בכ-30% מהסובלות מסרטן השד מופיע ביטוי יתר או הכפלה גנומית של ERBB2, והוא מהווה מדד לסיכויי הופעה מחודשת של המחלה ולפרוגנוזה. ביטוי יתר של גן זה מופיע גם בסרטנים מסוימים בשחלה, בקיבה וברחם. הגן ל-HER2 הנמצא בכרומוזום 17, נמצא בסמיכות לגן GRB7, שהוא פרוטו-אונקוגן, ולעיתים גם GRB7 עובר הכפלה גנומית יחד עם HER2.
הנוגדן החד שבטי טרסטוזומב (trastuzumab; הידוע גם שמו המסחרי הרצפטין) מכוון נגד HER2, ומשמש בטיפול בסרטני שד שבהם מופיעה הכפלה גנומית של HER2. היקשרותו של נוגדן זה ל-HER2 גורמת בין היתר לביטוי מוגבר של p27, חלבון העוצר את חלוקת התא. נוגדן נוסף, פרטוזומב (Pertuzumab, או בשמו המסחרי פרג'טה), מכוון גם הוא כנגד אזור אחר בחלק החוץ תאי של HER2, נבדק בניסויים קליניים כשילוב עם הרצפטין.
בדיקת HER2.
בדיקות רמות ביטוי והכפלה גנטית של HER2 נערכות לחולות סרטן שד כדי להעריך פרוגנוזה והתאמה לטיפול בהרצפטין. הטיפול בהרצפטין מוגבל לחולות חיוביות להכפלה גנומית של HER2, שכן טיפול זה לא אפקטיבי בשאר המקרים, יקר ועשוי להיות מלווה בתופעות לוואי קשות כמו פגיעה בשריר הלב.
לרוב נעשות הבדיקות על סמך דגימות רקמה הנלקחות באמצעות ביופסיית שאיבת מחט, ביופסיית מחט, ביופסיית ואקום או במסגרת הסרה בניתוח. הערכה כמותית של הימצאות החלבון HER2 נעשית באמצעות אימונוהיסטוכימיה. במקרה הצורך מבוצעת גם היברידיזציה פלואורסצנטית באתר, המאפשרת באמצעות סמנים פלואורסצנטיים לאמוד את מספר העותקים של הגן.
ErbB-2
עיטור הנשיא
תומאס בלייק גלובר
תומאס בלייק גלובר (באנגלית: Thomas Blake Glover), אביר מסדר השמש העולה (6 ביוני 1838 - 16 בדצמבר 1911) היה סוחר סקוטי שפעל ביפן בסוף תקופת אדו ובתקופת מייג'י שבאה אחריה.
ביוגרפיה.
ילדותו ונעוריו.
תומאס בלייק גלובר נולד ב-6 ביוני 1838 בפרייזבורג שבמחוז אברדין. גלובר היה החמישי מבין שבעה ילדים (שישה בנים ובת) לתומאס בארי גלובר ומארי פינדלי. אביו היה קצין במשמר החופים של סקוטלנד. כשהיה בן שש, עברה המשפחה לברידג' אוף דום, עיירה קטנה בסמוך לאברדין, העיר השלישית בגודלה בסקוטלנד, בעקבות קידום שאביו קיבל בעבודתו. עם סיום לימודיו בבית הספר ב-1854, גלובר החל לעבוד בחברת מסחר ולשהות רבות בנסיעות.
סין.
במהרה משך גלובר את תשומת לבה של חברת המסחר הענקית, ג'ארדין מתיסון. היא שכרה אותו, וב-1857, בהיותו בן 18 בלבד החל במסעו לשאנגחאי, מרכז המסחר של החברה באסיה של באותם הימים. אין תיעוד בנוגע לסיבה בגללה שכרה ג'ארדין מתיסון דווקא את גלובר הצעיר.
גלובר הגיע לעיר בשנה בעייתית, כאשר החלה מלחמת האופיום השנייה. מעצמות המערב, בהן בעיקר בריטניה, דחקו בשלטונות סין להרחיב את הסכמי המסחר המותרים למערב, ולאפשר לסוחרים מערביים לסחור בכל חלקי סין. הקיסרות הסינית, שהייתה באותם ימים בהנהגת שושלת צ'ינג, דחתה על הדרישות. לג'ארדין מתיסון היה אינטרס עצום בפתיחת כל סין למסחר - בסין היה ביקוש כמעט בלתי נגמר לכמויות אדירות של אופיום, שהופק בהודו. ג'ארדין מתיסון עשתה את הונה העיקרי הראשוני ממסחר באופיום, ובמשך שנים רבות הוא היה מקור הכנסה מהותי עבורה. על כן, היא הפעילה לחצים כבדים על ממשלת בריטניה לא לוותר לשלטונות הסינים.
גלובר, שהיה מעורב אך במעט בהתרחשויות האלה, נשאר בשנגחאי, ולאחר שהות בת שנתיים בעיר, בה מכר בהצלחה אופיום למתווכים מקומיים ועסק במסחר במשי, תה ורובים, הוצב מחדש בנגסאקי ביפן. עם זאת, בסין צבר מעמד ונוכחות, וגם את הכוח להפריש לעצמו סכומי כסף על ביצוע עסקות עבור ג'ארדין. היו אלה גורמים חשובים להצלחתו המאוחרת ביפן.
יפן.
גלובר הגיע לנגסאקי ביפן ב-1859, בהיותו בן 21. בהתחלה הוקצו לו מגורים באזור המותר לזרים בעיר, האי דג'ימה. מאוחר יותר הקים גלובר במקום זה מיני-אימפריה של סחר בנדל"ן. ב-1861, שנתיים בלבד אחרי הגעתו ליפן, הקים גלובר את "חברת הסחר גלובר" (Glover Trading Co), על מנת לסחור באופן בלתי חוקי, ואף בוגדני (בהתחשב בהסכם המסחרי שחתם ב-1858 השוגון עם בריטניה) בספינות ונשק, עבור בני ההאנים צ'ושו וסצומה מקיושו ומשפחת טוסה משיקוקו, אשר שהרימו את ראשם ואת קולם באותם ימים סוערים נגד ממשלת הבאקופו, כביכול, של השוגון.
ב-1863 סייע גלובר לחמישיית צ'ושו (בהנהגת איטו הירובומי שהפך לאחר מכן ל ראש ממשלת יפן ה-I) להפליג ללונדון. ב-1868 הוא ייבא ליפן את קטר קיטור הראשון במדינה, ה״Iron Duke״.
גן גלובר.
גן גלובר (ביפנית: グラバー園) הוא פארק ציבורי בנגסאקי, יפן, אשר נבנה עבור גלובר ב-1863. הגן נחשב לאטרקציה התיירותית הפופולרית ביותר בנגסאקי והוא מושך אליו מיליוני מבקרים בשנה. בית גלובר, הידוע גם כ״בית מאדאם באטרפליי״, העומד במרכז הפארק, הוא הבניין בסגנון מערבי הוותיק ביותר ביפן. בסמוך לבית גלובר ישנם פסלים של מיורה טאמאקי (שזכתה לתהילה עבור תפקידה כצ'ו-צ'ו-סאן, גיבורת האופרה) ושל המלחין פוצ'יני.
בסוף ימי שוגונות טוקוגאווה, נערכו בבית שבגן פגישות שסייעו לכונן את ברית סאצ'ו (בין טקמורי סאיגו ממחוז סצומה לבין טקיושי קידו ממחוז צ'ושו), אשר הובילה לקריסת השוגנות, סיום תקופת אדו והתחלת תקופת מייג'י.
בפארק שוכנים מבנים נוספים, כמו בית רינגר (נבנה ב-1865 עבור פרדריק רינגר) ובית אלט (נבנה עבור ויליאם אלט).
ב-1957 תרמה מיצובישי, שגלובר שיחק תפקיד משמעותי בהקמתה, את הפארק לעיריית נגסאקי.
בספרות.
גלובר הוא הדמות הראשית בספר ״הארץ הטהורה״ ("The Pure Land) "של הסופר אלן ספנס. הרומן מתאר את סיפור עלייתו ונפילתו האמיתי, ואת הרומן שלו עם זונת צמרת אשר ילדה לו ללא ידיעתו בן, סיפור אשר ייתכן והשפיע על עלילת האופרה מאדאם באטרפליי.
הפגזת קגושימה
הפגזת קגושימה, ידועה גם בשם מלחמת אנגלו-סצומה (ביפנית: 薩英戦争) התרחשה בין ה-15 באוגוסט ל-17 בו 1863, ביפן של תקופת אדו. היפנים ירו מסוללת תותחי חוף על שייטת של הצי המלכותי הבריטי שעגנה מול העיר קגושימה, ובתגובה הפגיזה השייטת את העיר. השייטת הבריטית נמצאה במקום בניסיון לאלץ את הדאימיו של האן סצומה לשלם את הפיצויים שהוטלו עליו בעקבות תקרית נממוגי מ-1862, בה תקפו סמוראים מההאן ארבעה נתינים בריטיים, והרגו אחד מהם.
רקע.
בעקבות תקרית נממוגי ב-14 בספטמבר 1862, דרש הממונה על היחסים הבריטי, לוטננט-קולונל אדוארד ניל, משוגונות טוקוגאווה התנצלות ופיצויים בסך 440,000 לירה שטרלינג, שהיוו שליש מההכנסות השנתיות של השוגונות. לאחר שהשוגונות התחמקה מהתשלום איים ניל בהפגזת אדו. כמו כן, דרשה בריטניה מסצומה לעצור ולשפוט את התוקפים, ולשלם 25,000 לירה שטרלינג כפיצויים לשורדים ולמשפחתו של ההרוג. ממשלת השוגון, שרצתה להימנע מעימות אלים עם המעצמות הזרות, נשאה ונתנה עם צרפת ובריטניה ב-2 ביולי 1863, התנצלה ושילמה את הפיצויים.
האן סצומה סירב לשלם את הפיצויים, ואף לעצור או לשפוט את התוקפים, בטענה שחוסר הכבוד שהפגינו הבריטים כלפי הדאימיו הוא פשע שדינו מיתה מיידית. מבחינה משפטית, לא היה תוקף לטענתם מכיוון שנתיני המעצמות הזרות ביפן באותה עת נהנו מזכויות אקסטריטוריאליות. לפיכך, לא היה החוק היפני תקף לזרים. זאת ועוד, מבחינה פוליטית לא יכלה ממשלת סצומה להיכנע לדרישות הבריטים בתקופה של רגשות אנטי-קולוניאליים, בה עמד האן סצומה במרכז.
בריטניה, מבחינתה, רצתה להפוך את סצומה לדוגמה לכל מרכזי פעילות האנטי-זרים ביפן. תקיפות זרים התרחשו בכל רחבי יפן, וזכו לעידוד הקיסר קומיי, בפרסמו ב-1863 צו קיסרי שקרא לסילוק הזרים. המעצמות האירופאיות החליטו להגיב על תקיפות אלה בכוח צבאי: לפני כן ספגו ספינות הולנדיות, אמריקאיות וצרפתיות אש מתותחי ים בחולפן במצר שימונוסקי, והמעצמות איחדו כוחות בשייטת שהפגיזה את העיר, ושמה קץ להתקפות מהחוף.
מחאות השוגונות ויציאה.
לאחר משא ומתן כושל שנמשך למעלה משנה, החליטו הבריטים לצאת לפעולה. לפי הוראות הממשלה, הורה ניל למפקד הצי הבריטי במזרח הרחוק ובסין (שעגן באותה עת ביוקוהמה) להפליג לקגושימה ולאלץ את היפנים לשלם. כששמעה על כך ממשלת השוגון היא שיגרה לניל בקשה לדחיית יציאת השייטת בטענה שההתקפה תבטל את כל ההישגים שהשיגו הבריטים עם השוגונות.
על אף המחאה מצד השוגונות, יצאה השייטת מיוקוהמה ב-6 באוגוסט. את השייטת הרכיבו אוניית הדגל הפריגטה אה"מ "יוריאלוס", "פרל", "פרסאוס", "ארגוס", "קוקט", "רייסהורס" ו"האבוק". השייטת הפליגה לקגושימה ועגנה במפרץ קינקו מול העיר ב-11 באוגוסט. נציגי סצומה עלו על אוניית הדגל והחליפו איגרות עם הבריטים, שדרשו את סיום התקרית בתוך עשרים וארבע שעות, אך הנציגים נמנעו מלתת תשובה.
הקרב.
כשפג האולטימטום, פנתה הדיפלומטיה את מקומה לפעולה צבאית. הבריטים החליטו להפעיל לחץ על סצומה והשתלטו על שלוש ספינות סוחר אותן רכש ההאן ממדינות זרות, והתכוונו להשתמש בהן כערובה. בתגובה ירו חיילי סצומה על הספינות הבריטיות מתותחי החוף שלהם. בתגובה לכך בזזו הבריטים את הספינות של סצומה והעלו אותן באש. לאחר כשעתיים, שכן הם לא ציפו לחילופי אש עם סצומה, התארגנו הספינות הבריטיות במבנה התקפי והפליגו לאורך החוף תוך שהן מפגיזות את קגושימה. הספינה "האבוק" אף העלתה חמש ג'ונקות מאיי ריוקיו באש.