המבנה הקשיח של הווילאנל (19 שורות עם רפרנים וחריזה מוגדרת) נובע מהשיר "וילאנל (איבדתי את ציפור התור שלי)" Villanelle (J'ay perdu ma Tourterelle) שכתב המשורר הצרפתי ז'אן פאסרה , כנראה בשנת 1574, אך פורסם בפריז רק בשנת 1606. על פי "האנציקלופדיה החדשה של פרינסטון לשירה ולחקר השירה" (The New Princeton Encyclopedia of Poetry and Poetics), משנת 1993, המבנה הזה נהיה סטנדרטי לאחר שחוקרים כמו הצרפתי סזר פייר רישלה ביססו את הגדרת הווילאנל על שירו של פאסרה. ג'ולי קיין מפריכה השערה זו, וטוענת כי היה זה פייר-שרל ברטלן (Pierre-Charles Berthelin), שהתוספות שלו לאחד ממילוניו של רישלה – מילון החריזה, (Dictionnaire de rimes) – היא זו שקיבעה את המבנה המוכר היום. חוקרת אחרת, אמנדה ל' פרנץ', מוסיפה שפרודיה שכתב במאה ה-19 המשורר הצרפתי תאודור דה באנוויל על שירו של פאסרה גרמה לסופר הצרפתי וילהלם טנן ולאחרים לחשוב שמדובר בצורה שירית עתיקה.
אף על פי שמקורו של הווילאנל בצרפת והוא מסווג כצורה שירית צרפתית, מרבית הווילאנלים נכתבו בשפה האנגלית. בעקבות המסה שכתב בשנת 1872 תאודור דה באנוויל על תורת המשקל בשירה (Petit traité de poésie française) נהייתה הצורה פופולרית בקרב יוצרים אנגלים ובהם אדמונד גוס ואוסטין דובסון , ובעקבותיהם גם אוסקר ויילד, אנדרו לאנג וג'ון פיין . שירים של כל המשוררים הללו נכללו בספר Ballades and Rondeaus, Chants Royal, Sestinas, Villanelles, &amp;c. Selected, שערך גליסון וייט בשנת 1887, שבו 32 וילאנלים שכתבו 19 משוררים אנגלים.
רבים מהיוצרים המודרניים בזו לווילאנל, שנתפס בעיניהם כמייצג של האסתטיציזם הצורני המסוגנן־מדי של שלהי המאה ה-19, דהיינו את התנועה הדקדנטית באנגליה. ג'יימס ג'ויס ברומן הראשון שכתב, דיוקן האמן כאיש צעיר (1914), כלל וילאנל שכתב סטיבן דדאלוס, האלטר אגו הספרותי שלו. ויליאם אמפסון הֶחיה את הוילאנל בקפידה רבה יותר בשנות ה-30, וחבריו בני זמנו ויסטן יו אודן ודילן תומאס התנסו אף הם בכתיבת וילאנלים. הווילאנל "Do not go gentle into that good night" שכתב דילן תומאס הוא כנראה הווילאנל המפורסם ביותר. תיאודור רות'קה וסילביה פלאת' כתבו וילאנלים בשנות ה-50 וה-60, ואליזבת בישופ כתבה ב-1976 וילאנל מפורסם ורב־השפעה בשם "One Art" , שזכה לכמה תרגומים לעברית. הווילאנלים זכו לפופולריות חסרת תקדים בשנות ה-80 וה-90 עם עלייתה של תנועת הפורמליזם החדש בארצות הברית. רבים מהמשוררים בני זמננו כותבים וילאנלים, ולעיתים הם גם גיוונו את הצורה השירית בדרכים שונות. באנתולוגיה Villanelles שפורסמה בשנת 2012, הקדישו העורכות אנני פינץ' ומארי-אליזבת מאלי, פרק שלם לחידושים אלה.
מבנה.
הווילאנל כולל תשע-עשרה שורות – חמישה בתים שבכל אחד מהם שלוש שורות (tercet) ובית אחד, האחרון, שבו ארבע שורות (quatrain) . החריזה בשתי השורות הראשונות של כל בית אחידה ויש בשיר גם שני רפרנים, שורות שלמות החוזרות על עצמן במתכונת קבועה, כך:
המבנה הכללי הוא לפיכך: א1-ב-א2; א-ב-א1; א-ב-א2; א-ב-א1; א-ב-א2; א-ב-א1-א2. כאשר:
אפשר להדגים זאת באמצעות הווילאנל "בחולות" שכתבה עופרה עופר אורן והתפרסם בספטמבר 2021 במאזניים:
לווילאנל אין משקל קבוע. הווילאנלים של המאה ה-19 היו ברובם במשקל טרימטר או טטרמטר , שבהן יש תבנית מסוימת של הטעמות ושלוש או ארבע (בהתאמה) רגליים. לעומת זאת הווילאנלים שנכתבו במאה ה-20 היו ברובם במשקל פנטמטר יאמבי, שבו יש חמישה צמדים של הברות לא־מוטעמות ומוטעמות לסירוגין.
אפקט.
פיליפ ק' גייסון (Philip K. Jason) התייחס לעניין החזרות בווילאנל והעלה השערה לפיה השימוש בווילאנל מבטא מידה כלשהי של אובססיביות, ומדגים זאת, בין היתר, באמצעות שירה של סילביה פלאת' "שיר אהבה של נערה משוגעת" (Mad Girl's Love Song) . הוא מעלה אפשרות שבאמצעות היחסים שבין השורות החוזרות על עצמן הווילאנל מעורר תחושה של הפרעה ו"פרדיגמה של סכיזופרניה". חוקרים אחרים טוענים כי החזרה הזו על שורות נחשבת אמצעי שמונע מהווילאנל לבטא "מצלול שגרתי", ומעניק לו מאפיינים דומים יותר לאלה של פזמון או שירה לירית. סטיבן פריי גורס שהווילאנל "הוא צורה [שירית] שמושכת אנשים שמרגישים זרים", מאחר שיש בו "מיומנות שובבה" המתאימה "לביטוי חוזר אירוני ועצוב של כאב ופטליזם". למרות זאת יש מקרים שבהם משתמשים בווילאנל לשירה היתולית.
אן רידלר , בהקדמה שכתבה לוילאנל שלה, מזכירה טיעון שהעלה ת"ס אליוט. לדבריו "שימוש בצורה שירית קשיחה עוזר, כי הוא מחייב [את הכותב] להתרכז בקשיים הטכניים כדי לשלוט בצורה השירית, ומאפשר לתוכנו של השיר להשתחרר באופן חופשי יותר ולא־מודע". בפרשנות שמציע ויליאם אמפסון הוא טוען כי הווילאנל הוא "צורה שירית קשיחה ביותר", אך למרות זאת ו"ה אודן, בשירו הארוך "הים והמראה" "נתן תחושה שמדובר במשהו טבעי לחלוטין, כמו דיבורה התמים של נערה צעירה".
וילאנלים בעברית.
חלק מהמשוררים העבריים בני זמננו התנסו בכתיבת וילאנלים, ובאופן טבעי אלה המשוררים שבכתיבתם מרבים להשתמש בחריזה ולהקפיד על משקל קבוע. בין המשוררים יצוינו: דורי מנור, אורית נוימאיר־פוטשניק, עופרה עופר, אבינועם מן, אורי פרסטר ודותן ברום.
ג'ושוע יוסטון
ג'ושוע יוסטון (באנגלית: Joshua Heuston נולד ב-18 בנובמבר 1996) הוא דוגמן ושחקן אוסטרלי.
ביוגרפיה.
יוסטון הוא ממוצא אנגלו-סרי לנקי. יוסטון סיים את לימודיו עם תואר ראשון במדע ביו-מולקולרי וגם תואר ראשון במסחר מאוניברסיטת מקווארי בשנת 2019.
קריירה.
דוגמנות.
יוסטון עבד כברמן במהלך השנה הראשונה ללימודיו באוניברסיטה, כאשר החל לדגמן. הוא התחיל לפרסם באינסטגרם ויוטיוב, והפך במהירות ליוצר תוכן מבוקש. יוסטון הצטלם לקמפיינים עבור מותגים גדולים בהם פנדי, גוצ'י, לואי ויטון, "דייוויד ג'ונס" וברברי. הוא הוזמן על ידי טומי הילפיגר לשבת בשורה הראשונה של מסלולי האופנה של מילאנו ושנגחאי בתצוגת האופנה של המותג, "TOMMYNOW Drive" .
בשנת 2018, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו על המסלול בשבוע האופנה מרצדס בנץ באוסטרליה כשדיגמן עבור המותג 'ג'סטין קאסין'.
בשנת 2020, יוסטון היה חלק ממסע פרסום עבור "Bumble" אתר היכרויות, בו הוצג פרופיל ההיכרויות שלו ועודד "היכרויות וירטואליות" במהלך מגפת הקורונה .
משחק.
לאחר שהופיע בקליפ לשיר "Sicklaced" של הצמד האוסטרלי Super Cruel עם קרטייה מאלאן בשנת 2017, התאהב במשחק והחל ללמוד משחק.
הופעת הבכורה של יוסטון על המסך הייתה בסדרת המתח לנוער "מועדון צלילה" , לצד מיאה מדרן וג'ורג'יה-מיי דייוויס, ששודרה ברשת 10 באוסטרליה ולאחריה שודרה בנטפליקס . הסדרה מתרחשת בעיירת החוף הבדיונית קייפ מרסי ומתמקדת בקבוצה של צוללניות. יוסטון מגלם את הנרי, תושב העיירה. הסדרה צולמה בשונית המחסום הגדולה בפורט דאגלס, קווינסלנד.
בשנת 2021 לוהק יוסטון לתפקיד בסדרת הטלוויזיה העתידית של נטפליקס תיכון הלבבות השבורים.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "More Than This".
בית שלום אש
בית שלום אש היה ביתו של הסופר שלום אש, וכיום משמש כמוזיאון וכבית תרבות, בו מתקיימים סיורים, מפגשים וסדנאות כתיבה. הבית נבנה במרכז העיר בת ים בשנת 1955 עבור אש ורעייתו מתילדה וביוזמת המועצה המקומית והעומד בראשה, דוד בן ארי. לאחר מותו של אש ב-1957, הפך הבית למוזיאון ולבית תרבות, ושוקם בשנת 2019.
היסטוריה.
אש היה סופר יידיש מוכר באותה התקופה. הוא כתב את המחזה "אל נקמות" שזכה לפרסום רב, ובשנת 1947 זכה בפרס אניספילד-וולף על היצירה שכתב שנה קודם, "East River".
דוד בן ארי, ראש עיריית בת ים, זיהה את הפוטנציאל הטמון באש, ובמפגש אקראי עימו הציע לו להתגורר בעירו. עקב השיחה, בשנת 1954 בנתה עיריית בת ים בית עבור שלום ומתילדה אש. המבנה בן קומה אחת מוקף חצר, תוכנן על ידי מחלקת ההנדסה של המועצה בהתאם לתוכניתו של אש. המבנה כולל סלון, חדר עבודה, חדר שינה (שכיום משמש כארכיון) ומטבח.
אש הביא אל הבית את הספרים שלו, הכלים שלו ורבים מכתבי העת שלו. ב-10 ביולי 1957, במהלך ביקור אצל בתו "רות" בלונדון, הוא נפטר באופן פתאומי. מתילדה, אשתו של אש, לא שבה עוד אל הבית, ובצוואתה הורישה אותו כדי שישמש כמוזיאון ליצירותיו הספרותיות.
לאחר 60 שנה של פעילות, הבית שוקם וחודש, וב-2019 נפתח מחדש. כיום מוצגים בו כתביו של אש ואוספיו האישיים, בהם עבודות אמנות של אמנים נוספים ופריטי יודאיקה.
סאבאנס
La nave partirà
הזמר במסכה (תוכנית טלוויזיה בריטית)
הזמר במסכה (באנגלית: The Masked Singer) היא תוכנית מציאות בריטית המבוססת על זיכיון "הזמר במסכה" שמקורה בגרסה הדרום קוריאנית "King Of Mask Singer". התוכנית שודרה בבכורה ב-4 בינואר 2020 בערוץ הבריטי ITV. בפברואר 2022 הפקת התוכנית הכריזה שצפויות לתוכנית עונות נוספות.
הפקה.
ב-31 במאי 2019, הוכרז ש-ITV מפיקה גרסה מקומית של תחרות השירה של הטלוויזיה הדרום קוריאנית King of Mask Singer, ששודרה במקור על ידי תאגיד השידור Munhwa, עבור שוק הטלוויזיה הבריטי. ההפקה נעשית על ידי חברת הפקות הטלוויזיה הבריטית Bandicoot, חלק מקבוצת Argonon.
ב-25 בינואר 2020, הוכרז שהתוכנית תחזור לסדרה שנייה. ב-30 באפריל 2020, דווח שהם שוקלים לצלם את הסדרה החדשה ללא קהל עקב נגיף הקורונה. מאוחר יותר הוכרז ב-17 באוגוסט 2020 שהצילומים יתחילו ב-14 בספטמבר עם אמצעי זהירות. ב-1 בדצמבר 2020, הוכרז שהסדרה השנייה תעלה לאקרנים ב-26 בדצמבר 2020, עם תקציר "הסיפור עד כה" שישודר ב-19 בדצמבר.