התאגיד פעל במשך שנים בשם אולפני וולט דיסני (Walt Disney Studios) ומספר שנים לאחר מכן בשם וולט דיסני הפקות (Walt Disney Productions). בשנת 1986 שונה לשם הנוכחי, ובמקביל הורחבה הפעילות בכך שהוקמו חטיבות ומחלקות חדשות שהתמקדו שהתמקדו בקולנוע, ברדיו, במוזיקה, בפרסום והוצאה לאור, וכן במדיום דיגיטלי. בנוסף דיסני יצר מחלקות עסקיות חדשות על מנת לשווק את התוכן שהופנה לקהל צופים בוגר יותר, בעיקר כזה שהיה מזוהה עם מותגי הדגל של החברה.
וולט דיסני מוכר בעיקר בזכות הסרטים וההפקות של אולפני הסרטים שלה, אולפני וולט דיסני (Walt Disney Studios), שהם היום אחד מהאולפנים הגדולים והידועים ביותר בהוליווד. דיסני הוא גם הבעלים והמפעיל של רשת שידורי הטלוויזיה ABC; מפעיל מספר ערוצי טלוויזיה בכבלים, ביניהם ערוץ דיסני, ESPN, ו-ABC Family; כולל מחלקות שיווק, פרסום והפצה; וכן מפעיל ובעל הזכויות והרישיונות על 14 פארקי שעשועים ברחבי העולם, באמצעות תאגיד הבת פארקים ואתרי נופש של חברת וולט דיסני (Walt Disney Parks and Resorts). בנוסף בבעלותו חטיבת מוזיקה מוצלחת. החל מה-6 במאי 1991 מניית וולט דיסני היא אחת המניות המרכיבות את מדד דאו ג'ונס. הדמות המוכרת שיצר וולט דיסני בתחילת דרכו, מיקי מאוס, היא הסמל הרשמי של התאגיד.
היסטוריה.
1923–1928: עידן הסרטים האילמים.
בתחילת 1923, האנימטור האמריקאי וולט דיסני יצר סרט קצר בשם "ארץ הפלאות של אליס", בו השחקנית הצעירה וירג'יניה דייוויס גילמה את הדמויות המצוירות. לאחר פשיטת הרגל בשנת 1923 של האולפן הקודם של דיסני, Laugh-O-Gram Studio, הוא עבר להוליווד כדי להצטרף לאחיו רוי דיסני. מפיצת הסרטים מרגרט וינקלר מ-M.J. Winkler Productions פנתה לדיסני עם תוכניות להפיץ סדרה שלמה של אליס שנרכשה עבור 1,500$ לסליל, יחד עם דיסני כשותף ליצירת הסדרה. וולט ואחיו רוי הקימו את אולפני Disney Brothers Cartoon באותה השנה. האולפן יצר סרטי אנימציה נוספים אחרי "ארץ הפלאות של אליס".
בינואר 1926 עם השלמת הבנייה של אולפני דיסני, שמו שונה מאולפני Disney Brothers (האחים דיסני) לאולפני Walt Disney (וולט דיסני).
לאחר סיום תקופת ההפצה של סדרת אליס, דיסני פיתח סדרה שכולה מצוירת עם הדמות המקורית הראשונה שלו, אוסוולד הארנב, שהופצה על ידי וינקלר דרך אולפני Universal. המפיצים קיבלו את הזכויות ואת הבעלות על אוסוולד, ודיסני הרוויח רק כמה מאות של דולרים. דיסני הספיק ליצור רק 26 סרטים קצרים של אוסוולד לפני שהחוזה שלו עם המפיץ הסתיים בפברואר 1928, כאשר בעלה של וינקלר, צ'ארלס מינץ השתלט על החברה. לאחר שלא הצליח להשתלט על אולפני דיסני, מינץ שכר ארבעה מהאנימטורים של דיסני (למעט אב אייוורקס) ופתח סטודיו משלו לאנימציה, Snappy Comedies.
1928–1934: מיקי מאוס והסימפוניות הטיפשיות.
בשנת 1928, כדי להתאושש מאובדן זכויות היוצרים על אוסוולד הארנב, דיסני הגה רעיון של דמות עכבר בשם מורטימר וצייר כמה ציורים ראשוניים שלו כאשר היה על רכבת לכיוון קליפורניה. השם של העכבר שונה מאוחר יותר למיקי מאוס וכיכב בכמה סרטים של דיסני. אב אייוורקס עידן את התכנון הראשוני של מיקי מאוס. סרט הקול הראשון של דיסני, "ספינת הקיטור וילי", סרט מצויר בכיכובו של מיקי, יצא לאור ב-18 בנובמבר 1928 באמצעות חברת ההפצה Pat Powers'. הסרט היה סרט האנימציה הראשון של מיקי מאוס שנוצר בליווי של קול, אולם הוא היה השלישי שנוצר על ידי דיסני, אחרי הסרטים "Plane Crazy" (שיגעון הטיסה) ו-"The Gallopin' Gaucho" (הגאוצ'ו הדוהר) שהיו בתחילה סרטים אילמים, אולם מספר שנים אחרי יציאת ספינת הקיטור של ווילי יצאו בליווי של קול.
"ספינת הקיטור של וילי" נהפך מיד ללהיט ענק, וההצלחה נבעה לא רק כיוון שמיקי כיכב בסרט, אלא מאחר שהסרט היה הסרט המצויר הראשון שכלל קול. דיסני השתמש ליצירת הסרט במערכות של חברת Pat Powers', שנוצרו על ידי לי דה פורסט. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בתיאטרון ברודוויי (אז - B. S. Moss's Colony Theater). הסרטים "שיגעון הטיסה" ו"הגאוצ'ו הדוהר" הופקו מחדש עם פסקולים והופצו בשנית ב-1929.
דיסני המשיך ליצור סרטי אנימציה עם מיקי מאוס ודמויות אחרות, והחל ליצור את סדרת "הסימפוניות הטיפשיות" עם סרטי קולומביה שהפיצו את הסדרה החל מאוגוסט 1929. בין השנים 1929 ל-1939 פרסמה החברה סדרה של 75 סרטים קצרים כחלק מסדרת "הסימפוניות הטיפשיות". הסרט הקצר התרנגולת הקטנה והחכמה שיצא כחלק מסדרה זו סימן את הופעתו הראשונה של דונלד דאק. שבעה מהסרטים הקצרים זכו בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר. בספטמבר 1929, המנהל של התיאטרון "Fox Oakland" באוקלנד, קליפורניה, הארי וודין, ביקש רשות מדיסני להקים את מועדון מיקי מאוס, ודיסני נתן את הסכמתו. בנובמבר, חוברות קומיקס נשלחו לחברת "Kings Featurs" (חברה המפיצה לעיתונים קומיקס, פאזלים, משחקים וכדומה) לצורכי בדיקה, והחברה ביקשה דגימות נוספות כדי להראות למוציא לאור, ויליאם רנדולף הרסט. ב-16 בדצמבר, חברת וולט דיסני נהפכה לתאגיד בשם "וולט דיסני הפקות בע"מ", שהיו בה מחלקת שיווק, ושתי חברות בנות - Disney Film Recording Company (מחלקת צילום הסרטים) ו-Liled Realty and Investment Company (מחלקת הנדל"ן וההשקעות בנדל"ן). דיסני ואשתו החזיקו ב-60% ממניות החברה (6,000 מניות) ורוי החזיק ב-40%. ב-30 בדצמבר, Kings Features יצרו את העיתון הראשון שלהם, New York Mirror, בו פורסמה סדרת הקומיקס מיקי מאוס.
ב-1932 דיסני חתם על חוזה בלעדיות עם החברה שהפיצה את הטכניקולור (החוזה התקיים עד סוף 1935) כדי לייצר אנימציות בצבע, והוא יצר את הסרט "פרחים ועצים" (Flowers and Trees) ב-1932 באמצעות טכנולוגיה זאת. דיסני הוציא לאור מספר אנימציות דרך החברות Powers' Celebrity Pictures (1928–1930), סרטי קולומביה (1930–1932) ויונייטד ארטיסטס (1932–1937). הפופולריות של סדרת מיקי מאוס אפשרה לדיסני לתכנן סרטי אנימציה באורך מלא.
1934–1945: שלגיה ושבעת הגמדים ומלחמת העולם השנייה.
לאור ההחלטה לפתח את סרטי וטכנולוגית האנימציה, דיסני החל להפיק את סרט האנימציה הראשון שבאורך מלא בשנת 1934. לאחר 3 שנות הפקה, הסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" הוקרן בהקרנת בכורה בדצמבר 1937 והפך לסרט המצליח ביותר באותה התקופה. הסרט הופץ על ידי חברת RKO שהפיצה את סרטי דיסני החל מיולי 1937, לאחר שיונייטד ארטיסטס ניסתה להשיג את זכויות השידור על הסרטים הקצרים של דיסני.
באמצעות ההכנסות מהסרט "שלגיה", דיסני מימן בניית מתחם חדש בגודל של 51 דונם בברבנק, קליפורניה. בנייתם של אולפני וולט דיסני החדשים, שהם המטה של החברה, הושלמה בסוף 1939, והם נפתחו לעסקים בסוף אותה שנה. ההנפקה הראשונה של וולט דיסני הפקות הייתה ב-2 באפריל 1940.
האולפנים המשיכו ליצור סרטי אנימציה באורך מלא, בהם "פינוקיו" (1940), "פנטסיה" (1940), "דמבו הפיל המעופף" (1941) ו"במבי" (1942). לאחר שמלחמת העולם השנייה החלה, ההכנסות מהסרטים ירדו. כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמה לאחר המתקפה על פרל הארבור, רבים מהאנימטורים של דיסני גויסו לצבא ארצות הברית. הממשלות של ארצות הברית וקנדה הוזמנו לאולפני החברה כדי להפיק סרטי הדרכה ותעמולה. עד 1942, 90% מכלל עובדי החברה (שהיו אז כ-550) עבדו על סרטים הקשורים למלחמה. סרטים כמו "Victory Through Air Power" ("ניצחון דרך הכוחות האוויריים") ו-"Education for Death" (חינוך למוות) נוצרו כדי להגביר את התמיכה הציבורית במאמץ המלחמתי הרב. גם הדמויות של האולפנים הצטרפו למאבק, כדוגמת דונלד דאק שהופיע במספר סרטי תעמולה קצרים, כולל בסרט זוכה אוסקר, "פניו של הפיהרר" (1943).
1946–1954: לאחר המלחמה והפקות טלוויזיה.
הצוות והתקציב במהלך המלחמה ואחריה היו מצומצמים, לכן הסרטים של דיסני בשנות ה-40 היו "חבילות סרטים", שהם אוסף של סרטים קצרים. בין חבילות הסרטים הללו נמנים "The Three Caballeros" (1944) ו-"Melody Time" (1948), שנחלו חוסר אהדה והכנסות נמוכות. במקביל, האולפנים החלו לייצר סרטי אקשן ותעודה. הסרטים "שירת הדרום" (1946, "Song of the South") ו"כה יקר ללבי" (1948, "So Dear to My Heart") ששילבו אנימציה ושחקנים חיים, זכו לתגובות זועמות בשל גזענות ואף הוחרמו בארצות הברית. בניגוד אל הסרטים הללו, סדרת "True-Life Adventures" שכללה את הסרטים "האי של כלבי הים" (1948, "Seal Island") ו"היעלמות הערבה (1954, "The Vanishing Prairie") הייתה פופולרית מאוד וזכתה בפרסים רבים.
יצירת הסרט "סינדרלה" ב-1950 הוכיחה כי סרט אנימציה באורך מלא עדיין יכול להצליח בשוק. סרטים נוספים שנוצרו באותה התקופה היו "עליסה בארץ הפלאות" ב-1951 ו"פיטר פן" ב-1953, שניהם הופקו לפני שהמלחמה התחילה, וכן גם הסרט "אי המטמון" ב-1950 בו שיחקו שחקנים. סרטים נוספים של דיסני בהם שיחקו שחקנים חיים כללו את "סיפורו של רובין הוד" ב-1952, "החרב והורד" ב-1953 ו"20,000 מיל מתחת למים" ב-1954. החוזה של דיסני עם RKO הסתיים ב-1953, ובאותה השנה הוא יצר את מחלקת ההפצה של החברה, "Buena Vista Distribution".