אום נידאל, ששלחה שלושה מבניה, כולל אחד בן 17, לפיגועי התאבדות, אמרה "אני אוהבת את הילדים שלי, אבל כמוסלמים אנחנו לוחצים על עצמנו ומקריבים את הרגשות שלנו למען האינטרס של המולדת. האינטרס הגדול יותר עדיפות לאינטרס האישי". מאוחר יותר היא נבחרה לבית המחוקקים הפלסטיני מטעם חמאס.
תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד.
ב-29 ביוני 2002 תפס צה"ל את תמונת התינוק המחופש למחבל מתאבד בבית בחברון. בתצלום מופיע תינוק בן שנה וחצי בחליפת תינוק, ולגופו קשורה חגורת נפץ מדומה. תמונה זו עוררה זעזוע בדעת הקהל בעולם. סבו של התינוק, רדוואן אבו טורקי, אמר שהלבשת התינוק כמחבל מתאבד הייתה "רק בדיחה". עיתונאית פלסטינית בחברון הייתה מופתעת מהזעם והמהומה שחוללה התמונה. לדבריה, מדובר בתמונה נורמלית ויש עוד רבות כמוה. תמונות נוספות של ילדים ותינוקות פלסטינים הלבושים כמחבלים מתאבדים פורסמו מאז ואף הודגמו במהלך השנים בפעילויות כגון תהלוכות וקייטנות קיץ של חמאס. שר העבודה הפלסטיני, רסאן ח'טיב, אמר שהתמונה לא מפתיעה וכי מובן שפלסטינים ילמדו את ילדיהם לנהוג באלימות נגד ישראלים.
שמורת הטבע נוב
אדם בכרי
אדם בכרי (בערבית: آدم بكري; נולד ב-15 במאי 1988) הוא שחקן פלסטיני.
ראשית חייו.
בכרי נולד ביפו למשפחה העוסקת בקולנוע; אביו, מוחמד בכרי, הוא שחקן ובמאי קולנוע, וגם אחיו סאלח וזיאד הם שחקנים. בעל תואר ראשון כפול בספרות אנגלית ואמנות הבמה מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף למד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע שבניו יורק.
מתגורר כיום בשכונת איסט וילג' שבניו יורק.
קריירה.
בכרי החל את קריירת המשחק שלו בגיל 13, אז הופיע לראשונה בהצגה "זגרודת אלארד" (יללת האדמה) בתיאטרון אל-מידאן בחיפה ובנצרת. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, הוא לוהק לתפקיד הראשי לסרט הדרמה "עומאר" בבימויו של האני אבו אסעד.
בשנת 2014 השתתף בעיבוד של הבמאי אסיף קפדיה ל"עלי ונינו", רומן לאומי אזרי המתרחש בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן.
בשנת 2018 הופיע בכרי בתפקיד הראשי בסרט האוסטרלי "Slam" בתפקיד ריקי נאסר. שנה לאחר מכן השתתף בסרט המותחן הפוליטי "סודות מדינה" בתפקיד יסאר, בן זוגה של קתרין גאן.
טרנזיט (1980)
טרנזיט (Transit) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1980 בבימויו של דניאל וקסמן, עם גדליה בסר ולאורה ריבלין בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הארוך הראשון של דניאל וקסמן שהשתתף גם בכתיבת התסריט עם דני הורוביץ והסרט הראשון שהופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
העלילה היא על יהודי שנמלט מגרמניה הנאצית ולאחר מעבר באיטליה ובשנחאי הוא הגיע למדינת ישראל אבל אינו מתאקלם בה ורואה את המדינה גם כן כמקום מעבר (טרנזיט) למולדת ממנה גורש - גרמניה.
העלילה מתרחשת בתל אביב בסוף שנות ה-60.
הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין, פסטיבל טורונטו, פסטיבל קייפטאון, דרום אפריקה, פסטיבל Filmex לוס אנג'לס, ארצות הברית ופסטיבל סידני, אוסטרליה (1980).
הסרט הופק בסכום של כ-3 מיליון לירות, מהן חלק נכבד בעידוד ממשלתי. הסרט נמכר לרשת הטלוויזיה הגרמנית א.ר.ד תמורת 80 מארקים.
תקציר העלילה.
אריך נוסבאום (גדליה בסר) הוא יהודי בודד שנמצא כל חייו בתחנות מעבר (טרנזיט). הוא גורש מגרמניה שם עבד במוזיאון בברלין, הגיע דרך איטליה לשנחאי ומשם למדינת ישראל. הוא נישא ליעל (לאורה ריבלין) ילידת הארץ שצעירה ממנו בשנים רבות ונולד להם בן מיכאל (יאיר אלעזר). הנישואים לא החזיקו מעמד והם התגרשו ומיכאל עבר לגור עם אמו.
אריך מתפרנס בקושי מחנות לחפצים עתיקים ומתכנן כל הזמן לחזור לברלין שם הציעו לו עבודה במוזיאון שפיטר אותו. הוא לא מסתגל לאווירה ולתרבות בישראל ומתכנן לקחת אתו את מיכאל ואת גרושתו. ידידו מברלין וילי (גדעון זינגר) שגם הוא היה פליט כמוהו, מנסה לשכנעו להישאר אך ללא הצלחה.
אריך אמנם מדבר עברית אך שתי אחיותיו לילה (רות גלר) וגרטי (לונה בדיאן), מדברות רק גרמנית.
אריך גר בדירה בדמי מפתח. בעלת הבית ורה (פאני לוביץ') עוברת לבית אבות בפרדס חנה ובנה עמנואל (אהרון מסקין) רוצה להרוס את הבית. אריך הוא הדייר האחרון שנשאר ומסרב להיתפנות למרות לחץ ואיומים של עמנואל שמוכן לשלם לו יותר מהערכת השמאי מר הופה (אלכס מונטה).
אריך עוזב את הדירה ושוכר חדר במלון זול שמנוהל על ידי פלורה (ג'טה לוקה). הוא מתוודע שם לכמה טיפוסים בשולי החברה כמו דיסקין (יצחק פיצ'ו בן צור) ונסים (מוטי שירין). דיסקין מסובך בהלוואות בשוק האפור וחייב כסף לעבריין (מוחמד בכרי) ששולח את אנשיו להכות אותו.
הוא קונה כרטיס טיסה לברלין אך מהסס לטוס לשם וכנראה יישאר בישראל - זר, בודד וחסר שורשים כל חייו.
ביקורות.
גידי אורשר כתב על הסרט:
לגרדר
לגרדר (בצרפתית: Lagardère S.A), הוא תאגיד רב-לאומי צרפתי העוסק בעיקר בתקשורת ופועל ב-40 מדינות. המטה ממוקם בהרובע השישה-עשר של פריז. החברה הוקמה בשנת 1992 ועסקה במגוון תחומים אך בהדרגה התמקדה בתחום התקשורת. בראש החברה עומד ארנו לגרדר, בנו של מייסד הקבוצה.
היסטוריה.
ביסוד החברה עמד לאוי אשט שקנה חנות למכירת ספרים בפריז בשנת 1826. בהמשך הוא הקים הוצאה לאור "אשט". בשנת 1855 הוא החל להוציא לאור Le Journal pour Tous "עיתון לכולם". בשנים 1863–1872 הוא הוציא לאור מילון Dictionnaire de la langue française ב-4 כרכים. בשנת 1946 הוא הוציא לאור ספר דקדוק של אודט ואדואר בלד שעד היום נחבש לספר הטוב בתחום.
בשנת 1945 הוקמה חברת Matra שהתמחה בפיתוחים בתחום תעופה. בשנת 1963 למנכ"ל החברה מונה ז'אן-לוק לגרדר, באותה תקופה החברה כללה כ-1500 עובדים. בשנת 1981 הוא רכש את הוצאת האור "אשט". בשנת 1988 הקבוצה רכשה Grolier, חברה אמריקאית שהתמחה בתחום אנציקלופדיות. בשנת 1992 לאחר רה-ארגון משמעותי שנמשך כשנה הוקמה חברה Lagardère group. ז'אן-לוק לגרדר החליט להתמקד בתחום טלוויזיה ורכש מסילביו ברלוסקוני זכויות לערוץ La Cinq.
החל משנת 1994 הקבוצה החליטה להתמקד בתחום התקשורת. בשנת 1998] הוקמה Hachette Multimedia. בשנת 2000 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם דויטשה טלקום לאספקת שרותי אינטרנט. בשנת 1997 נרכשה תחנת רדיו Europe 1.
בשנת 2003 בעקבות פטירת מייסד החברה השליטה עברה לבנו ארנו לגרדר. בשנת 2011 החברה החלטה למכור את 102 ירחונים שהיו בבעלותה לחברת Hearst Corporation תמורת 651 יורו. העסקה כללה זכויות לירחון Elle תמורת תשלומים שנתיים.
בשנים אחרונות התאגיד רכש מספר הוצאות לאור באירופה.
אי קצרה
לקלר
לקלר (בצרפתית: Leclerc) הוא שם משפחה צרפתי.
החלנה
ורסטאפן
ורסטאפן (בהולנדית: Verstappen) הוא שם משפחה הולנדי.
ברוכי
מרת'ה דוד
מרת'ה אקלס דּוֹד (באנגלית: Martha Eccles Dodd; 8 באוקטובר 1908 – 10 באוגוסט 1990) הייתה עיתונאית וסופרת אמריקאית. דוד היא בתו של ויליאם דוד, השגריר הראשון של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט בגרמניה. במסגרת עבודתו של אביה, דוד התגוררה בברלין בין השנים 1933–1937 והייתה עדה לעליית הרייך השלישי. במהרה דוד הייתה מעורה בחוגים השמאליים של ברלין, לאחר שחזתה במו עיניה באלימות המשתוללת בגרמניה הנאצית. יחד עם בעלה השני, אלפרד ק. שטרן, דוד עסקה בריגול למען ברית המועצות משנות ה-30 ועד לשיא המלחמה הקרה.
קורות חיים.
ראשית חייה.
מרת'ה דוד נולדה באשלנד, וירג'יניה. היא למדה באוניברסיטת שיקגו וגם תקופה מסוימת בוושינגטון הבירה ובפריז. דוד שימשה לזמן קצר כעורכת ספרותית עוזרת של שיקגו טריביון.
פעילות מוקדמת.
מרת'ה ואחיה, ויליאם אי. דוד הבן, ליוו את הוריהם לברלין כשאביה נכנס לתפקיד שגריר ארצות הברית בשנת 1933. בתחילה, דוד מצאה את התנועה הנאצית כמעוררת הערצה. מאוחר יותר היא כתבה כי היא "הפכה זמנית למגינה נלהבת של כל שהתרחש" והתפעלה מ"האמונה החזקה ומעוררת ההשראה בהיטלר, בעיקר בטוב שעשה למען המובטלים". דוד רכשה מספר חברים בחוגים הגבוהים, וארנסט האנפשטנגל, אהובה בעבר ועוזרו של אדולף היטלר, ניסה לעודד מערכת יחסים רומנטית בין היטלר לבינה. האנפשטנגל ארגן פגישה בין דוד להיטלר, והיטלר אף נשק על ידה, דבר שגרם לדוד להגיד על היטלר שהוא "עדין וצנוע יתר על המידה בנימוסיו"; הפגישה לא הובילה לתוצאות ולא היו פגישות המשך. לדוד היו מערכות יחסים רבות בזמן שהותה בברלין, כולל עם ארנסט אודט ועם הדיפלומט הצרפתי ארמנד ברארד, לימים שגריר צרפת באו"ם. מאהבים אחרים כללו את מקס דלבריק ורודולף דילס.
בעקבות ליל הסכינים הארוכות, דוד שינתה את דעותיה על הנאצים. אנשים במעגל החברתי שלה התחננו לעזרה מהאמריקאים ומשפחת דוד גילתה שטלפוני המשפחה נמצאים תחת האזנת סתר ומשרתיהם גויסו כמרגלים. אמה כתבה שדוד "נכנסה למצב עצבני שכמעט גבל בהיסטרי, והיו לה סיוטים איומים".
במרץ 1934, הורה הנ.ק.ו.ד. לקצין המודיעין בוריס וינוגרדוב (שפעל תחת כיסוי דיפלומטי בברלין כנספח עיתונות בשגרירות), לגייס את אהובתו, דוד, כסוכנת.
ב-1935, העיתונאית מרגריט יאנג ראיינה את אביה של דוד, לבקשתו, ל-Daily Worker שבשליטת המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, דוד הסכים לפגוש את יאנג כי היא כבר הייתה מיודדת עם מרת'ה.
עבודתה כמרגלת.