אינגלהיים ממוקמת מערבית לבירת המדינה מיינץ ונהר הריין מהווה את גבולה הצפוני. הנקודה הנמוכה ביותר של השטח העירוני היא הנמל שעל הריין 80.8 מטר מעל פני הים, ושתי הנקודות הגבוהות ביותר, הן מיינצר ברג 247.8 מטר מעל פני הים ווסטברג 247.5 מטר מעל פני הים. אובליסק הנמצא בצד הדרומי של העיר בכיוון Wackernheim, מסמן את הדרך שהחל לבנות קרל הגדול שהושלמה מאוחר יותר על ידי נפוליאון.
החל משנת 1269, נעשתה הבחנה בין אינגלהיים תחתית (Nieder-Ingelheim) לאינגלהיים עילית (Ober-Ingelheim).
העיר מחולקת כיום ל-6 מרכזים: אינגלהיים צפון, אינגלהיים דרום, אינגלהיים מרכז, אינגלהיים מערב, Sporkenheim וGroß-Winternheim.
לפני שהפכה לעיר בשנת 1939, נשאו שלושת המרכזים הראשונים את השמות Nieder-Ingelheim, פריי-Weinheim ואובר-Ingelheim. למרות השינויים הרשמיים, השמות הישנים נמצאים עדיין לעיתים בשימוש.
ציוני דרך בהיסטוריה.
אזור אינגלהיים היה מיושב כבר בתקופה הפלאוליתית. המקום זכה לחשיבות תחת שלטונו של קרל הגדול בשנים 768-814.
לקראת תום מחציתה השנייה של המאה ה-8 לספירה ועד למאה ה-11, שכן באינגלהיים (Nieder-Ingelheim) היום, הארמון הקיסרי ששימש למגורים ולאירוח של קיסרים ומלכים. כיום ישנם רק שרידים של הארמון ובסיסו נמצא מתחת לפני הקרקע.
בשנת 1566 החלה הרפורמציה לחדור לתחומי אינגלהיים על ידי האלקטורים של היידלברג. בית המשפט העליון של אינגלהיים, נודע עד עצם היום הזה בזכות פסקי הדין שנשתמרו מהמאות ה-15 וה-16. בשנת 1666 קיפדו רוב תושבי האזור את חייהם כתוצאה ממגפה שנמשכה כשמונה חודשים. בסוף המאה ה-18 נכבשה אינגלהיים על ידי חיילי המהפכה הצרפתים. בשנת 1933 הוחלפו הפוליטיקאים המקומיים של העיר בהוראת אדולף היטלר על ידי פוליטיקאים נאצים ופורסמו תקנות המגבילות את זכויותיהם של התושבים שלא השתייכו לגזע הארי. בזמן מלחמת העולם השנייה הצליחה העיר לשרוד את פגעי המלחמה, בניגוד לערים רבות שניזוקו קשות מההפצצות של בנות הברית.
הקהילה היהודית.
עד שנת 1942 התקיימה בעיר קהילה יהודית ששורשיה החלו במאה ה-16. בסביבות שנת 1850 מנתה הקהילה כ-200 יהודים. בית הכנסת היהודי שנבנה בשנת 1841, היווה חלק ממורשת האדריכלות של העיר. בשנת 1935 התפרסמו תקנות המגבילות את זכויותיהם של הקומוניסטים, הצוענים, הסוציאליסטים, וביניהן תקנות האוסרות על היהודים להשתמש במתקנים העירוניים. בפרעות שנערכו בחודש נובמבר 1938, נהרס בית הכנסת היהודי ו-73 אזרחים יהודים נשלחו למחנות הריכוז ומשנת 1942 פסקה הקהילה להתקיים.
אסטיה
תאוצת נפילה
רחל בוימול
רחל באומוול
קונבאייר F-106 דלתא דארט
קונבאייר F-106 דלתא דארט הוא מטוס יירוט על-קולי מהדור השני וחלק ממטוסי סדרת המאה שפותח על ידי חברת קונבאייר בארצות הברית באמצע שנות ה-50. המטוסים הראשונים נכנסו לשירות באוקטובר 1959, והתמידו בשירות עד 1988. חיל האוויר האמריקאי היה המפעיל העיקרי של כלי הטיס, ובשיא השימוש בו הופעלו 13 טייסות בו זמנית.
היסטוריה.
המטוס הוא פרי פיתוחו של מטוס קודם של החברה, הקונבאייר F-102 דלתא דאגר. פיתוחו של ה-F-106 דלתא דארט החל בעקבות בקשת חיל האוויר האמריקאי למיירט על קולי בעל יכולת טיסה במהירות 2 מאך בגובה 35,000 רגל (10,670 מטרים). כמו כן, נדרש כי למטוס תהיה יכולת לפעול בכל מזג אוויר וסייג רום של 70,000 רגל (21,335 מטר).
במהלך טיסת המבחן הפגין המטוס ביצועים מאכזבים, וחיל האוויר האמריקאי כמעט והחליט על ביטול הפיתוח. במקום ביטול התוכנית, צומצמה הזמנתם של כ-650 מטוסים כדי לחסוך בהוצאות, כך שבמקום 1,000 כלי טיס מתוכננים, נרכשו רק 350. מתוך 350 המטוסים שנרכשו, 277 מתוכם היו מדגם A ו-63 מתוכם היו מדגם האימון B, הדו-מושבי.
התאמה טובה יותר של ה-F-106, מקודמו, ה-F-102 לחוק השטחים האווירודינמי החיוני, בתוספת שיפורים שבוצעו במנוע ואוויוניקה הביאו את המטוס לסטנדרט הרצוי, והמטוס נכנס לשירות פעיל באוקטובר 1959. המטוס זה היה מהמטוסים היחידים שהפעילו את רקטת האוויר-אוויר הגרעינית, AIR-2 ג'יני. המטוס הוצב באלסקה, איסלנד, ארצות הברית, ולפרקים גם בגרמניה ובקוריאה הדרומית.
מישל פלורנוי
מישל אנג'ליק פלורנוי (באנגלית: Michèle Angelique Flournoy; נולדה ב-14 בדצמבר 1960 בלוס אנג'לס) היא תת-מזכיר ההגנה של ארצות הברית למדיניות לשעבר, המשרה השביעית בחשיבותה בפנטגון. הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויה לתפקיד ב-9 בפברואר 2009, ופלורנוי הייתה באותה העת האישה שהחזיקה במשרה הבכירה ביותר בתולדות הפנטגון. קודם להקמת ה-CNAS, בצוותא עם קורט קמפבל, שימשה פלורנוי כיועצת בכירה במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים (Center for Strategic and International Studies), שם עסקה בטווח רחב של סוגיות מדיניות הגנה וביטחון בינלאומי. קודם לכן הייתה פלורנוי פרופסור למחקר (distinguished research professor) ב-Institute for National Strategic Studies שבאוניברסיטה לביטחון לאומי, שם הקימה והובילה את קבוצת המחקר Quadrennial Defense Review אשר הוסמכה על ידי יושב ראש המטות המשולבים לפיתוח הון אינטלקטואלי לקראת סקירת Quadrennial Defense Review של מחלקת ההגנה של ארצות הברית ל-2001. בפברואר 2012 סיימה את תפקידה. היא יושבת במועצת המנהלים של המרכז לביטחון אמריקאי חדש (the Center for a New American Security – CNAS), ארגון שנמנתה עם מקימיו וכיהנה כנשיאתו.
קריירה ממשלתית.
קודם להצטרפותה לאוניברסיטה לביטחון לאומי, כיהנה פלורנוי כמינוי פוליטי בכיר במחלקת ההגנה של ארצות הברית, שם שימשה, בכהונתו של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית, בתפקיד הכפול של משנה לעוזר מזכיר ההגנה לנושאי אסטרטגיה וצמצום נשק, ומשנה לעוזר מזכיר ההגנה לאסטרטגיה. בתפקידים אלו היא פיקחה על שלושה משרדי מדיניות בלשבת מזכיר ההגנה של ארצות הברית: אסטרטגיה; דרישות, תוכניות ומניעת הפצה; וענייני אירואסיה, רוסיה ואוקראינה. ב-1996 הוענקה לפלורנוי מדליית שר ההגנה לשירות ציבורי מצטיין (Secretary of Defense Medal for Outstanding Public Service), מדליית משרד ההגנה לשירות ציבורי מצטיין ב-1998 ו-the Chairman of the Joint Chiefs of Staff’s Joint Distinguished Civilian Service Award ופרס השירות האזרחי המכובד של יושב ראש המטות המשולבים (the Chairman of the Joint Chiefs of Staff’s Joint Distinguished Civilian Service Award) בשנת 2000. פלורנוי הייתה פרופסור למחקר (distinguished research professor) ב-Institute for National Strategic Studies שבאוניברסיטה לביטחון לאומי, שם הקימה והובילה את קבוצת המחקר Quadrennial Defense Review אשר הוסמכה על ידי יושב ראש המטות המשולבים לפיתוח הון אינטלקטואלי לקראת סקירה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית ל-2001.
בעקבות בחירתו של ברק אובמה לנשיאות בנובמבר 2008, נבחרה פלורנוי כאחת ממובילות צוות הביקורת למחלקת ההגנה של ארצות הברית, כחלק מצוות המעבר לקראת כניסתו של אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית. ב-8 בינואר 2009 הודיע הנשיא הנבחר אובמה כי הוא ממנה את פלורנוי כתת-מזכיר ההגנה למדיניות במקום אריק אדלמן, תחת מזכירי ההגנה של ארצות הברית רוברט גייטס ולאון פנטה. ב-12 בדצמבר 2011 הודיעה פלורנוי כי בפברואר 2012 תתפטר מתפקידה ותחזור לחייה הפרטיים ותסייע לקמפיין לבחירתו מחדש של ברק אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית, בנובמבר אותה שנה.
חייה האישיים.
לפלורנוי תואר ראשון במחקר חברתי מאוניברסיטת הרווארד ותואר שני מחקרי ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת אוקספורד, שם הייתה Newton-Tatum scholar בבייליול קולג'.
פלורנוי תומכת במפלגה הדמוקרטית ורשומות מימון הבחירות מראות שפלורנוי תרמה 500 דולר אמריקני למרוץ הנשיאותי של הילרי קלינטון ביוני 2007.
בשנים 1989–1993 שהתה פלורנוי בבית ספר ג'ון פ. קנדי לממשל של אוניברסיטת הרווארד, שם הייתה עמיתת מחקר בתוכנית לביטחון בינלאומי. פלורנוי ושותפה לייסוד CNAS, קורט קמפבל, כתבו בנייר עמדה שנקרא "The Inheritance and the Way Forward": "ראשית, האסטרטגיה האמריקאית חייבת להיות מושתת על פרגמטיזם של שכל ישר (a common sense pragmatism) ולא על אידאולוגיה. אסטרטגיית הביטחון הלאומי האמריקאית חייבת להיות מבוססת על הערכה מפוכחת של האתגרים וההזדמנויות של סביבת הביטחון החדשה, כמו גם על היעדים הריאליים הנגזרים מהאינטרסים הלאומיים שלנו".
בעלה של פלורנוי, וו. סקוט גולד, הוא קפטן בדימוס, לאחר 26 שנים בהן היה חלק מהצי האמריקני. הוא כיהן כסגן נשיא IBM לפני שהפך לסגן מזכיר המשרד לענייני יוצאי צבא.
השתייכות.
פלורנוי חברה ב-Aspen Strategy Group, במועצה ליחסי חוץ (Council on Foreign Relations), במכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים (International Institute for Strategic Studies) ובמועצת המנהלים של Women in International Security. היא חברה לשעבר ב-Defense Policy Board Advisory Committee ובכוח המשימה Defense Science Board לטרנספורמציה. היא הייתה חברה בקואליציה המנחה של Project on National Security Reform (הפרויקט לרפורמה בביטחון לאומי).
גיטל מייזל
גיטל מייזל (מייזיל) (בן חיים) (1898 / י"ג באב תרנ"ט, יולי 1899 – כ"ח בחשוון תשמ"ו, 12 בנובמבר 1985) הייתה מתרגמת יידית ומבקרת ספרות ישראלית.
ביוגרפיה.
גיטל מייזל נולדה ב-1898 בבית כפרי ליד העיר קייב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) במשפחה יהודית אדוקה ואמידה, בתם של שרה חנה ור' ישראל, ואחותו הצעירה של נחמן מייזל (לימים עורך ומבקר ספרות).