פרישׂת היישובים בארץ לאורך מישור החוף העשויה במקטעים של ערים ושדות חקלאיים הביאה לתנועה רבה לאורך כבישי החוף הזורמת בעיקר אל שתי ערי המטרופולין הגדולות של מישור החוף תל אביב וחיפה וביניהן. אדמות מישור החוף כולן נמצאות ברמת המחיר הגבוהה ביותר מבחינת ערכי קרקע. ירידת החקלאות כערך, ולחץ החקלאים להפשרת הקרקעות, מתייחסים לכל מישור החוף. אמנם האדמות הקרובות למטרופולינים הן הראשונות להשתנות, אולם כבר כיום ניתן לראות את השפעות המסחר מיד מרדכי ועד נהריה.
פיליפ החמישי, מלך צרפת
פיליפ החמישי "הגבוה" (בצרפתית: Philippe V le Long; 1293 - 3 בינואר 1322) היה מלך צרפת מ־1317 עד 1322. בן לשושלת הקפטיאנית.
חייו.
פיליפ היה בנם השני של פיליפ הרביעי וז'אן הראשונה, מלכת נווארה. פיליפ היה לעוצר בזמן מלוכת אחיינו הפעוט ז'אן הראשון, לאחר מות הפעוט ביום החמישי לחייו, הוא הכריז על עצמו כמלך. ישנן השערות כי פיליפ גרם למות הפעוט כדי לרשת את המלוכה.
ב-1307 הוא נישא לז'אן מבורגונדיה (בתו ויורשת העצר של אודו הרביעי, רוזן בורגנדיה). לזוג היו חמש בנות ושני בנים, שמתו בצעירותם. בתו, מרגריט, נישאה ב-1320 ללואי הראשון, רוזן פלנדריה.
ב-1320 הצליח פיליפ החמישי להרחיב את ממלכתו על חשבון פלנדריה כתוצאה ממלחמה. בענייני פנים ניסה פיליפ להכניס רפורמות לממשל, נוסף על כך הוא גם פעל על מנת ליצור מידות סטנדרטיות.
פיליפ החמישי מת בלונגשאן, פריז ונקבר בבזיליקת סן-דני.
לפיליפ לא היה בן בשעת מותו ולכן אחיו הצעיר, שארל הרביעי ירש את הממלכה.
רכבת פרוורים
רכבת פרברים
שארל הרביעי, מלך צרפת
שארל הרביעי "היפה" (בצרפתית: Charles IV le Bel; 1294 - 1 בפברואר 1328), בן לשושלת הקאפטינגית, היה מלך צרפת מ-1322 עד 1328.
חייו.
שארל היה בנם הרביעי של פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה.
הוא הוכתר למלך צרפת ב־1322 בקתדרלה שבריימס. ב־1327 סייע שארל לאחותו איזבלה להתמרד נגד בעלה אדוארד השני, מלך אנגליה, ולהביא לכליאתו, ולאחר מכן להוצאתו להורג. במשך שש שנותיו כעוצר ממלכת אנגליה פגע שארל בכל אזרחי הממלכה על ידי כך שהעלה מיסים, החרים נכסים מאויביו וכפה על אנשים לבצע תפקידים קשים.
שארל הרביעי מת בווינסן, ואל-דה-מאר, ונקבר עם אשתו השלישית, ז'אן מאוורה, בבזיליקת סן-דני. הוא מת ללא בן שיוכל לרשתו, לכן, אחותו איזבלה דרשה את הכתר בעבור בנה שהיה אדוארד השלישי, מלך אנגליה. האצולה הצרפתית לא חפצה בזר שישב על כס המלכות הצרפתי, ובמיוחד כאשר המדובר במלך אנגליה. לכן, רוב הפרשנים של החוק הצרפתי קבעו כי הכתר אינו יכול לעבור בירושה באמצעות בנותיו של מלך צרפת אלא רק באמצעות בניו. ואם לא השאיר אחריו בנים משמעו של דבר הוא סיומה של השושלת. כך נסתיימה השושלת הקאפטינגית הישירה. דודנו של שארל, פיליפ, רוזן ולואה, ירש את כתר צרפת לאחר מותו, והיה ראשון מלכי בית ולואה בשם פיליפ השישי.
את כתר נווארה ירשה אחייניתו ז'אן, בתו של לואי העשירי.
בית ולואה
בית ולואה היה שמה של שושלת מלכים צרפתית שמשלה בין השנים 1328–1589, ואשר נוצרה כענף של בית קאפה. מייסד השושלת הוא שארל, רוזן ולואה, שהיה בנו של פיליפ השלישי, מלך צרפת ואחיו של פיליפ הרביעי. בנו של שארל, פיליפ מוולואה, היה המלך הראשון לבית זה כאשר ירש את דודנו שארל הרביעי, המלך האחרון מבית קאפה, שמת ללא צאצאים.
לאחר שושלת זו עבר השלטון בצרפת לבית בורבון, אף הוא ענף של בית קאפה.
מצעד הגאווה
מצעד הגאווה (ידוע גם כהפגנת להט"ב, צעדה, אירועי או פסטיבל גאווה) הוא מצעד מחאה שנתי, המתקיים בערים שונות ברחבי העולם, בו מציינים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים באופן כללי (להט"ב) את מאבקם לקבלה חברתית בקרב הציבור ובאופן עצמי, זכויות חוקיות וגאווה. המצעד משמש כהפגנה להתרת זכויות חוקיות לחברי הקהילה בשטחי המדינות או הטריטוריות בהן נכללות: מעמד חוקי של פעילות הומוסקסואלית, גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים, הכרה במערכת יחסים חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) נישואים חד מיניים, אימוץ (משותף, חורג ויחיד), שוויון הגירה, התרת שירות צבאי באופן גלוי, חקיקת חוקים נגד אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית, ביטוי מגדרי או מאפייני מין (בקרב אינטרסקס) בתעסוקה, מתן סחורות ושירותים, בתי ספר ובכלל התחומים הנוספים (אפליה עקיפה, הסתה, פשעי שנאה, דברי שטנה), הסרת הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות מרשימות של מחלות נפשיות, הכרה בשינוי מגדר משפטי במסכמים רשמיים וגישה לניתוח להתאמה מגדרית, תרומות דם, פונדקאות והפריה חוץ-גופית. עם זאת, חלק גדול מהמשתתפים במצעד הם הטרוסקסואלים.
השם "מצעד הגאווה" הוא תרגום שאילה מאנגלית, "Pride Parade"; עם זאת, נראה כי המילים "גאה" ו-"גאים" בעברית, בהקשר של אוכלוסיית הלהט"ב, נוצרו כשילוב של מצעד הגאווה ושל המילה "Gay". מקור הביטוי "Pride" - "גאווה" הוא בהיפוך מהמילה "בושה". הטענה היא כי בניגוד לחברה ההטרוסקסואלית, שראתה בעבר בזהותם של הצועדים ותומכי שוויון הזכויות כבושה, ואף לעיתים כחטא באמונות דתיות אשר מתבטאת בגילויי הומופוביה, חברי הקהילה גאים בזהותם ואינם מתנצלים עליה או מתביישים בה ומדגישים כי היא נטייה טבעית אשר נולדו עימה ובכך, מצפים מהחברה שתקבלם כפי שהם. המצעדים התפתחו מהפגנות מחאה או תביעת זכויות, ובמקומות שונים הם עדיין נושאים אופי הפגנתי, אך במקומות אוהדים יותר עבור חברי הקהילה הפך ברבות השנים למצעד ססגוני בעל אופי קרנבלי, שבו אופייניים הנפת דגלי גאווה, מוזיקה קצבית, הופעות דראג, ועוד. עם זאת, גם במצעדים אלו קיים אלמנט מחאתי וחינוכי המוקדש לזיכרון קורבנות הטרדות ואלימות נגד להט"ב.
אירועי הגאווה מתרחשים מדי שנה, וחלקם מתרחשים בסביבות חודש הגאווה (יוני) להנצחת מהומות סטונוול בשנת 1969 כלפי התעמרות מצד משטרת ניו יורק עקב אפליה רבת שנים נגד הקהילה המקומית ופשיטת המשטרה על גיי בר בשם "סטונוול אין" בגריניץ' וילג', אשר הוביל לעימותים והפך לרגע מכריע בהיסטוריה של המאבק להכרה בשוויון זכויות לחברי קהילת הלהט"ב ברחבי העולם. בשנת 1970 נערכו צעדות בשיקגו, לוס אנג'לס, ניו יורק וסן פרנסיסקו בסביבות יום השנה הראשון לציון המהומות בעוד לאחר מכן, הפכו לשנתיים והתרחבו בכלל מדינות העולם. בשנת 2019, אירועי הגאווה העולמיים, "WorldPride" בניו יורק ציינו את אירוע הגאווה הבינלאומי הגדול ביותר בהיסטוריה תחת הכותרת "50 שנה לסטונוול" שהופקה על ידי ארגון הלהט"ב "Heritage of Pride" אשר במהלכו, השתתפו מעל ל-5 מיליון אזרחים במנהטן לבדה.
רקע.
בשנת 1965 נראתה תנועת המחאה עבור זכויות להט"ב בארצות הברית, "התזכורת השנתית", שאורגנה על ידי חברי הקבוצה הלסבית בנותיה של ביליטיס, וקבוצת ההומוסקסואלים אגודת מאטאשין אשר היו מעורבים גם כן בהפגנות תמיכה בהומוסקסואלים הכלואים במחנות עבודה בקובה. בשנת 1965, ערכו הקבוצות הפגנות מול האו"ם והבית הלבן.
מהומות סטונוול.
ביום שבת, 28 ביוני 1969 פשטה משטרת ניו יורק על בר הומוסקסואלי, והציתה גל מהומות חסר תקדים של לסביות, הומואים, טרסג'נדרים וביסקסואלים נגד מדיניותן המפלה המשטרה והעירייה. המהומות היוו את הפעם הראשונה בה חברי הקהילה התקוממו באופן מאורגן נגד אפליה על רקע נטייתם המינית וזהותם המגדרית.
שנה לאחר המהומות, ארגנה הפעילה הביסקסואלית ברנדה האוורד את מצעד הגאווה הראשון בניו יורק, אשר בכל שנה מאז, במהלך חודש יוני, מתקיים במדינות רבות ברחבי העולם. מאוחר יותר, הגתה את הרעיון של תקופת הפעילויות לקידום זכויות להט"ב סביב המצעד עצמו, וכך נהיה יוני ל-"חודש הגאווה". כיום, מהומות סטונוול מסמלים שלב מכריע בתולדות המאבק לזכויות חברי קהילת הלהט"ב, אשר הביא בעשרות השנים שמאז למהפך במעמדם החוקי והחברתי ברחבי העולם.
תיאור.
במצעדים רבים עדיין ישנו חלק מהאופי הפוליטי או האקטיביסטי המקורי של מצעד הגאווה, במסגרות מדינות בהן הומופוביה נפוצה בפרט, אשר כולל הפגנה המוגדרת כנורמטיבית של הצגות שלטים וקריאות בשימוש מגאפון. שינוי ציונו תלוי במידה רבה במסגרות הפוליטיות, הכלכליות והדתיות של האזור. עם זאת, במדינות המוגדרת כמתקדמות יותר מבחינה חברתית, המצעדים לוקחים על עצמם דמות חגיגיות וצבעוניות לפיה הבמה הפוליטית בנויה על רעיונות של מסיבה. תהלוכות גדולות כרוכות לרוב במשאיות, בלוני הליון מעוצבים, מצופים, רקדנים, מלכות דראג ומוזיקה מוגברת. עם זאת, אף תהלוכות חגיגיות אלו כוללות תנאי מחאה הפגנתיים, בהן לוקחים חלק פעילים מקומיים ופוליטיקאים, לצד מארגנים ממוסדות הפועלים למען זכויות להט"ב מסוגים שונים. משתתפי המצעד אופייניים אחרים כוללים גם כן עמותות משפחתיות כגון "PFLAG" ומשתתפים דתיים בהן כנסיות מקומיות ידידותיות לקהילה כגון כנסיות מטרופוליטן קהילתיות, כנסיית המשיח המאוחדת, וכנסיות אוניברסליסטיות יוניטריסטיות.
מספר מצעדי גאווה ממומנים על ידי ממשלות וחסויות חסות תאגידיות ומקודמים כאטרקציות תיירותיות מרכזיות עבור הערים המארחות אותם. במדינות מסוימות, נקראים כיום גם כ-"פסטיבלי גאווה" או "אירועי גאווה". תיאור הפסטיבל מספק אווירה דמוית קרנבל בפארק סמוך או ברחוב סגור בעיר, עם דוכנים, קונצרטים מוזיקליים, מנגלים, עמדות שתייה, תחרויות, ספורט ואת קו ההפרדה בין הצופים לבין המפגינים במצעד אשר יכול להיות מוגדר כשולי ואף לא נכלל בחלק מהאירועים, אולם במקרים בהם מתקבל בעוינות, הפרדה כזו הופכת להיות ברורה מאוד.