בהתחלת המאה ה-19 התארגנה בבירת בסרביה, קישינב (קישינאו) שהייתה אז בשליטת מהאימפריה הרוסית, גילדה של לאוטארים צוענים. בביתו של הבויאר ברטולומיי היה טאראף של לאוטארים שניגנו מנגינות וריקודים רומניים מקומיים (כמו "אני אוהב אותך בלי גבול" ו"סרבסשט" ). הלאוטאר האגדי בארבו לאוטארו היה מפורסם בשטחי מולדובה משני צידי הפרוט. לפופולריות רבה זכה גם הלאוטאר יאנקו פרז'ה מקישינב, ששיחק תפקיד חשוב בחיים המוזיקליים של העיר בשנים 1870-1830. הוא לימד דור שלם של לאוטארים כגון קוסטאקה מרין (1911-1840) וגאורגה הרארו (1853- 1920 ). עוד אמן מפורסם בתחום היה טימופיי ניאגה, אביו של המלחין שטפאן ניאגה.
הצטיינו ביצירותיהם גם הלאוטארים ג. פאונה וק. פארנו.
הטאראפים ניגנו בחגיגות הכפר, בחתונות וליוו מופעי בידור. בתקופת השלטון הסובייטי בבסרבסיה -שרובה נכלל לתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית מולדובה, קמו מספר רב של תזמורות עממיות, חלקן לפי האופנה הקומוניסטית, מורכבים ממספר רב מאוד של נגנים.
אחת התזמורות הידועות ביותר נקראה "לאוטארי" (Lăutarii).
כלי הנגינה של הלאוטארים.
הלאוטארים משתמשים לעיתים רחוקות בכלי נשיפה המאפיינים את מוזיקת האיכרים, בגלל אפשרויותיהם המוגבלות. עם זאת יש לאוטארים המנגנים בחליל הרועים או בחמת חלילים - ה"צ'ימפוי" (cimpoi)
בימינו ישנם לאוטארים המשתמשים בכלי נגינה חשמליים, אלקטרוניים ואלקטרואקוסטיים רבים: אורגנים, אקורדיונים אלקטרוניים, גיטרות וגיטרות באס חשמליות ואלקטרואקוסטיות, וכו'.
החליל, חמת החלילים, ה"סולרה", הבוצ'ום נשארו יותר נחלת הנגנים האיכרים, רומנים במוצאם.
לעומת זאת חליל פאן, הכינור, הקובזה ובמיוחד הצמבאל הפכו בעיקר התמחות של המוזיקאים הצוענים.
הרפרטואר.
בחצרות הבויארים והשליטים ביצעו הלאוטארים והזמרים העממיים בלדות, דוינות, שירי היידוקים, שירי חאפלות, שירי אהבה וריקודים. גם במאות הבאות בחלקי רומניה מסוימים שימרו וביצעו הלאוטרים הצוענים "שירי אבות" - יצירות שירה אפית רומנית
באותן השנים הופיעו ז'אנרים חדשים כמו הפסטרפים, המנלות, הסמאי, הבסטות, וטקסימים הטורקיים. שירי האהבה או "שירי העולם הגדול" (cântece de lume) העירוניים לבשו צורות מסלסלות, לפי אופנות מן המזרח הקרוב.
בסלונים של הבויארים התחילו הלאוטארים להתמקד לרוב במוזיקה המתאימה לשמחות ולמסיבות. הם ניגנו קטעים מן הפולקלור הכפרי, שירי "מאחאלה" (שירי שכונות) עירוניים ושרידים של הרפרטואר ערבי-פרסי-טורקי-יווני.
אחרי 1830 החליפו שליטי הנסיכויות את התזמורת העות'מאנית - ה"מטרחנאה" - בתזמורות כלי נשיפה בסגנון מערבי.
סגנון נגינה.
הנגינה של הכנרים בקרב הלאוטארים שונה מזו של נגני המוזיקה הקלאסית בעיקר בגלל השימוש הרב במליסמים, בקישוטים מלודיים, הטריל "המזויף" (טרמולו חזק המגיע לתו העליון), גליסנדו על המיתר, פורטמנטי של התו, גלישת האצבע מתת-טון אל טון, רבעי טון וכו'.
גם שאר הכלים אימצו חלק מאפיונים טכניים אלה.
קישורים חיצוניים.
ברצינות על מוזיקת הלאוטארים- החלק השני- ריאיון עם המוזיקולוגית ד"ר ספראנצה רדולסקו, חוקרת ראשית במחלקת אתנו-מויקולוגיה במוזיאון האיכר הרומני בבוקרשט, באתר divers - גישה ב-15 באפריל 2014
George Pascu, Melania Boţocan, - "Carte de istorie a muzicii. Editura Vasiliana, Iaşi 2003 "
מסורה בבלית
קולין ליקי
קולין לואיס אברן ליקי (אנגלית: Colin Louis Avern Leakey; 13 בדצמבר 1933 - 29 בינואר 2018) היה מהבוטנאים המובילים באנגליה, חבר אקדמיה בקינג'ס קולג' ובמכון לביולוגיה, וכן סמכות עולמית בנושא הסוג שעועית.
רקע.
קולין ליקי נולד בקיימברידג' ללואיס ליקי, ארכאולוג אפריקאי, ולפרידה ליקי מהניוהאם קולג'. אחיו למחצה הם ריצ'רד ליקי, הפלאונטולוג הקנייתי, ופיליפ ליקי, הפוליטיקאי הקנייתי. הפלאונטולוגיות מייב ליקי ולואיז ליקי הן גיסתו ואחייניתו.
לימודים.
לאחר לימודיו בבית הספר גרשם בהולט, נורפוק, ליקי ביצע שירות לאומי בשירות התנדבותי בצי המלכותי הבריטי, ובכלל זה שירת שנה בצוותו של לואי מאונטבאטן שפיקד על הצי בים התיכון. לאחר מכן למד פיזיולוגיה, ביוכימיה, בוטניקה והיסטוריה ופילוסופיה של המדע לתואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג' במדעי הטבע. לאחר מכן התמחה בחקלאות טרופית ופתלוגיה של צמחים טרופיים באוניברסיטת אקסטר ובאוניברסיטת איי הודו המערבית בטרינידד.
ב-1972, לאחר שכבר הדריך דוקטורנטים באוניברסיטת מקררי באוגנדה, הוא קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'.
נפטר ב-29 בינואר 2018.
כפיה (מתמטיקה)
ספר החילופים
ספר החילופים, או בשמו הערבי כתאב אלכ'לאף (كتاب ٱلخلف, גם כתב אלח'לף), חובר על ידי מישאל בן עוזיאל במאה ה-11, והוא מתעד את המחלוקות שבין אהרן בן משה בן אשר, לבין משה בן דוד בן נפתלי בענייני נוסח המקרא. כמו כן, כולל הספר 'רשימת הסכמות', בהם מסכימים שני הראשונים, לעומת בעלי מסורה אחרים.
ספר החילופים נכתב בערבית יהודית. קיימת העתקה קדומה לעברית בספר עדת דבורים.
קיימות רשימות חילופים נוספות, אך הן נחשבות פחות מהימנות מספר החילופים.
ספר החילופים ראה אור בעריכתו של אליעזר ליפשיץ, בירושלים, בהוצאת מאגנס, בשנת תשכ"ה-1965.
קישורים חיצוניים.
ספר החילופים בעריכתו של אליעזר ליפשיץ בעבר סריקה הייתה להורדה באתר האוניברסיטה העברית (טקסט מלא) וכיום בארכיב המרשתת web.archive.org.
המשרד לעבודות ציבוריות
המשרד לעבודות ציבוריות ולבנין
המשרד לעבודות ציבוריות ולבניין
משרד לעבודות ציבוריות
החברה השיתופית לעבודות ציבוריות
המשרד לעבודות ציבוריות, בניין וחרושת
האוזן הפנימית
האוזן החיצונית
משרד לעבודות ציבוריות ובנין
איאן פאונטיין
איאן פאונטיין (באנגלית: Ian Fountain נולד ב-1970) הוא פסנתרן קונצרטים בריטי.
חייו.
לימודים.
פאונטיין החל בלימודי הפסנתר בגיל חמש. הוא שר במקהלת ניו קולג' באוקספורד והמשיך את לימודיו בווינצ'סטר קולג' ובקולג'
המלכותי הצפוני למוזיקה. מוריו היו רוברט באטון וסולאמיטה ארונובסקי. בגיל 19 היה הזוכה הצעיר ביותר בתחרות רובינשטיין של 1989 בתל אביב.
קריירה.
איאן פאונטיין מרבה להופיע ברחבי תבל, כסולן בקונצרטים עם תזמורות נודעות, בהן התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילהרמוניה, תזמורת האלה, הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים.
בשנת 1999 הוזמן לפולין לציון שנת ה-150 למות פרדריק שופן בנגינת שני הקונצ'רטי של שופן בקרקוב.
פאונטיין מרבה גם לנגן בפסטיבלי מוזיקה ברחבי העולם, הן סולו והן בהרכבים קאמריים שונים ומופיע ברסיטלים באתרי מוזיקה חשובים.
בין הקלטותיו המצליחות וריאציות דיאבלי של לודוויג ואן בטהובן לחברת CRD ורסיטל שלח סונאטות מן המאה ה-20 לחברת EMI.
מאז 2001 nכהן איאן פאונטיין כפרופסור לפסנתר באקדמיה המלכותית למוזיקה.
נעמי יואלי
נעמי יואלי (נולדה ב-1950) היא יוצרת עצמאית בתיאטרון, בובנאית, במאית, מחזאית ודרמטורגית ישראלית. כמו כן עוסקת במחקר תיאטרון וטקס ובהוראה בתחום התיאטרון, הבובנאות ואמנות הסיפור.
ביוגרפיה.
נעמי יואלי נולדה לשלמה וצילי יואלי וגדלה בגן רחביה, ירושלים, הקטנה מבין שלוש אחיות. הוריה הם שרידים כמעט יחידים של משפחתם מהשואה, עלו לארץ ישראל מפולין בשנות ה-30 של המאה ה-20 והקימו משפחות חדשות. שם משפחתה, יואלי, על שם סבה מצד אביה, יואל.
הידע הרב ואהבת התיאטרון של נעמי יואלי ניתן לה מאמה, אחות במקצועה שאהבה תיאטרון והלכה ללמוד תיאטרון לאחר יציאתה לפנסיה. עוד בילדותן, הקימו ההורים לבנות תיאטרון בובות משפחתי. אחותה הגדולה בעיקר כתבה את הטקסטים, אמה ואחותה האמצעית יצרו את הבובות ונעמי הופיעה עם התיאטרון כילדה וכנערה. בשנות השישים הייתה פעילה בטלוויזיה החינוכית שהחלה אז, כמפעילה ומדבבת של הבובה דודו, בשיעורי המתמטיקה של המורה שלומית דקל.
בשנות ה-70 התגוררה יואלי עם משפחתה בבאר שבע ואחר-כך בדימונה. במקביל ללימודי הספרות באוניברסיטה, הקימה בדימונה קבוצת תיאטרון לילדים, אשר הופיעה בדימונה ובישובי הסביבה במופע "דירה להשכיר", מיצירות לאה גולדברג. במקביל, ייסדה תוכנית הדרכה להנחלת אמנות תיאטרון הבובות בגיל הרך, בגני הילדים ובכיתות היסוד בדימונה. היא בוגרת תואר ראשון בהצטיינות בספרות עברית ואנגלית מאוניברסיטאות באר-שבע ועברית (1975). בסוף שנות השבעים עברה המשפחה למרכז. היא למדה משחק ובימוי באוניברסיטת תל אביב בשנים 1977–1980 ובמקביל, לימדה דרמה יוצרת בחטיבת הביניים שמואל הנגיד בהרצליה.
בראשית שנות ה-80 נעמי יואלי הקימה וניהלה במשך חמש שנים את "תיאטרון הבובות של הפארק", המרכז לאמנות תיאטרון הבובות בתל אביב. במרכז הופיעו מיטב ההצגות של תיאטרון הבובות האמנותי לילדים והתקיימו בו תוכניות הדרכה והעשרה לילדים, לגננות ולמחנכים. עשרות אלפי מבקרים וצופים התארחו בתיאטרון בשנות קיומו. בשנים אלה לימדה יואלי משחק ותיאטרון בובות בסמינר הקיבוצים בתל אביב.
בשנות השמונים החלה בפעילות בתיאטרון הניסיוני למבוגרים בשיתוף עם הדס עפרת, בהצגות "ילד טוב ירושלים", 1984 (כתיבה משותפת ומשחק), "בית תפוס", 1988 (משחק); "מאחורי הגדר", 1989 (משחק והפעלה ועוד). ההצגות הופיעו בפסטיבלים בארץ ובעולם. במקביל לימדה ומלמדת אמנות הסיפור, משחק ודרמה במסגרת שונות (בית הספר לתיאטרון חזותי, ירושלים; סמינר הקיבוצים, בית אריאלה, סמינר לוינסקי).
קבלה תואר שני בתיאטרון בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת תל אביב (1990).