מאסרו של ייפרמוב והעברתו לצד השני החלו להניע את קריסת הרשת בבריסל. בזה אחר זה פותו אנשי קשר וסוכנים ליפול למלכודות של הגרמנים כאשר חלקם נשברים בחקירות ולעיתים עוברים לפעול תחת אנשי הביון הנגדי הנאצי, ובכך מאיצים עוד יותר את נפילת הרשת. לבסוף עלו הגרמנים גם על חברת "סימקסקו" ואסרו את עובדיה. הרשת בבריסל הייתה גמורה.
לכידת טרפר.
ב-24 בנובמבר 1942 נתפס טרפר על ידי הביון הנגדי הנאצי בצרפת כאשר הגיע לטיפול אצל רופא שיניים. טרפר הוחזק במשך כחודשיים וחצי במפקדת הגסטפו בצרפת ונעשו ניסיונות רבים כדי להעבירו לצד השני ולהשתמש בו כבסוכן כפול. מעדות של טרפר עצמו ואף לפי ספרו של ז'יל פרו, הוא עשה עצמו כמשתף פעולה עם שוביו, ובמקביל הצליח להבריח בחשאי דו"ח המפרט את פרטי לכידתו ונפילת רשת הריגול למוסקבה. הגרמנים, שהאמינו כי שיתוף הפעולה של טרפר כן ואמיתי, העבירו אותו למתקן כליאה בעל רמת שמירה נמוכה יותר. אחרי כשישה חדשים, ב-13 בספטמבר 1943 ניצל טרפר הזדמנות ביציאה שגרתית לבית המרקחת בליווי שומר יחיד ונמלט. הוא איתר את חברתו ג'ורג'י ושניהם ירדו למסתור כאשר במקביל יצר קשר עם מוסקבה כדי לעדכן אותם בנעשה.
טרפר חש שהגסטפו שבעקבותיו ועל כן נפרד לבסוף מג'ורג'י כדי לא לסכן אותה יותר מדי והמשיך בבריחתו לבדו. הוא יצר קשר עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ומצא מסתור קבע בו הגסטפו לא הצליח לשים עליו יד. הוא עדיין היה חלש מהתלאות שעבר במנוסתו ואף קשריו היו רופפים; מוסקבה חשדה בו כי בעקבות מאסרו הוא עובד בשביל הגסטפו ורשת הביון שלו כבר לא הייתה קיימת. אך למרות זאת, החל להשתקם במחבואו ולהמשיך לעשות ככל יכולתו בעזרת המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ואחת מתנועות המרי המחתרתיות הצרפתיות איתן הצליח ליצור קשר.
בידי הסובייטים.
באוקטובר 1944, חודשיים אחרי שחרור פריז, הגיעה משלחת צבאית סובייטית לצרפת. טרפר יצר עימם קשר וב-6 בינואר 1945 המריא חזרה למוסקבה במטוסו האישי של סטלין. אחרי נחיתתו נידון טרפר לחמש עשרה שנות מאסר בטענה כי שיתף פעולה עם הגסטפו כדי להציל את עורו, והוא נכלא בלוביאנקה כמו חלק מסוכניו שנשארו בחיים. בשנת 1955, אחרי שסטלין מת והצמרת הסובייטית עברה תהפוכות, שוחרר טרפר וחזר אל אשתו וילדיו. גזר דינו בוטל על ידי בית המשפט הסובייטי העליון על היותו "נטול כל בסיס" והוא קיבל תעודה רשמית שטיהרה את שמו.
הנצחה.
בשנת 1983 ניטעה חורשה ליד מחלף שער הגיא, במקום הוצבה אנדרטה לכל חברי הרשת, וכן מצבות זיכרון אישיות ל-18 מלוחמי התזמורת האדומה, יהודים ולא יהודים. על האנדרטה נרשמה כתובת שכללה ציטוט מדברי האדמירל וילהלם קנריס, ראש האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה במלחמת העולם השנייה, שאמר שפעילות התזמורת האדומה גרמה לגרמנים 200 אלף אבדות. הכתובת נכתבה בעברית, יידיש, אנגלית וצרפתית.
רן כסלו
רן כסלו (וֶקסלר) (1927 – 13 ביוני 2013) היה עיתונאי ועורך ישראלי, ששימש בתפקידי מערכת בכירים בעיתון "הארץ", ובהם עורך משנה של העיתון בשנות ה-80 של המאה ה-20.
התפרסם במיוחד כאשר בתחילת שנות ה-70 פרסם בעיתון "הארץ" סדרת כתבות על הפשע המאורגן בישראל ובהם קבע כי יש בישראל פשע מאורגן בתחומים שונים. בעקבות כתבות אלה קיבל איומים על חייו.
ביוגרפיה.
כסלו נולד בשנת 1927 בעיר צ'נסטוחובה שבפולין בשם הֶנריק וֶקסלר, בן למשפחה אמידה של ילידי העיר. אמו רבקה לבית ויינרייך הייתה בתו של האדמו"ר מראדומסק. אביו משה וקסלר היה בן למשפחה אמידה והיה שותף בבעלות על מפעל לחלקי אופניים. אחיו רוֹמֶק היה בעליו של מפעל לייצור צעצועים. אחותו הגדולה, גֶניה, שהייתה פעילה בפעילויות קומוניסטיות, נשלחה לאחר סיום לימודיה למערב אירופה, מחשש שתיעצר.
במלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה מזרחה והתיישבה בקובל. בקיץ 1940 נשלחה למחנה בסיביר. כעבור שנה וחצי במחנה עברו לאוזבקיסטן. כסלו סיים את לימודיו שם, ופעל כמדריך בתנועת הנוער הקומוניסטית "קומסומול". לאחר שהסתיימה המלחמה שבה המשפחה לעירה, וכסלו עבר ללודז', ללמוד הנדסה במכון הטכנולוגי. בשנת 1949 נישא להלינה פּלוֹטֶק מלודז', ועבר לוורוצלב. הוא החליט שאינו מעוניין לסיים את לימודיו, והחל לעבוד כצנזור בעיתונות הקומוניסטית. בשנת 1951 החל לעבוד בסוכנות הידיעות הפולנית (PAP). לאחר מכן היה לכתב העיתון הוורשאי "Życie Warszawy" (ז'יצ'יה ורשאווי) בשלזיה תחתית (בשם העט הנריק ויס), ולבסוף היה עורך העיתון "Życie Białostockie" בביאליסטוק.
בשנת 1956 התפרסמה בעיתון בוורוצלב כתבה נגד כסלו, שבה נטען כי נהג לרדות בפועלים במפעל של אביו. כעבור מספר ימים פורסמה הכתבה בעיתון הגדול "Polityka", וכסלו החליט לעלות לישראל. בסתיו 1956 עלה לישראל במסגרת "עליית גומולקה". תחילה למד באולפן מיוחד לעיתונאים מטעם הסוכנות היהודית בבית שמש. הוא עִברת את שמו לרן כסלו. לאחר עלותו ארצה כתב בעיקר בעיתון בשפה הפולנית "Od Nowa" (אוד נובה), וב-1958, לאחר ששיפר את ידיעתו בשפה העברית, עבר לכתוב בשבועון העברי "העולם הזה". בשנות ה-60 פנה אליו עורך "הארץ" גרשום שוקן וביקש שיכתוב בעיתונו. כסלו התחיל ככתב לענייני פלילים, וכתב את סדרת התחקירים "האם יש פשע מאורגן בישראל?", שהגיעה לשיאה בפרסומו ב-1971 של מסמך משטרתי שמנה את טוביה אושרי כמנהיג העולם התחתון בישראל.
לאחר מכן היה כתב לענייני מפלגות. בהמשך הפך למזכיר המערכת, ובשנות ה-80 המוקדמות היה עורך המשנה של העיתון. גם לאחר שסיים את תפקיד עורך המשנה המשיך כסלו להיות חבר במערכת העיתון "הארץ" ולכתוב בו מאמרים. בין השאר פרסם בעיתון סדרת מאמרים על ערביי ישראל. במאמריו הביע ביקורת נחרצת כלפי ממשלת ישראל לגבי מדיניותה בשטחים ויחסה למיעוט הערבי.
כיהן בוועדת הצנזורה של ועדת העורכים.
שנתיים לפני מותו לקה בשבץ מוחי. הוא נפטר בביתו בגיל 86, ב-13 ביוני 2013, ונקבר בבית העלמין של רמת השרון ליד צומת מורשה.
הותיר בת, אירית כסלו; בן, יורם כסלו (מפיק קולנוע); בת שרה אהרון (מתגוררת בקנדה) ובן מיכאל (מיקי) כסלו.
זורבינג
זורבינג (באנגלית: Zorbing) הוא שעשוע ספורטיבי, שהמשתתפים בו מתגלגלים, במורד גבעה או רמפה כשהם בתוך כדור פלסטיק גמיש ושקוף. חלק מכדורי הזורבינג מכילים רתמות, ובהם יכולים להשתמש אדם אחד או שניים, בעוד שכדורים שאין בהם רתמות יכולים להכיל עד שלושה אנשים.
היסטוריה.
כדורים עם מאפיינים דומים, אך קטנים יותר, יוצרו כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20, כשעשוע למכרסמים שהם חיות מחמד. בשנות ה-80 פיתח מועדון הספורט האתגרי הלונדוני Dangerous Sports Club כדור ענק בקוטר של 23 מטרים, אך הוא פורק תוך זמן קצר.
ב-1994 הגו את רעיון הזורבינג שני ניו זילנדים, והם שנתנו לו את שמו. הם ייסדו באוקלנד, יחד עם שותפים נוספים, את חברת ZORB Limited, במטרה להפעיל את הזורבינג ברחבי העולם באמצעות זכיינים. האתר הראשון הוקם באותה שנה ברוטורואה שבניו זילנד, ומאז הוקמו אתרים נוספים ברחבי העולם, בין היתר באוסטרליה, אסטוניה, ארצות הברית בריטניה, הודו, יפן, סלובקיה, פולין, צ'כיה, קנדה, רוסיה, שוודיה, שווייץ ותאילנד. במשך השנים הוקמו חברות נוספות המפעילות אתרי זורבינג.
ב-2001 נכללה לראשונה המילה Zorbing במילון אוקספורד, והיא הוגדרה בו כ"ספורט שבו המשתתף מאובטח בתוך כמוסה פנימית בתוך כדור גדול ושקוף, שמגולגל לאורך הקרקע או במורד גבעות".
ב-2009 אירעה באתר זורבינג צ'כיה תאונה במהלכה נהרגה מורה ותלמיד נפצע קשה. בתאונה אחרת, שאירעה ב-2013 בעיירה דומבאי ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה שברוסיה, יצא כדור זורבינג מכלל שליטה, פגע בסלעים, ונבלם באגם קפוא במרחק קילומטר. אדם אחד נהרג לאחר ששבר את צווארו, ושני נפצע קשה.
מבנה הכדור.
הכדור מורכב למעשה משני כדורים, אחד פנימי ואחד חיצוני, וביניהם שכבת אוויר, שמאפשרת לבודד את הנוסעים מפגיעות אפשריות ורצועות ניילון המחברות ביניהם. קוטרו המקובל של הכדור החיצוני הוא 3 מטרים ושל הכדור הפנימי 2 מטרים. רוחב שכבת האוויר הוא כ-50 ס"מ.
התזמורת האדומה
מנחם מנדל מפרימישלאן
עמי טראוב
עמי טראוב (נולד ב-30 באוגוסט 1948) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה.
במהלך השנים השתתף טראוב במספר סרטים וסדרות טלוויזיה בשנת 1977 שיחק בסרט הקולנוע "מסע אלונקות", לצדם של גידי גוב, דובל'ה גליקמן, מוני מושונוב, שלמה בראבא ושחקנים נוספים. באותה שנה גילם דמות המבוססת על חנן פורת, מראשי גוש אמונים, במותחן הפוליטי "קשר הדבש", על פי תסריט של אריה קרישק ובבימויו של יעוד לבנון (הסרט זכה בפרס ראשון באותה שנה).
בשנת 1981 שיחק בסרט הקולנוע "לא לשידור". (שוב בבימויו של יעוד לבנון) באותה שנה שיחק בסרטו של רנן שור "הקרב על מבצר וויליאמס". במהלך השנים 1981–1982 השתתף בסדרה "ארץ מולדת" ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 1982 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "צלילה חוזרת", בו הוא השתתף. בשנת 1983 גילם את דמותו של "האן" בסרט הקולנוע "נגוע".
בשנת 1988 שיחק בסדרת המתח "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", בפרק "יום המזל של דויד". בשנת 1989 שיחק בתיאטרון הבימה במחזה "האב". בין השנים 1992–1995 עשה את תפקידו בשלוש העונות של סדרת הנעורים "עניין של זמן". בשנים 1992–2000 דיבב את דמותו של "מומינאבא" בסדרת האנימציה "המומינים".