בתחילת דרכו היה מורה לערבית בתיכון א' בתל אביב ומורה ללשון ולספרות עברית בישיבת היישוב החדש בתל אביב (1967 - 1973). בשנים 1970 - 1982 לימד ערבית בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ושימש כמרצה לאסלאם באוניברסיטת בר-אילן (החל מ-1973). הוא לימד תאולוגיה מוסלמית ופרשנות קוראן בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת תל אביב (1982 - 1995) ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת בר-אילן, שם שימש כראש המחלקה לערבית (1995 - 1999). בשנת 2003 שהה במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בקבוצה שחקרה את השיעה. מונה לפרופסור מן המניין בשנת 2001, החל מ-2006 ועד סוף ספטמבר 2010 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי הרוח.
מחקריו.
אברהמוב עוסק בחקר התאולוגיה המוסלמית הקדומה ובעיקר ביחס שבין המסורת לחשיבה השכלית כמקורות של ידיעה דתית. בנושא זה אף הרחיב את תחום המחקר שלו לטקסטים בערבית יהודית, בעיקר של רב סעדיה גאון והרמב"ם ועסק בסוגיה זו בכתביהם. כמו כן דן אברהמוב ביחס שבין התאולוגיה והפילוסופיה המוסלמית ובהשפעת הפילוסופיה על התאולוגיה. בשנים האחרונות עוסק פרופ' אברהמוב גם בהגות של איש ההלכה, התאולוג, הפילוסוף והמיסטיקאי אבו חאמד אלגזאלי (נפטר ב-1111) ובמיסטיקה הפילוסופית של גדול המיסטיקאים המוסלמים אבן אלערבי (נפטר ב-1240). הוא בחן את גישתו של אבן אלערבי לחקירת השכל לעומת ההתגלות המיסטית.
במסגרת מחקריו פרסם ארבעה ספרים, עשרות מאמרים וכמו כן ערכים לאנציקלופדיה של האסלאם, לאנציקלופדיה של הקוראן ולאנציקלופדיה של האהבה בדתות העולם וכן ביקורות על ספרים.
הוא עורך את כתב העת Studies in Arabic and Islamic Culture שיוצא בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
הגותו של אלקאסם אבן אבראהים.
עבודת הדוקטור של אברהמוב עוסקת בהגותו של התאולוג הזיידי אלקאסם אבן אבראהים (נפטר ב-860), שדן בנושאים העיקריים של התאולוגיה המוסלמית הקדומה, כמו הראיות למציאות האל ולבריאת העולם (אלקאסם משתמש הרבה בראיה מתוך הסדר וההרמוניה בעולם כדי להוכיח את מציאות האל), ייחוד האל, תאריו, בחירה חופשית מול גזרה קדומה, תיאורית האמאמה (השלטון) באסלאם ואמונה וכפירה. כל הנושאים האלה מופיעים אצל אלקאסם באיגרות שחלקן כתובות בפרוזה מחורזת. אברהמוב ההדיר שמונה מתוך איגרותיו של אלקאסם, תרגמן לעברית ודן בתאולוגיה המופיעה בהן. הוא הוכיח כי האמאם הזיידי אלקאסם היה הראשון שהכניס את התאולוגיה המועתזלית להגות של הזיידים.
שנים מספריו של אברהמוב עוסקים בתורתו של אלקאסם.
תאולוגיה אסלאמית - מסורת ורציונליזם.
הספר Islamic Theology – Traditionalism and Rationalism עוסק ביסודות המסורתיות והרציונליזם באסלאם של ימי הביניים. לשכל תפקיד חשוב גם בתאולוגיה המסורתית, שבחלקה הסתמכה על רעיונות של התאולוגיה הרציונליסטית המועתזלית. אנשי המסורת מתקיפים את הרציונליסטים ולהפך, ולעיתים אותם נימוקים משמשים את שני הצדדים. נוצרה גם פשרה בין היסוד השכלי ליסוד המסורתי, ולמעשה בתחומים מסוימים כמו שלילת ההגשמה, אנשי המסורת מקבלים את נימוקי מתנגדיהם.
תיאורית אהבת אלוהים.
תיאורית אהבת אלוהים של שני מלומדים מוסלמים: אלגזאלי, שהוזכר לעיל, ואבו זייד אלדבאג (נפטר ב-1296) מתוארת ומנותחת בספר Divine Love in Islamic Mysticism – The Teachings of al-GhazÁlī and al-DabbÁgh. לפי הספר, אהבת אלוהים אצל אלגזאלי היא אהבה אינטלקטואלית; ככל שידיעת האדם את פעולות אלוהים בעולם גדלה, כך גדלה אהבתו לאלוהים. הפיכת הידיעה לעקרון דתי מושפעת ככל הנראה מן הפילוסופיה המוסלמית, שקיבלה רעיונות ומושגים רבים מן הפילוסופיה היוונית. תורתו של אלדבאג, אף היא פילוסופית, אבל מושפעת באופן ברור מן הפילוסופיה הניאופלטונית.
התמודדות ההוגים המוסלמים והיהודים עם השפעת הפילוסופיה והרציונליזם.
נושא ההתמודדות של הוגי הדעות המוסלמים והיהודים עם השפעת הפילוסופיה והרציונליזם עובר כחוט השני במאמריו של אברהמוב. כך למשל, תורת הסיבתיות אצל אלגזאלי מהווה מיזוג מיוחד בין התפיסה המסורתית על כוחו האבסולוטי של האל לבין התפיסה הפילוסופית על הסיבתיות הטבעית. הסיבות לפי אלגזאלי הן תנאים אשר בלעדיהם אף פעולה לא הייתה מתרחשת. אבל מה שגורם לתנאים האלה לפעול הוא הכוח האלוהי השרוי בכל התנאים האלה. כך חיים הם תנאי לידיעה, ידיעה היא תנאי לרצון, רצון הוא תנאי ליכולת ויכולת תנאי לפעולה. אבל מה שמפעיל את השרשרת הזו הוא כוחו של האל. אלוהים אינו יכול לבצע פעולות בלתי הגיוניות; הוא אינו יכול לטעת ידיעה בגוף מת. תפיסה זו של אלגזאלי מנוגדת לתפיסתם של מספר תאולוגים מוסלמים שסברו שבכוחו של האל לעשות כל דבר, אף אם הוא בלתי הגיוני.
אפילו תורות דתיות עממיות, כמו ביקור בקברים זכו באסלאם להסבר פילוסופי. פח'ר אלדין אלראזי (נפטר ב-1209), אחד מגדולי התאולוגים באסלאם, שהושפע בערוב ימיו מן הפילוסופיה של אבן סינא (נפטר ב-1037) ומן הפילוסופיה של אבו אלברכאת אלבגדאדי (נפטר ב-1164 לערך), פילוסוף יהודי שהתאסלם, מנסה להראות כי נפש הנפטר צמודה לקבר, וכאשר המבקר מגיע לקבר, נוצר קשר בין שתי הנפשות.
בניגוד לתפיסה המסורתית של הוכחת הנבואה על ידי הנסים שהנביא מבצע, מוכיח פח'ר אלדין אלראזי כי נביא הוא מי ששכלו ומוסריותו עולים ברמתם על כל בני דורו וכמו כן הנביא ניחן בכישרון להשפיע באופן מוסרי על בני האדם.
הקשר בין ההגות המוסלמית להגות היהודית.
מספר ממאמריו של אברהמוב בוחנים את הקשר בין ההגות המוסלמית להגות היהודית. רב סעדיה גאון (נפטר ב-942) דן בשאלה האם המקור לידיעת אלוהים, תאריו ונביאיו הוא השכל או המסורת. התאולוגיה המוסלמית הקדומה התחבטה אף היא בשאלה זו, ואחד הפתרונות המפורסמים הוצע על ידי אבו אלחסן אלאשערי (נפטר ב-935), שטען כי מאמין בר שכל חייב להוכיח את מה שלמד בדרך של מסורת וקבלה מהורים וממורים על ידי שימוש בראיות שכליות. חובה זו נתפסה כחובה דתית. המועתזלים היו אף יותר רציונליסטים וטענו כי החובה הראשונה המוטלת על האדם היא לדעת את האל. בספרו "אמונות ודעות", מתפלמס רס"ג עם דעות אלה בטענו כי היכולת השכלית אינה נחלתם של אנשים רבים, השימוש בה אורך זמן רב וייתכן אף כי אדם לא יגיע למסקנות הדתיות הנכונות אחרי השימוש בראיות שכליות. לפיכך הוא דוחה את שתי העמדות האלה, ומעדיף את דרך המסורת לרוב בני האדם. לפי תפיסתו אין חובה דתית להוכיח את עקרונות הדת לפי השכל.
הופעת מקורות מוסלמיים בספרות הפילוסופית ובספרות הדתית היהודית נדונה גם במאמרים "מאזני העיונים ומקורותיו" וכן "כתאב אלחקאיק ומקורותיו".
התרבות הערבית הייתה חלק מתרבותם של היהודים בארצות האסלאם והדבר בא לידי ביטוי ביצירות היהודיות שנכתבו בערבית יהודית.
הגותו של המיסטיקאי אבן אלערבי.
במאמרו Ibn al-Arabi's Theory of Knowledge מראה אברהמוב כי אבן אלערבי מצא פתרון לשאלת הניגוד בין התגלות מיסטית לדיון שכלי. לפי אבן אלערבי לשכל שני תפקידים, תפקיד פעיל ותפקיד סביל. בתפקיד הפעיל הוא יוצר ראיות שכליות, היקשים וכיוצא בזה, בעוד שבתפקידו הסביל הוא כלי הקיבול של ההתגלות המיסטית. נוסף לכך, למרות היותו מיסטיקאי, אבן אלערבי ראה בשכל הפעיל כלי חשוב ביותר לצרכים הדתיים, אם כי הוא תקף לא פעם את הרציונליסטים בין אם הם מועתזלים או אשערים. התופעה הזו של שימוש בראיות שכליות בד בבד עם פולמוס עם קבוצות רציונליסטיות מאפיינת חלק ניכר מן התאולוגים המוסלמים שהתמודדו עם בעיית השכל אל מול ההתגלות.
מושגי יסוד בתאולוגיה המוסלמית.
אברהמוב מסביר במאמריו כמה מושגי יסוד ותאוריות של התאולוגיה המוסלמית: תאוריית רכישת המעשים (כסב), העזרה האלוהית לאדם (לטף), הקץ הקצוב לחיים (אג'ל), ידיעה הכרחית (עלם צ'רורי), תיאורית קבלת הביטויים האנתרופומורפיים כפי שהם (בלא כיף), תיאורית ביטול הדתות האחרות על ידי האסלאם (נסח'). חלק ממושגים אלה נדון תוך כדי תרגום יצירות מוסלמיות לאנגלית.
Gonext
גונקסט
שלטוט
שִׁלְטוּט (בסלנג: זִפְּזוּפּ; באנגלית: Zapping) היא פעולת החלפת ערוצי טלוויזיה באמצעות שלט רחוק באופן מהיר.
פעולת השלטוט החלה בארצות הברית, מתוך רצון של הצופים להחליף ערוצים בזמן תשדירי הפרסומת.
המקור למילה שלטוט הוא שילוב של השורש שלט ופעולת השיטוט. המילה אושרה על ידי האקדמיה ללשון העברית ב-1997.
בתחילת שנות ה-90, עם סיום המונופול של הערוץ הראשון, ישראל נכנסה לעידן הרב-ערוצי, שהביא אתו את האפשרות "לדלג" בין הערוצים השונים. כיום פעולת השלטוט היא נחלתם של מרבית צרכני הטלוויזיה.
ארקהפליי
בנימין אברמוב
הר פסקואה
דו&quot;ח ורבה-וצלר
דו"ח ורבה-וצלר, שהיה חלק מהפרוטוקולים של אושוויץ (וגם: דו"ח אושוויץ), הוא מסכת העדויות הראשונה שנרשמה מפיהם של אסירים שנמלטו ממחנה הריכוז אושוויץ באפריל 1944. הדו"ח הופץ בעולם המערבי החל מאמצע מאי 1944, וגרם בפעם הראשונה להבנה לגבי מהות והיקף ההשמדה של היהודים בשטחי הכיבוש של גרמניה הנאצית ולעצירה חלקית של השמדת יהודי הונגריה.
בריחתם של ורבה ווצלר.
באפריל 1944 הצליחו שני יהודים סלובקים בשם רודולף ורבה (ולטר רוזנברג) ואלפרד וצלר להימלט ממחנה הריכוז אושוויץ. אף על פי שהיו ניסיונות בריחה קודמים, רובם ככולם נכשלו בשל השמירה ההדוקה והאכזרית על המחנה, ובשל הצורך של הנמלטים לעבור קילומטרים רבים בסביבה עוינת, במצב פיזי ירוד ובלי כל יכולת להסוות עצמם כאזרחים מקומיים. ייתכן שהיו ניסיונות מוצלחים קודמים, אך הם לא נרשמו.