לקראת סוף שנות ה-60 של המאה ה-19, נטשו האוסטרו-הונגרים את שאיפתם לשלוט בחלקים מגרמניה ואיטליה עקב הקמתן של מדינות הלאום החדשות במסגרת איחוד איטליה ואיחוד גרמניה. עם החלשותה של האימפריה העות'מאנית וחיזוקה של האופוזיציה הסלאבית באזור הבלקן, ראו האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית הזדמנות לקבל שליטה באזור זה על חשבונה של האימפריה העות'מאנית המתפרקת. ב-1876 הציעה רוסיה לחלק את הבלקן לאזורי שליטה, אך האוסטרים דחו הצעה זו בטענה שאוסטרו-הונגריה היא אימפריה גדולה, ואין לה אינטרסים בשטחים נוספים.
במהלך משבר הבלקן, הוכרחה אוסטרו-הונגריה לכבוש את אזור בוסניה והרצגובינה באוגוסט 1878 כנגד התקדמותם של הרוסים אל אזור בסרביה. לאחר שלא הצליחה לתווך בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הרוסית על שליטתם בסרביה, החליטה האימפריה האוסטרו-הונגרית להיות נייטרלית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1877–1878.
על מנת לשמור על האינטרסים האוסטרו-הונגריים שהיו מנוגדים לאינטרסים הרוסיים והצרפתיים, חתמה אוסטרו-הונגריה על הברית הכפולה עם גרמניה באוקטובר 1879 והברית המשולשת עם איטליה במאי 1882.
איטליה.
כמו גרמניה, גם איטליה אוחדה ממספר מדינות שונות. לכן דאגותיה הראשונות היו לבנות משטר יציב שישמור על אחדותה. עד 1914, הייתה איטליה כבר מדינה ככל המדינות. בדיוק כמו המעצמות האירופיות האחרות, גם באיטליה רצו לבנות מושבות ולהקים מעצמה על-יבשתית. על מנת להשיג מטרה זו, הצטרפה איטליה אל גרמניה ואוסטרו-הונגריה כדי ליצור את הברית המשולשת. איטליה כעסה על צרפת שהשתלטה על תוניסיה ב-1881 מפני שאיטלקים רבים ראו בתוניסיה מושבה פוטנציאלית.
עם זאת, דעת הציבור באיטליה לא תמכה בהסכם עם אוסטרו-הונגריה מפני שאוסטרו-הונגריה הייתה יריבתה של איטליה במהלך איחוד איטליה. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה, הציעו אנשי צבא רבים שאיטליה תעבור לצדן של בריטניה וצרפת. הצעה זו התחזקה לאחר הפלישה האיטלקית לטריפולי ומלחמת איטליה-טורקיה, שבמהלכה גרמניה תמכה בעיקר באימפריה העות'מאנית. זוהי הייתה ההוכחה שגרמניה ואוסטרו-הונגריה לא סומכות במאת האחוזים על בני בריתן האיטלקים.
עם פתיחת המלחמה ב-1914 נמנעה איטליה מלפתוח במלחמה מפני שאוסטרו-הונגריה וגרמניה נקטו קו התקפי ולפי ההסכם איטליה הייתה צריכה לבוא לעזרתם רק אם הן היו מותקפות. לאיטליה ובריטניה הייתה הסכמה על הים התיכון: בריטניה הייתה צריכה גישה לים התיכון ומעבר לקולוניות שלה באפריקה ובהודו, ואיטליה גבלה בים התיכון. עימות בין שני הציים של המדינות היה גרוע לשתי המדינות. לכן, העדיפה איטליה להימנע מלהיכנס למלחמה עם בריטניה.
התפלגות לוג-נורמלית
\; \exp\left(-\frac{\left(\ln x-\mu\right)^2}{2\sigma^2} \right) \!&lt;/math&gt;
התפלגות לוג-נורמלית היא התפלגות של משתנה אקראי, שפונקציית הצפיפות שלה היא formula_10 בתחום formula_11. אם formula_12 הוא משתנה אקראי שמתפלג נורמלית, אז formula_13 מתפלג לוג-נורמלית, וההפך- אם formula_14 הוא משתנה אקראי שמתפלג לוג-נורמלית, אז formula_15 מתפלג נורמלית. בסיס הלוגריתם לא משנה - שכן לוגריתמים בבסיסים שונים קשורים בקשר ליניארי.
לפי משפט הגבול המרכזי, מכפלה של מספר רב של משתנים חיוביים בלתי תלויים ובעלי אותה התפלגות, מתפלגת בקירוב טוב, לוג-נורמלית. התפלגות כזו מופיעה כאשר הערך הנמדד נוצר על ידי הצטברות כפלית של גורמים רבים. לדוגמה, המשקל ולחץ הדם של בני אדם, מספר המילים במשפטים שכתב ג'ורג' ברנרד שו, זמן השרידה של חיידקים בחומר חיטוי, הנחתה בתקשורת אלחוטית ועוד.
מאפיינים.
אם formula_12 הוא משתנה אקראי שמתפלג לוג נורמלית, אז:
דוגמה.
בגרף מימין - התפלגות הלוגריתם (לפי בסיס 2) של אורכי הערכים בוויקיפדיה העברית, בבתים, לפי דגימת בסיס הנתונים שנעשתה בסוף אוקטובר 2009. מן הנתונים נוכו כ-3500 "ערכי שנים" משני סוגים - שנים עבריות ושנים לועזיות - שרובם המכריע נוצרים על ידי בוט והם ערכים שבלוניים בעלי מאפיינים אחידים (לוגריתם האורך formula_28 בקבוצה אחת ו- formula_29 בשנייה) שאינם מתאימים להתפלגות הערכים האחרים (formula_30).
לנתונים צידוד formula_31, המצביע על נטיית-מה בין הנתונים הרחוקים מן הממוצע להיות נמוכים ממנו, וגבנוניות formula_32, המצביעה על חריגות מן הממוצע, המתבטאות בזנבות עבים של ההתפלגות.
מלבד גורמים אלה, התפלגות הלוגריתם קרובה להתפלגות נורמלית: אורכם של ערכים בוויקיפדיה העברית מתפלג, בקירוב, לוג-נורמלית.
ונן
ונן (שוודית: Vänern) הוא האגם הגדול ביותר במערב אירופה, השלישי בגודלו באירופה (אחרי האגמים לדוגה ואונגה), וה-29 בעולם. הוא משתרע במרכזה של שוודיה, על שטח של 5,648 קמ"ר, ומוקף בשלושה חבלי ארץ: ורמלנד, יטאלנד המערבית ודלסלנד. ונן מתחבר אל האגם שממזרח לו, וטרן, באמצעות תעלת יטה, שחוצה את מרכז שוודיה לרוחבו, ואל הים הצפוני שממערב, באמצעות הנהרות הזורמים ממנו ובראשם נהר יטה, שמתרוקן בעיר גטבורג.
22,000 איים ואיונים מצויים במי האגם, הגדול בהם הוא האי טוֹרש (62 קמ"ר).
האגם נוצר לאחר עידן הקרח האחרון, לפני כ-10,000 שנה. כאשר הקרח נמס, שוודיה הייתה מכוסה במים, ונוצר מצר בין קטגט למפרץ הבוטני. ממצר זה נותרה ימת ונן.
סביבת האגם.
מחקרי ניטור סביבתי באזור הונן נעשים מדי שנה. בדיווח מ-2002, הנתונים לא הצביעו על הפחתה ניכרת באיכות המים הכוללת, אך ניכר צמצום קל של בהירות האגם כתוצאה מעלייה בהתרבות אצות, כנראה בשל תהליך אאוטריפיקציה שהתרחש באזור לאחר עליית רמת החנקן באוויר מן הערים הסמוכות בין שנות ה-70 לשנות ה-90. כיום מושקעים מאמצים לווסת את הגורמים המזהמים לרמה יציבה.
עולם החי.
במי הונן חיים מיני סלמון אנדמיים שונים המשריצים באגמים הסמוכים. מינים אלה התפתחו באגם במשך כ-9,000 שנה. הם ידועים בכך שמעולם לא נכנסו לאוקיינוס, שלא כמו רוב מיני הסלמון בעולם. מינים אלה גם מצטיינים במשקלם; סלמון ממוצע באגם שוקל כ-18 ק"ג. סלמון האגמים הגדול ביותר נתפס בימת ונן ושקל יותר מ-20 ק"ג.
באזור האגם מצויים שחפיות ושחפים ממינים שונים.
יוסף חיים ירושלמי
יוסף חיים ירושלמי (באנגלית: Yosef Hayim Yerushalmi&amp;רלמ;; 1932 - 8 בדצמבר 2009) היה חוקר ההיסטוריה של עם ישראל, פרופסור באוניברסיטאות קולומביה והרווארד. בצעירותו הוסמך כרב מסורתי.
קורות חיים.
יוסף חיים ירושלמי נולד וגדל בארצות הברית. שני הוריו היגרו מרוסיה; אמו, אווה לבית קפלן, הגיעה לארצות הברית מפינסק ביחד עם סבתו, אחיה ואחיותיה הגיעו לאמריקה לפניה. אביו, לאון, נולד בגולסקובו (הולסקובו) שעל יד אודסה (כיום באוקראינה) למשפחה יהודית-ציונית ששמה ירוסלימסקי, גדל ולמד באודסה והתחיל ללמוד באוניברסיטה, לאחר פרוץ המהפכה הרוסית עלה לארץ ישראל ביחד עם אחיו כחלוץ ושהה בקיבוץ. בשנת 1928 חלה במלריה, קרוב משפחתו שגר בארצות הברית הזמינו אליו, והוא היגר לארצות הברית בה נשאר והרבה לעסוק בפעילות ציונית.
יוסף חיים ירושלמי גדל בבית יהודי-מסורתי בניו יורק וגדל עם שתי שפות אם: הוא דיבר עם אביו עברית ועם אמו יידיש, בגיל חמש הגיע לגן ילדים ושם החל לדבר אנגלית. הוריו שאפו לטפח בבנם עניין ער בהיסטוריה ובתרבות היהודית, במקביל לחינוך התורני שיקבל. בהיותו בן שמונה החל ללמוד בישיבה בסגנון מודרני, בה למד מדעי היהדות שכללו תלמוד, אך גם תנ"ך והיסטוריה וכן למדו מקצועות כלליים. למד בתיכון יהודי בו למדו בצד מדעי היהדות גם מקצועות כלליים. למד שנה באוניברסיטת העיר ניו יורק ועבר ללמוד בבית המדרש למורים השייך לישיבה יוניברסיטי, ממנה קיבל תואר ראשון ב-1953, שם למד בעיקר מדעי היהדות וספרות העולם. אחד ממוריו היה פנחס חורגין, לימים מייסד אוניברסיטת בר-אילן ונשיאה הראשון. בתחילה תכנן ללמוד משפטים והתקבל לטובות באוניברסיטאות, אולם לאחר שסיים את לימודיו בישיבה יוניברסיטי נמלך בדעתו והחליט ללמוד מדעי היהדות.
למד לתואר השני בבית המדרש לרבנים באמריקה. בין המורים שהותירו עליו חותם עמוק היו: שאול ליברמן, חיים אריה גינזברג ושלום שפיגל. ב-1957 הוסמך לרבנות ושירת כרב למשך שנה בבית הכנסת הקונסרבטיבי "בית אמת" בלארצ'מונט. שנותיו בבית המדרש לרבנים הבהירו לו שמעייניו אינם נתונים ללימודי קודש, כי אם למדע ההיסטוריה. כשסיים את לימודיו עבר לאוניברסיטת קולומביה על מנת לעשות דוקטורט בהיסטוריה אצל פרופסור סאלו ויטמאייר בארון, שם שמע שיעורים מפיהם של צבי אנקורי, אליהו ביקרמן ופאול קריסטלר. לצורך הדוקטורט נסע בראשית שנות ה-60 לפורטוגל, ספרד ואיטליה. בשנת 1966 מסר את עבודת הדוקטור, שזכתה בפרס מהוצאת אוניברסיטת קולומביה עבור הדיסרטציה הטובה ביותר שנכתבה באותה שנה באוניברסיטת קולומביה. היא עסקה באנוס יצחק קרדוזו ועיבוד שלה הפך לספרו הראשון, שראה אור ב-1971.
ירושלמי התמנה למרצה במחלקה לשפות ותרבויות של המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד בשנת 1966, בשנת 1970 התמנה לפרופסור מן המניין, ב-1978 התמנה לראש החוג והופקד על הקתדרה על שם ספרא להיסטוריה יהודית ותרבויות ספרדיות. ב-1980 עבר לאוניברסיטת קולומביה, והופקד על הקתדרה על שם סאלו ויטמאייר בארון להיטוריה, תרבות וחברה יהודית ולמנהל המכון ללימודי יהדות וישראל. ב-2008 פרש לגמלאות.