סו אן לנגדון (באנגלית: Sue Ane Langdon; נולדה ב-8 במרץ 1936) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בקומדיית המצבים "ארני".
ביוגרפיה.
לנגדון נולדה בשם סו לוקהוף בעיר פטרסון שבניו ג'רזי, בתם של גרייס ואלברט לוקהוף. היא למדה ב"אוניברסיטת צפון טקסס" וב"אוניברסיטת איידהו".
לנגדון החלה את הקריירה בתחילת שנות ה-60 בסרטיו של כוכב הרוקנרול אלביס פרסלי "פרנקי וג'וני" בתור הזמרת מיצי ו"קרניבל העליצות". כמו כן שיחקה לצד כוכבי קולנוע ענקים נוספים: בסרטיו של ג'ין קלי "מדריך לגבר הנשוי" לצד וולטר מתיאו, "המועדון החברתי של שאיין" לצידם של ג'יימס סטיוארט ושירלי ג'ונס ובסרט הבוקרים לצידם של גלן פורד והנרי פונדה.
בשנת 1970 הופיעה לנגדון בסדרה הקומית "ארני" בתפקיד ליליאן אשתו של עובד המפעל ארני נובו (הרשל ברנרדי). על כישרונה הקומי שהציגה בסדרה זכתה לנגדון בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
לנגדון הייתה נשואה לבמאי הקולנוע והתיאטרון ג'ק אמרק משנת 1959 עד למותו בשנת 2010.
רשיד אלדין המדאני
בית הדין העממי (רומניה)
בית הדין העממי (ברומנית: Tribunalul poporului) היה כינויים של שני בתי דין מיוחדים, שהוקמו ברומניה לאחר מלחמת העולם השנייה, כדי לשפוט את פושעי המלחמה הרומנים על מעשיהם בתקופת המלחמה. שני בתי הדין פעלו האחד בבוקרשט והשני בקלוז'. בתי הדין פעלו זמן קצר, בין 26 במאי 1945 ו-28 ביוני 1946.
בהתאם להחלטה מספר 5 של ועידת יאלטה ולסעיף 14 בתנאי הפסקת האש, רומניה פעלה להעמדתם לדין של מי שפשעו פשעים נגד השלום ופשעי מלחמה. באפריל 1945 פורסם הצו-חוק 312 שנתן את הבסיס החוקי להקמת בתי הדין העממיים ונקיטת האמצעים המשפטיים נגד החשודים ובהמשך הנאשמים בפשעי מלחמה.
חבר השופטים והקטגוריים.
חבר השופטים בכל אחד מבתי הדין הורכב משני שופטים מקצועיים, שנקבעו על ידי משרד המשפטים ושבעה שופטים מפשוטי העם, כל אחד נציג של אחת מהמפלגות, שהשתתפו בקואליציה הממשלתית. ליד משרד המשפטים הוקם גוף של "קטגוריים פומביים", שלא היו חייבים להיות משפטנים ולא חויבו בהשכלה מיוחדת. בין הקטגורים הפומביים נמנו: עורך הדין ואסילה סטויקאן (Vasile Stoican), התובע הכללי בבית הדין לערעורים בטימישוארה, קונסטנטין דובריאן (Constantin Dobrian) והפועל דומיטרו סראקו (Dumitru Săracu), בעברו מלצר בבית הקפה "קאפשה".
ההאשמות.
על פי הצו-חוק 312 נקבעו שתי קבוצות של האשמות, גרימת הרס למדינה ופשעי מלחמה.
לפי החוק בין גורמי ההרס למדינה נמנו מי שקידמו את ההיטלריזם והפאשיזם והאחראיים פוליטית מעשית להכנסת הצבא הגרמני לטריטוריה של רומניה או קידום המטרה הזאת.
בפשעי מלחמה הואשמו מי שהחליטו על יציאה למלחמה או המשכת המלחמה נגד ברית המועצות ובנות בריתה או שנקטו מדיניות לא אנושית בטיפול בשבויי מלחמה או בבני ערובה או שציוו או ביצעו מעשי טרור, מעשי אכזריות וחיסול אוכלוסייה בטריטוריות בהן התנהלה המלחמה, ציוו או ביצעו ענישה קולקטיבית או אישית נגד האוכלוסייה האזרחית מתוך דיכוי פוליטי או הרדיפה גזעית, ציוו או ארגנו עבודות מפרכות, העתקות והעברות של אנשים ממקום למקום במטרה להביא למותם; עזיבת הטריטוריה הלאומית, כדי לקדם את ההיטלריזם או הפאשיזם או תקיפת המדינה בכתב או בקול; מי שהשתלט על טובים ציבוריים או פרטיים בדרך לא הגונה בטריטוריה בה הייתה מלחמה; מי שהתעשר בצורה לא הגונה מהשתתפות בהנהגת מלחמה בכל צורה שהיא או הרוויח מקשרים עם אנשים כאלה או מהחקיקה והנעשים בעלי אופי היטלריסטי, לגיונרי או גזעני; מי שציוו או יזמו הקמת גטאות, מחנות ריכוז או הגליות מסיבות של דיכוי פוליטי או גזעני; ציוו על חקיקת דינים או נקיטה במעשים לא הגונים מתוך תפיסה היטלראית, לגיונרית או גזענית או שיישמו - בכוונה - יישום יתר את החוקים הנובעים ממצב המלחמה או ההנחיות עם אופי פוליטי או גזעני; מי שנרתמו לשרת את ההיטלריזם או הפאשיזם ותרמו במעשיהם למימוש מטרותיהם הפוליטיות או שיעבוד הכלכלה הרומנית לרעת האינטרסים של העם הרומני.
הנאשמים.
ועדה של קטגורים ציבוריים בחנה 2700 מקרים של חשודים בפשעים לפי החוק החדש, אך מצאו ראיות להאשמתם של כמחצית מהחשודים ובסופו של דבר רק 668 מתוכם הורשעו, חלקם בהיעדרות. בתי הדין העממיים גזרו על 48 נאשמים עונש מוות, אך חלק מהנידונים, כמו הוריה סימה, נשפטו שלא בפניהם ולא הגיעו, כדי לשאת בעונש, לחלק אחר מהנידונים הומתק העונש למאסר עולם, כמו במקרה של ראדו לקה, כך שרק 4 עונשי מוות בוצעו הלכה למעשה. הנידונים שהוצאו להורג היו המרשל יון אנטונסקו, קונדוקטורול, פרופסור מיכאי אנטונסקו, סגנו של יון אנטונסקו, פרופסור גאורגה אלקסיאנו, מושל טרנסניסטריה וגנרל הז'נדרמריה קונסטנטין ז. וסיליו.
בית הדין העממי בבוקרשט.
בבית הדין העממי בבוקרשט ובבתי הדין הממשיכים נשפטו 187 נאשמים, מראשי משטרו של יון אנטונסקו ומשתפי הפעולה איתו.
בית הדין העממי בקלוז'.
בבית הדין העממי בקלוז' ובבתי הדין הממשיכים נשפטו 481 נאשמים מאנשי השלטון ההונגרי בצפון טרנסילבניה ומשתפי הפעולה איתו. בין הנשפטים היו 370 הונגרים, 83 גרמנים, 26 רומנים ושני יהודים. על 100 נאשמים נגזר עונש מוות ועל 163 מאסר עולם. חלק מהנידונים נשפטו בהיעדרם.
יצחקי חן
יצחק (יצחקי) חן (נולד ב-1947) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד אוגדה 162 וכמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
ביוגרפיה.
חן עשה את שירותו הצבאי הסדיר בסיירת צנחנים ולאחר מלחמת יום כיפור עבר לחיל השריון. במלחמת לבנון הראשונה פיקד על עוצבת יפתח, חטיבת שריון במילואים. לאחר המלחמה פיקד על עוצבת יש"י, חטיבת שריון סדירה. בשנת 1987 מונה למפקד בסיס אימון ליחידות שדה. בתקופת האינתיפאדה הראשונה הוא פיקד על אוגדה 162 וחייליו נעו בין אימונים לבין פעילויות ביטחון שוטף בשטחים. בהמשך הוא שימש ראש חטיבת תורה ופיתוח במפקדת חילות השדה. בשנים 1993 עד 1996 פיקד על המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל המרכז הישראלי לניהול בשנים 2000 עד 2007. חן פעיל במפלגת העבודה וקודם לכן במפלגת קדימה, כיהן כחבר מועצת העיר מודיעין-מכבים-רעות ויו"ר דירקטוריון תאגיד "מי מודיעין". לקראת הבחירות המקדימות לראשות מפלגת העבודה ב-2011 חזר לשורות מפלגת העבודה ושימש מרכז מטה הבחירות של שלי יחימוביץ' במודיעין, בבחירות המקדימות לרשימת המפלגה ב-2012 כיהן כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית של המפלגה.
לייב בן שרה
לייב בן-שרה
צביקה קן-תור
צבי (צביקה) קן-תור (נולד ב-1950) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד עוצבת סיני וכראש מטה פיקוד המרכז. מכהן כמנכ"ל העמותה להקמת מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.
קן-תור נולד בחדרה ולמד בפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה שליד בית הספר הריאלי.
ב-1968 התגייס לצה"ל ועשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. במלחמת ההתשה שימש מפקד טנק ומפקד מחלקה. במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית המצרית כקצין אג"ם של חטיבה 421. בשנת 1976 מונה למפקד גדוד שריון, ב-1981 מונה למפקד חטיבת מילואים, בהמשך מונה למפקד חטיבה 14 וב-1986 מונה למפקד חטיבה 460. ב-1989 מונה למפקד עוצבת סיני ובשנים 1991 עד 1995 שירת כראש מטה פיקוד המרכז. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בדרום אפריקה עד 1999.
לאחר שחרורו מונה לסגן ראש נתיב וכיהן בתפקיד עד 2007. מכהן כחבר עמותת יד לשריון ומנכ"ל העמותה להקמת מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה.
צבי קן-תור
תחבורה בתל אביב-יפו
תחבורה בתל-אביב
תחבורה ביפו
סטטיסטיקה רובוסטית
תעלוליו של סקאפן
מופיד מרעי
מופיד מרעי (נולד ב-15 במאי 1959) הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, המכהן כחבר הכנסת מטעם סיעת כחול לבן בכנסת העשרים וארבע. בנוסף, הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה שכיהן כמפקד גדוד חרב, מפקד חטיבת החרמון, כמפקד חטיבת עודד ולאחר שירותו הצבאי היה ראש המועצה המקומית חורפיש.
ביוגרפיה.
מרעי נולד וגדל בחורפיש, בנם של זרפאת ומחמוד. אחיו הגדול הוא אלוף-משנה נביה מרעי שנהרג ב-1996 בעת ששירת כסגן מפקד אוגדת עזה.
התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל והיה בכך לדרוזי הראשון שהחל את שירותו הצבאי במסלול זה. שירת כקצין בסיירת שקד, עבר לחטיבת הנח"ל ושירת כמפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד 932. בהמשך שירת כקצין אג"ם בעוצבת חירם והיה חניך במכללה הבין זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מכן מילא תפקידים בפיקוד המרכז, בהם סגן מפקד חטיבת עציון וקצין אג"ם של אוגדת אזור יהודה ושומרון. לאחר לימודי תואר ראשון שימש ראש ענף חי"ר במרכז הלאומי לאימוני יבשה, ובשנים 1996 עד 1998 פיקד על גדוד חרב. כאלוף-משנה פיקד על חטיבת החרמון ועל חטיבת עודד. כמו כן שירת כראש צוות כשירות וכוננות מבצעית ביחידת מבקר מערכת הביטחון. בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני בביטחון לאומי ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
פעילות פוליטית.
לאחר שחרורו מצה"ל נבחר לחבר במועצה המקומית חורפיש וב-2016 נבחר לראש המועצה. שנה לאחר מכן נבחר ליו"ר ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות בישראל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הצטרף מרעי למפלגת כחול לבן, הוצב במקום התשיעי ברשימתה ונכנס לכנסת לאחר הקמת הממשלה בעקבות פרישתו של השר חילי טרופר במסגרת החוק הנורווגי.
מרעי
מופיד עאמר