חזירים.
בכמה הזדמנויות האשים נשיא הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, את ישראל בשחרור חזירי בר כדי להרוס שדות חקלאיים בגדה המערבית כדי להפחיד חקלאים פלסטינים. ב-5 במאי 2016, ילדה פלסטינית בת 10 ננשכה בידה על ידי חזיר בר או חזיר וסבלה מהלם כתוצאה מכך. פלסטינים האשימו את המתנחלים בשחרור מכוון של חזירים כדי לתקוף בכוונה כפריים כדרך להרחיק אותם מאדמתם.
בעוד שאחרים טענו שגדר ההפרדה "השפיע על בית הגידול של חזירי בר, מה שעשוי להוביל לריכוזים גבוהים יותר של אוכלוסיית החיה באזורים מסוימים."
חולדות.
האשמות הקשורות לחולדות הופיעו בחדשות ב-13 במרץ 2018 כשמנחה הטלוויזיה הירדני ד"ר באכר אל-עבאדי אמר לצופים שלו בערוץ הראשי בטלוויזיה הירדנית:
"הישות הציונית אספה את כל החולדות הנושאות את מגפת דבר הבלוטות בנורווגיה, ושיחררה אותן בכל מחוזות מצרים ליד סיני. לפי מספר מקורות מצריים, מבצע זה התרחש בשנת 1967, וחולדות אלו עדיין קיימות בכמות גדולה מאוד. חולדות אלו מתרבות מהר מאוד וגורמות לפגיעה משמעותית בגידולים. הם טורפים את היבולים הללו מהר מאוד והורסים מגדלי החמצת תבואה. אפילו ילדים אינם בטוחים מהם. חולדות אלה נושכות לעיתים קרובות גפיים של ילדים. לפי מקורות אלו, הישות הציונית, מאז תחילת הנורמליזציה של קשריה עם קהיר, הצליחה להבריח למצרים דשנים כימיים וזרעים רקובים, מה שהוביל להרס של שטחי אדמה ויבולים נרחבים במצרים. מדובר במבצע אסטרטגי מתוכנן היטב, עם השלכות לטווח קצר ולטווח ארוך, אך המטרה הברורה היא להשמיד את העולם הערבי."
זוחלים.
בפברואר 2018, חסן פירוזאבאדי, יועץ צבאי של המנהיג העליון האיראני עלי חמינאי, האשים את מדינות המערב, כולל ישראל, בריגול אחר אתרי גרעין איראניים באמצעות לטאות וזיקיות, שלדבריו מושכים "גלי אטום". "גילינו שהעור שלהם מושך גלים אטומיים ושהם היו מרגלי גרעין שרצו לגלות היכן בתוך הרפובליקה האסלאמית של איראן יש לנו מכרות אורניום והיכן אנו עוסקים בפעילות אטומית", אמר.
פרשנות על דפוסים.
ג'יימס היידר כתב ב"טיימס" וקשר את התגובות לתקרית הכריש לאלו לתקרית הנשר וייחס את התגובות במדינות ערב ל"פרנויה בקרב אויבי ישראל וחבריה הנומינליים", והוסיף כי "הראיות לכך שהמוסד משתמש בבעלי חיים הן מועטות".
גם ג'קסון דיהל מ"וושינגטון פוסט" קישר בין שני האירועים, וכתב שתקשורת ופקידים ערביים שמפיצים שמועות של כרישי המוסד וציפורי ריגול "ראוי ללעג", בעודו מזכיר את התיאוריה של ברט סטפנס, שתיאוריות הקונספירציה הן דוגמה ל"השפלה של המוח הערבי", כתב דיהל שלפרנויה למעשה יש גם הסבר שפיר יותר, שכן הפעולות החשאיות האמיתיות של ישראל "פנטסטיות כמעט כמו פנטזיות".
בשנת 2011 פרסם ג'יהאד אל חזן מהעיתון הלבנוני דאר אל חייט טור המנתח תיאוריות קונספירציה הקשורות לבעלי חיים, והסביר שמושג הקונספירציה אינו מיוחד לערבים. לדברי דאר אל חייט, אנשים "תמיד מחפשים הסברים שמתאימים לדעות הקדומות או לגחמותיהם, אפילו שהסברים כאלה נותנים לרוב לאמת, היגיון והיגיון סטירת לחי".
גיל ירון כתב בטורונטו סטאר ש"בעלי חיים רבים ללא ספק משרתים בצבא ובשירותי הביטחון של ישראל: כלבים מרחרחים פצצות ואלפקה עוזרת למטפסי הרים לשאת את משאם. [...] אבל סיפורים על שימוש בכרישים, ציפורים, מכרסמים או כפי שנטען גם בחרקים בשירות הצבא הם יותר פרי דמיון מאשר עובדה קשה."
מנחם בן שלמה
רבי מנחם ברבי שלמה היה פרשן מקרא, מדקדק וראש ישיבה שפעל ברומא שבאיטליה במאה ה-12. חיבר את מדרש שכל טוב שהוא פירוש על התורה בדרך הדרש והדקדוק ומשולבים בו פסקי הלכה. בנוסף, חיבר ספר בשם "אבן בחן" על ענייני דקדוק ולשון.
קורות חייו.
נולד לאביו רבי שלמה ב"ר יצחק בעיר רומא בערך בשנת 1100 .
רבי מנחם למד תורה מפי אביו וכן מפי עוד כמה חכמים אחרים ששמם לא ידוע אך פעמים רבות בספריו הוא מביא דברים בשמם תחת הכינויים "רבותיי" ו"מוריי". כשגדל רבי מנחם החל לשמש כראש הישיבה בעירו.
רבי אברהם אבן עזרא שביקר ברומא בשנת 1145, התיידד עם רבי מנחם ואף כתב כמה שירים לכבודו.
רבי בנימין מטודלה שביקר ברומא בשנות ה-70 של המאה השתים עשרה, מזכיר את "ר' מנחם ראש הישיבה" כאחד מראשי קהילת רומא שעימם נפגש במהלך ביקורו.
רבי מנחם שאל כמה שאלות הלכתיות את רבי שלמה ברבי אברהם ברבי יחיאל (אחיינו של בעל הערוך) .
לרבי מנחם היו 3 בנים- שאלתיאל ידידיה ויצחק והוא מזכירם בהקדמת ספרו אבן בוחן.
לא ידועה שנת פטירתו של רבי מנחם.
חיבוריו.
שכל טוב.
בשנת ד'תתצ"ט (1139) חיבר רבי מנחם את ספרו "מדרש שכל טוב" שהוא פירוש על חמישה חומשי תורה. החיבור נקרא כך על שם הכתוב בתחילת ספר משלי: .
חלק מהפרושים במדרש לקוחים מהגמרא וממדרשי חז"ל, ורבי מנחם עיבד, קיצר ופירש אותם כדי שיהיו מובנים ומסודרים על סדר הפסוקים. פירושים רבים אחרים מבוססים על חוכמת הדקדוק. בתוך הפירושים על סדר הפסוקים, שילב רבי מנחם גם נושאים שלמים של פסקי הלכה שקשורים לפרשה. בראש כל פרשה כתב רבי מנחם מהלך שבו הסביר את הקשר בין סוף הפרשה הקודמת לתחילת הפרשה הזאת.
למרות שבמקורו נכתב הפירוש על כל חמישה חומשי תורה חלק מכתבי היד אבדו ושרד רק הפירוש על חומש בראשית, חלק מחומש שמות (עד פרשת יתרו) וכמה עמודים בודדים מתחילת פרשת ויקרא. בשנים ה'תר"ס-ה'תרס"א (1900-1901), הספר הודפס לראשונה על ידי שלמה בובר בעיר ברלין.
אבן בחן.
בכג טבת ד'תתק"ג (1143) סיים רבי מנחם את כתיבת ספרו אבן בחן. לפי עדותו, כתיבת הספר ארכה חמישה חודשים. הספר עוסק בדקדוק עברי ובשלוש עשרה מידות שהתורה נדרשת בהן.
בהקדמתו הוא כותב שמטרת כתיבת הספר הייתה להכין את בניו ידידיה, שאלתיאל ויצחק ללימוד התנ"ך.
הספר מחולק לחמישים שערים.
השער הראשון מכונה על ידי המחבר "חלק היסודות" והוא מילון שבו כינס רבי מנחם את השורשים של השפה העברית על פי שיטתו של מנחם בן סרוק ומבאר את משמעותם. הערכים מסודרים על פי סדר הא-ב ובתוך כל אות מחולקים לארבע קבוצות המכונות "מעלות", במעלה הראשונה- שורשים בני אות אחת, במעלה השנייה-שורשים בני 2 אותיות, במעלה השלישית- שורשים בני 3 אותיות, ובמעלה הרביעית- שורשים בני 4 אותיות ומעלה.
בשערים 2–37 מבאר רבי מנחם כללי דקדוק שונים.
ובשערים 38–50 עוסק רבי מנחם בביאורם של י"ג המידות שהתורה נדרשת בהן.
הספר שרד בכתב יד יחיד שהועתק בשנת ה'שי"ב (1552). בסוף השער החמישי דילג המעתיק לאמצע שער ארבעים ותשע, כך שחלק גדול מהספר אינו בידינו כיום אך אפשר לעמוד באופן כללי על תוכנו בכלל שהמחבר כלל בהקדמתו תוכן עניינים ובו כתב במה יעסוק בכל שער מספרו.
אושפלאו
דיוויזיית הצנחנים העשירית (ורמאכט)
דיוויזיית הצנחנים העשירית (בגרמנית: 10. Fallschirm-Jäger-Division) הייתה דיוויזיית פאלשירמייגר של הלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה בסוף המלחמה. הדיוויזיה כללה כוחות מוצנחים בשמה בלבד ולוחמיה נלחמו כחי"ר סדיר.
הדיוויזיה הוקמה במרץ 1945, בפיקודו של גוסטב וילקה, מתוך אוסף שונה של יחידות לופטוואפה, כולל יחידות צנחנים קיימות מהזירה האיטלקית, וצוותים מ- Jagdgeschwader 101. הוא הכיל את רגימנטים הצנחנים ה-28, ה-29 וה-30 ואת רגימנט הארטילריה המוצנחת ה-10.
הדיוויזיה לחמה באוסטריה ובמוראביה, ונכנעה לצבא הסובייטי במאי 1945 בתום המלחמה.
אושפלוב
אשר זליג ויצמן
אשר זליג ויצמן (1873 – 1943) היה פעיל ציוני בפולין ובארץ ישראל, עורך השבועון הציוני בפולנית "גלוס ז'ידובסקי". מנהל הסוכנות הארץ-ישראלית של חברת הביטוח "פניקס". מראשי התאחדות הציונים הכלליים בארץ ישראל. גיסו של חיים ויצמן.
ביוגרפיה.
נולד בווישוגרוד שבפולין, בנו של שמואל ויצמן. קיבל חינוך תורני, ולאחר מכן בבית הספר התיכון למסחר בוורשה ובבית הספר גבוה למסחר. בבחרותו החל בפעילות ציונית. היה ציר בכמה קונגרסים ציוניים, החל מהקונגרס ה-3 ועד הקונגרס ה-19. בעשור הראשון של המאה ה-20 היה עורך השבועון הציוני בפולנית "גלוס ז'ידובסקי".
בשנת 1908 נשא לאשה את רופאת השיניים פרומה ויצמן, בת עוזר ויצמן ואחותו הבכורה של חיים ויצמן. לאחר נישואיהם עלו לארץ ישראל. בשנת 1910 התמנה למנהל בית החרושת "עתיד" בחיפה, שבין מקימיו היה גיסו טוביה דוניה.
היה פעיל בפעילות ציונית וציבורית. בקיץ 1914 יצא לפולין בעניינים ציבוריים, ועקב מלחמת העולם נשאר בפולין ומנותק מאשתו שנשארה בארץ. היה פעיל במרכז ציוני פולין והתמנה למזכירו הכללי. ייסד בתי תמחוי לעזרת יהודים עניים, השתתף ביסוד "המכבי" בפולין והיה ממייסדי תנועת הצופים העבריים "השומר", שאחר כך הפכה ל"השומר הצעיר".
אשתו הצליחה לצאת לטורקיה ולקבל רישיון להמשך נסיעתה לפולין, ובשנת 1918 הגיעה לפולין. בשנת 1919 הם שבו לארץ ישראל והתגוררו בחיפה. בשנת 1920 טיפל יחד עם גיסו יחיאל ויצמן בעזרה לזאב ז'בוטינסקי בעת שנכלא בכלא עכו.
בשנות ה-20 התמנה למנהל מחלקת ההספקה של ההנהלה הציונית ועבר להתגורר בירושלים. בשנים 1924 – 1929 שימש הגזבר הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים ופיקח על הקמת בנייניה.
בשנות ה-20 וה-30 שימש המנהל הארצישראלי של חברת הביטוח "פניקס", שהייתה קשורה בחוזה עם קרן קיימת לישראל. לאחר התמוטטות החברה בשנת 1936 ניסה ויצמן להשיג הסכם עם חברת ביטוח אחרת, אך ללא הצלחה.
היה חבר פעיל ב"הגנה" ושימש מנהל החשבונות שלה. היה פעיל ב"חברה העברית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה" ופעל לביסוסה ולמימון חקירותיה, ובמיוחד לביסוס הספרייה לידיעת הארץ שהחלה להוציא.