המפלגות הקימו סיעות, אך נציגי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית פעלו כעצמאיים ללא הקמת סיעה מפלגתית ולעומת זאת הוקמה סיעת ברית 17 באוקטובר על בסיס חברי הדומה העצמאיים (כללה 16 חברים). כמו כן הוקמה פרקציית "אוטונומיסטים" שכללה נציגי לאומים שונים שדגלו במתן אוטונומיה לחבלי האימפריה השונים. בהם גם אוטונומיסטים יהודים.
פעילות הדומה.
המושב הראשון החל ב-27 באפריל 1906 בארמון טבריצ'סקי בסנקט פטרבורג. כבר בתחילת הפעילות היה ברור שצפוי מאבק קשה של רוב החברים נגד הממשלה בראשות איוואן גורמיקין. לראש הדומה נבחר פרופסור של אוניברסיטת מוסקבה סרגיי מורומצב, סגניו היו הנסיך פיוטר דולגורוקוב וניקולאי גרדסקול, והמזכר היה דמיטרי שחובסקוי (כולם חברי המפלגה הדמוקרטית החוקתית, המפלגה בעלת מספר החברים הגדול בדומה)
במהלך 72 ימי המושב הדומה שלחה לממשלה 391 שאילתות על פעילות לא חוקית של הממשלה.
כבר בתחילת המושב המפלגה הדמוקרטית החוקתית העלתה לדיון את נושאי שחרור האסירים הפוליטיים, ביטול עונש המוות, ביטול המועצה המדינית והכפפת הממשלה לדומה. ב-5 במאי הדרישות הועבדו לאיוואן גורמיקין שב-13 במאי נתן תשובה שלילית מוחלטת לכל הדרישות.
נושא בעלות על האדמות היה במרכז פעילות הדומה. ב-7 במאי הועברה הצעת חוק להגדרת חלקת האדמות שבבעלות האיכרים על חשבון אדמות המדינה, הכנסייה וקנייה חלקית של אדמות מבעלי אדמות גדולים.
ב-6 ביוני הועלתה הצעת חוק על הלאמה מיידית של אוצרות טבע וביטול בעלות על האדמות. רוב של חברי הדומה לא קיבל את ההצעה.
הועלתה הצעה לחיסיון של חברי הדומה שלא הועלה לדיון.
אחד מסימני המשבר היה העברה לדיון בדומה של הצעת הממשלה לבניית מכבסה באוניברסיטת טרטו.
במשך המושב הדומה אישר 2 הצעות חוק - על ביטול עונש מוות (שהתקבל תוך הפרת סדר הדיון) והקצאת 15 מיליון רובל לנפגעי הבצורת שבוצעה על ידי הממשלה.
יהודים חברי הדומה.
לקראת הבחירות הבונד עשה הסכם עם מפלגת הפועלים בליטא וזה גרם לבחירת שני נציגים יהודים: שמריהו לוין ולאון ברמסון. יתר הנציגים, מתוכם גם הציונים, נבחרו מטעם המפלגה הדמוקרטית החוקתית, ביניהם: מקסים וינבר (ממייסדי המפלגה), ניסן קצנלסון, משה אוסטרוגורסקי, שמשון רוזנבאום, מיכאיל שפטל, ויקטור יעקובסון, דר' צבי ברוק, גריגורי יולוס, מיכאיל הרצנשטיין. יולוס והרצנשטיין נרצחו על ידי מתנקשים מטעם ברית העם הרוסי. הרוב מהם לא המשיך בפעילות פוליטית לאחר פיזור הדומה וחלק אף עלו ארצה.
פיזור הדומה.
ב-6 ביולי 1906 פיוטר סטוליפין מונה לראש הממשלה. תוך יומיים הצאר החליט על פיזור הדומה ועריכת בחירות חדשות לפי מפתח זהה.
ב-9 ביולי חברי הדומה שהגיעו לארמון גילו שהדלתות נעולות. חלק מחברי הדומה (כ-180) עברו לעיר ויבורג הנמצאת בשטח הדוכסות הגדולה של פינלנד ופרסמו את כרזת ויבורג. הכרזה כללה קריאה למרד אזרחי לא אלים. לקריאה זו לא היו תגובות של ממש, אך כל חברי הדומה שחתמו על ההכרזה קיבלו עונש של 3 חודשי מעצר וזכות הבחירה שלהם בוטלה.
איי מיאקו
איי מִיָאקוֹ (ביפנית: 宮古列島) הם קבוצת איים אשר נמצאת במחוז אוקינאווה, יפן, ממזרח לאיי יאיאמה. איים אלה מהווים יחד עם איי יאיאמה את איי סקישימה, אשר הם חלק מקבוצת איי ריוקיו. האי הגדול ביותר והמאוכלס ביותר בקבוצת איים זו הוא מיאקוג'ימה.
המיושבים שבאיי מיאקו נחלקים מנהלית לשני יישובים: מיאקוג'ימה והכפר טרמה. העיר מיאקוג'ימה כוללת בתחומה את האיים: איקמה, אירבו, קורימה, מיאקוג'ימה, אוגאמי ושימוג'י, ואילו הכפר טרמה כולל את האיים מינה וטרמה.
זאב בלהות
זאב בלהות (שם מדעי: Aenocyon dirus) הוא מין של טורף נכחד שהיה קרוב לזאב המצוי, והיה נפוץ בתקופתו לאורך אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית בתקופת הפליסטוקן, לפני 125,000 עד 10,000 שנים.
בעבר נחשב למין נכחד של כלב אך חלק מהחוקרים משייכים אותו לסוג יחידי - Aenocyon.
גילוי.
המין נתגלה בעיירה במדינת אינדיאנה בקיץ 1854, כאשר הנהר אוהיו היה בשפל. העצמות שנתגלו הועברו לפלאונטולוג ג'וזף ליידי (Leidy), שקבע ב-1858 כי זהו מין חדש של זאב שנכחד.
זאב הבלהות ידוע בעיקר בשל נוכחותו המרובה בבורות הזפת בלה בריאה שבקליפורניה. נמצאו שם למעלה מ-3,600 מאובנים של זאבים, יותר מכל יונק אחר. המספר הגבוה מרמז שזאב הבלהות, כמו זאבים מודרניים וכלבים, צדו ככל הנראה בלהקות. הדבר גם נותן תובנה על הלחצים שהיו על המין קרוב לזמן היכחדותו.
אנטומיה.
ממדים.
זאב הבלהות היה גדול יותר מהזאב המצוי, והגיע לאורך ממוצע של 1.5 מטרים ולמשקל שנע בין 50 קילוגרם ל-79 קילוגרם. למרות מאפיינים דומים לזאב המצוי, היו הבדלים מהותיים בין שני המינים הללו. הרגליים של זאב הבלהות היו מוצקות יותר וקצרות יותר ביחס לגופו מאלו של הזאב המצוי. כמו כן מעטפת המוח שלו הייתה קטנה יותר מזה של זאב מצוי באותו הגודל.
שיניים.
השיניים שלו היו דומות לאלו של הזאב המצוי, אך גדולות במקצת.
פלאונטולוגים רבים העריכו כי השיניים הגדולות יחסית נועדו למחוץ עצמות. אולם, מדענים אחרים הצביעו על כך שכוח הנשיכה שלהם היה זהה לזה של כלביים אחרים כמו זאב ערבות או זאב טלוא, דבר המצביע על אותה התזונה. שיני זאב הבלהות היו חסרות את ההתאמות הנדרשות לריסוק עצמות, כמו אצל צבועים לדוגמה. הסברה הקיימת היא שהם הרגו, בדומה לקרוביהם הקטנים יותר, על ידי רצף של נשיכות לא עמוקות, דבר המצביע גם על התנהגות חברתית ברורה.
אבולוציה והכחדה.
תיעוד מאובנים מצביע על כך שהסוג כלב התפתח באמריקה הצפונית מהסוג הקטן, הדומה לשועל, לפטוקיון ("Leptocyon") בנקודת זמן כלשהי בסוף תקופת המיוקן לפני כ-9–10 מיליוני שנים, ביחד עם שני הסוגים, שועל אפור ושועל. הכלביים התפשטו במהרה לאסיה ואירופה והפכו לאבותיהם של הזאבים, שועלים, תנים ושועלי ראקון. לאחר מכן הם התפשטו גם לאפריקה ואמריקה הדרומית.
כלב ארמברוסטרי.
במהלך 9 מיליון שנה חלו התפתחות וגיוון רב בזאבים של אמריקה הצפונית, כשבערך אמצע תקופת הפליסטוקן המין כלב ארמברוסטרי ("Canis armbrusteri") הופיע, וקיימות הוכחות שזאב הבלהות התפתח ממין זה. בהדרגה זאב הבלהות החליף אותו ותחום תפוצתו קטן רק לאזורים של דרום-מזרח ארצות הברית ובפרט לפלורידה. בזמן הזה, תחום תפוצתו של זאב הבלהות התפשט והוא גם היגר לאמריקה המרכזית והדרומית, שם מאובנים שלו מתועדים לסוף תקופת הפליסטוקן.
קרבה לזאב המצוי.
למרות קרבתו הקרובה לזאב המצוי ולמינים אחרים, זאב זה אינו אב קדמון לאף מין הקיים כיום. בשונה מהזאב המצוי, שמקורו מאירואסיה, זאב הבלהות התפתח ביבשת אמריקה הצפונית, ביחד עם זאב הערבות. שני המינים התקיימו זה לצד זה באמריקה הצפונית לפני כ-100,000 שנה.
נוכחות.
זאב הבלהות היה נפוץ מאוד בתקופת הפליסטוקן. בערך לפני 10,000 שנים הוא נכחד ביחד עם מרבית החי באמריקה הצפונית. במהלך סוף תקופת הפליסטוקן (לפני כ-300,000 שנה) חצה הזאב המצוי לתוך אמריקה הצפונית והתחרה עם זאב הבלהות. לפני כ-16,000 שנה, ביחד עם סוף עידן הקרח האחרון והופעת האדם באמריקה הצפונית, החלו מרבית היונקים הגדולים, מהם ניזון זאב הבלהות, להיכחד. בהיותו איטי משאר מיני הזאבים ביבשת, בעיקר מהזאב המצוי ומהזאב האדמוני, לא היה זאב הבלהות מסוגל לצוד את סוגי הטרף המהיר ששרדו, ונאלץ לחיות מפגרים. לפני כ-10,000 שנה נכחד זאב הבלהות, יחד עם שאר היונקים הגדולים.
הגנת הצרכן
הגנת הצרכן הוא עיקרון בתפיסה המודרנית של חיי המסחר ותרבות הצריכה, שמטרתו להגן על הזכויות של ציבור הצרכנים בעיקר מפני הטעייה וניצול מצד בעלי עסקים ויצרנים. החוק נותן גושפנקא לעקרונות יסוד של מסחר הוגן, תום לב והגינות, וזרימת מידע נכון וחופשי בעולם המסחר. במדינות רבות בעולם נחקקו חוקים, והוקמו ארגונים, שתפקידם לשמור על זכויות הצרכנים. בבסיס דיני הצרכן עומד חוסר השוויון בין הצרכן לעוסק, בגינו מתערב המחוקק בדיני החוזים במסגרת אסדרה, על מנת להגן על הצד החלש יותר. דיני הצרכן מטילים איסורים על העוסקים, כמו איסור הטעייה בפרסומת, וגם מחייבים אותם בנקיטת צעדים אקטיביים, כגון חובת גילוי מידע חשוב לצרכנים.
הגנת הצרכן בישראל.
איסורים שנועדו להגן על הצרכן היו כבר קיימים במשפט העברי. במשפט הישראלי עמוד התווך של דיני הגנת הצרכן נעוץ בחוק הגנת הצרכן, התשמ"א - 1981. החוק עבר תיקונים רבים ומכוחו הותקנו תקנות. אכיפת החוק מוטלת על משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ועל הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן והממונה שעומד בראשה. כדי להגן על ציבור הצרכנים הוקמו ארגונים ובהם המועצה הישראלית לצרכנות.
החוק נולד בעקבות התפתחות חיי המסחר וריבוי תלונות של ציבור הצרכנים בגין הטעייה וניצול. מטרת החוק להגן על זכויות הצרכנים, שמצויים בנחיתות מבחינת כושר המיקוח והמידע שברשותם, לעומת כוחם הרב של העוסקים.
חובות החוק חלות בעיקר על "עוסק" – שמוגדר: "מי שמוכר נכס או נותן שירות דרך עיסוק, כולל יצרן".
החוק אוסר על עוסק להטעות צרכנים במעשה או במחדל בכל עניין מהותי בעסקה. החוק מביא רשימה לא סגורה של עניינים שיחשבו מהותיים בעסקה. חל איסור גם על ניצול מצוקתו של הצרכן, בורותו, או הפעלת השפעה בלתי הוגנת עליו. על העוסק חלות חובות גילוי בנוגע לכל פרט שעשוי להיות מהותי.
אוניברסיטת אוקינאווה
האוניברסיטה הבינלאומית אוקינאווה (ביפנית: 沖縄国際大学) היא אוניברסיטה פרטית בעיר גינוואן שבמחוז אוקינאווה, יפן.