חלק זה מתאר את השנים 1952–1954, בהן עמד קינן למשפט על השלכת פצצה לביתו של שר התחבורה, דוד צבי פנקס. עם תחילת הפרשה היה קינן עיתונאי מצליח, בעל הטור הסאטירי "עוזי ושות'" בעיתון הארץ, שאת כתיבתו קיבל לאחר פרישת בנימין תמוז. תיאורה של תרבות הפנאי והבילוי התל אביבית בתחילת שנות החמישים, מקומות המפגש, הבילוי והשיחה, נושאי הדיון והכתיבה, ומערכות היחסים שפיתח קינן עם שתי נשים המכונות "גילה" ו"ימימה", משולב בתיאור ההליכים המשפטיים שבסופם קינן זוכה מחמת הספק מאשמת השלכת הפצצה. קינן מתואר כמי שנתפס על ידי חלק מן הציבור כצעיר ריקני, המבלה ושותה, כאשר אורח חיים ריקני זה, המנוגד לקולקטיביזם השולט אז, בנוסח מפא"י, הוא שהביא לפעולת השלכת הפצצה. למעשה, מתאר החלק את האכזבה העמוקה שחש קינן מהדרך בה התנהלו העניינים, מהאופי אותו קיבלה המדינה, ומהתחושה כי מה שלמענו לחם לא התגבש לצורה הרצויה. על רקע זה מסיים הפרק בעדויות, המובאות מפיו של שאלתיאל בן יאיר, שהואשם כי הוא שותפו של קינן למעשה, לפיהן אכן ביצע קינן את המיוחס לו.
חלק רביעי - מנוחת הלוחם.
חלק זה מתאר את חייו של קינן כגולה בפריז, המנסה לקנות לעצמו שם כאמן, סופר ומחזאי. מערכת היחסים של קינן עם הסופרת כריסטיאן רושפור מתוארת לפרטיה, ונרמז כי עלילת הספר שהביא לה הצלחה ותהילה בשנים אלו, "מנוחת הלוחם", מבוססת, לפחות בחלקה, על מערכת היחסים שלה עם קינן. על רקע זה מתוארת הסצנה הספרותית והתרבותית בפריז בשנות ה-50, ואירועי התקופה, ובמיוחד אירועי אלג'יר ונפילת הרפובליקה הצרפתית הרביעית, כמו גם מלחמת סיני, מתוארים לפרטיהם.
אחרית דבר.
גרץ מסיימת את הספר בתיאור כללי של חיי קינן, שהפך לאיש משפחה, הורה ובעל. היא מתארת את כתיבתו והצלחתו, כמו גם את הרגלי השתייה שלו, וכיצד חדל מהם ביום אחד, כאשר חשב על ההשפעה שיש להם על ילדיו. הספר מסתיים בתיאורו של קינן כאיש זקן, שאינו מסוגל עוד לתקשר עם סביבתו, אלא במשפט "אני לא עשיתי שום דבר" והמילה "ירושלים", מתוך תקווה שבמצב זה מצא מנוחה לנפשו.
התקבלות הספר.
את יציאת הספר לאור ליווה מסע יחסי ציבור, במסגרתו התראיינה גרץ למוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות, וסיפרה ליגאל סרנה על חייה עם קינן ועל כתיבת הספר. הספר התקבל בביקורות נלהבות על ידי מרבית המבקרים. הספר קיבל ביקורות נלהבות מאישים כנתן זך ויהונתן גפן. פחות נלהב היה המבקר יצחק לאור, שרואה בספר רומן חניכה. הספר היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2009, ורבים, בהם אלון חילו שזכה בפרס, סברו כי יזכה בפרס. באותה שנה בוטל הפרס, עקב טענות על ניגוד עניינים של יושב ראש חבר השופטים, יוסי שריד. גרץ זכתה על ספרה בפרס ברנר לשנת תש"ע.
בנימוקי השופטים לפרס ברנר נכתב:
"נורית גרץ כתבה ביוגרפיה ספרותית מרתקת המעלה פרקים מרכזיים בחייו, עשייתו ויצירתו של עמוס קינן, כתיבתה נועזת [...] יצירה ספרותית – ביוגרפית מרתקת, כתובה ביד אמן, המצליחה לרקום יחד תיעוד של התרחשויות היסטורית תוך נגיעות עמוקות בפרשיות חשובות והארתן המרוכזת, הארה שקודה של פרשת חיים, כתיבה ציורית בהירה ועשירה, העלאה של פרקים נבחרים בתולדות היישוב וכל זאת תוך שילוב קטעים מתוך יצירתו של קינן, הארה פסיכולוגית, גביית עדויות מן הדמויות שהיו חלק מן הביוגראפיה של קינן, כאשר כל אלה מועלים בכתיבה ספרותית בהירה, נקייה מפאתוס, מדויקת מאד, ממזגת בכישרון אמפתיה ומרווח אסתטי ראוי ויכולת ליצור סיפור מרתק, עשיר ומאלף."
אודווקר
תנאי מירוץ
ג'ון האנה
ג'ון דייוויד האנה (באנגלית: John David Hannah ; נולד ב-23 באפריל 1962) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "ארבע חתונות ולוויה אחת" (עליו קיבל מועמדות לפרס באפט"א לשחקן משנה), "דלתות מסתובבות", סדרת סרטי "המומיה" של סטיבן סומרס, וכדמותו של קווינטוס לנטולוס בטיאטוס בסרט "".
ביוגרפיה.
האנה נולד במזרח קילברייד, סקוטלנד, לסוזן וג'ון האנה, ולו שתי אחיות בוגרות. אמו סוזן עבדה כמנקה ברשת חנויות הבגדים מרקס אנד ספנסר ואביו ג'ון כיוצר כלים.
בתקופת לימודי התיכון, הוא השתתף במועדון התיאטרון המקומי. בעצת חבר ללימודים, הוא השלים התמחות באלקטרוניקה ולמד באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ולדרמה.
קריירה.
לאחר סיום הלימודים, הוא השתתף במספר הפקות טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ב-1987 בסרט "ברונד". בשנת 1994, הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת" לצד יו גרנט, אנדי מקדואל, קריסטין סקוט-תומאס ורואן אטקינסון.
בין השנים 1995–1998, הוא שיחק את ד"ר מק'קאלום, פתולוג פותר תעלומות בסדרת הטלוויזיה הבריטית "מק'קאלום".
בשנת 1996, הוא גילם את דמותו של ניק, רוצח פסיכופת בסרט הטלוויזיה "אמת או חובה". ב-1998, שיחק בקומדיה הרומנטית "דלתות מסתובבות", לצד גווינת' פלטרו.
בשנת 1999 שיחק בסרטים "ההוריקן" ו"המומיה" ולאחר מכן גם בסרטי ההמשך ב-2001 ו-2008.
בשנת 2000, שיחק האנה בסרט "מהומה. ב-2001, האנה הופיע בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "זהות בדויה", ב-2002, שיחק בקומדיות "לפני שתלך" ו"אני עם לוסי". בשנת 2003, שיחק בסרט הדרמה "אני מאשים" והתארח בסדרות: "פרייז'ר" ו"קרניבל". בשנת 2004, שיחק בסדרה "אמנזיה".
בשנת 2010 החל להשתתף בסדרת הדרמה ההיסטורית ובמיני סדרת הספין אוף, "ספרטקוס: אלי הזירה".
בשנת 2016, הצטרף האנה לקאסט העונה השלישית של הסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D." כדמות משנית בתפקיד המדען הולדן רדקליף. בעונה הרביעית דמותו קודמה וקיבלה תפקיד קבוע. באותה שנה, שיחק בסרט הטלוויזיה "חלום ליל קיץ".
ב-2017, שיחק את דמותו של ארתור בסרט "בן של אם אחרת". בשנת 2018, שיחק בסרט "נשוי בהפתעה" בכיכובה של אנה פריס. ב-2019, שיחק בסרט המלזי "גן ערפילי הערב" והתארח בשני פרקים בסדרה "בידיים טובות".
בשנת 2020 החל לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "רופא ללא גבולות" בדמותו של ד"ר ג'ד בישופ.
חיים אישיים.
ב-20 בינואר 1996, נישא האנה לשחקנית ג'ואנה רות'. ב-11 בפברואר 2004, נולד לזוג תאומים. המשפחה מתגוררת בריצ'מונד, לונדון.
במשך שנים, האנה תמך ותרם למטרות צדקה שונות. לאחר משחקו כשוטר אפילפטי בסדרת הטלוויזיה הבריטית "Out of the Blue", הוא הביע את תמיכתו בארגון האפילפטים בסקוטלנד. כמו כן, הוא שימש כדובר של 'אוקספם', אסופה של 15 ארגונים המציעים פתרונות לעוני ולחוסר צדק חברתי.
האבקות (ספורט)
אמריקן פאי 3
מש&quot;ק ת&quot;ש
יוליאן גרובלני
יוליאן גרובלני (בפולנית: Julian Grobelny; 16 בפברואר 1893 - 4 בדצמבר 1946) היה חסיד אומות העולם, פעיל במסגרת המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS) החל מ-1915, ונשיא ארגון הסיוע הפולני ז'גוטה החל מהקמתו בשנת 1942.
גרובלני נולד בעיירה בז'זין שליד לודז'. הוא השתתף במרידות שנערכו בשלזיה בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, והיה לאקטיביסט בקרב פועלי לודז' בתקופת טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה. עם כניסת הכוחות הנאצים לעיר במסגרת הפלישה לפולין, ירדו בני משפחת גרובלני למחתרת עקב הכרזתם כאויבי הרייך השלישי. למרות מחלת השחפת ממנה סבל, היו מעורבים גרובלני ואשתו, הלינה (נולדה ב-1900), בהצלת מספר רב של יהודים-פולנים בתקופת הכיבוש הנאצי בפולין. הזוג היה ידוע בפעולתו להצלת ילדים יהודים מהשואה, בין השאר על ידי הברחתם מתוך גטו ורשה. בנוסף, החביאו גרובלני ואשתו למעלה מתריסר פעילי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית בביתם, ופעלו בשיתוף פעולה צמוד עם אירנה סנדלר, ראש מחלקת הילדים של ז'גוטה. יוליאן והלינה הפכו את ביתם הצנוע בפלך צגלוב שליד נובומינסק (מינסק מזובייצקי) למקלט זמני עבור יהודים, עד שימצא עבורם מקום שהייה קבוע. הם סיפקו הגנה לנזקקים ביותר, במיוחד לאלו שברחו מהגטו. בני הזוג השקיעו את רוב זמנם ומרצם לפעולות הצלה, אך סייעו גם ליהודים מבוגרים וסיפקו להם תעודות ומסמכים "אריים", כסף ותרופות.
כוחות הגסטפו עצרו את גרובלני בחודש מרץ 1944, אך לא היו מודעים לפעולת ההצלה החשאית שלו. הוא נשלח לכלא, אך שרד הודות לעזרה מצד חבריו, קבוצת רופאים שסייעו לו בעת שהותו שם. לאחר תום המלחמה הפך גרובלני לראש עיריית נובומינסק. הוא נפטר בעיירה שנה לאחר מכן, ב-4 בדצמבר 1946, כתוצאה ממחלת השחפת ממנה סבל, ונקבר בבית הקברות המקומי. יוליאן והלינה גרובלני מופיעים ברבים מהספרים העוסקים בסיוע הומניטרי ליהודים בתקופת השואה, בפרט בעיר ורשה. ב-8 במרץ 1987, העניק 'יד ושם' לבני הזוג את התואר "חסידי אומות העולם".
אפולינר מאמייל
תנאי השירות בצה&quot;ל
יואב כרם
מיקי צופר
יולין גרובלני
מהגר לבן
הת&quot;ש
דוח
דּוּחַ (לעיתים דו״ח, כראשי התיבות של ”דין וחשבון“, מקור המילה) הוא מסמך המציג מידע כתוצר של בדיקה או חקירה, בהקשר נתון.
דוחות המופקים ממערכות מידע מציגים לרוב נתונים בלבד, שעשויים להיות גולמיים או מעובדים (למשל מחושבים). לרוב יובאו נתונים אלה בצורה טבלאית, לעיתים בליווי תרשימים. דוחות שנערכו בעקבות חקירה או מחקר מכילים לעיתים אלמנטים נוספים כגון: ניתוח הנתונים, הסקת מסקנות, הצעות והמלצות לפעולה עתידית.
דוחות עשויים להיות פרטיים או ציבוריים. לעיתים קרובות, הם מיוצרים כמענה לסוגיות שהועלו על ידי יחידים או ועדות במוסדות ממשלתיים, בחברות עסקיות ובמוסדות חינוכיים ומדעיים.