ינשוף השאול (שם מדעי: "Asio stygius") הוא מין דורס לילי בגודל בינוני–גדול מהסוג ינשוף במשפחת הינשופיים, הנפוץ באזורים מסוימים בדרום ומרכז אמריקה. גודל האוכלוסייה מוערך בכ-50,000–500,000 פרטים, ומספר זה נמצא במגמת ירידה. הוא קרוב של ינשוף העצים, אך הוא גדול וכהה יותר.
מאפיינים גופניים.
הופעתו הכללית כהה, ציציות "אוזניו" ארוכות (כמו אצל ינשופים אחרים בעלי ציציות אוזניים, אלו נוצות דמויות אוזניים גדולות), עיניו צהובות-כתמתמות ומקורו שחור. פרצוף-השמע שלו צבוע בחום-אפרפר או שחור כהה, מוקף בצווארון נוצות קצר בצבע לבן, ובעל כתם בהיר בין העיניים והגבות המחובר למצחו. חזהו, בטנו ושאר מעטה הנוצות התחתונות צבעם צהוב-בהיר עשיר, ומפוספסים ומוכתמים בחום כהה, בעוד שחלקיו החיצוניים – כמו הכנפיים – כמעט ושחורים כפחם או חומים כהים, ומוכתמים בפסים וכתמים בצבע צהוב-בהיר. אצבעותיו חשופות למדי, אם כי על רגליו יש מעטה נוצות בהיר. כנפיו ארוכות, אך זנבו קצר יחסית.
תפוצה ובית גידול.
הוא ינשוף המתגורר ביערות, המצויים לרוב באזורים הרריים. הוא גם מאכלס מגוון יערות לחים, יערות נשירים, יערות ירוקי-עד, מרחבים פתוחים בעלי "טלאי" יערות, אזורים יבשים למחצה (כמו ערבות), יערות גשם טרופיים מפותחים ואזורי שיחים נמוכים וקוצניים. תצפיות-שדה מבליז דרום-מזרח ברזיל מצאו כי ינשוף השאול צד בעיקר בערבות דמויות סוואנה, מה שמוביל למסקנה כי הוא נח במשך היום במעבה היער. טווח הגבהים בהם הוא שוכן מתחיל מגובה פני הים עד 3,100 מטרים מעליו.
הוא נפוץ לאורך החוף המערבי של מקסיקו ובדרומה (בדרך כלל באזורים הרריים בגובה 1500 מטר), בבליז בגובה פני הים, בדרום גואטמלה, בצפון-מערב ניקרגואה, לאורך מערב ודרום הונדורס (כולל שטחי חפיפה עם אל סלוודור), בקובה ובאי איסלה דה לה חובנטוד, באי היספניולה ובהאיטי, לאורך האזורים ההררים של צפון ומערב קולומביה ומרכז אקוודור, באופן לא רציף בוונצואלה, דרום ומרכז ברזיל, בכל פרגוואי ובצפון ארגנטינה. הוא נצפה גם פעמיים בטקסס, ארצות הברית: פעם אחת בפארק הלאומי "Bentsen-Rio Grande Valley" ב-1994, ופעם נוספת באותו מקום ב-1996.
התנהגות.
כמעט ולא ידוע דבר על אורח חייו של ינשוף השאול. באופיו הוא יצור לילי, שככל הנראה ישן במשך היום בצמחייה עבותה ופועל באזורים הפתוחים כדי למצוא תפריט מגוון הכולל ציפורים, יונקים קטנים, זוחלים, דו-חיים, סרטנאים וחרקים; כולם ניצודים עם רדת הערב ועד עלות השחר. כמו כן, משוער כי הוא ניזון בעיקר מעטלפים, אותם הוא תופס בכנפיהם, ומציפורים (כמו הטנגריים), אותם הוא צד בשנתן בשעות החשכה תוך זיהוי הצלילים הבלתי-רצוניים שהן יוצרות עם התחככותן בעלוה. כמו דורסי לילה אחרים, שיטת הציד שלו היא ישיבה במקום מוגבה, השקפה והקשבה. פרצוף-השמע מנתב צלילים אל המערך הא-סימטרי של האוזניים, מה שעוזר לו לאתר את הטרף. כשהוא רגוע, ציציות האוזניים כמעט ולא נראות, אך כשהוא מאוים, אלה מזדקרות מיד. הוא עף תוך שימוש בחבטות כנפיים איטיות למדי, ומדי פעם אף דואה למרחקים מסוימים.
גם על רבייתו לא ידוע הרבה. במהלך החיזור, הזכר מוחא בכנפיו מתחת לגופו תוך כדי מעוף. עונת הקינון מתחילה בנובמבר דרך מאי וככל הנראה, גודל התטולה הוא בדרך כלל שתי ביצים בקן ענפים עזוב של ציפורים אחרות (אך לפרקים הזוג ישתמש בקרקע כקן אפשרי, כמו קרוב-המשפחה שלהם, ינשוף השדות), ודוגרת עליהן בזמן שהזכר מביא אוכל (אך שני ההורים מאכילים את הגוזלים).
ינשוף השאול אינו מאוים, אף על פי שמצבו משתנה מאוד לאורך תחום המחיה שלו. נראה כי לגוזלים יש אישון בצבע כחול עמוק.
משמעות השם ומקומו בתרבות.
באנגלית שמו "Stygian Owl", כששם התואר "Stygian" משמעותו "של או קשור לנהר הסטיקס", שעל פי המיתולוגיה היוונית הוא נהר שגבל בין הארץ לממלכת השאול של האל האדס. בנוסף ובמובן רחב יותר, שם התואר הזה משמעותו אפל, קודר, עגום, כהה, שטני וכו'. השם ניתן לו הודות להופעתו הכהה והאפלה, ציציות אוזניו וההשתקפות האדומה במיוחד של עיניו כאשר אלו מוארות במנורה, אשר אמונותיהם של ילידים מקשרות את אלו עם השטן. מאפיינים אלו מובילים לפעמים לציד שלו, ואף שמו בברזיל הוא "coruja-diabo" ("ינשוף השטן"). עם זאת, מצבו מוגדר כ"ללא חשש".
תת-מינים.
מוכרים שישה תת-מינים:
פרנסיסקוס
פרנציסקוס (פירושונים)
עקומת קוזנץ
עקומת קוזנץ היא תיאור גרפי של טענתו של סיימון קוזנץ בדבר הקשר בין אי-שוויון לבין תוצר לנפש. לפי קוזנץ בתהליך התפתחותה הכלכלית של מדינה תחילה גדל אי השוויון הכלכלי במשק ולאחר מכן מצטמצם.
ניתן למשל לתאר משק שבתחילת הצמיחה שלו, בזמן של תיעוש, אפשרויות ההשקעה גדלות ולכן התשואה להון גדלה, דבר שמגדיל את הונם של העשירים. השכר לעובד הפשוט לעומת זאת, לא עולה בהתאם. הסיבה לאי העלייה בשכר יכולה להיות גידול של כמות העובדים בעיר (אם בגלל הגירה של כפריים לעיר ואם בגלל ילודה) שיוצרת עודף היצע בשוק העבודה.
לאחר השלב הראשון של התיעוש, כדי להמשיך ולצמוח, חשובה דווקא צבירה של הון אנושי. צבירה של הון אנושי מתאפשרת דווקא בזכות שוויון גבוה שכן עני לא יצליח להשקיע בפיתוח ההון האנושי של עצמו. לכן מדינות יצליחו לצמוח רק כאשר רמת אי השוויון בהם תרד.
יש לשים לב כי בתיאור זה כיוון הסיבתיות מתהפך. בתחילה הצמיחה יוצרת אי שוויון ולבסוף הירידה באי השוויון מאפשרת צמיחה נוספת.
במאמרו האמפירי מראה קוזנץ כי במדינות העניות ביותר ובמדינות העשירות ביותר רמת האי שוויון נמוכה ואילו במדינות האמצע רמת האי שוויון גבוהה מאוד.
ביקורת.
התאוריה של קוזנץ מתארת תהליך שעובר על מדינה אחת לאורך זמן ואילו נתוניו האמפיריים של קוזנץ מתייחסים למדינות רבות בנקודת זמן אחת. נטען כנגדו כי רמת האי שוויון הגבוהה במדינות הבינוניות אינו אלא מאפיין של מדינות דרום אמריקאיות. מחקרים שניסו לעקוב אחרי מדינה אחת לאורך זמן לא מצאו תמיכה לטענתו של קוזנץ.
בויאן שארנוב
אחותי היפה
אחותי היפה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של מרקו כרמל משנת 2011.
עלילה.
ראמה מגרשת את אחותה מארי מביתה, מאירוע ברית המילה לנכד. רוברט בעלה של ראמה מתנגד להתנהגות זו ונמשך למארי, ואף נפגש איתה מאחורי גבה של אשתו. הוא כועס על אשתו. ראמה מחוברת לאמונות חזקות ומסוגלת לראות נשמות של מתים. היא מחוברת לקיר בביתה המאפשר לה לקלוט מסרים מן העולם הבלתי נראה. היא מאכילה את הקיר במאפים מעשה ידיה, ומאמינה שכך תמנע קטסטרופה, למען הגנת יקיריה. הסרט פותח באווירה של הלוויה, ובה המת מתבונן באנשים שהגיעו להלווייתו, על מנת לאפשר לצופה להבין את סגנון היצירה. אחותה של ראמה קשורה בקשר אהבה עם עלי, דייג ערבי האוהב אותה אהבת נפש עמוקה ומקבל אותה בדיוק כפי שהיא ללא ביקורת. ראמה כועסת מאוד על מארי אחותה משום שגרמה מפח נפש לה, למשפחתה ובמיוחד לאביה. שהתבייש ללכת לבית הכנסת, בגלל הקשר עם עלי. קובי בנם של ראמה ורוברט עוסק במכירת סרטי מין ומכשירי מין, כדי להגביר את האהבה ביישוב, לפי דעתו. הוא מאוהב ברותי. אך היא מגלה את מעשיו המגעילים אותה. מתברר שמארי חולה מחלה סופנית, מארי עדיין מתעקשת לחזור לבית הוריה בו מתגוררת משפחת ראמה. היא מתחננת להיקבר ליד אימה בבית הקברות. אך ראמה לא מאפשרת לה. ועלי, בעלה של מארי קובר אותה מעבר לגדר, ליד קבר אימה. כאן מתחיל תהליך של מאבק בין ראמה ואחותה ליד הקבר. ובו הן חושפות מעט ומסתירות עוד יותר במערכת היחסים הסבוכה ביניהן. במקביל רוברט עובר תהליך של אמונה בקיר, וגוברת יכולתו לדמיין קשר מיני עם מארי. הדיאלוג בין האחיות מגיע לרגעים של תקשורת וכעס לחלופין. ואילו קובי מצליח להתקרב לרותי...
אודות ההפקה.
הסרט הופק בהשתתפותה של קרן הקולנוע הישראלי.
את שיר הנושא של הסרט, "מהיום שהלכת", שרה בערבית מרוקאית, חגית יאסו, זוכת העונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד". השיר הוא גרסת קאבר, שאותו שר במקור שמעון בוסקילה. יאסו לוהקה לסרט כחודש לאחר זכייתה ב"כוכב נולד".
קישורים חיצוניים.
ביקורות
אמנית הזבוב
אודי זהר
אודי זהר (נולד ב-16 בדצמבר 1955) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כטייס וכמפקד בחיל האוויר, זוכה פרס ביטחון ישראל. לאחר שירותו הצבאי כיהן כמנכ"ל הראשון של רשות התעופה האזרחית. מ-2012 מכהן כמנכ"ל חברת התעופה כים ניר.
ביוגרפיה.
זהר נולד בירושלים, למד בפנימייה החקלאית-טכנולוגית יד-נתן שבגליל המערבי. ב-1974 התגייס לצה"ל, וסיים קורס טיס ב-1976. שירת בטייסת העמק בבסיס רמת דוד, תחילה כטייס סקייהוק ולאחר הסבה כטייס כפיר. הוא השתתף במבצע ליטני בתקיפת מטרות בדרום לבנון. בדצמבר 1978 מונה למדריך בבית הספר לטיסה והיה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר. ב-1981 הצטרף לטייסת 133, עבר הסבה למטוסי F-15 איגל ולחם עמה במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך שירת כסמ"ט ב' וכסמ"ט א' בטייסת 149 (מטוסי כפיר) בבסיס עובדה וכסמ"ט א' בטייסת חוד החנית (F-15) בתל נוף. במאי 1986 השתחרר משירות קבע. הוא עבד שנתיים בתחום השיווק באלביט מערכות וחזר לצה"ל כמפקד טייסת ראשוני בבית הספר לטיסה, לאחר סיום קורס פיקוד ומטה מונה למפקד טייסת מתקדם בבית הספר לטיסה. בשלב זה התפרצה אצלו מחלת הסוכרת והוא עבר הסבה לנווט בהצבת חירום בטייסת חוד החנית. מילא תפקידי פיקוד ומטה בחיל האוויר, מונה למפקד כנף 2 בדרגת אלוף-משנה ולראש תחום אמצעים מיוחדים במטכ"ל בדרגת תת-אלוף. השתחרר משירות הקבע ב-2004, ב-2003 זכה בפרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מערכת מסווגת.