ראש מועצת מודיעין עילית הראשון שכיהן בתפקיד כממונה על ידי משרד הפנים הוא יוסף שוינגר.
החל משנת 2000 מכהן כראש העיר יעקב גוטרמן מדגל התורה ברציפות זו הקדנציה החמישית. בשלוש הקדנציות הראשונות לא התמודד מולו מועמד אחר. במערכות הבחירות האלו (בשנים 2000, 2005 ו-2008) הוגשה לוועדת הבחירות רק רשימת מועמדים אחת המשותפת לפלגים השונים בעיר, זאת בהוראה ישירה של רבני העיר, לכן, בהתאם לחוקי הבחירות לרשויות המקומיות בישראל לא התקיימה הצבעה וגוטרמן והרשימה המשותפת הוכרזו כזוכים.
בשנת 2013 (תשע"ד) נערכו לראשונה בחירות לעיריית מודיעין עילית, יעקב גוטרמן שהיה ראש רשימת יהדות התורה ומועמדה לראשות העיר נבחר לקדנציה רביעית ברוב גדול של 85.5%. למועצה נבחרו 13 נציגים של יהדות התורה, 2 נציגים ממפלגת ש"ס ו-2 ממפלגת בני תורה.
בשנת 2018 (תשע"ט) נערכו שוב בחירות לעיריית מודיעין עילית, יעקב גוטרמן שעמד שוב בראש רשימת יהדות התורה נבחר שוב לראשות העיר ברוב גדול של 88.8%. הרכב המועצה נשאר על כנו גם לאחר בחירות אלו. 13 נציגים ליהדות התורה, 2 למפלגת ש"ס ו-2 למפלגת בני תורה.
כלכלה וממשל.
בכניסה לעיר יש מרכז מסחרי גדול אשר בתוכו משרדים של כמה חברות היי-טק, הבולטת שבהם היא חברת מטריקס שמעסיקה מאות מתושבי המקום. בעיר הוקמו עוד כמה מרכזים מסחריים במשך השנים. תקציב העירייה בשנת 2021 היה כ־336 מיליון ש"ח.
בעיר תחנת משטרה, כחלק ממרחב השומרון השייך למחוז יהודה ושומרון.
תחבורה ציבורית.
התחבורה הציבורית בעיר מופעלת על ידי חברת קווים עילית מאז קיץ 2013. החברה זכתה במכרז שערך משרד התחבורה בשנת 2012. לפני כן, בשנים 2002–2013, הפעילה את התחבורה הציבורית חברת סופרבוס, שהחליפה את חברת אגד.
בעיות תחבורתיות.
העיר סובלת מחוסר משמעותי בתשתיות תחבורה תקינות. לעיר נתיב בודד המשמש לכניסה ויציאה היוצר "צוואר בקבוק" ומקשה על התנועה לעיר. הכניסה העיקרית לעיר תוכננה מכיוון כביש 443 ישירות מצומת מכבים, אך העניין תקוע כבר שנים בהליכי תכנון. במקום זאת הנכנסים לעיר נאלצים להשתמש בכביש 446 אשר אינו מיועד לכמות כל כך גדולה של אמצעי תחבורה.
כביש 446 הוא כביש חד נתיבי לכל כיוון, מפותל ומאריך את הדרך לעיר באורכו ובפקקים שנוצרים בו בשעות העומס. קיימת גם בעיה ביטחונית ובטיחותית במצב הקיים, עקב הנתיב היחיד המשמש את עוברי הדרך לעיתים כשמתרחשת תאונה על הציר - העיר נחסמת למספר שעות.
ב-31 במאי 2016 נחסמה העיר על ידי משאית שהתהפכה, במשך כשבע שעות הייתה העיר סגורה. ובמספר מקרים של חסימת הציר העיר שותקה לחלוטין.
בתאריך 17 בדצמבר 2016 אישר משרד התחבורה כביש גישה חדש לעיר, שצפוי לצאת ממזרח העיר ולהתחבר ישירות לכביש 443, ולהקל משמעותית על עומסי התנועה הנוצרים בשעות העומס.
תשתיות אזרחיות.
על פי דו"ח מבקר המדינה, חיברה העירייה ביוני 2008 באופן פיראטי, את מערכת הביוב שלה למערכת הביוב של מודיעין-מכבים-רעות. באוגוסט פסק בית המשפט המחוזי כי על העירייה לנתק את החיבור לא יאוחר מה-25 בחודש. החיבור לא נותק אך מאז הגיעו הרשויות להסדר ביניהן, והביוב של העיר מוזרם למתקן טיהור שפכים איילון.
מזכרת בתיה
מַזְכֶּרֶת בַּתְיָה היא מועצה מקומית במחוז המרכז. נוסדה כמושבה בשלהי שנת 1883, ביוזמתו של הרב שמואל מוהליבר והייתה הראשונה בארץ ישראל שהוקמה על ידי הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1952.
היסטוריה.
שמה המקורי היה "עקרון", בשל מיקומה הסמוך לכפר "עקיר". מייסדי המושבה שיערו כי שם הכפר משמר את השם של העיר המקראית עקרון. לבקשת הברון, במהלך ביקורו במקום באפריל 1887, הוחלף שמה של המושבה ל"מזכרת בתיה" על שם אם הברון, בטי סלומון דה רוטשילד.
הקמת המושבה.
היוזמה.
בסוכות ה'תרמ"ג (ראשית אוקטובר 1882) שכנע הרב שמואל מוהליבר, ממנהיגי חובבי ציון, את הברון דה רוטשילד מפריז לתמוך בתוכנית שיזם יחד עם יחיאל ברי"ל, העורך והמו"ל של העיתון העברי "הלבנון", להקים מושבה שמייסדיה יהיו "עובדי אדמה מנעוריהם". הוסכם שהברון רוטשילד יממן את בניית הבתים וכי"ח תקצה למתיישבים אדמות מתוך אדמות מקוה ישראל. יחיאל ברי"ל שיצא בשליחותו של הרב מוהליבר לאתר אנשים המתאימים למשימה מצא איכרים שומרי תורה ומצוות מבני הכפר היהודי נובופבלובקה בקרבת העיירה רוז'ינוי, ברוסיה הלבנה (אז חלק מהאימפריה הרוסית ובשנות האלפיים, בבלארוס) שרצו לעלות לארץ ישראל, גייס את המימון הדרוש לנסיעה, וליווה אותם בעלייתם. המייסדים זכו להתכנות ה'ראדומים' על שם עירו של הרב מוהליבר. עלייתם וקליטתם בארץ נתקלה בקשיים רבים שאברהם מויאל, עוד טרם נתמנה רשמית לנציג הבכיר של 'חובבי ציון' בארץ ישראל, סייע בפתרונם.
בחירת החלוצים.
ר' יחיאל בריל יצא בשליחות הרב מוהליבר לדבר על לב תושבי פבלובקה "השלוים והשקטים" להטות שכמן, כשהוא מצויד במכתב מהרב מוהליבר לגאון הרב מרדכי גימפל יפה רבה של רוז'ינוי, שיסייע בבחירת האנשים המתאימים למשימה.
ביום ו' חשון תרמ"ג (19.10.82), נבחרו בדקדקנות מקרב יושבי הכפר פבלובקה ובהמלצת הרב מרדכי גימפל יפה: "עשר משפחות ובהן 101 נפשות, 54 זכרים ונקבות 47, וכשני שלישים מהם עושים מלאכה בבית ובשדה, כולם בעלי כח ואנשי שלום ואחוה". עם ראשי המשפחות, שהיו "כולם עובדי אדמה מנעוריהם, כשרים ויראי ה' למאד", נחתם בשבוע פרשת 'לך לך' הסכם המפרט את ההתחייבויות של משפחות המייסדים (מימון הוצאות הנסיעה, תקופת מבחן וניסיון במקוה ישראל, החזר כל הוצאות התיישבותם), והתחייבויות חברת "כל ישראל חברים" אם יעמדו במבחן (בניית בתים, חפירת באר, עזרה בקניית בהמות וכלי עבודה).
בהסכם נקבע, בין היתר, כי תחילה יעלו לארץ עשרת הנבחרים בלבד ולאחר שיעמדו במבחן ייצאו "טובים ומוכשרים לעבודת האדמה" תינתן להם "אחוזת שדה" ורק אז יעלו בני משפחותיהם.
באופן כללי ניתן לומר כי מרבית תנאי ההסכם שומרים על האינטרסים של חברת כל ישראל חברים, למעט סעיף י"א החותם את ההסכם בו נקבע: "כאשר נתיישב באחוזה אשר תינתן לנו אין לפקידי החברה אשר במקוה ישראל להתערב בעניינינו רק בדברים הנוגעים בין אדם לחברו, אבל בדברים שבין אדם למקום והמצוות המעשיות אין להם להתערב ולומר כה תעשו או כה לא תעשו, כי אם אשר יורו לנו תופשי התורה כה נעשה ונצליח".
בשולי ההסכם אישר וקיים הרב ר' מרדכי גימפל יפה את האמור בו וציין: "וכולם קבלו עליהם כל הפרטים האלה ברצונם הטוב וחתמו על זה בלבבות שלמות ונפשות חפצות".
לעשרת הנבחרים הוקצה זמן של שבועיים ימים בלבד לצורך התארגנות ואיסוף כספים להוצאות הדרך (ההוצאות היו על חשבונם בהתאם לאמור בהסכם).
רכישת האדמות.
עלייתם ארצה של המייסדים הייתה רצופה תלאות וייסורים בעת מסעם ביבשה ובשת הפלגתם בים הסוער. לבסוף הורשו לרדת לחופי ארץ ישראל ביום ד' בטבת תרמ"ג (14.12.82). בו ביום עברו למקוה ישראל לתקופת הכשרה וניסיון, ובמקביל תרו את הארץ למציאות קרקע אשר תתאים לגידול תבואה. בהיותם איכרים מנוסים, ביקשו מנציג הברון רוטשילד, הפקיד הירש, לאפשר להם לצאת לחיפוש אחר קרקעות מתאימות. הירש נענה ויצאו לדרך שלושה חלוצים, חיים משה פרס, משה ליב ברנשטיין ויעקב ארקין יחד עם אברהם מויאל וברי"ל מטעם הפקיד. ברחבי הארץ נערך סקר של ממש, לראשונה בתולדות ההתיישבות, כדי לאתר את השטח המתאים ביותר. השליחים בחנו אדמות באזור ראשון לציון ופסלו אותן. הם הגיעו לאזור הכפר הערבי עאקיר, שם ראו אדמה שחורה המתאימה לגידול חיטין ובאמצעות הלוואה של הברון רוטשילד רכשו אלפיים וחמש מאות דונמים. הם התחילו לחרוש אותה ב-ז' בחשוון ה'תרמ"ד, 7 בנובמבר 1883, אירוע הנחשב לייסוד המושבה, וקראו לה "עקרון".
המייסדים.
ראשי משפחות המייסדים היו: יעקב ארקין, צבי ארקין, ברוך צבי ברנשטיין, אברהם יעקב גלמן, יחזקאל לוין, יעקב לסקובסקי, משה מלר, חיים משה פרס (פרעס), דב רודבסקי, יהושע רובינשטיין ואפרים שקולניק. בין המצטרפים בהמשך למקימי מזכרת בתיה היה מרדכי ניימן מאנשי העלייה הראשונה ומחלוצי החקלאות בארץ ישראל ועוד קבוצה של יהודים יוצאי רומניה.
בהמשך מצאו מומחי הברון כי האדמות מרובות מכפי הדרוש לאחת-עשרה המשפחות. הירש הציע להוסיף עוד שלוש משפחות: משה אליהו הרשקוביץ מוותיקי השומרים של מקוה-ישראל, לוויטה זליג אהרון שהיה נגר אומן במקוה-ישראל כבר כמה שנים, ודוד נוימן, אזרח עות'מאני שנמלט מרומניה המורדת אל בנו תלמיד במקוה-ישראל. לשלושה צורפו עוד ארבעה: שאול הלזנר יליד סבסטופול ותלמיד מקוה-ישראל, יעקב גולד, גרשון שרשבסקי ושלמה הכהן ווייסברג - אף הם אזרחים עות'מאניים פליטים מרומניה.
עיתון הצבי מתאריך כ"ו אדר ב' תרמ"ו (1886), מביא את הידיעה, תחת הכותרת: "העקרונים שמחים בחלקם", ובהמשך הידיעה: "מעקרון מודיעים: י"ז משפחות נאחזו שמה. לכל אחת מהן מק"ג עד ק"ס דונם אדמה. השנה זרעו כל אחד תשעים דונם חטים ושעורים ושבעים דונם הניחו לזרע הקיץ, איכרי עקרון שמחים מאד בחלקם, את נדיבם יברכו שבע פעמים ביום ואת פקידם יאהבו, כי מתנהג איתם ברחמים".
מבני המושבה.