שמה של הגבעה ניתן לה על ידי מחלקת המחקר הצפונית (the Northern Party) של משלחת הסקר הגאולוגי מטעם ניו זילנד לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962 – 1963.
שמה של הגבעה תיאורי. הגבעה ממוקמת במקום שניתן לצפות ממנו על הכניסה לאוכף פינאקל.
וטצ'טאוור באנגלית משמעו "מגדל תצפית".
Good Faith Collaboration
Good Faith Collaboration (שיתוף פעולה מתוך רצון טוב: תרבות ויקיפדיה) הוא ספר מ-2010, שכתב ג'וזף מ' ריגל (Reagle) ג'וניור העוסק בוויקיפדיה וקהילת ויקיפדיה. הספר פורסם לראשונה ב־27 באוגוסט 2010, בהוצאת MIT עם הקדמה מאת לורנס לסיג. הספר הוא מחקר אתנוגרפי על ההיסטוריה של ויקיפדיה, על פעילותה, על קודמיה התאורטיים, על תרבותה, ועל קונצנזוס ושיטות שיתוף פעולה.
הספר תואר כמחקר אתנוגרפי חלוצי על תרבות ויקיפדיה. התזה העיקרית של ריגל תומצתה כטענה ש"הצלחתה של ויקיפדיה עשויה להיות פחות מסיבות טכנולוגיות ויותר תוצאה של קהילת הוויקיפדים והנורמות התרבותיות שלהם".
היסטוריית הפרסום.
הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט של ריגל. ריגל הוא חוקר המתמחה בסוציולוגיה של האינטרנט, כמו גם מתנדב בוויקיפדיה. בכתיבת הספר השתמש ריגל במסמכים שהופקו על ידי קהילת ויקיפדיה, כגון "דפי תוכן, דפי דיון, רשימות תפוצה, עלוני מידע ומפגשים".
הספר ראה אור בשנת 2010 בהוצאת MIT Press.
תקציר.
הספר מורכב משמונה פרקים עם הקדמה מאת לורנס לסיג.
פרק 1, "נאצים ונורמות", מספק סקירה כללית ומתודולוגיית המחבר.
בפרק 2, "המרדף אחר האנציקלופדיה האוניברסלית", ריגל בוחן את ההיסטוריה של האנציקלופדיות ושל שיתוף הפעולה בקהילה, ומתמקד במאה ה-20 ואילך. ריגל מזכיר דוגמאות ספציפיות כמו "המוח העולמי" של הרברט ג'ורג' ולס, המאגר האוניברסלי של פול אוטלט והפרקטיקות השיתופיות של הקווייקרים.
פרק 3, "שיתוף פעולה מתוך רצון טוב", ופרק 4, "פאזל הפתיחות", הם תחילת חלקו האתנוגרפי של הספר. הם דנים בסיבות מדוע ויקיפדיה עמדה במטרתה. סיבות אלה כוללות את ההשפעות של מדיניות הליבה של הפרויקט, כגון , אי קבלת מחקר מקורי ואפשרות אימות. הכל מתאפשר עקב הנחת "תום לב", המיוצג על ידי סגולות כמו "ההנחה שהזולת טוב ביסודו, סבלנות, אדיבות והומור".
כותרת הספר עצמה רומזת למדיניות ויקיפדיה: "" (AGF); ריגל טוען כי מדיניות זו הייתה מפתח להצלחת פרויקט ויקיפדיה.
פרק 4 מתייחס גם לנושאי רישוי, כמו גם לשאלה האם כל אחד יכול לערוך את כל הדברים בוויקיפדיה ואת האפשרויות הפתוחות בפני אלו שלא מסכימים (כגון פיצול).
שני הפרקים הבאים מתמקדים בתהליך קבלת ההחלטות בתוך ויקיפדיה.
פרק 5, "אתגרי הקונצנזוס", דן באופי קבלת ההחלטות בקונצנזוס בוויקיפדיה. פרק 6, "הדיקטטור הנאור", דן בתפקידו של ג'ימי ויילס, מייסד המיזם של הפרויקט, כמו גם באלמנטים אחרים פחות מפורסמים בהיררכיה של ויקיפדיה, כגון מנהלים, ועדת הבוררות ומועצת הנאמנים של קרן ויקימדיה.
תגובות.
ויליאם ס' קובינסקי, בביקורת על הספר עבור כתב העת North Coast Journal שפורסמה בשנת 2010, כתב כי "הספר מיטיב לתאר איך עובדת ויקיפדיה ואילו נושאים התעוררו ... זו עשויה להישאר ההזדמנות הטובה ביותר ללמוד על הפרויקט המדהים הזה."
קורי דוקטורוב, בסקירה ב-2010 בפורטל Boing Boing, אמר כי ריגל "מציג היטב את ההנחה שההיבט המרתק וחסר התקדים ביותר של ויקיפדיה אינו האנציקלופדיה עצמה אלא התרבות השיתופית שעומדת בבסיסה: מחשבה משותפת, בחינה עצמית, גישה מחויכת אך רצינית ומלאת מחויבת לפרויקט".
הספר נסקר גם על ידי ר' סטיוארט גייגר עבור The Wikipedia Signpost באותה שנה. הוא שיבח את המחבר על מעורבותו בפרויקט ויקיפדיה, שאיפשר לו ליצור יצירה שהיא "הרבה מעבר לרוב הסקירות שנכתבו על ויקיפדיה, תוך התעקשות ללמוד ויקיפדים גם במונחים שלהם." גייגר הגיע למסקנה שהספר "כתוב היטב, מקור טוב ונייטרלי; דבר שאמליץ לאמי." הוא ציין כי הספר זכה לשבחים על ידי המנהלת של קרן ויקימדיה, סו גרדנר, בבלוג שלה.
המפריז לי, שסקר את הספר ל-Journal of Communication בשנת 2011, ציין כי הוא מהווה תוספת מבורכת לגוף הספרות האתנוגרפית בנושא מדיה דיגיטלית חדשה. הוא ציין כי הספר מתמקד בייצור המידע בוויקיפדיה והדגיש את החשיבות ההיסטורית של טכנולוגיית הוויקי שהייתה הכרחית לפיתוח פרויקט ויקיפדיה. הוא סיכם כי הספר "הוא תרומה חשובה להבנת התרבות השיתופית של הפקת מדיה וקהילת התוכן הפתוח".
ג'ף לובלנד, בביקורת בשנת 2011 ב-"Annals of Science", כתב כי לספר יש "חולשה אחת עיקרית, כלומר בהקשר היסטורי", אך שיבח אותו כמבוא בפועל לוויקיפדיה, ובחן את נושא "התובנה והכדאיות" של אתנוגרפיה של ויקיפדיה.
פול יאנגקוויסט, בביקורתו שהתפרסמה ב-"symploke" בשנת 2011, ציין כי הספר ראוי "לכל מי שמתעניין בהיסטוריה של האינפוטק וצורות העברת המידע הקולקטיביות החדשות שלו".
חוסה-קרלוס רדונדו-אולמדילה, שסקר את הספר עבור The Information Society בשנת 2012, כתב: "ספרו של ריגל על תרבות ויקיפדיה נותן דין וחשבון מדויק על תופעה סוציו-תרבותית וסוציו-טכנולוגית זו, ויקיפדיה" והגיע למסקנה כי "זו בהחלט קריאה מצוינת. ותרגול מעולה בשקיפות".
אוליביה אוקסייר, שכתבה ביקורת עבור כתב העת International Journal of Communication בשנת 2013, ציינה כי "ספרו של ריגל הוא תיאורי ברובו אך מציע כמה רעיונות תאורטיים בנושאים שוויקיפדיה התמודדה עמם בשלב מוקדם ותמשיך להתמודד".
מאיו פוסטר מורל, בסקירתה בשנת 2013 ב-Information, Communication &amp; Society, שיבחה את ספרו של ריגל כחלוצי בחקר ויקיפדיה תוך שימוש בגישה אתנוגרפית, "במיוחד מבחינת הספציפיות התרבותית וההיסטורית שלו".
קרייג הייט, בסקירתו בשנת 2013 עבור "Media International Australia", טען כי "מדובר בניתוח מפורט ומשכנע של אופי קהילת ויקיפדיה, ותוספת חשובה לדיווחים ביקורתיים המשקפים את הממדים הטכנולוגיים, החברתיים והפוליטיים של פלטפורמות התקשורת העכשווית."
פיוטר קונייצ'ני, שסקר את הספר למען Social Forces בשנת 2014, כתב שאף על פי שהספר אולי לא עוסק בכל ההיבטים האפשריים של פרויקט ויקיפדיה, הוא "זכה למקום של קלאסיקה במחקרי ויקיפדיה, וכנראה, גם במדפי ספרים המוקדשים לקהילות תוכן פתוח ולאתנוגרפיה מקוונת".
בועז בן צור
שכחו אותי בבית 6
שכחו אותי בבית 6 (באנגלית: Home Sweet Home Alone, בתרגום חופשי לעברית: אין כמו לבד בבית) הוא סרט קומדיה אמריקאי לכל המשפחה, בבימויו של דן מייזר , לפי תסריט שנכתב במשותף בידי מייקי דיי שגם משחק בסרט, וסטריטר סיידל . זהו ריבוט לסרט "שכחו אותי בבית" משנת 1990, והשישי במספר בסדרת סרטי "שכחו אותי בבית" .
הפרויקט הופק על ידי אולפני המאה ה-20, ונחשב כהפקה מקורית של "דיסני+", בעקבות רכישת תאגיד "פוקס המאה ה-21" על ידי חברת וולט דיסני במרץ 2019, במסגרתה קיבלה "דיסני" את הזכויות על הסדרה כולה.
הסרט הופץ בהזרמת המדיה על ידי "דיסני+", ב-12 בנובמבר 2021.
עלילה.
ג'ף ופאם מקנזי מתכוונים למכור את ביתם, אך לא סיפרו זאת לילדיהם, אבי וכריס. ג'ף פוטר מעבודתו, ולא די במשכורתה של פאם כדי להחזיק את הבית. ואם לא די בצרה הזו, אחיו של ג'ף, הנטר המצליחן הנאלח, ואשתו מיי, החליטו לשהות בחג המולד עם בנם אולי, בבית משפחת מקנזי.
במהלך אירוע בית פתוח שעורכים המקנזים, הילד מקס מרסר ואימו קארול, השכנים החדשים, נכנסים לבית כדי להשתמש בשירותים. מקס מנהל שיחה קלה עם ג'ף, והאחרון מראה למקס תיבת בובות ישנות, שאחת מהן היא בובת ילד מעוותת, עם פניה מורכבים במהופך. בתגובה, קארול מסבירה לג'ף שבובות עם מומים בלתי רגילים – נדירות הן, ושוות הון תועפות. כאשר מקס וקארול חוזרים לביתם, משפחת מרסר מתכוננת לנסוע לטוקיו לחופשת החג, כאשר קארול מקדימה לנסוע לפני כולם. המולת ההכנות מעצבנת את מקס, שהולך להירגע במכונית שבחניית הבית, ונרדם בתוכה.
ג'ף, מוטרד מכך שהם עומדים לאבד את ביתם, הולך לקחת את הבובה הפגומה ששווה כסף רב, אך זו נעלמה. הוא מניח שמקס גנב את הבובה. למחרת ג'ף מאתר את בית מרסר, ובבואו לשם, הוא רואה את המשפחה נחפזת לעזוב. בתוך כך, הוא שומע את בני הבית מזכירים את צירוף הספרות של מערכת האבטחה, ורואה היכן מוסתר המפתח לדלת הכניסה. ג'ף חוזר הביתה ומספר זאת לפאם, והשניים מחליטים להתגנב בו-בלילה לבית מרסר כדי לקחת את הבובה בחזרה.
בינתיים, מקס שנרדם במכונית, מתעורר ומגלה שהמשפחה עזבה בלעדיו. בתחילה הוא נהנה מכך, אך מתחיל להשתעמם ולהתגעגע למשפחתו. ג'ף ופאם מגיעים ונכנסים לבית מרסר. מקס שומע אותם מדברים על "ילד קטן ומכוער" שהם רוצים לקחת, ומבין מדבריהם שבכוונתם לחטוף ולמכור אותו. הוא מתקשר למשטרה בניסיון להפחיד את הזוג מקנזי. מגיע השוטר באז מקאליסטר, אף פאם מצליחה להוליך אותו שולל. מקס חושש שהוריו ייעצרו, אם השוטר מקאליסטר יגלה שהם השאירו את בנם לבד בבית. בהגיע משפחת מרסר לטוקיו, מתברר לקארול שהם שכחו את מקס, והיא קונה כרטיס טיסה חזרה.
למחרת היום, בני משפחת מקנזי הולכים לכנסייה ופוגשים שם את מתווך הנדל"ן שמודיע להם שהוא מצא קונה לבית, ועליהם לקבל החלטה סופית עד סוף השנה, מה שמגביר את הלחץ המוטל עליהם בלאו הכי. מקס בא לכנסייה וקושר שיחה עם כריס, בלי לדעת שמדובר בבנם של ג'ף ופאם, וכריס מחבב את מקס ונותן לו את רובה המים שלו. הזוג מקנזי רואים את מקס משוחח עם אישה מבוגרת, ומניחים שזו סבתו. לפיכך, הם זוממים לנצל את העובדה שמשפחת מרסר שוהה בכנסייה, כדי לפרוץ לבית בשנית.