באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הצליח איימוס לשחזר את הישגו, ואף לא צלח את שלב המוקדמות. לעומתו, סיים קראבו סיבנדה במקום החמישי בריצת 400 מטר, וכן היה שותף למקום החמישי אותו השיגה נבחרת השליחים ל-400X4 מטר.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
ישיבת איתרי
ישיבת איתרי היא ישיבה שנוסדה על ידי הרב מרדכי אליפנט בשנת ה'תשכ"ח (1968) והייתה המוסד העיקרי מבין מוסדות "איתרי".
השם איתרי (ITRI) הוא ראשי התיבות באנגלית של "Israel Torah Research Institute", "המכון הישראלי לחקר התורה". במשך שנים שמה הרשמי של הישיבה היה "תפארת אברהם - איתרי", ולאחר פטירת הרב אליפנט שונה שם הישיבה על שמו: "ישיבת מדרש התלמוד זהב מרדכי - איתרי".
הישיבה שוכנת בדרום-מזרח ירושלים, בין אזור התעשייה של שכונת תלפיות לשכונת בית צפאפא.
רקע.
ראשיתה של הישיבה בכולל שהקים הרב אליפנט בירושלים בתחילת שנות השישים בשם "תפארת אברהם - איתרי" (על שם סבה של רעייתו).
לאחר גלגולים שונים עבר הכולל לבית נוסבאום שבשכונת רוממה בירושלים, והחלו להצטרף אליו קבוצות של בחורים צעירים שלמדו בחברותא עם אברכי הכולל.
בשנת ה'תשכ"ח 1968 נפתחה רשמית ישיבת איתרי בשם "ישיבת מדרש התלמוד תפארת אברהם - איתרי", והכולל השתלב בתוך הישיבה. בין תלמידי הישיבה היו תלמידים מישראל ומארצות הברית. למשך מספר חודשים שכנה הישיבה בבית מלון במזרח ירושלים, בבניין שנודע לימים כאוריינט האוס. לאחר מכן, תוך שימוש בקשריו עם שר הביטחון משה דיין ועם ראש עיריית ירושלים טדי קולק, השיג הרב אליפנט שטח קרקע בדרום מזרח העיר, ליד השכונה בית צפאפא, ובו מבנה ישן של בית חולים מנדטורי שאליו עברה הישיבה.
מוסדות איתרי.
בשנות השבעים שופצו והורחבו מבני הישיבה, והובאו ללמד בה הרב שלמה פישר, הרב שמואל אוירבך, הרב מיכל זילבר, הרב יוסף ציינווירט, הרב חיים ברנד, הרב דב בער אייכינשטיין והרב נתן קמינצקי (בנו של הרב יעקב קמינצקי). בשיאה, מנתה הישיבה מאות תלמידים.
באותן שנים, הקים הרב אליפנט מוסדות תורניים נוספים שנכללו גם הם ב"רשת מוסדות איתרי", בהם: ישיבת איתרי חדרה, ישיבה לצעירים בירושלים (במבנה סמוך לישיבה הגדולה, נפתחה בזמן אלול ה'תשל"א), רשת תלמודי תורה בירושלים (רוממה, רמות והר נוף), מכון ללימודים תורניים לסטודנטים מארצות הברית על שם דויד שפל ("ישיבת דרכי נועם") בשכונת בית הכרם, מכללה מקבילה לנשים על שם פלה שפל, ישיבת "נווה יהושע" לצעירים מארצות הברית מבתים מסורתיים על יד בית יהושע, ישיבות לבני עדות המזרח בשכונת בקעה בירושלים, בבית שמש ובנתניה, וישיבות לבעלי תשובה מקרב עולי ברית המועצות. בנוסף הקים גני ילדים ומרכז קהילתי לנוער בעיר יפו. כמו כן, יזם הקמת מבני מגורים לשיכון חלק מתלמידיו ומשפחותיהם במחירים מוזלים. חלק ממוסדות איתרי נעשו עם הזמן למוסדות עצמאיים.
בשנת ה'תשמ"ה (1985), ביקש הרב אליפנט למנות את הרב אלעזר מנחם מן שך כראש מוסדות איתרי, אולם הדבר לא יצא לפועל.
בשלהי שנות התשעים, נקלעו מוסדות הישיבה למצב כלכלי קשה ושמם נקשר לחקירות משטרה בפרשיות פליליות.
לאחר פטירת מייסדה הרב מרדכי אליפנט בשנת ה'תש"ע 2009 עמדו בראשות הישיבה הרב שלמה פישר, יחד עם הרב יצחק ברטלר עד פטירתו (2022). במלאת השבעה לפטירתו של הרב אליפנט הכריז הרב פישר על שינוי שם הישיבה ל"ישיבת זהב מרדכי - איתרי".
לאחר מכן מונה גם הרב אריאב עוזר לראש הישיבה, והוא כיום הדמות הדומיננטית בה.
מנהל הישיבה הוא יצחק שכטר.
מאפייני הישיבה.
הר"מים בישיבה הם הרב עמיהוד קליין (מחבר סדרת הספרים "עמודי הוד"), הרב מרדכי גלוסקנוס והרב אליהו הילדסהיימר. המשגיח הוא הרב מאיר שפיצר. עד תחילת שנת 2022 שימש גם הרב זאב גצל כמשגיח.
פעמיים בשבוע מתקיים שיעור הלכה על ידי הרב שלום גלבר, המוסר גם שיחה על פרשת השבוע.
נכון לשנת תש"פ, בישיבה לומדים כ-200 בחורים ועוד כשלושים אברכים, רובם בוגרי ישיבות תיכוניות חרדיות, כגון היישוב החדש ומערבא. הישיבה עברה לבעלות עמותה המנוהלת על ידי כמה מבוגריה.
השיעורים בישיבה.
מלבד שיעורים יומיים, מתקיימים ארבעה שיעורים כלליים. שניים מהם נמסרים על ידי הרב עוזר, בעיון ובבקיאות, והם נמשכים כשעתיים. [שיעור נוסף היה נמסר על ידי הרב יצחק ברטלר. שיעוריו נדפסים בדרך כלל בספריו "בית יצחק"].
שיעור רביעי נמסר על ידי הרב שמחה שיף.
מדי שבוע מתקיים שיעור בספר משלי על פי ביאור הגר"א על ידי הרב עמיהוד קליין.
בימי שישי מוסר הרב עוזר חבורה בענייני קדשים במשך כשעתיים, שאותה מגיעים לשמוע גם עשרות בחורים מישיבות אחרות.
איתרי
זימבבואה במשחקים האולימפיים
זימבבואה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980). עוד קודם לכן, בהיותה המושבה הבריטית רודזיה, השתתפה בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת אמסטרדם (1928), אולימפיאדת רומא (1960) ואולימפיאדת טוקיו (1964), בהן לא זכתה להישגים משמעותיים. ב-1965 הכריזה רודזיה באופן חד-צדדי על עצמאותה, ובראשה עמד איאן סמית', שהנהיג מדיניות מפלה כלפי השחורים, בדומה למשטר האפרטהייד בדרום אפריקה השכנה. מקסיקו, שאירחה את המשחקים הבאים, ב-1968, לא כיבדה את הדרכונים הרודזים, ולכן לא השתתפה המדינה במשחקים אלה. שבועות ספורים לפני פתיחתה של אולימפיאדת מינכן (1972) החליט הוועד האולימפי הבינלאומי, בלחץ מדינות אפריקה, לאסור על השתתפותה של רודזיה במשחקים. לאחר שהסתיים שלטונו של סמית' ב-1980, ושינוי שמה של המדינה לזימבבואה, התאפשרה חזרתה של המדינה למשחקים.
לאורך השנים צברו הספורטאים הזימבבואים 8 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. ב-7 מהמדליות זכתה השחיינית קירסטי קובנטרי.
במשחקי החורף השתתפה זימבבואה רק באולימפיאדת סוצ'י (2014), אליה שלחה ספורטאי אחד.
היסטוריה.
המדליה האולימפית הראשונה לזכותה של זימבבואה הושגה כבר במשחקים הראשונים בהם השתתפה, אולימפיאדת מוסקבה. נבחרת הנשים בהוקי שדה כלל לא הייתה אמורה להשתתף במשחקים, אך עקב החרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ביטלו נבחרות רבות את השתתפותן, וזימבבואה נקראה למלא את מקומן. הנבחרת החלה להתאמן רק שבוע לפני המשחקים, וזכייתה בתואר, לאחר שסיימה את משחקיה עם שלושה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו, היוותה הפתעה גדולה. יתר הספורטאים הזימבבואים לא רשמו הצלחות גדולות במוסקבה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היו שני הספורטאים הזימבבואים המצליחים ביותר זפניה נקובה, שסיים במקום ה-11 בריצת 10,000 מטר, והמתאגרף נדאבה דובה שהעפיל לשלב רבע הגמר. באולימפיאדת סיאול (1988) העפילה הקופצת למים טרייסי קוקס לשלב הגמר בקפיצה מ-3 מטר, וסיימה במקום ה-12. באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיים רץ המרתון טנדאי צ'ימוססה במקום ה-13. צמד הטניסאים ויין בלאק וביירון בלאק הגיעו כמדורגים במקום השמיני, אך הודחו כבר בסיבוב השני. באולימפיאדת סידני (2000) שיפר צ'ימוססה את הישגו וסיים במקום התשיעי.
24 שנים לאחר המדליות האולימפיות האחרונות בהן זכו ספורטאיות מזימבבואה, זכתה השחיינית קירסטי קובנטרי ב-3 מדליות באולימפיאדת אתונה (2004). קובנטרי זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב, במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. בשלושת המשחים קבעה שיאי אפריקה חדשים. הטניסאים ויין בלאק וקווין אולייט הודחו בשלב רבע הגמר בידי ההודים מאהש בופאטי ולאנדר פאס.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שמרה קובנטרי על תוארה ב-200 מטר גב, תוך קביעת שיא עולם חדש במשחה (2:05.24 דקות). גם בשלב חצי הגמר ב-100 מטר גב קבעה קובנטרי שיא עולם חדש (58.77 שניות), אך בשלב הגמר לא הצליחה לשחזר את הישגה, וסיימה במקום השני אחרי נטלי קוגלין. במשחה חצי הגמר ל-200 מטר מעורב אישי קבעה שיא אולימפי חדש (2:09.53 דק'), אך במשחה הגמר נכנעה לסטפני רייס, שקבעה שיא עולם חדש. התוצאה שהשיגה קובנטרי במשחה הגמר, 2:08.59 דק', הייתה אף היא טובה משיא העולם שהיה בתוקף ערב המשחקים. בנוסף להישגים אלה, זכתה קובנטרי במדליית כסף שלישית, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. פרט לקובנטרי, היו שני אתלטים זימבבואים קרובים למדליות בבייג'ינג. נגונידזאשה מקושה סיים במקום הרביעי בקפיצה לרוחק, לאחר שהקובני איברהים קמחו עבר אותו בסנטימטר בקפיצה האחרונה שלו. בריאן דזינגאי סיים במקום הרביעי בריצת 200 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליחה קובנטרי לשחזר את הישגיה. היא סיימה במקום השישי במשחים ל-200 מטר גב ול-200 מטר מעורב אישי, ובמשחה ל-100 מטר גב לא הצליחה להעפיל לגמר. רץ המרתון קאתברט ניאסנגו סיים במקום השביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שוב סיימה קובנטרי במקום השישי במשחה ל-200 מטר גב, ובמשחה ל-100 מטר גב לא העפילה לגמר.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
מוזמביק במשחקים האולימפיים
מוזמביק משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980).
עד כה, רק ספורטאית מוזמביקית אחת, האתלטית מריה מוטולה, זכתה במדליות אולימפיות. מוטולה סיימה במקום החמישי בריצת 800 מטר באולימפיאדת ברצלונה (1992), באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה במדליית הארד, ובאולימפיאדת סידני (2000) זכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליחה להגן על תוארה, ולאחר מרוץ צמוד סיימה במקום הרביעי, בהפרש של 13 מאיות השנייה מקלי הולמס שסיימה במקום הראשון. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה מוטולה בת ה-36 במקום החמישי. יתר הספורטאים המוזמביקים לא הגיעו להישגים משמעותיים במשחקים.