אפליה סטטיסטית (פרופיילינג).
אפליה סטטיסטית (פרופיילינג) הוא תהליך של הסקת מסקנה לגבי אדם על סמך מראה, תכונה, שם או נטיות מאפיינות כלשהן.
ארצות הברית: מתוך 254,904 ילדים שהוצאו מבתיהם לאומנה בשנת 2013, 22% היו שחורים ו-45% היו לבנים. עם זאת, באוכלוסייה הכללית, רק 13.8% מהילדים היו שחורים ו-52.4% היו לבנים. המשמעות היא שיותר ילדים שחורים נשלחים למשפחות אומנה. מחקרים הוכיחו שלאומנה יש השפעות שליליות בטווח הארוך, כגון חוסר יציבות בתעסוקה ובדיור, התמכרות והישגים לימודיים לקויים. אם ילדים שחורים נכנסים לאומנה בשיעור גבוה יותר מילדים לבנים, הם יחוו באופן לא פרופורציונלי את ההשפעות השליליות הללו.
ישראל: בנתב"ג נהוג לבצע בידוק ביטחוני יסודי במיוחד בלקוחות ערבים. "הבידוק הביטחוני בנתב"ג מבדיל בין אזרחים יהודים לאזרחים הערבים, שחווים השפלה בכל פעם שהם מבקשים לעלות על טיסה".
במשטרה.
גרמניה: בכלא שבעיר דסאו בגרמניה נשרף למוות מבקש מקלט מסיירה לאון, כשהוא אזוק לרצפה באמצעות שלשלאות בפרקי ידיו ובקרסוליו. לבית המשפט הובאה הקלטה של שיחת טלפון שבה שוטר מבקש מרופא לבוא לקחת דם מ"אפריקאי שחור" והרופא מתלונן שהוא לא מצליח לקחת דם מ"אנשים עם עור שחור" והשוטר נשמע אומר לו להביא "מחט מיוחדת".
בארצות הברית:
Black Lives Matter.
הגזענות הממסדית בארצות הברית הביאה לכך ששוטרים עוצרים את האוכלוסייה האפרו – אמריקאית בסדרי גודל חסרי פרופורציות לשאר האוכלוסייה ולעיתים קרובות אף ללא סיבה, ועושים זאת באמצעות הפעלת כוח משמעותית ללא השלכות לאחר המעשה. בשנת 2012, אדם בשם ג'ורג' צימרמן שהתנדב במשמר שכונה בפלורידה ירה למוות בצעיר שחור חף מפשע בן 17. צימרמן יצא זכאי מכל אשמה. בתגובה למקרה זה התפתחה תנועה חברתית שקוראת למחאה Black Lives Matter והאשטאג פופולרי תואם בטוויטר “#BlackLivesMatter” האשטאג זה, והמחאות שפרצו בעקבותיו מתמקדות באלימות משטרתית כנגד האוכלוסייה האפרו – אמריקאית. מחאה בסדר גודל כזה מתאפשרת באמצעות טכנולוגיות חדשות ורשתות חברתיות, שנתנו גישה לאכלוסיות חלשות ומודרות להשמיע את קולן, דבר שלא התאפשר בעבר בגלל תת-ייצוג במדיה המסורתית. המחאה וההשטאג הגיעה לשיאה בשנת 2020 בעקבות הרצח של ג'ורג' פלויד, כאשר ב-28 במאי 2020 היו כ-8.8 מיליון ציוצים הנושאים האשטאג זה.
Takeaway
Takeaway (בעברית: לְסַלֵק או לְהַפחִית) הוא שיר של צמד המפיקים האמריקאי דה צ'יינסמוקרס ומוזיקאי ה-EDM האמריקאי אילניום, שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית לנון סטלה, מתוך אלבומו של הצמד, "World War Joy". השיר יצא לאור ב-24 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים דיסרפטור רקורדס וקולומביה רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הניו זילנדי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אנדרו טגארט, אלכסנדר פאל, ניקולס מילר, פרידולין וולשר, סורנה פקיאר, סמואל ג'ון גריי, ג'ונאס בקר, טימופיי קרודו וכריסטוף "שוקו" באוס והופק על ידי דה צ'יינסמוקרס, אילניום, פרידו, ארין מקארליג'ורדן סטילוול. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-455 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-24 ביולי 2019 בערוץ היוטיוב הרשמי של דה צ'יינסמוקרס. הוא בוים על ידי במאי הווידאו קליפים ג'רמיה דייוויס. הקליפ צולם בניו יורק בווסל; פסל ואטרקציה שנבנה כחלק ממפרויקט הפיתוח של חצר הדסון בשכונת האדסון יארד באי מנהטן, ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
נכון ליולי 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-120 מיליון צפיות.
נמל התעופה קנברה
נמל התעופה קנברה (באנגלית: Canberra Airport) הוא נמל תעופה בינלאומי, המשרת את העיר קנברה, בירת אוסטרליה, ואת סביבותיה.
הנמל דורג כשמיני במדינה ברמת העומס שלו. בשנת 2018/19 עברו בו 3,217,391 נוסעים במסגרת 40,050 תנועות מטוסים. הוא משרת בעיקר טיסות פנים ארציות.
היסטוריה.
נמל התעופה נבנה באתר בצפון-מזרח טריטוריית הבירה האוסטרלית, במיקום שבו נסלל בשנות העשרים מסלול טיסה פשוט. הוא ממוקם כשמונה קילומטר ממזרח למרכז קנברה.
ב-1939, לרגל מלחמת העולם השנייה, עברה הפעלתו לידי חיל האוויר האוסטרלי. הוקם בו טרמינל נוסעים, אשר הורחב ושופץ פעמים רבות.
ב-13 באוגוסט 1940 התרסק מטוס צבאי אוסטרלי בסמוך לנמל ועשרת יושביו נהרגו. ביניהם היו שלושה משרי ממשלת אוסטרליה וראש המטה הכללי של צבאה. בין ההרוגים היה שר התעופה ג'יימס פיירביירן , והבסיס הצבאי בנמל נקרא לימים על שמו.
ב-1998 הופרט הנמל, וב-2003 נסגר בסיס חיל האוויר ששכן בו, אם כי מתחם בנמל עודנו משמש את חיל האוויר. ב-2004 נערכה טיסה בינלאומית ראשונה מן הנמל. שנתיים אחר כך שודרג מסלול הטיסה הראשי בו באופן שאיפשר טיסות ישירות אליו במטוסים כבדים ששימשו לביקוריהם של נכבדים מארצות חוץ. בשנת 2000–01 עלה מספר הנוסעים שעברו בנמל לראשונה על שני מיליון. כעבור שמונה שנים נחצה קו שלושה מיליון הנוסעים.
תוכנית לשדרוג מתקני הנוסעים בנמל הוצאה לפועל בשנים 2009–2013. במסגרתה נבנה טרמינל חדש ובו שני אגפים, בשטח כולל של 55 אלף מטר רבוע. בסך הכל גדל שטח הטרמינל ב-65%. ב-2016 החלה חברת סינגפור איירליינס לטוס לנמל ואחריה עשתה זאת חברת קטר איירווייז.
מגפת הקורונה העולמית השפיעה באופן דרמטי על הפעילות בנמל בשנת 2020. עד אוגוסט כבר צנח מספר הנוסעים שעברו בו ב-99% ביחס לעבר והטרמינל נסגר ליום אחד בשבוע על מנת לחסוך בהוצאות.
מתקני הנמל.
בנמל שני מסלולי טיסה. המסלול העיקרי משתרע בקירוב מדרום לצפון ומצטלב עמו מסלול משני שכיוונו דרום-מזרח ולצפון-מערב. שני בנייני טרמינל הנוסעים ממוקמים ממערב לצומת המסלולים ומחברת ביניהם מבואה מהודרת. בטרמינל 44 עמדות בידוק לטיסה ועשרה גשרי עלייה למטוס. לטרמינל צמוד ממערב בניין טרמינל קטן לתעופה כללית.
מדרום לבנייני הטרמינל ממוקם פארק עסקים ובו גם מתקן תחזוקה למטוסים של חברת קואנטס. בעברו המזרחי של הנמל ממוקם מתקן חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, ולצדו מגדל הפיקוח ותחנת כיבוי האש של הנמל. אזור מסחרי נוסף הוקם בצפונו של מתחם הנמל.
פעילות.
קודם לפרוץ מגפת הקורונה בראשית 2020 שירת הנמל תשע חברות תעופה, כולל חברה זרה אחת. הן הפעילו טיסות ליעדים בכל רחבי אוסטרליה ובמיוחד לחלקה המזרחי והדרום-מזרחי וכן לסינגפור (כ-53 אלף נוסעים ב-2018), לדוחה שבקטר (כ-29 אלף) ולוולינגטון שבניו זילנד (כ-13 אלף).
קווי התעופה הפנימיים העמוסים ביותר אל הנמל וממנו ב-2018 היו אל מלבורן (1.176 מיליון), סידני (953 אלף), בריסביין (643 אלף) ואדלייד (195 אלף).
הנמל מופעל על ידי החברה הפרטית Capital Airport Group.
דינה ורט
דינה ורט (22 בינואר 1912 – 23 באוקטובר 1999) הייתה קצינת צה"ל בדרגת אלוף-משנה שכיהנה כקצינת ח"ן ראשית וכשליחה רשמית של מדינת ישראל לחוף השנהב.
ביוגרפיה.
דינה ורט נולדה בחצי האי קרים בשם דינה סורדין, בת למרדכי ומתילדה סורדין. עלתה לארץ יחד עם משפחתה ב-1919, וגדלה בעתלית. אביה, שניהל מפעל מלח ברוסיה, היה ממייסדי תעשיות מלח לישראל.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים בגימנסיה העברית "הרצליה", התחילה ללמוד רפואה בצרפת, אך לא השלימה את לימודיה. עוד מנעוריה הייתה פעילה בארגון ההגנה, ובשנת 1941 התגייסה לצבא הבריטי, בו שירתה במסגרת חיל העזר לנשים, עד לשנת 1946. את שירותה זה בילתה בארץ ישראל ובמצרים, בין היתר בתפקיד מיוחד בחיל הקשר המלכותי. אחרי שחרורה, פעלה בצפון אפריקה במסגרת המוסד לעלייה ב'.
בשנת 1947 נשלחה לארצות סקנדינביה לאיסוף כספים עבור ההגנה. שנה לאחר מכן, עם קום המדינה, הצטרפה כקצינת סעד לחיל נשים (ח"ן) שזה מכבר הוקם, ושירתה לתקופה קצרה עד אשר הושאלה לסוכנות היהודית. שם, שימשה כאחראית לקליטת עלייה מצפון אפריקה, וכן שהתה בשליחות באמריקה הדרומית מטעם ויצו. לאחר מכן עבדה תקופה מסוימת במחלקה לפריון וייעול של משרד העבודה.
בשנת 1951 שבה לשירותה בחיל הנשים בתור קצינת ח"ן של בית החולים תל השומר, ולאחר מכן כיהנה כמפקדת בסיס ההדרכה לטירוניות, הוא בה"ד 12, משך כשבע שנים. במאי 1959 מונתה ורט לקצינת ח"ן ראשית (קחנ"ר) בדרגת אלוף-משנה. היא שימשה בתפקידה זה עד אפריל 1964, אז הוחלפה על ידי סטלה לוי.
לאחר שחרורה מצה"ל יצאה ורט לשליחות ארוכה בחוף השנהב, זאת לפי בקשתה של שרת החוץ גולדה מאיר. בעיר אביג'אן הקימה ורט מסגרת דמוית-ח"ן, שהייתה כעין "שרות אזרחי" לנשים. בסך הכל שהתה ורט בחוף השנהב כשמונה שנים, לאחריהן לא שבה עוד למדינה עקב ניתוק הקשרים הדיפלומטיים בינה לבין ישראל (בעטיה של מלחמת יום הכיפורים). שירותה של ורט באפריקה זכה לשבחים ולהוקרה במשך שנים רבות לאחר עזיבתה. בשנים שלאחר חזרתה לישראל, השתתפה מעת לעת בפאנלים ובהרצאות, ובשנת 1991 זכתה לאות יקירת העיר ירושלים.
ורט נפטרה באוקטובר 1999 ונקברה בבית העלמין גבעת שאול.
חיים אישיים.
ורט הייתה נשואה לד"ר רודולף (רודי) ורט שהיה רופא אף אוזן גרון והשניים התגוררו בסביון. במהלך שירותה כקחנ"ר, השניים התגרשו, אך ככל הנראה נישואיהם חודשו בעת שליחותה של ורט באפריקה. באותה העת שימש רודולף כמורה בקונגו. לאחר חזרתה מאפריקה, התגוררה ורט בירושלים. לזכרם של הזוג ורט הוקמה קרן המעניקה מלגות לסטודנטים בתחום הפילוסופיה היהודית, קבלה ופילוסופיה כללית.