הפעילות ההתקפית של צה"ל במלחמת ההתשה בבקעת הירדן הייתה בדרך של הפצצות אוויריות ופשיטות רגליות ומוסקות מעבר לנהר הירדן.
פעולות עיקריות:
זכויות להט&quot;ב באריתריאה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באריתריאה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים מוגדרת כפלילית ונושאת עונש מאסר של 10 ימים עד שנתיים מאסר. תושבי להט"ב אריתריאים מובאים לדין באופן קבוע על ידי הממשלה ומתמודדים עם סטיגמטיזציה בקרב האוכלוסייה הרחבה יותר.
מעמד בחוק.
פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים מוגדרת כפלילית באריתריאה על פי סעיף II (סטיות מיניות) של חוק העונשין משנת 1957, שעבר בירושה מאתיופיה לאחר קבלת עצמאותה המוגדר כמורשת הקולוניאליזם הבריטי. על פי סעיף 600 ניתן להעניש "עבירות גשמיות לא טבעיות" במאסר של בין עשרה ימים לשלוש שנות מאסר. בפועל, מעט ידוע על השימוש בחוק זה, שכן העיתונות האריתראית שבשליטת המדינה אינה מדווחת כלל על העמדה לדין של הומוסקסואליות. עם זאת, שגרירות הממלכה המאוחדת באסמרה דיווחה כי אנשים שנמצאו כמשתתפים בפעילות הומוסקסואלית מובאים לדין בקביעות ונמצאים אשמים. לדבריה, הממשלה מבצעת מעצרים באופן שגרתי בגין פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, ועוסקת מעת לעת בסקירות של לסביות והומואים מוכרים או חשודים במדינה. במקרים רבים, לא מוגשים כתבי אישום ומשפחותיהם של ההומוסקסואלים הנאשמים מנועים מקבלת מידע על מצבם או היכן מוחזקים. מערכת המשפט האריתראית מוגדרת כ-"אטומה" ולעיתים קרובות שרירותית בהתמודדות עם האשמות בפעילות הומוסקסואלית. התעללות, עינויים והכאה של אסירים מוגדרים כדבר שבשגרה, וחלקם דיווחו כי אסירים מוצאים להורג באופן בלתי חוקי. למרות זאת, משרד החוץ וחבר העמים של הממלכה המאוחדת דיווח כי עונש המוות לא הופעל באריתריאה ב-2013.
בשנת 2003 נעצרו שישה הומוסקסואלים בחדר שירותים ציבורי באסמרה ולאחר מכן הועברו למתקן הכלא עדי אביטו, הידוע בשיכון של אסירים ועיתונאים פוליטיים.
ממשלת אריתריאה דחתה ערעור של תהליך הסקירה התקופתית האוניברסלית של מועצת זכויות האדם של האו"ם לבטל את הפללתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים אשר לטענתה נחשבת "בניגוד ישיר לערכים ולמסורות של העם האריתראי".
תנאי מחיה.
נציבות האו"ם לפליטים קבע כי קיים "טאבו חברתי חזק" נגד התנהגות הומוסקסואלית בתוך אריתריאה. באופן דומה, מחלקת המדינה האמריקנית דיווחה כי הומואים ולסביות מתמודדים עם "אפליה חברתית חמורה". באופן כללי, נושאים אלו אינם נדונים בגלוי במדינה והומוסקסואליות אינה נחשבת לנושא ציבורי. קיימת מודעות ציבורית מוגבלת לקיומם של מיעוטים מיניים ומגדריים למעט רשויות אכיפת החוק המופקדות על מאבק בהומוסקסואליות. לא ידוע על קיימות קבוצות או ארגונים זכויות להט"ב הפועלים בתוך המדינה. הארגון "Freedom House" מצא באופן דומה שהפללה של פעילות הומוסקסואלית הביאה לאפליה חברתית ומשפטית כאחד. ממשלת אריתריאה טענה פעמים רבות כי הומוסקסואליות "מנוגדת לערכים ולנורמות המסורתיות במדינה" אשר בנוסף, בתחילת שנות ה-2000 שידרה מספר תוכניות רדיו וטלוויזיה בתחנות ממשלתיות "המפרטות את סכנותיה".
הומוסקסואלים ולסביות המשרתים בצבא אריתריאה דיווחו כי "היו נתונים להתעללות חמורה", אם כי דיווחים אלה נותרו ללא אישור. תובע מקלט מדיני הומוסקסואל בממלכה המאוחדת משנת 2002 דיווח שהוא ובן זוגו, אשר ש ירתו בכוחות המזוינים, "סבלו מהתעללות פיזית ומילולית, כולל איומים, הן מצד הממונים והן מצד עמיתים לחיילים".
אפליה חברתית נגד אנשים החיים עם HIV/איידס מוגדרת כ-"תחום דאגה" בדו"ח מחלקת המדינה על זכויות האדם באריתריאה. האיגוד הבינלאומי "ILGA" ומספר קבוצות למאבק ב-HIV/איידס גינו את הפללתה של פעילות הומוסקסואלית על ידי סעיף 600, בטענה שהיא מערערת את יעדי בריאות הציבור ובכך, הופכת תוכניות מניעה המכוונות לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים לקשים ביותר.
לאורך השנים, ממשלת אריתריאה האשימה שוב ושוב את מדינות המערב ב-"קידום הומוסקסואליות בתוך המדינה כדי לערער את יציבות המשטר". מתנגדים או חשודים למתנגדי המשטר תויגו כ-"הומואים, בוגדים, אנסים, פדופילים וסוחרים" בניסיונות לדכא מתנגדים ולקיים דה-לגיטימציה לביקורות על הממשלה.
בשנת 2010, יחד עם מספר מדינות אפריקאיות אחרות, דחתה אריתריאה את עקרונות יוגיאקרטה, אשר קראו ליישם סטנדרטים מפותחים של זכויות אדם בנושאים של נטייה מינית וזהות מגדרית. הסטנדרטים הללו נחשבו על ידי הקבוצה האפריקנית כ-"שנויה מדי במחלוקת".
זרים אשר הוגדרו כהומוסקסואלים.
בשנת 2013, פוטר פאולו מנינה, אזרח איטלקי הומוסקסואל גלוי, מעבודתו כפרופסור לספרות בבית ספר טכני באסמרה וגורש מאריתריאה. מנינה הסכים לעזוב, על פי הדיווחים מחשש לביטחונו. לא ניתן הסבר רשמי לגירושו מהמדינה, אך ממשלת אריתריאה הצהירה כי מנינה הוא "אדם מסוכן שעלול לערער את היציבות לסדר המוסרי ולציבור של המדינה". בחקירה לאחר מכן של פקידים איטלקיים, ממשלת אריתריאה הבהירה כי למרות היעדר אזכור של נטייה מינית בחוזים של בתי ספר איטלקיים הפועלים במדינה, הגירוש מוצדק על בסיס סעיף 7 להסכם על בתי ספר טכניים איטלקיים באריתריאה. ההסכם מחייב ציות לחוקים המקומיים, והממשלה טענה כי סעיף 600 לחוק העונשין של אריתריאה נכלל בתוכנו. פקידים דיפלומטיים איטלקיים גינו את גירושו של מנינה.
בשנת 2004, שלושה עובדי בתי מלון גורשו מאריתריאה בשל פעילות הומוסקסואלית כאשר לפחות אחד מהעובדים תואר כהומוסקסואל גלוי.
סלט זיתים
סלט זיתים הוא סלט או Giardiniera (חמוצים) העשוי מזיתים ירוקים, זיתים שחורים, שמן זית, סלרי, כרובית, גזר, גמבה, בצל, צלפים, פטרוזיליה, פפרוצ'יני, אורגנו, שום, חומץ, עשבי תיבול ותבלינים. משמש להכנת כריך המופאלטה בניו אורלינס וסביבתה.
סלט זיתים משמש גם כתוספת למטבח הסיציליאני ולארוחות מהמטבח הים-תיכוני. הוא מיוצר מסחרית עבור מסעדות ובקמעונאות במשפחות: Boscoli, Rouses, Gambinos, Dorignacs, Franks, והדודה סאלי.
הסכמי ארטמיס
לה וגה (קאוקה)
לָה וֵגָה (בספרדית: La Vega) היא עיירה ורשות מקומית במחוז קאוקה, קולומביה. העיירה הוקמה ב-9 בספטמבר 1777.
היסטוריה.
בשנת 1535, נכנסו הספרדים מאקוודור בפיקודו של אשר נשלחו על ידי סבסטיאן דה בללקאסר , עברו דרך המקום והקימו דרך סלולה כדי להימנע ממפגש עם הקבוצה האימתנית לוס פטיאנוס, הדרך שעוברת בשטחי היישובים המודרניים , , , , , לה וגה, , , ו.
בשנת 1777 העיירה הוקמה רשמית, ולאחר מאה שנים בשנים 1874 עד 1875 סופחו לרשות המקומית כפרים רבים באזור.
פסגות אפק
שכונת פסגות אפק היא מתחם במזרח העיר ראש העין המאגד כמה שכונות המתאכלסות בהדרגה. השכונות שנכון ל-2022 כבר מאוכלסות הן "מתחם האומנים" (שכונה B) "מתחם פרסי נובל" (שכונה A) ו"מתחם הנביאים" (שכונה E). (המתחמים נקראים לפי שמות הרחובות בשכונה). השכונה הוקמה בעשור השני של המאה ה-21, במסגרת מיזם משותף של עיריית ראש העין יחד עם משרד הבינוי והשיכון, תוכנית מחיר למשתכן שהוביל שר האוצר, משה כחלון ותוכנית מחיר מטרה שקודמה על ידי שר השיכון, אורי אריאל.
השכונה מאופיינת במגדלי מגורים רבי-קומות. יש בה שישה בתי ספר יסודיים ומעל שלושים גנים ילדים. קיים בה מרכז מסחרי בשם "שפיר סנטר" ומרכזים צמודי מבני מגורים קטנים יותר.
היסטוריה.
באמצע שנות השמונים, הקרקעות שמוקמו על הגבעות שמדרום-מזרח לראש העין זוהו כעתודות בנייה פוטנציאליות. בשנת 1990 הופקדה תוכנית ראשונה בוועדת התכנון המחוזית מרכז, זו זכתה להתנגדויות רבות בעיקר מצד ארגוני סביבה, שטענו כי בקרקעות אלו שוהות חיות בר שיש להגן עליהן. על אף הביקוש הגודל להגדיל את מלאי הדירות באזור המרכז, לא קודמו בשני העשורים הבאים תוכניות לבניית השכונה.
השכונה חולקה לשישה רבעים בתחילת שנות האלפיים, כאשר כל רובע תוכנן באופן עצמאי. בשנת 2005, התבצע תכנון של מספר רבעים בשכונה, כאשר שני רבעים תוכננו על ידי רשות מקרקעי ישראל ורובע נוסף על ידי יזמים פרטיים. שאר הרבעים קידם משרד הבינוי והשיכון. בשנת 2007, ממשלת אולמרט החליטה כי יש לעצור את התכנון באזור המרכז על מנת לעודד את פיזור האוכלוסייה לגליל ולנגב.
על רקע משבר הדיור במדינת ישראל במאה ה-21, עלה הצורך להגדיל את היצע הדירות באזור המרכז.
בדצמבר 2010, הודיעו ראש עיריית ראש העין, משה סיני, והשר לשיכון ובינוי אריאל אטיאס, כי חתמו על הסכם לשיווק 8,600 דירות בשכונה, כחלק ממדיניות הגדלת היצע הדירות והקרקעות למגורים באזור המרכז, כבר בשנה זו הוכרזו הזוכים במכרז. בשנת 2012, שיווקו דירות רבות נוספות בשכונה, אך הוצאת היתרי הבנייה התעכבה בשל מספר חסמים, ביניהם מימון הקמת מחלף שעתיד לחבר את השכונה לכביש 5 ומימון להקמת קו ביוב אזורי. עם זאת, היתרי הבנייה ל-1,300 הדירות הראשונות בשכונה יצאו רק באמצע שנת 2013. באפריל 2013, נערך סיור בו השתתפו ראש עיריית ראש העין, משה סיני, שר השיכון, אורי אריאל ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, הראל לוקר, בגן לאומי מגדל צדק בעיר. השלושה הודיעו על שחרור היתרים לכמעט 5,000 יחידות דיור בשכונה. במהלך סיור זה סוכם בין משרד השיכון לעיריית ראש העין על שחרור מכרז גם במסגרת התכנית מחיר למשתכן. ההבטחה הייתה כי תוך עשור מהקמתה, פסגות אפק תכלול 14 אלף יחידות דיור.