במשך ארבע שנים עמל סנדרצקי לשכנע תורמים ונדיבים גרמנים להרים תרומה למפעלו, ובשנת 1872 הצליח להגשים את חלומו, בעזרת סיוע נדיב שקיבל מהדוכס הגדול ממקלנבורג-שוורין ורעייתו, שביקרו אז בארץ במסע צליינות. הזוג ניאות לממן את הקמת בית החולים, בתנאי שייקרא על שם הדוכסית מריה פון שוורצבורג-רודולשטאדט.
בית החולים מריאנשטיפט נוסד ברחוב הנביאים בירושלים, והיה בית החולים לילדים היחיד במזרח התיכון, ובין היחידים מסוגו בעולם. הוא היה חלוץ בשטחי רפואה רבים וההיגיינה בו נשמרה באופן קפדני, בניגוד לבתי החולים באותה עת. סנדרצקי טען כי כדי לרפא ילד, יש לדאוג גם לרוחו ולא רק לגופו. בשל כך עודד פעילות חווייתית בבית החולים כמו שירה ונגינה, משחק בצעצועים, הצגה וריפוי בעיסוק, וכן התיר לאמהות ללון לצד ילדיהן המאושפזים, דבר שהיה חריג מאוד באותה התקופה. הדבר משך לבית החולים חולים רבים, ופעלו של סנדרצקי זכה להערכה כה רבה, עד כי הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני העניק לו תואר של כבוד. משפחת סנדרצקי כולה גויסה לתפעול בית החולים: סנדרצקי עצמו היה המנהל, הרופא הראשי והמנתח היחיד; אשתו שימשה כאחות הראשית ומנהלת משק הבית; שלוש הבנות שימשו כאחיות, לאחר שעברו הכשרה בגרמניה; והבן אלברכט יצא להשתלם בלימודי רפואת ילדים בגרמניה, כדי להשתלב בצוות הרפואי של בית החולים. סנדרצקי ומשפחתו לא קיבלו שכר על עבודתם, אך התגוררו בתחומי מבנה בית החולים.
סנדרצקי טיפל בילדים בני כל הדתות ללא אפליה ובלי כל מטרות מיסיונריות. הקהילה היהודית בירושלים התייחסה אליו בתחילה בחשש ובחשדנות, אך השתכנעה לבסוף בטוהר כוונותיו, וילדים יהודים רבים פקדו את המקום וטופלו בו. בשנת 1875 נפצע אחד מיושבי שכונת נחלת שבעה הצעירה בהתקפת שודדים על ביתו שמחוץ לחומות. הרופא היחיד שהסכים לבוא ולטפל בו בשעת לילה היה סנדרצקי, שהבהילו לבית החולים ביקור חולים, והציל בכך את חייו. מעשה זה הביא את יהודי ירושלים לתת אמון רב בסנדרצקי, עד כי 'הוועד הכללי כנסת ישראל' הקדיש תקציב חודשי קבוע לתמיכה בבית החולים מריאנשטיפט. בזכות מימון זה, ובזכות מימון קבוע שהגיע מתרומות מגרמניה, יכול היה סנדרצקי לטפל בילדים עניים ללא תשלום.
ניסיון רפואי.
על פי הדו"חות השנתיים של בית החולים, המחלות הנפוצות ביותר שבהם טיפל היו מלריה, גרענת, צרעת, קדחת שגרונית, חצבת, שעלת, זיהומים טפיליים, אבעבועות רוח, אבעבועות שחורות, דיפתריה, דלקת קרום המוח, אוסטאומיאליטיס (דלקת בעצם) ודלקות במערכת העיכול.
עסק במגוון רחב של טיפולים כירורגיים - ניתוחים לטיפול באוסטאומיאליטיס, בגרענת, במקרי טראומה כולל כוויות, בניתוחי בקע, בכריתת מעי דק, בקולוסטומיות, בכריתת בלוטות לימפה לחולי שחפת, בקטיעות, בכריתת החגורה הלימפטית על שם ולדייר ובניתוחים לתיקון של שפה שסועה ושל צניחת חלחולת. בתקופה שבה עבד בבית החולים הגרמני בירושלים (שהיה אז בעיר העתיקה), ביצע בהצלחה כריתת קיבה למבוגר שסבל מסרטן הקיבה. ההרדמה בניתוחים בוצעה לרוב על ידי בנותיו.
אחרית ימיו.
בשנת 1899, בהיותו בן 60, חלה סנדרצקי במחלת כליות קשה, דבר שהקשה עליו לנהל את בית החולים. מחלתו הממושכת גרמה לו לדיכאון ולחשש שמא יהפוך לנטל על משפחתו, ולא יוכל להמשיך לטפל בחולים. בנוסף, השלטון העות'מאני הערים קשיים על פעילותו של בית החולים, בעקבות הלשנות והתססה של המיסיון בירושלים, שכעס על חוסר שיתוף הפעולה של סנדרצקי עם מטרותיו הדתיות.
בליל 22 ביוני 1899 יצא סנדרצקי מביתו, ירד לקבר בני חזיר שבנחל קדרון ובשעת בוקר מוקדמת ירה בעצמו בלב. הוא השאיר אחריו צוואה מפורטת, בה ביקש להימנע מהספדים על קברו, ורק להזכיר כי היה "משרת האל ואוהב האדם". בצוואתו ביקש מהפְּרוֹבְּסְט (ראש הכנסייה הלותרנית המקומית) לדאוג לבני משפחתו ולרוקח היהודי הצעיר ששירתו נאמנה. הוא נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון. התדהמה על מותו הייתה גדולה, ובאופן חריג ביותר התבטאה במודעות אבל שתלתה הקהילה היהודית בירושלים, ובמאמרי הספד נרחבים בעיתונות העברית.
בית החולים מריאנשטיפט המשיך לפעול במשך חודשים ספורים לאחר מותו, עד שנסגר לבסוף אחרי 28 שנות פעילות בשנת 1900. המשפחה עקרה לגרמניה, והבן אלברכט הפך לרופא ראשי בצבא הפרוסי. הדוכסית מריה תמכה ביוהנה סנדרצקי באמצעות מלגה שנתית, אולם מחלת הסוכרת הכריעה אותה והיא נפטרה זמן קצר לאחר מות בעלה. לזכר הזוג סנדרצקי הקימה הדוכסית מחלקת ילדים בת ארבע מיטות בבית החולים הגרמני של האחיות הדיאקוניסיות בירושלים, אך חלומו של סנדרצקי לבית חולים לילדים בירושלים לא קם שוב.
ליאון פנטה
לאון פנטה
לאון פאנטה
גביע העולם בחתירה
גביע העולם בחתירה הוא תחרות חתירה בינלאומית המאורגנת על ידי פדרציית החתירה הבינלאומית (FISA).
התחרות החלה בשנת 1997 עם שלושה מרוצים (מלבד שנת 2001 בה הוסף מרוץ), ונערכת בתחילת הקיץ. בכל אירוע ניתנות נקודות לשבע הסירות שמסיימות ראשונות, והמנצח הכללי מוכרז אחרי מרוץ גביע העולם האחרון. במהלך המרוצים חייב המוביל הנוכחי בכל אירוע ללבוש רצועת בד צהובה. משנת 2003 עד 2005 האירוע מומן בידי חברת הטכנולוגיה "BearingPoint".
נכון ל-2016 נערכו מרבית המרוצים באירופה, מלבד שלושה שנערכו מחוץ לתחומה (בפרינסטון שבארצות הברית ב-2001, ובסידני שבאוסטרליה ב-2013 וב-2014)..
נאטשה מוזגוביה
שועפאת
שעפאט
שועפת
שועפט
בית צפפה
אבו טור
באב-א-זהרה
באב א-זהארה
באב א זהרה
באב א זהארה
עמית הורסקי
עמית הורסקי (נולד ב-4 במרץ 1975) הוא איש תקשורת, שדרן, מגיש ועורך ספורט. מייסד ומנהל 'קול הספורט' - הכשרה למקצועות התקשורת. שדר בערוץ הספורט.
קריירה.
הורסקי החל את דרכו המקצועית בשנת 1993 ככתב בעיתון חדשות. בהמשך ערך את מדורי הספורט של שתי ערים וערים מרשת שוקן. בשנת 2000 מונה לעורך במדור הספורט היומי של מעריב ומדור הספורט של המקומון זמן מקומי.
את דרכו בתקשורת האלקטרונית החל ב-1995 כשדר ברדיו ללא הפסקה (103FM). ב- 1997 עבר לשדר בקול ישראל בתוכניות שירים ושערים ו'אחד על אחד'. הורסקי הגיש תוכנית ספורט יומית ב'רדיו לב המדינה' (91FM) ותוכנית ספורט שבועית ב'רדיוס' (100FM).
בשנת 2002 עבר הורסקי לערוץ 1 של הטלוויזיה הישראלית בו שימש כשדר הספורט הראשי, מגיש, עורך ובמאי כתבות.
בנובמבר 2016 פרש מרשות השידור והצטרף ל'כאן' - תאגיד השידור הישראלי, ושידר את משחקי הפועל ירושלים ביורוקאפ בערוץ 20.
בשנת 2013 הקים הורסקי את 'קול הספורט' - קורסים מקצועיים להכשרת שדרים וכתבי ספורט שמתקיימים בבית ציוני אמריקה בת"א.
בין שידוריו הבולטים בערוץ הראשון: יורו 2004 ויורו 2016, מכבי תל אביב ביורוליג, אליפויות עולם באתלטיקה, אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ואולימפיאדת לונדון 2012, מונדיאל 2010 ומונדיאל 2014, ליגת העל בכדורגל, שידור בלתי נשכח של גמר גביע המדינה בכדורסל 2009 ומשחקי נבחרת ישראל בכדורסל ובכדורגל.
רונן אלטמן-קידר
בית הכנסת שושנת הזהב
מירי זמיר
מירי זמיר (נולדה ב-1950) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1968.
ביוגרפיה.
מירי זמיר (זומר) נולדה בחיפה, זמן קצר לאחר שהוריה עלו ארצה מרומניה עם אחיה.
בנובמבר 1968 זכתה זמיר במקום השלישי בתחרות מיס עולם 1968 .
לאחר זכייתה בתואר מלכת היופי וסגנית מיס עולם ובמהלך השתתפותה בתחרות הבינלאומית בלונדון הייתה חביבה על הקהל.
היא נישאה פעמיים והתגרשה פעמיים. אם לשני בנים ובת מנישואיה השניים. עברה לגור בתל אביב ועסקה בדוגמנות.
היא ניסתה את כוחה גם במשחק. שיחקה בהצגה "בואינג אקספרס", של אברהם דשא (פשנל) ובסרט "האיש שבא לקחת", עם אסי דיין, זאב רווח ומוני מושונוב, וכן בתפקיד אורח בסדרה הקומית המסעדה הגדולה.
כיום עובדת כמורה ללשון בתיכון בהרצליה.
Ticket To Ride
זמיר (פירושונים)
בית ספר שדה שקמים
חמ&quot;ד
היהודים (להקה)
מוזיאון הרצל
מוזיאון הרצל הוא מוזיאון בירושלים, העוסק בפועלו ובחזונו של בנימין זאב הרצל. המוזיאון נמצא ברחבת הכניסה הראשית אל הר הרצל.
היסטוריה.
זמן קצר לאחר מותו של הרצל, רכש בנק אנגלו-פלשתינה כ־ 2000 דונם במקום שנקרא לימים יער חולדה (יער הרצל) עבור ההנהלה הציונית לצורך הקמת חווה חקלאית ובית גדול למגורי מנהל החווה שהיה אמור לשמש גם כמוזיאון הרצל, אך המוזיאון לא הוקם שם.
רק ב־ 1960 הוקם מוזיאון הרצל בהר הרצל. במוזיאון המקורי הייתה תצוגה על חייו ופועלו, כולל שיחזור חדר עבודתו בווינה על רהיטיו המקוריים ומסמכים מארכיונו של הרצל, כמו מכתבים שקיבל מאת העסקן הציוני אבא לפין, פסל בעבודה של פרידריך בר, חברו של הרצל ועוד רבים אחרים. עם השנים הוזנח המוזיאון ונסגר בשנת 2000.
לרגל 100 שנים לפטירתו של הרצל, שופץ ושודרג המוזיאון ונפתח מחדש בשנת 2005 ביוזמת ד"ר דוד בריקסטון. המוזיאון החדש כולל ארבעה מיצגים אורקוליים: אחד על דרכו של הרצל לציונות, השני על פעילותו בפוליטיקה הציונית, השלישי עוסק בחדרו של הרצל והרביעי עוסק בהשוואה בין חזונו של הרצל בספרו אלטנוילנד להישגיה של מדינת ישראל. חדר העבודה המקורי של הרצל משולב אף הוא במוזיאון החדש.
במרכז הרצל נמצא גם מרכז חינוכי ללימודי הציונות על שם ד"ר אריה צימוקי, ובצמוד אל המוזיאון נמצא מדרשת הר הרצל, המשמש כמכון הארצי והלאומי ללימודי ציונות. מוזיאון הרצל, אשר הוקם בסמוך אל בניין מדרשת הר הרצל הסמוך, מכיל את "קמפוס מרכז הרצל" שהוקם במטרה להנציח את פועלו ואת ורעיונותיו של הרצל.
מרכז הרצל הוקם ומנוהל על ידי ההסתדרות הציונית העולמית, ארגון שנוסד בידי הרצל עצמו בקונגרס הציוני הראשון, בשיתוף עם ארגונים רבים נוספים.