AltaVista (אלטה ויסטה) היה מנוע חיפוש פופולרי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 שנרכש בהמשך על ידי חברת יאהו!. AltaVista היה בשיאו אחד ממנועי החיפוש הפופולריים ביותר באינטרנט, אך הפופולריות שלו ירדה לאחר שמנוע החיפוש גוגל הפך למנוע החיפוש הפופולרי ביותר. הוא הפסיק לפעול ב-2011.
היסטוריה.
מנוע החיפוש AltaVista נוצר על ידי חוקרים במעבדות המחקר של חברת Digital Equipment Corporation בפאלו אלטו שבקליפורניה על ידי צוות מצומצם של מדענים שניסו לפתח שירות מהיר לחיפוש מידע ברשת על בסיס רעיון שהגה פול פלהרטי (נפטר ב-16 במאי 2006).
מנוע החיפוש הושק ב-15 בדצמבר 1995 בכתובת altavista.digital.com. השם "אלטה ויסטה" נבחר הן מפני שהחברה הייתה ממוקמת בפאלו אלטו והן משום שהמשמעות של השם היא "מבט מלמעלה" או "מבט גבוה", אשר ממחיש את המהירות יוצאת הדופן של מנוע החיפוש. בעת ההשקה, השירות הכיל שתי תכונות חדשניות שלא היו קיימות אצל מנועי החיפוש האחרים באותה העת: מנוע החיפוש של AltaVista היה מהיר במיוחד, והתבסס על מידע שנאגר על ידי זחלן רשת אשר עבר על כמות רבה בהרבה של דפי אינטרנט מכפי שרבים האמינו שהייתה קיימת באותה העת ב-World Wide Web, וכמו כן מנוע החיפוש פעל על גבי חומרה מתקדמת ויעילה במיוחד.
סימן היכר בולט של AltaVista היה הממשק המינימליסטי של האתר לעומת מנועי החיפוש האחרים של אותה התקופה, תכונה אשר אבדה כאשר האתר הוסב בהמשך לפורטל. AltaVista היה למעשה מנוע החיפוש הרב לשוני הראשון באינטרנט. הוא היה גם מנוע החיפוש הגדול הראשון שתמך בשפות שאינן משתמשות באלפבית הלטיני, כגון יפנית וסינית. בהמשך שינתה AltaVista את האתר כך שהוא יציג פורטלים מקומיים עבור המשתמשים השונים ברחבי העולם (בדומה לאופן שבו מנוע החיפוש גוגל החל לפעול כמה שנים לאחר הקמתו).
AltaVista זכתה להצלחה מיידית ועד מהרה הפך האתר פופולרי אף יותר ממנועי החיפוש המובילים באותה העת, Lycos ו-Excite - התנועה באתר גדלה בהתמדה מ-300,000 כניסות ביום הראשון למעל ל-80 מיליון כניסות כשנתיים לאחר מכן.
בהמשך החברה השיקה את השירות Babelfish אשר היה למעשה שירות תרגום מכונה הראשון באינטרנט שיכול היה לתרגם מילים, משפטים או אתרי אינטרנט שלמים בין השפות אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, פורטוגזית, איטלקית ורוסית. האתר Babelfish היה עדיין אחד הכלים הפופולריים לתרגום טקסט באינטרנט, גם לאחר סגירת AltaVista.
AltaVista היה מנוע החיפוש הראשון שאפשר לחפש משפטים באמצעות מירכאות. AltaVista דורג בתור מנוע החיפוש הגדול ביותר בשנים 1995, 1997 ו-1999. כאשר הופסקה פעילותו בשנת 2011, האינדקס שלו התבסס על מעל למיליארד כתובות אינטרנט.
ב-1996 הפך AltaVista לספק בלעדי של תוצאות החיפוש של אתר Yahoo!. ב-1998 נמכרה החברה שפיתחה את האתר, DEC, ל-Compaq, ובשנת 1999 השיקה Compaq את AltaVista מחדש בתור פורטל אינטרנט ללא מנוע חיפוש. ביוני 1999 שילמה Compaq 3.3 מיליון דולרים עבור שם הדומיין altavista.com. אף על פי כן היא המשיכה לאבד נתח שוק, במיוחד לגוגל. היא הונפקה לאחר מכן כחברה עצמאית.
בפברואר 2003 נרכשה AltaVista על ידי חברת Overture Services. בשלב זה ננטש הניסיון הכושל להפוך את האתר לפורטל ואתר האינטרנט חזר שוב לספק את מנוע החיפוש. במרץ 2004 נרכשה חברת Overture Services בעצמה על ידי יאהו!.
במאי 2011 סגרה חברת יאהו! את פעילות האתר, אך הוא המשיך לפעול לזמן מה כשהחיפוש שלו התבסס לחלוטין על תוצאות מנוע החיפוש של יאהו!. אחר כך החלה הכתובת מפנה אל אתר יאהו!.
תומאס מקדונו
תומאס מקדונו (באנגלית: Thomas Macdonough; 21 בדצמבר 1783 – 10 בנובמבר 1825) היה קצין בצי האמריקאי בתחילת המאה ה-19, שנתפרסם על מעלליו במלחמה הברברית הראשונה ובמלחמת 1812. אביו, תומאס מקדונו האב, היה קצין צבא במלחמת העצמאות האמריקנית. מקדונו הצטרף בגיל צעיר לצי המלחמתי, ובהיותו בן שש עשרה בלבד מונה לפרח חובלים (midshipman). הוא שירת תחת פיקודו של סטיבן דיקייטר בטריפולי, והיה אחד מ"בחוריו של פרבל", אותה קבוצה נבחרת של קציני הצי, ששירתו תחת קומודור אדוארד פרבל במלחמה הברברית הראשונה. מקדונו נתפרסם במהלך מלחמת 1812, כאשר פיקד על הכוח הימי האמריקני שניצח את אוניות הצי המלכותי הבריטי בחלקו הימי של קרב פלטסבורג, באגם צ'מפליין, ניצחון שסייע לסיום המלחמה.
כנרת כנרת
כנרת כנרת הוא מחזה מאת נתן אלתרמן המתרחש בשנת 1912 בקבוצת דגניה א', שנוסדה שנתיים קודם לכן. במחזה שילב אלתרמן יצירה בדיונית עם תיאור היסטורי של הנוף, וההווי המקומי, תוך שהוא מתייחס לתפיסת המקום והזמן על ידי הקהל העכשווי, כמקום אוטופי חדור אידיאליזם.
זהו הראשון במחזותיו של אלתרמן שהועלה על הבמה. אלתרמן הגיש אותו לתיאטרון הקאמרי באביב 1961 עם איוריו של דני קרוון. על אף שמחזהו הראשון, "פונדק הרוחות", נכתב בשלהי 1959, הוא נתבקש לכתוב מחזה נוסף על נושא ישראלי מקומי, ולכן "כנרת כנרת" הוצג קודם לכן בהצגת בכורה מיוחדת לחניכת בית התיאטרון החדש ב-30 בדצמבר 1961.
עלילה.
המחזה עוסק בקבוצת דגניה א', שנוסדה ב-1910 ובראשית ימיה נקראו חבריה הצעירים "הקומונה הרומאנית" (יוצאי רומאנו שברוסיה) והתגבשו בחדרה ומאוחר יותר עברו לחוות הלימוד בכנרת. המחזה מתרחש בשנת 1912 בו אלתרמן שילב יצירה בדיונית עם תיאור היסטורי של הנוף, וההווי המקומי, תוך שהוא מתייחס לתפיסת המקום והזמן על ידי הקהל העכשווי, כמקום אוטופי חדור אידיאליזם.
המחזה אינו דוקומנטרי, ומתאר את המהות של התקופה הייחודית ללא התמקדות באירוע או משפחה מסוימת בקהילה. כדי לשלב בין האוטופיה והנאיביות למציאות, השתמש אלתרמן בשילוב של שירה, פרוזה, פאתוס והומור, ומעל לסיפורי האהבה הכניס אירוניה שמטרתה להיות ארס פואטית ויצר מודל ייחודי לכתיבת ההוויה של התקופה החד-פעמית.
גרעינו המציאותי של הסיפור בסיפורו של ברוך בן-יהודה, מנהל גימנסיה הרצליה, שאיבד כסף השייך לקבוצה, ודרש מהם לקבל את כספו שלו בתמורה, אך אלה סירבו והוא תבע אותם, והם בתביעת נגד ציינו את עלבון הקבוצה. הבורר יוסף אהרונוביץ פסק נגד בן יהודה, ואל הסיפור הזה הוסיף אלתרמן סיפורים ממוחו, תוך שילוב סיפור המקור, עם שינויים קלים בעלילת המחזה.
במהלך הסיפור מתחקה אלתרמן אחר שפתם השונה של אנשי העלייה השנייה בהם: המהפכן והשפעת הרוסית על דיבורו, העברי הצבר המדקדק בשפה, החלוץ התימני ושפתו המסורתית והמשכיל שהתפכח מהאידיאל לתוך מציאות של עבודת אדמה. במחזה משולבים אירועים אליהם מתווספים בדיותיו של אלתרמן. החל מסיפור אהבה בין טניה ומרדכי, שגבר נוסף, ליובה, אוהב אותה ומקריב את חייו למען אהבתם, ועד לסיפורה של אישה המאושרת במאמצה להתקבל לעבודה מאומצת בשמש ובשרב.
דמויות המחזה מתוארות כאצילות נפש במסירותן, מסתפקות במועט ומאמינות בחברות ובקבוצה, ובאופן ייחודי הם כולם גיבורים חיוביים, אין בהם דמות שלילית, בהתאם לפרק ההיסטורי אליו הם שייכים, בו מתוך אמונה, תום והקרבה עלו לארץ ועיבדו אותה בתנאים קשים.
המחזה נע בין עולמו של הפרט לעולם הכלל, היחיד אל מול העולם כפי שהוא מופיע בסיפור על הסוחר פייטלזוֹן מיפו אשר באישיותו המפוכחת יש מן השלילה לקשר אמיתי בין היחיד למושגים וסמלים שמחוץ להוויתו. אולם אלתרמן מחבר בין העולם הפרטי לעולמה של הקבוצה בסיפורה של האם שבנה נהרג בקרב למען חבריו, ובנופלו קרא "אמא", כך פעולותיו היו לשם קבוצה, אך במילותיו האחרונות הביע את חווייתו האישית של משפחה ואם ושתיהן משתלבות בו יחד.
במחזה מופיעות שתי דמויות שבהן משתמש המחזאי כדי להעביר מסרים אמביוולנטיים של מחזאי הכותב על תקופה מוקדמת וכבר יודע מה יקרה איתה בהמשך. הראשון הוא דמות הצייר מבצלאל שנשאל על ידי אחד החברים, גרישה, באכסניה בנווה צדק והצייר משיב שעוד אין פרספקטיבה עבור העניין וגרישה משיב . הצייר מייצג את המחזאי שחמישים שנה לאחר מכן כבר מחזיק בפרספקטיבה. הדמות השנייה, היא דמות הצלם איש פיק"א אשר מבקש מהחברים להתקשט ולהביא מעדרים ומגרפות ואומר להם היכן לעמוד ובאיזה תאורה ובעת עלות השחר, ואת כל זה העיקר "שיראה טבעי", כך דווקא מי שאמור לתעד מציאות במצלמתו משפיע עליה מתוך ההבנה של הסממנים החשובים לתפיסה ההיסטורית של החלוציות.
אלתרמן שיבץ דמויות נוספות שמטרתן להציג היבט נוסף של ההוויה החלוצית. לדוגמה: עדני התימני, שחלוציותו מעוגנת במסורתיות ובתרבות שלו ובספר התנ"ך ולא באידיאלוגיה לאומית. בעלי האכסניה חיים וזלטינה ברוך, שזלטינה מתבוננת בחלוצים במבט אימהי וגם מייצגת את נקודת המבט של המחזאי. ויסנוגורסקי א' וויסנוגורסקי ב' המהווים פיצול אישיות של אותה הדמות שלפי חיים הסיבה לכך היא .
עיבודים.
ההצגה הועלתה לראשונה ב-30 בדצמבר 1961, במעמד ראש הממשלה דוד בן-גוריון, לרגל חנוכת האולם החדש של התיאטרון הקאמרי בפאסאז' הוד. ביים גרשון פלוטקין, על התפאורה היה אחראי דני קרוון, עם מוזיקה של גארי ברתיני והתלבושות של טובה קליינר-סדן. השתתפו השחקנים: חנה רובינא, אורי לוי, גילה אלמגור, עודד תאומי, אברהם בן-יוסף, אברהם חלפי, נתן כוגן, יהורם גאון, יוסף ידין, דבורה קידר וזלמן לביוש. הוזמנו לבכורה מייסדי דגניה והועלו כ-119 הצגות. מאז הועלתה ההצגה על בימות שונות.
בשנת 1994 העלה תיאטרון הקיבוץ עיבוד למחזה של הבמאית עדנה שביט. בשנת 2010, עבור חגיגות 100 שנה להולדתו של אלתרמן, ההצגה הועלתה בצוותא כחלק מ"פסטיבל הצגות מורשת והתיישבות" ובתיאטרון העירוני ברחובות בעיבוד ובימוי של מיכאלה קלי.
בשנת 2015 עלתה הפקה של המחזה בתיאטרון החאן, בבימויה של שיר גולדברג.