פקיעת קרומים מלאכותית או אמניוטומיה היא פעולה המבוצעת על ידי מיילדת או רופא מיילד בדרך כלל במטרה להשרות או לזרז לידה. ניתן לפקוע את הקרומים על ידי מכשיר מיוחד כמו אמניהוק או אמניקוט וכן בעזרת האצבעות בלבד. המטפל מכניס את המכשיר או את האצבעות דרך הנרתיק ופוקע את הקרומים התוחמים את שק מי השפיר. שחרור פרוסטגלנדין ממי השפיר וכן המגע ישיר שנוצר בין שריר הרחם לעובר מעודדים את הרחם להתכווץ כך שתהליך הלידה יכול להתקדם.
התוויות.
ישנן ארבע התוויות עיקריות לביצוע פקיעת מי שפיר מלאכותית:
אנסמבל מוזיקה נובה
אנסמבל מוזיקה נובה הוא אנסמבל ישראלי למוזיקה אקספרימנטלית ועכשווית מישראל ומהעולם.
האנסמבל מתפקד כקולקטיב, המורכב ממוזיקאים ואמני סאונד, שפועלים יחד כמבצעים וכיוצרים להעשרת הדיאלוג בין עולם המוזיקה, שהיא ביסוד האנסמבל, לבין אמנויות אחרות כגון וידאו, מחול ותיאטרון. דיאלוג זה נוצר תוך שימוש בטכנולוגיה עכשווית ליצירה רב-גוונית.
הקבוצה יוזמת הזמנת יצירות אצל מלחינים ישראלים וביצוען בקונצרטים ובהקלטות לרדיו ולתקליטורים. מעל ל-170 יצירות ישראליות הובאו עד כה לידי ביצוע בסדרות הקונצרטים השונות של הקבוצה, המתקיימות בקביעות באולמות שונים בארץ, כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, מועדון לבונטין 7, מוזיאון חיפה לאמנות, מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה, תיאטרון ירושלים, התיבה, תיאטרון תמונע, חללים אלטרנטיביים משתנים ועוד.
הופעותיה של הקבוצה בארצות אחרות כוללות את פסטיבל דרזדן למוזיקה חדישה, הביאנלה של זאגרב (קרואטיה) וסיור קונצרטים בארצות הברית בחסות אוניברסיטת יוסטון.
אנסמבל מוזיקה נובה נתמך על ידי מינהל התרבות ועיריית תל אביב-יפו.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה בינואר 1986 בקונצרט חגיגי באולם "צוותא" תחת שרביטו של המנצח והמלחין ליאור שמבדל ועם המוזיקאי זיו בן.
18 נגני הקבוצה היו נגנים מובילים בתזמורות החשובות בישראל, בעיקר מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית ירושלים. חלקם עדיין מופיעים ומשפיעים על סדרות הקונצרטים של הקבוצה מראשיתה ועד היום. עוד ניגנו בהרכב המקורי הוויולן זאב שטיינברג, הפסנתרנית אסתרית בלצן, הנבלאית יוליה רובינסקי ונגן כלי ההקשה חן צימבליסטה.
בין המנצחים שניצחו על האנסמבל היו נעם שריף, מנדי רודן, שלום רונלי-ריקליס, דורון סלומון יצחק תמיר, איתי טלגם, לאונטי וולף ואילן וולקוב.
נגני הקבוצה לדורותיה כללו את חשובי המבצעים המתמחים במוזיקה זו בארץ והיא כוללת הרכב פתוח של אמנים רב-תחומיים, החל במוזיקאים וכלה באמני וידאו וכוריאוגרפים. בין המוזיקאים אשר ניגנו באנסמבל נמנים: המלחין אמנון וולמן, הפסנתרנית שירה לגמן, נגנית הקונטרבס אור סיני, המלחינה מעיין צדקה, הסקסופוניסט תום סלוביצ׳יק, והמלחין יוני ניב.
החל משנת 2012 משמש אנסמבל מוזיקה נובה בתור אנסמבל הבית של "מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר", אשר נמצא בירושלים.
הקבוצה חברה גם אל מלחינים ומבצעים בינלאומיים רבים, שחלקם נטלו חלק פעיל ביצירה עצמה, בהם בטסי ז'ולאס, מייקל פיסארו , ג׳יי אלן-יים , אנאה לוקווד , אנתוני ברקסטון , ג'ניפר וולש, ג׳ואן לה-ברברה , דייוויד גראבס , מריו קרולי
, פיטר אדוארדס , מורטון סובוטניק , ורבים אחרים.
הקבוצה גם שיתפה פעולה עם יוצרים מתחום המוזיקה הפופולרית. בניהם עם ערן צור, יוני רכטר, ברי סחרוף ועדי רנרט.
זמרת האלט נועה פרנקל הופיעה עם אנסמבל מוזיקה נובה בביצוע יצירות יוצאות דופן, המחברות מוזיקה ואמנויות אחרות.
Metamod
צ'אן קנסטה
צ'אן קָנַסטָה (באנגלית: Chan Canasta; 9 בינואר 1920 – 22 באפריל 1999) היה קוסם וצייר יהודי.
ביוגרפיה.
צ'אן קנסטה נולד בקרקוב שבפולין בשם חננאל מיפֶלֶב (Mifelew), בנו של הסופר והמחנך העברי נחמן מיפלב (1886–1937).
ב-1937 החל ללמוד באוניברסיטת קרקוב, ושנה אחר-כך, לאחר מות אביו, עלה לארץ ישראל ולמד פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1940, במלחמת העולם השנייה, התנדב לחיל האוויר המלכותי ושירת בצפון אפריקה, איטליה ויוון.
ב-1947 היגר לבריטניה ועד מהרה התפרסם כקוסם. הוא החל את דרכו כקוסם קלפים, ואימץ את שם הבמה צ'אן קנסטה על שם משחק הקלפים הידוע.
לאורך הקריירה שלו הופיע קנסטה מאות פעמים בטלוויזיה בבריטניה ובארצות הברית.
באמצע שנות ה-60, כשהיה בשיא תהילתו, נטש קנסטה את הבמה ופנה לציור. גם בקריירה החדשה עשה קנסטה חיל וציוריו נמכרו במחירים גבוהים.
ב-1983 ביקר בישראל והדהים את הציבור בביצוע תעלולי קסמים בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "שעה טובה".
קנסטה השפיע על מנטליסטים רבים ונחשב חלוץ בתחום זה.
נישא פעמיים. נפטר בלונדון ב-1999, בגיל 79.
דמותו של גיבור הספר "אדם בן כלב" של יורם קניוק מבוססת על קנסטה (השניים הכירו בשנות ה-50 כששהה קניוק בארצות הברית).
שעון בנג'ו
שעון בנג'ו הוא שעון מטוטלת המצוי בקופסה המעוצבת בדומה לכלי הנגינה בנג'ו.
שעון הבנג'ו עוצב על ידי השען סיימון ווילארד, בעיר גרפטון , מסצ'וסטס בארצות הברית בשנת 1802. נוצרו רק 4,000 שעונים אותנטיים. וסגנונו של ווילארד הועתק על ידי בני משפחתו ושענים נוספים.
השעון בסגנון הבנג'ו עשוי בדרך כלל משעון עגול, מתחתיו חלק צר ואנכי עם "מותן" ארוך, ובחלקו התחתון תיבה מלבנית עם מטוטלת ודלת צירים. המותן והדלת מעוטרים בזכוכית צבועה והקופסה מקושטת בעיטורי פליז. ראש השעון העגול מעוטר ביציקת פליז או עץ מוזהב בצורת נשר.
אלדר גרביץ'
אלדר גרביץ' (בהונגרית: Gerevich Aladár; 16 במרץ 1910 - 14 במאי 1991) היה סייף הונגרי, אלוף אולימפי בעל 10 מדליות, מהן 7 זהב, אלוף עולם בעל 19 מדליות, מהן 14 זהב. הוא הספורטאי מתוך שניים בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה במדליית זהב אחת לפחות, בשש אולימפיאדות שונות, כמו בירגיט פישר מגרמניה בקיאק (הוא החמיץ שתי אולימפיאדות נוספות שלא נערכו כלל בשל מלחמת העולם השנייה שבהן יכול היה לזכות בעוד מדליות). נוסף לכך, הוא מחזיק בשיא של 28 שנים, משך הזמן הארוך ביותר שבה זכה במדליות זהב, מ-1932 ועד 1960 כולל.
גרביץ' נחשב לאחד הסייפים הגדולים בהיסטוריה.
ביוגרפיה.
גרביץ' נולד ביאסברן.
מדליית זהב אולימפית ראשונה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי, לפני איטליה ופולין.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה גרביץ' בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וגרמניה ומדליית ארד בתחרות חרב אישית אחרי בן ארצו אנדרה קאבוש וגוסטבו מארצי מאיטליה. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בתחרות רומח קבוצתי.
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה גרביץ' בשתי מדליות זהב בתחרות חרב אישי לפני וינצ'נצו פינטון מאיטליה וחברו לנבחרת פאל קובאץ' ובתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתחרות רומח קבוצתי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה גרביץ' בשלוש מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני איטליה וצרפת, מדליית כסף בתחרות חרב אישי אחרי פאל קובאץ' ולפני בן ארצו טיבור ברציי ומדליית ארד בתחרות רומח קבוצתי, אחרי צרפת ואיטליה.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה גרביץ' במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין וברית המועצות וסיים במקום חמישי בתחרות חרב אישי.
לפני המבחנים לאולימפיאדת רומא (1960) נאמר לגרביץ' על ידי וועד הסיף ההונגרי שהוא זקן מדי להשתתף במשחקים האולימפיים, בן 50, אבל הוא הצליח לנצח בהם. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי לפני פולין ואיטליה וסיים במקום עשירי בתחרות חרב אישי, קרוב עד לכדי נגיעה אחת מהשתתפות בשלב הגמר.
בשנת 1991 נפטר גרביץ' בבודפשט.
משפחתו.
רבים מבני משפחתו זכו במדליות אולימפיות ביניהם, אשתו ארנה בוגן, זכתה במדליית ארד בתחרות רומח אישי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בנו פאל גרביץ' זכה בשתי מדליות ארד בתחרות חרב קבוצתי באולימפיאדת מינכן (1972) ובאולימפיאדת מוסקבה (1980) ואביה של רעייתו אלברט בוגן זכה במדליית כסף עבור אוסטריה בתחרות חרב קבוצתי באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
מייק קני
מייק קני (באנגלית: Mike Kenny; נולד ב-30 בינואר 1945) הוא שחיין בריטי. קני מחזיק ב-16 מדליות זהב פאראלימפיות אישיות במשחקים הפאראלימפיים והוא הספורטאי המצליח ביותר בהיסטוריית המשלחת הבריטית.
ביוגרפיה.
קני נפגע בחוט השדרה בשנת 1971. הוא החל להתאמן בשחייה תחרותית בבית החולים בסטוק מנדוויל בשנת 1972, והתחרה לראשונה בתחרויות לאומיות במשחקי סטוק מנדוויל בשנת 1973.
המשחקים הפאראלימפיים.
קני השתתף במשחקים הפאראלימפיים לראשונה באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) וזכה בשלוש מדליות זהב (קטגוריה 1A), תוך שבירתם של שלושה שיאי עולם. במקצה ל-25 מטרים בסגנון גב הוא קבע שיא עולם 30.23 שניות, במשחה ל-25 מטרים חזה הוא קבע שיא של 42.56 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים חופשי העמיד את השיא על 31.59 שניות.
באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) חזר קני וזכה בשלוש מדליות זהב. במקצה ל-25 מטר גב הוא עצר את השעון על 30.30 שניות, במקצה ל-25 מטרים חזה שיפר את השיא העולם והעמיד אותו על 38.98 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים בסגנון חופשי קבע את שיא העולם על 30.43 שניות.