בשנים 1955–1956 החמיר המצב בגבולות ובמקביל התגברה תמיכת ברית המועצות במדינות ערב בסכסוכן עם ישראל. ב-21 בפברואר 1955 שב דוד בן-גוריון לתפקיד שר הביטחון ושבוע לאחר מכן נערך מבצע "חץ שחור" - פעולת תגמול רחבה נגד הצבא המצרי בעזה וגזרת הגבול נדלקה למשך חודשים בפעולות מיקוש וירי מצד המצרים ובהפגזות תגובה מצד ישראל. תוך כדי כך התפרסם ב-27 באוגוסט 1955 דבר קיומה של עסקת הנשק הצ'כית מצרית שבמסגרתה סיפקה ברית המועצות למצרים, באמצעות גרורתה צ'כוסלובקיה, כמויות נשק כבירות, בהשוואה לכמות הנשק שהייתה אז בידי הצדדים: מאתיים טנקים בינוניים וכבדים, מאות תותחים ומאה וחמישים מטוסי קרב וארבעים מפציצים. מאזן החימוש בין ישראל לשכנותיה הופר והמתיחות אך גברה. האזור הידרדר לשרשרת של פיגועים מגבולות מצרים וירדן מחד גיסא ופעולות תגמול מסיביות מצד ישראל מאידך גיסא. המתח הגיע לשיאו כאשר מצרים הלאימה את תעלת סואץ ב-26 ביולי 1956, אירוע שהוביל בסופו של דבר את ישראל ב-29 באוקטובר 1956 לפתוח במלחמת סיני, שבה תוך שבוע ימים כבש צה"ל את רצועת עזה וחצי האי סיני. בתגובה על המבצע הודיעה ברית המועצות ב-5 בנובמבר 1956 על החזרת השגריר אברמוב למוסקבה, מבלי לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל.
לאחר שישראל נסוגה מסיני ומעזה, בלחצן של ארצות הברית ושל ברית המועצות (כולל איום על עצם קיומה של המדינה שנכלל באיגרת של ראש ממשלת ברית המועצות ניקולאי בולגנין לראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון), ב 7 באפריל 1957, החזירה ברית המועצות את אברמוב לישראל להמשך כהונתו בה כשגריר, לאחר היעדרות של כ-5 חודשים. אברמוב המשיך בתפקידו בישראל כשנה נוספת עד שב-29 בינואר 1958 הסתיימה תקופת כהונתו והוא שב למוסקבה, שם התמנה לראש מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ הסובייטי.
בראשית שנת 1959 התמנה אברמוב לשגריר ברית המועצות בקמבודיה. בנובמבר 1962 התמנה לשגריר ברית המועצות בלאוס. בינואר 1964 שב למוסקבה ומילא תפקיד במנהלה הראשית של משרד החוץ. במאי 1966 התמנה לשגריר ברית המועצות בדהומיי. היה זה תפקידו הדיפלומטי האחרון ובשנת 1968 פרש לגמלאות.
אלכסנדר אברמוב נפטר במוסקבה בשנת 1973.
להתראות, לנין!
דב בער פרידמן
רבי דב בער פרידמן (כונה: בערניו, שמו ברומניה: Dov Beer Friedman 1822–1877, י"ג בכסלו תרל"ו) היה בנו של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. כיהן כאדמו"ר בחוש, ב וב פרישתו מתפקיד זה בשנותיו האחרונות והאירועים שנלוו אליה עוררו סערה בקרב התנועה החסידית.
קורות חייו.
דב בער היה בנו השלישי של האדמו"ר המפורסם ישראל פרידמן מרוז'ין. נישא לשיינדל, בתו של האדמו"ר מרדכי מצ'רנוביל. ב-1851, לאחר פטירת אביו, החל לכהן כאדמו"ר בעיר חוש, ברומניה. בהמשך עבר לסקולן ולאחר מכן ללאובה . בשנים 1866–1869 עבר משבר בעקבות מות אחיו רבי נחום, והועבר לצ'רנוביץ וקול קורא שכתב התפרסם בעיתונות התקופה. כעבור שישה שבועות עבר מרצונו החופשי לגור אצל אחיו בסדיגורה, בד בבד פרסם קול קורא על כי הוא נאמן ליהדות ולמורשת אבותיו וכי הוא חוזר בתשובה. משלב זה לא קיבל יותר חסידים וחי בבית אחיו עד פטירתו כעבור שש שנים.
פרשת חייו של רבי דוב בער הביאה להתעניינות רבה, שחרגה אל מחוץ לגבולות החסידות. דב בער היה אדם משכיל ואמרותיו, שכונסו בספרי חסידות בית רוז'ין, מסמנות נטייה לעסוק במחקר.
עם מות אחיו זה, ב-1869, החלו להסתמן אצל רבי דב בער סימני דיכאון קלים. בפרק זמן זה, ניהל שיחות תאולוגיות עם פקיד הדואר המקומי שהיה נוצרי. רבי דוב בער נהנה משיחות אלו, בעיקר על רקע העובדה שהחסידים, שהיו נוהרים אליו מכפרי הסביבה, כמעט לא נתנו את דעתם לעניינים שברוח.
עם הזמן גונב חשש ללב אשתו שמא הולך בעלה להמיר את דתו, ומתוקף הזמנה דחופה ששיגרה לאחיה - אדמו"רי חסידות צ'רנוביל, הזדרזו ובאו ללאובה, נטלוהו עמם בעגלה, ונסעו עמו בניגוד לרצונו לסדיגורא, לבית אחיו רבי אברהם יעקב מסדיגורה.
יצחק רפאל, בספרו "על חסידים וחסידות", המאריך בפרשה זו, מביא שמועות שהתהלכו בין הנוצרים, לפיהן עומד ישו להתגלות שוב בשנה זו, והיו מהם שסברו שהתגלות זו תהיה בהמרת דתו של רבי דב בער. משכילי צ'רנוביץ, הסמוכה לסדיגורא, ששמעו על הפרשה, נסעו לסדיגורא ונטלו עמם את רבי דוב בער, והושיבוהו בבית אחד מחשובי קהילת המשכילים בצ'רנוביץ. מבית זה יצא "קול קורא" השכלתי מפרי עטו של רבי דב בער, בו הוא קורא לזנוח את מנהגי היהדות הנושנים שהעלו עמם היהודים מבבל.
מכתב זה עורר הדים רבים. חסידי צאנז ובראשם רבי חיים מצאנז תקפו בחריפות, במכתבים ובספרים רבים, את חסידי רוז'ין כולם, בראותם במקרה זה פרט שבא ללמד על הכלל והתפתחה מחלוקת עזה בין החצרות מחלוקת צאנז-סדיגורה. אחיו של רבי דב בער, רבי אברהם יעקב מסדיגורה, עמד והכריז בבית מדרשו שאל לראות במעשי אחיו דרך חדשה בעבודת האל, והוא גינה את המעשה. אחרי מאמצים רבים מצד משפחתו, הצליחו להפגיש את דב בער עם אחיינו, יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש, שחיבבו מאוד, ובהשפעתו החליט לחזור לסדיגורא. הוא התקבל בשמחה רבה על ידי החסידים, שגדוליהם נהרו לשולחן שערך בשבת הראשונה לשובו.
בשנת תרפ"ו כתב מתתיהו יחזקאל גוטמן חוברת ביוגרפית הסוקרת את הפרשה, ויורדת גם לניתוח קווי הדמיון שבין רבי דב בער לבין רבי נחמן מברסלב. בספרייה הלאומית מצוי עותק של החוברת, שהיה שייך למשורר אלעזר שרביט, והוא העתיק באחד מעמודיו מכתב מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק הפונה למחבר הספר, וכה נכתב שם:
מכתב עוז מגאון הדור ראש רבני א"י שליט"א
דברי תורתו הודפסו בסדרת הספרים "נר ישראל".
למ&quot;ש
למ"ש (ראשי תיבות: לפני מיליון שנה, וכן משל"ז: מיליון שנה לפני זמננו; Ma לפי ISO, ובארצות הברית גם: Mya - Million years ago) היא יחידת זמן שימושית באסטרונומיה, גאולוגיה ופלאונטולוגיה בהן עוסקים בתקופות זמן ארוכות. באמצעות יחידה זו מוגדרות תקופות גאולוגיות. באופן פורמלי, יחידת השנה מוגדרת על ידי ארגון ISO ואינה חלק ממערכת היחידות הבינלאומית. במערכת זו יחידת הזמן היא השנייה ואין בה התייחסות לשנה.
דיוק.
באסטרונומיה השימוש בלמ"ש מניח שמדובר בשנה יוליאינית כלומר שאורכה המדויק הוא 365.25 ימים. בהגדרה זו משתמשים על מנת לחשב את יחידת המרחק שנת אור.
בגאולוגיה, הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה (ICS) קבעה טווח טעות הנע בין מאות שנים למיליוני שנים בהתאם למאפייני התקופה הגאולוגית הנתונה ושיטות התיארוך הנקוטות לגביה. כך, תקופת ההולוקן החלה לפני 11,700 שנים כלומר 0.0117 למ"ש (דיוק של מאות שנים) ואילו תקופת הפלאוקן החלה 66 למ"ש והסתיימה ב-56 למ"ש (דיוק של מיליוני שנים).
שנת האפס.
לפי הנומנקלטורה של הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה, השנה ממנה מתחילה הספירה לאחור ב-Ma היא שנת 1950 ובפרט אם משתמשים בתיארוך לפי פחמן-14.
עם זאת, ההדגשה "לפני זמננו" בצמוד לספירה ב-Mya, עשויה להצביע על שנת האפס לספירה הנוצרית. לגבי תיארוכים במיליוני שנים אין להבדל משמעות, אך בקריאת תיארוכים של אלפי שנים, במקרה של ספק, יש צורך לוודא.
מחלוקת לגבי הסימן המוסכם.
יישום תקינת ISO 31-1 ו-811 NIST לגבי סימן יחידת הלמ"ש טרם הושלם. בעבר, ובפרט בארצות הברית, היה שימוש נפוץ ב-Myr או myr לציון 'מיליוני שנים' (millions of years). מסימן זה התפתחה היחידה Mya או mya לציון 'לפני מיליון שנים' (millions of years ago) ויחידות אלו עדיין שכיחות בארצות הברית.
ISO שואף להחיל תקן אחיד לשמותיהם של מקדמי היחידות (כדוגמת קילו לאלף, מגה למיליון, גיגה למיליארד וכו'). מכיוון ששמות המקדמים הם בלטינית, נקבע שגם היחידה עצמה תיקרא בלטינית, ובמקרה של שנה: annum. מכאן, מיליון שנה נקראים Mega-annum) Ma), מיליארד שנה Giga-annum) Ga) ואלף שנה Kilo-annum) Ka). היחידות הללו נועדו לתאר גם מרווחי זמן ("במשך 50 Ma") וגם ספירה לאחור ("לפני 50 מיליון שנה"). לכן היחידה Ma מחליפה את Myr ואת Mya כאחד.
תקינה זו אינה מקובלת על הכל. הוועדה הצפון-אמריקאית לסטרטיגרפיה מבדילה בין יחידות ספירה לאחור, אותן היא ממליצה לכתוב ב-Mya, לבין יחידות מרווח זמן, אותן היא כותבת ב-Ma . למשל, מרווח הזמן בין 30 Mya ל-80 Mya יצוין 50 Ma. ארגון הסטרטיגרפיה העולמי מאמץ את הסימן Ma בכל המקרים.
אודליה מורה-מטלון
אודליה מורה-מטלון (נולדה ב-12 בינואר 1967) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה.
מורה-מטלון נולדה ברמת גן ושירתה בתיאטרון צה"ל. מיד עם סיום לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, הצטרפה לתיאטרון הקאמרי, ושיחקה בין היתר בהצגות: "הכבש השישה עשר" (בתפקיד גל), "מפעל חייו" (אורית),"הלילה ה-12" (בתפקיד מריה), אנטיגונה (בתפקיד אנטיגונה),"פטרה", "שידוכים" ו"קומדיה של טעויות".
זוכת פרס עדנה פלידל.
במקביל להופעותיה בתיאטרון הקאמרי, החלה לעבוד על מספר הפקות עצמאיות, תחילה כשחקנית יוצרת במופע היחיד "אני הלכתי אז" (2000), בבימוי אשרה אלקיים – מופע המבוסס על טקסטים של שירה, תנועה ווידאו ארט (איתו הופיעה גם בפסטיבלים בספרד, מקסיקו, ארצות הברית ויוון). ובהמשך כתבה בשנת 2005 את ההצגה "פרומות", וביימה אותה בשיתוף עם אליענה שכטר, ששיחקה בה לצדה. ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו באותה השנה.
בהמשך שיחקה בתיאטרון חיפה ("האגם המוזהב", "תופרות", "ראש משוגע"), בתיאטרון באר שבע ("ילד משלי"), ובתיאטרון לילדים ולנוער ("תיבת נוח")