לאחר המעבר לסיאטל ב-1968 וקבלת מינוי לפרופסור, בוהם-ויטנז החלה במחקר תאורטי על אסטרופיזיקה של כוכבים, בו השתמשה גם בעבודת הדוקטורט שלה (שכללה מחקר על היחסים בין טמפרטורה וכוח הכבידה לסוגים וצבעים ספקטרליים שונים של הכוכבים). במהלך כל שנות המחקר שלה התמקדה ביכולת ההסעה של כוכבים שונים, יחד עם סיבוב הכוכבים ומערבולות בפוטוספירה של הכוכבים. בשנות השישים והשבעים חיברה בין תאוריה למציאות – בין התיאוריה לתצפיות כוכבים אמיתיות – במחקרים אופטיים על מגוון רחב של כוכבים (בהם כוכבי על ענק, כוכבי הליום, צבירים פתוחים של כוכבים, כוכבי ענק ועוד).
עד שיגור ה בשנת 1978, בוהם-ויטנז הבינה שהדרך הטובה ביותר לחקור ולזהות מאפיינים של כרומוספירות של כוכבים היא דרך קרינה אולטרה סגולה. היא השתמשה ביכולות של הלוויין כדי לחקור את הקשר בין טמפרטורות הכוכבים, סיבובם והפעילות הכרומוספירית שלהם ליכולת ההסעה שלהם. בוהם-ויטנז גם הוכיחה שננסים לבנים מלווים , מה שהשפיע על עשירות המדידה של הכוכבים הבהירים (המרכזיים) במערכת הבינארית. המחקר שלה המשיך לקשר בין תיאוריה למציאות, והתעמקה בקשר בין כרומוספירות ליכולת ההסעה של כוכבים מסוגים שונים.
בין השנים 1989–1992 פרסמה את סדרת ספריה "מבוא לאסטרופיזיקה כוכבית". הכרך הראשון עסק בפרמטרים כוכביים בסיסיים, השני באטמוספירות כוכביות, והשלישי והאחרון עוסק במודלים של המבנה הפנימי של כוכבים. בספרים האלו משתמשים גם סטודנטים לאסטרופיזיקה של ימינו.
מארי קולדוול
מרי לטישה קולדוול (באנגלית: ; 18 בדצמבר 1890 – 1 ביולי 1972) הייתה כימאית אמריקאית. קולדוול זכתה במדליית גרוון בשנת 1960 והייתה לפרופסור הראשונה והיחידה באותו הזמן במכון לכימיה של אוניברסיטת קולומביה. מרכז עבודתה ומחקריה היו סביב אנזים העמילאז, אנזים המפרק את העמילן למולקולות סוכר בצמחים ובעלי חיים. קולדוול שימשה כמקור השראה מדעי מרכזי לנשים צעירות רבות.
קורות חיים.
קולדוול נולדה בבוגוטה שבקולומביה בשנת 1890 למילטון וסוזנה קולדוול, שהיו מיסיונרים אמריקאים. קולדוול ומשפחתה עברו לארצות הברית כשעלתה לתיכון. קולדוול נולדה בתקופה בה לא היה מקום לנשים בעולם המדע והיו מספר מועט של נשים בעלות הישגים בתחום המדעים והכימיה בפרט. במהלך לימודיה של קולדוול בתיכון המדענית מארי קירי זכתה בשני פרסי נובל, אך עיקר מקור השראתה ושאיפתה לעולם הכימיה היה ממקור אחר, ממשפחתה. במשפחתה של קולדוול שמו את החינוך כיעד מרכזי, וכל הילדים נהפכו למורים או מלומדים במקצועם. בשנת 1913 קולדוול סיימה את התואר הראשון שלה , אוהיו. לאחר התואר היא עבדה כמרצה לכימיה ובשנת 1917 קודמה למשרת עוזרת פרופסור. היא סיימה תואר שני בשנת 1919 והשלימה את הדוקטורט שלה בשנת 1921 באוניברסיטת קולומביה.
לאחר סיום הדוקטורט שלה, הצטרפה קולדוול לצוות האוניברסיטה ושימשה כמורה, חוקרת, מרצה ואחראית מחלקה. בשנת 1948 היא קודמה לתואר פרופסור, והייתה לאישה הראשונה והיחידה באותו הזמן בעלת תואר של פרופסור בפקולטה לכימיה של אוניברסיטת קולומביה. במהלך עבודתה כמרצה, קולדוול שימשה כמקור השראה מרכזי לנשים צעירות רבות. בזמן שהיו מספר מצומצם של נשים בעולם הכימיה, היא עודדה את הסטודנטיות שלה להמשיך בלימודיהן, ואף להפוך לכימאיות וביולוגיות בעצמן.
בשנת 1959 קולדוול פרשה מאוניברסיטת קולומביה. היא עברה לגור בפישקיל, ניו יורק. פרט לעבודתה, לקולדוול היו מספר תחביבים. היא הייתה קרובה מאוד למשפחתה ושמרה על קשר קרוב וחם עם אחיה ובני הדודים שלה. היא אהבה מאוד גננות ונהגה לטייל עד שבעקבות הנכות השרירית שלה, שאילצה אותה להשתמש בכיסא גלגלים, היא נאלצה להפסיק לטייל. באחד ביולי, 1972 נפטרה קולדוול, כאשר הייתה בת 81, באזור מגוריה שבפישקיל, ניו יורק.
מחקרה.
מחקרה של קולדוול עסק באנזים עמילאז. אנזים הוא חלבון המצוי בייצורים חיים ותפקידו למזרז תהליכים ותגובות כימיות בין חומרים. תפקיד העמילאז הוא לזרז את תהליך פירוק הפחמימות למולקולות סוכר בצמחים ובבעלי חיים. עמילאז נמצא בעיקר בבלוטות הרוק ובלבלב. קולדוול חקרה את עמילאז שמקורו בלבלב של חזיר, שהוא מקור עשיר במיוחד לייצור עמילאז. הנושא שהטריד את קולדוול היה שחומרים שהיו זמינים לאדם על מנת לעקוב אחר פעילות העמילאז, לא היו טהורים מספיק ולא היה ניתן לקבוע בדיוק גבוה מספיק את היציבות והפעילות של העמילאז, והבדיקות היו יכולות להיות מוטות בשל נוכחותם של חומרים מעוררי תגובה אחרים. קלדוול שאפה לפתח שיטה חדשה ומדויקת יותר המאפשרת מעקב אחר פעילות העמילאז. שיטות אלו הפכו בהדרגה לשיטות הסטנדרטיות המיושמות במעבדות אמריקאיות ואירופאיות. כמו כן, שיטות אלו הותאמו כך שיוכלו לשמש לעבודה גם עם אנזימים אחרים. מחקרה של קולדוול זכה בתמיכה ומענקים של קרנות וארגונים שונים.
הישגים ופרסים.
לאחר שקולדוול השלימה את התואר השני שלה וקיבלה את הדוקטורט היא נשארה לעבוד באוניבסיטת קולומביה בתור מרצה. בהמשך קיבלה קולדוול תואר של פרופסור לכימיה והייתה לפרופסורית הראשונה והיחידה במכון לכימיה באוניברסיטת קולומביה באותו זמן. בנוסף, בשנת 1961, קיבלה קולדוול תואר דוקטור למדעים (DSc) מאוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1960, לאחר שפרשה ממקצועה כפרופסור באוניברסיטת קולומביה, זכתה קולדוול במדליית גרוון. מדליית גרוון מוענקת מדי שנה על ידי האגודה האמריקאית לכימיה, לכימאית תושבת ארצות הברית אשר תרמה תרומה בולטת לתחום הכימיה. קולדוול קיבלה את הפרס על פיתוח שיטה גנרית המאפשרת חקירת פעולת אנזימים בצורה מדויקת הרבה יותר. שיטה זו נפוצה כיום ונעשה בה שימוש נרחב באמריקה ואירופה.
סאן-יונג אליס צ'אנג
סאן-יונג אליס צ'אנג (בסינית: 張聖容, באנגלית: Sun-Yung Alice Chang, נולדה ב-24 במרץ 1948) היא מתמטיקאית טאיוואנית-אמריקאית, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון, המתמחה באנליזה הרמונית, במשוואות דיפרנציאליות חלקיות ובגיאומטריה דיפרנציאלית. בשנת 1995 זכתה בפרס רות ליטל סאטר במתמטיקה, "על תרומתה העמוקה לחקר משוואות דיפרנציאליות חלקיות על מטריקה רימנית ובמיוחד על עבודתה על בעיות קיצון בגאומטריה ספקטרלית וקומפקטיות של מטריקות איזוספקטראליות במחלקות קונפורמיות קבועות על "3-יריעה" (מרחב תלת ממדי)".
קורות חיים.
צ'אנג נולדה ב–1948 בעיר שיאן שבסין, אך בשל עליית הקומוניסטים בסין היבשתית עברה משפחתה לטאיוואן, שם גדלה, התחנכה וסיימה את לימודיה בבית הספר. למדה ב, ושם קיבלה ב–1970 תואר ראשון במדעים מדויקים. עברה לארצות הברית כדי ללמוד לתואר שני. ב–1974 הוענק לה תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. עבודת הגמר שלה, אותה כתבה בהנחיית , עסקה בבעיות באנליזה קלאסית, בכלל, ובחקר ההתנהגות של פונקציות הולומורפיות, בפרט.
צ'אנג נשואה לפול יאנג, פרופסור למתמטיקה בפרינסטון, עימו היא משתפת פעולה גם במחקר המתמטי. לבני הזוג שני ילדים – בת ובן. בזמנה הפנוי נהנית צ'אנג לקרוא רומנים, לטייל ולהאזין למוזיקה.
קריירה.
לאחר קבלת הדוקטורט לימדה באוניברסיטת באפלו, והייתה מרצה בכירה באוניברסיטת מרילנד ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם גם מונתה לפרופסורית מן המניין בשנת 1980. במהלך השנים 1988–1989 הייתה פרופסורית מן המניין גם באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1998 מונתה לפרופסורית מן המניין באוניברסיטת פרינסטון.
עבודותיה של צ'אנג זכו לשבחים רבים לאורך השנים. בשנת 1979 זכתה ב, ובשנת 1999 זכתה במלגת גוגנהיים. כיהנה כסגנית נשיא האגודה האמריקאית למתמטיקה בשנים 1989 עד 1991. הוזמנה לנאום בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בברקלי בשנת 1986, ובבייג'ינג בשנת 2002. בשנת 2001 היא נאמה במסגרת סדרת ההרצאות . היא חברה באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים. זכתה בפרס רות ליטל סאטר במתמטיקה לשנת 1995. הפרס מוענק מדי שנתיים לאישה שתרמה תרומה יוצאת דופן לחקר המתמטיקה בחמש השנים הקודמות
באוניברסיטת פרינסטון שימשה צ'אנג כמנהלת לימודי תואר שני ב בשנים 2002 עד 2004. היא גם חברה בחוג נתר (Noetherian Ring), ארגון סטודנטיות למתמטיקה, פוסט-דוקטורנטיות ופרופסוריות, המספק תמיכה ועידוד לנשים בתחום.
פעילות מחקרית.
בתחילת דרכה האקדמית התמקדה צ'אנג באנליזה הרמונית קלאסית; החל מעבודת הדוקטורט שלה עסקה ב"בעיית דגלאס" מסוף שנות ה–60, העוסקת בהתנהגות הגבולית של פונקציות אנליטיות חסומות בדיסק היחידה. באחד המאמרים הראשונים שלה, "אפיון של תת-אלגבראות דגלאס", סיפקה מפתח לפתרון הבעיה, שלימים הפך חלק ממשפט צ'אנג-מארשל. בעשור שלאחר מכן המשיכה צ'אנג לקדם את התורה של אלגבראות של פונקציות ופרסמה מספר מאמרים.
באמצע שנות ה–80 שינה המחקר של צ'אנג כיוון והיא החלה להתמקד בבעיות המושפעות מהגאומטריה. היא השתמשה במשוואות דיפרנציאליות חלקיות כדי לפתור בעיות בגאומטריה דיפרנציאלית, ותרמה לתחום של אנליזה גאומטרית. באופן ספציפי, התמקדה צ'אנג בחקר הפונקציות האקסטרמליות של אי-שוויונות סובולב. פונקציות אלה משחקות תפקיד חשוב בחקר תופעת הפיצוץ במספר בעיות בגאומטריה. צ'אנג פתרה את המשוואה הדיפרנציאלית החלקית של עקמומיות גאוס על הספירה על ידי חקר הפונקציות האקסטרמליות. היא יישמה שיטה זו גם בגאומטריה קונפורמית עבור בעיית הקומפקטיות האיזוספקטרית ב – 3-manifolds. כאמור, בשנת 1995 זכתה בפרס רות ליטל סאטר על פועלה בתחום.