ניסיון תיווך אפריקאי שנוהל בשנת 2009 על ידי נשיא מוזמביק לשעבר, ז'ואקים שיסאנו הגיע אחרי מפגש בין רג'ואלינה ושלושה נשיאים לשעבר של מדגסקר, ראוואלומנאנה, זאפי וראציראקה, להסכם, שלבסוף לא יושם. הופעלו לחצים בינלאומיים כדי למנוע את מועמדותם של רג'ואלינה, ראוואלומנאנה וראציראקה בבחירות לנשיאות בשנת 2013.
בימי השלטון של אנדרי רג'ואלינה, נידון הנשיא הקודם ראוואלומנאנה, הנמצא בגולה, למאסר ועבודות פרך. ב-25 בינואר 2014 הסתיימה כהונתו של רג'ואלינה כנשיא. התפקיד עבר למנצח בבחירות, הרי רג'ונארממפיאן.
ב-19 בינואר 2019 הושבע רג'ואלינה לתפקידו כנשיא מדגסקר, אחרי ניצחונו בבחירות בנובמבר 2018.
זילנד (פירושונים)
הרוח הסולרית
לפ&quot;ק
מגנה כרטה ליברטטום
אי-אם-אקס-13
מיקלה פרארי
מיקלה פרארי (באיטלקית: Michele Ferrari, נולד ב-26 במרץ 1953 בפרארה) הוא רופא איטלקי, המשמש כמאמן וכיועץ לרוכבי אופניים. פרארי קנה את פרסומו הודות לעבודתו עם בכירי רוכבי האופניים מאמצע שנות ה-80 של המאה העשרים ועד 2017. פרארי היה מחלוצי פיתוח נוסחאות ומדדים גופניים וביצועיים שעל פיהם ניתן היה להעריך את ביצועי הרוכבים. הוא פיתח את מדד VAM בעזרתו ניתן להשוות את יכולת ומהירות הטיפוס של רוכב מול עצמו ומול רוכבים אחרים גם כאשר הם אינם מטפסים על אותו מעלה. בצד קידום תורת האימון, נכרך שמו בפרשיות אימרוץ.
תחילת הקריירה.
פרארי נולד בפרארה שבאמיליה-רומאניה. בתחילת דרכו חקר ופרסם מאמרים אודות הפעילות האנאירובית של אתלטים. בהמשך התמקד בפיתוח תוכניות אימונים לרוכבי אופניים מקצוענים. תחילה עבד בפרארה אצל פרופסור פרנצ'סקו קונקוני שהיה מהאחראים המרכזיים לקידום הישגי ספורטאים באיטליה על ידי הכנסת שיטות מדידה ומעקב מדעיות. אחת מהצלחותיו הבולטות המוקדמות של פרארי הייתה ב-1984 כשהרוכב עמו עבד, האיטלקי פרנצ'סקו מוזר, הצליח לשבור את שיא השעה באופניים והוסיף מייל שלם לשיאו של אדי מרקס. ב-1999 הודה פרארי ביוזמתו כי השיא הושג תוך כדי שימוש בסימום דם שבאותה עת לא נחשב כשיטה פסולה ולא נאסר על ידי רשויות הספורט הבינלאומיות.
תדמית.
מספר מקורות, שחקרו את נושא האימרוץ באופניים, טוענים כי פרארי נחשב לאחד מ"רופאי האימרוץ" הטובים ביותר וכי כישוריו במניעת גילוי השימוש בחומרים ובטכנולוגיות אסורות בבדיקות שנערכות לעיתים מזומנות במרוצי האופניים היו הטובים ביותר שניתן למצוא. הם אף מתארים כאנקדוטה את כינויו של אריק רייקארט, רופאה של קבוצת "פסטינה" הצרפתית, שעמדה במוקד פרשת אימרוץ בטור דה פראנס ב-1998, שכונה על ידי הרוכבים "דוקטור פיאט פונטו" (דגם המכונית הקטנה של חברת פיאט) כדי ללמד על זהירותו ועל הביצועים המוגבלים של רוכביו לעומת ביצועי רוכביו של "פרארי". הרוכב המפורסם ביותר שהשתמש בשירותי הייעוץ של פרארי הוא לאנס ארמסטרונג שניצח שבע פעמים ברציפות בטור דה פראנס בשנים 1999–2005. ארמסטרונג המשיך להיוועץ בפרארי גם כששמו של זה כבר הוכתם ורוכבים רבים הפסיקו לעבוד עמו. פרארי גם יעץ לקבוצתו של ארמסטרונג, קבוצת רשות הדואר האמריקאית, עד אוקטובר 2004. בספרו של העיתונאי דניאל קויל, "מלחמתו של לאנס ארמסטרונג", מתוארת מערכת היחסים בין פרארי לארמסטרונג בשנים שלפני פרישתו. הרשות האמריקאית למלחמה בסמים בספורט טענה בדו"ח שפרסמה באוקטובר 2012 כי פרארי היה מעורב בסימום שיטתי ומאורגן של קבוצת הדואר האמריקאי במשך השנים בהן ניצח ארמסטרונג בטור דה פראנס.
פרארי נודע בפרגמטיות שלו ובהתבטאויותיו הגלויות והודה כי מטרתו היא להשיג את התוצאות המיטביות שיעברו את מבחני גילוי הסמים. התבטא בעניין כי "אם זה לא מתגלה בבדיקות החומרים האסורים, אז אין מדובר בשימוש בסמים" וכן "EPO אינו מסוכן, השימוש המופרז בו הוא המסוכן. מסוכן גם לשתות 10 ליטרים של מיץ תפוזים".
המשפט.
ב-2001 החל משפטו של פרארי על רקע האשמות שהורה לרוכבים שהתאמנו אצלו לקחת חומרים אסורים. ב-1 באוקטובר 2004 הורשע פרארי על ידי בית דין איטלקי ב"הונאה ספורטיבית" וב"ניצול לרעה של רישיונו הרפואי לרישום מרשמים". רישיונו הרפואי נשלל והוטל עליו קנס. הרשעתו של פרארי התבססה בחלקה על עדותו של רוכב האופניים האיטלקי פיליפו סימאוני. סימאוני הודה כי השתמש מאז 1993 בחומרים אסורים וכי החל לעבוד עם פרארי ב-1996. לטענת סימאוני, הורה לו פרארי להשתמש ב-EPO ובאנדריול (טסטוסטרון) וכי ייעץ לו לקחת חומרים נוספים שימנעו את גילוי החומרים האסורים בבדיקות הסמים. בעדותו, סתר פרארי את טענת סימאוני ואמר כי אנדריול ניתן לגילוי בבדיקת שתן פשוטה אף מספר ימים לאחר נטילתו. על כן, בלתי אפשרי שהדריך את סימאוני לקחת חומר זה 20 שעות לפני המירוץ. במאי 2006 בוטל פסק הדין נגד פרארי על ידי בית הדין לערעורים באיטליה בטענה כי להאשמותיו של סימאוני אין בסיס עובדתי.
במרץ 2017 הורשע פרארי על ידי בית דין בבולצאנו בסימום הספורטאי האיטלקי דניאל טשלר אשר מתחרה בביאתלון. הוא נדון ל-18 חודשי מאסר על תנאי. לאחר הרשעתו פרסם ארמסטרונג הודעת תמיכה בו אך הודיע כי הוא מפסיק לעבוד עמו.
רוכבי אופניים ידועים ששמם נקשר לפרארי.
כל קבוצת "גוויס" (Gewiss) ששלושה מרוכביה, מורנו ארג'נטין, ג'ורג'ו פורלאן ויבגני ברזין זכו בשלושת המקומות הראשונים במירוץ לה פלש ואלון ב-1994. לאנס ארמסטרונג, פאולו סבולדלי, מריו צ'יפוליני, ג'אני בוניו, פבל טונקוב, טוני רומינגר, אברהם אולנו, איוון גוטי, קלאודיו קיאפוצ'י, פיליפו סימאוני, פטריק סינקביץ, אדי מצולני, לוי ליפהיימר, פלויד לנדיס, ג'ורג' הינקאפי, אלכסנדר וינוקורוב ואקסל מרקס.
סינקביץ, לנדיס ווינוקורוב נתפסו בשימוש בחומרים אסורים בעוד שסימאוני הודה בשימוש בהם אף שלא נתפס.
שוב בן 17
שוב בן 17 (באנגלית: 17 Again) הוא סרט קולנוע קומי משנת 2009 בבימויו של בר סטירס.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל בשנת 1989, בהצגת מייק אודונל (זאק אפרון), התלמיד המקובל ביותר בבית הספר, ובנוסף הטוב ביותר בכדורסל. ביום של משחק כדורסל חשוב חברתו הודיעה לו שהיא בהריון ממנו, והוא עוזב את המשחק אשר יכל להבטיח את עתידו בתור שחקן מבטיח, במטרה להתחתן עם אהובתו. לאחר עשרים שנה, מייק (מת'יו פרי) אב לשניים, הוא מאוכזב מחיי המשפחה, והקריירה שלו מדשדשת. מייק עומד להתגרש מאשתו, ובהחלטה של רגע הוא מגיע לבקר את התיכון בו הוא למד, ולהיזכר בימי התהילה שלו. כשהוא מציץ בתמונת קבוצת הכדורסל שלו, הוא נפגש עם שרת בית הספר, אשר שואל אותו אם היה עובר הכול מהתחלה, ונענה בחיוב מצידו של אודונל. בדרך חזרה לביתו, הוא רואה את השרת עומד לקפוץ מגשר. מייק בא לקראתו אבל מחליק מהגשר ובדרך מפתיעה חוזר הישר לגיל 17. הוא נרשם לתיכון בו לומדים ילדיו ומנסה להתחבר אליהם, ותוך כדי, הוא מבין את אהבתו לאשתו.
כתובת מצודת רבת עמון
כתובת מצודת רבת עמון היא כתובת הכתובה עמונית, שנמצאה בשימוש משני במבנה במצודת רבת עמון. בכתובת שמונה שורות, מתוכן ניתן לקרוא שבע. על פי הפענוח, הכתובת מתוארכת בין סוף המאה ה-9 לפנה"ס לתחילת המאה ה-8 לפנה"ס. נושאה הוא מלך עמון, שמלכום האל מצווה עליו לבנות "מבואות-סובבות", כלומר סובב - מדרגות או שיפוע המקיפים את המזבח, ומבטיח לו להכחיד (להכניע ולהשמיד) את אויביו ולהשליט צדק. הכתובת שמורה כיום במוזיאון לארכאולוגיה של ירדן, המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ברבת עמון.
הכתובת.
הכתובת ידועה בסימון KAI 307. כל x בתעתיק מסמל אות שאינה ברורה.
תעתיק הכתובת עם השלמות על פי שמואל אחיטוב (הניקוד לא משקף את ההגייה המקורית אלא נועד להקל על הקורא המקורב לעברית המקראית):
טלוסטה
טלוסטה או טלוסט (ביידיש: טלוסטאַ, טלוסט או טויסט; בפולנית: Tłuste; באוקראינית: Товсте, "טוֹבְסְטֶה"; ברוסית: Толстое, "טוֹלְסְטוֹיֶה") היא עיירה בנפת הוסיאטין שבמחוז טרנופול באוקראינה, כ-80 ק"מ מדרום לעיר טרנופול.
תולדות היישוב.
טלוסטה נזכרת מהמאה ה-16, עת הייתה עיר בבעלות אצולה, ומהמחצית השנייה של המאה ה-16 הוענקו לה זכויות כלכליות שונות. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בזמן הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה נגרם לעיירה נזק רב.
יהודי היישוב.
יהודים התיישבו בעיירה בסוף המאה ה-17, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בשנות השלושים של המאה ה-18 פעל בעיירה הבעל שם טוב ועד למלחמת העולם השנייה אף נשתמרה בעיירה מצבת אמו שרה, ומאז התאפיינה העיירה בצביון חסידי- תושבי העיירה התחלקו בין חסידויות צ'ורטקוב, ויזניץ וקופיטשניץ. בשנת 1880 נמנו בעיירה 2,157 יהודים, ועם חיבורה של העיירה לקו מסילות הברזל בסוף המאה ה-19 השתפר מצבם הכלכלי של יהודיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נקלעו יהודי היישוב למצב כלכלי חמור. בין מלחמות העולם היגרו חלק מיהודי היישוב למדינות דרום אמריקה, ובעיירה נמנו כ-1,700 יהודים. בשנים אלה התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם האוקראינים והפולנים.
בשואה.
עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, היא הפכה לנקודת מעבר לפליטים יהודים ממערב פולין שניסו להגיע לרומניה, והקהילה המקומית ביישוב התגייסה לעזרתם. בתקופה הסובייטית הולאמו עסקי היהודים בעיירה, ונאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית, תוך הגליית חלק מהפליטים היהודים במקום לעומק ברית המועצות.