אתונה נפגעה בצורה קשה מאוד במלחמה הפלופונסית וירדה מגדולתה, אף שהמשיכה להיות פוליס חשובה. חלק ניכר מהמסחר עבר לרודוס וקורינתוס, אך עדיין נותרו מקורות הכנסה איתנים לאתונה. מצבת האזרחים קוצצה באופן דרסטי; מלמעלה מ-50,000 בתחילת המלחמה הפלופונסית, לכ-25,000 בסופה. למרות צירופה לברית בראשות ספרטה, נותרה אתונה אויבת והמשיכה לבחוש בפוליטיקה היוונית. אתונה נמנעה מלצאת בגלוי כנגדה, אך סייעה לכוחות אופוזיציוניים לספרטה: כך למשל קיבלה פליטים מתבאי ואולינתוס אחרי שאלה הסתבכו עם ספרטה, ואילו המצביא האתונאי קונון היה מפקד הצי הפרסי בקרב קנידוס (394 לפנה"ס) שבו מוטטו הפרסים את העוצמה הימית הספרטנית.
אתונה ניצלה את מעורבותה של ספרטה במלחמה הקורינתית, והחלה לשקם את עצמה במהירות. חומות פיראוס נבנו מחדש בשנת 394/395 לפנה"ס, ובשנת 392 לפנה"ס החלה לשקם את צייה ולהחזיר לעצמה כמה מהאיים שאבדו לה. מסירת השליטה על האוכלוסין היוונים באסיה הקטנה לידי פרס על פי תנאי שלום אנטלקידס נראתה לרבים כבגידה מבישה והיוותה קרקע פורייה ליצירת ברית אתונאית חדשה בשנת 378 לפנה"ס, אם כי ניצניה נזרעו עם כריתת ברית הגנה עם כיוס בשנת 384/3 לפנה"ס. בניגוד לברית הראשונה שכוונה בראש ובראשונה נגד פרס, כוונה הברית הנוכחית כנגד ההגמוניה הספרטנית, אך לא זנחה גם את היוונים תושבי אסיה הקטנה. אתונה הבטיחה שיתוף רב יותר של בעלות הברית בקבלת ההחלטות, אך עד מהרה חזרה לשלוט בברית ביד רמה. הקלרוכיות (צורת התנחלות צבאית) השנואות נאסרו, ויתרה מכך, אזרחים אתונאים לא הורשו להחזיק ברכוש כלשהו על אדמות חברות הברית. בעקבות כינון הברית וחוסר שביעות הרצון הכללית מהתנהלותה של ספרטה, העזה אתונה לצאת נגדה בגלוי. כבריאס הביס את הצי הספרטני בקרב נקסוס בשנת 376 לפנה"ס, ובהמשך כרתה אתונה ברית עם תבאי לאחר שזו הביסה את ספרטה בקרב לאוקטרה (371 לפנה"ס).
אף על פי ששוקמה וייסדה ברית חדשה, לא חזרה אתונה לעמדת הבכורה שהייתה לה במאה ה-5. אמנם מסחרה שגשג וחיי התרבות פרחו עם פעילות הפילוסופים הבולטים של העת העתיקה, אך זה לא הספיק לשימור מעמדה. הברית השנייה פורקה בעקבות מלחמה עם בעלות בריתה בשנים 355-357 לפנה"ס ודור אחד לאחר מכן, ולאחר תבוסתן של אתונה ותבאי בקרב כירונאה (338 לפנה"ס), עברה ההגמוניה באופן סופי לידי מוקדון, שהותיר את אתונה כפוליס בולטת, אך לא חשובה כבעבר.
ההגמוניה התבנית.
תבאי הייתה פוליס חשובה בבויאוטיה וחלק ניכר מהזמן הנהיגה את הליגה הבויאוטית, אך השפעתה הייתה מוגבלת לתחומי בויאוטיה בלבד ובמהלך התקופה הקלאסית נותרה מעצמה מהדרג השני. הניצחון הדרמטי בקרב לאוקטרה פתח תקופה חדשה, ותבאי הוזנקה לעמדת בכורה בפעם הראשונה בתולדותיה.
שחרור קדמאה והחזרת המשטר הדמוקרטי הציבה את תבאי במסלול התנגשות ישיר מול ספרטה. מעשי האיבה לא איחרו לבוא. קרב טגירה הסתיים בניצחון תבני בשנת 375 לפנה"ס ואחריו באו ניצחונות בפוקיס ובפלאטיה שנהרסה על ידי תבאי בשנת 373/2 לפנה"ס. בנוסף, כרתה ברית עם יאסון מפראי, מדינאי תסלי חשוב שניסה לאחד את תסליה תחת הנהגתו. בשנת 372/1 לפנה"ס יצאה שוב תבאי נגד פוקיס והפעם הגיבו הספרטנים במלוא כוחם. צבא ספרטני גדול נשלח בפיקודו של המלך קלאומברוטוס הראשון, אך הניצחון התבני המפתיע בקרב לאוקטרה בפיקוד אפמינונדס שבר את הכוח הספרטני.
התבנים לא הסתפקו בניצחון בלאוקטרה, אלא פלשו לתוך פלופונסוס עצמו בחורף שנת 370/369 לפנה"ס. המדינות האחרות חששו מעליית כוחה של תבאי. אתונה ניתקה את עצמה מהברית עם תבאי וצידדה בספרטה. מעשי האיבה חודשו בשנת 362 לפנה"ס בהתנגשות גדולה בקרב מנטינאה. התבנים ניצחו, אך אפמינונדס נהרג בקרב. תבאי נותרה הפוליס החזקה ביותר ביוון עד סוף מלחמת הקודש השלישית, אך איבדה את ההגמוניה עם מותו של אפמינונדס שהיה אחראי במידה רבה להצלחותיה.
שידוד המערכות בפלופונסוס.
האבדות הכבדות במלחמה נגד תבאי הותירו את ספרטה מרוקנת מכוחה. גרוע מכך - הליגה הפלופונסית התפרקה למעשה. מנטינאה שחומותיה נהרסו רק לפני 15 שנים הקימה את חומותיה מחדש בשנת 370 לפנה"ס והליגה הארקדית התכנסה מחדש. מסניה הוּצאה משליטת ספרטה, מה שפגע באופן קשה ביותר בבסיס כוחה הכלכלי. יסוד מגלופוליס הייתה בעיה חריפה נוספת שספרטה נאלצה להתמודד עמה. בהמשך נוסדה הליגה האכאית בחלקו הצפוני של הפלופונסוס. כל אלה הביאו לירידה תלולה בכוחה של ספרטה שירדה מעמדת הבכורה שלה לעמדה משנית בתקופה ההלניסטית.
עליית מוקדון.
מוקדון לפני פיליפוס.
מוקדון הייתה מלוכה בצפונה של יוון. היוונים ראו את המוקדונים כחצי ברברים, אך המוקדונים עצמם ראו עצמם כבני התרבות היוונית. במשך מאות בשנים הייתה מוקדון מחוץ למשחק הפוליטי היווני. השלטון המרכזי בה היה חלש, מלכיה היו תלויים בגורמים פוליטיים רבי עוצמה וצבאה היה חסר סיכוי מול היוונים.
במהלך התקופה הקלאסית נותרו המוקדונים בשולי הפוליטיקה היוונית. בעת הפלישה הפרסית לסקיתיה בשנת 514 לפנה"ס נכנע להם אמינטס הראשון. בעת הפלישה הפרסית בשנים 480 לפנה"ס - 479 לפנה"ס היה אלכסנדר הראשון, מלך מוקדון בעל ברית פרסי, אך שמר על יחסים טובים עם היוונים והשתתפותו במלחמה הייתה מועטה. בעת המלחמה הפלופונסית הצליח פרדיקס הראשון לנווט את ארצו בין המחנות הנצים מבלי להסתבך במלחמה עצמה. יורשו ארכלאוס ביסס את הממלכה, חיזק את השלטון המרכזי והעביר את הבירה מאגַאי (ורגינה המודרנית) לפלה. מותו של פרדיקס השלישי בשנת 359 לפנה"ס הובילה להכתרתו של פיליפוס השני.
הכתרתו של פיליפוס.
פיליפוס השני, אשר בילה את שנות נעוריו בתור בן ערובה בתבאי ועלה לכס המלוכה בשנת 359 לפנה"ס, היה השליט החשוב ביותר של מוקדון בכל שנות קיומה מאז היווסדה של הממלכה. הוא ירש ממלכה מרוששת ומפולגת, נתונה לאיומי האילירים והתראקים מבחוץ ושסועה ממאבקים פוליטיים מבפנים. הוא הצליח לייצב את הממשל המרכזי, פתח מכרות ישנים וביסס את כלכלת הממלכה וערך רפורמות מקיפות בצבא המוקדוני.
פיליפוס לא הסתפק בביסוס הכלכלי של הממלכה, אלא יזם שורה ארוכה של מסעות כיבוש. נלחם עם שכניו התראקים והאילירים ובסדרת מאבקים ארוכה הצליח להכניעם. המערכה נגד התראקים והאילירים הייתה הארוכה מכולן ונמשכה למעשה עד סוף שלטונו ורק בנו, אלכסנדר, הצליח להדבירם באופן סופי.
מלבד שכנותיו הברבריות, ניהל פיליפוס מלחמה ארוכה נגד אמפיפוליס. המאבק נגד אמפיפוליס היה חשוב במיוחד כי פתח בפני מוקדון את הגישה לים, שנמנעה ממנה לפני כן, והמאבק הסתיים בכיבוש העיר בשנת 357 לפנה"ס. אתונה לא ראתה בעין יפה את בחישותיו בשטח שהיה בתחום השפעתה, אך לא הייתה יכולה למנוע מפיליפוס את כיבושיו.
מלחמת הקודש השלישית.
מלחמת הקודש השלישית (355 לפנה"ס - 346 לפנה"ס) פרצה כתוצאה מהשתלטות פוקית על אוצרות המקדש בדלפי. פוקיס הייתה אזור בצפון מרכז יוון בעל חשיבות משנית בתקופה הארכאית והקלאסית ולא היו לה שאיפות להגמוניה. עם זאת, המלחמות הבלתי פוסקות שהרעידו את יוון במשך מאה השנים האחרונות פתחו את הדרך לניסיונות פוקיים לבסס את מעמדם באזור.
ההשתלטות הפוקית על אוצרות המקדש גרמה להכרזת מלחמת קודש מצדה של הליגה האמפיקטיונית של דלפי. ראשיתה של ליגה זו עוד בתקופה שקדמה להיווסדות הפוליס כישות פוליטית נפוצה. הליגה הייתה חסרת השפעה פוליטית של ממש, אך דאגה לניהול תקין של המקדש בדלפי. כמו כן, הייתה לה סמכות דתית להעניש את החוטאים על פגיעתם בקדושת דלפי. הפוקים השתמשו בכסף הרב שהיה אגור במקדש להקמתו של צבא שכירי חרב גדול והמלחמה עירבה את מרבית הערים החשובות ביוון, כשחלקן תמכו בפוקים מסיבותיהן שלהן וחלקן, ובראשותן תבאי, התנגדו לה.
המלחמה התרחשה כמעט ללא אירועים חשובים והסתיימה בתבוסתה של פוקיס כשהתרוקנו אוצרות המקדש ולא היה באפשרותם לשלם לשכירים. האירוע החשוב במלחמה נגע למעורבותו של פיליפוס, אשר נכנס למלחמה לצדה של תבאי ובשנת 352 לפנה"ס הצליח לנצח את הפוקים בקרב שדה הכרכום. הניצחון זה היה חשוב במיוחד כי כתוצאה ממנו נפלה תסליה לידיו והוא התמנה לטגוס - שליטה של תסליה. יתרה מכך, הפוקים שהפסידו במלחמה איבדו את מושביהם במועצת האמפיטיונית ואלה עברו לפיליפוס - וכך קיבל פיליפוס דריסת רגל חשובה בתוך הפוליטיקה היוונית. תוצאה חשובה נוספת היא דילול כוחן של ערי המדינה העיקריות ביוון. תבאי, שלקחה חלק פעיל במלחמה, נחלשה והדבר היקשה עליה להתנגד לניסיונותיו של פיליפוס לכבוש את יוון כמה שנים לאחר סיום המלחמה.
ביסוס כוחה של מוקדון וכיבוש יוון.
פיליפוס לא הסתפק בצירופה של תסליה למוקדון, אלא ניצל את מעורבותן של ערי המדינה העיקריות במלחמת הקודש השלישית, כדי לבסס את אחיזתו בצפון יוון ובתרקיה. עיקר פועלו נגד היוונים היה באזור כלקידיקי. היריבה העיקרית באזור הייתה אולינתוס - העיר החשובה ביותר באזור זה, ופיליפוס ניהל מערכה דיפלומטית מתוחכמת נגדה: בהתחלה אף כרת עמה ברית הגנה נגד אתונה ומסר לה בשנת 356 לפנה"ס את פוטידיה, אך במקביל המשיך לחתור תחתיה, ובשנת 349 לפנה"ס, כשחש עצמו בטוח בניצחונו, הטיל עליה מצור. אתונה שקלה להתערב ויריבו הראשי, דמוסתנס, כמעט שכנע את האספה לתמוך באולינתוס, אך פיליפוס ניצל את המרד באביה נגד אתונה, והצליח להימנע מהתנגשות עמה. אולינתוס נכבשה בשנת 348 לפנה"ס ודמוסתנס טען שפיליפוס הוא זה שמימן את המורדים והפך ליריבו המר.