בביצוע הבכורה בלונדון ב-14 ביוני 1926 בתיאטרון הוד מלכותה, ניגנו את תפקידי הפסנתר המלחינים פרנסיס פולנק, ז'ורז' אוריק ויטוריו ריאטי וורנון דיוק. כשסטרווינסקי ניצח על ההקלטה שבה נעשה שימוש בלברית האנגלית בשנת 1959, ארבעת הפסנתרנים היו המלחינים סמיואל בארבר, ארון קופלנד, לוקאס פוס ורוג'ר סשנס. בהפקה מחודשת של הבלט בקובנט גארדן בלונדון ב-23 במרץ 1962, ניגנו ארבעה מלחינים - ג'ון גרדנר, מלקולם ויליאמסון, ריצ'רד רודני בנט ואדמונד רוברה - את תפקידי הפסנתר.
הגרסה הכוללת פיאנולה, שסטרווינסקי לא סיים, הושלמה ברשות יורשיו של סטרווינסקי על ידי המלחין ההולנדי תיאו ורביי ובוצעה בהולנד ב-2009.
ביקורת ומורשת.
"כלולות" התקבל ברגשות מעורבים בביצועיו הראשונים. בעוד שביצוע הבכורה של הבלט בפריז ב-1923 התקבל בהתלהבות, הביצוע בלונדון שלוש שנים אחר כך קיבל תגובה שלילית כל כך מן המבקרים, שלדברי אריק וולטר וייט, "הארס שבהתקפה הזאת הרגיז כל כך את הסופר ה. ג'. ולס, שב-18 ביוני 1926 הוא יצא במכתב פומבי. מכתבו של ולס, כפי שציטט אותו וייט, אומר: :"אינני מכיר שום בלט אחר שהנו מעניין כל כך, מבדר כל כך, מרענן כל כך או מרגש כל כך כמו ,כלולות' ... הבלט הזה משקף בצליל ובמראה את נפש האיכר, ברצינותו, במורכבות השקולה והתמימה שלו, בגיוון הדק של מקצביו ובזרמי המעמקים של ריגוש המחלחלים בו, שידהימו ויענגו כל איש או אישה אינטליגנטיים, בבואם לצפות בו."
תגובתם הצדקנית של המבקרים הסובייטים כגון טיחון חרניקוב לא הפתיעה איש: "בפטרושקה ו,כלולות' עושה סטרווינסקי, בברכת דיאגילב, שימוש במנהגים עממיים רוסים במטרה לשים אותם ללעג לטובת קהל צופים אירופאי, ולצורך זה הוא שם דגש על מאפיינים אסייתים - פרימיטיביות, גסות וחושים חייתיים - ומשלב בכוונת זדון מוטיבים סקסואליים. נעימות-עם עתיקות מסולפות בכוונה כמשתקפות בראי עקום." לעומת זאת, בשנת 1929 יצא בוריס אספייב, מוזיקולוג שלא נטה כל כך לדבוק ב"קו המפלגה", בנבואה מרחיקת-ראות: "הדור הצעיר ימצא בפרטיטורה של ,כלולות' מקור בלתי נדלה של מוזיקה ושל שיטות חדשות להתנסחות מוזיקלית - ממש ספר לימוד למיומנות טכנית."
ואכן, עם חלוף הזמן מתגלה "כלולות" כאחד מהישגיו המעולים והמקוריים ביותר של סטרווינסקי. במאמר משנת 1988 כתב סטיבן וולש, "אף כי היו בין יצירותיו האחרות של סטרוינסקי לתיאטרון כאלה שנהנו מיוקרה רבה יותר, ,כלולות' היא מבחינות רבות הרדיקלית ביותר, המקורית ביותר ואולי הגדולה בכולן."
הווארד גודול עומד על השפעת המצלולים הייחודיים של "כלולות": "מכל מקום, על מלחינים אחרים, שהתוודעו בהדרגה ל,כלולות', נסכו הפרימיטיביות המדומה שלו וצלילו הנוקב קסם שאין לעמוד כנגדו ... עולם הצליל של ,כלולות' הוא, פשוט מאוד, מושא החיקוי הגדול שבכל צירופי המאה העשרים מחוץ לתחומי הג'אז והמוזיקה הפופולרית". גודול מזכיר מלחינים, שנשבו בהשפעתו, כגון אורף, בארטוק, מסייאן ורבים אחרים, לרבות מלחינים לסרטי קולנוע.
בזכרונותיה מן העבודה כסוכנת של סטרווינסקי בעשור האחרון לחייו, מציינת ליליאן ליבמן את חיבתו המיוחדת של המלחין ליצירה: "ועם זאת, האם הייתה לו יצירה שהעדיף, כפי שאב מעדיף אחד מבניו? ... אני חושבת שזו הייתה, כלולות' ... היא משכה אותו, כך נראה, יותר מכל יצירה אחרת שחיבר. במשך הזמן שהכרתי אותו, אזכור ,כלולות' העלה על פניו תמיד אותו חיוך, שבו קיבל את פני אלה, שלהם רחש חיבה מיוחדת."
כוריאוגרפיה.
האינטרפרטציה הכוריאוגרפית של כלולות" מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה נקראת "פרוטופמיניסט". "כלולות" מוותר על האופטימיות האופיינית לחתונה טיפוסית, ותחת זאת מציג את טבעה הכובל והמגביל של חובת האישה להינשא. התפאורה הכהה והקודרת מספקת את הרקע לתלבושות הפשוטות והתנועות הנוקשות. האינדיבידואליות של הרקדן מסולקת מעליו בכוריאוגרפיה של ניז'ינסקה, ומציבה בכך את השחקנים על נתיב מוכתב מראש, כיון שנישואים הצטיירו כדרך לקיים ולהגדיל את הקהילה. הכוריאוגרפיה מקרינה סמליות, כשהנשים, המכונסות יחדיו, הולמות שוב ושוב ברצפה בנעלי הבוהן שלהן בלהט קשוח, כמבקשות לספר את סיפור מאבקן והכניעה אומרת הכבוד שבסופו. תרבות האיכרים הרוסית והכרת החובה שהחדירה באנשיה מיוצגת ביצירה של ניז'ינסקה.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:בלט]]
[[קטגוריה:יצירות מאת סטרווינסקי]]
[[קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20]]
בדיקת בתולין
אוצר אישי התנ&quot;ך
אוצר אישי התנ"ך הוא ספר תורני, שכתב הרב ישראל יצחק חסידה (יש"י חסידה). הספר יצא לאור בשנת ה'תשנ"ה, 1995 דרך הוצאת ראובן מס.
הספר הוא מעין אנציקלופדיה, המאגדת בתוכה לפי האלפבית העברי את מדרשי חז"ל ומדרשים אחרים על דמויות מהתנ"ך.
על הסופר.
חסידה נולד בוורשה שבפולין בשנת ה'תר"ע (1910). בגיל 14 עלה לארץ עם משפחתו והתגורר בחיפה. לאחר שהוסמך לשחיטה, החל לנסוע ברחבי הגליל כדי למצוא משרה קבועה.
חקירת בית המשפט הבין-לאומי הפלילי בעניין לוב
חקירת בית המשפט הבין-לאומי הפלילי בעניין לוב היא חקירה שהוכרזה במרץ 2011 על ידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי (ICC) על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שטענו כי התרחשו בלוב מאז 15 בפברואר 2011. החקירה נפתחה בעקבות פריצת מלחמת האזרחים בלוב.
מלחמת אזרחים הלובית הראשונה.
החקירות החלו במהלך מלחמת האזרחים בלוב הראשונה, בשנת 2011, הובילו למספר צווי מעצר.
ב-27 ביוני 2011 הוציא בית הדין הפלילי הבינלאומי צווי מעצר לשליט לוב, מועמר קדאפי, לבנו השני, סיף אל-אסלאם קדאפי וכן לראש המודיעין הלובי, עבדאללה אל-סנוסי (שהיה גם גיסו של מועמר קדאפי). צווי המעצר הוצאו בחשד לרדיפת אזרחים לא חמושים (פשע שנחשב פשע נגד האנושות). חרף ההאשמות הכבדות כנגד קדאפי החליט בית הדין לסגור את התיק נגדו לאחר שנרצח בידי כוחות המורדים בעיר סירת.
במאי 2018 הוצאו צו מעצר נוסף, כנגד ראש הסוכנות לביטחון פנים, אל-תוהאמי מוחמד חאלד וכן צו נוסף כנגד קדאפי. עוד קודם לצו מעצר זה, בנובמבר 2011 נעצר קדאפי על ידי ארגון מורדים בשם "גדודי אבו בכר אל-סדיק". עם זאת הוא שוחרר ביוני 2017 על ידי חוטפיו לאחר שקיבל חנינה. מנגד, נעצר במרץ 2012 ראש המודיעין, אל-סנוסי, על ידי שלטונות מאוריטניה, וחצי שנה לאחר מכן הוא הוסגר ללוב לאחר לחץ של גורמים בינלאומיים.
התביעה נגד עבדאללה אל-סנוסי הסתיימה ביולי 2014 לאחר שהתקבלה הטענה כי הוא נשפט בבית המשפט בלוב. נכן למאי 2018 ממשיך בית הדין לעקוב אחר התקדמות ההליכים המשפטיים נגדו.
אוצר אישי התנך
Lean on Me
Lean on Me (מילולית: הישען עליי) הוא סינגל שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הזמר-יוצר האמריקאי ביל וית'רס. הוא יצא באפריל 1972 כחלק מאלבומו השני של וית'רס, Still Bill. היה זה אחד מהסינגלים המצליחים שהוציא וית'רס במהלך כל קריירת המוזיקה שלו, והגיע למקום ראשון הן במצעד שירי ה-R&amp;B/היפ הופ והן בבילבורד הוט 100 עם שחרורו כסינגל; בתרשים האחרון נשאר בצמרת הטבלה במשך שלושה שבועות לאורך חודש יולי 1972. בסוף שנת 1972 דורג על ידי בילבורד כסינגל ה-7 הכי מצליח באותה שנה.
ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך מגזין הרולינג סטון, דורג השיר במקום ה-208. לשיר נעשו גרסאות כיסוי רבות שחלקן הפכו לליהטים בפני עצמן, מה שהופך את השיר לאחד מתשעת הסינגלים היחידים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 עם גרסאות שהוקלטו על ידי שני אמנים שונים.
כתיבה והפקה.
ההשראה המרכזית לשיר נבעה מילדותו של וית'רס בעיירת כריית הפחם סלאב פורק שבוירג'יניה המערבית. את השיר כתב לאחר שעבר לעיר לוס אנג'לס והביע געגועים עזים לעיר הולדתו בה שרר מוסר קהילתי איתן (ומכאן פזמון השיר, "כולנו צריכים אדם להישען עליו, הישען עליי").
בראיון לאתר SongFacts סיפר וית'רס על השראת הכתיבה עליו:"קניתי פסנתר קטן, ונהגתי לשבת לידו ולהריץ את אצבעותי מעלה ומטה. במהלך ביצוע המוזיקה עבר לי המשפט הזה בראש, 'אני אוהב את איך שהביטוי הזה, Lean On Me, נשמע על השיר הזה'"עבור הקלטת השיר בשנת 1972 הצטרפו חברי להקת הליווי של וית'רס, "Watts 103rd Street Rhythm Band". לאחר מספר הקלטות נכנס השיר לאלבום, וב-21 באפריל אותה שנה יצא גם כסינגל.
ביקורות.
הסינגל התקבל בברכה על ידי מבקרי המוזיקה בארצות הברית. בשידור רדיו ציבורי במערב וירג'יניה מיולי 1972 נכתב כי "Lean on Me" הוא קלאסיקה, לאחר שהגיע לראשונה לראש מצעד הבילבורד הוט 100. השיר הפך לקלאסיקה פופולרית עד כדי כך ששימש כאחד מהשירים שנוגנו בטקס השבעת נשיאי ארצות הברית ברק אובמה וביל קלינטון. ברשימת "10 השירים הגדולים של ביל וית'רס" שפורסם במגזין הרולינג סטון נכתב על 'Lean on Me' כי "תפקיד הפסנתר של ביל וית'רס ב'Lean on Me' עולה ויורד, בדומה לגבעות ולעמקים - זמנים של מצוקה וזמנים של חסד".
בסיקור מאוחר שכתב דניאל קרפס בשנת 2020, נכתב כי בהקשר של מגפת הקורונה בארצות הברית השיר של וית'רס משמעותי יותר מאי-פעם. ב-1 באוקטובר 2015 קויים אירוע מחווה לוית'רס בו יבוצע מופע משותף של השיר "Lean on Me" יחד עם הזמרים הפופולריים ביותר של התקופה, בהם אד שירן, עמוס לי, קב מו, אלו בלאק ומייקל מקדונלד.
מיקומי שיא.