הטבעת החזירים נעשתה בהתאם לתוכנית, שבה נקבע שאם מתקרבים לאור ראשון לא תהיה גרירת חזירים (אור ראשון באותו לילה היה בשעה 03:45). בתחקירים שנעשו מסרו הצוללים שלדעתם ניתן היה להשאיר את החזירים ולצאת בגרירה מהאזור, אם כי הם החלו בהכנות להטבעת החזירים עוד לפני המפגש עם ה"ציפור". מפקד ה"ציפור" אמר שהשמדת החזירים נעשתה לפי התוכנית. העלה טענות כנגד מפקד הכוח הימי בנימין תלם ומפקדי הטרפדות שלא המתינו לו מעבר לזמן האחרון שנקבע ואף לא עברו כלל דרך נקודת המפגש המתוכננת אלא פנו ישירות בכיוון צפוני-מזרחי.
קשר ומכ"ם: לסירת ה"ציפור" לא היה קשר עם אח"י יפו בכל מהלך הפעולה. מפקד השייטת הסיק מהתחקיר שיש צורך בשיפור מכשירי הקשר. לדעתו היעדר מכשירי קשר אמינים פגם בביצוע כמו גם בפעולות אחרות.
מפקד שייטת 13 דב שפיר הורה למבצעי הפעולה לשאת רקע אדום מתחת לכנפי העטלף.
התייחסות הטרפדות.
מפקדי הטרפדות חשבו כי לא עשו די בירי על ספינות הטילים, שהתבצע מטווח רחוק ובכמות אש קטנה. לדעתם אף כי העדיפות הקרבית הייתה בצד המצרי, ניתן היה לנצל את ההפתעה, להמשיך בירי ולהשיג פגיעות.
אריה רונה בט-207, ספינה מונעת בבנזין, היה מודע לחוסר בדלק וחשב שהלחיץ את מפקד הפלגה. אך כאשר נכנס לנמל אשדוד עם ספינתו פעלו המנועים על טיפות הדלק האחרונות. נתקבלה מסקנה שערכן של טרפדות עם מנועי הדיזל, תותחי 40 מ"מ ומכ"ם קלוין יוז היה גבוה יותר במלחמה.
לקחים אחרים.
משחתת בטווח טילי הסטיקס - בנימין תלם נשלח לשרבורג למחרת הקרב. נוכחותו נדרשה בשדר שהגיע מפליקס אמיו למנוע השתלטות עוינת על ספינות סער בבנייה, ולא היה נוכח בתחקיר. דבריו של קט נתקבלו ללא עוררין ולקח חשוב שהיה צריך להתקבל לגבי חוסר הישע של משחתת עם מערכת תותחים מיושנת ללא בקרת אש מבוקרת מכ"ם בלילה מול טילי הסטיקס המצרים לא נלמד.
לוח זמנים.
הזמן הקצר של שעות החשיכה בקיץ יצר מסגרת מצומצמת מאוד לפעולה. הזמנים רשומים לפי הספר "משברי ים" בהוצאת מה"ד היסטוריה. העיתוי לפעולות הצוללים נרשם בחלקו לפי דיווחי הצוללים בפעולה באתר משמר המורשת הימית. זמני המפגש של הצוללים וה"ציפור" הם לפי בדיקה של תא"ל עמי אילון ואחרים.
ביאורים.
בעת כתיבת הערך ועדכונו לא ניתן היה לעיין בתחקירי הצוללים דב בר ויצחק שמיר, שנעשו למחרת הפעולה על ידי סא"ל ברק. החומר לא נמצא בארכיון צה"ל, היה צורך לראיין מחדש את הצוללים.
האלון הבודד
האלון הבודד הוא עץ אלון, ממין אלון מצוי, העומד במרכז גוש עציון קרוב ליישוב אלון שבות שגילו מוערך בלמעלה מ-700 שנה.
לפני מלחמת העצמאות היה על יד העץ צומת דרכים של יישובי גוש עציון. במלחמת העצמאות כבש הלגיון הירדני את יהודה ושומרון והחריב את יישובי הגוש. חלק מהמגינים נפלו בקרב, וכ-130 מהם נטבחו לאחר שנישבו. הנשים והילדים שפונו בעוד מועד היו לפליטים. האלון הבודד נצפה משטח ישראל וסימל את הכמיהה לשיבה למקום. בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים נהגו פליטי גוש עציון וצאצאיהם, לצפות בעץ מאזור נס הרים או מבוא ביתר, ולייחל ליום בו ישובו לאדמתם.
לאחר מלחמת ששת הימים האלון הפך לסמל לשיבת האזור לשליטה יהודית. קרן קיימת לישראל הקימה ליד האלון אנדרטה למתיישבי גוש עציון. על שם האלון נקרא היישוב אלון שבות שבגוש עציון. העץ אף מופיע בסמל מועצה אזורית גוש עציון.
ב-2011 עבר העץ טיפול משמר.
אסקווייר (תואר)
אסקווייר (באנגלית: Esquire; בכתיב מקוצר: ) הוא תואר כבוד אשר הוענק בעבר בקרב אנשי החברה הגבוהה במערב אירופה. מוצאו של המונח בבריטניה וצפון אירלנד. הוא משמש כיום גם בארצות הברית, כסיומת תואר לעורך דין בעל רישוי רשמי.
מקור השם אסקווייר בכינוי לנושא הכלים או החניך של האביר. מאז תחילת השימוש בו לא ניתנה לו משמעות מדויקת, והוא שימש בעיקר כתואר הניתן כאדיבות כללית לכל אדם בהקשר רשמי לנושאים שונים. המונח משמש כתואר כבוד לנשים וגברים כאחד.
שמורת טבע אירוס הביצות נוב
שמורת אירוס הביצות נוב היא שמורת טבע השוכנת בין יישובים חספין ונוב ברמת הגולן. השמורה נמצאת באזור מישורי המוגדר כאחו ביצתי וכוללת שתי שלוליות חורף והיא מהווה את אחד השרידים האחרונים של צמחיית ביצות בדרום רמת הגולן. שטח השמורה הוא 752 דונם. תאריך ההכרזה 23 בינואר 2007. השמורה היא השטח היחיד בעולם בו מוגן אירוס הביצות מהכחדה.
האזור רווי המשקעים השיפוע המתון של והקרקע החרסיתית באזור שמקשה על חלחול מי הגשמים הביאו להיווצרות האזור הביצתי. גובה המים בביצה אינו אחיד והוא תלוי בכמות המשקעים ובעונת השנה. את האחו מנקז נחל נוב הזורם לכיוון צפון מזרח ומנקז מים למאגר נוב.
הצמחייה בשמורה.
השמורה כוללת שטחים ביצתיים וכן שטחים לא ביצתיים ומאופיינת במבחר גדול של צמחים, חלקם צמחים מוגנים ונדירים.
בית הגידול הלח כולל שתי שלוליות חורף רדודות. בין הצמחים הצומחים בשלוליות אפשר למצוא בוציץ סוככני, ורוניקת המים ועדשת המים הגיבנת ויש בו ריכוזים גדולים של אירוס הביצות ונרקיס מצוי.
החלק היבש של השמורה מאופיין בצומח עשבוני צפוף שבתוכו פורחים כלנית מצויה, שפע של עיריוני צהוב, עירית גדולה, רומוליאה סגלולית, דודא רפואי ועוד.
בשמורה נסללה דרך מעגלית שתחילתה במגרש החניה הנמצא בקטע כביש הכניסה לחספין. הדרך עוברת בין שלוליות השמורה. מעל אחת השלוליות נסלל מעבר של אבנים שהונחו בתוך השלולית.
אוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק
שמורת אחו נוב
שמורת נוב
ג'ון גריי
ג'ון גריי (באנגלית: John Gray; נולד ב-28 בדצמבר 1951) הוא יועץ זוגי, סופר ומרצה אמריקאי, בעל מספר תארים אקדמיים.
החל מ-1969 למד תשע שנים אצל מייסד המדיטציה הטרנסצנדנטלית, מהרישי מהש יוגי. ב-1992 יצא לאור ספרו "גברים ממאדים ונשים מנוגה", שהיה לרב-מכר. הספר עיצב את המשך הקריירה שלו, ונושא הספר היה לציר המרכזי בספריו הבאים.
ספריו של גריי נמכרו במיליוני עותקים ברחבי העולם, כשבד בבד הם גררו ביקורת של אקדמאים שונים, לדעתם גישתו של גריי היא טריוויאליזציה של הדינמיקה של הפסיכולוגיה החברתית בתחום מערכות היחסים.
ביוגרפיה.
גריי נולד ב-1951 ביוסטון, טקסס. אביו היה סוחר עם שמן, ואמו עבדה בחנות ספרי רוחניות.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, קיבל תואר ראשון ושני במדע האינטליגנציה היצירתית, אך יש דעות שונות אם קיבל את התארים מהמוסד הלא מוכר, האוניברסיטה המהרישית האירופית למחקר; או מהמוסד המוכר האוניברסיטה המהרישית הבינלאומית בפיירפילד, איווה.
את הדוקטורט קיבל גריי ב-1982 מאוניברסיטת קולומביה פסיפיק, אוניברסיטה לא מוכרת שפעלה בקליפורניה, ושנסגרה ב-2000 בצו בית המשפט המקומי; אם כי בפסק בית המשפט נפסק שהתארים שניתנו על ידי האוניברסיטה בין השנים 1978–1997 הם חוקיים.
קריירה.
ב-1969 השתתף בהרצאה על מדיטציה טרנסצנדנטלית, ובעקבותיה היה מאוחר יותר לעוזרו האישי של מהרישי מהש יוגי למשך תשע שנים.
ג'יימס ברוקס
אליעזר שיין
אליעזר שיין (נכתב גם שין; כ"ט בכסלו תרמ"א, 2 בדצמבר 1880 – י"ג בניסן תרצ"א, 31 במרץ 1931) היה מחנך עברי יליד בוברויסק, איש העלייה השלישית, מורה למתמטיקה ופעיל ציוני סוציאליסטי.
על שמו נקרא סמינר שיין, בית הספר למורים ולגננות בפתח תקווה, במקום פועל כיום בית הספר הארצי לעובדי חינוך נוער.
ביוגרפיה.
שיין נולד בכ"ט בכסלו תרמ"א בעיר בוברויסק שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (באזור רוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי), בן לנחמיה, סוחר תבואות, ובוניה, מחנכת וממשפחת תלמידי חכמים. בילדותו למד ב"חדר" ובמספר ישיבות, בהם ישיבות סלוצק ובוברויסק.
בגיל 18 החל בלימודים כלליים, עבר את הבחינות הממשלתיות להוראה בפולטאבה והוסמך להוראה כללית ולמתמטיקה. לאחר הסמכתו עבד כמורה למתמטיקה בתלמודי תורה בשאוולי וסימפרופול, וכשהחלו הפרעות היה ממתכנני ההגנה העצמית היהודית בבוברויסק.
בשנת 1909 נישא לבתיה ליפשיץ. בשנת 1914 עלתה בתיה לארץ ישראל; שיין הצטרף אליה רק לאחר תום מלחמת העולם הראשונה. בארץ הייתה מחברותיה של רחל בקבוצת כנרת.
בין השנים 1915–1919 לימד בקורסים למורים בחארקוב.
עד שנת 1905 היה פעיל בציונים סוציאליסטיים, חבר במפלגת ס"ס (ציונים סוציאליסטים) בעיר הולדתו, ומשנת 1917, לאחר המהפכה הרוסית, לקח חלק בפעילות החלוץ.
בשנת 1919 עלה לישראל על סיפון האונייה "רוסלאן". בארץ התיישב במושבה פתח תקווה, שם הוזמן ללמד עברית בבית הספר החקלאי. בשנת 1921 נולד בנו היחיד, נחמיה. בראשית שנת 1922, לאחר שנסגר בית הספר, עבר ללמד בירושלים בבית הספר לנערים של חברת כל ישראל חברים. בשנת 1923 הצטרף לוועדת התרבות של ההסתדרות בעיר.
בשנת 1924 לקח חלק בסידור ועריכת ספר הלימוד "מסילה" יחד עם שמואל יבנאלי.
שיין ארגן, בשיתוף עם יצחק שוויגר, "שיעורי נוער" במסגרת הנוער העובד. באביב 1926 עברה המשפחה יחד עם מרכז ועדת התרבות לתל אביב. בשנים 1925-1927 כיהן שיין כמפקח בבתי הספר של זרם העובדים.
בשנת 1928, מתוך שאיפה שבנו יתחנך בכפר, עזב את משרת המפקח, עבר עם משפחתו למושב מרחביה שבעמק יזרעאל, וחזר לעבוד כמורה, בבית הספר ברחביה.
כעבור כשנתיים, בשנת 1930, חלה בסרטן, והמשפחה שבה לירושלים.
אליעזר שיין נפטר בירושלים באביב 1931, בן 50 במותו. הובא לקבורה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
על מצבתו נחקקו דבריו של ברל כצנלסון, שהושפע ממנו רבות: . ברל גם כתב לזכרו את רשימת ההספד "ללא התגלות".
כשנתיים לאחר מותו עברו אשתו ובנו לקיבוץ עין חרוד, והיו לחברי הקיבוץ. (לאחר הפילוג, נותרה אשתו בעין חרוד איחוד. נפטרה בשנת 1964, בגיל 78.)