הרב אופלטקה לא עזב מימיו את ירושלים. הוא טיפל בחולים בדרכים שונות, ביניהן מיני תרופות ועשבים ואף באמצעות היפנוזה (ב-1917 הקים נכדו אליעזר את אחד מבתי המרקחת המודרניים הראשונים בירושלים, "אופלטקה" ברחוב יפו). הוריו שלחו לו סכומי כסף מהם התקיים ונידב לאחרים. היה מיוזמי הקמת כולל הו"ד שאיגד בתחילתו גם את יוצאי אוסטרו-הונגריה, ניהל את בית החולים מאיר רוטשילד ושימש בא-כוחו של משה מונטיפיורי. ביוזמת הנדיב יוסף בלומנטל מפריז, הקים וניהל בשנת תרכ"ו 1866 את התלמוד תורה "דורש ציון" (שאמור היה להיות משותף אשכנזי-ספרדי, אך לבסוף היה ספרדי לגמרי) וניהלו עד מותו. קנאי ירושלים שהתנגדו למוסדות חינוך מודרניים פגעו בו ואף כתבו נגדו כתב חרם (תרכ"ט) שלא פורסם.,
בשנת 1822 נוסד כולל עצמאי ליוצאי הונגריה, מוראביה ובוהמיה - כולל אונגרין, והרב אופלטקה היה בין ראשיו, ואף כיהן כראש הישיבה של הכולל וכדיין בבית הדין שלו.
עם מותו ב-1900 התקיים ויכוח בין העדות היכן יקבר, כיוון שנולד כאשכנזי וחי כספרדי. לבסוף הוחלט לקברו לצד אשתו בחלקה הספרדית בבית הקברות בהר הזיתים. ב-2015 קברם נחשף והמצבות חודשו על פי הנוסח המקורי . שרידים מחידושיו התורניים הודפסו לאחר מותו בספר פרי יצחק (תרס"ט, ירושלים) אך רוב כתבי היד אבדו אצל המדפיס.
בנו ר' רחמים יוסף חיים (חתן הרב אשר אנשיל ניימאן) אופלטקה המשיך אחריו בניהול בית המדרש עד מותו ב-1907.
הרב אופלטקה הוא סב-אמו של יעקב יהושע, אביו של הסופר א.ב. יהושע.
לוסי לולס
לוסיל פרנסס "לוסי" לולס (באנגלית Lucille Frances "Lucy" Lawless; נולדה ב-29 במרץ 1968) היא שחקנית וזמרת ניו זילנדית, אשר מוכרת בעיקר מתפקידה בתור זינה בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת" , בתור דיאנה בירס (מס' 3) בסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" ובזכות הופעתה בתור רובי נובי בסדרה "אש נגד כוחות הרשע" של רשת Starz.
ביוגרפיה.
לולס נולדה בעיר מאונט אלברט, אוקלנד, ניו זילנד, לפרנק, בנקאי וראש העיר לשעבר של מאונט אלברט, ולג'ולי, מורה. לולס החלה את לימודי המשחק בבית ספר למשחק, וכן למדה משחק באוניברסיטת אוקלנד. בעת הלימודים סבלה ממחלת הבולימיה.
קריירה.
לולס התפרסמה בעיקר בזכות גילום זינה בסדרה זינה הנסיכה הלוחמת בשנים 1995–2000, וכן בזכות משחקה בסדרות בטלסטאר גלקטיקה, ספרטקוס: דם וחול וספרטקוס: אלוהי הזירה. לולס הופיעה גם בתפקידי אורח רבים, בין היתר בסדרות , טיסת הקונקורדים, תרגיע ותיקים באפלה.
בשנת 2015 הצטרפה כחלק מצוות השחקנים הראשי לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "סיילם", אותה הפיק וכתב בראנון בראגה.
בשנת 2020 לקחה חלק בדיבוב הסדרה " של ערוץ דיסני. בשנת 2021 לקחה חלק בדיבוב הסרט "; שיציאתו לאקרנים נדחתה עקב מגפת הקורונה ועלייתו המחודשת נקבעה ליולי 2022.
חיים אישיים.
בשנת 1988, היא נכנסה להריון מבן זוגה גארת' לולס בזמן שעבדה איתו באוסטרליה. הם נישאו באותה שנה בקלגורלי, מערב אוסטרליה, ואז חזרו לניו זילנד שם נולדה בתם, דייזי. הם התגרשו ב-1995. לוסי שמרה מאז על שם המשפחה שלו.
ב-28 במרץ 1998, נישאה לולס למפיק הטלוויזיה רוברט ג'י "רוב" טאפרט, לאחר השניים הכירו בצילומים לסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת". יש להם שני בנים יחד.
מתתיהו הרצל
אנטון סקארט
אנטון סקרט
תאודור שוורץ
תיאודור שוורץ
מתיאס פלמה
מתיאס פאלמה
פנטריי
לב גורדון
ליבני
פרופיסור
דון קרלו
דון קרלו (בצרפתית: Don Carlos, באיטלקית: Don Carlo) היא אופרה בחמש מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית של קמי דו לוקל וז'וזף מרי, המבוססת על המחזה דון קרלוס מאת פרידריך שילר. העלילה מתבססת על מערכת היחסים בין קרלוס, נסיך אסטוריאס (1545–1568) לאליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת אשר נישאה לאביו, פליפה השני כתוצאה מהסכם השלום עם תום מלחמת האבסבורג-וולואה (1551–1559). האופרה הועלתה לראשונה (בצרפתית) בפריז, ב-11 במרץ 1867.
במהלך עשרים וחמש השנים שלאחר הצגת הבכורה, עברה האופרה שינויים רבים בליברית ובמוזיקה, יותר מכל אופרה אחרת של ורדי. בגרסתה המלאה ביותר (בתוספת קטעים שהושמטו לפני הצגת הבכורה וקטע בלט) היא כוללת ארבע שעות של מוזיקה, ובכך היא האופרה הארוכה ביותר שכתב ורדי.
עריכות ותרגום לאיטלקית.
עריכות בטרם הצגת הבכורה.
לאחר סיום כתיבת האופרה ב-1866 אך עוד לפני כתיבת קטע הבלט, החליט ורדי לוותר על מספר קטעים בשל אורכה של האופרה, ואלה הם:
לאחר הלחנת קטע הבלט, חישבו ב-1867 כי בשל אורכה של האופרה היא תסתיים אחרי חצות, וורדי אישר את הוצאת הקטעים הבאים:
האופרה שהועלתה בהצגת הבכורה בפריז, הכילה את כל המוזיקה והטקסט המקוריים, למעט ההשמטות שהוזכרו.
גרסה ראשונה באיטלקית.
האופרה תורגמה במלואה עוד בשנת 1866 על ידי אשיל דה לוזייר לדרישת ורדי, על תרגום האופרה לפי אותו המבנה כפי שהוצגה בפריז. הגרסה הכילה מספר שינויים ועריכות מינוריות בהתאמת המוזיקה לטקסט האיטלקי, הועלתה ב-4 ביוני 1867 בלונדון בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובבולוניה באוקטובר של אותה השנה.
גרסת ארבע המערכות.
בשנת 1871 הועלתה האופרה בנאפולי ולא נחלה הצלחה. לאחר מספר ניסיונות נוספים שכשלו להעלות את האופרה, החליט ורדי לבצע עוד שני שינויים:
ב-1875 החל ורדי לחשוב על צמצום היקפה של האופרה, לאחר ששמע על מספר הפקות בהן הושמטו המערכה הראשונה במלואה וקטע הבלט. ב-1882 החליט ורדי לבצע שינויים מאסיביים באופרה ביחד עם דו-לוקל ושארל-לואי-אטיין ניטר (שתרגם לצרפתית את האופרות מקבת', כוחו של גורל ואאידה מאת המלחין), ולאחר תשעה חודשי עבודה יצרו גרסת ארבע מערכות בצרפתית ללא המערכה הראשונה וקטע הבלט, ובנוסף מספר עריכות בארבע המערכות הנותרות. עבודתם הושלמה ב-1883.
גרסה שנייה באיטלקית.
בשנת 1884 הועלתה באופרה לה סקאלה במילאנו גרסת ארבע המערכות באיטלקית (בה השתמשו בתרגום המקורי מ-1866 לחלקי האופרה הנותרים), לראשונה בשם "דון קרלו". כעבור שנתיים התיר ורדי להעלות את הגרסה הערוכה של 4 המערכות בתוספת המערכה הראשונה מהגרסה המקורית באופרה במודנה, והיא נודעה כ"גרסה החדשה בחמש מערכות ללא בלט".
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה - ביער פונטנבלו.
יער פונטנבלו, צרפת בחורף. חוטבי עצים ונשותיהם ביער מתלוננים על קשיי חייהם, שהחמירו עקב המלחמה בין ספרד לצרפת. אליזבת, בתו של מלך צרפת, מגיעה למקום עם עוזריה. היא מרגיעה את הקהל ומבטיחה כי נישואיה ליורש העצר הספרדי יביאו לסיום המלחמה, ועוזבת את המקום.
בשלב זה יוצא קרלו ממחבואו ביער, ולאחר שראה את אליזבת הוא מתאהב בה מיד (האריה: "Je l'ai vue" / "Io la vidi"). כשאליזבת חוזרת, הוא מעמיד פנים כי הוא חבר במשלחת של הרוזן מלרמה, אך תוך זמן קצר חושף את זהותו האמיתית, וזוכה לתגובה נרגשת מצידה (דואט: "De quels transports poignants et doux" / "Di quale amor, di quanto ardor"). יריית תותח נשמעת מרחוק ומסמנת כי הוכרז שלום בין צרפת לספרד, וטבלדו מגיע ומודיע לאליזבת כי ידה נתבקשה לא לקרלו, אלא לאביו, פיליפה השני. לרמה ועוזריו מאשרים את הודעתו של טבלדו, ואליזבת נאלצת להסכים לנישואים לאחר תחינות הקהל ביער, ומשאירה מאחור את קרלו לקונן על מר גורלו.
מערכה שנייה.
תמונה ראשונה - במנזר סן-ג'וסטו, ספרד.
נזיר מתפלל במנזר למען נשמתו של הקיסר שארל ה-5, סבו של קרלו, שנפטר זה מכבר. קרלו נכנס למנזר ומבכה את היות אהובתו נשואה לאביו.
הנזיר, הדומה לקיסר המנוח, מנחם את קרלו בשלום פנימי שיבוא מאלוהים. רודריגו, המרקיז מפוזה וחברו של קרלו, נכנס למנזר לאחר שחזר מפלנדריה (אריה: "J'étais en Flandres").
הוא מבקש מקרלו לסייע לעם הפלנדרי הסובל תחת נציגי השלטון הספרדי שם, אך למראה סבלו של קרלו מנסה להבין את מצוקותיו. קרלו מתוודה על אהבתו לאליזבת, ורודריגו בתגובה מעודד אותו לעזוב את ספרד ולעבור לפלנדריה. השניים נשבעים לחברות נצחית (האריה: "Dieu, tu semas dans nos âmes" / "Dio, che nell'alma infondere"), ולמנזר נכנסים המלך ואליזבת ובני לווייתם להתפלל לזכרו של הקיסר, וקרלו צופה בייאוש באליזבת מן הצד.
תמונה שנייה - בגן ליד מנזר סן-ג'וסטו
נשות חצר והנסיכה אבולי נמצאות בגן, ולהנאתן שרה אבולי על מלך מורי ונסיכה יפה ברעלה שנתגלתה כאשתו ("Au palais des fées" / "Nel giardin del bello"). אליזבת נכנסת, ולאחריה גם פוזה עם איגרת חתומה למלכה מצרפת (ובנוסף מכתב סודי מקרלו). הוא מבקש נחרצות מהמלכה שתקבל את קרלו לשיחה אישית (אריה: "L'Infant Carlos, notre espérance" / "Carlo ch'è sol il nostro amore"), היא מסכימה, ובמקביל משוכנעת אבולי כי קרלו בא לחזר אחריה. כשהם לבד, מבקש קרלו מאליזבת לשכנע את המלך לשלוח אותו לפלנדריה. היא מסכימה, אך מתגרה בקרלו עד שהוא חוזר על דברי האהבה שהשמיע כלפיה בעבר, והם אינם יכולים לממשה בעקבות נישואיה למלך. הפתרון היחיד שהיא רואה זה שקרלו יהרוג את המלך ויישא אותה לאישה במקומו. קרלו בורח מהמקום, והמלך מגיע כדי למצוא את אליזבת לבדה בגן בניגוד להוראתו כי לא תושאר בלא השגחה. הוא מגרש את בת לווייתה הצמודה לצרפת. אליזבתה מנחמת אותה בכך שהיא תחזור למולדת ומבקשת ממנה לומר לצרפת שלום בשמה (אריה: "Oh ma chère compagne" / "Non pianger, mia compagna"). המלך מתחיל בשיחה עם פוזה, אך מסרב להקשיב לדבריו בנוגע לפלנדריה. הוא מגלה לפוזה כי הוא בוטח בו מאוד, אך מזהיר אותו מפני האינקוויזיטור הגדול של ספרד.
מערכה שלישית.
תמונה ראשונה - ערב בגן המלכה במדריד