החל את דרכו בעולם הציבורי בשנת 1984, כעוזר נספח מודיעין בשגרירות ישראל בוושינגטון. במסגרת תפקידו עסק בחילופי מידע בין אמ"ן למודיעין הצבאי האמריקאי בתקופה סוערת במיוחד שכללה אירועי טרור רבים (Achille Lauro hijacking, TWA Flight 847, capture of William R. Higgins ועוד) עם שובו לישראל עסק בפיתוח עסקי בינלאומי ובמקביל היה עמית במועצה לאסטרטגיה גלובלית בוושינגטון.
בשנים 1992–1999 כיהן כראש החטיבה לצפון אמריקה ועוזר הסמנכ"ל לקשרי חוץ ובקרת נשק במשרד הביטחון (כיום האגף המדיני – ביטחוני), שם קידם הדיאלוג הביטחוני-אסטרטגי בין ישראל לארצות הברית, תיאם ביקורי שר הביטחון במדינות זרות והיה שותף לפעילות מול ירדן לקראת החתימה על הסכם השלום באוקטובר 1994. ב-1998, השתתף במשלחת משרד הביטחון לשיחות "וואי פלנטיישן", שבמסגרתן הועבר לישראל מענק הסיוע האמריקאי בסך 1.2 מיליארד דולר.
ב-1999, חזר לוושינגטון ושימש כנציג משרד הביטחון בשגרירות ישראל בוושינגטון בדרגת ציר-יועץ עד 2004. במסגרת תפקידו התמקד בקידום שיתוף פעולה ביטחוני-אסטרטגי בין ישראל לארצות הברית, קידום התעשיות הביטחוניות הישראליות בשוק האמריקאי, הגנת המולדת ופיתוח הקשרים בין משרד הביטחון לזרועות הממשל האמריקאי (משרדי ההגנה, המדינה, המסחר ובתי הקונגרס) בתחומי ההגנה, החוץ והביטחון הלאומי.
בשנים 2005–2014 עבד ד"ר דרזנין במגזר הפרטי, בפיתוח עסקי אסטרטגי בינלאומי בדגש על שוקי ארצות הברית, הודו וישראל. בנוסף, לימד שנתיים במרכז הבינתחומי הרצליה, שם העביר שיעורים בנושא גיבוש המדיניות האמריקאית למלחמה בטרור ולהגנה על המולדת בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2000.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, תואר שני בתקשורת המונים מהאוניברסיטה העברית, במסגרתה כתב תזה בהדרכת פרופ' עקיבא כהן ופרופ' הלל נוסק שכותרתה "הכיסוי התקשורתי של אירועי טרור מנקודת מבטם של העיתונאים". הוא למד לתואר שלישי בתקשורת המונים מאוניברסיטת מרילנד בארצות הברית. עבודת הדוקטורט שלו בנושא "סיקור חדשותי של אירועי טרור: נקודת המבט התקשורתית". שירת בצה"ל כקצין במודיעין (8200) והשתחרר משירות מילואים פעיל בדרגת רב-סרן.
בחודש יולי 2017 מונה למנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי, תחת השר צחי הנגבי.
בנובמבר 2020 מונה למנכ"ל משרד ההתיישבות.
מתגורר בנתניה, נשוי לענת ואב לשני ילדים.
Shum (, בעברית: רעש) הוא שיר באוקראינית של להקת גו איי, ייצג את אוקראינה באירוויזיון לשנת 2021 שברוטרדם, הולנד.
רקע.
השיר יצא לאור ב-22 בינואר 2021. השיר מערב בתוכו סגנון טכנו ופולק אוקראיני. נודע כי השיר ייצג את אוקראינה באירוויזיון 2021 לאחר שגבר על שני שירים אחרים בבחירה פנימית, ב-4 בפברואר 2021. השיר עבר עיבוד במהלך חודש מרץ באותה השנה על מנת להתאימו לפורמט האירוויזיוני, שכן, הוא תוכנן לצאת לא כשיר אירוויזיון אלא כסינגל של הלהקה.
באירוויזיון.
ב-18 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השני עם 267 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום החמישי עם 364 נקודות.
המחאה נגד בנימין נתניהו (2020)
פריץ שטוקנברג
פריץ שטוקנברג (בגרמנית: Fritz Stuckenberg; 16 באוגוסט 1881- 18 במאי 1944) היה צייר אקספרסיוניסטי גרמני.
ביוגרפיה.
הוא נולד כפרידריך ברנהרד שטוקנברג במינכן, אך עבר עם משפחתו בשנת 1893 לעיר התעשייה בצפון דלמהנורסט (ליד ברמן), שם נכנס אביו כמנהל מפעל. לאחר לימודים לא גמורים של אדריכלות ולימודי אמנות בויימאר ובמינכן, הוא בילה חמש שנים מכוננות (1907–1913) בפריז. משם ערך נסיעות לפונט-אוון וכן לפרובאנס שם הוא "ניקה את לוח הצבעים שלו". הוא השתייך לחוג האמנים ב"קפה דו דום "והציג בכמה מהסלונים והגלריות הטובים ביותר בפריז.
כשחזר לגרמניה, התגורר בברלין, שם התגלה בשנת 1916 על ידי הרוארת ולדן והשתלב בחוג דר שטורם. הוא התיידד עם ארנולד טופ, ולטר מהרינג ואחרים. מאוכזב מולדן, הוא הצטרף בשנת 1919 לחוג האמנים סביב ולטר גרופיוס וברונו טאוט, לימים השתייך לקבוצת נובמבר. הוא השתתף בכמה תערוכות "דר שטורם", וכן בתערוכה הדאדאיסטית הראשונה בברלין וכן התצוגת הבאוהאוס השלישית, מציינים את מעמדו בחוגי האמנים של השנים הללו. בראשית שנות העשרים של המאה העשרים הוצגו יצירותיו בגרמניה, ארצות הברית וברית המועצות כחלוץ של האוונגרד האירופי.
מחלות קשות ובעיות כלכליות אילצו את שטוקנברג בכל זאת לחזור להוריו ב"דלמנהורסט הקודרת" בתנאים קשים יותר, פוליטיים ואישיים, הוא פיתח עבודה מאוחרת קונסטרוקטיביסטית וספיריטואליסטית. כל תמונותיו הוסרו ממוזיאונים גרמנים במהלך הטיהורים הנאציים.
בתערוכה הידועה לשמצה "אמנות מנוונת" בשנת 1937 הוצג הציור שלו "רחוב עם בתים" (1921) כדוגמה ל"אמנות מנוונת". במהלך מלחמת העולם השנייה עבר לדרום גרמניה ומת שם, כמעט נשכח לגמרי.
בשנת 1993 הוא התגלה מחדש כחלק מהאוונגרד האמנותי המודרני עם רטרוספקטיבה בדלמנהורסט, ברלין.
חלק גדול מיצירתו ששרדה ניתן לראות כעת בסטאדיש גלרי דלמהנורסט.
מפרץ סינגיטיקוס
מפרץ סינגיטיקוס (ביוונית: Σιγγιτικός Κόλπος) הוא מפרץ בים האגאי.
המלך הפרסי חשיארש הראשון בנה תעלה ב-480 לפנה"ס בנקודה הצרה ביותר של מצר חצי האי אתוס. הוא השתמש בתעלה במהלך התקדמותו במלחמות יוון–פרס על מנת לעבור במפרץ המוגן.
אורכו של המפרץ הוא 48 ק"מ, רוחבו 24 ק"מ, ועומקו המקסימלי הוא 521 מטר.
מוזיאון בארדו (תוניס)
המוזיאון הלאומי בַּארדוֹ בתוניס, בירת תוניסיה (בערבית: المتحف الوطني بباردو, בצרפתית: Musée national du Bardo), הוא מוזיאון לארכאולוגיה, השני בגודלו בצפון אפריקה לאחר המוזיאון המצרי בקהיר. נודע באוסף העשיר של פסיפסים רומיים.
היסטוריה.
המוזיאון נוסד אחרי הפיכת תוניסיה למדינת חסות צרפתית, ובעת פתיחתו ב-1888 היה המוזיאון הראשון בעולם הערבי ובאפריקה. הוא מוקם בארמון שראשיתו במאה ה-15, בימי השושלת החפצית (الحفصيون; 1229–1574) ועיקרו נבנה באמצע המאה ה-19. הארמון שימש כמשכן שליטי תוניסיה בני השושלת החוסיינית (الحسينيون; 1701–1956) בתקופה העות'מאנית ובתקופת החסות הצרפתית אחריה, עד מהפכת בורגיבה ביוני 1957.
שמו הראשון היה "המוזיאון העַלַוִי" (المتحف العلوي), והוא שוּנָה רשמית לשמו הנוכחי אחרי הכרזת העצמאות ב-1956. במתחם ארמון בארדו שוכן הפרלמנט של תוניסיה .
המוזיאון עבר שיפוצים נרחבים בסיוע הבנק העולמי שהופסקו ב-2011 בגלל אירועי המהפכה בתוניסיה. ב-18 במרץ 2015 אירע במוזיאון פיגוע חמור, שבו נהרגו 24 בני אדם, בני אומות שונות. ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות על כך.
האוספים.
אוספי מוזיאון בארדו כוללים אלפי פריטים, שרובם עלו בחקירות הארכאולוגיות בתוניסיה מאז שלהי המאה ה-19 ויש בהם כדי לשקף את תולדותיה. התצוגות ערוכות בסדר התרבויות, החל בממצאים מאתרים פרהיסטוריים וכלה במוצגים אתנוגרפיים מהדורות האחרונים.
הפריטים הייחודיים מהתקופה הפונית מקורם באתרים הלובי-פיניקים, בעיקר מקרתגו ומאוטיקה, בהם מצבות אבן נושאות כתובות, מסכות פולחניות, פסלי חרס, והם ממחישים את הקשרים עם ציוויליזציות אחרות באגן הים התיכון. אחד המוצגים הבולטים הוא אסטלה מן התופת של שלמבו שעליה חרות כהן נושא ילד לקורבן.
חפצים המיוחסים ליוון העתיקה נמצאו בחפירות הימיות של הספינה הטרופה במהדיה . הממצאים – פסלי ברונזה ושיש, חלקים אדריכליים ורהיטים, מתוארכים לאמצע המאה ה-2 לפנה"ס עד לרבע הראשון של המאה ה-1 לפנה"ס.
תהילתו של מוזיאון בארדו היא על האוסף העשיר של פסיפסים שמקורם באפריקה הרומית. לוחות הפסיפס ממלאים אולמות מרכזיים במוזיאון ומוצגים בהם דמויות ומחזות מיתולוגיים ואלגוריים בצד תמונות מחיי היום-יום – הצגות תיאטרון, משחקי קרקס, מרוצי מרכבות, משתאות, תיאורי ספינות, מראות בניינים ומחזות ציד ודיג. מלבד הפסיפסים כולל המוזיאון אוסף פסלי שיש של אלים וקיסרים רומים, מצבות וסרקופגים. במוזיאון הוקדש אולם לחפצי אמנות נוצרית מהתקופה הביזנטית שנמצאו בתוניסיה. עם הפריטים הבולטים נמנים רצפת פסיפס מקרתגו שבה עוצבו ראשי שבעה מרטירים וכן אגן הטבילה מקֶבּיליָה , המכוסה סמלים נוצריים וכתובות הקדשה ומתוארך למחצית השנייה של המאה ה-6.
המחלקה האסלאמית מחולקת לשניים: אמנות אסלאמית ואמנות עממית מסורתית. היא כוללת כתבי יד, מטבעות, תכשיטים, רהיטים וכלי נגינה, אריגים רקומים ממצרים הפאטמית ועצים מגולפים מהמסגד הגדול בקירואן, כלי קירמיקה מהמגרבּ ומאסיה הקטנה, אצטרולבים, שעוני שמש ומצפנים מהמאות ה-16 עד ה-20.
הפריט הבולט באוסף האסלאמי הוא קובץ דפים מתוך הקוראן הכחול מקירואן המתוארך לראשית המאה ה-10.
אחד החדרים במוזיאון בארדו הוקצה לפריטים יהודיים, בהם ספרי תורה.
בתוניסיה מוזיאונים ארכאולוגיים לא מעטים, בהם המוזיאונים באל-ג'ם, בקרתגו , מהדיה (אם כי רוב מטענהּ של הספינה הטרופה אצוּר במוזיאון בארדו), קרקואן, גאפסה, סוסה, לַמטָה , סלקטה וספַֿקס. מוזיאון לאומי לאמנות אסלאמית מצוי ברקאדה הסמוכה לקירואן.
מחוז בלקיניה
מחוז ינשפינג
אלבניה באירוויזיון 2021
אלבניה השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Karma", שבוצע על ידי הזמרת האלבנית, אנג'לה פריסטרי. פריסטרי נבחרה באמצעות הקדם האלבני, "פסטיבלי אי קנגס", לאירוויזיון 2021, שאורגנה על ידי רשות השידור האלבנית, "RTSH".
רקע.