מרצדס לא בחרה בסוללה במתח של 800 וואט שהייתה מאפשרת טעינה אולטרה מהירה 350 קילוואט כמו במקרה של פורשה טייקאן או קיה EV6, אך היא עדיין מציעה טעינה מהירה בהספק של עד 200 קילוואט, טעינה בהספק כזה מאפשרת להוסיף טווח של 300 קילומטרים בזמן של 15 דקות. הדגם מצויד במטען פנימי המאפשר טעינה ביתית או ציבורית (AC) בהספק של עד 11 קילוואט, רוכשים במדינות עם תשתית חשמל מתאימה יוכלו לשדרג למטען פנימי בהספק של 22 קילוואט שיקצר בכ-50 אחוז את זמן הטעינה הביתי, מדובר בהפרש של כ-5 שעות בין המטענים.
בטיחות.
למכונית כמה אפשרויות למערכות מתקדמות הכוללת: מערכת סיוע אוטונומי בחניה (חניה אוטונומית ללא נהג), החלפת נתיב אוטומטית, בקרת שיוט אדפטיבית, בלימת חירום אוטומטית, מערכת זיהוי תמרורים.
מרצדס-בנץ EQS AMG 53.
בתערוכת הרכב הבינלאומית של גרמניה במינכן הציגה חטיבת AMG של מרצדס את גרסת הביצועים לגרסה הבסיסית, זו כוללת שני מנועים חשמליים המספקים יחד 650 כ"ס ומומנט מרבי של 96.8 קג"מ או עם חבילת "AMG דינמיק פלוס" המעלה את ההספק ל-751 כ"ס ואת המומנט המרבי ל-104 קג"מ, התאוצה אורכת 3.8 או 3.4 שניות והמהירות עומדת על 220 או 250 קמ"ש. הסוללה בקיבולת 107.8 קוט"ש המאפשרת טווח חשמלי של בין 526 ל-580 ק"מ.
אדלה בוטווינסקה
אדלה בוטווינסקה (1904–1994) הייתה אחות ופעילה קומוניסטית ישראלית. הייתה בין המתנדבים הארצישראליים שהצטרפו לבריגדות הבינלאומיות ולחמו לצד הצד הרפובליקני במלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה.
בוטווינסקה נולדה בשנת 1904 בשם אדלה ויינטראוב, בעיירה פידבולוצ'יסק, שהייתה אז חלק מפולין ונמצאת כיום בשטח אוקראינה. בנעוריה הייתה פעילה בארגוני נוער ציוניים. ב-1925 החלה ללמוד בבית הספר לאחיות סיעודיות בבית החולים היהודי צ'יסטה בוורשה, ובמקביל ניסתה להשיג אישור עלייה לארץ ישראל-פלשתינה. היא הצליחה לבסוף לעלות לארץ ב-1926, ועד מהרה החלה להשתתף בפעילות פוליטית והפכה לחברה פעילה בארגוני עובדים. במקביל, המשיכה את לימודיה בבית הספר לאחיות בירושלים, ולאחר מכן עבדה כאחות סוציאלית בבית החולים "הדסה" בתל אביב. ב-1937 ביקשה ויינטראוב לצאת להשתלמות מקצועית בווינה. היא אמורה הייתה להגיע לווינה דרך פריז, אך לאחר שהגיעה לפריז לא המשיכה ליעדה המקורי, ונרשמה להתנדב כאחות בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד. ויינטראוב שירתה במשך מספר חודשים בבית חולים בבניקסים (Benicàssim) שבמזרח המדינה. לאחר כיבוש טרואל בידי כוחות הלאומנים בשלהי ינואר 1938, הועתקה פעילות בית החולים למטארו (Mataró) שבקטלוניה.
באוקטובר 1938 פונו מתנדבי הבריגדות הבינלאומיות משטחה של ספרד לצרפת. בדומה לרוב המתנדבים, נאסרה ויינטראוב במחנה הסגר לאחר כניסתה לצרפת. היא השתחררה מהמחנה בפברואר 1939, הודות לדרכון הארץ-ישראלי שלה, שעוד היה בתוקף. היא נסעה לפריז והתגוררה שם עם אחותה במשך כשנה, ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה שבה לא"י-פלשתינה. בארץ הצטרפה למפלגה הקומוניסטית, וכן לקבוצת פעולה אנטי-פשיסטית (אנטיפא), וארגנה קבוצת מפגש ליוצאי הבריגדות הבינלאומיות בתל אביב. ב-1942 התגייסה לצבא הבריטי, והוצבה בקהיר. ב-1946 השתחררה ושבה לתל אביב, אך התקשתה למצוא עבודה. לאחר שהות קצרה בתל אביב, נענתה ויינטראוב לקריאת ממשלת פולין לקומוניסטים ממוצא פולני החיים בגלות, ובפרט ליוצאי הבריגדות הבינלאומיות, להתגייס לבניית המדינה החדשה. בשל חשש מגילויי אנטישמיות, שינתה את שמה מווינטראוב לבוטווינסקה. היא בחרה בשם זה לזכר פלוגת נפתלי בוטווין, הפלוגה היהודית בגדוד דומברובסקי, הגדוד הפולני בבריגדות הבינלאומיות. היא העידה כי "חשבתי שאם כבר נגזר עלי לשנות את שמי, אבחר בשם בוטווינסקה, לכבוד הגיבורים היהודים שנפלו". ב-1952, בתקופת המעצרים שקדמה למשפט הרופאים במוסקבה, סירבה בוטווינסקה לדרישת הממשל הפולני לפרסם הצהרה שהציגה את הרופאים היהודים בברית המועצות כרוצחים.
בזמן מלחמת האזרחים היוונית (1949–1946) הצטרפה כאחות לחמש משלחות סיוע פולניות. ב-1949, במסגרת אחת המשלחות, טיפלה בתינוקת בת חודשים אחדים שמצאה על אוניית פליטים שיצאה מצפון יוון. היא לקחה את התינוקת לטיפול בוורשה, ולפי עדותה, החליטה לאמצה כעבור כשנה שבה ניסתה ללא הצלחה לאתר את קרוביה. היא שבה לישראל עם בתה ב-1969, בהשפעת גל האנטישמיות ששטף את פולין במרץ 1968. היא השתקעה ברמת גן והמשיכה לעבוד כאחות. בוטווינסקה נפטרה בישראל בשנת 1994.
לקריאה נוספת.
Lustiger, Arno, "Schalom Libertad! Juden im spanischen Bürgerkrieg" (Frankfurt am Main: Athenäum, 1989).
Renée Lugschitz, "Spanienkämpferinnen: ausländische Frauen im spanischen Bürgerkrieg 1936-1939" (Münster: LIT Verlag, 2012).
רמקול אלחוטי
רמקולים אלחוטיים הם רמקולים המקבלים אותות שמע באמצעות גלי תדר רדיו (RF) ולא באמצעות כבלי שמע. שני התקנים הפופולריים ביותר התומכים בשידור שמע לרמקולים אלחוטיים, כוללים וריאציה של IEEE 802.11, בעוד שאחרים תלויים בבלוטות', כדי לשדר נתוני שמע לרמקול המקבל.
סקירה כללית.
רמקולים אלחוטיים מורכבים משתי יחידות: יחידת רמקולים ראשית המשלבת את הרמקול עצמו עם מקלט RF, ויחידת משדר RF. המשדר מתחבר לפלט השמע של כל התקני שמע כמו ציוד Hi-Fi, טלוויזיות, מחשבים, נגני MP3 וכו'. בדרך כלל משתמשים בתקע RCA כדי להשיג זאת. המקלט ממוקם במקום בו המאזין מעוניין שהצליל יהיה, ומספק את החופש להזיז את הרמקולים האלחוטיים ללא צורך בכבלים. יחידת המקלט / הרמקול מכילה בדרך כלל מגבר להגברת אות השמע לרמקול; הוא מופעל באמצעות סוללות או באמצעות שקע חשמלי AC.
טווח תדר האותות המשמש רמקולים אלחוטיים זהה בדרך כלל לזה המשמש טלפונים אלחוטיים – 900 מגה-הרץ. אות ה-RF יכול לחצות קירות, רצפות או תקרות. רוב היצרנים טוענים שהאות משדר בטווח של 150 עד 300 רגל (50 עד 100 מטר). רמקולים אלחוטיים רבים כוללים ערוצי שידור משתנים שניתן להגדיר באמצעות ידית כוונון כדי להתגבר על הפרעות RF פוטנציאליות עם התקנים אלחוטיים סמוכים אחרים, כגון טלפונים אלחוטיים או צגי תינוקות.
רמקולים אלחוטיים מסוימים משתמשים בתדר 2.4 GHz.
איכות הקול.
הדגמים הבסיסיים ביותר מציעים הספק פלט של 3 ואט בלבד, מה שלא מאפשר איכות סאונד אופטימלית. דגמי אמצע טווח עולים ל-5 ואט ודגמים מתקדמים יכולים להגיע עד 10 ואט ומעלה.
מספר הרמקולים יכול גם להשתנות: בעוד שדגמי כניסה מוגבלים לרמקול בודד, דגמים משוכללים יותר יכולים להציע שניים, ובכך לשחזר צליל סטריאו. כמה רמקולים אלחוטיים מוסיפים רדיאטור פסיבי לשיפור ההעתקה בתדרים נמוכים ולהשגת צליל עמוק יותר.
בלוטות'.
דגמים אחרונים בדרך כלל משתמשים ב-Bluetooth 4.0 או אפילו ב-Bluetooth 5, ולרמקולים אלחוטיים יש בדרך כלל טווח של 10 מטרים. מכשירי Bluetooth משתמשים בתדר תקשורת רדיו כך שההתקנים לא צריכים להיות בקו ראייה זה עם זה.
חלק מהרמקולים עשויים ליהנות ממערכת ה-NFC כדי להקל על ההתאמה עם מכשיר המקור.
סוללה.
רמקולים אלחוטיים משתמשים בסוללות נטענות להפעלה. זמן ההפעלה של הרמקול לפני טעינתו הוא בדרך כלל 6 שעות. דגמים עם סוללות חזקות יותר יכולים להחזיק מעמד עד 10 שעות ויותר. כמעט כל הרמקולים האלחוטיים פועלים על סוללות נטענות שאינן ניתנות להחלפה, כך שאורך החיים של הרמקולים הללו הוא זה של הסוללות שלהם.
מפעלי המלח המלכותיים בארק-א-סנאן
מפעלי המלח המלכותיים בארק-א-סנאן (בצרפתית: Saline royale d'Arc-et-Senans) הם מתחם של מבנים בשטחה של הקומונה במחוז דו בחבל פראנש-קונטה במזרח צרפת. המפעלים, ששימשו לייצור מלח בישול, הושלמו ב-1779. הם תוכננו על ידי האדריכל (1736–1806), אדריכל פריזאי בולט באותה תקופה, בהוראת לואי החמישה עשר, מלך צרפת. אבן היסוד הונחה ב-15 באפריל 1775. העבודה ארכה שלוש שנים. המתחם הוא דוגמה חשובה לפרויקט מוקדם של עידן הנאורות בו האדריכל ביסס את תכנונו על פילוסופיה שהעדיפה סידור מבנים על פי גאומטריה רציונלית ויחס היררכי בין חלקי הפרויקט. מאוחר יותר, תכנן לדו להפוך את מפעלי המלח שקמו לבסיס ל בשם שו (Chaux) - אולם פרויקט עיר אידיאלית זה מעולם לא יושם.
מכון קלוד-ניקולה לדו (Institut Claude-Nicolas Ledoux) נטל על עצמו את משימת השימור ומנהל את האתר כמונומנט. בשנת 1982 נוספו המפעלים לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בשנת 2009 הורחב אתר המורשת התרבותית ונכללו בו מפעלי המלח בסאלן-לה-בן.
כיום האתר פתוח לרוב לקהל הרחב. הוא כולל, בבניין שבו ייצרו חביות עץ תצוגות של מוזיאון לדו על פרויקטים עתידניים אחרים שלא נבנו מעולם. כמו כן, בבנייני ייצור המלח מוצגות תערוכות זמניות.
קו הרכבת מבזאנסון לבורק-אן-ברס עובר ממש ליד מפעלי המלח. התחנה של ארק-א-סנאן נמצאת במרחק של כמה עשרות מטרים בלבד מהאתר.
מיקום.
הקומונה ארק-א-סנאן שוכנת בחבל בורגון-פראנש-קונטה, 35 קילומטרים דרומית-מערבית לבירת החבל בזאנסון. הנוף הררי שמתמזג לכיוון דרום-מזרח עם הרי היורה התלולים חלקית. מצפון מערב, לעומת זאת, משתרע העמק השטוח של הנהר ויובליו. העמק הוא חלק מ, המשתרעת מפרנקפורט כמעט עד מרסיי ולכן הייתה תמיד דרך חשובה למרחקים ארוכים. במרחק בינוני, סביב ארק-א-סנאן, ישנן ערי מסחר חשובות כמו בזל, דיז'ון, ליון, לוזאן וז'נבה.
בפראנש-קונטה התושבים חיים מעסקים תעשייתיים קטנים, גידול פירות, ייצור יין וגבינות ותיירות. הבסיס לאתרי הספא הרבים הם מקורות מים מלוחים, שבעבר היו גם הבסיס למפעלים רבים להפקת מלח.
היסטוריה.
רקע.