הפיתוח של ביו-שבבים, מבוססי-MEMS ועקרונות מיקרופלואידיים, המדמים תגובות ברמות מורכבות של איברים ומערכות פתולוגיות, יכול לחולל מהפכה בתחומים רבים, כולל בתחומי הטוקסיקולוגיה, הפרמצטיקה והקוסמטיקה, המסתמכים על ניסויים בבעלי החיים ומחקרים קליניים.
בעתיד, עם פיתוח שבבים מורכבים יותר וזולים יותר, יש תקווה שהם יחליפו את הצורך בניסויים בבע"ח.
קרב של שחור וכלבים
קרב של שחור וכלבים (בצרפתית: Combat de negre et de chiens) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס. הצגת הבכורה שלו הייתה בכיכובם של מישל פיקולי ופיליפ לאוטאר בשנת 1979.
תקציר העלילה.
עלילת המחזה מתרחשת באתר עבודות ציבוריות של יזמי חוץ צרפתים, באחת מארצות אפריקה המערבית. אורן בן הששים הוא מנהל העבודה באתר. קאל הוא מהנדס בשנות השלושים לחייו. קאל הרג את אחד הפועלים השחורים וזרק את גופתו לביוב. אלבורי הוא שחור שהתגנב למגורי הסגל מבלי שהשומרים הבחינו בו ודורש את גופת הפועל השחור. אורן מנסה בדרכי דיפלומטיה להסתדר עם אלבורי, בעוד שקאל זומם להרוג אותו. לאון היא אישה צרפתייה שאורן הביא איתו מצרפת, שמתיידדת עם לאון ואלבורי.
אפס (אנליזה מרוכבת)
פייה-נואר
פִּייֵה-נוּאַר (בצרפתית: Pied-Noir; מילולית: כפות-רגליים שחורות) הוא כינוי למתיישבים הצרפתים באלג'יריה ובין השאר גם לתושביה היהודים שהיגרו לצרפת המטרופוליטנית לאחר מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הכינוי מתייחס בהכללה לכלל האירופאים, כולל הנוצרים שהיוו את עיקר יושבי הקולוניות הצרפתיות בצפון אפריקה ובפרט באלג'יריה.
לפני מלחמת אלג'יריה נקראו חברי קבוצה זו בפשטות "אלג'יראים", בעוד שילידי המקום נקראו ברברים, ערבים או "ילידים". במפקד האוכלוסין האחרון שערכה ממשלת צרפת באלג'יריה ב-1 ביוני 1960, נמנו 1,050,000 לא-מוסלמים (רובם נוצרים קתולים), ובהם 130,000 יהודים.
בעת מלחמת העצמאות האלג'יראית נלחמו הפייה-נואר שלא היגרו לצרפת נגד כוחות החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN). התקוממותם של הפייה-נואר נגד תוכנית הדה-קולוניזציה של פייר פלימלן הביאה לקיצה את הרפובליקה הצרפתית הרביעית ב-1959 ולבחירתו של שארל דה גול לראש ממשלתה. באופן אירוני היה זה דה גול שהוביל את השלמת תוכנית הדה-קולוניזציה ונסיגת צרפת מאלג'יריה. עקב הנסיגה היגרו בין השנים 1962 ל-1964 רוב הפייה-נואר (כ-800,000) לצרפת האירופאית, במה שקרוי עם שם הביטוי הצרפתי ליציאת מצרים, ה"אקסודוס" (exodus). מתוך ה-200,000 שנותרו באלג'יריה בתום שנות השישים נשארו בה כ-50,000 בלבד.
הפייה-נואר הואשמו על ידי השמאל בתמיכה בקולוניאליזם, בניצול העבודה הזולה של המקומיים לשם התעשרות, בהתארכותה של מלחמת אלג'יריה שגזלה מצרפת משאבים רבים ללא כל תוחלת, ובהרס הרפובליקה הרביעית.
מקור הביטוי.
לא ברור בדיוק מתי והיכן נטבע הביטוי. "כפות-רגליים שחורות" היה האפיון של פועלי ההסקה בספינות הקיטור שנעו בים התיכון, אשר עבדו ברגליים יחפות על ערמות של פחם, זפת ופיח. רוב הפועלים היו צפון-אפריקאים ומכאן שיוך השם לצפון אפריקאים (ערבים), לאחר מכן נדד השם בצרפת לאירופאים הצפון-אפריקאים.
גרסה אחרת קובעת שלמתיישבים האירופאים הייתה תלבושת אחידה שכללה כובע, ז'קט ומכנסיים לבנים ומגפיים שחורים ומכאן השם. גרסה נוספת נוקבת את מקור הביטוי בעבודת האדמה של המתיישבים בכרמי הענבים, בהם בוססו בבוץ כהה.
הפייה-נואר בתרבות.
תרבות הפייה-נואר מתאפיינת בצד פטריוטיות צרפתית, גם בגעגוע נוסטלגי לחיים בצפון אפריקה. מקרב הפייה נואר צמחו דמויות חשובות בתרבות, בחברה ובהגות הצרפתית (רבים מהם יהודים) כאלבר קאמי (כמו גם גיבורי ספריו "הזר" ו"הדבר"), אנריקו מסיאס, איב סן-לורן, ברנאר-אנרי לוי, ז'אק דרידה ורבים אחרים.
לורנס (מסצ'וסטס)
לורנס (באנגלית: Lawrence) היא עיר במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. היא נמצאת במחוז אסקס שבמערב המדינה ויושבת בתוך עמק מרימק סמוך לנהר מרימק. על-פי סקר אוכלוסין משנת 2010 מונה אוכלוסיית העיר 76,377 איש.
היסטוריה.
המתיישבים הראשונים באזור היו מהגרים אירופאים שבאו אליו בשנת 1665 בשל קרבתו לנהר. העיר הוקמה רשמית ב-1845 כאשר הוכרז על הקמת המחוז. בעיר התפתחה תעשיית טקסטיל ורוב תושביה התפרנסו ממנה.
בשנת 1912 פרצה בעיר שביתת פועלים שנודעה בשם שביתת הטקסטיל של לורנס. היא פרצה בעקבות הרעת תנאיהם של הפועלים, בעיקר הנשים, וקיצוצים בשכרם. השביתה עוררה הדים נרחבים ברחבי ארצות הברית והלחץ על המעסיקים גרם להטבת תנאי הפועלים בארצות הברית כולה.
עד לשנת 1950 הייתה לורנס גם מרכז גדול לעיבוד צמר. ירידתו של הענף גרמה למשבר קשה בעיר והביאה להגירה שלילית של עשרות אלפי איש מן העיר.
משנות ה-60 החלה העיר להתמלא במהגרים זרים שנמשכו לעיר בגלל אפשרויות הדיור המוזלות. המתח בין המעמדות בעיר הביאו לגלים של מהומות שפרצו בעיר בשנות ה-80 וה-90. אחוז הפשיעה, שהיה גבוה מן הממוצע בארצות הברית, החל לרדת רק בשנות ה-2000 לאחר השקעות בחינוך ופעילות עסקית שחודשה בעיר.
תקיפות משלוחי הנשק האיראניים לחיזבאללה בדמשק
הדיוויזיה ההררית העשירית (ארצות הברית)
הדיוויזיה ההררית העשירית (באנגלית: 10th Mountain Division) היא דיוויזיית חיל רגלים קל בצבא ארצות הברית הנמצאת תחת פיקוד הקורפוס המוטס ה-18 ושוכנת בפורט דראם, ניו יורק. הדיוויזיה הייתה היחידה מסוגה וגודלה המאומנת בלוחמה הררית, לכן מעל סמל היחידה נכתב Mountain (הר), המשמר את יעודה ההיסטורי.
הדיוויזיה הוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הצלחות של יחידות הרריות בצבאות באירופה, כמו הלוחמה בפינלנד ובהרי האלפים. במהלך המלחמה שירתה בעיקר באיטליה בקרבות באזורים הגבוהים. לאחר המלחמה פורקה והוקמה מחדש פעמיים למשך מספר שנים, עד שהוקמה מחדש בשנת 1985 באופן סופי כדיוויזיית חיל רגלים קל.
היסטוריית שירות.
גלגול ראשון של הדיוויזיה היה כבר בשנת 1918 כדיוויזיית חיל רגלים רגילה לשירות במלחמת העולם הראשונה, אך היא מעולם לא נשלחה אל מעבר לים ופורקה בתחילת 1919. הדיוויזיה הוקמה כיחידה הררית באופן רשמי ב-10 ביולי 1943, לאחר שארצות הברית השתתפה באופן פעיל בלחימה באירופה ולאחר שהפיקוד התרשם מהצלחת הלחימה של יחידות הרריות בצבאות אירופה במהלך המלחמה.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר תקופת ההקמה ואימוני הלחימה בארצות הברית, נשלחו יחידות הדיוויזיה בשני גלים להשתתף בלחימה באיטליה. הגל הראשון כלל את 'רגימנט הרגלים ה-86' ויחידות הסיוע, אשר הגיע ב-22 בדצמבר 1944 לנאפולי, הגל השני שכלל את 'רגימנט הרגלים ה-85' ו-'רגימנט הרגלים ה-87' הגיע ב-13 בינואר 1945 לנאפולי. הדיוויזיה החלה במהלך ינואר להתקדם צפונה לעבר העיר פיזה, כחלק מהקורפוס ה-4 של הארמייה החמישית (הארמייה הצפונית).
החל מה-16 בפברואר, החלו יחידות הדיוויזיה להיכנס ללחימה באזור קוטיגליאנו והאזורים ההרריים שמסביב. במהלך מרץ הגיעו היחידות לאזור שמדרום לבולוניה, שם הצליחו לכבוש מספר יעדים שמנעו מהצבא הגרמני נתיבי אספקה ותקשורת עם אזור עמק הפו, כך נפתחה הדרך להתקפה של הארמייה החמישית בעמק. כוחות הדיוויזיה החזיקו את היעדים שכבשו במשך כשלושה שבועות למקרה והגרמנים יבצעו התקפת נגד. בשבועות הקרובים המשיכו יחידות הדיוויזיה בהתקדמות לאורך הצד המזרחי של עמק הפו, ב-17 בפברואר הם שברו את קו ההגנה הגרמני באזור העיירה בומפורטו ומשם המשיכו צפונה כשהם נלחמים בכוחות הגרמנים באזור העמק.
ב-30 באפריל, הסתיימה למעשה ההתנגדות הגרמנית באיטליה. לאחר הסכם הפסקת האש וסיום המלחמה באירופה ב-2 במאי, החלה הדיוויזיה בפעילות שמירה וביטחון כשהיא מקבלת את כניעתם של היחידות הגרמניות באזור. ב-20 במאי הצטרפה הדיוויזיה לכוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי במניעת התקדמות כוחות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה באזור צפון איטליה. לאחר מכן הייתה עתידה הדיוויזיה להשלח לחזית הפסיפית להשתתף בכיבוש יפן, אך זו נכנעה עם הפצצת הירושימה ונגסאקי בשתי פצצות אטום ובאוגוסט 1945 הוחזרה לארצות הברית ופורקה ב-30 בנובמבר 1945.
המלחמה הקרה.
לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, הוקמה הדיוויזיה מחדש בשנת 1948 בתור דיוויזיית אימון שעסקה באימון חיילי צבא ארצות הברית בין היתר בתקופת מלחמת קוריאה. בתקופה זו שכנה הדיוויזיה בפורט ריילי (Fort Riley), קנזס והסמל שלה איבד את הכיתוב "Mountain". בשנת 1954 הופעלה הדיוויזיה מחדש כיחידה לוחמת רגלית (לא הררית), היא נשלחה לשרת בגרמניה במסגרת כוח נאט"ו, שם שירתה במהלך ארבע שנים עד שהוחזרה לארצות הברית ופורקה בשנית.
הקמה מחדש ושנים אחרונות.
ב-13 בפברואר 1985 הוקמה הדיוויזיה מחדש בשם "הדיוויזיה ההררית העשירית (חי"ר קל)", היא נקראה כך כדי לשמר את הקשר ההיסטורי לדיוויזיה ששירתה במהלך מלחמת העולם השנייה. כחלק משינויים בהרכב היחידות בצבא ארצות הברית, במקום להתבסס על רגימנטים, הורכבה הדיוויזיה החדשה משתי חטיבות (הראשונה והשנייה). הדיוויזיה העשירית הוגדרה כיחידת חיל רגלים קל ולמעשה לא נחשבה יחידה הררית, אך היא שימרה את השם מטעמים של מורשת היסטורית, מה גם שהיעוד שלה כדיוויזיה קלה לפריסה מהירה איפשר ליחידותיה על בסיס הציוד הקל והאימונים המגוונים לתפקד באופן מוצלח גם בתנאי שטח קשים.