על פי הגישה ההומניסטית האדם הוא יצור חושב, מרגיש ופועל אשר מסוגל להפעיל את החשיבה ככלי מרכזי להסתגלות. על פי גישה זו התלמיד מתנהג באופן שלילי כאשר הוא לא מבין באופן נכון את הסיטואציה או שאין ברשותו דרכים אלטרנטיביות להתמודדות עם המצב. התלמיד מציב לו מטרות התנהגותיות משלו אך לעיתים הן שגויות. כשילד תופס את המציאות באופן שגוי, תיווצר בעיית משמעת. המטרות השגויות האפשריות הן: השגת כוח, השגת תשומת לב, נקמה וחוסר יכולת מדומה. כדי להתגבר על התנהגות שמהווה הפרעה משמעותית יש לזהות את מטרת ההתנהגות, מכיוון שהטיפול יהיה בהתאם למטרה אותה התלמיד רצה להשיג.
סנצ'ו פנצ'ו
רבקה דה מורניי
רבקה דה מורניי (באנגלית: Rebecca De Mornay; נולדה ב-29 באוגוסט 1959) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה.
דה מורניי נולדה בשם רבקה פירץ' בסנטה רוזה, קליפורניה לוולי ג'ורג' פירץ' שהיה תקליטן באותה תקופה.
כשהייתה בת שנתיים התגרשו הוריה, ובגיל חמש שונה שם משפחתה לדה מורניי שהיה שם משפחתו של אביה החורג.
לדה מורניי שני אחים חורגים, יונתן איש העסקים, ופיטר הגיטריסט. בילדותה למדה רבקה בבית הספר העצמאי "סאמרהיל" אשר בלייסטון סאפוק אנגליה, את לימודי בית הספר התיכון העבירה בקיצבהיל אוסטריה, ואת לימודי המשחק למדה דה מורניי ב"מכון לי שטרסברג" שבניו יורק.
קריירת משחק.
משחקה הראשון היה תפקיד קטן בסרטו של פרנסיס פורד קופולה משנת 1982 "אחד מהלב", בכיכובם של פרדריק פורסט וטרי גאר. פריצת דרכה בקולנוע הייתה בשנת 1983 בסרט "שעשועים מסוכנים", לצד השחקן טום קרוז, כמו כן ידועה היא בתפקידה במותחן משנת 1992 "היד שמנענעת את העריסה" שזיכה אותה במועמדות לפרס סאטורן לשחקנית הטובה ביותר ובסרט שובר הקופות שלושת המוסקטרים שם גילמה את ליידי סבין דווינטר לצידם של השחקנים צ'ארלי שין, קיפר סאת'רלנד, אוליבר פלאט וכריס אודונל. בשנת 1998 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רמאית" בתפקיד ברברה אטון לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר בUSA Network.
בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק. ב-2007 שיחקה בסרט "המוזיקה שבפנים" לצד רון ליווינגסטון. ב-2010 שיחקה בסרטו של רוב ריינר "הפוך". ב-2016 שיחקה בסרט האקשן "אני הזעם", לצד ג'ון טרבולטה.
חיים אישיים.
דה מורניי הייתה נשואה לשחקן ברוס וגנר לזמן קצר ואחר-כך הייתה לה מערכת יחסים עם השחקן טום קרוז שנמשכה כשנתיים בניו יורק. היא נישאה בשנית לפטריק אוניל (בנו של השחקן ראיין אוניל) בשנים 1995–2002 שבהן נולדו להם שתי בנות.
המשנה ברורה
אסון מעלות
מנחם מנדל בראונשטיין
מנחם מנדל בּרַאוּנשטיין (בּרוֹיְנשטיין) (בראשי תיבות: מבש"ן; א' באב תרי"ח, 15 באוגוסט 1858 – כ"ד בכסלו תש"ה, 10 בדצמבר 1944) היה סופר, מתרגם ומחנך עברי, מראשי התנועה הציונית ברומניה.
תולדות חייו.
בראונשטיין נולד בראש חודש אב תרי"ח (קיץ 1858) בעיר יאשי שברומניה, בן לחיים צבי בראונשטיין. למד ב"חדר" ובבית מדרש, התעמק בתנ"ך על מפרשיו, בדקדוק ובחכמת ישראל.
בהגיעו לגיל 18 החל ללמוד גם לימודים כלליים: למד פילוסופיה, והתמחה בשפות אירופיות (גרמנית, צרפתית, רומנית).
בצעירותו היה חבר בקבוצה בשם "משכילים" – קבוצה בלתי רשמית של צעירים משכילים שהתקבצו לדיונים בבתי קפה ביאשי. מנחם מנדל בראונשטיין נשא לאישה את שרה, והחל לעסוק לפרנסתו בהוראה. לזוג נולדו 6 ילדים (4 בנים ושתי בנות).
בשנת תרמ"ה (1885) החל להתבלט כסופר: שלח מאמרים ל"המגיד", ל"המליץ", ל"הצפירה" ואף ליומון העברי הראשון, "היום" שבעריכת יהודה ליב קנטור. מבש"ן זכה למדור קבוע בעיתון "המליץ", שכן יהודה ליב גורדון, העורך-בפועל של העיתון בשנות ה-80, העריך אותו וסמך עליו. בשנת 1887 ייסד את ארגון "דורש לציון", ארגון שמטרתו הייתה לעודד עלייה לארץ ישראל, והיה מזכירו בהתנדבות וללא שכר. באותה שנה אף ייסד עיתון ביידיש בשם "דער יידישער פאלקספריינד", והיה עורכו במשך כ-6 חודשים. באותה שנה נתמנה לחבר-עוזר בוועד האגודה ההיסטורית "יוליוס באראש" בבוקרשט ע"ש ד"ר יהודה (יוּליוּ) בָּרָש, ותרגם מרומנית לעברית וגרמנית את ספר הזיכרון שהוציאה האגודה. התרגום העברי של הספר הופיע ב"המליץ" בהמשכים, והתרגום הגרמני בירחונו של בריל בפרנקפורט.
בשנת 1889 ייסד ברומניה אגודה תרבותית בשם "אהלי שם", ששמה לה למטרה להפיץ את הספרות והתרבות העברית. לקידום רעיון זה, האגודה עודדה הקמת ספריות יהודיות למורים ולתלמידים. מבש"ן פיתח מודל להקמת ספריה כזאת ואף ערך ביבליוגרפיה בסיסית שתעזור לאימון המורים.
הוא היה אחד מהראשונים שהתמחו בתיעוד ההיסטוריה היהודית שבעל-פה: הוא הקליט מספר ניכר של עדויות, שאותן העלה לבסוף על הכתב.
בין השנים 1897–1904 הוציא בהוצאת אחיאסף בוורשה עיבוד של ספר ההיסטוריה המונומנטלי "דברי ימי ישראל" לצבי גרץ, במהדורה המיועדת לבני נוער. לספר זה יצאה בשנת 1905 בקראיובה גרסה מקוצרת.
בראונשטין הקדיש חלק ניכר מזמנו לפיתוח ספרי לימוד לבתי הספר היהודיים ברומניה, בייחוד ללימוד העברית. ב"ספר המורה" הוא תיאר את יסודות שיטתו – לימוד העברית בעברית. הוא גם כתב אודות שיטת זו במספר מאמרים בעיקר בעלון "Institutorul evreu" ('המורה העברי'). עבד במספר בתי ספר ברומניה, בערים וסלוי, בקאו ופיאטרה ניאמץ.
בשנת 1909 הופיע הפרסום "המקיץ" שהוא ערך במשותף עם אברהם לייבה זיסו.
מבש"ן חבר בין ההוראה לאמונתו בציונות, בהתאם לרעיונותיו של אחד העם ושל יעקב יצחק נימירובר, שעליו כתב בראונשטיין בשנת 1913 ביוגרפיה.
מנחם מנדל בראונשטיין הקדיש חלק גדול מזמנו לארגון "חיבת ציון".
בשנת 1914, בסוף ימי העלייה השנייה, עלה עם משפחתו לארץ, התיישב בירושלים ונתמנה כמזכיר ומורה ב"בצלאל". בתפקיד זה כיהן עד 1920.
בכל אותן השנים לא פסק מלכתוב מאמרים בעיתונים בישראל ומחוצה לה: "השלח", "הארץ", "דואר היום", "הירדן", "ביתר", "הבקר", "העולם", "הדואר" ו"מאזנים". פרסם בעיתונים העבריים מחקרים, סיפורים, אגדות, שירים ופיליטונים בשמות עט שונים: חריזי, דורש טוב לעמו, בן-שם, מן ועוד. הוציא על חשבונו שני כרכים מכתביו (כרכים א–ב); כרך נוסף (שלישי) יצא בהוצאת שטיבל, וכרך רביעי בשני ספרים בהוצאת דביר.
תרגם שורה של ספרים, שברובם נשארו בכתב יד. מהתרגומים שהופיעו ראויים לתשומת לב מיוחדת תרגומו הקלאסי ל"מסעי גוליבר" לג'ונתן סוויפט, שיצא בהוצאת שוקן סמוך לפטירתו, "הלב" לאדמונדו דה אמיצ'יס (תרגום שזכה ליותר מ-15 מהדורות) והביוגרפיה של היינריך לווה, "ניצני הציונות", מאת יהודה לואים וינברג.
מאז 1920 גר בתל אביב ועבד לפרנסתו בהעתקת כתבי יד. בשנת חייו האחרונה עבר אל בנו בעתלית, שם נפטר בחורף תש"ה (דצמבר 1944). נקבר בבית העלמין של עתלית.
ערך המקסמין
בתורת המשחקים הלא-שיתופיים, ערך המקסמין (Maxmin value) הוא התשלום המקסימלי, ששחקן יכול להבטיח לעצמו במשחק, בצורה אסטרטגית. נקיטה באסטרטגיה המבטיחה ערך זה, הנקראת אסטרטגית מקסמין, משקפת שחקן שהתנהגותו מתאפיינת בביטחון ותעוזה.
ערך המקסמין הוא מושג פתרון - כלומר, תחזית לגבי תוצאה של משחק, בהנחת התנהגות מסוימת מצד השחקנים. וקטור בו כל שחקן נוקט באסטרטגית מקסמין שלו נקרא וקטור אסטרטגיות מקסמין.
ניסוח פורמלי.
עבור formula_1 קבוצה סופית כלשהי, ווקטור formula_2, נסמן את הווקטור המתקבל מהשמטת הקואורדינטה ה-formula_3: formula_4. כמו כן, עבור קבוצה formula_5, נסמן: formula_6.
עבור שחקן formula_3 במשחק לא שיתופי בצורה אסטרטגית, formula_8 נקרא
ערך המקסמין של שחקן formula_3 (מכאן מקור השם "מקסמין"). כאן, formula_10 היא פונקציית התועלת של השחקן ה-formula_3, ו-formula_12 קבוצת האסטרטגיות שלו. אסטרטגיה formula_13 הממקסמת את הביטוי formula_14 נקראת אסטרטגית מקסמין, וקטור מהצורה formula_15, שבו כל formula_16 היא אסטרטגית מקסמין, נקרא וקטור אסטרטגיות מקסמין.
ניתן להכליל את מושג המקסמין למשחק אינסופי, על ידי החלפת המקסימום והמינימום באינפימום ובסופרמום. ערך מקסמין של שחקן תמיד קיים; אסטרטגית מקסמין קיימת אף היא, כאשר שהמשחק סופי (אחרת, הסופרמום והאינפימום בהגדרה לאו דווקא מתקבלים). אסטרטגית מקסמין לא חייבת להיות יחידה, אפילו אם המשחק סופי: למשל בדוגמה הבאה, שחקן 2 יכול להבטיח לעצמו רווח של 7 על ידי אסטרטגיה c או d.
דוגמה.
נתבונן במשחק המתואר בטבלה: במשחק זה יש שני שחקנים, כל משבצת בטבלה מתארת תוצאה אפשרית של המשחק: זוג מספרים המתארים את הרווחים של שחקן 1 ו-2 בהתאמה. לכל אחד מהשחקנים יש 2 אסטרטגיות. בכל תא, התשלום לשחקן הראשון, שחקן השורה מופיע בצד ימין, והתשלום לשחקן השני, שחקן העמודה מופיע בצד שמאל.
כל שחקן לא יודע באיזו אסטרטגיה יריבו ינקוט. אם השחקן הראשון יבחר באסטרטגיה A, קיימת סבירות שיצא בהפסד גדול של 1000-, וסבירות זו עשויה לגרום לו להחליט להימנע מאסטרטגיה זו (אף כי היא מאפשרת את הרווח הגדול ביותר). אם יבחר באסטרטגיה B, לעומת זאת, הרווח הקטן ביותר שישיג הוא 2. רווח זה גדול מהרווח הקטן ביותר במקרה שיבחר את אסטרטגיה אחת, ולכן זהו ערך המקסמין של שחקן 1. אסטרטגיה B היא אסטרטגית מקסמין, ונראה "סביר" כי שחקן חסר ביטחון ינקוט בה.
קשר עם אסטרטגיות נשלטות.
משפט: אסטרטגיה של שחקן השולטת על כל האסטרטגיות האחרות היא אסטרטגית מקסמין של השחקן הזה.
הוכחה: נניח כי formula_17 אסטרטגיה שולטת של שחקן formula_3, כלומר formula_19 לכל אסטרטגיה אחרת formula_20. נקח מינימום על שני האגפים ונקבל