עזרא "אלנקם" יכין (נולד ב-11 ביוני 1928) מלוחמי הלח"י, ומנחיל מורשת קרב על פעילותו במחתרת ובמלחמת העצמאות. סופר ישראלי.
ביוגרפיה.
יכין נולד ביפו לאב יליד ירושלים ממוצא חלבי ואם ילידת משפחה אמידה מאלכסנדריה שבמצרים שעלתה לארץ ישראל אחרי נישואיה. יכין הוא הבן הרביעי משישה ילדים שנולדו למשפחה.
הוריו של יכין עברו לאחר חתונתם מאלכסנדריה לעיר העתיקה של ירושלים, והמשיכה לשכונת "ימין משה". בשיא מאורעות תרפ"ט, המון ערבי מקטמון התאסף מול הבית, שהיה בקצה הדרומי של השכונה, ועמד לפרוץ אליו. משפחת יכין התחבאה באחד החדרים וניסתה להשתיק את עזרא, בן השנה וחצי, אך הוא פרץ בבכי. הפורעים, ששמעו את הבכי, החלו לפרוץ את הדלת, אך בדיוק אז, אחד הפורעים זרק אבן גדולה לחלון בקומה השנייה. האבן החטיאה ופגעה בקיר, חזרה אליו בעוצמה, ופצעה אותו אנושות. ההמון נתקף בהלה, פינה את הפצוע, והתפזר. בהמשך, ההמון שב בתוספת נשים וזקנים שבאו לשדוד רכוש, ושוב עמדו לפרוץ לבית ולרצוח את המשפחה. רגע לפני הפריצה, אחת הנשים הערביות צעקה על ההמון שהוא מבזבז זמן על שכונה של עניים חסרי רכוש רב ערך, ושכדאי להם לעקוב אחריה לשכונת רחביה, שם מתגוררים יהודים עשירים. ההמון עזב את הבית ופנה לרחביה, וכך ניצלה המשפחה.
לאחר מכן התגוררה המשפחה בשכונת מחנה יהודה, בדירה שקיבלו בירושה.
יכין התחיל את פעילותו בלח"י בגיל 15 כמדביק של עיתון המחתרת המעש על קירות מבנים בירושלים, ובניסיון להשיג ידיעות מודיעיניות בבית הדואר בירושלים, שם עבד חמש שנים. תחילה כינויו היה "דתן", ולאחר שהבריטים חשפו בית מסתור של המחתרת שהכיל פנקסים עם חלק מהשמות המחתרתיים, שונה כינויו ל"אלחנן" מטעמי סודיות. יכין כינה את עצמו "אלנקם" לאחר החטיפה החקירה והרצח של חברו הטוב אלכסנדר רובוביץ בידי הבריטים, לאחר שנעצר בערב ה-6 במאי 1947.
יכין השתתף במלחמת העצמאות בקרבות רבים, כגון פיצוץ 4 בתים בכפר ליפתא, הקרב בבית מזמיל, והמפורסמים שבהם הם קרב דיר יאסין, ההשתלטות הראשונית על מנזר נוטרדאם וניסיון הפריצה לעיר העתיקה ב-17 ביולי 1948. קרב זה נקרא קרב 'גג המוות' ובו נהרגו 4 לוחמי לח"י. תחילה, כאשר התקרבה קבוצת הלוחמים ובתוכה עזרא אל חומות העיר העתיקה, החלה הפגזה מאסיבית של פצמ"רים ואש תותחים לכיוונם. כאשר הסתתרו הלוחמים מאחורי קיר אבן, התפוצץ פגז במרחק אפסי מהלוחמים, ממנו נפגע עזרא בעינו הימנית. כאשר לוחמים אחרים החישו אותו על אלונקה לקבלת טיפול ראשוני, התפוצץ פגז נוסף. הלוחמים לא נפגעו, אך ראשו של עזרא, שפנה לכיוון הפיצוץ, ספג רסיס שחדר חלקית את כיפת הגולגולת. הפציעות מנעו מעזרא להשתתף בקרב לכיבוש העיר העתיקה, קרב שהופסק זמן קצר לאחר מכן בהוראה מהפיקוד הגבוה, וזאת למרות שהחומה נפרצה על ידי מוקש הקונוס שהכינו לוחמי אצ"ל.
יכין הובל לבית החולים שערי צדק, שם נותח בידי ד"ר בלר, מנתח מוח. הניתוח נמשך כמעט יום שלם, ובדו"ח הרפואי ציין בלר שלכל אורכו דלף נוזל המוח והשדרה מהפגיעה בראשו של יכין, שהייתה בגודל 2×1 ס"מ, אבל בנס הוא שרד את הניתוח והחלים לחלוטין בראשו. רק עינו הימנית התעוורה עקב שטפי דם.
יכין היה ממייסדיו של בית השבעה (בית בו מתגוררות משפחות יהודיות בכפר בית חנינא), בו מתגורר עד היום 2020. ב-1988 הוצב במקום ה-15 ברשימת מפלגת מולדת לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, וב-1992 הוצב במקום ה-110 ברשימה.
כיום יכין עוסק בעיקר בהרצאות. אחד מקהלי היעד העיקריים שלו הם חיילי צה"ל, וצה"ל מחשיב את ההרצאות כשירות מילואים. בשנת 2002 הושעו הרצאותיו בצה"ל בעקבות פנייה של חברת הכנסת נעמי חזן, שהאשימה אותו ב"סירוס ההיסטוריה" על הקרב בדיר יאסין. יכין ענה לה:
כעבור זמן קצר, צה"ל שב להזמין אותו להרצות, והוא ממשיך במלאכה עד היום. בכתבה בעיתון במחנה, בשנת 2014, שעסקה במשרתי המילואים - יכין הוצג שם כמשרת המילואים הוותיק ביותר בצה"ל (בגיל 86). על פי רישומי צה"ל, מאז 1973 הוא הרצה לא פחות מ-9000 הרצאות בפני חיילים ותלמידי מכינות קדם צבאיות.
ב-28 בנובמבר 2018 הוענקה לעזרא דרגת רס"ר אישית על ידי הרב הצבאי הראשי כאות הוקרה והערכה על שירותו ארוך השנים בהרצאות לחיילים.
ב-2021 הוכר כיקיר ירושלים לשנת תשפ"א.
משפחה.
אשתו הראשונה של יכין הייתה חיה צין, ולזוג נולדו שלושה בנים ובת. בשנת תשנ"א חיה נפטרה, ויכין נישא בשנית לחנה וינברג. אחיו הם הצייר אברהם יכין, לוחם אצ"ל לשעבר דוד יכין, ולוחם לח"י לשעבר יהושע יכין.
חג'ה (תימן)
חצרמוות (תימן)
מארב (מחוז בתימן)
צינור הנפט כירכוכ–חיפה
צינור הנפט כירכוכ–חיפה (נקרא גם: צינור הנפט מוסול–חיפה; באנגלית: Mosul-Haifa oil pipeline) הוא צינור באורך 942 קילומטר שהוביל נפט גולמי משדות הנפט שבכירכוכ בעיראק דרך ירדן לחיפה. הנפט עבר בצינור במשך 10 ימים מתחילתו ועד סופו, וכשהגיע לחיפה זוקק בבתי הזיקוק בחיפה, נאגר במכלים, ומהם הוזרם למכליות שהובילו אותו לאירופה. הצינור החל לפעול בשנת 1935, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, והפסיק לפעול בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל.
היסטוריה.
הצינור הוקם בשנת 1935 על ידי חברת הנפט העיראקית, בתקופה שרוב המזרח התיכון ותוואי הצינור היה תחת שליטה או חסות בריטית. הצינור הוקם במקביל להקמתו של צינור נפט מקביל מכירכוכ לטריפולי שבלבנון. הצינור הוטמן באדמה בעומק של 75 ס"מ. הצינור היה עשוי פלדה, ולמניעת קורוזיה נעטף בביטומן ומעליו נייר אזבסט. 85% מהצינור היו בקוטר 12 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 50 אטמוספירות, ו-15% מהצינור היו בקוטר של 10 אינץ' והנפט זרם בו בלחץ של 62 אטמוספירות. בקטע של 7.5 ק"מ שבו ירד הצינור מרמת הגלעד לעמק הירדן היה קוטרו 8 אינץ' בלבד, כדי להאט את הזרימה בירידה התלולה. לאורך הצינור היו שמונה תחנות שאיבה.
הצינור ובתי הזיקוק בחיפה הוקמו על ידי הבריטים כחלק מההערכות לקראת מלחמה צפויה, ואכן סיפקו את צורכי הדלק של הצבא הבריטי והאמריקאי באגן הים התיכון במלחמת העולם השנייה.
הצינור היה יעד מועדף לפגיעה מצד הכנופיות הערביות בתקופת המרד הערבי הגדול, ואחד מתפקידיהן של פלגות הלילה המיוחדות של אורד וינגייט היה להגן על הצינור מפני פגיעה. בתקופה מאוחרת יותר, היה הצינור יעד לפגיעה של האצ"ל.
בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל ופרוץ מלחמת העצמאות, הופסקה פעולת הצינור. בימינו משמש קטע הצינור העובר ברמת יששכר להובלת מי השקיה לשדות הקיבוצים שבאזור. הצינור נוקה, שופץ ומופעל על ידי חברת מקורות.
בשנת 2003, לאחר כיבוש עיראק על ידי ארצות הברית, דיבר שר התשתיות, יוסף פריצקי, על אפשרות הפעלתו מחדש של הצינור.
תחנות שאיבה.
לאורך הצינור פעלו שמונה תחנות שאיבה שסומנו ממזרח למערב. התחנות מכירכוכ לח'דיתה סומנו באות K (כירכוכ) והתחנות מערבה יותר סומנו באות H (חיפה). התחנות בקטע המסתעף לטריפולי, סומנו באות T. להלן מיקום התחנות:
צינור הנפט הטראנס-ערבי
צינור הנפט עיראק-חיפה
בתי הזיקוק בחיפה
וויט ראשן
זיילנד
מחוז זיילנד (בהולנדית: Zeeland ) הוא מחוז בדרום-מערב הולנד. המחוז גובל בצפון עם דרום הולנד, במזרח עם צפון בראבנט, בדרום עם בלגיה ובמערב עם הים הצפוני. בירת המחוז היא מידלבורך.
במחוז 380,186 תושבים, הוא המחוז ה-11 במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 1,386 קמ"ר, והוא המחוז ה-10 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 213 איש לקמ"ר, הפרובינציה העשירית בצפיפותה בהולנד.
על שם המחוז זיילנד נקראו המקומות הבאים:
חיים שמש
חיים שמש (נולד ב-26 במאי 1959) הוא מפיק ומנהל מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשם ז'אימי שאמס בסאו פאולו שבברזיל. בגיל 9 עלה עם משפחתו לישראל. החל את דרכו בתעשיית המוזיקה כטכנאי קול ותאורן למופעים. לאחר שלוש שנות לימודי סאונד בניו יורק החל לעבוד כעוזרו האישי של יאיר ניצני, אשר היה בזמנו מנכ"ל חברת התקליטים "הד ארצי". בעבודתו בהד-ארצי הפיק שמש את אלבומיהם של אמנים רבים.
בשנת 1997 הקים את חברת התקליטים "סאנשיין רקורדס", אשר פעלה עד שנת 2001, והפיקה אלבומים עבור אסף אמדורסקי ("מנועים שקטים"), אביתר בנאי, שבק ס' ("כנען 2000"), יהלי סובול ועוד. בשנת 2002 הצטרף לחברת התקליטים NMC שם שימש כמנהל המחלקה העברית.
בשנת 2005 פרש מחברת "NMC", ומאז עובד כמפיק ואמרגן עצמאי. בין השאר הפיק את: פסטיבל " כאן מוזיקה" (2008) ו"14 רוק" בחולון (2011),מופע מחווה למוטאון (2010), מופע מחווה ליוסי בנאי ב-2011 ושוב בפסטיבל ישראל (2014), המופע "אינדי ילד" (2013), ב-2020 השיק את הפרויקט "אז. עכשיו" - חידוש של אלבומי מופת ישראליים עם ביצועים מחודשים והפקה מוזיקלית חדשה, ב-2021 הפיק את "פסטיבל בשחור-לבן", לכבוד יובל ה-50 של תיאטרון ירושלים. בנוסף שימש כמורה בבית הספר למוזיקה Muzik.
עם תגליותיו של שמש נמנים: החברים של נטאשה, היהודים, איפה הילד, הקרקס של דולי, אביב גפן, אלג'יר, אביתר בנאי, תערובת אסקוט, אפרת גוש, יוני בלוך, חם ומחמם בום, המושבה.
חיים אישיים.
חיי בזוגיות עם מאיה קרבט שהייתה דוברת שידורי קשת, בתם היא הרקדנית עלמה קרבט שמש. אחר כך היה בזוגיות עם הזמרת אפרת גוש, שבמקביל שימש כאמרגנה.
בשנת 2022 גילם אייל שכטר את דמותו בסדרה "שנות הירח".
קלאודיו קניג'ה
דון האו
דונלד "דון" האו (באנגלית: Donald 'Don' Howe; 12 באוקטובר 1935 - 23 בדצמבר 2015) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
קריירה.