מקרה רחוק עוד יותר מופיע במסכת גיטין. על פי חכמים במשנה שם, אדון שנתן גט שחרור לשליח, למוסרו לעבד, אינו יכול לחזור בו. ומסבירה המשנה: "לפי שזכין לאדם שלא בפניו". כלומר השליח שקיבל את הגט זכה בו לטובת העבד, ולכן אין האדון יכול לשוב ולקחתו ממנו. הגמרא שם מתייחסת למקרה זה כמופע נוסף של תפיסה לבעל חוב במקום שחב לאחרים. בעל החוב כאן הוא העבד - השליח תופס את הגט לטובת העבד, למרות שהוא חב לאחרים כלומר לאדון.
מחלוקת הראשונים - תופס מעצמו או אפילו נתמנה לכך.
הראשונים נחלקו בהסבר הכלל הזה. לפי התוספות ושאר ראשונים מדובר בכל מקרה בו תופס אדם נכס עבור חבירו, כולל כאשר חבירו מינה אותו לשליחות זו. לפי גישה זו יש כאן החרגה של דין שלוחו של אדם כמותו. לפי רש"י, הכלל הזה מוגבל למקרים בהם פועל התופס מיוזמתו, ללא מינוי של חבירו. במקרים בהם הנושה מינה את השליח לתפוס עבורו, כמו בכל מקום אחר, פועל דין שלוחו של אדם כמותו.
על שיטת רש"י הקשו שתי קושיות:
·       לפי המסופר בסוגיית כתובות יימר בר חשו הנושה, מינה את התופס לבצע את התפיסה עבורו.
·       מאחר שזכייה היא מדין שליחות, הרי ממילא גם התופס מיוזמתו פועל מכח דין השליחות. ואם כך מדוע לא תועיל תפיסתו אם דין שליחות פועל במקרה כזה.
רבים מהאחרונים עסקו בעניין זה, ובעיקר בניסיון לתרץ את שתי הקושיות. נציין רק את בעל 'קצות החושן' שחלק עקרונית על הזיהוי של דין הזכייה עם דין השליחות. לפי דבריו קושיית התוספות מבוססת על העמדה שזכייה מדין שליחות, אולם רש"י לא סבור כך.
טעם הכלל.
המפרשים התקשו להסביר את ההיגיון העומד מאחורי הכלל הנ"ל. בעיקר קשה להבין את שיטת הראשונים שגם שליח ממונה אינו יכול לתפוס. לפי גישת רש"י ניתן להבין את הכלל כמגבלה של דין זכין. רש"י המצוטט לעיל כותב: "דלאו כל כמיניה להיות קופץ מאליו וחב לאלו". כלומר דין זכייה לאחר אינו אפשרי כאשר יש פגיעה באחרים.
הרא"ש החולק על רש"י כותב לשון דומה, אבל בהתייחס לדין שליחות: "ולא דמי להאי דאמר בעלמא שלוחו של אדם כמותו דלאו כל כמיניה לשווי' שליח כדי לחוב לאחרים". ובמקום אחר כתב: "ואין יד השליח כיד המשלח לחוב לאחרים". הרא"ש קובע שדין שליחות אינו חל במקרים בהם יש חוב לאחרים. אולם אין הוא מסביר את הדברים.
האחרונים הציעו הסברים שונים על בסיס החרגות הקיימות בדין השליחות.
·      הצעה שהועלתה על ידי כמה אחרונים, קושרת את הכלל לדין המפורסם "אין שליח לדבר עבירה". כלומר, פעולת התפיסה כאשר הוא חב לאחרים מוגדרת כעבירה, ולכן לא ניתן לבצעה באמצעות שליח.
·      הצעה דומה קושרת את הכלל לדין שמובא אצל הר"ן. דין זה קובע ששליחות צריכה להיות מטעמו של בעל הממון. לפי הר"ן אין אפשרות של זכייה לטובת אדם אחר, אלא במקרה שהמזכה משתף פעולה עם השליח הזוכה. לפי זה לא ניתן לתפוס מנכסי החייב ללא שיתוף הפעולה של החייב!
·      יש מי שהסביר שאין דין תפיסה כדין קנין. מה שמתואר בסוגיית כתובות אינו אלא השתלטות על הספינה לצורך הבטחת החוב. התופס אינו קונה את הספינה בפעולה זו. (בניגוד לנושה שמשתלט על כסף ומבצע פרעון חוב ממש). רעיון זה מציע בעל 'מחנה אפרים' כתירוץ לשיטת רש"י.
תופס לבעל חוב במקום שלא חב לאחרים.
לכאורה מלשון הכלל עולה באופן ברור, שרק במקום שחב לאחרים אין תוקף לתפיסה. למרות זאת, שיטת הרי"ף היא שגם כשאין אחרים אין התופס רשאי לתפוס. אלא שבמקרים בהם עלול הנושה להפסיד, תקנו חכמים שיכול הנושה לזכות על ידי תפיסת האחר. אולם הרמב"ם לא הלך בדרך זו ופסק:קידם אחד משאר אדם ותפס מן המטלטלין של זה כדי לזכות לאחד מבעלי חובות לא זכה שכל התופס לבעל חוב במקום שיש עליו חוב לאחרים לא קנה, אבל אין עליו חוב לאחרים קנה לו בשולחן ערוך פסק כרי"ף, וכתב הגר"א שמקורו מהרא"ש בגיטין הנ"ל. יש לציין שגישת הרי"ף תואמת לכאורה רק את הטעם שהבאנו למעלה על פי הר"ן. שהרי גם כשאין חוב לאחרים חסרה ההסכמה של בעל הממון.
תפיסה על ידי בעל זכות בעצמו - מיגו דזכי לנפשיה.
הרחבת הכלל למקרה של מגביה מציאה לחבירו (ראה למעלה), יוצרת סתירה בפסקיו של רבי יוחנן. רבי יוחנן שמשמו נאמר הכלל בסוגיית כתובות, חולק בסוגיית בבא מציעא ופוסק שמגביה מציאה לחבירו קנה חבירו. את הסתירה הזו תירצו התוספות באמצעות טיעון המובא בסוגיית בבא מציעא: "וי"ל דשאני מציאה דאיכא למימר מיגו דזכי לנפשיה זכי נמי לחבריה". תירוץ זה מובא גם בר"ן משמו של רבנו תם, והוסיף הר"ן: "ולפי דבריו אם היה התופס נושה בו קנה חברו דהכא נמי איכא מיגו".
הערת הר"ן נפסקה על ידי הטור וכן נפסק בשולחן ערוך. נושאי הכלים שם דנו באופנים שונים של דין זה.
טרסות האורז בפיליפינים
שנות הביצה של קרמיט
שנות הביצה של קרמיט (באנגלית: Kermit's Swamp Years) הוא סרט קולנוע קומי-מוזיקלי משנת 2002 מבית חברת ג'ים הנסון. הסרט יצא ישירות לגרסת DVD, כך שלא קיבל הכנסות קולנועיות כלשהן.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על קרמיט הצפרדע בהיותו בן 12 לאחר תקופתו כראשן. הוא ושני חבריו לביצה קרוקר וגוגולס סקרנים לדעת מה יש מעבר לביצה. אך שמעו שיש שם רק צרות. יום אחד כאשר ברחו השלושה מביריון בשם בלוץ' יצאו אל מחוץ לביצה. משאית של איש בעל חנות חיות באה ולקחה את גוגלס ובלוץ' אל חנות החיות. קרמיט וקרוקר יצאו להצילם. בדרך הם פגשו כלבה בשם פיליגרם שהתנדבה לעזור להם בחיפוש. הם מצאו את המשאית האדומה ובסוף הגיעו לחנות החיות. מנהל החנות דיבר עם פרופסור בתיכון שביקש צפרדעים. מאוחר בלילה המנהל נתן לפרופסור את כול הצפרדעים וביניהם גוגולס ובלוץ'. כשקרמיט וקרוקר גילו שאיחרו בבוקר הם עבדו על מנהל החנות והוא הביא גם אותם לתיכון אל הפרופסור. פיליגרם עקבה אחריהם. השלושה נמלטו מהמנהל של החנות וברחו עד שהם הגיעו לשיעור ביולוגיה ושם מצאו את גוגולס ובלוץ'. כשהפרופסור גילה שצפרדעים יכולות לדבר הוא שחרר אותם. המנהל הקפיץ את הצפרדעים חזרה לביצה. ופיליגרם הפכה להיות הכלבה של המנהל.
המלוכה ברומניה
נמל התעופה קלן/בון
נמל התעופה קלן/בון "קונראד אדנאואר" (בגרמנית: ), הנקרא על שם קנצלר מערב גרמניה לשעבר קונראד אדנאואר, הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם בדרום-מזרח קלן, גרמניה, כ-15 ק"מ ממרכז העיר. הנמל משרת גם את העיר בון אשר מרוחקת ממנו 16 ק"מ בלבד. זהו נמל התעופה השישי בגודלו בגרמניה, ותופס את המקום השני במדינה בכמות טיסות המטען. נמל זה הוא בין הבודדים בגרמניה שפעיל 24 שעות ביממה. בשנת 2010 עברו דרך הנמל יותר מ-9.8 מיליון נוסעים.
חברת התעופה ג'רמנווינגס מפעילה טיסות בין קלן/בון לבין נמל התעופה בן-גוריון במשך כל השנה (החברה התמזגה עם חברת יורווינגס ב-2016), וחברת התעופה TUIfly מפעילה טיסת שכר שבועית עונתית בקו זה.
היסטוריה.
בשנת 1913 נבנה במקום מנחת אימונים צבאי, וב-1939 הורחב המנחת והפך לשדה תעופה אשר שימש את הלופטוואפה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הורחב השדה על ידי הצבא הבריטי, ונסלל מסלול המראה באורך 1,866 מטרים. בשנת 1951 השדה נפתח לתנועה אזרחית, והחליף את שדה התעופה הישן של קלן - בוצוואילרהוף.
במהלך שנות ה-50 וה-60 נבנו בשדה שני מסלולי המראה נוספים, ובניין בית נתיבות חדש. המבנה החדש כלל שתי שלוחות להתחברות למטוסים בצורת מגן דוד, דבר שגרם לחברת התעופה של סעודיה שלא למקם בנמל התעופה את מרכז המטענים שלה. במהלך שנות ה-90 וה-2000, הורחב השדה פעם נוספת, ונבנה בו בית נתיבות נוסף וגם תחנת רכבת בינעירונית.
חברות תעופה זולות.
בתחילת שנות ה-2000, עקב הרחבת נמל התעופה, החלו לפעול בו מספר חברות תעופה זולות כמו TUIfly, ג'רמנווינגס ואיזיג'ט. כתוצאה מכך גדלה תנועת הנוסעים בנמל בשנת 2003 ב-43 אחוזים, יחסית לשנה הקודמת לה.
תחבורה יבשתית.
תחנת הרכבת נמל התעופה קלן/בון, אשר נפתחה בשנת 2004, נמצאת על מסילת הרכבת המהירה קלן-פרנקפורט, ומאפשרת לרכבות בינעירונית מהירות, רובן מדגם ICE, לעצור בנמל התעופה. כמו כן התחנה היא תחנת ביניים במסילת הרכבת הקלה הפרברית "ריין-רוהר".
חלל.
נמל התעופה קלן/בון הוא מקום מושבן של מספר סוכנויות חלל גרמניות ואירופיות, כמו המרכז הגרמני לחקר החלל ומרכז האסטרונאוטים האירופי - EAC (חטיבה בסוכנות החלל האירופית), אשר מאמנות אסטרונאוטים. בנוסף, נמל התעופה מתפקד כנמל חלל לנחיתות חירום עבור המעבורות של נאס"א.
טמבור
טמבור בע"מ (תשלובת צבעים וחומרי גמר לבנייה) היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בתחום הצבעים, הציפויים וחומרי בנייה מתקדמים. החברה נוסדה בארץ ישראל ב-1936. בעלת השליטה הנוכחית בחברה היא kusto, תאגיד רב לאומי בתחומי התשתית וחומרי הבניה.
היסטוריה.
החברה הוקמה ב-1936 על ידי שלושה עולים מגרמניה והחלה לפעול בצ'ק פוסט תחת השם "חיפה וורניש וורקס". ב-1944 נרכשה החברה על ידי התאגיד הבריטי ג'נסון את ניקולסון והועברו אליה זכויותיו במכירת תוצרתו במזרח התיכון. עיקר הפעילות בשנים הבאות הייתה מכירות לצבא ולצי הבריטי. ב-1952 הוקם מפעל חדש באזור התעשייה של עכו בו עבדו כ-100 עובדים וב-1956 הוחלף שם החברה ל"צבעי טמבור".