המכשול הראשון הוסר ב-1979, עם גילוי גופתה ושרידי מטוסה ליד הכפר האוקראיני שמעליו נעלמה 36 שנה קודם לכן. עם זאת, הסרתו הסופית של מכשול זה התעכבה עד ל-1986, שנה לאחר עלייתו של מיכאיל גורבצ'וב לשלטון בברית המועצות ופתיחתה היחסית של המדינה - הגלאסנוסט. לאחר בדיקות רבות הכריזו הסובייטים רשמית על מותה והוציאוה מרשימות הנעדרים שלהם. גם הסרתו של המכשול השני קשורה ככל הנראה לעלייתו של גורבצ'וב לשלטון. ב-6 במאי 1990, כארבע שנים לאחר שנקבע רשמית מותה של ליטביאק בקרב, וכשנה לפני התפרקותה הסופית של ברית המועצות, היא הוכרה רשמית, ואחיה יורי קיבל עבורה בפועל את התואר "גיבורת ברית המועצות", 47 שנים לאחר מותה.
בעיר שבה שכן בסיסה האחרון של ליטביאק, קרסני לוץ', הוקם מוזיאון לידיה ליטביאק, המוקדש כולו לה ולחבריה הטייסים והטייסות של חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. לידו אף מוצב פסל שלה. בנוסף, נכתבו עליה ספרים ועוד יותר מכך, נכתבו ספרים שקיבלו את השראתם מסיפורה. בפסטיבל אדינבורו של 1985 הוצג מחזה המבוסס על דמותה, בכיכובם של קן סטוט וטילדה סווינטון.
בשנת 2019 החלה הפקת סרט קולנוע בשם "ליטביאק", המבוסס על קורות חייה, בהפקת אולפני "28 אנשי פאנפילוב" בבימויו של קים דרוז'ינין, שמתכוון להפיק בתקציב של 300 מיליון רובלים ובסיוע קרן הקולנוע הרוסי. הצילומים תוכננו להתחיל בפברואר 2020 כשהקרנת הבכורה יועדה לסוף 2020 או תחילת 2021, אך בפועל הצילומים יצאו לדרך במאי 2021.
לידיה ליטוויאק
בג&quot;ץ ירוס-חקק נגד מנכ&quot;ל משרד הבריאות
בג"ץ 998/96 טל ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות הוא פסק דין בהסכמה שנתן בית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ) בפברואר 1997, ובו הוחלט כי נשים לא נשואות יוכלו לקבל תרומת זרע ללא בדיקה פסיכיאטרית והערכה של עובד סוציאלי.
קודם לעתירה, חויבו נשים לא נשואות לעבור בדיקה פסיכיאטרית והערכה של עובד סוציאלי, כתנאי לקבלת תרומת זרע. כלל זה לא היה תקף לגבי נשים נשואות.
האגודה לזכויות האזרח בישראל עתרה בשנת 1996 לבית המשפט הגבוה לצדק, בדרישה לבטל את החיוב ולהשוות את תנאיהן ואת חובת הבדיקה של נשים לא נשואות, לתנאיהן של נשים נשואות.
פסק הדין ניתן בתגובה לעתירה שהגישה האגודה לזכויות האזרח בישראל בשמה של טל ירוס-חקק, אשה לסבית החיה עם בת זוג ועם ילדיהן המשותפים, שביקשה לקבל תרומת זרע לצורך הפריה מלאכותית. בעתירה נטען כי הכלל הקובע כי נשים לא נשואות זקוקות לחוות דעת מטעם פסיכיאטר ועובד סוציאלי הוא אפליה על רקע מעמד אישי שכן בעוד שלנשים נשואות ניתנת באופן אוטומטי הזכות להורות, נשים לא נשואות נאלצות לעבור בדיקות במטרה לקבוע אם הן מתאימות להיות אמהות.
כמו כן נטען שהכלל מהווה אפליה על רקע נטייה מינית, כיוון שנשים שהן בנות זוג אינן יכולות להינשא במדינת ישראל, וכן מכיוון שזוגיות בין שתי נשים אינה מוכרת ככזו לצורך קבלת תרומת זרע. בנוסף נטען כי חוות הדעת המקצועית עלולה לקבוע כי האשה אינה כשירה להורות בשל נטייתה המינית. לבסוף, נטען כי הכלל פוגע בזכות לכבוד ולצנעת הפרט.
ואס (משורר)
ואס (באנגלית: Wace; 1110–1174), מכונה גם רוברט וייס (באנגלית: Robert Wace) היה משורר נורמני יליד האי ג'רזי. גדל בקן והיה הכומר של באייה (Bayeux).
חייו.
כל מה שידוע על חייו של ואס מגיע מהערות אוטוביוגרפיות בשיריו. הוא נמנע מלציין תאריך הלידה שלו; מתישהו בין 1090 ו-1110 היא השנה המקובלת ביותר להולדתו.
נראה שהשם ואס, שבו השתמשו בג'רזי עד המאה ה-16, היה השם היחיד שלו; שמות משפחה לא היו בשימוש באופן אוניברסלי באותו זמן. הוא העריך שייתכן שהיה ממוצא אריסטוקרטי, משום שהוא נשלח לקן כדי להתחנך, אפשרות שהייתה כמעט בלתי אפשרית עבור רוב התושבים בג'רזי. כתיבתו המפורטת בעניינים יום-יומיים אולי נבעה מחינוכו העממי מילדותו באי.
בסביבות 1130 חזר ואס לקן והתחיל בהשתלבותו בתחום הכמורה.
מועד מותו של ואס אינו ודאי. את האירוע האחרון המתואר ברומן דה רו ניתן לתארך ל-1174. ברומן דה רו, ואס מזכיר את "הנרי המלך הצעיר" (Henry the Young King). זה האחרון מלך עד 1183, מה שאומר שכנראה ואס לא זכה לשנות את הרומן ולראות את המלך הבא.
עבודתו.
היצירות הקיימות שלו כוללות את הרומן דה ברוט, גרסה שלו להיסטוריה של בריטניה וכן את רומן דה רו, ספר היסטוריה של דוכסי נורמנדי ואחרים, ובכלל זה את חייהם של מרגרטה הבתולה וניקולאוס הקדוש.
שפה.
ואס כתב בשפה אנגלו-נורמנית שהיא מן ניב של צרפתית עתיקה ואנגלית עתיקה. היא כונתה גם שפת הג'ראיס כשם שהיא נובעת מהאי ג'רזי שבו היא נוצרה. ואס נחשב למיסד השפה הזו. הוא כינה אותה השפה הספרותית.
השם רוברט שמיוחס לו לעיתים נסמך על מעט עדויות. באותם ימים שם פרטי בלבד היה יותר מקובל, מה גם שואס נהנה מהתואר "מאסטר" והיה נהוג לקרוא לו "מאסטר ואס"
קיימת מצבה לזכרו ליד בניין העירייה של ג'רזי. שם מובן ציטוט מהרומן דה רו, שמבטא את גאוותו במקום הולדתו:
""Jo di e dirai ke"
"jo sui Wace de l’isle de Gersui""
"Jdis et dithai"
"qu'jé sis Wace dé l'Île dé Jèrri
"Je dis et dirai que"
"je suis Wace de l'île de Jersey""
""I say and will say that"
"I am Wace from the Island of Jersey""
""אני אומר עכשיו ואני אומר בעתיד"
"שאני הוא ואס מהאי ג'רזי""
הפיגוע בעתניאל
ירוס-חקק נ' משרד הבריאות
ברוך דוד
אצטדיון ויקטוריה גיברלטר
אצטדיון ויקטוריה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם סמוך לנמל התעופה של גיברלטר. האצטדיון משמש כמגרש הביתי של כל קבוצת הכדורגל בליגת העל של גיברלטר, ובנוסף גם כאצטדיונה הביתי של נבחרת גיברלטר בכדורגל. האצטדיון מכיל 5,000 מקומות ישיבה.
לאחר שאופ"א קיבלה את גיברלטר כחברה מלאה, הוחלט לבנות אצטדיון לאומי חדש, אשר היה צפוי להחליף את האצטדיון הנוכחי כיוון אינו עומד בתקנים של אופ"א, אולם באפריל 2017 ההתאחדות לכדורגל בגיברלטר רכשה את האצטדיון מממשלת גיברלטר והחליטה על שיפוץ האצטדיון על מנת שיעמוד בתקנים של אופ"א.
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1991
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1991, הידועה גם בשם יורו הנשים 1991, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים הרביעית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בדנמרק מ-10 ביולי עד ה-14 ביולי 1991. אף על פי שנבחרה כמארחת, לא העפילה דנמרק באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצה להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו בספטמבר 1989. ארבע הנבחרות הטובות ביותר במשחקי המוקדמות העפילו למשחקי הנוקאאוט שנערכו בדנמרק.
במשחק הגמר נפגשו נורווגיה (בפעם השלישית ברציפות) וגרמניה - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה את הנורווגיות 1-3 מצמד שערים של היידי מוהר ושער אחד של סילביה נייד, וזכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות. מוהר, שכבשה צמד שערים בגמר, סיימה כמלכת השערים של הטורניר (4 כיבושים), ואילו קפטנית הנבחרת הגרמנית - נייד, סיימה כשחקנית המצטיינת.
האליפות שימשה בפעם הראשונה כטורניר המוקדמות האירופאי למשחקי הגביע העולמי שנערכו בהמשך השנה בסין.
הפרעת דיסוציאציה
ג'ירף (פירושונים)
מרקאיבו (פירושונים)
מָרָקָאִיבּוֹ (Maracaibo)
סמל סאוטה
סמל סאוטה הוא סמלה הרשמי של העיר האוטונומית הספרדית סאוטה.
הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" שבו שדה לבן מוטען בחמישה מגינים כחולים בצורת צלב. בכל אחד מהמגינים, חמישה עיגולים (בזנטים, Bezant) לבנים. סביב המגן גבול אדום, עליו יש שבע טירות זהב בעלות שלושה צריחים משוננים שחלונותיהן ודלתותיהן כחולים. שתי טירות נמצאות בחלק העליון, שתיים בצדדים ושלוש בחלק התחתון. מעל המגן מותקן כתר של מרקיז, זאת כיוון שבעבר מרקיז היה תואר של שליט טריטוריות בגבול.
הסמל נמצא בשימוש מ-1415, אז כבשה פורטוגל את העיר ושלטה בו עד 1668. לכן, הסמל יורש את עיצובו מסמל פורטוגל והוא זהה לו, למעט שני הבדלים. בסמל פורטוגל מספר הטירות בחלק העליון הוא שלוש לעומת שתיים כאן. ההבדל השני הוא שבסמל פורטוגל אין כתר. הטירות על רקע אדום בשני הסמלים, מעוצבות בהשראת סמל כתר קסטיליה שפרש את שלטונו ברוב שטחי ספרד של היום. המגינים הכחולים הופיעו בסמל פורטוגל בצורות שונות כבר מ-1139 והם מייצגים את זכות המונרך להנפיק מטבעות משלו.
ויקטור סידיאק
ויקטור סידיאק (ברוסית: Виктор Александрович Сидяк; נולד ב-21 בנובמבר 1943) הוא סיף ומאמן סובייטי. אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 4 זהב בחרב וכן אלוף עולם 7 פעמים במסגרת נבחרת ברית המועצות. הוא הצליח לזכות במדליית זהב אולימפית ב-4 אולימפיאדות ברציפות.
ביוגרפיה.
ויקטור סידיאק נולד בעיירה אנז'רו-סודז'נסק שבמחוז קמרובו. תוך מספר שנים המשפחה עברה לדונצק. בגיל 15 החל להתאמן בסייף. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד הנדסה ובמקביל המשיך באימונים. בשנת 1968 הוא נכלל לראשונה בנבחרת האולימפית והיה בין חבריה עד לשנת 1980.
בשנת 1970 הוא עבר למינסק והתגורר בעיר זו במשך כל תקופת הקריירה הספורטיבית ולאחריה. בשנת 1980, לאחר זכייה באולימפיאדה הרביעית הוא עזב את הספורט התחרותי והחל לאמן. הוא סיים את המכון לספורט במינסק בשנת 1973.
בשנת 1973 סידיאק זכה בתחרות יוקרתית "גביע מרטיני" וקיבל חרב עשוי מהזב הפרס על הזכייה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, עבר לאיטליה והיה מאמן של הסייפים האיטלקים. לאחר מספר שנים החזיר לעצמו את אזרחותו הרוסית וחזר למוסקבה בה הוא מתגורר עד היום.
תחרויות אולימפיות.
בשנת 1968 באולימפיאדת מקסיקו סיטי סידיאק לראשונה הגיע לאולימפיאדה וזכה במדליית זהב קבוצתית.