המשמעות היא ברית הכרותה ועומדת לעולם, כמו שמפרש רש"י: .
גם על מלכי בית דוד כתוב: .
שם אומר המצודת דוד: .
כשם שהמלח אינו מתקלקל ונשאר בעינו לעולם - כך גם הברית, ברית המלח, תתקיים לעד.
עם זאת, יש שמסמיכים את פירוש הביטוי למלח הקרבנות: .
כמו שהמלח תמיד מוקרב עם הקרבן ומועלה על המזבח, כך גם הברית קיימת לעולם.
מיכל ויינברג
מיכל ויינברג (נולדה ב-18 ביולי 1973) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
מיכל ויינברג נולדה בפתח תקווה, המבוגרת מבין שלושה ילדים, בת לאם ילידת הולנד ולאב יליד ישראל. בהיותה בת ארבע נסעה עם משפחתה להולנד, שם התגוררו עד שהייתה בת שמונה, אז שבו לישראל והתיישבו בשדה בוקר. ויינברג באה מבית בו שמעו הרבה מוזיקה, היא למדה לנגן על צ'לו, חלילית וקלרינט, רקדה בלט ובילדותה שרה במקהלה הקיבוצית של התק"ם. בתיכון למדה בבית ספר לאמנויות במצפה רמון, שם רכשה את כליה האמנותיים. בצה"ל שירתה בקריה בתל אביב, באותה עת למדה אצל הבמאית והכוריאוגרפית נאוה צוקרמן, שהשפיעה עליה מאוד.
בילדותה צפתה בהצגה "שירה" על-פי עגנון בבימויו של יורם פאלק, בכיכובה של סנדרה שדה, ההצגה הותירה עליה חותם עמוק.
מיכל ויינברג למדה בבית הספר למשחק בית צבי (1997-1994), בתקופה בה אתי רזניק ניהלה את בית צבי במשך שנה ואחר-כך גרי בילו ניהל במשך שנתיים. בין מוריה שם היו סלבה מלצב, מישה לוריה, נינה מיכואלס, עידו ריקלין ויורם פאלק. בתקופת לימודיה זכתה במלגות על-שם רודנסקי (1997), שמעון בר (1996), דייוויד מרסר (1997) וקרן שרת אמריקה ישראל (1997).
בתום לימודיה בבית צבי נשארה לשחק במשך שנה בתיאטרון הספרייה, שם שיחקה במופע "שירי ז'אק ברל" בעיבוד מוזיקלי של שוש רייזמן ובבימויו של רפי ניב, "הבעל האידיאלי" מאת אוסקר ויילד, בבימויו של מיטקו בוזקוב, "נפש יהודי" מאת יהושע סובול, בבימויו של ארתור קוגן (בתפקיד אדלאיד), "שדים ורוחות" ו"בעל אידיאלי" (בתפקיד ליידי שיבלי) בבימוים של מיטקו בוזקוב, "הבורגנים" מאת גורקי, "המיזנתרופ" (בתפקיד ארסינואה), "מחלת נעורים" (בתפקיד דזירה) בבימויה של אתי רזניק וכו'.
ב-1999 השתתפה במופע של שירי משוררים בלחניו ועיבודיו של דורי פרנס בבית ציוני אמריקה בשם "מנגינות מוזרות", את העבודה הקולית עשתה דורית עצמון, בהשתתפות אמיר קריאף, זיו מאיר, שי חדד, לירית מאש, מיכל צפיר ולימור עובד.
ב-1998 הצטרפה ויינברג לתיאטרון גשר במסגרת פרויקט "גשר 2", להקת הצעירים של גשר, אותו הכשירו לנה קריינדלין ומרינה בלטוב, עם ההצגה "דון ז'ואן" (בבימויו של יבגני אריה). במקביל שיחקה ושרה בלהקה הבוגרת בהצגה "אוכלים", בבימויו של יבגני אריה. בשנים 2000–2001 שיחקה בהצגה "השטן במוסקבה" על-פי הרומן "האמן ומרגריטה" מאת מיכאיל בולגקוב, בבימויו של יבגני אריה. בהצגה גילמה את דמותה של גאלה, אחת מעוזרותיו של השטן, אותו שיחק חיים טופול. עבור תפקידה בהצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה בשנת 2001. ויינברג שיחקה בהצגה "העבד" ונסעה עמה לסיבובי הופעות בחו"ל: פסטיבל לינקולן בניו יורק, מוסקבה, טאלין, ריגה. הופיעה עם ההצגה "שושה" בפסטיבל לינקולן בניו יורק.
ב-2010 כיכבה ויינברג במחזה "הרי את לעצמך", לצידן של נטשה מנור וסבטלנה דמידוב. זהו מונולוג של שש נשים שהתגרשו ומספרות על חייהן, המחזה מבוסס על סיפורים אמיתיים שתועדו בספרה של שולמית ולפיש, אבל הטקסטים נערכו ובוימו על ידי יורם פאלק.
ב-2010 השתתפה במופע "שירה יכולה לדבר" במסגרת פסטיבל "צלילים במדבר", לצידם של יניב ויינברג ומאשה אדלסון-בויאלסקי, בו הם שרו חומר של יניב ויינברג וקורט וייל.
ב-2010 עזבה ויינברג את תיאטרון גשר וכיום (2012) היא משחקת בתיאטרון באר שבע. בעבר הופיעה גם בתיאטרון המדיטק ובמחזות פרינג' רבים בתיאטראות תמונע ונוצר.
ב-2011 עשתה ויינברג פרויקט קומי ל-YES באינטרנט בשם "ליברמן הקטן", בו שיחקה עובדת סופר פארם רוסיה בשם סבטלנה, בסדרת בת שישה פרקים, המספרת על אבישי ליברמן, אחיינו של אביגדור ליברמן שמנסה לפלס את דרכו בפוליטיקה.
ב-2011 כיכבה מיכל ויינברג בהצגת היחיד "מיין ג'רוזלם" בתיאטרון תמונע, מאת ובבימויו של אייל וייזר. במרכז היצירה דמות של צלמת בדויה בשם סאבינה זאובר. במופע זאובר מספרת באנגלית במבטא גרמני את תולדות חייה מימי ילדותה ועד לבגרותה. היא מספרת על בית אביה, המעבר מברלין המזרחית למערבית לאחר נפילת חומת ברלין ב-1989 אותם תיעדה בצילומיה, ימי בחרותה והגברים עמם תינתה אהבים, לימודיה באוניברסיטה, עד להווה, כשזאובר התאהבה בסטודנט ישראלי, והגיעה בעקבותיו לישראל ולירושלים, אליה נקשרה. התפאורה אותה עיצב ינון פרס היא כעין גלריה בה ישנם תצלומים של משפחת הצלמת, של הגברים בחייה ושל ויינברג עצמה, אותה צילם רמי מימון, בעת ההצגה מוקרנים סרטוני וידאו אותם צילמה כביכול בעת נפילת חומת ברלין. היא הופיעה עם המופע בפסטיבל Culture Scapes בבזל.
המופע מוביל במספר המועמדויות לפרס קיפוד הזהב לשנת 2012, עם שש מועמדויות: פרס הצגת השנה, פרס הבימוי, פרס המחזה (שני האחרונים לווייזר), פרס הביצוע (למיכל ויינברג), פרס עיצוב תפאורה (לינון פרס) ופרס שפת במה.
וזכה בשני פרסים: פרס הצגת השנה ופרס במאי השנה.
נכון לינואר 2013 עובדת ויינברג בתיאטרון באר שבע ומשחקת בהצגה "איפגניה" מאת אוריפידס בבימויו של גדי רול. היא מועמדת על תפקידה לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה. היא משחקת גם בהצגות "למה לא באת לפני המלחמה" ו"נורה" לפי "בית הבובות" של איבסן, בבימויו של כפיר אזולאי. היא מופיעה כמרי סטיוארט בהצגה "מרי סטיוארט" על-פי שילר, בבימויו של עירא אבנרי, שמוצגת בתיאטרון תמונע. לצידה משחקת שירי גולן בתפקיד אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
ויינברג השתתפה בפרויקט של אבי בנימין בשם "פסקול לסרט חי שאינו קיים", פרויקט מולטימדיה מוזיקלי, בכיכובו של בנימין, כשויינברג משחקת בסרט המוקרן בו. בפרויקט לוקחות חלק גם יבגניה דודינה ונטע שפיגלמן.
מככבת בעבודת הוידאו ארט "מריה גרוס" של האמנית שחף דקל ירון בהשראת הספר "חיים שלמים" מאת אהרן אפלפלד.
מיכל ויינברג חיה עם בן-זוגה, המעצב התעשייתי ינון פרס. אחותה, מאיה ויינברג, היא כוריאוגרפית ורקדנית; אחיה, יניב ויינברג, הוא מוזיקאי.
תפקידים.
בתיאטרון באר שבע
בתיאטרון גשר
תיאטראות שונים
עבודת וידאו ארט
רייני ניקל
רייני ניקל (באנגלית: Raney nickel) הוא זרז מוצק המורכב מאבקה אפורה-דקה של סגסוגת ניקל ואלומיניום. הזרז פותח בשנת 1926 על ידי מהנדס המכונות האמריקני מורי רייני, כאלטרנטיבה לזרזים שהיו מקובלים בזמנו בתהליכי הידרוגנציה של שמנים צמחיים. כיום הוא משמש כזרז הטרוגני במגוון סינתזות בכימיה-אורגנית, ובייחוד בתגובות הידרוגנציה.
בתהליך הכנת הזרז, בלוק סגסוגת ניקל-אלומיניום, מטופל בבסיס נתרן-הידרוקסיד מרוכז. כתוצאה מטיפול זה, שקרוי "אקטיבציה", מרבית האלומיניום מתמוסס החוצה מהסגסוגת, ומשאיר מבנה נקבובי בעל שטח פנים גדול ביחס לנפח, דבר המגדיל את הפעילות הקטליטית של הזרז. רייני ניקל המיוצר מסחרית כולל שטח-פנים של כ-100 מטר רבוע לגרם זרז. תהליך סילוק האלומיניום ניתן לתיאור במשוואה הבאה:
Al + 2 NaOH + 6 H2O → 2 Na[Al(OH) )4] + 3 H2
כדי להבטיח את היווצרותו של [Na[Al(OH)4 נעשה שימוש בריכוזי בסיס גבוהים, עד ל-5 מולר. בריכוזים נמוכים יותר עלול להיווצר אלומיניום הידרוקסיד, ששוקע כמוצק גבישי (גיבסיט) ועלול לסתום את הנקבוביות שנוצרות בזרז ולהפחית את יעילותו. בסיום תהליך ההכנה הזרז נשטף במים מזוקקים בטמפרטורת החדר, על מנת להרחיק שאריות של אלומיניום הידרוקסיד. הזרז מאוחסן על-פי-רוב במים שהחמצן המומס הוצא מהם, על מנת למנוע תהליכי חימצון שיפגעו ביעילות הזרז.
כמו סגסוגות אחרות, גם סגסוגת הניקל-אלומיניום מורכבת ממספר תרכובות שהיחס ביניהן נקבע לפי הטמפרטורה, הלחץ והרכב הסגסוגת, וניתן לתיאור בדיאגרמת פאזות. בתהליך האקטיבציה, האלומיניום מורחק מתוך פאזות NiAl3 ו-Ni2Al3, כך שמרבית האלומיניום שנשאר לאחר הטיפול בבסיס קיים בתור התרכובת NiAl. נמצא, שפאזת NiAl מסייעת ליציבות הזרז. רייני ניקל הוא חומר יציב יחסית ואינו נוטה להתפרק, מה שמאפשר לאחסן אותו ולעשות בו שימוש חוזר לאורך תקופות ארוכות.
הפעילות הקטליטית הגבוהה של הזרז, יחד עם העובדה שהוא סופח מולקולות מימן לפני השטח הנקבוביים שלו, הופכים את הרייני-ניקל לזרז יעיל בתגובות הידרוגנציה רבות. עמידותו בטמפרטורות גבוהות, כמו גם יציבותו הרבה, מאפשרים את השימוש בו בתגובות שונות ובתנאי-תגובה מגוונים. נוסף על כך, העדר המסיסות של רייני ניקל במרבית הממסים שנמצאים בשימוש שוטף במעבדות (מלבד חומצות מינרליות), וצפיפותו הגבוהה (כ-6.5 g/cm3), מקלים על הפרדתו מהפאזה הנוזלית בסיום התגובה.
בשל שטח הפנים הגדול והיכולת לספוח כמויות גדולות של מימן, רייני ניקל יבש ומאוקטב הוא חומר דליק שצריך להישמר תחת אטמוספירה אינרטית, ולא באוויר רגיל. אפילו לאחר תום התגובה, הזרז עדיין מכיל כמות מימן גדולה, ועלול להתלקח ספונטנית במגע עם האוויר. חשיפה רבה לרייני ניקל עלולה לגרום לגירוי כלי הנשימה. בליעה עלולה להביא לעוויתות ובעיות במערכת העיכול, ומגע עם העין והעור עלול אף הוא לגרום גירוי. בנוסף, החומר מוגדר כגורם מסרטן אפשרי בבני אדם על ידי ה-IARC.
ישימונית תמנע