בבית הספר, מארני מוצא את סת' רוקד, ובעידודו של שיין עוזב סת' את נבחרת ההיאבקות תוך שהוא מתוודה על היותו שחקן במחזמר צליל המוזיקה. כשמארני לועג לסת', וולף מזמין אותו לאתגר היאבקות מול כל בית הספר, בו הוא גובר על מארני בקלות חרף ההתרברבויות שלו על כישוריו. כשלולו והגחליליות מנסות שוב למכור את העוגיות שלהן, שבט צופי הבנים מנסה לחבל להן בשנית במכירה, אולם המיומנויות שלימד אותן וולף עוזרות להן לגבור עליהם והבנים מבטיחים לא להציק להן יותר לעולם. וולף מוצא את זואי נשענת על החלון בחדרה ומבחין שהיא עצובה. הוא מתיישב לצדה ומבין שהיא חושבת על אביה, ובאותה הנקודה מחליט לחשוף בפניה שאביו נהרג באותן הנסיבות. שיחתם נקטעת כאשר ג'ולי פלאמר מתקשרת להודיע שפיצחה את קוד הכספת, שהיה בתוכה מפתח ושהיא וקפטן ביל עולים על טיסה חזרה הביתה. וולף מודיע לזואי שאמם חוזרת, והיא מודיעה לשאר הילדים שמחליטים לעשות לה קבלת פנים. לאחר זמן מה, וולף יוצא אל החנייה ומגלה מרתף עם מנעול שדורש מפתח. כשג'ולי וקפטן ביל פוסט מגיעים הביתה וולף מספר לקפטן על המרתף שמצא בחנייה ולוקח אותו אליו, כשלפתע מכה אותו קפטן ביל עד לכדי עילפון. באותו הזמן הנינג'ות שהגיחו קודם אל הבית מגיחות בשנית, כאשר הפעם הן חושפות את פניהן ומתגלות כשכנים הצפון קוריאניים של משפחת פלאמר, הזוג צ'אן.
מר צ'אן נשאר לשמור על הילדים בחדר המשחקים בבית, בעוד שגברת צ'אן לוקחת את ג'ולי פלאמר אל החנייה. לאחר שהמפתח שהיה בכספת בשווייץ נמצא מתאים למנעול של המרתף, קפטן ביל, ג'ולי פלאמר וגברת צ'אן נכנסים אליו, אולם מערכת האבטחה מונעת מהם מלהתקדם פנימה. הילדים, שהיו קשורים ופיהם נחסם עם בדים, מצליחים להימלט ממר צ'אן לאחר ששיתפו ביניהם פעולה. הם מתקדמים אל עבר החנייה, שם הם מוצאים את וולף המעולף ומעירים אותו. הוא מבקש מזואי לקחת את הילדים ולנהוג ברכב, לאחר שלא צלחה את שיעורי הנהיגה שלה, כדי לקרוא למשטרה, בעוד שהוא יורד אל המרתף. במרתף נמצאים קפטן ביל, ג'ולי פלאמר וגברת צ'אן, כאשר הקפטן מפנה את אקדחו כלפי ג'ולי פלאמר, וסגן שיין וולף מבין שקפטן ביל הוא למעשה סוכן כפול. לאחר שניסיון ההתגברות על מערכת האבטחה מצדה של גברת צ'אן לא הצליח, וולף משכנע את קפטן ביל שהוא יכול לעבור אותה. הוא מתקשה בתחילה אך לבסוף מצליח לעבור אותה, וכולם מגיעים אל כספת נוספת, אולם כשהוא רואה שקפטן ביל פוסט מתכוון לפתוח אותה וולף מתחיל להילחם איתו. עד מהרה הגברת צ'אן וג'ולי פלאמר מעורבות גם הן בלחימה, עד לכאשר וולף וג'ולי מצליחים להכניע אותם.
בינתיים, הילדים הצליחו להביא את המשטרה אל החנייה בעקבות נהיגתה הפרועה של זואי, ובעוד המשטרה מכוונת אליהם אקדחים - מר צ'אן צץ לפתע עם אקדח משלו ומאיים על כולם שלא יזוזו. באותו הרגע מבחין וולף בקלייר, מנהלת בית הספר של הילדים, שעקבה אחרי הילדים לאחר שהייתה עדה לנהיגה הפרועה של זואי ולמרדף השוטרים אחריה בכביש, מסתתרת מאחורי מר צ'אן. עם אקדח מכוון כלפי סגן שיין וולף, בני משפחת פלאמר והשוטרים, מר צ'אן מבקש מוולף שישים את התוכנה על הקרקע, אולם יחד עם גארי ברווז המחמד הם מצליחים להסיח את דעתו, וקלייר קופצת עליו מלמעלה ומצליחה להכניע אותו. לאחר שמשימתו הסתיימה וקפטן ביל פוסט והזוג צ'אן נעצרו, נפרד וולף מבני משפחת פלאמר, אולם לא לפני שכולם הלכו לצפות במחזמר צלילי המוזיקה בהשתתפותו של סת'.
קרב ראמיאי
קרב ראמיאִי או ראמיאִיז (באנגלית: Battle of Ramillies, בהולנדית: Slag bij Ramillies, בצרפתית: Bataille de Ramillies, בגרמנית: Schlacht bei Ramillies), שנערך ב-23 במאי 1706 בשטח בלגיה של ימינו, היה קרב במלחמת הירושה הספרדית. הקרב היה הצלחה עבור הרפובליקה ההולנדית ואנגליה, וכוחות מסופחים. הוא נערך לאחר שב-1705 התנהלה מערכה לא-החלטית, שבה ביטחון היתר של בעלות הברית וההססנות ההולנדית לאחר ההצלחה בקרב בלנהיים גרמו לנטישת המערכה לאורך נהר המוזל, דבר שאילץ את הדוכס ממרלבורו לנטוש את תוכניותיו לפלוש לצרפת. לואי הארבעה-עשר רצה לחתום בהקדם האפשרי על הסכם שלום, למרות חוסר היכולת של הברית הגדולה להשיג ניצחון מכריע, אם כי ביקש לעשות זאת בתנאים סבירים מבחינתו. הצבאות הצרפתיים החלו לתקוף את יריביהם במקום להתגונן.
תחילת 1706 הייתה מוצלחת מבחינת הגנרלים של לואי, שהשיגו ניצחונות באיטליה ובאלזס, שם מרשל וילאר אילץ את המרקיז מבאדן לסגת לרוחב הריין. לואי דרש ממרשל וילרואה לצאת לעימות עם מרלבורו, ולאלץ את בעלות הברית להילחם עמו בארצות השפלה הספרדיות. המרשל הצרפתי יצא מלוון בראש צבא שמנה 60,000 חיילים, ובאופן הפגנתי צעד לכיוון לֵאוֹ (Léau, כיום בבלגיה). מרלבורו, שהיה נחוש להילחם בקרב גדול, קיבץ את כוחותיו - כ-62,000 חיילים - ליד מאסטריכט. לאחר מכן התקדם מרלבורו לכיוון נהר מהֵן (Mehaigne, יובל של המז) ומישור ראמיאי, מקום שם נערכו הצרפתים בעמדותיהם בציפייה לקרב.
צבאו של וילרואה הובס בתוך פחות מארבע שעות. מהלכיו העדינים של מלבורו והשינויים בטקטיקות הלחימה שהנהיג - דבר שהמפקדים הצרפתים והבווארים לא הבינו עד שהיה מאוחר מדי - גרמו ליריביו להיות בנחיתות טקטית. הצבא הצרפתי-בווארי נסוג במהירות ובבלבול, לאחר שספג למעלה מ-20,000 נפגעים. למעט ניצחונו של הנסיך אויגן מסבויה בקרב טורינו הצליחו חברות הברית הגדולה לגרום ללואי להפסיד את שטח האדמה הגדול ביותר במהלך המלחמה. ערים רבות - בהן בריסל, ברוז' ואנטוורפן - נכבשו על ידי כוחותיו של מרלבורו, ועד סוף המערכה גורש הצבא הצרפתי-ספרדי מרוב ארצות השפלה. 1706 הייתה אחת השנים המוצלחות ביותר של חברות הברית.
רקע.
צרפת זכתה למספר הצלחות ב-1705, לאחר התבוסה הקשה בקרב בלנהיים שנערך ב-1704. הדוכס ממרלבורו תכנן את מערכת 1705 - פלישה לצרפת דרך עמק המוזל - כך שהיא תהיה השלמה לבלנהיים ותגרום ללואי הארבעה-עשר לחתום על הסכם שלום. תוכנית זו סוכלה על ידי ידידיו ואויביו של הדוכס כאחד.
הססנותם של בעלי ברית ההולנדית לחשוף את גבולותיהם או לשלוח את חייליהם להימור נוסף בגרמניה מנעו ממרלבורו להגשים את יוזמתו, אך דבר מה חשוב יותר היה הודעתו של המררגראף מבאדן על כך שאין ביכולתו להצטרף לדוכס במתקפה ההולכת וקרבה. היה זה בין השאר בעקבות העברת החיילים בפתאומיות מהריין לעזרתו של הנסיך אויגן מסבויה באיטליה, אך גם בגלל בריאותו שהחלה להתדרדר לאחר שפתח מחדש פצע ברגלו שספג בקרב שלנברג. יתר על כן, מרלבורו נאלץ להתמודד במאי עם מותו של הקיסר לאופולד הראשון ועלייתו לשלטון של יוזף הראשון, שסיבכה את העניינים מבחינת הברית הגדולה.
יכולת ההתאוששות המהירה של המלך הצרפתי ומאמצי הגנרלים שלו היו גם כן בעייתיות מבחינת מרלבורו. מרשל וילרואה, שהפעיל לחץ רב על המפקד ההולנדי, רוזן אוברקירק, לאורך המז, כבש את אואי ב-10 ביוני והתכונן למתקפה על לייז'. כוחותיו של מרשל וילאר התבצרו על המוזל, ובעקבות התדלדלות האספקה נאלץ מרלבורו להפסיק את המערכה שלו ב-16 ביוני. בעקבות עזיבתו של מרלבורו לצפון העבירו הצרפתים את חייליהם מעמק המוזל כדי לתגבר את וילרואה בפלנדריה, בזמן שווילאר מתקדם לעבר הריין.
בעלות הברית הצליחו לפצות על כישלון מערכת המוזל באמצעות ההצלחה באליקסהיים וחציית קווי ברבנט בארצות השפלה הספרדיות (אואי נכבשה מחדש ב-11 ביולי), אך בעקבות ההססנות וחוסר הנחישות ההולנדית לא הצליח מרלבורו להכניע במהירות את הצרפתים. 1705 הייתה כמעט עקרה עבור הדוכס, כשהפיצוי היחיד על אכזבותיו הצבאיות היו מאמציו בתחום הדיפלומטיה. הוא נסע לחצרות המלוכה של דיסלדורף, פרנקפורט, וינה, ברלין והנובר, וקיווה לקבל תמיכה משמעותית לברית הגדולה ולחלץ הבטחות לסיוע ממשי עבור הקרבות של 1706.
היערכות.
ב-11 בינואר 1706 הגיע הדוכס ממרלבורו ללונדון לאחר שסיים את שליחותו הדיפלומטית, אך למרות זאת הוא כבר היה שקוע בתכנון האסטרטגיה שלו לעונה הקרובה. האפשרות הראשונה, אם כי ישנה מחלוקת עד כמה הדוכס היה מוכן להרחיק לכת, הייתה התוכנית להעביר כוחות מארצות השפלה הספרדיות לצפון איטליה; לאחר הגעת החיילים הוא תכנן להובילם לחבירה עם הנסיך אויגן מסבויה, על מנת להביס את הצרפתים ולהגן על סבויה מפני פלישה. לאחר מכן תשמש סבויה כשער כניסה לתוך צרפת באמצעות מעברי ההרים שבשטחה, או פלישה עם תמיכה ימית לאורך חופי הים התיכון דרך ניס וטולון, במקביל למאמצים מוגברים של בעלות הברית בספרד. אולם נראה כי תוכניתו המועדפת של הדוכס הייתה לחזור לעמק המוזל, היכן שמרשל מרסין נטל זה עתה את הפיקוד על הכוחות הצרפתיים, ולנסות פעם נוספת לחדור ללב צרפת. תוך זמן קצר ההחלטות הללו הפכו לתאורטיות, היות שמיד לאחר הגעתו לרפובליקה ההולנדית ב-14 באפריל הגיעו החדשות על עיכוב משמעותי בפעולות הברית הגדולה במלחמה הכוללת.
לואי החליט לתקוף במקביל באלזס ובצפון איטליה, על מנת להפתיע את בעלות הברית ולהוכיח שצרפת נחושה לנצח. ב-19 באפריל הביס הדוכס מוונדום את הצבא האימפריאלי בקלצ'ינאטו שבצפון איטליה, וגרם לחיילים האימפריאליסטיים לסגת בבלבול; הכוחות הצרפתיים היו בעמדה לקראת המצור הארוך והמצופה על טורינו. באלזס הצליח מרשל וילאר להפתיע את המרגרייב מבאדן ולכבוש את אגנו (Haguenau), הדף אותו בחזרה לאורך הריין בחוסר סדר, ובכך יצר איום על לנדאו. לאור הנסיגות הללו סירבו ההולנדים לשקול בחיוב את תוכניתו של מרלבורו לצעוד לתוך איטליה, ולמעשה כל תוכנית שהייתה גורמת לדוכס ולצבאו לעזוב את גבולותיה. כתוצאה מכך החליט מרלבורו להכין מערכה בארצות השפלה, על מנת לשמור על שלמות הקואליציה.