מיכה שמחון נולד בחיפה. סיים בהצטיינות תואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן למד צילום בבית הספר לצילום מוסררה. עבודות הצילום שלו הן צילומי סטודיו על רקע שחור בתאורה בסגנון הציור הקלאסי, המשלבות טקסטים חברתיים.
בסדרה "רנסאנס נשי" שיחזר בסטודיו צילומים מהקלאסיקה של הרנסאנס כמו "הסעודה האחרונה" "הגירוש מגן עדן" והפייטה – בגרסאות פמיניסטיות בהן נשים מחליפות את הגברים.
ב"עטויות" (2007) צילם דיוקנאות של נשים יהודיות וערביות, פעילות חברתיות ואמניות העוטות כיסוי ראש ורואות בו אמצעי להעצמה ולא לדיכוי. ליד כל דיוקן הוצג טקסט אישי של המצולמת בנוגע לכיסוי הראש שלה.
בעבודת הווידאו "עטויה" (2009) מצולם שמחון כשהוא לובש שמלה ארוכה ורעלה, דרכה הוא מביט בנשים בביקיני בחוף הים של תל אביב.
בתערוכה "מקאם" (2010) צילם דיוקנאות קלאסיים של ענקי המוזיקה הערבית בישראל רובם מהתזמורת של זוזו מוסא. בפתיחת התערוכה בבית האמנים בירושלים הגיעו הנגנים לקונצרט מחווה חגיגי.
התערוכות "דיו שחורה" (2016) ו"דיו שחור" (2017) הציגו דיוקנאות של משוררות ומשוררים מזרחיים. ליד כל תמונה הוצג שיר.
ב-2018 יצא לאור רומן הביכורים של שמחון "שיירה של נמלים", סיפור מסע של סטודנטית לפסיכולוגיה מבאר שבע לאביה הגוסס אותו לא ראתה שנים, במהלכו נחשפים סודות מהעבר.
חיים אישיים.
שמחון מתגורר בתל אביב, נשוי למשוררת והקולנוענית סיגלית בנאי, ולהם שני ילדים.
יחסי אוסטריה–עיראק
יחסי אוסטריה–עיראק הם יחסי החוץ בין אוסטריה לעיראק.
סקירה כללית.
בשנת 1955 כוננה אוסטריה יחסים דיפלומטיים עם ממלכת עיראק, ופתחה בה נציגות סחר.
בנובמבר 2011 ביקרה בעיראק משלחת פוליטית וכלכלית אוסטרית בכירה, בראשות סגן ראש ממשלת אוסטריה ושר החוץ מיכאל שפינדלגר, וחתמה על שישה הסכמי שיתוף פעולה כלכלי בשווי של עד 60 מיליון דולר.
במהלך הפורום הכלכלי המשותף עיראק-אוסטריה, שנערך בשיתוף עם רשות ההשקעות הלאומית בבירה, בגדאד, הדגיש נשיא לשכת המסחר הערבית האוסטרית, ד"ר ריכרד שינץ, כי אוסטריה נמצאת בחוד החנית של מדינות אירופה שביססו יחסים כלכליים עם עיראק.
בפברואר 2020 שר החוץ העיראקי מוחמד עלי אלחכים נפגש עם שר החוץ האוסטרי אלכסנדר שלנברג והשניים דנו בחידוש הפגישות המשותפות של עיראק-אוסטריה כמסגרת להפעלת שיתוף פעולה דו-צדדי בין בגדאד לווינה. השר אלחכים הביע הערכה לעמדותיה של אוסטריה בתמיכה בעיראק בתחומים שונים, ביניהן: תמיכה צבאית והומניטרית, ותרומתן לשיקום הערים המשוחררות, וקרא לפתיחה מחדש של השגרירות האוסטרית בבגדאד.
וילאייט בגדאד
וילאייט בגדד (בטורקית עות'מאנית: ولايت بغداد) היה מחוז מנהלי מהרמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית במרכז עיראק המודרנית. הבירה הייתה בגדאד.
בתחילת המאה ה-20 היה על פי הדיווחים שטחו של , בעוד שהתוצאות הראשוניות של המפקד העות'מאני הראשון של 1885 (פורסם בשנת 1908) מסרו כי האוכלוסייה מונה 850,000 נפש. דיוק נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"סתם השערה" בהתאם לאזור שממנו נאספו.
היסטוריה.
בשנת 1869 מונה מידהט פאשא כמושל בגדד. הוא הרחיב את סמכות השיפוט העות'מאנית עד לעיירה אל-בידה, לאחר שביסס את סמכותו בנג'ד. בינואר 1872, קטר הוגדרה כקאזה תחת הסנג'אק של נג'ד. עם זאת, היחסים עם השלטונות העות'מאניים הפכו לעוינים הן באל-בידה והן בנג'ד, והובילו בסופו של דבר לקרב על אל-חג'בה, בו הובסו העות'מאנים.
חטיבות מנהליות.
סנג'קים או מחוזות הווילאייט:
מושלים.
מושליו הבולטים של הווילאייט:
וילאייט בגדד
גבעת הרצל
גבעת הרצל היא שכונה בדרום תל אביב, הגובלת בשכונות פלורנטין, שפירא ויפו העתיקה.
היסטוריה.
עם בנייתה של גבעת הרצל כשכונת מלאכה ומגורים, נבלעו בשטחה שתי שכונות בנות של אבו כביר: סכנ'ת חאמד (דנאייטה) ומעט צפונה ממנה סכנ'ת אל-עראיינה. הבנייה העברית בסביבה החלה בשנות השלושים, אולם הסכם משנת 1922 שנערך עם חפאז בן חסין שיח-עלי בנוגע למכירת פרדס סטמבול בסכנ'ת חאמד (דנאייטה), מעיד כי גאולת קרקעות בסביבה זאת החלה עוד קודם.
ב-9 בדצמבר 1947, החלו התקפות על גבעת הרצל ועל השכונה הגובלת, שפירא
ב-20 במאי 1948, ערך חיל האוויר המצרי שלוש גיחות הפצצה על תל אביב על רקע מלחמת העצמאות. בגיחה שנערכה אחר הצהריים נפגעה השכונה שבדרום העיר ונהרגו חמישה אנשים.
השכונה כיום.
כיום, גבעת הרצל נחשבת לעיר בעלת מקומות תעשייה ומסחר ברובה, היא מכילה את פארק החורשות ואת הגן הזואולוגי. בשנת 2012, 61.8% מהאזרחים הם גברים, 71.6% יהודים ו-69.7% עלו מאז 1990.
גבולות.
השכונה גובלת בצפונה לפלורנטין, בדרומה לנווה עופר, במזרחה לשפירא ובמערבה ליפו. כביש דרך קיבוץ גלויות ודרן בן צבי עוברות דרך השכונה.
תרבות וחינוך.
בשכונה על פי מפקד דצמבר 2008, 18.6% ללא תעודת בגרות, 31.7% בעלי תעודת בגרות, 8.1% בעלי סיום על תיכונית, 15.4% בעלי תואר אקדמי ראשון ו 4.1% בעלי תואר אקדמי שני ומעלה. 90.2% לומדים בבית ספר ממלכתי, 3.7% בבית ספר ממלכתי דתי, 1.2% בבית ספר ממלכתי ערבי, ו-1.2% בבתי ספר מיוחדים.
בשכונה קיימות:
מדע ההכרה
אקווריוס
אקוואריוס
ספירידון טריקופיס
סְפִּירִידוֹן טְרִיקוֹפִיס (ביוונית: Σπυρίδων Τρικούπης; 20 באפריל 1788 – 24 בפברואר 1873) היה מנהיג פוליטי יווני, היסטוריון, פוליטיקאי, דיפלומט ומבין מנהיגי מלחמת העצמאות היוונית. טריקופיס כיהן בתפקיד ראש ממשלת יוון במהלך 1833 והיה ראש ממשלתה הראשון של ממלכת יוון לאחר ירושת הכתר בידי אותון, מלך יוון. טריקופיס היה אביו של חרילאוס טריקופיס, שהיה לאחד מהפוליטיקאים הגדולים ביותר של יוון במאה ה-19 המאוחרת.
ביוגרפיה.
ספירידון טריקופיס נולד ב-20 באפריל 1788 במיסולונגי, האימפריה העות'מאנית וחונך בבריטניה והקיסרות הצרפתית הראשונה. הוא שימש כמזכירו של הרוזן דה גילפורד שהיה אחראי על החינוך באיים היוניים, חלק מהאימפריה הבריטית. הוא לקח חלק פעיל במלחמת העצמאות היוונית שפרצה בשנת 1821.
טריקופיס היה דובר מוכשר וזכה להכרה נרחבת באספה של הרפובליקה ההלנית הראשונה בשנת 1825. הוא היה גם חבר אישי של המשורר הבריטי לורד ביירון. הוא היה חבר בממשלה הזמנית של 1826 ושימש לזמן קצר כראש ממשלת יוון בשנת 1833 עם הקמתה של ממלכת יוון. הוא מונה לשגריר יוון בלונדון בין השנים 1835–1838, לימים בין 1841 ל-1843 ולבסוף גם בין השנים 1850–1861.
לאחר פרישתו מפוליטיקה פעילה, חיבר יצירה בת 4 כרכים על ההיסטוריה של מלחמת העצמאות היוונית שהתפרסמה בין השנים 1853 ל-1857. הוא היה נשוי לאחותו של מקורבו הפוליטי הקרוב אלכסנדרוס מברוקורדאטוס. חרילאוס טריקופיס, ראש ממשלת יוון לימים, היה בנו. טריקופיס נפטר ב-1873 באתונה, ממלכת יוון.
דודו, רוזן לאורנבורג
דודו, רוזן לאורנבורג (בגרמנית: Dudo Graf von Laurenburg; בלטינית: Tuto de Lurinburg; לפני 1070- 1124) היה רוזן לאורנבורג הראשון ואציל פיאודלי גרמני שנחשב למייסד בית נסאו, זאת על אף שידוע גם על כמה מאבותיו של דודו כבעלי אדמות פיאודליים, אם כי בדרגה נמוכה מאוד ולא תחת השם "נסאו".
לאחר מותו של הרוזן דודו, בית נסאו יהיה לבית אצולה חשוב בגרמניה בפרט ובאירופה בכלל. כיום, מלך הולנד והדוכס הגדול של לוקסמבורג משתייכים לבית אצולה זה.
קורות חיים.
דודו נולד לפני 1070 לרופרכט, פוגט שבבעלותו נמצאו מעט אדמות בארכיבישופות מיינץ.
לאחר מות אביו רופרכט, דודו ירש את אדמות אביו והחל לפתח אותן וניסה לשדרג את כוחו ומעמדו, הוא קנה אדמות נוספות באזור ליפורן ובנה בשנת 1090 את טירת לאורנבורג, ב-1117 הרוזן דודו הביא את המסדר הבנדיקטיני לבנות מנזר בשטחו.
ב-1122, עם מותו של אודאלריך, רוזן אידשטיין-אפשטיין, הרוזן דודו מלאורנבורג ירש חלק מאדמותיו של אודאלריך מפני שהיה לו קשר משפחתי אליו, היה זה שטח בהסן שכלל כפרים, טירת אידשטיין ומנזר.
עם מותו ב-1124 הוריש לצאצאיו את "רוזנות לאורנבורג" תחת השם של "בית נסאו" אותו ייסד על שם אחת העיירות ברוזנות.
משפחתו.
הרוזן דודו נישא לאירמגארדיס, הרביעית מתוך שבע בנותיו של לודוויג הראשון, רוזן ארנשטיין, נולדו להם שני בנים ובת:
רופרכט הראשון, רוזן לאורנבורג
ארנולד הראשון, רוזן לאורנבורג
דמודיס, אשת אמיך, רוזן דיאץ
ג'ון היונרגארד
ג'ון היונרגארד (נולד ב-16 במרץ 1952) הוא פילולוג ובלשן אמריקאי-קנדי בגמלאות, מומחה בשפות שמיות, ובולט בעבודתו בנושא מיון שפות, אטימולוגיה ובלשנות היסטורית.
ראשית חייו וחינוך.
היונרגארד נולד בעיר קיצ'נר באונטריו שבקנדה, וגדל בעיר הסמוכה ווטרלו. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת וילפריד לורייר ב-1974 ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד ב-1979, שם למד אצל ויליאם ל. מורן, תומאס אודן למבדין ופרנק מור קרוס.
קריירה.
היונרגארד החל את קריירת ההוראה שלו באוניברסיטת קולומביה כמרצה זוטר (Assistant Professor) בשנים 1978–1983. ב-1983 התקבל לעבודה באוניברסיטת הרווארד כמרצה בכיר (פרופסור חבר) וקיבל קביעות ב-1988. הוא המשיך שם כפרופסור לפילולוגיה שמית עד 2009, כולל שנת מרצה אורח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומהרווארד עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין. הוא פרש מהוראה במאי 2017.
מחקר.