ישנם חוקרים שרואים בו סוג פרימיטיבי שהשתיך לקבוצה דמויי-אורניתומימיים והיה קרוב של ההרפימימוס. אחרים רואים בו קרוב יותר לארכיאורניתומימוס והאורניתומימוס מאמריקה הצפונית.
דולצ'מר
דולצ'אמר
פרידל דזובאס
פרידל דזובאס (בגרמנית: Friedel Dzubas; 20 באפריל 1915, ברלין, הקיסרות הגרמנית – 10 בדצמבר 1994, אובורנדייל, מסצ'וסטס) היה צייר מופשט אמריקאי יליד גרמניה.
ביוגרפיה.
פרידל דזובאס למד אמנות בארץ מולדתו לפני שנמלט מגרמניה הנאצית בשנת 1939 והתיישב בעיר ניו יורק. בתחילת שנות ה-50, הוא חלק סטודיו במנהטן עם הציירת הלן פרנקנטלר. בשלב זה החל להציג את ציוריו האקספרסיוניסטיים המופשטים.
עבודותיו נכללו במופע רחוב תשיעי בניו יורק בשנת 1951, ובתערוכות קבוצתיות בגלריה ליאו קסטלי, גלריית "האורווה" וגלריית טיבור דה נאגי, בין היתר. לאחר התערוכה ברחוב תשע נערכו בגלריית "האורווה" לאורך כל שנות החמישים תערוכות שנתיות אשר יועדו למוזמנים בלבד.
בשנות ה-60 הוא התחבר לציור שדות הצבע ולמופשט לירי. הוא נכלל במופשט פוסט-ציורי, תערוכה משנת 1964 שאצר קלמנט גרינברג. דזובאס היה חבר של קלמנט גרינברג, אשר הציג בפניו את ג'קסון פולוק ואמנים אחרים.
עבודותיו הגדולות (עד לרוחב) הפכו נזילות יותר. במהלך שלושת העשורים האחרונים של הקריירה שלו, היו לדזובאס יותר משישים תערוכות יחיד ברחבי העולם. הוא היה מיוצג על ידי הגלריה אנדרה אמריך ונודלר אמנויות עכשוויות בניו יורק במשך יותר משלושים שנה. עבודותיו הוצגו בגלריות ובהן גלריית אניטה שפולסקי וגלריית ג'ייקובסון האוורד בניו יורק. בשנת 1976 התיישב במסצ'וסטס, אך גם צייר והתגורר בעיר ניו יורק, שם הוצגו ציוריו באופן קבוע.
טכניקה.
משנת 1966 ואילך השתמש דזובאס בצבעי מגנה, צבע אקרילי שרבים מן הקולגות שלו העדיפו על פני צבע שמן. האמן היה מורח שכבות צבע עבות על שטיפות, מקרצף את הצבע לתוך קנבס לא מיושר. דזובאס השתמש בכתמים, צחצוח ודרכי יישום צבע שונות. ציוריו היו בדרך כלל גדולים בקנה המידה שלהם, אבל הוא עשה גם ציורים קטנים מאוד.
הוראה.
הוא היה מורה ומרצה ב:
היה לו קשר ארוך ביותר עם בית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, שם לימד בין השנים 1976–1983.
קהילת יהודי באדן
קהילת יהודי באדן היא קהילה של יהודים אשר התגוררו בחבל הארץ באדן וכיום מתגוררים במדינת באדן-וירטמברג שבדרום-מערב גרמניה.
היסטוריה.
ימי הביניים.
ההוכחות הראשונות לקיומם של יהודים בחבל הארץ של באדן היו בגרינפלד (ב-1218), איברלינגן (ב-1226), פרייבורג (בערך ב-1230), טאוברבישופסהיים ולאודה (ב-1235), קונסטנץ (ב-1241) וזינסהיים (במאה ה-13 המוקדמת). היהודים גורשו מכמה אזורים אלו בתקופות שונות: מפפאלץ ב-1391, מברייסגאו האוסטרית ב-1573, ומהדיוקסיה של בזל ב-1581.
לאחר המוות השחור, התגוררו במרקיזות באדן מעט יהודים אך אף הם גורשו ב-1470, בעקבות עלילת דם על כך שיהודי המקום רצחו נוצרים על מנת להכין מדמם מצות לפסח.
העת החדשה.
היהודים הורשו לחזור לשטחי באדן במאה ה-16. בשנת 1535 מחוז באדן חולק לבאדן-באדן ובאדן-דורלאך, שהתאחדו שוב בשנת 1771.
היהודים גורשו מבאדן-באדן בשנת 1614, אך הוכנסו לעיר מחדש במהלך מלחמת שלושים השנים. על פי החקיקה הראשונה הנוגעת למעמד היהודים בבאדן-באדן בשנת 1714, עמדו בראש הארגון הטריטוריאלי של היהדות שני מנהיגי שולטהייס ורב. בבאדן-דורלאך, היהודים קיבלו לגיטימציה לראשונה בשנת 1537. הקהילה היהודית באזור נמדדה בכ-24 משפחות בשנת 1709 ובכ-160 משפחות בשנת 1738.
לאחר הקמת הדוכסות הגדולה של באדן, עמדת "Schutzjuden", "הגנת יהודים", (אשר קראה לחיזוק זכויות היהודים) התחזקה, ובצו החוקתי של 14 במאי 1807, היהודית הוכרזה כדת בעלת מעמד במדינה. שנה לאחר מכן, הצו השישי העניק ליהודים זכויות אזרח בלתי הפיכות וביטל את מגבלות הנישואין אשר הוטלו עליהם. אולם זכויות האזרח המקומיות נותרו מוגבלות מאוד. הצו התשיעי (המכונה "Judenedikt" מ-13 בינואר 1809) העניק ליהודים ארגון מדינה מוכר רשמית, דרש מהם לאמץ שמות משפחה קבועים וקבע את מעמדם האזרחי שעדיין היה יחסית מצומצם. החוקה של 1818 אישרה במשתמע את הזכויות האזרחיות שהוענקו ליהודים על ידי הגזרות אך שללה מהן זכויות פוליטיות שונות.
מאבק האמנציפציה התמקד בזכויות האזרח המקומיות ונתקל בהתנגדות עזה ולעיתים אלימה בכפרים ובעיירות רבות. פרעות אנטישמיות, הקשורות לעיתים קרובות לנושא האמנציפציה, התרחשו בבאדן בשנים 1819, 1830, 1848 (המהפכה הבאדית) ו-1862.
בשנת 1862 הוענקו ליהודים בבאדן זכויות אזרח מקומיות מלאות. אף על פי כן, איבה כלפי היהודים המשיכה להתבטא בבאדן, שם מצאה המפלגה החברתית הנוצרית האנטישמית של אדולף שטוקר מספר חסידים. לאחר שצבא באדן שולב בצבא הפרוסי, אף יהודי לא הועלה לתפקיד קצין מילואים או קצין רפואי. גם תוארי פרופסור הוענקו כמעט אך ורק ליהודים מומרים לנצרות.
בשנת 1868 מינה הדוכס הגדול פרידריך הראשון את עורך הדין מוריץ אלשטטר, שר האוצר שלו בתור היהודי הראשון שכיהן בתפקיד שר.
בנימין זאב הרצל ניסה לפתח עניין בקרב קיסר גרמניה וילהלם השני בציונות בעזרת דודו של הקיסר, הדוכס הגדול של באדן פרידריך הראשון, אשר תמך בהרצל ובציונות. בשנת 1862 נבחר עורך הדין ר' קוסל לייצג את קרלסרוהה בלשכה השנייה, ולודוויג פרנק ממנהיים נבחר ללנדטאג ואחר כך לרייכסטאג כחבר סוציאל-דמוקרטי. הוא היה בין 589 יהודי באדן שנפלו במלחמת העולם הראשונה. שני יהודים היו בקבינט הראשון של באדן, למרום (שר המשפטים, נרצח על ידי הנאצים בשנת 1933) ולודוויג האס (שר הפנים). שהיה פעיל גם בענייני יהדות.
דניאל לוי (איש עסקים)
דניאל פיליפ לוי (באנגלית: Daniel Philip Levy; נולד ב-8 בפברואר 1962) הוא איש עסקים בריטי-יהודי ויושב ראש קבוצת הכדורגל טוטנהאם הוטספר. לוי מכהן בתפקידו משנת 2001, ומשך כהונתו היא הארוכה ביותר בקרב יושבי ראש של קבוצות בפרמייר ליג.
ביוגרפיה.
ילדותו.
לוי נולד באסקס, אנגליה, בריטניה, להורים יהודים. אביו, בארי לוי, היה בעליה של חברת בגדים שנודעת כיום בשם . לוי למד כלכלה במכללת שבקיימברידג', וסיים בשנת 1985 תואר ראשון בהצטיינות.
קריירה.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לוי לחברת הבגדים של אביו. הוא עסק גם במקרקעין, וכן במספר עבודות נוספות. לאחר מכן ייסד התאחדות עסקית עם , והיה מעורב בקרן השקעות פרטיות בשם שהתמחתה בספורט ובמיוחד כדורגל, בידור ותקשורת. ב-1995 לוי מונה למנכ"ל הקרן. לוי ומשפחתו מחזיקים ב-29.4% מהון המניות של ENIC, בעוד שלואיס מחזיק ב-70.6%. לוי הפך למנהל מועדון הכדורגל הסקוטי ריינג'רס, בו החזיקה ENIC נתח משמעותי עד שנת 2004. ENIC החזיקה גם בהימור במועדוני כדורגל אירופאים אחרים, כולל א.א.ק. אתונה, סלביה פראג,פ.ס בזל ויצ'נזה (אך מאז נמכרו), וכן חברות שאינן כדורגל כגון מסעדות האחים וורנר וחברת תוכנה מקיימברידג. הוא הפך ליו"ר טוטנהאם הוטספור בשנת 2001.
טוטנהם הוסטופר.
לוי ניסה לרכוש את טוטנהאם הוטספור מאלן שוגר ביולי 1998 אך נכשל. ניסיון נוסף נעשה ביולי 2000 אך זה שוב נדחה, אך התגברות העוינות מצד האוהדים כלפי שוגר שכנעה בסופו של דבר את שוגר למכור. לוי מונה לאחר מכן לדירקטוריון טוטנהאם הוטספור ב-20 בדצמבר 2000. לאחר ש-ENIC יזמה רכישת 27% מהמועדון משוגר תמורת 22 מיליון ליש"ט והביאה את סך אחזקותיה ל-29.9%, המקסימום המותר לפני ש-ENIC קיבלה רשות להציע הצעה לכל החברה. הוא החליף את שוגר כיו"ר טוטנהאם הוטספור בפברואר 2001 עם השלמת המכירה, והשתלט על הניהול השוטף של המועדון באוקטובר 2001. בסופו של דבר ENIC הגדילה משמעותית את אחזקות המניות שלה והשיגה שליטה בחברה לאחר שרכשה את שאר המניות משוגר בשנת 2007 תמורת 25 מיליון ליש"ט, וכן של בעלי מניות אחרים, ובסופו של דבר רכשה 85.55% מחברת טוטנהאם. ENIC העבירה את המועדון לבעלות פרטית בשנת 2012. לוי הפך למנכ"ל בעל המשכורת הגבוהה ביותר בפרמיירליג, עם שכר שנתי של למעלה מ-6 מיליון ליש"ט בעונת 2016–2017.
מאמנים שמינה.
המאמן הראשון שמונה על ידי לוי היה גלן הודל בשנת 2001. הודל פוטר בעקבות פתיחה גרועה של עונת 2003–2004 בספטמבר 2003. אחריו כיהנו ברציפות ז'אק סנטיני ומרטין ג'ול.
ז'ואנדה ראמוס הצליח כמאמן ראשי בשנת 2008. הוא זכה בגביע הליגה, הגביע הראשון בניהולו של לוי והראשון של המועדון מזה תשע שנים, אך לוי החליט להחליפו בהארי רדנאפ ב-25 באוקטובר 2008 לאחר שראמוס התחיל התחלה גרועה. לקמפיין ליגה בתולדות המועדון בעונת 2008–2009. רדקנאפ הוביל את הספרס לרביעייה הראשונה בעונת 2009–2010, וזכה לראשונה בכניסתם לשלב המוקדמות של ליגת האלופות של אופ"א. טוטנהאם הגיעה לשלב הנוק-אאוט בליגת האלופות של אופ"א 2010–2011, אך בסופו של דבר הפסידה לריאל מדריד. טוטנהאם סיימה במקום החמישי בפריימיר ליג בעונת 2010–2011, כשהיא מפספסת את מוקדמות ליגת האלופות אך מבטיחה מקום בליגה האירופית. ב-13 ביוני 2012 פוטר רדנאפ מתפקידו לאחר שלא הסכים לתנאי העסקה חדשה.
ב-3 ביולי אותה שנה מינה לוי מאמן ראשי החדש של הקבוצה, אנדרה וילאש בואש. לאחר כמה תוצאות גרועות במחצית הראשונה של עונת 2013–2014, כולל הפסד ביתי 5–0 מול ליברפול, לוי פיטר וילאש בואש ב-16 בדצמבר 2013. שחקן העבר טים שרווד הוכרז לאחר מכן כמאמן ראשי, אך גם הוא עזב בסוף העונה.