משוואה פרמטרית היא משוואה התלויה בפרמטר. בעוד שמשוואה רגילה קושרת משתנה אחד או יותר באופן קבוע, במשוואה פרמטרית הקשר הזה תלוי בפרמטר, העשוי להשפיע על תכונות גאומטריות ואף טופולוגיות של היריעה שהמשוואה מתארת. לדוגמה, המשוואה הפרמטרית formula_1, עם הפרמטר r והמשתנים x ו-y, מתארת מעגל בעל רדיוס formula_2 כאשר formula_3, נקודה כאשר r=0, ואת הקבוצה הריקה כאשר formula_4.
אין הבדל פורמלי בין משוואה פרמטרית לבין משוואה בכמה משתנים: אפשר לראות בפרמטר משתנה נוסף במשוואה, ולהפך, לראות באחד המשתנים של משוואה פרמטר, המצמצם את ממדה.
נחום רפאלקס
נחום יעקב ניר
נחום יעקב רפאלקס
אוניברסיטת לנינגראד
אוניברסיטת פטרבורג
שארל גודישו-בופרה
שארל גודישו-בופרה (בצרפתית: Charles Gaudichaud-Beaupré; 4 בספטמבר 1789 -16 בינואר 1854) היה בוטנאי צרפתי בן המאה ה-19 שתיאר מינים רבים מאמריקה הדרומית. קיצור שמו בנומנקלטורה בוטנית הוא Gaudich.
ביוגרפיה.
גודישו-בופרה למד רוקחות וכימיה בקוניאק ובאנגולם. בשנת 1817 נשלח כבוטנאי מטעם המוזיאון לטבע בפריז למסע סביב העולם, בו קנה את שמו כבוטנאי חשוב. בשנים 1831 ו-1836 נשלח למסעות נוספים בדרום אמריקה, שם אסף מינים רבים שעדיין לא היו מוכרים למדע ותיארם; כן תיאר את הפלורה של איי פוקלנד. עם שובו לפריז ממסעותיו מונה לפרופסור לרוקחות בבית הספר לרפואה של פריז והיה חבר בחברה הבוטאנית הצרפתית מיום היווסדה.
בשנת 1837 גודישו-בופרה נבחר לחבר מלא באקדמיה הצרפתית למדעים.
גודישו-בופרה הלך לעולמו ב-1854 בפריז.
שליסלבורג
שליסלבורג (ברוסית: Шлиссельбург, גרמנית: Schlüsselburg, מילולית: "עיר המפתח") היא עיר במחוז לנינגרד, המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה שליסלבורג. אוכלוסייתה מונה 14,756 (2016).
העיר הוקמה כמבצר אורשק בשנת 1323, כיום מהווה המבצר חלק מהמוזיאון לתולדות סנקט פטרבורג.
היסטוריה.
מצודת עץ נבנתה באי אורחוביי (פירוש השם ברוסית – אי האגוז) בשנת 1323 על ידי הנסיך יורי ממוסקבה, אשר היה גם פטרונה של העיר נובגורוד. המצודה נועדה לשמור על דרך הגישה אל העיר מהצפון וכן על הגישה מהמפרץ הפיני אל ימת לדוגה. המצודה נקראה "אורשק" (ברוסית - אגוז קטן). ב-12 באוגוסט 1323 נחתם במצודה הסכם השלום בין רפובליקת נובגורוד לבין שוודיה, אשר הגדיר את קו הגבול בין שתי המדינות. אנדרטת אבן לזכר המאורע מוצבת כיום בתוך המצודה. בשנת 1331 העבירה רפובליקת נוגורוד את המבצר לשליטתו של הנסיך הליטאי נרימונט. כעבור כחמש שנים, לאחר שלא נענה לקריאתם של אנשי נובגורוד לבוא לעזרת בעת פלישת השוודים לאזור, נלקח המבצר ממנו.
בשנת 1348 נכבש המבצר על ידי צבאו של המלך השוודי מגנוס הרביעי. כעבור כשלוש שנים הצליחו אנשי נובגורוד לכבוש אותו חזרה. כתוצאה מהקרבות נהרס רובו של המבצר, לכן בשנת 1352 הוא נבנה מחדש – הפעם מאבן. שרידי החומה מאותה תקופה התגלו בחפירות ארכולוגיות שנערכו במקום בשנת 1969.
בשנת 1478 הועבר המבצר יחד עם שאר שטחה של רפובליקת נובגורוד לשליטתה של נסיכות מוסקבה. בשנת 1611, במהלך הפלישה השוודית לרוסיה, צר על המבצר צבאו של המצביא יעקוב דה לה גרדי (Jacob De la Gardie). המצור נמשך כ-8 חודשים ובסופו נכנע חיל המצב הרוסי. המבצר עבר לשליטת שוודיה ושמו הוחלף לנטבורג (Nöteborg) (מבצר אגוז בשוודית).
בשנת 1702, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה, נכבש המבצר על ידי הצבא הרוסי בפיקודו של בוריס שרמטייב, כאשר הצאר פיוטר השתתף באופן אישי בלחימה. לאחר כיבוש המבצר הורה הצאר לשנות את שמו לשליסלבורג. פירוש השם בגרמנית – מצודת מפתח. בכך רצה לקבוע כי המבצר הוא למעשה המפתח לכיבוש אינגריה. בתום המלחמה הצפונית הגדולה סופחו שטחים נרחבים של פינלנד לאימפריה הרוסית והמבצר איבד את חשיבותו האסטרטגית בהגנה על גבול הצפוני (שכן היה כעת מרוחק כמה מאות קילומטרים מהגבול). ממצודה קדמית הפך המבצר לבית סוהר לאסירים רמי דרג – בשנים 1725 -1728 הוחזקה בו יבדוקיה לופוחינה, אשתו הראשונה של פיוטר הגדול. הצאר המודח איוואן השישי הוחזק במבצר עד לשנת 1764, אז נרצח במהלך ניסיון כושל לשחררו.
המבצר לא היה מותאם להחזקת יותר מכמה אסירים בודדים, לכן בשנת 1798 נבנה בחצרו "הביתן החשאי" – מבנה "תקני" של בית כלא.
בשנת 1826 הוחזקו בביתן החשאי חלק ממשתתפי מרד הדקבריסטים, עד לשליחתם לסיביר. בשנת 1887 הוצאו להורג במבצר משתתפי ניסיון ההתנקשות בחייו של הצאר אלכסנדר השלישי – אחד מהם, אלכסנדר אולינוב, היה אחיו של ולדימיר לנין.
בתחילת המאה ה-20 הפך המבצר לבית מאסר-מעבר. האסירים הוחזקו בו פרק זמן קצר (יחסית) טרם שליחתם לעבודות הפרך בצפון רוסיה.
לאחר מהפכת אוקטובר החליטו השלטונות הקומוניסטים להפוך את המבצר למוזיאון של אסירים פוליטיים, כזיכרון לרדיפות מתנגדי המשטר בתקופת הצארים. כמו כן למבצר הוחזר שמו המקורי – אורשק. במהלך הטיהורים הגדולים הוצאו להורג 90 איש מאנשי העיר על ידי אנשי הנקוו"ד.
במלחמת העולם השנייה העיר אומנם נכבשה ב-8 בספטמבר 1941 אך המבצר עצמו חזר לייעודו המקורי. במהלך המצור על לנינגרד הגן חיל המצב הקטן של המבצר על דרך החיים – נתיב הספקה היחידי ללנינגרד הנצורה שעבר דרך ימת לדוגה. הגרמנים ניסו כמה פעמים להנחית כוחות באי ולכבוש את המבצר, אך נהדפו על ידי מגניו. העיר שסביב למבצר נותרה תחת הכיבוש הנאצי עד לשחרורה ב-18 בינואר 1943.
משנת 1944 ועד 1992 העיר נקראה בשם פטרוקרפוסט (Петрокрепость), מבצרו של פיוטר. בשנת 1992 הושב לעיר שמה ההיסטורי.
כלכלה.
מרבית כלכלת העיר נשענת על תיירות אל המבצר והמפעל הגדול ביותר הפועל בתחומי העיר הוא מספנות נבסקי (Невский судостроительно-судоремонтный завод) שהוקמו בשנת 1913 ומשרתים את הצי הרוסי ואחראים לבנייה ולשיפוץ ספינות מלחמה (אתר מספנות נבסקי).
המבצר.
מבצר אורשק (ברוסית: Крепость Оре́шек) הוא מצודה רוסית עתיקה הממוקמת על אי אורחוביי שבתוך ימת לדוגה קרוב לנקודת מוצאו של הנהר נייבה.
בתקופות שונות המבצר נשלט על ידי רפובליקת נובגורוד, נסיכות מוסקבה, שוודיה והאימפריה הרוסית. בימי האימפריה הרוסית שימש המבצר כבית סוהר לאסירים פוליטיים. המבצר הוא חלק מהמרכז ההיסטורי של סנקט פטרבורג ואתרים קשורים, אשר הוכר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
כיום.
רק חלק מהמבצר השתמר עד ימינו, כך למשל רק 6 מתוך 10 מגדלים, שהיו חלק מחומה שהקיפה את המבצר, נשארו לעמוד על כנם. ההריסות שניתן לראות היום במבצר הם תוצאה של ההפגזות וההפצצות הגרמניות במהלך מלחמת העולם השנייה. כיום המבצר הוא אתר תיירות, אשר פרט למבצר עצמו כולל גם את סניף מוזיאון ההיסטוריה של סנקט פטרסבורג - מוזיאון אסירים פוליטיים באימפריה הרוסית.
בתוך המבצר ישנן שלוש אנדרטאות:
טרזה קארניו
סיריל אסלנוב
סיריל אסלנוב (Cyril Aslanov, נולד ב-15 במאי 1964) הוא בלשן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית ומשמש כראש המדור ללימודים צרפתיים והמדור לרומאניסטיקה (שפות וספרות קטלאנית ואוקסיטנית) במוסד. תחום המומחיות שלו הן השפות הרומאניות ובעיקר הצרפתית והפרובאנסלית העתיקה.
ביוגרפיה.
אסלנוב נולד בצרפת. למד לתואר ראשון ושני בבלשנות ושפות קלאסיות באקול נורמל סופרייר בין השנים 1984 ל־1988. השלים תואר ראשון נוסף בבלשנות ולימודים קלאסיים בסורבון בשנת 1985. בשנת 1992 סיים דוקטורט בסורבון ביוונית עתיקה ושפות קלאסיות בהנחיית פרופסור ז'אן-לואי פרפילו (Jean-Louis Perpillou). עבודת הדוקטורט הייתה בנושא "L'Adjectif épithète dans la Septante: étude syntaxique et sémantique". בשנת 1994 עלה לישראל ומאז מלמד באוניברסיטה העברית, בשנת 2003 מונה לפרופסור חבר.
דובר 20 שפות: עברית, ערבית, אנגלית, רוסית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, פורטוגלית, גרמנית, יוונית, רומנית, הולנדית, דנית, שוודית, נורווגית, פולנית, צ'כית, סלובקית, סרבו-קרואטית, בולגרית ואיסלנדית.
במחקריו הוא בוחן את התפתחותן הדיאכרונית של אותן השפות וזיקותיהן לשפות אחרות בשילוב ניתוח מבני והשוואתי. כמו כן, הוא עוסק בחקר לשונות היהודים בדגש על הקשרן הרומאני ובהתפתחותה של השפה היוונית, בעיקר בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים.
הוא חבר באקדמיה ללשון העברית.
שרון הכהן-בר
שרון הכהן-בר (נולדה ב-16 באוקטובר 1964 בקריית טבעון) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם שרון הכהן בקריית טבעון, שם גדלה. אמה ויולה, מורה למוזיקה, הייתה הצעירה מבין ארבע בנותיה של תלמה ילין.
למדה משחק ודרמה בבית הספר של ניסן נתיב. כמו כן הכהן-בר היא בוגרת סמינר הקיבוצים במסלול הוראה בתיאטרון ובימוי תיאטרון לתואר B.E.D.
קריירה.
שחקה לראשונה את דמותה של "דודה לולה", קרובת משפחתו של אלכס מהקומדיה הרומנטית "אלכס חולה אהבה" שצולם בשנת 1985. באותה שנה השתתפה בסרט "כפפות" וכן בפרק השני של סדרת הטלוויזיה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" לצד ששון גבאי. ב-1989 שיחקה בסרט "שדות ירוקים" בבימויו של יצחק צפל ישורון, בסרט האקשן "נשר הברזל 2" בתפקיד טייסת קרב סובייטית, והשתתפה בסרט "אש צולבת" בבימויו של גדעון גנני (המבוסס על סיפור הוצאתה להורג של חיה זיידנברג) לצד אריה אליאס ומכרם ח'ורי. ב-1990 השתתפה בסרט "שורו" לצד משה איבגי וקרן מור ובסרט האמריקאי "cover up". ב-1995 השתתפה בפרק בודד (חלום ליל קיץ) של הסדרה "עניין של זמן", ובסרט "זכרון דברים" של עמוס גיתאי לצד אסי דיין.