בהכללה, פועלות הרשתות החברתיות למען שתי מטרות - מניען העלאה של תוכן התומך בטרור, ואם הדבר אינו אפשרי - הסרתם של תכנים אלו במהירות האפשרית.
תנאי השירות של הרשתות החברתיות המובילות אוסרים על הפצה של תוכני טרור. בפייסבוק, למשל, מוגדר האיסור להשתמש בפלטפורמה כדי לארגן או לתמוך בפעילות פלילית הגורמת נזק פיזי או כספי לאנשים או עסקים, פעילות שמטרתה יצירת איום פיזי על יחידים או אירועים שמטרתם לחגוג ביצועו של פשע. הכללים של טוויטר אוסרים באופן כללי על שימוש בשירות לכל קידום מטרה בלתי חוקית, לרבות טרור, וכן נאסר על השתייכות לארגונים המקדמים אלימות נגד אזרחים לקידום מטרותיהם. בקווים המנחים לקהילה של יוטיוב נקבע כי ארגוני טרור אינם רשאים להשתמש בפלטפורמה לכל מטרה שהיא, כולל גיוס כספים, וכן נאסרה הפצה של תוכן המסית לאלימות או חוגג את ביצועם של מעשי טרור.
רשתות חברתיות משקיעות משאבים בניסיון לצמצם את האפשרות לנצל את הפלטפורמות שלהן לצורכי טרור. בין היתר מתבצע שימוש נרחב בכלים של בינה מלאכותית שמבצעים הסרה וחסימה אוטומטית של תכנים שנקשרים להפצת טרור, על פי קריטריונים שמגדירות חברות הרשתות החברתיות. שימושים נפוצים לכלי בינה מלאכותית כוללים הסרה של תמונות או סרטונים שתואמים לתוכן שבעבר זוהו כתוכן תומך-טרור, ניתוח טקסטים, הסרת תכנים הקשורים למשתמש שזוהה כתומך-טרור, זיהוי חשבונות חדשים שנוצרו על ידי משתמשים שנחסמו בעבר. שימוש בכלי בינה מלאכותית עלול לגרום גם לתופעות לא רצויות, שמועצמות בגלל הקושי להגדיר "טרור", וכך למשל, על רקע לחץ של ממשלת סוריה לחסום תוכני טרור, הסיר כלי אוטומטי המוני תיעודים ממלחמת האזרחים בסוריה שהתיעוד היחיד שלהם היה ביוטיוב, וכך אבד מידע שעשוי היה לסייע לשפוך אור על הפרות זכויות האדם שמתבצעות במלחמה.
לכלים של הבינה המלאכותית ישנן מגבלות בהבנת הקשרים, ולכן מאפשרות הרשתות החברתיות לגולשים לסמן תוכן כ"תומך טרור", ומנסות לעודד אותם באמצעים שונים לסייע באיתורו של התוכן. בנוסף, מאפשרות הרשתות החברתיות הליך של "ערעור" על ההחלטות האוטומטיות כך שייבחנו גם על ידי גורם אנושי, אפשרות שנאלצות חברות הטכנולוגיה להגביל מפאת משאבי כוח האדם שברשותן. נסיבות אלו הובילו לגורמים שונים לקרוא לצורך להשקיף את שיקולי האלגוריתם שלפעמים מקבל סדרה של המוני החלטות מוטעות בלי יכולת לבקר זאת באופן ציבורי או מחקרי. עם זאת, גם התוכניות להגביר את השקיפות אינן חפות מחסרונות מעשיים, כך למשל, חשיפה ציבורית של האלגוריתם עלול להיות מנוצל לרעה על ידי הטרוריסטים עצמם שימצאו דרכים לעקוף את הסרת התכנים.
עד שנת 2016 לכל אחת מהרשתות החברתיות הבולטות הייתה מדיניות מעט שונה בנוגע להגדרת תוכן כ"תומך טרור", מה שאפשר לארגוני טרור שנחסמו באחת מהרשתות להמשיך לפעול באחרות. בשנת 2016 הודיעו פייסבוק, טוויטר, יוטיוב ומיקרוסופט על יצירת מאגר משותף של תכנים המיוצרים על ידי ארגוני טרור או למטרת תמיכה בהם, מה שמאפשר לרשתות לחסום במקרים רבים תוכן בעייתי מראש - עוד לפני שהועלה לפלטפורמה. עד ליוני 2018 הצטרפו למאגר עוד 9 חברות נוספות, ביניהן אינסטגרם ולינקדאין.
פעולות לאומיות.
התמודדות ברמה הלאומית מול ביטויי תמיכה בטרור היא נושא שמוצא את מנגנוני החקיקה במתח בין שמירה על חופש ביטוי וחירות הפרט לבין שאיפה להבטיח ביטחון לאזרחים. מתח זה מועצם עקב כך שבין הסכמה בינלאומית ברורה לגבי ההגדרה של טרור, כאשר בצדדים שונים של סכסוך לעיתים המצדדים במחנות השונים יימצאו באי-הסכמה לגבי האם פעולותיהם נחשבות "טרור".
בשנת 2018 פיתחה ממשלת בריטניה כלי לניתוח השמע והגרפיקה של תכנים במטרה לאתר תוכני תעמולה של המדינה האסלאמית. על פי טענת משרד הפנים הבריטי, הכלי יכול לזהות 94% מהתכנים הרלוונטיים. בריטניה הייתה בין המדינות שקראה לחברות הרשתות החברתיות לאפשר דלת אחורית עבור הרשויות לטיפול בתכנים של ארגוני טרור.
מספר גופים, דוגמת המוסד האירופי, European Internet Foundation , החלו לפעול לכינון יזמה בינלאומית משותפת לחסום תוכני טרור באינטרנט.
תופעה מקבילה היא לחץ של ממשלות שונות להסרת תכנים של גורמים יריבים לממשל, בטענה שאלו מקדמים טרור, גם אם אינם כאלו.
טרור ורשתות חברתיות בישראל.
דו"ח שפרסם המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה לגבי "אינתיפאדת היחידים" שהחלה שנת 2015, הציג את המדיה החברתית כגורם שאפשר למעשה את גל הטרור. על פי הדו"ח, הרשתות החברתיות סייעו בהפצת שמועות ושקרים, רטוריקה שמטרתה לעורר זעם המוני, הדרכות מעשיות לביצוע מעשי טרור יעילים, מודלים לחיקוי ותמריצים חברתיים לבצע פעולות טרור. גם החמאס וגם הפת"ח אמנם קידמו באופן רשמי מחאות המוניות, אולם הפת"ח - על אף שבמקרים מעטים קידמו חשבונותיו מסרים המעודדים שימוש באלימות, דוגמת יידוי אבנים - היה מתון משמעותית לעומת החמאס וגורמים אחרים שריכזו את השיח הקיצוני והאלים ביותר. סרטוני תעמולה רבים הופצו ברשתות החברתיות בספטמבר 2015, כאשר חלקם שמו דגש על קריאות לצופים לנקוט בפעולה דוגמת "קבלו את ההחלטה בעצמכם, אל לחכות למנהיגים" או פניית "מתי תביע את זעמך?". במקרים רבים הופיעה הסכין ככלי ששימוש בו עשוי להביא לשינוי, ובמקרים מסוימים הוצגה מפורשות דקירת יהודים או חיילים כמעשה המתבקש. בהמשך התגברה מגמה זו בסרטונים שהפיץ החמאס ברשתות החברתיות. סרטונים רבים בשבועות אלו היו מצוירים וכוונו לקהל צעיר, ואחרים יועדו במיוחד עבור נשים. הרשתות החברתיות בלטו כמדיה המאפשרת הגעתם של תכנים אלו, המותאמים במיוחד עבור קהלים מסוימים, אל הקהל אותו הם מנסים לשלהב.
בתקופת המהומות בישראל ב-2021 נכנס הקשר בין הטרור לרשתות החברתיות למרכז השיח התקשורתי, והתופעה קיבלה את הכינוי העיתונאי "אינתיפאדת הטיקטוק" או "טרור הטיקטוק" - זאת על אף שטיקטוק לא הייתה הפלטפורמה העיקרית ששימשה לקידום מעשי טרור, אלא ככל הנראה טלגרם. משטרת ישראל והשר לביטחון פנים, אמיר אוחנה, ייחסו לרשתות החברתיות גורם מעודד הסתה. במהלך המהומות ניתח ארגון "Fake Reporter" את פעילות הרשת מצד יהודים שקראו לאירועי אלימות כלפיי אזרחים ערבים או רכושם, ועל פי ניתוחו מרבית פעילות זו בוצעה בעשרות קבוצות סגורות, בעיקר בטלגרם, ובהם נוטרו אלפי תכנים אלימים לרבות סרטונים המציגים אלימות מפורשת, חדשות כזב ויזמות לביצוע פעולות אלימות. בעקבות הניתוח בזמן אמת, סגרו גורמים מהרשות המבצעת חלק מקבוצות אלו כבר במהלך גל המהומות, ועל פי עדויות ברשתות החברתיות גם ביצעו מעצרים. בכלי התקשורת הוצגו סרטונים בעלי אופי אלים שהפכו ויראלים ברשת הטיקטוק ובפלטפורמות רשת אחרות, בהם מספר ערבים ישראלים הצטלמו כשהם נוקטים באלימות והשפלה כלפי יהודים בישראל, בעיקר בעלי חזות חרדית.
דורה מרסדן
דורה מרסדן (באנגלית: Dora Marsden; 5 במרץ 1882 - 13 בדצמבר 1960) הייתה סופרג'יסטית ואנרכה-פמיניסטית אנגלייה, כותבת ועורכת עיתוני אוונגרד.
ביוגרפיה.
נולדה בעיירה מרסדן ביורקשייר בשנת 1882. אביה, שהיה סוחר צמר, עזב את המשפחה מעט לאחר לידתה של דורה והיגר לארצות הברית למטרות פרנסה והותיר את אשתו וששת ילדיו לחיות במצב של עוני חריף.
כשהייתה בת 13, בעודה תלמידה, החלה ללמד בבית הספר המקומי.
בשנת 1900, בגיל 18, החלה את לימודיה בקולג' אואנס במנצ'סטר. היא התקבלה ללימודים על מלגה. היא סיימה את לימודיה בשנת 1903 והחלה ללמד במנצ'סטר, לידס וקולצ'סטר. בשנת 1908 מונתה למנהלת במרכז להכשרת מורים.
פעילות פמיניסטית.
במהלך לימודיה בקולג' פגשה את הסופרג'יסטיות כריסטבל פנקהרסט, איזבלה פורד, תרזה בילינגטון ואווה גור-בות'. היא הצטרפה לאיגוד הנשים החברתי והפוליטי.
בשנת 1909 התפטרה ממשרת הניהול במרכז להכשרת המורים שבו עבדה כדי להקדיש עצמה ולפעילות איגוד הנשים, והיא הצטרפה למשלחת של איגוד הנשים לבית הנבחרים. מרסדן נעצרה ונגזר עליה עונש מאסר של חודש.
מאוחר יותר באותה שנה נעצרה שוב יחד עם נשים נוספות באשמת ונדליזם, על ניפוץ חלונות במנצ'סטר. נגזר עליה עונש מאסר של חודשיים. במהלך המאסר פתחה בשביתת רעב. לאחר שחרורה המשיכה בפעילויות מחאה, בהן גם הפרעה לנאום שנשא וינסטון צ'רצ'יל.
כחודש לאחר שחרורה נאסרה בשנית יחד עם נשים נוספות, בהן מרי גאותורפ ורונה רובינסון. הנשים הגיעו לאוניברסיטה לבושות בגלימות סטודנט במהלך כנס וקראו במחאה להתייחסות להאכלה בכפייה של נשים במתקני המעצר. מחאתן עוררה מהומה באירוע והנשים נעצרו במהרה, אך שוחררו תוך זמן קצר.
בעקבות חוסר הסכמה בינה לבין כריסטבל פנקהרסט, החליטה בשנת 1911 לעזוב את איגוד הנשים החברתי והפוליטי והייתה בין מקימות "ליגת הנשים לחופש" (Women’s Freedom League). בדומה לאיגוד הנשים החברתי והפוליטי, גם ליגת הנשים לחופש היה ארגון מיליטנטי באופיו, אולם בניגוד לאיגוד הנשים, הליגה התאפיינה באופי דמוקרטי יותר. חברות הארגון התמקדו בפעילויות כגון התנגדות למיסוי וחוסר שיתוף פעולה עם השלטון ונמנעו מפגיעות בגוף וברכוש כחלק ממאבקן לקידום זכות ההצבעה לנשים.
עבודה עיתונאית.
האישה החופשית.
בשנת 1911 הקימה מרסדן את כתב העת "האישה החופשית" (The Free Woman), כתב העת עסק בנושאים שונים בפמיניזם ובו עלו סוגיות הנוגעות למיניות, נישואין, זכויות האישה, אהבה חופשית, הומוסקסואליות ולסביות ונושאים נוספים מתוך השיח החברתי בתקופה, שחלקם נחשבו קונטרוברסליים באותה עת.