האלבום "שירת הנוער", משירי תנועות הנוער, בו שיתף "המושבניק המזמר" פעולה עם עמיתו "הקיבוצניק המזמר", דודו זכאי.
עוד השתתפו באלבום אותו עיבד וניהל מוזיקלית המלחין והפזמונאי שייקה פייקוב גם אופירה גלוסקא וגלי עטרי.
באלבום "שלא יגמר לעולם" משירי דוד זהבי ביצע את השירים "זמר לספינה" ו"עוד שדי פורח".
האלבום "שירים לאייל" שכלל שירי ילדים רבים. גם כאן שיתף מאירי פעולה עם זכאי וגלוסקא והפעם גם עם ריקי מנור.
כמו כן השתתף באלבומי הפסטיבלים בהם נטל חלק.
עשן יד שנייה
ארנסט תלמן (סרט)
ארנסט תלמאן (סרט)
המפלגה הדמוקרטית החופשית של שווייץ
המפלגה הדמוקרטית החופשית השווייצרית FDP או המפלגה הדמוקרטית הרדיקלית השווייצרית (בגרמנית: Freisinnig-Demokratische Parte, בצרפתית:Parti radical-démocratique, באיטלקית:Partito liberale-radicale svizzero, ברומאנש:Partida liberaldemocrata svizra) הייתה מפלגה ליברלית בשווייץ, בעבר אחת המפלגות החשובות במדינה. ב-1 בינואר 2009 היא התמזגה עם המפלגה הליברלית של שווייץ כדי ליצור את המפלגה הדמוקרטית החופשית-הליברלים.
המפלגה הדמוקרטית החופשית הוקמה בשנת 1894 על יסוד המפלגה הרדיקלית שעמדה במרכז הפוליטיקה השווייצרית החל משנות ה-1830, והתעמתה עם השמרנים הקתולים. הרדיקלים הרכיבו את הממשלות הפדרליות בשווייץ בשנים 1848-1891. המפלגה הדמוקרטית חופשית FDP נשארה דומיננטית במדינה עד להנהגת שיטת הייצוג היחסי בפרלמנט בשנת 1919.
בשנים 1945–1987 היא התחלפה לסירוגין עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במעמד של המפלגה הגדולה ביותר בשווייץ. בשנת 1959 לפי הנוסחה המגית זכתה המפלגה לשני מושבים במועצה הפדרלית. בשנים 2000-1990
ירדה קרנה של המפלגה לטובת מפלגת העם השווייצרי. נוכח המצב יצרה FDP קשרים הדוקים עם המפלגה הליברלית הקטנה והתמזגה איתה בשנת 2009.
המפלגה קבעה לעצמה כמטרה את קידום החופש והאחריות האישית בתחם הפוליטיקה הכלכלית והחברתית.
היסטוריה.
מקור היסודות "ליברלי", "רדיקלי" ו" freisinnig" (מילה גרמנית ישנה עבור "ליברלי" או "חשיבה חופשית") הוא בסכסוך שפרצו בתקופת הרסטורציה בשווייץ
בין הקנטונים הקתוליים השמרניים לקנטונים הליברליים. הסכסוך הביא בשנת 1848 להקמת המדינה השווייצרית הפדרלית בעקבות ניצחונם של הקנטונים הפרוטסטנטים והליברליים
על הקנטונים השמרניים והקתוליים ב"מלחמת זונדרובונד".
בשנים 1891-1848 המועצה הפדרלית של שווייץ הייתה מורכבת כולה מ"רדיקלים". התנועה הרדיקלית בימי הרסטורציה לבשה צביון אנטי-קליריקלי ועהתעמתה עם המפלגה השמרנית הקתולית. התנועה הזאת הייתה הטרוגנית וכללה את הליברלים פרופר, את הרדיקלים הפדרליסטים, ואת ה"דמוקרטים" הסוציאל-ליברלים, ובספקטרום הפוליטי של אז, נחשבה ל"שמאל". רק אחרי עליית כוחה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בתחילת המאה ה-20 מצאה עצמה המפלגה FDP באזור המרכז-ימין.
ה-FDP הייתה המפלגה הדומיננטית עד לבחירות בשנת 1919 כשהנהגת הייצוג היחסי הוביל לקפיצה בייצוג הסוציאל-דמוקרטים.
ב-1959 הצטרפו הדמוקרטים החופשיים למפלגות חשובות אחרות וסיכמו על ה"נוסחה המאגית" לחלוקת מושבי המועצה הפדרלית, לפיה ה-FDP זכתה לשניים מתוך שבעה מושבים.
אחרי הבחירות בשנת 2003 נציגי ה-FDP באספה הפדרלית של שווייץ יצרו יחד ם המפלגה הליברלית סיעה פרלמנטרים משותפת. ביוני 2005
שתיוף הפעולה ביניהם התחזק על ידי הקמת הברית הרדיקלית וליברלית.
כופרה (פירושונים)
לורית
אלביט מערכות יבשה
מיטץ' קאפור
מיטצ'ל דייוויד קאפור (באנגלית: Mitchell David Kapor; נולד ב-1 בנובמבר 1950, ברוקלין) הוא מתכנת ואיש עסקים אמריקאי-יהודי, מייסד ומפתח לוטוס 1-2-3, מייסד קרן החזית האלקטרונית וקרן מוזילה.
ביוגרפיה.
קאפור נולד בברוקלין למשפחה יהודית. הוא גדל בלונג איילנד בה סיים את בית הספר בשנת 1967. בשנת 1971 הוא סיים אוניברסיטת ייל.
בשנת 1982 עם כמה מחבריו הוא הקים את "Lotus" ובשנת 1983 מוצר הדגל של החברה לוטוס 1-2-3 שוחרר לשימוש. המוצר זכה להצלחה גדולה וכבר בשנה הראשונה היקף המכירות הגיע ל-53 מיליון דולר לעומת מיליון דולר בתחזיות. בשנת 1986 קאפור עזב את ניהול החברה.
בשנת 1990 קאפור היה בין מקימי קרן החזית האלקטרונית ועד לשנת 1994 היה יושב ראש הקרן. בשנת 2003 הוא היה בין מקימי קרן מוזילה, יצרנית פיירפוקס.
בשנת 1996 מוזיאון היסטוריית המחשב כלל את קאפור בין העמיתים "על פיתוח לוטוס 1-2-3 ופיתוחים נוספים למחשבים". בנוסף לכך לראפור הוענקו מספר פרסים על תרומתו לקידום תעשיית המחשבים.
בשנת 2000 הקים קאפור עם שאתו קרן הון סיכון שמשפיע בחברות הזנק. עד לשנת 2018 הקרן השקיעה ביותר מ-160 חברות מסוגים שונית לרבות Desmos. הקרן משפיע בתחומים שונים של תעשיית המחשבים לרבות למידה מרחוק דוגמת Brilliant.org. הקרן תומכת ביוזמות שמנוהלות על ידי נשים, אנשי עסקים מאסיה ובעלי מגבלויות.
המשמר הנשיאותי (יוון)
המשמר הנשיאותי (ביוונית: Προεδρική Φρουρά) היא יחידת חיל רגלים טקסית בצבא יוון, האחראית לביטחונו של נשיא יוון. זו היחידה האחרונה של אבזונים (יחידות עלית של לוחמה הררית) בצבא יוון, ולפיכך אנשיה בולטים במדיהם המסורתיים.
היסטוריה.
המשמר הוקם ב-24 בדצמבר 1868 בצו מיוחד של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים. הוא נועד לשמש בתחילה כמשמר המלכותי של המלך, ובהתאם לכך נבחרו אליו רק חיילים ותיקים ומשכלים יחסית, עם עבר ללא דופי. חייל במשמר המלכותי הועלה בדרגה באופן אוטומטי, וחיילי המשמר זכו לעמוד במסדרים בצד ימין. גרעין המשמר הורכב משתי יחידות של אבזונים - לוחמי עלית בצבא יוון, שהתמחו בעיקר בלוחמה הררית, וכן מפלוגת פרשים אחת. ב-21 במרץ 1914 הוציא יורשו של גאורגיוס, קונסטנטינוס הראשון, מלך היוונים, צו מיוחד שבמסגרתו המשמר עבר ארגון מחדש ושמו שונה ל"משמר הארמון". הוא קוצץ, אך נוספה לו פלוגה אחת מכרתים.
ב-1924 נמלט גאורגיוס השני, מלך היוונים מהארץ, והוכרז על הקמתה של הרפובליקה ההלנית השנייה. משמר הארמון פורק בהתאם. ב-1926 חוקק הפרלמנט היווני חוק מיוחד שבמסגרתו הוקם המשמר מחדש בתור "פלוגת המשמר הנשיאותית", אשר הייתה אחראית כעת על ביטחונו של נשיא יוון. ב-1935 חזר גאורגיוס השני לשלוט ביוון, והפך את המשמר הנשיאותי בחזרה למשמר המלכותי. ב-1941 נכבשה יוון בידי מדינות הציר במלחמת העולם השנייה, והמלך נמלט שוב מהארץ. הגרמנים אפשרו למשמר המלכותי, שבאותה עת מנה 150 איש, להמשיך ולהתקיים, ולשמור על אנדרטת החייל האלמוני באתונה. לאורך המלחמה, התכנה המשמר "משמר הדגלים" בפי תושבי יוון.
עם סיום המלחמה שוחררה יוון, אולם נושא המלוכה נותר פתוח. אי לכך, המשיכו אנשי המשמר לשמור על הכינוי "משמר הדגלים". ב-1946 אושרה המלוכה במשאל עם, וגאורגיוס חזר לשלטון. המשמר חזר להיות המשמר המלכותי. במהלך מלחמת האזרחים היוונית, הוגדל המשמר המלכותי ל-300 איש, ולאחריה צומצם ל-250. ב-1973 בוטלה סופית המלוכה ביוון, והמשמר חזר להיות המשמר הנשיאותי. עם זאת, פלוגת הפרשים שלו פורקה.
כיום, המשמר הוא יחידה טקסית בעיקרו, אולם אמון על אבטחת הנשיא והאחוזה הנשיאותית, כמו גם על אנדרטת החייל האלמוני. חיילי המשמר משתתפים גם בטקסים רשמיים שונים, ובמצעדים צבאיים מקבלים את הזכות לצעוד ראשונים. הם בולטים תמיד בשל מדיהם הססגוניים, וסגנון צעדתם הייחודי. הם מגויסים בהתנדבות מקרב אנשי צבא יוון, כאשר דרישת הסף היא שגובהו של המתנדב יהיה לכל הפחות 1.87 מטר.
טרנספורמציות קנוניות
החלטה 702 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 702 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ללא הצבעה ב-8 באוגוסט 1991, לאחר בחינה בנפרד של הבקשות של קוריאה הצפונית ושל קוריאה הדרומית כחברות באו"ם. המועצה המליצה לעצרת הכללית של האומות המאוחדות לקבל את צפון קוריאה ודרום קוריאה.
ב-17 בספטמבר 1991, העצרת הכללית קיבלה את שתי המדינות, על פי החלטה 46/1.
מילובן ראייבץ'
יוג'ין לנסריי
יבגני יבגנייביץ' לנסריי (ברוסית: Евгений Евгеньевич Лансере; באנגלית: Eugene Lanceray : 23 באוגוסט 1875 - 13 בספטמבר 1946), נכתב לעיתים קרובות גם יוג'ין לנסריי, היה גרפיקאי רוסי, צייר, פסל, פציפיסט, ומאייר מקושר לקבוצת "מיר איסקוסטווה" ("אמנות העולם").
ראשית חייו.
לנסריי נולד בפבלובסק, רוסיה, פרבר של סנט פטרסבורג. הוא בא ממשפחה אמנותית רוסית בולטת ממוצא צרפתי. אביו, יוג'ין אלכסנדרוביץ' לנסריי, היה פסל. סבו ניקולס בנואה, ודודו לאון בנואה, היו אדריכלים מפורסמים. דוד אחר, אלכסנדר בנואה, היה אמן מוערך, מבקר אמנות, והיסטוריון שימור. סבא רבא שלו היה המלחין הרוסי יליד ונציה קטרינו קאבוס. אחותו, זינאידה סרבריאקובה, הייתה ציירת, ואילו אחיו ניקולאי היה אדריכל. בת דודתו, נדיה בנואה, הייתה אמו של פיטר יוסטינוב.
אביו יוג'ין לנסריי, שהיה גם אמן, מת בגיל צעיר, בן ארבעים, כשבנו היה בן אחת עשרה. עם זאת, הדוגמה של אביו, זיכרונות מכל מה שהיה קשור לחייו וליצירתו השפיעו על אישיותו לעתיד. כפי שהוא העיד על כך בבגרותו.
האמן בילה את ילדותו באוקראינה, באחוזה קטנה של אביו. לאחר מותו של אביו, עברה אמו עם ילדיה לסנט פטרסבורג, לבית אביו, המכונה בחוגי האמנות "בית בנואה ליד ניקולה מורסקוי" (ברוסית: Дом Бенуа у Николы Морского).
לנסריי לקח את שיעוריו הראשונים בבית הספר לציור של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות בסנט פטרסבורג בין השנים 1892 ל-1896. לאחר מכן נסע לפריז, שם המשיך את לימודיו באקדמיה קולרוסי ובאקדמיה ז'וליאן בין השנים 1896 ל-1899.
קריירה לפני המהפכה.