לפי הנמצא, סיכויו של אדם להתפתח למצב של קיום יחסי מין עם גברים בבגרותו (או להזדהות כהומוסקסואל) הוא 2%, כל אח מגדיל סיכויי הפרט ב-33% אמנם (בחישוב כללי התרומה היא בסביבות 2.6%), ביחס לאוכלוסייה, והסיכוי הטוטאלי של אדם להיות מושפע מאפקט סדר הלידות הוא בסביבות 4.6% (2, ועוד 2.6% יחדיו).
בלנשרד משער שאפקט סדר הלידות נגרם בשל תגובה חיסונית בגוף האם האנושית, המשפיעה על הסביבה התוך-רחמית של תינוקה הזכרי - משום שחלבוני אנטיגן מסוג H-y נוצרים על ידי עוברים זכריים אזי מערכת החיסון של האם מגיבה אליהם בכל לידה, והתקיפה כרוכה בשינוי פוטנציאלי של אופייה הביוכימי של הסביבה התוך רחמית לכזה אשר "מניח את הקרקע" להתפתחות מאוחרת של נטייה ההומוסקסואלית. מתוקף אופייה של מערכת החיסון עצמה, הרי שהתקיפה הזאת (המשפיעה על התפתחות המוח של העובר הזכרי), הולכת ומתעצמת בכל לידה, מה שפותח פתח להתפתחות.
יש לציין כי בלנשרד עצמו איננו רואה באפקט סדר הלידות הסבר יחידני להומוסקסואליות וסבור כי מצבים מסוימים של התנהגות הומוסקסואלית עלולים להיות מוסברים באופנים אחרים.
דיספוריה מגדרית בקרב זכרים (Male-to-Female GD).
בלנשרד טבע את המונח "אוטוגינאפיליה" (Autogynephilia) לתיאור גברים אשר יש בהם כמיהה חזקה ועקבית להיות נשים (לאו דווקא בהקשר מלבוש), ושהם תמיד מגורים מינית מכמיהה זו.
מבחינה אטיולוגית, בלנשרד מציע לחלק את ציבור הנשים הטראנסקסואליות לשני סוגים, אותם הוא מכנה "טרנסקסואליות הומוסקסואליות", ו"טראנסקסואליות הטרוסקסואליות" לתיאור משיכתן המינית של הראשונות לזכרים והשניות לנקבות (הקריטריון לזכריות הוא מין כרומוזומאלי), כשמטרתו של בלנשרד להדגיש את השוני האטיולוגי לשני סגנונות החיים הללו. חלוקה זו בעייתית משתי סיבות; היא צרה ומשייכת את המושג מין לכרומוזומאלים בלבד, בעוד שבעולם הסקסולוגיה, למונח מין יש מספר קריטריונים, ביניהם רמות הורמונאליות, פנוטיפ, ועוד. הסיבה השנייה היא שהחלוקה מבלבלת והופכת את היוצרות - מקובל שאישה טרנסקסואליות שהיא "הומוסקסואלית" היא למעשה מי שנמשכת לנשים ולא לגברים (מבלי לייחס חשיבות לקריטריון הכרומוזומאלי), וכן ההפך, אישה טרנסקסואלית שנמשכת לגברים היא למעשה הטרוסקסואלית. מסיבות שצוינו ואחרות, ממצאיו של בלנשרד זכו לביקורת רבה בקהילת הטרנסקסואלים באופן כללי.
הפסיכולוג והמתמטיקאי ג'יי מייקל ביילי, ואן לורנס הביעו מידת מה של הסכמה עם תפיסתו של בלנשרד את האטיולוגיה של טרנסקסואליות. ביילי גם הוא ספג ביקורת על הצגת רעיונותיו של בלנשרד, בחיבור משפיע שכתב בנושא.
בלנשרד הציע גם חלוקות נוספות אך טען בצורך למחקר נוסף אודותן).
בלנשרד תומך במימון ציבורי לניתוחים לשינוי מין, כטיפול (אותו הוא מגדיר פליאטיבי), משום שהוא מאמין, על סמך ראיות שהצטברו במרוצת השנים, שטיפול זה אכן מטיב עם רווחתן האישית של נשים טרנסקסואליות, ומקדם את השתלבותן בחברה.
טלאופיליה.
בלנשרד טבע את המונח "טלאופיליה" (Teleiophilia) לתיאור משיכה מינית לאנשים מבוגרים - זקנים יחסית. המונח שמיש בספרות הסקסולוגית.
5 DSM.
בלנשרד הוא יושב ראש הוועדה הכותבת בנושא פאראפיליות במהדורה החמישית של ספר האבחנות הפסיכיאטרי - DSM.
מחלוקת סביב מינוי.
מתוקף המחלוקת שעורר בלנשרד בקרב קהילת הטרנסקסואליות. זכה מינויו זה לביקורת מצד פעילי זכויות להט"ב קנדיים.
פאראפיליות.
בלנשרד הציע לשכתב את ההגדרה המקצועית המובאת ב-DSM-4 לתופעת הפדופיליה, אל ה-DSM-5, הוא הציע להתחיל בשינוי שם האבחנה מפדופיליה ל"הפרעה פדופילית" - פעולה שקרא לביצועה כבר במספר פרסומים, וסיבותיה בין היתר, היא ההבחנה הכללית שבלנשרד מבקש להטמיע בעולם הפסיכולוגיה - הבחנה בין פאראפיליה כשלעצמה, לבין הפרעה-פאראפילית (Paraphilic disorder) - מונח המדגיש את היות הפאראפיליה אגו-דיסטונית לבעילה (כלומר, הפרט חש אנטגוניזם כלפי הפאראפיליה שלו). בלנשרד ציין דעות דומות בקרב עמיתיו, דוגמת ריצ'רד גרין,
בשנת 2008 פרסם בלנשרד, יחד עם מספר עמיתים ממכון CAMH ואוניברסיטת טורונטו, מאמר משפיע המציע לכלול את המונח "הבפיליה" (Hebephilia), המתאר משיכה מינית לילדים בגיל 11–14 במהדורה החמישית של המדריך. מצד אחד, ההצעה ספגה לביקורת ממספר פסיכולוגים ידועים, מהמישור המגדרי-מיני והמשפטי. המבקרים טענו שהצעתו של בלנשרד מבקשת להדביק תווית פתולוגית על התנהגות שאינה בהכרח בעייתית מבחינה ביולוגית - כל מקרה לגופו. בין המקרים היו הפסיכולוג והעורך-דין , עורך ה-DSM-4 , הפסיכולוגית המשפטית , ורופא המין . מצד שני, היו מי שטענו שהצעתו של בלנשרד אינה הולכת מספיק רחוק, כלומר שצריך להרחיבה ולפתח עוד יותר את החקיקה בנושא, ולא ההפך, כמו למשל הפסיכולוג-סקסולוג, המומחה לטיפול בהתעללות מינית בילדות, .
על התנהלות הוועדה לחיבור הפרק על פאראפיליות ב-DSM-5.
בלנשרד ציין בריאיון לפרופסור לביו-אתיקה אליס דרגר (Alice Dreger):
ביקורת.
הפסיכיאטר והסקסולוג ריצ'רד גרין חולק על טענתו של בלנשרד כי יש להכיר בתופעת ההבפיליה כפסיכופתולוגיה.
750-759 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 759 - 750 לפנה"ס
מטאורולוג
משרד התעשייה והמסחר
אסטיר
סמבה (פירושונים)
The Soft Machine
The Soft Machine (הידוע גם כ-Volume One), הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הפסיכדלי הבריטית, סופט מאשין, אחת מהלהקות המרכזיות בסצנת הקנטרברי. הלהקה נוסדה בשנת 1966, והוציאה לאור את האלבום ב-1968 במהלך סיבוב ההופעות שלה בארצות הברית. האלבום הופק על ידי צ'ס צ'נדלר וטום וילסון.
רשימת רצועות.
צד ב'.
גרסת הרימסטר של 2009 לאלבום כוללת את רצועות הבונוס הבאות: "Love Makes Sweet Music" ו-"Feelin' Reelin' Squeelin'" אשר יצאו כסינגל הראשון של הלהקה ב-1967.
ביצוע.
משתתפים נוספים:
בנימין אנקשטיין
בנימין אנקשטיין (ברוסית: Вениамин Анекштейн; 1903 - 19 במאי 1949) היה אדריכל ישראלי יהודי, שפעל באמצע המאה ה-20.
חייו.
אנקשטיין נולד בעיר ברנוביץ' שברוסיה (כיום בלארוס). בגיל 19 עלה לארץ ישראל עם הוריו.
לאחר שעבד בכמה משרדי אדריכלים גדולים כגון ברלין–פסובסקי ומאיר רובין,
הלך אנקשטיין בשנת 1928 ללימודי ארכיטקטורה באקדמיה לאמנויות היפות בגנט ובבריסל.
לאחר שהוכשר בשנת 1932 הוא עיצב כמה בניינים ומבנים ציבוריים בבריסל כולל את הבנק התעשייתי של בלגיה (Banque Industrielle Belge).
לאחר ששב לישראל ב-1932 השתתף במספר תחרויות עיצוב אדריכלות ואף הגיע למקומות נכבדים.
בשנת 1937 זכה לבנות את בנין הקק"ל שברח' שפירא.
בנימין נפטר בגיל 46 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הודו המערבית
קבר חאפז
קבר חאפז (בפרסית: آرامگاه حافظ) ואולם הזיכרון הסובב אותו, החאפזיה (בפרסית: حافظیه), הם שני מבני אנדרטה, הנמצאים בקצה הצפוני של שיראז, איראן, לזכר המשורר הפרסי, חאפז. הביתנים הללו נמצאים בגני מוסאלה שעל הגדה הצפונית של נחל אכזב, שם נמצא קבר השיש של חאפז. המבנים נבנו בשנת 1935 ועוצבו על ידי האדריכל והארכאולוג הצרפתי אנדרה גודאר ומבוססים על מבנים קודמים שהמפורסם בהם נבנה בשנת 1773. המבנים האלו מהווים מוקד תיירותי בשיראז.
היסטוריה.
המשורר חאפז היה אהוב על העם האיראני ודמות משפיעה בעיר מולדתו והיה למשורר החצר. לזכרו, הוקם מבנה דמוי כיפה קטן בשיראז ליד קברו בגולגסט א-מוסאלה (לימים, גני מוסאלה) בשנת 1452 בפקודת בַּאבּוּר אִבְּן-בַּישוּנְקוּר, השליט הטימורי. גנים אלו, שהשתרעו על שטח של יותר מ-19 דונם, היו דומיננטיים בשירתו של חאפז, וגם שימשו כבית קברות לתושבי שיראז. ב-300 השנים שבאו, האתר שוקם על ידי השליטים עבאס שאה הראשון מפרס במאה ה-15 ונאדר שאה במאה ה-16, אשר הורו על שיקום האתר בסימנים שראו בשירתו של חאפז.
אנדרטה מוחשית יותר נבנתה בגנים בשנת 1773 בזמן שלטונו של כרים חאן זנד אשר שכנה על הגדה הצפונית של נחל חוּשְׁק הזורם בגני מוסאלה. החאפזיה הורכבה מארבעה עמודים מרכזיים ושני חדרים הבנויים בקצה המזרחי והמערבי, כאשר הצד הצפוני והדרומי פתוחים. המבנה פיצל את הגנים לשני אזורים, כאשר מטע עצי תפוזים בקדמתם, ובית הקברות בצידם האחורי. הקבר הנוכחי נבנה מחוץ למבנה, במרכז בית הקברות, כאשר חתיכת שיש גדולה מונחת מעל הקבר. אבן השיש נחקקה על ידי קליגרף, ועליה קטעים משירתו של חאפז.
הקבר שוחזר בשנת 1857 על ידי מושל מחוז פארס, ובשנת 1878 נסגר המבנה בהוראת מושל נוסף. בשנת 1899 פרצה מחלוקת כאשר ארדשיר, מזרם הזורואסטריות מהודו החל לבנות מקדש מסביב לקברו של חאפז. למרות שארדשיר קיבל אישור מעולמא משיראז לבנות את המקדש מעץ וברזל, רופא דתי ובעל השפעה, עלי אכבר פאל אסירי התנגד לבניית מבנה זורואסטרי על קבר של אדם מוסלמי. יחד עם חסידיו, הוא הרס את המבנה הבנוי למחצה. תושבי שיראז התנגדו להרס והממשלה הורתה לבנות מחדש את האנדרטה, אך פאל אסירי התנגד והודיע כי הוא יהרוס כל מבנה שיוקם שם, גם אם ייבנה על ידי המלך עצמו. האתר נשאר הרוס למשך שנתיים, עד שבשנת 1901 הנסיך מירזה א-סולטנה לבית מאלכּ מנסור (לימים ראש ממשלת איראן) הניח מחסום סביב הקבר.
המבנה הנוכחי.
פעולות לשיחזור והרחבת האנדרטה לקבר חאפז החלו בשנת 1931 עם שיפוץ המטע והחאפזיה על ידי מושל מחוזות פארס ואספהאן, פרג'אללה בהראמי דבירעזאם. שר החינוך האיראני הורה על בניית מבנה חדש בשנת 1935. אנדרה גודאר, ארכאולוג ואדריכל צרפתי היה המפקח באגף העתיקות ומונה לעצב את המבנים החדשים.