במהלך השנים, היו ניסיונות אחדים לייסד התאחדויות טאקוונדו נפרדות מההתאחדות שבראשותו של מדר, ובחלקן באסכולה שונה מה-WTF. אולם, על פי רוב, הן לא עמדו בתחרות עם ההתאחדות של מדר, ונסגרו כעבור שנים אחדות מיום פתיחתן. יתרון הגודל של ההתאחדות של מדר' אפשר לה לארגן תחרויות גדולות בין חניכי מועדונים שונים ובשל הצורך להשתתף בתחרויות כאלה, חניכי ההתאחדויות הקטנות נטו לעזוב אותן ולהצטרף למועדונים של ההתאחדות הגדולה.
פעילות בישראל.
ההתאחדות הישראלית מקבלת תמיכה מתקציב המדינה, ונהנית גם מתמיכה כלכלית של ארגונים פילנתרופיים שונים.
תחת ניהולה של ההתאחדות פועלים כ-80 מועדונים ברחבי הארץ. בירושלים, שם נוסד הענף, יש מועדונים בכל השכונות, במסגרת פרטית או במסגרת רשות הספורט העירונית, והגדול שבהם הוא מועדון אחי יהודה.
בכל המועדונים מתאמנים אלפי ספורטאים וספורטאיות מקצוענים וחובבניים, תחת הדרכתם של מאמנים, שבחלקם עברו גם הכשרות בינלאומיות, הן לאימון והן לשיפוט.
ממאפייני הענף הם, השתתפות בתחרויות ברחבי העולם וזכייה בהישגים בינלאומיים רבים, חשיבותו ואיכותו של הטאקוונדו הנשי, וטיפוח הצעירים, המהווים כ-70% מהמשתתפים בכלל, והם העתודה להתפתחות הענף גם בעתיד.
בנוסף, מפעילה ההתאחדות קייטנות ספורט מקצועיות לילדים, ותוכניות לשילוב אוכלוסיות חלשות בספורט, תוך שילובם של עולים חדשים במסגרות השונות, ללא עלות.
תחרויות בישראל.
בישראל קיימת מסגרת ענפה של תחרויות:
בין הזוכים בשנים האחרונות חברי הנבחרת, נמרוד קריבצקי, אסף יסעור, אורי פטישי, עומר מורג, אייל מוסקו.
תחרויות בינלאומיות ברחבי העולם.
נציגי ישראל משתתפים בכל רמות התחרויות ברחבי העולם, והגיעו עד היום להישגים מרשימים:
מבחר הישגים בענף.
אולימפיאדת טוקיו 2020 - מדליית ארד.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה אבישג סמברג במדליית ארד, וזיכתה את ישראל במדליה האולימפית הראשונה בענף.
קובה גודינג ג'וניור
קיובה גודינג ג'וניור (באנגלית: Cuba Gooding Jr.; נולד ב-2 בינואר 1968) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ובמאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר.
ביוגרפיה.
גודינג ג'וניור נולד וגדל בברונקס, ניו יורק. אמו שירלי היא זמרת, ואביו קיובה גודינג סניור הוא סולן להקת "The Main Ingredient". יש לו שני אחים: הזמר טומי והשחקן עומר. משפחתו עברה ללוס אנג'לס לאחר הצלחת להקת אביו. לאחר שנתיים עזב האב את משפחתו. גודינג ג'וניור ומשפחתו החלו לגור במלונות בלוס אנג'לס. בעקבות כך, הוא עבר בין בתי ספר ארבע פעמים לאורך ילדותו. בגיל 13 הוא הוטבל לנצרות בשנית.
קריירה.
תפקידו הראשון היה כרקדן של הזמר ליונל ריצ'י באירועי אולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984. לאחר שלוש שנים בהן למד אומנות יפנית, החל להתמקד במשחק. בשנות השמונים השתתף בסדרות הטלוויזיה "בלוז לכחולי המדים" ו"מקגייוור". חשיפתו הגדולה הייתה ב-1991 בעקבות השתתפותו בסרט "החבר'ה מהשכונה". בעקבות הצלחה זו, הוא שיחק בסרטים "בחורים טובים" ו"התפרצות".
ב-1996 השתתף בסרט "ג'רי מגווייר" של הבמאי קמרון קרואו. הסרט זכה להצלחה רבה וגודינג זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט. המשפט "Show Me The Money" שאמר במהלך הסרט הפך לביטוי פופולרי בארצות הברית.
ב-1999 גילם את דמותו של עורך הדין לאבון ראסל במותחן "רב מכר לרצח", אותו כתב וביים ראודי הרינגטון. גודינג ג'וניור הופיע גם בסרטים "אמריקן טריפ", "נורביט" ו"אבא בא למחנה". ב-2002 קיבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ב-2007 הוא הופיע לצד מייקל ג'ורדן בפרסומות להלבשה תחתונה.
בשנת 2014 שיחק בדרמה ההיסטורית "סלמה" של הבמאית אווה דוברני בתפקיד פרד גריי. בשנת 2015 התארח בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "אימפריה" בתפקיד פומה.
ב-2016 שיחק בסדרה של ראיין מרפי "סיפור פשע אמריקאי" בתפקיד או. ג'יי. סימפסון.
בשנת 2018 ביים את סרטו העלילתי הראשון "ביצי קוויאר", לו גם כתב את התסריט לצד הקולנוען הישראלי איתן גורלין. קובה שיחק גם את התפקיד הראשי לצד פמקה ינסן וריצ'רד דרייפוס.
חיים אישיים.
גודינג ג'וניור נשוי לשרה קאפר, ולהם שלושה ילדים. בנו הוא השחקן מייסון גודינג.
בדצמבר 2019 הואשם בשלושה מקרי הטרדה מינית, ומשפטו עדיין מתנהל.
הטאקוונדו בישראל
פמיניסט
חטיבת הזקן
מתאבק
צפיפות שנילרמן
משפטי שנילרמן
שבע מצוות בני נוח
סן סמואלה
סן סמואלה (באיטלקית: San Samuele) היא כנסייה בוונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
הכנסייה ממוקמת בכיכר הסמוכה לפאלאצו גראסי ולפאלאצו מאליפיירו, ומוקדשת לשמואל הנביא מאחר שבכנסייה מוצגים שרידים המיוחסים לשמואל. הכנסייה ייחודית בשל כך, שכן מועטות הכנסיות בוונציה המוקדשות לנביא מהתנ"ך ולא לקדוש נוצרי מהברית החדשה.
הכנסייה נבנתה בשנת 1000 לערך, בסגנון גותי מאוחר, על ידי משפחות האצולה הוונציאניות בולדו וסוראנצו. בראשית המאה ה-12 נהרסה הכנסייה בשתי שריפות, ושוקמה לאחר כל אחת מהן.
בשנת 1685 נבנתה הכנסייה מחדש שבחזיתה אכסדרת עמודים. בעת הבנייה המחודשת שמרה כנסייה על סגנונה הגותי. אכסדרה זו נסגרה בשנת 1952 ומעלה נבנתה מרפסת עמודים מקורה (לוג'יה).
מעל מזבח הכנסייה מוצג צלב מהמאה ה-14 מעשה ידי פאולו ונציאנו.
בכנסייה ציורי קיר המתארים את שמונה הסיבילות (אשר, על פי האמונה הנוצרית, ניבאו את חייו של ישו ואת צליבתו).
על תקרת הכנסייה פרסקאות המתוארים את הקדושים הנוצריים הירונימוס, אוגוסטינוס, אמברוזיוס וגרגוריוס. מעל המזבח פרסקאות המתארים את ישו ואת ארבעת נושאי הבשורה: מתי, מרקוס, לוקאס ויוחנן.
עקרון ההנאה
עלייה ד'
סימפוניה מס' 40 של מוצרט
וולפגנג אמדאוס מוצרט כתב את הסימפוניה מס' 40 בסול מינור (מס' 550 ברשימת קכל) בשנת 1788.
יש שמתייחסים לסימפוניה מס' 40 כאל הסימפוניה "הגדולה" בסול מינור, להבדילה מן הסימפוניה "הקטנה" בסול מינור (הסימפוניה מס' 25) של מוצרט. אלה הן שתי הסימפוניות היחידות בסולם מינור שמוצרט כתב, בחריג אפשרי של סימפוניה מינורית מוקדמת, שהתגלתה מחדש בשנים האחרונות, המוכרת כיום כ"סימפוניית אודנזה".
יצירה.
הסימפוניה הושלמה ב-25 ביולי 1788. תהליך חיבורה התרחש בתקופה יצרנית במיוחד, שנמשכה שבועות ספורים, בשנת 1788, במהלכה סיים מוצרט גם את הסימפוניות מס' 39 ומס' 41, (ב-26 ביוני וב-10 באוגוסט בהתאמה). יש האומרים ששלוש הסימפוניות האחרונות הללו של מוצרט משלימות אחת את השנייה. מס' 39 החיננית והריקודית, מנוגדת למס' 40 הקודרת והמינורית, ש"משלימה" את הסימפוניה מס' 41 ה"כבדה", חגיגית ומלכותית.
שאלת ביצוע הבכורה של הסימפוניה.
אין ראיה מתועדת מוצקה לחלוטין לכך, שביצוע הבכורה של הסימפוניה ה-40 התרחש בתקופת חייו של מוצרט. עם זאת, כפי שמציין זסלב (1983), הראיה ה"נסיבתית" לביצועה חזקה מאוד. בכמה הזדמנויות בין חיבור הסימפוניה למות המלחין נערכו קונצרטים סימפוניים שכללו מוזיקה של מוצרט, בהם קונצרטים שתוכניתם השתמרה והיא כוללת סימפוניה, ללא פירוט תאריך או סולם. באלה כלולים:
חשובה ביותר העובדה, שמוצרט הכניס שינויים בסימפוניה (כתב היד של שתי הגרסאות עודנו קיים). כדברי זסלב, "זו ראיה לביצוע הסימפוניה, שכן קשה להניח, שמוצרט היה טורח להוסיף את הקלרינטים ולשכתב את החלילים והאבובים לולא עמד לנגד עיניו ביצוע מוגדר", שכן הקונצרט בווינה ב-1791 כלל את האחים הקלרינטנים אנטון ויוהאן שטדלר; עובדה זו מגבילה, כדברי זסלב, את האפשרויות לסימפוניות ה-39 וה-41 בלבד, ומוסיף זסלב: "הגרסה ללא קלרינטים בוצעה כנראה גם היא, כי הגרסה המתוזמרת מחדש לשתי פסקאות בפרק האיטי, הקיימת בכתב ידו של מוצרט, נכתבה ללא ספק כתוצאה מכך, שהמלחין שמע את היצירה וגילה היבט הזקוק לשיפור.
ביחס לקונצרטים שלהם נועדה הסימפוניה מלכתחילה (1788), אוטו אריך דויטש גורס שמוצרט תכנן לקיים סדרה של שלושה "קונצרטים בקזינו", בקזינו חדש בשפילגאסה, בבעלות פיליפ אוטו. מוצרט שלח אפילו שני כרטיסים לסדרה הזו לידידו מיכאל פוכברג. עם זאת, נראה שאי אפשר לקבוע בוודאות אם סדרת הקונצרטים התקיימה או בוטלה בגלל חוסר עניין. זסלב סבור, שרק הראשון בשלושת הקונצרטים התקיים הלכה למעשה.
המוזיקה.
מערך הכלים בפרטיטורה (בגרסתה המתוקנת) הוא כדלהלן:
בולטים בחסרונם חצוצרות וטימפני, שנחשבו לכלים ה"חגיגיים".
ליצירה ארבעה פרקים, בסדר המקובל (פרק מהיר, פרק איטי, מנואט, פרק מהיר) בסימפוניה של התקופה הקלאסית.
כל הפרקים מלבד השלישי כתובים בצורת סונאטה; המנואט והטריו כתובים בצורה תלת-חלקית כמקובל.
הפרק הראשון.
הפרק הראשון מתחיל בנימה קודרת, לא בנושא הראשון שלו אלא בליווי, המנוגן בכלי המיתר הנמוכים עם חלוקה בקבוצת הוויולות. הטכניקה של פתיחת היצירה בתבנית ליווי שימשה את מוצרט בהמשך בקונצ'רטו האחרון שלו לפסנתר, מס' 27 ק. 595 ובשנים הבאות התחבבה על מלחיני התקופה הרומנטית (לדוגמה, הקונצ'רטו לכינור של פליקס מנדלסון והקונצ'רטו השלישי לפסנתר של סרגיי רחמנינוב).
הנושא הראשון מוכר היטב:
&lt;score vorbis&gt;
\relative c" {
\key g \minor
\tempo "Molto allegro"
\time 2/2
\set Staff.midiInstrument = #"violin"
\set Score.tempoHideNote = ##t \tempo 2 = 105
\partial 4 es8(\p d) |
d4 es8( d) d4 es8( d) |
d4( bes') r bes8( a) |
g4 g8( f) es4 es8( d) |
&lt;/score&gt;