משנת 1990 פועלת הקרן כעמותה רשומה, אליה קשורות שמונה עמותות בת המתמחות בתחומים שונים. נשיא הקרן מראשיתה הוא הוברט לוואן, אחיינו של גוסטב לוון.
הרמטכ"ל לשעבר רא"ל (מיל.) גבי אשכנזי שימש כיו"ר הוועד המנהל מפברואר 2012 ועד פברואר 2019. ומנכ"לית הקרן מספטמבר 2017 היא מיכל כהן. קדמו לה בתפקיד גבי ברבש ואלי אלאלוף.
בנובמבר 2014 הצטרפו דניאל ודניאלה שטיינמץ לקרן כשותפים לצד משפחת המייסדים.
תחומי פעילות.
קרן רש"י עוסקת בייזום, תכנון וביצוע של מיזמים בתחומי החינוך והרווחה לצד פעילות בזירה הציבורית המכוונת להשפיע על סדרי העדיפות ועיצוב המדיניות בנושאים חברתיים. במיזמים של הקרן מושם דגש על פיתוח יכולות ותשתיות חברתיות שיבטיחו קיימות לאורך זמן, ועל יצירת רצף של מענים מלידה לתעסוקה:
כדי למנף את המשאבים להשגת השפעה גדולה יותר, הקרן עובדת בשותפות עם ארגונים רבים, ובמיוחד בשיתוף פעולה בין-מגזרי הכולל משרדי ממשלה וגופים ציבוריים, רשויות מקומיות וגופים פילנתרופיים בישראל ובחו"ל.
אותות הוקרה.
מאז הקמתה זכו הקרן ונציגיה זכו באותות הוקרה רבים, ביניהם פרס ישראל שניתן למנכ"ל הקרן אלי אלאלוף בשנת תשע"א, עיטור הנשיא שניתן לקרן בשנת 2012, אות יקיר השלטון המקומי 2012 ועיטור טדי קולק של הקרן לירושלים 2010.
עמותות ברשת רש"י.
בשנת 2004 החלה קרן רש"י במהלך של הקמת עמותות בת כחלק מהתפתחותה לקרן ההמתמקדת ביזמות חברתית. כיום הקרן מהווה רשת ארגונית הכוללת מטה מרכזי ועמותות-חברות המתמחות בתחומי תוכן שונים. העמותות מפעילות רבים מן המיזמים של הקרן, וכן תוכניות נוספות בשיתוף עם הממשלה, רשויות מקומיות ושותפים אחרים. העמותות הקשורות לקרן רש"י הן:
עמותת תפנית בחינוך מתמקדת בהתערבויות בבתי ספר וגני ילדים, ובפרט בתוכניות כלל-ארציות במסגרת מערכת החינוך הפורמלית.
בית יציב הוא קמפוס בבעלות משותפת של קרן רש"י ועיריית באר שבע המשמש כמרכז שירותים חינוכיים לתושבי העיר וסביבתה ומפעיל תוכניות לטיפוח מצוינות במדעים, טכנולוגיה ואנגלית לילדים ובני נוער במחוז הדרום.
עמותת יחדיו עוסקת בפיתוח והפעלה של שירותים חברתיים ורווחתיים באזור הדרום, ביניהם מסגרות לילדים ונוער בסיכון ולאנשים בעלי צרכים מיוחדים, טיפול בנפגעי התמכרות ואלימות במשפחה, ועוד.
עמותת יעדים לצפון פועלת לקדם ולשפר את השירותים החברתיים לתושבי אזור הצפון, בדגש על אוכלוסיות חלשות ועל ילדים ובני נוער בסיכון. פעילות אגודת "מגדל אור", המסייעת לעיוורים ולקויי ראייה משנת 1957, הועברה לניהולה של עמותת יעדים לצפון בשנת 2011.
מרכז מעשה מתמקד בקידום ההתנדבות בקרב צעירים בפריפריה ככלי למוביליות חברתית ולבניית חברה אזרחית.
עמותת אופק היא גוף מוכר לגיוס, הכשרה, השמה וליווי של צעירים במסגרת שירות לאומי, אזרחי וקהילתי.
עמותת גבהים מפעילה תוכניות המסייעות לעולים בעלי השכלה גבוהה להשתלב בתעסוקה ובחברה בישראל.
הדרך הראשית הגדולה
הדרך הראשית הגדולה (באורדו: شاہراہ اعظم) היא דרך היסטורית מהחשובות והארוכות בדרום אסיה. הדרך נוסדה בתקופת האימפריה המאורית במאה ה-3 לפנה"ס והיא הורחבה במאה ה-16 תחת אימפריית סור . הדרך שימשה כנתיב חשוב בצפון תת-היבשת ההודית אשר מחבר בין מפרץ בנגל במזרח לבין אפגניסטן ובירתה קאבול במערב. הדרך נמצאת כיום ברובה בהודו לאורך נהר הגנגס והיא עוברת בערים החשובות והגדולות של בנגלדש, הודו ואפגניסטן, בהם צ'יטגונג, קולקטה, ורנאסי, אללהאבאד, קאנפור, דלהי, לאהור, פשוור, מעבר ח'ייבר, ג'ללאבד ולבסוף קאבול.
מסלול הדרך.
כיום הדרך מתפרסת על מספר כבישים, ברובם מהירים, בין מספר מדינות האזור. הדרך מתחילה כאמור בצ'יטגונג שבדום-מזרח בנגלדש, משם היא עוברת דרך הכביש המהיר מס' 1 (N1) עד למרכז בנגלדש, משם הדרך יורדת לקראת הגבול עם הודו ולקולקטה. מקולקטה ממשיכה הדרך לכיוון צפון-מערב על הכביש הארצי מספר 2 (NH2) אשר יושב על הדרך ההיסטורית כמעט לכל אורכה בהודו, תוך מעבר במישורי הגנגס דרך הערים המרכזיות של צפון הודו, עד לעיר דלהי. קטע הדרך בין דלהי לגבול עם פקיסטן בוואגה (Wagha) עובר בכביש הארצי מספר 1 (NH1), משם ממשיכה הדרך בתוך פקיסטן לכיוון לאהור, היא חוצה את פקיסטן לכיוון צפון צפון-מערב על הכביש הארצי מספר 5 (N-5) דרך פשוור עד לגבול עם אפגניסטן באזור טורקהם (Torkahm) במעבר הח'ייבר. משם ממשיכה הדרך בתוך אפגניסטן על כביש A-1 דרך ג'ללאבד עד לקאבול.
סך הכל עוברת הדרך כ-2,500 ק"מ.
בהודו, החלק המרכזי של הדרך משמש כחלק הצפוני של פרויקט תחבורה ליצירת טבעת כבישים מהירים אשר מחברת את ערי הודו המרכזיות בשם "מרובע הזהב" (Golden Quadrilateral). פרויקט זה נכון לינואר 2012, סיים את שלב הרחבת הנתיבים בכבישים הקיימים וכיום הכבישים המהירים בפרויקט (כולל הכביש NH-2 שיושב על הדרך הראשית הגדולה) מורכבים כולם מארבעה נתיבים.
גביע אסיה בכדורגל 1992
גביע אסיה בכדורגל 1992 של קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) נערך ביפן בין ה-29 באוקטובר ל-8 בנובמבר 1992. יפן, המארחת, ניצחה את ערב הסעודית בגמר שנערך בהירושימה וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדותיה.
המדינות המשתתפות.
יפן וערב הסעודית עלו לגביע ללא מוקדמות. ערב הסעודית העפילה כמחזיקת הגביע לאחר שזכתה בגביע אסיה 1988. יפן העפילה לטורניר כמארחת.
פרסים.
השחקן המצטיין.
קאזויושי מיורה
מלך השערים.
פאהד אל בישי (3 שערים)
יד לקורא
יד לקורא: כתב עת לספרנות, לביבליוגרפיה ולארכיונאות היה כתב עת שיצא לאור בשלושה גלגולים שונים בין השנים 1946 ועד 2003, אז הוחלף בכתב העת "מידעת" שיצא לאור בהתחלה על ידי מרכז הספר והספריות בישראל ובהמשך על ידי המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן.
כתב העת החל לצאת במתכונת של שתי חוברות בשנה במאי 1946 על ידי ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל - מרכז לתרבות ולחנוך והוצאת הקיבוץ המאוחד וכותרת המשנה שלו ציינה: "לספרן ולפעילי תרבות". כתב העת יצא במתכונת זו עד 1954.
בינואר 1956, לאחר הפסקה של שנתיים, חודשה הוצאת כתב העת במתכונת של רבעון על ידי הוועד המרכזי של הסתדרות הפקידים/ארגון ספרני ישראל. בגלגולו זה ציינה כותרת המשנה: "רבעון לספרנות ולביבליוגרפיה". עורך הרבעון היה שלמה שונמי.
בספטמבר 1965, עם הקמת מרכז ההדרכה לספריות בישראל, יצא כתב העת באמצעות מוסד זה, עם השנים התמעטו מספר החוברות בשנה, עד כדי חוברת שנתית בעשור הראשון של המאה ה-21. עורך כתב העת בחלק ניכר מתקופה זו היה מרדכי נדב.
מטרת כתב העת הייתה כפולה: הן במה לנושאים מקצועיים פרקטיים של עבודת הספרן במסגרת הציבורית, התאגדויות של ארגון העובדים, אסיפות וועידות מקצועיות וכיוצא בזה והן במה מחקרית למאמרים בנושאים הקשורים בצד האקדמי של המקצוע ומחקרו כגון ניהול ותפעול ספריות, קטלוג, פרסום ביבליוגרפיות, חינוך והוראת המקצוע, ביקורת ספרות מקצועית ועוד.
חיים אריה זוטא
חיים אריה לייב זוטא (על פי רוב: ח. א. זוטא; א' בתשרי תרכ"ט, 17 בספטמבר 1868, קובנה – ד' באלול תרצ"ט, 20 באוגוסט 1939, ירושלים) היה סופר ומחנך עברי, מראשוני "החדר המתוקן" ברוסיה, מנהל בית הספר למל ומנהל בית הספר העברי הראשון בירושלים.
קורות חיים.
זוטא נולד בקובנה שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בן לשבתי דוב, שו"ב ומלמד, וטובה לבית רפינגא. הוא קיבל חינוך מסורתי ולמד בחדר ובישיבה. בבגרותו עבר להומל כדי ללמוד לימודים אקסטרניים (ברוסית). לאחר מכן למד שנתיים באוניברסיטת ברלין.
בשנת 1893 החל לעבוד בהוראה במספר ערים ברוסיה ובשנת 1894 פגש את מנחם אוסישקין שסייע לו לפתוח בעיר יקטרינוסלב "חדר מתוקן", שבו הנהיג את שיטת "עברית בעברית" של יצחק אפשטיין. זוטא היה ממייסדי החדרים המתוקנים ברוסיה, ונחל הצלחה כמורה לעברית. תלמידיו זכו להצלחה רבה, דבר שהפך את המוסד בו לימד למוכר. לאחר מספר שנים נענה להצעתו של אוסישקין, ועלה לארץ ישראל בסוף שנת 1903. עם הגיעו לארץ נתמנה למורה בבית הספר לבנות ביפו, ובמהרה הוזמן לירושלים לנהל את בית הספר למל.
בשנת 1906, באספה הכללית של אגודת המורים העברים בארץ ישראל, הציע לקבוע את ט"ו בשבט כחג נטיעת עצים בבתי הספר. הצעתו התקבלה, ויש הסוברים שבכך היה כנראה זוטא ליוזם הראשון של מנהג הנטיעות בט"ו בשבט במסגרת מערכת החינוך העברית.
אחרי מלחמת העולם הראשונה נבחר זוטא לראש מרכז המורים בארץ ישראל. וכיהן כמורה בבית המדרש למורים בירושלים. תפקיד בו החזיק כעשור ולאחריו נתמנה למדריך פדגוגי עבור מורים צעירים. וכן היה מזכיר ועד הלשון העברית במשך מספר שנים.
ב- 1920 הוציא ביחד עם אליעזר ליפא סוקניק את "מדריך הטיולים לירושלים וסביבותיה".
זוטא פרסם מספר רב של מאמרים בעתונות העברית הארץ ישראלית ומחוצה לה; בין היתר ערך ב"דבר" מדור בשם "זכור ימות עולם: שאלות ותשובות בדברי ימי ישראל וספרותו", שעסק בתולדות עם ישראל, ספרות היסטורית, תפילות, קינות ופיוטים, מועדים ומנהגים, ערים, מצבות ומקומות היסטוריים וראשי תיבות; לאחר מותו כונס התוכן וראה אור כספר.
כמו כן כתב מספר ספרי לימוד למורים ולתלמידים.
פרש לגמלאות בשנת 1936, אך הוסיף להורות תנ"ך כמה שעות בשבוע בגימנסיה העברית רחביה.
זוטא נפטר בד' באלול תרצ"ט בירושלים, לאחר שעבר ניתוח, על רקע מחלת לב שממנה סבל זמן רב. בן 71 במותו.
היה נשוי לצילה לבית לוין ואב ליצחק (סופר), אליהו, נתן, ציונה זוננשיין (אשתו של אפרים זוננשיין) ויונה צסיס (אשתו של ירחמיאל צסיס).
זכרו מונצח ברחוב על שמו בשכונת בית הכרם בירושלים.
מספריו.
מקראות:
ספרי לימוד וחינוך:
ספרות יפה:
כללי וזיכרונות:
לקריאה נוספת.