באפריל 2018 ייצג את נבחרת אוסטרליה באליפות אסיה עד גיל 16, וזכה עם נבחרתו במדליית הזהב לראשונה בתולדותיה, כשהוא רושם 22 נקודות, שמונה ריבאונדים, שלושה אסיסטים, ארבע חטיפות ושתי חסימות במשחק הגמר נגד סין.
באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה הבוגרת.
היסטוריה שבעל פה
Don't Look Back into the Sun
"Don't Look Back into the Sun" ("אל תסתכל בחזרה אל השמש") הוא הסינגל הרביעי שהוציאה להקת הליברטינז. מגזין "NME" העניק לשיר את תואר סינגל השבוע עם יציאתו לאור. "Don't Look Back into the Sun" הוצא לאור כסינגל בלבד, ולכן הוא לא מופיע באף אלבום.
הוצאה לאור.
הסינגל הוצא לאור בממלכה המאוחדת בשלוש גרסות, הכוללות גם הקלטה מחודשת לשיר "Death on the Stairs", בהפקת הגיטריסט ברנרד באטלר, כך שהסינגל משווק לפעמים בשם "Don't Look Back into the Sun"/"Death on the Stairs".
במדינות שונות הסינגל הוצא לאור גם כמיני-אלבום המשלב צדדי B שונים של אלבומים ששווקו בממלכה המאוחדת בדיסק בודד. הסינגל גם הוצא לאור ביפן כמיני-אלבום המונה שבע רצועות, עם הווידאו קליפ לשיר "I Get Along" בתור הרצועה השמינית.
"Don't Look Back into the Sun" הופיע בסרט "סוף השבוע הארוך" משנת 2005, בפרקים של הסיטקום "גאווין וסטייסי" של BBC כנעימת נושא, בפרק הראשון של הסדרה קרועים כנעימת סיום, ובסרט סטיב ג'ובס משנת 2015.
בשנת 2007 להקת The View פרסמה גרסת כיסוי לסינגל כחלק מפרויקט של ה־BBC לרגל 40 שנה להקמת תחנת הרדיו "רדיו 1".
קבלה.
במאי 2007, מגזין "NME" הציב את הסינגל במקום החמישי ברשימת 50 המנוני האינדי הטובים ביותר, מקום אחד לפני השיר "Time for Heroes" - גם הוא של הליברטינז. באוקטובר 2011, מגזין "NME" מיקם אותו במקום ה-71 ברשימת "150 השירים הטובים ביותר ב-15 השנים האחרונות".
רשימת הוצאות לאור.
7 אינץ'
תקליטור 1
תקליטור 2
מיני-אלבום בספרד
מיני-אלבום באוסטרליה
מיני-אלבום ביפן
גרינל
יש&quot;י חסידה
הרב ישראל יצחק חסידה (ידוע בתור: יש"י חסידה) הוא רב ישראלי-פולני.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1910 בוורשה, בירת פולין. בגיל 14 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתגורר עמם בחיפה.
ישראל יצחק חסידה
מעלות (עיירה)
מוזיאון לאמנות יהודית
המוזיאון לאמנות יהודית בהיכל שלמה (בעבר נקרא מוזיאון לאמנות יהודית ע"ש וולפסון) הוא מוזיאון המציג תערוכות מתחומי מורשת, יודאיקה, ותרבות יהודית ישראלית. המוזיאון נמצא ברח' המלך ג'ורג' בירושלים.
תולדות המוזיאון.
המוזיאון הוקם בשנת 1959 עם הקמת היכל שלמה על ידי המייסד יהודה לייב ביאלר שהיה חבר בהנהלת איגוד המוזיאונים ובעזרתו של משה מושקוביץ. בשנת 1977 רכש המוזיאון אוסף של השיל גולניצקי באמצעות תרומה של הפילנתרופ יצחק וולפסון. בשנת 1979 קיבל המוזיאון בהשאלה אוסף של תשמישי קדושה ויודאיקה של מקס גרונד. בשנת 2006 קיבל המוזיאון אוסף של הפילוסוף הצרפתי אנדרה נהר.
בתצוגה מיוחדת במוזיאון מוצגים גווילי ספרי תורה שהובאו מווילנה. הרקע להבאתם הוא מגעים שהתנהלו עם ממשלת ליטא בינואר 2002, על מנת לשנות את החוק הליטאי המכריז שספרי התורה הם חפצי תרבות שאסור להוציאם מהמדינה. בעקבות הצלחת לחץ אמריקאי של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ניתן חלון הזדמנויות דיפלומטי של 48 שעות בהם יצאה משלחת אישים בראשות הרב הראשי הרב ישראל מאיר לאו לווילנה, והביאה לישראל 345 ספרי תורה, גווילים ומגילות בהם ספר תורה מוכתם בדם, חלקם מוצגים במוזיאון לאמנות יהודית..
בשנת 2021 חודש המוזיאון ועבר שיפוץ.
תצוגות המוזיאון.
המוזיאון מציג אוסף נדיר של חפצי קדושה מקהילות יהודיות בארץ ובעולם מתקופת בית ראשון ועד לימים אלה ונחשב לאחד האוספים החשובים בעולם.
במוזיאון מספר אוספים בהם אוסף השיל גולניצקי, אוסף נהר- ברנהיים, אוסף מקס גרונדט.
כמו כן, במוזיאון תערוכות קבועות:
בנוסף במוזיאון ישנן תערוכות מתחלפות.
בקומה שמעל המוזיאון נבנה אודיטוריום רב מקומות, שבו נערכים כינוסים שונים.
קראנץ'
פריכות
ולטר לוסטיג
ולטר לוסטיג (בגרמנית: Walter Lustig; 10 באוגוסט 1891, רטיבור, גרמניה - 1945, ברלין) היה רופא גרמני ממוצא יהודי שהיה מנהל בית החולים היהודי בברלין בתקופת המשטר הנאצי בגרמניה. וראש ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה.
חייו.
ולטר לוסטיג היה בנם של הסוחר היהודי ברנהרד לוסטיג ואשתו רגינה לבית בסר. הוא למד בבית הספר היסודי ברטיבור ולאחר מכן בגימנסיה המלכותית שם, שם סיים את לימודיו במרס 1910 עם תעודת "אביטור" (Abitur , תעודת סיום לימודי בית ספר תיכון בגרמניה). לאחר מכן למד רפואה והתמחה בכירורגיה ומדעי הטבע באוניברסיטת ברסלאו. הוא היה חבר האגודה הברלינאית לאנתרופולוגיה, אתנולוגיה ופרה-היסטוריה (Berliner Gesellschaft für Anthropologie, Ethnologie und Urgeschichte) ומ-1914 - עוזר מחקר במכון האנתרופולוגי באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברסלאו. לוסטיג המיר את דתו בגיל צעיר מיהדות לנצרות והשתייך לקהילה הבפטיסטית.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התנדב לוסטיג לצבא הקיסרות הגרמנית ושירת כרופא בבית חולים צבאי. ב-1915 עבר בהצלחה בחינה ברפואה מטעם המדינה ולאחר חודש, בעת שירותו הצבאי, קיבל את תואר הדוקטור לרפואה, ולאחר שנה קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה על מחקר על האדם הניאנדרטלי.
מ-1920 היה לוסטיג קצין רפואה בקובלנץ. בתפקידו זה אסף מידע על בריאות הציבור והעביר את המידע למשרד הרווחה הפרוסי. במקביל ניהל קליניקה פרטית. ב-1927 עבר לברלין. בסוף ינואר 1927 נישא לרופאה הלא-יהודיה אנמרי פרויס (Annemarie Preuss), ילידת 4 ביוני 1897, ברסלאו. לא נולדו להם ילדים. בתחילת פברואר 1927 הצטרף לוסטיג למנהל משטרת ברלין ובין 1929–1933 ניהל את המחלקה הרפואית במטה המשטרה באלכסנדרפלאץ, ברלין. בתפקידו זה היה אחראי על השגחה על בריאות הציבור בבתי ספר ובבתים פרטיים, ועל הכשרת אנשי צוות רפואי. ב-1926 יצא לאור ספר הדרכה שחיבר בנושא בריאות הציבור.
בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה.
באוקטובר 1933, מספר חודשים לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, פוטר לוסטיג מתפקידו מתוקף החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. הוא ביקש להישאר בתפקידו עקב שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה. בקשתו נדחתה בנימוק שהוא לא שירת בקו החזית. הוא קיבל פנסיה חודשית של 500 רייכסמרק.
מ-1936 הועסק במנהל בית החולים של הקהילה היהודית בברלין. רישיון הרופא שלו נשלל ב-1938. הוא נדרש לשלם כופר וחלק מרכושו הוחרם. עם הקמת ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה ניהל לוסטיג את המחלקה לשירותי הבריאות שפעלה בה, ועבד תחת קונראד כהן (Conrad Cohn , שמאוחר יותר נרצח במאוטהאוזן).
מנהל רפואי בבית החולים היהודי בברלין.
ב-1 בדצמבר 1941 יצר המשטר הנאצי מחלקה שנועדה לארגן את התחבורה מבית החולים (Untersuchungsabteilung für Transportreklamation). שם המחלקה היה יופמיזם לגירוש היהודים להשמדה. לוסטיג אולץ לנהל מחלקה זו. ב-20 באוקטובר 1942 מונה לוסטיג לתפקיד מנהל בית החולים היהודי בברלין. בפקודת הנאצים נאלץ לוסטיג לארגן בחודש זה שילוח של 91 עובדים יהודים מבית החולים למחנות ההשמדה. עם זאת, במקרים אחרים הצליח למנוע גירוש יהודים על ידי קביעה שמצבם הרפואי לא מאפשר שינועם.
אחרי אקציית בתי החרושת שהתקיימה ב-27 בפברואר 1943, ביקשו הגסטפו והקריפו לסגור את בית החולים היהודי. לוסטיג הצליח למנוע את הסגירה. עם זאת, הוא לא הצליח למנוע שילוחם של 300 חולים ובני משפחותיהם למחנות ריכוז. ביוני ובנובמבר 1943 היו גירושים נוספים של חולים יהודים מבית החולים. לוסטיג נאלץ ליצור רשימות לגירוש. מתחילת מרס 1944 שימש בניין הפתולוגיה של בית החולים כנקודת ריכוז ליהודים לקראת שילוחם למחנות.
מנהל ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה.
בסוף 1942 מונה לוסטיג לתפקיד חבר הנהלת ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה. לפני כן זומן לישיבות ההנהלה מדי פעם כמומחה בריאות. ב-10 ביוני 1943 נסגרו משרדי ההתאחדות הארצית ואחרוני חברי הנהלתה גורשו לגטו טרזין. לוסטיג היה האחרון שנותר מבין חברי ההנהלה. הוא מונה לתפקיד מנהל הארגון שהחליף את ההתאחדות, ארגון ששמו היה Rest-Reichsvereinigung. הוא כיהן בתפקיד זה עד תום מלחמת העולם השנייה. הוא ניצל מגירוש כי היה נשוי בנישואין מעורבים - אשתו הייתה לא-יהודיה. אביו נכלא בגטו טרזין. אשתו הנוצריה חויבה לעבוד בכפייה בתור רופאה בבית חולים עירוני.
משרדי הארגון החדש שייצג את שארית יהודי גרמניה ישבו בבית החולים היהודי, ברחוב Iranischen מספר 2. הארגון היה אחראי על ייצוג היהודים שעדיין לא גורשו ועל החרמת רכושם. בנוסף, שמר לוסטיג קשר עם חנויות שעדיין הורשו לספק סחורה ליהודים. האופטשטורמפיהרר האס-אס פריץ וורן (Fritz Wöhrn) מהצוות של אדולף אייכמן חקר את לוסטיג מדי פעם.
לאחר המלחמה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה חי לוסטיג בבית החולים היהודי בברלין, ששב מיד לאחר השחרור לפעילויותיו הרגילות. לוסטיג החל לעבוד ברובע ודינג בברלין כקצין רפואה. הוא ניסה, בחוסר הצלחה, להביא להכרה בארגון שירש את ההתאחדות הארצית בתור הארגון המייצג של יהודי גרמניה ששרדו את השואה. יהודי ששרד את אושוויץ שב לברלין והאשים את לוסטיג בכך שהביא לגירוש אמו ולמותה כתוצאה מכך. האשמות דומות נוספות הביאו למעצרו של לוסטיג בידי הנקו"ד. הוא נדון למוות בידי בית דין סובייטי. נסיבות מותו אינן ברורות. לפי מקור אחד, הוא הוצא להורג בבית הכלא רומלסבורג בדצמבר 1945. לפי מקור אחר, הוא התאבד בסוף 1945 בכלא של הנקו"ד ברובע ליכטנברג.
גלורי (סרט, 1989)