משאל עם הוא העמדת שאלה בעניין חקיקתי, חוקתי או פוליטי, להצבעה של כל בעלי זכות הבחירה. כלי זה משמש תחליף לבית המחוקקים, על ידי הפניית שאלה, בסוגיה מהותית, אל העם. משאלי עם הם הליך פוליטי מקובל באיטליה, ומשנת 1974 התקיימו 66 משאלי עם, בנושאים שונים. מאחר שהקידוח בטווחים קרובים לחוף אסור, נדרשת חקיקה לצורך הארכת האישור החריג לקידוח גז ונפט. לפי החוק האיטלקי, נושא זה מחייב מחייב את אישור העם על ידי משאל עם. במשאל עם זה התבקשו האזרחים לאשר או לשלול את הארכת הזיכיון.
היתרים חריגים לקידוחים בקרבת החוף.
בטווח של 12 מיילים מהחוף, התקבלו תשעה היתרים מיוחדים לקידוח (עם 39 אסדות קידוח). בשנת 2016 פג ההיתר החריג של אותם קידוחים. לפי החוק האיטלקי, משאל עם הוא הדרך לקבל אישור מסוג זה. הצבעת "כן" או "לא" - תאפשר להאריך או לשלול את 9 הזיכיונות שפג תוקפם. מדובר בהחלטה בעלת משמעויות סביבתיות קיצוניות, לאור הנזק הרב לסביבה, ובמקביל גם בהחלטה כלכלית הרת משקל. במהלך שנת 2015 חילצו מתקנים אלה כ-622 מיליון קוב גז טבעי, שהוא שווה ערך ל-9% מהייצור הלאומי ו-1.1% מכלל הצריכה בשנת 2014.
תחת מגבלת 12 המייל, קיימים 17 "ויתורים" (אישורים חריגים) אחרים שתוקפם יסתיים בין השנים 2017–2027, אשר בשנת 2015 הפיקו 1.21 מיליארד מטרים מעוקבים של גז (17.6% מהייצור הלאומי ו-2.1% מהצריכה הלאומית בשנת 2014) ו-500,000 טון נפט (כ-9.1 % מהייצור הלאומי ו-0.8% מהצריכה בשנת 2014). ויתורים אלה, במקרה של ניצחון 'כן' במשאל העם, לא יוארכו לאחר 2027.
בסיכומו של דבר, הקידוחים בים האיטלקי ממשיכים בחלקם. ההצבעה הייתה נקודתית על כל אסדת קידוח, והאזרחים התבקשו לציין על כל אסדה חריגה, "כן" (להמשך הקידוח) או "לא" (לסיומו). בממוצע, רוב מוחלט, כ-86% מהמצביעים, הצביעו בעד המשך הזיכיון והמשך האישור החריג לשאיבה וקידוח בטווח הגורם לנזק סביבתי. מצד שני, ברוב המקרים לא הגיע מספר התומכים לסף הרוב, הנדרש לאימות התוצאה, מאחר שאחוז ההשתתפות במשאל העם היה נמוך מאוד, כ־31% בממוצע. לפיכך, ברוב המקרים, אסדות הקידוח חדלו מפעולתן, דבר שהוא למעשה ניצחון משמעותי של הגופים הירוקים באיטליה וארגוני השמאל. מספר מועט של אסדות קידוח שבהן היה כמות המשתתפים במשאל העם הייתה מספיקה, קיבלו את האישור וממשיכות בפעולתן עוד כיום.
מיכאל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
מיכאל הראשון רנגבה (ביוונית ביזנטית: Μιχαὴλ Ῥαγγαβέ; בסביבות 770 – 11 בינואר 844) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 811–813. מיכאל היה השלישי והאחרון בשליטי האימפריה מהשושלת הניקפורוסית של ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. שלטונו עמד בסימן חיזוק מעמדה של הכנסייה באימפריה אשר הונהגה בידי ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול. מיכאל ויתר על הכס כאשר כוחות האימפריה הבולגרית הראשונה צרו על הבירה קונסטנטינופול והכתר עבר לגנרל משפיע בצבא הביזנטי, לאון החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה.
מיכאל לא היה מקושר בדמו לשושלת הניקפורוסית אשר שלטה על האימפריה הביזנטית אך נישא לפרוקפיה, בתו של ניקפורוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. ניקפורוס הראשון יצא בשנת 811 למלחמה נגד האימפריה הבולגרית הראשונה. הבולגרים בהנהגתו של קרום, ח'אן בולגריה, הכו בביזנטים קשות. הקיסר ניקפורוס נהרג ובנו ויורשו סטאוראקיוס , אשר הוכתר במותו של ניקפורוס, נפצע קשות במהלך הקרב ולא היה מסוגל לנהל את האימפריה. באוקטובר 811, מספר מצביאים רבי השפעה בשורות הצבא הביזנטי, ביצעו הפיכה צבאית נגד סטראורקיוס ומינו את מיכאל במקומו. מיכאל הוכר בתור קיסר האימפריה הביזנטית בידי ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול, דבר שטרם ללגיטימציה של שלטונו מחד וחיזק את השפעת הכנסייה על הממשל מאידך.
מיכאל הכיר בקרל הגדול, קיסר האימפריה הפרנקית, כנושא בתואר "קיסר הרומאים", ובתמורה הכיר קרל בבעלות הביזנטים על העיר ונציה ומספר ערים נוספות על חופי הים האדריאטי. מיכאל חיזק את המעמד של מוסדות הדת ולא החשיב זמן רב למנהל הצבא הביזנטי. היחלשות הצבא הביזנטי אפשרה את המשך ההתקדמות הצבאית של הבולגרים שכן המלחמה בינם לבין הביזנטים לא הגיעה להסדר. בשנת 812 התרחשה קונספרציה שהתקיים קשר כושל להתנקש בחייו של מיכאל ולהחליפו בבנו של קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית. תומכי האיקונוקלאזם הואשמו בהנהגת הקשר והחלה כפייה מחודשת של הכנסייה המזרחית נגד האיקונים, אותם החשיבו כעבודות אלילים. פועל הכנסייה המזרחית נגד האיקונים הביא להחרפת הפילוג בכנסייה הנוצרית.
באותה השנה הציע קרום, ח'אן בולגריה להגיע להסדר במלחמה עם הביזנטים. התנאים שדרש לא היו מקובלים על הממשל הביזנטי ובתמיכת יועציו החליט מיכאל שלא להמשיך את המשא ומתן. בתגובה הנהיג קרום הסלמה מחודשת של המלחמה כאשר החל לכבוש ערים בעומק תראקיה ואיים על הבירה הביזנטית קונסטנטינופול. ביוני 813 נפלה העיר אדריאנופול לאחר שכוחות הצבא הביזנטי תחת פיקודו של הגנרל לאון הארמני, ערקו משורות הצבא בקרב. עם התקרבותם של הבולגרים אל קונסטנטינופול, מיכאל פרש מהקיסרות ויצא לחיי נזירות באיי הנסיכים. לאון הארמני ירש את הכתר אחרי מיכאל בתור לאון החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית. מיכאל המשיך בחיי הנזירות עד לפטירתו בשנת 844. הקיסרים הביזנטים שעלו וירדו לא ראו בוא איום לכתרם וכיבדו את שבועתו לחיי הדת.
הענקת עיטור צלב ג'ורג למלטה
צלב ג'ורג' הוענק לאי מלטה ב-15 באפריל 1942 על ידי המלך ג'ורג' השישי. העיטור הוענק לתושבי מלטה לאות הערכה על גבורתם במהלך המצור על מלטה שהטילו עליהם האיטלקים והגרמנים בין 1940 ל-1942.
צלב ג'ורג' שולב בדגל מלטה ב-1943.
היסטוריה.
המצור על מלטה.
במהלך המצור על מלטה הפציצו כוחות הציר את האיים. בשל ההפצצות נוצר מחסור חמור באספקה ותושבי מלטה סבלו מרעב.
ניסיון פלישה של האיטלקים ביולי 1941 נכשל כשמגיני החוף הבחינו בסירות טורפדו של הקומנדו הימי האיטלקי (MAS).
הפילדמרשל הגרמני אלברט קסלרינג התקיף את מלטה מהאוויר באופן מאסיבי אך התקיפה כשלה ולא הצליחה להכניע את מלטה. הגרמנים הפציצו את האיים מסביב לשעון בניסיון להרוס את הבסיסים הבריטיים במלטה. (בסיסים אלו סכלו את הניסיונות הימיים לתספק את המערכה של רומל בצפון אפריקה) מיקומה הגאוגרפי של מלטה, בין איטליה לצפון אפריקה, כמו גם חלוקת אגן הים התיכון למזרח ומערב, העמידו את האיים במיקום אסטרטגי. מטוסים בריטיים ממלטה היו יכולים לטוס עד טריפולי ולוב מדרום, תוניסיה ממערב ובסיסי גרמניה באיטליה מצפון, לפנטלריה, סיציליה ואפילו עד נמל נאפולי המרוחק.
ב-15 באפריל 1942 העניק המלך ג'ורג' השישי את צלב ג'ורג' לתושבי מלטה בהערכה על גבורתם. העיטור הוענק בתקופה הקשה ביותר של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בתקופה בה כוחות הציר הובילו בהישגים הצבאיים.
בזמן הענקת צלב ג'ורג', משאבי הצבא והמזון במלטה כמעט ואזלו. הדלק הוגבל לצבא בלבד וקיצוב הונהג באוכלוסייה שהייתה על סף רעב. התחמושת אזלה ותותחי הנ"מ ירו מעט פגזים ביום.
מבצע הרקולס.
ספינות קרב מהצי המלכותי האיטלקי גברו על הבריטים, אולם הצי המלכותי לא נכנע. לחיל האוויר הגרמני הייתה עליונות אווירית עד שהספיטפייר נשלח למלטה במרץ. באותה תקופה תכננו הגרמנים והאיטלקים את מבצע הרקולס: פלישה ימית ואווירית לאיי מלטה. המבצע נדחה ברציפות - עד שהיה מאוחר מדי. על אף אישור המבצע, האיטלקים שחששו מהפעולה, לא הכינו את הכוחות, וההתקפה שהייתה אמורה לצאת לפועל בספטמבר נדחתה שוב ושוב, עד שלבסוף בוטלה עקב תבוסת הלופטוואפה מעל מלטה בחודשים יולי-אוגוסט והמפלה בטוברוק ב־11 בנובמבר. אספקת הדלק, המזון והתחמושת החיוניים היו סיבה נוספת לביטול.
סיום המצור.
מבצע פדסטל - מבצע ימי בריטי שנערך בין ה-10 ל-15 באוגוסט 1942 נועד להעביר אספקה לאי הנצור מלטה במהלך מלחמת העולם השנייה. לצורך ליווי שיירת האספקה שכללה 14 אוניות תובלה, הוקצו ארבע נושאות מטוסים, שתי אניות מערכה, שבע סיירות ועשרים משחתות. אל מול הכוח הבריטי יצאו הצי האיטלקי וחילות האוויר של גרמניה ואיטליה בכוח של 540 מטוסי קרב. הקרב שהתפתח בין הכוחות היה הקרב הימי הגדול ביותר בזירת הים התיכון. בסיומו של הקרב הצליחו מספר אוניות אספקה להבקיע את המצור ולהעביר לאי אספקה חיונית, שהכריעה סופית את הקרב על מלטה לטובת בעלות הברית, והשלימה את מה שנחשב לאחד הפרקים הימיים ההרואיים ביותר בהיסטוריה.
עיטור צלב ג'ורג'.
צלב ג'ורג' יוסד על ידי המלך ג'ורג' השישי, ב־24 בספטמבר 1940, והחליף את מדליית האימפריה. זוהי המקבילה האזרחית לצלב ויקטוריה. מיועד לאזרחים ומוענק גם לחיילים על מעשי גבורה שנעשו שלא לנוכח פני האויב. המדליה מוענקת על מעשים של גבורה או אומץ בולט בנסיבות של סכנה קיצונית.
הענקת העיטור למלטה.
אחד משני העיטורים של ג'ורג' קרוס ניתן לאי מלטה. העיטור הוענק על ידי המלך ג'ורג' השישי במכתב בכתב יד
לוטינט ג'נרל סר ויליאם דובי מושל מלטה ענה:
טקס הענקת הפרס נערך ב־13 בספטמבר 1942 בוואלטה, לאחר הגעת שיירת סנטה מריה.
כיום.
הצלב והמסר מהמלך נמצאים כיום במוזיאון המלחמה הלאומי בפורט סנט אלמו, ואלטה.
חנות הכלבו הרודס הניפה את דגל מלטה לציון 70 שנה למלטה כ"אי צלב ג'ורג'" בין התאריכים 1 עד 28 במרץ 2012.
טראומה, התמכרות וטראומה
טראומה, התמכרות וטראומה - תיאור מעגל הסבל בהתמכרויות, הוא ספר מאת עמיר פירני, שיצא לאור ב-2010.
מבנה הספר.