סנט שאפל נבנתה על מנת לאחסן שרידי קודש חשובים: נזר הקוצים של ישו, תמונת אדסה ועוד כ-22 שרידי קודש של ישו, שהגיעו לידיו של לואי התשיעי, מלך צרפת, מאז אוגוסט 1239, באמצעות שני נזירים דומיניקנים מוונציה. בעוד אצילים אחרים גנבו שרידי קודש, רכש לואי התשיעי את שרידיו שלו תמורת סכום מלא מבלדווין השני, קיסר קונסטנטינופול. על שרידי הקודש שילם לואי 135,000 ליברות, בעוד שעל בניית הקפלה שילם 40,000 ליברות. ב-1241 נוסף גם חלק מהצלב האמיתי לרשימת שרידי הקודש. כך הפכה הקפלה לאוצר יקר של שרידי קודש. פיתוחי האבן נצבעו ועליהם צוירו מדליונים ובהם קדושים נוצריים וקדושים מעונים בתוך קווטרפוילים, בחלק התחתון של קיר הארקדה שעליו נתלו אריחים עשירים.
בניית הקפלה חושפת את שאיפותיו של לואי התשיעי להפוך את צרפת לממלכה הנוצרית החשובה בזמנה, על רקע דעיכת כוחן של קונסטנטינופול, בה שלט רוזן פלנדריה, ושל האימפריה הרומית הקדושה. כשם שהקיסר יכול היה לעבור בפרטיות מארמונו לאיה סופיה, כך יכול היה לואי לעבור ישירות מארמונו לסנט שאפל. ב-1297, העניקה הכנסייה ללואי התשיעי מעמד של קדוש נוצרי.
הקפלה המלכותית ניצבת מעל קפלה תחתית ששימשה ככנסייה הקהילתית עבור דיירי הארמון המלכותי, שהיה מושב הממשלה באותה תקופה.
למרות שהיא נחשבת לכנסייה קטנה ואינטימית, בלטה סנט שאפל מעל גגות הארמון המלכותי. ההיבט היפה והבולט ביותר בקפלה הוא חלונות הויטראז' מזכוכית צבעונית, הנחשבים למובחרים ביותר מסוגם בעולם. החלונות מותקנים בתוך עבודת אבן עדינה. רוב הקפלה בנויה בסגנון גותי קורן אך במהלך המאה ה-15 נוסף חלון רוזטה בסגנון הלהבות (Flamboyant) לחזית המערבית.
בתעודות הנוגעות לבניית סנט שאפל לא מוזכר אף שם של מתכנן או בנאי, אך השם פייר דה מונטריי (Pierre de Montreuil), שבנה מחדש את האפסיס של בזיליקת סן-דני והשלים את חזית קתדרלת נוטרדאם ואף הוסיף לקתדרלה חלון רוזטה, מקושר לעיתים עם סנט שאפל.
במהלך המהפכה הצרפתית הפכה הקפלה למשרד מנהלתי, וארונות מלאים בתיקיות הסתירו את חלונותיה. בכך נמנע נזק והשחתה לחלונות, בניגוד לספסלים ומסך העץ שהושחתו, הצריח שנהרס ולשרידי הקודש שפוזרו.
במאה ה-19 שיחזר ויולה לה דוק את סנט שאפל ובנה מחדש את הצריח בתכנונו הוא. החל מ-1862 נחשבת סנט שאפל למונומנט היסטורי לאומי.
העתק של סנט שאפל נמצא בשיקגו, אילינוי. קפלת סנט ג'יימס של Archbishop Quigley Preparatory Seminary הממוקמת ב-103 מזרח ברחוב שסטנט (Chestnut), שנבנתה בסביבות 1900 של ג'ורג' קרדינל מנדלין (George Cardinal Mundelein).
בשנת 1991 עת הוכרזו גדות הסן בפריז כאתר מורשת עולמית נכללה גם סנט שאפל בתיחום האזור המוכרז.
המבנה.
אף כי היא נחשבת לכנסייה קטנה ואינטימית, בלטה סנט שאפל מעל גגות הארמון המלכותי.
הכנסייה קטנה יחסית, ובה חלונות הזכוכית (ויטראז') הנחשבים ליפים ביותר בפריז. מדרגות מובילות מן האולם התחתון לעליון. רצפת האולם התחתון עשויה ממצבות לקברים שמתחת לה. באולם העליון - חלונות הזכוכית העתיקים בפריס, בני המאה ה-13, המציגים 1,134 תמונות תנ"כיות שונות על שטח של 618 מ"ר. סדר התמונות - מלמטה למעלה בכל חלון ומימין לשמאל פרט לחלונות 9 ,7 ,6 ו-11.
סדר החלונות מן המדרגות והלאה, עם כיוון השעון.
תקרת הקומה העליונה בנויה מקמרונות צלעות הצבועים בכחול עם נקודות צהובות המקנים תחושה של לילה זרוע כוכבים.
בקומה העליונה מצוי מקדש דו-קומתי. בחלק העליון נמצא המזבח ומעליו חופה עם גמלון, ובחלק התחתון חופה מקומרת מבפנים שבה הוצגו השרידים הקדושים.
הנס גייגר
יוהאן (הנס) וילהלם גייגר (גרמנית: Johannes (Hans) Wilhelm Geiger; 30 בספטמבר 1882 – 24 בספטמבר 1945) היה פיזיקאי גרמני, חוקר הרדיואקטיביות.
בשנת 1902 החל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה בארלנגן (Erlangen) וקיבל דוקטורט ב-1906. בשנת 1907 התחיל לעבוד אצל ארנסט רתרפורד במנצ'סטר שהעריכו כאחד מתלמידיו הטובים ביותר. ב-1912 עבר לברלין וניהל את מעבדת הרדיואקטיביות החדשה (Physikalisch-Technische Reichsanstalt). בשנת 1925 עבר לאוניברסיטת קיל ושם בשנת 1928 פיתח יחד עם תלמידו וולטר מילר את המכשיר למדידת עצמת קרינה שנקרא על שמו - מונה גייגר.
גייגר הקפיד על קו זהיר, ולא התבטא בחייו בעד או נגד הנאצים. בתכתובת פרטית הוא לעג לפיזיקה הארית; קיימים דיווחים על סיוע מצדו לעמיתים יהודים שהיגרו לבריטניה, שם היו לו קשרים, וב-1940 הסכים באופן חריג לבחון סטודנטית חצי-יהודיה. מאידך סיפר מכרו, היהודי-למחצה הנס בתה, שגייגר שלח לו מכתב תשובה "כמעט מעליב" כשביקש משרה באוניברסיטת טיבינגן לאחר שפוטר משירות המדינה.
גייגר היה גם בין אלו שעבדו תחת הנהגתו של ורנר הייזנברג על פרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.
גרעין האטום
גרעין האטום הוא אזור במרכז האטום המורכב מנוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – הקשורים זה לזה כתוצאה מהכוח הגרעיני.
מימן-1 הוא האיזוטופ היחיד שגרעין האטום שלו כולל רק פרוטון, ללא נייטרונים וללא אנרגיית קשר גרעינית. כל שאר גרעיני האטומים כוללים הן פרוטונים והן נייטרונים.
הפרוטונים הם בעלי מטען חשמלי חיובי. מספר הפרוטונים בגרעין אטום הוא המספר האטומי של אותו אטום. מספר זה קובע איזה יסוד כימי מהווה האטום. לנייטרונים אין מטען חשמלי. מספר הנייטרונים קובע את האיזוטופ שאותו אטום מהווה, במסגרת אותו יסוד. לכל יסוד יש כמה איזוטופים בעלי תכונות כימיות כמעט זהות, אך תכונות פיזיקליות שונות, בפרט בתחום הפיזיקה הגרעינית, בכלל זאת תכונות הרדיואקטיביות של האטום. סכום מספר הפרוטונים והנייטרונים הוא מספר המסה של האטום. מספר המסה כמעט זהה למסה האטומית של האטום, כשהיא נמדדת ביחידות u.
אף על פי שגרעין האטום מכיל את הרוב המכריע של מסת האטום, נפחו של גרעין האטום הוא זעיר ביחס לנפחו המלא של האטום. רדיוס הגרעין הוא בסדר גודל של פרמי ( מטר), לעומת רדיוס האטום, הנמדד בסדרי גודל של אנגסטרום ( מטר). למעשה רוב נפחו של היקום הוא ריק, וכך גם לגביי העצמים אותם אנו חשים כבעלי נפח, הם למעשה ריקים ביותר מ-13 סדרי גודל מהנפח הכולל. הסיבה לכך היא שכל אטום מורכב מאלקטרונים וגרעין האטום, התופסים נפח מזערי מכלל הנפח המוגדר באורביטלי האטום.
מכיוון שמטענם החשמלי של הפרוטונים הוא חיובי, בעוד לנייטרונים יש מטען חשמלי אפסי, המטען החשמלי הכולל של גרעין האטום הוא תמיד חיובי. הוא שווה למספר הפרוטונים כפול המטען החשמלי של הפרוטון, שהוא קולון.
על פי המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים, הכוחות הפועלים בתוך חלקיקי היסוד של הפרוטונים והנייטרונים שבגרעין האטום הם הכוח החזק והכוח החלש.
יציבותו של גרעין האטום.
בין הפרוטונים שבגרעין מתקיימת דחיה חשמלית, מכיוון שיש להם מטענים חשמליים זהים. כתוצאה מדחייה זו, הגרעין שואף להתפרק. אולם, הכוח הגרעיני מושך את הנוקליאונים זה לזה ומונע את התפרקות הגרעין. עוצמת הכוח הגרעיני בין שני גופים פוחתת עם המרחק, בקצב גדול בהרבה מפחיתת הכוח החשמלי. לפיכך, הכוח הגרעיני אינו מצליח להתגבר על הדחייה החשמלית בין הפרוטונים בגרעינים גדולים. לכן, כל היסודות בעלי מספר אטומי גבוה מזה של עופרת הם יסודות רדיואקטיביים, כלומר, יסודות שאין להם אף איזוטופ יציב ולכל גרעיני האטומים שלהם זמן מחצית חיים מוגבל.
גם גרעין עם עודף נייטרונים נוטה להתפרק. לרוב, גרעין כזה עובר דעיכת בטא מינוס, כאשר נייטרון שבו הופך לפרוטון, תוך שחרור אלקטרון ואנטיניוטרינו אלקטרוני. כך, לדוגמה, גרעין של האיזוטופ פחמן-14, המכיל 6 פרוטונים ו-8 נייטרונים, דועך לגרעין של האיזוטופ חנקן-14, המכיל 7 פרוטונים ו-7 נייטרונים.
גרעין שאינו יציב מסוגל לעבור התפרקות רדיואקטיבית תוך כדי פליטת קרינה. התהליך יכול להיות טבעי או מעשה ידי אדם, כגון במקרה של ביקוע גרעיני מלאכותי. הקרינה נפלטת בכמה צורות אפשריות:
התפרקות רדיואקטיבית היא תופעה קוונטית ועל כן, היא בעלת אופי הסתברותי. הווה אומר, אי אפשר לדעת מתי בדיוק יתפרק חלקיק מסוים, אך אפשר לדעת מה ההסתברות שלו להתפרק בכל פרק זמן נתון.
למימן יש רק שלושה איזוטופים (מימן-1, מימן-2 ומימן-3) והוא היסוד בעל מגוון האיזוטופים הנמוך ביותר. לקסנון ולצזיום יש את מגוון האיזוטופים הגבוה ביותר – קיימים 40 איזוטופים של כל אחד מהיסודות. מרבית האיזוטופים אינם יציבים; לקסנון יש 6 איזוטופים יציבים ולצזיום יש איזוטופ יציב אחד.
אי של יציבות הוא חיזוי תאורטי לפיו ישנן קבוצות של איזוטופים בעלות "מספר קסם" של פרוטונים ונייטרונים, המקיימות זמן מחצית חיים ארוך באופן ניכר, של דקות, ימים ואף מיליוני שנים.
פסיכואנליזה
פְּסִיכוֹאָנָלִיזָה היא שיטת טיפול שהומצאה והתגלתה בתחילת המאה ועשרים על ידי אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד, ומקורה בווינה. למעשה, זו שיטת הטיפול ההומאנית הראשונה בהיסטוריה האנושית, בה הונח בפעם הראשונה מקום של כבוד לדיבורו של המטופל, על פני דיאגנוסטיקה וטיפול במשלב הרפואי. גילויו של פרויד נעוץ בכך שהקשיב למטופליו, וחילץ את הלוגיקה והגישה הטיפולית של הפסיכואנליזה מהנחת היסוד - יש ריפוי דרך טיפול, עובדה שלמד בעצמו ממטופליו אשר העידו כך.