שרשראות אנושיות התקיימו גם בגרמניה ובארצות הברית.
שרשרת אנושית נגד ההתנתקות מגוש קטיף.
בז' במנחם אב תשס"ד ה-25 ביולי 2004, בעקבות תוכניתו של אריאל שרון לבצע התנתקות מגוש קטיף וצפון השומרון, ארגנו אנשי ימין שרשרת אנושית באורך של 90 קילומטרים. היא התמשכה ממחסום ארז ועד הכותל המערבי (למעשה 30 הקילומטרים בין מחלף שער הגיא ועד הכניסה לירושלים לא אוישו בהיעדר שולי דרך מספיקים). מטרת השרשרת הייתה חיבור בין גוש קטיף לירושלים באמצעות בני אדם, כאמירה כי הוא חלק מהמדינה. 130 אלף איש השתתפו בשרשרת. הוגה הרעיון היה הרב קובי בורנשטיין, פעיל במועצת יש"ע ובמטה המאבק בגוש קטיף.
ייעוץ אסטרטגי
ייעוץ אסטרטגי (לעיתים גם ייעוץ מנהלים) הוא שירות הניתן לחברות ולארגונים על מנת לסייע להם לעצב את האסטרטגיה ולהתאים את עצמם לתנאי השוק והסביבה המשתנים.
ייעוץ אסטרטגי נדרש לרוב כאשר הארגון עומד מול שינוי בסיסי בסביבת הפעולה, כאשר יש רצון להתרחב לשווקים או למוצרים חדשים, או לנוכח משבר מתהווה.
מחקר אסטרטגי.
היבט מרכזי בייעוץ האסטרטגי הוא מחקר אסטרטגי שמטרתו לתמוך בהתאמת האסטרטגיה הארגונית לתנאי הסביבה הרלוונטיים. המחקר האסטרטגי, בניגוד למחקר האקדמי, הוא יישומי - הוא משרת דירקטיבה ברורה ונועד לשמש תמיכה בידע ומידע בהשגת יעדים ארגוניים ברורים.
ההיסטוריה של הייעוץ האסטרטגי.
הייעוץ הניהולי החל לצמוח בארצות הברית במקביל לצמיחת המקצוע הניהולי במהלך המאה ה-19. חברות הייעוץ הראשונות נוסדו בסוף המאה ה-19, וחברת מקינזי הנחשבת כסוללת דרך בתחום נוסדה במהלך שנות ה-20 כפירמת ראיית חשבון במהלך שנות ה-30 החלה להתבסס כגוף ייעוץ. התחום נהנה מצמיחה הדרגתית במהלך המאה ה-20. במהלך שנות ה-80, במקביל לצמיחה מואצת בשוק האמריקני, ולעליית העיסוק באסטרטגיה עסקית כתחום אקדמי, בעיקר על בסיס עבודתו של מייקל פורטר החלה פריחה בענף הייעוץ האסטרטגי שהובילה לצמיחה מואצת בענף.
העלייה בכוחן של חברות הייעוץ האסטרטגי הובילה לשכירת שירותיהן גם על ידי ממשלות וגופים ציבוריים גדולים. בישראל ניתן לציין את המכרז לתכנון החזון הכלכלי של ישראל (חזון ישראל 15) בו זכו חברת שלדור ותאגיד ראנד בשנת 2011 ואת תוכנית ההתייעלות לצה"ל אותו סיפקה חברת מקינזי. מיקור החוץ של שאלות ייסוד בעיצוב המדיניות הממשלתית הוביל גם לביקורת על הפקעת תחומי ליבה מבעלי התפקידים בממשל, מן המומחים באקדמיה ומן המעורבות החברתית הרחבה לכדי גורמים בעלי אינטרס עסקי צר.
הייעוץ האסטרטגי בישראל.
תחום הייעוץ האסטרטגי התרחב בישראל משמעותית בעשור האחרון, כשבוגרי רבות מחברות הייעוץ הוותיקות או פורשי המגזר הציבורי הקימו חברות חדשות. בישראל פועלות כיום עשרות חברות ייעוץ אסטרטגי. התחום מתמודד עם אתגרים שונים, לרבות התמודדות עם תהליכי אוטומציה, חדשנות ועיבוד מידע רב.
לאפטב
לאפטב (ברוסית: Лаптев "Laptev")
ציריך (פירושונים)
רזון בן אלידע
רְזוֹן בֶּן אֶלְיָדָע היה שר גדוד בצבא הדדעזר מלך ארם צובא שמרד בעת המלחמה בדוד והשתלט על דמשק. רזון היה "שטן" לישראל בתקופת שלמה עד שמלך על כל ארם. בספר מלכים מסופר שהוא אחד משלושת ה"שטנים" שקמו לשלמה כעונש על חטאיו שכללו נשיאת נשים נכריות ואולי גם עבודה זרה.
לדעת חז"ל שטנים אלו נרמזו כבר בנבואת נתן הנביא לדוד לאחר העלאת הארון לירושלים:
שמו ומוצאו.
ב נכתב: יש הסוברים כי הוא רזון בן אלידע. אחרים טוענים כי חזיון זה הוא מלך משושלת אחרת ששלטה בדמשק לאחר שלטון רזון בן אלידע.
יש הסוברים כי רזון הוא שם תואר שאימץ לעצמו בעת ששלט. שם תואר מקביל קיים במשלי: "בְּרָב עָם הַדְרַת מֶלֶךְ וּבְאֶפֶס לְאֹם מְחִתַּת רָזוֹן." שם התואר רזון דומה לתואר רוזן, המופיע גם בשירת דבורה. השם רזון גם מופיע בכתובות פיניקיות.
ולדיסלאב השני
עלילת החמור
עלילת החמור הייתה עלילה, שהופצה נגד היהודים בעת העתיקה לפיה אלוהי היהודים זוהה עם החמור. כמו כן, לפי אותה עלילה היהודים סגדו לפסל בדמות חמור שהיה מוצב בבית המקדש בירושלים. מקור העלילה במצרים העתיקה, והיא מתוארת גם בכתבים מיוון העתיקה ומרומא העתיקה. העלילה בדבר פולחן חמור יהודי נחשבת בעיני חוקרים לאחת משלוש ההאשמות המבזות ביותר שהופנו כנגד היהודים בעת העתיקה, לצד עלילת המצורעים ועלילת קורבן האדם.
הרקע לעלילה.
מקור העלילה ככל הנראה במצרים העתיקה. הקהילה היהודית במצרים התיישבה באי יב (אלפנטין) עוד לפני חורבן בית ראשון ורצח גדליהו בן אחיקם. בזמן מנוסתו של ירמיהו למצרים, אחרי רצח גדליה, הוא הגיע אל הקהילה היהודית שכבר הייתה מבוססת וגם בנתה מקדש דמוי מקדש שלמה בירושלים לביצוע הפולחן לה' ולאשרה. במהלך תקופת בית שני הפכה הקהילה לאחת משלוש הקהילות היהודיות הגדולות והחשובות בעולם (לצד ארץ ישראל ויהדות בבל). מסורות אנטי יהודיות רווחו במצרים בתקופה זו והיו בבחינת תגובה לסיפור היהודי על יציאת מצרים. מסורות אלה הועברו בעל פה והועלו על הכתב ביוונית לאחר כיבוש מצרים על ידי אלכסנדר הגדול. לאחר מכן חדרו גם לספרות הלטינית והיו נפוצות בספרות היוונית-רומית (הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים).
שורש העלילה היה הזיהוי המצרי של אלוהי היהודים עם סת, אל הרוע המצרי, שלעיתים תואר בצורת חמור, וזוהה על ידי היוונים עם טיפון.
כפי שמתואר אצל ההיסטוריון היווני פלוטרכוס (סוף המאה ה-1 ותחילת המאה ה-2 לספירה), החמור נחשב אצל המצרים לבעל חיים נלעג ובזוי, בגלל דמיונו לטיפון-סת משום שהוא נתפס כמטומטם ותאוותן.
מאחר שגם בספרות היוונית והרומית החמור היה נושא ללעג מפני שנתפס כעקשן וטיפש, ניתן לחשוב כי העלילה נועדה ללעוג ליהודים על ידי חשיפת קלונם, עיקשותם ואיוולתם ובאותו הזמן גם לחשוף את הרוע שלהם, כמי שסגדו לבעל החיים המקודש של טיפון-סת, סמל הרוע. חוקרים מסוימים ניסו להצביע על סיבה פילולוגית-אטימולוגית לחיבור העלילה, כשהצביעו על הדמיון בצליל בין שמו המפורש של אלוהי ישראל - "יהו", שהיה ידוע גם בקרב חוגים פגאניים כשמו של אלוהי היהודים, לבין המילה המצרית ל"חמור" (yao או Iao).
בית המקדש בירושלים היה מוכר לרוב המחברים היווניים והרומיים שעסקו במוצא היהודים ובמנהגיהם, אך הכניסה אליו הייתה אסורה ללא-יהודים ומשום כך הטקסים הדתיים שנערכו בו היו בבחינת מסתורין. האגדה על פולחן החמור הייתה דרך "לחשוף" את המסתורין המיוחס לאל היהודי בפני קהל יעד סקרן ועוין. האזכור הראשון לאגדה זו מיוחס לסופר היווני מנסיאס (בערך 200 לפנה"ס).
זיהוי האל היהודי ומשה עם טיפון-סת.
הזיהוי המצרי של האל היהודי עם סת.
האל המצרי סת הוא אלוהי המדבר. על פי פלוטרכוס, הוא מגלם את "כל היבש, הלוהט והצחיח", כמו גם את "עוצמת הבצורת, המשתלטת ודוחקת את הלחות שהיא מקור הנילוס וגאותו". הוא אחיו ואויבו של אוסיריס, האל של מי הנילוס, התגלמות הלחות והפוריות.
במצרים הפרעונית, לפחות מתקופת הכיבוש האשורי במאה ה-7 לפנה"ס, רכש סת בהדרגה את דמות "השטן", האל הרע, מקור כל הרעות והאסונות התוקפים את המצרים ואת אליהם. האסונות שהוא מביא כוללים חושך, מוות המוני, מגפות וסערות. הוא גם נחשב כאלוהי הנוודים וכאל של הארצות הנוכריות ושל זרים המתגוררים במצרים, במיוחד מהעמים השמיים. בתקופת הכיבוש הפרסי (המאה ה-5 לפנה"ס), כתוצאה מהשעבוד הזר, גאתה השנאה לסת, האל של הזרים, והפולחן והתעמולה נגדו ונגד הזרים (הפרסים והיהודים) קיבלו תאוצה. לכן היה זה אך טבעי שהמצרים, ששכניהם היהודים הזכירו להם מדי שנה את סיפורי יציאת מצרים, יזהו את האל היהודי או את משה עם סת. מתוך האשמותיהם האנטי-יהודיות, ברור שהמצרים הכירו היטב את מסורות יציאת מצרים, מאחר שהם הפכו אותן במטרה להשמיץ את היהודים. המצרים העוינים לא יכלו להתעלם מהדמיון הברור בין כמה ממכות מצרים במסורת היהודית לבין האסונות שבאו עליהם על ידי סת.
במאה ה-3 לפנה"ס, בתקופה התלמיית, הגיעה האיבה לסת לשיאה. כמייצג כוח הרשע, הוא מוצא אל מחוץ לחוק, עד כדי מחיקה שיטתית של דמותו. שמו נמחק וראשו הותז מן הפסלים.
זיהוי סת עם טיפון.
האל היווני טיפון נחשב "אויב האלים", סמל כל כוחות הטבע הרעים הגורמים נזק לאדם.
הוא מתואר כ"אכזרי" וכמהווה "מטרד לאדם".
הסיודוס תיאר אותו כ"נורא, מזעזע ומופקר" וכתב שהוא הגורם לרוחות סערה הרסניות.
על פי האגדה, תקף טיפון את האולימפוס ורדף אחר האלים האולימפיים, שברחו למצרים ושינו את צורתם לאלו של חיות.
טיפון זוהה משלב מוקדם מאוד עם האל המצרי סת.
היוונים קישרו ביניהם משום ששניהם כוחות רשע, אלי סערות, בניהם של אלי הארץ (גב וגאיה), ושניהם התקיפו את האלים המרכזיים.
זיהוי זה נעשה כבר על ידי ההיסטוריון היווני הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס), בשל טבעו ההרסני של סת ומאבקו באוסיריס. הרודוטוס החליף את השם "סת" בשמו של האל היווני, כשכתב שטיפון "רצה למצוא את בן אוסיריס", ש"הורוס בן אוסיריס" הדיח את טיפון, ושטיפון נקבר תחת אגם סירבוניס שבמצרים.
הזיהוי עם החמור.
סת היה מזוהה עם חמור הבר.
באלף ה-1 לפנה"ס הוא תואר לעיתים קרובות כבעל דמות של חמור או כמחופש בצורתו של חמור, ובאמנות הוא מופיע לפעמים כדמות אדם הנושא מה שנראה כראש או מסכה של חמור. החמור גם נחשב כאחת החיות הקדושות של סת וכבהמת הרכיבה האישית שלו.