ראסל החל את הקריירה המוזיקלית שלו כמורה לשירה, תחילה בלונדון ואחר ברומא. לאחר זאת עבד כמנצח בבתי אופרה שונים באיטליה. כמורה לשירה עזר בין השאר לשחקנית אליאונורה דוזה. ב-1904 ייסד את להקת האופרה סן קרלו, במקור השלוחה הנודדת של תיאטרון סן קרלו בנאפולי. הלהקה הייתה עד מהרה למוסד עצמאי ויצאה למסע הופעות בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בסתיו 1905. ראסל ולהקתו היו אחראים לכל ההצגות בעונת 1905-06 בקובנט גארדו, וראסל היה המנהל ו/או המנצח בכל ההפקות הללו.
אחרי סיום העונה בלונדון, יצאו ראסל ולהקתו לארצות הברית וקבעו את מושבם בבוסטון. משם יצאו מדי שנה, מ-1906 עד 1909, לסיורים ברחבי ארצות הברית, ברפרטואר שכלל בעיקר אופרות איטלקיות, נוסף להופעות בבוסטון. עם פתיחת בית האופרה של בוסטון ב-1909, הייתה הלהקה למעשה לגרעין שממנו צמחה להקת האופרה החדשה של בוסטון, שראסל היה שותף להקמתה עם המיליונר הבוסטוני אבן ג'ורדן הבן. הוא המשיך לנהל את להקת האופרה של בוסטון עד שפשטה את הרגל בשנת 1915.
אחרי סגירת להקת האופרה של בוסטון, החל ראסל לעבוד במטרופוליטן אופרה בניו יורק כמנהל נלווה של הלהקה. בסופו של דבר חזר לאנגליה, שם לקח חלק בניהול הפקות בתיאטרון ולדורף בלונדון. כן ניהל עונת אופרות בתאטר דה שאנס אליזה בפריז.
הנרי ראסל היה נשוי לנינה דנדרייד. הוא מת בלונדון בגיל 65.
הליברליזם הקלאסי
נאו פגניות
נאו-פגניזם
המועצה הלאומית הסורית
סמים קלים
לטאת החולות
לטאת החולות (שם מדעי: "Lacerta agilis") היא לטאה הנפוצה ברחבי אירופה עד מונגוליה במזרח. היא לא נפוצה בדרום אירופה (למשל בחצי האי האיברי, באיטליה ובטורקיה) ותפוצתה בלתי סדירה.
ללטאת החולות יש בבטן ובגב פס בהיר: אצל זכרים הצבע נוטה להיות כהה יותר ומבהיר חלקית או באופן מלא בעונת ההזדווגות. אורך גופה של לטאת החולות יכול להגיע עד 25 סנטימטר.
ללטאה זו מספר תת-מינים, תת-המין המערבי ביותר נקרא "Lacerta agilis agilis". תת-המין העיקרי במערב אזור התפוצה הוא "Lacerta agilis argus" והוא בעל פס דק קטוע, או שלא קיים אצלו בכלל פס. לתת המין השני פס אדום-חום פשוט ללא כל סימני הגב. הפסים אצל הזכרים בשני תת-המינים הללו על הבטן בלבד, הופכים לירוקים בעונת החיזור והרבייה. לעומתם אצל הזכרים בתת-המינים המזרחיים (בעיקר "Lacerta agilis exigua") הפס יכול להיות ירוק בהיר לא רק בעונת החיזור והרבייה.
בבריטניה, לטאת החולות נפוצה בצפון מערב אנגליה שם היא נחשבת למין בסכנת הכחדה ומוגנת בקפדנות על פי החוק בבריטניה - כפי שהוא מוגנת ברחבי אירופה (זהו מין אירופאי מוגן). קרן הנאמנות לשימור נחשי בריטניה, שותפה ומובילה את תוכנית הפעולה לשימור לטאת החולות (SAP).
לעומת רוב מדינות אירופה, ברוסיה תת-המין "Lacerta agilis exigua" נפוץ מאוד ותרגום אחד משמותיו מרוסית הוא "לטאה נפוצה" (אם כי נפוץ גם שם אחר - Прыткая ящерица, שמשמעותו, 'לטאה זריזה' והוא תרגום של שמו המדעי של המין. המין הנקרא בעברית לטאה זריזה שייך לאותה משפחה, אך לסוג אחר - "Phoenicolacerta").
נקבת לטאת החולות מטילה ביצים בחול שטוף שמש, ומשאירה אותם לדגירה על החול החם.
אמנת האומות המאוחדות בדבר חוזים למכר טובין בין-לאומי
אמנת האומות המאוחדות בדבר חוזים למכר טובין בין-לאומי (באנגלית: United Nations Convention on Contracts for the International Sale of Goods, או בקיצור המקובל: CISG) היא אמנה בינלאומית שנחתמה בווינה ב-11 במאי 1980, ושמטרתה היא הסדרה משפטית של חוזים בינלאומיים למכירת טובין. האמנה היא למעשה חוק חוזי מכר מאוחד (Uniform Law), שמטרתו היא התגברות על הקושי בחתימת חוזים בין צדדים ממדינות שונות ששיטות המשפט ביניהן שונות. על האמנה חתומות היום 93 מדינות, מתוכן 91 מדינות גם אשררו אותה. בין המדינות החתומות ישנן מדינות מפותחות ומתפתחות, מדינות השייכות למערכות המשפט הקונטיננטלי ולמערכות המשפט המקובל, מדינות שהיו חלק מברית המועצות לשעבר, סין, ומדינות מערביות. בשל עובדה זו, נחשבת האמנה לאחת מהאמנות המשפטיות המוצלחות ביותר. מדינת ישראל חתומה על האמנה, שאושררה ונכנסה לתוקף בתאריך 5.2.2000 כתוספת לחוק המכר (מכר טובין בין-לאומי), התש"ס-1999, ס"ח 1716. מאותו מועד האמנה היא הדין החל על כל עסקאות ייצוא וייבוא של טובין שאחד הצדדים להם בישראל, ואשר לא הוחרגו על ידי האמנה עצמה או על ידי הצדדים עצמם במסגרת תנית דין. סעיפי האמנה פורשו על ידי מגוון רחב של פורומים, כולל בתי משפט, מוסדות בוררות במדינות שונות, וכתיבה אקדמית נרחבת.
דיאודורוס הראשון
דיאודורוס קריבליס הראשון (ביוונית: Διόδωρος, 14 באוגוסט 1923 - 20 בדצמבר 2000), נזיר וכומר יווני, היה הפטריארך היווני-אורתודכסי של ירושלים, מה- 1 במרץ 1981, ועד ליום פטירתו.
מנהיג.
דיאודורוס נולד באי האגאי כיוס, והוטבל בשם דמיאנוס ג. קריבליס. בשנת 1938 בתקופת המנדט הבריטי, היגר קריבליס לארץ ישראל. הוא קיבל חינוך נוצרי, ובשנת 1944 קיבל על עצמו להיות נזיר, וקיבל את שמו החדש "דיאודורוס". 3 שנים מאוחר יותר, נהיה דיאודורוס כומר, ובשנת 1962 התמנה לארכיבישוף של הייראפוליס. הוא שירת בהייראפוליס עד לבחירתו לבישוף בפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברבת עמון, ובשנת 1981 התמנה לפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים.
כפטריארך של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, חלש דיאודורוס על נכסי מקרקעין רבים ברחבי המדינה, ובירושלים בפרט. כפועל יוצא מכך היה מעורב במספר רב של עסקאות מקרקעין עם גורמים פרטיים, כמו עם נציגי המדינה, הקרן קיימת לישראל ועיריית ירושלים. בין ראש עיריית ירושלים טדי קולק ובין דיאודורוס, שררו יחסי ידידות שחרגו מכללי הנימוס המקובלים בין ריבון חילוני, ואיש דת זר.
באחרית ימיו התדרדר מצב בריאותו כתוצאה מנמק ברגל שנגרם ממחלת סוכרת, ומחלת כליות, שחייבה אותו לעבור טיפולי דיאליזה. את מצבו זה ניצל אדם בשם יעקב רבינוביץ לבצע תרמית הידועה כפרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה. בפרשת הונאה זאת, שהתרחשה בשנת 2000, ביים רבינוביץ עסקת מקרקעין רחבת היקף, בין מדינת ישראל והקרן קיימת לישראל לבין הפטריארכיה, תוך שהוא מציג מצג שווא כאילו הוא מתווך בין שליחי המדינה לבין דיאודורוס, ומוכר להם קרקעות של הפטריארכיה הממוקמות ברחביה.
זמן לא רב לאחר החתימה לכאורה על העסקה, ב-19 בדצמבר 2000, מת דיאודורוס בירושלים כשהוא חלש ותשוש מסיבוכיי מחלתו. ב-22 בדצמבר 2000, הוא נקבר בקתדרלה של השליחים הקדושים על הר הזיתים.
נתן געשטעטנער
חצ'אטור אבוביאן
חצ'אטור אבוביאן (בארמנית: Խաչատուր Աբովյան; 15 באוקטובר 1809 - 14 באפריל 1848) היה סופר, משורר ומחנך ארמני, נחשב לאחד מגדולי הכותבים בשפה הארמנית.
חיבורו המוכר ביותר הוא הרומן "פצעי ארמניה", אשר עסק בגורל העם הארמני ובמאבקו לעצמאות בתקופת מלחמת רוסיה-פרס, ובדומה לשאר יצירותיו ראה אור רק לאחר מותו. הצלחתו הרבה של הרומן, אשר נכתב בלשון ארמנית מודרנית בניגוד לשימוש הרווח באותה התקופה בארמנית עתיקה, נחשב לאחד היסודות החשובים בספרות הארמנית המודרנית. יצירותיו הפכו לנכס צאן ברזל בתרבות הארמנית ובפרט עם כינונה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית בשנת 1920. באביב 1848 אבדו עקבותיו לאחר שיצא בשעות הבוקר מביתו אך לא שב אליו מעולם.
רקע משפחתי, שנות ילדותו ולימודיו.
חצ'אטור אבוביאן נולד בשנת 1809 בכפר קנאקר על יד ירבאן בימינו פרבר של העיר הזאת, באותן שנים חלק מהח'אנות של ירבאן במסגרת האימפריה הפרסית. היה צאצא למשפחת אבובנץ שהחזיקה את המעמד האצילי של "טאנוטר" ושאחוזתה בקנאקר עברה בירושה מדור לדור. דודו של הסופר היה הטאנוטר האחרון של קנאקר. משפחת אבוביאן הייתה מצאצאיהם של משפחת המליכּים בגלריאן משחומיאן (גוליסטן), אחת מחמש המשפחות בעלי האחוזות ששלטו באזור נגורנו קרבאך. דודתו של אבוביאן הייתה אשתו של סחק אגאמליאן, המליךּ האחרון של ירבאן בזמן הסיפור לרוסיה בשנת 1828.
אף על פי שגדל בבית דל אמצעים, יחוסו של אבוביאן השרה בו מגיל צעיר את תחושת האחריות וההתחייבות לעמו.
חצ'אטור נולד כבן שני להוריו, אבטיק וטאקוחי, אחרי בן בכור בשם גאראבד, שנפטר בהיותו בגיל 3.
בגיל 10 חצ'אטור נלקח על ידי אביו לאצ'מיאדזין על מנת להתחיל לימודי כמורה (1822-1819) במדרשה התאולוגית "גבורקיאן". בסמינר סבל הנער מהקור ומהחינוך הנוקשה. אחרי שברח כמה פעמים, בגיל 15 עזב את הלימודים האלה ונסע לטיפליס, בגאורגיה השכנה, כדי ללמוד את התרבות של ארמניה וניביה במכללת נרסיסיאן, תחת הדרכתם של פורוס קאראדגצי ושל הרוטיון אלאמדריאן (1826-1824). בתום הלימודים ב-1826 התכוון אבוביאן להשתלם באותו תחום בוונציה, שבה הייתה קיימת קהילה ארמנית חשובה, אך פריצת מלחמת רוסיה-פרס (בשנים 1828-1826) מנעה זאת ממנו. עבד במשך שלוש שנים כמורה בסנחין ואחר כך הועסק כדיאקון, מזכיר ומתורגמן בשרות הקתוליקוס אפרם של ארמניה, יפרם. משרה זאת זימנה לו אפשרות להתוודע לאישים זרים רבים, ביניהם המחזאי והדיפלומט הרוסי, אלכסנדר גריבוידוב ששהה בספטמבר 1828 באצ'מיאדזין, בדרכו לטיפליס. השבועון של גריבוידוב, "טיפליסקייה ודומוסטי" היה העיתון הראשון שפרסם מאמר על אבוביאן.
הטיפוס על אררט.
נקודת תפנית בחייו של אבוביאן הייתה הגעתו בספטמבר 1829 לארמניה של הפילוסוף הגרמני פרידריך פארוט (1841-1791), בשמו המלא יוהאן יאקוב פרידריך וילהלם פארוט. הוא היה פרופסור לפילוסופיה של הטבע באוניברסיטת דורפט, בליבוניה, כיום אוניברסיטת טרטו באסטוניה ויועץ אימפריאלי בממשל הרוסי.