יצירה זו שאורכה 18 דקות היא הפרק השני ביצירה "Cygnus X-1" שהייתה באלבום הקודם. בנקודה זו, החוקר אשר נשאב לחור השחור בפרק הקודם, הגיע לאולימפוס שם מתרחש ויכוח בין אפולו (המוח) לבין דיוניסוס (הלב). אפולו מנהיג את האנשים החושבים, ודיוניסוס מנהיג את האנשים בעלי הרגש. אפולו הראה לאנשים לבנות ערים, לגלות דברים חדשים במדע ובידע הכללי, אך דיוניסוס פיתה את האנשים לבוא אל היערות והראה להם אהבה, שהייתה חסרה בחברה של אפולו. זה גרם, לנטישתם של בני האדם את אפולו לדיוניסוס אך בעקבות חוסר שיקול הדעת, בא חורף וללא השכלה נותרו בני האדם חשופים לסכנה. לאחר מכן, הוויכוח בין האלים הפך לאסון כשהעולם חווה אסונות טבע קשים. החוקר מוצא את עצמו חשוף ומפוחד, ובוכה מבפנים. האלים אשר שמעו את הבכי, הגיעו לפשרה והחליטו כי החוקר יהיה סיגנס, אל האיזון. מבחינה מוזיקלית, גם פרק זה מחולק לחלקים:
פרלוד - כמו האוברטורה מהיצירה "2112", הפרלוד כולל קטעים שיישמעו לאורך היצירה.
אפולו: מביא החוכמה - אפולו מייצג את האונה השמאלית של המוח. אנשי אונת מוח זו הם הוגי דעות ומצטיינים בתחומים שונים. אפולו הוא אל השמש והאמנות במיתולוגיה היוונית.
דיוניסוס: מביא האהבה - דיוניסוס הוא אל היין והפוריות (מייצג את האונה הימנית של המוח). הוא אנושי יותר משאר האלים, והוא ההפך הקיצוני מאפולו. אנשי אונת מוח זו הם אנשים בעלי רגש.
ארמגדון: הקרב בין הלב למוח - בחלק זה, מתוארת מין מלחמה תנ"כית אך במקום, מתואר על שני האלים אשר מושכים את בני האדם לכיוונים שונים, דרך סדר וכאוס. הוויכוח בין הקלאסי לרומנטי מתמשך. הערוץ השמאלי בסטריאו מתחלף לימני לאחר אפקט דרמטי שנשמע לאחר שגדי לי שר את המילה 'hemispheres'.
סיגנס: מביא האיזון - האקורדים שמנוגנים בפרק הקודם (The Voyage), מנוגנים גם כאן. החוקר מבוהל מן הקרב ובוכה מבפנים. האלים שומעים את צערו לבסוף, מפסיקים להילחם, ומכתירים את החוקר לסיגנס, אל האיזון.
האונה - בחלק זה הזמר שר יחד עם גיטרה אקוסטית. בחלק זה, סיגנס קורא לאיחוד בין שתי האונות שייצרו אונה אחת.
Circumstances.
בשיר זה, ניל פירט כותב שוב על תקופתו כמוזיקאי צעיר שטס מקנדה ללונדון כדי לקנות את עולמו. סגנון השיר נוטה יותר לסדנון ההארד רוק המוקדם שאפיין את יצירותיה הקודמות של הלהקה. בדומה ל-"The Trees" גם בשיר זה יש קטע בו הקלידים הם הכלי המרכזי יחד עם כלי ההקשה. השיר נוגן בהופעות הלהקה משנת 1978 עד תחילת 1979, אך בוצע שוב בהופעה בת 3 השעות של סיבוב ההופעות, Snakes &amp; Arrows בשנת 2007.
The Trees.
שיר זה כלול בהרבה מאלבומי האוסף והופעות של הלהקה, ידועה בעיקר היא הגרסה באלבום ההופעה, Exit... Stage Left בה מבוצע קטע פתיחה אינסטרומנטלי בשם "Broon's Bane". השיר מספר על סיפור דמיוני בו מתרחש קונפליקט בין עצי האלון, לבין עצי האדר.
La Villa Strangiato.
היצירה האחרונה באלבום. זוהי היצירה האינסטרומנטלית הראשונה של הלהקה, ומשכה הוא 9 דקות ו-37 שניות. כותרת המשנה של היצירה היא "An Exercise in Self-Indulgence". ההשראה ליצירה הגיעה מחלום שחלם הגיטריסט אלכס לייפסן, והמוזיקה בעצם מתארת את ההתרחשויות בחלום. הפתיחה מבוצעת על גיטרה קלאסית אך בהופעות היא בוצעה על חשמלית. הקטע כולל סולו גיטרה מסובך המלווה בקלידים, בס ותופים. היצירה מחולקת לחלקים הבאים:
היצירה מבוצעת בהופעות הלהקה עד היום, וחלק מן הביצועים מופיעים באלבומים Exit... Stage Left ו-Rock in Rio. ניל פירט העיד כי הלהקה עבדה על היצירה הרבה יותר זמן מן העבודה על האלבום "Fly by Night".
רשימת השירים.
כל המילים נכתבו על ידי ניל פירט. כל השירים הולחנו על ידי גדי לי ואלכס לייפסן פרט ל-"La Villa Strangiato" שנכתב על ידי לי, לייפסן ופירט.
אמרילו
אמרילו (באנגלית: Amarillo) היא העיר ה-14 בגודל אוכלוסייתה במדינת טקסס שבארצות הברית. אמרילו היא בירת מחוז פוטר, חלק מהעיר משתרע גם על המחוז הסמוך, מחוז רנדל. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, אוכלוסיית העיר מנתה 190,695 תושבים (מתוכם 105,486 במחוז פוטר ו-85,209 במחוז רנדל). אזור המטרופולין סביב אמרילו כולל אוכלוסייה של 236,113.
זמינות הרכבות באמרילו, שבמקור נקראה אוניידה, תרמה לגדילה של אוכלוסיית העיר בשנים המאוחרות של המאה ה-19. אמרילו כונתה בעבר "בירת ההליום העולמית" על כך שהייתה העיר הפורה ביותר בתחום ההליום. העיר מוכרת גם כ"הוורד הצהוב של טקסס", בנוסף השם אמרילו הוא מהמילה הספרדית 'צהוב'. אמרילו מפעילה את אחד ממפעלי עיבוד הבשר הגדולים ביותר בארצות הברית. עוד אחד ממקומות התעסוקה הגדולים בעיר הוא מפעל פאנטקס, מפעל ההרכבה והפירוק היחיד של נשק גרעיני בארצות הברית.
היסטוריה.
באזור אמרילו קיימות חוות חקלאיות גדולות: בין היתר, חוות XIT שנסגרה וחוות JA אשר הוקמה על ידי צ'ארלס גודנייט וג'ון אדאיר בשנת 1877 ועדיין פועלת. גודנייט המשיך את השותפות עם אלמנתו של אדאיר במשך זמן מה לאחר מותו. אלמנתו של אדאיר, קורניילה ריצ'י, הייתה הבעלים הבלעדי של החווה משנת 1887 עד מותה בשנת 1921.
באפריל 1887, ג'.י. ברי הקים עיירה באזור רווי מים לאורך מסילת הרכבת של פורט וורת'-דנבר. ברי והסוחרים מקולורדו סיטי רצו להפוך את העיירה החדשה למרכז הסחר העיקרי באזור. ב-30 באוגוסט 1887, זכתה העיירה של ברי בבחירות לבירת המחוז ונוסדה במחוז פוטר. זמינות הרכבות ושירות ההובלה לאחר בחירת בירת המחוז הפכו את העיירה למרכז שיווק בקר.
ההתיישבות נקראה במקור אוניידה, לאחר מכן שונה שמה ל'אמרילו' (צהוב בספרדית) שכנראה נובע מפרחי הבר הצהובים שצמחו בשפע בתקופות האביב והקיץ.
בשנות התשעים המאוחרות של המאה ה-19, אמרילו צמחה והפכה לאחת מנקודות משלוח הבקר העמוסות ביותר בעולם ואוכלוסיית העיר גדלה באופן משמעותי. בשנים המוקדמות של המאה ה-20 העיר הפכה למרכז ייצור וטחינת דגנים אחרי גדילה בתפוקת חיטה ודגנים קטנים. גילוי הגז הטבעי באזור בשנת 1918 ושלוש שנים מאוחר יותר עם גילוי הנפט הביאו את חברות הגז והנפט אל אזור אמרילו. ממשלת ארצות הברית קנתה את שדה הגז בשנת 1927 ולשכת המכרות של ארצות הברית החלה לתפעל את מפעל ההליום שנתיים לאחר מכן. מפעל ההליום הפך מאוחר יותר למפיק הבלעדי של ההליום המסחרי בעולם למספר שנים.
בשנת 1929, ארנסט תומפסון, גנרל מעוטר ממלחמת העולם הראשונה ואיש עסקים מאמרילו, נבחר לראש העיר ועבד על פרויקטים גדולים לשיפור העיר ולהפחתת שיעורי ההתייקרות והמחיה. הוא הצטרף לוועדת התחבורה המסילתית של טקסס בשנת 1933. תומפסון הפך למומחה בינלאומי בשימור והפקת נפט וגז טבעי. גברת תומפסון הראשונה, מאי פיטרסון, זמרת לשעבר במטרופוליטן אופרה עסקה באומנות. מאוחר יותר הזוג עבר לעיר אוסטין.
אמרילו נפגעה בסופות קערת האבק (שורה של סופות אבק שהתחוללו במרכז ארצות הברית וקנדה החל מ-1931 ועד 1939) ונכנסה למשבר כלכלי, השפל הגדול. מלחמת העולם השנייה הובילה להקמת שדה תעופה צבאי במזרח אמרילו אשר היה ליד מפעל הפאנטקס הצבאי שייצר פצצות ותחמושת. עם סיום המלחמה, שני המתקנים נסגרו. בשנת 1950, מפעל הפאנטקס נפתח וייצר נשק גרעיני במהלך המלחמה הקרה. בשנה שלאחר מכן, הבסיס האווירי הצבאי הופעל שוב והתרחב כדי להתאים אותו לB-52 סטרטופורטרס של פיקוד האוויר האסטרטגי. בין השנים 1950 ל-1960 גדלה אוכלוסיית אמרילו מ-74,443 תושבים ל-137,969. אולם, סגירת הבסיס הצבאי האווירי של אמרילו ב-31 בדצמבר 1968 גרם לירידת האוכלוסייה ל-127,010 תושבים בשנת 1970.
בשנת 1970, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית פרסם את נתוני האוכלוסייה באמרילו, 6.1% לבנים ממוצא היספני ו-88.5% לבנים ממוצא אחר. בשנות השמונים של המאה ה-20, תאגידים כגון: ASARCO, Tyson Foods, Owens Corning, Weyerhaeuser בנו מפעלים באמרילו. בעשור הבא, אמרילו הקיפה גבולות של 155 קמ"ר במחוזים פוטר ורנדל. כביש בין-מדינתי 27 מחבר בין אמרילו ולאבק ונבנה בעיקר בשנות השמונים.
גאוגרפיה ואוכלוסין.
אמרילו ממוקמת בצפון-מערב מדינת טקסס. פני השטח באזור יחסית שטוח, עקב חוסר מערכות ניקוז מפותחות, הרבה מהגשמים מתאדים, מחלחלים לתוך הקרקע או מצטברים באגמים. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 234 קמ"ר מתוכם 233 קמ"ר אדמה ו-1.0 קמ"ר מים. אזור המטרופולין של אמרילו הוא ה-180 בגודלו מבחינת אוכלוסייה בארצות הברית, אוכלוסיית המטרופולין היא 236,113 תושבים בארבעה מחוזות: אמסטרונג, קרסון, פוטר ורנדל.
המבנים התת-הקרקעיים הנקראים גם הרי אמרילו הם ההתפשטות של הרי ארבקל ממדינת אוקלהומה והרי קוואצ'יטה של מדינת ארקנסו. הם כמה אלפי מטרים מתחת לקרקע. משוער כי כמה מפסגות ההרים בגובה של 3,000 מטרים. הפסגה הגבוהה ביותר משוערת בגובה של 750 מטרים מתחת לאדמה ונמצאת בצפון מחוז פוטר.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, התגוררו באמרילו 185,743 תושבים, גדילה של 9.8% ממפקד האוכלוסין של שנת 2000.
מהאוכלוסייה בעיר, 59.7% לבנים, 6.3% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.5% אינדיאנים, 3.1% אסיאתים, 0.1% מגזע אחר ו-1.5% משני גזעים או יותר.
נוף העיר.
עיקר צמיחת האוכלוסייה וההתפתחות המסחרית של העיר מתרחשים בחלק הצפון-מערבי של אמרילו. בדומה להרבה ערים באזור הצפון מערבי של מדינת טקסס, העיר סבלה מהידרדרות כלכלית במהלך השנים. כדי לשקם את העיר, הוקם הארגון 'Center City of Amarillo' וניסה להקים שותפויות עם ארגונים בעלי נוכחות גדולה בעיר. מאז שנות התשעים העיר מימנה פרויקטים של אמנות ציבורית והתחילה מסיבות רחוב בעיר.