לתקופה קצרה (1782–1783) שירת בורגוין בתפקיד ראש המטה הכללי בממלכת אירלנד, אך הוא פרש מאוחר יותר לחייו הפרטיים. בורגוין היה אישיות ציבורית רבת השפעה בחברה הלונדונית. הוא גם כתב מספר מחזות, שהמצליחה ביותר מביניהן הייתה היורשת (1786). תחילה תמך בורגוין בממשלת פרדריק נורת' הטורית אך לאחר כישלון המלחמה נטה יותר לתמיכת המפלגה הוויגית. בורגוין נפטר בפרישתו בשנת 1792, בגיל 70.
תהילים ל&quot;ז
תהילים ל"ז הוא הפרק השלושים ושבעה בספר תהילים (על פי הוולגטה הוא ה-36). הפרק בנוי באקרוסטיכון אלפביתי. מסרו של המזמור הוא שהרשעים עושי העוול סופם להכרת, והצדיקים ישכנו לעד בארץ. המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לדָוִד'.
תוכן המזמור.
המזמור הוא מזמור חכמה, המיוחס על פי כותרתו לדוד והוא סובב סביב נושא אחד – קריאה לשומעים לבטוח בה' ובישועתו, כי הרשעים עוד מעט ייכרתו והצלחתם היא רגעית, ואת עושי הטוב ה' שומר והם יירשו את הארץ. ביטויים מהמזמור דומים לביטויים בספר משלי ובספר איוב, שגם הם עסוקים באותו הנושא.
רבים עמדו על הקשר בין מזמור זה למזמור שלפניו: מזמור ל"ו מעמיד את דרך החטאים למול דרך הצדיקים, ומזמורנו משלים את התמונה ומברר את העדיפות של דרך הצדיקים שתתקיים.
המזמור ערוך באקרוסטיכון אלפביתי, כשלכל אות פתגם בן ארבע צלעות. חלוקת הפרק לפסוקים ולטעמי המקרא לא מתחשבת, כדרכה, במבנה זה, אלא תלויה באורך הצלעות ובשיקולים אחרים.
מלבד זאת, יש המחלקים מזמור זה כך:
בהלכה.
פסוק כ"א נלמד להלכות מלווה ולווה ומהנאמר "לֹוֶה רָשָׁע וְלֹא יְשַׁלֵּם" לומדים חז"ל שעל המלווה יש חובה מוסרית להחזיר את חובותיו.
ריקוד מוריס
12 המושבעים
הדס שפירא-מדמוני
הדס שפירא-מדמוני (נולדה ב-28 בינואר 1975) היא קצינה בכירה במשטרת ישראל בדרגת תת ניצב, הממלאת תפקיד סגנית ראש אמ"ש של משטרת ישראל.
ביוגרפיה.
הדס נולדה במושב טל שחר. להוריה עדית קשת (לבית מזיא) ואדיר שפירא. נכדתם של פרדקה מזיא ושל אהרן מזיא.
גדלה והתחנכה בבאר שבע. למדה בבית הספר מולדת בבאר שבע ותיכון מקיף ו' בעיר. חניכה ומדריכה בתנועת הנוער "מכבי צעיר".
את שירותה בצה"ל החלה ב 1993 כמ"כית ומפקדת מחלקה בטירונות-בנים בבה"ד 4. בהמשך, הייתה מדריכה בקורס קצינות ושימשה כמפקדת פלוגת טירונים ומפקדת קורס מ"כים.
לאחר שקיבלה תוכנית שירות בצה"ל, הושאלה בשנת 1996 למשטרה. בתפקידה הראשון במשטרה הייתה מפקדת קורס הלוחמות הראשון במשמר הגבול, שפרץ את הדרך לשילוב נשים בתפקידי לחימה. על תפקודה זה קיבלה את אות הנשיא לשוטרים מצטיינים.
החל משנת 1999, ביצעה שפירא-מדמוני מגוון תפקידים במערך משאבי אנוש של משטרת ישראל, בהם: קצינת באגף התנועה, קצינת במחוז מרכז וראש מדור נגדים וזכאויות שכר. בשנת 2013 הועלתה לדרגת ניצב משנה ומונתה לתפקיד ראש מחלקת פרט. בתפקידה זה הובילה שפירא-מדמוני את הקמת יחידת מרכז הפרישה במשטרת ישראל והקמת אתר ההנצחה החדש של המשטרה במכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש.
בשנת 2016 כיהנה שפירא-מדמוני בתפקיד קצינת חינוך ראשית של משטרת ישראל והובילה את עדכון ותיקוף הקוד האתי של המשטרה. לאחר מכן עמדה בראש מחלקת קהילה שבאגף המבצעים של המשטרה.
תנ"צ שפירא-מדמוני היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב במדעי המדינה ומזרח תיכון ובעלת תואר שני בהצטיינות במנהל ובמדיניות ציבורית באוניברסיטת בן-גוריון. בנוסף, סיימה תואר שני נוסף בהצטיינות במדעי המדינה וביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה. היא גם בוגרת המכללה לביטחון לאומי ובוגרת קורס דירקטורים של אוניברסיטת תל אביב.
שפירא-מדמוני נשואה ליובל מדמוני, מורה ומחנך, מתגוררת בראשון לציון ואם לשלושה.
במאי 2022 סיימה את תפקידה בתור ראש חטיבת דוברות במשטרת ישראל.
טעמי המצות
מרכז אפריקה הבריטית
פרוטקטורט מרכז אפריקה הבריטי הייתה מדינת חסות בריטית באפריקה באזור של מלאווי של ימינו, אשר הוקמה בשנת 1893, ובשנת 1907 שמה שונה לניאסלנד.
היסטוריה.
רקע היסטורי.
הרי השייר מדרום לאגם ניאסה (כיום אגם מלאווי) והאדמות שממערב לאגם נחקרו על ידי דייוויד ליווינגסטון בין השנים 1858–1864 במסגרת משלחות זמבזי. ליווינגסטון הציע שמה שלטענתו היו האקלים והאדמות הפוריות של האזור יהפכו אותו לאידיאלי לקידום הנצרות והמסחר. כתוצאה מכתבי ליווינגסטון, הוקמו באזור כמה משלחות אנגליקניות ופרסביטריות בשנות ה-60 וה-70. בשנת 1878 הוקמה בגלאזגו חברת האגמים האפריקאית בע"מ, שקדמה לתאגיד האגמים האפריקאים בע"מ, על ידי קבוצה של אנשי עסקים מקומיים עם קישורים למשלחות הפרסביטריאניות. מטרתם הייתה להקים קונצרן סחר ותחבורה שיפעל בשיתוף פעולה הדוק עם המשימות למאבק בסחר העבדים על ידי הנהגת סחר לגיטימי, השגת רווח מסחרי ופיתוח השפעה אירופית באזור. משלחת והסדר מסחר קטן הוקמה בבלנטייר בשנת 1876 וקונסול בריטי התמקם שם בשנת 1883.
זכיינים שהחזיקו אחוזות פראזו מהכתר הפורטוגלי היו פעילים בעמק התחתון של נהר שייר משנות ה-30 של המאה ה-19 וממשלת פורטוגל טענה לריבונות על חלק גדול ממרכז אפריקה, מבלי לשמור על כיבוש יעיל על יותר מחלק קטן ממנה. בשנת 1879, ממשלת פורטוגל תבעה רשמית את האזור מדרום וממזרח לנהר רואו (המהווה כיום את הגבול הדרום-מזרחי של מלאווי), ובשנת 1882 כבשה את עמק נהר השייר התחתון עד צפונה לנהר רואו. אז ניסו הפורטוגלים לנהל משא ומתן על הסכמת הבריטים לטענותיהם הטריטוריאליות, אך כינוס ועידת ברלין (1884) סיים את הדיונים הדו-צדדיים הללו. בינתיים חברת אגמי אפריקה ניסתה להשיג מעמד של חברת שכר מממשלת בריטניה, אך היא לא הצליחה לעשות זאת בשנת 1886. בשנים 1885–1886 אלכסנדר דה סרפה פינטו התחיל במסע פורטוגלי שהגיע עד Shire Highlands, אך היא נכשלה בכריתת הסכמי הגנה עם ראשי יאו בשטחים ממערב לאגם מלאווי.
בשלהי שנת 1888 סירב משרד החוץ הבריטי לקבל אחריות על הגנת ההתנחלויות הבריטיות הבסיסיות ברמות השייר, למרות טענות לא מבוססות של חברת אגמי אפריקה על התערבות פורטוגזית בפעילות המסחר שלהן. עם זאת, היא גם סירבה לנהל משא ומתן עם ממשלת פורטוגל על טענתם כי יש לראות את הרמות שייר כחלק ממזרח אפריקה הפורטוגזית, מכיוון שזה לא נחשב על ידי משרד החוץ תחת כיבוש פורטוגלי יעיל. על מנת למנוע את הכיבוש הפורטוגלי, שלחה ממשלת בריטניה את הנרי המילטון ג'ונסטון כקונסול הבריטי למוזמביק ולפנים הארץ, עם הוראות לדווח על היקף השלטון הפורטוגלי בעמקי זמבזי ושייר והסביבה, וכריתת חוזים מותנים עם שליטים מקומיים שמעבר לתחום הפורטוגלי. חוזי ידידות מותנים אלה לא הסתכמו בהקמת פרוטקטורט בריטי אלא מנעו מאותם שליטים לקבל הגנה ממדינה אחרת. בדרכו לקבל את מינויו, בילה ג'ונסטון שישה שבועות בליסבון בתחילת 1889 בניסיון לנהל משא ומתן להסכם מקובל על תחומי ההשפעה הפורטוגזים והבריטיים במרכז אפריקה. טיוטת ההסכם שהושגה במרץ 1889 הייתה יוצרת שטח חסות בריטי הכולל את כל האזור שממערב לאגם ניאסה וגם את משונאלנד אך לא כולל את הרי השייר ועמק הירד התחתון, שהיה אמור להיות חלק מהתחום הפורטוגזי. זה חרג ממה שמשרד החוץ היה מוכן לקבל, ובהמשך נדחתה ההצעה.
בשנת 1888 הנחתה ממשלת פורטוגל את נציגיה במזרח אפריקה הפורטוגזית לנסות לערוך אמנות הגנה עם ראשי יאו מדרום-מזרח לאגם מלאווי וברמות השייר, ומשלחת שאורגנה בידי אנטוניו קרדוסו, מושל קווילימן לשעבר, יצאה לדרך בנובמבר 1888 לאגם. מאוחר יותר, בתחילת 1889, משלחת שנייה בראשות אלכסנדר דה סרפה פינטו עברה במעלה עמק השייר. שתי משלחות אלו ערכו למעלה מעשרים אמנות עם ראשים במלאווי. סרפה פינטו פגש את ג'ונסטון באוגוסט 1889 ממזרח לנהר רואו, כאשר ג'ונסטון יעץ לו שלא לחצות את הנהר אל הרי השייר. סרפה פינטו פעל בזהירות, אך בספטמבר, בעקבות עימותים קלים בין הכוח המתקדם של סרפה פינטו לבין שבט הקולולו שהותיר אחריו ליווינגסטון בתום משלחת זמבזי שלו בשנת 1864, הוא חצה את הרואו, כיום במלאווי. בתגובה לפלישה זו, הכריז סגנו של ג'ונסטון ג'ון ביוקנן על פרוטקטורט שייר היילנדס בהיעדרו של ג'ונסטון, למרות ההוראות המנוגדות של משרד החוץ. נראה סביר כי פעולתו של ביוקנן, שנעשתה ללא התייחסות למשרד החוץ, אך בעקבות הוראות שהשאיר ג'ונסטון לפני צאתו צפונה, הייתה למנוע התקדמות נוספת של סרפה פינטו במקום לכונן את השלטון הבריטי באזור. עם זאת, באוקטובר 1889 תקפו חיילי סרפה פינטו את אחד מראשי הקולולו, הרגו כ-70 מתומכיו ועם שתי סירות נהר חמושות דחפו במעלה נהר השייר דרך האזור שעליו הקים ביוקנן פרוטקטורט. לאחר עזיבתו של סרפה פינטו עקב מחלה קשה בנובמבר 1889, המפקד השני שלו, ז'ואאו קוטיניו, המשיך עד קטונגה, נמל הנהר הקרוב ביותר לבלנטייר, וכמה מפקדי קולולו ברחו לבלנטייר למען ביטחונם.