בשנת 1976 נחתו חוטפי מטוס אייר פראנס באוגנדה, ושם החזיקו בחטופים הישראלים. ב-3 ביולי 1976 תקפו כוחות צה"ל את נמל התעופה, במבצע שנקרא "מבצע אנטבה", ושחררו כמעט את כל בני הערובה, למעט ישראלית אחת, שאושפזה בבית החולים באותה עת. חיל האוויר של אוגנדה נפגע קשות, היות שחלק גדול ממטוסי הקרב שלו הושמדו בעת המבצע. לאחר המבצע נרצחה בת הערובה המאושפזת בפקודתו של אמין.
חידוש היחסים.
יחסי אוגנדה–ישראל חודשו בשנת 1985. לאחר עלייתו לשלטון של הנשיא יוורי מוסווני ב-1986, נוצרו קשרים הדוקים בין ישראל ואוגנדה. ישראל סייעה לבנות מחדש את חיל האוויר של אוגנדה, ומכרה לה אמצעי לחימה מגוונים.
בשנת 1996 מינתה אוגנדה את איש העסקים חזי בצלאל לקונסול כבוד בישראל.
במאה ה-21.
בינואר 2003 ביקר נשיא אוגנדה מוסווני בישראל. בנובמבר 2011 ערך ביקור נוסף.
ביולי 2005 ערך שר האוצר בנימין נתניהו ביקור קצר של כיממה באוגנדה, במטוס מיוחד שהעמיד לרשותו נשיא אוגנדה, בכדי להשתתף יחד עם בני משפחתו ונשיא אוגנדה בחנוכת אנדרטה לזכרו של אחיו יוני, במקום בו הוא נורה בידי צלף אוגנדי במבצע יהונתן.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה אוגנדה בהחלטה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על קבלת פלסטין כחברה ה-194 באו"ם.
בקיץ 2013 נחשף שמדינת ישראל מתכננת לגרש מהגרים ומבקשי מקלט מאפריקה לאוגנדה, אולם ממשלת אוגנדה הכחישה שחתמה על הסכם עם ישראל לקליטת מהגרים. החל מתחילת שנת 2014 ישראל החלה להעביר בחשאי לאוגנדה מהגרים ומבקשי מקלט מאפריקה שחתמו על הסכם "עזיבה מרצון" של ישראל תמורת תשלום כספי. ממשלת אוגנדה המשיכה להכחיש שהיא שיש לה הסכם עם ישראל, וטענה שהעברת המהגרים בידי ישראל לא נעשתה בהסכמתה.
ב-5 ביולי 2016 במסגרת 40 שנה למבצע יונתן נערך טקס חגיגי בראשותם של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ונשיא אוגנדה יוורי מוסווני.
באפריל 2018 ביקשה מדינת ישראל לגרש בכפייה מבקשי מקלט לאוגנדה, אך היא הודיעה שלא חתמה על הסכם עם ישראל לקבלתם, והתוכנית בוטלה.
ב-3 בפברואר 2020 נתניהו ביקר פעם נוספת באוגנדה ונפגש עם מוסווני ועם ראש הממשלה רוהאקנה רוגונדה. במהלך הביקור הציע נתניהו לאוגנדים לפתוח שגרירות בירושלים ובתמורה הוא יפתח שגרירות בקמפלה.
יחסים ביטחוניים.
ביולי 1964 חתמה לראשונה ישראל על הסכם ביטחוני עם אוגנדה, במסגרתו ישראל אימנה את שירותי הביטחון של המדינה. בהמשך סייעו מומחים ישראליים בהקמת חיל האוויר של אוגנדה ובית הספר לטיס של המדינה, שבראשו עמד קצין ישראלי, ברוך (בורקה) בר-לב (ברלוביץ').
ביולי 1985 פנה לישראל רמטכ"ל צבא אוגנדה טיטו אוקלו, ששימש לזמן קצר גם כנשיא (לאחר שהפיל בהפיכה צבאית את מילטון אובוטה), בבקשה לסיוע צבאי מישראל, במאבקו בתנועת המרד צבא ההתנגדות העממי בראשות יוורי מוסווני. ישראל החליטה לסייע לאוקלו בתמורה לחידוש היחסים הדיפלומטיים. בסיוע חברה שהקים אורי לוברני שלחה ישראל נשק לצבא אוגנדה, אך בינואר 1986 תפס מוסווני את השלטון. ישראל יצרה עימו קשר והעבירה את תמיכתה אליו, ומאז מקיימת שיתוף פעולה מודיעיני וביטחוני מקיף עם משטרו. בין השאר מדינת ישראל סיפקה לאוגנדה מרגמות ותותחים מתנייעים, מערכות תצפית אוויריות וכן השביחה מטוסי המיג-21 וההרקולס של חיל האוויר שלה. החברות הישראליות נייס ואן. אס. או. טכנולוגיות סיפקו ציוד מעקב למשטרו של מוסווני.
מינים נעלמים
מחוז ניו יורק
הליגה הסינית בכדורסל
טבלן לבן-לחיים
טבלן לבן-לחיים (שם מדעי: "Podiceps auritus") הוא מין של טבלן מהסוג "Podiceps", שמצוי באירואסיה ובצפון אמריקה. אורכו כ-31 עד 38 ס"מ, מוטת כפניו כ-55 עד 64 ס"מ, ומשקלו כ-300 עד 570 גרם. בתי הגידול של הטבלן בעונת הרבייה הם בריכות וביצות; באזורי החריפה, הטבלנים מצויים בחופים ובמקווי מים גדולים.
בניצוי הרבייה הצוואר, הבטן ואזור הצלעות אדומים; הגב, הגרון, המקור והראש שחורים, והבטן לבנה. מכל אוזן יוצאת מעין "ציצת" נוצות בצבע חום-צהבהב. בניצוי חורף, הלחיים, הגרון והבטן לבנים, הכיפה, הצוואר והגב שחורים, והמקור בהיר יותר. הזכרים והנקבות דומים יחסית, אך הזכר גדול מהנקבה, וצבעוני מעט יותר ממנה.
הטבלן ניזון בעיקר מדגים, סרטנים, וחרקים שאותם הוא מוצא על פני המים. הטבלן צולל על מנת לתפוס דגים, ושוחה מתחת לפני המים בעזרת רגליו. כשאר מיני הטבלנים, הוא לעיתים בולע נוצות שאותן הוא מסיר מגופו.
תוחלת החיים של רוב הטבלנים בטבע היא כ-5 שנים.
רבייה.
הטבלנים לבני-הלחיים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה; דפוס הרבייה הוא מונוגמיה. הקן בנוי מעשבים, ונבנה על ידי שני בני הזוג. צורתו דמוית קערה, והוא מוצב בדרך כלל על צמחייה מימית או על סלעים. הנקבה מטילה 3-8 ביצים לבנבנות בכל תטולה, בעלות גוון ירוק בהיר או חום בהיר. בדרך כלל ביצה אחת מוטלת בכל יום.
הזכר והנקבה דוגרים על הביצים במשך 23-24 ימים. הגוזלים יודעים לשחות ולצלול זמן קצר לאחר בקיעתם מהביצה, אך הם מבלים את השבוע הראשון לחייהם על גב הוריהם. ההורים ממשיכים להאכיל את הגוזלים כ-14 ימים לאחר בקיעתם; הגוזלים נעשים עצמאיים בגיל 20 עד 25 ימים, אך הם אינם יכולים לעוף עד גיל 41-50 ימים.
בדרך כלל יש תטולה אחת בשנה; אם יש 2, הצאצאים של התטולה הראשונה מסייעים להוריהם לגדל את הצאצאים מהתטולה השנייה.
אפרין ריוס מונט
קולומבוס (ג'ורג'יה)
קולומבוס (באנגלית: Columbus) היא עיר בירת מחוז מסקוגי במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר צ'טהוצ'י (Chattahoochee), המשמש כגבול בין ג'ורג'יה ואלבמה, במרחק של 160 קילומטרים דרום-מערבית לאטלנטה, בירת ג'ורג'יה. בעיר מתגוררים 189,885 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין של העיר מתגוררים 294,865 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה.
קולומבוס נוסדה ב-1828 בהוראת האספה הכללית של ג'ורג'יה (הגוף המחוקק של ג'ורג'יה). המתיישבים קרו להתיישבות החדשה על שמו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, ככל הנראה לאחר שהתרשמו מספרו של וושינגטון אירווינג על קולומבוס שיצא באותה שנה. בשנותיה הראשונות כלכלת קולומבוס התבססה על גידול וייצוא כותנה דרך נהר צ'טהוצ'י.
חשיבותה הכלכלית של העיר עילתה בשנות ה-50 של המאה ה-19 כשהיא קושרה במסילות לערים אחרות בג'ורג'יה. במקביל החלו להיפתח בה מפעלי טקסטיל וכבר ב-1860 היא הפכה לאחד המרכזיים התעשייתיים החשובים ביותר בדרום ארצות הברית.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861 קולומבוס הפכה לאחד המרכזים התעשייתיים החשובים ביותר של קונפדרציית המדינות של אמריקה והייתה ספקית גדולה של צבא הקונפדרציה. ב-16 באפריל 1865 התרחש בעיר קרב קולומבוס בין כוחות צבא האיחוד וצבא הקונפדרציה, אשר עדיין לא הגיעו אליהם השמועות על כניעת הקונפדרציה שבוע לפני כן ורצח אברהם לינקולן יומיים לפני כן. צבא האיחוד ניצח בקרב, שנחשב לקרב האחרון במלחמה, ולאחריו השמיד כמה מפעלים בעיר.
קולומבוס החלה להשתקם מיד לאחר מכן. תהליך התיעוש בה הואץ, העיר גדלה באופן משמעותי והיא נכנסה לעידן שגשוג חדש. בהמשך הוקם בקרבת העיר הבסיס הצבאי פורט בנינג, שמאז הקמתו הוא גורם חשוב בכלכלה המקומית.
חינוך.
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדינה קולומבוס והמכללה הטכנית קולומבוס.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה קולומבוס מטרופוליטן, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים צפון-מזרחית למרכז העיר.
סבטלנה גנזדילוב
סבטלנה גנזדילוב (נולדה ב-20 ביולי 1969) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בקרב שבע, בקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר משוכות ושיאנית ישראל הנוכחית (2020) בקרב שבע כ-20 שנים ושותפה לשיא הישראלי בריצת שליחות 4x400 מטר. הייתה שותפה כ-10 שנים לשיא הישראלי בקפיצה לרוחק. היא ייצגה את ישראל בשלוש אליפויות עולם (סביליה 1999, אדמונטון 2001 ופריז 2003) ובשתי אליפויות אירופה (מינכן 2002, גטבורג 2006).
ביוני 2020 הוגש נגדה כתב אישום בגין מספר עבירות של העסקת נשים בזנות.
קריירה ספורטיבית.
גנזדילוב התאמנה בקבוצת מכבי ראשון לציון.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 סיימה גנזדילוב במקום 35 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.47 שניות.
אלופת ישראל ושיאנית ישראל.
באליפות ישראל בקרב שבע שנערכה באפריל 2000 זכתה גנזדילוב במדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 5632 נקודות.
בתחרות גביע אירופה לאומות דרג ב' שנערכה בסלובקיה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 ביחד עם אירנה לנסקי, אולגה דור ועדי זלנקו בשיא ישראלי חדש של 45.68 שניות, שיפור של 98 מאיות השנייה לשיא הקודם בן ה-11 שנים שעמד על 46.66 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בליסבון פורטוגל במרץ 2001 סיימה גנזדילוב במקום 15 בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.28 שניות. באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 5333 נקודות ומדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.42 שניות, אחרי אירנה לנסקי (13.25 שניות). חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום 24 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.28 שניות.
באליפות אירופה שנערכה במינכן גרמניה באוגוסט 2002 סיימה גנזדילוב בקרב שבע במקום 15 בשיא ישראלי חדש של 5830 נקודות.