באולימפיאדת סידני (2000) הותרה לראשונה השתתפותם של שחקנים מקצוענים, אם כי אף שחקן מהמייג'ור ליג בייסבול לא השתתף במשחקים. לאחר שתי זכיות רצופות של קובה בתואר האולימפי, גברה עליה נבחרת ארצות הברית במשחק הגמר.
נבחרת ארצות הברית נעדרה מאולימפיאדת אתונה (2004) לאחר שהודחה במפתיע בידי נבחרת בשלב המוקדמות (מקסיקו עצמה אף היא לא השתתפה במשחקים, לאחר שהודחה בידי ). קובה שבה וזכתה בתואר האולימפי, לאחר שגברה בגמר על נבחרת .
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נערך טורניר בייסבול אולימפי. האלופה האולימפית הייתה , שגברה במשחק הגמר על נבחרת קובה. הוועד האולימפי הבינלאומי החליט שלא לכלול את הענף באולימפיאדת לונדון (2012). הכללתו מחדש באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) נבחנה מחדש, אך הוועד האולימפי בחר ברוגבי שביעיות.
אולימפיאדת טוקיו.
בעקבות הפופולריות של ענף הבייסבול ביפן, והזמנת המדינה המארחת בידי הוועד האולימפי הבינלאומי לשלב אירועי ספורט נוספים באופן חד-פעמי, נכלל הענף באולימפיאדת טוקיו (2020). בטורניר האולימפי בטוקיו השתתפו שש נבחרות: ארצות הברית, קוריאה הדרומית, ישראל, מקסיקו, הרפובליקה הדומיניקנית והמארחת יפן שעלתה באופן אוטומטי. בטורניר זכתה נבחרת יפן לאחר שניצחה את נבחרת ארצות הברית 2–0 במשחק הגמר.
מונו נו אווארה
מונו נו אווארה (ביפנית: 物の哀れ), בתרגום מילולי "החמלה של הדברים", "אמפתיה כלפי הדברים" או "רגישות כלפי הבר חלוף", הוא מונח ביפנית עבור המודעות לארעיות (無常 - מו ג'ו) של הדברים, ונוגות עדינה לגבי חלוף הדברים יחד עם עצבות עמוקה יותר, אך עדינה אף היא, לגבי העובדה שהחיים הם גם ברי חלוף.
מקור המונח.
המונח נטבע במאה ה-18 על ידי מוטואורי נורינגה, איש תרבות מוביל בתקופת אדו, שבמקור השתמש במונח בביקורת ספרותית על הספר "מעשה גנז'י." בהמשך נעשה שימוש במונח לדון ביצירות ספרותיות יפניות חשובות אחרות, ביניהן הספר "מניושו". המונח הפך למרכזי בפילוסופיה של נורינגה בנוגע לספרות ובסופו של דבר לתרבות היפנית.
אטימולוגיה.
המונח מורכב מהמילים היפניות מונו (物), שפירושה "דבר", ואווארה (哀れ), שהיה ביטוי מתקופת הייאן להבעת פליאה (בדומה ל-'אה'), שמשמעו פתוס, חדות, תחושה עמוקה, רגישות או מודעות. הביטוי תורגם לעיתים קרובות כ-"'האהאיות' של הדברים", החיים והאהבה. המודעות לארעיות של הדברים מגבירה את ההערכה ליופי שלהם, ומעוררת עצב עדין לגבי חולפם. בביקורתו של מוטואורי על הספר "מעשה גנז'י", הוא טען כי מונו נו אווארה הוא הרגש ההכרחי שסוחף את הקוראים. המונח אינו מוגבל לספרות יפנית, והפך לחלק מהתרבות היפנית באופן כללי (ראה סאקורה).
המונח בתרבות המודרנית.
אומני מנגה ראויים לציון המשתמשים ברעיון של מונו נו אווארה בסיפורים שלהם כוללים את היטושי אשיננו, קוזואה אמנו, וקאורו מורי. בנוסף, הבמאי היפני יאסוג'ירו אוזו התפרסם בזכות יצירת תחושת מונו נו אווארה בסרטים שלו. לדוגמה, לעיתים קרובות אחת מהדמויות תגיד באופן מאופק "אי טנקי דסו נה" (いい天気ですね,"מזג אוויר נעים, הלא כן?"), לאחר אירוע משפחתי או חברתי מכונן, כמו חתונה של בת, לרקע של יפן משתנה בקצב מהיר.
בספרו של איוואן מוריס על חיי החברה הגבוהה ביפן העתיקה, "העולם של הנסיך הנוצץ", מונו נו אווארה מושווה למונח של ורגיליוס לקרימה ררום (Lacrimae rerum), בלטינית "הדמעות של הדברים".
סופר המדע הבדיוני קן ליו זכה בפרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 2013 על סיפורו "מונו נו אווארה". בהשראת יצירות כגון המנגה "יוקוהומה קאידאשי קיקו", ליו שאף לעורר בקורא "תחושת אסתטיות המכוונת בעיקר ליצירת אמפתיה כלפי חולפם הבלתי נמנע של כל הדברים", וגם להכיר ב"חשיבות הזיכרון והמשכיות העבר".
בספרו של בארי אייזלר "תחייה בודדה", אחת הדמויות מתארת את המושג של מונו נו אווארה כ"העצב בלהיות אדם".
חלמין ריבאס
חלמין חאבייר ריבאס בואדה (בספרדית: Gelmin Javier Rivas Boada; נולד ב-23 במרץ 1989 בקומאנה שבוונצואלה) הוא כדורגלן ונצואלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת די.סי. יונייטד.
קריירת מועדונים.
ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בדפורטיבו אנסואטגי בשנת 2009, בגיל 20.
בקלאוסורה 2013 עבר לדפורטיבו טאצ'ירה. לקראת עונת עבר לאל-איתיחאד, ובתום העונה עבר לאל שארג'ה.
ב-6 בספטמבר 2020, ריבאס חתם בדי.סי. יונייטד מה-MLS.
קריירה בינלאומית.
ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה ב-29 במאי 2010 במשחק נגד נבחרת קנדה, כשהחליף את מיקו בדקה ה-90.
סופטבול במשחקים האולימפיים
סופטבול הוא ענף במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת אטלנטה (1996) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008), וכמו כן באולימפיאדת טוקיו (2020). בתחרויות משתתפות נבחרות של נשים בלבד, בעוד גברים מתחרים בבייסבול.
היסטוריה.
לאחר שבאולימפיאדת ברצלונה (1992) נכלל הבייסבול בתוכנית האולימפית, באולימפיאדת אטלנטה (1996) נוסף גם טורניר סופטבול.
התחרויות כללו 8 נבחרות. בשלב הראשון, שיחקו כל הנבחרות זו נגד זו. ארבע הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים העפילו לשלב חצי הגמר: הנבחרת שדורגה ראשונה מול הנבחרת שדורגה שנייה, והנבחרת שדורגה שלישית מול הנבחרת שדורגה רביעית. הנבחרת שסיימה בחצי הגמר הראשון העפילה אוטומטית לשלב הגמר. הנבחרת שניצחה בחצי הגמר השני המשיכה למשחק נוסף מול הנבחרת שהפסידה בחצי הגמר הראשון. המנצחת במשחק זה העפילה לגמר, והמפסידה בו זכתה במדליית הארד.
האלופה האולימפית הראשונה הייתה נבחרת ארצות הברית, שגברה במשחק הגמר על נבחרת סין. באולימפיאדת סידני (2000) שמרה ארצות הברית על תוארה לאחר שגברה על יפן, ובאולימפיאדת אתונה (2004) זכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות, לאחר ניצחון על אוסטרליה. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הפסידה ארצות הברית לראשונה את התואר האולימפי לנבחרת יפן, אף שניצחה בכל משחקיה עד אז, כולל שני ניצחונות על יפן.
בשנת 2005 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי שלא לכלול עוד את הסופטבול בתוכנית האולימפית החל מאולימפיאדת לונדון (2012). ההחלטה לכלול את הענף הייתה טעונה רוב רגיל, ותוצאות ההצבעה היו תיקו 52 ונמנע יחיד. הצעות לכלול מחדש את הענף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא זכו לרוב הדרוש.
בעקבות הפופולריות של ענפי הבייסבול והסופטבול ביפן, והזמנת המדינה המאחרת בידי הוועד האולימפי הבינלאומי להציע הוספה זמנית של אירועי ספורט נוספים, הצטרף הענף למשחקי אולימפיאדת טוקיו (2020).
גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה
גוסטב הרביעי אדולף (בשוודית: Gustav IV Adolf; 1 בנובמבר 1778 – 7 בפברואר 1837) היה מלך שוודיה מ-1792 ועד הדחתו ב-1809. הוא היה בנם של גוסטב השלישי ושל רעייתו, סופיה מגדלנה, בתם הבכורה של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ושל רעייתו הראשונה, לואיז, נסיכת בריטניה. הוא היה השליט השוודי האחרון של פינלנד, לאחר שזו נכבשה על ידי אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ב-1808 – 1809, אירוע שהיה הגורם הישיר לנפילתו האלימה של גוסטב. לאחר הפיכה צבאית, נלכד המלך על ידי קציני צבא ואולץ לוותר על כסאו בשם משפחתו ב-29 במרץ, יום השנה למותו של אביו. ב-6 ביוני אומצה החוקה ועד 1974 היה תאריך זה לחג הלאומי של שוודיה. את גוסטב הרביעי ירש דודו חשוך הילדים, קרל השלושה עשר, שעשה מאמצים מרובים למצוא לו יורש ושנה לאחר מכן מצא אותו בדמותו של הקצין הצרפתי ז'אן בפטיסט ברנדוט, שב-1818 מלך תחתיו בשם קרל הארבעה עשר והוא אבי שושלת המלוכה הנוכחית של שוודיה.
בעבר התקיים יישוב בשם גוסטביה, שנקרא על שמו, באי ריגן שהיה בזמנו חלק מפומרניה השוודית, שאבדה לשוודיה במלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
גוסטב אדולף נולד בסטוקהולם ב-1 בנובמבר 1778, לגוסטב השלישי, מלך שוודיה ולסופיה מגדלנה מדנמרק, בתם של פרדריק החמישי, מלך דנמרק ולואיז, נסיכת בריטניה. השמועות שנפוצו אז היו שאביו הביולוגי היה אציל פיני, הברון ומאוחר יותר הרוזן אדולף פרדריק מונק, אך שמועות אלו מעולם לא הוכחו. לאחר לידתו הוא הושם תחת השגחתה של אשת החצר מריה אורורה אוגלה. הוא גודל בחסותם של אביו ושל נילס פון רוזנשטיין הליברלי. עם רציחתו של אביו במרץ 1792, ירש אותו גוסטב אדולף בהיותו בן 14 ועוצר הממלכה היה דודו, קרל, דוכס סדרמאנלנד, שלימים מלך כקרל השלושה עשר, כאשר אחיינו נאלץ להתפטר ולברוח משוודיה ב-1809.
באוגוסט 1796 הסדיר קרל למלך הצעיר ביקור בסנקט פטרבורג כדי להסדיר את נישואיו לנכדתה של יקטרינה הגדולה, אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בכל אופן, ההסדר כשל בשל סירובו העיקש של גוסטב לאפשר לכלתו המיועדת את חופש הפולחן על פי עיקרי אמונתה הפרבוסלבית. לא נראה שמישהו חשב אז שסיבות רגשיות עמדו בבסיס האדיקות החריגה הזאת של גוסטב. נהפוך הוא, כאשר הוא הגיע לפרקו באותה שנה, ולפיכך סיים את תקופת העוצרות, ברכו רבים על העובדה שכעת שוודיה לא נאלצה להתמודד עם גאון מבולבל, אלא עם מלך ירא שמיים.
מלך.