מטע (חקלאות)
מלחמת 90 הדקות
מלחמת 90 הדקות הוא ספר סאטירה שכתב העיתונאי איתי מאירסון ויצא לאור בישראל בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2008. הרעיון המרכזי בספר הוא שהמאבק רב השנים על הזכות לארץ ישראל בין ישראל לבין הפלסטינים יוכרע אחת ולתמיד במשחק כדורגל מכריע ששני הצדדים יקבלו את התוצאה שלו. הצד המנצח יזכה בריבונות מלאה על ארץ ישראל ואילו הצד המפסיד יעבור תוך זמן קצוב לגור במדינה אחרת.
הרעיון לספר, על פי מאירסון, עלה תוך כדי ויכוח שהשתתף בו, על הזכות לשחק במגרש כדורגל השכונתי ששתי קבוצות רצו להשתמש בו, בו זמנית. הוויכוח הוכרע במשחק קצר בין שתי הקבוצות כשזו שהפסידה ויתרה ועזבה את המקום תוך קבלת הדין וללא ויכוח. הספר החל כניסוי בכתיבה, במהלכו ניסה מאירסון לראות לאיזה מרחק יצליח לקחת את הרעיון המופרך לכאורה של משחק כדורגל מכריע בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית. הרעיון התגבש לספר הגיוני הכתוב בהומור.
העלילה וסוגיות מרכזיות בספר.
הספר מציג סדר אירועים הגיוני ומפורט מרגע חתימת ההסכם בקהיר, בו מתחייבות ישראל והרשות הפלסטינית לתת למנצחת במשחק כדורגל בין שתי נבחרות של המדינות ריבונות מלאה על שטחי ארץ ישראל, עד תחילת משחק הכדורגל המכריע במדינה נייטרלית. בספר מוצעים מקומות הגירה לישראלים בארצות הברית אם יפסידו במשחק ולפלסטינים בסעודיה. הספר מציג את הפוליטיקה העולמית המתנהלת סביב הרעיון ואישורו בהחלטה של האו"ם, המעורבות והיריבות של מדינות אירופה מצד אחד ושל ארצות הברית מצד שני. הספר מציג את הפוליטיקה, התחבולות וההתנהלות של ישראל ואת אלו של הפלסטינים.
לאורך הספר קיימת מחאה של ארגון "האמהות המודאגות" בראשות אורנה סלומון על עצם העיקרון של הכרעה כה גורלית באמצעות משחק כדורגל, מה שלא רלוונטי לכל אלו שאינם חובבי ספורט. הארגון פותח בעוצמה רבה, אך עם הזמן, כוחו דועך.
בספר מספר דילמות סביב משחק הכדורגל הצפוי, כגון בחירת שופטים אשר לא יהיו בעלי דעות קדומות כלשהן עבור אחד הצדדים, וכן בחירת מיקום המשחק בעיר אשר אין לה עבר של פוגרומים ביהודים, וכמו כן אין בה קהילה מוסלמית גדולה. לבסוף נבחרת לארח את המשחק העיר אלגארווה שבפורטוגל, שמקובלת על שני הצדדים.
הספר מעלה דילמות בנוגע לשאלות אקטואליות העוסקות באירועים שונים בסכסוך הישראלי-פלסטיני. קיימים אזכורים כי הסיבה לחתימת ההסכם בין מנהיגי ישראל והרשות הפלסטינית טמונה באינטרסים אישיים ובניסיון להסיח את דעת הקהל מעוולות שהם ביצעו בעצמם, דבר המזכיר את הטענות שהושמעו כנגד אריאל שרון על ביצוע תוכנית ההתנתקות על רקע פרשת האי היווני. כמו כן, מועלות שאלות בדבר זהות של העם הפלסטיני, כאשר מוברחים מדרום אמריקה אל תחומי הרשות שחקנים אלמוניים שמקורם מפלסטין שלפני קום המדינה, כדי שישחקו למען המולדת שמעולם לא שמעו עליה. שאלה דומה נשאלת על זהותם של השחקנים הישראלים, והאם ערבי ישראלי יוכל לשחק בנבחרת.
ציור מספר 5, 1948
"ציור מספר 5, 1948" הוא ציור מופשט אקספרסיוניסטי מאת הצייר האמריקאי ג'קסון פולוק.
הציור, שנעשה בטכניקת טפטוף הצבע הייחודית של פולוק, משקף את תקופת השיא של עשייתו האמנותית. על גבי לוח עץ (fiberboard) גדול ממדים יצר פולוק טפטופים של צבע צהוב, חום ואפור. הטכניקה, שפותחה על ידי פולוק בהשפעת הסוריאליזם האירופי ובהשפעת אמנות אינדיאנית, משקפת את רצונו להעצים את מעשה יצירת האמנות כפעולה. פרשנים שונים אף הציגו את פעולת הציור הזו כ"מיצג".
הציור, שנרכש על ידי אספן פרטי, הוצג במשך שנים רבות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בשנת 2006 נמכר הציור על ידי בעליו באותה עת – המפיק המוזיקלי דייוויד גפן – תמורת כ-140 מיליון דולר. זה היה הסכום הגבוה ביותר ששולם אי־פעם עבור יצירת אמנות. השיא נשבר בשנת 2011 כאשר משפחת המלוכה של קטר רכשה את אחת היצירות בסדרת "שחקני הקלפים" של פול סזאן תמורת סכום של 250 מיליון דולר.
ציור מספר 5
USS Constitution
גוויאקיל
אנדרטת ויטוריו עמנואלה השני
שער הודו
שער הודו (בהינדית: इंडिया गेट) היא אנדרטה הממוקמת בקצה המזרחי של ראג'פאט - השדרה הלאומית של הודו בניו דלהי בירת הודו. האנדרטה מנציחה את זכרם של למעלה מ-70 אלף נופלי צבא הודו הבריטית במלחמת העולם הראשונה והמלחמות האפגניות. 13,300 מהם מונצחים בשמותיהם על גבי ארבעת עמודי השער.
בעת הקמת השער הוצב פסלו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בחזית השער, אולם לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה, הועבר הפסל לפארק ההכתרה שבדלהי.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens) ונחנכה בשנת 1931.
בשנת 2019 ליד השער נבנתה אנדרטת המלחמה הלאומית.
מצבת החייל האלמוני.
באתר השער ממוקמת מצבת החייל האלמוני של הודו - המכונה "אמאר ג'אוואן ג'יוטי" (לוחם נצחי). המצבה היא סנוטף שחור עשוי שיש, שעליו רובה וקסדה. על כל צד מצידי הסנוטף חקוקות המילים "אמאר ג'אוואן" ("לוחם נצחי"). הסנוטף ניצב על במה שבארבע פינותיה ארבעה לפידי אש תמיד. המצבה נחנכה ב-26 בינואר 1972 בנוכחות ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי, בעקבות סיום מלחמת הודו-פקיסטן.
ראשי מדינה המבקרים בניו דלהי נוהגים לבקר באתר ולהניח זר על המצבה.
פארק ההכתרה
פארק ההכתרה הוא פארק הממוקם בדלהי שבהודו שבו נערך דורבר דלהי בשנת 1911. הדורבר מציין את הכתרתו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת כקיסר הודו. במרכז הפארק, במקום שבו נערך טקס ההכתרה, מוצב אובליסק אבן.
בעקבות עצמאותה של הודו הועברו לפארק פסלים רבים של אישים הקשורים לשלטון הבריטי בהודו. הגדול שבין פסלים אלה היה פסלו של ג'ורג' החמישי שעמד בחזית שער הודו. מתוך 19 הפסלים שהועברו, רק 5 עדיין ניצבים על מקומם (ובהם פסלו של ג'ורג' החמישי).
צישי
דורבר דלהי
דורבר דלהי (באנגלית: Delhi Durbar) שמשמעו "החצר של דלהי" (מפרסית: "דורבר" - חצר המלוכה), הייתה אספה שהתכנסה בדלהי שבהודו על מנת לציין את הכתרתם של מלכי הממלכה המאוחדת כקיסרי הודו.
הדורבר נערך שלוש פעמים בין השנים 1877–1911, בשיאה של האימפריה הבריטית. רק הדורבר שנערך בשנת 1911 נערך בנוכחות המונרך עצמו - ג'ורג' החמישי.
דורבר 1877.
הדורבר הראשון נערך ב-1 בינואר 1877 וכונה "הצהרת דורבר". הדורבר נערך על מנת להכריז על המלכה ויקטוריה כעל קיסרית הודו. אירוע זה היה אירוע רשמי בלבד בניגוד לשני הדורברים שלאחריו, שכללו אירועים פופולריים לצד הטקסים הרשמיים.
בדורבר נכח רוברט בולוור-לייטון, רוזן לייטון, שהיה מושל הודו, וכן מלכי ממלכות הודו השונות (מהרג'ות). הטקס סימל את העברת השליטה בהודו מחברת הודו המזרחית הבריטית לממשלת בריטניה.
בטקס הדורבר הוקראה איגרת מהמלכה ויקטוריה, שבה נאמר:
בתגובה להצהרה, ביקש הפעיל הפוליטי גאנש ואסודאו ג'ושי מהמלכה:
דורבר 1903.
דורבר 1903 נערך על מנת לציין את הכתרתם של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו, המלכה אלכסנדרה כקיסר וקיסרית הודו.
אירועי הדורבר, שנמשכו שבועיים, תוכננו על ידי הלורד ג'ורג' קרזון, מרקיז קרזון מקדלסטון.
דורבר זה היה המפואר מבין הדורברים שנערכו בדלהי. הלורד קרזון הקים עיר אוהלים ובה רכבת קלה שקישרה בין עיר האוהלים לבין דלהי. באתר נבנו סניף דואר שהנפיק בולים מיוחדים לצורך האירוע, וכן הותקנו באתר טלפון וטלגרף. כוחות שיטור במדים מיוחדים הוקצו על מנת לשמור על הסדר, וכן נבנו באתר בית חולים מיוחד לצורך האירוע. האירוע כלל מופעי זיקוקים ומופעי ריקודים.
המלך אדוארד השביעי החליט שלא להגיע לדורבר, אולם שלח את אחיו, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן אשר הגיע ברכבת מבומביי (הלורד קרזון וממשלתו הגיעו מכלכותה ברכבת). קבלת הפנים של הנסיך כללה את נסיכי ומלכי הודו במיטב יהלומיהם ותכשיטיהם. כל שליט מקומי הגיע בראש משלחת, ולאחר הגעת הנסיך נערך מצעד משלחות כאשר כל מלך או נסיך הציג את משלחתו לנסיך ארתור.
טקס הדורבר עצמו נערך ב-1 בינואר ובעקבותיו נערכו ארוחות חגיגיות, משחקי פולו, נשפים, מצעדי צבא ותזמורות, ותערוכות שונות. עיתונאים מכל רחבי העולם הגיעו כדי לסקר את האירוע.
דורבר 1911.
דורבר 1911 נערך על מנת לציין את הכתרת ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו המלכה מרי כקיסר וקיסרית הודו. בטקס, שהיה הראשון בו נכח מונרך בריטי, נכחו כל מלכי ונסיכי הודו.
במהלך הטקס חבש ג'ורג' החמישי לראשו את הכתר הקיסרי של הודו שהוכן לצורך האירוע.
בסיום הטקס יצאו הקיסר והקיסרית לדארשן (להיראות בפני ההמונים) בעומדם במרפסת (הג'הארוקה) של המצודה האדומה. כחצי מיליון תושבים הגיעו לצפות במעמד.
מדליית כסף מיוחדת שהוכנה לצורך האירוע חולקה ל-26,800 קציני צבא בריטיים. מספר מועט של מדליות שניצוקו בזהב חולקו לנסיכים ההודיים ולראשי הממשל הבריטי בהודו.
באתר שבו נערך הדורבר נבנה פארק ההכתרה על מנת להנציח את האירוע.
דורברים מתוכננים.
בשל פרישתו של אדוארד השמיני בטרם הכתרתו לא נערך עבורו דורבר. תוכנן אמנם דורבר עבור יורשו, ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת אולם בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה הדורבר לא בוצע. לאחר תום המלחמה, ובשל מאבק הודו לעצמאות ביקורו המתוכנן של ג'ורג' השישי בהודו לא התקיים.
אדם קדמון
הכתר הקיסרי של הודו
גת כפר שלם
גת כפר שלם היא שריד של גת מן התקופה הביזנטית הממוקמת בגן גיורא על דרך הטייסים בשכונת ניר אביב בכפר שלם תל אביב-יפו.