כאמור, נלקח ישו לבית קיפא (או לבית חנן), שם התאספו "הזקנים והסופרים". על פי הבשורות הסינופטיות היו בנאספים אנשי הסנהדרין ועימם ראשי הכהנים ואילו אצל יוחנן, לא מוזכר קהל שנאסף, אלא הכהן הגדול לבדו שוחח עם ישו. על פי לוקס, התבצעה החקירה בבוקר ועל פי תיאורי הבשורות האחרות משתמע שהיה זה בלילה, מיד לאחר שנאסר. על פי מרקוס ומתי חיפשו הסנהדרין עדות שקר במטרה לגזור עליו דין מוות, ולא יכלו, כי "לא היו דבריהם (של העדים) מכוונים". לבסוף נשאל ישו על ידיהם בצורה מפורשת האם הוא המשיח ובן האלוהים. על כך ענה ישו בתשובה בת שני חלקים: בתחילה ענה "אַתָּה אָמָרְתָּ", תשובה עמומה שמשמעותה נתונה במחלוקת בין פרשני הברית החדשה. אך מיד הוסיף "וַאֲנִי אֹמֵר לָכֶם מֵעַתָּה תִּרְאוּ אֶת־בֶּן־הָאָדָם יֹשֵׁב לִימִין הַגְּבוּרָה וּבָא עִם־עַנְנֵי הַשָּׁמָיִם". בשמעם את דבריו אלו, קרע הכהן הגדול את בגדיו ואמר "מְגַדֵּף הוּא וּמַה־לָּנוּ עוֹד לְבַקֵּשׁ עֵדִים". מגדף הוא במקור כינויו של אדם המגדף את שמו של אלוהים כגון בן אישה ישראלית, אך כאן הוא כינוי לכל דבר כפירה. הקריעה מובנת כקריעה שיהודי קורע כשהוא שומע דברי כפירה בוטים.
לאחר מכן שאל הכהן הגדול את שאר הנאספים מה דעתם והם ענו שהוא חייב מיתה. אז נגשו אליו מהעומדים שם, הכו אותו וירקו בפניו ואף לגלגו עליו בשואלם, "הנבא, מי הוא המכה אותך". על פי לוקס התרחש עניין המכות והלעג לפני חקירתו. על פי יוחנן לא עמד ישו בפני כל הסנהדרין, אלא הכהן הגדול לבדו דיבר איתו על תלמידיו ועל התורה שלה הטיף ישו. ישו ענה לו: מדוע אתה שואל אותי על דברי? הרי דיברתי בגלוי מול עם רב. אז הכה אותו אחד המשרתים וגער בו על חוצפתו לכהן הגדול. על כך ענה לו ישו: "אִם־רָעָה דִבַּרְתִּי הַגֵּד רָעָתִי וְאִם־טוֹב מַדּוּעַ תַּכֶּה לְחָיָי".
על פי מתי ומרקוס, בבוקר נועצו כל ראשי העם והחליטו להמיתו. ישו נאסר והובל אל פילטוס. על פי לוקס התרחש כל הסיפור בבוקר ולכן הובל מיד אל פילטוס, ללא התייעצויות נוספות. אצל יוחנן נאמר רק שבבוקר השכם הוא הובל לבית המשפט, שם היה פילטוס ושם עמד למשפט בפניו.
לאחר שנאסר ישו, נשאל פטרוס כמה פעמים האם אין הוא גם מתלמידיו של ישו והוא כיחש זאת. הוא הלך אחרי ישו לראות מה ייעשה בו וגם ליד בית הכהן הגדול זיהו אותו ושאלו אותו שוב ושוב, אולם הוא נשבע שהוא לא מכיר את ישו. את הדבר הזה חזה ישו מראש באומרו לו לפני מאסרו "בטרם יקרא התרנגול תכחש בי שלש פעמים". לאחר ההכחשה השלישית נזכר פטרוס בדברי ישו ופרץ בבכי.
הפרשנות המודרנית.
השאלה על אמיתותו ההיסטורית של הסיפור המסורתי של ישו בפני הסנהדרין, טומנת בחובה חשיבות נוספת מעבר לדיון הרגיל על נכונותם של שאר סיפורי הביבליה. באירוע זה נעשה שימוש תאולוגי במשך השנים כדי לטעון שהיהודים הם שהביאו למותו של ישו בכך שגזרו את דינו למוות וכפו על פילאטוס לבצע את גזר הדין.
ההיסטוריונים וחוקרי הביבליה דנים בכמה שאלות מהותיות שעולות מהתיאורים:
בגלל שאלות כאלו ואחרות, סבורים מרבית חוקרי ומבקרי הברית החדשה שישו לא נשפט בפני הסנהדרין, אלא נחקר על ידם בלבד. הוצאתו להורג לא הייתה בגלל עבירה על דיני היהודים, אלא על התיימרותו להיות מלך היהודים כדבריו בפני פילטוס. מעשה זה התפרש במשפט הרומי כבגידה או מרידה במלכות והעונש עליו היה מוות.
עלילת אקהת
אגדת דנאל ואקהת
עלילות דנאל ואקהת
תמונת ממשלת ישראל בבית הנשיא
לפי מסורת שהתגבשה בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, עם כינונה של ממשלה חדשה מתייצבים ראש הממשלה והשרים במשכן הנשיא לתצלום קבוצתי עם הנשיא. אל חברי הממשלה והנשיא מצטרף פעמים רבות מזכיר הממשלה. שינויים בהרכב הממשלה, כגון מינוי שר חדש או פרישה של שר, אינם מובילים לתצלום קבוצתי מעודכן.
בתקופת כהונתם של הנשיאים יצחק בן-צבי וזלמן שזר צולמה התמונה בצריף ששימש משכנם של נשיאים אלה. מאז חנוכת משכן הנשיא, מצולמת התמונה באולם קבלת הפנים של משכן זה, על רקע "כותל תהילה לירושלים" של משה קסטל.
החל מכינונה של ממשלת ישראל הארבע עשרה ניתן לתמונה מבנה קבוע: הנשיא וראש הממשלה יושבים בחזית התמונה (לעיתים ישב לצדם גם סגן ראש הממשלה), ומאחוריהם עומדים השרים, בשורה אחת או בשתי שורות.
מרבית השרים לבושים בתצלום בחליפה כהה (מרבית הגברים עונבים עניבה), אך אין זה קוד לבוש מחייב. השרות לובשות פעמים רבות בגד צבעוני.
התצלום מוצג ברבים באמצעי התקשורת בישראל. בעיתונות החרדית נהוג שלא להציג תצלומי נשים. עקב כך יש במגזר זה עיתונים הנמנעים מהצגת תמונת הממשלה (שבה מכהנות גם נשים), ואחרים מציגים את התמונה שבה הנשים מטושטשות, או מוּצאות לחלוטין.
אף שככלל בתצלום לא משתתפים סגני השרים, בתצלום של ממשלת ישראל ה-34 השתתף סגן שר הבריאות יעקב ליצמן. השופט אליקים רובינשטיין הביע תמיהה בעניין זה בדיון בעתירה לבג"ץ נגד אי-מינויו של שר בריאות.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל ובנוסף מפאת גודלה של ממשלת ישראל ה-35 לא צולמה תמונה לממשלה זו.
חוג פרימיטיבי למחצה
בתורת החוגים, חוג פרימיטיבי למחצה (semi primitive ring) הוא חוג שרדיקל ג'ייקובסון שלו שווה לאפס. חוגים אלו מכלילים את החוגים הפרימיטיביים - ואכן, כל חוג פרימיטיבי למחצה סוף ממדי הוא מכפלה תת-ישרה של חוגים פרימיטיביים. במקרה הארטיני, תכונה זו שקולה לראשוניות למחצה ולפשטות למחצה, ולפי משפט ודרברן-ארטין החוג שווה לסכום ישר של חוגי מטריצות מעל חוג עם חילוק.
הגדרה ומבנה.
יהי חוג formula_1. רדיקל ג'ייקובסון שלו הוא חיתוך כל האידיאלים הפרימיטיביים שלו, ששווה גם לחיתוך כל האידיאלים השמאליים המקסימליים שלו. החוג נקרא פרימיטיבי למחצה אם רדיקל ג'ייקובסון שלו שווה אפס. לכל חוג formula_1, המנה formula_3 פרימיטיבית למחצה.
הגדרה שקולה: חוג הוא פרימיטיבי למחצה אם ורק אם קיים לו מודול פשוט למחצה ונאמן.
הגדרה אחרת, בעלת אופי פחות כללי (וההגדרה המקורית שג'ייקובסון נתן), היא: החוג נקרא פרימיטיבי למחצה אם הוא מהווה מכפלה תת-ישרה של חוגים פרימיטיביים - כלומר, יש שיכון של formula_1 בתוך מכפלה המנות הפרימיטיביות שלו: formula_5 המהווה גם העתקה על כל רכיב. הגדרה זו נגררת מההגדרה הקודמת, אך לא תמיד גוררת אותה.
כל חוג פשוט למחצה הוא פרימיטיבי למחצה, וכל חוג פרימיטיבי למחצה הוא ראשוני למחצה.
בעוד חוג קומוטטיבי פרימיטיבי אינו אלא שדה, חוגים קמוטטיביים פרימיטיביים למחצה נפוצים הרבה יותר; בפרט, כל תחום שלמות אפיני הוא פרימיטיבי למחצה.
המקרה הארטיני.
במקרה שהחוג גם ארטיני, המחלקות הבאות של חוגים מתלכדות - חוג הוא ראשוני למחצה אם ורק אם הוא פרימיטיבי למחצה ואם ורק אם הוא פשוט למחצה. במקרה זה, לפי משפט ודרברן-ארטין, החוג איזומורפי לסכום ישר סופי של מטריצות מעל חוגים עם חילוק.
במקרה הלא ארטיני, המחלקות הללו נבדלות זו מזו.
המשפט העיקרי של ודרברן.
המשפט העיקרי של ודרברן קובע כי לכל אלגברה formula_1 שהיא סוף-ממדית מעל שדה מושלם, העתקת המנה formula_8 מתפצלת, דהיינו: קיימת תת-אלגברה formula_9 כך ש-formula_10 (סכום ישר של מרחבים וקטוריים, אך לא בהכרח של חוגים).
נחמן מייזל
נחמן מייזל (ביידיש נכתב לרוב: מייזיל; 1887, קייב – 27 באפריל 1966, קיבוץ אלונים) היה עורך ומבקר ספרות יידי.
ביוגרפיה.
מייזל נולד בבית כפרי ליד העיר קייב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) במשפחה יהודית אדוקה ואמידה, בנם של שרה חנה ור' ישראל, ואחיה הגדול של גיטל מייזל (לימים מבקרת ספרות). קיבל חינוך ביתי עד גיל 17 אצל מלמדים. נישא לחינה, בתו של הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבה הראשון של תל אביב יפו.
ב-1905 פרסם את חיבורו הראשון בעברית, לאחר מכן במשך מספר שנים פרסם ביקורות ספרות בכתבי עת ועיתונים עבריים. הוא שקל לעלות לארץ ישראל ולעסוק בחקלאות. ב-1909 הוא החל לכתוב ביקורות על ספרות יידיש; הביקורת הראשונה הייתה על חיבור של דוד ברגלסון. בין 1912–1914 ניהל את הוצאת הספרים "קונסט פארלאג" בקייב, ובמקביל היה עורכו של כתב העת הספרותי "די יידישע וועלט" ('העולם היהודי/היידי'). אחרי מלחמת העולם הראשונה ייסד הוצאה לאור בקייב והיה ממייסדי קולטור-ליגע, אגודת תרבות ביידיש. היה מעורכי "ביכער וועלט" ('עולם הספרים') בין השנים 1919–1920.
עם נפילת הרפובליקה העממית של אוקראינה עבר לוורשה בירת פולין, ושם ב-1921 חידש את פעילותה של קולטור-ליגע. בין השנים 1925–1938 הוא היה חבר מערכת ועורך כתב העת הספרותי "ליטערארישע בלעטער". ב-1934 פרסם ספר על חיים נחמן ביאליק, "ביאליק (זיין לעבן און שאפן)", בהוצאת פארלאג גראשן-ביבלאטעק, ווארשע.. ב-1936 ביקר בארץ ישראל, ואת חוויותיו פרסם בספר "טעג און נעכט אין עמק" ('ימים ולילות בעמק [יזרעאל]'; 1937).
בדצמבר 1937 היגר לארצות הברית, שם היה מזכיר וחבר הנהלת יידישער קולטור-פארבאנד והיה עורך ירחון "יידישע קולטור".
ב-1964 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ אלונים, קרוב לבני משפחתו, שם נפטר ב-1966, בגיל 79, והובא למנוחות. בנו, דב מיזל, היה ממייסדי הקיבוץ.
הרברט ליהמן
הרברט הנרי ליהמן (באנגלית: Herbert Henry Lehman; 28 במרץ 1878 - 5 בדצמבר 1963) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כמושל מדינת ניו יורק בשנים 1933–1942, וכסנאטור מטעם המדינה בשנים 1950–1957.
ביוגרפיה.