זיזף המצחייה מצוי בצפון אמריקה הדרומית. טווח התפוצה שלו משתרע על צפון בוליביה, מזרח ברזיל, מזרח פרו ואקוודור ומרבית וונצואלה וקולומביה. הזיזף נפוץ בדלילות על פני הטווח הזה, ועשוי להיות שכיח יותר באזורים הרריים.
בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי לח או יער גדותיים, וחלק הארי של התפוצה נמצא ביער האמזונאס או ביער עננים עד רום 3,000 מטר על מורדות הרי האנדים. הזיזף מסתגל לנוכחות אנושית, ומופיע גם בסוואנות טרופיות, שטחי מרעה ואזורים עירוניים.
בשל נדירות המין בטבע, מעט מאוד ידוע עליו. זיזפי המצחייה חיים בבדידות או בזוגות בתוך בורות וגומות באדמה או על עלווה של עצי תאנה. הם ניזונים אך ורק מעיסה רכה של פירות ומיץ. הזיזפים מתרבים פעמיים בשנה: בתחילת העונה הגשומה ובסופה. המצחייה הענקית של הזכרים משחקת ככל הנראה תפקיד בחיזור ובמשיכת נקבות.
מצב.
זיזף המצחייה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בהתחשב בטווח התפוצה הרחב והעדר איומים משמעותיים מלבד בירוא יערות; עם זאת, נדרשים מחקרים נוספים על האקולוגיה והתפוצה כדי לקבוע האם הוא מאוים מצד דברים נוספים. הזיזף נוכח במספר אזורים מוגנים באמזונאס ועל מורדות האנדים.
היטושי איגרשי
זיזף העצים
זיזף העצים (שם מדעי: "Ardops nichollsi") הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאזור הדרומי של הים הקריבי ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1891 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. במקור תוארו 5 מינים נפרדים משרשרת האיים שבהם זיזף העצים מצוי, אולם לאחר מחקר מדוקדק שהתפרסם בשנת 1967 כולם סווגו כתת-מינים שלו. זיזף עצים קרוב חיצונית ופילוגנטית לזיזפי התאנים האנדמיים אף הם לקריביים (זיזף תאנה אדום, זיזף תאנה ג'מייקני וזיזף תאנה קובני).
תיאור.
זיזף העצים מתאפיין בגולגולת רחבה, בחרטום קצר ובגוף קטן וגוצי. אוזניו קצרות ומשולשות עם צפירים קטנים, ועיניו קטנות עם אישונים זהובים-ירקרקים. עיטור העלה האפי מורכב מחנית גדולה, מקמט תלתני סביב הנחיריים, לצד טבעת נפוחה גדולה סביב החוטם. החותכות הקדמיות חזקות ומותאמות לחיתוך ולעיסת פירות.
אורך הראש והגוף של זיזף העצים 60–73 מ״מ, אורך הזרוע 42–51 מ״מ ומשקלו עד 18.7 גרם. הנקבות גדולות מן הזכרים. כפי שאופייני למספר סוגי זיזפים, גם סוג זה הוא נטול זנב. קרום התעופה האחורי קצר ושעיר.
הפרווה של זיזף העצים ארוכה, גסה וצפופה. צבעה הכללי חדגוני למדי ונע בין אפור כהה לחום אפרורי, חאקי, בז׳ כהה, או חום ביסטר כהה. עם זאת, השיער עצמו מורכב משלושה גוונים: חום כהה בבסיס, צהוב במרכז וחום בהיר בקצה. הראש והגחון עשויים להיות בהירים יותר משאר הגוף (שילוב של אפרפר ולבנבן). בצידי הכתף יש נקודות לבנות קטנות. האוזניים והעיטור האפי צהבהבים או כתמתמים. הכנפיים שחרחרות-סגלגלות, והזרועות והרגליים בצבע בורדו או ורוד.
תת-מינים.
לזיזף העצים 5 תת-מינים שתוארו במקור כמינים נפרדים:
תפוצה וביולוגיה.
זיזף העצים מצוי באזור הקריביים; הוא אנדמי לאיי האנטילים הקטנים, ונוכח ב-12 איים מתוכם: סנט אוסטטיוס, סאבא, סנט קיטס, נוויס, ברבודה, אנטיגואה, מונטסראט, גוואדלופ, דומיניקה, מרטיניק, סנט לוסיה וסנט וינסנט. בסך הכול, הוא נוכח ב-5 מדינות אי עצמאיות והיתר הם שטחי חסות של הולנד, צרפת ובריטניה.
בית הגידול של זיזף העצים מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, בתה חופית, מטעי בננות וקקאו וגנים בוטנים. הוא נוטה להתגורר בסמוך לנחלים ומקורות מים אחרים. הוא נוכח בשפלות, בחופים, בגבעות וברכסים הרריים.
כפי שמרמז שמו, זיזף העצים מתייחד משאר המינים במשפחתו בכך שהוא נתלה אך ורק על ענפי עצים וצמחייה גבוהה אחרת במהלך היום, בניגוד לשאר הזיזפים שלנים במערות, עצים חלולים או מבנים נטושים. התזונה של המין מורכבת בעיקר מפירות קטנים והוא נוטה לחפש את מזונו בסמוך למקורות מים. נוכחותו המתמדת סביב העצים יצרה לו מוניטין של מזיק למטעי קקאו ובננות, אם כי חוקרי טבע מעריכים שהאחראי העיקרי לנזקים הוא דווקא הזיזף הנאוטרופי הג׳מייקני הגדול והנפוץ יותר. עונת הרבייה מתרחשת כנראה סביבות דצמבר, עם שיא המלטות במרץ ואפריל. הזיזפית ממליטה גור יחיד.
מצב.
זיזף העצים מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות תפוצתו המוגבלת הוא אינו נתון באיומים משמעותיים (כריתת יערות למשל), ואוכלוסייתו גדולה ככל הנראה. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה. עם זאת, האוכלוסיות באיים קטנים נמצאות בסיכון מפני שינויי אקלים דוגמת הוריקנים. הזיזף מצוי במספר שמורות טבע הפזורות ברחבי האנטילים.
זיזף הצוף
זיזף הצוף (שם מדעי: "Lonchophylla") הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת הזיזפיים, הכולל 15 מינים, החיים בקצה אמריקה המרכזית ובאמריקה הדרומית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1903 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, ומשמעות שמו המדעי היא ״עלה חנית״.
תיאור.
לזיזף הצוף ראש גדול, גוף קומפקטי וזנב זעיר. חוטמו ארוך, צר ומחודד, ומותאם להיכנס לתוך תפרחות. האוזניים קצרות ומשולשות עם צפירים זעירים, והעלה האפי שלו משולש, זקוף ודמוי זיז. השפתיים גדולות, והלשון ארוכה וחלקה עם חריצים ייחודיים בשני הצדדים שמותאמים לשאיבת צוף מפרחים. למרות התזונה, השיניים עדיין מפותחות למדי עם חותכות וניבים גדולים.
אורך הראש והגוף 45–83 מ״מ, אורך הזנב 5–11 מ״מ, אורך הזרוע 30–48 מ״מ ואורך האוזניים 14–19 מ״מ. המשקל נע בין 10 ל-23 גרם בהתאם למין.
הפרווה הקטיפתית של זיזף הצוף צפופה ורכה. צבעה משתנה בהתאם למין, ועשוי להיות חום קפה, שוקולד, זהוב, צהבהב, אפרפר, אוכרה, אפרסק, כתום-תפוז, אדמוני או שילוב בין הצבעים הללו. הכנפיים שחורות או סגלגלות, הפנים, הלוע והזרועות בצבע ורוד או בורדו, וקצות האוזניים והעלה האפי שחרחרים.
תפוצה וביולוגיה.
הזיזפים הננסיים מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית, וחיים בבתי גידול לחים דוגמת יערות גשם הרריים, טרופיים וסב-טרופיים, יערות מנגרובים, סוואנה טרופית ומטעים, לרוב בסמיכות לנהרות, נחלים או ביצות. במהלך היום הם ישנים בבדידות או בקבוצות קטנות בשקעי עצים וסלעים, ויוצאים לתור אחר מזון בלילה.
כפי שמרמז שמם, המינים בסוג ניזונים בעיקר מצוף ואבקנים שאותם הם מלקטים מתפרחות, ובמידה פחותה ניזונים גם מפירות וחרקים. בשל כך, הם משמשים כמאביקים חשובים עבור צמחים הפורחים בלילה. הארגון החברתי מורכב כנראה מהרמון של זכר ומספר קטן של נקבות. הזיזפית מביאה לעולם צאצא יחיד מדי שנה לאחר היריון של מספר חודשים, וההמלטה מתרחשת לרוב בתקופות שבהם יש מזון בשפע. מעבר לכך, אין מידע רב על האקולוגיה והביולוגיה של הסוג.
מנגנון שאיבת צוף.
אף על פי שקיימים עטלפים רבים שניזונים מצוף (בפרט ממשפחות הזיזפיים ועטלפי הפרי) ורבים מהם גם בעלי לשון ארוכה, זיזף הצוף נבדל מהם בכך שלשונו מותאמת בצורה מורפולוגית לאיסוף צוף. לכל העטלפים האחרים, יש בקצה הלשון גבשושיות זעירות דמויות שיער שבאמצעותן הם מלקקים וסופגים את הצוף מהפרחים; אצל זיזף הצוף לעומת זאת, הלשון חלקה לגמרי, ובמקום גבשושיות יש לה חריצים עמוקים בצדדים שיוצרים מנגנון שאיבה ייחודי שאינו ידוע אצל אף יונק אחר: באמצעות תנועה פריסטלטית בחריצי הלשון, מופעלת נימיות בתוך הוואקום של הפרח, והצוף זורם מעלה לאורך החריצים עד לתוך פיו של הזיזף.
מנגנון השאיבה הייחודי, מאפשר לזיזף הצוף לתקוע את הלשון בתוך מקור הצוף ולינוק ממנו, לעומת עטלפים אחרים שצריכים להזיז את הלשון שוב ושוב בתוך התפרחת כדי ללקק או לספוג את הצוף. בשל כך, יש הבדלים בבחירת סוג הפרחים: זיזף הצוף מעדיף פרחים שבהם יש מאגר צוף מרכזי, בעוד שעטלפים אחרים מעדיפים צמחים שבהם הצוף מפוזר בין חלקי הפרח. מאידך, מנגנון השאיבה גורם לזיזף הצוף לשאוב בעיקר צוף דליל בסוכר ובעל רמת צמיגיות נמוכה.
מנגנון השאיבה הייחודי נבדק ואומת רק אצל זיזף הצוף, אולם ההערכות שהוא קיים גם אצל הסוגים: זיזף ערמוני, זיזף חוטמני וזיזף ויירה עקב מורפולוגיה דומה של הלשון.
מינים.
בסוג 15 מינים, האחרון שבהם תואר ב-2015:
זיזף זנבתן
זיזף זנבתן (שם מדעי: "Choeroniscus") הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 3 מינים, החיים בעיקר באמריקה הדרומית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1928 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, אך חלק מהמינים תוארו עוד הרבה קודם לכן ושויכו לסוגים אחרים.
תיאור.
הזיזפים הזנבתנים בעלי גוף וראש קומפקטים ועגלגלים, ואוזניהם העגולות קטנות לעומת מינים אחרים. הראש שלהם מחודד וחרוטי בקצהו, אך אינו מוארך כאצל הזיזף החוטמני. לזיזף הזנבתן ניבים חדים אך שאר השיניים קטנות ועדינות בהתאם לתזונה שאינה מתבססת על מזון מן החי. הלשון דקיקה וארוכה ומכוסה בקצה בזיפים כדי לסייע באיסוף צוף. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 50–55 מ״מ ואורך זנבם עד 12 מ״מ. המשקל הממוצע הוא כ-8 גרם.
הפרווה של הזיזפים הזנבתנים צפופה וסמיכה, וצבעה הכללי נע בין חלודה לחום ערמוני, אוכרה או אפרורי. הכנפיים הכנפיים והאוזניים בצבע שחור-סגלגל, והפנים השעירות גם הן כהות למדי. מעל האף, יש להם גידול בשרני משולש דמוי זיז המוכר כעלה אפי ואופייני למשפחה.
ביולוגיה.
הזיזפים הזנבתנים מצויים בעיקר בדרום אמריקה ובמידה פחותה גם במרכז אמריקה. טווח התפוצה שלהם משתרע ממקסיקו עד לפרו ובוליביה, ולשלושת המינים יש נוכחות בקולומביה. בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיערות גשם טרופיים.