לימודי תרבות לקראת סוף המאה ה-20.
לימודי התרבות כיום עומדים בסימנן של תופעות כגון טשטוש הגבולות בין תרבות גבוהה לפופולרית, השתכללות אמצעי הייצוג לכדי מצב בו הקשר בינם לבין המציאות הממשית נעשה סבוך ובלתי ישיר, ופריחה של ריבוי אמיתויות וריבוי תפיסות עולם אסתטיות. יש הרואים במצב זה אפשרות להגשמה נרחבת של התבטאויות ביקורתיות, ויש הרואים בו הכפפה טוטלית וגורפת של העשייה התרבותית לאינטרסים אידאולוגיים של הקפיטליזם המאוחר ואובדן היכולת הביקורתית. היסטורית ניתן לראות תהליך ליניארי של הרחבה ושכלול בכל הקשור לייחוס של ביקורתיות לחלקים של התרבות הפופולריים, וכן להתמקדות בסוגיות חברתיות המהוות מוקד של תהליכי שעתוק או ביקורתיות. אנשי אסכולת פרנקפורט הטילו ספק ביכולתה של התרבות הפופולרית להיות ביקורתית כלפי הקפיטליזם. לעומתם אנשי אסכולת בירמינגהם פיתחו מידה לא מבוטלת של גמישות ופתיחות לאפשרות קיומה של ביקורתיות בתרבות הפופולרית, וכן מיקדו את הדיון בשעתוק וביקורתיות לסוגיות הקשורות לתרבויות של צעירים ולמעמד חברתי. בהמשך, לימודי התרבות הוסיפו והרחיבו גמישות זו עד לכדי ייחוס ביקורתיות כמעט לכל התופעות של התרבות הפופולרית; אתניות ומיגדר נוספו בהמשך גם הם לרשימת ההקשרים הנחקרים, כמוקדים של שעתוק או ביקורתיות.
לימודי התרבות במתכונתם הרחבה התפשטו בשנות ה-80 לאוניברסיטאות בארצות הברית, שם יושמו בשדות מחקר שונים, כגון לימודי תקשורת, חינוך, סוציולוגיה וספרות. Cultural Studies, הביטאון המרכזי בתחום, יוצא לאור מאז שנת 1987 בארצות הברית.
לימודי תרבות בישראל.
בישראל יש מגוון תוכניות ללימודי תרבות במוסדות אקדמיים שונים. מכללת ספיר מציעה תוכנית לימודים לתואר ראשון בלימודי תרבות ותוכנית לתואר שני בלימודי תרבות, בעוד שהאוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה והאוניברסיטה הפתוחה מציעות תוכניות ללימודי תואר שני.
ראו גם.
המפנה התרבותי
לימודי התרבות
אבישי גולדברג
אבישי גולדברג (נולד ב-1958) הוא פרופסור לניהול מערכות בריאות ורפואת חירום, ואיש צבא ישראלי.
ביוגרפיה.
גדל בגבעתיים. למד בבית הספר התיכון "דוד קלעי". לאחר גיוסו לצה"ל סיים קורס חובשים קרביים והחל להדריך בבית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10). בשנת 1978 יצא לקורס קצינים ובהמשך מונה למפקד קורס חובשים קרביים. לאחר שנה מונה לקצין ההדרכה של בית הספר לרפואה צבאית.
שירת בצבא הקבע ושימש בתפקידי ראש מדור הדרכה חילי, מפקד חוליית ההדרכה הארצית של חיל הרפואה, קצין אג"ם רפואה בפיקוד מרכז, ראש ענף חובשים, סגן מפקד בית הספר לרפואה צבאית, ראש ענף ארגון והדרכה חילי וסגן מפקד רפואה בפיקוד מרכז. בשנת 1996 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד מפקד בית הספר לרפואה צבאית. בתום תפקידו מונה לתפקיד עוזר קצין הרפואה הראשי לארגון, אותו מילא עד מועד פרישתו מצה"ל בשנת 2000.
הוא בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני מבית הספר לרפואה של הצבא האמריקאי בבריאות הציבור וניהול רפואי, ותואר שלישי בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר פרישתו מצה"ל, הצטרף לסגל הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון. שימש בתפקידי ראש המחלקה לרפואת חירום, מנהל בית הספר למקצועות הבריאות הקהילתיים ע"ש רקנאטי, סגן דיקן הפקולטה למדעי הבריאות ויושב ראש ועדת ההוראה הפקולטית. גולדברג הוא חבר סנאט האוניברסיטה וחבר בוועד המנהל. הוא פרופסור מן המניין לניהול מערכות בריאות.
פרסם עשרות פרסומים מדעיים בתחום הניהול הרפואי ורפואת החירום, והנחה תלמידים רבים לתארים מתקדמים. זכה מספר פעמים בתואר מרצה מצטיין פקולטי ואוניברסיטאי.
גולדברג הוא חבר פעיל בוועדות מרכזיות באוניברסיטה, במערכת הביטחון ובמערכת הבריאות בישראל. משנת 1999 מכהן כחבר המועצה הלאומית ללוגיסטיקה במערכות הבריאות ועומד בראש הוועדה המדעית של המועצה.
באוגוסט 2010 מונה למשנה לרקטור אוניברסיטת בן-גוריון.
גולדברג נשוי ואב לשלושה ילדים.
הקפאה בוואקום
ייבוש בהקפאה
ייבוש בריסוס
תהליך ייבוש בריסוס (spray drying) הוא שיטה לייצור אבקה יבשה מתוך תערובת נוזלית או תרחיף, על ידי ייבוש מהיר באוויר חם. השיטה משמשת להכנת אבקות בתעשיית המזון, התרופות והכימיה. יתרון שיטת הייבוש הוא שגודל גרגרי האבקה הנוצרים אחיד וקטן יחסית. התהליך כולל פיזור התרחיף המקורי באמצעות נחיר רסס בעל טיפות קטנות, ומעבר בזרם אוויר חם לייבוש ואיסוף במיכל.
ניתן לשלב את השיטה עם מיקרו-אנקפסולציה, כלומר עטיפה של החלקיקים בקליפה מגנה. שימוש זה חשוב במיוחד בתעשיית התרופות לשחרור מבוקר של התרופה. העטיפה ניתנת ליצירה על ידי הוספת החומר המגן לתרחיף המקורי, כאשר בתהליך הריסוס החומר המגן נוטה להתרכז בפני הטיפה, וכך כאשר הטיפה מיובשת נשאר חלקיק האבקה עטוף בחומר המגן.
אינוצ'נטי
אינוצ'נטי (באיטלקית: Innocenti), הייתה חברה איטלקית לייצור רכב שנרכשה על ידי פיאט ב-1989, והמשיכה להתקיים שם כחטיבה עד 1997.
תולדות החברה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקים פרדיננדו אינוצ'נטי חברה לייצור מכונות.
לאחר מלחמת העולם השנייה, החלה אינוצ'נטי לייצר קטנועים תחת המותג למברטה, שהורכבו ברישיון גם בישראל, והפכה למתחרה הגדולה של הווספה.
כל הפעילות התעשייתית של הקבוצה התרכזה במפעל ענק ברובע למברטה (Lambrate), במזרח מילאנו. אינוצ'נטי הקימה מספר חברות בנות ברחבי העולם, ביניהן חברת הפלדה פלאנטה אינוצ'נטי אורינוקו באמריקה הלטינית.
קבוצת אינוצ'נטי התחלקה לשלושה חלקים נפרדים:
עם מותו של מייסד החברה בשנת 1966, החברה נוהלה על ידי בנו לואיג'י, אשר בשנות ה -1970 המוקדמות, החליט להופך את שלוש החטיבות הנפרדות לחברות עצמאיות. בשנים אלה נמכרה חברת ההנדסה לחברת סנטאוסטקיו (Santeustachio) שבבעלות קונצרן IRI השייך לממשלת איטליה.
חרף ההצלחה של הלמברטה באיטליה, נפגעה החברה עקב העדפת המכונית על ידי האיטלקים, והמפעלים הועתקו לחברות בנות בספרד ובהודו.
בין השנים 1961 ל-1976 הפעילה אינוצ'נטי מפעל הרכבה (ברישיון) של דגמי מכוניות מתוצרת BMC (בריטיש מוטורס קומפני), ואחרי שחברת BMC נרכשה על ידי בריטיש ליילנד המשיכה אינוצ'נטי להרכיב מכוניות של ליילנד.
המכונית הראשונה שייצרה הייתה האוסטין A40 פארינה. בהמשך, ייצרה אינוצ'נטי את ה IM3,J4 ו I5 שהיו גרסאות של אינוצ'נטי ל BMC ADO16 (לימים ה מוריס 1100). לאחר מכן, ייצרה אינוצ'נטי את מכונית הקבריולה הראשונה שלה ה 950S שהייתה למעשה אוסטין הילי ספרייט אך בעיצוב איטלקי.
באמצע שנות השישים החלה אינוצ'נטי לייצר את המיני, תחת השם האינוצ'נטי מיני וזאת ברישיון מבריטיש ליילנד, ייצור שנמשך למעלה מעשור. מכוניות מדגם זה ייבאו לישראל במשך תקופה קצרה.
ב-1972 השתלטה בריטיש ליילנד על אינוצ'נטי, והחליטה על הפסקת ייצור קטנועי הלמברטה. באותה תקופה, החלה אינוצ'נטי לייצר את הריג'נט שהייתה בעצם גרסה זהה לאוסטין אלגרו.
ב-1976 נקלעה בריטיש ליילנד לקשיים ומכרה את אינוצ'נטי לממשלה האיטלקית ולקונצרן דה תומסו בראשות אלחנדרו דה תומסו. המכונית הראשונה שיצרה אינוצ'נטי לאחר שינוי הבעלים הייתה הברטונה, שהייתה עדיין מבוססת על מכלולים ומנוע בריטיים. ב 1982 החליפה אינוצ'נטי את כל המכלולים ואת המנוע באלו של דייהטסו. ייצורה של הברטונה המשיך כך עד 1992 תחת שמות שונים כגון דה תומסו.
ב-1993 מכרה דה תומסו את המפעל ואת המותגים שלה אינוצ'נטי ומזראטי לפיאט. פיאט סגרה את המפעל באותה שנה, והשתמשה בשם אינוצ'נטי עבור מותגים שייבאה לאיטליה, כגון אינוצ'נטי קורל עבור היוגו 45 של זאסטבה שהייתה חברה בת של פיאט ואינוצ'נטי אלבה שהייתה בעצם פיאט אונו תוצרת ברזיל.
ב-1997 הפסיקה פיאט להשתמש במותג אינוצ'נטי ומאז המותג אינו בשימוש.
סוקר סיטי
אצטדיון סוקר סיטי (נקרא גם אצטדיון הבנק הלאומי הראשון) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בסווטו, ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. האצטדיון ממוקם סמוך לבית התאחדות הכדורגל של דרום אפריקה שבו מוקמו בעבר משרדי פיפ"א והוועדה המקומית לארגון מונדיאל 2010. האצטדיון משמש את נבחרת דרום אפריקה במשחקיה הביתיים.
האצטדיון מסוגל לקלוט 94,700 צופים, דבר ההופך אותו לאצטדיון הגדול ביותר ביבשת אפריקה, אולם במהלך מונדיאל 2010 הוגבלה תכולתו ל-84,490. האצטדיון מארח את אירועי הכדורגל החשובים ביותר בדרום אפריקה.
סכום של 1.5 מיליארד ראנד דרום-אפריקאי הוענק לGrinaker-LTA הזוכה במכרז לשיפוץ האצטדיון. האצטדיון עבר שיפוץ רחב היקף לכבוד מונדיאל 2010 שכלל עיצוב חדש בסגנון כלי חרס דרום אפריקאים מסורתיים, הרחבת מספר המושבים, התקנת זרקורים חדשים, בניית גג מעוגל ועוד. ב-21 באוקטובר 2009 הסתיימו עבודות השיפוץ באצטדיון.
האצטדיון אירח 10 משחקים בגביע אפריקה לאומות 1996. הוא אירח את משחק הפתיחה, 5 ממשחקי הסיבוב הראשון, רבע הגמר, חצי הגמר, משחק על המקומות 3-4 והגמר. ב-2013 אירח 3 משחקים בגביע אפריקה לאומות, אירח 2 משחקי שלב הבתים, ואת משחק הגמר.
ב-10 בדצמבר 2013 נערך באצטדיון טקס האשכבה לנשיא דרום אפריקה לשעבר נלסון מנדלה בהשתתפות קהל בן עשרות אלפים ובהם עשרות ראשי מדינות, לרבות נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
מונדיאל 2010.
האצטדיון היה לאחד מעשרת האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2010. הוא אירח את משחק הפתיחה, 4 ממשחקי הסיבוב הראשון, משחק אחד בסיבוב השני, משחק רבע גמר אחד ואת הגמר.
אצטדיון FNB
תיבת נח (סדרת טלוויזיה ישראלית)