פיבר מגיע למפעל נטוש למסטיק. הוא רואה במפעל את פארס ועוזריו מענים את סלימאן, ועומדים להוציאו להורג. הוא מנסה להזעיק עזרה, אך מצליח לעורר את תשומת לב החוטפים, היוצאים אחריו במרדף. סלימאן מצליח להשתחרר, חוטף את אקדחו של אחד החוטפים, ונמלט ביחד עם פיבר אל הסירה. בחילופי האש בין הצדדים נהרגים שניים מהחוטפים. לאחר מכן מגיע אל הזירה המפקח אנדריאני, המוצא את הגופות ומסיק כי פיבר הוא טרוריסט מסוכן, וכי הוא שאשם בהרג.
סלימאן מודיע לפיבר כי הוא, סלימאן, חייב לחזור למולדתו על מנת למגר את אויביו ולהיות לראש הממשלה, וכי פיבר חייב להתלוות אליו כבן ערובה. השניים מגיעים לנמל התעופה אורלי. בדרך מתקשרת ז'רמן לפיבר, ובלחצו של סלימאן המאיים עליו באקדח מודיע לה פיבר כי הוא עזב אותה לטובת השכנה תרז לה-דוק, וכי הוא בורח לחוץ לארץ. ז'רמן ממהרת לשדה התעופה על מנת למנוע מבעלה להימלט עם השכנה.
בשדה התעופה קוראת ז'רמן לפיבר בכריזה. את הקריאה שומע קולונל פארס המחפש את פיבר, וכן המפקח אנדריאני. מתפתח מרדף במהלכו נכנסים פיבר וסלימאן לשירותי הגברים על מנת להימלט מהמשטרה ומרודפיהם. בשירותי הגברים הם פוגשים בזוג חסידים. פיבר וסלימאן מאיימים על החסידים באקדח, ומחליפים עמם את בגדיהם.
כאשר יוצאים פיבר וסלימאן המחופשים לחסידים, מקבלים את פניהם בני משפחתו של רבי יעקב, הבטוחים כי פיבר הוא רבי יעקב שהגיע מניו יורק. סלימאן מכונה בפיהם "רבי זליגמן". הם נלקחים אל רחוב רוזייר (Rue des Rosiers) בשכונת המארה באזור המכונה ה"פלעצל", הרובע ההיסטורי של יהודי פריז. פיבר המחופש לרבי יעקב מברך את הקהל (בתחילה הוא מצטלב, אך לאחר מכן סלימאן נוזף בו והוא מאמץ גינונים של אדמו"ר חסידי), ואף יוצא בריקוד. נהגו, סלומון, מזהה אותו, אך לאחר שהוא מבטיח לו כי יחזירו לעבודה ויכפיל את שכרו, הוא מוכן שלא להסגירו. סלימאן, המכונה "רבי זליגמן" חושף בפני השדכנית כי יש לו חולשה לאדומות שער וזו משדכת אותו לנערה יהודייה בשם חנה.
בינתיים, עצרה המשטרה את רבי יעקב האמיתי בחשד שהוא פיבר, אך לאחר שהסתבר כי זקנו אמיתי, ואינו נתלש כשמושכים אותו, המשטרה משחררת אותו, ואנדריאני יוצא אל הרובע היהודי, על מנת לאתר שם את פיבר. ז'רמן נחטפה על ידי פארס, ומשפיבר מתקשר אליה, היא נאלצת לספר לחוטפים כי הוא ברובע היהודי. גם פארס יוצא לשם. תרז מצליחה להזהיר את סלומון כי שלושת החוטפים בדרך אל פיבר. בדרך למקום נמצאים גם רבי יעקב האמיתי ועוזרו.
כאשר מגיעים המפקח אנדריאני ואנשיו ראשונים אל בית הכנסת בו נערכת הבר מצווה, אותה מנהל פיבר, הוא רבי יעקב המזויף, סבור סלומון כי המדובר ברוצחים, ומזהיר את באי בית הכנסת בעברית כי הם רוצחים. הם ממלטים את פיבר וסלימאן, ומכים באנדריאני מכות נמרצות. בינתיים מגיע רבי יעקב אל הרחוב, אך נחטף על ידי פארס הסבור כי הוא פיבר.
סלומון נותן לסלימאן ולפיבר את האופנוע שלו, והשניים נפרדים בלחיצת יד סמלית, המהווה את אחד משיאי הסרט, המטיף לאחווה בין יהודים וערבים. פיבר משכנע את סלומון כי הם צריכים להגיע לחתונת בתו של פיבר המתרחשת בבניין האינווליד. הם שועטים על האופנוע לאורך רחוב ריבולי, ובדרכם הם נפגשים בפארס ואנשיו, החוטפים אותם ומכניסים אותם למכוניתם. פארס מתכוון לירות בסלימאן, אך אז מגיעה שיחת טלפון משר החוץ של צרפת, המודיע כי אירעה הפיכה נוספת במדינה, וכי סלימאן הוא עתה הנשיא. פארס מתחנן על חייו, ומקבל מחילה.
המכונית בה נוסעים פארס ואנשיו, רבי יעקב ועוזרו, פיבר וסלימאן, מגיעה אל בניין האינווליד, שם נערכת חתונתה של אנטואנט, לבן של חייל מעוטר ממלחמת העולם השנייה. במקום מתקיים מסדר בו מקבל שר החוץ את פניו של סלימאן, שהוכרז לנשיא. אל המקום מגיע המפקח אנדריאני המנסה לעצור את פיבר וסלימאן, אך ננזף על ידי השר.
משפחתו של החתן אינה רואה בעין יפה את חבורת החסידים והערבים עמם הגיע אבי הכלה, פיבר, אל החתונה, והצדדים רבים. שר החוץ הצרפתי הגיע במסוק, שהרוח ממנו העיפה את ההינומה של הכלה. כאשר עפה ההינומה מסתבר שלאנטואנט שער ארוך ואדום. סלימאן מתאהב בה מיד, והשניים יוצאים במסוק אל ארצו של סלימאן, בה הוא אמור לשמש כנשיא.
עליית הסרט לאקרנים והאירועים הקשורים בו.
מספר ימים לאחר יציאת הסרט אל האקרנים בספטמבר 1973, פרצה מלחמת יום הכיפורים. במאי הסרט, אורי, חשש כי ייאמר עליו כי הוא משתמש במלחמה, שפרצה כשפריז הייתה מוצפת בכרזות המראות את לואי דה פינס בלבוש חרדי, לצורך קידום יחסי ציבור לסרטו.
ב-18 באוקטובר 1973, יום הקרנת הבכורה של הסרט, חטפה דניאל קראוון, אשתו של המפיק ז'ורז' קראוון שגם הפיץ את הסרט, מטוס בואינג 727 שהיה בטיסה פנימית של אייר פראנס מפריז לניס. קראוון הייתה כפי הנראה צעירה מעורערת בנפשה, ודרשה כי הפצת הסרט תאסר, בטענה כי הוא משקף את יחסה החיובי של צרפת, "המשועבדת לכסף", לישראל, וכי הוא אינו פרו פלסטיני. חמושה ברובה 0.22 ואקדח מזויף, היא דרשה שהמטוס ינחת במארגינאן לתדלוק וימשיך משם לקהיר. לאחר שהסכימה לשחרר את 112 הנוסעים, נורתה קראוון בראש ובחזה במהלך חילופי אש ומתה באמבולנס שפינה אותה לבית חולים.
למרות הטרגדיות שליוו את יציאתו לאקרנים, התקבל הסרט בהצלחה בצרפת ומחוצה לה, והפך לסרט פולחן. היה זה הסרט הצרפתי המצליח ביותר בשנת 1973, וצפו בו 7.3 מיליון צופים בצרפת בלבד. בשנת 1975 היה הסרט מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, אך הפסיד לסרטו של אינגמר ברגמן "תמונות מחיי נישואין". הסרט נחשב לסרט בעל ראייה חברתית, המתייחס ליחסי יהודים וערבים, ולגזענות, באופן ישיר, ומבטא מסר של הבנה וסובלנות.
שיר הנושא.
מנגינת הנושא לסרט, המופיעה בפתיחת הסרט ובסיומו, וכן בסצינות רבות, לרבות סצנת המרדף ברח' ריבולי על גבי האופנוע, הולחנה על ידי המלחין ולדימיר קוסמה. קוסמה, יליד בוקרשט, כתב מנגינה קצבית ומהירה, שהיא שילוב של פופ צרפתי משנות ה-70 עם מוזיקה חסידית בעל נגיעות מזרח אירופיות. המנגינה הייתה ללהיט במדינת ישראל בשנות ה-70 והושמעה פעמים רבות ברדיו ובטלוויזיה. היא שימשה את הערוץ הראשון במספר תשדירים, לרבות המשדר ההיסטורי של הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, ומספר מערכות בחירות שלאחר מכן. בשנת 1992 הקליטה להקת טיפקס חידוש לנעימה בתקליטה "שביל קליפות הגרעינים".
בשיר זה נעשה שימוש בסרט הישראלי "בוא נפוצץ מליון", שיצא לאקרנים בשנת 1977.
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Actress) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע בגין הופעה של שחקנית בתפקיד ראשי, והוא מייצג את ההכרה שהשחקנית הופיעה בצורה יוצאת מן הכלל. המועמדות והזוכה בקטגוריה זו נבחרות על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר.
רקע.
במשך 84 השנים שחלפו, בהתחשב במצבי שוויון וזכייה נשנית, האקדמיה האמריקאית לקולנוע העניקה 84 פרסי אוסקר ל-70 שחקניות שונות. הזוכים בפרס אוסקר מקבלים פסלון מוזהב המכונה "אוסקר". הזוכה הראשונה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, היא ג'נט גיינור שכובדה בטקס האוסקר ה-1 (1929) בשל הופעותיה ב"הרקיע השביעי", "מלאך הרחוב" ו-"Sunrise".
בשלוש השנים הראשונות לפרס אוסקר, שחקנים ובמאים היו מועמדים כ"טובים ביותר" לפי הקטגוריות שלהם, וכל עבודתם בתקופת הכשירות (בכמה מקרים אפילו שלושה סרטים) היו רשומים על הפרס. ובכן, בטקס האוסקר ה-3 (1930), רק אחד מן הסרטים האלו היה מצוין בפרס, אפילו אם למישהו מהשחקנים הזוכים היו שני סרטים שזכו בהצבעות. בטקס האוסקר ה-4 (1931), המערכת המבלבלת והמסובכת הוחלפה במערכת הנוכחית, שבה שחקן מועמד לפרס על הופעה ספציפית בסרט יחיד. כאלו מועמדויות מוגבלות ל-5 בכל שנה. עד טקס האוסקר ה-8 (1936), מועמדות עבור פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, כללה את כל סוגי השחקניות, אם על הופעה בתפקיד ראשי, ואם על הופעה בתפקיד משני. בטקס האוסקר ה-9 (1937), נפתחה קטגוריה נפרדת לשחקניות בתפקיד משני, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, עקב תלונות על ההעדפה של שחקניות ראשיות משום שהן נמצאות רב הזמן על המסך.
שיאים.
קתרין הפבורן היא השחקנית היחידה שזכתה ב-4 פרסי אוסקר, פרנסס מקדורמנד זכתה בשלושה פרסים ו12 שחקניות זכו בפרס פעמיים, והן (בסדר הכרונולוגי): לואיז ריינר, בטי דייוויס, אוליביה דה הבילנד, ויוויאן לי, אינגריד ברגמן, אליזבת טיילור, גלנדה ג'קסון, מריל סטריפ, ג'יין פונדה, סאלי פילד, ג'ודי פוסטר והילרי סוונק.
רק שתי שחקניות זכו בפרס האוסקר פעמיים ברציפות, והן: לואיז ריינר (1937, 1938) וקתרין הפבורן (1967, 1968).
שבע שחקניות זכו גם בפרס השחקנית הטובה וגם בפרס שחקנית המשנה הטובה, והן: הלן הייז, אינגריד ברגמן, מגי סמית', מריל סטריפ, ג'סיקה לאנג, קייט בלאנשט ורנה זלווגר.
מריל סטריפ מחזיקה במספר המועמדויות הגבוה ביותר בקטגוריית השחקנית הטובה (17), כמו כן הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה 4 פעמים, מה שהופך אותה לשחקנית בעלת המספר הרב ביותר של מועמדויות לפרס בקטגוריית המשחק (21).
גלן קלוז מחזיקה במספר המועמדויות הכללי (שחקנית ראשית ושחקנית משנה) ללא זכייה הגבוה ביותר. קלוז הייתה מועמדת ארבע פעמים בקטגוריית השחקנית הטובה ושלוש פעמים בקטגוריית שחקנית המשנה.
בקטגוריה זו היה תיקו אחד בלבד. בשנת 1969, בין קתרין הפבורן לברברה סטרייסנד.
בקטגוריה זו נוצר פעמיים מצב בו שתי אחיות היו מועמדות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר באותה שנה. ב-1942 אוליביה דה הבילנד וג'ואן פונטיין, וב-1967 לין רדגרייב וונסה רדגרייב.