קבוצות הליגה לא ירדו מפרמייר ליג המילואים לליגה השנייה בהתאם למיקומן בליגה בסיום העונה, אלא לפי מיקומן של קבוצות הבוגרים המתאימות של המועדונים שלהם. אם הקבוצה הבוגרת ירדה ליגה מהפרמייר ליג, קבוצת המילואים ירדה ליגה מפרמייר ליג המילואים. בהתאמה, עלו ליגה קבוצות המילואים של המועדונים שעלו ליגה מהצ'מפיונשיפ אל הפרמייר ליג.
ניהול צי רכב
ניהול צי רכב נערך בארגון שבמסגרתו פועל צי גדול של רכב הובלה, לשם תפעול ובקרה יעילים של צי הרכב. פעילות זו היא פעילות מרכזית בחברות שינוע, ופעילות חשובה בארגונים שבהם השינוע הוא מרכיב חשוב בפעילות, כגון תעשיית מזון, צבא ועוד. בפועל כיום כמעט כל גוף גדול המחזיק במספר כלי רכב בכל הגדלים אמור לפעול על פי הגדרות תקנות התעבורה הנוגעות לכך ובראשן מינוי קצין בטיחות בתעבורה. אחד הפתרונות שנוקטות חברות גדולות, שלהן ציי רכב, היא השארת הבעלות על צי הרכב בידי חברות הליסינג, כך שמינוי והעסקת קצין הבטיחות בתעבורה וניהול צי הרכב מושאר ביד חברת הליסינג.
בעולם ניהול הצי הכבד קיימים פתרונות ואמצעים רבים לניהול, אך על מנת להגיע לתפקוד אופטימלי, משתמש מנהל הצי במספר תוכנות במקביל כגון: תוכנת ניהול צי, תוכנת לבניית משימות, תוכנת איתור ודוחות (כגון GPS), מעקב אחר הדוחות מהדלקנים ועוד.
מרכיבים של מערכת לניהול צי רכב.
ניהול צי רכב כולל:
כל צי רכב מעל 20 כלי רכב כבדים (אוטובוס, מונית, רכב מסחרי, או רכב עבודה שמשקלם הכולל המותר עולה על 3,500 ק"ג) או 40 קלים (רכב נוסעים פרטי, רכב עבודה, או רכב מסחרי שמשקלו הכולל המותר עד 3,500 ק"ג) או מעל 20 כלי רכב, כאשר חלקם כבדים וחלקם קלים, מחויב על פי תקנות התעבורה בישראל במינוי "קצין בטיחות בתעבורה" מוסמך.
ניהול צי הרכב כולל בקרת תחזוקה כוללת של כל הרכבים הכלולים בצי הרכב בעזרת מעקב והפנייה למוסכים מורשים בלבד
ארסנל מילואים
אריאל אפרים אשבל
אריאל אפרים אשבל (נולד ב-31 במאי 1982 בתל אביב) הוא במאי תיאטרון עצמאי ישראלי.
אשבל הוא בוגר מגמת התיאטרון של תיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב (2000), בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים (2006) ואוניברסיטת תל אביב, בה למד לתואר ראשון בפילוסופיה והיסטוריה (2010). ביים בפסטיבלי עכו את ההצגות "הדיבוק – בין שני עולמות" (2000), "קוראז'" (2001), "גרעינים" (זוכת הפרס הראשון 2003), "מלתעות" (2006) ו"GIANT" (בשיתוף איזבל לואיס, 2012). יזם ואצר בתיאטרון תמונע את האירועים "קרב-רב", "כלבלב" (2005) ו"עור לבן מסכות שחורות" (2007).
בנוסף לעבודתו כבמאי, אשבל מעצב תאורה למופעי תיאטרון, מחול ומוזיקה. אשבל שיתף פעולה בין היתר עם הכוריאוגרפים רונית זיו, שרון צוקרמן וענת דניאלי, להקת המחול "מוזע", להקות הרוק "הבילויים" ו"דפנה והעוגיות", עם המוזיקאים/פרפורמרים מאיה דוניץ, יוני סילבר, מיכל אופנהיים-לנדאו וכן עם מקהלת גבעול ואנסמבל "רפלקס" של המלחינה קרן רוזנבאום. הופיע בעבודותיהן של הכוריאוגרפיות ענבל בן זקן (תיאטרון תמונע 2002) ואסנת קלנר ("גוונים במחול" 2003).
שימש בין היתר דרמטורג בעבודתו של הכוריאוגרף ברק מרשל "מונגר" (2008) ובמאי שותף בעבודתו של האמן הבינתחומי דניאל לנדאו "One Dimensional man". בשנים 2000-2003 היה תאורן הבית של תיאטרון תמונע, לקח חלק בסדנאות "תמונע" בהנחיית נאוה צוקרמן והיה חבר בוועדה האמנותית של התיאטרון. בין השנים 2008-2010 ניהל אמנותית לצד צוקרמן את פסטיבל המחול השנתי "אינטימדאנס".
זכה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל בשנים 2003/4, 2004/5, 2005/6 ו-2007/8, במענק היצירה ליוצר מבטיח מטעם הקרן בשיתוף תיאטרון תמונע בשנת 2003, בפרס ראש עיריית ירושלים ותיאטרון הזירה הבין-תחומית לשנת 2006, מלגת קרן "מורשה" בשנת 2007, והשתתף בתוכנית האירוח לבמאים צעירים מטעם מכון גתה וארגון התיאטרון הבינ"ל ב-2011.
אשבל הוא בנו של הפובליציסט ישעיהו אשבל ואחיה של השחקנית רותם אבוהב. משנת 2011 הוא מתגורר בברלין, גרמניה עם בן-זוגו, השחקן והפרפורמר יאן-סבסטיאן שובה. השניים נישאו בעיריית ניו יורק באוגוסט 2011.
גיאורגי לבוב
פרס נין
פרס נין (סרבית באותיות לטיניות Ninova nagrada; באותיות קיריליות Нинова награда) הוא פרס ספרותי המוענק על ידי השבועון "נין", היוצא לאור בבלגרד, מאז 1954. הפרס מוענק מדי שנה בינואר, ליצירה הספרותית הטובה ביותר שהתפרסמה בסרביה בשנה החולפת. לפני פירוק יוגוסלביה, הוענק הפרס ליצירה הטובה ביותר ביוגוסלביה.
הפרס הוא אחד היוקרתיים ביותר בספרות הסרבית (בעבר, בספרות היוגוסלבית). אוסקר דוִיצ'ו זכה בפרס שלוש פעמים, מתוכן פעמיים ברצף (1963-1964). שני סופרים זכו פעמיים: דוֹבּריצה צ'וֹסיץ' וז'יבוֹיִין פבלוביץ'.
ב-1959 לא הוענק הפרס. הזוכה לשנת 1972, דנילו קיש, החזיר את הפרס כמה שנים מאוחר יותר כביטוי למחאה פוליטית.
גיאורגי גפון
קיקולואיס
קיקולואיס (Cicolluis או Cicoluis ) הידוע גם בשם קיקולוס (Cicollus או Cicolus) או קיקולוי (Cicollui) היה אל במיתולוגיה הקלטית. משמעות שמו "בעל החזה הגדול" דבר המעיד על עצמתו.
בעת מפגש התרבות הקלטית עם התרבות הרומית, זוהה קיקולואיס עם האל מרס מהמיתולוגיה הרומית.
השם "מארס קיקולואיס" מופיע על כתובות רבות מגאליה (צרפת של ימינו) ומדרום גרמניה, אולם בקוט ד'ור התגלו כתובות בהן מופיע השם "קיקולואיס" לבדו, וכן בשווייץ התגלו כתובות ובהם השם "קיקולוס" לבדו.
מהכתובות ניתן ללמוד כי האלות ליטאוויס או בלונה נחשבו לזוגתו של קיקולואיס.
גדעון עמיחי
גדעון עמיחי (נולד ב-1963) הוא איש פרסום ישראלי המייסד ומנהל הקריאייטיב הראשי של חברת הקריאייטיב "No, No, No, No, No, Yes" בתל אביב. משמש כמרצה ב-School of Visual Arts. בשנים 1994–2011 שימש כמנהל קריאייטיב ראשי ומנכ"ל משותף במשרד הפרסום "שלמור אבנון עמיחי/Y&amp;R".
ביוגרפיה.
גדעון עמיחי נולד וגדל בחולון. למד בתיכון ע"ש קוגל. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל בגרעין דרכים לקיבוץ כפר עזה וככתב ומעצב השבועון במחנה.
ב-1990 עמיחי סיים בהצטינות את לימודי העיצוב בבצלאל וב-School of Visual Arts בניו יורק, ב-2008, עמיחי סיים בהצטיינות תואר שני במנהל עסקים, EMBA למנהיגי חברות (אשר עוסקות במוצרים יצירתיים), מ-Berlin School of Creative Leadership.
עמיחי החל לצייר קריקטורות לטלוויזיה ולעיתונים כבר בגיל 14. קריקטורות ומאמרים של עמיחי התפרסמו בעיתונים רבים בישראל בהם "ידיעות אחרונות", "גלובס", "הארץ", "דה מרקר", "כלכליסט" ו"מעריב" אשר שם החל לעבוד כקריקטוריסט וככתב, בהמשך פורסמו קריקטורות פרי עטו גם במגזינים בחו"ל, בהם הניו יורקר, (1995).
בשנת 1990 החל את דרכו בעולם הפרסום כמנהל הקריאייטיב של פרסום "ורשבסקי פרייליך דובר/Grey". במאי 1994 הצטרף כשותף של רמי שלמור ושלומי אבנון וכך הפכו ל"שלמור אבנון עמיחי", בו הוא שימש כמנכ"ל משותף ומנהל קריאייטיב ראשי, בהמשך הפך המשרד לחלק מהרשת הבינלאומית Young &amp; Rubicam. ביולי 2011 הפכו מייסדי החברה, רמי שלמור, שלומי אבנון וגדעון עמיחי, ליושבי ראש פעילים.
עמיחי הרצה פעמים רבות ברחבי הארץ, בין השאר הרצה באוניברסיטת תל אביב, המרכז הבינתחומי הרצליה, האוניברסיטה העברית (בחוג למנהל עסקים), בצלאל, ויצו חיפה ושנקר. עמיחי אף הוזמן להרצות במקומות שונים בחו"ל, בין השאר ביורובסט (2009), פסטיבל ניו יורק (2010) שאנגחאי, בפסטיבל קאן (2011),
ב-School of Visual Arts ,Berlin School of Creative Leadership ובכנס השיווק (2021).
עמיחי חבר בוועדת ההיגוי של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון, והוביל ביחד עם זאב רביד את מיתוגו.
עמיחי היה חבר כעשר שנים בבורד הקריאטיב העולמי של Young &amp; Rubicam.
עמיחי יזם את הפרויקט: "9/11 - It's Been Ten Years", בשיתוף אתר aniboom.com, לציון 10 שנים לאסון התאומים, הפרויקט הזמין אמני אנימציה בכל העולם ליצור סרטון אנימציה קצר בנושא, בפרויקט משתתפים סרטונים שנשלחו מלמעלה מ-20 מדינות, גם סרטון אנימציה של עמיחי עצמו מופיע בפרויקט זה.
בספטמבר 2011 הוציא לאור את ספרו הראשון: "לא, לא, לא, לא, לא, לא, לא, כן" (בהוצאת גורדון), החושף תחנות בחייו המקצועיים, הספר הושק בתערוכת יחיד בגלריית "דניאל" בתל אביב.
בינואר 2014, יצאה לאור מהדורה של הספר באנגלית בארצות הברית: "No, No, No, No, No, Yes. Insights From a Creative Journey". את הספר ניתן למצוא בחנויות שונות ביניהן גם בחנות המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
בדצמבר 2012 נשא הרצאה בעלת שם דומה בוועידת TEDx ירושלים (מקבילה לועידת TED).
ב-2016 פרסם את ספרו השני "נו, נו, נו, נו, נו, נו, נו, יס" - מסע יצירתי בניו יורק.
באפריל 2013 הקים בניו יורק חברת קריאייטיב בשם No, No, No, No, No, Yes, וב-2015 הושק הסניף בתל אביב. בין לקוחות החברה נמנים יונדאי ישראל, מרצדס -בנץ ישראל, כלכליסט, הפניקס, אקסלנס, לופה, הערוץ האמריקאי DogTV וחברת - Lion Brand USA.
ב-2016 חברת הקרייאטיב יצרה את "סוס הסייבר" ("The Cyber Horse"), עבור שבוע הסייבר הלאומי השנתי של המרכז למחקר סייבר בינתחומי באוניברסיטת ת"א. המיצג הורכב מאלפי חלקים שונים הנגועים בווירוסים, רוגלות ותוכנות זדוניות, כגון סמארטפונים, טבלטים, מסכי מחשב וצ'יפים. מטרת המייצג הייתה לייצר מודעות לסכנות האורבות לגולשים בעולם הסייבר. הפרויקט זכה לחשיפה בארץ ובעולם, בין השאר בישראל היום, מאקו, CBS NEWS, The Times UK, The Economist, The Telegraph, Le Monde, Der Spiegel.