לאחר כניסתו של צבא קניה לשטחים הנשלטים על ידי הארגון, החל גל תקיפות כלפי אזרחים קנייתים, זאת במטרה ללחוץ על הממשל הקנייתי לסגת משטחיו. בספטמבר 2013 בוצע פיגוע במרכז קניות מרכזי בניירובי, שם נהרגו 67 בני אדם. תקיפה נוספת שהתבצעה על ידי הארגון הייתה התקיפה באוניברסיטת גריסה, שבקניה, שם נטבחו 148 אזרחים (לא כולל ארבעת המחבלים). ב-14 באוקטובר 2017, התפוצצה משאית תופת בבירת סומליה שכתוצאה מכך נרצחו 231 אזרחים. הממשל הסומלי הטיל אשמה על ארגון "א-שבאב" והאירוע נחשב לפיגוע הגדול ביותר בתולדות מוגודישו. כמו כן, ישנן עדויות לכך שארגון הטרור עושה שימוש בבתי ספר כמחסני נשק וזירות לחימה חיות, דבר המעמיד בסכנה את חייהם של התלמידים והמורים והופך את בתי הספר למטרה צבאית חיה שגורמת לצבאות שנלחמים מול א-שבאב לפגוע באוכלוסיות אזרחים תמימות. שימוש במוסדות החינוכיים גורם לכך שהאוכלוסייה האזרחית איננה יכולה לחיות בבטחה בשטחה, נשקפת סכנה מתמדת לחייהם של התלמידים והמורים וכתוצר לוואי גם נפגעת זכותם לחינוך והשכלה.
קישורים חיצוניים.
The mail online news. Retrieved from: http://www.dailymail.co.uk/news/article-3027295/Kenya-bombs-Al-Shabaab-positions-neighbouring-Somalia-revenge-university-massacre-left-148-dead.html
קרב תונס
קרב תוניס
אל שבאב
גורילת השפלה המזרחית
גורילות השפלה המזרחית (שם מדעי: "Gorilla beringei geruari") המכונה גם הגורילה של גרואר, היא אחת משני תת-מינים של הגורילה המזרחית. גורילת השפלה המזרחית היא מין אנדמי ליערות ההרריים של מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והגדולה מבין תת-המינים של הגורילות.
מספרן של הגורילות הידלדל משמעותית כנראה בעקבות מלחמת האזרחים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC). כיום מעוזן האחרון של גורילות השפלה המזרחית הוא הפארק הלאומי קהוזי-בייגה (Kahuzi-Biega) שבקונגו.
מעט ידוע על המבנה החברתי של גורילות השפלה המזרחית בהשוואה לגורילות ההר. ידוע שהגורילות יוצרות הרמון של מספר נקבות וזכר כסוף גב אחד (Silverback).
תיאור פיזי.
גורילת השפלה המזרחית היא הגדולה שבמיני הגורילות. ישנם הבדלים מעטים במראה בין שני תת-המינים של הגורילה המזרחית.
בכל זאת, פרוותה של גורילת השפלה קצר יותר וגבולות ה"אוכף" הכסוף המופיע על גבם של הזכרים הבוגרים ברורים יותר, זאת אומרת שה"אוכף" משורטט יותר.
הגולגולת של גורילת ההר גדולה ורחבה יותר מזו של גורילת השפלה ולסתותיה מסיביות יותר. לפי בדיקת הדנ"א המיטוכונדרי עולה כי שני תת-המינים התפצלו לפני כ-400,000 שנים.
תזונה.
גורילת השפלה המזרחית כמו כל שאר הגורילות, היא צמחונית וניזונה מעלווה (עלים), פירות, זרעים, גבעולים ואפילו נמלים, טרמיטים וחרקים אחרים, המהווים חלק קטן בתזונה של גורילת השפלה המזרחית. עם זאת, אחוז הפירות בתזונתן של גורילות המזרח הוא נמוך יותר מזה של גורילות המערב.
מצב שימור.
גורילות השפלה המזרחית חיות באזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC), אזור הסובל משנות ה-90 של המאה ה-20 ממלחמת אזרחים. בעקבות המצב, אכיפת החוק נחלשה והגורילות ניצודות על מנת לשמש מזון לתושבים.
לרוע מזלן, היערות בהן חיות הגורילות עשירים במינרלים ובמתכות כגון זהב, כסף, יהלומים ובדיל, אותם כורים המורדים באופן לא חוקי ובמהלך הכרייה היערות בהן חיות הגורילות נכרתים והתושבים מעמיקים את החקלאות לתוך היער.
יירוט המטוס הלבנוני באוגוסט 1973
אל-שבאב
בונגלו
בונגלו (באנגלית: Bungalow) הוא סוג של מבנה מגורים. התכונות המשותפות לבונגלו ברחבי העולם הוא שמרביתם נמוכים (בעלי קומה אחת, או אחת וחצי) עם מרפסת פתוחה.
מקור המונח "בונגלו" מגיע מהודו, הנובע מגוג'ראטית બંગલો baṅgalo, אשר נובע מהינדי बंगला "באנגלה", כדי לתאר "בית בסגנון בנגלי". בתים אלה היו קטנים באופן מסורתי, בני קומה אחת עם מרפסת רחבה. המונח קיים באנגלית מ-1696, הוא שימש כדרך לתאר לימאים אנגלים מחברת הודו המזרחית הבריטית את תנאי המגורים הלא מפוארים בהודו. מאוחר יותר הוא הפך לשם של בתים מרווחים או מקום הלינה הרשמי של פקידים של הראג' הבריטי, וכן היה ידוע בבריטניה ולאחר מכן באמריקה, שבו בתחילה היה לו מעמד גבוה וקונוטציות אקזוטיות, והחל לשמש בסוף המאה ה-19 כסגנון מבני לבתים גדולים בפרברים שנבנו בסגנון ארטס אנד קרפטס. בתים בסגנון זה היו בעלי גג נמוך וקורות חשופים.
הבונגלו הקליפורני בסגנון הארטס אנד קרפסט היה פופולרי באוסטרליה לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוא יובא תחילה לסידני, ולאחר מכן התפשט ברחבי אוסטרליה וניו זילנד. בבריטניה ובצפון אמריקה הוא משמש בעיקר כמבנה מגורים בעל קומה או שתיים, עם גג משופע וחלונות.
באזורים הכפריים של בנגלדש, מהם מקור שמו של הסגנון, בתי הבונגלו פופולריים מאוד. חומר הבנייה העיקרי המשמש אותם בזמן המודרני הוא יריעות פלדה גליים. בעבר הם היו בנויים מעץ, במבוק, קש, ורעפים מחרס.
בענף התיירות משתמשים בבונגלו כחלופה למוטלים או בתי מלון, בונגלו אלה הם בדומה לבונגלו בדרום אפריקה, מרביתם בתי עץ קטנים או בתי חוף, ולרוב כחלק מ"ריזורטים" לנופש.
תוניס (פירושונים)
אגדז
אגדז (צרפתית Agadez), ובעבר אגדס (Agadès) היא עיר במרכז ניז'ר ובירת מחוז אגדז המשתרע על פני כמחצית משטחה של המדינה. העיר השוכנת בגובה של 520 מטרים מעל פני הים, נמצאת בגבולם של מדבר סהרה והסאהל, בפינתו הדרום-מערבית של מסיף הרי אייר. שמה של העיר בא מהפועל אגדז (Egdez) בשפת הטוארג, שמשמעותו "לבקר", שכן בני הטוארג שהיו נוודים, הגיעו אליה אך לשם ביקור.
בשנת 2012 התגוררו באגדז 118,244 תושבים, והיא הייתה הגדולה שבערי צפון המדינה. העיר משמשת כמרכז מסחרי, כיעד תיירותי וכמרכז לשינוע אורניום הנכרה בסביבתה. מדרום לעיר שוכן נמל תעופה בינלאומי.
העיר שנוסדה במאה ה-11, התפתחה במאות ה-15 וה-16 במקביל להתפתחותה של סולטנות אייר. באגדז נושבו בני טוארג, והיא הייתה לעיר חשובה בדרכן של השיירות אשר חצו את הסהרה. בזכות מתאר הבנייה העירוני שלה, ומבנים חילוניים ודתיים העשויים כולם מלבני בוץ, הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית בשנת 2013.
היסטוריה.
אגדז נוסדה במאה ה-11 על ידי בני שבט האוסה, שהגיעו לאתר מהדרום ונסמכו על מעיינות הנובעים למרגלות הרי אייר. ההאוסה פיתחו סגנון אדריכלות ייחודי שהתבסס על שימוש בלבני בוץ שנוצקו מחומרים מקומיים. הברברים והטוארג שנושבו באתר לאחרי ההאוסה, המשיכו ועשו שימוש בסגנון זה ואף פיתחו אותו.
בראשית המאה ה-15 הקימו הברברים את סולטנות אייר, אשר השתלטה על דרכי המסחר בדרום-מזרח הסהרה ועל אלה המקשרות אותו אל המגרב, ואגדז הייתה לבירתה. הסולטנות צברה עוצמה בראשית המאה ה-16, ובאגדז הוקמו מבנים חילוניים ודתיים מפוארים, דוגמת המסגד הגדול המתגאה במינרה הבוץ הגבוה בעולם, ואשר מתנשא לגובה של 27 מטרים. העיר סבלה פעמים רבות מיחסי יריבות בין סולטנות אייר ואימפריית סונגהאי, וכן ממאבקים בין שבטי טוארג יריבים, אשר הגיעו לשיאם במאה ה-19. כתוצאה מכך נפגעו גם חלק מהמבנים החשובים בעיר.
ב-1904 השתלטו הצרפתים על העיר, וסולטנות אייר התחזקה לאחר שביססה את עצמה ככוח מתווך בין השבטים הנוודים באזור וכמגנת חיי המסחר. כאשר זכתה ניז'ר בעצמאותה בשנת 1960, המשיכה סולטנות אייר להתקיים, ושימרה את כוחה החברתי והפוליטי באזור, וגם כיום היא נחשבת לכוח ממתן ולסמכות מוסרית. בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה כריית אורניום בסהרה, ואגדז זכתה לתנופה מחודשת, בין היתר, בזכות חיבורה למערכת הכבישים. במרד הטוארג השני שפרץ בשנת 2007, סבלה העיר מפרצי אלימות ומהגירת אוכלוסייה בהיקף של אלפי בני אדם אליה. העיר הושמה תחת משטר צבאי ותנועת התיירות אליה פסקה, עד סופו של המרד בשנת 2009.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית העיר אשר מנתה בשנת 2012 118,244 תושבים, היא תוצר של כור היתוך בין "אנשי הסולטאן" לבין סוחרים זרים, בעיקר ממוצא ערבי. "אנשי הסולטאן" המהווים את הקבוצה האתנית הגדולה בעיר, כוללים את בני משפחת הסולטאן, ואת צאצאיהם של בני הטוארג המקושרים ישירות אל הסולטנות ותולדותיה. בקבוצה זו נמנים גם עבדיהם של הטוארג. קבוצה אתנית זו מרכזת בידיה את מירב הכוח המסחרי והכלכלי, ובכלל זה, את ארגון השוקים, ניהול הרבעים ועוד.
המצעד השנתי הטקסי שעורך הסולטאן, ממשיך ומסמל את קיומו של מוסד הסולטנות, ויחד עם הסולטאן משתתפים בו גם סגניו ובכירי הממסד. המצעד מתחיל בארמון הסולטאן, ליד המסגד הגדול, ועובד דרך מספר אתרים בהם נושא הסולטאן דברים באוזני התושבים, ומדגיש את יתרונות השלום, הביטחון האישי והשגשוג שמבטיחה הסולטנות.
מבנה העיר ואתריה.
מתאר העיר.
במרכזה של העיר שוכן הרובע העתיק, ובו 11 שכונות תחומות המנציחות את ראשית התיישבות בני הטוארג באתר, בהתאם לשבט שנאחז בכל אחת מהן, עיסוקם של תושביו (לדוגמה כדרים או משרתים), או בהתאם לייעודו (רובע הביצורים והארמון, רובע השיירות, רובע השוק וכיוצ"ב). שכונות אלה ממשיכות ומשמשות גם כיום כיחידות מנהליות.
ציר היסטורי מרכזי חוצה את העיר מדרום לצפון ומחלק אותה לשני חלקים. בעיר כיכרות רבות, והגדולות שבהן שימשו לצרכים מסחריים או לחניית גמלים. כיכרות אחרות שימשו לחתונות ולחגיגות, או לעריכת מפגשים חברתיים ומשחקים מסורתיים. הכיכרות בהיקפה של העיר שימשו כמאגרי מים זמניים בעונות הגשומות.
הבית המסורתי.