אחד החידושים בחוק הוא ביטול העדפת הבן הבכור בעניין ירושת קרקעות לטובת שיטת חלוקה שווה של הקרקע בין כל צאצאיו הזכרים של הנפטר. חוק זה נמצא בבסיסו של חוזה ורדן שפירק את האימפריה הקרולינגית ועיצב את דמותה של אירופה למשך דורות רבים.
החוק הסאלי נותן משקל רב לנושא הכבוד. יש עונשים מוגדרים על פגיעה בכבוד.
דוגמאות לסעיפי החוק.
מי שזומן כדין לאספת mallus ולא הופיע מסיבה שאינה הכרחית ישלם 600 דינר (dinarrii) שהם 15 סולידי (soldi).
על רצח בכוונה של אדם בן חורין החי לפי דיני החוק הסאלי (פרק 69 סעיף 1) הקנס הוא 200 סולידי. על רצח אישה מבוגרת שכבר אינה מסוגלת ללדת הקנס זהה (פרק 32), על רצח נער הנמצא בפמליית המלך (Puer Regis) הקנס הוא 300 (פרק 90 סעיף 2) ואילו על רצח אישה בגיל הפיריון הקנס הוא 600 סולידי (פרק 32), קנס זהה על רצח של אנשי מעלה כמו עושי דברו של המלך (Grafio, Sagibaro) אחד מחברי המלך (Antrustio Dominicus) וכן על רצח ילד מתחת לגיל 12 (פרק 31 סעיף 1). אבל הקנס על רצח של כומר (presbiter) רק 60 סולידי (פרק 78 סעיף 1) והתעריף עולה כשנרצח דיאקון (diconus) ל 300 סולידי (פרק 78 סעיף 2)
על הריגה של אישה הרה (שאינה רצח) יש לשלם 30 סולידי (פרק 31 סעיף 2) על הריגת רומאי משלם מס יש לשלם 70 סולידי (פרק 69 סעיף 8) ועל הריגת רומאי בעל קרקע יש לשלם 100 סולידי (פרק 69 סעיף 7) והתעריף עולה כמידת ייחוסו של ההרוג כך על הריגת רומאי הסמוך אל שולחן המלך יש לשלם 300 סולידי. התעריף להריגת רומאים נמוך יותר כי אין צורך לשלם את מרכיב מניעת הנקמה, מתוך הנחה שהנקמה אינה מהותית עבור הרומאים אבל חלק משמעותי בתרבות הפרנקית.
יש גם תעריפים לגנבה, על גנבת עבד יש לשלם 30 סולידי ובנוסף את תשלום הנזק (פרק 11 סעיף 1), על גנבת שור יש לשלם 45 סולידי (פרק 3 סעיף 4) וכן פיצויים ונזק, על גנבת טלה (פרק 4 סעיף 2) יש לשלם 7 דינרי, את ערך הכבש ופיצוי על אובדן השימוש שהיה אפשר לעשות בו. על גנבת כבש (פרק 4 סעיף 1) יש לשלם 3 סולידי, את ערך הכבש ופיצוי על אובדן השימוש שהיה אפשר לעשות בו. מי שגנב מספר כבשים (יותר מ-3 ופחות מ-40) צריך לשלם קנס גבוה יותר (35 סולידי) ואם גנב יותר מ-40 כבשים הקנס עולה ל-62.5 ולידי. על גנבת אשת איש יש לשלם 200 סולידי (פרק 15 סעיף 1). על גנבת שדה חקלאי ועיבודו יש לשלם 300 סולידי (פרק 46 סעיף 2)
חוץ מרצח אנשי כנסייה, החוק מתייחס רק ברפרוף לנושא הכנסייה הקתולית, אנשיה ומוסדותיה. למשל מי שמצית בזיליקה חייב לשלם 200 סולידי. (פרק 76).
חוקי הירושה.
ירושת כס המלכות.
בלב חוק הירושה הסאלי נמצאת תפיסת הירושה האגנאטית, לפיה רק זכרים ראויים למשול ולרשת את אבותיהם על כס המלכות. לפי החוק, הירושה עוברת לבנו הבכור של המלך, אם למלך אין בנים היא עוברת לבן משפחתו הקרוב ביותר, לאורך קו הירושה הגברי (לאמור - אח, בן-אח, בן-דוד וכן הלאה). הירושה אינה עובדת דרך אחיות (בני-האחות אינם יורשים) או קרובי משפחה של אם-המלך (בני-הדודות) אלא אך ורק דרך הגברים בשושלת. במהלך ימי הביניים נשמר החוק הסאלי כלשונו, אך מן המאה ה-15 התאפשרה ברוב הפרשנויות גם ירושה דרך בנות-משפחה נשים, אם כי השלטון בפועל הוא לגברים בלבד (כלומר אם אין בנים מקרובי משפחה גברים אזי בנים לאחיות או לדודות יכולים לרשת). פרשנות זו לחוק נקראת "סאלי-למחצה" (Semi Salic).
ירושת נשים.
בחוק הסאלי נמצא סעיף שזכה לכינוי "Terra salica" ("האדמה הסאלית") האומר שאשה אינה יכולה ליטול חלק בירושת "אדמה סאלית", האדמה הסאלית מחולקת רק בין הבנים. לפי הפרשנות שהייתה נהוגה כבר מ-570 פירוש הדבר הוא שאשה יכולה לרשת נכסים, פרט לנדל"ן ואם לנפטר אין בנים זכרים אזי היא יכולה לרשת גם קרקעות בתחומים שאינם מוגדרים כ"אדמה סאלית", כלומר מחוץ לתחומי גרמניה, בתלות בפרשנות מדובר באפשרות של ירושת קרקעות בצרפת, ספרד ופורטוגל.
השפעת החוק.
החוק היה בעל השפעה נרחבת על המשפט בימי הביניים. חוקתו של קרל הגדול שאבה מאפיינים רבים של החוק הסאלי ועקב הסתמכות חוקות רבות עליה נמצא שהחוק הסאלי משפיע על מערכות החוק של צרפת, בלגיה, גרמניה, הולנד, אוסטריה, הונגריה ורומניה ובמידה מסוימת אף על איטליה וארצות הבלקן עד ימינו.
למשל, החוק הלומברדי הכתוב הראשון, Edictus Rothari (מוכר גם כ-Edictum Rothari) בנוי גם הוא כתעריפון.
כאן כבר יש ענשי מוות (למי שהורג את אדונו - סעיף 13) ופירוט הפיצויים מפורט יותר ומגיע לנזק לעין, קטיעת אצבע (ואיזו אצבע) וכן הלאה.
גם החוק הסאלי פירט נזקים מסוימים (פרק 48 סעיף 12 - מה דינו של אדם הכורת את לשונו של אדם אחר) אבל לא הגיע לפירוט כה רב. בחוק הלומברדי עקירת עין לאדם חופשי דינה תשלום פיצוי בגובה מחצית מערכו של האדם, חיתוך אוזן (סעיף 53) רבע מערכו, אגודל (סעיף 63) שישית מערכו אבל לאצבעות אחרות נקבע סכום כספי. שן הנראית בשעת צחוק (סעיף 51) 16 סולדי לאדם חופשי, 4 סולד (סעיף 85) לעבד בית ו-2 סולד (סעיף 109) לעבד שדה.
הפרעות אפקטיביות
דווייט איזנהאוור
גלריית הדיוקנאות הלאומית (וושינגטון)
גלריית הדיוקנאות הלאומית (אנגלית: National Portrait Gallery) היא מוזיאון הממוקם בוושינגטון בירת ארצות הברית. המוזיאון מנוהל על ידי מכון הסמית'סוניאן ומהווה אחד ממוזיאוני המכון. המוזיאון מתמקד בהצגת דיוקנאות של אמריקאים מפורסמים בעלי חשיבות היסטורית או תרבותית.
מבנה המוזיאון.
המוזיאון ממוקם בבניין הפטנטים הישן של וושינגטון - מבנה בעל חשיבות אדריכלית והיסטורית. המבנה ממוקם דרומית לרובע צ'יינהטאון שבעיר, בשכונת פן, והוא המבנה הפדרלי השלישי שנבנה בעיר. המבנה הוקם בין השנים 1836–1837 והוא עשוי שיש וגרניט. חזית המבנה נבנתה בהשראת הפרתנון שבאתונה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית שימש המבנה כבית חולים, ובתום המלחמה עברה אל המבנה הלשכה לענייני אינדיאנים של מחלקת הפנים של ארצות הברית. וולט ויטמן עבד במבנה כמזכיר בין השנים 1865–1867 ופוטר לאחר שהתגלה כתב היד של ספרו "עלי עשב" על שולחנו.
המבנה נועד להריסה בשנת 1958 אולם ביוזמת נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר ניצל, והוענק למכון הסמית'סוניאן במטרה שישמש כמוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית. בשנת 1968 נפתחה במבנה גלריית הדיוקנאות הלאומית.
כיום נקרא המבנה בשם "מרכז דונלד ו. ריינולדס לאמנות אמריקאית ולדיוקנאות" (Donald W. Reynolds Center for American Art and Portraiture).
המוזיאון נסגר בשנת 2000 לצורך שיפוץ נרחב שהסתיים ב-1 ביולי 2006. השיפוץ כלל קירוי בגג זכוכית של החצר הפנימית של המבנה בתכנונו של האדריכל נורמן פוסטר.
המוזיאון מציג דיוקנאות רבות של מנהיגים אמריקאים ואישי תרבות, ובהם דיוקנאות נשיאי ארצות הברית.
סיגברט
סיגברט הראשון
סיגברט השני
סאוורד
סיקסרד
אסקווין
סאברט
סברט
מוזיאון הדואר הלאומי
מוזיאון הדואר הלאומי (אנגלית: National Postal Museum) הוא מוזיאון הממוקם בוושינגטון בירת ארצות הברית, המוקדש להצגת ההיסטוריה של שירות הדואר של ארצות הברית. המוזיאון מנוהל על ידי שירות הדואר ומכון הסמית'סוניאן ומהווה אחד ממוזיאוני המכון.
המוזיאון ממוקם בבניין שירות הדואר אשר נבנה בשנת 1914 בתכנונו של האדריכל ארנסט גרהם ושימש את שירות הדואר עד שנת 1986. המוזיאון נפתח במבנה בשנת 1993.
המוזיאון מציג אוסף נרחב של בולי דואר וכן מוצגים נוספים הנוגעים להיסטוריה של הדואר בארצות הברית וברחבי העולם.
בונזי ולס
גאוון דאנג'לו "בונזי" ולס (באנגלית: Gawen DeAngelo "Bonzi" Wells; נולד ב-28 בספטמבר 1976 במאנסי שבאינדיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
תחילת הקריירה.
ולס שיחק כדורסל במסגרת בית הספר התיכון המרכזי של מאנסי, ולאחר מכן באוניברסיטת בול סטייט המקומית. בעקבות הופעותיו במסגרת השנה הראשונה בבול סטייט הוא נבחר ל"פרשמן השנה" לעונת על ידי התאחדות הכדורסל האזורית במסגרתה שיחקה נבחרת האוניברסיטה. ב-1998 שבר את שיא ההתאחדות בנקודות ובחטיפות לשחקן אחד, כאשר קבע 2,485 נק' ו-347 חטיפות בסיום שנתו הרביעית והאחרונה בנבחרת האוניברסיטה.
ממוצעי הקריירה של ולס באוניברסיטת בול סטייט עמדו על 21.4 נקודות, 7.3 ריבאונדים ושלוש חטיפות למשחק. עם סיום לימודיו באוניברסיטה ב-1998 נרשם ולס לדראפט ה-NBA. בעקבות הצלחתו הגדולה במדיה החליטה האוניברסיטה, כאות הוקרה, "לתלות את חולצתו" של ולס, קרי - לא לתת את מספר השחקן שלו (42) לשחקן אחר.
קריירה מקצוענית.
פורטלנד טרייל בלייזרס.
ולס נבחר במקום ה-11 בדראפט ה-NBA ב-1998 על ידי קבוצת דטרויט פיסטונס. מיד לאחר מכן העבירה אותו דטרויט לפורטלנד טרייל בלייזרס, בתמורה לבחירה בסיבוב הראשון של פורטלנד בדראפט 1999.
בעונתו הראשונה בקבוצה מיעט ולס לקבל דקות משחק, אך בהדרגה הפך לגורם משמעותי יותר ויותר. ולס שימש כסווינגמן בעבור פורטלנד וקלע נקודות רבות לזכות הקבוצה. בשיא כושרו בקבוצה שימש כקפטן יחד עם כוכבה האחר, ראשיד וולאס, והגיע לממוצע של 17 נקודות למשחק בעונת . גם משחק ההגנה שלו השתפר באותה תקופה.
במשחקי הפלייאוף של עונתו האחרונה בפורטלנד, , שבר ולס את שיא הנקודות לשחקן פורטלנד במשחק פלייאוף, לאחר שקלע 45 נקודות במשחק במסגרת סדרת הסיבוב הראשון נגד דאלאס מאבריקס. דאלאס, שנחשבה לפייבוריטית בזכות כוכביה סטיב נאש ודירק נוביצקי והישגיה במהלך העונה הרגילה, ניצחה לבסוף את הסדרה רק במשחק השביעי והאחרון, ופורטלנד הודחה מהפלייאוף.