בין השנים 2015–2017 שיחק ביתאדזה עבור נבחרות גאורגיה הצעירות, ולקראת יורובאסקט 2017 הצטרף לנבחרת גאורגיה הבוגרת. בשל פציעה ברגלו החמיץ את טורניר היורובאסקט, ורשם את משחק הבכורה שלו בטורניר מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2019, בנובמבר 2017. בעשרת משחקיו בטורניר קלע 11.5 נקודות ואסף 5.9 ריבאונדים בממוצע למשחק.
גוגה ביטדזה
יואב בראל
יואב בראל (נכתב גם בר-אל), (28 בינואר 1933 – 1977) היה אמן, מבקר אמנות ומרצה. דמות מרכזית ובעלת השפעה בסצנת האמנות העכשווית של ישראל במהלך שנות ה-60 וה-70.
ביוגרפיה.
יואב בראל נולד ב-28 בינואר 1933, בתל אביב-יפו, פלשתינה (א"י), לאהרון ("אהרונצ'יק") אלקינד ושלומית כהן צדק. הייתה לו אחות צעירה ממנו, מירנה בראל-בליי (נולדה ב-1939), ואח למחצה, יואל בראל, מנישואיו השניים של אביו. אביו היה מציל מוכר בחופי הים של תל אביב, ואמו הייתה בין מייסדי תיאטרון הבימה והעבירה ליואב ולאחותו מירנה את האהבה לתרבות, אמנות וספרות. בצעירותו, בראל עסק בצלילה ובדייג בהשראת אביו. גם העניין שלו במוזיקה ניכר מגיל צעיר, וכנער הוא ניגן באקורדיון.
בשנה האחרונה ללימודיו בתיכון, בראל נרשם לתוכנית הכשרה של חיל האוויר במסגרתה למד מכניקת מטוסים בארצות הברית. הוא שירת כקצין אחזקה בחיל האוויר ואחרי שחרורו עבד בחברת התעופה טראנס וורלד איירליינס במשך מספר שנים. במהלך הכשרתו בארצות הברית השתתף בראל בהרצאות של המלחין ארנולד שנברג. לאחר שסיים את שירותו הצבאי הוא התקבל ללימודי קומפוזיציה וניצוח, אך לא השלים אותם. אף על פי כן, הוא המשיך להתעניין במוזיקה קלאסית, פופולרית ואוונגרדית לאורך כל חייו.
בשנת 1954 בראל החל ללמוד אמנות במכון אבני לאמנות ועיצוב ועבר לסטודיו בתל אביב ששימש אותו ליצירה ולמגורים. הסטודיו שלו, ובית הקפה שהוא פקד לעיתים תכופות, הפכו למקום התכנסות של אמנים, משוררים וסופרים, ביניהם דוד אבידן, יאיר הורביץ, אביבה אורי, פרופ' גבריאל מוקד, פרופ' מנחם פרי, יונה וולך, ז'אק מורי קתמור, עמי שביט, בני אפרת, ואחרים.
בין 1964 ל-1968 בראל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בו התמקד באסתטיקה ופסיכולוגיה באמנות. לאחר מכן הוא למד עבור תואר שני בפסיכולוגיה קלינית, אותו סיים בשנת 1969.
הוא התעניין בפילוסופיה מזרחית, בעיקר בזן-בודהיזם, ובקליגרפיה ומדיטציה יפנית. הוא היה קורא נלהב של מדע בדיוני והתעניין במצבי תודעה שונים, מה שהוביל להשתתפותו במחקרים על השפעתן של תרופות פסיכדליות שערך משרד הבריאות.
יצירתו.
עבודותיו המוקדמות של בראל הושפעו מהאמנות המופשטת האירופאית. מגוון העבודות שלו היה רחב ואקלקטי, וכלל ציורי שמן אקספרסיוניסטיים, סדרת ציורים ורישומים על נייר בהשראת סיפוריו של פרנץ קפקא (1958–1960), תבליטי אבנים וטיח מופשטים ורישומי דיו בהשראת הזן-בודהיזם.
בהמשך הקריירה שלו, בין 1967 ל-1970, בראל יצר ציורי אקריליק ומונטאז'ים בהשפעת אמנות הפופ האמריקאית, תוך שימוש ב'הורדות' של תצלומי מגזינים ופרסומות אל נייר הציור באמצעות טריכלורואתילן. בציורים אלה השתמש בראל בצביעה בהתזה ובצבעים משלימים בהירים. ציורו "ההתנקשות בקנדי", 1968, הוצג לראשונה בתערוכה שארגנה קבוצת +10 בתל אביב ועוררה תגובות ביקורתיות בשל אופייה הפוליטי. מאוחר יותר הציור הוצג בגלריה הישראלית "Tempo Rubato" בשנת 2014, ובתערוכה "The World Goes Pop" בטייט מודרן בשנים 2015–2016.
בראל היה אחד האמנים הראשונים בישראל שעסקו באמנות קונספטואלית. החל משנת 1969, הוא הפיק יצירות פיסוליות מושגיות ועבד על "ספר הרעיונות" - מחברת בה כתב הצעות ליצירות אמנות שונות, אותן הוא הזמין אמנים אחרים לבצע, ואת חלקן ביצע בעצמו.
כתיבה והוראה.
לצד העשייה האמנותית שלו, בראל היה פעיל כמבקר אמנות וכמרצה, וככזה השפעתו על הדורות הבאים של אמנים ישראלים הייתה משמעותית.
בשנת 1959, בראל החל לפרסם מאמרים וביקורות בפלטפורמות המרכזיות ביותר בישראל. הוא היה מבקר האמנות בעיתונים היומיים ידיעות אחרונות (1959–1961) והארץ (1959–1969) ובתחנות הרדיו קול ישראל (1964–1969) וגלי צה"ל (1967–1971). בין השנים 1965 ו-1971 הוא ערך את מדור האמנות בכתב העת "עכשיו".
בראל גם ארגן ושימש כיועץ לתערוכות של אמנים ישראלים בני זמנו, ביניהן התערוכות הקבוצתיות המשפיעות של קבוצת +10. קבוצת 10+, בהנהגתו של רפי לביא, ריכזה אמנים צעירים שביקשו לערער את מה שהם ראו כסטגנציה של זירת אמנות הישראלית באותה התקופה, בה שלט סגנון ההפשטה הלירית של קבוצת אופקים חדשים. העיקרון המנחה שלהם היה שאיפה ליציאה מהשגרה באמצעות שיתופי פעולה ותערוכות לא קונבנציונליות. בנוסף להשתתפותו בכמה מתערוכות הקבוצה, בראל קידם את פועלה בכתביו.
בנוסף, בראל שימש כיועץ אמנותי של הטלוויזיה הישראלית, עבור מגזין התרבות השבועי "קלעים" (1969–1970), ועבור כמה סרטים חינוכיים על אמנות ותרבות, שלחלקם הוא גם כתב את התסריט (1970–1972). תפקיד משפיע נוסף שמילא היה כמרצה בטכניון-המכון הטכנולוגי לישראל, חיפה, שם לימד בין השנים 1971–1977 עיצוב תלת ממדי במחלקה לאדריכלות ותכנון ערים, בשיתוף עם יצחק דנציגר.
מותו.
בראל נפטר ממחלת לב בשנת 1977, כשהיה בן 44.
מורשת.
כמה מיצירותיו כלולות באוסף מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
באוקטובר 2004 נפתחה במוזיאון תל אביב לאמנות התערוכה הרטרוספקטיבית הראשונה של עבודותיו. לצד התערוכה פרסם המוזיאון מבחר מכתביו הביקורתיים, הפדגוגיים והתאורטיים של בראל, בספר "בין פיכחון ותמימות - על האמנות הפלסטית בשנות ה־60 בתל אביב" (2004).
בראל היה מעורב בכמה יוזמות חשובות ומשפיעות בזירת האמנות הישראלית בת זמנו, ותכנן להקים קרן למחקר ופיתוח של אמנות עכשווית. רעיון זה שלו היה ההשראה להקמת קרן מבואות בשנת 2021. את הקמת הקרן יזמו יואל בראל, מירנה בראל (אחותו של יואב) ובעלה עמי בליי, חברם הקרוב עמי שטייניץ, יחד עם שירז גרינבאום-בראל ומיכל ואעקנין. הקרן מבקשת לקדם פעולות אמנותיות עכשוויות בהשראת יצירתו של בראל, לייצר מרחבים מגוונים לשיח על ועם אמנות ולהנגיש את יצירתו של בראל לדורות הבאים.
Mood Ring (שיר של לורד)
Mood Ring (בעברית: טבעת מצב רוח) הוא שיר של הזמרת-יוצרת הניו זילנדית לורד. השיר יצא לאור דרך חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק ניו זילנד ב-18 באוגוסט 2021, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, "Solar Power". השיר נכתב והופק על ידי לורד וג'ק אנטונוף.
רקע ופרסום.
רשימת הרצועות לאלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הניו זילנדית לורד, "Solar Power", פורסמה ב-21 ביוני 2021, כאשר "Mood Ring" מוקם כרצועה האחת עשרה של האלבום. ב-16 באוגוסט 2021 עלה באתר האינטרנט של לורד תרשים צבעוני של טבעת מצב רוח. באותו היום, הודיעה לורד דרך האתר על יציאת השיר, ב-18 באוגוסט 2021. בהכרזה, הסבירה לורד את השיר:
נכון לספטמבר 2021, צבר השיר למעלה מ-17 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ביקורות.
האנה דיילי מבילבורד כינתה את השיר "רצועה אוורירית ומובלת בגיטרה", ש"גם לועגת לקידום אורח חיים הוליסטי מזויף וגם מזדהה עם אנשים שמוצאים נחמה באותו אורח חיים". קלייר שאפר מרולינג סטון תיארה את השיר כ"רצועה אקוסטית ונימוחה עם רמז קלוש של כלי הקשה", והשווה אותו מבחינה ווקאלית לשני הסינגלים הקודמים מהאלבום, "Solar Power" ו-"Stoned at the Nail Salon". בביקורת שלילית של פיצ'פורק, תנכתב כי השיר "פחות מרגש ממה שמצפים ממנו", ונאמר כי הביקורת של לורד על תרבות הבריאות נראית "די נדושה".
קרדיטים.
הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
היספניה טארקוננסיס
היספניה טארקוננסיס (בלטינית: Hispania Tarraconensis) הייתה אחת משלושת הפרובינקיות הרומיות בחצי האי האיברי בתקופת האימפריה הרומית, יחד עם היספניה בייטיקה ולוסיטניה. הפרובינקיה השתרעה על שטח שחופף בקירוב עם צפון פורטוגל וספרד של ימינו, למעט אנדלוסיה בדרום (שהייתה בתחום השיפוט של היספניה בייטיקה) ואזורים במרכז ספרד (שהיו בתחום השיפוט של לוסיטניה). בנוסף לפרובינקיות הרומיות בחצי האי, היספניה טארקוננסיס גבלה מצפון בפרובינקיות גאליה נרבוננסיס וב-אקוויטניה. בירת הפרובינקיה הייתה העיר טארקו (טרגונה של ימינו), וערים גדולות אחרות היו אמפוריון, קרתגו נובה, קיסראוגוסטה וברקינו.
ההיסטוריה הרומית בחצי האי האיברי מתחילה בשלהי המאה השלישית לפנה"ס, בעקבות המאורעות של המלחמה הפונית השנייה. הפרובינקיה החליפה את הפרובינקיה הרפובליקאית היספניה קיטריור לאחר הרפורמות של אוגוסטוס ולאחר ניצחונו במלחמות הקנטבריות בצפון חצי האי האיברי, וסיפוח האזור לפרובינקיה. בשנת 293 לספירה פוצלה הפרובינקיה ל-3 פרובינקיות (טארקוננסיס, קרטגיננסיס וגלאיקיה) כחלק מהרפורמות של דיוקלטיאנוס, כתוצאה מכך תחום השיפוט של הפרובינקיה צומצם לצפון מזרח חצי האי האיברי, וכלל את עמק נהר האברו ושטחים מסביבו. הפרובינקיה המשיכה להתקיים במאות השלישית והרביעית לספירה עם פלישת עמים גרמניים שהתחילה במאה השלישית לספירה, עד להשתלטות של הוויזיגותים על חצי האי האיברי, ולבסוף ב-476 רומא איבדה לחלוטין שליטה בהיספניה.
חברה ותרבות.