המנזר האוגוסטיני של יוחנן המטביל ביקאפיסטלה תוכנן על ידי חורחה דה אבילה (Jorge de Ávila) וחרונימו דה סן אסטבן (Jeronimo de San Esteban), על סמך התוכניות לקתדרלה המטרופוליטנית של מקסיקו סיטי. יש קיר אטריום עם 365 פסלים משולשים הדומים לאלו של בפירמידה של וגם שינות. אזור האטריום משמר את קפלות הפינה שלו ואת צלב האבן המרכזי שלה. חזית הכנסייה נחשבת לאחת הדוגמאות הטהורות ביותר לאדריכלות הרנסאנס בספרד החדשה, אך היא כוללת חלון רוזטה בסגנון גותי. הקלויסטר גדול ומואר, אך יש לו רק קומה אחת מאחור; בדרך כלל יש לקלויסטר שתי קומות לאורך כל הדרך. חזית הקלויסטר אכן בעלת שתי קומות. בשער לעולים לרגל יש תמונה של מריה הבתולה מוקפת כרובים. לתמונה זו יש רקע כחול, צבע שנעשה בו שימוש נדיר בעיטור כנסיות ומנזרים בתקופה זו. הקמרון בקומה התחתונה של הקלויסטר הוא בגובה של לפחות 10 מטרים מהרצפה ויש בו שרידים של ציורי קיר כגון תחנות הצלב וחלק מחיי היומיום של נזירים אוגוסטינים. הוא מכיל מזרקה מהמאה ה-17.
מנזר העיבור ללא חטא בסקואלפן דה אמילפס נבנה על ידי האוגוסטינים. הוא שימר חלק ניכר מהתכנון המקורי שלו, כולל התכנון המקורי של גנים ובתים המקיפים אותו. מים כאן מסופקים על ידי השלגים הנמסים של הפופוקטפטל. לבפטיסטריום יש קשת ובקיר שלו שרידים של קישוט מזבח מצויר. בקפלת רוסאריו יש עוד קישוטי מזבח בארוקיים קטנים באיכות מעולה. יש אגן הטבלה מאבן שנעשה על ידי אומנים ילידים וסדרת קפלות באטריום המתוארכות למאה ה-18. יש גם סדרה של יצירות אמנות מאותה תקופה.
וחוצינגו הוא העתיק מבין חמישה עשר המנזרים. הוא נבנה בשנת 1524. הוא גם אחד המרשימים ביותר בשל מגוון האלמנטים שנשמרו היטב. האטריום כולל ארבע קפלות פינתיות שהן מהמתוכננות מסוגן ממקסיקו הקולוניאלית. הן נבנו בדקדקנות באבן חול. קישוט המזבח העיקרי הוא מהמאה ה-16, כאשר במקסיקו יש רק שלוש כמוהו. בצלב האטריום יש כתר קוצים מפורט. ניתן למצוא את שרידי אמת המים על אחד מקירות האטריום.
קלפן הוכנעה על ידי קורטס באופן אישי בשנת 1522 והפרנציסקנים הגיעו לכאן כדי לבנות את מתחם מנזר פרנציסקוס מאסיזי בשנת 1548 תחת חואן דה אלמדה (Juan de Alameda). בניית הקפלות הפינתיות החלה בשנת 1555. החזית היא בסגנון עם השפעה מורית. הוא מעוטר בוולוטות של איזבלינה על קשת הכניסה ועליו קונכיות. יש מגדל פעמונים אחד בצד ימין. הספינה היחידה שלה רחבה, עם בית מקהלה שהיה בתחילה שמור לנזירים כדי שלא יראו את כלל הציבור. הקלויסטר הוא כיום מוזיאון האתר, כשהכניסה אליו דרך הקפלה הפתוחה. הקפלות, הבנויות מאבן חול ורודה בפינות האטריום, ידועות בתבליטים המעוצבים היטב שלהן. הקפלה הראשונה ממוקמת בצד המנזר ומוקדשת למריה הבתולה. היא מכילה ציורי קיר עם תבליטים על חייה וסבלה של מרי. השנייה נמצאת משמאל לראשונה והוקדש לפרנציסקוס הקדוש מאסיזי עם תבליטים דומים על חייו של קדוש זה. השלישית מוקדשת למלאך מיכאל והאחרונה ליוחנן המטביל, לפי התבנית של השתיים הראשונות. אלו מייחדים את הקפלות הללו במקסיקו והן הסיבה לכך שמנזר זה נכלל ברשימת אתרי המורשת.
מנזר הבשורה לגבירתנו בטוצ'ימילקו מקבל מים מהר הגעש באמצעות אמת מים ארוכה המביאה את הנוזל ישירות לתוך הבניין, כמו גם למזרקה מהמאה ה-16 בכיכר של העיר. בקירות הפנימיים של האטריום יש גומחות לכל אחת מתחנות הצלב. מנזר זה הושפע מרעידת אדמה בשנת 1999, שפגעה בקירות ובקמרונות, אך נזק זה תוקן מאז במהלך עבודות שיקום שבוצעו בין 2001 ל-2003. המנזר מארח תערוכות זמניות כגון הקרטוגרפיה של ספרד החדשה של טוצ'ימילקו(Cartografía Novohispana de Tochimilco), בחסות ה-INAH, עם מפות בהשאלה מארכיון איי הודו בסביליה בספרד.
קתדרלת טלקסקלה היא הכנסייה העיקרית בעיר טלקסקלה והמנזר היחידי באתר המורשת במדינת טלקסקלה. במקור הייתה קרויה מקדש פרנציסקוס מאסיזי. אולם כאשר הוקמה הדיוקסיה של טלקסקלה הוחלט לשנות את המעמד לקתדרלה שהוקדשה לעליית מרים לשמים (Catedral de Nuestra Señora de la Asunción).
המקדש נבנה במאה השש עשרה בשנים 1530–1536 על פי דייגו מוניוס קמרגו (Diego Muñoz Camargo), והוא מבנה עם ספינה אחת, עם קירוי עץ, מעוטר בסגנון מודחאר מעץ מפואר, שמור היטב ולמעשה הוא האחרון מסוגו שנותרה עדיין ביבשת אמריקה. כיפת המקדש מתומנת ועם מנזר כחלק משטחיו.
הנרי ה. אמרסון
הנרי ה. אמרסון (באנגלית: Henry H. Emmerson; 11 בנובמבר 1831 - 28 באוגוסט 1895), היה צייר ומאייר אנגלי.
ביוגרפיה.
אמרסון (לבית הטרינגטון). בגיל 13 נסע לניוקאסל, שם למד ציור וחריטה אצל ויליאם בל סקוט בבית הספר הממשלתי לאמנות. לאחר כשנתיים וחצי בהנחייתו של סקוט, נשלח אמרסון לפריז ללמוד במשך שישה חודשים בחסות איש דת שהתעניין בעבודתו. לאחר שובו התקבל לאקדמיה המלכותית בלונדון.
עם שובו לצפון אנגליה, התגורר באבצ'סטר ופגש את אשתו לעתיד. אמרסון היה חבר מייסד ונשיא ראשון של מועדון Bewick - איגוד ניוקאסל של ציירים ומאיירים שכלל בין מייסדיו גם רוברט ג'ובלינג, ראלף הדלי, ג'ון סורטס ותומאס דיקינסון. ציוריו הבולטים של אמרסון, חלקם תלויים באקדמיה המלכותית, כוללים את "מכתב המלכה", "המבקרים", "החליפה הראשונה" ו"הפלישה הזרה". בסך הכל הוצגו 58 עבודות של אמרסון במהלך חייו באקדמיה המלכותית.
אמרסון סיפק גם איורים לספרי ילדים, כולל "תה אחר הצהריים" (1880) עם ג'ון ג'ורג' סוורבי ו"הפריחה במאי", (1881), שניהם יצאו בהוצאת פרדריק וורן ושות'. תה אחר הצהריים, אף כי התקבלו היטב על ידי המבקרים, עורר ויכוח, שכן היו שטענו כי מדובר בחיקוי זול של הספר "מתחת לחלון", ספר פופולרי משנת 1879 מאת קייט גרינאווי. גרינאוויי עצמה ראתה בספר "תה אחר הצהריים", "פיראטיות בוטה", בעוד שסוורבי טען שהאיורים אינם חיקויים אלא רק צוירו באותו הז'אנר.
אמרסון היה ידוע גם כרץ בתקופתו. בילדותו אמרו שהוא המהיר ביותר בגילו בעולם. אמרסון היה רץ נלהב עד סוף ימיו, כמו גם חסיד נלהב של קבוצת הכדורגל של רוקליף.
אמרסון התחתן עם מרי בולטון מאבצ'סטר ב-1 באוגוסט 1857, והיו להם חמש בנות ושני בנים, שניהם היו גם אמנים.
אמרסון מת בביתו ב Cullercoats ב-28 באוגוסט 1895 בגיל 64, ונקבר בבית הקברות פרסטון בצפון שילדס.
בדצמבר 1895 התקיימה בניוקאסל תערוכה של יצירתו.
ג'ון קראקאוור
ג'ון קראקאוור (באנגלית: Jon Krakauer; נולד ב-12 באפריל 1955) הוא מטפס הרים וסופר אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
ג'ון קראקאוור נולד בברוקלין שבמסצ'וסטס. אביו היה יהודי ואימו נוצריה עם שורשים מסקנדינביה. הוא גדל באורגון וביחד עם אביו החל להתאמן בטיפוס הרים מגיל שמונה. בשנת 1976 הוא סיים לימודי מדעי הסביבה. הוא התחתן בשנת 1980 והתיישב בסיאטל. בהמשך המשפחה עברה לבולדר, קולורדו.
טיפוס הרים.
לאחר סיום הלימודים, קראקאוור בילה מספר שבועות בטיפוס הרים באלסקה. בשנת 1992 הוא עלה על Cerro Torre בהרי האנדים. בשנת 1996 הוא היה חבר צוות מטפסי ההרים במהלך האסון בהר האוורסט. קראקאוור בעצמו הצליח להגיע לפסגה ולחזור בשלום.
קראקאוור עבד עבור ירחון Outside. בירחון זה הוא פרסם כתבות על פעילותו כמטפס הרים.
נוסיבו
All I Want
קרלוס מאנה
ויליאם בל סקוט
ויליאם בל סקוט (באנגלית: William Bell Scott; 1811–1890) היה אמן סקוטי בצבעי שמן וצבעי מים ולעיתים גם בהדפסה. הוא גם היה משורר ומורה לאמנות, והזיכרונות שלו שפורסמו לאחר מותו נותנים תמונה חיה של החיים במעגל האומנים הפרה-רפאליטים. הוא היה קרוב במיוחד לדנטה גבריאל רוזטי. הוא היה בין האמנים הבריטים הראשונים שתיארו בהרחבה את תהליכי המהפכה התעשייתית. הוא חזר ללונדון, עבד במחלקת המדע והאמנות עד 1885.
הוא צייר מחזור של נושאים היסטוריים מעורבים בסצנות מהתעשייה המודרנית עבור וולינגטון הול בנורת'מברלנד.
הוא לא צייר דיוקנאות רבים, אך דיוקנו של חברו אלגרנון צ'ארלס סווינבורן הוא דמותו האיקונית של הסופר. התחריטים שלו נועדו ברובם להמחשת ספריו.
ביוגרפיה.
הוא נולד באדינבורו - בנו של החרט רוברט סקוט (1777–1841),ואחיו היה הצייר ההיסטורי דייוויד סקוט. כשהיה צעיר למד אמנות וסייע לאביו, ופרסם איורים במגזינים הסקוטיים.
בשנת 1837 נסע סקוט ללונדון. שם הוא התפרסם כאמן והתמנה בשנת 1844 לאמן בית הספר הממשלתי לעיצוב בניוקאסל און טיין. הוא מילא את התפקיד במשך עשרים שנה, ועבד בארגון הוראת אמנות במסגרת מחלקת המדע והאמנות. בניוקאסל ביקר סקוט את משפחת רוזטי.
אחרי 1870 סקוט שהה הרבה בלונדון, שם קנה בית בצ'לסי, והוא היה ידיד אינטימי של דנטה גבריאל רוזטי ובאותה העת היה בסכסוך מתמשך עם ג'ון ראסקין.
הוא התפטר מהמינוי במחלקת המדע והאמנות בשנת 1885, ומאז ועד מותו עסק בעיקר בכתיבת זכרונותיו, "הערות אוטוביוגרפיות", שפורסמו לאחר מותו בשנת 1892.
עבודת אומנות.
בנוסף לציורי שמן, בל סקוט עשה עבודות דקורטיביות רבות, בעיקר באולם וולינגטון. שם ליידי טרבליאן הזמינה אותו, לאחר שנתקלה בזיכרונותיו של אחיו דייוויד סקוט משנת 1850. הוא הפיק שמונה תמונות גדולות הממחישות את ההיסטוריה של נורת'ומבריה, עם דמויות בגודל טבעי, ונוספו להן שמונה עשר תמונות של "בלדת צ'יבי צ'ייס" בראשי הקשתות באולם. עבור טירת פנקיל הוא עיצב סדרה דומה, הממחישה את קורותיו ​​של ג'יימס הראשון באוטביוגרפיה מהמאה ה-15 .
כתבים.
שירתו של סקוט, שפרסם במרווחי זמן (בעיקר שירים, 1875, שאוירו על ידי תחריטים שלו ושל אלמה-טדמה), מזכירה את ויליאם בלייק והושפעה במידה ניכרת מרוזטי. הוא גם כתב ביקורת אמנותית וספרותית.
משפחה.