עבודתו עד אותה עת הוכרה בהענקת מדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז (1900). ארדיאי צילם יותר ויותר מבנים, כאלה שניבנו לאחרונה וגם אנדרטאות. יחד עם אנשי הצילם שלו הוא טייל בכל רחבי הארץ וצילם טירות, ציוני דרך אתנוגרפיים ואדריכליים. באמצעות תמונות אלה פרסם בשנת 1909 אלבום בשם "הונגריה", שהוזמן על ידי המדינה, הכיל 680 תמונות ותורגם למספר שפות. בנוסף לכל הפעילות הזו, הוא צילם בחריצות את חלקי בבודפשט שנועדו להריסה וגם את הבניינים החדשים שלה. ארדיאי זכה בהזמנות ממשלתיות רבות עבור משימות צילום. כך, במהלך פעולת "בית העובדים החקלאיים", הוא צילם שורות רחובות ופנים במחוז בקש וכמה יישובים של המישור ההונגרי הגדול.
חינוך.
החל מתחילת המאה ה-20, ארדיאי חיפשה אפשרויות חדשות ליישום צילומיו והציעה שאלה ישמשו כציוני דרך היסטוריים ואמנותיים בספרי הלימוד של המדינה וישמשו במערכת החינוך. לשם כך ייסד בשנת 1908 את "מפעל ציוד ההוראה אוראניה", שהתמחה בייצור ומכירה סיטונאית של שקופיות, תמונות המחשה ועזרי הוראה, וכן בייצור צילומים מרגשים אתנוגרפיים והיסטוריים. העסק הולאם בשנת 1919, אך לאחר מכן הוא התחיל מחדש.
תפקידים ציבוריים.
ארדיאי מילא גם תפקיד מוביל בחיים הציבוריים של הצילום. בשנת 1911 הוא הפך לנשיא "האיגוד הלאומי של הצלמים ההונגרים", ואחר כך משנת 1926 היה נשיא הכבוד שלו. משנת 1921 - יחד עם אדן אוהר ואלדאר סקיי (מקודם: אהרון בלייר) - הוא היה יו"ר הכבוד של התאחדות התעשייה של צלמי בודפשט. בשנת 1926 נשלח לפרנקפורט לקונגרס הצלמים הבינלאומי.
פרסומים.
ארדיאי פרסם לעיתים קרובות בכתבי עת מסחריים. הוא ראה במשימה העיקרית של הצילום תקשורת של ידע, ולדעתו התפתחות התיירות נבעה, בין היתר, משימוש נרחב בצילום. הוא עבד גם במגזין נשיונל ג'אוגרפיק.
תמונות.
מרבית תצלומיו שנותרו הם אלה שהוא הכין בהזמנה, מכר או תרם למוסדות ואוספים ציבוריים שונים. התמונות והרשומות שלו (כמעט 150,000 תשלילים) שנצברו וקוטלגו בסטודיו שלו נהרסו או אבדו במידה רבה.
מור ארדיאי (פוליטיקאי)
מור ארדיאי (בהונגרית: Erdélyi Mór; פויאנה (מחוז הוניאד), 1 באוקטובר 1877 – בודפשט, 18 באפריל 1929) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, ממייסדי התנועה הקואופרטיבית הסוציאל-דמוקרטית, עובד דפוס, חבר בממשלת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית כקומיסר העם לאספקה.
ביוגרפיה.
מור ארדיאי נולד במשפחה יהודית בכפר קטן (כיום 89 תושבים) בטרנסילבניה שהיה חלק מממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא נדד בגרמניה ובדנמרק בתור מהגר עבודה. ארדיאי הצטרף לעבודת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP) בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19. מאוחר יותר הפך לאחד מיוזמי התנועה הקואופרטיבית של העובדים ההונגרים. משנת 1904 היה מנכ"ל קואופרטיב הצרכנים הכללי (ÁFOSZ), שהקים. בממשלת מיהאי קארואי הוא היה תחילה נציב ממשלתי למזון ואחר כך מזכיר מדיני (סגן שר). בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מה-21 במרץ עד ה-24 ביוני, היה חבר במועצה הממשלתית המהפכנית כקומיסר העם (שר) לאספקה ציבורית. לאחר נפילת הרפובליקה ברח מהטרור הלבן לווינה, שם עבד בתנועה הקואופרטיבית הסוציאל-דמוקרטית. הוא חזר להונגריה בשנת 1928 והוביל שוב את התנועה השיתופית כמנכ"ל ÁFOSZ ושלוחותיה. הוא כתב כמה מאמרים בנושא כלכלה, שהתפרסמו בכתבי עת שונים. ארדיאי הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
משה סבג
משה סבג (נולד ב-27 באפריל 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם. את רוב הקריירה שלו, שיחק בעירוני ראשון לציון.
קריירה.
סבג, נולד במושב קלחים והתחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של הפועל מרחבים המקומית, ממנה עבר לזו של הפועל באר שבע. בגיל 17חזר סבג להפועל מרחבים, ושיחק במדיה 5 עונות.
בקיץ חתם סבג בעירוני ראשון לציון מהליגה הראשונה. פרט לתקופות השאלה להפועל באר שבע והפועל אשקלון, שיחק סבג בראשון לציון עד שנת .
בהמשך הקריירה שלו, הוא שיחק בצפרירים חולון, הפועל נחלת יהודה, מ.ס. שיכון המזרח ומכבי באר יעקב, עד שבקיץ פרש מכדורגל.
נחום שמיר
נחום שמיר (ז' ניסן תרע"ז, 30 במרץ 1917 – י"ב בניסן תשנ"ה, 12 באפריל 1995) היה מפקד הבריחה האחרון באיטליה המוסד לעלייה ב', גזבר של מחלקת העלייה באירופה בהסוכנות היהודית, ראש משלחת משרד הביטחון בארצות הברית וקנדה, מנכ"ל חברת השילומים מנכ"ל חברת הנפט הלאומית, מנכ"ל הסנה, חברה ישראלית לביטוח, ציר כלכלי בארצות הברית וקנדה, מנכ"ל החברה לישראל, מנכ"ל בית ברל ומייסד המכללה האקדמית בית ברל, מייסד תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער עם אורנה פורת ויו"ר ההנהלה, קונסול כללי בשיקגו, יו"ר הנהלת מוזיאון ארץ ישראל, פסל.
ביוגרפיה.
נחום שמיר נולד בקרקוב בפולין לאבא (אברהם) ופרידה (לבית זיידן) וכסמן. הוא היה הבן השני מארבעה ילדים. הבית היה בית יהודי ציוני. הוא למד בגימנסיה עברית והיה פעיל בתנועת נוער ציונית.
ב-1934 עלתה המשפחה ארצה והתיישבה בתל אביב. שמיר יצא לעבוד בבניין, פרדסנות ומכונאות רכב כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בערבים היה פעיל כראש שבט של תנועת עקיבא. מאוחר יותר הצטרף לארגון ההגנה.
בשנת 1944 הצטרף לחבריו מתנועת הנוער עקיבא מקרקוב והיה ממקימי קיבוץ נווה איתן בעמק בית-שאן. בשנת 1948 במלחמת השחרור היה שליש בגדוד 13 של חטיבת גולני תחת פיקודו של אברהם יפה והשתתף בקרבות על נצרת וצפת. בסוף שנת 1948, נשלח לאיטליה כמפקד הבריחה וממונה על העלייה של המוסד לעלייה ב', והיה אחראי על הברחת גבולות של פליטי השואה, קליטתם במחנות מעבר ושליחתם באניות ארצה. בתקופה זו החלה גם עליה ממצרים ולוב דרך איטליה לישראל. בשנת 1951 נשלח לפריז, צרפת ושימש גזבר של מחלקת העלייה בהסוכנות היהודית, בתקופה של עליית מאות אלפי יהודים מאירופה, אסיה ואפריקה. בשנת 1952 החליף את שמעון פרס כראש משלחת משרד הביטחון בארצות הברית וקנדה. בשנת 1955 החליף את הלל דן כמנכ"ל חברת השילומים וכיהן בתפקיד זה עד סיום פעולתה של החברה בשלהי שנת 1963. בתפקיד זה יזם בין היתר את הקמת מספנות ישראל והיה יו"ר ההנהלה שלה.
בסוף שנות החמישים היה ממקימי ומנהל חברת הנפט הלאומית. בנוסף היה גזבר הוועד הציבורי שהביא להקמת משכן קבע לתיאטרון הקאמרי ברחוב דיזנגוף בתל אביב. בשנת 1962 התמנה למנכ"ל חברת הביטוח "הסנה" ושימש בתפקיד זה כשנה וחצי.
בשנת 1964 מונה לציר הכלכלי בארצות הברית וקנדה..
שמיר יזם את הקמת המכללה האקדמית בית ברל, המכללה הראשונה בישראל. עם שובו מארצות הברית ב-1968 התמנה למנכ"ל בית ברל והחל לקדם הקמת מכללה כדי לאפשר לצעירים מהפריפריה לזכות בהשכלה אקדמית.. במקביל, הקים עם אורנה פורת את תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער והיה יו"ר ההנהלה.
בשנת 1977 מונה לקונסול כללי בשיקגו ובשובו ארצה היה יו"ר הנהלת מוזיאון ארץ ישראל.
עם צאתו לגמלאות ב-1981, החל לפסל בעץ. בשנת 1984 השתתף בתערוכה קבוצתית בניו יורק ב-"American Israeli Art Gallery", ובשנת 1987 הציג תערוכת יחיד במוזיאון בית עמנואל ברמת גן.
נפטר בתל אביב ב-1995. היה נשוי למלכה לבית פס, אותה הכיר והדריך בתנועת הנוער. לשניים נולדו שלושה ילדים. אחד מהם הוא הפסנתרן, שחקן הקולנוע והצייר אורי שמיר.
הנצחה.
בניין ההנהלה של המכללה האקדמית בית ברל נקרא על שם "נחום שמיר, מייסד מכללת בית ברל ומנהלה בשנים 1970 - 1976", כפי שנכתב בשלט בבניין.
נונאטאקי ג'ירלוף
נונאטאקי ג'ירלוף או נונאטאקי גירלוף (באנגלית: Gierloff Nunataks) הם קבוצה של נונטקים, בצידו הצפוני של רכס ויסקונסין – רכס ההרים המרכזי של הרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים ממוקמים 15 קילומטרים צפון־מערבית לשלוחת לנץ.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנונאטאקים.
רכס ויסקונסין (ובו גם הנונאטאקים) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם.
שמם של הנונאטאקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הנונאטאקים נקראים על שם ג'ורג' ב. ג'ירלוף (George B. Gierloff), שהיה בנאי בתחנת בירד בחורף האנטארקטי 1961.
לקריאה נוספת.
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 203 - 204
סם ג'ונסטון
סם ג'ונסטון (באנגלית: Sam Johnstone; נולד ב-25 במרץ 1993) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער בקריסטל פאלאס ובנבחרת אנגליה.
קריירת מועדונים.
ג'ונסטון, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד. ב-26 ביולי 2011, ג'ונסטון הושאל לאולדהאם אתלטיק מהפוטבול ליג הראשונה, לתקופה של כחודש. ב-9 בספטמבר, הושאל לסקאנת'ורפ יונייטד לחודש. כעבור יממה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד שפילד יונייטד.
ב-20 במרץ 2013, ג'ונסטון הושאל לוולסול. ב-17 באוגוסט 2013, הושאל ליאוביל טאון לתקופה של שלושה חודשים, אך סבל מפציעה ושוחרר מהמועדון.
ב-31 בינואר 2014, ג'ונסטון הושאל לדונקסטר רוברס לחודש, אך בסופו של דבר נשאר בקבוצה שנה. ב-12 בינואר 2015, ג'ונסטון הושאל לפרסטון נורת' אנד. בסיום העונה, חזר ליונייטד בה שימש כשוער שלישי. ב-31 בדצמבר 2015, הושאל שוב לפרסטון.
ב-5 בינואר 2017, הושאל ג'ונסטון לאסטון וילה עד לסיום העונה. 3 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק גביע ה-FA נגד טוטנהאם הוטספר.