בית המשפט, בחוות דעת פה אחד שכתב השופט אוליבר ונדל הולמס הבן, קבע כי הרשעתו הפלילית של שנק היא חוקתית. החוק חל רק על פגיעות מוצלחות בגיוס, אך תקדימים רגילים אפשרו העמדה לדין בגין ניסיונות שהיו קרובים להצלחה. ניסיונות שנעשו בדיבור או בכתיבה היו יכולים להיענש כמו ניסיונות אחרים לפשוע; התיקון הראשון לא הגן על דיבור המעודד גברים להתנגד לגיוס, מכיוון ש"כאשר אומה נמצאת במלחמה, הרבה דברים שאפשר לומר בעת שלום מעכב את מאמציה שלה עד כי אמירתם לא תהיה נסבלת כל עוד גברים נלחמים, ושום בית משפט לא יכול להתייחס אליהם כמוגנים בזכות חוקתית כלשהי." במילים אחרות, בית המשפט קבע שנסיבות המלחמה מאפשרות הגבלות גדולות יותר על חופש הביטוי מאשר בזמן שלום, ולו רק משום שיש סכנות חדשות וגדולות יותר.
הקטע המפורסם ביותר והמצוטט ביותר של הדעה היה זה:ההגנה המחמירה ביותר על חופש הביטוי לא תגן על אדם הפורץ בצעקות "אש!" כוזבות בתיאטרון וגורם לבהלה. . . . השאלה בכל מקרה היא האם השימוש במילים אלה בנסיבות אלה הוא כזה שיוצר סכנה ברורה ומיידית לכך שייגרמו הרעות המהותיות שיש לקונגרס הזכות למנוע. זו שאלה של קרבה ומידה.הביטוי "צעקת אש בתיאטרון הומה אדם" הפך מאז למטאפורה פופולרית לסכנות או למגבלות של חופש הביטוי.
פסיקה מאוחרת.
במקרים מאוחרים יותר, כאשר נראה להולמס שבית המשפט חורג מהתקדימים שנקבעו בשנק ובמקרים נלווים, הוא התנגד וחזר על דעתו כי הבעות של דעה כנה זכאיות להגנה כמעט מוחלטת, אך ביטויים שהושמעו מתוך כוונה ספציפית - גרימת נזק פלילי, או איום שנושא בחובו סכנה ברורה ומיידית לפגיעה כזו - ניתן להעניש. באברמס נגד ארצות הברית פירט הולמס את ההגנות המקובלות שמקנה החוק - פריבילגיות לחופש הביטוי ולעיתונות - והצהיר כי הוא משוכנע שחופש הדעה היה מרכזי בתוכנית החוקתית מכיוון שתחרות ב"שוק הרעיונות" היא המבחן הטוב ביותר לאמיתותם של רעיונות. בוויטני נגד קליפורניה (1927), פסק דין הנוגע להרשעה בנאום מרדני, האסור על פי החוק בקליפורניה, הצטרף הולמס לחוות דעת מקבילה שנכתבה על ידי השופט לואי ברנדייס, והסביר שוב את תקן הסכנה הברורה והמיידית בנוגע לשיפוט מעשים הנחשבים לפליליים, וחזר על הטענה שהנאום הפוליטי זכה להגנה בגלל ערכם של הדיון וההתלבטות בדמוקרטיה. עם זאת, בית המשפט העליון המשיך לאשר הרשעות בנאום מרדני בסדרת תביעות של שמאלנים, נטייה שהגיעה לשיאה בדניס נ. ארצות הברית, 341 ארצות הברית 494 (1951) שם בית משפט מפולג מרה אישר הרשעות בהמרדה של מנהיגי המפלגה הקומוניסטית. השופט לרנד הנד והשופט העליון וינסון, בשם הרוב בבית המשפט העליון, ציטטו את פסק הדין במשפט שנק, ולשון "הסכנה הברורה והמיידית" הפכה כך לכינוי גנאי בקרב תומכי חופש הביטוי וחופש העיתונות.
בית המשפט, פה אחד, בפסק הדין "ברנדנבורג נ. אוהיו" (1969), זנח את השפה החסודה תוך שהוא מיישם לכאורה את נימוקיו של שנק כדי להפוך את הרשעתו של חבר קו קלוקס קלאן שהועמד לדין בגין נאום מסית. בית המשפט אמר כי ניתן להעמיד לדין את נושא הנאום רק כאשר הנאום מהווה סכנה של "פעולה לא חוקית מיידית", ניסוח שלעיתים נאמר כי הוא משקף את נימוקיו של הולמס באופן מלא יותר בהתנגדותו לאברמס, ולא לפרשנותו כפי שהובעה בפסק הדין שנק. מפסק דין ברנדנבורג נלקח גם תקן הסכנה הברורה המיידית כפי שהתפרשה בפסק דין דניס, ואומץ ההסבר שניתן על ידי הולמס וברנדייס. בין השאר משום שהסטנדרט להגנה על ביטויים במסגרת התיקון הראשון הוצג באופנים שונים בדעותיו השונות, חוקרים "רוויזיוניסטים" טענו כי הולמס שינה את דעתו בקיץ 1919, וכי לאחר שכתב שלוש חוות דעת לבית משפט פה אחד, הוא ביטא השקפה שונה וליברלית יותר בהתנגדותו בפסק דין אברמס כעבור כמה שבועות. מספר תומכים בחופש הביטוי חיזקו טענה זו, והתעקשו כי בית המשפט העליון דחה את שנק ואת דעת הרוב באברמס, ובפועל עקב אחר הנימוקים החולקים של הולמס באברמס ושל ברנדייס והולמס בוויטני. בית המשפט אישר שוב ושוב את שנק, אולם קבע כי ניתן להעמיד לדין על השמדת כרטיס הגיוס בעילה של הפרת תקנות השירות הסלקטיבי, אף על פי שההשמדה בוצעה כמחאה (ארצות הברית נגד אובראיין), אך לא ניתן היה להעמיד לדין על שריפת דגל אמריקני במחאה משום שפעולה זו לא הייתה כרוכה בסכנה של גרימת נזק שבכוחו של המחוקק לאסור (טקסס נגד ג'ונסון).
בשנת 2010, בית המשפט העליון דחה התנגדות לפסיקת הולמס באברמס. העובדות בהולדר נגד פרויקט המשפט ההומניטרי היו דומות לאלו שבאברמס: אנשים שתכננו לתמוך בארגוני מורדים בסרי לנקה וארגונים כורדים, קבוצות טרור פוטנציאליות, חששו מהעמדה לדין על פי חוק הפטריוט, 18 USC סעיף 2339 ב', בגין מתן תמיכה מהותית עבור ארגוני טרור. בית המשפט העליון קבע כי הפגנתתמיכה כזו אינה אסורה על פי התיקון הראשון, דחה במפורש את הטענה לפיה נדרשת "כוונה ספציפית" לסייע למעשי טרור, ודחה גם את טענת השופטים המתנגדים לפיה התיק נשלט על ידי חוות הדעת התומכת בפסק דין ויטני, או על פי התקן המצוין בפסיקת ברנדנבורג. בפסק דין Citizens United נגד FEC, רוב בקרב השופטים דחה את טענת המתנגדים לפיה התיקון הראשון מבוסס על ערך ההתלבטות הדמוקרטית ב"שוק הרעיונות". במקום זאת קבע הרוב כי זכויות התיקון הראשון אינדיבידואליות, ואינן מבוססות על שיקולי קהילתנות.
פרננדו שפר
פרננדו מולנברג שפר (בפורטוגזית: Fernando Muhlenberg Scheffer; נולד ב-6 באפריל 1998) הוא שחיין ברזילאי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) במשחה ל-200 מטר חופשי, אלוף עולם (בריכת 25 מטר) (האנגג'ואו 2018) ושיאן עולם (הנוכחי, 2021) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה.
שפר נולד וגדל בקאנואס, ריו גראנדה דו סול.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 הוא סיים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.54 דקות, במקום 33 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.42 דקות ובמקום 40 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.67 שניות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.12 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:11.65 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.87 דקות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.55 דקות.
אלוף ושיאן עולם (בריכת 25 מטר).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר), נערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי שליחים, ביחד עם לואיז אלטמיר מלו, לאונרדו קואלו סנטוס וברנו קורייה בשיא עולם חדש של 6:46.81 דקות, לפני רוסיה (6:46.84 דקות) וסין (6:47.53 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:40.99 דקות, התוצאה השנייה בטיבה באליפות, מאית השנייה איטי מחברו לנבחרת ברנו קורייה (1:40.98 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.40 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא דרום אמריקה חדש של 3:39.10 דקות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא סיים במקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:07.64 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.97 דקות. בשלב המוקדמות הרביעייה מברזיל קבעה שיא דרום אמריקה חדש של 7:07.12 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.83 דקות, 8 מאיות השנייה איטי מעלייה למשחה הגמר.
אלוף הפאן אמריקה.
שבועיים לאחר מכן, ב שנערכו בלימה, פרו בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.68 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:10.66 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.60 דקות.
מדליית ארד אולימפית.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה שפר במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 1:44.60 דקות, אחרי תומאס דין (1:44.22 דקות) ודנקן סקוט (1:44.26 דקות), שניהם מבריטניה. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא דרום אמריקה חדש של 1:45.05 דקות ועלה מהמקום השני לשלב חצי הגמר. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:45.71 דקות ועלה מהמקום השמיני למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:08.22 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.93 דקות.
פרסי סטלייט
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-68
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-68 שודר בשידור חי מן מלון הילטון בוורלי ב בוורלי הילס, קליפורניה ב-16 בינואר 2011, על ידי NBC. המארח היה ריקי ג'רווייס. המועמדויות לפרס הוכרזו ב-14 בדצמבר 2010, על ידי ג'וש דוהמל, קייטי הולמס ובלייר אנדרווד. רוברט דה נירו הוענק לו פרס ססיל ב. דה מיל על מפעל חיים. הרשת החברתית זכתה בארבעה פרסים, הכי הרבה מכל סרט, כולל הדרמה הטובה ביותר. זה ניצח את הסיפור ההיסטורי נאום המלך, שנכנס לטקס הפרסים עם הכי הרבה מועמדויות, אך אסף פרס אחד בלבד.
זוכים ומועמדים.
אלה המועמדים לפרסי גלובוס הזהב ה-68. הזוכים רשומים בראש כל רשימה.
קאנטון צ'ארג'
בקר אנקולי
ברונו פרטוס
ברונו ג'וזפה פרטוס (בפורטוגזית: Bruno Giuseppe Fratus; נולד ב-30 ביוני 1989) הוא שחיין ברזילאי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), פעמים ברציפות סגן אלוף עולם