הכותרת, מקום של אש, היא רבת פנים. המשמעות המיידית של המילה מקום היא אתר, אולם מקום הוא גם שם נרדף לאל ביהדות. ההתייחסות של המשוררת לירושלים כ"מקום" בלבד ולא כעיר יכולה להעיד על חרדה מצידה לעתידה של העיר. אש היא כמובן להבה אולם הקונוטציות שעולות הם של מלחמה, סכנה ומוות. אש מחממת אך לעיתים גם שורפת. ישנה סברה שבמילה "אש" המשוררת מתייחסת לאש התמיד שהייתה בוערת במזבח.
הכותרת, כרבת גוונים ומשמעויות, מאפיינת הן את השיר והן את ירושלים, העיר שרב הנסתר בה על הגלוי, העיר שמערבבת חול וקודש, העיר שכרוכה פעמים אין-ספור בהיסטוריה של העם היהודי.
מבנה ותוכן.
היצירה בנויה כיחידה ארוכה אחת, ללא חלוקה לבתים ומאופיינת בשורות קצרות.
מבחינה תוכנית, החשש של הכותבת מהעתיד שזור לאורך כל השיר. הרוח נדרשת לבקש רחמים מהאל עלינו. בעלי החיים והאנשים, כולם מפחדים "שלא יתפורר האופק". הצמחייה אומנם אינה מפחדת (מלבד עצי הזית) אולם זלדה טוענת שהם, אחרי הכל, זן שונה מאיתנו. זלדה מתחלחלת מהמחשבה שישנם אנשים המנסים לנתק את גורלה של ירושלים מגורלו של העם היהודי, לבה רועד מחשש. בסיום השיר, היא מציינת את הדם היהודי שנשפך למען העיר וחותמת "העיר רובצת על חיי".
שכיבת שמיכה
נאום תשובה לרב חובלים איטלקי
אלכסנדר גרין
אלכסנדר גרין (אלכסנדר גרינבסקי) (ברוסית: Александр Грин, Александр Гриневский; 23 באוגוסט (11 באוגוסט לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1880 - 8 ביולי 1932, סטארי קרים) היה סופר רוסי סובייטי. הוא שייך את עצמו לזרם הסימבוליזם. עלילה של רוב יצירותיו מתרחשת במדינה דמיונית "גרינלנדיה".
ביוגרפיה.
אלכסנדר גרינבסקי נולד בעיירה סלובודסקוי בקרבת ויאטקה. אביו היה אציל פולני שהוגלה לצפון רוסיה בעקבות השתתפות במרד נגד השלטון הרוסי בפולין בשנת 1863. בשנת 1896, לאחר סיום הלימודים בבית הספר בעיר ויאטקה, אלכסנדר גרינבסקי נסע לאודסה ועבד כימאי. לאחר תקופה קצרה הוא עזב את הימאות ועבד בעבודות מזדמנות.
בשנת 1901 הוא התגייס, אך תוך זמן קצר ערק מהצבא, נתפש ונמלט. בתקופה זו הוא התקרב לפעילים במפלגה הסוציאל-רבולוציונרית והם סידרו לו מסמכים מזויפים. בשנת 1903 הוא נעצר פעם נוספת כתוצאה מפעילות מהפכנית בקרב הימאים בבסיס ימי של סבסטופול. הוא היה עצור עד לשנת 1905 כאשר שוחרר בעקבות חנינה.
בשנת 1906 בהיותו בסנקט פטרבורג, אלכסנדר גרינבסקי נעצר פעם נוספת והוגלה לסיביר. הוא היה במקום הגליה רק 3 ימים, נמלט והגיע למוסקבה. בהיותו במוסקבה הוא פרסם את סיפורו הראשון שנחתם בשם עט "אלכסנדר גרין". בעקבות החלטת הצנזורה, הכנת הספר לדפוס הופסקה. בהמשך, תחת שם עט זה הוא פרסם מספר סיפורים נוספים.
במהלך השנים 1909–1915 אלכסנדר גרין פרסם מספר יצירות, בהן תיאר את החיים במדינה דמיונית "גרינלנדיה" (מדינה של גרין). הסופר עצמו לא נתן שם למדינה ואת שמו הומצא על ידי קוראיו.
בשנת 1916 גרין נאלץ להימלט לדוכסות הגדולה של פינלנד שהייתה חלק מהאימפריה הרוסית, אבל נהנתה מאוטונומיה מסוימת. לאחר מהפכת פברואר גרין חזר לפטרוגרד.
בקיץ 1919 גרין גויס לצבא האדום, לאחר שחרור בשנת 1920 הוא חלה בטיפוס והבריא רק כעבור חודש. בעקבות ההבראה הוא הצליח בעזרת מקסים גורקי לקבל מלגה ומקום מגורים.
במהלך כל תקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, גרין כתב את היצירה החשובה שלו "מפרשי ארגמן" (Алые паруса) שפורסמה בשנת 1923.
בשנת 1924 גרין עם אשתו עברו להתגורר בחצי האי קרים. המשפחה התגוררה בחצי האי עד לפטירת הסופר בשנת 1932. בתקופה זו גרין המשיך בכתיבת נובלות על החיים במדינה הדמיונית. בשנת 1928 הוא פרסם רומן "הרצה על הגלים" (Бегущая по волнам). סגנון יצירותיו לא תאם לקו המרכזי של הספרות בו דגל השלטון, ולכן על אף שהוא הצליח להוציא לאור את יצירותיו, מצבה הכלכלי של במשפחתו היה קשה.
מורשת.
לאחר מלחמת העולם השנייה, אלמנתו של הסופר הואשמה בשיתוף פעולה עם הנאצים ונשפטה ל-10 שנות מחנות עבודה. הפצת ספרים של גרין הופסקה. בשנת 1956 הודות למאמצים של קונסטנטין פאוסטובסקי ויורי אולשה הדפסת והפצת ספריו של גרין חודשה והוא היה פופולרי מאוד. בשנת 1960 אלמנתו הצליחה לקבל אישור לפתיחת מוזיאון בבית בו הזוג התגורר בשנות ה-20.
במהלך שנות ה-60 על בסיס בספריו צולמו מספר סרטים. בסך הכול על בסיס יצירותיו צולמו כ-15 סרטים, סרט מצויר, בלט, אופרה ויצירות מוזיקליות נוספות.
החל משנת 2000 מוענק פרס ספרותי על שמו עבור יצירות ספרותיות לנוער.
בסנקט פטרבורג נהוג ביום חגיגות סיום בית הספר להכניס אונייה עם מפרסי שני למרכז העיר.
הקריאה
הקריאה (באנגלית: The Call) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מתח בבימויו של בראד אנדרסון משנת 2013. בסרט משחקות בתפקידים ראשיים האלי ברי ואביגייל ברסלין. למרות הביקורות השליליות הסרט הכניס כ-50 מיליון דולר בארצות הברית בלבד כחודש מהפצתו.
עלילה.
ג'ורדן טרנר (האלי ברי) היא מוקדנית של שיחות חירום במשטרת לוס אנג'לס המקבלת שיחה מליאה טמפלטון (אוי ת'ומפסון), נערה שפורץ חדר לביתה. הוראותיה של ג'ורדן מסייעות לליאה להתחבא מהפורץ. אך כשהטלפון סלולרי של ליאה נכבה וג'ורדן מתקשרת שנית הפורץ שומע את הצלצול. לבסוף הפורץ מוצא את ליאה והוא רוצח אותה.
ג'ורדן מספרת לחברה השוטר פול פיליפס (מוריס צ'סטנוט) שהיא מחליטה להפסיק את עבודתה כמוקדנית. לאחר שישה חודשים היא מאמנת במוקד של שיחות החירום. באותו זמן הרוצח הסדרתי חוטף עוד נערה בשם קייסי וולסון (אביגייל ברסלין) מחניון תת-קרקעי. הוא מכניס אותה לתא המטען. בינתיים במוקד ברוק, מוקדנית חדשה, מקבלת שיחה מקייסי והיא לא מצליחה לנהל את האירוע. ג'ורדן שרואה את מצוקתה של ברוק תופסת פיקוד על האירוע. בגלל שקייסי משתמשת בטלפון סלולרי חד פעמי המוקד לא מצליח לאתר אותה. ג'ורדן מבקשת מקייסי להוציא את הנורה האחורית ברכב כדי לסמן לנוסעים האחרים וכך לצמצם את החיפושים. החוטף הורג עוד אנשים בדרך המנסים להתערב. הוא מחליף רכב עם אחד מקורבנותיו, אלן דאנדו (מייקל אימפריולי). אך הוא משאיר בטעות טביעות DNA במקום החלפת הרכבים והמשטרה מגלה את שמו, מייקל פוסטר (מייקל אקלונד).
לאחר שמייקל מגיע ליעדו הוא מגלה שקייסי התקשרה למוקד החירום. כשהוא נוטל את הפלאפון ג'ורדן אומרת לו שהם זיהו אותו, אך הוא עונה לה "שזה כבר נעשה" והוא מרסק את הפלאפון. ג'ורדן מגלה על פי קולו של מייקל, שהוא אותו אדם שרצח את ליאה טמפלטון. בינתיים פול מחפש בדירתו של מייקל רמזים שיובילו אותו למקום הימצאו של מייקל. פול מוצא תמונה של מייקל עם אחותו ליד בית מסוים. צוות משטרה פושט על אותו בית, אך אינו מוצא את מייקל וקייסי. בזמן החשכה ג'ורדן מחליטה לנסוע לשם בעצמה. בשטח מחוץ לבית היא שומעת צליל, אשר דומה לצליל, שנשמע בסיום שיחת הטלפון האחרונה עם קייסי. היא הולכת בעקבות הצליל, שנוצר ממתכת הקשורה לדגל בחצר. בסביבת הדגל היא מגלה שישנו פתח עם סולם למרתף, ובטעות מפילה בטעות את הפלאפון שלה לשם. היא מחליטה לרדת לשם מבלי לדווח על כך לאף אחד.
במרתף, ג'ורדן מעלעלת באלבומי תמונות, ומגלה שלמייקל הייתה אחות בעלת שיער בלונדיני, אשר חלתה בסרטן. בזמן המחלה היא הקריחה, ולבסוף נפטרה. בהמשך, ג'ורדן מבחינה בחדר בראש מלאכותי ועליו שיער בלונדיני ארוך. מייקל נכנס לפתע לחדר, וג'ורדן מוצאת מחסה בארון הבגדים. בזמן שהייתו בחדר, מייקל מתייחס לראש המלאכותי כאל אחותו שנפטרה ומביע עצב, הוא מסיר את השיער מהראש המלאכותי, ואז ניתן לראות כי השיער מחובר לריקמת קרקפת אנושית. מייקל מביע מורת רוח ותסכול תוך כדי שהוא מחבק את השיער, והוא מבין שהשיער שאותו קירקף אינו יכול להשיב את אחותו לחייו. לפיכך ניתן לומר, כי מייקל היה קשור באופן רגשי לאחותו, ומכיוון שלא יכול היה להתגבר על התקרחותה ופטירתה עקב מחלתה, נגרמה לו טראומה נפשית עקב המקרה של אחותו. כדי להתמודד עם האובדן והטראומה שנוצרה, הוא למעשה היה חוטף נערות בעלות שיער בלונדיני, מקרקף את השיער שלהן, ושם אותו על הראש המלאכותי.
ג'ורדן עוקבת אחרי מייקל למקום הימצאהּ של קייסי. בעוד שמייקל מתכנן לקרקף את קייסי ג'ורדן תוקפת אותו בהפתעה, והיא מצליחה לשחרר אותה. הן מצליחות להימלט ממייקל ולשתק אותו. כשהן יוצאת מהמרתף ג'ורדן רוצה להתקשר למוקד, אך קייסי משכנעת אותה לקשור את מייקל, ולהשאירו במרתף בחזקת נעדר.
נמר שלג מצוי
שמחה לילד
שמחה לילד היא עמותה ללא כוונות רווח שהוקמה בשנת 2004 כדי לעזור לילדים חולים ולמשפחותיהם, כאשר מרכז הפעילות הוא בליווי אישי של הילדים החולים לאורך תהליך האשפוז והשיקום, ובניית סביבה חברתית עבורם.
"שמחה לילד" מסייעת לילדים החולים במחלות כרוניות וגנטיות ולילדים הנמצאים בשיקום ממושך. דוגמאות למחלות הקיימות בקרב ילדי העמותה: דיאליזה, דיסאוטונומיה, C.F., טלסמיה, אפילפסיה, ניוון שרירים, תסמונות נדירות. את העמותה הקימו הלל וינר מארצות הברית ואילן גרובמן מירושלים.
תחומי הפעילות.
העמותה פועלת בארבעה סניפים: ירושלים, מרכז, צפון ודרום.
פעילות בבתי החולים:
מפעילות העמותה בבתי החולים נהנים בשנה מעל ל-7000 ילדים.
פרויקט החונכות האישית.
פרויקט זה הוא מהפרויקטים המרכזיים של "שמחה לילד". לכל ילד חולה מוצמד חונך אישי אשר מלווה את הילד לאורך השנה בפגישות שבועיות, ביקורים בבית החולים וכן בליווי הילד במהלך מסיבות וימי כיף של "שמחה לילד". כל חניך וחונך שייך לקהילת חונכות אשר נפגשת פעם בשישה שבועות למפגש או יציאה קבוצתית. זאת על מנת לאפשר לילד מסגרת חברתית קבועה.