המנון לרומא - Inno a Roma למקהלה ופסנתר (למלים של סלבטורי) - 1919
שירים בליווי פסנתר 1881 - 1899
חואקין רודריגו
חואקין רודריגו וידרה (בספרדית: Joaquín Rodrigo Vidre; 22 בנובמבר 1901 – 6 ביולי 1999) היה מלחין ופסנתרן ספרדי. יצירתו המפורסמת ביותר היא קונסיירטו דה ארנחואס – קונצ'רטו לגיטרה קלאסית ותזמורת.
ביוגרפיה.
רודריגו נולד בסגונטו והתעוור בגיל שלוש כתוצאה ממחלת אסכרה. הוא התחיל ללמוד מוזיקה בוולנסיה והמשיך בפריז, אצל פול דיקא. אחרי תקופה קצרה בספרד חזר לפריז ללמוד מוזיקולוגיה.
היצירה "Cinco Piezas Infantiles" זיכתה את רודריגו בפרס הלאומי של ספרד לתזמורת בשנת 1925.
ב-19 בינואר 1933 נשא לאישה את ויקטוריה קמחי, פסנתרנית ממוצא יהודי-טורקי.
את יצירתו המפורסמת ביותר, ה"קונסיירטו דה ארנחואס", כתב בפריז בשנת 1939. זהו קונצ'רטו לגיטרה קלאסית ותזמורת. הפרק השני והאיטי מבין שלושת פרקי היצירה, האדג'ו, הוא אחד המוכרים במוזיקה הקלאסית של המאה ה-20, ונגינת הגיטרה משתלבת בו הדדית עם קרן אנגלית. פרק זה אף זכה לביצוע של נגן הג'אז מיילס דייוויס ולעיבוד מפורסם של פסנתרן הג'אז צ'יק קוריאה - Spain.
הצלחת היצירה הזו הביאה עמה הזמנות מכמה וכמה סולנים ידועי שם, ביניהם החלילן ג'יימס גולוויי והצ'לן ג'וליאן לויד ובר. ה"קונסיירטו אנדאלוס" שלו, לארבע גיטרות ותזמורת, נכתב לפי הזמנתו של סלדוניו רומרו לביצוע על ידיו עם שלושת בניו.
בתו של רודריגו, ססיליה, נולדה ב-27 בינואר 1941. מאז 1947 כיהן כפרופסור לתולדות המוזיקה בחוג על שם מנואל דה פאיה, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת קומפלוטנס במדריד.
בשנת 1991 העניק המלך חואן קרלוס הראשון לרודריגו את תואר האצולה "מרקיז גני ארנחואס". הוא זכה בפרס נסיך אסטוריאס היוקרתי בשנת 1996 (המקבילה הספרדית לפרס נובל). ממשלת צרפת העניקה לו בשנת 1998 את תואר אביר מסדר האמנויות והספרות.
רודריגו מת בשנת 1999 במדריד. הוא ואשתו ויקטוריה נטמנו בבית הקברות בארנחואס.
פרנץ שוברט
פרנץ פטר שוברט (בגרמנית: Franz Peter Schubert; 31 בינואר 1797 - 19 בנובמבר 1828) היה מלחין אוסטרי. בין יצירותיו המפורסמות נמנות: הסימפוניה השמינית "הבלתי גמורה", הסימפוניה התשיעית, חמישית "דג השמך", רביעית כלי קשת "העלמה והמוות", מחזור שירים "הטוחנת היפה" ופנטזיה בפה מינור לפסנתר בארבע ידיים.
חייו.
שוברט נולד למשפחה מוזיקלית ואביו שהיה מנהל בית ספר, טיפח במיוחד את הנגינה בצוותא. את ראשית חינוכו המוזיקלי קיבל מאביו, אשר לימד אותו לנגן בכינור ומאחיו הבכור ממנו למד לנגן בפסנתר. שוברט למד מוזיקה בילדותו ובגיל 10 התקבל לבית הספר של הכנסייה הקיסרית כנער מקהלה בקול הסופרן, שם חי בתנאי פנימייה, המשיך בלימודי המוזיקה וגם למד תאוריה ונגינה בעוגב. באותה שנה זכה במלגת לימודים בבית הספר שליד הכנסייה המלכותית. בבית ספרו היה כנר, ועד מהרה הפך לכנר ראשי ומפעם לפעם, כשנעדר מנצח התזמורת, אף מילא את מקומו. בשנים אלו התמסר שוברט גם למוזיקה קאמרית ובסתר החל לחבר את יצירותיו הראשונות – קטעי פסנתר ל-4 ידיים, 3 רביעיות כלי קשת, מספר פתיחות ואופרטה בלתי גמורה.
בשנת 1813 עזב את בית הספר, והמשיך ללמוד באופן פרטי אצל אנטוניו סליירי. במקביל רכש גם את מקצוע ההוראה, ובשנת 1814 שימש מורה עזר בבית הספר של אביו, משרה בה החזיק עד 1818.
השנים בהן עסק בהוראה היו גם שנים פוריות בהלחנה. בשנים 1813–1815 חיבר שורה ארוכה של יצירות נעורים, בהן 5 רביעיות כלי קשת, 3 מיסות, 3 סימפוניות ואופרה ראשונה.
ב-1814 הלחין את "גרטכן ליד הכישור" לטקסט מתוך המחזה פאוסט מאת גתה – שיר המציין אחד השיאים בתולדות ה"ליד" (השיר הגרמני האמנותי).
במהלך השנה העוקבת הלחין למעלה מ-150 שירים אחרים, ביניהם "שר היער", "ורד בר" ואחרים.
בשנים 1816–1817 התגורר שוברט בבית ידידיו, התמסר להלחנה וכתב את הסימפוניה הרביעית בדו מינור ("הטרגית"), ואת החמישית בסי במול מז'ור, מיסה רביעית ומספר סונאטות וקטעים אחרים לפסנתר.
בשנת 1818 עזב את ההוראה ומאז חי חיי אמן ללא פרנסה קבועה ועבר לגור עם המשורר מאיירהופר.
הוא הלחין במהירות רבה ועד שנת 1820 הספיק לחבר מעל 500 יצירות.
בשנת 1822, בגיל 25, לקה במחלת העגבת, שהביאה אותו לכדי ייאוש ודיכאון, שנבע גם מכישלונו בתחום האופרה, אך לא פגעה בכושרו היצירתי.
מסיבות כלכליות נאלץ לשוב ולשמש מורה למוזיקה בבית אסטרהאזי בעונת הקיץ של 4–1823.
שנותיו האחרונות של שוברט (1827-8) היו פוריות במיוחד, ובהן הוציא מתחת ידיו שורה ארוכה של יצירות מופת, בהן מחזור השירים "מסע החורף" שנחשב לאחד משיאי הלידר ואת הסימפוניה מס' 9 בדו מז'ור ("הגדולה").
שוברט מת ב-19 בנובמבר 1828, בן 31. סיבות המוות היו ככל הנראה העגבת ומחלת הטיפואיד.
יצירתו והשפעתה.
בחייו הקצרים הספיק שוברט לכתוב 9 אופרות, 7 מיסות, 9 סימפוניות, 15 רביעיות, 2 חמישיות, 3 שלישיות, חיבורים רבים לפסנתר (סונאטות, כלי סולו, דואטים ועוד) וכ-600 שירים.
שוברט היה מיוצריו החשובים של הליד (השיר האומנותי הגרמני),
בו מתמזגים המנגינה, הפסנתר והמילים לכלל אחדות מלאת הבעה.
ביצירתו של שוברט בולט המעבר מהתקופה הקלאסית לתקופה הרומנטית. שוברט ביסס את יצירותיו על מנגינות ארוכות ופיוטיות, שמצאו דרכן לא רק לשירים שלו אלא גם ליצירותיו האינצידנטליות (מוזיקת ליווי), ולסימפוניות. הייתה לו השפעה ניכרת על מלחינים רומנטיים שבאו אחריו כמו רוברט שומאן ויוהנס ברהמס.
בימי חייו של שוברט רק יצירות בודדות מפרי עטו זכו לצאת לאור או להיות מבוצעות בקונצרט פומבי, בין אלה היו רבים משיריו, בהם מחזורי השירים הטוחנת היפה ומסע החורף, שאותם ביצע, בהצלחה רבה, חברו זמר הבריטון יוהאן מיכאל פוגל, בליווי שוברט עצמו בפסנתר. רבות מיצירות המופת שחיבר התגלו רק עשרות שנים לאחר מותו. בעקבותיהן היה שוברט בהדרגה למלחין פופולרי מאוד וכך נשאר עד ימינו.
יצירותיו (כאלף במספר) מוספרו על ידי אוטו אריך דויטש, ברשימה המכונה על-שמו, רשימת דויטש.
השוברטיאדה.
עוד בימיו של שוברט החלה מסורת של מסיבות רעים שבהן ניגנו ושרו מיצירותיו של שוברט (לעיתים קרובות בהשתתפות המלחין עצמו). אחר כך החלו להתייחס לאירועים אלה בשם "שוברטיאדה", בהשראת התמונה "שוברטיאדה בבית יוזף פון שפאון" של הצייר הווינאי מוריץ פון שווינד. בתמונה יושב שוברט ליד הפסנתר, מוקף ידידים וביניהם הצייר. תמונה זו צוירה בשנות ה-60' של המאה ה-19, וכעבור כמאה שנים החלו לערוך במקומות שונים בעולם מסיבות דומות, חלקן ביום הולדתו של שוברט שחל ב-31 בינואר. כיום משמש השם ככינוי נפוץ לפסטיבלים או מרתונים שבהם מנגנים יצירות של שוברט. בישראל התקיימה שוברטיאדה כזו לראשונה ב-2007.
מיצירותיו.
שירים.
שוברט הלחין מעל 600 שירים (Lieder). להלן כמה מהמפורסמים שבהם:
הנצחה.
מפרצון שוברט באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של פרנץ שוברט.
יוהאן שטראוס (האב)
יוהאן שטראוס (האב) (בגרמנית: Johann Strauss Vater; 14 במרץ 1804 – 25 בספטמבר 1849) היה מלחין אוסטרי, שהיה אביו של יוהאן שטראוס (הבן), יוזף שטראוס ואדוארד שטראוס.
חייו.
יוהאן שטראוס נולד בלאופולדשטאדט לפרנץ-בורגיאס שטראוס (1764–1816) וברברה שטראוס לבית דולְמָאן (1770–1811) שהיו בעלי פונדק. הוא נולד שלישי. סבו, יוהאן מיכאל שטראוס, היה יהודי שהוטבל לנצרות וחי כקתולי.
כשהיה בן 7 נפטרה אמו מקדחת זיקה ואביו התחתן בשנית. אולם כעבור 5 שנים, טבע אביו בנהר הדנובה (יש מקורות שונים האומרים כי הוא ניסה להטביע את עצמו למוות).
האפוטרופוס של שטראוס, החייט אנטון מולר, העביר אותו תחת חסותו של יוהאן ליטשצ'דל ושטראוס עבד בחנות לכריכת ספרים של ליטשצ'דל בשנת 1816. בנוסף שטראוס למד לנגן בכינור ובוויולה. הוא סיים את העבודה ככורך ספרים בשנת 1822. הוא גם למד מוזיקה אצל יוהאן פולישנסקי במהלך חניכותו ובסופו של דבר הצליח להבטיח מקום בתזמורת מקומית, בראשותו של מיכאל פמר. בשנת 1819 שטראוס עזב את התזמורת כדי להצטרף לרביעיית המיתרים המכונה רביעיית לאנר, שהוקמה על ידי יוזף לאנר (), האחים דראנק ויוהאן שטראוס. רביעיית מיתרים זו ניגנה ואלס ונאי וריקודים גרמנים כפריים. יחד עם יוזף לאנר הוא קידם את הואלס הוינאי ובכך הפך אותו לאחד הואלסים הפופולריים של התקופה.
שטראוס הפך לסגן מנצח התזמורת כדי לסייע ללאנר לאחר שהרביעייה שהפכה לפופולרית כל כך במהלך קרנבל כלשהו בשנת 1824. אחר כך שטראוס ניהל תזמורת קטנה יותר שהוקמה כתוצאה מהצלחתה של רביעיית לאנר. בשנת 1825, הוא החליט להקים תזמורת משלו והחל להלחין (בעיקר מוזיקת מחול) כדי שתוכל לנגן את יצירותיו. התזמורת הופיעה בכמה מסעדות. הקמת תזמורת קטנה זו שמה סוף למאבקים הכלכליים שלו. שטראוס היה איש עסקים מוצלח.
עד מהרה הוא הפך לאחד המלחינים הידועים והאהובים בווינה על ידי הקהל. במהלך קרנבל שהתקיים בשנת 1826, הוא הגיע לשיא הצלחתו בעקבות ביצוע ביצירה שלו טאוברלן-וולצר (). בבת אחת, החל להיות מפורסם. הוא סייר עם תזמורתו בגרמניה, הולנד, בלגיה ובריטניה. הניצוח והניהול של תזמורת זו (בעתיד תזמורת שטראוס) יועברו בסופו של דבר על ידי בניו עד לפירוקה על ידי אדוארד שטראוס בשנת 1901.