מיל נולד בעיר פרנו שבדרום-מערב אסטוניה, והוא עודו גר בעיר הולדתו. לאחר שסיים לימודי ספרות אסטונית באוניברסיטה, עבד שנים בתור מורה לספרות בתיכון, עיתונאי ועורך בהוצאת ספרים.
נכון לשנת 2021 פרסם חמישה ספרי שירה: "מדריך לכתבן" (2006), "ביוגרפיות אסטוניות" (2008), "הגרביים שלי שלמים" (2010), "שיתפרץ הווזוב" (2013) ו"דו-קיום עִם קֶצֶר" (2017). ספרו "השוּק הוא אלוהים" (2014) הוא קובץ מסות וביקורות. כמו כן פרסם בשנת 2018 בשיתוף פעולה עם שלושה יוצרים נוספים לקסיקון היסטורי הקרוי "אסטוניה כזאת בדיוק: 101 שנות הרפובליקה האסטונית ו-101 אח"מים". שמונה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אסופה זו ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.
גלותולוג
חייקה
מו (קומונה)
נשים למען עתיד ישראל
Dancing on Dangerous
Dancing on Dangerous הוא שיר מאת התקליטן הקזחי איימנבק, שהוקלט על ידי הראפר הג'מייקני שון פול והזמרת-יוצרת המקסיקנית סופיה רייס. השיר יצא לאור ב-9 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים אפקטיב רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום. כמה ימים לאחר יציאתו כסינגל, הופץ עבורו וידאו קליפ נלווה.
השיר הגיע למקום ה-58 במצעד הסינגלים ההולנדי, ולמקום ה-59 במצעד הסינגלים האיטלקי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על סופיה רייס ושון פול ידי והופק על ידי איימנבק. בכתבה שפורסמה על סופיה רייס בלוס אנג'לס טיימס הזכירו את "Dancing on Dangerous", תוך שב-"Nação da Músic" כינו אותו כ"להיט". בכתבה שפורסמה ב-"WeAreMitu" נבחר "Dancing on Dangerous" לאחד מחמשת שיתופי הפעולה הטובים ביותר של רייס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-26 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בשידור חי ב-23 באפריל 2021, שבועיים לאחר יציאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, מוצג כביש באזור מדברי, תוך שמופיע כיתוב עם שמותיהם של המוזיקאים ושל השיר עצמו. לאורכו של הקליפ, מוצגות סצנות שונות שצולמו באזוריים מדבריים וזאת, בנוסף לכך שבאחת הסצנות מופיע איימנבק.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-4.2 מיליון צפיות.
AGPL (קיצור של Affero GPL) או רישיון אְַפֶרוֹ (תרגום שמו הרשמי המלא: הרישיון הציבורי הכללי של אפרו) הוא סוג נפוץ של רישיון לתוכנה חינמית. הגרסה הראשונה של הרישיון, AGPLv1, פורסמה על ידי חברת Affero במרץ 2002, ומבוססת על GPLv2 (הגרסה השנייה של הרישיון הציבורי הכללי של גנו). הגרסה השנייה (AGPLv2) פורסמה בנובמבר 2007, כרישיון מעבר המאפשר נתיב שדרוג מ- AGPLv1 לרישיון הציבורי הכללי של GNU AGPL, שהיא למעשה גרסה של AGPL המותאמת ל- GPLv3.
שתי הגרסאות של ה-AGPL נועדו לסגור פרצה נתפסת ב-ASP שהייתה לכאורה ב-GPL רגיל, שבו כאשר נעשה שימוש בתוכנה, אך לא מפיצים את התוכנה, ההגדרות של Copyleft לא מכסות בצורה מלאה. כל גרסה שונה מגרסת ה-GNU GPL שעליה היא מבוססת בכך שיש הוראה נוספת המתייחסת לשימוש בתוכנות בסביבה של רשת תקשורת מחשבים. הוראה זו מחייבת את קוד המקור המלא להיות זמין לכל משתמש רשת בעבודה המורשית על ידי AGPL, בדרך כלל יישום אינטרנט.
היסטוריה.
בשנת 2000, בעת פיתוח מודל עסקי של למידה מקוונת ושירות מקוון, נפגש הנרי פול עם ריצ'רד סטולמן באמסטרדם, שם דנו בפרצה ASP ב- GPLv2. במהלך החודשים שלאחר מכן, דנו סטולמן ופול בגישות לפתרון הבעיה. בשנת 2001 הקים פול את Affero Inc, עסק לשירותי רשת, והוא נזקק לרישיון שידרוש הפצה על ידי ארגונים אחרים שהשתמשו בקוד Affero כדי ליצור שירותי אינטרנט נגזרים. באותה תקופה, פנה פול עם בראדלי מ'קון ואבן מוגלן מהקרן לתוכנה חופשית כדי לקבל ייעוץ בנוגע לרישיון חדש שיסגור את פרצת ASP ב- GPLv2.
בסביבות סוף פברואר 2002, הציע קון, על סמך הרעיון של Quine (תוכנית המדפיסה את קוד המקור שלה), להוסיף ל- GPLv2 סעיף 2(d) שידרוש מעבודות נגזרות לשמור על תכונת "מקור הורדה", שיספק קוד מקור מלא ותואם. קון טען שיש תקדים לדרישה כזו בסעיף 2(c) של GPLv2, המחייב שמירה על תכונות מסוימות על ידי מפיצים ומשתנים במורד הזרם.
מוגלן וקון כתבו את הטקסט של סעיף 2(d) החדש המוצע, ומסרו אותו לפול, שביקש וקיבל אז אישור מ-FSF לפרסם נגזרת של GPLv2 למטרה זו. במרץ 2002 פרסמה Affero, Inc. את הרישיון AGPLv1 לשימוש בפרויקט Affero והפך את הרישיון החדש לזמין לשימוש על ידי מפתחי SAAS.
ה-FSF חשבה לכלול את התוספת המיוחדת של AGPLv1 ל- GPLv3 אך בסופו של דבר החליטה לפרסם רישיון נפרד, כמעט זהה ל- GPLv3 אך המכיל הוראה הדומה בתכלית ובתוצאה לסעיף 2(d) ל-AGPLv1. הרישיון החדש קיבל את השם "GNU Affero General Public License". שמירה על השם "אפרו", הצביעה על הקשר ההיסטורי ההדוק שלה עם AGPLv1. ה- GNU AGPL קיבל גרסה מספר 3 עבור יישור קו עם ה-GPL, "והרישיון" הציבורי הכללי הנוכחי של GNU אפרו מקוצר לעיתים קרובות AGPLv3.
הגרסה הסופית של GNU AGPLv3 פורסמה על ידי ה- FSF ב-19 בנובמבר 2007.
תאימות עם GPL.
שתי הגרסאות של ה-AGPL, כמו הגרסאות המתאימות של GNU GPL שעליהן הן מבוססות, הן רישיונות strong copyleft. על פי דעתה של הקרן לתוכנה חופשית, הדרישה הנוספת בסעיף 2(d) ל-AGPL v1 גרמה לכך שהיא אינה תואמת את ה- GPLv2 שמלבד זאת היא כמעט זהה. כלומר, אי אפשר להפיץ יצירה אחת שנוצרה על ידי שילוב רכיבים המכוסים בכל רישיון.
לעומת זאת, GPLv3 ו- AGPLv3 כוללים כל אחד מהם סעיפים (בסעיף 13 של כל רישיון) שמשיגים יחד סוג של תאימות הדדית לשני הרישיונות. סעיפים אלה מאפשרים במפורש "העברה" של יצירה שנוצרה על ידי קישור קוד המורשה במסגרת הרישיון האחד לבין קוד המורשה על פי הרישיון השני, אף על פי שהרישיונות שאינם מאפשרים רישוי מחדש בתנאים זה של זה.
כדי לבסס נתיב שדרוג מ-AGPLv1 המקורי של אפרו ל-GNU AGPLv3, פרסמה Affero את רישיון AGPL גרסה 2 בנובמבר 2007, שהוא בסך הכל רישיון מעבר המאפשר למקבלי תוכנה המורשית תחת "AGPLv1 או כל גרסה מאוחרת יותר כפי שפורסמה על ידי Affero, Inc" להפצת התוכנה, או עבודות נגזרות, תחת GNU AGPLv3 או כל גרסה מאוחרת יותר.
צ'ארלס וורן איטון
צ'ארלס וורן איטון ( באנגלית: Charles Warren Eaton; 1857–1937) היה אמן אמריקאי הידוע בנופיו הטונליסטים. הוא זכה לכינוי "צייר עצי האורן" בזכות תיאוריו הרבים של עצי האורן הלבן.
ביוגרפיה.
איטון נולד באולבני, ניו יורק למשפחה דלת משאבים. הוא החל לעבוד בגיל תשע, ועבד בחנות לממכר מוצרים יבשים עד לבגרותו המוקדמת. כשהיה איטון בן עשרים ושתיים, עבודות של חבר עורר את התעניינותו באמנות. הוא עבר לניו יורק בשנת 1879 לעבוד במהלך היום ולהשתתף בשיעורים באקדמיה הלאומית לעיצוב וליגת הסטודנטים לאמנות בלילה. הוא גם ניצל את חופשתו כדי לתרגל רישומים.
קריירה מוקדמת.
הכניסה של איטון לעולם האמנות חפפה עם השינוי העמוק בסגנון האמנותי הרווח באמריקה. בסוף שנות ה -70 של המאה ה -19, הריאליזם המפורט ביותר של אסכולת נהר ההדסון, ששלטה בסגנון האמנות האמריקאית במשך למעלה מארבעים שנה, פינה את מקומו לסגנון יותר חופשי שהאמנים הצעירים הביאו מאירופה. סגנון חדש זה, שלימים נקרא טונליזם, הדגיש צבעים נקיים ונטה לתאר מצבים אינטימיים יום יומיים ולא סצינות של פאר. איטון אימץ את הסגנון החדש הזה בניו יורק והתיידד עם שני אמנים טונליסטים אחרים, לאונרד אוכטמן ובן פוסטר.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 החל איטון לזכות בהכרה מקצועית יחד עם מכירותיו הראשונות. הוא הציג את שני הציורים הראשונים שלו באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1882, והמשיך להציג שם באופן קבוע בהמשך הקריירה שלו. על ציוריו בתערוכה בשנת 1884 דיווחו בניו יורק טיימס. הוא הציג גם עם אגודת האמנים האמריקאית שהוקמה בשנת 1884. בשנת 1886 הוא עזב את עבודתו והקדיש את כל זמנו לאמנות.
איטון העריך במיוחד את עבודתו של רוברט סווין גיפורד, כמו גם את ג'ורג' איננס. איטון ואיננס עבדו באותו בניין בניו יורק בשנת 1889, ואיננס התפעל מנופי איטון שצייר מחוץ לסטודיו שלו, ורכש את הציור, והשניים התיידדו. אולם איטון, שכבר התבסס כאמן מצליח, היה מעריץ של איננס יותר מאשר חסיד.
בגרות אמנותית.
איטון הגיע לבגרותו כאמן בשנות ה-1890 וה- 1900 עם שני נושאי נוף מובהקים. הנושא הראשון, בסגנון הטונאלי, היה נוף המכיל בדרך כלל מרעה, עצים ולעיתים חלקת מים קטנה או גדר אבן. מצב הרוח הכללי בציורים אלה הוא של אינטימיות. הנושא השני, ממלכתי יותר, היה נוף עם עצי אורן גבוהים, המוארים לעיתים קרובות בזוהר השמש השוקעת. הוא פיתח את הנושא השני בכמה מיצירותיו הגדולות ביותר, והצליח מאוד איתם עד שנודע בכינוי "צייר עצי האורן". איטון כמעט אף פעם לא כלל דמויות אנושיות או חיות בנופיו.
איטון עבד בעיקר בשמן ובצבעי מים. הוא היה חבר מייסד של האגודה האמריקאית לצבעי מים. הוא הציג בגלריית מקבת הידועה בניו יורק במשך למעלה משלושים שנה, בפריז ובתערוכות וירידים בינלאומיים חשובים. הוא שימש גם כשופט בכמה תערוכות. מסיבות שאינן ברורות אך אולי בעלות אופי פוליטי, איטון מעולם לא זכה לחברות מלאה באקדמיה הלאומית (אף שהוא נבחר לאקדמיה כעמית ב־1901) וגם לא באגודה לאמנים אמריקאים.
קריירה מאוחרת.