הגוף נלחם ברוב הנגיפים באמצעות יצירת אינטרפרון (קבוצת חלבונים המופרשים ממערכת החיסון). כתוצאה ממלחמה זו, מבריאים לבד ללא כל טיפול מרוב המחלות שנגרמות על ידי נגיפים. קיימות מחלות ילדים רבות כמו אדמת המאופיינות בכך שלאחר שנדבקים בהן מתחסן הגוף ובדרך כלל אין נדבקים בהן בשנית משום שהגוף מפתח נוגדנים שמקנים חסינות. כיום מחסנים את התינוקות כנגד רוב מחלות הילדים הנגרמות מנגיפים כי בגיל מבוגר עלולות מחלות הילדים להיות חריפות הרבה יותר ועלולות לגרום לסיבוכים. כ-30 אחוזים מהילדים שנדבקים ממחלות ילדים נגיפיות אינם מראים כל סימני מחלה אבל הם מתחסנים. את התרכיבים מכינים מנגיף מוחלש או מנגיף מומת.
במחקרים על תגובת התאים לנגיפים התגלתה תופעה מעניינת של "התאבדות" התא לפני שהושלם תהליך השכפול. בכך "מקריב" עצמו התא הנגוע ומונע את התפשטות הזיהום. מערכת החיסון נלחמת בנגיפים גם באמצעות לימפוציטים (תאי דם לבנים) מסוג B ו-T. תאי B נלחמים בזיהום באמצעות שחרור נוגדנים ואילו תאי T משחררים פרפורין (מולקולות שהורסות את התא הנגוע באמצעות הריסת מעטפת הליפידים של התא). נגיפים רבים רגישים לטמפרטורה גבוהה, ולעיתים קרובות נפגעת יכולת השכפול שלהם. לכן, במקרים רבים מגביר הגוף את חומו, בעזרת סוג של ציטוקינים, חלבונים המופרשים על ידי מערכת החיסון.
ניתן להשמיד נגיפים רבים על ידי חימום לטמפרטורה של 60 מעלות, וכן על ידי חשיפתם לחומרים כמו פורמלין או כלור, לעומת זאת אנטיביוטיקה אינה משפיעה על נגיפים. כשהם מוקפאים הם בעלי יכולת כמעט בלתי מוגבלת להמשיך להתקיים עד להפשרתם.
בפני מפתחי תרופות נגד נגיפים ניצב הקושי להשמיד את הנגיף בלי לפגוע בתא החי עצמו, בשל החיבור הסימביוטי בין הנגיף לבין מערכת ההתרבות של התא שיוצר מעין ישות חיה חדשה.
ברוב המקרים חשיפה לזיהום נגיפי והחלמה ממנו יוצרות בגוף חיסון נגד אותו סוג נגיף. ישנם סוגי נגיפים (למשל נגיף ה-HIV) המשנים את תכונותיהם על ידי מוטציות רבות ומהירות, מולן אין החיסון הקיים מספק.
שימוש בנגיפים ברפואה, בתעשייה ובחקלאות.
בזכות יכולתו היעילה של הנגיף לגרום לתא המארח לייצר חלבונים בצורה סדרתית, עושה האדם שימוש בשיטות המחקות פעולה זו לצרכים במגוון תחומים בהם מחקר, רפואה, תעשייה וחקלאות.
בביולוגיה של התא וביולוגיה מולקולרית נעשה שימוש בנגיפים ככלי פשוט לשינוי וחקירת פעילותם של תאים. השימוש בנגיפים תרם מידע חשוב בנושאי ביולוגיה של התא. כך נגיפים סייעו במחקר הגנטיקה ובהבנת המנגנונים הבסיסיים של גנטיקה מולקולרית בהם שכפול DNA, שעתוק, עיבוד RNA, תרגום ואימונולוגיה.
גנטיקאים משתמשים בנגיפים כנשא (וקטור) כדי להוסיף לתא גנים, וכך לגרום לתא לייצר חומר זר, או לחקור את השפעת הוספת הגן לגנום. תחום שימוש בנגיפים לטיפול במחלות, וירותרפיה, מנצל את הספציפיות של נגיפים לפגיעה ב-DNA ובתאים מסוימים. בין היתר הנגיפים עוזרים בריפוי גני (gene therapy), שבו משתמשים בנגיפים כדי להחליף גנים פגומים בתקינים. כיוון מחקרי נוסף הוא במלחמה בגידולים סרטניים על ידי שימוש בווירוסים אונקוליטיים. וירוסים אונקוליטיים הם וירוסים התוקפים תאים ממאירים בצורה טובה, בעוד שפגיעתם בתאי הגוף התקינים קטנה יחסית או זניחה. ישנם וירוסים אונקוליטיים טבעיים, כגון וירוס הזיקה הפוגע בתאי עצב סרטניים ונמצא בשלבי אישור אחרונים לטיפול בחולי גליאובלסטומה. באדם בוגר השפעת וירוס הזיקה על החולה היא זניחה, והצמצום בגודל הגידול הוא מבטיח. אולם, רוב הווירוסים האונקוליטיים המפותחים כיום עוברים שינויים גנטיים, כך שיהיו ספציפיים יותר לגידול, הרסניים יותר עבורו, ובטוחים יותר לחולה. הווירוס האונקוליטי המהונדס המוכר ביותר הוא ה T-VEC לטיפול בסרטן העור. וירוס זה הוא הווירוס האונקוליטי הראשון שקיבל את אישור ה FDA. וירוסים אחרים המשמשים את האנושות למעלה ממאה שנה הם הבקטריופאגים - וירוסים תוקפי חיידקים. במזרח אירופה נעשה שימוש בתרפיית פאג' (שבה משתמשים בבקטריופאג'ים) כתחליף לאנטיביוטיקות, וכיוון מחקר זה צובר עניין עקב העמידות לאנטיביוטיקה שנרכשה על ידי חיידקים פתוגניים.
גם בתחום הננוטכנולוגיה יש עניין בנגיפים. מנקודת המבט של חוקרי חומרים ניתן להתייחס לנגיפים כחלקיקים אורגניים. פני השטח שלהם כוללים כלים המיוחדים לחציית מחסומים שמעמיד בפניהם התא המארח. גודלם וצורתם של הנגיפים, כמו גם מספרן וטבען של הקבוצות הפונקציונליות על פניהם מוגדר בדיוק. ככאלו משמשים נגיפים רבות במדע החומרים כפיגומים לשינויים בפני השטח הנקשרים בצורה קוולנטית. יתרון של הנגיפים הוא בכך שניתן לתפור אותם באמצעות אבולוציה מוכוונת.
בחקלאות עושים שימוש בנגיפים לצורך קטילת מזיקים. נגיפים עשויים לשמש את האדם גם כנשק ביולוגי.
אמזוניה
אמזוניה (Amazonia) הוא אגן האמזונאס (בשמו הלטיני). זהו אגן ההיקוות הגדול בעולם אשר תופס יותר משליש שטחה של אמריקה הדרומית, כ-7 מיליון קמ"ר. המדינות הכלולות בו הן: ברזיל (4,750,000 קמ"ר שהם 56% משטח המדינה), פרו, קולומביה, בוליביה, סורינאם, גיאנה, ונצואלה, אקוודור וכן גיאנה הצרפתית.
אמזוניה הייתה מכוסה לפנים ים רדוד, כשהאוקיינוס הגיע עד למרגלות הרי האנדים. אט-אט נתמלא ים זה בכמויות עצומות של סחף שהובא אליו משך אלפי שנים על ידי הנהרות שזרמו מן ההרים, נוסף לכך התרוממה היבשה כולה, עד שאגן האמזונאס קיבל את צורתו הנוכחית והיה לשפלה אטלנטית, מן השפלות הגדולות בעולם.
הנהרות העיקריים באמזוניה:
בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על השטח המוגן המצוי בלב אגן האמזונאס והקרוי Central Amazon Conservation Complex כאתר מורשת עולמית.
אמזונאס
נהר האמזונאס (Rio Amazonas, מספרדית: נהר האמזונות) הוא הנהר הגדול בעולם. שטח אגן הניקוז שלו כשבעה מיליון קילומטר רבוע והוא משתרע בתחומי תשע מדינות באמריקה הדרומית. הנהר הוא שני או ראשון באורכו (תלוי בהגדרה עליה מסתמכים), והוא הראשון בשפעת מימיו (פי חמישה מהנהר הבא אחריו). על פי אחת הגרסאות, שמו ניתן לו על ידי הנוסע הספרדי פרנסיסקו דה אורייאנה, ששט לאורכו בשנת 1541 ופגש אינדיאנים ארוכי שיער ונטולי שער חזה, שלבשו חצאיות ודמו בעיניו לאמזונות, הנשים הלוחמות המתוארות במיתולוגיה היוונית. לפי גרסה אחרת, הכובשים הספרדים הבחינו בלוחמות בקרב הילידים המקומיים, שניסו להדוף אותם ועל כן קראו למקום "נהר האמזונאס". אולם נראה שהשם הוא שיבוש שמו המקורי של הנהר, "אמאזונו" שפירושו "המיית ענני מים".
ב-2011, לאחר תהליך בחירה שנמשך ארבע שנים, נבחרו הנהר והיער לאחד משבעת פלאי עולם הטבע.
גאוגרפיה.
האמזונאס הוא אחד מהנהרות הגדולים והמרשימים ביותר בעולם. הנהר זורם בצפון אמריקה הדרומית סמוך לקו המשווה. ישנה מחלוקת בין גאוגרפים ביחס לאורכו, המוערך בין 6,259 ל-6,800 קילומטר, והוא נחשב כיום לנהר הארוך בעולם. הנהר השני באורכו הוא הנילוס, שאורכו 6,695 קילומטר ועד לראשית המאה ה-21 נחשב לנהר הארוך בעולם. אין מחלוקת כי בשפעת מימיו אין אף נהר במידתו של האמזונאס, ובו זורמים כחמישית מכלל מי הנהרות בעולם. ראשיתו בנחלים הניזונים ממי שלגים בהרי האנדים בפרו, מאות קילומטרים בלבד מחופי האוקיינוס השקט, משם חוצה אפיקו את רוחבה של ברזיל, ולבסוף נשפך אל האוקיינוס האטלנטי.
גם יובליו של האמזונאס נמנים עם הגדולים בנהרות תבל ובהם: ריו נגרו, מדיירה, פורוס, טפז'וס, ז'פורה, ז'ורואה ושינגו. למעלה מ-1,100 יובלים ו-14 אלף יובלי משנה זורמים לנהר, מהם ארוכים מ-1,500 קילומטר. איי נהר רבים מצויים בו וביובליו.
אגן האמזונאס, הקרוי גם אמזוניה, הוא הגדול בעולם ושטחו עצום, בן כשבעה מיליון קמ"ר, קרוב במידתו לשטחה של ארצות הברית ללא אלסקה. אגן האמזונאס תופס יותר משליש משטחה של אמריקה הדרומית. מרביתו מכוסה ביער גשם טרופי והאקלים השורר בו חם ולח. אף יער האמזונאס הוא הגדול בעולם.
האמזונאס זורם בשטחן של ברזיל ופרו, אולם אגנו מנקז אזורים המצויים בשטחן של מדינות נוספות ובהן: בוליביה, אקוודור, קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם, וגיאנה הצרפתית.
חמישית מכמות המים המתוקים בעולם שזורמים לים, מקורה באמזונאס. ספיקת מימיו של הנהר היא כ-220 אלף קוב בשנייה. כמות עצומה זו אפשר שתמלא את הכנרת בחמש וחצי שעות בלבד, אם הייתה ריקה ממים. בשעה אחת זורמת בנהר כמות מים רבה יותר מאשר זורמת בכל ימות השנה בירדן. מדי יום מזרים הנהר אל האוקיינוס סחף בכמות של 1.3 מיליון טון. שטף המים הגדול גורם לירידת המליחות באוקיינוס ומשנה את צבע מי הים עד מרחק של 320 ק"מ ממקום שפכו של הנהר.
תוואי הנהר.
אוניות יכולות לשוט בו כ-3,700 ק"מ וזאת משום רוחבו הרב, אפיקו העמוק ובשל עקומת השתפלותו הנמוכה.
הנהר מתפתל בפשט שרוחבו עד 150 ק"מ וגדותיו ביצתיות לרוב. במקומות רבים מגיע רוחבו לעשרות ק"מ עד כי צופה בגדה אחת אינו יכול להבחין במראה הגדה האחרת. אף במרחק 3,000 ק"מ מן השפך גדול רוחבו מקילומטר. בחודש יוני מזרימים היובלים היורדים מן האנדים כמויות מים עצומות לאפיק האמזונאס. הנהר עולה על גדותיו ומציף שטחים מישוריים ברוחב של מאות קילומטרים. פני המים עשויים לעלות בשמונה מטרים בעונת ההצפה. אחר מספר שבועות נסוגים המים לאפיק הקבוע בהדרגה.
אפיק הנהר עמוק - כ-30–50 מטר ובקטע בן 1,450 הקילומטרים האחרונים לפני השפך עשוי עומקו להגיע לכדי 90 מטר.