ביוגרפיה.
בוריס כצמן נולד בשנת 1872 בבֶּלגוֹרוֹד שבפלך קוּרְסְק, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה).
אביו, יהודה לייב כצמן (כצמאן), היה בעל אדמות וקבלן אמיד, מראשוני "חובבי ציון", מורשה (בא-כוח) הוועד האודיסאי בעירו, ומראשוני חברת "מנוחה ונחלה" שקנתה נחלות ברחובות. גיסו (בעלה של אחותו) היה מראשוני "בני משה".
לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה רוסית, סירב להיכנס בשערי אוניברסיטה ברוסיה, בשל אפליית היהודים באמצעות נומרוס קלאוזוס, ועל כן נסע ללמוד באוניברסיטת וינה. שם היה למנהיג אגודת הסטודנטים היהודים "קדימה", נאבק בסטודנטים אנטישמיים וארגן את הסטודנטים היהודים להגנה עצמית. כעבור זמן לא רב, על רקע סירובו לנהוג בהתאם לתקנה אנטי-יהודית באוניברסיטה, הוא סולק ממנה.
לאחר סילוקו, בשנת תרנ"א-1891, כשהיה כבן 18, עלה לארץ ישראל, לאחוזתו של אביו ברחובות. מאחר שביקש להגשים את עצמו כחלוץ, עזב את המושבה ובה אביו, גיסו וידידיהם, עבר לחדרה והיה לשומר. כעבור כשנה וחצי חלה במלריה, הובא ליפו, ומשם נשלח בחזרה לבית הוריו ברוסיה.
הוא השלים את לימודיו בפקולטה לאגרונומיה באוניברסיטת מונפלייה שבדרום צרפת, והוסמך כמהנדס בכימיה חקלאית. במהלך לימודיו במונפלייה היה פעיל באגודת הסטודנטים הציונית "עתידות ישראל" (l'Avenir d'Israël), שעם חבריה נמנו חיים מרגליות קלווריסקי, יהושע בוכמיל, יוסף מירקין ויוסף מוהליבר. ב-1897 התיידד עם תאודור הרצל, סייע לו בארגון הקונגרס הציוני הראשון ונסע בשליחותו יחד עם ידידו בוכמיל לרוסיה. השניים עברו מיישוב ליישוב ועודדו את חובבי ציון לבחור צירים לקונגרס. הוא עצמו נשלח לקונגרס כציר מטעם האגודה, יחד עם בוכמיל, מירקין ואז'ן ולנסן (Eugène Valensin) (יוסף מוהילבר השתתף אף הוא כציר, בייצגו את סבו, הרב שמואל מוהליבר מביאליסטוק). בהמשך השתתף במספר קונגרסים נוספים.
כצמן היה תלמיד מצטיין, והוציא מספר פטנטים. לאחר שסיים את לימודיו, החליט לנסוע לאמריקה, לצבור ניסיון במקצועו כדי להכשיר עצמו לשירות ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. הוא עבד כמהנדס במפעלי סוכר בקובה ובליונס (Lyons) שבמערב מדינת ניו יורק, ולאחר מכן ככימאי יועץ בחברת "קלוגס" בבאטל קריק שבמישיגן. הוא ישב בארצות הברית (בעיקר בניו יורק) במשך כ-15 שנה. בתקופה זו היה פעיל ארגון ציוני אמריקה (ללא השתייכות מפלגתית כלשהי), והוסיף לבקר בארץ ישראל ולהגות תוכניות לפיתוחה. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הקדיש עצמו לתכנון התיישבות יהודית המונית בארץ ישראל. הוא ייסד ועמד בראש האגודה הציונית של המהנדסים ואנשי החקלאות (Zionist Society of Engineers and Agriculturists) – קבוצת מהנדסים, אגרונומים ומדענים יהודים-אמריקאים שביקשו לרתום את הכשרתם המקצועית לתכנון קפדני של פיתוחה החקלאי, התעשייתי והכלכלי של ארץ ישראל, אשר יקדים את העלייה המאסיבית של היהודים לארץ (רבים מקבוצה זו ראו עצמם מחויבים לעלות ממש לארץ, או לכל הפחות לשבת בה במשך זמן-מה). אחת מהתוכניות שניסה לקדם הייתה להכין מפת קרקעות של ארץ ישראל כולה, על מנת לקבוע בדיוק מדעי כמה יהודים יכולה הארץ להכיל; אולם התוכנית נגנזה, עקב העלויות הגבוהות והזמן הממושך שנדרשו כדי להוציאה לפועל.
הוא התאזרח בארצות הברית. בשנת 1915 נישא, והיה אב לשניים.
בינתיים ברוסיה הולאם רכושה של משפחתו בעקבות המהפכה הבולשביקית; אביו הצליח לברוח ולהגיע לחוותו שברחובות, שם נפטר.
תוכניתו להפיק דלק מפצלי שמן בארץ ישראל זכתה להתעניינותם של כמה פעילים ציוניים בארצות הברית, בהם לואי ליפסקי ולואי ברנדייס, שגייס כספים לשם ביצוע הניסויים הנדרשים. לאחר מלחמת העולם הראשונה עלה כצמן לארץ ישראל בשנית, והתיישב באחוזת אביו, בהקדישו את זמנו לעריכת הניסויים הכימיים ולעבודה חקלאית. ב-1925 נבחר לוועד קרן היסוד במושבה.
לקראת הניסויים נסע מספר פעמים לארצות הברית, להביא את המכשור הדרוש. הוא ערך את הניסויים בפצלי שמן שהביא מאזור ים המלח, בתנור שבנה בחצר ביתו. הוא השקיע בהם את מיטב כוחו ומרצו, וכן את כל כספו מירושת אביו. התהליך עלה יפה, אולם גילוי הנפט בעיראק הסמוכה הפך אותו לבלתי-משתלם.
ריח הגופרית העז שנוצר במהלך הניסויים הביא את תושבי המושבה להתנגד להמשך הניסויים.
בסוף ימיו העלה לארץ את שני ילדיו מנישואיו הראשונים.
בראשית שנת 1933 נישא בשנית, לרות לייט (Ruth Light), ציירת אמריקאית. בסוף אותה שנה נולדה לזוג בת.
כשבוע לאחר מכן נפטר בפתאומיות (על פי כמה גרסאות, התאבד), בן 62 במותו. נקבר לצד בני משפחתו בבית העלמין ברחובות.
דוב כצמן
דב כצמן
מחזור מטוני
מחזור מטוני הוא מחזור של תשע-עשרה שנות חמה, המשמש בסיס לקביעת השנים המעוברות בלוחות שנה ירחיים־שמשיים, זאת לצורך התאמת הלוח, המבוסס על חודשי ירח, לשנת החמה. כאשר מחזור של תשע-עשרה שנים מכיל שתים עשרה שנים בנות שנים עשר חודשי ירח ושבע שנים בנות שלושה-עשר חודשי ירח, היינו שנים מעוברות. ביסוד המחזור עומדת תגליתו של האסטרונום והמתמטיקאי היווני מטון מאתונה, שאורכן של תשע-עשרה שנות חמה שווה בקירוב טוב לאורכם של מאתיים שלושים וחמישה חודשי ירח.
מטון גילה את המחזור בשנת 432 לפני הספירה והוא שולב בחישוב הלוח היווני באופן שהשנים השלישית, השישית, השמינית, האחת עשרה, הארבע עשרה, השבע עשרה, והתשע עשרה בכל מחזור היו מעוברות. לפני כן היה שימוש במחזור, מדויק פחות, של שמונה שנים, כאשר בכל מחזור היו שלוש שנים מעוברות.
המחזור המטוני משמש כבסיס לחישוב מספר לוחות שנה. הוא היה בשימוש בלוח הבבלי, ומשמש להסדרת השנה המעוברת של הלוח העברי וכן לחישוב חג הפסחא.
הבסיס המתמטי.
בתקופתו של מטון היה מקובל שאורך שנת חמה הוא 365.25 ימים, כלומר 19 שנים הם בני 6,939 ימים ו-18 שעות.
אורך ממוצע של חודש ירחי היה ידוע בדיוק גבוה יחסית ונחשב ל-29 ימים, 12 שעות, 44 דקות ושלוש שניות, כלומר 235 חודשים הם 6,939 ימים, 16 שעות ו-31 דקות. זאת אומרת ש-235 חודשי ירח שווים בקירוב ל-19 שנות חמה, כאשר השגיאה עומדת על שעה ו-29 דקות שהמחזור קצר מ-19 שנות חמה. כיום ידוע ששנת החמה קצרה ב-11 דקות ו-14 שניות מ-365.25 ימים, כלומר 19 שנים הן בנות 6,939 ימים, 14 שעות, 26 דקות ו-27 שניות, כך שהשגיאה בפועל היא לכיוון השני וגדולה יותר, דהיינו המחזור ארוך מ-19 שנות חמה בשעתיים ו-6 דקות.
באופן מעשי שנת חמה וחודשי ירח מורכבים מימים שלמים, כך שמחזור יכול להיות 6,940 ימים או 6,939 ימים. כדי להגיע למחזור של 6,940 יש צורך ש-235 החודשים במחזור יהיו מורכבים מ-125 חודשים "שלמים" בני 30 יום ו-110 חודשים "פשוטים" בני 29 יום. מתוך הנחה שבשנה רגילה מחצית מהחודשים הם בני 29 יום ומחצית בני 30 יום, אזי 7 חודשי העיבור צריכים להיות בני 30 יום, ועוד 4 חודשים במחזור של 19 שנה צרכים לקבל יום נוסף ולהפוך לחודשים של 30 יום.
קארל שוורץ
האבן והשושנים
האבן והשושנים הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ'.
עלילה.
אבא מראה לבתו את איבר מינו, הבת נוגעת בו, היא אומרת שהוא מאוד חמוד, האיבר מזדקר, הוא מתנתק מהאבא, תופש את הבת ובורח יחד איתה. האבא והאמא רודפים אחרי איבר המין. לבסוף הבת מתגלגלת באבן וניצלת.
אודות המחזה וההצגה.
ההצגה נוצרה במשותף על ידי מיקי גורביץ' ותלמידיו כהצגת בוגרים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. ההצגה הציגה בתחילה בסטודיו, אחר-כך עברה להציג בתיאטרון הקאמרי ולבסוף השתתפה כהצגה אורחת בפסטיבל עכו 1990.
פזופוריקוס לרנקה
אה.אה.קה. לרנקה
מיטוב
מפרק זמני
ואלרי צ'קאלוב
ואלרי צ'קאלוב (ברוסית: Валерий Павлович Чкалов; 2 בפברואר 1904 - 15 בדצמבר 1938) היה טייס סובייטי, מראשוני הגיבורים בברית המועצות.
ראשית חייו.
ואלרי צ'קאלוב נולד בשנת 1904 בכפר במחוז ניז'ני נובגורוד (כיום העיר צ'קאלובסק ). אביו היה פועל במפעל מקומי ובהיותו בן 6 אימו נפטרה. בשנת 1916 החל ללמוד בבית הספר המקצועי, אך בעקבות אירועי מהפכת אוקטובר בית הספר נסגר והוא חזר לאביו. צ'קאלוב עבד בעבודות מזדמנות ובשנת 1919 ראה לראשונה מטוס והחליט לנסות ולהיות טייס. בשנת 1921 החל ללמוד טיסה ולאחר 3 שנים סיים את לימודיו.
ביוני 1924 צ'קאלוב נשלח ליחידת חיל האוויר הסובייטי שהייתה מוצבת בלנינגרד. בתקופה זו נחשב לטייס אמיץ אך לא ממושמע. הוא נענש מספר פעמים, בין היתר בגין טיסה מתחת לגשר. ב-16 בנובמבר 1925 אף נשפט לשנת מאסר.
בשנת 1927 צ'קאלוב התחתן והועבר לשרת בסביבת העיר בריאנסק כאשר משפחתו נשארה בלנינגרד. בהיותו בבריאנסק המשיך לצבור עבירות משמעת ולבסוף נשפט לשנת מאסר והודח מהצבא. לאחר כחודש, הודות לפניות ממפקד חיל האוויר יעקב אלקסניס וקלימנט וורושילוב הומתק עונשו למאסר על תנאי. בהיותו טייס מילואים חזר צ'קאלוב ללנינגרד ושימש כמדריך טיס.
בנובמבר 1930 הוחזרה לצ'קאלוב דרגתו הצבאית והוא החל לעבוד במכון לחקר הטיס של חיל האוויר במוסקבה. הוא עבד במכון במשך שנתיים ובתקופה זו ביצע כ-800 טיסות ניסוי על מטוסים מדגמים שונים.
בינואר 1933 החל צ'קאלוב לעבוד במפעל לבניית מטוסים המסונף למשרד תכנון מטוסים של ניקולאי פוליקרפוב. צ'קאלוב הפך לטייס ניסוי של מטוסים אשר במהלך שנות ה-30 היוו את עמוד השדרה של חיל האוויר הסובייטי. על פעילותו זו, הוענק לו בשנת 1935 עיטור לנין.
טיסות לטווח ארוך.