הוידאו קליפ ההומוריסטי של הלהקה נוצר בעזרתם של צוות הסדרה Spitting Image אשר כולו כלל בובות דמויות אנשים מפורסמים. הווידאו קליפ היה מועמד לפרס גראמי בווידאו הקונספט הטוב ביותר אך הלהקה הפסידה לסולן שלהם לשעבר, פיטר גבריאל בווידאו לשירו, "Sledgehammer".
עטיפת הסינגל, היא פרודיה לעטיפת האלבום השני של הביטלס, With the Beatles משנת 1963.
השיר זכה למספר קאברים, בין הבולטים בהם זה של להקת Disturbed משנת 2005.
לוי אריה אריאלי
לוי אריה אריאלי (אורלוף) (יום הכיפורים תרמ"ז, 9 באוקטובר 1886 - ט' בשבט תש"ג, 1943) הוא סופר ומחזאי עברי. נולד באוקראינה, עלה לארץ ישראל וממנה היגר לארצות הברית.
קורות חיים.
לוי אריה אורלוף נולד בשישאק שבאוקראינה לקלמן אורלוף ולחנה בת יצחק סמילנסקי. אביו היה סוחר תבואה וחוכר אחוזות.
קיבל חינוך מסורתי, ובגיל 13 עבר למירגורוד להמשך לימודיו. רכש השכלה כללית וידיעת רוסית וצרפתית. עסק בהוראה במושבות יהודיות במחוז חרסון והשתתף בהגנה העצמית היהודית. בגיל 21 גויס לצבא ונשלח לטולה. עקב קשריו עם המהפכנים הרוסים הועמד למשפט צבאי. בעזרת ידידיו נמלט מהכלא ובשנת תרס"ט עלה לארץ ישראל. עבד בשמירה ברחובות ובכפר סבא. בשנת 1911 נשא לאישה את חיה-בלה ואגר מירושלים (בת אשר זאב וואגער). היה מורה בבית הספר לבנים של כי"ח ובבית הספר לספרדים.
בעידודו של יוסף חיים ברנר פרסם סיפורים ונובלות בכתבי עת עבריים: "הפועל הצעיר", "האחדות", "השילוח" ועוד. פרסם גם מחזה בשם "אללה כרים", הדן בשאלת הזהות היהודית בארץ ישראל, ביחסי היישוב עם הערבים והגשמת חיים ציוניים באדמה הנכספת, ומגולל סיפור אהבה יהודי-ערבי בלתי אפשרי.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התעתמן כדי לא להיות מגורש מהארץ. הוא גויס לצבא הטורקי ושירת בתזמורת צבאית. לאחר המלחמה היה מורה בטבריה ובירושלים.
בשנת תרפ"ג (1922) ירד לארצות הברית והיה מורה בסנט לואיס ובערים אחרות. מונה למורה לספרות בבית המדרש למורים שליד ישיבת רבי יצחק אלחנן ובבית המדרש למורות עבריות בניו יורק.
בארצות הברית המשיך לפרסם סיפורים בכתבי עת עבריים, ובהם "התורן", "הדואר" ואחרים.
מחזהו "אללה כרים" הועלה בשנת 1982 בפסטיבל עכו, בבימויו של אורי פסטר.
קישורים חיצוניים.
מיצירתו:
לוי אריה אורלוף
הוועד האודסאי
"הוועד האודסאי" (ברוסית: Одесский комитет; בשמו הרשמי: החברה לתמיכת בני ישראל עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה וארץ ישראל, Общество вспомоществования евреям земледельцам и ремесленникам в Сирии и Палестине) היה מרכז חובבי ציון במזרח אירופה.
תולדותיו.
בשנת 1881, בעקבות פרעות הסופות בנגב, ביקשו חבורות יהודים ברוסיה וברומניה להקים "אגודות בעלות מצע לאומי שביקשו להציל את החברה היהודית מכִּלְיָה. בהמשך הפכו האגודות לתנועה לאומית ממוסדת שכונתה בקרב חבריה בשם 'חיבת ציון', ומאז 1890 - הוועד האודסאי'".
בשנת 1890 קיבלה תנועת חיבת ציון מעמד חוקי, תחת השם הרשמי 'חברת תמיכת בני ישראל עובדי אדמה ובעלי-מלאכה בסוריא ופלשתינא' (כך תורגם שם החברה מרוסית על ידי לילינבלום; אך כבר בדו"ח התלת-שנתי הראשון שלה נקראה 'החברה לתמיכת בני ישראל עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובארץ הקדושה'). לאחר הקמת ההסתדרות הציונית ב-1897 ירדה קרנו והוא נחשב מאז בציבוריות היהודית לארגון צדקה או פילנתרופיה למען התיישבות בארץ ישראל. בין חברי הוועד היו שמואל ברב"ש, צבי הימלפרב, חיים אטינגר ויוסף ספיר, ובין סגניהם חיים נחמן ביאליק, יוסף קלוזנר, אברהם זוסמן, יעקב ריימיסט ומשה קליימן. בשנת 1906 מונה ליושב ראש הוועד מנחם אוסישקין, ורבים סברו שהדבר יתרום לצמיחתו, אולם מעמדו הפוליטי בציבוריות היהודית דווקא הלך והדרדר.
התרומות המשיכו להגיע אל הוועד בכל שנות קיומו. הוועד היה מעורב בטיפוח ההתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל; נשלחו אליו דין וחשבונות על הנעשה במושבות ובערים, משלוחים או נציגים בארץ ישראל, כגון מנחם שיינקין. הוועד תמך בכינון כוח המגן העברי בארץ ישראל. כך למשל, הוא מימן את ביטוח עבודתם (בחברת ביטוח איטלקית) של אנשי "השומר"; הוועד התחייב לכסות נזקי גנבה בכל מושבה שבה נשכרו לשמירה אנשי "השומר", ובשנת תרע"א (1911) הפקיד 7,000 פרנק לחשבון בבנק אפ"ק שנועד ל"קרן גנבות" שממנה יילקחו הפיצויים. השפעתו ניכרה בחינוך העברי בארץ ישראל. כך למשל תרם הוועד יותר מ-25 אלף רובל למצדדים בשפה העברית בתקופת "מלחמת השפות" ובמנהיגיו ביישוב, כגון דוד ילין וחברי "הסתדרות המורים".
בעקבות מהפכת אוקטובר ועליית הבולשביקים לשלטון ומלחמת האזרחים ברוסיה, הסתיימה פעולתו, כאשר פקידי היבסקציה תבעו את סגירתו. מאזנו האחרון הוגש באודסה ב-21 באוגוסט 1919.
"כתבים לתולדות חִבת-ציון וישוב ארץ-ישראל".
אוסף מסמכים ותעודות מארכיונו, אשר אסף וההדיר אלתר דרויאנוב, ראו אור משנת תרע"ט (1919) ועד שנת תרצ"ב (1932 בשלושה כרכים (חלק א' באודסה בהוצאת "אמנות", ובדפוס "הפועל הצעיר" ו"אחדות" בארץ ישראל) בשם: כתבים לתולדות חבת-ציון וישוב ארץ-ישראל. הכרכים זכו למהדורה מהודרת על ידי ד"ר שולמית לסקוב, שראו אור בשישה כרכים במכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן באוניברסיטת תל אביב והוצאת הקיבוץ המאוחד. הכתבים אוצרים מידע רב על התנועה הציונית ועל אישיה בתקופת העלייה הראשונה והשנייה. הוא כולל מסמכי תקנות של חברות ואגודות כגון "תקנות חברת ביל"ו" שנתחברו בקושטא, ותקנות חברת תחית ישראל, תוכניות התיישבות וסדרי יישובים חקלאיים ואיגרות רבות, בהן של אנשי ביל"ו ולשכותיהם המרכזיות, אליעזר בן-יהודה, אהרן מיכל ברכיהו, יחיאל מיכל פינס, זלמן דוד ליבונטין, קרל נטר, לורנס אוליפנט, שמואל משה לולקימאכר, דוד גורדון, שמואל מוהליבר, קבוצת תלמידי ישיבת וולוז'ין, מאיר דיזנגוף, אחד העם, ולדימיר דובנוב ומרדכי בן הלל הכהן.
היסטוריוגרפיה.
תולדותיו החלו להכתב בראשית המאה ה-20, על ידי יוסף ספיר ושמואל לייב ציטרון. הוא הוזכר, בהרחבה או בצמצום בחיבוריהם של נחום סוקולוב, ישראל קלויזנר, יוסי גולדשטיין, מרדכי אליאב, ישראל קולת, יוסף שלמון, מרגלית שילה וגדעון שמעוני.
אדמירל ג'יינוויי
קפטן ג'יינוויי
וויאג'ר (NCC-74656)
ספינת החלל הבדיונית וויאג'ר (באנגלית: USS "Voyager" NCC-74656) מדגם "אינטרפיד" היא מקום ההתרחשות העיקרי של עלילות סדרת המדע בדיוני הטלוויזיונית "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". הספינה נמצאת תחת פיקודה של קפטן קתרין ג'יינוויי. הספינה תוכננה על ידי מעצב ההפקה של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" ריצ'רד ד. ג'יימס והמאייר ריק טרנבך. רוב ההופעות של הספינה על המסך הן תוצאה של תמונות שנוצרו על ידי מחשב, אף על פי שטוני מאיננג'ר בנה מודל אשר נעשה בו שימוש בסדרה. המודל העיקרי של וויאג'ר, אשר בו נעשה שימוש במהלך הצילומים, נמכר במכירה פומבית ב-6 באוקטובר 2006 תמורת 132,000 דולר.
משימה.
וויאג'ר הושקה בשנת 2371. משימתה הראשונה של הספינה הייתה לאתר ספינת מאקי בשטחי ההפקר שעל גבול הפדרציה-קרדאסיה. חייזר רב-עוצמה בשם "המשגיח" העביר הן את וויאג'ר והן את ספינת המאקי מרחק של 70,000 שנות אור לרביע דלתא, תוך גרימת נזק לספינה והריגת כמה מאנשי הצוות (לרבות: הקצין הראשון קומנדר קאוויט; קצין הרפואה הראשי ד"ר פיצג'רלד ושאר הצוות הרפואי, ההגאי סטאדי והמהנדס הראשי). על מנת למנוע את רצח העם של האוקמפה, ג'יינוויי הורתה על הריסת המכשיר, על אף שייתכן כי באמצעותו ניתן היה להשיב הביתה, לרביע אלפא, את וויאג'ר ואת ספינת המאקי. תקועים יחד ברביע דלתא, ולאחר השמדתה של ספינת המאקי, שני הצוותים חייבים לשלב כוחות ולעבוד ביחד, לקראת המסע הביתה שצפוי להימשך כ-75 שנה.
פיקוד צי הכוכבים הופך להיות מודע, בסופו של דבר, בדבר הימצאותה של הספינה ברביע דלתא ומאוחר יותר מצליח ליצור עימה קשר, במערכת תקשורת רגילה. לאחר שבע שנות מסע, הספינה חוזרת לרביע אלפא דרך צינור טראנס-עיוות של הבורג, עם סיועה של הנוסעת בזמן אדמירל קתרין ג'יינוויי (לשעבר, הקפטן של וויאג'ר) מעתיד חלופי.
המוטו של הספינה הוא ציטוט של המשורר אלפרד טניסון: "טבלתי בעתיד, עד כמה שהעין האנושית יכולה לראות; ראיתי את החזון של העולם, וכל הפלא שיהיה".
צוות.
וויאג'ר הושקה עם 141 אנשי צוות על סיפונה. אחרי שספינת החלל הועפה לרביע דלתא, כמה מחברי הצוות נהרגו, ובהם כמה קצינים בכירים, לרבות, לוטננט-קומנדר קאוויט, הקצין הראשון; קצין הרפואה הראשי פיצג'רלד, לוטננט סטאדי, ההגאי הבטאזואידי, והמהנדס הראשי.
נכון לשנת 2377, מספר אנשי הצוות היה 146, לאחר שאל הצוות המקורי הצטרפו צוותי המאקי ומאוחר יותר חמשת השורדים מצוות האקווינוקס, נעמי – בתה של סמנתה ווילדמן, שנולדה על הספינה, וכן מספר אנשים אשר הוטמעו ושוחררו מהבורג, לרבות שבע מתשע ואיצ'ב.
צוות הפיקוד הבכיר של וויאג'ר כולל את:
בין הדמויות החוזרות בסדרה: נעמי וויילדמן, ביתה של סג"ם סמנתה וויילדמן, וכן ילדי הבורג: איצ'ב, מזוטי, אזאן ורבי.
עיצוב ויכולות.
ספינת החלל וויאג'ר, 257 חדרים, הפרושים על פני 15 סיפונים, במשקל 700,000 טון מטרי, נבנתה במספנות "אוטופיה פלנישיה" אשר על מאדים, ושוגרה מתחנת החלל מקינלי.