בשנת 1998 חלה קיפקטר במלריה והחליט שלא להשתתף בתחרויות. אולם הוא בחר להשתתף בכל זאת באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה וסיים שמיני ואחרון בגמר ריצת 800 מטר בתוצאה של 1:50.13 דקות, לאחר התנגשות עם נילס שומאן מגרמניה שניצח בתחרות בסופו של דבר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במאבאשי יפן, במרץ 1999 זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.49 דקות, אחרי ג'והן בותה מדרום אפריקה (1:45.47 דקות) ולפני ניקו מוצ'בון מגרמניה (1:45.74 דקות). במהלך השנה הוא התקדם והשתפר עד שבאליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד הוא זכה במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.20 דקות, לפני הזקייל ספנג מדרום אפריקה (1:43.32 דקות) ודזביר סעיד גורני מאלג'יריה (1:44.18 דקות). כמו בשנת 1997 כך גם בשנת 1999 הוא היה בלתי מנוצח ב-10 התחרויות בהם השתתף באצטדיון.
בשנת 2000 שבר את השיא העולמי בריצת 1000 מטר באולמות בתוצאה של 2.14.96 דקות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.14 דקות לאחר ריצה טקטית מוטעית, אחרי שומאן (1:45.08 דקות) ולפני גורני (1:45.16 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות 1:44.22 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן גרמניה בשנת 2002 זכה קיפקטר במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.25 דקות, לפני אלוף העולם אנדריי בוקר משווייץ (1:47.43 דקות) והאלוף האולימפי שומאן (1:47.60 דקות). אותה שנה הוא זכה ב-8 מתוך 9 התחריות בהן השתתף וקבע את תוצאת השנה בעולם בריצת 800 מטר 1:42.32 דקות, זו השנה החמישית.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה במרץ 2003 זכה קיפקטר במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.87 דקות. בהמשך השנה, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 1:45.23 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קיפקטר במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.65 דקות, אחרי יורי בורזקובסקי מרוסיה (1:44.45 דקות) ומבולאני מולאודזי מדרום אפריקה (1:44.61 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה ביותר בשלב זה (1:44.63 דקות).
בשנת 2000 התחתן קיפקטר עם חברתו הדנית פרניל.
קיפקטר פרש באופן רשמי מאתלטיקה תחרותית באוגוסט 2005.
קישורים חיצוניים.
PRC 77
אליצפן בן עוזיאל
אֱלִיצָפָן בֶּן עֻזִּיאֵל (נקרא גם: אֶלְצָפָן) הוא דמות מקראית המוזכר כנשיא בית אב במשפחת קהת:
לאחר מותם של שני בני אהרן, נדב ואביהוא, נקרא אליצפן יחד עם מישאל אחיו להוציא את גופותיהם מהמשכן.
אליצפן היה בן דודו של משה רבנו, אהרן הכהן וקורח.
במדרש תנחומא מתואר שמינויו של אליצפן לנשיא שבט קהת היווה מניע להצתת מחלוקת קורח ועדתו:
מקור השם.
השם אלצפן מופיע רק ב וב בכתיב חסר י'. בשאר המקומות השם מופיע בגרסתו המלאה "אליצפן". גם בנוסח שומרון וגם בפשיטתא - הכתיב המקובל הוא "אליצפן". בתרגום השבעים השם המופיע על פי רוב בצורה Ελ(ε)ισαφα(ν).
משמעות השם היא האל צפן, כלומר האל החביא, במובן שבו האל הגן או הושיע בעת צרה. היסוד צפן נמצא גם בשם המקראי צפניה ובשמות שונים במכתבי יב ובחותמות וטביעות עבריות מתקופת בית ראשון. ישנן חותמות עברית בהן נמצא גם השם המקוצר צפן . בפיניקית נמצא השם צפניצדק, ובפונית יש שם אשה צפנבעל.
אפשרות נוספת היא שבשם זה משתקפת מסורת קדומה מאוד של האל "הר צפון" (sapanu) המכונה במקרא "בעל צפון".
דמות נוספת בשם זה היא אליצפן בן פרנך, נשיא מטה זבולון המופיע ב.
נושא כלים
נושא כלים הוא עוזר או משרת המסייע לאדם בעל מעמד חשוב משלו.
במקרא הוזכרו נושאי כליהם של מנהיגים, כדוגמת אבימלך בן גדעון (), שאול המלך () ובנו יהונתן (שם, ), וכן יואב בן צרויה (). גם דוד המלך שימש תקופה מסוימת כנושא כליו של שאול (). נושא הכלים נשא את כלי המלחמה עבור אדונו, ובכמה מקרים מתואר שנושא הכלים היה מצויד גם בנשק אישי עבורו, והשתתף באופן פעיל בלחימה ().
בימי הביניים היה נושא הכלים האדם שנשא את כלי המלחמה של האציל הלוחם, ובעיקר את המגן, וסייע לו בלבישת שריון הגוף. נושאי הכלים היו בעלי מעמד נחות משל הלוחם ששירתו ושאפו ללמוד ממנו את מלאכת הלחימה ולהתקדם אל מעמד גבוה יותר. כשאבירים נלחמו ביניהם, בדרך כלל גם נושאי הכלים נאבקו ביניהם.
בשפות רבות נגזר שמו של נושא הכלים מהמילה מגן, משום שנושא הכלים נשא, לפני הקרב, את המגן הכבד של אבירי ימי הביניים
נושאי כלים מסוימים, שהופיעו ביצירות ספרות מפורסמות, דוגמת: סנצ'ו פנשה ב"דון קיחוטה", גורט ב"אייבנהו" ונושאי הכלים של המוסקטרים בספרי אלכסנדר דיומא האב, היו בעצמם לדמויות מפורסמות.
בתרבות המודרנית, חסרת האבירים, נושאי כלים נושאים את תיק מקלות החבטה של שחקני הגולף או פריטים אחרים המכבידים על בעל המעמד או שזה לא מכבודו לשאת אותם בעצמו.
הרמב"ם כותב על רבי עקיבא שהוא היה נושא כליו של בר כוכבא. על כך כותב רבי יוסף קארו שזה לא ברור כיצד זה אפשרי ועל כן יש שפירשו שרבי עקיבא היה נושא כלים במובן שהוא תמך במרד. לעומת זאת, היו שמצאו רמז לכך שרבי עקיבא בעצמו יצא למלחמה.
הביטוי נושא כלים משמש גם לציין יחסי גומלין לא שוויוניים בין שותפים לדרך, כך מתואר לעיתים פוליטיקאי אחד כנושא הכלים של פוליטיקאי אחר.
בספרות התורנית.
בספרות התורנית משמש הביטוי בהשאלה כתואר לפרשנות, היינו לחיבור פרשני הבנוי כל כולו על גבי חיבורו של אדם אחר ומלווה אותו בהבהרות פרשניות ובהערות מרחיבות. הגיון המטאפורה הזו הוא כביכול המפרש נושא את כליו של הספר המתפרש. במיוחד ידועים נושאי כליו של הרמב"ם, שמרבים לצדד בדעתו ב"מלחמתו" עם השגות הראב"ד כנגדו.
עמק סן גבריאל
עמק סן גבריאל (באנגלית: San Gabriel Valley) הוא עמק בדרום מדינת קליפורניה שבארצות הברית. הוא ממוקם מזרחית ללוס אנג'לס ודרומית להרי סן גבריאל. העמק קרוי על שם נהר סן גבריאל הזורם בחלקו הדרומי של העמק (על שם הנהר נקראים גם ההרים מצפון לעמק). רוב שטחו של העמק מיושב בפרברים של לוס אנג'לס, השייכים למטרופולין שלה. פסדינה היא העיר הגדולה ביותר השוכנת בעמק, וחיים בה כ-150 אלף תושבים.
ערים נוספות בעלות חשיבות בעמק הן:
בשנת 2008 פרסם מגזין פורבס את רשימת 500 הערים היקרות לגור בהן בארצות הברית, מתוכן 9 ערים היו מעמק סן גבריאל.
אוכלוסייה.
רוב רובה של האוכלוסייה בעמק סן גבריאל היא היספנית ומזרח-אסיאתית. במהלך שנות ה-70 וה-80 הגיעו לעמק מהגרים רבים מטאיוואן, והחל משנות ה-80 ועד היום מגיעים לאזור יותר ויותר מהגרים סינים. כיום בעמק סן גבריאל חיה האוכלוסייה הגדולה ביותר של סינים בארצות הברית.
האוכלוסייה הלבנה בעמק מרוכזת בעיקר בפסדינה, גלנדורה, מונרוביה, סיירה מנדרה וצ'רטר אוק. כמות האפרו-אמריקאים בעמק נמוכה יחסית.
אקלים.
כמו שאר אזור לוס אנג'לס, גם בעמק סן גבריאל שורר אקלים ים תיכוני ומזג אוויר חם וקיצי. שלג הוא נדיר באזור, אך מדי פעם יורד בחורף בהרי סן גבריאל.
פרילנס
גבעות מע'אר
גבעות מע'אר הן גבעות כורכר בשפלה, בין הערים יבנה, רחובות וגדרה ומדרום לגבעת ברנר עד נחל שורק. גובהן המקסימלי הוא 94 מטרים מעל לפני הים, וגובהן מעל פני השטח הוא כ-40 מטרים.
הגבעות הן הרכס הרביעי והאחרון מבין רכסי הכורכר שבמישור החוף הדרומי. בראש אחת הגבעות נמצאות בריכות לאגירת מים שנבנו על ידי חברת מקורות, כחלק מקו המים ירקון-נגב שהוקם בין השנים 1952 ל-1955.
יש המזהים בגבעות מע'אר את הר הבעלה, הנזכר כגבול נחלת שבט יהודה שבו שכנה בַּעֲלָת, עיר בנחלת שבט דן. בגבעות נמצאו חרסים מהתקופה הכלכוליתית וגם מערות קבורה מתקופת הברונזה התיכונה ומהתקופה הרומית והביזנטית.
ב-13 בנובמבר 1917, כחלק מקרבות במלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל, התחולל ברכס הגבעות הקרב על גבעות מע'אר, קרב קשה בין כוחות הצבא הבריטי ובין הצבא העות'מאני. הכוחות הבריטים שהיו בדרכם לרמלה נתקלו בכוחות העות'מאניים שתפסו עמדות ברכס ובכפרים הסמוכים זרנוגה וקוביבה. בסיומו של הקרב הגיעו הכוחות הבריטיים לוואדי צארר והשתלטו על צומת הרכבות המרכזית לדרום ארץ ישראל, ובכך חרצו את גורל המערכה בדרום הארץ. הכוחות העות'מאניים שנסוגו, איבדו בקרב מאות חיילים וכאלף נפלו בשבי הבריטים. הבריטים איבדו כ-500 חיילים.
בשוליים הדרום מזרחיים של הרכס שכן כפר ערבי בשם אלמע'אר (המערות), ששמן של הגבעות נגזר ממנו. בתאריך 15 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, הכפר נכבש על ידי צה"ל וננטש מתושביו. לאחר המלחמה הפך בסיס תל נוף בקרבתן לבסיס מרכזי לאימון חטיבת הצנחנים. משום כך נחנכה במקום ב-1960 אנדרטת הצנחנים. על גבעה סמוכה נמצאת אנדרטה נוספת לזכר חללי הצנחנים שנפלו בקרב במעבר המיתלה במבצע קדש.
כיום מוכרז חלק מהרכס כגן לאומי והוא מתוחזק על ידי רשות הטבע והגנים.
ב-2020 עבר הגן שדרוג - נבנו מדרגות, נסללו שבילים ונקבעו שלטי הסבר על הנוף, הצומח וקרב הפרשים שהתחולל שם. במקום גבוה הוצב פסל מתכת של פרש.
חלומות פרעה
סיפורם של שני חלומות פרעה מופיע בתחילת פרשת מקץ שבספר בראשית. לפי הסיפור, חלם פרעה שני חלומות רצופים, בראשון ראה שבע פרות רזות בולעות שבע פרות שמנות. ובשני ראה שבע שבולים כחושות בולעות שבע שבולים יפות. לאחר שהחרטומים לא הצליחו לפתור את חלומותיו, בעצת שר המשקים פנה פרעה אל יוסף, וזה פתר את חלומותיו. פתרון החלום היה: שבע שנות שובע יגיעו לעולם, ולאחריהן שבע שנות רעב.