בנוסף ללמידת ההתנהגות של בני אדם נורמליים במטלות של קבלת החלטות, מחקרים אחרים עוסקים בהשוואת ההתנהגות של אנשים נורמליים לזו של אנשים עם נזק לאזורים של המוח הצפויים להיות מעורבים בהתנהגויות מסוימות. בבני אדם, זה אומר למצוא אנשים עם סוגים מסוימים של ליקוי עצבי. כך, למשל, נראה כי אנשים עם נזק לאמיגדלה מפגינים פחות שנאת הפסד לעומת נבדקי ביקורת. כמו כן, תוצאות מסקר שמדד התאמות בין חוסר תפקוד של קליפת המוח הקדם-מצחית נמצאים במתאם עם עמדות כלכליות כלליות.
מחקרים קודמים חקרו את הדפוסים ההתנהגותיים של מטופלים עם הפרעות פסיכיאטריות כמו סכיזופרניה, אוטיזם, דיכאון או התמכרות, על מנת להשיג את התובנות באשר לפתופיזיולוגיה שלהן. במחקרים בבעלי חיים, ניסויים בתנאים שמבוקרים במידה רבה עשויים לתת מידע יותר ספציפי על החשיבות של אזורים שונים במוח להתנהגות כלכלית. אלו יכולים לכלול הטלת נגע באזורים שונים במוח ומדידת שינויים בהתנהגות כתוצאה מכך, או שימוש באלקטרודות על מנת למדוד את הירי של נוירונים בודדים בתגובה לגירויים מסוימים.
ניסויים.
בניסוי טיפוסי בהתנהגות כלכלית, הפרט מתבקש לקבל סדרה של החלטות כלכליות. לדוגמה, הפרט יכול להישאל אם הוא מעדיף שיהיו לו 45 סנט, או להמר בהסתברות של 50% לזכייה בדולר אמריקני אחד, כשיש גם 50% שלא יקבל דבר. הניסוי ימדוד אז משתנים שונים, על מנת לקבוע מה מתרחש במוחו של הפרט בזמן שהוא מקבל את ההחלטה. מחברים אחדים הדגימו את העובדה שכלים מתחום הנוירו-כלכלה עשויים להיות שימושיים לא רק לתיאור ניסויים המעורבים בתגמול, אלא גם עשויים להיות מיושמים לצורך תיאור ההתנהגות הפסיכולוגית של תסמונות פסיכיאטריות שכיחות דוגמת התמכרות כמו גם מחשבות שווא.
תוכניות נוירו-כלכלה באקדמיה.
מספר אוניברסיטאות מנהיגות מחקר ישיר בנוירו-כלכלה, ביניהן ניתן למנות את המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, המכון הטכנולוגי של קליפורניה, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קרנגי מלון, אוניברסיטת דיוק ואוניברסיטת ג'ורג' מייסון. מספר מוסדות להשכלה גבוהה מציעים תואר בנוירו-כלכלה. Claremont Graduate University הייתה למוסד הראשון המעניק דוקטורט בנוירו-כלכלה; היא נותרה אחד ממכוני הנוירו-כלכלה המעטים בארצות הברית. המכון הטכנולוגי של קליפורניה התחיל להציע את הדוקטורט ההתנהגותי והחברתי במדעי המוח בשיתוף עם מערכות עצביות ומחשוב ועם תוכניות במדעי החברה, כשהוא משלב תאוריה כלכלית, נוירוביולוגיה, מדעי המוח חישוביים, מידול סיבתי דינמי וטכניקות מתחום מדעי המוח.
החל ב-2010, המחלקה לכלכלה באוניברסיטת ציריך החלה להציע תוכנית המעניקה דוקטורט בנוירו-כלכלה. סטודנטים בתוכנית זו ייקחו קורסי נוירו-כלכלה ייעודיים ויערכו מחקרים במסגרת קבוצות המחקר במעבדה של המחלקה לחקר מערכות נוירולוגיות וחברתיות. אוניברסיטת מאסטריכט שבהולנד מציעה תוכנית מחקר בת שנתיים ללימודי תואר שני בנוירו-כלכלה. התוכנית היא יוזמה משותפת של המחלקה לכלכלה של הפקולטה לפסיכולוגיה ולמדעי המוח. היא מציעה קורסי ליבה ברמת דוקטורט בכלכלה, מדעי המוח חברתיים וקוגניטיביים, והדרכה מעשית בשיטות ניסוייות ומתחום מדעי המוח. ניתן למצוא רשימה של רוב התוכניות לתואר בתחום זה, באתר החברה לנוירו-כלכלה.
ביקורת.
מומחים שונים מתחו ביקורת על התחום המתפתח. דוגמאות לביקורת ניתן לראות בטענה שזהו תחום ש"משווק את עצמו יתר על המידה"; או בכך שמחקרים נוירו-כלכליים "לא מבינים ומזלזלים במודלים כלכליים מסורתיים". טיעון ביקורתי של כלכלנים מסורתיים נגד גישת הנוירו-כלכלה הוא שהשימוש בנתונים שאינם נתונים לבחירה אנושית, דוגמת זמן תגובה, מעקב עיניים ואותות עצביים שאנשים יוצרים בעת קבלת החלטות, צריכים להיות מחוץ לכל ניתוח כלכלי.
נוירו-שיווק.
נוירו-שיווק היא דיסציפלינה נפרדת שקשורה באופן הדוק לנוירו-כלכלה. בעוד שלנוירו-כלכלה יש יעדים יותר אקדמיים, מאחר שבתחום נחקרים המנגנונים הבסיסיים של קבלת החלטות, נוירו-שיווק הוא שדה יישומי שמשתמש בכלי הדמיה מוחית לצורך מחקרי שוק.
נוירוכלכלה
פרשת קלאדובו-שאבאץ
פרשת קלָאדוֹבוֹ–שַאבַּאץ (Kladovo–Šabac) היא פרשה בתולדות ההעפלה והשואה. בנובמבר 1939 יצאו כ 1,200 פליטים יהודים מגרמניה ומאוסטריה בדרכם לארץ ישראל. עקב בעיות בנתיבי הבריחה ובארגון המסע שנבעו ממצב המלחמה ששרר בעולם - נתקעו הפליטים במשך שנה וחצי ביוגוסלביה (היום סרביה) בתחילה בכפר קלאדובו ובהמשך בעיירה שאבאץ. .רק כ-200 בני נוער מתוכם הצליחו לצאת לארץ ישראל עם הגעת סרטיפיקטים מעטים, וכל היתר, למעט שישה שברחו, נתפסו בידי הנאצים ונרצחו ביוגוסלביה.
הרקע ליציאת השיירה היה מצבם של היהודים בווינה ובאוסטריה כולה עם פרוץ המלחמה. אדולף אייכמן, שמונה לאחראי על יהדות וינה - החליט "לנקות" את היהודים מהעיר ולשם השגת המטרה הודיע סגנו של איכמן, איש האס. אס. גינטר, לראש הקהילה לבנהרץ כי כל יהודי הרייך יועברו ליישוב מחדש בשמורה בפולין. משלוחים ראשונים של גברים יהודים אף הספיקו לצאת לדרך . פעולתו זו של השלטון הנאצי שכנעה את ראשי הקהילה כי יש להוציא את היהודים מוינה מהר ככל האפשר, גם כשעדיין לא נמצאה האנייה שצריכה הייתה לקחת אותם מנמל סולינה בים השחור אל עבר ארץ ישראל.
המעפילים יצאו בסוף 1939, רובם מאוסטריה וגרמניה (בעיקר מווינה) ומיעוטם מצ'כוסלובקיה ופולין, בארגון המוסד לעלייה ב'. הם הפליגו במורד הדנובה באניית המטיילים אורנוס אל עבר הים השחור, בדרכם לנמל סולינה שברומניה, שם קיוו לעלות על אניית מעפילים לארץ ישראל, אך שלטונות רומניה מנעו מהם לעבור בחלקו האחרון של נהר הדנובה העובר בשטחם בטענה שבימי מלחמה לא חלים חוקי המים הבינלאומיים על הנהר. כתוצאה מכך חזרו לאחור, הועברו לשלוש ספינות נהר קטנות יותר ,שטו חזרה מערבה ועגנו בנמל הדייגים הקטן שליד הכפר הכפר קלאדובו ביוגוסלביה (היום סרביה). רינה אופנבך, מנהלת מאגר המידע לתולדות ההעפלה, טענה כי "הם יצאו לדרך אפילו שאין אנייה, כי הייתה החלטה 'לצאת, ויהיה בסדר'"..את כל החורף שבין 1939 ל-1940 הם העבירו בתנאים איומים. אחר כך הורידו אותם לחוף, שם הם חיו באוהלים ובצריפים, והמשיכו לחכות".
בדצמבר 1939 הגיעו הפליטים לעיירה קלאדובו שבדרום המדינה, ובספטמבר 1940 הורו היוגוסלבים על העברת הקבוצה לעיירה שאבאץ הסמוכה לבלגרד. בשני היישובים הם פיתחו חיי קהילה עשירים בעזרת קהילת יהודי יוגוסלביה וחיכו לבואה של אונייה. הקבוצה עוכבה ביוגוסלביה במשך שנה וחצי בגלל מספר קשיים: תנאי מזג האוויר הקשים שהביאו לקפיאת הדנובה, אי מתן אישורי מעבר וסגירת נתיבי העלייה עקב היענות ממשלת יוגוסלביה לבריטים, ומהקושי הרב ברכישה ותפעול של אוניות בעת מלחמת העולם השנייה. המוסד לעלייה ב' אמנם רכש אנייה בשם "דריאן 2", אך עקב המלחמה לא יכלה להפליג לים האדריאטי ובהנהגת היישוב החליטו למכור אותה לבריטים, כדי לסייע להם במלחמה כנגד הנאצים. כשהאונייה חזרה לידי המוסד בדצמבר 1940 והושטה בים השחור למען חילוץ קבוצת הפליטים, קפאו מימי הדנובה ובשל כך התקבלה הוראה להחזירה לקונסטנצה ולהעלות עליה עולים אחרים.
לאחר מאמצים, הגיעו בתחילת 1941 סרטיפיקטים (אישורי עלייה של הבריטים) רק ל-250 בני נוער ומלווים הגיעו סרטיפיקטים כדי לעלות לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער. בשל סירוב יוון לאפשר ליותר מחמישים בני נוער לעבור בשטחה בו זמנית, הם יצאו בקבוצות של 50 איש בחודשים מרץ וראשית אפריל 1941, בשבועות האחרונים לפני הכיבוש הגרמני. הקבוצה החמישית לא הספיקה לצאת. מיד לאחר מכן נפלו אנשי קלאדובו-שאבאץ בידי הגרמנים שכבשו את יוגוסלביה ורוב חבריה, כ-1,000 במספר, נרצחו בידי הנאצים, למעט שישה (חמישה בחורים ובחורה אחת) שברחו והמשיכו בזהות בדויה דרך החוף הדלמטי לאיטליה. בתחילה נאסרו כל הגברים בדולאג 183, מחנה ריכוז בשאבאץ, ולאחר מכן הוצאו להורג בידי הצבא הגרמני ב-8–9 באוקטובר 1941 בבורות שנאלצו לחפור על שפת נהר סאווה בזאסביציה. הנשים והילדים נחנקו במשאיות גז יחד עם נשים וילדים נוספים במחנה סיימישטה בבלגרד באפריל 1942.
שטח-ראש הודי
שְׁטַח-רֹאשׁ הָדִּי (שם מדעי: "Platycephalus indicus") הוא דג קרקעית ממשפחת השטח-ראשיים, שתפוצתו הטבעית באוקיינוס ההודי. הדג פלש באמצעות תעלת סואץ לים התיכון, והתגלה בו לראשונה בשנת 1953 בחופי ישראל. דג זה הוא קרובו לסוג של שטח-ראש בסנסי.
שטח-ראש הודי הוא שוכן קרקעית, על חול או בוצה, בסמוך לשוניות באקלים סובטרופי. מין זה הוא טורף האורב לטרפו ממקום מחבואו בחול, וניזון בעיקר מדגים וחסרי חוליות. אורכו הנפוץ של הדג נע בין 30-50 ס"מ ואורכו המקסימלי מגיע עד 70 ס"מ.
בשלבים מוקדמים של חייו ישהה השטח-ראש הודי בשפכי נהרות ובמים מתוקים בלהקות. שטח-ראש הודי נדוג באופן מסחרי בכל תפוצתו הטבעית על ידי מכמורתנים. המכמורתן יאתר את הדג עד עומק 30 מטר, אולם לכידות נפוצות יותר בעומקים הרדודים מ-15 מטר. הדג משמש כמקור מזון ונעשה בו שימוש ברפואה עממית בסין. עקב הידרדרות איכות המים המתוקים באזורי תפוצתו הטבעיים של הדג, ישנו חשש מסוים לאזורי הרבייה של המין. ביצי הדג הם פלגיים (נסחפים בזרמי המים).
תפוצה.
תפוצת הדג באוקיינוס ההודי; בים האדום, במזרח אפריקה ועד הפיליפינים, בצפון עד דרום יפן וקוריאה, ודרום עד צפון אוסטרליה. לדג תפוצה נרחבת במזרח האוקיינוס ההודי מבנגל ועד מפרץ תאילנד.