רפונזל, שנקראה על ידי הקמע של אבלור, מצילה את הנסיכה סופיה והנסיכה אמבר על ידי כך שהיא מאפשרת להן לטפס על שערה הבלונדיני הארוך. בטיסה חזרה על אחד הדרקונים, היא מלמדת את אמבר על ההשלכות של מעשיה כלפי סופיה, בצורה של שיר, "Risk It All" ומתייחסת שם גם ליוג'ין. לאחר מכן היא נותנת לאמבר עצה אחרונה אחת: "אם אתה באמת אוהב את אחותך, תדע מה לעשות בבוא הזמן" ונעלמת.
פלונטר: לפני שהכל התחיל.
בסרט, רפונזל מסתגלת לחייה החדשים כנסיכה שישה חודשים לאחר אירועי הסרט "פלונטר". ההכתרה של רפונזל אמורה להתרחש בעוד כמה ימים. אביה מגביל את חירות מאחר שהוא לא מוכן לאבד את בתו פעם נוספת. באמצע כל הלחץ הזה, בליל המשתה המלכותי, יוג'ין מציע נישואים פומבית לרפונזל, אבל היא דוחה אותו, מרגישה שהיא לא בטוחה אם היא מעוניינת להישאר בארמון לאחר הנישואין ושעליה לעשות לעצמה סדר. באותו לילה, היא חומקת החוצה מהממלכה בעזרת העוזרת שלה קסנדרה שמראה לה את המקום בו נמצא פרח הזהב המיסטי שהציל את אמה ואותה. רפונזל נוגעת באחד מקוצי הסלע המיסטיים מה שגרם לשיערה הבלונדיני הארוך לצמוח בחזרה, ולהיות שוב בעל יכולות. הסיפור ממשיך כשהיא מתמודדת עם אויב ידוע של הממלכה ביום ההכתרה שלה, ואסור לה לעזוב את חומות הממלכה ללא הסכמת אביה. בחדרה, רפונזל נחושה למלא את היומן שלה בהרפתקאות, ולפתור את תעלומת החזרה המופלאה של שערה.
פלונטר הסדרה.
רפונזל מופיעה בסדרת טלוויזיה המצוירת. רוב העונה הראשונה מתמקדת בגילוי המסתורין של שיערה החדש והקשר שלו לקוצי הסלע המיסטיים שגילתה לפני מספר שבועות, בעזרתה של קסנדרה ומדען צעיר בשם וריאן. בנוסף, היא מנסה כמיטב יכולתה ללמוד כיצד להיות נסיכה טובה ומלכה לעתיד, למרות שדרכיה התמימות והפתיות מסבכות אותה לעיתים קרובות לצרות.
אולגה ז'קולינה
אולגה אנטולייבנה ז'קולינה (ברוסית: О́льга Анато́льевна Жеку́лина, באנגלית: Olga Zhekulina: 4 באוקטובר 1900 - 5 באוגוסט 1973) הייתה ציירת רוסית ידועה ואחת ממפעילות תיאטרון בובות הסובייטיות המפורסמות.
ביוגרפיה.
אולגה ז'קולינה נולדה בשנת 1900 במשפחה אצילה. במקור היא קיבלה חינוך לאמנות בסטודיו הפרטי של האמן הרוסי המפורסם קונסטנטין יואן, שם למדה עד 1917.
בשנים 1918–1921 למדה באולפני האמנות החופשית של קונסטנטין קורובין. ב-1921 היא גורשה מסדנאות האמנות בשל מוצאה הלא פרולטארי.
פעילות יצירתית רצינית של האמנית החלה בתחילת שנות העשרים.
בשנות ה-20 השתתפה ז'קולינה בפעילות אגודת "צבע האש", שהיו בה גם פיודור בוגורודסקי, מסטיסלב דובוז'ינסקי, קוזמה פטרוב-וודקין, ואמנים מרכזיים אחרים באותה תקופה.
ב-1930 היא נודעה בזכות התפאורה להצגה "קומדיה טריוויאלית לאנשים רציניים" מאת אוסקר ויילד עבור סניף של תיאטרון מאלי.
לאחר מכן, היא עבדה במשך כמעט עשרים שנה כאמנית תיאטרון הבובות של בית החלוצים במוסקבה.
בשנות ה-50 היא הפכה לחברה באיגוד האמנים במוסקבה. בסוף שנות ה-50 ז'קולינה עובדת על הזמנות ציורים שקיבלה מהמדינה - סדרת נופים סובייטים, ובשנות ה-60 עבדה על "מחזור ולדאי", שהוקדש לכפר הרוסי.
ז'קולינה מתה ב-1973.
במהלך חייה ציירה כ-200 יצירות.
משפחה.
אביה היה אגרונום מחוזי והוחרם על ידי השלטון בהמשך חייו.
האח הגדול סרגיי היה פרופסור לפסיכולוגיה. האח הצעיר ליאו היה מדען ומהנדס מפורסם, מחברם של מאות מאמרים מדעיים. ליאו עבד עם סרגיי קורוליוב.
דייוויד שטרנברג
דייוויד שטרנברג (ברוסית: Давид Петрович Штеренберг, באנגלית: David Shterenberg : 26 ביולי 1881 -1 במאי 1948) היה צייר וגרפיקאי רוסי יליד אוקראינה.
ביוגרפיה.
דוד פטרוביץ' שטרנברג שנולד למשפחה יהודית בז'יטומיר, אוקראינה, למד אמנות באודסה ולאחר מכן בין השנים 1906–1912 התבסס בפריז, שם למד, בין היתר, אצל קיס ואן דונגן, וכן למד באקדמיה ויטי בפריז. הוא הושפע מיצירותיו של פול סזאן ומהקוביזם.
הוא ערך ביקורים חוזרים ברוסיה אך לא השתקע בה עד לאחר המהפכה של 1917, כאשר הוא נתמך על ידי מכר שלו לונכרסקי, שהיה הקומיסר העממי האחראי על התרבות. הוא השתתף בוועידת המחברים, האמנים והבמאים לשיתוף פעולה עם הממשלה הסובייטית בארמון סמולני בסנט פטרסבורג עם נתן אלטמן ואחרים. בשנים 1917 -1918 היה קומיסר לענייני אמנות. בשנת 1918 הציג תערוכה עם הקבוצה היהודית לקידום האמנויות יחד עם ולדימיר ברנוף-רוסין, נתן אלטמן ואל ליסיצקי, במוסקבה. בשנים 1918 עד 1920 היה ראש המחלקה לאמנויות יפות (IZO) של קומיסריאט הנאורות העממי (NARKOMPROS). ב-1918 פרסם את חיבורו "משימות לאמנות עכשווית" בחדשות מועצת פטרוגרד.
בשנת 1920 היה שטרנברג מנהל המחלקה לאמנויות יפות בוועד העממי לחינוך. בתפקיד זה הוא ארגן את המימון של המכון לתרבות אמנותית במוסקבה.
הוא הציג בתערוכה של אמנים יהודים במוסקבה ב-1922, שבה הציג גם מארק שאגאל. באותה שנה כתב חיבור לקטלוג של תערוכת האמנות הרוסית הראשונה בגלריה ואן דימן, בברלין. אולם סגנונו העצמאי חדל למצוא חן אצל השלטונות הסובייטים ובהדרגה נסגרה עבודתו מעיני הציבור. לאחר שנות ה-30 הוא נאלץ לעבוד בסגנון 'ריאליסטי' יותר.
במותו ב-1948 הוא כמעט נשכח. הוא נקבר בבית העלמין Vagankovo ​​במוסקבה.
שטרנברג היה מודע עמוקות לשורשיו היהודיים. הוא כתב לאשתו נאדז'דה: 'יש לי דם מזרחי בעורקי, דם של אבותיי שכתבו את 'שיר השירים', - ואין שירה טובה יותר'.
יצירותיו מוצגות בגלריות ציבוריות במוסקבה (גלריית טרטיאקוב ומוזיאון פושקין), סנט פטרבורג (המוזיאון הרוסי) ויקאטרינבורג. הרבה עדיין מוחזק באוספים פרטיים ברוסיה.
סלימאן בן דוד ששון
Tour +
טלקוטלפן
טלקוטלפן (בספרדית: Tlacotalpan) היא עיירה במועצה האזורית טלקוטלפן בדרום מדינת וראקרוס שבמזרח מקסיקו, שהוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1998, בעיקר בשל הארכיטקטורה והפריסה שלה מהתקופה הקולוניאלית. העיירה הוקמה בשנת 1550 על מה שהיה במקור אי בנהר . מהתקופה הקולוניאלית ועד המאה ה-20, זה היה נמל חשוב, אחד מנמלי הנהר הבודדים באמריקה הלטינית. אולם עם הקמת מסילת הברזל, דעכה חשיבותה של טלקוטלפן. החל משלהי המאה ה-20 החלו ניסיונות לשמר את הארכיטקטורה והמתווה הספרדי/קריבי של העיר, ניסיונות שהגיעו לשיאם בקבלת מעמד של מורשת עולמית. במאה העשרים ואחת, הכלכלה העיקרית של העיירה מתבססת על דיג ותיירות, במיוחד בתקופת החגיגה הדתית השנתית הנערכת ב-2 בפברואר הקרויה בספרדית Día de la Candelaria.
היסטוריה.
השם "טלקוטלפן" הוא התאמה ספרדית לשם בנאוואטל "טלאשקוטאליאפן", שפירושו "אדמה בין מים". הכוונה היא לאי היישוב המקורי בנהר פפאלואפן. כאשר שונתה הגדה הצפונית של הנהר, האי חובר ליבשה. באמצע המאה ה-19, השם היה סן קריסטובל טלקוטלפן, אך מאז קוצר.
לא הרבה ידוע על ההיסטוריה הטרום-ספרדית של האזור, אבל האזור היה מיושב במקור על ידי ה. אלה נעקרו מאוחר יותר על ידי ה במאה ה-12. בשנת 1461 החל הקיסר בניסיונות הראשונים של האצטקים להתרחב לכאן. בשנת 1475 כבש , הקיסר השישי של האימפריה האצטקית את האזור.
בשנת 1518, הוביל פדרו דה אלוואראדו משלחת ששטה במעלה אזור פפאלואפן, ובשנת 1521 שלח הרנאן קורטס לכאן את במטרה לחפש זהב. לאחר הכיבוש ב-1521, קיבל אלפונסו רומרו (Alfonso Romero) את האזור כאנקומיינדה. במועצה הנוכחית, במקום שנקרא אז קואנפה-איוצינאפה (Coanapa-Ayotzinapa), הקים קורטס ב-1532 את המפעל הראשון במקסיקו להפקת סוכר מקנה סוכר. ב-1550 הוענק האזור על ידי המלך הספרדי לגספר ריוואקניירה (Gaspar Rivakeneyra), והוא השתמש בו לגידול חיות משק. הוא לא יכול היה למנוע מדייגים להקים את העיירה אך הוא דרש מהם לבנות קפלה המוקדשת ל"גבירתנו של הנר".
הקולוניזציה של האזור הייתה איטית עם 12 ספרדים בלבד ב-1544 ולא יותר מ-320 עד 1777. חסרים נתונים על אוכלוסיות אחרות במהלך התקופה הקולוניאלית, אך בשנת 1808 היו 1,156 תושבים ילידים ו-1,616 "פרדוס" (pardos) או אנשים בעלי מורשת ילידית ואפריקאית.
בתחילת המאה ה-17 היה ניסיון להכפיף את האזור ל, אך התושבים כאן התנגדו לו בהצלחה. במאה ה-17 היא הפכה למרכז מסחרי ל שמסביב, מה שהוביל לגידול באוכלוסייתה הספרדית. עושרה ומעמדה כנמל משכו אליה פיראטים אנגלים במאות ה-17 וה-18 והעיירה נשרפה על ידם פעם אחת ב-1667.
ב-1714 הציף הנהר פפאלואפן את העיירה, מה שאילץ להעביר את העיירה למיקומה הנוכחי, שנקרא אז צ'וניאפה (Chuniapa). בעיירה פרצו שלוש שריפות גדולות נוספות ב-1698, 1788 ו-1790. שתי האחרונות הניעו את הרשויות לדרוש בנייה מחדש עם קירות אבן, גגות רעפים והקמת שטחים פתוחים עם עצים. אלה שלא יכלו לבנות מחדש בצורה זו נאלצו לעבור לחלק המזרחי של העיירה שהיו בו תקנות בנייה פחות מחמירות. רוב המבנים העתיקים ביותר הם מתקופה זו וקבעו את הסגנון הנפוץ של בתים גדולים עם חצרות, גגות רעפים ומעברים מקושתים.
גבולות המועצה נקבעו בשלהי המאה ה-18.