הומוסקסואליות נשארת טאבו למדי בחברה של קוריאה הדרומית. התנגדות הומופובית למערכות יחסים חד מיניות מגיעה בעיקר ממגזרים נוצריים במדינה. בשנים האחרונות, בין היתר בשל התמיכה ההולכת וגוברת בזכויות להט"ב, קבוצות שמרניות ארגנו אירועים ציבוריים וצעדות הומופוביות אשר כללו שלטים הקוראים לאנשי הקהילה, "לחזור בתשובה מחטאיהם". במהלכם, השתתפו אלפים ופוליטיקאים שמרנים שונים.
ב-17 במאי 2018, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (IDAHOT), לבשו שמונה סטודנטים בגדים בצבעי דגל הגאווה באוניברסיטה הפרסביטריאנית ובסמינר התאולוגי (PUTS). ביולי 2018 העניקה האוניברסיטה לארבעה סטודנטים עונשים הכוללים השעיה משיעורים בשל המעשה. ביולי 2019 זכו הסטודנטים בתיק כשבית המשפט המחוזי במזרח סיאול קבע כי על האוניברסיטה לבטל את העונשים ולשלם את שכר הטרחה של הסטודנטים.
השחקן הפופולרי קים ג'יו-הו, אשר היה הומוסקסואל בגלוי, מת מהתאבדות בתלייה ב-8 באוקטובר 2008. המשטרה ייחסה את התאבדותו לדעות קדומות של הציבור נגד הומוסקסואליות.
"בנותיה של ביליטיס", ספיישל דרמה של "KBS" על חייהן של נשים לסביות, שודר ב-7 באוגוסט 2011. מיד לאחר עלייתו לאוויר החלו לוחות הודעות באינטרנט להיכלל במפגינים זועמים שאיימו להחרים את הרשת בשל הצגת מערכת יחסים הומוסקסואלית. צוות ההפקה סגר את שירות ההפעלה המקוונת מחדש ארבעה ימים לאחר השידור.
בשנת 2016 אושרה חברת שידור נוצרית על ידי ועדת תקני התקשורת בקוריאה לשידור ראיון נגד קהילת הלהט"ב הדרום קוריאנית בתוכנית רדיו, שבה טען המרואיין כי אם יתקבל חוק נגד אפליה לאנשי להט"ב, "פדופיליה, בהמתיות וכו' ינורמלו" וכי דרום קוריאה, "תפגע ממחלות בלתי ניתנות לתיאור כגון איידס".
במאי 2020, מספר כלי תקשורת קישרו מקבץ של מקרי התפשטות של מחלת הקורונה לקיומו של גיי בר בסיאול.
פסטיבל הלהט"ב בסיאול, הוא אירוע הלהט"ב הגדול ביותר במדינה אשר התקיים לראשונה בשנת 2000 כאשר רק כ-50 איש השתתפו במהלכו. בשנת 2015, בעקבות הפגנות של קבוצות נוצריות שמרניות, אסרה סוכנות המשטרה המטרופולינית של סיאול את קיום האירוע תוך ציון חששות לביטחון הציבור מצד מפגינים הומופובים ושיבוש התנועה כסיבות. ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט לעניינים מנהליים בעיר, מה שאפשר את קיומו בו השתתפו כ-20,000 איש.
בשנת 2018, במהלך מצעד הגאווה השני בפוסאן, נפרסו כ-2,000 שוטרים כדי לשמור על האירוע ללא אלימות ולהגן על 15,000 המשתתפים באירוע ממפגינים אלימים הומופובים. ערים נוספות בהן אינצ'ון וג'ונג'ו, קיימו את אירועי הגאווה הראשונים שלהן באותה שנה. פקידי עיריית אינצ'ון הכחישו בתחילה את האישור לקיים את אירוע הלהט"ב, בהתייחסות לחוסר חניה אם כי התקיים לאחר מכן והסתיים בעימותים אלימים לאחר שכ-1,000 מפגינים נוצרים החלו לתקוף באלימות את המשתתפים. באפריל 2019 הגישו מארגני האירוע בעיר כתב אישום נגד מספר כמרים נוצרים אשר שיבשו את האירוע באלימות, והגישו בנוסף תלונות לגוף זכויות האדם הלאומי בדרום קוריאה בעודם מאשימים את המשטרה בחוסר מעש בנושא.
מפלגת העתיד המאוחדת מתנגדת לזכויות להט"ב, הגנות נגד אפליה ונישואים חד מיניים. מספר מחבריה הצהירו הצהרות הומופוביות פומביות רבות לאורך השנים. במהלך הבחירות לנשיאות 2017, בהן ניצח מון ג'יאה-אין, הצהיר כי הוא מתנגד להומוסקסואליות, והוסיף כי חיילים הומואים "מערערים את קיומו של הצבא הקוריאני". ממשלת דרום קוריאה נהגה בצנזורה של אתרי תוכן הומוסקסואלים משנת 2001 עד 2003, באמצעות ועדת האתיקה של המידע והתקשורת, גוף רשמי של משרד המידע והתקשורת. מנהג זה הסתיים מאז. על פי סקר במאי 2021, 81% מהנשאלים ענו לא לשאלה "האם זה הוגן לפטר עובדת על סמך המיניות שלהם?" ו-12% ענו שכן.
שירות צבאי הוא חובה לכל האזרחים הגברים בדרום קוריאה. המתגייסים מתגייסים באמצעות מינהל כוח האדם הצבאי המנהל "מבחן פסיכולוגיה" בזמן הגיוס הכולל מספר שאלות בנוגע להעדפות המיניות של המתגייס. אנשי צבא הומוסקסואליים בתפקיד פעיל מסווגים כבעלי "הפרעת אישיות" או "לקות התנהגותית" ויכולים להיות ממוסדים או להיות מודחים באופן לא מכובד. חוק העונשין הצבאי אינו מבדיל בין פשעים בהסכמה ובין שאינם בהסכמה ומגדיר יחסי מין בהסכמה בין מבוגרים הומוסקסואלים כ-"אונס הדדי". בית משפט צבאי קבע בשנת 2010 כי חוק זה אינו חוקתי, ואמר כי הומוסקסואליות היא נושא אישי בהחלט. עם זאת, על פסק דין זה הוגש ערעור לבית המשפט החוקתי של דרום קוריאה, אשר בשנת 2011 אישר את חוקתיות החוק. בשנת 2017, האשים ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל את הצבא בציד מכשפות הומוסקסואלי הרודף אחר הומוסקסואלים על מנת להענישם בו נכללה האשמה פלילית של 32 אנשי צבא בגין "מעשי סדום או התנהגות מבישה אחרת", לרבות גזר דין של חייל הומוסקסואל לשישה חודשי מאסר בפועל בשל יחסים הומוסקסואלים בהסכמה עם חייל נוסף במקום פרטי.
קוריאה הצפונית.
הומוסקסואליות היא חוקית דה יורה בקוריאה הצפונית, אך היא פלילית דה פקטו על רקע "הגינות חוקי גסות" אשר אינם תואמים את "אורח החיים הסוציאליסטי". על פי אתר "Smart Traveler" של ממשלת אוסטרליה, "יחסים הומוסקסואלים חוקיים במדינה, אך הרשויות לא מוצאות אותם כמקובלים בפועל". השירות הקוריאני של רשת השידור קול אמריקה הצהיר כי כל דיון ציבורי בנושא הומוסקסואליות הוא טאבו ביותר, ואף משוער כלא חוקי במדינה.
בשנת 2014, לאחר שמועצת זכויות האדם של האו"ם פרסמה דו"ח בנושא זכויות אדם בצפון קוריאה ובו המליצה לפניה להעמדת המדינה בבית הדין הפלילי הבינלאומי על רקע הפרות נרחבות של זכויות אדם, סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית (סוכנות ידיעות ממשלתית, המנוהלת על ידי קוריאה הצפונית המייצגת ומבטאת את עמדות המדינה במגוון נושאים ומשמשת ככלי חשוב לצורכי תעמולה) הגיבה לאירוע במאמר שכלל עלבונות הומופוביים נגד כותב הדו"ח מייקל קירבי אשר הוא הומוסקסואל גלוי. מאמר התגובה של סוכנות הידיעות המשיך וקבע כי נישואים חד מיניים, "לעולם לא יכולים להיות במדינה הצפון-מזרחית המתפארת במנטליות נכונה ומוסר טוב". והוסיף כי, "למעשה, זה מגוחך עבור הומו כזה לתת חסות להתמודדות עם סוגיות של זכויות האדם של אחרים".
דרום אסיה.
אפגניסטן.
הומוסקסואליות באפגניסטן היא פלילית ונענשת בהוצאה להורג על פי חוק השריעה האסאלמי. אנשי קהילת הלהט"ב האפגנית נאלצים לשמור על נטייתם החד-מינית בסוד מהציבור מחשש להטרדות, הפחדות, רדיפות ומוות בשל הומופוביה רחבה. אופיה הדתי של האומה והיעדר השכלה ציבורית בנושא מגבילים כל הזדמנות לדיונו הציבורי, כאשר כל אזכור של הומוסקסואליות ומונחים קשורים נחשב לטאבו או קשורים לעיתים קרובות לזנות ופדופיליה. דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 דיווח כי חברי קהילת הלהט"ב האפגנית הצהירו כי הם מתמודדים עם אפליה, תקיפה, אונס ומעצר מצד כוחות הביטחון והחברה בכלל.
בשנת 2009 פרסם גבר אפגני בשם חמיד זאהר את ספרו המדבר על חייו כהומוסקסואל במדינה, וכיצד נאלץ לעזוב אותה כדי להימנע מהתקפות הומופוביות. מכיוון שספרו עוסק בהומוסקסואליות וביקורת על הומופוביה, לא ניתן היה להפיצו באפגניסטן עצמה. לאחר מכן משפחתו של זאהר ניתקה עמו כל קשר.
בשנת 2011, כתבי חדשות אפגניים ראיינו גברים עם סמלי להט"ב על רכביהם. המרואינים לא היו מודעים למשמעותם של דגלי הגאווה והמדבקות וחשבו "שזו רק עוד אופנה מערבית". לאחר מכן החלו להסירם במהירות עבור "הימנעות מתפיסתם כעם התומך בזכויות להט"ב".
בהוטן.
בערות לגבי הומוסקסואליות נפוצה בשל סטריאוטיפים על להט"בים בתרבות הפופולרית בבהוטן. על פי סקר משולב של מעקב ביולוגי והתנהגותי משנת 2016 (IBBS), למעלה מ-42% מהנשים הטרנסג'נדריות ו-23% מהגברים ההומואים והביסקסואליים במדינה ניסו להתאבד יותר מפעם אחת בשל דחייה מהסביבה. הסקר גם מצא כי נשים טרנסג'נדריות וגברים הומואים וביסקסואליים היו לעיתים קרובות קורבנות של "אלימות פיזית ומינית קיצונית". דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 הצהיר כי חברי קהילת הלהט"ב הבהוטאנית דיווחו על מקרים של אפליה וסטיגמה חברתית המבוססת על נטייה מינית. מחקר שנערך בשנת 2019 כדי לראות כיצד סעיף 213 אשר עסק בהפללה של הומוסקסואליות במדינה השפיע על הקהילה הראה כי 69% מהנשאלים הרגישו השפעה לרעה בחיי היום יום.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין לראשונה בבהוטן בשנת 2016 אשר במהלכו, משרדי האו"ם במדינה פתחו בקמפיין מקוון להגנה על זכויות אזרחי להט"ב בהוטנים והניפו לראשונה את דגל הגאווה במטהם. ציון האירוע נצפה בכל שנה מאז.
בנגלדש.
בבנגלדש נפוצה התנגדות חריפה להומוסקסואליות. גישה עוינת זו נובעת מתרבות שמרנית במדינה, כאשר כ-90% מהאוכלוסייה מכריזים על עצמם כמאמיני האסלאם אשר רואים הומוסקסואליות כ-"לא מוסרית", "לא נורמלית", "פשע חברתי" ו-"שונאי מוסר". הומוסקסואליות אינה חוקית במדינה, על פי חוק אשר עבר בירושה מסעיף 377 של מהראג' הבריטי משנת 1860 לפיו הומוסקסואלים נענשים עד מאסר עולם. דו"ח משרד החוץ של ארצות הברית 2017 מצא כי, "קבוצות להט"ב בנגליות דיווחו שהמשטרה השתמשה בחוק כעילה להציק לאנשי להט"ב, כמו גם לאלה שנחשבים לנשיים ללא קשר לנטייתם המינית".ב-23 ביולי 2013 נעצרו זוג לסביות על נישואים בחשאי ואוימו בעונש מאסר עולם. באופן דומה, זוג לסביות נוסף נעצר באוקטובר אותה שנה בגין קיום מערכת היחסים שלהן אשר הוגדרה לפי סעיף 209, "עיסוק בפעילויות לא חברתיות".