התרגול הרוחני כולל מדיטציה על מנטרות, שהמרכזית בהן היא הרא קרישנה (ממנה נגזר הכינוי הפופולרי של התנועה). מנטרה זאת היא תפילה מדיטטיבית המורכבת משמותיו האל בסנסקריט. לפי האמונה, מדיטציה על המנטרה עוזרת למתרגל להתעורר לטבעו האמיתי כישות חיים מטבע נצחי ("sat"), מודע ("cit") ומלא חדווה ("ānanda"). המתרגלים שומרים על דיאטה לקטו-צמחונית, נמנעים משימוש בסמים, ממין שאיננו במסגרת מחויבות זוגית, ומתעסוקה לא אחראית, כדוגמת הימורים.
תנועת הרא קרישנה בישראל.
התנועה הגיעה לישראל בשנות ה-70 וקיימה מרכזים ברחבי הארץ. כיום קיימות קהילות הרא קרישנה בחריש ובאריאל (בה מתקיימים לרוב שיעורים בשפה הרוסית). הקהילה באריאל מקיימת בתל אביב שירת הרא קרישנה בציבור וחלוקת ספרים אודות תודעת קרישנה.
פעילות התנועה בישראל עוררה לא פעם מחלוקת, ונכללה בשנת 1987 ברשימת הכתות בדו"ח תעסה-גלזר.
רפאל בן-נתן
רפאל בן-נתן (20 באפריל 1919 – דצמבר 1996) היה מזכ"ל "הפועל המזרחי"-המפד"ל, ממנהיגי תנועת "הפועל המזרחי". נודע במשך שנים כ"האיש החזק במפד"ל" ו"ממליך המלכים" בה.
ביוגרפיה.
נולד בשם "רפאל מינץ" בשנת 1919, בעיר ינדז'יוב שבפולין, ללאה ולנתן מינץ. אביו של רפאל היה סוחר אמיד, איש תנועת "המזרחי", שבבעלותו הייתה חנות גדולה לאביזרי ברזל. רפאל נקרא על שם סבו, רפאל יונתן מינץ, מחסידי גור. למד בבית הספר היסודי המקומי "יבנה" של "המזרחי". בשנת 1934 בהיותו בגיל 15 עבר לוורשה ללמוד בבית המדרש לרבנים "תחכמוני", מוסד ששילב למודים תורניים עם לימודים כלליים. בגיל 11 הצטרף (1930) לתנועת "השומר הדתי" ובהיותו בוורשה היה פעיל במרכז תנועות "המזרחי" בעיר. בשנת 1938 נאלץ לקטוע לימודיו בוורשה בשל מחלת אביו וחזר לינדז'יוב לנהל את חנות אביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת הגרמנים לפולין ברח לוילנה שם הצטרף לקבוצת פעילי "המזרחי" ותנועות ציוניות אחרות למסע בריחה לארץ ישראל שנמשך כשנתיים וחצה מדינות וערים כמו מינסק, מוסקבה, בירוביז'אן, יפן, הונג קונג, סינגפור, הודו, עדן, מצרים. בתחילת 1941 הגיעו בן נתן וחברי הקבוצה לארץ ישראל. באותה שנת 1941 פרסם בן-נתן בעיתון "הצופה" סדרת רשימות המתארות את המסע הבריחה שלו מפולין לארץ ישראל ואת מפגשיו עם אנשי הקהילות היהודיות בארצות אלה. על הרשימות חתם בפסבדונים "בן-נתן", שאותו אימץ כשם הרשמי.
בשנת 1941 התמנה לקומונר של סניף בני עקיבא בפתח תקווה. וכעבור שנה, במחצית 1942 התמנה כרכז סניף בני עקיבא בתל אביב ששכן אז בצריף ברחוב אחד העם 108. כעבור כשנה, בשנת 1943, הצטרף לקבוצת עלומים בהרצליה (שהקימה לימים את קיבוץ סעד בנגב) בה היה חבר עד שנת 1950. במקביל היה פעיל בהסתדרות הפועל המזרחי בהרצליה. בין השנים 1944–1945 היה מזכיר ערב בלשכת העבודה בהרצליה וביום עבד בחקלאות ובגינון בשדות הרצליה והאזור.
ב-1945 נשא לאישה את חסיה מארק, חברת קבוצת עלומים, בתם של נחמה ונחום יוסף מארק, שהיה ממונה על מחלקת הדיג והחקלאות בשלטון המנדט.
עם הקמת סיעת "למפנה" בתנועת "המזרחי" בשנת 1945 הצטרף בן נתן לשורותיה והיה חבר פעיל בה במשך שנים רבות.
ב-1947 נבחר לוועד הפועל של הפועל המזרחי והתמנה כמנהל מחלקת הארגון בתפקידו זה עסק בין השאר בהקמת סניפים חדשים של "הפועל המזרחי" ברחבי הארץ.
בשנות ה-50 הצטרף עם רעייתו למושב הדתי חמ"ד שזה לא מכבר הוקם ליד בית דגן, והיה חבר בו עד יום מותו. ב-1956 נבחר לראש מחלקת העלייה של תנועת "הפועל המזרחי". כן היה מרכז "מרכז העבודה" של הפועל המזרחי. ב-1959, עם הקמת שירות התעסוקה, מונה לסגן מנהל שירות התעסוקה, תחת שר העבודה מרדכי נמיר ואחר כך גיורא יוספטל, כנציג המפד"ל. ב-1964 מונה לראש מחלקת המיסים של "הפועל המזרחי".
בתחילת שנות ה-70 נבחר למזכ"ל "הפועל המזרחי" תפקיד בו שימש עד 1986 עת הוחלף על ידי אליעזר אבטבי. בן-נתן המשיך לשאת בתואר מזכ"ל המפד"ל לענייני רווחה וכלכלה ושימש בין השאר כראש רשת בתי אבות "תפארת בנים" שהפעילה בתי אבות בירושלים ובנתניה.
ב-1993 זכה בפרס עמינח על ספרו "בתנועה אחת" הספר סוקר את תולדות חייו וזיכרונותיו השזורים בתולדות תנועות "המזרחי" והמפד"ל.
רפאל בן-נתן נפטר בטבת תשנ"ז והוא בן 77. הותיר אחריו את רעייתו וחמישה ילדים.
רפאל מלכו
רפאל (רפי) מלכו (לעיתים נכתב מולכו) (1921, ירושלים – נובמבר 2014, שם) היה בנקאי, מנהל ודירקטור ישראלי, ממעצבי המדיניות המוניטרית של ישראל בעשורים הראשונים לקיומה. כיהן כמשנה למנכ"ל בנק דיסקונט, כמנכ"ל בנק ברקליס-דיסקונט, מראשי קבוצת IDB עד אמצע שנות ה-90, ממייסדי הקרן לירושלים.
ביוגרפיה.
מלכו נולד בשנת 1921 בירושלים, בנם של אלגרה (שמחה) לבית כהן והעיתונאי, ההיסטוריון ואיש הציבור יצחק רפאל מולכו.
מלכו היה אחד הילדים הראשונים שגדלו והתחנכו בשכונת רחביה (בבית מולכו), שהוקמה על קרקעות שנגאלו על ידי סבו, יצחק יהודה כהן, מידי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, ושאביו, יצחק רפאל מלכו, היה ממייסדיה. את לימודיו התיכוניים סיים במחזור הראשון של בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (בין חבריו לספסל הלימודים היו יצחק נבון ואסתר הרליץ).
זמן קצר לאחר סיום לימודיו הצטרף לגרעין המייסד של בנק דיסקונט, שבמסגרתו במהלך השנים הגיע ממעמד של פקיד מתחיל למעמד של אחד המנהלים הכלליים וחבר במועצת המנהלים. במקביל לתחילת עבודתו בבנק הצטרף ל"הגנה" ובתקופה שקדמה למלחמת העצמאות שירת ביחידת הרכש.
תוך כדי פעילותו כמנהל ודירקטור בבנק דיסקונט, ב-IDB, ב"כלל" וברבות מהחברות-הבנות שלהן, קיבל על עצמו בעידודו של מנכ"ל הבנק דניאל רקנאטי, משימות מטעם ראשי המדינה, בהתנדבות, בהן חבר בקבוצה שניהלה את המשא ומתן המורכב עם ממשלת גרמניה על "הסכם השילומים". בהמשך, לבקשת שר האוצר לוי אשכול, שימש במשך שנים אחדות כראש האגף למטבע זר והאחראי על סחר החוץ של ישראל.
כשפרץ המשבר החמור הראשון בבנקאות הישראלית בסוף שנות ה-60, נקרא רפאל מלכו שוב על ידי לוי אשכול, הפעם בתפקידו כראש הממשלה, כדי שישמש נאמן מטעם המדינה לבנקים אחדים שהתמוטטו, ובתוך כך פעל להשבת אמון הציבור במערכת הבנקאית כולה. בנוסף, השתתף במספר ועדות ציבוריות וביצע שליחויות כלכליות אחרות עבור המדינה.
במשך השנים הפך לאחת הדמויות המשפיעות על התפתחות הכלכלה הישראלית בשלושת העשורים הראשונים של המדינה.
בשנת 1998, שנת היובל למדינת ישראל, הוענק למלכו (כמו לאביו לפניו) התואר יקיר ירושלים על תרומתו לפיתוח העיר.
חיים אישיים.
רפאל מלכו היה נשוי במשך 70 שנה לרחל (רחלה) מלכו לבית קלדרון, והוא אביהם של עורך הדין יצחק מלכו והאדריכל יעקב מולכו.
מלכו התגורר ברחביה. באוגוסט 2014 נפטרה אשתו, והוא עצמו נפטר בנובמבר 2014 בשיבה טובה, בגיל 93. נקבר בחלקת יקירי ירושלים בהר המנוחות.
חדקונית הדקל האדומה
חִדְקוֹנִית הדקל האדומה (שם מדעי: "Rhynchophorus ferrugineus") היא מין של חיפושית חוטם הידוע גם בכינויו "חדקונית דקל אסיה" או "חדקונית דקל סאגו". החיפושיות הבוגרות גדולות יחסית; אורכּן בין שני ס"מ לחמישה. צבען אדום-חלוד בדרך כלל, אך קיימות גרסאות צבע נוספות המזוהות בטעות כמינים שונים (לדוגמה, "Rhynchophorus vulneratus"). זַחֲלי החדקונית יכולים לקדוח חורים עד אורך של מטר בגזעי עצי הדקל ובכך להחליש את הגזע המארח ואף להמיתו. על כן החדקונית נחשבת מזיק עיקרי במטעי דקליים, קוקוס ותמרים.
החדקונית הגיעה מאסיה הטרופית, והתפשטה לאפריקה ואירופה. לאגן הים התיכון הגיעה ב-1980. נצפתה לראשונה בספרד ב-1994 ובצרפת ב-2006. עוד נצפתה החיפושית במלטה ובאיטליה (טוסקנה, סיציליה וקמפניה). היא הגיעה גם לתוניסיה, והחוקרים חושדים שהגיעה גם למרוקו, לאלג'יריה ולמדינות אחרות בצפון אפריקה, אבל עדיין אין לכך כל אישור רשמי. החדקונית נצפתה לראשונה באמריקה בקוראסאו בינואר 2009 וגם בארובה באותה השנה. בשנת 2010 דווח בארצות הברית כי היא נצפתה בלגונה ביץ', קליפורניה.
ביולוגיה.
מחזור החיים.
החִדקונית תוקפת בדרך כלל עֲצי דקל צעירים, בני פחות מעשרים שנה. בעוד החדקוניות הבוגרות גורמות נזק מסוים עקב אכילת הגזע, הנזק הגדול ביותר לעצים נוצר מנבירת הזחל אל תוך לב הדקל. קדיחה זו עשויה להגיע לעומק מטר. הנקבה הבוגרת מטילה כמאתיים ביצים בחלק הצעיר של צמרת העץ, בבסיסי עלים צעירים או בנגעים פתוחים של גזע העץ. הביצים בוקעות ומהן יוצא זחל לבן. זחל זה יאכל את הסיבים הרכים דרך הרקמה הפנימית של העץ, ויידרש לו חודש לערך כדי ליצור מנהרה. הזחלים יכולים לגדול עד לאורך של שישה עד שבעה סנטימטרים. בהתגלמות יעזוב הזחל את העץ וייצור חֲדַר התגלמות הבנוי מסיבי דקלים יבשים ומפסולת עלים יבשים המצויים בבסיסו של העץ. מחזור החיים של החדקונית נמשך בערך 7 עד 10 שבועות.
הזחלים.
זחלים שזה עתה בקעו צבעם צהוב-לבן, הם חסרי רגליים וראשם צבעו חום כהה משאר הגוף. לזחלים לסתות חזקות ואופקיות, והן משמשות אותן להתחפר ברעבתנות אל תוך לב העץ.
החִדקוניות הבוגרות.
החרקים הבוגרים הם "טייסים" מצוינים ומסוגלים לעוף למרחקים גדולים. הם יכולים להתיישב גם בעצים בריאים, אך מבכּרים לתקוף דקלים חלשים או נגועים על ידי חרקים אחרים.
הנזק לַעֲצי הדקל.
תסמיני ההתפשטות.