רחוב השוהדא הוא דרך ראשית השוכנת בדרום העיר העתיקה של חברון, ובעבר היה בשולי השטח הבנוי העתיק של העיר. הוא הוביל למרכז העיר, ובנוסף לשוק סיטונאי גדול, היו לאורכו שווקים נוספים, חלקם ברחובות המובילים אליו, בהם "שוק הגמלים" ושוק "באב אל-ח'אן". מצדו השני ממוקמים בתי הקברות של העיר - בית קברות מוסלמי ולידו בית קברות יהודי. לאורך הרחוב היו מספר אתרים של היישוב היהודי העתיק בחברון, כגון בית הדסה, בית חסון, בית קסטל, בית רומנו, והרובע היהודי העתיק ובו בית הכנסת העתיק "אברהם אבינו" שנבנה בשנת 1540.
החל מסוף המאה ה-19 שימש הרחוב כשוק מרכזי לאזור חברון. בתקופה זו הייתה חברון וסביבתה חקלאית ברובה, ורוב תושבי העיר היו פלאחים. האקלים הנוח ושפע מקורות המים הפך את האזור למרכז חקלאי. סוחרים מירושלים ובית לחם היו מגיעים לשוק לרכוש סחורה לשיווק סיטונאי. בתקופת הכיבוש הירדני נבנתה בו תחנה מרכזית ממנה היו יוצאים אוטובוסים גם לנסיעות בינלאומיות לירדן וערב הסעודית. בנוסף נבנה מבנה חדש לשוק הסיטונאי, וכן הוקמה בו תחנת משטרה.
חידוש היישוב היהודי לאורך רחוב.
לאחר מלחמת ששת הימים, החל מאמצע שנות השבעים, ובעקבות יישוב הדרגתי של מספר מבנים ברחוב בידי ישראלים, הוא קיבל גם את השם "רחוב דוד המלך".
האירוע אשר קיבע את היישוב היהודי לאורך הרחוב היה רציחתם של שישה תלמידי הישיבה ברחוב, ב-2 במאי 1980, בעקבותיו קיבלה ממשלת ישראל מספר החלטות, בין השאר על חידוש היישוב היהודי בלב העיר חברון, וכן התרת המגורים בבית הדסה. בין השאר החלה מדינת ישראל לפנות את תושבי הרחוב הפלסטינים, לעיתים תוך מתן פיצויים. מאז והלאה גדל היישוב היהודי לאורך הרחוב בקצב סדיר.
ביולי 1983 הוקמה ועדה בראשות פליאה אלבק במטרה להפקיע את המבנים ולפנות את התושבים הפלסטינים מן הרחוב. באותה חודש גם החלו הגבלות על תנועתם ברחוב. השוק והתחנה המרכזית נסגרו לראשונה בצו צבאי. בינואר 1984 הובאה לממשלה הצעת החלטה להפקיע חלקים משטח הרחוב ולהקים בהם שכונה יהודית, על פי תוכנית בנייה מקיפה שהכין משרד השיכון. חודש לאחר מכן הובאה הצעת ההחלטה להצבעה בכנסת, אולם זו דחתה אותה, בטענה שהמהלך ירחיב את מעגל האלימות. באוגוסט 1984, כחלק מהקמת היישוב בתל רומיידה, הודיע אליקים העצני על תוכנית להתיישבות בתחנה המרכזית ברחוב השוהדא, מאחר שהייתה רכוש ממשלתי ירדני ועברה לחזקת הממונה על הרכוש הממשלתי.
מאז הטבח במערת המכפלה ועד ימינו.
בפברואר 1994 רצח ברוך גולדשטיין, רופא יהודי תושב קריית ארבע הסמוכה לחברון, 29 מתפללים מוסלמים במערת המכפלה, באירוע שנודע כטבח מערת המכפלה. בעקבות האירוע וכדי למנוע חיכוך, סגרה ממשלת ישראל את החנויות הפלסטיניות ברחוב, ואסרה על תנועת כלי רכב פלסטינים ברחוב. בסך הכל סגר צה"ל 304 חנויות, משרדים, תחנות דלק ומחסנים. התחנה המרכזית הפכה לבסיס צבאי.
בינואר 1997 חתמו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת על הסכם חברון, במסגרתו נפתח הרחוב מחדש לתנועת פלסטינים. בפברואר 1997 יושם ההסכם, והרחוב נפתח חלקית שוב לתושבים הפלסטינים.
מגבלות תנועה על הפלסטינים.
החל מראשית האינתיפאדה השנייה בשלהי שנת 2000, נסגר חלק של הרחוב הסמוך למערת המכפלה, ולעיתים אף מבואות הסמוכים אליו, לתנועת פלסטינים. מגבלות אלה אינן חלות על היהודים המתגוררים באזור או המבקרים בו. החל משנת 2001 חסם הצבא בהדרגה את כל הכניסות לבתיהם של תושבים פלסטינים לאורך הרחוב, בין השאר באמצעות ריתוך דלתות. באפריל 2007, דיווח עיתון הארץ כי מעולם לא הוצא צו כחוק המורה על סגירת הרחוב. במקביל נסגרו 97% מהעיר חברון - הן בשטח H1 והן בשטח H2 - לכניסת ישראלים.
בנובמבר 2004 פנתה האגודה לזכויות האזרח ליועץ המשפטי לממשלה ודרשה לבטל ולהסיר את המגבלות על תנועת פלסטינים לאורך הרחוב. בדצמבר 2004 הגישו עיריית חברון ועותרים נוספים עתירה לבג"ץ, בדרישה דומה. בתגובת המדינה בנובמבר 2005 הוצגה לראשונה "התוכנית להגנת היישוב היהודי בחברון". בתוכנית הצהירה לראשונה מדינת ישראל על הגבלות התנועה ברחוב, לפיה יורשו הולכי רגל פלסטינים לנוע ברחוב, אך הדבר טרם יושם והרחוב עודנו סגור למעבר הולכי רגל פלסטינים ולפעילות עסקית פלסטינית. עוד הגדירה התוכנית את שטח היישוב היהודי כשטח צבאי סגור שהכניסה אליו מותרת לאזרחים ישראלים בלבד. כן נאסרה תנועת כלי רכב פלסטינים ברחובות סמוכים. כתוצאה מכך, נאלצים חלק מתושבי רחוב השוהדא הפלסטינים לצאת מבתיהם תוך מעבר על גגות הבתים הסמוכים, שכן נאסר עליהם לצאת לרחוב, והכניסות לבתיהם שברחוב נאטמו.
ב-23 בספטמבר 2015 הרגו חיילי צה"ל את הדיל אל-השלמון, פלסטינית בת 18 שלטענתם ניסתה לדקור חייל. על פי עדויות היא לא החזיקה כל חפץ חד וגם בתיקה לא התגלו חפצים חשודים. תחקיר שערך צה"ל העלה כי החיילים באירוע היו יכולים לעצור את הצעירה מבלי להרוג אותה, אך הוחלט שלא לנקוט בצעדים נגד החיילים.
פיגועים לאורך הרחוב.
ב-2 ביולי 1983 נרצח תלמיד ישיבת שבי חברון, אשר אהרן גרוס, בכיכר שנושאת היום את שמו ברחוב. הוא נאסף על ידי תושב ערבי, עזוז אבו סנאנה, שחשב שזהו בנו והביא אותו לבית החולים הפלסטיני עאליה בחברון. כשראו צוות בית החולים את ציציותיו סירבו לקלוט אותו, והוא מת מפצעיו. גופתו נלקחה על ידי פלסטיני לביתו בכוונה להעלימה, אך הוא נתפס בידי כוחות הביטחון. בתגובה לרצח שרפו מתנחלים מספר חנויות בשוק.
ב-30 בספטמבר 1988 הותקף הרב משה לוינגר באבנים כשעבר ברחוב. בתגובה ירה באקדחו, הרג את קאיד חסן סאלח, סוחר נעליים, ופצע את איברהים באלי. בתום משפט שנמשך כשנתיים נחתמה עסקת טיעון במסגרתה הורשע בגרימת מוות ברשלנות.
ב-26 במרץ 2001 רצח צלף פלסטיני משכונת אבו סנינה את הפעוטה שלהבת פס, בכניסה לשכונת אברהם אבינו הצמודה לרחוב. מספר ימים אחר כך פרצו מתנחלים אל השוק הסיטונאי הנטוש ושרפו כמה חנויות. בהמשך החל קבלן מטעם היישוב היהודי לשפץ את החנויות שניזוקו, וניתן אישור לקיום קייטנה במבנה. מאז משמש המקום לצורכי חינוך.
ב-26 ביולי 2002, נרצח חייל צה"ל תושב היישוב היהודי בעיר, שמאי אלעזר ליבוביץ, בפיגוע הירי בצומת זיף בדרום הר חברון. בהלווייתו פרצו עימותים קשים בין יהודים וערבים, בהם נדקרו עוברי אורח, נפרצו חנויות, נשרף בית מגורים ועוד. במהלך האירועים נהרגה מירי נערה פלסטינית, בת 14, ניבין ג'מג'ום, ונפצעו עשרות, ביניהם שוטרים.
ב-23 בספטמבר 2002 נרצח בפיגוע ירי שלמה יצחק שפירא. ב-17 במאי 2003 נרצחו ברחוב זה גדי ודינה לוי בפיגוע התאבדות.
בדצמבר 2014 הוצת "חסם שוטר", אחד משערי הכניסה לרחוב המאוישים בכוחות צה"ל ומג"ב. בעקבות זאת נסגר המעבר לתנועת פלסטינים למשך מספר שבועות.
פעילויות מחאה לפתיחת הרחוב.
מדי שנה נערכות הפגנות רבות ברחבי העולם כדי לקרוא לפתיחה מחדש של הרחוב לפלסטינים. ב-25 בפברואר 2010, במלאת יום השנה לטבח במערת המכפלה ב-1994, ארגנה הקבוצה הפלסטינית "נוער נגד התנחלויות" (شباب ضد المستوطنات) את ההפגנה הראשונה של מה שעתיד להיות "הפגנת 'פתחו את רחוב השוהדא' (Open Shuhada Street) השנתית". ההפגנות מתקיימות בחברון, בהשתתפות פלסטינים ממגוון מפלגות פוליטיות, ואליהם מצטרפים פעילים ישראלים ובינלאומיים.
יונתן גולד
יונתן גולד (נולד ב-1972) הוא צייר ישראלי, המתגורר ויוצר בתל אביב. היצירה של גולד משקפת נקודת מבט עכשווית ביחס לציור המודרני ובמיוחד ביחס לציור הישראלי, והיא מרבה לעסוק בסיטואציה החברתית, למשל ביחס בין היחיד לקבוצה, בין נשים לגברים ובין הצייר לצופה.
ביוגרפיה.
גולד גדל בקיבוץ אפק, ובגיל 16 עזב את מסגרת החינוך הפורמלית ועבר ללמוד אמנות בתוכנית לבני נוער במכללת תל חי. מאוחר יותר, בין השנים 1992–1995, עבד עם בני נוער במסגרות שונות. במהלך תקופה זו זכה בתחרות ליוצרים צעירים בתחומי האמנויות הפלסטיות, שמקיים מוזיאון הכט.
בשנת 1995 עזב גולד את הקיבוץ ועבר להתגורר בתל אביב, שם הציג תערוכת יחיד ראשונה (2001, "טיפוסים אידיאליים", גלריה רוזנפלד). בשנת 2001 נסע לאמסטרדם, הולנד, ללמוד ב-The Rijksakademie van beeldende kunsten, ולאחר שסיים את לימודיו עבר לברלין, גרמניה, שם המשיך ליצור ולהציג. בשנת 2007 שב לישראל ומאז הוא יוצר בתל אביב ומתגורר בה עם בת זוגו ושתי בנותיהם.
יצירה.
גולד עוסק בסיטואציה החברתית, למשל ביצירה "משמר הלילה". יצירה זו הוצגה בתערוכה "לינה משותפת: קבוצה ובקיבוץ בתודעה הישראלית" (2005, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו) ותוארה כ"מקרינה דממה והקפאה".
בתערוכה "רחף", (2010, גלריית אלון שגב) גולד הציג נקודת מבט על "התופעות המקומיות שבאות לידי ביטוי בארכיטקטורה ובמרחב הציבורי". הציורים בתערוכה זו מציגים מבנים קנונים על צוקים או הרים, המרחפים בחלל ומשרים אוירה אפוקליפטית.
גולד מציג נקודת מבט ביחס לציור הישראלי, למשל בהקשר של זיקה בין אנשים לחפצים. בשנת 2013 יצר גולד סדרת ציורי דליים המתייחסת לציור "מים" (1961) של שלום סבא. סבא מתואר כמי שצייר דברים בהקשר השימושיות האנושית וכמי שביקש ליצור ברית באמצעים גרפיים בין אנשים לחפצים. האוצר יהושע סיימון מתאר את גולד כמי שמעביר את הניסיון הזה "למציאות שבה השאלה ביחס לקונקרטיות החפץ מוטלת בספק".