בעונת 1976 בלט לאודה החל מן המרוץ הראשון, וזכה בארבעה מתוך ששת המרוצים הראשונים, בשני האחרים סיים במקום השני. בעת שהשיג את ניצחונו החמישי הוביל כבר בדירוג הנהגים במספר נקודות גדול מכפול מן הבא אחריו, וניצחונו באליפות נראה מובטח. שבוע בטרם התקיים מרוץ גרנד פרי גרמניה ניסה לאודה לארגן חרם נהגים על המסלול על רקע נושאי בטיחות, אולם נכשל. בעת ההקפה השנייה במרוץ איבד לאודה שליטה על הרכב, כנראה עקב תקלה במתלה האחורי, התנגש במעקה בטיחות והוטח בחזרה לתוך המסלול, שם התנגשו בו שתי מכוניות מרוץ אחרות. מכוניתו עלתה בלהבות, בעודו לכוד בכלי הרכב. בטרם הצליחו נהגים אחרים לחלצו הוא נכווה קשות בראשו וכן סבל משאיפת עשן. בבית החולים הוא שקע בקומה וכומר הוזמן למיטתו.
כתוצאה מפציעתו סבל לאודה מצלקות בולטות בפניו, שהפכו לסימן ההיכר שלו בציבור. הוא הסתפק בניתוח פלסטי כדי לאפשר לו לפקוח באופן חופשי את עיניו, אולם לא תיקן צלקות בולטות אחרות. מאז התאונה הקפיד לחבוש כובע אדום, כדי להסתיר צלקות על פדחתו. לאודה שב להתחרות שישה שבועות לאחר פציעתו ולא השתתף בשני מרוצים. בתקופה זו צמצמו הנהגים האחרים את פער הנקודות על לאודה, ובטרם המרוץ האחרון, שהתקיים ביפן, היה ג'יימס האנט בפיגור של שלוש נקודות בלבד אחריו. לאודה פרש מן המרוץ לאחר שתי הקפות בלבד, בגשם כבד, וטען כי החליט שאין זה בטיחותי להמשיך ולהתחרות בתנאים אלה. האנט שסיים את המרוץ שלישי, זכה באליפות בהפרש נקודה אחת. למרות זאת, פרישתו של לאודה ממרוץ זה נחשבת לאחד הצעדים האמיצים ביותר בהיסטוריית מרוצי המכוניות, עד היום.
פרישתו של לאודה מן הגרנד פרי היפני פגעה ביחסיו עם אנצו פרארי, דבר שהשפיע על ביצועיו בשנת 1977, אף על פי שזכה באליפות בשנה זו. עוד במהלך העונה הכריז לאודה על כוונתו לפרוש מקבוצת פרארי, זאת על רקע ההחלטה לשלב כנהג שלישי בקבוצה את ז'יל וילנב בגרנד פרי הקנדי.
קבוצת ברבהאם, פרישה, חזרה לקבוצת מקלארן ופרישה נוספת.
בשנת 1978 הצטרף לאודה לקבוצת ברבהאם (Brabham) בשכר של מיליון דולר לשנה, והיה בקבוצה במשך שתי עונות לא מוצלחות. בשנת 1979, בעת שהיה בגרנד פרי הקנדי, הודיע לבעל הקבוצה כי הוא מבקש לפרוש באופן מידי, כיוון שאיבד את התשוקה להתחרות. בשלב זה היה לאודה בעל חברה לטיסות שכר וחזר לאוסטריה לנהל את החברה במשרה מלאה.
בשנת 1982, לאחר שנזקק לכסף למימון החברה שניהל, חזר לאודה להתחרות במרוצי פורמולה 1. הוא הצטרף לקבוצה הבריטית מקלארן, וכבר במרוץ השלישי בו התחרה זכה בגרנד פרי בלונג ביץ'. בשנת 1984 זכה לאודה באליפות בפעם השלישית, כשהוא מוביל במחצית הנקודה על פני אלן פרוסט. בשנת 1985 חלה ירידה ביכולתו של לאודה, והוא פרש מ-13 מרוצים מתוך 16 בעונה. הוא ניצח פעם אחת בלבד, בגרנד פרי ההולנדי. ניצחון זה היה האחרון בקריירה שלו בפורמולה 1. בסוף העונה פרש מן המרוצים באופן סופי.
לאחר פרישתו.
לאודה שב לנהל את חברת התעופה שהקים, לאודה אייר (Lauda Air). בעת שעבד כמנהל חברת התעופה, הוא אף שימש כיועץ לקבוצת המרוצים פרארי. בשנת 1999 הודח מחברת התעופה שהקים, לאחר שמניות הרוב בחברה נמכרו לאוסטריאן איירליינס. בין השנים 2001–2002 הוא ניהל את קבוצת המרוצים יגואר. בשלהי שנת 2003 יסד חברת תעופה חדשה, ניקי. ללאודה היה רישיון טיס מסחרי, ומדי פעם נהג להטיס את מטוסי החברה שניהל.
ב-2012 התמנה לאודה ליושב ראש לא פעיל בקבוצת המרוצים מרצדס AMG בפורמולה 1.
לאודה מת ב-20 במאי 2019, 9 חודשים לאחר שעבר השתלת ריאות.
לוקה דלה רוביה
לוקה דלה רוביה (באיטלקית: Luca della Robbia; 1400 לערך – 10 בפברואר 1482) היה פסל איטלקי, ידוע בשל עבודותיו בקרמיקה. המציא זיגוג (גלזורה) לציפוי אריחים, כך שיוכלו לשרוד בתנאי מזג האוויר ולפיכך יתאימו לציפוי חיצוני של מבנים. התמות ביצירותיו רוגעות בדרך כלל ולא דרמטיות.
ביוגרפיה.
הוא נולד בפירנצה, אין ידיעות ברורות בקשר לימי נעוריו והכשרתו.
היצירה הראשונה המשויכת לו בוודאות היא ה"קנטוריה" או "גלריית הזמרה" (Cantoria ; 1431–1438), שהייתה מוצבת בגלריית המקהלה שב"דואומו" (כנסיית סנטה מריה דל פיורה, הקתדרלה של פירנצה), וכיום מוצבת במוזיאון הדואומו. היצירה מתארת נערים שרים ומנגנים לתהילת האל בהשראת תהילים, מזמור ק"נ (הַלְלוּהוּ, בְּתֵקַע שׁוֹפָר; הַלְלוּהוּ, בְּנֵבֶל וְכִנּוֹר./ הַלְלוּהוּ, בְּתֹף וּמָחוֹל; הַלְלוּהוּ, בְּמִנִּים וְעֻגָב./ הַלְלוּהוּ בְצִלְצְלֵי-שָׁמַע; הַלְלוּהוּ, בְּצִלְצְלֵי תְרוּעָה./ כֹּל הַנְּשָׁמָה, תְּהַלֵּל יָהּ: הַלְלוּ-יָהּ.).
דלה רוביה התקבל ב-1432 לגילדת הפסלים ובמשך שני העשורים הבאים פיסל בברונזה ובשיש.
ב-1437 הוזמנו אצלו תבליטים להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו, מגדל הפעמונים של פירנצה. הוא הוסיף מלאכים מברונזה לגלריית השירה והקים דלתות ברונזה לדואומו, יחד עם מיכאלוזו.
יצירות הטרה קוטה שלו בכנסיית סנטה מריה דל פיורה, "הקימה לתחיה" (1445) ו"העלייה של ישו" (1446) מציגות יכולת שימוש בזיגוג, בשימוש באור ובצבע. כך גם יצירתו "שנים עשר השליחים" בקפלת פאצי הקטנה (בקלויסטר של בזיליקת סנטה קרוצ'ה) בפירנצה (1443–1450).
דלה רוביה יצר סדנה בה לימד ועבד גם אחיינו, אנדריאה דלה רוביה שהיה לאמן מפורסם בפני עצמו ושכלל את אמנות הקרמיקה עם זיגוג ובנו, ג'ובאני דלה רוביה (בן אחיינו של לוקה דלה רוביה), שניהל את הסדנה עם מות אביו.
ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על דלה רוביה בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori).
פיאצה דלה סניוריה
גב האומה
גב האומה (בעבר: מצב האומה) הייתה תוכנית סאטירה ישראלית, ששודרה ברשת 13. זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה. שודרה בערוץ 2, ברשת, בשנים 2010–2015 בשם "מצב האומה". החל מ-2015 שודרה בערוץ עשר בשמה החדש "גב האומה". עם מיזוגו של ערוץ עשר עם רשת התוכנית עברה לערוץ הממוזג רשת 13 ותחת שמה האחרון. באוגוסט 2020 התוכנית ירדה מן המסך לאחר ביטול החוזה ברשת 13 של מנחה ויוצר התוכנית, ליאור שליין.
מבנה התוכנית.
התוכנית מביאה את אירועי השבוע בחדשות באופן סאטירי ומזווית חילונית ואתאיסטית, על פי המתכונת של פאנל בו משתתפים חברים קבועים לצד אורחים מתחלפים. חברי הפאנל מופיעים בדמותם-הם ולא כדמות פיקטיבית, בדומה לתוכניות אקטואליה "אמיתיות", ומתייחסים לאירועי השבוע באמצעות בדיחות, פרודיות ופינות קבועות. הבדיחות בתוכנית מבוססות על טקסטים שנכתבו מראש לצד אלתורים בזמן השידור.
את התוכנית מסיים בקביעות המנחה ליאור שליין במשפט "אל תשאלו מה המדינה עשתה לכם, תשאלו מה אתם יכולים לעשות לה בחזרה", פרפרזה על ציטוט ידוע של ג'ון פ. קנדי.
התוכנית מזכירה במידה רבה את התוכנית "עד הבחירות זה יעבור" ששודרה בערוץ 10 מספר חודשים לפני שעלתה "מצב האומה". גם בתוכנית זו השתתפו אורנה בנאי וגורי אלפי כפאנליסטים, ליאור שליין כמנחה, וכן פאנליסט מתחלף. כמו כן התוכנית הייתה מעין המשך לתוכנית הסאטירה "משחק מכור", ששודרה בין השנים 2004 ל-2006. גם התוכנית הזו נערכה על ידי אבי כהן, גורי אלפי וליאור שליין השתתפו בה כפאנליסטים קבועים ועינב גלילי כמנחה.
משתתפים.
חברי פאנל קבוע.
מרבית הפרקים בתוכנית הוגשו בהובלתו של ליאור שליין, ולצידו שלושה מבין עינב גלילי, אורנה בנאי, גורי אלפי, רותם אבוהב, אודי כגן, עידו רוזנבלום, תם אהרון, או אביעד קיסוס.
לאחר עזיבתו של גורי אלפי את התוכנית בעונתה העשירית לא נקבע לו מחליף קבוע, אך במקומו הרבו להשתתף בתוכנית (ביחד ולחוד) הקומיקאים רותם אבוהב, עידו רוזנבלום, חבר הקאסט של "ארץ נהדרת", אודי כגן, וצורף גם הסטנדאפיסט תם אהרון, שהתחיל את דרכו בתוכנית כחבר המערכת. לאחר עזיבתו של תם אהרון, צורף אביעד קיסוס כמשתתף קבוע לאחר שבעונות הקודמות הרבה להתארח בתוכנית.
עוד משתתפים דומיננטיים שנוהגים להגיע לא מעט הם ליאור אשכנזי, גלית חוגי, רבקה מיכאלי, דב נבון, נלי תגר,ומאור כהן על אף שאינם נכללים בפאנל הרשמי והקבוע.
חברי פאנל מתחלף.
ברוב התוכניות מצטרף לפאנל ידוען מתחלף מעולם הבידור או התקשורת. בין האורחים שהשתתפו בפאנל: מוטי קירשנבאום, שי אביבי, רמי הויברגר, יהונתן גפן, אביב גפן, דני סנדרסון, רועי לוי, מרגלית צנעני, שלום אסייג, יאיר ניצני, גידי גוב, אבי קושניר, אריה אלדד, מרב מיכאלי, קובי אריאלי, מאור כהן, שלומי שבן, דביר בנדק, צביקה הדר, יוסי מרשק, שרון טייכר, ערן זרחוביץ', עפר שכטר, רועי בר-נתן, איתי טיראן, רבקה מיכאלי, לוסי איוב, אור אדרי, חברי המערכת מתן בלומנבלט, אריאל ויסמן, לילך לשם-ברנע, תיקי דיין וליאת הר לב. אייל קיציס החליף את ליאור שליין כמנחה בזמן ששליין הגיש רשימה. בתוכנית הספיישל שנערכה בניו יורק השתתפה הקומיקאית האמריקאית ג'ואן ריברס.
מספר ידוענים התארחו בפאנל בנושאים הנוגעים בתחום עיסוקם. כך למשל דניאל מורשת ואליאנה תדהר השתתפו בקטעים שעסקו בתחום הילדים, גל גדות בתחום ה"ישראלים המצליחים", ובר רפאלי בנושא האימהות, לאחר שילדה את בתה הבכורה.
בפינת ה-Roast בעונה השישית התארחו עידן רייכל, זאב רווח, מיקי חיימוביץ', בר רפאלי וגל גדות.
בפינת השירים ההומוריסטיים התארחו דניאל סלומון, שלומי שבן, עלמה זק, דר זוזובסקי, עדי הימלבלוי, גאיה שליטא כץ, ובובות "פרפר נחמד" – שבי, אוזה, נולי ובץ.
פוליטיקאים אורחים.