המקור הראשון שניתן להוכיח לקשר בין הדגל האדום עם הצלב הלבן למלך דני ולממלכה עצמה, נמצא בספר המגינים הדני ("Gelre Wapenboek") אשר נכתב בין השנים 1340–1370 (מקורות אחרים טוענים 1378-1386) על ידי גלדר קלאס הינן ("Geldre Vlaes Heinen"). הספר מתאר יותר מ-1,700 שלטי אבירים, מכל אירופה, בצבעים. הספר נמצא כיום בספריה המלכותית של בריסל ("Bibliothèque royale Albert Ier"")
בצידו האחורי של עמוד 55, אנו רואים את שלט האצולה הדני מוקף בקסדה מקורננת. מאחורי הקרן השמאלית מצויר רומח עם דגל המציג צלב לבן על רקע אדום. משמאל למגן מופיע הכיתוב "die coninc van denmarke"
("מלך דנמרק"). זהו המקום הידוע הראשון המציין באופן וודאי את צבעי ה"'דנברוו". הצלמית הזאת צוירה על מנת לאשש טענה קודמת לקיומו של הצלב בשלט האצולה של ואלדמר אטרדאג ("Valdemar Atterdag") משנת 1356 ולאמת כי זהו דגלה של דנמרק. כמו כן הציור זהה כמעט לגמרי לציור בספר שלטי אצולה ישן המתוארך למאה ה-15 מהארכיון הלאומי של שוודיה ("Riksarkivet").
אנו מכירים גם עדויות מתקופתו של המלך אריק מפומרניה המקשרים בין הדנברוו לממלכת דנמרק.
החותם המלכותי שלו כמלך איחוד קאלמאר מציג את שלושת האריות של סמל דנמרק בשדה הימני העליון, בגרסה זו האריות אוחזים בדגל הדנברוו. הצלב אשר מחלק את המגן לארבעה רבעים זוהה גם הוא כצלב דנברוו אך יש החולקים על טענה זו, מאחר שהמגן ייצג את שלוש הממלכות של האיחוד הגיוני יותר שהיה זה הצלב שעל הדגל שהמלך אריק ניסה להכניס לשימוש: צלב אדום על רקע צהוב.
חוקים וגרסאות לדגל.
לדנמרק אין חוקים מסודרים הנוגעים לדגל, אך ישנם מספר רב של תקנות ונהלים המפוזרים על מספר רב של מסמכים מתקופתו של המלך כריסטיאן הרביעי עד לימינו.
הדגל הלאומי.
צורתו וגודלו של הדגל ("Koffardiflaget") לשימוש על ספינות צי הסוחר מוזכר בתקנה מה-11 ביוני 1748 אשר מפרטת: "דגל אדום עם צלב לבן ללא קצה מפוצל, עוביו של הצלב הלבן חייב להיות 1/7 מגובהו של הדגל, שני המשטחים הראשונים חייבים להיות ריבועים, ושני השטחים השניים חייבים להיות ביחד של 6/4." היחסים המדויקים הם: 3:1:3 לגובה, ו: 3:1:4.5 לרוחב. ההגדרות הללו הן היחסים המדויקים לדגל הלאומי אשר משמש גם כדגל האזרחי ("Stutflaget") וגם כנס הימי האזרחי ("Handelsflaget") (עיצובים זהים).
תקנה מעניינת משנת 1758 מחייבת ספינות דנית לציין על דגלם את סמל המלך על מנת להבדין בינן לבין ספינות הצי המלטזי, עקב הדמיון הרב בין דגלם לדגל מסדר סנט ג'ון (הידוע גם בשם מסדר ההוספיטלרים). ככל הידוע תקנה זו מעולם לא בוטלה, אך גם אינה נאכפת.
בהתאם לתקנה מה-11 ביולי 1748 צבעי הדגל הם אדום פשוט, אשר נקרא כיום "Dannebrog rød" ("אדום דנברוו"). המקור היחידי לצביעת בדים בצבע אדום בשנת 1748 היה משורש הצמח פואת הצבעים, אשר ממנו ניתן לייצר צבע אדום בוהק (אותו הצבע אשר שימש לצביעת מעיליהם האדומים של החיילים הבריטים). החברה הפרטית "דנסק סטדנדרט" קטלגה את הצבע במספר 189c על פי קוד הצבעים של פנטון.
במהלך 150 השנים הבאות אף אחד לא ציית לממדים אשר הותוו בתקנה משנת 1748, אפילו לא הממשלה. בשנת 1892 צוין בסדרה של צווים כי אורכם של שני השדות השניים יהיה 6/4. כמה אנשים התעניינו, מדדו ומצאו כי אורך של 6/4 גורם לדגל להראות עמום וכל גרסה נוספת תעשה בלתי חוקית במהרה. הם גם ציינו כי הדגלים אשר היו בשימוש, אורכם נטה לטווח בין 7/4 ל-13/6. ועל כן במאי 1893, פורסמה תקנה לכל מפקדי המשטרה, המנחה אותם שלא להתערב בכל מקרה שאורכו של הדגל חורג מאורך 6/4 אך לא יותר מ-7/4, בהתחשב בעובדה כי זוהי הפרת החוק היחידה.
תקנה זו עודנה בתוקף היום ועל כן הממדים החוקיים של הדגל הלאומי הם בין 3:1:3 לגובה / 3:1:4.5 לאורך ועד 3:1:3 לגובה / 3:1:5.25 לאורך. מצב זה עודנו מבלבל וכך ב-4 במאי 1927 פורסמה תקנה נוספת המנחה את ספינות הסוחר הדניות לקיים את התקנה משנת 1748.
דגל המדינה והדגל הימי.
הן לדגל המדינה ("Splifflag") והן לדגל הימי ("Orlogsflag") יש מאפיינים דומים אך מדובר למעשה בשני דגלים נפרדים. הספליטפלאג הוא הדגל הדני, בעל זנב מפוצל, צבעו אדום-דנברוו והוא בשימוש יבשתי. האורלוגספלאג הוא דגל דומה, אך צבעו אדום עמוק יותר והוא בשימוש ימי בלבד.
אורלוגספלאג ללא כל סימון עליו מותר בשימוש הצי המלכותי הדני. אולם ישנם מספר חריגות מותרות, מספר חברות וארגונים אמצו את הדגל במרוצת השנים, בנוסף האורלוגספלאג מתואר ככזה רק אם הוא נקי מכל סימון, אחרת הוא פשוט ספליטפלאג.
התקנה הראשונה אשר דנה בדגל המדינה מתוארכת ל-27 במרץ 1630, שם מנחה כריסטיאן הרביעי כי לדפסניונסקיב ("Defensionnskibe") הנורווגיות (ספינות סוחר חמושות) מותר להניף את הספליטפלאג רק כאשר הן לוחמות תחת הצי הדני. בשנת 1985 הופצה למספר ערים בשלדוויג פקודה המציינת כי על כל הספינות הדניות להניף את הדגל הדני ובשנת 1690 נאסר על ספינות הסוחר להניף את הספליטפלאג, למעט הספינות אשר הפליגו להודו, אמריקה ולאורך חופי אפריקה. בשנת 1741 הותר לחברת הודו המזרחית הדנית להניף את הספליטפלאג כאשר היא עוברת את קו המשווה, דבר אשר מאשר את קיומה של התקנה משנת 1690.
ברור היה כי היא בלבול כלשהו לגבי צורתו של הדגל כיוון ובשנת 1696 האדמירליות הדנית הציגה למלך הצעה לסטנדרטיזציה של מידות הדגל. באותה השנה יצא צו מלכותי אשר הורה על מידותיו וצורתו של הספליטפלאג, צו זה מכונה Kongeflaget ("דגל המלך"): "הצלב חייב להיות 1/7 מגובהו של הדגל, שני השדות הראשונים חייבים להיות בצורת ריבוע ובגובה שלוש פעמים עוביו של הצלב. שני השדות הנוספים חייבים להיות מלבניים ואורכם 1.5 אורכם של השדות הריבועיים. אורכם של הזנבות יהיה שווה לאורכו של הדגל"
מידות אלו הן הבסיס למידותיהם של הספליטפלאג ושל האורלגספלאג כיום. על אף שהמידות שונו במקצת. המונח "אורלגספלאג" נטבע לראשונה בשנת 1806 לציון הצי המלכותי הדני.
משנת 1750 בקירוב ועד 1800 מספר ספינות וחברות אשר היו תחת שימושה של הממשלה קיבלו אישור להנפת הספליטפלאג. ומאמצע המאה ה-19 ועד לסופה, ובמיוחד לאחר 1870 ארגונים, מוסדות וחברות פרטיות נוספות קיבלו אישור הנפה של הספליטפלאג.
בהחלטה מלכותית מה-25 באוקטובר 1939, עבור הצי המלכותי, הוחלט כי האורלגספלאג הוא למעשה ספליטפלאג בצבע אדום עמוק ("Kraprød" או "Dybrød"). כמו לדגל הלאומי, לא נקבע הגוון המדויק אך התקופה המודרנית הוא נקבע על 195u. כמו כן המידות והצורה שונו במקצת ונקבעו כך: ""הצלב חייב להיות 1/7 מגובהו של הדגל, שני השדות הראשונים חייבים להיות בצורת ריבוע ובגובה 3/7 מגובהו של הדגל. שני השדות הנוספים חייבים להיות מלבניים ואורכם 5/4 מאורכם של השדות הריבועיים. אורכם של הזנבות יהיה 6/4 מאורכם של השדות המלבניים". (מידות הדגל התקצרו במלבנים ובזנבות לאור התקנה משנת 1696).
הנס המלכותי.
הגרסה הנוכחית של הנס המלכותי הדני נכנסה לשימוש ב-16 בנובמבר 1972, כאשר המלכה מרגרטה השנייה אימצה גרסה חדשה לשלט האצולה האישי שלה. הנס המלכותי הוא ספליטפלאג (דגל דנמרק בעל זנב מפוצל) אשר במרכזו שלט האצולה המלכותי הנתון בתוך ריבוע לבן. גודל הריבוע הלבן הוא ביחס של 56:107 לגודלו של הדגל.
קלינט איסטווד
קלינטון "קלינט" איסטווד, הבן (באנגלית: Clinton "Clint" Eastwood, Jr; נולד ב-31 במאי 1930) הוא שחקן, במאי, מפיק קולנוע ומלחין קולנוע אמריקאי.זוכה חמישה פרסי אוסקר - שני פרסים כבמאי, שני פרסים כמפיק ופרס הוקרה אחד.
איסטווד ידוע בעיקר בזכות תפקידיו כאיש קשוח וחסר פשרות, למשל בסרט "הארי המזוהם", בטרילוגיית "האיש ללא שם", סדרת מערבוני הספגטי של סרג'ו לאונה, ובפרט בסרט "הטוב, הרע והמכוער" שבו גילם את "בלונדי" ("הטוב"). כבמאי הוא מוכר בזכות סרטי דרמה שטבועה בהם פסימיות כגון "הבלתי נסלח", "מיסטיק ריבר" ו"מיליון דולר בייבי".
ביוגרפיה.
איסטווד נולד בסן פרנסיסקו, בקליפורניה שבארצות הברית. הוריו הם רות' ווד וקלינטון איסטווד האב. התגייס לצבא בשנת 1951 והשתחרר בשנת 1953. נרשם למכללת לוס אנג'לס ללמודי מנהל עסקים אך נשר לאחר זמן קצר. לאחר מכן, חתם על הסכם לשישה חודשים עם אולפני יוניברסל וכיכב בתפקידים משניים בסרטים סוג ב' כמו "נקמת היצור" ו"ליידי גודייבה".
הפריצה הגדולה של איסטווד התרחשה בעקבות המערבון "בעבור חופן דולרים" (1964), שביים סרג'ו לאונה, תפקיד שהפך אותו לכוכב בינלאומי. סרטים נוספים בטרילוגיה הם "הצלפים" (1965) ו"הטוב, הרע והמכוער" (1966).
ב-1971 החל את קריירת הבימוי שלו בבימוי הסרט "מיסטי" (על שדרן רדיו מנומנם ומעריצה אובססיבית). ב-1992 ביים ושיחק בסרט "בלתי נסלח" וזכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. סרט זה שבר את התבנית הקלאסית של המערבון האמריקאי (הטוב, הרע והנערה), ונחשב כיום למסמל את סיום תקופת המערבונים. בשנת 1995 הפיק וביים את הסרט הגשרים של מחוז מדיסון בשנת 2005 זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר בשנית, על סרטו "מיליון דולר בייבי". ב-2008 ב"גראן טורינו" נפרד איסטווד מדמות הפטריוט שגילם בסרטים קודמים.
לאיסטווד שמונה ילדים משש נשים שונות, אך היה נשוי רק פעמיים, בסוף אוגוסט 2013 התגרש מאשתו זה 17 שנה דינה מריה רואיז.
בנו, סקוט איסטווד, הוא שחקן ודוגמן. בתו פרנצ'סקה איסטווד , מהשחקנית פרנסיס פישר, אף היא שחקנית, דוגמנית, מנחת טלוויזיה ואשת חברה. בשנת 2012 אשתו דאז דינה ופרנצ'סקה היו משתתפי תוכנית ריאליוי "בבית של איסטווד".
עמדותיו הפוליטיות.