פינסן סבל ממחלת נימאן-פיק, מחלה מטבולית תורשתית שסימניה הראשונים הופיעו אצלו בגיל 23, בשנת 1883. זו מחלה המתבטאת בהתעבות רקמת החיבור בקרומים מסוימים בכבד, לב וטחול, גורמת גם להפרעות במערכת העצבים עם הפרעות בקואורדינציה של התנועות ולחולשה כללית
פינסן קיווה שאור השמש עשוי לשפר את תסמיני המחלה ובילה שעות רבות בחשיפה לשמש. הוא ערך קודם ניסויים בבעלי חיים, אחר כך חקר את השפעות קרני השמש והקשת החשמלית במחלות שונות, במיוחד באבעבועות שחורות ובלופוס וולגריס, צורה של שחפת העור. הוא מצא שהקרינה העל-סגולה מחמירה את נגעי האבעבועות השחורות ואם מצליחים למנוע את החשיפה לאור היום יכולים לשפר את הפרוגנוזה. החולים הפיקו תועלת דווקא מחשיפה לקרינת אור אדום. לעומת זאת גילה שהקרניים העל-סגולות עוזרות בטיפול בנגעי הלופוס השחפתי. פינסן התעודד ממחקריו של אמיל דיקלו שחקר אפקטים קוטלי חיידקים של קרני האור.
לצורך הטיפול בריכוז גבוה של קרניים על סגוליות השתמש פינסן במנורות מיוחדות עם מקור חזק לאור מקשת פחם - להבה שנוצרה במפגש של מוטות פחם - אנודה וקתודה.
האור שנוצר היה עובר סינון במנסרת קוורץ ונשלח אל האזורים הנגועים בעור.
על מחקרים אלה כתב פינסן בשנת 1893 ו-1896 בהתאמה, בכתביו המדעיים העיקריים - Om Lysets Indvirkninger paa Huden (על השפעות האור על העור) ו-Om Anvendelse i Medicinen af koncentrerede kemiske Lysstraaler (השימוש בקרני אור כימיות מרוכזות ברפואה).
עקב הצלחות טיפוליות של הפוטותרפיה, בשנת 1896, בעזרתם של שני משקיעים פרטיים ושל ממשלת דנמרק, הקים פינסן את מכון המחקר הנושא את שמו והיה למנהלו הראשון. מאוחר יותר מכון פינסן התמזג עם בית החולים האוניברסיטאי בקופנהגן וכיום משמש כמעבדה לחקר הסרטן המתמחה בפרוטאוליזיס.
מאוחר יותר עסק פינסן בחקר השפעות הנתרן כלוריד וניסה אפילו על עצמו את השפעות התזונה דלת מלח.
(En Ophobning af Salt Organismen - הצטברות המלח באורגניזם - 1904).
בשנת 1903 זכה בפרס נובל בגין מחקריו על הפוטותרפיה.
נבצר ממנו להגיע לטקס בגלל היותו מרותק לכיסא גלגלים.
חייו הפרטיים.
ב-29 בדצמבר 1892 התחתן פינסן עם אינגבורג באלסלב (1868–1963), בתו של הבישוף מריבה.
נולדו להם 4 ילדים. הילד הראשון נפטר יום אחרי לידתו. הבן השני, הלדור (שנולד ב-1896) היה לרופא. בת אחת, גודרון (ילידת 1900) נישאה לפרופסור ס. לומהולט שניהל שנים רבות את המחלקה למחלות עור של המכון פינסן וחיבר ספר ביוגרפיה על חמיו. הבת הקטנה, ולגרדה (ילידת 1903) התחתנה גם היא.
בשנים האחרונות לחייו מצב בריאותו הידרדר, החמירו הפרעות הלב והחולשה כללית ורותק לכיסא גלגלים. בלב, הופיע מיימת שנוקזה 18 פעמים, כשלפעמים הוצאו מבטנו שישה ליטר נוזלים. המחלה גרמה לו לנכות גופנית קשה, אך לא פגעה בכישוריו הקוגניטיביים והוא המשיך לעבוד כשהוא יושב על כיסא גלגלים.
פינסן הלך לעולמו בגיל 44 בלבד בקופנהגן ב-1904.
מורשתו.
המלצותיו לגבי חולי האבעבועות השחורות הקלו על סבלם. הטיפול באמצעות אור אדום שימש מאוחר יותר ב-NASA ובחיל הים של ארצות הברית כטיפול בפצעים, בכאבים, בריפוי שרירים ואף בגידול צמחים בחלל.
סוגיית השפעת הקרינה העל סגולה על נגעי העור בשחפת נשארה שנויה במחלוקת. הקרינה העל סגולה מחולקת כיום לשלושה תחומי תדרים. אחד מהם מחמיר את נגעי העור של השחפת. סוג שני מחמיר צורות מסוימות ומשפר צורות אחרות.
בינתיים הפוטותרפיה קנתה לעצמה מקום כשיטת טיפול במקרים מסוימים של דיכאון.
מתן פרס נובל בשנים הראשונות, כשזכה בו גם פינסן, הונחה על ידי רצונו של אלפרד נובל להעניק פרס על המצאה או תגלית שנעשתה בדיוק באותה שנה או בשנים האחרונות, דבר שהקשה על הצפי לטווח ארוך.
קישורים חיצוניים.
University of Houston's College of Engineering
Nobelprize.org. Nobel Media 19.08.2017
ג'ון ברוור מינוץ'
ג'ון בְּרוֹוֶר מִינוֹץ' (באנגלית: Jon Brower Minnoch; 29 בספטמבר 1941, ביינברידג', וושינגטון, ארצות הברית - 10 בספטמבר 1983, סיאטל, ארצות הברית) היה אמריקאי שנחשב לאדם הכבד ביותר בהיסטוריה, משקל השיא שלו עמד על כ-635 קילוגרמים. זוהי למעשה הערכת המשקל שלו, שכן גודלו הרב, בריאותו הלקויה ואי יכולתו לנוע מנעו שקילה ממשית שלו. בגיל 12 שקל כ-132 קילוגרמים ובגיל 22 היה בגובה של 1.85 מטרים ובמשקל של כ-178 קילוגרמים.
טיפול רפואי.
משקלו של מינוץ' המשיך לעלות באופן קבוע עד לאשפוזו במרץ 1978 לאחר סיבוכים בקצב הלב ובדרכי הנשימה. באותה השנה הוא גם שבר את שיא הפרש המשקל בין חתן לכלה כאשר התחתן עם חברתו ג'נט שהייתה במשקל של קצת פחות מ-50 קילוגרמים. נולדו להם שני ילדים. הוא אובחן כסובל מבצקת, מצב שבו הגוף צובר נוזל חוץ-תאי עודף. רופאו בבית החולים, האנדוקרינולוג ד"ר רוברט שוורץ העריך שכמעט 408 קילוגרמים ממשקלו הכולל הם נוזלים עודפים.
משקלו העצום הקשה מאוד על העברתו לבית החולים. היה צורך ביותר מתריסר כבאים ואנשי חילוץ, אלונקה מיוחדת ושימוש במעבורת על מנת לאשפז אותו במרכז הרפואי של אוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. שם הוא הונח על גבי שתי מיטות חולים שהוצמדו אחת לשנייה, ו-13 אנשי צוות גלגלו אותו על הצד כדי להחליף לו סדינים.
מותו.
מינוץ' שוחרר מבית החולים לאחר 16 חודשים של דיאטה קפדנית שבה הורשה לאכול עד 1,200 קלוריות ליום. ביציאתו מהאשפוז שקל 216 קילוגרמים, זאת לאחר שהשיל ממשקלו כמעט 419 קילוגרמים - הירידה הגדולה ביותר במשקל שתועדה בהיסטוריה. עם זאת, באוקטובר 1981, הוא שוב אושפז כאשר משקלו נסק ל-432 קילוגרמים. הבצקת ממנה סבל הייתה כה חמורה וכה קשה לטיפול ולכן הוחלט שלא לטפל בה. כתוצאה מכך הוא נפטר לאחר 23 חודשים, ב-10 בספטמבר 1983 בגיל 41. במותו, עמד משקלו על 362 קילוגרמים וה-BMI שלו היה 105.3.
שבט כהן
שבט כהן היא קומדיית מצבים ישראלית שהופקה בשנת 1991 עבור הערוץ הראשון. הסדרה עוסקת בחוויותיה היומיומיות של משפחה ישראלית. את פרקי הסדרה כתבו יוסף ויאיר לפיד, היא הופקה בידי חיימון גולדברג, דניאל פארן ועוזי פלד ובוימה בידי דן בירון. הסדרה ירדה מהמסך לאחר מספר ביקורות שליליות, ולא הותירה חותם משמעותי, למעט בשידורים חוזרים.
מוליך למחצה מסוג n או p
מל&quot;מ מסומם
מל&quot;מ מזוהם
מל&quot;מ אקסטרינזי
מוליך למחצה מסומם
מוליך למחצה מזוהם
מוליך למחצה אקסטרינזי
מרסל רייך רניצקי
נשי וינדזור העליזות
זמרת השנה
לאוניד סובינוב
לאוניד סובינוב (ברוסית: Леони́д Вита́льевич Со́бинов; (26 במאי (7 ביוני) 1872 - 14 באוקטובר 1934), היה זמר אופרה רוסי וסובייטי, זוכה תואר אמן העם (1923).
חייו.
לאוניד סובינוב נולד בירוסלבל למשפחת עובד בתחום המסחר. בהיותו לומד בגימנסיה הוא התחיל לשיר. לאחר סיום הלימודים הוא התקבל לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1894. עם קבלת תואר משפטן סובינוב החל לעבוד במשרד עורכי דין.
במקביל ללימודים באוניברסיטה סובינוב היה שר במקהלה ובסתיו 1892 החל ללמוד זימרה. לאחר סיום לימודי זימרה בשנת 1897 סובינוב התקבל לסגל תיאטרון בולשוי. בשנת 1899 הוא שר לצד פיודור שאליאפין, אותו העריץ. בשנים 1904–1906 סובינוב הופיע בתיאטרון לה סקאלה במילאנו. בהמשך הוא היה שר בבתי אופרה של פריז, לונדון, ברלין, וינה וערים נוספות באירופה.
לקראת עונת שנת 1910 סובינוב חזר לתיאטרון בולשוי. לאחר מהפכת אוקטובר סובינוב נבחר למנהל התיאטרון וכיהן בתפקיד זה פעמיים - בשנים 18–1917 ובשנת 1921.
סובינוב עזב את הבמה בשנת 1933 בגיל שישים. הוא נפטר בריגה מהתקף לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
לזכרו בעיר סראטוב מתקיים פסטיבל שנתי.
החל מתחילת המאה ה-20 בוצעו הקלטות רבות של סובינוב שרובם הועברו לתקלטורים.
האסטרואיד 4449 Sobinov נקרא על שמו.
משפחתו.
סובינוב היה נשוי פעמיים. בפעם הראשונה הוא התחתן עם השחקנית מריה קורז'בינה. מנישואין אלו היו לו שני בנים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הם התגייסו לצבא הלבן. הבן הצעיר נהרג במלחמה, השני עזב את רוסיה והתגורר בגרמניה. עם סיום מלחמת העולם השנייה הוא נעצר על ידי נ.ק.ו.ד. ונשלח ל-10 שנות מאסר בגולג. לאחר שחרורו הוא התגורר בקרבת מוסקבה ונפטר תוך זמן קצר.
מנישואין השניים (1915) לסובינוב הייתה בת שהתגוררה איתו ועם אשתו השנייה בברית המועצות. נכדתו היא במאית סרטים מצוירים מצליחה.
מנגנון פיזו-פוקו
מנגנון פיזו-פוקו (1850) תוכנן על ידי הפיזיקאים הצרפתים ארמן איפוליט פיזו ולאון פוקו על מנת למדוד את מהירות האור. במהלך הניסוי, אור מוחזר ממראה מסתובבת, לעבר מראה נייחת המוצבת במרחק 35 קילומטר ממנה. המראה המסתובבת חגה מעט בזמן שלוקח לאור לעבור מהמראה המסתובבת לנייחת וחזרה, והשתקפות האור מוסטת ביחס למקור האור, בזווית קטנה אך ניתנת לגילוי. אם המרחק בין המראות הוא "h", הזמן בין שתי ההשתקפויות על המראה המסתובבת הוא 2"h"/"c" (כאשר "c" היא מהירות האור). אם המראה מסתובבת בקצב זוויתי קבוע וידוע formula_1, הזווית "θ" נוצרת בזמן של מסע האור בשני הכיוונים, ואז:
במילים אחרות, ניתן לחשב את מהירות האור "c" על פי הזווית הנצפית "θ", מהירות זוויתית ידועה, והמרחק "h" כך:
הגלאי נמצא בזווית 2"θ" ביחס למקור האור, מאחר שהנורמל למראה המסתובבת מסתובב ב-"θ", ומפחית ב-"θ" גם את זווית הכניסה של הקרן וגם את זווית ההשתקפות.
פוקו ביסס את המנגנון על ניסוי קודם של פיזו אשר, ב-1849, השתמש בשתי מראות קבועות, כאשר אחת מהן מוסתרת חלקית על ידי גלגל שיניים מסתובב.
ההערכה של פיזו למהירות האור הייתה גבוהה מהמציאות בכ-5%.