עם ירושת הכתר, פקידים רבים בחצר הקיסרית התעניינו בדרך מנהלו של הקיסר החדש את האימפריה. צְ'ייֵנְלוֹנְג היה בן 24 כאשר הפך לקיסר סין והיה מוכן להשתמש בכוחו האדיר של צבא צ'ינג במטרה להשקיט יריבים. הודות לשלטונו של אביו, האימפריה הייתה יציבה מאוד במהלך ירושתו של צְ'ייֵנְלוֹנְג, האוצר המדיני היה בשיא גודלו מזה מאות שנים, האוכלוסייה הכללית הייתה שקטה עם משטר צ'ינג המנצ'ורי ותור הזהב שבנה קָאנְגשִׂי נשמר. זמן קצר לאחר טקס ההכתרה הרשמי של הקיסר החדש, החל מרד של בני מְיַאוֹ (קבוצה אתנית) באזור גְוַאנְגשִׂי (דרום סין) נגד שושלת צ'ינג ושליטיה המנצ'ורים, בהם סירבו להכיר המורדים כשליטי סין מכיוון שהיו מיעוט אתני בסין הגדולה ולמרות זאת היו בשלטון. המוצב הצבאי באזור לא היה מוכן למרד וההנהגה האזורית עמדה להיכנע למורדים החמושים עד אשר צְ'ייֵנְלוֹנְג התערב במאורע והורה לצבא צ'ינג לנוע דרומה במטרה להכחיד את המרד. המשלחת הצבאית הייתה מוצלחת והייתה הראשונה בסדרת מערכות צבאיות רבות שהנהיג הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לאורך שלטונו הארוך. בשנת 1740 התרחש מרד נוסף של בני מְיַאוֹ בדרום סין, כמו קודמו, המרד הופל במהרה בהוראתו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג להוציא משלחת צבאית.
תחת שלטונם של הקיסרים חְוָאנְג טָאיְגִ'י וקָאנְגשִׂי, שושלת צ'ינג כבשה את רוב מונגוליה הפנימית ומונגוליה החיצונית. המונגולים בתגובה נעו מערבה לעבר אגן טארים והקימו את ח'אנות הדְזוּנְגַרִים באזור טורקסטן (כיום המחוז האוטונומי שׂינְגְ'יָאנְג). מזה זמן רב פשטו המונגולים על ערים סיניות ואיימו על עליונותה של שושלת צ'ינג. הדְזוּנְגַרִים התחזקו עוד יותר תחת מנהיגם הכריזמטי, גָּלְדָן טְסֵרֶן, שהיה מצביא מוכשר. צְ'ייֵנְלוֹנְג החל משא ומתן במטרה להגיע להסדר עם הדְזוּנְגַרִים. בסופו של דבר הגיעו שתי המעצמות להסדר, הרי אלטאי נקבעו בתור הגבול הצפוני ביניהן, הדְזוּנְגַרִים הכירו בצְ'ייֵנְלוֹנְג כבעל מנדט השמיים, משמע שהכירו בטענת שושלת צ'ינג לשליטה על כל סין, והפכו רשמית למדינת חסות של צ'ינג. גָּלְדָן טְסֵרֶן המשיך לפתח את הצבא והמנהל בחאנות הדְזוּנְגַרִים בעזרתו של קצין שבוי מטעם האימפריה הקולוניאלית השוודית.
מאבקי אחדות.
מאבק הכוחות בטיבט.
עם התחזקותה של שושלת צ'ינג החלו בעיות ממשל לצוץ בטיבט. האזור ההררי, שדה יורה סופח לתוך שושלת צ'ינג תחת הנהגתו של הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג. טיבט נוהלה בפועל בידי שלושה אישים שישבו בלהסה, בירתה; מושל אזורי טיבטי שניהל את האזור בתור מדינת חסות אך לא כחלק ישיר של שושלת צ'ינג, שני שליחים רשמיים מטעם החצר הקיסרית של שושלת צ'ינג והדלאי לאמה ה-7, שהיה המנהיג בפועל של טיבט. המושל, גִּיּוּרוּמֵה נָאַמְגִיאֵל, היה בעל יחסים מתוחים עם הדלאי לאמה והיה חשש מטעם שליחי צ'ינג כי תוכניתו היא לבודד את הדלאי לאמה ולמרוד בממשל צ'ינג. בשנת 1750, כדי למנוע את המרידה האפשרית, הזמינו השליחים הרשמיים את גִּיּוּרוּמֵה נָאַמְגִיאֵל אל מושבם השלטוני בעיר במטרה לשוחח אודות המנהל האזורי, כאשר הוא הגיע, נתקל נָאַמְגִיאֵל במארב ונרצח בידי מתנקשים שעבדו למען השליחים. בעוד המתנקשים ניסו להעלים עקבות, שלישו של נָאַמְגִיאֵל אשר שרד, ברח מן המקום והפיץ את החדשות ברחבי העיר. בתוך מספר שעות, מאות טיבטים זועמים החלו במרד מזוין נגד השליחים מטעם החצר הקיסרית. השליחים נהרגו במרד והחלו רדיפות של בני האן בתוך העיר. צְ'ייֵנְלוֹנְג זעם על ההתרחשויות והורה לחיילי שושלת צ'ינג לצעוד על להסה ולהפיל את המרידה. שלטון המושלות נפסק והדלאי לאמה הפך לדמות הפוליטית המרכזית בטיבט. נוסף עליו דאג הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג למשלחת חדשה מטעם החצר הקיסרית שתפקח על פועלו של הדלאי לאמה.
סין לעומת צ'ינג.
במהלך מרד המצנפת האדומה, הראייה של סין רק בתור האזור שבו שוכנים בני ההאן הפכה מרכזית לממשל שושלת מינג ולדרך בה סינים ראו את עצמם. מכיוון שהמנצ'ורים שליטי שושלת צ'ינג היו מיעוט אתני לעומת בני ההאן, היה צורך להראות אחדות לאומית. על כן, צְ'ייֵנְלוֹנְג התעקש כי מהות הלאום הסיני לא כוללת רק את בני ההאן אלא את כל השטחים הנכללים בשליטתה של שושלת צ'ינג. צְ'ייֵנְלוֹנְג עצמו צוטט כאשר טען בעניין כך:
עשר המערכות הגדולות.
מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן (הראשונה).
בשנת 1747 החלו מאבקי כוח באזור גִּ'ין-צְ'װַאן (כיום באזור מזרח סְה-צְ'ווַאן). תושבי האזור היו מאמיני הבודהיזם הטיבטי ובתקופת ממשל שושלת מינג הקונפוציאני, במטרה להביא להסדר במקום, הממשל המרכזי העניק אוטונומיה אזורית וחילק את חבל הארץ בין מנהיגים שבטיים שנודעו בתור טוּסְה. בשנת 1747 המנהיג השבטי סְלוֹפְּ דָּפוּן החל לסבסד את עליונות כוחותיו על השבטים האחרים והחל במרד גלוי נגד שלטון שושלת צ'ינג. המועצה העליונה בבייג'ינג; הרשות העליונה אודות תפקוד הצבא, העבירה פקודה ל-30,000 חיילים לנוע לעבר גִּ'ין-צְ'װַאן במטרה להשקיט את המרד. המשלחת נכשלה מכיוון שלא הייתה מוכנה להתבצרות הכוחות המורדים ולמארב שהכינו עבורם. בשנת 1749 הורה הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג על הוצאתה לפועל של משלחת נוספת נגד המרד בגִּ'ין-צְ'װַאן אשר כללה 40,000 איש. המשלחת השנייה נכשלה גם היא עקב בגידה ומאבקים בהנהגה הצבאית וחוסר ניסיון של הפיקוד. צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה על ההוצאה להורג של המפקד הלא מנוסה והחלפתו בגנרל פֿוּחֶנְגּ רב הניסיון והתעוזה. פֿוּחֶנְגּ ארגן מחדש את הכוחות שהתפזרו ומיקד אותם נגד מרכזי ההנהגה של סְלוֹפְּ דָּפוּן. בסוף השנה נפל המרד והאזור סופח רשמית לתוך שושלת צ'ינג ואיבד מן האוטונומיה שניתנה לו קודם לכן. מערכה זאת, מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן הראשונה, היא הראשונה מתוך עשר המערכות הגדולות, סדרת מאבקים צבאיים לאורך שלטונו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג שהביאו לשיא גודלה והתפתחותה של סין.
דְזוּנְגַרִיה וכיבוש שינג'יאנג.
חאנות הדְזוּנְגַרִים הייתה, בדומה לשושלת צ'ינג, מחולקת בין ממשל מונגולי שהיווה מיעוט אתני לבין רוב התושבים שהיו אויגורים, עם טורקי שרוב אנשיו מוסלמים. במותו של הח'אן גָּלְדָן טְסֵרֶן נפלה החאנות לתוך מאבק ירושה ממושך שראה את התמרדותם של האויגורים נגד שליטיהם המונגולים. בשנת 1754 הצליח המנהיג המונגולי, דְּבָאָצִ'י, להשיג את טענתו לכתר והפך לח'אן החדש לאחר מלחמה ממושכת. יריבו המרכזי, אָמוּר סָאֲנָה ברח לשושלת צ'ינג ובפגישה עם הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הכריז על נאמנותו לשושלת צ'ינג בתמורה לברית צבאית ותמיכה במאבק נגד דְּבָאָצִ'י. חאנות הדְזוּנְגַרִים הייתה ממוקמת בתוך טורקסטן, מדבר טקלה מקאן חלש על חלק נרחב מהחאנות וממערב גבלה ברכס הרי טיין שאן וימת בלחש (כיום בקזחסטן). למען פלישה אל תוך החאנות הגדולה והמדולדלת באוכלוסין, היה על צבא צ'ינג לעבור מספר חודשי הכנה. צבא המונה 50,000 איש אורגן מטעם שושלת צ'ינג, צבא זה הורכב ממנצ'ורים, בני האן, מונגולים ואויגורים והונהג בידי הגנרל בַּאנדִּי. הצבא האדיר החל בתנועתו מערבה בשנת 1755. בתוך מאה ימי קרבות נגד הדְזוּנְגַרִים לאורך נהר אילי, הגיעו הכוחות עד לפרברי גולג'ה (כיום יִינִינְג; ), בירת החאנות וכוחותיו של דְּבָאָצִ'י נכנעו לצבא צ'ינג. חאנות הדְזוּנְגַרִים חולקה לארבעה אזורים היסטוריים המקבילים לקווים אתנים מבחינה מנהלית ואָמוּר סָאֲנָה מונה לח'אן החדש אך היה כפוף לממשלת צ'ינג.
אָמוּר סָאֲנָה לא היה נאמן לשבועתו לשושלת צ'ינג. בשנת 1756 הוא מרד בשלטון שושלת צ'ינג וביצע מארב למוצב הצבאי של שושלת צ'ינג בדְזוּנְגַרִיה. רוב צבא צ'ינג הגדול שמנה 50,000 איש שב כבר לתוך שושלת צ'ינג עצמה והכוחות המוצבים תחת בַּאנדִּי לא היו מסוגלים להעמיד מאבק אל מול המארב של אָמוּר סָאֲנָה. בייאוש, הגנרל בַּאנדִּי ביצע התאבדות והמוצב של צבא צ'ינג נפל לגמרי. בשנת 1757, לאחר שנה של הכנות מחודשות, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הזועם הורה על יציאתה של משלחת צבאית גדולה חדשה תחת פיקודו של הגנרל ג'וֹאוּ-חְװֵי, שהיה מעורב קודם לכן במהלך המערכה בגִּ'ין-צְ'װַאן. לאחר סדרת קרבות בהם השיגו הכוחות של שושלת צ'ינג את היד העליונה, אָמוּר סָאֲנָה ברח צפונה לעבר סיביר, בתוך האימפריה הרוסית, שם הוא נפטר עקב אבעבועות שחורות. צְ'ייֵנְלוֹנְג דרש מיליזבטה, קיסרית רוסיה את גופתו של אָמוּר סָאֲנָה, אך הקיסרית הרוסית סירבה. בתגובה, צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה על מאסרם של מספר נזירים בבייג'ינג מטעם הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, ויחסי סין–רוסיה החריפו. גופתו של אָמוּר סָאֲנָה לא הועברה לשושלת צ'ינג, אך המתיחות בין המדינות שככה עם השנים. שתי המערכות בתוך דְזוּנְגַרִיה היוו את המערכה השנייה והשלישית מתוך עשר המערכות הגדולות.