כתוצאה מאיסור זה ומאיסור גוי ששבת, הסיק הרמב"ם שגם את שאר המצוות אסור לגוי לשמור, אם אומר שמקיימם משום שנצטווה עליהם. אך אם כוונתו לקבל שכר כאינו מצווה ועושה, מותר, ואף מקבל שכר ויש לו חלק לעולם הבא.
היתר האיסור.
בשנת תשע"ה יצא הרב יצחק גינזבורג במיזם נועז - היתר לימוד תורה לגוים, מתוך כוונה שזהו מה שיתקן את העולם לקראת הגאולה. בעיקרון ההלכה הדבר אסור מטעמים שונים, אלא שהסביר הרב שיש בזה משום "עת לעשות לה' הפרו תורתך" - כלומר, שמותר להפר את התורה אם תהיה מכך תועלת בכבוד ה'. בדומה לכך הן המהפכות הבאות: כתיבת התורה שבעל פה - מהפכה שנעשתה על ידי רבי יהודה הנשיא; לימוד תורה בשכר - התרכשה לפני כ-1000 שנים; ולימוד תורה לנשים - התרחשה לפני כ-200 שנים, בעיקר בידי שרה שנירר. המיזם זכה להסכמה של רבנים רבים, ביניהם הרב שמואל אליהו, והרב דניאל צפון.
כיכר הגר
איגוד הרובאים הלאומי של אירלנד
איגוד הרובאים הלאומי של אירלנד (NRAI) הוא איגוד הנועד לקדם את הירי הספורטיבי באירלנד. האיגוד נוסד בשנת 2000, ומרכזו בטולמור (Tullamore), בירת מחוז אופאלי (Offaly) במרכז המדינה.
בניגוד לאיגודים בעלי שם זהה במדינות אחרות, ה-NRAI משמש כאיגוד ספורט לכל דבר, כשמקביליו במדינות השונות הן התאחדויות או פדרציות ספורטיביות. זאת על אף ניסיונות השוואה עם איגוד הרובאים האמריקאי (NRA) ושיתוף פעולה עמו בתחומי הקליעה, שכן אין הוא עוסק כלל בזכות לנשיאת נשק או בחקיקה בנושא. אתר האינטרנט של האיגוד משמש ברובו כפורטל ספורט לענפים הרלוונטיים.
היסטוריה.
שלוש שנים לאחר ייסודו של האיגוד נבנה באזור בו הוא ממוקם המטווח הפתוח הראשון במדינה לירי לטווחים בינוניים. מאוחר יותר יוסד בשטחו מרכז הירי הלאומי (Midland National Shooting Centre of Ireland).
האיגוד מתרכז במספר ענפי ירי, אולם ללא ספק התמחותו היא קטגורית ה F-Class, בהיותו אחד ממקימי הליגה הלאומית האירית בקטגוריה זו. בשנת 2008 נבנה במקום מטווח 1000 יארד (914 מ'), על מנת לאפשר לאירלנד להשתתף באליפות העולם 2009. קיימת גם יריבות גלויה בין ה-NRAI לליגת ה F-Class האמריקאית. בשנת 2010 הסתיימה בניית מטווח בגודל 1200 יארד (1097 מ') בחסות האיגוד.
תמר פרץ
תמר (תמי) פרץ (נולדה ב-10 בספטמבר 1952) היא רופאה וחוקרת ישראלית, פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. כיהנה כמנהלת מכון שרת לאונקולוגיה במרכז הרפואי הדסה עין-כרם וכן כמנהלת המרכז הרפואי הדסה בירושלים.
מתחומי עיסוקיה של פרץ: מחקר וטיפול בסרטן השד, גישות אימונולוגיות בטיפול בסרטן ופיתוח טיפול בסרטן באמצעות קנאביס.
קריירה רפואית.
תמר פרץ לבית יבלונסקי נולדה בגדנסק שבפולין ועלתה לישראל ב-1957. בשנת 1980 סיימה את לימודי הרפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית וב-1986 סיימה את התמחותה באונקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בשנים 1987-1989 שהתה בהשתלמות במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג בניו יורק.
בשנים 1986-1994 שימשה רופאה בכירה במחלקה לאונקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בשנים 1993-1994 שימשה מנהלת בפועל של מכון שרת לאונקולוגיה ובשנים 1994-2020 הייתה המנהלת הקבועה של המכון, מ-1998 היא שימשה גם כמנהלת המרכז למחלות שד ממאירות בהדסה.
פעילות אקדמית ומחקרית.
פרץ היא מרצה לאונקולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1992 מונתה למרצה בכירה, ב-1996 – לפרופסור חבר וב-2006 לפרופסור מן המניין. היא מופקדת על הקתדרה לאונקולוגיה ע"ש לורנס שכט. היא זכתה בעשרות מענקי מחקר ופרסמה (בשיתוף עם חוקרים נוספים) 140 מאמרים בכתבי עת מדעיים וכן עשרות פרסומים אחרים.
בשנים 2005-2009 שימשה פרץ יושבת-ראש הוועדה ללימודים קליניים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ומ-2009 היא מכהנת בו כדיקן-משנה לענייני הוראה.
פרץ חברה באגודות רפואיות רבות בישראל ובעולם ובהן האגודה האמריקנית לאונקולוגיה קלינית, האגודה האירופית לחקר הסרטן והאגודה הישראלית של נשים רופאות. היא מרצה בפורומים אקדמיים ואחרים שונים.
פרץ פעילה במסגרות מקצועיות וציבוריות שונות. בין השאר היא חברת המועצה הלאומית לאונקולוגיה וחברת הוועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל.
ב-2011 הייתה פרץ בין המועמדים לתפקיד מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה.
ביוני 2014 התמנתה למנהלת זמנית של בתי החולים של הדסה. סיימה את תפקידה בפברואר 2016. בשנת 2020 פרשה מתפקידה כמנהלת מכון שרת לאונקולוגיה.
החל משנת 2019 עוסקת פרץ במחקר ופיתוח פתרונות לסרטן השד המשלבים קנאביס. כך, הצטרפה פרופסור פרץ לוועדה הרפואית של חברת קנאשור וכן משתפת פעולה בפיתוח תרופות דומות בחברת קנבוטק.
פרץ קיבלה את פרס יקיר ירושלים לשנת תש"פ. היא נשואה ואם לשניים.
כהן בהוראה הלכתית
נמל התעופה הבין-לאומי של קנסאי
נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי (ביפנית: 関西国際空港, Kansai Kokusai Kūkō, באנגלית: Kansai International Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי המשמש את מחוז אוסקה. נמל התעופה ממוקם באוסקה, על אי מלאכותי במפרץ אוסקה, כ-35 ק"מ דרומית מערבית לתחנת הרכבת אוסקה.
נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות התעופה אול ניפון איירוויז, ג'פאן איירליינס, ניפון קרגו איירליינס, וחברת התעופה הזולה Peach.
נמל התעופה נפתח בשנת 1994 במטרה להקל על הצפיפות שהייתה בנמל התעופה הבינלאומי של אוסקה, שכיום מטפל בטיסות פנים ארציות בלבד. בשנת 2006 נרשמו בנמל 116,475 תנועות מטוסים, מתוכם 73,860 טיסות בינלאומיות ו-42,615 פנימיות. מספר הנוסעים היה 16,689,658, מתוכם 11,229,444 בטיסות בינלאומיות ו-5,460,214 בטיסות פנימיות. נפח המטענים עמד על 802,162 טון. עקב העלייה במספר הטיסות העוברות בנמל, נפתח מסלול נוסף ב-2 באוגוסט 2007.
בשנת 2020 זכה הנמל במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX
ב-4 בספטמבר 2018, נמל התעופה נפגע על ידי טייפון ג'בי (2018) נמל התעופה הפסיק לפעול לאחר שהטייפון הציף את האי. המצב החמיר עוד יותר כאשר מכלית גדולה התרסקה אל הכביש המהיר המקשר את נמל התעופה ליבשת.
תחבורה אל הנמל וממנו.
נמל התעופה מחובר ליבשה באמצעות "גשר שער השמיים R" (Sky Gate Bridge R), שאורכו 3,750 מטרים. בגשר שישה נתיבים ושתי קומות. הקומה העליונה סלולה ומיועדת לכלי רכב ובתחתונה מסילות המיועדות לרכבות.
נמל התעופה אוסקה קנסאי
אברהם מנרבונא
חיים אלעזר ווקס
משה מנחם מנדל ורנר
משה מנחם מנדל ורנר (1840–1914) היה יהודי חרדי, מייסד שכונות בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד בקרושנייוויצה שבפולין. למד אצל רבי אברהם בורנשטיין, ה"אבני נזר" שכיהן אז כרב וראש ישיבה בעיר. היה חסידו של רבי זאב וולף מסטריקוב, בנו של רבי אברהם לנדא מטשכנוב. אשתו התייתמה בילדותה וגדלה אצל רבי אברהם מטשכנוב. בסביבות שנת 1880 החליט לעלות לארץ ישראל. לפני שעלה, נסע לקבל רשות וברכה מרבי זאב וולף. רבי זאב וולף שאלו אם יש לו כסף למחיה ונענה שיש לו מספיק כסף עד ביאת משיח. רבו הבין את תשובתו שהכין לו כסף לזמן רב ונתן לו רשות לעלות. לאחר מספר ימים אמר לרבו שיתפלל שמשיח יבוא מהר. רבו הבין את רמיזתו שאין לו כסף אך לא חזר בו מהסכמתו. ורנר עלה עם שני ילדיו הקטנים, שמחה בונים וחנוך הניך. עם בואו לירושלים, החל להקים מפעלי עזרה וחסד לעניי העיר. לאחר שנגמר כספו נסע לארצות הברית ואירופה לגייס כספים לצורכי חסד.
בזמן הגיעו לירושלים היישוב בעיר העתיקה כלל רק את רחובות הרובע היהודי ולא היה רישיון להקים או לקנות בתים חדשים. ורנר, בשיתוף פעולה של הרב חיים אלעזר ווקס, חכר מאפנדי ערבי חצר בשכונת באב חוטה שברובע המוסלמי והעמידו חינם לרשות משפחות עניות.
לאחר זמן בנה גם את שכונת בתי ורנר, סמוך לבתי ורשה, שיועדה אף היא חינם ללומדי תורה. בשנת 1884 הקים חברה בשם "פורת יוסף" במטרה להקים מפעל התיישבות גדול סמוך לשכם. ורנר רכש שטח גדול וגייס את תמיכת רבי שמואל בורנשטיין מסוכטשוב (ידידו מנוער) אך למעשה תוכניתו נכשלה.
סרטי יאקוזה
סרטי יאקוזה (ביפנית: ヤクザ映画) הם סוגה קולנועית יפנית פופולרית שעוסקת בחייהם ומעשיהם של היאקוזה, המכונה גם המאפיה היפנית.
רקע וסגנון.
סרטי היאקוזה היו פופולרים במיוחד בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה שהתאפיינה בהתפתחות מרשימה של המודרניזציה כמו גם חדירתה של תרבות המערב וגם תקופת המיתון האחרונה, שהייתה תקופה של חששות לגבי עתידה של יפן. על המצע הלא-בטוח של שתי תקופות אלו צמחו סרטי היאקוזה אשר טיפחו מיתוס של אנשי המאפיה שהופכים מאנשי פשע לדמות הרואית, ממשיכת דרכם של הסמוראים, שריד אחרון מן המאמינים בערכי יפן הטהורים, החיה בהתרסה בשולי החברה ונאבקת בחברה המודרנית ביפן. הסרטים טיפחו מיתוס של דמות אידיאלית המגינה על החברה מנוכלים וזרים, זרים במקרה זה מתייחס בעיקר על חיילים אמריקאים המוצגים כפרועים במיוחד. למעשה, את המיתוס ההירואי הזה של גיבורי מאפיה בעלי ערכים ועקרונות, טיפחו אנשי המאפיה בעצמם, בעזרתם של סופרים פופולרים.
הסרטים היו נפוצים במיוחד בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, כשסרטי הסמוראים החלו להראות מיושנים ורשמיים מדי, והיוו תחליף מודרני לדמות הסמוראי מן העבר.
נינקיו אייגה.
נינקיו אייגה, או "סרטי אבירים" היו הסוג הראשון של סרטי היאקוזה. רובם הופקו על ידי טואי, בשנות ה-60. גיבור הסרט, לבוש תמיד קימונו, מוצג כדמות נערצת החיה שלא במסגרת החוק וקרועה בין הערכים הסותרים של חובתה ורגשותיה האישיים.
Jitsuroku eiga.