התיאטרון הרומי בטבריה הוא אתר ארכאולוגי השוכן בחלקה הדרומי של טבריה באזור הפארק הארכאולוגי של העיר לרגלי הר ברניקי. התיאטרון נבנה כחלק מבניית העיר טבריה שנבנתה על ידי הורדוס אנטיפס בשנת 20 לספירה והוא היה משולב במרקם החיים של העיר. כ-30 מטר ממזרח לתיאטרון שכן הקארדו רחובה הראשי של העיר שחצה אותה מצפון לדרום. מצפון־מערב במרחק 150 מטר שכן בית המרחץ, ובדרומו במרחק 200 מטר נמצא שער העיר. חשיבות האתר הוא בהיות טבריה עיר יהודית, דבר המצביע על הפתיחות התרבותית של יהודי העיר, שבנו בעירם תיאטרון רומי.
החפירות באתר.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נערך באתר סקר ארכאולוגי על ידי יוסי סטפנסקי מאגף העתיקות. במסגרת הסקר הוא זיהה בתוך אדמת הפסולת שלוש אבני כרכוב.
התיאטרון התגלה במסגרת משלחת חפירות של האוניברסיטה העברית בירושלים בראשות הארכאולוג יזהר הירשפלד בשנת 1990. כבר בראשית החפירה זוהה קיר מתעגל שהביא את החופרים למסקנה שהמבנה הנחפר הוא תיאטרון. גילוי התיאטרון היווה הפתעה לחופרים כי הוא לא הוזכר במקורות. בכתבי חז"ל הייתה התייחסות לקיום "איצטדין", ויוסף בן מתתיהו הזכיר בכתביו היפודרום.
הירשפלד חשף קטע מחלקו המזרחי של התיאטרון, קיר בגובה חמישה מטרים, קטע מהמעבר ההיקפי ותחילת שורת מושבים. בשנת 1994 הוחל בחפירה נוספת, אבל חפירות אלה הופסקו, והאזור כוסה בפסולת. לאחר מלחמת לבנון הוקצה על ידי הממשלה תקציב של 22 מיליון שקל לפרויקט הגן הארכאולוגי. בעקבות הקצאת המשאבים נערכו במקום בשנים 2010-2009 חפירות ארכאולוגיות נוספות על ידי וליד אטרש ואבנר הילמן מטעם רשות העתיקות כחלק מפרויקט פיתוח הפארק הארכאולוגי ע"ש ברקו בדרומה של העיר, הכולל את שער העיר ואתרים נוספים. פרויקט התיאטרון נקרא על שם אמיר דרורי, מייסד רשות העתיקות ומנהלהּ הראשון.
בחפירות שולבו עבודות שימור שנעשו על ידי מינהל השימור של רשות העתיקות, כשהמטרה בשלב הראשון הייתה לייצב את המבנים, והשלב הסופי הוא הכנת המבנה לשימוש כתיאטרון בהתאם לשימושו המקורי.
מבנה התיאטרון.
החפירות העלו שהתיאטרון נבנה בשלושה שלבים:
התיאטרון היה בשימוש כנראה עד סוף המאה ה-5, ולאחר מכן ניטש. המבנה כוסה בסחף והוא נהרס ברעידת אדמה שארעה ב-18 בינואר שנת 749 שנקראה רעש שביעית.
השכונה העבאסית והפאטמימית.
במאה ה-9 נבנתה על שרידי מבנה התיאטרון שכוסה שכונת מגורים שהייתה חלק מהעיר בתקופה זו שהשתרעה מחמי טבריה בדרום ועד לטבריה של ימינו בצפון. בשטח התיאטרון נבנו כעשרים יחידות מגורים גדולות מאבני בזלת. בשכונה היה רחוב שמתארו היה ממזרח למערב, ברוחב 4 מטר והוא רוצף באבני בזלת. הבתים היו בעלי חצרות מרכזיות. בחלק מהמבנים נמצאו מזרקות. ברוב הבתים נמצאו מתחת למרצפות בורות ספיגה עגולים. בנוסף נחשפו שני מאגרי מים גדולים שנבנו לתוך התיאטרון. משלב זה נמצאו באתר ממצא עשיר של כלי אחסון, בישול וכלי שולחן וכלים נוספים. כן נמצא מטמון מטבעות של 25 מטבעות זהב שתוארכו לתקופה העבאסית. ממצאים עשירים אלה מעידים על כך שבשכונה התגוררו תושבים אמידים. באתר נמצאו גם אבן מעוטרת בצלב ופריטים נוספים שהעידו שברובע התגוררה גם קהילה נוצרית. שכונה זו התקיימה עד ראשית המאה ה-11. במסגרת החפירות הארכאולוגיות הוסרה לחלוטין השכונה מתקופה זו כדי לאפשר את חשיפת מבנה התיאטרון שמתחתה.
סטרוגנזה
סטרוַגנזה היא סדרת פנטזיה שכתבה הסופרת האנגלית מרי הופמן. היא בת שישה ספרים (מתוכם רק שלושת הראשונים יצאו לאור בעברית נכון ל-2021), כאשר לכל ספר גיבור אחר, שחי בלונדון במאה העשרים ואחת ומגלה שהוא סטרווגנזי - אדם שיכול לנסוע באמצעות קמע בין שני עולמות - העולם שלנו, ועולם מקביל בארץ טאליה (המקבילה של איטליה) במאה השש עשרה. הסדרה התחילה כטרילוגיה אך בעקבות פופולריותה הופמן כתבה עוד שלושה ספרים (שלא תורגמו לעברית).
רקע.
הנסיעה בין עולמות.
על פי הספר הראשון, הנסיעה בין העולמות ("סטרוגנזה") החלה כאשר הפתח בין שני העולמות נוצר (במקרה) במהלך ניסויי האלכימאי דוקטור ויליאם דתרידג', איש בן המאה השש-עשרה מלונדון שבעולמנו. לאחר מספר שנים בהן נסע דתרידג' בקביעות בין העולמות, הוצא נגדו כתב אישום בעולמו והוא היה אמור להיות מוצא להורג באשמת כישוף. כדי להנצל מגזר הדין הוא ברח לטאליה, ולאחר שגופו מת בעולמו המקורי, הוא 'הותק' (כלומר מת בעולמו ועבר לחיות בעולם האחר) לטאליה ומאז חי שם.
דתרידג' לימד בטאליה אנשים נוספים לנסוע בין העולמות - כל סטרוגנטי עובר את המסע בין שני העולמות כאשר הוא נרדם כשהוא חושב על העולם שאליו הוא רוצה להגיע, ומחזיק בידו את הקמע שלו - חפץ כלשהו מהעולם האחר. הלילות כאן מקבילים לימים שם ולהפך, כך שהוא מגיע לעולם האחר ביום אם יצא בלילה. למרות הגעתו לעולם האחר, סטרוגנטי בעולם אורח (יש גם סטרווגנטים המגיעים מטאליה לאנגליה) יהיה ללא צל ויעלם ברגע שיחזור לעולמו, בעוד שבעולמו הוא יישן בלי שיהיה אפשר להעירו כל עוד הוא מחוץ לעולמו.
השער בין העולמות מתערער כתוצאה מ"התקה" של אדם מעולם לעולם - כך, למשל, לאחר ההתקה של דתרידג' העולם שלנו נע בקצב מהיר בהרבה מהעולם השני, וכך נוצר הבדל של 400 שנה בין טאליה ללונדון לפני שהצליחו לייצב את השער.
טאליה.
טאליה, ארץ מקבילה לאיטליה של עולמנו, היא הארץ בעולם המקביל שאליה מגיעים כל גיבורי הסיפור. לעולם המקביל היסטוריה שונה מזו שלנו - בעולמנו, על פי המיתולוגיה בסכסוך בין רמוס ורומולוס (האחים אשר הקימו את רומא), רצח את רמוס את רומולוס, בעוד שבטאליה רמוס הביס - אך לא הרג - את רומולוס, ושניהם הקימו ערים שונות. כתוצאה מכך, יש מספר הבדלים: שמות הערים שונים, המתכת היקרה בעולם המקביל היא כסף ולא זהב, העולם המקביל מעט מפותח יותר משלנו, והדת מכילה שילוב של אמונות אליליות ואסטרולוגיות עם חלקים מהנצרות (למשל, העיר רמורה מחולקת לפי גלגל המזלות, אך גם יש בה כנסייה; הטאלים סוגדים לאלה - שהיא גם מתייחסת למזל בתולה (בטאליה מזל הגבירה) וגם לדמותה של מריה הקדושה).
עלילת הספרים מתרחשת בכמה ערי מדינה חשובות בטאליה:
בלצה.
בלצה היא המקבילה הטליאנית לוונציה. שמה הנוסף הוא עיר המסכות, מכיוון שכל אישה לא נשואה מעל גיל שש-עשרה שחיה שם חייבת לחבוש מסכה. כמו ונציה גם בלצה מורכבת מתעלות ואיים.
בלצה היא אחת מערי המדינה החופשיות היחידות (כלומר שלא בשלטון משפחת די-צ'ימיצ'י, (הכימאים בטאלית) המקבילה לבית מדיצ'י האיטלקי - המשפחה מנסה שוב ושוב לשלוט גם בבלצה, אך ללא הצלחה), ושולטת בה דוכסית - בספר הראשון דוכסית בשם סילביה, אך בסוף הספר היא מביימת את מותה ופורשת מתפקידה, ובמקומה מושלת בתה אריאנה.
רמורה.
רמורה היא עיר המדינה המקבילה לסיינה. העיר מחולקת לשנים עשר חלקים ("שנימעשרונים"), שכל אחד מהם מייצג הן את גלגל המזלות (בשינויים קטנים: מזל טלה הופך לאיל, מזל בתולה לגבירה, ומזל אריה ללביאה), והן את אחת מערי המדינה של טאליה. שמה הנוסף של העיר הוא עיר הכוכבים, בגלל מרוץ הכוכבים הנערך בה מדי שנה במרכז העיר. במרוץ כל אחד מהשנימעשרונים שולח סוס ורוכב, אשר ייצגו אותו במרוץ. הזוכה יביא לשנימעשרון שלו (ולעיר אותה הוא מייצג) הרבה תהילה וגם פרס כספי.
העיר רמורה נמצאת תחת שליטת בית די-צ'ימיצ'י, והיא אחת הערים המרכזיות של המשפחה (השנייה בגודלה) ומקום משכנו של האפיפיור (שגם הוא מבית די-צ'ימיצ'י).
ג'יליה.
ג'יליה מוזכרת לראשונה בספר השני, אך מופיעה רק בספר השלישי. היא מקבילה לפירנצה, שמה השני הוא עיר הפרחים, ותרגום שמה הראשון בטאלית (שפת ארץ טאליה) הוא חבצלת. גם ג'יליה נמצאת תחת שלטון בית די-צ'ימיצ'י, וזו העיר המרכזית שלהם, שם הדוכס הגדול גר - אך יש בה משפחה חזקה נוספת, משפחת נוצ'י. העיר גדושה פרחים, כנובע משמה, והיא מפורסמת באמצעות בשמים, התרכובות וגם הרעלים שהיא מייצרת.
ערים נוספות.
ערים אלו אינן משמעותיות במשך הספרים הראשונים, וחלקן אף לא מוזכרות:
מורטמורנטו- עיר המגדלים (מקבילה למורטג'יאני),
פאדביה- עיר הסודות (מקבילה לפדובה),
וולנה- עיר המוזיקה (מקבילה לפרארה),
בלונה- עיר החלומות (מקבילה לבולוניה),
פורטזה- עיר החרבות (מקבילה ללוקה),
כלאס- עיר האניות (מקבילה לרוונה),
מורסקו- עיר בנות הים (מקבילה לפיזה),
רומולה- עיר הדרקונים (מקבילה לרומא),
וקיטאנובה- עיר האש (המקבילה לנאפולי)
הספרים.
עד כה יצאו לאור שישה ספרים. שלושת הראשונים יצאו לאור בעברית:
עיר המסכות (העלילה מתרחשת בבלצה - המבוססת על ונציה)
עיר הכוכבים (המתרחש ברמורה - המבוססת על סיינה)
ועיר הפרחים (המתרחש בג'יליה - פירנצה), ואילו שלושת האחרונים עוד לא תורגמו -
עיר הסודות (פדאביה-פדובה)
עיר האניות (קלאס/קלאסה - רוונה)
ועיר החרבות (פורטזה-לוקה).
עיר המסכות.