ב-1994 חדל המפעל מלהתקיים. מבנים היסטוריים ששרדו זכו להיכנס לתוכנית שיקום ושיפוץ כבניינים רשומים ושולבו בתוכנית הבינוי וההתחדשות של דרום-מזרח לונדון (Thames Gateway). באחד המבנים שוכן "מוזיאון אבק השריפה - מוזיאון הארטילריה המלכותי" (Firepower – The Royal Artillery Museum) המספר את סיפור המפעל.
אמיל האסקי
וסקו דה גמא
ואסקו דה גאמא
ואסקו דה גמא
וסקו דה גאמא
כריסטיאן ירווי
כריסטיאן ירווי (באסטונית: Kristjan Järvi, נולד ב-13 ביוני 1972 בטאלין שבאסטוניה) הוא מנצח, פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי אסטוני-אמריקאי. כריסטיאן הוא בנו הצעיר של נמה ירווי. אחיו, פאבו ומריקה גם הם מוזיקאים.
ביוגרפיה.
כאשר היה בן שבע היגר ירווי יחד עם משפחתו לארצות הברית, שם השתקעו בראמסון שבניו ג'רזי.
ירווי גדל בניו יורק, שם למד נגינה בפסנתר אצל נינה סווטלנובה בבית הספר מנהטן למוזיקה. בהמשך למד ניצוח באוניברסיטת מישיגן אצל קנת קיסלר.
משנת 1998 עד 2000 שימש ירווי כעוזר מנצח לאסה-פקה סאלונן בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. הוא המייסד והמנהל המוזיקלי של האנסמבל האבסולוטי, השוכן בניו יורק.
בשנת 2007 קיבל ירווי עם האנסמבל האבסולוטי את פרס הבנק של גרמניה על הישג אמנותי יוצא דופן.
ירווי כיהן כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של תזמורת האופרה של ארצות הצפון באומה שבשוודיה בשנים 2000 עד 2004. בין השנים 2004 - 2009 הוא היה המנצח הראשי של תזמורת אמני הצליל בווינה, אוסטריה. ירווי משמש גם כיועץ אמנותי לתזמורת הקאמרית של בזל, שווייץ. ירווי היה מועמד לפרס גראמי, וכן קיבל את פרס מבקרי התקליטים הגרמנים ופרס גראמי שוודי על אלבום האופרה שלו "אי האושר".
ירווי עומד בקשרים כמנצח אורח עם מספר תזמורות, בהן התזמורת הסימפונית של לונדון (עמה יש לו חוזה בלעדיות הופעות), תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, התזמורת הסימפונית של קלן ותזמורת רדיו ברלין בגרמניה, התזמורת הסקוטית הלאומית, תזמורת ה-BBC הלאומית של ויילס והתזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול בבריטניה.
הרפרטואר של ירווי כולל יצירות מן התקופה הקלאסית והרומנטית, אך הוא מומחה גם למלחינים מן המאה ה-20 ולמוזיקה עכשווית, שהזמין יצירות אצל ארוו פרט, ה. ק. גריבר, ארקי-סוון טואור, אזקיאל וינאו ופטר ואהי.
במסגרת פעילותו הפילנתרופיות ייסד ירווי קרן להעשרה מוזיקלית בבית יתומים באסטוניה ואת האקדמיה האבסולוטית בברמן שבגרמניה.
חיים אישיים.
לירווי בן, לוקאס, מנישואיו הראשונים לכנרת ליילה יוזפוביץ. הוא ואשתו השנייה, החלילנית היילי מליטה הורים לבן, פין ביירון.המשפחה מתגוררת לסירוגין בווינה ובפלורידה.
מילוול רוברס
טונו קליוסטה
טונו קליוסטה (באסטונית: Tõnu Kaljuste, נולד ב-28 באוגוסט 1953) הוא מנצח אסטוני.
חייו.
קליוסטה נולד בטאלין, בן להיינו (1925-1989), מנצח מקהלה וליה קליוסטה, כתבת רדיו. טונו שר בילדותו במקהלה של אביו וסיים את בית הספר התיכון למוזיקה של טאלין ב-1971. בשנת 1976 קיבל תואר ראשון מן הקונסרבטוריון של טאלין, שם למד אצל יורי וריסטה ורומן מאסטוב, והמשיך לתואר שני בקונסרבטוריון של לנינגרד, שם למד עד 1978.
קליוסטה תפס בשנת 1974 את מקום אביו בראש המקהלה הקאמרית אלרהיים, הרכב שביצע יצירות כוראליות מתקופת הרנסאנס ועד מוזיקה עכשווית. הוא היה פרופסור לניצוח מקהלה בקונסרבטוריון של טאלין בשנים 1978 - 1980 וזכה בפרס הניצוח המצוין בתחרות המקהלות הבינלאומית על שם בלה בארטוק לשנת 1980. בתמיכה כספית של ממשלת אסטוניה הפל קליוסטה את מקהלת אלרהיים להרכב מקצועי מלא וב-1981 שינה את שמו למקהלה הקאמרית הפילהרמונית של אסטוניה. כמו כן ניצח קליוסטה על האופרה הלאומית של אסטוניה בין 1978 ל-1995.
אחרי שאסטוניה זכתה בעצמאות בשנת 1991, הוסרו רבים מן המחסומים בפני הופעות והקלטות בינלאומיות וקליוסטה עשה לו שם בהקלטות לחברת ECM ליצירות של מלחינים אסטוניים כמו וליו טורמיס, ארקי-סוון טיור, ריינו אלר וארוו פרט. בשנת 1993 הקים את התזמורת הקאמרית של טאלין; כן היה מנצח ראשי של מקהלת רדיו שוודיה בשנים 1994 - 2000 ושל המקהלה הקאמרית של הולנד בשנים 1998 - 2000.
מלבד יצירות של מלחינים אסטוניים, קליוסטה מקליט גם יצירות של בטהובן, פנדרצקי, שניטקה, רחמנינוב, מוצרט, טאנייב, ויוואלדי ועוד.
דייויד אנדרסן
אלת טרבינת
אלת טרבינת (שם מדעי: "Pistacia terebinthus"), היא מין עץ ממשפחת האלתיים, הנפוץ בחורש הים תיכוני בחלקו המערבי של אגן הים התיכון, ממערב טורקיה ועד ספרד. זהו עץ נשיר דו-ביתי, בעל עלים מנוצים.
במזרח הים התיכון תופס את מקומו האקולוגי המין אלה ארצישראלית, הנבדל ממנו בעיקר במספר זוגות העלעלים ובכך שעלעליו מחודדים בקצותיהם. יש חוקרים הרואים בשני העצים תת-מינים של מין אחד, ואחרים מסווגים כל אחד כמין נפרד. שניהם נחשבים טקסונים ויקריים, כלומר טקסונים בעלי תכונות דומות המחליפים זה את זה באזורי תפוצה שונים. מצב שימור העץ הוא ללא חשש.
ערוץ הילדים
ערוץ הילדים (נקרא בעבר "ערוץ 6") הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי לילדים ונוער, המשודר בשירות הסטרימינג "BIGI", בסלקום tv באפיק 73 וב-VOD, ותכניו זמינים לצפייה בספריית ערוץ הילדים של HOT ו-yes בתשלום נוסף.
הערוץ החל את דרכו כערוץ כבלים, אחד מבין ארבעת ערוצי הכבלים הראשונים בישראל ("ערוץ המשפחה" באפיק 3, לימים HOT3; "ערוץ הסרטים", לימים HOT FILMS, באפיק 4; וערוץ הספורט באפיק 5), והוקם על ידי חברות הכבלים (שמוזגו וכיום הן חברת HOT). ב-1996 עבר הערוץ לבעלות חברת "נגה תקשורת", לימים חלק מקבוצת RGE.
בשנת 2000, החל הערוץ לשדר גם בחברת הלוויין yes. ב-2016 החל מאבק משפטי בין חברת yes לבין בעלת השליטה בערוץ הילדים שהוביל לסיום שידורי הערוץ, וערוץ לוגי, ב-1 בינואר 2017.
בתחילת חודש יוני 2017 עלה הערוץ לשידורי פרטנר tv ושידוריו בפלטפורמה הופסקו ב-31 בדצמבר 2021.
עד לתחילת 2018, עת הופסקו שידורי הערוץ גם בפלטפורמת הכבלים, שידר הערוץ קרוב ל-29 שנים ברציפות בחברת הכבלים HOT. כיום משדר הערוץ באמצעות סלקום tv (שידוריו החלו בספטמבר 2017) באפיק 73 והחל מאוקטובר 2020 גם באמצעות אפליקציה ייעודית של בעלת השליטה בערוץ הנקראת "BIGI".
היסטוריה.
הערוץ החל לפעול ב-8 בנובמבר 1989 ושידר במתכונת מצומצמת של כשעתיים בכל יום, ובשנתיים הראשונות התבסס בעיקר על שידורי תוכניות רכש שונות לכל אזור שידור בארץ. החל מקיץ 1991 הוכנסו בין התוכניות קטעי הגשה עם מנחים, שהראשונים מהם היו נתן ברנד, גיליה שטרן ושי אביבי אשר גילם דמויות שונות. בנובמבר 1991 קטעי המעבר הורחבו וחולקו לרצועות: רצועת הבוקר "להתלבש עם שש" ששודרה בין השעות 6:30 - 7:30 והונחתה לסירוגין על ידי עודד מנשה וגיליה שטרן אשר כעבור שנה הוחלפה על ידי אורית ירון; "נפגשים בשש" - רצועה שיועדה לילדים בוגרים יותר ושודרה בין השעות 12:30 - 14:30 על ידי אביגיל אריאלי וליאור, שידור חוזר למחרת ב-15:30; "תיבת ההפתעות" - רצועת סדרות לגיל הרך אשר הונחתה על ידי מיכל ינאי ושודרה בין השעות 14:30 - 15:30, שידור חוזר למחרת ב-17:30; "שש בפיג'מה" - רצועת ערב ששודרה בין השעות 18:30 - 20:00 והונחתה על ידי מנחי התוכנית "להתלבש עם שש".
ב-1992 עלה בערוץ מגזין הנוער "יציאת חירום" בהנחיית שרון קנטור, דן תורן ואחרים, אשר שודר בשעות הערב וכן במקביל בערוץ 3. כמו כן, פותחה רצועה ששודרה פעמיים בשבוע על ידי נתן ברנד בשם "האוניברסיטה הקטנה" ושידרה תוכניות לימודיות. בקיץ 1992 הורחבה התוכנית "תיבת ההפתעות" שם הצופים התוודעו לראשונה לדמותו של הפיל "אפילו". תוכנית זו שודרה עד 1993, אז עזבה מיכל ינאי את "תיבת ההפתעות" לטובת "גינת ההפתעות". במהלך שביתת המורים הגדולה במאי 1993, הוחלט בערוץ להעלות שידורי אולפן מורחבים תחת מסגרת הרצועה "האוניברסיטה הקטנה" (מספר שנים אחר כך ניתן שם זהה לסדרה מוקלטת בכיכובם של אסף אשתר ומשה פרסטר) שיכללו פינות העשרה לימודיות, הקרנות פרקים מסדרות חינוכיות כגון "החיים", העלאת צופים לשידור ועוד. באותם ימים, האלטרנטיבה היחידה לילדים הייתה הערוץ הראשון, ולכן זכו שידורים אלה להצלחה עצומה והמנחים החלו לצבור פופולריות בקרב הילדים. בעקבות כך, הוחלט להמשיך במתכונת זו גם במהלך החופש הגדול.
בקיץ 1993 עלתה לראשונה התוכנית "כדור פורח" שהייתה רצף שידורים חיים מן האולפן שמטרתם להעסיק ולבדר את הילדים במהלך החופש. השידורים נמשכו מהבוקר עד הצהריים וביניהם שובצו תוכניות הרכש המוכרות. תוכנית זו שודרה עד קיץ 2005. לאור הצלחת "כדור פורח" המשיכה מתכונת זו גם במהלך שנת הלימודים בשם "הכיתה המעופפת". במסגרת שידורים אלה נוצר השעשועון "ששטוס", שפותח על ידי גיורא חמיצר, בו מתחרות כיתות שונות מבתי ספר ברחבי הארץ במטרה לזכות בפרס הגדול – טיסה ליעד במדינות העולם עם מנחי הערוץ. שעשועון זה שודר עד קיץ 2014, וחזר לעונה חדשה בביגי בשנת 2022, והוא נחשב לאחת מתוכניות הדגל של ערוץ הילדים. באותו הקיץ עלתה גם התוכנית "המחסן של כאילו" בהשתתפות אריה מוסקונה עם הבובה "אפילו", אשר בהמשך הוחלף על ידי הבובה "כמוני". תוכנית זו שודרה עד שנת 1997. בעקבות הצלחת "כדור פורח" ו"הכיתה המעופפת", בהמשך עלתה רצועת שידור יומית במתכונת דומה במהלך חופשת הפסח, אשר נקראה "שש באביב".