בפברואר 1932 נוסדה בפרמריבו (אז - עיירה עם כ-50,000 תושבים) התאחדות כדורגל שלישית, ה-U.V.V (איגוד התאחדויות הכדורגל). ארגון זה כלל את ה-S.V.B. שבה היו האלופות אייאקס ובלאו-וויט-אקסלסיור וארגנה תחרות ליגה ב-1932/33 בה ניצחה אייאקס. בין יתר המשתתפות היה מועדון בשם N.A.K.S. - מועדון הומוני אך כנראה לא קשור זכה מאוחר יותר ב-N.G.V.B. הליגה ב-1953/54 ושיחק ברמה העליונה של ה-S.V.B. בתחילת שנות השישים. ה-U.V.V. התפרק באוגוסט 1934.
עד (הרבה אחרי) מלחמת העולם השנייה, הליגה הייתה מוגבלת למועדונים מהבירה פרמריבו, אבל התאחדויות כדורגל מקומיות או אזוריות הוקמו בחלקים אחרים של המדינה, כאשר מואנגו, ניקרי וקורוני מובילות. ה-S.V.B. ארגנה את "אליפות המושבה" בין חמש מהפדרציות המחוזיות הללו בפארמריבו בשנת 1934. מונגו ופראמריבו התחרו באופן לא סדיר על "גביע לואיס".
במהלך מלחמת העולם השנייה הכדורגל הופסק במדינה; בשנת 1942 ה-M.V.O. (ארגון הכדורגל הצבאי) השתלט זמנית על הכדורגל במדינה תחת ה-S.V.B., וארגן תחרות עם קבוצות צבאיות בלבד, ה"קונינגין וילהמינבקר". בשנת 1944, ה-M.V.O. ו-S.V.B. התמזגו.
ההתאחדות N.G.V.B. פורקה בתחילת המלחמה, וכמה מהמועדונים החברים בה נכנסו ל-S.V.B. אולם לאחר ה-N.G.V.B. נוסדה מחדש ביולי 1947, רובם הצטרפו שוב לאותה פדרציה, עד למיזוג של ה-S.V.B. ו-N.G.V.B. בשנת 1955. ה-N.G.V.B., כיום קיצור של התאחדות הכדורגל של הדור החדש, עדיין קיימת כפדרציה חברה ב-S.V.B.
לרגל יובל הזהב שלה, ב-3 באוקטובר 1970, ה-S.V.B. קיבלה את הפריבילגיה להוסיף את השם "קונינגקלייקה" שמשמעותו "מלכותי" לשמה על ידי קונינגין ג'וליאנה, ועד שסורינאם הפכה לעצמאית בסוף 1975 נקראה הפדרציה K.S.V.B.
אופנה במלכת היופי
סרקופג אשמונעזר השני
סרקופג אשמנעזר
בווריסוכוס
בווריסוכוס (שם מדעי: Boverisuchus; מילולית: "תנין בוואריה") הוא סוג נכחד של דמוי-תנין שחי בגרמניה ובמערב אמריקה הצפונית במשך האאוקן לפני 50.3 עד 41.2 מיליון שנה מזמננו.
הסוג תואר בידי החוקר הגרמני אוסקר קון וממצאי המאובנים שלו היו דומים לאלה של תנינאי דומה - הפריסטיכאמפסוס, אשר כיום נחשב למוטל בספק עקב מבנה עצמות לא מזוהה מספיק, שאולי השתייך למיני סוג זה. הוא היה קרוב גם לפלנוקרניה שחי באותה צורה.
הבווריסוכוס היה תנינאי מהלך על רגליים ארוכות ביבשה, עם אצבעות דמויות פרסה והוא הגיע לפי הערכות לאורך של 3 מטרים בקירוב. היה לו עור מכוסה אוסטאודרם רך יחסית עם שיניים המזכירות שיני תרופוד, מה שגרם למספר חוקרים להתבלבל בינו לדינוזאור ולהוביל להשערה מוטעה שכמה דינוזאורים שרדו את הכחדת הקרטיקון. הוא היה טורף בעל לסתות דומות לאלה של אליגטור והתאימו ללעיסת טרף בעוצמה גבוהה. ככל הנראה הוא ניזון מיונקים קטנים וזוחלים ביערות של גרמניה ואמריקה הקדומים.
מעלה פלמח
הרברט קלייד לואיס
הרברט קלייד לואיס (באנגלית: Herbert Clyde Lewis; 15 באוגוסט 1909 – 17 באוקטובר 1950) היה סופר, עיתונאי ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
לואיס נולד בעיר ניו יורק, בן להיימן וקלרה לואיס, מהגרים מרוסיה דוברי יידיש.
לואיס החל את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת ניו יורק ובסיטי קולג', אך זנח אותם כדי לצבור ניסיון ככתב עיתונות. כעבור שלוש שנים נסע לפריז וכעבור שנה, בתחילת שנות ה-30, הגיע לשאנגחאי בסין ועבד ככתב בשני עיתונים: תחילה ב-Shanghai Evening Post ובהמשך ב-The China Press.
הוא חזר לניו יורק ובדצמבר 1933 התחתן עם גיטה יעקובסון. לזוג נולדו שני ילדים, מייקל וג'יין.
לואיס עבד ככתב בעיתון New York Journal , אבל התפטר כדי לעבוד ככותב עצמאי. אף על פי שהוא מכר כמה סיפורים למגזין הגברים אסקווייר, הוא נאלץ ב-1937 להכריז על פשיטת רגל, סמוך למועד יציאתו לאור של ספרו הראשון האדון שנפל לים (Gentleman Overboard) בהוצאת ויקינג
לואיס עבר להוליווד שם עבד ככותב תסריטים בחברת מטרו גולדווין מאייר. בשנת 1939 הוא חזר לניו יורק ועבד בחברת פרסום, ובהמשך, בשנת 1942 הוא חזר לתחום העיתונות והצטרף לסגל הכתבים של ה"ניו יורק הראלד טריביון" .
בשנת 1942 חזר לואיס להוליווד, לאחר שאולפני פוקס המאה ה-20 רכשו תמורת 25,000 דולר את זכויות ההסרטה של סיפורו "קיוליגן הדו־פרצופי" (Two-Faced Qulligan), שהתפרסם בכתב בעת "סטורי" . הסרט יצא לאקרנים בשנת 1945. סיפור אחר שלו (D-Day in Las Vegas) עובד לסרט בשנת 1946 ובהמשך הוא היה שותף לכתיבת התסריט של עוד סרט, שיצא לאקרנים ב-1949, והתבסס על סיפור נוסף שלו (Patent Applied For).
ההישג המשמעותי ביותר של לואיס בהוליווד היה הסיפור שלו "סיפור השדרה החמישית" {The Fifth Avenue Story), שהוא מכר לבמאי פרנק קפרה. קפרה מצדו מכר את הסיפור לבמאי אחר, רוי דל רות' (Roy Del Ruth), שצילם אותו ב-1947 בשם "זה קרה בשדרה החמישית" . לואיס ושותפו לכתיבה אוורט פרימן היו מועמדים לפרס האוסקר בקטגוריית הסיפור הטוב ביותר, אך לא זכו.
בשנת 1948 לקה לואיס בהתמוטטות עצבים ולא יכול היה לעבוד במשך שנה. ב-1949 הוא חזר לניו יורק ועבד כעורך בשבועון "טיים", עד שנפטר בשלהי 1950 מהתקף לב.
כתיבתו.
לואיס כתב סיפורים רבים, שהתפרסמו בכתבי עת שונים, וחלקם אף עובדו לסרטים. בנוסף כתב לואיס ארבעה רומנים:
Love Me Anyway
Love Me Anyway הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, פינק, בשיתוף עם זמר הקאנטרי האמריקאי, כריס סטפלטון, שנמצא באלבום האולפן השמיני של פינק, "Hurts 2B Human". השיר יצא, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, ב-17 בספטמבר 2019.
נכון למרץ 2022, השיר הושמע למעלה מ-11 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-45 מיליון פעמים בספוטיפיי.
תרגום התורה ליוונית
תרגום התורה ליוונית הוא סיפור המוזכר בתלמוד לפיו תלמי השני מלך מצרים העתיקה ציווה על שבעים ושנים מחכמי ישראל שיתרגמו עבורו את התורה ליוונית, על מנת שיוכל להבין את הכתוב בה. תרגום זה מוכר כיום בשם 'תרגום השבעים'.
במגילת תענית בתרא מצוין כי המעשה אירע ביום ח' בטבת ובעקבותיו תיקנו לצום ביום זה תענית צדיקים, משום שבעקבות תרגום התורה "החושך בא לעולם שלשה ימים". עובדה זו מצוינת גם בסליחות שהתחברו לעשרה בטבת.
הסיפור התלמודי.
בגרסה המופיעה בתלמוד הבבלי תלמי כינס שבעים ושנים מזקני ישראל על מנת לתרגם את התורה ליונית. אותם חכמים שינו בתרגום כמה שינויים, -שנעשו על מנת למנוע לזות שפתים וטענות כפירה - וכל אותן 72 זקנים שינו בצורה זהה, על אף שלא ידעו זה מזה:
סיפור דומה המפרט על התהוות תרגום השבעים מופיע גם במקור חיצוני הידוע בשם "איגרת אריסטיאס". על פי הסיפור מלך מצרים תלמי השני (פילדלפוס, שמלך בין השנים 285–247 לפנה"ס) הזמין שבעים ושניים זקנים יהודים לאלכסנדריה כדי לתרגם את התורה, לצורך צירופה לספרייה הגדולה באלכסנדריה.
המלך העניק להם תנאי מחיה נוחים למלאכת התרגום, בהושיבו אותם באי פארוס וזימונם לארמון מדי בוקר. הסיפור באיגרת אריסטיאס אפוף כולו אווירה חגיגית, ויחסו כלפי עצם מעשה התרגום אוהד. מקובל כי מידת האמינות ההיסטורית שלו נמוכה, וכי הוא נועד בעיקר לצרכים אפולוגטיים.
על אף שכאמור בתלמוד מופיעה רשימה של 15 שינויים, אך בתרגום השבעים שלפנינו נמצאים רק ארבעה מאותם שינויים מתוארים.
מלבד איגרת אריסטיאס והמקורות התלמודיים, מופיע הסיפור גם בחיבור של אפיפניוס מסלמיס (320–403 לספירה), "על מידות ומשקלות".
תענית צדיקים.
כאמור, על פי חז"ל היום בו אירע מעשה זה היה ביום ח' טבת ובעקבותיו תיקנו חז"ל תענית צדיקים באותו יום וכפי שמופיע במגילת תענית בתרא:
מאורע זה נזכר גם במסכת סופרים, תחילה בקיצור בנוסח שלהלן, ובהלכה שאחריו מופיע הסיפור פעם נוספת בנוסח שקרוב לנוסח התלמוד:
בסליחות לעשרה בטבת מזכיר הפייטן בפיוט 'אזכרה מצוק':
השינויים.
כאמור, התלמוד מונה רשימת שינויים ששינו החכמים, על מנת להימנע מתרגום שיעלה קושיות אמוניות וכן לזות שפתים על בני ישראל. רשימת השינויים המופיעים בתלמוד הן:
בהלכה.
התפשטות התרגום השפיעה גם בעולם ההלכה, עד כדי שרבן שמעון בן גמליאל מתיר לכתוב את התנ"ך רק בעברית או ביוונית, ודרש עליו את הפסוק "יפת אלהים ליפת וישכון באהלי שם" - יפיפותו של יפת (השפה היוונית) תשכון באהלי שם (עם ישראל).
כובס
כובס הוא איש אשר עושה כביסה, ומנקה במים מוצרי בגדים, בד וטקסטיל. המונח פחות בשימוש בעולם של היום, לנוכח המצאת מכונת הכביסה.
היסטוריה.
ביוון העתיקה, לא היה פסול, חריג או משפיל בנסיכה או שפחה שמכבסת בגדים. נאוסיקה באודיסיאה, בתו של מלך הפאיאקים אלקינואוס, הייתה מכבסת פעמים רבות את בגדיה. עם זאת, בתקופות אחרות בהיסטוריה, כגון במאה ה-17 ובמאה ה-18, עבודת הכיבוס הוגדרה על ידי רבים כעבודה נשית, מלוכלכת ולא רווחית. נשים נכפו לעשות כביסה והתמודדו עם תנאי מחיה קשים בבתי המחסה מגדלנה.
בצרפת של המאה ה-19, הדעות היו חלוקות עוד יותר, והיו תפקידי כיבוס רבים לנשים (כגון: blanchisseuse, lavandière, laveuse, buandière, repasseuse ועוד), אך באופן כללי, המכבסות היו מאוד מוערכות בחברה ובתרבות הצרפתית, ולאורך ההיסטוריה הצרפתית אף הוקמו פסטיבלים בשבילהן (בדרך כלל בתקופת התענית).
ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת כל כך העריך את המינקת שלו, עד שבתה מונתה לכובסת בבית המלוכה שלו, נאמר אז "מקום מכובד בעל שכר רב".