בשנת 2011 הועבר אל הבית מוזיאון ארמון טרה של הילדות. המוזיאון מציג בובות, מינאטורות, צעצועים היסטוריים ובתי בובות שהבולט בהם הוא ארמון טרה, אחד מבתי הבובות הגדולים בעולם, המשתווה ברמתו עם טירת הפיות במוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו ובית הבובות של המלכה מרי בטירת וינדזור.
הגנים.
הגנים כוללים: גנים יפניים, גן איטלקי, גן מוקף חומה (Walled Garden), פסלי סוסים עם כנפיים, אגם עם פסל טריטון במרכז, בריכה עם מזרקת דולפין, שער איטלקי, שער במברג, בית קברות לחיות ומגדל פלפליה - זהו מבנה שטות, העתק של הפלפליה שהייתה במטבח של בעלי האחוזה, ניתן לטפס על המגדל ולהשקיף ממנו על הפארק. ליד המגדל ממוקמים תותחים.
הגנים תוכננו בהשראתם של גני ורסאי, גני ארמון שנברון וטירת שיכצינגן ליד היידלברג, לאחר שביקר בהם פאוורסקורט.
המפלים.
מפלי פאוורסקורט וסביבתם שייכים גם הם לאחוזה, אף על פי שהם לא מחוברים אליה ישירות. גובהם 121 מטרים והם המפלים הגבוהים באירלנד.
ב-1858 יסד הוויקונט השביעי של פווארסקורט פארק איילים מסביב למפלים. לפארק הובאו איילי סיקה שנפוצו מאז באירלנד.
המפלים מרוחקים מאנישקרי כשבעה קילומטרים.
האחוזה כמקום צילום.
האחוזה שימשה נוף רקע לצילומי סרטים וקליפים.
מספר דוגמאות:
נחום מליץ
נחום מליץ (מֶלצַן) (כ' באייר תרנ"א, מאי 1891 – 16 בנובמבר 1964) היה עיתונאי ומתרגם ישראלי, חבר מערכת "דבר".
ביוגרפיה.
מליץ נולד בשם נחום מלצן באביב תרנ"א-1891 בעיירה קֶלם שבפלך קובנה שברוסיה (ליטא), בנם של לאה דבורה (בת ר' צבי הירש שור, ר"מ באמדור וביאליסטוק, מחבר הספר ההלכתי "צבי וחמיד", מצאצאי הרב אברהם חיים שור) ור' יצחק מלצן (תרי"ד–תרע"ד; בנו של ר' שמואל בן אברהם מלצן, המגיד מסלוצק, מחבר "אבן שלמה", ספר ליקוטים מדברי הגאון מווילנה). אביו, איש תנועת המוסר, מתלמידי ר' ישראל מסלנט, שימש דיין בקלם, ר"מ בישיבת ראדין, התפרנס מספרי ההלכה, המוסר והאגדה שחיבר.
המשפחה חיה בדלות חומרית, אך בעושר רוחני. אביו חינכו ברוח תנועת המוסר. למד ב"חדרים" ומספר שנים בישיבת ראדין.
בשנת תרס"ו-1906, כשהיה בן 15, עלה לירושלים עם הוריו. המשפחה התגוררה בחצר שטרויס, שם התיישבו גדולי המוסר המפורסמים שבדור, שעלו מליטא. למד כשנתיים בישיבת עץ חיים. בתקופה זו הצטרף לצעירי היישוב החדש – אנשי העלייה השנייה ותלמידי "בצלאל". התחיל לכתוב בעילום שם בעיתון "השקפה" של אליעזר בן-יהודה (חתם בפסבדונימים שונים, בהם 'ירושלמי', 'בחור ישיבה' ו'נחמן'). הצטרף בסתר למפלגת "הפועל הצעיר" וכתב מירושלים לעיתונהּ (חתם בפסבדונימים שונים, בהם 'פליט הישיבה' ו-'חבר'). ניסה לנהל מטעמה בקרב בחורי הישיבה תעמולה ליציאה לעבודה, שלא נשאה פרי, וב-1908 ברח מביתו ומהישיבה ונסע לעבוד כפועל במושבה רחובות, בעיקר בפרדסי "מנוחה ונחלה" שניהל אהרן אייזנברג. תקופה מסוימת התגורר בחדר אחד עם א"ד גורדון ונח נפתולסקי, והתיידד עם יוסף אהרונוביץ וצבי סוכובולסקי. בשנת 1910 היה ממייסדי "קלוב (מועדון) הפועלים" הראשון בירושלים, והיה חבר בו עד 1911, יחד עם דוד בן-גוריון, רחל ינאית, יעקב זרובבל ועוד.
ב-1919, אחרי מלחמת העולם הראשונה, היה ממייסדי אגודת "שפתנו" בירושלים, בראשותם של בן-יהודה, זאב ז'בוטינסקי ודוד ילין, שפעלה לחזק את מעמדה של השפה העברית ביישוב. תקופה מסוימת היה בין עובדי הוועד הפועל של ההסתדרות בירושלים. במשך מספר שנים היה חבר ועדת התרבות וחבר משפט החברים שליד מועצת פועלי ירושלים.
אחרי ניסיונו הקצר בעבודה חקלאית, עבד בעבודות שונות: פועל דפוס, מגיה, מורה, מורה דרך, ובעיקר בתור מתרגם ועיתונאי. תרגם מאמרים עיתונאיים וספרות יפה עבור המוסדות הלאומיים ועבור עיתונים שונים, וכתב מאמרים בעיתונים העבריים בישראל ומחוצה לה: "השקפה", "החרות" (חתם בשם 'עמנואל'), "הפרדס", "הד ליטא" (קובנה), "המצפה" (קרקוב), "הדואר" ו"התורן" (ניו יורק), "הפועל הצעיר", "הארץ" ו-"מזרח ומערב" (של אברהם אלמליח) ו"דבר". דיווח על הנעשה בירושלים ועל היישוב הישן.
בשנת תרצ"ז-1937 החל לעבוד בעיתון "דבר". תחילה היה כתב העיתון במושבה פתח תקווה, וב-1938 עבר למושבה נתניה והיה כתב העיתון בה עד 1949. בשבתו בנתניה כיהן לסירוגין כחבר בוועדות התרבות מטעם העירייה, חבר במשפט השלום ליד העירייה ויו"ר ועדת השקל המקומית.
באוקטובר 1948, אחרי קום המדינה, עִברת את שמו ל"מליץ".
ב-1949 עבר להתגורר בשדרות סמאטס 4 בתל אביב. משנה זו עבד במערכת העיתון כמתרגם ועובד הארכיון. כתב רשימות ב"דבר" וב"הגה" (העיתון לעולים שליד "דבר"), ערך ותרגם מיידיש ומגרמנית. בשנת 1958 פרש לגמלאות.
תרגם מספר ספרים מיידיש ומגרמנית.
באייר ה'תר"ע (יוני 1910) התארס ובכסלו תרע"א (1910) נישא לטובה גולצֶ'בסקי (גולשבסקי).
בני הזוג היו הורים לרבקה (נפטרה בילדותה), ליחיעם ולדבורה.
אשתו נפטרה בא' באדר א' תרצ"ה (פברואר 1935) בתום מחלה כרונית קשה וממושכת, בגיל 43.
בח' בסיוון תרצ"ז (1937) נישא לאֶמָה מינץ, שעלתה מניו יורק.
שני ילדיו נישאו והיו הורים לילדים. התגוררו בחיפה.
בנו יחיעם מלצן (1919–1998) היה בעל מסעדה בנשר, נישא לחנה. בתו דבורה נישאה ב-1940 לבנימין חצרוני, חבר בקואופרטיב "שחר" בחיפה.
נחום מליץ נפטר בתל אביב ממחלת לב בנובמבר 1964, בגיל 73.
נקבר בבית עלמין הדרום. הניח אישה, את שני ילדיו ונכדים.
אלמנתו אמה נפטרה ב-1976 לאחר מחלה קשה, ונקברה לצדו.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
מתרגומיו:
נ. מלצן
נחום מלצן
נ. מליץ
הרגימנט הוולשי המלכותי
הרגימנט הוולשי המלכותי (באנגלית: Royal Welsh או בר"ת: R WELSH) הוא רגימנט חיל רגלים בצבא הבריטי. הרגימנט הוקם ב-1 במרץ 2006 על ידי פירוק וסיפוח שני רגימנטים קודמים; 'הפוסיליירים הוולשי המלכותי' ו-'הרגימנט המלכותי של ויילס (הרגלי ה-24\ה-41)'.
הרגימנט הוא אחד מבין שלושה אשר מגייסים את חייליהם מויילס ומייצגים אותה באופן היסטורי. הוא ממוקם במקום ה-13 מבחינת סדר בכירותו בחיל הרגלים הבריטי.
היסטוריה.
רגימנט הפוסיליירים הוולשי המלכותי.
הגדוד הראשון של הרגימנט הוולשי הועבר עם הקמת הרגימנט מהגדוד הראשון רגימנט הפוסיליירים הוולשי המלכותי (הרגלי ה-23) (באנגלית: Royal Welch Fusiliers). הרגימנט נוסד בשנת 1689 בתור 'רגימנט הרגלים ה-23', בשנת 1702 קיבל הרגימנט את התואר "פוסיליירים" ומספר שנים לאחר מכן הוענק לו התואר "המלכותי" עבור השתתפותו במלחמת הירושה הספרדית.
מאז הקמתו שירת הרגימנט במערכות העיקריות של הצבא הבריטי, בהן במאה ה-18 מלחמת הירושה הספרדית, מלחמת הירושה האוסטרית ומערכות נגד צרפת בהודו ומצרים. במהלך המלחמות הנפוליאוניות נלחם הרגימנט במערכה בחצי האי האיברי ולבסוף השתתף בקרב ווטרלו. במהלך המאה ה-19 השתתף הרגימנט בין היתר במלחמת קרים, מרד ההודי הגדול ומלחמת הבורים. יחידות הרגימנט שירתו בשתי מלחמות העולם ולאחר מכן במהלך המאה ה-20 שירת הרגימנט במספר מוקדים מסביב לעולם בהם בצפון אירלנד ומלחמות יוגוסלביה. הרגימנט היה אחד מבין חמישה שלא פורקו או אוחדו לאורך ההיסטוריה שלו, עד אשר בשנת 2004 הוכרז כי הרגימנט יהיה לגדוד 'ברגימנט הוולשי המלכותי' שהוקם שנתיים לאחר מכן.
הרגימנט המלכותי של ויילס.
הגדוד השני של הרגימנט הוולשי הועבר עם הקמת הרגימנט מהגדוד הראשון הרגימנט המלכותי של ויילס (הרגלי ה-24\ה-41) (באנגלית: Royal Regiment of Wales). הרגימנט הוקם במהלך סידור מחדש של הצבא הבריטי בשנת 1969, על ידי פירוק וסיפוח שני רגימנטים קודמים; 'רגימנט הגבול הדרום וולשי' ו-'הרגימנט הוולשי'. הרגימנט התקיים במשך 37 שנים והוצב במהלך השנים במספר מוקדים סביב העולם בהם בגרמניה, מלחמת פוקלנד, מלחמת בוסניה ומספר חודשים כחלק ממלחמת עיראק.
רגימנט הגבול הדרום וולשי:
(באנגלית: South Wales Borderers) בעבר נקרא 'רגימנט הרגלים ה-24'. הרגימנט הוקם בשנת 1689 ובשנת 1881 שונה שמו לרגימנט הגבול הדרום וולשי. הרגימנט שירת במספר רב של מערכות לאורך השנים שבהן מלחמת העצמאות של ארצות הברית, מלחמת הבורים ומלחמות העולם. הוא מוכר במיוחד עבור השתתפותו במלחמת הזולו וקרב רורק'ס דריפט בו הגנו מספר קטן של חיילי הרגימנט על מיסיון בדרום אפריקה, קרב אשר זכה לתשומת לב רבה ובין היתר היווה מקור למספר ספרים וסרטים בהם הסרט "זולו" משנת 1964.
הרגימנט הוולשי:
(באנגלית: Welch Regiment) שמו באנגלית משמר את הכתיבה העתיקה למילה "וולשי", הוא הוכר גם בתור 'הוולשי' (The Welch). הרגימנט הוקם בשנת 1881 על ידי פירוק וסיפוח שני רגימנטים קודמים:
אריה קליגמן
סטיוארט פרנסיס ניוקומב
סטיוארט פרנסיס ניוקומב (באנגלית: Stewart Francis Newcombe; 1878–1956) היה קצין בריטי אשר התפרסם במיוחד עקב חלקו במרד הערבי, לצידו של תומאס אדוארד לורנס (הידוע בכינוי 'לורנס איש ערב').
קורות חייו.
ניוקומב נולד למשפחה בעלת קשרים עמוקים לתעשיית הרכבות: סביו ויליאם ליסטר ניוקומב היה המנהל הראשי של חברת הרכבות של המידלנדס, ואביו, אדוארד ניוקומב, עזר לבנות את הרכבות הראשונות ביפן, לפני שחזר לאנגליה ועבד בחברת הרכבות של המידלנדס. לאחר מותו הפתאומי של אביו בשנת 1866, נשלח סטיוארט ניוקומב ללמוד בפנימיה בלונדון, ומאוחר יותר סיים את לימודיו באסקס. בשנת 1896 הצטרף לאקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'. בזכות הצטיינותו בלימודיו הוענק לו 'חרב הכבוד' (Sword of Honour), והוא הוצב ביחידת המהנדסים הקרביים המלכותית.
בשנים 1899–1900 הוצב ניוקומב בקייפטאון, דרום אפריקה והשתתף במלחמת הבורים השנייה. על פעילותו במהלך המלחמה הוענקה לו מדליית המלכה.