בפברואר 2020 מור הכריז על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס הראשון של יוטה. בבחירות מקדימות בנות 12 מתמודדים, מור התקדם לוועידת המינוי הרפובליקנית יחד עם נציב מחוז ובר, קרי גיבסון. שני מועמדים נוספים — נציב מחוז דייוויס בוב סטיבנסון וראשת העיר קייסוויל קייטי וייט — הבטיחו גם הם את מקומם בשלב השני הבחירות המקדימות באמצעות איסוף חתימות. מור גבר על שלושת יריביו אלה ב-30 ביוני. ביום הבחירות הכלליות ניצח מור את דארן פארי, מועמד המפלגה הדמוקרטית, ונבחר אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
קו 841
קו 841 היה קו אוטובוס בין-עירוני מאסף שנסע בין תל אביב לקריית שמונה אשר הופעל על ידי אגד. הקו הופעל במשך יותר מ-60 שנה מראשית שנות החמישים עד לביטולו באפריל 2014 כחלק מייעול רשת קווי האוטובוס מהמרכז לצפון. הקו זכה למעמד מיתולוגי. בשל מסלולו הארוך בו עבר דרך מספר רב של יישובים וערים.
מסלול הקו.
הקו התחיל את מסלולו בתחנה המרכזית בתל אביב. משם המשיך דרך כביש 4 לחדרה, דרך ציר ז'בוטינסקי העובר ברמת גן, בני ברק ופתח תקווה, הוד השרון וצומת רעננה. מחדרה הוא יצא אל כביש ואדי עארה, עד לעפולה. כאשר בתחנה המרכזית של עפולה. האוטובוס היה עוצר להפסקת התרעננות של כ-15 דקות. משם האוטובוס המשיך בכביש 65, ובצומת גולני הוא פנה ימינה אל כביש 77 לכיוון טבריה. אחרי עצירה בתחנה המרכזית של טבריה, המשיך הקו לקריית שמונה דרך כביש 90 העובר בבקעת גינוסר, ראש פינה וחצור הגלילית.
הקו היה קו מאסף כאשר מהוד השרון ועד לקריית שמונה, כל תחנותיו היו לאיסוף והורדה. ובמקטעים אשר לא עברו בתוך שטחים עירוניים, הוא לא היה מדלג על תחנות. הנסיעה בקו מתל אביב לקריית שמונה, נמשכה כ-4 שעות.
ייחודו של הקו.
ייחודו של הקו הוא במסלולו המראה את המסלול שנעשה מתל אביב אל עמק החולה בשנות הארבעים והחמישים. הנסיעה לצפון הארץ דרך ציר ז'בוטינסקי והוד השרון נהייתה מיותרת כבר באמצע שנות השישים, כאשר כביש החוף החדש (כביש 2) הגיע כבר עד חדרה, כביש 5 נחנך בין מורשה לגלילות ונוסף קטע לכביש 4 מצומת רעננה למורשה. וב-1970 נפתח קטע מכביש 65, העוקף את חדרה מצפון. כך שלנוסעים מצפון נחסך המעבר בחדרה. כאשר עשור לאחר מכן ב-1980, נחנך הקטע מצומת גולני לנחל עמוד. שחסך את הירידה לטבריה שאחריה צריך לעלות בחזרה לעמק החולה. בהמשך נוצרו קווי אוטובוסים אשר השתמשו ברשת הכבישים החדשה, לצד קו 841. שמסלולו המאסף המשיך לשרת נוסעים שנסעו בו מגוון מרחקים בין אם זה מרחקים של קילומטרים ספורים בין יישובים, ואם זה מרחקים של מאות קילומטרים שעשו חלק מתושבי גוש דן לכיוון הצפון.
הפיגוע בצומת כרכור.
ביום שני 21 באוקטובר 2002, התפוצצה מכונית תופת בסמוך לאוטובוס בקו 841 בעת שעמד בסמוך לו בצומת כרכור. בדרכו מקריית שמונה לתל אביב. בפיגוע נרצחו 14 בני אדם ונפצעו חמישים. והיה אחד מפיגועי האוטובוסים שאפיינו את האינתיפאדה השנייה.
בתרבות.
בנוסף לתוכנית הרדיו אשר שודרה בשנות השמונים בגלי צה"ל שהורכבה ממונולוגים אשר נכתבו על ידי איתמר לוי של נוסעי קו אוטובוס 841, הקו הוזכר בעוד כמה הקשרים תרבותיים:
ביטול הקו.
לנוכח תלונות על מסלול הנסיעה הארוך שלו שגרר לקו כלל כינויים כמו "שמונה ארבע לאט", וכחלק מפרויקט של ייעול הקווים בצפון, במטרה שיסעו במסלולים הדומים לאלו של הרכב הפרטי, הקו בוטל ב-4 באפריל 2014. נסיעתו האחרונה הייתה נסיעת חלופת הלילה של הקו, אשר כוללת כניסה לשכונות של טבריה, חצור הגלילית וקריית שמונה.
צ'ארלס טאונסנד (קצין)
סר צ'ארלס טאונסנד (באנגלית: Charles Vere Ferrers Townshend; 21 בפברואר 1861 – 18 במאי 1924) היה קצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא הבריטי. במהלך שירותו הצבאי השתתף במלחמה המהדית ובדיכוי מרידות של שבטים על גבול פקיסטן-אפגניסטן. בתקופת מלחמת העולם הראשונה פיקד על דיוויזיה במערכה במסופוטמיה. במהלך מערכה זו עמד במצור על כות ובסופו הפך לשבוי מלחמה בידי הטורקים עד לסיום המלחמה.
נעורים.
טאונסנד נולד ב-1861 ברובע הלונדוני סאת'ק (Southwark) לצ'ארלס ת'ורנטון טאונסנד ולואיז (לבית גרהאם). האב עבד כפקיד בחברת הרכבות והמשפחה שהייתה עמידה ומכובדת החזיקה אחוזה במחוז נורפוק. טאונסנד למד בבית הספר קרנלי (Cranleigh School) שבמחוז סארי.
קריירה צבאית.
תחילת השירות.
את הקריירה הצבאית שלו החל טאונסנד בלימודים צבאיים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1881. מייד לאחר סיום לימודיו הוצב טאונסנד כקצין בחיל הנחתים המלכותי (Royal Marines).
המערכה הראשונה בסודאן.
ב-1884 נשלח טאונסנד לח'רטום שבסודאן כדי להשתתף במלחמה המהדית וכדי לחלץ את צ'ארלס גורדון ואנשיו שהיו תחת מצור שהטיל על העיר מוחמד אחמד וצבא המורדים מהדי. טאונסנד התנדב למשימה זו לאחר שהתרשם מהתעקשותו של צ'ארלס גורדון להישאר בחרטום ולא להתפנות וקיבל לשם כך את אישורו של פילדמרשל גרנט ג'וזף וולסלי.
ב-16 בינואר 1885 השתתף בקרב אבו קלעה (1885) שיועד לפרוץ את הדרך לחרטום. על אף ההצלחה בקרב איחרו הבריטים להגיע לעיר והמורדים כבשו אותה והוציאו להורג את גורדון.
טאונסנד המשיך לשרת בסודאן עד סוף 1885.
המערכה בפקיסטן.
ב-סוף 1885 הוצב טאונסנד בהודו, הועבר מחיל הנחתים המלכותי לצבא בריטניה ושובץ בצבא הודו הבריטית. ב-1891 השתתף במערכה בהונזה-נאגאר כנגד נסיכויות הונזה ונאגאר שבמחוז גילגיט-בלטיסטן (פקיסטן).
ב-4 במאי 1893 הועבר לפקד על חיל משמר במבצר גופיס ובינואר 1895 קודם לדרגת קפטן הועבר לפקד על חיל משמר של כ-400 לוחמים הודים במבצר צ'יטראל שבעיר צ'יטראל . במהלך מרץ ואפריל 1895 התמודד טאונסנד וחיל המשמר במצור על צ'יטראל במהלכו כותר המבצר על ידי כוחות משבטים פשטונים מקומיים. המצור הסתיים לאחר 46 ימים בניצחון הבריטים הנצורים ונסיגת המקומיים. מספר חיילים וקצינים עוטרו בתוארי כבוד בעוד שלטאונסנד עצמו הוענק התואר חבר במסדר האמבט. באופן יוצא דופן הוענק לו התואר באופן אישי על ידי המלכה ויקטוריה לאחר שובו לאנגליה.
המערכה השנייה בסודאן.
בינואר 1896 הוזמן טאונסנד, על ידי פילדמרשל הוריישו קיצ'נר לפקד על הבטליון ה-12 הסודני בחיל המשלוח הבריטי-מצרי ולהשתתף בחלקה השני של המלחמה המהדית שנועד לכבוש מחדש של סודאן לאחר נסיגת הבריטים ממדינה זו ב-1885. טאונסנד הגיע למצרים והשתתף בראש יחידתו בסדרה של קרבות לאורך הנילוס וביניהם קרב פרקה ביוני 1896, קרב עטברה (כ-320 ק"מ מצפון לח'רטום) באפריל 1898 וקרב אומדורמאן במבואות חרטום בספטמבר 1898. במהלך הקרבות קידם אותו קיצ'נר לדרגת מייג'ור ואף ציין אותו לשבח מספר פעמים. עם סיום הקרבות וכיבוש חרטום זכה טאונסנד באות השירות המצוין על אומץ ליבו במערכה זו.
טרום מלחמת העולם הראשונה.
התהילה לה זכה במהלך שירותו עד כה רק תרמה לשאפתנות של טאונסנד שחיפש כעת את הדרך המהירה לפיסגה. אמביציית יתר זו הביאה אותו למעבר מהיר בין תפקידים כשבכל תפקיד חיפש את התפקיד הבא:
מלחמת העולם הראשונה.
מבוא.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקש טאונסנד לעבור מהודו לצרפת כדי להילחם בחזית המערבית באירופה. בקשתו סורבה לאור ניסיונו והוא מונה לטפל במרד פוטנציאלי של מוסלמים בהודו בעקבות קריאה שיצאה לג'יהאד נגד בריטניה וצרפת.
באפריל 1915 מונה טאונסנד למפקד הדיוויזיה ה-6 של "פונה" ונשלח למערכה במסופוטמיה תחת פיקודו של גנרל ג'ון ניקסון (מפקד כוח D של חיל המשלוח ההודי). מטרת המערכה הייתה להגן על שדות הנפט הבריטים בפרס ולשמור על נתיבי שיט בטוחים במפרץ הפרסי עבור המיכליות הבריטיות.
הפעילות הבריטית במפרץ החלה כבר ב-6 בנובמבר 1914 עם הפלישה לשאט אל ערב ועד הגעתו של טאונסנד למסופוטמיה השלים הצבא הבריטי את כיבוש בצרה.
הדיוויזיה ה-6 של פונה, שעליה החל לפקד טאונסנד פעלה כבר בעיראק וכללה את יחידות המשנה הבאות :
בדיקה שעשה טאונסד על מצב המוכנות של הדיוויזיה חשף חוסרים משמעותיים בהרבה תחומים כשהחשוב שבהם היה המחסור בסגל רפואי ובציוד רפואי (שהפך לכבד משקל בהמשך המערכה) אולם טאונסנד לא תיקשר חלק מחוסרים אלו לניקסון. עם זאת העלה טאונסנד חשש מהנאמנות של היחידות המוסלמיות מאזור פקיסטן וזאת לאור צו הג'יהאד שהוצא בעולם המוסלמי כנגד צרפת ובריטניה
המערכה ה-1 לכיבוש בגדאד.
עם כיבוש בצרה הושלמו, למעשה, יעדי המערכה אולם ניקסון (ובהמשך גם טאונסנד) שאף להרחיב את תחום השליטה הבריטית ואף לכבוש את בגדאד. עם הגיעו לזירה הורה ניקסון לטאונסנד להתקדם במעלה נהר החידקל לכוון בגדאד (וזאת אף ללא אישור משרד המלחמה בלונדון). טאונסנד והדיוויזיה ה-6 החלו לצעוד באפריל 1915 במעלה החידקל בסיוע ספינות נהר וניהלו שורה של קרבות תוך התקדמות מערבה:
ניצחונות אלו, שטאונסנד טרח לפרסם ברחבי האימפריה, הביאו לו כבוד ותהילה ומבקביל תרמו למורל הבריטי שהיה בשפל לאחר הכשלונות במערכת גליפולי ובצרפת.