למרות שהיה טורי הוא נטל חלק פעיל ביחד עם מרלבורו בפעולות שהובילו לעלייתם של הוויגים. השפעתם של מרלבורו ואשתו שרה על אן התעמעמה בהדרגה על ידי אביגייל מאשם ורוברט הארלי, וגורלם של המרלבורואים וגודולפין היה אחיד. מעמדם של השניים זכה להערכה כה רבה בקרב האומה אנגלית עד כדי כך שהם יכלו להרשות לעצם להתייחס בשוויון נפש לאובדן תמיכתה של המלכה, וגם ב-1708 לתכנן את הדחתו של הארלי מתפקידיו; אולם, לאחר תגובת הטורים שהגיעה בעקבות הדחתו של הנרי סאצ'וורל, שהאשים את גודולפין שהוא כמו השועל במחזהו של בן ג'ונסון, ניצלה המלכה את ההזדמנות שנפלה לידיה להיפטר ממרלבורו באמצעות הדחתו של גודולפין מתפקיד הלורד אשר על האוצר ב-7 באוגוסט 1710.
גודולפין זכה למעמדו הרם ולחיבתם של השליטים השונים בגלל כישוריו הכלכליים. הוא זכה לתמיכת הדוכס ממרלבורו, שהכיר בכך שלצורך המשך מלחמות החוץ של אנגליה דרושות יכולותיו של גודולפין. הוא נחשב לאדם ישר שלא ניצל את מעמדתו לצורך צבירת הון אישי, ולמרות חיבתו למנעמי החיים לא התגורר בבית הבנוי בסגנון ראוותני. לאחר מותו הוערך שווי האחוזה שלו בכ-12,000 לירות שטרלינג.
סידני גודולפין
שיווי משקל המשכי
שיווי משקל המשכי הוא עידון של שיווי משקל נאש למשחקים מסוגים שונים בזכותם של David M. Kreps וRobert Wilson.
שיווי משקל המשכי מגדיר לא רק אסטרטגיה לכל אחד מהשחקנים אלא גם אמונה עבור כל אחד מהם. לכל קבוצת פרטי מידע על שחקן במשחק, אמונה נותנת את התפלגות ההסתברות על הצמתים בקבוצת פרטי המידע.
פרופיל של אסטרטגיות ואמונות נקרא הערכה של המשחק. באופן בלתי רשמי, הערכה היא שיווי משקל המשכי אם האסטרטגיות שבה מורגשות בהינתן האמונות שבה והאמונות שבה מורגשות בהינתן האסטרטגיות שבה.
הערכה עקבית.
ההגדרה הפורמלית של אסטרטגיה מורגשת בהינתן אמונה היא פשוטה: האסטרטגיה צריכה למקסם את התועלת הצפויה בכל סט אינפורמציה.
ההגדרה של אמונה מורגשת עבור סטים של אינפורמציה שניתן להגיע אליהם בהסתברות חיובית בהינתן האסטרטגיות גם כן פשוטה:
האמונות צריכות להיות התפלגות ההסתברות התלויה על הצמתים של סט האינפורמציה, בהינתן שניתן להגיע אליו.
ההגדרה של אמונה מורגשת עבור סטים של אינפורמציה שניתן להגיע אליהם בהסתברות 0, בהינתן האסטרטגיות היא מסובכת הרבה יותר.
אכן, זוהי התרומה הרעיונית העיקרית של Kreps וWilson. הדרישה שלהם לעקביות היא הבאה: ההערכה צריכה להיות נקודת גבול של רצף של פרופילי אסטרטגיות משולבות לחלוטין ואמונות מורגשות ומקושרות, במובן שלמעלה.
קשר לעידוני שיוויי משקל אחרים.
שיווי משקל המשכי הוא עוד עידון של subgame perfect equilibrium ואפילו של perfect Bayesian equilibrium.
הוא עצמו מעודן על ידי extensive-form trembling hand perfect equilibrium. אסטרטגיות של שיווי משקל המשכי הן לא בהכרח קבילות.
עידון של שיווי משקל המשכי שמבטיח קבילות הוא quasi-perfect equilibrium.
אלכס רודריגו דיאס דה קוסטה
אלכס רודריגו דיאס דה קוסטה (בפורטוגזית: Alex Rodrigo Dias da Costa; נולד ב-17 ביולי 1982 בניטרוי, ברזיל) מוכר יותר כאלכס, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה.
אלכס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2002 במועדון הברזילאי סנטוס, שם שיחק עם שחקנים נוספים שהפכו לכוכבים גדולים: דייגו, אלאנו ורוביניו. בשנת 2004 חתם בצ'לסי, אך מכיוון שלא הצליח לקבל רישיון עבודה באנגליה הוא הושאל למועדון הכדורגל ההולנדי פ.ס.וו. איינדהובן למשך שלוש שנים. ב-2004/2005, עונתו הראשונה באיינדהובן, הוא עזר לקבוצה לזכות בדאבל ולהגיע לחצי גמר ליגת האלופות, שם הודחה על ידי מילאן. בעונה העוקבת שוב היה אלכס שותף לזכייה של פ.ס.וו באליפות, אך בסיומה נשאר בקבוצה כשמאמן צ'לסי באותה תקופה, ז'וזה מוריניו, העדיף את לצרף את ח'אלד בולחרוז. עונת 2006/2007 הסתיימה אף היא באליפות של פ.ס.וו.
בעונת 2007/2008, אף על פי שלא צבר מספיק הופעות במדי נבחרתו, הצליח אלכס להשיג את ההיתר לשחק באנגליה והצטרף לצ'לסי, שבה קיבל את החולצה מספר 33. בצ'לסי התחרה אלכס עם ריקארדו קראבליו וטל בן חיים על המקום בהרכב לצידו של ג'ון טרי. הופעת הבכורה שלו הייתה בתיקו 1-1 נגד ליברפול, כשהוחלף בפלורן מאלודה בדקה ה-86.
בעונת 2008/2009 אלכס כבר היה שותף קבוע בהרכב כשהחליף את ריקרדו קראבליו הפצוע. הוא כבש את הגול ה-1,000 של צ'לסי בפרמייר ליג מול סנדרלנד ב-1 בנובמבר 2008. מאז שהגיע לקבוצה חוס הידינק, מאמנו לשעבר מפ.ס.וו, שותף אלכס בכל משחק ואף כבש שער מול קובנטרי סיטי ברבע גמר הגביע האנגלי.
ב-27 בינואר 2012 עבר לפריז סן-ז'רמן. ב-6 במאי 2014 חתם לשנתיים בקבוצה האיטלקית מילאן.
לאלכס 18 הופעות במדי נבחרת ברזיל.
כריס וולסטנהולם
כריסטופר טוני וולטסנהולם (באנגלית: Christopher Tony Wolstenholme; נולד ב-2 בדצמבר 1978) הוא מוזיקאי בריטי וחבר בלהקת הרוק הבריטית "מיוז". וולסטנהולם מנגן בבס ושר את קולות הרקע, לעיתים הוא גם מנגן בגיטרה וקלידים במקום בס, אך לרוב בהופעות חיות מנגן בקלידים מורגן ניקולס.
שני שירים של מיוז נכתבו ומושרים על ידי וולסטנהולם: "Save Me" ו-"Liquid State" מהאלבום The 2nd Law. הם מתארים את המאבק של וולסטנהולם באלכוהוליזם.
ביוגרפיה.
וולסטנהולם נולד ברות'רהאם, דרום יורקשייר, אנגליה וכשהיה בן 11 עבר עם משפחתו לטיינמות', דבון. הוא ניגן בתופים בלהקה בזמן שדומיניק האוורד ומת'יו בלאמי ניגנו בלהקה אחרת. לאחר שנתיים בהן עבדו בסיסטים כושלים בלהקתם של האוורד ובלאמי, וולסטנהולם נטש את התופים והחל לנגן בבס, הוא הצטרף אליהם ויחד הם יצרו את "The Rocket Baby Dolls" שלאחר מכן שינו את שמם למיוז.
מתגורר בלונדון, נשוי ואב לשישה. ב-2008 קיבל יחד עם שאר חברי הלהקה מאוניברסיטת פלימות' תואר דוקטור של כבוד באמנות, על תרומתו למוזיקה.
תותח 75 מ&quot;מ מודל 1897
תותח 75 מ"מ מודל 1897 (בצרפתית: Canon de 75 modèle 1897, כינויים נפוצים באנגלית: French 75 ("צרפתי 75"), בצרפתית: Soixante-Quinze ("שבעים-וחמש")) היה תותח שדה מהיר-ירי ששימש כתותח השדה העיקרי של צבא צרפת במלחמת העולם הראשונה ושימש גם את חיל המשלוח האמריקאי במהלך מלחמה זו. התותח שירת גם לאורך מלחמת העולם השנייה במגוון תצורות. התותח הצטיין במערכת הידרו-פנאומטית לספיגת רתע, בזכותה נותר יציב לחלוטין לאחר ירי ולא התגלגל לאחור. בשל מנגנון הירי שלו איפשר ירי של 15 פגזים בדקה, קצב אש שלא נודע כמותו עד אליו. עד שנות הארבעים יוצרו למעלה מ-20,000 פריטים של התותח. בנוסף למלחמות העולם השתתף התותח במרד הבוקסרים ובמלחמה הפולנית-סובייטית. מלבד צבאות צרפת וארצות הברית השתמשו בו גם צבאות פולין, בלגיה, גרמניה, רומניה, פינלנד ופורטוגל.
פיתוח וייצור.
התותח הוצג לראשונה במרץ 1898 לאחר חמש שנות מחקר, פיתוח וניסויים סודיים במגמה ליצור כלי ארטילרי אמין, נוח לתפעול ובעל קצב אש מהיר לשדה הקרב המודרני.
התותח עשה שימוש במספר המצאות עדכניות לאותם ימים:
הפיתוח נעשה תוך תחרות צמודה וריגול הדדי מול מפעלי קרופ הגרמניים ששקדו על המצאת תותח דומה, שיתבסס על אותן המצאות ובאותה מגמה. חלק ממאמצי הריגול וההטעייה נקשרו בפרשת דרייפוס.
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה סופקו לצבא צרפת 4,000 תותחים (שהם 1,000 סוללות). במהלך המלחמה יוצרו כ-17,000 תותחים בנוסף ל-4,000 שהיו בשירות עם תחילת המלחמה.
חלקי התותח המרכזיים כגון הקנה והמערכת ההידרו-פניאומטית יוצרו על ידי מפעלים ממשלתיים בעוד שכ-200 מיליון פגזים יוצרו על ידי עשרות בתי חרושת פרטיים.
תצורות ואופני הפעלה.
מלחמת העולם הראשונה.
הפיקוד הצרפתי ביסס את רוב הארטילריה שלו עד 1917 על סוללות תותחי ה-75 מ"מ.
עם תחילת המלחמה הוטלו לקרב 1,000 סוללות של 75 מ"מ שכללו 4,000 תותחים. כל תותח נמשך על ידי 6 סוסים. סוללה קרבית כללה סגל של 170 לוחמים וקצינים ו-160 סוסים שמשכו גם קרונות תחמושת. התותח נגרר על גבי שני גלגלי עגלה וכלל ציר אחורי שמשיכתו איפשרה צידוד של 3° לכל צד. ניתן היה לשנות את זווית העלרוד והצידוד תוך כדי ירי על ידי משיכה ידנית של ציר זה. התותח זכה לתהילה בעקבות ביצועי סוללות הארטילריה הצרפתיות בקרב הראשון על המארן ובקרב ורדן. הקרב ורדן היו פעילים 1,000 תותחי 75 באופן קבוע, יום ולילה, במשך כתשעה חודשים (בין 21 בפברואר ל-30 בספטמבר 1916). הירי עצר הסתערויות חיל רגלים, אך הפגזים הקלים לא יכלו לביצורי השוחות. כמו כן שימש הירי לחיתוך גדרות התיל בשטח ההפקר ויצירת "מסדרונות" על מנת לאפשר הסתערות ולחיפוי על כוח מסתער.
לאחר 1916 הוכנסו לשימוש פגזי נשק כימי כגז חרדל ופוסגן (phosgene).
הירי קצר-הטווח באופן יחסי עלה בחיי רבים. רק ב-1917 סופקו תותחי הוביצר 155 מ"מ תוצרת שניידר והתותח ארוך הטווח (כ-20 ק"מ) Canon de 155mm GPF שסיפקו לחזית כושר ירי שיכל להתמודד עם הטווחים הגרמניים ביעילות. עם זאת לכל אורך המלחמה שיחקו תותחי ה-75 תפקיד מרכזי בחזית המערבית ושימשו גם את הכוח האמריקאי. ב-1918 קיבלה התעשייה האמריקאית זיכיון לייצור התותחים בארצות הברית.
לחיל המשלוח האמריקאי למלחמה היו בנובמבר 1918 480 סוללות (1,900 תותחים) בחזית צרפת. על אחת הסוללות פיקד סרן בשם הארי ס. טרומן, לימים נשיא ארצות הברית. התותחים נותרו בשירות הצבא האמריקאי ככלי לאימונים עד מלחמת העולם השנייה. הם שימשו כסיוע ארטילרי בחזיתות שונות במלחמת העולם השנייה ונמכרו לצבאות שונים ברחבי העולם.
תותח נישא על טנק (טרקטור-ארטילריה).