הקהילה היהודית בגרינסבורו החלה להתגבש בסוף המאה ה-19, עד שב-1908 נוסדה רשמית קהילה יהודית בעיר. הייתה זו קהילה משותפת של רפורמים, קונסרבטיביים ואורתודוקסים ואף על פי ששמה הרשמי היה "קהילה עברית רפורמית" היא כונתה "הקהילה העברית של גרינסבורו". בין ראשיה היו המשפחות כהן ושטרנברגר הרפורמיות שהוזכרו לעיל, וכן משפחת לבאואר (Lebauer) הקונסרבטיבית, שהקימה את הפארק הנקרא על שמה במרכז העיר כיום ובני הדור החמישי והשישי שלה עדיין מתגוררים בגרינסבורו. בשנת 1909 רכשה הקהילה מבנה לבית כנסת ששימש לפני כן ככנסייה. מבנה זה שימש לתפילה עד בניית מבנה לכתחילה לבית כנסת ב-1924. בשנת 1923 קבלה הקהילה נשים כחברות קהילה, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה.
ב-1944 הקהילה התפצלה, כאשר הקונסרבטיבים פתחו בגרינסבורו בית כנסת נפרד בשם "בית דוד", הפעיל כמרכז הקהילה עד ימינו (2019). בעקבות כך שונה ב-1949 שם הקהילה המקורית ל"טמפל עמנואל" כדי לבדל אותה מן הקהילה הקונסרבטיבית, זאת למרות מאמצים של האדמו"ר החב"די, יוסף יצחק שניאורסון לשמור על קהילה דתית אחת בגרינסבורו. באותה שנה פתחה הקהילה הקונסרבטיבית בית ספר יום ראשון לצד בית הכנסת, וב-1979 הוקם מבנה גדול יותר עבור בית ספר יהודי פרטי מלא בשם "בני שלום", הפעיל עד ימינו (2018).
קהילת "טמפל עמנואל" הרפורמית מונה כ-350 משפחות והיא משתייכת לאיגוד הקהילות הרפורמיות. קהילת "בית דוד" הקונסרבטיבית, שהיא הגדולה מבין הקהילות בגרינסבורו, מונה כמה מאות משפחות (2019). בית חב"ד בראשות משפחת פלוטקין מייצג את מיעוט המשפחות האורתודוקסיות בעיר.
בשנת 2001 הוקם בגרינסבורו בית ספר פנימייה יהודי אליטיסטי בשם American Hebrew Academy, שיועד ליהודים מכל הזרמים בית ספר זה, שנחשב לאחד הטובים בארצות הברית, שירת תלמידים, שכולם יהודים, שהגיעו מכל העולם, ובעיקר מאמריקה הדרומית. בכל מחזור למדו כמה ילדים מישראל. בית הספר נסגר ביוני 2019.
ערים תאומות.
לגרינסבורו 2 ערים תאומות:
אשוויל (קרוליינה הצפונית)
לפני עיוור לא תתן מכשול
חיילי ניקולאי
חייל ניקולאייבי
הקנטוניסטים
המוזיאון הרומי-גרמאני
המוזיאון הרומי-גרמאני (גרמנית Römisch-Germanisches Museum) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן במרכזה של העיר קלן בגרמניה. הוא מוקדש לממצאים מהתקופה הרומית ומימי הביניים המוקדמים, שנמצאו בעיר "קולוניה קלאודיה ארא אגריפינסיום" (Colonia Claudia Ara Agrippinensium) ששכנה במקום בו ניצבת כיום קלן.
היסטוריה.
רובו של האוסף נכלל עד שנת 1946 במחלקה הרומית והגרמנית של מוזיאון ולראף-ריכרץ (Wallraf-Richartz-Museum) בקלן. באותה שנה הוא הופרד ממנו. מבנה המוזיאון עצמו הוקם בשנת 1974 ליד קתדרלת קלן, במקום בו ניצבה וילה רומית. רצפת הפסיפס של הווילה, המוקדשת לדיוניסוס, התגלתה באקראי בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, אגב חפירת מקלט. היא מתוארכת למחצית הראשונה של המאה ה-3. מבנה המוזיאון נבנה סביב הרצפה, באופן הנדמה לדרך בה הוקמו ווילות רומיות סביב חצרן הפנימית. הרצפה מוצגת כיום אין סיטו במרתף הבניין, המתוכנן כך שהיא נראית גם מכיכר רונקליפלאץ (Roncalliplatz) שבחזית המוזיאון. עוד שוכנים במתחם שרידיה של דרך רומית מקורית המוצגת גם היא במיקומה ההיסטורי, ובמובן זה המוזיאון הוא גם אתר ארכאולוגי. מוצג ידוע נוסף של המוזיאון הוא אנדרטת הקבר המשוחזרת של פובליקיוס (Poblicius), לגיונר רומי, המתוארכת לשנת 40 לספירה לערך. גם שערה הצפוני של העיר הרומית הוצב בחזיתו של המוזיאון, והוא נושא את ראשי התיבות של שמה הרומי של העיר (CCAA).
בנוסף מוצגים במוזיאון אוסף גדול של כלי זכוכית מהתקופה הרומית ומימי הביניים המוקדמים, וכן תכשיטים, כתובות, דיוקנים, חרסים, פריטים אדריכלים, פסיפסים, פרסקאות וממצאים רומיים נוספים. עוד כולל האוסף ממצאים פרהיסטוריים מקלן ומסביבתה, וממספר אתרים ארכאולוגים באירופה. במוזיאון שוכנת המחלקה הארכאולגית של העיר קלן, המפקחת, בין היתר, על עבודות הקמת קו הרכבת הקלה התת-קרקעי בעיר, מרכז מחקר וארכיון.
אלכסנדר בוגדנוב
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' בּוֹגְדַנוֹב (ברוסית: Александр Александрович Богданов) היה שם העט של אלכסנדר מַלִינוֹבְסקי (Малино́вский; בלארוסית: מַלִינוֹאוּסקי, Аляксандар Маліноўскі; 10 באוגוסט 1873, סוקולקה, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית (כיום פולין) – 7 באפריל 1928, מוסקבה, רוסיה הסובייטית) היה רופא פסיכיאטר, פילוסוף, כלכלן מרקסיסטי, תאורטיקן של התרבות, סופר מדע בדיוני פופולרי ומהפכן רוסי ממוצא בלארוסי, שנתן ידו במגוון רחב של תחומים – מניסיון ליצור תורה אוניברסלית של מערכות, שהוביל לפיתוח פילוסופיה מקורית בשם "טֶקְטוֹלוגיה" (שכיום יש הרואים בה מבשרת תחום תורת המערכות) ועד חקר אפשרות ההצערה באמצעות עירוי דם.
תולדות חייו.
בטרם מלחמת העולם הראשונה.
אלכסנדר מלינוֹאוּסקי נולד בקיץ 1873 בעיירה סוקולקה (Sokółka; Соколка) שבפלך גרודנו, במערב האימפריה הרוסית (כיום בצפון-מזרח פולין) למשפחת מורים כפריים ממוצא בלארוסי. בעת לימודיו באוניברסיטת מוסקבה נעצר בעוון חברות בתנועה המחתרתית הסוציאליסטית "נרודניה ווליה", והוגלה לעיר טולה. המשיך את לימודי הרפואה באוניברסיטת חרקוב, שם נעשה מעורב בפעילויות מחתרתיות ופרסם את "קורס קצר במדע הכלכלה" (1897). בשנת 1899 קיבל תואר דוקטור לרפואה, ופרסם את חיבורו הבא. אז נעצר מלינואוסקי על ידי משטרת הצאר ובילה חצי שנה בבית הסוהר, שלאחריה הוגלה לוולוגדה.
במסגרת מאבקו למען צדק חברתי למד פילוסופיה פוליטית וכלכלה, אימץ לעצמו את שם העט "בוגדנוב" והצטרף ב-1903 לפלג הבולשביקי במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (רדסל"פ).
במהלך שש השנים הבאות היה בוגדנוב דמות בולטת בקרב הבולשביקים, שני בהשפעתו רק לוולדימיר לנין. בשנים 1904–1906 פרסם בוגדנוב שלושה כרכים של המסה הפילוסופית "אמפיריומוניזם", שבה ניסה למזג רעיונות מרקסיסטיים עם הפילוסופיות של ארנסט מאך, וילהלם אוסטוולד וריכארד אוונאריוס. הגותו של בוגדנוב השפיעה מאוחר יותר על מספר תאורטיקנים מרקסיסטיים, בהם ניקולאי בוכארין.
לאחר כישלון מהפכת 1905 הנהיג בוגדנוב קבוצה רדיקלית מקרב מפלגת רדסל"פ (שכונתה "אולטימטיסטים" או "אוֹטְזוֹבִיסטים" (Отзовисты) – "מחזירנים"), אשר דרשה את החזרתם של נציגי המפלגה מהדומה (במסגרת דרישתהּ לחדול לחלוטין מכל השתתפות של המפלגה במוסדות השלטון, ומכאן כינויהּ), וקראה תיגר על מנהיגותו של לנין את הסיעה הבולשביקית. בשנת 1906 לובוב אקסלרוד פרסמה מספר מאמרים עם ביקורת על דעותיו. הואיל ובאמצע שנת 1908 הפכו המחלוקות בין בוגדנוב ללנין בלתי ניתנות לגישור, ומרבית מנהיגי הבולשביקים צידדו בבוגדנוב או נמנעו מהכרעה, ריכז לנין את מאמציו בערעור המוניטין של בוגדנוב כפילוסוף. ב-1909 פרסם לנין ספר בשם "מטריאליזם ואמפיריו-קריטיציזם", שבו מתח ביקורת חריפה על בוגדנוב, תקף את עמדתו והאשימו ב"אידיאליזם פילוסופי".
בחודש יוני 1909 הובס בוגדנוב בידי לנין בוועידה זעירתא בפריז שאורגנה על ידי מועצת המנהלים של כתב העת הבולשביקי "פרולטרי". הוא הודח מהסיעה והצטרף לגיסו אנטולי לונצ'רסקי, למקסים גורקי ול"אוטזוביסטים" נוספים באי קאפרי, שם ייסדו בית ספר עבור פועלי מפעל רוסים. ב-1910 העבירו בוגדנוב, לונצ'רסקי, פוקרובסקי ותומכיהם את בית הספר לבולוניה, שבה הוסיפו ללמד לאורך שנת 1911. במקביל לכך, ייסדו לנין ובני בריתו בית ספר מתחרה מחוץ לפריז. באותה שנה נפרד בוגדנוב מעל ה"אוטזוביסטים", ונטש את הפעילות המחתרתית. כעבור שש שנים של גלות פוליטית באירופה, שב בוגדנוב בשנת 1914 לרוסיה, בעקבות החנינה הכללית.
חיבורו ההשוואתי של בוגדנוב על כוחן הכלכלי והצבאי של אומות אירופה, שנכתב בין השנים 1912–1913, היה מראשוני החיבורים הבין-תחומיים שעסקו בניתוח מערכות. בחיבור זה הציג בוגדנוב עקרונות מודרניים המשמשים בתורת המערכות ובניתוח מערכות. ואולם, עבודתו בתחום לא תורגמה בימי חייו, ולא הוכרה מחוץ לרוסיה משך שנים רבות.
בשנים שלאחר מלחמת העולם.
במלחמת העולם הראשונה שירת בוגדנוב כרופא בבית חולים, ולא השתתף כלל במהפכה. לאחר עליית הבולשביקים לשלטון באוקטובר 1917, דחה בוגדנוב מספר הצעות להצטרף מחדש למפלגה, והוקיע את המשטר החדש כזהה לשלטונו הרודני והמושחת של גנרל אלכסיי אַרַקְצֶ'יֶב (Аракчеев) בראשית שנות ה-20 של המאה ה-19. בשנים 1913–1922 שקע בכתיבת מסה פילוסופית מקיפה, 'טֶקְטוֹלוגיה: המדע האוניברסלי של ארגון', אשר חזתה רבים מן הרעיונות הבסיסיים של ניתוח מערכות שנחקרו בהמשך בתחום הקיברנטיקה. ב-1918 התמנה בוגדנוב לפרופסור לכלכלה באוניברסיטת מוסקבה ולמנהל האקדמיה הסוציאליסטית למדעי החברה שזה עתה נוסדה.
בשנת 1918 היה בוגדנוב ממייסדי התנועה האמנותית "פְּרוֹלֶטְקוּלְט" (Пролеткульт), והתאורטיקן המוביל שלה. בהרצאותיו ובמאמריו קרא להרס מוחלט של "התרבות הבורגנית הישנה", אשר תוחלף ב"תרבות פולטרית טהורה". בתחילה זכתה "פרולטקולט", כתנועות תרבותיות רדיקליות אחרות באותה תקופה, לתמיכה כספית מהממשלה הבולשביקית; אך בין השנים 1919–1920 הפנתה ההנהגה הבולשביקית אט-אט עורף לתנועה, וב-1 בדצמבר 1920 פרסם העיתון "פראבדה" צו שגינה את "פרולטקולט" כארגון "זעיר-בורגני" הפועל מחוץ למוסדות הסובייטים וכמקלט ל"אלמנטים זרים חברתית". מאוחר יותר באותו חודש הודח נשיא "פרולטקולט", ובוגדנוב איבד את מושבו בוועד המרכזי. ב-1921–1922 פרש לחלוטין מהארגון.