ביולי 2012, מולר יצר ערוץ יוטיוב שני, "2veritasium", שבו הוא עוסק ביצירת סרטים של הנגשת מדע ומציג קטעים מאחורי הקלעים של וריטסיום. בשנת 2017 החל מולר להעלות סרטונים לערוץ החדש ביותר שלו, "Sciencium", המוקדש לסרטונים על תגליות עדכניות והיסטוריות במדע.
מולר מופיע גם בתוכניות טלוויזיה בנושאים של הנגשת מדע. במאי 2012 הוא הרצה על הדוקטורט שלו במסגרת TEDx בסידני. ב-2015 הוא השתתף בסרט התיעודי של PBS "אורניום – סיבוב זנב הדרקון" כמציג.
חיים אישיים.
מולר נשוי לרקל נונו, שאותה הכיר כשענתה ראשונה על חידה ששאל בסרטון. לזוג לשלושה ילדים.
קרל לודוויג יסן
קרל לודוויג יסן (בגרמנית: Carl Ludwig Jessen; 22 בפברואר 1833 - 4 בינואר 1917) היה צייר גרמני מצפון פריזיה. הוא מתאר את חיי הכפר באזור הולדתו. לאחר שרכש השכלה בקופנהגן, פריז ורומא, חזר יסן לצפון פריזיה שם חי וצייר. אף על פי שהוא אחת מדמויות המפתח באמנויות בצפון גרמניה ובולט בסגנונו המדויק והמפורט, הוא בוקר על האידיאליזציה של החיים הכפריים.
חיים.
יסן נולד בדזבול, בשנת 1833. לאחר התמחות בנגרות הוא עבד בקישוט בחוות באזור הביצות בצפון פריזיה. בין השנים 1848 ו-1854 החל לצייר דיוקנאות. בשנת 1853 הוא עזב את עסקי הנגרות והתמקד אך ורק בציור. בין השנים 1856–1865 למד באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות בקופנהגן בכיתתו של וילהלם מרסטרנד עם מלגה שהוענקה על ידי כומר עשיר, בעל קרקעות דני ועל ידי הרוזנת שקנבורג. באמצעות מרסטרנד ועמיתיו הציירים הושפע יסן מהרעיון לצייר את ההיסטוריה והמסורת הלאומית הדנית.
כאשר איבדה דנמרק את דוכסות שלזוויג-הולשטיין לפרוסיה ואוסטריה בשנת 1865 לאחר שהסכם חוזה וינה (1864) סיים את מלחמת שלזוויג השנייה, חזר יסן לצפון פריזיה. מלגה של מדינת פרוסיה איפשרה לו לנסוע לפריז ורומא בשנים 1867 ו-1868. מאוחר יותר התגורר בהמבורג בין השנים 1871–1875, אך נראה כי יסן נשאר שם רק בין השנים 1875 ל־1876. ואז חזר לדזבול שם חי מציור דיוקנאות וציורי נוף אידיאליסטיים בסגנון שלמד בקופנהגן.
בשנת 1893 הוא התחתן עם מרתה אליזבת בנקה מהמבורג. בניגוד לציורים הכפריים של יסן, בני הזוג בנו בית מודרני שעדיין לא היה טיפוסי לאזור. הקריירה החברתית של יסן בצפון פריזיה קדמה למוניטין שלו כצייר, מכיוון שהוא מילא הרבה תפקידי כבוד. בשנת 1910, בן 77, הוענק ליסן תואר פרופסור מכובד מאוניברסיטת קיל.
הוא נפטר בדזבול בשנת 1917.
הכרה.
יצירתו של קרל לודוויג יסן נתפסה כמרכזית בתולדות האומנויות של צפון גרמניה. ציוריו תיעדו את המסורות ואת חיי היומיום של הקהילה בסגנון הנטורליזם. לפיכך הוא נקרא כרוניקן של צפון פריזיה.
את המוניטין של יסן כצייר ממניעים של אידיאליזציה של מדינת המולדת הפריזית, קידם אחיינו מומה ניסן שהיה גם צייר וידיד של המבקר השמרני יוליוס לנגבון. בשנת 1913 פרסם ניסן תיק עם 24 מציוריו של דודו אותם כינה Nordfriesische Heimatkunst.
מבקרים מאוחרים יותר היו חלוקים בגישתם, כמו סקירה משנת 1918 המציינת את החלק התיעודי של עבודות יסן, אך מזכירה כי הציורים יורדים באיכותם ככל שיסן ניסה לתאר היבט פריזאי מיוחד.
שליי כתב כי יסן, בשל ציורו המוצק והערמומי התאים במיוחד לתיאור מדויק של חיי הכפר, אך הזכיר כי עבודותיו תמיד היו אידיאליות של "הימים הטובים". רעיון זה נתמך על ידי קלוזן שכתב שיסן רק צייר את ההיבטים היפים של חיי הכפר, אך התעלם כמעט לחלוטין מתיאורי עבודת הפרך והחיים הקשים. קאופמן ציין כי יסן איבד את סגנון הציור הנאיבי שלו במקור במהלך השכלתו האקדמית.
אדולפו לופז מטאוס
ההרים הכחולים (טולקין)
ההרים הכחולים (באנגלית: "The Blue Mountains") או 'ארד לוין' (Ered Luin), הידוע גם בשם "ארד לינדון" (Ered Lindon), הוא רכס הרים בדיוני מהלגנדריום של טולקין שנמצא במערב הרחוק של אריאדור.
היסטוריה.
העידנים המוקדמים.
ההרים הכחולים נוצרו זמן קצר לאחר מלחמות הולאר במלקור. בימים הראשונים הללו, ההרים הכחולים היו ממוקמים בין הים הגדול של בלגיר לבין ים הלקר שנוצר גם הוא זמן לא ארוך לפני כן. ההרים הכחולים היו מחוברים לגבעות הברזל מצפון ולהרים האדומים במזרח שהיוו שרשרת הרים אחת גדולה הידועה בשמות שונים. ההרים האפורים העתיקים הופרדו מדרום לפער גדול.
עידני העצים.
במהלך עידני העצים ושינת יבנה, ההרים הכחולים היוו מחסום המהווה גבול ברור בין אריאדור לבלריאנד. שבעה נהרות זרמו בצידם המערבי, והאדמה שבה זרמו נהרות נקראה אוסיריאנד (בסינדרין: "ארץ שבעת הנהרות".), שלימים נקראה גם לינדון, ולכן ההרים נקראו לפעמים ארד לינדון. כשהתעוררו הגמדאים משנתם הארוכה בידי אילובטר, חלקם נדד והגיע להרים הכחולים ושקעו בערים שבנו: בלגוסט ונוגרוד ויצרו קשר וברית עם הסינדר תינגול.
העידן השני.
חלקו האמצעי של הרכס שקע תחת הגלים במלחמת החרון, ואיפה שהרכס שקע נכנס הים, ויצר לשון ים שבו נקבע מפרץ לון. באמצע המפרץ, שם פגשה נהר לון את הים, נבנו הנמלים האפורים של מיתלונד, מממלכת העלפים של לינדון. כאשר הוא נקבע כגבול לינדון, נקראו ארד לוין ארד לינדון.
העידן השלישי והלאה.
במהלך העידן השלישי, יערות לינדון, מלבד של יעראפל, היו הגדולים ביותר בארץ התיכונה. בחלק האחרון של העידן השלישי, הגמדאים שוב יישבו את ההרים הכחולים כאשר תראין השני ובנו ת'ורין ושורדי הגמדאים ממשיסת ארבור עברו מדונלנד והקימו שם יישוב משגשג. לאחר מלחמת הטבעת ותבוסתו של סאורון, העלפים המשיכו לנסוע מערבה ללינדון דרך מפרץ לון, שם התכוונו בסופו של דבר להפליג בדרך הישרה לארצות הדמדומים של אמן.
תושבים.
גמדאים.
בעוד מורגות נכלא בהיכלי מנדוס, והארץ התיכונה נותרה באור כוכבים, הגמדאים הראשונים הגיעו מערבה אל ההרים הכחולים שגבלו בבלריאנד. מקורם של הגמדים הללו אינו ברור, אך נראה שהם התפתחו משניים מאבות הגזע שלהם, שנחצבו מתחת להרים על ידי יוצרם: הולא אולה. משני האבות הללו התפתחו שני שבטים, שכל אחת מהם הקים עיר לתפארת בצד המזרחי של ההרים הכחולים. בלשון הגמד ערים אלו היו ידועות בשם גבילתול וטומונזהאר, אך ההיסטוריה זוכרת אותן בשמות העלפיים שלהן: בלגוסט ונוגרוד.
מערי ההרים שלהם, גמדאי ההרים הכחולים ירדו לבלראינד כדי לסחור עם העלפים (בעיקר אלו של ממלכת דוריאת.). הם מילאו חלק גדול בהקמת האולמות של תינגול במנגרות, ומאוחר יותר סייעו בחציבת וייסוד נרגותרונד אשר לצד הנרוג. בנוגרוד בתקופה זו, רב האומן טלכר יצר את הנשק והשריון אשר שמם יתפרסם בהיסטוריה של הארץ התיכונה, כולל נרסיל, החרב שתישבר ותזכה להיאחז מחדש בידו של אראגורן בעתיד.
לאחר חזרתו של מורגות לארץ התיכונה, הגמדאים באו בברית עם העלפים במלחמות בלריאנד שבאו לאחר מכן. הם לחמו בנירנת ארנודיאד, שם אזאגאל מבלגוסט הצליח להניס את גלאורונג משדה הקרב, אך הוא עצמו נהרג. לאחר הנירנת התקררו היחסים בין העלפים לגמדאים: גמדאי נוגרוד הרגו את תינגול וגנבו את הנאוגלמיר, אחרי זמן זה גברו האיבה וחוסר האמון בין שני העמים.
בסוף העידן הראשון, מלחמת החרון גרמה להרס בלריאנד וארצותיה השכנות. נוגרוד ובלגוסט הושמדו על ידי הים הגולש, ואנשיהם ברחו מזרחה. רבים הגיעו לקהזד-דום והצטרפו שם לארוכי-הזקן, אך תקופת שגשוגם של גמדאי ההרים הכחולים הגיעה לסיומה.
עם חלוף אלפי השנים, גמדאי קהזד-דום שקיבלו את פני הפליטים מנוגרוד ובלגוסט, גורשו בעצמם מביתם ונדדו רבות בארץ התיכונה. יותר מששת אלפים שנה לאחר שהמצודות הישנות של הגמדאים אבדו, הגמדאים הנודדים הללו מבני שבט דורין, תחת המלך תראין השני, חזרו לארד לוין. מקום מושב המלכים שלהם נשאר שם רק במשך דור - בנו של תראין, ת'ורין, החל להתגעגע להר הבודד שבמזרח הרחוק - אך לזמן מה פטישי הגמדאים שוב צלצלו בין ההרים הכחולים, כפי שהיה בימי קדם. בימי אלו אז, קבוצה קטנה של גמדאים יצאה למסע להשיב את מולדתם שנלקחה מהם. עם זאת, גמדאי ארד לוין המשיכו לשכון ולשגשג באזור הוא, עד לסוף מלחמת הטבעת וסיומו של העידן השלישי ותחילתו של העידן הרביעי.
עלפים.
נאמר כבר בתחילת ההוביט כי עלפיו של קירדן חרש הספינות חיו בתוך הגאיות והיערות של ההרים הכחולים, ככל הנראה חלקו את הארץ עם הגמדאים. לעלפים אשר חיו שם התווספו במרוצת השנים הסינדר, העלפים הירוקים ואולי אפילו חלק מהאוורי.
זרם מתיישבי העלפים החדשים זינק לאחר תום העידן הראשון וחי תחת המלך הגבוה גיל גלד בעידן השני. לאחר נפילת גיל-גלד במצור על ברד דור, הפכו מרגלות ההרים הכחולים לחלק מלינדון בו התגוררו העלפים באופן זמני עד שעזבו לארצות הדמדומים.
מיכאל ברג
מיכאל ברג היא דמות ספרותית, גיבור הרומן נער קריאה מאת ברנהרד שלינק.
ביוגרפיה.
מיכאל הוא נער גרמני ממשפחה אינטלקטואלית החי בשנות החמישים בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, יום אחד כאשר אינו חש בטוב האנה שמיץ, אישה בוגרת ממנו, לוקחת אותו אליה הביתה ומטפלת בו, לאחר המקרה אמו של מיכאל שולחת אותו אל האנה הביתה שיביא לה זר פרחים כאות תודה, מכאן מתחיל להתנהל ביניהם מערכת יחסים אינטימית, במהלכה האנה מבקשת מיכאל שיקריא לה יצירות ספרותיות שהוא לומד בבית הספר. לאחר זמן מה האנה נעלמת, עוברת דירה ולא משאירה זכר אחריה, דבר הגורם ייאוש למיכאל, לאחר מכן בהיותו של מיכאל סטודנט למשפטים באוניברסיטת היידלברג הוא פוגש במפתיע את האנה כנאשמת בפשעי מלחמה, אחרי מיכאל כאדם בוגר עובד כעורך דין בגרמניה והוא אב חד-הורי.
בקולנוע.
בעיבוד הקולנוע של הספר, מיכאל הנער מגולם על ידי דויד קרוס ומיכאל הבוגר מגולם על ידי רייף פיינס.