לאחר מכן ביים בראונינג את סרט האימה "The Devil-Doll" ("בובה-שטן"; 1936), ששמו המקורי היה "The Witch of Timbuctoo" ("המכשפה מטימבקטו"). את התסריט לסרט חיבר בראונינג, ושיחק בו ליונל ברימור בתפקיד אסיר נמלט שבורח מכלא על אי, ונוקם באנשים שהביאו לכליאתו בעזרת "בובות" אנושיות, שהן למעשה אנשים מכווצים לגודל בובה שאותם בראונינג מהפנט בעזרת יכולותיו הקסומות. סרטו האחרון של בראונינג היה סרט המסתורין "Miracles for Sale" ("נסים למכירה"; 1939), שעסק ברצח.
מרים יחיל-וקס
מרים יחיל-וקס (נולדה ב-12 ביוני 1946, בבוקרשט) היא חוקרת תיאטרון וספרות, מתרגמת, דרמטורגית, סופרת ומשוררת ישראלית, ילידת רומניה.
ביוגרפיה.
שנותיה הראשונות ולימודיה.
מרים יחיל-וקס נולדה בבוקרשט בשם מרצ'לה - מרים וינשטיין. היא עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1951. בשנת 1966 נישאה לראשונה ל (1945-1967), סטודנט לאדריכלות. הזוג התגורר בחיפה. ב־6 ביוני 1967, פחות משנה אחרי נישואיהם, בעלה הצעיר נהרג בירושלים בקרב באבו תור.
בשנת 1972 מרים יחיל-וקס סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק ניסן נתיב, נישאה לגבי ווקס, טייס ואדריכל, וילדה את בנה, יונתן. בשנת 1973 סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך למדה באותה אוניברסיטה ספרות אנגלית ואמריקאית וקיבלה תואר מוסמך בתחום זה בשנת 1977. בשנים 1981-1977 למדה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה וקיבלה תואר דוקטור בתחום המחזאות האירופית המודרנית.
קריירה אקדמית.
לימדה באוניברסיטאות סטנפורד, חיפה, UCSC ותל אביב. הצטיינה גם בהיקף עבודתה בתחום התרגום. משנת 2005 חברה בסגל ההוראה של התוכנית לתרגום ולעריכה של אוניברסיטת תל אביב.
פעילותה בתחום התיאטרון.
יחיל-וקס פעילה בתחומים בעולם התיאטרון (לרבות משחק, בימוי, מחקר, דרמטורגיה, תרגום וניהול) וההוראה. שיחקה בעבר בתיאטרון לילדים בירושלים וביימה הצגות בתיאטרון לילדים ונוער ע"ש אורנה פורת ובבית הספר למשחק ניסן נתיב. היא כתבה מחזות כמו "Shit Path" - על נושא הסכסוך הישראלי-ערבי, (1988) ו"האבן הראשונה" בנוגע לתלאותיה של אשה ערבייה פלסטינית. המחזה האחרון הוצג בבימויו של מכרם ח'ורי ובביצועה של השחקנית סלווה נקארה בפסטיבל "תיאטרונטו" בשנת 1994 וזכתה בפרס השני. בשנים 1989–1991 כיהנה כמנהלת אמנותית של התיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער. ייסדה את פסטיבל חיפה להצגות ילדים. היא הייתה דרמטורגית בעירוני חיפה, "הבימה", "גשר" בשנים 1992–2000, ו"החאן".
פעילותה השירה והתרגום.
היא תרגמה כ-50 רומנים ומחזות מאנגלית ומצרפתית, ביניהם יצירות של צ'ארלס דיקנס ("בין שתי ערים"), דוריס לסינג, קארסון מקקאלרס, טורגנייב, לואי דה ברנייר, ג'ויס קרול אוטס, א"ל דוקטורוב, מחזות מאת שילר ("מזימה ואהבה"), גולדוני, מולייר, בריאן פריל, שון או'קייסי ואחרים. היא עיבדה ותירגמה את המחזות "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד, "בשפל" מאת מקסים גורקי, הייתה שותפה לעיבוד המחזות "טרטיף" מאת מולייר, "שלוש אחיות" מאת צ'כוב, הרומן "אידיוט" מאת דוסטויבסקי, הרומן "אדם בן כלב" מאת יורם קניוק, ועיבדה לבמה את "סיפורי אודסה" מאת איסאק באבל בשם "עיר." ואחרים.
פרסמה ספר שירים בשם "בלי כוונה" בהוצאת עקד בשנת 1978, וסיפורים קצרים ב"קשת", "ידיעות אחרונות" ו"עתון 77."
בשנת 2009 מרים יחיל-וקס פרסמה יחד עם היזם רוני עינב את הספר "נורדאו פינת וול סטריט" (זמורה-ביתן-דביר).
בשנת 2016 פורסם ספרה "הפרק החסר" (הוצאת ספרים כרמל), רומן דוקומנטרי שעלילתו מתרחשת ברומניה וברוסיה ערב מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
ז'וזף פיטון דה טורנפור
ז'וזף פּיטוֹן דה טוּרנֶפוֹר (Joseph Pitton de Tournefort; 5 ביוני 1656 – 28 בדצמבר 1708) היה בוטנאי צרפתי, שנודע בעיקר בזכות היותו חלוץ בשימוש במושגים השגורים כיום בבוטניקה כדוגמת סוג ועשבייה.
קורות חייו.
טורנפור נולד באקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת, שם למד במסגרת מסדר הישועים. שם, היה אמור להצטרף לכנסייה הקתולית, אך מות אביו אפשר לו להמשיך לפתח את לימודיו בבוטניקה. לאחר שנתיים בהם עסק באיסוף צמחים, הוא למד רפואה במונפלייה, ולבסוף מונה כפרופסור לבוטניקה בז'רדן דה פלאנט בפריז בשנת 1683. בזמן זה הוא ערך מסעות מחקר רבים במערב אירופה, בייחוד בפירנאים, שם הרבה באיסוף צמחים.
בין השנים 1700–1701 ערך מסע מחקר וביקר באיי יוון, אסיה הקטנה, ארמניה וגאורגיה, אסף צמחים וערך תצפיות מדעיות שונות. ליוו אותו הבוטנאים שארל פּלומיֶיה (Plumier) ואנדראס גוּנדֶלסהַיימֶר (Gundelsheimer), וכן האמן קלוד אוֹבּרייה (Aubriet).
תיאוריו של טורנפור אינם מוגבלים רק לתחום תצפיות הטבע, והם מהווים מקור היסטורי אודות המקומות בהם ביקר בזמן הנתון. כך, הוא מתאר בתי כנסת בעיר מניסה שבטורקיה ואת שליטת היהודים בענף המסחר במדינה.
רשמי המסע ליוון, טורקיה והקווקז (Relation d'un voyage du Levant) פורסמו לאחר מותו, מאחר שנהרג בתאונת דרכים בפריז. כיום, הרחוב שבו נהרג נקרא על שמו- Rue de Tournefort ברובע החמישי של פריז.
תרומותיו.
עבודתו העיקרית, "Eléments de botanique" ("יסודות הבוטניקה"), פורסמה ב-1694. שיטת המיון שבה השתמש הייתה מלאכותית, כלומר- מבוססת על תכונות הקשורות ליחס האדם אל הצמח, ולא על סמך קרבה סיסטמטית במובן המקובל כיום, ובכך עבודתו הזניחה חלוקות של בוטנאים שקדמו לו כדוגמת ג'ון ריי, שהבחין בין צמחי הזרע לחסרי זרע ובין חד-פסיגיים לדו-פסיגיים. כך שניתן לומר, שעבודתו הייתה צעד אחורה מבחינת הסיסטמטיקה, אך הטקסט שכתב היה כה ברור, והכיל מידע רב על מינים רבים, שעבודתו הייתה פופולרית בקרב בוטנאים, ועבודות רבות נעשו על סמך פרסומיו.
החלוקה בין מין לסוג לרוב נזקפת לזכותו. 7,000 המינים שפרסם סווגו תחת 700 סוגים. למעשה, כבר בוטנאים שקדמו לו, דוגמת גספר בוהין ואוגוסטוס קוירינוס ריווינוס, הציגו זמן קצר לפני עבודתו שימוש בשיטה הבינומית.
המושג עשבייה (herbarium) מיוחס לטורנפור. לפניו, כונו אוספי צמחים אלו במגוון שמות, כדוגמת Hortus siccus.
הנצחה.
כאמור, הרחוב בו נהרג ברובע החמישי בפריז, קרוי על שמו. מלבד זאת, מיני צמחים רבים קרויים על שמו, מהם נציין שני מינים הגדלים בר בארץ ישראל:
כמו כן, הסוג "Tournefortia" ממשפחת הזיפניים קרוי על שמו.
טורנפורט
ג'וזף טורנפורט
פרנסיסקו זוניגה
ד.וו גריפית
שמעון זקס
שמעון זַקס (י"ט בכסלו ה'תרפ"ג, 9 בדצמבר 1922 - כ"ה בתשרי ה'תש"ן, 24 באוקטובר 1989) היה מחנך ומחבר ספרי לימוד ועיון ישראלי. מפקח המרכז לחינוך מיוחד במשרד החינוך וממיישמי שיטת החינוך של יאנוש קורצ'אק.
ביוגרפיה.
זקס נולד ב-9 בדצמבר 1922 בברלין בירת גרמניה בשם וַלטר זקס (Walter Sachs) להאנס זקס ולאלזה בת משפחת שטרן, בעלי בית חרושת למשי. גדל בברלין. בגיל 13 נרשם לגימנסיה על שם גתה, ולאחר שנה עבר לתיכון יהודי על שם הרצל. באירועי ליל הבדולח נאסר אביו על ידי אנשי אס אס, ועם שחרורו של האב, הוא החליט לשלוח את ולטר לארץ ישראל לבד, היות ששאר בני המשפחה לא הצליחו לקבל היתר עלייה.
בראשית 1939 החל במסעו לארץ ישראל, תחילה ברכבת לנמל טרייסט באיטליה ומשם הפליג בספינה לארץ. על הסיפון פגש אדם בשם שמעון, וכשנתבקש בארץ לעברת את שמו, בחר בשם של אדם זה.
זקס הגיע לקיבוץ עין חרוד ב-15 במרץ 1939, שם פגש את הנריטה סולד, מפגש שהשפיע על בחירתו לעסוק בתחום החינוך. לאחר שנתיים עבר לגבעת השלושה, שם נשאר שנה, ובשנת 1941 עבר לגינוסר, שם חלה בקדחת ופונה לבית החולים בצפת. עם שחרורו פנה להתאחד עם חבריו שעברו לבית הערבה בסמוך לים המלח. שם עבד בשטיפת קרקע מלוחה ובסיוע לעולים בלתי לגאליים. זקס נשלח, כמייצגה של בית הערבה, לסייע לנוער עובד בקריית חיים, בתקופה זו התגורר בהחותרים, שם פגש ונישא לשושנה גוטמן, ויחד שבו לבית הערבה.
במהלך מלחמת העצמאות שב להתגורר בקיבוץ החותרים, ונשאר בו עד לשנת 1959. זקס סייע בחינוך לילדים, וכן נשלח לשנה לסמינר בירושלים, ממנו נאלץ לשוב לאחר חמישה חודשים בלבד, אך המשיך בלימודים מהבית וקיבל את תעודת ההוראה. לאחר שעזב את הקיבוץ עבר לבן שמן, ולאחר שנה התמנה למנהל בית ספר במרכז האזורי של חבל לכיש בנהורה ועבר להתגורר בקריית גת. לאחר מספר שנים נסע לציריך כדי להשתלם בלימודי פדגוגיה כללית, פילוסופיה וספרות גרמנית. זקס חזר לארץ בשנת 1967 לאחר שסיים דוקטורט לפילוסופיה עם התמחות בחינוך מיוחד, על מנת לנהל את בית הספר.
זקס היה פרופסור לחינוך מיוחד באוניברסיטאות תל אביב וציריך. הוא ביקש ליישם בתחום החינוך המיוחד את הפילוסופיות החינוכיות המתקדמות של רודולף שטיינר ויאנוש קורצ'אק, בהגותו התייחס לאנתרופוסופיה ולצורך לאפשר לילד להתפתח לפי יכולתו ותפיסתו.
בשנת 1979 התמנה למפקח המרכז לחינוך מיוחד במשרד החינוך, ובשנת 1987 פרש לגמלאות, אך המשיך בעבודתו האקדמאית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1989, בגיל 66 נפטר מסרטן העור. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. הותיר אחריו אשה, בן ובת, ונכדים.
על שמו נקראים כפר שמעון - בית ספר לחינוך מיוחד בעמק האלה, ו"בית ספר שחפים" בקריית גת.
קישורים חיצוניים.
פרי עטו,
ציפורים כועסות
בית הקופים
בית הקופים (באנגלית: Ape House) הוא רומן ריאליסטי, שכתבה שרה גרואן.
את הרעיון לכתיבה קיבלה גרואן כשביקרה בקרן לקופי אדם, שהוא מקלט לקופים הממוקם בדה מוין, איווה ובו מתבצעים ניסויים בלשניים בקופי אדם, והוא מתבסס בחלקו על שיחות שנערכו עם קופי אדם.