לאורך האגמים והנהרות של קנדה ישנם מספר דגים, נוסף על מינים ימיים החיים לאורך 3 אוקיינוסים. מבין הדגים הבולטים בנהרות כוללים את הסלמוניים כמו טרוטת עין-הקשת, אלתית אטלנטית, צ'אר ארקטי ועוד דגים כמו חמנוניים, חדקניים שונים וזאב נהרות מושקי. סביב הימים ישנם דגי מליח פסיפי, ורדוניים, בקלה אטלנטית ודגי לשונון גדולים. עם זאת דיג מופרז ממוטט לעיתים את הדגה וכן הבאת מינים פולשים מאיימים כמו צמדאים, קרפיון שיכול להעביר מחלות והצדפה "Dreissena polymorpha" הגורמת לזיהום המים.
אפרואירואסיה
ברמן (אונייה)
ברמן (בגרמנית: Bremen) הייתה אוניית נוסעים גרמנית. היא נבנתה בשנת 1928 ובשנת 1929 זכתה בסרט הכחול.
היסטוריה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה בידי גרמניה לא נותרו אוניות נוסעים מהדרגה הראשונה. יתרה מזה, הסרט הכחול היה בידי בריטניה שאוניית נוסעים שלה "מבריטניה" זכתה בתואר עוד בשנת 1909. לאור האמור הוחלט לבנות זוג אוניות נוסעים שיהיו מסוגלות להתחרות על התואר. הראשונה "ברמן" נבנתה בברמן והשנייה "אירופה" נבנתה בהמבורג. היו תוכניות לבנות בהמשך אוניית אחות שלישית.
האונייה יצאה להפלגתה הראשונה מברמרהפן לנמל ניו יורק ב-16 ביולי 1929. בסיומה זכתה בסרט הכחול כאשר ההפלגה נמשכה 4 יממות 17 שעות ו-42 דקות. כאשר בשנת 1930 "אירופה" החלה להפליג, היא שברה את השיא. בשנת 1933 "ברמן" זכתה בשיא מחדש. אמנם עוד באותה שנה בכיוון מזרח השיא נשבר על ידי אוניית איטלקית ובשנת 1935 בכיוון מערב על ידי אונייה צרפתית.
עד לתחילת מלחמת העולם השנייה האונייה עשתה 190 הפלגות. בפברואר 1938 היא הייתה האונייה הגדולה ביותר שעברה את תעלת פנמה. על האונייה הותקן מעוט למטוס דואר. הדבר איפשר להקדים קבלת דואר בכ-24 שעות.
במהלך עגינה בניו יורק "ברמן" הייתה במרכז מספר תקריות, בין היתר הדגל שלה נגנב על ידי ביל ביילי ובהמשך הוצבה שמירה על נציגות גרמנית בניו יורק שכללה שוטרים יהודים בלבד.
ב-26 באוגוסט 1938 כל אוניות גרמניות קיבלו פקודה לחזור לנמלי הבית. "במרן" סיימה את ההפלגה לניו יורק עם 1770 נוסעים ב-28 באוגוסט וב-30 באוגוסט יצאה לכיוון גרמניה ללא נוסעים. ב-1 בספטמבר היא קיבלה פקודה להמשיך למורמנסק, לשם היא הגיעה ב-6 בספטמבר. רוב הצוות חזר לגרמניה. לאחר תחילת מלחמת החורף הוחלט להעביר אותא לגרמניה. בדרך היא התגלתה על ידי צוללת בריטית אך לא הותקפה. ב-13 בדצמבר 1940 היא חזרה לברמרהפן.
תוכניות להסב את האונייה לספינת מלחמה לא מומשו ובסוף הוחלט להסב אותה לספינת מטען. במרץ 1941 בעקבות שריפה שפרצה על האונייה היא נפגעה קשה והוחלט לא לשקם אותה. "ברמן" פורקה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ITV Studios
ITV Studios היא חברת הפקה והפצת טלוויזיה רב-לאומית בריטית, בבעלות תאגיד המדיה הבריטי ITV plc (מפעילת רשת השידור המסחרית ITV). היא עוסקת בהפקה והפצה של תוכניות המשודרות ברשת ITV ועבור רשתות אחרות, והיא פועלת ב-12 מדינות ומחזיקה 60 חברות הפקה, עם משרדי הפקה מקומיים בבריטניה, ארצות הברית, בלגיה, אוסטרליה, גרמניה, הולנד, איטליה, ישראל, צרפת וסקנדינביה.
היסטוריה.
שורשי החברה הם בחברת "אולפני גרנדה" שנוסדה ב-1954, כזרוע ההפקה הפנימית של חברת Granada Television, שהייתה בעלת זיכיון לשידורי טלוויזיה מסחרית בצפון-מערב אנגליה והוקמה על ידי האחים סידני וססיל ברנשטיין. האולפנים של החברה היו ממוקמים במרכז העיר מנצ'סטר.
הלהיט הראשון של החברה הייתה הסדרה "Coronation Street", אופרת סבון המשודרת ברציפות מאז דצמבר 1960. לצורך הפקת התוכנית הוקמו אולפנים ייעודיים והיא נמכרה לשידור גם לזכייני טלוויזיה מסחרית באזורים אחרים באנגליה. מתחם האולפנים במנצ'סטר גדל עם השנים ושימש להפקת עשרות תוכניות טלוויזיה שונות.
בסוף המאה ה-20 ותחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו זכייני הטלוויזיה המסחרית באנגליה (כ-12 זכיינים שפעלו על בסיס אזורי) להתאחד, עד שלבסוף נותרו שניים Carlton Communications ו-Granada. בשנת 2004 גם שני זכיינים אלו התאחדו ליצירת חברת ITV plc. ITV Studios נוצרה ממיזוג הדרגתי של חטיבות ההפקה של כל בעלי הרישיונות האזוריים של ITV plc, מ-1994 עד 2004, ובמשך מספר שנים לאחר מכן, בעקבות הקמת ITV plc. החברה הוקמה רשמית בשם "ITV Studios Ltd" בשנת 2009.
ITV Studios מפיקה תוכניות בעיקר עבור חברת האם שלה ITV plc, וגם עבור רשתות אחרות כמו BBC וערוץ 4. החברה גם אחראית למכירת תוכניות, פורמטים ועסקאות רישוי מסחריות לתוכן ברחבי העולם.
ב החלה לרכוש חברות הפקה נוספות ב וברחבי העולם, ליצירת חברת הפקות רב-לאומית.
פעילות בישראל.
ביולי 2019 רכשה בישראל את חברת "ארמוזה פורמטס" ששולבה בפעילות החברה. "ארמוזה פורמטס" נוסדה בשנת 2005 על ידי המפיק אבי ארמוזה ועוסקת במכירת תוכן ישראלי בעולם, ובפיתוח פורמטים באופן עצמאי ושיווקם.
הרשות השופטת בישראל
פאונה של קנדה
חסידות מיאלען
גבול מונגוליה–סין
גבול מונגוליה–סין הוא הגבול הבינלאומי שבין מונגוליה לבין הרפובליקה העממית של סין. הוא עובר ממערב למזרח בין משולש הגבולות עם רוסיה לאורך 4,630 ק"מ, כאשר רוב אזור הגבול נמצא במדבר גובי. זהו הגבול הבינלאומי הרביעי באורכו בעולם.
תיאור.
הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות המערבי עם רוסיה בהרי אלטאי, הממוקם רק 100 ק"מ מזרחית למשולש הגבולות סין-קזחסטן-רוסיה. משם הוא עובר יבשתי בכיוון דרום-מזרח בדרך כלל, עם קטעי קו ישר השולטים בקטע מדבר גובי, עד לנקודה הדרומית ביותר של מונגוליה מעט צפונית לקו הרוחב 40°30. משם הוא ממשיך יבשתי בכיוון צפון-מזרח, אל הרי הקינגן הגדול ליד הנקודה המזרחית ביותר של מונגוליה. משם הגבול סוטה לצפון-מערב ואז מערבה, תוך ניצול נהר חלקין גול לקטע לפני שהוא עובר דרך אגם בואר, ולאחר מכן פנייה חדה לצפון-מזרח עד למשולש הגבולות הרוסי המזרחי.
היסטוריה.
ממלכת רוסיה התרחבה מאוד לתוך סיביר במהלך המאה ה-17, מה שהביא אותה לעימות עם שושלת צ'ינג בסין, שבאותה תקופה שמרה על שלטון קלוש על מונגוליה (שנקראת "מונגוליה החיצונית", כדי להבדיל אותה ממונגוליה הפנימית שהייתה תחת יותר שליטה סינית יעילה). חלק ניכר מקו הגבול של מונגוליה-רוסיה של היום נקבע בחוזה קיחטה (1727) בין רוסיה לסין.
עם שקיעת סין בכאוס בעקבות קריסת שושלת צ'ינג ב-1911, ניצלו לאומנים מונגולים את ההזדמנות להכריז על מונגוליה החיצונית עצמאית, בתמיכתה של רוסיה. ב-1915 נחתם הסכם קיחטה השני, שבאמצעותו הכירה רוסיה בריבונות הסינית הרשמית על מונגוליה, אם כי רוסיה שמרה על השפעה משמעותית, מה שהותיר את המדינה למעשה כבית משותף אוטונומי למחצה. בעקבות המהפכה הרוסית ב-1917 פלשה סין למונגוליה בניסיון להשיג עליה מחדש שליטה מלאה, אולם הם נהדפו בסופו של דבר על ידי הכוחות המונגוליים והרוסים הסובייטים, כאשר מונגוליה הכריזה על עצמאות ב-1921. סירובה של סין להכיר בעצמאותה של המדינה גרם לכך שלא בוצעה תיחום גבול פורמלי, אף על פי שהריחוק ושטח הגבול הבלתי מסביר פנים, המאוכלס בקושי, גרמו לכך שבפועל זה לא היה נושא דחוף. עם זאת, בעקבות הפלישה היפנית למנצ'וריה ב-1931 וסכסוכים על אזור נומוהאן, מונגוליה ומדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו תחמו קטע קטן מהגבול המזרחי שלהן בשנים 1935–1939 בסביבת אגם בואר. יפן הובסה במלחמת העולם השנייה והותירה את מעמדו של הסכם זה בספק.
בעקבות משאל עם, והבטחות מברית המועצות שלא יתערבו במחוז שינג'יאנג השקט של סין, הסכימה סין להכיר בעצמאותה של מונגוליה ב-1946. עד מהרה התעוררו מחלוקות על הגבול, בעיקר על הרי בייטיק העשירים בזהב ב-1947, ועבודה נוספת על תיחום גבולות נבלמה בעקבות מלחמת האזרחים הסינית. עם עליית הקומוניסטים לשלטון בסין ב-1949, היחסים עם מונגוליה השתפרו בהתמדה, ושתי המדינות חתמו על הסכם ב-26 בדצמבר 1962 שתוחם את הגבול המשותף שלהן. תיחום גבול מלא התרחש מ-1963 עד 1964 ואמנה סופית עם סט מפות מפורט שהוסכם עליהן ב-30 ביוני 1964, אף על פי שהיחסים היו לפעמים מתוחים מאז, בעיקר במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. למרות הפיצול הסיני-סובייטי שבו מונגוליה עמדה לצד ברית המועצות, הגבול נשאר במקום בו הוא נמצא והיחסים בין שתי המדינות נותרו לבביים בדרך כלל.
סחר במין.
נשים ונערות מונגוליות וסיניות נסחרות במין מעבר לגבול. ישנם מכרות גדולים ופעולות תעשייתיות כבדות אחרות הנמצאות באזור הגבול המכילות כוח עבודה גדול של גברים מבודדים; אתרים אלה, לרבות אלה במרבצי הפחם של טאוון טולגוי, היוו מוקד לזנות וסחר במין.
מעברי גבול.
ישנם מספר מעברי גבול רשמיים:
סמי תמימי
סמי תמימי (בערבית: سامي التميمي, תעתיק: סאמי אלתמימי; נולד בשנת 1968) הוא שף, מחבר ספרי בישול ומסעדן פלסטיני יליד מזרח ירושלים.
ביוגרפיה.
תמימי נולד במזרח ירושלים למשפחה מוסלמית מסורתית המונה 6 אחים ואחיות ו-6 נוספים במשפחה המורחבת. אימו, נע'מה, שהייתה מקור ההשראה שלו בעיסוקיו הקולינריים, הלכה לעולמה כאשר היה בן 7.
קריירה מקצועית.
תמימי עזב את בית הספר בגיל 15. בגיל 17 החל לעבוד כשוטף כלים במסעדה במלון הר ציון בירושלים. שנתיים לאחר מכן מונה שף אחראי לארוחות הבוקר במלון. בגיל 20 עבר לתל אביב, שם מונה לשף הראשי במסעדת לילית, בבעלותה של קרן הנדלר-קרמרמן ופיתח את העניין שלו בסגנון בישול המנצל חומרי גלם מקומיים, ממזג בין סוגי מטבחים שונים ומקפיד על תצוגה (ראו המטבח הקליפורני).