גרניקה הייתה באופן היסטורי מרכז חשוב של האוכלוסייה הבסקית. ההנהגה הבסקית התכנסה באופן מסורתי תחת עץ אלון עתיק בעיר. בתקופה שלפני ההפצצה, הכוחות הלאומניים בפיקודו של פרנקו התקדמו לתוך שטחים בשליטת הממשלה הרפובליקנית. הממשלה הבסקית, שהורכבה מלאומנים בסקים ומאנשי שמאל, הגנה על מחוז ביסקאי בו נמצאת גרניקה, מפני הלאומנים, בעזרת הצבא הבסקי. באותו זמן, העיר גרניקה עמדה בין הכוחות הלאומניים לבין העיר בילבאו, שכיבושה נחשב בעיני הלאומנים למפתח לניצחון בצפון ספרד. גרניקה הייתה גם נתיב נסיגה עבור הכוחות הרפובליקניים מצפון-מזרח ביסקאי.
יום השוק.
יום שני, בו התרחשה ההפצצה, היה באופן מסורתי יום שוק בגרניקה. יום השוק ריכז בעיר מספר רב של תושבים מהעיר ומסביבתה.
הפצצות טרור גרמניות.
הפצצות טרור גרמניות קודמות כללו את הפצצת מדריד, ואת הפצצת הפליטים שנמלטו ממאלגה. ההפצצות הגרמניות במלחמת האזרחים בספרד הונעו משתי מטרות:
המתקפה.
המתקפה בוצעה בידי יחידת לגיון הקונדור של הלופטוואפה, שהייתה תחת פיקודם של הכוחות הלאומניים, ובידי מטוסים איטלקיים. השתתפו בה 21 מפציצים גרמניים ו3 מפציצים איטלקיים, שהשתמשו בפצצות במשקל 250 ו50 ק"ג, וכן בפצצות תבערה. בסך הכל הוטלו על העיר פצצות במשקל 22 טון.
ההפצצה החלה בשעה 16:30, ונמשכה גלים גלים, עד השעה 18:45. מלבד העיר עצמה הופצצו גם הדרכים שסבבו אותה שהיו מלאות בפליטים שנמלטו מהעיר.
תוצאות ההפצצה.
ההפצצה השמידה כליל שלשה רבעים מהמבנים בעיר, ובנינים רבים נוספים נפגעו. מספר ההרוגים שנוי במחלוקת. הממשלה הבסקית דיווחה על 1,654 הרוגים. עד שנות השבעים מקובל היה לחשוב שהיו מעל 1,000 הרוגים, אך בשנים האחרונות מקובלים מספרים נמוכים מכך, של כמה מאות בודדות. ארכיונים רוסים שנחשפו גילו דיווח מ-1 במאי 1937, על 800 הרוגים. מספר זה לא כולל גופות שנמצאו מאוחר יותר בין ההריסות, או פצועים שמתו בהמשך מפצעיהם.
ימים ספורים לאחר המתקפה כוחות לאומניים כבשו את העיר ללא התנגדות משמעותית.
התגובות להפצצה.
גרניקה הפכה לסמל לסבל של אזרחים מהמלחמה. העיתונות העולמית סיקרה בהרחבה את הטבח באזרחים ואת החרבת העיר, ודעת הקהל בעולם זועזעה מהאירוע. הצייר פבלו פיקאסו יצר את הציור גרניקה כתגובה לאירוע. הציור עצמו מוצג היום במוזאון הלאומי לאומנות במדריד, ועותק שלו מוצג על קיר של בניין האומות המאוחדות בכניסה לחדר מועצת הביטחון, כזיכרון למוראות המלחמה.
שלום נגר
הרב שלום נגר (נולד בי"ד באלול ה'תש"ז, 30 באוגוסט 1947) הוא פוסק ומחבר חרדי ישראלי, היה רבה של אריאל בשנים 1983–2010. ראש כולל "מדרש יחיאל" בראש העין.
ביוגרפיה.
נולד ברדאע שבמזרח תימן לעוואץ (עובדיה) ושמס (שמש) נגר. בשנת תש"ט (1949), כשהיה בן שנתיים, עלתה משפחתו לישראל במבצע על כנפי נשרים והתיישבה בראש העין. דודו, הרב שלום נגר, שהיה ערירי, לקח אותו תחת חסותו ודאג לכל מחסורו כדי שיהיה פנוי ללמוד תורה. את ראשית לימודיו התורניים עשה אצל דודו. התחנך בתלמוד תורה "יסודי התורה" בראש העין, ובשנת תש"כ (1960) עבר ללמוד בישיבת השרון ברמת השרון, בראשות הרב יעקב אדלשטיין והרב יצחק יחיאל יעקובוביץ, רבה של הרצליה. בשנת תשכ"ד (1964) עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים.
בשנת תשכ"ז (1967), בהיותו בן 19, הוסמך לשחיטה על ידי הרב עזרא יאיר. בשנת תש"ל (1970), בהיותו בן 23, הוסמך לרבנות על ידי הרב נסים דוד עזראן, הרב שלום יצחק הלוי, הרב יוסף קאפח והרב עובדיה יוסף. לימים גם הוסמך למילה.
בשנת תשל"א (1971) נישא לרינה חג'בי. לאחר נישואיו למד שש שנים בכולל "יד אפרים פישל" בראש העין, ובמקביל עסק במתן שיעורי תורה לבני נוער ומבוגרים בראש העין ובבית הכנסת הגדול בפתח תקווה. בשנת תש"מ (1980) התמנה לרב שכונה בראש העין, ושימש בתפקיד כארבע שנים.
בשנת תשמ"ג (1983) התמנה לרב העיר אריאל. הוא כיהן כרב ראשי יחיד לעיר. תחת רבנותו הוקמו באריאל שבעה עשר בתי כנסת לעדות השונות ונוסדו מסגרות שונות של שיעורי תורה. כמו כן הקים מכון בר מצווה, וכרב יחיד לימד בשלושת הנוסחים לשלוש העדות. הקים מערכת כשרות ומערכת נישואין, וכרב יחיד השיא את בני שלוש העדות. פסק בשאלות הלכה לכל עדה על פי דיניה ומנהגיה.
במשך השנים ביקר במדינות שונות בעולם וסייע ליהודי הקהילות במישור הרוחני וההלכתי. הוא הקים גרעין תורני בברלין וכן בית הכנסת ליהדות ספרד, שבו מכהן כרב תלמידו הרב אברהם דעוס. כמו כן הקים קהילה תורנית בקאן שבצרפת. בין המדינות שפעל בהן: דנמרק, רוסיה, אנגליה וונצואלה.
בשנת תש"ע (2010), לאחר עשרים ושבע שנות רבנות, החליט לסיים את תפקידו כרב העיר אריאל. לאחר פרישתו מהרבנות באריאל הוא עומד בראש כולל "מדרש יחיאל" בראש העין, עוסק בכתיבה ובפעילות חברתית, תורנית והלכתית.
פועלו התורני וחיבוריו.
במשך שנים רבות אסף וליקט כתבי יד רבים ועתיקים, ובהם כתבי יד של הרמב"ם בפירושו למשניות בכתב עברי בלשון ערבי, תכאליל, תיג'אן בכתב יד מתימן. כמו כן נמצאים ברשותו כתבי יד מתימן של מדרשים, הלכות ושו"תים.
שלום שפיגל
שלום שפיגל (Shalom Spiegel; 26 בינואר 1899, תרנ"ט - 24 במאי 1984, כ"ב באייר תשמ"ד) היה חוקר הפיוט, פרופסור לספרות עברית של ימי הביניים בבית המדרש לרבנים באמריקה.
ביוגרפיה.
נולד באונטר-שטנסטי (Unter Stanestie) שבצפון בוקובינה, אוסטרו-הונגריה (כיום ברומניה) ב-1899 במשפחה רבנית-ציונית, בן לשמעון ורגינה (שוִויץ). התחנך בבית המדרש לרבנים בווינה (Israelitisch-Theologische Lehranstalt) ובאוניברסיטת וינה, ובשנת 1922 קיבל תואר דוקטור. באותה שנה נישא לרוזה גולדשמידט, ועלה לארץ בקבוצה של "השומר הצעיר". בשנים 1923-1928 לימד בבית הספר הריאלי ובמכללה הטכנולוגית בחיפה. בדצמבר 1927 נולדה בתו היחידה, רעיה. לאחר מכן היגרה המשפחה לארצות הברית והתיישבה במנהטן. בשנים 1928-1929 לימד באקדמיה העברית "הרצליה" בניו יורק, ובשנים 1929-1943 במכון היהודי לדת בעיר, שם לימד מקרא וספרות בתר-מקראית וכיהן כספרן. ב-1944 הצטרף לסגל בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS), ולימד בו מדעי היהדות עד מותו ב-1984.
שפיגל התמחה בחקר הספרות העברית של ימי הביניים ובפרט בפיוט, ובמיוחד בחייו ויצירתו של הפייטן הארצישראלי ר' אלעזר בירבי קליר. בנוסף, עסק בהיסטוריה של התרבות היהודית בתקופת המקרא ובימי הביניים וכן ביהדות זמננו.
בב' בתמוז תשי"ט נבחר לחבר-כבוד באקדמיה ללשון העברית.
שפיגל נפטר באביב 1984, בתום מחלה ממושכת.
לאחר מותו נמסר עזבונו, ובו חומר רב מהגניזה שגילה וחקר, וכן מחקרים, לבית המדרש לרבנים באמריקה. מנחם שמלצר ערך ופרסם חלק מהחומר.
ב-1996 נוסד בבית המדרש לרבנים באמריקה לזכרו מכון שלום שפיגל לספרות יהודית ימי-ביניימית.
בתו היחידה, רעיה דרבֶּן (Dreben), היא שופטת (Associate Justice) בדימוס בבית המשפט לערעורים במסצ'וסטס. הייתה נשואה לפילוסוף ברטון דרבן (Burton Dreben) עד גירושיהם, והיא אם לשניים.
אחיו הצעיר היה מפיק הקולנוע היהודי-אמריקאי סם שפיגל.
גלבוע (רובה)
גלבוע הוא רובה סער ישראלי בקליבר 5.56 מ"מ מתוצרת חברת "סילבר שאדו", חברה המתמחה בייצור נשק קל. הרובה שייך למשפחת הרובים מסוג M16/AR-15/Colt M4 ומבוסס במבנה שלו על הרובה M4.
פיתוח סדרת רובי הסער "גלבוע", החל ב-2007 והדגם הראשון הושק ב-2011. מאז, ראתה הסדרה 15 דגמים שונים של הרובה, ביניהם גרסת קרבין, גרסאות 7.62x51, 7.62x39 NATO וגרסאות SMG בעלי קליבר של 5.56 NATO ו-9 מ"מ כל אחת. גרסאות ה-SMG הוצגו לראשונה בתערוכת יורוסאטורי 2012 בפריז.
לרובה גם גרסה בשם "גלבוע SNAKE" בעלת שני קנים המאפשרת ירי של שני כדורים במכת אש אחת. הרובה, שמו ותמונות נבחרות שלו בפעולה הוצגו לראשונה בתערוכת ישראל דיפנס 2013 שהתקיימה ביוני של אותה שנה.
הרובה עושה שימוש בתחמושת סטנדרטית בקוטר 5.56 מ"מ.
גלבוע M43, רובה מבוסס פלטפורמת AR העושה שימוש במחסניות ותחמושת 39x7.62 מ"מ הנפוצה בקרב רובי ה. הרובה נמצא בשימוש יחידות כוחות מיוחדים מארצות הברית, אנגליה, שווייץ, יוון, צ'כיה, איטליה, מלטה, הפיליפינים, קזחסטן, אזרבייג'ן, אוגנדה, קניה ופרו. הרובה גם משמש חברות אבטחה רבות בישראל ובעולם.
בנובמבר 2016 פורסם שחברת "סילבר שאדו" החלה לאחרונה בייצור רובה ה"גלבוע M43" בארצות הברית עם שותף מקומי.
כדור יחידה
שחר (אגרת חוב)
יצחק ד' גילת
בנימין דה-פריז
מסיה 48
מנהרות גילון
מנהרות גילון (נקראות גם מנהרות הכרם) הן זוג מנהרות - באורך כ-4.8 ק"מ כל אחת - שנחפרו תחת הר גילון שבגליל המערבי המתנשא לגובה של 380 מטר, המנהרות משמשות את מסילת הרכבת בין עכו לכרמיאל, והן ממוקמות בין פארק תעשיות בר-לב לבקעת מגד, מדרום למג'ד אל כרום.
היסטוריה.
מנהרות גילון נכרו כחלק מקו הרכבת לכרמיאל, בקטע המעבר התלול בין אזור אחיהוד לבקעת בית הכרם. המנהרות נכרו בסמיכות אחת לשנייה, כשביניהן מקשרות 18 מנהרות חילוץ, משיקולי בטיחות של הימלטות בשעת שרפה או אירוע מסוכן אחר באמצעות המנהרה המקבילה.
המנהרות נחפרו על ידי חברת דניה סיבוס בשיתוף CCECC - חברה ממשלתית סינית בייצוגו של איש העסקים שאול ביטרמן (שחפרה גם את מנהרות הכרמל), והכרייה הסתיימה ב-23 באפריל 2014.