"יום מושלם לדגי בננה" הוא הראשון בסיפוריו של סלינג'ר העוסקים במשפחת גלאס. סיפורים מאוחרים יותר סיפקו מידע נוסף על סימור. סימור גלאס (1917-1948) הוא הבן הבכור והדמות הראשית בסיפורים. סימור אינטליגנטי במידה יוצאת דופן ובאותה מידה גם רגיש. הוא מאמין בזן בודהיזם ועוסק בכך באדיקות. ב-1942 נישא למוריאל, אישה שטחית וצבועה, ולמרות אהבתו אליה הוא מודע לשוני הרב ביניהם וחש בדידות עצומה. משפחתה של מיוריאל אינה רואה את הקשר ביניהם בעין יפה ורואים בו אדם חריג ומוזר עד כדי סכנה, שאינו יאה לבתם. זאת בעיקר כי שכנע את מיוריאל לברוח איתו ביום חתונתם, תקרית המתוארת בסיפור "הרימו את קורת הגג, נגרים". סימור מגויס במלחמת העולם השנייה וחוזר הביתה אל מוריאל בשנת 1948 עם נפש מצולקת ממראות המלחמה. התנהגותו שהפכה פרועה אף יותר מעוררת במשפחתה של מיוריאל חשש כי יפגע בבתם, ומנסים לגרום לה להיפרד ממנו. סימור אינו פוגע במיוריאל, אך מתאבד בירייה.
תרגום לעברית.
הספר "תשעה סיפורים" ובו גם הסיפור "יום נפלא לדגי בננה", יצא לאור בעברית, בתרגומו של אילן תורן, בשנת 1979, בשם "לאסמה באהבה ובסאוב : תשעה סיפורים". תרגום נוסף, מעשה ידי אסף גברון, בשם "תשעה סיפורים", יצא לאור בשנת 2005, ובו נקרא הסיפור "יום מושלם לדגי בננה". שני שמות אלה מתקיימים גם במקורו באנגלית: תקופה מסוימת נקרא הסיפור A Fine Day for Bananafish, אך בגרסאות מאוחרות הוא נקרא A Perfect Day for Bananafish.
ריקבון ביטים
ריקבון ביטים (באנגלית: Data rot, Bit decay, Bit rot) היא תופעה המתארת אובדן מידע באמצעים לאחסון נתונים ממוחשבים.
דיסק קשיח, דיסקטים ואמצעים אחרים של מדיה מגנטית עלולים לאבד המידע השמור עליהם עקב איבוד של כיוון המגנטי של ביטים, גם מזג אוויר לח או חם גורמים לריקבון של החומר עצמו. תקליטורים ותקליטי DVD המאחסנים את המידע בטכנולוגיה אופטית עלולים להיפגם כאשר החומר מהם עשויים נפגע או שהם נשחקים. אמצעי אחסון ישנים מאוד כמו כרטיס מנוקב או סרט מנוקב, העשויים מנייר, עלולים להישחק או ממש להירקב באופן מילולי.
החזקת גיבוי במערכת קבצים מתקדמת (התומכת Data scrubbing) ובאתרי אחסון שונים מסייע להתגברות על בעיה זו.
סלימאן ג'ובראן
סלימאן ג'ובראן (בערבית: سليمان جبران; נולד ב-1939) הוא פרופסור חבר בדימוס בחוג ללימודי הערבית והאסלאם באוניברסיטת תל אביב. מחקריו עוסקים בשירה ערבית מודרנית, אוטוביוגרפיות, ספרות פלסטינית וספרות מהג'ר.
ביוגרפיה.
ג'ובראן נולד בגליל בשנת 1939. בשנת 1957 סיים לימודיו התיכונים בכפר יסיף. בשנת 1967 החל ללמוד באוניברסיטת חיפה, סיים בה תואר ראשון בהצטיינות בשפה ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון. הוא עשה תואר שני באוניברסיטה העברית וקיבל תואר דוקטורט בהנחיית ששון סומך בשפה וספרות ערבית מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1985. בשנת 2001 הוא הדריך את יאסין כתאני בעבודת הדוקטורט שלו. בין השנים 2004 ל-2006 היה נשיא האקדמיה ללשון ערבית בישראל.
סולימאן ג'ובראן
מיכל גוברין
מיכל גוברין (נולדה ב-24 בנובמבר 1950) היא סופרת, משוררת ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה.
מיכל גוברין נולדה וגדלה בתל אביב, אביה היה איש העלייה השלישית וממייסדי קיבוץ תל יוסף, ואמה ניצולת השואה. בוגרת תיכון עירוני ה' בתל אביב. בשנת 1971 שרתה בצה"ל ככתבת צבאית. למדה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת פריז VIII, שבה קיבלה תואר דוקטור בתחום התיאטרון והפולחן. מחקרה "תיאטרון קודש בן זמננו", מתרכז בצדדים התיאטרליים של הטקס החסידי ובתיאטרונם של יז'י גרוטובסקי ופיטר ברוק.
מיכל גוברין פרסמה אחד עשר ספרי פרוזה ושירה. מתורגמת לשפות שונות, וספריה זכו בפרסים בארץ ובעולם. ב-2010 נבחרה על ידי סלון הספרים הצרפתי לאחת משלושים הסופרים שהותירו חותם על ספרות העולם.
גוברין ביימה בכל התיאטראות הגדולים בישראל, והיא מיוצרי התיאטרון הניסיוני היהודי.
גוברין מרצה באוניברסיטת תל אביב, כיהנה כראש המחלקה לתיאטרון במכללת אמונה ולימדה במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים, באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית הספר לתיאטרון חזותי. הייתה סופרת אורחת באוניברסיטת ראטגרס, ובבית הספר לארכיטקטורה קופר יוניון בניו יורק. מרבה להופיע בארץ ובעולם בפני קהל רחב, בכינוסים ובכלי התקשורת. בשנת 2012 קיבלה מינוי פרופסור מטעם המל"ג (המועצה להשכלה גבוהה).
ב-2013 זכתה בעיטור מסדר האמנויות והספרות של צרפת. בשנת 2015 כיהנה בחבר השופטים של פסטיבל עכו.
במכון ון ליר בירושלים עמדה גוברין משנת 2012 ועד 2015 בראש קבוצת המחקר הרב-תחומית העברת זיכרון ובדיון, שעסקה במהות זיכרון השואה בעידן שאין בו עוד ניצולים חיים. עם תום עבודת המחקר הכינה הקבוצה תערוכה בשם מהו זיכרון? שבעים שנה אחרי. בראש צוות נוסף כתבה גוברין "הגדה" להתכנסות ליום השואה, העומדת בסימן "לזכור באחריות/האחריות לזכור. ביום השואה 2015 נערכו עשר התכנסויות נסיוניות, והחל מ-2016 מונחלת ההתכנסות ליום השואה על ידי מכון שלום הרטמן בירושלים, ומעגלי התכנסות נערכים בקהילות, בבתי ספר ובמשפחות בכל גוני הציבוריות הישראלית.
משפחתה.
נשואה למתמטיקאי הצרפתי-יהודי פרופסור חיים ברזיס, אותו פגשה בשנת 1978 בירושלים, בעת שברזיס הגיע לביקור בעיר, וחיפש את גוברין בעקבות מאמר שכתבה על מסעה לפולין. לזוג שתי בנות. גוברין מתגוררת בשכונת רחביה בירושלים.
דודה הוא עקיבא גוברין.
זיכרון השואה.
גוברין פעילה להנחלת זיכרון השואה. בתקופה שזכתה לכינוי "עידן העדות", לנוכח היעלמותם והיאלמותם של דור הניצולים, יזמה גוברין הקמת קבוצת מחקר בינתחומית, שפעלה במשך שלוש שנים (2012- 2015) במכון ון ליר תחת הכותרת "העברת זיכרון ובדיון". עבודת הקבוצה סוכמה בתערוכה שכותרתה: "מהו זיכרון? – 70 שנה אחרי" (15 באפריל – 10 במאי 2015). במסגרתה הוצגו עדויות של שלושה עדי מפתח: אהרון אפלפלד, שאול פרידלנדר ודב קולקה, הוצגו יצירות אמנות, והוקרנו מונולוגים של חבריה. על הפרק עמדה סוגיית המפתח – איך מתמודדים עם זיכרון השואה באחריות, ללא תחושה של קורבניות ומבלי להפוך את השואה לקרדום לחפור בו. גוברין מקדמת עמדה של אחריות מוסרית המלווה בתחושה של מחויבות עמוקה לזכר הנספים, ואחריות להמשך עמידתם מול הרוע בשמירה על צלם אדם. ברוח זו עוצבה מסגרת ריטואלית שיתופית לציון יום השואה, "התכנסות ליום השואה" במעין "סדר" שבמרכזו "הגדה", שכלולים בה קטעי קריאה ושירה, עדויות וסיפורים."ההתכנסות ליום השואה" מונחלת בארץ ובעולם על ידי מכון שלום הרטמן. ב-2021 ראה אור הספר: "אבל הייתה שם אהבה, עיצוב זיכרון השואה" בעריכתה של גוברין עם אתי בן-זקן ודנה פריבך-חפץ, ובהשתתפות כעשרים חוקרים ויוצרים בני שלושה דורות.
ספריה.
השם (1995).
כותרת הרומן הווידויי הדרמטי, ככינויו של האל העברי, נמענה של גיבורת הרומן, עמליה. בשכונה נידחת בירושלים, לנוכח נול האריגה ניצבת עמליה הנמלטת מעברה, משמה ומזהותה. כבת לניצולי שואה, הקרויה על שם אשת אביה המנוחה, מתחבטת עמליה (איימי, אמילי) בעצם הסוגיה – האם ניתן להפוך לאחרת. בתוך כך מתלבט הרומן בעצם הניסיון לכפר וברוח הקבלה הלוריאנית להביא לכלל תיקון בעולם, כשברקע הדברים מהדהדת הנחת היסוד של היצירה העגנונית, הרואה בעולם (ברוח קוהלת) מעוות שלא יוכל לתקון. במהלך 49 ימי ספירת העומר, המקנים לרומן את מסגרתו הקבלית-ריטואלית, מגוללת הגיבורה את סיפורה, בהקבילה בין נקודות ציון בחייה לפרקים בחיי האומה. בד בבד היא אורגת פרוכת ששמות האל שזורים בה. בתום ימי הספירה, בכוונתה לשים קץ לחייה עטופה בפרוכת הארוגה תוך השפעה על דרך התאורגיות הקבליות על העולם.
גוף תפילה (2001).
זהו ספר שכתבה גוברין בשיתוף עם הפילוסוף הצרפתי ז'אק דרידה. הספר נכתב בשני קולות המתייחסים לשלל משמעויותיו של השורש העברי פ/ל/ל (לפלל, לחכות, לצפות, לבקש ולהפציר, ועוד). דרידה מדגיש בכתיבתו את הפנייה אל הנמען בבקשה שייעתר לתפילתו ומדגיש את מוטיב הסליחה הכרוך בעצם התפילה. גוברין כותבת על התפילה כמעשה תמידי של פיתוי וכזעקה של תשוקה – המקבלת ביטוי מובהק ברומן, הכתוב ב"גוף ראשון, נקבה" (בניסוחה בהקשר אחר).
בחלקו השני של גוף תפילה, תחת הכותרת "מילים שבכתב", עומד במרכז תיעוד מסעה של גוברין למחוזות עברה העלום של אמה (1975), המוצג בראייה לאחור כמהלך הרה גורל ובעל השלכות מעצבות בעולמה האישי והפואטי. המסע לפולין, פורסם כמכתב להורים (וכפנייה לאם) תחת הכותרת "קולות ממחוז אחיזת עיניים", כמעין פרק ראשון בהתחקות אחר "הסיפור של אמא". לצדו, מובאות מ"ברית-וידוי" לז'אק דרידה, כפנייה לאם מחוסרת ההכרה על מיטת חוליה על רקע וידוייו הידועים של אוגוסטינוס. לאלו נוסף בפרסום העברי פרק שלישי: "שיר תפילה", הכולל שיר של דייוויד שפירו, "עבודת חורף", המסה "מהי שירה?" לדרידה, ושירה של גוברין, "פי השפה, אתה הקול".
מעשה הים, כרוניקת פירוש (1998).
"מעשה הים" הוא יומן מסע - כרוניקה - המתחיל על חוף הים בריו-דה-ז'ניירו ומגיע לירושלים. במהלך המסע נפגש המבט עם נופי הדרך ועם נופי הנפש, ובהם זכרונות, מחשבות וחוויות של מוות והתאהבות. ה"יומן" כתוב בעמודה המרכזית בדף, כשמסביב לו, כבעימוד של דף תלמוד, "פירושים" לאירועי הטור המרכזי. הפירושים כתובים בסוגות שונות, החל מקטעי שירה או הגות, וגמור בציטוטים ממילונים או ממקורות יהודיים ואירופיים. לאורך המסע ופירושיו הופכת השפה עצמה, על נופיה המיוחדים של השפה העברית והמתח הארוטי שבה, ליעד שאליו הובילה הדרך.