בתום המלחמה שוורץ כתב את "נס רגיל" ו"סיפור על חיילים אמיצים". עיבודיו של שוורץ ל"מלכת השלג" ו"הצל" הופקו לסרטים ב-1966 ו-1971.
הוא גם השלים את כתיבת התסריטים "סינדרלה", "‫מי יגיע ראשון", "דון קישוט" ו"נס רגיל".
סרטו האחרון והידוע ביותר היה "דון קישוט", שזכה ב-1959, שנה לאחר מותו של שוורץ, להצלחה גדולה במערב.
שוורץ הלך לעולמו בלנינגרד.
יצירתו.
יצירותיו של שוורץ עוסקות בשני נושאים עיקריים: האחד - האלהת האהבה. הוא מימש אותה דרך סיפורם של גיבורים שונים, חלקם פרי דמיונו ואת חלקם שאל מאגדותיו של הנס כריסטיאן אנדרסן. הדמויות הן ריאליסטיות שמשובצות בעלילה אגדתית.
הנושא השני הוא פוליטי - הוקעת הטוטליטריות ודיבור בזכות המחשבה והרצון החופשיים. בנושא השני החל לעסוק בשנת 1933, במחזהו "המלך ערום", המבוסס על שלוש מאגדותיו של אנדרסן. הבמאי ניקולאי אקימוב תכנן הפקה גרנדיוזית שיועדה לעלות בתיאטרון בלנינגרד. השלטונות מנעו את יציאתה לפועל בתואנה שהוא אמנם מטפל בבעיות יסוד בעלת חשיבות היסטורית-עולמית, אולם עושה זאת על דרך ההלצה.
ביצירותיו הוא מתאר את העריץ האכזר וכביר הכוח כטיפוס שרלטן, ופגיע מבפנים. בכך הוא עסק גם במחזותיו החשובים ביותר - "הצל" ו"הדרקון" ואף במחזותיו לילדים כגון "כיפה אדומה".
בתקופת השלטון הסובייטי יצירותיו אמנם יצאו בדפוס והוצגו, אבל במידה מועטה, ולא נכללו ברפרטואר הסובייטי.
"הנס הרגיל".
זהו משל רומנטי ופילוסופי אודות אהבה ויחסים בין היוצר ליצירתו. המחזה עובד לסרטים שהופקו בשנים 1964 ו-1978.סרט של שנת 1978 בבימוי של מארק זכארוב ובהשתתפות כוכבים כמו אולג ינקובסקי, אלכסנדר אבדולוב, יבגני לאונוב ואנדריי מירונוב זכה להצלחה גדולה ומוקרן בטלוויזיה הרוסית עד היום.
קישורים חיצוניים.
על יצירותיו:
"הצל" (התיאטרון הקאמרי):
"הדרקון" (התיאטרון הקאמרי):
מיצירתו:
ג'ולין בליילוק
ג'ולין קינג בללוק (באנגלית: Jolene King Blalock; נולדה ב־5 במרץ 1975) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל דמותה של הוולקנית ט'פול שגילמה בסדרה "".
נעוריה.
בללוק נולדה וגדלה בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית, ולה שלושה אחים. היא בילתה את ילדותה בפיתוח כישורים אמנותיים ובגלישת גלים. על ילדותה היא אמרה:
קריירה מוקדמת.
בהיותה דוגמנית פופולרית, בללוק עזבה את הבית בגיל 17 על מנת לדגמן באירופה ובאסיה. היא הופיעה על השערים של מגזיני סגנון חיים לגברים, פעמיים הופיעה בגלריה "בנות של מקסים" של המגזין מקסים, ונבחרה לאחת מ־10 הנשים הסקסיות ביותר בעולם לשנת 2005 על ידי "FHM". היא הצטלמה לבושה לצילומי אופנה עבור פלייבוי באפריל 2002. מאוחר יותר היא רואיינה על ידי המגזין למדור "20Q" (גיליון פברואר 2005).
במשך שנים בללוק עשתה דיאטה, בשל עיסוקה כדוגמנית, והוקל לה כשעברה למשחק; היא אמרה: "אני תשושה מהחוויות שלי בתעשיית הדוגמנות. את אף פעם לא מספיק רזה או מושלמת וזה היה קשה מבחינה נפשית לבצע את המעבר למשחק".
הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסיטקום "הארון של ורוניקה", ולאחריו הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "", "CSI" ו־"ג'אג". היא גילמה את מדיאה באדפטציה לטלוויזיה משנת 2000 של ""Jason and the Argonauts". כמו כן, היא הופיעה ב־"On the Edge" ובמיני־סדרה "The Diamond Hunters", בטרם לוהקה ל־".
מסע בין כוכבים: אנטרפרייז.
ליהוקה לסדרה "" היה פריצת הדרך הגדולה ביותר של בללוק והיא תארה זאת כחלום שהתגשם. היא הודתה שהיא הייתה נרגשת להצטרף לצוות הסדרה החדשה:
בללוק אמרה על : "ספוק היה סמל המין האמיתי של מסע בין כוכבים. אנשים תמיד מניחים שזה היה קירק, אבל הם טועים".
בשנת 2005 היא הופיעה לראשונה בכנס של מעריצי הסדרה, שהתקיים בפסדינה, קליפורניה, ארצות הברית. הופעתה השנייה הייתה במילטון קינס, אנגליה, שם חילקה חתימות. זמן קצר לאחר מכן הופיעה בכנס בבון, גרמניה.
לאחר מסע בין כוכבים.
בללוק הופיעה עם אל אל קול ג'יי ועם ריי ליוטה בסרט "Slow Burn" שצולם בשנת 2003, בין העונות של "". הסרט נחשף לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2005 ובסופו של דבר הוקרן בבתי קולנוע נבחרים במהלך שנת 2007.
היא הופיעה ככובת אורחת בשני פרקים של סטארגייט SG-1 כאישתה, מנהיגת קבוצת הנשים ג'אפה.
היא הייתה אמורה להופיע בפרק של "אבודים" בעונת 2005–2006 כאהובתו לשעבר של סוייר (ג'וש הולווי). למרות שהיא צולמה עבור מספר סצנות, סצנות הפלאשבק בפרק הועברו מסוייר למייקל (הארולד פרינו) ובסופו של דבר לא נעשה שימוש בסצנות בהן היא השתתפה, אפילו לא בתוספות הבונוס "סצנות שנמחקו" במארז ה־DVD. תמונות שלה מסט הצילומים של הסצנה צצו בשנת 2008.
היא שיחקה את קפטן לולה בק בסרט "Starship Troopers 3: Marauder", שיצא ישירות ל־DVD בארצות הברית, ב־5 באוגוסט 2008.
היא הופיעה בסדרה "האוס", בפרק בשם ""Teamwork", כלקסה, אשתו של כוכב פורנו המטופל בפרק הזה. הפרק שודר לראשונה ב־16 בנובמבר 2009.
היא שיחקה את האחות ניסי, אחותה של האופל, בעונה השנייה של "Legend of the Seeker", בפרק 9 – "Dark", ששודר ב־23 בינואר 2010, ובפרק 10 – "Perdition", ששודר ב־30 בינואר 2010 .
בללוק השתתפה בתפקיד משנה במותחן האקשן של ויליאם קאופמן "Sinners And Saints"" בו גילמה דמות בשם סטייסי. עלילת הסרט מתרחשת בניו אורלינס שלאחר סופת קתרינה, והוא הוקרן לראשונה בלוס אנג'לס, ב־30 ביוני 2010.
חיים אישיים.
כרגע, בללוק מתגוררת בלוס אנג'לס.
היא נשואה למיכאל רפינו, מנכ"ל לייב ניישן אנטרטיינמנט. השניים נפגשו כאשר הוא הזמין אותה להשתתף בפרסומת לבירה בלוס אנג'לס. רפינו גר באנגליה כאשר היא גרה בארצות הברית לצורך צילומי "" במהלכם היא גילתה שניהול מערכת יחסים "בשלט רחוק" היא קשה וכי חשבון הטלפון שלה "אסטרונומי". בללוק הציעה לרפינו נישואין והשניים התחתנו בנגריל, ג'מייקה, ב־22 באפריל 2003.
בללוק היא חובבת כלבים נלהבת והופיעה על השער של המגזין הבריטי הפופולרי "K9 Magazine".
ג'ולין בללוק
הנרי, המלך הצעיר
הנרי המלך הצעיר (באנגלית: Henry The Young; 28 בפברואר 1155 - 11 ביוני 1183), היה השני מבין חמשת בניו של המלך הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה. באופן רשמי הוא היה מלך אנגליה, דוכס נורמנדי, רוזן אנז'ו ומיין.
נעורים.
מעט מאוד ידוע על חייו המוקדמים של הנסיך הנרי הצעיר. ילדיה של אמו מנישואיה הראשונים ללואי השביעי, מלך צרפת היו מארי של צרפת, רוזנת של שמפניה ואליקס של צרפת, רוזנת בלואה. היה לו אח אחד בוגר ממנו, ויליאם התשיעי, רוזן פואטייה (נפטר ב-1156), ואחיו הצעירים ממנו היו: מטילדה, דוכסית סקסוניה, ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, ידוע גם כ"ריצ'רד לב הארי"; ג'פרי השני, דוכס בריטני, אלינור, מלכת קסטיליה, ג'ואן, מלכת סיציליה, וג'ון, מלך אנגליה.
בחודש יוני 1170, הנרי בן החמש-עשרה הוכתר למלך כשאביו עודו בחיים. פואמה לטינית שנכתבה על ידי פקיד בית משפט לכבוד ההכתרה, מרמזת על הכריזמה של הנסיך הצעיר. שם הוא מתואר כנער מקסים ויפה, גבוה אבל פרופורציונלי, בעל כתפיים רחבות וצוואר ארוך ואלגנטי, עור בהיר ומנומש, עיניים כחולות וגדולות ושיער אדמדם כמו כל בני משפחתו.
הוא היה ידוע בחייו כ"הנרי המלך הצעיר" כדי להבדילו מאביו. הוא לא נספר ברצף המספרי של מלכי אנגליה. עם זאת, הוא היה מלך מיועד ומעמד המלוכה שלו לא היה שנוי במחלוקת. קיימת מחלוקת על אבירותו. לדברי אחד מכתביו של תומאס בקט, הנרי קבל תואר אבירות על ידי אביו לפני הכתרתו, אבל הביוגרף ויליאם מרשל טוען כי המלך קבל על תואר האבירות על ידי ויליאם במהלך המרד של 1173.
מעמדו הציבורי.
הנרי לא נהג להתעניין יותר מדי בעסקי היום-יום של השלטון, בניגוד לאביו ולאחיו הצעירים. דעת הרוב בקרב ההיסטוריונים היא זו של ו.ל וורן מ-1973: "הצעיר הנרי היה היחיד מבני משפחתו שהיה פופולרי בימיו שלו. יכול להיות שהסיבה היא שהוא היה גם היחיד שלא נתן שום עדות לתבונה פוליטית, מיומנות צבאית, או אפילו אינטליגנציה רגילה ... ", ובספר מאוחר יותר הוסיף וורן: "הוא היה אדם אדיב, נעים הליכות, בעל נטיות של ליברליות ונדיבות. לצערנו הוא גם היה רדוד, יהיר, חסר זהירות, נאיבי, חסר יכולת, וחסר אחריות".
המוניטין של המלך הצעיר בזמנו, לעומת זאת, היה חיובי מאוד, בעיקר בזכות מקומו בתרבות טורנירי האבירים הנלהבת בזמנו. עדות לכך ניתן למצוא בהופעותיו ב"ספר ההיסטוריה של וויליאם מרשל", הביוגרפיה של האביר עליו הוטל לשמש כמנטור של הנרי בשנת 1170, ושהפך לראש הקבוצה שלו בטורניר עד 1182. ההיסטוריה מתארת אותו עובר במהירות ועקביות מטורניר אחד למשנהו, בין צפון ומרכז צרפת בין 1175 ו-1182, עם בני הדודים שלו, פיליפ, רוזן פלנדריה, ובולדווין החמישי, רוזן היינוט', פלנדריה ונמור. הוא היה אחד מהפטרונים המרכזיים של הספורט, וטען כי הוציא מעל 200 פאונד ביום על פמליה של כ-500 אבירים שהביא עימו לטורניר של Lagny-sur-Marne בנובמבר 1179.