במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שתי קבוצות הצבעה (הקהל של אותה המדינה והשופטים). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הנורווגי הורכב מ-JOWST, מארי בולה, מאץ בורק בגה, רויאנה, וטרינה ריין. בגמר הגיעה נורווגיה למקום העשירי עם 182 נקודות. אף מדינה לא העניקה לנורווגיה את "שתים עשרה הנקודות" הן בהצבעות הקהל והן מטעם חברי השיפוט הלאומיים. נורווגיה העניקה את 12 הנקודות ליוון (שופטים וקהל) בחצי הגמר הראשון, וליוון (שופטים) ואוקראינה (קהל) בגמר.
פילוג הצבעות השופטים.
האנשים הבאים כיהנו בחבר השיפוט של נורווגיה:
אולריקה פיצר
אולריקה פיצר (בגרמנית: Ulrike Fitzer; נולדה ב-1982) היא מיור בלופטוואפה, והאשה הראשונה שהפכה לטייסת קרבית בגרמניה.
ביוגרפיה.
פיצר נולדה ב-1982 באיידלינגן, כאולריקה פלנדר (Flender) היא בתם של מהנדס חשמל ומהנדס אזרחי. בילדותה היא חלמה להיות אסטרונאוטית, וכבר בבית הספר החלה ללמוד טיסה. ב-2003 סיימה את לימודיה ולפי הצעת אביה הגישה בקשה להיות צוערת קצינה בלופטוואפה. היא השלימה את טיסתה הקרבית הראשונה במאי 2005 עם טייסת האימונים ה-3 של הלופטוואפה במרכז אימוני התעופה אריזונה (Airline Training Center Arizona) בנמל התעופה פיניקס גודייר בגודייר באריזונה שבארצות הברית במטוס מדחף מסוג גרוב G-120 חד מנועי.
היא המשיכה באימוני הטיסה שלה במשך שלושה עשר חודשים החל מפברואר 2007, בבסיס חיל האוויר שפרד ליד ויצ'יטה פולס שבטקסס. בתקופה זו התאמנה על מטוסים מסוג ססנה T-37 וT-38 טאלון. ב-22 בספטמבר 2007 קיבלה את רישיון הטיס הצבאי שלה והפכה לטייסת הקרבית הראשונה של הלופטוואפה. היא אמרה על כך: לאחר מכן היא התאמנה על מטוס פאנאוויה טורנדו בבסיס חיל האוויר הולומן ליד אלמוגורדו בניו מקסיקו. באותה שנה הופק סרט תיעודי בשם Mission am Limit העוסק בחייה.
בשנת 2008 היא הוצבה בכנף הפצצה 32 בבסיס אוויר לכפלד ליד אאוגסבורג. באוקטובר 2013 סיימה את ההסבה לטייסת יורופייטר טייפון והפכה לאשה הראשונה בעולם שהטיסה מטוס זה. לאחר מכן היא הוצבה בכנף 73 של חיל האוויר הטקטי "שטיינהוף", ומאז נובמבר 2014 היא משמשת כמדריכת טיסה.
עיצורים נזילים
אלכסנדר קלנטירסקי
אלכסנדר יבסייביץ' (סשה) קלנטירסקי (ברוסית: Александр Евсеевич Калантырский;1941 – 19 בינואר 2022) היה מהנדס ישראלי-רוסי ששימש בתפקיד מפתח בבנייתו של "הסרקופג", כיפת הבטון שנוצקה מעל הכור הגרעיני הדולף באסון צ'רנוביל. לאחר עלייתו לישראל כיהן קלנטירסקי כיושב ראש עמותת "ברית ליקווידטורים צ'רנוביל" שפעלה לקידום זכויותיהם של העוסקים במלאכת איטום הכור ונטרולו.
ביוגרפיה.
קלנטירסקי נולד במוסקבה.
בעת מלחמת העולם השנייה התגורר עם משפחתו בכפר בבשקורטוסטן, ולאחר תום המלחמה שבו לביתם במוסקבה. את לימודיו עשה במכון להנדסה ובנייה, ולאחר מכן השתלב במכון קורצ'טוב, שהיה אז מכון מחקר ופיתוח מוביל בתחום האנרגיה האטומית בברית המועצות.
פעילותו באסון צ'רנוביל.
ב-26 באפריל 1986, יום אסון צ'רנוביל, סייר קלנטירסקי בין אתרי בנייה במוסקבה. כאשר שב למשרדו התקשר אליו אחד מחבריו ועדכן אותו בפרטי האירוע. לאחר כשבועיים, הוטלה על קלנטירסקי ומשרדו הקמתה של כיפת בטון גדולה שתכסה את הכור הדולף ותבלום את התפשטות הקרינה.
בין החודשים יוני ונובמבר 1986 עבדו (באופן כולל) תחת שרביטו של קלנטירסקי כ-10,000 פועלים ב-12 מחלקות, אשר עבדו שבעה ימים בשבוע, ללא חופשות. על תפקידו, כך סיפר, נאבקו עשרות אנשים, וזאת מתוך תחושת פטריוטיות. העוסקים במלאכת איטום הכור ונטרולו כונו "ליקווידטורים" (ברוסית: ликвида́торы). קלנטירסקי תיאר את החוויה באזור מוכה האסון: . אכן, התברר כי קלנטירסקי ספג רמות קרינה גבוהות, מעבר למותר, אך לא ביקש שחרור מהמשימה. בשלב מסוים לקה בדימום פנימי ואושפז בבית חולים במוסקבה, ולמשך שארית חייו סבל מהפרעת קצב. עם זאת, לא סבל ממחלת הסרטן, בניגוד לרבים מהליקווידטורים.
העלייה לישראל ושארית חייו.
בשנת 1992 עלה קלנטירסקי לישראל עם רעייתו ז'נטה ושתי בנותיהם והמשפחה התיישבה בעיר בת ים. למרות השכלתו וניסיונו, וכמו רבים מהעולים באותן שנים, לא מצא קלנטירסקי עבודה כמהנדס והועסק בעבודות שונות. הוא עמד בראש עמותת "ברית ליקווידטורים צ'רנוביל" המאגדת כ-1,400 ליקווידטורים שעלו מברית המועצות לשעבר וחיים בישראל. במסגרת פעילותו בעמותה, נלחם למתן מעמד רשמי לליקווידטורים ולהעברת סיוע כספי עבורם, מאבק שצלח וסיומו בחקיקת "חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל, התשס"א–2001", פרי הצעתו של חבר הכנסת יורי שטרן. כמו כן, נאבק בסירוב של חברות הביטוח בישראל לבטח את חיי הליקווידטורים, ופעל למען ביטוחם בחברת הביטוח הממשלתית ענבל, יחד עם חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
בשנת 2016 שב קלנטירסקי לראשונה לאזור האסון יחד עם הרופאה פולינה פולסקי וצוות חדשות. הוא הלך לעולמו בינואר 2022, לאחר שלקה בשבץ, ונטמן בבית העלמין ירקון.
טנשוגייראס
טנשוגייראס () היא שלישייה מוזיקלית שהוקמה על ידי איידה טריו והתאומות מאניירו, אולאיה וסבלה. ההרכב מבצע את שיריו בעיקר בשפה הגליסית, המזוהה עם מקום מגוריהן של השלושה, גליסיה. הן החלו להוציא מוזיקה לאור באופן מסחרי בשנת 2016.
הלהקה מתמחה במוזיקה הגליסית המסורתית. אולם בשילוב עם צלילים מודרניים, הז'אנר המתקבל הוא שילוב של המוזיקה המסורתית עם מוזיקת עולם ואף פופ. היא מאדירה את נושא הפמיניזם והעצמה נשית.
קריירה.
חברות טנשוגייראס התפרסמו כשווידאו בו הן מופיעות לצד "Banda das Crechas" בהופעתם בגלאזגו הופץ בשלהי 2016 והפך לוויראלי ברשתות החברתיות.
בשנת 2018 הוציאה הלהקה לאור את האלבום הבכורה שלה, "Tanxugueiras", שזכה בפרס MIN בקטגוריית "האלבום הגליסיני הטוב ביותר". באותה השנה, לאחר כמה שיתופי פעולה עם אמנים רבים דוגמת NAO וסונדארואה, יצאה לסיבוב הופעות עולמי במדינות כמו קובה, הודו, שווייץ וסקוטלנד.
בשנת 2019 קיבלו חברות טנשוגייראס את פרס Martín Codax da Música. בנובמבר אותה השנה יצא אלבומן השני, "Contrapunto".
בשנת 2021 הכריזה רשות השידור הספרדית כי הלהקה תשתתף בקדם הלאומי לאירוויזיון 2022, בנידורם פסט. שירה לאירוע, "Terra", יצא לאור ב-21 בדצמבר. ב-26 בינואר 2022 ביצעה הלהקה את "Terra" בחצי הגמר הראשון של הקדם. היא הגיעה למקום השני עם 93 נקודות, והעפילה לשלב הגמר. עם תום ספירת הקולות בגמר הגיעו חברות טנשוגייראס למקום השלישי עם 90 נקודות.
Love Yourself
Love Yourself (בעברית: לאהוב את עצמך) הוא שיר של הזמר הקנדי ג'סטין ביבר מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, "Purpose". השיר יצא לאור כסינגל שיווקי ב-9 בנובמבר 2015, וכסינגל הרשמי השלישי של האלבום ב-7 בדצמבר 2015. הוא נכתב על ידי אד שירן, בנימין לוין וביבר, והופק על ידי לוין.
רקע וכתיבה.
השיר הוא שיר פופ אקוסטי, ועם יציאתו נכנס היישר אל העשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100, ולאחר כמה שבועות כבש את צמרת המצעד והיה לשלישי של ביבר שעשה זאת. הקליפ זכה להצלחה עולמית גם כן ומונה הצפיות שלו עומד על כ-1.2 מיליארד צפיות מכירותיו של השיר בעולם עומדות על כ-7 מיליון עותקים.
רשימות סוף שנה וכל הזמנים.
"Love Yourself" נכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר של 2021.
אינגו גרהרץ
אינגו גרהרץ (בגרמנית: Ingo Gerhartz; נולד ב-9 בדצמבר 1965) הוא המפקד הנוכחי של הלופטוואפה.
ביוגרפיה.
גרהרץ נולד בקוכם ב-9 בדצמבר 1965. ב-1 ביולי 1985 ההוא התגייס ללופטוואפה והוצב בגדוד האימונים ה-2. לאחר מכן, בין 1986 ל-1987, הוא למד בבית הספר לקצינים של חיל האוויר בפירסטנפלדברוק. בין השנים 1988–1989 סיים את הכשרתו כטייס והתאמן על מטוסי T-38 טאלון וססנה T-37. כחלק מאימון טייס סילון משותף של יורו נאטו בבסיס חיל האוויר שפרד (טקסס, ארצות הברית), ובין 1989–1990 התאמן על מטוס מקדונל דאגלס F-4 פנטום בבסיס חיל האוויר ג'ורג' ליד ויקטורוויל, קליפורניה. משנת 1990 עד 1998 מילא משימות שונות כטייס קרב וקצין מטה מבצעים בכנף קרב 71 "ריכטהופן" בוויטמונד. בין 1998–2000 למד באקדמיית הבונדסוור בהמבורג.
בין השנים 2000–2003 שימש כמפקד הקבוצה האווירית ה-73 "שטיינהוף". בתקופה זו למד לטוס במיג-29. בין 2003–2005, שימש כקצין מדיניות ותכנון עבור מערכות נשק מוטסות במשרד ההגנה הפדרלי בבון. גרהרץ כנציג משרד ההגנה הגרמני בפיתוח יורופייטר טייפון. בין 2005–2007 שימש כדובר כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי בברלין. משנת 2008 עד 2010 היה גרהרץ מפקד טייסת 31 "בוהלקה". לשם כך למד מחדש את השימוש במטוס פאנאוויה טורנדו. הוא גם הוביל את ההסבה של הטייסת ל-EF-2000 בתקופה זו. לאחר מכן, בין השנים 2010 ל-2012, שימש כראש קבוצה לתכנון ופריסה של מטוסי קרב בפיקוד חיל האוויר בקלן. משנת 2012 עד 2013, מילא תפקידי מנהל בכירים במטה חיל האוויר. לאחר מכן מונה כראש מחלקת תכנון ופיתוח של חיל האוויר. משנת 2014 הועסק שוב בצוות העיתונות וההסברה של משרד ההגנה הפדרלי, הפעם כסגנו של דובר המשרד וראש מחלקת העיתונות.
ב-1 בספטמבר 2015 הוא הועלה לדרגת בריגדה גנרל ומונה לראש לשכת המפקח הכללי של הבונדסוור פולקר ויקר. ב-1 באוקטובר 2017 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לסגן ראש מחלקת אסטרטגיה ותפעול במשרד ההגנה. ב-29 במאי 2018 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט ומונה למפקח הכללי של הלופטוואפה, הצעיר ביותר שכיהן בתפקיד.