למרות הצלחת המועדון בעצירת התוכניות לסכור את הגרנד קניון והמעבר ממעמד של ארגון במעמד 501(c)(3) למעמד 501(c)(4) שמשמעו שתרומות שניתנות למועדון אינן פטורות ממס, גברה המתיחות בין הדירקטוריון לבין ברואר על דרך טיפולו בכספי המועדון. הגירעון השנתי של המועדון צמח מ-100,000 דולר ב-1967 ו-1968 לכ-200,000 דולר ב-1969. עימות נוסף התרחש בנוגע למדיניות של המועדון כלפי תחנת הכוח הגרעינית שחברת החשמל והגז הפסיפית (Pacific Gas and Electric בראשי תיבות PG&amp;E) תכננה לבנות בקניון דיאבלו בסמוך לעיר סן לואיס אוביספו בקליפורניה. על אף שהמועדון שיחק תפקיד ראשי בעצירת התוכנית של PG&amp;E לבניית תחנת כוח גרעינית בבודגה ביי (Bodega Bay) בתחילת שנות ה-60, במקרה ההוא ההתנגדות לתחנה נבעה מהשפעתה על הסביבה ומסכנת רעידות אדמה בשל הקרבה להעתק סן אנדראס, ולא מהתנגדות לשימוש באנרגיה גרעינית. בתגובה להעתקת תחנת הכוח מהאתר בחולות ניפומו (Nipomo Dunes) שבו הייתה פגיעה בסביבה לקניון דיאבלו, הצביע הדירקטוריון לתמוך בתוכנית של PG&amp;E להקמת התחנה באתר זה. משאל בין חברי המועדון ב-1967 תמך בהחלטת הדירקטוריון, אבל ברואר הגיע למסקנה שתחנת כוח גרעינית בכל מקום שהוא היא שגיאה, והוא ביטא בעל פה את התנגדותו לתחנת הכוח בניגוד לעמדה הרשמית של המועדון. הקיטוב שחל בין הסיעות של חברי המועדון התומכות והמתנגדות לברואר הגיע לידי ביטוי בבחירות השנתיות לדירקטוריון. תומכי ברואר השיגו רוב בבחירות של 1968, אבל בבחירות של אפריל 1969 השתייכו כל חמשת חברי הדירקטוריון החדשים לסיעה שהתנגדה לברואר. אנסל אדמס והנשיא ריצ'רד לאונרד, שניים מידידיו הקרובים ביותר בדירקטוריון הובילו את ההתנגדות לברואר, כשהם מאשימים אותו בפזיזות בטיפול בכספי המועדון ובאי-ציות להחלטות הדירקטוריון וקראו לפיטוריו כמנהל כללי. הדירקטוריון הצביע עשרה כנגד חמישה לקבל את התפטרותו של ברואר. בסופו של דבר התפייס ברואר עם המועדון ונבחר כחבר דירקטוריון לתקופה שבין 1983 ל-1988 ושוב בין 1995 ל-2000, שבה התפטר על רקע חילוקי דעות על דרכו של המועדון, כמה חודשים לפני מותו.
השנים בהן נוהל המועדון על ידי מקלוסקי.
מייקל מקלוסקי (Michael McCloskey), שנשכר על ידי ברואר ב-1961 כנציג הראשון של המועדון מצפון-מערב ארצות הברית, היה למנהל הכללי השני של המועדון ב-1969. כמנהלן הבקי בפרטים, הקים מקלוסקי את מחלקת השימור של המועדון ב-1965 והוביל את המערכה להצלת הגרנד קניון והקמת הפארקים הלאומיים מערכת הפארקים רדווד והפארק הלאומי צפון רכס קסקייד. במהלך שנות ה-70 הוביל מקלוסקי את פעילות המועדון בנושא חקיקה – שימור האדמות באלסקה ושטחי הבר במזרח, ובתמיכה באג'נדה החדשה של איכות הסביבה: חוק הפיקוח על חומרים רעילים (Toxic Substances Control Act) של 1978, הנספחים לחוק האוויר הנקי (Clean Air Act) וחוק הפיקוח והטיוב על הכרייה החשופה (Surface Mining Control and Reclamation Act) ב-1977, שעברו בתקופת נשיאותו של ג'ימי קרטר. מועדון סיירה תמך לראשונה במועמדות לנשיאות ב-1984 שהודיע על תמיכתו בניסיון של וולטר מונדייל שנכשל להדיח את רונלד רייגן. מקלוסקי התפטר מתפקיד המנהל הכללי ב-1985 לאחר ששירת בתפקיד 16.5 שנים (תקופה זהה לתקופה שבה ניהל ברואר את הארגון), וקיבל את התואר יושב ראש, כשהוא הפך לאסטרטג הבכיר של המועדון והקדיש את זמנו למדיניות שימור במקום לתכנון תקציב ומנהל שוטף. לאחר תקופה בת שנתיים שבה ניהל את הארגון דאגלס וילר (Douglas Wheeler) שהרקע הרפובליקני שלו היה לצנינים בעיני החברים הליברלים של המועדון, שכר המועדון את מייקל פישר (Michael Fischer), לשעבר מנהל ועדת החופים של קליפורניה (California Coastal Commission), ארגון שהוא חלק מממשל קליפורניה ותפקידו להגן על חופי המדינה, ששירת כמנהל כללי מ-1987 ועד 1992. קרל פופ (Carl Pope), לשעבר מנהל מחלקת החקיקה של המועדון, מונה למנהל כללי ב-1992. ב-2010 הוחלף על ידי מייקל ברון.
שתדלנות בתוך המועדון.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הקימו קבוצה של כ-2,000 חברים במועדון ארגון פנימי המכונה "הסייראנים של ג'ון מיור" (John Muir Sierrans בראשי תיבות JMS) שנועד לקדם שינויים בעמדות המועדון. הם תבעו לקבוע מדיניות שתדרוש שלא יורשה בכלל לחטוב עצים באדמות הציבוריות, וכמה שנים אחר-כך לדרוש להוציא מכלל שימוש את סכר קניון גלן. JMS הצליח לשנות את עמדת המועדון בשני נושאים אלו.
המאה ה-21.
בספטמבר 2005 ערך מועדון סיירה את הכנס "פסגת סיירה" (Sierra Summit) הראשונה בסן פרנסיסקו. קרוב ל-1,000 מתנדבים מכל רחבי ארצות הברית, שנבחרו על ידי הסניפים והקבוצות שלהם שימשו צירים לכנס; בכנס השתתפו גם חברים שלא נבחרו כצירים. במסגרת הכנס נערכו סמינרים והוצגו תערוכות בנושאי איכות הסביבה העכשוויים והוצגו טכניקות לאקטיביזם יעיל יותר. נואמים בולטים בכנס היו אל גור, ביל מאהר, רוברט קנדי ג'וניור ואריאנה הפינגטון.
ב-2008 תמך מועדון סיירה במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית, על בסיס "הישגיו הבולטים בתמיכה באוויר נקי, ההגנה על אזורי הביצות, ובאנרגיה נקייה".
בינואר 2013 הודיע מייקל ברון, המנהל הכללי שמועדון סיירה ישתתף באופן רשמי לראשונה מאז שהוקם ארגון לפני 120 שנים במרי אזרחי כחלק מהמחאה הנמשכת הקוראת לממשל נשיא אובמה לדחות את בניית צינור הנפט מחולות הזפת של קנדה המכונה Keystone XL. כשהוא מצהיר "אנו צופים כיצד מול עינינו הולך ומתפתח משבר עולמי, ולעמוד מהצד ולתת לו להתרחש – אף שאנו יודעים כיצד לעצור אותו – יהיה בלתי מצפוני". ב-13 בפברואר 2013 נעצר מייקל ברון יחד עם עוד 48 איש, שכללו את ג'וליאן בונד (Julian Bond) מנהיג זכויות האזרח, ואת ג'יימס הנסן (James Hansen) מדען האקלים של נאס"א.
בבחירות של 2016 תמך מועדון סיירה במועמדותה של הילרי קלינטון. המועדון מתנגד חריף למדיניות של הנשיא דונלד טראמפ, וקורא למרי אזרחי כנגד פעולותיו.
סיורים.
ב-1901 ארגן וילאם קולבי את הסיור הראשון של מועדון סיירה לעמק יוסמיטי. את הסיורים השנתיים שנמשכו בתחילה ארבעה שבועות וכונו "טיולים גבוהים" (High Trips) הובילו מטפסי הרים מנוסים (כמה מהם חברי דירקטוריון של מועדון סיירה). בסיורים רבים תועדו לראשונה טיפוס על פסגות שונות בהרי סיירה נבדה. חברי מועדון סיירה היו מטפסי מצוקים נלהבים והיו חלוצים בענף ספורט זה. ב-1911 נוסד הסניף הראשון, אנג'לס, והוא החל מיד לארגן סיורים מקומיים להרים המקיפים את לוס אנג'לס וברחבי המערב. במלחמת העולם השנייה הצטרפו רבים מהמדריכים של מועדון סיירה לדיוויזיה ההררית העשירית, כשהם מביאים למאמץ המלחמתי את מומחיותם בטיפוס הרים. בהם היה גם דייוויד ברואר שניהל את תוכנית הטיולים הגבוהים מ-1947 עד 1954, כאשר שירת כרב-סרן במילואים.
הטיולים הגבוהים שבהם השתתפו למעלה ממאה מטיילים ואנשי צוות פינו כיום את מקומם לסיורים רבים קטנים יותר המתנהלים ברחבי ארצות הברית ומחוץ לה. תוכנית הסיורים הלאומית כוללת מאות סיורים, מרביתם נמשכים בין ארבעה לעשרה ימים. הסניפים המקומיים והקבוצות יוזמים אלפי סיורים קצרים יותר באזורם ומעבר לו (בדרך כלל סיורים רגליים בחיק הטבע, אבל גם רכיבה על אופניים, סקי למרחקים וכולי). עבור ילדים מקבוצות המגיעות מהערים הגדולות המכירים רק את הנוף האורבני חושפים הסיורים לראשונה את אזורי הבר.
מדיניויות השימור.
למועדון סיירה יש מדיניויות רשמיות בנושאי שימור רבים. המועדון מקבץ אותן ל-17 קטגוריות: חקלאות, ביוטכנולוגיה, אנרגיה, צדק סביבתי, ניהול יערות ואזורי הבר, נושאים גלובליים, סוגיות פוליטיות וממשלתיות, ניהול קרקעות, סוגיות צבאיות, סוגיות גרעיניות, אוקיינוסים, זיהום וניהול פסולת, זהירות מונעת, תחבורה, מדיניויות אורבניות ושימוש בקרקע, משאבי מים ושימור חיות הבר.
ניהול קרקעות.
כמה מחברי מועדון סיירה האיצו במועדון להפגין עמדה אמיצה יותר בתמיכה בהגנה על היערות הלאומיים של ארצות הברית ואדמות ציבור אחרות שבבעלות הממשל הפדרלי. לדוגמה, ב-2002 נמתחה ביקורת על ההצטרפות של המועדון ל"חברת אזורי בר" בהסכמה לפשרה שאפשרה כריתת עצים בגבעות השחורות של דקוטה הדרומית.
סוגיות גרעיניות.
מועדון סיירה מתנגד לבניית כורים גרעיניים המבוססים על ביקוע גרעיני, עד שסיכוני הבטיחות שבטבע הטכנולוגיה יטופלו באמצעות מדיניות שימור פוליטית ויוקמו סוכנויות פיקוח לאכוף מדיניות זו.
מדיניות מועדון סיירה כלפי מקורות אנרגיה שהתקבלה ב-2006 ועברה שינוי בפעם האחרונה ב-2011 מתעלמת משאלת היחס להיתוך גרעיני. התנגדות מוקדמת להיתוך, בשל האפשרות שתהליך יגרום לפליטת טריטיום - איזוטופ של מימן - לא נבחנה מחדש מאז 1986.
פחם.
לדברי מועדון סיירה תחנות כוח הפועלות על פחם הן אחד ממקורות האנרגיה הגדולים ביותר והמלוכלכים ביותר של האומה האמריקנית, סיבה מרכזית למחלות במערכת הנשימה, והן אחראיות למעל ל-40% מפליטת פחמן דו-חמצני. לטענת המועדון קיימות חלופות זמינות לפחם. דו"ח ביוזמת מועדון סיירה שיצא לאור ב-2009 הגיע למסקנה שהעלויות הכרוכות בכריית פחם באזור אפלצ'יה שבצפון מזרח ארצות הברית גדולות פי חמישה מהתועלות הכלכלית לאזור. לסיכום טען הדו"ח שלטובתם עדיף לתושבים באזורי כריית הפחם לחדול מהתלות הכלכלית בפחם.
אנרגיה מתחדשת ונצילות אנרגיה.
מועדון סיירה ממליץ על השקעה באנרגיית רוח, באנרגיה סולארית ובסוגי אחרים של אנרגיה מתחדשת, כמו גם שינוי מבני בשוק האנרגיה שיעדיף חדשנות, יצירה של משרות ירוקות והתייעלות אנרגטית.
מסעות תעמולה ומחלוקות.
הגנת הנהרות.