בשנת 2001 קוגן כתב ושיחק בתפקיד הראשי בקומדיה "שוטר על תנאי", על כתיבת התסריט ביחד עם הנרי נורמל הועמד לפרס באפט"א. קוגן זכה לפרוץ באופן רשמי בבריטניה בשנת 2002 בזכות הופעה בדרמה הקומית של הבמאי מייקל וינטרבוטום "אנשי המסיבות" בתור העיתונאי טוני וילסון המתעד את סצינות המוזיקה בעיר מנצ'סטר של שנות ה-70. תפקידו המרשים בסרט זימן לקוגן הזדמנויות הוליוודיות, בין היתר: תפקיד ראשי בהפקת הענק של וולט דיסני "מסביב לעולם בשמונים יום" בה שיחק קוגן בתור הממציא פיליאס פוג, תפקיד משני בפנטזיה "הקסם של אלה" והשתתפות בסרטו של ג'ים ג'אמרוש "קפה וסיגריות".
ב-2005 שיחק בעיבוד הקולנועי "A Cock and Bull Story" לרומן "טריסטרם שנדי" ובדרמה הקומית האמריקאית "סופים טובים" בתפקיד משני שזכה להערכה. ב-2006 הופיע קוגן בדרמה התקופתית של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" בתפקיד הדיפלומט האוסטרי פלורימונד קלוד והשתתף בקומדיה של שון לוי "לילה מוטרף במוזיאון" בתפקיד הקיסר הרומאי אוקטביוס, אותו גילם גם בסרט ההמשך "לילה מוטרף במוזיאון 2 - הקרב על סימת'וניאן", וגם בסרט השלישי בסדרה .
ב-2008 שיחק קוגן בקומדיות "המלט 2" בתור המורה לדרמה דנה מרשצ'ז ו"רעם טרופי" של בן סטילר בתור דמיאן קוקבורן הבמאי הבריטי של סרט המלחמה. בשנת 2009 שיחקה בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה" בכיכובה של הילרי דאף. בשנת 2010 שיחק קוגן בסרט ההרפתקאות של כריס קולומבוס "פרסי ג'קסון וגנב הברק" בתפקיד האל האדס ובקומדיות: "המסע" ו"החבר'ה האחרים" בתור הפושע המולטי מיליונר דייוויד הרשן. ב-2012 שיחק קוגן בדרמה הקומית "רובי ספרקס" בתפקיד הסופר הבריטי לנגדון ת'רפ ובדרמה "בעיניים של מייזי".
בשנת 2013 זכה קוגן לחשיפה עולמית ותקשורתית על עבודתו בדרמה של סטיבן פרירס "פילומנה". קוגן הפיק, כתב את תסריט הסרט וכיכב בו בתפקיד הראשי בתור העיתונאי מרטין סיקסמית' לצידה של ג'ודי דנץ'. קוגן זכה על התסריט שכתב ביחד ג'ף פופ בפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר. הוא הועמד ל 2 פרסי אוסקר על התסריט ועל הסרט הטוב ביותר לשנת 2013. בשנה זו חזר קוגן גם לגלם את דמותו של המנחה אלן פרטרידג' בקומדיה "Alan Partridge: Alpha Papa" ודיבב בסרט האנימציה "גנוב על המיניונים" את דמותו של סיילס ראמסבוטום.
חיים אישיים.
לקוגן ילדה אחת ממערכת יחסים שניהל עם עורכת הדין אן קול. הוא נישא בשנת 2005 לקרוליין היקמן והתגרש בשנת 2008.
במהלך שנותיו כשחקן נאבק קוגן בהצלחה באלכוהוליזם ממנו סבל בחייו האישיים.
אנטוניו רמליו אינש
חוק ההרכב המוגדר
בכימיה, לפי חוק ההרכב המוגדר, הקרוי לעיתים חוק פרוסט, בתרכובת כימית מסוימת יישמר תמיד יחס קבוע בין מסת היסודות השונים. לדוגמה, חמצן מהווה כ-8/9 ממסת כל דגימה של מים טהורים, בעוד מימן מהווה את ה-1/9 הנותרת. יחד עם חוק היחסים המרובים (חוק דלטון), חוק ההרכב המוגדר מהווה את הבסיס לסטויכיומטריה, התחום העוסק בכמויות וריכוזי חומרים המשתתפים בתגובות כימיות.
היסטוריה.
הכימאי הצרפתי ז'וזף פרוסט הציע לראשונה את החוק בעקבות ניסויים שערך בין השנים 1798 ו-1804, כפי שניסח ב-1806:
חוק ההרכב המוגדר עשוי להיראות מובן מאליו לכימאי המודרני, כיוון שהוא מהווה את הבסיס להגדרת התרכובת הכימית. בשלהי המאה ה-18, עם זאת, רעיון התרכובת הכימית לא פותח דיו, וחוק זה היווה חידוש של ממש. למעשה, כאשר הוצע לראשונה היה שנוי במחלוקת ורבים התנגדו לו, ביניהם עמיתו הצרפתי של פרוסט, קלוד לואי ברטולייה, שטען כי ניתן לשלב יסודות בכל יחס. קיומו של דיון זה מראה כי באותה עת ההבחנה בין תרכובת לתערובת לא הובנה לגמרי.
חוק ההרכב המוגדר השתלב היטב עם התורה האטומית שג'ון דלטון החל לקדם ב-1803, והסבירה כי החומר מורכב מאטומים בודדים, קיים סוג אטום אחד לכל יסוד, והתרכובות עשויות משילובים של סוגי אטומים שונים ביחסים מוגדרים. רעיון מוקדם אחר, הקשור לנושא, הוא השערת פרוט, של הכימאי האנגלי ויליאם פרוט, לפיה אטום המימן הוא היחידה האטומית הבסיסית. מהשערה זו נגזר כלל המספר השלם, לפיו המסות האטומיות הן מכפלות שלמות של מסת אטום המימן. כלל זה נדחה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, לאחר מדידות מדויקות יותר של מסה אטומית, בפרט על ידי ינס יאקוב ברצליוס. בין השאר, מצא ברצליוס כי המסה האטומית של כלור היא פי 35.45 ממסת אטום המימן, עובדה הסותרת את כלל המספר השלם. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוסברה סתירה זו בקיומם של איזוטופים; המסה האטומית של כל איזוטופ נפרד קרובה מאוד למספר שלם, בהתאם לכלל. בטבע, יסודות רבים, בהם כלור, מופיעים כתערובת של מספר איזוטופים (במשקלים 35 ו-37, עבור כלור), ולכן המסה הנמדדת היא למעשה ממוצע של האיזוטופים השונים.
תרכובות לא-סטויכיומטריות.
אמנם חוק ההרכב המוגדר היה שימושי מאוד ביסוד הכימיה המודרנית, אך הוא אינו תקף לכל מקרה. קיימות תרכובות לא-סטויכיומטריות בהן הרכב היסודות משתנה מדגימה לדגימה. לדוגמה, בתחמוצת ברזל מסוג wüstite מצויים בין 0.83 ל-0.95 אטומי ברזל לכל אטום חמצן, ועל כן בין 23% ל-25% חמצן לפי מסה. הנוסחה האידיאלית לתרכובת זו היא FeO, אולם אתרים פנויים בגביש מפחיתים את היחס לפחות מ-1 ל-1. באופן כללי, המדידות שביצע פרוסט לא היו מדויקות דיין כדי לגלות סטיות מסוג זה.
כמו כן, ההרכב האיזוטופי של יסוד יכול להשתנות לפי מקורו, וכך תרומת יסוד מסוים למסת תרכובת עשויה להשתנות מדגימה לדגימה. עובדה זו מסייעת, לדוגמה, לזיהוי מקורם של חפצים הנמצאים בחפירות ארכאולוגיות - ההרכב האיזוטופי של מתכת בכלי זכוכית, לדוגמה, יכול להצביע על מקור חומרי הגלם ששימשו לייצורו.
המכון ללימודים עירוניים ואזוריים
המכון ללימודים עירוניים ואזוריים הוא מוסד אקדמי ללימודי תכנון ערים ואזורים וגאוגרפיה עירונית. המכון הוקם בתחילת שנות ה-80 בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים על ידי הגאוגרף פרופ' אריה שחר, שגם ניהל אותו בשנותיו הראשונות. המכון פועל במסגרת המחלקה לגאוגרפיה של הפקולטה למדעי החברה של האוניברסיטה העברית בקמפוס הר הצופים. המכון עוסק גם במחקר, פיתוח ותיעוד של תכנון עירוני בארץ ובעולם. בנוסף עורך המכון כנסים והשתלמויות בנושאים עירוניים ואזוריים, מוציא ספרים ומפעיל אתרי אינטרנט.
מסלול הלימוד.
אל המכון מתקבלים תלמידי תואר שני באדריכלות, גאוגרפיה, משפטים, חקלאות, מנהל עסקים, עבודה סוציאלית ואנשי חינוך המתמחים בנושאים עירוניים. מסלול הלימודים מתבצע בשני מסלולים: "התמחות בתכנון עירוני ואזורי" ו"התמחות בלימודים עירוניים ואזוריים".
מורי המכון.
ראשי המכון הוא פרופ' ערן רזין ופרופ' דניאל פלזנשטיין.
טעות (חוזה)
טעות היא אחת מן העילות המאפשרות לבטל את החוזה, בשל פגם בכריתת חוזה.
עילת הטעות קמה כאשר אדם מתקשר בחוזה עקב טעות בתפיסת המציאות - ביחס לחוזה או ביחס לנסיבות שאפפו את כריתת החוזה.
עילת הטעות מנויה בפרק ב' לחוק החוזים:
עקרונות בסיסיים.
עילת הטעות מבוססת על כך שכדי להתקשר בחוזה דרושה הסכמה של שני הצדדים, המבוססת על הבנת תוכן החוזה והנסיבות שאפפו את כריתת החוזה.
העקרון הבסיסי העומד מאחורי הכרת החוק בפגם הטעות הוא האיזון בין הגנה מפני התקשרות בהסכם מחייב עקב טעות לבין שמירה על ביטחון העסקאות ויציבות מוסד החוזה.
האפשרות לטעון לפגם מבטאת את העובדה שהחוק הישראלי מבין שייתכן מצב בו נפלה טעות בחוזה ומאפשר היחלצות מחוזה זה היות שכפייתו על הצדדים נוגד את רצונם הראשוני ואת עקרון חופש החוזים. לעומת זאת, התנאים והסייגים להוכחת פגם הטעות מהווים התאמה של דיני החוזים לחיי המסחר והעסקים הדינמיים, הדורשים לעיתים התעלמות מפגמים קלים ברצון של צד לחוזה ואכיפת חיובי החוזה.
הוכחת הטעות.
יסודות העילה.
על מנת להוכיח התרחשותה של טעות, יש להראות את התקיימותם של כמה יסודות:
גישה זו אומצה בהצעת חוק דיני ממונות, בה נכתב: " בסימן זה - 'טעות' - בין בעובדה ובין בדין, "למעט טעות שהסיכון לגביה מוטל על הטועה".
על הקשר הסיבתי הנדרש להוכחת פגם הטעות להיות סובייקטיבי. כלומר, האם אותו צד ספציפי שהתקשר בחוזה (לא האדם הסביר) התקשר בו בגלל הטעות ולא היה מתקשר בו לולא הטעות. רק במקרה כזה, ישנו קשר סיבתי המתאים לפגם הטעות.
בנוסף, יש להוכיח שהצד התקשר בחוזה עקב הטעות, וזאת בנוגע לחוזה המסוים שלפנינו. אף אם הוכח שהיה מוכן להתקשר בחוזה זה למרות הטעות אך בתנאים שונים (מחיר נמוך יותר וכדומה) אין בכך כדי לסתור את הקשר הסיבתי הדרוש לצורך עילת הטעות.
בנוסף לכך, על הטעות להיות טעות יסודית שלגביה "ניתן להניח שלולא הטעות לא היה מתקשר בחוזה". יסודיות הטעות תבחן בקנה מידה אובייקטיבי, כלומר, הטעות צריכה להיות כזו שאדם סביר לא היה מתקשר בחוזה אם לא היה טועה בה.
טעות של אחד הצדדים וטעות של שני הצדדים.
סעיף 14 מבחין בין רמות שונות של טעות, כשההבדל ביניהן הוא ידיעה אודות הטעות או אי ידיעה, של הצד השני לחוזה. לדרגות אלה של הטעות ישנה משמעות בתוצאה הפגם.
טעות ידועה לצד השני.
סעיף 14(א) דן במצב בו צד לחוזה התקשר בחוזה עקב טעות יסודית והצד השני לחוזה ידע על כך או שהיה עליו לדעת על כך. כלומר, המדובר הוא בטעות חד צדדית. הדעות נחלקו בנוגע למשמעות הביטוי "על כך"- ידיעה של אילו עובדות נדרשת מהצד השני על מנת להיכנס לעילת הטעות הידועה?
טעות לא ידועה.
סעיף 14(ב) לחוק מתייחס לטעות שהצד השני לחוזה לא ידע ולא היה עליו לדעת עליה. זוהי טעות אשר הצד השני לא היה מסוגל למנוע היות שלא היה מודע לה. על כן רמת חומרתה נמוכה מזו של טעות ידועה אשר אותה יכל הצד השני למנוע על ידי העמדת הטועה על טעותו.