הסדרה חודשה לעונה שנייה בת עשרה פרקים ב-23 ביוני 2014 והחלה את שידוריה ב-13 באפריל 2015. הסדרה חודשה לעונה שלישית בת עשרה פרקים ב-15 ביולי 2015, אשר עלתה לאוויר ב-25 באפריל 2016 ושודרה עד ה-27 ביוני של אותה שנה. עונה רביעית החלה את שידוריה ב-17 ביוני 2017 והסתיימה ב-12 באוגוסט של אותה שנה.
עלילה.
בשנים 1776–1777, במחוז סטוקט בניו יורק, חוואי צעיר וחברי ילדותו יוצרים מחתרת מרגלים בשם מחתרת קלפר אשר עוזרת בסופו של דבר להפוך את היוצרות במלחמת העצמאות האמריקאית. הסדרה מתחילה באוקטובר 1776, זמן קצר לאחר ניצחונות הבריטים, למען מלך אנגליה, בלונג איילנד, סטטן איילנד, ובעיר ניו יורק אשר הותירו את צבאו של ג'ורג' וושינגטון במצוקה קשה.
על פי שקופיות ההקדמה של הפרק הראשון: "סתיו 1776. המורדים הכריזו מלחמה על כתר המלוכה. עקב עגינה מוצלחת של חילות הים, צבא הוד מלכותו דחק את צבאותיו של ג'ורג' וושינגטון ליערות. העיר ניו יורק משמשת כבסיס מבצעים עבור הבריטים. הנאמנים לכתר באי לונג איילנד הסמוך, שומרים על ערנות מפני מרגלים ותומכיהם".
פרסים ומועמדויות.
העונה הראשונה של הסדרה קיבלה את פרס המדיה והבידור מטעם ארגון "בנות המהפכה האמריקאית" (Daughters of the American Revolution).
ג'סטין ואדל
ג'סטין ואדל (באנגלית: Justine Waddell; נולדה ב-4 בנובמבר 1976) היא שחקנית סקוטית ילידת דרום אפריקה. היא ידועה מהופעותיה בסרטי הקולנוע "מעבר לכל חלום" (2006) ו"תאוריית הכאוס" (2005), ומתפקידיה בדרמות הטלוויזיה כטס בעיבוד של LWT לרומן "טס לבית דרברוויל" (1998) וכאסטלה ב"תקוות גדולות" עיבוד לרומן מאת דיקנס.
ביוגרפיה.
ואדל נולדה ביוהנסבורג, דרום אפריקה. אביה, גורדון ואדל (1937–2012) היה שחקן רוגבי סקוטי בקבוצת רוגבי יוניון, קפטן הנבחרת הלאומית הסקוטית ושחקן בקבוצת "British and Irish Lions". מאוחר יותר היה חבר הפרלמנט הדרום-אפריקאי מטעם המפלגה הפרוגרסיבית, ודירקטור בחברת "Anglo American plc". כשהייתה בת 11 עברה ואדל עם משפחתה להתגורר בסקוטלנד, וארבע שנים אחר כך הם עברו ללונדון. ואדל היא היחידה במשפחתה שבחרה בקריירת משחק. היא למדה מדעי החברה ומדע המדינה ב"עמנואל קולג'" שבאוניברסיטת קיימברידג'.
ואדל חילקה את זמנה בין הופעות בתיאטרון ובין קולנוע וטלוויזיה. בין הדמויות שגילמה היו סאשה במחזה "איוואנוב" שהועלה בתיאטרון אלמיידה לצידם של רייף פיינס וביל פטרסון; הרוזנת נורדסטון בסרט "אנה קארנינה" משנת 1997; טס במיני-סדרה "טס לבית דרברוויל" עיבוד לרומן באותו שם (1998); ג'וליה ברטרם בסרט "מנספילד פארק" (1999); אסטלה בעיבוד הטלוויזיוני "תקוות גדולות" לרומן באותו שם; נינה בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית" למחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב (2000), עליו הייתה מועמדת לפרס איאן צ'ארלסון; וכן שיחקה בתפקיד מולי גיבסון במיני סדרה "רעיות ובנות". על תפקיד זה זכתה בפרס "Broadcasting Press Guild" כשחקנית הטובה ביותר. בסרט האמריקאי "דרקולה 2000" שיחקה בתפקיד מרי הלר.
ב-2002 כיכבה בסרט "The One and Only". על גילום דמותה של השחקנית נטלי ווד בסרט הטלוויזיה "The Mystery of Natalie Wood" משנת 2004, זכתה ואדל בפרס פריזם (Prism Award) כשחקנית הטובה ביותר. ב-2006 שיחקה בסרט "תאוריית הכאוס" לצידם של ג'ייסון סטיית'האם וראיין פיליפה. באותה שנה כיכבה לצידו של לי פייס בסרטו של טרסם סינג "מעבר לכל חלום".
ב-2011 שיחקה ואדל בתפקיד ראשי בסרט "Mishen" סרט מדע בדיוני רוסי שכתב ולדימיר סורוקין וביים אלכסנדר זלדוביץ'. כדי למלא את התפקיד למדה ואדל רוסית. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ולאחר מכן בבכורה חגיגית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
ועדת השקיפות
תסמונת גיאן-בארה
אילן בשור
אילן בשור (נולד ב-27 במרץ 1952) הוא צלם מסחרי ואמנותי ישראלי.
ביוגרפיה.
אילן בשור נולד, גדל והתחנך בקיבוץ געש. הוריו, חוה ואשר, עלו מארגנטינה ב-1950, עיברתו את שמם מברושטיין לבשור ונמנו על מייסדי הקיבוץ. אילן הוא הבכור מבין שלושה אחים: אחיו האמצעי נמרוד הוא מדריך תיירים, ואחיו הצעיר אריאל הוא צלם עיתונות.
בצה"ל שירת כקצין לוחם בסיירת אגוז בתפקידים של מפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה. בעשר השנים האחרונות לשירות המילואים שלו שירת כצלם סטודיו בעיתון במחנה.
עד ללימודיו בבצלאל, בגיל שלושים, בשור מעולם לא צילם, למעט קורס ערב בצילום. הוא בוגר המחזור השני של המחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל (1986-1982). בין מוריו היו פרופסור חנן לסקין, אבי גנור, שמחה שירמן וקני לסטר. בתום לימודיו שימש במשך שנה כאסיסטנט של צלם האופנה בן לם. כעבור שנה, ב-1988, משלא הסתייע בידו לפתוח סטודיו לצילום בקיבוץ, עזב אותו ביחד עם אשתו עליזה ושני ילדיו (כיום יש לו שלושה ילדים) ופתח סטודיו לצילום בתל אביב. הם התיישבו בכפר הירוק, שם אשתו לימדה וניהלה במשך שנים רבות את בית הספר, הם מתגוררים במקום עד היום.
בעשר השנים הראשונות לעבודתו צילם בעיקר אופנה לעיתוני הנשים: לאישה, עולם האישה, את; כמו כן צילם פורטרטים למגזינים: במחנה, מוניטין (צלם מערכת במשך שנתיים), המוספים 7 ימים ו-7 לילות של העיתון ידיעות אחרונות ועוד. צילם שערים רבים, על פי רוב של אמנים, שחקנים, מוזיקאים ואנשי בידור. ההיכרות עם האמנים שצילם למגזינים, הביאה אותם לפנות אליו ובשור הרבה לצלם עטיפות תקליטים ודיסקים וכרזות להצגות. בין הזמרים להם צילם עטיפות תקליטים: יהודה פוליקר, גידי גוב, אלון אולארצ'יק, שלמה ארצי, דויד ברוזה, ריקי גל, נורית גלרון, דנה ברגר, שלמה גרוניך, אתי אנקרי, הכול עובר חביבי, שלמה ידוב, דני ליטני, אריק סיני, אהובה עוזרי, רמי קליינשטיין וריטה. בנוסף לכך עבד עם מעצבים, חברות אופנה ומשרדי הפרסום המובילים בישראל. מצלם בעיקר אנשים ופרזנטורים של חברות.
בין החברות להן צילם קמפיינים ניתן למנות את אל על, סלקום, כלל עסקי ביטוח, בנק מזרחי, Yes, בנק דיסקונט, ביטוח AIG, ההסתדרות הכללית, וואלה!, כאל, מקדונלד'ס, סטודיו סי, 012, בנק לאומי ועוד.
ביים את הוידאו קליפ לשיר “לונדון” של להקת “החשמליות”.
בשור לימד קורס צילום סטודיו בבית הספר לעיצוב ויטל ואחר-כך לימד קורסי בחירה בצילום אופנה ובצילום פורטרטים במכללת שנקר.
ספריו.
בשנת 2002 יצא לאור בספריית מעריב ספרו "פנים מוכרות" ובו כמאה תצלומי דיוקנאות בשחור לבן של הדמויות המרכזיות בתחומי הבמה והמוזיקה בישראל. בין המצולמים: יוסי בנאי, יעל אבקסיס, אלון אבוטבול, אסף אמדורסקי, שלמה ארצי, אהוד בנאי, אורנה בנאי, ריקי גל, אביב גפן, ארקדי דוכין, אסי דיין, רמי הויברגר, איילת זורר, שלום חנוך, מרב מיכאלי, אחינועם ניני, ברי סחרוף, רמי פורטיס, ריטה, מיכה שטרית. לספר הקדמה של ארבעה עמודים מאת העיתונאי והסופר רון מיברג. בספר נכללו צילומים מתוך מאגר עבודות שנעשה עבור כתבי עת, תיאטראות וחברות תקליטים ולא זכו להתפרסם. לצד צילומים שנעשו לצורך הספר עצמו.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו השני "אילן בשור מצלם תרבות ישראלית". הספר כולל תצלומים של מאה שחקנים, מוזיקאים ויוצרים ידועים, בהם: אילנית, יהודה פוליקר, נורית גלרון, דויד ברוזה, יעל אבקסיס, יוסי בנאי, רבקה מיכאלי, שלמה ארצי, אחינועם ניני, שלום חנוך, ג'וזי כץ, גידי גוב ויהודית רביץ. את ההקדמה לספר כתב יואב קוטנר.
אודות תערוכותיו.
מתוך הטקסט לתערוכה:
"תערוכה זו שואבת את השראתה מעולם הקרקס. הצלם, אילן בשור, בוחר הפעם חומרי לוליינות ולהטוטנות, לש אותם בתאורה חושפת ומסווה כאחד, ומפרנס את דמיוננו בדימויים בעלי קסם פיוטי.
תנועתן הדינמית של הדמויות מדבירה את הקיפאון והסטטיות שבתמונות דוממות. חשיפה ממושכת לאור, מלווה בהבזקי ספוט נוספות, מנציחה את רצף התנועה עצמו. במהלך תנועתה הולכת הדמות ונמוגה, ומותירה בנו את תחושת "חלוף הזמן"."
מתוך הטקסט לתערוכה:
"אילן בשור מצלם תמונות נוף טריוויאליות, נטולות דרמה לכאורה, שהתנועה שקפאה בהן לרגע אינה בולמת את זרימת מחשבותיו של המתבונן בהן אלא מעוררת את הסקרנות ואת הדמיון. הנופים בתצלומיו נותקו ממקומם הטבעי, הם אינם תלויי זמן ומקום והצופה מוזמן לפענח את מסתוריותם, להתגעגע, להתחבר."
מתוך הטקסט לתערוכה:
"הזמרות הישראליות נבחרו כנושא התערוכה, שכן במיוחד במפגש זה מפליא בשור להוציא מכל זמרת הן הפרפורמרית שבה, והן את האישה הפרטית, הארוטית והחושנית...
בתור גבר מעניק אילן בשור למצולמות מרחב לבטא את נשיותן, תוך כדי דיאלוג המאפשר הן את נקודת מבטו הגברית ותפיסתו האסתטית, והן את המרחב האישי והפרטי של כל אחת מהמצולמות, הבוחרות לבטאו בדרכן השונה והייחודית."
מתוך הטקסט לתערוכה:
"מצולמיו של אילן בשור מתייצבים אל מול מצלמתו בטבעיות רבה. היא אינה זרה להם. בשורה אחת אנחנו מוצאים את אותן פנים מוכרות שאילן מצלם באדיקות רבת שנים, אותן דמויות מפורסמות שהתפזר סביבן אבק כוכבים, אותם אלה שחדרו לחיינו במהלך השנים; אמנים, שחקניות, זמרות, אנשי תרבות ומדיה מהשורה הראשונה, אך בהבדל אחד: כאן הם אינם משחקים ואינם מציגים. תמונותיהם, המספרות כל אחת את סיפורה השלם ללא כל צורך במילים, הונצחו בעדינות אין קץ וכישרון רב בעדשת מצלמתו. בצילום זהיר אך ישיר ומדויק, הוא מכוון את מצלמתו אל "האני הפנימי" של המצולם. מצליח ומוכר ככל שיהיה, ביישן או בעל ביטחון, מתמסר האחרון למצלמה, חף מכל גינוני כוכבות וחומות הגנה. או אז, ברגע אותנטי נכון אחד, נוצר הקסם: תמונה אמיתית וכנה." אוצר: גיא עולמי.
אורית לוטרינגר, ידיעות: