בעקבות עזיבת הרומאים שבה יורקשייר לשליטת שבטים קלטיים קטנים. בין הממלכות הקטנות של תקופה זו נודעו ממלכת אבראוק שהייתה באזור יורק וממלכת אלמט באזור יורקשייר המערבית.
אלמט נותרה ממלכה עצמאית עד ראשית המאה השביעית עת שאדווין מלך נורת'מבריה (האנגלית) גירש את קרטיק, אחרון מלכי אלמט, וכבש את ממלכתו. נורת'מבריה של אותה עת השתרעה מהים האירי עד הים הצפוני מאדינבורו בצפון ועד האלאמשייר שבדרום יורקשייר.
ממלכת יורוויק.
בשנת 886 פלש לנורת'מבריה (לאזור יורקשייר) צבא של ויקינגים דנים. הפולשים הקימו במקום ממלכה שנקראה ממלכת יורוויק והפכו את העיר יורק (שנקראה בשפתם יורוויק) לבירת הממלכה. שטחה של הממלכה כלל את כל שטחי דרום נורת'מבריה (האזור של מחוז יורקשייר).
הפולשים הדנים כבשו שטחים דרומיים יותר, שהפכו לשטחי חסות של ממלכת יורוויק ונקראו בשם אזור דיינלו.
כלכלת ממלכת יורוויק, שהתבססה על מסחר עם שטחים נוספים בשליטת הוויקינגים, פרחה, ויורק הפכה למרכז מסחרי. סחורות אל העיר הגיעו מצפון מערב אירופה ואף מחופי הים התיכון.
בשלהי השלטון הוויקינגי עברה יורקשייר מידי המלכים הדנים לידי המלכים הנורווגים. אריק האראלדסון (המכונה אריק גרזן הדם) היה המלך הוויקינגי העצמאי של יורוויק. שלטונו האכזרי הביא לכך שתושבי יורקשייר הסכימו ברצון לשלטון אנגלי בממלכתם בשנים הבאות.
זמן קצר לאחר שלטונו הפכה יורקשייר לחלק מממלכת וסקס, ויורקשייר שבה להיות חלק מאזור נורת'מבריה, אף שלאזור נותרה אוטונומיה מסוימת, ולאצילי האזור נותרו סמכויות חקיקה. בנוסף, מנהגים נורדיים מסוימים, ושיטת המשפט הוויקינגית נותרו בתוקף באזור יורקשייר.
הכיבוש הנורמני.
מרד שהחל ביורק היה לזרז אשר שינה את ההיסטוריה של אנגליה כולה.
שבועיים קודם לקרב הייסטינגס בשנת 1066 נאלץ הרולד השני, מלך אנגליה לכבוש את יורקשייר. אחיו, טוסטיג גודווינסון ומלך נורווגיה הארולד הארדראדה כרתו ברית וניסו להשתלט על צפון אנגליה, ואף ניצחו בקרב פולפורד. בעקבות ניצחונם יצא הרולד השני לקרב כנגדם, הביס אותם בקרב גשר סטמפורד וכבש מחדש את יורקשייר, אולם באותה עת נחת ויליאם הכובש בדרום אנגליה. הרולד עזב את יורקשייר ויצא לקראתו, אף שצבאו לא הספיק להתאושש מדיכוי המרד, וצבאו של הרולד הובס בקרב הייסטינגס. בתבוסה זו החל הכיבוש הנורמני של אנגליה.
תושבי יורקשייר מרדו כנגד הנורמנים בספטמבר 1069 בסיוע סווין השני, מלך דנמרק, וניסו לשחרר את יורק, אולם הנורמנים שרפו את העיר ומנעו בכך את כיבושה. ויליאם הכובש פתח במדיניות אדמה חרוכה, הורה על שריפת כל היבולים והרג את כל הבקר בין יורק לדרהאם. תושבי הכפרים של נורת'מברלנד הוצאו להורג, כפריהם נשרפו וכל יבולם הושמד. בחורף של אותה שנה גוועו כפריים רבים ברעב ובקור. על פי אורדריקוס ויטליס כ-100,000 תושבי צפון אנגליה נפטרו מהרעב.
בשנים שלאחר מכן נבנו מנזרים רבים ביורקשייר. כמו כן, אצילי יורקשייר ובעלי האדמות שאפו להגדיל את הכנסותיהם על ידי בניית הערים בארנסלי, דונקסטר, קינגסטון שעל הנהר האל, לידס, סקרבורו ושפילד. מבין הערים שקדמו לכיבוש הנורמני, שלוש ערים שיקמו עצמם מההריסות: יורק, ברידלינגטון ופוקלינגטון.
בעקבות שיקומה של יורקשייר גדלה אוכלוסייתה, עד הרעב הגדול שפקד את בריטניה בין השנים 1315–1317.
במהלך המגפה השחורה שפגעה ביורקשייר בשנת 1349 נפטרו כשליש מתושבי יורקשייר.
מלחמת השושנים.
בעקבות הדחתו של ריצ'רד השני, מלך אנגליה בשנת 1399 פרצה מחלוקת בין בית יורק לבית לנקסטר. מחלוקת זו הפכה למלחמת אזרחים שנודעה בכינוי "מלחמת השושנים". חלק מהקרבות (בהם קרב וייקפילד וקרב טווטון) התרחשו ביורקשייר. קרב טווטון נחשב לעקוב שבקרבות שהתרחשו באנגליה אי פעם.
ריצ'רד השלישי, אחרון המלכים לבית יורק, הובס על ידי הנרי השישי, מבית לנקסטר, בקרב שדה בוסוורת'. לאחר הקרב נשא הנרי לאישה את אליזבת מיורק, ביתו של אדוארד הרביעי מבית יורק, ובכך סיים את המלחמה. בנוסף אוחדו סמלי שני הבתים ויצרו יחד את שושנת טיודור - כסמל שנועד לאחד את אנגליה.
מלחמת האזרחים והמהפכה התעשייתית.
בשנים שלאחר מלחמת השושנים החלה יורקשייר להפוך למרכז אזור הטקסטיל של אנגליה. גלגלי מים שעשו שימוש בנחלים הרבים של יורקשייר איפשרו מיכון של תעשיית הטקסטיל, בעיקר באזור מערב ריידינג.
ב-1536 החל הנרי השמיני בפירוק המנזרים. פירוק זה הביא לתחילת המרידה העממית שנודעה לימים בשם העלייה לרגל של החסד. בתקופה זו, בעוד שרוב חלקי אנגליה הפכו לפרוטסטנטיים, נותרו חלקים מיורקשייר קתוליים. רבים מהנוצרים הקתולים הוצאו להורג בתקופת שלטונה של אליזבת הראשונה. לימים, אחת מהמוצאות להורג, מרגרט קליתרו הוכרזה על ידי הכנסייה הקתולית כקדושה נוצרייה.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית שהחלה בשנת 1642 נחלקו תושבי יורקשייר בנאמנותם. חלק תמכו בפרלמנט וחלק במלך. העיר קינגסטון שעל הנהר האל ידועה בכך שסגרה שעריה בפני המלך ומנעה ממנו להיכנס לעיר.
ערים אחרות היו בסיסים לתומכי המלוכה. הערים לידס ווייקפילד נכבשו על ידי המלוכנים, אולם זמן קצר לאחר מכן נכבשו על ידי תומכי הפרלמנט. המלוכנים ניצחו בקרב ביצת אדוואלטון ובכך זכו בשליטה ברוב שטחי יורקשייר, למעט אזור האל, אולם תומכי הפרלמנט תקפו את המלוכנים מבסיסם באזור האל, וכבשו את יורקשייר עיר אחר עיר, עד שניצחו בקרב ביצת מארסטון שהביא לשליטת הפרלמנט בכל צפון אנגליה.
במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 התפתחה תעשיית הצמר באזור לידס, האל ושפילד וכריית פחם הפכה לענף תעשייתי עיקרי במערב ריידינג. המהפכה התעשייתית הביאה לבנית כבישי אגרה בראשית המאה ה-18 ובמקביל התפתחו עיירות המרפא סקרבורו והארוגייט.
יורקשייר המודרנית.
במהלך המאה ה-19 התפתחה התעשייה באזור ויורקשייר הפכה למרכז של תעשיות הפחם, הטקסטיל והפלדה (בייחוד באזור שפילד).
הפריחה הכלכלית הביאה לבניית שכונות עוני רבות שבהן התגוררו עובדי המפעלים בתנאים קשים ביותר. תנאים קשים אלו הביאו להתפרצות מחלת הכולרה בשנים 1832–1848. בשלהי המאה ה-19 החלה בניית מערכות מים וביוב מודרניות אשר מנעו מגיפות נוספות.
בשנת 1889 בוצעה חלוקה אדמיניסטרטיבית של יורקשייר לשלוש מועצות מקומיות, ועריה של יורקשייר הפכו לערי מחוז.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 שונתה החלוקה האדמיניסטרטיבית של יורקשייר (בעקבות חוק השלטון המקומי 1972), ובשנת 1996 בוצעה חלוקה מחודשת של מחוזות האזור.
גאוגרפיה.
הגבול ההיסטורי הצפוני של יורקשייר הוא הנהר טיז הזורם אל הים הצפוני. הים הצפוני הוא הגבול המזרחי של יורקשייר, בעוד שנהר ההאמבר ונהרות דון ושיף הם הגבול הדרומי. הגבול המערבי של יורקשייר הוא המורדות המערביים של גבעות פיניין.
יורקשייר גובלת במחוזות ההיסטוריים של דרהאם, לינקולנשייר, צ'שייר, נוטינגהאמשייר, דרבישייר, לנקשייר ווסטמורלנד.
מספר נהרות מנקזים את אזור יורקשייר. במערב ומרכז יורקשייר נשפכים הנחלים אל הנהר אואוז הנשפך אל ההאמבר וממנו אל הים הצפוני.
בצפון יורקשייר נשפכים הנחלים אל נהר הסווייל המנקז את אזור סוויילדייל ועובר דרך עמק נוובריי. נהר היור המנקז את אזור ונסליידייל ונהר ניד המנקז את הפארק הלאומי יורקשייר דיילז, חוצה את נידרדייל ונשפך אל עמק יורק.
גאולוגיה.
יש קשר ישיר בין תצורות פני השטח של יורקשייר לבין העידן הגאולוגי שבו נוצרו תצורות נוף אלה. גבעות הפיניין נוצרו בתור הקרבון. העמק המרכזי של יורקשייר מקורו בתור הטריאס. ערבות צפון יורק מקורן בתור היורה וגבעות הגיר באזור יורקשייר וולדס בדרום מערב יורקשייר מקורן בתור הקרטיקון.
שמורות טבע.
ביורקשייר מצויים פארקים לאומיים של אנגליה: ערבות צפון יורק ויורקשייר דיילס, וחלק מהפארק הלאומי אזור פיק. אזורי נידרדייל וגבעות הווארדיאן מוגדרים אזורים לשימור בעלי יופי מיוחד. נקודת ספרן וראש פלאמבורו בחוף יורקשייר מוגדרים אזורי מורשת.
כלכלה.
העיר לידס היא הגדולה בערי יורקשייר, ובה המרכז המסחרי והפיננסי של האזור. העיר היא אחד המרכזים הפיננסיים והכלכליים של הממלכה המאוחדת כולה. לידס התפתחה בתקופת המהפכה התעשייתית, אז הפכה למרכז תעשיית הפחם והטקסטיל. באותה עת התפתחה שפילד למרכז של תעשיית הפלדה. הצמצום בתעשיות אלה בשנות ה-80 הביא להאטה כלכלית, אולם בשלהי המאה ה-20 החל פיתוח תעשיות היי טק באזור.
באזור צפון יורקשייר יש פארקים לאומיים רבים המהווים אתרי תיירות פופולריים.
בעיר קינגסטון שעל הנהר האל נמצאים הנמל המרכזי של אזור יורקשייר, ומרכז ענף הדיג (ענף אשר קטן בראשית המאה ה-21 בשל צמצום הדיג בים הצפוני).
רוב שטחי יורקשייר הם שטחי חקלאות, אולם עיירותיה משמשות בעיקר פרוורים של הערים התעשייתיות הגדולות.
תחבורה.
כבישים.
הציר העיקרי שחוצה את יורקשייר הוא כביש A1 המכונה "דרך הצפון הגדולה". דרך זו חוצה את יורקשייר ומשמשת כדרך הראשית בין לונדון ואדינבורו. כביש נוסף בעל חשיבות הוא כביש A19 המוביל אף הוא מצפון לדרום. כביש M62 חוצה את יורקשייר ממערב למזרח ומקשר בין האל לבין מנצ'סטר. כביש M1 מקשר בין לונדון ודרום אנגליה ליורקשייר.
רכבות.
הקו המרכזי של החוף המזרחי הוא קו הרכבת העיקרי המקשר בין סקוטלנד לבין לונדון. קו זה עובר במקביל לדרך A1. קו צפון חוצה הפיניין הוא קו מסילת הרכבת המרכזי החוצה את יורקשייר ממזרח למערב. קו זה מקשר בין האל לליברפול, דרך לידס.
תעלות.
קודם להקמת מסילות הרכבת הייתה רוב התחבורה ביורקשייר באמצעות נחלים ותחבורה ימית. סחורות הגיעו ליורקשייר באמצעות נמלי האל וויטבי, ותעלות נחפרו על מנת לאפשר מעבר סחורות. עם תעלות אלה נמנית תעלת לידס וליברפול - הארוכה בתעלות אנגליה.