בסוף שנת 1957 התרחש הגל השני של השפעת בצפון סין, במיוחד באזורים כפריים. באותה השנה כתגובה למגפה, הקימה ממשלת סין את המרכז הסיני הלאומי לשפעת, שפרסם עד מהרה ספר הוראות על השפעת בשנת 1958.
באוקטובר 1957 הגיעה השפעת לישראל, כאשר הייתה התפרצות שלה בשכונת התקווה ובחלקים אחרים של תל אביב.
אינטגריטי
אינטגריטי (באנגלית: INTEGRITY) ואינטגריטי-178B הן מערכות הפעלה זמן אמת (RTOS) המיוצרות ומשווקות על ידי חברת גרין הילס.
אינטגריטי.
אינטגריטי מוסמכת POSIX ומיועדת לשימוש במערכות משובצות 32 סיביות או 64 סיביות. ארכיטקטורות מחשבים נתמכות כוללות וריאנטים של: ARM, Blackfin, ColdFire, MIPS, PowerPC, XScale ו-x86. כמו כן אינטגריטי נתמך על ידי ספריות SSL/TLS פופולריות כגון wolfSSL.
אינטגריטי-178B.
אינטגריטי-178B היא גרסה תואמת התקן התעופתי DO-178, של אינטגריטי. משתמשים בה בכמה מטוסי צבא כמו ה-B-2 -16, F-22 ו-F-35, וכלי הטיס המסחרי איירבוס A380. תכנון הליבה שלה מבטיח זמני מחשוב מוגבלים על ידי ביטול תכונות כגון הקצאת זיכרון דינמית.
יכולות הביקורת והנדסת האבטחה אפשרו לה להשיג את דירוג הערכת הבטחת הערכה (EAL) ברמה 6, על ידי הסוכנות לביטחון לאומי (NSA). אולם יש לציין כי הערכת האבטחה (TOE) של ארכיטקטורת היעד של לא כוללת רכיבים כמו מערכת קבצים ותקשורת, ומתמקדת כמעט אך ורק בליבה. מערכות הפעלה אחרות, כגון Windows, MacOS או Linux, אף שהן מוערכות ברמות אבטחה נמוכות יותר, כוללות בדרך כלל יכולות אלה בתוך ה-TOE שלהן.
ארכיטקטורות מעבדים נתמכות.
חבילת התמיכה בארכיטקטורה (ASP) של אינטגריטי מספקת תמיכה למשפחות מעבדים רבות:
Integrity
יוהאן היינריך רמברג
יוהאן היינריך רמברג (בגרמנית: Johann Heinrich Ramberg ; 22 ביולי 1763 - 6 ביולי 1840) היה צייר וסטיריקן גרמני, קריקטוריסט ומאייר יצירות ספרותיות.
חיים וקריירה.
יוהאן היינריך היה בנם של מזכיר המלחמה, היועץ המסחרי והאדריכל יוהאן דניאל רמברג וסופי מרגרטה (1739–1811), בתו של יצרן הבגדים פרידריך גרסטנברג בהמלן.
סקסוניה עד 1781.
יוהאן היינריך רמברג למד לשרטט בעזרת אביו, שהיה בעצמו צייר, חובב אמנות ואספן. [3] האב ביקש לפתח ולקדם את כישרון בנו, שהתגלה מוקדם.
לאחר שרמברג ערך טיול בהרי ההארץ, בשנת 1780, נוצר אלבום ובו תריסר "נופים מהרי ההארץ" והוגש למלך האנגלי ג'ורג' השלישי שהיה באותה עת גם הנסיך הבוחר מהנובר. המלך עזר לרמברג בן ה -17 ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1781 בלונדון.
לונדון עד 1788.
רמברג שהה כמעט תשע שנים לצורך לימודים בבירת בריטניה. בנג'מין וסט לימד אותו ציור היסטורי באקדמיה המלכותית. עם זאת, רמברג זכה להצלחה מהירה עם רישומים סאטיריים, תבניות לחריטה, דיוקנאות וציורי מזבח לקפלה הגרמנית בארמון סנט ג'יימס. בנוסף לאיורים, רמברג - בנוכחות המלך, שהיה אז כבר חולה נפש - צייר לפעמים תוך כמה דקות בדיחות וקריקטורות, חלקן עם תיאורי המלך עצמו.
גרמניה ואיטליה עד 1792.
בתמיכת פטרונו המלכותי, רמברג, בן 25, יצא למסע לימוד משנת 1788 ואילך, תחילה להולנד לביקור בגלריות שם, ואחר כך לגרמניה. בשנת 1789 תכנן את וילון התיאטרון בהנובר (שנתלה בסוף בבית האופרה שם ונשרף במהלך מלחמת העולם בשנת 1943).
רמברג התאמן באמנות החריטה בדרזדן. שם פגש את הצייר כריסטיאן גוטפריד קורנר. דעתו של קורנר על רמברג הייתה "לא חיובית במיוחד". במכתב מדרזדן ב -2 בפברואר 1791, כתב קורנר לפרידריך שילר כי רמברג הוא בחור פרוע וגס-רוח...באופן כללי, הוא [רמברג] מעדיף ליהנות מהחיים בדרכו מאשר להמשיך את לימודיו באמנות".
אולם מבקרים אחרים, פרט לקורנר, שפטו את יכולותיו של רמברג באופן הפוך וסיעו לו בתמיכה בהמלצות שונות. רמברג המשיך דרך פראג לווינה. הוא שהה בשתי הערים זמן רב והמשיך במסעו הלאה לאיטליה, בשנת 1791 היה בוונציה, ולאחר שהות ברומא, בנאפולי, רמברג שב לבסוף לגרמניה.
הנובר משנת 1792.
לאחר יצירת קשר עם המוציא לאור גאורג יואכים גושן בלייפציג, החלה ההפקה היציבה והעשירה של איוריו לספרים, כולל "מהדורת וילנד המפורסמת 1794–1802", איורי טקסטים של פרידריך שילר, יוהאן ולפגנג פון גתה ואחרים.
בשנת 1793 מונה רמברג לצייר החצר בהנובר. בנוסף לתפקידו בעיצוב התיאטרון, הוא עיצב - בעיקר ייצוגים אלגוריים - תמונות קיר ותקרה, עבור הבורסה בהנובר וארמון הרנהאוזן. כולם נהרסו במלחמת העולם השנייה, אך תועדו בחלקם כטיוטות.
בשנת 1797 התחתן עם לואיז טיממן, בתו של בעל הפונדק. לזוג נולד בן ושלוש בנות, וכן היה לו בן שנולד מחוץ לנישואין. רמברג קיבל אזרחות בעיר הנובר בשנת 1800.
יוהאן היינריך רמברג נקבר בבית העלמין בהנובר ליד קברו של אביו.
אלכסנדר מן
אלכסנדר ולדימירוביץ' מן (ברוסית: Александр Владимирович Мень; 22 בינואר 1935 – 9 בספטמבר 1990) היה כומר רוסי אורתודוקסי ממוצא יהודי, תאולוג, חוקר מקרא וסופר שכתב על תאולוגיה, היסטוריה נוצרית ודתות אחרות.
מן כתב עשרות ספרים (כולל המגנום האופוס שלו, היסטוריה של הדת: בחיפוש אחר הדרך, האמת והחיים, שהכרך השביעי בהם, "בן האדם", שימש כמבוא לנצרות לאלפי אזרחים בברית המועצות); הטביל מאות אם לא אלפים; הקים אוניברסיטה פתוחה אורתודוקסית; פתח את אחד מבתי הספר הראשונים של יום ראשון ברוסיה וכן קבוצת צדקה בבית החולים הרוסי לילדים. השפעתו עדיין מורגשת באופן נרחב ומורשתו ממשיכה לגדול בקרב נוצרים ברוסיה ומחוצה לה. הוא נרצח מוקדם בבוקר של יום ראשון, ב־9 בספטמבר 1990, על ידי תוקף חמוש בגרזן מחוץ לביתו בסמחוז ברוסיה.
קורות חייו.
אלכסנדר מן נולד במוסקבה למשפחה יהודית ב-22 בינואר 1935. אמא של מן עוד בהיותו אישה צעירה התקרבה לנוצרות. הוא הוטבל בגיל חצי שנה יחד עם אמו בכנסיית הקטקומבות האסורה, סניף של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית שסירב לשתף פעולה עם הרשויות הסובייטיות.
כאשר מן היה בן 6, ה-NKVD עצר את אביו וולף גרש-ליבוביץ' (ולדימיר גריגוריביץ') מן (נולד בשנת 1902). וולף שהה יותר משנה עצור ואז נשלח לעבודה בהרי האורל. בנו אלכסנדר למד במכון הפרווה במוסקבה, אוניברסיטה במוסקבה. בשנת 1955 והועבר למכון החקלאות באירקוטסק ממנו גורש בשנת 1958 בשל אמונותיו הדתיות. באותה שנה חודש לאחר גירושו הוסמך לדיאקון. בשנת 1960 הוא הפך לכומר עם סיום לימודיו בסמינר התאולוגי של לנינגרד. בשנת 1965 סיים את לימודיו באקדמיה התאולוגית במוסקבה. באות התקופה הוא הכיר של מיכאל אגורסקי והם הפכו לחברים.
אלכסנדר מן הפך למנהיג בעל השפעה ניכרת ומוניטין טוב בקרב נוצרים מקומיים ומחוצה לה, בקרב קתולים ופרוטסטנטים, כמו גם אורתודוקסים. הוא שירת במספר קהילות ליד מוסקבה. שילוב ייחודי של השכלה רחבה, פתיחות לתרבות חילונית, מדע, לדתות שאינן נוצריות, ושורשים נוצריים עמוקים מכנסיית הקטקומבות, הניעו אותו לשורותיהם של מטיפים נוצרים מובילים.
החל בראשית שנות השבעים, מן הפך לדמות פופולרית בקהילה הדתית ברוסיה, במיוחד בקרב מעמד האינטליגנטציה. מן משך את תשומת ליבם של הק.ג.ב בגלל מאמציו המיסיונרים והאוונגליסטיים הפעילים. בסוף שנות השמונים הוא השתמש בכלי התקשורת ההמוניים כדי להפיץ את מסריו הנוצריים (הוצע לו לארח תוכנית לאומית בטלוויזיה בנושא דת); ימיו ולילותיו היו מלאים בהוראה והרצאות באולמות הרצאות עמוסים. מן היה ממייסדי אגודת התנ"ך הרוסית בשנת 1990; באותה שנה הקים את האוניברסיטה הפתוחה האורתודוקסית ואת כתב העת "עולם התנ"ך". מאמציו בחינוך האוכלוסייה הרוסית ביסודות ובדינמיקה של האמונה האורתודוקסית הביאו לקיטוגו כשליח מודרני לעם הסובייטי. עם זאת, כמה מנציגי החוגים האורתודוקסים והמתעניינים באורתודוקסיה העריכו את דעותיו של האב אלכסנדר כ"לא אורתוקסי לחלוטין", ויעצו שלא להשתמש בספריו כמבוא לאורתודוקסיה.
רצח.
ביום ראשון בבוקר, 9 בספטמבר 1990, מן נרצח כשהלך בשביל החורש מביתו בכפר הרוסי סמחוז אל רציף הרכבת המקומי. הוא היה בדרכו לתפוס את הרכבת לנובאיה דרבניה כדי לחגוג את הליטורגיה. מן שירת בקהילה בנובאיה דרבניה במשך 20 שנה. השימוש של התוקף או התוקפים שלו בגרזן הצביע על מניע נקמה אפשרי. הרצח התרחש בסמוך לקריסת ברית המועצות, ולמרות ההוראות שנתנה ממשלת ברית המועצות (ובהמשך הממשלה הרוסית) לחקור את המקרה, הרצח נותר בלתי פתור. הלווייתו נערכה ביום בלוח השנה האורתודוקסי המנציח את עריפת ראשו של יוחנן המטביל.
מורשתו.
מאז מותו, עבודות ורעיונותיו של מן נתפסו כמעוררים מחלוקת בקרב הפלג השמרני של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית כמו אלכסיי אוסיפוב, תוך ציון נטיותיו החזקות לאקומניזם (תמיכה באחדות בין זרמים שונים בנצרות) שנמצאים בספריו. עם זאת, למן יש מספר לא מבוטל של תומכים, שחלקם טוענים להסמכתו לקדוש. הרצאותיו משודרות דרך קבע ברדיו הרוסי. ספריו מתפרסמים בחופשיות ברוסיה בימינו. במהלך חייו היה עליהם להדפיס בחו"ל; בעיקר בבריסל, על ידי הוצאת הספרים "Foyer Chrétien Oriental" והופצו בחשאי. כמה קהילות מרכזיות אורתודוקסיות רוסיות מעודדות הליכה בעקבות דוגמתו של מן כמי שהלך בדרכו של ישו. באתר הרצח של מן הוקמו שתי כנסיות אורתודוקסיות רוסיות ומספר הולך וגדל של מאמינים ברוסיה ומחוצה לה רואים בו קדוש מעונה.
יחד עם השנה ה-25 להנצחת הזיכרון, החלה הוצאת הספרים הנוצרית-אורתודוקסית איזדטל'סטבו במוסקבה בפרויקט לפרסום עבודותיו של מן שנאספו בסדרה של 15 כרכים.