המסדר העליון של החרצית (ביפנית: 大勲位菊花章, תעתיק: דאי-קונאי קיקָה-שוֹ) הוא המסדר הגבוה ביותר ביפן. דרגת הסרט הגדול של המסדר נוסדה ב-1876 על ידי הקיסר מוצוהיטו, ודרגת הענק נוסדה ב-4 בינואר 1888. למעשה, אין כל הבדל בין הדרגות השונות, ומבחינה טכנית למסדר דרגה אחת בלבד. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן לצרף אדם למסדר לאחר מותו.
עיטור הצוואר מוענק אך ורק לאחר המוות, מלבד הקיסר, המחזיק בו אוטומטית. יוצאים מן הכלל הם ראשי מדינות זרות, העונדים את העיטור כסמל לידידות. עיטור הסרט הגדול הוא העיטור הגבוה ביותר אותו יכול אזרח יפני לקבל במהלך חייו. מלבד חברי המשפחה הקיסרית, הוענקו רק שלושה עיטורי סרט ליפנים בימי חייהם, ועוד אחד-עשר לאחר המוות.
תג המסדר מכיל קרניים לבנות מצופות אמייל ובעלות שולי זהב, ובמרכזו דיסקה אדומה - המייצגת את השמש העולה. בכל אחת מפינות התג מופיע פרח חרצית צהוב מצופה אמייל על רקע עלי חרצית מצופים אמייל. התג תלוי על פרח חרצית מצופה אמייל, המוצמד לסרט או לענק.
כוכב המסדר זהה לתג, אך הוא בצבע כסף וללא הפרח המחבר, ויש לענוד אותו בצד שמאל של החזה. הסרט הגדול הוא אדום בעל שוליים כחולים כהים, ויש לענוד אותו על כתף ימין.
מקבלי העיטור.
להלן רשימה חלקית של חברי המסדר:
הגישה האקולוגית בעבודה סוציאלית
הגישה האקולוגית בעבודה סוציאלית היא גישה המדגישה פעולות גומלין מתמידות בין האדם לבין סביבתו עם זווית ראייה של גישת הכוחות. זו גישה כללית המנחה את ההתערבות והמחקר ומשיקה בין האדם לבין סביבותיו.
לפי התאוריה, האדם מושפע מסביבתו ובה בעת משפיע עליה ומעצב אותה במטרה להשיג התאמה ואיזון בחייו.
הגישה האקולוגית.
יורי ברונפנברנר מגדיר את האקולוגיה של ההתפתחות האנושית כ"מחקר מדעי של ההסתגלות ההדרגתית וההדדית בין אדם פעיל וצומח לבין התכונות המשתנות של הסביבות המידיות, שבהן האדם המתפתח חי. כאשר תהליך זה של ההסתגלות מושפע מהיחסים בין הסביבות, המקיפות את האדם, ומההקשרים הגדולים יותר, שבהם מוטמעות סביבות אלה".
בשימוש הרגיל אקולוגיה היא "מחקר מדעי רב תחומי" (אינטר-דיסיפלינרי) של תנאי חיים של אורגניזמים, שיש להם יחסי גומלין זה עם זה ועם הסביבה האורגנית והאנאורגנית. במונח "אקולוגיה" השתמש לראשונה ארנסט היקל (Ernst Haeckel) ב-1868, בהתייחסות לתלות ההדדית בין האורגנזמים בעולם הטבע.
הפסיכולוג יורי ברונפנברנר הציע בשנות ה-70 את המודל האקולוגי כמסגרת אלטרנטיבית למחקר בפסיכולוגיה התפתחותית. דיסיפלינות נוספות, כגון עבודה סוציאלית וחינוך, אימצו את המודל שלו ובנו על בסיסו מודלים מערכתיים, שחלקם שנויים במחלוקת, והם כלי עזר בטיפול ובהבנת הלקוחות השונים.
התאוריה המערכתית אקולוגית לפי ברונפנברנר מסתכלת על התפתחות הילד בהקשר של מערכות יחסים הנוצרות מהסביבה של הילדים. הוא מחלק את הסביבה לארבע מערכות יחסים, שהאדם קשור אליהן - מהסביבה המיידית (מיקרו-מערכת) ועד המערכת הרחבה יותר (מאקרו-מערכת), שאליה שייכים גופי ידע ונושאים הקשורים לכלכלה ולתרבות.
ברונפנברנר תיאר את הסביבה האקולוגית של האדם כמעגלים (זה בתוך זה), שהפרט עומד במרכזם. טענתו העיקרית היא, שזיהוי והבנה של יחסי הגומלין בין מעגלי הסביבה של הילד חיוניים כדי להבין את התפתחות הילד, בארבע מערכות-סביבות:
התאוריה של ברונפנברנר מגדירה "שכבות" מורכבות של הסביבה, כאשר כל אחת משפיעה על התפתחות הילד. שמה של תאוריה זו שונה לאחרונה ל"תורת המערכות הביולוגיות", כדי להדגיש שהביולוגיה של הילד היא הסביבה העיקרית המזינה את ההתפתחות שלו. האינטראקציה בין הגורמים הקשורים בביולוגיה ובהתפתחות של הילד, בסביבת המשפחה או הקהילה המיידית שלו ובנוף החברתי, מזינה ומובילה את התפתחותו. שינויים או קונפליקטים בכל אחת מהשכבות עשויים לגרום לתנודות קלות לאורך כל השכבות האחרות. כלומר, כדי ללמוד על התפתחותו של הילד צריך להסתכל לא רק על הסביבה המיידית שלו, אלא גם על האינטראקציה שלו עם הסביבה הרחבה.
הקשר בין גישת האקולוגיה לעבודה סוציאלית.
יש קשר בין גישת האקולוגיה לבין מקצוע כמו עבודה סוציאלית, שמטרתו המוצהרת היא טיפוח פעולות בריאות. ביטוי התלות הדדית בין בני אדם והסביבה משמעותיים בהסתכלות בבסיס האקולוגיה וכן עבודה סוציאלית. לבני האדם ישנם נתונים ביולוגיים, מטען גנטי, טמפרמנט, קצב התפתחות, וכל אלה מושפעים מאיכות יחסי הגומלין בין הסביבה הפיזית, הכלכלית, החברתית, הרגשית והתרבותית, הבאים לידי ביטוי בדרכים ובנקודות זמן שונות, ויכולים אף לנבא את השפעת האירועים בעתיד.
בשילוב הגישה האקולוגית בתוך מקצוע העבודה הסוציאלית יש ניסיון לתת במה ומקום להשמיע קול לקבוצות בשוליים בחברה, ולתת להן תוקף ושיתוף בעזרת השתקפות מצבן בחברה והבנת המערכות מסביבן, כגון שכונות מגורים, וכן לאפשר מקום לקבלת החלטות בנושאים כגון תכנון ערים, פינות נוי ועוד.
התאוריות האקולוגיות מסייעות לקידום בריאות ורווחה בקהילה, ומסייעות לשינויים התנהגותיים וסביבתיים, וכן עוזרות לרווחת הפרט. בנוסף יש הבדל בהרגלי בריאות של היחיד וסגנון חייו. נעשית המשגה של חשיבה אסטרטגית התנהגותית המקודמת בעזרת הקהילה הנרחבת (למשל עידוד אנשים להתעמל באופן קבוע, שיפור הדיאטה שלהם והימנעות מעישון משפיעים על רווחת האדם באופן משמעותי וכוללני). תוכניות אינטגרטיביות פסיכולוגיות, ארגוניות ותרבותיות, בנוסף לתכנון קהילתי ותקנות חדשות, מסייעות לפרט ומשפיעות על כל המערכות, מרמת המיקרו ועד רמת המקרו (למשל שימוש בשירותי בריאות או בביטוח לאומי בצורה מושכלת ויעילה יותר בשל תוכניות לקידום בריאות). הגישה האקולוגית מתאימה לשינויים שהאדם עובר, ומחזקת אותו באופן פיזי, נפשי וחברתי.
כמו כן, מסייעת גישה זו לקליניקה בזיהוי סיבות לחוזקות ולקשיים של האדם ולקשר ביניהם לכל המערכות הסובבות אותו, מסייעת באומדן מובנה התורם להבנה מעמיקה וקשר בין האדם וסביבתו. גישה זו מאחדת בתוכה תאוריות רבות נוספות, והיא בסיס קליני להתערבות טיפולית אישית.
תחומי מיקוד של העבודה הסוציאלית בעשור האחרון.
מקצוע העבודה הסוציאלית שם לעצמו למטרה לזהות יכולות ומוקדי כוח במערכת הפונה, ובאמצעותם לקדם את מערכת היחסים בין יחידים, משפחה וחברה על מנת לשפר את איכות חייהם. עובדים סוציאליים חברתיים נשענו על התאוריות הבאות: גישת המערכות (תאוריית המערכות מסבירה רק את השפעת המערכת החברתית החיצונית ולא מצביעה על ערכים פנימיים ותרבותיים המשפיעים על האנשים),
תאוריות של ארגונים, תאוריות חברתיות של מבני כוח ועוד. לארקין ביטא אמביוולנטיות לגבי המשך המוסד של העבודה הסוציאלית, והציע לעדן את הגדרות המקצוע, לפשט הבסיס הגנרי ולהגדיר באופן ספציפי שדות פרקטיקה, וזו סיבה נוספת להגדרות עמוקות יותר גם לפי המודל האקולוגי.
תרומת הגישה האקולוגית והאקולוגית עמוקה למקצוע.
אף על פי שהמודל האקולוגי בעבודה סוציאלית היה חשוב למקצוע מאז 1970, ההתקדמות בתאוריה האקולוגית מבוססת על התפתחויות אקולוגיה עמוקה ואקולוגיה חברתית, שהצביעו על הבנה שונה באופן משמעותי של התאוריה האקולוגית, שעליה יש לבסס את הפרקטיקה המתפתחת.
עבודה סוציאלית אקולוגית "חדשה" מושרשת באופן תאורטי בכתבים, הקשורים באקולוגיה חברתית ובאקולוגיה עמוקה. מוריי בוקצ'ין (Murray Bookchin) טבע את המושג "אקולוגיה חברתית" בשנות 1970 המאוחרות, בהתייחסו במיוחד ליחסי הגומלין (interrelationship) בין בני אדם לבין סביבתם הטבעית. על פי בוקצ'ין, התאמת המבנה האקולוגי כולל את התחום החברתי של בני האדם, ומביא איתו את הפוטנציאל להבין לא רק את מקום האדם בטבע אלא גם את היחסים שלו עם אחרים.
תפיסות מוקדמות של אקולוגיה בעבודה סוציאלית התמקדו במערכות של מודלים סיסטמטיים, מובנים, שיטתיים, והן שונות באופן משמעותי מעקרונות השימוש בגישה האקולוגית החדשה וההשפעות ההדדיות של המערכות השונות, המאורגנים בתוכם לאו דווקא לפי מדרג אלא לפי השפעתם על בני האדם, והמשוחררים מעקרונות אקולוגיים. יונגר ערך הקבלה בין שמונה דו"חות של Naess, שלהם הרבה מן המשותף בתפיסתו של בוקצ'ין של אקולוגיה חברתית. הוא מציע שמונה עקרונות ישימים עבור הפרקטיקה של העבודה הסוציאלית (פרקטיקה של אקולוגיה חדשה):
בעזרת הגישה האקולוגית תרמה למקצוע העבודה הסוציאלית בהבנה רחבה של מה שהאנושות מגדירה ומעצבת כמציאות האישית והקולקטיבית ביחס לטבע. הגישה משלבת וקושרת ידע רלוונטי מהפסיכולוגיה הטרנס-פרסונלית (Transpersonal Psychology), כלומר תוספת רוחנית לגישה הפסיכואנליטית, קוגניטיבית-התנהגותית והומניסטית, וכן לפילוסופיה האקולוגית העמוקה, כלומר מתייחסת לא רק למדע אלא גם לרוחניות ולפילוסופיה. האקולוגיה העמוקה מחשיבה גם מינים לא אנושיים, אנאורגניים, כיסודות הפשוטים של החיים (כמו יהלום או פחם), יותר מהממסד הסביבתי המקובל. המאמץ הוא לגבש דרכים חדשות ולהגדיר פתרון לאתגרים רבים העומדים בפני המין האנושי בתחילת המילניום. פרד ה. בסטהורן מצביע על מספר נקודות חיבור בין הגישה הטרנס-פרסונלית לעבודה סוציאלית, ואיך הדבר עשוי להצביע על שינויים חשובים בהתמקדות בתאוריה ובפרקטיקה של מקצוע העבודה סוציאלית. התאוריה הטרנספרסונלית והאקולוגיה העמוקה הן בעצם הגדרתן, פרדיגמות אלטרנטיביות. הן מייצגות פרספקטיבה שונה (בשל היותן בעלות השפעה פחותה ונוכחות קטנה במסורת האקדמית המערבית), בשל הדרך בה אנשים מגדירים ומעצבים את עצמם בתוך סביבותיהם האישיות והקולקטיביות. הן מתייחסות לתרבויות ומסורות עתיקות אף מימי קדם, הכוללות הגות וחוכמה, אך כוללות גם תרבויות עכשוויות.