התביעות הבריטיות על האיים התבססו על תגליותיו של מרטין פרובישר בשנות ה-70 של המאה השש עשרה. שליטתה של קנדה על האיים החלה לאורך שנות ה-70 של המאה התשע עשרה אולם עד ל-1880 היא שלטה רק על האיים שבאגן פוקס, מפרץ הדסון, ומצר הדסון. רק ב-1880 העבירה בריטניה את השליטה על שאר האיים לקנדה. "המחוז של פרנקלין" (שמו של הארכיפלג תחת הריבונות הקנדית) התבסס ב-1895 וכלל כמעט את כל הארכיפלג. המחוז פורק עם הקמתה של נונאווט ב- 1999. כיום קנדה תובעת בעלות על כל נתיבי המים שבמעבר הצפון מערבי ורואה בו מים פנימיים אולם ארצות הברית ורוב הארצות הימיות רואות במעבר מים בינלאומיים. הוויכוחים אודות מעמדו של המעבר התעוררו עקב דאגתה של קנדה לאכיפה הסביבתית לביטחונה הלאומי ולריבונותה הכללית באזור. האי הנס במצר נארס מזרחית לאלסמיר נמצא כיום במחלוקת בין דנמרק לבין קנדה התובעות בעלות עליו.
כריסטופר אוקרמן
כריסטופר לואיס קסיז'ס וון אוקרמן (בספרדית: Christopher Von Uckermann, נולד ב-21 באוקטובר 1986) הוא שחקן, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי מקסיקני. מוכר בשל היותו חבר בלהקה "RBD".
ביוגרפיה.
אוקרמן נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו לאב מקסיקני ולאם שוודית.
קריירה.
ב-1999 לוהק אוקרמן לטלנובלת הילדים "העיתון של דניאלה". בשנת 2000 הוא לוהק לטלנובלה "חברים לנצח". בשנת 2001 הוא כתב את שיר הנושא של הטלנובלה "הרפתקאות בזמן". בשנת 2004 כתב כמה פרקים של הטלנובלה "אמי הילדה עם הילקוט הכחול". באותה שנה הוא לוהק לטלנובלה "REBELDE", הגרסה המקסיקנית של הטלנובלה הארגנטינאית המורדים, בתפקיד דייגו בוסטמנטה.
בעקבות ההצלחה של המורדים, בשנת 2007, הופץ Televisa RBD: "לה פמילייה". הסיטקום התבסס על חייהם הבדיוניים של חברי "RBD". הדמויות בסיטקום לא התבססו על הדמויות של הלהקה, אך דומות לאישיות האמיתית של השחקנים. הסיטקום רץ מה-14 במרץ 2007 - 13 ביוני 2007, וכלל כ-13 פרקים.
כיום מככב אוקרמן בסדרת מסתורין ומדע בדיוני "קדברה", המופקת באמריקה הלטינית, על ידי Fox.Which, ומצולמת בקולומביה במלון "מג'סטיק".
בשנת 2016 שיחק בסדרת הפעולה הקולומביאנית "2091" בתור אינפאר לצדו של בנחמין ויקוניה.
מוזיקה.
בעקבות הצלחת המורדים, השיקה "RBD" עד כה 9 אלבומי אולפן בספרדית, פורטוגזית ואנגלית. הם מכרו מעל 15 מיליון אלבומים ברחבי העולם, וערכו סיבוב הופעות ברחבי מקסיקו, דרום אמריקה, סרביה, רומניה, ארצות הברית וספרד.
ב -15 באוגוסט 2008, "RBD" פרסמה הודעה כי הם החליטו להיפרד. הם יצאו לסיור האחרון, "Gira Del Adios", סיור עולמי שהסתיים בתחילת 2009.
בחודש מרץ 2009, הופץ הסינגל "להאיר את ליל העולם" של אוקרמן בהפקת רודי מאיה. ב-2010, הוציא אוקרמן סינגל שני בשם "Vivir Soñando". שני הסינגלים הם מתוך אלבום בכורה אשר עתיד לצאת בסוף 2010. אוקרמן ביקר במספר מדינות, כולל ברזיל, ספרד וישראל לצורך הקלטת האלבום.
חיים אישיים.
אוקרמן גולש בסקייטבורד, וזכה בתחרויות ארציות שונות.
היה בינו ובין הקולגה שלו אנהי רומן קצר במהלך צילומי "RBD", אך הם נפרדו לאחר 8 חודשים.
גוש 80
גוש שמונים
הארכיפלג הקנדי הארקטי
א' פרוסתטית
ג'ייסון ריץ'
ג'ייסון ריץ' (באנגלית: Jason Rich; נולד ב-8 במאי 1986 בפנסאקולה, פלורידה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע. ריץ' נחשב לשחקן הגנה מצטיין וידוע גם ביכולתיו האתלטיות וביכולת המסירה הגבוהה שלו.
את דרכו בכדורסל החל ריץ' בנבחרת בית הספר על שם דר. פיליפס, בה שיחק בין השנים 2000-2004. עם סיום לימודיו התיכוניים החל לשחק באוניברסיטת פלורידה סטייט ולאחר שנתיים לא מוצלחות במיוחד, הפך בעונת לשחקן המוביל של הקבוצה וקבע ממוצעים של 14.5 נקודות, 2.0 אסיסטים, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות למשחק. לאחר עונה נוספת במכללות יצא לאירופה וחתם בקבוצה האיטלקית קאנטו, ובעונה אחת במדיה קלע 9.8 נקודות, מסר 1.5 אסיסטים והוריד 3.2 ריבאונדים בממוצע למשחק והוביל אותה למקום התשיעי בסרייה א' ולרבע גמר הגביע האיטלקי, בו הפסידה 77-65 למונטפסקי סיינה.
בעונת עבר למכבי חיפה הישראלית. כבר עם תחילת העונה הפגין ריץ' יכולת טובה ואת משחק הפתיחה נגד מכבי תל אביב סיים עם 16 נקודות, 3 ריבאונדים ו-3 אסיסטים. בהמשך שמר על רמת משחק גבוהה, אך במהלך חודש דצמבר 2009, סבל מיכולת קליעה ירודה ולא עבר את רף 10 הנקודות בכל ארבעת משחקי הליגה בחודש זה. עם זאת, ב-24 בדצמבר הפגין את אחד ממשחקי השיא שלו בחיפה, כאשר קלע 28 נקודות ומסר 4 אסיסטים במשחק רבע גמר גביע המדינה נגד עירוני אשקלון, אך קבוצתו הפסידה 95-87. לאחר משחק זה הפך לשחקן המוביל של חיפה יחד עם דבון ג'פרסון והשיג רצף של שבעה משחקים בהם לא ירד מ-17 נקודות. גם בפלייאוף הפגין יכולת מצוינת, אך לא הצליח למנוע את הדחתה של קבוצתו כבר ברבע הגמר על ידי ברק נתניה. בסך הכל סיים את העונה עם ממוצעים מצוינים של 14 נקודות, 3.1 אסיסטים, 3.9 ריבאונדים ו-1.2 חטיפות למשחק בעונה הסדירה ו-16.8 נקודות, 3.2 אסיסטים, 4.2 ריבאונדים ו-1.5 חטיפות למשחק בפלייאוף.
בעונת עבר לשחק בהפועל ירושלים.
בריסטול בלנהיים
הבריסטול בלנהיים (באנגלית: Bristol Blenheim) היה מפציץ קל בריטי שתוכנן ונבנה על ידי חברת בריסטול אירופליין ונעשה בו שימוש רב מאוד בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר, בשל הצורך הדחוף במטוס קרב לילי ארוך טווח, עבר הבלנהיים התאמה לתפקיד זה. הבלנהיים היה אחד המטוסים הבריטיים הראשונים בהם נעשה שימוש בכיסוי מתכת על פני כל המטוס, כן נסע, מדפים, צריח תותח מכני ומנועי בוכנה בעלי עילרוד נשלט. גרסה של המטוס שנבנתה בקנדה בשם בולינברוק (Bolingbroke) שימשה ללוחמה נגד צוללות וכמטוס אימון.
תכנון ופיתוח.
בשנת 1934 איתגר בעלי עיתון הדיילי מייל, הלורד רות'רמר (Rothermere), את תעשיית המטוסים הבריטית, כשביקש לבנות מטוס מהיר בעל יכולת לשאת שישה נוסעים ושני אנשי צוות. באותו הזמן, עסקו חברות גרמניות בבניית מטוסים מהירים ששברו שיאי מהירות תעופתיים, ורות'רמר רצה לעצמו את התואר של בעל המטוס המהיר באירופה. חברת בריסטול, שעוד מיולי 1933 עבדה על מטוס דומה בשם Type 135, התאימה אותו לדרישתו של רות'רמר תחת השם Type 142.
כאשר אב-הטיפוס טס לראשונה, ב-12 באפריל 1935, הוא היה מהיר יותר מכל מטוס אחר שהיה בשירות חיל האוויר המלכותי. הממשל הבריטי התעניין במטוס ובמהרה הוציא מכרז לאב טיפוס בגרסת מפציץ. אב הטיפוס שסומן Type 142M (M לציון Military), היה שונה מהתכנון המקורי בכך שמיקום הכנפיים שונה והם הועברו לאמצע גוף המטוס, מה שנתן אפשרות ליצירת פתח להטלת פצצות. המטוס צויד בשני מנועים כוכביים מקוררי אוויר מסוג בריסטול מרקיורי ובשלושה אנשי צוות (טייס, נווט/מטיל פצצות ומפעיל רדיו/תותחן). החימוש כלל מקלע בינוני מסוג M1919 בראונינג בכנף ימין לירי קדימה ומקלע לואיס בצריח מסתובב בגב המטוס לירי לאחור. מ-1939 ואילך הוחלף הלואיס במקלע מעט מודרני יותר, הוויקרס K, בעל אותו קליבר, 7.62 מילימטר. מטען פצצות, במשקל של עד 450 קילוגרם, אוחסן בתא הפצצות הפנימי.
כדי להשיג את מהירותו הגבוהה יחסית, תוכנן גוף המטוס של הבלנהיים עם חתך רוחב קטן מאוד. כתוצאה מכך היה תא הטייס כה צפוף עד שההגה הסתיר את מחווני הטיסה, בעוד שמחווני המנוע חסמו את שדה הראיה בנחיתה. מרבית המכשירים המשניים סודרו בצידו השמאלי של תא הטייס בעוד שרכיב חיוני כמו השליטה בכיוון המדחף נקבע בגבו של מושב הטייס והופעל בתחושה בלבד. בדומה למטוסים בריטיים אחרים מאותה תקופה, נשמרו דלתות תא הפצצות סגורות באמצעות מיתרים גמישים שנפתחו תחת משקלם של הפצצות המשוחררות. לא היה ניתן לקבוע בוודאות כמה זמן ייקח לדלתות להפתח, וכתוצאה מכך היה דיוק ההפצצות נמוך.
המטוס הוזמן ישירות מלוחות השרטוט, כאשר המטוס הראשון שירד מפס הייצור שימש כאב הטיפוס היחיד. המטוס נקרא בלנהיים סימן I על שם כפר בגרמניה בו זכו הבריטים בניצחון גדול. אספקת המטוסים החלה ב-10 במרץ 1937, כאשר טייסת מס' 114 של חיל האוויר המלכותי הייתה הראשונה לקבל את המטוס. המטוס הוכיח עצמו במידה כזאת שמספר מדינות ביקשו לייצרו ברישיון, ביניהן פינלנד וממלכת יוגוסלביה. מדינות אחרות רכשו את המטוס, ביניהן רומניה, יוון וטורקיה. ייצור הבלנהיים סימן I הסתכם ב-1,324 מטוסים באנגליה, 45 בפינלנד ו-16 ביוגוסלביה.
עבודה על גרסת סיור לטווח ארוך של הבלנהיים החלה כסימן II אשר הייתה בעלת קיבולת דלק מוגדלת (מ-1,264 ל-2,127 ליטר) אך רק מטוס אחד נבנה. גרסה אחרת של המטוס נקראה בלנהיים סימן III, בעלת חרטום מוארך, כדי לספק תא מרווח יותר למטיל הפצצות. שתי הגרסאות שולבו בגרסה סימן IV עם מנועים חזקים יותר של 905 כוחות סוס והחלפת מקלע הוויקרס בזוג מקלעי בראונינג. מגרסה זו יוצרו 3,307 מטוסים.
התאמה נוספת הובילה לפיתוח גרסת מטוס הקרב ארוך הטווח בלנהיים סימן IF. כדי להתאים לתפקיד זה, הותקן תרמיל נשיאה בעל ארבעה מקלעי בראונינג תחת גוף המטוס בכ-200 מטוסים. מאוחר יותר, התקנת מכ"ם יירוט הפכה את הבלנהיים למטוס קרב לילי, ולמטוס הבריטי הראשון שנשא אותו. ביצועי הבלנהיים כמטוס קרב לילי היו גבוליים, אך הוא שימש כ"מטוס ביניים" עד להכנסתו לשירות של הבריסטול בופייטר. כ-60 מטוסים מגרסה IV צוידו גם כן במקלעים נוספים ובגרסה זו, הבלנהיים סימן IVF שימש להגנת שיירות בים מפני מפציצים ארוכי טווח של הגרמנים.