פיליפי נולד בוויצ'נצה שם החל את הכשרתו המוזיקלית בלימודי פסנתר ועוגב. אחרי שקיבל תואר במשפטים בפדובה, החליט על שינוי כיוון ובחר בקריירה של ביקורת מוזיקה, החלטה שאליה הגיע בשל אהבתו למוזיקה של ורדי והצורך להגן עליה מפני הביקורת, שניתכה עליה מכיוונים מסוימים. בשנת 1859 עבד ב-Gazzetta musicale di Milano כעוזר לעורך, אך תוך זמן קצר היה לעורך, משרה שבה כיהן עד 1862, אז התמנה למבקר המוזיקה של "לה פרסבראנצה", משרה בה נשאר עד סוף חייו. הוא נסע לקהיר להצגת הבכורה של אאידה, ב-24 בדצמבר 1871, בניגוד לדעתו של ורדי, שראה בכך פרסומת בלתי מוצדקת.
יחסו של ורדי אל פיליפי היה חמים, אך הוא דחה כמה מהצעותיו של פיליפי לאמץ חלק מחידושי הסגנון של הגרמנים, בעיקר ריכרד וגנר, שעליו כתב פיליפי שתי סדרות מאמרים, ב-1870 וב-1876.
פיליפי כתב גם אוטוביוגרפיה וכמה עבודות מחקר מוזיקליות, בהן מחקרים ביצירות אלסנדרו סטראדלה ואדולפו פומיגאלי. בשנת 1876 הוציא לאור קובץ של כל המאמרים שכתב ל"לה פרסבראנצה", שהוכתר בשם Musica e musicisti: critiche, biografie ed escursioni.
פיליפו פיליפי עשה לו שם כמבקר מוזיקה בתקופתו, בעיקר משום שאצל סמכות אינטלקטואלית לביקורת המוזיקה, שהייתה עד אז במעמד של רפורטאז'ה.
אוגוסט פון וסרמן
אוגוסט פאול פון וסרמן (בגרמנית: August Paul von Wassermann, 21 בפברואר 1866 בבמברג - 16 במרץ 1925) היה רופא ומיקרוביולוג גרמני ממוצא יהודי, ידוע בין השאר בתרומתו לאבחון הסרולוגי של מחלת העגבת.
חייו.
אוגוסט פון וסרמן נולד כבן השני של הבנקאי החצר הבווארית, אנג'לו פון וסרמן, הוא למד רפואה באוניברסיטאות ארלנגן ושטרסבורג בשנים 1889-1884. אחרי הסמכתו כרופא, החל משנת 1890 התחיל לעבוד עם רוברט קוך במכון למחלות זיהומיות בבית החולים "שאריטה" בברלין. התמנה שם כרופא בכיר ומאוחר יותר כיורש של לודוויג בריגר (1919-1849) כרופא ראשי של המחלקה הקלינית של המכון. בשנת 1906 הוטל עליו לנהל את המחלקה לטיפול נסיוני ולחקר הנסיוב.
וסרמן פיתח יחד עם אלברט נייסר וקארל ברוק מבחן פיקסציה של ה"משלים" ששימש לאבחון סרולוגי של העגבת, שנה בלבד אחרי שזוהה גורם המחלה. מבחן זה איפשר אבחונה המוקדם של העגבת, למרות התמונה הקלינית הבלתי ספציפית שלה, ובאופן זה סייע במניעת הפצתה.
המבחן וסרמן גילה שמחלת "השיתוק הכללי המתקדם" הוא הפרעה מוחית שנגרמת על ידי העגבת שלא טופלה.
מבחן וסרמן או בורדה-וסרמן נשאר זמן רב כלי יסודי לאבחון העגבת ומניעתו אך הוחלף עם הזמן בחלופות מודרניות יותר.
החל משנת 1913 ועד יום מותו וסרמן היה מנהל מכון הקייזר וילהלם לטיפול נסיוני בברלין-דאהלם. וסרמן היה נשוי לאליס פון טאוסיג, בתו של תאודור פון טאוסיג, ולזוג נולדו שני ילדים.
וסרמן היה הזוכה הראשון לפרס ארונסון בשנת 1921.
סטיגימולוק
סטיגימולוק (שם מדעי: "Stygimoloch") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי בתקופת הקרטיקון המאוחר באמריקה הצפונית כ-66 מיליון שנה לפני זמננו. זהו דינוזאור צמחוני בעל אגן דמוי עוף שמאופיין בגולגולת עבה במיוחד. פירוש שמו הוא "מולך מהסטיקס" בגלל גולגולתו המפחידה העטורה זיזים ודוקרנים. אורכו היה ומשקלו פחות מ-100 ק"ג.
כמו שאר הפכיצפלוזאורים הוא היה דינוזאור צמחוני. כיפת העצם העבה שעל גולגולתו הייתה קטנה יחסית, דבר המרמז, ככל הנראה, שגולגולתו העבה נועדה יותר לצורכי תצוגה מאשר לקרבות נגיחות בפועל. הקרניים, הזיזים והדוקרנים הארוכים שמקיפים את גולגולתו, המגיעים בחלקם לאורך של , מחזק טענה זו. גם על אפו היו קרניים ובליטות קטנות.
מאובניו נתגלו בתצורת הל קריק, תצורת פריס ותצורת לאנס בצפון מערב ארצות הברית. הוא חי ביחד עם דינוזאורים אחרים כגון הטריצרטופס והטירנוזאורוס רקס. הוא נתגלה על ידי פטר גלטון והנס דיטר זוס ב-1983.
כמה חוקרים (למשל היועץ המדעי של סרטי פארק היורה, ג'ק הורנר) מניחים שמאובני הסטיגימולוק שנמצאו היו מאובני פרטים צעירים של מינים אחרים מהמשפחה כמו פכיצפלוזאורוס או דרקורקס.
קרלוס תומפסון
קרלוס תומפסון (בספרדית: Juan Carlos Mundin-Schaffter, ידוע בשם הבמה Carlos Thompson; 7 ביוני 1923 - 10 באוקטובר 1990) היה שחקן קולנוע ארגנטינאי, ופעיל שלום, שהגדיר עצמו כהומניסט פעיל.
קריירה.
שחקן ומפיק.
תומפסון, בן להורים גרמנים-שווייצריים, מילא תפקידים חשובים בתיאטרון ובקולנוע בארגנטינה. בשנות החמישים נסע להוליווד והשתתף בסרטים אמריקאים, ובדרך כלל גילם דמויות של חובבי נשים אירופאיים. בשנת 1957 עבר לאירופה, ושיחק בעיקר בסרטים בגרמניה. שם התפרסם בעיקר בתפקיד "קרלוס ולרה", בסדרת הבידור הסוכן הרגשני. בסוף שנות השישים פרש ממשחק, והחל בקריירה של סופר, עיתונאי ומפיק טלוויזיה.
סופר ועיתונאי.
הספר שסימן את תחילת הצלחתו ככותב היה ההתנקשות של וינסטון צ'רצ'יל, שהיה ניסיון להתמודד עם האשמותיהם של דייוויד אירווינג והמחזאי הגרמני רולף הוכהוט, כנגד וינסטון צ'רצ'יל; אירווינג והוכהוט היו בין הטוענים לקשר סודי שנרקם על ידי צ'רצ'יל, להתנקש בחייו של הגנרל הפולני ולדיסלב שיקורסקי, כדי להקל על יצירת קואליציה בין מעצמות המערב לבין ברית המועצות (יריבתה של פולין), כנגד הנאצים. שיקורסקי נהרג בהתרסקות מטוסו ליד גיברלטר ב-1943, ומותו עזר למעשה לקדם את הקואליציה. ספרו של תומפסון היה ניסיון להפריך את תאוריית הקשר, ולנקות את צ'רצ'יל מאשמה.
תומפסון בישראל.
תומפסון כתב במגזין הגרמני Die Glocke ("הפעמון") ובכתבי עת אחרים. בכתיבתו כיסה בין היתר את הסכסוך הציוני-פלסטיני. הוא ביקר בישראל פעמים רבות, והרבה לסייר לאורך הגבולות. הוא אף כתב ספר על ישראל, בשם מכתב לחייל ישראלי, שעבודת התרגום שלו לעברית בידי אריה חשביה לא נשלמה. בספר טען המחבר, שישראל היא מדינה מופלאה וברוכת כישרונות עם פוטנציאל לשגשוג ולצמיחה, שלא ממומש בגלל ניהול חלמאי ושחיתות. הוא האמין שיש בידו תוכנית להביא לסיום הסכסוך עם הערבים, שתצליח להביא שלום לאזור. כדי לקדם את תוכניתו, סייר בישראל, נפגש עם קציני צבא, הירצה בפני תלמידים ומבוגרים, ואף נהג לאסוף חיילים במכוניתו ולהסיע אותם במיוחד למחוז חפצם, רק כדי לשוחח עמם בדרך.
חייו האישיים.
ביומניו של השחקן, המחזאי, המלחין והמרגל הבריטי ההומוסקסואל נואל קאוורד יש רמיזות, שתומפסון היה ביסקסואל.
עם זאת, תומפסון נשא לאישה את שחקנית הקולנוע ממוצא יהודי לילי פלמר, זמן קצר לאחר גירושיה מהשחקן רקס הריסון. נישואים אלה נמשכו 29 שנים, עד למותה של פאלמר מסרטן בגיל 71.
מותו.
ב-10 באוקטובר 1990, ארבע שנים אחרי מותה של אשתו, נהג שנשלח להביאו לתיאטרון כדי להופיע בהצגה מכתבי אהבה, מצא את גופתו ירויה בראש. ככל הנראה, התאבד בירייה מרובהו.
הוא מת ונקבר בבואנוס איירס, עיר הולדתו.
מורסי
בדק
וילארד דקר
ולריס
ג'יליאן טיילור
קרוג
קיילאס
קיילאס הבלתי נשכח (באנגלית: Kahless the Unforgettable), הוא דמות בדיונית המופיעה בזיכיון מסע בין כוכבים. הדמות גולמה על ידי רוברט הרון ב, ועל ידי קווין קונוויי ב.
ההיסטורי.
קיילאס נחשב לדמות משיחית בהיסטוריה הקלינגונית. קלינגון אשר איחד את העם הקלינגוני והפך לקיסר הראשון. הוא משמש כסמל למנהיגות הולמופת חשוב ביותר של הקלינגוני. על פי קיילאס, הקלינגונים צריכים להילחם לא רק לשפוך דם, אלא גם כדי להעשיר את הרוח. סיפורו של קיילאס הוא אבן יסוד במיתולוגיה הקלינגונית והדת הקלינגונית.
על פי סיפור הרקע המתואר בפרק "Rightful Heir" של "", קיילאס איחד את האימפריה הקלינגונית לפני כ-1,500 שנה, לאחר שנלחם והרג את הרודן מולור עם הבאת'לת הראשון: "חרב של כבוד". הוא חישל את החרב במו ידיו, על ידי תלישת קווצת מהשיער שלו והשלכתן אל תוך הקלחת הרותחת של הר הגעש קרי'סטאק, אותה ערבל עד שהתקשתה והפכה ללהב. סיפור אפי נוסף מספר כיצד קיילאס נלחם באחיו, מוראת', במשך 12 ימים ולילות, משום שמוראת' שיקר לאחיו והביא בושה למשפחתו. כמו כן, מסופר כי קיילאס נאבק בצבא שלם לבדו, ב-"גשר שלושת הסיבובים".
למרות הדגש על ניצחונותיו בשדה הקרב, קיילאס לא היה ידוע רק כלוחם גדול, אלא גם כמאהב גדול. יום אחד, 500 לוחמים הסתערו על האולם הגדול בקאם-צ'י. השומרים נמלטו באימה, ורק הקיסר קיילאס וליידי לוקארה עמדו על שלהם. יחד, הם נלחמו כל הלילה ואחד לאחר השני - כל הלוחמים התוקפים הובסו. לבסוף, לאחר שעות רבות, כאשר ההיכל הגדול היה מוצף בדם עד לגובה הקרסוליים, הם ניצחו, ועשו אהבה בלהט. אז החל הרומן הגדול ביותר בתולדות ההיסטוריה הקלינגונית.
בפרק "Rightful Heir" של "", שאירועיו מתרחשים בשנת 2369, על פני כוכב הלכת בורת' (מקום עלייה לרגל עבור קלינגונים), אנשי דת שאפתנים יצרו שיבוט של קיילאס, מדם יבש שנמצא על הפגיון העתיק של מולור, כאשר זה קרא תיגר נגד קיילאס והציע עצמו כמנהיג במקומו. התכסיס נחשף על ידי וורף, בנו של מוג, אשר גילה את האמת, ולאחר מכן סידר כך שקיילאס המשובט יתמנה לתפקיד הייצוגי "קיסר" באימפריה הקלינגונית.