עם ההגעה לגבול המקסיקני, מתחבאים האחים יחד עם ביתו של הכומר, קייט, כדי להבטיח שהכומר לא יסגיר אותם לשוטר (צ'יץ' מרין). לאחר שעברו את הגבול, החבורה מגיעה למועדון חשפנות בשם "טיטי טוויסטר", באזור נידח במקסיקו, ומחכים שם כדי לפגוש את איש הקשר שלהם קרלוס עם השקיעה.
סת' וריצ'י מכים בברוטליות את שומר הסף של המועדון צ'ט פוסי (צ'יץ' מרין) כשהוא מנסה למנוע מהם את הכניסה. בתוך המועדון סת' וריצ'י שותים בכבדות ומעודדים את שאר החבורה לעשות כך גם כן.
ריצ'י מבחין בעיקר בכוכבת המועדון סנטניקו פנדמוניום (סלמה הייק) בזמן ריקוד סולו. לאחר מכן, צ'ט פוסי ואנשים נוספים מתקרבים לאחים על-מנת "לסגור חשבון" עימם. לאחר עימות קצר, ריצ'י נדקר ביד הפצועה שלו, ועם מראה הדם שפורץ מידו פנדמוניום תוקפת אותו תוך כדי שהיא הופכת לערפד מחריד ומוצצת את דמו למוות. מהומה וכאוס פורצים מיידית בזמן שכל עובדי המקום, כולל החשפניות ולהקת הבית מתגלים כערפדים.
אחת החשפניות נועלת את הדלת, והערפדים מתחילים לאכול את האנשים הכלואים.
השורדים היחידים של המתקפה הם סת', ג'ייקוב, קייט, סקוט, אופנוען בשם סקס משין (טום סביני) ונהג משאית בוגר מלחמת וייטנאם בשם פרוסט (פרד וויליאמסון) והם מכריזים על הפסקת אש ביניהם כדי שיוכלו להילחם עם הערפדים ולשרוד את הלילה.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות באופן כללי ולציון 64% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 44 ביקורות.
אשכולות חשיבה
אשכולות חשיבה היא חברה שנוסדה בשנת 1994 על ידי דן גנדלמן. פעילותה מרוכזת סביב "שיטת אשכולות", שיטה ייחודית לאימון ופיתוח מיומנויות חשיבה וכישורי חיים באמצעות משחקי חשיבה.
הבסיס הרעיוני של השיטה מבוסס על התפיסה, שמשחקי חשיבה מהווים כלי חווייתי רב עצמה. הם תורמים לשיפור המיומנויות הקוגניטיביות, להעמקת המודעות לתהליכי החשיבה ולהתמודדות טובה יותר עם עולם הרגש ועם סיטואציות חברתיות. חוויית המשחק מעוררת מוטיבציה ומהווה בסיס לתהליך לימודי.
הניסיון המצטבר מראה ששיטת אשכולות משפרת את מיומנויות החשיבה ואת כישורי החיים של התלמידים .
החברה נחשבת לגדולה בתחום העשרה בבתי הספר בישראל ופועלת במאות מוסדות חינוכיים .
שיתוף הפעולה המרכזי של אשכולות חשיבה הוא במסגרת תוכנית קרב למעורבות בחינוך, המפעילה תחת מסגרת משרד החינוך תוכניות העשרה מגוונות במערכת החינוך הישראלית למען צמצום פערים חברתיים.
כיום, שיטת אשכולות מיושמת גם ברחבי העולם תחת השם Mind Lab.
אולימפיאדת החשיבה.
במסגרת התוכנית, כיתות ה'-ו' מתחרות באולימפיאדת החשיבה - תחרות משחקים בין תלמידים. התלמידים יכולים לבחור באיזה משחק לשחק מבין ארבע אפשרויות. אבלון, אוקטי, דמקה או קורידור. התחרות היא רב-שלבית, ועל התלמידים לנסות לעבור כמה שיותר שלבים. בשלב הראשון, התחרות היא אישית - תחילה בכיתה ואחר כך בבית הספר כולו. בשלב הבא מתחרים ארבעת המנצחים הבית ספריים ומייצגים את בית הספר כולו כנבחרת בתחרות אזורית. הנבחרת שמנצחת את התחרות האזורית עולה לשלב הגמר - התחרות הארצית. התחרות מתקיימת על שמו של עוז מנדלוביץ' ז"ל, אשר נפל במבצע צוק איתן ובילדותו השתתף בתחרות.
פיתוח משחקי מחשב.
במהלך שנות ה-2000 המוקדמות החברה פיתחה מספר משחקי מחשב אשר מקנים את עקרונות החשיבה, וכיום הם ניתנים להורדה ללא תשלום מאתר החברה
אנוסיס נאון פארלימני
מיכאיליס קוסטנטינו
פארלימני
המודל החברתי (מוגבלות)
המודל החברתי הוא המודל המנחה בתחום לימודי מוגבלות. המהפכה שהובילה ליצירת המודל החלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר המודל עצמו פותח ב-1983. המודל פותח על ידי קבוצת נכים בתגובה למודל הרפואי שהיה נהוג באותה תקופה. התומכים במודל רואים בחברה את הגורם העיקרי למוגבלותם של אנשים ומבקשים להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות. המזוהים עם המודל גורסים כי בעוד שלקות פיזית, חושית, אינטלקטואלית או פסיכולוגית, יכולה לגרום לפרט מגבלות תפקודיות, אין זה חייב לגרור אחריו מצב של נכות. מצב של נכות ייגרם כאשר הסביבה כושלת בהתאמתה לצרכים של אותם אנשים.
ההיסטוריה של המודל.
המודל החברתי כמונח, הוטבע לראשונה בשנת 1983 על ידי מייק אוליבר בבריטניה. המודל פותח כחלופה למודל הרפואי ועוצב על ידי קבוצת נכים פעילה חברתית, אשר בחרה להגדיר את ההסדרים החברתיים ולא את המצב הרפואי כמקור למוגבלויותיו של האדם. קבוצה זו פעלה נגד תהליכים של יכולתנות ושמה לה למטרה להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות.
הנחות היסוד של המודל.
המודל החברתי מתבסס על הטמעת ההבדל בין המושג "נכות" לבין המושג "מוגבלות", ולפיו המוגבלות אינה מתבטאת בתסמינים פיזיים ובמצב של חולי אלא בחסמים חברתיים וסביבתיים כגון חינוך, זכויות ושירותים, תחבורה, עיצוב סביבתי ועוד. לא המצב הפיזי או הנפשי אלא החברה ביחסה כלפי המצב הנתון היא זו אשר הופכת את האדם למוגבל.
על פי המודל החברתי הניסיון "לתַקֵן" את היחיד ולהתאימו לתֶקֶן כלשהו, מהווה אפליה, מעודד דעות קדומות ועלול לגרום לבידוד ולהסתגרות של הנכה. מטרתו של המודל החברתי היא לאפשר לכל גבר ואשה, גם כאשר הם בעלי מגבלות פיזיות, שכליות או רגשיות להיות פעילים, ראויים לכבוד ובעלי חופש בחירה בנוגע לחייהם.
יתרונות המודל.
ראייתו הרחבה של המודל לא מתייחסת רק לנכות עצמה או לאדם עם הנכות אלא לחברה כולה. מודל זה מסיר את האחריות למגבלה מהאדם עצמו ודורש מהחברה לתת מענה. עם זאת, בעלי לקויות אינם פסיביים והם לוקחים חלק בשינוי ובעיצוב המדיניות. יש בכך כדי לתרום לשיפור משמעותי בביטחונם העצמי, וליצירת זהות חדשה, משותפת וגאה.
ביקורת על המודל החברתי.
תאורטיקנים רבים מתחום לימודי המוגבלות ביקרו את המודל החברתי למוגבלות והתייחסו להיבטים הבאים:
לימודי מוגבלות
לימודי מוגבלות באקדמיה הם לימודים בינתחומיים, אשר החלו להתפתח בשנות ה-70 של המאה העשרים. לימודי מוגבלות מציגים תאוריה ביקורתית המנתחת באופן ממוקד ומאורגן את ההמשגה הצרה, הלא מותאמת והלא מדויקת של מושג המוגבלות בחברה. הביקורת שמציג התחום אתגרה, מעל הכל, את המודל הרפואי, המניח שמוגבלות היא קודם כל קטגוריה רפואית. לימודי המוגבלות סירבו לקבל את ההגדרה הרפואית של מוגבלות, שהניחה שמוגבלות היא קודם כל לקות פיזית של פרט, וכן שהמוקד מצוי באינדיבידואל – באדם עם הלקות (לינטון, 1998).
המושג מוגבלות נמצא יותר ויותר במודעות הציבור ומוכר כתופעה אוניברסלית. לימודי מוגבלות הופיעו בעקבות עניין אקדמי בהבנת משמעות המוגבלות בחברה ובעקבות ביטויים של פעילים חברתיים לגבי העצמה, הכלה (inclusion), נורמליות והפוליטיקה של השונות.
לימודי המוגבלות מציגים את המודל החברתי כמסביר את מהותה של המוגבלות. המודל החברתי קורא תיגר על המודל הרפואי ועל הראיה האישית המצומצמת, ורואה את המוגבלות כתוצר של חסמים חברתיים, מבניים וסביבתיים שמערימה החברה על הלקות. באמצעות חסמים אלה מדירה ומבודדת החברה את האדם מהשתתפות מלאה בה. הצהרה זו הייתה חדשנית בכך שהצביעה על כך שאת המוגבלות מייצרת החברה, ולא הלקות עצמה.
לימודי מוגבלות אינם מתייחסים רק לשונות הקיימת בהתנהגויות, בהופעה, בתפקוד ובחוויה האנושית, אלא גם למשמעויות שאנו נותנים לשונות זו. שדה זה חוקר את החלוקות הקריטיות שהחברה שלנו עושה בין הנורמלי לפתולוגי, בין מי שבפנים למי שבחוץ, בין האזרח בעל המסוגלות לעומת זה המהווה עול על המדינה (לינטון, 1998). המודל החברתי מכיר גם בחשיבות התערבויות של השירותים השונים ברמה הפרטנית, ואת היותם בעלי משמעות ומיטיבים עם חיי הפרט. כמו כן, שינוי סביבתי וחברתי נתפס ככזה שיטיב ויסייע גם בידי אוכלוסיות נוספות ולא רק אנשים עם מוגבלות (לדוגמה, הנגשה פיזית תוכל לסייע לאימהות עם עגלות).
לימודי מוגבלות באקדמיה.
בתחום האקדמי ישנה צמיחה עולמית של לימודי המוגבלות. בארצות הברית לימודי מוגבלות, כמו גם סוציולוגיה בכלל, הושפעו מהפרגמטיזם. ניתן לאפיין פרגמטיזם כשיטה בה המשמעות של מושג נקבעת דרך התוצאות, הניסיונות או הפרקטיקה של היישום שלו. התמה הפרגמטית של מחקרים בהם התוצאות מייצגות עבודה המעצבת מדיניות חברתית ופוליטית, משתקפת גם בגישות האיכותניות וההיסטוריות-חברתיות לסוציולוגיה וללימודי מוגבלות. בלימודי מוגבלות נכון לשנת 2013 ניתן לראות דגש חזק על ההבניה החברתית של המציאות, החשיבות של חוויית האינדיבידואל, חשיבות התרבות והקונטקסט בפרשנות של התנהגות וטקסטים, הקשבה ל"קולות" של הנחקרים ושיח בין ובתוך חוקרים ונחקרים. חוקרי מוגבלות עושים גם שימוש בנקודת מבט של אינטראקציה סימבולית. המהות של נקודת מבט זו היא שאנשים אינם מגיבים לעולם באופן ישיר, אלא שמים עליו משמעות חברתית, מארגנים אותו ומגיבים אליו על בסיס משמעויות אלו. באופן זה שואלים החוקרים שאלות בסיסיות כגון: מה המשמעות של מוגבלות עבור אנשים עם לקויות שונות ובתרבויות שונות? איך אחרים תופסים, מגדירים ומגיבים לאנשים עם מוגבלות? האם מוגבלות היא בפרט, בסביבה או באינטראקציה בין השניים? איך אנשי מקצוע בתחום הרפואה ואנשי השירות מתנהגים כלפי אנשים עם מוגבלות ולמה? דרך שאלות אלה חוקרי מוגבלות העמיקו את ההבנה התאורטית והחווייתית שלנו של מה זה אומר להיות אדם עם מוגבלות.
טיצ'קוסקי (2008) מתייחסת לחשיבות קיומה של מסגרת ללימודי מוגבלות באוניברסיטה כמרכיב משמעותי בתוך השיח של האוניברסיטה העוסק במוגבלות ובאמצעותו הנגשת המרחב האקדמי עבור אנשים עם מוגבלות.