ב-1939 חתמה ברית המועצות על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, דבר שהקה על הובלת יהודים מאירופה ליפן. אירועי 1940 רק ביססו את חוסר הפרקטיות של תוכנית דג הפוגו כאשר באותה שנה ברית המועצות החליטה לספח לשטחה את המדינות הבלטיות וניתקה עוד יותר את האפשרות של יהודים הרוצים לברוח ליפן ממזרח אירופה. אם לא די בכך, עוד באותה שנה ממשלת יפן חתמה יחד עם הגרמנים ואיטליה הפאשיסטית על ההסכם התלת-צדדי ובכך ביטלה לחלוטין את האפשרות של סיוע רשמי ליהודים מיפן. גם מועצת העיר שנגחאי עשתה מאמצים לצמצם את זרם המגיעים, וגם הגורמים היהודיים טענו שהגיעו לקצה הגבול ביכולתם לטפל בפליטים חסרי הכל. תושבי שאנגחאי הוותיקים לא רצו מצב שבו יהיו בעיר פליטים לבנים חסרי כל וחסרי אונים, מאחר שהדבר עשוי היה לפגוע במעמדם העדיף לעומת הילידים הסינים. היפנים, ששלטו ברובע הונגקיו, בו השתכנו מרבית הפליטים, פעלו נמרצות לעצירת זרם הפליטים ובאוגוסט הודיעו על עצירה זמנית של כניסת פליטים לרובע.
למרות זאת, הקונסול היפני בקובנה, צ'יאונה סוגיהארה החל להוציא אשרות מעבר לפליטים יהודים מאירופה. שיטת הבריחה הייתה הנפקה של אשרת מעבר ליפן עבור אלו שקיבלו מחסיד אומות העולם יאן זווארטנדיק, הקונסול ההולנדי בקובנה, ויזת יעד לכיוון היעד הפיקטיבי, האי קורסאו, שהיה אז בשליטה הולנדית. הנפקת ויזת מעבר איפשרה לקבל ויזת יציאה מרוסיה, ומליטא שהייתה אז שטח כבוש בידי הרוסים. הפליטים היו צריכים לגייס סכומי כסף מופקעים (180 דולרים אמריקניים, שהיו הון עתק באותם ימים), לנסיעה ברכבת הטרנס-סיבירית שחצתה את רוסיה, עד לעיר הנמל הרוסית ולדיווסטוק בנסיעה שארכה 11 ימים, ומשם בשיט בספינה ליפן. בשל הסיבות הכלכליות וכן בשל קושי להאמין בכוחה של הוויזה, לא פנו בתחילה פליטים רבים בבקשה לקבל ויזה מן הקונסוליות ההולנדית והיפנית, אך עם הידרדרות המצב ובעיקר בשל השתדלותם של העסקנים היהודים שהיו ממנהיגי הפליטים מפולין ששהו בליטא, ובראשם דר' זרח ורהפטיג (לימים שר במדינת ישראל), הייתה עלייה חדה במספר הפליטים שפנו לבקש ויזה שכזו.
בקיץ 1941 ממשלת יפן נהייתה מודגאת מכך שיש כל כך הרבה פליטים יהודים בעיר כה גדולה, חלקם אף התגוררו בסמוך לנמלים צבאיים ומסחריים גדולים וחשובים. חרף זאת, הוחלט כי יהודי קובה יעבור אף הם לשאנגחאי ורק היהודים שהתגוררו בעיר לפני שהגיעו שאר הפליטים, הורשו להישאר. בינתיים, באירופה החליטה גרמניה להפר את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב והחלה במבצע ברברוסה דבר ששם קץ לרעיון אשרות המעבר של סוגיהארה.
כמה חודשים לאחר מכן, בדצמבר 1941 וממש לאחר המתקפה על פרל הארבור סיוע הכספי והתקשורת מיהדות ארצות הברית הופסק עקב חוק האויב שאסר על סחר היפנים וקידם סחר עם הבריטים. במקביל גם, היהודים הבגדאדים, שהיו מהגרים יהודים מבגדאד ומיישובים אחרים בעיראק שהתיישבו בשאנגחאי נכלאו בכלא היפני כ"איובים" מאחר שנחשבו כנתינים בריטים.
ב-1941, איש הגסטפו הנאצי, אובר-שטורמבאנפיהרר, יוסף מייזיגנר שפעל כמקשר בין הגסטפו לבין שגרירות גרמנית בטוקיו וכן בין הגסטפו לבין מקבילו היפני, הקמפייטאי ניסה להשפיע על היפנים ולגרום להם להשמיד או לשעבד כ-18,000–20,000 יהודים שברחו מאוסטריה ומגרמניה לאימפריה היפנית. הצעותיו כללו הקמת מחנה ריכוז באי צ'ונגמינג שנמצא בלדתא של היאנגצה. האדרימל היפני שניהל את שנאגחאי לא נכנע ללחץ של מייזינגר, עם זאת היפנים הקימו שכונת גטו בשנגחאי, שהייתה למעשה שכונה עוני עם צפיפות אוכלוסייה כפולה מזו של מנהטן, השכונה הייתה מבודדת לחלוטין משאר שאנגחאי וחיילים יפנים שמרו עליה, שכונה זו הפכה בסופו של דבר לגטו שאנגחאי, גטו בו מתו כ-2,000 יהודים.
מ-1943 חלקו יהודים בשאנגחאי "אזור ייעודי לפליטים חסרי מדינה" שהיה אזור שהכיל כ-40 רחובות ובו התגוררו היהודים יחד עם 100,000 תושבים סינים. רוב היהודים הסתדרו גם הם, לעיתים קרובות לתנאים טובים יותר מתושבי שאנגחאי אחרים. הגטו נותר פתוח וללא גדר תיל ואף פליטים יהודים יכלו לרכוש כרטיסי מעבר לעזיבת האזור. עם זאת, המקום הופצץ חודשים ספורים לפני תום המלחמה על ידי מטוסי בעלות הברית שניסו להשמיד משדר רדיו יפני שפעל באזור, כתוצאה מהפצצות נהרגו מספר יהודים וסינים שחיו באזור.
אחרית דבר.
בסופו של דבר, כ-24,000 יהודים ברחו מהשואה בעזרת הגירה לאימפריה היפנית. לצ'יונה סוגיהארה הוענק תואר חסיד אומות העולם על ידי ממשלת ישראל ב-1985. בנוסף, ישיבת מיר, אחד המרכזים הגדולים ביותר של לימוד הרבנות בימינו, והישיבה האירופית היחידה ששרדה את השואה, שרדה כתוצאה מהסיוע היפני ליהודי אירופה. גם קורשיגה אינוזוקא קיבל הוכרת תודה מאגודת הרבנים על הצלת פליטים יהודים, דבר שמנע את האפשרות לשפוט אותו בחשד לפשע מלחמה, הוא הקים את האיגוד היפני-ישראלי והיה הנשיא של הארגון עד מותו ב-1965.
אחמד אפנאוי
דוד פופוויץ'
נישואין של זוגות מאותו המין
הקסם של מוסנר
הפקולטה להנדסה ע&quot;ש אלכסנדר קופקין
הפקולטה להנדסה ע"ש אלכסנדר קופקין היא פקולטה להנדסה באוניברסיטת בר-אילן שברמת גן. דיקן הפקולטה הוא פרופ' זאב זלבסקי וסגניו הם פרופ' שרון גנות ופרופ' רחלה פופובצר. הפקולטה הוקמה באוקטובר 2011 והחליפה את המחלקה להנדסה הקיימת (ובכך הפכה לפקולטה השמינית באוניברסיטה). הדיקן הראשון בתקופה זו היה פרופ' ג'ורג' מושיץ ובפקולטה פעלו בתחילה ארבע מגמות: אלקטרואופטיקה. תקשורת, מיקרוביולוגיה ועיבוד אותות. לימודי הנדסת המחשבים בפקולטה דורגו במיקום 151–200 בדירוג שנגחאי.
באוקטובר 2020 הוחלט על הקמת פארק מדע שיתפרס על שטח של 10,000 מ"ר בסמוך למבני הפקולטה.
פרננדו הראשון, דוכס ברגנסה
דוקטור סטון
Dr. Stone
Doctor Stone
Spread Your Wings
Spread Your Wings הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, מתוך האלבום News of the World משנת 1977. הוא נכתב על ידי בסיסט הלהקה ג'ון דיקון, ויצא כצד A של הסינגל "Sheer Heart Attack" בשנת 1978.
השיר כולל את פרדי מרקורי בפסנתר ובשירה, בריאן מיי בגיטרה חשמלית, רוג'ר טיילור בתופים וג'ון דיקון בגיטרה בס וגיטרה אקוסטית. גרסה חיה לשיר מופיעה באלבום הלהקה Live Killers משנת 1979. השיר הגיע למקום ה-34 במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר לא יצא כסינגל בצפון אמריקה. עם זאת, הגרסה החיה מ-Live Killers הוצגה כצד B ללהיט של קווין משנת 1979, "Crazy Little Thing Called Love", שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית.
הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן
הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן היא הגדולה בארץ בתחומה. נכון לשנת 2021, פועלים בפקולטה כשלוש מאות אנשי סגל, 14 מחלקות אקדמיות, 21 מרכזים ומכוני מחקר ו-28 קתדרות, ובהם כאלפיים סטודנטים לשלושת התארים, ועוד כאלף וחמש מאות סטודנטים במסגרת מקצוע משני. דיקן הפקולטה הוא פרופ' שמואל רפאל.
חתני פרס ישראל רבים למדו או עבדו בפקולטה, ובהם משה גושן-גוטשטיין, דניאל שפרבר, יהודה רצהבי, מנחם צבי קדרי, גד בן-עמי צרפתי, דוד הלבני, שמא פרידמן וזרח ורהפטיג.
קירן סמית'
קירן סמית' (באנגלית: Kieran Smith; נולד ב-20 במאי 2000) הוא שחיין אמריקאי זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) במשחה ל-400 מטר חופשי.
ביוגרפיה.
סמית' מתאמן באוניברסיטת פלורידה בהדרכתו של שחיין העבר והאלוף האולימפי אנתוני נסטי.
שיאן ארצות הברית.
בתחרות שנערכה באובורן, אלבמה ב-19 בפברואר 2020 קבע סמית' במשחה ל-500 יארד חופשי שיא אמריקה חדש של 4:06.32 דקות.
בתחרות שנערכה בקולומביה, מיזורי ב-24 בפברואר 2021 השווה סמית' במשחה ל-500 יארד חופשי את שיאו האמריקאי במשחה ל-500 יארד חופשי בתוצאה של 4:06.32 דקות.
באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו באומהה, נברסקה ביוני אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:45.29 דקות, לפני טאונלי האס (1:45.66 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:44.89 דקות, לפני ג'ק מיטשל (3:48.17 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.23 דקות, אחרי מייקל אנדרו שקבע שיא אישי חדש של 1:55.44 דקות וצ'ייס קייליש (1:56.97 דקות).
מדליית ארד אולימפית.
במשחקים עצמם הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:43.94 דקות, אחרי אחמד חפנאווי מתוניסיה (3:43.36 דקות) וג'ק מקלופלין מאוסטרליה (3:43.52 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.12 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 1:45.07 דקות.
הר רוברט סקוט
הר רוברט סקוט (באנגלית: Mount Robert Scott) הוא הר ברכס חבר העמים, שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך מדרום לרכס אבוני.
ההר ממוקם בין הר הארקורט והר קתלין, ומתנשא מעל צידו המזרחי של שפכו של קרחון בירדמור אל מדף הקרח רוס.
גובהו של ההר 1,000 מטרים מעל פני הים; הר רוברט סקוט הוא ההר ה-2,170 בגובהו באנטארקטיקה.
פסגת ההר שטוחה, ומכוסה שלג.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם.
שקלטון נתן להר את שמו.
שקלטון קרא להר על שמו של קפטן רוברט פ. סקוט, מהצי המלכותי הבריטי.
שקלטון השתתף במשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), בפיקודו של רוברט סקוט, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
אמה וויאנט
פראנסס נורת'קאט