משרד הניהול והתקציב (באנגלית: Office of Management and Budget, בקיצור OMB) הוא המשרד הגדול ביותר בתוך משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית. מנהל המשרד חבר במשרד האקזקוטיבי של הנשיא. הפעילות העיקרית של משרד זה היא לעזור לנשיא בהכנת התקציב. ה-OMB גם מודד איכויות שונות של תוכניות וכן מדיניות של הסוכנויות הפדרליות, תוך שהמשרד בודק את מידת היענות סוכנויות אלה להוראות הנשיא.
המשרד החל לפעול עוד בשנת 1921, אז במתכונתו הקודמת, שנקראה "לשכת התקציב" (Bureau of the Budget), כחלק ממחלקת האוצר של ארצות הברית. הלשכה עברה אל תוך המשרד האקזקוטיבי של הנשיא ב-1939, והוכרה בשמה החדש, הנוכחי, ב-1970.
פעילות המשרד מסייעת לנשיא לתכנן את מדיניותו, העדפותיו ופעולותיו, החל ממחלקת ההגנה וכלה ב-NASA.
משרד המנהלה והתקציבים
משרד המנהלה והתקציבים של ארצות הברית
משרד הניהול והתיקצוב
הגווארדיה השחורה - כל מה שאסור לדעת על שוד הקופה הציבורית
Wasserfall
דניס מקדונה
אופקו הלת'
אופקו הלת' (באנגלית: OPKO Health) היא חברת ביו-פארמה ודיאגנוסטיקה רב-לאומית אמריקאית. החברה מפתחת בין השאר טיפולים ליתר פעילות שניוני של יותרת בלוטת התריס (Secondary hyperparathyroidism), והשלימה גיוס חולים לניסוי שלב 3 נגד אי ספיקה של ויטמין D. החברה היא חברה ציבורית ונסחרת בדרך של רישום כפול בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב (החל מ-21 באוגוסט 2013).
החברה פעילה בארצות הברית, מקסיקו, צ'ילה, אורוגוואי, ספרד וישראל.
היסטוריה.
חברת אופקו נוסדה בשנת 2007 בידי ד"ר פיליפ פרוסט, דרך מיזוג של שתי חברות אמריקאיות בתחום רפואת העיניים, שפיתחו תרופות למחלות הקשורות בניוון רשתי (Acuity Pharmaceuticals ו Froptix Corporation). לאחר מכן רכשה אופקו את החברה הקנדית Ophthalmic Technologies, Inc, בתחום המכשור הרפואי לאבחון מחלות עיניים.
בינואר 2013, רכשה אופקו את חברת Cytochroma, המפתחת תרופה למחלות כליות, תמורת 290 מיליון דולר. באפריל 2013, רכשה את חברת הביומד הישראלית, פרולור, המפתחת גרסאות משופרות של תרופות ביולוגיות, בעסקת מניות בשווי של 480 מיליון דולר. גם לפני רכישתה עלי ידי אופקו נשלטה פרולור על ידי ד"ר פיליפ פרוסט ‏שהחזיק כ 20% ממניות החברה. חברת פרולור נוסדה בשנת 2001, בידי פואד פארס ביולוג ופרמקולוג, שפיתח שיטה להארכת חייהן של תרופות והפחתת תדירות ההזרקה.
באוקטובר 2013, הצטרפה אופקו למדד ת"א 25.
בשנת 2015, רכשה אופקו את המעבדה הקלינית השלישית בגודלה בארצות הברית תמורת 1.47 מיליארד דולר.
באפריל 2018 הודיעה אופקו על הפסקת המסחר במניותיה בבורסה בתל אביב. אך שבועות ספורים לאחר מכן חזרה בה, והיא ממשיכה להיסחר בתל אביב.
קוקייה אירופית
קוקייה אירופית או קוקייה מצויה (שם מדעי: "Cuculus canorus") היא מין של עוף ממשפחת הקוקייתיים.
תחום תפוצתה מתפרש על פני אירואסיה (מספרד במערב עד ליפן במזרח וסקנדינביה בצפון), המזרח התיכון (בין השאר בישראל) וצפון אפריקה. מין זה ידוע בהיותו טפיל קינון - הנקבה מטילה את ביציה בקנים של עופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליה הם יערות וחורשים, שדות בור, ביצות ואזורים אלפיניים.
שמה המדעי של הקוקייה מורכב מהמילים הלטיניות "cuculus" (קוקייה) ו-"canorus" (שרה). מקור השם "קוקייה" הוא באנגלית (Cuckoo), שבה הוא אונומטופיה לצליל שהיא משמיעה. השם האנגלי בא מהמילה "cucu" בצרפתית עתיקה, והוא הוזכר לראשונה בצורתו העתיקה בשנת 1240 בערך, בפואמה Sumer Is Icumen In.
אורך הקוקייה כ-31-36 ס"מ (בעוד אורך הזנב כ-17 ס"מ), ומשקלה כ-90 עד 130 גרם. היא ניזונה בעיקר מחרקים, ומעדיפה זחלים שעירים (שעופות אחרים נמנעים מלאכול). הקוקייה עשויה לעיתים לאכול גם ביצים וגוזלים, אך בדרך כלל היא מוציאה רק ביצה אחת של פונדקאיה ונותנת לגוזלה לגרום למותם מרעב של אחיו המאומצים.
הקוקיות חששניות יחסית, ופרטים ממין זה חיים לבד מחוץ לעונת הרבייה.
אוכלוסייתה של הקוקייה נמצאת בירידה, אך המין מוגדר על ידי ארגון IUCN במצב "ללא חשש". גודל האוכלוסייה מוערך ב-25 עד 100 מיליון פרטים בכל העולם, ותוחלת החיים הממוצעת שנמדדה בבריטניה עומדת על 6 שנים ו-11 חודשים.
רבייה.
הקוקייה מהווה טפילת רבייה, ובסך הכל נקבות ממין זה נצפו מטילות את ביציהן בקנים של כ-100 מיני עופות שונים. אוכלוסיות שונות מעדיפות להיטפל אל מינים מסוימים, ומטילות ביצים בגודל ובצבע דומה לזה של המארח. תוצאות מחקר ב-DNA המיטוכונדריאלי של הקוקייה העלו את ההשערה שמוצאן של כל אחת מהאוכלוסיות הללו נפרד. ייתכן שהגנים המגדירים את הטלת הביצים המתאימות עוברים מנקבה לנקבה בלבד, בכרומוזום הזוויג W (אצל הזכרים יש כרומוזומי ZZ, ואצל הנקבות - WZ). השערה נוספת היא שהגנים מורשים דווקא בכרומוזומים אוטוזומיים.
בדרך כלל, ביצת הקוקייה תבקע לאחר כ-12.5 ימים. ברוב המקרים, גוזל הקוקייה בוקע לפני גוזלי המארח, והוא דוחף את ביצי המארח אל מחוץ לקן. הגוזל מואכל במשך כ-20 עד 23 ימים על די המארח, ולעיתים הוא אף גדול יותר ממנו.
תוכנית פריפייד
תוכנית פְּרִיפֵּיְיד (באנגלית: Prepaid), או שירותי תשלום מראש לסלולרי, הוא שירות תקשורת סלולרית שמספק שירותי שיחה והודעות ושירותי אינטרנט לאחר שאלה שולמו מראש.
המדובר הוא בתוכנית תשלום מראש לשירותי טלפון נייד הכוללים שירותי שיחות והודעות SMS, כמו גם שירותי גלישה באינטרנט. התשלום מתבצע בסניפים ייעודיים, בקיוסקים או בתחנות דלק ומאפשר רכישת כרטיס SIM עם מספר טלפון המאפשר תחילה יכולת לקבל שיחות, אך כדי לבצע שיחות יש צורך ב"הטענת" המספר, הוספת סכום כסף למספר הטלפון באמצעות תשלום בקיוסקים ובסניפי חברת התקשורת המספקת את השירות בהתאם לכרטיסי שיחה המוצעים למכירה. התשלום מתבצע לרוב במזומן אם כי ניתן לתשלום גם באמצעות כרטיסי אשראי. התשלום מתבצע באופן חד פעמי ועל מנת להשתמש בטלפון לשיחות יש צורך בהטענה קבועה באמצעות תשלום מראש לצורך שימוש בשיחות, זאת בניגוד לתוכניות ה"פוסטפייד" הנפוצות יותר שבהן לקוח משלם לחברת התקשורת מדי חודש באמצעות הוראת קבע בנקאית או כרטיס אשראי לתקופת זמן ממושכת (של 12, 18 או 24 חודשים) או תקופה קצרה ובהתאם לחוזה חתום מול החברה, כשהתשלום מתבצע לאחר שביצע שימוש בשיחות.
רקע.
שירותי פריפייד מוצעים בדרך כלל על ידי ספק תקשורת סלולרית וההבדל העיקרי בינו לבין שירותי ה"פוסטפייד" או התשלום שמתבצע מראש ולפני השימוש. לאחר התשלום הלקוח משתמש בשיחות והודעות עד שאלה מסתיימים לו ובהתאם ליתרה שלו במספר הטלפון. בשיטה זו טוענים תקציב בתשלום מראש באמצעות קניית כרטיס חיוג.
שיטות תשלום:
לחלק נכבד מחבילות המוצעות למכירה בכרטיסי הגירוד יש תאריך תפוגה ולקוח שלא יוסיף לחשבונות כסף לפני תום מועד התפוגה יאבדו את יתרת חשבונם בתום המועד.
בניגוד מוחלט לתוכניות ה"פוסטפייד" שבהן לקוחות החברה מפסיקים את המינוי לחברה באמצעות הודעה לספק התקשורת ומעבר לחברה אחרת או עזיבת החברה, בתוכניות הפריפייד אין למפעילה הסלולרית כל אפשרות לדעת בוודאות אם לקוח ממשיך להשתמש בקו הטלפון ולעיתים החברה מוחקת מספרי טלפון שלא בוצעו בהם שימוש לאחר זמן ממושך, תקופת הזמן משתנה מחברה לחברה אך נעה בין חצי שנה לשנה של חוסר שימוש.
בשנת 2003 צמח מספר חשבונות הפריפייד בהשוואה לחשבונות ה"פוסטפייד" ובשנת 2007, כשני שלישים מכלל חשבונות הטלפון הנייד בעולם היו תוכניות פריפייד. על פי הערכות שונות, כ-75% מתוך 5.1 מיליארד לקוחות הסלולר בעולם הם לקוחות תוכנית פריפייד.
ההתקשרות באמצעות כרטיסי חיוג משמשת תיירים; הורים שמעוניינים להגביל את ילדיהם בהוצאות הטלפון הנייד; לקוחות שאינם מעוניינים לחתום על חוזה ולהזדהות בפרטים אישיים מול החברות; והיא למעשה הדרך היחידה ללקוחות שאינם מחזיקים בכרטיס אשראי.
הצטרפות הלקוח מתבצעת למעשה ברכישת כרטיס סים מתאים לפי החברה שבחר להשתמש בשירותיה. הסים מקנה מספר טלפון המוצמד אוטומטית לתעריפי מסלול הפריפייד של החברה. מכאן והלאה הלקוח טוען את החשבון בכרטיסי חיוג בסכומים שונים. התקציב עומד לזכות הלקוח עד שיגיע לסיומו, אם לא בוצע בו כל שימוש לאורך שנה מלאה, יש לבצע שיחת טלפון לחברה על מנת להפעילו מחדש.
קיימת עלות חד פעמית על כרטיס הסים ולרוב התשלום עבור דקות שיחה, הודעות טקסט וגלישה יהיה לפי תעריפי החברה שבדרך כלל גבוה יותר מתעריפי ה"פוסטפייד".
ברגע שהתקציב שנרכש מראש הסתיים לא ניתן להוציא שיחות (למעט מספרי חירום), הודעות או לגלוש באינטרנט הסלולרי, אך המנוי נותר פתוח לשיחות והודעות נכנסות.
כרטיסי החיוג ניתנים לרכישה באמצעות שיחת טלפון או באתר החברה (לבעלי כרטיס אשראי בלבד) או בתשלום במזומן במגוון בתי עסק כמו דוכני חברות הסלולר בקניונים, בסניפי דואר שונים, בפיצוציות ובמכונות אוטומטיות ייעודיות.
היסטוריה.
תולדות תוכניות הפריפייד החלו מתחילת שנות ה-90 עם הגידול בשוק הטלפון הנייד.
כרטיס הפריפייד הראשון שיצא נקרא "Mimo" ושוחרר על ידי TMN, מפעילת הסלולרי הפורטוגזית "פורטוגל טלקום" בספטמבר 1995.
יתרונות וחסרונות.
יתרונות.
לתוכנית פריפייד יש מחירים נמוכים יותר ומאפשר שליטה קלה יותר בהוצאות הכספיות, ניתן להשתמש במגוון מספרי טלפון של חברות שונות ללא התחייבות כספית.