הנדלר הופיע במספר דרמות טלוויזיה וקומדיות מצבים, בין היתר בעמוק באדמה, חברים, חוק וסדר, הבית הלבן, מיאמי וייס, סקס והעיר הגדולה, אד, אבודים ו24. הוא היה אחד מכוכבי קומדיות המצבים של ABC, It's Like, You Know... וHot Properties, וכיכב בקומדיית המצבים של רשת FOX . בשנת 2000 גילם את לארי פיין בסרט הטלוויזיה "שלושת המוסקטרים". בימים אלו הוא מגלם את דמותו של צ'רלי ראנקל, חברו הטוב ביותר וסוכן דמותו של דייוויד דוכובני, האנק מודי, ב"קליפורניקיישן". בנוסף, הופיע בסרטים כופר (1996), הנבחר (1981) וTaps (1981).
ב-1991 הופיע על במת ברודוויי בהצגה "I Hate Hamlet", שבאחת מהופעותיה עזב את הבמה במהלך המערכה הראשונה לאחר שכוכב אחר בהצגה, ניקול ויליאמסון, טעה בכוריאוגרפיה במהלך סצנת קרב בין השניים, וכתוצאה מכך פגע בגבו של הנדלר. הנדלר הגיב למאורע: "נטשתי את ההפקה כי מהיום הראשון התנהגותו של ויליאמסון לשאר חברי הצוות הייתה בלתי נסבלת".
בנוסף לעבודתו כשחקן, הנדלר גם סופר. ספרו הראשון, "Time On Fire: My Comedy of Terrors", מספר על התאוששותו הבלתי סבירה ממחת הלוקמיה מיאלואידית חריפה בה לקה בשנות העשרים לחייו. ספרו השני, "It's Only Temporary...The Good News and the Bad News of Being Alive", שיצא במאי 2008, מספר על מסע ארוך הכרת התודה שלו לאנשים שהיו איתו בעת המחלה. הוא כתב לכמה כתבי עת, בין היתר ל-"ELLE, "O", "the Oprah Magazine וMirabella".
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרה הביוגרפית "פוסי/ורדון", ברשת FX Networks, אותו חייו של בוב פוסי.
ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", פשוט ככה בה חוזר הנדלר על תפקידו כהארי גולדנבלט.
אוון הנדלר
מרוץ היאכטות סידני-הובארט
מרוץ היאכטות סידני-הובארט (באנגלית: Sydney to Hobart Yacht Race) הוא תחרות שיט בינלאומית ליאכטות מפרש, הנערכת באוסטרליה בקיץ מדי שנה ברציפות מאז 1945. כלי השיט המשתתפים בה מוזנקים ב-26 בדצמבר מנמל העיר סידני שבדרום-מזרח אוסטרליה, חוצים את מצר בס ומגיעים לנמל העיר הובארט שבאי טסמניה. המרוץ, שאורכו כ-1,170 קילומטרים, הוא אחת מתחרויות השיט הגדולות הנערכות בים הפתוח ואחת מהקשות ביותר שביניהן בשל תנאי השיט הידועים לשמצה במצר בס. בשיאו של המרוץ השתתפו בו 371 כלי שיט (ב-1994). שיא הזמן הנוכחי להגעה לקו הסיום שנקבע במרוץ (ב-2005) היה 42 שעות, 40 דקות ו-10 שניות.
תולדות המרוץ.
ראשיתו של המרוץ היא במועדון שהוקם על ידי האוסטרלי פיטר לוק (Peter Luke) וחבריו לשם שיט בנתיב המשמש כיום את התחרות. השיט הפך למרוץ לפי הצעתו של קפטן ג'ון אילינגוורת' (John Illingworth), קצין הצי המלכותי הבריטי שביקר באוסטרליה.
במרוץ הראשון השתתפו תשעה כלי שיט. ב-1947 השתתפו במרוץ 28 כלי שיט, ב-1965 – 53, וב-1975 הגיע מספרם ל-102. ב-1981 השתתפו במרוץ 159 יאכטות. במרוץ ב-2011 נטלו חלק 88 יאכטות. בסך הכל השתתפו בתחרות עד כה 5,058 יאכטות. מספר כלי השיט המסיימים את המרוץ הוא תמיד קטן ממספר הפותחים בו. בממוצע פורשות מן המרוץ כ-18% מן היאכטות הפותחות בו (ב-1984 פרשו מן המרוץ 70% מן היאכטות). נכון לשנת 2007 השתתפו שלושה שייטים בתחרות 44 פעמים כל אחד.
המרוץ מתנהל על פי כללי השיט במרוצים (Racing Rules of Sailing) שנקבעו על ידי פדרציית השיט הבינלאומית.
המרוץ ב-1998 הסתיים בטרגדיה, כאשר סופה עזה במיוחד שהתחוללה במצר בס הביאה לטביעתם של חמישה כלי שיט ממשתתפי התחרות, וששה מן השייטים נספו. מתוך 115 היאכטות שפתחו במרוץ באותה שנה הגיעו רק 44 לקו הסיום. בעקבות האסון הוקשחו תנאי הסף להשתתפות בתחרות בנוגע לגיל המינימום של השייטים ולניסיונם. במהלך שנות המרוץ טבעו במהלכו בסך הכל תשע יאכטות ונספו 11 שייטים.
על פי המסורת חוגגים השייטים מסיימי המרוץ את ליל השנה החדשה (ב-31 בדצמבר) בנמל הובארט.
נשים השתתפו בתחרות החל משנת 1946. ב-1975 הפליג צוות היאכטה הכל-נשי הראשון, ובסך הכל השתתפו בתחרות עד כה למעלה מאלף שייטות. גביע ג'יין טייט (על שם המשתתפת הראשונה בתחרות) מוענק מדי שנה לקברניטה הראשונה המסיימת את המרוץ.
תוצאות.
זמן ההגעה לקו הסיום בשנה הראשונה למרוץ היה 158 שעות ו-22 דקות. זמן זה התקצר במהירות, אך זמן השיא שנקבע ב-1975 נשבר רק 21 שנים אחר כך, ב-1996. שיא חדש שנקבע ב-1999 נשבר על ידי השיא הנוכחי בשנת 2005.
יאכטות אוסטרליות ניצחו במרוץ 41 פעמים, אמריקניות – 10 פעמים, ניו זילנדיות – חמש, ויתר הניצחונות נחלקו בין יאכטות משש אומות נוספות. היאכטה האוסטרלית מורנה (Morna) ניצחה בתחרות שבע פעמים (תחת שני בעלים שונים). שני שייטים אחים ניצחו בתחרות ארבע פעמים.
במקביל למרוץ סידני-הובארט מתנהל באוסטרליה גם מרוץ היאכטות מלבורן-הובארט.
מצע (ביוכימיה)
אהרן איזנברג
י&quot;ל פינסקר
המסע של דספרו
המסע של דספרו הוא סרט הנפשה בבימויו של סאם פל (Sam Fell) מבית אולפני יוניברסל משנת 2008. הסרט מבוסס בעיקרו על הספר "סיפורו של דספרו" של קייט די-קמילו משנת 2003. את התפקידים הראשיים מדבבים בגרסה המקורית סיגורני ויבר, מתיו ברודריק ואמה ווטסון.
עלילת הסרט.
הסרט מתמקד בשלוש דמויות עיקריות, הנמצאות במקום מסוים ומרגישות לא-שייכות, ובדרכן למציאת ייעודן האמיתי.
הסרט מתרחש כולו בממלכת דור, שנודעה ב"יום המרק המלכותי" הנערך בה מדי שנה. בתחילת הסרט מגיע העכברוש המדבר רוסקורו עם המלח פייטרו באניה לנמל בממלכת דור. כל העיר שוקקת חיים וריחות בזכות יום המרק המלכותי, שבו מבשל אנדרה, השף המלכותי, מרק חדש וכל יושבי הממלכה מוזמנים לטעום.
רוסקורו נמשך לריח המרק המפתה, לא מסוגל לעצור בעדו ונכנס לארמון, לחדר הסעודה, בו מסובים כל נכבדי הממלכה סביב השולחן. בטעות נופל רוסקורו לצלחת המרק של המלכה והיא מתעלפת מרוב גועל ואימה. ראשה נופל לתוך המרק והיא מתה.
רוסקורו מצליח להימלט מכל האנשים המנסים ללכדו ולחסלו ונופל לביוב. עקב כך מטיל המלך על ממלכתו צו איסור על אכילת מרק וכן מוציא את כל העכברושים מחוץ לחוק. בממלכת דור מתחילה תקופה קשה ומדכאת - המלך שבור ממות אשתו ומסתגר בחדרו, הנסיכה פיא בוהה בשמיים המעוננים ומייחלת לגשם ותושבי הממלכה מסתגרים בבתיהם.
במקביל מגיע רוסקורו לממלכת החולדות במעמקי הביוב האפל. בוטיצ'לי, מנהיג החולדות פורס עליו את חסותו ומגן עליו מפני חולדות אחרות. רוסקורו מדוכא מן האפילה ומשאר החולדות הדוחות אותו בגסותן. הוא שואף לצאת מן החיים בביוב אך אינו יכול.
העכברים חיים בעולם משלהם, מעל החולדות. גיבור הסרט הוא דספרו טילינג, עכבר צעיר וסקרן, בעל אזניים גדולות במיוחד. המיוחד בו היא בעיקר העובדה שאינו מפחד משום דבר, למרות ניסיונות הוריו ומוריו ללמד אותו שכל עכבר נורמלי פוחד מחתולים, ממלכודות עכברים ומבני אדם.
מנהל בית הספר בעיר העכברים מודאג מהתנהגותו החריגה של דספרו, רואה בה איום על אחדות הקהילה ומזמן את הוריו על מנת להזהירם שיינקטו בצעדים לשינוי בהתנהגותו.
אחיו הגדול של דספרו לוקח אותו יום אחד לספריית הארמון כדי ללמדו איך לאכול דפי ספרים, אולם דספרו מעדיף לקרוא את הדפים במקום לאכלם.
תוך קריאה בספרים לומד דספרו על ממלכת דור, המשפחה המלכותית והנסיכה פיא בפרט. הוא סקרן לפגוש בני אדם. דספרו מחליט להגיע לנסיכה. לאחר ביקורו אצלה הוא מועמד לדין ומואשם ביצירת קשר עם בני אדם. בעקבות הודאתו מחליטה מועצת העיר להגלות אותו מחוץ לעיר. עכבר זקן ועיוור בעל חזות מרתיעה מוריד אותו בחבל לביוב - אל עולם החולדות
דמויות ומדבבים.
בסוגריים מופיעים המדבבים של הגרסה העברית.
פרומטיום
ועידת מינסק
ועידת מינסק הייתה ועידה שנייה של כלל ציוני רוסיה. היא התקיימה בין 4 בספטמבר ל-10 בספטמבר 1902. זאת הייתה ועידה ציונית ראשונה שהתקיימה ברוסיה עם אישור מטעם משרד הפנים הרוסי. בוועידה נוכחו 526 צירים, 160 מהם השתייכו למזרחי, 60 לפרקציה הדמוקרטית והשאר היו עצמאיים.
רקע.
אחרי הקונגרס הציוני העולמי החמישי והחלטות בדבר השינויים בתקנון הארגוני של ההסתדרות הציונית החליטו ציוני רוסיה לכנס ועידה ארצית. בין מורשי ציונות רוסיה היו חילוקי-דעות בדבר מועד ומיקום הכינוס. בסופו של דבר הוחלט על 4 בספטמבר 1902 כמועד הכינוס ומינסק כמקום הכינוס. ועידה כזאת אי אפשר היה לכנס בצורה בלתי-לגאלית, כדי להשיג אישור משלטונות היה צריך להגיע אל שר הפנים הרוסי ויאצ'סלב פלבה שהיה ידוע בתור אנטישמי קיצוני. השלטונות בדרך כלל התנגדו לתנועות לאומיות שהתפתחו בקרב מיעוטים שחיו באימפריה הרוסית, אך היחס לציונות היה דו-ערכי: מצד אחד - שלילי, כמו ליתר תנועות לאומיות; ומן הצד השני - חיובי, משום שמטרתה של הציונות הייתה הגירה המונית של היהודים משטחי האימפריה הרוסית. פלבה נתן את אישורו לכינוס הוועידה, סוכניו כל הזמן עקבו אחר הוועידה.
פלבה הורה לשלטונות המקומיים להתיר את כינוס הוועידה. זה היה הכינוס הציוני החוקי הראשון והאחרון ברוסיה הצארית. מתוך דיוני הוועידה נוכחו שלטונות לדעת כי התנועה הציונית אינה רק תנועת ההגירה, אלא תנועה לאומית המבקשת להחיות את האומה היהודית ודואגת להטבת מצבם של היהודים.
האישור לכינוס התקבל בחודש יוני, היוזמים ניגשו מיד לפעולה. על צבי ברוק הוטלה האחריות לארגון הוועידה.
הוועידה.
למעשה הייתה זו הוועידה השנייה של ציוני רוסיה, אבל מבחינה רשמית הייתה זו הוועידה הראשונה. משום שוועידת ורשה, אשר התקיימה בשנת 1898, התקיימה ללא אישורים מצד השלטונות. יחיאל צ'לנוב נבחר ליושב-ראש, מנחם אוסישקין, ישראל יסינובסקי ושמשון רוזנבאום נבחרו לסגניו.