בשנת 81 לפנה"ס, בתקופת הדיקטטורה של סולה ולאחר סיום מלחמת מיתרידטס השנייה, נשלח מולון על ידי אזרחי רודוס לרומא לייצג את בקשתם לפיצוי על מלחמת מיתרידטס הראשונה. הוא ניצל את ההזדמנות והעלה את בקשת אזרחי רודוס לקבל בחזרה את השליטה על העיר קאונוס (בלטינית: Caunus) שבקאריה. בהזדמנות זו הוא הורשה לנאום בפני הסנאט הרומי ביוונית ללא עזרת מתורגמן, דבר שלא נשמע כמותו עד אז במשא ומתן עם משלחות זרות. טיעוניו של שגריר רודוס בפני הסנאט הביאו את התוצאות המקוות ואזרחי רודוס השיגו את מטרותיהם. נאומים אלה אף נזכרים בשמותיהם: "נגד אזרחי קאונוס" ו"על פיצוי תושבי רודוס".
מולון נשאר מעט ברומא ללמד רטוריקה ואחד מתלמידיו היה המדינאי והנואם הרומי המפורסם קיקרו, בתחילת הקריירה שלו כפרקליט.
לאחר מכן פתח מולון בית ספר לרטוריקה ברודוס ובשנת 78 לפנה"ס, בזמן מסעו ליוון, הגיע קיקרו לרודוס ללמוד אצל מולון פעם נוספת.
ההיסטוריון היווני פלוטרכוס מביא סיפור, על פיו אפולוניוס לא הבין רומית ולכן ביקש מקיקרו לנאום ביוונית. לאחר שסיים, אמר לו אפולוניוס: "אני מצר על רוע מזלה של יוון: פאר זה בלבד נשאר לנו, חינוך ודיבור, עד שבאת ונטלת גם אלה לרומי".
בשנת 76 לפנה"ס, הגיע ללמוד אצלו ברודוס גם יוליוס קיסר.
ההיסטוריון הרומי סויטוניוס מוסיף שלאחר מלחמת האזרחים החליט קיסר לפרוש לרודוס כדי להתמסר ללימודים בהדרכתו של מולון, שהיה "המורה המפורסם ביותר בימים ההם לאמנות־הדיבור", ואילו פלוטרכוס מציין שמולון "היה פילוסוף מהולל והוחזק איש יקר מידות".
פיסת המידע האחרונה לגביו, אצל פלוטרכוס וסויטוניוס, מתייחסת לשנת 75 לפנה"ס. הוא אינו מוזכר בין ה"סופיסטים" שהרצאותיהם נשמעו על ידי פומפיוס שעצר ברודוס בדרכו חזרה לרומא בשנת 62 לפנה"ס. עובדה זו משמעותית, מכיוון שפוסידוניוס הגיש באותה הזדמנות הרצאה המכוונת נגד הרטוריקנים, כך שנראה כי אפולוניוס מולון כבר לא היה בחיים אז.
אפולוניוס מולון כתב חיבורים רבים על אמנות הרטוריקה ונראה שהשתייך לאסכולת הרטוריקה ה"אסייתית". הוא כתב מאמר על הומרוס ואחד מחיבוריו נקרא "נגד הפילוסופים".
אפולוניוס מולון על היהודים.
אפולוניוס מולון היה ככל הנראה הסופר היווני הראשון מאז הקטאיוס איש אבדרה (300 לפנה"ס לערך), שדווח עליו שכתב ספר מיוחד על היהודים (De Iudaeis). הקטע החשוב ביותר מתוך חיבורו הועבר דרך יצירתו של בן זמנו אלכסנדר פוליהיסטור ונשמר על ידי אוסביוס מקיסריה. הקטע כולל תקציר (בעל שגיאות רבות) על אבות האומה היהודית מנח ועד משה ולמרות שאוסביוס מתייחס אליו כחיבור "נגד היהודים", אין בקטע המצוטט סימן למאפיינים אנטישמיים.
אפולוניוס מולון הוא בעצם הסופר היווני הראשון מחוץ למצרים, שממנו הגיעו אלינו רעיונות אנטי יהודיים מפורשים.
בספרו האפולוגטי של יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס), "נגד אפיון", אפולוניוס מולון מוזכר כאחד משני הסופרים (יחד עם פוסידוניוס) ש"נתנו יסוד לעלילות אפּיוֹן" (הסופר המצרי האנטישמי).
בעיני יוספוס, נחשב מולון (יחד עם אפיון) כארסי ביותר מבין שונאי היהודים. העובדה שחלק כל כך גדול מנאום הנגד של יוספוס הוקדש להפרכת האשמותיו האנטי יהודיות של מולון שנכתבו כ-150 שנה לפני כן, מצביעה על עוצמת הנזק שיוספוס ייחס לחיבוריו של מולון ועד כמה היא עדיין השפיעה על דעתם של אינטלקטואלים ברומא והעולם ההלניסטי בזמנו.
מדבריו של יוספוס מתברר כי גם מולון כתב על גירוש היהודים ממצרים, היא הגרסה היוונית-מצרית האלטרנטיבית ליציאת מצרים, אלא שתארך אותה לזמן שונה מיתר הסופרים (מנתון, לוסימכוס ואפיון), שכל אחד מהם נקב בתאריך שונה.
יוספוס מציין את אפולוניוס מולון, לצד לוסימכוס, בראש הדוברים נגד משה וחוקי התורה, שטענו כי משה היה מכשף ורמאי והחוקים שנתן מלמדים את היהודים "לעשות כל רעה ולעזוב כל מידה טובה". הוא כותב כי מולון (ועוד רבים כמותו) כתב מתוך בורות, אך יותר מכך, מתוך שנאה, "דברים ללא צדק ולא אמת", ואת דומיו, אותם הוא מכנה "המולונים למיניהם" - סופרים שכתבו שהיהודים הם הרעים והחוטאים ביותר בין בני האדם, הוא רואה כ"אנשים חכמים בעיניהם...המרמים והמחליאים את בני הנעורים".
יוספוס תוקף בספרו את מולון ופוסידוניוס על שהוקיעו את היהודים על כך שאינם מכבדים את האלים של האחרים, בעוד שהם עצמם טפלו שקרים, בדו "חרפות מוזרות" והוציאו "כזבים" על בית המקדש בירושלים.
הוא טוען כי מולון ופוסידוניוס, ואחריהם אפיון, היו להוטים לסנגר על מעשיו של אנטיוכוס אפיפנס ותירצו את מלחמתו ביהודים ושוד בית המקדש בעזרת "עלילות שקרים" על המקום הקדוש, בין היתר על קיומו של פסל של ראש חמור, לו סוגדים היהודים, ועל מנהג יהודי של חטיפת אדם יווני לצורך קורבן אדם. הוא תוקף את המעלילים וכותב כי "אלה הם דברי שקרים לשמם הכתובים ברשע ובזדון למען הוליך שולל את האנשים...בדברי נבלה אשר אין כמוהם לרוע, נסו האנשים האלה להבאיש את ריחנו".
ייתכן והמקור של מולון ופוסידוניוס לסיפור כניסת אנטיוכוס אפיפנס למקדש היה טימוכארס, היסטוריון חצר של בית המלוכה הסלאוקי מהמחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס.
אך ייתכן גם כי האשמה זו של יוספוס את מולון ופסידוניוס מקורה דווקא באפיון עצמו, שכדי לשוות סמכות רבה יותר לעלילותיו, הצביע על שורשיהן בחיבוריהם של שני קודמיו ברי הסמכא.
יוספוס מדגיש כי להבדיל מאפּיוֹן, אפולוניוס לא חיבר על היהודים "שטנה שלמה", אלא כתב בכל הספר שלו רק פה ושם. אחד ההיבטים הבולטים באפיוּן היהודים אצל אפולוניוס הוא הוקעתם כאתאיסטים ומיזנתרופים: הוא "מחרף" את היהודים כ"שוכחי אלהים ושונאי הבריות" ו"שופך בוז" על מורך לבם, אולם במקום אחר הוא מתאר אותם דווקא כ"עזי מצח ומרי נפש". כמו כן הוא טוען שהיהודים הם "עם פרא לא לומד מכל עמי הברברים" ולכן הם העם היחיד שלא התפתח ולא תרם דבר לחיים האנושיים.
לפי המקורות הידועים לנו, מולון היה הראשון להאשים את היהודים באתאיזם, האשמתו את היהודים בפחדנות היא ללא מקבילה בין ההאשמות נגד היהודים והאשמתו את היהודים בחוסר המצאה ופרמיטיביות גם היא לא ידועה לנו בספרות היוונית והלטינית.
יוסף בן מתתיהו מכנה את אפולוניוס מולון "איש נבער וחסר בינה" ומתרעם על כך שהוקיע את היהודים על שאינם מוכנים לשהות בחברת אנשים בעלי אמונה דתית ומנהגים שונים משלהם, בעוד שזה לא מנהג אופייני ליהודים בלבד אלא לכל העמים. הוא תוקף את מולון וטוען כי "הלך בכל דרכי הפרסים וענה נשי-זרים וסרס נערים" ואת ספרו הוא מסיים במילים: "המולונים למיניהם וכל השמחים לדבר שקר וחרפות הם בטלים ומבוטלים".
בליס (צילום)
בליס
Bliss היא מילה באנגלית שפירושה "אושר".
מחולל פסבדו-אקראי קריפטוגרפי
פונקציה פסבדו אקראית קריפטוגרפית
אג'ידיו פורצ'ליני
אג'ידיו פורצ'ליני (באיטלקית: Egidio Forcellini; 26 באוגוסט 1688 – 5 באפריל 1768) היה מלומד הומניסט, פילולוג ומילונאי מומחה איטלקי בשפה הלטינית, כומר קתולי בהכשרתו.
חייו.
אג'ידיו פורצ'ליני נולד בכפר פנר באזור טרוויזו (כיום חלק מקומונת אלאנו די פיאבה, בפרובינציית בלונו, בוונטו), במשפחה דלת אמצעים. הוריו, ברנרדינו פורצ'ליני ומדלנה אליזבטה ג'יורלמו היו איכרים.
בהתערבות דודו מצד אביו, אוברטו, שהיה כומר ביישוב סגוזינו, בשנת 1704 נרשם אג'ידיו לסמינר לכמרים שהוקם בפאדובה על ידי גרגוריו בארבאריגו. במוסד זה היה פורצ'ליני לתלמידו וידידו של המילונאי יאקופו פצ'ולאטי והפך לכומר בגיל 23.
מצעירותו פורצ'ליני הקדיש את עצמו ללימוד שפות ולמילונאות וכתב יחד עם פצ'ולאטי מהדורה חדשה של המילון הרב-לשוני לשפה הלטינית (לשבע שפות) של אמברוג'ו קאלפיו "Septem linguarum Calepinus, hoc est Lexicon Latinum variarum linguarum interpretatione adjecta in usum Seminarii Patavini" שפורסמה בשנת 1726. בהתחלה, כמו בספר על ה"אורתוגרפיה האיטלקית" שכתבו ביחד, לא ציין פצ'ולאטי את תרומתו של פורצ'ליני לספרים אלה. יחד עם זאת שיתוף הפעולה בין השניים לא הפסיק.
בשנים 1730-1724 כיהן פורצ'ליני כמנהל (prefetto degli studi) ומורה לרטוריקה בסמינר לכמרים בצ'נדה (בימינו ויטוריו ונטו). בהמשך שב ב-1731 לפאדובה והתמסר למחקריו בתחום המילונים. בשנים 1751-1742 היה כומר מוודה בסמינר בפאדובה. בשנת 1751 שוחרר מהתפקיד האחרון והופקד על הספרייה של הסמינר.
המילון הגדול לשפה הלטינית.
פורצ'ליני התחיל לעבוד על הפרויקט הזה החל משנת 1718, בגיל 30. קרא לשם מטרה זו את כל קורפוס הספרות הלטינית ואת אוספי הכתובות הרומיות. עבד שש שנים רצופות, עד שהגיע לערך " comitor", אחרי ששלוש שנים וחצי לקח לו לכתוב את כל הערכים באות A. בגלל שילוחו לעבודה בסמינר בצ'נדה נאלץ להפסיק את הפרויקט לשבע שנים. באותה תקופה התמסר בעיקר להוראה ולחינוך הכמרים לעתיד. ב-1731 הוחזר לסמינר בפאדובה ואז יכול לחדש את מאמציו בכתיבת המילון המיוחל.
אולם ב-1732 מינויו ככומר מוודה שהיה כרוך בעמל לא קטן, אילץ אותו להאט מאוד את קצב עריכת המילון. העברתו בשנת 1751 לתפקיד מנהל הספרייה (בהחלטת הקרדינל קרלו רצוניקו, לימים האפיפיור קלמנס השלושה עשר) הקלה על השלמת העבודה בכתיבת המילון, שהסתיימה בשנת 1753. בשנתיים הבאות הוא חזר על החומר הכתוב.
בסך הכול כתיבת המילון דרשה 34 שנים. לודוביקו ויטאלי, מומחה בדפוס הלטיני, שעבד בבית הדפוס של הסמינר בפאדובה, העתיק את כתב היד בשישה -עשר כרכים תוך שמונה שנים. ב-1765 המילון נחשב מוכן להדפסה, אבל קשיים כלכליים ורצון המוציאים לאור לסיים את למכור העותקים של המילון
של קאלפיו, גרם לעיכוב הפרסום.