חנינת הבלוגר על ידי נשיא אזרבייג'ן, אילהאם אלייב, פורסמה באתר הרשמי של ראש המדינה ב-11 בספטמבר 2017 בשעה 10:35 בבוקר, פחות משעתיים לאחר קבלתו של לפשין לבית החולים בבאקו, שלדברי כמה אנליסטים מצביע על כך שהאירוע יכול להיות קשור למאבק הפוליטי הפנימי באזרבייג'ן ולניסיונות להכפיש את הממשלה.
לאחר שחרורו, לפשין היה מעורב באופן פעיל במאבק למען זכויות אדם; הוא דיבר שוב ושוב בארגונים כמו האו"ם, PACE, OSCE ובפורומים וכנסים בינלאומיים שונים.
מעורבות מדינות שלישיות.
רשויות הרפובליקה של אזרבייג'ן הוציאו צו מעצר נגד לפשין לפחות ל-13 מדינות, אך כולן סירבו, למעט בלארוס. אזרבייג'ן לא הודיעה בשום מקום על רשימה מלאה של מדינות אלה, אולם ישנם מקורות המעידים על אחת המדינות - אוקראינה, שסירבה רשמית לשתף פעולה בהעמדה לדין פלילי של הבלוגר. ביוני 2019, לפשין האשים את שלטונות גאורגיה בהעברת מידע אישי שלו באופן בלתי חוקי לרשויות אזרבייג'ן. בנוסף, לפשין הצהיר כי ברשותו מסמכים המעידים על העברת מידע על תיירים ואזרחים ארמנים שעוברים את הגבול הגאורגי על ידי הרשויות בגאורגיה.
תביעה פלילית חדשה של לפשין מאזרבייג'ן.
בפברואר 2019 נודע על פתיחה מחדש של הליכים פליליים על ידי התובע הכללי של אזרבייג'ן נגד הבלוגר והעיתונאי אלכסנדר לפשין. הפעם האשימו שלטונות באקו את העיתונאי במאמרים ל"הכפשת או השפלת כבודו של נשיא רפובליקת אזרבייג'ן" ו"הקריאות הגלויות נגד ממשלת אזרבייג'ן". באקו סירבה להתייחס לנושא זה, בעוד שמשרד החוץ הישראלי לא רק הצהיר רשמית על הרדיפה החדשה של אזרחי המדיהנ, אלא גם הדגיש בהצהרתו כי על לפשין להיזהר ביציאה מישראל, ובכך הדגיש את אי הסכמתו למעשי אזרבייג'ן.
ניסיון לחטיפה של לפשין בלטביה.
ב-15 בדצמבר 2019 פורסם מידע אודות ניסיון לחטוף את הבלוגר במהלך שהותו בריגה (לטביה). על פי הדיווחים בכלי התקשורת בישראל וברוסיה, הצו לחטוף את לפשין הגיע באופן אישי מהגנרל עלי נגייב, ראש השירותים החשאיים של אזרבייג'ן ובהשתתפות רשויות פליליות הנשלטות על ידו בפזורה האזרית של לטביה. על סמך המידע בתקשורת, ניסיון החטיפה היה אמור להתקיים במלון מרקורי ריגה, שם תכנן לפשין להשתתף בפורום תיירותי. בעוד שממשלת אזרבייג'ן סירבה להתייחס לאירוע זה, התקשורת האזרית והמומחים האזריים מכחישים את הגרסאות הישראליות והרוסיות. הודות לפעולותיהם של רשויות אכיפת החוק המקומיות בלטביה, לפשין הצליח לאחר מכן לחזור לישראל.
פנייתו של לפשין נגד אזרבייג'ן.
בתחילת 2018 הגיש אלכסנדר לפשין תביעה נגד אזרבייג'ן לבית הדין האירופי לזכויות אדם (EHCR), בה האשים את אזרבייג'ן בניסיון רצח, עינויים, מאסר בלתי חוקי. עורכת דינו היא קרינה מוסקלנקו, המייצגת גם את אלכסיי נבלני בתלונה נגד הפדרציה הרוסית. ב-15 בדצמבר 2018 הודיע בית המשפט האירופי לעורכי הדין של לפשין כי הוא החל במגעים עם שלטונות אזרבייג'ן, לאחר שהחליט שהראיות שהוצגו אודות ניסיון הרצח בכלא באקו, די בגרימת חבלה חמורה ועינויים כדי לפתוח בהליכים נגד אזרבייג'ן.
ב-20 במאי 2021 מצא בית הדין האירופי לזכויות אדם (ECHR) את שלטונות אזרבייג'ן אשמים בניסיון רצח ועינויים נגד לפשין. במקביל, בית המשפט בשטרסבורג הורה לממשלה בבאקו לשלם ללפשין פיצוי כספי בסך 30,000 יורו.
ביקורו של לפשין בערב הסעודית.
ב-2 בפברואר 2020 ערך לפשין ביקור בערב הסעודית כדי להיות האזרח הישראלי הראשון שמבקר בממלכה באופן רשמי מאז 1948, עם הקמת מדינת ישראל. משרד הפנים בישראל הודיע ב-26 בינואר 2020 כי הוא יאפשר כעת לישראלים לבקר בערב הסעודית, לראשונה בתולדות מדינת ישראל. הכללים החדשים יאפשרו נסיעה לסעודיה לעלייה לרגל (חג'ג') או לנסיעות עסקים של עד 90 יום.
נתן אוריאלי
נתן (נתי) אוריאלי (נולד ב-26 ביוני 1959) הוא סוציולוג וחוקר תיירות, פרופסור מן המניין במחלקה לניהול מלונאות ותיירות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
אוריאלי נולד וגדל בהרצליה, בן לאחת המשפחות הראשונות והוותיקות בעיר. למד לתואר ראשון (1984) ושני (1989) במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב והשלים את לימודי הדוקטורט בשנת 1993 באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. את הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1995 הצטרף לסגל המחלקה לניהול מלונאות ותיירות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם הוא משמש כפרופסור מן המניין. בשנים 2009–2012 כיהן כראש המחלקה לניהול מלונאות ותיירות בקמפוס אילת של האוניברסיטה, ובשנים 2012–2016 כראש המחלקה בקמפוס הראשי באר שבע.
אוריאלי חוקר נושאים שונים בסוצילוגיה ובפסיכולוגיה של התיירות, כגון טיפולוגיות תיירותיות, החוויה התיירותית, יחסי תיירים-מקומיים, תיירות וסטייה חברתית, ותיירות בעידן המודרני והפוסט-מדרני. כיוון מחקרי נוסף מתפרש על נושאים שונים בניהול תיירות, כגון התנהגות צרכנים וסיכון, תכנון ופיתוח בר-קיימא, ומשפט ומדיניות ציבורית. האג'נדה המחקרית שלו כוללות עבודות תאורטיות ומחקרים אמפיריים הנשענים על שיטות איכותניות אך גם על סקרים וניתוחים כמותיים. מחקריו של אוריאלי פורסמו בספרים ובכתבי עת מובילים בתחום חקר התיירות.
מתגורר עם משפחתו בבאר שבע.
אוניברסיטת ויטווטרסראנד
אוניברסיטת ויטווטרסראנד (באנגלית: The Witwatersrand University; באפריקאנס: Die Universiteit van die Witwatersrand ) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בצפונה של העיר יוהנסבורג בדרום אפריקה. היא ידועה גם בשם המקוצר ויטס.
אוניברסיטת ויטווטרסראנד נוסדה בשנת 1896 והיא האוניברסיטה השלישית לפי הוותק בדרום-אפריקה, אחרי אוניברסיטת קייפטאון (שנוסדה בשנת 1829) ואוניברסיטת סטלנבוס (שנוסדה ב-1866)
באופן מסורתי היא האוניברסיטה האנגלית הגדולה ביותר בדרום אפריקה, עוד מהתקופה שבה הייתה קיימת חלוקה בין אוניברסיטאות אנגליות ואוניברסיטאות אפריקנאס.
החוק להרחבת החינוך האוניברסיטאי משנת 1959 הגביל את רישום הסטודנטים השחורים, אולם, אף-על-פי-כן היו סטודנטים שחורים אחדים שהצליחו לסיים את לימודיהם באוניברסיטה.
מקור האוניברסיטה הוא בית הספר למכרות שהוקם ב-1896 בעיר קימברלי על מנת לספק את ביקוש תעשיית המכרות שהתפתחה בקצב מהיר אחרי גילוי היהלומים ואחר כך גילוי הזהב בדרום אפריקה.
בית הספר למכרות עבר ב-1903 ליוהנסבורג כששמו החדש היה "המכון הטכני טרנסוואל" וב-1906 קיבל את השם "מכללת אוניברסיטת טרנסוואל"
בשנת 1908 הוקם הקמפוס החדש של מכללת אוניברסיטת טרנסוואל בפרטוריה. ב-17 במאי 1910 הקמפוסים בפרטוריה וביוהנסבורג נפרדו וכל אחד מהם הפך למוסד אקדמי עצמאי. הקמפוס ביוהנסבורג צורף מחדש לבית הספר הדרום אפריקאי למכרות ולטכנולוגיה, ובשנת 1920 שינה את שמו למכללת האוניברסיטה ביוהנסבורג.
לעומת זאת הקמפוס בפרטוריה נשאר מכללת האוניברסיטת טרנסוואל עד שנת 1930 כשהפך לאוניברסיטת פרטוריה.
בשנת 1921 אישר הפרלמנט הדרום אפריקאי חוק שלפיו הפכה המכללה ב-1 במרץ 1922 לאוניברסיטת ויטווטרסראנד. בהתחלה האוניברסיטה כללה פקולטות לספרות, מדעים, רפואה (כולל רפואת שיניים), מסחר, הנדסה ומשפטים.
הנשיא (צ'נסלור) הראשון של האוניברסיטה היה ארתור, נסיך קונוט, שכיהן כמושל הכללי של איחוד דרום אפריקה והרקטור הראשון היה הפרופסור יאן הנדריק הופמייר. כיום נשיא האוניברסיטה הוא דיקגאנג מוסנקה, סגן שופט ראשי של בית הדין החוקתי של דרום אפריקה והרקטור הוא פרופ' אדם חביב.
קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה Wits University FC משחקת כיום בליגת העל הדרום-אפריקאית.
היסטוריה.
השנים הראשונות: 1922-1896.
האוניברסיטה קמה תחילה בשנת 1896 בבית הספר הישן למכרות בקימברלי. על ידי כך הייתה זו האוניברסיטה השלישית לפי הוותק, אחרי אוניברסיטת קייפטאון שנוסה בשנת 1829 ואחרי אוניברסיטת סטלנבוס שהוקמה ב-1866.
כעבור שמונה שנים עבר בית הספר ליוהנסבורג וכונה "המכון הטכני טרנסוואל". שמו שונה שוב בשנת 1906 ל"מכללת אוניברסיטת טרנסוואל". בשנת 1908 הוקם בפרטוריה קמפוס חדש של מכללת אוניבסרסיטת ורנוואל. הקמפוסים ביוהנסבורג ובפרטוריה הופרדו ב-17 במאי 1910, וכל אחד היה למוסד עצמאי. הקמפוס ביוהנסבורג נודע כ"בית הספר הדרום אפריקאי למכרות ולטכנולוגיה", בעוד שהקמפוס בפרטוריה שמר את השם "מכללת אוניברסיטת טרנסוואל" עד שנת 1930, כשהפך לאוניברסיטת פרטוריה.
בשנת 1920 הקמפוס ביוהנסבורג הפך למכללת האוניברסיטה של יוהנסבורג.
שנות הפתיחות: 1959-1922.
ב-1 במרץ 1922 זכתה מכללת האוניברסיטה ביוהנסבורג למעמד אוניברסיטאי מלא כשנכללה באוניברסיטת ויטווטרסראנד.
עיריית יוהנסבורג הקצתה מקום לקמפוס האוניברסיטה בפארק מילנר, צפונית-מזרחית מבראמפונטיין. בנייתו התחילה ב-4 באוקטובר 1922.
הנשיא (צ'נסלור) הראשון של האוניברסיטה היה ארתור, נסיך קונוט והרקטור (Principal) הראשון היה הפרופסור יאן הנדריק הופמייר (1948-1894).
הופמייר קבע את גישת האוניברסיטה כמתנגדת לאפרטהייד כשהצהיר בנאומו הראשון כרקטור כי "האוניברסיטאות לא צריכות לעשות הבחנה לפי מעמד, רכוש, גזע או אמונה".אכן האוניברסיטה פעלה לאורך שנים רבות כאוניברסיטה פתוחה לכל, עם מדיניות של אי-הפליה על יסוד גזע או אחר.
תחילה כללה האוניברסיטה שש פקולטות: אמנויות, מדע, רפואה, הנדסה, משפטים ומסחר. למדו בה כ-אלף סטודנטים ופעלו בה 73 אנשי סגל.
בשנת 1923 עברה האוניברסיטה מרחוב אלוף לקמפוס החדש, בפארק מילנר. ב-1925 חנך נסיך ויילס, אדוארד באופן רשמי את הבניין המרכזי החדש שכלל את האולם הגדול.