אסתר בנבסה, "היהדות העות'מאנית בין התמערבות לציונות 1908 - 1920", פרק שביעי, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 1996
יז'י הופמן
יז'י הופמן (פולנית: Jerzy Julian Hoffman; נולד ב-15 במרץ 1932 בקרקוב) הוא במאי קולנוע יהודי פולני.
קורות חיים.
נולד במשפחה יהודית יוצאי פולין אשר הוגלתה לסיביר אחרי פלישת ברית המועצות לפולין בשנת 1939. האב, זיגמונד הופמן רופא במיקצועו התנדב לשרת בדיוויזיה הפולנית הראשונה על שם קוסטושקו בצבא האדום, האם - מריה שמלקס.
אחרי המלחמה יז'י הופמן חזר לפולין. למד בעיר בידגושץ'. בשנת 1955 סיים מכון ממלכתי לקולנוע במוסקבה. התפרסם בעקבות בימוי הסרטים המבוססים על ספרי טרילוגיה של הנריק סנקביץ'. חתן פרסי קולנוע רבים.
ג'בל אל תעיר
תאגיד העטים פיילוט
רפאל ברק
רפאל (רפי) ברק הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בקנדה וכמנכ"ל משרד החוץ.
ברק נולד במונטווידאו שבאורוגוואי. התנדב בקיבוץ וב-1969 עלה לישראל. בשנים 1970 עד 1977 עבד כמדריך תיירים. הוא החל את שירותו במשרד החוץ ב-1977 כשהתקבל לקורס צוערים של המשרד. בשנים 1979 עד 1983 כיהן כמזכיר שני ומזכיר ראשון בשגרירות ישראל בלימה שבפרו. ב-1985 מונה לסגן ראש אגף כוח האדם במשרד החוץ. ב-1987 מונה לנספח לענייני תקשורת בנציגות ישראל לקהילה האירופית. ב-1991 מונה לסגן השגריר בבלגיה ובלוקסמבורג.
כיהן כמנהל לשכת מנכ"ל המשרד וראש חטיבת התיאום. בשנים 1993–1996 שימש ברק כמתאם המגעים עם הפלסטינים לאחר החתימה על הסכמי אוסלו. באוגוסט 2000 מונה לסגן שגריר ישראל בארצות הברית ושימש כשגריר בפועל לאחר עזיבתו של דוד עברי ועד כניסתו לתפקיד של דני אילון. ב-2006 מונה לממלא מקום שגריר ישראל בצרפת, באפריל 2007 מונה לסמנכ"ל לענייני מערב אירופה ובהמשך כיהן כמשנה וממלא מקום מנכ"ל המשרד. ביוני 2011 מונה למנכ"ל משרד החוץ, כיהן בתפקיד עד מינויו לשגריר ישראל בקנדה בנובמבר 2013. בדצמבר 2016 סיים את כהונתו כשגריר ופרש משירות החוץ.
ברק בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב (1973) ותואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית המצטיינים של קרן רוטשילד. נשוי למרים ואב לשלושה ילדים.
רפי ברק
מבקש מקלט
מבקש מקלט הוא אדם שנמלט מארצו למדינה אחרת, ומבקש מהמדינה האחרת הגנה. מרגע שהגיש בקשה למקלט ועד שמתקבלת הכרעה בעניינו – לחיוב או לשלילה – הוא נחשב למבקש מקלט. יש להבחין בין מבקש מקלט לפליט, שכן פליט הוא מבקש מקלט אשר בקשתו למקלט התקבלה, חששו מרדיפה וסכנה הוכר כמבוסס, והוא הפך זכאי להגנה ולמעמד. במדינה שאליה הגיע מבקש מקלט מעמדו אמור להיבחן. אם לאחר הבחינה נקבע כי הוא אינו זכאי למעמד של פליט, הוא עשוי להיות מגורש. על אף קיומן של אמנות בינלאומיות העוסקות במבקשי מקלט, ההסדרה של זכויותיהם וחובותיהם משתנה ממדינה למדינה. בשנת 2015 עמד מספר מבקשי המקלט בעולם על 10 מיליון איש.
ארגונים המטפלים בבקשות מקלט ובזכויות מבקשי מקלט.
נכון ל-2017, ברוב המדינות יש רשויות רשמיות וארגונים שונים המטפלים בבקשותיהם של מבקשי מקלט ומסייעים להם. הארגון הבינלאומי הבולט העוסק במבקשי מקלט ופליטים הוא נציבות האו"ם לפליטים. הנציבות מפקחת באופן שיטתי על חוקים, תקנות ומדיניות, בוחנת את השפעתם על מצב מבקשי המקלט, ומבקשת להבטיח להם גישה לזכויות בסיסיות המעוגנות באמנת הפליטים. כמו כן, הנציבות מקיימת פעילויות שונות להעלאת המודעות למצבם של הפליטים ומבקשי המקלט בעולם, כגון יום הפליט הבינלאומי אשר מצוין כל שנה ב-20 ביוני מאז שנת 2001.
מבקשי מקלט בישראל.
נכון לספטמבר 2017 חיים בישראל כ-37,885 שוהים בלתי חוקיים, 92 אחוז מהם הם מאריתריאה או מסודאן. נכון ל-2017, רוב מבקשי המקלט שנמצאים בישראל הגיעו אליה באמצעות חציית הגבול ממצרים.
מאז שנת 2007, באזורים מסוימים בגבול ישראל-מצרים, נוהגים חיילי צה"ל על פי "נוהל הַחְזָרָה מתואמת מידית" (המְכוּנֶה "נוהל הַחְזָרָה חמה"). לפי נוהל זה, חיילי צה"ל מחזירים את המסתננים למצרים, ממנה הם יכולים להיות מגורשים שוב למדינה שממנה נמלטו (אף כי לעיתים תכופות הם נמלטו ממנה עקב סכנה לחייהם).
המסתננים שאינם מגורשים בחזרה למצרים מועברים לכלא סהרונים וממתינים עד כחצי שנה בתנאי מעצר, עד שמשרד הפנים מברר את זהותם - ואז הם משוחררים. בזמן שהותם בכלא סהרונים ולאחר מכן, הם עשויים להגיש בקשת מקלט, שתכליתה קבלת זכאות למעמד של "פליט" על פי אמנת הפליטים.
מדינת ישראל נחשבת למדינה שבה שיעור ההכרה בפליטים נמוך מאוד ביחס לשאר העולם. אחוז ההכרה בפליטים מאריתריאה ומסודאן במדינת ישראל נמוך מ-1%, כאשר בשאר מדינות העולם אחוזי ההכרה בפליטים מאריתריאה ומסודאן עומדים על 84% ו-69% בהתאמה. משנת 2015 ועד ליולי 2016 אושרו בישראל שתי בקשות מקלט בלבד, ואילו 15 אלף בקשות נותרו ללא מענה. משנת 2009 ואילך, רק שש בקשות מקלט אושרו בישראל. על אף שישראל היא אחת המדינות החתומות על האמנה הבינלאומית בדבר מעמדם של פליטים, רבות מהבקשות המוגשות בשטחה אינן נבדקות. כתוצאה מכך, רובם אינם מוכרים כפליטים, מעמדם אינו מוסדר, והם שוהים בישראל ללא היתר עבודה ועם נגישות מוגבלת לשירותי בריאות ורווחה, לסעד משפטי ולדיור. שופט העליון בדימוס אליקים רובינשטיין אמר בנושא: "תמוה בעיני שרק 12 מבקשי מקלט קיבלו מעמד בישראל... לפי בקשות של אלפים למקלט ממתינות לדיון בפורומים הרלוונטיים והקצב רחוק מאוד מלהשביע רצון".
הצעה להתמודדות גלובלית.
שני פרופסורים למשפטים מאוניברסיטת דיוק מציעים לאפשר למבקשי המקלט לתבוע את המדינות הרודפות, ולהעביר את זכויות התביעה למדינות המארחות. הם גם מציגים תקדים ממדינה רודפת שנכנעה ללחץ של סחר בינלאומי ושילמה פיצויים.
הורמוז רסאם
הורמוזד ראסאם
הורמוז ראסאם
חוות נחשים
חוות נחשים הוא מתחם שבו מגדלים ומרבים מגוון רחב של נחשים. המטרות העיקריות של חוות הנחשים הן: מחקר ואיסוף ארס ליצירת נסיוב נגד ארס. בנוסף חוות נחשים רבות הן מוקד למשיכת תיירים. עיקר חוות הנחשים מצויות בסין, תאילנד וארצות הברית.
חוות נחשים בסין.
זיסיקיאו (子思桥) כפר במחוז ג'ג'יאנג נקרא גם "כפר הנחשים" והוא ידוע כמרכז המוביל בסין לחקלאות נחשים. המקומיים מגדלים נחשים מאז שנות ה-80. בימים אלו כ-800 אנשים עובדים בזיסיקיאו בתעשיית חקלאות הנחשים, המגדלים כ-3 מיליון נחשים בשנה. החווה מספקת נחשים חיים למסעדות מיוחדות, נחשים מיובשים או משומרים באלכוהול נמכרים ליצרנים של תרופות סיניות מסורתיות, בנוסף ישנו ייצור של יין נחשים.
בכפר ישנו מוזיאון העוסק בנחשים ומהווה מוקד תיירותי.
ג'יפני
גִ'יפְּנִי הוא אמצעי התחבורה הציבורית הנפוץ ביותר בפיליפינים, והוא ממלא תפקיד של מונית שירות. הג'יפני ידוע בצפיפות הנוסעים ובעיטורים ססגוניים על חוץ הרכב, והוא הפך לסמל של תרבות הפיליפינים ואמנות הפיליפינים. בשנת 1964, הוצג ג'יפני מתוצרת חברת סאראו (Sarao) הפיליפינית ביריד העולמי בניו יורק בביתן הפיליפיני כסמל לאומי.
הג'יפנים הראשונים היו כלי רכב מסוג "ג'יפ" של צבא ארצות הברית שנותרו בפיליפינים לאחר מלחמת העולם השנייה. המלה "ג'יפני" היא הלחם בסיסים של "ג'יפ" ושל "ג'יטני" (Jitney, כינוי אמריקאי למונית שרות). רוב הג'יפנים משמשים כמוניות שירות, אך ישנם ג'יפנים בשימוש פרטי המסומנים בשלטים "לשימוש משפחתי" או "פרטי" על הדלתות האחוריות של הרכב, כדי למנוע אי-הבנות. שימוש מוסדי בג'יפנים נדיר ביחס.
היסטוריה.
כשהחל צבא ארצות הברית להתפנות מן הפיליפינים לאחר מלחמת העולם השנייה, הושארו מאות ג'יפים עודפים מאחור -- חלקם נמכרו וחלקם ננטשו. לאחר שהתחבורה הציבורית בפיליפינים נהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה, הג'יפנים התגלו כאמצעי יצירתי ונוח לספק שירות זה.
עם הזמן, נערכו בג'יפים שינויים, כגון הוספת גג מתכת להצללה. כמו כן, עוטרו הג'יפים בלוחות כרום בצידיהם, ובעיטורים ססגוניים. המושב האחורי הוחלף בשני ספסלים ארוכים מקבילים לכיוון הנסיעה, כשהנוסעים פונים זה אל זה, כדי להגדיל את תפוסת הרכב. עם השנים, הופיעו ג'יפנים ארוכים יותר ויותר, להגדלה נוספת של הקיבולת, ומתוך הכרה בשימוש הנרחב בג'יפנים, החלה ממשלת הפיליפינים להסדיר את פעולתם. נהגי ג'יפני נדרשים לרישיונות מיוחדים, לנסוע בנתיבים מוגדרים בלבד, ולגבות מחירים קבועים. עם זאת, התשלום במזומן בלבד, וקבלות אינן מחולקות .
הג'יפנים המקוריים היו כלי רכב צבאיים תוצרת וויליס ופורד. ג'יפנים מודרניים מיוצרים ביפן.
נתרן טריפוספט
נתרן תלת-זרחתי
וספי אל-תל
קייבי פיה
קיי.בי פיה (באלבנית: KB Peja), היא קבוצת כדורסל קוסובאית מהעיר פץ', המתמודדת בסופרליגה קוסובו ובליגה הבלקנית.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה עם הקמת הליגה בקוסובו בשנת 1991 וזכתה בארבע אליפויות רצופות בשנות התשעים. את עונת 1996/97 העבירה בליגה השנייה עקב בעיות תקצביות. בשנת 2000 נקנתה הקבוצה על ידי איש העסקים אקרם ליוקה וחזרה להיאבק בצמרת. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות קוסובו לאחר הפסקה של 9 שנים, כשניצחה בסדרת הגמר את קבוצת סיגל פרישטינה 0-3.
הקבוצה משתתפת לסירוגין בליגה הבלקנית.
הקבוצה מארחת באולם קרגאצ'י בעיר, המכיל 2,500 מקומות ישיבה. ארגון האוהדים של המועדון נקרא "הנשרים" (Spiponjat).
ג'ון בראונינג