בשנים 1970–1980 בשנות המלחמה הקרה, העלייה ההמונית הראשונה לישראל מברית המועצות שלאחרי מלחמת העולם השנייה, וחידוש המלחמות בזירת המזרח התיכון, סולודר פרסם בעיתונות הסובייטית שורה של מאמרים בגנות הציונות. הם נקבצו בכמה כרכים:"Бывшие"
("הלשעברים" - תיעוד על גורל האזרחים הסובייטיים לשעבר בישראל" (1975), "Дикая полынь" ("הלענה הפראית") (1977),
"Темная завеса" (המסך האפל) (1979),"Лицемеры" (הצבועים) (1980) ו"Ложь" (השקר) (1981). בהם הציג את היהודים שרוצים לעזוב את ברית המועצות כבוגדים ואת ישראל כבובה של האימפריאליזם האמריקאי.
סולודר הופיע כמומחה בתחום בטלוויזיה, ב"ישיבות עיתונאים" של אזרחים יהודים סובייטים, וזכה עקב פעילותו זו בעיטור "הידידות בין העמים".
בשנת 1983 הצטרף עם הקמתו לועד האנטיציוני של הציבור הסובייטי.
אחרי היווסדות הוועד התאפשר לסולודר לבקר שוב בכמה ארצות במערב,שם ביקש להיפגש עם פעילים יהודים למען יהדות ברית המועצות. בלונדון התקבל אצל הרב הראשי של בריטניה וביקר במשרדי העיתונים היהודים. במאמריו באותם הימים הוא הציג את המאבק לעלייה ולזכויות האדם של יהודי ברית המועצות כפרובוקציות אנטיסובייטיות במימון סוכנויות הביון המערביות והציונות הבינלאומית.
במותו בגיל 83 הובא לקבורה במוסקבה בבית הקברות קונצבסקי.
ספרים.
1977-"Дикая полынь"- ("הלענה הפראית") פורסמה ב-3 מהדורות בין 200,000 - 500,000 עותקים.
ספר מוקדש לחשיפת הציונות הבינלאומית, המוצג כאחד מהכוחות האנטי-קומוניסטים העיקריים, לצד שליטי ארצות הברית וישראל. הספר עושה קשר בין הציונות, הגזענות, הנאציזם ומתייחס ל"פשעי הצבא הישראלי" נגד הפלסטינים ובלבנון.
המחבר מביא זכרונות ילדות מעירו ויניצה בשנת 1919, כששמע נואם ציוני מטפח ביהודים את תפיסת העם היהודי כ"עם נבחר" וקרא לכל יהודי בכל הפזורה בעולם שירים את החרב תחת הדגל תכלת לבן. במקום אחר בספר מזכיר סולודר איך ראיין ארבעה חברי אס.אס גרמנים שנפלו בשבי ב-1941 וססמאותיהם על היותם הגרמנים "גזע מובחר" האמור לחסל את כל מי שמקלקל את טוהרו, הזכירו לו את ססמאות הציונים. הוא מציין דוגמאות מבעבר שלדעתו מצביעות על שיתוף פעולה בין הציונים ובין הנאצים.
הספר מצא הדים רבים בעיתונות הרשמית שלן ברית המועצות - ב"אוגוניוק" ("הציונות ללא מסיכה"), ב"ליטרטורניה גזטה" ("הציונות על דוכן הנאשמים"), "קומסומולסקאיה פראבדה" (מר הוא לחמה של הארץ המובטחת"), ו"סובייטסקאיה קולטורה" (הציונות כפי שהיא). העיתון האחרון כותב שהספר מבליט את "הרשימה ההולכת וגדלה של פשעי הציונות, על בריתותיה חסרות העקרונות לאורך עשרות השנים עם סוכנים שונים של הריאקציה העולמית - מפטליורה ועד לגולי המשמרות הלבנים, מהיטלר ועד למערך הצבאי-תעשייתי האמריקאי".
הספר תורגם לאנגלית בהוצאה לאור הסובייטית "פרוגרס" בשנת 1980.
בהמשך במאמרו "סחורה" - שפורסם ב"אוגוניוק" ב-21 במאי וב-28 במאי 1977 - "חשף" סולודר פשע נוסף שהוא מיחס ל"בוסים ציונים" דהינו, הבאתן לישראל של צעירות עולות חדשות והפיכתן לזונות.
בקורת.
שורה גדולה של חוקרים ופובליציסטים מעריכים את פרסומיו האנטי-ציונים של צזאר סולודר כמתאפיינים ב"לשון הרע" וכפגועים בדברי שקר, זיופי עובדות ודברי הסתה "אנטישמית"
סמיון רזניק הצביע על סולודר כעל אחד השונאים הבלתי מתפשרים של הציונות, שמאמריו מצאו אכסניה קודם כל בכתב- העת "אוגוניוק" שבעריכתו של אנטולי סופרונוב, הפובליציסט "הסטליניסטי והאנטישמי העקבי ביותר בספרות הסובייטית" והעריך שמאמרי סולודר ושל יהודים סובייטים אחרים שגינו את הציונות, לרבות כתביהם של פעילי "הוועד האנטיציוני הציבורי הסובייטי", משמשים במידה רחבה את תעמולת התנועות האנטישמיות הרוסיות שבחבר העמים הפוסט-קומוניסטי.
קישורים חיצוניים.
William Korey "Russian Antisemitism, Pamyat and the Demonology of Zionism", the Vidal Sasson International Center for the Study of Antisemitism, the Hebrew University of Jerusalem, Harwood Academic Publishers, Chur, Switzerland, 1995
יהודי ברית המועצות בשנים 1980 google books
Yohanan Manor "L'antisionisme" La Revue française de science politique 1984, vol.34 Nr.2 pp 295-332
מרטינגל
Acetazolamide
אורמוקס
Uramox
הוסטל למוגבלים
שימון ניימייץ
שימון ניימייץ (בפולנית: Szymon Niemiec; נולד ב-5 באוקטובר 1977 בוורשה) הוא צלם, פעיל למען זכויות להט"ב, עיתונאי, פוליטיקאי ואיש דת קתולי פולני. מייסד מצעד הגאווה הפולני הראשון (2001).
בין השנים 2000–2006 כיהן כשגריר התרבות של פולין ל-International Lesbian and Gay Culture Network. בשנים 2001–2005 כיהן כנשיא אגודת התרבות הבינלאומית של לסביות והומואים בפולין.
משנת 2002 משתייך ניימייץ לשמאל בפולין, וב-6 במאי 2005 נבחר לסגן נשיא מפלגת איחוד השמאל (Unia Lewicy). משנת 2008 הוא משמש ככומר מטעם הכנסייה החופשית המתוקנת של פולין (פלג נוצרי מתקדם), ומאוגוסט 2012 הוא מכהן כבישוף של הכנסייה הנוצרית המאוחדת בפולין. חבר ההתאחדות הלאומית של עיתונאים לסביות והומואים בארצות הברית (National Lesbian and Gay Journalists Association) משנת 2008.
סדר דורי
דינה רקנאטי
דינה רקנאטי (1928 – 5 ביוני 2021) הייתה אמנית, פסלת וציירת ישראלית, ששילבה בין מספר מדיות אמנותיות, בהן מיצבים, הדפסי משי, תבליטים, ושטיחי קיר.
ביוגרפיה.
רקנאטי נולדה בשם דיאן הֶטֶנָה (Hettena) בקהיר, מצרים. סיימה את לימודיה בבתי ספר לצרפתית ואנגלית בשנת 1945. ובשנת 1946 נישאה לאיש העסקים רפאל רקנאטי בתל אביב, ולשניים נולדו הבנים אודי ומיכאל (מייקל).
בין השנים 1946–1948 נסעה ללמוד תולדות האמנות בלונדון, ובשנת 1948 הצטרפה ל-"Art Student League" בניו יורק שם הייתה עד לשנת 1962. מאז התגוררה רקנאטי בארצות הברית.
בשנת 1970 הציגה את תערוכתה הראשונה בישראל, בגלריה גורדון בתל אביב ובה 13 עבודות פיסול בברונזה, בהמשך הציגה במוזיאון ישראל שטיחי קיר והדפסי משי ושילובים של טכניקות אומנותיות.
לרקנאטי פסלי חוץ ועבודות המוצגות במוזיאון ישראל (1965), מוזיאון תל אביב (1971), משכן נשיאי ישראל (1972), במוזיאון היהודי של ניו יורק (1975), נמל התעופה בן-גוריון (1976), אוניברסיטת ניו יורק (1978), שגרירות ישראל בוושינגטון (1980), ובאוניברסיטת תל אביב (1985). וכן יצירותיה נמצאות במרכזים שונים. "גווילים" (1984) בבית אריאלה, "רום" (1985) במכון ויצמן ברחובות ו"דברים" (1996) במרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים.
יצירותיה של רקנאטי, היו מחוויה וזיכרון אישי וקולקטיבי, כמחווה לתרבויות עתיקות, לאדמה ולזמן. היא שילבה בין פיסול וציור שהתכתבו מטפורית עם סוגיות שונות, בשילוב של צורה ותוכן.
בציוריה היא השתמשה בבדים אותם היא עיצבה לתוך תבניות. היא השתמשה בשילוב של קווים זוויתיים ומעוקלים וגוונים שחיברו בין המאופק לפרוע והאינסטינקטיבי. צבעי הבז' הגיעו ממדבריות המזרח התיכון, אליהם התערבבו גוונים כחולים שהעבירו מצב רוח דרמטי וגווני לבן טהורים. שילוב הגוונים העניק לעבודה קצב, תוך שילוב של חלומות בהקיץ, עבר והווה.
רקנאטי זכתה בפרס האביב של קרן התרבות אמריקה-ישראל (1967) ויקירת המועצה לישראל יפה (2005) על כך שלוותה את המועצה מראשיתה, ובשיתוף עם בעלה ייסדו את המרכז הלימודי של המועצה בתל אביב, ותרמו להטמעת המודעות לערכי ישראל יפה.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, עלתה לישראל ומאז התגוררה בהרצליה פיתוח.
נפטרה ב-5 ביוני 2021.
גינדי בוגולובוב
דינה רקנטי
אנדוגניות
במודל סטטיסטי, כגון רגרסיה ליניארית משתנה הוא אֶנְדּוֹגֵנִי אם ישנו מתאם בין המשתנה לבין השגיאה (השארית).
אנדוגניות יכולה לנבוע ממספר סיבות:
לדוגמה, במודל שמבקש לחזות איך כמות השוטרים משפיעה על כמות הפשיעה ישנה אנדוגניות שכן כמות השוטרים בעבודתם משפיעים על כמות הפשיעה (סביר להניח שמורידה את כמות הפשיעה). אך מצד שני כמות הפשיעה משפיעה על כמות השוטרים (סביר להניח שבערים עם פשע רב יש יותר שוטרים מלכתחילה).
דרכים לטיפול באנדוגניות: שיטת TSLS - בניה של משוואה מצומצמת על סמך המודל המקורי, שבה המשתנה האנדוגני מוסבר על סמך כל הגורמים האקסוגנים במשוואה. לאחר שנבצע רגרסיה (על פי שיטת OLS) נקבל את אותו המשתנה אך עכשיו כאשר הוא תלוי רק בגורמים אקסוגנים - ולכן גם הוא אקסוגני - נציב את המודל הנאמד במקום המשתנה האנדוגני במשוואת המקור - וקיבלנו משוואה שמכילה גורמים אקסוגנים בלבד
שיטת IV - מציאת משתנה עזר חיצוני שיש לו מתאם גבוה עם המשתנה האנדוגני אבל הוא כשלעצמו אקסוגני - החלפה ביניהם במודל תעזור להתגבר על הבעיה
ראו גם.
מחזור עסקים: אקסוגני לעומת אדוגני
ג'יאנלוקה פאליוקה
ריצ'רד ויטסחה
ריצ'רד פיטר ויטסחה (נולד ב-20 בספטמבר 1969 באמסטרדם) הוא כדורגלן עבר הולנדי, אשר שיחק בעמדות הקישור השמאלי וההגנתי. במהלך 18 שנות קריירת כדורגל מקצועני, שיחק ברובן עבור מועדון הפאר ההולנדי אייאקס אמסטרדם. אחיו הבכור, רוב ויטסחה, גם היה כדורגלן מקצועני.
קריירת מועדונים.