הממציא אמיל ברלינר החל לייצר בשנת 1889 תקליטים בקוטר 5 אינץ' באירופה, ששווקו כצעצועים, באיכות הקלטה ירודה יחסית.
ב-1892 הקים את "חברת הגרמופון של ארצות הברית" בוושינגטון הבירה. ב-1894 הוציאה החברה את תקליטה המסחרי הראשון, בקוטר 7 אינץ', שהיה עשוי מגומי קשיח ויועד להשמעת מוזיקה איכותית לבידור מבוגרים ולא כצעצוע. תקליטי החברה היו בעלי צד אחד ניתן לנגינה בלבד וללא תווית, פרט לשם האמן ותאריך ההקלטה.
ב-1900, לאחר סדרת מיזוגים ורכישות, הפכה החברה ל"ויקטור טוקינג משין" (חברת ויקטור למכונות מדברות), בעלת המותג האמריקאי של His Master's Voice.
ב-1897 ייסד ברלינר את חברת גרמופון הבריטית, בעלת המותג הבריטי של His Master's Voice אשר הפכה ב-1931 לחלק מ-EMI.
ב-1897 ייסד ברלינר את הענף הגרמני שהיה לחברת דויטשה גרמופון.
פריזבי אולטימטיבי
תעסוקה נתמכת בשיקום פסיכיאטרי
תעסוקה נתמכת בשיקום פסיכיאטרי היא גישה מבוססת ראיות בתחום השיקום המקצועי בבריאות הנפש, המתבססת על מחויבות לצרכיו ולרצונותיו של המשתקם, על השמה מהירה במקום העבודה ועל ליווי קפדני של התהליך על ידי צוות מטפלים רב תחומי.
היסטוריה.
עד שנות ה-80 של המאה ה-20 שלטו בארצות הברית גישות מסורתיות לשיקום תעסוקתי (vocational rehabilitation) שהתבססו על עיקרון של 'הכשרה והשמה', כלומר נסמכו על תהליכים מקיפים וממושכים של הערכה, ייעוץ ואימון ועל התנסות הדרגתית, מושגחת ומוגנת. שיקול הדעת באשר לעיתוי היציאה לשוק העבודה התחרותי ולמהות העבודות ההולמות את האדם, היה נתון בידי אנשי מקצוע.
מחקרים שבחנו את השיטות המסורתיות לשיקום תעסוקתי, לפני התפתחות התעסוקה הנתמכת, מצאו ראיות מועטות ליעילותן.
ב-1986 פורסם בארצות הברית תיקון לחוק השיקום (rehabilitation act amendments) שקבע כי על המשתקמים להיות מועסקים בשכר ראוי כעובדים מן המניין לצד עובדים אחרים שאינם משתקמים, ונמצאים איתם בקשרים רגילים, תוך קבלת ליווי ותמיכה מתמידים.
הגישה החליפה את הגישות המסורתיות של השיקום התעסוקתי או השתלבה בתוכן בפופולריות גוברת והולכת במדינות רבות בארצות הברית.
תעסוקה נתמכת בישראל.
בישראל, כמו בעולם כולו, גוברת ההכרה החברתית בזכותם של אנשים עם פגיעה נפשית להשתלב במידה המרבית בחיי הקהילה. שינוי תפיסה זה סייע לחקיקתו של חוק שיקום נכי נפש בקהילה תש"ס-2000. מטרת החוק היא לאפשר לאנשים בעלי נכות נפשית של 40% לפחות לקבל שירותי שיקום שיסייעו לשיפור מצבם ולשילובם האופטימלי בקהילה, כדי לאפשר להם להשיג דרגה מרבית אפשרית של עצמאות תפקודית ואיכות חיים, תוך שמירה על כבודם ברוח .
ע"פ נתוני משרד הבריאות (2008), כמחצית מאוכלוסיית הסובלים מהפרעות נפשיות אשר מסתייעים בשירותי השיקום הפסיכיאטרי נעזרים בשירותי שיקום תעסוקתי. כ-7,700 משתקמים הסובלים מהפרעות פסיכיאטריות נעזרו במסגרות השיקום התעסוקתי בשנת 2007, גידול של כ-300% לעומת שנת 1999. כמחצית מהמשתקמים נעזרו במסגרת תעסוקתית של מפעל מוגן, וכרבע מהם נעזרו במסגרת של מועדון תעסוקתי. רק כחמישית (1,692) מהמשתקמים הפסיכיאטריים בשנה זו נעזרו בשירותי תעסוקה נתמכת.
עם זאת, השימוש בשירותי התעסוקה הנתמכת לתקופה של שלושה חודשים ומעלה ללא שימוש בשירותי תעסוקה נוספים עלה בשנים אלו ביותר מפי 5; בשנת 1998 רק 2% (154) מאוכלוסיית המשתקמים הסובלים מהפרעה פסיכיאטרית נעזרו בשירותי תעסוקה נתמכת, ואילו בשנת 2007 עמד שיעור זה על 15% (1,791). בסך הכול, שיעור המשתקמים הפסיכיאטריים אשר נעזרו לאורך תקופה זו בשירות תעסוקה נתמכת הוא 23%.
נתונים מהשנתון הסטטיסטי בשנת 2012 מראים כי 2620 אנשים השתמשו בשירותי התעסוקה הנתמכת, מתוך 9991 מקבלי השירותים במסגרות השיקום התעסוקתיות.
ראיות מחקריות.
התעסוקה הנתמכת צמחה כגישה מבוססת ראיות. גישות מבוססות ראיות הוגדרו כשימוש מצפוני, מפורש ושקול בראיות המחקריות העדכניות והטובות ביותר בעת קבלת החלטות הנוגעות לטיפול בחולה. קבלת ההחלטות נעשית בעזרת כלים המוצאים מחקרים רלוונטיים לשאלות מחקריות מדויקות ומדרגים את תקפותם ומשמעותם. גישה מבוססת ראיות היא גישה המשתמשת במחקרים רנדומליים מבוקרים וכן בניתוחם ועיבודם של אלו בסקירות שיטתיות (מטא-אנליזות). התעסוקה הנתמכת פותחה, תוקפה אמפירית ונמצאה יעילה במסגרות שונות במחקרים רבים. המחקרים שנעשו בנושא זה משתמשים בקליניקות, במטפלים ובמשתקמים אמיתיים, ובכך תוקפם רב יותר. בנוסף, בזכות המחקר המטפלים אומנו ונבדקו בצורה מקיפה יותר.
המחקר תומך ביעילות התעסוקה הנתמכת לאנשים הסובלים מפגיעות מנטליות חמורות. שיטות תעסוקה נתמכת הביאו למציאת מספר גדול יותר של עבודות, ביתר מהירות ובהיקפי משרה גבוהים יותר, כמו גם להתמדה ממושכת יותר בעבודה לעומת שיטות שיקום תעסוקתי אחרות (שיקום פסיכו-סוציאלי, מפעלים מוגנים, הכשרה לפני הפניה לתעסוקה). לא נמצאו הבדלים באשר למידת הסיפוק הכללית של המשתקמים מהעבודה בשיטות השיקום השונות.
תוצאות המחקר מלמדות כי הגישה יעילה במגוון רחב של סוגי אוכלוסייה בארצות הברית: אפרו-אמריקאים, היספנים, קשישים, כפריים, קנדים-צרפתים ואסייתים, ללא הבדלי מגדר. היוצאים מכלל זה הם משקמים ללא מטרות תעסוקתיות. קיים מידע מוגבל באשר ליעילותה של השיטה בארצות הנבדלות מארצות הברית בתרבות, בכוח העבודה, במערכת הכלכלית ובמערכת הבריאותית. עם זאת, מחקרים מקנדה, הונג קונג ובריטניה מצביעים על תוצאות דומות לתוצאות שהתקבלו במחקרים בארצות הברית.
לא נמצאו השפעות שליליות להשתתפות בתוכנית של תעסוקה נתמכת. נמצא שתעסוקה מקושרת עם שיפור בבריאות הנפשית (ביטחון עצמי, הערכה עצמית, תקווה, יחסים ושליטה בצריכת חומרים משכרים) ואיכות החיים (מצב כלכלי). כמו כן, נתפסה התוכנית על ידי המשתקמים עצמם כבעלת ערך וכמחוללת של שינוי חיובי רחב החורג אל מעבר לתועלת התעסוקתית המופקת.
ויקטור טוקינג משין
ויקטור טוקינג משין (באנגלית: Victor Talking Machine Company, "חברת ויקטור למכונות מדברות") הייתה חברה לייצור מכשירי-גרמופון וחברת תקליטים חלוצית שהתקיימה בארצות הברית בין השנים 1901 ועד 1929.
החברה נוסדה על ידי אלדרידג' ר. ג'ונסון (1867–1945; Eldridge R. Johnson), שהיה בעל חברה שיועדה לייצור מכשירי גרמופון לשם נגינת תקליטים שיוצרו על ידי אמיל ברלינר וחברתו, ברלינר גרמופון. ב-1901 התמזגה "ברלינר גרמופון" לתוך ויקטור. החברה עסקה בהקלטות מוזיקה מגוונות תוך שיפור מתמיד של ציוד ההקלטה. במקביל ייצרה מכשירים מתקדמים שידעו לנצל את איכות ההקלטה והשכילה להחתים את גדולי הכוכבים של התקופה כמקדמי מכירות. ההקלטות, שלא נחשבו לעיסוק רציני כמו הופעה בקונצרט הועילו הן לקריירה של המקליטים, הן למכירות התקליטים והן למכירות המכשירים. בנוסף לגרמופונים ייצרה החברה גם "ויקטרולות", רהיטי סלון מהודרים בהם משולב גרמופון עם תיבת תהודה. בשנת 1926 מכר ג'ונסון את החזקותיו בחברה ל-"תאגיד הרדיו של אמריקה" (Radio Corporation of America) וב-1929 נוצרה חברת RCA-Victor. בשנת 1927 נוסדה חברה-בת עצמאית של "ויקטור" ביפן בשם Japan Victor Company ובקיצור - JVC.
הקלטות.
ויקטור הייתה חלוצת ההקלטות של זמרים ידועי שם, בראשם אנריקו קארוזו שהקליט עבור "ויקטור" בין השנים 1904 ועד 1920, מנעד קולו התאים במיוחד ליכולות ההקלטה וההשמעה של אותו זמן. התקליטים, בעלי צד אחד ניתן לנגינה, היו עשויים גומי קשיח ושימשו בראש ובראשונה כדי להיות מקדם מכירות למכשירי הגרמופון של החברה, כהדגמת יכולת. בנוסף הקליטו עבור ויקטור גם נלי מלבה, יאשה חפץ, סרגיי רחמנינוב, פריץ קרייזלר ואחרים. ציוד ההקלטה לא היה רגיש דיו כדי לקלוט צלילי כלי הקשה או תזמורת בהיקף גדול ולכן התמקדו חברות התקליטים של התקופה בעיקר בהקלטת סולנים.
עם זאת הוקלטו על גבי תקליטי "ויקטור", התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה בניצוחו של לאופולד סטוקובסקי, תזמורת לה סקאלה בניצוחו של ארטורו טוסקניני (1921), הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של וילם מנגלברג ועוד.
"ויקטור" הקליטה, מ-1920 ואילך, גם תקליטי מוזיקת קאנטרי ו"מוזיקת גזע" (race records), לאמור מוזיקה שהולטה על ידי יוצרים אפרו-אמריקאים, בהם כמה מחלוצי הג'אז והבלוז, כוילי מקטל העיוור, ג'לי רול מורטון, גלדיס בנטלי ודיוק אלינגטון.
ב-1924 החלה ויקטור להשתמש במיקרופון חשמלי חדשני לתקופתו (ווסטרן אלקטריק). על מנת להפיק את המקסימום מאיכות ההקלטה המשופרת היה צורך גם במכשיר נגינה חדיש. המכשיר החדיש שווק תחת השם "אורתופוניק ויקטרולה" (Victor Orthophonic Victrola). איכותם של גרמופונים אלו, שנבנו כרהיט עם תיבת תהודה גדולה נחשבת מעולה, חסרת תקדים ועומדת בקלות בתחרות עם מכשירים מודרניים הרבה יותר.
מותג His Master's Voice.
בשנת 1899 צייר הצייר האנגלי פרנסיס בארוד (Francis Barraud; 1856–1924) את הציור "הכלב ניפר מאזין לקול בעליו המנוח". אמיל ברלינר רכש את הזכויות לשימוש בציור כמותג, תוך שהוא משנה את שמו ל"קול בעליו", תוך רמז לכך שאיכות הצליל כה טובה, עד כי כלב יכול לזהות את קול בעליו המוקלט. הוא גם שינה את מכשיר הפונוגרף המקורי המוצג בציור בגרמופון של "ברלינר גרמופון". כאשר התמזגה "ברלינר גרמופון" ל"ויקטור", זכתה ויקטור בזכות לשימוש במותג בצפון אמריקה ואמריקה הדרומית. מאז השתמשה ויקטור בסמל על גבי תקליטיה. על תקליטים שהוציאה ויקטור לפני כן לא מוצג הסמל והם נקראים בפי האספנים "Pre-dog". בבריטניה נשמרה זכות השימוש בסמל לחברת גרמופון הבריטית.
ויקטור
פדקס פילד
תסמונת שגרן