טעות נפוצה בקרב עיתונאים ותאולוגים היא לפרש את המאמרים המתפרסמים בל'אוסרווטורה רומאנו כאילו היו בעלי מעמד רשמי, בבחינת תורת הוותיקן. מאמרים אלה המתפרסמים בל'אוסרווטורה רומאנו אינם יכולים להיות בעלי ערך של תורה רשמית, אלא אם כן נכתבו על ידי בישוף, מחזיק משרה רמה בכנסייה, הכותב בסגנון המחמיר והאופייני לפרסום תורה דתית רשמית, אחרת אינם אלא מאמרי דעה המייצגים השקפה תאולוגית. ל'אוסרווטורה רומאנו אינו מוסמך לפרסם, או לאשר, אנציקליקות והבעות דעה רשמיות של האפיפיור.
כך לדוגמה, במאמר שהתפרסם בעיתון בשנת 2008 הובעה הדעה כי הוויכוח הדתי בנושא מוות מוחי יפתח מחדש לאור התפתחויות בתחום מדע הרפואה. לאחר פרסום המאמר מסר דובר רשמי של הוותיקן כי המאמר ייצג דעה אישית של המחבר ולא משקף שינוי בעמדה הרשמית של הכנסייה הקתולית.
באגסי
באגסי (באנגלית: Bugsy) הוא סרט מאפיה משנת 1991 שמספר את סיפורו של המאפיונר באגסי סיגל. בסרט מככבים בו וורן בייטי, אנט בנינג, הרווי קייטל, בן קינגסלי, אליוט גולד, ביבי ניווירת', ג'ו מנטנה וביל גרהאם. התסריט נכתב בידי ג'יימס טובאק והוא התבסס על תחקיר אותו ביצע דין ג'נינגס. במאי הסרט הוא בארי לוינסון.
תקציר העלילה.
הגנגסטר בנג'מין "באגסי" סיגל (וורן בייטי) שעובד במאפיה בניו יורק נוסע לקליפורניה ומיד מתאהב בווירג'יניה היל (אנט בנינג) כוכבת עולה בהוליווד. הוא רוכש בית בבוורלי הילס, ומתכנן להישאר שם בעוד אשתו ושתי בנותיו בסקרסדייל, בפרוורי ניו יורק.
בעת שהוא מטייל בנבדה עולה במוחו הרעיון לבנות קזינו במדבר. הוא מגייס את עזרתו של הגנגסטר מיקי כהן (הרווי קייטל) ומגייס מימון מראש המאפיה מאיר לנסקי (בן קינגסלי) ומגנגסטרים אחרים בניו יורק שמאשרים את העסקה שעלותה מיליון דולרים. באגסי מפקיד את וירג'יניה על ביצוע המשימה ומתחיל בבניית הקזינו מלון פלמינגו Flamingo Las Vegas Hotel Casino, בלאס וגאס, נבדה. אלא שאין לו שום יכולת לבקר ולשלוט על התקציב שלו שמרקיע עד לסכום של שישה מיליון דולרים. באגסי עושה הכול על מנת להבטיח שחלומו יוגשם ואפילו מוכר את חלקו בקזינו ואת רוב נכסיו.
מודאג מהעלויות הגבוהות, מהעובדה שהקזינו הוא כישלון ושנעלם מהתקציב סכום של שני מיליון דולרים מזמין מאיר לנסקי את באגסי לפגוש אותו בלוס אנג'לס. באגסי מגלה שווירג'יניה גנבה את הכסף ואומר לה "תשמרי אותו עבור ימים קשים" במקום להשיב אותו. הוא קורא ללנסקי ואומר לו לא למכור לעולם את חלקו בקזינו ושהוא עוד יודה לו ביום מן הימים.
כשבאגסי שוהה בביתו בלוס אנג'לס מאוחר בלילה, הוא נהרג מיריות רובה (ככל הנראה מרוצח שכיר ששכרו לנסקי או אחד המאפיונרים האחרים). כשווירג'יניה שומעת את החדשות כשהיא בלאס וגאס היא נעשית מודאגת ויוצאת בחיפזון מהקזינו. הטקסט בסיום הסרט מספר שהיא השיבה את הכסף האבוד ושבוע אחרי כן התאבדה. הוא גם מספר שב-1991 (שנת יציאת הסרט לבתי הקולנוע) החלום בן שישה מיליוני הדולרים של באגסי בלאס וגאס נהפך להכנסות של מעל מאה מיליארד דולר.
פרסים.
הסרט זכה בשני פרס האוסקר: האחד עבור הארט דיירקטור הטוב ביותר והשני עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר. הוא היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (וורן בייטי), פרס שחקן המשנה הטוב ביותר (הארווי קייטל), פרס שחקן המשנה הטוב ביותר (בן קינגסלי), הצילום הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, המוזיקה הטובה ביותר, הפסקול המקורי, הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר לתסריט שנכתב במיוחד עבור הסרט. הוא היה מועמד לשמונה קטגוריות בפרס גלובוס הזהב וזכה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר לסרט דרמה. הסרט שתיקת הכבשים זכה בקטגוריית רבות שהסרט באגסי היה מועמד להן ב-1991.
בעקבות פגישתם על הסט של הסרט, נישאו וורן בייטי ואנט בנינג.
תיאורו של סיגל.
אף על פי שזכה בביקורות טובות, נמתחה על "באגסי" ביקורת על כך שלא תיאר נכון את באגסי סיגל. הסרט אינו מזכיר את ההיסטוריה הארוכה של סיגל כפושע אלים, ובכלל זה ביצוע מעשי אונס ורצח,
ואינו מראה את השם שיצא לו כאדם נוח להתרגז. הוא גם מתעלם לחלוטין מתפקידו של ויליאם וילקרסון ("האיש שבנה את לאס וגאס") בבניין הפלמינגו; סיגל נראה מתבונן על מדבר שומם מחליט לבנות את הפלמינגו, אולם המלון היה מפעלו הבלעדי של וילקרסון, החל מהרעיון ועד לביצוע הסופי, סיגל נעשה מעורב בו רק לקראת הסיום (בבעלותו של וילקרסון היו 48% מהפלמינגו עד שהוא מכר את חלקו בשלב כלשהו). "חזונו" של סיגל במדבר הוא אגדה אורבנית ניו יורקית בלבד.
גרסה ארוכה.
בארצות הברית יצאה לאקרנים להפצה גרסה מורחבת של הסרט. היא מכילה תשע סצינות נוספות של הסרט, שאורכה 149 דקות.
וילה גודי
וילה גודי (איטלקית: Villa godi) היא וילה שנבנתה על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בין השנים 1542-1537 בלונדו די לוגו (Lonedo di lugo) מצפון לעיר ויצ'נזה שבחבל ונטו, בצפונה של איטליה. זוהי ככל הנראה הראשונה מבין הווילות הכפריות שבנה פלאדיו. היא נבנתה בהזמנת האחים ג'ירולמו, פייטרו ומרקאנטוניו גודי.
הווילה מתוארת בקצרה בספרו של פלאדיו ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, במלל ובשרטוט. התוכנית כפי שבוצעה וכפי מצבה היום שונה בפרטים אחדים מן התוכנית כפי שהיא מופיעה בספר, ובעיקר החצרות ומבני העזר בחזית המבנה ובירכתיו. הווילה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הווילות הפלדיאניות בוונטו האחרות והיא פתוחה לציבור.
המבנה ועיטוריו.
צידו החיצוני של המבנה מתאפיין בבנייה פשוטה ללא עיטורים כלשהם. בכך הוא יוצא דופן מבין הווילות שבנה פלאדיו מאוחר יותר באותו האזור. כמקובל אצל פלאדיו חזית המבנה מתאפיינת בסימטריה דו-צדדית.
במרכז מצויה מבואה אליה מוביל גרם מדרגות חיצוני אל עבר שלוש קשתות, ומאחוריהן הפתח. לבניין שלוש קומות המאופיינות על ידי טורי החלונות. הקומה המרכזית היא קומת האדון (piano nobile), והיא מתאפיינת בחלונות גדולים וגבוהים. מתחתיה מצויה קומת הקרקע, שהיא נמוכה מאוד, חלונותיה קטנים, ובה מוקמו המטבח וחדרי השירותים. הקומה עליונה, מתחת לגג, הניכרת בחלונותיה האופקיים הצרים, היא זו המשמשת כממגורה לתוצרת החקלאית של החווה, לפני משלוחה לשווקים.
רק קומת האדון זכתה לעיטור. פלאדיו עצמו מציין כי ציורי הקיר המעטרים את חדרי קומת האדון הם פרי מכחולם של הציירים גואלטיארו בדובאנו, בטיסטה דל מורו איש ורונה ובטיסטה ונציאנו. בטיסטה דל מורו הוא הצייר שעיטר את האולם המרכזי של הבית המכונה "אולם המוזות".
רמון השישי
נפח כדור
פטרון (אמנות)
מאפייה (מפעל)
ח'יר א-דין פאשה
מעצמות המערב במלחמת האזרחים הרוסית
אניירין בוואן
אניירין "ניי" בוואן (Aneurin "Nye" Bevan; 15 בנובמבר 1897 - 6 ביולי 1960) היה מדינאי בריטי ממוצא ולשי, שפעל במסגרת מפלגת הלייבור. בוואן שירת בממשלתו של קלמנט אטלי כשר הבריאות, ובמידה רבה הוא אחראי להקמת שירותי הבריאות הלאומיים בבריטניה, מרכיב חשוב במדינת הרווחה הבריטית. בוואן הנהיג את האגף השמאלי בלייבור בשנים בהן היה הלייבור באופוזיציה, לאחר נפילת ממשלתו של אטלי, עד מותו בשנת 1960.
מוצא ונעורים.
בוואן נולד בעיירה טרדגר שבמחוז מונמות'שייר בדרום ויילס, אזור העשיר בפחם. אביו, דייוויד בוואן, היה כורה פחם, שנתפס לאמונה בסוציאליזם. אניירין בוואן החל אף הוא לעבוד במכרות כנער. בגיל 19 כבר גילה את כשרונותיו הארגוניים, היה לפעיל באיגודים המקצועיים, והוביל את האיגוד המקומי. הוא התגלה כמארגן מוכשר, ונתפס על ידי מעבידיו, חברת הברזל והפחם של טרדגר, כמהפכן. מנהל המכרה מצא תירוץ לפטרו, אך בסיוע פדרציית הכורים, הוחזר בוואן לעבודתו.
ב-1919 זכה בוואן למלגה ל"סנטרל לייבור קולג'", מוסד להשכלה גבוהה שהפעילו האיגודים המקצועיים. שם קיבל את השכלתו הכלכלית, ואת אמונתו רבת השנים בכתבי קרל מרקס. בקולג' למד כיצד להתגבר על הגמגום שליווה אותו מילדותו.
כששב לטרדגר ב-1921 מצא כי חברת הברזל והפחם של טרדגר אינה רוצה לשוב ולהעסיקו. הוא חיפש עבודה ככורה, ובמשך תקופה ארוכה היה מובטל.
ב-1926 מצא עבודה כשכיר בתשלום של האיגוד המקצועי. בשנה זו פרצה שביתת הכורים, שהפכה לאחר מכן לשביתה כללית. בוואן התבלט עד מהרה כאחד ממנהיגי הכורים. הכורים נותרו בשביתה במשך שש שנים, ובוואן היה אחראי להעברת תשלומים לכורים השובתים מקרנות שהוכנו לכך, וליצירת מועצות פעולה שגייסו את הכסף, והעבירו לכורים סיוע כספי ומזון. בין 1928 ל-1930 היה גם חבר הנהלת בית החולים של טרדגר.
בפרלמנט.
ב-1928 נבחר בוואן למועצת מחוז מונמות'שייר. לאור הצלחה זו, הוצב כמועמדה של מפלגת הלייבור מטעם מחוז איבוו ווייל (Ebbw Vale), ובבחירות הכלליות שנערכו ב-30 במאי 1929 נבחר לראשונה לבית הנבחרים הבריטי. הוא היה בין הדמויות הבולטות בפרלמנט, בביקורתו הקשה על אלו שחש שהם פוגעים באזרח העובד. הוא מתח ביקורת על וינסטון צ'רצ'יל השמרני, ועל דייוויד לויד ג'ורג' הליברל, כמו על מנהיגי מפלגתו רמזי מקדונלד ומרגרט בונפילד. התמיכה לה זכה במחוז מושבו הביאה לכך שגם בבחירות ב-1931 בהם איבדו רוב חברי הפרלמנט המכהנים של הלייבור את מושבם, שמר בוואן על כיסאו. השפל הגדול והשפעותיו על בריטניה אך הביאו לחיזוק מעמדו.
כחבר פרלמנט חדש נמשך באופן שטחי לטיעוניו של אוסוואלד מוסלי, שנחשב אז לאיש שמאל, והיה חבר במפלגת הלייבור. מוסלי השמיע ביקורת על טיפולה הכושל באבטלה של ממשלת מקדונלד שהלכה והתרחקה מעמדות הלייבור, עד כדי פיצול בבחירות של 1931. עם זאת, כאשר פרש מוסלי מן הלייבור, ניתק עמו בוואן מגע.