היסטוריה.
הסרט הופק בהשראת סרט 360 מעלות דומה שנקרא "קנדה 67" (Canada 67) בהפקת הבמאי הקנדי רוברט בארקלי והוצג בביתן של חברת בל קנדה בתערוכת אקספו 67 שנערכה במונטריאול שבקנדה.
בארקלי ביקר קשות את גרסת דיסני לסרט בטענה שהגרסה של דיסני שטחית, ומציגה את דמותה של קנדה באמצעות סטריאוטיפיים.
במהלך עשרים השנים שחלפו מאז צילום הסרט, הסרט נותר בלא שינוי. ביקורת ציבורית רבה הועלתה כנגד הסרט, המציג תמונה מיושנת של קנדה, ולאחר לחץ ציבורי שנמשך כשבע שנים, ביוזמת רשות התיירות הקנדית, הסכימה חברת וולט דיסני לעדכן את הסרט. מספר קטעים מהסרט צולמו מחדש בשנת 2007, ובמסגרתם עודכנו צילומי הערים הקנדיות, וכן צולמו מחדש מפלי ניאגרה.
לסרט הוקלט פסקול חדש בהנחייתו של מרטין שורט. שיר הנושא של הסרט: "קנדה (את מסע לחיים)" ("Canada (You're a Lifetime Journey)") הוקלט מחדש על ידי אווה אווילה, זוכת העונה הרביעית של הגרסה הקנדית של "כוכב נולד" (Canadian Idol).
גשר נובוספאסקי
גשר נובוספאסקי (ברוסית: Новоспасский Мост) הוא גשר פלדה החוצה את נהר מוסקבה, ומחבר בין מנזר נובוספאסקי לבין תחנת הרכבת פאבלצקי, במוסקבה, בירת רוסיה. הגשר ממוקם כשלושה ק"מ דרומית מזרחית לקרמלין.
הגשר הנוכחי נבנה בשנת 1911 משלוש קשתות פלדה. בשנת 2000 שופץ הגשר והקשתות הוחלפו בלוחות פלדה.
היסטוריה.
הגשר הראשון באתר זה נבנה במהלך המאה ה-16 על מנת לקשר את מנזר נובוספאסקי עם צידו השני של הנהר. גשר העץ שופץ והוחלף במהלך השנים, עד שבשנת 1910 נהרס. בשנת 1911 נבנה גשר פלדה בן שלוש קשתות (בדומה לגשרים אחרים שנבנו במוסקבה קודם למהפכה הרוסית.
הגשר היה בנוי פלדה ומרוצף עץ כשאורך מקטעיו היה: 40.54, 46.99 ו-40.54 מטרים, ורוחבו היה 21.2 מטרים (רוחב הכולל ארבעה מסלולים כאשר שנים מהם היו מסלולי חשמלית).
בין השנים 1937–1938 הגשר נבנה מחדש על פי תכנונם של המהנדסים ורנר, סוקולוב והאחים יאקובלב. במסגרת השיפוץ הוגבה הגשר ב-2.7 מטרים, על מנת לאפשר תנועת אוניות בנהר - וכעת גובה הגשר 8.6 מטרים מעל פני הנהר ורוחב הקשת האמצעית 30 מטרים. במסגרת השיפוץ נבנו כבישי עליה לגשר באורך כולל של 502 מטרים, והגשר רוצף בבטון.
בשנת 2000 נבנה הגשר מחדש, קשתותיו הוחלפו בלוחות פלדה שעליהם סיפונים קלים שרוחבם 24.4 מטרים. קשתות דמה נבנו בצדדי הגשר על מנת לדמות את הקשתות שהיו לגשר בעבר.
בובי דארין
בובי דארין (באנגלית: Bobby Darin; נולד בשם Walden Robert Cassotto; 14 במאי 1936 – 20 בדצמבר 1973) היה זמר, שחקן ומוזיקאי אמריקאי. כזמר, דארין ביצע שירים במגוון סגנונות, בהם פופ, ג'אז, וקאנטרי.
ביוגרפיה.
ילדותו.
בובי דארין נולד למשפחה ענייה ממוצא איטלקי, ברובע הברונקס, ניו יורק. האדם אשר נחשב כאביו (ולמעשה היה סבו) נפטר בבית כלא חודשים ספורים לפני לידתו. הוא גודל על ידי אמו פולי ואחותו נינה, אשר התקיימו בסיוע רשויות הרווחה עד אשר אחותו התחתנה. רק לאחר שהתבגר גילה דארין כי מי שחשב לאחותו נינה, אשר הייתה מבוגרת ממנו ב-17 שנים, היא למעשה אמו, וכי פולי, אותה חשב לאמו, היא למעשה סבתו. את זהות אביו הביולוגי מעולם לא גילה, זולת העובדה כי לאותו אב מעולם לא נודע על הריונה של נינה ולכן אף לא ידע כי נולד לו בן. סבתו פולי דאגה לחינוכו המוזיקלי ולקחה אותו להופעות מוזיקליות שונות.
דארין היה תינוק שברירי וחולה והחל מגיל שמונה לקה בהתפרצויות חוזרות של קדחת שגרונית. מחלתו פגעה קשות בתפקוד לבו ובזכרונותיו סיפר כי יום אחד שמע רופא אומר לאמו כי יהיה בר-מזל אם יגיע לגיל 16. התחושה לפיה חייו יהיו קצרים ליוותה אותו לכל ימיו ויצרה בו את הרצון העז לנצל את כשרונותיו המוזיקליים. כבר כנער ידע לנגן במספר כלי נגינה, בהם פסנתר, תופים וגיטרה. מאוחר יותר למד לנגן אף במפוחית וקסילופון.
דארין סיים בהצטיינות את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים. בזכות הצטיינותו הוא התקבל ללימודים במכללת הנטר. כיוון שחפץ בקריירה מוזיקלית הפסיק את לימודיו במכללה והחל להופיע במועדוני לילה קטנים בעיר ניו יורק. בחופשת הקיץ הוא עבד באתרי נופש בהרי קטסקיל כמדיח כלים ובדרן.
כפי שנהגו ילדי מהגרים רבים, דארין שינה את שמו האיטלקי לשם פחות אתני. לטענתו, בחר את שמו באופן מקרי מתוך מדריך הטלפון.
קריירה.
אחד הגורמים הראשונים להצלחת דארין כמבצע היה שיתוף הפעולה שהחל בשנת 1955 עם חברו ללימודים בבית הספר התיכון דון קירשנר. בשנת 1956 חתם סוכנו המוזיקלי על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים דקה. דארין פגש באותה תקופה בקוני פרנסיס, ובעזרת מנהלו היה צריך לכתוב שירים לזמרת. הקשר בין דארין לקוני פרנסיס נקטע באחת לאחר שאביה גילה כי השניים התאהבו ומתכננים להינשא בחשאי. השירים שהקליט דארין בחברת דקה זכו להצלחה מועטה בלבד.
בסוף שנות ה-50 עזב דארין את חברת דקה לטובת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס שם כתב ועיבד שירים לעצמו ולאחרים. לאחר שלושה שירים שלא זכו אלא להצלחה בינונית, הקליט בשנת 1958 את השיר Splish Splash. השיר הפך ללהיט מיידי והסינגל נמכר ביותר ממיליון עותקים. לאחר הצלחת שיר זה הקליט דארין שירים נוספים באותו סגנון.
בשנת 1959 הקליט דארין את השיר Dream Lover, הקלטת בלדה זו נמכרה במיליוני עותקים. לאור הצלחתו הכלכלית גברה שליטתו של דארין בסגנון הפקת שיריו. להיטו הבא היה "מקי סכינאי" (Mack the Knife) מתוך אופרה בגרוש בהלחנתו של קורט וייל. השיר, בביצועו של דארין, הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בארצות הברית ונותר שם במשך תשעה שבועות. תקליט זה זכה בפרס גראמי כ"תקליט השנה לשנת 1960". הקלטה זו נמצאת בהיכל התהילה של פרסי גראמי. הקלטתו הבאה הייתה השיר Beyond the Sea, ביצוע אנגלי ללהיט הצרפתי La Mer בביצועו של שארל טרנה (Charles Trenet). בשנת 1960 נשא לאישה את השחקנית סנדרה די, אותה פגש במהלך הסרטת הסרט "בבוא ספטמבר". הוא הופיעה אתה גם בסרטים "שיעור בנישואין" (1962) ו"דירת הפגישות" (1965).
בזכות הלהיטים שהקליט הפך דארין לכוכב זמר מבוקש והופיע בפני קהלי שיא במועדון הלילה הניו יורקי הנודע, קופקבנה, ובכל בתי הקזינו הגדולים בלאס וגס. לאחר שצפה בו בהופעה בלאס וגס, העיר הבדרן סמי דייוויס ג'וניור כי בובי דארין הוא "האדם היחיד אשר לעולם לא ארצה להופיע אחריו". בשנות ה-60 היה דארין אף בעלים ומנהל של חברת הפקה והוצאה לאור.
בשנת 1962 החל דארין לכתוב ולהקליט מוזיקה בסגנון קאנטרי, ובין להיטיו היו השיר Things, You're the Reason I'm Living, וכן . בשנת 1962 עבר להקליט בחברת התקליטים קפיטול רקורדס.
ב-1963 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט קפטן ניומן לצידו של גרגורי פק.
ב-1969 שיחק בסרט הסוף המאושר בבימויו של ריצ'רד ברוקס.
מותו.
בשנת 1973 התדרדרה בריאותו של דארין. לאחר שלא נטל תרופות למחלת הלב ממנה סבל מילדותו, לפני טיפול שיניים, הוא לקה באלח דם, אשר גרם לפגיעה בשסתומי הלב. דארין אושפז ב-11 בדצמבר במרכז הרפואי סידר-סיני בלוס אנג'לס לצורך ניתוח לתיקון שסתומים מלאכותיים שהושתלו בליבו בניתוח קודם. הוא מת ב-20 בדצמבר, דקות לאחר תום הניתוח. על פי צוואתו נתרם גופו למדע ולא נערך לו טקס הלוויה.
שער העיר (ולטה)
שער העיר (מלטזית Bieb il-Belt; אנגלית City Gate), המכונה גם פוטיריאל (Putirjal), הוא שער הכניסה המרכזי לוולטה בירת מלטה. השער שוכן במרכזה של חומת היבשה החוצצת בין ולטה לבין העיר פלוריאנה, שכנתה מדרום-מערב. השער שמר על מעמדו המרכזי למרות ששוב איננו נתיב הכניסה היחיד לוולטה, ושלושה רחובות נוספים מובילים אל העיר.
אזור השער.
בצידו הצפון-מזרחי של השער, בתוך העיר ולטה, מתחיל רחוב הרפובליקה, רחובה הראשי של העיר, וכן שוכנים במקום בניין הפרלמנט החדש של מלטה, אשר הוקם בכיכר החירות (Misraħ il-Ħelsien) הישנה, ושרידי בית האופרה המלכותי אשר נהרס בהפצצות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה והוסב לתיאטרון פתוח בשנת 2013. דרומית-מערבית לשער שוכנת כיכר עגולה גדולה שבמרכזה ניצבת מזרקת טריטון משנת 1959. בקרבת הכיכר ערוכים רציפי תחנת האוטובוס המרכזית של האי מלטה ("City gate bus terminus").
היסטוריה.
מבנה השער הנוכחי הוא החמישי במספר ובו מעבר בודד להולכי רגל, ומשני צדדיו מתנשאים תרנים גבוהים.
גבעת אורנים (ירושלים)
גבעת אורנים היא שכונה קטנה בדרום מרכז ירושלים הגובלת בשכונות קטמון הישנה, רסקו, גוננים וקריית שמואל. האוכלוסייה בשכונה היא ברובה דתית לאומית וחילונית.
היסטוריה.
הקמת גבעת אורנים החלה בשנת 1978 על ידי חברת אזורים. למרגלות מנזר סן סימון בשטח עליו התנהל חלק מהקרב על מנזר סן סימון במהלך מלחמת העצמאות. על קרקע שנחכרה מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, (עליה גם הוקמה חוות הנוער הציוני הסמוכה ב-1950 ומושב הזקנים הכללי המאוחד ב-1966). חלק מקרקעות באזור נרכשו על ידי איש העסקים חיים שיף שקידם את תוכניות הבנייה באזור בשותפות עם חבר הכנסת ואיש העסקים יוסף קרמרמן באמצעות חברת עץ לבוד תעשיות והשקעות שהייתה בבעלותו. הסופר והעיתונאי יהודה האזרחי הוביל מאבק נגד תוכניות הבנייה באזור ובעד שימור השטח הפתוח וחורשת האורנים שהקיפה את מנזר סן סימון. לבסוף חלק קטן מחורשת האורנים הצמוד למנזר מדרום וממערב לו נשמר ופותח כגן ציבורי. כמו כן, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ביטלה תוכנית להקמת מגדל בן 14 קומות כחלק מהפרויקט.