השכונה מורכבת משתי חצרות, "הגבוהה" בדרום-מזרח ו"הנמוכה" בצפון-מערב. הכניסה אל השכונה היא דרך שער בכיכר השבת הפונה אל "החצר הגבוהה" התחומה מדרום על ידי המבנה הגדול של הישיבה ובית המדרש של חסידות בויאן וחסידות באבוב ודרך סמטת-מדרגות בין בניין הישיבה לבין שכונת אחוה. החצר הנמוכה גובלת בבניין ישיבת חיי עולם המהווה את גבול שכונת אחווה. החצרות רחבות-ידיים יחסית, גדלים סביבן מספר עצים ושיחים (כהגנה על צנעת הפרט) והבתים שסביבן חד-קומתיים ומקנים תחושה כפרית, מראה יוצא דופן בצפיפות השוררת בסמוך, בריכוזים החרדיים במרכז ירושלים.
הבתים והקרקע הם נכס השייך לכולל, כל הדיירים הם חסידים חברי הכולל ומשלמים שכר דירה. ההכנסות משכר הדירה מוקדשות בחלקן לתחזוקה שוטפת של הנכסים ובחלקן לקרן עבור כלות וחתנים עניים.
בשכונה קיים מראשיתה מקוה גדול שהיה למקוה המרכזי לסביבה, הכולל גם מקוה לטבילת כלים. הרב משה צבי נריה סיפר שהחזן המפורסם יוסל'ה רוזנבלט טבל במקוה זה בביקורו בארץ.
בשכונה גרו, בין היתר, צאצאי ניסן ב"ק ובהם האמן יצחק ב"ק, בני משפחת טפרברג (מיקבי אפרת) וחכמים רבים.
בתי אורנשטיין
סטיב בולד
סטיבן אנדרו בולד (באנגלית: Stephen Andrew Bould; נולד ב-16 בנובמבר 1962) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
קריירה.
בולד נולד בסטוק-און-טרנט, והחל לשחק כסטוק סיטי המקומית בשנת 1978 כאשר היה תלמיד בית ספר, והפך למקצוען בנובמבר 1980. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כבלם בהפסד 2 - 3 למידלסברו בספטמבר 1981. בולד לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב המועדון, והושאל לטורקי יונייטד באוקטובר 1982, שם שיחק בתשעה משחקים תחת המאמן ברוס ריוק.
לאחר תקופת ההשאלה בטורקי הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב של סטוק סיטי, ועבר לשחק בעמדת הבלם. בשנת 1987 הוא סבל מפציעה שכמעט וגרמה לסיום הקריירה שלו, אך הוא החלים ממנה לאחר מספר ניתוחים. הוא עבר לארסנל ב-1988, והפך לאחד מרביעיית שחקני ההגנה של המועדון, ביחד עם טוני אדמס, נייג'ל וינטרברן ולי דיקסון ששיחק איתו בסטוק סיטי. בולד זכה עם ארסנל באליפות הליגה בעונת 1988/1989 ובעונת 1990/1991; אולם, הוא נעדר ממשחקי הגמר של גביע הליגה וגביע ה-FA בעונת 1992/1993, שבשניהם ניצח המועדון.
בולד לא זכה להצלחה רבה במדי ארסנל לאחר הזכייה בגביע המחזיקות בעונת 1993/1994, ולאחר הגעתו של המאמן הצרפתי ארסן ונגר נפוצו שמועות כי בולד המבוגר יעזוב את ארסנל, בעיקר כיוון שוונגר העדיף על פניו את מרטין קיאון; למשך תקופה קצרה הפגין בולד יכולת משחק גבוהה מהרגיל, והיה חלק מההרכב שזכה בדאבל בעונת 1997/1998, שבה בישל שער לטוני אדמס במשחק שהכריע את גורל אליפות הפרמייר ליג. שבועיים לאחר מכן זכה המועדון בגביע ה-FA.
בולד כבר היה שחקן מבוגר, ולאחר עונתו האחרונה באצטדיון הייבורי הוא עבר ביולי 1999 לשחק במדי העולה החדשה סנדרלנד תמורת חצי מיליון לירות שטרלינג. מאמן סנדרלנד פיטר ריד מינה את בול לתפקיד הקפטן של הקבוצה בעקבות עזיבת הקפטן קווין בול, והוא היה אחד משחקני המפתח של המועדון שסיים במקום השביעי. בולד נותר באצטדיון האור עד ספטמבר 2000, אז נאלץ לפרוש ממשחק פעיל כתוצאה מדלקת מפרקים. בסך הכל הוא הופיע במדי סנדרלנד ב-21 משחקי פרמייר ליג בלבד.
למרות היותו אחד משחקני ההגנה הטובים ביותר בשלהי שנות ה-80 ותחילת עד אמצע שנות ה-90, בולד שיחק רק פעמיים במדי נבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו רק בגיל 31.
לאחר פרישתו הוא החל ללמוד לצורך קבלת תג אימון מאופ"א, וביוני 2001 חזר לארסנל והחל לעבוד כמאמן קבוצות הנוער. תפקידו הנוכחי הוא מאמן הקבוצה עד גיל 18 באקדמיית הכדורגל של ארסנל.
חומת מגן כלכלית
חומת מגן כלכלית הוא כינוי שטבע שר האוצר בממשלת שרון הראשונה, סילבן שלום, למדיניות הכלכלית של משרד האוצר, זמן קצר לאחר מבצע חומת מגן. בהגשמת התוכנית עסק השר שלום עצמו בשנת 2002, והמשיך בה מחליפו בתפקיד בממשלת שרון השנייה, בנימין נתניהו, בשנים 2003–2005.
התוכנית הגיעה בתגובה למיתון הכלכלי בישראל לאחר ההאטה בכלכלה העולמית בשנת 2001, משבר התעשיות הטכנולוגיה והחמרה במצב הביטחוני ב-2002 כתוצאה מהאינתיפאדה השנייה. התוכנית עזרה בהפחתת הגרעון הציבורי ועזרה בקבלת חלק מהערבויות שממשלת ישראל ביקשה מארצות הברית לצורך יציאה מהמיתון. היא אוששה את הפעילות העסקית במשק, הקטינה את המעורבות הממשלתית, כך שכלל הפרמטרים הראו התאוששות כלכלית רחבה בהם חידוש הצמיחה, צמצום האבטלה, החזרת השקעות-חוץ בישראל ורמת אינפלציה כמעט אפסית.
חקיקה.
למימוש התוכנית שימשו שלושה חוקי הסדרים, שלוו בצעדי חקיקה נוספים. ראשית מימושה של התוכנית בחוק תוכנית החירום הכלכלית, שאושר בכנסת ביוני 2002, והמשכה בחוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2003), התשס"ג-2002 ובחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל.
השינויים שהונהגו במסגרת התוכנית.
רפורמה במס הכנסה.
בעקבות המלצותיה של "ועדת רבינוביץ'", נחקק תיקון מס' 132 לפקודת מס הכנסה, שמרכיביו העיקריים:
ביקורת.
התוכנית הצטיירה כמדיניות כלכלית אנטי-חברתית הפוגעת בשכבות חלשות ומגדילה את אי-השוויון במשק ובמהלכה הייתה עליה חדה במדדי העוני היחסי והפערים החברתיים הורחבו. כמו כן רווחות האשמות שנתניהו "מכר בזול" נכסי ציבור לאילי הון, ובכך למעשה העשיר משפחות בודדות על חשבון כלל אזרחי ישראל. חלק מהמתנגדים לתוכנית מכנים את המדיניות "גזרות ביבי". בעיתונות החרדית כונתה התוכנית "גזרות תשס"ג".
מקור ברוך
מקור ברוך היא שכונה במרכז ירושלים.
גבולות השכונה הם רחוב מלכי ישראל בצפון, רחוב שרי ישראל במערב, רחוב יפו בדרום וגוש השכונות גאולה (זיכרון משה, שכונת אחוה) במזרח, הנתחם על ידי רחוב יוסף בן מתתיהו. הרחוב המרכזי בשכונה הוא רחוב רש"י. השכונה הוקמה בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20.
תולדות השכונה.
השכונה נבנתה כשכונה מתוכננת לאוכלוסייה גדולה (3,000 נפש), בתבנית שתי-וערב עם רחובות "ישרים, כמידת זה כן מידת זה [כלומר, שווים ברוחבם], נקיים ומסודרים" ובתי מידות "יפים וממוספרים". השטח לשכונה נרכש מבית היתומים שנלר ב-1929 על ידי קבוצת סוחרים וקבלנים פרטיים. השכונה נבנתה בקצב מואץ כדי לאכלס פליטים יהודים מפרעות תרפ"ט שנמלטו מהעיר העתיקה ומטבח חברון. בניית הבתים מומנה ממקורות שונים, ובכללם הלוואות מבנק אפ"ק, הון פרטי של משקיעים ותרומות נדבנים. על בתים רבים בשכונה מונצח שם הנדבן (שהקדיש בניית בית לזכר יקיריו), או שם המממן (אז רשום על השלט שמו ותאריך ההקמה של הבית).
מקור שם השכונה אינו ברור. ייתכן שהוא מבוסס על הפסוק מספר משלי (ה', י"ח): "יְהִי-מְקוֹרְךָ בָרוּךְ", וייתכן שהוא על שם מייסדה, ברוך הירשנוף. יש הסבורים שהשם קשור לספרו של הרב ברוך הלוי אפשטיין 'מקור ברוך', שהתפרסם שנה קודם לכן, או לאחד מכמה ספרים בשם זה שהיו ידועים באותה תקופה.
השכונה נבנתה כשכונה מודרנית מפוארת, אולם לאחר 1948 הידרדרה והפכה לשכונת עוני, עקב קליטת פליטים רבים משכונות מזרחיות יותר של העיר שנמלטו מאזור הקו העירוני, הזנחה שמקורה בחוסר מימון לתחזוקה נאותה של הבתים וחוסר מודעות סביבתית של התושבים. מאז שנות ה-60 הפכה השכונה לחרדית, דבר שהצריך תוספות בנייה כדי לשכן משפחות גדולות, תוספות שטשטשו את המבנה האלגנטי המקורי. בנוסף, הרחובות בגבול השכונה הפכו לרחובות מסחריים הומים, ושולי הרחובות שבתוכה משמשים לחניית כלי רכב.
רוחמה.
מדרום-מזרח לרחוב אלפנדרי נמצא אזור הקרוי "רוחמה". אדמות רוחמה נרכשו עוד ב-1908 על ידי אפרים כהן-רייס מברלין (איש חברת עזרה של יהודי גרמניה), למטרת בניית בית מדרש לרבנים. התוכנית בוטלה בגלל מלחמת העולם הראשונה, ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה נותר השטח שומם. בשנת 1921 מכר את הקרקע ישעיהו פרס, מנהל בית הספר למל, כדי לשלם פיצויים למורים שמקומות עבודתם נסגרו. אחד הבתים הראשונים שנבנו בשכונה, בשנת 1924, היה בית הספר לבנות "רוחמה" ברחוב יהודית 6. כיום יש במבנה בית ספר חרדי לבנות בשם "ירים משה". כבר ב-1948 כתב יצחק שפירא שזו "מובלעת שאינה ניכרת", ואכן לא ניכר כיום כל הבדל בין "רוחמה" ל"מקור ברוך".
הרחובות המרכזיים של שכונת רוחמה הם רחוב דוד ילין ורחוב מיכל פינס.
אחד הבתים הראשונים בשכונת רוחמה נבנה על ידי ר' יעקב חי בן רבי רחמים, אחיו של הראשון לציון הרב יצחק נסים. הבית הוא בהצטלבות הרחובות דוד ילין ומיכל פינס. על הבית נבנה היום בניין גבוה השייך לחברה קדישא. מהבניין המקורי, שהיה בן שתי קומות בלבד, נותרה רק המעטפת של שני הקירות החיצוניים, אחד מרחוב דוד ילין והשני מרחוב מיכל פינס.
שכונת כרם.
בתחומי מקור ברוך של היום, בסביבות רחוב דון יוסף נשיא, שכנה עד שנות ה-50 שכונת צריפים ופחים דלה בשם "שכונת כרם". במקום בו הייתה השכונה נבנו מבנים מודרניים רבי-קומות. מועד תחילת ההתיישבות ב"כרם" אינו ברור, אך סביר כי הוא בסביבות השנים 1889-1890.
עם זאת יהושע בן אריה סבור, כי ייתכן שעל שכונה זו כותב אברהם משה לונץ את הדברים הקשים הבאים בשנת 1889:
מתושבי השכונה.