בית הגידול האופייני לסוג זה הוא יובשני למחצה, כדוגמת בתות ומדבריות. בישראל מיוצג הסוג על ידי 19 מינים, כאשר שלושה מינים ששויכו בעבר לסוג זה הועברו לסוג הקרוב אספסת. רוב מיני הגרגרנית אופייניים לחבל הצומח הים-תיכוני, וחלקם לחבלי הצומח המדברי.
מקור השם הלטיני של הסוג, הוא "שילוש", על שום המבנה התלתני של עלה הגרגרנית. יש הטוענים שהשם העברי מוזכר בתלמוד הירושלמי כ"גדגדנית". התלתן המוזכר בתלמוד מזוהה, על-פי חוקרים מודרניים, עם הגרגרנית.
תיאור מורפולוגי.
כאמור, מיני סוג זה הם עשבוניים חד או רב-שנתיים, לרוב נמוכי קומה ואף שרועים על הקרקע. העלה מורכב משלושה עלעלים. כלומר, הוא מטיפוס עלה תלתני. עלי-לוואי קיימים, בעלי צורות שונות, ולרוב צמודים לפטוטרת כך שהם אינם ניכרים במראה הכללי של הצמח.
פרח הגרגרנית אופייני למשפחה, צבע הכותרת לרוב צהוב ולעיתים לבן. הפרחים ערוכים בתפרחת חיקית. כלומר, יוצאת מחיק העלים וקרובה אליהם. תכונה זו היא סימן שדה טוב לאבחנה של הסוג מקרובים אחרים.
הפרי של מינים מסוג זה הוא מטיפוס תרמיל.
שימוש האדם.
מבחינת שימוש האדם בצמחים מסוג זה, לצד שימושים נפוצים בצמחי תת-משפחת הפרפרניים כדוגמת מספוא וקיבוע חנקן, נעשה שימוש במינים מסוימים לתיבול, למשל בגבינת שַאבְּצִיגֶר (Schabziger) שמקורה בקנטון גלרוס, שווייץ. לצורך תיבולה המיוחד משתמשים בייצור בגרגרנית יוונית, המכונה חילבה, זאת בצד עשבי תיבול פחות מודגשים. מדובר בסוג היחיד במשפחה המשמש למטרה זו בשל תכולת תרכובת הקוּמָרִין בצמח.
ברפואה העממית מיוחסים סגולות של צמח מרפא לגרגרנית, כדוגמת השמנה, אפרודיזיאק, הקלת שיעול וכאבי בטן. יהודי תימן האמינו שהגרגרנית מקלה על מחלת הסוכרת, אמונה שקיבלה משנה תוקף ברפואה המודרנית.
מיני הסוג בארץ ישראל.
מובאים בסדר סיסטמטי:
מינים ששויכו בעבר לסוג זה וכיום מסווגים תחת אספסת
הפועל אשדוד (כדוריד)
הפועל אשדוד הוא מועדון כדוריד ישראלי מהעיר אשדוד, המתמודד בליגת העל.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1967. בעשור הראשון לקיומה, שיחקה הקבוצה במגרש הפתוח של בית לזרוס בעיר.
פעילות המועדון מתרכזת באולם החדש "בית הפיס" (בצמוד למקיף ט') המכיל 500 מקומות ישיבה. באגודה ישנם כ-140 שחקנים רשומים ב-8 קבוצות ייצוגיות. טווח הגילאים הוא גיל 11 עד גיל 48 .
רוב שחקני האגודה הם תוצרת בית. ומי שרוצה להתאמן בכדוריד ואין לו האמצעים הכלכליים לכך, העמותה מממנת את כל הציוד. גם רוב המאמנים הם תוצרת בית ואחת לשנה נשלחים 4 בוגרים לקורס מדריכים אינטנסיבי במכון וינגייט. המועדון מתבגר ומתרחב ובהנהלת המועדון החליטו שהגיע הזמן לשמר ולרכז את ההיסטוריה ואת תולדות המועדון למען עתידו וכמורשת לדורות הקודמים והבאים.
יו"ר העמותה הוא עופר קושמרו.
המועדון כולל: קבוצת בוגרים, קבוצת נשים וכן קבוצות נוער, נערים, נערות, ותיקים.
קבוצת הנשים והגברים מארחות את משחקיהם באולם מקיף ו' בעיר המכיל כ-250 מקומות. החל מעונת 2013/14 מארחת קבוצת הגברים באולם בית הפיס החדש, המכיל 500 מקומות ישיבה.
ב-18 בספטמבר 2015 זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה, גביע ווינר-שופטים, לאחר ניצחון 27:23 בגמר על רמת השרון.
ב-27 ביולי 2017, לפני פתיחת העונה החדשה, הודיעו בקבוצה על השקת סמל חדש לציון שנת ה-50 להקמת המועדון. הסמל התחלף לאחר 20 שנים.
גברים.
קבוצת הבוגרים של המועדון העפילה בסיום עונת 2008/09 (לאחר 20 שנה) חזרה לליגה הלאומית, ובסיום עונת 2010/11 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. בסיום עונת 2011/12 ירדה הקבוצה לליגה הלאומית והעפילה בחזרה לליגת העל לאחר עונה אחת.
מאמן הקבוצה עד עונת 2011/12 היה שלום כהן ששיחק משך 10 שנים בהפועל ראשון לציון בכדוריד וזכה עימם 10 שנים ברציפות באליפויות וגביע המדינה, ובנוסף היה שחקן מוביל ומרכזי בנבחרת ישראל. מנכ"ל הקבוצה הוא ליאור גז.
לראשונה אי פעם בתולדות הקבוצה בשנת 2010 החתימה הקבוצה זר ניגרי בשם גלורי אופור.
בתאריך 5 בספטמבר 2014 הפסידה בגמר גביע ווינר-שופטים 34-28 למכבי תל אביב. בתאריך 18 בספטמבר 2015 זכתה הקבוצה בגביע ווינר-שופטים לאחר ניצחון 23–27 בגמר על א.ס רמת השרון.
ב-28 במאי 2019 זכתה הקבוצה באליפות המדינה בפעם הראשונה בהיסטוריה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על מכבי ראשון לציון.
ב-10 במאי 2021 זכתה אשדוד בגביע המדינה לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון בהארכה בגמר 30-29 על מכבי ראשון לציון.
שנה אחר כך ב-28 במרץ 2022 זכתה בגביע השני אחרי ניצחון 25-20 על א.ס. רמת השרון, ב-23 במאי זכתה באליפות המדינה והשלימה טרבל לראשונה בתולדותיה כאשר זכתה באליפות, בגביע ווינר ובגביע המדינה באותה העונה.
סגל הקבוצה לעונת 2019/2020.
מעודכן ל-28 בספטמבר 2019:
קבוצת הנשים.
בנות הפועל אשדוד המשחקות בליגה הלאומית, מארחות באולם י"א אשדוד.
קבוצת הנשים מחזיקה באליפות אחת (1978/79). ובשני גביעים (1977/78, 1984/85). כמו כן, הקבוצה השתתפה בעבר בגביע אירופה לקבוצות.
לוקה (עיר)
לוּקָה (באיטלקית: ) היא עיר בטוסקנה שבצפון-מרכז איטליה. העיר שוכנת על רמה ליד הנהר סרקיו ולא רחוק מאזור החוף של הים הליגורי. העיר היא בירת נפת לוקה, וגרים בה 87,467 תושבים (נכון ל-2012).
היסטוריה.
לוקה היא עיר עתיקה שנוסדה על ידי האטרוסקים והפכה לקולוניה רומית בשנת 180 לפני הספירה. רשת רחובות העיר העתיקה עדיין משמרים את תכנון הרחובות הרומים, במקום בו נמצאת כיכר סן מישל היה הפורום הרומי של העיר ועדיין אפשר לראות שרידים של אמפי תיאטרון בכיכר דל-אנפיטארטו. בשנת 56 לפנה"ס התקיימה בעיר ועידת לוקה שבה הוכרז הטריומוויראט הראשון.
בימי הביניים המוקדמים, היא הייתה בירתה של טוסקנה בתקופת השלטון של השושלת הקרולינגית עד שנת 1000 לערך, אז עברה הבירה לפירנצה. עם זאת, היא שמרה על עצמאותה מול פירנצה במסגרת הרפובליקה של לוקה. לאחר קונגרס וינה (1814) הועברה העיר לשלטון בית הבסבורג האוסטרי ועד 1847 הייתה עיר עצמאית במסגרת דוכסות לוקה, אז התמזגה לדוכסות הגדולה של טוסקנה עד איחוד איטליה (1859). העיר מפורסמת בין היתר בחומות שמקיפות אותה שנבנו בתקופת הרנסאנס בין 1504 ו-1645 ונותרו בשלמותן, למרות שהעיר התרחבה מעבר לחומות.
בסוף המאה ה-19 בעיר התגוררה ג'מה גלגני שנפטרה בשנת 1903 וקיבלה הקרה כקדושה על ידי הכנסייה. שרידיה נשמרות בכנסייה מחוץ לחומות העיר העתיקה.
יהדות לוקה.
בלוקה הייתה קהילה יהודית חשובה ואף ישיבה עוד מימי הביניים. משפחת קלונימוס, שהשפיעה השפעה מכרעת על התפתחות הלימוד התורני באשכנז, היגרה מלוקא שבלומברדיה (ייתכן שהמדובר בלוקה של היום) למגנצא (מיינץ). לעניין הגירתה של המשפחה הוקדש מחקר משמעותי בחקר יהדות ימי הביניים. כמו כן, ידוע שעיקר פעילותו התורנית של רבי משולם בן קלונימוס, מגדולי הדור במאה העשירית, הייתה בלוקא, ולא במגנצא. ראב"ע מעיד על עצמו שכתב את פירושו לתורה בעיר זו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה ניצלו רבים מיהודי לוקה על ידי רשת "דלאסם", שהייתה חלק מתנועת המחתרת האיטלקית. לאחר המלחמה הקים את הקהילה מחדש ג'ורג'ו ניסים, יהודי פעיל המחתרת האיטלקית, יחד עם רעייתו מרים.
מחוזות איסלנד
מבחינה מינהלית איסלנד מחולקת ל-8 מחוזות:
שינוי אחרון בגבולות המחוזות בוצע בשנת 2012.
קנארי וורף
מוזיאון גימה
מוזיאון גימה (בצרפתית: Musée Guimet) או, בשמו הרשמי, המוזיאון הלאומי גימה לאמנות אסייתית (Musée national des Arts asiatiques-Guimet) הוא מוזיאון הממוקם ברחוב דאינה (place d'Iéna) שברובע ה-16 של העיר פריז, בירת צרפת. המוזיאון מוקדש לאמנות אסיה וכולל את אוסף האמנות האסייתית הגדול ביותר בעולם, (מחוץ לאסיה עצמה) כ-45,000 מוצגים.
היסטוריה.
המוזיאון נוסד בשנת 1879 בעיר ליון שבצרפת על ידי התעשיין אמיל אטיין גימה, אשר מונה בשנת 1876 על ידי שר החינוך הצרפתי לאסוף ממצאים מהמזרח הרחוק. המוזיאון הציג את המוצגים שנאספו במסעותיו של גימה וכללו כלי חרס סיניים ויפניים, וכן ממצאים ממצרים העתיקה, יוון העתיקה והאימפריה הרומית.
בשנת 1885 עבר המוזיאון לידי המדינה, הועבר לפריז, ונחנך ב-1889.
בשנים 2006–2007 נשמרו במוזיאון מוצגים ממוזיאון קאבול.
קור שינה
כרבולת (צמח)
כרבולת (שם מדעי: "Onobrychis", מנוקד: כַּרְבֹּלֶת) הוא סוג של צמח בתת-משפחת הפרפרניים, הכולל כ-150 מינים. למינים הגדלים בארץ ישראל פרי אופייני המזכיר בצורתו כרבולת של תרנגול, ומכאן שמו העברי של הסוג. הצמח מוכר גם בשם פוקת היחפים בשל נוהגו להינעץ בכפות רגליהם של ההולכים ברגליים יחפות.
תיאור הסוג.
סוג זה מונה כ-150-130 מינים של עשבים ושיחים. תפוצתו באירופה, צפון ומזרח אפריקה, ומזרח אסיה. בארץ ישראל מיוצג הסוג על ידי 9-6 מינים. סוג זה נמנה עם שבט המשנציים.
סוג זה מונה שיחים ובני-שיח קוצניים, כדוגמת כרבולת מקרינה, וכן עשבוניים האופייניים לתצורת צומח פתוחה כדוגמת המין כרבולת מצויה. צורת הפרי הכרבולתית מאפשרת ליחידת התפוצה להיתפס בפרוות יונקים וכך הצמח מופץ למרחקים. כמובן שתכונה זו היא לרועץ עבור אדם המתהלך יחף, ונעיצתו בעור מכאיבה. מכאן כמה כינויי גנאי שניתנו לצמח, כדוגמת 'פוקת היחפים' בגרסה הספרותית, ו'אייכמן' בגרסה העממית יותר. יש לציין שצורת הכרבולת אינה אופיינית לכל המינים בסוג.
פריחתם של המינים מתרחשת באביב ובתחילת הקיץ. הפרחים מואבקים על ידי דבורים שונות.