במהלך הלילה גיבשו הכוחות הסלובנים תגבורת וניצלו אותה למען שחרור הגבולות שנכבשו. מרבית המאבק ביום השני למלחמה היה במתרסים. ה-JNA ריכז את כוחותיו בפריצתם ובהתקדמות לבירה, ללא הצלחה מרובה: הוא איבד כמות גדולה של שריון ונאלץ להשתמש בסיוע אווירי שהביא למות אזרחים. פעולה זו עלתה להם בגבולות רבים אשר נכבשו מחדש על ידי הסלובנים. הקרב בשדה התעופה הפך לאינטנסיבי יותר וכך הלחץ על החיילים היוגוסלבים גבר. בסוף היום ה-JNA נאלץ להכריז על הפסקת אש.
התקדמות סלובנית.
במהלך הלילה הצליחו נציגים משני הצדדים בתוספת נציגים מהאיחוד האירופי להגיע להסכמים מסוימים, אולם אי-הבהירות שלהם הובילה להמשך הלחימה. בשדה התעופה נכנעו הכוחות היוגוסלבים. מספר התקפות סלובניות על שיירות הובילו לכניעה מרובה של החיילים ולהשתלטות על מספר טנקים. בשעות הערב הפרלמנט הסלובני החליט על קבלת כל הסכם שלום שלא יוביל לפגיעה בעצמאותם.
ביום למחרת המשיכו הסלובנים בהתקדמותם וגרמו לכניעה נרחבת של ה-JNA. מחוץ לסלובניה, היוגוסלבים הרכיבו כוחות חדשים והתכוננו למתקפה חדשה. המשטר היוגוסלבי הצהיר על אולטימטום וזה נדחה על ידי המשטר הסלובני.
לאחר יום שקט, ב-2 ביולי המשיכו הכוחות הסלובנים לתקוף את היחידות היוגוסלביות שנשארו במדינה, בהצלחה מרובה. כוחות התגבורת שנשלחו נאלצו לחזור חזרה עקב כמות גדולה של אבדות. גבולות רבים נכבשו בחזרה ומרבית השיירות נוטרלו. ביום המחרת המשיכה המגמה ועד סופו הסלובנים השתלטו על כל הגבולות. המשטר היוגוסלבי הסכים להפסקת אש. עד השעות האחרונות שלפני כניסת הפסקת האש לתוקף, סלובנים השפילו, בזזו ואף פגעו בקציני JNA בכפר גורניה רדגונה (Gornja Radgona).
סיום המלחמה.
הכוחות הפדרליים החלו לחזור לבסיסיהם, ולמעט מספר תקריות השקט נשמר. ב-7 ביולי נפגשו נציגים סלובנים, קרואטים, סרבים ונציגי המשטר בתיווך אירופאי באיי בריוני. ההסכם, שנקרא בהמשך "הסכם בריוני", הביא למורטוריום של שלושה חודשים לעצמאות סלובניה, ולהכרה בבדלנות של המשטרה ושל הכוחות הסלובנים. ההסכם, אשר הוכן בהאג על ידי מועצת הקהילה האירופית, הסדיר סוגיות הנוגעות לגבולות המדינה העצמאית העתידית ולהחלפת שבויי המלחמה. כמו כן, הוא קבע הנחיות לכוח המשקיפים שנשלח לאזור. הכוח, שנקרא בשם משימת הפיקוח של הקהילה האירופית (ECMM), הצליח במשימתו לשמור על השקט בסלובניה. החיילים האחרונים עזבו את סלובניה ב-26 באוקטובר באותה שנה.
תוצאות והשפעה.
להלן הנתונים של כמות האבדות ב-72 הקרבות שהתרחשו במלחמה:
המלחמה הסתיימה בניצחון מוחץ סלובני, יוגוסלביה הפסידה בעיקר בגלל הערכה מוטעית של הכוח הסלובני. בנוסף, גם בעקבות רשלנות בפרוץ המלחמה, שהתבטאה בחוסר התכוננות ראויה, ובשל מורל ירוד בקרב החיילים. הסביבה האורבנית שבה התקיימו מרבית הקרבות, הייתה אידיאלית לכוחות הגרילה הסלובנים, ולא מתאימה לכוחות הכבדים הצבאיים. התוצאה המשמעותית ביותר של המלחמה היא הקמתה של רפובליקת סלובניה, שהפכה לימים להיות למדינה דמוקרטית ליברלית החברה בגוש האירו ובנאט"ו. כוחות ההגנה הסלובנים הפכו לכוחות המזוינים של סלובניה.
ההתערבות הבינלאומית המהירה אמנם הצליחה והיוותה תקדים של מדיניות התערבות בקונפליקטים, אך הצלחתה לא נמשכה במלחמות יוגוסלביה העתידות לבוא. אף על פי שרק מעט הוסכם, וחותמי ההסכם פירשו מאוחר יותר את הנאמר בו בצורות שונות, הסכם בריוני ביסס את האינטרס של הקהילה האירופית באזור. הלאומנים הסרבים פרשו בשלב מוקדם של השיחות, ולמעשה לא היוו צד בהסכם. הקהילה האירופית נכשלה, כיוון שלא ראתה בכך שינוי אסטרטגיה סרבי. בניגוד לסלובניה, קרואטיה והמשטר הפדרלי, הם לא היו מפסידים דבר מכישלון השיחות או מפרישה של האירופים. בתמורה לאי-התנגדותם של הסרבים לפרישת סלובניה, מילאן קוצ'אן הביע הבנה לרעיון "סרביה הגדולה". במהלך המלחמה הפרה קרואטיה את הבטחתה לסייע לסלובניה, דבר שהוביל לחוסר שיתוף פעולה עם הסלובנים במלחמת העצמאות של קרואטיה. כישלון ההנהגה הצבאית היוגוסלבית במלחמה זו ומאוחר יותר בקרואטיה, הוביל לחילופי תפקידים: ולקו קאדייביץ' ובלאגויה אג'יץ' אולצו לפרוש ב-1992.
השימוש האירופי במדיה על מנת לעצב דעת-קהל במלחמה נחשב לפורץ דרך (הצגת הסלובנים כקתולים-אירופיים דמוקרטים ואת הסרבים כאורתודוקסים-מזרחיים קומוניסטים).
הנצחה.
קרבנות המלחמה מונצחים ביום הלאומי יום כל הקדושים הסלובני ב-31 באוקטובר מדי שנה, וביום העצמאות הנחגג ב-25 ביוני, בצורה עקיפה יותר. ב-27 ביוני, ביום המשטרה הלאומי, מנציחים את השוטרים שנהרגו במלחמה. העיטור לחופש רפובליקת סלובניה מוענק .
אתרי הנצחה הוקמו בכל רחבי סלובניה, אחד הבולטים שבהם הוא פארק ההנצחה הגדול במדבדיק (אתר בו נערכו קרבות רבים), שהוקם ב-2011 במלאת 20 שנים למלחמה.
גארי סיניז
גארי אלן סיניז (באנגלית: Gary Alan Sinise; נולד ב-17 במרץ 1955) הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי, זוכה פרס אמי, פרס גלובוס הזהב, שני פרסי גילדת שחקני המסך ופרס אובי. היה מועמד לפרס אוסקר על משחקו בסרט "פורסט גאמפ".
השנים הראשונות.
סיניז נולד בבלו איילנד, אילינוי למילי ורוברט סיניז.
סיניז למד בתיכון איילנד פארק והמשיך לאוניברסיטת המדינה של אילינוי.
קריירה.
סיניז ושני חבריו הקימו את חברת התיאטרון "סטפנוולף" שבה עברו מספר שחקנים ידועים בהוליווד, בהם אית'ן הוק וג'ון מלקוביץ' ב"סטפנוולף" החל סיניז לעסוק בבימוי במקביל למשחק ועבד על יותר מ-30 פרויקטים בחברה.
בתחילת שנות ה-80 הוא הופיע בסדרות טלוויזיה מקומיות וביים כמה מחזות שהבולט מהם הוא "True West" ב-1982.
בשנת 1994 הופיע סיניז בסרט שובר הקופות של רוברט זמקיס "פורסט גאמפ", שזיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב. בסרט שיחק סיניז את דן טיילור, מפקד היחידה של פורסט גאמפ (טום הנקס) שאיבד את שתי רגליו במהלך קרב בווייטנאם. בהמשך השנה הופיע בסרט זוכה 2 פרסי אמי", "העמדה". שנה לאחר מכן גילם סיניז את נשיאה ה-33 של ארצות הברית הארי טרומן בסרט "טרומן", על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הזהב, והיה מועמד לפרס אמי. הופיע גם בסרט שובר הקופות של רון הווארד "אפולו 13" בדמותו של האסטרונאוט תומאס מטינגלי.
בשנת 1992 ביים את הסרט "על עכברים ואנשים" שזכה לתשואות רבות וביקורות טובות ואף שיחק בתפקיד הראשי בסרט.
ב-1996 השתתף סיניז בשובר קופות נוסף של רון הווארד "כופר". ב-1997 זכה סיניז בפרס אמי על תפקידו בסרט "ג'ורג' וואלס", בסרט גילם את מושל אלבמה ג'ורג' וולאס, על תפקידו גם קיבל מועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב. ב-1998 שיחק סיניז במותחן הפשע של בריאן דה פלמה "עיני נחש". בשנת 2000 שיחק בסרט המדע בדיוני "המשימה מאדים" ובסרט "משחק הצבאים". בשנת 2001 שיחק בסרט "פצצה מהלכת" בתור ספנסר אולהאם מומחה לנשק, המוצא את עצמו רדוף על ידי הרשויות בטענה שהוא חייזר המתחזה לבן אדם, ושימש גם כאחד המפיקים בסרט. ב-2003 שיחק בדרמה "הכתם האנושי". ב-2004 שיחק בסרט "הנשכחים" ובסדרת הפשע . ב-2006 דיבב בסרט האנימציה "חברים על הכוונת" את דמותו של "האדם הנבון". החל משנת 2016 משחק בסדרת הבת של ״מחשבות פליליות״ בתפקיד הראשי, ״מחשבות פליליות - חוצה גבולות״.
חייו האישיים.
סיניז נשוי מ-1981 לשחקנית זוכת פרס אמי מוירה האריס. לזוג 3 ילדים. סיניז תומך במפלגה הרפובליקנית.
הרימו עוגן
דגל גליסיה
דגל גליסיה הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית גליסיה. עיצובו הוא דגל לבן עליו פס אלכסוני כחול מפינתו השמאלית העליונה עד לפינתו הימנית התחתונה, כאשר בגרסתו המדינית של הדגל מוטען במרכזו סמל הקהילה האוטונומית.
היסטוריה.
עיצובו של הדגל נשען על דגלה הימי של עיר הנמל הגליסית א קורוניה. במרוצת המאה ה-19 היוותה א קורוניה את הנמל העיקרי לגליסיאנים הרבים אשר היגרו ליבשת אמריקה, ולקחו עימם את דגל העיר בחושבם כי זהו דגלה של גליסיה.
תיאור זה פורסם ב-1898 בעיתון "אל אקו דה גליסיה" (El Eco de Galicia) בהוואנה, קובה.
צלב אנדראס הקדוש.
עיצוב דגלה של א קורוניה ושל גליסיה היה עיצוב צלב אנדראס הקדוש בצבע כחול על רקע לבן (היפוך צבעיו דגל סקוטלנד). אנדראס הקדוש עודנו אחד מהקדושים הפופולריים ביותר בגליסיה ודגלו היה משותף לאזורים רבים. בשנת 1891 הגיש הצי הרוסי הקיסרי בקשה לשלטונות העיר בדרישה לשנות את דגלה הימי של העיר - שהיה דומה לדגל הצי (אנדראס הוא גם הקדוש המגן של רוסיה) ודגלים זהים שכאלה גרמו לבלבול בין שני הציים. בעקבות בקשה זו הושמט אחד מהפסים של הצלב והתוצאה הייתה דגל לבן בעל פס אלכסוני אחד.
הדגל המדיני.
חוק הסמלים של גליסיה מה-29 במאי 1984 קובע את הגוונים הרשמיים, היחס בין אורך לרוחב, ואת השימוש בסמלים הגליסים. הסמלים הלאומיים של גליסיה הם הדגל האזרחי, שהוא פס אלכסוני כחול על רקע לבן; סמל גליסיה; והדגל המדיני, שהוא הדגל המוטען בסמל הקהילה.
סמל גליסיה הוא למעשה סמל ממלכת גליסיה טרם יצירת הדגל המודרני במאה ה-19. הדגל המדיני נוצר בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים, עת ביקשה האקדמיה המלכותית של גליסיה מממשלת הקהילה האוטונומית של גליסיה לנסות ולשלב את דגל ממלכת גליסיה בדגל המודרני.
הדגל המדיני הוא הדגל הרשמי של הקהילה ויש להניפו בכל האירועים הרשמיים בגליסיה וברשויות המקומיות בתוכה.
שקנאי פרואני
שקנאי פרואני (שם מדעי: "Pelecanus thagus") הוא מין במשפחת השקנאיים. מצוי בחופה המערבי של אמריקה הדרומית שלחופי האוקיינוס השקט במרכז צ'ילה, דרום פרו ולעיתים נדירות מופיע גם לחופי אקוודור.
תיאור.