בשנת 1996, זכתה התעשייה האווירית לישראל בפרויקט לשדרוג של 54 מטוסי F-4E טורקיים. היקף העסקה היה 650 מיליון דולר. בעקבות זכייה בפרויקט זה החליטה יוון שלא לשתף את התעשייה האווירית בהשבחת מטוסי הפנטום של חיל האוויר שלה. המטוסים שהשבחו על ידי התעשייה האווירית שימשו אחר כך לפגיעה בבסיסי מפלגת הפועלים של כורדיסטן, בפעולות צבאיות שונות בצפון עיראק.
בתחילת 2005 ישראל וטורקיה דנו בהשבחת 48 מטוסי פנטום נוספים, אך ביוני 2010, בעקבות אירועי המשט לעזה (2010) הודיעה על הקפאה מוחלטת של החוזים הביטחוניים עם ישראל.
ב-22 ביוני 2012, הופל מטוס RF-4E טורקי על ידי ההגנה האווירית הסורית בעת שטס בטיסת סיור ליד הגבול הטורקי-סורי. טורקיה הצהירה כי מטוס הסיור היה במרחב האווירי הבינלאומי כאשר הוא הופל, בעוד שלטונות סוריה הצהירו שהוא היה בתוך המרחב האווירי הסורי. שר ההסברה הסורי אמר אחר כך, בראיון לערוץ חדשות טורקי, שהצבא הסורי הפיל את המטוס הטורקי משום שחשב שמדובר במטוס ישראלי.
נכון לשנת 2020, מטוסי ה-F-4 הטורקיים נותרו בשימוש.
יוון.
בשנת 1971 הזמין חיל האוויר היווני מספר מטוסי F-4E חדשים, שאספקתם החלה ב-1974. בתחילת 1990 רכש חיל האוויר היווני מספר מטוסי RF-4Es ו-F-4E מהלופטוואפה ומהמשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
לאור הצלחת תוכנית השדרוג של הפנטום שבוצעה בגרמניה וכונתה "ICE program", קיבלה חברת "DASA" שבגרמניה חוזה לשדרוג 39 מטוסים יווניים למטוסי "פיס איקרוס 2000". נכון ליוני 2008, משרתים בחיל האוויר היווני 53 מטוסי F-4E ו-RF-4E.
איראן.
בשנות השישים והשבעים רכש חיל האוויר האימפריאלי של איראן כ-225 מטוסי F-4D, F-4E ו-RF-4E. במהלך התקלות בין חיל האוויר האיראני וארצות הברית לבין חיל האוויר הסובייטי, נפגע אחד ממטוסי הפנטום האיראניים בשל התקלות עם מטוס מיג-21 סובייטי. במלחמת איראן–עיראק, הצטיידה עיראק במספר מטוסי מיג-23, אך מטוסי הפנטום שהיו בשירות איראן גברו על המטוסים העיראקיים.
במרץ 1980 תקפו שמונה מטוסי פנטום איראניים שדה תעופה עיראקי, והשמידו מספר מפציצים ומטוסי קרב שלהם.
בעקבות המהפכה האסלאמית הטילה ארצות הברית אמברגו על איראן, מה שגרם לקושי בתחזוקת מטוסי הפנטום, ורבים מהם התרסקו או הושבתו. עם זאת, מטוסי פנטום טסים בחיל האוויר האיראני גם בתחילת העשור השני של המאה ה-21.
יפן.
החל בשנת 1968, רכש חיל האוויר היפני 140 מטוסי F-4EJ, מהם הוסרו היכולות הבאות: תדלוק אווירי, מערכת טילי אוויר-קרקע ASM, הפצצה גרעינית ותקיפות קרקע.
רוב מטוסי ה-F-4EJ יוצרו ברישיון על ידי מיצובישי ביפן, ו-14 מטוסים מנוונים מדגם RF-4E יובאו היישר ממפעל מקדונל דאגלס.
מטוסי ה-F-4EJ נכנסו לשירות ביפן באוגוסט 1972 בשש טייסות. מטוס ה-RF-4EJ שירת בטייסת 501, שהפעילה קודם לכן את אחת מהגרסאות הפחות מוכרות של ה-RF-86F סייבר.
ביפן תוכנן להחליף את המטוס במטוסי יורופייטר טייפון, כיוון שייצוא מטוס ה-F-22 ראפטור הוגבל על ידי ארצות הברית. עם זאת, בשנת 2007 פרסמה חברת לוקהיד מרטין שהוענק לה חוזה לציוד ה-F-15 איגל במכ"ם מפתח סינתטי. המטוסים ישמשו לסיור, ויאפשרו את הפסקת השירות של ה-RF-4EJ.
מתוך מטוסי ה-F-4EJ, 96 שודרגו לדגם F-4EJ קאי, לו נוספו מכ"ם AN/APG-66, יכולת תקיפת קרקע, טילים נגד ספינות מדגם ASM-1 או ASM-2. 15 נוספים, הוסבו למטוסי סיור שסומנו RF-4EJ, עם שדרוגים דומים של מטוס ה-F-4EJ קאי.
קוריאה הדרומית.
חיל האוויר של הרפובליקה הקוריאנית רכש את מטוסי ה-F-4D הראשונים שלו, שהיו בשימוש ארצות הברית בשנת 1968, במסגרת תוכנית "Peace Spectator", והמשיך לקבל מטוסים נוספים עד שנת 1988. במסגרת תוכנית "Peace Pheasant II" סופקו לקוריאה הדרומית מטוסי F-4E, חדשים, וכאלו שנעשה בהם שימוש בחיל האוויר של ארצות הברית. חיל האוויר הקוריאני קיבל 92 מטוסי F-4D והפך למפעיל הגדול ביותר של מטוסים אלו.
בנוסף, קיבלה קוריאה הדרומית 23 מטוסי RF-4C.
כיום מחליפה קוריאה הדרומית את מטוסי הפנטום במטוסי F-15K.
מחלת אלצהיימר
מחלת אלצהיימר (באנגלית: Alzheimer's disease) היא מחלה קשה ומתקדמת של מערכת העצבים המרכזית, הנפוצה בייחוד (אך לא רק) בקרב קשישים. היא מתבטאת בניוון איטי ומתמשך עד למוות של תאי העצב במוח. המחלה תוארה בפעם הראשונה ב-1906 בידי החוקרים הגרמנים אלויס אלצהיימר ואמיל קרפלין. מחלת אלצהיימר בשלב המתקדם תגרום בהכרח למותו של החולה, אם כי בעקיפין.
באופן כללי, מחלת אלצהיימר מתאפיינת בירידה קוגניטיבית. תחילה בולטת בייחוד הפגיעה בזיכרון. עם הזמן נפגעים גם תפקודים עליונים אחרים של המוח, כגון ההתמצאות, יכולת החשיבה והסקת המסקנות. עם התקדמות הניוון המוחי, נפגעת גם הפעילות המוטורית של החולה, וכן נפגעים כושר ההליכה, כושר האכילה והשליטה על הסוגרים. בשלבים המתקדמים, החולה נעשה חסר ישע וזקוק לעזרה סיעודית בכל פעולותיו. סיבוכים כגון מחלות זיהומיות או פצעי לחץ מביאים לבסוף לידי מותו של החולה במחלת אלצהיימר.
נעשו מאמצים גדולים על מנת להבין את המנגנון הפתופיזיולוגי המורכב העומד בבסיס מחלת אלצהיימר, אך הביוכימיה של המחלה עדיין אינה מובנת לחלוטין. יחד עם זאת, ידוע כי המחלה מתאפיינת בנוכחות צברים עמילואיידים מסוג ביתא, כך שזוהי תוצאה של התחלקות בלתי נורמלית (פתולוגית) של החלבון app. דבר זה נובע ככל הנראה משתי סיבות לפי הסברה הרווחת, והם מוטציה גנטית בגן האחראי לביטוי האנזים ביתא סקרטאז וחלבון טאו (מונחים על אותו הגן), או מוטציה בגן האחראי ליצירת האנזים גמא סקרטאז.
גורמי סיכון למחלה.
אלצהיימר נחשבת מחלה רב-גורמית, דהיינו גורמים רבים עלולים, יחד או לחוד, לתרום את חלקם להופעת המחלה. לא ידוע גורם יחיד להיווצרותה, ועם גורמי הסיכון למחלה נמנים:
בינואר 2019 פורסם מחקר אשר מראה ראיות לקשר סיבתי בין דלקת חניכיים מסוג Porphyromonas gingivalis לבין הופעת תסמיני אלצהיימר. המחקר מציע כי הגורם הישיר למחלה הוא רעלן המופע על ידי החיידק, ומדווח על שיפור בתסמינים בעקבות טיפול תרופתי המבוסס על עיכוב הרעלן. ממצאי המחקר עשויים להביא לפריצת דרך בזיהוי וטיפול במחלה. מחקר אחר שהתחיל עוד לפני כן, שיער כי חלבונים עמילואידים שהותירו משקעים במוח הם המפתח להתפתחות מחלת האלצהיימר, אך נכון ליוני 2020 אין עוד התקדמות ממשית ואף להפך - חלק מהחוקרים מטילים ספק באמיתות ההשערה.
מאפיינים אנטומיים ומיקרוסקופיים.
מבחינה מיקרוסקופית מחלת אלצהיימר מתאפיינת בשלושה ממצאים עיקריים:
מבחינה מקרוסקופית, איבוד התאים המהווים את החומר האפור של קליפת המוח ואיבוד האקסונים המהווים את החומר הלבן של מרכז המוח, גורמים להצטמקות המוח ולהקטנת נפחו. אנטומית, המוח נראה מצומק, חריצי המוח הרבה יותר רחבים ועמוקים וחללי המוח גדולים יותר. ההצטמקות הזו אופיינית יותר בקדמת המוח ובצדדיו (אזורים אלה מכונים "פרונטליים" ו"טמפורליים" בהתאמה).
התפתחות המחלה ותסמיניה.
מחלת אלצהיימר היא מחלה מתקדמת (Progressive disease) כלומר התסמינים שלה הולכים ומחמירים במשך השנים. המחלה מופיעה בגיל מעל 65 עם שיא בעשור השמיני. בכ-5% מהחולים התסמינים יכולים להופיע הרבה יותר מוקדם, בגיל 40–50. מהלך המחלה הוא איטי ויכול להמשך 3–20 שנים, לפי השלבים הבאים:
אבחון המחלה.
קשה לאבחן באופן מדויק ומוחלט מחלת אלצהיימר. בשלבים ההתחלתיים של המחלה חלק מהחולים אינם פונים לרופא עקב מחשבה שמדובר ב"בעיית גיל" או עקב ניסיון להדחיק את הבעיה או עקב חרדה מתוצאות הבירור הרפואי. נוסף על כך, מודעות נמוכה מביאה לאי-זיהוי הבעיה, להיעדר התערבות מוקדמת, לאבחון מאוחר, לניהול לא יעיל של הטיפול, לסטיגמטיזציה של החולים ולחוסר תמיכה הולמת במשפחות. כל אלה מהווים אתגרים ביכולת לאבחן את המחלה לפי התוכנית הלאומית להתמודדות עם מחלת אלצהיימר ודמנציות אחרות.
לחולים המגיעים, האבחון נעשה במספר שלבים:
מבחן להערכת כישורים הכרתיים (קוגניטיביים) בסיסיים.
מבחן זה משמש להערכת דרגת החומרה של מחלת אלצהיימר. המבחן עצמו אינו משמש לקביעת האבחנה כי אכן מדובר באלצהיימר אך מסייע להגדרת חומרת המחלה והטיפול הנדרש.
בעזרת MMSE אפשר להעריך כמה מהתפקודים הנפשיים וההכרתיים, ובהם:
מבחן MMSE מורכב מסדרת משימות, כגון:
הציון המרבי שאפשר לצבור במבחן MMSE הוא 30, ציון הנחשב תקין. כל ציון נמוך מ-30 עלול להצביע על מחלת אלצהיימר. ככל שהציון נמוך יותר, כך המחלה חמורה יותר. דרגות החומרה של מחלת אלצהיימר מסווגות בצורה הבאה:
לא בכל המקרים MMSE הוא המבחן המתאים, אך ניתן להיעזר בו בשילוב עם מבדקים אחרים כדי להעריך את דרגת החומרה של המחלה. במקרים מסוימים עלולים גורמים נוספים להשפיע על הניקוד במבחן MMSE. גורמים שיש להביא בחשבון הם קשיי למידה ומידת השליטה בשפה שבה נערך המבחן.
טיפול.
הטיפול במחלת אלצהיימר הוא טיפול מורכב ורב מערכתי.
הטיפול התרופתי, למרות ציפיות מרובות, כולל רק תרופות מעטות שאושרו וגם הן עם תוצאות דלות. תרופות אלו נחלקות לשתי קבוצות - תרופות נגד הבעיה הקוגניטיבית ותרופות נגד הבעיות הנפשיות וההתנהגויות.
הטיפול בבעיה הקוגניטיבית הוא הטיפול שמטרתו לפעול בתחום התסמינים העיקריים והמאפיינים את המחלה והם תחומי הזיכרון והפעילות האינטלקטואלית. תרופות אלו מתחלקות אף הן לשתי קבוצות: