בנות ההיג'רה חיות לרוב בשולי החברה ומעמדם נמוך מאוד, אף מתחת לקאסטת האסורים במגע. המילה "היג'רה" נאמרת לרוב בצורה מזלזלת. לבנות ההיג'רה הזדמנויות תעסוקה מצומצמות מאוד; רוב הכנסותיהם באות מביצוע טקסים, קבצנות או זנות – עיסוק המתועד עוד מתקופות מוקדמות יותר. בנות ההיג'רה ובעיקר אלו המתפרנסות מזנות חוֹות אלימות קשה במקומות ציבוריים, בתחנות משטרה, בבתי כלא ובביתן.
בדומה לטרנסג'נדרים ברחבי העולם, ההיג'רה סובלות מאפליה קיצונית בתחומי התעסוקה, הדיור, הבריאות, החינוך, ההגירה והחוק, ובכל מערכת בירוקרטית המתקשה להתמודד עם חוסר השיוך שלהן למין הזכרי או הנקבי.
במקרים מסוימים נעמדות בנות ההיג'רה בכניסות לחנויות ומבקשות תשלום בשביל לפנות את המקום, ובכך למעשה גובות דמי חסות מבעלי העסקים.
מאז שנת 2006 החלו בנות ההיג'רה לקחת חלק בגביית מסים שלא שולמו יחד עם פקידי העיר פטנה במדינת ביהר בצפון-מזרח הודו, וקיבלו על כך ארבעה אחוזים עמלה על שירותן.
ניתן למצוא את בנות ההיג'רה ברחובות, ברכבות ובמקומות ציבוריים אחרים מקבצות כסף למחייתן. אם הן נתקלות בסירוב הן עלולות להביך את האדם מולן כדי לאלץ אותו לתת נדבה באמצעות שימוש בתנועות מגונות, בשפה גסה ואפילו בפעולה בעלת אופי מיני כמו חשיפה עצמית של איברי המין.
בנות ההיג'רה עורכות טקסים דתיים בחתונות ובלידות של בנים זכרים. בטקסים אלו הן שרות, מנגנות ורוקדות ריקודים בעלי אופי מיני. על פי האמונה, מעורבותם אמורה להביא מזל ולהבטיח פוריות, ובטקסי לידת בנים זכרים הן "שואבות" מהרך הנולד כל נטייה הומוסקסואלית.
למרות היותן של בנות ההיג'רה אורחות בלתי-קרואות, המארח בדרך כלל ישלם להן עבור שירותן, אם כדי שיפנו את המקום או מתוך פחד מפני כוחות מיוחדים המיוחסים להן. על פי האמונה הן יכולות להביא מזל רע וחוסר פוריות. הכוחות שלהן מוסברים בכך שמאחר שהן אינן עוסקות בפעילות מינית, הן מחזיקות בתוכן אנרגיה שניתן להשתמש בה באופן מאגי. האמונה ביכולת זו מאפשרת להם גם לתת שירות של חיזוי העתיד, מתן ברכות לבריאות ושירותים דומים בבתים פרטיים. שירות זה מתוגמל היטב על ידי בני המעמד הגבוה.
היסטוריה.
בספר העתיק "קאמה סוטרה" מתואר ביצוע מגע מיני אוראלי בגבר על ידי בני המין השלישי. קטע זה קיבל פירושים שונים, כמו של גברים החושקים בגברים סריסים (אלה מחופשים לגברים ואלו מחופשים לנשים), זכר ונקבה טרנסווסטייטים (הגבר מתלבש כאישה והאישה כגבר) או שני זכרים ביולוגיים, אחד לבוש כגבר והשני כאישה.
במהלך השלטון הבריטי בהודו פעלו הרשויות למיגור ההיג'רה, שאותה ראה כאיום על ההגינות הציבורית. חוקים אלו בוטלו, אך החוק האוסר סירוס – רכיב משמעותי בתרבות ההיג'רה – נותר על כנו, אם כי הוא נאכף לעיתים נדירות בלבד. בנוסף, במהלך אותה תקופה נכללו ההיג'רה תחת "חוק השבטים הפושעים" (CTA), אשר נחתם ב-1871 וסוּוגו לפיו כעבריינים. משום כך חלה עליהם חובת רישום והתפקדות, פיקוח הדוק מצד הרשויות וכן סטיגמה חברתית שלילית למשך זמן רב. על אף שבשנת 1952 בוטל סיווגם בחוק השבטים הפושעים, נותרה הסטיגמה החברתית על כנה.
בהינדואיזם בנות ההיג'רה שייכות לג'אטי משל עצמן. לרוב הן עורכות פולחן לאלה
באהוצ'ארה מאטה, הנחשבת לפטרונית הקהילה ההיג'רית, או לאל שיווה, או לשניהם. תרבות קאסטת ההיג'רה מושפעת ממסורות של מספר דתות.
האלה באהוצ'ארה מאטה.
באהוצ'ארה מאטה היא אלה בפנתאון ההינדואיסטי שנקשרו לה שני סיפורים שונים הקשורים בהתנהגות טרנסג'נדרית.
בסיפור אחד היא התגלתה בדמות של נסיכה שסירסה את בעלה כיוון שהוא רץ ביער כשהוא לבוש כאישה במקום לקיים יחסי מין איתה. סיפור אחר מתאר גבר שניסה לאנוס אותה ולכן היא קיללה אותו באין-אונות. כשהגבר ביקש את סליחתה כדי שתסיר את הקללה, היא התנתה זאת בכך שירוץ ביער בלבוש אישה. המקדש העיקרי של באהוצ'ארה מאטה הוא במדינת גוג'ראט
והוא מקום עלייה לרגל לבנות ההיג'רה, הרואות בה את פטרוניתן.
האל ארדהאנארי.
ככל האלים, מופיע האל שיווה במגוון צורות. כאשר הוא מתמזג עם האלה פרוואטי הם יוצרים יחד את האל ארדהנארי (Ardhanārī) – אל אנדרוגינוס, המייצג את ההקבלה בין האלוהיות הנשית לזו הגברית. ארדהאנארי מופיע כשחציו גבר וחציו אישה.
מאמיניו של ארדהאנארי מצויים בעיקר בצפון הודו, והוא בעל חשיבות מיוחדת כפטרונם של בנות ההיג'רה, המזדהות עם אי-בהירות מגדרית.
ההיג'רה בראמאיאנה.
בגרסאות מסוימות של האפוס ההודי ראמאיאנה, כאשר ראמה עוזב את העיר איודהיה לגלות בת 14 שנה, קהל מאמיניו הולך אחריו אל היער מתוך מסירותם אליו. כשראמה מבחין בכך הוא מבקש מהם לא להתאבל ופוקד על כל הגברים והנשים לחזור אל העיר. אחרי תקופת הגלות חוזר ראמה ומגלה כי בנות ההיג'רה, שאינן נשים ואינם גברים, לא משו מהמקום בו נשא את נאומו. כאות הערכתו על הדבקות והמסירות שלהן הוא מעניק להן את היכולת לתת ברכה לבני אדם בטקסי מעבר כמו לידה וחתונות. אגדה זו היא הבסיס למנהג בו שרות בנות ההיג'רה באירועים אלו גם היום.
ההיג'רה במהאבהארטה.
באפוס העתיק מהאבהארטה האל אראוואן מציע את דמו לאלה קאלי כדי להבטיח את ניצחונו על הפנדאבים, בני האל פאנדו. קאלי מסכימה לבקשתו ומעניקה לו כוח. בלילה שלפני הקרב אראוואן מבקש להתחתן לפני מותו. כיוון שלא נמצאה אישה שתרצה להתחתן עם גבר שהולך אל מותו, קרישנה לובש צורה של אישה יפה בשם מוהיני ומתחתן עם אראוואן. בדרום הודו, בנות ההיג'רה רואות באראוואן את אביהן הרוחני ולכן הן נקראות גם אראוואנות.
בחבל הארץ ההודי, טאמיל נאדו, נערך פסטיבל דתי של ההיג'רה בחודשים מאי ואפריל. הפסטיבל נמשך 18 יום ומגיעות אליו בנות ההיג'רה מכל המדינה. מקדש אראוואני שבכפר קובאגאם במחוז וילופוראם הוא מקדשו של דייטי קותהאנדאבאר, המזוהה עם אראוואן. במהלך הפסטיבל האראוואנות משחזרות את סיפור חתונתם של האל אראוואן והאל קרישנה ומקריבות קורבן. לאחר מכן הם מתאבלות על מותו של אראוואן דרך ריקודים טקסיים ושבירת הבאנגלים, צמידים המסמלים את נישואיה של אישה. בפסטיבל נערכת גם תחרות יופי וכן סמינרים שונים בנושא איידס ו-HIV. הפסטיבל תועד בסרט התיעודי "ליידיבוי" של ערוץ BBC 3 ובסדרת הטלוויזיה "טאבו" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
בקולנוע ובספרות.
העיסוק הקולנועי בהיג'רה החל עוד בראשיתו של הקולנוע ההודי כאתנחתא קומית. נקודת מפנה ראויה לציון התרחשה בשנת 1974 כאשר בסרט "קונווארר באפ" (האב הלא נשוי) הופיעו בנות היג'רה אמיתיות בשירה ובריקוד.
אחד התיאורים הראשונים של בת היג'רה באופן מעורר הזדהות היה בסרטו של הבמאי מאני ראטנאם "בומבי" משנת 1995. בסרט "טאמאנה" משנת 1997 מככב שחקן בשם פארש רוואל כדמות מרכזית בשם טיקו, היג'רה שמגדל יתום צעיר. השחקנית פוז'ה בהאט מפיקה ומשחקת בסרט זה עם אביה, מאהש בהאט שכתב את התסריט וביים. בת ההיג'רה אותו שיחק ראגוביר יאדאב מתמקצעת בהכרת מקצוע הזנות לאלמנות ורנאסי, קבוצה נוספת הנמצאת בתחתית הסולם החברתי. סרט זה הביא למחלוקות רבות.
לאחר מכן הופיעו דמויות של בנות היג'רה כדמויות משנה שונות, אם כחלק מהניצבים-זמרים או כדמויות שוליות אחרות המציגות אותם לא פעם באור שלילי. לעומת זאת, הסרט Welcome to Sajjanpur (2008) של הבאי שיאם בנגל עוסק בין היתר בתפקיד בנות ההיג'רה בחברה ההודית באמצעות דמותו של מוני שמתמודדת על משרה פוליטית מקומית.
ברומן "דלהי: רומן" של הסופר ההודי קושוואנט סינג' , אחת הדמויות הראשיות, בהאגמאטי, היא מבנות ההיג'רה, מתפרנסת מזנות ואהודה מאוד בחוגים דיפלומטים בדלהי. ברומן "בומבי אייס" של הסופרת לסלי פורבס יש עלילת משנה משמעותית הנוגעת לרצח בנות היג'רה שעבדו בזנות.
בספרו השני של הדיפלומט והסופר ההודי ויקאס סווארופ "תעלומה בשישה קולות", אחד מגיבורי הספר, אקטי, מתגורר מספר חודשים בביתה של אחת מבנות ההיג'רה עד להירצחה.
בערוץ Vijay TV בשפה הטמילית מוקרנת תוכנית טלוויזיה מצליחה בשם "Ippadikku Rose" בהנחיית טרנסג'נדרית בשם רוז שם היא חולקת מניסיונה האישי.
באופרת הסבון הברזילאית "Caminho das Índias" (הדרך להודו) מוצגים בנות היג'רה במספר הקשרים, בעיקר בטקסים שונים בהם הן מקבלות תשלום עבור שירתן.
בספר "המשרד לאושר עילאי" של הסופרת "רוי ארונדהטי" מוצגת דמותה של אנג'ום. (לשעבר, גבר הנקרא "אפטאב" – גבר מוסלמי מניו דלהי, שנולד עם איברי מין זכריים ונשיים ועובר ניתוח לשינוי מין).
אנג'ום היא היג'רה שחיה בשולי החברה, במעין קומונה של היג'רות ונאלצת להתמודד עם התכתיבים החברתיים שנכפים עליה.
פולוקוואנה
פולוקוואנה (Polokwane, בסותו צפונית "מקום מבטחים") היא בירת פרובינציית לימפופו שבדרום אפריקה. העיר הוקמה ב-1884 על ידי מהגרים ממושבת הכף אשר תרו אחר זהב. בעבר נקראה העיר פיטרסבורג (Pietersburg, באפריקנס פיטרסבורך), אך שמה שונה ב-2005 ללשון השבטים המקומיים (סותו צפונית, השייכת למשפחת שפות הבנטו). בשנת 1900 זו הייתה הבירה הזמנית הן של טרנסוואל והן של המדינה החופשית הכתומה במהלך מלחמת דרום אפריקה (1899–1902), והבריטים כבשו אותה בשנת 1901.
פולוקוואנה היא העיר העיקרית בצפונה של דרום אפריקה. קרבתה לגבולות עם זימבבואה, בוטסוואנה ומוזמביק הפכה אותה ליעד תיירות. ב-2010 אירחה העיר חלק ממשחקי מונדיאל 2010.