ניקולאי השני הוכתר לצאר האימפריה הרוסית ב-13 במאי 1896. ארבעה ימים לאחר מכן, תוכנן להיערך בשדה חודינקה (באותם ימים בשולי העיר מוסקבה) משתה המוני עבור העם, לרגל ההכתרה.
בעקבות שמועות שנפוצו, שבאירוע כביכול יחולקו מתנות ומטבעות, המון מכל רחבי מוסקבה והסביבה החל להתקבץ כבר ערב לפני האירוע.
לקראת שעה 5 בבוקרו של 18 במאי, כבר נקבצו בשדה חודינקה כ-500 אלף איש.
לאחר שבקרב ההמון נפוצה שמועה כי עובדי נקודות החלוקה הארעיות, שהוצבו לכבוד האירוע, מחלקים את המתנות קודם כל למקורבים להם, ולכן לא יספיק לכולם, החלה נהירה המונית לכיוון נקודות החלוקה,
בעוד אלה שלא הצליחו לעמוד בקצב, בהם נשים וילדים (חלק מהנוכחים הביאו עמם את כל משפחותיהם) נמחצים תחת רגלי ההמון.
1,800 השוטרים שהוצבו באזור האירוע מבעוד מועד לא הצליחו להשתלט על ההמון.
עובדי נקודות החלוקה, שהבינו שההמון עלול למוטט את המבנים הארעיים, ולמחוץ את העובדים תחתיהם, החלו להשליך שקיות מזון לתוך ההמון הדוהר, מה שהגביר עוד יותר את ההיסטריה, והגדיל את כמות הנפגעים.
לאחר האירוע.
הצאר ניקולאי השני ואשתו עודכנו לגבי האירוע, ובילו את שארית יום ההכתרה בביקור בבתי חולים, שבהם היו מאושפזים חלק מהנפגעים.
באותו ערב תוכנן להיערך אירוע חגיגי בבית שגרירות צרפת. הצאר ניקולאי תכנן תחילה לא להשתתף, מכיוון שהוא יכול להיראות כמי שלא שועה לצערם של נתיניו שנפגעו באסון, אולם אחיו הצעירים של הצאר אלכסנדר השלישי, אביו של ניקולאי, שהייתה להם השפעה מסוימת בנושאים מדיניים, גרמו לניקולאי לשנות את דעתו, שכן סברו שתהיה זו סטירת לחי עבור צרפת אם הצאר הטרי לא יופיע לאירוע שעורכים לכבודו, מה שיכול להוביל לתוצאות גרועות משמעותית מאשר הדימוי השלילי שייתכן שידבק בו בקרב העם.
לאחר האסון הוגש סיוע ממשלתי נרחב למשפחות נפגעי האסון, ומספר נושאי משרות ציבוריות הודחו מתפקידם.
למרות זאת, הורגשה התמרמרות בקרב העם על ההזנחה של השלטונות ובית המלוכה את פשוטי העם, שלדעת רבים הייתה הסיבה העקיפה לאסון.
מיסטיקנים ניבאו כי העובדה שהצאר לא נמנע מלהופיע באירוע שערכה לכבודו צרפת, תוביל אותו לאבדון.
המשורר קונסטנטין בלמונט כתב ב-1905 כי . הנבואה התגשמה – אף שלא במובנה המילולי – 13 שנים לאחר מכן, ב-1918.
מלך למפדוזה
"מלך למפדוזה" (ביידיש: דער קעניג פון לאמפעדיסא; באנגלית: The King of Lampedusa) הוא מחזה מאת שמואל הרנדורף, שנכתב בשנת 1943 בעקבות מקרה אמיתי. מאיר צלניקר עיבד וביים את המחזה, והוא הוצג 200 פעמים על בימת תיאטרון יידיש בלונדון, בשנת 1944. נוסח עברי הוצג באותה שנה בתיאטרון "המטאטא".
רקע.
האי האיטלקי הקטן למפדוזה, שבין מלטה לתוניסיה, היה נתון ביוני 1943 להפצצות כבדות של בעלות הברית שנועדו להביא לכניעתו לקראת הנחיתה בסיציליה.
מפציץ מיושן מדגם פיירי סורדפיש של חיל האוויר המלכותי הבריטי, ובו שלושה אנשי צוות - הטייס סידני כהן, הנווט פיטר טייט, והמקלען לסלי רייט - נקלע לאזור במקרה ב-12 ביוני, לאחר שתעה בדרכו מעל הים התיכון, ונאלץ לנחות באי מחוסר דלק.
המפקד האיטלקי מסר לאנשי הצוות הנבוכים כתב כניעה, כדי שיעבירו אותו למפקדת בעלות הברית.
אנשי הצוות חזרו לבסיסם, וחבריהם לטייסת החלו לכנות אותם "מלכי למפדוזה". הסיפור פורסם בהרחבה בעיתונות, ובפרט, הכה גלים באיסט אנד של לונדון, שם גדל סידני כהן.
נתן אלתרמן כתב בעקבות האירוע את שיר הטור השביעי "למפדוזה כהן".
המחזה.
המחבר, שמואל הרנדורף (לימים דורפסון, 1900–1969), שהה אז בלונדון ככתב של עיתון יהודי בארצות הברית. הוא ביסס על האירוע מחזה פנטזיה. במערכה השנייה, הגיבור סם קגן, שדמותו מבוססת על הטייס סידני כהן, חולם שהוא אכן הופך למלך, מקים בלמפדוזה ממלכה יהודית, והמוני יהודים מן האיסט אנד מהגרים אליה. המסר של המחזה הוא ציוני: בסוף המחזה, לאחר שהעניינים בממלכה משתבשים, מחליטים תושביה לעלות לארץ ישראל.
הפקות.
המחזה עובד למחזמר, והוצג בלונדון על ידי להקת התיאטרון של מאיר צלניקר. הצגת הבכורה נערכה ב-31 בדצמבר 1943. ההצגה הפכה ללהיט למרות קשיי המלחמה, וסוקרה בהרחבה בעיתונות האנגלית. גם התועמלן הנאצי ויליאם ג'ויס ("לורד האו האו") התייחס להצגה באחד משידורי הרדיו שלו מברלין. התקיימו 200 הופעות, עד אוגוסט 1944.
המחזה תורגם לאנגלית ושודר כתסכית ב-BBC.
המחזה תורגם גם לעברית, והוצג בארץ ישראל בתיאטרון "המטאטא". השתתפו משה חורגל, תיאודור ביקל, יעקב אבא, ברונקה זלצמן, ואחרים. הטייס סידני כהן ראה הצגה זו בחיפה, בהיותו בחופשה.
דוקטור למפדוזה.
השחקן היהודי הסובייטי שלמה מיכאלס ביקש ב-1944 אישור להציג בברית המועצות גרסה של המחזה ובה יוחלף המסר הציוני במסר של כמיהה אל המחוז היהודי האוטונומי בירוביג'ן. הרנדורף סרב. באוקטובר 1948, אחרי רצח מיכאלס, הוצג בתיאטרון היהודי במוסקבה מחזה בשם דוקטור למפדוזה מאת פרץ מרקיש. הרנדורף חשד כי הוא מבוסס על "מלך למפדוזה".
במאה ה-21.
המחזה פורסם כספר, ביידיש עם תרגום לאנגלית, בשנת 2003. סרט דוקומנטרי קצר של ארנולד שוורצמן, העוסק באירוע ובמחזה, הוצג בשנת 2006 במכון למוזיקה יהודית (Jewish Music Institute) בלונדון. שוורצמן תכנן להפיק גם סרט עלילתי בנושא, אך התוכנית טרם מומשה.
סידני כהן.
סידני כהן, הטייס שעל סיפורו מבוסס המחזה, גדל בבית יתומים יהודי בלונדון. עד לגיוסו לחיל האוויר המלכותי, בשנת 1941, עבד כגזרן בתעשיית הביגוד. הוא נהרג בתאונת מטוס ב-26 באוגוסט 1946.
אקסאי צ'ין
אקסאי צ'ין (בסינית: 阿克赛钦, פין-יין: Ākèsài Qīn) הוא אזור מדבר מלח, לא מיושב ברובו, במשולש הגבולות הודו-סין-פקיסטן, המהווה כחמישית ממחוז ג'אמו וקשמיר. השליטה על השטח נתונה במחלוקת בין סין והודו. סין שולטת בשטח זה דה פקטו מאז מלחמת הודו–סין.
גאוגרפיה.
אזור אקסאי צ'ין נמצא מצפון להרי קונלון המערביים ומשתרע על פני 37,250 קמ"ר. הרמה המדברית נמצאת בגובה רב (4,800-5,500 מטר מעל פני הים) וכוללת גם מספר אגמי מלח. מבחינה גאוגרפית מהווה האזור חלק מרמת טיבט. חלקו הצפוני של האזור מכונה "מישור סודה" ובו זורם הנהר קרקאש .
היסטוריה.
במהלך שנות ה-50 לא הכירה סין בגבול הבינלאומי (קו מקמהון), שהוא ירושה מהמשטר הקולוניאלי הבריטי שהעניק את השטח להודו. סין טענה שהאזור הוא חלק מטיבט, ולאור טענתה לבעלות על טיבט, טענה סין גם לבעלות על אזור זה. ב-1959 החלו להתרבות תקריות הגבול באזור, והמשבר המרכזי אירע לאחר שהודו גילתה במפות סיניות שסין מחשיבה את האזור בשטחה ואף סללה במקום כביש המוביל לרמת טיבט. הכביש, המחבר בין אזור שינג'יאנג לרמת טיבט מהווה ציר אסטרטגי בראיית סין, והיא הגיבה בתוקפנות רבה לאור המחאה ההודית על סלילת כביש זה. תקריות הגבול באזור גברו לאור הכנסת כוחות של שני הצדדים אל תוך שטח המריבה. ב-20 באוקטובר 1962 פלשו כוחות סיניים לאזור וכבשו אותו. מאז האזור נמצא תחת שליטת סין ומהווה נקודת מחלוקת מרכזית המהווה אבן נגף מרכזית ביחסי שתי המדינות.
מרש אבל
כוח כבידה
צה&quot;ל צועד
מרש צה&quot;ל
התקופה השושלתית הקדומה
התקופה השושלתית הקדומה או התקופה הארכאית היא תקופה בהיסטוריה של מצרים העתיקה. תחילתה עם איחוד מצרים התחתונה עם מצרים העליונה סביב שנת 3100 לפנה"ס, על ידי נערמר. בכך נוסדה שושלת הפרעונים הראשונה, ובאה לידי סיום התקופה הקדם-שושלתית.
במהלך תקופה זו שלטו במצרים השושלת הראשונה והשנייה. סופה של התקופה בשנת 2686 לפנה"ס, עם ייסוד הממלכה הקדומה.
בתקופה זו הומצא הכתב ההירוגליפי במצרים.
השושלת הראשונה.
מלכי השושלת הראשונה שלטו במצרים המאוחדת משנת 3050 לפנה"ס ועד ל-2890 לפנה"ס:
השושלת השנייה.
מלכי השושלת השנייה שלטו במצרים משנת 2890 לפנה"ס ועד ל-2686 לפנה"ס:
המכון הגיאופיסי
המכון הגיאופיזי לישראל
אקואדוקט
באסטרד פופ
אוויו
אוויו (Avio) היא חברה איטלקית המייצרת מנועי סילון ומנועים רקטיים ליישומים צבאיים, לתעשיית החלל, ולמשגרי לוויינים. החברה אחראית בין היתר לפיתוח ויצור מאיצים רקטיים למשגר האירופי אריאן 5 ולמשגר הלוויינים העתידי וגה, במסגרת חברה בת בשותפות עם סוכנות החלל האיטלקית, בשם ELV.
קבורת שדה
קבורה זוגית
קבורה רוויה
גישושית
זה מסובך
זה מסובך (באנגלית: It's Complicated) הוא סרט קולנוע אמריקאי קומי-רומנטי משנת 2009 שבוים על ידי ננסי מאיירס. בסרט משחקים מריל סטריפ, אלק בולדווין, סטיב מרטין, לייק בל וג'ון קרסינסקי.
הסרט זכה לביקורות מעורבות. הוא היה מועמד לשלוש קטגוריות בפרס גלובוס הזהב: הקומדיה או המחזמר הטובים ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקנית בקומדיה או במחזמר הטובה ביותר (מריל סטריפ). מנגד, לא מעט מבקרים וצופים טענו שמדובר בסרט רדוד.
עלילה.
עלילת הסרט עוסקת בזוג גרוש, ג'יין (מריל סטריפ) וג'ייק (אלק בולדווין). ג'יין עובדת בתור שפית וג'ייק הוא עורך דין מצליח. הזוג התגרש לאחר עשרים שנות נישואים, אחרי שג'ייק בגד בג'יין עם אישה אחרת. לאחר עשר שנים השניים נפגשים בשנית וג'ייק משכנע את ג'יין לפצוח ברומן. במהלך הסרט מתברר שאשתו הנוכחית של ג'ייק היא האישה איתה בגד מלכתחילה בג'יין והם כעת נשואים. אגנס (לייק בל), אשתו הנוכחית של ג'ייק, רוצה להביא ילד נוסף למשפחה, אבל ג'ייק מונע את ההריון בכך שהוא לוקח כדורים. עכשיו ג'יין מרגישה אשמה על שהפעם היא לא האישה הנבגדת, אלא האישה האחרת. כשרגשותיה מציפים אותה ג'יין מתחילה לנהל במקביל רומן עם הארכיטקט שמעצב את מטבחה, אדם (סטיב מרטין) - התפתחות אשר מסבכת את העלילה עוד יותר.
תקציב והכנסות.