בחודש מרץ 1519 נחת הרנאן קורטס עם 11 ספינות, 600 איש, ו-15 סוסים בחצי האי יוקטן, במקביל לאירועים אלו חברו לכוחותיו של קורטס שני ספרדים שספינתם נטרפה בחופי יוקטן בשנת 1510, ובהם כומר פרנציסקני בשם חרונימו דה אגילר, ששהה שנים בקרב הילידים ולמד את שפתם ומנהגיהם. לאחר סדרת קרבות עם שבטים מקומיים הצליח קורטס לנצח את כוחותיו של שליטה של ממלכת טבסקו ולכבוש את העיר הראשית פוטונצ'אן (Potonchán), ובתום הקרב קיבל קורטס מנחות מהשליט המובס. עם המנחות הועברו לרשותו 20 שפחות צעירות, ובהן גם מלינצ'ה שהייתה בשלב זה בתחילת שנת העשרים לחייה. קורטס בחר בה עבור אחד מקציניו, אציל בשם ארננדס פוארטוקררו, אך לאחר זמן קצר התמנה הלה לשגריר מטעם המשלחת בחצר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלינצ'ה עברה לידי קורטס. בניתוח מודרני מציינת היסטוריונית אמריקאית כי חלוקת הנשים בין קציני המשלחת נערכה על מנת לספק להם שפחות-מין. הספרדים ערכו להן טקס הטבלה נוצרי, אך השתמשו במומרות החדשות כזונות. חוקר ההיסטוריה הדרום-אמריקאית מתיו רסטל (Matthew Restall) כותב, במחקר העוסק בהתפתחות ההיסטוריוגרפיה של הכיבוש של מקסיקו והדימויים החזקים הבאים לידי ביטוי בנרטיבים השונים, כי הסיפור על מסירת הנשים המקומיות לידי הספרדים מתעד הלכה למעשה את הפיכתן של הנשים לשפחות מין בכפייה. הסיפור חורג מההקשר המצומצם ומרמז על תמה אפלה ובה תזכורת לגורלן האכזרי של אלפי נשים שנאלצו לשמש כשפחות מין לכובשים הספרדיים, ותזכורת לעשרות אלפי המשפחות הילידיות שנקרעו באלימות ובאכזריות. הנרטיב האירופאי הבא לידי ביטוי בעבודות אומנות, בציורים ובספרים מציע מבט מיתמם עם רמזים לרומנטיקה מתוך גישה המתארת בין השורות את המפגש בין הציוויליזציות: הכובש הספרדי, הנוצרי הגברי והכופר הפאגאני הנשי הנכנע, מבט אידילי זה מתעלם ממציאות הכפייה, הסבל והעבדות שליוו את הכיבוש הספרדי.
מלינצ'ה הופכת משפחה למתורגמנית.
קורטס ואנשיו הקימו התיישבות בשם "וייה ריקה דה לה ורה קרוס" (בספרדית: Villa Rica de la Vera Cruz), שמשמעו "העיירה העשירה של הצלב האמיתי". השם מתייחס לזהב שנמצא באזור ולעובדה שהמשלחת של קורטס נחתה באזור ביום שישי הטוב ופגשו בו שליחים של הקיסר האצטקי מוקטסומה השני שהגיעו עם מתנות נוספות. קורטס הצליח לתקשר איתם באמצעות שני מתורגמנים שעמדו לרשותו – דה אגילר שתרגם מספרדית לשפת המאיה, ומלינצ'ה שתרגמה משפת המאיה לשפת האצטקים. מלינצ'ה הפכה משפחה שגורלה לא ברור לנכס אסטרטגי. על פי דה-גומורה, לאחר תום הפגישה ניגש קורטס למלינצ'ה וחקר בפירוט מי היא ולאחר מכן הבטיח לה את חירותה "ואף יותר מכך" – הבטחה שבנסיבות אלו מתפרשת כגמול כספי.
בשלב הבא במסע הכיבוש יצר קורטס את הקשר הראשון שלו עם בני ברית מקומיים משבט הטוטונאק (Totonac), ובעזרת מלינצ'ה הצליח להיכנס למשא ומתן עם מנהיגיהם. הוא הבין כי לשני הצדדים אינטרס משותף – פגיעה באצטקים וגיבוש הסכם על בסיס אינטרסים אלו.
הצורך של קורטס במתורגמן התרחב מאיסוף מידע על הארץ ויושביה ואיתור מקורות מזון ומים, לצורך ביסוס שלטונו ככובש. לקורטס היה צורך מוגבל במתורגמן על מנת לזכות ביתרון בשדה הקרב וצורך מוגבל במתורגמן אם היה ברצונו לאסוף אוצרות. עם זאת משגדלה שאיפתו והוא ראה בחזונו את הרחבת השליטה של ספרד על מרכז אמריקה גדלה חשיבות המתורגמן בהעברת הניצחון הצבאי משדה הקרב לביסוס השליטה. העברת המידע על מערכות השלטון הכוח החדשות למנוצחים חייבה מתורגמן נוכח שמשמש כזרוע ישירה של קורטס, את התפקיד החשוב הזה מילאה מלינצ'ה. היא רכשה את אמונם של הספרדים והיה ברור לשני הצדדים כי ההישרדות שלה תלויה לחלוטין בהצלחת הספרדים, היא למדה במהירות את אורחות חיי אדוניה החדשים ולמדה במהירות את השפה הספרדית. בסופו של התהליך הפך המתורגמן חרונימו דה אגילר למיותר ועד לשנת 1524 קורטס הפסיק לקרוא לו ולא נזקק לשרותיו, מלינצ'ה ערכה את התרגום מספרדית לשפת המאיה והאצטקים בעצמה. בעדות באחד ההליכים המשפטיים ציין אחד העדים כי קורטס סלד מדה אגילר ומשרכשה מלינצ'ה שליטה בספרדית היא החליפה את מקומו ודה אגילר נותר מאחור. ראיה נוספת לדרך שבה ראו הספרדים את חשיבות חלקה של מלינצ'ה ניתן ללמוד מהדרך שבה היא מתוארת במקורות היסטוריים ראשיים וגם משניים כמו ספרו של פרנסיסקו דה אגילר שהיה משתתף פעיל במערכה לכיבוש מקסיקו, אך החליט לוותר על אחוזתו ולחיות את שארית חייו ככומר דומיניקני, בגיל 80 הוא כתב את זיכרונותיו בספר "תיאור קצר של כיבוש ספרד החדשה" (ספרדית: Relación breve de la conquista de la Nueva España). בפסקה הראשונה בספר מתוארת הפלגת המשלחת, בפסקה השנייה מתואר המפגש עם הכומר חרונימו דה אגילר בשלישית מתוארת הנחיתה על חוף מקסיקו וברביעית מתוארת דונה מרינה ותפקידה כמתרגמת.
דעה שונה מופיעה במחקר של פרופסור רוס הסיג (Ross Hassig) במאמרו "העלמה של המיתוס" ולפיה למלינצ'ה היה משקל נמוך בהצלחת המשלחת וחלק קטן במהלך הכיבוש. הוא ממשיך וטוען כי למעשה מלינצ'ה לא הייתה מתורגמנית יעילה וכי דה אגילר היה למעשה יד ימינו של קורטס והמתורגמן הפעיל והיעיל במהלך הכיבוש.
כריתת ברית עם ממלכת טלקסקלה.
בעצת בני בריתו המקומיים התקדמו הספרדים לגבולות ממלכת טלקסקלה (בספרדית: Tlaxcala) ומשנכשלו המגעים הראשונים נכנסו הספרדים לסדרת קרבות עזים מול לוחמי טלקסקלה שנמשכו 18 ימים ללא הפסקה, בדרך להביא את מנהיגי הטלקסקלה למשא ומתן במטרה לעבור בארצם ולגייס מהם לוחמים לשורותיו נקט קורטס בכל דרך אפשרית – עינויים של שבויים, הרס יישובים אזרחיים והרג חסר הבחנה. בשלב הראשון של המשא ומתן העבירה מלינצ'ה את הבטחת קורטס לטלקסקלה כי הוא יפסיק את מעשי ההרס וההרג תמורת שיתוף פעולה שייקבע בשלבים המתקדמים של המשא ומתן, שנערך – בגלל המבנה החברתי – שלטוני המורכב של הטלקסקלה עם 4 מנהיגים בו זמנית. הספרדים עברו למחנה זמני במבנים הצמודים לארמונות של 4 שליטי הטלקסקלה שייצרו מעין יישוב קבע, במהלך המשא ומתן תפסה מלינצ'ה מעמד מרכזי וחשוב – מעבר לתרגום, היה שימשה את הספרדים למוציאה לפועל של השיחות, יועצת וכלי מרכזי לקידום האינטרסים הספרדיים, והפכה עבור המקומיים לפנים ולקול של המשלחת הספרדית. מעמד זה בקרב המקומיים בא לידי ביטוי בקודקסים שנוצרו על ידי תושבי אמריקה המרכזית בתקופה הקדם-קולומביאנית, או על ידי צאצאיהם תחת הקולוניאליזם הספרדי. בקודקסים מהמאה ה-16 בהם מופיעה דמותה של מלינצ'ה היא מצוירת כדמות בעלת ייחוד ומשמעות, תמיד לבושה בבגדי פאר כאצילה. דמותה מצוירת גדולה יותר מדמויות אחרות – אפילו דמותו של קורטס, מפיה יוצאים סימנים המעידים על דיבור והיא מקבלת מנחות. סימנים אלו הם בעלי חשיבות רבה: המילה שמשמעותה בשפת הנאוואטל היא שליט – "טלאטאני" (tlatoani) נגזרת מהתואר "הוא שמדבר".
במהלך השהות בטלקסקלה הופיעו בפני קורטס שליחים של השליט האצטקי עם מתנות יקרות ומנחות מתוך מטרה להניא את הספרדים מלהגיע אל גבולות ולב האימפריה האצטקית- מתוך תפיסה מוטעית שתאוות הבצע הספרדית תשבע או השכל הישר ימנעו אותם מלהגיע לעימות ישיר. הטקטיקה כשלה והספרדים יצאו אל הבירה האצטקית מלווים בצבא מקומי מלוחמים מטלקסקלה, בניגוד לעצת בני בריתו קורטס נכנס אל ממלכת צ'ולולה (Cholula), בת ברית של האצטקים ויריבה ישירה של ממלכת טלקסקלה. קבלת הפנים הייתה עוינת מהמפגש הראשון. על פי מכתבי קורטס מלינצ'ה עסקה באיסוף מידע בנוגע להלך הרוחות ועמדת מנהיגי העיר, על פי המכתב "המתרגמת שלי" שוחחה עם אינדיאנית זקנה שסיפרה לה כי האצטקים חונים בכוח רב בסמוך לעיר וכי תושבי העיר יוצאים ממנה בחשאי כהכנה לעימות הבלתי נמנע שעתיד להתרחש כמארב על הספרדים בעת שייצאו מהעיר. על פי הגרסה הספרדית כפי שבאה לידי ביטוי בספרים של דיאס וגומרה האינדיאנית אף הציע לה מחסה אם היא תעזוב את הספרדים, אך מלינצ'ה דחתה את ההצעה. הביוגרפית המודרנית של מלינצ'ה פרופסור קמילה טאונסנד (Camilla Townsend) מאוניברסיטת ראטגרס קובעת כי למלינצ'ה לא הייתה כל סיבה לנטוש את הספרדים, כל צעד מחוץ לתחום הגנתם היה מציב אותה בסכנת חיים כקורבן פוטנציאלי ומבוקש לאלים המקומיים או במקרים אחרים (ובתסריטים אופטימיים יותר) כזונה המשמשת את אנשי החצר. קורטס ובני בריתו ניצלו את המידע כעילה לתקוף בהפתעה ולערוך טבח בתושבי העיר שנאספו בכיכר העיר ולאחר מכן בזזו את העיר והעלו אותה באש.
תיאור מלינצ'ה בכתבי יד מטלקסקלה.