יעקובסון הצטרף למפלגת שינוי (בהנהגת אמנון רובינשטיין, כפי שהיא הייתה אז – בטרם הפילוג שנוצר בעקבות הקמת מרצ, שלאחריו הוקמה שינוי בהנהגת טומי לפיד) בהיותו סטודנט ב-1982. הוא הצטרף למפלגת מרצ כחלק מקבוצה בראשות רובינשטיין, היה פעיל במרצ בתקופת הסכמי אוסלו וחבר הנהלת מרצ עד לשנת 2000 וחתם בשנים אלה על מאמריו בעיתון בשפה הרוסית "וסטי", שעסקו לרוב להגנה על תהליך השלום, "חבר הנהלת מרצ." אחרי פרוץ האינתיפאדה השנייה, בספטמבר-אוקטובר 2000, פרש ממרצ כי לדעתו היה על מחנה השלום הישראלי, ועל מרצ בכלל זה, לומר במפורש שערפאת אשם במלחמה.
שימש כעוזר פרלמנטרי לאמנון רובינשטיין בשנים 1987–1992 וכיועצו הפוליטי בשלושה תפקידי שר: שר התקשורת בשנים 1986–1987, שר האנרגיה והתשתית בשנים 1992–1993, ושר החינוך והתרבות בשנים 1993–1994.
יעקובסון נוהג לכתוב בעיתונים מאמרים פובליציסטיים על נושאים אקטואליים, בדגש על עיסוק בלאומיות. כתב מדי סוף שבוע מאמרים ב"וסטי" מתחילת תהליך אוסלו עד לשנת 2000 והיה שם אחד הקולות הבודדים שתמכו בתהליך אוסלו, זאת בניגוד לרוב הקהילה הרוסית ולדעה השלטת בעיתון, שהם אנשי ימין. כתב במשך שנתיים-שלוש מאמרים פובליציסטיים בעיתון מעריב (2003 – 2004) כותב מאמרים פובליציסטיים בעיתון הארץ מאז שנת 2004. הוא מרואיין בטלוויזיה בשפות הרוסית והעברית.
מחקריו.
אלכסנדר יעקובסון עוסק במחקריו בדמוקרטיה, פוליטיקה עממית, דעת הקהל ובחירות בעולם העתיק, בעיקר ברפובליקה הרומית המאוחרת. בשנים האחרונות הוא מתמקד בעיקר בראשית הקיסרות הרומית: הקיסרים אוגוסטוס, טיבריוס, הדימוי הציבורי של השלטון הקיסרי, מעמד המשפחה הקיסרית. בנוסף לכך הוא חקר את הציונות ואת הלאומיות המודרנית.
העת העתיקה.
בחירות וניהול תעמולת בחירות ברומא: מחקר בשיטה הפוליטית של הרפובליקה המאוחרת
זהו שם ספרו הראשון של אלכסנדר יעקובסון שראה אור בשנת 1999.
הספר הוא תוצר עבודת הדוקטורט שעובדה לאחר שנות מחקר נוספות והוא עסק בשאלה מה עשו הבחירות לעם, לאליטה ולאופיו של המשטר. קיים ויכוח במחקר מאז שנות השמונים לגבי אופי המשטר ברפובליקה הרומית ותפקידו של העם במשטר זה. עד לאותה עת רווחה הדעה שהסנאט והאצולה שלטו ולעם לא היה כוח ממשי; אמנם אסיפות העם התקיימו, אך תפקידן היה שולי. באותה תקופה ההיסטוריון החשוב פרגוס מילר יצא חוצץ כנגד כך וטען שלעם יש יותר כוח ממה שנוטים לחשוב. השקפותיו של פרגוס מילר בנושא זה סוכמו בספרו.
התזה של יעקובסון משתלבת במידה מסוימת בכיוון שקבע פרגוס מילר בביקורתו על ההשקפה המקובלת. יעקובסון בדק את דרכי ההיבחרות של מגיסטרטים, נושאי תפקידים חשובים, ולפי זאת הוא מסיק שלעם היה יותר כוח ממה שנוטים לחשוב. הנחה זו מבוססת בין השאר על ניתוח של דרכי ההתמודדות של המועמדים, שכללו גם שוחד. יעקובסון מניח שאם המועמדים נטו לחזר אחרי העם, אז לעם היה יותר כוח ממה שמקובל לחשוב. בדוקטורט הוא טען שלעם היה משקל משמעותי ובספר הרחיב זאת וניסה להראות שהכוח האלקטורלי של הפלבס גם הקנה לו כוח פוליטי. רוב מחקריו של יעקובסון חגים סביב נושא זה.
אחד ממאמריו עוסק בשאלת ההצדקה שניתנה באתונה למשטר הדמוקרטי.
הוא פרסם מאמר ששואל את השאלה: "מיהו רומאי?" רומא העניקה אזרחות רומית לבני עמים שונים ברחבי האימפריה (ולבסוף – לכל תושביה החופשיים), יעקובסון בחן את השאלה מהי משמעות הדבר מבחינת זהותם ותרבותם של "המצטרפים" ומבחינת הדימוי העצמי של הרומאים. הוא בוחן זאת באמצעות המקרה של כניסת גאלים (שכבר קיבלו אזרחות רומית לפני כן) לסנאט, יש התנגדות, הקיסר קלאודיוס מסביר בנאום בפני הסנאט את טעמיו בצעד זה.
ציונות ולאומיות.
ישראל ומשפחת העמים: מדינת לאום יהודית וזכויות האדם
זהו ספרו השני של אלכסנדר יעקובסון, אותו כתב במשותף עם פרופסור אמנון רובינשטיין והוא ראה אור בהוצאת שוקן בשנת 2003 ותורגם לאנגלית ולצרפתית. הספר עוסק בשאלת היחס בין ישראל כמדינה היהודית לישראל כמדינה דמוקרטית ומנסה לענות על השאלה האם יש ניגוד בין יהודית ודמוקרטית, כשלדעת המחברים אין בכך סתירה מהותית. הלגיטימיות של המדינה היהודית נשענת, לטענתם, על העיקרון האוניברסלי (שצריך לחול על שני העמים בארץ) של זכות העמים להגדרה עצמית לאומית. משום כך קבעה הקהילה הבינלאומית בתוכנית החלוקה בשנת 1947 כי על-מנת לתת עצמאות לשני העמים החיים בארץ, יש להקים בה שתי מדינות-לאום זו לצד זו: "מדינה יהודית" ו"מדינה ערבית", כלשון החלטת החלוקה. יעקובסון ורובינשטיין משווים את המאפיינים המרכזיים של ישראל כמדינה יהודית עם הנורמות המקובלות בעולם הדמוקרטי בן-ימינו. בין היתר, הם משווים את חוק השבות הישראלי לחוקי רפטריאציה - שיבה למולדת לאומית – הקיימים במספר מדינות דמוקרטיות, תוך דגש מיוחד המקרים של יוון וארמניה – שני עמי הפזורה הקלאסיים; דוגמאות פחות בולטות הן פולין והונגריה, אירלנד ואף פינלנד (ביחס לפזורה האתנית הפינית בברית המועצות לשעבר). כשלמדינה יש פזורה – אוכלוסייה החיה בארצות אחרות שהמדינה רואה את עצמה כקשורה בה מבחינה תרבותית והיסטורית - היא מקיימת לעיתים קרובות קשר רשמי עם פזורה זו ואף מעניקה סיוע וזכויות מיוחדות לבני הפזורה. מסקנתם הכללית של המחברים היא כי המאפיינים המהותיים של ישראל כמדינת-לאום יהודית עומדים בקריטריונים מודרניים של דמוקרטיה ליברלית והגנה על זכויות המיעוטים. עם זאת הם מבקרים היבטים שונים של המציאות הישראלית גם בנושא מעמד המיעוט הערבי (בו הם מציעים להכיר באופן רשמי כמיעוט לאומי) וגם בנושא מעמד הדת במדינה.
ישראל חנוקוגלו
ישראל חנוקוגלו (בטורקית: İsrael Hanukoğlu; נולד ב-14 במרץ 1952 בטורקיה) הוא פרופסור מן המניין לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת אריאל.
חייו.
בשנת 1970 הוא עלה לארץ ישראל ולמד באוניברסיטה העברית, שם סיים בהצטיינות תואר ראשון בביולוגיה ופסיכולוגיה והשלים לימודי חטיבה במדע המדינה.
חנוקוגלו למד ועסק במחקר לתואר שני ושלישי באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון שבארצות הברית (תואר שני ב-1976, ותואר שלישי ב-1980). עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "מנגנון העברת אלקטרונים במערכות P450 מיטוכונדריאליות". בלימודי הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו הוא בודד גנים המקודדים לחלבוני מבנה מסוג אקטין וקרטין, וקבע לראשונה את המבנים של חלבונים מסוג קרטין שיוצרים שלד תאי (cytoskeleton) ומרכיבים את סיבי השיער.
בשנת 1994 פרופ' חנוקוגלו התחיל לשתף פעולה עם אחיו פרופ' אהרן חנוקוגלו במחקרים בנושא סינתזה ותפקוד הורמונים סטרואידים. מחקרים אלה הובילו לזיהוי מוטציות האחראיות למחלה תורשתית של חוסר תגובתיות להורמון אלדוסטרון שנקראת פסוידו-היפו-אלדוסטרוניזם (pseudohypoaldosteronism type I). מחקריהם זיהו את המוטציות בגנים המקודדים לתת-יחידות של תעלות נתרן אפיתליאות שנקראות בקיצור ENaC.
חנוקוגלו זכה בפרסים רבים, בהם פרס לינדנר (Lindner) של האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה, פרס לובל (Lubell) של מכון ויצמן, פרס גוטווירט על הצטיינות במחקר בטכניון, מלגת הרשות הלאומית למחקר בארצות הברית בתחום ביוכימיה.
בשנת 1996 מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ המדעי שלו, אך התפטר עקב חתימתו על הסכם ואי ב-1999. נמנה עם מייסדי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני והיה יושב-ראש של הארגון משנת 1995. היה בין מובילי המאבק נגד הסכמי אוסלו. בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום העשירי ברשימת מפלגת חירות ובבחירות לכנסת ה-17 היה במקום השני ברשימת חזית יהודית לאומית בראשות ברוך מרזל, בשתי הפעמים לא עברו הרשימות את אחוז החסימה.
מתגורר ברחלים ואב לשניים.
אפולודורוס מדמשק
אפולודורוס מדמשק (מת בשנות ה-30 של המאה ה-2 לספירה) היה אדריכל סורי-יווני קדום, המועדף על טראיאנוס ומיוחסים לו מבנים מרשימים רבים שנבנו בתקופתו, בהם גשר טראיאנוס ועמוד טראיאנוס.
גשר טראיאנוס נבנה באזור שערי הברזל של הדנובה ושימש למעבר הצבא הרומי במלחמה הדאקו-רומאית השנייה. על בניית הגשר כתב אפולודורוס ספר שלא שרד עד ימינו, אך חלק מתוכנו מצוטט בספרים קדומים אחרים. אפולודורוס בנה עבור טראיאנוס את פורום טראיאנוס, הפורום הרומאי האחרון ובתוכו בנה, במצוות הסנאט הרומאי, את עמוד טראיאנוס, שבתוכו מצוי כלי זהב המכיל את אפרו של טראיאנוס.
לאפולודור מיוחסת גם בנייתם של קשת טראיאנוס (אנקונה), קשת טראיאנוס (בנוונטו), קשת טראיאנוס (מרידה), קשת טראיאנוס (טימגד), גשר אלקונטר (בספרד) ועוד.
לבקשתו של הקיסר אדריאנוס, כתב אפולודורוס מאמר על מכונות מצור (Πολιορκητικά). שמו של הקיסר הנמען אינו נזכר אמנם במכתבו של אפולודורוס, אולם האנונימי מביזנטיון (Anonymous Byzantinus, המאה ה-6) ציין כי הוא נכתב לאדריאנוס. המלחמה היחידה שיכולה הייתה להצריך ספר הדרכה מסוג זה בזמן שלטונו של אדריאנוס, היה מרד בר כוכבא.
אפולודורוס הוצא להורג על ידי אדריאנוס, לאחר שהארכיטקט ביקר את התוכנית למקדש ונוס ורומא (נחנך בשנת 121).
פרה-דיספוזיציה
פרה דיספוזיציה
פרדיספוזיציה
פרהדיספוזיציה
חכם יחיא בן המו
משה מזרחי (חבר הכנסת)
משה מזרחי (נולד ב-20 בספטמבר 1950) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה, ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה.