לאחר מכן המשיך לכיוון קווי הטלפון של הכפר בניסיון לחתוך אותם, אך מאחר שהעמודים עליהם היו תלויים היו גבוהים מדי עבורו וגשם כבד החל לרדת, נטש את הרעיון והמשיך לתוך העיירה. תחילה הצית ארבעה אסמים, וכשפניו מוסתרות היטב תחת הצעיף השחור והכובע, החל להסתובב ברחובות ולירות בכל גבר שחצה את דרכו. מאוחר יותר טען כי לא התכוון לפגוע בנשים שנפצעו מהיריות.
סך הכל ירה וגנר כשמונים קליעים ופגע בעשרים אנשים, מתוכם שמונה מתו באופן מידי, וכן בשני בעלי חיים. מספר בניינים נשרפו לאפר לפני שהצליחו תושבי הכפר לכבות את השריפות בעזרת הצבא. קורבן נוסף, ג'ייקוב קנוטזל, נפצע אנושות מהירי ומת כעבור כמה שעות. במהלך הקטל שכח וגנר לטעון את נשקיו ובכך הצליחו שלושה גברים להכותו עם חרמשים וחרבות סיף. הוא ספג פציעות חמורות בפניו ובידו הימנית, וידו השמאלית נמחצה וכמעט נחתכה לגמרי.
תוקפיו השאירו אותו למות כשהוא חסר הכרה ומנוטרל, אולם בשעה 02:00 בלילה מצא אותו שוטר שוכב באמצע הרחוב כשהוא עדיין נושם. כששב להכרה הודה מיד ברצח משפחתו ואמר כי תכנן להתאבד עם סוף המעשה, אך מאחר שאין זה כבר אפשרי, יעריך זאת אם ידונו אותו למוות ויערפו את ראשו. לאחר שהביע דאגה כי אם יישאר במולהאוזן ימות מפצעיו, נלקח בערב 5 בספטמבר לבית החולים בוייהינגן שם נכרתה בלית ברירה ידו השמאלית והוא קיבל טיפול רפואי.
מאסר ומוות.
לאחר מעצרו הועבר וגנר לבית הסוהר בהיילברון, אך בעקבות שתי חוות דעת פסיכיאטריות אשר חשפו את מצבו הנפשי הרעוע הועבר למוסד לחולי נפש בווינינדן בו מת משחפת ב-1938.
Swordfishtrombones
Swordfishtrombones הוא אלבום האולפן השמיני של טום וייטס והראשון שהפיק בעצמו. האלבום יצא לאור בספטמבר 1983 דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס. האלבום התאפיין בתפנית מהפקה מבוססת פסנתר ותזמורת מיתרים לתזמור עשיר העושה שימוש בכלי נגינה מגוונים, חלקם בלתי-שגרתיים במוזיקה פופולרית (כגון הרמוניקת זכוכית או תוף מדבר). גם כתיבת השירים של וייטס הפכה החל מאלבום זה ליותר מופשטת.
ביקורות.
אתר AllMusic העניק לאלבום ציון של חמישה כוכבים, מדריך האלבומים של הרולינג סטון העניק לו ארבעה וחצי כוכבים. האלבום הגיע עם צאתו למקום 164 במצעד בילבורד 200. NME ציין אותו בסיכום שנת 1983 במוזיקה במקום השני בדירוג האלבונים הטובים ביותר של השנה. המגזין SPIN ציין אותו בשנת 1989 במקום השני בין 25 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. Slant Magazine דירג אותו במקום ה-26 הין 100 האלבומים הטובים ביותר של שנות השמונים.
סינגלים.
השיר In the Neighborhood ראה אור כסינגל באוקטובר 1983 עם השיר Frank's Wild Years בצד ב'. השיר In the Neighborhood הגיע למקום ה-57 בדירוג The All-Time Top 100 Singles של קולין לרקין.
השיר 16 Shells From a Thirty-Ought-Six ראה אור כסינגל ב-1988.
רשימת שירים.
כל השירים הולחנו ונכתבו על ידי טום וייטס.
מידע הדדי
ג'יי ג'יי תומסון
אפרים ישראל בליכר
אפרים ישראל בליכר (בהונגרית: Blücher Ephraim Izráel גלוקסדורף, 2 באוקטובר 1813 – בודפשט, 6 באפריל 1882) היה רב הונגרי יליד אוסטריה. חוקר יהדות והבראיסט.
ביוגרפיה.
הרב אפרים ישראל בליכר היה במשך תקופה מסוימת הלקטור (גם בעל מקצוע הנותן חוות דעת על כתב יד לפני פרסומו וגם מרצה) לתחום השפה העברית של אוניברסיטת לבוב (אז חלק מגליציה). אחר פעל במספר מקומות כרב. בהמשך נסע לווינה והקים גימנסיה ריאלית שלאחר זמן הפסיק לפעול. לאחר מכן התיישב קבע בממלכת הונגריה בבודפשט (כבר כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). הוא היה חוקר עברי מצוין.
טריפוליטניה האיטלקית
טריפוליטניה האיטלקית הייתה מושבה איטלקית, הממוקמת במערב לוב של ימינו, שהייתה קיימת בין השנים 1911–1934. זה היה חלק מהשטח שנכבש מהאימפריה העות'מאנית לאחר המלחמה האיטלקית–עות'מאנית בשנת 1911. טריפוליטניה האיטלקית כללה את המחצית הצפונית המערבית של לוב, עם טריפולי כעיר העיקרית שלה. בשנת 1934 היא אוחדה עם קירנאיקה למושבת לוב האיטלקית.
היסטוריה.
כיבוש והתיישבות.
טריפוליטניה האיטלקית וקירנאיקה האיטלקית הוקמו בשנת 1911, במהלך כיבוש טריפוליטניה העות'מאנית במהלך המלחמה האיטלקית–עות'מאנית.
למרות מרד גדול של הערבים, הסולטאן העות'מאני מסר את לוב לאיטלקים על ידי חתימתו על חוזה לוזאן מ-1912. האיטלקים עשו שימוש נרחב של Savari, פרשים קולוניאליים שגויסו בדצמבר 1912. יחידות אלה גויסו מאוכלוסיית הערבים-ברברים בלוב בעקבות הכיבוש האיטלקי הראשוני בשנים 1911–1912. הסאווארי, כמו הספאחי או המשטרה הלובית הרכובה, היוו חלק "מ"Regio Corpo Truppe Coloniali della Libia"" (חיל המלוכה של כוחות המושבות הלוביות).
השייח' סידי אידריס אל-מהדי א-סנוסי (לימים המלך אידריס הראשון), מהסנוסים, הוביל את ההתנגדות הלובית בצורות שונות ואף במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שצבא איטליה פלש לקירנאיקה בשנת 1913 כחלק מפלישתם ללוב, נלחם המסדר הסנוסי נגדם. כאשר מנהיג המסדר, אחמד שריף א-סנוסי, ויתר על תפקידו, הוא הוחלף על ידי אידריס, שהיה בן דודו. בשל לחץ של האימפריה העות'מאנית, אחמד המשיך בהתקפות מזוינות נגד כוחות צבא בריטיים שהוצבו במצרים השכנה. בהשתלטותו, אולם אידריס עצר את ההתקפות הללו.
במקום זאת הוא כרת ברית שבשתיקה עם הבריטים, שנמשכה כחצי מאה ויקנה את מעמדו הדיפלומטי של "המסדר בפועל." שימוש הבריטים כמתווכים, הוביל את אידריס להזמין למשא ומתן עם האיטלקים ביולי 1916. אלו הביאו שני הסכמים, באל-זוואייטינה באפריל 1916 ובאקרמה באפריל 1917. האחרונה מאמנות אלו הותירו את מרבית קירנאיקה היבשתית בשליטת המסדר הסנוסי. היחסים בין המסדר הסנוסי לרפובליקה הטריפוליטאית שזה עתה הוקמו היו קשים. הסנוסים ניסו להרחיב את כוחם מבחינה צבאית למזרח טריפוליטניה, וכתוצאה מכך נלחמו בקרב בבני וואליד ובו נאלצו הסנוסים לסגת חזרה לקירנאיקה.
בסוף מלחמת העולם הראשונה חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם שביתת-נשק במסגרתו הם מסרו את טענותיהם על לוב לאיטליה. אולם איטליה עמדה בפני בעיות כלכליות, חברתיות ופוליטיות חמורות מבית, ולא הייתה מוכנה להשיק מחדש את פעילותה הצבאית בלוב. היא הוציאה חוקים המכונים "Legge Fondamentale" הן עם הרפובליקה הטריפוליטאית ביוני 1919 והן בקירנאיקה באוקטובר 1919. אלה הביאו לפשרה לפיה לכל לוב הוקנתה הזכות לאזרחות לובית-איטלקית משותפת בזמן שלכל מחוז היה אמור להיות יש פרלמנט ומועצה ממשלתית משלו. הסנוסים היו מרוצים במידה רבה מההסדר הזה ואידריס ביקר ברומא במסגרת החגיגות לציון פרסום היישוב.
בחודש אוקטובר 1920, משא ומתן נוסף בין איטליה וקירנאיקה הביא האקורד של אל-Rajma, שבו אידריס קיבל את התואר אמיר קירנאיקה ורשאי לנהל את נאות המדבר באופן אוטונומי סביב אל-כופרה, Jalu, ג'אגבוב, Awjila, ואג'דאביא. במסגרת ההסכם הוענקה לו קצבה חודשית על ידי ממשלת איטליה, שהסכימה לקחת אחריות על השיטור והניהול של אזורים בשליטת הסנוסים. ההסכם קבע גם כי על אידריס למלא את דרישות ה-"Legge Fondamentale" על ידי פירוק היחידות הצבאיות הקירנאיות, אולם הוא לא עמד בזה. בסוף שנת 1921 היחסים בין המסדר הסנוסי לממשלת איטליה שוב התדרדרו.
לאחר מותו של המנהיג הטריפוליטני רמדאן אסוולי באוגוסט 1920, הרפובליקה נגררה למלחמת אזרחים. מנהיגי שבטים רבים באזור הכירו בכך שסכסוך זה מחליש את סיכויי האזור להשיג אוטונומיה מלאה מאיטליה, ובנובמבר 1920 הם נפגשו בגריאן כדי להביא לסיום האלימות. בינואר 1922 הם הסכימו לבקש מאידריס להרחיב את אמירות קירנאיקה לטריפוליטניה במטרה להביא ליציבות; הם הציגו מסמך רשמי עם בקשה זו ב-28 ביולי 1922. יועציו של אידריס היו חלוקים בשאלה האם עליו לקבל את ההצעה או לא, מאחר שפעולה זו תפר את הסכם אל-רג'מה ותפגע ביחסים עם ממשלת איטליה, שהתנגדה לאיחודם הפוליטי של קירנאיקה וטריפוליטניה שהיה מנוגד לאינטרסים שלה. אף על פי כן, בנובמבר 1922 הסכים אידריס להצעה. בעקבות ההסכם, אידריס חשש שאיטליה - תחת מנהיגה הפשיסטי החדש בניטו מוסוליני - תביס באופן צבאי את המסדר הסנוסי, ולכן הוא יצא לגלות במצרים בדצמבר 1922.
הלחימה התגברה לאחר עלייתו לשלטון באיטליה של הדיקטטור בניטו מוסוליני. בשל ההתנגדות האפקטיבית של העם הלובי כנגד מה שמכונה " מסע ההרגעה", הקולוניזציה האיטלקית של המחוזות העות'מאניים טריפוליטניה וקירנאיקה לא הצליחה בתחילה ורק בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים הצליחה ממלכת איטליה לבסס שליטה מלאה על האזור.
כמה ארגונים מחדש של הרשות הקולוניאלית הוחרגו בגלל התנגדות ערבית חמושה, בעיקר בקירנאיקה. בין השנים 1919–1929 שמרה ממשלת איטליה על שני המחוזות המסורתיים, עם ממשלות קולוניאליות נפרדות. הוקמה מערכת של אסיפות מקומיות מבוקרות עם סמכות מקומית מוגבלת, אך היא בוטלה ב-9 במרץ 1927. בשנת 1929 אוחדו טריפוליטניה וקירנאיקה כפרובינציה קולוניאלית אחת. בין השנים 1931–1932 ניהלו הכוחות האיטלקיים בפיקודו של הגנרל בדוגליו מסע עונשין. יורשו של בדוגליו באזור, הגנרל רודולפו גרציאני, קיבל את השליטה באזור ממוסוליני בתנאי שיורשה לו למחוץ את ההתנגדות הלובית ללא חשש ממעבר על החוק האיטלקי או הבינלאומי. מוסוליני על פי הדיווחים הסכים מיד וגרציאני הגביר את הדיכוי.