הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1917 בפורט ג'ורג' ג' מיד, מרילנד. ביולי 1918 היא הגיעה לצרפת כאחת מיחידות חיל המשלוח האמריקאי. שם היא הייתה מעורבת במתקפת מז-ארגון, ומכאן כינויה של הדיוויזיה, צלב לורן. כנראה ההרוג האחרון במלחמת העולם הראשונה, טוראי הנרי ניקולס גונתר, הגיע משורות הדיוויזיה. הוא נהרג ב-11 בנובמבר 1918 בעת שניסה להסתער על קן מקלעים גרמני. בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 1,151 חיילי הדיוויזיה, בעוד 5,723 נפצעו. במאי 1919 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית בטרם הושבתה שם ביוני. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-157 שהורכבה מהרגימנטים ה-313 וה-314, ומהבריגדה ה-158 שהורכבה מהרגימנטים ה-315 וה-316.
מלחמת העולם השנייה.
ב-24 ביוני 1921 הוגדרה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית מילואים, והוקצתה למדינת פנסילבניה. ב-15 ביוני 1942 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של אירה ויצ'ה. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-333, ה-334 וה-335. באפריל 1944 הגיעה הדיוויזיה לליברפול, ולאחר אימונים נוספים באנגליה, דיוויזיית הרגלים ה-79 הגיעה לצרפת דרך חוף יוטה ב-12 ביוני. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ב-Valognes ושרבור ב-19 ביוני, והייתה חלק מהקורפוס ה-7. לאחר שהדיוויזיה נאלצה לצאת למגננה מול היריבים הגרמנים בתחילת יולי, La Haye-du-Puits נכבשה בקרבות בשטחים בנויים ב-8 ביולי. לאחר שכבשה את לסאי, שם היה גם שדה תעופה של הלופטוואפה, ב-8 באוגוסט, לה מאן נכבשה ברובה ללא פגע. לאחר לחימה עזה על ראש הגשר של בעלות הברית על הסן, הדיוויזיה הגיעה כחלק מהקורפוס ה-15 במזרח צרפת. ב-12 בספטמבר, שוחררה העיירה הקטנה שארמה לאחר קרבות בתים לפני חציית המוזל. הלחימה נמשכה עד אוקטובר במחוז מרת ומוזל. לאחר לחימה סביב אמברמניל, דיוויזיית הרגלים ה-79 הוצאה מהחזית להתרעננות ב-24 באוקטובר.
הדיוויזיה התבססה לאחר מכן בלונוויל לפני שחזרה לחזית ב-13 בנובמבר. קרבות ליד האגנאו ובקו זיגפריד נמשכו מדצמבר עד תחילת ינואר 1945. במהלך קרבות הגנה נגד מבצע נורדווינד, הדיוויזיה הייתה מעורבת גם בלחימה כבדה בהאטן ובריטרהופן. לאחר מכן לחמה במודר עד ה-6 בפברואר. כחלק מהקורפוס ה-16 במסגרת הארמייה התשיעית, התקדמה הדיוויזיה הלאה אל פנים גרמניה. ב-24 במרץ חצתה הדיוויזיה את הריין וקצת מאוחר יותר חצתה את תעלת הריין-הרן. זה גם המקום שבו נפרסו לראשונה 750 אנשי גדוד הטנקים ה-717 במסגרת הדיוויזיה.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בלחימה על כיס הרוהר. לאחר תום המלחמה הועברו יחידות בודדות לבוואריה ולמערב צ'כוסלובקיה כחיל כיבוש. ב-10 בדצמבר 1945 הועברה הדיוויזיה חזרה לארצות הברית, וב-20 בדצמבר פורקה הדיוויזיה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 2,476 הרוגים ו-10,971 פצועים.
לאחר המלחמה.
פיקוד התמיכה ה-79 (SSC) הממוקם בבסיס האימונים של הכוחות המשותפים (JFTB) לוס אלמיטוס, קליפורניה הופעל רשמית ב-.1 בדצמבר 2009 במטרה לספק יחידות תמיכה מאומנות, מוכנות, מגובשות ומובלות היטב לפריסה עולמית כדי לעמוד בדרישות הסיבוביות והמגירה של צבא ארצות הברית לתמיכה באסטרטגיה הצבאית הלאומית. ה- SSC ה-79 הוא המפקדה הגבוהה יותר של למעלה מ-20,000 חיילי מילואים של צבא ארצות הברית המאורגנים בלמעלה מ-200 יחידות הפזורות במחצית המערבית של ארצות הברית.
שירים שהוקלטו על ידי מרינה דיאמנדיס
הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, הידועה בשמה הפרטי, מרינה, ובשם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס, הקליטה חמישה אולפן ושבעה מיני-אלבומים. היא זכתה לפרסום ציבורי לאחר שדורגה במקום השני בסקר Sound of 2010 של רשת BBC. אלבום האולפן הראשון שלה, "The Family Jewels" יצא לאור בפברואר והכיל, בין היתר, חומרים משני המיני-אלבומים הראשונים שלה, "The Crown Jewels EP" ו-"The American Jewels EP". דיאמנדיס הייתה שותפה בכתיבת כל אחת משלוש-עשרה הרצועות של האלבום, בהם חמשת הסינגלים שלו "Mowgli's Road", "Hollywood", "I Am Not a Robot", "" ו-"Shampain". הכותבים והמפיקים ליאם האו ופסקל גבריאל כתבו, בהתאמה, שלוש וארבע רצועות מהאלבום, יחד עם דיאמנדיס. בשנים 2009 ו-2010 הקליטה דיאמנדיס גרסאות כיסוי לשירים של גוון סטפני ו-"Starstrukk" של 3OH!3.
דיאמנדיס הייתה שותפה לכתיבת כל אחת משבע-עשרה הרצועות שהופיעו בגרסת הסטנדרט, הדלוקס והאמריקאית של אלבום האולפן השני שלה, "Electra Heart", שיצא במרץ 2012. הסינגל המוביל, "Primadonna", היה לרצועה המצליחה ביותר שלה במצעד הבריטי, בו הגיעה למקום ה-11. בכתיבת השיר השתתפו גם המפיקים ד"ר לוק וסירקט, ששיתפו פעולה שוב בכתיבת השיר "Lies". במאי 2013, הוציאה דיאמנדיס את הרצועה "Just Desserts" בהשתתפות צ'ארלי XCX דרך SoundCloud ויוטיוב. השיר היה לשיתוף הפעולה הראשון שלה עם אמן אחר. רצועת הנושא, "Electra Heart", יצאה לאור במאי 2014 על ידי המפיק BetaTraxx, ובה משמשת מרינה כאמנית אורחת. אלבום האולפן השלישי, "Froot", נכתב על ידי דיאמנדיס בלבד והופק על ידי דייוויד קוסטן. באלבום האולפן הרביעי שלה, "Love + Fear", המחולק לשני החצאים, נכללו שלושה שירים שהפיק המוזיקאי והמפיק המוזיקלי ג'ואל ליטל. אלבום האולפן החמישי, "Ancient Dreams in a Modern Land", נכתב גם כן על ידי מרינה בלבד.
הקרב על סן-לו
הקרב על סן-לו הוא אחד משלושת קרבות המשוכות, שהתרחש בין 7 ל-19 ביולי 1944, רגע לפני מבצע קוברה. סן-לו נפלה לידי גרמניה ב-1940, ולאחר הפלישה לנורמנדי, האמריקאים תקפו את העיר, שכן היא שימשה כצומת דרכים אסטרטגית. הפצצות אמריקאיות גרמו לנזק כבד (עד 95% מהעיר הושמדו) ומספר גבוה של נפגעים, מה שהביא לכך שהעיר כונתה "בירת ההריסות", כינוי שזכה לפופולריות בדו"ח של סמואל בקט.
רקע כללי.
צרפת נפלה בידי הגרמנים ב-1940 ודיוויזיית הפאנצר ה-7, בפיקודו של ארווין רומל, נכנסה לנורמנדי, במטרה לכבוש את נמל שרבור. סן-לו נפלה בשליטה גרמנית בליל 17 ביוני 1940. במהלך הכיבוש, הפסל של "לה Laitière normande" (החלבנית הנורמנית), שיצר ארתור לה דוק פורק והותך כדי לייצר תותחים, למרות התנגדות של פוליטיקאים מקומיים.
בשנת 1943 החלו הגרמנים לחפור בית חולים תת-קרקעי, שנותר עד היום, תוך שימוש בעבודת העבדים של ה-STO.
חייל גרמני נורה בינואר 1944, ורבים מתושבי סן-לו נעצרו. בית הקולנוע, התיאטרון והברים נסגרו, מכשירי רדיו הוחרמו והעוצר הוזז לשעה 20:00.
הפצצה אמריקאית.
בשל חשיבותה האסטרטגית כצומת דרכים, החלה הפצצה של האמריקאים, שהתמקדה בתחנת הרכבת ובתחנת הכוח, בליל 6 ביוני, ונמשכה עד הבוקר של 7 ביוני. המטרה הייתה לנתק את התגבורת הגרמנית בברטאן מהחזית.
עלוני אזהרה נשמטו יום קודם לכן, אך רוחות עזות פיזרו אותם ליישובים שכנים, ולא הצליחו להזעיק את התושבים המקומיים. למעלה ממאתיים אסירים נהרגו בכלא המקומי, כולל 76 פטריוטים צרפתים כלואים (כל מה שנשאר היום מהכלא הוא השער).
בירת ההריסות.
המשימה להשתלט על סן-לו הופקדה בידי הקורפוס ה-19 שהיה חלק מהארמייה הראשונה, תחת פיקודו של צ'ארלס ה. קורלט. החל מ-15 ביולי 1944 כלל הקורפוס:
מולם, לצבא הגרמני היו שתי דיוויזיות שהגנו על חזית סן-לו:
דיוויזיית הרגלים ה-29 נכנסת לעיר.
דיוויזיית הרגלים ה-29 תקפה דרך המשוכות מצפון מזרח לסן-לו, ליד רובע מדלן, וספגה אבדות כבדות. ב-15 ביולי, הגדוד ה-1 של רגימנט הרגלים ה-116, בראשותו של מייג'ור סידני בינגהאם (המכונה "הגדוד האבוד"), התקדם מבלי משים לפני גורמים אחרים מהדיוויזיה ומצא את עצמו מבודד 1,000 מטרים מזרחית לסן-לו למשך יום שלם ללא תחמושת ועם מעט אוכל. היו להם 25 פצועים, עם שלושה חובשים בלבד, והם כותרו על ידי כוחות גרמנים. מטוסים הוזעקו להצניח להם פלזמה. גבעת מרטינוויל הופגזה ללא הרף על ידי ארטילריה גרמנית. ב-17 ביולי, הגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-116, בפיקודו של מייג'ור תומאס ד. האווי, הצטרף ל"גדוד האבוד" בסביבות השעה 4:30 לפנות בוקר. מוסתר בצמחייה צפופה, לגדוד ה-3 ניתנו פקודות לא להשיב אש לעבר האויב, ולהשתמש רק בכידונים שלהם. המשימה הצליחה, אך האווי נפצע אנושות מפיצוץ פצצת מרגמה. עמדתם הותקפה אז בכבדות, מה שמנע כל תנועה נוספת באותו יום.
ב-17 ביולי, קפטן ויליאם פונטני, קצין המבצעים של מייג'ור האווי, ביקש סיוע ארטילרי ואווירי כדי לפזר את הכוחות הגרמנים. חסרי אמצעי לחימה, עדיין בצומת הדרכים של מדלן, הם מצאו את עצמם במחסן מוקשים, שננטש על ידי הגרמנים. בינתיים, רגימנט הרגלים ה-115 עבר בלה לוצרן, ונפרס בתחתית עמק דולי. ב-18 ביולי, פלוגה מהרגימנט ה-116 תפסה עמדה לאורך המדלן והגרמנים נסוגו מערבה לרמפאן. קבוצת מבצעים הוצבה בניהולו של הגנרל נורמן קוטה כדי להקים כוח משימה C. בסביבות השעה 3:00 אחר הצהריים, הצטרפו לוחמים אל הטנקים שנעו לאורך הכביש לאיזיני. הם נלחמו על מחוז באסקולה של סן-לו, ליד כנסיית סן-קרואה (הצלב הקדוש).
כאשר מייג'ור האווי מת מפצעיו, היה צורך בחדר באמבולנס לפצועים החיים, וגופתו הונחה על מכסה המנוע של הג'יפ המוביל, מה שהפך אותו באופן סמלי לחייל האמריקני הראשון שנכנס לעיר. לאחר מכן, גופתו הונחה על הריסות ונעטפה בדגל, בתמונה שהופצה בהרחבה. אנדי רוני, שהיה עד לאירוע ככתב "כוכבים ופסים", כינה זאת "אחת הסצנות מחממות הלב והרגשיות באמת של מלחמה איומה ומפחידה".
הנצחה.
לזכר הקרב הזה שונה שמה של נושאת הליווי של צי ארצות הברית Midway ל-(CVE-63) USS St. Lo ב-10 באוקטובר 1944. הספינה הוטבעה ב-25 באוקטובר 1944, במהלך קרב מפרץ לייטה, על ידי התקפת קמיקזה.