בינואר 2006 הותקנו במתחם מצלמות רשת המשדרות 24 שעות ביממה, והושק שירות המאפשר לשלוח באמצעות האינטרנט תפילה או בקשה סלולרית לברכה.
בינואר 2009 נפל טיל גראד, שנורה מרצועת עזה, ליד הקבר, אולם איש לא נפגע ולא נגרם נזק.
באפריל 2017 אושרה תוכנית, שיזם שר הפנים אריה דרעי, לשיפוץ ושדרוג המתחם בהשקעה של כ-15 מיליון שקל. במרץ 2018 אישר משרד התיירות הקצאה של 2 מיליון שקל לפרויקט, בנוסף ל-7.2 מיליון שקל שאישרה קודם הממשלה. הקרן להנצחת הבאבא סאלי מבקשת לגייס את יתרת התקציב, בסך שמונה מיליון שקלים, מתרומות וממכירת אבנים מציון הקבר. באפריל 2018, הודיעה קק"ל כי תקצה 10 מיליון שקל לשיפוץ פארק באבא סאלי.
ב-29 בדצמבר 2021, החליטה משטרת ישראל על צו איסור ההילולה הקרובה בגלל חוסר יכולת שמירת ביטחון המשתתפים, וחשש מאסון דומה לאסון מירון (2021), שהתרחש בהילולת רבי שמעון בר יוחאי כבר יום למחרת, עקב סערה ציבורית ובעקבות בדיקה מחודשת, הוחלט לקיים את ההילולה אך במגבלות הקורונה והוראות המשטרה.
ביקורת על העלייה לקבר.
זהבה גלאון התנגדה לחיוב חיילים לבקר בקברו של הבאבא סאלי והגדירה זאת כסגידה לקברים. היא כתבה כי "צה״ל מתיישר עם גופים קיצונים שמנסים להנחיל סגידה לקברים ואבנים במסווה של מורשת".
גם בציבור החרדי יצאו נגד העלייה לקבר. הרב אלעזר מנחם מן שך מתח ביקורת קשה על הרב מרדכי אליהו שעלה לקבר וטען כי זוהי עבודה זרה.
אינקה יופאנקי
מוזיאון השומרוני הטוב
מוזיאון השומרוני הטוב הוא מוזיאון ארכאולוגי לפסיפסים, השוכן לצד כביש 1, בין ירושלים לים המלח. המוזיאון ממוקם ב"אכסניית השומרוני הטוב", אתר ארכאולוגי שראשיתו בתקופת בית שני, והוא משמש כמוזיאון פסיפסים מרחבי יהודה והשומרון. בנוסף מוצג בו פסיפס בודד מבית הכנסת העתיק בעזה. המוזיאון הוא מוזיאון הפסיפסים היחיד בארץ ישראל.
תולדות האתר.
באתר התגלו ממצאים מהמאה ה-1 לפנה"ס, וסמוך לו נחשף ארמון מימי הורדוס ובו בית מרחץ, פסיפסים וקירות שעליהם פרסקאות. ייתכן שהארמון שימש עד שלהי בית המקדש השני, ולקראת סוף התקופה הפך לפונדק דרכים. לפי המסורת הנוצרית, באזור זה היה ממוקם פונדק הדרכים המוזכר במשל השומרוני הטוב, המתואר בבשורה על-פי לוקאס.
בדרום-מזרחו של האתר התגלתה מערת מגורים באורך של 10 וברוחב של 6 מטרים, ובה מתקנים חצובים וממצאים מימי הבית השני. מתחת לכנסייה הביזנטית שבאתר התגלו שרידי קירות מקוטעים, מוקדי הבערת אש ובור מים קטן מימי בית שני. ברחבי האתר נמצאו ממצאים נוספים רבים מתקופת בית שני, ובהם חרסים, נרות, כלי זכוכית ומתכת ומטבעות.
לפי הירונימוס, במקום נצבה מצודה צבאית אך הממצאים מתקופתו (המאות ה-4 וה-5) מועטים. במאה ה-6 קמה באתר אכסניה ובה בור מים גדול, כנסייה בזיליקאית באורך של 21.3 וברוחב של 11.6 מטרים, חדרי מגורים וחצר לאכסון בעלי חיים. הכנסייה התגלתה כבר בשנת 1934 אך רוב אבני הפסיפס שלה נשדדו, והיא שוחזרה על בסיס השאריות המקוריות שנמצאו בבמה ובחלק האחורי של האפסיס. נראה כי האכסניה המשיכה ופעלה בתקופה הערבית המוקדמת, ועל כך מעידה אבן מיל משנת 720.
בתקופה הצלבנית ידע המקום תנופת בנייה, ובקצה הצפון-מזרחי שלו הקימו הטמפלרים בשנים 1168-1172 את "המבצר האדום" (Castrum Rouge). עוד הוקם באתר חאן דרכים ונחפרו ברחביו בורות מים הידועים בשם "המאגרים האדומים" (Cisterne Rouge). סמוך לבור המים הביזנטי חפרו הצלבנים בור מים מלבני באורך של 16.6, רוחב של 7 ועומק של 7.5 מטרים. החאן הצלבני המשיך ושימש גם בתקופה הממלוכית. בתקופה העות'מאנית הוצמד לקיר הדרומי של המבנה הצלבני, מבנה חאן מוארך המשמש כיום כמוזיאון.
במלחמת העולם הראשונה ביצרו העות'מאנים את האתר והבריטים הפציצו אותו והמבנים נפגעו. שלטונות המנדט הבריטי שובו ושיפצו אותם בזמן מלחמת העולם השנייה, חברת סולל בונה נשכרה להקים את הביצורים באזור במקרה של פלישה גרמנית ממזרח. המקום שימש גם את הירדנים כמוצב חטיבתי.
בשנת 1988 נפתח לראשונה באתר, תערוכה למורשת השומרונים.
המוזיאון.
מוזיאון השומרוני הטוב נחנך ב-4 ביוני 2009, לאחר כעשר שנות עבודה של קצין מטה לארכאולגיה במנהל האזרחי ושל רשות העתיקות, אשר עמלו על העברת הפסיפסים לאתר ממחסני רשות העתיקות והקמ"ט, ומאתרים ביהודה ושומרון וברצועת עזה בהם נשקפה להם סכנת שוד או הרס. הפסיפסים קובעו ושומרו באתר, ולפי הצורך גם שוחזרו. המימון להקמת המוזיאון בא משני ארגונים אלה בשיתוף עם משרד התיירות. ביולי 2010 הועבר המוזיאון לידי רשות הטבע והגנים.
המקום הוא אתר בעל חשיבות לנצרות שכן הוא מנציח את משל השומרוני הטוב. מאחר שהמשל מתייחס גם אל היהודים והשומרונים, כל המוצגים במקום מתייחסים לנצרות, ליהדות ולדת השומרונית. במוזיאון ממצאים מבתי כנסת יהודים, בהם בית הכנסת העתיק בעזה ובית הכנסת בהר גריזים, מבתי כנסת שומרונים וממספר כנסיות, בהן הכנסייה בשילה. עוד מציג המוזיאון ממצאים מהתקופה הביזנטית, מוצג רומי בודד ומספר כותרות ומוצגים צלבניים, שריד לשלב הצלבני באתר. כל המוצגים באתר הם אותנטיים, למעט שלושה העתקים שנמצאים בתוך חלל המוזיאון.
פסיפס בית הכנסת העתיק בעזה.
פסיפס בית הכנסת בעזה נמצא בחצר המוזיאון. המבנה הוקם בתקופה הביזנטית בסגנון אופייני לתקופה, וסביר שאותם אמנים בנו גם בתי כנסת וגם כנסיות. ולכן מוטיבים דוגמת המדליונים העשויים משריגי גפן, חוזרים על עצמם בכל בתי התפילה. רק פסיפס הסטראה הימנית של בית הכנסת השתמר, ומופיעים בו בעלי חיים הערוכים לסירוגין, טורף ונטרף. בטור האמצעי במדליון השני מהכניסה מופיעה כתובת ביוונית, ולפיה הפסיפס הונח בעת שיפוץ בית הכנסת בשנת 508. במרכז הפסיפס נראה כלוב שבו שרדו רגלי ציפור, פרט שחזר על עצמו בכנסיות ובבתי כנסת. הציפור היא ציפור הנפש הכלואה בכלוב ומנסה להשתחרר ממנו, ובהשאלה ניסיונו של האדם להשתחרר מהחומרניות ומגופו הגשמי ולהתחבר עם האל. בפסיפס אולם התווך של בית הכנסת נתגלה עיטור המתאר את דוד פורט בנבל ולידו הכיתוב בעברית "דוד". המקור נמצא במוזיאון ישראל והעתקו מוצג בתוך מבנה המוזיאון.
התצוגה במבנה המוזיאון.
במבנה החאן העות'מאני המשמש את המוזיאון המקורה שישה חדרים המחולקים בהתאם לשלוש הדתות: חדר הכניסה מוקדש לממצאים יהודים, שלושת החדרים המערביים לנוצרים, ושני המזרחיים הם החדרים העוסקים בדת השומרונית:
פארק המחזור ומתקן הפקת האנרגיה מפסולת "השומרוני הטוב".
בשנת 2017 אושרה הקמתו של פארק לטיפול, מחזור והפקת אנרגיה מפסולת (ייצור חשמל) בסמיכות למוזיאון השומרוני הטוב, כקילומטר אחד מערבית לו. במתקן צפויים להיכלל מתקן עיכול אנאירובי, מגרסה לפסולת בניין ומתחם לטיפול בקרקע מזוהמת. באוקטובר 2019 פורסם מכרז להליך מיון מקדים להקמת המתקן בהשקעה של כמיליארד שקל. בעקבות ההחלטה לקידום תוכנית פארק המחזור, אשר יכלול מתקני שרפה של פסולת ופליטת עשן, קמה מחאה סביבתית הקוראת לעצירת העבודות בטענה כי מתקני שריפת פסולת פולטים חומרים מזהמים לאוויר ותורמים באופן משמעותי להתחממות הגלובלית.
האסון האווירי בצ'רקהי דאדרי
האסון האווירי בצ'רקהי דאדרי היה אסון תעופה שאירע בשמי צפון הודו ב-12 בנובמבר 1996, כאשר שני מטוסי נוסעים פגעו זה בזה ממערב לשדה התעופה הבינלאומי של העיר ניו דלהי, ועקב כך צללו והתרסקו על הקרקע. בתאונה נספו כל הנוסעים ואנשי הצוות שהיו בשני המטוסים – 349 אנשים. מבחינת מספר הנספים הייתה זו תאונת ההתנגשות האווירית החמורה ביותר שאירעה עד כה.
המטוסים המעורבים.
המטוסים שהיו מעורבים בתאונה הם:
התאונה.
המטוס הסעודי המריא בשעה 18:00 לערך משדה התעופה הבינלאומי אינדירה גנדי בעיר ניו דלהי, וטס לכיוון מערב. באותה עת התקרב המטוס הקזחי אל שדה התעופה ממערב כשפניו לכיוון מזרח.
שני המטוסים נעו זה מול זה באותו נתיב טיסה, אך בהתאם לנוהל שהיה נהוג בשדה התעופה אינדירה גנדי, היה עליהם לנוע בגבהים שונים שיבטיחו הפרדה בטוחה ביניהם: על מטוסים המתרחקים מן השדה מערבה לטוס בגובה של מספר זוגי של אלפי רגל, ועל מטוסים המתקרבים אליו ממערב היה לטוס בגובה של מספר אי זוגי של אלפי רגל.
המטוס הסעודי נסק לגובה של 10,000 רגל, ולאחר מכן הורה לו פקח בקרת הגישה של שדה התעופה לנסוק לגובה של 14,000 רגל. המטוס הקזחי, שטס בגובה של 24,000 רגל, קיבל הוראה מפקח בקרת הגישה להנמיך לגובה של 15,000 רגל, וטייסיו דיווחו כי כך עשו. באופן זה היה אמור להיווצר בין שני המטוסים הפרש גבהים של 1,000 רגל (כ-305 מטר), שיבטיח קיום מרווח בטוח ביניהם. פקח בקרת הגישה גם העיר למטוס הקזחי לשים לב לנוכחותו של המטוס הסעודי בשעה 12 שלו (כלומר, בכיוון ישר מולו).
למרות ההפרדה שהייתה אמורה להיות בגובהי הטיסות, פגעו שני המטוסים זה בזה. זנבו של המטוס הסעודי נקרע בהתנגשות, וכנפו של המטוס הקזחי נפגעה. שני המטוסים לא הצליחו להחלץ מהפגיעה, עלו באש והתרסקו על הקרקע במרחק של מספר קילומטרים זה מזה, ליד העיירה צ'רקהי דאדרי (Charkhi Dadri), כמאה קילומטרים ממערב לניו דלהי.
החקירה.
חקירה אודות הסיבות לתאונה נפתחה ביום ההתרסקות. החשד הראשוני היה כי התאונה אירעה עקב טעות מצדו של פקח בקרת הגישה, אך במהרה הגיעו החוקרים למסקנה כי לא נפל שום פגם בפעולותיו.
הקופסאות השחורות של שני המטוסים (מקלט נתוני הטיסה ורשמקול תא הטייס) נמצאו, ונשלחו לבריטניה לניתוח במעבדות הזרוע לחקירת התאונות האוויריות הבריטית (AAIB).