האנלוגיה עם דגל בלארוס הלבן-אדום-לבן שהיה בשימוש נרחב במהלך המחאות בבלארוס 2020–2021, והדמיון לדגל של נובגורוד, שבו השתמשה ממשלת רפובליקת נובגורוד היה בעל מוניטין של פיתוח ממשל דמוקרטי, נתפסים גם כמניעים לדגל. הפס הכחול האמצעי קרוב בגוון לדגל הרוסי בעידן הפוסט-סובייטי של בוריס ילצין, שהיה בשימוש בין 1991 ל-1993.
הדגל שימש בהפגנות נגד המלחמה בטביליסי, גאורגיה וכן בגרמניה, בקפריסין, יקטרינבורג, רוסיה ופראג, צ'כיה.
ב-6 במרץ 2022, אנה דובקובה, תושבת מוסקבה, נעצרה על ידי שוטר בגלל הדגל הלבן-כחול-לבן שהוצב על מכוניתה. בפרוטוקול נכתב כי הדגל הוא סמל "... להפגנות נגד המלחמה, הנפוצות בקרב כוחות האופוזיציה". דובקובה נידונה על ידי בית המשפט למעצר לתקופה של 15 ימים לפי סעיף 19.3 לקוד העבירות המנהליות.
אף על פי שלא אומץ על ידי ארגון מסוים, הדגל זוכה לשימוש נרחב בקרב מפגינים המתנגדים למלחמת רוסיה-אוקראינה ויש לו אתר רשמי שמסביר את עצמו במספר שפות.
גלריית מחאה.
מבנים מוארים בצבעי דגל אוקראינה.
כמה מבנים מרכזים ברחבי העולם הוארו בצבעי דגל אוקראינה כהצהרת סולידריות.
מפרץ הירו
מפרץ הירו (באנגלית: Hero Bay) הוא מפרץ בחופו הצפוני של האי ליווינגסטון, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
המפרץ ממוקם בין כף שירף לבין נקודת ויליאמס.
רוחב פתחו (שפכו) של המפרץ 31 קילומטרים, והוא חודר לפנים האי 11 קילומטרים.
הקרחונים טונדז'ה, ברקוביצה, מדבן, ואודוביזה וכן שדה השלג סאדינני נשפכים אל המפרץ.
היסטוריה.
מקור השם.
בתרשים מעשה ידי ג'ורג' פאוול משנת 1822, ניתן השם "מפרץ בליית'" (Blythe Bay) למפרץ קטן בחוף הדרום-מזרחי של האי דסוליישן.
במפות שפורסמו בשנות ה-30 של המאה ה-20, בשל טעות, המפרץ במיקומו של מפרץ הירו, נקרא "מפרץ בליית'".
לאחר שהטעות תוקנה (והשם "מפרץ בליית' " הושב לאי דסוליישן), נקרא המפרץ במיקום הנוכחי "הירו" - על שם הסלופ הירו ("Hero"), עליה פיקד רב החובל האמריקאי נתניאל פאלמר, אשר היתה אחד מכלי השייט שהפליגו מסטונינגטון במדינת קונטיקט שבארצות הברית, במטרה לצוד כלבי ים, באיי שטלנד הדרומיים בקיץ האנטארקטי של השנים 1820 - 1821.
פליטות
מחאה נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה
הרפובליקה הליטאית הראשונה (1918–1940)
המחאה נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה
נשיץ ברנדס אמיר ושות'
נשיץ ברנדס אמיר ושות' משרד עורכי דין ישראלי שמרכזו בתל אביב. המשרד עוסק בתחומי המשפט המסחרי והאזרחי, בישראל ומחוצה לה, ומגדיר את עצמו כ-Full Service Law Firm. בשנת 2022 היו במשרד 80 שותפים, עם למעלה מ-223 עורכי דין ו-35 מתמחים.
היסטוריה.
בשנת 1957 פתח עו"ד גד נשיץ משרד עצמאי. משרדו של עו"ד חנינא ברנדס החל את פעילותו בתל אביב בשנת 1970, בשעה שעזב את חיפה והתמקם בתל אביב. באותה שנה עבדו במשרד חנינא ואשתו ג'ני שהייתה מזכירתו. ב-1 במרץ 1981 התמזג משרד ברנדס עם משרדו של נשיץ. ההיכרות בין ברנדס לנשיץ החלה לאחר שנשיץ ייצג חברות ביטוח בתביעות ביטוח ימי נגד חברות ספנות, ומשרד פרידמן, וברנדס בתוכו, ייצג את רוב חברות הספנות. במשרד הממוזג הוביל נשיץ את תחומי הביטוח, הבנקאות, המשפט הימי והליטיגציה.
לאחר המיזוג עבדו במשרד 8 עורכי דין. בשנת 2010 העסיק המשרד מעל 100 עורכי דין. בשנת 2013, כשעו"ד שרון אמיר, שהיה ראש מחלקת מיזוגים ורכישות במשרד, הפך לשותף, נקבע שם הפירמה נשיץ, ברנדס, אמיר ושות'. המשרד מתמקד בייצוג חברות פרטיות וציבוריות, תאגידים רב-לאומיים, חברות היי-טק וביו-טק, ייצוג קרנות הון סיכון ומשקיעים פרטיים, בנקים מסחריים, בנקים להשקעות, ארגונים ממשלתיים וחברות נדל"ן ובנייה.
המשרד ייצג את בעלי המניות של Waze (במכירתה לגוגל במיליארד דולר), סנדיסק (ברכישת אם סיסטמס ב-1.4 מיליארד דולר) וקרן פימי (בין השאר ברכישת אל על).
עם לקוחות המשרד נמנה נשיא מדינת ישראל, עזר ויצמן, שנאלץ להתפטר מכהונתו לאחר שבאמצעי התקשורת פורסמו ידיעות לפיהן קיבל ויצמן כ-450 אלף דולר מאיש העסקים אדוארד סרוסי מבלי שדיווח על כך, וזאת במהלך כהונתו כחבר הכנסת וכשר. ברנדס טען שהוא חושד שהמידע הודלף על ידי חשב משרדו, אברהם פלקסר. פלקסר נעצר לחקירה לימים אחדים, והתיק נגדו נסגר מחוסר ראיות.
המשרד דורג כמשרד ישראלי מוביל על ידי מדריכי דירוג בין־לאומיים, בהם IFLR1000, Legal 500, Chambers Global ו-Who's Who Legal, וכן על ידי מדריכי דירוג ישראליים כמו BDI ודן אנד ברדסטריט. בשנת 2021 זכה המשרד גם בתואר משרד השנה בישראל לשנת 2021 על ידי ALB (Asian Legal Business) מבית Thomson Reuters.
בין השנים 2015 ועד 2021 נבחר משרד נשיץ ברנדס אמיר על ידי מכון Mergermarket, מכון מחקר בין־לאומי בתחום המיזוגים והרכישות, לשלישייה הראשונה של המשרדים בישראל בתחום. בשנים 2015 ו-2018 דורג המשרד במקום הראשון בתחום המיזוגים והרכישות בישראל.
באפריל 2022 עברה למשרד נשיץ ברנדס אמיר ושות' מחלקת התשתיות והאנרגיה של משרד "עמית פולק מטלון" מחלקת הקניין הרוחני של משרד "איתן מהולל שדות".
נשיץ, ברנדס, אמיר ושות'
בנק הבניה
גטי
נשיץ ברנדס
תחבורה במונגוליה
התחבורה במונגוליה מורכבת מרשת של כבישים, מסילות רכבת, נמלי תעופה ואף נתיבי מים . מאחר שמונגוליה היא בעלת צפיפות אוכלוסייה הנמוכה בעולם, הדבר מקשה על יצירת תחבורה יעילה מחוץ לבירה אולן בטור, בה מתגוררת חצי מאוכלוסיית המדינה.
מאז סוף העשור הראשון של המאה ה-21, עוברת רשת התחבורה של מונגוליה שינויים רבים המתבטאים בסלילת כבישים חדשים והחלפת דרכי העפר הקיימות, וכן שיפור התחבורה האווירית במדינה.
כבישים.
בשנת 2007, רק 2,600 ק"מ מרשת הכבישים של מונגוליה היו סלולים. 3,900 ק"מ אחרים היו מורכבים מחצץ או שעברו עבודה כלשהי. רשת זו הורחבה עד שנת 2014 ל-4,800 ק"מ סלולים, כש-1,800 מתוכם נסללו בשנת 2014 לבדה. נכון ל-2022, מתוך רשת כבישים באורך כולל של 50,000 ק"מ, רק 10,000 סלולים.
בשנת 2019 נפתח הכביש המהיר הראשון במונגוליה, המוביל לנמל התעופה של אולן בטור.
אוטובוסים.
ההיסטוריה של התחבורה הציבורית במונגוליה החלה עם הקמת מועצת ה"מונגולטראנס" ב-1929. קו האוטובוס הראשון במונגוליה עבר בין אולן בטר והעיר אמאגלן, עם 5 נסיעות ביום. כיום, האוטובוסים הם דרך התחבורה הציבורית העיקרית באולן בטור. האוטובוסים עוצרים בתחנות במרווחים של 15 דקות זה מזה, והם פועלים בין 7:00 ל-22:00. נכון ל-2020, באולן בטור פעלו מדי יום 900–950 אוטובוסים. עוד קיימת באולן בטור רשת קווי טרוליבוס.
קיימת תחבורה ציבורית בין אולן בטור לערים אחרות במונגוליה בגדלים שונים, משימוש במיניוואן ועד אוטובוסים.
מוניות.
קיימות באולן בטור 10 חברות מוניות שונות, לצד חברות מוניות בערים קטנות יותר במונגוליה כמו דרחאן, ארדנט וזונמוד. בנוסף, קיים מספר גדול של מוניות לא רשומות שמשתמשות ביישומי איסוף נוסעים.
רכבות.
הרכבת הטרנס-מונגולית מחברת בין מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית מהעיר אולן-אודה שברוסיה ל ארנחוט ולבייג'ינג שבסין דרך אולן בטור. החלק המונגולי במסילת הרכבת הזו הוא 1,110 ק"מ. קו שלוחה מחבר בין דרחאן ומכרות הנחושת של ארדנט, ואחר מחבר את אולן בטור ומכרות הפחם של בגנור.
קו רכבת נפרד עובר במזרח מונגוליה בין צ'ויבלסן לרכבת הטרנס-סיבירית בבורזיה, אולם הוא סגור למעבר נוסעים מעבר לעיירה המונגולית צ'ולונחורוט.
בשנת 2007 העבירה הרכבת 93% מהמטען ו-43% מנסועת הנוסעים (לפי טונות ומרחק נסיעה, בהתאמה). האורך הכולל של רשת מסילות הברזל במונגוליה הוא 1,810 ק"מ
תחבורה ימית.
למונגוליה 580 ק"מ של נתיבי מים, אך רק אגם חבסגל היה בשימוש רחב. הנהרות סלנגה (270 ק"מ) ואורחון (175 ק"מ) נמצאים בשימוש מועט, אם כי ספינות מכס מפטרלות בסמוך לגבול הרוסי. הנהרות והאגמים קופאים בחורף והם בשימוש בדרך כלל בין מאי לספטמבר.
תחבורה אווירית.
נכון ל-2012, ברוב שדות התעופה מבין 21 מרכזי המחוזות במונגוליה היו מסלולי המראה סלולים. אלה הקרובים ביותר לאולן בטור היו חסרי שירות אווירי סדיר.
נמל התעופה הבינלאומי בויאנט אוכאה הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי של מונגוליה, ולצידו נמל התעופה צ'ויבלסן שמציע טיסות למספר ערים בסין.
כביש 2410
כביש 2410 הוא כביש אורך מקומי בתחומי מועצה אזורית אשכול בעוטף עזה. הוא מתחיל בצומת מעון ליד קיבוץ מגן ומסתיים לאחר 8.7 קילומטרים בצומת כיסופים.
מוטי שטיינמיץ
Karen O
גלריה חנינא
גלריה חנינא מקום לאמנות עכשווית היא גלריה שיתופית תל אביבית, המציעה תערוכות ופעילות תרבותית נוספת. במקום מציגים אמנים ישראלים ותיקים לצד מתחילים.
הגלריה הוקמה ב־2008 ביוזמת האמנים יונתן הירשפלד ויקיר שגב. תחילה פעלה ברחוב חנינא 25 ביפו. לאחר מכן עברה לקריית המלאכה בדרום תל אביב, והחלה לפעול כגלריה שיתופית וכמלכ"ר.
חנינא פועלת לקידום שיח תרבותי והשמעת מגוון קולות בעולם האמנות הישראלי. בגלריה נערכות תערוכות וכן ערבי לימוד, קריאה והרצאות, הופעות מוזיקה, הקרנות סרטים ועבודות וידאו ואף ציורי מודל. גלריה חנינא גם משתפת פעולה עם אוצרים אורחים ומאפשרת ליוצרים לפעול בה באופן חופשי.
אמני חנינא: ענבר פרים, שיראל ספרא, שירה ריימן, יקיר שגב, ורד אהרונביץ, ענבל מארי כהן, ראומה חיות, מיכאל יגודין, רועי קורן, ציקי אייזנברג, שירה גפשטיין-מושקוביץ, נטע בכרך, אוסקר אבוש.
אמני חנינא בעבר: שירה טבצ׳ניק, יפעת גלעדי, רעות אסימיני, נעה היינה, גלי גרינשפן, יונתן אופק, צוקי גרביאן, עדי בן חורין, קרן אלה גפן, מוראג רובננקו, אלמה מכנס קז, אמיר פולק, דן אלון, לירון טור-כספא, יונתן הירשפלד, רון וינטר.