בעקבות הצלחתו הקופתית של הסרט ", בו סטיוארט ציטט שורות מתוך הספר "מובי דיק", הוא לוהק בשנת 1998 לתפקיד קפטן אחאב לסרט הטלוויזיה "מובי דיק".
בנוסף, גילם בשנים 2000–2014 את פרופסור אקסבייר בסדרת סרטי "אקס-מן" ובמשחקי המחשב שיצאו בעקבות הסרטים.
סטיוארט גם מדבב לסרטי וסדרות אנימציה כדוגמת "נסיך מצרים" ואחת הדמויות בפרק "הומר הגדול" בסדרה "משפחת סימפסון". הוא גם מדבב בסדרה "אבא אמריקאי" את הבוס של סטן, אייברי, ובן דמותו, נראה בדיוק כמו פטריק סטיוארט. הוא גם מדבב לעיתים ב"איש משפחה", גם מבית היוצר של סת' מקפרלן דמויות שונות וגם את קולה של התינוקת סוזי סוואנסון.
בשנת 1999 קריין סטיוארט את יצירתו של מוזיקאי הרוק ריק ווקמן אשר התבססה על יצירתו הספרותית של ז'ול ורן "מסע לבטן האדמה".
באוגוסט 2012 הגיע סטיוארט לישראל, והצטלם לסרטו של רשף לוי, "לצוד פילים". בסרט, העוסק בחבורת קשישים וילד השודדים בנק, משחק סטיוארט בתפקיד ראשי. באותה שנה גילם את דמותו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר בסדרת ה-BBC "הכתר החלול" לפי מחזותיו ההיסטוריים של שייקספיר.
בשנת 2015 שיחק לצד אנטון ילצ'ין בסרט האימה "חדר ירוק" של הבמאי ג'רמי סולניה.
בשנת 2017 השתתף בסרט "לוגאן - וולברין", סרט גיבורי-על מבית מארוול קומיקס המבוסס על זיכיון הקומיקס "", העשירי בסדרת סרטי "אקס-מן" והשלישי והאחרון בטרילוגיית וולברין, אחרי "" (2009), ו"וולברין" (2013). בסרט הוא משחק לצד יו ג'קמן וריצ'רד אי. גרנט.
משפחתו.
בשנת 1966 התחתן לראשונה עם שיילה פלקונר ולאחר 24 שנות נישואין, בשנת 1990 התגרשו. לזוג בן ובת.
בשנת 2000 נישא לאחת ממפיקות סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים", וונדי נוס. הנישואין החזיקו מעמד כשלוש שנים.
בספטמבר 2013 התחתן בפעם השלישית עם סאני אוזל, זמרת ג'אז הצעירה ממנו ב-38 שנים. טקס החתונה נערך על ידי סר איאן מקלן.
זכיות בפרסים ומועמדויות.
בשנת 1995 שיחק בהצגה שייקספירית בשם "הסופה" (The Tempest), שהועלתה בברודוויי. על תפקידו זה היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר מטעם ארגון מבקרים. ב־1996 זכה בפרס ווילי מטעם תיאטרון שייקספיר בוושינגטון, המוענק מדי שנה למי שתרם תרומה משמעותית לקידום התיאטרון הקלאסי בארצות הברית. באותה שנה, זכה גם בפרס גראמי על קריינות לתקליט ילדים בשם "פרוקופייב: פטר והזאב".
בשנת 1998 היה מועמד לפרס אמי על משחקו במיני סדרה "מובי דיק".
בשנת 2001 הוענק לו תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום המשחק והקולנוע.
בחגיגות תחילת שנת 2010 זכה לתואר אבירות (Knight Bachelor) ממלכת אנגליה על תרומתו לתחום הדרמה.
בינואר 2021 זכה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר ב"סופר פרסי בחירת המבקרים" על תפקידו בסדרה "".
תימורים
תימורים (תִּמּוֹרִים) הוא יישוב בדרום מישור החוף, במועצה אזורית באר טוביה. היישוב מתפקד הן כמושב שיתופי- בו שותפים חברי המשק הישן, והן כיישוב קהילתי- בו חברים כלל התושבים במושב הישן ובהרחבה החדשה.
היישוב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי.
מושב תימורים הוקם במקור ב-21 ביוני 1948 כקיבוץ על גבעה ליד תל שימרון בגליל התחתון, במקום בו קיים היום היישוב תמרת. בשנת 1953 הוא הפך למושב שיתופי ועבר ב-1954, עקב מחסור בקרקעות, למיקומו הנוכחי.
משתייך לתנועת הנוער האיחוד החקלאי.
ילדי מושב תימורים לומדים ביסודי ב"מבואות" ובתיכון ב"תיכון באר טוביה".
המושב מונה מספר גדול של פעילויות שהנוער במושב מבצע ויוזם.
במושב יש שלושה גנים שאליהם ילדי הסביבה מגיעים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:מושבים]]
[[קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1948]]
דיוגו קאו
דיוגו קאו (בפורטוגזית: Diogo Cão) היה מגלה ארצות פורטוגזי בן המאה ה-15 אשר ערך שני מסעות לאורך החוף המערבי של אפריקה בין השנים 1482 ו-1486.
מסעותיו.
במסעו הראשון (1482–1483) גילה קאו את נהר הקונגו ובמסעו השני (1485–1486) הרחיק דרומה יותר, עד קייפ-קרוס בנמיביה. בשנת 1480 היה קפטן של ספינות שתפקידן היה לתפוס ספינות דרומיות לאיים הקנריים. במסגרת תפקידו הפעיל קאו מדיניות של ים סגור ליד אזור גינאה, בשל מכרות זהב שהיו לאורך החוף.
לאחר שקיבל זיכיון מידי המלך הפורטוגלי ז'ואאו השני על האזורים שימצא בחופי אפריקה, פתח במסע תגליות לאורך החוף הדרומי בין קרבה לגינאה ומשם עד לכף לובו. קאו הגיע לנהר זאיר מול חופי אנגולה. בשלב זה האמין קאו שהגיע לאוקיינוס ההודי, וסבר בשגגה כי הגיע לקצה יבשת אפריקה. הוא הצהיר על כך למלך הפורטוגלי, והביא לו מנחות אקזוטיות מקונגו.
במסעו השני, בשנת 1486, הגיע קאו לנמיביה. הוא הציב שם פדראו (Padrão), עמוד אבן, שהחליף את צלבי העץ בהם נהגו עד אז להשתמש הפורטוגלים, על מנת לקבוע חזקה פורטוגלית על הקרקע. במהלך מסעותיו הציב קאו ארבעה עמודים שכאלו, שעודם קיימים. אחרי מסעו זה הבין שהודו רחוקה יותר ממה שחשב תחילה. הבשורות המרות גרמו לאכזבה בפורטוגל, אך הם לא אמרו נואש. ב-20 במאי 1498 הגיע ואסקו דה גאמה להודו, בדרך שסבבה את יבשת אפריקה. ב-1492, במסגרת חיפושי דרך מקוצרת להודו, ניסה קולומבוס להגיע אליה דרך האוקיינוס האטלנטי, דבר שהוביל לגילוי אמריקה.
נשק קונבנציונלי
נשק קונבנציונלי הוא נשק שמותר בשימוש ושאינו כולל מטען כימי, ביולוגי או גרעיני.
פירוש השם הוא נשק "לפי הוועידה" (Convention) כשהכוונה לוועידת ז'נבה מ-1947, בה הוסכם על אופי המלחמות העתידיות ובכלל זה סוגי הנשק המותרים לשימוש.
גז מדמיע
גז מדמיע הוא כל גז או תרסיס, שגורם למתח נפשי לזמן קצר, באמצעות גירוי העיניים או מערכת הנשימה.
הגז מגרה את הרקמות הריריות של העין, האף, הפה והריאות. גורם בכי, עיטוש, שיעול, כאב בעיניים, עיוורון זמני וקשיי נשימה.
הגז המדמיע, הנפוץ בשימוש כוחות משטרה או ביטחון במדינות רבות, הוא גז מסוג CS. הוא מיועד בעיקר לפיזור הפגנות והפרות סדר. החומר פותח על ידי שני כימאים אמריקאים: Ben Corson ו-Roger Stoughton בשנת 1928 והשם CS מקורו באותיות הראשונות של שמות משפחתם. כבר במאמר המקורי בו דווחה סינתזת החומר ציינו החוקרים כי "לכמה מהדי-נייטרלים יש השפעה של גזים מדמיעים וגורמי עיטוש, הם בלתי מזיקים במצב רטוב אך הטיפול באבקה יבשה נורא". CS מסיס בממסים אורגנים כמתילן כלוריד (עד 39% משקלי) ואצטון (עד 42% משקלי) אך מסיסותו במים נמוכה מאוד – 0.0002M.
השפעת CS נובעת, כנראה, משחרור אטומי כלור או חומצת מימן כלורי HCl, כאשר החומר נספח לרקמה רירית.
ייצור.
CS מיוצר מכלורובנזנאלדהיד ClC6H4CHO ומאלוניטריל H2C(CN)2 בנוכחות בסיס חלש כפירידין כמודגם באיור.
באופן ידידותי יותר לסביבה ניתן לייצר את החומר גם ללא ממס אורגני באמצעות חימום במיקרוגל של תמיסה מיימית של המגיבים.
פיזור החומר.
גז CS הוא למעשה ארוסול המורכב מנוזל נדיף בו מומסת התרכובת 2-chlorobenzalmalononitrile, חומר מוצק בטמפרטורת החדר החומר הפעיל מתגבש לאחר התנדפות הממס. בהשתלטות ה-FBI על מתחם בקרבת וייקו נעשה שימוש בדיכלורומתאן CH2Cl2 כממס.
דרכים נוספות לפיזור החומר באוויר כוללות התזת חומר מותך, כאבקה דקה (בצורה זו נקרא החומר CS2) או כגז חם.
ניתן להפעיל אותו בכמה דרכים:
רעילות.
אף על פי שבחומר נעשה שימוש נרחב ונחשב בדרך כלל אמצעי בטוח ולא קטלני לפיזור הפגנות, יש בשאיפתו סיכון רב (עד מוות) לאנשים הלוקים במחלות בדרכי הנשימה (כמו אסתמה) והשלכות חמורות לנשים הרות. כמו כן, קיימות עדויות על פגיעה ממשית שנגרמה לריאות של אנשים בריאים לחלוטין ואף על מקרי מוות, כתוצאה משאיפת כמות רבה מהחומר, בעיקר כאשר החשיפה לו התרחשה בחלל סגור. כך, למשל, נגרמו פגיעות קשות לנצורים בהשתלטות ה-FBI על מתחם וייקו.
בדיקות רעילות על חיות מעבדה.
קשה לקבוע רמות חשיפה בטוחות בבני אדם על סמך ניסויים בחיות מעבדה. זאת משום, שאופי הפגיעה משתנה בהתאם לדרך אותה עוברת הטיפה בדרכי הנשימה ולמהירות זרימת האוויר (הנקבעים מהאורך והקוטר של קנה הנשימה והסימפונות) ובשטח האפיתל ביחס לגודל הגוף. כך שהרגישות לחומר תשתנה בין מכרסמים, כלבים, קופים או בני אדם באופן שאי אפשר לחזות על סמך חישובים של כמות חומר ביחס למסת הגוף המקובלים בטוקסיקולוגיה. ברוב החומרים אחרים הנשאפים כאירוסול נשמרת מכפלה קבועה של ריכוז החומר באוויר c וזמן החשיפה t הגורמת לאותו אחוז תמותה. בניגוד לכלל זה, ב-CS שאיפת אותה כמות חומר בריכוז קטן לאורך זמן ממושך פוגעת יותר מחשיפה לריכוז גבוה באוויר לזמן קצר. בניסוי בחולדות נמצאה תמותה של 50% לאחר 18 דקות חשיפה לריכוז של 4,000 מ"ג למטר מעוקב אוויר (c x t =70,000) לעומת זאת בריכוז CS של 40 מ"ג למטר מעוקב אוויר נדרשו רק 600 דקות (c x t =24,000) לקבלת אותו אחוז תמותה.
קצב התמותה עלה באופן מעריכי ולא ליניארי עם זמן החשיפה והכמות הנשאפת. חשיפת קופים לריכוזים גבוהים (2,850 מ"ג למ"ק אוויר) של CS למשך 10 דקות גרמה נזק משמעותי לריאות: בצקת, אמפיזמה ודלקת סמפונות. בריכוז של 300 מ"ג למ"ק נגרמו רק שיעול ונזלת בזמני חשיפה של עד 30 דקות. כלבים מתים כמה שעות לאחר חשיפה לריכוזי CS גבוהים מבצקת ושטפי דם בריאות, וצמיקת ריאה (atelectasis). נצפו שינויים ברעילות בהתאם לטכניקת הפיזור של החומר.
החשיפות הנמוכות ביותר (ריכוז כפול זמן c x t) שגרמו מוות בחיות מסוכמות בטבלה:
בדם CS מתפרק במהירות ולא נמצאו השפעות לחשיפה כרונית לחומר בחיות מעבדה.
רעילות לבני אדם.
בשל הדמיון באנטומיה ובפיזיולוגיה של מערכת הנשימה סביר שהרמה המסוכנת לאדם קרובה לזו שנמדדה בקופים.