פייס קיבל את מערכת התופים הראשונה שלו בגיל 15, הוא התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו כמתופף הבית במועדון הריקודים של אביו, בצעירותו היה חבר בכמה להקות זמניות, שלא הצליחו במיוחד.
בשנת 1968, התחבר פייס עם הסולן רוד אוונס, ומאוחר יותר התגבשה דיפ פרפל, בהרכבה הראשוני. אחרי התפרקות הלהקה בשנת 1975, הצטרף פייס לסופרגרופ פייס, אשטון ולורד, ביחד עם טוני אשטון וג'ון לורד. לאחר התפרקות ההרכב, דייוויד קוברדייל הציע לו להצטרף ללהקה "וייטסנייק", ופייס הצטרף לסיבוב הופעות שלה.
כיום פייס, ממשיך להיות חלק פעיל בלהקה, השתתף באלבומה "Rapture Of The Deep" והופיע בישראל בשנת 2011 עם הלהקה בהרכבה הנוכחי. הוא נוהג להעביר סדנאות תיפוף, בהן הוא מלמד ומספר על חייו לצופים.
חיים אישיים.
פייס נשוי עם שלושה ילדים, והוא חי עם משפחתו בבריטניה. הוא תמיד נראה עם משקפי-שמש כחולים. חברת ProMark מייצרת מקלות תיפוף הנקראים על שמו.
ציור מערות
סבוטז' (סרט)
סבוטז' (באנגלית: Sabotage נקרא גם The Woman Alone) הוא סרט מתח בריטי משנת 1936 בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
עלילה.
קארל ורלוק הוא בעלים של קולנוע והוא חלק מכנופיית טרוריסטים ממדינה אירופית ללא שם שמתכננים פיגועים בלונדון. הסקוטלנד יארד מנחה את הבלש טד ספנסר לחקור את הנושא תחת כיסוי. הוא מתחפש לשוליה של ירקן ועובד בסמוך לקולנוע של ורלוק. אשתו של ורלוק ואחיה חיים יחד איתו והיא מתחילה לחשוד בו, כשאחיה נעדר לאחר שנשלח על ידי ורלוק להעביר סלילי פילם, שלמעשה היו פצצה, שהייתה אמורה להתפוצץ במטרו מתחת לכיכר פיקדילי. ורלוק מתוודה בפני אשתו, אבל מאשים את הסקוטלנד יארד ואת ספנסר במות אחיה, כי מנעו ממנו להעביר את הפצצה בעצמו. במהלך ארוחת הערב האישה רוצחת אותו בסכין. ספנסר מגיע לעצור את ורלוק, אבל מבין מה קרה, מפציר באישה לא להתוודות, אבל היא מתחילה לספר לשוטר אחר שהיא אשמה. באותו הזמן אחד משותפיו של ורלוק נכנס לחדרו, כדי לקחת משם את כלוב הציפורים, ששימש להעברת הפצצה, כדי שלא ימצא ויפליל אותו. כשהוא רואה שהבית מוקף שוטרים הוא מתפוצץ עם מעיל הנפץ שלו וכך ההודאה של האישה נפסקת והראיות לרצח שביצעה נעלמות.
טריוויה.
בסצנה המתרחשת בבית קולנוע נראה סרט מצויר מוקרן על המסך. זה הוא סרט קצר של חברת וולט דיסני בשם "Who Killed Cock Robin", שיצא לאקרנים שנה אחת לפני סרטו של היצ'קוק.
בסרט ממזרים חסרי כבוד מופיעה סצנה מהסרט שבה נאסר להעלות על הרכבת החשמלית סרטי נייטרית 35 להמחשת אופיו של סרט הצילום כחומר בעירה.
הדייר
הדייר (באנגלית: The Lodger) הוא סרט מתח בריטי משנת 1927 בבימויו של אלפרד היצ'קוק. הסרט יצא לאקרנים בלונדון ב-4 בפברואר 1927.
עלילה.
הסרט נפתח ברצח שביצע רוצח סדרתי הנוהג לרצוח נשים בלונדיניות. דייזי וחברותיה הדוגמניות הבלונדיניות מכסות את שיערן בפאות. דייזי צוחקת עליהן וחוזרת הביתה אל הוריה ובעלה השוטר ג'ו. מגיע דייר לבית המשפחה ומשכירים לו את החדר, הוא קצת חשאי ומתבודד מה שמדאיג את האישה אבל הוא משלם ומבקש שיעזבו אותו בשקט. כשהיא עולה להביא לו אוכל היא רואה שהוא הפך את כל התמונות של הנשים הבלונדיניות שהיו על הקיר ומבקש להוריד אותן. כשדייזי עולה לחדרו נוצר ביניהם חיבור. במהלך השבוע הקשר ביניהם מתהדק וג'ו, שמונה לחקור את פרשיית "הנוקם" לא אוהב את זה. באחד הלילות גברת באנטינג מתעוררת כי שומעת את הדייר יוצא. היא חושדת בו ובודקת בחדרו, מוצאת ארון נעול. יום למחרת מתברר ש"הנוקם" תקף שוב ואישה בלונדינית נרצחה ממש ליד ביתם. היא ובעלה מתחילים לחשוד שהדייר הוא "הנוקם". ערב אחד הדייר ודייזי מצליחים לחמוק לדייט לילי, ג'ו עוקב אחריהם, תופס אותם ודייזי ואמרת לו שזה נגמר בינם. ג'ו חוזר עצוב הביתה, מהרהר באירועים האחרונים ומשכנע את עצמו שהדייר הוא "הנוקם". הוא מוציא צו חיפוש ומוצא בארון של הדייר אקדח, מפה של כל הרציחות של "הנוקם" ותמונה של בחורה בלונדינית שהוא משער שזו הרציחה הראשונה שלו. הוא עוצר אותו אבל הדייר מצליח לברוח, דייזי מוצאת אותו והוא מסביר לה שהבחורה בתמונה זו אחותו שנרצחה והוא הבטיח לאמו שיחפש את "הנוקם". היא לוקחת אותו לפאב אבל הקהל חושד בהם ומתחילים להרביץ לדייר, בינתיים "הנוקם" האמיתי נתפס וג'ו מגיע כדי לעזור. נער עיתונים מבשר לכולם על החדשות ועוזבים אותו, הוא נופל אל זרועותיה של דייזי.
אריה (בודה) בודנהיימר
אריה (בודה) בודנהיימר (1944 - 20 בנובמבר 2017) היה סופר ומחנך, מנהל בית הספר התיכון האזורי ´ברנר´ בגבעת ברנר, ממייסדי ארגון בינה ומנהלה במשך שנים, מורה בישיבה החילונית בתל אביב. כתב בשנת 2010 את ספרו "בזכות החבר מפלונסק", המגולל את סיפורו של שלמה צמח, ובתוכו גם סיפור הידידות והמחלוקת עם דוד בן-גוריון ובשנת 2017 יצא לאור ספרו "אלם קרב", המגולל את סיפורם של מילואימניקים לאחר מלחמת יום הכיפורים ודרכם את סיפור הישראליות של דור שלם. פרסם 4 חוברות, ביניהן "דיבור המתחיל הולך ונמשך" ו"קריאה אישית בארון הספרים" - המכילות שיחות על ספרות עברית וספרות חז"ל השזורים אלה באלה. זוכה פרס שרת החינוך ליוצרים בתחום התרבות היהודית לשנת תשס"ח.
קורות חיים.
נולד ב-1944, להוריו יעל (ארנה) לבית קונהיים ויצחק (יוליוס) בודנהיימר, בשכונת רמת חן בגבעתיים.
כבר בבית הספר היסודי ובתיכון נחשב לתלמיד מצטיין, אריה סיים את לימודיו בגבעתיים והיה חבר בתנועה המאוחדת והנוער העובד במשך כל שנות לימודיו. היה חבר פעיל בגרעין שהתארגן לצאת לקיבוץ צרעה והיה מזכיר הגרעין.
שרת בנח"ל והשתתף במלחמת ששת הימים, בקרב על שחרור ירושלים, שם גם נפצע. אחר כך השתתף גם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת שלום הגליל.
סיים את אוניברסיטת בר-אילן בתואר ראשון ושני, בלימודי יהדות ופילוסופיה יהודית. את עבודת המוסמך שלו הקדיש לנושא הזהות הישראלית והשואה. עבודתו ניסתה לבחון מיתוסים וערכים בחברה הישראלית.
חבר קיבוץ צרעה, שם חי מאז שחרורו מהצבא. עבד שנים רבות ברפת, ריכז את חברת הנעורים והיה מזכיר הקיבוץ. ניהל את בית הספר התיכון האזורי בגבעת ברנר, היה ממקימי ארגון בינ״ה והישיבה החילונית בתל אביב ושימש כמנהל הארגון במשך כחמש שנים. במשך שנים רבות לימד בישיבה החילונית של בינ״ה בתל אביב.
בודנהיימר היה נשוי לריקי, אב לשלושה. כתב את הספר "בזכות החבר מפלונסק", ספר שעוסק בחייו של שלמה צמח ויחסיו עם דוד בן-גוריון, ספר שזכה להערכה רבה. ב-2017 יצא לאור ספרו השני "אלם קרב".
כתב תוכניות לימוד וחוברות עיון שהתפרסמו בהוצאת בינ״ה, העוסקות במקורות היהדות ובארון הספרים היהודי. כמו כן הפיק ספר מחווה לסופר ולמחנך מוקי צור.
נפטר ב-20 בנובמבר 2017, לאחר מאבק במחלת הסרטן. הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו צרעה.
השמות הערביים של חודשי לוח השנה הגרגוריאני
לוח השנה הגרגוריאני (בערבית: تقويم ميلادي; תעתיק מדויק: תקוים מילאדי) נמצא בשימוש כמעט בכל מדינות העולם הערבי, והוא שונה מלוח השנה המוסלמי (בערבית: تقويم هجري; תעתיק מדויק: תקוים הג'רי), שעל פיו נקבעים חגי האסלאם ומועדיו. כל המדינות הערביות, מלבד סעודיה (המשתמשת בלוח השנה המוסלמי לכל צרכיה), משתמשות בלוח השנה הגרגוריאני למטרות אזרחיות. אין גרסה אחידה בכל העולם הערבי לשמות הערביים של חודשי לוח השנה הגרגוריאני. בחלק מהמדינות מדובר בהגייה ערבית של שמות החודשים בלוח הגרגוריאני המקובלים בשפות אירופיות. בלוח השנה הנמצא בשימוש בעיראק ובמזרח התיכון שמות חודשי השנה הם שמות אכדיים של חודשים בלוח השנה האשורי.
הלבנט ומסופוטמיה.
שמות אלה נמצאים בשימוש בעיקר בעיראק, סוריה, לבנון, הרשות הפלסטינית, וירדן. בקרב ערביי ישראל שמות אלה נמצאים בשימוש לצד השמות המצריים-מפרציים. חודשים אלה נגזרים כנראה מהשמות האכדיים של הלוח האשורי, והשמות "שבאט", "אאד'אר", "ניסאן", "איאר", "תמוז", "אאב", "אילול" ו"תשרין" דומים מאוד לחודשים בלוח השנה העברי: שבט, אדר, ניסן, אייר, תמוז, אב, אלול, ותשרי. חלק משמות אלה התבססו גם בטורקית בהשפעת השפה הערבית:
אלג'יריה ותוניסיה.
שמות החודשים באלג'יריה ובתוניסיה מבוססים על השמות הצרפתיים של החודשים, והם משקפים את הקולוניזציה הארוכה של צרפת במדינות אלו (1830-1962 - באלג'יריה ,1881-1956 - בתוניסיה).
מרוקו.
במרוקו מקובלים שמות החודשים הגרגוריאנים שהשתמרו בשפה הברברית:
39 המדרגות
39 המדרגות (באנגלית: The 39 Steps) הוא סרט מתח בריטי משנת 1935 בבימויו של אלפרד היצ'קוק עם רוברט דונאט בתפקיד הראשי.
התסריט מבוסס באופן רופף על הספר "39 המדרגות" מאת ג'ון באקן משנת 1915 ועוסק בפרשיית ריגול באנגליה. בספר מתוארות 39 מדרגות ליד חוף הים, שם מסתיימת העלילה ואילו בסרט זה שם של ארגון פשע העוסק בריגול ומכירת סודות של בריטניה. הספר היה בזמנו רב-מכר וזכה לעיבודים רבים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה.
ב-2007 הוצג "39 המדרגות" בתיאטרון הבימה בהשתתפות אבי קושניר ומוני מושונוב. ב-2016 הוצג בתיאטרון הספרייה.
הסרט נבחר ב-1999 במקום הרביעי ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר במאה ה-20 בסקר של מכון הסרטים הבריטי.
עלילה.
ריצ'רד האניי (רוברט דונאט) צופה במופע של "מר זיכרון" בלונדון שאוצר במוחו אינסוף עובדות ומספרים. לפתע נשמעות יריות, יש פאניקה והוא מוצא את עצמו פוגש אישה בשם אנאבלה סמית' שמשכנעת אותו לקחת אותה לדירתו. היא מספרת לו שהיא מרגלת אשר גילתה מזימה של אדם שמנסה לגנוב מסמכים סודיים של צבא בריטניה; לאדם זה חסר פרק באחת האצבעות. היא מזכירה משהו בשם "39 המדרגות" אבל לא מפרטת.