אבינועם בר-יוסף (נולד ב-1947) הוא הנשיא והמנכ"ל המייסד של המכון למדיניות העם היהודי, מיסודה של הסוכנות היהודית -- The Jewish People Policy Institute (JPPI), שהוקם בשנת 2002 ופעל מאז בניהולו. בחודש פברואר 2021 סיים את תפקידו ופרש לגמלאות לאחר יותר מ-18 שנות ניהול. בר-יוסף מגיע מתחום העיתונות ובעברו היה הכתב והפרשן המדיני של עיתון מעריב וראש המשרד של העיתון בארצות הברית. עם שובו מוושינגטון בשנת 1997, הוא פרסם טור פוליטי-מדיני שראה אור במקביל במעריב ובג'רוזלם פוסט. מאז פרישתו ממעריב בשנת 1998הוא פרסם מאמרים רבים בין היתר בניו-יורק טיימס ובוול סטריט ג'ורנל.
תולדות חייו.
אבינועם בר-יוסף נולד בבוקרשט, רומניה, ומשפחה חילונית אך בעלת זהות יהודית וציונית עמוקה. בשנת 1959 עלה לארץ יחד עם הוריו. לאחר השירות הצבאי החל בר-יוסף לעבוד בקול ישראל. הוא סיים קורס שדרים בהדרכת ירון לונדון ויגאל לוסין והחל לעבוד כעורך תוכניות וכתב חדשות.
ב-1981 עבר בר-יוסף לעבוד בעיתון מעריב. בתפקידו הראשון שימש כראש מערכת הנגב ולאורך השנים סיקר מגוון נושאים בהם התחום המשפטי והתחום הפלסטיני, ושימש כתב ופרשן המדיני של העיתון. בשנת 1993 מונה לראש המשרד של מעריב בוושינגטון. במהלך תקופתו בוושינגטון סיקר בר-יוסף את שיחות השלום בין ישראל לפלסטינים, לרבות החתימה על הסכמי אוסלו וקיים ראיונות בלעדיים עם שלושה נשיאים: ג'ימי קרטר, ג'ורג' בוש האב, וביל קלינטון. בשנת 1996, בתום תקופת השליחות מטעם העיתון, הצטרף בר-יוסף למשך שנה כעמית אורח למכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון.
המכון למדיניות העם היהודי.
בשנת 1999 מונה בר-יוסף ליועץ בכיר ליו"ר הנהלת הסוכנות סלי מרידור ומשם החל להוביל את הקמתו של המכון למדיניות העם היהודי, במתכונת של גוף חשיבה (THINK TANK) הממוקם בין העולם האקדמי לבין מקבלי החלטות. המכון הצליח לגייס את מיטב מוחות התכנון בארץ ובעולם היהודי במגמה להתמסר לחשיבה אסטרטגית, ניתוחי עומק, בחינת אלטרנטיבות והגשת המלצות מדיניות מכוונות מעשה במטרה לתרום לשגשוגו שלל העם היהודי. במקביל הוקמה ועדה מקצועית מנחה בהשתתפות מי שנשאו בתפקידים בכירים ביותר בממשל ובעולם האקדמיה בישראל ובאירופה ובהם השגרירים דניס רוס, סטוארט אייזנשטאט, אליוט אברמס, מרים נאור, סלי מרידור, ברנאר-אנרי לוי, ועוד.
גם לצוות בארץ נרתמו כמה מטובי האסטרטגים ובהם פרופ' יחזקאל דרור, מנכ"ל משרד החוץ לשעבר השגריר אבי גיל, תת-אלוף במילואים מייק הרצוג. ד"ר שלום סולומול ואלד ועוד.
המכון חיבר בין שני אשכולות עיקריים: לרכז את מוחות התכנון הטובים ביותר בארץ ובעולם היהודי; לשקף את קשת אידאולוגית רחבה משמאל ומימין, מחרדים ועד חילוניים גמורים ובתנאי שכולם מקבלים את ישראל כמדינת הגרעין של העם היהודי בארץ ובתפוצות; לאפשר סביבת עבודה יצירתית, ולעודד מקוריות ומקצועיות חסרת פשרות. האשכול השני היה לא פחות מאתגר: ניהול מקצועי ובקרת איכות ברמה המקצועית הגבוהה ביותר.
ב-2004 הציג המכון למדיניות העם היהודי את ההערכה השנתית הראשונה בישיבת ממשלה שבמהלכה העביר ראש הממשלה דאז אריאל שרון החלטה להציג בכל שנה את הערכתו של המכון על המצב והדינמיקות בעם היהודי ולקיים דיון בנושא בהשתתפות השרים.
פעילויות המכון למדיניות העם היהודי.
עיקר פועלו של המכון הוא בפרסומיו השונים ובפעילויות תומכות שנועדו לסייע לתהליך החשיבה והמחקר. המכון מקיים סיעור מוחות וקבוצות תהודה לפרויקטים השונים וכן תדרוכים לגופי העם היהודי כולל ראשי קהילות, מנהיגות מקצועית ונדבנים יהודיים. המכון גם פועל לחזק את הקשר בין התכנון לביצוע אצל גורמי ההחלטה והביצוע בעם היהודי.
פרסומי המכון רואים אור בעברית ובאנגלית.
ויקטור מילר
ויקטור מילר (בגרמנית: Victor Müller; 29 במרץ 1829 - 21 בדצמבר 1871) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה.
החל בלימודיו האמנותיים בבית הספר לאמנות בפרנקפורט, המשיך אותם באנטוורפן ובסופו של דבר נסע לפריז (1849), שם שהה 11 שנים, תוך שהוא לומד בחריצות את השיטות והסגנון של תומא קוטור , אז'ן דלקרואה וגוסטב קורבה. הוא הפך לחסיד של קורבה, שהטכניקה שלו הייתה ההפוכה מזו של קוטור, הוא אימץ, ובעקבות זאת סייע לקידומה בגרמניה.
בשנת 1858 הוא חזר לפרנקפורט, שם עד מהרה משך תשומת לב עם סדרת תמונות, ריאליסטיות בסגנונן ובעלות קסם צבעוני רב, אך בקושי הבינו את עבודתו, בציבור באותה תקופה, היה רגיל למגמה הסנטימנטלית של בית הספר בדיסלדורף. לכן, הוא עבר למינכן בשנת 1866, שם היה סיכוי גבוה יותר שיעריכו את גישתו המהפכנית בציור כמו ב"נימפת העץ הנרדמת" (1863) שהכין עבור טירת קרונברג בטאונוס. הוא צייר סדרה של סצינות מתולדות הברון הרטמות פון קרונברג.
בעקבות עבודות אלה נוצרו עבודותיו "המלט עם הורציו בחצר הכנסייה", "אופליה ליד הנחל", "רומיאו ויוליה", ויצירתו האחרונה והלא גמורה, "פאוסט בטיול" . בין שאר עבודותיו ניתן למנות את "נימפת העץ". התמונה האחרונה שסיים הייתה "נערת פרחים".
כל יצירותיו מתייחדות באופי ספרותי או פיוטי הפונה לפאר כמו סוג של מוזיקה לירית, אם כי הצביעה לעיתים נראית על סף הרשלנות.
הוא נישא לאידה שולדרר, אחותו של הצייר אוטו שולדרר בשנת 1868.
מורשת.
השפעתו כקולוריסט נבעה לא רק מהכנסת אלמנט הטון לציורי בית הספר במינכן, אלא גם מהתפיסה האמיתית יותר של דמויות היסטוריות והתבוננות יותר מעמיקה בטבע בקרב דור האמנים הצעיר.
נקודת גארמן
נקודת גארמן (באנגלית: Garmen Point; בבולגרית: нос Гърмен) היא לשון יבשה בחוף הצפון מערבי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 13.65 קילומטרים צפונית- צפון-מזרחית מכף ג'יימס; 6.12 קילומטרים דרומית - דרום מערבית מנקודת מרקלי; ו-19.65 קילומטרים דרומית-מערבית מכף סמית'.
הנקודה היא הקצה של שלוחה הררית של הר פוסטר.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם.
הנקודה נקראת על שמה של הכפר גארמן שבדרום-מערב בולגריה.
הרמן קורץ (פוליטיקאי)
הרמן קורץ (בגרמנית: Hermann Kurz; 20 בספטמבר 1897, ביל – 23 ביולי 1980, ביל) היה פוליטיקאי שווייצרי.
ביוגרפיה.
קריירה קדם פוליטית.
אביו של הרמן קורץ, יעקב קורץ, עבד כנגר ועובד סניפי דואר. קורס סיים את לימודיו בבית הספר המסחרי בביל לפני שנכנס לתפקיד בבנק קנטונל נויכאטל בלה שו דה-פונד בשנת 1916. בשנת 1920 עבר לתפקיד רואה חשבון ראשי בחברת השעונים Tavannes Watch Co. בשנת 1928 חזר הרמן קורץ לביל, שם הועסק כמורה לעסקים בבית הספר לעסקים ביל. בנוסף, הוא קיבל את תעודת רואה החשבון הפדרלית ובשנת 1932 רישיון למדעי המסחר באוניברסיטת נויכאטל.
קורץ, שהיה נשוי לחולדה ברטה, בתו של המנעולן אדולף רופ, נפטר בשנת 1980 ממש לפני גיל 83 בעיר הולדתו.
קריירה פוליטית.
הרמן קורץ, שהצטרף לשירות Parti socialiste romand bienne (PSR), לשעבר רובע עצמאי, היום חלק ממפלגה כולה (SP-PS Biel / Bienne), כיהן כחבר מועצת העיר ביל בין השנים 1933 ל-1940 ומשנת 1945 עד 1947, וב-1946 כיהן כנשיא. בשנת 1948 נבחר למועצת עיריית ביל, שם כיהן במשרה מלאה כמנהל כספים עד שעזב ב-1960. בשנת 1951 העם בחר בו למועצה הלאומית, בה היה חבר עד 1955.
הרמן קורץ שימש גם כנשיא גוף הפיקוח. בנוסף, הוא היה חבר בוועד המנהל של ברנישה קראפטוורקה AG ומשנת 1931 עד 1974 היה נשיא דירקטוריון חברת הדפוס השיתופית ביל.
מחויבותו הפוליטית התמקדה במיוחד בהכשרה מקצועית מסחרית ובניית דיור שיתופי.
קורץ, שהיה נשוי לחולדה ברטה, בתו של המנעולן אדולף רופ, נפטר בשנת 1980 ממש לפני גיל 83 בעיר הולדתו.
נקודת מרקלי
נקודת מרקלי (באנגלית: Markeli Point; בבולגרית: нос Маркели) היא לשון יבשה שאינה מכוסה קרח בחוף הצפון מערבי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
אורכה של לשון היבשה 1.2 קילומטרים, והיא פונה לכיוון מערב - דרום-מערב, לתוך מעבר דרייק.
הנקודה מהווה את הקצה הצפוני של הכניסה למפרצון קבט.
הנקודה ממוקמת 14.5 קילומטרים דרומית - מערבית מכף סמית'; 2 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מנקודת גרגורי; ו-19.8 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מכף ג'יימס.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם.
הסוקרים שמיפו את החוף קראו ללשון היבשה המהווה את נקודת גרגורי בשם "נקודת מרקלי". כאשר שונה שם נקודת גרגורי, הועבר השם מרקלי ללשון יבשה זו.
הנקודה נקראת על שמה המצודה הימי -ביניימית מרקלי שבדרום-מזרח בולגריה.
מרקלי
Don't Smile at Me Tour
Don't Smile at Me Tour הוא סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת האמריקאית, בילי אייליש. סיבוב ההופעות יצא לקידום מיני-אלבום הבכורה של אייליש, "Don't Smile at Me", שיצא בשנת 2017. סיבוב ההופעות החל בשנת ב-4 באוקטובר 2017 וכלל 11 הופעות ברחבי ארצות הברית וקנדה.
תקציר ההופעות.
אייליש מתחילה לבצע את השיר "Copycat", כאשר היא מלוות באורות מהבהבים מעליה. לאחר השיר, המוזיקה נעשית איטית במעט ואייליש מתחילה לשיר את "Idontwannabeyouanymore". אחר כך, השיר "Watch" מבוצע על הבמה שנצבעה באורות אדומים. בהמשך, אייליש ביצעה את השיר "Party Favor" בגרסת יוקליילי ואחר כך, ביצעה גרסת כיסוי לשיר של הראפר הקנדי, דרייק "Hotline Bling". אייליש סיימה את ההופעה שלה עם השיר "Ocean Eyes".
רשימת השירים.