ב-1972 קבוצה מאונברסיטת אילינוי רשמה פטנט למסך מגע אופטי שהפך לחלק מפרויקט פלאטו בדגם PLATO IV ובאותה שנה כבר נבנו אלפי עותקים מדגם זה. מסכי אינפרא אדום אילו שולבו גם במחשבי HP-150 של חברת היולט פקארד שיצאו לשוק בשנת 1983, והפכו למחשבים מסחריים ראשונים עם מסך מגע. ב-1975, חברת Elographics ורשמה פטנט למסך רזיסטיבי בהשראת פיתוח של מייסד החברה, סמואל הארסט, פרופסור לפיזיקאי מאונברסיטת קנטקי. חברת אפל פיתחה ב-1992 מחשב כף יד המופעל באמצעות נגיעה במסך בלבד, שנקרא ניוטון, בשלב מאוחר יותר "ניוטון" היה השם שניתן לתוכנה, והמכשיר עצמו כונה MessagePad אולם המכשיר נכשל מסחרית. חברת IBM הוציאה לשוק ב-1993 את מכשיר ThinkPad 750P/360P שכלל מסך מגע ובשותפות עם חברת בלסאות' את הטלפון הסלולרי הראשון שכלל מסך מגע - הסיימון. ב-1996 הוציאה חברת פאלם את מכשיר הפיילוט שהחדיר את הטכנולוגיה לשוק, הזנת המידע בוצעה באמצעות מצביע מגע דמוי עט. בשנת 2002 מיקרוסופט ביחד עם חב' ויוסוניק הכריזו על מוצר חדש - מסך מגע במכשיר נייד שניתן לחבר לאינטרנט. אומנם כבר בשנת 2003 החברות נטשו את הרעיון.
ב-2007 הכריזה חברת אפל על האייפון, טלפון חכם שכלל כפתור אחד ומסך מגע קיבולי ייחודי התומך ב-Multi-Touch, שימוש במספר אצבעות על-מנת לשלוט במוצג על המסך. ה-iPhone הפך להצלחה מסחרית ורוב הסמארטפונים המשווקים בעולם מבוססים על מסכי מגע, בהם גרסאות נוספות של ה-iPhone, מכשירי סמסונג, HTC, LG, נוקיה ומוטורולה.
ב-2010 החייתה אפל את עקרון הטאבלט כשהשיקה את האייפד, מסך מגע בגודל 9.7 אינץ' עם ממשק המבוסס על ממשק ה-iPhone. לאחר שגם מכשיר זה זכה להצלחה, החלו חברות נוספות לייצר מכשירי טאבלט, בהן גם מיקרוסופט.
רוחנמה
רוחנאמה ("ספר הנפש", מפרסית "נמה" نامه ספר או מכתב ,ומערבית "רוח" روح נפש) הוא ספר שנכתב על ידי הנשיא של טורקמניסטן, ספרמורט ניאזוב (שכינה עצמו "טורקמנבאשי"-אבי הטורקמנים), המתיימר לשלב הנחיה מוסרית ורוחנית, אוטוביוגרפיה והיסטוריה רוויזיוניסטית. רוב תוכנו של הספר מפוקפק או שנוי במחלוקת מבחינת דיוק העובדות המובאות בו.
הטקסט כולל סיפורים ופואמות רבות, כולל אלה של המשורר הסופי מגטימגולי פיראגי. כוונתו הייתה להוות מדריך רוחני לעם הטורקמני ולהוות הבסיס לאומנות והספרות שם. הרוחנמה הוכנס לתרבות הטורקמנית בהדרגה, אך בהמשך קריאתו נכפתה על האזרחים, עד שבקיאות בספר הפכה לתנאי להחזקת משרות ציבוריות וקבלת רישיון נהיגה במדינה וללימוד תוכנו הוקדשה כל תוכנית הלימודים.
היסטוריה.
ניאזוב פרסם את הכרך הראשון של הרוחנמה ב-2001. ב-2004, פורסם הכרך השני העוסק במוסר, פילוסופיה ואורח חיים. הספר היווה חלק משמעותי מפולחן האישיות של ניאזוב וממדיניות הטורקמניזציה שהובלה על ידי ממשלתו. הממשלה דרשה מחנויות ספרים ומשרדי ממשלה לשמור על עותק מוצג באופן קבוע, וממסגדים לשמור עליו במקום מכובד כשל הקוראן. לאחר שכמה אימאמים התנגדו בטענה שציות לכך יהווה חילול קודש, הממשלה הרסה מספר מסגדים.
גם לאחר מותו של ניאזוב בדצמבר 2006, ממשיך הרוחנמה לשחק תפקיד חשוב בחברה הטורקמנית, אף שבמידה פחותה. הנשיא הנוכחי גורבנגולי ברדימוחמדוב עדיין ממליץ על שימוש בספר כאמצעי חשוב לחינוך הנוער.
תפקיד הרוחנמה בחברה הטורקמנית.
ידע ברוחנמה הוא חובה ונדרש מקהילות דתיות ומהחברה בכללותה ומהווה חלק מרכזי בחינוך מבית הספר היסודי ועד האוניברסיטה.
ביקורת ציבורית ואף הערצה בלתי מספקת של הספר נראתה כמקבילה לחוסר כבוד לנשיא לשעבר בעצמו, ונענשה בקשיחות על ידי הדחה מתפקיד ציבורי, מאסר, ועינוי של העבריין או משפחתו. מאז מותו של ניאזוב לא ידועה מידת הענישה על חוסר כבוד לספר.
ישנה רפליקה מכנית עצומה של הספר באשגבאט, בירת המדינה. בכל ערב בשמונה הספר נפתח ומוקראת פסקה מוקלטת מהספר בליווי וידאו.
הרוחנמה משמשת גם ככוח מעצים של המשטר היא עושה זאת על ידי הצבת אולטימטום לחברות בינלאומיות שיתרגמו את הספר לשפתן או שלא יינתנו לחברות הללו לעשות עסקים במדינה, וכך "הרוחנמה" תורגם לשפות רבות וחיזק את מעמד הספר במדינה, לאזרחים הטורקמנים נאמר כי הספר מופץ במדינות שונות בעולם וזוהי הוכחה לחשיבותו. בין החברות שתירגמו את הספר הן קטרפילר, מרצדס בנץ, קרייזלר, סימנס (חברה) ורבות אחרות.
מסך נגיעה
מרקע מגע
וירז'יני רזאנו
וירז'יני רזאנו (צרפתית : Virginie Razzano; נולדה ב-12 במאי 1983) היא שחקנית טניס מקצוענית מצרפת. דורגה בשיאה במקום 16 בעולם (14 בספטמבר 2009). מדורגת כיום (ינואר 2012) במקום 99 בדירוג ה-WTA.
רזאנו זכתה עד היום ב-6 תוארי יחידות (2 WTA ו-4 ITF) וב-4 תוארי זוגות (1 WTA ו-3 ITF).
רזאנו שיחקה בנבחרת צרפת בין השנים 2001 ו-2011. מאזנה עומד על 11 ניצחונות (7 במשחקי יחידות ו-4 במשחקי זוגות) ו-5 הפסדים (2 במשחקי יחידות ו-3 במשחקי זוגות).
שדרות גולדה מאיר
טלי פחימה
טלי פחימה (נולדה ב-8 בפברואר 1976) היא פעילת שמאל רדיקלי ישראלית שהתאסלמה.
בשנת 2004 נפגשה עם זכריא זביידי, ראש ארגון הטרור "גדודי חללי אל-אקצא" בג'נין, וסייעה לו בדרכים שונות. בעקבות זאת נעצרה במעצר מנהלי על ידי השב"כ. היא נחקרה והוחזקה בבידוד, בטענה שתכננה לבצע פיגועים בישראל. לאחר מכן הוגש נגדה כתב אישום באשמה לתמיכה בארגון טרור, החזקת נשק ללא רישיון וסיוע לאויב בשעת מלחמה. במסגרת הסדר טיעון הודתה בתרגום מסמך מסווג, "סודי ביותר", מעברית לערבית, ובעקבות כך הורשעה בעבירות בדרגת חומרה פחותה של מסירת ידיעה לאויב ולתועלתו, מגע עם סוכן חוץ והפרת הוראה חקוקה. היא שוחררה מהכלא בינואר 2007 ובמשך הזמן עברה להתגורר בוואדי עארה. ביוני 2010 המירה דתה לאסלאם, במסגד באום אל-פחם. דמותה ומעשיה, כמו גם מעצרה המנהלי וכליאתה, גרמו להד תקשורתי וציבורי רחב.
ביוגרפיה.
פחימה נולדה בקריית גת לסימון ושרה פחימה. היא בוגרת מוסדות החינוך הדסים, רוגוזין ושלאון. שירתה בצה"ל כפקידת רס"ר. בגיל 23 עברה לגור בתל אביב ועבדה כמזכירה במשרד עורכי דין.
פעילותה לצדו של זכריא זביידי בג'נין.
פחימה פיתחה עמדות פוליטיות שמאליות רדיקליות, לדבריה, בהשפעת ריאיון של כתב ynet עלי ואקד ומספר מאמרים של גדעון לוי. בהמשך יצרה קשר עם זכריא זביידי, מפקד "גדודי חללי אל אקצה" בג'נין, ובמאי 2004 החליטה לבקר בג'נין ולפגוש את זביידי, ביקור אשר נמשך שבועיים. לאחר מכן ביקרה בג'נין מספר פעמים.
לדבריה, דאגתה הייתה לזכויות האדם של הפלסטינים. רוב ביקוריה נסובו סביב שיחות עם אנשים שונים במחנה הפליטים ג'נין, ובפעילות בתחום הוראת המחשבים לילדי מחנה הפליטים. בג'נין הייתה פחימה תחת חסותם של זביידי ומקורביו. במהלך הלילות, זביידי וחבריו המבוקשים שהו במקומות מסתור, ופחימה נשארה לישון בחדר עם נשים או ילדים.
בזמן שהותה בג'נין סייעה פחימה למיצוב דמותם התקשורתית של פעילי הפת"ח באזור. בעקבות ידיעות באמצעי התקשורת על כוונה לחסל את זביידי, הצהירה כי תשמש לו "מגן אנושי".
פחימה סייעה לזביידי בתרגום מסמך צבאי בעברית, שסווג "סודי ביותר", שנפל לידיו, ובו תמונות של ארבעה מבוקשים שצה"ל ביקש לעצור, ולידן תיאור קצר של כל אחד מהם. ארבעת המבוקשים היו זביידי, סגנו שחוסל לאחר מכן, ושני פלסטינים אחרים שנתפסו מאוחר יותר על ידי כוחות צה"ל. כמו כן הכיל המסמך תצלום אוויר של העיר ג'נין, ובו מסומנים בתיהם של ארבעת המבוקשים, וכן סימונים טקטיים כמו נתיב מילוט לכוח או כוחות צלפים.
חקירות בשב"כ ומעצר מנהלי.
ב-9 באוגוסט 2004, בדרכה לג'נין, נעצרה פחימה ונחקרה בידי השב"כ במשך 28 ימים. לאחר מכן נכלאה בבידוד בכלא נווה תרצה. בתחילה חשדו גורמים בשב"כ כי סייעה לפיגוע במחסום קלנדיה ב-11 באוגוסט 2004 וכי התכוונה לבצע מעשי טרור נגד ישראלים בתחומי הקו הירוק. על בסיס טענות אלה נטען כי היא מסוכנת לציבור, ולכן יש להחזיקה במעצר מנהלי. ההסבר לאי הגשת כתב אישום נגדה היה כי הדבר יחשוף מידע מודיעיני סודי. נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב אורי גורן, אישר את הארכת מעצרה המנהלי ב-3 חודשים, וההחלטה אושרה גם בבית המשפט העליון.
ב-5 בדצמבר, יום לפני דיון בבית-המשפט המחוזי באישור המשך המעצר המנהלי, היא הועברה לידי השב"כ ונחקרה שם בשנית במשך שלושה שבועות. בסוף תקופה זו, ב-26 בדצמבר 2004, הוגש נגדה כתב אישום.
בינואר 2005 החליט בית המשפט המחוזי לשחררה למעצר בית, אך בערעור שהוגש לבית המשפט העליון הוחלט שיש לעוצרה עד תום ההליכים, בגלל הסיכון לביטחון המדינה הגלום במעשיה ובשל החשש שתימלט.
פחימה המשיכה להיות כלואה בבידוד. לאחר 9 חודשים מיום מעצרה, בעקבות עתירה שהגישה לבית המשפט המחוזי, הועברה לבידוד חלקי בו הותר לה להסתובב מעט באגף הכלא בו נכלאה, ולהתקשר בטלפון לאמה ולעורכת הדין שלה. לאחר מספר שיחות קצרות עם אמצעי התקשורת במהלך הבאתה לבתי המשפט נאסר על פחימה לדבר עם אמצעי התקשורת, והוראה זו יושמה עד לתום משפטה.
המשפט.
כנגד פחימה הוגש לבסוף כתב אישום בעבירות של תמיכה בארגון טרור, אחזקת נשק ללא רישיון וסיוע לאויב בשעת מלחמה. ב-11 בינואר 2005 נפתח משפטה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בו יוצגה על ידי עורכת הדין סמדר בן נתן. סיוע לאויב בשעת מלחמה היא עברה שיכולה לגרור עונש מוות, אולם נציגי התביעה הצהירו שאם תורשע פחימה, הם לא יבקשו לגזור עליה עונש זה.