התפשטות הנאו-קונפוציאניזם בדרום קוריאה עיצבה את מערכת המוסר, אורח החיים והיחסים החברתיים של החברה הקוריאנית. הנאו-קונפוציאניזם שם דגש על ציות קפדני לסדר החברתי ולתא המשפחתי, שהתייחס עבור איחוד הטרוסקסואלי של בעל ואישה. הומוסקסואליות ויחסים חד מיניים נתפסו כמפריעים למערכת זו ולכן נתפסו כ-"סוטים" או "בלתי מוסריים". מאז שנות ה-19, הנאו-קונפוציאניזם איבד השפעה רבה, אם כי עד היום, רעיונות ופרקטיקות קונפוציאניות מגדירים באופן משמעותי את התרבות והחברה של דרום קוריאה.
הומוסקסואליות בוטלה רשמית מתוארה הרשמי הידוע לשמצה של "מזיקה ומגונה" בשנת 2003 ברחבי המדינה.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
קוריאה הדרומית אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות). בשנת 2010, כ-31% ו-21% מהדרום קוריאנים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בהתאמה, תמכו בלגליזציה של נישואים חד מיניים, בעוד בשנת 2014, מספרים אלו הוכפלו ל-60% ו-40%. התמיכה בקרב אנשים מעל גיל 60, לעומת זאת, נותרה ללא שינוי יחסית (14% עד 15%) במחקרו של מכון אסאן לחקר מדיניות. סקר שנערך בדצמבר 2017 על ידי "Gallup Korea" עבור תאגיד השידור "MBC" ויושב ראש האספה הלאומית דיווח כי 41% מהדרום קוריאנים היו בעד התרתם של נישואים חד מיניים בעוד 53% התנגדו.
ב-7 בספטמבר 2013, במאי הסרטים קים ג'ו קוואנג-סו ובן זוגו קים סונג-הוואן הפכו לזוג ההומוסקסואלי הראשון בדרום קוריאה אשר התחתן בפומבי, אף על פי שנישואיהם לא הוכרו על פי החוק.
באוקטובר 2014, מספר מחברי המפלגה הדמוקרטית הציגו הצעת חוק להכרה בשותפויות בין זוגות חד מיניים לאספה הלאומית אם כי ההצעה מעולם לא הובאה להצבעה.
ביולי 2015, השחקן קים ג'ו גוואנגסו ובן זוגו קים סונג-הוואן הגישו תביעה בדרישה למעמד חוקי לנישואיהם. התביעה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי במערב סיאול במאי 2016 ועל ידי בית משפט לערעורים בדצמבר 2016. לאחר מכן הודיעו בני הזוג כי יביאו את תביעתם לבית המשפט העליון.
באוקטובר 2019, ממשלת קוריאה הדרומית הודיעה שתכיר בבני זוג חד מיניים של דיפלומטים זרים, אך לא תכיר בבני זוג חד מיניים של דיפלומטים דרום קוריאנים המשרתים מעבר לים.
בינואר 2021, המשרד לשוויון מגדרי ומשפחתי בסיאול הודיע כי יציע שינויים בתקנות האזרחיות והרווחה, כך שהורים חד מיניים ושותפים לא נשואים החיים משותפים יוכלו להפוך למשפחות חוקיות. אולם, גורם במשרד הצהיר כי הרפורמה תחול רק על זוגות הטרוסקסואלים באומרו "לא היה שום דיון ואפילו לא שיקול לגבי זוגות חד מיניים", אשר הצהיר במייל בעודו לא היה מורשה לדבר עם התקשורת בנושא וביקש להיות מיוצג באנונימיות.
הגנה מפני אפליה.
החוק הלאומי לזכויות אדם שנחקק ב-2001, הקים את הוועדה הלאומית לזכויות האדם של קוריאה (NHRCK). לפי החוק הדרום קוריאני, ה-"NHRCK" היא ועדה עצמאית להגנה, תמיכה וקידום זכויות אדם. חוק הנציבות הלאומית לזכויות אדם כולל במפורש נטייה מינית כעילה נגד אפליה. כאשר נמצא כי התרחשו מעשים מפלים על רקעו, הוועדה הלאומית לזכויות אדם של קוריאה עשויה לערוך חקירות על מעשים אלה ולהמליץ על אמצעי סיוע לא מחייבים, פעולות משמעתיות או לדווח עליהם לרשויות. השחקן הפופולרי קים ג'י-הו, אשר היה הומוסקסואל גלוי, מת מהתאבדות בתלייה ב-8 באוקטובר 2008. המשטרה ייחסה את התאבדותו לדעות קדומות פומביות נגד הומוסקסואליות. סקר משנת 2014 מצא ש-85% מהדרום קוריאנים האמינו שיש להגן על הומוסקסואלים מפני אפליה, בעוד על פי סקר עדכני יותר, שנערך בשנת 2017 על ידי "Gallup Korea", כ-90% מהמשיבים הדרום קוריאנים הצהירו כי הם תומכים בהזדמנויות תעסוקה שוות עבור אזרחי להט"ב.
עם זאת, החוק נגד אפליה של דרום קוריאה אינו אוסר על אפליה על רקע של נטייה מינית וזהות מגדרית. במהלך השנים הוצעו וננטשו חקיקות שונות נגד אפליה על רקע הנושאים. הצעת חוק בנושא הוגשה בשנת 2007 על ידי משרד המשפטים, אם כי קמה תנועת אופוזיציה שמרנית שהובילה לנטישתה. בשנת 2013 הוגשה הצעת חוק להכללת נטייה מינית, דת ואידאולוגיה פוליטית לחוק נגד אפליה במדינה בעודה זכתה להתנגדות עזה מצד קבוצות שמרניות.
במהלך האספה הלאומית ה-17, נערכה הצעת חוק נגד אפליה בחסות חבר האספה ההומוסקסואל, רוה הו-צ'אן המנוח. הצעת חוק נוספת ניתנה בחסות המחוקק לשעבר קוון יאנג-גיל במהלך האספה הלאומית ה-18. עם זאת, שתי הצעות החוק בוטלו לפני כל דיון שהתקיים בחקיקתן.
בשנת 2016, חברת שידור נוצרית ספגה סנקציה על ידי ועדת התקנים של קוריאה לתקשורת על שידור ראיון הומופובי גלוי נגד להט"ב בתוכנית רדיו, בה טען המרואיין כי אם יחוקק חוק נגד אפליה נגד להט"ב, "פדופיליה, בהמתיות וכו' יעברו לגליזציה" והוסיף כי דרום קוריאה "תהיה מוכה במחלות שאין לתאר כמו איידס".
בשנת 2019, האספה הלאומית לא הצליחה לקיים דיון על חקיקה מקיפה נגד אפליה. התנגדויות להצעות החוק נגד אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית הגיעו בעיקר מצד מחוקקים פרוטסטנטים שמרנים. במהלך האספה הלאומית ה-20, המחוקק קים טא-האום מטעם מפלגת החופש של קוריאה הציג הצעת חוק המסירה את הקטגוריה של נטייה מינית מהחוק הלאומי לזכויות האדם נגד אפליה. בשנת 2019, הפוליטיקאי אהן סאנג-סו הציג הצעת חוק נוספת לביטול ההגנה על רקע נטייה מינית בחוק הנציבות הלאומית לזכויות האדם ולהגבלת ההכרה המשפטית עבור מגדר לבסיס ביולוגי שנקבע בלידה בלבד. הצעת החוק נתמכה על ידי 40 מתוך 300 חברי הפרלמנט של האספה, וגררה ביקורת שליליות ומחאות מצד פעילי זכויות אדם ולהט"ב והארגון הבינלאומי אמנסטי אינטרנשיונל. החל משנת 2019, מפלגת הצדק תכננה להכין הצעת חוק מקיפה נגד אפליה.
ב-23 בדצמבר 2020, בדו"ח מיוחד שהוציאה הוועדה הלאומית לזכויות אדם, הדגיש הנשיא מון ג'יאה-אין את "הצורך בחקיקת שוויון" בעודו מכיר בהתנגדות מסוימת לחקיקת חוק נגד אפליה, אמר מון כי הוא מצפה שהאסיפה הלאומית "תדון באופן פעיל בחקיקה כזו בעתיד הקרוב". ועדת האו"ם למיגור אפליה נגד נשים, הוועדה לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, הוועדה לזכויות הילד, הוועדה לחיסול אפליה גזעית וועדת זכויות האדם המליצו על חקיקת נגד אפליה. כמועמד לנשיאות בשנת 2012, מון ציין אקט מקיף נגד אפליה כאחת מעשר העדיפויות העליונות של מדיניות זכויות האדם שלו. אם כי מאז שנכנס לתפקידו ב-2017, מון לא נקט בעמדה בולטת למען חקיקה זו על רקע התנגדות מתוך מפלגת השלטון השמרנית שלו, המפלגה הדמוקרטית.
במאי 2020, מספר כלי תקשורת קישרו מקבץ של מקרי הפצת מחלת הקורונה לקיומו של בר הומוסקסואלי בסיאול כאשר המאפיינים האישיים ובמקרים מסוימים גם עיסוקם של המבקרים, שוחררו לציבור. סקר של מרכז המחקר "Pew" בשנת 2020 הראה כי 44% מהדרום קוריאנים האמינו שהחברה אמורה לקבל נטייה הומוסקסואלית. דרום קוריאה רשמה את פער הדורות הגדול ביותר מבין 34 המדינות שנבדקו, כאשר 79% מבני הגילאים 18–29 הגיבו בחיוב בעוד 23% בלבד מבני 50 ומעלה. על פי סקר שנערך במאי 2021, 81% מהנשאלים הצהירו לא לשאלה "האם זה הוגן לפטר עובד על סמך נטייתו המינית" בעוד 12% הגיבו שכן.
פרובינציות, מחוזות וערים.
נכון לשנת 2021, 15 ממשלות מקומיות בדרום קוריאה חוקקו מדיניות והוראות נגד אפליה הכוללות נטייה מינית הכוללות חמישה תת-חלוקות ברמה ראשונה בהן: מחוז דרום גיונגסאנג, עיר הבירה סיאול, מחוז ג'ג'ו, מחוז צפון צ'ונגצ'ונג ומחוז דרום צ'ונגצ'ונג.
במרץ 2010, מחוז דרום גיונגסאנג חוקק מדיניות נגד אפליה הקובעת כי "לא יופלו אזרחים, ללא סיבות סבירות, על רקע מין, דת, מוגבלות, גיל, מעמד חברתי, אזור מוצא, מדינת מוצא, מוצא אתני, מצב גופני כגון מראה חיצוני, היסטוריה רפואית, מצב משפחתי, דעה פוליטית ונטייה מינית". הבירה סיאול העבירה בספטמבר 2012 מדיניות אזורית אשר מטרתה להילחם באפליה על הטעמים המוזכרים בחוק הנציבות הלאומית לזכויות אדם. העברת מדיניות זו זכתה להתנגדות עזה ואלימה מצד קבוצות דתיות-שמרניות.
באופן דומה, גם מחוז ג'ג'ו וגם מחוז צפון צ'ונגצ'ונג העבירו מדיניות דומה באוקטובר 2015 האוסרת אפליה מהסיבות המוזכרות בחוק הנציבות הלאומית לזכויות אדם. מחוז דרום צ'ונגצ'ונג הלך בעקבותיהם באוקטובר 2018.
מספר סמכויות שיפוט ברמה שנייה חוקקו גם כן הוראות נגד אפליה המכסות נטייה מינית הכוללים את,
מאבק בבריונות ותקנות עבור תלמידים.
מחוז גיונגגי אסר על בריונות נגד תלמידים על בסיס נטייתם המינית באוקטובר 2010. גוואנגג'ו הלך בעקבותיו באוקטובר 2011 וסיאול בינואר 2012. פקודת סיאול על הגנתם של ילדים ונוער כוללת גם זהות מגדרית, ובכך כוללת תלמידים טרנסג'נדרים גם כן. מחוז צפון ג'אולה חוקק פקודה האוסרת על בריונות נגד "מיעוטים מיניים" בינואר 2013.
ישנם דיונים הולכים וגדלים במחוז דרום גיונגסאנג, אינצ'ון, ופוסאן על העברת חוק דומה בשטחם.
תקנות נוספות נגד אפליה.
הגנות סמליות נוספות עבור "מיעוטים מיניים" כוללים שוטרים ואנשי משמר החופים האוסרים על קיום אאוטינג נגד אזרחי להט"ב. בנובמבר 2017 העבירה העיר ג'וג'ה מדיניות האוסרת על סוכנויות שידור להפיץ מידע המעודד אפליה נגד "מיעוטים מיניים". מחוז הונגצ'ון וגנגניונג הלכו בעקבותיה בנובמבר ובדצמבר 2018, בהתאמה.
הגנות חוקתיות.
חוקת קוריאה הדרומית אוסרת אפליה על רקע מין, דת ומעמד חברתי. לפי משרד המשפטים, המונח "מעמד חברתי" כולל אזרחי להט"ב. עם זאת, אין טיפולים עבור קורבנות להט"ב על רקע אפליה ולעיתים דווח כי "הגנות" אלו אינן נאכפות דה פקטו.
שירות צבאי.