החל מ-2015 הוא מארח את הפודקסט "Getting Curious with Jonathan Van Ness", שזכה לתשומת לב רבה לאחר שידור הפרק הראשון של הסדרה עין קווירית, בה הוא משמש מומחה לטיפוח אישי. הפודקאסט עובד אף הוא לסדרת טלוויזיה בהפקת נטפליקס.
ספריו.
ואן נס כתב על האופן בו השפיע עברו על נסיבות חייו בספר הזכרונות הראשון שלו, ""Over the Top: A Raw Journey to Self-Love", שיצא לאור ב-2019."
בספר האיורים "Peanut goes for the Gold", שיצא לאור ב-2020, הוא מספר את סיפורו של שרקן א-בינארי בשם "פינאט" ו"הרפתקאותיהם" כעילוי התעמלות אמנותית. הספר דורג במקום מס‘ 14 ברשימת ספרים רבי מכר לילדים בנושא התעמלות. בשיחה עם ג'ימי פאלון הוא הסביר ש"פינאט" לא "מצאו" מודל ראוי לחיקוי ולכן "החליטו" ליצור מרחב "משלהם". בהזדמנות אחרת הסביר שכתב את הספר משום ש"רציתי לעשות משהו שיחגוג את כל הילדים שהם אינדיבידואלים ונאמנים למי שהם", והתייחס לחשיבותה של הייחודיות עבורו והיכולת להתמיד ברדיפה אחר תחומי העניין האישיים.
דעותיו.
בשנת 2019 הוא תמך במועמדת הדמוקרטית לנשיאות אליזבת וורן, בזכות תמיכתה בזכות לבריאות.
בשנת 2020 שיבח את החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית על כך שהפליית להט"ב במקום העבודה מנוגדת לחוק זכויות האזרח משנת 1964. ואן נס סבור שסעיף השוויון המוצע כתיקון לחוק זה הכרחי.
חייו הפרטיים.
ואן נס מתאר עצמו כא-בינארי, אף שהוא אינו עקבי בהכרח בשימוש שהוא עושה בכינויי התואר השונים.
הוא עובד כיום בלוס אנג'לס וניו יורק. הוא סובל ממחלת הפסוריאזיס ומייעץ ללקוחותיו בעניין טיפוח העור.
בשנת 2020 הכריז על נישואיו לבן זוגו, מרק פיקוק.
למור עכברי רופוס
למור עכברי רופוס (שם מדעי: "Microcebus rufus") הוא מין של פרימט מהסוג למור עכברי החי באי מדגסקר.
מאפיינים.
למור זה הוא אחד מהקטנים שבפרימטים. אורך גופו וראשו הוא 7 עד 9 סנטימטרים ואילו אורך הזנב 10 עד 16 סנטימטרים. משקלו של הלמור 40 עד 45 גרמים. הלמור בעל אוזניים קטנות ופרווה בצבע חום-אדמדם. הלמור שוכן עצים ביערות הגשם וביערות הבמבוק של מזרח מדגסקר וניזון בעיקר מפירות, פרחים, תולעים וחרקים. הלמור פעיל בעיקר בלילה. בעונה הרטובה הלמור ניזון מפירות ואילו בעונה היבשה הוא ניזון מחרקים ותולעים. לאחר היריון שאורכו עד 60 ימים נולדים 1 עד 3 צאצאים שנגמלים מחלב בגיל חודשיים ומגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. הטורפים של הלמור הם טורפי מדגסקר כמו הפוסה, נמיית זנב-טבעת, ינשופיים וחנק קרקע מלגשי. מין זה הוא אחד מהלמורים הבודדים שלא נמצאים בסכנת הכחדה אך הוא עדיין יכול להיפגע מבירוא יערות.
הטבח באי קוס
הטבח של קוס הוא פשע מלחמה שבוצע בתחילת אוקטובר 1943 על ידי חיילי הוורמאכט נגד שבויים של הצבא האיטלקי באי קוס, שהיה באותו הזמן תחת כיבוש איטלקי. כמאה קצינים איטלקים נורו בפקודתו של הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, בשל התנגדותם לפלישה הגרמנית לאי (המכונה "קרב קוס").
רקע.
קוס נכבשה על ידי איטליה בשנת 1912 במהלך מלחמת איטליה-טורקיה, שסיימה את השלטון העות'מאני הארוך על האי. במהלך מלחמת העולם השנייה, קוס הפכה חשובה בשל שדה תעופה ליד אנטימצ'יה. הסכם שביתת הנשק של איטליה שנחתם ב-8 בספטמבר 1943 קבע את כניעתה של איטליה לבעלות הברית. ההסכם התקבל בהתלהבות הן על ידי הצבא האיטלקי והן על ידי האוכלוסייה המקומית, בתקווה לסיום המלחמה. הגרמנים המעטים באי נתפסו לא מוכנים ופורקו מנשקם בקלות. זמן קצר לאחר מכן, יותר מ-1,500 חיילים בריטיים נחתו בקוס כדי לסייע לכ-4,000 החיילים האיטלקים בהגנה על האי מפני פלישה גרמנית אפשרית.
לפנות בוקר ב-3 באוקטובר 1943 החלה הדיוויזיה ה-22 של הוורמאכט (שהייתה מוצבת בכרתים), בפיקודו של הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, בכיבוש האי ידי נחיתה בשלושה מקומות שונים באי, הן מהים והן מהאוויר. במהלך הקרב לא היה תיאום בין הכוחות האיטלקיים והבריטיים, חיל האוויר המלכותי לא הצליח לספק חיפוי אווירי, והיעדר ארטילריה נגד מטוסים איפשרה ללופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) לבצע הפצצות כבדות מהאוויר ללא הפרעה. אף על פי שכוחות היבשה שהגנו על קוס עלו בהרבה על הגרמנים (כ-5,500 אנגלים ואיטלקים לעומת כ-1,000 גרמנים), הם נכנעו ב-4 באוקטובר. בסך הכל 1,388 בריטים ו-3,145 איטלקים נתפסו ונכלאו בטירת נרציה בעיר.
הטבח.
בין 4 ל-6 באוקטובר 148 קצינים איטלקים שנתפסו (שהשתייכו לגדוד ה-10, דיוויזיית הרגלים ה-50 רג'ינה, בפיקודו של קולונל פליס לג'יו) עברו משפט מזורז בהוראת מילר. בפסק הדין נקבע כי כל הקצינים שנשארו נאמנים למלך ויטוריו עמנואלה השלישי והתנגדו לגרמנים יוצאו להורג בירייה. מתוך 148 הקצינים שנידונו למוות, שבעה קצינים הכריזו על תמיכתם בגרמנים, 28 הצליחו להימלט לטורקיה, עשרה אושפזו ולאחר מכן הועברו למחנות בגרמניה, ואילו 103 הנותרים נורו על ידי אנשיו של מילר בין הערב של 4 ל-7 באוקטובר.
לאחר הטבח.
בפברואר 1945 הוצאו 66 גופות משמונה קברי אחים ליד לינופוטיס ונקברו בבית הקברות הקתולי של קוס. בשנת 1954, גופות אלו הועברו לאיטליה ונקברו בבית הקברות של חללי מלחמת העולם השנייה בסמוך לעיר בארי). אף על פי שגופות רבות עדיין נעדרו בקוס, לא נערך מסע מחקר לאיתורן עד 2015. אז, קבוצה של מתנדבים יוונים ואיטלקים ביצעו חפירות שחשפו שרידי אדם וחפצים אישיים. השרידים שהתגלו הונחו בגלוסקמה בבית הקברות הקתולי של קוס.
לאחר תום המלחמה נתפס הגנרל מילר בפרוסיה המזרחית על ידי הצבא האדום והוסגר ליוון, שם נידון למוות על ידי בית משפט צבאי על פשעים שביצע נגד אזרחים בכרתים (אך לא על האירועים בקוס). הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים באתונה ב-20 במאי 1947, והיה האדם היחיד מבין האחראים לטבח שאי פעם נענש.
ארון הבושה.
בשנת 1994, במהלך משפטו של קצין האס אס לשעבר אריך פריבקה, נחשפו מסמכים הקשורים לטבח בקוס בין תיקים רבים אחרים בארכיון שנמצאו בתוך ארון עץ במשרדי הפרקליטות הצבאית ברומא. חקירה של ועדה פרלמנטרית, שנערכה בשנת 2003, חשפה כי בינואר 1960, התובע הכללי הצבאי האיטלקי, הגנרל אנריקו סנטקרוצ'ה, הכין כמעט 2,000 תיקים נגד פושעי מלחמה נאצים. לחצים פוליטיים שהופעלו על התובע הובילו לגניזת התיקים מחשש שהדבר יפגע ביחסיה של איטליה עם גרמניה, בעלת בריתה בנאט"ו.
זכויות להט&quot;ב בנמיביה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בנמיביה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית עבור נשים אך פלילית בקרב גברים מאז 1920 אם כי החוק דווח כלא נאכף בעוד שלגליזציה מוצעת. אין הגנה מפני אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית בחוק, בעוד משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים. עם זאת, נמיביה מוגדרת מהמדינות האפריקאיות בעלות הקבלה הרחבה ביותר כלפי חברי קהילת הלהט"ב בשטחן.
מעמדם של חברי הקהילה בנמיביה הוגדר כמתפתח בשנים האחרונות. קבוצת התמיכה המובילה במדינה עבור זכויות להט"ב היא "OutRight Namibia", שהוקמה במרץ 2010 ונרשמה רשמית בנובמבר אותה שנה. הקבוצה ארגנה את מצעדי הגאווה הראשונים של המדינה ומצהירה על היותה "קול לנשים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים ואינטרסקסים בנמיביה". קבוצות עבור זכויות להט"ב נמיביות נוספות כוללות את "MPower Community Trust", המספקת מודעות לבריאות מינית לגברים הומוסקסואלים וביסקסואלים, "the Namibian Gays and Lesbian Movement", המספקת ייעוץ ללהט"ב ומארגנת תוכניות חינוכיות להעלאת המודעות לחברי הקהילה, "Tulinam", קבוצה המעניקה שירותי אמונה ו-"Wings to Transcend Namibia" המעניקה שירות בקרב טרנסג'נדרים נמיבים.
היסטוריה.
הומוסקסואליות ויחסים חד מיניים תועדו בקרב קבוצות נמיביות שונות בימינו. במאה ה-18 הכירו אנשי הקויקוי במונחים "קואטסירא" (koetsire), המתייחסים לגבר שנקלט מינית לגבר אחר, ו-"סוראגוס" (soregus), המתייחס לאוננות חד-מינית הדדית בדרך כלל בקרב חברים. קיום יחסי מין אנאליים ויחסי מין בין נשים התרחשו גם הם, אם כי לעיתים רחוקות יותר.
בשנות ה-20, האנתרופולוג הגרמני קורט פאלק דיווח על הומוסקסואליות וטקסי נישואים חד מיניים בקרב עמי האובמבו, נאמה, הררו והימבה. בשנות ה-70, האתנוגרף הפורטוגלי קרלוס אסטרמן הבחין במסורת האובמבו בה גברים אשר היו ידועים כאסאנא ("esenge") היו מתלבשים כנשים, עושים עבודת נשים ומתחתנים עם גברים אחרים.
מעמד בחוק.
בנמיביה, אין הוראות המגדרים "מעשי סדום" מתוכננות, אך נשארו פשע במדינה על פי החוק המקובל הרומאי-הולנדי בתוקף מאז 1920. מעשה סדום הוגדר כ-"יחסים מיניים בלתי חוקיים ומכוונים בין שני זכרים אנושיים" בעודו אינו כולל יחסים מיניים של זוגות הטרוסקסואלים או לסביות.
סעיף 299 לחוק סדר הדין הפלילי משנת 2004 מתייחס לבעיות ראיות באשמת מעשה סדום או ניסיון למעשה סדום. תוספת 1 לחוק מקבצת בין היתר מעשי סדום יחד עם רשימה של עבירות אחרות שבגינן המשטרה מוסמכת לבצע מעצר ללא צו או שימוש בכוח קטלני במהלך אותו מעצר (סעיפים 38, 42, 44, 63 ו-112). גילויי חיבה פומביים בין שני גברים יכולים להיחשב כהתנהגות "לא מוסרית", הניתנת לענישה על פי חוק המאבק בשיטות לא מוסריות משנת 1980.