עד אחד נאמן באיסורין הוא כלל בהלכה היהודית, שמשמעותו שמספיק יהודי נאמן אחד להעיד האם דבר מסוים הוא מותר או אסור, זאת בשונה מדיני ממונות בהם נצרכים שני עדים כדי לקבוע את המציאות.
לדוגמה, אם יש חתיכה שיש ספק האם היא חלב האסור באכילה, או שומן המותר, ואדם אחד מעיד שהיא של שומן, אדם זה נאמן על כך ומותר לאכול את החתיכה.
מקור.
קיימות שלוש שיטות בראשונים במקור הלכה זו:
הגבלות הכלל.
לכלל זה יש מספר הגבלות:
חילוק בין עדות לאסור לעדות להתיר.
התוספות במסכת קידושין טוען ש"עד אחד נאמן" נאמר רק להתיר, אבל לאסור נאמן רק בשני מקרים: "בידו לאסור" – יכול עכשיו לאסור דבר זה, וש"כנגדו שותק" ושתיקה כהודאה.
לשיטת רבינו תם, הרא"ש והמרדכי עד אחר נאמן תמיד גם לאסור, אלא אם כן אתחזק התירא (קיימת חזקה שהדבר מותר).
לדעת הרמב"ן נאמן לאסור גם את השני אמר "איני יודע", וגם כשאתחזק איסורא ואין בידו לתקנם.
קופת חולים הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל
ואן דאם
משחק המוות
שכירות
שכירות היא מצב משפטי שבו מתבצע תשלום עבור שימוש זמני במוצר, בשירות או בנכס שבבעלות אחר. בדרך כלל, הצדדים עורכים הסכם שכירות שבו צד אחד (המשכיר) מיידע את הצד השני (השוכר) בתנאי השימוש בנכס. שכירות אפשרית בנדל"ן ובמיטלטלין וכן בנכסים שאינם מוחשיים כמו שטחי פרסום. בניגוד לשְאִילָה, זכות השכירות מוקנית בעבור תמורה.
היסטוריה.
בתקופה הקדם-תעשייתית, המוקד המרכזי של פעילות כלכלית היה חקלאות. בעלות על אדמה הייתה הצורה החשובה ביותר של עושר. באירופה, בעלי האדמות היו הכנסייה, אנשי ממשל וצבא. מעט מאוד איכרים עיבדו אדמה שהייתה רכושם. לרוב הם עיבדו חלקות שהיו שייכות לאנשים אחרים ונחשבו חלק מרכוש של האדונים. הכנסייה אסרה על הלוואה בריבית וכדאי לעקוף את האיסור, בעלי האדמות החלו לקנות ולמכור הסכמי חכירה על קרקעות, משנת 1500 לערך. הנוהג להעביר קרקעות בצורה נכס מוחכר מהווה את התשתית החוקית לשכירות מגורים שקיימות כיום ברחבי העולם. החכרת אדמות התרחבה לרחבי העולם באמצעות הקולוניאליזם. אדמות הופרטו באמצעות רכישות, התיישבות ותפיסת קרקעות.
באנגליה, מאז מלחמת העולם הראשונה ועד שנות השמונים סקטור השכירות הפרטי קטן. בתקופה זו שכירות איבדה את מקומה כצורת המגורים המקובלת. החל משנת 1988 ועד 2008 שוק השכירות גדל ב-75%. הגידול בשוק השכירות קשור לחקיקת חוק הדיור 1988. החוק העביר את הדיור הציבורי בבריטניה מאחריות מועצות הדיור לאחריות של ארגונים ללא מטרת רווח שטיפלו בדיור הציבורי. החוק הוביל לרגולציה בשכר הדירה, בהדרגה פגע במעמדם של הדיירים הקבועים והרחיב את שוק השכירות הפרטי.
היצע הדיור בגרמניה המערבית נפגע קשות במלחמת העולם השנייה: מספר גדול של מבני מגורים נהרסו או נפגעו במהלך המלחמה ומיליוני פליטים הגיעו לגרמניה מהמזרח. בין השנים 1953 ל-1967 נבנו דירות רבות והמחסור בדיור הצטמצם מאוד. עד סוף שנות השישים רוב הדירות להשכרה היו בבעלות המדינה ושכר הדירה היה מפוקח. במקביל לשוק הדיור הציבורי, התפתח בגרמניה, בעידוד המדינה שוק השכרה פרטי.
בהיסטוריה של ארצות הברית בעלות על קרקעות יש תפקיד מרכזי בתפיסת האזרחות המוקדמת. האליטה הפוליטית במושבות באמריקה שמרה על זכויותייה הפוליטית באמצעות הדרת קבוצות רבות שלא היה להן רכוש. בשעה שרכוש הפסיק להיות תנאי להשתתפות אזרחית, המדינה הפדרלית והמדינות בארצות הברית עודדו את צמיחת מעמד ביניים וחיזקו קבוצות מסוימות (למשל, חיילים משוחררים) באמצעות רפורמות במקרקעין ובמיסוי. שוכרים על פי תפיסה זו הם עניים ו"פחות" אזרחים. תפיסה זו בא לידי ביטוי בשוק הנדל"ן במבנה מערכת המס.
הגדרת הזכות בחוק הישראלי.
חוק השכירות והשאילה מגדיר בסעיף 1 את זכות השכירות:
חוק המקרקעין, תשכ"ט-1969 מגדיר בסעיף 3 מהי שכירות מקרקעין:
מאפיינים עיקריים.
נוסח החוק קובע ארבעה מאפיינים עיקריים של זכות השכירות:
ההבחנה בין שכירות לבעלות.
זכות השכירות פחותה מזכות הבעלות בכך שהיא אינה לצמיתות, אלא לזמן מוגבל וקצוב. הבדל נוסף הוא שזכות השכירות יכולה לחול על חלק מחלקת מקרקעין, בעוד שזכות הבעלות יכולה לחול רק על חלקת קרקע שלמה.
הבדל מרכזי נוסף נעוץ ברישום הזכות. שכירות אינה צריכה להירשם במרשם המקרקעין, אולם ניתנת לרישום לבקשת הצדדים; אך חכירה וחכירה לדורות, חייבות ברישום. עם זאת, במצב שעל הנכס המושכר לא חל חוק הגנת הדייר, אזי גם בשכירות עד עשר שנים, אין צורך ברישום; זאת לפי חוק הגנת הדייר, שאליו כפופים סעיפי השכירות.
כמו כן לא דרוש מסמך בכתב לשם התחייבות לעשות עסקה של שכירות של עד 5 שנים, ואילו בחכירה וחכירה לדורות דרוש מסמך בכתב. הסיבה שהמחוקק מיעט את זכות השכירות הקצרה (שכירות לתקופה של פחות מחמש שנים) מהדרישה בחוק המקרקעין לרישום והתחייבות בכתב על כל עסקה של זכות במקרקעין, היא העובדה שעסקאות שכירות קצרת טווח רווחות ביותר. עם זאת, שכירות קצרה עם אופציה להארכתה לתקופה של מעבר לחמש שנים מחייבת רישום והתחייבות בכתב; זאת בשל החשש ששכירויות רבות יתחמקו מרישום על ידי ניצול ההיתר שלא לרשמן, בהיותן קצרות טווח, ויתבצעו כשכירויות קצרות עם אופציה להארכה.
יש הסוברים שזכות השכירות משתכללת (מתחילה בפועל) רק כאשר הנכס המושכר מוחזק בידי השוכר. יהושע ויסמן מסתייג מסברה זו והוא גורס כי השכירות החלה במועד אותו סיכמו הצדדים. לדוגמה, נשאלת השאלה מה קורה אם המשכיר מכר את הנכס המושכר לאחר החתימה על הסכם השכירות, לפני שהשוכר החזיק בפועל בנכס? לפי גישתו של ויסמן, ייתכן ולשוכר זכות קניינית בנכס, על אף שהוא עדיין לא מחזיק בו. גישה זו מעניקה לשוכר יתרון בתחרות עם הבעלים החדש של הנכס, במידה והסכם השכירות קבע שהשכירות תחל לפני מועד ההחזקה בנכס.
חובות הצדדים.
חובתו העיקרית של המשכיר היא להעמיד את הנכס לרשות השוכר, אשר מחויב בראש ובראשונה לשלם בתמורה את דמי השכירות. נוסף על כך קיימות חובות נוספות מכוח הדין:
הצדדים נוהגים להוסיף חובות נוספות ולעגן אותן בהסכם השכירות ביניהם.
סיבות לשכירת נכס.
יש סיבות מגוונות בגינן קונים מחליטים לשכור נכס ולא לרכוש אותו:
צמיחת ענף ההשכרה.
באירופה ובצפון אמריקה השימוש בשכירות נפוץ בעסקאות מגוונות, לרבות השכרת נכסי מקרקעין. בשוק האירופאי לבדו תעשיית השכירות לטווח קצר (למעט נדל"ן ויחידות נופש) עומדת על 160 מיליארד דולר לשנה. בשנים האחרונות ניתן לאתר שתי סיבות למגמת הצמיחה של תעשיית השכירות. הראשונה היא השימוש הגובר באינטרנט לעסקים ולרכישות, והשנייה היא משברים כלכליים. בעת משבר כלכלי קיימת העדפה לבחור בשכירות הן מפאת החשש לירידת ערך הנכס והן מכיוון שלאנשים יש פחות כסף נזיל מאשר נדרש לרכישת בעלות מלאה בנכס. כך המשבר הכלכלי של 2007-2009 הרחיב עוד יותר את השימוש בשכירות הן בישראל והן בעולם.
בשנת 2013, פרויקט משותף של מספר עיריות ברחבי הארץ הקים מערכת שיתוף רכבים אשר הרחיב את השימוש בשכירות בעיקר במרכז הארץ. בשנים שלאחר מכן החלה תופעה נרחבת של השכרות בעזרת רשת פייסבוק בקבוצות מיועדות ובשנת 2015 הוקם האתר Rentitb אשר בו מבוצעות השכרות מקוונות במגוון רחב של מוצרים ושירותים.
פיקוח על שכירות דירות.
במקומות רבים בעולם, יש פיקוח על שכר דירה, המגביל את יכולת המשכיר להעלות את שכר הדירה לדייר. בין היתר, בעיר ניו יורק יש יותר ממיליון יחידות דיור הכפופות לסוג כלשהו של פיקוח על השכירות.
בברלין העירייה הגישה בשנת 2019 הצעת חוק לפיה תאסר באופן גורף העלאת שכר דירה לחמש שנים. שנת 2021, החוק נפסל על ידי בית המשפט בטענה שהוא סותר את חוק השכירות הפדרלי אשר פיקח על השכירות.
ההשפעה הישירה של החוק היא להטיב לדיירים.
לפיקוח על שכירות כמה השפעות עקיפות, שקיים להן תיעוד נרחב בעולם:
ההשפעה השלילית של פיקוח על שכר דירה היא בין הנושאים בעלי ההסכמה הרחבה ביותר בקרב כלכלנים. בסקר שנערך בשנות התשעים בקרב חברי האיגוד האמריקאי לכלכלה, יותר מ-90% הביעו הסכמה עם האמירה: "פיקוח על שכר דירה מקטין הן את הכמות והן את האיכות של הדיור הזמין".
חרם שכירות.
חרם שכירות היא צורה של מחאה קולקטיבית ישירה. קבוצה של דיירים מחליטה לסרב לשלם את שכר הדירה עד שרשימת דרישות שלהם מתקבלת ידי בעל הבית. היסטורית, פעמים רבות חרם שכירות קשור לשכר דירה גבוה, תנאים ירודים בנכס או דרישות בלתי סבירות מהשוכרים; עם זאת, היו מצבים בהם סוגיות רחבות יותר הובילו לחרם.
שכירות במשפט העברי.
הלכות שכירות מופיעים במשנה במסכת בבא מציעא פרק ה' ובתלמוד הבבלי במסכת בבא מציעא בדפים רבים למשל דף ק"א.
הרמב"ם מתייחס להלכות שכירות במשנה תורה (בספר קניין ובספר משפטים) וכך גם הטור והשולחן ערוך חושן משפט (סימנים ש"כ - ש"ל, הלכות חכירות) .
להרחבה עיין שוכר
הוועדה לביטחון המדינה (בלארוס)
הוועדה לביטחון המדינה של בלארוס (בלארוסית: Камітэт дзяржаўнай бяспекі Рэспублікі Беларусь, בראשי התיבות КДБ, קד"ב) הוקמה ב־1991 והיא סוכנות הריגול ושירות הביטחון הבלארוסי.
מטה הארגון נמצא בשדרות העצמאות 17, במינסק הבירה. הק.ד.ב הבלארוסי הוא הארגון היחיד במדינות חבר המדינות שעדיין מתקרא ק.ג.ב. הארגון שמר בעיקרו על המבנה הסובייטי, ומשתף פעולה באופן הדוק עם שירותי הביטחון הרוסיים.
פעילות.
הארגון פועל בתחומים שונים של ביטחון לאומי, ריגול וריגול נגדי.
בשנת 2009 הוא האשים את אליאכסנדר בראנקואו בפשעים כלכליים. בסופו של דבר הוא קיבל מקלט מדיני באקוואדור. בשנת 2011 מועמד לשעבר לנשיא בלארוס קיבל מקלט מדיני בצ'כיה והאשים את הארגון בעינויים של אסירים. בנושא זה היו גם האשמות נוספות.