בתי התמחוי של מאיר פנים מעוצבים כמסעדות לכל דבר על מנת להעניק לסועד חוויה שוות ערך לארוחה במסעדה טיפוסית, במטרה לשמור על כבוד הנזקקים. התפריט השבועי בנוי על פי המלצתו של תזונאי, וכולל את כל אבות המזון וויטמינים חיוניים. המתנדבים המגישים את הארוחות מונחים להעניק גם חום ותמיכה רגשית לנזקקים.
בתי התמחוי מספקים מנות חמות לבתי קשישים או אנשים בעלי מוגבלות על בסיס יומי. המתנדבים המחלקים מונחים להתעניין במצבו הבריאותי של הקשיש, ומעניקים לו סיוע כגון קניית תרופות, תיקון מכשירי חשמל ועוד.
הארגון מספק ארוחות חמות לבתי ספר וגני ילדים שמנוהג בהם יום לימודים ארוך, על מנת להבטיח לילדים לפחות ארוחה אחת ביום בעלת ערך תזונתי גבוה. הארוחות ניתנות תמורת 3 שקלים לארוחה או ללא תמורה כלל למשפחות שאינן יכולות לשלם סכום מועט זה.
לקראת חגים או אירועים מיוחדים אחרים, הארגון מחלק חבילות מזון לנזקקים בשיתוף גורמי הרווחה בערים השונות.
מועדוני נוער.
הארגון מפעיל רשת מועדוני נוער המעניקה לילדי רווחה תמיכה רגשית ומקצועית במגוון תחומי החיים. המועדוניות מופעלות בשעות אחר הצהריים בשיתוף תנועות הנוער ושירותי הרווחה. במסגרת המועדוניות הילדים מקבלים עזרה בשעורי הבית, שיעורי העשרה, חזרה לקראת מבחנים ותמיכה רגשית. התוכנית מותאמת אישית לכל ילד בתיאום עם המוסד החינוכי בו הוא לומד. במהלך השהות במועדוניות הילדים מקבלים ארוחת צהרים מזינה, וארוחה קלה נוספת בטרם היציאה לביתם.
במהלך חופשות בתי הספר, המועדוניות מפעילות מערך של פעילויות מגוונות הכוללות משחקים וטיולים.
שיקום תעסוקתי.
הארגון מעניק אפשרות תעסוקתית לקשישים ולפגועי נפש בסניפיו השונים. השיקום המקצועי כולל הכנת מזון, עריכת שולחנות והגשת המזון לנזקקים. תמורת עבודתם מקבלים המשוקמים מלגה סמלית שאינה פוגעת בזכאותם הסוציאלית לתשלומים. כמו כן מועסקים בסניפים עובדי שירות מטעם שירות בתי הסוהר ועובדים המחויבים בשירות מבחן.
כח לתת.
כח לתת הוא מפעל התנדבותי המספק ציוד ביתי כרהיטים ומוצרי חשמל שנתרמו על ידי הציבור למשפחות נזקקות. הציוד שנאסף עובר תהליך של מיון, ניקוי והתאמתו לשימוש באמצעות מתנדבים. הציוד נמסר לנזקקים תמורת סכום סמלי. הארגון מפעיל כ-15 סניפים של "כח לתת" ברחבי הארץ.
להק 19
ספריו וחיבוריו של הרבי מליובאוויטש
הצי של ארצות הברית
קינגסטון שעל הנהר האל
קרבות משמר העמק
רפאל חיים הכהן
רפאל חיים הכהן (1884, ה'תרמ"ה - 1954, ה'תשט"ו) היה איש ציבור ירושלמי ממוצא פרסי, ציר וחבר אספת הנבחרים הראשונה והשנייה, חבר הוועד הלאומי, שופט בית משפט השלום העברי בירושלים, חבר ועד העדה הספרדית, מראשי העדה הפרסית בעיר וממייסדי בית הכנסת אוהבי ציון בשכונת זיכרון טוביה.
קורות חיים.
נולד בשיראז שבאיראן ב-25 בנובמבר 1884 (ז' בכסלו ה'תרמ"ה) לכאנום ולמולא אהרן בכ"ר משה הכהן. בילדותו התחנך אצל אביו ובהמשך אצל מורים פרטיים, ובשנת 1890 (ה'תר"ן) עלה לישראל והשתכן בירושלים.
בשנת 1903 (ה'תרס"ג) ייסד בירושלים יחד עם אחיו ואחרים את אגודת הקהילה הציונית-פרסית "אוהבי ציון" שפעלה להרמת המצב הרוחני והחומרי של בני העדה בעיר. כן פעלה האגודה וייסדה מספר מוסדות, בהם בית כנסת ותלמוד תורה "אורח חיים" שלאחר מותו נקרא על שמו של רפאל חיים"." כן ייסד את "חברת אוהבי ציון לעדת יהודי פרס בירושלים".
בשנת 1904 (ה'תרס"ד) נישא לבוליסה (אמירה) בת רפאל גוזלן. בשנה זו שימש כציר ירושלים ובני עדתו בכנסייה הראשונה של תושבי ארץ ישראל שהתאספה בזכרון יעקב. בהמשך שימש כציר אספת הנבחרים הראשונה, חבר הוועד הלאומי ולאחר מכן כחבר אספת הנבחרים השנייה.
בצעירותו התפרנס כעובד בבית הדפוס של אברהם משה לונץ, ונמנה עם מייסדי אגודת פועלי הדפוס בירושלים. בשנת 1913 (ה'תרע"ג) ייסד בירושלים בית דפוס פרטי בו הודפסו ספרים חשובים ויקרי ערך, והיה חלוץ ראשון מסוגו בארץ בהדפסת לוחות עם דפים לתלישה.
בשנות מלחמת העולם הראשונה נמנה עם עסקני וועד הסיוע שטיפל בסבלם של תושבי ירושלים, בעיקר למשפחות מבני עדתו שראשיהן גויסו לצבא הטורקי. גם כאלו שאינם בני עדתו זכו לסיוע ופטור מהצבא, כשטען עבורם שהם כביכול בעלי נתינות איראנית. כשבהמשך גירש השלטון הצבאי את כל הנתינים הפרסים האמיתיים והמדומים לדמשק שבסוריה, פנה אל החכם באשי בטורקיה, הרב משה הלוי, ויחד פעלו בהצלחה להחזרת המגורשים לירושלים. בשל אי הבנה בנוגע לפעילות זו, נעצר על ידי הממשל ושוחרר לאחר מספר ימים.
לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים המשיך בפעילותו הציבורית וייסד בעיר את חברת "המרפא" לעזרה לחולים ולעניים, ונמנה עם מייסדי "מרכז בעלי המלאכה", בנק "הלוואה וחיסכון", "הסתדרות הספרדים" ועוד. כן פעל למען "קרן הגאולה", שימש כחבר "וועד הקהילה העברית" ונשיא ויו"ר הוועד הכללי של העדה הפרסית בעיר, חבר בוועד בית חינוך עיוורים, חבר ועד העדה הספרדית והוועד הפועל שלו, שופט בבית משפט השלום העברי בירושלים, חבר וועד קופת מזון ותמחוי, וחבר ועדת הביקורת למועצת עזבון בליליוס.
בשנת 1923 (ה'תרפ"ג) ערך תזכיר מחאה לקונגרס הציוני, בעקבות התגברות הרדיפות כנגד בני עדתו. בסיועו של הרברט סמואל, הוגשה התלונה לדרגים הרלוונטיים והועילה במקצת. בחודש אוקטובר 1926 (חשוון ה'תרפ"ז) נבחר לשמש כחבר בוועדה להתאזרחות מטעם הרבנות הראשית, ובחודש פברואר 1932 (אדר ה'תרצ"ב) נבחר לוועד הקהילה של יהודי ירושלים מטעם רשימה של יהודי המזרח.
הלך לעולמו ב-29 בדצמבר 1954 (ד' בטבת ה'תשט"ו) לאחר מחלה ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
חיים אישיים.
היה אב לשבעה. בנו הבכור היה פרופ' אהרן מרדכי כהן, חוקר מחלת הסוכרת. בניו דוד שמואל ויוסף המשיכו לנהל את "דפוס רפאל חיים הכהן". בנו שלמה היה מנהל בית ספר ומפקח של משרד החינוך. בנו משה נרצח במאורעות תרפ"ט.
אחיינו, אהרן חיים כהן, היה איש מודיעין ופעיל ציבור ישראלי.
ביסאן
החוק הסאלי
החוק הסאלי (בלטינית: " Lex Salica" או Pactus legis salicae) הוא מכלול חוקי המדינה של הפרנקים הסאלים. קובץ חוקים זה משקף מסורות קדומות יותר, כלומר, זוהי העברת מערכת חוקים שעברה בעל-פה לחוקה כתובה. זוהי למעשה החוקה הקדומה ביותר באירופה לאחר התמוטטות האימפריה הרומית. חשיבותו העיקרית של החוק בהיסטוריה של אירופה היא בכך שהכתיב את חוקי הירושה ברבות ממדינות אירופה. בלב חוק הירושה הסאלי נמצאת תפיסת הירושה האגנאטית, לפיה רק זכרים ראויים למשול ולרשת את אבותיהם על כס המלכות.
על פי הכתוב בטקסט החוק הועלה על הכתב על ידי המלך כלוביס הראשון בין שנת 507 לשנת 511, אולם מתוך קריאת הטקסט מסתבר כי הוא עבר שינויים מאוחרים יותר. יש גם מקור המציין כי מספר הסעיפים בחוק המקורי היה 65 בלבד בעוד החוק המצוי בידנו מכיל מספר רב יותר של סעיפים. החוק הסאלי לא היה החוק היחיד שנחקק אצל העמים הברברים. כך למשל היה חוק של אויריק משנת 475, עליו התבסס חוק של ליאוויגילד משנת 575 ועליו התבסס חוק של רקסוינד משנת 654. היו גם חוקי גודנדובאר של הבורגונדים משנת 536 ועוד קודקסים שונים.
קבלת החוק.
החוק הגרמאני העתיק היה חוק בעל פה, שהתאים לעם נוודים המאוגד במסגרות משפחה. כוחה של המשפחה נמדד בנקמת הדם אותה יכלה לבצע ואחד העונשים החמורים ביותר היה נידויו של הפושע והוצאתו מחוץ למסגרת התומכת והמגנה של המשפחה. מאחר שלא היה להם נדל"ן לא היה צורך בחוקי ירושה ולא היה מוכר מושג הצוואה.
על פי הטקסט המלווה לחוק הסאלי, החוק הסאלי נוסח על ידי ארבעה אנשים מכובדים שבאותו זמן היו מנהיגי העם (rectores) וזאת אחרי שנבחרו מתוך כלל הגברים. שמותיהם היו ויזוגאסט (Wisogastis) בודוגסט (Bodogastis), סאלאגסט (Salegastis), ווידוגאסט (Widogastis) מהאחוזות בוטהם, סאלהם ווידהם אשר מעבר לריין (כלומר בהולנד). על מנת לנסח את החוק הם התכנסו בשלושה כינוסי מאלוס במקומות ששמם סחמי (Sachamae) בודוגי (Bodohamae) ווידוהיים (Widohamae) על מנת לדון במשפטים (causarum) שהתעוררו. אחרי שדנו בכל הסיבות לסכסוכים הם החליטו פה אחד על חוקה הכוללת מספר סעיפים שנועדה לשמור על השלום ולמנוע אלימות.
מניעת האלימות החשובה ביותר הייתה עצירת נקמת הדם. על פי המסורת הפרנקית, כבודו של אדם היה ניזוק על ידי מעשה איבה מצדו של אדם אחר, ורק נקמה הייתה משיבה את הכבוד האבוד. על מעשים מסוימים הייתה נהוגה נקמת דם (Faida) שהיה אפשר לעצור אותה על ידי כופר נפש (Compoditio). והחוק הסאלי הרחיב את מושג הכופר וקבע סולם תשלומים לכל מקרה. בנוסף, אפשר החוק למלך לקחת לעצמו חלק מהכופר בתמורה לכך שהוא שומר על הסדר ועל השלום. החוק הסאלי מתעלם מהנסיבות או מקיום ואי קיום כוונה במעשה ומתייחס לתוצאה בלבד.
החוק הכללי.
החוק הסאלי הפלילי חל על אנשים חופשיים (לא עבדים) המהווים חלק ממשפחה. החוק מסתמך על שבועה, אינו מכיר בתקדים, ויוצא מהנחה שאלוהים הוא חלק אינטגרלי של המערכת המשפטית. החוק מסדיר נושאים רבים, בהם חוקי המונרכיה העוברת בירושה, כלומר כללי ירושת הכתר ופיפים אחרים על ידי גברים בלבד, וסדר הירושה במידה ואין למלך בן זכר.
החוק הסאלי בנוי כתעריפון עונשים, הוא מפרט עונשי קנס על מעשי פשע שונים ומגדיר דירוג בין פגיעות גופניות שונות (למשל כריתת יד שמאל פחותה במדרג מכריתת יד ימין). שליש מהקנס יורד לקופת המדינה ושני שלישים משולמים לנפגע, שליש אחד כפיצוי על הנזק והשליש השני כתשלום מוסכם מראש למניעת נקמה. המשפט נערך בפני חבר מושבעים.