על פי כל המקורות צלבניים בבני התקופה נשלחו ביום 24 ביוני פטר הנזיר עם בן לוויה למחנה של כרבוגא בהצעה לסיום המצור. על פי המקורות הללו פטר הנזיר דרש מכרבוגא לסגת מעל אנטיוכיה והבטיח לו כי הצלבנים יאפשרו לו לסגת בשלום מבלי שיאונה לו או לרכושו כל רע. מקורות לטיניים מאוחרים מוסיפים כי להצעה הצלבנית נוספה האפשרות לסיים את העימות בקרב בין 100 לוחמים צלבנים ל-100 לוחמים מוסלמים. במחקרו מציע תומאס אסברידג' אפשרות שלישית המתבססת על מקורות ארמניים ומוסלמים לפיה הציעו הצלבנים הצעה מציאותית יותר, הצעה זו כללה נסיגה צלבנית מהעיר ללא קרב והעברת השלטון באנטיוכיה לידי כרבוגא ללא התנגדות. הצעות אלו נדחו על הסף על ידי כרבוגא, הוא דרש כניעה ללא תנאי או מלחמה עד הסוף.
עם הגב לקיר ללא סיכוי לתגבורת מבחוץ החליטו הצלבנים לתקוף את הצבא המוסלמי ולפגוש בו בקרב מחוץ לחומות אנטיוכיה שעתיד להכריע את עתיד העימות ומסע הצלב בכלל. הצלבנים בחרו בבוהמון כמפקד העליון של הקרב. הצבא הצלבני כלל יחידת פרשים קטנה יחסית - מאחר שרוב הסוסים מתו או נשחטו למאכל בעת המצור, ובניגוד לטקטיקה הפרנקית הרגילה היה רוב הכוח הצלבני מושתת על חיל רגלים. למרות נתוני הפתיחה הקשים ובעיקר עליונות מספרית מוסלמית עמדו לצד הצלבנים מספר גורמים טקטיים אותם הם ניצלו בצורה הטובה ביותר: הצבא המוסלמי היה פרוס לאורך חומות אנטיוכיה והתקשה לרכז כוחות וחמור מזה הצבא המוסלמי היה מפולג מאוד וכרבוגא הצליח להביא את האמירים המוסלמיים שתחת פיקודו למרדנות, על פי מקורות מוסלמים של התקופה שררה במחנה המוסלמי אווירה רעה ונכונות לערוק משדה הקרב ברגע האמת.
ביום 28 ביוני יצא הצבא הצלבני מתוך שער הגשר, בחסות הנהר התקיפו הקשתים הצלבנים את טבעת המצור המוסלמית וזמן קצר לאחר מכן פרצו הגדודים הצלבניים מהשער, חצו את הנהר ופנו לכוון דרום בתנועה חצי מעגלית. עם פריצת הצלבנים מהעיר קיבל כרבוגא את הידיעה על האירוע אך היסס והתעכב בתגובה. הצלבנים פרצו אל המישור שמול חומות אנטיוכיה נתקלו בכוחות מוסלמים שהוצבו מול שער הגשר ומיד לאחר מכן בכוחות ששמרו על השערים הצפוניים יותר ולאחר מכן הותקפו מאחור על ידי כוחות ששמרו על שער ג'ורג הקדוש. בקרב התנועה שהתפתח הצליחו הצלבנים לשמור על מבנה הדוק ולהדוף את ההתקפות המוסלמיות. הגל הראשון של התקפת הנגד המוסלמית נהדף וחלק גדול מלוחמיו החלו בנסיגה מבוהלת משדה הקרב, בשלב זה הופיע הגוף העיקרי של הצבא המוסלמי בפיקודו של כרבוגא. תחת הלחץ הצלבני התנגשו הגדודים המוסלמים שבנסיגה עם הגדודים המגיעים לשדה הקרב ושברו את שורותיהם, ברגע משבר זה התגלה עומק המשבר והפילוג במחנה המוסלמי ויחידות שלמות ערקו משדה הקרב. לאחר עימות קצר וחריף נשבר הצבא המוסלמי, כרבוגא נאלץ לחזור בבושת פנים למוסול. הצלבנים פשטו על המחנה המוסלמי בו מצאו שלל רב ברכוש ומזון והרגו את הלא לוחמים שנמצאו במחנה. מיד לאחר הקרב נכנע חיל המצב שבמצודה וכל העיר עברה לידי הצלבנים.
לאחר חזרתו למוסול.
למרות התבוסה הקשה לפני חומות אנטיוכיה ואדסה מעמדו של כרבוגא במוסול לא התערער והוא המשיך לשלוט בעיר עד למותו בשנת 1102.
יחסי בוטסואנה–סין
יחסי בוטסואנה–סין הם היחסים הבילטרליים בין בוטסואנה לבין הרפובליקה העממית של סין. היחסים כוננו לראשונה ב-6 בינואר 1975. בוטסואנה מקיימת את מדיניות סין האחת, שפירושה שבוטסואנה אינה מקיימת יחסים עם הרפובליקה הסינית (טאיוואן). לאחר רעידת האדמה בסצ'ואן בשנת 2008, ממשלת בוטסואנה תרמה מיליון פולה.
התפתחות כלכלית.
החל משנות ה-80, היחסים הכלכליים והמסחריים התרחבו במהירות בין שתי המדינות. בשנת 2008, היקף הסחר הכולל בין בוטסואנה לסין עמד על כמעט 360 מיליון דולר. בינואר – אוקטובר 2009, היקף הסחר הסתכם ב-193 מיליון בתוך עשרה חודשים למרות המיתון העולמי ב-2008. בפברואר 2009 דחקו בכירים סינים בבוטסואנה להרחיב עוד יותר את היחסים הכלכליים, במיוחד בתעשיית היהלומים המכריעה של בוטסואנה, בשל הביקוש הסיני הגובר ליהלומים לנוכח הפחתת הביקוש בכלכלות הגדולות האחרות.
מימון פיתוח סיני.
מאז הפורום הראשון בנושא שיתוף פעולה של סין–אפריקה בשנת 2000, ממשלת סין העבירה 129 מיליון דולר במימון פיתוח לבוטסואנה. מתוך סך הכל, 52 מיליון דולר בלבד נופלים תחת קריטריוני ה-OECD-DAC לסיוע רשמי בפיתוח. בנק אקסים של סין סיפק את יתרת המימון לבוטסואנה למימון פרויקט הכביש Lethlhakeng-Kang. סין האריכה הלוואה למימון הקמת פרויקט הרכבת מוסצ'ה-קזונגולה, שיחבר את זמביה דרך גשר קזונגולה.
פרויקטים לבניית בוטסואנה.
על מנת להקל על ההתרחבות הכלכלית, סין מימנה מספר פרויקטים של בנייה ברחבי בוטסואנה. פרויקטים אלה נמנו ב-28 בינואר 2010 וכללו רכבת וכבישים, מתקני בריאות ודיור בעלות נמוכה.
יחסי תרבות.
סין סייעה בהקמת מכון קונפוציוס באוניברסיטת בוטסואנה, שנפתח בספטמבר 2009. המכון מקדם תרבות, היסטוריה ושפה סינית באוניברסיטה. מספר הולך וגדל של אזרחי בוטסואנה נסעו לסין; בשנת 2005, 400 אזרחים ביקרו במדינה ואילו בשנת 2008 1,400 עשו זאת.
קהילת יהודי שופרון
קהילת יהודי שופרון נמצאת בעיר שׁוֹפְּרוֹן (הונגרית: Sopron; בגרמנית: Ödenburg, אֶדֶנְבּוּרְג) במחוז גיור-מושון-שופרון, שבהונגריה. העיר שוכנת ליד הגבול עם אוסטריה. זו אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בהונגריה.
תולדות הקהילה.
יהודים ושופרון - ההתחלה.
שופרון היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בהונגריה.
לפי מסמכים של הקהילה משנת 1526, במאבק של הקהילה היהודית למול התושבים הנוצריים כתבו היהודים באחד מטענותיהם ש"בכל זאת, כבר 600 שנה שחיים פה יהודים בשלום מבלי שיטרידו אותנו", והעידו על כך ממצבות עתיקות שהיו באותה תקופה. עוד קיימות תעודות על עיסוק יהודי שופרון במתן הלוואות משנת 1354, ועל גירוש היהודים מהעיר בשנת 1360. בשנת 1365 הורשו היהודים לחזור, אך רוב בתיהם כבר היו תפוסים על ידי תושבים נוצרים שהשתלטו עליהם.
שרידיו של בית כנסת מן המאה ה-12, שכתובת בעברית חקוקה על אחד מקירותיו, נמצאים בעיר ומשמשים כיום חלק מן המוזיאון העירוני.
בסוף המאה ה-15 פתח המלך מתיאש הראשון משרד לענייני יהודים, והעמיד בראשו יהודי בשם מנדל. דבר זה שיפר את מצב היהודים בעיר, אך לאחר מות המלך, הורע שוב מצבם.
במהלך השנים שררה אנטישמיות כלפי היהודים, כאשר פעמים רבות חוקקו חוקים כנגדם, נערכו משפטים ותוקנו תקנות שביטלו את חובות הנוצרים למלווים יהודים. בשלב מסוים אף חוקק חוק המכריח אותם ללבוש לבוש ייחודי ליהודים, על מנת לזהות יהודי ולהפלותם משאר החברה. במסגרת אפליית היהודים, הם לא הורשו לעבוד בעסקי מלאכה, דבר שדחף את היהודים לעסוק בעיקר בהלוואות בריבית ועסקי נדל"ן.
רוב יהודי העיר היו מבוססים כלכלית, חיו בבתים פרטיים, ולחלקם היו אחוזות וכרמים, שזכו בהן כערבות על חובות שלא נפדו.
בשנת 1526 בזמן תקופת הכיבוש הטורקי גורשו (שוב) יהודי העיר בתואנה כי אלו שיתפו פעולה עם הטורקים.
ובזאת תמה ההתיישבות היהודית בשופרון למשך מעל 100 שנה.
הקהילה היהודית החדשה ופיצולה.
בשנת 1791 באו שוב לשופרון שני יהודים, זאת למרות מחאת תושבי העיר. עם השנים הגיעו ליישובי האזור יהודים רבים ולאט לאט גם לעיר הגיעו יהודים נוספים, הקימו משפחות ואף בנו מחדש בית כנסת.
בשנת 1858 נוסדה הקהילה מחדש ובשנת 1869 נרכש שטח לטובת בית קברות יהודי. עד אז לקחו מתי שופרון ונקברו בעיירת הולדתם.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה בזמן קונגרס יהודי הונגריה בשנת 1869, נשארה קהילת שופרון במעמד קהילת סטטוס קוו.
אולם, חלק מיהודי העיר פרשו מהקהילה והקימו קהילה נפרדת אורתודוקסית.
בשנים 1874 עד 1877 ניסו לאחד את הקהילות לקהילה אחת, אולם בסופו של דבר פוצלה הקהילה בצורה רשמית לקהילה אורתודוקסית וקהילת סטטוס קוו. בשנת 1926 חיו בקהילת הסטטוס קוו 352 חברים משלמי מיסים ובקהילה האורתודוקסית 217 חברים משלמי מיסים.
מוסדות הקהילה.
מוסדות לימוד ודת.
בקהילה העתיקה.
בקהילה העתיקה (לפני גירוש היהודית בתקופת הכיבוש הטורקי) היו בעיר שני מקוואות, בית חולים יהודי ובית עלמין יהודי שנהרס.
כמו כן היה בקהילה העתיקה בית כנסת שלפי הערכות ארכאולוגיות נבנה בשנת 1350, ב-1550 נמכר המבנה לנוצרי שהפך אותו לבית פרטי ובשנת 1958 נחשף בית הכנסת העתיק והחל שיחזורו, בשנת 1976 הוא נפתח לקהל הרחב.
בקהילה החדשה.
בשנת 1876 נבנה בית הכנסת הניאולוגי בעיר ובשנת 1891 בנתה הקהילה האורתודוקסית בית כנסת משלה.
בית הספר נוסד בשנת 1852 ועבר למבנה חדש בשת 1884, בנוסף אליו היה בעיר תלמוד תורה משותף לשתי הקהילות ובשנת 1930 קמה בעיר גם ישיבה.
מוסדות צדקה וחסד.
בקהילה היו מוסדות צדקה וחסד כגון אגודת נשים שנוסדה בשנת 1863, חברת "משכיל אל דל", אגודת "פרוטה" שנוסדה בשנת 1895 וחילקה בגדים לילדים עניים, חברה לתמיכה בתלמידים ובית זקנים.
רבני הקהילה.
ידוע כי בסוף המאה ה-14 כיהן בעיר רב בשם ר' מאיר, אותו מזכיר המהרי"ל בספר המנהגים.
וכן רב בשם ר' יהודה שהוזכר בספר "שלשלת הקבלה" כאחד מגדולי רבני אשכנז. בנוסף מוכר כי כיהן רב בשם ר' קלמן בעיירה.
רבני הקהילות בעת החדשה.
לפני שנת 1931, כיהן רבה הראשון של הקהילה האורתודוקסית היה הרב מנחם גרינוולד, תלמיד הכתב סופר בישיבת פרשבורג.
ורבה האחרון של הקהילה האורתודוקסית היה הרב שמעון ישראל פוזן, לצידו כיהן הרב יוסף אליעזר מילר כדיין ומורה צדק ואיתם שימש כשוחט, בודק וחזן של הקהילה ר' אליעזר רוזנפלד ששרד את השואה ושימש כשוחט בודק וחזן בגבעתיים.