תיבת התהודה התקשורתית משתנה ממשתמש למשתמש ובין נושא לנושא. נושאי שיחה "לוהטים" כגון נישואי להט"ב נידונים יותר רק בתוך קבוצות אידאולוגיות עצמאיות. כאשר משתמשים דנים בנושאים שפחות מעוררים מעורבות רגשית, אנשים מוכנים יותר לתקשר עם מי שמתנגדים לדעותיהם.
היסטוריה.
אחד התיאורים הראשונים של המושג נמצא בדו"ח שפורסם בשנת 1996 על ידי "" וכותרתו "לקנות תנועה". הדו"ח מסביר, כי כל שנה קרנות שמרניות מממנות ביד רחבה ארגונים שמרניים למיניהם. אותן קרנות פיתחו אסטרטגיית מימון, שבמסגרתה ניתנו מענקים לקבוצות שונות שכל אחת מהן קידמה עמדות ימניות קיצוניות בקרב קהל אחר: אמצעי תקשורת, צוותי חשיבה, תוכניות לימודים אקדמיות, עיתוני מכללות ומלגות. רבים ממקבלי המענקים כמעט שלא זכו למימון ממקורות אחרים.
בשנת 1998 נכתב על ידי חברת הטבק פיליפ מוריס מזכר, שכותרתו "גישה של מרחב הדהוד תקשורתי לשדלנות". המזכר מסביר אסטרטגיה בשם זה, שהוצעה לשימוש בסקרים, בעיקר במסגרת המאבק בבלו שעמד על הפרק. על פיה מנסים לגרום למידע מועדף להדהד ממקורות שונים וביניהם, כדי להגביר את אמינותו בקרב קהל המטרה.
הפצת מידע שגוי.
המונח מתייחס גם לאפקט התקשורתי שבו סיפור שגוי - לרוב שמועה שהופיעה לראשונה בניו מדיה - מדווח בערוץ תקשורת באופן מעוות ויוצר דיון תקשורתי. הסיפור מגיע לתקשורת המרכזית. זאת מתמקדת במחלוקת ומסתמכת על מקורות מתווכים ופרשניים, כשהיא נוטה להזניח את הדיווח על העובדות כהווייתן. טענות שווא הרווחות בציבור יכולות לקבל לגיטימציה בדרך זו, גם אם רובם של המקורות מטילים ספק בדיוק העובדתי של הסיפור המקורי.
השפעה על קהילות מקוונות.
כאשר מנועי חיפוש או רשתות חברתיות מתוכנתות בצורה בה הן מתאימות את המידע אליו נחשף המשתמש לתכנים המתאימים לדעותיו ותחומי עניינו, עלול להיווצר מצב של מציאות מוכתבת.
תכנות אלגוריתמים בניו מדיה יוצרים סינון התכנים על ידי פילטרים נסתרים מהעין המשתמש וכפועל יוצא, המשתמש מקבל תכנים מותאמים בלי שיודע למעשה שעברו סינון בהתאם למה שהוא אוהב לקרוא, ויותר מזה אינו יודע אילו תכנים סוננו החוצה. יש סכנה בחשיפה כמעט בלעדית למדיה שמחזקת השקפות קיימות. היא יכולה להביא להחלשת ההבנה לצדדים אחרים ולצמצום דעות, וכמו כן ליצור מצג שגוי של המציאות. הדבר עלול להוביל לקיטוב חברתי גובר בין אוכלוסיות שונות,
דרכים למניעת תופעת תיבת התהודה התקשורתית.
קיימים רעיונות שונים לגבי האופן שבו ניתן למנוע היווצרות של תיבות תהודה תקשורתיות. האזרחים יכולים לצפות מהממשלות שיטילו בחוק הגבלות, הנחיות והוראות בנוגע לאופן הצגת המידע, כך שהתוצאות ישרתו את המשתמשים ולא רק את החברות המספקות את המידע. מצד שני ניתן לצפות מהחברות עצמן לרגולציה עצמית, למשל על ידי הצגת מידע איכותי שמכבד את המרחב המקוון מבלי לפגוע באינטרסים הכלכליים שלהן ועל ידי יצירת כללים לגבי סדר הצגת המידע. כמו כן ניתן לצפות לאפשרות מוסדרת לערעור במקרה הצורך.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הושק פרויקט "הפרלמנט" על ידי חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון. הוא מציג באופן מקביל את השיח בטוויטר באגפים הפוליטיים השונים.
דעה שונה.
יש חוקרים שמצאו כי החשיפה ברשתות החברתיות היא רחבה יותר ופתוחה ליותר מקורות מידע מאשר החשיפה למקורות המידע הרשמיים. בניגוד לתחושה האינטואיטיבית, הגלישה למקורות מידע רשמיים מורכבת לעיתים קרובות רק מאתר אחד או שניים שאותם האדם נוהג לקרוא באופן קבוע - כגון ה-BBC ו-CNN - בעוד שברשתות החברתיות נחשפים למספר מקורות יותר גדול ומגוון. מחקר בבריטניה מצא שאנשים נוטים לחפש מידע מחוץ לאזור הנוחות שלהם.
באופן פרדוקסלי ניסיונות להתמודד עם תיבת תהודה תקשורתית על ידי שכנוע להיחשף למקורות חדשות מגוונים יותר, עשויים למעשה לייצר קיטוב פוליטי. צוות בראשותו של כריסטופר בייל מאוניברסיטת דיוק חקר את העמדות הפוליטיות בקבוצה של יותר מ-1,600 משתמשי טוויטר. לאחר מכן שילם להם כדי שיקראו ציוצים שנאספו על ידי בוט, שהביעו דעות מהעמדה הפוליטית המנוגדת. נמצא שבמקום שהמשתתפים שביצעו את המטלה יפתחו עמדה מתונה יותר, רובם התחזקו בעמדתם הראשונית.
כוכבית גיור
"כוכבית גיור" היה תשדיר בחירות מטעם מפלגת ש"ס שהוקרן ב-8 וב-9 בינואר 2013 במסגרת תעמולת הבחירות לבחירות לכנסת ה-19. התשדיר נועד להעביר את המסר "ש"ס שומרת על המסורת היהודית", תוך שהוא מבקר בסרקזם את המהירות המיוחסת לגיורם של העולים מברית המועצות לשעבר וגיורים בכלל, ללא שמירה קפדנית על כללי ההלכה היהודית. נטען לגבי התשדיר על ידי גורמים שונים כי הוא גזעני ופוגעני, והוא הפך לתופעת רשת לאחר שזכה לפרודיות רבות.
תיאור התשדיר.
התשדיר מציג טקס חופה וקידושין שבו מתחת לחופה ניצבים כלה בעלת חזות סלאבית סטריאוטיפית ומבטא רוסי וחתן בעל חזות מזרחית. החתן מופתע לגלות מכשיר פקס מתחת לחופה, והכלה מסבירה לו "ביתנו שלח" (רמז למפלגת ישראל ביתנו), כדי "לקבל אישור מכוכבית גיור". החתן שואל בתדהמה: "רגע, את לא יהודייה?". הכלה שולפת תעודת גיור ממכשיר הפקס ועונה: "עכשיו כן". כאשר הכלה רוכנת אל החתן כדי לנשקו, הוא נרתע ממנה בסלידה.
תגובות במערכת הפוליטית.
התשדיר ספג גינויים רבים במערכת הפוליטית, בטענה שהוא גזעני ופוגע בעולים מברית המועצות לשעבר, בתגובה יצא איש ש"ס אריאל אטיאס, בהגנה על התשדיר ואמר כי "הוא נועד להציב מראה בפני החברה הישראלית - מה יכול לקרות אם ש"ס לא תבלום חקיקה של נישואי בזק ונישואין אזרחיים. אנחנו לא נגד גיורים, אבל אנחנו רוצים לשמור שהגיורים יישארו דרך הרבנות הראשית, כפי שהיה מאז ומעולם".
בעקבות עתירות כנגד התשדיר פנה יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופט אליקים רובינשטיין, לש"ס וביקש להפסיק לשדרו, בהנמקה ש"תיתכן תחושה של פגיעה מכלילה, שראוי להימנע ממנה ככל הניתן". בש"ס נענו לבקשה, אך הבהירו שמלכתחילה לא התכוונו לשדרו יותר מפעמיים.
פרודיות.
משפט המפתח בסרטון הבחירות, "רגע, את לא יהודייה?", זכה לפרודיות רבות, שבהן הוצמד המשפט לסצנות רבות שבהן מופיעים גבר ואישה. בפרודיות:
תוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ארץ נהדרת" יצרה פרודיה על התשדיר בשלמותו, שבה, בתגובה לשאלת החתן (בגילומו של יובל סמו) "מה, את לא יהודייה?" מגיבה הכלה (בגילומה של שני כהן) בצרור שאלות: "מה, אתה לא עובד? מה, אתה לא יודע אנגלית? אתה לא למדת חשבון? אתה לא שירתת בצבא? אתה עושה יותר ילדים ממה שאתה יכול לפרנס? הספר היחיד שקראת בחיים שלך זה התנ"ך? אתה עושה כל מה שאיש בן 92 עם שמלה אומר לך? אתה מתגרה מכל תמונה של אישה בפרסומת, אפילו שזו רק הפרה של עלית?" – הצגה, מוקצנת קומית בחלקה, של טענות מקובלות בקרב חילונים נגד החרדים.
בתוכנית הלימודים.
אתר האינטרנט "תורת פיך", שהוקם ביוזמת משרד החינוך והפיקוח על הוראת התורה שבעל פה בחינוך הממלכתי דתי ובשיתוף המרכז לטכנולוגיה חינוכית, מציע מערך שיעור בנושא הגיור לתלמידי כיתות י"א-י"ב, שתחילתו הקרנת התשדיר "כוכבית גיור", והמשכו חשיפת התלמידים למורכבות של נושא הגיור, באמצעות דיון בשאלות שמעורר התשדיר.
קישורים חיצוניים.
דעות:
פרודיות:
דף אינטרנט דינאמי
מיכאיל גרולב
מיכאיל ולדימירוביץ' גרולב (ברוסית: Михаи́л Влади́мирович Грулёв; 20 באוגוסט 1857 - 17 בספטמבר 1943) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית, עיתונאי וסופר. נולד כיהודי, אך כדי לקדם את הקריירה הצבאית שלו נאלץ להמיר את דתו לנצרות. עם זאת, הוא ראה בעצמו יהודי וספרו האחרון, "רשומים של אלוף-יהודי", שיצא לאור בשנת 1930, מעיד על כך. את כל ההכנסות מספר זה הוא העביר לקרן קיימת לישראל.
קורות חיים.
מיכאיל גרולב נולד בעיירה רזקנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה) במשפחה יהודית מרובת ילדים. בילדותו קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לעיר סבז' שברוסיה (כיום במחוז פסקוב). בסבז' התקבל גרולב ללימודים בבית הספר התיכון המקומי והיה לתלמיד היהודי היחיד בבית הספר. לאחר סיום בית הספר החליט לבחור בקריירה צבאית והתנדב לצבא הרוסי. לאחר תקופת שירות קצרה כטוראי הוא הועלה לדרגת סמל. במהלך שירותו ניסה מספר פעמים לגשת למבחני הקבלה של כמה בתי ספר לקצינים, כולן נידחו. לבסוף הוא הגיש מועמדות לבית הספר לקצינים בוורשה, כאשר הוא מסתיר את היותו יהודי. הוא עבר בהצלחה את מבחני הקבלה, אך נדחה ברגע האחרון, כאשר בראיון אצל מפקד בית הספר נשאל על אמונתו הדתית. לאחר שהבין כי בשל יהדותו לא יוכל לעולם להיות קצין בצבא - הצהיר בפני הממונים עליו כברצונו להתנצר. לאחר שהפך לנוצרי החל את לימודיו בבית הספר לקצינים בוורשה, אותו סיים בשנת 1882. לאחר 3 שנות שירות כסגן מפקד פלוגה התקבל ללימודים לאקדמיה צבאית של המטה הכללי, אותה סיים בהצטיינות בשנת 1888.
לאחר סיום הלימודים הוא חזר לשירות צבאי שרובו עבר במזרח הרחוק הרוסי. הוא השתתף במלחמת רוסיה–יפן ועל גבורתו בקרב נהר שאה קודם בדרגה וקיבל עיטור. בשנת 1912 מיכאיל גרולב עזב את השרות הצבאי והתיישב בניצה.
עוד בשנת 1870 גרולב התחיל בכתיבת ספרים. את ההכנסות מהספר האחרון שלו "רשומים של אלוף-יהודי" שיצאה לאור בשנת 1930 הוא העביר לקרן קיימת לישראל. גרולב נפטר בניצה בשנת 1943.
דנים