באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכתה נורד בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.07 דקות ו-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:47.08 דקות.
אלופת העולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכתה נורד בשתי מדליות, אחת מזהב ב-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.75 דקות ובמדליית ארד ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.05 דרות אחרי בת ארצה קריסטין אוטו (2:15.56 דקות) וילנה דנדברובה מברית המועצות (2:15.84 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.85 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:44.09 דקות.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.51 לפני בת ארצה בריטה וויגאנג (2:09.91) והשיאנית העולמית מארצות הברית מרי טי מאהר (2:10.80 דקות). בנוסף סיימה נורד במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.64 דקות, ראשונה סיימה ג'נט אוונס מארצות הברית (4:37.76 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.33 דקות וכן במדליית ארד ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.81 דקות.
לאחר נפילת חומת ברלין בשנת 1990 היא ובעלה המאמן "ביגי" מיכאל לוברג עברו לארצות הברית. היא חזרה למדינתה על מנת להשלים את לימודי המשפטים שלה אך בשנת 1992 הם בוטלו לפי הסכם בין מערב ומזרח גרמניה, לכן היא שבה לארצות הברית.
נפטרה ב-24 בפברואר 2022.
ג'ון לגויזאמו
רוברט אי. הווארד
רוברט ארווין הווארד (באנגלית: Robert Ervin Howard; 22 בינואר 1906 – 11 ביוני 1936) היה סופר אמריקאי שכתב ספרות זולה במבחר רב של סוגות. הוא התפרסם בעיקר כיוצרו של קונאן הברברי שהופיע בדפיו של Weird Tales ,ירחון ספרות זולה שהתפרסם בתקופת השפל הכלכלי בארצות הברית.
קונאן ויצירי ספוריו האחרים של הווארד יצרו את הסוגה הנקראת "חרב וכושפות" (Sword-and-Sorcery) בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20. ספוריו זכו לחיקויים רבים והשפעתו על סוגת סיפורי הפנטזיה היא רבה ביותר. רק ג'ון רונלד רעואל טולקין הגיע למידת השפעה דומה בסוגת הפנטזיה ביוצרו את העולם הדמיוני בשר הטבעות.
ספריו של הווארד מודפסים עדיין במהדורות מחודשות והוא נקרא על ידי המונים גם בימינו. הוא הושווה לסופרים אמריקאים שהתמחו ביצירות קודרות כנתניאל הות'ורן, הרמן מלוויל וג'ק לונדון.
חייו.
הווארד נולד בפיסטר, טקסס, בן יחיד לרופא הנודד ד"ר מרדכי הווארד. למשפחתו היו שורשים בדרום ארצות הברית וזכרונות על אובדן מטעים ועל המלחמה בצפון במלחמת האזרחים. ביצירותיו המאוחרות יש ביטוי לתחושת האובדן הזו.
את ראשית חייו עבר בנדודים בערי טקסס, מאזין לסיפוריהם של לוחמים יוצאי מלחמת האזרחים, לסיפורי אימה מעבדים משוחררים ומבקר באתרים היסטוריים. עד לנעוריו שלט הווארד בסיפורי ההיסטוריה העקובה מדם של דרום ארצות הברית ובאומנות העברת סיפור טוב.
הווארד אהב לקרוא וללמוד אך בית הספר נדמה לכלא בעיניו והוא חיפש את הריגושים בשמיעת סיפורים מאקדוחנים לשעבר, אינדיאנים ומקורות טקסניים אחרים שנטעו בו את המבט הטקסני הקשוח על העולם.
ב-1919 כשהווארד היה בן 13 עברה משפחתו לקרוס פליינס במרכז טקסס ושם נתקל הווארד בספריה המקומית בספר המתאר שבטים ברבריים בימי הביניים שנקראו פיקטים. הסיפורים והאגדות אודות שבט הברברים שלא מוכן להיכנע לאויביו הציתו את דמיונו והביאו לו את ההשראה ליצירותיו בהמשך.
כתבים ראשונים.
מגיל 9 החל הווארד לכתוב סיפורים היסטוריים בדיוניים שעסקו בויקינגים, קרבות והקזת דם. הוא התפרסם כבעל זיכרון צילומי שאפשר לו לדקלם את כל היצירות שקרא. בגיל 15 גילה לראשונה את העולם הפופולרי של הספרות הזולה וגמלה בו ההחלטה להיות סופר. בשנים הקרובות יצר מספר ספורים אותם ניסה למכור לירחונים אך נכשל.
ב-1922 כשהיה בן 16 עבר הווארד לברונווד להשלמת לימודיו התיכוניים. שם הכיר ידידים שהיו שותפים לאהבתו לסיפורים ויחד החלו לפרסם סיפורים ועודדו זה את זה בכתיבתם.
במקביל, אהבתו לאגרוף, ספורט שאותו אהב מילדות גברה ובשנים אלו התפתח הווארד בתחום והחל להתאגרף בקרבות מקצועיים. שם התפרסם כלוחם קשוח שלא נכנע בקלות. ניסיון חיים זה הביא לסיפוריו מידה רבה של ריאליזם וכח שאפיינו מאז את סיפוריו.
מכתביו הראשוניים ומעדויותיהם של חבריו עולה שהווארד סבל מדיכאון מגיל צעיר.
כתיבה מקצועית.
הסיפור הראשון שהצליח הווארד למכור היה לירחון Weird Tales, בסכום של 16 דולר, ומאז החל לכתוב לירחון זה באופן קבוע. עם השנים הפך Weird Tales לירחון ספרות זולה מוביל בעיקר בשל סיפוריהם של הווארד ושל ה.פ. לאבקראפט וקלארק אשטון סמית. הסדרה הראשונה שפרסם בירחון הייתה אודות סולומון קיין, לוחם חרב נועז והיא הייתה משופעת בראייה קודרת, אכזרית ודיכאונית על העולם. במקביל כתב שירה, סיפורים קצרים נוספים ורומן היסטורי ראשון.
הסדרה הבאה שהתפרסמה בירחון הייתה אודות מתאגרף קשוח בשם סטיב קוסטיגן, והיא התפרסמה במקביל גם בירחון המקביל Action Stories. בגיל 23 הפך הווארד לסופר מקצועי והשקיע את כל זמנו בכתיבה.
יצירתו הראשונה בסוגה ספרותית החדשה שיצר, שכונתה אחר כך "חרב וכושפות", הייתה "ממלכת הצללים" (אנגלית: The Shadow Kingdom) בה הציג את גיבורו המלך קול, שהיווה השראה לגיבוריו המאוחרים יותר.
קונאן הברברי.
ב-1932 בעת סיור בפרדריקסבורג בטקסס העלה בדמיונו את העולם של קונאן הברברי - קימריה - ואת המתווה לסיפוריו. הסיפור הראשון שכלל את קונאן הופיע ב-1932 בירחון Weird Tales וגרר חיקויים מרובים על ידי סופרים אחרים ויצר את הסוגה של חרב וכושפות. מבין מחקיו המפורסמים נמצא פריץ ליבר וסי. אל. מור שסיפוריהם נעו סביב הרעיונות שהעלה הווארד בסיפורי קונאן הברברי. ספרי קונאן נקראים עד היום ברחבי העולם. עיבודים של הסדרה לסרטים נעשו בכיכובו של ארנולד שוורצנגר.
מותו.
ב-1934 נפגש הווארד עם נובלין פרייס, עימה הייתה לו מערכת יחסים רומנטית במשך כשנתיים. עם עזיבתה ללימודיה חש הווארד בבדידות שהלכה וגאתה. הדיכאון שליווה את הווארד כל חייו הביא להתאבדותו על ידי ירייה בראשו, כאשר קיבל את הבשורה שאימו גוססת. הוא נפטר ב-11 ביוני 1936 ואמו נפטרה ביום למחרת. נובלין פרייס כתבה ספר בשם "ההולך בדרכו" (אנגלית: One Who Walked Alone), על חייהם המשותפים. ספר זה שימש ב-1996 בסיס לסרט בשם The Whole Wide World בכיכובה של רנה זלווגר. קרוס פליינס, העיר בה גר הקימה מוזיאון לזכרו.
אפס סובלנות
אפס סובלנות (מאנגלית: Zero tolerance) הוא מונח בתחום הקרימינולוגיה המתייחס לגישה מחמירה של גורמי אכיפת החוק כלפי עבירות קלות.
המונח החל להתקבע בתודעה הציבורית בשנות התשעים של המאה העשרים, בתקופת כהונתו של רודולף ג'וליאני כראש עיריית ניו יורק בשנים 1994–2001. לג'וליאני יצא שם של מי ש"ניקה" את רחובות העיר והפך אותה ל"עיר הגדולה הבטוחה ביותר בארצות הברית". למרות ההצלחה קמו מבקרים רבים נגד גישה זו לפשע, וכן גם נגד ייחוס הירידה בפשיעה לג'וליאני. עם השנים התרחבה משמעות המונח גם לתחומים שאינם קשורים בהכרח בתחום הפשיעה הפלילית.
רקע.
על רקע עלייה חדה באלימות בעריה הגדולות של ארצות הברית במחצית השנייה של המאה העשרים, החל להתעורר דיון ציבורי בשאלה כיצד למגר את הפשע הגובר ולהפוך את הרחובות לבטוחים יותר לאזרחים שומרי חוק. ב-1973 חוקק בניו ג'רזי "חוק השכונות הנקיות והבטוחות", שמטרתו הייתה להבטיח את ביטחון האזרחים על ידי נוכחות משטרתית גוברת ברחובות, גם באמצעות סיורים רגליים של שוטרים.
ב-1982 הגו ג'יימס וילסון וג'ורג' קלינג את תאוריית החלונות השבורים. במאמרם "החלונות השבורים" כתבו השניים כי במקומות מוזנחים שהעליבות שורה בהם תתפתח במוקדם או במאוחר פשיעה, בין היתר כתוצאה מהעובדה ששומרי חוק ידירו רגליהם ממקומות אלה. לכן, לדעתם, המלחמה בפשע צריכה להתחיל מטיפול בעבירות הקלות ("ניפוץ חלונות") ולהחמיר בעונשים בגין עבירות אלה.
ב-1985 מונה קלינג לייעץ לרשות התחבורה של ניו יורק בדבר הפעולות שיש לנקוט על מנת ליישם את התאוריה הלכה למעשה ברכבת התחתית של ניו יורק. בשנים 1984–1990 נוקו קווי הרכבת והקרונות מגרפיטי. ב-1990 מונה ויליאם בראטון למפקד משטרת התחבורה של ניו-יורק. הוא תיאר את קלינג כמנטור שלו, והנהיג שורה של צעדים ובהם התייחסות בחומרה לנסיעה ללא-כרטיס, והקלת הליכי מעצר.
כאשר התמודד רודולף ג'וליאני על ראשות עיריית ניו יורק, הוא הבטיח להפחית את האלימות ברחובות. ב-1994, עם היבחרו של ג'וליאני לראש העירייה, מונה בראטון למפקד משטרת ניו-יורק (NYPD). 5,000 שוטרים חדשים גויסו ועידן המדיניות הקשוחה החל. בראטון הוחלף ב-1996 על ידי ויליאם ספיר, לאחר חילוקי דעות עם ג'וליאני, וב-2002 מונה למפקד משטרת לוס-אנג'לס – LAPD. גם שם רשם בראטון הישגים בהפחתת הפשיעה, ונבחנת הארכת כהונתו לתקופה נוספת.
רמת הפשיעה בתקופתו של ג'וליאני אכן ירדה באחוזים חדים: מקרי הרצח פחתו ב-65% והפשיעה הכללית ב-57%, והעיר הוכרה על ידי ה-FBI כעיר הגדולה הבטוחה ביותר בארצות הברית.
תחומים אחרים.
במקומות העבודה.