סידרנסקי זכתה לראשונה באליפות ישראל באתלטיקה קלה לבוגרות בריצת 200 מטר עוד בטרם מלאו לה 16 שנים. שנתיים מאוחר יותר זכתה סידרנסקי בתואר הכפול בריצת 100 מטר ו-200 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1960 זכתה סידרנסקי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.9 שניות, אחרי אילנה קרשיק ממכבי תל אביב (26.8 שניות) ולפני גרבורג מהפועל תל אביב (28.1 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.04 מטר, אחרי אילנה קרשיק (5.13 מטר) ולפני סמדר מודעי מהפועל נען (4.96 מטר). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.7 שניות, אחרי אילנה אדיר ממכבי תל אביב (12.4 מטר) ואילנה קרשיק (12.6 שניות).
השתתפה ב-2 אוניברסיאדות: באוניברסיאדת סופיה (1961) בבולגריה עלתה לגמר וסיימה במקום החמישי.
באוניברסיאדת פורטו אלגרה (1963) שנערכה בברזיל בספטמבר 1963 סיימה סידרנסקי במקום רביעי בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות ולא העפילה לריצת הגמר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סידרנסקי ייצגה את ישראל בריצת 100 מטר סיימה במקום 21 בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.6 שניות ובמקום 33 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.1 שניות.
לאחר שובה מטוקיו, התחלה לשחק במקביל כדוריד בקבוצת מכבי צפון תל אביב. באחד המשחקים בכפר שמריהו נגד קבוצת הפועל כפר מנחם, (אלופת המדינה, אז) הכירה את יצחק כצנשטיין והשניים נישאו לאחר כחודשיים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו בקיץ 1965 זכתה סידרנסקי ב-3 מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.2 שניות, אחרי לוריין לוצוף מדרום אפריקה שקבעה שיא מכביה חדש של 11.9 שניות ולפני חנה סמוך מישראל (12.5 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.5 שניות, אחרי לוריין לוצוף שקבעה שיא מכביה חדש נוסף של 25.0 שניות ובריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 12.8 שניות, אחרי זלמה הייסטיק מהולנד (12.0 שניות) ולפני חנה סמוך (13.1 שניות). לאחר המכביה היא הפסיקה להתאמן.
באחד המשחקים בכפר שמריהו נגד קבוצת הפועל כפר מנחם, (אלופת המדינה, אז) הכירה את יצחק כצנשטיין ראש קבוצת הכדוריד מכבי כפר שמריהו. השניים נישאו בנובמבר אותה שנה. לבני הזוג נולדו שתי בנות ובן.
בינואר 1966 הודיעה על פרישה מן המסלול.
תוצאותיה של סידרנסקי מתנוססות עדיין ברשימת התוצאות הטובות ביותר של אצניות ישראל בכל הזמנים, כאשר במרחק 100 מטר תוצאתה מזכה אותה במקום השביעי ואילו ב-200 מטר במקום ה-12 .
סידרנסקי עמיתת כבוד של האיגוד הישראלי לאתלטיקה לשנת 2005.
ירוחם אשר ורהפטיג
ווארהאפטיק
אבל רבתי
אבל רבתי היא אחת מן המסכתות הקטנות. לעיתים היא מכונה בלשון סגי נהור מסכת שמחות, מכיוון שהיא עוסקת בהלכות גוסס, התאבדות, הלוויית המת, דיני הספד וקבורה, ניחום אבלים ודיני אבלות. המסכת מחולקת לארבעה עשר פרקים.
על פי רוב היא נדפסת בסוף סדר נזיקין שבתלמוד. חכמי התלמוד ראו אותה כברייתא, ויש ממנה הרבה מובאות בתלמוד בעיקר במסכת מועד קטן העוסקת בין השאר בדיני אבלות, בלא הזכרת שמה. אולם יש בתלמוד ציטטות ממסכת זו תנא באבל רבתי, שאינן בנוסח שבידינו.
הנוסחה המקובלת הייתה משובשת במקומות רבים, והגר"א הגיה אותה רבות לפי דברי הראשונים שציטטו אותה, וכן כמנהגו לפי שיקול דעתו. בשנת תרצ"א ההדיר מיכאל היגר את המסכת לפי ארבעה כתבי יד, וקבע את הנוסח לפי המסתבר מביניהם. מהדורה מדעית אחרת של המסכת יצאה לאור על ידי דוב זלוטניק בשנת 1966. היגר בהקדמתו למסכת מראה שציטוטים רבים של הראשונים ממסכת זו אינם מצויים בנוסחאות שלפנינו.
כמה וכמה פירושים התחברו על המסכת ביניהם בנין יהושע לרבי יהושע פאלק, נחלת יעקב לרבי יעקב נוימבורג, ושמחת יהודה לרבי יהודה נג'אר. במהדורת עוז והדר נוסף גם "קובץ מפרשים" מאחרונים נוספים כמו היעב"ץ, לב חכמים, פעולת שכיר ועוד.
קיימת גם מסכת "אבל זוטרתי" (=אבל קטן) שעיקרה דברי אגדה העוסקת בהלכות חולה שנוטה למות ובדברי מוסר והתעוררות וחזרה בתשובה לקראת הדין בעולם הבא, אשר ציטוטים ממנה נמצאים בספרות הגאונים ומכאן הידיעות עליה. גם היא מכונה בלשון סגי נהור שמחות זוטרתי ובמקורות אחרים שמחות דרבי חייא. היא נשתמרה בכתבי-יד ונדפסה, כמו אבל רבתי, במהדורות מדעיות. המהדורה הראשונה יצאה לאור בפרנקפורט תרמ"ט מכתב יד, ואחריה נדפסה מהדורה אחרת על ידי מיכאל היגר בניו יורק תרצ"א על פי כתבי יד נוספים.
תנועת בנות בית יעקב בתיה
יחיאל פיינר
יחיאל פיינער
פיינר
פיינר הוא שם משפחה ממקור גרמני.
חיים פיינר
פיינער
שי&quot;ז
סיווג ספקטרלי
סיווג ספקטרלי של כוכבים הוא חלוקתם להקבצות על פי אופי הקרינה הנפלטת מהם. את הכוכבים ניתן לסווג על פי ספקטרום הקרינה ועל פי עוצמת הקרינה. ספקטרום הקרינה הנפלט מכוכב מורכב מקרינת גוף שחור התואמת לטמפרטורת פני השטח שלו ועליו מופיעים קווי בליעה (ובמקרים מסוימים קווי פליטה) על פי ההרכב של היסודות בשכבותיו החיצוניות. עוצמת הקרינה תלויה בשטח הפנים של הכוכב, הנגזר ישירות מרדיוסו ומטמפרטורת פני השטח בהתאם לחוק סטפן-בולצמן. ניתן אם כן באמצעות ניתוח הספקטרום לסווג את הכוכבים על פי הטמפרטורה שלהם, על פי עוצמת ההארה ביחס לטמפרטורה שלהם ועל פי ההרכב הכימי של שכבותיהם החיצוניות.
סיווג הרווארד.
סיווג הרווארד מסווג את הכוכבים על פי קרינת הגוף השחור הנפלטת מהם ולמעשה על פי טמפרטורת פני השטח שלהם בלבד. הסיווג פותח בעיקר על ידי אנני ג'אמפ קאנון במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד בתחילת המאה ה-20 והוא מתואר בטבלה הבאה.
המסה, הרדיוס ועוצמת ההארה מתייחסים לכוכבי הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי זה ולא מתייחסים לענקים או לכוכבים אחרים מחוץ לה. הצבע הנמדד הוא הצבע ביחס לכוכבים מסוג A שנחשבים ללבנים. הצבע הנראה הוא הצבע כפי שבני אדם נוטים לתאר את הכוכבים כפי שהם נראים ללא ציוד עזר או רק עם משקפת בתנאי צפייה מיטביים. צבעי הרקע בטבלה הם צבע הכוכב כפי שהיה מתקבל לו הוגבר מאוד והוקרן על משטח לבן כשמסביב יש אור יום. רוב הכוכבים, למעט הבהירים ביותר, נראים למעשה לעין האנושית כלבנים או לבנים-כחלחלים מכיוון שאור הכוכבים אינו מספיק לראיית צבע. אור השמש הוא למעשה כמעט לבן, אך הוא נחשב לצהוב ביחס לכוכבים מסוג A ונתפס כצהבהב בשל הפיזור של האטמוספירה.
דרך מקובלת לזכור את האותיות המייצגות את הקבוצות היא האקרוסטיכון: Oh, Be A Fine Girl/Guy, Kiss Me.
סיווג משנה של הכוכבים בכל קבוצה מתבצע על ידי חלוקת תחום הטמפרטורות ל-10 תת-קבוצות הממוספרות בספרות 0-9 כאשר 0 ניתן לכוכבים החמים ביותר בקבוצה ו-9 לקרים ביותר. לדוגמה, השמש היא בעלת הסיווג G2 המתאים לטמפרטורה של 5,800 קלווין.
סיווג ירקס.
סיווג ירקס שפותח בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי חוקרים ממצפה ירקס השייך לאוניברסיטת שיקגו מבצע חלוקה של הכוכבים על פי שני פרמטרים. פרמטר אחד הוא סיווג הרווארד (כלומר הטמפרטורה) והפרמטר השני מביא בחשבון את השפעת רדיוס הכוכב על הארתו. הסיווג על פי פרמטר זה יוצר את הסוגים הבאים:
כאשר הסיווג אינו חד-משמעי ניתן לציין כי הכוכב נמצא בין סיווגים על ידי סימונים כמו M2 IV/V המציין כי הכוכב הוא או כוכב הסדרה הראשית או תת-ענק, או כמו G2 I-II המציין שהכוכב נמצא בין ענק בהיר לעל-ענק.
ציון ספקטרום לא שגרתי.
לכוכבים מסוימים יש ספקטרום לא רגיל הכולל קווי פליטה לא שגרתיים. במקרים אלו ניתן להוסיף לציון הסיווג את הסימנים הבאים:
הסוגים הספקטרלים.
סוג O.
כוכבים מסוג O הם חמים ביותר, בהירים במיוחד (עד פי מיליון מהשמש) וצבעם כחול. למעשה רוב הקרינה שלהם נמצאת בתחום העל-סגול. הם נדירים ביותר בקרב כוכבי הסדרה הראשית, בערך ביחס של אחד לשלושה מיליון. כוכבים אלה הם בעלי מסה גבוהה במיוחד והם מעיפים ענני גז מפני השטח שלהם ובכך יוצרים ספקטרום מורכב וקשה לפיענוח.
בדרך כלל הם מציגים קווי בליעה חזקים ולעיתים גם קווי פליטה של He ושל +He וכן של יונים נוספים (למשל צורן, חמצן, חנקן ופחמן). הכוכבים הפחות חמים מסוג זה (O5-9) מציגים קווי פליטה של מימן. בשל מסתם העצומה, קצב היתוך המימן בליבתם גבוה במיוחד והם יוצאים מהר יחסית מהסדרה הראשית. עד 1978 היו ידועים כוכבים רק מתת-הסוגים O5-9. כיום מוכרים גם כוכבים מתת-הסוגים O2-4.
דוגמה לכוכב מסוג O: נאוס (O5 Ia)
סוג B.
כוכבים מסוג B הם חמים ובהירים במיוחד וצבעם כחול. הם מציגים קווי בליעה של הליום לא מיונן הבולטים במיוחד בתת-הסוג B2, וכן קווי בליעה בינוניים של מימן. כמו כן ניתן למצוא קווי בליעה של יוני מתכות כמו +Mg ו-+Si. בדומה לכוכבים מסוג O הם חיים רק זמן קצר בסדרה הראשית ולכן הם בדרך כלל לא נמצאים רחוק מהאזור בו נוצרו. מסיבה זו נוטים הכוכבים מסוג זה להיות בקבוצות המכונות אגודות OB שנוצרו ביחד מענן גז אחד. אגודת OB כזאת נמצאת בקבוצת אוריון. בערך כוכב אחד מכל 800 כוכבים בסדרה הראשית הוא מסוג B.
דוגמאות לכוכבים מסוג B: ריג'ל (B8 Iab), ספיקה (B1 III ו-B2 V), הכוכבים הבהירים בפליאדות.
סוג A.
כוכבים מסוג A הם בין הנפוצים ביותר מבין הכוכבים הנראים בעין ללא ציוד עזר. צבעם לבן-כחלחל והם מציגים קווי בליעה חזקים של מימן וכן של יוני המתכות +Ca, +Mg, +Fe ו-+Si. בערך אחד מכל 160 כוכבי הסדרה הראשית הוא מסוג A.
דוגמאות לכוכבים מסוג A: וגה (A0 V), סיריוס (A1 V), דנב (A2 Ia)
סוג F.
כוכבים מסוג F מציגים קווי בליעה של +Ca ושל ברזל וכרום לא מיוננים וקווים חלשים של מימן נייטרלי ושל מתכות מיוננות. צבעם לבן והם מהווים כשלושה אחוזים מכוכבי הסדרה הראשית.
דוגמאות לכוכבים מסוג F: קאנופוס (F0 II), פרוקיון (F5 IV-V), HR 244 (F9V).
סוג G.