קורצובה נולדה למשפחה מוזיקלית, בתם היחידה של מורי פסנתר נודעים, וילם ורוז'נה קורץ. מגיל צעיר מאוד למדה נגינה בפסנתר אצל הוריה. קריירת הקונצרטים שלה החלה בלבוב, אוקראינה בגיל עשר, בנגינת קונצ'רטו ההכתרה ברה מז'ור של מוצרט עם תזמורת אמני הצליל של וינה, בניצוח אוסקר נדבאל. הקונצרט הושמע שוב בפראג ובווינה.
קריירה קונצרטית.
החל בשנת 1911 פיתחה קורצובה קריירה קונצרטית ענפה, שנמשכה עד אמצע שנות ה-30'. היא הופיעה כסולנית במספר רב של קונצרטים, עם תזמורות חשובות ועם הרכבים קאמריים בצ'כיה וכן בפולין, גרמניה, אוסטריה והולנד. במהלך הקריירה שלה הופיעה בנגינת אחד-עשר קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת והרפרטואר הנרחב שלה כלל יצירות חשובות מן הספרות העולמית מכל התקופות (בעיקר התפרסמה בפרשנותה ליצירות שופן.
מספרות הפסנתר הצ'כית ניגנה בעיקר את יוזף סוק, ויטסלאב נובאק, בדז'יך סמטנה ואנטונין דבוז'אק, אבל גם יצירות של מלחינים בני זמננו. ב-9 בנובמבר 1919 ניגנה אילונה שטפאנובה בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לפסנתר בסול מינור של דבוז'אק בעיבוד אביה, וילם קורץ ובניצוח ואצלב טאליך. בפסטיבל למוזיקה עכשווית בפרנקפורט בשנת 1926 ניגנה בביצוע בכורה עולמי את הקונצ'רטינו של לאוש יאנאצ'ק (הבכורה הצ'כית התקיימה ב-16 בפברואר 1926). מתוך ספרות המוזיקה הרוסית ניגנה ב-1926 את הקונצ'רטו השלישי לפסנתר בדו מז'ור של פרוקופייב בביצוע בכורה בפראג. לאחר נישואיה לפסנתרן, המלחין, המורה והמוזיקולוג הצ'כי הנודע ואצלב שטפאן ב-1924 הגבירה את פעילותה בתחום המוזיקה העכשווית והופיעה בקונצרטים רבים מן הספרות לשני פסנתרים.
קריירת הוראה.
כישורי ההוראה של אילונה שטפאנובה באו לביטוי כבר בצעירותה ונראה שהיה זה אך טבעי בשבילה לפנות לתחום זה, שבו נחלה הצלחה רבה. אחרי מות בעלה בשנת 1944 התייצבה בראש מחלקת תעודת האמן לתלמידי פסנתר בקונסרבטוריון של פראג. עם מותו של וילם קורץ הוסיפה גם את תלמידיו להנהגתה.
אילונה שטפאנובה-קורצובה הייתה פרופסור באקדמיה למוסיקה ודרמה של פראג מאז 1946. לשארית חייה התמקדה כליל בהוראה. בנה פאבל שטפאן המשיך במסורת המשפחתית. כפסנתרנית פיתחה את הכבוד לכוונת המלחין לפי אסכולת קורץ, כפי שאפשר לראות בפרשנות הנאמנה לסגנון המלחין, בצליל השירתי היפה ובברק הטכני של ביצועיה. היא העשירה את אסכולת הפסנתר הצ'כית בניסיון פנימי עמוק, עושר גוונים וגמישות של דקויות מגע.
פרסומים.
"טכניקת פסנתר" [Klavírní technika], אנתולוגיה של תרגילים טכניים מאת אילונה שטפאנובה (פראג 1979), כוללת הסבר מתודי המרחיב את "יסודות טכניים של נגינת הפסנתר" [Technické základy klavírní hry] (פראג 1924), שאותו היא מצטטת בכמה מפרקיה. האנתולוגיה מנתחת את הרכיבים הנפרדין של טכניקת הנגינה בפסנתר לפרטי-פרטים. כל אחד משמונה-עשר פרקיה מתמקד בבעיה טכנית מסוימת בתרגילים מובנים בקושי עולה.
שמואל ישראל מולדר
שמואל ישראל (הירש) מולדר (Samuel Israel Mulder; ל' בסיוון תקנ"ב 20 ביוני 1792 - ז' בטבת תרכ"ג 29 בדצמבר 1862) היה סופר, מחנך ומתרגם יהודי-הולנדי.
תולדות חייו.
נולד באמסטרדם לעזריאל ומרים מולדר. שמואל היה הבכור מתוך שלשת הילדים (לואיס ושרה). קבל חינוך מידי המחנך דוד פרידריכספלד שהיה אחד מהמובילים במאבק למתן זכויות שוות ליהודים. ואחר כך גם למד עם גיסו ה.א. וגנאר שהיה גם הוא לימים, סופר ועורך. בתחילת דרכו מולדר התפרנס מליטוש יהלומים. בשנת 1812 עבד גם כמורה ב"בית ספר של שבת". באביב 1815 יסד ביחד עם חברו משה להמנס אגודה ספרותית בשם Tongeleth ("תועלת" בהגייה הפורטוגזית המקובלת בהולנד). האגודה החלה בפגישות שבועיות של ששה צעירים נלהבים, ולקראת סוף פעילותה מנתה כשישים חברים. החברים היו שומעים הרצאות בעברית על ספרות וקוראים את עיתון "המאסף". האגודה הוציאה מאסף ספרותי בשם "בכורי תועלת". בגיליון הראשון כתב מולדר "הפליאה המקדמת את פני האדם שמתרגל את חוקי הדקדוק שווה בגודלה רק לזו של ילד הרואה בפעם הראשונה אריה או פיל" . בשל שמרנות וקפיאה על השמרים חדלה האגודה לפעול לאחר מספר שנים. הגיליון האחרון של המאסף היה בשנת 1825. באותה עת חיבר מולדר את הפואמה "ברוריה" וכן שיר שהופיע בספרו של פרנץ דליטש "ההיסטוריה של השירה היהודית". על פואמה שלו אומרת פרופ' זיוה שמיר: "לאחר קריאת 'ברוריה' .., אי-אפשר שלא לייחס לו את הטמנת הזרעים הראשונים לתופעת 'חילוּן' השפה העברית... יצירתו זו שנכתבה כמעט לפני 200 שנה, על שפתה הקריאה והקולחת, מהווה אבן הפינה לבניינה מחדש של השפה העברית". ביצירה זו מולדר מנסה להעביר את המסר לפיו כדי להבטיח את המשך קיומה של היהדות, צריך לחתור אל האיזון וההרמוניה בין הזרמים השונים. יורשיו הספרותיים בסוג כתיבה זה הם הסופרים, מיכ"ל ויל"ג
מולדר היה גם חבר באגודת "Tot Nut en Beschaving," שבחסותה הופיע חלק גדול מפרסומיו. בשנת 1817 שמש גם מתרגם מוסמך בבית דין, ובשנת 1835 הפך למפקח על בתי הספר הדתיים. בשנת 1849 נעשה למזכיר של קהילת אמסטרדם. בנוסף, משנת 1826 הוא היה המנהל של הסמינר התאולוגי "סעדת בחורים" (Sa'adat Baḥurim) . מוסד זה היה בתחילה דרכו ממומן מתרומות. פרסומו בא לו גם בזכות תשומת לב המיוחדת שהוקדשה לצורכי התלמידים, ולא בשל הישגיהם הלימודיים. בשנת 1836 בעקבות השינויים של וילם הראשון, מלך הולנד החל הסמינר לקבל סיוע והכרה ממשלתיים. לבוגרים התאפשר עם תום לימודיהם להתקבל לאוניברסיטה. מולדר מונה לחבר מזכירות הוועד המנהל למשך כל חייו.
פרסומו העיקרי בא למולדר מתרגום התנ"ך, היה זה התרגום הראשון של התנ"ך מעברית להולנדית. חמשת חומשי תורה, תהילים ומשלי, הופיעו במהדורה ראשונה בשנת 1824, והודפסו אחר כך במהדורות נוספות רבות. בשיתוף עם ידידו משה להמנס, כתב מילון עברי הולנדי שיצא בשני כרכים (1831–1825) . בנוסף הוא כתב ספרים רבים נוספים, חלקם אודות לימוד העברית. בשנת 1843 העניקה לו אוניברסיטת גיסן תואר דוקטור ובשנת 1860 ניתן לו אות מסדר אריה הולנד.
פאוול שטפאן
פאוול שטפאן (בצ'כית: Pavel Štěpán 28 במאי 1925 בברנו - 30 בספטמבר 1998 בפראג) היה פסנתרן צ'כי, בר-סמכא בפרשנות יצירות הפסנתר של יוזף סוק וויטיסלאב נובאק והקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט. שטפאן נחשב תמיד לבעל אינטליגנציה יוצאת מגדר הרגיל, סגנון נגינה מעולה ומוזיקליות עמוקה.
חייו.
הקריירה של פאוול שטפאן נקשרת למסורת המוזיקלית של משפחתו: הוא היה נכדו של פרופסור וילם קורץ, פסנתרן ומורה בעל-שם לפסנתר, ובנם של הפסנתרנית הווירטואוזית והמורה לפסנתר אילונה שטפאנובה-קורצובה והמוזיקולוג-פסנתרן ואצלב שטפאן. משפחתו עמדה בקשרי קרבה עם המלחין יוזף סוק ושטפאן קיבל הנחיות לפרשנות יצירות הפסנתר של סוק מן המלחין עצמו.
הופעתו הראשונה של פאבל שטפאן בפומבי התקיימה כשהיה בן שש-עשרה. כעבור שנתיים הופיע לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 24 בדו מינור, ק.491 של מוצרט, בניצוח רפאל קובליק. הרפרטואר של שטפאן כלל גם יצירות של באך, בטהובן, שוברט, ברהמס, דביסי ופרוקופייב, ובכולם באו לביטוי הטכניקה המעודנת והמבע הלירי שלו. לעצים קרובות כלל מוזיקה צ'כית ברפרטואר שלו ומדי פעם ניגן חמישיות מאת שומאן ודבוז'אק עם רביעיית סמטאנה. בשנת 1961 החל ללמד באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג ובסמינרים בארצות אחרות. הוא הרבה להופיע בארצות אירופה ונחל שם הצלחה רבה.
ב-1971 וב-1982 קיבל את פרס פלטנור הווינאי (Wiener Flötenuhr) על הקלטת השנה המצטיינת ליצירה של מוצרט וב-1978 קיבל הביצוע שלו למכלול יצירות הפסנתר של יוזף סוק את פרס "תקליט הזהב" של חברת סופראפון להקלטה המצטיינת של השנה.
לוס בנדולרוס
לוס בנדולרוס (באנגלית: Los Bandoleros, בתרגום מספרדית לעברית: השודדים) הוא סרט קצר משנת 2009 שנכתב, הופק ובוים על ידי וין דיזל. בסרט מככבים דיזל בעצמו, מישל רודריגז, סונג קאנג, טגו קלדרון, דון עומר ומירתה מישל. השחקנים בסרט מגלמים את התפקידים שגילמו בסדרת סרטי "מהיר ועצבני". הסרט מציג את האירועים שהובילו לשוד משאית הנפט בתחילת הסרט הרביעי בסדרה. הסרט הקצר נכלל כבונוס ב-Blu-ray ובמהדורת DVD מיוחדת שיצאה בארצות הברית ב-28 ביולי 2009. הוא הוקרן בפסטיבל לוס אנג'לס לסרטים קצרים והוצע להורדה בחינם ב-iTunes.
עלילה.
ליאו טגו נמצא בכלא של הרפובליקה הדומיניקנית, ומסית את האסירים נגד תאגידי הדלק שדואגים שלא יצאו דגמים של מכוניות חשמליות ומתחילים מלחמות בשביל נפט. באותו הזמן, ברחובות, עומר סנטוס משוחח עם איש זקן שלא הצליח למצוא מספיק דלק. האן סיאול-הו מגיע לרפובליקה הדומיניקנית ונאסף משדה התעופה על ידי קארה מירתה ומאלו. הם מסיעים אותו בחזרה לבית של סנטוס, שם הדודה שלו, רוביה, נאבקת עם עליית המחירים בגלל עליית מחירי הדלק ודומיניק טורטו עובד על המכונית שלו. לאחר מכן כל הקבוצה אוכלים ביחד ארוחה עם המשפחה. לאחר שליאו בורח מהכלא, הם פונים למועדון, שם האן וקארה מפלרטטים, בעוד שדומיניק נפגש עם פוליטיקאי מקומי בשם אלביס, אשר מיידע אותו על הזדמנות לחטוף משלוח של בנזין. בזמן שהם נחים במועדון לאחר מכן, דומיניק מופתע מהגעתה של לטישיה אורטיז, אשר עקבה אחריו ממקסיקו. השניים נוהגים יחד אל החוף, שם הם מציתים מחדש את מערכת היחסים שלהם.
1885 במדע
שי כרמלי פולק
שי כרמלי פולק (נולד ב-28 במאי 1968) הוא במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה.