מחוז ולפראיסו נחלק לשמונה פרובינציות המחולקות ל-38 קומונות. בראש המחוז עומד ראש מחוז (Intendente Regional) שנבחר ישירות על ידי נשיא צ'ילה. נכון ל-2018 זהו חורחה מרטינז דוראן (Jorge Martínez Durán). בראש כל אחת משמונה הפרובינציות עומד ראש הפרובינציה (Intendente provincial), שגם הוא ממונה על ידי נשיא צ'ילה, ובראש כל קומונה עומד ראש עירייה (alcalde) הנבחר בבחירות ישירות.
מבחינת אזורי בחירה כולל מחוז ולפראיסו שני אזורי בחירה לסנאט צ'ילה (circunscripciones senatoriales), שמספרם (בספרות רומיות): V ו-VI, ושישה אזורי בחירה לבית הנבחרים של צ'ילה (distritos electorales), שמספרם: 10, 11, 12, 13, 14 ו-15.
להלן חלוקת המחוז לפרובינציות וקומונות:
יישובים מרכזיים.
בין היישובים המרכזיים במחוז נמצאים:
דמוגרפיה.
ולפראיסו התפתחה כנקודת עצירה לפני חציית האוקיינוס עבור ספינות דיג, ספינות טיולים ואניות סוחר גדולות. משום כך יש לחלק גדול מהתושבים מגוון נרחב של ארצות מוצא, קבוצות אתניות ותרבויות. הקמת היישובים במחוז במאה ה-16 הייתה על ידי מתיישבים מאנדלוסיה, אסטוריאס וממלכת לאון, ובעיקר בסקים מצפון ספרד. תושבים רבים הגרו לצ'ילה מארצות אחרות של אמריקה הלטינית בייחוד ממקסיקו ואורוגוואי במאה ה-17 בתקופה הקולוניאלית. ובשלהי המאה ה-18 תחילת המאה ה-19 היה גל של מהגרים מגליסיה.
תושבים רבים כיום הם ממוצא אירופאי שאיננו ספרדי: בריטים ואירים, אוסטרלים וניו זילנדים, צפון אמריקנים (מארצות הברית ומקנדה), קרואטים ובוסנים, הולנדים ובלגים, צרפתים, גרמנים, יוונים, איטלקים, פורטוגזים וסקנדינבים. כמו כן יש קהילות של תושבים שמקורם במזרח התיכון כדוגמת לבנונים, סורים וקהילה גדולה של פלסטינים בעיירה לה קאלרה.
במונחי גזע מרבית תושבי ולפראיסו הם מסטיסים הקרויים באמריקה הדרומית "קסטיסו" (castizos), לבנים שהם צאצאים מרוחקים של הקבוצות האתניות של המפוצ'ה, האינקה, האיימרה והאינדיאנים של אמריקה הצפונית (קיימת טענה על קבוצה של צ'רוקי שהגיעו בשלהי המאה ה-19, אם כי ייתכן שמדובר במיתוס בלבד). כמו כן קבוצות קטנות של ילידי מזרח אסיה, בעיקר סינים, יפנים וקוריאנים, מספר קטן של תושבים ממוצא אפריקני או מאי הפסחא כלולים במגוון הגדול של כור ההיתוך ההופך את כולם לצ'יליאנים.
נכון למפקד 2017 התגוררו במחוז 1,815,902 תושבים. צפיפות האוכלוסייה הגיעה ל-110.75 תושבים לקילומטר רבוע. 91% מהאוכלוסייה מתגוררים באזורים עירוניים ורק 9% מהאוכלוסייה מתגוררת באזורים כפריים. יש במחוז ארבעה שטחים אורבניים מרכזים: המטרופולין של ולפראיסו (Gran Valparaíso), אגד הערים המאוכלס ביותר במחוז והשלישי במדינה. המרכז האורבני השני בגודלו הוא המטרופולין של קיוטה (Gran Quillota), השלישי הוא המטרופולין של סן אנטוניו (Gran San Antonio), והרביעי הקומונה של לוס אנדס.
אקלים.
הגורם המשפיע ביותר על האקלים במחוז הוא האוקיינוס השקט בכלל וזרם הומבולדט בפרט. במחוז זה מתחיל אזור האקלים הממוזג. זרם הומבולדט הקר גורם לטמפרטורות נמוכות לאורך החוף, ולהורדת הטמפרטורות גם בתוך היבשת.
באזור ולפראיסו קיימים שלושה סוגי אקלים. בצפון המחוז נמשך האקלים הערבתי השולט במחוז קוקימבו ובדרומו שני סוגי אקלים ממוזג.
צמחייה.
האזור המרכזי של המחוז מאופיין בערבה של שיחים קוצניים שבהם שולט העוזרר. באזורים המוארים באור השמש מצטרפים לעוזרר צמחים כדוגמת הסוג "Guaiacum" ממשפחת הזוגניים, "Prosopis chilensis" ממשפחת הקטניות והעץ האנדמי לצ'ילה "Quillaja saponaria". באזור החוף הצמחייה האופיינית היא מיני עצים דוגמת "Cryptocarya alba", ועשב. באזורים הלחים יותר דוגמת ערוצי הנחלים מין החזרן "Chusquea quila" והעץ "Crinodendron patagua". בגבהים שבין 400 ל-1,000 מטרים גדל חורש ים תיכוני ובו עצים דוגמת "Quillaja saponaria" ו-"Lithraea caustica" ממשפחת האלתיים.
על רכס החוף בגבהים שבין 800 ל-900 מטרים גדלים העצים "Nothofagus obliqua" ו-"Nothofagus macrocarpa". מין חשוב נוסף הוא מין הדקל "דקל היין הצ'יליאני" ("Jubaea chilensis"), מחוז ולפראיסו הוא חלק מהתחום המוגבל של מין זה. בתקופות פרהיסטוריות גדל עץ אנדמי זה בתחום רחב בהרבה. הוא מצוי כיום בקבוצות קטנות ברכס החוף ובפארק הלאומי לה קמפנה (Parque Nacional La Campana). בשל ערכו הכלכלי של הפקת היין מגזעו מצוי מין זה בסיכון.
בהרי האנדים בגבהים שבין 1,600 ל-2,500 מטרים הנוף האופייני הוא ערבת שיחים המותאמים לתנאים הקיצוניים של הרוחות העזות ומטחי השלג. מעל 2,500 מטרים גדלים שיחים שגובהם אינו עולה על 40 סנטימטרים.
כלכלה.
מכרות.
המחצב העיקרי במחוז הוא נחושת, שריכוזים שלה מצוי במאגר תת-קרקעי ובמכרה פתוח המנוהל על ידי חברת הנחושת הלאומית של צ'ילה (בראשי תיבות Codelco), שחטיבת אנדינה (Andina) שוכנת בקומונה של לוס אנדס (Los Andes). הנחושת משונעת ברכבת מאתר הכרייה של סאלאדיו (Saladillo), 34 קילומטרים דרומית מזרחית ללוס אנדס לחטיבת ונטאנאס (Ventanas) של Codelco המזקקת את העפרה במפעל השוכן על החף צפונית לפונצ'ונקאווי. חברות פרטיות מפעילות במחוז מכרות שבהם כורים מחצבים נוספים הכוללים זהב כסף, מוליבדן, אבץ ועופרת. מחצבים שאינם מתכות כוללים כרייה של פחמת הסידן ואבן גיר, המשמשת בסיס לתעשיית הצמנט בלה קאלרה וכן כל התפוקה הלאומית של טלק ופצלת השדה.
חקלאות.
אדמות המחוז פוריות וקיימת רשת מפותחת של תעלות ומאגרי מים להשקיה. בין המאגרים החשובים: אגם פניואלס (lago Peñuelas), לו אורסקו (Lo Orozco), לו אובייה (Lo Ovalle) וקטאפילקו (Catapilco). 30% מהתוצרת החקלאית מיועד לתעשייה ו-70% לצריכה של מוצרים טריים. חלק גדל והולך מיועד לייצוא בייחוד ענבי מאכל. המחוז מספק כ-30% מהתפוקה הלאומית של ענבים ואפרסקים. בין הפירות הנוספים הגדלים במחוז קיווי, נקטרינה, משמש, אגוזים שקדים ולימונים. באזור המתאימים לכך גדל כ-41% מתנובת האבוקדו במדינה ורוב התנובה של אנונה. מוצר נוסף שנועד לייצוא הם פרחים. ההתפתחות הבולטת של התקופה האחרונה היא השימוש בהשקיה בטפטוף על מורדות הגבעות הצחיחים תוך קבלת יבולים גדולים.
בנוסף מגדלים במחוז ירקות, תפוחי אדמה, טבק, חמניה וקנבוס. חיות משק (נתוני 2007): בקר 109,350, כבשים: 91,080, חזירים: 56,130. גם תחום הייעור גדל מאוד הודות למטעים באזור החוף של מין האורן "Pinus radiata" המשמש כמקור לעץ ולתעשיית הנייר.
דיג.
המחוז מדורג רביעי בצ'ילה בכמות הדגה, כ-370 מיליון טון. המינים העיקריים בקלה, צלופחים, מקרל, סרדינים ו-"Cilus gilberti" ממשפחת המסריים (Sciaenidae). הדיג כולל גם רכיכות, דוגמת צדפות (3,419 טון) וסרטנאים דוגמת חסילונים (3,748 טון) ופראונים (2,364 טון), עשב ים. נמל הדיג העיקרי הוא סן אנטוניו.
תעשייה.
מחוז ולפראיסו הוא השלישי בתפוקת התעשייה אחרי המחוז המטרופוליטני ומחוז ביוביו. התעשייה מייצרת 20% מהתמ"ג של המחוז ומעסיקה כ-12% מכלל המועסקים במחוז. מרבית התעשיות מרוכזות בעיר ולפראיסו, הודות ליתרונותיה כעיר נמל, וכמרכז מסחרי ופיננסי. התעשיות העיקריות: אריגה, טווייה, בגדים, מזון, שוקולד, ממתקים וסיגריות. בוויניה דל מאר יש בנוסף לתעשיית הטקסטיל והמזון תעשייה כימית ותרופות, מכשירי חשמל, נייר ופחם. בתי הזיקוק הגדולים ביותר בצ'ילה שוכנים בקונקון והם מזקקים נפט גולמי ושולחים את התוצרים למרבית הצרכנים במרכז המדינה. צפונית לקינטרו פועל מפעל הזיקוק לנחושת ונטאנאס. ומפעל נוסף פרטי שוכן בצ'גרס (Chagres), כ-90 קילומטרים מהחוף. העיר קיוטה בעמק אקונקגווה היא מרכז חשוב לתעשיות המזון, הטקסטיל והפלסטיק. בלה קאלרה פועל כאמור מפעל לצמנט. בייאי ייאי פועלת תעשייה כימית ובקאטמו תעשיית טבק. בסן פליפה ובלוס אנדס פועלת תעשיית שימורים ותעשיית יין. עדות לחשיבות התעשייתית והמסחרית של המחוז הוא ארגון הסוחרים המקצועי הוותיק ביותר במדינה "לשכת המסחר המחוזית של ולפראיסו" (La Cámara Regional del Comercio de Valparaíso) שהוקם בוולפראיסו ב-1858.
מסחר.
דרך נמל ולפראיסו מיובאים למדינה מוצרים רבים: מוצרי תעשייה, מכוניות, מכשירי חשמל ומיוצאים בעיקר פירות. דרך נמל סן אנטוניו מייצאים נחושת, דגים, מכוניות ומכונות ומייבאים דגנים. לוולפראיסו יש רשת תחבורה המקשרת בינה לבירה ולמקומות חשובים אחרים בצ'ילה. עד סוף המאה ה-20 היה הקשר העיקרי באמצעות מסילת הברזל שחיברה בין סנטיאגו לוולפראיסו, נתיב זה הוחלף בדרך המחברת בין שתי הערים דרך מנהרה בלו פראדו (Lo Prado). הכביש הבינלאומי החשוב ביותר היא הדרך המקשרת בין העיר מנדוסה בארגנטינה שמעבר להרי האנדים עם ולפראיסו, כביש הקרוי בצ'ילה כביש 60 (CH-60) והופך בארגנטינה לכביש לאומי מספר 7 (Ruta Nacional 7). פרט למסחר בין שתי המדינות משמש הכביש את התיירים הארגנטינים הנוסעים לנופש בחופי צ'ילה. בחורף הכביש חסום בשל שלג, ולכן מתוכננת כריית מנהרה באורך 20 קילומטרים שתחבר את חונקל בצ'ילה עם אורקונס בארגנטינה ותאפשר נסיעה במעבר לוס ליברטדורס (Los Libertadores) כל השנה. הפרובינציה והנמל של סן אנטוניו סופחו למחוז ולפראיסו במטרה ליצור מכלול נמלים ולאחד פעילויות, אבל אין כיום כביש ישיר בין שני הנמלים.
ייעור.
חשיבות מוצרי העץ מהמחוז גדלה בשנים האחרונות בקנה מידה לאומי. העצים נכרתים בעיקר לעבודות עץ ופחות לייצור נייר. כ-10% משטח המחוז מיוער, מתוך זה כ-60% יער טבעי והשאר מטעים. היער הטבעי במחוז הולך ומצטמק.
תיירות.