פטריק מודיאנו נולד ב, פרוור של פריז בירת צרפת, ב-1945, לאחר תום מלחמת העולם השנייה. הוא היה בנם של אלברטו מודיאנו, איש עסקים יהודי איטלקי, יליד פריז, בן למשפחת מודיאנו, שמוצאה מאיטליה ושחייתה שנים רבות בסלוניקי, ולואיזה קולפיאן, שחקנית בלגית ממוצא פלמי. ב־1957 מת ממחלה אחיו הצעיר רודי, והוא בן עשר (מודיאנו הקדיש לו כמה מיצירותיו).
ב־1968, בגיל 23, פרסם מודיאנו את הרומן הראשון שלו, "כיכר אֶטואל", ומאז הוא עוסק בכתיבה. הוא כתב רומנים, ספרי ילדים ותסריטים (בהם לסרט "לקומב, לוסיאן" (1974), ביחד עם הבמאי לואי מאל). עבודתו עוסקת בנושאים של זיכרון, שכחה וזהות.
ב־12 בספטמבר 1970 נשא לאישה את דומיניק זרפוס (Dominique Zerhfuss). לשניים נולדו שתי בנות. בתם מארי מודיאנו היא זמרת וסופרת.
בשנת 1978 זכה מודיאנו בפרס גונקור. ב־2012 זכה בפרס אוסטריה לספרות אירופית.
ב־2014 זכה בפרס נובל לספרות. בנימוקי הפרס נכתב שזכייתו היא "אמנות הזיכרון, עמה הוא עורר את הגורל האנושי הבלתי-נתפס, וחשף את עולם החיים של העיסוק".
קישורים חיצוניים.
על יצירתו:
Ugly Kid Joe
Ugly Kid Joe היא להקת רוק אמריקאית מהעיר איסלה ויסטה שבקליפורניה.
המוזיקה של הלהקה משלבת סגנונות רבים, ביניהם הבי מטאל, רוק כבד, פאנק מטאל, רוק אלטרנטיבי ומטאל אלטרנטיבי.
הלהקה הוקמה על ידי שני חברי ילדות, וויטפילד קריין וקלאוס איקסטאד, בשנת 1989 גילה אותם המפיק המוזיקלי אריק ולנטין ולאחר צירוף מספר חברים נוספים יצא בשנת 1991 המיני אלבום As Ugly As They Wanna Be, בעזרת מילים הומוריסטיות וסאטיריות הלהקה זכתה להצלחה רבה בתחילת שנות ה-90 ואלבומם הבא America's Least Wanted הגיע למעמד של פלטינה כפולה, עם זאת שני האלבומים הבאים של הלהקה Menace to Sobriety ו-Motel California זכו להצלחה פחותה הרבה יותר והלהקה הודיעה של פירוק בשנת 1997.
בשנת 2010 הכריזה הלהקה על איחוד מחדש, הלהקה חיממה את להקת Guns N' Roses בעת הופעתה בתל אביב ב-3 ביולי 2012. באותה שנה הוציאה מיני אלבום בשם Stairway To Hell (הלחם של שם שמות השירים Stairway to Heaven של להקת לד זפלין ו-Highway To Hell של להקת AC/DC).
בשנת 2013 הופיעה הלהקה במספר הופעות באירופה יחד עם להקת Skid Row.
ניק האנאוור
ניק האנאוור (באנגלית: Nick Hanauer; נולד ב-1959) הוא יזם, מנהל חברות, משקיע, יועץ עסקי ופעיל חברתי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר כאחד מראשוני המשקיעים בחברת אמזון, שם עשה חלק מהונו, ובפעילות החברתית שלו כמבקר חריף של השיטה הקפיטליסטית בארצות הברית ובעולם.
קריירה עסקית.
ניק האנאוור נולד בעיר ניו יורק ב-1959 במשפחה ממוצא יהודי גרמני שבבעלותה חברה לייצור שמיכות וכריות. בני המשפחה עבדו בחברה, וכשנקלעה לקשיים רכשו אותה והפכו אותה לחברה מובילה בתחומה ולמותג ידוע. ניק ואחיו הצטרפו לעבודה בחברה. ניק למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון, ולאחר מכן חזר לעבוד בחברה המשפחתית, והוא מכהן שם עד היום כמנכ"ל, וכיו"ר משותף ביחד עם אביו.
בשנת 1992 חל מפנה בקריירה שלו, כאשר פנה להשקיע בחברות הפועלות באינטרנט. בעצת חברו ג'ף בזוס השקיע בחברת אמזון, שהייתה בין הראשונות שמכרו מוצרים באינטרנט בלבד. הוא שימש כיועץ למועצת המנהלים של החברה עד שנת 2000, אז הקים קרן הון סיכון בשם Second Avenue Partners. במסגרת הקרן הוא השקיע ומכר כ-30 חברות, וביניהן: aQuantive (נמכרה למיקרוסופט), Insitu (נמכרה לחברת בואינג), ברווח כולל של עשרות מיליארדים של דולרים.
פעילות חברתית.
האנאוור הקים את "רשת הפטריוט האמיתי", ארגון בלתי-מפלגתי, המבוסס על רעיונות שהציג בספרו המשותף עם אריק לו, "הפטריוט האמיתי". האנאוור מנהל ביחד עם רעייתו לסלי את "הקרן של ניק ולסלי האנאוור", שמטרתה לתמוך במיזמים ציבוריים, חינוכיים וסביבתיים בעלי מגמה ליברלית. כמו כן הוא פעיל קהילתי באזור העיר סיאטל, הנחשבת מעוז של המחנה הפוליטי הליברלי בארצות הברית, ומעורב במערכת החינוך הציבורית שם. הוא מייסד-שותף של "הליגה של המשפיעים בחינוך (LEV)", ארגון פוליטי בלתי-מפלגתי לשיפור החינוך הציבורי במדינת וושינגטון. הוא חבר במועצת המנהלים של Forterra, ארגון לשימור סביבתי. הוא הופיע בסרט התיעודי "אי-שוויון לכל", 2013.
בשנת 2014 טען האנאוור בטור שכתב במגזין המקוון "פוליטיקו", כי צפויה מהפכה אלימה כנגד האלפיון העליון, אם לא תיפתר בעיית אי-השוויון בחלוקת העושר, כהגדרתו. לטענתו, אי-השוויון מוביל להריסה של מעמד הביניים, ובעקבות כך תקרה מהפכה שתפגע אנושות במעמד העשיר. הוא השווה את המצב הנוכחי (ב-2014) לאקלים הפוליטי והחברתי ערב המהפכה הצרפתית.
פרשת ההרצאה בכנס TED.
ב-1 במרץ 2011 נשא האנוואר הרצאה בועידת TED, ובה שטח את משנתו החברתית. הוא טען כנגד המוסכמה הרווחת בקפיטליזם הקלסי, לפיה מעמד העשירים הוא "יוצר משרות" בעבור כל האוכלוסייה, ועל כן עושרם "מחלחל" בסופו של דבר לכולם. לדבריו בהרצאה, מעמד הביניים הוא יוצר המשרות האמיתי של המערכת הכלכלית, והשיטה הנוכחית הורסת אותו. כדי לחזק את מעמד הביניים ולהועיל לחברה כולה, על הממשלה להעלות את שכר המינימום שיבטיח הכנסה למעמדות הנמוכים, דבר שיגדיל את כוח הקניה שלהם - גם במחיר של פגיעה מסוימת במעמד העשיר. במקום זאת, הממשלה מקטינה את תשלומי המס ומחזקת את העשירים בלבד. אילו השיטה הייתה עובדת, טען האנאוור, "היינו טובעים במשרות פנויות" במקום לראות את המספר יורד.
ארגון TED החליט לגנוז את ההרצאה, ועל כך ספג ביקורת ציבורית. ההרצאה פורסמה ב-YouTube, וזכתה ליותר ממיליון צפיות. האוצר של ארגון TED, כריס אנדרסון, הצדיק את הגניזה בכך שההרצאה הביעה דעות פוליטיות שנויות במחלוקת. בתגובה, טענו המבקרים שהרצאות קודמות ב-TED, למשל מפי אל גור ודייוויד קמרון, עסקו בנושאים פוליטיים שבמחלוקת.
האנאוור עצמו הגן באופן חלקי על החלטתו של אנדרסון, באומרו שהארגון הוא פרטי ושזכותו לצנזר הרצאות הפוגעות במגזר העסקי, ושהביקורת על ההחלטה הייתה מוגזמת. ב-12 באוגוסט 2014, נשא האנאוור הרצאה נוספת בכנס TedSalon, בשם: "היזהרו, חבריי הפלוטוקרטים, כי הקילשונים באים!" אנדרסון פרסם הסבר לפרשה בבלוג של TED, והצטלם עם האנאוור כשהם "קוברים את הגרזן".
מיי-בריט מוסר
מיי-בריט מוֹסֶר (בנורווגית: May-Britt Moser; נולדה ב-4 בינואר 1963) היא פסיכולוגית ונוירוביולוגית נורווגית, מייסדת מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות ופרופסור מן המניין באוניברסיטה הנורווגית למדע ולטכנולוגיה (NTNU) שבטרונדהיים, נורווגיה.
יחד עם בעלה, אדוורד, חקרה את המנגנון בו נעזר המוח כדי לתאר את המרחב. בני הזוג מונו למשרת פרופסור חבר לפסיכולוגיה ולנוירוביולוגיה ב-NTNU ב-1996, פחות משנה לאחר שקיבלו את תואר הדוקטור. הזוג הקים את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM) בשנת 2002 ואת מכון קוולי בשנת 2007.
מיי-בריט מוסר היא כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2014, שאותו חלקה עם בעלה אדוורד וג'ון אוקיף, על עבודתם לזיהוי התאים היוצרים את מערכת המיקום במוח.
מוסדות המחקר שהקימה.
מטרתם המדעית המרכזית של מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות והמרכז לביולוגיה של הזיכרון, שאותם ייסדו הזוג, היא להעשיר את הבנתנו אודות רשתות ומערכות עצביות. בעזרת התמקדות בייצוג ובזיכרון מרחבי במוח, החוקרים מקווים לגלות עקרונות כלליים של רשתות עצביות בקליפת המוח של יונקים.
מכון קוולי, הממומן על ידי קרן קוולי, פועל במקביל למרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM), אך היקף המכון רחב בהרבה ונועד לפעול לטווח ארוך יותר מן השני. CBM הוא חלק מתוכנית מחקר נורווגית וממומן על ידי תוכנית מסגרת המחקר השביעית של האיחוד האירופי (FP7) והמועצה האירופאית למחקר (ERC).
קריירה.
מוסר קיבלה תואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת אוסלו בשנת 1990, ובאותה אוניברסיטה קיבלה את תואר הדוקטור בנוירופיזיולוגיה בשנת 1995, בהנחייתו של פרופ' פר אנדרסן. בין השנים 1994–1996 עשתה בתר-דוקטורט עם ריצ'רד מוריס במרכז למדעי המוח של אוניברסיטת אדינבורו. הייתה לפוסט-דוקטורנטית אורחת במעבדתו של ג'ון אוקיף בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
מוסר שבה לנורווגיה בשנת 1996 ומונתה לפרופסור חבר בפסיכולוגיה ביולוגית ב-NTNU שבטרונדהיים. היא קודמה לדרגת פרופסור מן-המניין למדעי-המוח ב-NTNU בשנת 2000. הקימה את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (2002) ואת מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות (2007).
בשנים 2007–2009 הייתה חברה בוועדה של המועצה האירופאית למחקר (ERC) לבחירת הזוכים במענקי ה-ERC. בשנת 2013 זכתה בפרס "הבוסית הטובה ביותר" של מאדאם בייר, בזכות "מנהיגותה הנפלאה, הישגיה המדעיים והסטנדרטים האתיים הגבוהים שלה, בנוסף להתמקדותה בעבודת-צוות ולרוח הקהילתיות השורה בה". בשנת 2014 חלקו מיי-בריט מוסר ובעלה את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה עם ג'ון אוקיף.
מוסר חברה בחברה הנורווגית המלכותית למדע, באקדמיה הנורווגית למדע ובאקדמיה הנורווגית למדעי הטכנולוגיה.
הנרי ארנולד
הנרי הארלי ארנולד (באנגלית: Henry Harley Arnold; 25 ביוני 1886 - 15 בינואר 1950) היה גנרל הצבא וגנרל חיל האוויר בצבא ארצות הברית. מראשוני הטייסים הצבאיים ומפקד חילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
תחילת הקריירה הצבאית והצטרפות לחיל האוויר.
ארנולד התקבל לאקדמיית ווסט פוינט ב-1903, וסיים אותה ב-1907 בדרגת לוטננט שני.