בהתאם למנהגו של עגנון לקשור בין סיפוריו, רבי גדיאל התינוק היושב במערה מוזכר גם בסוף הסיפור הקצר "מעשה עזריאל משה שומר הספרים", הנכלל אף הוא בכרך "אלו ואלו". בסיפור הקצר "אגדת הסופר" מוזכר רבי גדיאל התינוק כמי שהבטיח לאישה שיהיו לה בנים ובני בנים, ו"לא היו ימים מועטים עד שזכתה וראתה ברכה בבטנה ויצאו הימנה צדיקים יראים ושלמים עוסקים בתורה ובמצוות, וזו הלידה הייתה חוץ מדרך הטבע לפי שאותה אשה אילונית היתה." הוא מוזכר גם בהערת אגב ברומן "אורח נטה ללון".
סיפורו של עגנון שימש השראה לסיפורו של ש. בן-ציון, "זעירא קטינא", שפורסם בשנת תרפ"ד בספר החמישי של "כתבים לבני הנעורים".
מקום התרחשות העלילה.
גרשם שלום קובע כי "סיפור המעשה מתרחש בארץ ישראל או בסביבתה", ולראיה: בתחילת הסיפור אביו של רבי גדיאל התינוק מגלת את שערות ראשו על קבר רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר, ובסוף הסיפור אליהו הנביא רוחץ את רבי גדיאל התינוק בחמי טבריה. עליזה שנהר מסתייגת ואומרת כי "אווירת הסיפור והשפעת אגדות עלילות-הדם העממיות יש בה כדי לרמוז על אפשרות של התרחשות העלילה בגלות."
אבי כץ (מאייר)
אבי כץ (נולד ב-24 בדצמבר 1949) הוא צייר, מאייר, קומיקסאי וקריקטוריסט ישראלי. מאייר ספרי ילדים ונוער, מדע בדיוני ועיתונים, ממייסדי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה. שמונה מהספרים שאייר זכו בפרס זאב לספרות ילדים ונוער וארבעה ספרים זכו בעיטור אנדרסן של המועצה הבינלאומית לספרים לצעירים.
ביוגרפיה.
כץ נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה. בילדותו למד בבית הספר היהודי ובאקדמיה העברית. בגיל 12 נרשם לשיעורי ציור ורישום מודל בבית הספר לאמנות . לאחר מכן, למד אמנות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בזמן הלימודים הציג שתי תערוכות יחיד של עבודותיו מאותה תקופה. הוא המשיך את הכשרתו בבצלאל, ירושלים, שם למד בהנחית אמנים ותיקים בהם אברהם אופק ויוסף הירש. לאחר סיום לימודיו נשאר לגור בישראל.
קריירה.
לאחר סיום לימודי האומנות עבד כמורה לאמנות בתלמה ילין. במקביל המשיך לצייר והציג את עבודותיו בתערוכות יחיד בתל אביב, יפו, ירושלים ורמת גן, ובתערוכות שונות בארצות הברית, מצרים, פורטוגל, צרפת ונורווגיה. חבר וקריקטוריסט קבוע בארגון הבינלאומי קריקטוריסטים למען שלום.
עיתונות.
כץ החל לפרסם איורים וקריקטורות בעיתונים ישראליים רבים, ביניהם "הארץ", "דבר", "העולם הזה" ובמגזינים שונים בהם "אנשים", "עולם הספורט", ורצועת קומיקס שבועית ב"מעריב לילדים" בשם וירטואלה. בשנת 1990 היה חבר בצוות ההקמה של כתב העת הדו-שבועי "ג'רוזלם ריפורט". איוריו הרבים הופיעו בכל הגליונות מאז יציאת העיתון לאור, בעמודי השער ולצד כתבות בנושאי פוליטיקה, טכנולוגיה וחברה, כמו גם במדורי ביקורת ספרים וביקורת מסעדות. מלבד אלו, בהמשך פרסם כץ קריקטורות בטור אישי בעל אופי סאטירי תחת השם From the Sketchbook בעמוד האחורי של העיתון.
ספרות.
במקביל לעבודתו בעיתונות, אייר כץ למעלה מ-200 ספרי ילדים ונוער בעברית ובאנגלית, ספרי לימוד לבתי הספר היסודיים, וספרי מדע בדיוני ופנטזיה. כץ אייר מגוון סוגות ספרותיות כגון: "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", "מבחר הסיפורת הבדיונית", "הרוזן ממונטה כריסטו", "שלמה המלך והדבורה", "צ'יקה, הכלבה בגטו", "איזה מן שם זה תאודורה" ועוד.
כץ אייר גם פוסטרים רבים עבור פסטיבל אייקון השנתי ועיצב סדרת בולים בנושא מדע בדיוני עבור דואר ישראל.
ביקורת.
ביולי 2018 פרסם הג'רוזלם ריפורט קריקטורה פוליטית שאייר כץ כביקורת על שחיתות שלטונית בפרפרזה ישירה על הספר "חוות החיות" של ג'ורג' אורוול. בקריקטורה, המבוססת על צילום של אוליבייה פיטוסי, מוצגים ראש הממשלה בנימין נתניהו וחברי קואליציה מן הליכוד כחזירים במהלך צילום סלפי מיד לאחר אישור "" בכנסת, ומעליהם הציטוט של קבוצת החזירים בספר: "כל החיות שוות, אך יש כאלו ששוות יותר". בעקבות מחאות של אנשי ארגוני הימין, הוחלט במערכת העיתון לפטר את כץ. מהלך זה עורר דיון נרחב בנוגע לצנזורה, חופש העיתונות וחופש הביטוי. כאות מחאה התפטר העיתונאי חיים ווצמן ממערכת ה"ג'רוזלם ריפורט". באותה שנה הועלתה תערוכה בשם "בין חופש הביטוי לחזירות" במסגרת פסטיבל "אנימיקס" ה-18 בסימן קריקטורה פוליטית.
חיים אישיים.
נשוי לפסלת והקרמיקאית רחל לונדון-כץ, ואב לשלושה בנים.
בטון פולימרי
בטון פולימרי הוא בטון המכיל פולימר כ. במקרים מסוימים נעשה שימוש בפולימר בנוסף לצמנט פורטלנד ליצירת בטון פולימר צמנט (PCC) או בטון פולימרי מותאם (PMC). פולימרים בבטון נמצאים בפיקוח מאז 1971.
הרכב.
בבטון פולימרי, נעשה שימוש ב לעיתים קרובות, אך בדרך כלל משתמשים ב כמרכיב הפולימרי העיקרי בשל יציבותם התרמית הגבוהה ועמידותם בפני מגוון רחב של כימיקלים. בטון פולימרי מורכב גם מאגרגטים הכוללים סיליקה, קוורץ, גרניט, אבן גיר וחומרים אחרים. האגרגט צריך להיות באיכות טובה, נקי מאבק ופסולת אחרת ויבש. אי עמידה בקריטריונים אלה עלול להפחית את חוזק הקשר בין הקושר הפולימרי למקשר.
שימושים.
ניתן להשתמש בבטון פולימרי לבנייה חדשה או לתיקון בטון ישן. תכונות האדהזיה של בטון פולימרי מאפשרות תיקון הן של בטון פולימרי והן של בטון על בסיס צמנט קונבנציונלי. עמידות לקורוזיה והחדירות הנמוכה של בטון פולימרי מאפשרות להשתמש בו בבריכות שחייה, מבני ביוב, תעלות ניקוז, תאים אלקטרוליטיים, לשחזור מתכות בסיסיות ומבנים אחרים המכילים נוזלים או כימיקלים קורוזיביים. הוא מתאים במיוחד לבנייה ושיקום של בורות ביוב בשל יכולתם לעמוד בגזי ביוב רעילים וחיידקים הנפוצים במערכות ביוב. בניגוד למבני בטון מסורתיים, בטון פולימרי אינו דורש ציפוי או ריתוך של תפרים מוגנים מ-PVC.
היישום של בטון פולימרי היה מועט בעשרות השנים הראשונות לקיומו בשל העלויות הגבוהות והקושי הקשורים לטכניקות הייצור שלו. עם זאת, ההתקדמות האחרונה הובילה להוזלות משמעותיות בעלויות, והשימוש בבטון פולימרי הולך והופך נפוץ יותר בהדרגה.
תכונות מכניות וכימיות.
התכונות המדויקות של הבטון הפולימרי תלויות בתערובת, בסוג הפולימר, בסוג האגרגטים ועוד. תכונות משותפות לכלל תערובות הבטון הפולימרי:
סמואל לי
סמואל לי (באנגלית: Samuel Lee; 14 במאי 1783 – 16 בדצמבר 1852) היה מזרחן אנגלי, פרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
ביוגרפיה.
סמואל לי נולד בכפר בסביבות שרוסברי למשפחה ענייה. לאחר שרכש השכלה בסיסית, התחיל לעבוד בנגרות. במקביל הוא למד מספר שפות, לימד בבית ספר ומסר שיעורים פרטיים בפרסית והינדו.
ארגון צדקה נוצרי נתן לו מלגת לימודים באוניברסיטת קיימברידג' בה התחיל ללמוד בשנת 1813. בשנת 1819 לאחר סיום לימודי תואר שני הוא מונה לפרופסור בערבית ובשנת 1827 סיים עבודת הדוקטורט. בשנת 1823 סמואל לי פרסם גרסה של פשיטתא שעברה מספר מהדורות.
בשנת 1829 פרסם תרגום של ספר מסעות של אבן בטוטה. בשנת 1831 הוא מונה לפרופסור לעברית באוניברסיטת קיימברידג' וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1848. בתקופה זו הוא פרסם בין היתר ספר דקדוק עברי ותרגום של ספר איוב.
בשנת 1848 הזמין לאוניברסיטה את אחמד פארס א-שדיאק לתרגום חדש של הביבליה לערבית. תרגום זה פורסם רק אחרי מותו של לי ונחשב בין התרגומים הטובים עד היום.
מרדארה
מרדארה (בסרבית: Мердаре) הוא כפר הממוקם במחוז טופליצה, בסרביה.
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, הכפר מונה 151 נפשות. מעבר הגבול בין מרכז סרביה לקוסובו נמצא במרדארה.
ישוב זה מיושב ברובו בסרבים (לפי המפקד משנת 2002), ובשלושת המפקדים האחרונים הבחינו בירידה במספר התושבים.
LXC (קיצור של: Linux Containers) היא שיטת וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה להפעלת מספר מערכות לינוקס (קונטיינרים) מבודדות על מארח בקרה באמצעות ליבת לינוקס אחת.
ליבת לינוקס מספקת את פונקציונליות cgroups המאפשרת הגבלה ותעדוף של משאבים (מעבד, זיכרון, קלט/פלט, רשת וכו') ללא צורך בהפעלת מכונות וירטואליות כלשהן, וגם את פונקציונליות בידוד מרחב השמות המאפשרת בידוד מלא של סביבת ההפעלה, כוללים תהליך עצים, רשתות, מזהים המשתמשים ועיגון מערכות קבצים שרואה היישום.
LXC משלב את cgroups של הליבה ותמיכה במרחבי שמות מבודדים כדי לספק סביבה מבודדת ליישומים. גרסאות מוקדמות של Docker השתמשו ב-LXC כדרייבר להרצת קונטיינרים, אם כי LXC נעשה אופציונלי בגרסה 0.9 והתמיכה בוטלה ב-Docker v1.10. הפניות לקונטיינרי לינוקס מתייחסות בדרך כלל לקונטיינרים של Docker הפועלים על לינוקס.
סקירה כללית.
LXC מספקת וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה באמצעות סביבה וירטואלית שיש לה תהליך ומרחב רשת משלה, במקום ליצור מכונה וירטואלית מלאה. LXC מסתמך על פונקציונליות cgroups של ליבת לינוקס שפורסמה בגרסה 2.6.24. הוא מסתמך גם על סוגים אחרים של פונקציונליות בידוד של מרחב שמות, שפותחו ושולבו בליבת לינוקס הראשית.
אבטחת מידע.
במקור, קונטיינרים של LXC לא היו מאובטחים כמו שיטות וירטואליזציה אחרות ברמת מערכת ההפעלה כגון OpenVZ: בליבות לינוקס לפני 3.8, משתמש השורש של מערכת האורח יכול להריץ קוד שרירותי במערכת המארחת עם הרשאות שורש, בדיוק כפי שהוא יכול ב"אזורי" chroot. החל מה-LXC מהדורת 1.0, ניתן להפעיל קונטיינרים כמשתמשים רגילים על המארח באמצעות "קונטיינרים בלתי מורשים".&lt;ref name="lxc-1-0-security-features/"&gt;&lt;/ref&gt; קונטיינרים לא מורשים מוגבלים יותר בכך שהם אינם יכולים לגשת ישירות לחומרה. עם זאת, אפילו קונטיינרים מועדפים צריכים לספק בידוד הולם ב-LXC מודל אבטחה 1.0 (אם מוגדר כראוי).
חלופות.