עקב בקשתה של ניניאל נטש טורמבר את המלחמה. אך אנשי היער ניגפו בפני האורקים ולטורמבר לא הייתה ברירה. הוא חגר את חרבו השחורה ויצא לקרב, מפיץ את האורקים לכל עבר. אז ידע גלאורונג היכן הוא טורין והסתער מנרגותרונד לעבר מקום מושבם של אנשי היער. טורין ארב לו בדרכו והרג אותו, אך מעוצם הקרב נפל חסר הכרה ליד הדרקון הגווע. ניניאל יצאה בעקבות בעלה ואחריה נשרך ברנדיר הפיסח בן הנדיר, ראש אנשי היער, שהיה מאוהב בה, ולא רחש חיבה לטורין. שכן משהגיע אליהם טורמבר נלקחו ממנו בפועל כל סמכויותיו כמנהיג.
לבסוף מצאה ניניאל את טורין, אז פקח הדרקון את עיניו ובטרם מת דיבר אליה ולעג לה. כל זיכרונותיה שבו אליה, האמת הכתה בה עם ההבנה כי הרתה לאחיה שלה.
מגודל הזוועה פנתה ניינור ניניאל וקפצה אל מותה מן הצוק אל הנהר שגעש למרגלותיו, במקום הנקרא קבד אן ארס (קפיצת האייל). עקב כך השתנה שם המקום לקבד נירמרת, שפשרו "קפיצה לגורל נורא". ברנדיר הולך לדרכו כשהוא מתאבל על ניניאל ומספר לאנשי היער מתוך שמחה לאיד שטורמבר מת.
טורין נעור מעלפונו וחוזר אל אנשי היער, שם מטיח בפניו ברנדיר את דברי הדרקון. טורין בטוח שאחותו שוכנת בדוריאת והוא מתעקש להאמין שדברי ברנדיר הם פרי קנאתו של ברנדיר בטורמבר. טורין רוצח את ברנדיר ושב אל היער. ביער פוגש טורין את מבלונג שמספר לו על ניינור ואז מתברר שאמת דיבר ברנדיר. אז מאבד טורין כל חפץ בחייו והוא נופל על חרבו, אשר מקבלת ברצון את דמו עקב הריגת בלג ורציחת ברנדיר, ומת. על קברו נחקק: טורין טורמבר, דגניר גלאורונגה (טורין טורמבר, רועץ גלאורונג) וכן ניינור ניניאל (אף על פי שלא נקברה שם).
סופו של בית הורין.
לאחר שביו הממושך של הורין, במהלכו צפה בכל הזוועות אשר קרו את בניו, שחרר אותו מורגות' מן השבי. הורין הגיע להיתלום בליווי משמר אורקים, אך שרידי עמו התרחקו ממנו במחשבה כי הפך את עורו והצטרף למורגות'. גם בגונדולין לא מצא הורין ידידים, ולכן שם פעמיו מערבה אל יער ברתיל. שם הגיע אל קבר ילדיו, אך לא הסתכל בו כי ידע את השמות שהיו חקוקים עליו. אז שם לב כי לצד האבן כורעת אשה שפופה, אפורת שיער, עטויה בלואי סחבות ושבורת שיניים - והייתה זו מורוון. היא ביקשה ממנו שיספר לה כיצד ילדיהם מצאו זה את זה, אם ידע, אך הוא לא רצה לצער אותה בסיפור, ולכן רק שתק. עם השקיעה, מתה מורוון בזרועותיו.
דור כוריגלזו
קמילה דה רוסי
קמילה דה רוסי (באיטלקית: Camilla de Rossi תאריך לידתה אינו ידוע. פעלה ברומא בשנים 1670–1707) הייתה מלחינה איטלקייה מתקופת הבארוק.
חייה.
אין ידיעות על חייה פרט לעובדה, שהמילה "רומאנה", המופיעה על דפי השער של כתבי היד שלה, מעידה על מוצאה הרומאי. ארבע אורטוריות שלה לקולות סולו ותזמורת בוצעו בקאפלה הקיסרית של וינה בין 1707 ל-1710. הן מזכירות בצורה ובסגנון את האורטוריות של אלסנדרו סקרלטי.
הקיסר יוזף הראשון הזמין אצלה את היצירה הראשונה הידועה שלה, "סנטה ביאטריצ'ה ד'אסטה" (Santa Beatrice d’Este).
כלי נגינה שימשו את דה רוסי להשגת אפקט דרמטי או לאפיון הדמויות: חצוצרות מייצגות את הלוחם הנבל ב"באטריצ'ה הקדושה ד'אסטה", לאוטה מייצגת את תומתו של אלסיו הקדוש ב"סאנט'אלסיו", וקלמית, שרק שנה קודם לכן הוצגה לראשונה בשימוש תזמורתי בווינה, מייצגת את חלומו הרוגע של אבראמו ב"קורבן אברהם". (Il sacrifizio di Abramo) לפי הכתוב בדף השער של כתב היד, רוסי כתבה הן את הטקסט והן את המוזיקה ליצירה "הבן האובד" (Il figliuol prodigo).
לקריאה נוספת.
B.G. Jackson: ‘Oratorios by Command of the Emperor: the Music of Camilla de Rossi’, CMc, no.42 (1986), 7–19
הנרי וושבורן
הנרי דאנה וושבורן (באנגלית: Henry Dana Washburn; 28 במרץ 1832 - 26 בינואר 1871) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אינדיאנה וגנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית.
נולד בוינדזור, ורמונט, ועבר לאינדיאנה בשנת 1850. למד בניו יורק עריכת דין, והצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1853, ועבד בכך בניופורט, אינדיאנה, ובמהרה הצטרף למערכת הפוליטית המקומית.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הצטרף לצבא האיחוד ומונה למפקד רגימנט ביולי 1865. הוא התקדם במהרה במסלול הדרגות, ועד אוגוסט מונה למייג'ור גנרל (מקביל לדרגת האלוף בצה"ל) באוגוסט באותה שנה.
לאחר סיום המלחמה נבחר לבית הנבחרים, בקונגרס ה-39 וה-40. לאחר מכן, בשנת 1869, מונה למשלחת סיור ברחבי מונטנה, במה שיהפוך מאוחר יותר לפארק הלאומי ילוסטון. הר וושבורן, הממוקם בפארק קרוי על שמו.
וושבורן מת בביתו בקלינטון, אינדיאנה ב-26 בינואר 1871.
מוחמד עסאף
מוחמד עסאף (בערבית: محمد عساف; נולד ב-1 בספטמבר 1989) הוא זמר פופ פלסטיני, זוכה העונה השנייה של תוכנית הכישרונות "ערב איידול".
ביוגרפיה.
עסאף נולד בעיר מיסראתה שבלוב, להורים פלסטינים ממחנה הפליטים ח'אן יונס הנמצאת בעזה. הוא שב עם משפחתו לח'אן יונס כשהיה בן 4. החל לשיר כילד, והופיע בחתונות ובאירועים שונים. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, החל ללמוד תקשורת באוניברסיטת פלסטין בעזה.
ערב איידול.
בשנת 2013 התקבל עסאף לעונה השנייה של תוכנית הכישרונות "ערב איידול", המשודרת ברשת MBC. מבחן הבד שלו נערך במצרים. הוא כמעט והחמיץ אותו, לאחר ששלטונות מצרים עיכבו את כניסתו למדינה במשך יומיים. כשהגיע לבסוף לקהיר, התבשר כי רשימת המועמדים ננעלה, והוא לא יוכל להשתתף בתחרות. בסופו של דבר, אחד המועמדים, פלסטיני אף הוא, ששמע אותו שר, ויתר לו על מקומו.
במהלך שידורי התוכנית נהנה עסאף מפופולריות רבה במדינות ערב. הזמרת אחלאם מאיחוד האמירויות הערביות, ששימשה כשופטת בתוכנית, אמרה: "כשאתה שר, אני מרגישה כאילו אני אורחת בקונצרט גדול, ואתה הכוכב". הזמר הלבנוני ראע'ב עלאמה, אף הוא שופט בתוכנית, העניק לו את הכינוי "הטיל". שופט אחר, חסן א-שאפעי, השווה את קולו של עסאף לטיונר, בהתייחסו לשליטה המוחלטת שיש לו בקולו.
בשלב הגמר ביצע עסאף את השיר "עלי אל-כופייה" ("הנף את הכאפיה"), שיר פלסטיני לאומני. הוא ניצח לאחר שגבר על המתחרה המצרי אחמד גמאל ועל המתחרה הסורית פרח יוסף. זכייתו לוותה בחגיגות בערי הרשות הפלסטינית, בירושלים המזרחית, בנצרת וכן בלבנון ובירדן.
ימים ספורים לפני זכייתו, קיבל תואר שגריר של רצון טוב מטעם אונר"א.
לאחר הזכייה.
באפריל 2014 הופיע לראשונה בישראל בעיר נצרת, בנוכחות קהל בן למעלה מ-10,000 איש ובהם גם אישי ציבור מהחברה הערבית דוגמת אחמד טיבי.
ב-15 באוקטובר 2014 יצא אלבום הבכורה של עסאף, הנושא את שמו, "עסאף", על ידי הוצאת "פלטינום רקורדס" הסעודית. האלבום זכה להצלחה רבה בקרב מדינות ערביות, וכבר עם השקתו הגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה בירדן, באיחוד האמירויות ובסעודיה.
ב-2015 יצא לאקרנים הסרט "האיידול". הסרט, המבוסס על חייו של עסאף, בוים על ידי הבמאי האני אבו אסעד. את עסאף מגלם בסרט השחקן תאופיק ברהום.
ב-27 ביוני 2017 יצא אלבומו השני של עסאף, הנקרא בשם "מא וואחשנק" על ידי הוצאת "פלטיניום רקורדס" הסעודית, עליו עבד עסאף במשך כשנתיים. האלבום שבו 10 שירים זכה להצלחה לא רק בעולם הערבי, אלא גם באירופה וכבר עם השקתו הגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה בלבנון, ירדן, מצרים ועוד.
חיים אישיים.
עאסף התחתן עם רים עודה בת ה-28 בחתונה אינטימית ב-8 באוגוסט 2020. רק משפחה וקומץ חברים נכחו באירוע. עודה היא פלסטינית שהתגוררה עם משפחתה בסעודיה מספר שנים, לפני שעברה לדנמרק לאחר מות אביה.
בריטיש אירוספייס הרייר ימי
בריטיש אירוספייס הרייר ימי (באנגלית: British Aerospace Sea Harrier) הוא מטוס קרב, מטוס תקיפה וסיור, בעל יכולות המראה ונחיתה אנכית וקצרה, שנועד להפעלה מסיפון נושאות מטוסים. המטוס הוא פיתוח של מטוס דומה, הוקר סידלי הרייר. ההרייר הימי נכנס לשירות בצי המלכותי הבריטי באפריל 1980. הדגם הראשון קיבל את הסימול FRS1, ובאופן לא פורמלי זכה לכינוי "Shar" (קיצור של Sea Harrier). ההרייר הימי היה יוצא דופן בין מטוסי הקרב של תקופתו, שרובם היו על קוליים ובעלי ממדים גדולים בהרבה. ההרייר הימי, שממדיו קטנים יחסית ומהירותו תת קולית, נועד בעיקר להגנה אווירית של אוניות הצי.
ההרייר הימי השתתף במלחמת פוקלנד, במלחמת המפרץ ובמלחמת המפרץ השנייה, במלחמת קרואטיה ובמלחמת בוסניה. בכל המלחמות הללו הופעל המטוס בעיקר מעל סיפון נושאות מטוסים שהיו סמוך לאזור העימות. מכל המלחמות האמורות, שירותו של המטוס במלחמת פוקלנד הוא הידוע ביותר, מכיוון שהיה זה המטוס היחיד בעל כנף קבועה שעמד לרשות הכוחות הבריטיים. מטוסי ההרייר הימי הפילו יותר מ-20 מטוסים ארגנטינאיים; רק מטוס אחד הופל, מאש נ"מ. מטוסי ההרייר נטלו חלק גם בתקיפת מטרות קרקע, יחד עם מטוסי ההרייר GR.1 של חיל האוויר המלכותי.