המונרייל הוא למעשה פוניקולר והוא כולל שני מערכים להסעת נוסעים שבכל אחד מהם ארבעה קרונות. שני המערכים מונעים בעזרת כבל אחד המופעל על ידי מנוע בתחנת טרונקטו. המערכת הוקמה כקו עילי בגובה של 5 עד 7 מטרים מעל האדמה, והיא כוללת מסילה בודדת אשר מתרחבת לשתי מסילות בתחנה האמצעית, מקום בו המערכים הנעים בכיוונים מנוגדים חולפים זה על פני זה. מערכי הנוסעים נעים במהירות של עד 26 קמ"ש, וכל אחד מהם מסוגל להוביל עד 200 נוסעים. המערכת כולה מסוגלת להוביל עד 3,000 נוסעים בשעה. אף על פי שהבדלי הגבהים בין תחנות הקצה הוא 58 ס"מ בלבד, השיפוע המרבי של הקו עומד על 6.2% בסמוך לגשר באורך של 180 מטר, אשר חולף מעל תעלת טרונקטו. התחנות נבנו בסגנון מודרני ומשלבות פלדה וזכוכית.
עבודות ההקמה החלו בשנת 2007 והסתיימו באיחור של שנה, בחודש דצמבר 2009. הקו החל לפעול ב-19 באפריל 2010 והוא מופעל על ידי החברה העירונית לשירותי ניוד A.S.M בע"מ (Azienda Servizi Mobilità A.S.M. S.p.A).
מכבי חיפה היט
נחום בנארי
נַחוּם בֶּנאֲרִי (בּרוֹדסקִי) (1 במרץ 1893 – 24 בדצמבר 1963) היה איש ההסתדרות הכללית שפעל רבות לקידום התרבות הישראלית בשנות ה-40 וה-50, סופר והוגה.
קורות חייו.
שחרות באוקראינה.
נַחוּם בֶּנאֲרִי (בּרוֹדסקִי) נולד בשכונה היהודית של הכפר לֶבֶּדִין שבאוקראינה. בן בכור במשפחה מרובת ילדים, עשרה בנים ובנות. אביו, אריה לייב ברודסקי, היה בעל משׂרה בכירה בבית חרושת לסוכר, ואמו דבורה לבית זבניגורודסקי הייתה עקרת בית.
בצעירותו נשלח ללמוד בישיבה, אבל לימודי ההלכה לא סִפקו את יצר הסקרנות שלו. הוא נדד מישיבה לישיבה ברחבי אוקראינה, עד שהגיע לישיבתו של הרב חיים טשרנוביץ ("רב צעיר") באודסה. בין מוריו היו סופרים ידועי-שם, כמו ביאליק ומנדלי מוכר ספרים. שם גם ספג את ערכי הציונות, אותם העביר לכל אחיו ואחיותיו.
שנים ראשונות בארץ ישראל.
במאי 1914 עלה לארץ ישראל בגפו. חודשים ספורים לאחר מכן פרצה מלחמת העולם הראשונה. עבד במשך שנה כפועל חקלאי בקבוצת דגניה ולאחר מכן המשיך כפועל שכיר אצל האיכרים באִילניה (סֶגֶ'רָה). על תקופה זו כתב את רשימתו "הקבצנים השמחים". בתקופה זו נוצרו קשריו עם אנשי העלייה השנייה והעלייה השלישית, אז פגש ונישא לסוניה דובנוב, אשר בזמן המלחמה הוגלתה עם משפחתה מביתם בתל אביב על ידי הטורקים. אחרי המלחמה עבר עם משפחתו לכל מקום בו נמצאה עבודה: נטע יערות בכרמל, היה עובד ציבור בתל אביב, ועבד בעבודות מזדמנות בירושלים.
באוקטובר 1922, לאחר שנודע לו על מות אביו בגולה, עִברת את שם משפחתו מבּרוֹדסקִי ל-בֶּנאֲרִי, על שמו. בעקבותיו הלכו אחיו ואחיותיו, שעלו לארץ יחד עם האם אחרי מלחמת העולם הראשונה. רובם קבעו ביתם בקיבוצים.
עין חרוד.
בתחילת 1925 הצטרף עם משפחתו לקיבוץ עין חרוד. עבד בשדה ובכרם ובמקביל היה בין מעצבי החג העברי בקיבוץ. כישרונו התיאטרלי עזר לו בעיצוב טקסי ראש השנה, סוכות, טקס קציר העומר בערב הפסח, וטקס הבאת הביכורים בשבועות.
נשלח פעמיים מטעם הנהגת הקיבוץ בשליחות ציונית וערך את ביטאון התנועה "מבפנים".
בתקופה סוערת זו נפרד מסוניה ונישא ליהודית מנש.
פעילות במסגרת "החלוץ".
בנארי נשלח אל מחוץ לארץ ישראל במסגרת תנועת "החלוץ" שלוש פעמים.
מ-1927 ועד 1929 נשלח לראשונה על ידי הנהגת הקיבוץ למרכז תנועת "החלוץ", בוורשה שבפולין. שם, נפגש, הִרצה ושׂוחח עם צעירים ונוער בעיירות ובקיבוצי הכשרה. בפולין, גרמניה, ליטא וצ'כיה. ערך את ביטאון התנועה "העתיד".
מ-1934 ועד 1936 נשלח פעם שנייה על ידי הנהגת הקיבוץ למרכז "החלוץ" בוורשה, והיה ציר בקונגרס הציוני, בלוצרן, שווייץ.
מאוקטובר 1944 ועד ינואר 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, יצאה משלחת בת שלושה אנשים מטעם חברת סולל בונה אל צוותי העבודה הארץ-ישראלים בבית-הזיקוק לנפט בעַבַּאדָן שבאיראן (אז, פרס). בנארי, אחד מהשלושה, יצא בתקן של יועץ חברתי, אך למעשה פעל בחשאי בשליחות תנועת "החלוץ", לעודד את הפעילות הציונית בקרב הקהילות היהודיות בסוריה, עיראק ואיראן.
בנארי כתב חוברות הסברה על מהותה של תנועת 'החלוץ' ומטרותיה.
מפעלי תרבות וחינוך.
בתחילת 1942 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, עזב עם יהודית את הקיבוץ והתמקד בעיסוקו בתחומי החינוך והתרבות. תחילה פעל במסגרת חברת "סולל בונה", אך עד מהרה הצטרף למרכז לתרבות וחינוך של ההסתדרות. היה ממקימי "מפעלי תרבות וחינוך" ועמד בראשו קרוב ל-20 שנה. במסגרת תפקידו עודד את פעילותם של יזמי תרבות שונים, להם נתן גג תקציבי וארגוני. במסגרת זו הוקמו המוסדות הבאים:
לאורך חייו כתב ספרים בתחומים רבים: לתולדות הקיבוץ והרעיון הציוני. ספרי הגות. ספורים לילדים. מחזות. ספרי עיון לשבתות חגים וימי זיכרון .
ערך ביטאונים של תנועת "החלוץ", תרגם ספרים של יוצרים אחרים והיה עורך לשוני של "אֹמֶר", עיתון שיצא במהדורה מנוקדת לעולים חדשים. היה איש הדמיון היוצר, ידע לתרגם רעיונות ומחשבות בתחום התרבות והחינוך, לפעולה ועשׂייה תרבותית.
נפטר ב–1963, ונקבר בעין חרוד מאוחד.
משפחתו.
בנארי נישא לסוניה דובנוב, בת אחיו של ההיסטוריון שמעון דובנוב. לזוג נולדו שלושה ילדים. הבת הבכורה רזיאלה נפטרה בילדותה. הבת השנייה עמליה שמאלי הייתה ממייסדי קיבוץ בית הערבה, שירתה בפלמ"ח ואחר-כך שבה לעין חרוד והייתה מורה (בן-זוגה צבי שמאלי (1922–1985) היה מפקד הנח"ל בשנים 1966–1969).
הבן, יאיר בנארי, היה חבר עין חרוד מאוחד, מורה דרך וחוקר יהדות, וכל חמשת ילדיו חיים בעין חרוד מאוחד.
מנישואי נחום בנארי ליהודית מנש (נפטרה בנובמבר 1972) נולד בן נוסף, עמוס.
אחיו דוד בנארי נישא לשרה ריכטר והתיישב ביגור. בתם נפלה בשיירת הדסה. שרה הייתה אחייניתו של הסופר איש קיבוץ גבת אהרן ישראלי (ארקה ויינר), בן-זוגה של פניה ברגשטיין (בנם היחיד, , כותב מוכשר בפני עצמו, נהרג במלחמת ששת הימים).
אחיה יעקב שופט היה מסאי ומתרגם יידי–עברי.
אחיה אשר שופט הוא חבר קיבוץ נגבה, משורר וסופר.
אחותה ברכה ויניק, שהתיישבה בתל עדשים, הייתה אמו של רב-סרן שמריהו ויניק, מפקד סיירת גולני ובעל עיטור המופת שנהרג במהלך הקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים.
ארכיון.
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים, בבית אריאלה, תל אביב.
ריקרדו פראדו
ריקרדו פראדו (בפורטוגזית: Ricardo Prado; נולד ב-3 בינואר 1965) הוא שחיין עבר ברזילאי. בעל מדליית כסף אולימפית, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון מעורב אישי. היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה 400 מטר מעורב אישי מתחת ל-4:20 דקות.
ביוגרפיה.
ריקרדו פראדו נולד באנדראדינה, סאו פאולו, ברזיל. הוא היה נמוך קומה, בסך הכל 1.58 מטר.
הוא למד באוניברסיטת סאות'רן מת'ודיסט שבדאלאס, טקסס. הוא בעל תואר בכלכלה ובחינוך גופני.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) בגיל-15 שנים וחצי שחה פראדו שני משחים. במשחה ל-400 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום ה-12 בתוצאה של 4:31.69 דקות, במשחה ל-100 מטר גב הוא סיים במקום ה-28 בתוצאה של 1:01.03 דקות.
אלוף ושיאן עולם.
באליפות העולם שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה פראדו במדליית זהב בשיא עולם חדש בתוצאה של 4:19.78 דקות, לפני ינס פיטר ברנדט ממזרח גרמניה (4:23.02 דקות) וסרגיי פסנקו מברית המועצות (4:23.29 דקות). הוא שיפר את שיאו העולמי של ג'סי ואסאלו מארצות הברית שעמד על 4:20.05 דקות, שנקבע באליפות העולם הקודמת בברלין 4 שנים קודם לכן, ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-4:20 דקות. הוא שחה 4 משחים נוספים, במשחה ל-200 מטר פרפר הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2:00.30 דקות, המנצח היה מיכאל גרוס ממערב גרמניה (1:58.85 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום השמיני בתוצאה של 2:07.34 דקות, ראשון היה אלכסנדר סידורנקו מברית המועצות (2:03.30 דקות), במשחה ל-200 מטר גב הוא סיים במקום השמיני בתוצאה של 2:04.38 דקות, ראשון סיים ריק קארי מארצות הברית (2:00.82 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא וחבריו סיימו במקום השמיני בתוצאה של 3:55.72 דקות, ראשונים היו האמריקאים שקבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 3:40.34 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון, קנדה בתחילת יולי 1983 זכה פראדו בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.50 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:26.87 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בקראקס, ונצואלה בסוף אוגוסט 1983 זכה פראדו ב-4 מדליות, שתיים מזהב ושתיים מכסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:04.51 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:21.43 דקות. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.85 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.00 דקות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה פראדו במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.45 דקות, אחרי שיאן העולם הטרי אלכס באומן מקנדה ששיפר את שיאו העולמי בתוצאה של 4:17.41 דקות, ולפני רוב וודהאוז מאוסטרליה (4:20.50 דקות). הוא שחה עוד 4 משחים נוספים. במשחה ל-200 מטר גב הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 2:03.05 דקות, אחרי המנצח קארי (2:00.23 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר הוא סיים במקום העשירי אך נימחק מגמר ב' ולכן דורג במקום ה-17, הזמן שקבע היה 2:00.59 דקות, במשחה ל-200 מטר מעור אישי הוא סיים במקום ה-11 אך נימחק שוב מגמר ב' ולכן דורג במקום ה-17, זמנו היה 2:07.16 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא וחבריו סיימו במקום ה-12 בתוצאה של 3:53.49 דקות.