באולימפיאדת קלגרי (1988) שבו והגיעו ההולנדים להישגים גבוהים. 11 ההולנדים שהתחרו במשחקים זכו ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום השביעי בטבלת המדליות. איבון ואן חניפ זכתה בשלוש מדליות זהב, במרוצים ל-1,500, 3,000 ו-5,000 מטר. ליאו ויסר זה במדליית כסף במרוץ ל-5,000 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-10,000 מטר, יאן איקמה זכה במדליית כסף במרוץ ל-500 מטר וחרארד קמקרס זכה במדליית ארד במרוץ ל-5,000 מטר.
באולימפיאדת אלברוויל (1992) ירדו הישגיהם של 19 הספורטאים ההולנדים ל-4 מדליות, בהן מדליית זהב אחת. בארט פלדקאמפ ניצח במרוץ ל-10,000 מטר, פאלקו זנדסטרה זכה במדליית הכסף במרוץ ל-5,000 מטר, וליאו ויסר זכה במדליות ארד במרוצים ל-1,500 ול-5,000 מטר. גם באולימפיאדת לילהאמר (1994) זכו ההולנדים ב-4 מדליות, אך אף אחת מהן לא הייתה מדליית זהב. רינטייה ריטסמה זכה במדליית כסף במרוץ ל-1,500 מטר ובמדליית ארד במרוץ ל-5,000 מטר, זנדסטרה זכה במדליית ארד במרוץ ל-1,500 מטר, ופלדקאמפ, האלוף האולימפי היוצא ב-10,000 מטר, הסתפק אף הוא במדליית ארד.
בדומה לאולימפיאדת החורף הקודמת שנערכה על אדמת יפן, גם אולימפיאדת נאגנו (1998) הייתה מוצלחת במיוחד עבור הולנד, ולמעשיה המוצלחת ביותר עד אז - 11 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, שהקנו לה את המקום השישי בטבלת המדליות. בתחרויות ההחלקה המהירה לגברים זכו ההולנדים ב-9 מתוך 15 המדליות האפשריות. במרוץ ל-10,000 מטר זכו בכל שלושת המקומות הראשונים - ג'אני רומה בזהב, בוב דה יונג בכסף ורינטייה רינטסמה בארד. רומה גם ניצח במרוץ ל-5,000 מטר, בו רינטסמה זכה במקום השני. רינטסמה זכה במדליה שלישית, מדליית ארד, במרוץ ל-1,500 מטר. במרוץ זה, זכה במדליית הכסף אידס פוסטמה, שבעצמו ניצח במרוץ ל-1,000 מטר, שבו סגנו היה יאן בוס. בין הנשים בלטה מריאנה טימר, שניצחה במרוצים ל-1,000 ול-1,500 מטר.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) זכו ההולנדים ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. בלט במיוחד יוכם אויטדנהאחה, שזכה במדליות הזהב במרוצים ל-5,000 ול-10,000 מטר, ובמדליית הכסף במרוץ ל-1,500 מטר. סגנו במרוץ ל-10,000 מטר היה האלוף האולימפי היוצא, ג'אני רומה. במרוץ ל-1,000 מטר ניצח חרארד ואן פלדה, וסגנו היה יאן בוס. בתחרויות הנשים זכתה רנאטה גרונוולד במדליית הכסף במרוץ ל-3,000 מטר, וגרטה סמיט עשתה זאת במרוץ ל-5,000 מטר.
באולימפיאדת טורינו (2006) זכו ההולנדים ב-9 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, ודורגו במקום העשירי בטבלת המדליות. במרוץ ל-10,000 מטר ניצח בוב דה יונג, ובמקום השלישי זכה קארל פרהיין. סוון קרמר זכה במדליית הכסף במרוץ ל-5,000 מטר וארבן ונמארס זכה במדליית הארד במרוץ ל-1,000 מטר. שניהם היו שותפים לזכייתה של הנבחרת במדליית הארד במרוץ המרדף הקבוצתי ל-3,200 מטר. בין הנשים בלטה איריין ווסט, שזכתה במדליית הזהב במרוץ ל-3,000 מטר ובמדליית הארד במרוץ ל-1,500 מטר. מריאנה טימר השיבה לעצמה את התואר האולימפי במרוץ ל-1,000 מטר, ורנאטה גרונוולד שבה וזכתה במדליית הכסף במרוץ ל-3000 מטר.
גם באולימפיאדת ונקובר (2010) דורגו ההולנדים במקום העשירי, לאחר שזכו ב-8 מדליות, בהן 4 מדליות זהב. סוון קרמר ניצח במרוץ ל-5,000 מטר ומארק טויטרט ניצח במרוץ ל-1,500 מטר. שניהם היו שותפים לזכייה במדליית הארד במרוץ המרדף. בוב דה יונג לא שמר על תוארו במרוץ ל-10,000 מטר, אך זכה במדליית הארד. בין הנשים בלטה איריין ווסט, שניצחה במרוץ ל-1,500 מטר. במרוץ ל-1,000 מטר זכו במקומות השני והשלישי אנט חריטסן ולאורין ואן ריסן. גולשת השלג ניקוליאן סאוורבריי זכתה במדליית הזהב בסלאלום ענק מקביל, והייתה להולנדית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית בענף זה.
אולימפיאדת סוצ'י (2014) הייתה המוצלחת ביותר בתולדות הולנד, עם 24 מדליות (מספר דומה למספר אותו השיגה בכל שלוש האולימפיאדות הקודמות גם יחד), מהן 8 מדליות זהב. הולנד דורגה במקום החמישי בטבלת המדליות, אחרי רוסיה, נורווגיה, קנדה וארצות הברית. 23 מהמדליות היו בהחלקה מהירה (מתוך 32 אפשריות בענף זה). סוון קרמר קבע שיא אולימפי ברוץ ל-5,000 מטר (6:10.76 דקות) וזכה גם במדליית כסף במרוץ ל-10,000 מטר. יוריט ברגסמה קבע שיא אולימפי במרוץ ל-10,000 מטר (12:44.45), וזכה במדליית ארד במרוץ לחצי המרחק. מישל מולדר ניצח במרוץ ל-500 מטר וזכה במדליית ארד במרוץ ל-1,000 מטר. במרוץ ל-500 מטר זכו הולנדים גם בשתי המדליות האחרות, יאן סמיקנס בכסף, ואחיו התאום של מולדר, רונלד, בארד. יאן בלוקהויזן זכה במדליית כסף במרוץ ל-5,000 מטר, וקון ורוויי זכה במדליית כסף במרוץ היחיד בו לא ניצח הולנדי, המרוץ ל-1,500 מטר. נוסף להישגיהם האישיים, קרמק, ורוויי ובלוקהויזן קבעו גם שיא אולימפי במרוץ המרדף, 3:37.71 דקות. אצל הנשים, שמרה איריין ווסט על תוארה במרוץ ל-3,000 מטר, וזכתה גם במדליות כסף במרוצים ל-1,000, 1,500 ו-5,000 מטר. יורין טר מורס קבעה שיא אולימפי במרוץ ל-1,500 מטר (1:53.51 דקות), ויחד עם ווסט הייתה שותפה לשיא האולימפי שקבעה הנבחרת ההולנדית במרוץ המרדף, 2:58.0 דקות. מרגוט בור זכתה במדליות ארד במרוצים ל-500 ול-1,000 מטר, לוטה ואן ביק זכתה במדליית ארד במרוץ ל-1,500 מטר, וקארין קלייבייקר זכתה במדליית ארד במרוץ ל-5,000 מטר. סינקיה קנגט היה הספורטאי היחיד שזכה במדליה בענף אחר - החלקה מהירה במסלול קצר. הוא זכה במדליית ארד במרוץ ל-1,000 מטר.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה הולנד ב-20 מדליות מהן 8 מדליות זהב. סוון קרמר זכה במדליית זהב אישית ובכסף קבוצתי ואיריין ווסט זכתה בשלוש מדליות, זהב ב-1500 מטר, כסף ב-3000 מטר וכסף במרדף קבוצתי. חמישה ספורטאים נוספים זכו במדליית זהב בהחלקה מהירה. הישגים נרשמו גם בהחלקה מהירה במסלול קצר, כשסוזאן שולטינג זכתב בזהב ב-1,000 מטר ובארד בשליחים, וכן זכו הספורטאים ההולנדים בעוד שתי מדליות כסף בענף זה.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
חיים מצ'רנוביץ
אלכסנדר קוטוב
אלכסנדר קוטוב (ברוסית: Алекса́ндр Ко́тов; 12 באוגוסט 1913, טולה באימפריה הרוסית - 8 בינואר 1981, מוסקבה) היה שחמטאי סובייטי בדרגת רב אמן וסופר שחמט. היה אלוף ברית המועצות בשחמט, פעמיים התחרה על אליפות העולם בשחמט. שימש בתפקידים בכירים באיגוד השחמט הסובייטי ומרבית ספריו נכתבו במהלך המלחמה הקרה בין הגוש המערבי שכלל את ארצות הברית ומדינות המערב שתמכו בה והגוש המזרחי שכלל את ברית המועצות, מדינות מזרח אירופה ומדינות אחרות בעולם שהזדהו או שנשלטו על ידי ברית המועצות. כתוצאה מכך ספריו נוטים להיות ביקורתיים ואף מפחיתים בחשיבותם של שחמטאים אמריקאים. שחקנים רוסיים מוצגים באופן אוהד במיוחד.
ספריו של קוטוב כללו לעיתים קרובות שבחים לשיטה הסובייטית באופן כללי. לדוגמה: ספרו משנת 1958 "The Soviet School of Chess" קובע ש"עליית בית הספר הסובייטי לצמרת השחמט העולמי היא תוצאה לוגית של ההתפתחות התרבותית הסוציאליסטית". באותה עת קביעות כאלו היו שנויות במחלוקת במידה כזו שמוציאים לאור במערב ראו עצמם מחויבים לכלול הסתייגויות בתרגומים של ספריו לשפה האנגלית. הוצאת דובר כתבה בהקדמה למהדורת 1961 "ספרות מסוג זה, הגם שמועילה בהבנת המשחק, רוויה בעוותים. המוציאים לאור של ספר זה מודאגים מטכניקות התעמולה בהן נעשה שימוש על ידי ברית המועצות".
ללא קשר להערותיו של קוטוב בהבטים הפוליטיים, ספריו מלאי השראה ומספקים מידע רב ערך. קוטוב הדגיש נקודות בספריו על ידי אזכור אירועים אותם חווה באופן אישי או שהיה עד להם בתחרויות בהן השתתף, תוך אזכור רבי אמנים מפורסמים אותם הכיר באופן אישי. סגנון מיוחד ומשעשע זה הבטיח את הפופולריות של ספריו בין שחקני שחמט ברמות שונות ומארצות רבות.
רב אמן.
קוטוב זכור בעיקר כמחבר ספרי שחמט, אך בנוסף היו לו תוצאות טובות מאוד כשחקן תחרותי. אחת מהתוצאות המצוינות הראשונות שלו הייתה מקום שני באליפות ברית המועצות לשנת 1939, כאשר החמיץ בסיבוב האחרון את המקום הראשון, בו זכה מיכאל בוטביניק. תוצאה זו העניקה לו תואר רב אמן סובייטי, השחקן השלישי שתואר זה הוענק לו לאחר מיכאל בוטביניק וגריגורי לבנפיש. קוטוב ניצח באליפות מוסקבה לשחמט בשנת 1941, וניצח באליפות ברית המועצות בשנת 1948, בצוותא עם דוד ברונשטיין. בשנת 1950 ניצח קוטוב בתחרות ונציה, בהקדימו את וסילי סמיסלוב.
בשנת 1951 הוענקה לקוטוב דרגת רב אמן, על ידי פיד"ה. קוטוב מילא גם תפקידים מרכזיים בהתאחדות השחמט הסובייטית.
בתחרות המועמדים לאליפות העולם הראשונה שנערכה בבודפשט, תחרות שמטרתה לקבוע מי יתמודד מול אלוף העולם, שבאותה עת היה מיכאל בוטביניק, צבר קוטוב 8.5/18 נקודות. הוא העפיל לתחרות המועמדים בזכות המקום הרביעי אליו הגיע בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בסטוקהולם, שם צבר 11.5/19 נקודות.
התוצאה התחרותית הטובה ביותר של קוטוב הייתה כנראה בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בשנת 1952, שם ניצח בתוצאה 16.5/20 עם מד כושר 2832, שלוש נקודות לפני טיגראן פטרוסיאן ומארק טיימנוב שהגיעו למקום השני, וזאת ללא אף הפסד. בתחרות המועמדים שהתקיימה בציריך, צבר 14/29 והיה השחקן היחיד שניצח את מנצח התחרות, וסילי סמיסלוב.
קוטוב השתתף בנבחרת האולימפית של ברית המועצות בשתי אולימפידות שחמט:
אולימפיאדת השחמט 1952, אולימפיאדת השחמט העשירית שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה בהלסינקי בין 9 באוגוסט לבין 31 באוגוסט 1952. קוטוב צבר 2 נקודות משלושה משחקים בהם שותף, בלוח המלואים השני.