בשנת 2016 היא הוציאה לאור את סיגנל הבכורה שלה "No Soy Como Tú Crees". במרוצת השנים היא עבדה עם מוזיקאים רבים דוגמת בקי ג'י, CNCO ולאלי אספוסיטו. בשנת 2018 הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, "Index". ב-4 בדצמבר 2021 הכריזה רשות השידור האיטלקית (RAI) כי מנה עתידה להשתתף בפסטיבל סן רמו 2022, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2022. בגמר היא הגיעה למקום ה-24. שירה לאירוע, "Duecentomila Ore" הגיע למקום ה-46 במצעד הסינגלים האיטלקי.
הלילה הארוך
הלילה הארוך (באנגלית: The Long Night; מוכר כ-The Coven) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי. ביים אותו ריץ' רגסדייל, לפי תסריט שנכתב על ידי רוברט שפ ומארק יאנג ולפי הפקה שנעשתה על ידי ואסילי ברנהרדט, דמון הילין, ראיין ר. ג'ונסון ומרטין ספרוק. בסרט מככבים סקאוט טיילור-קומפטון, נולן ג'רארד פאנק, ג'ף פאהי ודבורה קארה אונגר.
את "הלילה הארוך" העלו לאקרנים ב-4 בפברואר 2022, לאחר שהוא צולם במשך מספר חודשים קודם לכן, בהפצת וול גו USA אנטרטיינמנט.
עלילה.
הסרט מתחיל בגרייס (סקאוט טיילור-קומפטון), שמקבלת שיחת טלפון מאדם שמתקשר משיחה חסויה. בהמשך לכך, מגיח ג'ק (נולן ג'רארד פאנק) לסלון ומבהיל אותה. השניים מדברים וקובעים ללכת לביתו של האדם החסוי, כיוון שהוא הציע לעזור לגרייס לגלות מידע על משפחתה, שלטענתו "יעניין" אותה. בהמשך לכך, השניים נוסעים לביתו של האדם ומגלים שהוא אינו נוכח. ג'ק מנסה למצוא ויסקי במטבח של אותו האדם וגרייס מחליטה לצאת לריצה במהלכה היא חווה תרחישים מוזרים. באותה העת, חווה ג'ק תרחישים דומים גם כן.
לקרת סוף הסרט, נותר ג'ק לבדו, כשהוא מוקף בחברי הכת, הדוקרים אותו שוב ושוב. גרייס בורחת לתוך היער ולבסוף מגיעה לבקתה בה היא מוצאת את ג'ק כבול בשלשלאות. היא מנשקת אותו וכאשר היא מסתובבת, היא מבחינה בחברי הכת. המאסטרית (דבורה קארה אונגר), מסירה את המסכה שלה ומתוודה בפניה על כל אשר עברה. לבסוף, נרצחים כולם בזה אחר זה, עד שגרייס וג'ק נותרים היחידים. גרייס מתקרבת אליו, מנשקת אותו ולבסוף דוקרת אותו למוות ומותירה אותו להתבוסס בדמו.
בסוף הסרט, ניתן לראות את גרייס פוסעת לעבר העולם החיצון, כשבכוונתה לשחרר את הרוע שנכנס בה בעקבות הטקס שקיימה המאסטרית רגע לפני שמתה.
הגדוד הקדוש
הגדוד הקדוש (ביוונית: Ιερός Λόχος ) היה יחידת כוחות מיוחדים יוונית, שפעלה במלחמת העולם השנייה במסגרת כוחות בעלות הברית ולחמה בצפון אפריקה ובים התיכון.
היסטוריה.
לאחר כיבוש יוון על ידי גרמניה באביב 1941 נמלטה ממשלת יוון למצרים. היא החלה להקים שם יחידות צבא יווניות גולות על בסיס קצינים וחיילים שנמלטו מיוון הכבושה. המספר הגדול יחסית של קציני צבא יוונים לעומת חיילים שהצליחו להיחלץ מיוון הביא להצעה להקים יחידה שתהיה מבוססת בעיקר על קצינים. היחידה ובה 200 איש הוקמה בארץ ישראל באוגוסט 1942 תחת פיקודו של קצין חיל הפרשים אנטוניוס סטפנקיס (Antonios Stefanakis) ונקרא "פלוגת בני האלמוות הנבחרים". היא נועדה במקור לשמש כפלוגה מסייעת שתשתלב בבריגדה היוונית ה-2, שהייתה אז בתהליכי הקמה.
בספטמבר 1942 מונה סגן אלוף קריסטודולוס ציגנטס (Christodoulos Tsigantes) למפקד היחידה. הוא שינה את שמה ל"גדוד הקדוש", על שם הגדוד הקדוש של תבאי והגדוד הקדוש שהשתתף במלחמת העצמאות היוונית. הוא הציע להפוך את הגדוד ליחידת כוחות מיוחדים והצעתו התקבלה.
פעולות בצפון אפריקה.
הגדודו הוזמן להתאמן עם שירות האוויר המיוחד הבריטי במצרים במטרה להצטרף לפעילותו, אלא שבעקבות הניצחון הבריטי בקרב אל-עלמיין השני וההתקדמות המהירה מערבה שבאה בעקבותיו לא היה עוד צורך בפשיטות נרחבות על גבי כלי רכב בצפון אפריקה.
בפברואר 1943 הושם צוות הגדוד יחד עם עוצבה צרפתית תחת פיקוד הגנרל לקלרק. בחודש מרץ השתתף הגדוד בקרב ראשון, כאשר סייע בתוניסיה להתקדמותו של הקורפוס הבריטי ה-10, אשר יצא לאגף את ביצורי קו מארת הגרמני. בסוף מרץ היה צוות הגדוד עם הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2, ובאפריל לחמו היוונים עם הניו זילנדים נגד כוח גרמני בקרב וואדי עקרית . בהמשך נכנס הגדוד לעיר סוסה והשתתף בקרב על אנפידה .
לאחר תום המלחמה בצפון אפריקה במאי 1943 התארגן שירות האוויר המיוחד מחדש. חלק מאנשיו נועדו לפעול בים האגאי והוחלט שהגדוד הקדוש יצטרף אליהם.
פעולות בים האגאי.
במאי 1943 חזר הגדוד לארץ ישראל. הוא מנה אז 314 איש. חייליו עברו אימוני צניחה והוא אורגן מחדש כך שנכללו בו שלוש פלוגות קומנדו.
לאחר שביתת הנשק עם איטליה בספטמבר 1943 פעלו בעלות הברית להשיג שליטה באיים הדודקאנסיים שבים האגאי. איים אלו היו מיושבים ביוונים אך הוחזקו בכיבוש איטלקי מאז 1912. הגדוד השתתף בפעולה זו ופלוגה משלו פלשה בצניחה ב-30 באוקטובר לאי סאמוס. הפלוגות האחרות הגיעו שמה בשיט בסירות דייגים. עם זאת המערכה בדודקאנס הסתיימה בתבוסת בעלות הברית והגדוד נאלץ להתפנות מסאמוס.
בפברואר 1944 השתתפו יחידות הגדוד בפעולות באיים הצפוניים של הים האגאי, ביניהם פסרה, לסבוס וכיוס.
עד אפריל 1944 הוגדל הגדוד עד למסגרת רגימנטלית ומנה כאלף איש. תמורה זו שיקפה את מידת היעילות שיוחסה לו כמו גם את האמינות הפוליטית שלו בעיני הבריטים, על רקע התגברות המתחים הפוליטיים בקרב אנשי הכוחות היוונים הגולים.
ביולי 1944 השתתף הגדוד יחד עם אנשי שירות הסירות המיוחד הבריטי בפשיטה המוצלחת על האי סימי . במהלכה נהרגו או נשבו כל אנשי חיל המצב הגרמני באי.
פעולות ביוון.
לאחר שהגרמנים פינו את יוון באוקטובר 1944 שב הגדוד אליה. במדינה כבר החלה להתלקח מלחמת האזרחים בין הממשלה שנשענה על תמיכתה של בריטניה לבין חזית השחרור הלאומית הקומוניסטית. הגדוד היה מעורב בפעולות הממשלה נגד הכוחות הקומוניסטים, לרבות אירועי דצמבר 1944. כמו כן פעל הגדוד עד תום המלחמה נגד חילות המצב הגרמנים שנותרו באיי הים האגאי. ביוני 1945 חזר הגדוד למצרים לקראת פירוקו. טקס הפירוק החגיגי התקיים באתונה ב-7 באוגוסט, ובמהלכו הוענקו לגדוד מספר עיטורים יוונים גבוהים.
אבדות הגדוד במלחמה מנו 25 הרוגים, 56 פצועים, שלושה נעדרים ה-29 שבויים.
הגדוד נחשב לגרעינה של יחידת עילית בצבא היווני - בריגדת הצנחנים ה-1. יחידה זו הוקמה בשנת 1946 והיא פעילה עד ימינו.
ריקרדו דריגו
ריקרדו אֶֶאוּגֶֶ'נְיוֹ דְריגוֹ (באיטלקית: Riccardo Eugenio Drigo, ברוסית: Риккардо Эудженьо Дриго) 30 ביוני 1846 - 1 באוקטובר 1930) היה מלחין איטלקי של מוזיקה לבלט ואופרה איטלקית, מנצח תיאטרון ופסנתרן.
דריגו נודע בעיקר בקריירה הארוכה שלו כקאפלמייסטר ומנהל מוזיקלי של הבלט האימפריאלי של סנקט פטרבורג, רוסיה, בשבילו הלחין מוזיקה ליצירות המקוריות ולהפקות המחודשות של הכוריאוגרפים מריוס פטיפה ולב איבאנוב. דריגו כיהן גם כמנצח ראשי על הפקות אופרה איטלקית של תזמורת תיאטרון מריאינסקי האימפריאלי. במהלך הקריירה שלו בסנקט פטרבורג, ניצח דריגו על הצגות הבכורה וההצגות הסדירות של כמעט כל בלט ואופרה איטלקית שעלו על הבמה הצארית.
דריגו ידוע בה במידה ביצירות באורך מלא שחיבר לבלט ובקטלוג הגדול שלו לתוספות מוזיקה, שנכתבו אד הוק לשילוב ביצירות קיימות. דריגו התפרסם גם בעיבודים של פרטיטורות קיימות, כמו עריכתו בשנת 1895 את הפרטיטורה של צ'ייקובסקי לאגם הברבורים. בלטים רבים שנכתבו למוזיקה של דריגו מבוצעים עד היום, ונחשבים לאבני-פינה ברפרטואר הבלט הקלאסי.
ביוגרפיה.
לימודים.
ריקרדו אאוג'ניו דריגו נולד בפדובה, איטליה ב-30 ביוני 1846. אביו, סילביו דריגו, היה עורך דין ואמו, בת למשפחת האצולה לופאטי, הייתה פעילה פוליטית. אישד במשפחתו של דריגו לא הצטיין במוזיקה, אבל הוא החל ללמוד נגינה בפסנתר אצל ידיד משפחה, אנטוניו יוריץ' ההונגרי. דריגו התקדם במהירות ובראשית שנות העשרה כבר הגיע לתהילה מקומית כפסנתרן. אביו הרשה לו לצאת ללימודים בקונסרבטוריון היוקרתי של ונציה, שם למד אצל אנטוניו בוצולה, תלמיד של גאטנו דוניצטי. את יצירותיו הראשונות הלחין דריגו בראשית שנות העשרה שלו, בעיקר רומנסות וואלסים. בשנת 1862 קיבל רשות לבצע כמה מיצירותיו עם תזמורת החובבים המקומית בפדואה. בעקבות קונצרט זה החל דריגו הצעיר לגלות עניין בניצוח.
קריירה.
את משרתו הראשונה בבית אופרה, כפסנתרן חזרות ומעתיק, קיבל דריגו ב-1866 בתיאטרון גריבלדי בפדואה. ההזדמנות הראשונה הגדולה שלו כמנצח תיאטרון הגיעה ב-1867, כשהקאפלמייסטר של תיאטרון גריבלדי חלה ערב הצגת הבכורה של האופרה בשלוש מערכות, "שני הדובים" של קונסטנטינו דאל'ארג'ינה. הקונצרטמייסטר סירב לנצח על ההצגה והמליץ תחת זאת על דריגו, בהנחה שפסנתרן החזרות יכיר היטב את הפרטיטורה. דריגו הצליח בניצוח, ועד מהרה התמנה למשנה לקאפלמייסטר.
בעונת האופרה של 1878 בפדואה נוכח מנהל התיאטראות האימפריאליים של סנקט פטרבורג, ברון קרל קרלוביץ' קיסטר, בהצגת שיקוי האהבה של דוניצטי, בניצוח דריגו. קיסטר התרשם מאוד מכשרון הניצוח, ללא פרטיטורה, של דריגו. דריגו הראה לקיסטר כמה מיצירותיו הוא, וקיסטר החליט להציע לו חוזה לשישה חודשים לנצח על האופרה האיטלקית האימפריאלית של סנקט פטרבורג.
רוסיה.