מקור השם גרוסולר בשם הבוטני של הדומדמנית ("Ribes Grossularium"), בהתייחס לגארנט בגוון ירוק שנתגלה בשפך הנהר אחטראגדה באגן הנהר וילואי (Вилюй) שברפובליקת סאחה-יקוטיה שבסיביר בתחילת המאה ה-19. ב-1811 נתגלה גרוסולר באי מל (Isle of Mull) שבאיים ההברידיים הפנימיים.
לגרוסולר יש שמות נרדפים רבים וגם כמה שמות מטעים: "קולופוניט" – גרגרים גסים של גארנט, "ארניט", "גארנט-דומדנית" – גרוסולר שקוף בגוון ירוק בהיר, "קלקתונגארנט", "קנלשטיין", "אולינתוליט"/"אוליתוליט", "פצ'גארנט", "רומנזוביט", ו"טלמרקיט". שמות מטעים כוללים "ירקן דרום אפריקני", "ירקן גארנט", "ירקן טראנסוול" ו"ירקן אפריקני".
שימושים.
השימוש המסחרי הנפוץ ביותר הוא כאבן חן. הסוג הנפוץ ביותר למטרה זו הוא ההסוניט בעל הגוון הכתום. הסוג המבוקש ביותר הוא הטסבוריט בעל הגוון הירוק. הסוג האטום אותו כורים בדרום אפריקה (המכונה "ירקן דרום אפריקני") משמש לעיתים לגילוף חפצי נוי. בנוסף, כל סוגי הגרוסולר הם מינרלים מבוקשים על ידי אספנים.
מקור ותפוצה.
גרוסולר מופיע באבן גיר שעברה התמרה של מגע או התמרה אזורית יחד עם וזוביאניט, דיופסיד, וולאסטוניט וסקפוליט או בסלעים שעברו מטאסומטיזם של סידן. כמו כן ניתן למצוא גרוסולר בחלק מהשיסטים ובסרפטיניטים.
הגרוסולר הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות לדוגמה בהם מוצאים גרוסולר כוללים את הר סנט-אילר, ומכרה ג'פרי שבאזבסטוס (Asbestos) בפרובינציית ׂקוויבק שבקנדה; בשפך הנהר אחטראגדה באגן הנהר וילואי (Вилюй) שברפובליקת סאחה-יקוטיה שבסיביר שברוסיה (שם נתגלה המינרל לראשונה); בעמק אלה (Val D'Ala) בפיימונטה שבאיטליה; בצילרטל (Zillertal) שבאוסטריה; סמוך לטלמרקן (Telemarken) בנורווגיה; גבישים בודדים מושלמים מצוי בחצץ אבני החן בסרי לנקה; טסבוריט מצוי בגבעות מרלני (Merelani Hills), דרום מזרחית לארושה בטנזניה ובגבעות טאיטה (Taita Hills) סמוך לווי (Voi) בקניה; גבישים ורודים ולבנים מצויים במורלוס (Morelos) ואגם חאקו (Jaco) במדינת צ'יוואווה במקסיקו.
בישראל ניתן למצוא גרוסולר באזור מנחמיה. המינרל נוצר בהתמרה של מגע שבין הבזלת וחוואר הלשון, או בתצורת חתרורים שבאזור מדבר יהודה.
הערות שוליים.
אזקוויאל גאראי
רגישות קליטה
קיאה (פירושונים)
בהר נגוס יסחק
בהר נגוס יסחק (נפטר ב-1578) היה מושל ממלכת בהר מדיר שבאימפריה האתיופית מאמצע המאה ה-16 ועד מותו. תמיכתו בקיסר אתיופיה במהלך הפלישה של אחמד גראן, כאשר מספר רב של אריסטוקרטים העבירו את תמיכתם לאחמד גראן, הייתה מכרעת למניעת כיבוש האימפריה האתיופית.
חייו.
יסחק מוזכר לראשונה עם הגעת הצי הפורטוגזי למאסאווה בשנת 1541. כאשר כריסטובאו דה גאמה נכנס עם 400 רובאיו לשטחו. בהר נגוס יסחק סיפק להם מידע על הארץ, מחנות וכ-500 חיילים. ב-1543 יסחק השתתף לצד גלאוודיוס בקרב ווינה דגה שבמהלכו אחמאד גראן נהרג וצבאו התפזר סופית.
בשנת 1557 החלה מלחמת טורקיה-אתיופיה כאשר הגנרל העות'מאני אזדאמיר פאשה עבר מבסיסו שבג'דה וכבש את מאסוואה, ארקיקו ודברואה בירת המחוז, וכונן את מחוז חבש העות'מאני, יסחק הוביל את האיכרים כנגד הפולשים, הביסם ושיחרר את בירתו.
לאחר מותו של גלאוודיוס ב-1559, עלה לכס הקיסרות אחיו מינאס. יסחק לא היה ביחסים טובים עם הקיסר מינאס וב-1560 מרד נגדו. בהתחלה המרד הצליח ויסחק כבש את אזור תיגראי, אך לבסוף הצליחו כוחות הקיסר לגרש את צבאו של יסחק מטיגראי. יסחק פנה אל העות'מאנים והבטיח לתת להם את הערים דאברווה, מאסאווה, ארקיקו וכל השטח שבין הערים האלו בתמורה לעזרה צבאית. העות'מאנים הסכימו ויסחק החל לנוע דרומה אל עבר תיגראי ואל יתר המחוזות הצפוניים האחרים של אתיופיה, כוחותיהם של שני הצדדים נלחמו שוב ב-1562, אך ללא הכרעה.
בנו ויורשו של מינאס, סרצה דנגל שהומלך לקיסר אתיופיה ב-1563, היה ביחסים טובים עם יסחק, אך לאחר מספר שנים יסחק מרד שוב בעזרת העות'מאנים וסולטן הרר מוחמד מנסור הרביעי. הכוחות תקפו את הצבא האתיופי ב-1578, אך למרות איחוד כוחותיהם, הפסידו המלכים לכוחות הקיסר האתיופי ויסחק נהרג בקרב.
פאנקהסט מסכים עם ג'יימס ברוס שמעמדו של הבהר נגוס: "התדרדר בגלל הבגידה של יסחק. ובתקופה שלאחריו השליט שמעבר לנהר הטקזה לא הורשה להישתמש בסנדאק (דגל), ובנאגארית (תופי הכרזת מלחמה), ולא השתתף בפגישות אלא אם הוזמן לכך במיוחד על ידי הקיסר". זה כשלעצמו יכול להתפרש שבעצם הממלכה היא כבר לא חלק מהקיסרות האתיופית.
צמח (יישוב)
ז'אק סנטיני
ז'אק סנטיני (נולד ב-25 באפריל 1952 בדלה) הוא שחקן ומאמן כדורגל צרפתי לשעבר. הוא שיחק בסנט אטיין במהלך שנות ה-70, כאשר העפיל יחד עם קבוצתו לגמר גביע אירופה לאלופות 1976. לאחר מכן שיחק בקבוצת מונפלייה, והוא סיים את הקריירה שלו כשחקן פעיל בקבוצת ליסייה בשנת 1985.
כאשר שיחק בליסייה, סנטיני החל לעבוד גם כמאמן הקבוצה. משם התקדם בכדורגל הצרפתי - סנטיני אימן בטולוז, ליל, סנט אטיין, וסושו. אחרי אימון סושו, התמנה לתפקיד המנהל הטכני בקבוצת אולימפיק ליון ב-1997, ויחד ז'אן מישל אולס וברנרד לאקומב, הם הפכו את המועדון לבכיר ביותר בצרפת ללא עוררין. הוא קיבל את משרת האימון הראשית בליון, בשנת 2000, ובעונתו הראשונה כמאמן זכה עם הקבוצה בגביע הליגה הצרפתית. בעונתו השנייה כמאמן, זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הצרפתית.
ב-2002, סנטיני החליף את רוג'ר למר כמאמן הנבחרת הצרפתית. הוא התפטר מתפקידו עוד לפני טורניר יורו 2004, בו הודחה צרפת על ידי נבחרת יוון ברבע הגמר.
בשנת 2004 התמנה סנטיני למאמן טוטנהאם הוטספר, אך התפטר כבר לאחר 13 משחקים בטענה של בעיות אישיות. הקבוצה האחרונה שאותה אימן הייתה אוסר, בעונת 2005-2006. הוא פוטר מהקבוצה לאחר שלא הצליח להוביל אותה למפעלים האירופיים.
לואי להב
לואי להב (נולד ב-1949) הוא מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. אחד מהבולטים והמשפיעים ביותר בישראל.
מאז תחילת שנות ה-70 ועד היום עובד להב עם החשובים והמצליחים באמני ישראל. הוא ידוע בצליל מאסיבי (לפחות בתחילת הקריירה שלו), ובגישתו הטוטאלית - מעורבות עמוקה ופרטנית בכל הצדדים של הפקת אלבום.
בשנת 2020, זכה בפרס לנדאו על מפעל חייו.
ביוגרפיה.
להב נולד בבוליביה בשם לואי שארפסשווארת (שפירושו חרב חדה), ועלה עם אמו ואחיו לישראל בשנת 1962. למד בפנימייה בכפר הירוק ולאחר מכן בבית הספר לאמנויות רננים, שם החל להתעניין בצד הטכני של הפקת מוזיקה. שירת בצה"ל בצוות הווי חטיבת הצנחנים ביחד עם דודו זכאי, אברהם זיגמן, אורי שבח ואסתי קוסוביצקי.
לאחר שהשתחרר נישא לצרויה, חברתו ללהקה, והשניים נסעו לארצות הברית. שם נולדה בתם טל, שנהרגה בתאונה בגיל שלוש וחצי. הוא למד ב-Institute of Audio Research ועבד כטכנאי קול והקלטות ב (1972–1975). בתקופה זו עבד בהפקות של מספר מוזיקאים אמריקאים ידועים, ואף השתתף בהפקת האלבומים הראשונים של ברוס ספרינגסטין.
ב-1975 חזר לישראל והשתתף בהפקת שירים של דורי בן זאב, אריק איינשטיין, ג'וזי כץ, שמוליק קראוס ודני ליטני. עבודתו החשובה והבולטת באותה שנה הייתה הפקת האלבום "סוף עונת התפוזים" של להקת תמוז. אלבום זה נחשב על ידי רבים לציון דרך בתולדות המוזיקה הישראלית, ותרומתו של לואי להב לעיצוב הצליל של האלבום מוכרת. עם זאת, הגישה הטוטלית של להב גרמה להתנגדות מצדו של חבר הלהקה אריאל זילבר, מה שבסופו של דבר הוביל לפירוק תמוז.
בעקבות ההצלחה של "סוף עונת התפוזים" הפך לואי להב לאחד השמות הבולטים במוזיקה הישראלית. בשנים הבאות הוא הפיק מופעים ואלבומים בהם של להקת כוורת, יגאל בשן, שלום חנוך, להקת חמסין, תיסלם ואסתר שמיר. חלק מהפרויקטים רשמו הצלחה, אולם במקרים אחדים גישתו הטוטלית גרמה לחיכוכים עם האומנים. כמו כן בחלק מהאלבומים נרשמו מקרים של כישלונות מסחריים, למשל האלבום "חתונה לבנה" של שלום חנוך, כנראה בעקבות הסאונד המאסיבי שלהב ניסה להכניס ושהקהל הישראלי לא היה רגיל לשמוע.
ב-1984 נדמה היה שחל שינוי בצליל האופייני ללואי להב, שהפך פחות מאסיבי ויותר נינוח, אך עדיין עם ניחוח של רוק ועם חיבור לסגנונות אחרים. צליל זה זכה להצלחה רבה בקרב הקהל הישראלי, בייחוד בעבודתו של להב עם דויד ברוזה ושלמה ארצי. עם זאת, בעבודתו עם גידי גוב על האלבום "דרך ארץ" הפיק להב צליל מאסיבי. צליל זה, ביחד עם השירה הצרודה, שינה את תדמיתו הרכה של גוב, וזכה להצלחה מפתיעה.
בשנים הבאות הפיק להב אלבומים ומופעים מצליחים רבים, המשיך לעבוד עם דויד ברוזה ושלמה ארצי, וכן עם אמנים רבים נוספים, כשלומית אהרון.
בתחילת שנות התשעים נכנס להב לשותפות באולפן מאסטרינג בניהולו של טלי כץ, לימים הבעלים של Masterone.
בשנות האלפיים עבד עם יהודה פוליקר, קרן פלס, דנה ברגר, גיל כהן, איתי פרל ועוד.
בשנת 2010 הצטרף להפקת תוכנית הבידור המוזיקלית "כוכב נולד" בעונתה השמינית. להב הדריך את המתמודדים בעבודה על הגשת השירים.
בשנת 2011 הפיק להב את אלבום הבכורה של נתן גושן.
בשנת 2012 הפיק את האלבום "אושר", של הזמרת דיאנה גולבי.
חיים אישיים.
להב מתגורר בהרצליה.
בנישואיו הראשונים התחתן והתגרש מצרויה להב. בנישואיו השניים נישא לפסי, ממנה הביא 2 ילדים, אחד מהם האמן-יוצר תום להב. הזוג התגרש וכיום נשוי לאשתו השלישית דודי ולהם שתי בנות משותפות.
ספר לימוד
ספר לימוד הוא ספר שמטרתו העיקרית היא לשמש את הקורא בעת לימודיו - לימודים במסגרת בית ספר או לימוד עצמאי. ספרי לימוד נמצאים בשימוש נרחב בכל רמות הלימוד, החל מכיתה א' בבית הספר היסודי ועד לתארים מתקדמים באוניברסיטה. כן משמשים ספרי לימוד בקורסים להכשרה מקצועית ובמסגרות לימוד נוספות.