השליט הבא של קלקמול, "אדמה מפוצלת", מוזכר על זוג עצמות מגולפות בקברו של מלך טיקאל חאסוו צ'אן קאווייל הראשון. הוא שלט עד נובמבר 695, אך לא ידוע אם היה חבר לגיטימי של השושלת בקלקמול. שושלת או אם הוא היה מתחזה שהועלה על כס המלכות על ידי טיקאל.
המלך הידוע הבא השתמש במספר גרסאות של שמות, והוא מכונה על ידי קטעי שמות שונים בתוך ומחוץ לקלקמול. קריאה חלקית של שמו היא יוקנום טוק קאווייל (Yuknoom Took' K'awiil). הוא הקים שבע אסטלות כדי לחגוג אירוע קלנדרי בשנת 702 והוא מוזכר בדוס פילאס באותה שנה, מה שמוכיח כנראה שדוס פילאס הייתה עדיין וסאל של קלקמול. גם אל פרו המשיכה כוואסל ויוקנום טוק קאווייל הכתיר שם מלך חדש בתאריך לא ידוע. קיבלה מלכה מיוקנום טוק קאווייל. גם נראנחו נשארה נאמנה. יוקנום טוק קאווייל הזמין שבע אסטלות נוספות לציון סיום הקאטון של 731. על תבוסה חדשה של קלקמול מול טיקאל מעיד מזבח מפוסל בעיר ההיא, כנראה מתישהו בין 733 ל-736, המתאר שליט כבול מקלקמול ואולי השם יוקנום טוק קאווייל.
קלקמול וקירגואה.
לאחר מכן, התיעוד ההיסטורי של קלקמול הופך מעורפל מאוד, הן בשל המצב הירוד של המונומנטים שנשחקו מאוד בעיר עצמה והן בשל הנוכחות הפוליטית המופחתת שלה על במת המאיה הרחבה יותר. המלך ואמאב קאווייל (Wamaw K'awiil) מקלקמול מוזכר בקיריגואה שבפריפריה הדרומית של מסו-אמריקה. קויריגואה הייתה באופן מסורתי וסאל של קופאן, שכנתה מדרום, ובשנת 724 הכתיר אואקסקלאחון אובאה קאווייל (Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil), מלך קופאן, את ק'אק' טיליב צ'אן יופאט (K'ak' Tiliw Chan Yopaat) כמלך קיריגואה וכוואסל שלו. בהגיע 734 הראה ק'אק' טיליב צ'אן יופאט שהוא כבר לא כפוף יותר לקופאן כשהתחיל להתייחס לעצמו כאל "קול אהאב" (k'ul ahaw), שליט קדוש, במקום להשתמש בתואר הנמוך הקטן יותר "אהאב", שליט משועבד; באותו זמן הוא החל להשתמש בגליף משלו של סמל קיריגואה. נראה כי מעשה המרד המקומי הזה היה חלק מהמאבק הפוליטי הגדול יותר בין טיקאל לקלמול. בשנת 736, רק שנתיים לאחר מכן, זכה ק'אק' טיליב צ'אן יופאט לביקור מוואמאב קאווייל מקלקמול, בעוד קופאן הייתה אחת מבעלות בריתה הוותיקות של טיקאל. העיתוי של ביקור זה של מלך קלקמול הוא משמעותי ביותר, והוא התרחש בין עלייתו של ק'אק' טיליב צ'אן יופאט לכס המלכות של קיריגואה כוואסל של קופאן לבין המרד המוחלט שעתיד היה להתרחש בעקבותיו. זה מרמז מאוד על כך שקלקמול נתנה חסות למרד של קיריגואה על מנת להחליש את טיקאל ולהשיג גישה לנתיב הסחר העשיר של . סביר להניח שהמגע עם קלקמול נוצר זמן קצר לאחר עלייתו לכס המלכות של ק'אק' טיליב צ'אן יופאט. בשנת 738 שבה ק'אק' טיליב צ'אן יופאט את המלך החזק אך הקשיש של קופאן, אואקסקלאחון אובאה קאווייל. כתובת בקיריגואה, אף על פי שקשה לפרש אותה, מעידה על כך שהאירוע התרחש ב-27 באפריל 738, כאשר קיריגואה תפסה ושרף את פסלי העץ של האלים הפטרונים של קופאן. השליט השבוי נלקח בחזרה לקיריגואה וב-3 במאי 738 נערף ראשו בטקס פומבי.
בתקופה הקלאסית המאוחרת, הברית עם קלקמול הייתה קשורה לעיתים קרובות להבטחה לתמיכה צבאית. העובדה שקופאן, עיר חזקה הרבה יותר מקיריגואה, לא הצליחה לגמול לווסאל הקודם שלה מרמזת שהיא חששה מהתערבות צבאית של קלקמול. קלקמול עצמה הייתה רחוקה מספיק מקיריגואה כדי שק'אק' טיליב צ'אן יופאט לא חשש לחסות ישירות תחת כוחה כמדינה וסאלית מלאה, אף שסביר להניח שקלקמול שלחה לוחמים לעזור בהבסתה של קופאן. נראה שהברית במקום זאת הייתה בעלת יתרון הדדי: קלקמול הצליחה להחליש בעל ברית רב עוצמה של טיקאל בעוד קיריגואה זכתה לעצמאות.
התמוטטות.
חמש אסטלות גדולות הוצבו בשנת 741, אם כי שמו של המלך האחראי אינו קריא על כולן והוא סומן כשליט Y. נוכחותה של קלקמול באזור המאיה הרחב יותר המשיכה לדעוך, כאשר שניים מבעלי בריתה הגדולים של העיר ספגו תבוסות מידי טיקאל. אל פרו הובסה ב-743 ונרנאחו שנה לאחר מכן, והדבר הביא לקריסה סופית של רשת הברית החזקה של קלקמול, בזמן שטיקאל עברה תחייה מחודשת בעוצמתה.
בשנת 751 הקים שליט Z אסטלה שמעולם לא הושלמה, בשילוב עם אחרת עם דיוקן של מלכה. גרם מדרגות הירוגליפיים מזכירות את מישהו שנקרא בולון קאווייל (B'olon K'awiil) בערך באותו זמן. בולון קאווייל היה המלך בשנת 771 כאשר הוא הציב שתי אסטלות והוא הוזכר בעיר המאיה בשנת 789. אתרים מצפון לקלקמול הראו ירידה בהשפעתה בזמן זה, עם סגנונות אדריכליים חדשים שהושפעו מאתרים צפוניים יותר בחצי האי יוקטן.
מונומנט הוקם בשנת 790 אם כי שמו של השליט האחראי לא נשמר. שניים נוספים הועלו ב-800 ושלושה ב-810. לא הוקם מונומנט לזכר סיום הבקטון החשוב בשנת 830, וסביר להניח שהסמכות הפוליטית כבר קרסה בזמן זה. ערים חשובות כגון אושפמול, נאדסקאן ולה מונייקה שהיו הווסאלים של קלקמול הציבו אז מונומנטים משלהן, שקודם לכן הן הציבו מעט מאוד; חלקן המשיכו לייצר מונומנטים חדשים עד לשנת 889. זה היה תהליך המקביל לאירועים בטיקאל. עם זאת, יש עדויות חזקות לנוכחות אליטות בעיר שנמשכה עד שנת 900, אולי אפילו מאוחר יותר.
בשנת 849 הוזכרה קלקמול בעיר המאה , שם השתתף שליט בשם צ'אן פט (Chan Pet) בטקס סיום קאטון; שמו עשוי להיות מתועד גם על כלי חרס שבור בקלקמול עצמה. עם זאת, אין זה סביר שקלקמול עדיין התקיימה כמדינה בצורה משמעותית כלשהי במועד מאוחר זה. תנופת פעילות אחרונה התרחשה בסוף המאה ה-9 או בתחילת המאה ה-10. אסטלה חדשה הוקמה, אם כי התאריך מתעד רק את היום, לא את התאריך המלא. היום המתועד עשוי ליפול ב-899 או ב-909, כאשר התאריך האחרון הוא הסביר ביותר. נראה כי כמה מונומנטים הם מאוחרים אף יותר, אף על פי שהסגנון שלהם גס, המייצג את המאמצים של שארית אוכלוסייה לשמור על מסורת המאיה הקלאסית. אפילו הכתובות על המונומנטים המאוחרים הללו הן חיקויים חסרי משמעות של כתיבה.
כלי חרס המתוארכים לסוף התקופה הקלאסית אינם נפוצים מחוץ ללב האתר, מה שמצביע על כך שאוכלוסיית העיר התרכזה במרכז העיר בשלב האחרון של היישוב של קלקמול. רוב האוכלוסייה ששרדה כללה כנראה פשוטי העם שהתיישבו בארכיטקטורה העילית של לב האתר, אך המשך הקמתן של אסטלות בתחילת המאה ה-10 ונוכחותם של מוצרים מיובאים יקרים כגון מתכת, אובסידיאן, ירקן וקונכייה, מעידים על המשך מגורים של בני המלוכה עד לנטישה הסופית של העיר. בני הקבוצה האתנית של ה דוברי שפת ה שחיו באזור בזמן המגע עם הספרדים בתחילת המאה ה-16, היו אולי צאצאיהם של תושבי קלקמול.
היסטוריה מודרנית.
האתר התגלה מחדש מהאוויר על ידי הביולוג סיירוס לונדל (Cyrus L. Lundell) מחברת Mexican Exploitation Chicle ב-29 בדצמבר 1931. במרץ 1932 הוא דיווח לארכאולוג האמריקאי ממכון קרנגי למדע בצ'יצ'ן איצה על קיום האתר ונוכחות של יותר מ-60 אסטלות. מורלי ביקר בהריסות בעצמו מטעם מכון קרנגי בוושינגטון ב-1932. בשנות ה-30 של המאה ה-20 סקרים מיפו את לב האתר ותיעדו 103 אסטלות. המחקר נעצר ב-1938 וארכאולוגים לא חזרו לאתר עד 1982, כאשר ויליאם ג'. פולאן (William J. Folan) ניהל פרויקט מטעם האוניברסיטה האוטונומית של קמפצ'ה (Universidad Autónoma de Campeche), שעבד בקלקמול עד 1994. קלקמול היא נושא של פרויקט רחב היקף של (בראשי תיבות INAH) בניהולו של רמון קרסקו (Ramón Carrasco).
תיאור האתר.
ליבת האתר של קלקמול משתרעת על שטח של כ-2 קמ"ר, שטח המכיל שרידים של כ-1,000 מבנים. הפריפריה התפוסה על ידי מבני מגורים קטנים יותר מעבר לליבת האתר משתרעת על שטח של יותר מ-20 קמ"ר שבתוכו מיפו הארכאולוגים כ-6,250 מבנים. קלקמול שווה לעיר הגדולה טיקאל בגודלה ובאוכלוסייתה המשוערת, אם כי נראה כי צפיפות התושבים בקלקמול הייתה גדולה ממנה.
האבן ששימשה לבנייה במקום היא אבן גיר רכה, מה שגרם לסחיפה חמורה של הפסלים באתר. העיר קלקמול נבנתה בצורה קונצנטרית מובהקת וניתן לחלקה לאזורים ככל שמתרחקים ממרכז האתר. האזור הפנימי ביותר משתרע על שטח של כ-1.75 קמ"ר. הוא מכיל את רוב הארכיטקטורה המונומנטלית ויש בו 975 מבנים ממופים. כ-92 מבנים נבנו על פירמידות גדולות שהוקמו סביב כיכרות וחצרות. לב העיר גובל בצד הצפוני בחומה בגובה של 6 מטרים ששלטה בגישה מצפון וייתכן שגם היה לה תפקיד הגנתי.
בתי מגורים רבים של פשוטי העם נבנו לאורך שפת ביצת אל לברינטו ממערב ללב האתר, אם כי כמה בתי מגורים ומבני ציבור במעמד גבוה היו משובצים ביניהם. השטח שבין המגורים שימש להורטיקולטורה.
ניהול מים.
האתר מוקף ברשת ענפה של תעלות ומאגרים. ישנם חמישה מאגרים עיקריים, כולל הדוגמה הגדולה ביותר בעולם המאיה, בגודל 242 על 212 מטר. מאגר זה מתמלא בנהר עונתי קטן בעונת הגשמים וממשיך להכיל מספיק מים שישמשו גם את הארכאולוגים בעת החדשה.
13 מאגרים זוהו בקלקמול. הקיבולת המשולבת של כל המאגרים מוערכת בלמעלה מ-200,000,000 ליטר. כמות מים זו הייתה יכולה להספיק ל-50,000 עד 100,000 איש; אין ראיות לכך שהמאגרים שימשו להשקיית יבולים.
אגדה 1 (Aguada 1) הוא הגדול ביותר מבין המאגרים ושטחו 50 דונם.
סוללות.
שמונה (דרכים על סוללות בשפת המאיה) אותרו סביב קלקמול והן ממוספרות מסקבה 1 עד סקבה 8. שתיים מהן מופו, שלוש זוהו חזותית על הקרקע ושלוש נוספות זוהו באמצעות חישה מרחוק. רשת הדרכים לא רק קישרה את קלקמול עם אתרי לוויין מקומיים אלא גם עם בעלי ברית ויריבים רחוקים יותר, כמו הערים הגדולות של אל מיראדור, אל טינטאל ונאקבה. הדרכים הללו, החוצות אדמה ביצתית, מוגבהות מעל הקרקע שמסביב וכיום גדלה עליהן צמחייה צפופה יותר מהיער שמסביב.