בשנת 1952 הצטרפה למפעל כמעצבת אלסבת כהן, אמנית קרמיקה שהוכשרה אצל הדוויג גרוסמן ופיתחה את המחלקה ה"אמנותית" במפעל, שבראשה עמדה ד"ר ברטה רוזנטל, שניהלה מפעל קרמי בצ'כוסלובקיה קודם לעלייתה לישראל. מחלקה זו מנתה בשנת 1959 20 עובדים. כלי הבית הראשונים שייצרה היו יצוקים מהחומר ליציקת אסלות, אולם בהדרגה השתכללו שיטות העיצוב והעבודה של החברה.
הכלים שעיצבו במפעל היו עשויים אבנית ועוצבו סגנון מודרניסטי, על פי רוב. רבים מהם התאפיינו בצורות גאומטריות מעוגלות ובעיטור מופשט. עיצובים אלו, כגון סדרת "ערבה", הושפעו מדגמים שיוצרו באירופה באותה עת. לצד כלי הקרמיקה הרגילים, עיצב בית החרושת גם מערכות בעיצוב מורכב יותר שיוצרו בהיקף קטן יותר. בנוסף, ייצר בית החרושת אריחי קיר עבור אמנים ומעצבים כגון ציונה שמשי, מוד פרידלנד ואחרים, שיצרו תבליטי קיר ועיטורי קיר קרמיים במקומות שונים.
בשנת 1955 זכה המפעל ב"פרס חיפה לתעשיית קרמיקה" במסגרת תערוכה במוזיאון חיפה לאמנות. בפברואר 1969 הוצגו עבודות מתוצרת המפעל בתערוכה במוזיאון הקרמיקה של מוזיאון הארץ.
ז'ורז' דה מסטראל
ז'ורז' דה-מסטרל (George de Mestral; 19 ביוני 1907 - 8 בפברואר 1990), היה מנהל סדנת מכונות וממציא שווייצרי אשר המציא את הצמדן (סקוץ').
המצאת הצמדן.
דה-מסטרל יצא יום אחד ב-1948, לטיול רגלי עם כלבו בקרבת ביתו באלפים השווייצריים.
לאחר הטיול ביערות חזרו דה-מסטרל וכלבו מכוסים בצמחים דביקים וקוצים שדבקו בבגדים.
דה-מסטרל שתהה מה מביא אותם להיצמד לבד כל כך טוב, הניח את אחד הצמחים הדביקים תחת מיקרוסקופ וראה קרסים קטנים שנכנסו לתוך לולאות קטנות באריג של הבגד. באותו יום נולד הרעיון של "צמדן קרס ולולאה", שנודע לאחר-מכן כ'וולקרו' או כ'צמדן'.
לאחר חיפוש נמצא משקיע: בעל מפעל טקסטיל גילה עניין ברעיון 'צמדן-זיפים' והשניים החלו יחד לעבוד. בעל מפעל הטקסטיל, ייצר בעזרת נול קטן פס כותנה עם קרסים זעירים ופס נוסף עם לולאות. כשהצמידו אותם יחד, הם נדבקו זה לזה.
כעת צריך היה למצוא דרך ליצור פסים אלה באמצעות מכונה.
דה-מסטרל מצא יצרן נולי אריגה שווייצרי שהסכים לנסות לייצרם, אך היצרן נסוג כשהתברר שהמשימה קשה מדי. במשך חודשים הוא ערך ניסויים שונים. ואז כשהוא השתמש במקרה באור אינפרה-אדום בעת אריגת הלולאות הוא גילה שהמכונה גורמת להן להיעשות נוקשות דיין כדי שניתן יהיה להשתמש בהן.
אך עדיין אתגר נוסף עמד בפניו: תכנון מכונה שתעשה את הקרסים. במשך מספר חודשים חיפש דה מסטרל דרך ליצירת הקרסים וכשזו נמצאה החלו בייצור מסחרי של הצמדנים.
דה-מסטרל קרא לצמדן "ולקרו" – vel מהמילה Velvet (קטיפה) ו–Cro מהמילה Crochet (סריגה במסרגה אחת). ב-1955 דה-מסטרל רשם על 'צמדן הזיפים' פטנט.
מ-1955 ועד 1959 מכר דה-מסטרל כ-60 מיליון מטרים של צמדן זיפים מדי שנה. בשנה האחרונה הסתכמו מכירותיה השנתיות של החברה ביותר מ 250 מיליון דולר והיא מעסיקה יותר מ – 3,300 עובדים.
דני כסיף
דני כסיף (קסלסי) (נולד ב-1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שכיהן כקצין תותחנים ראשי.
ביוגרפיה.
כסיף נולד בפאס שבמרוקו, עלה עם משפחתו לישראל בגיל 12, גדל בקריית מוצקין ולמד בכפר הנוער הדתי.
התגייס לצה"ל ב-1978, שירת כמשנה טכני בגדוד 405 של חיל התותחנים, בתקופה זו הוכנסו ראשוני המחשבים לשירות בחיל מה שמשך את כסיף לקריירה צבאית. ב-1980 סיים קורס קצינים, שירת כקת"ק (קצין תצפית קדמי), כקצין סיור בגדוד וסגן מפקד סוללה (קע"ת). הדריך בקורס קצינים, פיקד על סוללת תותחים ושימש קנ"א (קצין ניהול אש) גדודי.
במלחמת לבנון הראשונה לחם כקמב"ץ הסיוע בחטיבת גולני ובמהלכה מונה למפקד הסיוע החטיבתי (מס"ח). בתום הקרבות נפצע בראשו מפגיעת רסיס במהלך מארב של מחבלים. בהמשך שירת כסמג"ד, כקצין אג"ם של אגד ארטילרי 282, פיקד על גדוד 404 באגד ובשנים 1988-1990 על בסיס הטירונות של חיל התותחנים בשבי שומרון. למד במשך שנתיים בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז. בשובו כיהן כראש ענף תותחנות בבאלי"ש בדרגת סא"ל. בתקופתו הפך ענף תותחנים מחלק ממרכז שריון למרכז נפרד, כאשר הוא מפקדו הראשון (בדרגת אל"ם) ובמקביל פיקד על אגד ארטילרי 425, אגד מילואים. כאלוף-משנה פיקד על בית הספר לתותחנות שדה בשבטה ושימש מפקד תותחנים פיקודי בפיקוד הצפון בתקופת הנסיגה מלבנון.
ב-2001 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין תותחנים ראשי. השתחרר ב-2006 משירות הקבע ומשרת במילואים כמפקד מערך האש בפיקוד הצפון.
כסיף מכהן כיו"ר עמותת יד לתותחנים.
נאגה
נאגה (בסנסקריט: नाग, בסינית: 那伽, בטיבטית: ཀླུ་, בתאית: นาค, בבנגלית: নাগ) היא מילה המתארת ישות ימית הלובשת את צורתו של נחש עצום, בייחוד את הקוברה אשר חיה מתחת למים. ישות זו נפוצה במיתולוגיה ההינדית והבודהיסטית.
טקסים המוקדשים לישויות העל-טבעיות הללו מתקיימים ברחבי דרום אסיה במשך אלפיים שנה לפחות.
איזבלה סוואן
אח&quot;י עכו
אח"י עכו הייתה ספינת טילים מדגם סער 2, ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1969 עד 1997.
הספינה בשירות חיל הים.
הספינה מדגם סער 2 נבנתה במספנות שרבור יחד עם הספינות האחרות בסדרה סער 2, אח"י חיפה ואח"י אילת. הספינה בפיקוד יעקב ניצן ועליה גם מפקד השייטת הדר קמחי יצאה משרבור בצורה מסודרת ב-31 בדצמבר 1968.
בהיותה בגיברלטר הוחמר האמברגו הצרפתי על ישראל לכלול גם את הספינות הנבנות בשרבור. אח"י סער בפיקוד משה טבק יצאה בבהילות משרבור. אח"י עכו המתינה לה ולאחר תדלוק המשיכו שתי הספינות יחד והגיעו לישראל ב-10 בינואר 1969.
פעילות.
ב־24 במאי 1971 עצרה אח"י עכו בפיקוד מאיר נוי, יחד עם אח"י מזנק בפיקוד אברהם אשור, ממערב לאשדוד סירה ובה 7 מחבלים, אמצעי לחימה וכרוזים ובכך נמנע פיגוע בחופי ישראל.
ב-9 באפריל 1973 השתתפה אח"י עכו במבצע אביב נעורים ועסקה בתקיפת מטרות של מחבלים מצפון לביירות.
ב-3 בספטמבר 1973 הוריד רס"ן יצחק שמיר מפקד הספינה את נס השירות הפעיל והיא נמסרה למספנה לשיפוץ חמש שנתי. מערכותיה פורקו והיא לא השתתפה בקרבות מלחמת יום הכיפורים.
היערכות בים האדום.
בשנת 1975 יצאו אח"י עכו ואח"י חיפה מבסיס חיפה בפיקוד אברהם בן שושן להפלגת יופי הקיפו את אפריקה בחניית ביניים בדרום אפריקה ותדלוק בלב ים הגיעו לבסיס חיל הים בשארם א-שייח'. הספינה ערכה סיורים ואימונים בים האדום בהתבססה בבסיס אילת.
חזרה לים התיכון.
במסגרת הסכם השלום עם מצרים ופינוי סיני עברו אח"י עכו ואח"י חיפה בשנת 1980 דרך תעלת סואץ ונקלטו בפלגת ספינות ה בבסיס אשדוד.
ב-10–12 בדצמבר 1983, תפסה אח"י עכו יחד עם אח"י עליה את האנייה "ארקאן" 38 מיל מערבית לטריפולי (לבנון) בין אנשי הצוות נמצאו 3 חשודים כמחבלי פתח.
חימוש.
בשנות ה-70 צוידה הספינה במערכת בקרת אש גבריאל, 8 טילי גבריאל, תותח 40 מ"מ L70 תוצרת ברדה, שני מקלעי 0.5, רקטות מוץ, סונאר קוער ופצצות עומק נגד צוללות, בשנות השמונים שופצה הספינה ונוספו לה מערכת טילי הרפון 4, תותח 40 מ"מ ברדה, סונאר עומק משתנה וטורפדו נגד צוללות דגם 44 / 46 תוצרת ארצות הברית.
הוצאה משירות.
בשנת 1997 הוחלט להוציא את הספינה מהמערך. אל"ם מיל יעקב ניצן שהיה מפקדה הראשון הוזמן לבצע הפלגת סיום. בחזרתה לנמל נערך טקס הורדת נס השירות הפעיל. מאוחר יותר באותה שנה טובעה אח"י עכו במימי הים התיכון באמצעות טיל בניסוי אמל"ח.
Infinity Ward
Infinity Ward היא חברה אמריקאית לפיתוח משחקי וידאו. היא מפתחת המשחק Call of Duty, חמישה משחקים נוספים בסדרה.
וינס זמפלה וגראנט קולייר הקימו את Infinity Ward יחד עם ג'ייסון ווסט ב-2002 לאחר שעבדו יחדיו ב-"חברת 2015". כל 22 חברי הצוות המקורי של Infinity Ward הגיעו מצוות שעבד על המשחק בחברה זו. חברת Activision עזרה לממן את Infinity Ward בימיה הראשונים, וקנתה כ-30 אחוזים מהחברה. המשחק הראשון של האולפן, Call of Duty, משחק יריות המתרחש בתקופת מלחמת העולם השנייה, ראה אור בשנת 2003. יממה לאחר שחרור המשחק, החתימה Activison את העובדים לחוזים ארוכי-טווח. מאז, הוציאה החברה עוד מספר כותרים: Call of Duty 2, , , ו-. אחד ממיסדי החברה, קולייר, עזב אותה לטובת חברת האם, Activision, בשנת 2009.
ביקורת ומכירות.
המשחק הראשון של Infinity Ward, Call of Duty זכה לשבחים רבים, ביניהם עשרות רבות של זכויות בתואר משחק השנה, והמלצת העורכים. זכה גם הוא לפרסום נרחב והצלחה רבה, ומכר מעל 10 מיליון עותקים מאז יציאתו בנובמבר 2007. החברה דורגה כאחת מחברות המשחקים המצליחות ביותר, בהתבסס על מכירות.
משחק ההמשך, זכה גם הוא להצלחה רבה במכירות וגרף רווח של 550 מיליון דולר במכירות בחמשת הימים הראשונים ליציאתו, שמתוכם כ-310 מיליון דולר ב-24 השעות הראשונות.
המשחק השלישי בסדרה המודרנית, מכר כ-6.5 מיליון עותקים בארצות הברית ובבריטניה בלבד וגרף רווח של כ-400 מיליון דולר ב-24 השעות הראשונות ליציאתו לחנויות, מה שהפך את השקתו להשקה הגדולה ביותר בהיסטוריה של עולם הבידור.
מנוע משחק.
כל משחקי Call of Duty של החברה מתבססים על מנוע "id Tech 3", שהוצג לראשונה במשחק . שני המשחקים הראשונים השתמשו במנוע בעוד משחקי ההמשך הציגו יכולות חזותיות גבוהות יותר, ותמיכה ב-DirectX 9. נוספה תמיכה בתאורה דינאמית, HDR, צללים דינאמים ועומק שדה. המנוע המשופר שהציגה חברת Infinity Ward כונה בשם IW, וגרסאות שונות שלו הופיעו במשחקי החברה. גם ו- שפותחו על ידי Treyarch השתמשו במנוע זה.
פרשיית הפיטורים (2010).