ב-1975, שלושה ימים לאחר תום כהונתו כמושל, הואשם הול האשמות פדרליות בסחיטה, בקנוניה בה היו מעורבים הול ומזכיר המדינה של אוקלהומה ג'ון רוג'רס, שבזדון ניתבו את כספי קרנות הפרישה של עובדי המדינה של אוקלהומה להשקעה בקרנות שהיו בשליטת איש העסקים מדאלאס, טקסס ו. ו. "דוק" טיילור. במשפטו של הול העיד רוג'רס שהוא היה למודיע לאחר שהול הציע לו שוחד. הול הורשע בשוחד ובסחיטה. הוא היה למושל אוקלהומה הראשון שהורשע במעשים פליליים אותם ביצע במהלך תקופת כהונתו. לאחר ערעור בכל הערכאות, ריצה הול 19 חודשים מתוך גזר הדין של שלוש שנות מאסר שהוטל עליו בבית הכלא הפדרלי סאפורד שבאריזונה (, ממורשעי פרשת ווטרגייט, ריצה באותה תקופה את עונש המאסר שנגזר עליו באותו בית סוהר). עם שחרורו ממאסרו ב-1978, הוצא הול משורות לשכת עורכי הדין של אוקלהומה, צעד שלמעשה מנע ממנו מלעסוק בעריכת דין במדינה. לאחר שיצא מאור הזרקורים, הוא עבר לעיר לה הויה שבקליפורניה, שם הוא עסק בעסקי נדל"ן ובעיסוקים נוספים.
שנותיו האחרונות.
ב-13 בפברואר 2007 הופיע הול לראשונה בציבור באוקלהומה מאז סיום כהונתו כמושל יותר משלושים שנה קודם לכן. הוא הופיע במרכז להיסטוריה של אוקלהומה כדי לסייע בהשקת מיצג חדש שהציג את כל מושלי המדינה לדורותיהם. הול העיר שזה היה "כמו לשוב לגן עדן". ב-2012 הוא פרסם ספר זיכרונות בשם "צדק פתלתל: זיכרונות של מזימות ופוליטיקה אישית" (Twisted Justice: A Memoir of Conspiracies and Personal Politics), שבו הוא העלה את זיכרונותיו מתקופת כהונתו כמושל, ואת הרהוריו על תקופת המאסר והקריירה שניהל לאחריה.
דייוויד הול נפטר בבית החולים האזורי של סן דייגו, קליפורניה ב-6 במאי 2016, בגיל 85. קודם לכן הושתל בגופו קוצב לב והוא היה צפוי להשתחרר מבית החולים, אך הוא פיתח קריש דם שגרם לו לשבץ מוחי שממנו הוא נפטר.
Le parole lontane
Le parole lontane (בעברית: מילים רחוקות) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הרוק האיטלקית מונסקין. את השיר הוציאו לאור ב-13 בספטמבר 2019 חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ו-RCA רקורדס. הוא נכלל כרצועה השישית באלבום הבכורה שלה, "Il ballo della vita".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר, בבימויו של ג'יקמו טריגליה, פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של מונסקין ב-13 בספטמבר 2019.
מועדים בינלאומיים
יום המלריה הבינלאומי
פיכט
קנת' נולנד
קנת' נולנד (באנגלית: Kenneth Noland; 10 באפריל 1924 – 5 בינואר 2010) היה צייר אמריקאי שיצר כחלק מתנועת הציור המופשט. נולד ידוע כאחד מציירי שדות הצבע האמריקאיים המפורסמים ביותר, אם כי בשנות ה-50 הוא נחשב לאמן בשיצר בסגנון האקספרסיוניזם המופשט ובתחילת שנות ה-60 הוא נחשב לצייר מינימליסטי. כמו גן, נולנד סייע בהקמת אסכולת הצבע של וושינגטון. בשנת 1977, נערכה לכבודו תערוכה רטרוספקטיבית גדולה במוזיאון סולומון ר. גוגנהיים בניו יורק, שלאחר מכן עברה גם למוזיאון הירשהורן בוושינגטון די. סי. ולמוזיאון טולדו לאמנות באוהיו. בשנת 2006, "ציורי הפסים" של נולנד הוצגו בגלריית טייט בלונדון.
ראשית חיים והשכלה.
קנת' נולנד הוא בנו של הארי קאסוול נולנד (1896–1975), פתולוג במקצועו, ואשתו, בסי (1897–1980). הוא נולד באשוויל, צפון קרולינה בשם קנת קליפטון נולנד, והיו לו ארבעה אחים: דייוויד, ביל, ניל והארי ג'וניור.
לאחר שסיים את התיכון, בשנת 1942 נולנד התגייס לחיל האוויר האמריקאי. בתור לוחם לשעבר במלחמת העולם השנייה, נולנד ניצל את הטבות ה-G.I. Bill שסיפקה ארצות הברית לווטרנים של המלחמה, כדי ללמוד אמנות במכללת "בלאק מאונטיין" שבצפון קרוליינה, מדינת הולדתו. במכללה למדו אמנות גם שניים מאחיו. נולנד למד אצל איליה בולוטובסקי, פרופסור שהכיר לו את תאוריית הניאופלסטיקה ואת עבודתו של פיט מונדריאן. נולנד גם למד במכללה את תורת הבאוהאוס אצל יוזף אלברס, והתעניין בפאול קלה ובמיוחד ברגישותו של קליי לצבע.
קריירה.
בשנים 1948–1949 עבד נולנד עם הפסל אוסיפ זאדקין בפריז, בה הציג גם את התערוכה הראשונה של ציוריו. לאחר שחזר לארצות הברית, הוא לימד בוושינגטון די. סי. באוניברסיטה הקתולית (1951–1960) ובמכון לאמנויות עכשוויות. בתחילת שנות ה-50 הוא פגש את מוריס לואיס בוושינגטון הבירה בזמן שלימד שיעורי לילה במרכז הסדנאות של וושינגטון לאמנויות, והשניים התיידדו. לאחר שקלמנט גרינברג הכיר לו את הלן פרנקנטלר ויצירתה, ולאחר שראה את ציוריה החדשים בסטודיו של האמנית בעיר ניו יורק ב-1953, נולנד ולואיס אימצו את טכניקת ההכתמה של פרנקנטלר, בה האמן מאפשר לצבע דליל להיספג בקנבס.
רוב הציורים של נולנד מתאימים לאחת מארבע קבוצות: עיגולים (או מטרות), שברונים (צורת V הפוכה), פסים וקנבסים מעוצבים. העיסוק שלו ביחס בין הדימוי לגבולות של התמונה המכילה אותו, הוביל אותו לסדרה של עבודות בהן מוצגות טבעות קונצנטריות, המכונות מטרות, שבדומה לדימוי המוצג לעיל, הכילו שילובי צבעים יוצאי דופן. ב-1964 עבודותיו של נולנד נכללו בתערוכה "מופשט פוסט-ציורי" שאצר קלמנט גרינברג. התערוכה טיילה בין מוזיאונים בארצות הברית וסייעה לבסס את ציור שדות הצבע כתנועה חדשה וחשובה באמנות האמריקאית העכשווית של שנות ה-60. נולנד היה חלוץ של עבודות על קנבס מעוצב, בתחילה עם סדרה של יהלומים או שברונים סימטריים או א-סימטריים. בציורים אלה, הקצוות והצורה של הקנבס הופכים למרכיב חשוב כמו הדימוי שבמרכזו. במהלך שנות ה-70 וה-80 הקנבסים המעוצבים שלו היו מאוד לא רגולאריים ולא סימטריים, מה שהביא ליצירת דימויים מורכבים יותר ויותר.
במקום לצבוע את הבד באמצעות מכחול, החל מסוף שנות ה-50 הסגנון של נולנד כלל הכתמה של הבד בצבע, במטרה להסיר עקבות של האמן שנותרות על הקנבס בשימוש במשיכות מכחול. באופן זה, היצירה עסקה באמנות ולא באמן. הוא הדגיש יחסים מרחביים בעבודותיו באמצעות הותרת חלקים מהקנבס לא מוכתמים וריקים, כניגוד לצבע ששימש ביתר חלקי היצירה. תלמידיו של נולנד כללו את הפסלת ג'ני ליאה נייט והציירת אליס מברוגורדאטו.
חיים אישיים.
נולנד היה נשוי ל:
בשנות ה-60 ניהל נולנד רומן עם האמנית ואשת החברה, מרי פנקות מאייר.
נולנד מת מסרטן הכליה בביתו בפורט קלייד, מיין, ב-5 בינואר 2010, בגיל 85.
תערוכות.
נולנד הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה ריימונד קרוז בפריז בשנת 1948. בשנת 1957, הוא הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בניו יורק בגלריה טיבור דה נאגי. בשנת 1964, עבודותיו של נולנד אכלסו חצי מהביתן האמריקאי בביאנלה בוונציה. בשנת 1965, עבודותיו הוצגו בגלריית וושינגטון לאמנות מודרנית ובמוזיאון היהודי (ניו יורק). תערוכת היחיד האחרונה של נולנד, "Kenneth Noland Shaped Paintings 1981–82", נפתחה ב-29 באוקטובר 2009 בגלריה לסלי פילי ב-East 68th Street בניו יורק והייתה אמורה להיסגר ב-9 בינואר 2010 (אם כי תאריך הסגירה התאחר ל-16 בינואר). בשנת 2010, זכה להציג תערוכת יחיד של עבודותיו במוזיאון גוגנהיים, תחת השם "Kenneth Noland, 1924–2010: A Tribute". בנוסף, עבודותיו היו במוקד תערוכות יחיד במגוון מוסדות בינלאומיים, לרבות המוזיאון לאמנות מודרנית, מקסיקו סיטי (1983); Museo de Bellas Artes de Bilbao, בילבאו, ספרד (1985); המוזיאון לאמנויות יפות, יוסטון (2004); טייט, ליברפול (2006) ומכון באטלר לאמנות אמריקאית, יאנגסטאון, אוהיו (1986 ו-2007).
מ.ו.ת.ק.
מ.ו.ת.ק - משלוח ותובלת קטנטנים (באנגלית: T.O.T.S - Tiny Ones Transport Service) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת לילדים, אשר נוצרה על ידי טרויס בראון והופקה על ידי .Titmouse, Inc. הסדרה עוקבת אחר פינגווין בשם פיפ ופלמינגו בשם פרדי, אשר מעבירים ומטפלים בתינוקות בבסיס המדמה פעוטון (שבו הם גרים), לפני שליחת התינוקות אל ביתם החדש.
הסדרה שודרה לראשונה במקור בארצות הברית בערוץ דיסני ג'וניור ב-14 ביוני 2019. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ דיסני ג'וניור ישראל ב-6 בספטמבר 2019. מאז שידור הבכורה של הסדרה הופקו לה שלוש עונות ו-61 פרקים באורך 22 דקות.
עלילה.
פיפ הפינגווין ופרדי הפלמינגו הם שני עופות משלוחים בהתמחות בבסיס ושמו "מ.ו.ת.ק" (משלוח ותובלת קטנטנים). מ.ו.ת.ק הוא מקום בו תינוקות (חיות) מטופלים לפני שליחתם אל משפחותיהם.
כשתינוק מוכן לשליחה, הוא מונח בארגז בעל קצוות צבעוניים המסמלים את מין התינוק: כחול – זכר, וורוד – נקבה. כשתינוק מגיע למשפחתו, פיפ ופרדי, כמו כל עופות המשלוח, מצלמים תמונה של המשפחה בעזרת הטבלט שלהם, כדי לאשר שהתינוק אכן הגיע ליעדו.
חוץ מלשלוח תינוקות, פיפ ופרדי לומדים לפתור בעיות תחת הדרכתה של קיי.סי הקואלה וקפטן קנדיס ביקמן, יחד עם שאר עופות המשלוח.
אבדה אזאלזולי
Sing, Little Birdie
Sing, little birdie (בעברית: שירי, ציפור קטנה) הוא שיר שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי פרל קאר &amp; טדי ג'ונסון. השיר ייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 1959, והגיע למקום השני. הוא נכתב על ידי סיד קורדל וסטן בוצ'ר. "Sing little birdie" הוזכר בסדרת הטלוויזיה הבריטית של BBC "הקרקס המעופף של מונטי פייתון" בשנת 1970.
לפני האירוויזיון.
ב-2 בפברואר 1959 התמודדו בחצי הגמר הראשון של הקדם הבריטי לאירוויזיון 1959, שעתיד היה להתקיים בקאן, צרפת. מתוך שישה משתתפים, הצמד נמנה בין שלושת האומנים שעלו לגמר הקדם. בערב הגמר, שהתקיים ב-7 בפברואר, הוכרזו פרל קאר וטדי ג'ונסון כזוכים, עם השיר "Sing, Little Birdie". הצמד השתתף גם בחצי הגמר השני, עם שיר אחר בשם "That's It, That's Love", אך לא העפיל לגמר.
באירוויזיון.