שאלון נמצאת בדרום חבל בורגון-פראנש-קונטה שבצרפת, היא ממוקמת על נהר הסון, בעבר הייתה עיר נמל פעילה, שהפיצה בעיקר יינות מהאזור, צפונה ודרומה שהובלו על נהר הסון ועל תעלת "Canal du Centre" שנחנכה ב-1792 וקישרה בין נהרות הלואר והסון.
היסטוריה.
אף על פי שהאתר עליו שוכנת העיר היה בירתם של האיידואים ("קבילו" או קבילינום" אצל סטרבון) וממצאים מתרבות לה טן (La Tène) התגלו על קרקעית הנהר במקום, האזכור הראשון של "קווילונום" (Cavillonum) מצוי בספר "מלחמת גאליה" המתאר את מלחמת גאליה של יוליוס קיסר. העיר הרומית שימשה כנמל על הנהר וכצומת דרכים של ויה אגריפה עם דרכים צדדיות. ב-354 לספירה הקיסר הרומי, קונסטנטיוס השני, אסף ב"קאבילונה" את הצבא הרומי ה-7 לפני פלישתו ומלחמתו בשני מלכים אלמאנים. אולם, חוסר אספקה הביא למרד של הצבא הרומי, שפויס רק לאחר הזרמת כסף על ידי הסנטור הרומי אוסביוס .
בשלהי העת העתיקה הצטמצם שטח העיר וגודל השטח שהיה מוקף חומה היה כ-150 דונם.
הקדוש הנוצרי מרקלוס הקדוש, בצרפתית "סן מרסל" (Saint Marcel) עונה והומת במקום בשנת 179 לספירה. גונתרם, מלך בורגונדיה, שקבע ב"קבילו" (Cabillo) את בירתו בשאלון-סור-סון ומת בה, עודד את פולחנו במחצית השנייה של המאה ה-6. הבישופות של שאלון-סור-סון, שהייתה חלק מהבישופות של ליון, נוסדה באותה תקופה.
במאה ה-5 - ה-13 התקיימו בשאלון 12 ועידות של הכנסייה הנוצרית. הראשונה התקיימה ב-470. בוועידה בשנים 649-647 כפו הבישופים אואן (אודנוס), מדארדוס ואליגיוס על גאליה את החלטות ועידת ניקיאה השנייה. הוועידה בשאלון ב-813 חייבה את הבישופים להקים בתי ספר לכמרים, אסרה על טבילה חוזרת של החוזרים בתשובה וכפה על כל הנזירים את תקנון בנדיקטוס.
ועידה נוספת משנת 886 ניסתה לשווא לתווך בין הנסיכים הקרולינגים המסוכסכים.
האחרונה בוועידות שאלון התנהלה בשנת 1073.
בשנת 732 הוחרבה העיירה על ידי הפולשים המוסלמים (ה"סרצנים"), אך נבנתה מחדש כעבור חמישים שנה על ידי קארל הגדול. ב-834 הוצתה על ידי לותאר הראשון. ב-937 הותקפה על ידי ההונגרים (מדיארים) ושוב ב-1168 על ידי המלך לואי השביעי שכעס על הרוזן גיום.
בשנים 1237-938 השתייכה העיירה לרוזני שאלון
בשנת 1237 העביר הרוזן ז'אן הזקן או החכם (1267-1190) את הרוזנויות שאלון ואוקסון לאיג הרביעי, דוכס בורגונדיה, בתמורה לאחוזות סאלן, ברקון, ויאפאן ואורנאן. שאלון השתייכה לדוכסות בורגונדיה בשנים 1477-1237.
באמצע המאה ה-12 היא זכתה לצ'רטר כמועצה.
בשנת 1273 התקיים בשאלון טורניר בין מלך אנגליה, אדוארד הראשון לרוזן של שאלון. הוא נשאר בזיכרון הקולקטיבי בשם "המלחמה הקטנה בשאלון"
בשנת 1478 נכבשה העיירה, אחרי מצור, על ידי המלך הצרפתי לואי האחד עשר שהחזיר אותה לכתר צרפת.
שאלון ידועה בעיקר כעיר שבה הומצאה שיטת הצילום. ניספור נייפס, מחלוצי הצילום, היה אזרח העיר. ישנו בית ספר על שמו בעיר וגם מוזיאון שנושא את שמו. המוזיאון, שממוקם ברחוב Quai des Messageries, מכיל ארכיון של למעלה משני מיליון צילומים ותצוגה של אביזרי צילום מראשית ההיסטוריה של הצילום.
אזרח מפורסם אחר של העיר, דומיניק ויוואן-דנון (Dominique Vivant Denon) (1747-1825), היה מעורב ביצירתו של הלובר: בהסבתו של ארמון הלובר, למוזיאון אחרי המהפכה הצרפתית. על שמו, יש בעיר מוזיאון, מוזיאון ויוואן-דנון , מוזיאון ארכאולוגי, שבו נמצאים גם כלי חרס עם כיתוב בעברית, המעידים על קיום קהילה יהודית עתיקה באזור.
In the Wee Small Hours
In the Wee Small Hours הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה אותו ארגן נלסון רידל, האלבום יצא לאור בשנת 1955. באלבום זה הביא סינטרה את תפיסתו לאלבומי קונספט לדרגה חדשה. באלבום זה הגשים סינטרה באופן מלא את הרעיונות בהם אחז עוד מאלבומו הראשון The Voice of Frank Sinatra משנת 1946. אלבום זה הפך ברבות השנים לאחד מאלבומיו המפורסמים ביותר והמושמעים ביותר.
היסטוריה.
אלבום זה היה לאלבומו הראשון שיצא על אריך נגן בקוטר 30.5 ס"מ, וחשוב יותר הוא הכיל לראשונה שירים שנכתבו והוקלטו במיוחד לאלבום זה, דבר שלא היה נכון במלואו לגבי אלבומיו הקודמים, שהכילו שירים רבים שהוקלטו בעבר על ידי אחרים.
השירים באלבום In the Wee Small Hours היו בלדות שנסובו סביב אווירת הבדידות של שעות הלילה המאוחרות והיסורים על אהבה שאבדה (ניתן לקשור זאת לכאורה לפרדתו הכואבת מהשחקנית אווה גרדנר). האלבום נפתח בשיר הנושא העגמומי, שנכתב זמן קצר לפני הקלטתו, ולאחריו מבחר של שירי פופ קלאסי (מסורתי), כל אחד מהם מאורגן באווירה מאופקת ורגועה על ידי הרכב נגנים קטן או כלי מייתר הנותנים אווירה מהורהרת.
עטיפת האלבום, נחשבת היום לקלאסיקה, מחזקת את נושא האלבום. העטיפה מציגה את סינטרה המהורהר, על רקע רחוב נטוש ומסתורי בשעת לילה מאוחרת.
קבלת פנים.
בשנת 2003 דורג האלבום במקום ה 100 בדרוג 500 האלבומים החשובים ביותר של כל הזמנים על ידי המגזין רולינג סטון. כמו כן מופיע האלבום בספר "1001 אלבומים שאתה חייו לשמוע לפני מותך", שנכתב על יד רוברט דימרי. בשנת 2007 הוא נבחר על ידי טיים מגזין לאחד מ 100 האלבומים של כל הזמנים.
סלים שיידי
מרכז רפואי מעיני הישועה
מרכז רפואי מעיני הישועה הוא בית חולים חרדי הנמצא במזרח בני ברק, בפאתי שכונות רמת אהרן ואור החיים, ומשרת את תושבי גוש דן בכלל ואת תושבי בני ברק בפרט ובעיקר את האוכלוסייה החרדית.
היסטוריה.
"בית רפואה מעיני הישועה" הוקם על ידי ד"ר משה רוטשילד במטרה להעמיד לרשות תושביה החרדים של בני ברק ושל גוש דן בית חולים המתנהל על פי ההלכה. בנוסף, לגישת מקימיו, בתי החולים הסמוכים לעיר, בילינסון ושיבא, היו רחוקים למדי, ולעיתים הייתה לכך משמעות מכרעת בהצלת חיים ובמתן עזרה רפואית דחופה. מסיבות אלו עודדו הרבנים יעקב ישראל קניבסקי, אלעזר מנחם שך וישראל אבוחצירא את ד"ר רוטשילד להקים את בית החולים.
ד"ר רוטשילד ייסד את "אגודת בית החולים" שפעלה למימוש הקמתו. תכנון הפרויקט וגיוס הכספים למענו ארכו לרוטשילד כ-14 שנה בהם גייס כ-20 מיליון דולר ברחבי העולם. רוטשילד רכש אדמת טרשים שיועדה בת.ב.ע. עבור בריכה עירונית, ולא נרתע על אף שמהנדס העיר שלח לו מכתב אזהרה שייתכן שהוא מבזבז כסף לריק.
אבן הפינה לבניין בית החולים הונחה ב-7 בדצמבר 1978 (כסלו ה'תשל"ט). בניית הבניין החלה מאוחר יותר וארכה חמש וחצי שנים, והוא תוכנן על ידי האדריכלים יוסף שנברגר וטוביה קץ. במרץ 1990 (ה'תש"ן) נחנך בית החולים בהשתתפות אלפים, אישי ציבור וממשלה, ובהם שמעון פרס. בית החולים החל לפעול ב-23 באוגוסט 1990 (אלול ה'תש"ן) עם פתיחת מחלקת יולדות. תחילה כלל בית החולים מחלקה זו בלבד, אך תוך שנים ספורות נפתחו מחלקות רבות נוספות.
המרכז הרפואי נקרא על שמו של הנדבן יהושע פרישווסר מלונדון, שתרם סכום ראשוני לבנייתו ("פריש וואסער" בעברית: מים רעננים; מעיין. ו"ישועה" רומז על שמו יהושע), והצירוף נלקח מהפסוק "וּשְׁאַבְתֶּם מַיִם בְּשָׂשׂוֹן מִמַּעַיְנֵי הַיְשׁוּעָה" (ישעיהו י"ב ג). לבקשתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון - שתמך במיזם, ושאליו הגיע רוטשילד במסגרת מסעותיו לגיוס כספים - נקרא המרכז "בית רפואה" ולא בית חולים, וכך נכתב בחזית הבניין.
הפעלת בית החולים נעשתה במשך שנה על ידי נציג משרד הבריאות דוד שלזינגר, שהניח את יסודות הניהול וגייס את צוות העובדים.
המרכז הרפואי עומד תחת הכוונתו של "ועד ההלכה", שבמשך השנים היו חברים בו רבנים ומורי הוראה ידועים: הרב שמואל וואזנר (עד פטירתו ב-2015), הרב נסים קרליץ והרב יצחק זילברשטיין. בשנת 2014 צורף ל"ועד ההלכה" הרב חיים קניבסקי. רבני המרכז הרפואי הם הרב יוסף ברוך הופנר והרב משה שאול קליין. לאחר פרישת ד"ר רוטשילד מניהול בית החולים שימש ד"ר יורם ליוור כמנכ"ל בית החולים, ואחריו גרשון לידר, לשעבר מנכ"ל בית חולים לניאדו בנתניה. המנהלת הרפואית היא ד"ר דורית טקס-מנובה וד"ר דבורה פיקל היא סגנית המנהלת הרפואית.
במאי 1999 הוקמה מחלקת ילדים בבית החולים, כאשר חלק מהתקציב הועבר על ידי ראש הממשלה באמצעות משרד הבריאות, שאף כיבד בנוכחותו את אירוע חנוכת המחלקה (ערב הבחירות לכנסת ולראש הממשלה).
באפריל 2005 רכש בית החולים לראשונה מכשיר סי טי.
ביוני 2014 מונה דירקטוריון חדש לבית החולים. ד"ר רוטשילד עבר לשמש כנשיא, תוך שהוא ממשיך בעבודתו בבית החולים ובגיוס כספים, ובנו שלמה רוטשילד מונה כממלא מקומו. במאי 2015 מונה שלמה רוטשילד למנכ"ל בית החולים.
בית החולים משרת כ-200,000 מטופלים מדי שנה. פועלים בו יותר מ-1,200 עובדים, ובהם כ-220 רופאים, וכ-450 אנשי סיעוד ואנשי צוות פרה-רפואיים.
בית החולים זכה שלוש פעמים ברציפות במקום הראשון בסקר שביעות הרצון שערך משרד הבריאות בקרב מטופלי כלל בתי החולים בישראל.
במאי 2016 חנכה הנהלת בית החולים את המרכז הרפואי לבריאות הנפש - חיב"ה, "מרבה דעת", בבניין סמוך לבית החולים.
ביולי 2017, בתום תהליך הכנה בן כשנתיים, קיבל בית החולים תו תקן בין-לאומי לאיכות ובטיחות מארגון "Joint Commission International" לאחר שעבר את מבדקי הארגון בציון 98%.
בדצמבר 2018 חנך המרכז הרפואי בניין חדש: "מרכז היידן לקרדיולוגיה" בסמיכות לבניין המרכזי.
כמו כן בדצמבר 2018 יצא המרכז הרפואי בפרויקט גיוס מימון המונים לצורך בניית מחלקת טיפול נמרץ לילדים ומחלקה לטיפול בהפרעות אכילה, היעד היה 10 מיליון שקלים ב-36 שעות, כאשר מספר תורמים התחייבו מראש להכפיל כל סכום שיתרם עד ל-5 מיליון, כך שהסך הכללי יעמוד על 10 מיליון שקל. בסיומה של ההתרמה גויסו 14 מיליון שקלים.