בשנים 1990–1994 שימש מנהל השיווק של היחידה ללימודי חוץ באוניברסיטת חיפה. ב-1989 התמודד על ראשות מועצת נשר, אך זכה רק ב-6.5% מהקולות. עם זאת, רשימתו "אנשים למען נשר" זכתה במנדט אחד והוא נבחר לראשונה לחבר מועצת העיר נשר. ב-1992 הקים את תנועת "ירוקים למען נשר", שזכתה בבחירות ל-2 מושבים במועצת העיר. בינמו עצמו קיבל 14% מהקולות בבחירות לראשות המועצה. בשנת 1998 זכתה סיעתו, "ירוקים למען נשר", ל-2 מושבים ובשנת 2003 זכתה ב-3 מנדטים והייתה יחד עם סיעת הליכוד לסיעה הגדולה ביותר במועצת העיר. בבחירות לראשות המועצה בשנת 2003 זכה בינמו בכ-30% מהקולות. בשנת 2008 זכה בינמו לקרוב ל-36% מהקולות בבחירות לראשות העיר וסיעתו זכתה ב-4 מנדטים. במהלך פעילותו כחבר מועצה, כיהן כיו"ר ועדת הביקורת, יזם את הקמת קרן המלגות לסטודנטים בני העיר והקים את "נשרים - החברה הכלכלית לנשר", שבה גם כיהן כממלא-מקום יו"ר הדירקטוריון.
באוקטובר 2013 נבחר לראשות עיריית נשר, עם כ-41% מהקולות, לאחר שהתמיכה בראש העיר המכהן, דוד עמר, ירדה בחדות. הסיעה בראשה עמד, "ירוקים למען נשר- נשר אחת", זכתה ב-5 מקומות במועצת העיר מתוך 13 מקומות. ב-12 ביולי 2017, עזבו 4 מחברי סיעתו את ירוקים למען נשר, ביניהם סגני ראש העיר נעמי כספי ויחיאל אדרי. מאז ועד לבחירות 2018, בינמו היה סיעת יחיד במועצה, ולא היה לו רוב במועצת העיר.
בפברואר 2018 דווח בעיתון "ידיעות חיפה" כי בינמו מתכוון לרוץ בבחירות לראשות העיר באוקטובר 2018 בראש רשימת הליכוד בנשר. במרץ 2018 הודיע בינמו בדף הפייסבוק שלו שבגלל בעיות בריאות אינו מתכוון להתמודד פעם נוספת לראשות העיר, אך לבסוף חזר בו. בינמו הפסיד בבחירות לראשות עיריית נשר, קיבל 8% מקולות המצביעים לעומת מחליפו רועי לוי שקיבל 66%. סיעתו זכתה במנדט אחד.
ביקורת ציבורית.
בינואר 2015 אסר מבקר המדינה על בינמו לערוך שימוע לקראת פיטורין ליוני בירון, מנכ"ל "נשרים", החברה הכלכלית של נשר, וכן אסר להפסיק את העסקתו בחברה או לפגוע בתפקידיו, במעמדו, בסמכויותיו ובזכויותיו. העימות בין בירון לבינמו החל, לטענת בירון, בדרישת בינמו להעסיק בחברת "נשרים" פעילים פוליטיים שפעלו במערכת הבחירות של בינמו ולהעסיקם בתנאי שכר מופרזים. בנוסף טען בירון כי סירב לשתף פעולה עם ניסיון "לתפור" מכרז.
בדו"ח מבקר המדינה שפורסם בנובמבר 2016 המליץ מבקר המדינה לפתוח בחקירה פלילית נגד בינמו בחשד של מינויים פוליטיים של מקורבים לתפקידים בכירים בעירייה, שפגעו בטוהר המידות ובמינהל התקין.
ב-12 ביולי 2017 פורסם כי משרד הפנים הודיע לבינמו שעליו למנות כחבר מועצה את שלומי זינו במקום חבר המועצה המודח דוד עמר, ראש העירייה הקודם של נשר, זאת לאור התנגדותו של בינמו למנות את זינו שהוא ממתנגדיו הבולטים של בינמו.
למרות שנבחר ברשימה המקומית "ירוקים למען נשר" תמך בינמו בהשארת המפעלים המזהמים במפרץ חיפה, בטענה שהם מספקים פרנסה לתושבים. מדיניות זאת שונתה על ידי מחליפו רועי לוי, שפועל אקטיבית לסגירת המפעלים המזהמים.
חיים אישיים.
בינמו גר בשכונת רמות יצחק שבנשר. הוא נשוי ואב לשלושה. ב-29 בדצמבר 2005 נהרג בנו, סגן , במהלך שירותו הצבאי, בעת שחסם בגופו שני מחבלים מתאבדים שהיו בדרכם לביצוע פיגוע התאבדות בישראל. על כך קיבל צל"ש מטעם מפקד אוגדת איו"ש, תא"ל יאיר גולן. לאחר מותו של בנו, הקים בינמו את "עמותת הלוחמים כפיר" של חיילי חטיבת כפיר, ושימש יו"ר העמותה מ-2005 ועד ל-2013. במסגרת פעילותו כיו"ר העמותה הוביל בינמו את מהלך הקמת אתר ההנצחה לחללי חטיבת כפיר בעפולה. אורי בינמו עצמו מונצח במסלול הליכה בפארק נשר ובגַּלְעֵד לזכרו בכניסה לפארק. ברחוב בשם דרך אורי המוביל לשכונת רמות יצחק ובאנדרטה לזכרו שהוקמה על ידי חיילי יחידתו בכביש 7212 המשקיפה על שכונת גבעת נשר בה אורי גדל.
פתאום עכשיו, פתאום היום
פתאום עכשיו, פתאום היום, המוכר גם בפתיחת הפזמון: אֲהַבְתִּיהָ (כך הוא נקרא בפי הזמר החל מ-1994), הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר והולחן על ידי יעקב הולנדר. השיר בעיבודו של אריה לבנון בוצע על ידי שלמה ארצי בפסטיבל הזמר והפזמון 1970 והגיע למקום הראשון. היה זה להיטו הראשון של ארצי.
ארצי ביצע את השיר בפסטיבל בטרם השתחרר משירות סדיר בלהקת חיל הים, ולתחרות בבנייני האומה הופיע לבוש מדים. השיר זכה בפסטיבל, אך אתר נאלצה להיעדר מהאירוע עקב מותו של אביה נתן אלתרמן מספר שבועות קודם לכן.
השיר הופיע בעיבוד שונה באלבום הבכורה של ארצי, "שלמה ארצי", וכן במיני-אלבום הנושא את שם השיר (שיצאו שניהם ב-1970), ובאלבומים נוספים שהוציא מאוחר יותר. השיר זכה להצלחה רבה ובסוף שנת 1970 אף נבחר למקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי כשארצי נבחר לזמר השנה. במרוצת השנים התקבע השיר כנכס צאן ברזל: הוא נבחר בין 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי ב"מצעד של המדינה" שנערך בשנת 2009, הגיע למקום השני ברשימת שיריו הטובים ביותר של שלמה ארצי במצעד שנערך בגלגלצ בשנת 2007, ולמקום ה-22 במצעד "פעמוני היובל" לבחירת השירים העבריים האהובים ביותר שנערך בערוץ 1 בשנת 1998 במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
בשנת 1994, לקראת "המופע המשולש", הוקלט ארצי את השיר מחדש והוציא אותו כסינגל בשם "אהבתיה" בליווי קליפ.
לאלבום שהוציא בשנת 2000 קרא ארצי, בפרפרזה לשיר, "אהבתיהם", ובו הקליט גרסה מחודשת לשיר (בעיבודו של אבי סינגולדה), שממנה השמיט כמה בתים שהופיעו בביצוע המקורי.
השיר בוצע פעמים רבות בגרסאות כיסוי, אחת מהן מופיעה באלבום המופע "כמו ציפור בחדר" בביצוע להקת חינוך מיוחד.
שיבוש המילה "אהבתיה" בשיר וזיהויה בטעות כמילה "אבטיח" הם המקור לשם אתר האינטרנט "אבטיח", המתעד שיבושים דומים בשירים עבריים.
קישורים חיצוניים.
ביצועים:
על השיר:
פתאום עכשיו פתאום היום
אהבתיה
פילפל אל-מסרי
פבלו הרננדז
פילפל אל-מצרי
פלפל אל-מצרי
רן בנימיני
רן בנימיני (נולד ב-17 בספטמבר 1977) הוא עיתונאי ישראלי. בעבר הגיש את התוכנית "כאן הערב" ברדיו כאן ב' של תאגיד השידור הישראלי, וכן היה כתב לענייני כלכלה ברשת ב' של קול ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים. הוא נקרא רן על שם רן פקר שהיה מפקדו של אביו בחיל האוויר. שימש כארבע שנים כתב רשת ב' לענייני משטרה. בתפקידו זה חשף בין היתר את פרשת פגישתם של השופט זיילר ואילנה דיין במסגרת פרשת האחים פריניאן. בשנת 2007 קיבל את פרס מנכ"ל רשות השידור.
בהמשך, עבר לשמש ככתב בכנסת והחל להגיש יומני חדשות שונים. ב-2012 הועבר מתפקידו לתפקיד כתב לענייני כלכלה. ב-10 במאי 2017 חתם את השידור האחרון של רשת ב' עם סגירתה של רשות השידור. מספר ימים לאחר מכן התחיל להגיש את יומן הערב "כאן הערב" ב"כאן ב'" במסגרת תאגיד השידור הישראלי יחד עם יגאל גואטה. במרץ 2020 עזב את הגשת התוכנית והוחלף בידי שלי יחימוביץ'. במרץ 2022 עם פרישת חיימוביץ מהגשת התכנית הוחלט להחזירו.
כיום מגיש את תוכנית "הבוקר הזה" בכאן רשת ב' מטעם תאגיד השידור הישראלי וכן קריין חדשות עבור קול ישראל ומבזקן בערוץ כאן 11.
בנימיני מתגורר בתל אביב. נשוי לבן זוגו החל מ-2021.
הוא טבעוני מטעמי מצפון, ולעיתים קרובות עוסק בענייני זכויות בעלי חיים. בין השאר יצא נגד גריסת אפרוחים המקובלת בתעשיות הביצים והבשר ונגד סחר בכלבים.
יוסף מטבריה
צ'ינו דה פיסטויה
צ'ינו דַַה פיסטוֹיה, בשמו האמיתי המלא גוויטונצ'ינו די פרנצ'סקו דיי סיג'יסבּוּלדי או גוויטונצ'ינו דיי סיניבּלדי דה קנדיה פיסטויה, (או סיגיבּוּלדי, סיניבוּלדי, סיניבלדי) (באיטלקית: Cino da Pistoia, Guittoncino di Francesco dei Sigisbuldi, Guittoncino dei Sinibaldi de Candia Pistoia; בלטינית: קינוּס או צ'ינוּס דה פיסטוקיו Cinus de Sigibuldis de Pistorio או Cynus
, נולד בסביבות 1270 ככל הנראה בפיסטויה - 24 בדצמבר 1336 או 27 בינואר 1337 בפיסטויה) היה משורר ומשפטן איטלקי, פעל, בין היתר, כדיפלומט, שופט ופרופסור למשפטים. צאצא של משפחות ותיקות בפיסטויה ולוחם בצעירותו במחנה הגואלפים השחורים, צ'ינו הצטיין בסונטות שלו, בהן העשיר את "הסגנון החדש המתוק" ("dolce stil nuovo"), תוך תיאור ריאליסטי של המצבים הרגשיים, בנימה נוגה ומלכנולית. חלקן מוקדשות לאהובתו, סלוואג'ה. קובץ שיריו "חרוזים" (Rime) בישר את שירתו של פטרארקה. השאיר גם התכתבות חשובה עם ידידו דנטה ועם פטרארקה. במסתו De vulgari eloquentia דנטה קרא לו "משורר המתיקות" (il poeta della dolcezza)
צ'ינו דה פיסטויה היה אחד משלושת המשפטנים החשובים באיטליה במאה ה-14, לצידם של בלדו וברטולו. בשנים 1331-1317 לימד משפטים באוניברסיטאות בפירנצה, בולוניה נאפולי ובעיקר בסיינה ופרוג'ה.
בתחום המשפט ספרו החשוב ביותר הוא ""Lectura in codicem" (1314-1312), שבו פירש את ה"קורפוס יוריס קיוויליס" של יוסטיניאנוס.
קישורים חיצוניים.
לפי S. Re- L. Simoni. "L’invenzione letteraria". Volume primo. Carlo Signorelli editore. Milano. 2001
חמישייה לפסנתר (שוסטקוביץ')
החמישייה לפסנתר בסול מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 57, היא אחת מיצירותיו המוכרות של המלחין להרכב קאמרי.
כמו חמישיות פסנתר רבות אחרות (של שומאן, ברהמס ופרנק כדוגמה), היא נכתבה לפסנתר ורביעיית כלי קשת (שני כינורות, ויולה וצ'לו).
רקע.
שוסטקוביץ' החל להלחין את היצירה בקיץ 1940 כשהיה בן 34 וסיים מלאכתו בספטמבר אותה שנה.
החמישייה בוצעה לראשונה כחודשיים לאחר מכן על ידי רביעיית בטהובן (אשר ביצעו את הפרמיירות לרוב רביעיות המיתרים של המלחין) ושוסטקוביץ' עצמו על הפסנתר.