ערב מלחמת העצמאות חיו בכפר כמעט 1,000 נפש כולם מוסלמים. תושבי הכפר שאבו מים מבאר שכונתה אל-ח'ליל, והתפרנסו בעיקר מחקלאות וגידול כבשים; הגידולים העיקריים היו דגנים, ענבים ותאנים.
הכפר נכבש ביולי 1948 במבצע אנ-פאר על ידי חטיבת גבעתי בקרבות עשרת הימים.
הלגיון הרביעי איטליקה
הלגיון הרביעי איטליקה (בלטינית: Legio IIII Italica) היה לגיון רומאי, אשר פעל בין 231 ל-400 לספירה.
היסטוריה.
הלגיון הוקם בשנת 231 בידי הקיסר אלכסנדר סוורוס. מגויסי הלגיון הגיעו מאיטליה ומפאנוניה. ייתכן שהלגיון השתתף במלחמתו של סוורוס כנגד האימפריה הסאסאנית באותה שנה. מפקדו הראשון של הלגיון היה מקסימינוס תראקס. בשנת 235 הפך מקסימינוס תראקס לקיסר בעצמו, והוביל את הלגיון במסעות מלחמה כנגד השבטים באזור הדנובה עד שנת 238. בימי הקיסר גורדיאנוס השלישי הועבר הלגיון לפרובינקיות המזרחיות ונלחם כנגד הסאסאנים. ככל הנראה בסיס האם של הלגיון באותן השנים היה במסופוטמיה. בימי הקיסר דיוקלטיאנוס הועבר הלגיון לגאליה.
הלגיון עדיין היה קיים ב והוא נזכר בנוטיטיה דיגניטטום כלגיון עצמאי. גורלו של הלגיון לאחר מכן אינו ידוע. ייתכן שהוא התמזג אל תוך הצבא הביזנטי.
בנות ה-17 מבלות
בנות ה-17 מבלות (באנגלית: The Reluctant Debutante) סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1958 בבימויו של וינסנט מינלי, עם קיי קנדל, רקס הריסון, סנדרה די, ג'ון סקסון ואנג'לה לנסבורי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'וליוס אפשטיין והוא מבוסס על המחזה The Reluctant Debutante (אחת שלא אוהבת להיות מוצגת בנשפי החברה הגבוהה) של ויליאם דאגלס הום משנת 1955.
זה סרטה לפני האחרון של קנדל שהייתה אז נשואה להריסון וחולה בלויקמיה.
ב-2003 הופק רימייק בשם מה שבחורה רוצה, עם קולין פירת' ואמנדה ביינס.
תקציר העלילה.
לורד ג'ימי ברודבנט (רקס הריסון) הוא איש עסקים עשיר שגר בלונדון עם אשתו השנייה שילה (קיי קנדל). בתו מנישואין הראשונים, ג'יין, (סנדרה די) חיה בארצות הברית ועומדת להגיע אליהם לרגל יום הולדתה ה-17.
הם נפגשים בנמל התעופה ומצטרפת אליהם בת דודתה של שילה, מייבל קלרמונט (אנג'לה לנסבורי) ובתה קלריסה (דיאן קליר). מייבל היא אשה שלא מפסיקה לדבר ולרכל. היא מחפשת שידוך מתאים לקלריסה ושילה מחפשת שידוך לג'יין. בלונדון כעת עונת הנשפים של החברה הגבוהה בה מוצגות הנערות שהגיעו לגיל 17 לנערים/בחורים ממעמד דומה.
בנשף מייעדת שילה את ג'יין לדייוויד פנר (דייוויד מאיירס) עשיר וסנוב מהמעמד הגבוה. גם מייבל מייעדת אותו לבתה קלריסה ומתחילה תחרות בין שתי הנשים. ג'יין אינה מחבבת את פנר אבל נקשרת למתופף של תזמורת הריקודים, דייוויד פקסטון (ג'ון סקסון). מתפתח ביניהם סיפור אהבה למגינת ליבה של שילה שרואה בדייוויד רודף נשים ללא מעמד כלכלי וחברתי מבוסס.
כשדייוויד פקסטון מגיע לביתם לאחר שבילה עם ג'יין, שילה משפיעה על ג'ימי שייגרש אותו.
דייוויד פנר מגיע לביתם ומנסה לחבק את ג'יין אך היא זורקת אותו מהבית פורצת בבכי ואומרת לשילה שהיא אוהבת רק את דייוויד פקסטון. שילה מתחילה גם לבכות מרגשות אשמה.
ג'ימי קורא מודעה בעיתון שהדוכס מפוזיטנו מת בגיל 95 והוריש את כל הונו לנכדו דייוויד פקסטון בן 25. הוא שומר זאת בסוד ומתכנן נשף לחברה הגבוהה. מייבל מגיעה עם קלריסה ודייוויד פנר ולפתע מודיע הכרוז את שמו של הדוכס מפוזיטנו ודייוויד פקסטון נכנס. שילה מופתעת, כעת דייוויד הוא דוכס עשיר ומבוסס. דייוויד וג'יין רוקדים ושילה וג'ימי מצטרפים בשמחה.
סקודה סיטיגו
סקודה סיטיגו (בסלובקית: Škoda Citigo) היא מכונית סופרמיני עירונית מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית סקודה, אשר יוצרה בין השנים 2011–2020 במתחם הייצור "Volkswagen Bratislava Plant" של יצרנית הרכב הגרמנית פולקסווגן בעיר ברטיסלאבה בסלובקיה
יצרנית הרכב "סקודה" היא חברה בת של קבוצת פולקסווגן.
ניקולא איזואר
ניקולא איזואר (נודע גם כ"ניקולו" או "ניקולו ממלטה" בצרפתית: Nicolas Isouard 16 במאי 1773 - 23 במרץ 1818) היה מלחין צרפתי, יליד מלטה.
ביוגרפיה.
איזואר נולד בפורטו סאלבו, ולטה, מלטה. הוא למד ברבאט אצל פרנצ'סקו אזופארדי, בפלרמו אצל ג'וזפה אמנדולה, ובנאפולי אצל ניקולא סאלה ופייטרו אלסנדרו גוליילמי. משנת 1795 היה נגן העוגב בוולטה, בכנסיית "ג'ון הקדוש מירושלים" של נזירות מסדר סאן ג'ובאני ממלטה.
הוא עבר לפריז, שם עבד כמלחין עצמאי והתיידד עם רודולף קרויצר. הצמד עבד בצוותא על כמה אופרות, בהן Le Petit page, ou La Prison d'état (1800) ו-Flaminius à Corinthe (1801). איזואר אימץ לו את שם העט "ניקולו" (או ניקולו דה מלטה) ונחל הצלחה מהירה בתחום האופרה קומיק עם Michel-Ange (1802) ו-L'Intrigue aux fenêtres (1805). הוא הלחין בקביעות לתיאטרון האופרה-קומיק, בסך הכל כשלושים יצירות.
איזואר חיבר מיסות, רומנסות ודואטים, נוסף ליותר מ-45 אופרות.
משפחה ומורשת.
לאיזואר היו שתי בנות, סופי-ניקול (1885-1809), מלחינת רומנסות, ואנט-ז'ולי (1876-1814), פסנתרנית ומלחינה. אחיו ז'וזף (1863-1794) עשה קריירה כזמר ומנהל אופרה לפני שמונה למפקח על מונומנטים היסטוריים ברואן. ניקולא איזואר מת בפריז ונקבר בנוטר-דם-דה-ויקטואר, פריז. אנדרטה שלו הוצבה באחת החזיתות של תיאטרון האופרה-קומיק והפלה גרנייה, ואחת הכיכרות הראשיות בפריז נושאת את שמו.
יצירותיו.
Sacred Works - all with orchestra and voices (In alphabetical order). Original Manuscripts - Bibliothèque Nationale, Paris
השוק האירופי האחיד
השוק האירופי האחיד (באנגלית: European Single Market) הוא שוק פנימי ומשותף, המורכב מ-27 המדינות החברות באיחוד האירופי, שווייץ (באמצעות אמנות דו-צדדיות), איסלנד, ליכטנשטיין ונורווגיה באמצעות ההסכם על האזור הכלכלי האירופי. השוק האירופי האחיד מבקש להבטיח תנועה חופשית של סחורות, הון, שירותים ואנשים, המכונים יחד "ארבע החירויות".
למספר מועמדים פוטנציאליים להצטרפות לאיחוד יש הסכמי ייצוב והתאחדות עם האיחוד האירופי, המאפשרים השתתפות מוגבלת במגזרים נבחרים בשוק האירופי האחיד, כולל אלבניה, בוסניה והרצגובינה, קוסובו, מונטנגרו, צפון מקדוניה וסרביה. בנוסף, באמצעות שלושה הסכמים פרטניים על אזור סחר חופשי עמוק ומקיף () עם האיחוד האירופי, מדינות ברית המועצות לשעבר, גאורגיה, מולדובה ואוקראינה, קיבלו גישה מוגבלת לשוק האחיד בסקטורים נבחרים. לטורקיה יש גישה לתנועה חופשית של כמה סחורות באמצעות חברותה באיחוד המכס האירופי – טורקי.
השוק נועד לתורם להגברת התחרות, להגברת ההתמחות, לחיסכון בקנה מידה גדול יותר, המאפשר לסחורות ולגורמי ייצור לעבור לאזור בו הם בעלי הערך הרב ביותר, ובכך לשפר את יעילות הקצאת המשאבים. כמו כן, הוא נועד להניע אינטגרציה כלכלית לפיה הכלכלות הנפרדות של המדינות החברות בשוק משתלבות בכלכלה אחת בכל רחבי האיחוד האירופי. מחצית מהסחר בסחורות באיחוד האירופי מכוסה על ידי חקיקה להרמוניזציה על ידי האיחוד האירופי. יצירת השוק הפנימי כשוק ללא מגבלות הוא תהליך מתמשך, ששילוב ענף השירותים עדיין לא הושלם. יש בו גם אלמנט בינלאומי הולך וגדל, כאשר השוק מיוצג כגוף אחד במשא ומתן על הסכמי סחר בינלאומיים.
הממלכה המאוחדת עזבה את השוק האירופי האחיד, בנוסף לאיחוד האירופי, ב-31 בדצמבר 2020 (אף על פי שהייתה לה אפשרות להישאר בו כמו שווייץ, איסלנד, ליכטנשטיין ונורווגיה שאינן חברות באיחוד האירופי אך חברות בשוק האירופי האחיד).
היסטוריה.
אחת ממטרות הליבה של הקהילה הכלכלית האירופית, עם הקמתה בשנת 1957, הייתה פיתוח שוק משותף המציע תנועה חופשית של סחורות, שירותים, אנשים והון. תנועה חופשית של סחורות התאפשרה באותה עת באופן עקרוני באמצעות איחוד המכס בין שש המדינות החברות של הקהילה הכלכלית האירופית.
עם זאת, הקהילה הכלכלית האירופית התקשתה לאכוף שוק יחיד בגלל היעדר מבנה חזק וברור לקבלת החלטות. ובגלל פרוטקציוניזם של המדינות החברות, היה קשה להחליף חסמים בלתי מוחשיים בתקנים המוכרים הדדית ותקנות אחידות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר כלכלת הקהילה הכלכלית האירופית החלה להישאר מאחורי שאר העולם המפותח, שלחה מרגרט תאצ'ר את ארתור קוקפילד, הברון קוקפילד, לוועדת דלור (בראשות ז'אק דלור) להעלות יוזמה לנסות להפעיל מחדש את השוק האירופי האחיד. קוקפילד כתב ופרסם ספר לבן בשנת 1985 המזהה 300 צעדים שיש לטפל בהם כדי להשלים את הקמתו של שוק אחיד. הספר הלבן התקבל היטב והוביל לאימוץ "החוק האירופי האחיד" (Single European Act), אמנה שביצעה רפורמה במנגנוני קבלת ההחלטות של הקהילה הכלכלית האירופית וקבעה מועד אחרון ליום 31 בדצמבר 1992 להשלמת השוק האחיד. בסופו של דבר הוא הושק ב-1 בינואר 1993.
הגישה החדשה, שהוצעה בוועדת דלור, שילבה אינטגרציה חיובית ושלילית, בהסתמך על הרמוניזציה מינימלית ולא ממצה. שילוב שלילי מורכב מאיסורים המוטלים על מדינות חברות האוסרות על התנהגות מפלה ופרקטיקות מגבילות אחרות. שילוב חיובי מורכב מקירוב חוקים וסטנדרטים. חשוב במיוחד מבחינה זו הוא אימוץ חקיקה הרמונית לפי סעיף 114 לאמנה על תפקוד האיחוד האירופי (TFEU).