הטיעון של אליהוא כ"ץ וג'ייקוב פלדמן משנת 1958 התמקד דווקא בניסיון של צ'ארלס דרווין. לטענתם, הרעיון של הישרדות הכשירים ביותר היה טבעי לדרווין, משום שהוא ערך את מסעו על גבי אוניית הבייגל של הוד מלכותו, שבה הסיפונים חלקלקים והחור באמצע מאיים. באמצעות תרשימים דקדקניים, הם מראים שמסקנותיו היו שונות אם היה יוצא למסעו על גבי סירת לביבה (כמו זו של האקלברי פין) או ספינת אוזן המן (שדומה לתיבת נח). בדומה לכ"ץ ופלדמן, גם שלום שוורץ התייחס בשנת 1968 להשוואה בין העולם של הבייגל, שמייצג העדר קווים ישרים ונקודות החלטה ועל כן הוא לא מהווה בסיס יציב ולא מקנה תחושת כיוון, העולם האליטיסטי של אוזן ההמן והעולם העתידי של הלביבה, שמייצג דמוקרטיה השתתפותית. כמו כ"ץ ופלדמן, גם ההיסטוריונית ברברה מריה סטפורד התייחסה במאמרה "הפיתוי הבל-יתואר של אוזן ההמן" משנת 1994 לתגליות של דרווין. לפי סטפורד, בהשוואה לאוזן המן, הלביבה היא "שטוחה, מינימליסטית, חיוורת וחסרת כריזמה".
חלק מהדוברים בדיבייט בחרו להתייחס לנושאים אקטואליים שעומדים בראש סדר היום הציבורי. כך למשל, הרברט קלמן , פרופסור לאתיקה, התייחס ב-1968 ל"משבר המוסרי של התקופה, שבמסגרתו ההישרדות של הערכים היהודו-בודהיסטיים עצמם נמצאת בסכנה". הוא סיכם את טיעונו בהבעת תודה לאוזן ההמן, שסיפקה לאנושות את צרכיה המוסריים במשך מאות שנים.
מספר דוברות דנו בשאלה מנקודת מבט פמיניסטית. ג'ודית שפירו התמקדה בשנת 1990 בביקורת פמיניסטית-פסיכואנליטית. בביקורתה, היא דחתה כל קשר בין הצורה של אוזן המן לאנטומיה הנשית וטענה שאם אנו רוצים לצאת מנקודת המוצא של הגישה היהודית המסורתית, ההזדהות עם המדוכא, עלינו לבחור בלביבה. היא הסבירה שהתמה המרכזית בעבודתה הבאה היא "הטרנספורמציה של הלביבה ממטאפורה של האחר הכללי למטונימיה של צדק חברתי". ב-1994 רובין לידנר טענה מנגד, שללביבות היה בבירור חלק מרכזי בדיכוי ששימר את היסודות הפטריארכלים ביותר ביהדות, ושהיפוך היוצרות בטיעון של שפירו אפשרי רק בגלל "המשיגנעס הפוסט-סטרוקטורלים". לדעת לידנר, יש להתייחס לנטל המעשי שבטיגון לביבות, אשר נופל ברוב המקרים על נשים, ומדיר אותן הלכה למעשה מהקהילה בזמן החג. ונדי דוניגר הציגה בשנת 1999 ניתוח מיתולוגי-פמיניסטי. לפי דוניגר, ניתוח הסימבוליזם המיני של הלביבה חושף את ההיסטוריה של הרס הציוויליזציה המטריארכלית הקדומה, שהתמקדה בקדושת אוזן המן, על ידי "גברים חזירים, שוביניסטים אינדו-אירופאים", שהחליפו את המאכל הקדוש בלביבה.
דוברים אחרים התייחסו לשאלה מהפרספקטיבה של מדעי הטבע. הקוסמולוג אדוארד קולב דיבר בשנת 1992 על ההיסטוריה של שאלת היחס בין הלביבה לבין אוזן המן בהיסטוריה של המדע מאז המהפכה המדעית. הוא דן על החוק הראשון של המכניקה של גלילאו גליליי - "פאונד של לביבות שוקל אותו הדבר כמו פאונד של אוזן המן" - ועל האופן בו התאוריה של אלברט איינשטיין שינתה את ההבנה שלנו לגבי השאלה. הוא הציע שכדי לפתור את השאלה אחת ולתמיד, ייעשה שימוש במאיץ החלקיקים בפרמילאב על מנת לגרום, באמצעות אנרגיית אשמה, להתנגשות של שני המאכלים במהירות מסחררת. הרעיון להשתמש במאיץ חלקיקים בכדי להפגיש לביבה ואוזן המן התקבל, ובשנת 2011 הפיזיקאי אלן אדמס הביא עדויות לטובת הלביבה ממאיץ LHC (ראשי תבות של Latke Hamantash Collider). לאון לדרמן התייחס גם כן לפיזיקה גרעינית, אך לטענתו הדיון של הלביבה ואוזן המן הוא חסר היגיון, משום שהוא מתעלם מכך ששני המאכלים הם משלימים: "הקומפלמנטריות היסודית של אוזן ההמן עם קודקודיה ושל לביבה עשויה היטב עם ההיעדר של הקודקודים היא זהה בדיוק לקומפלמנטריות של חלקיקים וגלים, אנרגיה וחומר, סיימון ושוסטר".
דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, ג'פרי סטון , ניתח ב-1993 את ההקשרים המשפטיים של השאלה והצביע למשל על האופן שבו גישת הנפרד אבל שווה בדרום, שבמסגרתה הוגשו רק אוזני המן ולא לביבות, הובילה לפסק דין ניו יורק טיימס נגד סאליבן.
בדיבייט שנערך באוניברסיטת הרווארד בשנת 2007 הציגו אלן דרשוביץ וסטיבן פינקר עמדות מנוגדות. דרשוביץ טען שהלביבות מחמירות את התלות של ארצות הברית בנפט. בנוסף, הוא טען שלביבות, בניגוד לאוזני המן, הן ממכרות. הוא הציע תוכנית גמילה שמבוססת על אכילת סופגניות. מנגד, פינקר נשא הרצאה מלווה בשקפים, שבה הוא הסביר מדוע לביבות תואמות לדקדוק אוניברסלי ולטבע האדם, על בסיס הטענה שהמעבר מ"לביבה" ביחיד ל"לביבות" ברבים הוא טבעי יותר מהמעבר מ"אוזן המן" ל"אוזני המן".
בעוד שכללי הדיון והנימוס האקדמיים נשמרו על פי רוב במהלך הסימפוזיונים, באירוע שהתקיים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 2008 בחר חוקר מדע המדינה סטיבן ואן אוורה להשתמש בכלים של פסיכולוגיית המונים. הוא השווה אוזן המן לאוסאמה בן לאדן, בוגדנות ותבוסתנות, ובסופו של דבר גרם לקהל הצופים לקרוא קריאות קצובות בזכות הלביבה וארצות הברית ("").
דיל (חברה)
דיל בע"מ (באנגלית: Deel) היא חברת הזנק ישראלית-אמריקאית המספקת שירות של ניהול העסקת עובדים ופרילאנסרים ברחבי העולם.
היסטוריה.
דיל הוקמה בשנת 2018 על ידי אלכס בואזיז הישראלי, מנכ"ל החברה, ושואו ואנג הסינית, סמנכ"לית ההכנסות, שנפגשו בעת לימודיהם ב-MIT. החברה מספקת שירות של ניהול העסקת עובדים ופרילאנסרים ברחבי העולם. התוכנה של החברה מטפלת ביצירת חוזי העסקה, ניהול משאבי אנוש, ניהול ההטבות לעובדים, יצירת תלושי שכר ותשלום השכר. החברה פעילה ביותר מ-150 מדינות ומטפלת בתשלומים ביותר מ-120 מטבעות, תוך התאמה לרגולציה מקומית בכל מדינה. לשם כך היא משתפת פעולה עם יותר מ-250 משרדים של עורכי דין ורואי חשבון ברחבי העולם, ומאפשרת להשתמש בה כמעסיק פורמלי (Employer of Record), באמצעות חברות בנות מקומיות, במדינות שבהן למעסיק אין שלוחה משלו (בישראל החברה הבת המקומית היא דיל אי.או.אר ישראל בע"מ). במסגרת עבודה מרחוק שירותי החברה מאפשרים למעסיק לקלוט עובדים בלי קשר למדינה שבה הם נמצאים. מטה החברה שוכן בסן פרנסיסקו ולה כ-400 עובדים (באוקטובר 2021) ברחבי העולם.
באוגוסט 2021 רכשה החברה את Zeitgold, חברת הזנק ישראלית-גרמנית שמספקת שירותי הנהלת חשבונות ממוחשבים לעסקים קטנים, שעד לרכישתה גייסה כ-60 מיליון דולר.
גיוסי הון.
בשלב הסיד גייסה החברה ארבעה מיליון דולר. במאי 2020 גייסה החברה 14 מיליון דולר בהובלת קרן . בספטמבר 2020 גייסה החברה 30 מיליון דולר. באפריל 2021 גייסה החברה 156 מיליון דולר לפי הערכת שווי של יותר ממיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן. באוקטובר 2021 גייסה החברה 425 מיליון דולר, לפי שווי של 5.5 מיליארד דולר.
המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה
המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה התחוללה בין 11 בדצמבר 1845 ל-9 במרץ 1846 בין הצבא של חברת הודו המזרחית הבריטית (ששלטה, מטעם האימפריה הבריטית בהודו הבריטית) לבין הקיסרות הסיקית שהתקיימה בפונג'אב שמצפון מערב להודו. המאמץ הבריטי שיקף רצון לחזק את אחיזת בריטניה בצפון הודו כחלק ממהלכי המשחק הגדול שניהלו הבריטים מול האימפריה הרוסית.
המשחק הגדול.
בתחילת המאה ה-19 פרץ סכסוך בין האימפריה הבריטית לאימפריה הרוסית. בריטניה, ששלטה בהודו, חששה מפלישה דרומה של רוסיה ששלטה בחלקה הצפוני של אסיה ובמקביל ברוסיה שלט חשש דומה מפני פלישה של האימפריה הבריטית. כדי להתמודד עם האיום שאפה כל אימפריה לחזק את גבולה מול האימפריה היריבה וכך הפך אזור זה (שכלל את פקיסטן, אפגניסטן, ג'אמו וקשמיר ועוד) לזירה בה נלחם כל צד לכבוש יותר שטחים. אחד מהאזורים האלו היה חבל פונג'אב בה התקיימה הממלכה הסיקית.
הרקע למערכה בפונג'אב.
עם תחילת המאה ה-19 שלטה האימפריה הבריטית, בעזרת חברת הודו המזרחית הבריטית, בהודו כשנהר סוטלז' מהווה את גבולה הצפוני עם הקיסרות הסיקית שבפונג'אב. עד 1839 שלט בקיסרות הסיקית המאהאראג'ה ראנג'יט סינג . סינג ביסס את כוחה של המדינה והשכיל ליצור יחסם טובים עם הבריטים שאיפשרו לממלכה הסיקית להתקיים ללא התערבות חיצונית.
ב-1839 נפטר ראנג'יט סינג והחלה מלחמת ירושה על תפקיד שליט המדינה. מלחמה זו שהייתה מלווה במוות של יורשי הכתר השונים הביא לחוסר יציבות כשבמקביל החל הצבא הסיקי להגדיל את כוחו. מגמות אלו הדאיגו מאוד את המושל הכללי של הודו שהחל לתגבר את הכוחות לאורך הגבול עם הממלכה הסיקית בפונג'אב. מבקרים של מהלכי המושל טענו שאופי התיגבור של צבא בריטניה מצביע על כוונות התקפיות במטרה לנצל את ההזדמנות ולכבוש ולספח את פונג'אב לאימפריה הבריטית.
הכוחות המעורבים.
עיקר הכוחות שהופנו למערכה השתייכו ליחידות הבנגליות של הצבא הבריטי בפיקודו של פילדמרשל סר יו גאוג' כשמסייע לו מושל בנגל (ולימים מושל הודו) סר הנרי הרדינג . יחידות אלו נתמכו על ידי סוללות ארטילריה של הצבא הבנגלי. יחידות אלו יועדו לתגבר את היחידות הבריטיות שכבר התבצרו בפירוזפור .
על הצבא הסיקי פיקד גנרל לאל סינג כשלצידו גנרל טג' סינג .
מהלך המלחמה.
היה זה הצבא הסיקי שפתח את המלחמה כשחצה את נהר סוטלז' ב-11 בדצמבר 1845 במספר גשרים והחל להתקדם למחוזות שהיו בשליטת הבריטים. נקודות הפלישה העיקריות היו בקרבת הערים לודהיאנה ופירוזפור
קרבות לודהיאנה.
קרב לודהיאנה נערך בין הבריטים לסיקים על השליטה בעיר שנכבשה על ידי הסיקים שפלשו מצפון. ב-1845 נערך קרב בעיר שנכבשה על ידי הבריטים ובהמשך הדפו הבריטים את הסיקים מצפון לנהר וניהלו את הקרב הבא במבצר פילאור (Phillaur Fort) בשטח הממלכה הסיקית.
קרב מודקי.