אזוב טוען בספרו כי קרב הצליחה היה הקרב המורכב והקשה בתולדות צה"ל, אשר היווה את התפנית בחזית הדרום ואפשר את הכרעת הצבא המצרי. כמו כן טוען אזוב בספרו כי אף כי למלחמות הגנרלים הייתה השפעה מסוימת על ההתרחשויות והדרך בה התקבלו ההחלטות בדבר ניהול חזית הדרום במלחמה, הוא טוען כי לא הייתה להם השפעה מכרעת או משבשת על הצלחת צה"ל לצלוח את התעלה ולהכריע את צבא מצרים, נוכח תנאים קשים, אתגרים, מכשולים ואויב עדיף. כמו כן טען אזוב כי האלוף שרון היה מכריע בחשיבותו למהלך צליחת התעלה בשל היותו יוזם והתקפי אולם לא היה גיבור יחיד של המערכה כפי שהצטייר לאחריה.
הדרך לפרסום הספר.
המחבר, עמירם אזוב, יליד 1952 וחבר קיבוץ משמר העמק, שירת בצה"ל כקצין בחי"ר ובתותחנים, והוא רס"ן במילואים. במלחמת יום הכיפורים שירת בפיקוד המרכז. אזוב הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה צבאית בתחום רומא העתיקה מאוניברסיטת תל אביב.
אזוב עבד ארבע עשרה שנים במחלקה להיסטוריה של צה"ל ופרסם במסגרת זו מספר מחקרים על מלחמת יום הכיפורים שנותרו חסויים, ובהם המחקר "בלימה" והמחקר "מגננה". כן עבד אזוב החל משנת 2006 על מחקר הנוגע לצליחת התעלה במבצע אבירי לב. בעקבות מחלוקת עם ראש המחלקה להיסטוריה בצה"ל, פרופסור אלון קדיש, על הנוסח האקדמי של המחקר החליט האחרון לגנוז אותו. אזוב פנה בנושא לרמטכ"ל דאז, גבי אשכנזי ולשר משה יעלון ואף למבקר המדינה, אולם לבסוף לא הושגה פשרה והדבר הוביל להתפטרותו של אזוב ולהחלטתו לפרסם את המחקר כספר, ללא מקורות המידע החסויים שברשות צה"ל. כתגובה החליטה המחלקה להיסטוריה להגיש כנגדו תביעה על הפרת חוזה בבית המשפט המחוזי בתל אביב. אזוב טען מנגד כי נעשה ניסיון להגביל את החופש האקדמי והספרותי שלו, וכי החלטת המחלקה להיסטוריה לגנוז את מחקרו אינה רלוונטית לזכותו לפרסם את ספרו. השופטת יהודית שבח פסקה בשנת 2011 לטובת הנתבע.
פרס ריקרדו זאמורה
פרס הזאמורה (בספרדית: Trofeo Ricardo Zamora) הוא פרס שנתי המוענק על ידי עיתון הספורט הספרדי מארקה לשוער בעל יחס הספיגה הנמוך ביותר במשך העונה בלה ליגה (מספר השערים שספג מחולק במספר המשחקים בהם השתתף). פרס זאמורה נוסף מוענק באותו אופן גם לשוער המצטיין בליגה הספרדית השנייה.
הפרס נוסד בשנת 1958 ונקרא על שמו של ריקרדו זאמורה, שוערה של נבחרת ספרד בשנות ה-20 וה-30 ששיחק בין היתר במועדונים: אספניול, ברצלונה וריאל מדריד.
כשנוסד הפרס, על מנת לזכות בו היה צריך השוער המנצח להשתתף ב-15 משחקי ליגה לפחות במהלך העונה. בשנת 1964 הועלה הרף ל-22 הופעות, ובשנת 1983 הועלה הרף ל-28 הופעות, ונוסף הכלל כי הופעה מינימלית היא הופעה של 60 דקות במשחק.
טבלת זכיות.
לאחרונה פורסמה רשימת השוערים שהיו זוכים בפרס לפני שנת 1958 בה הוא נוסד. בעונות אלו המספר המינימלי של הופעות עבור שוער היה: עבור ליגה עם 10 קבוצות – 14 הופעות, עבור ליגה עם 12 קבוצות – 17 הופעות ועבור ליגה עם 14 קבוצות – 20 הופעות.
שחקנים פעילים מודגשים*
מגורי המטרופוליטים של בוקובינה ודלמטיה
מגורי המטרופוליטים של בוקובינה ודלמטיה (אוקראינית Резиденція митрополитів Буковини і Далмації) הוא מכלול אדריכלי השוכן על גבעה בעיר צ'רנוביץ שבאוקראינה, בין נהר פרוט וקלוקוחקה, אחד מיובליו. המכלול הוקם בין השנים 1864 ו-1882 בידי האדריכל הצ'כי יוסף הלאווקה (Josef Hlavka), ושילב את מגורי המטרופוליטים עם מנזר, כנסייה וסמינר תאולוגי. מבני המכלול שכנו בגן מטופח שבו שולבו פריטי גן שונים. מאז שנת 1955 משמש המקום את אוניברסיטת צ'רנוביץ (Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича). בשנת 2011 הוכרז המכלול כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
בשנת 1774, במסגרת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה אשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית, אשר התחוללה בין השנים 1768–1774, עברה בוקובינה לשלטונה של האימפריה האוסטרית. יוזף השני קיסר האימפריה הרומית הקדושה הפקיד את כל עריה ומנזריה של בוקובינה בשליטתו של המטרופוליט של בוקובינה, שהיה בשנת 1781 למייסדה של הכנסייה האורתודוקסית של בוקובינה. עד מהרה התאחדה האפרכיה של בוקובינה עם זו של דלמטיה, וב-1873 מינה הקיסר את הבישוף הקמן יבגני (Гакман Євгеній) לארכיבישוף של צ'רנוביץ ולמטרופוליט בוקובינה. קודם לכן, ב-1860, הזמין יבגני את הקמתו של מתחם המגורים, במקום בו שכנו בית הבישוף העשוי עץ וכנסיית אבן. שני מבנים אלה נהרסו לחלוטין, והקמת המתחם הופקדה בידיו של יוסף הלאווקה הצ'כי. המימון לבנייה בא מקופת הקיסרות האוסטרו-הונגרית ונועד להעיד על הסובלנות הדתית של השלטון כלפי האוכלוסייה המקומית. הפרויקט רחב ההיקף העניק תנופה לתעשיית הבנייה בבוקובינה: בתי ספר להכשרת בנאים נוסדו, מחצבות נפתחו לצד הדנייסטר ומפעלי לבנים ורעפים נחנכו. מלאכת הבנייה נמשכה בשלבים מ-1864 עד 1882. תחילה הוקמו קפלת איוון הקדוש מסוצ'אבה וארמון המגורים של המטרופוליט. ולאחריהם הוקמו הסמינר והמנזר. לאחר מכן הגיע תורם של הגנים ומבני הגן ששולבו בהם, ולבסוף נבנתה כנסיית שלושת ההיררכים. כוחה הפוליטי והשפעתה הרבה של הכנסייה האורתודוקסית של בוקובינה, אשר היו המשמעותיים ביותר בדרום-מזרח אירופה באותה עת, ניכרים במכלול המונומנטלי.
בוקובינה נכבשה בידי רוסיה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, נמסרה לשליטת רומניה, והכנסייה האורתודוקסית המקומית שולבה עם זו של רומניה. ב-1944 נכבשה בוקובינה על ידי הצבא האדום ומאז היא חלק מאוקראינה. ב-1955 נמסר האתר לרשותה של אוניברסיטת צ'רנוביץ, ובמבניו הותקנו הסקה מרכזית, צנרת מים, מיזוג אוויר ובתי שימוש מודרניים. ב-1963 הכירה הרפובליקה העממית של אוקראינה באתר כבעל חשיבות היסטורית, והחל ב-1967 נערכו בו עבודות תחזוקה על בסיס קבוע. ב-1975 הוחלפו גגות המבנה ונזקים שהוסבו לו במשך השנים תוקנו ושוחזרו. עם קבלת עצמאותה ב-1991, הכירה אוקראינה בארמון כאתר בעל חשיבות לאומית.
מבני המכלול.
מבני המכלול ערוכים סביב חצר מרכזית שהכניסה אליה היא מכיוון דרום-מזרח. בתווך שוכן ארמון המטרופוליט, משמאלו (דרום-מערב) ניצבים הסמינר התאולוגי וכנסיית שלושת ההיררכים, ומימינו (צפון-מזרח) עומד מבנה המנזר ומגדל השעון שלו. קפלת איוון הקדוש ממוקמת בקצהו הדרום-מערבי של ארמון המטרופוליט, והמכלול כולו מוקף בגן נופי התחום בחומה.
אורכה של החצר המרכזית הוא 100 מטרים ורוחבה 70 מטרים. היא מעוצבת כגן פורמלי שבו חלקות הנבדלות זו מזו במשוכות שיחים. אל החצר מוביל שער מסוגנן שלו שלושה פתחים, וממנו נמתח שביל רחב לעבר מגורי המטרופוליט. מבני המכלול מצופים באבן אדומה, והם משלבים סגנון ביזנטי, רומנסקי וימי ביניימי.
במבנה המגורים הניצב בתווך שכנו דירת השרד של המטרופוליט ואולמות האירוח והמפגש. הקומה הראשונה בנויה כאנפילדה וחדריה מסודרים לאורך פרוזדור שאורכו 77 מטרים ורוחבו שלושה מטרים. הפרוזדור מאפשר גישה גם אל המרפסת הצופה אל החצר. עם האולמות העיקריים במבנה נמנים אולם הסינוד ("אולם השיש") אשר שימש כחדר המפגש העיקרי עבור הבישופים, "האולם הכחול" ששימש כספרייה, "האולם האדום" (אולם סינוד קטן יותר), וכן "האולם הירוק" ששימש כחדר קבלת הפנים האישי של המטרופוליט. תקרת החדרים מעוצבת כקמרון חבית, והם מעוטרים בשיש, ציורי קיר, חריטת אבן ותשבץ אבנים דקורטיבי. לאורך אולם הסינוד משתרעות ארקדות הנישאות על-גבי עמודי אלבסטר, והוא מעוטר בציורי פרסקו ובפסיפסים המתארים אירועים מרכזיים בדברי ימיה של בוקובינה והכנסייה האורתודוקסית.
בניין הסמינר מקיף את כנסיית שלושת ההיררכים משלושת צדדיה. הכנסייה נושאת כיפה ביזנטית ובה ציורי טמפרה המתארים את לידת ישו, תחייתו ועלייתו לשמיים.
בניין המנזר כלל בית ספר דתי, מוזיאון, בית ספר לציור איקונות, אגף אירוח וחנות נרות. במרכזו ניצב מגדל שעון נושא כיפה שעוטרה במגיני דוד, כאות תודה לקהילה היהודית של העיר, אשר סייעה כספית להקמת המכלול.
מערך מבני המכלול אמור לייצג באופן סכמטי את העיר ירושלים - הסמינר והכנסייה מייצגים את בית המקדש, הפרסביטריום שמנגד להם מייצג את הפרטוריום הרומי, ומגורי המטרופוליט מייצגים את הקבר הקדוש. מערך זה הוא גרסה בת המאה ה-19 של ההרים הקדושים, אתרים המוכרים מאיטליה ומפולין (המתחם הדתי בקלוואריה זבז'ידובסקה). נוסף על כך, השילוש הקדוש מוצא ביטוי במערך המבנים המשולש, בכך שכל חזית נחלקת לשלוש קומות ולשלושה אגפי רוחב.
הגנים.
מאחורי ארמון המטרופוליט משתרע גן רשמי שבו נטועים, בין היתר, עצי אדר, אלון וליים. במרכז הגן ניצב פסלו של האדריכל יוסף הלאווקה, לצד שתי בריכות נוי שבהן מרקות ועץ אשוח שגילו כגיל הגן. מעבר לגן זה משתרע גן אנגלי נופי בסגנון המאה ה-19, שבו גבעות מלאכותיות, ספסלי גן, פסלים וגרוטו עשוי אבן.
קונסטנטין מיכאילוביץ'
קונסטנטין מיכאילוביץ' מאוסטרוביצה (בסרבית: Константин Михаиловић из Ocтрвице או
Konstantin Mihajlović iz Ostrvice
בערך 1435 אוסטרוביצה - מת אחרי 1481) היה לוחם עות'מאני וכרוניקן ממוצא סרבי. נחשב למחבר (הראשי) של כרוניקה, שנודעה במרחב הדובר גרמנית כ"זכרונותיו של יניצ'ר או כרוניקה טורקית".
חייו.
על אביו מיכאיל קונסטנטינוביץ' מיישוב בשם אוסטרוביצה, שבו נולד קונסטנטין, אין מידע כלשהו. גם אוסטורביצה לא מוקמה בוודאות, כשבאזור היוגוסלבי לשעבר קיימים כמה יישובים בעלי אותו שם.