הספר נשים והגירה – אמנות ומגדר בעידן טרנס לאומי בהוצאת רסלינג / הסדרה לאמנויות (2013), שיצא גם הוא באנגלית, בגרסה שונה מורחבת. גם הוא ספר חלוצי בנושא. בספר זה דקל בודקת את אתגרי ההגירה העומדים בפני נשים אשר הגיעו לישראל, דרך יצירות אמנות של נשים שהגיעו מברית המועצות לשעבר, מאתיופיה ומהפיליפינים מאז שנות התשעים של המאה העשרים, אשר מתמודדות עם נושאים כגון חינוך, זהות דתית, זהות לאומית ותעסוקה ועם היבטים של זהות מגדרית, אימהוּת, מישטור הגוף הנשי ואלימות מינית. זהו ספר חלוצי בארץ באופן שבו היא מציג דיון רב-תחומי המשלב בין סוציולוגיה, מדע המדינה, מגדר, לימודי הגירה ואמנות. ניתוח וביקורת על ספר זה התפרסמו מפי ד"ר קציעה אלון באתר ערב-רב, האתר המרכזי לאמנות ותרבות בישראל, ועיקרו במילים אלה: "הספר עצמו, אם כן, הוא אתר המשלב שלושה מישורים: מגדר, אמנות והגירה. אולם רק עם הקריאה המעמיקה בו מתגלה הרדיקליות שלו, החתרנות הטמונה בין דפיו".
בספר נשים וזִקנה - מגדר וגילנות בראי האמנות בישראל מציגה דקל כיצד חושפת האמנות תפיסות חברתיות מוטות על נשים זקנות. הדיון בספר נשען על שדות ידע של אמנות, מגדר, גרונטולוגיה וסוציולוגיה. לדברי דקל, נשים זקנות מושפעות מהצטלבות של שני סוגי אפליה – גילנות ומיננות. היא עוסקת במצבי דיכוי והדרה שנשים זקנות נתקלות בהם. פרקי הספר נעים מן החברתי והפוליטי אל הפרטי והאישי: מעמד כלכלי, סביבה ומרחב, זִקנה במדינה רב-תרבותית, משפחה ויחסים בין הדורות, בריאות וחולי והיחס לגוף המזדקן, עירום ומיניות ודימויים של ייצוג עצמי. הסיכום מציע תובנות חדשות על פוליטיקת הנִראות של זקנה ומגדר ומדגיש את חשיבותה של האמנות ואת כוחה לשמש כלי אקטיביסטי לשינוי חברתי. הספר זכה בפרס קרן גולדברג לכתבי יד מצטיינים. בראיון נרחב בעיתון הארץ מספרת טל על הסיבה שהניעה אותה לכתוב את הספר. וכי היא התמקדה במחקר 111 יצירות של אמניות מישראל לאורך המאה ה-20 והמאה ה-21. היא אמרה למראינת שהיא בחרה יצירות שהן ביקורתיות, לעומתיות ואקטיביסטיות ושל אמניות נשים בלבד.
במאמריה דקל עוסקת באמניות ואמנים שונים שפעלו בארץ, כגון פמלה לוי, רות שלוס מול קתה קולביץ, ובועז טל, ובבעיות של הגירה בעידן הגלובליזציה ובאמניות שהיגרו ארצה מארצות שונות, למשל מרוסיה הקומוניסטית או מאתיופיה. דקל גם כותבת בהרחבה על נושאים של פוליטיקה פמיניסטית באמצעות מתודולוגיה השוואתית, כשהיא בוחנת את האמנות הנעשית בארצות הברית ובאירופה ועומדת על הדמיון ועל ההבדלים המתקיימים בה אל מול אמנות שנעשית בישראל. במאמר על פמלה לוי, דקל מביאה פרקים לא ידועים למחקר בתולדות האמנות בישראל תוך התמקדות במקרה הבוחן של האמנית ויצירתה המוקדמת. באמצעות מחקר השוואתי וראיונות נדירים עם האמנית, חושפת דקל את הקשרים הערים שהתקיימו בין אמנות בעלת אידאולוגיה פמיניסטית בישראל לבין אמנות ואידאולוגיה פמיניסטית בארצות הברית. במאמרה "בנעליה של קתה קולביץ?" דקל עורכת השוואה בין קתה קולביץ לרות שלוס וחושפת את ההשפעות של התרבות והאמנות הגרמנית על המהגרים והמהגרות היקים שהגיעו לארץ ישראל. דקל מוכיחה כיצד שתי האמניות עסקו במחאה אנטי-מלחמתית באמצעות האידאולוגיה והפוליטיקה הסוציאליסטית והפמיניסטית שרווחה בגרמניה בין שתי מלחמות העולם. במאמר "פוליטיקת זהויות והכרה: אמנות ופמיניזם מזרחי" דקל סוקרת, באמצעות מקרה הבוחן של שולה קשת, את הפעילות האוצרותית של הפמיניזם המזרחי בישראל. פעילות כפולת-כיוון זו נעה בין פעילות העצמה שמכוונת פנימה, אל הקהילה, ובין פעולת הנכחה והעצמה המכוונת החוצה, אל הציבור הרחב והשיח ההגמוני, וזאת באמצעות דיון בשיח פוליטיקת הזהויות והצבעה על עקרונות של שוויון בנראות וצדק חלוקתי של משאבי תרבות ואמנות.
צבי זאווירי
צבי זאוירי
פואבלו (קולורדו)
פואבלו (באנגלית: Pueblo) היא בירת מחוז פואבלו במדינת קולורדו שבארצות הברית. בעיר מתגוררים 106,595 תושבים (נכון ל-2010) מה שהופך אותה לעיר השמינית בגודל אוכלוסייתה בקולורדו ולעיר ה-259 בכלל ארצות הברית. במטרופולין של העיר מתגוררים 159,063 תושבים (נכון ל-2010). העיר נמצאת במקום ההתמזגות של נהר ארקנסו ביחד עם אפיק פאונטיין, במרחק של כ-180 קילומטרים מדנוור, בירת קולורדו.
היסטוריה.
חבורת ציידים הקימה את מבצר פואבלו במקום בו העיר נמצאת היום ב-1842. במקום התגוררו מספר משפחות אשר סחרו עם התושבים הילידים עד שקבוצה מהם תקפה את המבצר ב-1854, מה שגרם לנטישתו של המבצר. ב-1858 המבצר יושב מחדש וחשיבותו גברה בגלל הבהלה לזהב בקולורדו שהתרחשה באותו זמן.
לאחר הבהלה לזהב האנשים שבאו לאזור בגללה הקימו בו יישובים. ב-1886 העיירות פואבלו (שנוסדה ב-1870), דרום פואבלו (שנוסדה ב-1873) ומרכז פואבלו (שנוסדה ב-1882), שהיו חלק מהיישובים האלו, התאחדו באופן רשמי לעיר אחת שנקראה פואבלו. ב-1894 צורפה לפואבלו העיירה בסמר, שנוסדה ב-1886.
פואבלו הפכה למרכז כלכלי גדול בקולורדו והייתה יודעה כמרכז גדול לייצור אוכפים, אך שיטפון גדול ב-1921 הרס חלק גדול מהעסקים בעיר והיא ירדה מגדולתה. העיר נפגעה פעם נוספת בגלל הידרדרות תעשיית הפלדה בארצות הברית בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
חינוך.
בעיר פועלים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם קמפוס פואבלו של אוניברסיטת המדינה של קולורדו.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה פואבלו ממוריאל, המשמש בעיקר לתעופה כללית וכן מציע טיסות לעיר דנוור.
פואבלו, קולורדו
פואבלו (עיר)
ישי ריבו
ישי ריבּוֹ (נולד ב-3 בפברואר 1989, כ"ח בשבט ה'תשמ"ט) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד במשפחה דתית לראובן ורוחמה וגדל במרסיי שבדרום צרפת. בגיל שמונה וחצי עלה עם משפחתו לישראל. בתחילה, התגוררה המשפחה בכפר אדומים. המשפחה עברה תהליך של התחרדות ולאחר שש שנים, עברה ליישוב תל ציון. ריבו למד בכמה ישיבות חרדיות, בהן גם בישיבה ספרדית בקרית ספר, ובישיבה לעולים מצרפת בירושלים. שירת שנה וארבעה חודשים בחיל החימוש במסגרת נצח יהודה.
בגיל 13 החל לכתוב שירים, להלחינם ולהקליטם בביתו. בגיל 18 החל ללמוד לנגן בגיטרה. הקים עם חברים את להקת "תכל'ס" שביצעה מטאל רוק יהודי. לקראת סוף השירות הצבאי השתתף בכמה הופעות של להקת הרבנות הצבאית, בעקבות בקשה של שי אברמסון, החזן הצבאי הראשי. על אלבומו הראשון החל לעבוד במהלך שירותו הצבאי.
לאחר נישואיו עבר ללמוד במדרשת זיו, בראשות הרב אליהו אילני, בשכונת שערי חסד בירושלים.
ב-2012 כתב והלחין את השיר "כבתחילה" עבור גד אלבז. בהמשך שנה זו זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה. במהלך 2012 היה ריבו הזמר הדתי הראשון שנטל חלק בפרויקט של עידן רייכל, כאשר ביצע את השיר "אור כזה" באלבום "רבע לשש".
ב-2013 זכה עם שירו "קול דודי" במקום השני בדירוג השופטים בפסטיבל הזמר והפזמון
בניסן תשע"ד (2014) יצא אלבומו הראשון "תוכו רצוף אהבה", ובעקבותיו יצא לסיבוב הופעות. במופעי ההשקה אירח את דניאל זמיר ויונתן רזאל. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב ויצא במהדורה חדשה בתוספת השיר "השבעתי" אותו שר עם מקהלת ישיבת ירושלים לצעירים. באותה שנה שר את השיר "חדש ששוני" באלבום "שמחת עולם" המאגד שירים שהלחין הרב יצחק גינזבורג, ושר שני שירים באלבום "אחכה לו", שירים שעלו מאפר השואה שהוציאה להקת "הלב והמעיין".
שירו "קול דודי" זכה במקום הראשון במצעדים השנתיים של רדיו גלי ישראל ורדיו קול חי. השתתף בשיר "פתח לבך" בהפקת דוד ד'אור, שנכתב והולחן לזכרם של שלושת הנערים החטופים.
בפרויקט "צמאה" הראשון, שר את "דרכך אלוקינו"; בשני את "והריקותי לכם ברכה"; בשלישי את "ימין ה' רוממה"; וברביעי, את "שיבנה".
באוקטובר 2015 הוציא סינגל ראשון מאלבומו השני - "מקשה אחת זהב", שכתב על הולדת בנו. במרץ 2016 הוציא את האלבום השני שלו "פחד גבהים". האלבום זכה באלבום זהב. באותה שנה התארח באלבומו של שלמה ארצי "קצפת", והשניים שרו בדואט את השיר "והאמת". כמו כן הוא הלחין שיר עבור רועי ידיד.
ביום העצמאות 2017 הופיע בטקס הדלקת המשואות.
בפברואר 2018 הוציא את האלבום "שטח אפור", שהגיע למעמד של "אלבום פלטינה". עוד קודם הוציא מתוכו את הסינגלים "הנה ימים באים", "אחת ולתמיד" ו"לשוב הביתה", שהגיעו לצמרת המצעד של גלגלצ.
באוגוסט 2019 זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום מוזיקה ע"ש אורי אורבך. ב-3 בספטמבר יצא הסינגל "סדר העבודה" המבוסס על פיוטי סדר העבודה המתארים את עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים בבית המקדש ומהווה סינגל שלישי מאלבומו "אלול תשע"ט".
בספטמבר 2019 הוציא את האלבום "אלול תשע"ט", המשלב פיוטי סליחות וסינגלים שהוציא לפני כן, האלבום זכה במעמד "אלבום זהב".
ב-24 בנובמבר 2019 הוציא דואט יחד עם נתן גושן בשם "נחכה לך", שזכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים.
ב-1 באפריל 2021 הוציא את השיר כתר מלוכה שיר שנסוב על תקופת הקורונה.
בחודש אלול תש"פ הוציא אלבום הופעה משולש: "במה קהל ואהבה", הכולל בתוכו שירים שהוקלטו בהופעות ודואטים עם זמרים שונים.
ב-24 בפברואר 2021 הוציא את הסינגל השני מתוך אלבומו החמישי, "סיבת הסיבות" לראשונה צורף לשיר קליפ, השיר הגיע למקום הראשון במצעדים השנתיים של קול חי קול ברמה קול פליי כיכר השבת וסרוגים ובמקום ה-13 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשפ"א. והיה השיר הישראלי המושמע ביותר ברדיו בשנת 2021.
לאחר מכן השתתף בשיר "בשלב הבא" מתוך האלבום "יבוא היום" של יוסף נטיב, ושר בשיר "אני מאמין" מבית ותן חלקנו.
ב-10 במרץ 2022 הוציא את השיר "לא נפסיק לחלום".
ב-28 באוגוסט הוציא ריבו את השיר "תכף יפתח".
חיים אישיים.