ב-1 באוגוסט 2013 חתם זליקוביץ' לשנתיים בבני הרצליה תחת הדרכתו של אפי בירנבוים, לאחר שהפועל תל אביב ויתרה על האופציה לצרפו לסגל הקבוצה. בעונתו הראשונה בליגת העל נבחר לתגלית הסיבוב הראשון על ידי וואלה! ספורט. בסיום העונה זכה בפרס תגלית העונה יחד עם חברו לקבוצה עוז בלייזר.
ב-3 ביוני 2016 זומן לסגל נבחרת ישראל.
2017–2018: הפועל ירושלים וחזרה לבני הרצליה.
ב-1 במרץ 2017 חתם בהפועל ירושלים על חוזה עד לתום העונה. ב-23 בנובמבר 2017 חזר לבני הרצליה.
2018: מכבי עירוני רחובות.
ב-8 באוגוסט 2018 חתם זליקוביץ' לעונה במכבי עירוני רחובות. למרות הציפיות להתמודדות על עליה לליגה הראשונה נשרה הקבוצה בתום העונה לליגה השלישית.
2020: החזרה הנוספת לבני הרצליה.
ב-8 למרץ 2020 חתם זליקוביץ' בבני הרצליה מהליגה הלאומית, אך הספיק לשחק בה משחק אחד בלבד בשל מגפת הקורונה. לאחר שהקבוצה עלתה לליגה העל בשל הפסקת הליגה, הוא חתם על הארכת חוזה בבני הרצליה לעונת 21–2020 עם אופציה לעונה נוספת. לאחר עונת 2021 שוחרר מהקבוצה.
2021: פרישה.
ב-2 בספטמבר 2021 הודיע זליקוביץ על פרישה מכדורסל
חייו הפרטיים.
זליקוביץ' נשוי לבר חפר, מי שהייתה נערת ישראל לשנת 2013, ואב לבת.
זליקוביץ' לומד ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
Kashmir
Kashmir הוא שיר בסגנון רוק כבד של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא בשנת 1975 ונכלל באלבום הכפול "Physical Graffiti". זהו אחד משיריה הנודעים ביותר של הלהקה.
רקע.
השיר שאורכו מעל שמונה דקות נחשב בדרך כלל על ידי עורכי הרדיו כארוך מדי, אך מאחר שהעורכים התנסו בעבר בהצלחה אדירה עם שיר אחר של הלהקה, "Stairway to Heaven", שאורכו דומה, לא הססו הפעם להשמיע את "Kashmir".
הרצועה כוללת דפוסים מוזיקליים ייחודיים והשפעות מהמזרח, בה משתתפים כלים רבים אשר אינם אופייניים ללהקה, כגון: כינורות, כלי נשיפה וכלי מיתר. זהו אחד מהשירים היחידים של הלהקה שבו השתתפו גם נגנים חיצוניים.
שמו הראשוני של השיר היה בתחילה "Driving to Kashmir" שמאוחר יותר קוצר. מילות השיר נכתבו מיד לאחר סיבוב ההופעות של הלהקה בארצות הברית, בעת שחברי הלהקה היו בדרכם מגולימין בדרום מרוקו, לטנטאן שבדרום-מערב מרוקו, ומכאן ההשפעות המזרחיות שבשיר. פלאנט אמר בהקשר להשפעות שבשיר: "ההשראה של השיר נוצרה כתוצאה מהדרך הארוכה שנסענו ונראתה כי היא איננה עומדת להסתיים... זו הייתה דרך ייחודית, במסלול שחוצה את המדבר... השמש קפחה על פנינו..." מכאן גם המילים הפותחות את השיר: "Oh, let the sun beat down upon my face". פלאנט גם ציין כי השיר הוא "אהוב עליו במיוחד".
השיר מנוגן כמעט בכל הופעה של הלהקה, ונכלל באופן קבוע באלבומי האוסף וסרטי ההופעה שלה. פלאנט גם נוהג להפגין אלתורים רבים בעת ביצוע השיר על הבמה.
דירוגים וביקורות.
מאז פרסומו, השיר זכה לתשבחות רבות מכל עבר.
השיר נחשב הן בקרב חברי הלהקה והן בקרב המעריצים והמבקרים כאחת מפסגות היצירה הגדולות ביותר של הלהקה והישג מוזיקלי נדיר. ג'ון פול ג'ונס קבע כי השיר מציג את כל האלמנטים שקיימים בלהקה. פלאנט אמר שהשיר הוא אחד האהובים עליו ביותר משום שחבויים בו "כל האנרגיה והכוח שמהם עשוי לד זפלין". פייג' אף הוא קבע שהשיר הוא "בהחלט אחת מהיצירות הטובות של הלהקה".
מבקר המוזיקה דייב לואיס, שנחשב כ"מומחה" ל"לד זפלין", אמר:
לואיס אף הוסיף כי "השיר משקף את הכימיה המיוחדת שהייתה לחברי הלהקה ביניהם".
השיר מופיע בדירוגים של מגזיני מוזיקה רבים:
גרסאות כיסוי.
במשך השנים זכה "קשמיר" לגרסאות כיסוי רבות על ידי אמנים מפורסמים, ביניהם: רוג'ר דלטרי, אנה וילסון, ג'ת'רו טאל, עפרה חזה, דייוויד גארט, אלטר ברידג', ואף על ידי התזמורת הפילהרמונית של לונדון, ועוד רבים.
עד היום השיר פופולרי ביותר בקרב נגנים ובתוכניות שונות, ואף היה מטרה לתביעות משפטיות רבות בעקבות שימושים לא חוקיים בשיר, תביעות שבהן זכו חברי הלהקה.
רעידת האדמה בסיסתאן ובלוצ'סתאן (2013)
ב-16 באפריל 2013 פגעה רעידת אדמה בדרגה 7.8 בסולם ריכטר בפרובינציית סיסתאן ובלוצ'סתאן שבדרום-מזרח איראן, בסמוך לגבולה עם פקיסטן. הרעידה, שאירעה בעומק של כ-82 קילומטר, הורגשה היטב באזורים נרחבים של איראן ופקיסטן ובמדינות נוספת באזור. עוצמת הרעש הייתה הגבוהה ביותר שנמדדה באיראן 40 שנה, והיא באה מספר ימים בלבד לאחר רעידת האדמה במחוז בושהר ב-9 באפריל.
כתוצאה מהרעש דיווחו תחילה הרשויות באיראן על 40 הרוגים ועל עוד מאות שנפצעו, אולם לאחר כמה שעות חזרו בהם והודיעו כי יש רק הרוג אחד ו-12 פצועים. מצדו הפקיסטני של הגבול דווח על 34 הרוגים ו-105 פצועים.
נגרם נזק רב לרכוש. מבנים רבים באזור הרעש קרסו, וקווי תקשורת ותשתיות נוספות נפגעו קשות עד שנוצר חשש לשלמותם של בתי בוץ המצויים בכפרים בסביבה.
קתלין סקוט
קתלין סקוט, הברונית קנט (באנגלית: Kathleen Scott, Baroness Kennet, 27 במרץ 1878 - 25 ביולי 1947) הייתה פסלת בריטית, חברה באגודת הפסלים הבריטית המלכותית.
חייה.
קתלין סקוט נולדה בשם אדית אגנס קתלין ברוס בנוטינגהמשייר, הצעירה באחד-עשר ילדים. היא למדה בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון בשנים 1900 עד 1902 ואחר המשיכה את לימודיה ב"אקדמי קולארוסי" בפריז מ-1902 עד 1906. בתקופת לימודיה שם התיידדה עם אוגוסט רודן. עם שובה ללונדון, התוודעה אל ג'ורג' ברנרד שו, מקס ברבום וג'יימס מתיו ברי.
יצירותיה.
שלושה מפסלי הראש-וחזה שלה מוצגים באוסף של גלריית הדיוקנאות הלאומית בלונדון, כמו גם שלושה-עשר דיוקנאות מצולמים שם.
קתלין סקוט פיסלה לפחות שני פסלים של בעלה הראשון, חוקר אנטארקטיקה רוברט פלקון סקוט, לאחר מותו. אחד הפסלים האלה ניצב בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד ואחר בכיכר ווטרלו בלונדון. לוח זיכרון לסקוט מתנוסס על הקיר החיצוני של מכון סקוט לחקר הקוטב בקיימברידג' עם פסל בשם "נעורים" (1920), שהמודל לו היה א. ו. לורנס, אחיו הצעיר של ט. א. לורנס, הוא לורנס איש ערב.
קתלין סקוט יצרה גם את פסלו של אדוארד סמית, רב החובל של הטיטניק, לאחר מותו. פסל זה מוצב בבייקון פארק, ליצ'פילד, אנגליה.
פסל בבית הספר אונדל, המוכתר בשם "הנני, שלחני" נחשב בטעות לדגם דמותו של פיטר סקוט.
כמו כן יצרה סקוט פסלון ארד של השחקן ההודי סאבו, שנגנב ונעלם.
אנדרטת זיכרון של צ'ארלס רולס מאת סקוט ניצבת על הטיילת בדובר.
חייה האישיים.
קתלין סקוט נישאה לחוקר יבשת אנטארקטיקה רוברט פלקון סקוט ב-2 בספטמבר 1908. כעבור שנה נולד בנם, פיטר סקוט, שהתפרסם בתחומי השידור, הצפרות, הציור, סביבתנות וספורט. בשנת 1910 ליוותה את בעלה לניו זילנד עם צאתו במשלחת טרה נובה אל הקוטב הדרומי. ביוגרף של חוקר הארצות הנורווגי פריטיוף ננסן העלה השערה חסרת ביסוס, שבהיעדר בעלה ניהלה קתלין סקוט פרשיית אהבים קצרה עם החוקר הנורווגי, מדריכו של היריב של סקוט אמונדסן. בפברואר 1913, כשהייתה שוב בדרכה לניו זילנד לקדם את פני סקוט בשובו, נודע לקתלין סקוט על מותו באנטארקטיקה במרץ 1912.
ב-1922 נישאה קתלין סקוט לפוליטיקאי אדוארד הילטון יאנג. בנה השני, ויילנד הילטון יאנג (2009-1923) היה סופר ופוליטיקאי. בין נכדיה אמילי יאנג, אמנית, ולואיזה יאנג, סופרת.
כשבעלה השני קיבל את התואר "ברון קנט" ב-15 ביולי 1935, הייתה קתלין סקוט לברונית קנט.
מאיר דודסון
אנדרטת המערה
אנדרטת המערה מציינת מרדף בין חיילי צה"ל ומחבלים, שחדרו מירדן ב-11 במרץ 1969. בקרב נהרגו שלושה לוחמים ושבעה מחבלים.
האנדרטה נמצאת ליד מעלה אפרים. דרך עפר משולטת יוצאת מזרחה לכביש 505 כ-700 מטר מדרום לצומת מעלה אפרים ומגיעה לאחר כ-300 מטר לחורשה שבה האנדרטה. מערת המרדף נמצאת כ-200 מטר מזרחית לאנדרטה, לא רחוק ממסעף דרך העפר עם כביש 505.
רקע היסטורי.
לאחר מלחמת ששת הימים נמלטו מחבלים רבים משטחי הגדה המערבית, לירדן ובראשם יאסר ערפאת והקימו שם תשתית טרור שמרכזה העיירה כראמה. הם שלחו חוליות קטנות חמושות כדי לבצע פעולות טרור בגדה ובישראל. בתחילה הגבול היה פרוץ. צה"ל הקים את חטיבת הבקעה שבראשה עמד רפאל איתן, נסללה דרך טשטוש וצה"ל החל לפתח את טכניקת המרדף. המטרה הייתה לתפוס את המחבלים לפני שהם מגיעים לגב ההר ונטמעים באוכלוסייה הפלסטינית. שיטות הלחימה שופרו ממרדף למרדף. המחבלים ניצלו את המערות הרבות בבקעה כדי להסתתר ובתחילה גרמו לצה"ל אבדות רבות אבל לאחר שפותחו שיטות לפגוע בהם מרחוק בלי להגיע לקרב מטווח קצר, פחתו האבדות. המרדפים פסקו כמעט לחלוטין לאחר שהמלך חוסיין חיסל את תשתית המחבלים בארצו בספטמבר השחור.
מרדף המערה.
ב-11 במרץ 1969 עם שחר, גילו גששי צה"ל סימני חדירה מירדן. מייד הוכרז נוהל מרדף והוחל בסריקת האזור בחוליות קטנות. חוליה אחת הגיעה למערה, כ-2 ק"מ דרומית לכפר מג'דל בני פדיל.
בפתח המערה ישבה בדואית נפחדת והניקה תינוק. כשנשאלה אם יש אנשים במערה השיבה בשלילה. המחבלים התחבאו בחשיכה במערה שאורכה ורוחבה מטרים ספורים. כשניסה רס"ן לבדוק אם יש אנשים במערה, פתחו עליו המחבלים באש והוא נהרג במקום. רס"ן חש למקום וגם הוא נהרג וכן סמל בועז ששון. לשמע היריות הגיעו כוחות למערה ובקרב שהתפתח נהרגו שבעה מחבלים ואחד נשבה.
מרדף המערה העלה שוב את סוגיית המפקדים ההולכים בראש הכוח ומסתכנים בכך בפגיעה ואת השימוש של המחבלים באזרחים כמגן אנושי.
שמות השלושה חקוקים באנדרטת הבקעה. אנדרטת המערה המקורית נותצה. ב-1 באפריל 2011 הוסר הלוט מעל האנדרטה החדשה וגם היא הושחתה מספר פעמים.
הרהורים על הגיליוטינה