כלומר הספר הקיף את סיפוריהם של השופטים אהוד בן גרא, דבורה (וברק בן אבינעם), גדעון, אבימלך, יפתח הגלעדי, שמשון (היכללותו בספר המושיעים נתונה במחלקת בין החוקרים), שמואל ושאול.
מבנה הספר.
מבנה הספר הוא מצולב, כלומר הדמיון ניכר בין הסיפור האחרון לראשון, השני ללפני האחרון וכדומה.
כך למשל סידור השופטים הוא על פי שבטי מוצאם:
ניתן להצביע עוד על נקודות סימטריה רבות, כגון שירת נשים המופיעות הן בסיפור השני (שירת דבורה) והן בסיפור הלפני אחרון (תפילת חנה).
במרכז המהדורה, כשובר הסימטריה, הוצב סיפורו של אבימלך, הדמות הפסאדו מלוכנית הנתפשת בספר כמופת שלילי.
מועד ומקום חיבור הספר.
על סמך העובדה כי המושיעים כולם הם מבית יוסף, מסיקים החוקרים כי מקום החיבור הוא בשבטי הצפון.
מועד חיבור הספר נקבע על סמך העובדות הבאות:
מכאן ועוד, מסיקים החוקרים כי הספר חובר בימי הממלכה המאוחדת, המקיימת את כל הסימנים שנמנו לעיל. ישנו סכסוך בין בית יוסף לבין שבט יהודה בעניין המסים (ראו למשל סיפורו של ירבעם בן נבט), שבט בנימין טרם נספח לשבט יהודה. בנוסף לכך, ההתנגדות למוסד המלוכה עדיין רלוונטית הן משום גילו הצעיר של המוסד, והן משום שהמלך הפופולרי על שבטי הצפון, ירבעם בן נבט, טרם עלה למלוכה.
מכך מסיקים החוקרים, כי הספר חובר ככל הנראה בימי שלמה, בקרב שבטי הצפון.
מחבר סיפור דוד ובת שבע שם בפי יואב בן צרויה (שר צבאו של דוד) ציטוט מהסיפור על סופו של אבימלך, מה שמראה על קרבה בין המחברים. החוקרים מייחסים את חיבורו של סיפור דוד ובת שבע לאותו הדור ואותם החוגים, מה שמחזק את ההשערות על מועד חיבור ספר המושיעים.
הפילוסופיה של ספר המושיעים.
לדעת החוקרים תכליתו של ספר זה הוא התנגדות למוסד המלוכה. בהתאם לכך הספר מציג את יתרונות שיטת ההנהגה שקדמה למלוכה, שיטת המנהיגות הכריזמטית:
השפעה מאוחרת.
לספר המושיעים נודעה השפעה גם מאות שנים לאחר שחובר, כך למשל הפסוק החותם את ספר עובדיה מצטט את הרעיון המרכזי בספר המושיעים: וְעָלוּ מוֹשִׁעִים בְּהַר צִיּוֹן לִשְׁפֹּט אֶת הַר עֵשָׂו וְהָיְתָה לַה' הַמְּלוּכָה. ספר עובדיה יוחס לימי בית שני, כלומר חיבורו היה כשש מאות שנים לאחר ספר המושיעים ועדיין מהדהדים בו אותם הרעיונות.
אירוס אחר הצהריים
סבג
סבג (או: סבאג) הוא שם משפחה בערבית שמשמעותו "צַבָּע" (של בדים). הוא נפוץ בקרב יהודים יוצאי ארצות האסלאם.
תוכנית הגרעין האירנית
Café Society
פרנסין שפירו
פרנסין שפירו (באנגלית: Francine Shapiro; 18 בפברואר 1948 – 16 ביוני 2019) הייתה פסיכולוגית יהודייה-אמריקאית שיצרה ופיתחה את שיטת EMDR, פסיכותרפיה לטיפול בתסמינים של זיכרונות טראומתיים וחוויות חיים שליליות, על ידי הקהיה ועיבוד מחדש באמצעות תנועות עיניים.
קורות חיים.
שפירו נולדה לדניאל ושירלי שפירו ברובע ברוקלין בניו יורק, במשפחה בת ארבעה ילדים. אביה היה מכונאי ובעל חברת מוניות. אחותה, דברה, מתה בגיל תשע, כשפרנסין הייתה בת 17. סיימה תואר ראשון (1968) ושני (1974) בספרות אנגלית. ב-1974, כאשר עבדה במשרה מלאה כמורה לאנגלית, היא נרשמה לתוכנית הדוקטורט בספרות אנגלית באוניברסיטת ניו יורק (NYUׂׂׂ). ב-1979, במהלך לימודיה לדוקטורט, חלתה במחלת הסרטן, ובעקבות החלמתה החליטה להתמחות בתחום השפעת הלחץ הנפשי על המערכת החיסונית.
שפירו ניסתה לפתח ידע מעשי, שיוכל לסייע לאנשים במניעת מחלות ובטיפול עצמי כדי למנוע לחץ, ליצור תהליכים חדשניים להתמודדות עם לחץ, ולהפיץ אותם לציבור הרחב. במהלך השנים השתתפה במספר סדנאות ותוכניות שעסקו בהפחתת לחץ, ופנתה ללימודי פסיכולוגיה כדי להרחיב את הידע שלה בנושא. היא קיבלה השראה בתחום זה מעבודותיהם של נורמן קאזנס ואחרים.
ב-1987 גילתה במקרה שתנועות עיניים מקלות על רמת המצוקה של מחשבות וזיכרונות שליליים. התנסות זאת הובילה אותה לבדוק את התופעה באופן שיטתי. היא עבדה עם 70 מתנדבים כדי לפתח שיטות שניתן יהיה ליישם אותן קלינית, ויצרה את בסיס התזה שלה, שכללה מחקר מבוקר עם מטופלים הסובלים מטראומה. ב-1988 סיימה דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית מבית הספר המקצועי ללימודי פסיכולוגיה בסן דייגו שבקליפורניה, ומחקרה פורסם ב-1989 ב-Journal of Traumatic Studies. בעקבותיו פורסם מאמר נוסף ב-Journal of Behavior Therapy and Experimental Psychiatry. מאז הקדישה עצמה לפיתוח ולמחקר של שיטת EMDR שפיתחה.
ב-1995 הוציאה ספר הוראה למטפלים העוסק בשמונת השלבים של טיפול ב-EMDR.
שיטה זו מומלצת כיום כטיפול אפקטיבי בטראומה על ידי מספר ארגונים בינלאומיים, כולל ארגון הפסיכיאטרים האמריקאי ומשרד ההגנה האמריקאי.
שפירו כיהנה כמרצה בכירה במוסד המחקר לבריאות הנפש של פאלו אלטו שבקליפורניה. הייתה מנכ"ל ארגון EMDR, והמייסדת והנשיאה של העמותה לפרויקטים הומניטריים של EMDR, (EMDR Humanitarian Assistance Programs), מלכ"ר שמתאם מענה לאסונות, הדרכות קליניות והכשרות בהתנדבות ברחבי העולם. הארגון קיבל ב-2011 את פרס העמותה הבינלאומית ללימודי לחץ טראומטי עבור מצוינות קלינית.
שפירו הייתה חברה בצוות המומחים של ארגון הפסיכולוגים האמריקאי וארגון הפסיכולוגים הקנדי לטיפול במצבי מלחמה אתנו-פוליטיים, וכיהנה כיועצת לטיפולי טראומה. כתבה יותר מ-60 מאמרים, פרקים וספרים על EMDR, בהם ספרה המרכזי "Eye Movement Desensitization and Reprocessing: Basic Principles, Protocols and Procedures", שיצא לאור ב-2001.
נפטרה בברוקלין ב-16 ביוני 2019.
פרסים.
כממציאה ומפתחת ה-EMDR, קיבלה שפירו מספר פרסים על תרומתה לפסיכולוגיה, בהם הפרס הבינלאומי לפסיכותרפיה על שם זיגמונד פרויד מהעיר וינה (International Sigmund Freud Award for Psychotherapy of the City of Vienna) שניתן בשיתוף המועצה העולמית לפסיכותרפיה, פרס ארגון הפסיכולוגים האמריקאי לתרומה מצטיינת לטיפול בפסיכולוגיית טראומה, ופרס ההישג המדעי יוצא הדופן בפסיכולוגיה של ארגון הפסיכולוגים של קליפורניה.
ASUS (אסוס; בשמה המלא: ASUSTeK Computer) היא חברה טאיוואנית רב-לאומית, המייצרת חומרת מחשבים ואלקטרוניקה. מוצרי החברה כוללים לוחות אם, מחשבים אישיים, מחשבים ניידים, צגים, מחשבי לוח, שרתים, כרטיסים גרפיים, וטלפונים סלולריים. ASUS בעיקר משווקת מוצרים תחת המותג שלה, אך גם מייצרת רכיבים עבור יצרנים אחרים, הכוללים את אפל, דל ו-HP.
מקור השם.
השם ASUS ("אסוס" או "אייסוס") לקוח מן השם פגאסוס, הסוס המכונף מהמיתולוגיה היוונית. ארבע האותיות האחרונות של השם יצרו את שם החברה, על מנת לתת לה דירוג גבוה בסידור אלפביתי.
היסטוריה.
חברת ASUS נוסדה בטאיפיי בשנת 1989 על ידי ארבעה עובדי חברת Acer שעבדו כמהנדסי מחשבים. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 טרם ביססו יצרני לוחות אם טאיוואנים את מעמדם בתחום חומרת המחשבים. אינטל סיפקה את מעבדיה החדשים לחברות מבוססות כגון IBM, בעוד החברות הטאיוואניות נאלצו להמתין. עם השנים חל שיפור במעמד החברות הטאיוואניות ומשנת 2009 החלה ASUS לקבל מאינטל מעבדים לפני מתחרותיה.
בינואר 2007 התחלקה החברה לשלוש יחידות, כחלק מייעול החברה: ייצור מחשבים ממותגים, חלקי מחשב כגון לוחות אם ומוצרים מתחומים נלווים.
מוצרים.
ASUS היא יצרנית המחשבים החמישית בגודלה במחזור המכירות בשנת 2011, אחרי HP, לנובו, DELL ו-Acer.
מוצרי אסוס כוללים מחשבים ניידים (סדרת ZenBook), מחשבי לוח, טלפונים ניידים, מחשבי כף יד, שרתים, צגי מחשב, לוחות אם, כרטיסי מסך, כרטיסי קול, כונן תקליטורים, התקנים לתקשורת נתונים, מארזי מחשב, רכיבים אלקטרונים ומערכות קירור.
בן-הרצל
Extensor digitorum
קפה סוסייטי
קפה סוסייטי (אנגלית: Café Society) היה מועדון ההופעות המעורב (לבנים ואפרו-אמריקאים) הראשון בארצות הברית.
היסטוריה.
את המועדון פתח בארני ג'וזפסון בגריניץ' וילג' בניו יורק ב-1938, תוך קריאת תיגר על מדיניות ההפרדה הגזעית ועיצב אותו בהשראת קברטים פוליטיים-סטיריים שאפיינו את בירות אירופה לפני מלחמת העולם השנייה. במועדון הופיעו יחדיו אמנים לבנים ואפרו-אמריקאים, הקהל היה מעורב ומבקרים אפרו-אמריקאים זכו לשירות זהה לזה של לבנים, תופעה יחידה במינה באותה עת. המועדון מושווה רבות עם מועדון הכותנה בהארלם, שהציג תוכנית "שחורה", עבור קהל לבן מן המעמד הבינוני והגבוה, אך הנהיג הפרדה גזעית.
התוכניות, שכללו שירי מחאה ומערכונים סאטיריים והקהל, נחשבו לבעלי נטייה שמאלית ואף זיקה למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. עקב כך נרדפו בעלי המועדון ובאיו על ידי ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. האשמתו של אחיו של בעל המועדון על ידי הוועדה ב-1947 הביאה לסגירת המועדון.
המנהל המוזיקלי של המועדון, באופן בלתי-רשמי, היה האמרגן ג'ון האמונד ובין האמנים שהופיעו בו בשנות השיא שלו, לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, נמנו בילי הולידיי, ששרה על במתו לראשונה את שיר המחאה "פרי מוזר", לנה הורן, פול רובסון, שרה ווהן, רביעיית גולדן גייט, קאונט בייסי, ארט בלייקי, נט קינג קול, ג'ון קולטריין, מיילס דייוויס, לאונרד פד'ר, אלה פיצג'רלד, קולמן הוקינס, ג'יימס פ. ג'ונסון, אניטה או'דיי, צ'ארלי פארקר, ג'אנגו ריינהארדט, בילי סטרייהורן, ארט טייטום, דיינה וושינגטון, האורגים, לסטר יאנג, מרי לו ויליאמס, סיד סיזר ורבים אחרים.
סמל נורדריין-וסטפאליה