יחסי האיטי–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין רפובליקת האיטי לבין מדינת ישראל אשר החלו ב-17 במרץ 1949, אז הכירה האיטי בעצמאות ישראל, והייתה למדינה ה-48 בעולם שעשתה זאת.
שגריר ישראל בפנמה מייצג את היחסים בין שתי המדינות, ולישראל קונסוליה של כבוד בבירת האיטי פורט-או-פרנס. לפני שנת 1980 החזיקה האיטי בשגרירותה הרשמית בישראל בירושלים, אם כי העבירה אותה לתל אביב באותה שנה בעקבות לחץ בינלאומי אשר כלל את העברת החלטה 478 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה כי החוק שהתקבל בישראל כחודש לפני כן () הקובע כי ירושלים המאוחדת היא בירת ישראל ולא ירושלים המערבית כפי שהוגדר עד אז הוא "הפרה של החוק הבינלאומי".
היסטוריה.
ב-1937 החלה ממשלת האיטי, כמו עמיתיה ברפובליקה הדומיניקנית, להנפיק דרכונים ואשרות ליהודים ממזרח אירופה שביקשו מקלט מרדיפות הנאצים. האוכלוסייה היהודית באי הגיעה באותה העת לכדי 300 נפשות, אולם רבים עלו למדינת ישראל בתחילת שנות החמישים ואחרים בעקבות מרד האזרחים במדינה בשנת 1986.
ב-29 בנובמבר 1947 האיטי הצביעה בעד תוכנית החלוקה בהצבעה שהתקיימה בעצרת הכללית של האו"ם, וב-17 במרץ 1949 הכירה המדינה בעצמאות ישראל.
ב-12 בינואר 2010 התרחשה באי היספניולה רעידת אדמה חזקה בעוצמה של 7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט אשר הרגה מעל 300,000 איש. מדינות רבות שלחו צוותים לסיוע למדינה, בהן ישראל אשר הוגדרה מהראשונות, ששלחה צוות שמנה 220 איש והקימה בית חולים שדה המסוגל לטפל ב-500 נפגעים מדי יום. בסוף אוגוסט 2010 שלחה ישראל בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה חודש קודם לכן, בפעם הראשונה כוח של 14 שוטרים להשתתף בכוח שמירת השלום של האו"ם במדינה. לאחר סיום שהותה בהאיטי, דווח כי המשלחת הישראלית טיפלה ביותר מ-1110 חולים, ערכה 319 ניתוחים מוצלחים, ביצעה 16 לידות (כולל 3 בניתוחים קיסריים) והצילה רבים מההריסות. ב-27 בינואר, לאחר פעולות צוות החילוץ, ממשלת ישראל החליטה להמשיך בסיועה הרשמי להאיטי בתיאום באמצעות מש"ב - סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל ומשרד החוץ, כחלק ממאמץ עולמי לשיקום המדינה. איש העסקים היהודי המקומי, דניאל קידר, הפך למתאם בפועל של הכוחות הישראליים בהאיטי.ג'ילברט ביג'ו, איש עסקים יהודי מקומי, הוא קונסול הכבוד הנוכחי של ישראל בהאיטי. בראיונו לסוכנות הידיעות היהודית בשנת 2010, הצהיר על יחסי האיטי–ישראל באומרו, "מעולם לא הייתה אנטישמיות במדינה הזו... האיטיים תמיד העריכו את ישראל, ועכשיו יותר מתמיד".
יהדות האיטי.
היהודי הראשון שהגיע להאיטי היה אנוס בשם לואיס דה טורס שהפליג עם קולומבוס והגיע לאי ב-1492. ראשוני היהודים שהיגרו אל האי היו יהודים הולנדים מברזיל שהגיעו לאי ב-1634, שנה לאחר הכיבוש הצרפתי. ב-1683 גורשו מרבית היהודים על ידי הקולוניאליסטים הצרפתים ורק בעלי משרות בחברות הסחר הצרפתיות הורשו להישאר. במהלך מרד העבדים בהאיטי ב-1804 נטבחו וגורשו יהודים רבים, גורל שחלקו עם כל הלבנים באי. ב-1881 דיווח העיתון הצרפתי "לה פפל" שיצא לאור בבירת האי כי קהל התנפל על קבוצת יהודים בפורט-או-פרנס להכותם אולם פוזר על ידי כוחות צבא, מאורע שעיתון המליץ טען שהיה בדוי כי לטענתו ספק אם היו יהודים באי בכלל.
הקהילה היהודית בהאיטי מונה כיום כ-25 עד 50 נפשות, ולה ספר תורה אחד.
גואנחואטו
גואנחואטו (בספרדית: Guanajuato) היא בירת מדינת גואנחואטו במקסיקו.
העיר והמכרות הסמוכים לה הוכרו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1988.
היסטוריה.
עוד לפני בואם של הספרדים לאזור במאה ה-16 הייתה במקום התיישבות ילידית, אשר תושביה עסקו בעיקר בכרייה. לאחר שהספרדים גילו באזור מרבצי זהב בשנות ה-40 של המאה ה-16 הם התחילו לבנות בו מבצרים. ב-1548 המשנה למלך ספרד במקסיקו אנטוניו דה מנדוסה הקים באזור באופן רשמי את המוצב הצבאי "ריאל דה מינס דה גואנחואטו". האזור סביב המוצב יושב במהירות, למרות התקפות ילידים עליו, ותוך זמן קצר הוקמה העיירה "סנטה פה ריאל דה מינס דה גואנחואטו".
ב-1679 המשנה למלך פאיו אנריקס דה ריברה הורה על שינוי שם העיר ל"סיודד דה סנטה פה דה ריאל דה מינס דה גואנחואטו". ב-1741 היא קיבלה את התואר "העיר האצילה והנאמנה של סנטה פה דה ריאל דה מינס דה גואנחואטו". במהלך הזמן העיר התעשרה מהמכרות באזורה, והיא הפכה להיות אחת הערים העשירות במקסיקו.
למרות עושרה של העיר, המעמדות הנמוכים נותרו עניים והעושר מהמכרות הגיע רק למעמדות הגבוהים. בסוף המאה ה-18 התושבים תקפו את הבניין בו הוחזק הונו של הכתר הספרדי מהכרייה כמחאה על המיסים הגבוהים, אחד האירועים המבשרים של מלחמת העצמאות של מקסיקו. המלחמה פרצה ב-1810 בעיירה דולורס (כיום דולורס אידלגו) בהנהגתו של מיגל אידלגו, בקרבת גואנחואטו. כעבור זמן קצר כוחותיו של אידלגו הגיעו אל גואנחואטו והצליחו לכבוש אותה לאחר הקרב הראשון במלחמה מול כוחות צבאיים של ספרד.
ב-1824, לאחר שהמלחמה הסתיימה ומקסיקו קיבלה את עצמאותה, נוצרה מדינת גואנחואטו כשהעיר גואנחואטו היא בירתה.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת גואנחואטו ואוניברסיטת סנטה פה.
Z-wave
Z-Wave הוא פרוטוקול תקשורת הפועל על מתח נמוך ומיועד לשליטה אלחוטית. הפרוטוקול בנוי להעביר חבילות מידע קטנות באמינות גבוהה ובמהירות (השהייה נמוכה) בקצב של עד 100kbit/s. הפרוטוקול מכוון בעיקר לאוטומציה בשוק האזרחי. קיימים פיתוחים גם לסביבה התעשייתית, המדעית והרפואית.
בשונה מ-Wi-Fi המיועד לתקשורת בפס רחב, Z-Wave נמצא בטווח תדרים נמוך יותר באזור 900MHz, טווח ששייך גם לטלפון אלחוטיים ביתיים ולמוצרי תקשורת אלקטרוניים שונים. המטרה היא למנוע הפרעות בתקשורת Wi-Fi או Bluetooth הנמצאות בתחום 2.4GHz.
פרוטוקול Z-Wave פותח להטמעה במכשירים כמו שלטים אלחוטיים, גלאי עשן, תאורה, התקני אבטחה ועוד, על ידי חברת סטרטאפ דנית בשם "Zen-Sys". הסטרטאפ נרכש על ידי החברה Sigme Designs בשנת 2008.
הפרוטוקול נתמך על ידי מעל 160 יצרניות ברחבי העולם ונעשה בו שימוש בפיתוח מוצרי צריכה חשמליים רבים בארצות הברית, אירופה ואסיה. הרכיב המרכזי (CHIP) של ה-Z-Wave מיוצר בנוסף גם על ידי חברת "Mitsumi".
מספר יצרנים מאפשרים ממשק קוד פתוח למוצרים שלהם, למטרות פיתוח בשוק החובבני. בשנת 2010 החל פרויקט הנקרא "Open Z-Wave" שמטרתו להרחיב את התחום לפיתוח בסביבה נגישה יותר.
בשנת 2016 פתחה חברת Sigme Designs את הפרוטוקול של Z-Wave ושחררה אותו לשימוש חופשי.
רשת Z-Wave אחת יכולה להכיל 232 נקודות עליהן היא שולטת ובנויה משני סוגים של נקודות: התקנים שולטים והתקנים נשלטים. טווח ממוצע לתקשורת בין שתי נקודות הוא 30 מטר (100ft), וכל חבילת תקשורת שנשלחת יכולה לדלג עד ארבע פעמים בין נקודה לנקודה, כלומר להגדיל את טווח התקשורת לכזה שמכסה בית ממוצע.
קבוצת Z-Wave.
מעל 250 יצרניות עצמאיות, הסכימו לעבוד בתקן אחיד לפיתוח וייצור מוצרים הניתנים לשליטה באמצעות פרוטוקול Z-Wave. נכון לשנת 2016 קיימים בשוק מעל 1500 מוצרים שונים תחת קבוצת Z-Wave - תאורה, אבטחה, קולנוע ביתי, חלונות חשמליים, בקרי בריכה, דלתות מוסך ועוד.
התקנת רשת Z-Wave.
רשת כזו בנויה בארכיטקטורה פיזור נקודות, אשר חבילת מידע יכולה לדלג בין נקודה לנקודה עד להגעה ליעד. רשת כזו יכולה להתחיל מהתקן בקר אחד (שולט) והתקן אחר נשלט. מאוחר יותר ניתן להגדיל את הרשת עם התקנים נשלטים ובקרים נוספים.
כאשר מוסיפים נקודה, יש להגדיר אותה כחלק מהרשת (pairing). תהליך ראשוני שדורש לחיצה על רצף של כפתורים בהתקן הנשלט ובבקר על מנת שייצרו קשר התחלתי ויזהו אחד את השני. באותה צורה ניתן להסיר את הנקודה מהרשת. התקן הבקר לומד את חוזק האות בינו לבין הנקודה הנשלטת, לכן יש למקם את ההתקן הנשלט במקום הקבוע שלו לפני תהליך הזיהוי.
ברוב בקרי השליטה קיימת סוללת גיבוי המאפשרת ניידות לצורך הבאת הבקר אל נקודה חדשה המרוחקת ממנו כדי לבצע זיהוי ראשוני. לאחר מכן מוחזר הבקר למקומו.
מבנה הרשת.
כל רשת Z-Wave בעלת קוד זיהוי ייחודי (Home ID) באורך 4 בתים ובתוכה לכל התקן Z-Wave קוד זיהוי ייחודי. כאשר מבצעים תהליך זיהוי להתקן חדש ברשת, קוד הזיהוי של הרשת משויך אל ההתקן על ידי הבקר הראשי. בצורה כזו נקודה תדבר רק עם הבקר או נקודות אחרות בתוך הרשת אליה היא שייכת.
לנקודה יש קוד זיהוי באורך 1byte ואסור לרשת לכלול שתי נקודות בעלות קוד זיהוי זהה. כאמור ההתקנים יכולים לתקשר אחד עם השני ולנתב חבילת מידע שנתקלת במחסום או מיועדת להתקן הנמצא מחוץ לתחום של הבקר. כלומר, חבילת מידע מנקודה א לנקודה ג, תוכל להגיע גם אם שתי הנקודות לא בטווח הקליטה, על ידי מעבר בנקודה ב הנמצא בניהן. במידה הנתיב הזה עדיין לא מאפשר הגעת המידע, החבילה תדלג בין הנקודות המפוזרות בחלל עד שתמצא נתיב אל היעד.
בצורה כזו רשת Z-Wave בעלת טווח גדול פי כמה מטווח השידור האפשרי בין שתי נקודות בלבד. עם זאת כאשר חבילת המידע צריכה לדלג בין מספר נקודות, ייווצר עיכוב קל בין השידור מהבקר עד לתגובה של הנקודה המרוחקת.
רשת Z-Wave יכולה להכיל 232 התקנים, אך ניתן לבצע גישור בין מספר רשתות אם יש צורך בשליטה במספר גדול יותר של נקודות.
הבקר הראשי ברשת מניח שהנקודות הן קבועות במקומן על מנת לאפשר יכולת דילוג המידע להארכת הנתיב. במידה וקיים התקן נייד, כמו שלט רחוק, יש להוציא אותו מרשימת הניתוב.
בגרסאות מתקדמות של פרוטוקול Z-Wave פותח מנגנון גילוי אוטומטי שמטרתו לזהות נקודות שבורות ברשת, שהוסרו, התקלקלו או הוזזו למקום אחר.
אוליבר קירך