טורקיה נמצאת על לוח טקטוני קטן, הממוקם בצומת לוחות טקטוניים שבה תנועה מרובה. הלוח הערבי נכנס תחת לוח אנטוליה ודוחף יחד עם הלוח האפריקאי את טורקיה לכיוון הלוח האירואסייתי. תופעה זו היא שהפכה את 80% מהשטח במדינה לשבור והררי, והיא זו שגורמת למספר גדול של רעידות אדמה והתפרצויות געשיות באזור. ב־23 באוקטובר 2011 אירעה במזרח טורקיה רעידת אדמה בעוצמה של 7.2 בסולם ריכטר, שגרמה ליותר מ-500 הרוגים.
דמוגרפיה.
בטורקיה נערך מפקד אוכלוסין מדי עשור. נכון למפקד של שנת 2020, חיים כ־82 מיליון תושבים ב-81 פרובינציות של המדינה. היא אחת המדינות המאוכלסות בעולם, והשלישית בגודלה באירופה, אחרי רוסיה וגרמניה. שיעור גידול האוכלוסייה הוא 1.5% בשנה וממוצע הילודה הוא 2.04 לאישה. לפי נתוני הממשלה, תוחלת החיים במדינה עומדת על 77.3 שנים בממוצע.
סעיף 66 לחוקה הטורקית מגדיר "טורקי" כ"מישהו הקשור למדינה הטורקית בקשר אזרחות", ולפיכך, המינוח המשפטי והאתני "טורקי" אינם זהים זה לזה. רוב אזרחי המדינה הם טורקים אתנים (כ-80%). המיעוטים האתניים העיקריים במדינה הם הכורדים, הערבים, האלבנים, הארמנים, היוונים הגאורגים ולאחר מלחמת האזרחים הסורית נוספו למדינה כשלושה מיליון פליטים סוריים. גופים בינלאומיים מעריכים כי הכורדים, המתגוררים בעיקר בדרום מזרח המדינה, הם המיעוט הגדול במדינה, כ-20%, אולם נתון זה שנוי במחלוקת. המילה "מיעוט" מהווה סוגיה בעייתית בפני עצמה. טורקיה מכירה בקהילות המוזכרות באמנת לוזאן (בעיקר יוונים אורתודוקסים, ארמנים ויהודים) כמיעוטים, אך בשל העיקרון החוקתי המשתית את המדינה על שוויון ואי הבחנה בין גזעים, אין לבני קהילות אלה זכויות מיוחדות. מספר מיעוטים ניסו להשיג זכויות, בין אם באמצעות טרור (דוגמת PKK) ובין באמצעים פוליטיים.
טורקית היא השפה הרשמית היחידה בטורקיה. לא קיימים נתונים אמינים עבור חלוקה לשונית באוכלוסייה, אך רשת הטלוויזיה הציבורית TRT משדרת מספר שעות בשבוע בערבית, בבוסנית, באדיגית ובכורדית.
99.8% מהאוכלוסייה בטורקיה הם מוסלמים, סונים ברובם, והשאר (0.2%) הם בעיקר נוצרים ויהודים. טורקיה היא מדינה חילונית, ויש בה הפרדה מוחלטת בין דת למדינה מימיו של אטאטורק. עובדה זו הופכת את טורקיה למדינה ייחודית מאוד ביחס למדינות הסובבות אותה. יתר על כן, עובדה זו חשובה מאוד ליחסים בין טורקיה למערב בכלל ולישראל בפרט, ולתכנונים אסטרטגיים ושיתוף פעולה בין המדינות.
שיעור האוריינות בטורקיה הוא 95.3% אצל גברים ו-79.6% אצל נשים, ובממוצע 87.4%. השיעור הנמוך אצל הנשים נובע בעיקר מהיחס לנשים באזורים הערביים והכורדיים בדרום-מזרח המדינה. הבערות היחסית לעומת המדינות המפותחות במערב היא אחת המגבלות הקשות של טורקיה, ומהווה אחד המכשולים במאמצי הפיתוח והתיעוש שלה.
יהדות טורקיה.
יהדות טורקיה הייתה בעבר אחת הקהילות היהודיות העתיקות והמשפיעות ביותר באזור הבלקן ובאזור המזרח התיכון, שני אזורים שטורקיה מהווה חלק מהן. כבר בימי הבית השני התיישבו יהודים באסיה הקטנה ויש על כך עדויות היסטוריות. שרידי בית כנסת מהמאה ה-4 לפנה"ס נמצאו בעיר סרדיס, בירתה של ממלכת לידיה הקדומה. שמה של סרדיס היה "סְפָרַד", ואולי היא זו המוזכרת בשם זה בספר עובדיה. בתקופה הביזנטית הייתה באסיה הקטנה ובארצות הבלקן קהילה יהודית של רומניוטים, שמקורה מארץ ישראל.
האימפריה העות'מאנית הזמינה את היהודים שגורשו מספרד ומפורטוגל, בימי הסולטאן באיזיט השני. הם היו במשך 300 שנה לגורם דומיננטי ומכריע בחיי המסחר, התרבות והרפואה. שלוש ערים בטורקיה המודרנית, איסטנבול, אדירנה, איזמיר, היו למרכזים ראשיים של יהדות ספרד. בשנת 1900 מנתה יהדות טורקיה 300,000 נפש (בעיקר יהודים-ספרדים), אולם מאז רובם היגרו ממנה: ליבשת אמריקה, לארצות המזרח התיכון ולארץ ישראל. כיום היהודים בטורקיה מהווים פחות מ-0.1% מהאוכלוסייה הטורקית.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה מדיניות השלטונות בטורקיה ליברלית וסובלנית לגבי עליית יהודים לישראל, ובמשך עשור מסוף המלחמה ניתנו כמאה אלף אישורי הגירה מטורקיה לישראל.
לאחר שני הפיגועים בבית הכנסת "נוה שלום" שבאיסטנבול, בשנים 1986 ו-2003, גבר החשש לביטחון האישי, והקהילה היהודית מציבה אבטחה כבדה. נכון ל-2016, המיעוט היהודי במדינה מונה כ-18,000 יהודים. קיימים בה 23 בתי כנסת, מהם 16 באיסטנבול. לקהילה היהודית באיסטנבול בית ספר יסודי ועל יסודי ובאיזמיר - בית ספר יסודי.
אמריקה
אמריקה או האמריקות היא יבשת-על המשתרעת לכל אורך כדור הארץ. היא מתוחמת על ידי אוקיינוס הקרח הצפוני בצפון, האוקיינוס השקט במערב והאוקיינוס האטלנטי במזרח. הקצה הדרומי שלה, ארץ האש, נמצא מצפון לחוג האנטארקטי. כלולים בה גם איים רבים, בהם גרינלנד והאיים הקריביים.
נהוג לחלק את יבשת אמריקה הצפונית (שנכללת בה אמריקה המרכזית) ואמריקה הדרומית.
יש המחלקים את היבשת מבחינה תרבותית לאמריקה הלטינית – הכוללת המדינות ששפתן ספרדית, פורטוגזית או צרפתית; אנגלו-אמריקה – הכוללת את ארצות הברית וקנדה דוברות האנגלית; והמושבה הדנית גרינלנד.
אטימולוגיה.
השם "אמריקה" הופיע לראשונה בשנת 1507 על גלובוס ובמפה גדולה שנוצרה על ידי השרטט הגרמני מרטין ולדזמילר. ספר נלווה מסביר שהשם הוא על שמו של אמריגו וספוצ'י, שהגיע לדרום אמריקה אחרי כריסטופר קולומבוס. הסברה המקובלת גורסת כי איגרתו של וספוצ'י, "העולם החדש", זכתה לפופולריות רבה באירופה ודרכה נודע לוולדזמילר כי התגליות הגאוגרפיות במערב אינן הודו או אסיה, כפי שטען קולומבוס, אלא יבשת חדשה. אף על פי כן, יש הגורסים כי לווספוצ'י עצמו הייתה תרומה לקריאת היבשת על שמו. בעוד שמקורות מסוימים טוענים שהוא לא היה מודע לשימוש הרחב שנעשה בשמו כדי לתאר את הארץ החדשה, הרי שאחרים מחזיקים בדעה שלפיה הוא המציא סיפור לפיו הוא יצא ל"מסע סודי" מערבה וראה אדמה בשנת 1491, כשנה לפני קולומבוס. אחת מטענותיהם של שוללי גרסה זו היא שיש בה בעיה טכנית, מכיוון שכל מקומות היישוב שנקראו על שם אישים בעידן התגליות נקראו על פי שם המשפחה של האיש, ולא על פי שמו הפרטי (קולומביה, איי קוק ועוד), ואילו הייתה היבשת נקראת על שמו- היא הייתה אמורה להיקרא: "וספוצ'יה", ולא: "אמריקה". מה גם שוולדזמילר עצמו לא ציין זאת כעובדה, אלא כסברה, ואף החליף את השם ל"טֶרָה אִינְקוֹגְנִיטה" במפת העולם שכתב אחר כך, בשנת 1513) ייתכן והטעות השתרשה בציבור עוד יותר בעקבות הסרט: "מעבר לאופק-1492", שבו מוצג טקס שנערך כביכול בחצר המלוכה הספרדי, ובו ניתן הקרדיט לווספוצ'י, ולא לקולומבוס.
קיימות טענות נוספות לגבי מקור השם. אפשרות אחת, שהעלה אלפרד הוד, בעל חנות עתיקות מהעיר בריסטול באנגליה, הייתה שמקור השם "אמריקה" הוא שמו של ריצ'רד אמריק, סוחר מבריסטול, שככל הנראה היה המממן העיקרי במסעו של ג'ון קאבוט (שמו האנגלי של הימאי האיטלקי ג'ובאני קאבוטו) לאי ניופאונדלנד בשנת 1497, שנתיים לפני שווספוצ'י הניח את כף רגלו על אדמת יבשת אמריקה. התאוריה גורסת שהטיה מסוימת של שמו של אמריק הופיעה במפה בריטית העתיקה, שממנה לא נשארו עותקים. לפי טענה אחרת, שהועלתה לראשונה בשנת 1875, מקור השם "אמריקה" הוא במחוז בשם "אמריקֶה" ("Amerrique") בניקרגואה. במחוז, הרווי בזהב, ביקרו גם אמריגו וספוצ'י וגם כריסטופר קולומבוס. לפי התאוריה, וספוצ'י נתן את השם מאוחר יותר ליבשת שגילה.
אפשרות נוספת לפירוש "אמריקה" היא בתרגום לספרדית. "אמי" ו"ריקה" כלומר אזור או עם "עשיר". (בדומה למשמעות השם "קוסטה-ריקה" – חוף עשיר)
אזורים באמריקה.
אמריקה הצפונית.
רוב היבשת מחולקת בין שלוש מדינות עיקריות: קנדה בצפון, ארצות הברית במרכז ומקסיקו בחלק המרכזי והדרומי של היבשת.
לעיתים ארצות הברית וקנדה מכונות אנגלו אמריקה בזמן שמקסיקו משתייכת לאמריקה הלטינית.
אמריקה המרכזית.
אמריקה המרכזית או אמריקה התיכונה הוא שמה של רצועה גאוגרפית צרה בדרומה של אמריקה הצפונית אשר מחוברת לאמריקה הדרומית. היא גובלת בצפון עם מקסיקו, במערב עם האוקיינוס השקט, בדרום עם קולומביה ובמזרח עם הים הקריבי. והמדינות בו הן: בליז, קוסטה ריקה, אל סלוודור, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה ופנמה.
מבחינה תרבותית היא שייכת לאמריקה הלטינית והלשון העיקרית המדוברת בה היא ספרדית.
אמריקה הדרומית.
אמריקה הדרומית (דרום אמריקה) היא יבשת הנמצאת מדרום ליבשת אמריקה הצפונית בחצי הכדור המערבי.
דרום אמריקה שוכנת בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי.
המדינות הדרום אמריקאיות שגובלות בים הקריבי - הכוללות את קולומביה, ונצואלה, גיאנה, סורינאם וגיאנה הצרפתית - נקראות גם דרום אמריקה הקריבית.
היבשת מחולקת למספר אזורים שכוללים את הגינאות, החרוט הדרומי (צ'ילה, ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי וברזיל) ואת המדינות האינדיאניות, הכוללות את פרו, בוליביה ואקוודור.
דוד בן-גוריון
דָּוִד בֶּן־גּוּרִיּוֹן (גְּרין) (16 באוקטובר 1886, י"ז בתשרי תרמ"ז – 1 בדצמבר 1973, ו' בכסלו תשל"ד) היה ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל.
בן־גוריון היה איש העלייה השנייה, ממנהיגי תנועת העבודה, חבר במפלגות פועלי ציון ואחדות העבודה, מזכירה הכללי הראשון של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל ומנהיגה הראשון של מפא"י.
בתפקידיו כיושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית ויושב ראש ההנהלה הציונית, עמד בראש הנהגת היישוב העברי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ובתפקידו כיושב ראש מנהלת העם מילא תפקיד מרכזי בניסוח מגילת העצמאות, והכריז ב־14 במאי 1948 על הקמת מדינת ישראל.