המשכן הנוכחי של צוותא ברחוב אבן גבירול 30 במרתף בניין הלונדון מיניסטורס תוכנן על ידי האדריכל מיכאל קון וכולל שלושה אולמות - אולם צוותא 1, אולם צוותא 2, ואולם חזן (צוותא 3). אולם צוותא 1 נקרא גם אולם לולה, על שם לולה לוקסנבורג - מאבני היסוד של מועדון צוותא. לולה החלה את דרכה בצוותא עוד בהיותו מועדון קטן ברחוב דיזנגוף בתל אביב, בניהולו של המשורר אברהם שלונסקי, כחלק מפעילותה בתנועת "השומר הצעיר". לולה טיפחה, אהבה וחיבקה את כל האמנים שחלפו בצוותא במהלך השנים. קטנים כגדולים זכו בתשומת לבה המלאה, באכפתיות ובדאגה אין סופית. צוותא הייתה עבור לולה בית ומשפחה וימים כלילות העבירה ב'מרתפי' לונדון מיניסטור. לולה נולדה בפולין ב-1 במאי 1918. לרגל חגיגות יום הולדתה ה-90 החליטו בצוותא, כמחווה של אהבה והערכה, לקרוא את האולם המרכזי על שמה (נקרא גם צוותא 1),
צוותא ההיסטורית (1946–1973).
לקראת הקמתו של "המרכז לתרבות מתקדמת".
השם "צוותא" הוענק למועדון התל אביבי בשנת 1956, עוד בטרם היו לו שלוחות ברחבי הארץ. בעשור הראשון של קיומו, בין השנים 1946 ו-1956 לא היה זה עדיין "צוותא", לא בשם ואף לא בתוכן הפעילות או בצורתה, אלא "המרכז לתרבות מתקדמת". מקורו של הרעיון הקמתו בחוג חברתי-רעיוני שפעל בתל אביב בשנות ה-40 של המאה העשרים ובו חברו כמה מאנשי הרוח הגדולים של התקופה ובראשם אברהם שלונסקי, אל הפעילים הפוליטיים של "השומר הצעיר" שישבו בתל אביב לצורך פעילותם.
שלונסקי היה הרוח החיה מאחורי הרעיון להקמתו של "המרכז לתרבות מתקדמת". מעורבותו בעשייה התרבותית בשומר הצעיר החלה סביב הקמתה של ההוצאה לאור "ספרית פועלים" בשנת 1939. להקמת ההוצאה לאור קדם חיפוש של אמנים חברי הקיבוץ הארצי אחר אכסניה שתשמש לשיח משותף והפריה הדדית ביניהם ושתבטא את העשייה התרבותית העשירה של הקיבוץ הארצי, שבשנות ה-30 התעוררה וקיבלה תנופה לאחר שפל של שנים ביצירה בתוך קיבוצים.
הקובץ "בשיר ובחרט" שיצא בינואר 1939 ביטא כמיהה זו, ודוד כנעני ממרחביה, שכעבור זמן מה יהיה שותף בהקמת ספרית פועלים, כתב על הקובץ מאמר בביטאון 'הדים', בו הוא עוסק ביחס בין החיים והאומנות וחייו של האומן בחברה הנאבקת על קיומה. הייתה זו סוגיה שבה שלונסקי, שראה לאומנות תפקיד חשוב ב'חינוכו' של העם, עסק רבות בפעילותו בשבועון "טורים".
שבועון זה, שיצא לאור משנת 1933 ואילך, איחד בתוכו סופרים ומשוררים צעירים שיצאו נגד הזרמים המרכזיים בספרות העברית. תפיסת האמנות של שלונסקי וחבריו ב'טורים' עברה שינוי מהשקפה ששללה מעורבות של אמנים בפוליטיקה להשקפה נגדית, ששלונסקי היה ממקדמיה ושגררה עזיבה של כמה מהכותבים, שחייבה נקיטת קו רעיוני ברור ואמירה פוליטית משמעותית.
בשנת 1939 נסגר 'טורים' עקב בעיות מימון ועימותים פנימיים. שלונסקי, לאה גולדברג וחבריהם ביקשו להם במה להמשך עבודתם האמנותית, ושלונסקי, שהיה מקורב למפא"י, ניסה להתקבל על ידי המנגנון הממסדי של המפלגה, אך דוד בן-גוריון, מנהיג מפא"י, לא גילה נכונות לאמץ אותו. הצורך הנואש של שלונסקי להמשיך ביצירתו הביאה להתקרבותו לאנשי השומר הצעיר, כאשר אלה האחרונים ראו בקשר עמו ועם חבורתו אמצעי חשוב לחיבור לאינטליגנציה העירונית ומגזרים אחרים.
בקיץ 1939 התקבלה בקיבוץ הארצי פנייתם של שלונסקי ושותפיו לשתף פעולה בתחום ההוצאה לאור, ובכך נסללה הדרך להקמת "ספרית פועלים" כעבור מספר חודשים. היה זה לאחר יותר משנה של שיתוף פעולה בין שלונסקי, לאה גולדברג ואחרים ובין "השומר הצעיר", בעריכת "דפים לספרות" (המדור הספרותי של שבועון הקיבוץ הארצי "משמר"), שבו נוצרו עיקר דפוסי הפעולה של השותפות בין האינטלקטואלים העירונים ואנשי הקיבוץ הארצי במישור הפוליטי והתרבותי. בהתאם לדרישה שהוצגה במשא ומתן על שיתוף הפעולה, מונה שלונסקי להיות עורך המדור הספרותי של "משמר". החל משנת 1943 יצא משמר כעיתון יומי ושמו שונה ל"על המשמר", ושלונסקי המשיך ואף הגביר את מעורבותו בעיתון ובהוצאת הספרים התנועתית.
קרבתו האידאולוגית לרעיונות "השומר הצעיר" ומעורבותו של שלונסקי בעשייה התרבותית יצרה קשר מיוחד וקרוב בינו ובין יעקב חזן. התחום התרבותי היה קרוב ללבו של חזן וכשהועתק מרכז הפעילות התנועתית ממשמר העמק לתל אביב החל חזן להיפגש בקביעות עם אנשי רוח, ומפגשיהם בבתי הקפה התארכו לעיתים לשיחות אל תוך הלילה בפנסיון בו שכן יחד עם פעילי התנועה האחרים ששהו בתל אביב.
כנס מרחביה.
כנס היסוד של "המרכז לתרבות מתקדמת" נערך במרחביה ביולי 1946 והיה תולדה של קרבה זו בין האמנים ואנשי הרוח לאנשי השומר הצעיר. שלונסקי, לאה גולדברג ונתן אלתרמן היו הוגיו של רעיון הקמתו של מרכז תרבותי שיאחד את כל כוחות היצירה העברית ה'מתקדמת'. ואכן, כל המי ומי של התרבות הישראלית הבלתי ממסדית נכחו בכנס מרחביה: אנשי תיאטרון כיוסף מילוא, ציירים ופסלים מאנשי קבוצת "אופקים חדשים" כיוסף זריצקי, אביגדור סטימצקי ומרסל ינקו, המוזיקאי פרנק פלג ואיש המדע פרופ' שמואל סמבורסקי, אנשי הגות ופוליטיקה כיהודה גוטהלף, סופרי המשמרת הצעירה - משה שמיר, אהרן מגד, נתן שחם, אנשי חינוך כצבי זהר ועוד.
משתתפי הכנס דנו בהתלהבות במשך שלושה ימים בתרבות ובתפקידה החברתי. הכול הסכימו שיש צורך בתרבות מתקדמת, משמע תרבות העומסת על כתפה אחריות ציבורית, חברתית, אמנות שהיא חלק מן המאבק הפוליטי, מ"מלחמת המעמדות". יהודה גוטהלף, מעורכי "דבר" שהשתתף בכינוס, כתב על כך: "הכינוס במרחביה עמד בסימן המצפון המתעורר. הזכות לעסוק באומנות רק לאלה שיש להם מצפון - לא תיתכן תרבות של יחידי סגולה, אלא תרבות שאינה מוותרת על ההמונים. אין היוצר יכול להיות על מעמדי, על מפלגתי". שלונסקי נזכר: "החלטנו על קורסים, על הקמת תיאטרון, אנשי המפלגה לא הבינו בדיוק מה לתיאטרון ולמפלגה פוליטית, וגם נבהלו קצת מגודל ההשקעה הדרושה ומהאחריות. כל אחד מן המשתתפים בכינוס ניסה לנסח תוכניות בשטח יצירתו. התיאבון היה גדול" .
שנת 1946, השנה שבה הוכרז על הקמת 'המרכז לתרבות מתקדמת', הייתה גם השנה שבה נוסדה 'מפלגת השומר הצעיר', ולא במקרה. הקמת המפלגה, כמו גם הקמת ה'מרכז לתרבות מתקדמת', נעשתה כחלק ממאמץ של הקיבוץ הארצי לאחר התפתחותו המואצת בשנות ה-30, להקים שורה של ארגונים שיהוו 'חזית שמאל'; 'ליגה' שתהווה חלק מעולם המהפכה, ושתביא לידי ביטוי את כוחו בפוליטיקה המקומית. כמו כן, זהותו האידאולוגית (וכחלק ממנה הזיקה לברית המועצות) התבטאה גם ברצון עז לקשרים בינלאומיים עם ארגוני שמאל עולמיים, וניסיון למסד קשרים אלו במסגרות שונות. הקשרים עם עולם המהפכה נתפסו לעיתים כחשובים לא פחות ולעיתים אף יותר מהמרחב הפוליטי המקומי. עד אמצע שנות החמישים ימשיכו חלקים ניכרים בשומר הצעיר להאמין שמהפכה קומוניסטית בישראל, אם לא בעולם כולו, היא עניין של זמן, ולכן דבר שיש להיערך אליו. החזית הסוציאליסטית העולמית, בייחוד נוכח מגמת הממלכתיות של מפא"י ונטישתה את ההשקפה הסוציאליסטית, הייתה שותפה רעיונית לרבים מאנשי השומר הצעיר, אף יותר משכניהם הפוליטיים הקרובים בארץ ישראל. שאלת 'השותפים האמיתיים' עתידה לבוא לידי ביטוי נרחב בוויכוח פנימי במפ"ם בשנים הבאות.
אנשי השומר הצעיר ראו בעשייה תרבותית כלפי חוץ שדה פעילות חשוב בחזית זו, לצד תנועת הנוער, התנועה המיישבת ומאוחר יותר המפלגה. נושא התרבות היה קרוב במיוחד ללבו של יעקב חזן, המנהיג הפוליטי של השומר הצעיר והדמות המרכזית בפיתוחו של הממסד התרבותי של התנועה.
שני ארגוני תרבות הוקמו על ידי אנשי השומר הצעיר עוד לפני הקמת המפלגה: ספריית פועלים בשנת 1935 והעיתון היומי 'על המשמר' בשנת 1943. מוסדות אלו היו צינור חשוב ביצירת הקשרים בין השמאל העולמי ותומכיו בארץ ישראל. אוסף היוצרים, האומנים והכותבים, תומכי השמאל העולמי שקשרו את עצמם אל השומר הצעיר, ראו תפקיד חשוב לעצמם ביצירת הקשר בין עשייתם התרבותית ומציאות החיים הישראלית ושאפו להשפיע על הציבור באופן פוליטי. כל אלה היוו כוח לא מבוטל שב'השומר הצעיר' ידעו את ערכו ועשו בו שימוש לצורך השפעה פוליטית, או כפי שקרא לכך מאיר יערי "הליכה אל העם" . ייסוד 'המרכז לתרבות מתקדמת' בשנת 1946 השלים את הקמת 'החזית התרבותית' של השומר הצעיר.
המרכז לתרבות מתקדמת - תחילת הדרך.
לאחר כנס מרחביה הייתה הדרך למימוש הרעיון עוד ארוכה. מעל 15 שנה עתיד "המרכז לתרבות מתקדמת" לפעול כחוג חברתי מכובד ומבודד שעיקר משתתפיו היו אינטלקטואלים מתל אביב ומעריצים של שלונסקי, יחד עם חברי קיבוץ שהזדמנו לעיר. עד לשנת 1953, כששכר הקיבוץ הארצי אולם לפעילות 'המרכז לתרבות מתקדמת', התקיימה הפעילות ללא פרסום, תוכנית מסודרת, תקציב או ארגון, ואף ללא תיעוד הפעילות. באולם השכור והקטן ברחוב נחלת בנימין 48 הייתה חבורה של כמה עשרות אנשים מתכנסת פעם-פעמיים בשבוע כדי לשמוע את הרצאותיהם של גדולי השירה, הספרות והאמנות העברית כמו גם אנשי ביטחון ופוליטיקה - הכול בניצוחו של שלונסקי. בשנת 1955 נשכר אולם קטן אחר בבניין דירות ברחוב דיזנגוף 214, והפעילות הועתקה לשם. צוותא נחנך ב-3 ביוני 1955. האירוע הראשון שהתקיים במקום היה מחווה ללאה גולדברג והכרזה על פרס שלונסקי לספרות יפה.