באוקטובר 2010 גזר בית הדין הצבאי 18 חודשי מאסר על אדיב אבו רחמה, ממארגני ההפגנות, שהורשע בין היתר בעבירות של הסתה, הפרעה לסדר הציבורי וכניסה לשטח צבאי סגור. לעומתו זיכה ביה"ד הצבאי את עמיתו לארגון ההפגנות מוחמד חטיב מהאישומים שבהם הואשם ואף ביקר את התנהלות גורמי החקירה כלפיו.
אלימות בהפגנות.
בהפגנות בבילעין, נפצעו מפגינים פלסטינים, מפגינים ישראלים ובינלאומיים וחיילי צה"ל ומג"ב. ב-3 ביוני 2005 נפגע חייל צה"ל מאבן שיידו המפגינים לעברו ואיבד את ראייתו באחת מעיניו.
ב-17 באפריל 2009, במהלך הפגנה שבה לדברי צה"ל תקפו כ-100 פלסטינים את כוחות הביטחון, נהרג באסם איבראהים אבו רחמה, תושב הכפר בן 30, מפגיעה ישירה של רימון גז מדמיע בחזהו. גורמים בצה"ל אמרו כי ככל הנראה הירי לעברו בוצע בניגוד לנהלים. מאז מותו תמונותיו מתנוססות ברחוב הראשי של הכפר ועל חולצותיהם של מפגינים. יום לאחר מותו הפגינו במחאה מאות פעילי שמאל בתל אביב.
בין ה-21 ל-23 באפריל 2010 התקיימה "ועידת בלעין החמישית למאבק העממי הלא-אלים נגד הגדר וההתנחלויות", בהשתתפות עשרות פעילי שמאל פלסטינים, ישראלים וזרים, בהם חברת הפרלמנט האירופי לואיזה מורגנטיני. במהלך ההפגנה שנעלה את הכנס, היו יידויי אבנים, ומפגין נפצע בינוני בראשו מקליע רימון גז ששוגר על ידי חייל צה"ל.
ב-1 בינואר 2011 מתה ג'והאר איברהים אבו רחמה, תושבת הכפר בת 36, אחותם של המפגין שנהרג במהלך הפגנה בכפר שנתיים קודם לכן, ושל אשרף אבו רחמה שנורה בכדור גומי ב-2008 בכפר נעלין בעודו כפות. לפי עדויות אנשי הכפר ומפגינים שנכחו במקום, היא עמדה במרחק מה ממוקד ההפגנה ושאפה גז מדמיע שירו כוחות צה"ל. בעקבות כך התמוטטה ופונתה מהמקום באמבולנס. תחקיר צה"ל שכלל עיון במסמכים רפואיים קבע כי אבו רחמה שלא השתתפה בהפגנה שאפה כמות מזערית של גז מדמיע, והיא מתה כתוצאה מאבחון שגוי של הצוות הרפואי שנתן לה מנת יתר של אטרופין. לדברי צה"ל התחקיר אישש את הטענה לפיה גז מדמיע לא יכול לגרום למוות.
הפגנות בולטות.
בחלק מההפגנות המשתתפים עושים שימוש באמנות על מנת להביע את המסר, כך לדוגמה באחת ההפגנות, מספר אנשים הגיעו להפגנה מחופשים לדמויות הילידים מהסרט אוואטר. בהפגנה אחרת, שציינה שלוש שנים למאבק בבלעין, תושבי בלעין יצרו פסל של סמל השלום העשוי מעשרות רימוני גז ריקים שנאספו לאחר ההפגנות. בעקבות זאת, נעצר אחד אחד היוצרים של הפסל בעוון אחזקת אמצעי לחימה. בהפגנה אחרת, שנערכה ביום חג עיד אל-אדחא, בעוד שבכפרים אחרים הנאבקים נגד גדר ההפרדה בוטלו ההפגנות, בבלעין יצאו התושבים להפגנה לבושים במיטב חליפות החג וכאשר ילדי הכפר נושאים עשרות בלונים בצבעי דגל פלסטין.
ביוני 2008 נפגעו בהפגנות בבלעין סגנית יו"ר הפרלמנט האירופי, לואיזה מורגנטיני , כלת פרס נובל לשלום, מייריד מגווייר והשופט האיטלקי ג'וליו טוסקנו מרימוני גז.
בהפגנת יום שישי 8 באוגוסט 2008 בבלעין, נעשה השימוש הראשון בהיסטוריה בבואש.
ב-19 בפברואר 2010 התקיימה הפגנה לציון 5 שנים לתחילת המאבק, בהשתתפות כ-1,500 איש, פלסטינים, ישראלים וזרים. בין היתר נכחו בהפגנה ראש ממשלת הרשות הפלסטינית, סלאם פיאד, בכיר פת"ח נביל שעת', ראש מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית מוסטפא ברגותי, ח"כ דב חנין מחד"ש, ראש עיריית ז'נבה, ועוד. המפגינים צעדו אל עבר גדר ההפרדה וכמה מאות מהם טילטלוה יחדיו עד שנפלה. לאחר שהפילו את הגדר חצו מפגינים רבים לאדמות הכפר שבעברה השני והשתלטו למשך מספר דקות על מחנה אוהלים צה"לי במקום, תוך הנפת דגל פלסטין מעליו. הצבא הגיב בשימוש בבואש וירי עשרות רימוני הלם וגז מדמיע.
המאבק המשפטי בבג"ץ.
ב-4 בספטמבר 2007 קבע בג"ץ כי יש לשנות את תוואי גדר ההפרדה סמוך לבילעין כך שייבחן תוואי חלופי המוציא מתחום הגדר את האדמות המעובדות באזור נחל דולב, וכן את שלב ב' של תוכנית מתתיהו מזרח. משרד הביטחון וצה"ל דחו את יישום ההחלטה מספר פעמים ונמתחה עליהם ביקורת חריפה על ידי השופטים. רק לאחר שנתיים וחצי ממועד הפסיקה, בפברואר 2010, החלו עבודות לשינוי תוואי הגדר באזור. התוואי החדש יחזיר לכפר בילעין כ-700 דונם מאדמותיו, כ-40% מסך השטח שנותר ממערב לתוואי המקורי.
לאחר שינוי התוואי.
עקב העובדה שעדיין למעלה ל-1,000 דונם מאדמות הכפר יוותרו מצדה המערבי של הגדר, תושבי הכפר לא מסכימים גם לתוואי החדש, ומהצהרותיהם מסתמן המשך המאבק באמצעות הפגנות מחד והמשפט הבינלאומי מאידך.
במרץ 2010 הכריז צה"ל על האדמות שבין הכפר לגדר ההפרדה כשטח צבאי סגור מדי יום שישי, עד 17 באוגוסט באותה שנה.
האטי מקדניאל
האטי מקדניאל (באנגלית: Hattie McDaniel; 10 ביוני 1895 - 26 באוקטובר 1952) הייתה שחקנית, זמרת, משוררת וקומיקאית אמריקאית. היא השחקנית האפרו אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס אוסקר, שקיבלה על תפקידה כ"מאמי" בסרט "חלף עם הרוח" (1939).
קריירת המשחק שלה כללה במרוצת השנים מאות סרטים, לרוב בתפקידים משניים. בנוסף לקריירת המשחק העשירה שלה, שימשה גם כזמרת, משוררת, קומיקאית, שחקנית תיאטרון וטלוויזיה, ואף הייתה לאישה האפרו אמריקאית הראשונה שהושמעה ברדיו בארצות הברית.
מקדניאל זכתה להנצחה בשני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד; האחד על פועלה ברדיו והשני על פועלה בקולנוע. ב-1975 הונצחה ב-"Black Filmmakers Hall of Fame" (אולם התהילה של יוצרי הסרטים השחורים), וב-2006 הונצחה אף בבול דואר.
במהלך חייה נישאה מקדניאל ארבע פעמים. נפטרה בגיל 57 מסרטן השד.
ביוגרפיה וקריירה.
האטי מקדניאל נולדה ב-10 ביוני 1895 בוויצ'יטה שבקנזס, הקטנה מתוך 13 ילדים למשפחה של עבדים לשעבר. אביה, הנרי מקדניאל, נלחם במלחמת האזרחים. אמה, סוזן הולברט, הייתה זמרת של מוזיקה דתית. ב-1900 המשפחה עברה לקולורדו, שם גרו בתחילה בפורט קולינס ואז בדנוור, שם מקדניאל סיימה את בית הספר התיכון. אחיה, סם מקדניאל (1886–1962), שיחק במעל 210 סדרות טלוויזיה וסרטים, ובנוסף, אחותה, אטה מקדניאל (1890–1946) גם היא הייתה שחקנית, אשר הופיעה במעל 60 סרטים.
בנוסף למשחק, עסקה מקדניאל בכתיבת שירים, יכולת אותה היא שיפרה כאשר כתבה עבור מופע המינסטרל של אחיה. לאחר מות אחיה אוטיס ב-1916, המופע החל להפסיד כסף. בשנת 1920–1925 היא הופיעה בהרכב המוזיקלי הנודד Melody Hounds, ובאמצע שנות ה-1920 היא החלה בקריירת רדיו, כאשר היא שרה עם ה-Melody Hounds בתחנת הרדיו KOA בדנוור. בנוסף, בשנים 1029–1926 היא הקליטה רבים משיריה בחברות התקליטים Okeh ו-Paramount בשיקגו.
לאחר התרסקות שוק המניות ב-1929, הצליחה מקדניאל למצוא עבודה רק כמלצרית וכמנקה במועדון במילווקי. למרות סירובו של הבעלים לתת לה להופיע, היא הצליחה בסופו של דבר לעשות כן, ובמהרה הפכה למופע קבוע במקום.
ב-1931, עברה מקדניאל ללוס אנג'לס והצטרפה לאחיה סם ואחיותיה אטה ואורלנה (Orlena). כאשר לא הצליחה לקבל תפקידי משחק, עבדה כעוזרת או כטבחית. אחיה סם, שעבד בתוכנית הרדיו "The Optimistic Do-Nut Hour", הצליח להשיג לה פינה בתוכנית, והיא הופיעה בה בתפקיד "Hi-Hat Hattie", משרתת שתלטנית אשר לעיתים קרובות "שוכחת את מקומה". אף על פי שהתוכנית הפכה לפופולרית במיוחד, משכורתה של מקדניאל הייתה כה נמוכה עד שנאלצה להמשיך בעבודות פיזיות לצורכי קיום.
היא שיחקה במספר סרטים ללא קבלת קרדיט, לעיתים קרובות כזמרת במקהלה. הסרט הראשון שקיבלה בו תפקיד משמעותי היה "The Golden West" אשר יצא ב-1932, ובו שיחקה משרתת. הסרט השני היה הסרט המצליח "I'm No Angel", בכתיבתה וכיכובה של מיי וסט, אשר יצא ב-1933. סרטים נוספים ששיחקה בהם היו: ""אליס אדמס" בכיכובה של קתרין הפבורן; "The Mad Miss Manton" ב-1938 בכיכובה של ברברה סטנוויק וכאמור בחלף עם הרוח (1939). בשנות ה-40 השתתפה בתוכניות רדיו ובשלב מסוים אף הייתה לה תוכנית רדיו משלה. ב-1944 שיחקה בסרט מאז שהלכת לצידן של קלודט קולבר, ג'ניפר ג'ונס ושירלי טמפל.
האטי מקדניאל היא זוכת פרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לשנת 1939, על תפקידה בסרט חלף עם הרוח. היא שיחקה את תפקיד ה"משרתת האישית", שהייתה למעשה שיפחת הבית (בתקופה אותה מתאר הסרט, לא היו במדינות הדרום משרתות שחורות בשכר) של הדמות הראשית בסרט, סקרלט או'הרה. היא הייתה האדם האפרו-אמריקני הראשון שזכה אי פעם בפרס אוסקר.
עם זאת בגלל חוקי ההפרדה הגזעית שנהגו בארצות הברית, היא לא הייתה רשאית לשבת בזמן הטקס לצד שאר שחקני הסרט הלבנים, שחלקם זכו אף הם בפרסים.
טייטום אוניל
טייטום ביאטריס א'וניל (באנגלית: Tatum Beatrice O'Neal; נולדה ב-5 בנובמבר 1963) היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. השחקנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס אוסקר, בגיל עשר, על תפקידה ב"ירח של נייר".
ביוגרפיה.
נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבתו של אביה הייתה יהודייה-אשכנזית. הוריה הם השחקן ראיין אוניל והשחקנית ג'ואנה מור. אביה גידל אותה ואת אחיה לאחר גירושי הוריה על רקע התמכרות לסמים של האם.
קריירה.
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים במהלך שנות ה-70. בשנת 1974 היא זכתה על תפקידה בסרט "ירח של נייר" בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לכוכב החדש הטוב ביותר. בסרט היא שיחקה לצד אביה ראיין אוניל.