עם פרוץ המלחמה כיהן סראי כמפקד הקורפוס ה-6 שהיה חלק מהארמייה השלישית. ב-2 בספטמבר 1914 מונה למפקד הארמייה השלישית והשתתף עימה בקרב הראשון על המארן, תוך שכוחותיו בולמים את התקפות הגרמנים. סראי הרבה למתוח ביקורת גלויה כנגד הרמטכ"ל הצרפתי ז'וזף ז'ופר והדבר היה לצנינים בעיני ראשי המטה הכללי הצרפתי. ב-22 ביולי 1915 הדיח ז'ופר את סראי מכל תפקידיו, אך בשל קשריו הפוליטיים אולץ הרמטכ"ל הצרפתי להחזירו לשירות פעיל. בשלהי 1915 מונה סראי לפקד על כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית והצליח תוך זמן קצר לבלום את התקדמות צבא ממלכת בולגריה לכיוון העיר סלוניקי. בנובמבר 1916 הצליחו כוחותיו לכבוש מחדש את העיר ביטולה לאחר קרב קשה בו נתגלו כשלים פיקודיים ותקשורתיים בהפעלת כוחות מדינות ההסכמה. בנוסף במהלך הקרבות פעל סראי להדחתו של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון בניגוד לעמדה הרשמית של ממשלתו, לא זו אף זו, לסראי הייתה מערכת יחסים עכורה מול סגל הפיקוד הבריטי בכלל והגנרל ג'ורג' מילן בפרט ולדבר נודעה השלכה על תפקוד הכוחות בחזית. ב-14 בדצמבר 1917 הודח סראי מתפקידו על ידי ראש הממשלה ז'ורז' קלמנסו ובמקומו מונה הגנרל אדולף גיומא.
שלהי הקריירה ואחריתו.
באפריל 1918 הועבר סראי למערך המילואים הצרפתי. ביוני 1924 ניצח השמאל הרדיקאלי בבחירות בצרפת ואדואר אריו הפך לראש הממשלה. בנובמבר מינה אריו את סראי לתפקיד הנציב העליון הצרפתי בסוריה ובלבנון ובינואר 1925 הגיע לביירות. הוא כיהן כנציב העליון מ-2 בינואר ועד 4 בנובמבר 1925.
מתוקף תפקידו הפך סראי למפקד העליון של "צבא הלבאנט" הצרפתי. במהלך 1925 פעל בכח רב ובנוקשות לדיכוי המרד הדרוזי ובשל כך הודח מתפקידו, נקרא לשוב לצרפת ועם הגיעו שוחרר מהצבא. סראי נפטר מדלקת ריאות ב-23 במרץ 1929 ונקבר באינווליד אשר ברובע השביעי של פריז.
תיבת מכתבים
תיבת מכתבים היא תיבה הממוקמת בפתחי בניינים לשם קבלת דואר נכנס עבור הדיירים. לעומתה, תיבת דואר היא תיבה לדואר יוצא. לעיתים מכנים בטעות בשם זה את תיבת המכתבים.
בשפה האנגלית משתמשים במונחים הבאים: letter box, letter plate, letter hole, deed, mail slot, mailbox
בעבר חולקו דברי הדאר על ידי דוור אל התיבות בצמוד לבתי הדיירים.
בשנים האחרונות בוטל שרות זה ברב היישובים ועל התושבים להגיע אל מרכזי חלוקת הדאר המוצבים במקומות שונים בשכונות העיר וכן במקום מרכזי ביישובים הכפריים.
אוסוולד פון וולקנשטיין
אוסוולד פון וולקנשטיין (1376/7–1445) היה משורר, מלחין ודיפלומט גרמני.
חייו.
אוסוולד פון וולקנשטיין נולד לפרידריך פון וולקנשטיין וקטרינה פון ווילנדרס. בגיל עשר עזב את בית אביו והיה לנושא כליו של אביר נודד. אוסוולד תיאר את מסעותיו המסעירים בשיריו. עקב מות אביו בשנת 1399 חזר בבהילות לטירול על מנת להסדיר את ענייני הירושה עם אחיו, ונגרר לוויכוח ממושך עליה.
בשנת 1414 חבר לפמלייתו של דוכס אוסטריה ורוזן טירול, פרידריך הרביעי, כדיפלומט מטעם זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בהמשך חייו יצא מטעמו לשליחויות דיפלומטיות רבות לאנגליה, סקוטלנד ופורטוגל. בפורטוגל נטל גם חלק בשחרור סאוטה מידי המורים.
בשנת 1417 התחתן עם מרגרט פון שוואנגאו, אשר ילדה לו שבעה ילדים. מת כתוצאה מגל חום עז ב-2 באוגוסט 1445 במראן.
אוסוולד הוא מגדולי מלחיני הרנסאנס הגרמני המוקדם. המלודיות שלו מהלכות קסם של ממש עקב ההשפעות העמוקות שספג מארצות רבות בהן ביקר, הרחיק אף עד לגאורגיה. מושאי יצירותיו העיקריים הם מסעותיו, אלוהים והחיים הארציים. שיריו נשתמרו במלואם בשלושה כתבי יד, ששניים מהם הושלמו תחת פיקוחו האישי.
טאראס שבצ'נקו
טאראס שבצ'נקו (באוקראינית: Тарас Григорович Шевченко; 9 במרץ 1814 - 10 במרץ 1861) היה צייר ומשורר אוקראיני. נחשב למייסד של הספרות האוקראינית ואף של השפה האוקראינית המודרנית.
חייו.
שבצ'נקו נולד בכפר מורינצי, ליד זבניהורודקה בגוברניית קייב במשפחה של איכר - צמית של בעל אדמות מקומי. אימו נפטרה בשנת 1823 ואביו התחתן כבר באותה שנה, שנית. אימו החורגת של טאראס הצעיר התייחסה אליו בנוקשות, והוא היה נתון להשגחתה של אחותו. בשנת 1825 נפטר אביו והוא החל להתפרנס מעבודות מזדמנות. בשנת 1829 הוא התחיל לשרת את בעל האחוזה שבה התגורר, תחילה כעוזר טבח ולאחר מכן כעוזר כללי. בעל האחוזה ראה את משיכתו לציור ואישר לו ללמוד ציור בווילנה. כאשר הם עברו לסנקט פטרבורג, הוא מסר את הנער להמשך לימודי ציור לאחד הציירים. בשנת 1836 במהלך שיעורי ציור בגן הקיץ הוא הכיר אמן אוקראיני ודרכו את האמנים אלכסיי ונציאנוב, קארל ברולוב וואסילי ז'וקובסקי. הם הבחינו מיד בכישרון הגדול של הנער והיו מעוניינים לשחרר אותו ממעמד הצמיתות. השחרור היה קשה, כי הסכום שבעליו דרש תמורת המהלך היה גבוה מאוד. בסופו של דבר סוכם שקארל ברולוב יצייר דיוקן של ואסילי ז'וקובסקי שיימכר וסכום המכירה שהוערך בכ-2500 רובל יועבר לבעליו של הנער תמורת שחרורו. המהלך נעשה ב-22 באפריל 1838. באותה שנה שבצ'נקו התחיל ללמוד באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג.
שנות ה-40 של המאה ה-19.
זו הייתה תקופת הזהר של שבצ'נקו. בשנת 1840 הוא פרסם ספר שירים "קובזר" (Кобзарь) ובשנת 1842 את הפואמה "היידמקים" (Гайдамаки), המנציחה את תנועת ההיידמקים. במהלך 5 שנים פורסמו ספרים נוספים.
בתקופת הלימודים באקדמיה לציור הוא קיבל מספר מדליות כסף על ציוריו - בשנת 1839 עבור ציור נוף, בשנת 1840 עבור ציור שמן ובשנת 1841 מדליה נוספת. בשנת 1842 הוא גם צייר תמונת שמן, שהיא היחידה ששרדה עד היום. בשנת 1843, עם סיום לימודי ציור הוא חזר לאוקראינה.
יש לציין שמבקרי ספרות רוסים לא אהבו את השירה האוקראינית של שבצ'נקו, ולעומת זאת באוקראינה שיריו התקבלו באהבה גדולה.
בשנת 1846, בהיותו בקייב הוא התקרב לקבוצת צעירים בעלי נטיות לאומניות ובדלניות אוקראיניות. חברי הקבוצה נעצרו וקבלו עונשים שונים. שבצ'נקו קיבל את העונש החמור ביותר - הוא נשלח לאורנבורג לשירות כפוי בצבא, תוך איסור לצייר ולחבר שירים. לפי השמועות, הקיסר היה תחילה מוכן להקל על עונשו של שבצ'נקו, אך כאשר נודע לו שבשיריו שבצ'נקו מציין את המגבלות הפיזיות של הקיסרית הוא התרגז מאוד ולא היה מוכן לשמוע על ההקלות. הקיסר אמר "ייתכן ויש לו סיבות להיות נגדי, אך למה זה מגיע לאשתי".
שבצ'נקו סבל מאוד בשרות הצבאי במבצר הקטן בעיר אורסק. הוא כתב מספר מכתבים לניקולאי גוגול, ואסילי ז'וקובסקי ואחרים. כולם ניסו לעזור לו, אך ללא הצלחה.
בשנת 1848 ו-1849 הוא השתתף בחקר ימת אראל והפיקוד המקומי הרשה לו לצייר תמונות נוף לצורכי מדע. כאשר דבר נודע לפיקוד הגבוה בסנקט פטרבורג הפיקוד המקומי קיבל הנחיות להפסיק את ההקלות. שבצ'נקו בעצמו נשלח למבצר נידח עוד יותר, הפעם בנובואלכסנדרובסקי. במקום נידח זה הוא היה עד ל-2 באוגוסט 1857.
שחרור.
בשנת 1857, מיד לאחר שחרורו הוא התחיל לנסוע לסנקט פטרבורג. לאור נטיותיו לאלכוהוליזם, בריאותו וכישוריו כבר לא היו כמו בעבר. ניסיונותיו להקים משפחה לא עלו יפה. בשנת 1859 הוא נסע לאוקראינה והיה מעוניין לעבור לשם באופן קבוע. הוא נפטר ממחלת מיימת שהתפתחה עקב שתייה יתרה.
הנצחה.
טאראס שבצ'נקו נחשב למשורר הלאומי של אוקראינה. ברחבי המדינה וגם מחוץ לגבולותיה מוצבות פסלים רבים של המשורר. גריגורי גאנזבורג כתב יצירה למקהלה לפי מילים של שבצ'נקו. בנוסף, דמותו של שבצ'נקו מופיעה על השטר של 100 הריבניה.
במרוצת שנים צולמו סרטים רבים שמוקדשים לחייו. בין האחרונים "" שהוקרן לראשונה בשנת 2019 ו"טולוקה" בשנת 2020.
אדולף גיומה
מילניום (פירושונים)
רמירס
רמירס סנטוס דו נסימנטו (בפורטוגזית: Ramires Santos do Nascimento; נולד ב-24 במרץ 1987 בבארה דו פיריי, ריו דה ז'ניירו) הידוע בשמו הפרטי, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פלמיירס ובנבחרת ברזיל. בשנת 2012 נתן לו מדור הספורט של הגרדיאן את המקום ה-61 בין 100 שחקני הכדורגל הטובים העולם.
קריירת מועדונים.
בצעירותו שיחק רמירס בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל ז'וינווילי, עימה זכה פעמיים באליפות הליגה השנייה של מחוז סנטה קטרינה בשנים 2005 ו-2006. בשנת 2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ז'וינווילי (דאז בליגה הברזילאית השלישית) ולאחר עונה טובה, אותה סיים עם שלושה שערים ב-14 משחקים הושאל לקרוזיירו מליגת העל הברזילאית. כבר בעונתו הראשונה בקרוזיירו הפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה ועם שלושה שערים ב-32 משחקים הוביל אותה למקום החמישי בליגה.
בינואר 2008 שב רמירס מההשאלה, אך כבר לאחר מספר ימים נקנה על ידי קרוזיירו תמורת 300,000 דולר. בעונת 2008, המשיך להשתפר ביכולתו והפך לאחד השחקנים הבולטים בליגה. עם שישה שערים ב-25 משחקים הוא הוביל את קבוצתו למקום השלישי בליגה ולאליפות מחוז מינאס ז'ראיס. כמו כן, הוא נבחר לנבחרת העונה בליגה הברזילאית ואף העפיל עם קבוצתו לגביע הליברטדורס 2009. רמירס פתח מצוין את הטורניר והוביל את קרוזיירו למקום הראשון בבית המוקדם ולהעפלה לרבע הגמר, לאחר ניצחון על אוניברסידד דה צ'ילה בשלב שמינית הגמר. עם זאת, לא היה חלק מההישג המרשים של קבוצתו שהגיעה עד לגמר הטורניר, מאחר שב-21 במאי 2009 עבר לבנפיקה ליסבון הפורטוגזית תמורת 7.5 מיליון אירו.