עיתונאות.
בין השנים 1992–2000 עבד ככתב ועורך בעיתון «Аспекты» и «Негев». בשנים אלו כתב מאמרים במספר מגזינים בשפה הרוסית המתפרסמים בישראל: Вести, Время, Новости недели, Наша страна, Панорама, Секрет, Зеркало, Круг. כן עבד בשיתוף עם העיתונים מעריב וידיעות אחרונות ועסק בפרסום המידע על התמודדות והשתלבות עולי ברית המועצות בישראל. שימש גם ככתב שטח בערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית ובתוכניות ברשת ב' (כגון תוכניתה של שלי יחימוביץ') בנושא עולי ברית המועצות.
בשנת 2002 התארח בנושא זה בתוכנית "שאלות אישיות" עם יעקב אגמון בגלי צה"ל.
החל משנת 2004 כתב מאמרים למגזינים במקומות שונים בעולם: Nota Bene (ירושלים), Lebed (בוסטון), Unipress, Ami (סנקט פטרבורג), Scepsis (מוסקבה), TryPress (מולדובה) ועוד.
השתמש בשמות העט Дан Михаэль, Йегуда Арад, Людмила Бенсон.
פעילות חברתית.
בשנת 1994 הקים את עמותת "למרחב" שנועדה לסייע לעולים מברית המועצות שסבלו מפגיעות על רקע גזעני בשל מוצאם. סייע בבניית רשת של תוכניות "12 צעדים" לעזרה לאנשים שעברו הטרדה על רקע גזעני.
דורפמן היה אחד ממקימי תנועת המחאה של "הפנתרים הרוסים" ועמד בראשה. בשנים 1999–2000 בשיא פעילותה, הועלתה הצעה להפוך את השפה הרוסית לשפה רשמית נוספת בישראל, בתגובה להטרדות כנגד דוברי רוסית. תקופה מסוימת גם כיהן כיועץ לראש עיריית באר שבע יעקב טרנר בנושא קהילת עולי ברית המועצות, אך סיים את תפקידו והביע ביקורת כלפי העירייה על כך שאינה פועלת מספיק נגד תופעות הגזענות בעיר.
וויל. אי .אם
Charlie Brown (שיר של קולדפליי)
Charlie Brown הוא סינגל של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית, קולדפליי. הוא הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן החמישי של הלהקה, Mylo Xyloto.
השיר נכתב על ידי גיא ברימן, ג'וני באקלנד, וויל צ'מפיון, כריס מרטין ובריאן אינו.
רקע.
"Charlie Brown" היה השיר הראשון שהוקלט במהלך העבודה על האלבום ובתחילה נקראה "Cartoon Heart". שם השיר, אשר מבוסס על שמו של הגיבור הראשי בסדרת הקומיקס "פינאטס", ניתן לו בשל כך שמילות השיר נכתבו בהשראת הקומיקס "פינאטס".
וידאו קליפים.
ב-6 בדצמבר 2011 קולדפליי העלו לחשבון היוטיוב שלהם וידאו קליפ לא רשמי לשיר אשר הכיל אוסף של קטעי וידאו שצולמו במהלך סבב ההופעות של הלהקה משנת 2011. הווידאו קליפ הלא רשמי בוים על ידי מאט ווייטקרוס ומארק רובוטהאם.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר, אשר צולם בין נובמבר 2011 עד ינואר 2012, פורסם לראשונה ב-3 בפברואר 2012 ביוטיוב, VEVO, פייסבוק, טוויטר, גוגל+ ובאתר האינטרנט של קולדפליי ב-3 בפברואר 2012. במהלך 24 השעות הראשונות לאחר השקתו צפו בו באתר יוטיוב מעל 700,000 משתמשים.
אירביד (מחוז)
מחוז אירביד (ערבית: محافظة إربد) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר אירביד. המחוז גובל בסוריה ובישראל, כאשר נחל הירמוך בצפון מהווה גבול בינלאומי עם סוריה וישראל, ונהר הירדן במערב מהווה גבול בינלאומי עם ישראל.
המחוז מחולק לתשע נפות. שטחו 1,571.8 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 1,088,100 נפש, דבר שהופך אותו למחוז המאוכלס ביותר אחרי מחוז עמאן, וכן למחוז בעל צפיפות האוכלוסין הגדולה ביותר בממלכה.
ירדן סובלת ממחסור במים וכמות המשקעים בה נמוכה מאוד, עקב כך מרבית החקלאות מתרכזת סביב אזורים קרובים למאגרי מים ונחלים. מחוז אירביד הוא המחוז החקלאי העיקרי של ירדן בו מגדלים בעיקר הדרים, זיתים, חיטה ודבש דבורים. במחוז שלושה אזורי תעשייה QIZ המייצאים בעיקר טקסטיל, כימיקלים ודברי אלקטרוניקה.
נפות.
המחוז מחולק לתשע נפות:
מורג (כלי נשק)
מורג הוא כלי נשק מתקופת ימי הביניים המורכב משני חלקים המחוברים באופן גמיש. המונח מתייחס לשני כלי נשק שונים: האחד הוא מוט ארוך המוחזק בשתי הידיים, אליו מחובר ראש גלילי. השני הוא מוט קצר יותר שניתן להחזקה ביד אחת, עם ראש מתכת עגול. המאפיין העיקרי של שני הנשקים הוא כי החלק העליון נפרד מהמוט ומחובר אליו באמצעי גמיש - חבל, רצועה, או שרשרת. היתרון הטקטי העיקרי של המורג הוא יכולתו לפגוע באויב מעבר למגן. חסרונו העיקרי היה חוסר דיוק.
המורג בתצורתו הארוכה הוא נשק יד הנגזר ממחבט שהיה חלק מכלי חקלאי בשם זה, ששימש לדיש. הוא נחשב בעיקר לנשק של איכרים, כך שהשימוש בו לא היה נפוץ, ונעשה במקרים מעטים בעיקר בגרמניה ובמרכז אירופה בשלבים מאוחרים של ימי הביניים, בעיקר בהתקוממיות עממיות של איכרים. התצורה הקצרה כנראה הייתה אף פחות נפוצה. הוא מופיע בתצורה זו ביצירות מן המאה ה-15 ואילך, אך היסטוריונים רבים הביעו ספקות אם אי פעם נעשה במורג הקצר שימוש צבאי בפועל.
כלי נשק קר דומים היו בשימוש גם ביפן וסין.
הנצחתו של גרשם שלום
מפעלו המחקרי של גרשם שלום זכה להערכה רבה הן בחייו והן לאחר מותו. בימי חייו בא הדבר לידי ביטוי במספר הגדול של ועדות ומוסדות מחקר שעמד בראשם או בהם היה חבר, בפרסים הרבים בהם זכה ובאוניברסיטאות הרבות בעולם אליהן הוזמן להרצות. לאחר מותו, מתבטא הדבר בדרכים הרבות בהן הונצח מפעלו האקדמי ואף בשפע הפרסומים הנוגעים לא רק למחקריו אלא גם לחייו האישיים וליחסיו עם הסובבים אותו, למשפחתו, לחוקרים ידועים ולאנשי ציבור שונים.
עם מותו, בשנת 1982, נערך ערב לזכרו ויצאו לאור ספר וכן מספר רשימות המתארות את חייו ואת מפעלו. בשנים הראשונות שלאחר מותו, נקראו על שמו רחובות בערים שונות וכן מספר מוסדות מחקר. במהלך השנים שלאחר מכן, נערכו מספר כנסים בינלאומיים וערבים נוספים לזכרו, והוענק על שמו פרס יוקרתי לחוקר או לחוקרת מצטיינים. אף ספריית הקבלה שבתוך הספרייה הלאומית, המכילה את אוסף הספרים שאסף שלום במהלך חייו, נקראת על שמו, והיא נחשבת לאחת הספריות המקיפות בעולם בתחום זה.
בנוסף, ממשיכים לצאת לאור פרסומים חדשים בקשר אליו, חייו האישיים, או מחקריו, כמעט מדי שנה, ויפים לעניין זה דבריו של תלמידו, פרופ' יוסף דן, שכתב בשנת 2010:
ערבים לזכרו.
האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים קיימה מספר ערבים לזכרו של שלום, כדלקמן:
פרס גרשם שלום.
בשנת 1991, החליטה האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, אשר שלום היה ממקימיה ונשיאה השלישי, על הענקת פרס מחקר על שמו. אחת לארבע שנים לערך, מעניקה ועדה מיוחדת שממנה נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים את פרס גרשם שלום, בסכום של 45,000 ש"ח, לחוקר או לחוקרת מצטיינים בתחום הקבלה.
עם זוכי פרס שלום בעבר נמנים: פרופ' ישעיה תשבי (1991), פרופ' משה אידל (1995), פרופ' יהודה ליבס (1999), פרופ' רחל אליאור (2006) פרופ' דניאל אברמס (2010), פרופ' יונתן גארב (2014), ופרופ' חביבה פדיה (2018).
"דברי שלום" או "חיי מוהר"ש" ליוסף וייס (חיבור סאטירי).
החל משנות הארבעים, אסף יוסף וייס, חוקר החסידות הנודע ותלמידו של שלום, סיפורים ואנקדוטות משעשעים מחייו של שלום. את הרשימות כתב וייס בסגנון ספרות השבחים החסידית ובפרט סגנון הכתיבה של רבי נתן מנמירוב, סופרו של רבי נחמן מברסלב. עם זאת, בניגוד לכותבים החסידיים, נלווה לחיבורו צד סאטירי וייתכן כי בכך ניסה וייס לשלב בין יחס ההערצה שחש כלפי מורו ובין יחס הביקורת שביקש למתוח על חלק מאורחותיו. שלום היה מודע לעיסוקו של וייס בנושא ואף גילה עניין ברשימות לאחר מותו של וייס. אנקדוטה אחת מתוך הרשימות פורסמה בשנת תשמ"ט על ידי ההיסטוריון יעקב כ"ץ. בשנת תשס"ז, במלאת עשרים וחמש שנים למותו של שלום, יצאו לאור רשימותיו של וייס והן כוללות: הקדמה מאת וייס; סיפורים על נעוריו של שלום, בני ביתו וכלבו (גיבור); אורחותיו, מנהגיו ואמרותיו; יחסו ואמרותיו בקשר לספריו וספרייתו, בקשר לספרים וסופרים, בקשר לאישים שונים (כגון ולטר בנימין, בובר, עגנון, שוקן, קורצוויל ואחרים), ובקשר לענייני השעה; ולבסוף תיאור יחסיו ושיחותיו של וייס עם שלום.
מיטקו בוזקוב
מיטקו בוזקוב הוא במאי תיאטרון וקולנוע ישראלי.
קורות חייו.
מיטקו בוזקוב נולד וגדל בסופיה, בולגריה. אביו, בוריס בוזקוב, היה במאי טלוויזיה ואמו עבדה כעורכת ברדיו. הוא סיים את האקדמיה הממלכתית לתיאטרון ב-1984. שם למד אצל הפרופסור והבמאי הידוע קריקור אזריאן ואצל שני האסיסטנטים של אזריאן, שהיו מפורסמים בתחומם: השחקן תודור קולב והבמאי איוואן דובצ'ב.
בתום לימודיו התחיל בוזקוב לשחק ולביים בעיר הפרובינציאלית שומן בבולגריה, בה שהה במשך שלוש שנים. ב-1987 שב לסופיה וביים בתיאטראות שונים וב-1990 התמנה לבמאי הבית בתיאטרון הלאומי של בולגריה בסופיה.
בשנת 1991 מיטקו בוזקוב עלה לישראל ביחד עם אשתו, סוניה, שהייתה שחקנית בבולגריה ובתם בת השלוש שרה.
זמן מועט לאחר שעלה ביים את הסרט התיעודי "חומה" שהוקרן במתב (היום הוט) בטלוויזיה ב-1993, אותו הפיק ערן צלטנר. הסרט תיאר את קשייהם של צעירים שעלו לישראל בתחילת שנות התשעים מרחבי תבל ועל קשיי הקליטה שלהם בישראל.
ב-1993 נפגש בוזקוב עם גרי בילו, מה שהיה ראשיתה של שיתוף פעולה וידידות אמיצה שנמשכה עד סוף ימיו של בילו. בילו השפיע על בוזקוב מאוד ומאז אותה עת בוזקוב מביים ומלמד בבית צבי ובתיאטרון הספרייה.
ההצגה הראשונה שביים בישראל הייתה "ג'יג'י" של קולט, בתיאטרון בית צבי, בשנת 1993, ההצגה הראשונה שביים בתיאטרון הרפרטוארי בישראל הייתה "יתוש בראש", מאת ז'ורז' פדו בתיאטרון חיפה בשנת 2000. הוא ביים עשרות הצגות בתיאטראות בית צבי והספרייה וביים גם הצגות בתיאטראות, באר שבע, בית ליסין, הקאמרי וחיפה. רוב ההצגות שהוא מביים הן מהקלאסיקה העולמית ובכלל זה הרבה קומדיות ופארסות.