אנפת זיגזג (שם מדעי: "Zebrilus undulatus") היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה באמריקה הדרומית והיא המין היחיד בסוג Zebrilus, הקרוב מעט לאנפית ולאנפה המסורטטת. האנפה חיה לאורך ביצות טרופיות וביערות גשם, בעיקר סביב האמזונאס וממזרח להרי האנדים. האנפה נמצאת בקרבה לסיכון עקב הפגיעה בבית גידולה.
אנפה זו חיה במדינות הבאות: בוליביה, ברזיל, קולומביה, אקוודור, גיאנה הצרפתית, גיאנה, פרו, סורינאם וונצואלה כשהטווח נע בעיקר עד לנהר האורינוקו במזרח ונהר הטפז'וס בדרום. במערב הטווח מגיע עד למרומי האנדים.
אנפה זו קטנה מאוד ומגיעה לאורך 28 עד 30 ס"מ ולמשקל ממוצע של 123 גרם, כאשר שני הזוויגים דומים במראה ובגודל. צבעה של האנפה חום עם גב וכנפיים כהים בעלי פסים אורכיים בצבע חום-שמנת. הראש כהה וציצה זקורה שחורה המשווה מראה גדול יותר לראש. תחתית הבטן בעלת גוון קרם-בהיר. המקור חום וקצר יחסית, העיניים צהובות ואזור העיניים צהוב בהיר.
זוהי אנפה נחבאת אל הכלים החיה לבדה ומחפשת מזון בין הענפים הנמוכים של היערות והביצות הטרופיות. כאשר היא מבחינה בדג היא מקשתת את צווארה ומתקרבת לעבר המים, אז היא מכה בעוצמה בדג. בדרך זו היא תופסת גם חרקים ויצורים קטנים בין הענפים. האנפה ניזונה בין הענפים וכמעט שלא יורדת לקרקע.
אנפה לבנת-ציצה נמרית
אנפה לבנת-ציצה נמרית (שם מדעי: "Tigriornis leucolopha") היא מין של עוף מים ממשפחת האנפתיים החיה ביערות מערב אפריקה והיא המין היחיד בסוגו., הקרוב מעט לאנפה מסורטטת. האנפה תוארה למדע בידי האורניתולוג הבריטי ריצ'רד באולדר שרפ .
תיאור.
אנפה זו קטנה יחסית ומגיעה לאורך 66 עד 80 ס"מ. היא בעלת נוצות אפורות-חומות מסורטטות עם פסים לבנים לאורכה. האנפה בעלת ציצה לבנה, ממנה קיבלה את שמה אותה היא יכולה לפרוש בעת הצורך, בעיקר למטרות חברתיות. היא בעלת מקור ארוך בצבע חום-שחור אך ירוק-צהוב מלמטה. אחורי הראש והעורך שחורים והכנפיים מסורטטים. הרגליים אפורות וחסרות קרומי שחייה. אנפה זו נעה לרוב בין הענפים או ליד המים וכמעט שלא נעה על
אנפה זו לא נחקרה הרבה ומעט ידוע על אורח חייה, אך כנראה שהיא ניזונה מטרף סמוך למים, בעיקר של דגים וצפרדעים. היא חיה ביערות גשם, ביצות מיוערות, גדות נהר ובין מנגרובים, לעיתים סמוך לחופים בסנגל, גינאה-ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קמרון וגבון.
מרב קמל וחליל בלבין
מרב קמל (נולדה ב-1988) וחליל בלבין (נולד ב-1987) הם זוג אמנים הפועלים יחד משנת 2012. קמל ובלבין עוסקים יחד במדיום של פיסול ומיצב ומציגים את עבודותיהם בתערוכות משותפות. בנוסף, הם שומרים על ערוצי יצירה נפרדים.
ביוגרפיה.
מרב קמל נולדה בשנת 1988 וגדלה בתל אביב. חליל בלבין נולד בשנת 1987 וגדל בקיבוץ צובה.
קמל ובלבין הכירו במהלך לימודי תואר ראשון במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ומאז הם זוג בחיים האישיים, יוצרים ומתגוררים יחד בין עין גדי לתל אביב
קמל ובלבין הציגו שמונה תערוכות יחיד, ביניהם שש תערוכות בישראל ושתי תערוכות באירופה. תערוכת היחיד המוזאלית הראשונה שלהם ״שם עצם״ התקיימה בשנת 2018 במוזיאון הרצליה באוצרותה של איה לוריא. בין תערוכות היחיד שלהם ניתן למצוא שלוש תערוכות יחידבגלריה עינגא בשנים 2018–2015 בשם "מעלל", "עמבה״ ו "הקרנפים". בנוסף, הציגו בגלריה הקיבוץ וגלריה בצלאל. בשנת 2019 הציגו את התערוכה "רגל עירומה" בגלריה PRAM בפראג בצ'כיה. ובשנת 2018 את התערוכה "באוחנבל" בגלריה PM בדיסלדורף בגרמניה.
הזוג השתתף בכמה תוכניות שהות אמן, בישראל ובעולם בניהם: תוכנית Fountainhead במיאמי בשנת 2022, בין השנים 2020-2019 בתוכנית הרזדיסי של ארטפורט, בשנת 2019 בתוכנית Pram בפראג, בשנת 2018 באטליה שמי בקיבוץ כברי ועוד.
עבודתיהם של הזוג הוצגו בלמעלה מעשרים תערוכות קבוצתיות ביניהם: תערוכת ״פקעת" במוזיאון תל אביב, התערוכה "Trees Die Stand״ בגלריה Pi Artwork Gallery בלונדון, התערוכה "יותר שעות אהבה" בגלריה רו-ארט בתל אביב, התערוכה "זום" במוזיאון ישראל, התערוכה "כוונות רעות" בגלריה Circle1 בברלין ועוד רבות.
עבודות רבות נרכשו על ידי מוזאונים ואוספי אמנות פרטיים ברחבי העולם. בין הרכישות ניתן למצוא את מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון פילרה, אוסף שוקן, אוסף אן וארי רוזנבלט, אוסף פרנהולץ ועוד.
קמל ובלבין זכו שניהם בפרס אמן צעיר מטעם משרד התרבות והספורט. בשנת 2016 זכה בלבין ובשנת 2018 זכתה קמל.
קמל ובלבין עוסקים בהוראת אמנות. קמל מלמדת בתיכון עירוני א׳ לאומנויות, בעוד בלבין מכהן בתפקיד מרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
אמנות.
בעבודת האמנות שלהם ניתן למצוא ביטויים שונים להומור, דמיון ועמדה יצרית משתלחת. על פי הזוג, היבטים אלו מסייעים להם להתבונן לכיוונים אפלים, רגישים, חושפניים וכואבים של החוויה האנושית, האישית והחברתית. בנוסף, ניכרת קריאת תיגר על המנגנונים השונים שמכוננים את התרבות, ההגות, החברה והייצוג. השפה המאפיינת את עבודתם מאופיינת בחומריות ובטכניקות מגוונות, כגון: פיסול רך, ציור, רישום, תחריט, תבליט ומיצב.
לין הולסטין
לין הולסטין (נולדה באוגוסט 1945) היא סופרת אמריקאית, ששימשה בתפקידים אדמיניסטרטיביים במספר מוסדות חינוך ותרבות ללא מטרות רווח.
ביוגרפיה.
הולסטין נולדה בקליבלנד אוהיו, ארצות הברית. בשנת 1966 החליטה להתגייר בעקבות ביקור במחנה הריכוז דכאו. ב-1967 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מישיגן באן ארבור וב-1974 סיימה תואר שני בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד. כחלק מלימודיה לתואר השני, בו התמקדה באמנות ואדריכלות אסלאמית, למדה שנה באוניברסיטת מינכן בגרמניה ושנה נוספת באוניברסיטה העברית בירושלים, שם הכירה את בעלה הראשון ד"ר אדווין הולסטין. בשנת 2000 עברה לירושלים, שם התגוררה במשך ארבע שנים, ולאחר מכן עברה לגור עם בן זוגה סטף ורטהיימר, במגדל יוקרה מול חוף הים ברחוב הירקון בתל אביב. עם פרוץ מגפת הקורונה חזרה לארצות הברית, לביתה ברוד איילנד.
קריירה.
הולסטין עבדה בתפקידים אדמיניסטרטיביים במספר מוסדות חינוך ותרבות ללא מטרות רווח, ביניהם אוניברסיטת הרווארד (1988-1991 ו-1995–2000), מוזיאון ישראל, הגן הבוטני של ניו יורק, המוזיאון היהודי בניו יורק (1977–1980), האגודה הזואולוגית של ניו יורק (1980–1983), גן איזבלה סטיוארט והספרייה הציבורית של ניו יורק (1983-1988).
בין השנים 2000–2004 הובילה את יוזמת תוכנית מרשל החדשה למזרח התיכון של התעשיין הישראלי סטף ורטהיימר. מטרת התוכנית, בין היתר: קידום של תהליכים מדיניים ושלום אזורי במזרח התיכון על ידי חינוך אנשי מקצוע מיומנים, פיתוח פארקי תעשייה ויצירת מקומות עבודה ועוד.
בשנת 2010 הקימה קבוצה של נשים מקושרות היטב שלקחו על עצמן את המשימה לעזור לעמותות בישראל, במיוחד לאלו המוקדשות לנשים. הקבוצה, המכונה The Group of Eight, עבדה עם כל שכבות האוכלוסייה בישראל ופעלה במשך שבע שנים לקידום ארגונים לא ממשלתיים כגון MEET (חינוך במזרח התיכון באמצעות טכנולוגיה), ארגון הנשים הבדואיות סידה, קמפוס ביאליק-רוגוזין בתל אביב ובית הספר הטכנולוגי נעמת בנצרת.
בשנת 2014, הכירה רות דיין בין הולסטין לשרון טל, מעצבת אופנה שביקשה להחיות מחדש את מפעל האופנה והמוצרים הביתיים המצליח משכית, שיצרה דיין בתחילת שנות ה-50. בתמיכתו של סטף ורטהיימר הפכה הולסטין שותפה למפעל החדש, יחד עם שרון ובעלה ניר טל. הם פירקו את השותפות בסוף 2019.
כיום מכהנת הולסטין במועצת המנהלים של תוכנית המוזיקה הקלאסית בנצרת, Polyphony.
ספרים.
בשנת 2015 עדכנה הולסטין את האוטוביוגרפיה של ורטהיימר והתאימה אותה לקהל קוראים באנגלית תחת הכותרת "הרגל העבודה" ("The Habit of Labor").
ספרה "מתעלה על מסורת: 40 אמנים מישראל" ראה אור בסתיו 2017 בהוצאת ארנולדשה ארט, בשלוש שפות - עברית, ערבית ואנגלית. הספר מציג אנשים מוכשרים מכל מגזרי החברה הישראלית שהביעו בעבודתם סוגיות אישיות או חברתיות.
חיים אישיים.
הולסטין ובעלה הראשון ד"ר אדווין הולסטין, שהכירו במהלך לימודיהם בירושלים, נישאו בבית הספר לדת בהרווארד בשנת 1973, והתגרשו ב-1995. יש להם שלושה ילדים. מ-2007 עד 2020 היא חלקה את עבודתה, כמו גם את חיי הבית, עם התעשיין סטף ורטהיימר, מייסד ישקר. מגפת הקורונה מנעה ממנה לחזור לישראל, וכיום היא מתגוררת בפרובידנס, רוד איילנד,
אוטובונג נקנגה
אוטובונג נקנגה (Otobong Nkanga, נולדה ב-1974) היא אמנית חזותית ואמנית מיצג ילידת ניגריה, שפועלת באנטוורפן. בשנת 2015 היא זכתה בפרס Yanghyun.
בעבודתה נקנגה חוקרת את השינויים החברתיים והטופוגרפיים של סביבתה, מתבוננת במורכבות הטבועה בהם ומבינה כיצד משאבים כמו אדמה וקרקעות והערכים הפוטנציאליים שלהם נתונים לניתוח אזורי ותרבותי. עבודתה הוצגה במוסדות רבים, שביניהם מוזיאון טייט מודרן בברלין, מוזיאון סטדלק והביאנלה של שארג'ה. היא השתתפה גם בביאנלה ה-20 של סידני ובגרופיוס באו בברלין.
ביוגרפיה.
אוטובונג נקנגה נולדה בקנו, ניגריה, בשנת 1974 ובילתה את רוב ילדותה בלאגוס. העניין שלה באמנות ובסביבה התפתח בילדותה. כילדה היא הייתה אוספת מינרלים ומציירת תמונות עם נציץ על מדרכות לאגוס. במהלך שנות העשרה שלה, משפחתה עברה לפריז. נקאנגה החלה ללמוד אמנות באוניברסיטת אובפמי אבולובו בניגריה, והמשיכה את לימודיה באקול דה בוזאר, צרפת. לאחר מכן למדה תואר שני באמנויות הבמה ב-Dasarts, אמסטרדם בשנת 2008. כיום היא חיה ועובדת באנטוורפן, בלגיה.
סגנון אמנותי.