מחקריו פורסמו בכתבי העת המובילים במחקר הספרות והתרבות, כגון New Literary History, Language and Literature: Journal of the Poetics and Linguistics Association, Voprosy Literatury, SEL: Studies in English Literature 1600-1900, Victorian Literature and Culture, Christianity and Literature, English: the Journal of the English Association, English Studies, Connotations, Texas Studies in Literature and Language, Nineteenth-Century Literature Criticism, Mejdunarodnyi Zhurnal Issledovanii Kultury, ורבים אחרים. מחקרים בתרבות היהודית קובצו וראו אור כספר ברוסית Res Judaica: יהודים ואירופה בשנת 2007. הספר עובד לקהל הרחב וראה אור במהדורה פופולרית יותר ב-2008. סובולב פרסם ספרי מחקר באנגלית: The Concepts Used to Analyze ‘Culture’: A Critique of Twentieth-Century Ways of Thinking (2010); The Split World of Gerard Manley Hopkins: An Essay in Semiotic Phenomenology (2011).
הספר על ג'ררד מנלי הופקינס.
הספר The Split World of Gerard Manley Hopkins מוקדש לאחד מגדולי השירה האנגלית, המודרניסט הבריטי הראשון ג'ררד מאנלי הופקינס. בספר זה מנוסחת תפיסה שיכולה להגדיר את ראייתו הפילוסופית והפואטית של סובולב עצמו. הוא מנסח כאן את תפיסת "הפנומנולוגיה הסמיוטית" אשר מתמקדת, בשונה מן הפנומנולוגיה המסורתית יותר, לא בתודעה בהתכוונותה אל העולם, אלא במבע הספרותי כמימוש חלקי של מערוכות הסימנים, כפי שהוא מכוון אל התודעה. סובולב ומציע מספר כלים אנליטיים המאפשרים ניתוח הממשות של מבע זה ומבקש להראות כי שירתו של הופקינס מאחדת את הממדים הקיומי והאינטלקטואלי, את תופעות העולם ואת הרפלקסיה התרבותית, מבלי לצמצם את המשמעויות בשני הממדים או למנוע סתירות ביניהן. ממדים אלה בלתי ניתנים להפרדה, אך בעת ובעונה אחת בלתי ניתנים לאיחוד או אף גישור ביניהם. באמצעות שיטתו, סובולב מנתח את מורכבות תודעתו ה"מפוצלת" של הופקינס ורואה בפיצול זה את סוד הצלחתו של המשורר. במשתמע, מדובר באחד המאפיינים המרכזיים של "המצב האנושי" באשר הוא. ביצירותיו הספרותיות של סובולב, תפיסות אלה נעשות מורכבות אף יותר.
לנסלוט הוגבן
לנסלוט תומאס הוגבן (באנגלית: Lancelot Thomas Hogben; 9 בדצמבר 1895 – 22 באוגוסט 1975) היה זואולוג וסטטיסטיקאי אנגלי. הוא פיתח את צפרדע הטפרים האפריקאית (שם מדעי: "Xenopus laevis") כאורגניזם מודל למחקר ביולוגי, ופרסם מספר רבי מכר על מדע, מתמטיקה ושפות בערוב ימיו.
ביוגרפיה.
הוגבן נולד וגדל באזור פורטסמות' שבמחוז המפשייר, אנגליה. הוריו היו חברים בכנסייה האוונגליסטית אך הוגבן פיתח בצעירותו דעות חופשיות והתרחק מהדת. הוא למד בתיכון וודסייד בלונדון, ובשנת 1907 משפחתו עברה לסטוק ניוינגטון, שם גדלה אמו. למד פיזיולוגיה בטריניטי קולג' קיימברידג' וקיבל את התואר בשנת 1915.
במלחמת העולם הראשונה הביע דעות פציפיסטיות. הוא עבד חצי שנה עם הצלב האדום בצרפת, בחסות שירות הסיוע לקורבנות המלחמה ואז ביחידת האמבולנסים של הצלב האדום. לאחר מכן חזר לקיימברידג'. בשנת 1916 נכלא עקב התנגדותו לשירות צבאי כסרבן מצפון. לאחר שבריאותו התדרדרה הוא שוחרר ב-1917.
הוגבן התחתן בשנת 1918 עם אניד צ'ארלס מתמטיקאית, סטטיסטיקאית ופמיניסטית, לזוג שני בנים ושתי בנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה הוגבן האחראי על הסטטיסטיקה הרפואית של הצבא הבריטי.
קריירה ופעילות אקדמית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר להרצות באוניברסיטאות שונות בלונדון, ועבר בשנת 1922 לאוניברסיטת אדינבורו, למחלקה למחקר גידול בעלי חיים. בשנת 1923 הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית של אדינבורו.
בשנת 1923 היה הוגבן מייסד האגודה לביולוגיה ניסיונית ושל "כתב העת הבריטי לביולוגיה ניסיונית" (שמו "של כתב העת לביולוגיה ניסיונית" בשנת 1930), יחד עם ג'וליאן האקסלי והגנטיקאי פרנסיס אלברט עלי (1886–1973). לדברי גארי ורסקי, הוגבן היה היחיד בין המייסדים שלא החזיק ברעיונות אאוגניים כלשהם.
לאחר מכן פנה הוגבן לאוניברסיטת מקגיל שבקנדה, ובשנת 1927 החל לשמש מרצה לזואולוגיה באוניברסיטת קייפטאון שבדרום אפריקה. הוא עבד באנדוקרינולוגיה וחקר תכונות זיקית של צפרדע הטפרים האפריקאית ("Xenopus laevis").
הוגבן מצא את העבודה בדרום אפריקה כמתגמלת, אך הרתיעה שלו ממדיניות האפרטהייד במדינה גרמה לו לעזוב. בשנת 1930 עבר הוגבן לבית הספר לכלכלה בלונדון, כמרצה לביולוגיה חברתית. הוגבן הפך לעמית החברה המלכותית בשנת 1936.
המשרה לביולוגיה חברתית בבית הספר לכלכלה בלונדון מומנה על ידי קרן רוקפלר, וכאשר היא הפסיקה את המימון עבר הוגבן לאברדין, והפך לפרופסור לידיעת הטבע באוניברסיטת אברדין בשנת 1937.
הוגבן היה פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת ברמינגהם בשנים 1941–1947 ופרופסור לסטטיסטיקה רפואית מ-1947 ועד פרישתו לגמלאות ב-1961. בשנת 1963 הוא הפך לסגן הנשיא הראשון של , תפקיד ממנו התפטר ב-1965.
דעות פוליטיות והשקפת עולם.
הוגבן היה פציפיסט והחזיק בדעות מרקסיסטיות. הוא התנגד באופן בולט לאאוגניקה, גזענות ואפרטהייד. בשל דעות אלו סירב ליטול חלק בלחימה במלחמת העולם הראשונה ועזב את דרום-אפריקה שבה לימד עקב התנגדותו למדיניות האפרטהייד.
הוגבן היה חבר פעיל במפלגת הלייבור העצמאית. בהמשך חייו העדיף לתאר את עצמו כ"הומניסט מדעי".
ספריו וכתיבתו.
בהשראת ספרו של הרברט ג'ורג' ולס, "מתווה ההיסטוריה" , החל הוגבן לעבוד על ספרים בתחומי מתמטיקה ומדע שנועדו לעורר עניין ואהדה בקרב הציבור הרחב. הוגבן כתב שני ספרים שהפכו לרבי-מכר; "מתמטיקה למיליון" (1936) ו"מדע לאזרח" (1938). "מתמטיקה למיליון" זכה לשבחים רבים, הרברט ג'ורג' ולס אמר: . הספר זכה לשבחים גם ממדענים ואנשים בעלי שם כגון: אלברט איינשטיין, ברטרנד ראסל וג'וליאן האקסלי. "מתמטיקה למיליון" הודפס מחדש לאחר מותו של הוגבן. בהיותו באברדין, הוגבן פיתח עניין בשפה. מלבד עריכת "נול השפה" מאת ידידו פרדריק בודמר, הוא יצר שפה בינלאומית, , כ"טיוטה של עזר לסדר עולמי דמוקרטי".
מהדורה בעברית לספר "מתמטיקה למליון", בתרגומו של דב שליונסקי ובעריכתו של שרגא קלעי הודפסה על ידי ספרית פועלים ('מענית'), בשנת 1958. הספר יצא במהדורות נוספות בעברית בשנת 1967 ובשנת תש"ל.
מורשתו.
המחקר של הוגבן הותיר חותם על חקר הביולוגיה. צפרדע הטפרים האפריקאית (Xenopus laevis), שהוגבן פיתח לראשונה כאורגניזם מודל, הוא אחד מהמודלים הנפוצים ביותר במחקר הביולוגי. המונחים של פרקטיקה מדעית, המחקר המודרני על גמישות פנוטיפית, האינטראקציה בין סביבה גנטית ותיאוריה על מערכות התפתחותיות, הושפעו רבות ממורשתו של הוגבן ותרמו להבנת התורשה, הסביבה והתפתחות האדם. המחלוקת המדעית, בין הוגבן לבין הביולוג האבולוציוני, רונלד פישר סביב האינטראקציה בין הגן לסביבה הייתה הראשונה מבין דיונים רבים לאחר מכן בנוגע למידה בה ניתן להבין את ראשוניות הגן ללא קשר ליחס ההתפתחותי שלו עם הסביבה. הוויכוח על אאוגניקה, מלחמות התורשה, החשש מגנטיזציה של תכונות אנושיות מורכבות, והוויכוחים על ההבטחות והסכנות של פרויקט הגנום האנושי, משלבים כולם אלמנט כלשהו של אי-הסכמה על ראשוניות הגן.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת אברדין]]
[[קטגוריה:פיזיולוגים]]
[[קטגוריה:פציפיסטים]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת ברמינגהאם]]
[[קטגוריה:סגל בית הספר לכלכלה של לונדון]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת אדינבורו]]
[[קטגוריה:יוצרי שפה מתוכננת]]
[[קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית]]
[[קטגוריה:חוקרי אבולוציה]]
[[קטגוריה:זואולוגים בריטים]]
[[קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1895]]
[[קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1975]]
טרפז איימס
חצוצרן (מוזיקה)
חצוצרן (גם מחצצר או נגן חצוצרה) הוא אדם המנגן בחצוצרה כמקצוע או כתחביב. חצוצרן מקצועי משמש במגוון רחב של תפקידים ובמסגרות מוזיקליות שונות – נגינה כסולן, נגינה בהרכב של חצוצרנים, נגינה בתזמורת קאמרית של כלי נשיפה והשתתפות בהרכבים מוזיקליים נוספים, בהם הרכבי ג'אז והרכבי מוזיקה קלאסית.
ראשיתה של החצוצרה בעת העתיקה. בעת נדודי בני ישראל במדבר נצטווה משה על עשיית שתי חצוצרות כסף לצורך עבודת המשכן (במדבר י'). כלי נגינה דומים לחצוצרה נוצרו גם במצרים העתיקה ובממלכות המזרח פרס, טיבט, ביזנטיון, מונגוליה ועוד. החצוצרה שימשה אז לתהלוכות צבאיות ולטקסים חגיגיים אחרים.
בתקופת הבארוק זכתה החצוצרה להתפתחות גדולה (ראו: חצוצרת בארוק). בימיהם של באך והנדל היו באירופה חצוצרנים מעולים, שהיו מסוגלים לנגן מוזיקה מסובכת רק באמצעות שליטה בטכניקת הלחץ של שפתיהם ושימוש בחצוצרות ארוכות יותר. מסורת גדולה זו שקעה, ובסוף המאה ה-18 הופיע תחליף לחצוצרה הארוכה בדמות החצוצרה הקצרה המצוידת בשסתומים. בתזמורת סימפונית מודרנית משתתפים בדרך כלל שניים או שלושה חצוצרנים.
בחצוצרה ישנם שלושה שסתומי בוכנה המאפשרים שבעה שילובי לחיצה ומביאים לשינוי בגובה הצליל. גובה הצליל משתנה בהתאם למתח שפתיו (אמבושיור) ואופן נשיפתו של החצוצרן. בחצוצרה אין מגבלה לתו הגבוה ביותר. על ידי מתיחת השפתיים וחוזק הנשיפה ניתן להגיע לצלילים גבוהים מאוד, תכונה זו ניכרת בכל כלי הנשיפה ממתכת. רוב החצוצרנים לא מצליחים לעלות לצליל גבוה יותר מהתו דו באוקטבה הרביעית. יש חצוצרות בעלות כפתור נוסף הנקרא "אוקטבה", המעלה את הצליל באוקטבה (שישה טונים) וכך מקל על חצוצרנים להגיע לצלילים גבוהים.