מלבד עקרון העדיפות, העקרון השני המנחה את חלוקת הנכסים בפירוק הוא עקרון השוויון: בין הנושים באותה דרגה, יחלק המפרק את הנכסים באופן יחסי לשיעור החוב שהיה בידי כל אחד מהם. כך, לדוגמה, אם כאשר מגיעים לדרגת החובות הרגילים נותרו בקופת הפירוק 2 מיליון, וסך חובות החברה לנושיה בדרגה זו עומד על 20 מיליון – יקבל כל נושה בדיוק 10% מהחוב המקורי שלו, ללא תלות בשאלה מתי נוצר החוב, מהו סוג הנושה או מאפיינים אחרים של החוב המקורי.
סמכות.
בית המשפט המוסמך לפרק חברות הוא בית המשפט המחוזי. פרט לפירוק מרצון, רק בית משפט יכול להחליט על סיום חייה של חברה. בכך שונה הדין מהמצב ששרר לפני כניסתו לתוקף של חוק החברות בשנת 2000: עד אז, רשם החברות יכל "למחוק" חברה. כיום, ההליך של מחיקת חברות אינו קיים ויש לסיים את חיי החברה באחת מדרכי הפירוק הקבועות בחוק.
המפרק.
המפרק הוא האדם שלידיו מועברים נכסי החברה וניהולה במטרה להוציא לפועל את הליך הפירוק. המפרק אינו רוכש, כמובן, זכות קניינית ישירה בנכסי החברה, אלא שהוא משמש עליהם בתור נאמן. בין תפקידיו וסמכויותיו נכללים כינוס נכסי החברה לתוך קופת הפירוק, לרבות על ידי הגשת תביעות בשם החברה; דיון בתביעות חוב של נושים (בכך יש לו סמכות מעין שיפוטית); הגעה לפשרה עם נושים; וחלוקת הנכסים שבקופת הפירוק לידי הזכאים להם, על פי סדר העדיפות שבדין. המפרק ניצב בפני אתגרים שונים, כגון הצורך לאתר נכסים של החברה ברחבי העולם, ביניהם נכסים שייתכן והוחבאו בכוונה; הגשת תביעות, לרבות נגד נושאי משרה בחברה, שניהלו אותה בתרמית, על מנת להגדיל את קופת הפירוק מכיסיהם של אלו שתרמו לקריסת החברה; ניהול משא ומתן עסקי כדי להביא למכירת נכסי החברה, או כלל פעילותה, למרבה במחיר; שמיעת והכרעת תביעות חוב של מספר גדול של נושים; ואיזון בין אינטרסים סותרים של גורמים שונים שלמענם המפרק אמור לפעול – נושים, החברה עצמה ובית המשפט. המפרק מוגדר כקצין בית המשפט והוא נתון לפיקוח מתמיד שלו. המפרק חייב לדווח באופן תקופתי על מהלכי הפירוק וכן להיות חשוף לערעור על החלטותיו בפני בית המשפט. גורם נוסף שעליו מוטל לפקח על מפרקים הוא כונס הנכסים הרשמי. המפרק מקבל שכר גבוה על תפקידו, ולעיתים נטען שאחוז גבוה מדי משווי החברה המפורקת נכנס לכיסו של המפרק במקום להגיע לנושי החברה.
בפירוק בידי בית המשפט, קיימים שלושה סוגי מפרקים, בהתאם לשלב בו נמצא ההליך: מפרק זמני שלאחר בקשת פירוק ולפני צו פירוק; מפרק זמני שלאחר צו פירוק ולפני מינוי מפרק קבוע; ומפרק קבוע. ייתכן שאותו אדם עצמו ימלא את שלושת התפקידים. כל עוד לא מונה מפרק, ובכל זמן אחר שבו אין מפרק לחברה (כגון עקב התפטרות, בטרם מונה מחליף), ישמש כונס הנכסים הרשמי כמפרק החברה. רק אדם טבעי, ולא תאגיד, יכול להיות מפרק. זאת, מאחר שבית המשפט רשאי למנות רק עורך דין או רואה חשבון לתפקיד של מפרק.
פירוק מרצון.
חברה רשאית להתפרק מרצונה. במקרה שהחברה היא בעלת כושר פירעון (יכולה לשלם את כל חובותיה תוך שנה מתחילת הפירוק), הדין מכיר בזכותם של בעלי החברה (בעלי המניות) ליזום את הפירוק ולנהלו כראות עיניהם. במקרה כזה, לרוב, סיבת הפירוק תהיה רצונם של בעלי המניות להוציא מהחברה את הונה העצמי ולהשקיעו בדרכים אחרות. כדי להתחיל בפירוק מרצון נדרשת החלטה של האספה הכללית. בעלי המניות עצמם הם שממנים את המפרק ויכולים לפטרו. המפרק הוא שלוח של החברה ואינו נתון לפיקוח ישיר של בית משפט.
גם כאשר החברה אינה בעלת כושר פירעון, היא יכולה להתפרק מרצון. (למשל, כיוון שאורגני החברה מבינים שמצבה אינו צפוי להשתפר, ויכולת הפירעון שלה רק תלך ותפחת עם מעבר הזמן) במצב זה, נוטה הדין להקנות את ניהול הפירוק לידי הנושים. בכוחה של אספת הנושים למנות את המפרק ואת ועדת הביקורת ולהחליפם. זאת, מכיוון שפירוק מרצון ללא הצהרת כושר פירעון דומה, מבחינת מטרותיו וזהות הזכאים לנכסי החברה (שהם הנושים), לפירוק בידי בית המשפט מחמת חדלות פירעון.
בהליכי פירוק מרצון תיתכן מעורבות של בית המשפט, אם כי היא עדיין נמוכה בהרבה מאשר בהליך של פירוק בידי בית המשפט. המפרק עצמו, בעלי מניות ונושים רשאים לפנות לבית המשפט "בבקשה שיחליט בכל שאלה הנובעת מן הפירוק".
סדר חלוקת הנכסים בפירוק מרצון זהה לזה שבפירוק בידי בית המשפט. בכל פירוק חלים עקרון העדיפות ועקרון השוויון.
תפקידי, סמכויות וחובות המפרק בפירוק מרצון דומים לאלו של מפרק בפירוק בידי בית המשפט. עם זאת, קיימים הבדלים הנובעים מכך שהליך הפירוק מרצון אינו נכפה על החברה, אלא מוצע על ידה, כמו האפשרות שהדירקטוריון ימשיך לפעול כאורגן של החברה, לצד המפרק.
סיומו של פירוק מרצון – "משפורקו עסקי החברה כליל" – הוא באספה סופית של החברה, בה מציג המפרק דו"ח מסכם על הפירוק. לאחר מכן, שולח המפרק את הדו"ח לרשם החברות (בנוסף לאיגרת פירוק חברה בסך של 248 ש"ח שיש לשלם עבור חברת רבים). שלושה חודשים לאחר שנרשם גמר הפירוק אצל רשם החברות, רואים את החברה כמחוסלת.
בשנת 2019, נכנס לתוקף תיקון לחוק החברות התשנ"ט-199, כאשר סעיף 342 לחוק החברות מסדיר הליכי פירוק מרצון חדשים ומבטל את ההוראות שעסקו בפירוק חברה מרצון בפקודת החברות התשמ"ג-1983. התיקון ביטל את הדרישה לפרסום הפירוק ברשומות, וכמו כן יצר הליך חדש - פירוק מרצון בהליך מזורז, לפיו חברה שאינה פעילה יכולה להתפרק בשלב אחד בלבד ובזמן קצר יותר.
ארתור קוגן
ארתור קוגן (נולד בליטא, בשנת 1959) הוא במאי ומורה תיאטרון ישראלי, מנהל אמנותי-פדגוגי בבית צבי.
ביוגרפיה.
קוגן נולד בליטא ועלה לישראל עם משפחתו ב-1966. הוא בוגר בית הספר לקציני ים עכו במגמת מכונאות ימית. לאחר שירותו הצבאי למד בטכניון הנדסה וניהול, והוכשר כמהנדס. אולם תמיד חלם לעסוק בתיאטרון והחליט ללמוד במגמת בימוי של החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שבמקביל עבד כהמנדס. עבודתו הראשונה, כסטודנט שנה שלישית בחוג לתיאטרון, הייתה בימוי המחזה "אהבה רוסית" בשנת 1991, בכיכובה של אירינה סלזניובה. ההצגה הופקה על ידי תיאטרון הקאמרי וזכתה בפרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
קוגן מלמד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1994–2004 ניהל את מגמת התיאטרון בבית הספר לאמנויות ע"ש "תלמה ילין". ב-2013 זכה בפרס הבמאי המצטיין על שם יוסף מילוא, וזאת בשל שתי הצגות של שייקספיר שביים ("ריצ'רד השני" ו"ריצ'רד השלישי") שזכו לביקורות נלהבות. ב-2014 נבחר למנהל פדגוגי ואמנותי בבית הספר למשחק ולאמנויות התיאטרון "בית צבי".
לדבריו, העיסוק החשוב ביותר של הבמאי הוא חקירת מהות הקיום האנושי ועל כן במאי חייב להיות גם פדגוג, היות שההוראה מזינה אותו כאדם יוצר, מלמדת אותו את מה שהוא עדיין לא יודע או שכבר הספיק לשכוח. את הידע שרכש, הבמאי מיישם בצורת הצגה.
מחלת הריריות בבקר
מחלת הריריות בבקר (הידועה גם בשם BVD) היא מחלת בקר נגיפית בקרום הרירי הפוגעת בתפוקת הבקר ומגדילה את הסיכוי למוות בקרב הבקר. המחלה אינה פוגעת בבני אדם ואינה עוברת לחלב אך גורמת לנזקים כלכליים כבדים לרפתנים. בישראל המחלה מהווה גורם מספר אחד להפלות בבני בקר. המחלה עוברת בעיקר אנכית מהאם לעובר, אך תיתכן הדבקה אופקית דרך נוזלי גוף.
המחלה נגרמת מנגיף RNA מסוג פסטיווירוס ("Pestivirus") מסוג 1 או 2, ממשפחת הפלאוויווירידה. גורם גם למחלת בורדר בצאן ולמחלת כולרה בחזירים. ישנם זנים ציטופתיים ולא ציטופתיים (אלו שגורמים או לא גורמים לנזק תאי תוך כדי יציאה מהתא).
למחלה שני מופעים קליניים:
למעשה, למחלה השפעה מועטה על בקר שנדבק בהיותו בוגר, אלא אם מדובר על פרה בהריון. פרה בהריון עשויה להפיל או להדביק את העובר והוא ייוולד חולה.
וינסנט גאלו
וינסנט גאלו (באנגלית: Vincent Gallo; ) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומוזיקאי איטלקי-אמריקאי.
ביוגרפיה.
וינסנט גאלו נולד בבאפלו, ניו יורק להורים שהיגרו מסיציליה. גאלו גר בעיר ניו יורק בשנים 1978-2002 ובמשך חייו טייל ברחבי אירופה ותקופה קצרה חי בפריז וברומא.
בשנות השמונים החל לעסוק בקולנוע תחילה כשחקן. הוא שיחק בסרטים בחורים טובים (1990), וחלום אריזונה (1996).
בשנת 1998 ביים את סרט הבכורה שלו "באפלו 66" בתקציב של 1.5 מיליון דולר.
בשנת 2003 גאלו ביים את הסרט "הארנב החום" אשר ספג ביקורות שליליות.
גאלו פעיל גם בתחום המוזיקה כנגן גיטרה בס בלהקות רוק אלטרנטיבי שונות.
וינסנט תומך במפלגה הרפובליקנית.
בוסתן אברהם
בוסתן אברהם הוא הרכב מוזיקלי ישראלי שהקים אבשלום פרג'ון בשנת 1991.
הלהקה הוקמה במטרה ליצור מוזיקה ישראלית מקורית, שתשלב בין הצלילים המערביים לבין מוזיקה מזרחית וערבית. הלהקה מנגנת בעיקר יצירות מקוריות ועיבודים כליים ליצירות מסורתיות. בין היתר הופיעה הלהקה במדינות צפון אמריקה, מערב אירופה וסקנדינביה, כמו גם בהונג קונג ובפסטיבל ישראל לשנת 1996.
אליפות אוסטרליה הפתוחה בטניס
אליפות צרפת הפתוחה בטניס
האיים הספורדיים
האיים הספורדיים (ביוונית: Βόρειες Σποράδες - מילולית - האיים המפוזרים) הם קבוצת איים (ארכיפלג) הממוקם לחופה המזרחי של יוון, בצפון הים האגאי, צפון-מזרחית לאי אביה.
קבוצת האיים כוללת 24 איים מהם חמישה מיושבים: אלוניסוס, סקיאתוס, סקופלוס, פריסטרה וסקירוס (מספר מועט של תושבים מתגוררים גם באיוני אדלפי).
מרבית האיים הספורדיים משתייכים מבחינה אדמיניסטרטיבית למחוז תסליה, אולם האי סקירוס שייך למחוז מרכז יוון.