סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קייב בשנת 1900, בהמשך למד מחוץ לארצו באימפריה הגרמנית וברפובליקה הצרפתית והיה חבר בלשכת עורכי הדין הרוסית.
היה מעורב במספר תיקים הקשורים בפוגרומים שבוצעו ביהודיים והתפרסם ברבים לאחר שהשתתף בתיק בייליס כחוקר וכעורך דין. מ--1911 עד 1913 עמד בראש "הוועד להגנת בייליס" הסודי.
בין השנים 1905–1917 - מזכ"ל סניף דרום רוסיה של "הברית לשוויון זכויות של יהודים ברוסיה". מייסד ויושב ראש "הארגון הטריטוריאלי היהודי" ( 1906–1913). עד 1917 היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הסוציאליסטית העממית.
במהלך המהפכה האוקראינית של 1917 - 1921 הצטרף למפלגת הסוציאליסטים-פדרליסטים האוקראינית. ממרץ 1918 היה חבר בבית המשפט הכללי של הרפובליקה העממית האוקראינית ובהמשך של מדינת אוקראינית, ושימש בתפקיד סגן שר החוץ העממי בממשלותיהם של וולודימיר צ'חיבסקי וסרהיי אוסטפנקו.
עמד בראש הנציגות האוקראינית בלונדון בבריטניה הגדולה עד נובמבר 1920, וכן ייצג את הרפובליקה העממית האוקראינית במהלך המשא ומתן עם נציגי ההסכמה המשולשת באודסה ב-1919 ובוועידת השלום בפריז בשנים 1919 - 1920.
החל משנת 1922, עבר לגלות בארצות הברית שם עבד כעורך דין, מתרגם. הרצה באוניברסיטאות. הגן על סימון פטליורה, בטענת חוסר הבסיס בהאשמותיו של פטליורה בדעות אנטישמיות.
מונה כפרופסור במכון הטכני האוקראיני בניו יורק שבארצות הברית ונהיה לנשיאו (1954–1955). בשנת 1950 הוענק לו תואר דוקטור כבוד למשפטים של האוניברסיטה החופשית האוקראינית במינכן שבגרמניה המערבית. מרגולין שמר על קשרים עם דמויות ליברליות-דמוקרטיות ומתונות-סוציאליסטיות מהפזורה האוקראינית ושיתף פעולה עם השבועון "נארודנה ווליה" ("רצון העם").
נפטר ב-29 באוקטובר 1956 בארצות הברית.
כתביו.
מחברם של ספרים ברוסית, אנגלית וצרפתית, כולל:
לואיס אופנדה
איקומה לואיס אופנדה (בצרפתית: Ikoma Loïs Openda; נולד ב-16 בפברואר 2000 בלייז' שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לאנס ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים.
אופנדה הצטרף למחלקת הנוער של סטנדרד לייז' לאחר ששיחק במחלקות הנוער של פטרו אוטי FC ולייז'. בשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של קלאב ברוז'. ב-10 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–3 על קורטרייק במסגרת ליגת העל הבלגית. בסך הכל ערך אופנדה 20 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, והבקיע ארבעה שערים. בעונתו השנייה, שהסתיימה בזכייה באליפות בלגיה, ערך 15 הופעות ליגה, אך לא הבקיע שערים.
ב-21 ביולי 2020 הושאל אופנדה לוויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית למשך עונה אחת. הוא ערך 33 הופעות ליגה במשך עונת ההשאלה, בהן הבקיע עשרה שערים. ב-23 ביוני 2021 הוארכה השאלתו בעונה אחת.
ביולי 2022 חתם בלאנס.
קריירה בינלאומית.
ב-8 ביוני 2022 ערך אופנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-85 בניצחון 6-1 על נבחרת פולין במסגרת ליגת האומות 2022/2023. בתוספת הזמן של המשחק הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
ברייב A-50
ברייב A-50 הוא מטוס התראה מוקדמת ובקרה תוצרת ברית המועצות, המבוסס על מטוס התובלה הצבאי איליושין Il-76. הוא פותח כדי להחליף את ה"טופולב Tu-126". ה-A-50 טס לראשונה בשנת 1978. קיומו נחשף למדינות המערב בשנת 1980 על ידי אדולף טולקצ'וב, מהנדס צבאי סובייטי שריגל עבור ה-CIA. הוא נכנס לשירות ב-1984, עד 1992 יוצרו מהדגם 40 מטוסים מדגם זה.
תיאור.
צוות המשימה של המטוס כולל 15 איש, המקבלים נתונים ממכ"ם המעקב הגדול מדגם "ליאנה", הכוללת צלחת המשמשת ככיסוי לאנטנת המכ"ם על גב המטוס, בקוטר של 9 מטרים. טווח הזיהוי שלה הוא 650 ק"מ עבור מטרות אוויריות ו-300 קילומטרים עבור מטרות קרקעיות.
ה-A-50 יכול לשלוט בעד עשרה מטוסי קרב, עבור משימות תקיפות אוויר-אוויר או אוויר-קרקע. ה-A-50 יכול לטוס ארבע שעות במרחק של 1,000 ק"מ מבסיסו, במשקל המראה מרבי של 190 טון. ניתן לתדלק את המטוס בתדלוק אווירי על ידי מטוס מדגם איליושין Il-78.
המכ"ם הנוסף, "Vega-M", יכול לעקוב אחר עד 150 מטרות בו זמנית בטווח של 230 ק"מ (140 מייל). הוא יכול לעקוב אחר מטרות גדולות, כמו ספינות שטח, במרחק של 400 קילומטרים.
עבודת הפיתוח על גרסה מודרנית של המטוס, ה-A-50U, החלה ב-2003; טיסות ניסוי החלו ב-10 בספטמבר 2008, בגרסה החדשה הוחלפה האוויוניקה האנלוגית בחבילת אוויוניקה דיגיטלית חדשה, מתוצרת Vega Radio Engineering Corporation, שמאיצה את עיבוד הנתונים ומשפרת את מעקב האותות וזיהוי המטרות. מתקני מנוחה לצוות, שירותים ומטבח כלולים גם הם בשדרוג.
הגרסה הישראלית.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עוד לפני כינון הקשרים הדיפלומטיים המלאים בין הרפובליקה העממית של סין וישראל ב-1992. החלו המגיעים עם סין למכירת מטוסי ביון מתקדמים, המבוססים על מערכות מכ"ם להתרעה מוקדמת מדגם "פלקון" תוצרת חברת אלתא מערכות, חברת בת של התעשייה האווירית לישראל. בשנת 1996 נחתם הסכם לאספקת 4 מטוסי ביון. אלתא תכננה במקור לספק את המערכת על מטוס מדגם בואינג 707 (כפי שנעשה עבור מערכת "פלקון" שסופקה לחיל האוויר הצ'ילאני ב-1994), אולם סין דרשה לקבל אותה על מטוס מדגם איליושין-76 רוסי, מסוג שהיא מפעילה.
במרץ 1997 אישר נשיא רוסיה, בוריס ילצין את השימוש במטוסים הרוסים לצורך העסקה. במאי 1998 יצאו צוותים של התעשייה האווירית למפעל איליושין ברוסיה, להכנת המטוס עליו תתוקן המערכת, שבהמשך הגיע לישראל. המטוס נרכש במסגרת העסקה על ידי התעשייה האווירית, תמורת 45 מיליון דולר, והיה למעשה גוף של ברייב A-50 ללא מערכות פנימיות, אותם התקינו בישראל. בספטמבר 1998 החליט משרד ההגנה של סין לרכוש רק מטוס התרעה אחד, תמורת 250 מיליון דולר, וביטל בשלב זה את כוונתו המקורית לרכוש 4 מטוסים בהיקף מיליארד דולר. עם זאת הודיע כי ידון בהרחבת הרכש בסמוך למועד קליטת המטוס, ושולמה מקדמה בסך של כ-190 מיליון דולר.
לאחר לחץ כבד של הממשל האמריקאי בוטלה העסקה עם סין ביוני 2000. לאחר ביטול העסקה, דיווח העיתון הרוסי "איזווסטיה" כי ממשלת רוסיה מתכוונת להחכיר לסין מטוס התרעה מוקדמת מדגם "ברייב A-50", במקום ה"פלקון", מטוס שרוסיה הציעה לסין כבר כמה שנים לפני שהוחלט לקבל את המערכת הישראלית. בנוסף הציעה ישראל להודו להצטייד במטוס. ארצות הברית לא התנגדה למכירת המטוס להודו, אף על פי שהודו נמנית עם 4 מדינות, שארצות הברית דורשת לפקח על הייצוא הביטחוני של ישראל אליהן (המדינות הנוספות הן סין, רוסיה ופקיסטן). בדצמבר 2001 דיווח הירחון "דיפנס ניוז" כי ישראל מתכוונת להשלים עסקה למכירת מטוסי ביון מסוג "פלקון" להודו תמורת כמיליארד דולר. במקביל דרשו הסינים מיליארד דולר פיצוי על ביטול העסקה. במרץ 2004 נחתם לבסוף ההסכם לאספקת ה"פאלקון" להודו, המטוס הראשון סופק במאי 2009.
ביוני 2006 דיווח העיתון הבריטי ה"סאנדיי טיימס" כי ממטוס ה"פלקון" של סין שהיה בתעשייה האווירית הוצאו כל המערכות הישראליות, והוא הוטס חזרה לסין בשנת 2002 לאחר ביטול הפרויקט. אולם גורם צבאי אמריקני בפרסום רשמי של צבא ארצות הברית ציין שמערכת הפלקון עושה שימוש בציוד אזרחי שמצוי בשוק, בעזרתו ניתן לבנות את המערכת בחלקים. ושמומחים מעריכים שציוד אזרחי אמריקני שנרכש שולב במערכת אותה בנו הסינים בעצמם, ככל הנראה בסיוע ידע ישראלי שרכשו המומחים בתקופת עסקת ה"פלקון".
המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה
הבחירות הפרלמנטריות בלבנון 2022
הבחירות הכלליות לפרלמנט בלבנון נערכו ב-15 במאי 2022, לאחר מספר שנים של משבר כלכלי ופוליטי, שהוחמר בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות באוגוסט 2020, והביא לפריצתן של מחאות והפגנות בקנה מידה גדול נגד הממסד הפוליטי במדינה. מפלגת החזבאללה והמפלגות שתומכות בה, איבדו בבחירות את הרוב בפרלמנט.
רקע.
בחירות קודמות.
בחירות הכלליות לפרלמנט בלבנון התקיימו בשנת 2018, על אף שהיו מתוכננות להתקיים במקור בשנת 2013. בין 2013 ל-2018, הבחירות נדחו שלוש פעמים מסיבות שונות. תומכי חזבאללה, מחנה 8 במרץ, השיגו רוב בפרלמנט. לאחר שמונה חודשים של משא ומתן בין מפלגות פוליטיות מפוצלות לפי הבדלים אידאולוגיים ודתיים, הוקמה ממשלה ב-31 בינואר 2019. סעד אל-חרירי, איש מחנה ה-14 במרץ, מונה מחדש על ידי נשיא הרפובליקה מישל עאון לתפקיד נשיא המועצה, בראש ממשלה הנשענת על קואליציה רחבה.
המשבר.