לאחר תום הכרייה בבור הוא הפך לאתר תיירות. בשנות השישים החלה הקמתו של מוזיאון לתולדות הכרייה במקום ולימיה המוקדמים של קימברלי. המוזיאון התפתח לכלל תצוגה תחת כיפת השמיים הכוללת גם דיורמות של העיר בימיה המוקדמים והצגה של אמצעי כרייה וטכנולוגיות כרייה. המוזיאון נפתח רשמית ב-1971, במסגרת חגיגות שנת המאה לייסוד העיר. בראשית שנות האלפיים השקיעה חברת דה בירס 50 מיליון ראנד בפיתוח החור הגדול כאתר תיירות.
רכבל ראש הנקרה
מוזיאון הווטרנים (נשר)
מוזיאון הווטרנים הוא מוזיאון ששכן בעבר מאז הקמתו בשכונת בן דור המנציח את מורשת הלוחמים היהודים בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. ב-16 באוגוסט 2022, המוזיאון עבר לשכונת נשר הוותיקה ברחוב המגינים 26, במבנה לשימור ששוכן בו גם המוזיאון ההיסטורי של העיר נשר.
היסטוריה.
בשנת 1993 הוקמה בעיר נשר "עמותת הווטרנים נשר", הפועלת במסגרת "העמותה למען הקשיש". עמותת הווטרנים הוקמה כדי לאגד את הלוחמים היהודים במלחמת העולם השנייה אשר עלו לארץ ישראל ונקלטו בעיר. בינואר 2000, החליט מנהל העמותה הראשון, גרגורי דונאייבסקי, להקים את מוזיאון הווטרנים. דונאייבסקי היה פוליטרוק לשעבר בצבא האדום, אשר הגיע לברלין במלחמת העולם השנייה, עלה לישראל והתיישב בעיר נשר. ההנחה הייתה שלווטרנים רבים הגרים בנשר מזכרות רבות והם יהיו מוכנים לתרום אותן למוזיאון. דונאייבסקי פנה למנהל המוזיאון הנוכחי יוסף סיטניקוב בהצעה להקים ביחד את המוזיאון. סיטניקוב הוא צייר ופסל והקים מוזיאונים כאלה בברית המועצות (בערים רוסטוב ואזוב) וגם הביא איתו בעת עלייתו לישראל חלק מהמוצגים של המוזיאונים אותם הקים בברית המועצות. עיריית נשר העמידה לרשות העמותה מספר חדרים צמודים במתנ"ס המקומי וכן מימון להקמת התצוגות. מימון נוסף התקבל מהמשרד לקליטת העלייה.
"מוזיאון הווטרנים - נשר" נחנך ב-10 במאי 2000. מטרת המוזיאון הייתה שימור מורשת הווטרנים - לוחמים יהודים שלחמו לצד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה כנגד הנאצים. הפריטים המוצגים במוזיאון נתרמו בעיקר על ידי וטרנים תושבי נשר, והם כוללים תמונות שצולמו על ידי הלוחמים תוך כדי לחימה, מדים של הלוחמים, עיטורי גיבור ברית המועצות ואותות הצטיינות שונים שקיבלו הווטרנים. אחד הפריטים החשובים במוזיאון הוא מכשיר טלפון מהבונקר של היטלר שנלקח משם על ידי דונאייבסקי. במוזיאון מוקדשת פינה ל-156 לוחמים יהודים אשר קיבלו את עיטור "גיבור ברית המועצות", שהוא האות הגבוה ביותר שניתן בזמנו. מאז פתיחתו ועד חודש פברואר 2010, גדל מספר המוצגים במוזיאון פי ארבעה, סיירו במוזיאון כ-22,000 איש בקבוצות של תלמידים, סטודנטים, חיילים, תיירים מרוסיה ואוקראינה וכן חברי כנסת וקונסולים של רוסיה. בטקס הפתיחה הביא הקונסול הרוסי סאשה מוסיינקו כשי בקבוק וודקה אשר עוצב כפגז. לאחר מותו של חבר הכנסת לשעבר יורי שטרן הוסב שם המוזיאון ל"מוזיאון הווטרנים על שם חבר הכנסת יורי שטרן".
במרץ 2010, חלק מהמוצגים של המוזיאון נמצאו באחסון בגלל צפיפות בשטח המוזיאון והעדר שטח תצוגה מתאים. הפעילות במוזיאון כוללת גם מתן הרצאות לתלמידי בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכוניים על מורשת הווטרנים.
בשנת 2008 זכתה עמותת הווטרנים המפעילה את המוזיאון בפרסים ואותות הצטיינות מטעם המשרד לקליטת עלייה והכנסת על תרומתה לקהילה.
בשנת 2022 החליטה עיריית נשר להעביר את המוזיאון לרחוב המגינים 26 בנשר, בתוך מבנה שנמצא ברשימת השימור ומשמש גם את הארכיון ההיסטורי של העיר נשר. המטרה היא לפנות את החדר בו המוזיאון יושב לטובת כיתת לימוד של בית הספר הממלכתי דתי "כנפי נשרים" היושב באותו מבנה. העברה בוצעה ב-16 באוגוסט 2022.
ציונות בגרמניה
ניתן לחלק את ציונות גרמניה לארבע תקופות: הראשונה מהקונגרס הציוני העולמי הראשון ב-1897 ועד לסיום מלחמת העולם הראשונה. התקופה השנייה מסיום מלחמת העולם הראשונה בחוזה ורסאי וכינון רפובליקת ויימאר ב-1918 ועד עליית הנאצים לשלטון ב-1933. התקופה השלישית מתחילת שלטון הנאצים (וחקיקת חוקי נירנברג בפרט) עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. התקופה הרביעית החלה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה, איחודה בשנית ועד עתה.
היסטוריה.
קודם לקונגרס הציוני הראשון.
רבים משורשיה של הציונות נעוצים ביהדות גרמניה. בנוסף לעובדה כי תנועת ההשכלה (ממקורותיה הרוחניים של הציונות) שאבה את כוחה מיהדות גרמניה, הרי בין מבשרי הציונות ניתן למנות את פעילותם של הרב צבי הירש קלישר והרב אליהו גוטמכר, הגותו של משה הס ואחרים.
1897 - 1918.
חזונו של בנימין זאב הרצל להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, כפי שנוסח בתוכנית בזל, הכה גלים מעטים יחסית בקרב יהדות גרמניה באותה עת. יהודי גרמניה נהנו משוויון זכויות תחת "כתב הסובלנות", ועקב תנועת ההשכלה והיקף התנועה הרפורמית וההתבוללות הנרחבת, לא חשו בצורך שבפתרון "בעיית היהודים", כפי שהגדיר זאת הרצל. בעוד שבחלקים אחרים באירופה סבלו היהודים באורח קבע מרדיפות ומהפליה, ותחושת השייכות למדינה בה התגוררו הייתה נמוכה, אם בכלל, הרי שיהודי גרמניה ראו את עצמם כגרמנים לכל דבר, אך בעלי דת שונה ממרבית האוכלוסייה.
לכן, הציונות נחלה הצלחה לרוב בקרב בני הקהילות האורתודוקסיות שבגרמניה, או ביהודים בני מהגרים ממזרח אירופה ("אוסט-יודן"). כך או כך, השפעתה של הציונות בקרב יהדות גרמניה הייתה מעטה מבחינת היקף חבריה. שלושה חודשים לאחר הקונגרס הציוני הראשון, נוסדה התאחדות ציוני גרמניה ("Zionistische Vereinigung Für Deutschland", או בראשי-תיבות: "'ZFAD"), אך היקף השפעתה היה מצומצם יחסית. באוניברסיטת ברלין הוקם בשנת 1899 סניף של "בר כוכבא", ואוטו ורבורג היה ממנהיגיה הבולטים של הציונות באותה תקופה.
לעומת ההיקף הקטן יחסית של יהודי גרמניה בתוך התנועה הציונית, נודע להם משקל נרחב. הסיבה המרכזית לכך הייתה מעמדם הכלכלי האיתן יחסית והיותם לרוב בעלי השכלה אקדמאית נרחבת ביחס ליהודי מזרח-אירופה, שלעיתים קרובות נאסר עליהם כליל (או תחת הגבלות מחמירות) ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה.
בין שתי מלחמות העולם.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה וספיחיה, נוצרה מציאות חדשה בגרמניה (אז "הרייך הגרמני", או "רפובליקת ויימאר"). תנועות לאומניות, כמו גם תנועות סוציאליסטיות, החלו לתפוס תאוצה ברחבי המדינה. כחלק מהתעוררות זו גם הציונות החלה לפרוח בקרב יהודי גרמניה. ניתן לשייך זאת גם להתחזקות האנטישמיות וגלי ההגירה הגדולים של יהודים ממזרח-אירופה אל תוך גרמניה.
בתקופה זו התווספו לשורות הציונות מקרב יהודי גרמניה מספר הוגי-דעות חשובים, ממעצבי פני הציונות בתקופה זו, ובכללם: שמואל הוגו ברגמן, פנחס רוזן (אז: פליקס רוזנבליט), אלפרד קלה, קורט בלומנפלד ואחרים.
עליית הנאצים לשלטון.
התחזקות הנאציזם בגרמניה, ובייחוד עם מינויו של אדולף היטלר בראשית 1933 לקנצלר גרמניה וחקיקת חוקי נירנברג שנתיים לאחר מכן, גרמה להתחזקות הציונות בקרב יהדות גרמניה. באופן מעניין, למשטר הנאצי באותה תקופה היה אינטרס משותף לעידוד העלייה היהודית לארץ-ישראל דאז. הפתרון הסופי וההחלטה על השמדה פיזית של היהודים תחת שלטון הרייך עדיין לא נהגה, והמדיניות בה נקט המשטר הנאצי היה כי מוטב לעודד את יהודי גרמניה לעזוב ברצונם את שטחי הרייך.
באותה תקופה נהנתה התנועה הציונית בגרמניה מתמיכת השלטונות, וביטאונה הרשמי של הציונות הגרמנית "יידישה רונדשאו" הפך לנפוץ, ועורכו רוברט ולטש הפך לאחד מדובריה הבולטים של היהדות הגרמנית.
המשטר הנאצי ערך הסכם עם התנועה הציונית שכונה בשם "הסכם העברה", שבו איפשר לעולים לארץ ישראל להוציא חלק מרכושם בהגדרת "ייצוא", במטרה לנשל את מרבית רכושם של היהודים ולפגוע בחרם האנטי-נאצי. החלטה זו עוררה גלי ביקורת כנגד התנועה הציונית, ויש שקראו לכך "ברית עם השטן".
גלי העלייה הגדולים של יהדות גרמניה, כחלק מהעלייה השלישית, יצרו בארץ ישראל מעמד בורגני, חיזקו את הערים החדשות, פיתחו תעשייה זעירה ומסחר ומוסדות תרבות ואקדמיה שונים. בד בבד, הלחץ הגובר והולך והביקוש הרב לסרטיפיקטים, גרם להאצת ולפיתוח תנועת ההעפלה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עד דורנו.
עם סיום מלחמת העולם השנייה והבנת היקף ההרס שחוותה יהדות גרמניה, היוותה הציונות מענה מידי לשארית הפליטה שבגרמניה. גופים ציוניים שונים הוקמו ברחבי שתי מדינות גרמניה, המזרחית והמערבית, אולם בזו המזרחית, הממשל הקומוניסטי בתחילת שנות החמישים פתח במסע אנטי-ציוני.
כיום, פעילים ברחבי גרמניה מספר מוסדות ציוניים, בין השאר סניף של קק"ל בפרנקפורט, שליחים של הסוכנות היהודית בברלין ועוד.
מוזיאון הווטרנים
לינדזי וון
לינדזי קרולין קילדו-וון (באנגלית: Lindsey Caroline Kildow-Vonn; נולדה ב-18 באוקטובר 1984) היא גולשת אלפינית אמריקאית, אלופה אולימפית, אלופת עולם ו-4 פעמיים זכתה בגביע העולם הכללי (2008, 2009, 2010 ו-2012) שנייה בכל הזמנים.
וון, מחזיקה במספר שיאים. היא זכתה ב-82 תחרויות בגביע העולמי (43 ירידה במורד, 28 סופר G , 4 סלאלום ענק, 2 סלאלום, 5 משולב), זכתה ב-20 תארים בגביע העולם (גביע כדור בדולח), יותר מכל גולשת וגולש אחר בכל הזמנים, מהם 4 פעמים הגביע העולמי הכללי (2008 - 2010 ו-2012). היא זכתה 3 פעמים ב-3 תארים לעונה (2010, 2011, 2012), היא עלתה על דוכן המנצחות ב-137 תחרויות גביע העולמי והיא אחת משש גולשות בהיסטוריה שזכו בכל חמש תחרויות הגביע בעולמי.
וון היא הגולשת האמריקאית המצליחה ביותר בכל הזמנים הן לגברים והן לנשים.