מיטשל משתמש בשתי מטפורות כדי להסביר זאת, האחת מרחבית אשר טוענת כי ניתן לתאר את העצמי כ"גרעין" מקורי המרובד שכבות במרחב האישיות, השנייה, זמנית, רואה את העצמי כישות הנעה ללא צביון מוגדר אלא נמצאת בהשתנות מתמדת. על פי הגישה המרחבית, עצמי אמיתי הוא אותו גרעין החותר לאינטגרציה והוא עשוי שכבות אמיתיות, המכוסות על ידי שכבות שוליות הגנתיות. לעומת זאת, על פי הגישה הזמנית, העצמי האמיתי מתהווה וחסר רציפות, להגדרות של מיטשל, "העצמיים הם מה שאנשים עושים או מתנסים בו במהלך הזמן ולא משהו המצוי במקום כלשהו. המונח עצמי מתייחס לארגונים סובייקטיביים של משמעות שאדם יוצר בשעת תנועתו בזמן כשהוא עושה דברים כמו לחשוב ולהרגיש, כולל אותן מחשבות והרגשות המתייחסות אליו עצמו."
תאוריות הומניסטיות.
קארל רוג'רס, פסיכולוג אמריקאי, ממייסדי הזרם ההומניסטי בפסיכולוגיה, מתייחס למונח אותנטיות באופן עקיף, באמצעות המושג "אדם המתפקד במלואו". בבסיס התאוריה של רוג'רס קיימת ה"נטייה להגשמה", שהיא נטייה מולדת, אשר דוחפת את האדם לפתח את הכשרים ואת היכולות שלו. על פי רוג'רס, לא מדובר במצב שניתן להגיע אליו, אלא בכוח הדוחף את האדם לאורך חייו להישגים ולמטרות. כחלק מנטייה זו, רוג'רס מגדיר את ה"נטייה להגשמה של העצמי", שלפיה האדם נוטה לפתח את אישיותו באופן שיהיה תואם את מושג העצמי של הפרט בהווה לבין העצמי האידיאלי שלו, קרי, האופן שהאדם היה רוצה לראות את עצמו. כדי להגיע להגשמת העצמי משתמש הפרט במה שרוג'רס מכנה "הערכה אורגניזמית" שמהווה מעין מנגנון מיון פנימי של האדם, שבה הפרט מעדיף לחוות חוויות אשר מקדמות ומספקות אותו על פני חוויות מעכבות ומתסכלות.
מכיוון שמושג העצמי אינו תואם תמיד את החוויה האורגניזמית - עשוי להיווצר פער, או קונפליקט, בין הנטייה להגשמה לבין הנטייה להגשמה של העצמי. למשל, ילד עשוי להפנים את המסר שהלימודים חשובים מכול דבר אחר. כך הוא יקדיש את כל מרצו לטובת הישגים לימודיים (נטייה להגשמה), אך לצד זאת יימנע מפיתוח נטיות אומנותיות שקיימות בו (נטייה להגשמת העצמי). כך, ניתן לומר שהילד מפתח אישיות שאינה אותנטית כתוצאה מהתנגשות בין צורכי ההורים, במקרה זה, לבין רצונותיו של הילד. על פי רוג'רס, כדי להימנע מהתפתחות זו, על ההורים לספק לילד "הערכה חיובית בלתי מותנית", קרי אהבת הילד ללא תנאי, על מגרעותיו, שגיאותיו וצדדיו השליליים. הערכה זו מהווה את הבסיס להתפתחות "אדם המתפקד במלואו". מאפייניו הבולטים של אדם זה כוללים: פתיחות לחוויה, אמון אורגניזמי (הסתמכות על תחושות פנימיות ולא השפעות חיצוניות, כמדד לקבלת החלטות לגבי כיווני פעולותיו), קיום אקזיסטנציאליסטי (לחיות כל רגע במלואו), חופש חווייתי (חש חופשי לחיות את חייו כרצונו, בהתאם לבחירות, מתוך מודעות מלאה לאפשרויות וההזדמנויות העומדות לרשותו).
אברהם מאסלו, פסיכולוג אמריקאי, ממיסדי הזרם ההומניסטי, פעל בשנות ה-60 של המאה ה-20. גם מאסלו, בדומה לרוג'רס אינו דן באופן ישיר באישיות האותנטית, אלא באמצעות מה שהוא מכנה "אדם המגשים את עצמו". להבדיל מתורתו של רוג'רס, מאסלו סבר כי נטיותיו המולדות של האדם מונעת ממגוון צרכים ולא מצורך אחד (הנטייה להגשמה) כפי שהוא ביטא בפירדמידת הצרכים. בניגוד לתאוריות הדינמיות והביהביוריסטיות ביקש מאסלו להדגיש את המרכיבים הבריאים בקיום האנושי, ובעיקר התמקד במאפייני אישיות של דמויות מפורסמות שהגשימו את עצמם. על סמך מחקר ביוגרפי של אנשים אלו, תיאר מאסלו שורה של תכונות משותפות: תפיסה מדויקת של המציאות, קבלת עצמי והזולת, ספונטניות, התרכזות בבעיה, צורך בפרטיות, עצמאות, רעננות בהערכות של חוויות, שכיחות רבה יותר של חוויות שיא, עניין חברתי מפותח, יחסים בין אישיים עמוקים, ערכים דמוקרטיים, חוש הומור שונה, יצירתיות.
ניתן לומר כי רוג'רס ומאסלו קשרו בין המונח נטייה להגשמה לבין אישיות אותנטית, קרי, אישיות אותנטית היא זו החותרת להגשים את עצמה- אם באמצעות היותה "מתפקדת במלואה" (לפי רוג'רס) או אם באמצעות "הגשמה עצמית".
תאוריות חברתיות.
תיאורית ההגדרה העצמית היא מאקרו תאוריה על מוטיבציה ואישיות אנושית ומבוססת על הנטיות והצרכים הפסיכולוגים אשר עומדים בבסיס הבחירות שאנשים עושים ללא ההשפעה חיצונית. על פי התאוריה, ישנה הבחנה בין הנעה חיצונית להנעה פנימית אשר מסייעים לפרט להגדיר את עצמו, או במילים אחרות מסייעות לפרט להגדיר את "מה" שהוא בהתאם לבחירות שהוא עושה. חוקרי התאוריה הציעו שלושה צרכים עיקריים אשר עומדים בבסיס המוטיבציה של הפרט לפעול או ליזום התנהגות. לפי החוקרים, צרכים אלו כוללים: הצורך בכשירות, הצורך בחירות אישית והצורך בהשתייכות. צרכים אלה נחשבים לאוניברסליים, מולדים וחיוניים לבריאות הנפשית של האדם.
על פי התאוריה, אנשים ייחשבו לאותנטיים כאשר פעולותיהם מבוססות על הנעה פנימית אך לעיתים גם מוגדרות כחלק מהנעה חיצונית (תלוי במידת ההשפעה החיצונית), להבדיל- ניכור מהעצמי או חוסר אותנטיות נקשר עם כישלון הפנמה, כישלון ההפנמה, לפי החוקרים קשור בסביבה המידית (הורים) של הפרט ולא בהתפתחות החברתית שלו באופן כללי. לפיכך, אותנטיות היא תוצר של תמיכה בצרכים בסיסיים (כשירות, חירות אישית והשתייכות) עבור הפרט על ידי הסביבה המיידית.
רובי אמל
רוברט פטריק "רובי" אמל הרביעי (באנגלית: Robert Patrick "Robbie" Amell IV; נולד ב-21 באפריל 1988) הוא שחקן, מדבב ודוגמן קנדי. ידוע בעיקר מתפקידיוו בסדרות "טרו ג'קסון", "נקמה", "אנשי המחר", ו"הפלאש", ומהסרטים "מתוייגת" ו"השמרטפית".
ביוגרפיה.
אמל נולד בטורונטו שבקנדה, בנם של ג'ו (ברדן) ורוב אמל. בן דודו של השחקן סטיבן אמל. מגיל שש החל לדגמן ולהופיע בפרסומות בטלוויזיה. הוא למד במכללת אמנויות המשחק לורנס פארק שבמהלכו שיחק במספר מחזות ובהם "חשיבותה של רצינות". במקביל, שיחק הוקי קרח ברמה גבוהה, אך ויתר על המשחק כשהוזמן למבחן הבד הראשון שלו.
קריירה.
בשנת 2005 אמל הופיע לראשונה בקולנוע כאשר שיחק בסרט ההמשך ל-"12 במחיר 1", "12 במחיר אחד 2" לצד סטיב מרטין, טום ולינג והילרי דאף. בשנת 2006 החל לככב בסדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני "לחיות עם דרק" בתפקיד מקס, חברה של קייסי. את תפקידו הראשי הראשון בקולנוע קיבל בשנת 2008, כאשר שיחק לצדה של אשלי טיסדייל בסרט "דמיין את זה" ששודר בערוץ ABC Family. עוד באותה שנה קיבל תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "טרו ג'קסון" בערוץ ניקלודיאון כג'ימי מדיגן, למשך 3 עונות עד לתום הסדרה ב-2011. בשנת 2009 החל לגלם את תפקיד פרד ג'ונס בסדרת הסרטים החדשה של "סקובי דו".
בין השנים 2011–2012 שיחק בתפקיד קבוע כאדם בסדרה "נקמה". בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "מוכה ברק" בהפקתו של כריס קולפר. בשנת 2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה "אנשי המחר" של רשת The CW בתפקיד הראשי, לפני שהסדרה בוטלה אחרי עונה אחת. ב-2014–2015, אמל הופיע בתפקיד רוני ריימונד בסדרת הלייב אקשן "הפלאש" בתפקיד חוזר.
בשנת 2015 שיחק לצד בלה ת'ורן בסרט הנעורים "מתויגת" בתפקיד וסלי ראש.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "מר תשע נשמות". בשנת 2017 שיחק שוב לצד בלה ת'ורן בסרט קומדיית האימה "השמרטפית" מבית נטפליקס. שיחק בשלושה פרקים בסדרת הדרמה והמסתורין "סדרה של צרות" של נטפליקס.
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע הקומי "כאשר נפגשנו לראשונה". ב-2020 שב לגלם את תפקידו בסרט ההמשך "השמרטפית מכה שנית" לקומדיית האימה מבית נטפליקס.
חיים אישיים.
אמל החל לצאת עם השחקנית הקנדית איטליה ריצ'י ביולי 2008. הזוג התארס ב-20 באוגוסט 2014, והם התחתנו ב-15 באוקטובר 2016. נולד להם בן בכור ב-12 בספטמבר 2019. בינואר 2020 קיבלו השניים אזרחות אמריקאית.
אמל היה אוהד ידוע של קבוצת ההוקי קרח טורונטו מייפל ליפס, אם כי מאז המעבר שלו ללוס אנג'לס החל אמל לאהוד את לוס אנג'לס קינגס, אך עדיין מכנה את טורונטו "הקבוצה השנייה" שלו. אמל תומך גם בקבוצת NHL השנייה בטורונטו באמצעות קבוצת התרחבות.
צ'יל וילס
צ'יל תיאודור וילס (באנגלית: Chill Theodore Wills; 18 ביולי 1902 - 15 בדצמבר 1978) היה שחקן וזמר אמריקאי אשר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1960 על הופעתו בסרט "האלמו".
ביוגרפיה.
נולד בעיר סיגוויל, טקסס.
החל לשחק ולשיר מגיל צעיר והיה חלק מההרכב המוזיקלי "The Avalon Boys" בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20.
וילס החל לשחק בגיל מאוחר יחסית והתפרסם לראשונה בסרטים "מרד אלגני", "עיירת הבום" בתור דיופוטי הארמוני ג'ונס ובמערבונים "הווסטרנר" בתפקיד דרום מזרח ו"איחוד מערבי".ב-1946 הופיע בסרטים "העופר" של קלרנס בראון בתפקיד באק פורסטר ו"הבנות של הארווי". בשנות ה-50 שיחק וילס בדרמה "ענק" בתור בוואלי דודו של ראש משפחת החקלאים ביק בנדיקט (רוק הדסון), ובמערבון "ריו גראנדה" בתור המנתח ד"ר וילקינס.
וילס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1960 על תפקידו בתור ביקיפר החובר אל הקולונל דייוויד קרוקט בסרטו של ג'ון ויין "האלמו".
ב-1963 שיחק במערבון מקלינטוק! ובקומדיה "מגלגל העסקאות" בתפקיד ג'יי ריי עמיתו של איש העסקים הנרי טיירון (ג'יימס גארנר).התפרסם בפעם האחרונה בשנת 1973 במערבון "פאט גארט ובילי הנער" בתפקיד בעל הסלון לאמיואל ג'ונס.
לווילס נולדו שני ילדים מאשתו הראשונה בטי אליזבת צ'אפל לה היה נשוי עד למותה. אשתו השנייה לה היה נשוי עד למותו הייתה נוואדין גוג. וילס מת ממחלת הסרטן ב-15 בדצמבר 1978 בגיל 76 בשכונת אנסינו שבלוס אנג'לס. נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון גראנד וייו" שבעיר גלנדייל.
אהרן שבו