חלק מהישיבות הקטנות כוללות רק מסגרת ללימוד, בתוספת ארוחות, וללא לינה. כאלו הן למשל הישיבות הקטנות בעיר בני ברק, שמשמשות בעיקר את הבחורים הגרים בעיר. אך כיום ישנן ישיבות רבות שמשמשות כפנימיה לבחורים, שחוזרים הביתה רק פעם בשבועיים או שלושה, בדרך כלל אלו ישיבות שמגיעים אליהם בחורים מחוץ לעיר.
ביהדות החרדית באירופה ובארצות הברית מקובל שמלבד הישיבה הקטנה הרגילה, המשמשת כמסגרת לגילאי 14–17, ישנה גם ישיבה לצעירים מגיל 17–20, ורק לאחריה הבחורים פונים ללימודים בישיבה גבוהה, בדרך כלל בישראל.
סדרי הישיבה.
סדרי הישיבה קטנה, מחולקים לשלושה סדרים, כאשר בסדר הראשון הלימוד הוא עיוני, ובסדר השני הלימוד מתרכז בלימוד בבקיאות. הסדר השלישי משמש בחלק מהישיבות כסדר בקיאות בדומה לסדר צהרים, ובחלקם משמש כ'סדר הכנה', להכנת החומר עליו השיעור הבא נסוב, כאשר באותו הזמן ישנו "משיב" הממונה להשיב על שאלות התלמידים, ולהדריך אותם בלימוד.
ישיבה קטנה לאומית.
בסוף שנות התשעים, התפתח בציונות הדתית סוג מסוים של ישיבה קטנה, המכונה לעיתים ישיבה קטנה לאומית. שונה מהישיבות החרדיות - בישיבות הקטנות הלאומיות נלמדים, בנוסף ללימוד העיקרי של גמרא והלכה, ספרי הגות ומחשבה בדרכו של הרב קוק, בייחוד הכוזרי, ספרי המהר"ל, רמח"ל, ספרות המוסר וספרי הרב קוק, תלמידיו וממשיכיו. בחלק מהישיבות נלמדת גם תורת החסידות.
חלק מישיבות אלו, מאפשרות למעוניינים בכך ללמוד בשנה הרביעית לימודים לבגרות מינימלית במסלולים אקסטרניים בשעות הערב וכדומה.
פיברוסקאן
פיברוסקן
Fibroscan
ארכיון הסרטים הישראלי
יניב יהודה אייגר
יניב יהודה אייגר (נולד ב-8 בפברואר 1981) הוא מבקר אמנות, עיתונאי תרבות, אוצר ואמן ישראלי.
עיתונות וכתיבה.
בשנים 2004–2009 שימש אייגר כמבקר האמנות של עיתון "מעריב", בו החל את דרכו כמאייר. בשנת 2017 החל לכתוב ביקורות בעיתון "הארץ". כמו כן כתב למגזין 360 מעלות ולספר "חדשות מהעולם התחתון" של האמן בוקי גרינברג.
אוצרות.
בשנים 2010–2011 ייסד ואצר בפורטל "וואלה!" את ״1024״, הגלריה המקוונת העברית הראשונה.
בשלהי 2011 העלה אייגר את ״פופוגנדה״; תערוכה קבוצתית, בהשתתפות 22 אמנים, שהייתה הראשונה באוצרותו בחלל פיזי. התערוכה, שהתקיימה במרכז האקדמי ויצ״ו בחיפה, מתעסקת במאבק על התודעה בישראל..
במרץ 2013 פתח אייגר את גלריה ZIZ (מופיעה בחלק מהמקומות בתור ״זיז״ או עם ריווח כ-״Z I Z״) אשר באה להצהרתו "בחתירה למגע בין הפלסטי, הפואטי, לחברתי, הפופי והפוליטי, בין דיגיטלי לטקטילי, פרוגרסיבי לקומוניקטיבי". גלריה ZIZ זכתה גם היא לשבחי הביקורת, הוגדרה כמי ש״מצליחה להיות בחוד החנית של האמנות הישראלית, ממוקדת, מחויבת, לא מתפשרת ועכשווית״, ואף נבחרה ע״י מגזין ״Time Out תל אביב״ לאחר שתי תערוכות בלבד לגלריה החדשה הטובה בעיר . ZIZ, שנפתחה בקול רועם, פעלה רק עד לשלהי 2014, עת סגרה הגלריה את שעריה בנסיבות כלכליות.
בשנת 2015 הקים אייגר את הפלטפורמה המקוונת לאמנות "CREAM" בשיתוף עם זוגתו הסופרת והעיתונאית מירנה פאנק.
עשייה אמנותית.
בשנת 2000 הציג אייגר תערוכת יחיד בגלריה ״פופולוס״ שבמרתפי הדיזנגוף סנטר. ב-2003 הציג אייגר תערוכת יחיד נוספת, בבית האמנים תל אביב, באוצרותו של אריה ברקוביץ.שתי תערוכות היחיד הללו הן היחידות שהעלה אייגר כאמן בשמו המקורי, כשאת האחרות הציג תוך שימוש בשמות בדויים בלבד.
סגנון והשפעות.
העשייה של אייגר, כאוצר וכיוצר, מאופיינת באימוץ מוקדם, שימוש עקבי ועיסוק כבד בטכנולוגיה ובתקשורת, וכפועל יוצא בסדר החברתי, המצב התודעתי ועיצוב הזהות שתחת השפעתן המתמדת . מבקר האמנות יונתן אמיר תיאר את עיסוקו של אייגר בהבניית המציאות ככזה שמציג יצירות ״הפועלות בתוך עולם הראווה העתיר בדימויים ובייצוגים המיוצרים, משועתקים, מודפסים, מוקרנים ומשודרים בכל אמצעי התקשורת ועיצוב התודעה הנוכחים בחיי האדם המודרני״, אשר באות לידי ביטוי אמנותי ״באמצעות שיבוש, הסטה, התחפשות והצבה בהקשר שונה״ ובכך חותרות ״להפעילו מחדש ברוח של התנגדות״.
בראיון לאתר Young Space, סיפר אייגר שמפגש בגיל הנעורים עם יצירותיו המופשטות של בארנט ניומן הוא שפתח בעבורו את הצוהר אל תולדות האמנות, וכי כריסטיאן בולטנסקי הוא לתפישתו מקור השראה וגאון אמיתי אשר ניחן באיכויות שמבדילות אותו מכל אמן אחר. כמו כן הצהיר אייגר שהיצירה שהשפיעה עליו יותר מכל היא דווקא עבודת גובלן שראה בילדותו, וכי תמונה רקומה זו עודנה משמשת בעבורו כאידיאל אמנותי: ״(...) נהגתי לבהות בה כאשר ביקרתי את הסבים שלי כשהייתי ילד. זה היה בסלון שלהם, וזה היה כל מה שיכולת לצפות לראות באחת מאותן דקורציות עממיות שיש בבתים של מבוגרים: זו הייתה תמונה רקומה של סוסים רצים, שאחת מהדודות שלי יצרה כשהיא בעצמה הייתה ילדה. רק שהיה משהו רודף בדימוי הזה: הכול שם- הסוסים, האדמה, העננים בשמיים- היה עשוי אך ורק מחוטים בצבעי צהוב וכתום ואדום. כך שכל דבר בתמונה הזאת נראה בוער וכל העולם בתוכה היה אינפרנו אינסופי שהופך לאפר. זה היה הדיוקן המושלם… של חיים, של אהבה; של הכול. (...) גם אחרי צפייה באינספור יצירות, מה שאנשים יחשיבו כ׳אמנות גבוהה׳, עדיין, היצירה הביתית בבית סביי נשארה הטובה, המשפיעה, הנוגעת והיפהפייה ביותר שאי פעם ראיתי בימי חיי״.
טבח קנדיה
טבח קנדיה התרחש ב-6 בספטמבר 1898, באי כרתים, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. ההתרחשות באה כתגובה של קבוצות מוסלמיות חמושות להצעה מצד מעצמות זרות לתת סדרת זכויות אזרח לקהילה הנוצרית באי. המוסלמים תקפו את כוח הביטחון הבריטי בקנדיה, השם הקודם של הרקליון המודרנית, שהיה חלק מכוח ביטחון בינלאומי באי. המוסלמים המשיכו לטבוח בתושבים הנוצריים המקומיים בעיר. כתוצאה מכך נרצחו 14 אנשי צבא בריטים, סגן הקונסול הבריטי ומשפחתו נשרפו חיים בביתם ועל פי ההערכות נטבחו 500–800 תושבים נוצרים. חלק משמעותי מקנדיה נשרף והטבח הסתיים רק לאחר שספינות המלחמה הבריטיות החלו להפגיז את העיר. התקרית האיצה את סיום השלטון העות'מאני על כרתים וכעבור חודשיים החייל העות'מאני האחרון עזב את האי.
המלכה ויקטוריה קראה באופן אישי ל"פעולה דרסטית", ולורד סליסברי זירז את המשפטים הצבאיים. למלח בריטי אחד, ויליאם מילארד, הוענק צלב ויקטוריה. מנהיגי מבצעי הטבח המוסלמים נתלו על קירות הרקליון.
האירוע האיץ את יישוב "שאלת כרתים". שגרירי צרפת, בריטניה הגדולה, איטליה ורוסיה הציבו אולטימטום בפני הסולטאן העות'מאני, בדרישה להסגת הכוחות העות'מאניים מכרתים תוך חודש. חודשיים אחר כך, ב-28 בנובמבר, הכוחות העות'מאניים האחרונים עזבו את כרתים, וסיימו את השלטון העות'מאני בן 253 השנים על האי. בשנה שלאחר מכן כרתים הקימה שלטון אוטונומי בתוך האימפריה העות'מאנית ובשנת 1913 היא הפכה לחלק מיוון.
הרחוב הראשי, בו התרחשו האירועים, נקרא מאוחר יותר "הקדושים המעונים של 25 באוגוסט" (תאריך היומן של האירוע בסגנון הישן) כדי לכבד את קורבנות הטבח. אנדרטה לימאים הבריטיים שנהרגו הוקמה בגני ברקקה העליונה, מלטה.
The Outer Worlds
The Outer Worlds (בתרגום חופשי לעברית: העולמות החוצניים) הוא משחק וידאו מסוגת התפקידים, פעולה וירי בגוף ראשון, שפותח על ידי Obsidian Entertainment והופץ על ידי Private Division ב-25 באוקטובר 2019 למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולות המשחקים Xbox One ופלייסטיישן 4 וב-5 ביוני 2020 לקונסולת המשחקים הניידת נינטנדו סוויץ'. המשחק הוא משחק תפקידים מוכוון-בחירות בסגנון משחקי "Fallout" ועלילתו סובבת סביב חקר עולמות חוצניים.
משחקיות.
המשחק הוא משחק תפקידים ופעולה בגוף ראשון. בתחילת המשחק, על השחקן ליצור דמות ולהתאים אישית את מראה החיצוני, תכונותיה ויכולותיה ההתחלתיות, ולאחר השלמת מספר משימות התחלתיות, יקבל השחקן פיקוד על ספינת החלל שלו שתשמש אותו כנקודת גישה ממנה יוכל להגיע לכוכבי לכת שונים במערכת השמש "הלסיון" בה מתרחש המשחק. במהלך המשחק, השחקן יכול לגייס לעזרתו דמויות בלא שחקן כשותפים היכולים לעזור לו בהשלמת משימות שונות או במהלך קרב, כאשר לחלקם יש סיפור משלהם ומשימות משלהם. לכל שותף יש תכונות שלו ויכולות מיוחדות משלו בהן הוא יכול להשתמש במהלך קרב, וניתן לפתח לכל שותף סט מיומנויות משלו. אף על פי שניתן לגייס מספר בלתי מוגבל של שותפים, השחקן יכול לבחור רק בשני שותפים המלווים אותו במסעותיו, ויתר השותפים יישארו בתוך ספינת החלל.
מערכת הדו-שיח במשחק מפותחת, ובחירות שונות של השחקן כאשר הוא מנהל דו-שיח עם דמויות אחרות, עשויות להשפיע בצורה משמעותית על מהלך המשחק. לעיתים קרובות השחקן יוכל לנצל חלק מתכונותיו ויכולותיו על מנת להשפיע על תוצאות הדו-שיח. כך לדוגמה, שחקן בעל יכולת טכנית גבוהה יכול לייעץ עצות טכניות לדמות אחרת ובכך להשפיע על המשך השיחה, או לחלופין שחקן עם כושר שכנוע גבוה או כישורי רמאות יוכל לנצל זאת לתועלתו. דמויות שונות בעולם המשחק משתייכות לאגודות וארגונים שונים, ויצירת אינטראקציה או השלמת משימות עבור דמות השייכת לארגון מסוים עשויה להשפיע לטובה או לרעה על יחסיו של השחקן עם אגודות וארגונים אחרים בעולם המשחק. יחסי השחקן עם ארגון מסוים תלויים במאזן בין הנקודות החיוביות והשליליות שנזקפות לזכותו של השחקן בארגון; כאשר סך הנקודות השליליות עולה על סך הנקודות החיוביות, הארגון ייהפך לעוין עבור השחקן, ומנקודה זו כל ניסיון למגע בין השחקן לבין הארגון יוביל לקרב.