אנדרטת הזיכרון הלאומית לטיסה 93 נמצאת סמוך לעיירה שנקסוויל שבפנסילבניה, מקום התרסקות המטוס. בתחילה הייתה אנדרטת זיכרון זמנית שממוקמת כ-500 מטר ממקום ההתרסקות. האנדרטה כללה גדר באורך 40 רגל (כ-12 מטר) שהמבקרים באתר יכולים לשים עליה חפצים שונים דוגמת דגלים ופרחים. באתר מוצבים גם ספסלים שעליהם חקוקים שמותיהם של הנוסעים ואנשי הצוות שנהרגו בהתרסקות. האנדרטה הקבועה נפתחה לאחר 14 שנה של תכנונים ופיתוח, ב-10 בספטמבר 2015. האנדרטה כוללת קיר עם שמות הנספים, ומגדל בגובה 28 מטר, המכיל 40 פעמוני רוח.
אנדרטאות זיכרון רבות אחרות נבנו במקומות שונים ברחבי ארצות הברית. כמו כן מספר מלגות וקרנות צדקה על שמם של ההרוגים בפיגועים הוקמו על ידי משפחות ההרוגים ועל ידי ארגונים ואישים פרטיים.
אנדרטאות ושאר אתרי הנצחה הוקמו גם במדינות אחרות, כגון האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים שבעמק הארזים בישראל.
להקת התראש מטאל האמריקאית סלייר כתבה את השיר "ג'יהאד" העוסק בפיגוע מנקודת מבטו של המחבל מוחמד עטא ומציג אותו כרוצח שפל ותת אנושי וגם כעיוור שהולך אחרי האסלאם ללא שום חשיבה על מעשיו. השיר יצא באלבום Christ Illusion ב-2006.
בפתח תקווה הוקמה אנדרטה בשם "שער התקווה" ובה שני מגדלים קורסים ועליהם מצוירת קשת כסימן לתקווה.
באשדוד הוקם גלעד לזכר ארבעת ההרוגים הישראלים במתקפה.
בבאר שבע האירוע מונצח בשכונת נווה זאב בכיכר מגדלי התאומים, באמצעות פסל מברזל המציג את קווי המתאר של שני רבי קומות זהים, גבוהים, צרים וחלולים המשקפים את מגדלי התאומים. לצד הכיכר 2 זוגות מגדלים רבי קומות זהים.
האלבום Thin Air של המוזיקאי הבריטי פיטר האמיל נסוב סביב קריסת מגדלי התאומים, כמו גם קריסת השפע והאדנות אותם ייצגו.
במלאת 20 שנה לאסון שודר הסרט התיעודי "", החושף את נקודת המבט של הסגל הנשיאותי ביום האסון.
תאוריות קשר.
כמעט כל אירוע מסדר גודל דומה מייצר תאוריות שונות של קונספירציה ולכאורה הסתרת האמת בידי השלטון. אירועי 11 בספטמבר לא היו יוצאי דופן. האירועים נחקרו היטב על ידי רשויות השלטון האמריקני והוכח שאנשי אל-קאעידה עמדו מאחורי תכנון הפיגועים וביצועם. למרות עובדה זו, הופצו תאוריות קשר רבות בנוגע לאחראים כביכול לפיגועים. בתאוריות אלו יש מרכיבים אנטישמיים ואנטי אמריקניים, והן זוכות לאהדה ולפופולריות רבה בארצות שעוינות את המערב. עם זאת, גם בארצות הברית עצמה עולות שאלות לגבי מה שאירע באסון. כיום, 51% מתושבי ניו יורק מאמינים שהתרחיש שציירה ממשלת ארצות הברית בנושא הוא שגוי או מפוברק במידה מסוימת. לפי סקרי ערוץ החדשות CNN, למעלה מ-36% מהצופים מאמינים שקיים סוג מסוים של טיוח ממשלתי בנושא.
תאוריית קשר לגבי אירועי 11 בספטמבר מוצגת בסרט הדוקומנטרי "9/11 ההבדל הקטן", המעלה שאלות לגבי ההסברים המקובלים לאירועי 11 בספטמבר ומעלה אפשרות שהפיגועים הם תוצאה של מבצע דגל כוזב אמריקאי, שהצביע על מעורבותם כביכול של גורמי טרור. לפי תאוריה זו, הטלת האחריות לפיגועים על ארגון אל-קאעידה ביססה עילה מספקת לפתיחת חזית מלחמתית עם אפגניסטן, שנועדה לפי הטענה לשקם את כלכלת ארצות הברית, ובנוסף, היוותה עילה מוצדקת לממסד האמריקני על כל שלוחותיו לבצע חיפוש בכל אדם אשר יחפוץ, אף ללא צו מבית המשפט הפדרלי. הסרט מציג לכאורה ראיות לכך ששום מטוס מסוג בואינג לא התנגש בבניין הפנטגון, ושלא ייתכן שהתנגשות המטוסים בלבד היא שריסקה את מגדלי התאומים. תאוריות אלו גרמו לכך שב-16 במאי 2006 הציגה ארצות הברית לתקשורת את קלטת הווידאו של מצלמת אבטחה של תחנת דלק הסמוכה לבניין הפנטגון, על פי צו בית משפט. בקלטת ניתן לראות הבזק לבן המייצג את המטוס מעט לפני הפיצוץ, אך יש הטוענים שהוא נראה יותר כמו טיל שיוט.
תאוריית קשר אחרת, הנפוצה מאוד בעולם המוסלמי, היא שמאחורי הפיגוע עמדו היהודים וישראל. ב-11 בספטמבר נעדרו מעבודתם במגדלי התאומים יהודים דתיים רבים משום התארכות תפילת שחרית באמירת "סליחות". לפי תאוריה זו, קיבלו היהודים התראה מוקדמת על הצפוי להתרחש. בעיתון המצרי "אל-אהראם" התפרסמו טענות רבות למעורבותו של המוסד בפיגועים: היעדר יהודים שנפגעו בהם, לטענת העיתון, מכירה כללית של מניות שבוצעה בידי יהודים יומיים קודם, ההשערה שרק ארגון כמו המוסד, מרושת היטב בארצות הברית ויכול היה לחדור כך את הביטחון האמריקני ועוד. טענות דומות, כולל מניין משוער של היהודים שנעדרו מעבודתם באותו יום וכן מידע על ישראלים שנעצרו בארצות הברית בעקבות הפיגוע, הושמעו בידי מקורות ערביים רבים, חלקם רשמיים.
בניגוד לתאוריית הקשר, בין ההרוגים היו 5 אזרחי ישראל, וכ-270 עד 400 יהודים.
אמנות
אָמָּנוּת (יש לקרוא: אוֹמָנוּת, להבדיל מאֻמָּנוּת) היא יצירה אסתטית. אמנות היא שם כולל לפעילויות האנושיות שאינן נעשות על פי תבנית פעולה קבועה, מחייבת ומוגדרת מראש, אלא נתונה לשיקול דעתו, פרשנותו ויצירתיותו של האָמָּן (או אֳמָן, יש לקרוא: אוֹמָן), ומתבססת על כישרונו המיוחד. עם זאת, היא יכולה להיעשות (ולמעשה אכן נעשית) על פי כללים ובמגבלות (לעיתים חמורים), שבמסגרתם מתבטא חופש היצירה של האמן. ביצירת אמנות באים לידי ביטוי רגשות האמן וכישרונותיו, וכן ייחודיותו. האמנות תופסת מעמד מרכזי בתרבות האנושית, ובשל כך נכללים בתחום האמנות ענפים רבים ומגוונים. האמנות קשורה בטבורה עם האסתטיקה.
אמנות היא אוניברסל אנושי: בכל תרבויות האדם קיימת אמנות, ואותם תחומי אמנות מופיעים בכל התרבויות.
הגדרת האמנות.
עיסוקה הקלאסי של האמנות הוא מימזיס, כלומר חיקוי. האמן מחקה את הטבע ויוצר טרנספורמציה באמצעות טכניקות שונות. עם זאת לא תמיד החיקוי נחשב לערך הנעלה ביותר של האמנות. במצרים העתיקה, לדוגמה היה לאמנות תפקיד ממשי - לעזור לנפטר בעולם הבא. ביוון העתיקה האמנות נתפסה כטכנה - "כושר שכלול המיומנות האנושית ביצירה". בימי הביניים תפקיד האמנות היה לשקף את האמונה והדוגמה הנוצרית למאמין ולהבהיר לו את סדר העולם והמדרג שבו (כגון, הפסיפסים בקתדרלת סן מרקו בוונציה). בעידן המודרני גישת האמנות היא על פי רוב גישה רומנטית, כלומר, מעמידה את הרגש ואת אופן הראיה והקשר שבין האדם לסביבה במרכז.
בעידן הפוסט מודרני ובעקבות יצירתו של האמן הצרפתי מרסל דושאן התקבעה החשיבה כי בעידן המודרני כל אחד יכול לשמש אמן ואכן רבים מגדירים את תחום עיסוקם כאמנות תחת העובדה שאין הגדרה חד משמעית. שף מומחה יכול להגדיר את עבודתו כאמנות הבישול, כשם שאדם המצייר על קירות רשאי להגדיר את עצמו כאמן. עם זאת, אף על פי שלא ניתן לפסול מעשה אמנות כלשהו מראש, הרי, בתודעת התרבות המערבית, אמנות היא צורת ביטוי אינטליגנטית המבוטאת בכלים אמנותיים מקצועיים, ולכן ניתן לפסול את הגישה שכל אדם שמגדיר עצמו אמן, אכן אמן הוא. לכן, גם צלם שאיננו מתערב באופן כלשהו בהצבת המצלמה ובחירת הקומפוזיציה של התמונה, איננו אמן, כפי שהקומפוזיטור שמקליט את קולות הגלים ואיננו מתערב בקומפוזיציה, איננו קומפוזיטור, איננו אמן. אם כי המילה אמנות בדרך כלל מתייחסת לאמנות חזותית, המושג של אמנות השתנה במשך השנים. ייתכן כי ההגדרה המדויקת ביותר של האמנות היא הרחבה ביותר – האמנות מתייחסת לכל פעילות אנושית יצירתית, חוץ ממעשים שמטרתם רבייה וקיום. מנקודת מבט רחבה זו, האמנות היא כל דבר שנוצר מהדחף היצירתי, שממנו מגיעים כל שאר הפעילויות האנושיות. המושג אמנות אינו מאפשר הגדרה אמיתית שאינה נסמכת על ההקשר התרבותי, ההיסטורי והגאוגרפי שבה הוא משמש.
אמנים, בכוונה או שלא בכוונה, יוצרים תחת ההשפעה של אמנים אחרים בעבר ובהווה. הרבה מההתפתחות של האמנים היחידים היא מציאה של עקרונות מובנים שמאפשרים להביע רעיונות מסוימים על ידי סמליות כלשהי. לדוגמה, וסילי קנדינסקי פיתח את השימוש שלו בצבע בציור דרך מערכת של תגובה לתמריצים, כאשר במשך הזמן הוא הגיע להבנה של הרגשות שהשימוש בצבע ובהרכבים של צבע יכול להביא להם. האמן אנדי גולדוורת'י, לעומת זאת, בחר את המדיום של חפצים טבעיים וחומרים על מנת לסדר פסלים זמניים; העדות היחידה שנותרת לפסלים שלו היא צילום צנוע.
פעמים רבות נטען כי לא ניתן להגדיר את המושג "אמנות", מכיוון שקנה המידה לשיפוט של אמנות הוא סובייקטיבי. לדוגמה, יצירתו של האמן ג'קסון פולוק נראית כתוצאה של זריקה ושפיכה של צבע על הבד, לכאורה ללא כל כישרון. דוגמה זו, יחד עם אלפי דוגמאות אחרות, הביאה לשאלה על התוקף של הרבה מהאמנות בת זמננו, כשיש מקום לומר שהרבה ממנה יכולה הייתה להיווצר גם על ידי בן שלוש. בין אם דבר זה נכון או לא, פעמים רבות יש קונצנזוס לגבי מה נחשב כאמנות. הקונצנזוס הזה אינו קבוע במשך הזמן, ורעיונות מסוימים נדחים שעה שאחרים נותרים ושורדים, לפעמים במזל ולפעמים מסיבות אחרות.
יש לעיתים בלבול מסוים לגבי משמעות המילה אמנות. זאת מכיוון שמשתמשים בה במשמעויות שונות: לעיתים אנו מתכוונים לצייר, ולעיתים דווקא לזמר, לדוגמה.
אמנות לעיתים מוצגת כשייכת למעמד אחד ולא לאחרים. אמנות, באופן היסטורי, היא פעילות של המעמד הגבוה, שרק אנשים אמידים, שיש להם אפשרות לרכוש אמנות ואת הזמן ליהנות ממנה, יכלו לעסוק בה. קל לראות זאת אם מבקרים בארמנות ורסיי או ארמיטאז' בסנקט פטרבורג עם אוספיהם העצומים, שנאספו בידי המלכויות העשירות של אירופה, וברור כי איסוף אמנות הוא פעילות של העשירים. אולם ישנה מסורת עשירה ביותר של אמנים שעושים דווקא את ההפך, ומורידים את החזון שלהם לגובה העיניים, כשהם חיים בעולם היומיום ואף בעוני.