מקרי השתלטות נוספים על אתרי אינטרנט היו גם באתרים של פוליטיקאים ישראלים. באפריל 2011 האקרים ערבים פרצו לאתר 'גו קדימה' של פעילי מפלגת קדימה. ההאקרים, שכינו את עצמם 'צוות ההאקרים של עזה', כתבו בדף הבית של האתר: 'מסר לישראל - מוות לישראל'. יומיים לאחר מכן האתר של ח"כ יואל חסון הותקף על ידי גורמים אסלאמיים קיצוניים. בדף הבית הופיעו כתובות בערבית והתנגנה מנגינת תפילה אסלאמית. ימים ספורים לאחר מכן נפרץ אתר האינטרנט של מפלגת ישראל ביתנו. באתר פורסמה הודעה בגנות יושב ראש הסיעה, אביגדור ליברמן, שכונה פושע, לצד תמונה של דגל פלסטין על רקע הפירמידות במצרים. בתחילת שנת 2012 התרחשו בישראל מספר מקרי פריצה ברמה בינלאומית. אחד הגדולים שבהם היה פרשת ההאקר הסעודי, גנבת למעלה מ-400,000 פרטי כרטיס אשראי של ישראלים. הפריצה עוררה סערה גדולה בישראל ומומחים טענו כי מקור הפריצה היה אתרי קופונים בעקבות ההתעסקות התקשורתית הרבה סביב מקרי הפריצה, בני ציפר כתב:
בינואר 2012 האקר המזוהה עם קבוצת ההאקרים אנונימוס פרסם הסברים כיצד לפרוץ לתוכנות השולטות במפעלים השייכים למדינת ישראל כגון מתקני מים ותחנות כוח. פורסם גם מסמך עם כתובות אי-מייל וססמאות של בכירים במשרד הביטחון וצה"ל. תוך פחות מחודש נפרצו עשרות אתרי אינטרנט ישראלים על ידי האקרים פרו-ערבים. בין האתרים שנפרצו היו אתר שירותי כבאות והצלה, בנק דיסקונט, מטרנה ואף אתר הבית של השר דני אילון, שם האקרים כתבו 'חמאס, פת"ח, הג'יהאד האיסלאמי וכל הפלגים הפלסטיניים ילחמו בצבאכם. כל האסירים ישוחררו מבתי הסוהר שלכם. חירות לפלסטין'. ההאקרים אף פרסמו תמונה של חבר הכנסת ועליה סימני סוליות נעליים.
בעקבות הפריצות הללו ופריצות קודמות, ראש הממשלה בנימין נתניהו הצהיר על הקמת מטה לאומי ללוחמה בטרור מקוון, וכן השקעה של 400 מיליון שקלים לבניית יסודות הגנתיים והתקפיים. בנוסף, צה"ל הודיע שיקים יחידות ללוחמה בטרור מקוון, ומשרד הביטחון הודיע שיקים מנהלת חדשה בתחום זה.
ב-6 באפריל שנת 2013, פתחו פעילים מוסלמים וערבים שהזדהו כחלק מקבוצת אנונימוס, ביחד עם ארגוני האקרים פרו-פלסטיניים, במתקפת סייבר על אתרים ממשלתיים וציבוריים בישראל, זאת כמחאה מתוקשרת על מה שהגדירו ככיבוש, דיכוי והפרת זכויות אדם כלפי הפלסטינים במדינה, וכפעילות שמאל אקטיבי המזוהה עם הקבוצה. ההתקפה כונתה OpIsrael# (-קיצור של operation israel - מבצע ישראל). ההתקפה כללה שימוש בעיקר בהתקפת מניעת שרות מבוזרת, ובמקרים אחדים אף הותקפו אתרים בצורת defacement שהביאה להשחתת תוכן המוצג בדפי האתרים או להחלפתו בתוכן שונה. ממשלת ישראל הודיעה כי היא נתונה תחת מתקפה, אך רוב האתרים שהופלו על ידי הארגון חזרו לפעולה כעבור זמן קצר. חלק מאותם הפעילים הודיע בכלי התקשורת שמטרתם היא "למחוק את ישראל מהאינטרנט". תוך כדי המתקפה על ישראל, האקרים ישראלים השיבו במתקפה ואף השתלטו על האתר שארגן את ההתקפות ושתלו בו מסרים פרו-ישראלים וסרטונים בגנות האסלאם. בנוסף, הותקפו אתרים במדינות ערב.
ב-7 באפריל 2015, פתחו פעילי מוסלמים וערבים שהבו כחלק מקבוצת אנונימוס, במתקפת סייבר כנגד אתרים ישראלים שבהם האתר הרשמי של הזמר שלום חנוך, האתר של הדג הנחש, האתר של עברי לידר, האתר של שלומי שבן, אתר רשת המסעדות פאפאגאיו ואתר איגוד האורולוגים הישראלי, והפיצו מספר מאגרים של פרטי מייל, כרטיסי אשראי, סיסמאות לפייסבוק ועוד. מבדיקות שנערכו נמצא שקבוצת אנונימוס תקפה את ישראל בתקיפות DDos (מניעת שירות), תקיפה שנוצרת על ידי יצירת עומס על שרתי האתרים.
אומנות
אומנות (אֻמָּנוּת, להבדיל מאָמָּנוּת) היא מלאכה הנעשית על ידי בעל מקצוע שהגיע לדרגת מומחיות בתחומו (אֻמָּן, להבדיל מאָמָּן).
מבחינה פילוסופית ההבדל בין אמנות לאומנות טמון באופן השימוש בתוצרים שלהן. יצירת אומנות נוצרה על מנת להשתמש בה באופן מעשי. לדוגמה: כוס יכולה להיות יצירת אומנות אך מה שמבדיל אותה מיצירת אמנות היא שהאומן לא ייצר אותה עם חור בתחתית משום שזה יפגע באפשרות השימוש הייעודי של הכוס - שתייה, לעומת אמן שעשוי לבחור לייצר כוס עם חור, תוך התעלמות מייעודה המקורי. באמנות - השימוש אינו מהווה שיקול בעת היצירה ובמחשבה על התוצר הסופי. הרחבה בנושא זה ניתן לראות בעבודותיו של מרסל דושאן, ביקורת כוח השיפוט של עמנואל קאנט ועוד הוגים ואמנים רבים.
בימי הביניים התפתחו הגילדות - אגודות של אומנים העוסקים באותו תחום, שמטרתן להגן על האינטרסים המשותפים שלהם ולקיים כללי אתיקה בין חברי האגודה.
ביהדות.
בהתאם להלכה חובה על האב ללמד את בנו אומנות, כלומר תחום התמקצעות (לאו דווקא באופן אישי, ניתן גם באמצעות מורה שהוא שליחו של האב) שישמש מקור לפרנסתו. חובה זו וחשיבותה מפורטים בתלמוד הבבלי ():
כלומר, לשיטת התוספתא המצוטטת בגמרא, האב חייב ללמד את בנו מקצוע. אחרת, אדם חסר מקצוע, וחסר יכולת להרוויח את לחמו בדרכים המקובלות (והלגיטימיות, לשיטת בעל התוספתא), יהפוך לשודד (ליסטים).
בההלך הדורות, התפתחה אומנות יהודית, בתחומים מגוונים, ביניהם יצירת מאכלים, ביגוד, כלים ועוד. הפן היהודי התבטא באופי הפריט שנוצר, ולעיתים בכך שהעיסוק בתחום-ייצור מסוים היה עיסוק יהודי מובהק, למשל, צורפות כסף כאומנות ייחודית יהודית בתימן .
אלכסנדר גרהם בל
אֲלֶכְּסַנְדֶּר גְרָהָם בֵּל (באנגלית: Alexander Graham Bell; 3 במרץ 1847 – 2 באוגוסט 1922) היה מדען וממציא סקוטי שייסד את חברת הטלפון בל, ונחשב בעיני רבים לממציא הטלפון. הפטנט של המצאת הטלפון נרשם על שמו של בל, אך סביב זכות הראשונים להמצאה זו התעוררה מחלוקת, ויש הרואים באנטוניו מאוצ'י את ממציא האבטיפוס הראשון של הטלפון המודרני. בנוסף, היה בל איש חינוך מיוחד לחירשים.
קורות חייו.
אלכסנדר בל נולד באדינבורו שבסקוטלנד, דור שלישי במשפחה שעסקה בחקר הקול האנושי: סבו התמחה באמנות הדיבור בלונדון, ואביו, אלכסנדר מלוויל בל, קנה לו שם בהמצאת "הדיבור הנראה" (Visible Speech) - שיטה להוראת דיבור לחרשים באמצעות סמלים שציינו חלקים שונים של הלשון, השפתיים והגרון. בגיל 10 ביקש אלכסנדר בל מאביו שיוסיף לו שם אמצעי, בדומה לשני אחיו, והאב נעתר והוסיף את "גרהם" לשמו.
מגיל צעיר התבלט בדמיונו העשיר וביכולת ההמצאה שלו. עד גיל 15 הספיק בל הצעיר להמציא ספינת סנפיר המחליקה על המים; עפיפון בצורת פירמידה, המסוגל לשאת אדם; סביבון שבכה כשסובבו אותו, ומכשיר שצעק "הצילו!" כשסחררו אותו. על המצאות אלה אמר: "הממציא אינו יכול שלא להמציא, כשם שאין הוא יכול שלא לחשוב או לנשום". בהמשך הפנה בל את רוב מרצו לחקר ולהמצאת מכשירי עזר לחירשים, הן בשל העיסוק המשפחתי והן בשל העובדה שאמו החלה להתחרש בעת שבל היה בן 12, וחירשותה גברה בהדרגה.
בגיל 15 הפסיק בל את לימודיו, ועבר למשך שנה להתגורר בלונדון עם סבו, אלכסנדר בל. הסב לימד את בל לדבר באופן מהוקצע. בגיל 16 קיבל בל משרה של "תלמיד-מורה" לאומנות הדיבור ולמוזיקה במכללת וסטון האוס בסקוטלנד - הוא למד לטינית ויוונית ובמקביל עסק בהוראה. כעבור שנה נרשם בל לאוניברסיטת אדינבורו, בעקבות אחיו הבכור.
אביו של בל עודד את העניין שגילה בל בדיבור, ובשנת 1863 לקח את בניו לתערוכה שבה הוצג רובוט שפותח על ידי צ'ארלס ויטסטון (בעקבות "הטורקי" של וולפגנג פון קמפלן), וידע לחקות קול אנושי. בל התלהב מהמכונה, ולאחר שהשיג את ספרו של פון קמפלן ותרגם אותו מגרמנית, הוא ואחיו מלוויל בנו את הראש האוטומטי שלהם. מלוויל התמקד בבניית הגרון ובית הקול, ובל עסק בבניית הגולגולת. פרי עמלם היה ראש ריאליסטי, שידע לדבר מילים ספורות. השניים כיווננו בקפדנות את השפתיים, וכאשר מפוח נשף אוויר דרך קנה הנשימה של הראש, נשמעה בירור המילה Mama.
בעקבות זאת החל בל לערוך ניסויים בהולכת קול, והשתמש בקולן. בגיל 19 כתב דו"ח על מחקרו זה, ושלח לאלכסנדר אליס, עמית של אביו, וזה הגיב מיד שניסויים דומים נעשו כבר בגרמניה, על ידי הרמן פון הלמהולץ. בל התעמק בספרו של הלמהולץ, והגיע לתובנה שהשפיעה על כל עבודתו העתידית בעניין הולכת קול. "בלי לדעת יותר מדי על הנושא, נוצר אצלי הרושם שניתן ליצור באמצעים חשמליים קולות של עיצורים ואמות קריאה, לקבלת דיבור רהוט".
בשנת 1865 עברה משפחתו של בל ללונדון, ובל חזר להורות במכללת וסטון האוס, ובשעות הפנאי המשיך בניסויו בתחום הקול, עם ציוד מעבדה מזערי. לאחר מכן עבר להורות בסומרסט קולג' בבאת'. אחיו הצעיר חלה בשחפת ונפטר, וסמוך לכך, בשנת 1867 חזר בל אל הוריו, והתכונן ללימודים באוניברסיטת לונדון. הוא החל ללמד בבית ספר לחירשים בלונדון, וזכה להישגים. בשנת 1870 נפטר אחיו הבכור, מסיבוכים של שחפת, והדבר גרם למשבר משפחתי, שבעקבותיו החליטה המשפחה (בל, הוריו ואלמנת אחיו) להגר לקנדה. הם השתקעו באחוזה בפרובינציית אונטריו.
בל המשיך ללמד חירשים ושמו יצא ברחבי קנדה וארצות הברית. הוא המשיך להתעניין בתחום התקשורת הטלפונית, ואף המציא פסנתר היכול לשדר את נגינתו למרחק בעזרת אותות חשמליים.
בשנת 1871 יצא בל לבוסטון, בהמלצת אביו, שהוזמן להורות את שיטת "הדיבור הנראה" שלו. הוא הורה שיטה זו למורים בבתי ספר אחדים לחירשים. לאחר חצי שנה חזר בל לאחוזת המשפחה בקנדה.
הוא חזר לבוסטון, שנחשבה למרכז המדע והטכנולוגיה של אמריקה. הוא פתח בית ספר לחירשים, שמשך תלמידים רבים, ובהם העיוורת-חרשת-אילמת הנודעת, הלן קלר. שנה לאחר מכן מונה בל לפרופסור לתורת הדיבור באוניברסיטת בוסטון.
המצאת הטלפון.