במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בכפר קדום הייתה אוכלוסייה של 874 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 234 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 963 תושבים, כולם מוסלמים. בתקופת המרד הערבי הגדול נשדד הכפר על ידי כנופיה שפעלה באזור. וביולי 1938 נערך בכפר קרב קצר בין כנופיה לצבא הבריטי.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,240 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 18,931 דונם. אשר מתוכם הוקצו 2,945 לחקלאות שלחין, ו-7,184 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. בתקופת שלטון ירדן הוקם מחנה צבאי קטן ליד הכפר בשם "מחנה קדום".
לאחר 1967.
לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 עבר כפר קדום משליטת ממלכת ירדן לישראל.
לאחר שפעילי גוש אמונים יזמו ניסיונות רבים להתנחל בשומרון, הגיעה בסופו של דבר הממשלה לפשרה איתם, באוגוסט 1975. על פי הפשרה הותר לקבוצה של 30 מתנחלים לעבור באופן זמני ל"מחנה קדום", שאותו החזיק צה"ל. בינואר 1976 החלו בהכשרת 200 דונם לטובת הקמת מחנה למתנחלים. במרץ 1976 הציבו המתנחלים 20 קרוונים כ-300 מטר מדרום למחנה, במאי 1976 החליטה הממשלה שאין להקים במקום יישוב קבוע. המתנחלים סירבו להתפנות. שנה אחר כך, ב-19 במאי 1977, יומיים לאחר שהליכוד ניצח בבחירות לכנסת, הכריז מנהיגו, מנחם בגין, בעת שביקר את "גרעין אלון מורה" במחנה קדום, ש'בקרוב יהיו הרבה אלוני מורה'. בהמשך אישרה ממשלת בגין להקים בסמוך את ההתנחלות קדומים.
בעקבות הסכם אוסלו סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח B.
עד לאינתיפאדה השנייה עבדו 50% מתושבי העיירה בישראל. בעקבות האינתיפאדה וכתוצאה מהפקעת 4,000 דונם אדמה והגבלת הכניסה ל-11,000 דונם נוספים, הורעו תנאי המחיה של התושבים ורבים מהם מובטלים: בשנת 2007 היו 280 משפחות מתוך 640 בכפר תלויות בסיוע חוץ למחייתן. המצב הכלכלי הקשה הביא להגירה מהכפר ובין השנים 2005 ל-2007 עזבה 10-15% מאוכלוסייתו. בשנת 2009 חובר הכפר לרשת החשמל.
ראש המועצה המקומית הוא סמיר שתיווי.
מאבק על פתיחת הציר לשכם.
בשנת 2003 חסם צה"ל את הדרך המוליכה מהכפר לעיר שכם, זאת בשל התרחבות היישוב קדומים, וחשש ביטחוני מחיכוך לאורך הציר. עקב החסימה התארכה הדרך מהכפר לשכם בכ-14 ק"מ. החל מיולי 2011 החלו בכפר הפגנות שבועיות בתביעה לפתיחת הדרך. ההפגנות יוצאות ממרכז הכפר לכיוון קדומים וכדי למנוע זאת משתמש הצבא בגז מדמיע, ב"בואש" ובכלבים לפזר את המפגינים.
יש בי חלום
נתן אוטו קומוי
סקארו
מנואל (אי)
מנואל (מלטזית ואנגלית Manoel) הוא אי קטן בשטח של 0.3 קמ"ר השוכן בנמל מרסמשט בצפון-מזרח מלטה. בדרך כלל מכנים תושבי האזור את האי בכינוי "איל-גזירה" (II-Gżira - "האי"), וכינוי זה היה לשמה של העיר גזירה (Gżira) שבשטחה שוכן האי. אורכו של האי ממזרח למערב הוא כ-1,050 מטרים ורוחבו המרבי מדרום לצפון עומד על כ-450 מטרים. מצפון לאי הוא מופרד מהאי מלטה באמצעות ערוץ סלימה (Sliema Creek) ומדרום לו באמצעות ערוץ לצרטו (Lazzaretto Creek). האי מחובר אל יתר שטחו של האי מלטה באמצעות גשר קטן בקצהו המערבי.
היסטוריה.
במקור נקרא האי בשם "אי הבישוף" (איטלקית "l'Isola del Vescovo"; מלטזית "il-Gżira tal-Isqof"). בשנת 1643 הקימו בו האבירים ההוספיטלרים את בית החולים "לצרטו די סאן רוקו" (Lazzaretto di San Rocco) ששימש כמחנה הסגר, במטרה למנוע חדירת מגיפות דבר וכולרה אל מלטה. ספינות שהגיעו מאזורים נגועים נאלצו לעגון משך מספר ימים לאורך חופו הדרומי של האי כדי להסיר חשש לזיהום. שרידי בית החולים שוכנים עדיין בצידו הדרומי של האי.
ב-1723 הקים הגראנד מאסטר מנואל דה ויליינה (Manoel de Vilhena) מצודה על האי עבור כ-500 לוחמים, והמצודה כמו גם האי, נקראו על שמו. המצודה הוקמה בצידו המזרחי של האי, הצופה לעבר בירת מלטה, ולטה, והקמתה הסתיימה ב-1755. למצודה תבנית של כוכב בעל ארבעה קודקודים ובמרכזה רחבה גדולה, המוקפת בארקדה בת שתי קומות. חלקים מהמבנה ומהחפירים שבו נחצבו בסלע הבסיס של האי. עוד שכנה במצודה קפלה שהוקמה בסגנון אדריכלות הבארוק והייתה מוקדשת לאנטוניוס מפאדובה.
במלחמת העולם הראשונה וכן בשנת 1936, שוב פעל בית החולים באי כתחנת הסגר. במלחמת העולם השנייה שימשו האי והמצודה את חיל הים המלכותי וסוללת תותחי נ"מ פרסה סביב המצודה. האי ספג הפצצות כבדות של מטוסי הלופטוואפה, המצודה ניזוקה באורח קשה, ובאחת ההפצצות בחודש מרץ 1942 הקפלה נהרסה לחלוטין. לאחר המלחמה שכנה באי מעין שמורת טבע לא רשמית לעופות מים, אשר תוחזקה על ידי מתנדבים מקומיים ומומנה מכספי תרומות.
האי כיום.
המצודה מוקפת ברצועת גן משלושת עבריה שאינם פונים אל הנמל. לאורך חופו הדרומי של האי מעגן יאכטות, ובחלקו המערבי מבנים ומגרשי אחסנה לסירות. עוד שוכן באי "מועדון היאכטות המלכותי של מלטה" (Royal Malta Yacht Club). בסוף שנת 2006 החל שיפוצה של המצודה והוא אמור להסתיים בשנת 2010. קיימות תוכניות שנויות במחלוקת להקמת בתי מגורים בשטחו של האי וכן מתחם למסחר ולתיירות.
מאורו קאמורנזי
מאורו חרמן קאמורנזי סרה (באיטלקית: Mauro Germán Camoranesi Serra; נולד ב-4 באוקטובר 1976) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-איטלקי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן כדורגל בהווה. לזכותו 55 הופעות במדי נבחרת איטליה.
קריירה.
קאמורנזי החל לשחק כדורגל בגיל צעיר, בקבוצת הילדים של אלדוסיבי, בה גם החל את קריירת הבוגרים שלו. את הקריירה המקצוענית כשחקן התחיל קאמורנזי כשעבר לשחק בקבוצה המקסיקנית סנטוס לגונה. עוד בעונתו הראשונה, זכה עם קבוצתו באליפות לראשונה בהיסטוריה. שנה לאחר מכן חזר לארץ הולדתו וחתם בבאנפילד . באותה עונה הוא הוכיח את כישרונו בתור קשר כנף בעל יכולות התקפיות טובות. בסיום העונה עבר לשחק בקרוס אסול המקסיקנית.
ב-2000 עבר להלאס ורונה האיטלקית תמורת 7 מיליון אירו. למרות הכושר הטוב שלו, העברתו של קאמורנזי לא הועילה בסופו של דבר ו-ורונה הייתה מועמדת לרדת לסרייה ב'. מועדונים רבים באיטליה התעניינו בשחקן, ולבסוף הייתה זו יובנטוס שקנתה אותו.
ב-2002 עבר ליובנטוס תמורת 5.7 מיליון אירו. בעונתו הראשונה ביובנטוס, הוא זכה באליפות הסרייה א', ובסופר קאפ האיטלקי. קאמורנזי זכה באליפות הסרייה א' עם יובנטוס גם ב-2005 ו-2006, אך האליפויות האלו נשללו עקב פרשת השחיתות בכדורגל האיטלקי. קאמורנזי הבקיע שערים חשובים כאשר יובנטוס שיחקה בסרייה ב' לאחר הירידה.
עם סיום חוזהו ביובנטוס בשנת 2010, הודיעה הקבוצה לקאמורנזי כי אין בכוונתה לחדש עמו את ההתקשרות, מה שהוביל את קאמורנזי ב-31 באוגוסט 2010 לחתום על חוזה לשנה אחת בקבוצת שטוטגרט הגרמנית.
לאחר חצי עונה בגרמניה, שוחרר קאמורנזי משטוטגרט. לאחר חצי שנה בה לא מצא קבוצה שתקלוטו, חזר קאמורנזי לסיים את הקריירה בארץ מולדתו, ארגנטינה, כששיחק בעבור לנוס וראסינג קלוב.
בסוף עונת פרש ממשחק פעיל.
נבחרת איטליה.
קאמורנזי הוא איטלקי ארגנטינאי. הזהות הכפולה שלו גרמה לו להיות זכאי לשחק בנבחרת הראשונה שתזמן אותו. ב-12 בפברואר 2003, הוא עשה את הבכורה הלאומית שלו במשחק ידידות נגד פורטוגל, שבו איטליה ניצחה 0:1.
קאמורנזי שיחק עם איטליה ביורו 2004 והיה שותף לזכייתה במונדיאל 2006 תחת הדרכתו של מרצ'לו ליפי. כשראיינו אותו בקשר לזהותו הכפולה אמר: קאמורנזי בוחר גם שלא לשיר את המנון איטליה לפני משחקים (לפי טענתו הוא לא זוכר את המילים).
מצודת מנואל
רוסה (מחוז)
מחוז (אובלסט) רוסה (בבולגרית, Област Русе) הוא אחד מ 28 מחוזות בולגריה, הממוקם בצפונה של המדינה ליד גבול רומניה. עיר הבירה של המחוז היא העיר רוסה.
היסטוריה.
התיישבות מאורגנת במחוז, החלה בתום עידן הממלכה התראקית וראשית התקופה ההלניסטית ובהמשך הפך לחלק מפרובינציית מואסיה של האימפריה הרומית. מאוחר יותר נשלט האזור, על ידי האימפריה הביזנטית, עבר לחזקת האימפריה הבולגרית השנייה, בה שימש כמרכז פולחן חשוב. ב-1388 נכבש שטחי המחוז על ידי מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, ובפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית. לאחר המלחמה צורפו שטחי המחוז לנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
כלכלה.
מחוז רוסה הוא צומת דרכים חשוב המקשר את בולגריה לרומניה דרך נהר הדנובה. דרך המחוז עוברים שני עורקי תחבורה של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. האחד מקשר בין הים הבלטי לים הצפוני והשני בין הים התיכון לים השחור. ציר רוסה וארנה, העובר דרך העיר רוסה, מקשר בין נהר הדנובה לים השחור ולעיר האוקראינית רני.
מבחינת התוצר המקומי הגולמי, 60% מגיעים ממגזר השירותים, 21% מחקלאות ו 19% מתעשייה. תוצר מקומי גולמי לנפש עמד בשנת 2003, על 3,902 אירו.
תיירות.
הערים רוסה, איבנובו ודווה מוגילי, הן הערים המתויירות במחוז ובסמיכות אליהן ממוקמות כנסיות ומנזרים, שחלקם מתוארכים לאימפריה הביזנטית והאימפריה הבולגרית השנייה, מביניהן ניתן למנות את מנזר Basarbovo והכנסיות החצובות בסלע של איבאנובו, שהן אתר מורשת עולמית. כמו כן ברחבי המחוז פארקים ושמורות טבע ומגוון אתרים ארכאולוגיים. לאורך תוואי נהר הדנובה, הוקמו בעשור הראשון של המאה ה-21 האחרונות גם בתי מלון.
פחמן 12
פחמן 11
משה שטקליס