גם בעבודתה "החתן" (2016) שהוצגה כחלק מהתערוכה הקבוצתית: "מה שכואב מדי לזכור אנו פשוט בוחרים לשכוח", במשכן האמנים, הרצליה, עושה לוי שימוש בפיסול פיגורטיבי בנייר. היא מייצגת דמות של חתן, בדמותו של יהושע סימון, בן זוגה. הפסל של הגבר שרוע על הרצפה, ומאזור חלציו מתרוממת עוגת קומות חגיגית ומגוחכת. על הנייר מודפסות טקסטורות שונות המסייעות במלאכת החיקוי, והופכות את הנייר לקליפה דקה היפר-ריאליסטית .
חלום אמריקאי של תעתועים.
בשנת 2012, הציגה לוי בגלריית "רו-ארט" בתל אביב תערוכת יחיד בשם “lucky”. התערוכה כללה הקרנות, פיסול וצילום, וסבבה סביב ציר האשלייתיות, אותו מתארת גליה יהב כ"קסם זול וכוזב, הנחשף כקליפה שברירית... אלישבע מציעה התערוכה את "חלום האמריקנה", זה המצוי בעיירות קטנות, בהם השומקום הוא המרחב.".
העבודה "אח חשמלית", שהוצגה בתערוכה, מורכבת ממה שנראה כבולי עץ בוערים כאשר אלה למעשה תצלומים של טקסטורת עץ על נייר שקוף, המגולגל לגלילים דמויי גזעי עץ גדועים. תחתיהם מוצבת מנורה מהבהבת, המייצרת תעתוע של אש בוערת.
בתערוכה מציגה לוי גם צילומים "מטופלים", צילומי נוף פתוחי שמים, בהם היא משתילה קשתות מפוארות וצבעוניות. לוי מכסה את התצלומים בצלופן צהוב, המודבק בחלקו.
נוגה דוידסון, אוצרת התערוכה, כותבת כי "האסטרטגיה של לוי חמקמקה, שכן היא כביכול מציירת עולם שכולו מתיקות ויופי. היא מאמצת את כל מה שמגונה על ידי האדם הביקורתי האינטלקטואלי ומחבקת את האשליה שמציע החלום האמריקאי או הסרט ההוליוודי.
וריאציות למגורים.
עיסוקה של לוי בארכיטקטורה בכלל ובשאלת המגורים בפרט, עולה עוד מתערוכת הגמר של לוי בתואר הראשון בבצלאל, שם הציגה מיצב המדמה חדרי טלפון שהיו בשימושם של מהגרים בדרום תל אביב של תחילת שנות האלפיים. נושא זה המשיך גם אל תוך תערוכת היחיד הראשונה שלה "Bee Eater", בה, בנוסף ליער הנייר, מציעה לוי שלוש וריאציות על הביתיות – קרוואן מנייר לבן אטום, פינת מטבח מונחת על במה ופסל נייר של אוהל.
בתערוכת היחיד שלה "וילה", שהוצגה בגלריית "רו-ארט" בתל אביב בשנת 2014, יצרה לוי וילה מנייר. מבנה לבן וגאומטרי דמוי האדריכלות המודרניסטית ועליו מוקרנת תמונה מרצדת של אדוות מרגיעות במים שקטים. בתוך המבנה ניתן לראות פסל נייר של מכונת כביסה ועליה סל עם גרב מלוכלך ולידם ארון "איקאי" מובהק. לוי יוצרת מעין "בית אמריקאי משובש", הוליוודי, על גבול הקיטש. "הווייתו מסתכמת בתדמיתי, במראית העין, ב'בכאילו'", כותבת האוצרת נוגה דוידסון, "במבט ראשון ה'וילה' נדמית לפנטזיה של מושג הבית, אך הכל בה שביר, קמוט וארעי."
בעבודתה "וילה" שינתה לוי את צורת עבודתה מאובייקטים המסודרים בתערוכה לאובייקט אחד התופח לממדים מוחלטים.
שני ורנר מקשרת בין עבודתה של אלישבע למאפייני האמנות הישראלית אותם סימנה ברייטברג-סמל בתערוכה הקאנונית "דלות החומר" בשנות השמונים.
גם בתערוכה "מבני הבל" (2016) אשר הוצגה במשכן האמנים, ממשיכה לוי לעסוק בשאלת המגורים. בין הפריטים שהיא מציבה בחלל הגלריה, רובם יומיומיים אך מנקרי עיניים באופנים שונים, בולטת בריכת השחייה הפנימית. בריכה פרטית היא סמל סטטוס מובהק, פריט מותרות, אצל לוי היא בריכת נייר, העשויה חומרים זולים כמו גיליונות נייר וגלילי נייר כסוף, עליהם מוקרנים פני השטח של המים וצליל מים זורמים נשמע משני רמקולים הקבועים בתקרה.
נעם יורן, במאמרו בערב רב, בשם "אמנות כסחורה כפי שסחורה הייתה רוצה להיות", טוען שתערוכתה "וילה" של לוי עוסקת בחומר שממנו עשויות סחורות. "הקסם המיידי של התערוכה נובע מההצלחה המרשימה של לוי ליצור העתקים יפים כל כך של סחורות יום-יומיות מנייר." הנייר הוא מצע חומרי מינימלי לנשיאת הצורה של הסחורות והדימויים שעליהן. האובייקטים שהיא יוצרת מקסימים בצורה מיידית משום שהם עושים מעשה פרדוקסלי, בלתי אפשרי: מראית עין שבכל זאת קיימת כאובייקט...האובייקטים של אלישבע הם לא חיקוי לסחורה. הם הסחורה כפי שהסחורה הייתה רוצה להיות: מראית עין שלמרות זאת היא דבר.
חיים אישיים.
לוי היא אם לשלושה ונשואה למשורר, הבמאי והאוצר יהושע סימון.
ריכרד
הורטון שומע מישהו (סרט)
גריגורי אברמוביץ' בוגורד
גריגורי בוגורד
קשריות לימפה
ריצ'ארד האריס
ויטראז' (חידה)
ויטראז' (ביפנית: ステンドグラス) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים.
המשחק מתבצע על גבי משטח בעל קווים מאונכים, מאוזנים ואלכסוניים המצטלבים ביניהם. על חלק מההצטלבויות של הקווים הללו נמצאים עיגולים קטנים, חלקם ריקים, חלקם מוצללים באפור וחלקם שחורים לגמרי.
המטרה היא לצבוע את הצורות הנכונות במשטח כך שכל העיגולים יתארו בצורה נכונה את סביבתם.
שיטות פתרון.
במצב בו עיגולים לבנים או שחורים גובלים בצורה אחת או שתיים, ניתן להסיק באופן ודאי כי כל הצורות הגובלות עמם צבועות בצבעם (למעט במקרה שאפור גובל עם שתי צורות).
כאשר מתגלה הצבע של לפחות חצי מהצורות הגובלות בעיגול אפור כצבע אחד, החצי השני מובן מאליו.
טטמיברי
טטמיבּרי (ביפנית: タタミバリ) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. החידה מבוססת על מחצלות טטאמי יפניות.
חוקים.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת עם שלושה סוגי סמלים עליה: +, - ו-|. המטרה היא לחלק את הטבלה לאזורים מרובעים על פי הכללים הבאים:
טאטבו יוקובו
טאטבּוֹ יוֹקוֹבּוֹ (ביפנית: タテボーヨコボー) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת שכוללת תאים שחורים ותאים לבנים. בחלק מהתאים, גם בשחורים וגם בלבנים, יש מספרים. המספרים בתאים השחורים מציינים את מספר הקווים (האנכיים או המאוזנים) הנמתחים מהתא, בעוד שהמספרים בתאים הלבנים מציינים את אורך (בתאים) הקווים הלא שבורים (האנכיים או המאוזנים) הנמתחים מהתא. תא לא שבור הוא תא שלא עובר דרך יותר ממספר אחד. המטרה היא למתוח קווים (מאונכים או מאוזנים) בכל תא בטבלה על פי החוקים.
שיטות פתרון.
השיטה לפיה עובדים התאים השחורים, דומה לחידה גשרים, ולכן השיטות לפתרונן דומות.
היסטוריה.
החידה הופיעה לראשונה ב-"Nikoli's Puzzle Box" מספר 6.
ולדימיר מונומך
תקנות אופ&quot;א לתחרות כלכלית הוגנת
תקנות אופ"א לתחרות כלכלית הוגנת המוכרות במדיה הישראלית תחת השם פייר פליי פיננסי (ובאנגלית FFP - Financial Fair Play) הוא שם כולל לתקנות שמטרתן להגביר את השוויון והתחרותיות בין קבוצות כדורגל המשתתפות במפעלי אופ"א השונים.
שתי התקנות המשמעותיות ביותר הן הגבלת הפסדים והגבלת הוצאות על רכש שחקנים.
היוזם העיקרי ומי שנחשב לכוח המניע מאחורי התקנות, הוא נשיא אופ"א לשעבר מישל פלאטיני.
רקע.
התקנות הגיעו לאחר שבעשורים האחרונים החלו פערים כלכליים לפגוע בתחרותיות בענף הכדורגל ברחבי היבשת. בפרט, הפייר פליי הפיננסי נוצר כמענה לאוליגרכים, שייחים מנסיכויות הנפט במזרח התיכון ומיליארדרים שרוכשים בעלות על קבוצה. במקרים רבים הרצון ליצור הישגים מהירים בשילוב גב כלכלי איתן יוצר מצב שבו בעלי אותן קבוצות מוציאים כספים ללא התחשבות בהפסד הכלכלי (היות שהמשאבים העיקריים של אותו אוליגרך מגיעים מעסקים שונים). מצב זה יוצר קושי לשאר הקבוצות, אשר מתנהלות בד בבד גם כעסק כלכלי או לכל הפחות שואפות לאיזון תפעולי, להתמודד עם קבוצות אלו (אשר בבעלות אוליגרכים).
אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא קבוצת הכדורגל מנצ'סטר סיטי שנרכשה על ידי יורש העצר של אבו דאבי בשנת 2009 ובחלוף שלוש עונות התבססה כקבוצת צמרת אירופית, תוך שהיא זוכה באליפות אנגליה (עונת ) וזאת במחיר צבירת הפסדי עתק של מעל 440 מיליון ליש"ט (כמעט 2.5 מיליארד ).
הגבלת הפסדים.
על פי התקנות, החל מעונת ועד לעונת לקבוצות החברות באופ"א אסור יהיה להפסיד מעל 45 מיליון אירו, בשלוש השנים יחד. כאשר החל מעונת ועד לסוף עונת גובה ההפסד יוגבל ל-30 מיליון אירו (לשלוש העונות יחד). בשנים העוקבות הכוונה היא להמשיך ולהפחית בהדרגה את גובה ההפסד.
צבעים פאן אפריקנים
צבעים פאן אפריקניים
צבעים פאן אפריקאיים
צבעים פאן אפריקאים
צבעים פאן ערביים
נסיך קייב
נסיך קייב (או: קניאז; מאוחר יותר: "הנסיך הגדול") היה תוארו של שליט רוס של קייב, ממלכה שהתפרשה בשיאה על מרבית המרחב הסלאבי, והתקיימה (בצורות שונות) מהמאה ה-9 עד המאה ה-15. הראשון שנשא בתואר נסיך קייב היה איגור, בנו של רוריק, שליט נובגורוד שקיבל את התואר בשנת 912. האחרון שנשא בתואר היה יורי דולגורוקי, אם כי התואר המשיך להתקיים אף שמרכז הנסיכות לא היה בקייב וייתכן שאף לא כללה את העיר.
כל הנסיכים הראשונים היו פגאנים, יוצאת דופן היא אולגה, נסיכת קייב ששלטה בנסיכות, אף כי יש הטוענים כי לא נשאה בתואר באופן רשמי.
חיים אדן
חיים אדן (נולד ב-2 בפברואר 1965) הוא מדבב ובמאי דיבוב ישראלי ומקים אולפן הדיבוב וידאופילם אינטרנשיונל.
היה במאי דיבוב בסדרות: "", "טקי הטרקטור", "בלינקי ביל", "על מה ולמה", "בראם", "ללכת עם דינוזאורים", "ההרפתקה הגדולה", "מאחורי הדגלים", "אני חיה", "רוץ דייגו רוץ", "עיר הקטרים", "מגלים עם דורה", "יוצאים לטיול עם חתול תעלול", "אומי זומי" ו"החיות שלנו".
אדן גם דיבב דמויות שונות בסדרה אקס-מן, דיבב קולות רקע ב"מפלצת של מלון" וב", ודיבב את רקס בסרט ".
פייר פליי פיננסי
קלרי סרבש
קלרי סָרְבַש-ויְסגֶרבֶּר (Klari Szarvas-Weissgerber; 12 במאי 1911 – 17 בינואר 2007) הייתה נבלאית ישראלית ומורה לנבל.
חייה.