מסע ההופעות העולמי של האלבום החל ב-28 באוקטובר 2008 ונמשך עד יוני 2010, במהלכו נערכו מעל 160 הופעות אל מול קהל של כ 4.9 מיליון צופים נלהבים. השלב הראשוני, צפון אמריקה, הסתיים בנאשוויל ב-31 בינואר 2009, אך עקב הדרישה הלהקה חזרה לארצות הברית בקיץ של אותה שנה. הסיור התרחש גם ברוב אירופה, בדרום אמריקה, בחלקים מאסיה, בניו זילנד ובאוסטרליה.
ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות התקיימה בתאריך 28 ביוני 2010 בבילבאו, ספרד והייתה למעשה הופעתו האחרונה של מייסד הלהקה מלקולם יאנג.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו על ידי אנגוס יאנג ומלקולם יאנג.
רוץ דייגו רוץ
עוצמה (פיזיקה)
עוצמה בפיזיקה מציינת את מידת זרימת האנרגיה או שטף האנרגיה. העוצמה נמדדת בהספק ליחידת שטח, או אנרגיה ליחידת זמן ליחידת שטח.
במערכת היחידות הבינלאומית עוצמה נמדדת בוואט למטר רבוע (W/m2). ניתן להגדיר את העוצמה של מים היוצאים מצינור, אך משתמשים במושג עוצמה בדרך כלל ביחס לגלים של אור או של קול.
עוצמת הקול נמדדת ביחידות של דציבל dB (דציבל = 0.1 בל).
יחסי החוץ של התנועה הציונית
יורם שחר
יורם שחר הוא פרופסור למשפטים בבית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
שחר קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1976. היה חבר סגל הפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1981–1988) ובאוניברסיטה העברית (1991–1995), ובשנת 1995 הצטרף לסגל בית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. במשך השנים קיבל שחר מינויים כמרצה אורח באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית כמו גם באוניברסיטת אוקספורד שבבריטניה.
תחומי המחקר של שחר הם דיני עונשין, סדר דין פלילי ותורת המשפט. הוא פרסם מחקרים שונים אודות ההיסטוריה של המשפט הישראלי, ודרך קבלת ההחלטות בבית המשפט העליון בישראל.
לצד פעילותו האקדמית היה פעיל לאורך השנים בארגונים שונים, ובין היתר כיהן כחבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח. החל משנת 2018, משמש שחר כעורך של כתב העת המשפטי היוקרתי משפט חברה ותרבות.
בשנת 2022 יצא לאור ספרו כבוד חירות ועמל ישרים: סיפור חיבורה של הכרזת העצמאות.
ליווינגסטון (חברת תעופה)
ליווינגסטון (באיטלקית: Livingston) או בשמה המלא ליווינגסטון אנרג'י פלייט (Livingston Energy Flight) הייתה חברת תעופה איטלקית. החברה הפעילה טיסות מתוזמנות וטיסות שכר ליעדים באיים הקריביים, אמריקה המרכזית, דרום אמריקה, אזור האוקיינוס ההודי, אפריקה והמזרח התיכון. בסיסה הראשי היה נמל התעופה מלפנסה, במילאנו. החברה נוסדה ב-13 בינואר 2003 והחלה להפעיל טיסות במאי 2003.
מאז הקמתה השלימה אלטאוויר מעל 8 מיליארד דולר בעסקאות חכירה של מטוסים מסחריים עם 61 לקוחות ב -28 מדינות המייצגות למעלה מ -200 מטוסי בואינג ואיירבוס בודדים, כולל הזמנות ישירות מהיצרנים ו -17 החלפות מטוסים.
חברת התעופה השעתה זמנית את פעילותה ב-9 באוקטובר 2010, ובסופו של דבר רישיון המפעיל האווירי בוטל ב-14 באוקטובר 2010.
זהויות לוגריתמיות
יוסף גלנץ
יוסף גלנץ (18 ביולי 1921 – 29 באוקטובר 1990) היה פרופסור לחינוך ולפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. חוקר החינוך במדינת ישראל.
ביוגרפיה.
יוסף גלנץ נולד בשנת 1921 בווינה לחוה ולרב ברוך גלנץ-צימר. בילדותו עברה המשפחה לעיר הבירה של רומניה, בוקרשט, ואביו הפך לאחד מראשי הרבנים בקהילת יהודי העיר.
בשנת 1946, בהיותו בן 25, קיבל את התואר Licencie en Philosophie, המקביל לתואר שני. כשנה לאחר מכן קיבל בבוקרשט תואר דוקטור לפילוסופיה, על חיבורו "מההיגיון אל שפיטה בתאוריה של האמת". במשך השנים הוא למד במקביל גם בבית הספר הפדגוגי-אוניברסיטאי של אוניברסיטת בוקרשט, עובדה שאיפשרה לו לעבוד בבית הספר התיכון היהודי.
בשנת 1949 עלה לישראל, התגורר תחילה בירושלים ואחר כך בתל אביב. בשנת 1954, לאחר נישואיו לסימה לבית בן ברוך, השתקע ברמת גן. לזוג נולדו שלוש בנות ובן.
בארץ עסק גלנץ בהכשרת מורים בסמינר תלפיות ובגבעת וושינגטון. בשנת 1964 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת בר-אילן. ב-1969, לקראת שנת הלימודים תש"ל, הועלה בדרגה והיה לפרופסור חבר לחינוך. בהמשך היה לפרופסור לחינוך, מנהל בית הספר לחינוך, חבר הסנאט של האוניברסיטה ופרופסור אמריטוס לחינוך, עד לפטירתו בשנת 1990 ממחלה קשה.
תחומי מחקר.
ספרו הראשון של גלנץ, על לאו פינסקר, פורסם בבוקרשט בשפה הרומנית. אמנם הספר לא עסק בתחום העיסוק המרכזי של גלנץ, אך הוא מהווה ציון דרך המבליט את היותו של גלנץ ציוני מושבע.
בתחילת דרכו המחקרית התמקד גלנץ בשניים מגדולי החשיבה הפסיכולוגית-פדגוגית - קרל גוסטב יונג וז'אן פיאז'ה. בין חיבוריו הראשונים היה ספר על יונג ותורתו הפסיכולוגית, אולם כאשר נודע לו שיונג היה קרוב מבחינה פילוסופית ורעיונית לתורת הגזע הנאצית, החליט להשמיד את חיבורו זה.
במקביל עסק ברעיונותיו של פיאז'ה, התעניין בתהליכי החשיבה של הפרט, וכתב שני ספרים בתחום זה. בשנת 1961 הוציא לאור בהוצאת אחיאסף את הספר "יסודות הפסיכולוגיה ההתפתחותית", אשר מתאר את מקורותיה, התפתחותה ושיטותיה של הפסיכולוגיה ההתפתחותית עם דגש על משמעויות מעשיות לחינוך ילדים. ספר זה יצא במספר מהדורות. בשנת 1966 הוא פרסם את ספרו "המבחנים בפסיכולוגיה".
במסגרת עיסוקיו האקדמיים-מחקריים, עסק גלנץ גם בתחום האבחון הפסיכולוגי-חינוכי. הוא חיבר ותקנן מספר כלי הערכה ואבחון בשפה העברית, וכן תקנן כלי הערכה בינלאומיים, כגון מבחן RAVEN.
את פרי עבודתו פרסם בספרו "חמד - מערכת לבדיקה מקיפה" ב-1989. הספר פורסם מאז במספר מהדורות, ומשמש פסיכולוגים ומאבחנים דידקטיים.
ספרו האחרון - "החשיבה כתפקוד תלת כווני", פורסם חודשים ספורים לפני פטירתו והוא מסכם ומרכז את עבודתו המדעית בתחום הפסיכולוגיה והחשיבה.
מיקי קרצמן
מיקי קרצמן (נולד ב-1959) הוא צלם, אמן ופעיל זכויות אדם ישראלי. לשעבר צלם עיתונות בעיתונים "הארץ", "חדשות" ו"העיר." פרופסור חבר במחלקה לצילום של האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל וזוכה פרס א.מ.ת. לשנת 2011. ב-2015 נבחר לרשימת 50 הצלמים המחויבים ביותר מבחינה חברתית בתולדות הצילום של מרכז הצילום הבינלאומי במנהטן, ניו יורק.
ביוגרפיה.
מיקי קרצמן נולד ב-1959 בארגנטינה והיגר לישראל עם משפחתו בשנת 1971. תחילה נשלחו למעון עולים בלוד, ולאחר חצי שנה עברו להתגורר בקריית אונו.
מפגשו הראשון עם צילום היה במגמה לצילום טכני בבית הספר התיכון ע"ש יצחק בן צבי, קריית אונו. לאחר שירות קרבי בצה"ל עבד כצלם רפואי בבית החולים "איכילוב" למשך שנה. ב-1983 התחיל לעבוד במעבדת הצילום של עיתון "חדשות" ובהמשך כצלם מערכת, עד לסגירת העיתון. בין השנים 1993–2012 עבד עבור עיתון "הארץ", בו, בין היתר, צילם לטור השבועי "אזור הדמדומים" של גדעון לוי, שמתעד הפרות זכויות אדם בפרט ואת חיי האוכלוסייה הפלסטינית ככלל בשטחי יהודה ושומרון ועזה תחת שלטונה הצבאי של מדינת ישראל ותושבי ההתנחלויות בשטחים אלו. קרצמן העיד שהעיסוק בצילום עיתונות נתפס עבורו כאקטיביסטי ופוליטי. גם גדעון לוי, שותפו לטור, העיד כי בעיניו, הצילום בידי קרצמן הוא רעיוני ואידאולוגי. באותן השנים צילם קרצמן גם לעיתון "העיר".
בשנת 1992 התקיימה תערוכת הצילום הראשונה של קרצמן בגלריה בוגרשוב בתל אביב. את התערוכה אצרה אריאלה אזולאי. מאז הציג בעשרות תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה, הבולטות בהן הן תערוכת היחיד המשותפת עם הצייר דוד ריב במוזיאון ישראל (2003, אוצרת: שרית שפירא), התערוכה במסגרת הביאנלה בסאו פאולו (2006), התערוכה במרכז לאמנות עכשווית (La Virreina Centre de la Imatge) בברצלונה ובמוזיאון לאמנות בת זמננו (MUSAC) בלאון, ספרד (2013-2012, אוצר: אוקטביו זאיה), תערוכה במוזיאון לאמנות עכשווית בסנטיאגו (2017, אוצר: Christian Viveros-Fauné) ותערוכה משותפת לו ולשבתאי פינצ'בסקי במוזיאון תל אביב לאמנות (2021, אוצרת: רז סמירה) בשם "אנטי מיפוי".
קרצמן מוכר בפעילותו למען זכויות אדם. ב-2004 הקים ביחד עם יהודה שאול ואבי מוגרבי את ארגון "שוברים שתיקה" האוסף עדויות של חיילים על שירותם בשטחים. מאז שנת 2009 הוא מכהן כיו"ר הדירקטוריון של הארגון. בנוסף, הוא חבר המועצה הציבורית של ארגון בצלם. קרצמן העיד שכבר בנעוריו פיתח מודעות פוליטית שבשלה לכדי אקטיביזם בבגרותו. את החינוך השמאלני שקיבל בגיל צעיר הוא מייחס, בין השאר, למציאות המשפחתית שלו בארגנטינה של שנות ה-70, כאשר חמישה מחברי משפחת אמו נעלמו בתקופת שלטון החונטה הצבאית.
הוראה.
מאז שנת 1989 עוסק בהוראת צילום במוסדות שונים. בין השנים 2006 ל-2014 כיהן כראש המחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ונמנה עם סגל המרצים של האקדמיה עד היום.
בין השנים 1997 ל-1999 לימד בבית הספר קמרה אובסקורה ובהמשך בסדנת אמני הקיבוץ בחבצלת ובמדרשה לצילום גאוגרפי. בין השנים 2002 ל-2006 לימד קרצמן בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה עד מינויו לראש המחלקה לצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. החל מ-2014 לימד בבית הספר "בסיס" והיה אחראי על לימודי הצילום בבית הספר עד סגירתו.
נושאים מרכזיים בעבודתו.
במרכז פעילותו האמנותית של קרצמן עומד הסכסוך הישראלי-פלסטיני ומושגים הקשורים בנושא זה, כגון מקום, חברה, מרחב וגבולות. בעבודתו הוא עוסק בהתחקות אחר פעולות מחיקה והדחקה של העבר וההווה הפלסטיני במדינת ישראל ובשטחים, כמו גם בשאלות כיצד מושרשים מושגים, כיצד נבנה מיתוס או קונצנזוס ומה נמצא בשוליים של הסיפור.
בשנת 2021 יצא לאור, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרו "עובד ארכיון".
חיים אישיים.
קרצמן הוא אב לשתי בנות, בת זוגו היא מעצבת האופנה דורין פרנקפורט.