משפחתו של קאראג'ורג'ה הייתה ענייה. מצבה הכלכלי ידע שיפור מסוים אחרי שהוא ואביו עבדו בשירותם של סרבים ומוסלמים אמידים. אחד ממעסיקיהם היה אלבני בשם פאזליבאשה, שהתעשר משוד סוחרים ושקנה בית גדול בסמדרבסקה פאלאנקה. כשקאראג'ורג'ה נכנס לסכסוך עם כמה טורקים מקומיים פזליבאשה הגן עליו והעניש את אותם הטורקים. בהמשך עברה המשפחה לגור בזאגוריצה, שם קאראג'ורג'ה התחתן בשנת 1785 עם ילנה יובאנוביץ', בת היישוב מאסלושבו. בני משפחתה, שהיו מבוססים דחו את הצעת הנישואים ואז נאלץ קאראג'ורג'ה לחטוף את אהובתו והתחתן איתה ללא הסכמת הוריה. אחרי תקרית בזאגוריצה, שבה הרג טורקי שתקף אותו, קאראג'ורג'ה הסתתר בביתו של פזליבאשה ואחר כך שב לביתו. בגלל השמועות על הרצח שנפוצו סביבו, הוא תכנן לחצות את נהר סאבה, אל חבל סירמיה, באזור הספר של האימפריה ההבסבורגית. לפי אחת המסורות, המשפחה עזבה את זאגוריצה בחשאי, אך בדרך אבי המשפחה, פטר, חזר בו וביקש לשוב מדרכם, מה שהיה מסכן את הישרדות המשפחה. בנסיבות אלה קאראג'ורג'ה החליט בקור רוח לרצוח את אביו והמשיך את המסע לסירמיה, לשם הגיע בערך בשנת 1787. הוא מצא מחסה ועבודה במנזר קרושדול.
המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1788–1791).
בשנת 1787 בימי המרד של קוצ'ה אנדלקוביץ' בטורקים באזור הגבול עם האימפריה ההבסבורגית, התגייס קאראג'ורג'ה לפרייקור של הצבא האוסטרי שנאבק בטורקים. השתתף במתקפה כושלת על בלגרד ובקרבות במערב ודרום סרביה ואזר ניסון צבאי רב. באמצע שנת 1791 כשהושג הסכם שלום, קאראג'ורג'ה זכה בעיטור כבוד אוסטרי. לאחר מכן הצטרף להיידוקים ועמד בראש כנופיה גדולה. אחרי שמאבק ההידוקים שכך בשנים 1793–1794, חזר קאראג'ורג'ה למשפחתו וחי בשלווה ביישוב טופולה. התחיל לעבוד כסוחר בקר כולל בגבול עם האימפריה ההבסבורגית.
המאבק ביניצ'רים.
בתחילת המאה ה-19 חלה הרעה נוספת בדיכוי העם הסרבי כשמנהיגי היניצ'רים, ה"דאחיה", התקוממו נגד הסולטן ותפסו את השלטון בסנג'ק סמדרבו. הוא הגיע לשיא חדש בינואר ופברואר 1804 כשה"דאחי" הוציאו להורג כ-150 מקרב הנכבדים הסרבים, לרבות אצילים, מנהיגים קהילתיים, סוחרים מבוססים, מורדים לשעבר, במה שכונה בהיסטוריה "טבח הקנזים". קאראג'ורג'ה ועוד כמה מנהיגים לעתיד של המרד הסרבי, הצליח לחמוק ולשרוד.
כתגובה להוצאות להורג, האוכלוסייה הסרבית נקטה באמצעי הגנה עצמית ובאופן ספונטני תקפה את היניצ'רים. פרוטה מאטייה ואחרים ארגנו גדודים צבאיים שתקפו את ה"דאחי" בוואלייבו. ב-14 בפברואר 1804 300 נכבדים סרבים נפגשו באוראשאץ, ארנג'לובאץ, ובחרו בקאראג'ורג'ה למנהיגם הבלתי מעורער. מצידו פרוטה מאטייה קרא לכל ראשי הסרבים להתקומם נגד ה"דאחי" והשלטונות העות'מאנים. הוא התמנה לסגן מפקד של הסרבים בואלייבו ומאוחר יותר נשלח לרוסיה, אוסטריה, ולאכיה ואיסטנבול בשליחויות דיפלומטיות. עד לאביב 1804 מסביבו של קאראג'ורג'ה התאספו 30,000 לוחמים מוכנים לקרב. אחרי מאי 1804 הוכתר קאראג'ורג'ה בתואר "וויבוד עליון".
בתירוץ המאבק ב"דאחי", ההתקוממות התפשטה מהר. באזורים שהצליחו לשחרר ביטל קאראג'ורג'ה את המשטר הפאודלי ומינה את מפקדיו ונכבדים מקומיים למושלים של הנפות הקרויות "נאחי". אותם מפקדים של יניצ'רים שסירבו לעזוב נלקחו בשבי והוצאו להורג אחרי שחרור בלגרד.
המרד הסרבי הראשון.
במרץ 1805 קאראג'ורג'ה הוכרז רשמית כמנהיג צבאי של סרביה, "ווז'ד" ("מנהיג"). השלטון באיסטנבול קיבל בהתחלה בברכה את המרד נגד ה"דאחי" והחליט למנות מושל חדש בבלגרד. אולם קאראג'ורג'ה, מעודד על ידי ההצלחות, החליט שלא לתת לפאשה החדש להיכנס לאזור המשוחרר והביס אותו בקרב איוואנקובאץ ב-1805. קרב זה היווה ציון דרך מפני שהפך את המרד נגד הטרור היניצ'רים למלחמת שחרור נגד השלטון העות'מאני בכלל. קאראג'ורג'ה הקים אספה עממית "נארודנה סקופשטינה" – (Narodna Skupština) ומועצה מושלת (Praviteljstvujušči Sovjet) שחוקם נכתב על ידי הסופר והמשפטן תאודור פיליפוביץ' (הידוע גם בשם העט "בוז'ידר גרויוביץ'").
קאראג'ורג'ה ולוחמיו נחלו שורה של ניצחונות – במישארלט מישאר, בדליגרד וב-1806 בבלגרד. בעקבותיהם הם שחררו שטחים משמעותיים. ב-1807 שליח סרבי בשירותו של קאראג'ורג'ה דן עם השלטון העות'מאני באיסטנבול והצליח להשיג הסכם שלום שנודע בשם "השלום של איצ'קו". עם זאת קאראג'ורג'ה התכחש להסכם וכרת ברית עם רוסיה במלחמה שפרצה בשנת 1809 בינה לאימפריה העות'מאנית.
בשנת 1808 הסולטן סלים השלישי הודח ונרצח על ידי מהמוט השני. בעיצומו של משבר פוליטי בארצם, העותמאנים היו מוכנים להציע לסרבים אוטונומיה רחבה, אולם הצדדים לא הסכימו בסוגיית הגבולות של סרביה. בשלב זה הכריז קאראג'ורג'ה על עצמו מנהיג עליון תורשתי של סרביה. הסכים עם זאת לפועל בשיתוף פעולה עם מועצה מושלת, שנועד לתפקד גם כבית משפט עליון.
אחרי פריצת המלחמה הרוסית-טורקית בשנת 1809 קאראג'ורג'ה ביקש לסייע למאמץ המלחמתי הרוסי, אבל אך שיתוף הפעולה הזה בפועל לא היה מועיל. הסרבים יצאו למתקפה מוצלחת בנובי פאזאר אך הובסו בקרב צ'גאר. באוגוסט 1809 צבא עות'מאני פנה נגד בלגרד, מה שהאיץ בריחה המונית של סרבים מעבר לדנובה. יחד איתם נמלטו גם סוכנים רוסים כמו ראדופיניקין. מול האסון קרא קאראג'ורג'ה לעזרת ההבסבורגים אך לשווא. המורדנים הסרבים רצו להגן על השטחים שכבשו וויתרו על כיבושים נוספים.
ביולי 1810 הופיעו בשנית כוחות רוסיים בסרביה והפעם נרקם שיתוף פעולה מסוים בין הרוסים לסרבים. המורדים קיבלו נשק, תחמושת וסיוע רפואי והמרשל מיכאיל קוטוזוב לקח חלק בתכנון הפעולות המשותפות. אולם לזירה האירופית הייתה דינמיקה משלה. מול איום הפלישה הצרפתית בפיקודו של נפוליאון לשטחה, רוסיה ביקשה לחתום הסכם שלום קבוע עם הטורקים והתעלמה מהאינטרסים של סרביה. הסרבים לא שותפו במידע על קיום המו"ם. הנסיגה הרוסית התרחשה בשיא כוחו האישי של קאראג'ורג'ה וברגע של שיא בציפיות הסרבים לניצחון. הסכם השלום בבוקרשט שנחתם ב-1812 כלל את הסעיף 12 שדן בנושא הסרבי: סוכם בו על הריסת הביצורים הסרבים, פרט לאלו היכולים לשמש לעו'תמאנים, כמו כן כוחות עות'מאנים היו אמורים להשתלט מחדש ולאייש את כל המתקנים העות'מאנים שהיו קיימים לפני 1804. בתמורה השער הנשגב הבטיח חנינה כללית וזכויות אוטונומיות מוגבלות. הסרבים הורשו "לנהל את ענייניהם העצמיים" ונדרשו לגבות ולספק מס קבוע לאימפריה העות'מאנית. התגובות בסרביה היו קשות. נוצר פחד מההשתלטות מחדש של הטורקים על מבצריהם ומתגובות תגמול ונקם.
בשנת 1813 פרצה מתקפה גדולה של העות'מאנים שפשטה על כל השטחים שעד הנהרות מורבה ודרינה. קאראג'ורג'ה יחד עם מנהיגים אחרים של המורדים נמלטו ב-21 בספטמבר 1813 לשטח האימפריה ההבסבורגית.
הגלות ומותו.
כעבור זמן מסוים קאראג'ורג'ה נסע לבסרביה שרובה סופחה לרוסיה בעקבות הסכם בוקרשט. הוא הצטרף שם לתנועה היוונית לשחרור לאומי "פיליקי אתריה" והיה לחבר פעיל בה. היוונים הביעו עניין בשימוש בשטחים סרבים כבסיס למבצעים שלהם נגד הטורקים.
ב-24 ביולי 1817 כמה ימים אחרי שהסתנן לסרביה על מנת לארגן מרד חדש, נרצח קאראג'ורג'ה במולדתו, ביישוב ראדובנסקי לוג, על ידי אנשי מילוש אוברנוביץ'. הרצח הוזמן על ידי השלטונות העות'מאנים עצמם שחששו מהאפשרות של מרד חדש, בעוד מילוש אוברנוביץ' ראה בקאראג'ורג'ה יריב מתחרה, פופולרי מדי בקרב ההמונים הסרבים. היסטוריונים אחדים שיערו שלקאראגורג'ה לא היו אז שאיפות פוליטיות ושרק רצה לחזור הביתה מן הגלות ושהודיע זאת מראש לאוברנוביץ'. אוברנוביץ' לא בטח בדבריו והורה על רציחתו. רצח קאראג'ורג'ה פטרוביץ' ציין את תחילת השלטון של בית אוברנוביץ' שנמשך (עם הפסקה אחת) בסרביה עד שנת 1903.
דמותו ומורשתו.
ווק קראג'יץ', בן זמנו, תיאר את קאראג'ורג'ה כגבר גבה-קומה, חסון, עם כתפיים רחבות. איש בצבא המהפכני הסרבי לא היה יכול לו בקרב ישיר. רק קטאנויה גלאבאש, נחשב לחזק ממנו. היה לו אף גדול, שיער שחור, וסבל מפריקה של כף ידו השמאלית, אך נכות זאת לא מנעה ממנו לקלוע ברובהו בדיוק גדול.
היה אדם קפדן וקשוח, נחשב בעיקר לאיש צבא ולגאון אסטרטגי, אך לא מתאים במיוחד לפוליטיקה וניהול. אהב את הטיפה המרה, וכשהשתכר קולו נעשה חד משהו.
יש אומרים כי פרט לאביו, הוא רצח גם את אחיו. זה קרה אחרי שהלה אנס נערה, וקאראג'ורג'ה שראה בכך פשע בלתי נסלח, רצח אותו. בימי שלום נהג לעבוד את האדמה כאחד האיכרים. בזמן שכיהן כמנהיג עליון סירב להעניק לבתו פריבילגיות כלשהן ודרש ממנה לעבוד כמו כולם.
אהב להתבדח ולשמוע בדיחות, עד גבול מסוים. נפוליאון העריך אותו על כישוריו הצבאיים. פטר פטרוביץ'-נייגוש שכתב עליו, השווה אותו לנפוליאון, ולינגטון וקוטוזוב, שלושה מן המצביאים הגדולים של התקופה. פושקין כתב עליו שיר שהוקדש לביתו. גם הפילוסוף הגל כתב עליו.
מחוז ש&quot;י
קוקטייל בוער
קוקטייל בוער (ידוע גם בשמות קוקטייל פלמבה או קוקטייל פליים - באנגלית Flame) הוא קוקטייל בשכבות, אשר השכבה העליונה בו היא בעלת אחוזי אלכוהול גבוהים, לרוב 40% ומעלה. לאחר ההצפה מציתים את האלכוהול בשכבה העליונה. לעיתים, אחוזי האלכוהול בשכבה העליונה גבוליים מדי וכדי לגרום למשקה להידלק מציפים כוהל 96.6% אלכוהול בנפח. לאחר ההצתה, מכניסים קשית שתייה אל הכוס ושותים במהירות, לפני שהקשית תימס.
משקאות בוערים נוספים.
ישנם משקאות נוספים אותם מציתים:
סכנות.