טענות מחקריות של היסטוריונים מצטרפות בדרך כלל אל מרחבים היסטוריוגרפיים מובהקים, שלעיתים מחוברים או מותכים יחדיו; עיקריים שבהם: (1) ההיסטוריה (ליתר דיוק ההיסטוריוגרפיה) של הרעיונות ומבעי היצירה ובכלל זה הדתות, הפילוסופיה והספרות היפה, (2) ההיסטוריה של הארגונים ושל הפוליטיקה ובכלל זה ההיסטוריה של המדינות, הצבא והמלחמה, (3) ההיסטוריה של הכלכלה והתרבות החומרית.
אטינגר סבר, כהיסטוריונים רבים אחרים, כי אכן "תחילה קיימת הקונספציה ההיסטורית, או ראיית התהליך ההיסטורי", אצל ההיסטוריון, "ורק אחר כך - מה שמכונה 'העובדה ההיסטורית'. לא כפי שאחרים חושבים שהם אובייקטיביים כביכול, והם אוספים את העובדות כמו בולים ומסדרים אותם בשורה - ועל סמך אלה הם בונים כביכול את הקונסטרוקציה ההיסטורית, ומשחזרים את מהלך האירועים והתהליכים ההיסטוריים. בעלי גישה זו משלים את עצמם - הם אינם יכולים לעסוק בשחזור בלי שתהא להם תפיסה קודמת לגבי מכלול הנושא ומשמעותו ההיסטורית".
בעיני אטינגר, היה ההיסטוריון בן-ציון דינור, היסטוריון לדוגמה, אשר ניחן בתפיסה היסטורית מקיפה; באשר הוא ניסה לכונן תיאור של "התנועה הציונית במלוא היקפה ולחשוף את שורשיה", תוך כדי שהוא בורר עובדות, יצירות, אירועים וביוגרפיות, למשל בספר הציונות שראה אור בתרצ"ט-1939.
ביקורת על ההיסטוריון.
הגאוגרף סטרבו אשר חי במאה ה-1 לפנה"ס לא נתן אמון רב בעבודת ההיסטוריונים בני דורו וקודמיהם, וכלשונו:
מסגרות למחקר היסטורי.
בכל התקופות פעלו היסטוריונים תחת חסותם של שליטי המדינה, ממסד הדת השלטת, או גופים כלכליים. עובדה זו גרמה לעיתים לכתיבה מוטה לטובת הפטרון; אך גם ממנה ניתן להפיק תועלות היסטוריוגרפיות שונות. לדוגמה, ההיסטוריון יוספוס פלביוס כתב את חיבוריו בהיותו ברומא סמוך על שולחן השלטונות ותחת השגחתם. עבודתו של היסטוריון שפעילותו ממומנת על ידי גוף בעל אינטרס, יכולה להיחשב כבלתי אובייקטיבית, הגם שהאמת ההיסטורית מורכבת ונתונה לפרשנויות אחדות ואף מנוגדות.
רבים מן היסטוריונים עוסקים במחקר ובפרסומו במסגרות אקדמיות, כגון מכוני מחקר ואוניברסיטאות, והוצאות הספרים הקשורות לגופים אקדמיים. היסטוריונים אחרים עוסקים בעבודה עצמאית, הם כותבים מחקרים ומפרסמים מאמרים וספרים בתחום שהתמחו בו.
חקר ההיסטוריה מתבצע גם עבור ארגונים וגופים גדולים, ציבוריים ופרטיים; כגון מחלקת ההיסטוריה של צה"ל, שבה עמלים על מחקר וכתיבה שיטתית, לאו דווקא לעיניו של הציבור הרחב, של ההיסטוריה של צה"ל מאז היותו ובכל היבט, גופים מוניציפליים ואף משפחות.
ההיסטוריה והעניין הציבורי.
להבדיל ממקצועות אקדמיים רבים, כגון מתמטיקה ולטינית, שהפעילות המחקרית בהם סמויה (או כמעט סמויה) מעין הציבור, מגלה הציבור עניין רב במחקרים היסטוריים ובהיסטוריה. כתוצאה מכך יוצאים מחקרים היסטוריים שונים גם בצורת ספר הפונה לקהל הרחב.
היסטוריונים אחדים מקדישים מזמנם גם לפופולריזציה של ההיסטוריה. בולטים בתחום זה בישראל:
פופולריזציה של ההיסטוריה נעשית גם על ידי מי שאינם היסטוריונים. בין סופרי הילדים והנוער, למשל, יש העוסקים בכתיבת סיפורים היסטוריים הפונים לילדים ונוער, בהם דבורה עומר, גלילה רון־פדר-עמית ורונית לוינשטיין מלץ.
קו תקשורת
קו תקשורת הוא סוג של ערוץ תקשורת, המשמש להעברה של אותות תקשורת.
במקרה בו קו התקשורת הוא כבל תקשורת פיזי (להבדיל מתשדורת רדיו) הוא נקרא גם "מנקודה לנקודה" (בקיצור: נל"נ).
סוגים של קווי תקשורת.
ישנם קווי תקשורת מסוגי מדיה שונים. הנפוצים והוותיקים שבהם הם זוגות של תיילי נחושת, שבמקור (המאה ה-19) העבירו טלגרפיה (בקוד מורס) ולאחר מכן גם שיחות טלפון לסוגיהן השונים. כיום מעבירים על גביהם שיחות טלפון וגם אינטרנט מהיר בטכנולוגיית ADSL.
קווי תקשורת נוספים הם כבלים קואקסיאליים (תחילת המאה ה-20) המעבירים מידע באפנון תדר רדיו RF, בדומה לשידורי תחנות רדיו וטלוויזיה, וגם בריבוב חלוקת תדר (FDM) ו/או בריבוב חלוקת זמן (TDM).
החל מסוף המאה ה-20 קווי תקשורת הנפוצים לקיבולת גבוהה הם הסיבים האופטיים, המסוגלים להעביר נתונים בקצב גבוה מאוד על זוג סיבים (אחד לשידור והשני לקליטה) בטכנולוגיות ריבוב שונות ומגוונות. עקרון הפעולה הוא המרת אות חשמלי לאור, העברתו בצורה אופטית אל הקצה השני של הקו והפיכתו בחזרה לאות חשמלי בגלאי ביעד. הטכנולוגיה היעילה ביותר כיום היא DWDM, שבה מרבבים מידע שונה על מספר אורכי גל ומשדרים אותם במקביל דרך אותו סיב, ובכך מתאפשרת הגדלה של קיבולת המידע בסיב.
תקנים וסוגי קווים.
סוגי קווים:
תקנים:
התאמת סוג הקו למטרות שונות.
לכל קו תקשורת יתרונות וחסרונות. הסיבים נחשבים למתאימים ביותר לקצבים גבוהים ומחירם נמוך ממחיר כבלי נחושת, אולם ציוד הקצה האופטי יקר בהשוואה לציוד חשמלי. לכן יש כיום מעט צרכני קצה שמחוברים לקווי תקשורת אופטיים. רוב הלקוחות הביתיים המחוברים לאינטרנט מחוברים דרך קווי טלפון (זוגות נחושת) בטכנולוגיית ADSL או דרך כבלים קואקסיאליים של טלוויזיה בכבלים לארון הסעף.
היבטים נוירולוגיים.
הפעולה של מערכת העצבים מתאפשרת הודות לתקשורת שבין התאים המרכיבים אותה.
במערכת זו, השלוחות הארוכות של תאי העצב המכונות אקסונים משמשות כקווי תקשורת.
תפקידו של האקסון הוא להעביר מידע מגוף תא העצב שבמוח לתא אחר.
הורות הומולסבית
קווי תקשורת
ספייס גירלז
ספייס גירלז (באנגלית: Spice Girls) היא להקת בנות בריטית אשר הוקמה בלונדון בשנת 1994. חברות הלהקה הן ויקטוריה בקהאם, מלאני בראון, אמה בנטון, מלאני צ'יסהולם וג'רי האליוול. סינגל הבכורה של הלהקה, "Wannabe", יצא בשנת 1996 וטיפס לראש מצעדי הפזמונים ברחבי העולם. הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן, אוסף להיטים ואחד עשר סינגלים. הלהקה מכרה כ-80 מיליון תקליטים ברחבי העולם ונחשבת ללהקת הבנות המצליחה ביותר בעולם.
הלהקה מעולם לא התפרקה רשמית, אך חדלה לעבוד יחדיו לקראת סוף שנת 2000, אז חברות הלהקה עברו להתמקד בקריירות סולו וחיי משפחה. ביוני 2007 התאחדה הלהקה ויצאה לסיבוב הופעות בשם "חזרתן של הספייס גירלז", שהחל בטורונטו ב-2 בדצמבר, נמשך שלושה חודשים והכניס יותר מ-70 מיליון דולר.
ב-11 בדצמבר 2012 השיקו בנות הלהקה, בהשתתפות ג'ודי קריימר וג'ניפר סנדרס, מחזמר המבוסס על להיטי הלהקה שנקרא "Viva Forever".
ב-24 במאי 2019 יצאו הבנות למסע הופעות נוסף, הפעם ללא ויקטוריה בקהאם, שהסתיים ב-15 ביוני 2019 וכלל 13 הופעות באירלנד ובריטניה.
היסטוריה.
1994–1995: פריצת הלהקה והתחלה.
בשנות התשעים המוקדמות, האב והבן כריס ובוב הרברט רצו להקים להקת בנות אשר תתחרה בלהקות הבנים הפופולריות אשר שלטו בתעשיית המוזיקה הבריטית. בשנת 1994 יצאה הודעה לעיתונות המחפשת נערות בנות 18 עד 23, עם היכולת לשיר ולרקוד, אך גם שאפתניות, חברותיות ומסורות. מאות מתמודדות הגיעו למבחני הקבלה, ולבסוף נבחרו חמש מהן: ויקטוריה אדמס, מלאני בראון, מלאני צ'יסהולם, ג'רי האליוול ומישל סטיבנסון. הלהקה, אשר בזמנו נקראה "טאצ'" ("מגע"), עברה לגור יחדיו, ויחדיו ערכו חזרות ימים ולילות. במהלך החודשיים הראשונים הלהקה עבדה על הקלטות דמו וכוריאוגרפיות. אולם במהלך החזרות, אמה של מישל סטיבנסון חלתה בסרטן השד, מה שאילץ אותה לעזוב את הלהקה. במהרה נמצאה אמה בנטון, אשר החליפה את סטיבנסון ולמרות גילה הצעיר, השתלבה במהירות.
לאחר הצטרפותה של בנטון, חזרה הלהקה לעבודה. חברות הלהקה דרשו ממנהליהן שיציגו אותן בפני מפיקים ומנהלי חברות על מנת לחתום על חוזה הקלטות. בדצמבר 1994 הדבר קרה, והן הופיעו בהופעת הבכורה שלהן מול מפיקים ומנהלי חברות בכירים. בוב הרברט חזה בתרועות אשר קיבלה הלהקה ומיהר להציע חוזה לניהול הלהקה, אולם חברות הלהקה סירבו לחתום על החוזה. הן לקחו את הדמואים אשר הקליטו, עזבו את הבית בו גרו וניתקו קשר עם בני הרברט, וחיפשו אחר מנהל אישי חדש שישיג להן חוזה הקלטות. באותו זמן, החליטו לשנות את שמן ל"Spice" ("תבלין") אולם גילו כי השם תפוס על ידי להקה אחרת, והחליטו לקרוא לעצמן "Spice Girls". לקראת סוף שנת 1994, החלה הלהקה להופיע בפני מנהלי סוכנויות שונות על מנת למצוא מנהל אישי. לבסוף, מצאו חברות הלהקה את סיימון פולר, אשר השיג להן חוזה הקלטות עם חברת "Virgin" בשנת 1995 והלהקה החלה לעבוד על אלבום הבכורה שלה.
1996: Spice.
ביולי 1996, הספייס גירלז הוציאו לאור את הסינגל הראשון שלהן, "Wannabe", בבריטניה. הסינגל זכה להצלחה עצומה במצעדי הפזמונים והגיע לצמרת המצעד הבריטי ונשאר שם למשך שבעה שבועות. הסינגל זכה להצלחה דומה ברחבי העולם כולו, והגיע לראש מצעדי הלהיטים ב-31 מדינות, נמכר ב-7 מיליון עותקים ונחשב עד היום לסינגל הנמכר ביותר של להקת בנות ולסינגל הבכורה הנמכר ביותר בכל הזמנים. בנוסף, הצליחה הלהקה לחדור לשוק האמריקאי אשר היה ידוע כקשה להצלחה עבור אמן זר, כאשר נכנס הסינגל לפסגת מצעד הבילבורד ונשאר שם במשך ארבעה שבועות. על פי מחקר שנערך באוניברסיטת אמסטרדם, השיר הוא הלהיט המזוהה והקליט ביותר מתוך כ-220 להיטים מאז שנות ה-40.
זמן קצר לאחר שיחררו של "Wannabe", התראיינו חברות הלהקה למגזין "Top of the Pops", אשר הדביק לכל אחת מהן כינוי המבוסס על אישיותן: ויקטוריה הפכה ל"פוש", בשל היותה גנדרנית והתעניינותה באיפור ובגדים, אמה ל"בייבי", בגלל גילה הצעיר, מלאני בי ל"סקארי", בשל התסרוקות ה'מפחידות', ג'רי ל"ג'ינג'ר", בשל שיערה הג'ינג'י ומלאני סי ל"ספורטי" בשל התדמית הספורטיבית. אותם כינויים דבקו לחברות הלהקה לאורך כל שנות פעילותה.