לאחר פטירת אביו של הרב יעקב דוד פרידמן, הרב משה יהודה לייב פרידמן, בשנת ה'תש"ז (1947) מונה לאדמו"ר.
הרב יעקב דוד פרידמן נחשב לעילוי גדול והיה לתלמיד חכם, לאחר השואה שהה תקופה קצרה ברומניה ובעזרת כמה יהודים הצליח בשנת ה'תש"י לברוח ממנה ולעלות לארץ ישראל. לאחר שעלה ארצה השתכן הרב יעקב דוד ביפו, ומשך חסידים רבים שעלו לארץ ישראל לאחר השואה. רבים מחסידי רומניה ראו בו את אדמו"רם ובעזרת הכריזמה שלו הוא הצליח לקרב רבים מהיהודים בחזרה אל יהדותם.
פטירתו והמשכו.
בכ"ב אב ה'תשט"ו נפטר רבי יעקב דוד ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק בחלקת אדמו"רי רוז'ין. אשתו הרבנית חיה שרה סימה נפטרה בט' בכסלו ה'תשל"ח ונטמנה לצידו.
לאחר פטירתו של הרב יעקב דוד פרידמן נפסקה שושלת חצר החסידות פשקאן וזאת לאחר סירוב בנו, הרב ישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, לכהן כאדמו"ר. שושלת החסידות הומשכה באופן לא-רשמי על ידי מחותנו, הרב יצחק פרידמן (השני), האדמו"ר מבוהוש. לאחר פטירתו של הרב יצחק פרידמן בשנת 1992 הוכתר נכדו, הרב יעקב מנדל פרידמן לכהן כאדמו"ר מבוהוש-פאשקאן. לאחר שנתמנה הרב יעקב מנדל לאדמו"ר השתנתה החסידות ללא הכר. בשונה מסבו רבי יצחק שנטה לציונות, נכדו, הרב יעקב מנדל מתנגד חריף לציונות, ובהוראתו התחילו חסידיו לומר תחנון והפסיקו לומר קריאת ההלל ביום העצמאות.
משפחתו.
הרב יעקב דוד פרידמן נישא לרבנית חיה שרה סימה בת רבי פנחס השיל, אדמו"ר מזינקוב. ילדיהם:
יעקב הורוביץ (מעליץ)
רבי יעקב הורביץ (כונה: רבי יענקעלע מעליצער) (ה'תקמ"ד (בערך) - י"ט בטבת ה'תקצ"ז) היה מייסד חסידות מעליץ, והאדמו"ר הראשון שלה.
ביוגרפיה.
נולד ברופשיץ לרבי נפתלי מרופשיץ ולרבקה בת רבי צבי הירש גולדהמר מדוקלה. נקרא על שמו של אבי סבו רבי יעקב אב"ד לינסק. נישא לשפרינצא בתו של פישל מפינטשוב מחסידי החוזה מלובלין.
בשנת תקס"ג נבחר לשמש כגבאי צדקה של קופת רבי מאיר בעל הנס בעיר ראפשיץ. בשנת תקס"ד בהיותו בן עשרים התמנה לרב העיר קולבסוב, תפקיד אותו מילא שלושים שנה, שם כונה רבי יאנקעלע קאלבסוב'ער. אנשי העיר מעליץ הסמוכה ניסו לגרום לרבי יעקב לכהן ברבנות אצלם, אך אנשי קולבסוב התנגדו וניסו למנוע זאת. בשנת תקצ"ד הגיעו אנשי מעליץ באישון לילה לבית הרב והצליחו לשכנעו לבוא עימם ולכהן כרב בעירם. בעקבות מעברו לכהן כרב במעליץ כונה רבי יענקעלע מעליצער, ואנשי מעליץ כונו מאז בשם "מעליץ'ע גנבים".
היה מפורסם במופתיו ועל שמם נקרא גם "בעל שם טוב קטן".
בשנת תקצ"ז התפשטה מגפה בעיר מעליץ, בי"ט בטבת ניצב על יד המזוזה ואמר "אני הנני הרב פה ואחראי לשלום בני העיר, מבקש אני איפוא ממך רבון העולם שתעצר המגפה בעיר הזאת". באותו היום נדבק אף הוא במחלה ונפטר והמגפה נעצרה.
חיבוריו.
השאיר אחריו בכתב ידו דברי תורה והדרכה, מחלקם הודפס הספר זרע יעקב (על שם ספרו של אביו "זרע קודש").
היה ידוע גם כבעל מנגן וחיבר מספר ניגונים על מילות התפילה כמו: ברכת טל, יחדשהו, אל אדון, לכה דודי, עומדות היו רגלינו ועוד. ניגוניו התקבלו גם בחצרות חסידויות אחרות. החזן דוד ורדיגר הוציא לאור אלבום עם כמה מניגוניו.
מנהגיו.
לרבי יעקב היו כמה הנהגות ייחודיות, לדוגמה בכל שבתות השנה היה נוהג ללבוש בגדים לבנים עם טלית כמו בימים נוראים ולאכול בהסיבה כמו בליל הסדר, בסוכתו עמדו כל ז' ימי החג ז' כיסאות לאושפיזין וכן הקפיד לא ללבוש שום בגד חדש לפני שטובלים אותו במקוה.
צאצאיו.
שלושת בניו כיהנו באדמו"רות:
חתניו:
יעקב טננוורצל
יעקב (שרגא) טננוורצל היה אחד מהנדבנים היהודיים הגדולים ביותר שתרמו לכוללי היישוב הישן לפיתוח העיר ירושלים המאה ה-19 בעת היציאה מהחומות. טננוורצל זכה בהערכתם הרבה של אנשי ירושלים בעיקר בשל תרומת הכספים לבניית שכונת מאה שערים ובתי וורשא.
משפחתו ונדבנות הכספים.
יעקב שרגא טננוורצל נולד בפולין ליצחק אייזיק טננוורצל ובסוף ימי מגוריו במדינה התגורר בסמוך לעיר לובלין בעיירה פינטשוב. מנישואי אשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ולאחר מכן נישא בשנית לאחר פטירת אשתו. כשעלה ארצה התחבר לרב ריבלין, הרב שמואל הומינר, הרב שלמה זלמן בהר"ן וביחד איתם החל להיות שותף בפעילותם של הכוללים בירושלים שעזרו בבניית שכונות סביב מאה שערים עם היציאה מהחומות במאה ה-19.
בין השנים תרנ"א – תרנ"ה נוסדו חמישה כוללים שהצטרפו למעגל ההתיישבות בירושלים (כולל אונגרין, הורודנא, בית אברהם, ווילנא, ווהאלין) וגם כולל ורשה אליו הצטרף טננוורצל. טננוורצל נישא בשנית כבר בפולין, לאחר פטירת אשתו הראשונה. שני בניו לא הלכו בדרכו, דבר שלא נשא חן בעיני הרב טננוורצל והוא החליט להדיר אותם מצוואתו.
לאחר כמה חודשים משעלה ארצה ניגש עם חברו, הרב דוד בידרמן לקונסול הרוסי בירושלים והפקיד בידו את הצוואה שלו, בה נאמר כי הוא מקדיש את כל כספו למטרת בניין השכונה. למחרת היום נפטר הנדיב. מששמעו בניו על החלטת אביהם, מיהרו להגיש ערעור בטענה שאביהם לא היה צלול בדעתו. אולם הקונסול טען שאביהם כתב צוואתו בצלילות הדעת. בית המשפט פסק להחזיר לילידיו את הכסף, חוץ מהכסף שנתרם כבר לקניית המגרש עבור בתי וורשא.
בניית בתי וורשא.
טננוורצל זכור כאחד מיקירי העיר ירושלים בייחוד בשל הקמת השכונה בתי וורשא (שמה המקורי: נחלת יעקב ע"ש) מסכום כולל של מאה שלושים אלף רובל לאחר שמכר את כל נכסיו בחשאי. הוא עלה לארץ ישראל ולאחר שהיה עד למצב הכלכלי הקשה ששרר בארץ הוא החליט להשקיע את כספו בבניית מגורים לתלמידי חכמים עניים. הוא החליט לתרום את כל כספיו לבניית השכונה, לרב טננוורצל היה חשוב שהשכונה שתיבנה תשמש למרכז תורני כך שייווצר מצב שבו הוא מעמיד אברכים רבים, סמל לחיים התורניים שבניו עזבו.
ביחד עם הרב דוד בידרמן הוא אישר נדבנות בסה"כ חמישים ושניים אלף רובל לבניית השכונה. הרעיון של טננוורצל היה להטיב עם משפחות עניות לאברכים יוצאי פולין. הכסף אותו תרם הרב טננוורצל שולם בשנת 1898 לאחר שרכישת הקרקע נעשתה בפועל בשנת 1894, אך נתקלה בקשיים כלכליים. הרב טננוורצל תכנן את בתי וורשא כך ששני בתי כנסת יהיו בה, האחד "אוהל יצחק" לפרושים ושני "אוהל שמואל" לחסידים, מתחת לבתי הכנסת תוכננו הבתים לשמש כחדרים לתלמוד תורה, הרב טננוורצל דחף את רעיונו להפוך את השכונה למרכז מגורים שייטיב רק עם אברכי עלית. בעיתון החבצלת הופיעה ידיעה ב-13 במאי 1898 שבשכונה 65 בתים וכל בית ניתן להשכרה למשפחה אחת, לתקופה של עד חמש שנים.
משהתחילו להשכר החדרים למגורים נוצר קרע בין מנהלת הכולל לבין הנדבן, הרב טננוורצל.
יעקב יצחק אונגר
רבי יעקב יצחק אונגר (ה'תקצ"ח – י"ג בכסלו ה'תרנ"ב) היה רב ואדמו"ר חסידי בדז'בנה, מצאצאי רבי מרדכי דוד אונגר, ומייסד חסידות דז'בנה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'תקצ"ח לרבי ישראל אלימלך אונגר מדומברובה ולמאטיל בתו של רבי יחיאל קוריצר. נישא לחנה בתו של רבי מאיר הורוביץ מדזיקוב (האמרי נועם).
לאחר פטירת אביו בז' באלול ה'תרכ"ז מונה רבי יעקב יצחק למלא את מקומו ברבנות דז'בנה בה גם כיהן כאדמו"ר, אך רוב חסידי אביו נסעו לאחיו רבי משה אליקים בריעה שכיהן בדומברובה.
רבי יעקב יצחק נפטר בשנת ה'תרנ"ב ואת מקומו באדמו"רות מילא בנו רבי שלום דוד אונגר בעיר רקוב. בניו הנוספים כיהנו באדמו"רות וברבנות בערים ריישא, רודלוב, סוקולוב פודלסקי, טרנוב וניימארקט שבגליציה.
יעקב יצחק ניימן
הרב יעקב יצחק ניימן (תר"פ, 1920 - ז' בשבט תשס"ז, 26 בינואר 2007) היה רב קהילת חסידי בעלז במונטריאול.
תולדותיו.
נולד בהונגריה, לרב יוסף ולחיילא געלע ניימן מתלמידי השבט סופר בפרשבורג, רב באובודה. בבחרותו היה תלמיד של הרב יעקב יחזקיה גרינוולד ("ויגד יעקב"), רבה של קהילת עדת ישראל בפאפה. אשתו ובנו נחום נספו בשואה. לאחר סיום המלחמה הוא נישא בשנית לדבורה רחל, בתו של הרב יעקב יחזקיהו גרינוולד אחיו של בעל "ערוגת הבושם", אך לא זכה לילדים.
ייסוד הקהילה.
לאחר השואה היגר לאוסטרליה, ייסד את הקהילה החרדית בעיר מלבורן והיה לרבה. אחר עבר למונטריאול, שם עמד בראש קהילת 'קהל מחזיקי הדת' של חסידי בעלזא.
נפטר בז' בשבט תשס"ז, בגיל 87. נקבר בחלקת קהילת פאפה בקרית פאפה בניו יורק.
יצחק הורוביץ (מעליץ)
רבי יצחק הורוביץ (1901, תרס"ב – 27 ביולי 1977, כ"ב בתמוז תשל"ח) היה האדמו"ר ממעליץ בניו יורק.
ביוגרפיה.
נולד לרבי נפתלי, רבה ואדמו"רה של מעליץ, ולרעכיל בתו של העשיר ר' אביש קנר מסאנוק. נישא לחיה פערל, בתו של קרוב משפחתו, רבי שמואל הורוביץ מדמביץ.
הוסמך לרבנות על ידי רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה ובית הדין של קרקוב. כיהן ברבנות אוזריאן שבגליציה המזרחית ובהמשך ברבנות קיפוטשוב שבחבל ווהלין (אז בשליטת פולין, כיום אוקראינה). היגר לארצות הברית והתגורר בקליבלנד. בהמשך עבר למנהטן שם החל לכהן באדמו"רות מעליץ.
היה בעל חוש מוזיקלי מיוחד, והלחין ניגונים רבים.
הוציא ספר בשם "ברכת יצחק".
הותיר בן וארבע בנות.
יצחק יונגרלייב
רבי יצחק יונגרלייב (מכונה גם יצחק מראדוויל ע"ש עיר פעילותו או האור יצחק על שם ספרו; ה'תקי"א - י"א באייר ה'תקצ"ה) היה אבי שושלת חסידות ראדוויל. היה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
תולדותיו.
רבי יצחק נולד באוקראינה לרבי יחיאל מיכל המגיד מזלוטשוב ולמרים בתו של רבי מאיר פופריש. מקובל כי כבר מצעירותו נודע בצדקנות מופלאה וגדלות יוצאת דופן בהוראה תורנית וכך היה מצטרף אל אביו בנסיעותיו למגיד ממעזריטש. נישא לבתו של רבי משה שהם מדולינה ולאחר פטירתה (כשכבר שימש כאדמו"ר) נישא לבתו של רבי צבי הירש מנדבורנה. ובזיווג שלישי נשא את אלמנתו של רבי משה מברדיטשוב, בנו של רבי אליעזר הלוי ראש ישיבה בפינסק.