שׂ'וּ הוא בוגר המחלקה לגאולוגיה באוניברסיטת בייג'ינג. קיבל את תואר ה-Ph.D. שלו במכון לפלאונטולוגיה של חולייתנים ופלאואנתרופולוגיה (Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology) של האקדמיה הסינית למדעים בבייג'ינג, וכיום הוא חבר המכון.
שם המין של אורורניס ש'ואי, אחד הדינוזאורים המנוצים המעטים ששׂ'וּ לא היה שותף להגדרתם, נקרא על שמו.
משפחה.
שׂ'וּ נשוי לג'ונגחיה גְ'ווֹ, מזכירה במכון לגאולוגיה וגיאופיזיקה בבייג'ינג, ויש להם שני בנים.
פריץ פון אוהדה
פריץ פון אוהדה (בגרמנית: Fritz von Uhde ; 22 במאי 1848 - 25 בפברואר 1911) היה צייר גרמני שהתמחה בציורים בנושאי דת. סגנונו נע בין ריאליזם לאימפרסיוניזם.
קורות חיים.
פון אוהדה נולד בווקנברג, בסקסוניה שבגרמניה, ונקרא בשם פרידריך הרמן קרל אוהדה (Friedrich Hermann Carl Uhde).
בשנת 1866 התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות יפה בדרזדן, אולם לא השתלב באקדמיה, ובאותה שנה עזב את לימודיו והצטרף לצבא. בין השנים 1867–1877 לימד רכיבה על סוסים בחיל הפרשים. בשנת 1877 עבר למינכן והחל ללמוד באקדמיה לאמנות יפה של מינכן. בתקופה זו הושפע בעיקר מיצירות אמנים פלמים.
בשנת 1879 עבר לפריז בה למד תחת מיהאי מונקאצ'י.
בשנת 1882 נסע להולנד, ובה נטש את סגנון הציור האפלולי אותו למד במינכן, והחל לצייר בצבעוניות הרבה האופיינית לאימפרסיוניזם הצרפתי. ציוריו זכו לרוב לביקורת שלילית בשל הריאליזם הרב שלהם (מבקריו אמרו כי הילדים בציוריו נראים מכוערים).
בשנת 1890 החל פון אוהדה ללמד באקדמיה לאמנות יפה במינכן.
יצירותיו.
יצירותיו של אוהדה תיארו לרוב נושאים דתיים, ואירועים מן התנ"ך, כשהם מצוירים בסגנון מודרני - כך לדוגמה ארוחתו של ישו בבית חקלאים צוירה כאילו היא נערכה בבית חווה גרמני (היצירה מוצגת בגלריה הלאומית הישנה בברלין), ודרשת ישו על ההר נערכת בפני איכרים בלבוש גרמני של שלהי המאה ה-19.
יצירותיו מוצגות כיום במוזיאון ליפציג, גלריית דרזדן, הפינקוטק של מינכן, המוזיאון הלאומי של דנמרק ומוזיאון אורסיי.
פרידריך הרמן קרל אוהדה
בואינג - מערכות הגנה משולבת
חרדק
חרדק (ראשי תיבות של חרדי קל דעת, והלחם בסיסים של חרדי, חרק וחיידק) הוא כינוי גנאי בקרב חוגים חרדים קיצוניים התוקף את בני המגזר המתגייסים לצה"ל.
הכינוי עומד במרכזו של קמפיין אנונימי שהחל בשנת 2013 בקרב חוגים חרדים קיצוניים. הקמפיין נועד לבזות ולגנות חרדים המתגייסים לצה"ל, כדי לערער את הלגיטימציה שלהם בדעת הקהל החרדית ועל ידי כך ליצור לחץ חברתי שימנע מחרדים מתלבטים להתגייס לצה"ל. באותה תקופה נעשה שימוש במונח גם במסגרת קמפיינים נגד מחזיקי טלפונים חכמים והפך גם לכינוי גנאי ל"חרדים מודרניים".
קמפיין החרדקים.
הקמפיין עלה בשנת 2013 בעקבות התגברות הדיונים על השוויון בנטל הצבאי מצד בני הישיבות, לאחר שפג תוקפו של חוק טל. הוא מופץ באמצעות מודעות רחוב (פשקווילים) ועלונים. הקמפיין קורא לשמירת מרחק מחרדים לובשי מדים ולקרוא לעברם "חרדקים החוצה". בחלק מאיורי הקמפיין נראים חרדים לובשי מדים לצד חרקים או בדמות חזירים. באחד הציורים, תחת הכותרת "כצאן לטבח", נראים חיילים חרדים הולכים על ארבע ונמשכים בחבל הקשור לאחת מ"רגליהם הקדמיות". במאי 2013 יזמו מארגני הקמפיין מבצע ציורים וקריקטורות נגד "החרדקים" בקרב ילדים חרדים. יוזמי הקמפיין טוענים כי "החרדקים מסכנים את עתידם של אלפי ילדי ישראל".
בשכונות חרדיות רוססו כתובות גרפיטי נגד חרדקים. כך למשל ביוני 2013 רוססה בבניין בבני ברק שבו מתגורר חייל חרדי, כתובת גרפיטי: "זהירות כאן בבניין יש מחלה מידבקת הנקראת חרד"ק יש להיזהר". ביולי אותה שנה השמיעו חרדים לעבר חייל חרדי שעבר בשכונת מאה שערים קריאות "חרד"ק" והשליכו לעברו שקיות אשפה. החייל הסתתר בדירה במקום וחולץ בעזרת המשטרה, לאחר שהחליף את מדיו ללבוש אזרחי. לעבר כוחות המשטרה הרבים שהגיעו למקום יודו אבנים וחפצים שונים. ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון דאז משה יעלון גינו את האירוע. מקרים דומים נפוצו בתקופה זו. יוצרי הקמפיין פרסמו מודעות שבהן כתבו שהקמפיין אינו מסית לאלימות ומבחינה הלכתית יוצאים ידי חובה במחאה קולנית, שמטרתה מניעת חרדים נוספים מלהתגייס, ולדבריהם היא מותרת על פי חוק.
אחד מיוצרי הקמפיין היה ישראל הלר, עורך עיתון העדה לשעבר, אסטרטג ויועץ קמפיינים, שיצא בשאלה בתחילת 2016 עם אשתו וארבעת ילדיו. הקמפיין סוקר גם בתקשורת החילונית. ביולי 2013 פרסם אתר הניו יורק טיימס כתבה נרחבת על הקמפיין תחת הכותרת: "בוז למתגייסים החרדים בישראל".
באוקטובר 2014 פרסם חמאס בטוויטר קריקטורות מתוך קמפיין החרד"קים הלועגות לחיילי צה"ל.
בפורים 2017 נתלו בשכונות חרדיות בירושלים בובות בדמות חיילים חרדים, ועל חלקן נכתב "חרדק". משטרת ישראל פתחה בחקירה בחשד להסתה. במאי 2017 פורסמו מודעות המבטיחות תשלום של 530 שקלים לילדים שיצעקו על חיילים חרדיים ובעקבות כך יוכנסו לניידת משטרה. בשנת 2017 החלה המשטרה לשלוח שוטרים מחופשים לחיילים לשכונת מאה שערים וסביבתה, ולעצור את מי שנקטו כלפיהם באלימות פיזית או מילולית.
התגובות.
רוב המגיבים לקמפיין גינו אותו. צעירים חרדים שהכינוי מכוון לעברם הקימו עמוד תמיכה ברשת החברתית המקוונת פייסבוק תחת הכותרת "חרדקים מצייצים".
בעקבות הקמפיין פנה צה"ל למשטרה לפעול כנגדו, בטענה להסתה. בסוף מאי 2013 פשטה המשטרה על בית דפוס בירושלים שהדפיס מודעות לקמפיין ועיכבה את בעליו לחקירה, אך כעבור מספר שעות שוחרר לאחר שלא הוכח שיש בהן עבירה של הסתה. קצין מודיעין ראשי, תא"ל אלי בן-מאיר, קבע כי מבחינת צה"ל גם גידוף או העלבה נחשבים אלימות, והמליץ כי במקרים אלו ישתמש החייל בכפתור המצוקה המותקן במכשיר הסלולרי שלו, שבמקורו נועד להזעיק עזרה למקרי חטיפה. ראש חטיבת תכנון ומטה כוח אדם באכ"א, תת-אלוף גדי אגמון, אמר במהלך דיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת כי הקמפיין גרם לכך שחיילים חרדים עוברים נידוי, אלימות והטרדות. הוא השווה את התופעה והסגנון לעיתון "דר שטירמר". צה"ל פתח מרכז מידע עבור חיילים חרדים.
ביוני 2013 הגיש חייל חרדי תביעה בבית המשפט לתביעות קטנות בירושלים נגד המאייר של הקריקטורות של קמפיין החרדקים, בנימוק כי "איוריו גורמים עוגמת נפש והשפלה של ממש לחיילים החרדים אשר חשופים לאלימות מילולית ופיזית על בסיס יומי".
בציבור החרדי היו שתמכו בקמפיין בפומבי או שהכריזו כי הם נמנעים מלגנותו. הרב משה זאב זארגער, מרבני סאטמר ומחבר שו"ת "וישב משה", פסק כי יש לסלק חיילים חרדים לובשי מדים מבית הכנסת, שכן "להתפלל עם בגדים כאלה זה כמו להתפלל עם שתי וערב".
הפובליציסט החרדי יעקב ב. פרידמן כתב בטורו בעיתון "בקהילה": "תפסיקו לבקש מאיתנו לגנות את קמפיין החרדקים משום שאנו נמצאים במלחמה!... הירוק הזה (=מדי צה"ל) דומה לצבע האזיקים שרוצים לשים על ידיה של יהדות הגמרא... ואם לפני שנה אימצתי את החייל החרדי ולבטי נשמתו אל נשמתי אין לי שום מוטיבציה לזה היום".
משה ליאון (פירושונים)
קן סטוט
קנת קמפבל "קן" סטוט (באנגלית: Kenneth Campbell "Ken" Stott; נולד ב-23 במאי 1958) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי. מוכר בזכות תפקידיו ב"טרילוגיית ההוביט" ובסרטים "המתאגרף", "פלונקט ומקלין", "חברים לרצח" ו"יום אחד".
ביוגרפיה.
סטוט נולד באדינבורו לאם ממוצא סיציליאני שהייתה במקצועה מרצה ולמחנך ממוצא סקוטי. גדל כנוצרי קתולי והתחנך בבית ספר לדרמה "אקדמיית מונטוייו לאומנויות התיאטרון" שבלונדון. בצעירותו הופיע כשחקן מתחיל עבור "הלהקה השייקספירית המלכותית" ועבד למחייתו כאיש מכירות.
סטוט החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות לדוגמת "הבלש המזמר" שיצר דניס פוטר. סטוט התגלה לראשונה בסקוטלנד ובבריטניה בשנת 1994 בזכות תפקיד ראשי לצידו של דייוויד טננט במיני סדרת הדרמה "Takin' Over the Asylum" ובזכות הופעתו בדרמת הפשע של דני בויל "חברים לרצח" בתפקיד מפקח המשטרה מק'אל.
בשנת 1995 זכה סטוט בפרס לורנס אוליביה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "כוס שבורה". ב-1997 התפרסם סטוט בדרמת האגרוף של ג'ים שרידן "המתאגרף" בתור אייק וויר מאמנו של המתאגרף דני פלין (דניאל דיי-לואיס) שהשתחרר מהכלא האירי, בנוסף הופיע לצידו של אלברט פיני בעיבוד האנגלי למחזה הצרתי המצליח "אמנות". ב-1999 שיחק בקומדיית האקשן התקופתית בהפקת גארי אולדמן "פלונקט ומקלין" בתפקיד גנרל צ'אנס.
סטוט זכה להכרת האקדמיה הבריטית בזכות תפקידי טלוויזיה מוערכים שעשה בסדרות "The Vice" בתור המפקח פאט צ'אפל ו"הנקוק וג'ואן" בתפקיד גאוני בתור הקומיקאי טוני הנקוק ב-2005 השתתף בהפקת הטלוויזיה של דייוויד ייטס "הנערה בבית הקפה" בתפקיד שר האוצר של בריטניה אצלו עובד גיבור העלילה לורנס (ביל ניי). ב-2007 השתתף סטוט בדרמה הפוליטית של מייק ניקולס "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" בתפקיד סוחר הנשק הישראלי צבי רפיח. ב-2008 דיבב בסרט "" את דמותה של הגירית טרונפלהאנטר.
ב-2010 שיחק סטוט בדרמה הקומית "טוסט" בתור אלן אביו של נייג'ל סלייטר (פרדי היימור). ב-2011 הופיע בדרמה "יום אחד" בתפקיד סטיבן אביו של דקסטר מאייו (ג'ים סטרג'ס) . ב-2012 זכה סטוט לתפקיד בסרטו המצליח של פיטר ג'קסון "" בתור הגמד באלין נאמנו של ת'ורין. ג'קסון שהעריך במיוחד את עבודותיו של סטוט בחר בו לתפקיד ביחד עם אשתו תסריטאית הסרט פראן וולש.
לסטוט ילד אחד מגרושתו אליזבת.
כלל החמישה של ליפינסקי