האוכלוסייה של המחוז גדלה ב-2.67% כל שנה. 171,356 תושבים הם מתחת לקו העוני.
Voy A Quedarme
1801 בגרמניה
גם הוא באצילים (שטראוס)
גם הוא באצילים (בגרמנית: Der Bürger als Edelmann) אופ. 60 היא סוויטה תזמורתית ומחזה אופראי שהלחין ריכרד שטראוס ועיבד הוגו פון הופמנסתאל בשנים 1911–1919.
מידע.
לריכרד שטראוס והוגו פון הופמנסתאל, היה רעיון להחיות את מחזהו של מולייר משנת 1670 "גם הוא באצילים", ולשנות בו חלק מהעלילה ודברים בסגנון. הם רצו שהיצירה תהיה אופרה. רעיון זה אכן התממש כמתוכנן בשטוטגרט – ב-25 באוקטובר 1912, בשילוב מוזר, פרי המצאתם של שטראוס והופמנסתאל - לסיים את המחזה לא בחגית פאר בנוסח עותמאני אלא בהצגת האופרה "אריאדנה בנאקסוס", גם היא פרי שיתוף פעולה של שני היוצרים. התוצאה עלתה על הבמה ב-1912, אך ניכר שהתוצאה ארוכה ויקרה מדי ונחלה כישלון חרוץ. הוחלט אפוא להחזיר את סיום הנשף "הטורקי" של מולייר ולולי ולחלק את היצירה המקורית לשתיים, האחת, אופרה והשנייה סוויטה תזמורתית בתשעה פרקים. את האופרה כתב הופמנסתאל בדומה למקור, המחזה של מולייר, והיא הולחנה בשנת 1917.
האופרה הוצגה לראשונה בברלין ב־9 באפריל 1918 בניצוח שטראוס עצמו, בדויטשס תיאטר, במאי: מקס ריינהרדט, מנצח: איינר נילסון.
בשנת 1919 חיבר שטראוס את הסוויטה התזמורתית. הופעת הבכורה של הסוויטה התקיימה ב־31 בינואר 1920 בווינה בניצוח המלחין.
עלילה.
במרכז העלילה עומד איש העסקים מסייה ז'ורדן. מר ז'ורדן המסורבל והטיפש להוט להיות כאחד האצילים ולקנות לו שם ומעמד. כדי להגשים את שאיפתו זו עליו להרחיב את השכלתו, ללבוש בגדים שבאופנה וללמוד גינוני אצולה. לשם כך הוא מביא לביתו מורים המלמדים אותו מוזיקה, מחול, סיף ופילוסופיה, ומזמין בגדי פאר אצל החייט. בתו של מר ז'ורדן, לוסיל, אוהבת בחור פשוט בשם קליאונט, אולם ז'ורדן אינו מתיר לה להינשא לו ושואף להשיא אותה לבן אצולה. קליאונט ומשרתו קוביל לא אומרים נואש ורוקמים תחבולה משעשעת: השניים מתחפשים לנסיך עות'מאני ומתורגמנו, באים אל מר ז'ורדן ומספרים לו על רצונו של הנסיך לשאת לאישה את לוסיל בתו. מר ז'ורדן נותן כמובן את ברכתו לנישואים אלה, כיוון שלא יכול לצפות לבעל בעל ייחוס רם יותר מזה לבתו. הזוג המאושר מתחתן, וקליאונט וקוביל מטבילים את מר ז'ורדן בטקס היתולי, הנאמר כולו בג'יבריש טורקי, למממושי - תואר אצולה עות'מאני שאינו אלא פרי דמיונם.
מבנה הסוויטה.
הסוויטה אורכת חצי שעה עד 40 דקות והיא בתשעה חלקים:
למעשה במערכות 5–7 הסוויטה מבוססת על היצירה המקורית של ז'אן-בטיסט לולי, זה שהלחין את המוזיקה למחזה "גם הוא באצילים" בשנת 1670 ושיתף פעולה עם מולייר. היצירה נחשבת בעלת סממנים של מוזיקה נאו-קלאסית.
ג'יימי הופקאט
ג'יימי הופקאט (באנגלית: Jamie Hopcutt; נולד ב-23 ביוני 1992) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר באולדהאם אתלטיק.
קריירה.
הופקאט נולד ביורק שבאנגליה, הממלכה המאוחדת. הופקאט התחיל את בקבוצת הנוער של יורק סיטי והתקדם עד שהצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. אחרי יורק סיטי, הופקאט שיחק עבור ויטבי טאון, סטוקסליי, אוסט טאון וטדקסטר אלביון.
בדצמבר , הופקאט חתם באסטרסונד מהליגה השוודית השלישית. ב-26 במאי 2012, הופקאט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד סריאנסקה. בסיום העונה, נבחר לשחקן העונה של הקבוצה, היה שותף לעליה של הקבוצה לליגה השנייה והאריך חוזה בשנתיים נוספות. בעונת , אסטרסונד עלתה לליגת העל השוודית והופקאט נבחר לכדורגלן העונה בליגה. ב-13 ביולי 2017, הופקאט ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0-2 נגד גלאטסראיי במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, בו גם הבקיע את השער השני.
ב-19 באוגוסט 2019, הופקאט חתם בסונדסוואל, בה שיחק שנה וחצי.
ב-10 בפברואר 2021, הופקאט חתם לשנה וחצי בהפועל כפר סבא מליגת העל.
בקיץ , הופקאט חתם באולדהאם אתלטיק.
יחסי ירדן–תוניסיה
יחסי ירדן–תוניסיה הם היחסים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין הרפובליקה התוניסאית. שתי המדינות הן חברות מלאות ב ובאו"ם.
סקירה כללית.
בספטמבר 2019 עבדאללה השני, מלך ירדן קיבל בארמון אל חוסייניא את שר החוץ התוניסאי ח'מיס ג'ינאוי. במהלך הפגישה אישר המלך את היחסים המושרשים בין ירדן לתוניסיה, והביע נכונות להרחבת שיתוף הפעולה בתחומים שונים, לקראת שגשוג שתי המדינות והעמים ובשירות למטרות ערביות ואיסלאמיות. הדיונים התייחסו גם לחשיבות המשך התיאום וההתייעצות בין שתי המדינות בנוגע להתפתחויות האזוריות האחרונות ולנושאים שונים שעניינם הדדית לשתי המדינות.
תחנת הרכבת רעמסס
תחנת הרכבת רעמסס (בערבית: محطة رمسيس) היא תחנת הרכבת המרכזית של קהיר, מצרים. השם נגזר משמו של מלך מצרים העתיקה והפרעה, רעמסס השני.
היסטוריה.
תחנת הרכבת המקורית נבנתה כמסוף קישור מקו הרכבת שמחבר את אלכסנדריה וקהיר ב-1856. מבנה התחנה הנוכחי הוקם ב-1892 ושופץ לראשונה ב-1955.
בינואר 2001 חודשה התחנה בהתאם לסטנדרטים בינלאומיים, עשור לאחר מכן בעקבות מהפכת 25 בינואר שנערכה במדינה הוחלט לשדרג פעם נוספת את התחנה, היא נבנתה מאפס והפכה לתחנה חדשה וממוזגת, התחנה חוברה לרציפי הרכבת בעזרת דרגנועים, מבקרי השדרוג טוענים כי המודרניזציה שעברה התחנה הייתה מוקצנת מדי והרסה חלק ניכר מהעיצוב המקורי של המקום.
הודא שעראווי, פמיניסטית מצרית שכונתה במדינות ערב "אם הפמיניזם" הסירה כאן את הרעלה שלה כאקט מחאתי ובכך יזמה יחד עם מספר מחברותיה את "מהפכת כיסוי הפנים", בה הנשים הסירו וקרעו את כיסוי הפנים, ה"ניקאב", מעל פניהן ויחד יצאו לרחובות בפנים חשופות.
בפברואר 2019 אירעה בתחנה תאונת רכבת, התאונה קרתה לאחר שהרכבת דהרה במהירות אל עבר מחסום בתחנה ונשמטה מהמסילה. כתוצאה מכך ניצת מכל הדלק של הרכבת ונגרמה שרפה. 25 בני אדם נהרגו בתאונה ועוד 50 נפצעו.
מבנה.
מחוץ לתחנה היה בעבר פסלו של רעמסס השני שהועבר לאזור גיזה ב־25 באוגוסט 2006, כהכנה הסופית במוזיאון הגדול המצרי, שם הוצב ב-2018.
הפסל המצרי "תחיית מצרים" הוצב בתחנה ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד. בטקס נכחו אלף איש, בהם כל חברי בית הנבחרים והסנאט; הרב הראשי של מצרים, חיים נחום אפנדי; הפטריאך הקופטי; ראשי העולמא של אוניברסיטת אל-אזהר; אינטלקטואלים ואנשי תקשורת ממצרים ומהעולם. "נסיך המשוררים", אחמד שאוקי, פרסם מקאמה לכבוד האירוע ובו תיאר את מוח'תאר כיוצרה של הזהות הלאומית המצרית בתקופה המודרנית. אולם מאוחר יותר, עם התחזקות הכוחות האסלמיים, תואר הפסל כיצירה פגנית המבקשת להתרפס מול האסתטיקה האירופאית ונטע זר שיש להסירו. באביב 1955 הורה נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר להסיר את הפסל ממקומו המרכזי ולהעתיקו לשולי העיר, לשכונת גיזה, תוך הנמכת כן הבסיס שלו משבעה מטרים לשניים בלבד.
שירותי רכבת.
תחנת רעמסס משרתת את הרוב המכריע של שירותי הנוסעים הבין עירוניים של רשת הרכבות הלאומית של מצרים.
יחסי החוץ של ירדן
יחסי החוץ של ירדן מאמצים בעקביות מדיניות חוץ פרו-מערבית. באופן מסורתי לירדן היו קשרים הדוקים עם ארצות הברית ובריטניה. יחסים אלו נפגעו כשירדן הכריזה על נייטרליותה במהלך מלחמת המפרץ ושמרה על היחסים עם עיראק. בפומבי המשיכה ירדן לקרוא להסרת הסנקציות של האו"ם נגד עיראק.
מאז תום המלחמה, ירדן החזירה במידה רבה את יחסיה עם מדינות המערב באמצעות השתתפותה בתהליך השלום ב ואכיפת הסנקציות של האו"ם נגד עיראק.
ירדן חתמה על הסכם אי-תוקפנות עם ישראל (הצהרת וושינגטון) בוושינגטון הבירה ב-25 ביולי 1994. ירדן וישראל חתמו על אמנת שלום היסטורית ב-26 באוקטובר 1994, בה נוכח נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בליווי שר החוץ וורן כריסטופר. ארצות הברית השתתפה עם ירדן וישראל בדיוני פיתוח משולשים שבמהלכם נושאים מרכזיים היו חלוקת מים וביטחון; שיתוף פעולה בנושא פיתוח בקעת הירדן; פרויקטי תשתית; ונושאי סחר, פיננסים ובנקאות.
בשנת 2013, אישרה ארצות הברית את תוכנית עץ השקמה החשאית המופעלת על ידי ה-CIA, שבסיסה בירדן, ומטרתה להכשיר ולחמש את המורדים הסורים.
ירדן משתתפת גם בשיחות השלום הרב-צדדיות, ולאחרונה חתמה ירדן על הסכם סחר חופשי עם ארצות הברית. ירדן היא חברה פעילה באו"ם וכמה מסוכנויות המתמחות והקשורות שלה, כולל ארגון המזון והחקלאות (FAO), הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (IAEA) וארגון הבריאות העולמי (WHO). ירדן היא חברת הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית (IMF), הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC), ארגון המדינות הבלתי מזדהות, והליגה הערבית.
במסגרת "מדיניות השכנות האירופית" של האיחוד האירופי, האיחוד האירופי וירדן אימצו במשותף תוכנית פעולה לחיזוק התלות ההדדית הפוליטית והכלכלית שלהן, ולהממש עוד יותר את הסכם ההתאגדות הנוכחי שלהן. תוכנית פעולה זו מכסה פרק זמן של שלוש עד חמש שנים ותעודד ותומכת ביעדי הרפורמה הלאומית של ירדן ובהמשך שילובם במבנים הכלכליים והחברתיים האירופיים.
ישראל כבשה בשנת 1967 את ירושלים, השוכנת ב של נהר הירדן. מאז 1967 דורשת פקיסטן את בינאום העיר ברמה הבינלאומית. ירדן יחד עם פקיסטן ממלאת תפקיד יעיל בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC).
מורגן פרייר
מורגן ג'יימס פרייר (באנגלית: Morgan James Ferrier; נולד ב-15 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת החלוץ בנאקהון ראצ'סימה.
קריירה.
פרייר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של ארסנל, בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של ווטפורד ושנה לאחר מכן הצטרף לנוטינגהאם פורסט. בשנת , פרייר הושאל לקטרינג טאון מליגת הכדורגל הדרומית לשלושה חודשים.