יצירות שהדפיס.
תרומתו העיקרית של אטניין לדפוס מוזיקלי היא בפופולריזציה של שיטת ההדפסה החד-שלבית, שבה השתמש לראשונה בפרסום משנת 1528 הנקרא
"שירים חדשים במוזיקה בארבעה קולות" (Chansons nouvelles en musique à quatre parties).
בשיטת הדפסה זו התווים האינדיוידואליים הודפסו ישירות לתוך מקטעים של חמשה, והתווים, קווי החמשה והטקסט יכלו להדפס בפעולה אחת.
בשיטה זו, להבדיל ממה שקדם לה, קווי החמשה היו ישרים, ללא קפיצות, ומקטעי התווים נראו יותר מחוברים זה לזה.
לבסוף, הפכה שיטה זו לפרקטיקת ההדפסה הסטנדרטית בכל רחבי אירופה במאות ה-16 וה-17.
פרט ל-36 הקבצים של שאנסונים שהדפיס, אטניין פרסם גם ספרים עם קטעים בטבולטורה ללאוטה ולכלי מקלדת של תקופתו (צ'מבלו, עוגב, קלוויקורד ודומיהם). בנוסף פרסם מיסות ומוטטים.
בין הפרסומים החשובים ביותר בתולדות המוזיקה המוקדמת לכלי מקלדת פורסמו בפאריס על ידי אטניין הקבצים הבאים:
Espinettes Manicordions et telz semblables instrumentz musicaulx (?February 1531)
בספרים אחדים הנזכרים לעיל פורסמו עיבודים לכלי מקלדת לשאנסונים. במאה העשרים יצאה לאור מהדורה השוואתית ובה העיבודים שהדפיס אטניין לעומת הנוסחים הקוליים המקוריים של השאנסונים שזוהו.
בספר אחד פורסמו ריקודים, מהנפוצים ומהפופולריים ביותר בתקופה בנוסחים לכלי מקלדת כגון פאוואן, גאליירד, ברנל, ובס-דאנס.
ספרים לעוגב הכוללים מיסות עוגב, קטעי מגניפיקט, טה דאום, עיבודי מוטטים ופרלודים.
קובצי ריקודים לקבוצות כלים
יהושע אדרי
יהושע אדרי (איירוייס) (1911–1966) היה קריקטוריסט ישראלי יליד פולין.
ביוגרפיה.
יהושע אדרי נולד בוורשה, פולין, בשנת 1911. משפחתו הייתה משפחה מסורתית ובני הבית התפרנסו ממלאכת רקמה לתשמישי קדושה כגון פרוכות, כיסויים לחלות וכדומה. אדרי נשלח ללימודים בבית ספר כללי. בנעוריו החל בפעילות בתנועת הנוער "בית"ר". בעקבות נאום של מנחם בגין, החליט אדרי, ביחד עם אחיו ישעיהו, לעלות לארץ ישראל. האח עלה בשנת 1931 ואילו אדרי עלה בעלייה בלתי-לגאלית, דרך איטליה, בשנת 1932.
לאחר עלייתו התיישב אדרי בתל אביב ועסק בפרסום קריקטורות בעיתונות הרוויזיוניסטית כגון "הירדן" ו"חרות" ובעיתונים "הבוקר", "הארץ", "המשקיף" ו"תשע בערב". בנוסף, יצר כרזות עבור תנועת החרות. בשנת 1939 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "קו לקו", שאיגד קריקטורות שפורסמו בעיתונות. בנוסף, עבד אדרי כגרפיקאי ב"יומני כרמל" וכן עסק ברקמה. בשנות החמישים של המאה ה-20 פרסם קריקטורות בעיתונים "הבוקר", "נוביני" ו"נוביני אי קורייר" ו"צבר".
הקריקטורות של אדרי עוסקות בעיקר בנושאים פוליטיים. בשונה מקריקטוריסטים אחרים בני תקופתו, העבודות מאופיינות בקו ביקורתי מאוד כנגד הממסד הציוני, בעיקר כנגד דוד בן-גוריון, חיים ויצמן, "השומר הצעיר" ואחרים. ביצירותיו הרבה לתאר סיטואציות מורכבות, המרובות דמויות ופרטי רקע. בשנת 1977 הוצגה תערוכה מעבודותיו ב"מצודת זאב".
יהושע אדרי נפטר בשנת 1966 מהתקף לב.
דוד ורדיגר
אלתר דוד יצחק ורדיגר (David Werdyger; 30 באוקטובר 1919, פולין - 2 באפריל 2014, ארצות הברית) היה חזן, מלחין וזמר חסידי. בנו הוא מרדכי בן-דוד ורדיגר, ששמו המסחרי נקבע על שם אביו בתחילת דרכו טרם התפרסם.
ורדיגר היה אחד מחלוצי תעשיית והפצת המוזיקה החסידית במאה ה-20 לצד בן ציון שנקר, טרם הופעת הזמרים החסידיים, ותקליטיו היו פופולרים ביותר במגזר החרדי בכל העולם.
ביוגרפיה.
ורדיגר נולד בקרקוב לישראל אריה ורדיגר, חסיד גור שעסק במסחר בבגדים. ורדיגר היה הצעיר מבין שמונת ילדי המשפחה, ארבע בנות וארבעה בנים. בגיל 6 כבר שר סולו בבית הכנסת ר' אייזיק ר' יעקל'ס. בגיל 12 ביקר בקרקוב המלחין והמנצח הגוראי יעקב תלמוד, שצירפו למקהלת חסידי גור, ששרה בחגים ובימים נוראים בחצרו של הרבי מגור, ה"אמרי אמת".
בשנת ת"ש גורש עם משפחתו לגטו פודגוז'ה. לאחר מכן גורש עם משפחתו לפרושוביץ. בהמשך שהה חמישה חודשים בפלאשוב. הוא הועמד בפני כיתת יורים, וניצל לאחר שביצע מולם את תפילת אל מלא רחמים. לאחר מכן עבד במפעלו של אוסקר שינדלר. בהמשך הועבר למאוטהאוזן, ועבד בעבודות כפייה בלינץ, עד לשחרור המחנה באייר תש"ה. לאחר המלחמה מצא את אחיו יעקב מאיר ואחותו יעטא. לימים פרסם ספר ובו קורותיו בימי השואה.
לאחר השואה נישא למלכה גולדינגר (תרפ"ג - תש"מ) והתיישבו בפריז שם נולד להם בנם הבכור ישראל אריה. בשנת תש"י היגרו לארצות הברית והתיישב ב ניו יורק.
בבואו לניו יורק החל לכהן כחזן בבית הכנסת "ווארשעווער שול" (ביידיש: בית הכנסת הוורשאי), לאחר כשנה עבר לבית הכנסת על שם "חתם סופר" בלואר איסט סייד ובהמשך בבית הכנסת של תלמוד תורה "ניו לאטס", שהיה מפורסם בחזניו.
על אף שהתבלט בעיקר כחזן ולא כזמר, הוא הקליט אלבומים של מוזיקה חסידית מקורית, של החסידויות הבאות: גור (בעיקר ניגוני יעקב תלמוד), באבוב, בויאן, סאטמר, סקולען, סדיגורה, מעליץ וראדומסק. הפצת תקליטים אלו הייתה אחד הגורמים של תפוצת המוזיקה החסידית מחוץ לחצרות החסידיות, ואף בזכותה המוזיקה החרדית קיבלה את הכינוי "מוזיקה חסידית".
בנוסף הוא עסק בהלחנה, והלחין בין היתר ניגונים לחסידות גור.
ארבעת ילדיו הלכו בדרכו ועסקו בתחום המוזיקה ומקצתם זמרים מפורסמים; בניו: מרדכי בן-דוד, מנדי ורדיגר, חיים וישראל אריה. בין נכדיו שעוסקים בתחום המוזיקה: ישראל ורדיגר, יידל ורדיגר.
ורדיגר הקים את סוכנות הנסיעות "סוכנות ורדיגר" וממנה התפרנס.
דיסקוגרפיה.
אלבומי יחיד.
בשנת תשע"ב הוציאו דיסק בשם ובשירי דוד ובו 22 אלבומיו ו-235 שירים בפורמט MP3. השירים עברו ניקוי קול והתאמה לסטנדרטים הנהוגים בתעשיית המוזיקה במאה ה-21.
מוצב רותם
מוצב רותם (ראס ביאדה) היה מוצב של חיל הים על שפת הים התיכון בגזרה המערבית ברצועת הביטחון בלבנון, צפונית לראש הנקרה. המוצב ספג באופן קבוע פגיעות מאש מחבלים שנורתה מהכפר הסמוך מנסורי. אל המוצב הוביל כביש החוף הלבנוני שהתחיל מראש הנקרה דרך העיירה א-נאקורה עד מבואות צור. מזרחית למוצב שכנו שלושה מוצבים של צבא דרום לבנון: חמרה, בידה ושקיף אל חרדון. דרומית למוצב הייתה ממוקמת מפקדת האו"ם ומוצב צד"ל בא-נאקורה. מוצב רותם נחשב למוצב הצפוני ביותר של צה"ל בגיזרה המערבית באזור הביטחון.
פעילות.
המוצב שימש כנקודה אסטרטגית בעיקר לחיל הים משום שהשקיף מראש הצוק על אזור מפרץ העיר צור, עובדה שאפשרה לצה"ל לעקוב אחר תנועת כלי שיט המתקרבים למים הטריטוריאליים של ישראל.
בנוסף מהמוצב ניתן היה לעקוב אחר הפעילות הקרקעית של חזבאללה בבסיסיו שמצפון לרצועת הביטחון ולאתר יציאות של נשק תלול מסלול. במוצב הייתה תחנת מכ"ם ותצפית של חיל הים שאוישה על ידי אנשי מילואים עד שנת 1993 וכוח סדיר למן שנה זאת ועד היציאה מדרום לבנון, עמדת תצפית וטווח של התותחנים שאוישה על ידי צוות "מעופף" שדילג חליפות בין רותם למוצב שקיף אל חרדון שהוחלף בשנת 1995 בצוותים סדירים של יחמ"מ, ופלוגת חי"ר לשם אבטחת המוצב. מחלקת החי"ר הייתה מחוזקת ברגמים מהפלוגה המסייעת של הגדוד שלה, שני טנקים ושני גששים. בנוסף היה ממוקם במוצב צוות שהפעיל מכ"ם "קשת", מכ"ם קרקעי נייד, שנועד לעקוב אחר תנועת כוחות אויב בלילה.
תחנת המכ"ם כיסתה את השטח בין חמרה לבין צור וזאת עקב הטופוגרפיה של האזור וקו החוף, הגורמת לכך שכל אזור חמרה, אל מנצוריה, ראשדייה עד צור היה בשטח שלא היה ניתן לכסות אותו ממוצב חיל הים בראש הנקרה. תפקיד המוצב היה לתצפת באמצעים מיוחדים על אזור החוף בדגש על אזורי מחנות הפליטים. למוצב הימי היה תפקיד נוסף: מניעת חריגת סירות דיג אשר הפליגו דרומה ואשר היו עלולות לאיים על המוצב, להעביר אמצעי לחימה לפיגועי התאבדות כנגד כלי שיט של חיל הים, או לנסות להוריד שחיינים או צוללים לפיגועים בארץ. מעבר לתצפית הימית, כוח החי"ר והטנקים שבמוצב היוו כוח הגנה וגיבוי למוצבי צבא דרום לבנון (צד"ל) בגיזרה.
במשך השנים ספג צה"ל כמה אבדות בתקריות במוצב ובסביבתו. ב-1985 ניסו מחבלים להגיע למוצב עם מכונית נפץ, הרכב פוצץ בסמוך למחסום האו"ם ולא היו נפגעים.
ב-6 בדצמבר 1994 נהרג סמל ראשון מחטיבת הנח"ל, כאשר כח צה"ל שעסק בפתיחת ציר באזור ראס ביאדה נפגע ממטען צד. אבוקסיס היה מפקד אחד הנגמ"שים של הכוח. ב-3 במאי 1999, נהרג סמל ראשון וחייל נוסף נפצע באורח בינוני, בפיצוץ מטען צד, סמוך למוצב. ב-25 בינואר 2000 נהרג סמל ראשון מחטיבת גבעתי, מטיל שפגע ישירות בעמדת התצפית של המוצב.
מוצב רותם פונה והועבר לאחריות גדוד 81 של צד"ל ב-16 במאי 2000. כמו מוצב טייבה לפניו, עבר מוצב רותם לידי צד"ל במבצע לילי. צה"ל השאיר לצד"ל חלק מהציוד הלא מבצעי, כמו מיכלי מים וגנרטורים. ב-18 במאי תקף חזבאללה את מוצב רותם אך נסוג לאחר שספג 47 הרוגים ועשרות פצועים. ב-23 במאי, בשעה אחת עשרה בבוקר, פקד צה"ל על כל יחידות צד"ל לסגת אל הגבול הישראלי. ב-24 במאי, בעקבות התמוטטות צד"ל, ניטש המוצב.
ז'אן קלוד בריסו
הדקה ה-90
הדקה ה-90 היא חברה בע"מ, העוסקת בשיווק ישיר של מוצרי תיירות בישראל ומחוצה לה. החברה הוקמה בשנת 1998 על ידי צבי מושקוביץ, אילן כהן וקבוצת משקיעים מאירופה. בשנת 2000 נמכרו חלק ממניות החברה לקבוצת ידיעות אחרונות.
בשנת 2019 נמכרו מניות החברה לארנון אנגלנדר ועמי כהן, בעלי קבוצת התיירות קווי חופשה.