ביוגרפיה.
עמיר נולד וגדל בתל אביב בנם של המשוררת אנדה עמיר-פינקרפלד, כלת פרס ישראל, ואריה עמיר, פעיל בארגון "ההגנה". בגיל 16 עבר ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי. הוא התגייס לצה"ל ב-1954 וסיים קורס טיס ב-1958 כחניך מצטיין, במהלך שירותו בחיל האוויר רשם שבע הפלות של מטוסי אויב: חמישה מטוסי מיג 21, מטוס מיג 19 ומפציץ איליושין 28. שירת כסגן מפקד טייסת 101, ב-14 בנובמבר 1964 השתתף בקרב האוויר הראשון בתולדות חיל האוויר בו השתתף מטוס "שחק" (מיראז' 3) נגד מטוס מיג 21, במהלך הקרב פגע במכל הדלק של המיג אך לא הפילו. במלחמת ששת הימים הפיל מטוס אחד. באוגוסט 1968 הוא התמנה למפקד טייסת העטלף ופיקד עליה במלחמת ההתשה שבמהלכה הפיל שישה מטוסים. בפיקודו של עמיר עברה הטייסת הסבה לטייסת F-4 פנטום.
במהלך מלחמת יום הכיפורים מונה לראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר, במקומו של גיורא רם-פורמן ולאחר המלחמה מונה למפקד בסיס חצור. בשנים 1977 עד 1979 פיקד על בסיס תל נוף ואחר כך פיקד על להק אוויר תפקיד אותו סיים ב-1982. עמיר שימש כיועץ האווירי לרמטכ"ל ולשר הביטחון ודחף למימושו המלא של מבצע ערצב 19 להשמדת מערך טילי הקרקע-אוויר הסורי בבקעת הלבנון. הוא סיים את שירותו בצה"ל לאחר שלא התמנה למפקד חיל האוויר.
לאחר פרישתו הצטרף לחברת אל על בה שימש כמשנה למנכ"ל וכסמנכ"ל למבצעים. עמיר עמד בראש ועדת החקירה לבדיקת נסיבות התרסקות מטוס המטען באמסטרדם. ביוני 2002 מונה לראש מנהל התעופה האזרחית במשרד התחבורה והתפטר לאחר כשנה. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-2009 הצטרף למפלגת ישראל חזקה בראשות אפרים סנה והיה אחד ממועמדיה לכנסת.
עמיר היה בעל תואר ראשון בפילוסופיה ולימודים כלליים באוניברסיטת תל אביב ותואר מוסמך לניהול באוניברסיטת הצי האמריקאי בקליפורניה.
מחבר הספרים "אש בשמיים" רומן אוטוביוגרפי שיצא אור בהוצאת משרד הביטחון בשנת 2000, ו"נמו החולד, סיפורים מן החורש", ספר ילדים שפורסם ב-2010.
ביולי 2014, במהלך מבצע צוק איתן יצא עמיר כנגד העמדה הרווחת בשיח הישראלי והגן על זכותו של גדעון לוי להביע את עמדותיו כלפי טייסי חיל האוויר.
עמיר היה נשוי פעמיים ואב לשלושה מנישואיו הראשונים. אחד מבניו היה טייס קרב וחתנו היה טייס מסוק. אחת מנכדותיו סיימה גם היא קורס טיס בחיל האוויר.
עמוס עמיר נפטר מסיבוך רפואי והלווייתו התקיימה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. הותיר אחריו את רעייתו, ריקי, בניו ונכדים.
טיוואן (מסעדה)
טיוואן (באנגלית: Taillevent) הוא שמה של מסעדה בפריז, שנוסדה ב-1946 בידי אנדרה ורינה.
התחלה.
המסעדה נקראה כמחווה לגיום טירל, שכונה "טיוואן", טבח בן המאה ה-14 שידוע שכתב את ספר הבישול הראשון בצרפתית – Le Viandier, בהזמנתו של שארל החמישי, מלך צרפת.
קבלת הכוכבים.
אנדרה ורינה, מייסד מסעדת טייוואן היה מהנדס ששאף לעסוק ביין ובאוכל. הוא חי בסן קוונטין ופתח במקום מלון ומסעדה, כעבור שנה מיום פתיחתה זכתה המסעדה בכוכב במדריך מישלן האדום. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1939, הפקיד אנדרה את בנו, ז'אן קלוד בידי סבתו, והתגייס לצבא צרפת ואחר-כך לתנועת ההתנגדות הצרפתית. בתום המלחמה, מששב לסן קוונטין, מצא את האוברז' המשפחתי הרוס, הוא מכר את מה שנותר מרכושו, עבר לפריז וייסד את טיוואן ב-1946, ברחוב סן-ז'ורז', ברובע ה-9 של פריז, השף באותה עת היה פול קונייה.
אנדרה השיב לעצמו את כוכב הראשון במישלן ב-1948. המסעדה עברה ב-1950 למעון גדול ומפואר של Duc de Morny שנבנה ב-1852, שהיה בית פרטי ואחרי כן משכנה של שגרירות פרגוואי. כיום המסעדה נמצאת ברחוב לאמנה 15, ברובע ה-8 של פריז. מסעדת טיוואן קיבלה את הכוכב השני במישלן ב-1954 כשהשף היה לוסיאן לאה (Lucien Leheu).
ז'אן-קלוד ורינה, בנו של המייסד, נולד ב-1936, בהיותו בן שנה מתה עליו אמו, למרות שגדל באווירת גורמה, הוא גילה עניין מועט במסעדנות. הוא סיים את חוק לימודיו ב-lycee ב-1954 ולמד מנהל עסקים ומשפטים בפריז. ב-1959 התגייס לכוח בינלאומי שהוצב בברזיל ומששב לצרפת התגייס לצבא ולקח חלק בשנותיה האחרונות של צרפת באלג'יר, הוא תכנן לעסוק בפרסום בברזיל, אולם אחד מחבריו של אביו הניא אותו מכך ושכנעו ללכת לעבוד במסעדת טייוואן. הוא החל לעבוד במסעדה ב-1962. במהלך העשור הבא הכשיר אנדרה את בנו ז'אן קלוד על מנת שיירש אותו ובתקופה זו לבלב עניינו במסעדנות. הוא נישא ל-Sabine Delame-Lelievre ונולדו להם שני ילדים: בת, ולרי ובן, צ'ארלס-אדוארד, שמת בהיותו בן חמש.
ב-1972 אנדרה פרש וז'אן-קלוד החליף אותו. מדריך מישלן העניק למסעדה שלושה כוכבים, הדירוג המקסימלי שלו, בשנת 1973, השף היה אז קלוד דלין. השף פיליפ לז'אנדר החל לעבוד ב-1991. לז'אנדר המציא תבשילים חדשים וחילוקי דעות יצירתיים עם ורינה גרמו לפרישתו ב-1999. מישל דל בורגו נהיה השף בשנת והוא הפך את מטבחה של טייוואן, שתמיד היה צפוני והתבסס על שמנת וחמאה, לדרומי יותר.
ז'אן קלוד ורינה היה מזוהה יותר מכל עם טייוואן, הוא היה עובד בה מ-8 בבוקר עד חצות, חמישה ימים בשבוע, ולפעמים בימים החופשיים. הוא היה מומחה לאוכל ומהמומחים הגדולים בצרפת ליין והשתתף גם בשיפוט של פריז ב-1976. פטרישיה וולס כתבה על טייוואן ב-1984: "אם טייוואן לא הייתה קיימת, היה צריך להמציא אותה. זהו עמוד התווך של המטבח הצרפתי, האידיאל של מה שניתן וצריך לעשות בניהול מסעדה, תוך התייחסות לכל אורח בכבוד ובהערכה."
מיזמים נוספים של המסעדה.
ולרי ורינה החלה לעבוד בטיוואן ב-1987. באותה שנה נפתחה חנות היין Les Caves Taillevent ברחוב 199, faubourg Saint-Honoré, פריז אותה ניהלה ולרי.
המסעדה פתחה מסעדה נוספת ב-2001 בשם L'Angle du Faubourg ברחוב 195 faubourg Saint-Honoré, פריז; זהו ביסטרו צרפתי מודרני. מישל דל בורגו עזב את מטבחה של טיוואן כדי לנהל את L'Angle du Faubourg, השף שבא במקומו היה אלן סוליוור, שהפך את המטבח לדרומי וקל עוד יותר. שף הקינוחים היה אלן קונט.
ז'אן-קלוד ורינה עיצב את המסעדה ב-2004 באמנות מודרנית והקנה לה סגנון צעיר יותר וב-2005 נפתח סניף של חנות היין במארונואוצ'י, טוקיו, יפן.
ז'אן-קלוד ורינה השיק בלוג ביוני 2006 ובו פרסם מדי יום הגיגים על אוכל ויין. באותה שנה, חנות היין Les Caves Taillevent נפתחה בפרנטאן הוסמאן, פריז. ורינה היה שותף עם ז'ואל רובישון במסעדת "טייוואן-רובישון" ביפן, עד לשנת 2006.
אחרי ששף הקינוחים אלן קונט עזב את המסעדה, ארנו וודונו נהיה שף הקינוחים החדש.
ב-21 בפברואר 2007, הודיע ז'אן-קלוד ורינה בבלוג שלו על אובדן הכוכב השלישי ולצד זה תמונה של צמיג מפונצ'ר (מישלן היא חברת צמיגים), על כך נמסר גם בעיתון International Herald Tribune (המסעדה מחזיקה ברציפות מאז ועד שנת 2011 בשני כוכבים).
ב-7 בינואר 2008 הלך ז'אן-קלוד ורינה לעולמו מסרטן ריאות, הוא היה בן 71 שנה במותו.
במרתפה של מסעדת טייוואן 300,000 בקבוקי יין והוא ממרתפי היין של המסעדות העשירים בתבל.
איש הקוביה
מלון ארמון האמירויות
ארמון האמירויות (באנגלית: Emirates Palace; בערבית: قصر الإمارات; תעתיק מדויק: קַצְרֶ אלְאִמַארַאת) הוא מלון פאר הממוקם באיחוד האמירויות הערביות בעיר אבו דאבי.
הבנייה.
הבניין תוכנן בידי וימברלי, ויזננד, אליסון, טונג אנד גו (Wimberly, Whisenand, Allison, Tong and Goo). הוא נפתח בנובמבר 2005 אבל מסעדות וספא מסוימים לא החלו לפעול עד 2006. המלון נבנה בידי ממשלת אבו דאבי והוא בבעלותה. החל משנת 2020 הוא מנוהל על ידי קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל, ולפני כן נוהל על ידי קבוצת קמפינסקי.
עלות בנייתו של המלון הייתה 1.9 מיליארד לירות שטרלינג או 11.02 AED דירהם האמירות הערבית. סך השטח הבנוי הוא 850,000 מטר רבוע. החניה התת-קרקעית יכולה להכיל 2,500 כלי רכב. יש שתי בריכות שחייה וספא. למלון יש מעגן סירות ומנחת מסוקים משלו. לפי הניו יורק טיימס, ארמון האמירויות הוא המלון היקר ביותר שנבנה אי-פעם בעולם.
מאפייני המלון.
חזית המבנה.
על המלון נבנו 114 כיפות שכל אחת מהן בגובה 60 מטרים.
פנים המלון.
רבות מהסוויטות מרוהטות בזהב ושיש. המבנה הפנימי מרוצף ברצפת ומרפסת משיש, ומקושט בדוגמאות של כיפות מעליו בצבע זהב. הקומה העליונה מכילה שש סוויטות שליטים (rulers' suites) שמוצעות רק לפקידי ממשל רמי דרג המבקרים באיחוד האמירויות הערביות. המלון גם מכיל אולם ועידות גדול.
חדרים ומחירים.
בסך הכול מכיל המלון 302 חדרים ו-92 סוויטות. אבל, במלון יש רק 16 סוויטות ארמון (Palace Suites) בקומה השישית והשביעית. 22 סוויטות בנות שלושה חדרי שינה שמורות לאירוחם של ראשי מדינה ואורחיהם. מחירו של החדר הפשוט ביותר במלון הוא $400 ללילה עבור Coral Room (שטח רצפה של 592 רגל מרובע), ו- The Palace Grand Suite (7319 (7319 רגל מרובע) הוא היקר ביותר ומחירו $11,500 ללילה.
סיד כהן
סיד (סידני) כהן (12 במאי 1921 - 2 בדצמבר 2011) היה טייס קרב ורופא יהודי ישראלי ממוצא דרום אפריקאי. כטייס נמנה עם מקימי חיל האוויר הישראלי, ושימש כמפקדה השני של טייסת 101 (טייסת הקרב הראשונה), וכמפקד בסיס חצור.
ביוגרפיה.