17. Las Raices del Teatro. A Spanish version of The Roots of Theatre. Trans. Ricardo Dubatti y Nora Lía Sormani. Buenos Aires: Colihue, 2014.
עבודות עריכה מדעית.
בין היתר, רוזיק גם עסק בעריכת ספרים, כתבי עת מקצועיים וכדומה. עבודותיו העיקריות, הן:
1. Editor of Assaph - Studies in the Theatre, 1988-1999. Published No.4, 1988; No.5, 1989; No.6, 1990; No.7, 1991; No.8, 1992; No.9, 1993; No.10, 1994; No.11, 1995; No.12, 1996, No.13, 1997, No. 14, 1998. and No.15, 1999.
2. Guest editor - Theatre Research International: issue on Jewish and Israeli Theatre, Vol.13, 2, 1988.
3. Guest editor - Bamah: issue on the 500 Anniversary of the Expulsion of the Jews from Spain and the Jewish Theatre, No.127, 1992.
4. Guest editor - Theatre Research International: issue on Performance Analysis; Vol. 22, 1, 1997.
5. גד קינר, פרדי רוקם ורוזיק (עורכים), הקאמרי: תיאטרון של זמן ומקום : עיונים בתולדות התיאטרון. אוניברסיטת תל אביב, 1999.
6. Chief editor of the Assaph Book Series, 1996-2000.
7. Joint guest editor - Journal of Dramatic Theory and Criticism: Special Section on Semiotic Analysis of Avant-Garde Performance; Vol. XXII, 2, 2008.
מוחמד אבו ח'דיר
סדרת הצפצופים המציינת תחילתה של שעה
גוארני (עם)
גוּאָרַנִי (בספרדית: Guaraní) הם עם אינדיאני החי ברובו בפרגוואי וחלקו בארגנטינה וברזיל, דוברי שפת הגוארני.
כרבע מיליון מבני העם נחשבים גוארנים טהורים ועוד מאות אלפים מבניו התערבבו ברבות השנים עם המתיישבים הלבנים בפרגוואי ועם קבוצות ילידים אחרות אך שמרו על שפת הגוארני אשר מהווה את השפה הרשמית השנייה של פרגוואי.
שפה.
גוארני היא שפה המדוברת בפי אינדיאנים ומסטיסים בפרגוואי, שבה היא שפה רשמית לצד הספרדית, וכן בארגנטינה, בוליביה ודרום-מערב ברזיל. היא שייכת למשפחת השפות טופי-גוארני. על פי הערכה יש בערך 6 מיליון דוברי גוואראני בכל העולם. גואראני היא השפה האינדיאנית הילידית היחידה, שחלק גדול מדובריה אינם צאצאים ישירים לאינדיאנים הילידים. השפה נותרה על כנה ואף התפשטה בקרב האוכלוסייה המעורבת. תופעה זו נחשבת כאנומליה ביבשת אמריקה, בה היה פיחות משמעותי, ולעיתים הכחדה, של שפות הילידים, כאשר הן באו במגע עם השפות הקולוניאליות האירופיות.
היסטוריה.
לפני המפגש עם הספרדים באמצע המאה ה-16 חיו הגוארני בעשרות שבטים נפרדים, בכפרים קטנים כציידים-לקטים נוודים למחצה, בעלי חקלאות זוטרה.
הגוארני מאמינים במיתולוגיה אנימיסטית לפיה רוח חיים קיימת בחיות, צמחים וחפצים דוממים, וכמו כן דמויות רבות סובבות במרחב: גובלינים, פיות, שדים, רוחות ואלים. מפלי איגואסו הם בעלי חשיבות דתית גדולה עבור הגוארני והם מבטאים את רצונות האלים והרוחות ואת המאבקים ביניהם.
השפעת הקולוניאליזם.
בשנת 1537 הגיע גונסלו דה-מנדוסה (Gonzalo de Mendoza) לאזור פרגוואי של ימינו ופגש לראשונה את הגוארני. הוא נחשב למייסדה של אסונסיון בירת פרגוואי. המושל הספרדי באזור הנהיג מדיניות של נישואי כפייה בין נשות הגוארני למתיישבים הספרדים, גברים רבים נלכדו ונמכרו כעבדים בשוק העבדים שבסאו פאולו. מיסיונרים נוצרים נכנסו לקהילות גוארני במטרה לשנות את אורח חייהם ולהמירם לנצרות בהתייחסם אליהם כאל עובדי אלילים. בעומקי הג'ונגל נותרו גוארני רבים אשר נמנעו מהמפגש עם המתיישבים והמשיכו לחיות באורך חייהם המסורתי.
העם הגוארני במאה ה-21.
בפרגוואי נחשבים הגוארני לעם מקומי שורשי, בעלי זכויות, בעלי השפעה ושפתם נלמדת בבתי הספר. במדינות שונות בדרום אמריקה ובמיוחד בברזיל ובוליביה נאבקים הגוארני על מעמדם. במאה ה-20 כבשו חוכרי אדמות, סוחרי עץ, חוואים שטחים נרחבים מיערות העד בהם חיים הגוארני. יחד עם פקידי ממשל הם פעלו לגירוש הגוארני וצמצמו את מרחב המחיה שלהם וזאת בעזרת שימוש רב באלימות. גם היום מבקשים לגרש בני גוארני בברזיל מאדמותיהם.
מחמד חמזה ע'נאים
מחמד חמזה גנאים
אלכסנדר מלנטייביץ' וולקוב
אלכסנדר מלנטייביץ' וולקוב (ברוסית: Алекса́ндр Меле́нтьевич Во́лков; 14 ביוני 1891 - 3 ביולי 1977) היה סופר, מורה, מתרגם ומתמטיקאי רוסי. ידוע במיוחד בשל תרגומו המעובד לספר "הקוסם מארץ עוץ" וסדרת ההמשך שחיבר לספר זה (השונה לגמרי מסדרת ההמשך של מחברו המקורי של הספר ל. פרנק באום).
תולדות חייו.
נולד באוסקמן שבקזחסטן, במבצר צבאי, למשפחה של סמל בדימוס. בגיל 12, סיים בהצטיינות את בית ספרו באוקסמן, בו מאוחר יותר החל את קריירת ההוראה שלו.
ב-1907 התקבל למכון הפדגוגי בטומסק. לאחר שנתיים, ב-1909 סיים את לימודיו במכון עם דיפלומה הנותנת לו זכות ללמד את כל המקצועות של תוכנית הלימודים מלבד מקצועות הקשורים לדת.
החל לעבוד כמורה בעיר הולדתו. בשנת 1910 עבר למחוז נובוסיבירסק (רוסיה) שם עבד כמורה בעל התמחות במתמטיקה. ב-1920 עבר לירוסלבל שם עבד כמנהל בית ספר בזמן שלמד במכון המתמטי בעיר.
עבר למוסקבה ב-1929, שם עבר כראש החלק החינוכי ברבפק. סיים תוך שבעה חודשים קורס ועבר את המבחנים של המכון הפיזיקלי-מתמטי באוניברסיטת מוסקבה. ב-1931 קיבל משרה של פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה ונותר במשרה זו במשך עשרים שנה.
בגיל 24 נפגש וולקוב בנשף באוקסמן עם קליראה גוביניה, מורה להתעמלות אומנותית וריקוד בגימנסיה. לאחר חודשיים הם נישאו וכעבור שנה נולד בנם הראשון, ויויאן (נפטר בגיל 5 מדיזנטריה). לאחר שלוש שנים נולד בנם השני, רומואלד (נפטר בגיל שנתיים מדלקת גרון, קנה נשימה וסימפונות).
לאחר מספר שנים, נולדו להם עוד שני ילדים, אשר נשאו את שמם של אחיהם הבכורים.
סדרת ספרי עוץ.
בשנת 1939 תרגם וולקוב את "הקוסם מארץ עוץ" לרוסית בשם "הקוסם מעיר האיזמרגד" (Волшебник Изумрудного города), תוך עיבוד חופשי ושינויים רבים, בכללם הוספת פרקים והשמטת אחרים, שינוי שם הגיבורה מ"דורותי" ל"אלי", מתן קול דובר לכלב טוטו ועוד. מחבר הספר באום לא הוזכר בשמו ובמקום שם המחבר הוזכר "סופר אמריקאי, בעיבוד אלכסנדר וולקוב". הייתה זו שיטה נפוצה ביותר לפרסום ספרים בברית המועצות וכך תורגמו/עובדו לרוסית ספרים זרים רבים. את הספרים אייר ליאוניד ולדימירסקי.
בשנות השישים פרסם וולקוב את סדרת ההמשכים שלו שהייתה שונה לגמרי מסדרת הספרים שפרסם באום. הספר השישי פורסם ב-1982 לאחר מותו של וולקוב. אחד השינויים העיקריים שהכניס וולקוב הוא מימד פוליטי ומוסרי, כאשר ברבות מהעלילות נלחמים הגיבורים בניסיונות השתלטות אריסטוקרטיים או פיאודלים על עוץ. לדברי מתרגמת ספרי עוץ לעברית, גילי בר-הלל, "הסדרה הרוסית יותר דרמטית, משתמשת באלמנטים רבים של פולקלור והרבה יותר פסימית; לרוב אין בה את רוח השטות והתמימות שאפיינו את ספריו של באום". עם זאת משלבים ספרי המשך של ולקוב אלמנטים מתוך ספרי ההמשך של באום. כך למשל בספר השני יש אבקת קסמים שמחייה בובות עץ ויש צבא מרד שמנסה להפיל את הדחליל, שליט עיר האיזמרגד, אבל העלילה שונה לגמרי, צבא המרד הוא צבא של בובות עץ שהוקם על ידי קוסם מרושע.
ספריו של וולקוב תורגמו לשלל שפות והיו מוכרים ופופולריים יותר ברוסיה ובמזרח אירופה מסדרת ספריו של באום. בשנות התשעים תורגמו ספריו גם לאנגלית.
לאחר מותו של וולקוב המשיכו סופרים אחרים בהם יורי קוזנצוב, סרגיי סוחינוב והמאייר ליאוניד ולדימירסקי ליצור ספרי המשך לסדרת עוץ של וולקוב.
בנוסף לסדרת עוץ פרסם וולקוב מספר ספרים נוספים. בהם ספר מדע בדיוני פנטסטי בשם "כדור נפלא" () על הקוסמונאוט הראשון שראה אור ב-1940, לפני עידן הטיסות לחלל.
גיזר באטלר
טרנס מייקל ג'וזף "גיזר" באטלר (באנגלית: Terence Michael Joseph "Geezer" Butler; נולד ב-17 ביולי 1949) הוא מוזיקאי ובסיסט בריטי, הידוע בעיקר כבסיסט וכותב השירים המרכזי של להקת ההבי מטאל בלאק סבאת'.
באטלר, שהיה שותף מרכזי ליצירת כמה מהאלבומים החשובים ביותר בהבי מטאל, נחשב לאחד מנגני הבס המשפיעים ביותר בתולדות הרוק הכבד.
ביוגרפיה.
תחילת הדרך.
באטלר נולד בברמינגהאם בריטניה, להורים קתוליים מעמד הפועלים. את כינויו "גיזר" ("Geezer"; באנגלית: "ברנש", "בחורצ'יק") קיבל כשהיה בגיל שמונה. לדבריו, "בבית הספר נהגתי לכנות את כולם בכינוי 'גיזר'. היה זה סלנג חברי, בדומה לסלנג האמריקאי 'guy', אולם באנגליה המילה היא דו משמעית, ויכולה גם להתפרש כ"ברנש". בסופו של דבר, כולם החלו לכנות אותי 'גיזר'".
בנערותו הושפע באטלר עמוקות מהמיסטיקן המפורסם אליסטר קראולי, השפעות שיבלטו בצורה ניכרת בליריקה שכתב כחבר בלהקת בלאק סבאת'. כבסיסט, הושפע באטלר רבות מג'ק ברוס, נגן הבס של להקת הבלוז רוק קרים.
בסתיו 1967, יסד יחד עם חברו אוזי אוסבורן את להקתו הראשונה שנקראה "Rare Breed". לאחר התפרקות הלהקה, חברו השניים לגיטריסט טוני איומי ולמתופף ביל וורד, ויחד הקימו להקה בשם "Polka Tulk", שאת שמה המירו זמן קצר לאחר מכן ל-"Earth". עקב קיומה של להקה נוספת בשם "Earth", החליפו החברים את שמה לבלאק סבאת', על מנת למנוע בלבול. בספרו האוטוביוגרפי "Iron Man: My Journey Through Heaven and Hell With Black Sabbath" מתאר איומי את באטלר כ"מסומם, מתלבש בשמלות הודיות ושליו מאוד". בתקופה זו, היה עסוק באטלר בהשלמת לימודיו כרואה חשבון. הכשרתו במקצוע זה, סייע ללהקה בענייניה הכספיים בימיה הראשונים.
בלאק סבאת'.