באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה המתאגרף ויאצ'יסלב גוז'אן במדליית ארד. באולימפיאדת לונדון (2012) הייתה מרימת המשקולות כריסטינה יובו לאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית לזכות מולדובה, מדליה זו נשללה ממנה ב-2016 בעקבות הרשעה באמרוץ. מרים משקולות נוסף, אנטולי צ'יריקו, זכה אף הוא במדליית ארד, אף היא נשללה ממנו ב-2016. עוד בלטו במשחקים אלו האתלטים זלינה מרגייבה שסיימה במקום השמיני ביידוי פטיש ויון לוצ'יאנוב שסיים במקום העשירי בריצת 3000 מטר מכשולים. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה חותר הקאנו סרגיי טרנובסקי במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר אך זו נשללה ממנו ב-2017 לאחר הרשעה באימרוץ. זלינה מרגייבה סיימה במקום החמישי ביידוי פטיש, ואחיה הצעיר, סרגיי מרגייב, סיים במקום העשירי. מרים המשקולות אלכסנדר שפאץ סיים במקום החמישי וסרגיי צ'קיר סיים במקום השישי.
אף ספורטאי עוד לא זכה במדליה לזכותה של מולדובה באולימפיאדות החורף. להישג הגבוה ביותר הגיעה הביאתלטית נטליה לבצ'נקובה, שסיימה במקום השמיני באולימפיאדת טורינו (2006).
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
טורקמניסטן במשחקים האולימפיים
טורקמניסטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הטורקמניסטנים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
טורקמניסטן הייתה המדינה האחרונה מבין המדינות שהרכיבו את ברית המועצות שזכתה במדליה אולימפית. המשלחות הטורקמניות שנשלחו עד כה היו קטנות (7 עד 10 ספורטאים), ולהישגים הגבוהים ביותר הגיעו מרימי המשקולות אומורבק בזרבייב וטולקונבק חודייברגנוב. בזרבייב סיים במקום השביעי באולימפיאדת אתונה (2004) ובמקום השישי באולימפיאדת לונדון (2012), וחודייברגנוב סיים במקום השביעי באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
באולימפיאדת טוקיו 2020 זכתה טורקמניסטן במדליה אולימפית לראשונה בתולדותיה לאחר שפולינה גורייבה סיימה שנייה בענף הרמת משקולות.
טורקמניסטן מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
קבר הלוחם האלמוני
קבר הלוחם האלמוני (באנגלית: Tomb of The Unknown Warrior) הוא קבר הממוקם במנזר וסטמינסטר ברובע וסטמינסטר שבלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
הקבר משמש אנדרטה לנופלי הממלכה המאוחדת במלחמת העולם הראשונה וקבור בה חייל אלמוני שנהרג במלחמה זו. החייל נקבר בקבר ב-11 בנובמבר 1920. היה זה הקבר הראשון עבור חייל אלמוני מנופלי מלחמת העולם הראשונה. בעקבות קבר זה נבנו מספר אנדרטאות דומות ברחבי העולם.
היסטוריה.
רעיון הקמת האנדרטה.
הכומר דייוויד ריילטון הגה לראשונה את רעיון הקמת האנדרטה בשנת 1916 בעת שירותו ככומר צבאי עם הכוחות הלוחמים הבריטיים ששהו בצרפת. בשנת 1920 כתב ריילטון לדיקן וסטמינסטר והציע כי חייל אלמוני שנהרג בצרפת יקבר במנזר. הדיקן הציע את הרעיון לראש ממשלת בריטניה לויד ג'ורג' ובתמיכת שניהם הדבר הוצע למלך בריטניה ג'ורג' החמישי. המלך סירב בתחילה מחשש שהדבר יפתח מחדש את פצעי הציבור אולם בעקבות תמיכה ציבורית רחבה, בעיקר מקרב משפחות הנופלים שינה המלך את דעתו.
הקמת האנדרטה.
לורד קרזון, שר החוץ הבריטי, מונה לעמוד בראש הוועדה אשר תפעל להקמת האנדרטה. הוועדה בחרה את ארונו של חייל אלמוני אחד מתוך ארבעה מקפלה בסמוך לאראס שבצרפת, בלילה של ה-7 בנובמבר 1920. הארון הועבר ב-8 בנובמבר לטירת בולון-סור-מר, כאשר חיילי גדוד הרגלים השמיני הצרפתי, אשר זמן קצר קודם לכן קיבל את אות לגיון הכבוד, עמדו לאורך המסלול שלאורכו הועבר הארון, וכן שמרו על הארון במשך הלילה כמשמר כבוד. ב-9 בנובמבר הועברה הגופה לארון עשוי עץ אלון שנעשה מעצי ארמון המפטון קורט. בארון הונחה חרב של אביר צלבני שהייתה באוסף המלכותי, וכן מגן שעליו נכתב: "חיל בריטי אשר נפל במלחמה הגדולה 1914 - 1918, למען המלך והאומה".
הארון הועבר לכרכרה צבאית צרפתית, ובשעה 10:30 בבוקר, לקול צלצולי כל פעמוני העיר הובל הארון בתהלוכה לנמל העיר, משם הוא הועבר לאוניית המלחמה הבריטית אוניית הוד מלכותו ורדון אשר הובילה את הארון בליווי שש משחתות לנמל דובר. משם הועבר הארון ברכבת לתחנת ויקטוריה שבלונדון ב-11 בנובמבר (טקס לציון הגעת הארון נערך בתאריך זה מדי שנה). הארון הועבר בכרכרה של חיל הארטילריה המלכותי דרך פינת הייד פארק, המאל לרחוב וייטהול, שם בסמוך לסנוטאף הצטרפו לתהלוכה המלך, משפחת המלוכה, ראש ממשלת בריטני והשרים, והובילו את הארון למנזר וסטמינסטר, שם נערך טקס הקבורה בנוכחות משמר כבוד של 100 ממקבלי עיטור צלב ויקטוריה. לאחר הטקס עברו על פני הארון למעלה מ-10,000 איש.
הארון נקבר בקצה המערבי של המנזר, בסמוך לכניסה למנזר, וכוסה בעפר מאתרי הקרבות העיקריים של מלחמת העולם הראשונה.
הקבר כוסה באבן שיש שחורה מבלגיה - וקבר זה הוא היחיד במנזר שעליו נאסר על המבקרים בו לדרוך. על הקבר נכתבה הכתובת שנוסחה על ידי הרברד אדוארד רייל, דיקן וסטמינסטר:
סביב המצבה חקוקות ארבע כתובות:
מעל המצבה:
בצדי המצבה:
ולרגלי המצבה:
ב-17 באוקטובר 1921 העניקה ממשלת ארצות הברית את אות מדליית הכבוד לחייל האלמוני. המדליה הוענקה בטקס בסמוך לאנדרטה על ידי הגנרל ג'ון פרשינג, והיא תלויה על גבי עמוד בסמוך לאנדרטה. שנה לאחר מכן, ב-11 בנובמבר 1921 העניק מלך בריטניה את צלב ויקטוריה לחייל האלמוני האמריקאי.
ב-26 באפריל 1923 בעת טקס נישואיה של אליזבת בווס-ליון לג'ורג' השישי, לימים מלך הממלכה המאוחדת, הניחה בווס-ליון זר על הקבר לזכר אחיה פרגוס, אשר נהרג בקרב לוס בשנת 1915 ומקום קבורתו לא נודע, בדרכה לטקס החתונה שנערך במרכז המנזר. בעקבות זאת נוצר המנהג לפיו בכל חתונה מלכותית הנערכת במנזר מניחה הכלה זר על הקבר (אולם הדבר נעשה לאחר טקס החתונה, ולא לפניו).
קזחסטן במשחקים האולימפיים
קזחסטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ השתתפה לראשונה באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הקזחים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
באולימפיאדות הקיץ בהן השתתפו, צברו הספורטאים הקזחסטנים 71 מדליות, מהן 14 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם איגרוף (24 מדליות, מהן 7 מדליות זהב), הרמת משקולות (11 מדליות, בהן מדליית זהב אחת) והיאבקות (17 מדליות, בהן מדליית זהב אחת).
באולימפיאדות החורף צברו הספורטאים הקזחסטנים 8 מדליות, בהן מדליית זהב אחת. בארבע מדליות זכה גולש הסקי למרחקים ולדימיר סמירנוב, באולימפיאדת לילהאמר ובאולימפיאדת נאגנו (1998).
קזחסטן לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים. אלמאטי הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי החורף של 2022, אך הפסידה לבייג'ינג.
היסטוריה.
הופעת הבכורה של קזחסטן כמדינה עצמאית במשחקי הקיץ הייתה באולימפיאדת אטלנטה. 96 ספורטאים ייצגו את קזחסטן במשחקים, והם זכו ב-11 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. ארבע מהמדליות הושגו באיגרוף. ואסילי ז'ירוב זכה במדליית זהב, בולאט ז'ומדילוב זכה במדליית כסף, ובולאט נייזימבטוב וירמחאן איבראימוב זכו במדליות ארד. המתאבק יורי מלניצ'נקו זכה במדליית זהב, ומאולן ממירוב זכה במדליית ארד. במדליית הזהב השלישית זכה אלכסנדר פריגין, בקרב חמש מודרני. הקלע סרגיי בליאייב זכה בשתי מדליות כסף, בירי בשכיבה ובירי בשלושה מצבים, וקלע נוסף, ולדימיר ווחמיאנין, זכה במדליית ארד בירי באקדח אש מהירה. מרים המשקולות אנטולי חרפאטי, שבאולימיפיאדת סיאול (1988) זכה במדליית זהב לזכות ברית המועצות, זכה במדליית כסף.
מספר הספורטאים ששלחה קזחסטן לאולימפיאדת סידני (2000) עלה ל-130, בעיקר משום ששלחה גם את שתי נבחרות הכדורמים שלה. עם זאת, יבול המדליות ירד לשבע, מהן 3 מדליות זהב. גם הפעם זכו המתאגרפים בארבע מדליות. ירמחאן איבראימוב שיפר את הישגו מאטלנטה וזכה במדליית זהב, ובמדליית זהב נוספת זכה בקזאט סטרחנוב. בולאט ז'ומדילוב זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, וגם מוכתרחאן דילדבקוב זכה במדליית כסף. במדליית הזהב השלישית זכתה האתלטית אולגה שישיגינה, בריצת 100 מטר משוכות, והיא הייתה לאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית לזכות קזחסטן. רוכב האופניים אלכסנדר וינוקורוב זכה במדליית כסף במרוץ אופני כביש, והישג דומה רשם המתאבק אסלאם באירמוקוב. נבחרת הגברים בכדורמים סיימה במקום התשיעי מתוך שתים עשרה נבחרות, ואילו נבחרת הנשים סיימה במקום השישי והאחרון, לאחר שהפסידה בכל משחקיה.
באולימפיאדת אתונה (2004) השתתפו 114 ספורטאים קזחסטנים, שזכו ב-8 מדליות, בהן מדליית זהב אחת בלבד, בה זכה המתאגרף בחטיאר ארטייב. מתאגרף נוסף, גנאדי גולובקין, זכה במדליית כסף, וסריק ילאואוב זכה במדליית ארד. שני מתאבקים זכו במדליות כסף, גנאדי ללייב וגאורגי צורצומייה, ומתאבק שלישי, מחיטאר מנוקיאן, זכה במדליית ארד. מרים המשקולות סרגיי פילימונוב זכה במדליית כסף, ודמיטרי קרפוב זכה במדליית ארד בקרב עשר. נבחרת הגברים בכדורמים הסתפקה הפעם במקום האחד עשר, ונבחרת הנשים סיימה שוב במקום האחרון.