אלא אם כן ניתן לקשור או להסיר את השליה בקלות, במרבית המקרים ייתכן שעדיף להשאיר אותה במקומה ולאפשר נסיגה טבעית. תהליך זה עשוי להימשך מספר חודשים וניתן לעקוב אחריו על ידי בדיקה קלינית, בדיקת רמות הגונדוטרופין הכוריוני האנושי ועל ידי סריקת אולטרסאונד (במיוחד באמצעות אולטרסאונד דופלר) . ניתן להשתמש במתוטרקסט על מנת להאיץ את נסיגת השליה, אך טיפול זה שנוי במחלוקת מפני שכמות הגדולה של הרקמה הנמקית היא אתר פוטנציאלי לזיהום. מיפריסטון גם משמש לקידום נסיגת שליה. ניתן לחסום את כלי השליה גם על ידי אמבוליזציה אנגיוגרפית. סיבוכים של הוצאת השליה יכולים לכלול דימום, זיהום, חסימת מעיים, רעלת הריון (שכולם עשויים לחייב ניתוח נוסף) ואי- הנקה עקב הורמוני השליה .
התוצאה של הריון בטן יכולה להיות טובה לתינוק ולאם. לאמפה תיאר מקרה של ההריון בטני שבו התינוקת ואמה היו בריאות אחרי יותר מ-22 שנים לאחר הניתוח והלידה.
אֶפִּידֶמִיוֹלוֹגִיָה.
כ-1.4% מההריונות החוץ רחמיים הם בטניים, או כ-1 מכל 8,000 הריונות. דוח מניגריה מציב את התדירות במדינה זו על 34 לכל 100,000 לידות ודוח מזימבבואה, 11 לכל 100,000 משלוחים. שיעור התמותה של יולדות מוערך בכ-5 לכל 1,000 מקרים, בערך פי שבעה מהשיעור של נשים עם הריון חוץ רחמי בכלל, וכפי 90 מהשיעור של לידה "רגילה" (נתוני ארצות הברית 1987).
היסטוריה.
לא-זהראווי (936–1013) נחשב כראשון אשר זיהה הריון בטני, תופעה שככל הנראה לא הייתה מוכרת לרופאים היוונים והרומאים ולא הוזכר בכתבי היפוקרטס ; Jacopo Berengario da Carpi (1460–1530) האיטלקי פרסם את התיאור האנטומי המפורט הראשון של הריון בטני.
ניסוי טבעי.
מכיוון שההריון הוא מחוץ לרחם, הריון בטני משמש כמודל להריון של זכר או לנקבות חסרות רחם, אם כי הריון כזה יהיה מסוכן ביותר. הבהרה משמעותית למחלת רעלת הריון הגיעה בזכות מקרה של הריון בטני. בעבר (שנות ה-80) חשבו שרעלת הריון דורשת רחם על מנת להתרחש, אולם התרחשות רעלת הריון בהריון בטני (עם הקונספטוס מחוץ לרחם) סייעה להבין הרבה על האטיולוגיה של אקלמפסיה. דווחו מקרים של הריון בטן ותוך רחמי משולבים בו-זמנית.
קאנון אל נסא
Eraser
Eraser (בעברית: מחק) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן. השיר נכלל באלבום האולפן השלישי של שירן, ÷ (2017). לאחר יציאת האלבום, דורג השיר במקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי, על אף שאינו סינגל.
רקע.
השיר נכתב על ידי שירן, יחד עם ג'וני מקדייד, בבית העץ שבנה בגינה שלו. הם הקליטו את הריף הראשוני על הגיטרה שלו, באייפון של מקדייד, לפני שהוא הלך לישון, בעוד מקדייד נשאר ער כל הלילה כדי להפיק את הקצב לריף. כשהסביר על השיר ל-"Zane Lowe", אמר שירן: "השורה הראשונה המקורית של השיר הייתה מה שעכשיו משמש כברידג', ואני פשוט ישבתי שם ואמרתי לעצמי, 'זה לא מתאים לשום מקום אחר'. ביקשתי מג'וני לתת לי לראות מה אני יכול לעשות עם זה, ואז פשוט כתבתי המון תווים, וזה בא תוך חמש שניות. ג'וני חזר אחרי חצי שעה והקלטנו את השיר".
השיר חושף פרטים אישיים על חייו של שירן, שאמר שזו הזדמנות לפרוק דברים שקרו בחייו בחמש השנים הקודמות, שלא דיבר עליהם. הוא מספר על הקנאה שחשים חברים ובני משפחה בהצלחתו. שירן הסביר: "החברים והמשפחה נועדו להיות אלה שנמצאים שם בשבילך, 90% מהזמן, אבל מדי פעם יש את ההערות המוזרות הללו שגורמות לך לשקוע". הוא הוסיף, "כסף זה הדבר הכי מוזר... זה בערך הדבר היחיד שהשתנה בחיי בצורה קיצונית, אבל הדרך שבה אנשים מתייחסים אליך בגלל זה, והם חושבים שאתה הולך להשתנות בגלל זה, והם מתייחסים אליך אחרת, ואתה נאלץ לשנות את הדעה שלך עליהם כי הם מתייחסים אליך אחרת. זה דבר ממש מוזר. אני מנסה להישאר בדיוק כמו שהייתי קודם". בשורה "but I hope that Damien's proud" (בעברית: אבל אני מקווה שדמיאן גאה), מתייחס שירן לדמיאן רייס, אותו הוא מחשיב כהשפעה על המוזיקה שלו. רייס מוזכר גם בשיר אחר של שירן, "You Need Me, I Don't Need You", משנת 2011.
ביקורות.
מארק קנדי מהשיקגו טריביון כינה את הרצועה "נהדרת" והשווה אותה ל-"Lose Yourself" של אמינם. ג'ים פרבר מאנטרטיינמנט ויקלי סבר כי השיר התחיל את האלבום על "קרקע מסוכנת", אך הגיע למסקנה שהוא מסכם את האמן "בקיצור: מודע לעצמו, מזלזל בעצמו וחביב". ג'ורדן באסט מ-NME אמר כי "שירן מצליחה להפוך לכוכב-על... מבלי להישמע כמו טיפש". רוזין אוקונור מהאינדיפנדנט סברה כי הרצועה "מרגישה כמו דרך יוצאת דופן לפתוח את האלבום - שירן מעולם לא היה ראפר חזק - אבל הפזמון מפתיע לטובה".
קונסטנטין סומוב
קונסטנטין אנדרייביץ' סומוב (באנגלית: Konstantin Somov; ברוסית: Константин Андреевич Сомов; 30 בנובמבר 1869 - 6 במאי 1939) היה אמן רוסי, המזוהה עם המיר איסקוסטווה. הוא נולד למשפחה של היסטוריון אמנות ואוצר מוזיאון הארמיטאז', אנדריי איבנוביץ' סומוב, והתעניין באמנות ובמוזיקה של המאה ה-18 כבר בגיל צעיר.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
קונסטנטין סומוב נולד ב-30 בנובמבר 1869 בסנט פטרסבורג במשפחתו של היסטוריון אמנות, דמות מוזיאון מפורסמת, אוצר מוזיאון הארמיטאז' אנדריי סומוב. קונסטנטין היה הבן השני במשפחה. אמו, נאדז'דה קונסטנטינובנה, שהגיעה ממשפחת האצילים הייתה מוזיקאית ואדם משכיל. היא הנחילה בילדיה אהבה לתיאטרון, מוזיקה וציור. בנוסף, היה בביתם אוסף פרטי ענק של הדפסים, ציורים ורישומים ישנים. ציור ואמנות היו נושא קבוע לשיחה וחלק בלתי נפרד מחייהם וקונסטנטין הצעיר חלם להיות אמן מגיל צעיר מאוד.
בפעם הראשונה נפגש אלכסנדר בנואה עם סומוב באולם ההתעמלות הפרטי של קארל מאי. גם דמיטרי פילוסופוב למד שם, וסומוב מצא שפה משותפת ואף התיידד איתו. מאוחר יותר נשלח דמיטרי פילוסופוב לאיטליה עקב מחלה, וסומוב, שהתקשה ללמוד מדעים, הוצא מהגימנסיה על ידי אביו.
בגיל 20, קונסטנטין סומוב נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות. הוא למד אצל איליה רפין מ-1888 עד 1897. בזמן שהותו באקדמיה, בנואה הכיר לו את סרגיי דיאגילב וליאון בקסט. כשהשלושה הקימו את המגזין "עולם האמנות", תרם סומוב בנדיבות לכתב העת.
הלימודים באקדמיה לא היו קלים עבור סומוב, אך ב-1897 סיים אותם בהצלחה ועבר לפריז כדי להמשיך את השכלתו באקדמיה קולרוסי. במשך שלוש שנים הוא עבד על יצירת המופת שלו, "ליידי בכחול", שצוירה בסגנון של דיוקנאות מהמאה ה-18.
ההצלחה הרצינית הראשונה של האמן הגיעה שנה לפני סיום לימודיו באקדמיה. סומוב ובנואה בילו את קיץ 1896 בדאצ'ה שלהם ליד אורנינבאום, בכפר מרטישקינו. הנופים והרישומים שהביא משם זכו לשבחים רבים מצד מבקרים ועמיתים מהסביבה האקדמית.
במהלך סוף שנות ה-90, הפיק סומוב מספר סצנות של ארלקינו רוקוקו ואיורים לשירים של אלכסנדר בלוק. רבות מיצירותיו הוצגו באירופה, במיוחד בגרמניה, שם התפרסמה המונוגרפיה הראשונה עליו ב-1909.
אחרי המהפכה.
סומוב, כמו רבים מבני דורו, קיבל את המהפכה ברוסיה בהתלהבות. אבל תנאי החיים הידרדרו בהדרגה: בתחילה הולאמה דירתו, ובסוף האמן הוצא ממנה לחלוטין. רק בנס הוא הצליח להגן על הזכויות של יצירותיו.
בדצמבר 1923, קונסטנטין סומוב, יחד עם התערוכה הרוסית, נסע לארצות הברית כנציג מורשה של פטרוגרד. בארצות הברית הוא התקרב למשפחתו של סרגיי רחמנינוב וצייר דיוקנאות של המלחין ובתו. הוא מעולם לא חזר למולדתו, ונשאר בצרפת. סומוב מצא את רוסיה הסובייטית "זרה לחלוטין לאמנותו" ועבר לפריז. שם התפתחה עד מהירה קהילה של אמנים מהגרים רוסים. סומוב מצא השראה ב"עולם האמנים" המתגוררים בפריז - חבריו הוותיקים בנואה, בקסט וסרביאקובה.
חיים פרטיים.
בשנים האחרונות ללימודיו ניהל סומוב אורח חיים מתבודד. אם לשפוט לפי המכתבים מאותה תקופה, הבדידות הייתה נטל עבורו. בחורף 1899 כתב סומוב לחברתו ועמיתתו ליזה זבנצבה: "לצערי, עדיין אין לי רומן עם אף אחת - פלירטוט הוא, אולי, קל מאוד. אבל נמאס לי להיות בלי רומנטיקה - הגיע הזמן, אחרת החיים והנעורים נעלמים, וזה הופך להיות מצב מפחיד. אני נורא מצטער שהדמות שלי כבדה, משעממת, קודרת. הייתי רוצה להיות עליז, קליל, כדי שהכל יהיה קל, להיות מאוהב ונעים. רק אנשים כאלה נהנים, מעניינים ולא מפחדים לחיות!".
הדוגמן מתודילי לוקיאנוב הפך לחבר הקרוב ביותר שלו. הם נפגשו ב-1910, אמן בן ארבעים ולוקיאנוב בן השמונה עשרה.
מתודילי עבר לגור עם סומוב והפך מהר מאוד לחלק מהמשפחה. הם גרו יחד והוא עזר לסומוב לנהל את משק הבית ולארגן תערוכות.
ב-1918 צייר סומוב דיוקן גדול של מתודילי לוקיאנוב, יושב על הספה בפיג'מה וחלוק. את הדיוקן הזה ניתן לראות במוזיאון הרוסי. סומוב כינה אותו "מיתוס". האמן והדוגמן חיו ביחד עד מותו של מתודילי משחפת בפריז.
בערך ב-1930, פגש סומוב את בוריס מיכאילוביץ' סנייקובסקי (נולד ב-23 ביולי 1910), "הצעיר בן העשרים שיהווה השראה לכמה ממיטב יצירותיו המאוחרות יותר של סומוב. הוא היה יושב לרישומי דיוקן ישירים, ציורי שמן יפים, וייתכן שהוא היה המודל לצבעי מים ארוטיים יותר. האופי המדויק של מערכת היחסים שלו עם הדוגמן והחבר שלו לא ידוע".
סומוב נקבר בבית הקברות הרוסי Sainte-Geneviève-des-Bois מדרום לפריז.
מורשת.
ב-14 ביוני 2007, הנוף של סומוב "הקשת" (1927) נמכר בכריסטי'ס תמורת 7.33 מיליון דולר, שיא עבור יצירה במכירה פומבית של אמנות רוסית.
יומנו של סומוב לשנים 1917–1927 פורסם ברוסית על ידי היסטוריון האמנות Pavel S. Golubev (הוצאת דמיטרי סצ'ין, מוסקבה) בשנים 2017, 2018 ו-2019; שלושת הכרכים מסתכמים ב-2100 עמודים.
סבילות המערכת החיסונית בהיריון