היינץ נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית למשפחה דתית, והיה השני מתוך שמונת ילדי המשפחה, אחיהם של ארתור ראו וגרדה אוקס. שם סיים לימודי נגרות ועיצוב פנים. הוא עזב את גרמניה עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, ועלה לארץ ישראל. בשנים הראשונות עבר עם האדריכל הנודע ריכרד קאופמן, ולאחר מכן פתח משרד משלו לתכנון אדריכלי בירושלים ב-1935. עבודותיו הראשונות היו תכנון בתי מגורים פרטיים בירושלים, בתל אביב ובחיפה. בשנות ה-30 וה-40 היה בין מובילי עקרונות הסגנון הבינלאומי בירושלים המנדטורית. הוא נודע בקנאותו לעקרונות המודרניזם ובקפדנותו היתרה על פרטים ועל ביצוע מדוקדק של תוכניותיו, שאותן נהג לשרוף עם סיום הפרויקט. לשיטתו, על הבניין עצמו להוות עדות יחידה לתכנון העומד מאחוריו.
עם הקמת אגף התכנון (1949) מונה ראו על ידי אריה שרון לראש המחלקה לתכנון יוזם (חטיבה עיקרית לתכנון יוזם, ברמה הארצית והאזורית), והוא שימש במקביל גם כאחראי המחלקה לעיר ולאזורה של ירושלים. תפקיד מרכזי ובכיר זה ניתן לו חרף העובדה שלא השתייך ל"חוג לרפורמה התיישבותית", אותו חוג וולנטרי שהתווה את הקווים למדיניות התכנונית של מדינת ישראל, כמו מדיניות פיזור האוכלוסייה, אכלוס המדינה ע"פ עקרונות "אזוריים", ייסוד ערים חדשות ועוד. ראו היה חבר באגף בשלוש השנים הראשונות לקיומו (1949-1952), במהלכן היה שותף כמעט בכל ההחלטות והיזמות הקובעות.
ב-1949, כמנהל לשכת התכנון המחוזית, עמד ראו בראש צוות שהכין תוכנית אב לעיר ירושלים, יחד עם האדריכל דוד אנטול ברוצקוס. התוכנית, שנודעה כ"תוכנית ראו", התייחסה לעיר כיחידה שלמה ולא התחשבה בחלוקתה בין ישראל לירדן בקווי שביתת הנשק. תוכנית ראו הייתה תוכנית רעיונית בלבד ללא תוקף חוקי, אך היא קבעה מספר עקרונות יסוד שהנחו את המשך פיתוחה של העיר. התוכנית אימצה כמה מקווי היסוד של המתכננים הבריטיים של ירושלים, בין היתר את עקרון הבנייה על הגבעות תוך השארת העמקים כשטחים ירוקים, ואת מדיניות הבנייה באבן. כמו כן קבעה התוכנית את ייעודה של גבעת רם כמרכז מוסדות השלטון של המדינה. ב-1950 היה היינץ ראו שותף לתכנון קמפוס האוניברסיטה העברית במקום, יחד עם יוסף קלארווין וריכרד קאופמן.
תרומתו המשמעותית של ראו לתכנון הפיסי של ישראל ניכר, מלבד תכנונה של ירושלים, גם ברעיון להקמת נמל עמוק ים בשפך הסוכריר- הוא נמל אשדוד, והעיר אשדוד שהוקמה סביבו.
ב-1954 חבר אליו האדריכל דוד רזניק, שעבר מתל אביב לירושלים, והם הפעילו משרד משותף עד 1958. בין היתר תכנן ראו באותה תקופה כמה ממבני קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם, הבולט והמפורסם שבהם המבנה הכיפתי של בית הכנסת (1956) בתכנון משותף של רזניק וראו, על פרויקט זה זכה בפרס רכטר. מבנה ראוי לציון נוסף של ראו בקמפוס הוא בניין המכון למתמטיקה (1959).
ב-1963 תכנן ראו את הבניין הראשון בקמפוס היברו יוניון קולג' בירושלים, ברחוב המלך דוד. המבנה המודרניסטי בחיפוי אבן נסורה, מאכלס את משרדי המנהלה ובית הכנסת ונחשב נציג מובהק של הסגנון הבינלאומי המאוחר. בשנות ה-80 זכה הקמפוס להרחבה בתכנונו של משה ספדיה.
ב-1964 פרש ראו ושב לגרמניה, שם התבודד בעיירה באד טיינאך שביער השחור. הוא נפטר שם ב-1965.
Otter GMC Canada Mk1
אל קאבו
אל קבו
אל-קאבו
האחים (סדרת טלוויזיה)
האחים (באנגלית: The Brothers) הייתה סדרת טלוויזיה בריטית בת 92 פרקים ששודרו ברשת ה-BBC בריטניה וברחבי העולם במשך ארבע שנים רצופות בין השנים 1972–1976. עלילת הסדרה נסובה על הסתבכויותיהם העסקיות, המשפחתיות והאישיות של בני משפחת האמונד ששלושת בניה ("האחים") היו בעלי חברת תובלה פרטית. בישראל הוקרנו כל פרקי הסדרה ברצף, שבוע אחר שבוע, בטלוויזיה הישראלית בימי רביעי בשעה שמונה בין השנים 1974–1977. הסדרה זכתה לפופולריות עצומה בישראל עד כי הציבור השתדל לא לקבוע אירועים בשעת השידור שלה.
העלילה והדמויות.
הסדרה פותחת במותו של אב המשפחה ומי שהקים את חברת ההובלות "האמונד". בקריאת הצוואה לאחר מותו מתברר שהוא הוריש את השליטה בחברה במשותף לשלושת בניו, השונים באופיים והמסוכסכים ביניהם: אדוארד, הבכור; בריאן, רואה חשבון הנשלט על ידי אשתו ודייוויד הצעיר, הולל תאב בצע וחלש אופי. שותפה נוספת בשליטה בחברה היא מזכירתו לשעבר של האב, ג'ניפר קינגסלי, שמסתבר שהייתה פילגשו ואם בתו. מי שלכאורה לא קיבלה דבר היא אם המשפחה, מרי, אך מתברר שלמעשה היא שולטת בכל הנעשה במשפחתה על ידי יצירת בריתות בין בניה ונשותיהם. סיטואציה בסיסית זו, המוצגת בפרק הראשון כאקספוזיציה, טומנת בחובה כר נרחב ליחסים, מריבות, קנאות ושנאות הנפרשות לאורך כל פרקי הסדרה.
אדוארד, שבתחילה זועם על ג'ניפר, מתחתן איתה לבסוף, לזעמה של אם המשפחה, אשתו של בריאן, האח האמצעי המוכשר והאהוד, בוגדת בו ודייוויד הצעיר מסתבך בשערוריות ומנסה לפנות לפוליטיקה לזמן קצר.
דמויות חשובות נוספות היו מנהיג איגוד העובדים של החברה, ביל ריילי; איש עסקים אוסטרלי בשם הארי קרטר המנסה להשתלט על החברה ועוד. השליטה בחברה ניטלה סופית מן המשפחה על ידי פול מארוני, הנבל העיקרי של הסדרה, ואחת המטרות המוקדמות לשנאה בסדרות טלוויזיה (במובן זה הטרים את דמותו של ג'יי אר יואינג). הוא הוצג כקפיטליסט תאב-ממון וחסר לב שכל המניע אותו היה מרוץ אחר רווח ועוצמה אישית וזאת תוך דריסת כל כללי המוסר. אחת הדמויות המורכבות יותר בסדרה הייתה דמותה של אשת העסקים ג'ין מקסוול. היא פעלה במניפולטיביות ובערמומיות, ללא מצפון. בינה ובין מארוני נרקמו יחסי שנאה-משיכה ותככיהם הלכו והסתבכו עד שאיבדו כל הגיון פנימי. הדמות שייצגה נפוצה מאז באופרות סבון וגולמה בדמויות כמו אלכסיס קרינגטון (בגילומה של ג'ואן קולינס) בשושלת או עידית לינוביץ' (בגילומה של גילת אנקורי בסדרה הישראלית רמת אביב גימל.
סיומה של החברה הגיע בחטף. בפרק האחרון של העונה הרביעית הציל מארוני את "האמונד" מפני השתלטות עוינת על ידי מיזוגה בחברה הולנדית, בניגוד לדעת המשפחה. אולם הסדרה הופסקה על ידי BBC בשלב זה ולא נוצרו פרקים נוספים.
מפיקי הסדרה, כנהוג באופרת סבון, "טיפלו" בדמויות באופן שיתאים לחוזים עם השחקנים. השחקן ששיחק את אדוארד התחלף לאחר עשרה פרקים; אשתו של דייוויד, ג'יל, "מתה" בין עונות הסדרה ללא הסבר והכנה מוקדמת ובריאן נעלם למשך זמן ארוך.
"האחים" וישראל.
"האחים" הייתה למעשה אופרת הסבון הראשונה ששודרה במדינת ישראל. הקהל, שצפה בערוץ בודד, ולא היה לו ניסיון צפייה בדוגמאות דומות, התייחס אל הסדרה ברצינות, עקב אחריה משבוע לשבוע ושוחח אודות הפרק ששודר, תוך ניתוחו, במקומות העבודה והלימודים.
בשנת 1977 הוציאה הוצאת רמדור ארבעה כרכים ובהם עלילת "האחים" בתרגום ועריכת נוגה שמש. לאחר סיום הקרנת העונה האחרונה הגיעו כמה משחקני הסדרה לביקור בישראל. הביקור קיבל אופי ממלכתי כמעט כאשר השחקנים התארחו אצל ראש עיריית תל אביב-יפו, שלמה להט וקיבלו טלפון משר החוץ, משה דיין, שאף התלוצץ ואמר שאילו ישראל הייתה מותקפת ביום רביעי בשמונה בערב, היא הייתה נתפסת לא מוכנה כיוון שכולם היו צופים ב"האחים".
בראיונות שנערכו עם השחקנים למעלה משלושים שנה לאחר תום הקרנת הסדרה הם ציינו בחום את הביקור בישראל ואת האהדה חסרת התקדים לה זכו. הסדרה זכתה למעמד של סדרה נערצת גם בהולנד ובסקנדינביה.
בדיקת אינטגרציה
בדיקת אינטגרציית תוכנה
חגי לונדין
הרב חגי לוּנדין (נולד בי"ב באלול תשל"ה, 19 באוגוסט 1975) הוא ראש ישיבת ההסדר חולון (החל מחודש תמוז ה'תשפ"ב), ר"מ בישיבת אפיקי דעת בשדרות ומרצה במקומות נוספים, ראש בית המדרש בקריה האקדמית אונו, מנהל התוכן של ערוץ מאיר, ומחבר סדרות ביאורים לכתבי הראי"ה קוק וספרים נוספים.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה, למד בישיבת מרכז הרב, בעיקר אצל הרבנים צבי ישראל טאו ועמיאל שטרנברג, וכן אצל הרבנים שלמה אבינר, יהושע צוקרמן ויוסף קלנר. לאחר התפלגות ישיבת הר המור מישיבת מרכז הרב עבר בעקבות רבותיו אל ישיבת הר המור, שם למד עד גיוסו לצבא. בצבא שירת בחיל השריון במסלול פיקודי.
לאחר שחרורו מהצבא עבר לישיבת ברכת משה במעלה אדומים שם במקביל החל גם ללמד שיעורים בכתבי הראי"ה בעיקר לתלמידים מן הקבוצה הבוגרת בישיבה. חלק מספריו מבוססים על שיעורים אלו. בישיבת מעלה אדומים למד מהרב יצחק שילת ומהרב חיים סבתו. בשנת 2005 עבר עם משפחתו להתגורר בחיפה, ושימש כר"מ ללימודי אמונה בישיבת "אור וישועה" בעיר ובבית המדרש של הטכניון. בקיץ שנת 2011 עבר עם משפחתו לעיר שדרות ומאז הוא משמש כר"מ בישיבת ההסדר שם.
הרב לונדין מרצה במסגרת המדרשה הצבאית של צה"ל, בקריה האקדמית אונו ובאוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 2016–2018 היה דיקן הסטודנטים ב. הוא מלמד בישיבות הסדר, מכינות ומדרשות. שיעוריו ב"מכון מאיר" מועברים בשידור חי באתר "ערוץ מאיר". שיעורו באוניברסיטת בר-אילן מועבר ברדיו מורשת. ייחודה של שיטתו הוא בתרגום בהיר ועכשווי של רעיונות היהדות ומשנת הרב קוק בפרט.
הרב לונדין כתב טורים בעלוני השבת "שבתון", "עולם קטן", "מעייני הישועה", "ראש יהודי", שבת בשבתו ובאהבה ובאמונה.
בשנת 2018 חבר הרב חגי לונדין לרבנים יצחק נריה ויוני לביא בהקמת ארגון קהלים, שמטרתו להפיץ שיעורי תורה של רבנים ורבניות.
בתמוז תשפ"ב, מונה הרב לונדין לראשות ישיבת ההסדר חולון יחד עם הרב טל שאוליאן.
הרב לונדין בעל תואר ראשון בחינוך ותעודת הוראה מטעם מכללת מורשת יעקב ברחובות, ובעל תעודת M.A. במחשבת ישראל מטעם מכון לנדר (טורו קולג'). נשוי לאפרת, ואב לחמישה בנים. אחיו הוא ד"ר יוסי לונדין.