ב-2010 גילמה את רבקה הכהן, אם החתן (אברי ארבל) בהצגה "כתם לידה" מאת רובי פורת שובל שביים משה קפטן. ב-2011 גילמה את אליס ואת מלכת הלבבות בהצגה "מונוגמיה" מאת סטלה פילי שביים רמי הויברגר, וגילמה את ואלריה (לצד יבגניה דודינה) ואת מתילדה (לצד סנדרה שדה) בהצגה "קוויאר ועדשים" שביים מוני מושונוב. ב-2012 גילמה את העיתונאית רינה שחם בהצגה "שרי המלחמה" מאת שי גולדשטיין שביים מוטי קירשנבאום, והחלה לגלם את דליה חסדאי בהצגה "החולה ההודי" מאת רשף לוי שביים אלון אופיר. ב-2015 גילמה את מאדאם ווקה, בעלת האכסניה ואת אמו של ראסטיניאק בהצגה "אבא גוריו" מאת שחר פנקס (ע"פ אונורה דה בלזק) שביימה שיר גולדברג והחלה לגלם בסוף 2015 את מאדאם דה וולאנז' במחזה הנודע "יחסים מסוכנים" בבימויו של אילן רונן. ב-2016 החלה להשתתף בהצגה "לבד בברלין" על פי הנס פאלאדה בבימויו של אילן רונן. ב-2017 החלה להשתתף בהצגה "1984" על פי ג'ורג' אורוול שביים עירד רובינשטיין. ב-2018 החלה להשתתף בהצגה "עיתונאי על תנאי" שכתב גיא מרוז וביים נורמן עיסא. ב-2022 החלה להשתתף בהצגה "ינטל" שכתבו יצחק בשביס זינגר ולאה נפטולין וביים רפי ניב.
משפט רושה קפלי
בונה (קפה)
ויקטור צ'רנוב
ויקטור צ'רנוב (ברוסית: Виктор Михайлович Чернов; 25 בנובמבר (הלוח היוליאני, 7 בדצמבר הלוח הגרגוריאני) 1873 - 15 באפריל 1952) פוליטיקאי רוסי, מנהיג המפלגה הסוציאל-רבולוציונית, יושב ראש האספה המכוננת הרוסית (18-20 בינואר 1918).
שנים ראשונות.
צ'רנוב נולד ב-1873 בעיירה הקטנה חוואלינסק במחוז סרטוב שברוסיה, למשפחה מבוססת. אביו, מיכאיל צ'רנוב, היה גזבר עובד מדינה, צאצא למשפחה של צמיתים משוחררים, ואמה, אנה לבית בולטוב, הייתה בת למשפחה אצילית ממוצא טטרי. אימו נפטרה בשנת 1875 וצ'רנוב ואחיותיו התחנכו על ידי האם החורגת. המשפחה חיה בהתחלה בנובואוזנסק ואחר כך בסרטוב, שוב בחבאלינסק ובקמישין.
בשנת 1882 צ'רנוב התחיל ללמוד בגימנסיה בסראטוב. באותה תקופה הוא הכיר את מארק נתנסון והחל להתעניין בדעות מהפכנים ובמיוחד של נרודניקים. בשנת 1890 צ'רנוב נעצר על ידי השלטונות בפעם הראשונה. בשנת 1891 צ'רנוב עבר להמשך לימודים בטרטו. בהיותו בטרטו צ'רנוב בהשפעת האח הבכור התקרב לסטודנטים בעלי דעות מהפכניות. במהלך ביקוריו בסנקט פטרבורג צ'רנוב היוודע לוויכוחים ביו תומכי קרל מרקס לבין תומכי אידאולוגיה של נרודניה ווליה.
בשנת 1892 צ'רנוב התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת מוסקבה. הוא למד את כתבי קרל מרקס אך לא קיבל את דעותיו. בשנת 1894 צ'רנוב נפגש עם מארק נתנסון שהקים תנועה חדשה. צ'רנוב לא הסכים להצטרף לתנועה מכיוון שהיא לא תמכה כלל בפעולות טרור. בשנת 1894 צ'רנוב נעצר והועבר לתקופת מאסר במבצר פטרופבלובסקיה. לאחר חצי שנה צ'רנוב גורש לסראטוב.
בשנת 1895 צ'רנוב עבר לטמבוב והתחיל לעבוד בממשל המקומי. באותה תקופה הוא תתחיל לפרסם את מאמריו בנושאים שונים וקיבל הכרה בקרב הנרודניקים. בשנת 1898 צ'רנוב התחתן והתקרב מאוד לאחיה של אשתו. ביחד הם עסקו בתעמולה מהפכנית אצל איכרי הכפרים סביב טמבוב.
במאי 1899 צ'רנוב נסע לציריך להמשך לימודים. בנוסף להמשך לימודים הוא רצה להקים ארגון על-מפלגתי שיפיץ ספרות מהפכנית בקרב האיכרים. במטרה זו הוא נפגש עם פאבל אקסלרוד וגאורגי פלחנוב אך הם לא תמכו ברעיון. בסופו של דבר בתמיכת חיים ז'יטלובסקי וש. אנ-סקי הארגון הוקם. תוך מספר שנים הארגון הפיץ מעל 300 ספרים ברחבי האימפריה הרוסית.
מפלגה סוציאל-רבולוציונית.
בשנת 1902 הוקמה המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. מייד עם הקמתה, צ'רנוב הצטרף למפלגה. הוא היה עורך עיתון המפלגה ונבחר לוועד המרכזי. כאשר בשנת 1902 הארגון הצבאי של המפלגה הרג את שר הפנים, צ'רנוב הצדיק את הפעולה בעיתון מפלגתי. במהלך השנים הוא פרסם בעיתון המפלגתי מספר רב של מאמרים והיה נחשב לאידאולוג של המפלגה.
בשנת 1904 צ'רנוב ביחד עם מארק נתנסון ויונה אזף היה נציג את המפלגה בוועידה של כלל מפלגות מהפכניות הרוסיות בפריז. בוועידה סוכם על שיתוף פעולה של כל המפלגות במהפכה המתקרבת.
בסוף 1905 צ'רנוב חזר לאימפריה רוסית. בדצמבר 1905 התקיימה הוועידה הראשונה של המפלגה בתחומי רוסיה וצ'רנוב נבחר לוועד המרכזי שלה. בהתאם להחלטת המפלגה צ'רנוב החרים את הבחירות לדומה שנערכו בשנת 1906. לאחר פיזור הדומה, המפלגה השתתפה בבחירות לכינוס השני של הדומה וצ'רנוב היה ראש הסיעה. ההשתתפות בדומה לא מיתנה את דעותיו והוא תמך בארגון התנקשות בקיסר שלא יצאה לפועל.
צ'רנוב קיבל קשה את הידיעה שיונה אזף היה סוכן כפול. במשך שנים רבות הם היו קרובים וכאשר הנושא הוכח מעבר לכל ספק צ'רנוב החליט שהוא לא יכול להישאר חבר של וועד המרכזי של המפלגה. מעשית הוא עזב פוליטיקה, מספר שנים פעל רק בתחום הספרותי ובשנת 1911 נסע לאיטליה. תקופה מסוימת צ'רנוב שיתף פעולה עם מקסים גורקי בירחון ספרותי. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לפחיים הפוליטיים.
צ'רנוב הצליח לחזור לרוסיה רק לאחר מהפכת פברואר. עם שובו הוא נבחר לסגן יושב ראש של סובייט פטרוגרד ונבחר לוועד המרכזי של המפלגה הסוציאל-רבולוציונית. במאי הוחלט שהמפלגה תהיה שותפה לממשלה הזמנית החדשה וצ'רנוב קיבל תיק החקלאות. הוא היה פעיל מאוד וניסה לקדם מספר חוקים. באוגוסט 1917 הוא ראה שלא יכול לקדם את הנושאים החשובים לו בתחום העיקרים והתפטר מהממשלה. צ'רנוב ביקר בערים שונים ברוסיה במהלך ההכנות לבחירות לאספה המכוננת. בהיוודע למהפכת אוקטובר ותפיסת שלטון על ידי הבולשביקים צ'רנוב ראה בכך פגיעה בערכי מהפכה. צ'רנוב חזר לפטרוגרד והשתתף בפתיחת האספה המכוננת. צ'רנוב נבחר ליושב ראש האספה וקרא להתנגד לשלטון בולשביקי. כתוצאה מכך, הבולשביקים פיזרו את האספה שבה לא היה להם רוב ואף הוציאו נגד צ'רנוב צו מעצר. במשך שנתיים וחצי צ'רנוב הסתתר וספטמבר 1920 עזב את המדינה.
בהתחלה צ'רנוב התיישב בטרטו ביחד עם אשתו השלישית אידה פדר שהייתה ילידת העיר. המטרה הייתה להמשיך בפעילות נגד השלטון הבולשביקי ולהיות קרוב ככל הניתן לרוסיה. צ'רנוב פעל רבות לארגון מחדש של המפלגה ואיחוד כל פלגיה. בשנת 1921 הוא תמך במרד קרונשטאדט. לאחר דיכוי המרד, השלטון הסובייטי דרש מאסטוניה לגרש את צ'רנוב מתחומי המדינה. בסופו של דבר צ'רנוב עבר לגרמניה. במשך מספר שנים הוא התגורר בצ'כוסלובקיה, צרפת וגרמניה. הוא המשיך בפעילות פוליטית מפלגתית אך הקשר שלו עם חברי המפלגה שנותרו בתחומי ברית המועצות הלך ונחלש.
בשנת 1934 צ'רנוב התחיל לשתף פעולה עם העיתון העברי דבר שהופיע בארץ ישראל ופרסם בו מאמרים בתדירות חודשית. בשנים 1934–1935 הוא ביקר בארץ ישראל והעריך מאוד את מפעל הציוני ואת קיבוצים במיוחד.
בתחילת מלחמת העולם השנייה צ'רנוב ואשתו עברו לארצות הברית. למרות התנגדותו לשלטון הסובייטי, צ'רנוב תמך במאבק נגד הפלישה הגרמנית. בהיותו בארצות הברית צ'רנוב המשיך בפעילות ספרותית והיה פעיל בסניף המקומי של המפלגה הסוציאל-רבולוציונית שהשפעתה אז בתחומי ברית המועצות הייתה אפסית.
צ'רנוב נפטר בשנת 1952 בניו יורק.
יעקב שופט
יעקב שופט (ריכטֶר) (1910, דויד-הורודוק – 20 בדצמבר 2005, תל אביב) היה מסאי ומתרגם יידי–עברי ישראלי.
ביוגרפיה.
שופט נולד בשם יעקב ריכטר ב-1910 בעיירה דָויד-הוֹרוֹדוֹק (דויד-גרודֶק) שבפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה; כעבור מספר שנים בפולין), השלישי מתשעת ילדיהם של רחל לבית ויינר ושמריהו ריכטר, שנישאו בגיל צעיר מאוד והיו בני דודים. אביו, יליד ווהלין היה שו"ב ומשנות הארבעים לחייו גם מוהל. כשהיה בן חצי שנה עברה המשפחה לעיר המחוז, פינסק, ושם גדל. ביתו היה בית יהודי דתי-חסידי, ועם זאת היה פתוח לרוח הקִדמה והציונות. ריכטר התחנך ב"חדר", בחדר מתוקן ולבסוף למד במשך שמונה שנים בגימנסיה העברית של "תרבות" שנפתחה בעירו, והצטיין בלימודי יהדות. מנעוריו היה פעיל בתנועות הנוער החלוציות "פרייהייט" (דרור) ו"החלוץ". בשנת תרצ"ו-1935, כשהיה בן 25, עלה לארץ ישראל עם אשתו, בת עירו, גיטל לבית פולק. כל אחיו עלו לארץ ישראל, למעט הצעיר שבהם, שנספה בשואה יחד עם שני הוריו (אח צעיר נוסף טבע בנהר בילדותו).
בארץ הצטרף לקיבוץ יגור, שם התיישבה אחותו הבכורה שרה. עסק בחקלאות ובהוראה. במלאת שנתיים לנישואיו נולד ביגור בנו. בהמשך עבר עם משפחתו לקיבוץ גליל ים, שם נולדה בתו. לבסוף השתקע בשיכון רמת אביב. שנים אחדות עבד בהוראה. בגין חולשת הגרון וקשיי שמיעה עבר לפקידות בעיריית תל אביב-יפו, ושם עבד רוב השנים בארכיון של מחלקת החינוך והצטיין בעבודתו.
בשנת תשמ"ב-1982 השלים תואר מוסמך בספרות עברית ומקרא באוניברסיטת תל אביב (את עבודת הגמר כתב בנושא: "בעיות נבחרות בחזונות ההקדשה של נביאי הכתב"). במשך שנים רבות היה מרצה אהוד למקרא ולספרות עברית בחוגים שונים.
במשך עשרות שנים פרסם מסות ורשימות בעיתונים וכתבי עת שונים, בהן המוסף הספרותי "משא" של העיתון "למרחב" וביטאון הקיבוץ המאוחד "מבפנים".
החל בסוף שנות ה-80 פרסם ספרים (בעיקר קובצי מאמרים) ותרגומים (בעיקר מיידיש לעברית, וכן מעברית ליידיש).
בשנת תשמ"ח 1988 הופיע בהוצאת משואה ספרו "דוד אלפר: חייו, זמנו, מקומו ובני לוייתו", המביא תולדות חייו ופועלו של אלפר, מנהל הגימנסיה העברית "תרבות" בפינסק עד להדחתו מתפקידו בעת הכיבוש הסובייטי (נספה בשואה).
בספרו "אנשים" (תשמ"ט 1989), בהוצאת ברוש, ראו אור רשימות והספדים על אישים שונים שפרסם במשך השנים. יתר ספריו ראו אור בהוצאת ירון גולן.