גידולי הקפה משכו גם מהגרים גרמנים רבים לעיר, וב-1930 מנתה הקהילה הגרמנית כ-2,000 תושבים. ב-1941 החליט נשיא גואטמלה חורחה אוביקו לגרש את התושבים הגרמנים. הסיבה הרשמית הייתה תמיכתה של גואטמלה בארצות הברית במלחמת העולם השנייה, והכרזת המלחמה שלה על גרמניה הנאצית בעקבות המתקפה על פרל הארבור (הכרזה שלא הייתה לה נפקות מעשית). עם זאת, יש הסבורים שאוביקו ניצל את המאורעות כדי להשתלט על נכסי הגרמנים וקרקעותיהם באזור. חלק מהגרמנים הועברו למחנות מעצר בטקסס, והועברו לגרמניה במסגרת עסקת חילופי שבויים.
תרבות.
מדי חודש יולי מצוין בקובאן "החג הילידי הלאומי של גואטמלה" (La Fiesta Nacional Indígena de Guatemala), פסטיבל פולקלור הכולל תחרות יופי לבחירת מלכת היופי הילידית של גואטמלה.
בעיר פועל מועדון כדורגל אחד, קובאן אימפריאל, שזכה באליפות המדינה בשנת 2004.
גיורא גורן
גיורא גורן (נולד ב-1944) הוא טייס קרב ישראלי בדימוס, כיהן כראש להק המודיעין ונספח חיל האוויר בוושינגטון, השתחרר בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה.
גורן (במקור חומסקי), נולד וגדל בקיבוץ מסילות. ב-1962 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס מס' 44. לאחר שסיים את הקורס ואת קורס האימון המבצעי מונה למדריך בטייסת מטוסי אוראגן. הוא שירת כטייס קרב בשתי טייסות מיסטר. באפריל 1965 שובץ בטייסת 110 ("אבירי הצפון") כטייס ווטור. בשירותו בטייסת השתתף בגיחת תקיפה במהלך הקרב על המים. במלחמת ששת הימים החמיץ את התקיפות בגל הראשון של מבצע מוקד בשל תקלה במטוסו, וגיחתו הראשונה במלחמה הייתה הפצצת שדה התעופה קהיר מערב. ביום השני של המלחמה נפגע מאש נ"מ במהלך גיחת הפצצה ברמת הגולן ונאלץ לנטוש את מטוסו.
במלחמת ההתשה השתתף בגיחות מבצעיות רבות בחזית המצרית, בהם מבצע בוקסר 1 ביולי 1969, כטייס מיראז' 3 בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). גורן היה ממקימי טייסת 110 כטייסת מטוסי סקייהוק. ב-1972 מונה לסגן מפקד טייסת 144 ("עוף החול"), טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד שלב ראשוני בבית הספר לטיסה. הוא חזר לטייסת בבסיס עציון ורשם במלחמה 60 גיחות, במהלכן הפיל מטוס סוחוי 17 סורי ומטוס מיג 17 מצרי. לאחר המלחמה, באוגוסט 1974, מונה למפקד הטייסת. ב-1977 חזר לבית הספר לטיסה כמדריך ראשי וסגן מפקד בית הספר, יצא ללימודים במכללת חיל האוויר האמריקאי באלבמה וב-1981 מונה למפקד בית הספר לטיסה.
ב-1985 מונה למפקד בסיס חצור ואחר כך שירת כראש להק המודיעין בדרגת תת-אלוף. תפקידו האחרון בשירות היה נספח אווירי בוושינגטון. השתחרר ב-1991. סך הכל רשם כ-350 גיחות מבצעיות ומעל 6,000 שעות טיסה.
בשנים 1992 עד 1997 כיהן כמנכ"ל בית התפוצות ואחר כך מונה למנהל ההקמה של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. כיהן בחבר מועצת מכבים-רעות, חבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון וחבר המועצה הציבורית של תנועת עתיד כחול לבן הדוגלת בעמדת שתי מדינות לשני עמים.
דייוויד או. ראסל
דייוויד אוון ראסל (באנגלית: David Owen Russell; נולד ב-20 באוגוסט 1958) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי אמריקאי ממוצא יהודי ואיטלקי. היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר לבמאי הטוב ביותר על סרטיו "פייטר", "אופטימיות היא שם המשחק" ו"חלום אמריקאי".
ביוגרפיה.
ראסל נולד בניו יורק סיטי שבארצות הברית, לאב יהודי ולאם קתולית ממוצא איטלקי.
הוא למד מדע המדינה וספרות אנגלית ב"מכללת אמרהסט" שבמסצ'וסטס ובשנת 1981 סיים את לימודיו בהצטיינות.
קריירה.
בשנת 1994 ראסל ביים את סרטו הראשון, הקומדיה העצמאית "להצליף בקוף". הסרט הפך לפופולרי בקרב חובבי אינדי וזכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל סאנדנס ובשני פרסי אינדיפנדנט ספיריט בקטגוריות התסריט הטוב ביותר וסרט הבכורה הטוב ביותר. שנתיים לאחר מכן כתב וביים את הקומדיה "אני, אשתי ואמי החורגת" בכיכובם של בן סטילר ופטרישה ארקט. על עבודתו זו היה ראסל מועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריות הבמאי הטוב ביותר והתסריט הטוב ביותר.
בעקבות הצלחתן של שתי הקומדיות ביים ראסל את סרטו עתיר התקציב הראשון, דרמת המלחמה הסאטירית "שלושה מלכים" שהתמקדה בארבעה חיילי נחתים אמריקאים הנשלחים למצוא זהב גנוב בזמן מלחמת המפרץ. הסרט יצא בשנת 1999 וזכה להצלחה ביקורתית גדולה ולרווח של למעלה מ-100 מיליון דולרים ברחבי העולם. בזמן צילומי הסרט דווח שראסל כמעט ונקלע לתגרה עם כוכב הסרט ג'ורג' קלוני על רקע ביקורת שהעביר לעיני כל על איכויות המשחק שלו, דיווחים אשר אומתו על ידי קלוני כשנה לאחר יציאת הסרט.
רק כעבור חמש שנים יצא לפועל הפרויקט הבא של ראסל, הדרמה הקומית "אני אוהב האקביז" אותה כתב, הפיק וביים. במהלך צילומי הסרט פרץ ויכוח סוער בין ראסל לשחקנית לילי טומלין על התסריט ועשיית הסרט. הוויכוח, שהיה בנוכחות שחקני וצוות הפקת הסרט וכמעט הפך לאלים כאשר ראסל השליך חפצים לעברה של טומלין, צולם והועלה לרשת. הסרט קיבל ביקורות מעורבות וזכה להצלחה פחותה בקופות בהשוואה לסרטיו האחרים של ראסל.
באותה שנה הוציא ראסל לאקרנים גם את הסרט הדוקומנטרי שלו "Soldiers Pay", שעסק במלחמת עיראק.
לאחר שש שנות היעדרות חזר ראסל לקדמת הבמה בשנת 2010 עם דרמת האגרוף הביוגרפית "פייטר". את הסרט הפיק יחד עם דארן ארונופסקי ומארק וולברג, שכיכב גם בסרטיו הקודמים של ראסל "שלושה מלכים" ו"אני אוהב האקביז". עלילת הסרט מתארת את ניסיונו של המתאגרף האירי-אמריקאי מיקי וורד (אותו גילם וולברג עצמו) לקדם את קריירת האגרוף שלו ולהתנתק מהניהול המשפחתי האדוק של אמו אליס וורד-אקלונד (מליסה לאו) ומאחיו המתאגרף לשעבר דיקי אקלונד (כריסטיאן בייל) המכור לסמים. הסרט היה לרווחי מאוד וזכה להצלחה רבה עם שבע מועמדויות לפרס אוסקר, מתוכן שתי זכיות לשחקני המשנה, בייל ולאו. ראסל עצמו זכה לביקורות משבחות על בימויו והועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2012 הוציא ראסל לאקרנים את הדרמה הקומית המצליחה "אופטימיות היא שם המשחק" בכיכובם של ג'ניפר לורנס, בראדלי קופר ורוברט דה נירו. הסרט הצליח מאוד עם רווחים של למעלה מ-200 מיליון דולרים ברחבי העולם, זכה לביקורות מהללות והיה מועמד ל-8 פרסי אוסקר, מתוכן זכייה בקטגוריית השחקנית הראשית. ראסל עצמו זכה בפרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר והיה מועמד לשניים מתוך שמונת פרסי האוסקר: פרס התסריט המעובד הטוב ביותר ושוב פרס הבמאי הטוב ביותר.
ב-2013 ביים ראסל את דרמת הפשע הקומית "חלום אמריקאי". בסרט זה איחד ראסל את כוכבי הלהיטים שלו כריסטיאן בייל ואיימי אדמס מ"פייטר" ואת ג'ניפר לורנס ובראדלי קופר מ"אופטימיות היא שם המשחק". הסרט זכה לביקורות מהללות וכן זכה בשלושה פרסי גלובוס זהב: פרס הסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר ושני פרסים נוספים על משחקן של כוכבות הסרט אדמס ולורנס. בשנת 2014 היה הסרט מועמד ב-10 קטגוריות בטקס האוסקר, ראסל היה מועמד בפעם השלישית והשנייה ברציפות לפרס הבמאי הטוב ביותר. ראסל היה מועמד גם בקטגוריית פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר על התסריט שכתב ביחד עם אריק וורן סינגר, תסריט שהתבסס על מבצע אמיתי של ה-FBI לקראת סוף שנות ה-70 (Abscam). ראסל זכה ביחד עם סינגר ב-2014 בפרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר.
B-52 (קוקטייל)
B-52 הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-20 מ"ל קלואה, 20 מ"ל בייליס ו-20 מ"ל גראן מרנייה הנמזגים בהצפה ובסדר עוקב אל כוס שוט בעלת תכולה של 60 מ"ל נוזל ולבסוף מתקבל קוקטייל בשכבות.
הכנה.
קיימות מכונות היכולות להכין בצורה אוטומטית קוקטייל B-52 וקוקטיילים שכבתיים אחרים בשניות אחדות. אולם, מוזג מנוסה בדרך כלל מכין קוקטייל זה באופן ידני על ידי שימוש בכפית. הכנת קוקטייל שכבתי, דוגמת B-52, מכונה "בנייה" או "הצפה".
ההצפה מתרחשת כתוצאה מהצפיפות היחסית בין הנוזלים השונים, הנובעת מהשוני במסה המולרית.
תחילה נמזג הקלואה לכוס, לאחר מכן יש למזוג באיטיות, על גבי כפית את הבייליס, תוך הקפדה על כך שהשכבה התחתונה לא תתערבב בשכבה השנייה הנמזגת מעליה ולבסוף יש למזוג באמצעות כפית את השכבה העליונה של ליקר גראן מרנייה.
מקור השם.
הקוקטייל קרוי על שם הלהקה The B-52's (ולא ישירות על שם המפציץ B-52 סטרטופורטרס).
פליימינג 52-B (B-52 בוער).
יש הנוהגים לשלהב את הקוקטייל (להצית את הקוקטייל) לפני ששותים. מכיוון שגראן מרנייה אינו ניצת בקלות בטמפרטורת החדר, יש הנוהגים למזוג משקה בעל תכולת אלכוהול גבוהה מעל הגראן מרנייה. יש להקפיד להשתמש בזכוכית חסינה להגשת קוקטייל בוער.
המכשפים על הסיפון עם האנה מונטנה
המכשפים על הסיפון עם האנה מונטנה (באנגלית: Wizards on Deck with Hannah Montana) הייתה טרילוגיה של פרקי קרוסאובר של 3 קומדיות מצבים מבית ערוץ דיסני - המכשפים מוויברלי פלייס, החיים היפים על הסיפון והאנה מונטנה. הפרקים שודרו לראשונה בארצות הברית ב-17 ביולי 2009.
תקציר העלילה.
העלילה של הטרילוגיה מתחילה במשפחת רוסו. אלכס נענשת על ידי הוריה על כך שלא ביצעה את שיעורי הבית במדעים שקיבלה מבית הספר והיא נאלצת ללמוד מדעים לאורך חופשת הקיץ. באותו הזמן ג'סטין מקבל הודעה כל כך שזכה בהגרלה בכרטיסים להפלגת הנוער של האס אס טיפטון (הספינה שזאק וקודי גרים עליה). בזמנה גם כתוב שהוא זוכה למפגש עם לונדון טיפטון המפורסמת.