ב-17 במרץ 2006, כעשרה חודשים לאחר מות בנו דני בניו יורק, נפטר שי דנון ממחלת הסרטן.
ביוני 2012 יצא לאור "שניהם - שי ודני דנון", ספרה של דליה דנון לזכרם של יקיריה, דני בנה ושי בעלה שנפטרו בתוך שנה אחת.
גלריית דנון ומכירות פומביות.
בסוף שנת 1976 פתחו שי ודליה את "גלריית דנון" ברחוב בן יהודה פינת לסל בתל אביב שפעלה במשך שלושים וחמש שנה. בשנת 1981 עברה הגלריה לרחוב פרוג. בין האמנים שהציגו את יצירותיהם בגלריה ניתן למנות את שלמה אלטר, רות שלוס, שמשון הולצמן, יעקב וכסלר, רוזנטליס, פנחס אברמוביץ, מרסל ינקו, אריה ברקוביץ', שוקה גלוטמן, ענת מיכאליס-לוי, אנה פסטרנק, יחיאל סגל, אברהם שטנצל ורבים אחרים.
בין השנים 1976–1986 ניהל דנון במקביל מכירות פומביות ותערוכות מכירות במרכזים שונים ובבתים פרטיים.
משנת 1992 ועד יום מותו השתתף בירידי אמנות בחו"ל.
FXP (פירושונים)
TeamViewer
TeamViewer היא תוכנת מחשב המאפשרת שליטה מרחוק, שיתוף שולחן העבודה, שיחות ועידה באינטרנט והעברת קבצים בין מחשבים. זו תומכת במערכות ההפעלה ווינדוס, לינוקס, OS X, iOS ואנדרואיד. ניתן אף לגשת למחשב בו פועלת התוכנה באמצעות דפדפן אינטרנט. למרות מטרתה העיקרית של התוכנה לשליטה מרחוק, תכונות נוספות כלולות בה.
יצירת חיבור.
ניתן להתקין את התוכנה באמצעות הליך התקנה, אם כי ישנה גרסה ניידת שאינה כוללת חילוץ של קובצי ההתקנה על המחשב. על מנת להתחבר למחשב אחר, יש להפעיל את התוכנה על שני מחשבים. על מנת להתקינה יש צורך בגישת מנהל המערכת ואישורו, אולם ניתן להפעילה על ידי כל משתמש. עם הרצתה על המחשב, משתמש המערכת מקבל מספר פרטנר בדומה לשם משתמש רנדומלי, וזאת בצירוף קבלת סיסמה. אלו הם פרטי נגישות באמצעותם ניתן יהיה ליצור חיבור עם אותו משתמש דרך מחשב אחר באמצעות הזנת פרטי זהות.
ישנה אפשרות ליצור פגישה מקוונת, כלומר חיבור קבוצתי ממספר מחשבים, זאת ניתן לעשות באמצעות הגרסה המלאה או על ידי התחברות לאתר התוכנה ושם להקיש את קוד הזיהוי.
שימוש בלינוקס.
TeamViewer למערכת לינוקס מתבסס על מערכת ווינדוס וניתן לשימוש באמצעות יישום Wine אשר מאפשר הרצת תוכנות שנכתבו בעיקרם למערכת ווינדוס על מערכות אחרות.
קישור להפעלה: "exec "$TV_BINDIR"/wrapper "c:\XXX\TeamViewer\Version$tv_ver\TeamViewer.exe" "$@"", זאת בהתאם למיקום התקנת התוכנה על המערכת.
אבטחה.
TeamViewer עושה שימוש בהצפנת RSA באמצעות שימוש באלגוריתמים שונים וחילופם, כמו כן ישנו שימוש בתשתית מפתח ציבורי המצפינה כל פעולה קודמת.
כברירת מחדל, התוכנה עושה שימוש באחד משרתי אתר האינטרנט שלה ובכך מקשרת בין לקוח מקומי לבין המארח, ומנתבת אותם. מלבד זאת, נוצר חיבור ישיר באמצעות UDP/TCP.
Flashfxp
הצבע הכי יפה בעולם
הצבע הכי יפה בעולם הוא ספר ילדים מאת פאול קור.
עלילה.
הספר מתאר תחרות יופי בין צבעים שונים כאשר בתפקיד השופט נמצא "השחור". כל אחד מן הצבעים תיאר את נפלאותיו והילל את עצמו, בטוח מאוד כי הניצחון יהי שלו. אף על פי שסופר על היותם "כל צבעי הקשת" למעשה היו שם גם צבעים שלא מופיעים בה.
השופט לא בחר מנצח אחד מסוים. הוא הודיע למתחרים שכולם, ללא יוצא מן הכלל, יפים. לא מצא-חן בעיניו שיהיה ריב בין הצבעים. בסוף הסיפור הצבעים חולמים יחדיו חלום משותף כאשר קשת בענן מופיעה בחלומם.
בית הגמלים
בית הגמלים או בית שמואל לוי הוא בית מגורים ברחוב נחלת בנימין 13 בתל אביב, המעוטר באריחי קרמיקה שיוצרו בבצלאל, ועליהם איורים המאפיינים את אסכולת ארץ ישראל שרווחה באותה העת, כגון רועי צאן ואורחות גמלים, שהעניקו לבית את שמו. המבנה כולל אלמנטים נוספים האופייניים לסגנון האקלקטי, כגון תבליטים מעוטרים, מעקות מסוגננים וחלונות בעלי סיומת בצורת קשת.
הבניין מיועד לשימור.
הבניין נבנה בשנת תרפ"ו (1926) על ידי שמואל לוי, עולה מבולגריה, למטרת השכרה.
לבניין שלוש קומות וגג שטוח. קומת הקרקע משמשת למסחר, כמרבית הבתים ברחוב, והיא מופרדת בכרכוב משתי הקומות העליונות, שבהן דירות למגורים.
בשתי הקומות העליונות שבחזית, הפונה לרחוב נחלת בנימין, ישנם שני אגפים בולטים סימטריים. בכל אחד מהם נקבע חלון מלבני (בקומה השנייה), מעליו תמונה באריחי קרמיקה ומעליה (בקומה השלישית) חלון בעל סיומת מעוגלת; אלה יוצרים בכל צד יחידה חזיתית אחת, שקצה הגג בה מודגש על ידי בָּלוּסטרָדות (מעקות עמודים). פנימה מן היחידות החזיתיות ישנן שתי מרפסות בעלות מעקה ברזל מסוגנן, וביניהן, מעל הכניסה הראשית, משובצת תמונת קרמיקה מלבנית מוארכת.
עבודות הקרמיקה הבולטות מתוצרת "בצלאל" (שאחרות כמותן עיטרו בשנות ה-20 את בתיה של תל אביב הקטנה), מעניקות לבית צביון מזרחי. נושאיהן שאובים מהנוף הארצישראלי.
באריחי קרמיקה שנקבעו משני צדי החזית מצוירות תמונות זהות של רועה צאן בסגנון הצלליות הבצלאלי נוסח ליליֶין או רַבָּן, עם אורנמנטיקה מזרחית כעיטור משני.
במרכז החזית, מעל הכניסה הראשית, קבוע האריח המרכזי, ועליו כתובת הבניין: "בית לוי – תרפ"ו" (שם בעל הבית ושנת הבנייה). משני צדיו מונחים באופן סימטרי אריחי קרמיקה שעליהם מצוירת אורחת גמלים וחמורים, המעוטרת בדגם של רימונים.
את נכס רכשה ברגו מקבוצת ברגו הון השקעות בע"מ, חברה יזמית המתכוונת לבצע שימור מקיף למבנה.
בית שמואל לוי
מיכאיל אוליאנוב
מיכאיל אוליאנוב (ברוסית: Михаил Ульянов; 20 בנובמבר 1927, מחוז אומסק– 26 במרץ 2007, מוסקבה) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס לנין ופרס ברית המועצות ובשנת 1969 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1986.
חייו.
מיכאיל אוליאנוב נולד בכפר במחוז אומסק למשפחת יושב ראש הקולחוז המקומי. בשנת 1942 מיכאיל החל להשתתף בחוג לתיאטרון שארגנה קבוצת שחקנים שנמלטו משטח שנכבש על ידי הגרמנים. בשנת 1944 הוא התחיל ללמוד משחק בסטודיו ליד התיאטרון העירוני של אומסק. לאחר שנתיים של לימודים הוא החליט לנסוע למוסקבה והתקבל לבית הספר למשחק ליד תיאטרון וכטנגוב. בשנת 1950 לאחר סיום קורס לימודים אוליאנוב התקבל ללהקת התיאטרון. בתיאטרון וכטנגוב אוליאנוב פעל כל השנים ובשנת 1987 אף התמנה למנהל האמנותי של התיאטרון.
במקביל לעבודה בתיאטרון, החל משנת 1954 אוליאנוב היה מלמד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון.
בשנת 1953 אוליאנוב לראשונה השתתף בסרט קולנוע. בשנת 1966 הוא גילם תפקיד ראשי של יושב ראש קולחוז בסרט "היושב ראש" (Председатель). על תפקיד זה אוליינוב זכה בפרס לנין. בשנת 1969 הוא השתתף בסרט של איוואן פירייב "אחים קרמזוב". לאחר פטירת הבמאי, אוליינוב ביחד עם קיריל לברוב השלימו את בימוי הסרט.
בשנת 1968 אוליאנוב גילם בסרט השחרור את דמות של גאורגי ז'וקוב. הוא גילם תפקיד זה גם בהמשך, בסך הכול ב-15 סרטים. במהלך הקריירה אוליינוב השתתף ב-69 סרטים (אחרון בשנת 2004).
אוליאנוב היה פעיל בחיים הציבוריים. הוא מונה למספר תפקידים במנגנון איגוד עובדי תעשיית הקולנוע, איגור עובדי התיאטרון וכו'. בהיותו חבר מפלגה פעיל הוא אף נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
אוליאנוב הפסיק להופיע על במת התיאטרון בשנת 2005. מיכאיל אוליאנוב נפטר ב-26 במרץ 2007 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
התיאטרון העירוני באומסק נקרא על שמו וכל שנה במחוז אומסק מוענק פרס על שמו עבור פעילות בתחום התיאטרון.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים]]
[[קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים]]
[[קטגוריה:זוכי פרס לנין]]
[[קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי]]
[[קטגוריה:מקבלי עיטור לנין]]
[[קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר]]
[[קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה]]
[[קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת]]
[[קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1927]]
[[קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2007]]
ORTO-Da
עמיהוד ארבל
עמיהוד ארבל (20 ביוני 1920 - 28 במאי 1987) היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין בישראל.
קורות חייו ופועלו.
ארבל נולד לבן ציון אידלננט ולאה לבית מאירוביץ, משפחה ותיקה בארץ ישראל. האב נבחר לחבר ועד העיר יפו בשנת 1922, ובהמשך שנות ה-20 עברה המשפחה לחיפה לרחוב בן יהודה. מאוחר יותר שינו בני המשפחה את שם משפחתם לארבל. כנער, גילה עניין בצילום. במלחמת העולם השנייה התנדב לבריגדה היהודית ושירת בגדוד תותחי השדה מספר 200. גדוד זה סייע ליחידות הבריגדה בלחימה בגרמנים בצפון איטליה. בתום הקרבות המשיך עם חיילי הבריגדה בחיפוש ניצולים ממחנות ההשמדה. ארבל היה גם חבר במערכת 'החיל', ביטאונה של הבריגדה.
כאשר שב לארץ ישראל בשנת 1946, היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין. בשנים 1948–1950 היה ראש מדור מחקר, לימים חטיבת המחקר של צה"ל. בשנת 1954 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן והחל לעבוד במערכת הביטחון הישראלית.
ארבל כתב את הספר "תותחים על הסניו - רשימות תותחן עברי" העוסק במערכה על נהר סניו בחזית איטליה במלחמת העולם השנייה שבה לחמה הבריגדה היהודית.
הוא גם תרגם ספרים רבים, בעיקר בנושאי צבא, בהם ספרו של פילדמרשל ארצ'יבלד ויוול, "מסעי המלחמה בארץ ישראל", בהוצאת מערכות שראה אור לראשונה בעברית ב-1951. בהמשך תרגם ספרים נוספים, בהם "מסע לאיכטלאן" של קרלוס קסטנדה, רוב רוי על הירדן, "המהגרים" ו"הדור השני" של הווארד פאסט "המסכה של דמטריוס" של אריק אמבלר ו"במדינה חופשית" של וידיאדר סורג'פרסאד נייפול.
ארבל בבית העלמין קריית שאול.
אורתו-דה
בלה שיקי