באומן נולד במנהטן שבניו יורק. הוא התגורר עם סבתו באיסט ריבר במזרח הארלם במהלך השבוע, ובמהלכי סוף השבוע בילה במחיצת אמו ואחיותיו בשכונה יורקוויל שבאפר איסט סייד. סבתו נפטרה כשהיה בן שמונה. בגיל 16 עבר עם משפחתו לעיירה סיירוויל השוכנת בניו ג'רזי. הוא למד בבית הספר התיכון ממוריאל סיירוויל, שם שיחק בנבחרת הפוטבול התיכונית. במשך זמן קצר למד באומן במכללת פוטומאק סטייט ג'וניור, בטרם השלים באוניברסיטת ניו הייבן לימודי תואר ראשון בניהול ספורט בשנת 1999. לזמן מה שיחק בקבוצת הפוטבול של המכללה, "ניו הייבן צ'רג'רס" (New Haven Chargers). בהמשך קיבל באומן תואר שני בייעוץ עסקי ממכלת מרסי ודוקטורט בחינוך ממכללת מנהטנוויל.
קריירת הוראה.
לאחר קבלת התואר הראשון, החליט באומן לא להיטמע בעולם הספורט כמנהל או כמאמן. על פי הצעת חבר במשפחתו אשר עבד במחלקת החינוך של העיר ניו יורק, באומן החל לעבוד כמחנך. תפקידו הראשון של באומן בתחום ההוראה מורה לניהול משברים בבית ספר יסודי בדרום הברונקס. בשנת 2009 הקים את "אקדמיית אבן הפינה לפעולה חברתית", חטיבת ביניים ציבורית בברונקס.
במרוצת שנותיו כמחנך, נעשה באומן פעיל נגד מִבְחָנִים מְתֻקְנָנִים (Standardized test). לראיה, הבלוג שלו על תפקידי המבחנים המתוקננים זכה לתשומת לב לאומית. הוא טען על תפקיד מבחנים אלה בהנצחת אי-השוויון, כולל השינוי, המהומה ומעגל הקסמים שנוצרים בחיי התלמידים והמורים בעקבות עריכת המבחנים, מכיוון שביצועי הערכה פוגעים ביכולתו של בית הספר ללמד וכפועל יוצא לשמר את איכות התלמיד אשר נבחן. מאמצע העשור השני של המאה ה-21, רבע בלבד מתלמידיו של באומן בחרו להיבחן במבחנים מתוקננים. הוא גם עמד על כך שילדים יקבלו שיעורים באמנות, היסטוריה ומדע בנוסף למקצועות האוריינות הבסיסיים כגון ספרות ומתמטיקה. לאחר עשר שנים כמנהל בית הספר, הוא עזב את התפקיד כדי להתמקד במסע הבחירות שלו ל.
קריירה פוליטית.
לקראת בחירות 2020, הארגון "דמוקרטֶי-הצדק" (Justice Democrats) גייסו את באומן להתמודד בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-16 של ניו יורק, המיוצג על ידי אליוט אנגל. אנגל כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ברציפות מאז 1989 ובקונגרס ה-116 היה יושב ראש ועדת החוץ של בית הנבחרים. באומן קיבל השראה להתמודד לקונגרס ממסע הבחירות של אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ב-2018, ותיאר את מצע הבחירות שלו כ"אנטי-עוני ואנטי-גזעני בשילוב עם תמיכה בדיור ציבורי, רפורמה במשפט הפלילי, "מדיקר לכול" וקידום מדיניות גרין ניו דיל. אף רפובליקני לא טרח למלא את טופסי ההתמודדות במעוז הדמוקרטי, כך שהזוכה בפריימריז הדמוקרטים למעשה סומן כמנצח העתידי בבחירות הכלליות.
מטה הבחירות של באומן מתח ביקורת על דפוס הצבעותיו של אנגל בנוגע למדיניות חוץ ועל תגובתו למגפת הקורונה בארצות הברית. התמיכות הרשמיות שקיבל מתנועת הזריחה וממפלגת המשפחות העובדות סייעו לגיוס הכספים של באומן, אף על פי שפיגר מבחינה כספית מאחורי אנגל בהרבה. בשעה שבאומן נהנה מתמיכותיהם של אישים וארגונים כמו "הניו יורק טיימס", אייאנה פרסלי, אילהאן עומאר, רוברט רייך, נעמי קליין, סינת'יה ניקסון ואחרים, אנגל זכה לתמיכת הממסד הדמוקרטי בדוגמת אישים וארגונים כמו הילרי קלינטון, ג'רלד נדלר, צ'אק שומר, ננסי פלוסי, והעיתונים ג'ואיש פרס, ניו יורק פוסט וניו יורק דיילי ניוז.
בגלל מגפת הקורונה שהפילה את חיתתה על העיר ניו יורק, חלק ניכר מהבחירות המקדימות התקיים באמצעות הצבעה מרחוק. עם זאת, בגלל היתרון בן 26 האחוזים של באומן בליל הבחירות, מהדורות החדשות החלו להתייחס אליו במהירות כאל המועמד הצפוי. ב-17 ביולי 2020, בהתבסס על הניתוח של סוכנויות הידיעות לספירת קולות ההצבעה מרחוק, ב-AP הכריעו את המירוץ לטובתו של באומן.
הניצחון של באומן בבחירות המקדימות כמעט הבטיח את היבחרו לבית הנבחרים האמריקאי בשל האופי הדמוקרטי של המחוז. בבחירות הכלליות ניצח בניצחון סוחף, והביס את מועמד המפלגה השמרנית פטריק מקמנוס עם כ-84% מקולות הבוחרים. ב-3 בינואר 2021, הושבע באומן לקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
אנדרה שאגווארי
אנדרה שאגווארי (במקור שפיצר, בהונגרית: Ságvári Endre; בודפשט, 4 בנובמבר 1913 – בודפשט, 27 ביולי 1944) היה עורך דין יהודי-הונגרי, חבר בולט בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. בתקופת הרפובליקה העממית ההונגרית (אחרי מלחמת העולם השנייה) דמותו הייתה מקור לדוגמה ולמופת על רקע תפקידו הפעיל בתנועה לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה ופעילותו האנטי-פשיסטית שנשזרה באגדות רבות. אחרי חילופי המשטר בהונגריה בשנת 1990, הדעה החיובית עליו הפכה לשנויה מאוד במחלוקת. בסוף העשור השני של המאה ה-21 מוסדות שנקראו על שמו שינו את שמם, אך שמות חדשים אלה נתקלו שוב ושוב בהתנגדות חברתית.
ביוגרפיה.
מוצאו.
שאגווארי נולד במשפחה יהודית בבודפשט. אביו, דר' שאנדור שאגווארי, היה עורך דין מפורסם ואמו שהייתה מורה, רוזאליה ארדש, הייתה פטרונית ידועה, נשיאת קבוצת הנשים של בית הכנסת ברחוב נאג' פובארוש וסגנית נשיא MINOSZ (הברית הלאומית של הנשים היהודיות בהונגריה). אחותו הצעירה של אנדרה, אגנש שאגווארי, הייתה היסטוריונית וארכיבאית חוקרת בעיקר את שואת יהודי הונגריה. משנת 1970 עד 1985 הייתה מנהלת ארכיון העיר בודפשט. דודתו יוזפינה שפיצר שאגווארי הייתה אמו של הפיזיקאי היהודי-הונגרי בעל השם העולמי אגון אורובאן .
נעוריו.
אנדרה שאגווארי היה תלמיד מצטיין כבר בגיל צעיר. הוא בלט בין חבריו התלמידים בדרך החשיבה הייחודית שלו ובכישרונו. הוא התעניין במיוחד בספרות. כתב הרבה שירים וסיפורים קצרים בחייו, הוא היה סופר מוכשר, יכול היה להפוך למשורר גדול לו הדברים היו מתנהלים אחרת, אך שאגווארי כשראה את הסבל והעליבות ברובע 8 בבודפשט (שם גדל), היה נחוש לעזור להמוני העם והפך לעורך דין.
הוא התוודע למרקסיזם בשנות לימודיו באוניברסיטה. בשנת 1935 הפך למנהיג "מפלגת הסטודנטים המתקדמים" (HDP), שהוקמה במסגרת "האגודה האוניברסיטאית של הסטודנטים היהודים-הונגרים במוסדות האקדמיים". בשנת 1936 קיבל תואר דוקטור במשפטים ובמדע המדינה. הוא הפך עובד בבית המשפט המחוזי בבודפשט. באותה תקופה הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). הוא בעיקר הרצה, וארגן את תנועת הנוער של השמאל. ב-25 ביולי 1937 נשא לאישה את אחת מעמיתיו למפלגה, מגדה בכרך. בספטמבר אותה שנה השתתף במתקפה על בית מפלגת צלב החץ הפשיסטית, הפרו-נאצית והאנטי-יהודית ברחוב טומפה. הוא נתפס ונגזרו עליו שמונה חודשי מאסר. הוא שוחרר ב-10 בדצמבר 1940 ולאחר שרות קצר בשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים בעבור הצבא ההונגרי) בהודמזוושרהיי הועסק על ידי יומון המפלגה נפסבה במחלקת ההפצה שלו. הוא הפך למזכיר ועדת הנוער הלאומית (OIB) של מדור הנוער ב-MSZDP, והקדיש חלק נכבד מזמנו לנושא זה. נקודת מפנה גדולה בחייו הייתה כשהצטרף למפלגת הקומוניסטים של הונגריה בסוף 1940. הוא ירד למחתרת משנת 1942, אך המשיך לעבוד בתנועת הנוער.
הוא היה המארגן הראשי של הפגנת המחאה ליד אש התמיד בכיכר בתיאני בשנת 1941. ב-6 באוקטובר הקיפו שלוש מאות צעירים סוציאל-דמוקרטים את האנדרטה עם שלט והניחו זר על סרט צבעי הדגל לאומי - למען חופש הונגריה - עם הכיתוב "הנוער ההונגרי". הוא גם השתתף בארגון התנועה נגד המלחמה בכיכר פטפי בשנת 1942. ב-15 במרץ התכנס קהל של שישה עד שמונת אלפים אנשים כדי למחות נגד המלחמה. המפגינים יצאו לכיוון כיכר לאיוש קושוט, אך בגשר השלשלאות ניסו השוטרים לפזר את המחאה. כמעט מאה אנשים עוכבו, ובכל זאת חלק מהמפגינים הצליח להגיע לפסל קושוט, שם חזרו על דרישותיהם נגד המלחמה. בשנת 1944 ערך שאגווארי את העיתון "שלום וחופש". הוא היה מעורב בארגון תנועת ההתנגדות.
מותו.
בהנחייתו של פטר האין (לאחר כיבוש הונגריה ב-19 במרץ 1944 חטפו ה-SD והגסטאפו אנשי שמאל ואנטי-פשיסטיים על בסיס רשימות שהעביר אליהם פטר האין. הוא הורה גם על מעצרו של אנדרה שאגווארי. לאחר השתלטות מפלגת צלב החץ ב-16 באוקטובר 1944 מונה ליועץ הממשלה וחבר במועצה השרים. לאחר המלחמה הוצא להורג) החלו לעקוב אחריו. ב-27 ביולי 1944 בבודפשט, בקונדיטוריה הגדולה ברחוב בודאקסי (כיום מסעדת רמיז) הגיעו ארבעה ז'נדרמים לעצור אותו. בן זוגו למפגש נכנע ללא התנגדות, אך שאגווארי הציג תעודת זהות מזויפת ואז שלף אקדח לעבר הז'נדרמים ופצע את שלושתם. בחילופי האש שהתפתח ניסה שאגווארי להימלט, זרק את אקדחו הריק ורץ לרחוב, אך שם ירה בו אחד הז'נדרמים ופצע אותו אנושות. האגדה מספרת כי הז'נדרמים התקרבו לשאגווארי הגוסס ושאלו לגבי זהותו. התשובתו הייתה: "היו לי שלושים ושניים שמות, נחשו איזה מהם אמיתי." שאגווארי ואחד הז'נדרמים שקיבל אות לשבח יחד עם שלושת האחרים, מת מפצעיו בבית החולים.
לאסלו קרישטוף, אחד מארבעת הז'נדרמים נידון למוות בתלייה בשנת 1959 על רצח שאגווארי והוצא להורג, אם כי באותה תקופה לעיתים רחוקות נגזר עונש מוות פוליטי. בית המשפט העליון של הונגריה ביטל בשנת 2006 את פסק הדין וקבע כי הז'נדרמים פעלו נגד שאגווארי בהתאם לחוק דאז (ועדיין בכל הקשור לשימוש בנשק). הדבר עורר דיון סוער, ומתנגדי הזיכוי טענו כי ניתן לפרש את הזיכוי כאילו לדעת בית המשפט הונגריה פעלה כמדינת שלטון החוק למרות הכיבוש הגרמני.
יחסי ארמניה–קנדה
יחסי ארמניה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לקנדה. שתי המדינות חברות בארגון לה פרנקופוני ובאו"ם.
היסטוריה.