בעקבות ההכנות לאולימפיאדת החורף 2014 שהתקיימה בסוצ'י שברוסיה, עלו מחאות וקמפיינים בינלאומיים רבים סביב הנושא של זכויות להט"ב ברוסיה והתנגדות לחוק איסור התעמולה בפרט אשר כללו בין היתר את הפעולות הבאות: ב-23 ביולי 2013 התרחשו המעצרים הראשונים של אזרחים זרים במסגרת האיסור התעמולה מתרחשים במורמנסק, כאשר ארבעה אזרחים הולנדים, שהשתתפו בסמינר לזכויות אדם, צילמו סרט תיעודי על חיי הומואים ברוסיה. ב-26 באוגוסט 2013 גולשת הסנובורד האוסטרלית, בל ברוקוף, יצאה מהארון כלסבית עבור הבאת תשומת הלב הבינלאומית לחוק התעמולה ולספורטאי להט"ב.
ב-29 באוגוסט הקמפיין לזכויות אדם שלח מכתבים לעשרת נותני החסות העולמיים של הוועד האולימפי הבינלאומי בהם: דאו כימיקלים, קוקה קולה, ג'נרל אלקטריק, מקדונלד'ס, פרוקטר אנד גמבל, פנסוניק, סמסונג, אומגה, ויזה ואטוס בו קרא לנקוט צעדים לבלימת האלימות כלפי אנשי להט"ב כולל נקיטת עמדה ציבורית חד משמעית בהתנגדות לחוקים הומופובים, גינוי אלימות המופנית כלפי הקהילה הגאה ודרישת בקשה מהוועד האולימפי הבינלאומי לקבלת התחייבויות בכתב למען בטיחותם של ספורטאי להט"ב ודחיית קיום הצעות אולימפיות עתידיות ברחבי מדינות הפוסלות תמיכה בשוויון עבור אזרחי להט"ב. ב-15 בדצמבר 2013 נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, מנשק אזרח זכר בפומבי (בניגוד לחוקים הרוסים) ומצטרף לנשיא גרמניה יואכים גאוק ונציבת האיחוד האירופי ויויאן רדינג בהחרמת האולימפיאדה בסוצ'י במחאה נגד החוק.
ב-18 בינואר 2014 מפגין רוסי הומוסקסואל, פאבל לבדב, נעצר לאחר שפרץ עם דגל הגאווה במהלך טקס מסירת הלפיד האולימפי בעודו חוצה בעיר הולדתו וורונז', 506 קילומטרים מצפון לסוצ'י. ב-30 בינואר 2014 קמפיין עקרון 6 ("Principle 6 campaign") שנקרא על שם הסעיף באמנה האולימפית המבטיח אי-אפליה, יצא לאור עם למעלה מ-50 ספורטאים אולימפיים נוכחים וותיקים לשעבר אשר חתמו על גינוי מדיניות רוסיה כלפי קהילת הלהט"ב. הקמפיין מתח ביקורת על גורמים ונותני חסות המשחקים על היעדר פעולה, וקרא לרשויות הרוסיות לשקול מחדש את החוק שהוביל ל-"גל התקפות הומופוביות". ב-4 בפברואר 2014 מספר ערים קנדיות גדולות, בהן קלגרי, אדמונטון, הליפקס, קוויבק סיטי, סנט ג'ון וטורונטו, החלו להניף דגלי גאווה על בנייני מועצותיהן עבור הכרה בזכויותיהם של אנשי להט"ב ברוסיה. עד סוף המשחקים, הצטרפו ליוזמה לפחות כ-33 ערים ומחוקקים מחוזיים של שמונה מתוך עשרת המחוזות בקנדה.
סגירות מועדונים.
באוגוסט 2009 הכריז ראש המחוז המנהלי הצפוני של מוסקבה, אולג מיטבול, על כוונתו לסגור את מועדון ההומואים המוביל "Dusha i Telo" במוסקבה. פעיל הלהט"ב ניקולאי אלכסייב ועמיתיו הובילו בקמפיין נגד סגירת המועדון. באוקטובר 2009 אלכסייב ארגן מסיבת עיתונאים במרכז העיתונות העצמאית בה דיברו כוכבי פופ רוסים בהם לוליטה מילבסקיה ולהקות "Shura" ו-"Mirazh" לתמיכה בקיום המועדון. "Dusha i Telo" נסגר מאוחר יותר בעוד בתי המשפט קבעו כי סיום החוזה היה בלתי חוקי, אם כי המועדון לא נפתח שוב. באוקטובר 2010 פוטר אולג מיטבול מתפקיד ראש המחוז.
איסור הפגנות עבור זכויות להט"ב.
במשך השנים היו התנגדויות לארגון מצעדי גאווה במספר ערים ברוסיה, הבולטות ביותר במוסקבה, שם הרשויות מעולם לא אישרו בקשה לקיומם. ראש העירייה לשעבר יורי לוז'קוב תמך בסירובה לאשר את שתי המהדורות הראשונות של אירועי הגאווה במוסקבה של פעיל הלהט", ניקולאי אלכסייב בשנים 2006–2007 בעודו כינה אותם כ-"שטניים". האירועים נמשכו כמתוכנן, בניגוד לחוסר אישורם אשר במהלכם ב-2007, הותקף פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל בעת השתתפותו. במצעד הפגינו בנוסף חברות הלהקה הרוסית ט.א.ט.ו. - ילנה קטינה ויוליה וולקובה.
גינוי טיפול הרשויות במצעד הגיע מכל רחבי אירופה והעולם המערבי. ראש עיריית רומא, וולטר ולטרוני, אמר כי "מה שקרה במוסקבה משאיר אותך פעור פה. להשתמש באלימות כלפי מי שמוחה באופן שליו להכרה בזכויות האדם והאזרח שלו הוא סימן עצוב". בדומה לברטראן דלאנו, ראש עיריית פריז, אשר גינה אותה גם כן. קיום המצעד שנה לאחר מכן זכה שוב לדחייה מצד העירייה. עם זאת, נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, התקשר למחוז האזור הניהול המרכזי במוסקבה והצהיר לאשר את קיום המצעד. אולם, בקשתו נדחתה. מארגניו הציגו מחאה בתגובה שאספה כ-30 פעילים בהנהגתו של אלכסייב מול פסלו של מלחין המוזיקה הרוסי צ'ייקובסקי וחשפו כרזה עם הציטוט "זכויות להומואים ולסביות. יש להעמיד לדין את ההומופוביה של ראש העיר לוז'קוב מהקומה השלישית בבניין מול עיריית מוסקבה".
אירוויזיון 2009 אשר נערך במוסקבה, היה מוקד לסיקור תקשורתי בעולם כלפי עמדותיה של המדינה אל הקהילה הגאה הרוסית. אלכסייב הודיע כי מצעד הגאווה בעיר באותה שנה, ייערך במקביל לגמר התחרות ב-16 במאי, יום לפני היום הבינלאומי נגד הומופוביה. שם המצעד שונה ל-"מצעד הגאווה הסלאבי", כדי להעלות מודעות לזכויות להט"ב באזור הסלאבי של אירופה כולו. המצעד לא קיבל אישור מהרשויות במוסקבה בטענה שהוא יביא ל-"הרס המוסר בחברה", והוצאו הצהרות לפיהן המוחים יקבלו יחס "נוקשה", וכי "צעדים נוקשים" יעמדו בפני כל מי שיצטרף לקיומו.
ההפגנה פוזרה על ידי משטרת מוסקבה, ו-20 מפגנים נעצרו, בהם אלכסייב והפעיל טאצ'ל, שקרא את המשפט "זה מראה שהרוסים אינם חופשיים" כאשר נלקח על ידי השוטרים. נציגת שוודיה מאלנה ארנמן תמכה בקיום המצעד והביעה את צערה מכך שהשלטון במוסקבה לא מאפשר את קיום אירוע "המחווה לאהבה" באומרה. הזוכה באותה שנה, אלכסנדר ריבאק, התייחס גם הוא למחלוקת בריאיון, ואמר כי האירוויזיון עצמו הוא "מצעד הגאווה הכי גדול". ההרכב ההולנדי "De Toppers" חולל רעש תקשורתי כשחבר ההרכב גורדון איים להחרים את גמר התחרות אם המצעד ידוכא באלימות. עם זאת, ההרכב כשל להעפיל לגמר. סמואל זבוגר, שר החוץ של סלובניה ויו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה הגיב בביקורתיות כלפי הגבת הרשויות למארגני המצעד. לפני קיום המצעד, אלכסייב שלח מכתב לראש ממשלת סלובניה באפריל 2009 בבקשה לקחת את הנושאים לתשומת ליבו מול הרשויות הרוסיות.
בשנת 2010 נקנסה רוסיה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם אשר קבע כי ערייה מפלות אזרחי להט"ב על ידי סירובן לאשר מחאות. אף על פי שהרשויות טענו כי התרת קיום האירועים מהווה סיכון לאלימות, בית המשפט קבע כי החלטותיהן לביטולם "תמכו בקבוצות האלימות שקראו לשיבושן" וקבע כי למדינה יש עד 20 בינואר להגיב לביטול האירועים. במהלך מצעד 2011, הפגינו חברות ההרכב פוסי ריוט ונעצרו מאוחר יותר על ידי המשטרה. באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני עצרות הגאווה בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112, תוך ציון האפשרות לאי סדר ציבורי ולהיעדר תמיכה באירועים כאלה מצד תושבי מוסקבה. במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה - עקב אפליה ממומנת ונתמכת ממשלתית נגד אזרחי קהילת הלהט"ב הרוסית.
פסק דין פדוטובה ואחרים נגד רוסיה
פסק דין פדוטובה ואחרים נגד רוסיה (מספרי בקשה 40792/10, 30538/14 ו-43439/14) היה תיק שהוגש על ידי שישה אזרחים רוסים לבית הדין האירופי לזכויות אדם.
ההחלטה בפסק הדין של התיק ניתנה ב-13 ביולי 2021, בה קבעה הלשכה השלישית של בית הדין פה אחד כי סירובה של רוסיה לספק כל הכרה משפטית לזוגות חד מיניים מפרה את זכויות האדם של המבקשים לפי סעיף 8 של האמנה האירופית לזכויות אדם. בית הדין דחה את הטענה של רוסיה לפיה "רוב האזרחים הרוסים לא רואים בעין יפה נישואים חד מיניים", וקבע כי "גישה לזכויות עבור מיעוטים איננה יכולה להיות תלויה בקבלת דעתם של הרוב".
רקע.
בית הדין האירופי לזכויות אדם התייחס בעבר למערכות יחסים חד מיניות. בשנת 2010, בתיק שאלק וקופף נגד אוסטריה, זוגות חד מיניים הוכרו כתא משפחתי אם כי לא הייתה חובה על אוסטריה להכיר באופן חוקי במערכת היחסים ביניהם. בשנת 2013, ואליאנטוס ואחרים נגד יוון, בית המשפט פסק כי הכרתה של יוון בשותפויות רשומות עבור זוגות הטרוסקסואלים אך לא עבור זוגות חד מיניים היt מפלה. בתיק אוליארי ואחרים נגד איטליה משנת 2015 קבע בית המשפט כי היעדר כל צורה של הכרה משפטית של איטליה בזוגות חד מיניים מפרה את זכויות האדם של בני הזוג.
התיק פדוטובה ואחרים נגד רוסיה הגיע לבית הדין באמצעות הצטרפות לשלוש בקשות נפרדות שהוגשו על ידי שישה אזרחים רוסים שחיו ביחסים חד מיניים, הראשונה שהוגשה על ידי אירינה פדוטובה ובת זוגה אירינה שיפיטקו ב-2010. הזוגות הנוספים: מר ד' צ'ונוסוב ומר י' יבטושנקו וגב' א' שייחרזנובה וגב' י. יעקבלבה, הגישו את תיקיהם לבית הדין בשנת 2014. הזוגות ניסו לקבל רישיונות עבור נישואיהם אך סורבו בעודם לא הגישו תלונה על פי סעיף 12 של האמנה האירופית לזכויות האדם - "הזכות לנישואים", אלא על פי סעיף 8, המגן על "חיי הפרטיים והמשפחה" וכן סעיף 14 האוסר על "אפליה במימוש זכויות האמנה".
תגובות.
יו"ר הדומה הממלכתית, ויאצ'סלב וולודין, הציע לשופטי בית הדין "להתפטר" בשל ההחלטה. ראש המשלחת של רוסיה לאספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה (PACE), פיוטר טולסטוי, הצהיר כי רוסיה לא תעזוב את מועצת אירופה ללא "סיבה רצינית יותר". דמיטרי ברטנייב, אחד מעורכי הדין של פדוטובה, כתב לאחר פסק הדין כי "לא סביר שרוסיה תיישם את פסק הדין", אם כי אהיה ניתן לעשות זאת "ללא שינויים חוקתיים".