לשכת הספנות הישראלית נוסדה בשנת 1932 על רקע התארגנויות של סוכני אוניות מהעולם, אשר מושבן היה בחיפה וביפו. במשך עשרות שנים, ייצגה הלשכה את האינטרסים של ארגוני ספנות הפועלים בישראל, ומילאה תפקיד חשוב בפיתוח ענפי התובלה, הסחר והתיירות הימיים בישראל. לשכת הספנות הישראלית מייצגת את האינטרסים הללו אל מול גופי הציבור והממשל בישראל וברחבי העולם: משרדי הממשלה, הכנסת, חברות הנמלים, מוסדות ציבור מקומיים וזרים וכדומה. בין יעדיה המרכזיים של לשכת הספנות הישראלית נמצא מגוון רחב של סוגיות, בהן הגנה על האינטרסים של ענף הספנות בישראל, לרבות בעלי אוניות ומנהלי אוניות זרות הפעילים והעוסקים בסחר בישראל, סוכניהם ונציגיהם. הלשכה אף אמונה על פיתוח ושגשוג הסחר הבינלאומי של ישראל. הספנות נגעה מאז ומתמיד בעיקר לערי הנמל שעל פני הגלובוס, אולם השינויים הגלובליים בעשורים האחרונים פיתחו את הסחר הבינלאומי בקצב מהיר הרבה יותר מהכלכלות עצמן, בעיקר עקב ההתפתחות המאסיבית של מדינות דרום מזרח אסיה.
כיום.
לשכת הספנות הישראלית היא הנציגה הרשמית של חברות הספנות וסוכני האוניות הפועלים בישראל. נכון לשנת 2016 חברים בלשכת הספנות הישראלית 49 חברות ספנות וסוכני אוניות, מספר מרשים ביחס לגודל המדינה ומספר התושבים, הנובע מהקרבה לתעלת סואץ, דרכה משונע שליש (בטונות) מהיקף הסחר בעולם. הלשכה חברה בארגון FONASBA (The Federation of National Association of Ship Brokers and Agents) שהוא ארגון הגג הבינלאומי של חברות הספנות בעולם.
פעילות הלשכה מתמקדת בשלושה מישורים עיקריים:
נשיא הלשכה הוא ד"ר יורם זבה, לשעבר מנכ"ל חברת הספנות צים ומנכ"ל הלשכה הוא יוחנן וולך.
קונסטנטין א. רוסטי
קונסטנטין אלכסנדרו רוסטי הידוע גם כ-ק.א. רוסטי (ברומנית: Constantin Alexandru Rosetti או C.A. Rosetti, ברומנית מבטאים צ'ה.א. רוסטי,
2 ביוני 1816 בוקרשט – 8 באפריל 1885 בוקרשט) היה פוליטיקאי, פובליציסט ומתרגם רומני, אחד המנהיגים של מהפכת 1848 בוולאכיה ושל המאבק לאיחוד הנסיכויות הרומניות. החל משנת 1861 נבחר לפרלמנט, כיהן ב-1877-1876,1878-1877,1879-1878,1881-1879 וב-1883 יושב ראש בית הנבחרים של רומניה, (בימי ממשלתו של יון ברטיאנו) היה מספר פעמים שר החינוך והדתות (1861,1866) ושר הפנים (1878, 1881-1882), מנהיג של הסיעה הליברלית, פעמיים ראש העיר בוקשרט לזמנים קצרים, מנהל של התיאטרון הלאומי בבוקרשט (1859). נמנה עם חבריה המייסדים של האקדמיה הרומנית (ב-1867- בשם "החברה הספרותית הרומנית"). רוסטי היה גם אחד מחלוצי העיתונות הרומנית, במיוחד באמצעות היומון שהקים בשנת 1857 - "רומנול".
רקע משפחתי.
קונסטנטין אלכסנדרו רוסטי נולד ב-1816 במשפחת בויארים רומנים ידועה ממוצא יווני-פנרי. אבות המשפחה נשאו את השם "רוּסֶטוס" (Ρουσέτος) שניתן למצוא במאה ה-16 בקרב נכבדים יוונים בייושב קורוני בפלופונסוס, בקונסטנטינופוליס ובוונציה. יש טוענים (כמו אבגניוס ריזוס רנגאוויס) כי מקורם היה במשפחה איטלקית מג'נובה שהתיישבה בקונסטינופוליס לפני 1453.מקרב בני רוסטוס קמו שני שליטים של הנסיכויות הרומניות - אנטוניה רוסט - במולדובה, במאה ה-17, והשליט הפנרי מנואיל רוסט בולאכיה במאה ה-18.
ילדותו וצעירותו.
אביו היה הספטאר אלכסנדרו רוסטי ואמו - אלנה אובדיאנו, ששמה בלידה היה אלנה קרציאנו.
אחרי לימודים יסודיים שלמד באמצעות שיעורים פרטיים בביתו, רוסטי למד במכללת "ספנטול סאווה" (סאווה הקדוש) בבוקרשט, בו לימדו מורים ידועים בתקופה כמו אפטימיה מורגו, רומני מחבל באנאט, והצרפתי ז'אן אלכסנדר ואיאן. בנעוריו בלט רוסטי כצעיר דנדי ואקסצנטרי שהשתשע בלהתגרות בבני המעמד הגבוה שבו גדל.
בשנת 1832, בגיל 16, התגייס לצבא והפך לשליש של השליט דימיטריה אלכסנדרו גיקה. באוגוסט 1836 התפטר מן הצבא והתחיל לעסוק בספרות, לאחר מכן התקבל לתפקידים אחרים במנהל האזרחי של ולאכיה:התמנה בשנת 1842 לראש המשטרה בעיר פיטשט. בהמשך עשה קריירה משפטית והיה לפרקליט בבית המשפט של המסחר של בוקרשט. התפטר מתפקיד זה בשנת 1845
בשנת 1844 נסע רוסטי לראשונה לפריז. כפי שהעיד ,"קיוויתי שאעבוד (שם) 3-4 שנים, אחר כך אשוב למולדתי, אצטיין בדעת ובמידות טובות, אגרום לפחות יום אחד לאושר לאמי, ארים קצת את מולדתי ולאחר מכן אגמור גם אני, שלם במחשבתי על כי מילאתי בצורה יפה את שליחותי".
רוסטי יצר בצרפת קשרי ידידות עם צעירים אחרים כמו יון ק. ברטיאנו, הצייר דניאל רוזנטל היהודי שהתנצר ושינה את שמו לקונסטנטין מתוך הערצה אליו, מלינסקו, אנדרונסקו, סקרלט ורנאב. בספטמבר-תחילת אוקטובר 1844 חזר הבייתה בגלל ידיעות על מחלת אמו.
השנים בפריז.
אחרי מות אמו בדצמבר 1844, במחצית השנה 1845 חזר רוסטי לפריז. פגש את למרטין שפרש אז את חסותו על הסטודנטים הרומנים שלמדו בפריז. רוסטי עצמו למד בקולז' דה פראנס בקורסים של היסטוריונים והוגי דעת כמו ז'ול מישלה, אדגר קינה, את הקורס של המשורר הפולני אדם מיצקביץ' ונציגים אחרים של הרוח המהפכנית של התקופה שהביעו אהדה לשאיפות החירות של העם הרומני. יחד עם סקרלט ורנאב, המולדובני, עשה מאמצים ללכד את הסטודנטים הוולאכים והמולדובנים שנמצאו בבירת צרפת, סביב הרעיונות החדשים של הגדרה עצמית וצדק חברתי. באווירה זו, הקים רוסטי בדצמבר 1845 את חברת הסטודנטים הרומנים בפריז, שנועדה לעזור לצעירים הרומנים העניים, אך מחוננים, ללמוד בפריז. כיושב ראש החברה נבחר יון גיקה, בעוד רוסטי היה המזכיר שלה וסקרלאט ורנאב- הגזבר.
בעודו בפריז התקבל לתנועת הבונים החופשיים ועבר בלשכה "אתנה דז אטראנז'ה" (ה"אתנאום של הזרים") הקרויה "ורד השתיקה המושלמת" את כל שלבי ההייררכיה עד לדרגה 18 (בשנת 1847).
בחזרה לבוקרשט.
ביולי-אוגוסט 1846 חזר לבוקרשט ונכנס לקשרי עסקים עם ידידיו הכלכלן האוסטרי אריק וינטרהאלדר והבריטי אפינגם גרנט (גיסו לעתיד,) שכיהן כקונסול אנגליה בבוקרשט והיה נשוי לצעירה הרומניה, זויה לבית ראקוביצה. הם פתחו בבוקרשט חנות ספרים, ובנובמבר 1846 קנו את בית הדפוס של "האגודה הספרותית של רומניה" (Asociațiunea literară a României) ששימשה כיסוי לחברה החשאית בעלת צביון מסוני ומהפכני "האחווה" (פרציה Frăția) שהקים עם חברים בשנת 1843. בשנים אלה התחיל לתפוס רוסטי מקום מכובד בקרב האליטה של סוחרי בוקרשט. ב-1848 הקים בבוקרשט לשכה של הבונים החופשיים בשם "Lumina" (לומינה = האור).
בשנת 1847 התחתן עם מרי גרנט, אשה ממוצא בריטי וצרפתי, בת לבונה ספינות אמיד שהפכה על ידי כך למריה רוסטי. מריה רוסטי הייתה המודל לציור "רומניה המהפכנית" שצייר ידידם, קונסטנטין דניאל רוזנטל. טקס החתונה הראשון, אנגליקני, התקיים ב-31 באוגוסט 1847 בפליימות בנוכחות הוריה ואחיותיה של הכלה. אחר כך התקיים הטקס הנוצרי אורתדוקסי בווינה כשהשושבינים היו אלכסנדרו ושטפאן גולסקו. היו בבוקרשט שראו בנישואים אלה שידוך לא ראוי, מפני שמריה עבדה עד אז כמטפלת ומחנכת הילדים בבית של הקולונל יון אודובסקו. בית הזוג רוסטי הפך בבוקרשט לאחד המוקדים העיקריים של התנועה המהפכנית.
מהפכת 1848 והגלות.
בימי מהפכת 1848 היה ק.א. רוסטי אחד ממנהיגי הזרם הרדיקלי של המהפכנים. נמנה עם הראשונים שנעצרו, ב-9 ביוני בפקודת השליט גאוגרה ביבסקו שהאשים אותו בקשר לרציחתו. אולם שוחרר למחרת על ידי שאר המהפכנים. אחרי התפטרותו של ביבסקו בלחץ ההמונים, מילא רוסטי למשך חודש, את תפקיד המזכיר של הממשלה הזמנית שעלתה לשלטון ב-11 ביוני 1848. היו חברים בה גם ניקולאיה בלצ'סקו, אלכסדרו ג. גולסקו, יון ברטיאנו ואחרים. התמנה גם לפרפקט ("אגא") המשטרה בבוקרשט והיה עורך העיתון "Pruncul român" (פרונקול רומן - "התינוק הרומני".באוגוסט 1848 התמנה למנהל במשרד הפנים.
אחרי דיכוי המהפכה ב-13 בספטמבר 1848 על ידי כוחות טורקיים, ביקר עם כמה מחבריו אצל המפקדים הטורקים כדי למחות נגד החזרת תוקפו של התקנון האורגני ונעצר. אשתו התערבה בהצלחה למען שחרורו מן המעצר. בסופו של דבר הוא היה חלק מהקבוצה הראשונה של פעילים פוליטיים שהועלו על ידי השלטונות העות'מאנים על שתי רפסודות במעלה הדנובה ונשלחו עד לגבול ההונגרי. יחד עם עצורים אחרים רוסטי הגיע לווינה. משם נסע יחד עם אשתו לצרפת דרך הונגריה, קרואטיה, אוסטריה, גרמניה. הגיע לפריז בדצמבר 1848 ונשאר שם עד 1857. ערך בבירת צרפת את כתבי העת ברומנית ""România viitoare" ("רומניה ויאִיטוארֶה - רומניה העתידית) ו"Republica Română (הרפובליקה הרומנית), בהם הטיף לאיחוד הנסיכויות הרומניות במדינה דמוקרטית אחת. בית הזוג רוסטי בפריז היה למוקד של הגולים הרומנים. בבירת צרפת התיידד עם אלפרד דימניל, עם אדגר קינה וז'ול מישלה.
חזרתו והקריירה הפוליטית ברומניה.
בימי שלטונו של אלכסנדרו יואן הראשון.
במאי 1857 התאפשרה חזרתו למולדת, שוב אחרי מאבק עיקש של אשתו, מריה. שמועות שמצאו הד בעיתון היהודי "ישראליטול רומן" מ-7/19 ביוני 1857 טענו שחזר ב-11/25 במאי דרך רוסצ'וק עם דרכון עות'מאני ובסיוע חוגים יהודים. הידיעה צוטטה על ידי המשורר מיכאי אמינסקו מתוך מגמתיות אנטישמית. בשובו ערך רוסטי את העיתון הליברלי-"רדיקלי" "רומנול" ("Românul " כלומר- "הרומני") ושיחק תפקיד חשוב באספת (ה"דיוואן") אד הוק ובבחירתו של אלכסנדרו יואן קוזה כשליט גם בוולאכיה.