בעת שהתמודד לבחירה מחדש בשנת 1994, הכריז חבר הקונגרס המכהן סטיב גנדרסון, נציג מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין, כי תהיה זו הקדנציה האחרונה שלו בבית הנבחרים של ארצות הברית. קיינד, אז עוזר התובע המחוזי בלה קרוס, החיש לייסד מטה בחירות לקראת התמודדות ב-1996. באפריל 1995 נטל חופשה מהפרקליטות ועד יוני התרברב בקיום מסע בחירות אינטנסיבי ברחבי המחוז. בספטמבר 1995 הכריז קיינד באורח רשמי על התמודדותו העד מהרה התגבשה מערכת בחירות מקדימות בת חמישה מתמודדים במפלגה הדמוקרטית, וקיינד ניצח בפריימריז עם 46% מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות התמודד מול ג'יימס הרסדורף הרפובליקני, לשעבר חבר הסנאט המדינתי במדיסון. עת הבחירות ב-1996 רק שני דמוקרטים ייצגו את מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין במהלך המאה העשרים, ורק אחד ב-88 השנים שקדמו לבחירות; התחרות בבחירות החריפה כאשר דמויות פוליטיות לאומיות לקחו בה חלק כדי להביע תמיכה במי מהמועמדים. מטה הבחירות של קיינד תקף את הרסדורף על תמיכתו המוצהרת במנהיגים רפובליקניים כניוט גינגריץ' ודיק ארמי , והשתמש בכך במטרה לקשור אותו למדיניות רפובליקנית לא פופולרית, כגון קיצוץ במדיקר. קיינד ניצח הרסדורף עם 52% מקולות הבוחרים והושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1997.
קיינד היה סגן המצליף הראשי של הסיעה הדמוקרטית תחת הנהגתו של סטני הוייר. בימי הקונגרס ה-112 הצביע עם מפלגתו ב-87% מהזמן, וקודם לכן — בקונגרס ה-111 — ב-94% מהמקרים. במהלך הקונגרס ה-114 של ארצות הברית הוגדר בידי מרכז לוגאר ובידי בית הספר מקורט למדיניות ציבורית של אוניברסיטת ג'ורג'טאון כחבר ה-19 הכי דו-מפלגתי בבית הנבחרים וכהכי דו-מפגלתי במשלחת ויסקונסין אל הקונגרס
קיינד נודע בשל התנדותו להתמודדויותיה של מנהיגת מפלגתו, ננסי פלוסי, לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית הן בשנת 2006 והן בשנת 2018. לאחר שנטלה המפלגה הדמוקרטית את מרב המושבים בבית הנבחרים לאחר בחירות האמצע ה-2006, ביקשה פלוסי מקיינד להתפטר מתפקידו כסגן המצליף הראשי. לאחר בחירות 2018, כשהדמוקרטים זכו פעם נוספת בשליטה בבית הנבחרים, התנגד לפלוסי בשנית ועם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית הצביע בעד ג'ון לואיס.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע קיינד בעד הדחתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. באוגוסט 2021 הכריז קיינד על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
קרלו מולינו
קרלו מולינו (באיטלקית: Carlo Mollino 6 במאי 1905 – 27 באוגוסט 1973) היה אדריכל, מעצב פנים וצלם איטלקי.
ביוגרפיה.
מולינו נולד בטורינו, פיימונטה, בן לאאוג'נו מולינו, מהנדס. במשך השנים גילה עניין במגוון נושאים, שהיו שערורייתיים ממש כמו אמנותו, כגון עיצוב, אדריכלות, תורת הנסתר ומכוניות מרוץ.
פעם יוחסה לו האמירה, "הכל מותר כל עוד הוא פנטסטי." השקפתו זו באה ללא ספק לידי ביטוי במכלול יצירתו. האדריכלות והריהוט של מולינו נודעים ביכולתם לאפשר למשתמשים בהם לחולל שינויים ככל העולה על רוחם.
קרלו מולינו מת בשנת 1973.
אדריכלות.
בשנת 1930 פתח קרלו מולינו את הקריירה שלו כאדריכל בעיצוב בית בפורטה דאי מארמי וזכייה בפרס ג. פיסטונו לאדריכלות. בין 1933 ל-1948, עבד מולינו במשרד של אביו, והשתתף בכמה תחרויות אדריכלות, בהן בניין אגודת האיכרים בקוניאו, "בית הפשיסטים" בווֹגֶרָה, ואחרי מלחמת העולם השנייה, "האנדרטה לפרטיזן", שנוצרה בשיתוף עם הפסל אומברטו מסטרויאני. "האנדרטה לפרטיזן" הוצבה בבית הקברות ג'נראלה בטורינו אחרי הזכייה בתחרות.
בין 1936 ל-1939 עיצב מולינו, יחד עם ויטוריו באודי די סלבה, את בניין Società Ippica Torinese בטורינו, שנחשב ליצירת המופת שלו. ואולם, בניין זה נהרס בשנת 1960. יצירה זו פורקת את עול העבר והמשטר, דוחה את האסכולה הרציונליסטית ושואבת את השראתה מאלוור אלטו ואריך מנדלסון.
קרלו מולינו אהב את ההרים והיה גולש סקי נלהב; הוא כתב את הספר "Trattato sul Discesismo", שבו הוא מסביר את טכניקת הסקי האישית שלו באמצעות איורים רבים. הוא עיצב כמה בתים הרריים, כמו "קאזה דל סולה" בצ'רוויניה, Aosta Valley וה-Slittovia
של האגם השחור ב-Sauze d'Oulx בפיימונטה. ביצירה זו, נגלית לעין כל אמנותו של מולינו: מרפסת גדולה, מודרנית המזדקרת מגוף המבנה העיקרי סותרת את החומרים המסורתיים של הבניין. בניין זה, הניצב על מדרונות הסקי ונגיש בנמשך החורף רק באמצעות מגלשיים, שוקם בשנת 2001 וכיום משכן תערוכות מתחלפות.
בשנת 1952 תכנן מולינו את אודיטוריום RAI בטורינו. הבניין עבר שחזור רדיקלי בשנת 2006, שכלל שינויים ניכרים במבנה המקורי.
במחצית הראשונה של שנות ה-60, עמד בראש צוות אדריכלים, שהיה אחראי לתכנון רובע INA-Casa בטורינו והגיע למקום השני, אחרי פייר לואיג'י נרווי, בתחרות לתכנון בניין Palazzo del Lavoro בטורינו לחגיגות יובל ה-100 לאיחוד איטליה (1961).
בשנות חייו האחרונות (בין 1965 ל-1973) תכנן מולינו את שני הבניינים שהוציאו לו מוניטין: בניין לשכת המסחר (Camera di Commercio) והתאטרו רג'ו די טורינו, שניהם בטורינו. לפני מותו השלים את התוכניות למרכז הניהול של פיאט בקנדיולו, בניין AEM בטורינו, ומועדון הים התיכון בססטריארה.
ריהוט.
שיא עולמי במחירו של פריט ריהוט מן המאה ה-20 נקבע ביוני 2005, כשרהיט שעיצב קרלו מולינו נמכר במכירה פומבית בגלריות כריסטי'ס בניו יורק: שולחן עץ אלון וזכוכית שעוצב ל"קאזה אורנגו" משנת 1949 נמכר ב-$3,824,000.
יצירתו נכללה בתערוכה "איטליה בעבודה" 1954-1950, שהביאה אותו ועוד מעצבים תעשייתיים לידיעת הציבור האמריקאי.
המיסיונים הפרנציסקניים בסיירה גורדה דה קרטרו
המיסיונים הפרנציסקניים בסיירה גורדה דה קרטרו (בספרדית: Misiones franciscanas de la Sierra Gorda de Querétaro) הם חמישה מבני מיסיון שנבנו על ידי מסדר הפרנציסקנים באזור במדינת קרטרו במרכז מקסיקו שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית בשנת 2003. הם מיוחסים ל מהמסדר הפרנציסקני, שייסד גם מיסיונים חשובים ב.
חמשת המיסיונים הם: סנטיאגו דה חלפן (Santiago de Jalpan) ונואסטרה סניורה דה לה לוס דה טנקויול (Nuestra Señora de la Luz de Tancoyol) בעיירה , סנטה מריה דל אגואה דה לנדה (Santa María del Agua de Landa) וסן פרנסיסקו דל ואייה דה טילקו (San Francisco del Valle de Tilaco) בעיירה , וסן מיגל קונקה (San Miguel Concá) בעיירה . חזיתות הכנסיות הללו חשובות בגלל סגנון "מסטיסו בארוק", המראה השפעה ילידית משמעותית של האינדיאנים מהקבוצה האתנית של שבנו אותם.
האזור.
הוא אזור אקולוגי שמרכזו בשליש הצפוני של מדינת קרטרו ומשתרע עד מדינות גואנחואטו, אידלגו וסן לואיס פוטוסי. האזור נמצא על שלוחה של רכס ההרים ומורכב מסדרה של שרשראות הרים שכיוונן מצפון-מערב לדרום-מזרח. בתוך קרטרו, המערכת האקולוגית נמשכת ממרכז המדינה החל בחלקים מהרשויות ו ומכסה את כל שטחי הרשויות , , , ו, בסך הכל שטח של 250 קילומטרים רבועים.
כל סיירה גורדה מאופיינת בשטח טרשי מאוד, הכולל קניונים והרים תלולים. הגבהים נעים בין 300 מטרים בלבד מעל גובה פני הים בקניון ריו סנטה מריה (Río Santa María) בחלפן ועד ל-3,100 מטר בסרו דה לה פינגואיקה (Cerro de la Pingüica) בשטח הרשות פינל דה אמולס. המיקרו סביבות של האזור נעות בין יערות מחטניים, יערות אלון, המצויים בעיקר בפסגות הרים, בננות ושדות קני סוכר בקניונים העמוקים יותר. בצד המזרחי יש יערות נשירים. בצד המערבי, הגובל ב, ישנם תנאי מדבר ומדבר למחצה, עם מגוון קקטוסים וסבך שיחים עמידים ליובש. בין מאפייניו ניתן למצוא את הפסגות הקשורות לסיירה אלטה דה אידלגו (Sierra Alta de Hidalgo), יערות האורנים של סמוראנו (Zamorano), קניון אקסטורקס (Extorax) ומורדות ואסמסונטה (Huazmazonta), העמקים בין ההרים בהם שוכנים חמשת המיסיונים וסדרת הגבעות המובילות אל . השינויים הגדולים בגובה ובכמות המשקעים יוצרים תנאים להתפתחות מגוון רחב של צמחייה וחיות בר.
היסטוריה.
אף שהיה מעט בניין ערים באזור זה בתקופה הפרה-קולומביאנית, כשהשיא היה בין המאות ה-6 וה-10, ערים אלה ננטשו הרבה לפני שהספרדים הגיעו במאה ה-16. בתקופה זו, העמים הילידים של האזור היו לקטים-ציידים נוודים למחצה, כגון ה, ה, ה וה, המכונים בדרך כלל יחד כ. בנוסף, נמצאו גם קבוצות של ווסטקה (Huasteca). הספרדים שלטו במערב הרחוק ובמזרח הרחוק של סיירה גורדה (כיום במדינות גואנחואטו ואידלגו), אך לא יכלו להשתלט על המרכז במה שנמצא כיום בקרטרו. הסיבה לכך היא השטח הטרשי וההתנגדות העזה, במיוחד על ידי החונאס.