רוב מבקרי הקולנוע ביקרו את הסרט קשות עם יציאתו למסכים. מבקר העיתון שיקגו סאן טיימס, רוג'ר איברט, כתב בפתיחת הביקורת שלו כי הסרט איננו מעורר בו השראה לכתיבת ביקורת כלשהי - אפילו לא לכתיבת ביקורת קטלנית. הוא תלה את כישלון הסרט בבזבזנות היתר של ההפקה הראוותנית וטען שזו הורסת גם את הסצינות הקטנות והאישיות. גם מבקר הניו יורק טיימס, וינסנט קנבי, סבר כי ההפקה הגרנדיוזית מיותרת, אך ראה בו סרט שהוא בדרך כלל חביב. הוא טען כי מעלתו הגדולה היא גם חסרונו; שלושת כוכביו: מרווין, איסטווד וסיברג הם שחקנים דרמטיים וקומיים בעלי יכולת. אולם, יכולתם הקולית הדלה פוגעת בסרט שהוא גם מחזמר. נראה שעם השנים פחתה הביקורת כלפי הסרט, אך גם כיום איש אינו מדרג אותו כ"סרט קלאסי".
מפסקול הסרט התפרסם השיר "כוכב נודד" (Wandering Star) בביצועו של לי מרווין. קול הבס הסדוק והצרוד של מרווין הקנה לשיר נופך מיוחד והשיר הגיע לצמרת מצעדי הפזמונים במספר מדינות.
יויו גם
ויקטור גרישין
ויקטור גרישין (ברוסית: Виктор Васильевич Гришин; 18 בספטמבר 1914 – 25 במאי 1992), מדינאי סובייטי, במשך 18 שנים היה המזכיר הראשון של סניף המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, האישיות הבכירה בעיר.
ויקטור גרישין נולד בכפר בקרבת העיר סרפוחוב בקרב, מחוז מוסקבה למשפחת פועל. בשנת 1928 הוא סיים בית הספר המקצועי בתחום מסילות הברזל. בשנת 1933 הוא סיים בית הספר לטכנאים וקיבל הסמכה כמודד. הוא עבד בתחום מספר שנים ואז החל ללמוד בבית הספר לטכנאי הרכבת. בשנת 1937 גרישין החל לעבוד במערכת מסילות הברזל הסובייטית.
בשנים 1938-1940 גרישין היה בצבא האדום בו שירת כפוליטרוק. עם שחרור מהצבא הוא החל לעבוד במנגנון המפלגתי בעיר סרפוחוב ועבד בו כל תקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, בהמלצת ניקיטה חרושצ'וב, גרישין התמנה למזכיר השני של סניף המפלגה במוסקבה. במקביל לקבלת תפקיד זה הוא נכנס כחבר לוועדה המרכזית של המפלגה.
בשנים 1956-1967 גרישין היה יושב ראש איגוד מקצועי של ברית המועצות. כל אותה תקופה הוא היה גם סגן נשיא של איגוד העולמי של אגודים מקצועיים (ארגון בו היו חברים בעיקר ארגוני עובדים מהגוש הסובייטי).
בשנת 1967 בהמלצת ליאוניד ברז'נייב הוא נבחר למזכיר ראשון של סניף המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות במוסקבה, האישיות הבכירה בעיר. גרישין כיהן בתפקיד זה במשך 18 שנים. במהלך השנים הוא תרם רבות לפיתוח העיר. גרישין התנגד נחרצות להקמת תחנת כוח גרעינית בקרבת העיר. בתקופתו כראש עיר בפועל הוא פעל רבות לפיתוח בנייה למגורים ותעשייה. גרישין פעל לבניית מספר תיאטראות חדשים, אך כמה יוזמות בתחום התרבות אסר ולא נתן לקדם. כל מאמר עם ביקרות על נעשה בעיר הוא ראה כביקורת אישית ופעל שמאמרים מסוג זה לא יופיעו כלל.
בשנת 1971 גרישין התקבל כחבר בפוליטביורו והיה חבר בגוף זה עד לשנת 1986. בשנת 1979 גרישין היה בין תומכים לפלישה סובייטית לאפגניסטן.
בשנת 1984 הק.ג.ב החל בחקירת מעשי שחיתות במערכת המסחר בעיר מוסקבה והסדרים חלוקת דירות בעיר. מספר בעלי תפקידים נעצרו ונשפטו. נפוצו שמועות שגרישין עצמו היה בקשר עם חלק מהמעורבים בפרשה. כתוצאה מכך מעמדו של גרישין נפגע.
בשנת 1985 גרישין נחשב למועמד לרשת את קונסטנטין צ'רניינקו. על רקע זה התחיל מאבק כוחות בינו לבין מיכאיל גורבצ'וב. זמן קצר לאחר עלייתו של גורבצ'וב לשלטון בברית המועצות, גרישין פוטר מתפקידו ובמקומו מונה בוריס ילצין. בשנת 1987 החלה מערכה בעיתונות ואמצעי תקשורת אחרים בה תקופת הנהגתו של גרישין בעיר הוגדרה כשלילית. הוא פוטר מכל יתר תפקידיו במנגנון המפלגתי ואף בני משפחתו נותרו ללא עבודה. בני משפחתו טוענים שנלקחו ממנו כל ההטבות המגיעות והם נאלצו למכור את הדברים האישיים.
גרישין נפטר בשנת 1992 מהתקף לב במשרד לעזרה סוציאלית במהלך ביקורו להסדרת זכויות פנסיה. הוא הוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
על פעילותו המדינית והציבורית גרישין קיבל מספר עיטורים ופעמיים קיבל תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
בהיותו בגמלאות גרישין כתב ספר זיכרונות שפורסמה בשנת 1996.
זייפוד בילברוקס
זייפוד ביבלברוקס
יעקב פורת
יעקב פורת (נולד ב-18 בינואר 1935) הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
יעקב פורת נולד בפולין ב-1935. עלה לישראל בשנת 1949, כנער בן 14. למד מוזיקה ונגינה בכינור בקונסרבטוריון רון שולמית בתל אביב. השלים לימודי תואר ראשון בספרות עברית ובמקרא. את לימודיו לתואר שני השלים בתורת הספרות הכללית בחוגים שבאוניברסיטת תל אביב.
פורת נענה גם לנטייתו האמנותית, ובמקביל לעבודתו כמורה לספרות ומקרא בבי"ס תיכון סיים לימודי ציור והדפס אמנותי ב"מכון אבני" בתל אביב. כאמן הוא שולח ידו במוזיקה, בספרות ובציור. פורת הוא חבר באגודת הציירים והפסלים בישראל, ועובד בסטודיו שלו ביפו.
פורת הציג במשך השנים תערוכות רבות. ציורו מתאפיין בחיפושיו אחר צורות הבעה שונות ומגוונות. תערוכותיו לאורך השנים מגלות את הקבוע והמשתנה בעבודותיו, מצד הטכניקות, הקומפוזיציות והנושאים. השכלתו הספרותית ניכרת בציוריו, אבל איננה הופכת אותם לאילוסטרציות ליצירות הספרות. גם לאיוריו יש חיים עצמאיים, והם משתלבים בתוך כלל עבודות הציור שלו מראשיתן עד היום. בין איוריו בולטים איורי היצירות של קפקא, שהוא מכנה בשם הכולל "שיחות עם קפקא".
חיפושיו המתמידים של פורת קשורים בילדותו רבת-התהפוכות, הקשה והמגוונת, התחקותו אחר זהותו היהודית והישראלית, הפנמתו את מאורעות העבר וההיסטוריה המשפחתית, כמו גם אלה של ההווה והחברה בישראל ומקומו בתוכה. פורת מציג תערוכות גם בארץ וגם בחו"ל. בארץ הוצגו עבודותיו בגבעת חביבה, ביתן האמנים בתל אביב, מרכז עינב, ובגלריות רבות. בחוץ לארץ הוצגו עבודותיו בארצות הברית, הולנד, פולין, צ'כיה, פורטוגל, ברזיל, ספרד ואיטליה.
פורת נישא באוגוסט 1959. במאי 1989 נישא בשנית. אב לשלוש בנות.
מירלה גל
מירלה גל היא מנהלת ישראלית, כיהנה כמנכ"לית ויצו, מנכ"לית המשרד לקליטת העלייה, סוכנת ומנהלת מחלקה במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה.
גל נולדה וגדלה בתל אביב, הוריה היו ניצולי שואה שהעפילו לארץ ישראל ב-1947. אמה, טובה גרנות, עבדה במשרד החוץ והייתה מראשוני העובדים במוסד. גל שירתה בצה"ל כקצינת ח"ן בחיל האוויר. לאחר שחרורה למדה לתואר ראשון בחוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
ב-1980 גויסה לארגון המוסד, תחילה מילאה תפקידים מנהלתיים, ולאחר מספר חודשים התנדבה לקורס מבצעי אותו עברה בהצלחה. מאז השתתפה במבצעים רבים מחוץ לגבולות המדינה. שימשה כראש ענף באגף "צומת", עברה לאגף "תבל" המופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים בו שירתה כראש השלוחה בפריז בשנים 1997 עד 1999, במסגרת זו נאלצה להתמודד עם השלכות תפיסת סוכני המוסד במהלך פעילות מבצעית בשווייץ ב-1998, גל הייתה מעורבת במאמצים לשחרור הסוכן שנותר במאסר בשווייץ ולהקטנת הנזק בעקבות הפרשה. לאחר שובה לישראל ניהלה מבצע גדול בתחום סיכול פעילות חבלנית עוינת. ב-2001 מונתה למנהלת המחלקה באגף תבל, האחראית לקשר עם סוכנויות המודיעין האמריקאיות. ב-2003 פרשה מהשירות במוסד.
עם פרישתה, מונתה במאי 2003, על ידי ציפי לבני, חברת ילדותה, שכיהנה באותה עת כשרת הקליטה, למנכ"לית המשרד. כיהנה בתפקיד עד ספטמבר 2006.
בשנים 2007–2008 שימשה כסמנכ"לית משאבי האנוש בחברת אפריקה ישראל להשקעות. בשנים 2008 עד 2010 כיהנה כיו"ר עמותת פידל לחינוך ושילוב חברתי של יוצאי אתיופיה. ביוני 2010 מונתה למנכ"לית ויצו וכיהנה בתפקיד עד יולי 2012. היא ממייסדי תנועת עורו, לקידום שינוי סדר היום האזרחי בישראל.
גל ליוותה את לבני במערכת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, הייתה ממקימי המטה שלה ושובצה במקום ה-92 ברשימת קדימה. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה שובצה במקום ה-24 ברשימת התנועה.
גל נשואה לעורך הדין דרור גל ואם לשני ילדים.
גייטס מק'פאדן
שריל גייטס מק'פאדן (באנגלית: Cheryl Gates McFadden; נולדה ב-2 במרץ 1949) היא שחקנית וכוריאוגרפית אמריקאית. היא ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של ד"ר בוורלי קראשר בסדרת הטלוויזיה " ובסרטי הקולנוע המבוססים על סדרה זו.
שנותיה הראשונות.
מק'פאדן נולדה באקרון, אוהיו. היא למדה באוניברסיטת ברנדייס וסיימה בהצטיינות עם תואר ראשון באמנויות במה. לאחר סיום לימודיה ברנדייס, היא עברה לפריז ולמדה תיאטרון עם השחקן ז'אק לקוק. היא ממוצא ליטאי מצד אמה.
קריירה.
לפני ", מק'פאדן עבדה לעיתים קרובות עבור הפקותיו של ג'ים הנסון, לרבות הסרטים "The Dark Crystal" (ככוריאוגרפית), "המבוך" (כמנהלת כוריאוגרפיה ומפעילת בובות), "החבובות כובשות את מנהטן" (ככוריאוגרפית, בנוסף - תפקיד קטן על המסך), וכן עבודה על "Dreamchild" (שוב פעם, ככוריאוגרפית וכמפעילת בובות). כדרך להבחין בין עבודת המשחק שלה לבין עבודת הכוריאוגרפיה שלה, היא בדרך כלל מופיעה בשם "גייטס מק'פאדן" כשחקנית ו-"שריל מק'פאדן" ככוריאוגרפית. עם זאת, בסרטה של טרומה "When Nature Calls" משנת 1985 היא מופיעה כ-"שריל מק'פאדן", וכך גם בפרק "Cliff's 50th Birthday" מעונה 3 של "משפחת קוסבי". היא הופיעה ב-"המרדף אחר אוקטובר האדום" כקרוליין, אשתו של ג'ק ריאן, אם כי רוב הסצנות בהן השתתפה נחתכו מהסרט בשלב הפוסט-פרודקשן.
מסע בין כוכבים: הדור הבא.