מבחינה ציונית הייתה העיירה תוססת בעשייה. בבחירות לוועד הקהילה שהתקיימו ב-1922 היה רוב ציוני אך החסידים התערבו אצל השלטונות שביטלו את תוצאות הבחירות. בראשית שנות השלושים יוצגו בה תנועות הציונים הכלליים, המזרחי, התאחדות, אגודת ישראל ותנועות הנוער השומר הצעיר, עקיבא, ובית"ר, גורדוניה והנוער הציוני. שתי האחרונות גם ניהלו קיבוצי הכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל. בבחירות לקונגרס הציוני ב-1931 השתתפו 271 "שוקלי שקל" אשר התחלקו לפי המפתח המפלגתי הבא: 116 "ציונים כלליים", 65 "המזרחי", 63 "גוש ארץ-ישראל העובדת" ו- 27 "איחוד הציונים הרביוזיוניסטים".
ב-1910 הוקם בית ספר עברי, ב-1919 היה לחלק מרשת תרבות. ב-1926 למדו בו 146 תלמידים, מהם כ-70 בנות ולימדו בו 6 מורים ב-5 כיתות. ליד בית הספר פעל גם גן ילדים שנתמך על ידי ויצו. בניין בית הספר שימש את תנועות הנוער הציוניות והתקיימו בו גם פעילויות חברתיות ושיעורי עברית למבוגרים. פעלו גם שתי אגודות ספורט, "חשמונאי" ו"בר כוכבא".
ב-1919 הקימה "אגודת ישראל" תלמוד תורה בו למדו ב-1923 306 תלמידים ב-8 כיתות עם 10 מלמדים. וכן התקיימה ישיבה בשם "עץ חיים" בה למדו 83 אברכים בהדרכת 3 משגיחים. ב-1932 הוקם בית ספר בית יעקב לבנות.
השואה - גטו דמביצה.
מיד עם פרוץ המלחמה ב-1 בספטמבר 1939 הופצצה העיר, וכמה מיהודיה ניסו להימלט מזרחה אל הקווים הרוסיים, אך ללא הצלחה מרובה ורק מעטים נמלטו לתוך ברית המועצות, אחרים ברחו לכפרי הסביבה. ב-8 בספטמבר נכנסו הגרמנים לעיירה. בנובמבר הוקם יודנראט ויהודים הוכרחו לעבוד בעבודות כפייה שונות. במהלך 1940 התגברו ההתנכלויות והפיקוח על תנועת היהודים, והם נדרשו לענוד סרט לבן עם מגן דוד כחול או ירוק. ביוני נחטפו לראשונה יהודים לעבודה בהקמת מחנה ריכוז פוסטקוב שהוקם בסמוך. ב-1941 החל ריכוז יהודי העיר וסביבתה לשכונה המוזנחת ביותר בעיר שיועדה להיות גטו, תוך פינוי התושבים הפולנים והקמת צריפי עץ לקליטת כמות תושבים גדולה הרבה יותר מכפי שאיפשר המקום.
ב-21 ביולי 1942 (ז' באב תש"ב) הוקף הגטו באנשי אס אס ובגטו נערכה אקציה במסגרתה רוכזו כל היהודים ונבדקו אישורי העבודה שלהם. במקביל יצאו אנשי אס אס לחפש יהודים שהתחבאו במהלך הריכוז, כל מי שנתפס נרצח בבית העלמין של העיירה. מתוך היהודים שרוכזו במהלך האקציה נשלחו 200 ליער ונורו אל בורות ירי. כן נשלחו קבוצות גברים לעבודה במפעלי מטוסים בז'שוב ובמחנה פוסטקוב. 2,000 יהודים נוספים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר האקציה הוגדר הגטו כמחנה עבודה ו-600 יהודיו חשו ביטחון מסוים, יהודים ממקומות אחרים שילמו שוחד רב כדי להגיע לגטו ולעבוד במפעלי הרכבת, שנחשבו עבודה טובה יחסית. אולם ב-14 בינואר 1943 (ח' בשבט תש"ג) נערכה אקציה נוספת בה הופרדו עובדי הרכבת ממשפחותיהם, שנשלחו אל מותם ביעד לא ידוע. ב-1943 הובאו לגטו שרידי קהילות מהסביבה ושהו בו 1,600 איש. נערכו אקציות נוספות, במסגרתן חוסל הגטו אט-אט. באוגוסט 1943 יצא משלוח מן הגטו לסוביבור, ובאפריל 1944 (ערב פסח) שולחו אחרוני הנותרים למחנה ההשמדה אושוויץ. שוטרי ה"באן פוליציי" (משטרת הרכבת), שהורכבה מפולנים ואוקראינים, נטלו חלק פעיל בטרור שהושלט בגטו, ובחיסולו. הם גם ערכו חיפושים אחר יהודים שהצליחו להימלט.
חלק מיהודי העיירה הצליחו להימלט ולהסתתר ביערות שסביבה, וחלקם נקלטו בשורות הפרטיזנים, חלק קטן הוסתרו על ידי חסידי אומות העולם מתושביה הלא-יהודים של העיירה, בפרט ידוע חסיד אומות העולם ד"ר אלכסנדר מיקוליקוב.
הנצחת הקהילה.
בישראל פועל ארגון יוצאי דמביצה, והוא מקיים אזכרות בשיתוף יד ושם.
קישורים חיצוניים.
הקהילה היהודית:
גרזן מקור הברווז
גרזן מקור הברווז (Duck bill axe) הוא גרזן עשוי ברונזה, שהופיע במזרח התיכון בראשית תקופת הברונזה התיכונה 2 (1550-2000 לפנה"ס). גרזן זה התפתח טיפולוגית מגרזן העיניים (fenestrated axe) שהיה בשימוש בתקופת הברונזה הביינימית (2000-2300 לפנה"ס).
הגרזן נמצא בחפירות בארץ ישראל. בין השאר, שלושה גרזני "מקור הברווז" התגלו בקברים מתקופת הברונזה התיכונה IIA באתר הארכאולוגי חפירות גשר ליד קיבוץ גשר.
גרזן זה מצויר בציור קיר בקבר בני חסן שבמצרים התיכונה; בציור נראה איש שמי מחזיק את הגרזן בצורה הפוכה, דבר שמלמד כנראה שפניו לשלום.
גרזן זה מופיע גם בידו של חבדד, אחיו של נסיך כנען, באחת מהחריטות שנתגלו בסרביט אל-ח'אדם, אזור מכרות הטורקיז בסיני, שבו נתגלה הכתב האלפביתי הקדום ביותר הידוע לנו, מהאלף השני לפנה"ס.
צפד
פיס ארנה ירושלים
פיס ארנה ירושלים הוא אולם רב-תכליתי בירושלים, ממזרח לאצטדיון טדי, לקניון מלחה ולמרכז הטניס, ממוקם בשכונת מלחה. האולם, אשר נחנך בספטמבר 2014, משמש את קבוצת הכדורסל של הפועל ירושלים, מכיל 11,000 מקומות ישיבה, והוא הגדול בישראל.
היסטוריה.
בתוכנית המקורית מ-1994, בתקופת ראש העירייה אהוד אולמרט, תוכנן אולם הארנה כאולם רב תכליתי בן כ-15,000 מקומות, סמוך למתחם הקונגרסים "בנייני האומה". אך בעקבות לחצים כבדים בשל חששות לחילולי שבת בעת קיום אירועים באולם סמוך לשכונות החרדיות ושיבושי תנועה קשים הועבר הפרויקט לקריית הספורט בשכונת מלחה.
לאחר דיונים ממושכים לגבי גודלו ומיקומו, אישרה עיריית ירושלים בפברואר 2004 את בניית האולם, אשר נועד לשמש את קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים. תחילה דובר על אולם שנועד אז להכיל כ-12,000 צופים ולהיבנות סמוך לאצטדיון טדי. אך לבסוף אושרה תוכנית לאולם של כ-5,600 צופים, עלות הקמת ההיכל נאמדה בכ-130 מיליון שקלים, ברובו מתקציב מפעל הפיס והטוטו. הבניה תוכננה להתחיל בשנת 2008 וחנוכת ההיכל יועדה להיות בשנת 2010. בהמשך הוגדלו תוכניות הבינוי ותכולתו עלתה ל-11,000 מקומות ישיבה, והתכנון מחדש עיכב את תחילת בנייתו. בשנת 2012 נהרג במהלך בנייתו פועל. במחאה על העיכוב בהקמתו הקימו אוהדי הפועל ירושלים מטה מאבק. לאחר שנבחר ניר ברקת לראשות עיריית ירושלים, קודמו תוכניות הארנה, ובנייתה החלה בפועל בחודש ספטמבר 2009, כשהתוכנית הייתה להשלימה בתוך 36 עד 40 חודשי עבודה (בשנת 2013) - על מנת שתוכל לארח אירועים במסגרת משחקי המכביה ה-19 שנערכה בחודש יולי באותה שנה. בפועל עיכובים שונים גרמו לכך שהאולם נחנך רק ב-11 בספטמבר 2014 לקראת גביע ווינר של 2014 ועונת 2015/2014 של ליגת העל בכדורסל. חלקים מסוימים באולם כמו מזנוני המזון וחדר האח"מים הושלמו בהדרגה לאחר חנוכת האולם. חללים אחרים במבנה תחת היציעים והאולם הראשי מיועדים לפיתוח עתידי.
החל מעונת 2014/2015 קבוצת הפועל ירושלים מארחת את משחקיה בהיכל, לאחר מעברה מהיכל הספורט מלחה, היכל הכדורסל המרכזי בעיר עד בנייתו של "היכל פיס ארנה".
במשחק הליגה הראשון באולם אירחה הפועל ירושלים את קבוצת הפועל תל אביב. לפני תחילת המשחק התקיים טקס לזכרו של אוהד הפועל ירושלים לוחם צה"ל ליאל גדעוני שנפל במבצע צוק איתן, וקבוצת הנערים של הפועל ירושלים נקראה על שמו – הפועל "ליאל" ירושלים.
האולם אירח את משחקי חצי הגמר והגמר של גביע המדינה בכדורסל לעונת . זאת לאחר מחאה ציבורית שדרשה לקיים את המשחק מחוץ להיכל מנורה מבטחים בתל אביב שאירח עשרות פעמים בעבר את משחקי גמר הגביע.
ב-21 במרץ 2016 במהלך משחק כדורסל בין הקבוצות הפועל ירושלים ומכבי תל אביב נכחו באולם 11,113 צופים, שיא כל הזמנים למשחק כדורסל בעונה הרגילה בישראל.
במכביה ה-20 ביולי 2017 אירח את תחרויות ההוקי קרח של המכביה, ולצורך כך נרכש עבורו משטח הוקי קרח אולימפי נייד שניתן יהיה להרכיבו באולם לפי הצורך. המשטח הותקן באולם בסוף יוני 2017. גודלו של האולם וקרבתו היחסית למרכז הארץ משכו לטורניר ההוקי קרח קהל רב. משחק הגמר של הטורניר הפתוח בין קנדה לארצות הברית משך כ-7000 צופים, והפך למשחק ההוקי קרח הנצפה ביותר שהתקיים על אדמת ישראל. בהמשך הקיץ, לאחר סיום המכביה, שימש המשטח להחלקה על קרח למשפחות ולמופע החלקה על הקרח.
תיאור האולם.
בחודש יולי 2013, נמסר מעיריית ירושלים כי הושלם גיוס כל המשאבים להשלמת הפרויקט, שנפתח ב-11 בספטמבר 2014 ומכיל כבר מפתיחתו 11,000 מקומות ישיבה.
האולם עומד בסטנדרטים גבוהים שמאפשרים לו לארח את משחקי הפיינל פור הישראלי, גמר וחצי גמר גביע המדינה בכדורסל, ואף אירועים מרכזיים בכדורסל האירופאי. פרקט האולם נתיק ולא קבוע מה שמאפשר בעת הצורך להחליפו במשטח טניס או משטח החלקה על קרח בגודל אולימפי בהתאם לשימושים נוספים שיהיו באולם. כמו כן ניתן להסיר כ-1,600 מושבים סביב המגרש הניתנים לניוד כדי להגדיל את המשטח עד 2,700 מ"ר לצורך תערוכות למשל או לצורך קיום משחקי ספורט הדורשים מגרש רחב יותר ממגרש כדורסל (למשל הוקי קרח).
בנוסף למטרותיו הספורטיביות, מיועד המקום לשמש גם כמרכז תרבות ובידור למופעים ולכנסים. תחת לאולם המרכזי נחפר חלל תת-קרקעי בשטח של כ-6,000 מ"ר שמיועד לשימושים שונים לצד שטחים נוספים תחת ליציעים ובהם מגרש אימונים שיתפקד גם כחלל אירועים, מרכז החלקה על קרח חצי אולימפי בשטח של כ-2,500 מ"ר (900 מ"ר משטח ההחלקה עצמו), מרכז לרפואת ספורט, חדרי חוגים, אולם באולינג, 700 מ"ר שטחים מסחריים, שני אולמות כניסה גדולים ועוד. קומפלקס ההיכל כולו כולל 47,370 מ"ר בנויים.
עלותו המעודכנת של הפרויקט עומדת על כ-400 מיליון ש"ח, שמומנו ברובם על ידי מפעל הפיס (281 מיליון ש"ח), וכן גם על ידי המועצה להסדר ההימורים בספורט (20 מיליון ש"ח) ועיריית ירושלים (33 מיליון ש"ח).