במקביל ללימודיה, ניסתה להתקבל לעבודה בתחום העיתונות בניו יורק אך ללא הצלחה. במהלך חיפושיה אחרי עבודה פגשה את בעלה לעתיד, לואיס פופקין, לו נישאה בשנת 1919. עוד לפני נישואיהם, החלה לעבוד כעוזרתו האישית בתפקידו כמנהל יחסי ציבור בסוכנות. לאחר נישואיהם, ויתרה על שאיפותיה להתפרנס כעיתונאית, והם פתחו משרד יחסי ציבור אותו ניהלו ביחד עד לפטירתו בשנת 1943. החברה הייתה בין הראשונות בתחום זה בארצות הברית, ובין המיזמים שהפיקו היו מסע ההרצאות של אלברט איינשטיין ברחבי ארצות הברית (1923) וקמפיין הנשיאות של פרנקלין רוזוולט (1932). במהלך תקופה זו התפרסמו כתבות פרי עטה במספר עיתונים ומגזינים, בהם הניו יורקר, האמריקן היברו ועוד.
לאחר מות בעלה, פרשה פופקין מהעיסוק ביחסי ציבור על מנת להתמקד בכתיבתה.
לזוג נולדו שני בנים, רוי וריצ'רד.
קריירה ספרותית.
ספרה הראשון, Death Wears a White Gardenia ("המוות עונד גרדניה לבנה"), יצא לאור בשנת 1938. הרעיון לספר נולד מעבודתה עם רשת חנויות, דרכה התוודעה לתחום האבטחה בחנויות. גיבורת ספרה, מרי קרנר הצעירה והיפה, היא חוקרת מיומנת בצוות האבטחה של חנות כלבו גדולה בניו יורק של סוף שנות השלושים וראשית שנות הארבעים. קרנר היא אנליטית, אינטואיטיבית, ישירה, מלאת טקט, עצמאית ופתוחה לרעיונות חדשים. הספר היה יוצא דופן מאוד לזמנו. דמות האישה בתפקיד בלשי ערערה על התדמית הגברית, שבמשך שנים מילאה לחלוטין את הספרות הבלשית. בהמשך, פרסמה ארבעה ספרים נוספים על בסיס דמותה של מרי קרנר.
ב-6 בספטמבר 1943 ניצלה מתאונת הרכבת בצומת פרנקפורד. בעקבות חוויה זו כתבה את Journey Home ("המסע הביתה"), שיצא לאור בשנת 1945 ונמכר בכמעט מיליון עותקים.
בספטמבר 1945 יצאה לאירופה בשליחות הצלב האדום, על מנת לסקר את מאמצי הארגון בעזרה לפליטים. היא שהתה בצרפת, גרמניה ואוסטריה, שם סייעה לניצולי השואה שהוחזקו במחנות העקורים. החוויות שעברה והעדויות להן נחשפה הותירו בה רושם עמוק, וספרה Small Victory ("ניצחון קטן"), שהיה בין הרומנים הראשונים שיצאו בארצות הברית על רקע מאורעות השואה, התבסס על חוויות אלו.
באוקטובר 1948, במהלך ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות, הגיעה לישראל על מנת להתרשם מקרוב מהמדינה שזה עתה הוקמה ולאסוף חומרים לכתיבת רומן חדש. היא עלתה לירושלים בדרך בורמה, שם חוותה את חילופי האש בין מגיני ירושלים ל ואת המחסור שעדיין נמשך במזון ובמים, כמו גם העדויות של תושבי ירושלים על המצור שזה עתה הוסר. בין השאר, ניצלה את קשריה בצלב האדום על מנת לסייע ביצירת קשר עם השבויים מהעיר העתיקה שהוחזקו בידי ממלכת ירדן. בהמשך ביקורה בישראל ערכה נסיעות בכל רחבי ישראל מהגליל ועד לנגב. הביקור בישראל, שנמשך עשרה שבועות, הניב את הספר Quiet Street, הרומן הראשון שיצא בארצות הברית על רקע הקמת מדינת ישראל.
ספריה.
סדרת מרי קרנר.
התרגומים לגרמנית ולצרפתית יצאו לאור בשנות ה-90 של המאה ה-20.
דיאו שארן (סרט)
קרחון קריוודול
קרחון קריוודול או קרחון קריבודול (באנגלית: Krivodol Glacier; בבולגרית: ледник Криводол) הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3.8 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון, ממזרח, ומצפון-מזרח לפסגת אנטים; מדרום-מזרח לאוכף ורשץ; ומדרום לפסגת סלאטינה.
קרחון קריוודול ממוקם דרומית-מערבית לקרחון אובץ'; וצפונית-מזרחית לקרחון פאשוק.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח ונשפך למצר אוסמר, צפונית מזרחית לנקודת סרדץ.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שם העיירה קריוודול שבצפון-מערב בולגריה.
קרחון קריבודול
תמים אל-דארי
יחסי אסוואטיני–צרפת
יחסי אסוואטיני–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת אסוואטיני לבין צרפת.
יחסים פוליטיים.
היחסים הפוליטיים של צרפת עם אסוואטיני טובים אך מוגבלים. המלך מסוואטי השלישי ערך ביקור רשמי בפריז בשנת 1999 והשתתף בפסגות אפריקה-צרפת בקאן (פברואר 2007) ובניס (יוני 2010). ראש הממשלה ברנבס סיבוסיסו דלמיני ייצג את המלך בפסגת אליזה לשלום וביטחון באפריקה שהתקיימה בדצמבר 2013. ראש הממשלה נכח בפסגת במקו לשותפות, שלום והתעוררות באמצע ינואר 2017.
יחסים כלכליים.
ענפי המזון החקלאי (במיוחד קנה סוכר), אנרגיה מתחדשת וכרייה (נפט, זהב ויהלומים) מעניינים את החברות הצרפתיות.
שיתוף פעולה תרבותי, מדעי וטכני.
שגרירות מרפת במפוטו, מוזמביק מפקחת שיתוף הפעולה בין המדינות המיושמת בשטח על ידי סניף אליאנס פרנסייז במבבנה. הברית הצרפתית פעילה בתחומים לשוניים ותרבותיים, והיא מהווה מקום תרבותי מרכזי בדרום אפריקה. היא יזמה את פסטיבל MTN Bushfire, שהוא אחד הגדולים בעולם.
באופן רב-צדדי, צרפת תורמת באופן משמעותי באמצעות קרן הפיתוח האירופית (EDF) והיא מממנת 17.8% מ-11ᵗʰ EDF, וכן את הקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה, שצרפת היא התורמת השנייה בגודלה לאחר ארצות הברית.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1983)
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו בפעם השמינית ב-25 באוקטובר 1983.
הבחירות ברשויות השונות.
בירושלים התמודדו ארבעה מועמדים: ראש העירייה המכהן טדי קולק, מאיר פורוש, שלמה תוסיה כהן וגרשון סלומון. בבחירות עצמן הצביעו כ-125,000 איש, וטדי קולק ניצח ברוב משמעותי של כ-80,000 קולות. לקראת הבחירות למועצת העיר הוקמה מפלגת ש"ס, שבשנים שלאחר מכן הפכה למשמעותית ברמה הארצית. סיעתו של קולק ("ירושלים אחת") קיבלה כ-17 מושבים, ושאר מושבי העיר התחלקו בין הסיעות הליכוד (4), אגודת ישראל וש"ס (3 מושבים לכל רשימה), פועלי אגודת ישראל (2 מושבים), סיעת תדי"ר והמפד"ל (מושב לכל רשימה).
בתל אביב-יפו התמודדו כ-7 מועמדים (ובהם מועמד המערך דב בן-מאיר, ויקי שירן, יצחק ארצי, אייבי נתן ומרדכי וירשובסקי) אל מול ראש העיר המכהן מטעם הליכוד שלמה להט. להט ניצח עוד בסיבוב הראשון עם כ-58.4% מקולות הבוחרים. במועצת העיר סיעת הליכוד קיבלה כ-14 המושבים, ושאר המושבים התחלקו בין סיעת המערך (9), הסיעה הדתית (3), הרשימה הליברלית ושינוי (2 לכל רשימה), ואילו רשימתו של אייבי נתן קיבלה כמושב אחד. מפלגת חד"ש התמודדה אף היא למועצת העיר, אך לא עברה את אחוז החסימה.
בחיפה ניצח ראש העיר המכהן מטעם המערך אריה גוראל ברוב גדול של כ-63% מקולות הבוחרים. מולו התמודדו כמספר מועמדים ובהם המדענית יהודית נאות שהתמודדה מטעם מפלגת שינוי שקיבלה כ-6.6% מהקולות, והטייסת יעל רום שהגיעה למקום השני עם 17% מהקולות. במועצת העיר סיעת המערך קיבלה כ-13 מושבים, ואילו הליכוד-כחמישה מושבים. שאר הסיעות היו החזית הדתית המאוחדת (3), סיעת "חיפה בדרך הנכונה" ושינוי (2 לכל רשימה), חד"ש, רשימת הצעירים והרשימה הליברלית (מושב לכל רשימה).
בבאר שבע התמודדו כ-7 מועמדים מול ראש העיר המכהן אליהו נאוי. בסופו של דבר אליהו ניצח את מועמד העבודה אורי סבג בסבב השני.
בראשון לציון ניצח מועמד המערך מאיר ניצן את ראש העיר המכהן חנניה גיבשטיין ברוב של 52% מול 33%. סיעת המערך קיבלה כ-11 מושבים, לעומת 5 מושבים שקיבלה רשימתו העצמאית של גיבשטיין. הליכוד והרשימה הדתית קיבלו כשני מושבים לכל רשימה. רשימה מקומית נוספת קיבלה כמושב אחד.
ברמת גן הגיע למקום הראשון מועמד הליכוד ישראל פלד, שקיבל כ-1.2% (600 קולות) פחות מרף ה-40% הדרושים לניצחון בסבב הראשון. בסבב השני פלד התחרה מול מועמד המערך אורי עמית. בסופו של דבר עמית ניצח ברוב של כ-50.5%.
בהרצליה התמודדו לראשות העיר מועמד העבודה וראש העיר המכהן יוסף נבו מול מועמד הליכוד אלי לנדאו. בסופו של דבר, לנדאו ניצח עם 55% מהקולות, לעומת 41.7% שהצביעו לבנו. במועצת העיר מפלגת העבודה קיבלה כ-8 מושבים, לעומת 7 לליכוד, כאשר המפד"ל ואגודת ישראל שקיבלו כמושב לכל רשימה.
בכפר סבא ניצח מועמד המערך יצחק ולד עם כ-74.6% מהקולות ו-10 מתוך 15 מושבי המועצה.
במגדל העמק ניצח מועמד הליכוד שאול עמור שקיבל כ-54.5% מהקולות. מולו התמודדו יעקב טולדנו מהמערך ודוד קדוש העצמאי.
בקריית גת ניצח ראש העיר המכהן מטעם הליכוד דוד מגן. הליכוד ניצח גם בקריית שמונה עם המועמד פרוספר אזרן.
בבת ים ניצח מועמד המערך אהוד קינמון שקיבל כ-44% מקולות הבוחרים. סיעתו קיבלה כ-12 ממושבי המועצה מתוך 23.
בנצרת עלית ניצח ראש העיר המכהן מטעם המערך מנחם אריאב. מועצת העיר התחלקה בין הליכוד (5 מושבים) לבין המערך (8 מושבים).
בבני ברק ניצח המועמד משה אירנשטיין עם כ-55% תמיכה.
בגבעתיים ניצח מועמד המערך בהובלת יצחק ירון.
בחדרה ניצח ראש העירייה המכהן יחיאל כהנא עם כ-44.3% מקולות הבוחר. המערך ניצח גם ברוב גדול בעיר חולון עם ראש העיר פנחס אילון.
בעפולה התמודד רק ראש העיר המכהן מטעם הליכוד עובדיה עלי, שקיבל כ-100% מהקולות.
בגבעת עדה ניצח מועמד העבודה יעקב דורון את מועמד הליכוד עמינדב ארגוב. המערך ניצח גם ביישובים נס ציונה, נחלת יהודה ומצפה רמון.
במטולה ניצח מועמד הליכוד יוסף גולדברג את המועמד העצמאי ביאליק בלסקי. הליכוד ניצח גם בנתיבות, מנחמיה וקריית עקרון.
המפד"ל ניצחה במבשרת ציון עם המועמד צדוק בן יצחק. המפד"ל ניצח גם בעיר טבריה עם ראש העיר המכהן יגאל ביבי.
ברמות השבים התמודדו רשימת מועמדים אחת ומועמד אחד לראשות המועצה לכן לא התקיימו בחירות. הרשימה היחידה איישה את כלל מועצת היישוב והמועמד היחיד דוד אפיק מונה לראש המועצה. מקרה דומה קרה בסביון, שבי ציון ובאזור (שם הרשימה היחידה הייתה של מפלגת העבודה).