וייס נולדה באשקלון, להורים שעלו מאוקראינה ב־1973. היא חיה מספר שנים באוסטין שבטקסס. בהיותה נערה נטלה לעצמה את השם האמצעי "דולורס" שמשמעותו בלאדינו עצבות ואומללות. למדה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות בירושלים. הדמות ממנה שאבה השראה הייתה הזמר טום וייטס, שהתוודעה אליו דרך האלבום "Bone Machine", שקיבלה ליום הולדתה החמישה עשר. ב־1997, בגיל 19, עברה מאשקלון לתל אביב והקימה להקה בשם "B-Blond". ב־2003 הקימה את להקת "River Styx" ("נהר סטיקס") עם חבר הלהקה, שי לוינשטיין, עם סתו נחום ועם נגן הקונטרבס יהוא ירון.
תקליטה הראשון "(Come See (Raw Versions" יצא לאור באוגוסט 2004, ובו שרה באנגלית בלבד בליווי פסנתר. תקליטה השני "בעברית", שיצא באוגוסט 2008 כלל שירים בעברית. בינואר 2012 יצא לאור תקליטה השלישי, "My Middle Name is Misery" (שמי האמצעי הוא אומללות), בו היא מבצעת בליווי בלתי־שגרתי שכולל את הקונטרבס של יהוא ירון וכלי נשיפה, גרסאות כיסוי לשירים של אלביס קוסטלו, דייוויד בואי, נינה סימון, בוב דילן, ניק קייב, בילי הולידיי, קינג קרימזון, רוברט ואייט ואחרים, בהם אף ביצוע לשיר הפופ-דאנס "Toxic" של זמרת הפופ בריטני ספירס. התקליטים זכו לאהדת הביקורת. במרץ 2014 יצא אלבומה "בשפת בני האדם". בנובמבר 2014 הופיעה עם שלמה יידוב.
לווייס קול עמוק וייחודי, בעל צרידות ומנעד רחב. סגנונה משלב בין ג'אז, בלוז, מוזיקת נשמה, פולק ומוזיקת רוק. הביצוע שלה לשיר "משירי ארץ אהבתי", למשל, מתואר על ידי מבקר המוזיקה של עיתון הארץ, בן שלו במילים "כדור שלג מתגלגל של רגש חשוף, שמאיים לקבור תחתיו את הזמרת עצמה". בפברואר 2012 כתב שלו: "רות דולורס וייס היא הזמרת הכי טובה שעלתה על במת המוזיקה הישראלית בשנים האחרונות".
ב-2020, הביצוע שלה ל"שירי ארץ אהבתי" זכה לחשיפה מחודשת עקב שימושו בסדרה "שעת נעילה".
סרגיי מקארוב
סרגיי מיכאילוביץ' מקארוב (ברוסית: Сергей Михайлович Макаров;נולד ב-19 ביוני 1958 בצ'ליאבינסק) הוא שחקן הוקי קרח רוסי מקצועני לשעבר בעמדת חלוץ אגף ימני, מהכוכבים הגדולים של צסק"א מוסקבה ונבחרת ברית המועצות בכל הזמנים.
לאחר שכיכב בברית המועצות ובזירה הבינלאומית, ועם נפילת מסך הברזל, הספיק מקארוב לצאת בגיל מבוגר יחסית לצפון אמריקה ולשחק ב-NHL. הוא הטביע מיד חותם על הליגה במדי אחת הקבוצות הטובות של התקופה, קלגרי פליימס, וזכה בגביע קאלדר - גביע רוקי השנה ב-NHL, בזכייה שעוררה מחלוקת בגלל ניסיונו וגילו המבוגר.
ב-2008, לרגל חגיגות 100 שנה להיווסדה של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, בחר פנל מומחים את שישיית כל הזמנים של הענף, וכלל בה את מקארוב. ב-2016 התקבל כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח.
צעדים ראשונים.
מקארוב החל בילדותו בצעדים ראשונים בהוקי קרח בהשפעת שני אחיו הגדולים, בעיקר אחיו הבכור ניקולאי, שהתקבל לסגל המורחב של צסק"א מוסקבה ונשלח לקבוצה-בת שלה, זבזדה צ'ברקול. כוכב הקבוצה היה ולרי חרלמוב, לימים הכוכב הגדול של צסק"א ונבחרת ברית המועצות, שהפך לאלילו של מקארוב כשצפה במשחקים של אחיו. ביקור של חרלמוב בבית המשפחה שכנע סופית את מקארוב שברצונו להיות שחקן הוקי קרח במשרה מלאה, והוא החל לשחק בקבוצות הצעירות של המועדון המקומי בעיר הולדתו, טרקטור צ'ליאבינסק.
מקארוב התגלה ככישרון גדול, אך גם כאדם קשה עורף ועקשן - תכונה שליוותה אותו לאורך כל הקריירה שלו. היתקלויות רבות עם מאמנו בקבוצת הנוער כמעט גרמו לו לעזוב את הקבוצה, אך מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אנטולי קוסטריקוב, שם לב לכישרונו, שכנע אותו להישאר בקבוצה ואף העלה אותו למספר משחקים בקבוצה הבוגרת בעונת 1976/77. צ'ליאבינסק הייתה אז קבוצת צמרת בליגה הסובייטית, וסיימה את העונה במקום השלישי. באותה שנה זומן מקארוב לנבחרת הצעירה של ברית המועצות לאליפות העולם עד גיל 20, וזכה במדליית זהב בינלאומית ראשונה.
עונה לאחר מכן כבר היה מקארוב שחקן מרכזי בצ'ליאבינסק. הוא שיחק עם נבחרת ברית המועצות הצעירה פעם נוספת באליפות העולם עד גיל 20, הוביל אותה למדליית זהב נוספת ונבחר ל-MVP של הטורניר.
קריירת בוגרים בברית המועצות.
לאחר השנתיים בטרקטור צ'ליאבינסק, ועם ההצלחות בנבחרת הצעירה, זומן מקארוב למספר משחקי ידידות של הנבחרת הבוגרת של ברית המועצות על ידי המאמן ויקטור טיחונוב. טיחונוב החליט לבסוף לזמן את מקארוב לאליפות העולם לבוגרים, שנערכה באותה שנה בפראג. ברית המועצות זכתה בזהב לאחר שנתיים של כישלונות, וטיחונוב, שאימן גם את צסק"א מוסקבה, הביא אליה את מקארוב.
הן צסק"א והן הנבחרת היו בתקופה של חילופי דורות. לצד צעירים כמקארוב שיחקו בקבוצה ובנבחרת כוכבים וותיקים, ובראשם אלילו של מקארוב, ולרי חרלמוב.
עם הנבחרת היה מקארוב שותף לזכיות באליפויות העולם של 1979 ו-1981, אולם בתווך הופתעה נבחרת ברית המועצות במשחק ה"נס על הקרח" על ידי השחקנים האלמונים של נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לייק פלאסיד ונאלצה להסתפק במדליית הכסף.
לאחר האולימפיאדה התגבש קו ההתקפה הראשון של הקבוצה ושל נבחרת ברית המועצות לשנים הבאות, כאשר למקארוב ולחלוץ האגף השמאלי ולדימיר קרוטוב צורף החלוץ המרכזי הצעיר איגור לריונוב. קו ההתקפה שלהם כונה במערב "KLM", ראשי תיבות של שמותיהם, ונחשב לקו ההתקפה הטוב ביותר בהוקי הבינלאומי ואולי בעולם כולו, כולל חלוצי ה-NHL.
ב-1981 זכה מקארוב עם הנבחרת בגביע קנדה - הפעם היחידה בה זכתה ברית המועצות בגביע.
עם צסק"א זכה מקארוב 11 פעמים באליפות ברית המועצות. ב-8 עונות מתוך ה-11 זכה מקארוב בתואר שחקן השנה בברית המועצות, ו-9 פעמים היה צובר הנקודות (שערים + אסיסטים) המוביל בליגה.
עם נבחרת ברית המועצות זכה בשתי מדליות זהב אולימפיות לאחר הכישלון בלייק פלאסיד, ובנוסף להן ולזכייה בגביע קנדה זכה גם ב-8 אליפויות עולם.
מקארוב זכה במספר עיטורים בברית המועצות, ובראשם עיטור פועלי הדגל האדום ב-1984 ופעם נוספת ב-1988.
היציאה ל-NHL והשנים בקלגרי פליימס.
כמו כוכבים סובייטים אחרים, נבחר מקארוב בדראפט ה-NHL עוד ב-1983, בתקופה בה מסך הברזל מנע את יציאתו למערב. עם זאת, כנהוג באותו זמן בשל הסיכוי הנמוך לממש את הבחירה, נבחר מקארוב במקום נמוך יחסית.
ב-1989, עם נפילת מסך הברזל, הורשה מקארוב לצאת מברית המועצות ולשחק ב-NHL. הוא הגיע לקבוצה שבחרה בו עוד ב-1983, קלגרי פליימס, שהייתה אז האלופה המכהנת של ה-NHL.
למרות קשיי שפה והתאקלמות, ולמרות אופיו העקשני שגרם לחיכוכים עם מאמנו וחבריו לקבוצה, הטביע מקארוב חותם מיידי על הליגה כשסיים את עונת 1989/90 עם 24 שערים ו-62 אסיסטים - 86 נקודות בסך הכל, בעונה של 80 משחקים. בסיום העונה נבחר לזוכה בגביע קאלדר - גביע רוקי העונה ב-NHL.
הזכייה של מקארוב בגביע קאלדר עוררה מחלוקת גדולה. אף על פי שמקארוב ענה להגדרה היבשה של רוקי - שחקן בעונתו הראשונה ב-NHL - הרי שמקארוב היה כבר כוכב מנוסה ומוכח בן 32, שכבר שיחק במסגרות בוגרים ברמה הגבוהה ביותר, בעוד מתחריו על גביע קאלדר היו שחקנים צעירים ולא מנוסים. רבים טענו שזכייתו של מקארוב פוגמת ברוח הגביע, ושהתחרות בינו לבין השחקנים הצעירים אינה הוגנת.
לבסוף הותירה ה-NHL את זכייתו של מקארוב על כנה, אולם חוקקה חוק שבגביע קאלדר יזכו מעתה רק שחקנים בני 26 ומטה (חוק שכונה "חוק מקארוב").
מקארוב נשאר והמשיך להצטיין במדי הפליימס עד סוף עונת 1992/93, אז החל גילו להיות ניכר עליו ותרומתו ירדה. בסיום העונה הועבר החלוץ המתבגר להארטפורד ויילרס.
אחרי הפליימס.
בקבוצתו החדשה לא שיחק מקארוב ולו משחק אחד - הוויילרס העבירו אותו בעסקה נוספת לסן חוזה שארקס, שם פתח את עונת 1993/94 לצד חברו הטוב מימי ברית המועצות, איגור לריונוב, ששיחק בקבוצה.
השארקס היו אז קבוצה חדשה, שעמדה לפתוח את העונה השלישית לקיומה לאחר שתי עונות ראשונות קשות מאוד שהסתיימו בכשלונות. בהנהגתם של מקארוב ולריונוב הפכו השארקס באופן מיידי לקבוצה חזקה בליגה, כאשר שני הסובייטים הוותיקים מובילים אותה לעלייה ראשונה לפלייאוף ולניצחון מפתיע בסיבוב הראשון על דטרויט רד וינגס החזקה, בטרם הודחו מקארוב והשארקס בסיבוב השני במשחק שביעי ומכריע.
עונת 1994/95 הייתה עונה מקוצרת והחלה באיחור רב בשל סכסוך עבודה בין ה-NHL לאיגוד השחקנים שלה. מקארוב כבש בה רק 10 שערים ב-43 משחקים, וניכר שיכולתו נמצאת בירידה גדולה. בסיום העונה בחרה הקבוצה לוותר עליו.
מקארוב לא שיחק בעונת 1995/96, ובסיומה שימש עוזר המאמן של נבחרת רוסיה בגביע העולם בהוקי קרח. בעונה שלאחר מכן ערך ניסיון חזרה למשחק בדאלאס סטארס, אולם לאחר ארבעה משחקים בלבד ותרומה מזערית עזב את הקבוצה. הוא שיחק עוד שישה משחקים בליגה השווייצרית, וגם שם תרם מעט בטרם פרש סופית ממשחק.
ב-2008, כאשר פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית חגגה 100 שנים להיווסדה, נבחר מקארוב ל"נבחרת המאה" - שישיית השחקנים הטובים ביותר של מאה שנות קיום הפדרציה.
ב-2016 התקבל מקארוב כחבר בהיכל ההילה של ההוקי קרח.
כיום מתגורר מקארוב ברוסיה. הוא משמש סוכן שחקנים, ומתמחה בשחקנים רוסים צעירים השואפים להגיע ל-NHL.
Atom Heart Mother Suite
רוז קנדי
רוז אליזבט פיצג'רלד קנדי (באנגלית: Rose Elizabeth Fitzgerald Kennedy; 22 ביולי 1890 – 22 בינואר 1995) הייתה נדבנית אמריקאית, בתו של ראש העיר בוסטון, אשתו של ג'וזף קנדי, ואימם של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי ושל הסנאטורים רוברט וטד קנדי. לצד בעלה, הייתה אחד הכוחות המניעים החשובים בעליית כוחה של שושלת קנדי.
ביוגרפיה.