נשאלת השאלה "מדוע הצליחה הקריקטורה במידה כה מסחררת בעולם הערבי?". אחת הסיבות האפשריות לכך, לדעת חוקרים שונים, היא מחד גיסא שיעור הבערות בקרב תושבי האזור, דבר אשר נתן יתרון מובהק לקריקטורה בהיותה ציור בעל מלל מינימלי, ומאידך גיסא העלייה בשיעור יודעי קרוא וכתוב במהלך התקופה המדוברת, שהרי הקריקטורות פורסמו בדרך-כלל במסגרת חומרים מודפסים (עיתונים, כתבי-עת וכיוצא בזה), ובשל כך יודעי קרוא וכתוב יכלו להיחשף אליהן יותר. הנחות אלה טרם פורסמו במסגרת מחקר אקדמי מקיף, אך הן קיימות בקרב העוסקים בתחום זה ובתחומים משיקים לו.
קריקטורה והשפה הערבית.
במסגרת המגמות של קליטת מילים משפות זרות, נראה כי המילה "קריקטורה" חדרה גם היא לשפה הערבית בדמות המילה "כּאריכּאתיר" (كاريكاتير), ומאחר שהיא שאולה מלועזית, הרי שכמו מילים אחרות מסוג זה אשר חדרו לערבית, גם מילה זו תקבל את סיומת הריבוי השלם לנקבה (- ات). לצד הצורה הנ"ל קיימת גם צורה משוערבת-למחצה, "רסם כּאריכּאתירי" (رسم كاريكاتيريّ). מצורה זו נגזר גם שם בעל-המקצוע: "רסאם כּאריכּאתיר" (رَسّام كاريكاتير) הוא קריקטוריסט. נושא שטרם נחקר לעומקו הוא הרקע והסיבות לשימוש בשפה הערבית הספרותית (פוּצְחא, فصحى), בערבית המדוברת (עאמיה, عامّيّة) או במשלבי-ביניים (ווּסְטא, وسطى) במלל המלווה את איור הקריקטורה, ובמילים אחרות: כיצד ניתן להסביר את הקשר שבין תוכן הקריקטורה ונסיבות ציורה לבין משלב השפה המלווה אותה.
הקריקטוריסטית אומייה ג'וחא.
אחת הדוגמאות הבולטות, המדגישות את כוחה של הקריקטורה, משתקפת בדמותה של הקריקטוריסטית הפלסטינית אומיה ג'וחא (أمية جحا; בתעתיק: אמיה ג'חא). ג'וחא, ילידת העיר עזה, נולדה ב-2/2/1972. סיימה בהצטיינות לימודי מתמטיקה באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר בשנת 1995. נישאה לראמי סעד, מפקד שדה בגדודי עז אל-דין אל-קסאם (كتائب الشهيد عز الدين القسّام), הזרוע הצבאית של תנועת חמאס (حماس), אשר נהרג על ידי כוחות צה"ל בשנת 2003.
אומייה חברה בעמותה ע"ש נאג'י אל-עלי לאומנות פלסטית בפלסטין (جمعية ناجي العلي للفنون التشكيلية في فلسطين). בשנת 2001 היא זכתה בפרס העיתונות הערבית. את הקריקטורות שלה היא פרסמה מזה תקופה בעיתון הפלסטיני אל-חיאת אל-ג'דידה (الحياة الجديدة), ולאחר שפרשה מכך החליפהּ בתפקיד זה מחמד עבד אל-ע'ני סבאענה. בנוסף לעיתון זה, מפרסמת אומייה את איוריה באתר אינטרנט ובדפי פייסבוק הנושאים את שמה. מאפיין בולט בחתימתה של ג'וחא על-גבי הקריקטורות פרי-עטה הוא סמל מפתח השיבה (בערבית: مفتاح العودة), הרומז לדרישתם של מיליוני פליטים פלסטינים במדינות ערב ובפזורה ברחבי העולם לשוב לבתיהם אשר בהם גרו עד 1948, עת פרצה מלחמת העצמאות בין מדינת ישראל מחד גיסא לבין הפלסטינים ומדינות ערב מאידך גיסא, המכנים אירוע זה במילה הנכבה, שפירושה בערבית "אסון, שואה". ואמנם, מוטיבים הקשורים בסבלם של הפלסטינים חוזרים תדיר בקריקטורות פרי עטה של אומייה, וזאת לעיתים לצד קריקטורות מסוג שני, בהם היא מנסה להביע תקווה לעתיד טוב יותר עבור בני עמה.
קריקטורות הסכסוך הישראלי-ערבי.
קריקטורות רבות בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי והסכסוך הישראלי-פלסטיני פורסמו בכלי התקשורת הערביים. כמעט כולן נשאו אופי אנטי-ישראלי בוטה ורבות מהן גם אופי אנטישמי הרומז לעלילות דם כנגד היהודים, כגון: יהודים שותים דם של ילדים ערבים, יהודים חרדים שולטים בעולם, יהודים צולבים ערבי כפי שצלבו את ישו, יהודים כרוצחים שטניים, ועוד.
לאחר ניצחונה של נטע ברזילי באירוויזיון 2018, פורסמו בתקשורת הערבית קריקטורות המגנות את זכייתה. בקריקטורה שצייר מֻחַמַּד סַבַּאעַנֶה נטע עומדת על גדר ההפרדה מוצגת כשדם נוזל מפיה. היא רוקדת בבגדים צבעוניים ומחזיקה רימון, במקום מיקרופון. הקריקטורה הופיעה בעיתון הרשמי של הרשות הפלסטינית, אל-חַיַאת אל-גַ'דִידִה.
קריקטורות והאביב הערבי.
אחד מגלי האירועים המשמעותיים, אשר התחוללו (ועודם מתרחשים ומשפיעים) ברחבי העולם הערבי בעת האחרונה, הוא מה שנהוג לכנות "האביב הערבי". מונח זה מתייחס לסדרת התקוממויות עממיות כנגד השלטון, שפקדו את חלק ממדינות ערב במפנה השנים 2011-2010. בין מדינות אלה ניתן למנות את תוניסיה, מצרים, לוב, תימן, בחריין ועוד. כן ראוי לציין לצד מדינות אלה את סוריה, אשר בה עדיין מתרחשות התנגשויות אלימות בין הצבא הסורי החופשי (جيش سوريا الحرّ) ותומכיו לבין משטרו של הנשיא בשאר אל-אסד ואנשי-שלומו, מאז חודש מרץ 2011.
אחד המאפיינים הבולטים של התקוממויות אלה הוא השימוש הנרחב באמצעי-התקשורת הקיימים ברשת האינטרנט, דוגמת פייסבוק, טוויטר, YouTube, פליקר וכיוצא בזה, וזאת לצד הפגנות בכיכרות וברחובות הראשיים כנגד השלטון. במסגרת אמצעים אלה זכתה הקריקטורה לנפח לא מבוטל של חשיפה, הפצה ותגובות, כחלק מן הניסיונות להציג את השלטונות הקיימים באור נלעג, מעורר גיחוך ושלילי. נראה כי את מה שהשלטונות ניסו להשתיק באמצעים העומדים לרשותם, הצליחו ההמונים לבטא לא רק בעצם נוכחותם במרחב הציבורי, כי אם גם – וביתר שאת – במרחב הקיברנטי (cyberspace).
ההתקוממויות ברחבי העולם הערבי זכו להתעניינות, בין היתר, מצד אמצעי-התקשורת בישראל. כדוגמה ניתן לציין את שלוחת מכון ממרי (MEMRI) בישראל, אשר מפרסם באתרו סקירות שונות בנושאים הקשורים לעולם הערבי בכלל, ולאביב הערבי בפרט.
התוכנית להרעלת מי הישוב
קוורק מוזר
פריז לבלואה
פריז לבלואה (בצרפתית: Paris-Levallois Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לבלואה-פרה, המתמודדת בליגת העל הצרפתית וביורוקאפ.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 2007 ממיזוג של קבוצות ראסינג פריז ששיחקה בליגה הבכירה ונקלעה לקשיים כלכליים, ולבלואה ספורט קלאב ששיחקה בליגה השנייה. בסיום עונת 2007/08 נשרה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה לאחר עונה אחת.
קבוצת ראסינג פריז זכתה בעבר 4 פעמים באליפות צרפת (1951, 1953, 1954, 1997), והגיעה עד לגמר הגביע הצרפתי בעונות 1956, ו-2000. כמו כן, החל מעונת 1991/92 השתתפה בגביעי אירופה השונים: יורוליג, גביע ספורטה, גביע קוראץ' והיורוצ'לנג'.
קבוצת לבלואה ספורט קלאב הגיעה פעמיים לגמר הגביע הצרפתי (1996, 1998).
בתחילת עונת 2010/11, הפסידה הקבוצה במוקדמות היורוצ'לנג' לקבוצת מכבי חיפה בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר היורוצ'לנג. ובנוסף זכתה לראשונה בגביע הצרפתי, לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת נאנטר 74-77.
אולם הבית של המועדון הוא היכל מרסל סרדאן בלבלואה-פרה, המכיל 3,051 מקומות ישיבה, ולעיתים משתמשת הקבוצה בהיכל פייר דה קוברטן (אצטדיונה של ראסינג פריז) בפריז המכיל 4,016 מקומות ישיבה.
פריז-לבלואה
ראסינג פריז
ראסינג פריז הייתה קבוצת כדורסל צרפתית שבשנתה האחרונה, 2007, שיחקה בליגה העליונה בצרפת. בעקבות קשיים כלכליים היא התאחדה עם לבלואה ספורט קלאב ויצרה את קבוצת פריז לבלואה.
היסטוריה.
קבוצת הכדורסל של ראסינג נוסדה במושב של ארגון ראסינג צרפת בשנת 1922 תחת השם RC France. בשנת 1989 השתנה שם קבוצת הגברים לראסינג פריז ובשנת 1992 לפס"ז ראסינג ובשנת 2000 בחזרה לראסינג פריז. קבוצת הגברים נפרדה מארגון ראסינג צרפת בשנת 1992 וקבוצת הנשים שייכת לראסינג צרפת עד היום.
בכל גלגוליה זכתה ראסינג פריז ב-4 אליפויות צרפת בשנים 1951, 1953, 1954 ו-1997 והגיע פעמיים לגמר הגביע הצרפתי ב-1956 ו-2000.
בשנת 2007 הקבוצה התמזגה עם קבוצת לבלואה ספורט קלאב ויצרה את קבוצת פריז לבלואה שמופיע בליגה העליונה בצרפת משנת 2007/2008.
פאריז לבלואה
מחלף גולדה מאיר
מחלף גולדה מאיר הוא מחלף בעיר ירושלים המחבר בין כביש 50 (כביש בגין) לבין כביש 436 (שדרות גולדה מאיר) המחבר את העיר עם שכונת רמות.
היסטוריה.
העבדות להקמת המחלף החלו בשנת 1998, והוא נפתח לתנועה במאי 2002. המחלף בנוי כמחלף עלה תלתן חלקי כאשר כביש בגין חוצה את שדרות גולדה מאיר על גבי גשר והפנייה ממנו אל כביש 436 צפונה מתבצעת באמצעות רמפת לולאה ולכיוון דרום באמצעות נתיב היוצא ממנו ומשתלב בשדרות גולדה מאיר, ואילו הפניות מכביש 436 לכביש בגין מתאפשרת רק בכיוון דרום ובאמעות רמזור הנותן עדיפות לנסיעה הרציפה בכביש.
מתחת למחלף עוברים תוואי נחל צופים ונחל שורק אליו הוא נשפך.
בספטמבר 2017 החלו עבודות הקמה של מסוף אוטובוסים מרכזי לצד המחלף, שנועד לשרת בין השאר את באי הר חוצבים, השכונות החרדיות הסמוכות ותושבי צפון ירושלים. המסוף שעלות בנייתו המשוערת כ-350 מיליון שקלים וצפוי להיחנך ב-2021, אמור לכלול 11 רציפים לאוטובוסים עירוניים ובינעירוניים, חניון תת-קרקעי גדול בשטח של כ-20 דונמים לכ-250 אוטובוסים (שיחליף את מגרשי החנייה הוותיקים בכניסה לירושלים המיועדים לפיתוח במסגרת פרויקט הכניסה לעיר) ומעליו גג ירוק. כמו כן מסלול הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים שצפוי להיחנך ב-2026 יחלוף לצד מרכז התחבורה ויחבר בינו לשכונות רבות בירושלים, ועד שתושלם הרכבת הקלה יעבור במסלול קו האוטובוסים הכחול המהיר.
אביבה טלר
אביבה טלר (נולדה ב-10 בספטמבר 1939) היא דוקטור לעבודה סוציאלית, מרצה ופעילה בתחום התמחותה העיקרי - סיוע לשכבות חלשות ושיקומם של נפגעי נפש בקהילה. יקירת העיר חיפה.
ביוגרפיה.
טלר נולדה בחיפה. את שירותה הצבאי עשתה במסגרת הנח"ל בקיבוץ שדה אליהו.
בין השנים 1960–1963 למדה פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל ללימודיה, עבדה כמאבחנת במכון אבני.