השיר נכתב על ידי בוב קרו ובוב גאודיו. העיבוד נעשה על ידי ארטי שרוק ובוב גאודיו. ההקלטה המקורית של השיר נעשתה ב-A &amp; R Studio 2 (לשעבר Columbia Studio A) בשדרה השביעית בניו יורק. בוב קרו הפיק את ההקלטה ופיל רמון היה אמון על עיבוד הקול.
ביקורת.
"בילבורד" תיאר את הסינגל כ"בלדה עם קצב חזק פרי עטיו של בוב קרו ובוב גאודיו עם שירה יוצאת דופן של ואלי בשילוב עם עיבוד מרגש של ארטי שרק".
גרסת Boys Town Gang.
בשנת 1982, ביצצה להקת הפוסט-דיסקו מסן פרנסיסקו, Boys Town Gang גרסת ריקוד של השיר שהגיעה למקום הראשון במצעדי הלהיטים בהולנד, בלגיה, ספרד ולמקום הרביעי בבריטניה. גרסה זו הצליחה גם ביפן, קיבלה אלבום זהב דיגיטלי מ-RIAJ ב-2011, ושולבה במשחקי וידאו כגון "Just Dance 4".
גרסת לורין היל.
הגרסה של לורין היל לשיר, הוקלטה בשנת 1997, בזמן שהיל הייתה בחודש השמיני להריונה עם בנה הראשון. הוא הושמע לראשונה בסרט, תאוריית הקונספירציה (1997). אף על פי שהשיר לא הופיע בפסקול הסרט הרשמי, תקליטן בתחנת הרדיו KMEL מסן פרנסיסקו שידר את השיר; תחנות רדיו נוספות הלכו בעקבותיו, וגרמו לאפקט דומינו ברחבי ארצות הברית, שבסופו של דבר הוביל את השיר לשיא במקום השני במצעד ה-Rhythmic Top 40, אף על פי שחברת התקליטים בה הייתה חתומה היל לא הוציא את השיר כסינגל. בשל הפופולריות של השיר הוא התווסף כרצועה נסתרת באלבום "The Miseducation of Lauryn Hill".
גרסה זו הייתה מועמדת גם לפרס גראמי עבור הופעת הפופ הנשית הטובה ביותר בשנת 1999, והפכה לרצועה הנסתרת הראשונה שקיבלה מועמדות לגראמי.
ביקורת.
"Consequence of Sound" כינה אותו כרצועה החבויה הטובה ביותר בכל הזמנים. בשנת 2014, VH1 גם כינה אותו כטראק החבוי הטוב ביותר בכל הזמנים. השחקן זוכה פרס האוסקר פורסט וויטאקר החליט לקרוא לבתו True, לאחר ששמע את הגרסה של היל לשיר.
גרסאות כיסוי אחרות.
השיר הוקלט על ידי אמנים רבים (כ-400 גרסאות שונות רשומות באתר SecondHandSongs). גרסאות בולטות מביניהן:
כף בלו
כאפר (אסלאם)
כּאפִר (ערבית: كافر; ברבים كافرون kāfirūna, كفار kuffār או كفرة kafarah; נקבה كافرة kāfirah; נקבה בריבוי كافرات kāfirāt או كوافر kawāfir) במסורת האיסלאמית הוא אדם שאינו מאמין באלוהים לפי האסלאם, או שולל את סמכותו, או דוחה את עקרונות האסלאם.
המונח מתורגם לעיתים קרובות כ"כופר", "פגאני", "דוחה", "מכחיש", "כופר", "לא מאמין". המונח משמש בדרכים שונות בקוראן, כשהמשמעות הבסיסית ביותר היא "כפירה" (כלפי אלוהים). כפירה פירושה חוסר אמונה, "להיות חסר תודה", "להיות חסר אמונה". ההפך שלה הוא "אימאן", אמונה.
האסלאם בעצמו רואה בתופעות מסיומות בתוכו ככפירה, ההבדלים העמוקים והסכסוכים עקובי הדם בין הסונה והשיעה גרמו לכמה זרמי אסלאם סוניים קיצוניים, דוגמת הוהאביה והסלפיה, לראות בשיעה סוג של כפירה.
אתאיסטים נקראים "דהריה".
יהודים ונוצרים נדרשו לשלם לג'יזיה בזמן שאנשי עובדי אלילים נדרשו לקבל את האסלאם או למות.
המילה כּאפִר נחשבת מעליבה; לכן חלק מהמוסלמים ממליצים להשתמש במילה "לא מוסלמי".
בקוראן.
ההבחנה בין אלה שמאמינים באסלאם לבין אלה שלא מאמינים היא הבחנה מהותית בקוראן. כפיר, מופיע 134 פעמים בקוראן.
מתועש
פוטמותריום
פוטמותריום (שם מדעי: Potamotherium; מילולית: "בהמת נהר") הוא סוג של טורף ימי נכחד, שהשתייך למשפחת הסמנטוריים. הוא חי במימי אירופה במשך המיוקן שלפני 23 עד 11.1 מיליון שנה מימינו.
סוג זה התגלה במאובנים בגרמניה וצרפת ותואר ב-1833 ונחשב תחילה כסוג סמור הקרוב למגליקטיס, עקב מבנה גופו הדק. עם זאת מחקרים מאוחרים הראו שהוא קרוב יותר לטורפים ימיים פרהיסטוריים כמו הפואיג'ילה. בסוג זה ישנם 2 מינים: "P. valletoni" ו-"P. miocenicum".
במראהו הוא דמה ללוטרה מודרנית באורך 1.5 מטר והיה בעל גוף דק וגמיש עם זנב ארוך, רגליים קצרות ופנים קצרות בעלות אזורי ראייה ושמיעה יעילים. ככל הנראה הוא חי במים מתוקים או בחופים הרדודים ולא התרחק מהחופים, מאחר שהיה שחיין איטי. מבנה שיניו מרמז שניזון מבשר.
אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה
אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה (Antoine-Augustin Parmentier; 12 באוגוסט 1737, מונטדידייה , מחוז סום, חבל או-דה-פראנס, צרפת – 13 בדצמבר 1813, פריז, צרפת) היה רוקח, אגרונום ותזונאי צרפתי. זכוּר בעיקר בזכות קידום גידול תפוחי אדמה כמקור מזון זמין, זול ומזין.
קורות חייו ופועלו.
פרמנטייה היה כבר בנערותו שוליה לרוקח בעיירת הולדתו, וב-1755, בהגיעו לגיל 18, עבר לפריז כדי להשתלם ברוקחוּת. בפרוץ מלחמת שבע השנים (1754–1763) גויס לצבא, עבר את המבחנים שנדרשו ומוּנָה לרוקח צבאי. במהלך שירותו נפצע ונפל בשבי הפרוסים. שם למד להעריך את סגולות תפוחי האדמה שנחשבו ברוב ארצות אירופה כמזון לבהמות ולאביונים. בצרפת נאסר גידול זה ב-1748 על פי חוק בגלל האמונה שאכילתם גורמת למחלות, בהן גם צרעת. האיסור שׂרר בספר החוקים הצרפתי עד 1772, בעוד פרידריך השני, מלך פרוסיה כפה בארצו את גידול תפוחי האדמה למזון.
פרמנטייה חזר לפריז בתום המלחמה ב-1763, הועסק כרוקח בבית החולים במתחם האינווליד בפריז והתמקד במחקריו בסגולות המזון. ניסיונו מימי השבי העלה שתפוחי האדמה טובים לתזונת חולי דיזנטריה. בעקבות מכת הרעב של 1769 הציעה האקדמיה הצרפתית פרס למחקר על מיני צומח העשויים להניב קמח ללחם, ופרמנטייה זכה בו בשל עבודה על גידול תפוחי אדמה. הודות למאמציו הצהירה הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פריז ב-1772 על תפוחי האדמה כטובים לאכילה, ולמרות זאת לא פסקה ההתנגדות לצריכתם. מפרמנטייה נמנעה האפשרות להמשיך לבחון את הגידולים בגינת בית החולים שבו שימש כרוקח, וכתוצאה מקובלנותיה של הנהלת בית החולים גם נדחק ממשרתו. המלך לואי ה-16 אישר ב-1774 את פיטוריו של פרמנטייה ועם זאת העניק לו מעמד גִמלאי של ארמון האינווליד. המלך גם דאג להקצות לפרמנטייה חלקות קרקע בניי-סיר-סן שבהן אופשר לו להמשיך בניסוייו.
פרמנטייה פִרסם ב-1779 חיבור שבו תיאר הכנת לחם העשוי מקמח תפוחי אדמה ומכיל את כל המאפיינים של לחם חיטה. סימנים ראשונים להתקבלות תפוחי האדמה בחברה הצרפתית ניכרו ב-1785, כשאספקת הפקעות המבוזות הצילה את האוכלוסייה בצפון צרפת מסכנת רעב. ב-1789, ערב המהפכה, פרסם פרמנטייה "בפקודת המלך" את חיבורו על "גידול ושימוש בתפוחי אדמה, בטטות וארטישוק ירושלמי". החיבור לא נפסל על ידי המהפכנים. ב-1794 ראה אור ספר בישול שכותרו "הטבחית הרפובליקנית" ,"" ודפיו גדושים מתכונים של תפוחי אדמה. במאמציו להמריץ את הצרפתים להכיר בתפוחי האדמה כמזון ראוי, לא נרתע מפעלולי פרסומת בהם הציג בציבור מתכוני תבשילים ומאפים. בין היתר אירח ידוענים, בהם שגריר ארצות הברית בצרפת בנג'מין פרנקלין והכימאי הצרפתי אנטואן לבואזיה, לסעודות שבהן הוגשו תפוח האדמה כמנות העיקריות.
פרמנטיה צלח את התהפוכות של המהפכה הצרפתית. הצעותיו לרפורמות בחקלאות נכללו בהחלטות האספה הלאומית. ב-1795 התקבל כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים.
ב-1800 מונה בידי נפוליון בונפרט לרוקח הראשי של צבאו. מ-1805 פעל כמפקח הכללי של שירותי הבריאות בצרפת, ובין יתר תרומותיו נמנית המערכה שניהל ליישום חובת החיסון נגד אבעבועות שחורות.
עניינו של פרמנטייה בחקלאות היה כרוך בחתירתו לשיפור הבריאות והחיים באמצעות התזונה. הוא היה מחלוצי השיטה להפקת סוכר מסלק סוכר ודחף להרחבת גידולו. כמו כן תרם לשכלול הדרכים לייצור גבינות, איסום תבואה, שימוש בקמח תירס ובקמח ערמונים, גידול פטריות ושימור מזון כולל עיקור בחום והקפאה.
פרמנטייה לא נשא אישה ולא הוליד צאצאים. הוא חי בגפו ואחותו מארי-סוזאן ניהלה את משק ביתו.
אותות הוקרה.
פרמנטיה זכה עוד בחייו לאותות הוקרה על תרומתו למדע, לבריאות הציבור ולטכנולוגיה. ב-1795 צורף כחבר באקדמיה צרפתית למדעים. כמו כן היה חבר האקדמיות למדעים של רואן, של ליון, בזנסון ודיז'ון. הוא כיהן כנשיאהּ הראשון של חברת הרוקחוּת של פריז (Société de Pharmacie de Paris), שנוסדה ב-1803. פרמנטייה היה מהראשונים לקבל את אות לגיון הכבוד (יולי 1804). אחרי מותו הונצח פרמנטייה באופנים שונים. 'פרמנטייה' משמש בצרפתית כמילה נרדפת לתפוח אדמה, ומאכלים רבים נקראים בשמו. זכרוֹֹ צוין בשמות רחובות ברחבי צרפת ופסלו מוצב באתרים שונים.
גזה פלקי
מאדיארפלקי (תואר אצולה) גזה פלקי, (בהונגרית: Feleky Géza; בודפשט, 4 בנובמבר 1890 – בודפשט, 15 בדצמבר 1936) היה עיתונאי, סופר, פובליציסט יהודי-הונגרי. הוא האחיין של בלה פלקי, עורך דין, ושל שאנדור פלקי, רופא ומשורר.
ביוגרפיה.
גזה פלקי נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר הוגו פלקי (פיכסל עד 1878) רופא ושל אירמה קוהן (כהן). סבו וסבתו מצד אמו היו אנה פיקלר ווילמוש קוהן (כהן). את לימודיו באוניברסיטה השלים בעיר הולדתו. הוא התחיל את הקריירה שלו בפשטי נפלו. בשנים 1920–1925 שימש כעורך הראשי של היומון הרדיקלי וילאג (Világ) ומ-1926 היה כתב בכיר של היומון החשוב מדיאר הירלפ (Magyar Hírlap).
הוא היה נציג של הרדיקליזם הבורגני. בעבודותיו תיאר את השקפותיה של הבורגנות המתקדמת בעידן האנטי-מהפכני. הוא עסק בעיקר בנושאי אסתטיקה והיסטוריה תרבותית. מחקריו ההיסטוריים בודקים את הסיבה למלחמת העולם הראשונה.
כנסיות בית הספר לאדריכלות של פסקוב
כנסיות בית הספר לאדריכלות של פסקוב (ברוסית: Храмы псковской архитектурной школы) הן אתר מורשת עולמית אונסק"ו הכולל אוסף של מונומנטים הממוקמים בעיר ההיסטורית פסקוב, על גדות הנהר ויליקיה בצפון-מערב רוסיה.