כפי שמרמז שמו, הזיזף הבנאי ידוע בהתנהגותו המוזרה לבנות מעלים ענקיים מבנים שדומים בצורתם לאוהל, מטרייה או מניפה. על מנת לבנות את האוהל, הזיזף בוחר ענף אנכי עם עלים גדולים, ונושך אותם בבסיס עד שהם נופלים כלפי מטה ונותרים מחוברים למחצה לענף. בדרך זו, לאחר טיפול במספר עלים גדולים נוצר מבנה של אוהל שבו עד כתריסר זיזפים מוצאים מחסה מפני שמש, רוח וגשם לפרק זמן של חודש או חודשיים. בשל החיבור הרופף של העלים, סופם שמתייבשים ומתנתקים מהענף בזה אחר זה, והזיזפים ייאלצו לבלות את הלילות שלאחר מכן בבניית מחסה חדש.
הזיזפים מפגינים חשיבה רבה בבחירת סוג העלה והמיקום: הם משתמשים לרוב בכפות החזקות של עצי בננה ודקל לבניית אוהלים, ובוחרים עצים בגובה בינוני כדי לא להיחשף לרוחות חזקות. העלות האנרגטית של בניית אוהלים גדולה מאוד עבור עטלף כה קטן, אולם היא מעניקה לזיזף יתרונות מסוימים על פני עטלפים שוכני מערות וגזעים: האוהלים הייחודים מציעים לו הגנה רבה יותר מטורפי עטלפים שמתמקדים בחיפוש אחר עטלפים במקומות מחסה נפוצים (מערות, גזעים חלולים או רקובים), והם מאפשרים לו לדור בסמיכות למקורות מזון ולהעתיק את מקומו בהתאם למיקום של מקורות המזון הזמינים.
למרות שמו, הזיזף הבנאי אינו היחיד שמפגין יכולות בנייה; סוגים נוספים הם הזיזף הלבן הזעיר ובני הסוג זיזף פירות.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
זיזף גדול-עין
זיזף גדול-עין (שם מדעי: "Chiroderma"), הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 8 מינים החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1860 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס ומשמעות שמו המדעי היא "יד עור" בהתייחס לקרום התעופה האחורי הגדול והעבה.
תיאור.
הזיזף גדול העין מתאפיין בראש קצר, רחב ומסיבי, באוזניים עגולות וקצרות עם צפירים קטנטנים ובעיניים גדולות יחסית שהעניקו לסוג את שמו. עיטור העלה האפי שלו דמוי זיז קצר ורחב ומוקף בקמטים עבים בצדדים וסביב הנחיריים. החרטום קצר ורחב עם לוע גדול ומעוגל. עצם האף נעדרת אצל הסוג ומוחלפת בחריצים עמוקים. על השפתיים ומעליהם בליטות ויבלות קטנות.
אורך הראש והגוף של הזיזפים גדולי העין 55–87 מ"מ, אורך הזרועות: 37–58 מ״מ ומשקלם 14–45 גרם. הזנב נעדר אצל הסוג וקרום התעופה האחורי גדול, שעיר ורחב.
הפרווה של הזיזף גדול-עין צפופה וגסה. צבעה נע בין חום אפרפר לחום צהבהב, חום זית, בז', כתמתם חיוור, אוכרה או חום אפרורי. על הפנים יש שני זוגות פסים לבנים עבים: זוג מעל העיניים וזוג לאורך הלחיים. לחלק מהמינים יש פס גבי לבן שעשוי להיות דהוי לעיתים קרובות. האוזניים, הצפירים והעיטור האפי בצבע צהוב, ורוד או חום כהה עוד שהכנפיים שחורות דהויות.
ביולוגיה.
הזיזפים גדולי העין מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית ובאיי האנטילים הקטנים; בית הגידול מורכב מאזורים לחים דוגמת יערות גשם, לרוב בסמיכות למקורות מים כמו ביצות, נחלים ונהרות; עם זאת, הם מאכלסים גם בתי גידול יבשים יותר דוגמת היער האטלנטי, סוואנות סראדו, אזור הצ'אקו והקטינגה.
המינים ניזונים בעיקר מפירות. עונת הרבייה משתנה מאזור לאזור. הזיזפית ממליטה צאצא יחיד לאחר 4-3.5 חודשים.
מינים.
בסוג זה 8 מינים:
זיזף ויירה
זיזף ויירה (שם מדעי: "Xeronycteris vieirai") הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שאנדמי למזרח ברזיל ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא התגלה בשנת 2005 ותואר מדעית על ידי צמד חוקרים ברזילאים על בסיס דגימה שנמצאה במוזיאון לזואולוגיה בסאו פאולו. החלק הראשון של שמו המדעי משמעותו "עטלף יבש" בהתייחסות לבית הגידול היוצא דופן שלו; החלק השני הוא על שמו של הביולוג הברזילאי קרלוס ויירה. זיזף ויירה דומה מאוד מבחינה חיצונית לזיזף החוטמני.
תיאור.
לזיזף ויירה גוף קטן, ראש צר וחרוטי עם חרטום מוארך במיוחד. אוזניו קצרות ומשולשות עם צפירים קטנים. העיטור האפי שלו בצורת ראש חץ שנטוי קדימה, ללא דיסקית סביב הנחיריים. השפה התחתונה ארוכה מן העליונה ועליה שתי כריות בשרניות ישרות. הלשון ארוכה במיוחד ומכוסה בגבשושיות. הזנב קצר ומכוסה בכנף הזנב הגדול. אורך זרועותיו של זיזף ויירה 35–38 מ״מ, אורך זנבו 6–8 מ״מ ואורך אוזניו 10–12 מ"מ; מידות הגוף האחרות אינן ידועות.
הפרווה של זיזף ויירה צפופה וגסה. צבעה הכללי בז', חום קרם, חום אפרורי או חום בהיר, והיא שזורה בשיער אפור וצהוב. הגחון בהיר משאר הגוף והפנים והגב עשויים להיות כהים יותר. הכנפיים שחורות, העיטור האפי וקצות האוזניים שחרחרים, והשפתיים, פנים האוזניים, הזרועות והרגליים בצבע בורדו.
תפוצה וביולוגיה.
זיזף ויירה אנדמי למזרח ברזיל, וטווח התפוצה המשוער שלו נופל בתחומי המדינות הברזילאיות: באהיה, סרז'יפה, פרנמבוקו, פאראיבה וכנראה גם בקצה הצפוני של מינאס ז'ראיס. בית הגידול של המין מורכב מסוואנת-שיחים קוצנית צחיחה למחצה ומיוערת בדלילות באזור הקטינגה (חלק מהסרטאו), לצד יערות יבשים על מחשופי אבן גיר. הפלורה בבית הגידול שלו נשלטת בעיקר על ידי צמחים ממשפחות הברומליים וצבריים.
בהתחשב באנטומיה שלו, זיזף ויירה ניזון בעיקר מצוף, אבקנים ואולי גם מחרקים; הקקטוסים תופסים חלק נכבד מהתזונה שלו. הוא פעיל בלילה, ומבלה את שעות היום במערות בקבוצות של כ-20 פרטים לצד מיני עטלפים אחרים (זיזף פירות, זיזף טונאטיאו, זיזף ארך-לשון, אשמן כלבי ועטלף חסר-אגודל). זיזף ויירה מתרבה לאורך השנה, עם שיאים בעונה היבשה בין יוני לדצמבר. הזיזפית ממליטה צאצא אחד בכל פעם. מעבר, לכך אין מידע נוסף אודות האקולוגיה של המין.
מצב.
זיזף ויירה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין חסר נתונים (DD), בשל היותו מין חדש יחסית שטרם נחקר היטב, והעדפות בית הגידול שלו כמו גם טווח תפוצתו המדויק אינם ידועים עדיין. המין סובל מאובדן בית גידול נרחב לטובת החקלאות המקומית, כריית מינרלים והקמת טורבינות רוח וסביר להניח שאוכלוסייתו נמצאת בירידה. נדרשים מחקרים ביולוגיים נוספים בכדי להעריך את מצבו ולייצר תוכניות שימור עבורו.
זיזף זהוב
זיזף זהוב או זיזף חקיין (שם מדעי: "Mimon"; מוכר גם כזיזף חנית) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 2 מינים החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ומשמעות שמו המדעי היא ״חקיין״ בהתייחס לדמיון שלו לסוג זיזף. שני מינים נוספים שנכללו בעבר בסוג, הועברו לסוג חדש: זיזף שעיר-חוטם; בין שני הסוגים יש קרבה מורפולוגית וגנטית גבוהה, ובטקסונומיות רבות הם עדיין מופיעים כ-4 מינים בסוג אחד.
תיאור.
הזיזף הזהוב מתאפיין בראש עגול וקצר עם גולגולת מסיבית, בגוף שמנמן ובזנב קצרצר. עיטור העלה האפי שלו ארוך במיוחד ודמוי חנית גדולה, והוא נוטה לעיתים קרובות קדימה. מלבד החנית, העיטור כולל גם גידול בשרני דמוי פרסה או דיסקית סביב הנחיריים.
אוזניו של הזיזף ענקיות ורחבות עם צפירים קצרים ועבים. כפי שמצופה מסוג הניזון מטרף, מערכת השיניים של הזיזף הזהוב מפותחת במיוחד, עם ניבים גדולים וטוחנות חדות למדי. השפתיים שסועות, ובמרכזן מספר יבלות גדולות. אורך הראש והגוף של הזיזף הזהוב כ–75 מ״מ, אורך זנבו כ–30 מ״מ ואורך זרועותיו עד 57 מ״מ. משקלו מגיע ל-22 גרם.
הפרווה של הזיזף הזהוב שעירה, צפופה וצמרירית ובניגוד למינים רבים הוא שעיר גם בפנים. צבע הפרווה נע בין זהוב לאוכרה, חום אדמוני, חום ערמוני או חום קפה עמוק. הכנפיים והאוזניים שחורים, בעוד שהצפירים, הלוע והחנית על האף בצבע ארגמן, ורוד מלוכלך או זהוב כהה. הזיזף שעיר האף נבדל מהזיזף הזהוב בממדיו הקטנים יותר, בפרוותו הכהה והרבגונית, ובחנית האף הקטנה, השעירה והמחוספסת שלו.
ביולוגיה.
הזיזפים הזהובים מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים, יערות ירוקי-עד, יערות נשירים וסוואנות טרופיות. הזיזף פעיל בשעות הלילה, וניזון בעיקר מחרגוליים וחיפושיות ובמידה פחותה גם מפירות, לטאות וציפורים קטנות כמזון משלים. הזיזף מבלה את שעות היום בשינה במערות גיר לחות בזוגות או בקבוצות של 15–20 פרטים.
שני המינים בסוג בעלי תפוצה רחבה, ומצב שימורם מוגדר כיציב ללא איומים משמעותיים.
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
זיזף פירות
זיזף פירות או זיזף נאוטרופי (שם מדעי: "Artibeus") הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 10 מינים החיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הביולוג הימי ויליאם אלפורד ליץ' ומשמעות שמו המדעי היא "עטלף שצועד ישר". בעבר נכללו בסוג 11 מינים נוספים, אולם בשנת 2004 הם פוצלו ממנו לתוך סוג חדש שנקרא זיזף פירות דרמנורה ("Dermanura") בעקבות מחקר פילוגנטי ומורפולוגי שהוכר גם על ידי הרשימה האדומה של IUCN; בטקסונומיות רבות, המינים הללו עדיין מופיעים בסוג המקורי.
תיאור.
לזיזף הפירות ראש קצר, רחב ומעוגל, גוף שמנמן וכדורי, ואוזניים משולשות קצרות יחסית עם צפירים זעירים. עיטור העלה האפי של הסוג מורכב מזיז עבה, קצר ומחודד שמוקף בקמטים עבים, עם דיסקית רחבה בבסיס. על השפתיים יש שורה של בליטות ויבלות בגדלים שונים.
אורך הראש והגוף של זיזפי הפירות: 10-4.3 ס״מ, אורך הזרועות: 34–78 מ״מ ומשקל גופם: 10–85 גרם. הזנב נעדר אצל הסוג וקרום התעופה האחורי צר ודק.
הפרווה של זיזף הפירות קצרה וגסה. צבעה נע בין חום אפרורי לחום קפה, בז'-אפרפר, אפור-עשן או כסוף, חום שוקולד כהה או חום ביסטר ואפילו שחור פחם או שחור-סגלגל. לחלק מהמינים יש ארבעה פסים לבנים דהויים על הפנים, וחלק חדגוניים לחלוטין. האוזניים והעיטור האפי עשויים להיות שחרחרים, צהבהבים, ורודים או חומים. הכנפיים שחורות והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
ביולוגיה.