המכונית נחשפה בשנת 2010 תחת השם C-X15 ובשנת 2011 היא הוצגה באותו העיצוב אך תחת השם יגואר F-Type.
נתונים טכנים.
ליגואר F טייפ יש שלושה סוגי מנועים:
האבזור כולל מושבי עור, בקרת נהיגה עם 25 מצבים, מערכת שמע משוכללת תוצרת 'מרידיאין', בקרת אקלים דו-אזורית, בלוטות', פנסי מטל הליד, בקרת שיוט עם מגביל מהירות אוטומטי, בקרת סטייה מנתיב, גלגל הגה מחומם ובמהדורות בכירות (V6S ו-V8), ערכת פליטה אקטיבית עם ווסת שמעצים את שאון היחידה מעל 3,000 סל"ד.
בשנת 2014 עברה ה-F טייפ עדכון שבמסגרתו התווספה תיבת הילוכים ידנית בעלת 6 הילוכים קדמיים לגרסה הבסיסית ולגרסת ה-S. לגרסת ה-S בעלת התיבה האוטומטית מבית היוצר של 'ZF' בעלת 8 הילוכים התווספה הנעה כפולה לכל הגלגלים (AWD), תוספת שהתווספה גם לגרסת ה-R.
ה-F טייפ מוצעת בשתי תצורות מרכב: קופה ורודסטר. המנועים והמכלולים משותפים, אך הניהוג של גרסת הקופה נחשב לחד יותר, בעיקר עקב שלדה קשיחה ב-70% לעומת גרסת הרודסטר.
ביקורת.
ה-F טייפ זכתה לביקורות טובות והכתירו אותה כממשיכת דרכה של ה-E טייפ.
יורי זוודסקי
יורי זוואדסקי
יורי זבאדסקי
האחווה הארית
האחווה הארית (באנגלית: Aryan Brotherhood), אשר מוכרת גם בשמות the Brand, the AB, Alice Baker, או the One-Two, היא תנועה גזענית אנטישמית הדוגלת בעליונות הגזע הלבן, אשר נפוצה בקרב אסירים בבתי כלא בארצות הברית. התנועה מוכרת גם כארגון פשע, וכוללת למעלה מ-10,000 פעילים, בתוך ומחוצה לבתי כלא בארצות הברית.
על פי נתונים מטעם לשכת החקירות המרכזית (ה-FBI), פעילי התנועה מונים פחות מעשירית האחוז (0.1%) מכלל האסירים בבתי הכלא בארצות הברית, אך עם זאת אחראים ללמעלה מ-20% ממקרי הרצח המתרחשים במתקני הכליאה ברחבי ארצות הברית. בעשור השני של המאה ה-21, פעילי התנועה מתרכזים בתחומים שונים של פשיעה כלכלית, ולרבות סחר בסמים, סחיטה, אלימות מינית כלפי אסירים אחרים במתקני כליאה, וביצוע התנקשויות מוזמנות בתשלום.
בדומה למרבית כנופיות הכלא האחרות, חברי התנועה נעזרים בקעקועים מובחנים לצורך יצירת בידול מגורמים אחרים, ולשם הדגשת זהותם המשותפת. הקעקועים של פעילי התנועה כוללים פעמים רבות את ראשי התיבות של שם התנועה, AB, וכן סמלים נאציים נפוצים כגון צלב הקרס, סמל אס אס, וסימנים ייחודיים נוספים.
התנועה מקיימת שיתוף פעולה מתמשך עם גורמים פליליים שונים הפועלים בבתי הכלא בארצות הברית, ואף מחוצה להם, כגון כנופיית La Eme, אשר מוכרת כמאפיה המקסיקנית.
היסטוריה.
עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, מרבית מתקני הכליאה בארצות הברית דגלו במדיניות של הפרדה גזעית, וכתוצאה מכך לא היה מגע ממשי בין אוכלוסיות שונות אשר שכנו באותו בית הכלא. עם זאת, החל משנת 1960 בתי הכלא בארצות הברית החלו לדגול במדיניות של עירוב גזעים, מה שיצר חיכוך מתמשך בין אסירים מאוכלוסיות שונות, והוביל להקמתם של מספר ארגוני אסירים על בסיס גזעי. האחווה הארית הייתה אחד מארגונים אלו, ונוסדה ככל הנראה בשנת 1966 בכלא סן קווינטין שבמדינת קליפורניה, וזאת כתגובת נגד להקמתה של כנופיית אסירים ממוצא אפרו-אמריקני בשם Black Guerrilla Family, אשר פעילותה נתפסה כאיום ישיר על האסירים הלבנים בכלא.
במהלך שנות ה-70 המוקדמות, התקיימו קשרים בין פעילי האחווה הארית לבין צ'ארלס מנסון וחסידיו, אשר כונו "המשפחה". עם זאת, קשרים אלו לא האריכו ימים, ונותקו לאחר שפעילי האחווה הארית הגדירו את מנסון כ"שמאלי מדי" לטעמם.
החל משנות ה-90 ואילך, פעילי התנועה החלו בהדרגה להתמקד בתחומים שונים של פשע מאורגן, וזאת על חשבון ביצוע רציחות מסיבות גזעניות גרידא, מה שהיווה את עיקר פעילותה של התנועה בשנים עברו. בין התחומים החדשים בהם התנועה ביקשה להתמקד היו סרסרות, סחר בסמים, ורציחות מוזמנות עבור תשלום. בפועל, פעילות התנועה החלה להיות דומה לפעילותן של כנופיות כלא ממוצא איטלקי, אשר פעלו בשיטות המאפיה. הקשר המתהדק בין האחווה הארית לארגוני המאפיה השונים בא לידי ביטוי במהלך שנת 1996, בשעה שהבוס של משפחת הפשע האיטלקית גמבינו, ג'ון גוטי, הותקף בעת שהותו בכלא, וכתוצאה מכך ביקש מחברים באחווה הארית לאתר את התוקף ולפגוע בו. עם זאת, התוקף הועבר על ידי רשויות הכלא למעצר הגנתי, מה שמנע מפעילי האחווה לפעול כנגדו.
במהלך שנת 2002, 29 מנהיגים ופעילים מרכזיים בתנועה, אשר פעלו בבתי כלא שונים ברחבי ארצות הברית, נעצרו והובאו למשפט במסגרת RICO Act, אשר נועד לאפשר לארגוני אכיפת החוק בארצות הברית להתמודד ביעילות עם ארגוני פשע מאורגן למיניהם. המטרה של התביעה הייתה להשיג עונש מוות עבור מרבית הנאשמים, וכך לכרות את ראשו של הארגון, ולפגוע במידה ניכרת ביכולת הפעולה שלו בעתיד. בסופו של דבר, אף שההליכים המשפטיים הסתיימו ברובם המוחלט בהרשעה, לא נפסק עונש מוות כנגד אף אחד מהמנהיגים המרכזיים של התנועה. עם זאת, שלושה מהמנהיגים המוכרים של התנועה, ביניהם בארי ביירון מיילס (Barry Byron Mills) וא.ב. טיילר "הענק הירוק" בינגהאם (AB "lieutenant" Tyler "The Hulk" Bingham), הורשעו ונגזר עליהם מאסר עולם ללא אפשרות לחנינה מוקדמת, כתחליף לעונש מוות.
ארגון פנימי.
הארגון הפנימי של הפלגים השונים של התנועה אינו אחיד, ומשתנה ממוסד כליאה אחד לאחר. כך לדוגמה, במערכת הכליאה של מדינת אריזונה, פעילי התנועה מוכרים בכינוי kindred, ומאורגנים בקבוצות קטנות, המוכרות כ"משפחות" (families). מעל אותן ה"משפחות" נמצאת "מועצה" (council), אשר מפקחת על פעילותן של המשפחות. לכל פעיל בתנועה יש את הזכות לגייס פעיל חדש, אשר מוכר בכינוי progeny, והפעיל הוותיק מוגדר כ"מנטור" של הפעיל החדש לכל אורך תקופת הכשרתו.
דן גלברט
דן גלברט (16 במרץ 1918 - 19 בדצמבר 2000) היה קריקטוריסט ומעצב גרפי ישראלי יליד גרמניה.
ביוגרפיה.
דן גלברט נולד בשנת 1918 בהמבורג, גרמניה להורים ממוצא פולני. בנעוריו היה פעיל בתנועת "הבונים". באוקטובר 1938 גורש עם משפחתו לזבונשין (Zbaszyn), על גבול פולין-גרמניה. בפולין ארגן גלברט קבוצת ילדים להכשרה בחוות ההכשרה בגרוכוב (Grochow), פולין. בשנת 1939 ברח עם הקבוצה וארגן את עלייתה לארץ ישראל דרך וילנה. הוא עצמו עלה לארץ ישראל בשנת 1941 דרך מוסקבה ואיסטנבול והשתקע בקיבוץ אלונים. בשנת 1943 נשלח לטהראן
בשנת 1947 נבחר להנהלת הקיבוץ
פרסם קריקטורות ואיורים בפרסומים של תנועת הקיבוץ המאוחד כגון שבועון "הקיבוץ המאוחד", "בקיבוץ".
בשנת 1959 הוציא את ספר המאגד קריקטורות שפורסמו בעיתון "בקיבוץ" ועסקו בחיי הקיבוץ. הספר זכה למהדורות נוספות בשנת 1954–1955 תחת השם "פנימי בהחלט".
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 שימש כמעצב עבור פרסומים של חברות ממשלתיות שונות. בנוסף, כיהן כמעצב הבית של חברת "כור", ועיצב את הסמליל המקורי שלה.
בשנת 1963 עיצב את התפאורה למחזה "הפיזיקאים" מאת פרידריך דירנמאט בתיאטרון הבימה.
שימש כמעצב של תערוכת "משפחת הקיבוץ" (1958), תערוכת צה"ל (1968), תערוכת "שלום על ישראל" (1969) בבית עיריית תל אביב-יפו, תערוכת קבע בנושא גטו וילנה בבית לוחמי הגטאות (1972) ואת התערוכה הנודדת בנושא יהדות גרמניה (1993), שהוצגה ב-21 ערים ברחבי גרמניה.
בשנת 1962 נתמנה כיועץ גרפי לתיאטרון חיפה החדש
בשנת 1985 מונה לנשיא אגודת הגרפיקאים בישראל.
דן גלברט נפטר בשנת 2000 והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ אלונים.
נעמה (נמי) מלומד
קוזי
קוזי (בכתיב לועזי: Kuzi ולעיתים Cousy) הוא שם משפחה ממקור בלקני, הקשור אטימולוגית לסחר בכבשים.
בשנת 1394 גורשו יהודי צרפת על ידי שארל השישי, מלך צרפת לחבל הבלקן; חלק מהאנשים שגורשו קיבלו את שם המשפחה "קוזי" (שהיא עיירה צפונית לעיר ליון).
תקופת התגליות
ויליאם לאמב
ימים יגידו
ימים יגידו הוא אלבומו ה-17 של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-7 באפריל 2014. לאחר שבועיים האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה כפולה על מכירות של למעלה מ-60 אלף עותקים. זהו האלבום הראשון של גולן שיצא לאחר שהתפוצצה פרשת "משחקי חברה", בה נקשר שמו, אך התיק כנגדו נגנז בסופו של דבר.
על מרבית ההפקה המוזיקלית והעיבודים של שירי האלבום הופקד יעקב למאי, לצד עיבודים נוספים של תמיר צור, ציקי זנטי ודודו קומה.
סינגלים.
לפני צאת האלבום הופצו לרשת ולרדיו ארבעה סינגלים מתוך האלבום, ואחד אחרי צאת האלבום.
ב-15 באוקטובר 2013 יצא הסינגל הראשון "מבעד לדמעה" שכתבה עינת הולנדר, הלחין אופיר כהן, ועיבד תמיר צור.
ב-1 בדצמבר 2013 יצא הסינגל השני "מתפלל" למילים ולחן של פאר טסי, שהגיע אחרי החקירה שלו במשטרה בחשד לקשירת שמו בפרשת "משחקי חברה", והשיר היה לשיר הכי מושמע ברדיו בשבוע צאתו לרדיו.
ב-9 בפברואר 2014 הופץ סינגל שלישי בשם "צללים של דמותה" המתכתב עם הסגנון הלבנוני שכתב והלחין אופיר כהן, עם עיבוד והפקה מוזיקלית של תמיר צור. השיר הוא שיר נשמה עצוב, שמספר על געגועים לאישה שעזבה.
ב-18 במרץ 2014 יצא הסינגל הרביעי והאחרון לפני צאת האלבום - "הלילה תרקדי" למילים וללחן של דורון אלימלך ואליאב מועלם, ועיבוד ולהפקה מוזיקלית של יעקב למאי. שיר קצבי וקלילשהיה במשך שלושה שבועות לשיר הכי מושמע ברדיו הישראלי.
ב-18 במאי 2014 לאחר צאת האלבום, הופץ הסינגל "ואולי ביום יפה" למילים של רמי לב, ולחן של עדי ליאון. השיר הושמע יותר מ-230 פעמים בתחנות הרדיו השונות, וצבר למעלה מ-4 מיליון צפיות ביוטיוב.
שירים בולטים שלא יצאו כסינגל.