יתר לחץ דם עורקי ריאתי מערב היצרות של כלי הדם בריאות, אשר גורמים ללב לפעום בקצב מהיר יותר כדי להזרים דם לריאות. בתהליך זה, המכונה פיברוזיס, הופכים כלי הדם לקשיחים יותר ועבים יותר. התהליך כשלעצמו מעלה את לחץ הדם בעורקים. מנגד, הלב הימני אשר עובד בעומס גדול, מתעבה וגדל כתוצאה מהעבודה המאומצת עד שמגיע לאי-ספיקה כתוצאה מחוסר היכולת לעבוד כנגד הלחץ העולה מצד עורקי הריאות. כאשר זרימת הדם לריאות כתוצאה מכך נחלשת, הריאות מספקות פחות דם לחדר השמאלי, וגם רמת החמצון של הדם הזורם לחדר השמאלי נמוכה יותר. התוצאה היא קושי הולך וגדל של הלב השמאלי לספק לגוף את החמצן לו הוא זקוק, במיוחד במצבי מאמץ. הממצאים הנמדדים הם עליה בלחץ הדם העורקי עם ערכים נורמלים של pulmonary capillary wedge pressure- PCWP.
ביתר לחץ דם ורידי ריאתי אין היצרות או חסימה של דם לריאות, אלא הלב השמאלי כושל בהזרמת דם לגוף, וכתוצאה מכך יש הצטברות של דם (pooling of blood) אשר מביא לבצקת ריאות ולתפליטים פלאורליים. הממצאים הנמדדים הם עליה בלחץ הדם העורקי ועליה גם ב- PCWP.
ביתר לחץ דם ריאתי הנובע ממצבים של מחסור בחמצן (היפוקסמיה), רמות החמצן הנמוכות מביאות ככל הנראה להיצרות והתכווצות של עורקי הריאה- והפתופיזיולוגיה דומה ליתר לחץ דם עורקי ריאתי.
ביתר לחץ דם ריאתי הנובע מתסחיף ריאתי, כלי הדם נחסמים על ידי קרישי דם (או תסחיפים ממקור אחר)- והפתופיזיולוגיה דומה ליתר לחץ דם עורקי ריאתי.
אפידמיולוגיה.
יתר לחץ דם ריאתי עורקי ממקור שאינו ידוע (אידיופתי- IPAH) נדיר מאוד, בין 2–3 מקרים למליון איש, כאשר נשים מועדות לכך פי 3 יותר מאשר גברים. (אצל ילדים, יתר לחץ דם ריאתי קורה בשכיחות שווה אצל בנים ובנות). בכ-20% מן המקרים הסיבה גנטית וכוללת מוטציות בגנים שונים המביאים להיווצרות המחלה.
צורות אחרות של יתר לחץ דם ריאתי שכיחות יותר- בסקלרודרמה השכיחות ליתר לחץ דם ריאתי מוערכת בכ 6-60% מכל החולים, במחלת פרקים שיגרונתית- כחמישית מהחולים, בזאבת- עד 14% מהחולים, ובאנמיה חרמשית- בין 20% ל-40% מהחולים.
כדורי הרזיה כגון Fen-Phen הביאו לשכיחות של 25–50 למיליון בשנה.
יתר לחץ דם ורידי ריאתי הוא נפוץ יחסית, מאחר שהוא קורה אצל מרבית המטופלים בעלי אי-ספיקת לב.
מעל 4% מהמטופלים אשר סובלים מתסחיף ריאתי מפתחים מחלה תסחיפית כרונית הכוללת יתר לחץ דם ריאתי.
לגבי חולי COPD- רק כאחוז אחד יפתחו יתר לחץ דם ריאתי.
טיפול.
הטיפול מתחלק בהתאם לסיבה עצמה:
אנטגוניסטים לרצפטור אנדותלין- bosentan ו-ambrisentan הן תרופות מאושרות לטיפול ביתר לחץ דם ריאתי עורקי. הטיפול מתחיל במינון מסוים ועולה בהדרגה, תופעות הלוואי כוללות בין היתר עליה באנזימי כבד ולכן יש לקחת תפקודי כבד כל חודש.
מעכבי Phosphodiesterase-5- תרופות כגון sildanefil ו-tadalafil הן תרופות הפועלות להרחבת כלי דם ריאתיים. אין לקחת יחד איתן תרופות מסוג ניטראטים. תופעת לוואי היא כאב ראש.
פרוסטציקלינים: טיפול בפרוסטציקלינים הראה את היעילות הגבוהה ביותר בטיפול ביתר לחץ דם ריאתי. בקבוצה זו שלוש תרופות: Iloprost הניתן בשאיפה, Epoprostanol הניתן בהזרקה לווריד ראשי ו-Treprostinil הניתן בהזרקה לווריד ראשי או בזריקה תת-עורית. הבעיות העיקריות בתרופות הניתנות לווריד מרכזי הן סיכון מוגבר לזיהומים המחייב השגחה על החולה, הפסקה פתאומית של הטיפול יכולה להוביל לאפקט ריבאונד ולעליה בלחץ הריאתי. מתן טיפול בזריקה תת-עורית עלול לגרום לזיהומים או לכאבים באזור ההזרקה.
פרוגנוזה.
בעבר, לאור נתונים מ-1980 (NIH IPAH registry) שיעור ההישרדות החציוני אצל מטופלים שלא טופלו, החל ממועד גילוי המחלה, עמד על 2–3 שנים, כאשר סיבת המוות העיקרית הייתה אי-ספיקה ימנית של הלב. כיום, לאור שיפור בתרופות הניתנות, במעקב ובניטור של החולה ובדיאגנוזה מוקדמת יותר, הפרוגנוזה משופרת יותר.
אל נא תבכו מעל קברי
אל נא תבכו מעל קברי, לא שם מקום מנוחתי (באנגלית: Do not stand at my grave and weep) היא פואמה שנכתבה על ידי עקרת הבית ושוזרת הפרחים האמריקאית מרי אליזבת פריי (Mary Elizabeth Frye; 1905–2004).
על אף שמקור השיר היה שנוי במחלוקת עד שלב מאוחר בחייה, הוכרה מרי אליזבת באופן סופי ככותבת הפואמה, לאחר מחקר מעמיק שנעשה על ידי בעלת הטור אביגייל ואן ביורן.
הטקסט המוכר.
גרסה מוקדמת של הפואמה, אשר נהוג היה לכתוב על גבי גלויות:
הטקסט המקורי.
בשלב מאוחר יותר, לאחר שמרי אליזבת אימתה את זהותה כמחברת השיר, היא חשפה את הגרסה המקורית של הפואמה:
ניתוח.
הפואמה מורכבת משישה (בחלק מהגרסאות משמונה) קופלטים חורזים. על אף שקיימות מספר גרסאות שונות, רובן זהות היות שרוב הבתים מתחילים ב-"אני...". הפואמה פונה אל הקורא באמצעות קולו של אדם מנוח, מעין הפניה רוחנית, אך לא דתית במיוחד. התאוריה המקובלת היא שהפואמה נכתבה עבור ילדה יהודייה גרמנייה, חברתה של המחברת. אמה של הילדה נפטרה בעברה בארץ מולדתה, והיות שלא התאפשר לילדה היהודייה לחזור לארץ מולדתה ולעלות לקבר אמה, המחברת כתבה לה את הפואמה על מנת לנחמה. הטקסט מרגיע ומנחם את הנמען על ידי חשיפת נוכחותו של המנוח בכל מקום בטבע - ברוחו ובקולו. השיר זכה לפופולריות רבה, וקריאתו בהלוויות נפוצה מאוד.
מקורות.
קיימת עמימות בנוגע למקור המחברת. הסיבה העיקרית לכך היא שהפואמה לא פורסמה על ידי המחברת, אף על פי שבשלב מאוחר יותר היא היחידה שדרשה על הפואמה זכויות והכרה. כיום מרי מוכרת באופן רשמי כמחברת הפואמה, וחתימתה נראית בכל הדפס של הפואמה. ישנה תאוריה נוספת, שלפיה הפואמה נכתבה בנוסח המזכיר מאוד תפילות בקרב אינדיאנים, ולכן אמיתותה של המחברת מוטלת בספק.
עיבוד מוזיקלי.
ב-1996 הלחין וילבר דקלס את הפואמה ועיבד אותה מחדש לשיר. בגרסה זו הפואמה מתחילה ונגמרת באופן זהה למקור, אך שאר הבתים שונו.
הפתגמים ההולנדיים
הפתגמים ההולנדיים (הולנדית: Nederlandse Spreekwoorden; ידוע גם בשם העולם ההפוך או השכמייה הכחולה) הוא ציור של פיטר ברויגל האב משנת 1559.
הציור מציג נוף כפרי, והסצנות השונות בו מתארות כמעל למאה פתגמים וניבים הולנדיים. המקור – שמן על בד בגודל 117 על 163 ס"מ – מוצג בגמלדה-גאלרי בברלין.
רשימת הפתגמים.
להלן הפתגמים (בתרגום מילולי מהולנדית, עם הסבר או ניב דומה בעברית) שבציור:
יהודה לפידות
יהודה לפידות (נולד ב-13 באוגוסט 1928) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לביוכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וראש ארגון "נתיב" לשעבר. נודע בכתיבת ההיסטוריה של האצ"ל, שבו היה חבר בצעירותו.
ביוגרפיה.
יהודה לפידות נולד בארץ-ישראל. בגיל 15 הצטרף לאצ"ל והשתתף במאבק בשלטון הבריטי, תחת הכינוי "נמרוד". נפצע בזרועו בעת שהשתתף בהתקפה על מתקני הרכבת בדרום הארץ. בתחילת מלחמת העצמאות לחם בירושלים במסגרת האצ"ל, ובין השאר, היה סגן מפקד כוח האצ"ל בדיר יאסין. כן עמד בראש כוח האצ"ל שנטל חלק בקרב רמת רחל. באוקטובר 1948, הוביל את הקמתה של חוות ההכשרה החקלאית במבצר שוני.
בשנת 1949 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1960 קיבל תואר דוקטור לביוכימיה. עסק במנגנון הביוסינתזה של החלבונים. ב-1973 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. בשנת 1981 מונה על ידי ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, לעמוד בראש "נתיב" ("לשכת הקשר") וכיהן בתפקיד זה עד 1985. בשנת 1988 פרש מהאוניברסיטה העברית והחל לעסוק בחקר ההיסטוריה של תקופת המנדט ובעיקר תולדות האצ"ל, ופרסם ספרים אחדים בתחום זה.
נמנה עם מקבלי עיטור יקיר ירושלים לשנת תשס"ח.
תאורה (קולנוע)
השידור העברי של ה-BBC
השידור העברי של ה-BBC היה פינת שידור בשפה העברית של שידורי החוץ של ה-BBC, המיועדת למאזינים בישראל, אשר שידרה בשנים 1949 עד 1968.
התחלת השידורים.
שידורי השעה העברית של ה-BBC החלו ב-30 באוקטובר 1949. היה זה השידור העברי הראשון המיועד למאזינים בישראל ששודר מתחנת רדיו זרה, לאחר קום מדינת ישראל. לאחריו באו השידור העברי של קול אמריקה בשנת 1951, השידור העברי מרדיו קול דמשק מסוריה שהחל לשדר ב-1952 ותחנת הרדיו המצרית בעברית (שקיבלה לימים את הכינוי "קול הרע"ם מקהיר") שהחלה לשדר ב-1953. בניגוד לשתיים האחרונות ששידרו דברי תעמולה בוטים בעברית נלעגת, היה השידור העברי מלונדון שידור ענייני כמיטב המסורת של ה-BBC, אוהד לישראל ושודר על ידי שדרים ישראלים.
התחנה שידרה בשעות הערב לפי שעון ישראל בגלים קצרים. השידור הראשון נפתח בדברי ברכה של ד"ר מרדכי עליאש ציר ישראל בלונדון.
צוות התחנה.
מנהל השידור העברי היה אריה גוטליב- יהודי יליד פולין, משפטן בהשכלתו שהגיע לאנגליה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. משך השידור העברי של ה-BBC היה חצי שעה ביום, בעוד ששידוריו בערבית נמשכו ארבע וחצי שעות ביום. התוכנית שודרה שבעה ימים בשבוע. בתחילת התוכנית שודרו החדשות ופרשנות מפי פרשנים ידועים כריצ'רד קרוסמן ונואל קאוורד. בהמשך שודרו תוכניות בנושאי תרבות, אמנות, וספורט. השידור הרבה לראיין ישראלים ידועי שם, סופרים מדינאים ועיתונאים שביקרו בבריטניה, על אודות רשמיהם וחוויותיהם בבריטניה ומאידך שידר רשמים מישראל מפי בריטים ידועים שביקרו בה. השדרים היו, במהלך השנים, חגי פינסקר איש קול ישראל, יעקב אחימאיר לימים איש הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית, שדרן הספורט ניסים קיוויתי, אורי אלוני, הבמאי מיכאל אלמז וכתבת העיתון דבר בלונדון רות כהן.
שיפור השידור.