יעקב גבאי היגר לקהיר בתחילת המאה ה-20, ופתח שם חנות לספרים נדירים. ב-1945 גבאי ובת דודתו יולנדה הארמר גבאי, גויסו עבור המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית על ידי משה שרתוק וריגלו עבור מדינת ישראל. בשנים 1945–1951, יולנדה זכתה לכינוי "מאטה הארי הישראלית". נכדה,הוא הסופר והפילוסוף אלן דה בוטון.
שמי נולד בקיבוץ ראש הנקרה. בתחילת שנות ה-80, החל להשתלב בתרבות הפאנק החדשה, ואף היה חבר בלהקת "מועקה", ושיתף פעולה עם ה"דד בגינס" והשפן הנכון. ב-1988 צילם את העטיפה לאלבום הראשון של נושאי המגבעת, וב-1990 לאלבום הראשון של פלסטיק ונוס.
ב-1985, לאחר שירותו הצבאי, נסע לניו יורק ושם נחשף לתרבות המחתרתית הפסיכדלית. ב-1987 חזר לארץ והחל לעבוד על סדרה של פוטו-קולאז'ים גוטיים שהוצגו ב-1991 בתערוכתו הראשונה. התערוכה גררה ביקורות קשות ושמי החליט לפרוש, מתוך גישה ש"לא רוצים - לא צריך".
שמי פעיל בזירת הקומיקס האלטרנטיבית ובמה שמכונה "התרבות המחתרתית". הסגנון אותו הוא פיתח במקוריות נקרא "פופ ארט סוריאליסטי" ומושפע מתנועת ה-(Lowbrow (art movement האמריקאית המחתרתית שהוקמה בתחילת שנות ה-70, על ידי האמן Robert L. Williams.
בשנת 1995, הקים וניהל אמנותית את המועדון התל אביבי "דינמו דבש", שהפך לסמל ולמרכז של תרבות ואמנות צעירה, חוץ ממסדית. המועדון איגד תחתיו אמנים פלסטיים, מעצבים ומוזיקאים מישראל ואירופה והפגיש אותם עם קהל שחיפש ומצא ב"דינמו דבש" אלטרנטיבה לתרבות המיינסטרימית והמסחרית של תל אביב.
בשנת 2007, הקים את "ישראבילי" – תנועה פוזיטיבית, נאו-פטריוטית, עצמאית ובלתי-תלויה, הפועלת באופן התנדבותי במטרה ליצור הבנה חדשה של ישראליות מודעת, חיובית ואתית. במסגרת התנועה הוביל שמי את הקמפיין לכיסוי כל לוחות המודעות בתל אביב, בבוקר ראש השנה תשס"ח, בברכת ״שנה טובה לכולם״.
ב 2012-2011, השתתפה תנועת "ישראבילי" באופן אקטיבי בקמפיין ״דיבוק צא״ במאבק לגרש את אלי טביב מקבוצת הכדורגל של הפועל תל אביב.
ב 2008, יחד עם יובל כספי, הוביל את המהלך להצבת פסל הברווז של דודו גבע על גג עיריית תל אביב.
ב 2012 הציב שמי ברחבת מוזיאון תל אביב תא צילום בשם "פוטו-רצח- גם אני ישראבילי!", ובו קרא לשלוח את ישראבילי כקמע של המשלחת הישראלית למשחקים האולימפיים בלונדון 2012.
למרות חתימותיהם של 4,000 איש לתמיכה במהלך, הוועד האולימפי הודיע שלא יכבד את רצון הבוחר.
שמי, אשר הצליח להגיע לחזית הבמה של האמנות הצעירה העכשווית, הציג מיצבי ענק ב-2002 במוזיאון תל אביב לאמנות, ב-2004, במוזיאון ישראל ובמוזיאון לאמנות עכשווית בשאנגחאי ב-2006. כמו כן השתתף בתערוכות רבות בארץ ובעולם.
בשנת 2008, המיצב "משחקים אולימפיים" הוזמן למוזיאון הקבע של הוועד האולימפי הבינלאומי והוצג במהלך אולימפיאדת בייג'ינג.
2017-2001 - ״באנגסקי בן כלאיים״ - באנגסקי, כינוי הרחוב של עידו שמי, פועל ברחוב ובמרחבים האורבניים החל מ-2001 ומאז, אחת לכמה שנים, הגיחו לעולם עבודות שלו במיקומים ותזמונים רנדומליים.
עבודותיו מכסות קירות, אצטדיוני-כדורגל ברחבי העולם ועל שלטים ותמרורים ממטולה ועד אילת ובהן הוא מעביר את מסריו הפוליטיים, החברתיים והרגשיים.
בעבודותיו המדויקות להפליא יש ביקורת נוקבת על הסצנה אליה הוא משתייך וההפרדה בין דמיון למציאות מטשטשת עד נעלמת.
במהלך 15 השנים האחרונות תרם עשרות עבודות למכירות צדקה ועמותות שונות שנמכרו בלמעלה ממיליון שקלים.
שרה ס. סורודי
סיריאקו מאנקונה
עונת 1975/1976 ב-NBA
עונת 1975/1976 היא העונה ה-30 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה ה-13 של בוסטון סלטיקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את פיניקס סאנס בתוצאה 4-2. שחקן הסלטיקס ג'ו ג'ו וייט זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. המשחק החמישי בסדרת הגמר נחשב בעיני רבים כאחד ממשחקי ה-NBA הטובים אי פעם, כאשר הסלטיקס גברו על הסאנס בתוצאה 128-126 לאחר שלוש הארכות. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה כרים עבדול-ג'באר מלוס אנג'לס לייקרס בפעם הרביעית בקריירה. בעונה זו נכנס לארי או'בריין לתפקידו כנציב ליגת ה-NBA (קומישינר) כמחליפו של ג'יי. וולטר קנדי.
דראפט 1975.
דראפט 1975 התקיים ב-29 במאי 1975 בניו יורק. אטלנטה הוקס בחרה במקום הראשון את דייוויד תומפסון מאוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, אשר נבחר להשתתף במשחק האולסטאר ארבע פעמים במהלך הקריירה. מלבד תומפסון, נבחרו בדראפט 1975 עוד חמישה שחקני אולסטאר: אלבן אדמס שזכה בתואר רוקי העונה (בחירה רביעית), ליונל הולינס (6), גאס ויליאמס (20), לויד פרי (23) ודן ראונדפילד (28). שחקנים בולטים נוספים שנבחרו בדראפט זה כוללים את דריל דוקינס (בחירה חמישית) וג'ו בראיינט, אביו של כוכב לוס אנג'לס לייקרס קובי בראיינט (בחירה 14).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך עשרה סיבובים):
אולסטאר.
משחק האולסטאר נערך בספקטרום שבפילדלפיה, פנסילבניה.
המאמנים במשחק היו טום היינסון מבוסטון סלטיקס ואל אטלס מגולדן סטייט ווריורס. חמישיית המזרח כללה את וולט פרייזר, דייב בינג, ג'ון האבליצ'ק, אלווין הייז ובוב מקאדו. חמישיית המערב כללה את נייט ארצ'יבלד, בראיין וינטרס, בוב דאנדריג', ריק בארי וכרים עבדול-ג'באר. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 123–109, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה דייב בינג לאחר שקלע 16 נקודות.
פלייאוף 1976.
בשלב רבע גמר המזרח ניצחה באפלו ברייבס את פילדלפיה 76' בתוצאה 2-1 והעפילה לחצי הגמר האזורי, יחד עם דטרויט פיסטונס שניצחה את מילווקי באקס בתוצאה 2-1 ברבע גמר המערב.
סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ג'ו ג'ו וייט, דייב קאונס, ג'ון האבליצ'ק, פול סיילאס, צ'ארלי סקוט, דון נלסון, סטיב קוברסקי, קווין סטאקום, ג'ים ארד, גלן מקדונלד, ג'רום אנדרסון וטום בוסוול.מאמן ראשי: טום היינסון.
חיל הים המלכותי הירדני
חיל הים המלכותי הירדני הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ירדן.
ירדן מוקפת יבשה, למעט אזור הדרום עם 26 קילומטרים של קו חוף לאורך מפרץ אילת ועל ידי כך מתאפשרת לה גישה לים האדום. כוחות הים שלה מורכבים מ-27 ספינות סיור.
משמר החופים המלכותי הוקם ב-1951 ומוקם בעקבה. מפקדתו עברה ב-1952 לאזור ים המלח, ונשארה שם עד 1967.
שמו של משמר החופים המלכותי שונה לחיל הים המלכותי הירדני ב-13 בנובמבר 1991.
קיריאקו מאנקונה
סקרנטון
סקרנטון (באנגלית: Scranton) היא העיר השישית בגודלה במדינת פנסילבניה, ארצות הברית, אחרי הערים פילדלפיה, פיטסבורג, אלנטאון, אירי ורידינג.
העיר, הממוקמת בצפון-מזרח פנסילבניה, היא מקום מושבו של מחוז לקאוונה, וכן מקום מושבו של בית משפט פדרלי אזורי. העיר היא מרכז גאוגרפי ותרבותי של עמק נהר הלקאוונה, וכן שימשה כמרכז קהילתי עבור כריית פחם בעבר, יחד עם ערים סמוכות באזור.
היסטוריה.
סקרנטון המודרנית ושטחים הסמוכים לה יושבו על ידי השבטים האינדיאנים לנאפי, אשר מהם נגזרה המילה "Lackawanna" (על שמה נקרא מחוז העיר), ופירושה הוא "זרם שמסתעף". בשנת 1778, אייזק טריפ, אשר נודע כמיישב הלבן הראשון של האזור, בנה את ביתו שם, שעודנו עומד בצפון סקרנטון. מתיישבים רבים נוספים הגיעו לאזור מניו אינגלנד בשלהי המאה ה-18, והם ייסדו בהדרגה בתי חרושת ועסקים בכפר הקטן.
סקרנטון הוכרה כעיר רשמית ב-1866, כאשר התגוררו בה 33,000 תושבים. כפרים נוספים שהקיפו אותה נוספו אליה בהמשך, וכעבור 12 שנים נהפכה למושב מחוז לקאוונה. לקראת סוף המאה הייתה העיר למרכז קבוצות בייסבול שהתחרו בליגה הלאומית. אף על פי שכריית פחם הייתה לנדבך חשוב בכלכלת העיר, מוקדי התעסוקה היו לרוב ברזל ופלדה.
מפקד האוכלוסין של שנת 1900 הראה כי בעיר מתגוררים 102,026, ובה בעת הייתה לעיר ה-38 בגודלה ברחבי המדינה. לקראת שנות השלושים של המאה ה-20, אוכלוסיית העיר נסקה ל-140,000 תושבים, הודות לתעשיית כריית הפחם וטקסטיל המשי הדומיננטיות בעיר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הועדפו גז טבעי ונפט על פני פחם. ערים נוספות שגשגו על חשבון סקרנטון, שהחלה לאבד מאוכלוסייתה לטובתן. הפקת הפחם ירדה בהדרגה עת שנות החמישים. העיר גם ספגה נזקים מסופות כבדות.
נעשו מאמצים רבים להביא להתחדשות העיר וגיוון כלכלתה לאחר מכן, ובפרט בשנות השמונים של המאה העשרים.
העיר מזוהה גם עם ידוענים רבים. נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, הוא יליד סקרנטון (סבא רבא שלו, אדוארד פרנסיס בלוויט אף היה מהנדס העיר מספר שנים).
בנוסף, עלילת הסדרה הפופולרית “The office” מתרחשת בסקרנטון.
בתחילת המאה ה-20 הוקמה בעיר קהילה יהודית רב צבי דב אייזנר היה בין מקימי הקהילה.
ערים תאומות.
לעיר סקרנטון 6 ערים תאומות:
חיידקי נקד
פרנאנדו מוניוס
פרננדו מוניוז
קרל השלושה עשר, מלך שוודיה
קרל השלושה עשר (בשוודית: Karl XIII; 7 באוקטובר 1748 – 5 בפברואר 1818) היה מלך שוודיה מ-1809 ועד מותו ומלך נורווגיה מ-1814 ועד מותו. הוא היה בנם השני של אדולף פרדריק, מלך שוודיה ושל רעייתו, לואיזה אולריקה מפרוסיה, אחותו של פרידריך השני, מלך פרוסיה.
אף על פי שהוא ידוע בשוודיה כקרל השלושה עשר, הוא למעשה המלך השוודי השביעי ששמו היה קרל, עקב העובדה שאחד מקודמיו, קרל התשיעי, מלך שוודיה (מלך בשנים 1604–1611), אימץ את המספור הנ"ל על פי היסטוריה אגדית של שוודיה.
ראשית חייו.