ב-30 במרץ 2010, הואשם בלפילד בחטיפתה ורציחתה של מילי דאולר, וכן בניסיון חטיפתה של רייצ'ל קאולס בת ה-12 ב-20 במרץ 2002. בלפילד סירב למסור עדות במשפטו והכחיש כל מעורבות במותה של דאולר. ב-23 ביוני 2011 הרשיע אותו חבר המושבעים בביצוע הרצח, והוא נידון למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור על תנאי.
ב-27 בינואר 2016 הודיעה המשטרה כי בלפילד הודה ברצח דאולר, ועמדה בהצהרתה אף על פי שבלפילד פרסם הודעת הכחשה לדברים.
מלבד המעשים בהם הורשע, המשטרה האמינה שבלפילד אחראי לכ-20 תקיפות לא פתורות נוספות על נשים בלונדון, בהן נשים שגרו בסביבתו של בלפילד או ניהלו איתו מערכות יחסים שונות. בתחילת 2015 הודה בלפילד ברציחות נוספות, אך הוכח כי לא היה לו קשר אליהן, והמשטרה האמינה שהוא הודה בהן כדי לפגוע במשפחות הקרבנות.
ב-2016 דווח כי בלפילד התאסלם ושינה את שמו ליוסוף רחים.
פדריקו דה מדרסו
פדריקו דה מדרסו (בספרדית: Federico de Madrazo; 9 בפברואר 1815 – 10 ביוני 1894) היה צייר ספרדי.
ביוגרפיה.
נולד ברומא, הוא היה בנו של חוסה דה מדרסו, הצייר והמנהל של מוזיאון הפראדו. סבו של פדריקו מצד אמו היה תדיאוש קונצה, צייר פולני. אחיו היו לואיס דה מדרסו, צייר, פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל. בין ילדיו היו ריקרדו דה מדרסו, גם הוא צייר, ריימונדו דה מדרסו וססיליה דה מדרסו שנישאה לאמן האוריינטליסטי מריה פורטוני. משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד.
הוא קיבל את ההוראה הראשונה בציור מאביו. בעודו משתתף בשיעורים באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו, הוא צייר את תמונתו הראשונה, "תחיית ישו" (1829), אשר נרכשה על ידי כריסטינה, מלכת שוודיה. זמן לא רב לאחר מכן צייר את "אכילס באוהל שלו", ולאחר מכן הציג בפני האקדמיה את The Continence of Scipio, מה שהבטיח לו את הקבלה כ"חבר כבוד".
ב-1832 נסע לפריז, שם למד אצל פרנץ וינטרהאלטר, צייר דיוקנאות של הברון טיילור ואנגר. ב-1837 הוזמן להפיק תמונה עבור גלריה בורסאי, וצייר את "גוטפריד מבויון מוכרז כמלך ירושלים". לאחר מכן חזר לרומא, שם עבד על נושאים שונים. אחר כך צייר את מריה כריסטינה בשמלת נזירה ליד מיטת פרדיננד השלישי (1843), המלכה איזבלה, הדוכסית מדינצ'לי והרוזנת דה וילש (1845–1847), זאת מלבד מספר דיוקנאות של האצולה הספרדית, חלקם נשלחו לתערוכת פריז ב־1855.
הוא קיבל את אות לגיון הכבוד ב-1846, ומונה לעמית באקדמיה לאמנויות יפות ב-10 בדצמבר 1853, וב-1873, הוא נבחר לחבר. שלוש שנים לאחר שאביו עזב את תפקידו, הוא גם הפך למנהל מוזיאון הפראדו ולנשיא האקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו.
הוא מת במדריד.
אחיו, לואיס דה מדרסו, נודע גם כצייר, בעיקר על ידי הציור "קבורתה של ססיליה הקדושה" (1855). תלמידיו הידועים ביותר של פדריקו היו בניו, ריימונדו וריקרדו.
ויליאם מריל
ויליאם מריל (באנגלית: William Alphonso Murrill; 13 באוקטובר 1869, לינצ'בורג - 25 בדצמבר 1957, גיינסוויל) היה מיקולוג אמריקאי.
ביוגרפיה.
ויליאם מריל גדל בוירג'יניה ובשנת 1897 סיים לימודי תואר שלישי באוניברסיטת קורנל. בשנת 1897 הוא התחתן ולזוג הצעיר נולד ילד שנפטר בשנת 1899. כתוצאה מכך החלו במשפחה בעיות שהסתיימו בגירושין בשנת 1924.
בשנת 1904 מריל החל לעבוד בגנים הבוטניים של ניו יורק. בהמשך הוא התמנה לאוצר.
ויליאם מריל הקים כתב עת Mycologia והיה עורך במשך 16 שנים. מריל סייר רבות ברחבי אירופה ואמריקה. מסיורים אלו הוא הביא כ-70 אלף דוגמאות מעולם הצומח. בין היתר הוא היה הראשון שתיאר את בהוקית באמריקה.
בשנת 1924 במהלך סיור מקצועי בצרפת מריל נעלם לתקופה ארוכה. רק כעבור שמונה חודשים התברר שהוא שהה בבית חולים כפרי בצרפת עם התקף מחלת כליות ללא יכולת להודיע על מצבו. כאשר הוא חזר לניו יורק התברר שמשרתו בגנים הועברה למישהו אחר. מריל היה במצב נפשי קשה ואשתו עזבה אותו. בעקבות כך הוא חזר לוירגיניה ובהמשך עבר לפלורידה.
בהיותו בפלורידה הוא השתקם וקיבל מלגה מאוניברסיטת פלורידה להמשך מחקרים. הוא התגורר בפלורידה עד מותו בשנת 1957.
במהלך הקריירה מריל פרסם כ-510 מאמרים. הוא תיאר לראשונה 1453 סוגים.
חוסה דה מדרסו
חוסה דה מדרסו (ספרדית: José de Madrazo; 22 באפריל 1781 – 8 במאי 1859) היה צייר וחרט ספרדי. אחד הנציגים העיקריים של הסגנון הנאו-קלאסי בספרד. הוא היה אבי משפחת אמנים שכללה את בניו פדריקו דה מדרסו ולואיס דה מדרסו; ונכדיו, ריימונדו וריקרדו.
ביוגרפיה.
הוא נולד בסנטנדר, והחל את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו עם גרגוריו פרו, תלמידו של אנטון רפאל מנגס. לאחר 1803, למד בפריז אצל ז'אק-לואי דויד. בעקבות עצתו של דויד, הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ממשלתית ללימודים ברומא.
בשנת 1806 נסע לרומא, שם השלים את הכשרתו באקדמיה של סן לוקא ולמד אמנות קלאסית.
בעודו ברומא, הייתה לו הצלחה ראשונית עם הציור ״מותו של ויריאטוס״. הוא גם סירב להישבע אמונים לממשלתו החדשה של המלך ז׳וזף בונפרטה. כתוצאה מכך, הוא ושאר האמנים הספרדים שחיו ברומא הוחזקו למעשה בשבי. תחילה בטירת סנטאנג'לו, אחר כך בשגרירות ספרד. שם, הוא הכיר את המלך הגולה קרלוס הרביעי ואת אשתו, מריה לואיסה, דוכסית לוקה.
ב-1809 נישא לאיזבל קונצה, בתו של הצייר הפולני תדאוש קונצה, ששהה אף הוא ברומא. ארבע שנים מאוחר יותר, המלך קרלוס מינה אותו לצייר החצר; תואר כבוד ברובו, בהתחשב בנסיבות. הוא איבד את התפקיד הזה ב-1815 כאשר חייליו של ז'ואקים מירא נכנסו למדינת האפיפיור במאמץ לאחד את איטליה בשליטה צרפתית, מה שגרם למלך קרלוס לנטוש את גלותו.
ב-1818, לאחר הרסטורציה, הוא חזר למדריד עם ציוריו. כשהיה שם, הוא העסיק את עצמו בסידור וקטלוג האוסף במוזיאון המלכותי החדש לציורים ופסלים (מוזיאון פראדו), מטעם המלך פרננדו השביעי. הקטלוג כלל ליתוגרפיות של הציורים, שסימנו את השימוש העיקרי הראשון בטכניקה זו בספרד.
ב-1823 הוא מונה למנהל האקדמיה של סן פרננדו, וב-1838 הוא הפך למנהל מוזיאון הפראדו; תפקיד בו החזיק עד 1857 כאשר התפטר לנוכח ביקורת מלכותית.
הוא מת במדריד, בן 78, לאחר שצבר אוסף אמנות פרטי גדול, שעבר לאחר מכן לידי המרקיז דה סלמנקה ולאחר מותו ב-1883 התפזר.
הוא התמקד בנושאים דתיים והיסטוריים ויחד עם חוסה אפאריסיו סייע בהקמת תנועה המוקדשת לאמנות פטריוטית. יצירותיו המאוחרות זכו לעיתים קרובות לביקורת על היותן קרות רגשית וגרנדיוזיות יתר על המידה.
משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר בספרד, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד. בניו היו פדריקו דה מדרסו, צייר; לואיס דה מדרסו, צייר; פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל; ואילו נכדיו היו ריימונדו דה מדרסו, צייר וריקרדו דה מדרסו, גם הוא צייר. נכדתו, ססיליה דה מדרסו נישאה לאמן מריאנו פורטוני.
ג'ונתן ואן נס
ג'ונתן מקדונלד ואן נס (באנגלית: Jonathan Van Ness; נולד ב-8 במרץ 1987) הוא מעצב שיער ושחקן אמריקאי, עורך פודקסט, פעיל חברתי, סופר ואישיות טלוויזיה. הוא מוכר בעיקר כמומחה לטיפוח אישי בסדרה עין קווירית המופקת על ידי נטפליקס, סדרת הרשת הפרודית Gay of Thrones וכמגיש הפודקאסט וסידרת הטלוויזיה המבוססת עליו: "Getting Curious with Jonathan Van Ness".
קורות חייו.
ג'ונתן ואן נס נולד ב-28 במרץ 1987 ובילה את שנות חייו המוקדמות בעיר קוויניסי, הנמצאת במדינת אילינוי בארצות הברית. הוא בן למשפחת אוקליי (Oakley), המחזיקה העיקרית בקבוצת התקשורת והמדיה Quincy Media משלהי המאה ה-19.
ואן נס סבל מהטרדות ואף קיבל איומים על חייו בגלל סגנונו הנשי והמוחצן. הוא אמר שכילד, מנהגו למרוח לק ציפורניים וללבוש אביזרי אופנה של אמו גררו גיחוך ואיומים. לדבריו הוא חשב שנדרש ממנו להסתיר את אישיותו, אך תמיד היה שלם עם עצמו. עם הזמן למד כיצד להתמודד עם התגובות וההטרדות שזכה להן, בזכות חוש ההומור שלו והתמיכה שקיבל מקבוצה קטנה של חברים קרובים. מאוחר יותר בחייו הבין שהוא א-בינארי ו"ג'נדר נון-קונפורמינג". בראיון למגזין האמריקאי OUT הוא אמר: "לפעמים אני מרגיש גבר, ולפעמים כאישה. זה לא באמת ש... אני חושב שהאנרגיות של הולכות לכל עבר".
בילדותו הוטרד מינית על ידי ילד בוגר ממנו, מה שהוביל בהמשך חייו להתנהגות שהיו לה מאפיינים של נטייה להרס עצמי. בצעירותו יזם מפגשים עם גברים בגירים ברשתות החברתיות.
בתיכון בו למד הוא היה המעודד הראשון, ובהמשך גם באוניברסיטת אריזונה, שם למד לתואר במדע המדינה.
התמכרותו לסמים בתקופה זו הובילה אותו לעיסוק בשירותי מין בתשלום. בתקופה זו גברה גם התלות שלו בסמים ובמין, והובילה לנשירתו מלימודיו. כתוצאה פנה ללימודי עיצוב שיער במוסד Aveda במיניאפוליס. לאחר מספר שנים בהן עבד כספר באריזונה העתיק מקום מגוריו ללוס אנג'לס.
קריירה.
ואן נס החל את חייו המקצועיים כשוליה בסלון בלוס אנג'לס. כשהיה בן 25 התעלף בזמן העבודה. בבדיקות רפואיות מאוחר יותר אובחן כנשא נגיף HIV. התפתחות זו הובילה אותו לתהליך "ניקוי עצמי" ולהתרחקות מצריכת סמים. בפודקאסט שלו אמר למאזינים: "אני רוצה שאנשים יבינו שאתה לעולם לא שבור ללא תקנה".
ואן נס מייסד שותף של שני סלוני שיער בלוס אנג'לס, שם הוא עובד כיום.
מדיה.
ואן נס עשה צעדיו הראשונים בתחום המדיה בעקבות עיבוד הומוריסטי של אחד מפרקי הסדרה משחקי הכס עבור האתר Funny or Die, שהפך לסדרת רשת בזכות עצמה בשם "Gay of Thrones", עבורה היה מועמד לפרס אמי ב-2018.