ב-1997 Westside Connection התארחו באלבום של מאסטר פי, West Coast Bad Boyz II, עם השיר "Bangin'" .נוסף לכך, ב-1999 הלהקה התארחה בפסקול של הסרט Thicker than Water עם השיר "Let It Reign" וב-2002 היא התארחה בפסקול של הסרט Friday After Next עם השיר "It's the Holidaze".
ב-9 בדצמבר 2003, הלהקה הוציאה לאור את האלבום השני שלה Terrorist Threats, שכלל את הסינגל "Gangsta Nation" השיר הופק על ידי Fredwreck והתארח בו הראפר נייט דוג. "Gangsta Nation" הפך להיות השיר המפורסם ביותר של הלהקה והגיע למקום ה33 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום ה22 במצעד שירי הR&amp;B\היפ הופ של בילבורד.
ב-2005 הלהקה התפרקה בשל סכסוך בין מאק 10 לבין אייס קיוב.
הילדים הירוקים של וולפיט
הילדים של וולפיט (באנגלית: Green children of Woolpit) הוא השם שניתן לשני ילדים בעלי גוון עור יוצא דופן שלפי המסופר הופיעו ביום מסוים במאה ה-12 בכפר וולפיט שבמחוז סאפוק שבאנגליה. שני הילדים, אח ואחות, נראו נורמליים לחלוטין פרט לצבע עורם הירוק. השניים דיברו בשפה לא ידועה והתעקשו לאכול רק שעועית ירוקה. בסופו של דבר, הילדים למדו לאכול דברי מאכל אחרים וצבע עורם הירקרק נעלם בהדרגה. זמן קצר לאחר שהילדים הוטבלו לנצרות, הילד, שהיה חולני, נפטר. הילדה התאקלמה לחייה החדשים אולם נאמר עליה שהתנהגותה הייתה מופקרת במעט. לאחר שלמדה לדבר אנגלית סיפרה שהיא ואחיה הגיעו מעולם תת-קרקעי בשם ארץ מרתין הקדוש, שכל יושביו הם בעלי גוון עור ירוק כשלהם.
לסיפור קיימים שני הסברים מקובלים. ההסבר הראשון גורס שמדובר בסיפור עממי שמתאר מפגש דמיוני עם אנשים החיים בעולם תת-קרקעי או אף עם חוצנים. ההסבר השני גורס שמדובר באירוע היסטורי שסולף עם השנים. הסיפור היווה השראה לספר "הילד הירוק" (The Green Child) של הסופר הרברט ריד שנכתב ב-1934.
רקע.
וולפיט.
הכפר וולפיט הנמצא במחוז סאפוק שבאנגליה, מאוזכר לראשונה במאה ה-10. שמו של המקום נגזר מהשם "wulf-pytt" באנגלית עתיקה ותרגומו הוא "בור ללכידת זאבים". בימי הביניים הכפר ישב באחד האזורים הכפריים המאוכלסים ביותר באנגליה. בין השנים 1174 ל-1180 הכפר היה בבעלותו של וולטר דה קאוטנסס, אציל בשירותו של הנרי השני, מלך אנגליה. לאחר מכן, הכפר עבר לידיהם של הנזירים ממנזר ברי סנט אדמונדס, בין המנזרים הבנדיקטינים העשירים ביותר באותה תקופה.
מקורות.
המקורות העצמאיים היחידים הידועים לסיפור הם אלו שבספריהם של הנזיר ראלף מקוגשל ושל ההיסטוריון ויליאם מניובורג שנכתבו ב-1189 ו-1220 בהתאמה. ראלף עמד בראש מנזר ציסטרציאני בעיירה קוגשל הנמצאת כ-42 ק"מ דרומית מוולפיט בעוד ויליאם שימש כקאנון במנזר אוגוסטיני במחוז יורקשייר. ויליאם הצהיר כי הוא כתב את הסיפור בהתבסס על "עדויותיהם של מספר עדים מהימנים" בעוד ראלף טען שהוא הסתמך על עדותו של סיר ריצ'רד דה קלן מוויקס שלפי המסופר נתן מחסה באחוזתו לשני הילדים. גרסתם של השניים לסיפור נבדלת במספר היבטים.
ספרים של ראלף מקוגשל ושל ויליאם מניובורג התגלו רק באמצע המאה ה-19 כאשר לפני כן המקור היחיד לסיפור היה ספר הפנטזיה של הבישוף פרנסיס גודווין "האיש בירח" (The Man in the Moone) שהתבסס על ספרו של ויליאם מניובורג.
הסיפור.
באחד מימי הקיץ במאה ה-12, בזמן תקופת הקציר (לפי ויליאם מניובורג בזמן שלטונו של סטפן, מלך אנגליה), גילו אנשי הכפר שני ילדים, אח ואחות, ליד אחד מבורות ללכידת זאבים שהיו פזורים בכפר. צבע עורם של השניים היה ירוק, הם דיברו בשפה לא מוכרת ולבשו בגדים מוזרים. לפי ראלף מקוגשל, הילדים נלקחו לביתו של סיר ריצ'רד דה קלן. השניים סירבו לאכול במשך מספר ימים עד אשר הוצע להם שעועית ירוקה אותה הם אכלו בשקיקה. עם חלוף הזמן הילדים התרגלו לאכול דברי מאכל אחרים וצבע עורם הירקרק החל להיעלם בהדרגה. הילד, שנראה צעיר מאחותו, חלה ומת זמן קצר לאחר שהשניים הוטבלו לנצרות.
לאחר שהשניים למדו לדבר אנגלית הם סיפרו שהגיעו מארץ שבה השמש מעולם לא זרחה והאור דומה לזה שבזמן דמדומים. ויליאם טען שהילדים קראו לביתם בשם "ארץ מרתין הקדוש" וראלף טען שהם אמרו שהכל בעולמם היה בצבע ירוק. לפי גרסתו של ויליאם, הילדים לא ידעו לספר כיצד בדיוק הגיעו לכפר. השניים טענו שהם רעו את הצאן של אביהם כשפתאום שמעו את קול פעמוניהם של מנזר ברי סנט אדמונדס ומצאו את עצמם ליד הבור שבו נמצאו. לפי גרסתו של ראלף השניים עקבו אחרי הצאן לתוך מערה, איבדו את דרכם, שמעו את קולות המנזר ועקבו אחרים בניסיון למצוא את דרכם החוצה וכשיצאו בסופו של דבר מהמערה, מצאו את עצמם בכפר.
לפי ראלף, הילדה הועסקה כמשרתת באחוזתו של ריצ'רד דה קלן לאורך שנים רבות ויצאה לה שם של נערה שובבה וחצופה. היא התחתנה בסופו של דבר עם אדם מהעיירה קינגס לין הנמצאת כ-64 ק"מ מוולפיט. ראלף טען שהיא הייתה עדיין בחיים בזמן שהוא העלה את הסיפור על הכתב. הסופר והאסטרונום דאנקן לונן חקר את ההיסטוריה המשפחתית של ריצ'רד דה קלן והגיע למסקנה שהילדה קיבלה את השם "אגנס" וכי היא התחתנה עם פקיד מלכותי ריצ'רד באר.
בתרבות.
הרברט ריד, אנרכיסט אנגלי, תיאר את הסיפור כמייצג "נורמה שכל סיפורי הפנטזיה צריכים לשאוף אליה". הסיפור היווה השראה לרומן היחיד שהוציא שנקרא "הילד הירוק" ("The Green Child") ב-1934.
הסיפור היווה השראה לסופרים נוספים לאורך השנים. כך לדוגמה הספר "גורלות מוזרים" ("Strange Destinies") של הסופר, ג'ון מאקלין, כולל סיפור על שני ילדים ירוקים שהופיעו בכפר בשם בנג'וס בספרד בשנת 1887. היבטים רבים בסיפור מזכירים את הסיפור של הילדים הירוקים מוולפיט. גם הסופר והמשורר האוסטרלי רנדולף סטואו שילב היבטים מסוימים מהסיפור בסיפרו "The Girl Green as Elderflower".
הסיפור היה נושאה של אופרה של המלחין ניקול לה פנו שהופיעה ב-1990 ובוצעה על ידי ילדים ומבוגרים. ב-2002 כתב המשורר האנגלי גלין מקסוואל מחזה שהתבסס על הסיפור.
נגישות קשישים
טיסה 236 של איר טרנסאט
הייד פארק קורנר
גאלוויי
גלוויי
תחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק
תחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק (באנגלית: Hyde Park Corner tube station) היא תחנה של רשת הרכבת התחתית בלונדון. התחנה נמצאת מצפון לפינת הייד פארק בפינה הדרום-מזרחית של הייד פארק ברובע הסיטי של וסטמינסטר. התחנה משרתת את קו פיקדילי וממוקמת בין תחנת הרכבת התחתית נייטסברידג' וגרין פארק.
התחנה היא מהבודדות בלונדון שלא מקושרות למבנה מעל הקרקע, זאת לאחר שהמבנה המקורי ששימש את התחנה הוצא משימוש בשנות ה-30. התחנה מכילה מוטיבים הקשורים לארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון שפיקד על הכוחות הבריטים במהלך רוב המלחמות הנפוליאוניות וקרב ווטרלו, זאת משום שבאזור פינת הייד פארק נמצא בית אפסלי ששימש ביתו של ולסלי, מול הבית במרכז אי תנועה מוצבת גם קשת ולינגטון לצד אנדרטה לזכרו.
ציור סלע
מויסיי אוריצקי
מויסיי אוריצקי (ברוסית: Моисей Соломонович Урицкий ; 14 בינואר 1873, צ'רקאסי – 30 באוגוסט 1918, פטרוגרד) היה מהפכן בולשביקי ממוצא יהודי, ראש הצ'קה בפטרוגרד שנהרג בהתנקשות פוליטית.
קורות חיים.
מויסיי (משה) אוריצקי נולד למשפחה יהודית בעיר צ'רקאסי (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה). לאחר קבלת חינוך יהודי מסורתי הוא למד בבית הספר בצ'רקאסי ובבילה צ'רקווה. בשנת 1897 אוריצקי סיים לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קייב.
בשנת 1898 אוריצקי הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית וב-1899 נעצר ונשלח לגלות לגוברניית יאקוטסק במזרח סיביר. לאחר הכנס השני של המפלגה ב-1903, אוריצקי הצטרף למנשביקים. הוא היה פעיל באירועי מהפכת 1905, וב-1906 נעצר ונשלח לגלות במחוז ארכנגלסק. בשנת 1914 אוריצקי עזב את תחומי האימפריה הרוסית ועבר להתגורר בסטוקהולם. הוא כתב מאמרים בעיתון של לאון טרוצקי שיצא לאור בפריז.
לאחר מהפכת פברואר אוריצקי חזר לסנט פטרבורג ובכנס ה-6 של המפלגה הצטרף לבולשביקים. אוריצקי נבחר לכהן כחבר בוועד המרכזי של המפלגה. באוגוסט 1917 אוריצקי התקבל כחבר בוועדת בחירות של האספה המכוננת הרוסית. במהלך מהפכת אוקטובר אוריצקי היה פעיל בארגון מאבק מזוין כנגד הממשל הקיים למען העברת השלטון לידי הבולשביקים.
לאחר מהפכת אוקטובר.
לאחר מהפכת אוקטובר אוריצקי התמנה ליושב ראש הוועדה לכינון האספה המכוננת. ב-6 בינואר 1918 אוריצקי וולדימיר לנין חתמו על צו לפיזור האספה בתום ישיבתה הראשונה. בדעת הקהל הרוסית אוריצקי נחשב לאחראי על פיזור האספה כי הוא היה יושב ראש הוועדה המכינה שלה.
במהלך הדיונים בקשר להסכם ברסט-ליטובסק אוריצקי התנגד לחתימת המתווה שגובש. בכנס ה-7 של המפלגה הוא נבחר למועמד לחבר בוועד המרכזי.
ב-7 במרץ 1918 הוקמה צ'קה בפטרוגרד ואוריצקי מונה ליושב ראש שלה. לדעת חלק מההיסטוריונים אוריצקי היה אחראי לתחילת "הטרור האדום" בעיר, אך ההנחה אינה נתמכת על ידי מחקרים שבוצעו לאחרונה. בכל מקרה, באותה תקופה אוריצקי נחשב לאחראי על הנעשה בעיר בנושא ההוצאות להורג של בני המעמד המבוסס.
לאחר רצח ו. וולודרסקי, אוריצקי התנגד לתפיסת בני ערובה ולהוצאות להורג ללא משפט ועמדתו התקבלה על דעת ראשי העיר. בתחילת אוגוסט 1918 התקיים בעיר כנס של הסובייט המקומי ובו נאמו לאון טרוצקי ויעקב סברדלוב. בעקבות נאומיהם, חברי הסובייט אישרו הוצאות להורג ללא משפט של מתנגדי המשטר ובני אצולה. ב-18 באוגוסט החלטה זו אושרה בישיבת צ'קה ואושרה הוצאה להורג של 21 עצורים. על פי תקצירי הפרוטוקולים, במהלך ההצבעה אוריצקי נמנע.