מכון מגיד מהווה את המרכז ללימודי חוץ של האוניברסיטה העברית בירושלים ועוסק בפיתוח וניהול תוכניות לימודים וקורסים בתחומים מגוונים ברחבי הארץ, לקהלים שונים. במכון מוצעות תוכניות להכשרה מקצועית בתחומים שונים, לימודי שפות, השתלמויות והתמחויות ספציפיות לבעלי תארים אקדמיים, לימודי תעודה והמשך וכן תוכניות לימוד לפיתוח אישי ומקצועי.
עוד מציע המכון את תוכנית מעל"ה המאפשרת לאנשים מעל גיל 35 להשתלב בלימודים אקדמיים באוניברסיטה ללא צורך במבחן פסיכומטרי.
המרצים במכון נמנים עם סגל המרצים של האוניברסיטה העברית, נוסף על מומחים בעלי ידע בתחומם.
מכון מגיד פועל תחת דירקטוריון שחברים בו חברי סגל מהאוניברסיטה העברית ונציגי ציבור. נכון לשנת 2022 עומד בראש הדירקטוריון פרופ' יוסף זעירא.
רישיון
רישיון או היתר הוא הרשאה שרשות שלטונית נותנת לאדם, או לאישיות משפטית אחרת, לעסוק בפעילות שהחוק אוסר על מי שאינו מחזיק בו (לדוגמה: רישיון לחפור באתר עתיקות), וכן רישיון הניתן לכלי המתיר את השימוש בו ומעיד על היותו מפוקח ורשום על ידי הרשות השלטונית המוסמכת (לדוגמה: רישיון כלי-טיס).
רישיון מוענק על ידי צד (מעניק הרישיון) לגורם אחר (בעל הרישיון) כחלק מהסכם בין אותם צדדים. במקרה של רישיון שניתן על ידי ממשלה, הרישיון מתקבל באמצעות הגשת בקשה אליו. במקרה של צד פרטי, מדובר בהסכם ספציפי, לרוב בכתב (כגון חוזה שכירות או חוזה אחר). ההגדרה הפשוטה ביותר היא "רישיון הוא הבטחה לא לתבוע", מאחר שרישיון בדרך כלל מתיר לגורם המורשה לעסוק בפעילות שאינה חוקית, וכפופה לתביעה, ללא הרישיון (למשל דיג, נהיגה במכונית, או הפעלת תחנת רדיו או ערוץ טלוויזיה), או שהיא מתירה לגורם המורשה לעשות משהו שיפר את זכויות הגורם המעניק (למשל, ליצור עותקים של יצירה המוגנת בזכויות יוצרים), אשר ללא הרישיון, ניתן לתבוע את הגורם המורשה, מבחינה אזרחית או פלילית.
בפרט, רשויות שלטון יכולות לתת רישיון על מנת לאפשר פעילות שבלעדיה הייתה אסורה. ייתכן ורשויות השלטון עשויות לדרוש תשלום אגרה או הוכחת יכולת. דרישות אלו עשויות ולתת לרשויות השלטון אפשרות לקבוע תנאים ומגבלות.
נותן רישיון רשאי להעניק רישיון על פי חוקי הקניין הרוחני לאשר שימוש (כגון העתקת תוכנה או שימוש בהמצאה מוגנת בפטנט) לבעל רישיון, תוך מניעה מתביעת הפרת קניין רוחני על ידי נותן הרישיון. בדרך כלל, רישיון לפי קניין רוחני כולל מספר מרכיבים מעבר להענקה עצמה, כולל תנאי השימוש ברישיון, הוראות חידוש הרישיון ומגבלות אחרות הנחשבות חיוניות לנותן הרישיון.
פחזנית
פַּחְזָנִית היא מאכל העשוי מאפה קטן וחלול מבצק רבוך עם מילוי.
שימושים.
פחזניות נאכלות כמות שהן, אך השימוש הנפוץ יותר הוא כמרכיב במנות אחרות. שימוש נרחב בתחום המגדנאות נעשה בפחזניות עם מילוי מתוק, כחלק או כבסיס לקינוחים שונים. מילויים מתוקים נפוצים הם קצפת, קרמים שונים (בעיקר קרם וניל) ופירות.
במנות שאינן קינוחים מילוי נפוץ לפחזניות הוא מחית. לבצק הפחזנית טעם נייטרלי ויכולת ספיגה של נוזלים, דבר שהופך אותה פופולרית במנות עשירות ברטבים.
הכנה.
להכנת הפחזנית מזלפים בצק רבוך בצורת עיגולים בקוטר הרצוי על תבנית אפיה עם מרווחים בין העיגולים. לאחר האפייה קיימות שתי אפשרויות: חיתוך המאפה לרוחבו ומילויו (בדומה להכנת כריך), או מילוי באמצעות צנתר זילוף דרך בסיס הפחזנית.
מילוי בשיטת הכריך מתאים יותר למליות יציבות מאוד, כגון קרמים יציבים או גלידה קרה, בעוד שהזילוף מתאים למליות רכות ונוזליות.
פחזניות
ארנה מילר
ארנה מילר (בהונגרית: Müller Ernő; ברוסית: Мюллер Осипович Эрнст; זאלהסנטגרוט, 21 באוקטובר 1886 – ברית המועצות, 25 בדצמבר 1937) היה יהודי-הונגרי, בעל מקצוע, פעיל המפלגה הקומוניסטית. הוא נפל קורבן לטיהורים הגדולים והוצא להורג בהפרת החוק במשפטי הראווה של סטלין.
ביוגרפיה.
מילר נולד ליוז'ף מילר ופאני שטרן. הוא למד רק שש שנים בבית ספר יסודי, ולאחר מכן עזב את לימודיו ועבד כחייט. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). במהלך מלחמת העולם הראשונה נתפס על ידי חיל רגלים רוסי כחייל של גדוד הרגלים ה-19 ההונגרי המלכותי שהתארגן בעיר פץ' ונפל בשבי. לאחר שהצטרף למהפכה הרוסית באוקטובר 1917 הצטרף לצבא האדום, ב-1918 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
פעילותו כקומוניסט.
הוא חזר להונגריה ב-1921 והקים את מפלגת הקומוניסטים של הונגריה הבלתי חוקית. ב-16 בפברואר 1922 נעצר, אך עבר לרוסיה הסובייטית במסגרת חילופי השבויים ההונגרי-סובייטי בשנים 1928–1929, כחבר בוועדת החוץ של מפלגת הקומוניסטים ההונגרית, ארגן את פועלי צרפת ואת פועלי אוסטריה. הוא נעצר באוסטריה בשנת 1929 מסיבה זו, ולאחר ריצוי עונשו חזר לברית המועצות, שם כיהן בתפקיד ארגוני אחראי במפלגה ופרסם בקביעות בעיתון המפלגה בשפה ההונגרית "Sarló és Kalapács" (מגל ופטיש).
מותו.
מילר נעצר ב-14 בנובמבר 1937 בהאשמות מפוברקות במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין, נידון למוות ב-25 בדצמבר והוצא להורג באותו היום. הוא נקבר בבית הקברות דונסקויה. שמו שוקם וטוהר ב-19 בנובמבר 1955.
The Sound of Madness
The Sound of Madness הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק שיינדאון. האלבום יצא לאור ב-24 ביוני 2008. זה האלבום הראשון שבו משתתפים אריק בס וזק מאיירס, והאלבום היחיד בו השתתף ניק פרי, ושבו כללה הלהקה חמישה חברים.
שירי האלבום חוקרים מגוון רחב של נושאים, בניגוד לאלבומיהם הקודמים; השיר "Devour" נכנס לתחום הפוליטי, בעוד "What a Shame" מספר את סיפור מותו של דודו של הסולן ברנט סמית, שנפטר במהלך הקלטת האלבום, וכיצד סמית ובת דודו, המתאבקת אוליביה סמית, מתמודדים עם האובדן. השיר "If You Only Knew" מספר על ארוסתו דאז ועל בנו שזה אך נולד, ומהווה את שיר האהבה הראשון של הלהקה.
לקראת שחרור האלבום השתתפה הלהקה במספר פסטיבלים.
אלבום זה הוא המצליח ביותר של שיינדאון, ויצא ממנו סינגל שזכה במספר תוארי תקליט פלטינה (השיר "Second Chance"), שיר שזכה בתקליט פלטינה אחד (השיר "If You Only Knew") וכל יתר הסינגלים מתוכו זכו בתואר תקליטי זהב. האלבום עצמו הוכרז בשנת 2016 על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי כאלבום פלטינה כפול לאחר שנמכרו יותר משני מיליון עותקים ממנו.
כתיבה והקלטה.
העבודה על אלבום האולפן השלישי החלה בתחילת 2007. חברת ההקלטות ביקשה שהאלבום יהיה מוכן תוך חצי שנה, אך סמית סירב באומרו שלא אהב את התוצאה של עבודה תחת מגבלות זמן, כפי שהיה באלבום הקודם. סמית ביקש לקחת את הזמן ביצירת האלבום הנוכחי. חברת התקליטים הסכימה לבקשה ונתנה לסמית שנה וחצי להפקת האלבום. אחת הסיבות לזמן ההפקה הארוך הייתה בעיות פנימיות בין חברי הלהקה. סמית פיטר את ג'סין טוד ואת בראד סטיוארט מהלהקה, את סטיוארט בגלל חילוקי דעות לגבי הכיוון שאליו צריכה הלהקה ללכת ותחושה שסטיוארט אינו מרוצה ואינו מחויב ללהקה, ואת טוד בגלל ויכוח גדול בין השניים ובעיות אישיות שגרמו לבעיות בלהקה. מי שהיה גיטריסט ההופעות של הלהקה באותו זמן, זק מאיירס, ציין שגם סמית וגם טוד עברו אז תקופה משמעותית של שימוש לרעה בסמים ובאלכוהול שגרמו לחיכוכים רבים בין השניים. בתקופה הזו הייתה הלהקה על סף פירוק, אך פיטוריו של טוד, במקביל לגמילה של סמית מסמים הצליחה להפסיק את החיכוכים הפנימיים בלהקה, והלהקה הצליחה להתקדם הלאה.
סמית בילה את רוב שנת 2007 בכתיבת חומרים חדשים לאלבום השלישי ללא יתר חברי הלהקה. העבודה הייתה פוריה, וסמית כתב יותר מ-60 שירים לאורך התקופה, למרות הדאגה מהיעדרם של גיטריסט ובסיסט. סמית גייס כמה נגני אולפן להקלטות. דייב באסט ניגן את רוב קטעי הגיטרה באלבום, טים פירס תרם קטעי גיטרה נוספים, וכריס צ'ייני את קטעי הבס. הדמואים נשלחו מחברת התקליטים למפיק רוב קוואלו שלאחר ששמע אותם הודיע לסמית שהוא מעוניין להפיק את האלבום.
שחרור וקידום מכירות.
האלבום שוחרר ב-24 ביוני 2008. הסינגל הראשון מתוכו, "Devour" שוחרר ב-6 במאי והיה לסינגל השני של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד הרוק הפעיל של מגזין הבילבורד. על מנת לצאת למסע הופעות שיתמוך בשחרור האלבום הרכיב סמית הרכב נגנים חדש שכלל את ניק פרי מלהקת סילברטייד כגיטריסט מוביל, אריק בס כבסיסט, זק מאיירס שהשתתף עד אז בהופעות הלהקה כגיטריסט ההופעות שלה, ולא כחבר מן המניין, שודרג לגיטריסט הקצב הקבוע של הלהקה. פרי השתתף במספר קטן יחסית של הופעות במהלך 2008, ועזב במטרה להתחיל בקריירת סולו, מהלך שסמית לא התנגד לו מאחר שסבר שהלהקה פועלת טוב יותר כרביעייה, מה שהפך את מאיירס לגיטריסט הראשי.
לאחר שחרור של מספר סינגלים מוצלחים ומסע הופעות רחב הפך האלבום לנמכר ביותר של הלהקה, וצעד במצעד הבילבורד 200 במשך 120 שבועות רצופים. בנוסף קיבל האלבום מעמד של אלבום פלטינה כפול מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, המעיד על מכירת שני מיליון עותקים לפחות. מהאלבום שוחררו שישה סינגלים: "Devour", "Second Chance", "Sound of Madness", "If You Only Knew", "The Crow &amp; the Butterfly" ו-"Diamond Eyes (Boom-Lay Boom-Lay Boom)" שכולם הגיעו לראש מצעד הרוק של הבילבורד. הסינגל "Second Chance" הצליח במיוחד כשהגיע לעשירייה הראשונה במצעד הסינגלים הבילבורד הוט 100, עד למקום ה-7, וקיבל מעמד של פלטינה משולשת, מה שהעיד על מכירת למעלה מ-3 מיליון עותקים ממנו.