פום התחיל את הקריירה שלו בקבוצת אריות טאלין. כבר בעונתו הראשונה בבוגרים ערך 20 הופעות וכעבור עונה אחת חתם בספורט טאלין. בשנת עזב לראשונה את אסטוניה כאשר חתם בקופס הפינית. אחרי חצי עונה חתם בפלורה טאלין, כעבור עונה אחת עבר לויל השווייצרית. בשנת עבר לפורטסמות', בה רשם רק 4 הופעות במהלך עונת , לכן חזר לפלורה טאלין כשחקן מושאל למשך שנתיים.
בקיץ , פום חזר לאנגליה כאשר חתם בדרבי קאונטי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג נגד מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד. עד מהרה הפך לשחקן אהוב בדרבי ובסיום עונת זכה בתואר שחקן העונה של האוהדים. בתום עונת ירדה דרבי לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
בקיץ הושאל לסנדרלנד. למרות שלא רשם דקות משחק במהלך העונה, בקיץ נרכש על ידי המועדון. ב-20 בספטמבר 2003 הבקיע שער בדקה ה-90 של המשחק שנתן לקבוצתו נקודה במשחק נגד דרבי קאונטי. במהלך העונה הוא סבל מכמה פציעות, אך עד מהרה חזר למקומו כשוער ראשון. בתום עונת חזר עם סנדרלנד לפרמייר ליג.
באוגוסט הושאל לארסנל ושימש כשוער שלישי. בינואר חתם רשמית במועדון. בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במסגרת גביע הליגה האנגלית נגד אברטון בו ניצחה ארסנל 0-1. את הופעת הבכורה שלו בליגה, הוא ערך נגד פורטסמות'.
ב-26 במאי 2007, פום חתם בווטפורד. את העונה הראשונה שלו בווטפורד התחיל כשוער ראשון, אך גילה יכולת רעה ואיבד את מקומו בהרכב. ב-30 באפריל 2009 שוחרר מהמועדון, בהמשך הודיע על פרישה.
קריירה בינלאומית.
פום ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה ב- במשחק ידידות נגד . בנובמבר נבחר על ידי ההתאחדות לכדורגל באסטוניה לייצג את המדינה ככדורגלן היובל של אופ"א. ב-10 ביוני 2009 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
קלווריה (מחוז משנה)
קלווריה (בליטאית: Kalvarijos savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה קלווריה משתרע על פני 1,259 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, 11,635 תושבים. העיירה קלווריה היא הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
היסטוריה מנהלית.
מחוז-משנה קלווריה הוקם בשנת 1999 במסגרת רפורמה בחלוקה המנהלית של ליטא שנערכה באותה שנה, והוא מורכב משטחים היסטוריים של מחוזות המשנה מריאמפולה ווילקובישק.
דמוגרפיה.
מספר תושבי מחוז-המשנה קלווריה נמצא בירידה מתמדת מאז הקמתו: ב-2001 נמנו בו 13,883 איש; ב-2005 נמנו בו 13,492 איש; ב-2011 נמנו בו 12,012 איש; ב-2012 נמנו בו 11,921 איש; ב-2013 נמנו בו 11,777 איש; וב-2014 נמנו בו 11,635 איש.
יישובים.
במחוז המשנה עיירה אחת: עיירת המחוז קלווריה, ו-172 כפרים קטנים וחוות.
איסור שתיית מים בחילופי תקופות
ביהדות, תקופה היא אחת מארבע התקופות - ארבעת חלקיה של שנת החמה (שנקראים גם "עונות השנה"). התקופות קרויות על שם חודש תחילתן: תקופת תשרי, תקופת טבת, תקופת ניסן ותקופת תמוז.
בתחילתה של תקופה (לעיתים מכנים זאת "כשהתקופה נופלת"), קיים ביהדות מנהג קדום שלא לשתות מים במשך שעה, המקפידים על המנהג מזהירים ששתיית מים בשעה זו כרוכה בסכנת מוות, כך שהאיסור משום סכנה. מאידך יש השוללים את המנהג, וסוברים שאין בו ממש. מנהג זה לא היה קיים בכל התפוצות.
משך כל תקופה הוא 91 יום ו-7.5 שעות. התקופה הבאה תיפול ב-.
מקור וטעם.
המנהג מופיע לראשונה כמנהג רווח בתשובות הגאונים, מדברי הגאונים עולה, כי יש לחשוש למנהג זה ולו רק משום שכך נהגו העם.
בין היתר הובאו בגאונים כמה השערות לסיבת המנהג:
ר' דוד אבודרהם, בן המאה ה-14, הביא טעם נוסף, כי במועד זה המים נטמאים בדם שיכול להזיק.
המנהג הוזכר גם בספרי ראשונים נוספים מהם התרומת הדשן המרדכי ומהרי"ל ורוקח.
מתנגדים.
ישנם הסבורים כי אין ממש במנהג, כך עולה מדברי ר' האיי גאון הסבור כי המנהג הוא ניחוש בעלמא, דבריו הובאו גם בספרו של רבי אברהם אבן עזרא, בן המאה ה-12. בהמשך דבריו שלל האבן עזרא את מקורותיו המיסטיים, וכתב עליהם כי "דבר הניפוח - שיחת הזקנות" והציג את הטעם הרציונלי המופיע בגאונים:
כמו כן היעב"ץ בספרו מור וקציעה כתב בשם אביו (בעל חכם צבי), כי אין ממש למנהג זה בנימוק כי "כל דבר שאין לו יסוד בתלמוד אין לחשוש לו". בסידורו עמודי שמים הוסיף "והנה הכל הבל בדוי, מימינו לא נזהרנו בזה. וכך למדתי מבית אבא שהיה משחק בעניין הזו נפילת התקופה שהוא בדוי זקנות." הרב עבדאללה סומך כתב כי בעיראק לא נהגו את המנהג כלל. כמו כן בתימן ובעדן לא נהגו מנהג זה.
בהלכה.
בספרי ההלכה המנהג הוזכר בספר בית יוסף, והובא להלכה בהגהות הרמ"א, בן המאה ה-16, על שולחן ערוך:
מתומכי המנהג: החיד"א הכנסת הגדולה ועוד. המנהג נזכר דרך אגב גם במשנה ברורה.
על פי המנהג המקורי, אין להשתמש במים ששהו בכלים בשעת התקופה ויש לשופכם, אולם החיד"א ציין כי בטורקיה ואיטליה נוהגים מנהג ממוצע, כך שלא שופכים את המים לאחר התקופה, ומקפידים רק שלא לשתות את המים בשעת התקופה. ישנם מקומות שנהגו להכריז בשבת בבית הכנסת על יום התקופה כך בוונציה ובמרוקו.
בדורות האחרונים רבים אינם מקפידים על מנהג זה, כך גם כתב הרב חיים קניבסקי שבבית החזון איש לא חששו למנהג זה, מאידך דעת הרב מאיר מאזוז והרב עובדיה יוסף כי יש להחזיר את המנהג אף במקומות שנשכח. כך כתב:
הרב מרדכי אליהו ובנו הרב שמואל אליהו פרסמו שכיום אין צורך לחשוש כלל לתקופה וניתן לשתות מים כרגיל. הרב אליעזר מלמד כתב שכיום המנהג הוא לא לחשוש לזה כלל.
עקיפת האיסור.
המהרי"ל כתב כי סכנה זו חלה רק על מי נהרות אבל על מי בורות העיר אין סכנה, אולם אחרונים כתבו כי האיסור הוא גם על מי בורות העיר כי גזרו על מי בורות העיר מחשש בלבול.
בספרי ההלכה נכתב כי אפשר להשתמש במים אם הכניסו לתוכם ברזל, היתר זה מתבסס על דברי התלמוד בעניין רוח רעה, פתרון זה נכתב בספר הרוקח ועוד. לפי דברים אלו דעת הרב יצחק רצאבי כי בימינו שכל המים עוברים בחלקם דרך צינורות מתכת, אין כלל את האיסור.
הרב כלפון משה הכהן, בשו"ת "שואל ונשאל", הציע מספר דרכים אחדות לעקיפת האיסור:
איסור שתיית מים בתחילת תקופה
לוציה שפרובה
לוּצִיֶה שָפָרוֹבָה (בצ'כית: Lucie Šafářová, בפי דוברי עברית השתרש שמה כלוסי ספארובה); נולדה ב-4 בפברואר 1987 בברנו, צ'כיה) היא שחקנית טניס מקצוענית מצ'כיה. היא מדורגת במקום עשירי בעולם (1 בפברואר 2016) בדירוג ה-WTA, בעבר דורגה במקום חמישי בעולם (14 בספטמבר 2015).
הישג השיא של שפרובה הגעה למשחק הגמר בטורניר גראנד סלאם, אליפות צרפת הפתוחה (2015), לאחר ניצחון בשלב שמינית הגמר על מריה שראפובה מרוסיה (2 בעולם) ב-2 מערכות 6-7, 4-6. במשחק הגמר היא הפסידה לסרינה ויליאמס מארצות הברית (1 בעולם) ב-3 מערכות, 6-3, 6-7, 6-2. נוסף לכך, היא זכתה בשני טורנירי גראנד סלאם לזוגות נשים בשנת 2015, באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה, עם בת'אני מאטק-סאנדס מארצות הברית (6 בעולם בזוגות נשים).
לוציה שפרובה נמצאת בזוגיות עם שחקן ההוקי קרח הצ'כי טומאש פלקאנץ. בשנת 2019 לזוג נולדה בת.
פרוהמן
פרוהמן הוא שם משפחה.
חנה ואזנה גרינולד
חנה ואזנה-גרינולד (נולדה ב-17 באוקטובר 1965) היא במאית, מחזאית ומנחה קבוצות תיאטרון ישראלית.
ואזנה עסקה כעשרים שנה בבימוי תיאטרון קהילתי בעיקר של קבוצות נשים. משנת 2007 עברה לביים מופעים והצגות במסגרות אלטרנטיביות כגון: התיאטרון הערבי-עברי ביפו, תמונע ופסטיבל עכו. התמקדותה היא בחיפוש שפה תיאטרונית לשאלות ותכנים העוסקים במגדר ובעיקר בהצלבה שבין זהות מזרחית מגדר ומעמד. העבודה הממושכת בתיאטרון הקהילתי פיתחה אצלה טכניקות אמנותיות של עבודה ללא מחזה כתוב מראש, המדגישים את החוויה האישית החברתית וההיסטורית של המבצעות, עבודה עם טקסטים שאינם דרמטיים והסבה של חומרים אלה לידי מופע. כמו כן עבודה זו שכללה את הרגישות החברתית וגיבשה את תפיסת עולמה הפוליטית המזרחית-פמיניסטית.
ביוגרפיה.
נולדה ביפו כבת בכורה להורים ילידי מרוקו, ניסים ואסתר. אחריה נולדו שלושה אחים. למדה בבית הספר היסודי ע"ש ויצמן ולמדה בכיתה מעורבת של תלמידים יהודים וערבים. למדה בחטיבת הביניים עירוני ז', וסיימה את חוק לימודיה בתיכון רוגוזין. שירתה בצה"ל כמשקית ת"ש באזור הדרום. עם שחרורה עברה לגור בקיבוץ כפר סאלד ושימשה כמטפלת לגיל הרך. בשנת 1988 חזרה לתל אביב ועבדה בניקיון בתים ובהמשך כגננת ובמקביל למדה משחק במסגרת פרטית. היא מספרת על יחסה לתיאטרון: "ולמרות שאני לא ילדת דרמה ולא קראתי אף מחזה או ביקרתי בתיאטרון לפני כן, לימודי התיאטרון מאוד משכו אותי. המחזה היחיד שראיתי במסגרת סל תרבות בבית ספר היה 'אופניים לשנה', של נולה צ'לטון, והוא שינה את חיי". "אופניים לשנה" הייתה הפקה של תיאטרון חיפה על החוויות של נולה צ'ילטון ושחקניה בקריית שמונה לאחר שנה של עבודת תיאטרון קהילתי.
קריירה.
השכלה והנחיה אקדמית.
בשנים 1990–1993 למדה באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון במסלול לתיאטרון קהילתי. כדי לשכלל את מיומנויות ההנחיה שלה עם שחקנים לא-מקצועיים למדה בשנים 1998–1999 לימודי תעודה של הנחיית קבוצות במסלול דו שנתי בבית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת בר-אילן. לאחר עבודה ממושכת בתיאטרון הקהילתי ומתוך רצון ליצור מחזה על בסיס אוטוביוגרפי חזרה ללימודי תואר שני MFA בחוג לתיאטרון במסלול שחקן-יוצר באוניברסיטת תל אביב, ובמסגרת פרויקט הגמר העלתה את "פאפעג'ינה" המוגדרת כ"תיאטרון סיפור אוטוביוגרפי בדוי" המבוסס על תהליך התבגרותה ביפו של שנות השבעים.