יש הגורסים כי השתלת כלל "עצימת העיניים" במשפט הישראלי, על אף השוני הנ"ל בין שיטות המשפט, הביאה למצב בו רף הדרישה למחשבה פלילית הוא הנמוך ביותר מכל מדינה מערבית אחרת.
עקרון המזיגה.
במשפט קיים עקרון המזיגה (הידוע גם כעקרון הנביעה/היעדר סימולטניות) העוסק ביחס בין ההתנהגות למחשבה הפלילית, כאשר הדרישה של המשפט הפלילי היא שהיסוד הנפשי יוליד את היסוד העובדתי, כלומר, שמתוך מחשבה פלילית יבוצע המעשה האסור. העיקרון מבקש למנוע הרשעות מקריות - אנחנו מבקשים להרשיע רק אדם שהמעשה הפלילי שביצע נבע מהמחשבה הפלילית. הוא משמש בעיקר כטיעון סניגוריאלי.
ישנם שני מצבים עיקריים בהם מתקיים עקרון הסימולטניות -
אולם, למרות הקושי בהוכחת טענה זו, עקרון זה שימש כהגנה במקרים רבים, כשהבולט בהם הוא פס"ד ורטר. יוסי ורטר, עיתונאי, השיג תשליל שמקורו בפעולות חקירה מאת סניגורית, ופרסם את התמונה שמקורה בתשליל. השופט ברק זיכה אותו בשל כך שלא הוכחה מזיגה בין היסוד הנפשי למעשה, שכן כאשר השיג את התשליל לא הייתה כוונה.
יישובי הכוכבים
יישובי הכוכבים (או בשם התוכנית להקמתם: תוכנית הכוכבים) הם יישובים שהוקמו בישראל בשנות ה-90 של המאה ה-20 לאורך הקו הירוק. בתחילה כללה התוכנית הקמה של 7 יישובים חדשים, כאשר לבסוף הוקמו 9 יישובים חדשים בגדלים שונים. מיקום היישובים החדשים נועד להיות על גבול הקו הירוק הסמוך למרכז הארץ ולאזור השרון. מטרתה של התוכנית הייתה טשטוש ההבחנה שיצר הקו הירוק על ידי הקמה של יישובים יהודיים, עליו או מצדדיו. מרבית היישובים נבנו בבנייה כפרית ופרברית והיוו אפשרות לדיור זול לזוגות צעירים.
היסטוריה.
הרקע להקמת היישובים.
בעת השקת התוכנית הסביר מנכ״ל משרד השיכון, אריה בר, כי מטרת התוכנית היא לספק דיור במהירות, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, והרצון לענות לביקוש של זוגות צעירים לגור בבתים צמודי קרקע במרכז הארץ. אך חבר הכנסת מיכאל איתן מהליכוד, שהיה אחד מיוזמי התכנית, הסביר שהכוונה היא לחבר את ההתנחלויות במערב השומרון ליישובי "הכוכבים" וליצור רצף טריטוריאלי משני עברי הקו הירוק. ו"שבנייה על ציר הגבעות יוצרת זיקה מיידית בין המתיישבים על הקו לבין השומרון, מוחקת את הקו הירוק, ומונעת התקדמות לפשרה טריטוריאלית עם הפלסטינים".
שר הבינוי והשיכון אריאל שרון התנגד בתחילה לתוכנית כיוון שתמך בבנייה בגליל, בנגב ובשטחים, והתנגד לבנייה במרכז הארץ. שרון סבר שבנייה נוספת וצפופה במרכז היא סיכון ביטחוני לאוכלוסייה הפגיעה לטילים, ופוגעת בשטחים חקלאיים ובמקורות מים. אך זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד שר הבינוי והשיכון, ביולי 1990, אימץ וקידם את התוכנית. התוכנית נקרא תחילה תוכנית "שבעת הכוכבים", מאחר שכללה הקמת שבעה יישובים בלבד. התוכנית עצמה התבססה על תוכנית מוקדמת מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 בשם תוכנית "ציר הגבעות" לחיזוק קו התפר.
תכנון "תוכנית הכוכבים".
בדצמבר 1990, אישר קבינט השרים לעליה וקליטה פה אחד את תוכנית "שבעת הכוכבים", שהציג משרד הבינוי והשיכון, לפיתוח רצף של יישובים קהילתיים וכפריים לאורך כביש 6 (שהיה אז בתכנון וסלילתו לא החלה עדיין). התוכנית שאושרה השתרעה על ציר הגבעות שבין מודיעין למי עמי שבואדי עארה וכללה פתרונות דיור לכמאה אלף תושבים, ב-12 יישובים בעלי צביון פרברי־קהילתי. בסך הכל התוכנית הקיפה באותה עת הקמת 28,000 יחידות דיור, לפי הפירוט הבא: גבעת הברכה (באזור מי עמי שבואדי עארה) 2,000 יחידות דיור, קציר א' 1,300 יחידות דיור, חריש א' 6,000 יחידות דיור, יד חנה א' 1,400 יחידות דיור, גאולים א' ־ 1,600 יחידות דיור, אייל א' דרום ־ 2,300 יחידות דיור, צור נתן א' דרום 1,100 יחידות דיור, מזור א' 6,500 יחידות דיור, שוהם 3,000 יחידות דיור, כפר רות א' 700 יחידות דיור והרחבת היישוב הקיים שער אפרים. לא כל היישובים נבנו בפועל לפי התוכנית המקורית, וחלק משמות היישובים שונו אחר כך (מזור לאלעד, יד חנה א' לבת חפר גאולים לצורן).
תוכנית ציר הגבעות נערכה בשנת 1991 על ידי צוות תכנון בראשותו של המתכנן האזורי נחום דונסקי והוזמנה על ידי משרד הבינוי והשיכון. התוכנית הציעה להקים 12 יישובים חדשים ולהרחיב יישובים קיימים ביניהם.
הקמת היישובים.
היישוב הראשון שהחלה הקמתו ושיווקו היה "מזור", היישוב תוכנן ל-3,000 יחידות דיור, רובם צמודות קרקע, ששווקו במחיר של 15,000 דולר למגרש. אך לאחר כישלון "התרגיל המסריח" והקמת ממשלת ישראל העשרים וארבע. כחלק מהמשא ומתן הקואליציוני עם מפלגת ש"ס, הוחלט לשנות את התוכנית להקים במקום יישוב עירוני המיועד לחרדים (שקיבל אחר כך את השם "אלעד"). במקום יישוב זה החלה הקמתה של "שוהם", בה גם נמכרו תחילה מגרשים במחיר של 15,000 דולר, אך לאחר שיווק 200 המגרשים הראשונים, לאור הביקוש הרב הוחלט להכפיל את ערכם.
ביוני 1991 מינה משרד השיכון שלוש חברות ממשלתיות לתכנן ולפתח את התשתית ליישובי "הכוכבים": חברת "ערים" מונתה לתכנן ולפתח את היישובים קציר, "גבעת הברכה", גאולים (צורן), צור נתן, בת חפר, ולפיד. חברת "שיכון ופיתוח" מונתה לתכנן ולפתח את חריש ומזור (אלעד), וחברת "מבני תעשייה" מונתה לתכנן ולפתח את שוהם.
ב-24 בספטמבר 1991, נערך טקס הנחת אבן הפינה ליישוב צור יגאל, שבמקביל התחילו העבודות על הכשרת הקרקע במקום וב-5 יישובים נוספים.
בשנת 1995 החלה הקמת בת חפר והיא אוכלסה החל מסוף 1996.
בשנת 1996 החלה הקמת לפיד. בשנת 1997 הוצע לאחד את לפיד עם כפר האורנים (שהיו קרוי אז בשם "גבעת אוהד"), גם היה בשלבי הקמה צמוד ללפיד מצידו השני של הקו הירוק, ולהפכם ליישוב אחד, בן כ-3,000 יחידות דיור, שישתרע משני צדי הקו הירוק. האיחוד לא בוצע, אך בפועל שני היישובים הפכו שטח אורבני רציף.
בדצמבר 1996, הכריז שר התשתיות אריאל שרון כי בכוונתו להרחיב את תוכנית "יישובי הכוכבים" דרומה. כי על פי התוכנית החדשה שהציג, תוקם עיר חדשה ליד קיבוץ בית גוברין, וכן יוקמו יישובים קהילתיים ליד קיבוץ להב וממזרח ליישוב מיתר. תוכנית שלא יצאה לפועל. בשנת 2001, שר התשתיות, אביגדור ליברמן, שוב הכריז על הרחבת תוכנית "יישובי כוכבים".
ביקורת.
בתקופת עריכת התוכנית נמצאו בהכנה בשטח ציר הגבעות, מספר גדול של תוכניות מפורטות להקמת יישובים חדשים ללא כל תיאום ביניהם. חלקן של תוכניות אלה היו כבר בשלבי ביצוע שונים. כן התוכנית שרתה ראשית מטרות פוליטיות ולאחר מכן, את צורכי הדיור.
התוכנית סייעה למעשה לתהליך הפרבור המרוחק ועל ידי כך הגדילה את הפערים החברתיים במדינת ישראל. בנוסף, המעבר ליישובי הפרברים המרוחקים בישראל, לא נבע כתוצאה מביזור של מקומות תעסוקה אל יישובי השוליים. ביזור כזה לא התבצע מעולם. תושבי היישובים נאלצים לצאת אל מקומות התעסוקה בגוש דן ומתמודדים עם פקקי תנועה מדי בוקר.
לטענת מבקרי התוכנית, המעבר של קבוצות אוכלוסייה מהמעמד הבינוני-גבוה לפרברים המרוחקים מחריף את תהליך הסגרגציה בחברה הישראלית.
בבדיקה שנעשתה עולה כי מידת שביעות הרצון של התושבים מביתם החדש בדרך כלל גבוהה. השירותים המסופקים על ידי המדינה לעומת זאת, לוקים בחסר.
פגיעה בסביבה.
בעת הצגת תוכנית הכוכבים, החלו אנשי החברה להגנת הטבע בהנהגת יואב שגיא במאבק נגדה. לטענתם התוכנית קודמה בגלל עלויות נמוכות וקצב הבנייה המהיר שלה. אך בנייה של בתים פרטיים צמודי קרקע על שטחים עצומים תפגע בריאות הירוקות האחרונות שנותרו באזור הצפוף ביותר במרכז ישראל, באתרים ארכאולוגיים ובעיקר במאגר מי התהום. יישובי תוכנית הכוכבים מוקמו מעל אקוויפר ירקון תנינים, המספק את רוב מי השתייה לאזור המרכז. הסכנה הייתה שלמאגר ייגרם נזק בלתי־הפיך, עקב החשש שמי הביוב של היישובים יחלחלו ישר למי התהום ויזהמו אותם, ויהיה צורך להקים מערכות טיהור יקרות למי הביוב. ציר הגבעות בנוי אבן גיר שדרכה מחלחלים מי הגשמים למאגר. חשש נוסף היה שהבנייה המסיווית תמנע מרוב כמויות מי הגשמים לחלחל פנימה, המים יזרמו לים והמאגר ילר ויצטמק.
בנוסף פגעה הקמת "יישובי הכוכבים" במסדרון האקולוגי בין הצפון למרכז ולדרום בישראל, אזור רחב שאפשר מעבר ותנועת חיות בר נחסם על ידי בנייה.
התישבות
אחריות קפידה
במשפט הפלילי אחריות קפידה (מלשון קפדנות, מינוח ארכאי) היא ציפייה של החוק מאדם או ישות משפטית אחרת להתנהל בזהירות יתרה, כך אם עבר על החוק מניחים שנהג בחוסר אחריות. במקרה שהחוק קובע שיש אחריות קפידה על הנאשם להוכיח שלא נהג ברשלנות, זאת בשונה מהמצב הרגיל בו התובעת צריכה להוכיח רשלנות.
עבירה של אחריות קפידה היא עבירה שבה די להוכיח כי התקיים היסוד העובדתי, ואין צורך להוכיח יסוד נפשי של מחשבה פלילית או רשלנות. כלומר, משעה שהוכח כי אדם ביצע את המעשה המהווה עבירה, חזקה עליו שעבר עבירה פלילית, והתביעה אינה צריכה להוכיח כי היה מודע לקיום נסיבות העבירה או כי התרשל במעשיו. זאת אומרת שנטל ההוכחה מתהפך בעבירות של אחריות קפידה. עם זאת, לפי , אם יוכיח הנאשם כי לא נהג במחשבה פלילית או ברשלנות ועשה כל שניתן למנוע את העבירה, לא ניתן יהיה להטיל עליו אחריות לעבירה.
ההגדרה של עבירות מסוימות כעבירות אחריות קפידה נובעת מרצונו של המחוקק להפנות את האחריות על המעשה על מבצע הפעולה גם ללא הוכחת כוונה - היכן שהאדם הסביר היה נוהג קפדנות יתרה, וזו לא ננהגה כמצופה. שיקול נוסף להגדיר עבירות כעבירות אחריות קפידה היא עבור עבירות בהן לא ניתן להוכיח כוונה או רשלנות בקלות.
בדרך כלל עבירות אחריות קפידה יהיו עבירות מסוג מלא פרוהיביטה/עבירות הסדר= עבירות שנועדו להסדיר את החיים המודרניים.