הפרווה של הזיזף ארך הרגל ארוכה ורכה. צבעה הכללי משתנה בין אפור כהה לחום אפרורי, חום ביסטר כהה או מפויח, חום זית, זהוב, חלודה ואפילו שחור מבריק. אזור הגחון נוטה להיות בהיר מעט. האוזניים, העיטור האפי והכפתור הפרחוני בצבע שחרחר או חום חלודה. הכנפיים שחרחרות, הזרועות והרגליים בצבע בורדו, וקרום התעופה האחורי שחור סגלגל עם טבעות בהירות וכהות.
תפוצה ובית גידול.
הזיזף ארך הרגל מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו כמעט על כל ברזיל (למעט אזור הפמפס), צפון מזרח ארגנטינה, מזרח פרגוואי, צפון בוליביה, צפון ומרכז פרו, אקוודור, קולומביה, וונצואלה, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, פנמה, קוסטה ריקה, גואטמלה, ניקרגואה, בליז, הונדורס, אל-סלבדור, ודרום מקסיקו.
בית הגידול של הזיזף ארך הרגל כולל יער נשיר טרופי, יער גשם טרופי וקרחות יער. הגורם המכריע בבחירת בית הגידול הוא הקרבה למקורות מים דוגמת אגמים, נהרות, נחלים, ביצות ומפרצים שבהם המין מחפש את מזונו.
אקולוגיה.
פעילות ולינה.
הזיזף פעיל בשעות הלילה ומבלה את שעות היום בלינה במגוון אתרים: החל מחורבות ואתרים ארכאולוגים, דרך עצים חלולים, בניינים, גשרים מעל נהרות ונחלים, ספינות נטושות, מנהרות השקיה, בורות מים ומערות ים. הוא חי בבדידות או בקבוצות של עד 70 פרטים, לעיתים קרובות בחברת עטלפים אחרים מהסוגים: זיזף חסר-זנב, זיזף ארך-לשון, שפתן משופם, אשמן כלבי וערפד שעיר-רגליים.
הזיזף ארך הרגל חי בשטח מחיה קבוע שגודלו מגיע עד ל-150 דונם, כאשר שטחן של הנקבות גדול משל הזכרים. מאפיין זה יוצא דופן עבור עטלפים קטנים שחיים בשטח מחיה קטן בהרבה. הזיזף נייד במיוחד, וסורק מדי לילה שטחים גדולים בחיפוש אחר מזון.
איכון הד.
כיתר הזיזפים, הזיזף ארך הרגל מחפש את טרפו באמצעות איכון הד וחוטף אותו תוך כדי טיסה. העיטור האפי שדרכו עוברים הפולסים (גלי הקול) מבית הקול, מסייע לו למקד אותם לעבר האזור הרצוי. בניגוד לזיזפים רבים שמשתמשים בפולסים חלשים ומכונים בשל ״העטלפים הלוחשים״, הזיזף ארך הרגל מפיק פולסים רבי עוצמה לאיתור טרפו (כ-110 דציבלים), כשעוצמת הפולסים מותאמת לסביבה: אזור עם עומס אקוסטי יגרום לזיזף להפחית את גלי הקול, בניגוד לאזור פתוח. נוסף על כך, הוא המין היחיד במשפחת הזיזפים שמסוגל לקבל ולנתח הד חוזר בתדר שעולה על 160 הרץ.
ההרגל של המין לחפש מזון בסביבות פתוחות יותר, מאפשר לו להשתמש בפולסים גבוהים בכדי לסרוק אזור גדול יותר ולאתר במהירות פריטי טרף פוטנציאליים. תדירות הפולסים המופקים על ידי הזיזף עולה ככל שהוא מתקרב למטרה המבוקשת, בכדי לאמוד את המיקום המדויק של הטרף עד לרגע לכידתו. אף על פי שהפקת פולסים בתדירות גבוהה מכריחה אותו להפסיק את ההאזנה להד המוחזר מהר יותר, צמצום המרחק מהמטרה מספיק בשביל לקבל את ההד חזרה ולנתח אותו לפני הקריאה הבאה.
תזונה ושיטות ציד.
מאחר שהמורפולוגיה הייחודית של הרגליים מזכירה מאוד את זו של עטלף הבולדוג והנשפון הדייג, התזונה של המין עניינה במיוחד את חוקרי הטבע. ההנחה הרווחת הייתה, שהמין ניזון בעיקר מציד חרקים מימיים, אך ניתוח תכולת הקיבה של המין העלה שהוא ניזון גם מחרקים מכונפים רגילים, מרצי מים ומדם.
הרגליים הארוכות והכפות הגדולות משמשות את הזיזף לשלות חרקים מימיים או חרקים מכונפים המתעופפים צמוד למים, וזאת בניגוד לעטלפי חרקים אחרים שחוטפים אותם עם הפה. קרום התעופה הרחב והארוך של המין, נמתח למקסימום במהלך הטיסה מעל המים ומתפקד כמחסום בפני חרקים שמנסים להימלט מרגלי הזיזף.
שיחור מזון.
מחקר שהתבצע באחד מאיי תעלת הפנמה, העלה שהזיזף ארך הרגל יוצא דופן משאר המינים במשפחתו בכך שהוא מחפש את טרפו אך ורק מעל המים ולא יותר מגובה חצי מטר. הטיסה המהירה של הזיזף בסמוך לגופי המים חסרי המכשולים, גורמת לאפקט קרקע מתמשך שמפחית את כוח הגרר, ובהתאם לכך, הזיזף מקטין מאוד את בזבוז האנרגיה על הטיסה; תופעה זאת מסבירה את יכולתו של הזיזף הקטן לגמוע מרחקים ארוכים מדי לילה מבלי להתעייף.
הזיזף מתמקד רוב הלילה במספר מצומצם של גופי מים עתירי חרקים שפזורים על פני שטח המחיה הרחב שלו ומתחלפים אחת לכמה זמן; ככל הנראה, מדי לילה הזיזף רוכש ״מטרות״ פוטנציאליות חדשות תוך כדי טיסה עבור היום הבא ומתעדכן בהידלדלות המזון במקומות הישנים. בדרך זו, יש לו ידע מפורט על אתרי ההאכלה בשטח, כך שהוא עף רק לאזורים שבהם יוכל להחזיר את האנרגיה שהוציא.
רבייה.
עונת הרבייה מתרחשת כנראה בין ספטמבר לדצמבר והזיזפית ממליטה צאצא יחיד בכל פעם. הזכר יוצר לעצמו הרמון של מספר נקבות, וכדי לשמור עליהן מפני זכרים אחרים הוא ממעט לבצע גיחות ארוכות במהלך שיחור המזון.
מצב.
הזיזף ארך הרגל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל הטווח הרחב של תפוצתו, אוכלוסייתו הגדולה, נוכחותו באזורים מוגנים רבים, סובלנותו לשינויים בבית הגידול, וחוסר אינדיקציה לירידה משמעותית. מגמת האוכלוסייה איננה ידועה. אובדן בית גידול באמצעות כריתת יערות מהווה איום מקומי על אוכלוסיות מבודדות. המין נחשב למוגן במקסיקו.
זיזף דריאדה
זיזף דריאדה או זיזף קפישאבה (שם מדעי: "Dryadonycteris capixaba") הוא סוג של עטלף קטן ונדיר במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לחוף המזרחי של ברזיל ומהווה מין יחיד בסוגו. המין התגלה רק בעשור השני של המאה ה-21, ופרטים רבים אודותיו אינם ידועים עדיין. מבחינה חיצונית הוא מזכיר את הסוגים: זיזף ארך-לשון קטן וזיזף זנבתן.
גילוי ואטימולוגיה.
זיזף דריאדה נתגלה בשנת 2011 לאחר בחינה מדוקדקת של דגימות זיזפים באוספי מוזיאונים שתוארו כשייכות לסוג זיזף ארך-לשון. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 2012 על ידי מספר חוקרים אמריקנים וברזילאים על בסיס שלוש דגימות שנאספו סביבות העיר ליניארס.
השם המדעי של הסוג משמעותו ״העטלף מדריאדה״; במהלך המאה ה-19, הבוטנאי הגרמני קרל פרידריך פון מרטיוס יצא למסע בברזיל בשליחותו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. במהלך מסעו, פון מרטיוס העניק לכל אזור פיטוגאוגרפי שתיאר, שם של אחת מהנימפות במיתולוגיה היוונית. לאזור המוכר כיום כיער האטלנטי, הוא קרא ״דריאדה״ על שם נימפה מיתולוגית שחיה בעצים. לפיכך ״העטלף מדריאדה״ משמעותו העטלף שאנדמי ליער האטלנטי. השם המדעי של המין הוא על שם הקפישאבס - הילידים הברזילאים של מדינת אספיריטו סאנטו שבה המין נתגלה.
תיאור ואנטומיה.
לזיזף דריאדה גוף קטן וחביתי וראש צר וחרוטי. הלוע ארוך ומחודד עם לסתות בולטות. האוזניים קטנות וקמורות עם צפירים זעירים. העיטור האפי בצורת ראש חץ מחודד והלשון ארוכה ומכוסה גבשושיות. הזנב קצרצר ומכוסה כולו בכנף הזנב שארוכה יחסית. זיזף דריאדה הוא מין קטן למדי: אורך ראשו וגופו 49–56 מ״מ, אורך הזרוע 29–32 מ״מ ואורך הזנב 4–6 מ״מ; משקלו 5 גרם בלבד.
הפרווה של הזיזף צפופה, רכה וצמרירית. צבעה הכללי חום ערמוני, חום אדמדם או חום זהוב, כשבסיס השיער כתמתם או צהוב. הגחון חיוור במקצת, אך עדיין כהה ביחס לזיזפים אחרים. על הגב יש דפוס טריקולור של חום וזהוב. הסנטר, השפתיים, קצות האוזניים והעיטור האפי בצבע שוקולד כהה. פנים האוזניים ורוד, הזרועות והרגליים צהבהבים או שחורים. הכנפיים בצבע שחור מבריק או מפויח.
תפוצה.
זיזף דריאדה מצוי במזרח ברזיל לאורך קו החוף, ונחשב בתחילה כאנדמי למדינת אספיריטו סאנטו; עם זאת, דגימות נוספות שנאספו ב-2014 בצפון-מזרח ברזיל מצביעות על טווח רחב בהרבה שגולש עמוק לתוך באהיה, פרנמבוקו, אלגואס, סרז'יפה ומינאס ז'ראיס.
בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי, יער נשיר למחצה ויער אומברפילי על גבול הסראדו, עם פסיפס של מחשופי סלע, יער גדותיים, שיחי קטינגה, ביצות דקלים וסוואנה טרופית מיוערת. תפוצת הזיזף אינה רציפה, אלא מפוזרת על פני מובלעות של יערות לחים בתוך בית גידול סובטרופי יבש יחסית. זיזף דריאדה ניזון בעיקר מצוף ואבקנים, ומסתייע לצורך כך בחוטמו המחודד ובלשון הארוכה בשביל לחלץ את מזונו מתפרחות. אין מידע על האקולוגיה של המין.
מצב.
זיזף דריאדה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין חסר נתונים (DD) מכיוון שהוא מין חדש יחסית והדרישות האקולוגיות שלו אינן ידועות. טווח התפוצה שלו מתעדכן כל העת ומתרחב צפונה ומערב, ומשקף את הידע הנוכחי המוגבל על המין. המין סובל מאובדן בית גידול לטובת חקלאות וכריית מינרלים, ואין אזורים מוגנים ברחבי טווח התפוצה שלו. נדרשים סקרים מקיפים ומחקרים אקולוגיים וביולוגים כדי לקבוע את מצבו.
זיזף האזמל
זיזף האזמל (שם מדעי: "Glyphonycteris") הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 3 מינים, החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1896 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס וקרוב מבחינה גנטית לסוג זיזף ננסי. הסוג נקרא על שם צורת השיניים החותכות העליונות שלו.
תיאור.
לזיזפי האיזמל ראש גדול, גוף כדורי וזנב זעיר. הזרועות והרגליים ארוכים ודקיקים. האוזניים גדולות ורחבות (28-17 מ״מ) עם צפירים קטנים, העיניים זעירות והחרטום גדול וקרנפי. על הסנטר זוג יבלות עור גדולות. עיטור העלה האפי של הסוג גדול למדי ונוטה קדימה וצורתו כשל חנית רחבה. הסוג ידוע בחותכות הקדמיות הגדולות שלו שצורתן כאזמל וכמעט זהות באורכן לניבים.
אורך הראש והגוף של זיזפי האיזמל כ-70 מ״מ, אורך הזנב 10 מ״מ ואורך הזרועות 44–50 מ״מ. המשקל נע בין 7 ל-20 גרם. אורך הזרועות וצבע הפרווה משמשים כסימן זיהוי עיקרי בין המינים בסוג.