בשנת 2006 הוציא הרב צבי פטלס ספר ברוסית בשם "המאושרים - יומנו של מלמד". הספר מתאר ברובו את הווי החיים בישיבה מנקודת ראותו של ר"מ בישיבה, החל משנותיה הראשונות סמוך לנפילת ברית המועצות.
אנדרטת הרעב האירי
אנדרטת הרעב האירי היא אנדרטה שעוצבה על ידי האמן בריאן טולה ואדריכל הגנים גייל ויטר לייד וממוקמת בדרום רובע מנהטן של העיר ניו יורק (אזור בטרי פארק).
האנדרטה משמשת כאתר הנצחה וכאתר להעלאת המודעות לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד באמצע המאה ה-19, שבעטיו מתו מאות אלפי אנשים. האנדרטה נפתחה לציבור ב-16 ביולי בשנת 2002. לאנדרטה מבנה ייחודי, שבו משולבים סלעים, אדמה, צמחים ופרחים מאירלנד במבנה המזכיר בצורתו קוטג' אירי מן המאה ה-19.
מדבר נמיב
מדבר נמיב הוא מדבר באפריקה הדרומית, המשתרע לאורך רצועת החוף במערב נמיביה ובדרום מערב אנגולה, בין האוקיינוס האטלנטי למתלול נמיב. מקור השם "נמיב" בשפת הנאמה, ופירושו "מקום נרחב". בשנת 2013 הוכרז שטח של 30,777 קמ"ר מהמדבר כאתר מורשת עולמית בשם "ים החול נמיב".
גאוגרפיה וגאולוגיה.
המדבר מתפרש על פני שטח של 80,900 קמ"ר ונמתח לאורך 1,600 קילומטרים במקביל לחופה של נמיביה עם האוקיינוס האטלנטי. רוחבו של המדבר נע בין 50 ל-160 קילומטרים. חלקו הצפוני של מדבר נמיב, החל מגבול המדינות נמיביה ואנגולה ועד למרחק של 450 קילומטרים בכיוון צפון ממנו, נקרא בשם מדבר מוסאמנדס (Moçâmedes). ממזרח למדבר נמיב, ובעיקר בקרבה לחלקו הדרומי, שוכן מדבר קלהארי.
בין 55 ל-80 מיליון שנים של מזג אוויר צחיח וצחיח למחצה הפכו אותו למדבר העתיק ביותר בעולם.
ממוצע המשקעים השנתי במדבר עומד על 5 מילימטרים במערב ועד 85 מילימטרים בגבולותיו המזרחיים של המדבר.
גאולוגיית המדבר מורכבת מימות חול בסמוך לרצועת החוף, וממישורי חצץ והרים מרוחקים ופזורים בעומק היבשה. דיונות החול במדבר נמיב אשר מספר מהן משתרעות אף עד לאורך של 32 קילומטרים הן השניות בגודלן בעולם, לאחר דיונות החול שבמדבר בדאין חרן שבסין. מספר נחלים עוברים במדבר נמיב, אך כל אלו שמדרום לנהר קונני (Cunene) שמהווה את חלקו המערבי של גבול אנגולה-נמיביה ועד לנהר אורנג' המהווה את הגבול בין נמיביה לדרום אפריקה, הם כולם נחלי אכזב ומים זורמים בהם רק לאחר סופות הגשם של הקיץ.
רובו של מדבר נמיב מוגדר כפארק לאומי, פארק נמיב-נאוקלופט. הפארק משתרע על פני שטח של 49,768 קמ"ר משטחי מדבר נמיב ומסיב הרי נאוקלופט (Naukluft) באזור מרכז נמיביה, ובכך הוא נחשב לשמורת הטבע למערכת האקולוגית, במקום גידולה הטבעי, הגדולה ביותר באפריקה והרביעית בגודלה בעולם. חלקו המפורסם ביותר של הפארק הוא מדבר המלח והחרסית סוסוסבלאי (Sossusvlei), שהוא גם אחת מאטרקציות התיירות המובילות בנמיביה.
החי והצומח.
מרבית הפאונה במדבר נמיב היא ממערכת פרוקי הרגליים כמו עקרבים או נמלת המרוץ וממספר מיני חיות קטנות המסוגלות לשרוד באמצעות כמויות מים מועטות ביניהם בולטים זיקית נאמאקה המותאמת לחיים במדבר שלא כדרך זיקיות, ונחש עכן הנע עם גופו כלפי מעלה כך שלא ייגע בחול הלוהט בשל החום הקיצוני ששולט שם, וכמוהו עושה גם לטאה שטוחת-אף שמרימה שתי רגליים בכל פעם שהיא הולכת ומחליפה אותם לסירוגין. יצור נוסף ייחודי הוא החפרפז שהוא חפרפרת חול האנדמית למדבר ונעה בתוך החול כך שהיא נראית כמו נחש. בצפון האזור ניתן למצוא גם בעלי חיים גדולים יותר. בין בעלי החיים במדבר ניתן למצוא מספר זנים לא רגילים של בעלי חיים, וביניהם: קטת נמקוואה, אנטילופות מהמין דלגן ומהמין ראם הצבי, בבון, סוריקטה, זברת הרים ותן שחור. בחלקים מסוימים של המדבר ניתן למצוא פילים מדבריים ואריות נמיב ובאזור החוף ישנם דובי ים מהמין דוב ים איוני וטורף הגורים שלהם צבוע חום.
למספר מיני חיפושיות אנדמיים במדבר נמיב, כגון חיפושית מדבר נמיב, ישנן תבניות מיוחדות על כנפי החפיה ובהן גבשושיות הידרופוביות ושקעים הידרופיליים אשר מנקזים את טיפות הטל המתעבות מהלחות שבערפל הבוקר הישר לתוך פיהן. חיפושיות מהמין "Lepidochora discoidalis" טוות קורים לאיסוף טיפות טל. בין הצמחים הייחודיים למדבר נמיב, ניתן למצוא את הצמח האנדמי למדבר זה, הולויטשיה. בעוד שבמרבית שטחי המדבר אין צמחייה, בגבולו המזרחי של המדבר ניתן למצוא דשא, שיחים וצמחים בעלי מחזור חיים קצר, ובאזור החוף ישנם צמחים סוקולנטים וחזזיות.
נוכחות אנושית.
על אף שהמדבר כמעט אינו מיושב והתנועה בו קשה מאוד, ישנן התיישבויות קבע דוגמת ססריאם (Sesriem), הסמוכה לסוסוסבלאי והידועה כשער הכניסה לפארק הלאומי, שם ישנן דיונות חול הנישאות לגובה 300 מטרים. בגבולות המדבר, על חוף האוקיינוס האטלנטי, ישנם מספר יישובים, בהם העיירה מפרץ וולביס (Walvis Bay) הקרויה על שם המפרץ בו היא שוכנת, העיר סווקופמונד השוכנת מצפון לשפך נהר הסווקופ (Swakop) ועיירת הנמל לידריץ בדרום רצועת החוף של נמיביה. כמו כן, העיר נמיבי (Namibe) בדרום-מערב אנגולה, שוכנת בסמוך לקצה מדבר נמיב. מספר שבטים של ילידים חיים במדבר נמיב, ובהם שבט ההימבה (Himba) ושבטי הנאמה (Nama) וההררו (Herero). במהלך רצח העם של ההררו והנאמה, בתחילת המאה ה-20, השלטון הקולוניאלי הגרמני השמיד כ-80% מאוכלוסיית ההררו ולפחות מחצית מאוכלוסיית הנאמה.
רסס המים הנישא באוויר מן הים והאוויר היבש של המדבר יוצרים ערפל כבד וזרמים חזקים בקרבת החוף אשר גורמים למלחים רבים לאבד את דרכם. החוף הצפוני של המדבר זרוע בשברי ספינות גם בעומק 50 מטרים לתוך המדבר. הדבר נובע מתופעה של התקדמות המדבר מערבה אל תוך הים.
מדבר נמיב הוא אזור חשוב לכריית טונגסטן, מלח ויהלומים.
בתחילת המאה ה-20 בדרום המדבר נבנתה טירת דוויסיב.
לופיים
לוּפִיִים (שם מדעי: Araceae) היא משפחה גדולה של צמחים בעלי פרחים בסדרת כף הצפרדע. בעבר, סווגה המשפחה תחת סדרה נפרדת, לופאים. ייחודה של המשפחה הוא בצורת התפרחת, שהיא עשויה משזרה (rachis) שעטופה בעלה עטיף רחב שמכונה מתחל (spathe).
משפחה זו כוללת כ-2000 מינים, בהם צמחים בעלי שימוש מגוון עבור האדם. צמחים ממשפחה זו משמשים לנוי, מאכל, תעשייה, רפואה ועוד. תפוצת המשפחה היא כלל עולמית, אך רוב ברור של המינים מצוי באזורים הטרופיים. בארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי 11 מינים בארבעה סוגים.
המשפחה מעוררת עניין בקרב בני אדם הן בשל שימושים שונים מצמחי הלופיים, והן בגלל תופעות מרהיבות שהצמחים מייצגים: פרחי ענק, עלים רחבי נוף, ומנגנוני פריחה והאבקה מרתקים.
מבוא.
זוהי מהמשפחות הגדולות שבמחלקת החד-פסיגיים, ולה מאפיינים ייחודיים רבים, כדוגמת התפרחת וכן בצורות החיים. רוב בני משפחה זו הם צמחי אקלים טרופי, וככאלה הם בעלי תכונות הסתגלות ליערות גשם. לעומתם קיימים מינים רבים שמתקיימים באזורים יובשניים, כדוגמת ארץ ישראל, ולהם התאמות שונות לתנאי גידול אלה.
כל בני המשפחה הם בעלי איבר אגירה תת-קרקעי. אצל מינים אחדים, איבר אגירה זה מזין במיוחד ומשמש למאכל, וזאת על אף הרעילות של כל בני המשפחה.
תופעות רבות במשפחה זו משכו את עין האדם, ולעיתים הם מהווים שיאים ראויים לציון בעולם הצומח, כדוגמת עלי-ענק. בבני משפחה זו מצויים העלים הגדולים ביותר בממלכת הצמחים, שאינם מחולקים (זאת להבדיל מעלי הדקליים). התפרחת המיוחדת לעיתים מייצגת תופעה יוצאת-דופן בעולם החי- הידמות הפריחה לנבלה או מזון תוסס, וזאת על מנת למשוך את המאביקים שהם זבובי תסיסה. הידמות הפריחה באה לידי ביטוי בצבע, בריח וגם בפליטת חום לסביבה. ראוי לציון בהקשר זה המין לוף ענק ("Amorphophallus titanum") שלו התפרחת הגדולה ביותר בעולם, אך הישמרו לפני שאתם בוחנים את פריחתו הענקית, שמתקרבת לגובה של 3 מטר, שכן הוא מפיק ריח נבלה עז.
בהקשר של 'שיאים בעולם הצומח', יש לציין שלפי החלוקה המודרנית גם משפחת עדשת המים כלולה במשפחה זו. מכאן, שגם הצמח העילאי בעל הפרח והפרי הקטן ביותר, כדרורית, נמנה עם משפחת הלופיים.
תיאור מורפולוגי.
על משפחה זו נמנים עשבים רב שנתיים, בעלי איבר אגירה תת-קרקעי כדוגמת קנה שורש או פקעת. לעיתים קרובות חלקי הצמח מפרישים מוהל חלבי או מימי.
צמחי משפחה זו חסרי גבעול או גזע. העלה מסודר באופן מסורג או מקובץ, ומחולק לטרף ופטוטרת, לרוב בעלת נדן. הטרף בעל צורות מגוונות: לרוב הוא פשוט אך לעיתים רחוקות מחולק, כאשר במקרים רבים הטרף הוא בצורה מעוגלת, ביצתית או דמוית- חץ. הטרף גדול- גודלו אינו יורד מ-1.5 ס"מ. רישות העורקים על העלה הוא אופייני לחד פסיגיים, אך עם זאת באופן חיצוני הוא נדמה לפעמים כדומה לרישות מסועף, שקיים אצל דו-פסיגיים.
פרח הלופיים הוא לרוב חד-זוויגי, חסר עטיף ויושב על שִׁזְרָה-ציר תפרחת מעובה, מקביל לשיבולת אצל דגניים מסוימים כדוגמת חיטה. השזרה בעלת פרחים נקביים בעלי עמוד עלי בודד בחלקה התחתון, ומעליהם פרחים זכריים בעלי 12-2 אבקנים. לעיתים רבות מצויים גם פרחים עקרים.
כאמור, הלופיים מתייחדים בעיקר בצורת התפרחת. השִׁזְרָה מרובת פרחים (900-3, לרוב קבוצים) עטופה בעלה מעטפת גדול, שנקרא מַתְחָל. המתחל בחלקו התחתון, בו נמצאים הפרחים, סגור כעין כד; בחלקו התחתון הוא פרוש ונקרא 'מפרש'. חלק זה של המתחל הוא לרוב צבעוני. החלק העליון של העלה אינו נושא פרחים, הוא לרוב רם יותר מהכד והוא יוצר צורה דמוית אלה.
פרי הלופיים הוא מטיפוס ענבה עסיסית והוא מכיל 1–40 זרעים בתוכו. הענבות מתפתחות צמוד לשזרה.
אטימולוגיה.
בשפה העברית, שם המשפחה הוא לפי הסוג הבולט לוּף, שמקור שמו מן המשנה. אין קשר בין שם זה לבין הבשר המשומר לוֹף.