כמו באנמיות היפופרוליפרטיביות נוספות שבהן רמת האריתרופויאטין נמוכה, גם באנמיה ממחלה כרונית אריתרופויאטין חיצוני משמש לתיקון האנמיה. מאחר שבמתן אריתרופויאטין יש עידוד של יצירת תאי דם אדומים ותוך כדי כך ניצול של ברזל, בטרם המתן מתבצעת בדיקה שאכן מאגרי הברזל בגוף תקינים. אם אין הדבר כך, את הטיפול באריתרופויטין מקדים מתן ברזל. במצב של מאגרי ברזל תקינים, ניתן להגיע לרמות המוגלובין של 10–12 גרם/ד"ל תוך 4–6 שבועות. לאחר ההגעה ליעד ההמוגלובין מפחיתים את מינון האריתרופויאטין. גורמים שעלולים לפגוע בתגובת מח העצם לאריתרופויאטין הן רמות ברזל נמוכות, זיהום, הרעלת אלומיניום ופעילות יתר של בלוטת יותרת התריס.
עירוי דם נשמר למקרים שבהם רמת ההמוגלובין נמוכה מ-8 גרם/ד"ל או למקרים של אנמיה עם מחלת רקע לבבית או ריאתית.
אנמיה מדלקת
האפי הוגאן
הליגה של קמברה
הליגה של קמברה (בצרפתית: Ligue de Cambrai, בגרמנית: Liga von Cambrai) הייתה קואליציה צבאית, שנוצרה כתוצאה של הסכם קמברה מ-10 בדצמבר 1508 ושכללה את לואי השנים עשר, מלך צרפת, את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת פרננדו השני, מלך אראגון. היא הייתה מכוונת נגד הרפובליקה של ונציה במטרה לכבוש שטחים אחדים שהיו בשליטתה. במרץ 1509 חבר לברית זו גם האפיפיור יוליוס השני.
הליגה של קמברה פתחה בקרבות ב-1 באפריל 1509. צבא ונציה הובס על ידי הצרפתים בקרב אניידלו ב-14 במאי 1509, שבו הצטיין במיוחד בגבורתו האביר באיאר. אולם בשנת 1510, מודאג מהצלחות המלך לואי, עזב האפיפיור יוליוס השני את הברית ועבר עם צבאו לצדה של ונציה. ב-4 באוקטובר 1511 הוא הקים את הליגה הקדושה נגד צרפת.
אליעזר דן רלב&quot;ג
הרב משה אליעזר דן רלב"ג (תקצ"ב 1832 – כ"ז באב תרנ"ה, אוגוסט 1895) היה ראש ישיבת עץ חיים בירושלים.
תולדותיו.
נולד בירושלים, לאביו אריה לייב שהיה בנו של גבריאל, ועל שמו נקרא שם המשפחה רלב"ג; ראשי תיבות: ר' לייב בן גבריאל. הסב גבריאל (שכונה ר' גבריאל שטטישקלובר, על שם עירו) היה מראשוני עולי הפרושים לארץ ישראל, התיישב בצפת, ואחרי רעידת האדמה בשנת 1837 עבר לירושלים (נפטר בשנת 1857). אמו של הרב משה אליעזר דן, רבקה, הייתה אחות הרב בנימין דיסקין, רבן של הורודנה ולומז'ה ואביו של המהרי"ל דיסקין.
עם הקמת ישיבת עץ חיים למד בה בבחרותו. היה מתלמידי הרב שמואל סלנט והרב משה יהודה לייב זילברברג, והוסמך לרבנות על ידי הרב סלנט. נישא לחיינה, בת גבריאל מדאהלינוב, שנפטרה במגפת הכולרה שפרצה בירושלים בשנת תרכ"ו (1866). בנו היחיד מחיינה - אריה לייב- היה מראשוני הרוקחים בירושלים. נישא בשנית לצביה, בת הרב יהוסף שוורץ. מסר שיעורים בבית המדרש שיסד חותנו.
בשנת תרט"ז (1856), בהיותו בן 24 התמנה למשגיח בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים, כעבור שנה התמנה לר"מ בישיבה הקטנה, ובין השנים 1860 – 1865 כיהן ר"מ בישיבה הגדולה של ישיבת עץ חיים. בשנת 1887, לאחר פטירת ראש הישיבה הרב משה נחמיה כהניו, התמנה תחתיו לעמוד בראשות הישיבה, עד לפטירתו בשנת תרנ"ה (1895).
היה מראשי כולל הפרושים רייסן בירושלים ומן הגבאים הראשונים של בית החולים "ביקור חולים" בעיר העתיקה בירושלים.
מלבד תפקידו בישיבת עץ חיים מסר שיעורי תורה במקומות שונים בירושלים. במשך שנים היה הפוסק של שוחטי ירושלים ומראשי החברה קדישא של עדת הפרושים. היה בקשר הדוק עם בן דודו המהרי"ל דיסקין.
סייע לגיסו יוסף ריבלין בפעולותיו הציבוריות. הצטרף לאגודת "בוני ירושלים" שיסד ריבלין והיה מעשרת החברים הראשונים שיסדו את שכונת מאה שערים.
נפטר בשנת תרנ"ה (1895) ונקבר בהר הזיתים. כעבור שלוש שנים נקבר בצמוד לקברו בן דודו המהרי"ל דיסקין.
בשנת תשס"ט (2009) הוציא צאצאו הרב אליעזר דן רלב"ג מלייקווד שבניו ג'רזי מתוך כתב ידו את הספר "דמשק אליעזר", הכולל את חידושיו של הרב משה אליעזר דן רלב"ג על התורה ומדרש רבה.
צאצאיו.
לרבי אליעזר דן נולד בן אחד מאשתו הראשונה. מאשתו השנייה נולדו 4 בנים ובת.
בניו:
אריה ליב גברילוביץ (ר' לייב אפטייקר).
יהוסף רלב"ג (נכדו הוא רבי אריה רלב"ג).
חיים שלום רלב"ג.
מרדכי בנימין רלב"ג (נכדו הוא הרב יצחק רלב"ג).
בתו: שרה נחמה סלנט.
משה אליעזר דן רלב&quot;ג
משה יוסף אולגין
משה יוסף אולגין, בשמו האמיתי משה יוסף נובומיסקי (ביידיש משה יוסף אָלגין, ברוסית:Ольгин Моисей, ובהתאמה -Новомейский או Моше Иосеф Новомисский, באנגלית: Moissaye Joseph Olgin 24 במרץ 1878 - 22 בנובמבר 1939 היה סופר, מבקר ספרות, עורך ועיתונאי יהודי בשפת היידיש, יליד אוקראינה, פעיל בתנועת הפועלים והקומוניסטית ברוסיה והחל משנת 1915 בארצות הברית. השתמש לתקופה גם בשם העט "יוסף נוימן".
אולגין נמנה עם מייסדיהם של "מפלגת הפועלים" של ארצות הברית ושל העיתון ביידיש "מאָרגן פרייהייט" ("The Morning Freiheit"), שאותו ערך בשנים 1939-1922.
שנותיו המוקדמות ברוסיה ובגרמניה.
משה יוסף אולגין נולד בשנת 1878 בשם משה יוסף נובומיסקי או נובומייסקי, בכפר בוקי שבאזור אומן, במרכז אוקראינה, אז באימפריה הרוסית. אביו היה חיים אהרן נובומיסקי, שעבד בתעשיית העצים, ואמו - ציפה לבית גלמן. בבית הוריו למד תנ"ך ותלמוד, אך קרא כאוטודידקט גם ספרים שמחוץ לעולם הדת. בגיל 15 עזב את בית הוריו והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים. אחרי סיום בחינות הבגרות כתלמיד אקסטרני, נרשם בשנת 1900 ללימודי משפטים באוניברסיטת קייב. שם פעל במסגרת החוג של הסטודנטים המהפכנים היהודים "פרייהייט", שהיה קשור לתנועת הבונד.
בשנת 1901 נבחר אולגין ליושב ראש ועד מרכזי של סטודנטים ובגלל פעילותו המהפכנית גויס כעונש לצבא. לבסוף קיבל חנינה באוגוסט אותה שנה.
בשנת 1903, שנת פרעות קישינב, נעצר שוב, הפעם בגלל ניסיון לארגן "הגנה עצמית" בקרב היהודים. הצליח עם זאת לסיים את לימודיו באוניברסיטה בשנת 1904 ונסע לאחר מכן לוילנה ומשם לדבינסק. בשנת 1905, בימי מהפכת 1905, חיבר משה אולגין את כרוזי הוועד המרכזי של הבונד והשתתף בעריכת העיתון הבונדיסטי הבלתי חוקי "די ארבעטער שטימע".
בהמשך ערך את המדור לספרות של העיתון החוקי של ה"בונד" בווילנה, "דער ועקער" (1905-1906) (שהפך ב-1906-1907ל "פאלקסצייטונג"), פרסם גם ספרים סיפורים קצרים ומסות.
בשנת 1907 נסע אולגין לגרמניה, שם למד עד שנת 1909 פילוסופיה ומדעי החברה באוניברסיטת היידלברג. באותה תקופה פעל במסגרת השלוחה של הבונד בגרמניה.
בשנת 1910 חזר לרוסיה.
בעת נסיעה לגרמניה בתחילת מלחמת העולם הראשונה נתקע שם ובסופו של דבר, בשנת 1915 החליט להגר לארצות הברית.
פעילותו בארצות הברית.
זמן קצר אחרי הגעתו לארצות הברית התחיל אולגין לכתוב באופן סדיר ביומון ביידיש פֿאָרווערטס
באפריל 1920 זכה לאזרחות האמריקאית. הוא הצטרף לפדרציה הסוציאליסטית היהודית של המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה והשפיע במהלך של היציאה של הפדרציה הזאת מהמפלגה הסוציאליסטית בכנס מיוחד התנהל בספטמבר 1921. יחד עם עריקים נוספים מן המפלגה אולגין הצטרף לאחר מכן לארגון הקרוי "מועצת הפועלים", קבוצה קטנה של סוציאליסטים מהפכנים" שדחתה את הקו הפוליטי של התנועה הסוציאליסטית. באותה תקופה הוא הפסיק לשתף פעולה עם "פֿאָרווערטס".
באפריל 1922 נמנה אולגין עם מייסדי היומון היידי החדש "די פרייהייט", ששינה בהמשך את שמו ל"מאָרגן פרייהייט", ושנודע גם כ-"Morning Freiheit". אולגין הפך לעורך הראשי של העיתון, תפקיד שהוא מילא למשך 17 שנה עד יום מותו.
הוא כתב תכופות גם ב"דיילי וורקר", הביטאון של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית ושימש ככתב מיוחד בארצות הברית של עיתון המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, "פראבדה.
בסוף שנת 1922 "מועצת הפועלים" נמנה עם הארגונים שתאחדו כדי להקים את מפלגת הפועלים של אמריקה, "מפלגה פוליטית חוקית", על בסיס המפלגה הקומוניסטית האמריקאית המחתרתית. זאת הייתה לראשונה שאולגין נכנס לארגון קומוניסטי במפורש. הוא נבחר לחבר בלשכה של הפדרציה היהודית במסגרת מפלגת הפועלים. כמו כן היה חבר בוועד הפועל המרכזי של המפלגה עצמה ושל המועצה הפועלת שלה.
הוא נבחר מספר פעמים כמועמד של מפלגת הפועלים בבחירות לפורומים פוליטיים שונים. לראשונה בשנת 1924 הוא רץ לאספת הנבחרים של מדינת ניו יורק מטעם מפלגת הפועלים. הוא רץ לקונגרס של ארצות הברית בשנים 1926, 1930 ו -1934, ושוב לאספה של מדינת ניו יורק בשנים 1927, 1929,1933 ו-1936.
בהתחלה יריב מושבע של אלכסנדר ביטלמן בעיצומם של המאבקים הפנימיים הלהוטים בתוך הפדרציה היהודית ב
שנות ה-20 המוקדמות, באמצה העשור תמך לבסוף בסיעה שנציגיה היו ויליאם פוסטר, ארל באודר וביטלמן עצמו.
אולגין ערך מספר ביקורים בברית המועצות. בשנת 1937 השתתף במשלחת האמריקאית בקונגרס הבינלאומי לתרבות יידיש בפריז, שבו הוקם הארגון "איקו"ף (יידישער קולטור פאַרבאַנד - YKUF) (הברית העולמית לתרבות יהודית). הוא נשא נאום בפני באי הכנס.
בשובו מן הכנס מצב בריאותו התחיל להידרדר. היה חולה כמעט שנתיים, אך המשיך את עבודתו העיתונאית ב"פרייהייט", "דיילי וורקר" ו"פראבדה". בלשלב מסוים נראה שמצבו השתפר ונאם שוב בפומבי במדיסון סקוור גארדן ב-13 בנובמבר 1939. אולם אחרי מאמץ זה חלה החמרה בבריאותו והוא נפטר בניו יורק מאוטם שריר הלב ב-22 בנובמבר 1939.
פעילותו בתחום הספרות, התרגום והתעמולה הקומוניסטית.
ספרים ומאמרים שלו פורסמו לא רק ביידיש ואנגלית, אלא תורגמו גם בשפות גרמנית, רוסית, צרפתית, פולנית ועברית.