במחצית הראשונה של המאה ה-17 הייתה וודז'יסלאב מרכז כלכלי באזורה. היו בה בתי-מלאכה רבים, טחנת קמח, והתנהל בה מסחר רב. תקופת השגשוג והפיתוח נקטעה עם פלישת שוודיה לפולין באמצע המאה ה-17. רוב העיר נהרסה ומרבית תושביה נמלטו. לאחר הדיפת השוודים, השתקמה העיר בעזרת השלטונות, שביקשו לסייע לשיקום כלכלתה של וודז'יסלאב. בשל כך השלטונות פטרו את תושביה העיירה ממסים למשך 12 שנה.
משנת 1815 עד 1918 נכללה וודז'יסלאב במלכות פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 ביטלו שלטונות רוסיה הצארית את מעמדה העירוני, במסגרת צעדי ענישה נגד ערים בפולין שתושביהן השתתפו במרד הפולני של 1863. אחרי מלחמת העולם הראשונה, עם כינון מדינת פולין העצמאית, נמשכה צמיחתה הדמוגרפית והכלכלית של וודז'יסלאב ובשנת 1939 מנתה אוכלוסייתה 6,890 נפשות.
יהדות וודז'יסלאב.
במסמכים מן המאה ה-14 נזכרות כמה משפחות של סוחרים יהודים שהתיישבו בוודז'יסלאב. התיישבות של יהודים בהיקף גדול החלה בראשית המאה ה-17, עם עזיבתם של הקלוויניסטים, שמכרו את בתיהם. עם התפתחות היישוב החלה התארגנות יהודית וודז'יסלאב וייסוד קהילה. כנסייה אריאני הוסבה לבית כנסת. הוקצה חלקת קרקע לבית עלמין שגודר והוכשר. על אף בריחת היהודים מהעיר עם פלישת השוודים באמצע המאה ה-17, משחזרה העיירה והשתקמה, שבו אליה גם רוב היהודים ורק מקצתם נשארו בפינצ'וב הסמוכה.
בסוף המאה ה-17 היו בוודז'יסלאב כ-200 משפחות יהודיות וקהילת וודז'יסלאב הייתה אחת הגדולות והחשובות באזור. אחדים מבני הקהילה ייצגו את יהודי האזור ב"ועד ארבע הארצות" (עד פירוקה ב-1764). בשנת 1791 ייצגו את יהודי פולין ב"סיים ארבע השנים" (דיונים בפולין אודות היטמעות היהודים במדינה). בוודז'יסלאב פעל כמגיד הרב צבי הירש, מחבר ספרי הדרושים "ארץ צבי" ו"עשרה למאה" ואביו של הרב שמחה בונים מפשיסחא. רבה הראשון של הקהילה, היה הרב דוד מאולקוש (נפטר בשנת 1618) ואילו הרב האחרון של הקהילה היה הרב יעקב יצחק אלחנן רוטנברג (נספה בשואה בשנת 1942) שכיהן גם באדמו"רות לשושלת אפטא. בנו של רוטנברג היה גם כן רב הקהילה- הרב יששכר בער הלוי רוטנברג. מרבית יהודי וודז'יסלאב היו חסידים.
במאה ה-18 היו רוב יהודי וודז'יסלאב סוחרים זעירים ובעלי מלאכה. במאה ה-19 נוסדו בעיירה בתי-מלאכה גדולים ומפעלי ייצור, בענף העור. בבתי-המלאכה הועסקו רק פועלים יהודים. בשנת 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, היו בעיר מהומות אנטישמיות. אף שממשלת פולין העצמאית החזירה לוודז'יסלאב את זכויות העיר שלה, סבלו התושבים בשנות ה-20 הראשונות ממצוקה כלכלית קשה.
בתקופה שבין שתי המלחמות העולם התאפיינה העיר בפריחה חסרת תקדים של חיי הציבור היהודיים. ב-1920 כבר היה בוודז'יסלאב סניף גדול של ההסתדרות הציונית. נציגים ציונים נבחרו לוועד הקהילה ולמועצת העיר והיו פעילים בכל תחומי החיים היהודיים, לרבות תרבות וחינוך. בעיר פעלו מפלגות ציוניות כגון: "פועלי ציון", "המזרחי" ו"החלוץ", ונוסדו גם קנים של תנועות נוער ציוניות - "החלוץ הצעיר", בית"ר ועוד. בשנת 1928 נוסדה בוודז'יסלאב ספרייה יהודית שהיו בה ספרים ביידיש, בעברית ובפולנית. בעבר לא היו בעיירה בתי-ספר יהודיים שלמדו בהם לימודי חול אלא היה מדובר בחדרים ומקצתם המשיכו בלימודיהם בישיבות. בתחילת שנות ה-20 נוסד בוודז'יסלאב בית-ספר עברי ראשון, ביזמת פעילי "המזרחי".
בספטמבר 1939, בזמן מלחמת העולם השנייה, וודז'יסלאב נכבשה בידי הגרמנים. כבר בימים הראשונים לכיבוש החלו בעיירה מעשי התעללות ביהודים, הוחרמו בתי המגורים של היהודים על תכולתם, והיהודים נצטוו לעבור לגטו. בפברואר 1941 ישבו בגטו בוודז'יסלאב 3055 יהודים, בהם גם מגורשים מן ינדז'יוב ומקרקוב. 21 בספטמבר 1942, בערב יום הכיפורים תש"ג, כיתרו אנשי ה-SS ושוטרים פולנים את הגטו מכל עבריו על מנת לבצע בו אקציה. תושבי הגטו ידעו על תוכניותיהם של הגרמנים לקיים בוודז'יסלאב אקציה ועל כן צעירים נמלטו ליישובים סמוכים ומרבית התושבים התחבאו במקומות מסתור ובונקרים. עם כניסתם הגרמנים לגטו מצאו עיירת רפאים, למעת הזקנים שלא יכלו להתחבא או לברוח - אלה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. שבוע ימים נשארו אנשי ה-SS בעיירה בחיפוש אחר מסתתרים, ולבסוף כאשר לא יכלו עוד היהודים להחזיק מעמד בבונקרים ובחורבות, ללא מזון ומים, והסגירו עצמם לידי הגרמנים. בנובמבר, אחרי סלקציה, הועברו מקצת היהודים האלה למחנות עבודה, ואילו רובם שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר מכן העלו הגרמנים את הגטו באש והוא נשרף כליל.
הנצחה.
בשטח מחנה ההשמדה טרבלינקה הוקם אתר הנצחה לאומי של פולין, בצורת בית עלמין. מונחות בו 17,000 אבנים עליהן חרוטים שמות הקהילות שמהן הובאו לטרבלינקה הקורבנות להשמדה, ביניהן הקהילה "Wodzisław".
פרוייקט מחויבות אישית
פרוייקט מחוייבות אישית
אלי מקגרו
מיאקוג'ימה
מִיָאקוֹגִ'ימָה (ביפנית: 宮古島市) היא עיר במחוז אוקינאווה שביפן. העיר, שבתחומה המנהלי מספר איים, נוסדה ב-1 באוקטובר 2005 על ידי איחוד של העיירות היררה, גוסוקוב, אירבו, שימוג'י והכפר אואנו, כולם מנפת מיאקו. שטחה של מיאקוג'ימה הוא 204.54 קילומטרים רבועים, ונכון לדצמבר 2012, אוכלוסיית העיר מונה כ-54,908 נפש, עם צפיפות אוכלוסייה של 268.45 איש לקילומטר רבוע.
מהעיר יוצאות ונכנסות טיסות פנימיות בלבד לשני שדות תעופה: "מיאקו" ו"שימוג'ישימה". ג'פאן איירליינס מחזיקה בעיר משרד לרכישת כרטיסים.
אברהם כהן קפלן
אברהם כהן קפלן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: קאפלאן; 25 ביולי 1839, וילקה, פלך קובנה, רוסיה (ליטא) – 2 בפברואר 1897, וינה, אוסטריה) היה סופר, משורר ומתרגם עברי.
ביוגרפיה.
אברהם בן שמואל הכהן קפלן נולד בקיץ 1839 בווילקה (Vilke) שבפלך קובנה, במערב רוסיה (ליטא). לאחר שקנה לעצמו בבחרותו מוניטין כסופר עברי, עבר במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-19 לווינה בירת אוסטריה, שם המשיך לכתוב בכתבי העת העבריים עד מותו. פרסם מאמרים רבים ב"השחר" וכן ב"המגיד". היה מעורב בפולמוס עם הסופר-המתמטיקאי גבריאל יהודה ליכטנפלד, בעקבות ריבו עם חיים זליג סלונימסקי; הוא תקף אותו ב-1876 במאמר "המזיק ברשות הניזק", והלה הגיב ב"מאמר כהן ללא אלהים" שערך נגד קפלן.
קפלן היה הביוגרף הראשון של הסופר העברי אברהם מאפו. בשנת תר"ל פרסם ביוגרפיה קצרה שלו, בלוויית שני נספחים: שיר הלל למשה מונטיפיורי בשם "משה עִמנו" והמנון "שאו זמרה" לכבוד מקהלת "קול זמרה" בקרקוב. פרסם שירי הלל לנישואיהם של בתו ושל בנו של הקיסר פרנץ יוזף, לכבוד מלאת מאה שנה למונטיפיורי ("משה! משה!", וינה תרמ"ד), לפטירתו של איגנץ קורנדה (Kuranda) ולפטירתו של מיטיבו אדולף ילינק.
פרסם שני שירי-משל סאטיריים על כמה גינוני כבוד חשוכים בגליציה בשם "כלימה ובלימה" ו"חתול כהלכה" (וינה תרמ"ג).
עסק באסטרונומיה, ופרסם חיבור בשם "המאור הגדול השמש" (קרקוב תרמ"ט) על השמש, טבעה ומהותה.
תרגם ועיבד את הכרך הראשון של הרומן ההיסטורי הגרמני "מסתרי היהודים" להרמן רֶקֶנדורף (ורשה 1863), תרגם ועיבד את הרומן הגרמני "צרה ונחמה" ("Leid und Freud") ללאופולד וייזל (וינה 1872), את כרך ג של "דברי ימי ישראל" להיינריך גרץ (וינה 1875) ומאמר על האמנציפציה ליהודים מאת יוזף פון ורטהיימר (וינה תרמ"ג).
קפלן חי כל ימיו בעוני, ולמן מותו של אדולף ילינק, שקפלן היה מבאי ביתו, בסוף 1893, הידרדר מצבו החומרי עוד יותר. נפטר בווינה בראשית שנת 1897.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
אברהם הכהן קפלן
אברהם קאפלאן
אברהם הכהן קאפלאן
אברהם כהן קאפלאן
אבידע לבני
גספר בוהין
גספר בוהין (נקרא גם קספר בוהין; בצרפתית: Gaspard Bauhin, או Caspar Bauhin); 17 בדצמבר 1560 – 5 בדצמבר 1624) הוא בוטנאי שווייצרי, הנודע בעיקר בחיבורו "Pinax theatri botanici" – "תצוגת צמחים מאוירת", שראה אור ב-1596. בספר זה הוענקו שמות לצמחים בשיטה דומה להמיון של קארולוס ליניאוס.
גספר הוא תלמידו של הרופא האיטלקי הנודע ג'ירולמו מרקוריאל. גספר עסק גם בנומנקלטורה של אנטומיה. גספר הוא בנו של הרופא ז'אן בוהין ואחיו של הבוטנאי יוהאן בוהין.
הסוג בוהיניה ממשפחת הכליליים נקרא כך לכבוד האחים בוהין, על ידי קארולוס ליניאוס.
קורות חייו.
יוהאן וגספר בוהין הם בניו של ז'אן בוהין (1511–1582), רופא צרפתי שנאלץ לעזוב את מולדתו לאחר שהמיר את אמונתו מהזרם הקתולי לזרם הפרוטסטנטי בנצרות. גספר נולד בבזל שבשווייץ, ולמד רפואה במקומות שונים כדוגמת פדובה, מונפלייה וגרמניה. עם חזרתו לבזל, הוא קיבל תואר דוקטור, והרצה בתחומי הבוטניקה והאנטומיה. בשנת 1582 הוא מונה כפרופסור ליוונית, וב-1588 ליושב ראש הקתדרה לבוטניקה ואנטומיה. לאחר מכן הוא כיהן כרופא העיר, פרופסור לרפואה, רקטור האוניברסיטה ולדקאן הפקולטה.
Pinax theatri botanici.
חיבורו Pinax theatri botanici, בעברית: "תצוגת צמחים מאוירת", נחשב לאבן דרך של ממש בהיסטוריה של הבוטניקה. ספר זה, שראה אור ב-1596, מתאר כ-6,000 מיני צמחים, ומסווג אותם לקבוצות שונות. החלוקה הייתה נאמנה לשיטה המסורתית לסיווג הצמחים לקבוצות תפקודיות כגון עצים, שיחים, עשבים, צמחי תבלין. מספר קבוצות תוארו בצורה שאנו מכירים כיום, לחלוקה למשפחות, כדוגמת דגניים ופרפרניים. את ההתקדמות המשמעותית בתחום הזה יעשה הצרפתי אנטואן-לורן דה ז'יסייה, כמאתיים שנה אחריו.