ג'ונתן ברנדיס נולד בדנברי, קונטיקט. בגיל שנתיים, הוא החל את הקריירה שלו כדוגמן ילד עבור נעלי באסטר בראון. בגיל ארבע החל ברנדיס לשחק בפרסומות בטלוויזיה. הוא למד בבית הספר המקצועי בעמק סן פרננדו, וסיים את לימודיו ב-1993.
קריירה.
בגיל שש השתתף ברנדיס בתפקיד קווין ביוקנן באופרת הסבון "לחיות את החיים". הוא עבר ללוס אנג'לס עם משפחתו בגיל תשע ועשה הופעות אורח בתוכניות כמו בלוסום, פרקליטי אל איי, מי הבוס?, רצח במשיכת קולמוס, שנות הקסם, צער גידול בנות וקייט ואלי.
בגיל 14 לוהק ברנדיס לתפקידו הראשון בכיכובו בתור בסטיאן בוקס בסרט הסיפור שאינו נגמר 2. באותה שנה, ברנדיס גילם את "גמגום ביל" דנברו הצעיר במיני-סדרה זה משנת 1990, לצד טים קארי, המבוססת על רומן האימה האפי בעל אותו השם. ההופעה של ברנדיס בסרט זכתה לשבחים מצד המבקרים והקהל. לאחר מכן הופיע ברנדיס ב-צמד בלתי מנוצח, בכיכובו של צ'אק נוריס, וב- Ladybugs, עם השחקן וקומיקאי רודני דיינג'רפילד.
בסביבות גיל 17, ברנדיס קיבל את אחד מתפקידיו הידועים ביותר, בתור ילד הפלא המדעי לוקאס וולנצ'ק בסדרת המדע הבדיוני העתידני של סטיבן ספילברג, seaQuest DSV . התפקיד הניע אותו למעמד של אליל נוער .
בשיא הפופולריות שלו, ברנדיס קיבל כ-4,000 מכתבי מעריצים בשבוע ונאלץ להיות מלווה לסט של seaQuest DSV על ידי שלושה מאבטחי אולפן בגלל מעריצות רבות שנכחו. הוא דיבב את מוזנרט, מכשף צעיר ומרושע, בסדרת האנימציה של דיסני אלאדין.
לאחר ש-seaQuest DSV בוטל ב-1996, ברנדיס הופיעה בסרט הטלוויזיה Her Last Chance, בכיכובה של קלי מרטין. תפקידו הבא היה בסרט הטלוויזיה Born Free: A New Adventure. סרט שצולם בדרום אפריקה, שכיכב גם כריס נות' כאביו של דמותו של ברנדיס. הוא המשיך את הקריירה שלו בתפקידי משנה ב-ללא השגחה (1999), וב-לרכוב עם השטן (1999). בשנת 2000, הוא שיחק בסרט Bad Girls from Valley High, אשר בגלל בעיות הפצה לא שוחרר עד 2005. לברנדיס היה תפקיד קטן בבחירתו של הארט (2002). בשנה שלאחר מכן, הוא לוהק ל -111 Gramercy Park, פיילוט שלא נקלט על ידי הרשת. תפקידו האחרון על המסך היה בדרמת הפעולה Puerto Vallarta Squeeze, בכיכובם של הארווי קייטל וסקוט גלן. הסרט הזה יצא גם לאחר מותו.
חיים אישיים.
מ-1995 עד 1998, ברנדיס יצא עם השחקנית והזמרת טטיאנה עלי. בני הזוג הופיעו במאמר במגזין "פיפל" ביולי 1995.
מותו.
ב-11 בנובמבר 2003, ברנדיס נמצא תלוי במסדרון דירתו בלוס אנג'לס. הוא הועבר למרכז הרפואי סידרס-סיני, ומת למחרת מפציעות שנגרמו לו מהתליה. הוא היה בן 27.
חיים משה הכהן
הרב חיים משה מורינו הכהן היה רב ודיין באזמיר במאה ה-19. מחבר ספר פני חמה.
תולדותיו.
כיהן כדיין בבית דינו של הרב רפאל אשכנזי, יחד עם רבי דוד אמאדו, רבי נסים אריה ארייאש ורבי שלמה חכים. תורתו מופיעה בספרי חכמי דורו, כמו בספר "נחמד למראה". על מידותיו מעיד רבי חיים פאלאג'י, בעודו משבח את הבדחנות המותרת:
נפטר במיתת נשיקה בז' בשבט ה'ת"ר באזמיר, שם נטמן. רבי נסים אברהם אשכנזי סידר וכתב דרוש להספדו, המופיע בספרו דרש אברהם שם הוא מכנה אותו אך לא נשא אותו ברבים משום שרבי חיים משה ציווה שלא יספידוהו בפטירתו.
משפחתו.
בתו, שולטאנה נישאה לרבי אברהם קורקידי בעל ספר "וייקח אברהם". נכדו, הנקרא על שמו, היה רבי חיים משה קורקידי, שהוציא לאור את חיבורו של סבו יחד עם ספרו שלו, משה עבד.
השנה של אפריקה
1960 מכונה השנה של אפריקה בגלל סדרה של אירועים שהתרחשו במהלך שנה זו – בעיקר עצמאותן של 16 מדינות אפריקה – שהדגישו את הרגשות הפאן-אפריקניים הגוברים ביבשת. השנה הביאה לשיאן של תנועות העצמאות האפריקניות ולהופעתה של אפריקה ככוח מרכזי באו"ם. התפתחויות פוליטיות מהירות אלו הובילו לספקולציות ותקווה לגבי עתידה של אפריקה כולה; ובכל זאת, היבשת החלה להתמודד עם המציאות של אלימות פוסטקולוניאלית. בשנה זו גם החלה התנגדות מזוינת לממשלת האפרטהייד הדרום אפריקאית, שהיו לה השלכות פוליטיות ברחבי העולם ככלל, וברחבי אפריקה בפרט. במהלך השנה קיבלו כל המושבות של אפריקה המערבית הצרפתית ואפריקה המשוונית הצרפתית עצמאות.
מקור הביטוי.
או. ה. מוריס ממשרד המושבות הבריטי חזה בתחילת ינואר כי "1960 תהיה השנה של אפריקה". הביטוי "השנה של אפריקה" שימש גם את ראלף באנץ' ב-16 בפברואר 1960. באנץ' צפה כי מדינות רבות ישיגו עצמאות באותה שנה, בשל "המהירות המתפרצת שבה עמי אפריקה בכל המגזרים יוצאים מהקולוניאליזם". הרעיון של "השנה של אפריקה" משך תשומת לב תקשורתית ובינלאומית.
המיתולוגיה של השנה הושפעה גם מנאום "רוח השינוי", שנשא הרולד מקמילן ב-3 בפברואר 1960. בנאומו בקייפטאון, הודה מקמילן כי המעצמות האימפריאליות יתקשו להמשיך לשלוט במושבות שלהן. הנאום ייצג הודאה של האליטה הפוליטית של בריטניה כי האימפריה הבריטית הסתיימה ולא ניתן להמשיך לקיים אותה. נאום זה עורר תגובה מליגת הנאמנים לאימפריה של המפלגה השמרנית. גם אפריקאים הגיבו. במילותיו של שר החוץ הגינאי, קאבה סורי:
עצמאות.
במהלך 1960, עלה מספר המדינות העצמאיות באפריקה מתשע (בעלות אוכלוסייה כוללת של 95 מיליון איש) לעשרים ושש (בעלות אוכלוסייה כוללת של 180 מיליון איש), שקיבלו את עצמאותן מבלגיה, צרפת ובריטניה.
העצמאות מצרפת.
בתגובה לעימות הגובר באלג'יריה – במיוחד למשבר מאי 1958 – יצרה צרפת חוקה חדשה ב-1958. חוקה זו הפכה את המדינות הקולוניאליות לחלק מ"הקהילה הצרפתית" (La Communauté) אשר הפכה את האימפריה הצרפתית למעין פדרציה. כל המדינות החברות הצטרפו להסכם מלבד גינאה, שקיבלה עצמאות ב-1958 כאשר סירבה להצטרף ל-La Communauté . החלטתה הביאה את צרפת לנתק כל תמיכה בה אך יצרה תקדים למושבות צרפתיות אחרות. בדצמבר 1959 הסכים מנהיג צרפת החוזר שארל דה גול שמדינות החברות יוכלו לקבל עצמאות אם יבחרו. כל המדינות בחרו זאת, בקצב מהיר הרבה יותר מאשר ציפתה צרפת.
מדינות אלו נשארו בתחום ההשפעה הצרפתי, במיוחד במונחים כלכליים. צרפת גם תיווכה בהסכמים מדיניים עם הפדרציה של מאלי ומדגסקר, ובכך ויתרה על המנדט לפיו יציאה מהקהילה הצרפתית תוביל לסיום הקשרים הפוליטיים (כפי שהיה עם גינאה). חברות צרפתיות קיבלו אפוא את ההסדר, מכיוון שהן יישארו במצב טוב להרוויח מהמדינות החדשות העצמאיות – שגם המשיכו להשתמש בפרנקים CFA.
החוקות החדשות שנוצרו על ידי מדינות אלו משתמשות בכמה רעיונות מהחוקה הצרפתית, כולל ערכים של דמוקרטיה וזכויות אוניברסליות וכן מערכת פרלמנטרית בעלת רשות מבצעת חזקה. הם גם משתמשים לפעמים במשפטים מההכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם של האו"ם. כולם מדגישים את הפאן-אפריקניות על פני הלאומיות.
מבריטניה.
שתי מדינות השיגו עצמאות מהאימפריה הבריטית ב-1960: סומליה, באמצעות איחוד סומלילנד הבריטית וטריטוריית הנאמנות של סומליה, וניגריה.
ב-26 ביוני (גם יום עצמאותה של מדגסקר), סומלילנד הבריטית הפכה למדינה העצמאית של סומלילנד. חמישה ימים לאחר מכן, היא התאחדה עם טריטוריית הנאמנות האיטלקית של סומליה כדי ליצור את הרפובליקה של סומליה ב-1 ביולי.
בניגריה הייתה האוכלוסייה הגדולה ביותר והכלכלה הטובה ביותר ביבשת. היא הפכה לעצמאית ב-1 באוקטובר.
כמו כן, בשנת 1960, הדומיניון של גאנה הצביע להפוך לרפובליקה, ובכך סיים את שלטונה של המלכה אליזבת השנייה, מ-1957 ל-1960, כמלכת גאנה. הפאן-אפריקני המפורסם, קוואמה נקרומה, לשעבר ראש הממשלה של גאנה, נבחר במקביל לנשיא, ב-27 באפריל 1960.
מבלגיה.
הקונגולזים נמרצו בכבדות למען עצמאות, ובתחילת 1960 נכלא פטריס לומומבה בגין הסתה להתפרעות ב-1959. בהכירה בכך שקונגו עומדת להפוך לעצמאית, שחררה בלגיה את לומומבה ואפשרה לו להשתתף בוועידה בבריסל שהתרחשה בין ה-18 ל-27 בינואר. בוועידה נקבע 30 ביוני כיום העצמאות של הרפובליקה של קונגו. לומומבה זכה ברוב מוחלט בבחירות במאי 1960, והפך לראש ממשלת המדינה ב-30 ביוני של אותה השנה. רוח האירוע נתנה השראה למוזיקאי הקונגולזי Le Grand Kallé לכתוב את השיר "Indépendance Cha Cha", שהפך ללהיט פאן-אפריקני.
עד מהרה הסתבכה המדינה במהומה, ולומומבה הודח מראשות הממשלה ב-14 בספטמבר. לאחר שנתפס הוא עונה והוצא להורג. לאחר מכן התפתחה תקופה של חוסר-יציבות מדינית, שנקראת לפעמים משבר קונגו.
האירועים בקונגו הובילו את עיתון הדיילי אקספרס – שהעדיף באופן עקבי את הקולוניאליזם – לגנות את "השנה של אפריקה" וקרא כי 1961 תיקרא "השנה של הריאליזם".
דרום אפריקה.
טבח שארפוויל התרחש ב-21 במרץ 1960 בדרום אפריקה, ועורר התנגדות מחתרתית המונית וכן הפגנות סולידריות בינלאומיות. אירוע זה מצוטט לעיתים כתחילתו של המאבק העולמי באפרטהייד. פעילים ואקדמאים דרום אפריקאים מתארים את האירוע כנקודת מפנה בהתנגדות לאפרטהייד, המסמנת את קץ האי-אלימות והליברליזם. יש האומרים שההשפעה הגדולה ביותר שלו הייתה לגרום לדרום אפריקאים לבנים להתוודע לאכזריות שבה דיכו את השחורים.
ב-5 באוקטובר 1960 התקבל משאל עם בדרום אפריקה אשר ביטל את המונרכיה, מה שהוביל לעזיבת דרום אפריקה את חבר העמים בשנה שלאחר מכן בשל מדיניות הגזע שלה.
האומות המאוחדות.