קוזימה הייתה נחושה לשמר את זכותו של הפסטיבל לבצע את "פרסיפל", מופע שמומן על ידי המלך לודוויג. לאחר מותו של לודוויג ב-1886 הציעו יורשי הפסטיבל העתידיים להפסיק את ביצוע האופרה, אך ניסיון זה כשל. על פי חוקת גרמניה, "פרסיפל" יאבד את זכויות היוצרים מגנות עליו ב-1913, במלאת 30 שנים למותו של וגנר, דבר שעלול היה לאיים על עתיד האופרה בפסטיבל. בשנת 1901 ביקשה קוזימה להאריך את תקופת ההגנה על זכויות היוצרים ל-50 שנה, כלומר עד שנת 1933. ניסיון זה כשל לאחר שלא התקבל בפרלמנט הגרמני. בשנת 1903 נמסרה לקוזימה הידיעה כי היינריך קונריד יעלה בהמשך השנה את "פרסיפל" בבימת מטרופוליטן אופרה בניו יורק. קוזימה הביעה את זעמה במברק שנשלח לקונריד, אך מאמציה היו לשווא והאופרה הועלתה ב-24 בדצמבר. 11 ההופעות של פרסיפל בניו יורק צברו שבחים מפי מבקרי המוזיקה הקלאסית. עוינותה של קוזימה כלפי המטרופולין אופרה נמשכה עד תום חייה. בתחילת המאה ה-20, נישאו שלוש מבנותיה: בלנדינה לרוזן ביאג'ו, דניאלה להנרי תודה ואיזולדה לפרנץ ביידלר. בתה הצעירה, אווה, דחתה מחזרים רבים על מנת לעזור לקוזימה בשארית כהונתה.
פרישתה מניהול הפסטיבל.
ב-8 בדצמבר 1906, בעת ביקורה אצל הרמן, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, לקתה קוזימה בהתקף אדמס-סטוקס (סוג של התקף לב). במאי 1907, עקב מצבה הבריאותי המידרדר של קוזימה, עבר ניהול הפסטיבל לזיגפריד וגנר. לפני ההחלטה, טענה איזולדה, בתם הראשונה של וגנר וקוזימה, כי היא צריכה לרשת את קוזימה, כיוון שכל חייה עבדה במפעל המשפחה. טענות אלו נדחו על ידי קוזימה, כיוון שהיה לה סכסוך עם בעלה של איזולדה, ביידלר.
שנותיה האחרונות.
קוזימה עברה לגור עם חפציה ונכסיה בחלק האחורי של מתחם ביירוית, הרחק מההמולה היומית של הפסטיבל. תחילה, היה זיגפריד משוחח איתה על התוכניות העתידיות של הפסטיבל, אך בהמשך היא נמנעה מקבלת דיווחים יומיים מבני משפחתה, והסתפקה בקריאת הביקורות על הפסטיבל. בדומה לקוזימה, שימר זיגפריד באדיקות את מורשתו של וגנר, ואף שמר על הסטים המקוריים של פרסיפל בהופעה (בדומה להשקפה של קוזימה, לפיה אין לבצע שינויים בתפאורות הבמה של וגנר). הביוגרף פרדריק ספוטס (Spotts) מתעד בביוגרפיה של קוזימה כי .
בדצמבר 1908, התחתנה אווה, בתה הקטנה של קוזימה, בגיל 41 עם יוסטון סטיוארט צ'מברלין, היסטוריון בריטי שדגל בתורת הגזע. צ'מברלין הכיר את קוזימה בשנת 1888, ואת וגנר ב-1882, כשהשתתף בבכורה של פרסיפל. הוא חיזר מספר פעמים אחר אחיותיה הגדולות של אווה, בלנדינה ואיזולדה. קוזימה רחשה אל צ'מברלין חיבה של אם לבנה, שכן התחברה לדעותיו האנטישמיות. הסכסוך המשפחתי בין קוזימה ובעלה של איזולדה התרחב, משום שצ'מברלין עצר את ניסיונותיה של איזולדה לתקשר עם אימה. בשנת 1913, הוסרה איזולדה מרשימת היורשים החוקיים של נכסי וגנר. לאחר מכן, רחקה איזולדה ממשפחתה ולא תקשרה עמם עד שנת 1919. בשנת 1915, נישא זיגפריד, בגיל 46, לוויניפרד. ביום הולדת בנם, חגגה קוזימה עמם וניגנה את Siegfried Idyll, על פסנתרו של וגנר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חל צמצום משמעותי בפסטיבל ביירוית לשנת 1914, הן מבחינת הכספים שהושקעו בו, והן מהבחינה הרווחית. בשנים שלאחר מכן, בוטל הפסטיבל עקב מצבה הכלכלי של גרמניה במלחמת העולם הראשונה. ב-1923, במהלך שינוי אופייה הפוליטי של גרמניה חודש הפסטיבל ואדולף היטלר, שהיה ממעריצי וגנר, ביקר בעונה המחודשת של הפסטיבל. על אף שלא התיידד עם קוזימה, נהג היטלר להגיע לפסטיבל בכל שנה. צ'מברלין ווינפרד הפכו לחברים ב ופסטיבל 1924 הוקדש כולו להילולת המפלגה והגזע הארי. באותו פסטיבל, הסתיימה ההיעדרותה הממושכת מן הפסטיבל של קוזימה, אז בת 86, והיא השתתפה בחזרות הגנרליות של פרסיפל וצפתה במערכה הראשונה ב-23 ביולי.
בשנת 1927, בגיל 90, הידרדר מצבה הבריאותי של קוזימה משמעותית. בעיירה ביירוית התפללו רבים לשלומה ועלו לביתה. בשלוש השנים האחרונות לחייה הייתה מרותקת למיטתה, התעוורה והייתה צלולה לפרקי-זמן קצרים. היא נפטרה בגיל 92, ב-1 באפריל 1930. לאחר טקס ההלוויה בחצר הפסטיבל, הועברה גופתה לעיר קובורג, שם נשרפה.
מורשת.
קוזימה הקדישה את כל חייה לשימור ולהאדרת יצירותיו של וגנר. היא הגשימה עוד בחייו את חזונה באמצעות כתיבת יומן, המציג את רעיונותיו, אהבותיו ודעותיו הפוליטיות, וחיה לפיהם. לאחר מותו הפסיקה את כתיבת היומן, והחלה לשרת את זכרו באמצעות מפעל חייו, פסטיבל ביירוית. בתקופתה הצליחה להפוך את הפסטיבל לעסק רווחי, מפואר ומוכר. פרשנים רבים ביקרו את מדיניותה של קוזימה; ההיסטוריון ג'יי. קיי הולמן (Holman) תיאר את תקופת כהונתה כ"שמרנית וחונקת". . אוליבר הילמס (Hilmes) מדמה את הנהלת הפסטיבל למנזר של הקהילה הנוצרית: . בשנת 1869, קוזימה התנגדה לפרסום תכנים אנטישמיים בפסטיבל, בשל קריאות להחרמתו. זו הייתה הפעם הראשונה שקוזימה מבצעת שינוי בפסטיבל. פיליפ הנשר ציין לטובה את אהבתה של קוזימה לתרבות הגרמנית וכתב כי .
קוזימה קיבלה שבחים גם מסופרים ומלחינים, שאף כינו אותה "הדמות החזקה במשפחת וגנר". ריכרד דו מולן אקרט, הביוגרף הראשון של קוזימה, הציג אותה כ"אישה החשובה ביותר במאה ה-19". ג'ורג' ריצ'רד מארק (Marek) טוען בספרו כי בלעדיה, פסטיבל ביירוית לא היה נוסד ופרסיפל לא היה נכתב. הסופר הנשר תיאר את קוזימה כאישה "מחרידה", אנטישמית ופשיסטית. בשנת 1977, נקבר אפר גופתה של קוזימה בגן וואהנפריד.
קרחון טוטן
קרחון טוטן (באנגלית: Totten Glacier) הוא זרם קרח גדול באזור חוף סברינה, שבארץ וילקס, הנמצאת בטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז שטח של 538,000 קילומטרים רבועים - חלק ניכר מיריעת הקרח האנטארקטית המזרחית.
אורכו של הקרחון 74 קילומטרים, ורוחבו 37 קילומטרים.
הקרחון זורם מיריעת הקרח לכיוון צפון-מזרח, ובקצהו משנה את כיוונו לכיוון צפון-מערב ונשפך אל חוף באד שבארץ וילקס, ממזרח ובסמוך לכף וולדרון; בהישפכו - הקרחון הופך ללשון הקרח טוטן, הנשפכת אל מדף הקרח טוטן.
באם ימס הקרחון, כמות המים שבו יכולה להעלות את גובה פני הים ברחבי כדור הארץ ב־3.5 מטרים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה. התצלומים צולמו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ורג' מ. טוטן (George M. Totten), פרח קצונה (מידשיפמן) ששירת בסלופ וינסנס (USS Vincennes), אשר שימשה את משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס. טוטן סייע לוילקס בהכנת המידע שנאסף על ידי המשלחת.
לקריאה נוספת.
• D. D. Blankenship, D. A. Young, T. G. Richter, J. L. Roberts, A. R. A. Aitken, B. Legresy, D. M. Schroeder, R. C. Warner, T. D. van Ommen &amp; M. J. Siegert, Ocean access to a cavity beneath Totten Glacier in East Antarctica, Nature Geosci 8, 294–298 (2015). https://doi.org/10.1038/ngeo2388
• Xin Li, Eric Rignot, Jeremie Mouginot, Bernd Scheuchl, Ice flow dynamics and mass loss of Totten Glacier, East Antarctica, from 1989 to 2015, Volume 43, Issue 12, 28 June 2016, Pages 6366-6373. https://doi.org/10.1002/2016GL069173
• Donda, F., Leitchenkov, G., Brancolini, G., Romeo, R., De Santis, L., Escutia, C., . . . Cotterle, D. (2020), The influence of Totten Glacier on the Late Cenozoic sedimentary record, Antarctic Science, 32(4), 288-300. https://doi.org/10.1017/S0954102020000188
נסיגת הקרחון.
• Damian Carrington, East Antarctica glacial stronghold melting as seas warm, theguardian,Tue 11 Dec 2018 15.42 GMT
מארי ברגמן
מארי ברגמן (בשוודית: Marie Bergman; נולדה ב-21 בנובמבר 1950) היא זמרת שוודית.
ביוגרפיה.
ברגמן נולדה בסטוקהולם, מ-1969 ועד 1972 הייתה חברה בהרכב המוזיקלי "Family Four", ביחד איתם היא ייצגה את שוודיה באירוויזיון 1971 ואירוויזיון 1972. ב-1974 החלה בקריירת סולו והוציאה את האלבום הראשון שלה "Mitt ansikte".
באירוויזיון 1994 ייצגה את שוודיה ביחד עם הזמר רוגר פונטארה והם היו במקום ה-13.
היא דיבבה את פלגמנקוף בדיבוב השוודי של הסרט אנסטסיה.
היא זכתה במספר פרסי מוזיקה, היא לימדה באקדמיה למוזיקה בקופנהגן ובאורהוס.
היא נשואה בשנית ולה בת מבעלה הראשון.
איגוד תעשיית ההקלטות הוונצואלי
איגוד תעשיית ההקלטות הוונצואלי (בספרדית: Asociación de Productores Fonográficos de Venezuela; באנגלית: Association of Venezuelan Phonograph Producers; בראשי תיבות: APFV) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של ונצואלה.
בין פעילותיו של האיגוד ניתן למנות את התחומים הבאים: קידום מכירות מוזיקה, אכיפת חוקי זכויות היוצרים, וביצוע מחקרים הקשורים לתעשיית המוזיקה בוונצואלה.
האיגוד אחראי על הענקת דרגות הוקרה לאמנים על הישגים במכירות אלבומים בוונצואלה: זהב, פלטינה ויהלום.
Association of Venezuelan Phonograph Producers
ללא המפלגה הקומוניסטית, לא תהא סין החדשה