גייל ואיינאנד -איש עסקים רודף בצע וכוח, בעל מערכת עיתון מסועפת ועסקי נדל"ן רבים שבנה את האימפריה שלו בעצמו ובמידה רבה של אלימות. שולט למעשה על כל תחומי המדיה של העיר ניו-יורק. למרות דמיונו לרוארק (מוכשר, עצמאי, חסר פשרות וגבולות) הוא הגיע למעמדו על ידי מניפולציות של הדעה הציבורית. מה שבסוף הביא למפלתו. מאמין שהעולם ראוי לבינוניות שבה הוא נמצא ולכן הוא מעודד אותה בעיתוניו ושומר על יצירות מופת רבות לעיניו בלבד. אחת הסיבות שהווארד נלחם במשפט היא כדי להוכיח לגייל שיש לאדם תקווה ורצון לשאוף לגדול ולנשגב ממנו. על פי הגדרת רוארק, גייל ואיינאנד הוא "איש החיים המשומשים".
דומיניק פרנקון - בתו של הבוס של קיטינג, מבקרת אדריכלות בעיתון של גייל ומאהבתו של רוארק. מוצגת בתחילת העלילה כשותפה לדעתו של גייל בכך שחושבת שהעולם ראוי לבינוניות ושצריך להגן עליו מפני דברים נשגבים כעבודתו של האוורד, ולכן עוזרת לטוהי למנוע כל עבודה מרוארק. אך במהלך העלילה מתבהרת דמותה ודומיניק מוצגת בשלב האמצע כרעייתו של גייל, ובחלק הסופי הופכת רעיה לרוארק, הן במובן הפיזי, והן בדעותיו ובהשקפתו. אישיותה של דומיניק מורכבת, ומאפיינים אותה עומק מחשבה וחריפות שכלית, לצד מעצורים כבירים בתחום הרגש.
דמותה בספר מתוארת כאשה הנמשכת להרס עצמי, המחפה על הפחד המוסתר העצום שלה מהריק הקיומי שהיא חווה. ההרס מופנה גם כלפי זולתה על ידי החצנה של התנהגות חסרת מטען רגשי. אך למעשה נחשף הקורא להרבה מאוד רגש הקיים אצלה, אף אם רגש סוער ושסוע במיוחד.
בהרבה דברים מזכירה אישיותה את ה"אישיות הגבולית" המתוארת בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה.
הפילוסופיה שמאחורי הספר.
הספר נועד לקדם את פילוסופית האובייקטיביזם של איין ראנד שדוגלת בחירות הפרט ובחשיבה עצמאית. גיבור הספר, הווארד רוארק, הוא סמל לאדם המתנהג על פי כלליה של ראנד, לאורך הספר הוא דבק בסיגנונו האישי ללא פשרות ומסרב להדמות לאחרים גם במחיר של אובדן פרנסתו. מולו הציבה ראנד את פיטר קיטינג, אדריכל אשר כל מעשיו ועבודתו מכוונים להתקדמות בקריירה ולהתחבבות על אנשי החברה הגבוהה ואין לו סגנון אישי. לאורך הספר מראה ראנד את שפלותו של קיטינג מול גדלותו של רוארק.
הספר נחשב על ידי איין ראנד כפרולוג לאפוס העלילתי "מרד הנפילים" שיצא בשנת 1957. ב"כמעיין המתגבר" פורסת ראנד את משנתה בעד האינדיבידואליזם ונגד הקומוניזם.
תרגום לעברית.
המו"ל שמואל פרידמן רכש את זכויות היוצרים לתרגום ספריה של איין ראנד ב-1953 בפגישה אישית עימה. הסכום ששילם היה 100 לירות ארץ-ישראלית. הספר יצא לאור בשנת 1954 בהוצאת ש. פרידמן ובתרגום אהליהב דניאל. שם הספר ניתן על ידי פרידמן בהשראת המקורות היהודיים, 'כמעיין המתגבר' נכתב על דמותו של רבי אלעזר בן ערך.
ב-1997 הוצא הספר בעריכה מחודשת על ידי עמיקם שפיר. במהדורה זו הודפס הספר באותיות גדולות, נעשו שינויים קלים בתרגום המקורי והוסף כתיב מלא.
בסוף שנת 2008 קנתה הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר את הזכויות על הספרים מרד הנפילים וכמעיין המתגבר, והחלה בפרויקט תרגום חדש של הספרים. הספר תורגם על ידי אינגה מיכאלי ויצא לאור בשנת 2012.
עיבודים.
בשנת 1949 עובד הספר לסרט קולנוע באותו שם, שביים קינג וידור לפי תסריט שכתבה איין ראנד. בתפקידים הראשיים הופיעו גרי קופר, פטרישה ניל וריימונד מאסי.
בשנות ה-70 עובד הרומן בפקיסטן לטלוויזיה, בכיכובם של רהט קזמי ואשתו
בשנת 2014 הועלה בהולנד המחזה "כמעיין המתגבר", בעיבודו ובבימויו של הבמאי איבו ון הובה .
התעמלות
התעמלות היא פעילות גופנית שמטרתה חיזוק ושמירה על כושר גופני באמצעות מערכת תרגילים מבוססת. כספורט תחרותי, התעמלות היא ענף המשלב תרגילים פיזיים הדורשים כוח, שיווי משקל, גמישות, קואורדינציה וסיבולת. התנועות הכלולות בהתעמלות תורמות להתפתחות הזרועות, הרגליים הכתפיים, הגב, החזה ושרירי הבטן. ההתעמלות כענף ספורט התפתח מתרגילים שהיו בשימוש ביוון העתיקה אשר כללו עלייה וירידה מסוס, ומיומנויות קרקס.
הענף הנפוץ ביותר של התעמלות תחרותית הוא התעמלות מכשירים ובו בתחרויות הגברים תרגילי קרקע, קפיצות, טבעות, סוס סמוכות, מקבילים ומתח, ובתחרויות הנשים תרגילי קרקע, קפיצות, מקבילים מדורגים וקורה. הפדרציה הבינלאומית להתעמלות היא הגוף המנהל את תחרויות ההתעמלות למיניהן ברחבי העולם ומלבד התעמלות מכשירים, גוף זה אחראי לניהול תחרויות התעמלות אומנותית, טרמפולינה, התעמלות אקרובטית, התעמלות אירובית, פס אקרובטיקה ופארקור.
היסטוריה.
ההתעמלות כשיטה לאימון גופני או אימון צבאי רווחה כבר ביוון העתיקה והיא נזכרת בכתביהם של הומרוס, אריסטו ואפלטון. העיסוק בהתעמלות בתקופה זו מתועד בהרחבה בעבודתו של פילוסטרטוס שנקראה "התעמלות". המונח העיקרי לעיסוק בהתעמלות הוא מהפועל γυμνάζω (gymnazo) שביוונית משמעו "להתאמן" או "להתאמן בעירום", מפני שגברים צעירים התאמנו ללא בגדים. ביוון העתיקה, כושר גופני היה לתכונה מוערכת אצל גברים ונשים. היה זה רק כאשר הרומאים כבשו את יוון בשנת 146 לפנה"ס שההתעמלות הפכה יותר רשמית ושימשה לאימון גברים לקראת לחימה. בהתבסס על טענתו של פילוסטרטוס שההתעמלות היא סוג של תבונה, ברת השוואה עם פילוסופיה, שירה, מוזיקה, גאומטריה ואסטרונומיה, אתונה שילבה את החינוך הגופני יחד עם החינוך הקונבנציונלי. בפלאסטרה (Palaestra), מרכז חינוך גופני ביוון העתיקה, החינוך עבר מדיסציפלינה אשר התמקדה במשמעת, חומרה וכוח, לדיסציפלינה ששילבה בין חינוך הגוף לחינוך הדעת ויצרה סגנון התעמלות שהיה יותר אסתטי ואינדיבידואלי.
בעת המודרנית, ההתעמלות החלה להתפתח בראשית המאה ה-19 בתצורתה העדכנית בדוגמת התעמלות המכשירים. בשנת 1811, איש החינוך הגרמני פרידריך לודוויג יאן החל את תנועת ההתעמלות המודרנית ונחשב לאבי התעמלות המכשירים כאשר המציא כמה מתרגילי הענף. בשנת 1881 נוסדה הפדרציה הבינלאומית להתעמלות. התעמלות המכשירים הייתה חלק מהתוכנית האולימפית מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה 1896. תחילה תחרויות ההתעמלות במשחקים כללו גברים בלבד ומאוחר יותר באולימפיאדת אמסטרדם 1928, נוספו תחרויות הנשים. אליפות העולם הראשונה בהתעמלות מכשירים נערכה בשנת 1903 בבלגיה. עם השנים, נוסדו תתי-ענפים נוספים של התעמלות אשר הוכרו על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות וביניהם: התעמלות אומנותית, טרמפולינה, התעמלות אקרובטית, התעמלות אירובית, פס אקרובטיקה ופארקור. תחרויות התעמלות אומנותית נוספו למשחקים האולימפיים החל מלוס אנג'לס 1984 ותחרויות הטרמפולינה נוספו למשחקים החל מסידני 2000.
ענפי ההתעמלות.
להלן שבעת ענפי ההתעמלות המוכרים על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות.
התעמלות מכשירים.
התעמלות מכשירים (בלֹעֵז נקרא: "התעמלות אומנותית"; "Artistic gymnastics") הוא ענף ההתעמלות הפופולרי ביותר ונחשב לאחד משלושת הענפים האולימפיים החשובים, לצד האתלטיקה והשחייה. בענף זה הגברים מתחרים בשישה מכשירים: קרקע, סוס סמוכות, טבעות, קפיצות, מקבילים ומתח. נשים מתחרות בארבעה מכשירים: קפיצות, מקבילים מדורגים, קורה וקרקע. כן נערכות תחרויות קרב-רב, בהן מתחרים המתעמלים בכל המכשירים ומדורגים על פי הניקוד המצטבר שלהם, ותחרויות קבוצתיות, בהן מכל קבוצה או נבחרת מתחרה מתעמל אחד על כל מכשיר.
התעמלות המכשירים הייתה חלק מהתוכנית האולימפית מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה 1896. תחילה תחרויות ההתעמלות במשחקים כללו גברים בלבד ומאוחר יותר באולימפיאדת אמסטרדם 1928, נוספו תחרויות הנשים. אליפות העולם הראשונה בהתעמלות מכשירים נערכה בשנת 1903 בבלגיה תחילה בהשתתפות גברים ולראשונה בשנת 1934 בהונגריה בהשתתפות נשים.
התעמלות אומנותית.
התעמלות אומנותית (בלֹעֵז נקרא: "התעמלות קצבית"; "Rhythmic gymnastics") הוא ענף התעמלות בו מתחרות נשים בלבד, ואשר הוכר כספורט על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות בשנת 1963. בענף זה, המשתתפות מתחרות בארבעה תרגילים עם מכשירי יד: חישוק, אלות, סרט וכדור. התרגילים משלבים תנועות בלט, אקרובטיקה ומחול, ומתבצעים בליווי מוזיקה, על משטח בגודל 14X14 מטר. אליפות העולם הראשונה בהתעמלות אמנותית נערכה בבודפשט בשנת 1963. האליפות נערכה תחילה אחת לשנתיים ומאז תחילת שנות ה-90 נערכת כל שנה. בשנת 1984, הוכרה ההתעמלות האומנותית כענף אולימפי ונוספה לראשונה למשחקי לוס אנג'לס 1984.
טרמפולינה.
ענף ההתעמלות על טרמפולינה (אנגלית: Trampoline Gymnastic) הוא ענף התעמלות אולימפי בו מבצעים המתעמלים תרגילים אקרובטיים תוך כדי קפיצה על טרמפולינה. בענף שלוש תחרויות מרכזיות; תחרות יחידים, תחרות זוגות ודאבל מיני טרמפולינה. אליפות העולם הראשונה בהתעמלות על טרמפולינה נערכה בלונדון בשנת 1964. בשנת 2000 הפך הענף לאולימפי והחל מסידני 2000, תחרות היחידים נערכת כחלק מתחרויות ההתעמלות במשחקים האולימפיים.
פס אקרובטיקה.
פס אקרובטיקה הוא ענף התעמלות לא אולימפי, המשלב בין יכולות גבוהות מתרגילי קרקע לבין אלו של טרמפולינה. בפס אקרובטיקה, מתעמלים מבצעים תרגיל הכולל סדרה של קפיצות על מזרן באורך של כ-25 מטר שבסופו משטח נחיתה.
תחרויות פס אקרובטיקה במשחקים האולימפיים נערכו פעם אחת בלבד, בלוס אנג'לס 1932. בשנים 1974 עד 1998, תחרויות אליפות העולם בפס אקרובטיקה נכללו כחלק מאליפות העולם באקרובטיקה והחל מסוף שנות האלפיים נערכות אליפויות עולם ייעודיות לפס אקרובטיקה.
התעמלות אקרובטית.