בעקבות החלטת הממשלה במסגרת תוכנית "נתיבי ישראל" החברה השלימה את הארכת כביש 6 בקטע הדרומי שבין להבים לצומת שוקת, ואת הקטע הצפוני שבין יקנעם לרכסים באמצעות חפירת ארבע מנהרות חדשות (באמצעות זכיין פרטי). החברה ממשיכה בתכנון הקטע הדרומי, שוקת – נבטים – צומת הנגב (קטע דרומי כ-47 קילומטר), וגם ממשיכה בתכנון הקטע הצפוני, מאזור גבעות אלונים עד שלומי.
במסגרת תוכנית "נתיבי ישראל" הוטל על חברת "כביש חוצה ישראל" לתכנן את מסילת זבולון (נשר - קריית אתא - כפר יאסיף) ומסילת גליל מערבי (כפר יאסיף - כברי - שלומי) בצפון, בדרום החברה מתכננת את המסילת הרכבת עוקף באר שבע (להבים - שוקת - צומת הנגב סמוך לעיר הבה"דים).
בשנת 2016 קיבלה החברה אחריות גם לתכנון וביצוע של פרויקט הרכבת הקלה חיפה–נצרת.
ביולי 2020 קיבלה החברה מספר פרויקטים מידיה של החברה העירונית של חיפה "יפה נוף", וזאת לאחר שמשרד התחבורה החליט להפסיק את ההתקשרות עם החברה. במסגרת כך קיבלה חברת חוצה ישראל אחריות לתכנון של; 4 מקטעי מטרונית עתידים: מתוכם 2 מקטעים בחיפה, ו-2 מקטעים שמחברים את חיפה לקריית אתא וטירת הכרמל.
הלוח ההיג'רי
הלוח ההג'רי
לוח השנה ההיג'רי
לוח השנה ההג'רי
יום בניו יורק
יום בניו יורק (אנגלית: On the Town) הוא סרט מוזיקלי משנת 1949. את המוזיקה לסרט כתבו ליאונרד ברנשטיין ורוג'ר אדנס, את המילים כתבו בטי קומדן ואדולף גרין. הסרט הוא עיבוד למחזמר שעלה על בימות התיאטרון בברודוויי בשנת 1944, אף על פי ששינויים רבים נעשו מהגרסה הבימתית המקורית; כך למשל שיריו של ברנשטיין, שנכתבו למחזמר המקורי, הוחלפו ברובם בשיריו של אדנס, ורק הפסקול נותר פרי יצירתו.
הסרט בוים בידי ג'ין קלי וסטנלי דונן והוא הופק בידי ארתור פריד באולפני MGM. הסרט צולם ברובו באולפני החברה, אך חלק מהסצנות צולמו באתרי צילום חיצוניים, דבר שהיה בחיתוליו באותן השנים. קלי התעקש כי הצילומים יבוצעו בעיר ניו יורק עצמה ולא במקומות חלופיים. בין המקומות בהם צולם הסרט: המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, גשר ברוקלין ומרכז רוקפלר.
הסרט זכה להצלחה מיידית וזכה בפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר.
בשנת 2006 הגיע הסרט למקום ה-19 ברשימת מכון הסרטים האמריקאי לסרטים המוזיקליים הטובים ביותר בכל הזמנים.
עלילה.
שלושה מלחים - גבי (ג'ין קלי), צ'יפ (פרנק סינטרה) ואוזי (ג'ולס מאנשין), מקבלים חופשה בת עשרים וארבע שעות בעיר ניו יורק. גבי מתאהב בתמונה של "גברת שער מסתובב", ששמה למעשה הוא איווי סמית' (וורה אלן). המלחים מתרוצצים ברחבי ניו יורק כדי למצוא אותה בזמן הקצר העומד לרשותם.
לעזרתם באות שתי נשים שלאחר זמן קצר מפתחות קשר רומנטי עם שני המלחים האחרים: אוזי עם קלייר (אן מילר), שבעיסוקה היא אנתרופולוגית, צ'יפ עם הילדי אסטרהזי (בטי גארט), נהגת מונית אגרסיבית המתאהבת במהירות בצ'יפ ולבסוף גבי המתחבר עם איווי, שחקנית מתחילה השואפת לעלות לגדולה.
איווי מזמינה את צ'יפ, "לעלות אליה הביתה". קלייר טוענת כי היא מצאה את התשוקה שלה, "האדם הפרה היסטורי" שלה, אוזי במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. ואילו גבי לוקח את איווי למסע דמיוני בשיר "ברחוב הראשי", בסטודיו של קרנגי הול. בשלב מאוחר יותר של היום צ'יפ מתאהב בכל ליבו בהילדי, כאשר הוא שר לה, "את נוראית, נורא נחמדה להיות איתה...". באותו הערב, כל הזוגות נפגשים במרומי בניין האמפייר סטייט כדי לחגוג את הלילה, "בעיר הגדולה".
אך כאשר איווי מוכרחה לצאת מוקדם לעבודה, כמאמנת רקדניות, החברים תומכים בגבי המאוכזב בשיר "אתה יכול לסמוך עלי". החבורה ממשיכה ועוברת חוויות נוספות בעיר ולבסוף מתאחדת עם איווי בקוני איילנד. לפני שעשרים וארבע השעות המוקצות לחופשה שלהם חולפות ועליהם לחזור לספינה המפליגה ללב ים. אף על פי שעתידם אינו בטוח, הבנים והבנות חולקים נשיקה אחרונה ומילות פרידה, כאשר על פניהם חולפים שלושה מלחים אחרים היוצאים לחופשה בעיר הגדולה בשיר הנושא של הסרט, "ניו יורק, ניו יורק".
הארי פרגוסון
הנרי ג'ורג (הארי) פרגוסון (באנגלית: Henry George ("Harry") Ferguson; 4 בנובמבר 1884 - 25 באוקטובר 1960) היה מהנדס וממציא אירי הידוע בשל תפקידו החשוב בפיתוחו של הטרקטור המודרני. היה האירי הראשון שטס במטוס מתוצרת עצמית, ופיתח את מכונית המרוץ הראשונה מסוג פורמולה 1 בעלת מערכת הנעה כפולה (4X4).
פרגוסון נולד כבן הרביעי מבין 11 ילדים של משפחת חוואים בצפון אירלנד. ב-1902 התחיל לעבוד אצל אחיו, ג'ו, בתיקון אופניים ומכוניות. בתקופה בה עבד אצל אחיו פיתח עניין בתעופה והתחיל להשתתף במרוצי מכוניות ומרוצי אופנועים.
ב-31 בדצמבר 1909 פרגוסון היה לאירי הראשון שבנה והטיס מטוס משלו. לאחר שהסתכסך עם אחיו בנושא בטיחות ועתיד התעופה החליט פרגוסון לצאת לדרך כלכלית עצמאית.
הארי פרגוסון בע"מ.
בגיל 27 (1911), פתח פרגוסון עסק עצמאי בשם "הארי פרגוסון בע"מ" (Harry Ferguson Limited) בתחום מכירת מכוניות וטרקטורים. הוא שיווק מכוניות מסוג "מקסוול מוטורס", "סטאר" ו"ווקסול" וכן טרקטורים מתוצרת ארצות הברית. הטרקטורים שייבא היו מגושמים וגרמו לתאונות. פרגוסון ניתח את הסיבות לתאונות ונוכח לדעת שהן נגרמו כתוצאה מתכנון לקוי של החיבור בין הטרקטור למיכון החקלאי ובעיקר למחרשה הנגררת אחריו.
ב-1917 פרגוסון המציא פתרון טוב יותר, שחיבר את הגורר (הטרקטור) והנגרר (המחרשה) ליחידה אחת העובדת בצורה משולבת. שהיווה בסיס להקמת חברת "פרגוסון-בראון" לייצור מיכון חקלאי. הפתרון הטכני שהמציא פרגוסון היה מחבר שלוש נקודות, שעל פי עקרון תכנונו מחברים עד היום ציוד לטרקטורים.
פרגוסון ייצר מחרשת 2 להבים (ביסוק) וחיבר אותה למכונית פורד מודל T מוסבת לטרקטור. התוצר של הסבת מכונית לטרקטור נקרא ארוס או פורד-ארוס. באמצעות ידית ששלטה על מערכת קפיצים היה נהג הטרקטור יכול להרים ולהוריד את המחרשה הן בזמן החריש ובעיקר בעת מעבר מעל מכשולים או מחוץ לשדה המעובד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 תכנן וייצר קומביין, ייצור הקומביינים התחדש אחרי הקמת חברת מסי פרגוסון.
פורדסון.
לפרגוסון לא היו אמצעים מספיקים להקים מפעל ייצור למחרשות שתכנן, ולכן התקשר עם חברת "מוריס" לשם ייצור המוני של הפטנט. העסקה ביניהם לא התממשה ולכן ב-1934 ייסד יחד עם הבעלים של חברת "דייוויד בראון" את חברת "פרגוסון-בראון" (Ferguson-Brown Company) שייצרה את הטרקטור "פרגוסון-בראון מודל A" בו שולב אמצעי ההרמה ההידראולי שתכנן.
יחד עם שני שותפים פרגוסון ייסד את חברת פרגוסון-שרמן (Ferguson-Sherman Inc), שנועדה לפתח ולייצר מערכת חרישה שתתאים לטרקטורים מתוצרת פורדסון המבוססת על המערכת ההידראולית שפיתח.
ב-1938 פרגוסון והנרי פורד סיכמו בלחיצת יד שחברת פורד תייצר את המערכת המבוססת על "חיבור שלוש נקודות" ופרגוסון ימכור אותן דרך מערכת השיווק שלו. הטרקטור שיוצר בעקבות הסכם זה נקרא "פורדסון" או "פורד פרגוסון" והיה הטרקטור המודרני הראשון.
הנרי פורד השני ביטל את ההסכם באופן חד-צדדי ובמפתיע ב-1947 והתחיל לייצר טרקטורים תחת המותג "פורדסון" מסדרה N שכללו בתוכם רכיב הפועל על פי העיקרון של פרגוסון. פרגוסון תבע פיצוי הפרת חוזה על סך $251,000,000 (בהסכם פשרה מ-1952 קיבל 9.25 מיליון דולר). פרגוסון שהיה זקוק למערך ייצור חתם על הסכם עם חברת "מסי האריס" Massey Harris הקנדית, הסכם שהוביל למיזוג וליצירת "מסי פרגוסון" ב-1953.
מיד עם ההנתקות מפורד, פרגוסון פיתח עבור חברת "סטנדרט מוטורס" את אחד הטרקטורים הנמכרים בעולם, Ferguson TE20, המכונה "הפרגי האפור" שהיה מבוסס חלקית על מכונית "ואנגארד" של החברה. הגרסאות הראשונות שלו פעלו עם מנוע שהונע בקרוסין ואחרי הסבה שתכנן פרגוסון היה זה הטרקטור הראשון שהשתמש במנוע סולר.
בסוף שנות ה-50 התנתק פרגוסון מחברת מסי פרגוסון ומכר את מניותיו בה. הקים חברה בשם Ferguson Research Ltd בה עסק בפיתוחים שונים של מכוניות, טרקטורים ומיכון חקלאי אחר וכן אמצעים להגברת הבטיחות בנסיעה. בין השאר תכנן מכונית 4X4 עבור מרוצי פורמולה 1. המכונית, Ferguson P99, התחרתה לראשונה בשנה בה נפטר.
ג'קי אבן
זאב (רקטה)
זאב היא רקטה ישראלית שפותחה בזמן מלחמת ההתשה על ידי יחידת הפיתוח והניסויים של צה"ל (יפת"ח).
הרקטה נועדה לשימוש כנגד ביצורים ובונקרים ובהתאם לכך הייתה בעלת ראש קרב גדול. הרקטה הונעה בדלק מוצק וטווחה היה קצר (קילומטרים בודדים) וגם דיוקה היה נמוך.
היסטוריה.
תקופה קצרה לאחר מלחמת ששת הימים, ולאחר שכוחות צה"ל התבצרו לאורך קו תעלת סואץ, נהר הירדן, וגבול ירדן, החלו המצרים (בייעוץ צמוד של מומחים סובייטים) להפגיז את המעוזים שנבנו לאורך קו תעלת סואץ (קו בר-לב).
היוזמה לפיתוח מטעני "זאב" הייתה של קציני וחיילי יחידת יפת"ח ומפקדה, אל״מ דוד לסקוב. מייד לאחר מלחמת ששת הימים, עוד לפני פרוץ מלחמת ההתשה, החל לסקוב בפיתוח ה"זאבים".
הפעלת רקטות "זאב".
בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 דווח בחדשות הערוץ הראשון כי צה"ל עושה שימוש ברקטות 'זאב' במהלך תגובה צבאית להתקפת חזבאללה על מוצבי צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון. צוין כי הוחלט על שימוש ברקטות משום שתוקפן עמד לפוג, שכן יצורן היה בתחילת שנות ה-70 במאה ה-20. ייתכן ואלו היו רקטות ה'זאב' האחרונות שהיו ברשות צה״ל.
הפעלת "זאב 500".
במהלך מלחמת ההתשה שוגרו לעבר מטרות מצריות מאות מטעני "זאב 500". בתאריך 9 במרץ 1969 פגע 'זאב' במטה הצבא המצרי באסמאעיליה והרג את הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-מונעים ריאד, וכמה קצינים בכירים נוספים. צה"ל השתמש ברקטות זאב גם במלחמת לבנון הראשונה.
"זאב 500".