לבסוף אלברט מאבד את ראייתו בעין אחת וראייתו בעין השנייה ירודה כתוצאה מגז רעיל. הוא שומע שמועות על "סוס הפלא" שנמצא באופן מיסטי בשטח ההפקר לא רחוק ממנו, הוא מבקש ממפקדו שישחרר אותו אך המפקד דורש תשלום בעבור שיחרורו ותשלום עבור הסוס שנמצא (ג'ואי). אלברט מאבד תקווה אך חברי פלוגתו מרוקנים את כיסיהם מכל דברי הערך והכסף ומביאים לאלברט, הסכום אינו מספיק לקניית הסוס משום שסבה של אמילי קונה אותו, הסוס הוא הזיכרון היחיד שיש לו מנכדתו שכאמור נרצחה בניסיון להגן עליו, ואז מחליט סבה של אמילי לתת את הסוס לאלברט כי"זה מה שנכדתי הייתה רוצה" וככה מתאחדים אלברט וסוס 'ג'ואי'.
הם חוזרים ביחד בחזרה לחוות הוריו וג'ואי מבלה את שארית חייו עם אלברט.
ביקורת.
המבקרים תמימי דעים בדרך כלל שהסרט נעשה במיומנות ובכוונה להדמות לסרטים משנות הארבעים, הן בדרך טוויית העלילה והן בצילום מרהיב ובצבעוניות המבהיקה (כולל כמעט ציטוט של סצנה מהסרט "חלף עם הרוח"). אולם הביקורת חלוקה האם לשבח את האומץ לייצר סרט מרגש וחף מציניות בעידן ציני ואת התוצאה העשויה במקצוענות קולנועית או להגדיר את הסרט כקיטשי וסנטימנטלי, "סוחט דמעות" מניפולטיבי, הנעזר לשם כך באמצעים טכניים כמו הפסקול שהלחין ג'ון ויליאמס.
פסקול.
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב ג'ון ויליאמס, שהלחין את המוזיקה לסרטים רבים של שפילברג.
פרסים ומועמדויות.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, לעיצוב אמנותי, לצילום, לפסקול מקורי, לעריכה ולערבול סאונד, אך לא זכה בשום קטגוריה.
זכה בפרס מכון הסרטים האמריקאי לסרט הטוב ביותר לשנת 2011.
פוני שטלנד
פוני שטלנד () הוא גזע של סוסי פוני אשר מקורו באיי שטלנד. גובהו של הפוני שטלנד נע בין 72 ס"מ, לגובה מקסימלי על פי תקני הגזע של 107 ס"מ בשיא הגב. לפוני שטלנד פרווה צפופה, רגליים קצרות והם נחשבים נבונים למדי. זהו גזע חזק מאוד של סוסי פוני, המשמש לרכיבה ולנשיאת משא.
היסטוריה.
מקורו של גזע פוני השטלנד מאיי שטלנד, קבוצת איים בצפונה של סקוטלנד, צפונית מזרחית לאורקני, ו-280 ק"מ מאיי פארו.
סוסים בעלי ממדים קטנים הוחזקו באיים אלה מזה מאות וייתכן שאף אלפי שנים. תושבי האיים הרביעו את הסוסים המקומיים עם סוסי פוני שהובאו למקום על ידי מתיישבים נורווגים. תנאי המחיה הקשים באיי שטלנד, מקורות מזון מוגבלים ומזג אוויר קיצוני, הפכו גזע זה לעמיד במיוחד.
השימוש העיקרי בסוסי פוני שטלנד נועד לגרירת עגלות כבול ופחם ולצורכי משק אחרים, ואף לחריש בשדה. עם עליית הצורך בפחם, בתקופת המהפיכה התעשייתית במחצית המאה ה-19, אלפי סוסי פוני שטלנד הועברו לאי הבריטי לעבודה במכרות פחם, לצורך גרירת קרוניות פחם מתוך המכרות, לעיתים במהלך כל חייהם. מכרות פחם במזרח ארצות הברית ייבאו אף הם את הפוני שטלנד לצורכי עבודה ומכרה הפחם האחרון בארצות הברית, אשר בו נעשתה העבודה בעזרת סוסי פוני, נסגר בשנת 1971.
ספר הגזע של החברה הבריטית לפוני שטלנד נוסד בשנת 1890, כדי לשמור על טוהר גזע זה ולעודד הרבעת סוסים איכותיים. בשנת 1957 נוצרה תוכנית התומכת בשימוש בסוסי הרבעה איכותיים מאיי שטלנד לשיפור תכונות הגזע.
שימושים.
סוסי פוני שטלנד משמשים לרכיבת ילדים וכבעלי חיים לתצוגות ראווה ולגרירת כרכרות. סוסי פוני שטלנד משמשים אף בתי ספר לרכיבה לצורך לימוד ילדים בלבד, כיוון שיש להם הגבלת משקל שאינה תואמת למשקלם של המבוגרים, כמו כן הם משמשים לרכיבת פנאי. בירידים ובקרנבלים ניתן לראות סוסי פוני שטלנד לשימוש תיירותי. פוני שטלנד נפוצים אף בפינות ליטוף בגני חיות ובפינות חי וכן משמשים לטיפול בבעלי חיים. בבריטניה מתקיימים אף מרוצי סוסי פוני שטלנד לרוכבים צעירים.
הציונות (כתב עת)
הציונות: מאסף לתולדות התנועה הציונית והיישוב היהודי בארץ-ישראל היה כתב עת בעברית שיצא בשנים 2001-1970 בהוצאת "המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן" של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
הגיליון הראשון יצא בשנת 1970 בעריכתו של פרופ' דניאל קארפי והוקדש לזכרה של גליה ירדני-אלמוג, חברת המכון.
כתב העת עסק בתולדות הציונות בהקשר הכולל של תולדות עם ישראל. על פי המוצהר בגיליונו הוא נועד להציג מיזמי מחקר בתחומים אלה:
הגיליונות נערכו בשלושה פרקים:
בשנת 2002 נסגר כתב העת במתכונתו, ותחתיו החל לצאת לאור ישראל; עורכי "ישראל" הציגו אותו ככתב עת לחקר החברה הישראלית בפרט על היבטיה השונים, בתחומי הסוציולוגיה, ספרות, מגדר, אמנות, יחסי חוץ ועוד.
ישראל (כתב עת)
ישראל: כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל - היסטוריה, תרבות, חברה הוא כתב עת מדעי בעברית. החל משנת 2002 בהוצאת "המכון לחקר הציונות וישראל ע"ש חיים ויצמן" בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב.
"ישראל" החל את דרכו לאחר שנסגר כתב העת הציונות. הוא יוצא לאור בדרך כלל פעמיים בשנה. עורכי "ישראל" הסבירו כי בכתב העת החדש תפיסת עולם חדשה ואינטרדיספלינרית לחברה הישראלית על היבטיה השונים, בתחומי הסוציולוגיה, ספרות, מגדר, אמנות, יחסי חוץ ועוד.
הגיליון הראשון שיצא באביב תשס"ב, 2002. בין עורכיו הקודמים נמנים שלום רצבי ומאיר חזן, נכון ל-2019 עורכת את כתב העת רונה יונה.
בכריכה של כל חוברת מוצגת יצירת אמנות של אמן ישראלי.
1813 במדע
אריה גילאי
אריה גילאי (16 ביוני 1938 - 9 במרץ 2013) היה נוירופיזיולוג קליני, חוקר ישראלי ומומחה לאבחון פגיעות ומחלות בשרירים ובעצבים. הקים וניהל את המכון לאבחון נוירולוגי במרכז הרפואי שערי צדק, ואת המחלקה לנוירופיזיולוגיה קלינית בבית החולים אלי"ן.
ביוגרפיה.
ד"ר גילאי היה דור חמישי לילידי ירושלים. בתחילת שנת 1956 התנדב לשרת בצנחנים והשתתף בצניחה במתלה במבצע קדש. בשנת 1962 השלים את לימודיו בלונדון אנגליה. את כל לימודיו האקדמיים סיים באוניברסיטה העברית בירושלים: ובהם לימודי תואר בוגר אוניברסיטה (B.Sc), תואר מוסמך אוניברסיטה (M.Sc) ותואר שלישי - דוקטורט (Ph.D) בביופיזיקה של תאי שריר. בשנים 1974 עד 1978 שימש עמית מחקר בביופיזיקה של תאי שריר באוניברסיטת פרדו באינדיאנה. והתמחה בנוירופיזיולוגיה קלינית במרכז הרפואי של אוניברסיטת "רש" בשיקגו ארצות הברית.
בין השנים 1988 – 1993 שימש כיו"ר האגודה הישראלית לנוירופיזיולוגיה קלינית. בשנת 1989 מונה כנשיא הכינוס הבינלאומי ה-9 לנוירופיזיולוגיה קלינית ובשנת 1993 מונה כנשיא החברה הבינלאומית לאלקטרומיוגרפיה (EMG) ממוחשבת. פרש לגמלאות והקים את "המרכז לאספנות" בירושלים. כתב, ערך ובנה אתרי אינטרנט רבים בנושאים מגוונים.
אריה גילאי הלך לעולמו בכ"ח באדר תשע"ג. היה נשוי לרות גילאי ואב לשני ילדים.
ממחקריו.
גילאי נודע בעיקר בזכות עבודתו לברור התכונות הביופיזיקליות של ממברנות בתוך תאי שריר והבנת המנגנון המביא להתכווצות השריר. כמו כן נודעה עבודתו על שיכלול השיטה החשמלית לאבחון מוקדם של מחלות ניוון שרירים וניוון עצבים בילדים ובבני נוער. גילאי הוא חתן פרס לנדאו למחקר ופרסם עשרות מאמרי מחקר. גילאי זכה במענקים מקרנות מחקר על הישגיו המדעיים ובהם: מענק האגודה לניוון שרירים של אמריקה, קרן דיסאוטונומיה, ואגודת "לב" בשיקגו.
מפרסומיו.
רשימת חלק מהפרסומים המדעיים בתחום הביופיזיקה והנוירופיזיולוגיה.
איחוי (מחשוב)
איחוי (באנגלית: "Defragmentation" ; בתרגום חופשי לעברית: "דה-פרגמנטציה" או "הפחתת קיטוע"), בהקשר של תחזוקת מערכות קבצים, הוא תהליך שמפחית את כמות הקיטוע. הפחתת הקיטוע נגרמת כתוצאה מסידור פיזי של תוכן אמצעי האחסון, כך שיאחסן את קובצי המחשב במספר מינימלי של אזורים מופרדים. כמו כן, האיחוי מנסה ליצור אזורים רחבים יותר של מקום פנוי על ידי "דחיסה" על מנת לעכב את חזרת הקיטוע.
איחוי מועיל וקשור למבנה האלקטרומגנטי של הכוננים הקשיחים. תזוזת ראש הקריאה והכתיבה של הדיסק הקשיח באזורים שונים בדיסק איטית יותר כאשר הוא מנסה לגשת לקבצים מקוטעים, לעומת גישה לתוכן שאינו מקוטע ברצף, מבלי להזיז את הראש לחיפוש מקטעים אחרים.
גורמים לפיצול הקבצים.
הפיצול מתרחש כאשר מערכת הקבצים לא יכולה או אינה מכילה מספיק שטח רציף לאחסון קובץ מלא כיחידה, ובמקום זאת היא מכניסה חלקים ממנו לפערים בין קבצים קיימים (הקיימים בדרך כלל עקב קובץ מערכת שנמחק או בגלל מערכת הקבצים שהקצתה שטח עודף עבור הקובץ מלכתחילה). קבצים שנוספים לעיתים קרובות (לדוגמה - קובצי תיעוד), כמו גם הוספה תכופה ומחיקה של קבצים (לדוגמה - הודעות דוא"ל ומטמון דפדפן האינטרנט). מספר גדול יותר של קבצים עשוי לתרום להתהליך הפיצול ולגרום לביצועי הֶפסֵד. האיחוי מנסה להקל על בעיות אלה על ידי סידור מחדש של הקבצים על המדיה המאחסנת.
דרכים לאיחוי כונן.
כדי לאחות דיסק, דרושה תוכנת איחוי היכולה להעביר קבצים בתוך שטח פנוי זמין בלבד. זוהי פעולה אינטנסיבית מאוד ולא ניתן לבצעה על מערכת עם מעט או ללא שטח פנוי. במהלך איחוי, ביצועי המערכת יהיו איטיים, ועדיף להשאיר את המחשב ללא פעולות נוספות במהלך התהליך, כך שהמאחה לא יתבלבל משינויים בלתי צפויים במערכת הקבצים. האיחוי אינו משנה את המיקום הלוגי של הקבצים (המוגדרים כמיקומם בתוך מבנה הספריות).
מלבד איחוי קובצי התוכנית, כלי האיחוי יכול גם להקטין את הזמן שנדרש כדי לטעון תוכניות ולפתוח קבצים. לדוגמה, מאחה Windows 9x כלל את Intel Launch Launch Accelerator אשר ביצע אופטימיזציה של תוכניות בדיסק על ידי הצבת קובצי התוכנית המאוחדים והתלות שלהם זה לצד זה, בסדר שבו התוכנית טוענת אותם, כדי לטעון תוכניות אלה מהר יותר.