בשנת 2003 השתתף ג'נקינס בקומדיית הפשע של האחים כהן "אכזריות בלתי נסבלת" לצידם של ג'ורג' קלוני וקתרין זיטה ג'ונס ומותחן הבדיוני "שעת אפס".
ב-2005 גילם ג'נקינס את אביה של ג'ניפר אניסטון בקומדיה הרומנטית "השמועה אומרת ש...", כמו כן השתתף לצד ג'ים קארי בסרט הקומי דיק וג'יין עושים את זה ושיחק בדרמה מועמדת 2 פרסי אוסקר "ארץ קרה" לצידה של שרליז תרון.
ב-2007 שיחק ג'נקינס בדרמת האקשן "הממלכה".
בשנת 2008 לאחר מגוון תפקידי משנה, זכה ג'נקינס לתפקיד ראשי ראשון בסרט דרמה הרומנטית "האורח", בו גילם את וולטר, גבר בן 62 שאיבד את החשק ללמד ולכתוב. הוא נשלח לוועידה במנהטן וכשחוזר לדירתו הוא מגלה שזוג צעיר התמקם בה.
על תפקיד זה קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2010 שיחק את אביו של צ'נינג טייטום בדרמה הרומנטית ג'ון היקר, שמבוססת על ספר באותו שם מאת ניקולס ספארקס. בשנת 2011 שיחק את מר האפר אביו של דילן בסרט "ידידים פלוס". בשנת 2012 שיחק בסרט "הורג אותם ברכות". בשנת 2013 שיחק בקומדיה "ילדים בוגרים של גירושין" לצד ג'סיקה אלבה.
באוקטובר 2020 אישרה חברת נטפליקס את הפקת המיני-סדרה "", בה עתיד ג'נקינס לככב, בדמותו של ליונל, אביו של ג'פרי דאהמר.
בשנת 2020 כיכב בסרט הדרמה הקומית "המשמרת האחרונה" לצד אד אוניל.
חיים אישיים.
משנת 1969 נשוי לכוריאוגרפית שרון ר. פרידריק, ולהם שני ילדים.
איתמר בן-חור
איתמר בן חור (24 באוגוסט 1912 - 26 במרץ 1981) היה סופר ומחנך, חתן פרס נשיא המדינה לספרות (1968).
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
איתמר בן חור (רקובר) נולד בצפת בי"א באלול תרע"ב (1912). מצד אביו – רבי יקותיאל זלמן רקובר - הוא נצר למשפחה
אריסטוקרטית של משפטנים, דיינים, ורבנים שכיהנו בקרקוב, המתייחסת אל הש"ך (הרב שבתי הכהן). ומצד אמו – מלכה לאה, בתו של רבי נחום אתרוג, רבה של צפת – הוא דור חמישי בארץ ישראל.
משפחת רקובר עלתה לא"י מקרקוב שבגליציה, אז באוסטריה-הונגריה (כיום בפולין), בשנות ה-40 של המאה ה-19.
בהיות איתמר בן חור, בן שש, נפטרו שני הוריו זה אחר זו באותו שבוע בירושלים, כתוצאה ממגפת טיפוס ואדמת שהייתה בירושלים בזמן מלחמת העולם הראשונה. למגפה הזו קראו: המגפה הספרדית – "די ספאנישע קרענק". אחרי פטירת הוריו, איתמר בן חור (רקובר) שהה מספר שנים בביתה של אחותו הבכורה החורגת, פרומט (חסידה) רקובר, אחות במקצועה, בירושלים, וזאת עד שפרומט עזבה את א"י, והיגרה לאנטוורפן, בלגיה, שם התחתנה עם בן דודה, יהושוע וקשטוק. אחרי נישואי אחותו, איתמר שהה בבית יתומים, בירושלים אך הוא זכה לסיים בהצלחה את בית הספר תחכמוני.
פרומט (חסידה) רקובר, ובעלה, יהושוע וקשטוק, נספו בשואה.
איתמר בן חור [רקובר] היה אחיו (מאב) של חיים רקובר, חתנו של שמחה מנדלבוים, ובנערותו הרבה בן חור לשהות בביתו של שמחה מנדלבוים בבית מנדלבאום. קרבתו אל רבי שמחה מנדלבאום והכרת התודה שרחש לו שימשו לבן חור מקור השראה לחיבורו "שער היה בירושלים" שפורסם לאחר מלחמת ששת הימים. הסיפור הקצר "שער היה בירושלים", התפרסם בקובץ שהיה נקרא "שלושה סיפורים", והוא היה חלק מחומר הלימודים,
של חטיבות הביניים במדינת ישראל, בשנים שאחרי מלחמת ששת הימים.
על כתיבת, ופרסום "שער היה בירושלים", זכה איתמר בן חור (רקובר), ב"פרס נשיא המדינה לספרות", בשנת 1968.
אחיו ואחיותיו היו,
מאביו יקותיאל זלמן רקובר ומאימו, מלכה לאה אתרוג, בת הרב (רבי) נחום אתרוג, מצפת,
חנה רקובר, אשת יוסף גרוסמן, שהייתה גננת,
ודב זאב רקובר, שהיה בין לוחמי הבריגדה היהודית ושירת במצרים.
מאביו, ומאשתו הראשונה של אביו, גולדה,
חיים רקובר, חתנו של שמחה מנדלבוים, ואביהם של נחום רקובר, מומחה למשפט עברי, ושמחה רז (שמחה זלמן רקובר).
פרומט (חסידה), אחות במקצועה, אשת יהושע ווקשטוק מבלגיה, שנספתה בשואה.
איתמר בן חור (רקובר) רכש,
את השכלתו הבסיסית בבית ספר "תחכמוני" ולאחר מכן ב"בית המדרש למורים מזרחי". לאחר סיום הלימודים בסמינר מונה בן חור לשמש כמזכירו האישי של פרופ' יוסף קלוזנר שהיה היסטוריון, סופר ובלשן ושמחקריו וכתיבתו שמשו מקור השראה לימין הציוני בארץ ישראל. בן חור הושפע מפרופ' יוסף קלוזנר ואימץ את תפיסת עולמו. באותם ימים בחר להמיר את שם משפחתו לשם העברי בן חור (ראשי תיבות של בן חוטר רקובר). הוא הצטרף לקבוצת צעירים שכינתה עצמה "חוג המשוטטים" שהרבתה לערוך סיורים רגליים ממושכים באזור ירושלים והרחיקה עד למדבר יהודה ובקעת הירדן.
בשנים הבאות, עד לסיום שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל עסק בן חור בהוראה בירושלים. תוך כדי כך, התקרב ללח"י וסייע לארגון בעריכת ביטאון "המעש" ובחיבור כרוזי עמדה ומחאה.
השליחות לגרמניה.
בשנת 1936 יצא בן חור בשליחות הסוכנות היהודית לגרמניה שבה התבססה מזה מספר שנים המפלגה הנאצית בגרמניה. בן חור יצא בשליחות הוראה אך עיקר תכליתה היה לשכנע יהודים למלט את עצמם מגרמניה הנאצית. הצלחתו הייתה מוגבלת ביותר בעיקר משום שהשלטונות הצרו את צעדיו. בשהותו בגרמניה נכח באספת עם גדולה שבה נאם היטלר. הדברים הותירו רושם חזק על בן חור ונטעו בו תחושה כבדה שהמשטר הנאצי עלול לפגוע קשות ביהודי גרמניה. הוא יצא את גרמניה לאחר קרוב לשנה, לאחר שחש שהגסטאפו עלול לעצרו. בשובו לארץ ישראל חיבר את הפואמה "אדם בשלהבות" (פורסמה ב-1938) שבה חזה במדויק את ההתרחשויות העתידות לבוא אשר המיטו שואה על יהדות אירופה.
"אדם בשלהבות" נחשב ליצירה הספרותית הראשונה המבטאת את תחושת השואה ומזהירה מפניה. בן חור כותב: "גולו אבק מעיניכם סגורים וראו – אורב החידלון... כי רובצת שואה על הפתח ומבעד לחרכים מציץ חורבן ואבדן ...ביום אביב עשן מעשנות חרושת המוות".
כמחנך בבית הספר לעולים.
בשנת 1937 נישא בן חור לשמחה אלפיה – בת למשפחות עדס, דיין, והררי-רפול מן המשפחות הספרדיות המיוחסות של ירושלים. בני הזוג התגוררו בירושלים עד תום מלחמת העצמאות ושם נולדו ארבעת ילדיהם.
ב-11 במרץ 1948 התפוצצה מכונית תופת בחצר בניין המוסדות הלאומיים בירושלים. איתמר בן חור שהה במקום ונפצע.
בתום מלחמת העצמאות משנפתחו שערי הארץ והחלו גלי עלייה גדולים נענה בן חור לאתגר גדול שהציבו בפניו גורמי משרד החינוך ועקר עם משפחתו מירושלים לחדרה כדי להקים ולנהל בית ספר לילדי עולים. בית הספר הוקם במעברת עולים בפרדס חנה. בשעות הערב לימד בן חור עולים באולפן עברית. בשנת 1960 עבר בן חור לנהל את בית הספר היסודי "אור לטף" שנוסד ב-1956 בין שיכוני העולים שב"גבעת אולגה. את תפקיד מנהל בית הספר "אור לטף" מילא עד 1977.
בבית הספר "אור לטף" באה לידי מימוש השקפת עולמו החינוכית. הוא קיבץ סביבו חבר מורים והדריך אותם להיות מחנכים יתר על פני "מרביצי תורה". הוא גרס שתפקידו המרכזי של בית הספר איננו דווקא הקניית ידע ודעת. בית הספר צריך להיות בית הגידול לאנשים טובים, לאזרחים מועילים, לפרטים המסוגלים להתקיים בתוך קהילה ולקיים אותה. לשם השגת התכלית הזאת צריך כל תלמיד להביא לידי מיצוי יכולותיו האישיות אך אין הכרח שכל תלמיד יגיע להישגים לימודיים מרביים. מורי בית הספר, לפי השקפת בן חור, צריכים להיות מורי דרך לצד היותם מורי הוראה. על בית הספר להעמיד לכל תלמיד כלים כדי לאפשר את מיצוי יכולותיו.
עבודתו הספרותית.
במקביל לעבודה החינוכית עסק בן חור בכתיבה ספרותית ועיתונאית. אחרי "אדם בשלהבות" פורסמו הספר "שערים נעולים" (1942) שהוא תשלובת של ארבעה מחזות, הרומן "השביל הבודד" (1960) והרומן "לחם האוהבים" (1968). בין לבין פורסמו סיפורים קצרים ורשימות בעיתונים שונים וב"האומה" –במה רעיונית לאומית מיסודו של מסדר ז'בוטינסקי. הסיפור "שער היה בירושלים" פורסם בידי משרד החינוך במסגרת הקובץ השנתי "שלושה סיפורים" (1968). משלהי שנות ה-50 ועד שלהי שנות ה-60 שימש בן חור גם כעיתונאי מדווח של עיתון "הארץ". הוא נהג לחתום על הידיעות שמסר כ"סופר 'הארץ' בשרון".
שני הרומנים שפרסם תוכננו להשתלב ברומן שלישי אלא שהמחבר לא זכה להשלים את הטרילוגיה הספרותית והוא נפטר בכ' באדר ב' תשמ"א (1981) בתל אביב לאחר מחלה קשה.
הערות שוליים.
ישראל צולי
אליפות אירופה בכדורגל 2008
טיבוע בעלי חיים
טיבוע היא שיטת מחקר בזואולוגיה, בה מוצמדת טבעת קטנה, בעלת סימון ייחודי, לגוף בעל חיים. השיטה משמשת בעיקר במחקר על עופות ועטלפים. הטיבוע מאפשר מחקר שיטתי על היבטים שונים של חיי בעל החיים על ידי איתורו של בשלב מאוחר יותר. בין פרטי המידע אותם יכולים החוקרים ללמוד נמצאים: דפוסי נדידה, תוחלת חיים, תמותה, גודל האוכלוסייה והתנהגות טריטוריאלית.
במדינות רבות בעולם על מנת לטבע יש צורך ברישיון טיבוע. בישראל מונפק הרישיון על ידי רשות הטבע והגנים.
RJ-48 (קיצור של Registered Jack 48) הוא מחבר הדומה במבנהו למחבר RJ-45 אולם שונה במבנה הפינים שלו. הכבל משמש בעיקר בחיבורים בתקן T1, תקן E1 ובחיבור תחנות קצה ברשת ISDN.
צורת הכבל.
הכבל הוא זוג שזור מסוג UTP. המחברים של הכבל מכילים 8 פינים כאשר מתוכם מחוברים רק 4 פינים, זוגות 1 ו-3.
כאשר הפינים מחולקים לשני זוגות שבכל זוג חיבור אחד הוא חיובי (אדמה - 0 וולט) והחיבור השני הוא השלילי 48- וולט.
אחד הזוגות משמש לשידור והשני לקליטה.
קיימות מספר וריאציות של הכבל:
סימון הכבל.
הכבל מכיל 8 חוטים בצבעים שונים. קיימות מספר צורות של סימון החוטים המוליכים. השתיים העיקריות הן הסימון הישן, שבו כל חוט היה בצבע שונה והסימון לפי קטלוג 5e או קטלוג 6 של תקן TIA-568 שאף הוא מחולק לשני תתי סימונים T568A ו-T568B.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:חומרה]]
[[קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים]]