פארק המיליניום (באנגלית: Millennium Park) הוא פארק בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית. הפארק ממוקם במרכז הלופ של שיקגו, ונבנה לכבוד המילניום החדש בשנת 2000. שטח הפארק הוא כמאה אלף מ"ר, והוא למעשה חלקו הצפון-מערבי של פארק גרנט הגדול, ונמצא בסמיכות לחופי ימת מישיגן.
מבנים ומוצגים.
בפארק מוצגים מספר רב של אמנות סביבתית ומבנים שונים:
פביליון ג'יי פריצקר.
פביליון ג'יי פריצקר הוא פביליון המשמש כקונכיית מוזיקה, כשלפניו 11,000 מקומות ישיבה (4,000 קבועים והשאר נבנים לפי הצורך). המבנה והרחבה שלפניו עוצבו על ידי פרנק גרי, ונחנכו בקונצרט של טורי איימוס ב-31 באוגוסט 2005.
הפביליון משמש כמרכז הפארק, ומהווה מוקד משיכה לאירועים מוזיקליים רבים.
הפסל שער העננים.
הפסל ההודי-בריטי יהודי אניש קאפור עיצב עבור הפארק את הפסל האליפטי הנקרא "שער העננים", מפני שהוא משקף את הנוף והשמים שסביבו. עלות הקמת הפסל הייתה כ-23 מיליון דולר, כפי ארבע מהעלות המקורית.
מזרקת קראון.
מזרקת קראון הוא אמנות סביבתית ופסל וידאו המוצב בפארק המילניום. הפסל עוצב על ידי האמן הקטלוני ג'ומה פלנזה, ונחנך ביולי 2004. הפסל מורכב מבריכת השתקפות העשויה מאבן גרניט שחורה, הממוקמת בין שני לבנות זכוכית בגובה 15.2 מטר, שעליהם מוקרנים קטעי וידאו באמצעות מסכי LED.
תיירות ואירועים.
בפארק מבקרים מדי שנה כ-4 מיליון תיירים, והוא מהווה אחד ממוקדי התיירות הגדולים של העיר. בפארק מתקיים מדי שנה, בין החודשים יוני-אוגוסט בכל יום רביעי-ראשון, פסטיבל המוזיקה פארק גרנט, המשתמש בפביליון ג'יי פריצקר כמרכזו.
ביקורות.
למרות שהפארק נבנה לכבוד המילניום החדש, הוא נחנך בפועל רק בשנת 2004, ארבע שנים אחר המועד המתוכנן. גם עלות הקמת הפארק, הייתה גבוהה בהרבה מהמתוכנן. בתחילה הוערכה עלות ההקמה בכ-30 מיליון דולר. בפועל, התקציב הכולל של הקמת הפארק היה למעלה מ-500 מיליון דולרים.
אוסטילוג
אוסטילוג (באוקראינית: Устилуг, בפולנית: Uściług, ביידיש: אוסטילה) היא עיר במחוז ווהלין באוקראינה, על הגדה הימנית של הנהר בוג, 88 ק"מ מלוצק, סמוך לגבול עם פולין. המגזרים הכלכליים הבולטים בה הם חקלאות ושירותים. עקב קרבתה לגבול הפכה אוסטילוג לאחר קבלת עצמאותה של אוקראינה (1991) למרכז אזורי של שירותים וסחר.
המלחין איגור סטרווינסקי החזיק בית באוסטילוג והתארח בו תכופות בין השנים 1890–1914. ביתו מהווה מוזיאון.
תולדות היישוב.
העיר מוזכרת לראשונה בתעודות משנת 1150. בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי נפגעה העיר עקב סכסוכים בין אצילים מקומיים. בסוף המאה ה-16 תמכה האוכלוסייה המקומית בקוזקים במאבקם לעצמאותה של אוקראינה, ובמאה ה-17, בין היתר בפרעות ת"ח ת"ט, הצטרפו תושבים מקומיים למרד האוקראיני וסרו למנהיגותו של בוגדן חמיילניצקי. עם פלישת צבאות נפולאון ב-1812 הייתה אוסטילוג שוב זירת קרבות, וכך גם במלחמת העולם הראשונה.
ב- 1940 הפכה אוסטילוג למרכז מחוזי. בעיר פעלו תעשיית מוצרי עור, מפעל לבני-בניין ותעשיות הלבשה, ריהוט וכימיקלים. במבצע ברברוסה ביוני 1941 נכבשה אוסטילוג על ידי הוורמאכט, והיא שוחררה על ידי הצבא האדום ביולי 1944. לאחר שנות המלחמה השתקמו התעשיות בעיר.
יהודי אוסטילוג.
לא ידוע מתי התיישבו יהודים בעיר לראשונה. בהתכנסות ועד מחוז ווהלין בשנת 1700 בהורוכוב הוטל על בני הקהילה לשלם מס גולגולת בסכום קטן יחסית, ובו נשאה קהילת לודמיר. במפקדים שנערכו במחצית השנייה של המאה ה-18 נמנו בעיר בין 300 ל-350 יהודים מעל גיל שנה. עד אמצע המאה ה-19 גדל מספר היהודים והגיע לכ- 1,500, ולקראת סוף המאה ה-19 הגיע מספרם לכ- 3,200, כ- 90% מתושבי העיר באותה עת.
מראשית המאה ה-19 ועד 1830 כיהן ברבנות הקהילה הרב יוסף קצלבוגן משושלת נישכיז. בעיר היו 12 בתי כנסת של מספר חסידויות. כמו כן, בעיר נערכה חתונה גדולה לנכדו של הרבי מאפטא, הנחשבת לחתונה החסידית הגדולה ביותר בהיסטוריה.
עם כיבוש העיר על ידי אוסטרו-הונגריה בזמן מלחמת העולם הראשונה הטילו השלטונות הגבלות על תנועת הסוחרים היהודים, אך במקביל החלו לפעול בעיר ארגונים יהודיים, ונפתח בית ספר ששפות ההוראה בו היו גרמנית ועברית. בשנת 1917 נערכה בעיר תהלוכה גדולה לכבוד הצהרת בלפור, והוקם ארגון צעירים, שממנו צמח סניף של צעירי ציון. בשנת 1918 החלו יחידות האוסטרו-הונגרים לסגת מהעיר, וצעירים יהודים ארגנו מיליציה מקומית לשמירה על הסדר. כאשר נכנסה לעיר קבוצה של ליגיונרים פולנים, אנשי המיליציה היהודית פתחו עליהם באש, בחשבם כי מדובר בכנופיית פורעים, ובקרב הקצר שהתחולל נפלו 14 יהודים. למחרת הגיעה למקום פלוגה של הצבא הפולני, והטילה על הקהילה היהודית בעיר קנס כספי.
בשנות העשרים הוקמו בעיר שני בתי ספר עבריים, האחד של רשת תרבות והשני של רשת יבנה. כמו כן, נוסד בה גן ילדים עברי, ופעלו בה שתי ספריות, בעברית וביידיש. החל מאמצע שנות העשרים פעלו בעיר רוב המפלגות הציוניות. בשנים 1932 -1937 נבחר לכהן ברבנות הקהילה הרב פנחס טברסקי, ואחריו כיהן הרב יהושע שיינטופ (שניהם נספו בשואה).
בשואה.
בספטמבר 1939 הייתה אוסטילוג לעיר גבול בין ברית המועצות ובין הגנרלגוברנמן שבשליטת גרמניה. השלטון הסובייטי הטיל הגבלות תנועה על העיר, ושליש מיהודי העיר עזבו אותה, רובם ללודמיר. בעיר חיו באותה עת כ-2,720 יהודים.
בבוקר ה-22 ביוני 1941, יום פרוץ מבצע ברברוסה, הופצצה והופגזה העיר קשות, רוב בתיה נפגעו, ורבים מתושביה, כולל יהודים, נהרגו. באותו יום לפנות ערב נכבשה העיר על ידי הגרמנים. בתוך ימים ספורים רצחו הגרמנים 30 יהודים בעיר, ועד מהרה החלו בלקיחת יהודים לעבודת כפייה בתיקון הגשר שעל נהר בוג, בניקוי ההריסות בעיר, ובהעמסת תחמושת וציוד צבאי בתחנת הרכבת. בסוף יולי 1941 הקימו הגרמנים יודנרט בעיר.
בסוף אוקטובר 1941 נאסרו 890 מיהודי העיר, ובהם משכילי הקהילה ונכבדיה, והוצאו להורג. לאחר מכן נחטפו מדי פעם קבוצות של צעירים יהודים, אשר נורו בגיא שליד בית העלמין היהודי בעיר.
במרץ 1942 הוקם בעיר גטו, בו הושמו כ-2,000 איש, בצפיפות גדולה של כ- 20 איש בחדר. בגטו התפתחו תנאי רעב, ופרצו בו מגיפות, בעיקר של טיפוס הבטן.
בימים 1 בספטמבר עד 15 בספטמבר 1942 הועברו יהודי העיר לגטו לודמיר, ונרצחו שם יחד עם יהודי המקום בבורות שהוכנו בכפר פיאטידיין (Piatydeń). בעת האקציה ניסו כ-300 מבני העיר להימלט, אך רובם נתגלו ונרצחו. מהמעטים ששרדו היו שניסו להצטרף לפרטיזנים. חמישה צעירים ממשפחת ספסוב שביקשו להצטרף לפרטיזנים האוקראינים נרצחו על ידם. כמה מבני העיר, ובהם שמואל דיאמנט, הצטרפו ליחידות הארמייה קריובה.
מספר הניצולים מיהודי העיר הגיע לכ-200 נפש, ובהם בני העיר שהספיקו להימלט לברית המועצות.
אסתר קמרון
אסתר קמרון (באנגלית: Esther Cameron; נולדה ב-1941) היא משוררת וסופרת אמריקאית-ישראלית.
ביוגרפיה.
קמרון נולדה ב-1941 בניו יורק, וגדלה במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית. למדה בלשנות באוניברסיטת ויסקונסין, וגרמניסטיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בברקלי היא הושפעה מתרבות שנות השישים, והתחילה לכתוב דיסרטציה על המשורר היהודי כותב הגרמנית פאול צלאן. בעת עבודתה על צלאן התוודעה לכתביהם של מרטין בובר וגרשם שלום על החסידות והקבלה והתרשמה עמוקות משני ענקי הרוח הללו.
בשנים 1968 ו-1969 למדה בגרמניה, ובדרכה חזרה לארצות הברית ראיינה במהלך נדיר את פאול צלאן בביתו בפריז באוגוסט 1969. בשנים 1969 ו-1971 לימדה קמרון בעיר בפאלו בניו יורק שם מצאה אותה הידיעה על התאבדותו של צלאן בנהר הסן. קמרון הזדעזעה ממעשה ההתאבדות ופרשה מהוראה באוניברסיטה. היא החלה לפתח חיים המושתתים על חזון של תיקון העולם באמצעות השירה והקשרים שבין המשוררים. כמה שנים התגוררה בעיר סיאטל שבמדינת וושינגטון ושבה למדיסון. בשנת 1972 החלה בלימודי עברית והתקרבה אל היהדות.
בשנת 1979 התגיירה קמרון ועלתה לישראל. בבואה לארץ למדה באולפנה וכתבה ספר זיכרונות בשם צ: ניתוח עצמי של גולם. "צ" הוא כינוי קבוע בכתיבתה למשורר פאול צלאן, שרוחו משפיעה עליה לדבריה כל השנים. לפרנסתה עבדה בתרגומים ועבודות מזכירות. היא חברה בארץ לחבורות של משוררות כותבות אנגלית, ופרסמה אחדים משיריה גם בתרגום עברי. וכן היא שותפה לאגודות רוחניות הפועלות ברוחו של פאול צלאן.
ספר שיריה של קמרון, אור מודרג, ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981. השירים תורגמו מאנגלית על ידי שמעון הלקין, פרט לשיר אחד, "הזמנה", שתורגם בידי חמוטל בר-יוסף. באותה העת החלה קמרון בכתיבת פואמה אפית גדולה, בשם תודעת האדמה, על המשבר האקולוגי העולמי.
קמרון נאלצה לשוב לארצות הברית בעקבות קשיי פרנסה. 1990. היא שבה לגור עם הוריה. היא הוסמכה בעריכת-דין אך לא התבססה במקצוע.
בביקוריה בארץ היא מביאה לדפוס שירים וקטעי פרוזה שלה בכתבי-העת הספרותיים. דבריה נדפסו בין השאר באפיריון, שבו, ונוספים. קמרון פעילה גם בתחום הספרות באינטרנט, ואף הקימה אתר משלה.
אוסטרוב לובלסקי
אוסטרוב לובלסקי (בפולנית: Ostrów Lubelski) היא עיירה בפרובינציית לובלין בפולין, לשעבר בשטח פולין קטן. שמה של העיירה, "אוסטרוב", נובע ממילה סלאבית שפירושה "אי". העיירה מורכבת מלמעלה מ-1,000 חוות בהן מגוון גידולים חקלאיים.
תולדות היישוב.
ב-1548 העניק המלך זיגמונד הראשון, מלך פולין, אישור להקמת היישוב, שהפך לעיירה בחסות מלכותית. לעיירה הוקנתה הזכות לערוך יריד מסחרי ולגבות מיסים על הדרך מלובלין לפרצ'ב. מיקומה של העיירה על צירי מסחר ראשיים בפולין ובדרך לליטא היווה יתרון שסייע להתפתחות המסחר בעיירה.