פנדלטון נולדה בבדפורדשייר שבאנגליה בתם של פאולין ומקס. אביה היה רוכב אופניים ואלוף בריטניה במרוצי מסלול שדחף אותה לתחום מגיל צעיר. כבר בגיל תשע החלה להתחרות יחד עם אחיה התאום במרוצי מסלול. ב-1998 זכתה באליפות בריטניה במרוצי מסלול על דשא, ב-1999 וב-2000 סיימה שלישית בספרינט באליפות בריטניה, וב-2001 זכתה בשלוש מדליות כסף ומדליית ארד באליפות. ב-2002 זכתה במדליות זהב בספרינט ובמרוץ נגד השעון, ב-2003 במדליות זהב בספרינט, מרוץ נגד השעון, קיירין וסקראץ'. ב-2004 ייצגה את בריטניה באולימפיאדת אתונה וסיימה שישית במרוץ נגד השעון ותשיעית בספרינט.
ב-2005 זכתה לראשונה באליפות העולם בספרינט ומאז ועד 2012 זכתה בתחרות עוד חמש פעמים כשב-2006 סיימה שנייה וב-2011 שלישית. כמו כן זכתה בתקופה זו בשתי מדליות זהב ושתי מדליות כסף בספרינט קבוצתי, במדליית זהב ושתי מדליות כסף בקיירין ובמדליית ארד במרוץ נגד השעון. באליפות אירופה ב-2011 זכתה במדליות זהב בספרינט קבוצתי ובקיירין.
באולימפיאדת בייג'ינג ב-2008 זכתה במדליית זהב בספרינט כשבמוקדמות קבעה שיא אולימפי חדש של 10.96 שניות.
בראיון עמה ציינה פנדלטון שחשבה לפרוש, אך מאחר שהמשחקים האולימפיים הבאים נקבעו ללונדון החליטה להמשיך בקריירת הרכיבה. באולימפיאדת לונדון נקבע שתייצג את בריטניה בתחרויות הספרינט, קיירין והספרינט הקבוצתי (יחד עם ג'סיקה ורניש). בתחרויות הספרינט הקבוצתי קבעו במוקדמות שיא עולמי חדש (שנשבר מאוחר יותר על ידי הסיניות) אך בשלב הבא הודחו בעקבות פסילה. בתחרות הקיירין זכתה במדליית הזהב. בתחרות הספרינט האישי קבעה במוקדמות שיא אולימפי חדש אך הפסידה בגמר וזכתה רק במדליית הכסף, במרוץ האולימפי האחרון שלה. לאחר המשחקים האולימפיים הודיעה על פרישה מרכיבה מקצוענית.
לאורך השנים יריבתה העיקרית של פנדלטון הייתה אנה מירס האוסטרלית, בעלת 10 מדליות זהב מאליפויות העולם פנדלטון גברה על מירס בגמר תחרות הספרינט באולימפיאדת בייג'ינג אך הפסידה לה בגמר באולימפיאדת לונדון.
לאחר פרישתה מרכיבה על אופניים החלה פנדלטון ב-2015 להתחרות כג'וקי במרוצי סוסים.
פנדלטון בוגרת תואר ראשון בספורט מאוניברסיטת נורת'מבריה. ב-2009 הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית וב-2013 קודמה לדרגת מפקד במסדר. פנדלטון נישאה בספטמבר 2013 לסקוט גרדנר, מדען ספורט אוסטרלי אותו הכירה מעבודתו עמה כחלק מצוות המאמנים של נבחרת בריטניה, לאחר שהרומן ביניהם נחשף, הושעה גרדנר מאימונה אך הוחזר לתפקיד בעקבות ירידה בהישגים של פנדלטון. ביולי 2018 הודיעה פנדלטון על פירוק הנישואין ויצאה למסע העפלה לאוורסט שנכשל. בעקבות כך נכנסה לדיכאון קליני והודתה בינואר 2019 כי שקלה התאבדות.
בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים
בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים (ברוסית: Пискарёвское мемориа́льное кла́дбище) הוא בית קברות בעיר סנקט פטרבורג שברוסיה, שבו נקברו מרבית מתי המצור על העיר במלחמת העולם השנייה ובו ניצבת האנדרטה המרכזית לזכרם.
רקע.
ב-22 ביוני 1941 תקף הצבא הגרמני את ברית המועצות. בחודש השלישי לפלישה הגיעו הגרמנים למבואות העיר לנינגרד (היום סנקט פטרבורג), שאוכלוסייתה מנתה באותה עת כ-3 מיליון איש, והטילו עליה מצור בסיוע הצבא הפיני. המצור נמשך 872 ימים (מ-8 בספטמבר 1941 ועד 27 בינואר 1944) והיה הקטלני ביותר בהיסטוריה של האנושות. העיר הופצצה והופגזה על ידי הגרמנים במהלך המצור, אך מרבית האבדות בה נגרמו על ידי הרעב שתקף את האוכלוסייה. רק במהלך חודשי החורף הצליחו הרוסים במאמצים רבים להעביר אספקת מזון אל העיר באמצעות כלי רכב שנסעו אליה על גבי ימת לדוגה הקפואה.
מספר קורבנותיו המדויק של המצור איננו ידוע, אך מעריכים כי 650 אלף עד 800 אלף אזרחים מתו במהלכו, מרביתם מרעב, בנוסף למאות אלפי חיילים. מרבית קרבנות הרעב מתו במהלך החורף הראשון לאחר תחילת המצור (1941-1942).
רוב מתי הרעב בעיר נקברו בבית הקברות פיסקריובסקויה, בקברי המונים שנחפרו בעיצומו של החורף באמצעות כלים מכניים וחומרי נפץ. לאחר המלחמה הוחלט להקים בו את האנדרטה המרכזית לחללי המצור.
בית הקברות.
בית הקברות שוכן בחלקה הצפון-מזרחי של העיר. שטחו הוא 242 דונם בקירוב. נקברו בו כ-420 אלף אזרחים וכ-70 אלף חיילים, מרביתם ב-186 קברי המונים שנחפרו בתחומיו (הערכות שונות מעלות את מספר הנקברים ל-520 אלף). בבית הקברות יש גם קברים אישיים רבים מימי המצור, בעיקר של חיילים, וכן קברי אזרחים שנמצאו בו מאז היווסדו במאה ה-19. שמו הוענק לו על שם כפר פיסקריובקה ששכן בסמוך.
לאחר תום המלחמה נערכה תחרות בין מתכננים על עיצוב בית הקברות כאתר הנצחה לחללי המצור. במסגרתה נבחרה תוכניתם של האדריכלים אלכסנדר וסילייב ויבגני לוינסון. בהתאם לה הוקמה במרכז בית הקברות שדרה באורך של כ-480 מטרים. היא מתמשכת מדרום לצפון - מלהבת אש-תמיד, הדולקת בסמוך לכניסה אליו ועד לאנדרטה שבו. האנדרטה היא כותל זיכרון, שלפניו ניצב על גבי כן פסלה של אשה שזר בידיה, הנקרא "אמא מולדת". הוא פוסל על ידי ו"ו איסאייבה ור"ק טאוריט.
כותל הזיכרון, העשוי גרניט, נושא כיתוב מאת המשוררת ניצולת המצור אולגה ברגולץ, וכן תחריטים, המסמלים את האזרחים והחיילים בלנינגרד בימי המצור.
קברי ההמונים, המשתרעים משני צידי השדרה, מסומנים במצבות בטון, שעליהן צוינה שנת הקבורה. המצבות למרגלות קברי המונים של אזרחים נושאות גם את סמל הפטיש והמגל, ואלו שלמרגלות קברי החיילים נושאות את סמל הכוכב המחומש.
בכניסה לבית הקברות, משני צידי השדרה, ניצבים שני בנייני המוזיאון, שבהם מוצגים תמונות ומסמכים מימי המצור.
בית הקברות במתכונתו המחודשת נחנך ביום השנה החמישה עשר לניצחון על גרמניה, 9 במאי 1960.
טקסי זיכרון והנחת זרים נערכים בבית הקברות במספר מועדים בשנה:
בכניסה לבית הקברות קבועה כתובת, שנכתבה על ידי מיכאיל דודין ואומרת:
הווארד שור
הווארד לזלי שור (באנגלית: Howard Leslie Shore; נולד ב־18 באוקטובר 1946) הוא מלחין יהודי־קנדי, הבולט ביצירותיו הרבות לסרטים. הוא הלחין מנגינות ליותר מ־80 סרטים, ונודע במיוחד כמי שחיבר את המוזיקה לסרטי שר הטבעות, עליה הוא זכה בשלושה פרסי אוסקר. הוא עובד עם הבמאי דייוויד קרוננברג, והלחין את המוזיקה לכל סרטיו מאז 1979, מלבד אחד.
שור חיבר גם מספר יצירות לקונצרטים, הכוללים אופרה אחת, בשם "הזבוב" (The Fly), המבוססת על עלילה לסרטו של קרוננברג בשם זה. בסך הכל זכה שור בשלושה פרסי אוסקר, שלושה פרסי גלובוס הזהב, וארבעה פרסי גראמי.
קורות חיים.
ראשית דרכו.
שור נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה. הוא למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר תיכון. בשנים 1969–1972 הופיע עם הרכב בשם "Lighthouse". ב־1970 היה המפיק המוזיקלי של תוכנית טלוויזיה קצרה בשם "The Hart &amp; Lorne Terrific Hour". שור כתב מוזיקה לקוסם דאג הנינג ב־"Spellbound" בשנת 1974. בשנים 1975–1980, היה למפיק המוזיקלי של התוכנית הנצפית סאטרדיי נייט לייב, והופיע במערכונים מוזיקליים רבים.
1979–2000.
הסרט הראשון לו הלחין שור היה סרט האימה הקנדי של קרוננברג "The Brood" (1979). בהמשך יכתוב את המוזיקה של כל סרטיו, למעט "The Dead Zone" (1989). הסרט הראשון לו כתב שור שלא היה שייך לקרונברג היה שגעון של לילה, של מרטין סקורסזה.
במהלך 1991 כתב שור את פסקול הסרט המוערך שתיקת הכבשים, אשר ככבו בו ג'ודי פוסטר ואנתוני הופקינס, וביים ג'ונתן דמי. שור קיבל את המועמדות הראשונה שלו לפרס באפט"א בעקבות הסרט. הסרט היה לשלישי והאחרון שזכה בחמשת פרסי האוסקר העיקריים (הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, והשחקנית הטובה ביותר). בהמשך הלחין עוד סרטים רבים שהיו להצלחה, כגון פילדלפיה, שזיכה את טום הנקס באוסקר הראשון שלו.
2001–2005.
ההצלחה העיקרית של שור הגיעה בשנת 2001, עם המוזיקה שכתב לסרט , הסרט הראשון בטרילוגיית שר הטבעות. השמועות ששור יהיה אחראי למוזיקה בסרט הפתיעה מעט, כיוון שהלחין בדרך כלל לסרטים אפלים ומפחידים, ולא לסרט בסדר גודל כזה. הסרט היה להצלחה גדולה וזיכה את שור באוסקר הראשון שלו, פרס גראמי, ומועמדות לפרס גלובוס הזהב ובאפט"א.
ב-2002 כתב שור את המוזיקה לסרט השני בטרילוגיית שר הטבעות, , עליו זכה בפרס גראמי.
ב־2003 כתב שור את המוזיקה לסרט השלישי והאחרון בטרילוגיית שר הטבעות, , שהיה הסרט המצליח ביותר בטרילוגיה, והמצליח ביותר באותה שנה. שור זכה בפרס האוסקר השני שלו לפסקול של הסרט, והשלישי שלו לשיר הסיום של הסרט, Into the West, יחד עם פרן וולש ואנני לנוקס. הסרט זכה בסך הכל ל־11 פרסי אוסקר, שיא למספר פרסי האוסקר הגדול ביותר לסרט יחיד, שיא אותו הוא חולק עם בן חור (1959) וטיטאניק (1997). נוסף על כך זכה שור לפרס גלובוס הזהב הראשון שלו, פרס גראמי השלישי והרביעי שלו. הפסקול של הסרט היה מהמצליחים ביותר אי פעם, וההצלחה הגדולה ביותר בקריירה של שור. הוא גם שיחק בהופעת קמע חייל רוהאני שותה.
ב־2004 זכה בפרס גלובוס הזהב השני שלו לסרט הטייס, השני ברציפות. ב־2006 כתב לסרט השתולים, שהיה להצלחה רבה וגרף כ־4 פרסי אוסקר.
2006–היום.
ב־2008 הלחין שור את המוזיקה לסרט ספק, שהיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר. ב־2010 כתב שור את הפסקול של הסרט השלישי בסדרה הפופולרית דמדומים, , לאחר שקרטר בורוול ואלכסנדר דספלה כתבו את השניים הראשונים, בהתאמה. ב־2012 הלחין את הפסקול של הסרט ", ב־2013 הלחין את הפסקול של הסרט הבא בסדרה " וב־2014 את הסרט "."
סרטים.
רשימה חלקית של סרטים אותם הלחין.