חקירות נוספות שנערכו בידי המשטרה גילו כי רכב מסוג פורד טרנזיט נצפה באזור בזמן היעלמותה של הרפר. שני גברים חשודים נראו מסתובבים בדרך בה צעדה הרפר לעבר חנות הנוחות, ואחד מהם תואר כקירח ונמוך. בשל החשש שהרפר נחטפה ונרצחה שיגרה המשטרה המקומית טלקס לרשויות החוק ברחבי בריטניה וביקשה לערוך חיפושים חוזרים בכל המקומות בהם נמצאו בעבר גופות ילדים שנרצחו.
במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-3 באפריל הודתה אמה של הרפר כי חששה שבתה מתה, וכי העינוי הנורא ביותר שנאלצו היא ומשפחתה לעבור היה חוסר הודאות. היא פנתה באופן ישיר לאדם שחטף את בתה, וביקשה ממנו לחשוף את מקום הימצאותה של גופת בתה, באומרה, .
גופתה הלבושה-למחצה של הרפר נמצאה ב-19 באפריל בעודה צפה בנהר הטרנט, נוטינגהאם, במרחק של יותר ממאה קילומטרים מהמקום בו נחטפה. ידיה נקשרו בחבל ופיה נסתם בחוזקה. נתיחה שלאחר המוות קבעה כי סיבת המוות הייתה טביעה, אשר התרחשה בין חמש לשמונה שעות לאחר שנחטפה. פניה החבולות העידו כי ככל הנראה הוכתה עד אובדן הכרה לפני שהושלכה לתוך המים, ופציעות פנימיות שהתגלו בתוך איבר מינה ותוארו בידי המנתח כ קבעו כי הרפר עברה אונס אלים וממושך לפני שהושלכה לנהר.
כעבור מספר ימים התקבל דיווח במשטרה על כך שבשעה 09:15 בערב ה-26 במרץ, רכב מסחרי לבן בו נהג גבר נמוך וקירח נראה חונה בסמוך לנהר ה, יובל של נהר הטרנט. בלאק תדלק את רכבו ב באותו אחר הצהריים, וייתכן שלקח את הרפר עמו לכפר והשליך את גופתה לנהר באותו הערב או בשעות הבוקר המוקדמות של היום הבא.
לאחר שהבינו את הסבירות לכך שרוצחה של הרפר נסע לאורך כביש M1 לפני שהשליך את גופתה לנהר, וכן שנאלץ לתדלק את רכבו בתום מסעו, החלו חוקרי התיק לגבות עדויות מעובדי כל תחנות הדלק אשר פעלו לאורך הכביש, החל מ, מערב יורקשייר, וכלה ב, נוטינגהאמשייר. במקרה אחד נמצא עד שהבחין ברכב מסחרי לבן אשר נראה חשוד בעיניו בערב ה-26 במרץ, על אף שלא הצליח להיזכר במראהו של הנהג.
חקירה.
מספר בלשים בכירים מסטפרודשייר ולסטרשייר התכנסו לאחר מציאת גופתה של הוג, והגיעו פה אחד למסקנה כי הרוצח שהרג אותה והרוצח שהרג את מקסוול היו, הלכה למעשה, אותו אדם. בקביעתם הסתמכו הבלשים בעיקר על העובדה שגופותיהן של שתי הילדות התגלו במרחק של פחות מארבעים קילומטרים זו מזו. מקרה הרצח של הרפר קושר לבלאק רק כעבור שלוש שנים, ומקרה הרצח של קרדי רק ב-2009.
בשל המרחקים הארוכים בין נקודות החטיפה של הקורבנות ובין הזירות בו נמצאות גופותיהן, החלה המשטרה לבחון את האפשרות כי הרוצח היה נהג משאית או רכב מסחרי כזה או אחר, או, לחלופין, נציג מכירות של חברה כלשהי, ובשורה התחתונה, עסק בעבודה שדרשה ממנו להתנייד ולנסוע על פני שטח רב.
שתי הילדות נקשרו לפי מותן, וככל הנראה גם נאנסו. כל אחת מהן לבשה גרביים לבנות בעת החטיפה, דבר שאולי עורר פטיש רדום או פעיל במבוך נפשו של הרוצח. כמו כן, טבען הגאוגרפי והנסיבתי הרחב של העבירות הצביע על כך שהרוצח היה, ככל הנראה, אופורטוניסט.
מכנה משותף נוסף שנמצא בין שני הרציחות היה הזמן בו נחטפו הקורבנות, דהיינו בימי שישי, דבר שהוביל את המשטרה להניח כי הרוצח נאלץ להמשיך עם לוח הזמנים של סידור עבודתו תוך כדי החטיפה. לפיכך יצרו החוקרים קשר עם עשרות חברות הובלה שפעלו בסקוטלנד ואנגליה התיכונה, ותחקרו את הנהגים שעבדו ברשותן בכל הנוגע לפעילותם באותה העת.
על אף התסכול הרב שחשו אנשי הרשויות המעורבות במקרה בעקבות חוסר ההתקדמות הניכר בחקירה, שיתוף הפעולה בין הבלשים מארבעת תחומי השיפוט שהשתתפו במצוד לא נקטע ונותר יציב. מפקדה קטנה שהוקמה בקולדסטרים תיאמה בין מאמצי כל הכוחות המעורבים במקרה הרצח של מקסוול, ושתי מפקדות נוספות בלית' ובפורטובלו תיאמו בין אלו שעסקו במקרה הרצח של הוג. עם זאת, מספר שעות לאחר איתור גופתה של הוג, הגיעו כל מפקדי תחנות המשטרה המקומיות להסכמה בנוגע למינויו של קצין בילוש בכיר אשר יהיה אחראי על המצוד: הקטור קלארק, סגן המפקד הראשי של משטרת נורת'ומברלנד.
מערכת הולמס.
כל פרט ופיסת מידע שנגעו לרציחות נרשמו תחילה על דפים שהרכיבו כרטסת, אשר הכילה יותר מחצי מיליון אזכורים בדבר הרצח של מקסוול לבדו. בעקבות למידת הלקחים מתיק החקירה של הרוצח הסדרתי פיטר סאטקליף, אשר סבל מעומס רב של מידע בשל אותה שיטת פעולה, אחת מהחלטותיו הראשונות של קלארק הייתה לערוך היכרות בין רשויות החוק לבין טכנולוגיית המחשוב. קלארק ובכירים נוספים הסכימו כי הדרך היעילה ביותר לקיים חקירה בקנה מידה כה רחב הייתה לאסוף את כל הפרטים שהיו ברשותם לתוך מאגר מידע ממוחשב, אשר יהיה נגיש לכל הגורמים המעורבים.
הארכיון החל לתפוס תאוצה בינואר 1987, כאשר כל מידע אשר נגע לרציחות הוכנס אל תוך מערכת מחשוב חדשה בשם , אשר יישומה עלה למשרד הפנים הבריטי כרבע מיליון לירות שטרלינג. מאגר המידע, אשר היה מבוסס במשרדי הבולשת לרצח ילדים בברדפורד, המשיך להתרחב עד שהחזיק נתונים על כ-189 אלף אנשים ועל כ-220 אלף רכבים. כמו כן נשמרו בו תמלילי ראיונות שנערכו עם יותר מ-60 אלף נחקרים. חלק גדול מהמידע הגיע דרך קו טלפון אדום שהוקם ב-1984. מספר פשעים לא קשורים נפתרו בעזרת המאגר.
מכנה משותף.
עם היעלמותה של הרפר הטילה המשטרה ספק בכך שהיעלמותה הייתה קשורה לרציחותיהן של מקסוול והוג, אולם עם מציאת גופתה בנהר הטרנט, נבחנו תיקי החקירה באור אחר, ונקודות דמיון רבות ביניהם החלו לפתע לבלוט: כולן היו ילדות שטרם הגיעו לגיל ההתבגרות, לבנות-עור, אשר גופותיהן נמצאו באנגליה התיכונה לאחר שנחטפו מהאזורים הצפוניים יותר של המדינה. כמו כן, כולן נמצאו מתות, במרחק של ארבעים ושתיים קילומטרים לכל היותר מהעיירה , לאחר שלא הושקע כל מאמץ בהסתרת גופותיהן.
על אף קווי הדמיון הרבים שהתגלו המשיכו חוקרים רבים להטיל ספק בכך שהרצח של הרפר היה קשור לשני המקרים הקודמים, בעיקר בשל הבדלי נסיבות החטיפה, ועצם העובדה שהילדה עברה אונס אלים לפני שנרצחה, בעוד שבמקרים האחרים ריקבון הגופות מחק כל זכר להתעללות מינית. כמו כן, הרפר נחטפה במהלך יום חמישי גשום, בעודה לובשת מעיל גשם בעל ברדס אשר הסתיר את מרבית פניה, בניגוד למקסוול והוג, אשר נחטפו שתיהן בימי שישי, לאורך חודשי הקיץ.
מצוד נרחב.
בעקבות הרצח של הרפר, ומאחר שבאותה העת היו מעורבות בתיק החקירה שש רשויות משטרתיות שונות, הסכימו כולן כי המצוד נגד הרוצח צריך להתנהל בידי הקטור קלארק, אשר קודם בדרגה ובאותו הזמן כבר היה המשנה למפקד הראשי של משטרת לות'יאן והגבולות. קלארק הורה על הקמת מפקדה חדשה ב אשר פעלה כמשרד קישור בין כל הגורמים המעורבים בחקירה.
ראש ענף המודיעין הפלילי של הסקוטלנד יארד כינס פגישת צמרת ב-21 באפריל 1986, במטרה לדון בדרך הטובה ביותר לחלוק את כל המידע הקיים על מקרי הרצח בין הרשויות השונות, וכן בכדי לקדם חקירות נוספות בנוגע לתשעה עשר מקרים אחרים של רצח קטינים אשר טרם נפתרו. בפגישה השתתפו בכירים משש עשרה רשויות משטרתיות שונות מרחבי הממלכה המאוחדת.
אחת ההחלטות שקודמו במהלך הפגישה הייתה יצירת קשר עם הבולשת הפדרלית של ארצות הברית, תוך בקשה למתן סיוע בבניית פרופיל פסיכולוגי של הרוצח בעזרת בחינה של שלושת מקרי הרצח. הכנת הפרופיל הסתיימה בראשית 1988. הרוצח היה, ככל הנראה, גבר לבן, מתבודד, בגילאי שלושים עד ארבעים. מראהו היה מוזנח, והוא למד פחות משתים עשרה שנות לימוד. הוא התגורר לבדו בדיור מושכר, בשכונה של מעמד הביניים הנמוך. המניע לרציחותיו היה מיני, והוא נהג לצפות בפורנוגרפיית ילדים ולשמור מזכרות מקורבנותיו. כמו כן הועלתה ההשערה כי ביצע מעשי נקרופיליה בגופות הקורבנות מעט לאחר מותם, בטרם נפטר מהם.
בכל הנוגע לקצות חוט שהופקו ממאגר המידע הולמס, בחנו החוקרים רק חשודים בעלי הרשעות חמורות ובעלות טבע אלים כלפי ילדים, קרי רצח, תקיפה, חטיפה או אונס. כל הכוחות המשטרתיים בממלכה המאוחדת התבקשו לחפש בארכיונים המחוזיים שלהם אחר אנשים מתאימים שהורשעו בעבירות דומות בעשר השנים שקדמו ל-1982. הצלבה זו צמצמה את מספר החשודים לארבעים אלף אנשים. שמו של בלאק לא הופיע ברשימה הסופית, היות שהרשעתו היחידה הייתה מ-1967.
ניסיון חטיפה.
ניסיון חטיפה פתאומי אשר אירע ב, נוטינגהאם, ב-23 באפריל 1988, לא נראה כבעל חשיבות בעיניה של המשטרה המקומית ולפיכך לא דווח לקלארק או לחוקרים הבכירים של צוות המצוד הלאומי, על אף שכל השוטרים ברחבי הממלכה המאוחדת התבקשו להתריע על אירועים מסוג זה לגורמי החקירה. הקורבן הייתה תרזה ת'ורנהיל בת החמש עשרה, שגובהה היה מטר וחמישים סנטימטרים, מה שככל הנראה הוביל את בלאק לחשוב שהייתה צעירה יותר מגילה האמיתי.
באותו הערב הלכה ת'ורנהיל לפארק מקומי יחד עם בן זוגה, אנדרו ביסטון, בכדי לבלות עם חבריהם. בתום המפגש יצאו השניים לדרכם ונפרדו זה מזו בסופו של רחוב נורטון, כאשר הבחינה ת'ורנטון ברכב מסחרי כחול שהחל להאט בסמוך אליה. הנהג יצא החוצה, פתח את מכסה המנוע, ושאל את ת'ורנהיל, . היא השיבה בשלילה והגבירה את קצב צעידתה, כאשר לפתע תפס אותה בלאק מאחוריה, בפניה ובבטנה, וניסה לגרור אותה לרכבו.