בשנת 1987 פרסם הדואר האוסטרי חותמת דואר מיוחדת לכבוד יום הולדתו ה-100 של פייסטאואר. בשנת 2004 נוסד פורום אנטון פייסטאואר, המוקדש לתיעוד, פרשנות והצגה של עבודתו של פייסטאואר. בין התאריכים 11 בפברואר ל-22 במאי 2005 התקיימה תערוכה מיוחדת גדולה במוזיאון זלצבורג קרולינו אוגוסטום. פיסטוירגאסה בזלצבורג נקראה על שמו של אנטון פיסטאואר, וכך גם פיסטאורגאסה בווינה-הייצינג (מאז 1931) וקיים פרס אנטון פייסטאואר.
יצירה.
פייסטאואר הוא אחד הציירים החשובים ביותר של המודרניזם האוסטרי. האמן הצעיר נודע לפני מלחמת העולם הראשונה באמצעות תערוכות בגרמניה) ובבודפשט. בניגוד לרוב עמיתיו, הוא ניסה לפתח ציור מסורתי. בספרו "ציור חדש באוסטריה", שיצא לאור בשנת 1923, עסק באופן ביקורתי ולעיתים בצורה חריפה ביותר על המודרניזם של תקופתו. הוא התייחס לגוסטב קלימט ולאגון שילה: "קלימט משך את היהדות הכספית הקלילה והרדודה של העיר הפנימית והוא הפך לצייר שלה; הפרברים הכבידו על שילה עם הפרצופים הטראגיים, עם רעב, שנאה ועוויתות". עבור פייסטאואר, הציור של פול סזאן היה חשוב במיוחד.
בנוסף לנופים, טבע דומם ודיוקנאות, פייסטאואר יצר כמה ציורי קיר בפורמט גדול בשנות העשרים, שנחשבים ליצירותיו העיקריות. איתם ניסה לפתח ציור פרסקו ולמזג מודרני עם אלמנטים מסורתיים. ההתעניינות בנושאים דתיים באה לידי ביטוי גם בעבודתו.
פסגת נאופיט
פסגת נאופיט (באנגלית: Neofit Peak; בבולגרית: връх Неофит) היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,750 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 1.13 קילומטרים דרומית-מערבית לפסגת סלאבייקוב; 3 קילומטרים דרום-מערבית להר פוסטר; 2.38 קילומטרים צפון-מזרחית לפסגת ריגס; ו-10.60 קילומטרים צפון-מזרחית לכף ג'יימס.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון גראמאדה, שמדרום לה, ומעל קרחון ארמירה שממזרח, ומדרום מזרח לה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגה.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שם הנאופיט של רילה, שהיה נזיר, ואמן, ותרגם את התנ"ך לבולגרית מודרנית.
קוריאנים
קוריאנים (בקוריאנית: 한국인) הם קבוצה אתנית מזרח אסייתית, שמרכזה בקוריאה ובדרום מערב מנצ'וריה.
קוריאנים בעיקר חיים בשתי מדינות קוריאניות בחצי האי: צפון קוריאה ודרום קוריאה. העם הקוריאני נחשב לקבוצה האתנית ה-16 בגודלה בעולם. קבוצה זו מהווה מיעוט אתני מוכר רשמית בסין, ביפן, בסינגפור ובווייטנאם, ובנוסף במספר מדינות ברית המועצות לשעבר, בהן, רוסיה, קזחסטן ואוזבקיסטן. במהלך המאה ה-20, התגבשו קהילות קוריאניות גם באמריקה (במיוחד בארצות הברית ובקנדה) ובאוקיאניה.
שפה.
שפת העם הקוריאני היא קוריאנית, המשתמשת בהנגול כמערכת הכתיבה העיקרית שלה עם שימוש קל בהנג'ה. ישנם יותר מ-78 מיליון דוברי השפה הקוריאנית ברחבי העולם.
דמוגרפיה.
הגירה בקנה מידה גדול מקוריאה החלה כבר באמצע שנות ה-60 של המאה ה-19, בעיקר למזרח הרחוק הרוסי ולצפון-מזרח סין, או למה שהיה ידוע בעבר כמנצ'וריה; אוכלוסיות אלה גדלו מאוחר יותר ליותר משני מיליון קוריאנים בסין, ולכמה מאות אלפי קוריו-סאראם (קוריאנים אתניים במרכז אסיה ובברית המועצות לשעבר). במהלך הכיבוש היפני בקוריאה בשנים 1910–1945 גויסו קוריאנים לעיתים קרובות, או נאלצו להשתעבד לשירות העבודה ולעבוד ביפן, (במיוחד בסחלין ומנצ'וקוו).
דרום קוריאה.
ביוני 2012 הגיעה אוכלוסיית דרום קוריאה ל-50 מיליון נפשות ובסוף 2016 אוכלוסיית דרום קוריאה מנתה יותר מ-51 מיליון איש. מאז שנות האלפיים נאבקת דרום קוריאה בשיעור ילודה נמוך, מה שהוביל כמה חוקרים שהציעו, כי אם מגמות האוכלוסייה הנוכחיות ימשיכו, תצטמצם אוכלוסיית המדינה לכ-38 מיליון תושבים לקראת סוף המאה ה-21. בשנת 2018 הפך הפריון בדרום קוריאה שוב לנושא לוויכוח בינלאומי, לאחר שנולדו באוקטובר רק 26,500 תינוקות, וההערכה היא ש-325,000 תינוקות נולדו באותה השנה, מה שהפך את דרום קוריאה למדינה עם שיעור הילודה הנמוך ביותר בעולם.
צפון קוריאה.
הערכת הגודל, קצב הצמיחה, יחס המינים והגילאים של אוכלוסיית צפון קוריאה נחשבת לקשה ביותר. בשנים 1963–1989 לא פורסמו כלל נתונים. יש אי בהירות אודות האוכלוסייה במדינה. לפיכך, על סמך דבריו של הנשיא קים איל-סונג בשנת 1977 בדבר מצב בתי הספר, הוערכה אוכלוסיית אותה שנה בכ-17.2 מיליון נפש.
בשנת 1989 פרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נתונים דמוגרפיים לקרן האוכלוסין של האו"ם, במטרה להבטיח את סיוע הארגון בקיום מפקד אוכלוסין ארצי הראשון של צפון קוריאה מאז קום המדינה בשנת 1948. אף על פי שהנתונים שהועברו לאו"ם היו אולי מעוותים, נראה כי בהתאם לניסיונות אחרים לפתוח את עצמו בפני העולם החיצון, נפתח המשטר הצפון קוריאני במקצת גם בתחום הדמוגרפי.
אמריקאים-קוריאנים.
הגירת קוריאנים לארצות הברית החלה כבר בשנת 1903, אך הקהילה האמריקאית הקוריאנית לא גדלה לגודל משמעותי, אלא רק לאחר העברת חוק ההגירה והאזרחות משנת 1965; נכון לשנת 2017, למעט הבלתי מתועדים, חיים בערך 1.85 מיליון מהגרים קוריאנים ואנשים ממוצא קוריאני בארצות הברית על פי הנתון הרשמי של מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
למרות חלקם הקטן באוכלוסייה הכללית, המיעוט הקוריאני נחשב למשמעותי ביותר בכלכלה. על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, ממוצע הכנסות משקי הבית של הקוריאנים במדינה היה 59,981 דולר, והיה גבוה בכ-5.1% מהממוצע בארצות הברית באותה תקופה, שעמד על כ-56,604 דולר.
אוכלוסיות קוריאניות חלקית.
החוקר פאק נוג'ה טוען כי בקוריאה היו 5,747 זוגות יפנים-קוריאנים בסוף שנת 1941. פאק צ'יל העריך שיש ביפן 70,000–80,000 "חצי קוריאנים" בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
כלכלת ניו אינגלנד
כלכלת ניו אינגלנד היא אחת מהכלכלות המרכזיות והחשובות בארצות הברית, בניו אינגלנד החלה המהפכה התעשייתית ומאז המהפכה הפך האזור למרכז חינוך, תעשייה ומחקר חשוב לכלכלה האמריקאית, בשל חשיבותה הכלכלית לארצות הברית בכירי מחלקת המסחר האמריקאית מכנים אותה "מיקרוקוסמוס כלכלי לארצות הברית כולה".
נכון לאוקטובר 2011 העיירה, ברלינגטון היא עם אחוז האבטלה הנמוך ביותר ועומד על כ-3.6%, לעומת זאת בלורנס היו את אחוזי ההאבטלה הגבוהים באזור, שעומד שם על כ-12.4%.
כבר במחצית הראשונה של המאה ה-20, עבר אזור ניו אינגלנד תהליך תעיוש מהר וזאת מאחר שמרביות חברות הייצור המסרותיות העבירו את המפעלים והמשרדים שלהם לאזור המערב התיכון וחברות הרהיטים והטקסטיל החליטו לעבור לדרום, בשל כך הפך האזור עם הזמן למקום בו מרוכזים שלל תעשיות ושירותים, החל מחברות ביטוח ושירותי בריאות ועד תעשייה צבאית וחברות אלקטרוניקה, בנוסף לכך כמחצית מהדברים המיוצאים מהאזור הם מוצרים מתעשיית הרכב והחשמל וזאת במקביל לעובדה שתעשיות נוספות.
החקלאות באזור היא מאוד מוגבלת וזאת בשל האדמה הסלעית שנמצאת במרבית שטחי האזור, עם זאת בחלק הצפוני של האזור יש מספר שדות בהן מגדלים תפוחי אדמה ובמיין גדלות הרבה אוכמניות.
מלבד זאת האזור הוא אחד מהאזורים החסכניים ביותר באנרגיה בארצות הברית, כאשר כל מדינות האזור מלבד מיין מדרוגות כאחת מ-10 המדינות החסכניות ביותר באנרגיה בארצות הברית.
כיילב קאשינג
כיילב קאשינג (באנגלית: Caleb Cushing; ) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס וכתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא פרנקלין פירס. הוא תמך בהתלהבות בהתרחבותה הטריטוריאלית והמסחרית של ארצות הברית, בייחוד בנוגע לסיפוחן של טקסס, אורגון וקובה. קאשינג האמין שהרחבת המרחב האמריקאי יגשים את "הייעוד הגדול שנועד לרפובליקה האמריקאית המופתית הזאת". הוא דאג לחתימת ההסכם הראשון של ארצות הברית עם סין, הסכם וָאנְגְשְׂיָה משנת 1844, שהעניק לסוחרים האמריקאים זכויות סחר בחמישה נמלים סינים. לאחר מלחמת האזרחים ניהל קאשינג את המשא ומתן על ההסכם עם קולומביה שנתן לארצות הברית את זכות המעבר בתעלה בין שני האוקיינוסים שהייתה אמור להכרות. הוא סייע להשגת הסדר מועדף ב וכשגריר בספרד בשנות ה-70 של המאה ה-19 הוא הביא לידי פתרון את פרשת וירג'יניוס המטרידה.
ראשית חייו.
כיילב קאשינג נולד בסוסלברי, מסצ'וסטס, כבנם של ג'ון ניומרץ' קאשינג, בונה ספינות וסוחר אמיד, ושל לידיה דאו מסיברוק, ניו המפשייר, שנפטרה כאשר הוא היה בן עשר. ב-1802 העתיקה המשפחה את מגוריה אל מעבר לנהר מרימק לעיירת הספנות המשגשגת ניובריפורט. קאשינג התקבל לאוניברסיטת הרווארד בגיל 13 וסיים את לימודיו שם ב-1817. הוא המשיך לשמש כמורה למתמטיקה שם בשנים 1820–1821 ובדצמבר 1821 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעבוד בבית המשפט השלום של מסצ'וסטס. ב-1824 הוא החל לעסוק בעריכת דין בניובריפורט.
ב-23 בנובמבר אותה שנה נשא קאשינג לאישה את קרוליין אליזבת ויילד, בתו של השופט סמואל סאמנר ויילד, שופט בית המשפט העליון של מסצ'וסטס. אליזבת נפטרה כעשר שנים לאחר מכן והותירה אותו חשוך ילדים. הוא לא נישא בשנית.
מחוקק במסצ'וסטס.
ב-1825 כיהן קאשינג בבית הנבחרים של מסצ'וסטס מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. ב-1826 הוא נבחר לסנאט של המדינה וב-1828 הוא שב לבית הנבחרים. בשנים 1829–1831 הוא בילה שנתיים באירופה. עם שובו הוא שב לכהן בבית הנבחרים של מסצ'וסטס בשנים 1833–1834. בסוף 1834 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
חבר הקונגרס.