התינוק שנולד להנרי ומארי הוא מפלצת קטנה שנראית למעשה כמו זרעון גדול שלא התפתח לצורת אדם. השניים מנסים לגדלו יחדיו ובהתחלה נראה שהכל בסדר. הנרי הולך לעבודה ומארי נשארת בבית לטפל בתינוק. אך בלילות התינוק בוכה ללא הפסקה ומארי לא מצליחה לישון. לבסוף מארי קורסת מעייפות ומחליטה לעזוב את השניים ולחזור לבית הוריה כדי לישון ולהתאושש.
הנרי נשאר לטפל בתינוק לבדו. הוא מאכיל אותו ומשקה אותו, ובאחד הימים, כשהתינוק מפתח מחלה מסתורית, מצליח הנרי לרפא אותו בעזרת טיפול מסור.
הנרי מגלה כי בדירה שמול דירתו שלו מתגוררת אישה צעירה ויפהפייה, ברונטית בעלת מבט מפתה. היא עושה לו עיניים אך הוא נבהל וטורק בפניה את דלתו. לילה אחד הנרי שוכב ומביט בתנור החימום שצמוד לקיר בביתו. הוא מדמיין שבתוך התנור יש במת תיאטרון ועל הבמה עולה דמות אישה צעירה בעלת פנים לבנות, איפור כבד וחיוך מוגזם. היא מתנועעת קדימה ואחורה לצלילי מוזיקה הבוקעת ממקור בלתי נראה ולפתע נופלים עליה ממעל לבמה זרעוני אדם. היא מנסה להתחמק מהם ולבסוף דורכת עליהם ומועכת אותם.
בלילה אחר חולם הנרי חלום מוזר: הוא חולם כי שכנתו היפהפייה דופקת על דלת ביתו. הוא נותן לה להיכנס והיא מביטה בו במבט פתייני. משותק, הוא אינו מצליח לזוז. היא מתקרבת אליו ומנשקת אותו על פיו ורק אז הוא מתעורר ומשתף איתה פעולה. השניים נכנסים למיטה וזו הופכת לבריכת חלב. השניים מתנשקים בלהט תוך שהם טובעים בחלב שבבריכה. על במת התיאטרון המדומיין שבתנור חדרו מתחיל להתגלגל עציץ. העציץ נעצר באמצע הבמה והנרי מוצא עצמו מאחורי פרגוד מביט באימה בעציץ. לפתע ראשו של הנרי מתנתק מגופו ומתגלגל למרכז הבמה. העציץ מתחיל לדמם. מתוך צווארו של הנרי מבצבץ החוצה ראשו של התינוק שלו ומתחיל לצרוח צרחה נוראה. הדם מהעציץ נאסף סביב ראשו של הנרי ובאבחה אחת טובע הראש בתוך הדם. הראש הערוף של הנרי נופל מן השמיים לרחוב ושם ילד קטן אוסף אותו ובורח איתו לבית דפוס. בבית הדפוס מוציא בעל הבית חלק מתוך ראשו של הנרי ומכניס אותו למכונה מוזרה אשר מייצרת מחקים לעפרונות. בסוף התהליך לוקח הבעלים עיפרון אחד ובודק אם המחק שעליו טוב. הוא מקשקש קו על חתיכת נייר ואז מוחק אותו באמצעות המחק. פירורי המחק מתעופפים באוויר והנרי מתעורר.
הנרי מחליט שהוא אינו מסוגל יותר להתמודד עם התינוק לבדו. הוא מחליט לחתוך את החיתול הגדול שעוטף את חלק גופו התחתון של המפלץ הקטן ולחשוף אותו. בחשש הוא עושה זאת ובתוך החיתול אנו מגלים את איבריו הפנימיים הלא מפותחים של התינוק. למראה המזעזע הזה מחליט הנרי לחסל את התינוק. עם המספריים שבעזרתם חתך את החיתול הוא דוקר את התינוק במעיו. דם פורץ מפי התינוק ולפתע כמות עצומה של חומר ביולוגי נשפכת מתוך מעיו של התינוק ומתחילה להציף את השולחן והרצפה. הנרי מזועזע ולא יודע מה לעשות. הוא מפנה את מבטו הצידה על מנת לא לראות מה יקרה אך לפתע דממה בחדר. כשהנרי מפנה את ראשו חזרה הוא רואה שהתינוק גדל לממדים אדירים וזה מתחיל עכשיו לרדוף אחריו. האיש בתוככי הפלנטה מזיז את הידיות בכוח, כנראה כדי למנוע מהתינוק להרוג את הנרי אך נכשל.
לפתע, בתוך אור לבן אנו רואים את הנרי כשהאישה הדמיונית בעלת החיוך המוגזם מהתנור מגיעה ומחבקת אותו חיבוק חם ואימהי. הנרי הגיע אל גן העדן.
הפקה.
הסרט הופק במהלך 5 שנים, החל מ-1971 ובתקציב זעום של 10,000 דולר. צוות ההפקה היה מצומצם ביותר ולמעט השחקנים ולינץ', הוא כלל את הצלם הרברט קרדוול ואת השחקנית קתרין קולסון, אשר שימשה במספר תפקידים שונים במהלך הצילומים כמו נערת תסריט ועוזרת במאי. בהמשך פרש הצלם קרדוול מן ההפקה בשל סיבות כלכליות והוחלף בצלם הצעיר פרדריק אלמס.
במהלך עשיית הסרט עבד לינץ' כמחלק עיתונים ואת רוב שכרו השקיע בצילומי הסרט. כך גם קולסון, שעבדה כמלצרית ותרמה את כל הכנסתה לטובת הפקת הסרט. לימים תלוהק קולסון לסדרת הטלוויזיה של לינץ' טווין פיקס בתפקיד האישה עם בול העץ.
אחד הסודות השמורים ביותר של ההפקה עד היום הוא שאלת האביזר או האביזרים שבאמצעותם בנה לינץ' את התינוק המעוות. בקרב מעריצים יש מספר שמועות בהקשר זה, אך לינץ' עצמו מעולם לא סיפר כיצד בנה את התינוק המעוות וכל המעורבים בהפקה שומרים זאת בסוד עד היום.
פרשנות.
סרטו זה הראשון של דייוויד לינץ' עוסק בכל הנושאים שיאפיינו את יצירתו בעתיד: בדידות, טראומה, חרדה מינית, ייסורי מצפון מוטרפים וכמיהה לחזרה אל התמימות. מה שמייחד את הסרט הזה היא העובדה שבזמן כתיבתו והפקתו הפך לינץ' בעצמו לאב צעיר (לבתו הבכורה, הבמאית ג'ניפר לינץ') והסרט ייתכן ועוסק גם בפחדים הראשוניים של לינץ' עצמו מאבהות ואחריות.
בספר David Lynch Decoded מציע המחבר מארק אלן סטיוארט כי דמותה של האישה מתנור החימום היא למעשה חלק מתת המודע של הנרי, אשר מעוניין לחסל את ילדו. בסוף הסרט היא מחבקת אותו כדי לאשר לו שעשה את הדבר הנכון.
בספרו The Monster Show: A Cultural History of Horror, כותב המחבר דייוויד ג'יי סקאל כי בראש מחק "ההתרבות האנושית נראית כמעין פריק שואו המיועד אך ורק למקוללים".
כמו כן, צילום הסרט בשחור לבן אפלולי וחשוך, עם ניגודיות גבוהה בין אור וצל, תאפיין גם סרטים נוספים של לינץ' בעתיד אשר בין השאר יסווגו גם כסרטים אפלים.
העיר השרופה
רכס סאפורטרז
רכס סאפורטרז (באנגלית: Supporters Range) הוא רכס הרים המהווה חלק מהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגית לאנטארקטיקה של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition בראשי תיבות: NZGSA), אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962.
שם זה ניתן לרכס, מאחר שמספר פסגות ברכס נקראות על שם תומכי המשלחת הבריטית האנטארקטית (משלחת נמרוד) אשר חקרה את אנטארקטיקה בפיקודו של ארנסט שקלטון בין השנים 1907 – 1909.
שם הרכס: "סאפורטרז" באנגלית משמעו "נותני חסות", או "תומכים".
גאוגרפיה.
הרי המלכה מוד מהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים. אורכו של רכס סאפורטרז 40 קילומטרים והוא גובל בגדה המזרחית של קרחון מיל, בין קרחון קלטי בצפון, לבין זרם הקרח מיל בדרום. הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא בהר וייט שגובהו 3,470 מטרים מעל פני הים.
אתרי רכס סאפורטרז:
הרי הרכס העיקריים לפי גובהם:
Eurovision – Australia Decides
Eurovision – Australia Decides (בעברית: אירוויזיון – אוסטרליה בוחרת) היא תחרות שירה שנתית, המופקת על ידי רשות השידור האוסטרלית (SBS). התוכנית משמשת לבחירת הנציג והשיר האוסטרלי לתחרות הזמר של האירוויזיון השנתית.
רקע.
לרגל המהדורה ה-60 של האירוויזיון, הוזמנה רשות השידור האוסטרלית להשתתף בו. הרשות, שהייתה חברה חלקית באיגוד השידור האירופי, נענתה לבקשתו, ושלחה את גיא סבסטיאן עם השיר "Tonight Again". כדי לא לפגוע בסיכוי העפלה של מדינות אירופה, אוסטרליה, לצד אוסטריה המארחת ו"ארבע הגדולות" עלתה אוטומטית לגמר. היא הגיעה למקום החמישי עם 196 נקודות. בעקבות המיקום הגבוה, הצטרפה אוסטרליה לאירוויזיון באופן רשמי. בשנת 2016 הגיעה המדינה למקום השני עם השיר "Sound of Silence" של דאמי אים.
בשנת 2015–2018 נבחר הנציג באופן פנימי, על ידי ועדה מטעם רשות השידור הממלכתית. בספטמבר 2018 הודיעה SBS כי החל משנת 2019 יופק קדם לאומי לאירוויזיון 2019.
אאודי פילד
אאודי פילד (באנגלית: Audi Field) הוא אצטדיון כדורגל בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית. קיבולת האצטדיון היא 20,000 צופים, והוא משמש כמגרשה הביתי של קבוצת ה-MLS די. סי. יונייטד.
היסטוריה.
כבר בשנת 2004, הביע הקומישינר של ה-MLS, דון גרבר את דאגתו מהתנגשות לוחות המשחקים של די. סי. יונייטד והוושינגטון נשיונאלס, שכן שתי הקבוצות השתמשו באותו אצטדיון לצורך משחקיהן הביתיים (בליגת ה-MLS וה-MLB, בהתאמה). הוא טען כי אצטדיון ייעוד לכדורגל צריך להיות יעד מרכזי של הקבוצה. מספר אופציות למיקומו של האצטדיון החדש נבדקו, כולל האפשרות כי הקבוצה תשחק בבולטימור, הסמוכה, במדינת מרילנד. הסחבת שהתארכה לכדי שבע שנים, הביאה את גרבר לבקר בפומבי את הפוליטיקאים בבירה הפדרלית, על כך שהם מונעים מהקבוצה את האפשרות למצוע מקום לבניית האצטדיון, על אף שכבר הושגו מרבית מקורות המימון לפרויקט.
לבסוף, ב-25 ביולי 2013 נמצא מיקום בדרומה של העיר וושינגטון, אשר עליו הושגה הסכמה, לצורך בניית האצטדיון. התוכנית אושרה ב-17 בדצמבר 2014, אך עיכובים ביורוקרטיים נוספים מנעו את תחילת העבודות עד לסוף פברואר 2017. ב-9 ביולי 2018 נעשה טקס גזירת הסרט על האצטדיון החדש, וב-14 ביולי שוחק בו המשחק הראשון. 20,504 צופים חזו ביונייטד מנצחת 3-1 את ונקובר וייטקאפס.
משחקי נבחרות.
מאז נפתח האצטדיון, הוא ארח שני משחקים של נבחרת ארצות הברית בכדורגל. הראשון נערך ב-5 ביוני 2019, בו הפסידה ארצות הברית 1-0 במשחק ידידות נגד ג'מייקה. כשלושה חודשים אחר כך, ב-11 באוקטובר, ניצחה ארצות הברית את קובה בתוצאה 7-0, במסגרת ליגת האומות של CONCACAF.
גורדון מאטה-קלארק
גורדון מאטה-קלארק (נולד כ-Gordon Roberto Echaurren Matta; 22 ביוני 1943 – 27 באוגוסט 1978) היה אמן אמריקאי שנודע בעיקר בזכות יצירות האמנות לאתרים ספציפיים שיצר בשנות ה-70.
חייו ויצירתו.