תנאי העבודה תועדו בציורים על ידי רבים מהשבויים, תוך שימוש באמצעים מאולתרים מכל הבא ליד ובסיכון עצמי. חלק מהעבודות נשמרות כיום במוזיאונים שונים ובהם מוזיאון המלחמה האימפריאלי ואנדרטת המלחמה של אוסטרליה.
לאחר המלחמה הוכרזה העבדת עובדי הכפייה על ידי היפנים כפשע מלחמה, ומשפטים נערכו לחלק מאנשי הסגל היפנים שהיו מופקדים על העובדים. מקצת עבודות האמנות של השבויים שימשו כראיות במשפטים אלו.
מספר מוזיאונים הוקמו לתיעוד אימי עבודת הכפייה בהקמת המסילה. שני מוזיאונים פרטיים פועלים בעיר קנצ'נבורי שבתאילנד. שלישי נמצא ליד מעבר אש התופת. הוא הוקם על ידי הממשלה האוסטרלית ופועל בשיתוף פעולה בינה לבין הצבא התאילנדי.
קטע מהמסילה הועבר והוצב כאנדרטה במשתלת הזיכרון הלאומית ליד ליצ'פילד שבבריטניה.
פירמידת שליטה
פירמידת שליטה הוא מונח כלכלי שמתייחס למבנה החזקות של חברות ציבוריות.
פירמידת שליטה נוצרת במטרה להשיג שליטה על חברות בצורה עקיפה ותוך כדי מינוף. לרוב, מדובר בשליטה שלא ניתן היה להשיג בצורה ישירה.
אטימולוגיה.
טעות נפוצה היא, שפירמידת שליטה מורכבת מחברות בנות שלהן חברות נכדות (רבות יותר) כך שבתרשים המבנה ייראה כפירמידה. פירמידה יכולה להיות מורכבת משרשור יחיד. הכוונה במינוח פירמידה, נגזר מהיחס הפירמדיאלי - יחס ההשקעה לעומת יחס השליטה. במילים פשוטות כמות כסף (או לחלופין מניות) קטנה שולטת על כמות כסף (או מניות) גדולה.
דוגמה למימוש פירמידת שליטה.
על מנת לפשט ולהבהיר את הדברים (ולהימנע ממושגים פיננסיים מורכבים בשלב זה) תובא דוגמה להלן:
איש העסקים מוטי שואף להשתלט על חברת "טלפוניה לישראל" שערכה מוערך בכ-800 ש"ח.
לו היה בידיו הון עצמי של 400 ש"ח היה יכול לבצע זאת בצורה ישירה, תוך הגשת הצעת רכש או רכישת מניות ישירה של מה שמכונה "גרעין שליטה" של למעלה מ-50% ממניות החברה
למוטי כאמור, הון עצמי של 51 ש"ח בלבד, אשר מאפשרים לו רכישה ישירה של 6.25% בלבד מסך מניותיה של "טלפוניה לישראל". אלו לא יאפשרו לו להשיג גרעין שליטה מספק בחברת "טלפוניה לישראל".
לכן, מוטי מחליט להשיג שליטה באמצעות מבנה פירמידאלי.
נתבונן במבנה עד כה. גרעין השליטה של "אלינור החזקות" (מעל 50% מסך המניות) נמצא בידי חברת "מוטי החזקות". גרעין השליטה של "מוטי החזקות" נמצא בבעלותו הישירה של מוטי. כעת הוא שולט ב-401 ש"ח באמצעות 51 ש"ח (מינוף של פי 8) ולמרות שסך המניות האמיתי שלו ב"אלינור החזקות" הוא 25%.
בישראל.
בישראל חוקק בשנת 2013 חוק הריכוזיות שמטיל מגבלות על הקמת פירמידות שליטה. החוק חייב חברות לצמצם את מספר השכבות בפירמידה ל-3 שכבות עד לדצמבר 2017, ול-2 שכבות עד לדצמבר 2019.
ליטופטרנה
ליטופטרנה (שם מדעי: "Litopterna") היא סדרה נכחדת של פרסתנים מעידן הקנוזואיקון אשר התקיימו באמריקה הדרומית מהפלאוגן עד הפליסטוקן.
מאפיינים.
מינים מסדרה זו התאפיינו בגפיים שבהן פחות מחמש אצבעות, לעיתים אף אצבע אחת כמו הסוס. משמעות השם היא "קרסול פשוט" כיון שעצמות הקרסול של מיני הסדרה התפתחו להתאמה לניידות ולמהירות גבוהות.
מיני הסדרה שהיו אוכלי-צמחים, נפוצו ברחבי דרום אמריקה והיו אנדמיים לה.
אבולוציה.
בעבר שלטה הסברה כי הסדרה התפתחה מסדרת הקונדילרסים שנכחדה, או ששתיהן התפתחו מאותו מקור, אולם כיום מרבית המדענים סבורים כי ההתפחות הייתה בנפרד ולכן כיום הסדרה ממוינת תחת העל-סדרה מרידיונגולטיים.
הסדרה התפתחה במה שמכונה "בידוד מזהיר", כשדרום אמריקה הייתה מנותקת מיבשות אחרות לאחר פיצולה של גונדוונה, דבר שאפשר את התפתחותם של מינים, ללא איום של טורפים או מתחרים מאזורים אחרים.
גטו סוסנוביץ
גטו סוסנוביץ היה גטו יהודי שהוקם בעיר סוסנוביץ שבמחוז שלזיה עילית בפולין הכבושה בתקופת השואה.
היסטוריה.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו בסוסנוביץ כ-30,000 יהודים, שהיוו כ-20% מאוכלוסיית העיר. לאחר הכיבוש הגרמני גרשו הנאצים לסוסנוביץ את היהודים מהקהילות הקטנות שבסביבתה, בשיאו היו בגטו כ-45,000 איש. סוסנוביץ ובנדין הסמוכה הפכו לעיירות מרכזיות באזור זגלמביה שעדיין היו מיושבות על ידי יהודים.
העיר, הממוקמת על הגבול בין פולין לגרמניה לפני המלחמה, נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בימים הראשונים של הפלישה לפולין בספטמבר 1939. יהודים מקומיים רוכזו באופן מיידי והחל מסע הוצאות להורג ראשונות. זמן קצר לאחר מכן, הוקם הגטו. ב-9 בספטמבר, נשרף בית הכנסת הגדול בסוסנוביץ.
בגטו הוקמו יודנראט בראשותו של משה מרין וכן משטרה יהודית. בחודשים הראשונים של שנת 1940 נוצר בסוסנוביץ "המשרד המרכזי של המועצות היהודיות בשלזיה עילית" בראשותו של מרין, שייצג כ-45 יישובים. בהמשך הפך מרין לידוע לשמצה כ"דיקטטור של היהודים" באזור זגלמביה, כשבכוחו לקבוע חיים או מוות של היהודים המקומיים. בסוסנוביץ הוקם מחנה עבודה מקומי ובו סדנאות שונות, תחת פיקוחם של הגרמנים. למחנה עבודה זו הובאו יהודים מיישובי הסביבה למשל מסלווקוב.
מאז הוקם הגטו, החלו יהודים להישלח למחנות עבודה והשמדה במעין 'טפטוף' קבוע. בסוף אפריל 1942 נשלח צו התייצבות ליהודי הגטו, אלפי יהודים, בינייהם נטולי משפחות עבודה, זקנים ומשפחות מרובות. למתייצבים נאמר שיעד הגירוש הוא טרזין, בעוד שיעד הגירוש היה אושוויץ.
ב-10 במאי 1942 התרחש מועד גירוש נוסף לאושוויץ. מעטים מהמועמדים לגירוש התייצבו, ולפיכך הגסטאפו, בסיוע המשטרה היהודית והיודנרט הוביל לתפיסת יהודים נוספים. בשילוחים שהתרחשו בשנת 1942 בחודש מאי גורשו 1500 יהודיים, וביוני גורשו 2000 יהודיים. ב-12 באוגוסט 1942 בוצעה סלקציה המונית בגטו. תושבי הגטו נקראו להירשם. בפועל התרחשה סלקציה לקראת גירוש. כ-22,000 מיהודי סוסנוביץ' התייצבו למפקד, וכ-4,000 יהודים גורשו לאושוויץ.
ב-15 במרס 1943 הושלמה העברת התושבים הפולנים מגטו שרודולה והחלו להעביר את יהודי סוסנוביץ לגטו זה. מאוקטובר 1942 עד ינואר 1943 הגטו הועבר למחוז סרודאלה הגובל בגטו בנדין. בשלב זה, כ-13,000 יהודים עדיין חיו בסוסנוביץ. אלפי יהודים גורשו מהגטו לאושוויץ ביוני 1943. הגטו חוסל חודשיים לאחר מכן, בחודש אוגוסט, וכמעט כל היהודים שנותרו בו גורשו גם כן לאושוויץ. כמה מאות יהודים נותרו בגטו שרודאלה, שחוסל בינואר 1944.
פעילות מחתרתית בגטו סוסנוביץ אורגנה על ידי תנועות הנוער הציוניות גורדוניה והשומר הצעיר. במהלך הגירוש הסופי באוגוסט 1943, הארגון היהודי הלוחם (אי"ל) בבנדין וסוסנוביץ קיים מרד נגד הגרמנים, כאקט אחרון של התרסה, אך הוא לא צלח, ומרבית הלוחמים היהודים נהרגו מול הכוחות הגרמניים העדיפים.
התנגדותם של תושבי הגטו מונצחת באחד מרחובותיה של סוסנוביץ, הנושא את השם "רחוב גיבורי הגטאות".
גדודי הנוער
ע'ווירילה
חניסצע'לי
באנשי (פירושונים)
בליה ביולוגית
בְּלָיָה ביולוגית היא בליה הנגרמת בצורה ישירה או עקיפה על ידי בעלי חיים וצמחים, למשל: שורשי צמחים הממיסים ומבקעים סלעים, וגם על ידי חומצות הנתרמות לקרקע מתהליכי ריקבון של חומרים אורגניים המצטברים על פניה.
חלק מהבליות הפיזיות והכימיות קשורות בפעילות של אורגניזמים שונים כגון חזזיות, פטריות, צמחים, בעלי חיים ובקטריות, וההשפעה שלהם על הקרקע או הסלע. בנוסף ישנה השפעה של בליה ביולוגית על הסביבה הימית.
צמחים.
אחת הצורות הנפוצות ביותר של בליה ביולוגית היא שחרור חומצות אורגניות על ידי צמחים בתהליך כימי שנקרא כלציה. תפקידם של אורגניזמים בבליה כימית תלוי רבות ביכולתם להטמיע יסודות שונים בסלעים ולהפריש חומצות אורגניות. חומצות ותרכובות אלה מפרקות יסודות כגון ברזל, אלומיניום ומינרלים המצויים בקרקע, מה שגורם גם לשינויים בקרקע עצמה, במיוחד אם יש שחרור מוגבר.
תהליכים אלה מתרחשים כאשר שאריות של צמחים נרקבים בקרקע. תהליך הריקבון גורם לשחרור פחמן דו-חמצני, וחומצות אורגניות מסיסות במים התורמות לבליה כימית של סלעים הנמצאים בסביבת הקרקע.
בנוסף שורשי עצים יוצרים סדקים בסלעים או מרחיבים סדקים קיימים על ידי הפעלת לחץ עצום על דפנות הסדקים, מה שתורם לבליה פיזית. למשל שורש שעוביו כ-10 ס"מ, ואורכו מטר מסוגל להזיז גוש סלע במשקל של 40 טון. עם הזמן יותר ויותר חלקי סלע נפרדים זה מזה בעקבות הסידוק, שטח הפנים של הסלע גדל בכללותו, והסדקים הללו משמשים למעשה כבית הקיבול של השורשים. השורשים מפרישים לתוך הסדקים חומרים שמעודדים בליה כימית, ומים ואוויר החודרים לסדקים גורמים לריאקציות נוספות. בליה מסוג זה מאפיינת אזורים טרופיים ומומחשת במספר ערים בהודו וביוקטן שבמקסיקו שבנייניהם נהרסו לחלוטין על ידי השורשים. בנוסף, שורשי צמחים יכולים לגדול לרמה שבה הם מבקעים כבישים ורחובות ולכן יש לזה השפעה על הנוף האורבאני.
פטריות, חזזיות וטחבים.
ישנן פטריות מסוג מיקוריזה שחיות בסימביוזה עם שורשי צמחים וגם הן מפרישות חומרים המעודדים בליה. בסלעים חשופים על פני הקרקע מתיישבים חזזיות וטחבים שגדלים כמעט בכל מקום, משחררים חומרים חומציים וגורמים לבליה שבאה לידי ביטוי בחורים ההולכים ומתעמקים.
בעלי חיים.