עיקרון מרכזי בהגדרתה של קובול הוא יצירת שפת תכנות שסגנונה מזכיר אנגלית מדוברת, כך שהתכנות בה ייעשה בקלות ובטבעיות. שוללי עיקרון זה טוענים שהבעיה העיקרית בתכנות היא תרגום הבעיה מהעולם האמיתי לאלגוריתם שיתבצע במחשב, ולאוצר המילים של שפת התכנות, המשמש לתרגום האלגוריתם לשפת תכנות, נודעת חשיבות משנית. לפיכך, טוענים מבקרי השפה, סגנונה של קובול יוצר תוכניות ארוכות הכתובות בשפה מסורבלת, ופוגע בחשיבה המדויקת הנחוצה למלאכת התכנות. מדען המחשב אדסחר דייקסטרה כתב בשנת 1975: "השימוש בקובול גורם לנכות של המחשבה; לפיכך על הוראת השפה להיחשב לעברה פלילית". עם זאת דייקסטרה, אבי התכנות המובנה, התרשם לטובה מהגישה של מייקל א. ג'קסון למימוש רעיון זה בקובול.
הביקורת על השפה לא פגעה בשליטתה של קובול בפיתוח מערכות מידע עסקיות. ניסיון שנעשה שנים מעטות לאחר יצירתה של קובול, להחליפה בשפה הרבה יותר משוכללת - PL/I, לא עלה יפה.
המחשה של תחביר השפה.
הדוגמה הבאה ממחישה את צורתה המיוחדת של שפת קובול. את הביטוי המתמטי אפשר ליישם בקובול בשתי דרכים.
formula_1
אף שאפשר ליישם את הביטוי בתחביר הבא באמצעות הפקודה COMPUTE
COMPUTE X = (-B + (B ** 2 - (4 * A * C)) **.5) / (2 * A)
התחביר הטבעי והטיפוסי של השפה נראה באופן הבא:
MULTIPLY B BY B GIVING B-SQUARED.
MULTIPLY 4 BY A GIVING FOUR-A.
MULTIPLY FOUR-A BY C GIVING FOUR-A-C.
SUBTRACT FOUR-A-C FROM B-SQUARED GIVING RESULT-1.
COMPUTE RESULT-2 = RESULT-1 ** .5.
SUBTRACT B FROM RESULT-2 GIVING NUMERATOR.
MULTIPLY 2 BY A GIVING DENOMINATOR.
DIVIDE NUMERATOR BY DENOMINATOR GIVING X.
מצד אחד, התחביר לעיל מובן אף להדיוטות, ומצד שני, הוא מסורבל למדי, דבר הגורם כמעט לכל תוכנית מחשבים קצרה להיראות כמו חיבור באנגלית.
השימוש בקובול בישראל.
בישראל, נכון ל-2020, עדיין נמצאת שפת הקובול בשימוש בבנקים, חברות ביטוח, במשרדי ממשלה ובמקומות נוספים.
ויזיגותים
הוויזיגותים הם אחת משתי הקבוצות המרכזיות שמהם היו מורכבים הגותים, יחד עם האוסטרוגותים. פרט לעובדה בסיסית זו, כמעט כל פרט לגבי טבעם ומקורם המדויק של הוויזיגותים, כמו גם מקור ומשמעות שמם, שנוי במחלוקת בקרב החוקרים. רוב ההיסטוריה העתיקה של הגותים עד להתיישבותם באזור הדנובה והים השחור, בסמיכות לאימפריה הרומית, ידועים לנו מתוך הספר "גטיקה" של יורדנס, היסטוריון רומי בן המאה ה-6. הוא מספר שמקור הגותים הוא בסקנדזיה, כלומר באזור דרום סקנדינביה של ימינו. על פי יורדנס, לאחר הגעתם והשתקעותם בסקיתיה באזור הים השחור, התחלקו הגותים לשתי קבוצות, ה"אוסטרוגותים", כלומר הגותים המזרחים וה"ויזיגותים" – הגותים המערביים. עם זאת, חוקרים מודרניים רבים אינם מקבלים את סיפורו של יורדנס כמהימן היסטורית. למשל, הם טוענים כי השם "ויזיגותים" היא המצאה של ההיסטוריון הרומי קסיודורוס, עליו התבסס יורדנס בספרו, וששמם המקורי היה ה"וזי" או "ויזי", שמשמעותו "האציל" או "הטוב".
עד המאה ה-20 מקובל היה לזהות בין ה"וויזיגותים" של יורדנס וה"טרווינגי" של מרקלינוס, היסטוריון רומי אחר בן המאה ה-4. מרקליונס חילק את הגותים ל"טרווינגי" ו"גראוטונגי" וקבוצות אלו זוהו עם הוויזיגותים והאוסטרוגותים בהתאמה. אך עם פיתוחן של שיטות חדשות לחשיבה על אתניות וזיהוי אתני במאה ה-20, זיהוי זה הוטל בספק על ידי מספר חוקרים.
לעומת תפיסה זו של הוויזיגותים כקבוצה שהתגבשה עוד בתקופת התיישבות הגותים בסקיתיה, מעמידים חוקרים מודרניים תאוריות אחרות, לפיהן התגבשו הוויזיגותים בשלב מאוחר יותר, ככל הנראה בתקופה שבין הכניסה של הגותים לאימפריה הרומית בשנת 376, לבין הקמת הממלכה הוויזיגותית בדרום צרפת ובספרד בעשורים הראשונים של המאה ה-5.
ישנם חוקרים הטוענים שלא ניתן לזהות כלל בין הטרווינגים והוויזיגותים, ויש לראות בוויזיגותים קבוצה שנוצרה במאה ה-4 או אפילו ה-5. על פי חוקרים אלו, אין לראות את המונח ויזיגותי לכתחילה ככינוי אתני, אלא ככינוי לאיגוד של שבטים, שהורכב בעיקר משבטים גותים. כמו כן, הכינוי התייחס בעיקר למשפחות האצולה שהנהיגו את העם, ופחות לעם עצמו שייתכן והיה מורכב מקבוצות אתניות שונות, וכלל קבוצות שאינן גותיות ואפילו קבוצות שאינן גרמאניות. יש אף הטוענים שהוויזיגותים נוצרו רק כצבא תחת שלטון אלאריק, ואין לראות בהם קבוצה אתנית מובחנת לפני הגירתם למערב אירופה.
היסטוריה.
היסטוריה קדומה.
ההיסטוריה הקדומה של הגותים שרויה בערפל, אך מה שברור הוא שכבר בראשית המאה ה-3 לספירה שכנו שבטי הגותים בעמק הדנובה התחתון וביצעו פשיטות על יישובים רומיים באזור הבלקן. בתקופה זו, שארכה עד תחילת המאה ה-4, היו השבטים הגותיים והאימפריה הרומית במצב מלחמה תמידי אלו באלו. הקבוצה המרכזית בהם נלחמו הרומאים היו הטרווינגי, וככל הנראה הם הוויזיגותים. בתחילת המאה ה-4 לספירה הנחיל הקיסר קונסטנטינוס ניצחון על הגותים וחתם איתם את הסכם השלום של 332. אחת מהתוצאות של שלום זה הייתה שבעשורים שבאו לאחר הסכם זה הוטבלו טרווינגים רבים לנצרות אריאנית, שהופצה בין השבטים על ידי מסיונרים גותים. המרה זו גרמה למתחים בין הגותים הנוצרים והגותים שנותרו פגאנים, כאשר הגותים הנוצרים נחשדו בבוגדנות ובנאמנות לאימפריה הרומית.
בשנת 376 גרמו פעולות ההונים במזרח אירופה לשבטים גותיים לחצות את הדנובה ולפלוש לשטחי האימפריה הרומית. על מאורע זה חלוקים ההיסטוריונים, אם המבנים החברתיים המסורתיים של הגותים נשמרו ברובם, או שמא התפרקו כליל והיה צורך לבנות מהיסוד מבנים חברתיים חדשים.
חציית הדנובה בבריחה מהכוחות ההונים הובילה את השבטים הגרמנים להתנגשות ישירה עם כוחות האימפריה הרומית. בשנת 378 השמידו הוויזיגותים את המחלקות המזרחיות של הצבא הרומי ואף הרגו את הקיסר הרומי ואלנס בקרב אדריאנופול באותה שנה, אירוע שזעזע את העולם הרומי. הקרבות בין הצבא הרומי והוויזיגותים נמשכו כמה שנים עד הסכם השלום של 382. הפרטים של הסכם זה אינם ברורים לחלוטין, אך לאחר הסכם זה הותר לשבטים הברברים שפלשו לאימפריה הרומית, ובראשם הוויזיגותים, להשתקע בבלקן ולעסוק בחקלאות, והם אף גויסו ושרתו בצבא הרומי.
שלטון אלאריק ותוצאות חורבן רומא.
כמו דברים רבים בהיסטוריה של הוויזיגותים, פרטי עלייתו של אלאריק לשלטון על הוויזיגותים שנויים במחלוקת. בין כך ובין כך, אלאריק מוזכר לראשונה בהיסטוריה בשנת 394 כמנהיג יחידות גותיות בתוך הצבא הרומי (פואדרטי).
לאחר ביזת רומא וחורבן האזורים החקלאיים שמסביבה, עמדו אלאריק ואנשיו בפני בעיה של אספקת אוכל. בהנהגתו של אלאריק, המשיכו הוויזיגותים דרומה בניסיון לחצות את הים לסיציליה, אך ניסיון זה כשל. סיפורים שונים סופרו בניסיון להסביר כשל זה. יש שאמרו שפסל קדוש מנע את חצייתם של הוויזיגותים ויש שאמרו שסערה מנעה זאת. זמן קצר לאחר כישלון זה חלה אלאריק בקדחת ומת.
לאחר מות אלאריק עברה הנהגת הוויזיגותים לגיסו, אטהאולף. אטהאולף ניסה לשפר את היחסים בין הוויזיגותים והשלטון של האימפריה הרומית, וסייע לקיסר הונוריוס בדיכוי מרד שפרץ בגאליה. לאחר מכן השתקעו הוויזיגותים בדרום גאליה באישור הקיסר ואטהאולף אף נשא לאישה את אחותו של הקיסר הונוריוס, גאלא פלקידיה. מאבקי כוח בין אטהאולף וקצין רומאי בשם קונסטנטיוס גרמו להרעה במצבם של הוויזיגותים. קונסטנטיוס שם מצור על החוף בדרום גאליה, שגרם לרעב בקרב הוויזיגותים ודחק אותם לספרד.
המעבר להיספניה והקמת הממלכה הוויזיגותית.
עם הגעתם לדרום גאליה, התעמתו הוויזיגותים בקרבות רבים עם העמים השונים ששכנו מסביבם באזור זה. עם שקיעת האימפריה הרומית קמו כוחות רבים שניסו לבסס את שלטונם באזורי גאליה והיספניה.
הממלכה הוויזיגותית הוקמה תחילה על שטחי אקוויטניה בידי המלך ואליה. בתקופת יורשו, תאודוריד הראשון, הושלם יישובם של הוויזיגותים באקוויטניה והורחב תחום שלטונם לאזורים בחצי האי האיברי. עם הזמן נכבשו שטחים נוספים בגאליה והיספניה. בשנת 508 איבדו הוויזיגותים את רוב השטחים בגאליה פרט לאזור ספטימניה (בדרום צרפת של ימינו). תיאודריך הגדול איחד בין הוויזיגותים והאוסטרוגותים. עד למותו בשנת 526, הייתה ממלכת הוויזיגותים סוזרנית תחת שלטון האוסטרוגותים. המלך תיאודוריך הדיח את המלך גסאלך והושיב בראש הממלכה את אמאלריך נכדו, אולם בהיות הלה קטין, שלט מטעמו עוצר, אציל אוסטרוגותי בשם תיאודיס. כך היה תיאודוריך החל משנת 507, מלך האוסטרוגותים וגם הוויזיגותים גם יחד, עד מותו בשנת 526. לאחר מכן, פוצלו שוב הוויזיגותים והאוסטרוגותים.
רוב שטחי הממלכה הוויזיגותית נכבשו בסופו של דבר בידי הכוחות המוסלמים אשר הגיעו לחצי האי האיברי מצפון אפריקה ב-711, כאשר רק החלקים הצפוניים ביותר של ספרד נותרו בידיים נוצריות. שטחים אלו הפכו מאוחר יותר לממלכת אסטוריאס הנוצרית, אשר אותה הקימו, ככל הנראה, נוצרים בעלי שורשים ויזיגותיים.
דת ותרבות.
ההיסטוריונים הרומים העתיקים לא מספרים הרבה על התרבות הוויזיגותית, ואין בידינו מספיק מידע כדי לקבוע האם הייתה להם תרבות מובחנת משאר השבטים הגותיים ואם כן, מה היא כללה. עם זאת, ישנם כמה פרטים המסופרים בהיסטוריות העתיקה, אם כי אמינותם נטולה בספק. למשל, יורדנס מספר על טקס הקבורה שביצעו עבור אלאריק לאחר מותו. לפי יורדנס, נקבר אלאריק עם אוצרות רבים תחת נחל שזרמו הוסת כדי לחפור את קברו. לאחר הקבורה והחזרת זרם הנחל למסלולו הטבעי, הרגו הוויזיגותים את העבדים שחפרו את קבר.