נהר המיסיסיפי זורם על רמה הנוצרת ממשקעיו ומהסחף שהנהר מביא. משני צידי הנהר משתפלת הקרקע ונמצאים שטחי ביצות נרחבים, שגובהם הממוצע 3 מטרים מעל פני הים.
סוללות עפר משני צידי הנהר וכן מצידי זרועות הנהר נועדו למנוע את הצפת השטחים על ידי המיסיסיפי.
אזור הגבעות בצפונה של המדינה הוא שטח גבעות מיוער שגובהו כ-20 מטרים מעל פני הים. בין אזור הביצות לאזור הגבהות נמצאת ערבת עשב מישורית. אזור הגבעות בשיאו (הר דריסקול) מגיע לגובה של 164 מטרים מעל פני הים.
נהרות נוספים במדינה: נהר סבין המהווה את גבול המדינה המערבי, ונהר פרל המהווה את גבול המדינה המזרחי, נהר קלקאסיו, נהר מרמנטאו, נהר ורמיליון. אורכם הכולל של נהרות המדינה מגיע לכ־6,400 ק"מ. שטח פני האגמים במדינה הוא כ־2,735 קמ"ר, ושטח פני הנהרות 804 קמ"ר.
לואיזיאנה היא המדינה השנייה והאחרונה בארצות הברית של אמריקה (אחרי קליפורניה) בה יש נקודות ביבשה שגובהן נמוך מגובה פני הים.
גאולוגיה.
מרבית הקרקע של לואיזיאנה מקורה במשקעים שהובאו לאזור על ידי נהר המיסיסיפי. סחף שהביא עמו הנהר יצר את לשון הים ואת דלתת המיסיסיפי המהווה את מרבית שטח המדינה.
בשל חסימת הנהר בסכרים שנועדו למנוע הצפות, נעצרת הבאת הסחף על ידי הנהר לאזורים השונים בדלתת הנהר, דבר המביא לירידת פני הקרקע ולאובדן שטחי חוף, וכיסויים במי ים.
ממשל ופוליטיקה.
בירת מדינת לואיזיאנה היא באטון רוז'.
הרשות המבצעת.
מושל מדינת לואיזיאנה הוא ג'ון בל אדוארדס, חבר המפלגה הדמוקרטית. שני חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם לואיזיאנה הם ביל קסידי וג'ון קנדי (חברי המפלגה הרפובליקנית). למדינה שישה חברי קונגרס: חמישה מהם חברי המפלגה הרפובליקנית ואחד חבר המפלגה הדמוקרטית.
שיטת המשפט.
לואיזיאנה היא המדינה היחידה בארצות הברית בה שיטת המשפט היא "קונטיננטלית" (Civil Law), ולא משפט מקובל אנגלי.
השיטה מכונה גם "השיטה האזרחית" ("Civilian System"). בניגוד לשמועה המקובלת, המשפט של לואיזיאנה אינו מבוסס על קוד נפוליאון (אף שהקוד האזרחי התקבל בלואיזיאנה באותה עת, שכן קוד נפוליאון הוכנס לשימוש ב-1804 בעוד רכישת לואיזיאנה התבצעה ב-1803).
בלואיזיאנה אחוז הכלואים הגבוה בעולם - 1% מאוכלוסיית המדינה נמצאים בבתי כלא (1,013 אסורים על כל 100,000 תושבים).
שיטת הבחירות.
לואיזיאנה ייחודית בין מדינות ארצות הברית בשיטת הבחירה שלה, הן בפן המדינתי והן בפן המקומי. ביום הבחירות רצים כל המועמדים בכל מחוז בחירה במעין פריימריז, והמועמד לו מעל 50% מהקולות זוכה. אם אין מועמד לו מעל 50% מהקולות, שני המועמדים להם מספר הקולות הרב ביותר רצים שוב לבחירה חוזרת חודש לאחר מכן. בבחירות אלה אין חשיבות למפלגה - וכל מפלגה יכולה לשלוח מספר מועמדים לכל מחוז בחירה.
כלכלה.
התוצר המדינתי הגולמי של לואיזיאנה בשנת 2003 היה 140 מיליארד דולר אמריקני. ההכנסה הממוצעת לנפש בשנה זו הייתה $26,312 (מקום 23 מבין מדינות ארצות הברית).
התוצר החקלאי העיקרי של המדינה כולל מאכלי ים (לואיזיאנה היא המפיקה הגדולה ביותר בעולם של חסילונים), כותנה, סויה, בקר, קנה סוכר, עופות וביצים, חלב ומוצריו ואורז.
התוצרים התעשייתיים של המדינה כוללים מוצרים כימיים, נפט ומוצרי זיקוקו, פחם, מזון מעובד, מוצרי נייר וכלי תחבורה.
כלכלת המדינה מתבססת גם על ענף התיירות.
בחישוב שנערך על ידי המכון האמריקאי לחקר מדיניות ציבורית "American Enterprise Institute", נמצא כי מבין כלל מדינות ארצות הברית, התל"ג של לואיזיאנה היה הקרוב ביותר לתל"ג של מדינת ישראל, נכון לשנת 2012 (243 לעומת 241 מיליארד דולר, בהתאמה).
ספורט.
פוטבול.
קבוצת הפוטבול המובילה של מדינת לואיזיאנה היא קבוצת ניו אורלינס סיינטס (באנגלית: New Orleans Saints- "הקדושים") מליגת ה-NFL, הקבוצה נוסדה בשנת 1967 וזכתה פעם אחת בתולדותיה בסופרבול של שנת 2009.לרוב צבעי הקבוצה הם - שחור, זהב ולבן.
כדורסל.
ללואיזיאנה קבוצה אחת המיוצגת בליגת ה-NBA, היא ניו אורלינס פליקנס.
קרל פון קלאוזויץ
פון קלאוזביץ
פון קלאוזויץ
פון קלאוזוביץ
קרל פון קלאוזוביץ
גבעת ישעיהו
גבעת ישעיהו הוא מושב עובדים בחבל עדולם שבשפלת יהודה, הסמוך לעמק האלה מדרום ושוכן כעשרה ק"מ מדרום לבית שמש. המושב שייך לתנועת "העובד הציוני".
היסטוריה.
המושב הוקם בשנת 1958 על ידי עולים מהונגריה, ונקרא על שם ישעיהו פרס, חוקר ארץ ישראל, והוא נכלל במועצה האזורית מטה יהודה.
בנובמבר 1965 חדרה חוליית מחבלים מהפת"ח מירדן למושב, ופוצצה בית מגורים.
בסמוך למושב, בתוואי הכביש העובר לידו, שרידי דרך רומית קדומה, שעל אחת מאבני המיל שלה נמצאה כתובת מימי הקיסרים ספטימיוס סוורוס וקרקלה. בסמוך למושב גם מספר אתרים ארכאולוגיים מתוירים, ובהם תל שוכה ("גבעת התורמוסים"), תל עדולם, חורבת עתרי וחורבת מדרס.
המאה ה-21.
כיום אוכלוסיית המושב מעורבת. בשנת 2000 החלה להיבנות בו הרחבה.
המושב סמוך ליישובים צפרירים, שריגים (לי-און) ועגור. עד 1948 השתרעו במקום אדמות הכפר עג'ור.
בצד חקלאות, רבים מתושביו עוסקים בעבודות חוץ, בשירותים ציבוריים, או בעלי מקצועות חפשיים וכן באירוח ובהסעדה באזור.
במושב ניתן למצוא גידולים חקלאיים כגון: ענבים, זיתים, אפרסקים, ואף לולי תרנגולות.
אף על פי שאינו משתייך לתנועת בני המושבים, פועלת בו תנועת הנוער "חטיבת בני המושבים". במסגרתה תורמים בני הנוער למושב מבחינת פעילות בחגים ובהתנדבות. כמו כן ניתן למצוא בו גרעינר מהתנועה וכן עובדת בו ענ"קית (עובדת נוער-קהילה).
הילדים לומדים בבית הספר היסודי "הר-טוב" בקיבוץ צרעה, חלקם לומדים בבית הספר היצירתי המשלב "קרוב" בקמפוס נחם, וחלקם בבית הספר הדמוקרטי בנתיב הל"ה. במסגרת החטיבה העליונה לומדים הנערים בהר-טוב (על-יסודי) או ב"דרור" על יסודי משלב יצירתי, בצור הדסה.
במרכז המושב שני גני ילדים.
המדינות הבלטיות
המדינות הבלטיות הן שלוש מדינות השוכנות לחופו של הים הבלטי: ליטא, לטביה ואסטוניה. יש מדינות נוספות השוכנות לחופי הים הבלטי, אך השם "המדינות הבלטיות" ייחודי למדינות אלה בלבד. לפני מלחמת העולם השנייה התייחסה ברית המועצות אל פינלנד כאל המדינה הבלטית הרביעית.
במאה ה-19 היו המדינות הבלטיות חלק מהאימפריה הרוסית. בשנת 1918, בתום מלחמת העולם הראשונה, זכו שלוש המדינות בעצמאות. בשנת 1940, בהתאם לפרוטוקולים הסודיים של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם ב-23 באוגוסט 1939 בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות, סיפחה ברית המועצות את המדינות הבלטיות וחלק משטחה של פינלנד. בשנת 1941 כבשה גרמניה את המדינות הללו, ובשנת 1944 הן חזרו לשליטתה של ברית המועצות, והפכו ל"רפובליקות סוציאליסטיות סובייטיות" במסגרתה.
באוגוסט 1991, חודשים אחדים לפני קריסתה של ברית המועצות, הכריזה כל אחת מהמדינות הבלטיות על חידוש עצמאותה, והן הוכרו על ידי ברית המועצות ומדינות המערב.
בשנת 2002 החלו המדינות הבלטיות לפעול להגשמת תוכניתן להצטרף למערב אירופה. ב-29 במרץ 2004 התקבלו המדינות הבלטיות כחברות בנאט"ו, וב-1 במאי 2004 הן התקבלו כחברות באיחוד האירופי. בשנת 2007 הצטרפו המדינות הבלטיות לאמנת שנגן ובכך בוטלה למעשה ביקורת הדרכונים במעברי הגבולות של המדינות הבלטיות עם שאר המדינות החתומות על אמנת שנגן.
קישורים חיצוניים.
Official statistics of the Baltic states:
אנטיגונה
אנטיגונה (ביוונית: Αντιγόνη, מילולית – "זו שנועדה להתנגד") היא דמות מהמיתולוגיה היוונית ומחזה מאת סופוקלס. היא בתו וגם אחותו למחצה של אדיפוס מלך תבאי, ושל אשתו–אמו יוקסטה (Ἰοκάστη) . הגרסה הידועה ביותר של סיפור אנטיגונה מצויה בטרגדיה בעלת אותו שם מאת סופוקלס, שהוצגה ככל הנראה לראשונה ב-442 לפנה"ס. ישנן גם גרסאות אחרות לסיפור, החורגות מגרסתו של סופוקלס.
הרקע לסיפור אנטיגונה.
אנטיגונה ליוותה ביחד עם אחותה איסמנה את אביהם העיוור אדיפוס לגלות, נמלטה לקולונוס ליד אתונה ושוחררה בידי תזאוס כאשר דודה קריאון ביקש לחטוף אותה. לאחר מותו של אדיפוס היא חוזרת לתבאי, כדי למנוע את הקרב בין שני אחיה, עליו התנבא אביה. לאחר עזיבתו של אדיפוס התחלקו שני בניו פוליניקס ואטאוקלס בשלטון בעירם תבאי. לאחר שפוליניקס גורש בידי אחיו, גייס כוח צבא ועלה על תבאי, "עיר שבעת השערים", לכובשה. אטאוקלס ניצח בקרב על שישה מבין השערים, אך בשביעי שני האחים נהרגו בקרב, זה מידו של זה. בנקודה זו מתחיל מחזהו של סופוקלס, כמו גם למשל המחזה "אנטיגונה" מאת המחזאי הצרפתי ז'אן אנוי.
המחזה של סופוקלס.
עלילה.
לאחר שאדיפוס הגלה את עצמו והלך לגלות עם שתי בנותיו (איסמנה ואנטיגונה), שני בניו פוליניקס ואטאוקלס נשארו בתבאי למלוך זה לצד זה.
הם חילקו ביניהם את המלוכה כך שכל אחד ימלוך למשך תקופה מסוימת ואז יעבירה לשני. אטאוקלס היה הראשון שמלך, וכשהגיע זמנו של פוליניקס למלוך, סירב אטאוקלס להעביר לו את מלוכתו, והגלה אותו מתבאי. פוליניקס הלך בעקבות הגזירה לממלכה אחרת, וכעבור זמן מה, הגיע לתפקיד ראשי באותה הממלכה, והלך להילחם בעיר מולדתו – תבאי. לאחר שנלחמו שני הבנים וצבאותיהם זה בזה בשישה משערי העיר, הגיעו להילחם בשער השביעי, ונהרגו זה מידו של זה. בכך התקיימה נבואתו של אדיפוס שבישרה כי שני הבנים יילחמו ויהרגו זה את זה במלחמת אחים. לאחר שמתו שני הבנים, והעיר תבאי ניצחה, עלה קריאון לשלטון בעיר.