דוד וינשל (1935 - מאי 2021) היה מנהל ישראלי, שימש כמנכ"ל משרד השיכון, מנכ"ל בנק ישראל, יו"ר רשות ניירות ערך, מנכ"ל "שופרסל" ומנכ"ל "כלל".
ביוגרפיה.
דוד וינשל נולד ב־1935 בירושלים, במשפחה דתית. קיבל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במדעי החברה מ-ISS בהאג.
בשנת 1960 החל לעבוד במשרד האוצר כעוזר רפרנט באגף התקציבים, והתקדם לתפקיד סגן הממונה על התקציבים. בשנת 1974 מונה למנכ"ל משרד השיכון, ובמקביל לתפקידו זה מונה בשנת 1975 ליושב ראש בנק טפחות, שהיה בשליטת המדינה. בתחילת 1978 עבר לבנק ישראל כמנהל מינהל מלוות המדינה, ובפברואר 1979 מונה למנכ"ל בנק ישראל. בנובמבר 1981 הודיע על התפטרותו, וסיים את כהונתו ב-31 בדצמבר 1981. בשנים 1979–1980 היה גם יושב ראש רשות ניירות ערך.
בשנת 1981 מונה למנכ"ל "שופרסל" ובהמשך מונה לנשיא החברה, ועמד בראש החברה עד מרץ 1991. בתפקידו זה יזם בשנת 1986 את הארכת תקופת האשראי הניתנת ללקוחות ("קנה עכשיו, שלם בעוד חודשיים"), ובעקבותיו הלכו רשתות מזון נוספות.
באפריל 1991 החל לכהן כמנכ"ל קונצרן "כלל", ושימש בתפקיד זה עד 1997.
בסוף שנות ה-90 כיהן כיו"ר "מגדל חברה לביטוח".
ביולי 2005 מונה לדיין בבית הדין להגבלים עסקיים.
בשנת 2017 יצא לאור, בהוצאת אופיר ביכורים, ספרו "הבהקים", ובו עשרה סיפורים קצרים.
נפטר במאי 2021 והובא לקבורה בבית הקברות "מנוחת עולם" בנתניה.
חיים אישיים.
דוד וינשל היה נשוי עד למותו לזיוה, ולהם שתי בנות ושני בנים.
מצעד אלבומי העידן החדש
מצעד אלבומי העידן החדש (באנגלית: New Age Albums) הוא מצעד אלבומים המפורסם על ידי מגזין בילבורד, הכולל בתוכו את "אלבומי העידן המצליחים והנמכרים ביותר" בכל שבוע בארצות הברית, לפי דירוג נתוני המכירות שנאספים על ידי נילסן סאונדסקאן. המצעד הראשון פורסם ב-27 באוגוסט 1988. בהתחלה, כלל בתוכו מקום אחד בלבד, אך לאור הצלחתו התרחב ל-25 מקומות בסך הכול. המצעד כולל בתוכו אלבומים מסוגת מוזיקת העידן החדש, תוך שאלבומי אולפן, מיני-אלבומים, אלבומי אוסף ופסקולים רשאים להיכלל בו גם כן.
האלבום הראשון שכבש את פסגת מצעדי אלבומי העידן החדש היה "Cristofori's Dream", שיצא לאור על ידי חברת התקליטים נארדה פרודקשנס. אלבום הלהיטים "The Very Best of Enya", של הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה, נחשב לאלבום העידן החדש המצליח ביותר בכל הזמנים, כאשר סך השבועות שלו בפסגת המצעד עומד על 86 שבועות.
And Winter Came...
(בעברית: וחורף הגיע...) הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת והמוזיקאית האירית אניה. האלבום יצא לאור ב-10 בנובמבר 2008 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר ברחבי העולם. לאחר צאת המיני-אלבום הקודם, "" (2006), אניה החלה לעבוד על אלבום שלם, שהורכב ממזמורים מסורתיים ושירים מקוריים, אך הרעיון שונה לבסוף לאלבום חג המולד. הוא הוקלט עם עמיתיה הוותיקים, המעבד והמפיק ניקי ריאן ואשתו, הפזמונאית רומא ראיין.
האלבום זכה לביקורות מעורבות עד חיוביות מטעם ממבקרי המוזיקה וזכה להצלחה עולמית כאשר הגיע בשלושת השבועות הראשונים לצאתו לעשיריות הפותחות ב-21 מדינות; כולל המקום השמיני במצעד הבילבורד 200 והמקום השישי במצעד האלבומים הבריטי. הרצועה "Trains and Winter Rains" הייתה הסינגל הפיזי היחיד מהאלבום. לאחר מכן, יצאו "Dreams Are More Precious", "White Is in the Winter Night" ו-"", כסינגלים שיווקיים. כדי לקדם את האלבום ערכה אניה כמה ראיונות, הופעות והופעות חיות. האלבום נמכר ביותר מ-3 מיליון עותקים ברחבי העולם, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מחצי מיליון עותקים במדינה.
רקע והקלטה.
בנובמבר 2006, לאחר סיבוב ההופעות שלה שנתמך על אלבום האולפן הקודם שלה "Amarantine" (2005), הוציאה אניה את המיני-אלבום הרביעי שלה ""; מיני-אלבום בנושא חג המולד המכיל שירים חדשים. הוא יצא במקור כמהדורה מסוימת של "Amarantine". לאחר מכן, הודיעה כי גמלה החלטה בליבה להקליט אלבום אולפן שלם שיכיל שירי חג מולד חדשים ומסורתיים. היא קיבלה השראה מעונת החורף, שנחשבת לעונה האהובה עליה בשנה. אניה כינתה את החורף כ"מאוד מעניין [...] מאוד מרגיע". בהמשך, הצהירה כי במהלך העונה הספציפית הזו היא נהגה ליצור את המוזיקה שלה. בהתחלה, החליטה אניה לאחד כמה משירי "Sounds of the Season: The Enya Collection", ביחד עם שירים חדשים ומקוריים. לבסוף, ההחלטה התמוגגה וזו בחרה להקליט אלבום חדש במקום.
ניקי ראיין הוסיף כי האלבום התפתח בהשראת "הנוף החורפי שחג המולד מביא עימו, אם כי שגוי יהיה לכנות אותו כ'אלבום חג מולד' של אניה". האלבום הוקלט בין 2006 ל-2008 על ידי אניה ועמיתיה הוותיקים, המעבד והמפיק ניקי ריאן ואשתו, הפזמונאית רומא ראיין. הוא כולל עשר רצועות מקוריות עם מילים המושרות באנגלית. בדומה לאלבומים הקודמים שלה, את " הקליטו באולפן אייגל; האולפן הביתי של ניקי ורומא ראיין, בקיליני, מחוז דבלין שבאירלנד.
מוזיקה ומילים.
" הוא גרסה אינסטרומנטלית ומחודשת של "Midnight Blue", הבי-סייד של "Wild Child", הסינגל השני מתוך "A Day Without Rain" (2000). רוב האלבומים של אניה מתחילים במוזיקה אינסטרומנטלית דומה והיא ציינה כי בחרה את שיר הנושא בתור הפתיחה של האלבום, מכיוון שהנושאים שלו "מבטאים את המעבר מסתיו לחורף". "Journey of the Angels" תואר על ידי אניה כ"שיר מסורתי ואיטי". רומא הדגישה את הפן הדתי שלו, ובחרה בו כגולת הכותרת האישית שלה באלבום. השיר הוקדש לבמאי והעורך האמריקאי טים רויס, שהפיק את הקליפים לשיריה של אניה "Amarantine" ו-"It's in the Rain" ונפטר בשנת 2007. עבור "White Is in the Winter Night", קיבלה אניה השראה מהרעיון לכתוב "מזמור לחג המולד מתקופת המאה ה-21". היא הדגישה את הליריקה של רומא וטענה שהיא מתארת את הצבעים הקשורים לחג המולד: "ירוק מאפיין את הדבקון, אדום את הצינית [...] וזהב נמצא באור הנרות". האלבום מכיל שני שירים מסורתיים שעובדו מחדש על ידי אניה וניקי; "O Come, O Come, Emmanuel" שהוא פזמון נוצרי המזוהה עם עונת הציפייה, שהושמע לאניה והפך לאחד מהשירים המועדפים עליה ועל רומא, ואף הוקלט בשפה הלטינית, והשני "", שהוא שיר חג מולד מסורתי ופופולרי שהולחן בשנת 1818 על ידי פרנץ קסאוור גרובר למילותיו של יוזף מור, בעיירה הקטנה אוברנדורף ביי זלצבורג (Oberndorf bei Salzburg) שבאוסטריה. אניה תיארה את המשמעות מאחורי "Trains and Winter Rains" ואמרה: "השיר [...] הוא כמו מסע חורפי חשוך ואני חושבת שכולם לקחו את המסע הזה כרגע בו הגיע הזמן לעזוב את הבית. מדובר ברגע מרגש ולא ודאי או ברור, אך ניסינו להדגיש את משמעותו בליריקה ובלחן שלו". רומא השוותה את "Dreams Are More Precious" ל-"Christmas lullaby" וחשפה ששמו נגזר מהליריקה שלו.
"Last Time by Moonlight" הוא שיר רומנטי שנוצר סביב הרעיון של שני אנשים שאהבו זה את זה ונפרדו. לאחר הפרידה, הם מדברים על השקפות החיים שלהם עם דגש עיקרי לחג המולד. אניה ורומא יצרו את "One Toy Soldier" כשיר ילדים על חייל צעצוע ישן עם תוף שבור שעובר בירושה במשפחה ובעל ערך סנטימנטלי. את השיר סיימה רומא בנימה פסימית, שהסתיימה בכך שאותו החייל נעלם במהלך חג המולד; היא ידעה שאניה לא תאהב את הסיום ולבסוף החליטה לשנות אותו. "" הייתה הרצועה האחרונה שהוקלטה לאלבום. זהו שיר בעל קצב בינוני המוקדש לגיטריסט האירי ג'ימי פוקנר, שנפטר במרץ 2008. מילותיו נכתבו בהתבסס על שיחה שאניה ובני הזוג ראיין קיימו על פוקנר ביום פטירתו, תוך דיבור על המוזיקה האהובה עליו. הרצועה נחשבת לסטייה מהסגנון המוזיקלי של אניה, בכך שלאורכה יש קצב קבוע של תופים. מעבר לכך, היא נחשבת לרצועה השנייה שלה שכללה סולו גיטרה בולט, שבוצע על ידי פט פארל; הרצועה הראשונה היא "I Want Tomorrow" מ-"Enya" (1987). "Oíche Chiúin (Chrorale)" הוא השיר המסורתי השני באלבום, והראשון של אניה מאז "A Day Without Rain" שמושר באירית, שפתה העיקרית. השיר הוא מעין גרסה אירית לשיר חג המולד "Silent Night". אניה הביעה את חיבתה כלפיו עוד כשלמדה לשיר אותו עם מקהלת בית הספר שלה. אניה הקליטה בעבר את השיר כבי-סייד לסינגל "", שנכלל ב-"Watermark" (1988). ההחלטה להקליט גרסה חדשה הגיעה מניקי, שהציע לעבד אותו מחדש וראה בו הזדמנות טובה להציג את קולה של אניה כחלק ממקהלה; אחת מכמיהותיו העזות ביותר. לאחר שהקליטה את השיר, הוא טען ש"גרסתה של אניה לשיר בהחלט מצאה חן בעיניי".
הוצאה וקבלה.
מסיבת השקתו של האלבום נערכה ב-8 באוקטובר 2008 בטו טמפל פלייס, לונדון. המבנה עוטר וקושט לכבוד המאורע. לאחר מכן התקיימה מסיבת עיתונאים שערכה אניה למחרת במלון דורצ'סטר. מסיבת השקה שנייה התקיימה ב-3 בנובמבר 2008 בבניין גרוס אורנג'רי שרלוטנבורג בברלין, ובה הופיעו רקדני בלט מברלין לצד כוראוגרפיה שהותאמה לשיריה של אניה.