שלשיות השורש העברי לא הייתה ידועה עדיין במאה העשירית וראשוני המדקדקים ללשון העברית (רס"ג, יהודה בן קוריש, דוד בן אברהם אלפסי ומנחם בן סרוק) לא השתיתו את חיבוריהם על שלשיות השורש. רק בשלהי המאה העשירית פיתח ר' יהודה חיוג' את תורת שלשיות השורש העברי ומצא את התנהגותן הפונטית של אותיות אהו"י החלשות.
שיטת מנחם לשורשים עבריים.
בהקדמה למילון, כתב מנחם אחדים מהכללים הנוגעים לתורת השורש: כגון שאות הנמצאת במילה אך בהיקרויות אחרות של המילה האות חסרה, אות זו אינה שורשית. כך המילה נָפַל שורשה הוא פ"ל משום שבהיקרות יִפּוֹל הנו"ן נעדרת מהמילה.
שורש המילה נָטָה הוא ט' בלבד משום נפילת הנו"ן והה"א בצורה יֵט.
שורש של מילה יהיה מורכב אך ורק מהאותיות היציבות במילה בכל נטיותיה.
לאותיות וי"ו ויו"ד הוסיף מנחם כלל נוסף: הן תחשבנה לשורשיות רק אם הן הגויות כעיצור בכל ההיקרויות של הערך אך אם לערך מסוים יש היקרות שבה אחת האותיות הללו נהגית כאם קריאה - האות אינה שורשית. במילה תָּוֶךְ הוי"ו אינה שורשית משום ההיקרות בְּתּוֹךְ.
שיטה זו שהייתה נקוטה בידי מנחם הביאה לכך שמילים שאין ביניהן שום קשר סמנטי, כתובות במחברת בשורש אחד.
כך למשל השורש א"ם הוא שורשן של אִם, אֵם, אָמָה (שפחה), אַמָּה (זרוע), אוּמָה מבלי שיש שום קשר לקסיקלי, סמנטי או מורפולוגי בין ההוראות השונות, והמכנה המשותף היחיד הוא היותן שייכות לשורש אחד המורכב מאותן שתי אותיות יציבות א"ם, הנמצאות במילים הללו בכל נטיותיהן.
מנחם ראה את המקרא כטקסט מקודש ולא הסכים לשום שינוי בו. הוא יצא חוצץ נגד פרשנים שביארו מילים על פי חילוף אותיות (למעט אותיות אהו"י) או על פי שיכול אותיות.
קרי וכתיב.
במילים שיש לפי נוסח המסורה קרי וכתיב, מנחם נצמד לכתיב ולא לקרי גם כשפירושו הוא בניגוד להלכה. אין ללמוד מכך שהוא חלק על דעת חז"ל אלא רצה לומר שההלכה היא הלכה ואינה חייבת להיות נקבעת על פי הכתיב ואילו הוא מבאר את המקרא על פי הכתוב. דרכו זו של מנחם הביאה את דונש בן לברט להאשימו בנטייה לקראות. מנחם ביאר את המילים שבמקרא על ידי מציאת שורש המילה, ביאור השורש ועל פי זה ביאר את המילה.
כך למשל, המילה 'טוטפות', שחז"ל פירשוה כתפילין של ראש, נגזרת לפי מנחם מהמילה "וְהַטֵּף אל דרום" ושורשה הוא ט"ף שמשמעה אמירת חוק.
היצמדותו של מנחם לכתיב ולא לקרי וביאוריו שאינם תמיד לפי דעת חז"ל, היו בין הגורמים שהביאו את דונש בן לברט לרמוז בהשגותיו על המחברת, על נטייתו של מנחם לקראות.
מילים ארמיות.
המילים הארמיות שבמקרא נמצאות במילון בין המילים העבריות ולא בחטיבה נפרדת. פסוקי דוגמה לערכים שונים הובאו הן מהעברית המקראית הן מהארמית המקראית. יש במחברת שימוש בארמית (בארמית מקראית, בארמית התרגום ובארמית של חז"ל) לצורך ביאור מילים עבריות וכן ההפך. כמעט שאין השוואה ללשון המשנה לצורך ביאור מילים משום שמנחם ראה רק בלשון המקרא את לשון המופת ולשון מקרא לעצמה ולשון חכמים לעצמה. השוואה לערבית אין בכלל והמחקר כיום נוטה לתלות את ההימנעות מההשוואה לערבית בסיבות לאומיות. יצוין שיש חוקרים הסבורים שמנחם השווה לערבית בסתר אך נראה שאין הדבר כך.
כתבי יד ומהדורות.
לידינו הגיעו כ-20 כתבי יד של המחברת הנמצאים במוסדות מקרקוב ומוסקבה במזרח ועד לונדון ואוקספורד במערב ועוד כ-22 דפים מגניזת קהיר. רוב כתבי היד מצויים כיום בפורמט מיקרופילם במחלקה כתבי היד של הספרייה הלאומית בירושלים.
כתב היד העתיק ביותר הוא "כתב יד לונדון 951" משנת 1089 וכתב היד המהימן ביותר הוא "כתב יד לונדון 950" משנת 1091.
מספרם הרב יחסית של כתבי היד יש בו כדי להצביע על הפופולריות של המחברת שסיבותיה העיקריות הן משום העובדה שרש"י השתמש במחברת למעלה מ-170 פעמים בפירושיו למקרא, והן משום שלא כספרי לשון אחרים שהיו כתובים בערבית, המחברת נכתבה בעברית ועל כן הייתה מובנת גם בקהילות אשכנז ופרובאנס שלא היו באזור הדיבור הערבי.
מחברת מנחם יצאה בשתי מהדורות
סוזן לנגר
סוּזָן קָתֵ'רִינָה לָנְגֶר (באנגלית: Susanne Katherina Langer; 20 בדצמבר 1895 – 17 ביולי 1985) הייתה פילוסופית אמריקאית של הנפש, שעסקה בפילוסופיה של ההכרה ושל האומנות. הייתה מחלוצות הנשים בעיסוק הפילוסופי האקדמי, תלמידתם של אלפרד נורת' ווייטהד ושל ארנסט קסירר. ידועה בעיקר בזכות ספרה מ-1942: "פילוסופיה בסולם חדש" (Philosophy in a New Key).
ביוגרפיה.
לנגר נולדה במנהטן, ניו יורק, לאנטוניו ואלזה קנאות', זוג מהגרים גרמנים. שפת-אמה הבלעדית הייתה גרמנית. בילדותה למדה לנגן על צ'לו ועל פסנתר. לנגר נתחנכה בבית-הספר ולטין לבנות. את התואר הראשון סיימה ב-1920 בקולג' רדקליף, שם קיבלה גם תואר דוקטור ב-1926. את הדיסרטציה שלה כתבה בהנחיית אלפרד נורת' וייטהד. שמשה כמרצה בקולג'ים: רדקליף, ולסלי וסמית' ובאוניברסיטת קולומביה. כמו כן, הייתה מרצה אורחת במספר מוסדות נוספים. ב-1941 הכירה את ארנסט קסירר, אשר את חיבורו, "הפילוסופיה של הצורות הסמליות" (Philosophie der symbolischen Formen), קראה בשנות העשרים וממנו הושפעה רבות. השניים שמרו על קשר עד למותו של קסירר ב-1945.
היא נישאה ב-1921 לוויליאם ל' לנגר, לימים פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת הרווארד. לשניים נולדו שני ילדים: לאונרד וברטרנד. בשנת 1942, התגרשו ויליאם וסוזן.
בין השנים 1954 ל-1962 כיהנה לנגר כפרופסור לפילוסופיה בקולג' של קונטיקט. ב-1960 נתמנתה לאקדמיה האמריקאית לאומנויות ולמדעים. ב-1956 קיבלה מענק מעמותת אדגר ג' קאופמן, אשר הודות לו יָכֹלה להקדיש את 25 שנותיה הנותרות למחקר ולכתיבה.
לנגר נפטרה בקונטיקט ב-17 ביולי 1985, לאחר שסיימה את הכרך השלישי של יצירתה הגדולה: "התודעה: חיבור על אודות התחושה האנושית" (Mind: An Essay on Human Feeling).
פילוסופיה.
הפילוסופיה של לנגר עוסקת בתהליך התודעתי של מתן משמעות באמצעות תרגום דבר אחד למושגיו של אחר. בחיבורה החשוב הראשון: "פילוסופיה בסולם חדש" (Philosophy in a New Key), הציגה לנגר רעיון שהפך די נפוץ בימינו: טבעו של האדם לייצג את העולם בסמלים, להמציא משמעויות ולשקע אותן בעולם. הספר מתחיל בביקורת של הפוזיטיביזם, ממשיך בהצגת תאוריה בתחום הסמנטיקה ומניח תשתית לפילוסופיה של האומנויות בכלל, דרך עיסוק בפילוסופיה של המוזיקה. בניסוחה של לנגר, התודעה האנושית "מצרינה באופן סימבולי את הנתונים הנקלטים באופן חושי", כך שהיא "מבוע מקורי של רעיונות ספונטניים, פחות או יותר".
אחד מחידושיה הידועים של לנגר הוא ההבחנה בין הצרנה דיסקורסיבית לבין הצרנה ייצוגית. הצרנה דיסקורסיבית בונה משמעות חדשה באמצעות סידור כלשהו של סמלים יסודיים (לא תמיד מלים) בעלי משמעות קבועה ובלתי תלוית הקשר. הצרנה ייצוגית אינה תלויה בסמלים יסודיים בעלי משמעות. לא ניתן לפענח אותה באמצעות הבנה הדרגתית של מרכיביה השונים כשהם מבודדים זה מזה. יש להבין את הסמל כשלם. לדוגמה: תו ביצירה מוזיקלית אינו מייצג שום משמעות המגולמת בו בפני עצמו. יש לבחון את משמעותו ביחס להקשרה של היצירה כולה.
לנגר סברה שעיסוקה המרכזי של הפילוסופיה הוא ההצרנה, מפני שהיא עומדת בבסיס כל ההבנה והידע האנושיים. כמו ארנסט קסירר לפניה, גם היא סברה שהמאפיין העיקרי של האדם המבחין אותו משאר בעלי-החיים הוא היכולת להצרין ולהשתמש בסמלים. בעוד ששאר בעלי-החיים נשלטים על ידי תחושות, בני האדם מתווכים את תחושותיהם באמצעות מושגים, סמלים ושפה. אמנם חיות מגיבות לסמלים, אך עוררותם של בני-אדם כלפי הסמל היא מורכבת בהרבה.
לנגר היא מראשוני הפילוסופים שהתייחסו למושג הווירטואליות. בהשפעת אנרי ברגסון, שהתייחס לחומר וזיכרון, קישרה לנגר בין אומנות לבין הווירטואלי. לפי תיאורה, הווירטואליות היא "תכונתם של הדברים שנוצרו כדי להיות מובנים". עבורה, הווירטואלי אינו עניין תודעתי גרידא, אלא מהות חיצונית הנוצרת בכוונה וקיימת כמרחב חומרי של הגות מחוץ לתודעה האנושית. לפי לנגר, הווירטואליות היא מרחב שנוצר על ידי האומן, ש"יש לו משמעות בפני עצמו ולא כחלק מסביבתו".
עזרובעל (חתן חמילקרת)
חנה מוניץ
חנה מוּניץ (נולדה ב-1946) הייתה מנכ"לית האופרה הישראלית החדשה בין השנים 1995–2016.
ביוגרפיה.
מוניץ נולדה ב-1946 בגרמניה. היא למדה באוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה, תיאטרון ומשפטים.
מוניץ הצטרפה לתיאטרון "במת השחקנים" ב-1968 ושנתיים לאחר מכן לתיאטראות הבימה, צוותא ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
בשנת 1977 הצטרפה לתיאטרון הקאמרי ושם עבדה כמנהלת שיווק, פרסום, יחסי ציבור ופרויקטים מיוחדים. אחד מהפרויקטים היה הקמת האופרה הישראלית החדשה במסגרת התיאטרון. לאחר הקמתה בשנת 1985, מילאה בה מספר תפקידים ביניהם סמנכ"לית. בשנת 1995 מונתה לתפקיד מנכ"לית.
מוניץ נשואה ואם לשני ילדים.
קריסטין צ'נוות'
קריסטין צ'נוות' (באנגלית: Kristin Chenoweth; נולדה ב-24 ביולי 1968) היא שחקנית, מדבבת וזמרת אמריקאית. זוכת פרס טוני לשנת 1999 על משחקה במחזמר "You're a Good Man, Charlie Brown" בברודוויי, והייתה מועמדת לטוני נוסף, על תפקידה כ"גלינדה" המכשפה הטובה מהדרום, ב מרשעת (מחזמר), תפקיד אותו הייתה הראשונה לגלם על הבמה ב-2003. בנוסף, שיחקה במספר סדרות טלוויזיה, כגון "הבית הלבן" ו"החיים על פי נד" - שהביא לזכייתה ב-2009 בפרס אמי לשחקנית משנה.
ביוגרפיה.
נולדה ב-24 ביולי 1968, בברוקן ארו שבאוקלהומה, בשם "Kristi Dawn Chenoweth".