מחקריו עוסקים בנושאי צבירה והמרה של אנרגיה, כגון פיתוח סוללות ליתיום-יון, פיתוח קבלי על מהירים, פיתוח סוללות מגנזיום נטענות, פיתוח רכב חשמלי וציוד להתפלת מים. פרופ' אורבך נחשב לפורץ דרך בפיתוח סוללות נטענות על בסיס מגנזיום, אלקטרוליטים ייחודיים לסוללות ליתיום בעלות מתח גבוה, חומרים קתודיים לסוללות ליתיום, אלקטרודות פחמן בעלות שטח פנים גדול ליצירת קבלי על ואלקטרודות פורוזיביות להתפלת מים. למחקריו פוטנציאל גדול להביא לפיתוח סוללות חדשניות להנעת מכוניות חשמליות ובכך להוות תחליף לדלק פוסילי-נוזלי.
פרסומים.
פרופ' דורון אורבך פרסם למעלה מ-750 פרסומים מדעיים, בכתבי עת מובילים בתחומי כימיה פיזיקלית, אלקטרוכימיה ומדע החומרים ונחשב מן המדענים המצוטטים ביותר בעולם. במהלך שנת 2021 צוטטו עבודותיו כ-9800 פעמים לפי גוגל סְקוֹלַר (Google Scholar) ולמעלה מ-8400 פעמים לפי . על פי מדד הירש, באנגלית Hirsch index, מדד עולמי מקובל שמטרתו למדוד תפוקה והשפעה של פרסומי חוקרים, הפרמטרים הסטטיסטיים הנוכחיים של אורבך (מאי 2022) עומדים על H אינדקס של 143 (Google Scholar), כ-86200 ציטוטים, ו-127 (Web of Science) כ-68000 ציטוטים (שני בישראל).
אורבך נכלל ברשימת 'החוקרים המצוטטים מאוד' לשנים 2018-2021 (Web of Science), רשימה המכירה בחוקרים המשפיעים ביותר בעולם בעשור האחרון. פלטפורמת הדרוג Research.Com דרגה אותו (2022) מספר 89 בהובלה בכימיה בעולם (מספר 133 בעולם במדע חומרים), ומספר 2 בישראל (בשני התחומים).
הערות שוליים.
[[קטגוריה:אלקטרוכימיה]]
[[קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיבות עולם]]
[[קטגוריה:בוגרי תיכון בליך]]
[[קטגוריה:לוחמי סיירת גולני]]
[[קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל]]
[[קטגוריה:זוכי פרס לנדאו למדעים ולמחקר]]
[[קטגוריה:כימאים ישראלים]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: כימיה]]
[[קטגוריה:חרדים ישראלים]]
[[קטגוריה:מדענים ישראלים שחזרו בתשובה]]
[[קטגוריה:זוכי פרס ראש הממשלה]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952]]
יוסף ברנשטיין
יוסף ברנשטיין (נולד במוסקבה ב-18 באפריל 1945) הוא מתמטיקאי ישראלי, שעוסק בגאומטריה אלגברית, בתורת המספרים ובתורת ההצגות, חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חתן פרס ישראל למתמטיקה וחתן פרס א.מ.ת בתחום המתמטיקה.
קורות חיים.
יוסף ברנשטיין נולד בברית המועצות בשנת 1945 לזוג מהנדסים, נחום ושרה. אביו היה מהנדס מומחה לציוד ומכשור קולנועי. כשהיה בן 18 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1968 קיבל באוניברסיטה זו תואר שני מהמחלקה למתמטיקה, ובשנת 1972 קיבל בה תואר דוקטור בהנחייתו של פרופ' ישראל גלפנד. בשנים 1971–1978 חקר במעבדה לשיטות מתמטיות בביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1976 קיבל את הפרס השנתי של האגודה למתמטיקה במוסקבה. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 לימד באוניברסיטה העממית העברית. בשנת 1981 עזב את מוסקבה והיגר לארצות הברית, שם היה פרופסור אורח באוניברסיטת מרילנד. כשנה לאחר מכן עבר למחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת הרווארד במשרת פרופסור מן המניין, שם עבד כעשר שנים. במקביל החל בתהליך חזרה בתשובה.
בשנת 1993 עלה לישראל והצטרף כפרופסור מן המניין לבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. משנת 2002 הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ומשנת 2004 חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 2004 ניתן לו פרס ישראל במתמטיקה. משנת 2014 הוא משמש כפרופסור אמריטוס וממשיך במחקריו. בשנת 2016 זכה בפרס א.מ.ת בקטגוריה מדעים מדויקים, בתחום המתמטיקה.
בשנות פעילותו כחוקר וכמרצה פרסם ברנשטיין יותר משבעים מאמרים וחמישה ספרים בתחומי תורת ההצגות, גאומטריה אלגברית ותורת המספרים.
יוסף ברנשטיין נשוי לתמרה, ולהם שני בנים ובת.
מחקר.
פרופסור ברנשטיין החל את הקריירה המדעית שלו בתחילת שנות ה-70, באוניברסיטת מוסקבה. המאמרים הראשונים שפרסם, משנת 1970, היוו בסיס לתורת ה-"D-מודולים", תורה אלגברית של . המאמרים הללו התרכזו בבעיה העוסקת בהמשכיות האנליטית של פונקציות עם ערכים שהם עצמם פונקציות או אופרטורים. כפתרון לבעיה זו, ברנשטיין פיתח גישה אלגבראית אשר השתמשה בחוגים של עם מקדמים פולינומאליים. תורת ה-"D-מודולים", שהתפתחה מהמאמרים הללו, ממלאת תפקיד חשוב ומשמעותי בגאומטריה אלגברית ובתורת ההצגות.
בשנת 1973 פרסם ברנשטיין יחד עם ישראל גלפנד ופונומריוב מאמר ובו העלו לראשונה מושג הנקרא "פונקטור COXETER". המאמר כלל תובנות ומושגים חדשניים, המשחקים תפקיד חשוב בתורת ההצגות של אלגברות מממד סופי ובאובייקטים קומבינטוריים. באותה שנה פרסמו ברנשטיין וגלפנד מאמרים נוספים שהציגו רעיונות וטכניקות חדשות לתורת ההצגות בכלל ותורת ההצגות של חבורות ואלגבראות לי בפרט. במאמרים הללו יש כמה מושגי יסוד שמשתמשים בהם עד היום, כגון BGG-resolution, Cetegory O.
מאמרים נוספים של ברנשטיין היו עם תלמידו, פרופ' אנדרי זליבנסקי, ועסקו בהצגות של חבורות p-אדיות. ברנשטיין וזליבנסקי הצליחו להציג פתרון מוצלח לבעיה זו ונחשבים כפורצי דרך על גילויים. תורת ההצגות של חבורות p-אדיות עוררו השראה ובסיס לעוד מאמרים הקשורים לנושא, כגון תורת הפונקציות האוטומורפיות ו, וכן מודל לבניית הצגות של .
בסוף שנות ה-70, לפני שעזב את ברית המועצות, כתב ברנשטיין יחד עם פרופ' אלכסנדר בילינסון מאמר על לוקליזציה לא קומוטטיבית של מודולים מעל אלגברות לי. במאמר זה הם פתרו השערה ידועה שהעלו קשדן ולוסטיג בתחום של תורת ההצגות. המאמר נחשב לאחד המצוטטים ביותר במתמטיקה.
לאחר הצטרפותו לאוניברסיטת הארוורד, פרופסור ברנשטיין המשיך לחקור ולכתוב מאמרים על הנושאים הנ"ל. כאשר עבר לאוניברסיטת תל אביב, בשנת 1993, הוא המשיך לחקור, ובמקביל לימד תלמידים בקורסים שונים עד שנת 2015. בסך הכל, פרסם ברנשטיין יותר מ-70 מאמרים וחמישה ספרים בתחומים שאותם חקר.
ישראל לוין (חוקר ספרות)
ישראל לוין (17 במארס 1924 – 3 במאי 2022) היה מורה וחוקר ספרות עברית ושירת ימי הביניים, ממקימי המחלקה לספרות עברית ומכון כץ באוניברסיטת תל אביב, וחתן פרס ישראל לחקר הספרות העברית, לשנת ה'תשס"ט.
ביוגרפיה.
חייו.
לוין נולד בשנת 1924, בזמושץ' שבפולין, ועד שנת 1930 למד בחדר. לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר העברי המקומי "קדימה". בשנת 1932 עלה אביו לארץ ישראל ובשנת 1934 עלו בעקבותיו לוין, אמו ושני אחיו. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית הרצליה בשנת 1942. בגימנסיה, למד אצל המחנך אפרים נחום פרחיהו (פרוחובניק), אשר לימדוֹ ספרות עברית ועורר בו את האהבה לנושא. בתום לימודיו עשה שנת שירות לאומי בקיבוץ גבת, ובסיומה החל לימודי ספרות עברית באוניברסיטה העברית, במסלול ישיר לתואר מוסמך. במהלך לימודיו באוניברסיטה שירת בש"י. באותו הזמן שימש גם יושב ראש הסתדרות הסטודנטים, ומשנוכח לדעת כי סטודנטים המשרתים ב"הגנה" ובפלמ"ח מקופחים הנהיג שביתת סטודנטים, הראשונה שידעה האוניברסיטה. בשנים 1947–1949 שירת בצה"ל ולחם במלחמת העצמאות. תחילה שרת בירושלים, אחר כך נשלח לקורס קציני מודיעין ובסיומו נשלח למחוז הנגב ואף השתתף במבצע עובדה.
קריירה אקדמית.
לוין סיים לימודי התואר השני בשנת 1947 והחל בלימודי דוקטורט, תחת הנחייתו של חיים שירמן. חיבורו לדוקטורט עסק בנושא "שירת רבי יהודה הלוי ביחסה למקורות העבריים הקדומים". את תואר הדוקטור קיבל בשנת 1955. לאחר קבלת התואר קיבל מענק מחקר לשם הוצאת מהדורה ביקורתית של שירי הקודש של אברהם אבן עזרא, מהדורה עליה עבד כעשרים שנה, ושזיכתה אותו בפרס לעבודות מחקר על שם לייב יפה ז"ל, בשנת תשמ"א; ובפרס ביאליק לחכמת ישראל, בשנת תשמ"ב-1982.
בשנים 1954–1968 לימד ספרות עברית ומקרא בסמינר אורנים והתגורר עם משפחתו בתחומי הסמינר. בשנים 1957–1971 לימד גם את שירת ימי הביניים בספרד בבית הספר הגבוה בחיפה (לימים אוניברסיטת חיפה), ובשנת 1962 היה בין מייסדי החוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. באוניברסיטת תל אביב נמשכה עבודתו עד שנת 1992, ובמהלך שנים אלו הוא קוּדם לדרג פרופסור (1969), פרופסור מן המניין (1974) ופרופסור אמריטוס. הוא כיהן למעלה מעשרים שנה בראשות החוג לספרות עברית (בין השנים 1969–1980 ובשנית בין השנים 1984–1992), והחל משנת 1969, היה גם חבר הנהלת מכון כץ לחקר הספרות העברית. בנוסף, היה פרופסור אורח במכללה העברית בבוסטון (Hebrew College) (בשנת 1973), באוניברסיטת ברנדייס (בשנים 1978–1979 ו- 1983), באוניברסיטת הרווארד (בשנת 1988) ובאוניברסיטת קומפלוטנסה, במדריד, ספרד (בשנת 1991). במהלך שהותו בספרד שיתף פעולה עם אנחל סאנז בדליוס (Angel Sáenz Badillos) המומחה הספרדי לשירת ימי הביניים בספרד, והוציא עמו לאור את הספר אם אשכחך ירושלים, מהדורה דו־לשונית (עברית וספרדית) של שירי אזור ליטורגיים עבריים בספרד בימי הביניים.
הוא נחשב למרצה אהוב שהצליח להעמיד מאות תלמידים אוהבי ספרות.
פועלו המדעי.
במחקריו הוא עסק הן בעיון ההיסטוריוגרפי והאסתטי-ספרותי של השירה העברית בספרד, על ידי בדיקת מקורותיה (בעיקר לשירה הערבית בת זמנה) וזיקתה להתרחשויות בתקופת כתיבתה וליוצר עצמו; והן במחקר הטקסטואלי-פילולוגי, לרבות ההדרת עשרות טקסטים ושירים של משוררי ספרד מתוך כתבי יד ודפוסים נדירים, תוך שהוא מעמיד אותם על נוסחיהם המדויקים ומפרשם.