עד סוף יולי 1944, הכוחות הממוכנים הסובייטיים הגיעו למפרץ ריגה בעקבות התקדמותם במתקפות קובנה ושיאוליאי, חלק משלב ה"מרדף" השלישי והאחרון של המתקפה האסטרטגית מבצע בגרטיון. ארמיית המשמר השנייה של ברית המועצות ניצלה פער בין הארמייה ה-16 הגרמנית מקבוצת ארמיות צפון לבין ארמיית הפאנצר השלישית השכנה של קבוצת ארמיות מרכז, וניתקה את הקשר ביניהם. התקפות הנגד הגרמניות לא הצליחו לחדש את הקשר, וגורמים משמעותיים של הכוחות המזוינים הגרמניים נותרו מבודדים.
ה-OKH תכנן מתקפה מיידית כדי לחדש את הקשר בין שתי קבוצות הארמיות.
תִכנון.
מספר יחידות משוריינות הוכפפו תחת קבוצת ארמיות מרכז בקורלנד עם פקודות לתקוף לעבר Jelgava, ולנתק את ראשי החנית הסובייטיים. קורפוס הפאנצר ה-40, עם דיוויזיות הפאנצר ה-7 והה-14, דיוויזיית גרוסדויטשלנד ודיוויזיית הרגלים ה-1, הוצבו בלייפאיה /ליבאו, בעוד שקורפוס הפאנצר ה-39 הורכב בטארוגגן.
ההתקפה.
המבצע החל בהתקפה של דיוויזיית הפאנצר ה-7 ב-15 באוגוסט לעבר קלמי . המתקפה העיקרית החלה למחרת, אך נתקלה בהתנגדות עזה נגד קורפוס הפאנצר ה-40 מעשר דיוויזיות חי"ר סובייטיות שנתמכו על ידי שלוש דיוויזיות ארטילריה ויחידות נ"ט.
קורפוס הפאנצר ה-39 של פון זאוקן פתח את פעילותו ב-18 באוגוסט. לאגף השמאלי שלו, יחידה אד-הוק תחת היאצינט פון שטראכוויץ, קדמה הפצצה ארטילרית כבדה מהסיירת פרינץ אויגן; כוחות בתוך הכיס תקפו כדי להתחבר לכוחו של שטרכוביץ. שטרכויץ הגיע לארמייה ה-16 בטוקומס עד הצהריים.
עד ה-27 באוגוסט, המסדרון בין ארמיית הפאנצר השלישית לארמייה ה-16 הורחב לרוחב של 18 מיילים, אם כי האחרונה נכנסה ללחץ מחודש מהמתקפה סובייטית חדשה נגד ריגה. המבצע גם נכשל במטרותיו השאפתניות יותר של כיבוש מחדש של שיאוליאי או ניתוק ארמיית המשמר ה-6 המאיימת על ריגה.
מבצע קיסר.
התקפה גרמנית שנייה, תוכננה להשמיד את כוחותיו של בגרמיאן באזור מסביב לריגה ולדחוף את החזית החוצה לקו ישר בין עמדת סגוולד לשיאוליאי. כוח המחץ העיקרי היה קורפוס הפאנצר ה-39 המאורגן מחדש, ארמיית הפאנצר השלישית הושמה תחת השליטה הכללית הזמנית של קבוצת ארמיות צפון. המתקפה החלה ב-16 בספטמבר, בתגובה למבצע ההתקפי הסובייטי בריגה, אך עד ה-19 בספטמבר היא נעצרה לנוכח התנגדות סובייטית עזה לאחר שחדרה קילומטרים ספורים בלבד. לאחר מכן קיבלו הכוחות הגרמניים תצורה הגנתית.
לאחר מכן.
הצבא האדום תקף שוב ב-5 באוקטובר, במתקפת ממל. חמישה ימים לאחר מכן, הם הגיעו לים הבלטי ולבסוף ניתקו את קבוצת ארמיות צפון במה שהפך בסופו של דבר לכיס קורלנד. הקורפוס הגרמני ה-28 בודד משאר ארמיית הפאנצר השלישית בראש גשר בממל.
אדין טרזיץ'
אדין טרזיץ' (בגרמנית: Edin Terzić; נולד ב-30 באוקטובר 1982) הוא מאמן כדורגל גרמני-קרואטי המאמן את קבוצת בורוסיה דורטמונד. טרזיץ' גם היה כדורגלן בליגות הנמוכות ושיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה.
טרזיץ' נולד בשנת 1982, במנדן שבגרמניה המערבית למשפחה שהיגרה מיוגוסלביה. משפחתו ממוצא בוסניאקי ממוצא קרואטי והוא בעל אזרחות קרואטית.
טרזיץ' שיחק בליגה הרביעית בגרמניה במהלך קריירת המשחק שלו. הוא בוגר אוניברסיטת רוהר בוכום שם למד מדעי הספורט.
קריירת אימון.
בין 2010 ל-2013, טרזיץ' עבד כסקאוט ועוזר מאמן באקדמיית הנוער של בורוסיה דורטמונד. אחיו הבכור, אלן, גם כן כסקאוט עבור בורוסיה דורטמונד ושימש כמאמן הזמני של בורוסיה דורטמונד השנייה בעונת 2019/2020 מחוז המערב.
טרזיץ' שימש כעוזר מאמן של סלאבן ביליץ' בבשיקטאש בין 2013 ל-2015 ובווסטהאם יונייטד מ-2015 עד 2017, אך עזב את המועדון כשביליץ' פוטר ב-6 בנובמבר 2017.
טרזיץ' חזר לבורוסיה דורטמונד ב-2018 כעוזר מאמן של הקבוצה הראשונה לאחר מינויו של לוסיאן פאברה למאמן. לאחר פיטורי פאברה בדצמבר 2020, טרזיץ' מונה למאמן זמני עד לסיום עונת 2020/2021.
ב-13 במאי 2021, זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני.
ב-23 במאי מונה בשנית למאמן הקבוצה, הפעם כמאמן קבוע.
תארים.
בורוסיה דורטמונד
קומסיין
קומסיין (Comsign) היא חברה העוסקת בפיתוח ויישום פתרונות אבטחת מידע ותקשורת מאובטחת לשוק הישראלי. קומסיין מפתחת פתרונות ייחודיים בשוק החתימות האלקטרוניות והיא אחת מ-2 גורמים מאשרים (לצד חברת פרסונל אי די) מצד משרד המשפטים.
בנוסף להיותה גורם מאשר לחתימות דיגיטליות בישראל, חברת קומסיין היא החברה היחידה בישראל המוכרת כגורם מאשר לפי , התקינה האירופית המחמירה והמתקדמת בעולם. משמעות הדבר היא שהתעודות דיגיטליות המאושרות של קומסיין קבילות בכל מדינות אירופה.
אודות.
קומסיין קיבלה את אישור משרד המשפטים לשמש כגורם להנפקת חתימות אלקטרוניות מאושרות (CA) על פי חוק חתימה אלקטרונית. בנוסף, קומסיין היא היחידה בישראל שקיבלה אישור כ-International Trusted Root CA (גורם מאשר בינלאומי מהימן) מחברות האחראיות על מערכות ההפעלה והאפליקציות הנפוצות בעולם וביניהן: Microsoft, Apple, Adobe ועוד, ובהתאם כל מסמך החתום בחתימה אלקטרונית שהונפק על ידי קומסיין יוכר בכל מחשב בעולם.
קומדע, חברת האם של קומסיין, הוקמה בשנת 1985 ועוסקת בפיתוח ויישום פתרונות אבטחת מידע ותקשורת מאובטחת לשוק הישראלי. קומדע פורצת דרך ביצירת עולם בטוח יותר לארגונים ולמשתמשי מחשב באמצעות שימוש בטכנולוגיות חדשניות.
בשנת 2021 היא זכתה לצד חברת NESS במכרז להקמת הפרויקט הלאומי "תעודה דיגיטלית לכל אזרח".
היסטוריה.
חברת קומסיין נוסדה בשנת 2000 על ידי זאב שטח, בתור חברה בת של קומדע. מטה החברה הראשי ממוקם בתל אביב והיא מחזיקה סניפים גם בחיפה ובירושלים וכן סניף נוסף בלונדון. החברה מעסיקה כ-120 עובדים בקשת רחבה של תחומים.
קישורים חיצוניים.
חוק חתימה אלקטרונית, התשס"א-2001, אתר הכנסת, 31/07/2000
חוק חתימה אלקטרונית (תיקון מס' 3), התשע"ח-2018, אתר הכנסת, 22/01/2018
חברי רשימת אמון מאושרים על ידי Adobe, אתר אדובי, 26/4/2022 (אנגלית)
הכרה בפורום ה-CSC, אתר Cloud Signature Consortium (אנגלית)
הכרה בפורום הCABF (אנגלית)
חברות בפורום ה-FIDO, אתר Fast IDentity Online (אנגלית)
חברות בפורום ACAB, אתר Accredited Conformity Assessment Bodies' Council (אנגלית)
היכרות אירופית (אוסטריה) כמוצר מאושר ומאובטח לפי הרגולציה באירופה, אתר EU Trust Services, תאריך 18/10/2020 (אנגלית)
חברות ב-FHIR, אתר Fast Healthcare Interoperability Resources
חברות ב-PKIC, אתר Public Key Infrastructure Consortium (אנגלית)
פרויקט חתימה אלקטרונית לכל עובדי הכללית, אתר PC אנשים ומחשבים, 22/05/2022
יהדות אורתודוקסית-מודרנית
אלכסנדר חלופונין
אלכסנדר חלופונין (ברוסית: Алекса́ндр Генна́дьевич Хлопо́нин; נולד ב-6 במרץ 1965) הוא פוליטיקאי רוסי. היה מושל מחוז קרסנויארסק, מחוז הממוקם בסיביר. מאוקטובר 2002 עד ינואר 2010 ומ-2010 עד 2018 כיהן כסגן ראש ממשלת רוסיה. חבר מפלגת רוסיה המאוחדת.
רקע והשכלה.
חלופונין נולד ב-6 במרץ 1965 בקולומבו שבציילון (כיום סרי לנקה), שם עבד אביו עבד בשגרירות. הוא קיבל תואר כלכלה מהמכון הפיננסי במוסקבה . מאוחר יותר כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת נורילסק-ניקל
קריירה פוליטית.
בשנת 2001, הוא הפך למושל של אוקרוג האוטונומי של טיימיר בצפון סיביר, והיה בתפקיד זה עד 2002. חלופונין ניצח בבחירות למושל קרסנויארסק מול אלכסנדר אוס, איש נוסף בעל קשרים עסקיים גדולים. המירוץ היה צמוד יחסית, אך חלופונין זכה רק ב-48% מהקולות.
בינואר 2010, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב הורה על הקמת המחוז הפדרלי של צפון קווקז, ומינה את כלופונין לסגן ראש הפדרציה הרוסית ולשליח בכיר של הנשיא למחוז הפדרלי החדש תוך שהוא משחרר אותו ממשרדו של המושל. ב-12 במאי, הנשיא ולדימיר פוטין החליף את חלופונין בתת-גנרל סרגיי מליקוב כשליח במשרד הפנים.
חיים אישיים.
בשנת 2002 נבחר לאיש השנה על ידי המגזין "Expert", שבועון עסקים רוסי. בתו, ליובוב חולופונינה, למדה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
מלחמות האופיום
מלחמות האופיום (בסינית מפושטת: 鸦片战争; בסינית מסורתית: 鴉片戰爭; באנגלית: Opium Wars) היו שתי מלחמות שהתנהלו בין שושלת צ'ינג למעצמות המערב באמצע המאה ה-19. מלחמת האופיום הראשונה, התרחשה בשנים 1839–1842 בין שושלת צ'ינג לבריטניה. הסכסוך התחיל בעקבות הרצון של שליטי סין לאכיפת האיסור על צריכה וסחר באופיום כנגד סוחרים בריטים ואמריקאים שמכרו אופיום שיוצר בהודו ובטורקיה למבריחים סינים. מלחמת האופיום השנייה התרחשה בשנים 1856–1860 בין שושלת צ'ינג לבין בריטניה וצרפת. בשל עליונות הטכנולוגיה הצבאית המודרנית של הצד האירופי במלחמה, הכוחות האירופאים השיגו ניצחון קל יחסית על כוחות שושלת צ'ינג, וכתוצאה מכך הממשלה נאלצה להעניק לאירופאים מכסים נוחים, הסכמי סחר, שילום פיצויי מלחמה ומסירת שטחים.
המלחמות וההסכמים שנכפו לאחר מכן החלישו את הממשלה האימפריאלית של שושלת צ'ינג ואילצו את סין לפתוח נמלי סחר מוגדרים (כגון שאנגחאי) שטיפלו בכל הסחר עם המעצמות האימפריאליות. בנוסף, סין העבירה את הריבונות על הונג קונג לבריטניה.
בסביבות אותו הזמן, גם כלכלת סין התכווצה מעט, אך מרד טאיפינג, ומאוחר יותר מרד דונגאן השפיעו על הכלכלה הרבה יותר.
מלחמת האופיום הראשונה.
רקע.