עונת הרבייה מתחילה בסוף נובמבר והזכרים אוספים "הרמון" של 15–30 נקבות ומגינים עליהן ועל הטריטוריה שלהם באגרסיביות. במהלך העונה הזכרים מנפחים את אפם, וקווצות השיער שמתחת לעיניהם מכוסות בהפרשה דביקה. זכרים אוכלים מעט מאוד בעונת הייחום, ומבלים את מרבית זמנם בקרבות אכזריים שלעיתים קרובות מסתיימים במוות. שיעור התמותה של הזכרים בתקופה זו הוא גבוה מאוד, ויכול להגיע לכ-90 אחוזים בשל תשישות מפגעי מזג האוויר והקרבות ביחד, שטפי דם וטריפה.
הזכרים ששרדו מתחילים לנדוד צפונה בסוף אפריל. בשלב זה מתחילה תקופת ההמלטה, כאשר כל הנקבות ממליטות תוך שבועיים טלה אחד ולעיתים קרובות שניים לאחר תקופת הריון של 140 ימים; הטלאים מוסתרים בימים הראשונים לחייהם בצמחייה הדלילה שבאזור ואימם מגיעה מדי פעם להניקם; כ-8–10 ימים בלבד לאחר הלידה, הנקבות והטלאים החדשים יוצאים לדרך בעקבות הזכרים, בעדרים המוניים של עד 200,000 פרטים. כאשר הם מגיעים למרעה הקיץ הם מתפלגים לקבוצות קטנות של 30–40 פרטים וכך מבלים את תקופה זאת; לקראת הסתיו הקבוצות הקטנות מתאחדות והופכות לעדר ענקי, המתחיל שוב בנדידה המונית בחורף וחוזר חלילה.
הטלאים נגמלים לאחר 3–4 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 8 חודשים לנקבות ו-20 חודשים לזכרים. תוחלת החיים של הסאיגה היא 6–10 שנים, אולם בדרך כלל הן אינן שורדות יותר מ-4 שנים כך שהאוכלוסייה תמיד מתחדשת.
איומים ושימור.
האויב העיקרי של הסאיגות הבוגרות בטבע הם זאבים מונגולים, המסוגלים להתחרות במהירות ריצתן. בנוסף, שועלים ועופות דורסים מהווים איום על הטלאים.
כל אוכלוסיות הסאיגה סבלו בצורה חמורה מאובדן בית-הגידול, ציד בלתי חוקי והפרעה אנושית עד שמצבן כיום מוגדר כ"סכנת הכחדה חמורה" (CR). בצורת או חורפים קשים, וכן מחלות ולחץ טריפה מצד זאבים עלולים גם הם להאיץ את ירידת האוכלוסייה.
בברית המועצות לשעבר הסאיגה הייתה נתונה תחת פיקוח חמור, עד כדי כך שהאוכלוסייה הגיעה לכמעט מיליון פרטים. הפיקוח הנוכחי על הסאיגה בפדרציה הרוסית התפרק בשל ציד נרחב מאוד לבשר (בדרך כלל באזורים בלתי נגישים שעליהם אין פיקוח). קרני הסאיגה הזכר מבוקשות מאוד ברפואה הסינית המסורתית ומאמינים כי יש להן סגולה נגד מחלות שונות כגון שבץ. הציד הבלתי-חוקי המתמקד בזכרים יוצר מצב שבאוכלוסייה יש הרבה יותר נקבות מאשר זכרים. תוחלת החיים הממוצעת של הסאיגה נמוכה מאוד, והמחסור בזכרים מקשה על הנקבות להתרבות. גורם עיקרי נוסף לירידה במספרי הסאיגה הוא רעיית יתר בשדות המרעה שלה, אובדן בית הגידול שלה על ידי שריפות ובניית כבישים ותעלות.
פעולות השימור של מין זה כוללות אזורי המלטה וייחום מוגנים. ברוסיה וקזחסטן הוטל איסור על ציד סאיגות (אם כי מתבצע ציד בלתי חוקי); מבין כל המדינות המצב הטוב ביותר נמצא במונגוליה שבה הסאיגה מוגנת כבר מ-1930. מלבד זאת הסאיגה מופיעה באמנת וושינגטון וכן באמנת בון. בהתחשב בכך שהציד הבלתי-חוקי לצריכה ביתית הוא האיום המרכזי כיום, חיזוק אכיפת החוק נגדו הוא הפעולה הכי קריטית כיום.
במאי 2015 מתו כ-120,000 פרטים בפרק זמן קצר של 10 ימים, בעקבות חשיפה לחיידק Pasteurella multocida, חיידק שקיים בדרך כלל באנטילופות אלה בצורה לא מזיקה, אך הפך מסיבה לא ידועה לקטלני. במגפה מתו בין 40% ל-50% מאוכלוסיית הסאיגה, והיא נמצאת כעת בסכנה גדולה מאוד להכחדה.
סרט ויז'ניץ
אילן פז
אילן פז (נולד ב־11 בפברואר 1960) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שהחל את דרכו כקצין לוחם בשייטת 13 וכיהן כראש המנהל האזרחי.
ילדות ולימודים.
פז גדל בחיפה הוא בנם של כרמלה ואורי פז מחיל הים. התחנך בביס תיכון עירוני ה' בכרמל.
בחיל הים.
עם גיוסו לצה"ל ב-1978 התנדב פז לשייטת 13. הוא השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת 13 בה שימש כמפקד צוות לוחמים.
ביומה הראשון של מלחמת שלום הגליל השתתף כמפקד כח במבצע ההנחתה בשפך אל-אוואלי.
ספינת טילים - בשנת 1988 שימש כמפקד ספינת הטילים אח"י יפו (סער 4).
חזרה בשייטת 13 - בשנת 1989 חזר פז לשייטת 13 לתפקיד כמפל"ג הדרכה. בשנים 1991–1993 היה מפל"ג לוחמים. ובשנים 1994–1995 קיבל את תפקיד סגן מפקד השייטת. במסגרת תפקידיו השתתף כמפקד כוח במספר רב של מבצעים מעבר לקווים בלבנון ובמדינות ערב שונות.
בצבא היבשה.
בשנת 1996 עבר פז לשמש כמפקד חטיבת מנשה, חטיבה מרחבית האחראית על מרחב ג'נין והועלה לדרגת אל"ם. בתפקיד זה עסק בעת התרחשות מהומות מנהרת הכותל. בשנים 1999–2000 שימש פז כמפקד מפקדת כוחות אוויר מיוחדים בחיל האוויר.
בתפקידו הבא שימש פז כמפקד חטיבת בנימין, האחראית על מרחב רמאללה, ופיקד עליה במהלך האינתיפאדה השנייה.
פז לחם במבצע חומת מגן
במהלך המבצע השתלט מחדש כוח דו חטיבתי -חטיבת בנימין וחטיבה 500- בפיקודו של פז, על העיר אל-בירה. ב-15 באפריל 2002, היה מפקד המבצע ללכידת מרואן ברגותי. לדבריו של פז ברגותי נעצר מתוך נקמה של ממשלת ישראל ואף אחד לא באמת מאמין שהשתתף בפועל בפיגוע. ברגותי הורשע בין השאר בחמישה מעשי רצח.
בעקבות ועדת בדיקה בראשות אלוף איל בן ראובן, על התנהלות החטיבה בפיקודו בעת שצלף פלסטיני הרג עשרה אזרחים וחיילים בסמוך למחסום המשטרה הבריטית במרץ 2002, נרשמה לפז הערה פיקודית, על שני כשלים:
א. על שלא וידא שהכח בשטח ביצע את הוראותיו הספציפיות בליל האירוע.
ב. ועל שמירת קשר לקויה עם משפחות החללים.
המנהל האזרחי.
בשנת 2002 מונה לראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, החליף את תא"ל דב צדקה והועלה לדרגת תא"ל.
כראש המנהל האזרחי נקלע פז לעימות מתמשך עם הנהגת המתנחלים באיו״ש על רקע מאבקו על קיום החוק והתמודדותו במאחזים הבלתי חוקיים. בתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות הגיש תלונה במשטרה על איומים על חייו.
באזרחות.
בשנת 2006 השתחרר פז מצה"ל. לאחר שחרורו הצטרף פז למועצה לשלום ולביטחון. פז היה חבר במועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל ובשנת 2017 הפסיק להיות חבר בה.
בשאיפה לפתרון הסוגיה הפלסטינית השתתף פז בכתיבת הנספח הביטחוני של יוזמת ז'נבה. יחד עם השר לענייני אסירים ברשות הפלסטינית, הישאם עבד אל ראזק גיבש תוכנית לשחרור אסירים פלסטינים כחלק מניהול המשא ומתן לשלום. כן כתב יחד עם הפרקליטה טליה ששון מסמך בנושא שמירת חוק וסדר ביהודה ושומרון. המשיך בכתיבת תוכניות נוספות כמתווה כולל או נקודתי ליעד השלום.
במסגרת משפט בארצות הברית, בו תבעו שש משפחות אמריקאיות את הבנק הערבי באשמת מימון טרור בתקופת האינתיפאדה השנייה. נתבקש על ידי עו"ד המייצג את הבנק להגיש חוות דעת.
פז ניהל במשך כשנתיים את "ביטיאיי - יוצאים מהקיפאון ישראל בע"מ (חל"צ)" ארגון של אנשי עסקים בכירים התומכים בפתרון שתי המדינות. בחודש יוני 2019 התפטר מהנהלת החברה אך ממשיך להיות פעיל בהתנדבות בארגוני שמאל. פז חבר בהנהלת יוזמת ז'נבה ומפקדים למען ביטחון ישראל. במאי 2019 הודיע כי .
קורסים והשכלה.
פז סיים קורס קציני חיל רגלים בבה״ד 1 בשנת 1982.
בהיותו כבר בדרגת רס"ן הצטרף לקורס חובלים וסיים במחזור ס' בשנת 1987.
פז בוגר תואר ראשון בלימודי מזרחנות וארץ ישראל באוניברסיטת חיפה בשנת 1994.
בוגר בית הספר הצבאי הגבוה הצרפתי "אקול מיליטר" בשנת 1999.
חיים אישיים.
פז נישא ב-1986 לאלונה ממשפחת איידלמן, ד"ר לרפואה, ולזוג ארבעה ילדים, בניו שירתו אף הם בחיל הים. אך לאחר מספר שנים התגרש פז מאיידלמן.
ב-2010 נישא פז בשנית לרותם ממשפחת כהן, ד"ר לביולוגיה ולזוג שתי בנות. הם מתגוררים בכרם מהר"ל.
פיוטר שמיט
פיוטר שמיט (ברוסית: Пётр Петрович Шмидт; 17 בפברואר 1867 - 19 במרץ 1906), היה קצין בצי הרוסי שהצטרף למהפכת 1905 והוצא להורג. הוא ידוע בתרבות הרוסית כ"לייטננט שמיט".
שנותיו הראשונות.
פיוטר שמיט נולד באודסה (היום באוקראינה) במשפחת קצין צי ממוצא גרמני. בשנים 1880-1886 שמיט למד בבית הספר לקציני ים ועם סיומו החל לשרת בצי הבלטי. בשנת 1888 שמיט התחתן עם פרוצה שפעלה בנמל. מנישואים אלו שלא החזיקו מעמד זמן רב היה לו בן. בעקבות הנישואים ובהתאם לנוהג שהיה אז בקצונת הצי, על מפקדי הצי היה לפטר אותו מהשרות. בהיותו בן של קצין בכיר לשעבר ואחיין של אדמירל סודרה לו יציאה לחופשה למספר חודשים ואחר כך יציאה לחופשת מחלה ארוכה. בסופו של דבר שמיט הועבר לשרת בצי הים השחור. במקום השרות החדש היחסים שלו עם הממונים לא היו טובים ובשנת 1890 שמיט עזב את הצי.
בשנת 1892, לפי בקשתו נקלט בחזרה בצי ונשלח לשרת בצי הבלטי. בשנת 1894 הועבר לשרת לולדיווסטוק ובשנת 1895 הועלה לדרגת סגן. מפקד הצי באזור היה חבר קרוב של דודו והתבקש על ידו לעזור בקליטת האחיין. במהלך שרותו שמיט עבר כמעט כל אוניות הצי ולא הסתדר עם הקצינים באף אחד מהאוניות. בשנת 1898 הוא ביקש לסיים את השרות. החל משנת 1898 שמיט שירת בצי הסוחר של החברות פרטיות. בשנת 1903 אונייה שהייתה תחת פיקודו עלתה על שירטון באשמתו. פעם נוספת קשרים משפחתיים עזרו לשמיט להינצל ממשפט.
באפריל 1904, לאור תחילת מלחמת רוסיה–יפן שמיט נקרא לשירות צבאי. בדצמבר 1904 הוא יצאה על אוניית אספקה מלייפאיה לכיוון ולדיווסטוק. בינואר 1905 בהיותו חולה בפורט סעיד עזב את האונייה והועבר לסבסטופול.
תקופת מהפכת 1905.