במאמר שכתב בשנת 1917 בעיתון "העם" על שאול טשרניחובסקי, הוא דיבר על הייחוד שבין שירתו לזו של ביאליק ויצירתו של ברדיצ'בסקי שהיו עדיין שרויים ב"קרע שבלב" בין עולם ההלכה היהודי ממנו הגיעו, לבין העולם המודרני שבו חיו:
אגמון-ביסטריצקי עסק גם בתרגום. הבולטים שבין תרגומיו הם "דון קיחוטה" לסרוונטס (1958) ומבחר משיריו של המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה (1954).
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
שלמה מאיר
שלמה ידידיה מאיר
הדוכסות הגדולה של פינלנד
הדוכסות הגדולה של פינלנד הייתה ישות מנהלית אוטונומית בתוך האימפריה הרוסית בשנים 1809–1917. הדוכסות קדמה למדינה העכשווית פינלנד. במשך כל התקופה נהנתה הדוכסות מעצמאות בענייני פנים ובנושאים מסוימים אף זכתה לעצמאות מסוימת מחוץ לגבולות האימפריה. בירת הדוכסות הייתה תחילה העיר טורקו, והחל משנת 1812 - הלסינקי.
היסטוריה.
בעת היותה חלק משוודיה, נחשב האזור כדוכסות. בעקבות המלחמה הפינית והסכם פרדריקסהאמן שסיים אותה, שטחי פינלנד ואיי אלאנד הועברו משוודיה לאימפריה הרוסית. בפברואר 1809, עוד לפני חתימת ההסכם עם שוודיה על סיום המלחמה, נתן הקיסר הרוסי הוראה לקיים את אספת נציגי העם בפינלנד. במושב הפתיחה שנערך ב-16 במרץ נאם אלכסנדר הראשון לפני הנציגים. בנאומו ציין שאין לו כוונה לשנות את חוקי המדינה. למחרת, הושבעו נציגי העם אמונים לקיסר והוא הכתיר עצמו בתואר "הדוכס הגדול של פינלנד". בנושאים המרכזיים של ניהול הדוכסות נקבע:
כמחווה של רצון טוב, הכריז הקיסר על סיפוח לדוכסות שטח של שהיה מאוכלס על ידי פינים אך הועבר לרוסיה עוד בשנת 1721 וכלל את העיר ויבורג וסביבותיה.
בהיסטוריה של הדוכסות שלוש תקופות:
בתקופת ניקולאי הראשון לא נערכו אספות המועצה. בהיעדר צורך בשינויים חוקתיים לא היה בכך משום הפרת ההסכמים הקיימים.
בשנת 1827 הוצא צו המאפשר למנות לתפקידי ניהול בדוכסות גם נוצרים אורתודוקסים ובלבד שהם אזרחי הדוכסות.
במהלך מלחמת קרים הופגזו מספר מבצרי חוף בשטח פינלנד, אך האוכלוסייה הפינית נשארה נאמנה לרוסיה.
במחצית המאה ה-19 גברה המודעות הלאומית הפינית. כתוצאה מכך החל מאבק פנימי בחברה הפינית בין תומכי חיזוק הלאומנות ולבין התומכים בחיזוק השפה השוודית כיסוד תרבותי. משנת 1848 למשך שנתיים היה אסור לפרסם ספרים בפינית, למעט ספרי דת. בהתאם לתנאי ההסכם של שנת 1809 היו לאליטה השוודית מספר זכויות יתר. אף על פי שהממשל הרוסי רצה לקרב אותם, הוא לא התנגד ללאומיות הפינית. ביטוי לשינויים אלו בהלכי הרוח ניתן לראות בעובדה שאם בתחילה, מרכז הדוכסות היה בעיר טורקו שהייתה בעלת אוכלוסייה שוודית משמעותית, הרי שכבר בשנת 1812 הועבר המרכז השלטוני להלסינקי שהייתה קרובה בהרבה לסנקט פטרבורג.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, בתקופת אלכסנדר השני חודשו אספות המועצה ובוצעו מספר רפורמות שלטוניות. תחילה התכוון הממשל להמשיך במדיניות של אי-קיום אספות המועצה. אף סוכם למנות וועדה מיוחדת שתכלול מספר מצומצם של נציגים. לאור התנגדות מקומית, סוכם בסופו של דבר על אספת המועצה בהרכב מלא בספטמבר 1863. הקיסר בעצמו השתתף במושב הפתיחה. מאז, התקיימו מושבי המועצה באופן סדיר אחת לחמש שנים. בשנת 1866 סוכם על רפורמה נרחבת בחינוך היסודי. בשנת 1863 סוכם על מעבר של המסמכים הרשמיים לשפה הפינית. סוכם על כך שיחידות צבא פיניות יהיו עצמאיות, אך יחשבו כחלק מהצבא הרוסי. בתחילת כהונת אלכסנדר השלישי נמשך ביצוע הרפורמות.
בסוף המאה ה-19 השתנתה המדיניות הרוסית. הממשל הרוסי החליט על האצת השתלבות הדוכסות ברוסיה. הסממנים הבולטים של המדיניות החדשה היו כדלהלן:
תקופת המתיחות הגיעה לשיאה בקיץ 1904 עת נרצח מושל הדוכסות, ניקולאי בובריקוב, ובסתיו 1905 בו נערכה בפינלנד שביתה כללית.
לאור בעיות ברוסיה עצמה (מהפכת 1905), נאלץ הקיסר לבטל חלק מהחוקים החדשים שצמצמו את האוטונומיה הפינית. בשנת 1910 פוזר הסיים ויושב הראש שלו הוגלה לסיביר. בתחילת 1914 חודשה פעילות הסיים, אך סמכויותיו צומצמו. בנובמבר 1914 פורסם בעיתונות הפינית מידע על קיום תוכנית ארוכת טווח להמשך רוסיפיקציה של האזור. הדבר גרם להגברת הפעילות הלאומנית. חלק מהאוכלוסייה החל לתמוך בגרמניה ובשטח גרמניה אף הוקמו יחידות פיניות שלחמו בחזית נגד צבא האימפריה הרוסית. גרמניה פעלה בהתמדה לחיזוק פעילות זו במטרה להחליש את רוסיה. בבחירות שנערכו בשנת 1916 קבלה המפלגה הלאומנית רוב בסיים. לאחר מהפכת פברואר לא אויש התפקיד של הדוכס הגדול. אספת העם בהלסינקי קיבלה מספר החלטות שהרחיבו מאוד את האוטונומיה של הדוכסות. הממשלה הזמנית בסנקט פטרבורג לא הכירה בהחלטות והורגש מתח בין הצדדים. ב-18 ביולי 1917 קיבל הסיים חוק חדש, שצמצם עוד יותר את התלות בהחלטות הממשל בסנקט פטרבורג. כתוצאה מכך, פוזר הסיים וכוחות צבא רוסיים נכנסו לבניין הסיים. על רקע זה החלו מהומות בכל שטחי פינלנד. ב-6 בדצמבר 1917, מיד לאחר מהפכת אוקטובר, הכריזה פינלנד על עצמאותה. ב-22 בדצמבר 1917 הכירה הממשלה הרוסית בראשות ולדימיר לנין בעצמאות פינלנד.
אוכלוסייה.
על פי מפקד אוכלוסין משנת 1810 נמסרה לרוסיה אוכלוסייה שמנתה כ-863 אלף תושבים. מהם כ-15% (129 אלף) היו שוודים והיתר - פינים. למרות שהאוכלוסייה השוודית הייתה במיעוט, היא שלטה בכלכלת הדוכסות במשך כל התקופה. שליטה זו צומצמה במשך הזמן לאור מעבר של אוכלוסייה שוודית לשוודיה. כתוצאה מכך אחוז האוכלוסייה השוודית בערים הגדולות פחת בהתמדה.
האוכלוסייה הפינית הייתה בבסיסה איכרית. החל ממחצית השנייה של המאה ה-19 החל מעבר אוכלוסייה זו לערים.
בדוכסות לא הייתה אוכלוסייה רוסית משמעותית. בשנת 1917 היא הגיעה לשיעור של 0.2% מהאוכלוסייה - כששת אלפים תושבים, מהם כשלושת אלפים התגוררו בויבורג. במשך כל התקופה לא הייתה מדיניות מכוונת של התיישבות רוסית באזור. הממשל הרוסי הסתפק בכך שהפקידות הגבוהה הייתה בחלקה הגדול בידי רוסים.
עקב גידול חד באוכלוסייה ומחסור בשטחים המתאימים לעבודה חקלאית, היגרו פינים רבים לארצות הברית.
כלכלה.
בתחילת המאה ה-20 התבססה כלכלת הדוכסות על חקלאות, תעשיית עץ ותעשיית נייר. רוב התוצרת יוצאה למדינות מערב אירופה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, עקב הפסקת המסחר בנתיבים הימיים בים הבלטי, חלה האטה משמעותית בפעילות הכלכלית.
עם סיפוח הדוכסות לאימפריה רוסית היה הרובל המטבע הרשמי שלה. בשנת 1860 בהתאם לצו קיסרי הוכנס מטבע עצמאי - מרק פיני.
שלטון.
מבחינה מנהלית שטח הדוכסות היה מחולק למספר גוברניות.
המושל הכללי של פינלנד.
בראש הממשל המקומי עמד גנרל-גוברנטור (מושל כללי) שקיבל את המינוי מהקיסר. הוא היה הנציג העליון של הממשל הן בהיבט הצבאי והן באזרחי.
החלוקה מנהלית של האימפריה הרוסית
חנה קלר
חנה קלר היא משפטנית ישראלית וניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה.
קלר (במקור אורנשטיין) גדלה בירושלים. בסיום לימודי משפטים הצטרפה ליחידה לייעוץ משפטי של משטרת ישראל בדרגת מפקח משנה. בראשית דרכה הייתה שותפה לעבודת החקיקה שהביאה להקמת בית הדין המשטרתי לערעורים ולהקמת נציבות קבילות שוטרים וסוהרים.
עבודתה בייעוץ המשפטי נמשכה 18 שנים, לאחריהן מונתה ליועצת המשפטית של המשרד לביטחון פנים בדרגת ניצב. בתפקיד זה שירתה תחת 6 שרים, החל במשה שחל ולאורך 11 שנים. מתוקף תפקידה השתתפה בשיחות המשא ומתן עם ירדן והרשות הפלסטינית. בשנת 2001 מונתה, נוסף על תפקידה, לנשיאת בית הדין המשטרתי לערעורים.
שירותה במשטרה ארך כ-30 שנים. עם פרישתה, בשנת 2005, מונתה לנציבת קבילות שוטרים וסוהרים, ובשנת 2010 הוארכה כהונתה בשנתיים נוספות. בשנת 2008 מונתה גם ליו"ר ועדת הערר מתוקף החוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים.
מקלין
מקלין (McLean) הוא שם משפחה סקוטי.
קת'ולהו
קת'ולהו (Cthulhu) הוא ישות קוסמית המופיעה ביצירתו הבדיונית של סופר האימה ה. פ. לאבקראפט. הופעתה הראשונה של הדמות הייתה בסיפור הקצר "קריאתו של קת'ולהו", שפורסם במגזין "Weird Tales" בשנת 1928.
קת'ולהו הוא אחד מהמרכזיים מבין "העתיקים האדירים" במיתוס הלאבקראפטיאני. לא פעם מתייחסים הציטוטים הנוגעים אליו למראהו המבחיל, גודלו המפלצתי, או לאימה העיוורת שהוא מעורר. קת'ולהו נזכר לעיתים בחוגי המדע הבדיוני והפנטסיה כשם נרדף היתולי לזוועה קיצונית, או, לרשע בלתי נתפש. בהקשרים אלו הוא לרוב מתואר כמעין תמנון ענקי, בדומה לקראקן.
לאחר הופעת הבכורה שלו ב"קריאתו של קת'ולהו", הוא הופיע במספר תפקידי משנה באחדים מסיפוריו האחרים של לאבקראפט.
התייחסויות למיתוס בתרבות הפופולרית כוללים את הקטע האינסטרומנטלי של להקת "מטאליקה", "The Call of Ktulu", שהופיע באלבומה "Ride the Lightning" ובאלבום ההופעה "S&amp;M"; הופעה של דמות זו בפרקים האחרונים בעונה ה-14 של הסדרה "סאות'פארק"; בפרק מחווה של הסדרה המצוירת "מכסחי השדים - האמיתיים"; בפתיח של הסדרה "ריק ומורטי" ובפרק של "משפחת סימפסון"..
ה. פ. לאבקראפט
אריה שור
אריה שור (3 בנובמבר 1912, כ"ג בחשוון ה'תרע"ג - 1977) היה ממפקדי ההגנה וניצב במשטרת ישראל.
חייו.
שור, נולד בירושלים, בנו של מייסד הגימנסיה הריאלית שלמה שור ונכדו של הרב אלתר ריבלין. סיים את לימודיו בגימנסיה העברית ולמד לימודי הנדסה בטכניון. עבד במע"ץ, בהכשרת היישוב (1934-1940) ובקרן קיימת לישראל (1940-1947).
בשנת 1929 הצטרף לארגון "ההגנה". בין השנים 1936–1942 היה מפקד הארגון במוצא, קריית ענבים והסביבה. במלחמת העצמאות היה מפקד גדוד 164 בחטיבת עציוני. לקח חלק בכיבוש מרכז העיר ירושלים במבצע קלשון. היה מפקד חבל 5 בעיר, ממרכזה ועד שכונת ימין משה.