על פי ההערכות, מבנה עגול ענק באתר הוא קבר או אנדרטה, אם כי הוא לא הכיל שלדים או שרידים אנושיים אחרים. המבנה מורכב מעשרה קירות לבני בוץ היוצאים מנקודה מרכזית הבנויים בצורת חישורים של גלגל. במעבר השער המזרחי נמצא פסל מאבן חול רכה של זכר עם פאלוס זקוף אך ללא הראש או הרגליים מתחת לקרסול. נמצאו מבני קבורה רבים (אם כי כולם פרט לאחד היו נטולי שלדים), וכן כלי חרס, חותמים מטרקוטה, צמידים, טבעות, חרוזים ותחריטים בדפוס שקוע.
מבנים כדוריים למחצה.
שבעה מבנים כדוריים למחצה נמצאו בדולאווירה, מתוכם נחפרו שניים, שנבנו על פני תאים גדולים חצובים בסלע. היו אלה מבני לבני בוץ כדוריים למחצה מוגבהים. אחד המבנים שנחפרו תוכנן בצורה של גלגל עם חישורים. השני תוכנן גם הוא באותו אופן, אך כגלגל ללא חישורים. אף על פי שהכילו כלי קבורה של כלי חרס, לא נמצאו שלדים פרט לקבר אחד, בו נמצאו שלד ומראה נחושת. שרשרת של חרוזי סטיאטיט שהייתה מחוברת לחוט נחושת עם קרסים משני קצותיה, צמיד זהב, חרוזי זהב וחרוזים אחרים נמצאו גם באחד המבנים הכדוריים למחצה. הסקר הארכאולוגי של הודו, שערך את החפירה, סבור כי "מבנים כדוריים למחצה אלה מזכירים סטופות בודהיסטיות מוקדמות".
תגליות.
באתר נמצאו כלי חרס של אינדוס מצוירים בשחור-על-אדום, חותמים מרובעים, חותמים ללא כתב אינדוס, שלט ענק באורך של כ-3 מטרים, המכיל עשר אותיות של כתב האינדוס. נמצא גם פסל גבר יושב עשוי אבן שהשתמר בצורה גרועה, דומה לשני פסלי אבן באיכות גבוהה שנמצאו בהאראפה. באתר זה נמצאו גם קנקנים גדולים עם ציפוי שחור עם בסיס מחודד. פטיש ארד ענק, אזמל גדול, מראת יד מארד, חוט זהב, יתד זהב, כדורי זהב עם חורים, צלמיות נחושת וצמידים, צמידים מקונכיות, פסלי אבן דמויי פאלוס, חותמים מרובעים עם כיתוב אינדוס ושלטים, חותם עגול, חיות מקומרות, כלי חרס עם מוטיבים מצוירים, גביעים, צלחת על גבי מעמד, כדים מחוררים, כוסות טרקוטה במצב טוב, חלקים אדריכליים עשויים אבני נטל, אבני טחינה, וכו'. נמצאו גם משקולות אבן במידות שונות.
הנתיב היבשתי.
הועלתה השערה שהייתה קיימת דרך לאורך החוף המקשרת בין לותאל ודולאווירה ל, האתר המערבי ביותר שהתגלה של תרבות עמק האינדוס.
שפה וכתב.
בני תרבות ההאראפה דיברו בשפה לא ידועה וה שלהם טרם פוענח. משערים כי הוא כלל כ-400 סימנים בסיסיים, עם וריאציות רבות. ייתכן שהסימנים ייצגו הן מילים והן הברות. כיוון הכתיבה היה בדרך כלל מימין לשמאל. רוב הכתובות נמצאות על חותמים (לרוב עשויים אבן) ועל פיסות חימר שעליהן נלחץ החותם כדי להשאיר את רושמו. כתובות מסוימות נמצאות גם על לוחות נחושת, כלי ארד וחפצים קטנים עשויים טרקוטה, אבן ו (חומר קרמי מצופה בזיגוג). ייתכן שהחותמים שימשו במסחר וגם לעבודה ניהולית רשמית. הרבה חומר כתוב התגלה במואנג'ודארו ובאתרים אחרים של תרבות עמק האינדוס.
שלט דולאווירה.
התגלית המשמעותית ביותר בדולאווירה נעשתה באחד החדרים הצדדיים של השער הצפוני של העיר, והיא ידועה בדרך כלל בשם שלט דולאווירה. בני תרבות ההאראפה סידרו וקבעו חלקים מגבס מינרלי ליצירת עשרה סמלים או אותיות גדולות על לוח עץ גדול. בשלב מסוים, הלוח נפל על פניו. העץ נרקב, אך סידור האותיות שרד. האותיות של השלט דומות ללבנים גדולות ששימשו בקירות הסמוכים. גובה כל אות כ-37 סנטימטרים והלוח שעליו נרשמו אותיות היה באורך של כ-3 מטרים. הכתובת היא אחת הארוכות ביותר בכתב האינדוס, כאשר אחת האותיות מופיעה ארבע פעמים, ועובדה זו, וגודלו הרב של השלט ואופיו הציבורי הופכים אותו לראיה מרכזית שהובאו על ידי חוקרים הטוענים כי כתב האינדוס מייצג אוריינות מלאה. באתר התגלה גם שלט עם ארבע אותיות גדולות על אבן חול, הנחשבת לכתובת היחידה על אבן חול מבין כל אחד מאתרי תרבות ההאראפה.
וילי גרסון
ויליאם גרסון פאסזמאנט (באנגלית: William Garson Paszamant; 20 בפברואר 1964 – 21 בספטמבר 2021) היה שחקן אמריקאי-יהודי. גרסון, ששיחק ביותר מ-75 סרטים ו-300 פרקים בסדרות טלוויזיה, היה מוכר בעיקר של תפקידו כסטנפורד בלאץ' בסדרה "סקס והעיר הגדולה" ברשת HBO ולאחר מכן בזכות תפקידו כמוֹזי בסדרת הטלוויזיה "צווארון לבן" של USA Network.
ביוגרפיה.
גרסון נולד למשפחה יהודית בהיילנד פארק שבניו ג'רזי לדונלד ומוריאל פאסזמאנט. ב-1985 הוא קיבל תואר ראשון בתיאטרון ובאמנויות יפות מאוניברסיטת וסליין והמשיך לתואר שני באמנויות יפות מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
קריירה.
בשנים 1986–1990 שיחק בשבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה "מר בלוודר".
בשנים 1996–1999 שיחק בשבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה "NYPD Blue".
בשנת 1998 שיחק בתפקיד מרכזי בסיטקום "תשאל את הארייט" , שבוטל לאחר עונה אחת בלבד.
בשנים 1998–2004 שיחק ב-27 פרקים של סדרת הטלוויזיה המצליחה "סקס והעיר הגדולה", בתפקיד סטנפורד בלאץ'. גרסון המשיך לגלם את הדמות גם בסרטי ההמשך, "סקס והעיר הגדולה" ו"סקס והעיר הגדולה 2".
בשנת 2007 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרת הדרמה "ג'ון מסינסינטי" , שארכה עשרה פרקים.
בשנים 2009–2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "צווארון לבן" בתפקידו של "מוזי", והשתתף ב-80 מתוך 81 הפרקים בסדרה.
בשנים 2015–2020 גילם את דמותו של ג'רארד הירש בחידוש הסדרה "הוואי חמש-אפס".
הוא השתתף בתפקידים קצרים במספר סרטים, כגון "לקום אתמול בבוקר", "לב אוהב", "הפריצה לאלקטרז", "הפלישה ממאדים", "משתגעים על מרי", "להיות ג'ון מלקוביץ'", "שישי הפוך" ועוד.
הוא שיחק כאורח במספר רב של סדרות טלוויזיה, כגון "קשרי משפחה", "חופשי על הבר", "זינוק לאתמול", "טווין פיקס", "פרקליטי אל איי", "ילד פוגש עולם", "מחוץ לחוק", "מד טי.וי", "משתגעים מאהבה", "תיקים באפלה", "מגע של מלאכים", "הפרקליטים", "מלרוז פלייס", "אלי מקביל", "באפי ציידת הערפדים", "שולחן לחמישה", "", "חברים", "תהרוג אותי וזהו", "מהדורה מוקדמת", "ספין סיטי", "CSI", "סטארגייט SG-1", "מונק", "", "לאס וגאס", "המכשפים מווייברלי פלייס", "החיים על פי נד", "מדיום", "שני גברים וחצי", "העולם של ריילי", "פרנקלין ובאש", "סקנדל", "סופרגירל", "פה גדול" ועוד.
ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", פשוט ככה בה חוזר גרסון על תפקידו כסטנפורד בלאץ'. הופעתו בסדרה שודרה לאחר מותו.
חיים אישיים.
ב-2009 אימץ גרסון ילד בן שבע.
ב-21 בספטמבר 2021 מת בביתו לאחר מאבק ממושך בסרטן הלבלב, בגיל 57.
Adele Live in New York City
Adele: Live in New York City (בעברית: אדל: בהופעה חיה בניו יורק סיטי) הייתה הופעה מיוחדת של אדל שהתקיימה באולם המוזיקה רדיו סיטי, ב-17 בנובמבר 2015. על ההופעה הייתה אחראית בת' מקארתי-מילר והיא שודרה ב-NBC ב-14 בדצמבר 2015. ג'ימי פאלון שימש כמנחה, ואילו אדל, ג'ונתן דיקינס ולורן מייקלס שימשו כצוות המפיקים בפועל שלה.
האירוע הועמד לארבעה פרסי אמי לבידור בפריים טיים, כולל "הבימוי הטוב ביותר בסדרה מגוונת".
הצלחה.
ב-"Adele Live in New York City" צפו בממוצע 11.3 מיליון צופים, עם דירוג של 3.0 בקרב מבוגרים בגילאי 18–49, המייצג את הדירוג הגבוה ביותר בקרב מבוגרים לספיישל הופעה בפריים טיים, מאז סיבוב ההופעות האחרון של האיגלס בשנת 2005. בהמשך, פורסם כי ממוצע הצפיות של ההופעה היה מהגבוהים בטלוויזיה באותה העת.
ההופעה קיבלה ארבע מועמדויות בטקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים ה-68: "הבימוי הטוב ביותר בסדרה מגוונת", "עיצוב/בימוי תאורה יוצא מן הכלל – ספיישל וראייטי", "ניהול טכני, עבודת מצלמה, בקרת וידאו יוצאים מן הכלל – מיני סדרה, סרט קולנוע או ספיישל" ו"ספיישל וראייטי, מוזיקה או קומדיה יוצא מן הכלל".
לואיג'י מנצ'ינלי
לואיג'י מנצ'ינלי (באיטלקית: Luigi Mancinelli 5 בפברואר 1848 - 2 בפברואר 1921) היה מנצח, צ'לן ומלחין איטלקי. ראשית הקריירה שלו הייתה באיטליה, שם עשה לו שם בפרוג'ה ואחר בבולוניה. לאחר 1886 עבד בעיקר בארצות אחרות, כמנצח ראשי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ובמטרופוליטן אופרה בניו יורק, ובמשרות אחרות במדריד, ריו דה ז'ניירו ובואנוס איירס.
מנצ'ינלי הצליח מאוד לא רק ברפרטואר האיטלקי, שבו התבלט תחילה, אלא גם באופרה גרמנית וצרפתית. על אף המוניטין שיצאו לו כמנצח, יצירותיו לא נחלו הצלחה רבה, ואף לא אחת מהן נכנסה לרפרטואר הקבוע.
חיים וקריירה.
מנצ'ינלי נולד באורבייטו שבמרכז איטליה. הוא למד נגינה בעוגב ובצ'לו אצל אחיו הבכור (שהיה בהמשך למנצח נודע בבתי אופרה איטלקיים) והיה לצ'לן בקאפלה של אורבייטו ובתזמורת של תיאטרו דלה פרגולה בפירנצה. בפירנצה למד הלחנה אצל טאודולו מבליני. ב-1874 עבר לתאטרו מורלאקיני בפרוג'ה, כצ'לן ראשי ועוזר למאסטרו קונצ'רטאטורה. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה באאידה, כשהמנצח הקבוע חלה. האמרגן וינצ'נצו ג'אקובאצ'י היה נוכח בקונצרט, והזמין את מנצ'ינלי לעבודה בתאטרו אפולו, רומא, שם ניצח עד 1881. עד מהרה עשה לו שם; ב-1877 הגדיר אותו בויטו כפרשן האידיאלי של "מפיסטופלה", וג'ובאני לוקה, שהחזיק בזכויות לאופרות של וגנר באיטליה, ראה בו את ממשיכו של המנצח אנג'לו מריאני כמנצח הווגנריאני הראשון במעלה באיטליה. וגנר עצמו העריך מאוד את מנצ'ינלי.
קריירה בינלאומית.