מצד שני, מופיעים בתנ"ך לא מעט פסוקים שמהם נובע כי קיימות מספר ישויות עליונות הנקראות "אלוהים" או "בני האלוהים". לדוגמה: בסיפור הבריאה שבספר בראשית נאמר (א, 26): "ויאמר אלוהים נעשה אדם בצלמנו כדמותנו...". דוגמה נוספת: באותו הספר (ו,2) נאמר - "ויראו בני האלוהים את בנות האדם כי טובות המה..". בסיפור מגדל בבל (בראשית י"א, (6-7) נאמר: "ויאמר יהוה...הבה נרדה ונבלה שם את שפתם...". בספר דברים (פרק י, 17) נאמר: "כי יהוה אלוהיכם הוא אלוהי האלוהים...". דוגמה נוספת: בספר תהלים נאמר (פ"ב, 1) - "אלוהים ניצב בעדת אל, בקרב אלוהים ישפוט". בספר איוב נאמר (א, 6) נאמר: "ויבואו בני האלוהים להתייצב על האלוהים.. ככל הנראה הפסוקים המנוגדים מייצגים תפיסות שונות של המחברים. יש בהוגי היהדות שראו את מהות מצוות התורה בתור אנטיתזה לאמונה האלילית. גישה זו מפתח הרמב"ם בחיבורו "מורה נבוכים".
היחס למונותאיזם בפילוסופיה היוונית.
הפילוסופיה היוונית, שהחליפה את המיתולוגיה היוונית, הגיעה בשלביה הקלאסיים לחשיבה מונותאיסטית. כבר קסנופנס נחשב למבשר רעיונות אלה, וניתן למצוא אותם גם אצל אריסטו. עם זאת עולם המחשבה היוני-רומי היה שונה במהותו מעולם הדתות המונותאיסטיות. בניגוד לעולם היוני-רומי בו שלטה התפיסה של אחדות בין צורכי הגוף והנפש, הדתות המונותיאסטיות הניחו כי התנזרות גופנית מעלה את האספקטים הרוחניים באדם.
העולם היוני-רומי היה מרוכז בהווה לעומת תפיסות משיחיות-אידיאליסטיות שאפיינו את הדתות המונותיאיסטיות.
בעקבות המטפיזיקה של אריסטו, פיתחו בימי הביניים כמה פילוסופים מוסלמים, יהודים ונוצרים תפיסה פילוסופית אריסטוטלית של המונותיאיזם הדתי. כך, לא רק ששללו את המימד הפיזי של האלהים, אלא גם זיהו את האל עליו מדברת דת ההתגלות עם אלוהי אריסטו: אלוהים הוא הסיבה הראשונה לכל המציאות, עצם אחד פשוט (כלומר שאין בו עצמו ריבוי או תרכובת של היבטים שונים זה מזה), עצם יחידאי שאי אפשר להשוותו או לדמותו בשום היבט לשום עצם אחר, אל שאיננו נע ואין בו שום שינוי, אל המצוי תמיד כשיא המימוש של עצמותו (בפועל ולא בכח), אל מופשט המוגדר כשכל, היודע את עצמו בלבד (ואת נבראיו הוא יודע 'מבפנים', כיוון שהוא סיבתם ומחוללם), שמציאותו זהה עם מהותו, ואולי הוא חסר רגשות, מלבד שכלתנות טהורה. על רקע זיהויו האריסטוטלי של האל (או: 'הסיבה הראשונה'), כשכל טהור, התחבטו כמה תאולוגים בשאלה האם אפשר בכלל לייחס לאלהים רצון חופשי וספונטני, הנדמה לכאורה כאפיון שונה מ'שכל טהור'. זיהויו של המונותיאיזם הדתי עם אלוהי אריסטו מעורר את השאלה האם בכלל מדובר באישיות או סתם בעקרון מופשט ראשיתי מכונן.
התפשטות המונותאיזם.
בתקופה מאוחרת יותר קמו בהשפעת היהדות שתי דתות מונותאיסטיות נוספות - הנצרות והאסלאם, שנסמכו בכתביהן על בסיס האמונה היהודי, ושללו את ריבוי האלים. בניגוד ליהדות, שלא ראתה ערך בהפצה המונית של הדת, הדתות החדשות שאפו להרחיב את מעגל המאמינים בכל דרך אפשרית.
האסלאם לקח זאת צעד אחד קדימה ובקוראן כתוב במפורש שעל המאמין בתורת מוחמד להרוג את כל עובדי האלילים שאינם מוכנים לשנות את דתם. גם המיסיונרים הנוצרים פועלים עד היום כדי להפיץ את הבשורה הנוצרית אף במקומות הנידחים בעולם.
עם התפשטות הנצרות והאסלאם באירופה בצפון אפריקה ובמזרח התיכון ומאוחר יותר בשאר חלקי העולם הלך וקטן מספרם של עובדי האלילים. מיליונים רבים שינו את דתם, אם בכוח השכנוע ואם בכוח הזרוע, וגבר מאוד כוחו של המונותאיזם. במקביל, או אפילו בתקופה מוקדמת יותר בהיסטוריה, התפתחו במזרח דתות מונותאיסטיות נוספות, ארבע כתות של ההינדואיזם - וישנויזם, שיוויזם, שקטיזם וסמרטיזם, הסיקהיזם ודתות חדשות כמו הקאו דאי, שנוסדה בתחילת המאה ה-20 בעיר טאי נין שבווייטנאם ומונה כיום כ-5 מיליון מאמינים בווייטנאם וכ-3 מיליון בארצות אחרות. כמו כן קיימות דתות מונותאיסטיות כגון הדת השומרונית, הדת הבהאית והדת הדרוזית אשר התפצלו במהלך השנים מהיהדות והאסלאם.
כיום רובו ככולו של העולם המערבי הדתי משתייך לדתות המונותאיסטיות. לעומת זאת, בעיקר באסיה ובאפריקה ישנם רבים המאמינים באלים רבים (פוליתאיזם) או בדתות שאין בהן אלוהות (בודהיזם, למשל).
פיליפ סלזניק
פיליפ סלזניק (; 8 בינואר 1919 – 12 ביוני 2010) הוא סוציולוג אמריקאי שחקר את התנהגותם של ארגונים בירוקרטיים, וניתח את כשליהם.
סלזניק התמקד במנגנון ההאצלה (delegation), כלומר- תהליך בו דרג ניהולי גבוה בהירארכיה הארגונית מעניק סמכויות שונות למספר יחידות משנה נמוכות ממנו.&lt;BR&gt;
על-פי סלזניק, להאצלה שתי תוצאות:
5 בינואר
5 בינואר הוא היום החמישי בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 360 ימים (361 בשנה מעוברת).
6 בינואר
6 בינואר הוא היום השישי בשנה בשבוע הראשון בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 359 ימים (360 בשנה מעוברת).
7 בינואר
7 בינואר הוא היום השביעי בשנה בשבוע הראשון בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 358 ימים (359 בשנה מעוברת).
9 בינואר
9 בינואר הוא היום התשיעי בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 356 ימים (357 בשנה מעוברת).
10 בינואר
10 בינואר הוא היום העשירי בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 355 ימים (356 בשנה מעוברת).
11 בינואר
11 בינואר הוא היום ה-11 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 354 ימים (355 בשנה מעוברת).
12 בינואר
12 בינואר הוא היום ה-12 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 353 ימים (354 בשנה מעוברת).
13 בינואר
13 בינואר הוא היום ה-13 בשנה, בשבוע השני בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 352 ימים (353 בשנה מעוברת).
אלווין גולדנר
אלווין וורד גולדנר (באנגלית: Alvin Ward Gouldner; 29 ביולי 1920 – 15 בדצמבר 1980) היה סוציולוג שחקר את התנהגותם של ארגונים בירוקרטיים, וניתח את כשליהם, על בסיס ניתוח יחסי הכוחות בתוכם.
עמדותיו.
על פי גולדנר, קיימים יחסי כוחות באופן טבעי בכל ארגון בין הדרגים השונים בהירארכיה הארגונית, על בסיס הבדלי האינטרסים בתוכו. שימוש בשיטות פורמליות, שהן יסודה של הבירוקרטיה (כללים, תפקידים מוגדרים, סטנדרטים וכו'), מפחית את ההיראות (visibility) של יחסי כוחות אלו, בכך שהיא מטמיעה אותם במערכת והופכת אותם לבלתי אישיים (כלומר, לא תלויים באנשים השונים המאיישים את התפקידים). בכך משיג הארגון איזון יחסי בין העובדים לדרגים שמעליהם.
גולדנר מוסיף כי כתוצאה מתהליך זה נוצרת בינוניות - עמידה של העובדים במינימום הנדרש מהם לפי התקנות, בלא מאמץ נוסף. ההנהלה מגיבה לבינוניות זו, שכן מטרתה לשפר את יעילות הארגון, בכך שהיא מגבירה את הפיקוח על העובדים. הגברת הפיקוח מגדילה את ההיראות של יחסי הכוחות הארגון (שכן היא מהווה הפעלת כוח על העובד), באופן המערער את הארגון (אף על פי שהשימוש בכללים הפורמליים הפחית במקור תהליך זה).
אחת התרומות החשובות של גולדנר להגות הסוציולוגית והנאו מרקסיסיטית, היא פיתוח המושג מעמד חדש, מעמד השונה מהבורגנות או מהפרולטריון בהם עוסק קרל מרקס. כוחו של המעמד החדש, אשר בבסיסו הוא מעמד פגום, הוא בהפיכת הידע להון על ידי תרגומו של הידע למומחיות בשמה פועלים. הפרקטיקות אותן מפעיל המעמד החדש הן בחלקן פרקטיקות דיסקורסיביות (פרקטיקות של שיח) המעניקות לגיטימציה לשליטת מעמד זה, בעזרת הגדרת אמיתויות והחלתן על האובייקטים בשדה.
בהתאם לכך, ממשיך גולדנר וטוען כי קיימת תרבות שיח ביקורתי המבוססת על הצדקה של טיעון, ולא מתוקף סמכות או מעמד הדובר. גולדנר, אשר ראה את המעמד החדש כמורכב מאינטלקטואלים ואינטליגנציה טכנית, העלה את האפשרות שמעמד זה משתמש בידע המיוחד שלו כדי לקדם את האינטרסים והכוח שלו, על מנת לשלוט בתנאי עבודתו. הוא תיאר מעמד זה כבורגנות תרבותית חדשה הצוברת כוח רב, למרות העדר של רכוש.
העיקרון הפיטרי
העיקרון הפיטרי היא טענה מתחום הפסיכולוגיה הארגונית, שעל פיה כל עובד מוצלח יקודם ויוזז מתפקידו כל זמן שהוא מבצע את תפקידו בהצלחה והוא יתקבע בסופו של דבר, בתפקיד הראשון שאותו לא יבצע כהלכה. בתפקיד זה שהעובד אינו מסוגל לבצע כהלכה, הוא "ייתקע" משום שלא יקדמו אותו כי הוא נתפס כ"חסר כישרון". במילים אחרות, ארגון היררכי מנתב את כל עובדיו דווקא אל תפקידים שהם אינם מוכשרים לבצעם. בשנת 2018 הוכחה הטענה באופן מחקרי.
את העיקרון פרסם לורנס ג'יי פיטר בשנת 1968 ומעט לאחר מכן פרסמו בספרו The Peter Principle, העוסק בבעיות מנהל בצורה הומוריסטית. תרגומו לעברית של הספר נקרא "העיקרון הפיטרי".
העיקרון יוצא מנקודת הנחה כי עובדים מקודמים במהלך עיסוקם בארגון ועולים בשלבי ההיררכיה, על בסיס הצלחותיהם בארגון (אך כמעט ולא קורה מצב הפוך, בו עובד יורד שלב). ההנחה השנייה של העיקרון היא כי כל שלב בהיררכיה הארגונית דורש כישורים אחרים (לדוגמה, מכונאי זקוק למיומנות טכנית גבוהה, בעוד שאחראי המכונות זקוק למיומנות ניהול).
ככל שכישוריו של עובד גבוהים יותר, כך סיכויו לקבל קידום גבוה יותר אף הוא. לאחר שהעובד מקנה לעצמו רמת כשירות גבוהה, הוא מקודם, אף על פי שכישוריו לאו דווקא מתאימים לתפקידו החדש.
ארגונים המנסים להתמודד עם התופעה, יעשו זאת על ידי הימנעות מקידום עובדים, עד אשר הללו יוכיחו כי יש להם את היכולת להצליח בתפקיד הבא. התוצאה היא שרק עובדים מתאימים יקודמו, ואילו עובדים טובים שאינם מתאימים לקידום יישארו בתפקידם, והתגמול על עבודתם הטובה יהיה חלופי, למשל באמצעות שיפור בשכרם או בתנאי עבודתם.
טיילוריזם
הניהול המדעי
ניהול מדעי