האלבום הונפק מחדש במהדורות עריכה דיגיטלית מחודשת (רימסטרד), דלוקס וסופר דלוקס, ב־25 בספטמבר 2020. מהדורת הסופר דלוקס כוללת תשעה תקליטורים עם עריכה דיגיטלית מחודשת של האלבום המקורי, כל 13 הסינגלים, המקסי סינגלים והצדדי הב', 45 רצועות שלא פורסמו בעבר ושתי הקלטות מהופעות חיות שנערכו בסיבוב ההופעות של האלבום, : הקלטת אודיו מהופעה שנערכה ב־20 ביוני 1987 ב באוטרכט, הולנד והקלטת וידאו של הופעה שערך פרינס ב־31 בדצמבר 1987, ערב ראש השנה האזרחית, ב. נוסף לכך, יצא לאור מארז סינגלים "7 במהדורה מוגבלת של 1987 יחידות. המארז כלל אודיו ערוך דיגיטלית מחדש (remastered) של ארבעת הסינגלים "7 שיצאו לאור ב־1987, שני סינגלים פרומו בהוצאה רשמית של "וורנר רקורדס" וכן, לראשונה, הוצאה של סינגל "7 הכולל שתי גרסאות לרצועה שלא פורסמה בעבר "Witness 4 The Prosecution".
העטיפה.
הצלם ג'ף כץ צילם את כל הצילומים המופיעים באלבום, בקידום האלבום ובחוברת סיבוב ההופעות.
כץ הוזמן לערוך את הצילומים במיניאפוליס, במחסן שהוסב לאולפן הקלטות ושימש את פרינס לחזרות ולהקלטות. כשכץ הגיע, היו רק תופים במקום. פרינס שלח אנשים לביתו שבפייזלי פארק כדי להביא חפצים שישמשו תפאורה לצילום, אך כץ ציין שעדיין חסר רקע. מכיוון שהיה זה יום ראשון, וכפי שכץ סיפר – "במיניאפוליס הכל סגור ביום ראשון", קארן קרטינגר, מנהלת המשרד, הציעה לשלוח משאית ל"תיאטרון עם ארוחה" הסמוך כדי לבדוק האם יש בו רקע מתאים. הצוות חזר עם הרקע ל"ברנשים וחתיכות", שהוצג אז בתיאטרון, ורקע זה שימש לצילומי האלבום. המעצבת לאורה ליפומה התמקדה באותו רקע (מ"מברנשים וחתיכות") לשם עיצוב העטיפה האחורית.
ביקורת והכרה תקשורתית וציבורית.
"Sign o' the Times" היה לאלבום שזכה לשבחי הביקורת יותר מכל אלבום אחר של פרינס. בארט בול, מבקר מגזין , כתב שהקשר הרופף בין השירים הוא "גאוני" יותר מאשר ותרני, ושאף על פי שאין בו שירים פורצי דרך כדוגמת "Girls &amp; Boys" ושהוא נשמע כמו השמטות, . דון מקליז מ"שיקגו סאן-טיימס" כתב שזה . רוברט קריסטיגו, מבקר "וילג' ווייס", כתב שאף שהאלבום אינו "פריצת דרך רשמית", הרי ש מוכיח את כישרונו . בייחוד הוא התפעל מ ומהזמרה הרב־ערוצית, שגורמים לסטיבי וונדר ושמביעים .
"Sign o' the Times" היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה בטקס פרסי הגראמי ה־30, והסינגל "U Got the Look" היה מועמד לשני פרסים: פרס גראמי לביצוע ה־R&amp;B הקולי הטוב ביותר על ידי צמד או קבוצה ופרס גראמי לשיר הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר. הוא נבחר לאלבום הטוב ביותר של 1987 במשאל המבקרים השנתי של "וילג' ווייס". לדברי רוברט קריסטיגו, יוזם ומארגן המשאל, האלבום היה "בקלות המנצח הגדול ביותר" בתולדות המשאל . רצועת הנושא, "Sign o' the Times", נבחרה כסינגל הטוב ביותר של 1987 באותו משאל, והסינגלים "I Could Never Take the Place of Your Man" ו־"U Got the Look" דורגו גם הם בעשירייה הראשונה. האלבום דורג שני מבין "אלבומי השנה" של 1987 במשאל מבקרי NME, ורצועת הנושא דורגה ראשונה מבין השירים. בריאיון שנערך בדצמבר 1989, ציין רוברט סמית' מהקיור את "Sign o' the Times" כאחד מהדברים הטובים ביותר בשנות ה־80.
ביקורת והכרה תקשורתית רטרוספקטיביות.
בעשורים שחלפו, "Sign o' the Times" נחשב על ידי מבקרים רבים לטוב מבין אלבומיו של פרינס. לדברי העיתונאית קריסטן פיסצ'יק, . ג'ון מקי מ־ כתב בביקורת רטרוספקטיבית, שהאלבום הוא , ו. המבקר סימון פרייס ראה בו את האלבום הטוב ביותר של פרינס. כך גם מאתוס מיכלאנג'לו, שכתב ב (2004): . מיכלאנג'לו כתב גם שהוא .
פול גרימסטד כתב ב ש. דריל איסלה, מבקר , השווה גם הוא את האלבום ל"אלבום הלבן" של "הביטלס", בכותבו ש. הוא אף החשיב את תקופת "Sign o' the Times" של פרינס כאחת התקופות הגדולות של המוזיקה הפופולרית: . קית' האריס מ תיאר את "Sign o' the Times" כ והעיר שהוא (פרינס) . אריק הנדרסון מ תיאר אותו במילים . גם קנת' פטרידג' מ"בילבורד" ראה באלבום וככזה שהפריך את התיאוריה שפרינס נזקק ללהקת " כדי "להשגיח עליו". נלסון ג'ורג' מ"פיצ'פורק" החשיב את "Sign o' the Times" לפסגת הקריירה של פרינס. הוא כתב שאף על פי שחלק מההפקה נשמע מיושן, . הוא סיכם שהעוצמה חסרת המנוח של האלבום מצילה אותו מלהיות נוסחתי או שבע רצון מעצמו: .
סטיבן דיוזנר ממגזין כתב שזהו אחד מאלבומיו הטובים ביותר של פרינס, ושניתן לטעון לגביו שהוא השאפתני ביותר והאישי ביותר.
"Sign o' the Times" נכלל תכופות בפרסומים ומשאלים של האלבומים הטובים בכל הזמנים. על פי האתר , המשקלל מאות דירוגים עיתונאיים מעין אלו (דירוגי קוראים לא נכללים), האלבום מדורג במקום ה־30 ברשימת האלבומים ה"נחגגים ביותר" (כלומר המדורגים במיקום גבוה בדירוגים ששימשו בניתוח) בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית, במקום הרביעי מבין אלבומי שנות ה־80, והאלבום הטוב ביותר של 1987.
מגזין NME דירג את האלבום במקום ה־16 ברשימת 100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שלו. מגזין דירג אותו במקום השלישי ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים, וערוץ VH1 דירג אותו במקום ה־35 ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים שלו. המגזין ההולנדי "Nieuwe Revu" דירג אותו במקום השמיני ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים. "הטיימס" דירג אותו במקום ה־29 ברשימת 100 האלבומים הטובים בכל הזמנים. הוא דורג במקום ה־19 במהדורה השלישית (2000) של הספר "All Time Top 1000 Albums" מאת המחבר קולין לרקין . מגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־93 ברשימה המקורית (מ־2003) של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. ברשימה המעודכנת מ־2020, דירוגו התקדם למקום ה־45. מגזין דירג אותו במקום ה־12 ברשימת 40 האלבומים הטובים של שנות ה־80, שפרסם ב־2006. דירג אותו במקום ה־11 ברשימת האלבומים הטובים של שנות ה־80, שפרסם ב־2012, תוך שהוא מתאר אותו במילים . האלבום נכנס ל ב־2017.
רשימת השירים.
מהדורות הרימסטרד, דלוקס וסופר דלוקס.
מהדורת הרימסטרד כוללת רימסטר – עריכה דיגיטלית מחודשת – של האלבום המקורי (שני תקליטורים). מהדורת הדלוקס כוללת את שני התקליטורים של האלבום המקורי שעבר רימסטר ותקליטור שלישי הכולל את כל המיקסים של הסינגלים, מקסי סינגלים והבי סיידים. מהדורת הסופר דלוקס כוללת (בנוסף לשלושת התקליטורים המוזכרים לעיל) שישה תקליטורים נוספים: שלושה מהם כוללים 45 רצועות של הקלטות אולפן שלא פורסמו קודם לכן, שניים כוללים הקלטות חיות מהופעה שנערכה ב־20 ביוני 1987 ב באוטרכט, הולנד כחלק מסיבוב ההופעות של האלבום, . התקליטור הנוסף הוא DVD של הקלטת וידאו מהופעה שערך פרינס ב־31 בדצמבר 1987, ערב ראש השנה האזרחית, ב. הופעה זו, (שפורסמה כבוטלג עד להוצאה זו), הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות "Sign o' the Times Tour", והיא גם ההופעה היחידה שבה פרינס הופיע על הבמה עם מיילס דייוויס. המהדורות יצאו גם בפורמט ויניל: כמארזים של שני תקליטי ויניל, שני תקליטי ויניל אפרסק, ארבעה תקליטים, ו־13 תקליטים + DVD. הם זמינים כולם בשירותי ההורדה הדיגיטלית והסטרימינג, למעט הווידאו מההופעה בפייזלי פארק, שזמין ב־DVD פיזי בלבד. מהדורת הסופר דלוקס כוללת גם ספר הכולל שירים מפורסמים של פרינס, כתובים בכתב ידו, ותמונות שלו, אותן צילם ג'ף כץ, שהיה הצלם העיקרי של פרינס מאמצע שנות ה־80 עד לתחילת שנות ה־90. כשמהדורת הסופר דלוקס יצאה לאור ב־25 בספטמבר 2020, פיצ'פורק דירג אותה בציון 10/10 וכינה אותה "ההנפקה המחודשת החדשה הטובה ביותר".
משתתפים.
המידע נלקח מהערות האלבום ומאתר Discogs.
הקהל ב־"It's Gonna Be a Beautiful Night" (15) הוקלט במהלך הופעה חיה של פרינס והרבולושן בפריז ב־25 באוגוסט 1986, כחלק מסיבוב ההופעות , והקרדיט לו נתון ל"6,000 פריזאים נפלאים". עם זאת, הזמרה, הראפ של שילה אי והאוברדאבס הכליים הוקלטו באולפני "סאנסט סאונד" ב־22 בנובמבר.
מצעדים.
סינגלים.
הערות
מוכרים את היטלר (ספר)
מוכרים את היטלר (באנגלית: Selling Hitler) הוא ספר מאת רוברט האריס, המסקר את פרשת זיוף יומני היטלר.
האריס כתב את הספר זמן קצר לאחר סיום הפרשה, על בסיס תחקיר שערך, וראיונות עם דמויות מפתח בפרשה. הספר מתמקד בעיקר בשתי דמויות המפתח בפרשה: הזייפן החובב קונרד קויאו אשר זייף את היומנים, והעיתונאי גרד היידמן, שתמימותו יחד עם האובססיה שלו למזכרות מימי גרמניה הנאצית, גרמו לו לרכוש את היומנים המזויפים.
ב-1991 עובד הספר למיני-סדרה באותו השם, עם ג'ונתן פרייס בתפקיד היידמן ואלכסיי סייל בתפקיד קויאו. באותה שנה תורגם הספר לעברית בידי עמנואל לוטם ויצא לאור בישראל בהוצאת הדר.
בריאן האווי
בריאן ניקול האווי (באנגלית: Brianne Nicole Howey; נולדה ב-24 במאי 1989) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ראשית חייה.
בריאן האווי גדלה בפסדינה, קליפורניה והיא הבכורה מבין חמישה אחים. היא למדה בבית ספר תיכון קתולי לבנות בפסדינה, שם הצטרפה לצוות האלתור במגמת הדרמה. לאחר מכן המשיכה את לימודיה למשחק בית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק, למדה תיאטרון. בתקופתה כסטודנטית היא שיחקה בסרטים הקצרים "Party Favors" בשנת 2008, "Appropriate Sex" בשנת 2009 ובשנת 2010 שיחקה ב- "Suckerpunch".
קריירה.
לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 2010, האווי נבחנה לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "90210". זאת הייתה הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה.
האווי כיכבה בסרטים "Twisted Tales" בשנת 2013.
בשנת 2014, בריאן כיכבה בסרט הקומדיה "איך להיפטר מהבוס 2" לצד ג'ייסון בייטמן.