקות על חייו ופועלו, "The portraitist" "(Portrecista," פולין, 2005), בבימויו של אירק דוברובסקי והופק על ידי אנה דוברובולסקה, הוצגה לראשונה על TVP1 תחנת הטלוויזיה הפולנית ב-1 בינואר 2006, במסגרת הסדרה "גאה להציג". כפי שמדגיש התקציר לסרט, לאחר שצילם אלפי תצלומים מ-1940 עד 1945, שתיעדו "אכזריות החורגת מכל המילים... לדורות הבאים", בראסה לא יכול היה להמשיך במקצועו.
אנטנס אולפיס
אנטנס אולפיס (בליטאית: Antanas Ulpis; 27 בפברואר 1904, ריגה – 21 באוגוסט 1981, וילנה) היה מנהל היכל הספר של ליטא, ביבליוגרף וחוקר תרבות ליטאי, שבתקופת המשטר הקומוניסטי בליטא הציל מהשמדה אוצרות תרבות יהודיים ששרדו את המשטר הנאצי.
ביוגרפיה.
בין השנים 1923–1940 היה אולפיס רואה חשבון של חברת Kultūros בשיאוליאי, מנהל בית העם, ומנהל בנייה של התיאטרון העירוני. ב-1929 הקים מועדון טניס עם שני מגרשים בשיאוליאי. בין השנים 1937–1938 היה חבר הנהלת החברה לחינוך תרבותי בעיר. הוא השתתף בפעילות ארגון סיוע ליטאי.
בין השנים 1940–1941 היה יו"ר הוועד הפועל (מועצת הפועלים) של שיאוליאי. בשנת 1941 היה מנהל תיאטרון הדרמה של העיר. עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, ועד 1944, היה אולפיס לוחם בדיוויזיה הליטאית ה-16 ב.
לאחר המלחמה, מ-1946 עד 1980 היה אולפיס מנהל לשכת הספרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית. הוא פעל לאיסוף ספרים עתיקים שעמדו בסכנת הכחדה והעבירם לכנסיית סנט גאורגיוס. בין היתר הציל מהשמדה ספרים יהודיים ששרדו (בזכות אנשי "בריגדת הנייר") את השמדת התרבות היהודית על ידי אנשי "מבצע רוזנברג" בתקופת הכיבוש הנאצי, וזאת על אף שהדבר לא היה במסגרת תפקידו. ב-1948 אסף הקג"ב ספרים יהודיים והורה על השמדתם, אך אולפיס לא ציית לפקודה, הציל את הספרים ואף קטלג אותם. את דבר פעולתו זו שמר בסוד במשך עשרות שנים, מחשש לגורלם של הספרים ולגורלו-שלו.
בשנת 1953 הכין את "קטלוג הספרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית", ברוסית, ובשנת 1970 פרסם ביבליוגרפיה של כתבי לנין בליטאית. עוד פרסם לקט של עיתונות המפלגה הקומוניסטית הליטאית בין השנים 1917–1940.
קהילת יהודי מור
קהילת יהודי מור (Mor) שבהונגריה, התקיימה מאז המאה ה-17 בהסכמת שני בעלי האחוזות הגדולות של המקום.
הקהילה הוקמה בשנת 1749 על ידי נפתלי רוזנטל (1727-1798), מדען ונדבן ידוע.
מוסדות הקהילה.
החברה קדישא המקומית נוסדה בשנת 1791 ובית כנסת נבנה בשנת 1802. הוקמו גם כמה מוסדות צדקה וחינוך.
בית הספר היהודי בעיר נחנך כבר בשנת 1870. בשנות השלושים של המאה העשרים פרחו בקהילה חיי תרבות יהודית. ב-1934 נפתח במור קורס ללימוד השפה העברית, וב-1937 נחנך בה מרכז קהילתי תרבותי יהודי.
תעסוקה.
רוב התושבים היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה, הם עסקו בייצוא יינות ובישול בירה, כמו גם במסחר בבדים ובברזל. והיו בהם גם כמה בעלי קרקעות.
מצבם הכלכלי היה יציב, כאשר חלקם היו מהאנשים העשירים ביותר במחוז.
אופיה הדתי.
בשנת 1869, בשל חילוקי הדעות בין החרדים (אורתודוקסים) לבין המשכילים (מתונים) בקונגרס היהודי בבודפשט (הקרע ביהדות הונגריה), הקהילה הצטרפה לתנועה הניאולוגית שרצתה להשתלב בחברה ההונגרית ולבצע רפורמה באורח החיים הדתי. בשנת 1869 היו במור 483 יהודים, אך הם עזבו בהדרגה לעיירות הגדולות במחוז.
תקופת השואה.
בינואר 1941, במפקד האוכלוסין האחרון בהונגריה לפני הכיבוש הגרמני, נמנו במור 150 תושבים יהודים ושיעורם בכלל אוכלוסייתה היה כאחוז אחד.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944.
לאחר הכיבוש אסרו הגרמנים כמה מיהודי בעיר. המנגנון המנהלי ההונגרי נותר על כנו גם לאחר הכיבוש, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו על-פי תקנות וצווים של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי. ב-31 במאי 1944 אולצו יהודי העיר מור ונפת מור לעקור לבתי הגטו.
בתי היהודים סומנו בכוכב צהוב, ועל היהודים הוטל עוצר לילה בין שמונה בערב לחמש בבוקר.
בראשית יוני 1944 הועברו יהודי מור לבית החרושת ללבנים סבו (Szabo) בסקשפהרוואר (Szekesfehervar), ששימש מרכז השילוח של מחוז פייר, וב-14 ביוני 1944 הם גורשו משם לאושוויץ.
נמל התעופה אנגלסי
נמל התעופה אנגלסי (באנגלית: Anglesey Airport, בוולשית: Maes Awyr Ynys Môn) הוא נמל תעופה קטן השוכן בתוך בסיס חיל האוויר המלכותי ואלי (באנגלית: RAF Valley, בוולשית: Llu Awyr Brenhinol Y Fali), באי אנגלסי שבצפון-מערב ויילס.
נמל התעופה משרת כיום קו טיסה בודד המקשר את צפון ויילס עם העיר קארדיף בדרום, כאשר נכון ל-2018 עברו בנמל 14,629 נוסעים. בסיס ואלי שמרכיב את הנמל משמש בעיקר יחידות אימון והכשרה של חיל האוויר המלכותי לצד כוח חילוץ מוסק המשמש את אזור סנודוניה והים האירי.
היסטוריה.
בסיס ואלי הוקם ב-1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, במטרה להעניק הגנה אווירית לאזורים המתועשים של צפון אנגליה. ב-1943 מסלולי הנחיתה וההמראה הורחבו והבסיס הפך גם לתחנת מעבר של טיסות מארצות הברית כחלק מהמאמץ המלחמתי המשותף של בעלות הברית, ביום אחד בספטמבר 1944 נחתו בבסיס 99 מפציצים של חיל האוויר האמריקאי בדרכם לאירופה. לאחר סיום המלחמה כ-2,600 מפציצים אמריקאים עברו בבסיס בדרכם חזרה מזירות הלחימה לארצות הברית. במהלך 1950 הבסיס עבר שיפוצים נרחבים ובאפריל 1951 טייסת 202 הוקמה מחדש בבסיס כיחידת הכשרה ואימון למטוסי קרב סילוניים. מאז משמש בסיס ואלי כמרכז אימון והכשרה לטייסי חיל האוויר המלכותי, לצידו מספר יחידות חילוץ והצלה האמונות על הים האירי סביב חופי ויילס והשטחים ההרריים בצפון ויילס, בהם הרי סנודוניה.
בשנת 2006 הפרלמנט הוולשי (אז האספה הלאומית הוולשית) החליט על הקמת נמל תעופה לאומי שיחלוק בתשתיות בסיס ואלי, לאחר עבודות הקמה והרחבת תשתיות, נמל התעופה אנגלסי נפתח במאי 2007 עם שתי טיסות שבועיות בינו לבין נמל התעופה קארדיף. נמל התעופה כלל טרמינל בודד במבנה קרקע, דלפק צ'ק-אין, אולם נוסעים יוצאים ואזור ניהול כבודה, הוא נבנה בעזרת תקציב הפרלמנט הוולשי בעלות של כמיליון ליש"ט. בעלי השליטה בנמל התעופה הם בסיס חיל האוויר ואלי, הפרלמנט הוולשי, מועצת מחוז אנגלסי, ונמל התעופה קארדיף.
תחבורה.
נמל התעופה אנגלסי שוכן כ-2.5 קילומטר דרומית לכביש המהיר של צפון ויילס ה-A55 שמחבר אותו מזרחה לבנגור, אזור קונווי, צ'סטר והמרכזים העירוניים באזור המרזי בהם ליברפול ומנצ'סטר.
לנמל ולבסיס גישה לרשת הרכבות של בריטניה דרך תחנת הרכבת ואלי (שבעיירה ואלי) מצפון-מערב או דרך תחנת רוסנייגר הקטנה יותר ממזרח.
בסיס חיל האוויר המלכותי ואלי.
בסיס חיל האוויר ואלי משמש כיום מספר יחידות אימון והכשרה של חיל האוויר המלכותי, בנוסף לכוח חילוץ ימי והררי מוסק המופעל מהבסיס.
להק 22 (אימון והכשרה)
להק 38 (סיוע)
זכויות להט&quot;ב בטרנסניסטריה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטרנסניסטריה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שאינם נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 2002, אך משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
טרנסניסטריה היא מדינה דה פקטו אשר התנתקה ממולדובה והכריזה על עצמאות ב-1990 עם מערכת משפט משלה בעודה אינה מוכרת על ידי שום חברה באו"ם, אך מקבלת תמיכה בלתי־רשמית מסוימת מרוסיה.
מעמד בחוק.