הדגל הלאומי הגרמני (Bundesflagge) כולל רק שלושה פסים אופקיים שחור-אדום-זהב והוצג כחלק מתוך חוקת גרמניה המערבית בשנת 1949 (תחת סעיף 22). לאחר יצירתם של דגלים ממשלתיים וצבאיים בשנים שלאחר מכן, נותר שימושו היחידי כדגל אזרחי ודגל ימי אזרחי וזהו מעמדו כיום. בנוסף משמש הדגל גם רשויות ממשלתיות לא פדרליות על מנת לציין את הקשר שלהן לממשל הפדרלי, כך ממשלות המדינות הגרמניות מניפות את הדגל הלאומי לצד דגלי המדינות עצמן.
דגל השירות הפדרלי.
הדגל הממשלתי דגל גרמניה מוכר רשמית כדגל השירות של הרשויות הפדרליות (Dienstflagge der Bundesbehörden או בקיצור Bundesdienstflagge). דגל זה הוצג לראשונה בשנת 1950 והוא למעשה הדגל האזרחי מושחת במגן הידוע כ"מגן פדרלי" (Bundesschild) הממוקם במרכז הדגל ומוזח מעט לכיוון התורן, מעל הפס האדום וחופף חמישית מהפסים השחור והצהוב. המגן הפדרלי הוא גרסה של סמל גרמניה בשינוי קל של עיצובו של העיט ובשינוי צורתו של המגן, המגן הפדרלי מעוגל בקצהו בעוד הסמל הרשמי לא. את הדגל המדיני רשאית להניף רק רשות פדרלית וכל שימוש אחר בו אסור והעושה שימוש בדגל זה צפוי להקנס.
דגל השירות של הצי הגרמני.
מאחר שהכוחות הצבאיים הגרמניים (הבונדסוור) הם רשות פדרלית הם רשאים להניף את הדגל המדיני אשר משמש כדגל הקרב ביבשה. בשנת 1956 נכנס לשירות דגל השירות של הצי (Dienstflagge der Seestreitkräfte der Bundeswehr) שהוא למעשה הדגל המדיני עם זנב סנונית בקצהו, כדגלה הצבאי הימי של גרמניה. דגל זה משמש גם כדגלון החרטום של הצי הגרמני.
דגלים אנכיים.
בנוסף לתצורה האופקית הרגילה מונפים על בניינים ציבוריים רבים דגלים אנכיים. רוב בנייני העירייה מניפים לצד הדגל המקומי גם את הדגל הלאומי בצורה זו (דגלי עיריות רבות בגרמניה קיימים רק בתצורה שכזו מסיבה זו). היחסים של הגרסאות האנכיות אינם מפורטים בשום מקום. בשנת 1996 הוצגה לראשונה סכמה של הדגל המדיני בתצורה אנכית בו המגן הפדרלי הוצג במרכזו של הדגל כאשר הוא מכסה חמישית משטחם של הפסים השחור והזהב. כאשר הדגל נתלה בצורה אנכית, הפס השחור תמיד יהיה מצד שמאל של הדגל, כמו בתמונה. אם יונף על תורן בצורה אנכית, יהיה הפס השחור צמוד לתורן.
פרוטוקול הדגל.
בעקבות צו ממשלתי אשר פורסם ב-22 במרץ 2005, קיימת החובה להניף את הדגל מעל בניינים ציבוריים בימים הבאים:
ימי הבחירות לבונדסטאג ולפרלמנט האירופי הם גם ימי דגל רשמיים בנוסף לימי הדגל הרשומים מעלה. הצגתם הציבורית של דגלים על מנת לציין אירועים נוספים - כגון בחירתו של נשיא או יום מותו של אישיות פוליטית בכירה (שאז הדגלים יונפו בחצי תורן) - תצווה בנפרד בסמכותו של משרד הפנים הפדרלי כאשר יש להניף את הדגלים בחצי התורן - דגלים אנכיים לא יורדו גם הם, במקום זאת, יוצמדו פסים שחורים לאות אבל לדגלים בן אם בראש התורן (אם הדגל מונף מתורן) ובין אם בכל קצה של המוט המחזיק את הדגל (כאשר הדגל תלוי כנס).
שלושת חוקי הרובוטיקה
שלושת חוקי הרובוטיקה הם חוקים שנוסחו על ידי סופר המדע הבדיוני והביוכימאי היהודי-אמריקאי, אייזק אסימוב, בסדרת סיפורי מדע בדיוני שכתב החל משנות הארבעים של המאה ה-20, ומאוחר יותר גם בספרים. ב-1950 יצאה לאור אנתולוגיה של תשעה מהסיפורים המוקדמים בהם החוקים מוזכרים בשם "אני, רובוט".
החוקים נועדו להיות חלק מהתכנות הבסיסי של הרובוטים בעלי המוחות הפוזיטרוניים המתוארים בספריו של אסימוב ואף רובוט לא יכול להפר אותם מבלי לצאת מכלל פעולה, מכיוון שהחוקים מוטבעים באופן פיזי במסלולי המוח של הרובוטים.
נוסח החוקים.
החוקים המקוריים.
בספר "השמש העירומה" מצוטט החוק הראשון באופן מדויק יותר: "לא יעשה רובוט דבר אשר, "למיטב ידיעתו", יפגע באדם, ולא יניח, "ביודעין", שאדם ייפגע במחדל".
חוק האפס.
בספר "רובוטים ואימפריה" מנוסח חוק נוסף, הקודם לשלושת החוקים המקוריים וגובר עליהם - חוק האפס:
עם הוספת "חוק האפס" לקבוצת שלושת החוקים המקוריים, נוספת הסתייגות בסוף כל אחד מהחוקים, 1 עד 3, המבהירה כי על הרובוט לקיימם כל עוד הם אינם סותרים את "חוק האפס". בכך, עבור הרובוט הבודד, מעמידה רביעיית החוקים את שלומה של האנושות לא רק מעל לשלומו של הרובוט עצמו, אלא אף מעל לשלומו של האדם הבודד.
רובופסיכולוגיה.
רובופסיכולוגיה היא ענף מדעי בדיוני החוקר את אישיותם של רובוטים בעלי בינה מלאכותית. המונח נטבע לראשונה על ידי אייזק אסימוב בסיפורים הקצרים שבספר "אני, רובוט", אשר מציגים את ד"ר סוזן קלווין, אשר ייסדה את הענף, ושעלילותיהם סובבת סביב פתרון בעיות הקשורות להתנהגות של רובוטים.
לפי התיאור של אסימוב, רובופסיכולוגיה היא תערובת של ניתוח מתמטי ושל פסיכולוגיה מסורתית, אשר הוחלה על רובוטים. בחקירת הרובוטים נעשה שימוש גם בפסיכולוגיה אנושית, כדי להתמודד עם "תסביך פרנקנשטיין" - פחד אי רציונלי של אנשים מרובוטים.
שימושים בטכנולוגיה עתידית.
רובוטים ובינה מלאכותית לא מכילים מטבעם עיקרון של ציות לשלושת החוקים; היוצרים שלהם חייבים לבחור לתכנת אותם, ולגבש אמצעים לעשות זאת. רובוטים פשוטים שכבר קיימים (לדוגמה, iRobot) ויודעים לעצור אינם יודעים לזהות כאב או פציעה שהם עלולים לגרום. מכשירים רבים בנויים עם אמצעי הגנה פיזי, כגון פגושים, ביפרים אזהרה, כלובי בטיחות, או באזורים מוגבלי גישה למניעת תאונות. אפילו הרובוטים המורכבים ביותר המיוצרים כיום אינם מסוגלים להבין וליישם את שלושת החוקים; יהיה צורך בהתקדמות משמעותית באינטליגנציה מלאכותית כדי לעשות זאת. עם זאת, ככל שהמורכבות של רובוטים גדלה, כך יש עניין בפיתוח הנחיות ואמצעים תקניים להפעלתם.
בגיליון 2009 יולי/אוגוסט של מערכות חכמות IEEE, רובין מרפי (Raytheon פרופסור למדעי מחשב וההנדסה באוניברסיטת טקסס A&amp;M) ודייוויד ד. וודס (מנהל המעבדה למערכות קוגניטיבית להנדסה באוניברסיטת אוהיו) הציעו "שלושת חוקים אחראיים לרובוטיקה" כדרך לעורר דיון על תפקידה של אחריות וסמכות בעת תכנון לא רק פלטפורמה אחת אלא מערכת גדולה יותר שבה הפלטפורמה פועלת.
החוקים הם כדלקמן:
הגנה ברלינאית
בשחמט, הגנה ברלינאית היא וריאנט של הפתיחה הספרדית המתאפיינת בכך שבמסע השלישי, השחור מגיב על המסע 3. רב5 במסע 3... פו6.
עמדת המוצא של ההגנה הברלינאית, אחרי 3...פו6
ההגנה הברלינאית מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין c65-c59.
להגנה הברלינאית יש מוניטין של יציבות במחיר של נטייה לתוצאת תיקו במשחק. הסטטיסטיקה מלמדת שהלבן משיג תוצאה של כ-56% בפתיחה זו, בדומה לתוצאה של הלבן בכלל ההגנה הספרדית; אך 37% מהמשחקים בפתיחה זו מסתיימים בתיקו, בהשוואה ל-30% במשחקים באופן כללי.
אלוף העולם בשחמט, עמנואל לסקר (וכן אחרים) נקטו בפתיחה זו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ובדרך כלל המשחק נמשך 4. 0-0 ד6 בסגנון של הסתעפות שטייניץ. בגישה זו השימוש נהיה נדיר משום שנחשבה לפסיבית. רב אמן ארתור ביסגייר שיחק פתיחה זו במשך עשרות שנים, אך תמיד העדיף את ההסתעפות 4. 0-0 פ:ה4. בשנת 2000 השתמש ולדימיר קראמניק בהגנה הברלינאית כדרך להוציא תיקו מול גארי קספרוב באליפות העולם בשחמט, לאחר דו-קרב זה זכתה הפתיחה לתחייה ואפילו שחקנים עם סגנון דינמי כאלכסיי שירוב ווסלין טופאלוב ניסו אותה.
משום שמסעו השלישי של השחור לא מאיים לזכות ברגלי ה' (אם השחור מכה אותו, הלבן יכה את הרגלי ב-ה5), הלבן בדרך כלל מצריח באגף המלך. לאחר 4. 0-0 שחור יכול לבחור או במסע הסולידי 4...פ:ה4 או במסע הלוחמני 4...רג5 (ההסתעפות הברלינאית הקלאסית). לאחר 4...פ:ה4 5. ד4 (5. צה1 פד6 6. פ:ה5 גם מתקבל על הדעת) פד6 6. ר:ג6 ד:ג6 7. ד:ה5 פו5 8. מה:ד8+ מ:ד8 מעריכים כי ללבן יתרון קטן בהתפתחות לאור מבנה טוב יותר של הרגלים שלו ולאור מיקומו המפוקפק של המלך השחור. מנגד לשחור זוג רצים ולעמדתו אין חולשות, וכך קשה ללבן לייצר לחץ אמיתי על עמדתו, ואמנם, כל ארבעת המשחקים בהם שיחק קרמניק בשחור מול קספרוב הסתיימו בתיקו.
חור תולעת
חור תולעת הוא תופעה פיזיקלית משוערת המאפשרת מעבר ישיר בין שתי נקודות מרוחקות במרחב-זמן. כלומר, מעבר בין שתי נקודות ביקום התלת-ממדי ואף מסע בזמן.
תופעה זו מתרחשת אולי באופן ספונטני עבור חלקיקים נקודתיים כמו אלקטרונים, אך מבחינה מעשית לא נראה כי ייתכן חור תולעת גדול מספיק בשביל מעבר של אטומים, קל וחומר שלא חפצים.
העיקרון העומד מאחורי חורי תולעת הוא שלפי תורת היחסות הכללית מרחב הזמן מתעקם בהשפעת כבידה. לכן, בהמצאות כבידה חזקה מספיק, נקודות רחוקות ביקום יכולות להיות קרובות זו לזו עד כי הן נמצאות "במרחק נגיעה" זו מזו. תופעה זו, בשילוב מכניקת הקוונטים, מנבאת את היווצרותם של חורי תולעת כאלו.
ניתן להמשיל את היקום התלת-ממדי לקו. כאשר הקו פרוס, שני הקצוות רחוקים זה מזה וכאשר הקו מצוי בצורת U אזי המרחק בין שני הקצוות אומנם התקצר אך אורך הקו נותר זהה.
חורי תולעת ומסע בזמן.
לפי תורת היחסות, כאשר גוף שרוי בשדה כבידתי חזק או במהירות גבוהה, הזמן נע אצלו במהירות איטית יותר יחסית לגוף אשר אינו נע או אינו שרוי בשדה כבידה כלשהו. לכן, אם ניצור חור תולעת אשר קצה אחד שלו נניע במהירות גבוהה ואת הקצה השני נותיר ללא שינוי, ייווצר מצב שבו הקצה הראשון של חור התולעת יתקיים בזמן יותר מאוחר ואילו הקצה השני יתקיים בזמן יותר מוקדם. לפיכך אם נעבור בחור תולעת זה נוכל לא רק לעבור בין שתי נקודות במרחב אלא גם שתי נקודות בזמן.
חורי תולעת במדע בדיוני.