התרבות היוונית, המדע היווני ותחומים נוספים של יוון העתיקה השפיעו מאוד על רומא העתיקה. הרפובליקה הרומית השתלטה על יוון באמצע המאה ה-2 לפנה"ס ויוון הייתה לפרובינקיה רומית. נהוג לתארך תקופה זו עד עליית הנצרות ביוון, שיקומה של העיר ביזנטיון והסבת שמה על ידי הקיסר הרומי קונסטנטינוס ל"קונסטנטינופול" (כיום היא נקראת איסטנבול).
בתקופת הקיסרות הרומית יוון נחשבה לשער המזרחי של האימפריה וחלק בלתי נפרד מהתרבות היוונית-רומית. השפה היוונית הייתה לינגואה פרנקה עבור תושבים רבים במזרח האימפריה והתקיימו יחסי מסחר טובים בין יוון לרומא. חיי היום-יום בערים היווניות המשיכו למעשה כסדרן, כמו בתקופה בה היו תחת הכיבוש המקדוני.
הרומאים העריכו מאוד את התרבות היוונית והיא היוותה את שורשיהם של רוב תחומי התרבות הרומיים - אמנות, פילוסופיה, אדריכלות וכו'. אינטלקטואלים רומיים רבים, כגון ורגיליוס, הורטיוס, ויטרוביוס ואחרים, למדו את הספרות, האמנות והמדע שהתפתחו ביוון העתיקה וראו עצמם כממשיכי דרכם של היוונים בתחומים אלו. קיסרים רומיים שונים השקיעו רבות בפיתוחה של יוון ובמיוחד בתרומה של מבנים מפוארים שנבנו באתונה ובערים יווניות נוספות.
מסכה
מסכה היא פריט לבוש, המכסה חלק מן הפנים או את כולם, לעיתים גם חלק מן הראש, או אפילו את הראש כולו. למסיכות שונות ישנם שימושים שונים, כדגומת הגנה על פניו של ספורטאי או עובד בתעשייה מסוכנת, מניעת שאיפת רעלים, חימום, בידור, הסתרת פנים לצורך שיבוש זיהוי, או גילום דמות.
המסכה משמשת כסמן לאפיון דמות באירועים קהילתיים כגון טקסים דתיים בתרבויות שונות. המילה "מסכה" נשמעת דומה בשפות השמיות והרומאניות, ובלשנים שונים הציעו הצעות למקור המילה, למשל, מהמילה "Masca" הלטינית שפרושה "שד או רוח רעה", מהמילה הערבית "מסח'רה" שפרושה "אדם בתחפושת" או ממילה ארמית "סקר" שפרושה "צביעה באדום". מסיכות משמשות אביזר חשוב במסיבת תחפושות ובקרנבלים. ביהדות נעשה שימוש במסכות כחלק מתחפושת פורים.
המסכה העתיקה ביותר בעולם, מן האלף השביעי לפני הספירה, נמצאה בארץ ישראל, בחורבת שבאזור חברון. המסכה, עשויה אבן גיר וגודלה 15X22.3 ס"מ, שימשה כנראה כחפץ פולחני. המסכה נמצאת במוזיאון ישראל והוצגה במסגרת התערוכה "בראשית - הסיפור האמיתי".
המסכה בתיאטרון.
ביוון הקדומה שימשה המסכה כאביזר בתיאטרון. מקורו של התיאטרון הוא בטקסים דתיים והוא נשאר קשור אליהם קשר בל ינתק. הסיבות לשימוש במסכה היה להצגת רגש, לתיאור דמויות נשים (אשר לא הורשו להופיע בתיאטרון היווני), וכן מבנה המסכה איפשר הגברה של קול השחקן בתיאטרון היווני הפתוח. המסכות נשאו אופי סאטירי או טראגי, בהתאם למחזה.
בקומדיה דלארטה במאה ה־15 שימשה המסכה לתיאור דמויות קבועות ומזוהות של טיפוסים. מסכות אלו מגדישות ומגזימות את תווי הפנים ויוצרות מעין קריקטורה של הדמות.
ברנסאנס המסכה הייתה אביזר שמשתמשים בו בחיי היום יום בנשפי מסכות וביציאות לבילויים כשהיא משמשת מסתור. גם בתיאטרון ברנסאנס (קומדיה דל'ארטה, שייקספיר, מולייר) משתמשים במסכות.
בתיאטרון השייקספירי תפקיד המסכה לגרום לכך שהדמות לא תזוהה על ידי הדמויות האחרות על הבמה. אצל מולייר המסכה ממשיכה את תפקידי הקומדיה דלארטה, המסכה הייתה לצורך הגזמת החיסרון המרכזי או הפגם של הדמות.
המסכה באמנות הפלסטית.
מאז העת העתיקה מופיעות מסכות ביצירות אמנות שונות. כך לדוגמה ניתן למצוא תיאורים של מסכות תיאטרון על גבי פסיפסי רצפה ברומא ובפומפי. באמנות של ימי הביניים ניתן לראות מסכות מפוסלות על גבי תבליטים בכנסיות. המסכה נתפשה בימי הביניים כייצוג שלילי כיוון שהיא מסתירה את האמת ואת העומד מאחוריה. דמות המסכה הופכת בשל כך למעין דמות שד או יצור גרוטסקי.
בציור של המאה ה-19 בולטים ציוריו של הצייר הבלגי ג'יימס אנסור, אשר צייר מסכות תיאטרון רבות. בציור המתאר את כניסת ישו לירושלים מופיע המון גדול כשפני האנשים הם פני מסכות. המסכה נתפשת כאן כאלמנט חברתי המביע צביעות.
הופעתם של פריטים אפריקנים "פרימיטיבים" באירופה, בהם מסכות פולחניות שונות, החל מן המאה ה-19, הייתה בעלת השפעה רבה על האמנות האירופית. אצל הצייר פבלו פיקאסו, לדוגמה, ניתן לראות השפעה בולטת של האמנות הפרימיטיבית בכללה ושל מסיכות בפרט, שהגיעו מהאומנות האפריקאית. בציור המפורסם "העלמות מאביניון" מופיעות חמש דמויות נשיות כשפניהן הן כפני מסיכות אפריקאיות שאותן ראה פיקאסו במוזיאון הלובר.
המסכה בספרות ובקולנוע.
בספרות, כמו באמנות הפלסטית, ניתן למסכה תפקיד משמעותי. לעיתים הוא מרמז על יושרו של האדם. לעיתים, כמו בספר "" (אודות האיש במסכת הברזל) מאת אלכסנדר דיומא האב, מצביעה המסיכה על יושרו של השבוי אל מול הצביעות של הסובבים אותו. תפקיד דומה ניתן למסכה בסיפור 'פנטום האופרה', שבו המום הפיזי של הגיבור והסתרתו במסיכה מהווים ניגוד אל טוהר לבו.
המסכה מהווה מוטיב מרכזי גם בסרטי קולנוע עלילתיים רבים. דוגמאות בולטות הן סרטי קומדיה המסכה של ג'ים קארי ואימה כדוגמת צעקה, בהם עוטה הרוצח מסכה כדי להסתיר את זהותו ולהגביר את הפחד הנובע מדמות חסרת פנים, וונדטה, בו משתמש גיבור הסרט במסכת גאי פוקס לאורך כל מהלכו, ובכך יוצר הקבלה בין פעולותיו, שמטרתן הפלת השלטון (ובין השאר, פיצוץ בניין הפרלמנט), לבין אלו של גאי פוקס, שניסה לפוצץ את הפרלמנט הבריטי.
גיבורי על רבים בקומיקסים וסרטים עוטים מסכות. המסיכות נועדו להסתיר את זהותם של הדמויות ובו בזמן ליצור אלטר אגו של גיבור.
מסכה רפואית.
מסכה רפואית (נקראת גם מסכה כירורגית או מסכת מנתחים או נשמית כירורגית) משמשת מנתחים ואנשי רפואה אחרים בעת טיפול בחולים, או לחלופין משמשת את החולים בבואם במגע קרוב עם אחרים, או ביציאה למרחב הציבורי, והיא מיועדת ללכוד חיידקים ונגיפים הנפלטים מהפה ומהאף של העוטה אותה.
השימוש במסכות מסוג זה ומסכות בד התרחב בצורה ניכרת ברחבי העולם עקב מגפת הקורונה בשנים 2019–2022.
מסיכות מגן.
מסכות רבות נועדו להגן על פניו וקנה הנשימה של העונד אותן. ענפי ספורט מסוימים, דוגמת הוקי קרח כוללים קסדה עם מסכה שנועדה להגן על פני השחקן. בנוסף, מסכות שונות משמשות רבות בתעשייה כימית ובעבודות עם חומרים מסוכנים ועבודה מתחת למים. דוגמאות למסכות מגן:
קירי
קירי (בקיצור "Ci") הוא יחידת מידה לרדיואקטיביות והוא שווה ערך ל- בקרל, שהוא קצב ההתפרקות של גרם 226Ra. היחידה קרויה על שמם של בני הזוג פייר ומארי קירי מגלי הרדיום.
כיום לא נהוג להשתמש ביחידת המידה זו, שהוחלפה על ידי יחידת המידה בקרל Bq.
22 בנובמבר
22 בנובמבר הוא היום ה-326 בשנה, (327 בשנה מעוברת), בשבוע ה-47 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 39 ימים.
מספר אי-רציונלי
מספר אי רציונלי הוא מספר ממשי שאינו מספר רציונלי, כלומר שלא ניתן להציגו כמנה של שני מספרים שלמים. כל מספר ממשי הוא רציונלי או אי-רציונלי (אך לא שניהם גם יחד). לעיתים קשה לקבוע לאיזו משתי הקבוצות משתייך מספר מסוים (ראו, למשל, קבוע אוילר).
בהצגה של מספר אי-רציונלי כשבר עשרוני יש מימין לנקודה מספר אינסופי של ספרות, ללא מחזוריות כלשהי, ולכן ביכולתנו לרשום רק מספר סופי של הספרות הראשונות שמימין לנקודה (ברמת הדיוק הרצויה לנו), ואת ההמשך לסמן בשלוש נקודות (למשל: formula_1).
גילוי המספרים האי-רציונליים.
ההתייחסות למספרים לא רציונליים כגון שורש 2 הופיעה בתרבויות קדומות שונות כחלק מחקירת צורות גאומטריות, אך גילוי המספרים האי-רציונליים, כלומר זיהוי ייחודיותם, מיוחס לכת הפיתגוראים. נהוג לייחס את הגילוי הראשון של מספר אי-רציונלי, שורש 2, לתלמיד של פיתגורס, היפאסוס. קיומם של המספרים האי-רציונליים היה מכה קשה לפילוסופיה הפיתגוראית שהחזיקה באמונה ביופיים ושלמותם של המספרים ובכך שכל תופעה ניתנת לתיאור באמצעות הרמוניות בין מספרים טבעיים (כלומר, יחסים שהם מספרים רציונליים); היפאסוס נהרג בטביעה, הנחשבת כהוצאה להורג בידי חבריו לכת הפיתגוראית. ברם, בסופו של דבר הגילוי הוביל להגדרה וחקירה של מספרים אי-רציונליים. במסגרת החקירה זיהו היוונים מספר רב של מספרים שאינם רציונליים, גילו מאפיינים שונים שלהם ופיתחו שיטות שונות להתייחסות וטיפול בהם. תיאודורוס מקירנה בן המאה הרביעית לפני הספירה, הוכיח (לפי פרוקלוס) שהשורשים של המספרים השלמים מ-2 עד 17 (למעט 4,9,16, כמובן) אינם רציונליים. אחת התגליות של היוונים הייתה זו שכל שורש ריבועי של מספר טבעי שאינו מהווה מספר שלם הוא מספר אי-רציונלי.
ייסוד תורת המספרים האי-רציונליים מיוחסת לאאודוקסוס מקנידוס. חקירה מעמיקה של יחסים רציונליים ואי-רציונליים הוצגה על ידי אוקלידס, הנודע מבין הגאומטריקנים היוונים, בספר "יסודות", הנחשב לפסגת הישגיו. בין החוקרים המודרניים יש התופסים את "יסודות" כספר שיעדו המרכזי הוא העיסוק בתורת המספרים האי-רציונליים.
דוגמאות.
הדוגמה הקלה והמפורסמת ביותר למספר אי-רציונלי היא שורש 2, שהוא מספר ממשי השווה לאורך האלכסון של ריבוע שצלעו יחידה אחת (ראו משפט פיתגורס). ההוכחה שמספר זה אינו רציונלי היא בדרך השלילה:
הוכחה זאת עובדת לכל מספר חופשי מריבועים. כדי להוכיח עבור מספר טבעי שאינו ריבועי אך גם אינו חופשי מריבועים, יש לפרק אותו למכפלה של מספר ריבועי ומספר חופשי מריבועים. מכפלת השורשים של מספרים אלו היא השורש של המספר המקורי; זוהי מכפלה של מספר רציונלי במספר אי-רציונלי, הנותנת מספר אי-רציונלי.