דרכה של חטיבת המסוקים של בריסטול החלה כבר בשנת 1944, כאשר לחברה הצטרף מתכנן המסוקים ראול האפנר מהמכון הנסיוני לכוחות מוטסים (Airborne Forces Experimental Establishment), יחד עם כמה מאנשי צוותו. בהנהלתו של האפנר, תכננה חטיבת המסוקים שני דגמים שנמכרו בהצלחה. הדגם הראשון סומן כ-Type 171, סבל מקשיים בשלבי הפיתוח הראשונים כאשר רוטור העץ של אב הטיפוס כשל בטיסת הבכורה ב-1949, אך בסופו של דבר נכנס לשירות צבאי תחת השם סיקאמור. 183 יחידות נמכרו לחיל האוויר ולצי המלכותי, לרפובליקה הפדרלית של גרמניה ולמדינות נוספות.
לאחר דגם ה-Type 171 החלה בריסטול לתכנן מסוק גדול יותר בעל זוג רוטורים המסודרים בטאנדם (זה אחר זה). התוצאה הייתה Type 173, מסוק בעל 13 מושבים שביצע את טיסת הבכורה שלו ב-1952 בפילטון, וחמש יחידות נבנו לצורך בחינת ביצועיו. על אף שלא היה ל-Type 173 ביקוש מצד חברות תעופה לטיסות אזרחיות, הוביל עיצובו לפיתוח גרסה צבאית, Type 192, אשר נכנסה לשירות מבצעי בחיל האוויר המלכותי תחת השם בלוודר. טיסת הבכורה התקיימה ב-1958 אך בשל ביצועיו הלא מספקים והתחרות מול חברות המסוקים סיקורסקי, וסטלנד ובל נבנו ממנו רק 26 יחידות.
בניסיון נוסף להוציא לפועל את רעיון מסוק להטסת נוסעים בשוק האזרחי, פיתחו האפנר וצוותו מסוק גדול יותר, את ה-Type 194. המסוק כבר היה בשלבי תכנון מתקדמים כאשר התרחש תהליך המיזוג של החטיבה, בהשפעת ממשלת בריטניה, עם יצרניות מסוקים בריטיות נוספות (וסטלנד, פיירי וסאונדרס-רואי) שיצרו את תאגיד וסטלנד מסוקים ב-1960. פירוש הדבר היה ש-Type 194 התחרה בעיצובי המסוקים הגדולים יותר של וסטלנד ופיירי, הוסטלנד וסטמיניסטר והפיירי רוטודיין. פרויקט Type 194 בוטל.
בתחילת פעילותה, הייתה חטיבת המסוקים ממוקמת במתחם הייצור העיקרי של בריסטול איירופליין בפילטון, אך החל מ-1955 הועברה למפעל אולד מיקסטון (Old Mixton) אשר בעיירה וסטון-סופר-מארה (Weston-Super-Mare) בו נבנו מטוסי בופייטר בתקופת המלחמה. בימינו, שוכן באתר אשר שימש את החטיבה בווסטון-סופר-מארה מוזיאון מסוקים גדול.
מצעד הקידמה
רוברטו מנצ'יני
טוקוס נקוד
טוקוס נקוד (שם מדעי: "Tockus flavirostris") הוא מין של קלאו מרכז ודרום-אפריקני מהסוג טוקוס. בטנו וגבו מנוקדים בלבן, ומכאן שמו העברי. הזנב וקצה הגב שחורים, הראש אפור והמקור צהוב ומעוקל כלפי מטה. אורך גופו 56 ס"מ, ומשקלו 1.7-2.7 ק"ג.
הטוקוס הנקוד חי לרוב בקבוצות של כ-12 פרטים. הוא פעיל יומי, ופעיל במיוחד בשעות הצהריים המאוחרות. הוא אוכל לרוב חרקים, אך גם אוכל פירות, יונקים וזוחלים. הוא בולע את טרפו שלם.
הטוקוס הנקוד חי במדינות ג'יבוטי, אריתריאה, אתיופיה, סומליה, סודאן, טנזניה ואוגנדה.
חנוך בר-שלום
חנוך בר-שלום (1959 - 1 במאי 2012) היה שף ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
בר-שלום, בנם של שלום ומלכה סעידי, נולד בשכונת כפר שלם בתל אביב וגדל ברמת גן. עם סיום שירותו הצבאי בנח"ל למד במכינה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד באחת מיחידות אכיפת הגבייה של מס הכנסה במשך שש שנים.
בגיל 29 נתקל בכתבה בעיתון על פתיחת קורס בישול של רשת מלונות דן. הבישול המשותף עם חבריו ללימודים והקניות בשוק מחנה יהודה היו תחילת החיבור שלו לבישול, והוא עזב את עבודתו והצטרף לקורס ומאז עסק בתחום.
בסיום הקורס החל לעבוד במספר מסעדות, בהן מסעדת "בוגרשוב 39", וכשבאחד הימים השף לא הגיע לעבודה הוא קיבל על עצמו להכין את ארוחת הצהריים ומאז הפך לשף של המסעדה. באחד הימים ראתה אותו עיתונאית האוכל אלינוער רבין, שהייתה סועדת קבועה במסעדה, בזמן שהוא מגיש מנה מסוגננת לאחת המלצריות, ולקחה אותו לערוך סטיילינג ל"ספר העוף", ומשם החל לעבוד בתחום הסטיילינג של צילומי האוכל.
בשנת 1992 הקים בר-שלום את הקייטרינג שלו, שאף נשא את שמו. לאחר שנה החל לפרסם טור בידיעות אחרונות, ובהמשך לייעץ קולינרית למספר חברות מזון ובתי מלון, בהם: "אל על", "מלון מצפה הימים", "המלון הסקוטי" ו"שטראוס-עלית".
מטבחו של בר-שלום התאפיין באוכל פשוט, איכותי וים תיכוני.
בשנת 2008 הוציא את ספר הבישול הראשון שלו, "טעם של מקום", בהוצאת מודן.
בר-שלום נפטר ב-1 במאי 2012, בגיל 52 כתוצאה מדום לב. נקבר בבית העלמין צוחר במועצה אזורית אשכול.
קישורים חיצוניים.
פרי עטו:
חנוך בר
ג'קובו
ג'קובו (בקרואטית: Đakovo) היא עיר במחוז סלאבוניה שבצפון קרואטיה.
גאוגרפיה.
ג'קובו ממוקמת 37 ק״מ דרומית מערבית לאוסייק בירת המחוז. הכביש המהיר בין נמל פלוץ'-סרייבו-ורפולייה-אוסייק-בודפשט עובר בעיר.
דמוגרפיה.
בעיר ובסביבתה יש 27,798 תושבים נכון ל-2011, שחלקם בעיר וחלקם בהתיישבויות הבאות באזור:
כלכלה.
העיסוקים העיקריים בעיר ובסביבתה כוללים חקלאות, רביית בעלי חיים ועיבוד צמר. התעשיות העיקריות בעיר הן עיבוד עץ (רהיטים), טקסטיל, כימיקלים ועיבוד מזון, בניית חומרים, הדפסה ותיירות.
תרבות.
קתדרלת פטרוס ופאולוס הקדושים היא נקודת הציון העיקרית והמרהיבה ביותר בג'קובו. הקתדרלה נבנתה בין 1882-1866 תחת שלטונו של יוסיף יוראי סטרוסמאייר, אז הבישוף של ג'קובו ושל הדוכסות הקתולית של סריימיה. הפארק המעוצב מהמאה ה-19 ליד ארמון הבישוף הוא אנדרטה טבעית תחת משמר מיוחד בדיוק כמו הפארק הקטן הסמוך לו המתוארך למאה ה-19/20.
האירוע המסורתי המרכזי בעיר נקרא דקובצקי וזובי (הרקמה של ג'קובו), והוא מופע פולקלור של האזורים סלאבוניה וברנייה המתרחש כל שנה בתחילת יולי. בקתדרלת פטרוס ופאולוס מתארחות מקהלות, אמני אופרה ותערוכות המוצגות לרוב בסלון מיוחד. בעיר יש סוסי ליפיצאנר שאפשר לראות על מסלולי המרוצים, שהגיעו היא ממרכז לרעיית סוסים באיוונדבור הפעיל מאז שנת 1506.
העיר וסביבתה מציעות מתקני ספורט רבים כגון: מגרשי טניס, מסלולי מרוצים, חדרי כושר, בריכות שחייה ועוד. האגמים ג'וסבה, מלינאק ובורוביק הם בריכות דגים נידחות. ניתן לצוד בסביבה הקרובה או רחוקה יותר על הר דילי דרום-מערבית לעיר.
המטבח הסלאבוני המסורתי מפורסם בשל בשרו המשובח, מנות צבי הים והדגים שהוא מגיש, ובג'קובו ובסביבה יש קצת מכל זה. עניין ייחודי הוא היינות של אזור ג'קובו.
בג'קובו יש מונומנט לסטפן ראדיץ' שנרצח בידי האוסטאשה.
הקהילה היהודית.
ב-1852 נוסדה בג'קובו קהילה יהודית בעיקר על ידי מהגרים מאזורי סלובקיה ומוראביה. ב-1879 הוקם בית עלמין יהודי וב-1880 הוקם בית הכנסת של הקהילה. בין 1896 ל-1900 כיהן מרדכי אהרנפרייז כרב הראשי של ג'קובו. ב-1921 מנתה הקהילה 407 נפשות ומספר זה הלך וירד בהתמדה. ב-1940 מנתה הקהילה 200 נפשות. ב-1941, לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הוקם בסמוך לעיר מחנה הריכוז ג'קובו. בני הקהילה גורשו למחנה וממנו ליאסנובאץ ואיש לא ניצל. הקהילה לא חודשה לאחר השואה. בית הכנסת שבעיר הוסב לאולם קונצרטים.
עיצור בתר-מכתשי, חוכך שורק, קולי
עיצור בתר-מכתשי חוכך שורק קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʒ/ - מעין Z לטינית עם "זנב" דמוית הספרה 3, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-Z. זהו הצליל לאות זי"ן גרושה (ז') המשמשת לכתיבת מילים שאולות.
חנוך בר שלום
עיצור בתר-מכתשי, חוכך שורק, אטום
עיצור בתר-מכתשי חוכך שורק אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʃ/ - מעין S ארוכה עם סדיליה (אין לבלבל בינה לבין סימן האינטגרל המתמטי), ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-S. זהו הצליל לאות שי"ן ימנית.
עיצור מכתשי, חוכך צידי, אטום
עיצור מכתשי חוכך צידי אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ במספר שפות מדוברות. סימן ה־IPA לעיצור הוא /ɬ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ־K. על פי השערות, צליל זה הוא הצליל המקורי לשׂי״ן שמאלית וניתן היה לשומעו בהגיית העברית המקראית – במילים כגון עשׂר. משערים גם כי זהו הצליל הישן לאות הערבית ش. השפות השמיות היחידות שבהן שרד העיצור הן השפות הדרום־ערביות המודרניות.
האינסטלטור
האינסטלטור הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1986 שבוים על ידי מיקי בהגן לפי תסריט מאת חנן פלד.
תקציר העלילה.
הסרט, אשר נוצר על רקע מדינת ישראל מוכת האינפלציה, מספר על האינסטלטור פנחס שיין (טוביה צפיר), בעל עסק ברחוב בזל שבתל אביב אשר מוזמן לתקן סתימה במשרד האוצר בקריה, שנוצרה לאחר ששר האוצר ניסה להיפטר מניירת מפלילה על ידי השלכתה לאסלה, במהלך ישיבת חירום האמורה להחליט על פיטוריו עקב התנהלות מרושלת ומושחתת.
כתוצאה משרשרת של אי הבנות נוצרת התחושה בקרב נציגי אמצעי התקשורת הנוכחים במקום, שפנחס שיין הוא בעצם מטאור עסקים מסתורי שמקום מושבו בבזל שבשווייץ. קברניטי מפלגת השלטון נגררים אחרי אותה אי הבנה, ומתחיל מסע חיזור אחרי שיין שבסופו הוא מוצא את עצמו בתפקיד שר האוצר.
באופן לא מפתיע הוא מצליח לעשות עבודה יעילה. חוסר נכונותו לקחת חלק במשחקים הפוליטיים מעלה עליו את חמתם של אלה ש"המליכו" אותו, והוא נאלץ לחשוף את זהותו בשידור חי.
הפקת הסרט.
בתפקיד הראשי טוביה צפיר, וכן השחקנים: אסי הנגבי, אבי קושניר, רמי ברוך, יהודה אפרוני, אופליה שטראל, אבנר חזקיהו, שמעון פינקל, קלרה רון.
Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)
(בעברית: קֶה סֶרָה, סֶרָה (מה שיהיה, יהיה)) הוא שיר פופולרי שנכתב על ידי ג'יי ליווינגסטון וריי אוונס, שפורסם במקור במהלך שנת 1956.