באוקטובר 2015 יצא לסייע במסיק זיתים ליד איתמר והותקף בידי רעול פנים. התוקף, בן 17 מאיתמר, הורשע בחבלה חמורה בנסיבות מחמירות ובהחזקת סכין. אשרמן עמד בראש "רבנים למען זכויות האדם" במשך 21 שנים. לדברי אשרמן, פעילותו בעמותה נובעת מתוך אמונה שעמותה שדוגלת במסורת היהודית בנוגע לזכויות אדם, ובאמירה שכל אדם נברא בצלם אלהים, חייבת להדגים את ההשקפה הזו הזו בפעילות למען קבוצות שונות, כולל יהודים ולא יהודים. פעילות הארגון עסקה במגוון תחומים ובכללם ליווי חקלאים פלסטינים, התנגדות להריסת בתים של פלסטינים בגדה המערבית ובירושלים המזרחית על רקע אי מתן אישורי בנייה, התנגדות לתוכנית ויסקונסין, פעילות למען דיור ציבורי, בתי מדרש ופעילות במכינות קדם צבאיות, עריכת פירוש בסגנון תלמודי למגילת העצמאות, ייעוץ ותמיכה לאזרחים בדואים בנגב, פעילות למען יחס חם למסתננים, ועוד.
היום מתמקדת עבודתו בעמותת "תורת צדק" שהקים.
בינואר 2021, בעת שהיה באזור הכפר הפלסטיני טייבה כדי לסייע לחקלאים פלסטינים (שלטענתו ניזוקו מפרות של מתנחלים), אלמונים שחררו ברגים בצמיגי הרכב של אשרמן. אשרמן הבחין בכך בתחילת הנסיעה, וחייו ניצלו. באפריל באותה שנה, כשביקש מרועים יהודים שרעו באדמות של חקלאים פלסטינים לחדול מלרעות באדמות החרושות, בסמוך למאחז מעלה אהוביה שפונה כמה ימים קודם לכן, תקף אותו מתנחל באמצעות אלה.
אשרמן מתגורר בירושלים ונשוי לד"ר עינת רמון , מרצה למחשבת ישראל ומדריכה בליווי רוחני במכון שכטר למדעי היהדות. ילדיהם מתחנכים במערכת החינוך הממלכתית־דתית ומגדירים עצמם אורתודוקסים מודרניים.
הנסיכה בסמה
ארנסט אלכסנדר
ארנְסט אלכסנדר (בגרמנית: Ernst Alexander; 19 במרץ 1902 – 30 בינואר 1980) היה פרופסור לפיזיקה ניסיונית באוניברסיטה העברית בירושלים, מראשוני מוריה ודקאן הפקולטה למדעי הטבע והמתמטיקה (1959–1963).
ביוגרפיה.
אלכסנדר נולד בשנת 1902 בברלין בירת גרמניה.
למד בבית הספר הטכני הגבוה בעירו ובמינכן, ובשנת 1927 קיבל תואר דוקטור להנדסה בברלין.
בשנים 1927–1933 שימש כעוזר מחקר של ג'ורג' דה הוושי (מגלה היסוד הפניום וחלוץ השימוש בשיטת הסמנים הרדיואקטיביים, לימים חתן פרס נובל לכימיה) במכון לכימיה פיזיקלית באוניברסיטת פרייבורג. הם חיברו יחדיו את הספר "Praktikum der Chemischen Analyse mit Rongestrahlne" (לייפציג 1933). ב-1933 הועלה לדרגת פריבט-דוצנט, וזמן קצר לאחר מכן פוטר ממשרתו, בעקבות עליית הנאצים לשלטון.
אלכסנדר היה בן למשפחה מתבוללת, אך נמשך לציונות בהשפעת דוד מגליציה, ולמד עברית מסטודנטים ארצישראליים שלמדו בברלין. ב-1933 הגיע לארץ ישראל כתייר, והודות להלוואה קיבל סרטיפיקט כ"קפיטליסט" (בעל הון). הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים כעוזר מחקר בכיר במכון רקח לפיזיקה.
ב-1945 קודם למשרת מרצה לפיזיקה ניסויית, ב-1956 היה לפרופסור חבר וב-1964 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
היה מעורכי האנציקלופדיה העברית וכתב בין היתר את הערך על האלקטרון.
התגורר ברחוב עמק רפאים בירושלים. נפטר בשנת 1980, בגיל 78.
ב-1929 נישא אלכסנדר לאסתר (Ernestina Dienstfertig; 1906–1983), פסיכותרפיסטית נוער. השניים היו הורים לבן ובת:
נכד דודו הוא המתמטיקאי הישראלי דורון ציילברגר.
LAGG-3
לאבוצ'קין-גורבונוב-גודקוב LAGG-3 (ברוסית: Лавочкин-Горбунов-Гудков ЛаГГ-3) היה מטוס קרב ששירת בחיל האוויר הסובייטי בזמן מלחמת העולם השנייה. מטוס זה היה שיפור של ה-LAGG-1 והיה לאחד המטוסים החדישים בשירות חיל האוויר הסובייטי בפרוץ מבצע ברברוסה. למרות שרוב המבנה של המטוס יוצר מעץ, המטוס היה כבד וחסר כוח יחסית. עם זאת החימוש שלו, שכלל תותח 20 מילימטר, נחשב לכבד מכל מטוסי הקרב בני זמנו.
שיפורים של דגם זה הולידו את מטוס ה-La-5 שהיה לאחד ממטוסי הקרב הסובייטיים החשובים במלחמה. עם הפסקת הייצור בשנת 1944 המטוס הוצא בהדרגה משירות פעיל והוחלף במטוסי קרב חדישים יותר.
שלג מעורב בגשם
צעירי אגודת חב&quot;ד בארץ הקודש
יאק-7
יאקובלב יאק-7 (ברוסית: 7-Яковлев Як) הוא מטוס קרב ומטוס אימון ששירת בחיל האוויר הסובייטי בימי מלחמת העולם השנייה. המטוס תוכנן להיות מטוס אימון מתקדם לטייסי קרב וכלל תא אחורי למדריך, חימוש מזערי ואף כני נסע קבועים, אך לאחר מספר התאמות שכללו הוספת שריון, חימוש כבד וכני נסע מתקפלים התגלה שמטוס זה מתעלה בביצועיו על היאק 1. המטוס אושר מיידית לייצור כמטוס קרב ויוצר בכמויות משמעותיות.
הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי
הזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי (בספרדית: Comando de Aviación Naval Argentina, מילולית: פיקוד התעופה האווירית של הצי הארגנטינאי, בראשי תיבות: COAN) הוא הכוח האוויר של הצי הארגנטינאי, ואחד מארבעת הפיקודים המבצעיים שבו. ארגנטינה היא אחת משתי המדינות היחידות מבין מדינות דרום אמריקה שהפעילה נושאת מטוסים כחלק מן הצי שלה (השנייה היא ברזיל).
היסטוריה.
צעדים ראשונים.
ב-22 באוקטובר 1912 הוסמך קצין הצי הארגנטינאי, לוטננט מלכור אסקולה, כטייס הראשון של הצי. ב-11 בפברואר 1916 הוקם בית הספר לטיסה של הצי פוארטה באראגאן, ליד לה פלאטה. תאריך זה נקבע כיום התעופה הצבאית הימית. בספטמבר 1917 נשלחו שלושה קציני צי לבסיס פנסקולה של צי ארצות הברית, שבו נמצא בית הספר לטיסה המכשיר את טייסי הצי. קצינים אלה נשלחו לאחר מכן לאירופה כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה. ב-17 באוקטובר 1919 הוקמה הזרוע האווירית של הצי באופן רשמי, ונקראה שירות האוויר של הצי. בשנים שלאחר מכן הפעילה הזרוע האווירית מגוון כלי טיס, ברובם מטוסי אימון מתקדמים מתוצרת ארצות הברית. בין המטוסים היו מטוסי נורת' אמריקן AT-6, ביצ'קראפט AT-11 וספינות מעופפות מדגם PBY קטלינה. ב-1949 הוכנסו לשירות מסוקים מדגם סיקורסקי S-51.
השתתפות בהפיכות צבאיות.
טבילת האש הראשונה של הכוח האווירי הייתה ב-16 ביוני 1955. מטוסים של הזרוע האווירית של הצי ושל חיל האוויר הארגנטינאי תקפו קהל גדול של אזרחים, שהתכנסו בפלאסה דה מאז'ו בבואנוס איירס כדי להביע תמיכה בנשיא חואן פרון. התקיפה נועדה להיות השלב הראשון בהפיכה צבאית, ובוצעה על ידי 22 מטוסי הרווארד, 5 מטוסי AT-11, 3 ספינות מעופפות מדגם קטלינה, וארבעה מטוסי גלוסטר מטאור של חיל האוויר. בתקיפה נהרגו 364 בני אדם, רובם אזרחים, ונפצעו קרוב ל-800. שלושה מהמטוסים התוקפים הופלו באש נ"מ, ומטוס נוסף הופל מעל ריו דה לה פלטה על ידי מטוס מטאור שהיה נאמן לממשלה.
ניסיון ההפיכה נכשל, לאחר שכוחות הנאמנים לממשלה הדפו התקפה של נחתים על קאסה רוסאדה, מעונו של הנשיא (הנמצא בפלאסה דה מאז'ו). הטייסים שהשתתפו בהתקפה קיבלו הוראה לטוס לאורוגוואי ולבקש שם מקלט מדיני. בספטמבר של אותה שנה התחוללה הפיכה נוספת, והפעם הופל משטרו של פרון.
ב-1962 שוב השתתפו טייסי הצי בניסיון הפיכה של הצי. מטוסי F9F פנתר וF4U קורסייר תקפו כוחות של הצבא שניסו להשתלט על בסיס הצי פונטה אינדיו, כדי לדכא את המרד. בסופו של דבר נכשל המרד, והצי איבד מכוחו הפוליטי.
נושאת מטוסים ומטוסים חדשים.
ב-1959 קלט הצי את נושאת המטוסים הראשונה שלו, אינדפנדסיה. צי המטוסים שהיה על סיפונה כלל מטוסי קורסייר, הרווארד ומטוסי גראמן S2F-1 טראקר. נושאת המטוסים "אינדפנדסיה" יוצרה בבריטניה והשקה ב-1945, אז הועברה לצי המלכותי הקנדי, ולאחר מכן נמכרה לארגנטינה. עם הגעתה מצפון אמריקה הביאה עמה האונייה מטוסי פנתר וF9F קוגר, אך אלה לא היו יכולים לנחות על סיפונה והועמסו עליה רק לצורך ההעברה.
מטוס הקוגאר היה מטוס הסילון הארגנטינאי הראשון ששבר את מחסום הקול. מטוסי הסילון של הזרוע האווירית הוכנסו לכוננות, כמו שאר הכוחות המזוינים של ארגנטינה ב-1965, בעת מתיחות מול צ'ילה. ואולם, המתיחות הסתיימה בלא מלחמה. בשנות ה-60 של המאה ה-20 קלטה הזרוע האווירית של הצי מטוסי אימון נוספים: T-28 טרויאן, T-34 מנטור ואארמקי MB-336, ומאוחר יותר גם את הדגם המתקדם יותר, אארמקי MB-339. ב-1972 הוחלף הכיתוב NAVAL על המטוסים בכיתוב ARMADA.
מטוס נוסף שנקלט בשנות ה-60 היה DC-3 דקוטה. ארגנטינה עשתה שימוש נרחב במטוס במהלך הנחיתה הראשונה של ארגנטינה באנטארקטיקה ב-1962. כמו כן נקלטו מסוקי סיקורסקי S-55 ומטוסי P-2 נפטון, לסיור ימי. ב-1969 הוכנסה לשירות נושאת מטוסים שנייה, ונטיסינקו די מאז'ו. גם אונייה זו נבנתה בבריטניה, ושירתה במקור בצי המלכותי הבריטי. לאחר מכן נמכרה לצי ההולנדי, שמכר אותה לאחר עשרים שנות שירות לארגנטינה. במהלך מסעה לארגנטינה נחת על סיפונה מטוס הוקר סידלי הרייר, כדי להדגים את יכולות ההמראה והנחיתה האנכית שלו, ואולם הצי הארגנטינאי החליט בסופו של דבר לרכוש מטוסי A-4 סקייהוק, מדגם Q. כלי טיס נוספים שהופעלו מסיפון נושאת המטוסים כללו מסוקי אלואט III וסיקורסקי SH-3 סי קינג. בנוסף למטוסי נושאת המטוסים נקלטו גם מטוסי תובלה ששימשו לסיור ימי: פוקר F-28 וL-188 אלקטרה. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 החל הצי להפעיל מסוקי ווסטלנד סי לינקס מעל סיפון המשחתות החדשות שנרכשו באותה תקופה מבריטניה.
החונטה הצבאית.