כשזכתה מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות ב-1945 וקלמנט אטלי מונה לראשות הממשלה, מינה זה את קריפס ל"נשיא מועצת המסחר", המשרה הכלכלית השנייה בחשיבותה בממשלה. על אף שעדיין היה סוציאליסט מאמין, קריפס גילה גמישות מספקת על מנת לעבוד בשיתוף פעולה עם יתר שרי הלייבור, במצב הדחוק בו מצאה עצמה בריטניה לאחר המלחמה. קריפס היה מזוהה עם מדיניות "הצנע". כסוציאליסט בן המעמד העליון החזיק קריפס בדעות פוריטניות, והיה נחוש לאכוף מגבלות וקיצוב בחומרה שווה על כל חלקי האומה הבריטית. בתקופה זו גם סייע בבניית בית הספר לארונאטיקה, הקרוי כיום אוניברסיטת קרנפילד ב-1946.
ב-1946 הסכים קריפס לבקשתו של סטלין למכור לברית המועצות מידע תכנוני שיסייע בתכנון מנוע סילון למטוס קרב חדיש. קריפס איפשר למהנדסים הרוסים גישה לתוכניות מנוע ה"רולס-רויס נין", מנוע סילון מתקדם שתוכנן על ידי קצין ה-RAF פרנק ויטל. התוצר הסובייטי, מנוע קלימוב VK-1 המבוסס על התכנון הבריטי, שולב לאחר מכן במטוס הקרב המתקדם מיג 15, שלאחר מכן שולב, בין היתר, בלחימה כנגד כוחות בריטים במלחמת קוריאה, וגרם שם לאבדות.
ב-1946 שב קריפס להודו כחלק מ"משלחת הקבינט" שהציעה נוסחאות שונות לעצמאות, לשיקול דעתם של המנהיגים ההודים. תוכניתם של השרים הבריטים השותפים במשלחת נדחתה על ידי הקונגרס הלאומי ההודי.
ב-1947 ניסה קריפס לשכנע את אטלי לפרוש, בשל הקשיים הכלכליים והפוליטיים, ולמסור את מקומו לארנסט בווין, אך בווין סירב לשתף פעולה עם קריפס. מהלך זה הביא למינויו של קריפס למשרה חדשה של "שר הכלכלה". אך מספר שבועות לאחר המינוי התפטר שר האוצר יו דאלטון, לאחר שנודע כי הדליף לעיתונאי פרטים מתקציב המדינה העתידי, וקריפס תפס את מקומו. קריפס עמל על מנת לחלץ את בריטניה מהמשבר הכלכלי שהייתה נתונה בו. הוא העלה את המיסים והפחית את הצריכה, וכן פעל להגברת הייצוא, וייצוב הלירה שטרלינג, בשל כך שהאמין שהגברת הייצוא היא הדרך לצאת מהמשבר הכלכלי. הוא תמך בהלאמה של מפעלי מפתח ותעשיות אסטרטגיות.
בתפקידו כשר האוצר הבריטי, היה קריפס מעורב בהחלטות הנוגעות למדינת ישראל הצעירה. על הפרק עמדו שני נושאים - האחד, הפעלתם של בתי הזיקוק בחיפה, והשני, תשלום חוב בן מספר מיליוני לירות שטרלינג, שהייתה ממשלת בריטניה חייבת לממשלת פלשתינה-א"י, היא ממשלת המנדט, על רכישות באשראי בימי מלחמת העולם השנייה, וכן הסדר חוב נגדי שחבה ממשלת ישראל לבריטניה, ועניינים שונים הנוגעים לרכוש בריטי בישראל. קריפס נחשב לאוהד ישראל, בשל דעותיו הסוציאליסטיות, ואופייה הסוציאליסטי של ממשלתו של בן-גוריון. בסדרת שיחות שהתקיימו בשנים 1949 ו-1950 עם מנכ"ל משרד האוצר, דוד הורוביץ, הוסדרו הנושאים הכלכליים שבין ישראל ובריטניה, והוסדרה הפעלת בתי הזיקוק. בעניינים אלו הפעיל קריפס את השפעתו, אל מול דעתו האנטי ישראלית של בווין.
על אף שאופיו חמור הסבר של קריפס, ומדיניות הצנע שלו, הביאו לירידה בפופולריות שלו, הרי שדבקותו בדעותיו, ועבודתו החרוצה למען הבראתה הכלכלית של בריטניה בימים שלאחר המלחמה, הביאו ליחס של כבוד כלפיו. מזה שנים סבל קריפס מקוליטיס דלקת מעיים, שאך החמירה עם הלחץ בו היה נתון. ב-1950 הביא מצבו הבריאותי לכך שנאלץ לפרוש. את תפקידו של קריפס כשר האוצר קיבל יו גייטסקל. שנתיים לאחר מכן מת, בעודו מנסה להחלים ממחלתו בשווייץ.
קריפס היה נשוי לאיזובל קריפס, שהייתה אף היא פעילה ציבורית בעלת שם. לזוג היו ארבעה ילדים, ביניהם סופרת הילדים פגי קריפס.
ניהל אורח חיים צמחוני.
אווילה
אווילה (בספרדית: Ávila) היא עיר בספרד, בירת מחוז אווילה שבקסטיליה ולאון. העיר ידועה בשל חומותיה מימי הביניים, שנותרו בשלמותן. ב-1985 הכריז אונסק"ו על העיר ועל הכנסיות הסובבות אותה כאתר מורשת עולמית. בשנת 2009 התגוררו בעיר כ-57 אלף תושבים.
היסטוריה.
יש הסבורים כי אווילה היא העיר אבולה (Abula) המוזכרת בכתביו של תלמי מהמאה השנייה. עיר זו היא בין הראשונות בחצי האי האיברי שתושביהן קיבלו עליהן את הנצרות, בעידודו של סקונדוס מאבולה. עם זאת, על פי סברה אחרת, אבולה העתיקה היא כיום העיירה אבלה (Abla) שבאנדלוסיה.
כשהרומאים הגיעו לאזור הם הקימו את העיר אבילה (Abila). בתחומי העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מתקופה זו ובהם שרידי רחובות וחומות, פסיפס, וכן ממצאים קטנים יותר כמטבעות וחרסים. המתאר העירוני של אווילה העתיקה כיום מבוסס במידה רבה על המתאר הרומאי האופייני - תצורה מלבנית, ובה שני רחובות ראשיים. רחוב ואייספין החוצה את העיר חופף את הקארדו הרומאי, והרחובות קבאיירוס וברקאמונטה חופפים את הדקומנוס.
במאה החמישית הקימו הוויזיגותים בצפון חצי האי האיברי, ואווילה הייתה לחלק ממנה. במהלך השלטון הוויזיגותי הפכה העיר למרכז דתי חשוב. בעיר פעל מנזר סנטה מריה דה לה אנטיגואה, בו חיו נזירים ונזירות, ובו נקברה לאוקאדיה, בתו של המלך ואמבה. לפי העדויות המוקדמות ביותר, פעל המנזר לפני שנת 687.
אין מידע רב אודות העיר בתקופה המוסלמית (גם אז נקראה העיר אבילה; آبلة), אך ידוע כי בראשית התקופה נחשבה לנקודה אסטרטגית שהן הערבים והן הנוצרים נלחמו על השליטה בה. בין 740 ל-742 תקף אותה אלפונסו הראשון, מלך אסטוריאס מספר פעמים, אך לא כדי לכבוש אותה, אלא כדי לפגוע בביצוריה ולבזוז אותה. בהמשך איבדה מחשיבותה, ובדומה לערים אחרות באזור, רבים מתושביה נטשו אותה.
במהלך המאה ה-11, לאחר כיבוש טולדו, החליט ריימונדו מבורגונדי ליישב את העיר מחדש, כמו גם את סלמנקה וסגוביה, כדי לבסס את מעמדה של טולדו שהייתה לבירתו. ב-1090 הקים ריימונדו את חומות העיר, שעודן עומדות על תלן. הקתדרלה הגותית נבנתה בין המאה ה-12 למאה ה-14. עם זאת, לתנופה מחודשת זכתה העיר רק בתקופת שלטונם של פרדיננד ואיזבלה, ושל בנם, פליפה השני. במהלך המאה ה-16 פעלה בעיר תרסה מאווילה, שהייתה לאחת מראשי המסדר הכרמליתי.
במלחמת הקהילות של קסטיליה (1521-1520), הוקמה בעיר "החונטה של אווילה", שאיגדה גם את הערים טולדו, סגוביה, סלמנקה וטורו, אך כעבור שבועות ספורים עבר לטורדסיאס.
במאה ה-17 שוב ירד מעמדה של העיר, ובסיומה חיו בה כ-4,000 תושבים בלבד. רק במאה ה-19 שבה העיר והתפתחה, לאחר שמסילת הברזל ממדריד לאירון עברה דרכה. כיום אווילה היא עיר לא גדולה, ובה כ-57 אלף תושבים. ב-1985 הוכרזה העיר העתיקה, וכמה מהכנסיות מחוץ לחומותיה כאתר מורשת עולמית.
מבנים בולטים.
החומות.
האלמנט הבולט ביותר באווילה הוא חומותיה. בנייתן של החומות החלה ב-1090, כחלק ממאמציו של ריימונדו מבורגונדי לחזק את העיר ולבצרה, והיא נמשכה במהלך המאה ה-12. היקפן של החומות 2,516 מטר, ועוביין כ-3 מטרים. לאורכן 82 צריחים מעוגלים למחצה ותשעה שערים. השערים הקדומים ביותר, שער סן ויסנטה (Puerta de San Vicente) ושער האלקאסר (Puerta del Alcázar), פונים מזרחה. שערים מאוחרים יותר פונים גם לכיוונים אחרים.
חגים.
מדי חודש אוקטובר נערכות באווילה חגיגות לזכרה של תרסה מאווילה ("סנטה תרסה"). החגיגות כוללות תהלוכות, תזמורות, ירידים, מלחמות שוורים. האירועים נערכים לכל אורך החודש, ומגיעים לשיאם ב-15 באוקטובר, הוא יום החג של תרסה. באותו היום עורך הבישוף מיסה המונית שמסתיימת בתהלוכה שבראשה נישא פסל בדמותה של תרסה, מלווה בנכבדי העיר, כמרים, ואנשי צבא ומשטרה.
גם אירועי השבוע הקדוש הנערכים בעיר מושכים אליהם משתתפים רבים, והחגיגות הן בין הבולטות בספרד כולה.
דיאנה פרילנד
דיאנה פרילנד (באנגלית: Diana Vreeland; 29 ביולי 1903, פריז, צרפת – 22 באוגוסט 1989) הייתה עתונאית ועורכת אופנה ידועה. היא עבדה במגזיני האופנה "Harper's Bazaar", "ווג" וב-"Costume Institute" של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
היא נולדה כדיאנה דלציאל פרילנד (Diana Dalziel) והייתה בתם הצעירה של אשת החברה האמריקאית אמיל קיי הופמן ושל אביה הבריטי פרדריק יאנג דלציאל. הופמן הייתה צאצאית של אחיו של ג'ורג' וושינגטון, כמו גם דודנית של פרנסיס סקוט קי. היא גם הייתה דודנית רחוקה של פאולין דה רוטשילד (Pauline de Rothschild). לפרילנד יש אחות, אלכסנדרה.
ביוגרפיה.
משפחתה של פרילנד היגרה לארצות הברית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, והתיישבה ב-15 East 77th Street בניו יורק, שם הם נהפכו לאנשי חברה בולטים. ב-1 במרץ 1924 נישאה דיאנה דלציאל לתומס ריד פרילנד (Thomas Reed Vreeland), בנקאי, בכנסיית סנט תומאס (St. Thomas' Church) בניו יורק, להם נולדו שני ילדים: תומאס ריד פרילנד הבן, שנעשה ארכיטקט, כמו גם פרופסור לאדריכלות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס; ופרדריק דלציאל פרילנד (לימים שגריר ארצות הברית במרוקו).
שבוע לפני חתונתה, דיווח הניו יורק טיימס שאמה, אמילי, הייתה אהובתו של סר צ'ארלס רוס (Sir Charles Ross), שניהל משפט גירושים מאשתו השנייה, פטרישיה. השערורייה בחברה הגבוהה ניכרה את פרילנד מאימה; שהלכה לעולמה בספטמבר 1928 בננטוקט, מסצ'וסטס.