"הפנים של תורמות הביציות" רשת. 2012.
באלי (ראמאיאנה)
הנרי ונטוורת' מונק
הנרי ונטוורת' מונק (באנגלית: Henry Wentworth Monk; 6 באפריל 1827 - 24 באוגוסט 1896) היה חוזה, ציוני-נוצרי אדוונטיסט קנדי. קידם את רעיונות "תקומת היהודים", לפיה על מנת להשיג שלום עולמי ומחילה אלוהית, על היהודים להתקבץ חזרה בארץ אבותיהם ולחדש בה את עצמאותם. כן קידם רעיון לפיו בירושלים צריך לקום מרכז עולמי מדיני-משפטי ליישוב סכסוכים בינלאומיים בדרכי שלום. מונק ביקר בארץ ישראל פעמיים.
תולדות חייו.
מונק נולד בחווה חקלאית באונטריו, קנדה על גדות נהר אוטווה. אביו היה פרוטסטנטי ואמו אירית-קתולית. ב-1834 נשלח הנרי בן השבע לפנימייה יוקרתית, סגפנית ואדוקה מבחינה דתית בלונדון. מונק שהה בפנימייה שמונה שנים ושב לקנדה בגיל 15. בגיל 19, לאחר מספר שנות עבודה נשלח לסמינר לכמרים, אך עזב אותו כעבור שנה משום שלימודי הדת לא סיפקו את צרכיו הרוחניים.
עד שנת 1852 עבד מונק בחווה ובמקביל קרא ולמד ספרים משיחיים. בעיקר השפיע עליו ספרה של האדוונטיסטית קלורינדה מינור, שחיה בארץ ישראל ופרסה חזון משיחי בדבר התקבצות היהודים בארץ אבותם. במקביל החלה להתפתח בקרבו חרדה שמלחמה עולמית עומדת לפרוץ ושיש למצוא דרכים לפתרון סכסוכים בדרכי שלום. בחורף 1852-1853 הגיע לתובנה שהוא האיש שעליו לרתום את עצמו לפעילות עולמית להשכנת שלום ולקיבוץ היהודים.
מונק השכיר עצמו כנער סיפון על ספינה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי וב-1854 הגיע חסר-כל לירושלים. חברי החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים אליהם פנה לראשונה, קיבלו אותו בתחילה, אך עד מהרה התגלעו בינו לבניהם מחלוקות, כיוון שמונק סירב לצורך לנצר את היהודים וביקש להותירם בדתם. אולם מונק מצא עד מהרה חברים בירושלים בדמות הקונסול הבריטי ג'יימס פין ורעייתו, ששיכנו אותו על חשבונם במלונו של המומר ג'ון משולם והקונסול האמריקאי מטעם-עצמו וורדר קרסון. לאחר זמן מה בירושלים עבר מונק להתגורר בחוותו של משולם בארטאס ותרם לחווה, בה עבדה גם קלורינדה מינור, מניסיונו כחקלאי מומחה.
בספטמבר 1854 נפגש מונק עם הצייר ויליאם הולמן האנט ובין השניים נקשרה ידידות אמיצה. צמד הידידים ניהלו מסעות ולילות ארוכים של שיחה בכפר ארטאס, בחברון ובירושלים. הם דנו בפירושים לתנ"ך והתרגשו יחדיו ממקומות בהם אירעו סיפורי המקרא והברית החדשה. מונק חידד בשיחות אלה את פירושו לספר חזון יוחנן כמדריך לשיבת היהודים לארצם והקמת מדינה יהודית בארץ ישראל והאנט החל להעניק לציוריו פרשנות מיסטית וסימבולית עמוקה יותר ששיאה בציורו "השעיר לעזאזל". בסוף 1855, לאחר שקיבל באיחור את הידיעה על מות אביו, שב מונק לקנדה לאחר כשנתיים של חוויות מעצבות. עם שובו חילק את זמנו בין עבודת אדמה לבין מסעות של הרצאת רעיונותיו בקנדה ובארצות הברית.
בשלהי 1857 יצא ללונדון על מנת להוציא לאור את ספרו "פירוש לחזון יוחנן", בו קיבץ את רעיונותיו. הספר ראה אור בסיועו של האנט, שהיה כבר צייר מפורסם למדי ואיש בעל אמצעים. ב-1858 צייר האנט את דיוקנו של מונק כנביא, בידו האחת ספר הברית החדשה פתוח ב"חזון יוחנן" וידו השנייה אוחזת בגיליון ה"טיימס" של אותו יום כסמל לכך שמאורעות שנרמזו בכתבי הקודש מתחוללים במציאות ימיו. פרסום הדיוקן גייס דעת קהל לטובת הפצת ספרו של מונק ולהיכרותו עם הפילוסוף ג'ון ראסקין, שמימן הוצאת מהדורה נוספת. האנט אף שילב את דיוקנו של מונק במספר ציורים נוספים.
מונק שהה בלונדון חמש שנים, בהן, אף על פי שזכה לקידום כ"נביא הדור" על ידי ראסקין, חי בבדידות ונתפש לרוב כטרחן. ב-1862 נחרד מהידיעות שהגיעו על פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, אסון אותו חזה. במימון ראסקין יצא מונק לארצות הברית על מנת להשכין שלום ולתווך בין הצדדים. הוא התקבל לראיון עם נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן בוושינגטון די. סי., אולם משניסה להפגש גם עם נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס הובהר לו כי אם ינסה להגיע דרומה ייחשב כבוגד ושממשלת ארצות הברית אינה רואה בו כמתווך.
בקיץ 1863 שב מונק מאוכזב ללונדון וממנה המשיך, שוב במימונו של ראסקין, לארץ ישראל. הוא מצא ירושלים שונה למדי מזו שעזב כשמונה שנים מוקדם יותר. פין לא היה יותר קונסול, משולם, שהסתכסך עם בני הזוג פין, היה שקוע באבל על מות בנו. החווה בארטאס ננטשה, וורדר קרסון הלך לעולמו והמיסיון מעולם לא ראה במונק בעל ברית. מונק חבר לחיים צבי שניאורסון, אך מצבם של יהודי ירושלים היה בכי רע וכספו של ראסקין אזל. השלטונות ראו בזר המרושש המטיף מסרים משיחיים וציוניים סיכון לסדר הציבורי ומונק גורש לאלכסנדריה, ממנה שב דרך מרסיי לבוסטון.
לפני הגיעו לחופי ארצות הברית נטרפה הספינה ומונק עלה לחוף כניצול יחיד. במהלך טלטוליו נחבט ראשו וזכרונו אבד. כאשר טיפס על עץ כדי להציל עצמו מכלבים משוטטים, נורה על ידי חוואי שחשב אותו לדב. לאחר שהתאושש בבית החוואי שניסה לכפר על טעותו וזכרונו שב אליו, הוחזר מונק לחיק משפחתו. ב-1872 שב ונפגש עם האנט בלונדון ולאחר מכן שב לאוטווה, שם פרסם טורים בעיתון מקומי. ב-1875 ניסה להקים את "קרן השיבה לפלסטינה" (Palestine Restoration Fund), על מנת לממן את שיבת היהודים ויישובם והוציא מנשר בו תיאר את "בנק ישראל", כמוסד פיננסי למימון התיישבות היהודים.
הרוזן משפטסבורי
שלושה גברים בבומל
שלושה גברים בבּוּמֶל (באנגלית: Three Men on the Bummel) הוא ספר הומוריסטי מאת ג'רום ק. ג'רום. הספר ראה אור בבריטניה ב-1900, אחת עשרה שנה לאחר צאתו לאור של הספר "שלושה בסירה אחת", שפרסם את הסופר. גם הספר הזה זכה להצלחה רבה, ובגרמניה שימש זמן רב כספר לימוד בבתי הספר. הספר מתאר את מסעם של שלושת החברים הבריטים ג'רום, ג'ורג' והאריס במסע אופניים בגרמניה, אל אזור היער השחור.
תוכן הספר.
הספר מתאר מסע שני של אותם שלושה גברים מ"שלושה בסירה אחת". הפעם זהו מסע אופניים בגרמניה, שהייתה ב-1900 אומה חדשה לאחר איחוד גרמניה. הוא בנוי באופן דומה ל"שלושה בסירה אחת", כאשר בראש כל פרק מובאים מספר משפטים המתארים באופן אירוני את עלילת הפרק. רוב הספר משעשע וקליל. עם זאת, בניגוד ל"שלושה בסירה אחת", שכל כולו הומור, חלקים מסוימים מהספר אינם קומיים אלא מביעים באופן נחרץ ואף קודר את דעתו של המחבר על גרמניה בכלל והגרמנים בפרט. הוא דן באכזריותם הקטלנית, באופיים הצייתני לחלוטין ובכניעתם לכל צורה של חוק ומשטר בלי להפעיל שיקול דעת עצמי. בספר, למרות לשונו הקלילה וסגנונו ההומוריסטי של ג'רום, ניכרת גם המתיחות המחריפה בין העמים, השוני בין הבריטים לבין הגרמנים והלאומנות הגוברת ביניהם. בין היתר כותב ג'רום מספר משפטים אשר קולעים היטב אל המטרה: "מילוי החובה הוא נושא הלימוד האלמותי [בבתי הספר הגרמניים]... על פי השקפתם מדובר בציות עיוור לכל דבר עם כפתורים [כלומר, לובש מדים]...עד כה בורך הגרמני בממשלה טובה להפליא. אם דבר לא ישתנה הרי שחייו ימשיכו להיות טובים. צרותיו יחלו רק אם יקרה משהו למכונת הממשל."
יחד עם הביקורת על הגרמנים, מגלה ג'רום גם אמונה בטוב לבם, וכמה הערות שלו היו מתקבלות היום בתמיהה. בתקופה שבה נכתב הספר, נראתה גרמניה בעיני האנגלים כארץ שוחרת שלווה ושלום, ואיש לא תיאר לעצמו את מה שעתיד להתחולל שנים לא רבות מאוחר יותר. ג'רום עצמו נחל מפח נפש כאשר היה עד לזוועות מלחמת העולם הראשונה כנהג אמבולנס מתנדב בצלב האדום הצרפתי.
המילה "בּוּמֶל" היא מילה גרמנית שפירושה "טיול לשם הנאה". ג'רום משלב בספר עוד עשרות מילים בגרמנית, שאת חלקן הגדול הוא אינו מתרגם ואינו מסביר.
שלושה בבומל
ג'לואיט
ג'לואיט (במרשלית: Jaluit) הוא אחד האטולים של איי מרשל שבאוקיינוס השקט. נמצא כ-220 ק"מ דרומית מערבית לאטול מג'ורו בו ממוקמת בירת איי מרשל.
האטול כולל 144 איי אלמוגים, השטח היבשתי שלו הוא 11.34 קמ"ר, רוב השטח היבשתי נמצא באי הגדול ביותר שגם שמו ג'לואיט. שטח הלגונה 689.74 קמ"ר. בג'לואיט חיים 1788 תושבים (נכון ל-2011).
ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל כולם וג'לואיט בכללם. ב-1884 העבירה ספרד את בעלותה על האיים לאימפריה הגרמנית שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. בתקופת השלטון הגרמני הוקמו על האטול מספר תחנות סחר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול במנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. בעקבות מלחמת העולם השנייה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן העצמאות לאיי מרשל בשנת 1986.
תחבורה.
באטול קיים מנחת, מרובד חצץ, באורך כ-1500 מטר. את המנחת משרתת חברת התעופה של איי מרשל.
אמנת ראמסאר.
ב-13 ביולי 2004 נקבעה ג'לואיט כאתר מים בעל חשיבות בינלאומית במסגרת אמנת ראמסאר.
אוניברסיטת סיני
אוניברסיטת סיני (בערבית: جامعة سيناء) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בעיר אל עריש שבחצי האי סיני, מצרים. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2006. נכון לשנת 2014 נשיא האוניברסיטה הוא פרופסור חאתם מוסטפא אל-בולוק, ויו"ר חבר הנאמנים שלה הוא איש העסקים המצרי חסן כמאל ראתב.
לאוניברסיטה שני קמפוסים; קמפוס בקנטרה (המזרחית) וקמפוס באל-עריש.
האוניברסיטה מדורגת מבחינה אקדמית במקום ה-14,493 מבין כלל האוניברסיטאות בעולם, ובמקום ה-41 מבין האוניברסיטאות במצרים.
פקולטות האוניברסיטה.
האוניברסיטה כוללת 7 פקולטות:
המיסטיקה הנשית (ספר)
שלמה בן שבת
אוניברסיטת זרקא