בשנת 1934 העביר הקונגרס את חוק התקשורת, אשר ביטל את רשות הרדיו הפדרלית והעביר סמכויות בנושא רישוי רדיו לרשות התקשורת הפדרלית החדשה וכלל בהם סמכויות טלקומוניקציה אשר היו שייכות לרשות המסחר הבין-מדינית. חלק שני של החוק מתמקד בתקשורת במונחים שאולים מחקיקת רישוי מסילות הברזל וחלק שלישי מכיל סעיפים דומים מחוק הרדיו של שנת 1927. בשנת 1940 הוציאה הוועדה דו"ח בנושא רשתות שידור, אשר עסק בהתפרקות רשת NBC והקמת ABC, הגביל את שעות השידור של הרשתות והבהיר את מעמדן של הרשתות בנושא העסקת אמנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוועדה מצאה כי מיקמה תחנות שידור רבות בסמיכות האחת לשנייה, דבר שיצר הפרעות שידור. בזמן זה, התגלה כי ערוצי התג"ם (2 עד 13), אינם מתאימים לשידור ארצי. כתוצאה מכך, הוועדה חדלה לתת רישויי בנייה חדשים לתחנות שידור באוקטובר 1948 בצפייה ש"הקפאה" זו תימשך שישה חודשים. אולם, בשל התחלת השימוש בשיטת תא"ג וטלוויזיה צבעונית, ההקצאה מחדש של תחנות החלה רק בשנת 1952. לאחר מכן גדל מספר התחנות מ-100 לכ-550 בחמש השנים הבאות, כאשר התחנה הראשונה נבנתה בדנוור שהייתה העיר הגדולה ביותר ללא כל תחנת טלוויזיה. הדו"ח השישי של הוועדה משנה זו גם ויסת את הערבוב שנוצר משידור בשיטות תא"ג ותג"ם.
מערכת היחסים בין הרשות לחברת הטלפון והטלגרף האמריקאית (AT&amp;T) השתנתה במשך השנים. במשך שנים, התייחסו הרשות ופקידי הממשל לחברה כאל מונופול. הרשות פיקחה על תעריפי הטלפוניה כדי להגביל רווחים ולהבטיח שוויון תעריפי. בשנות השישים, אישרה הרשות לחברות תקשורת בינלאומיות להציע שירותים מיוחדים. בשנות השבעים מגמה זו הורחבה ושירותים נוספים לציבור. בשנת 1982 נתבעה חברת AT&amp;T על הצעות מחיר נמוכות מדי בהיותה מונופול, ושנתיים לאחר מכן, הרשות החליטה לחתור לעבר תחרות בשוק זה.
בשנת 1996, הקונגרס חוקק את חוק הטלקומוניקציה, אשר ביקש ליצור תחרות נוספות בשירותי הטלפוניה הארצית באמצעות שימוש בתחנות ממסר. מדיניות זו הצליחה בצורה מועטה ביותר ויצרה ביקורת רבה. התפתחות האינטרנט, תקשורת דרך כבלים ותקשורת אלחוטית העלו שאלות האם חקיקה נוספת דרושה כדי לקיים תחרות בפס רחב. בין השנים 2009 ו-2011, ובתמיכת הרשות, החלה חקיקת חוק הרדיו הקהילתי. בהעשור הראשון של המאה ה-21, באמצעות חוק אכיפת יושרה בפס רחב ועוד לפניו, החלה מדיניות צנזורה של תכנים לא ראויים לשידור (כמו תקרית חשיפת השד של ג'נט ג'קסון בזמן הסופרבול בשנת 2004).
מבנה ארגוני של הרשות.
הנהלה.
הרשות מנוהלת בידי חמישה חברי ועד הממונים על ידי נשיא ארצות הברית ומאושרים על ידי הסנאט ארצות הברית לתקופה של חמש שנים. אחד מהם ממונה ליושב ראש הוועד. לא יכולים להיות יותר משלושה חברי ועד מאותו שיוך מפלגתי, ולאף אחד מהם אין ניגוד עניינים הנוגע לגופים בתחומי הפיקוח של הרשות.
חברי הוועד הנוכחים הם:
ענפי הרשות.
הרשות מחולקת לשבעה אגפים ועשרה מטות.
ביקורות.
ביקורות כנגד הרשות הושמעו, בין היתר, בשל אי פרסום דוחות. ב-2003 נערך מחקר בנושא דה-רגולציה של תעשיית הרדיו, אך לא פורסם. ב-2004 הורתה הרשות על השמדת כל העותקים של דו"ח פנימי שעסק בהטייה תקשורתית של גופי חדשות.
בפרק PTV, בעונה הרביעית של הסדרה איש משפחה, ישנה התייחסות ביקורתית לרשות על האופן בו היא מגזימה בנושאי צנזורה.
מנדל זינגר
מנדל זינגר (י"ב בתמוז תר"ן, 30 ביוני 1890 – 10 בספטמבר 1976) היה עיתונאי, סופר, ופעיל פוליטי במפלגות הציונות הסוציאליסטית.
ביוגרפיה.
זינגר נולד ב-1890 בעיירה ברודי שבגליציה, בנם של יעקב מרדכי וחנה פייגה לבית נוימן. הוא קיבל חינוך כללי ותורני, הצטרף ב-1907 למפלגת פועלי ציון, וב-1909 עלה לארץ ישראל. זינגר התגורר בירושלים ולמד בסמינר למורים של חברת עזרה. כעבור שנתיים, אחרי שחלה בקדחת, חזר לאירופה, וב-1914 עבר לווינה, שם המשיך בפעילות פוליטית, ועסק בעיתונאות ובהוצאה לאור.
זינגר נעצר עם עליית השלטון האוסטרופשיסטי ב-1934, ואחרי שחרורו עלה לארץ ישראל בשנית והשתקע בחיפה. הוא המשיך את פעילותו הפוליטית במפא"י ובהסתדרות. ב-1944 פרש ממפא"י במסגרת סיעה ב', והיה פעיל בתנועה לאחדות העבודה ובהמשך במפ"ם. ב-1952 נמנה זינגר עם ראשי מפלגת הפועלים לאחדות העבודה שהקימו פורשי מפ"ם בהנהגת חברי הכנסת דוד ליבשיץ וחנה למדן, ונשא את נאום הפתיחה בכנס היסוד שלה. בינואר 1954 חזר עם שאר אנשי המפלגה למפא"י.
מ-1935 ועד פרישתו לגמלאות ב-1955 היה זינגר כתב העיתון "דבר" בחיפה. הוא היה יושב ראש אגודת העיתונאים בחיפה והצפון, ואחרי פרישתו נבחר לנשיא כבוד שלה.
זינגר היה סופר פורה. אחדים מספריו עוסקים בפרשיות שהיה מעורב בהן, ומשלבים זיכרונות אישיים עם מחקר היסטורי.
זינגר נפטר בשנת 1976. על שמו רחוב בחיפה.
חייו הפרטיים.
אשתו הראשונה של זינגר הייתה טונקה לבית הירש. היא נפטרה ב-1949. בנם הוא חוקר הספורט ד"ר אוריאל זמרי. אשתו השנייה הייתה מרים (מניה) לבית וילנר.
לשון סגי-נהור
המעשייה על הנסיכה ושבעת האבירים
הוקמן
הוקמן (באנגלית: Hawkman, "איש הנץ") הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס חברת הצדק של אמריקה ביקום DC קומיקס. הוקמן המקורי (קרטר הול) הופיע לראשונה בחוברת "Flash Comics #1" מינואר 1940, ונוצר על ידי הכותב גרדנר פוקס והמאייר דניס נוויל.
הוקמן הוא האלטר אגו אותו חלקו חמש דמויות - קרטר הול, קאטאר הול, פל אנדר, זוריאל וצ'ארלי פארקר / ש'אל אנדר. המשותף לכולם הוא השימוש בכלי נשק עתיקים ובכנפיים מלאכותיות הקשורות לרתמה שעשויה מחומר שלילי המאפשר תעופה. הוקמן הוא בדרך כלל שותפה ומושא אהבתה של גיבורת-על בעלת כוחות דומים הנושאת את הכינוי "הוקגירל" או "הוקוומן".
מאז שהמשכיות יקום DC שוכתבה מחדש בעקבות אירועי המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985, ההיסטוריה של הוקמן הפכה מעט למבולבלת עם הצגתן של גרסאות חדשות לדמות - כמה מהן משויכות למצרים העתיקה וכמה מהן לכוכב הלכת החייזרי תאנאגאר.
הוקמן דורג במקום ה-56 ברשימת 100 גיבורי הקומיקס הגדולים ביותר לפי אתר IGN. את דמותו של קרטר הול/הוקמן בסדרה "סמולוויל" גילם השחקן מייקל שנקס; בסדרות "החץ", "הפלאש" ו"אגדות המחר" גילם אותה השחקן פאלק הנטשל. הדמות תופיע בהופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט היקום הקולנועי של DC "אדם השחור" בגילומו של השחקן אלדיס הודג'.
ביוגרפיה בדיונית.
קרטר הול.
בימי מצרים העתיקה, הנסיך ח'ופו מנהל מאבק ממושך עם יריבו, הכהן המצרי האת'-סת. הכהן לוכד בסופו של דבר את ח'ופו ואת צ'אי-ארא, והורג אותם בעזרת פגיון שעשוי ממתכת שלילית. כאלפי שנים לאחר מכן, בשנת 1940, רוחו של ח'ופו מתגלגלת אל גופו של ארכאולוג אמריקני בשם קרטר הול, רוחה של צ'אי-ארא מתגלגלת לשיארה סונדרס, והאת'-סת אל המדען אנטון הסטור. לאחר שקרטר נוגע במתכת שבעזרתה נהרג ח'ופו, הוא מקבל את הזכרונות מחייו הקודמים ומגלה כי הסטור הוא גלגולו המחודש של יריבו הוותיק. כאשר הסטור חוטף את שיארה בעזרת השימוש בקסם כדי לפתות אותה למערה, הול נעזר בזכרונותיו כדי לבנות לעצמו חגורה נוגדת כוח כבידה וכן רתמה מכונפת, ובכך הופך לגיבור העל הידוע בשם הוקמן. הוא מציל את שיארה מידיו של אנטון, שנהרג לאחר שהתחשמל למוות, וקרטר ושיארה מתחילים לפתח מערכת יחסים רומנטית ביניהם.
קרטר ושיארה הביאו לעולם בן בשם הקטור הול, שבבגרותו נטל זהויות סודיות כמו חרפושית הכסף ודוקטור פיית. כמו כן, הוא היה חבר בקבוצות גיבורי העל "אינסופיות בע"מ" וחברת הצדק של אמריקה, שם היה חבר לצד אביו.
קאטאר הול.
קאטאר הול הוא קצין משטרה חייזרי עטור שבחים בעולם הבית שלו, תאנאגאר. יחוד עם אשתו שייארה, הוא משתמש במתכת האנטי-כבידה השלילית כדי ללחום בפושעים. הזוג נשלח לכדור הארץ של שנת 1961 כדי ללכוד פושע נמלט משנה צורה. בעקבות כך, הם בוחרים להישאר בכדור הארץ, וללמוד יותר על שיטות המשטרה האנושית. השניים אימצו את זהויותיהם של שני אוצרי מוזיאון בשם קרטר ושיארה הול, ופעלו בתור הוקמן השני והוקגירל השנייה (בהמשך הוקוומן).
אם כי נקבע כי קאטאר הול שרד את מאורעות המשבר בעולמות האינסופיים, דמותו אותחלה מחדש מספר שנים לאחר מכן במיני סדרה "עולם הנץ". סדרה באותו שם החלה עם סיומה של המיני סדרה, בכתיבתו של ג'ון אוסטרנדר. קאטאר הול, קצין משטרה צעיר מכוכב הלכת תאנאגאר, מורד במשטר המדכא של עולמו ונשלח לגלות. בהמשך הוא נמלט וחושף את זהותו של שוטר מושחת. בעקבות כך, הוא מוחזר לתפקידו, ויחד עם שותפה חדשה בשם שיארה ת'אל נשלח למשימה בכדור הארץ, שם הוא הופך להוקמן השלישי.
פל אנדר.
בשנות ה-80 המאוחרות, המרגל התאנאגארי פל אנדר חי על פני כדור הארץ למשך זמן מה, ומקבל הוראות מהצבא התאנאגארי להסתנן לתוך ליגת הצדק בתור הוקמן השני.
זוריאל.
כאשר הכותב גרנט מוריסון החיה מחדש את כותר JLA בשנת 1997, הוא הגדיל את רשימת חבריה. יחד עם הכותב מארק מילר, הוא התעתד ליצור דמות חדשה של הוקמן שאינה קשורה לגלגוליה הקודמים. הוקמן חדש זה היה מלאך נופל בשם זוריאל, שחי בכדור הארץ, והייתה בכוונתו להציג את דמותו בחוברת מספר 6 ביוני 1997. אולם, חברת DC קומיקס מיאנה להשתמש בשמו המסחרי של הוקמן בשל בעיות המשכיות רבות מאז אירועי המשבר.
צ'ארלי פארקר.