ב-6 במאי 1996, הצביעה עיריית נאשוויל בעד הצעה שקידמה בניית אצטדיון חדש לטייטאנס, שיחליף את האצטדיון המיושן בו הם שיחקו באותה עת. מכיוון שכמעט מחצית מהסכום שהושג לבניית האצטדיון, היה מהקופה הציבורית, נערך משאל בנושא, וקרוב ל-60% מהמצביעים אישרו את המימון לפרויקט. הוחלט שהמימון הציבורי יבוצע על ידי העלאת המס על מי השתייה.
משחקי הפוטבול באצטדיון.
לאחר שהאצטדיון נפתח, בשנת 1999, הצליחו הטייטאנס להשיג רצף של 13 ניצחונות רצופים בבית, לפני שהם נכנעו לבולטימור רייבנס במשחקם ה-14 בבית. מאז פתיחת האצטדיון, הצליחו הטייטאנס למכור את כל הכרטיסים לכל משחק בית, כולל משחקי קדם-העונה של ה-NFL. הצלחה זו נובעת משיטת "רישיון מושב אישי" או "היתר מושב אישי" (באנגלית: personal seat license או PSL), לפיו אם אדם מחליט לא לחדש את המנוי שלו ולא משתמש בזכותו למכור את המושב לאדם אחר – זכות זו חוזרת לידיו של המועדון.
לפיכך, לא רק שהקבוצה מצליחה למכור מראש את כל הכרטיסים העונתיים, אלא ישנה גם רשימת המתנה ארוכה לרכישת כרטיסים אלה, כמו גם לכרטיסים העונתיים עצמם (שנמכרים בנפרד). שיטה זו קיימת בליגות נוספות, כולל בכדורגל, וקבוצת הכדורגל ארסנל מהליגה האנגלית משתמשת בטקטיקה דומה.
משחקי הכדורגל באצטדיון.
קבוצת הכדורגל של נאשוויל, התחייבה בעת הצטרפותה לליגת ה-MLS כי היא תבנה אצטדיון ייעודי לכדורגל (באנגלית: Soccer Specific Stadium), שישמש אותה למשחקי הליגה ומשחקים בינלאומיים במסגרות השונות. עם זאת, ולאור העובדה שאצטדיונה החדש, אצטדיון נאשוויל פיירגראונדס, יהיה מוכן רק במהלך שנת 2022, כרגע משחקת הקבוצה באצטדיון ניסאן.
בנוסף לקבוצת ה-MLS, אצטדיון ניסאן משמש לא אחת כאצטדיונה הביתי של נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים, ואף ישמש כאחד מהאצטדיונים שיארחו את אליפות העולם בכדורגל, אותה תארח ארצות הברית במשותף עם קנדה ומקסיקו, בשנת 2026.
רכבת קרונית הסוסים
רכבת קרונית הסוסים היה רכב במסלול קבוע שנסע על מסילת ברזל והקרונית הייתה רתומה לסוסים. קרונית הסוסים הייתה סוג של רכבת או חשמלית (tram).
היסטוריה.
תחילתו של התחבורה (בעצם ההעברה) ברכבת התפתחה במסלולי פסי עץ שנבנו במכרות, עליהם הועבר החומר שנכרה והעגלות נדחפו על המסלול כוח אנושי. מסילת העץ חוזקו במבני ברזל במאה ה-18 ולאחר מכן הוחלפו לגמרי במסילות מברזל. מסילת הברזל איפשרה להעביר כמות ניכרת של מטען, שעבורן החלו להשתמש בסוסים בסביבות 1767. היתרון של קרוניות הסוסים האלה על העגלות היה ההתנגדות הנמוכה יותר לעומס, יכולת העמסה גבוהה יותר, שימושיות בלתי תלויה בלחות וריצה קלה וחלקה הרבה יותר של קרון המטען. רכבות קרונית הסוסים הציבוריות היו מסילות הברזל הקדומות.
הממלכה המאוחדת.
רכבת קרונית הסוסים שימשה לראשונה להובלת נוסעים בשנת 1803 על ידי חברה בשם Surrey Iron Rail, שהשיקה כרכרות רתומות לסוסים שנסעו על מסילות בדרום לונדון.
שירותי ה"חשמלית" הראשונים מחוץ ללונדון הופעלו על ידי Swansea and Mumbles Railway בוויילס, תוך שימוש בכרכרות שתוכננו במיוחד על קו שהיה קיים שנבנה עבור מטענים רתומים לסוסים. נוסעים בתשלום הובלו על קו בין Oystermouth, Mumbles ו-Swansea Docks משנת 1807. כביש הרכבת קרונית הסוסים של גלוסטר וצ'לטנהאם (1809) נשא נוסעים אף על פי שמטרתה העיקרית הייתה משא.
ארצות הברית.
בארצות הברית הופיעה הרכבת הזו לראשונה בניו אורלינס בשנת 1832, שהופעלה על ידי חברת Pontchartrain Railroad, ואחריה אלה בשנת 1832 הרכבת ניו יורק והארלם בניו יורק (New York and Harlem Railroad). הקרוניות של זו האחרונות תוכננו על ידי ג'ון סטפנסון מ ניו רושל, ניו יורק, ונבנו בחברה שלו בניו יורק. בקרוניות מסוג זה המוקדמות ביותר השתמשו בסוסים ולפעמים בפרדות, בדרך כלל שניים כצוות, כדי לגרור את הקרונית. עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-19, היו בארצות הברית 415 חברות רכבת רחוב שפעלו לאורך מעל של מסלולים והסיעו 188 מיליון נוסעים בשנה באמצעות קרוניות סוסים. בשנת 1890 תושבי ניו יורק ביצעו 297 נסיעות לנפש בשנה בקרונית סוסים. לסוס של קרונית כזו הייתה בממוצע תוחלת חיים של כשנתיים.
אירופה.
קרוניות הרכבת הרתומות לסוסים הראשונות ביבשת אירופה הופעלו משנת 1828 על ידי מסילת הרכבת České Budějovice - Linz. אירופה ראתה ריבוי שימוש ברכבת קרונית הסוסים עבור שירותי חשמלית חדשים מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-19, עם עיירות רבות שבנו רשתות חדשות.
מושל קנזס
מושל קנזס (באנגלית: Governor of Kansas) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת קנזס שבארצות הברית, והמפקד העליון של כוחותיה הצבאיים.
מושלת קנזס הנוכחית היא הדמוקרטית לורה קלי, שהושבעה לתפקידה ב-14 בינואר 2019.
תפקידי המושל וסמכויותיו.
המושל אחראי על אכיפת חוקי המדינה ובידיו הסמכויות לאשר את הצעות החוק שמתקבלות בבית המחוקקים של המדינה או להטיל עליהן וטו, לכנס את בית המחוקקים ולהעניק חנינות.
אחת לשנה נושא המושל את נאום "מצב המדינה" בפני בית המחוקקים של קנזס. המושל מגיש את הצעת תקציב המדינה, ואחראי לשמירת החוק והסדר.
בחירת המושל.
משך כהונת המושל היא ארבע שנים והיא מתחילה ביום שני השני של חודש ינואר שלאחר הבחירות. עד 1974 נמשכה כהונת המושל שנתיים, ואז הוארכה לארבע שנים במסגרת תיקון לחוקת קנזס. סגן המושל נבחר באותה עת כמו המושל. כאשר מתפנה משרת המושל מכל סיבה שהיא, מושבע סגן המושל כמושל לשארית תקופת הכהונה המתוכננת של המושל.
לא קיימת הגבלת כהונה על מושל קנזס והוא יכול לכהן במספר בלתי מוגבל של תקופות כהונה, אך מושל שכיהן שתי תקופות כהונה רצופות, יוכל להתמודד שוב לתפקיד רק בחלוף תקופת צינון של תקופת כהונה אחת. הבחירות למשרת המושל נערכות במועד של בחירות אמצע הכהונה. סגן המושל כפוף לאותן מגבלות החלות על המושל והשניים מתמודדים באותו פתק הצבעה. החל מכינון חוקת קנזס הראשונה ב-1859 ועד 2018 לא חלה כל מגבלת גיל או תושבות על המועמדים למשרת המושל. ב-2017 הציגו מספר נערים את מועמדותם לתפקיד. ב-2018 עבר חוק שיצר מגבלת גיל על פיה המושל וסגנו חייבים להיות בני 25 בעת היבחרם, כלל שייכנס לתוקף בבחירות של 2022.
במקרה בו נבצר מהמושל למלא את תפקידו, מקבל על עצמו סגן המושל למלא את תפקידי המושל. במקרה בו תפקידי המושל וסגנו מתפנים שניהם, ממשיך סדר הירושה לנשיא הסנאט המדינתי וליושב ראש בית הנבחרים.
היסטוריה.
ב כיהנו החל מהתאגדותה ב-1854 ועד כינונה של קנזס כמדינה שישה מושלים שמונו לתפקידם על ידי נשיא ארצות הברית וסמכויותיהם היו דומות. משרת מושל קנזס נוצרה ב-1861 עם קבלתה של קנזס כמדינה ה-34 של ארצות הברית.
מאז קבלתה של קנזס כמדינה בארצות הברית ועד היום כיהנו כמושלי המדינה 45 גברים ו-3 נשים. המושלים שמשך כהונתם הייתה הארוכה ביותר היו רוברט דוקינג, ג'ון קרלין וביל גרייבס, שכל אחד מהם כיהן שמונה שנים בתפקיד (דוקינג כיהן ארבע תקופות כהונה של שנתיים וקרלין וגרייבס כיהנו שתי תקופות כהונה של ארבע שנים כל אחד). תקופת הכהונה הקצרה ביותר היא זו של ג'ון מקואיש, שכיהן 11 ימים בלבד בעקבות התפטרותו של פרד הול.
ג'ורג' מדיסון
ג'ורג' מדיסון (; יולי 1763 – 14 באוקטובר 1816) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן במשך כמה שבועות כמושלה השישי של קהיליית קנטקי. מעט ידוע על שנותיו הראשונות של מדיסון, שהיה בן למשפחה ידועת-שם בוירג'יניה. בנוסף, הוא קרוב משפחה של ג'יימס מדיסון, נשיאה הרביעי של ארצות הברית. הוא שירת בשלוש המלחמות הגדולות בהיסטוריה של המדינה, מלחמת העצמאות, המלחמה בטריטוריה הצפון-מערבית ומלחמת 1812. מדיסון נפצע פעמיים בקריירה שלו כמייג'ור ב, ואף נפל בשבי הבריטי.
לפני השבעתו לתפקיד המושל כיהן מדיסון כמבקר המדינה כעשרים שנים. בזכות שירותו הצבאי הנרחב, שהרחיב את המוניטין שלו במדינה הצעירה, רבים עודדו אותו להתמודד לתפקיד המושל בשנת 1815. ג'יימס ג'ונסון, יריבו היחידי למערכת הבחירות, פרש ממנה כשבוע לפני מועדה הרשמי, ומדיסון נבחר ללא הסתייגויות. כמה שבועות אחר כך נפטר בעת מילוי תפקידו. מכורח הנסיבות הושבע סגנו, גבריאל סלוטר, לתפקיד המושל.
ראשית חייו.
מדיסון נולד בחלקו המזרחי של מחוז אוגוסטה, וירג'יניה (לימים מחוז רוקינגהאם). אחיו ג'יימס כיהן כבישוף האנגליקני של וירג'יניה לנשיא הקולג' "ויליאם &amp; מארי". משפחתו הייתה מיוחסת לנשיאה הרביעי של ארצות הברית ג'יימס מדיסון. מדיסון למד במיטב בתי הספר המקומיים, וקיבל אף שיעורי העשרה פרטיים שסובסדו על ידי המדינה. כנער, התגייס ל ושירת כטוראי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
מועד מעברו לקנטקי אינו ידוע, אך רישומי הקרקעות במחוז לינקולן מעריכים כי בשנת 1784 קנה מדיסון את ביתו הראשון במחוז קנטקי. כמה שנים אחר כך נישא לג'יין סמית. במרוצת השנים נולדו לזוג ארבעה ילדים, אגתה, ויליאם, מיירה וג'ורג'. ג'יין נפטרה ב-1811, כחמש שנים לפני מותו של מדיסון.
מלחמות האינדיאנים בטריטוריה הצפון-מערבית של ארצות הברית.
מדיסון שירת במיליציית קנטקי במהלך מלחמות האינדיאנים. הוא היה שליש תחת פיקודו של ארתור סנט קלייר. במהלך נסיגתם מהבריטים בקרב ובאש ב-4 בנובמבר 1791, הבחין אחד החיילים, ויליאם קנאן, במדיסון יושב לבדו על בול עץ. הוא הזהיר אותו כי הבריטים בדרכם למקום, אך גופו החלש של מדיסון היה תשוש מכדי לברוח. קנאן מצא בקרבת מקום סוס, הרכיב את מדיסון עליו, והשניים נמלטו.