הערות מסורה אשר מוסרות רפה באות גם כשרצו לסמן מיעוט מופעים בניקוד שוואי באותיות שימוש, במקרה שרוב המופעים באים בתנועה. למשל: "ג' רפין", "ו' רפין" וכן הלאה. במקרים אלו, הכוונה היא שאות השימוש (אותיות וכל"ב למשל) באותה מילה, באה במקרא במופע רפה (בשווא), במיעוט מקומות. כמספר הפעמים המצוין בהערה, ורוב המופעים אות השימוש באה בתנועה. במקרה כזה ימסרו את מיעוט המקומות בהערת רפה (למשל בכסף 15 רפין - המילה בכסף כשהאות ב' בשווא מופיעה במקרא 15 פעמים, לעומת ריבוי מקומות שב' השימוש בפתח - וממילא הכף שלאחריה דגושה כי אות השימוש בפתח באה במקום ה' היידוע). דוגמה נוספת; המילה בבהמה. כשאות ב השימוש באה בחיריק ימסר רפה, כי החיריק בא מחמת השוא שאחריו, לעומת זאת במילה בבהמה, בה האות ב' פתוחה במקום ה' היידוע, אז הב' השוואית שלאחריה דגושה. דוגמה נוספת: על האות ו' במילה ויחנו: , נמסר "ל רפה" (=לית רפה = אין רפה), כלומר מדובר על מופע יחידאי, בו מילת ויחנו מופיעה באות ו' רפה (ו' שוואית), וכל שאר המקומות כתוב ויחנו באות ו' פתוחה (למשל כל מופעי ויסעו ויחנו). לעומת זאת על המילה וישובו באותו פסוק, נמסר ח' רפין (= יש שמונה מופעים באות ו' רפה). דוגמה נוספת: על המילה במים (צללו כעפרת במים אדירים - בשירת הים), נמסר "ז' רפין" (קיימים במקרא 7 מופעים של המילה במים, באות ב' שוואית = רפה).
סימן הרפה.
אצל בעלי המסורה, לסימן הרפה (קו ישר אופקי מעל האות) היו מספר משמעויות, מלבד המשמעות כסימן הבחן לאות רפה (אינה דגושה בדגש קל):
הרפה שימש את בעלי המסורה גם לסימון אות שאינה נהגית, למשל אם קריאה. בתמונה למעלה, האות א' במילים ויאמר ו־לאמור, מסומנות כרפות. שורש המילה (א.מ.ר.), פותח באות א', וכדי שיידע הקורא שאין מבטאים את האות א', סימן המסרן את קו הרפה מעל האות א' – לומר שמדובר ב־א' נחה (כלומר שיש לומר את המילה בהיגוי lemor ולא le-emor).
בעלי המסורה סימנו ברפה גם כדי לציין היעדר דגש חזק, כשיש מקום לחשוש לטעות. למשל, בתמונה למעלה, במילה הראשונה "ויהי" יש סימן רפה מעל האות י'. כוונת המסרן, היא להבהיר, שהאות י' אינה מודגשת בדגש חזק, אף על פי שהיא באה אחרי ו' ההיפוך. אמנם, דרך כלל, אחרי ו' ההיפוך בא דגש חזק (ונצעק, ותבואנה, וישב), אך האות י' – אם היא מנוקדת בשווא – אינה מקבלת דגש חזק אחרי ו' ההיפוך (אלא אם כן אחרי האות י' מופיעה י' נוספת, כגון במילה "וַיְּיִף"). לכן סימן המסרן את הרפה מעל האות י', כדי להפנות את תשומת לב הקורא לעובדה שהאות י' אינה דגושה, ויש להגות vayhi ולא vayyehi.
הקלדה.
כך מקלידים את סימן הרפה במערכות הפעלה שונות:
רעק&quot;א
פרס אנני לסרט הטוב ביותר
פרס אנני לסרט הטוב ביותר (באנגלית: Annie Award for Best Animated Feature) הוא פרס אמריקאי לאולפנים על סרטי הנפשה, המוענק באופן שנתי מאז 1992 על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה
ב-1998, שם הפרס שונה ל-"Outstanding Achievement in an Animated Theatrical Feature", אך הוא הוחזר לשמו המקורי ב-2001. עוד באותה השנה, החלה גם חלוקתו של פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, ומאז זכו לעיתים קרובות אותם הסרטים בשני הפרסים מדי שנה, פרט ל-2006, 2008, 2010, 2012, 2014 ו-2019. ב-2015, הוחלט לפצל את הפרס לכדי אחד חדש - פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר, בו מועמדים סרטי הנפשה זרים שאינם זכו להפצה רחבה בבתי הקולנוע בצפון אמריקה. הלכה למעשה, סרטי האולפנים הגדולים הם אלו שנותרו להתחרות על הפרס המקורי.
מרדכי ספעקטאר
קדם מעבד
מדינה-סידוניה
מדינה-סידוניה (בספרדית: "Medina-Sidonia") היא עיר במחוז קדיס, הנמצאת בקהילה האוטונומית של אנדלוסיה, דרום ספרד. מדינה-סידוניה הייתה אחת ממושבי הדוכסות החשובים ביותר בספרד של המאה ה-15.
שם העיר.
מקור שם העיר בערבית, ופירושו "עיר צידונית", או "עיר של צידון". העיר נקראת על שם הפיניקים שהגיעו למקום בעת העתיקה, ונקראו גם בשם צידונים, כיוון שצידון הייתה אחת מעריהם הראשיות.
היסטוריה.
ככל הנראה מדינה-סידוניה שוכנת במקום בו הייתה נמצאת ההתיישבות הפיניקית הקדומה "אסידו" (Asido); מטבעות מהמאה ה-2 ומהמאה ה-1 לפנה"ס שנמצאו במקום, נושאות את הכתובת בלטינית: "Asido", אך גם כתובות פיניקיות כגון: "sdn" ו-"b'b'l". במאה ה-3 לפנה"ס, הרומים השתלטו על רובה של דרום ספרד, ושינו את שם המקום ל-"Asido Caesarina".
בשנת 712, מדינה-סידוניה נכבשה על ידי המצביא המוסלמי מוסא בן נציר ונעשתה לעיר הבירה של מחוז סידוניה. העיר הוחזרה לידיים נוצריות על ידי אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה בשנת 1264, ונהייתה למעוז הקדמי בחזית עם המדינה המוסלמית האחרונה שנותרה בחצי האי האיברי - ממלכת גרנדה. מדינה-סידוניה הייתה גם מקום מושבם של מספר מסדרים צבאיים.
דוכסות מדינה-סידוניה.
הדוכסות של מדינה-סידוניה היא הדוכסות העתיקה ביותר בממלכה. המלך חואן השני העניק את התואר לבני משפחת גוסמאן בשנת 1445. בעבר הם היו משפחת אלי-ההון הגדולה ביותר באנדלוסיה, אך עיקר פרסומם נקנה להם בגלל האדמירל אלונסו פרס דה גוסמאן אי סוטומאיור, הדוכס השביעי ממדינה-סידוניה שהנהיג את הארמדה הספרדית במלחמה נגד אנגליה ב-1588. את עיקר הונם עשו דוכסי מדינה-סידוניה על ידי המונופול על דיג דגי הטונה (בשיטת אלמדרבה) שניתן להם מהמאה ה-12 ועד המאה ה-19.
מדינה סידוניה
72 השמות החרוטים על מגדל אייפל
על מגדל אייפל שבפריז חרוטים 72 שמות של מדענים, מהנדסים ומתמטיקאים צרפתים לאות הוקרה על תרומתם.
גוסטב אייפל החליט לעשות זאת לאור חששו הגובר מהמחאות נגד המגדל.
התחריטים, הכוללים את שמות המשפחה של האישים, נמצאים על צידו של המגדל, מתחת למרפסת הראשונה. התחריטים כוסו על ידי צבע בתחילת המאה ה-20 ושוחזרו בשנים 1986–1987. הם נצבעו במקור בזהב וגובהם היה כ-60 סנטימטר. צביעה מחדש בשנים 2010–2011 החזירה אותם לצבע הזהב המקורי.
מיקום.
הרשימה מתחלקת לארבעה חלקים, לכל צד של המגדל, הצדדים קיבלו את שמם על שם האזור של פריז אליו הצד פונה.
ביקורת.
הרשימה איננה כוללת נשים. היא ספגה ביקורת כאשר לא הוכללה בה סופי ז'רמן, מתמטיקאית שעבודתה על תורת האלסטיות הייתה הכרחית לבניית המגדל עצמו.
האישים.
הפאנל הצפון מזרחי.
בפאנל זה מופיעים שמותיהם של:
הפאנל הדרום מזרחי.
פאנל זה גם ידוע כצד הצבאי בשל היותו בכיוון האקול מיליטר
יוסוף בן תאשפין
יוסוף בן תאשפין (נהגה גם כתשאפין או תשופין, בערבית: يوسف بن تاشفين ناصر الدين بن تالاكاكين الصنهاجي, יוסוף בן תאשפין נסר אלדין בן תלקאקין א-סנחאג'י) היה השליט הרביעי של שושלת אל-מוראביטון ששלטה על ספרד וצפון אפריקה בימי הביניים. הוא מייסד העיר מרקש והיה המנהיג שהוביל את הכוחות המוסלמים בקרב א-זלאקה. הוא שלט בין השנים 1061–1106.
ביוגרפיה.
בן תאשפין הוא מנהיג ממוצא ברברי שעלה לשלטון בשנת 1061, לאחר משא ומתן עם השליט הקודם, בן דודו, אבו בכר בן עומר ושכנועו לפרוש ולמסור את כס השלטון. בתקופה זאת אל-מוראביטון היו עדיין שליטים של אזור קטן במגרב. הוא אחראי לכיבושים שהפכו את אל-מוראביטון לאימפריה של ממש, ששולטת על רובו של המגרב ועל חלקיה המוסלמים של ספרד. תחילה הוא כבש את הערים פאס (1075), טנג'יר (1079), תלמסאן (1080) וסאוטה (1083). הוא נחשב אחד השותפים להקמתה של מרקש.
בהזמנת שליטי הממלכות המוסלמיות של ספרד, הוא הגיע כדי להדוף את התקדמות ממלכת קסטיליה הנוצרית בראשות אלפונסו השישי. בקרב א-זלאקה הוא השיג ניצחון גדול אך במחיר יקר, ולכן הוא החליט לחזור אחריו למגרב. עם זאת הוא חזר לספרד שנים לאחר מכן בראשות צבא גדול, והפך את ספרד המוסלמית לכפופה לשלטון אל-מוראביטון. הוא נזכר כאחד המנהיגים הצבאיים הדגולים בתולדות עולם האסלאם. בן תאשפין נפטר בשנת 1106, יורשו ובנו היה עלי בן יוסוף.
פיל דיסקין
תאזה
תאזה (בברברית: ⵜⴰⵣⴰ ; בערבית: تازة) היא עיר בצפון מרוקו ששוכנת בין הרי הריף להרי האטלס התיכון. לפי המפקד של 2004, חיו בעיר כ-144,000 תושבים.
העיר מוקפת בחומה שהוקמה כנראה במאה ה-12, והורחבה מספר פעמים מאז הקמתה. העיר העתיקה כוללת מסגד גדול שנבנה על ידי שושלת אל-מוואחידון ומהווה אחד הדוגמאות המוקדמות ביותר לסגנון הארכיטקטוני של שושלת זאת. כמו כן ניתן למצוא בה גם מדרסה שנבנתה במאה ה-14.
הקהילה היהודית בתאזה.
ידוע כי בעבר שכנה בעיר קהילה יהודית גדולה, ומספר רבנים ומשוררים יהודים יצאו ממנה. רבי אברהם הכהן סקלי כיהן כרב העיר בין השנים תר"ה - תרל"א.
סמל קרינתיה
סמל קרינתיה הוא סמלה הרשמי של מדינת קרינתיה שבאוסטריה.
עיצוב.
הסמל מעוצב כמגן מעוגל בתחתיתו שמחולק בניצב. בחצי הימני (מכיוון נושא השלט) שדה זהב שבו מוטענים שלושה אריות שחורים שלשונותיהם, טפריהם ועינם אדומות, פוסעים. בחצי השמאלי שדה אדום עם פֶס לבן. הסמל שימש בתחילה כסמלו של אולריך השלישי דוכס קרינתיה (1220 - 1269) ולאחר מכן כסמלה של דוכסות קרינתיה שהתקיימה עד 1335 במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. הסמל המשיך לשמש את השלטון המקומי ללא שינוי כמעט, והוא מופיע גם בציור מהמאה ה-16 של מרגרטה מאולטש שהייתה דוכסית טירול, אליה אוחדה קרינתיה. השינויים שנעשו בסמל במשך השנים לא היו במגן אלא בשאר התקני הסמל כמו הקסדה שלעיתים הוחלפה בכתר.
מעל המגן קסדה כסופה בעלת סורגים מוכתרת בכתר זהב ומעטה אדום וזהב. הציצה היא שתי קרני תאו זהובות שמכל אחת מהן יוצאים חמישה מקלות ועליהם תלויים שלושה עלי טיליה, שחורים מימין ואדומים משמאל.
לסמל קיימת גם גרסה מוקטנת שמורכבת מהמגן לבדו והוא מופיע בדגל המדינה.
הסמל נקבע בחוק המדינה ב-1996.