בקרת הורמון הגדילה קשורה אף במצבו הפנימי והחיצוני של הפרט. מצב של רעב יגביר את הפרשת הורמון הגדילה, בעוד שאכילה תביא לדיכוי ההפרשה. רמה גבוהה של גלוקוז בדם תדכא את הפרשתו (היפרגליקמיה). באופן דומה, מאמץ גופני הדורש אנרגיה רבה וזמינה מעודד הפרשת הורמון הגדילה, דבר המביא לניצול שומן ויצור גליקוגן לשרירי הלב והשלד. כמו כן, עליה ברמת חומצות האמינו החופשיות תגרום להפרשת הורמון הגדילה, דבר שיגרום להחדרתן לתוך התאים. אולם עלייה בחומצות השומן החופשיות תגרום לירידה ברמתו של ההורמון.
מחלות הקשורות בהורמון הגדילה.
חוסר בהורמון גדילה.
יכולים להיות שיבושים שונים בציר הגדילה אשר עשויים לגרום לבעיות התפתחות שונות.
כך למשל, הפרעות שינה או סטרס כרוני, גורמים לפגיעה בציר הורמון הגדילה ולכמויות מופחתות של הורמון גדילה.
שיבושים נוספים כוללים פגיעה בהפרשה של הורמון הגדילה: למשל, חוסר מוחלט של הורמון הגדילה- אוטוזומלי רצסיבי. חוסר יכול להיות חוסר רק בהורמון זה או חוסר המשולב בחוסר של הורמונים נוספים המופרשים מבלוטת יותרת המוח, כך למשל פגם בפקטור השעתוק PIT1 יגרום למחסור בביטוי של מספר גנים (חוסר משולב)- הגן להורמון הגדילה, הגן לפרולקטין, והגן ל- TSH. ילד עם פגם בפקטור זה יהיה נמוך, עם היפו-תיירואידיזם, וחוסר בפרולקטין.
חוסר משולב נוסף הוא חוסר ב- PROP1- דומה לחוסר ב- PIT1 אולם יחד עם חוסר בגונדוטרופינים (הורמוני המין LH, FSA).
שיבושים בציר הגדילה שאינם ברמת ההיפופיזה יהיו, לדוגמה, מצבים בהם יש חוסר או פגם ברצפטור- תסמונת לרון (חוסר של הרצפטור ל- GH).
בנוסף יכולה להיווצר עמידות להורמון הגדילה- למשל, במחלת הסוכרת מסוג 1 (עמידות להורמון הגדילה בקולטן בכבד), במחלות כבד ראשוניות או בתת-תזונה.
באופן כללי, הסימפטומים של מחסור בהורמון גדילה הם השמנה מרכזית וכללית, במקביל לירידה במסת השריר, ובנוזל החוץ תאי, ירידה בצפיפות העצם והתייבשות של העור.
חולים בעלי מחסור בהורמון גדילה סובלים מהיפרליפידמיה, תנגודת לאינסולין, ירידה בזרימת הדם לכליות ובקצב הסינון בפקעית, ירידה ביכולת לבצע מאמץ ובכוח השריר, תשישות מוקדמת, פגיעה בתפקוד הלב והופעה מוקדמת של טרשת.
אבחון מחסור בהורמון גדילה: ניתן לאבחן האם יש מחסור בהורמון הגדילה באמצעות מספר מבחנים-
עודף בהורמון גדילה.
מצבים אחרים קשורים לעודף בהורמון גדילה: הורמון גדילה אשר מופיע בעודף כאשר לוחית העצם עוד פתוחה, גורם לענקיות- Gignatism, בעוד שאם ההורמון מופיע בעודף לאחר סגירת לוחיות העצם, מתקבלת אקרומגליה- האיברים שגדלים הם אלו אשר מגיבים עדיין להורמון הגדילה, כגון הלסת. כפות הרגליים מתעבות, הופעה של בצקות מאחר שהורמון הגדילה גורם לאגירת נוזלים, וכן הופעה שכיחה יותר של גידולי מעיים.
שימושים אחרים.
הורמון הגדילה הוא בעל תכונות של בניית שרירים ועצמות ועל כן ספורטאים והעוסקים בפיתוח גוף נוהגים להשתמש בו. ההורמון נחשב סם בלתי חוקי.
הורמון גדילה ניתן במצבים של ליקוי בתפקוד בלתי תקין של העצמות במקרים חריפים של אוסטרופורוזיס ובמקרים של ליקרופורוזיס. לרוב, מחלות אלה נגרמות כתוצאה מאנורקסיה ובכך משתבשת הפעילות התקינה של מערכת ההורמונים בגוף.
כמו כן, ניתן גם במצבים חריגים של רזון קיצוני ותפקוד לקוי של התפתחות השרירים בגוף.
לאור תכונותיו, הייתה מקובלת בעבר בקרב רופאים ומרפאים מהאסכולה של האנטי אייג'ינג הטענה, שמתן תוספת של הורמון גדילה עשויה להאט את ההזדקנות. טענה זו שנויה במחלוקת בעולם הרפואה, ובמדינת ישראל רפואת אנטי אייג'ינג באמצעות הורמון גדילה אינה חוקית. מחקרים עדכניים בנוגע לקשר בין הורמון הגדילה והזדקנות אף מצביעים על כך שהורמון הגדילה אינו בהכרך מסייע באנטי אייג'ינג.
מחקר שנערך בקנדה הוכיח שמתן הורמון גדילה עשוי למנוע שיער לבן ואף להאיץ את צמיחת השיער בגוף ובקרקפת, למנוע מחלות לב וכלי דם ולשחזר את מצב ומראה הגוף שהיה בתקופת הנעורים לפני תחילת ההזדקנות שמתחיל ככל הנראה בשלהי שנות ה-20 בגוף האדם. לאור כך נקשר הקשר של הורמון הגדילה לאנטי אייגינג.
פרולקטין
פרולקטין (PRL - PROLACTIN) הוא סוג של הורמון פפטידי, המכונה גם הורמון לקטוגני (lactogenic hormone), מופרש על ידי האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח (היפופיזה) (Adenohypophysis), ותפקידו קשור בעיקר בתהליכי הרבייה. אצל גברים הוא מסייע בייצור תאי זרע ואצל נשים הוא מסייע בייצור חלב בבלוטות החלב שבשד האם לאחר הלידה.
לאחר הלידה, מעודדת פעולת היניקה של התינוק ייצור מוגבר של פרולקטין באם. רמות גבוהות של פרולקטין גורמות לדיכוי מחזור הביוץ, כתוצאה מעיכוב של ייצור הורמון מגרה זקיק (FSH) והורמון משחרר גונדוטרופינים (GnRH). עלייה ברמת הפרולקטין יכולה להעיד גם על פרולקטינומה, גידול של תאים מפרישי פרולקטין.
פרט לייצור חלב לפרולקטין תפקידים נוספים בבני אדם ובחולייתנים אחרים (אצל דגים למשל פעולת ההורמון קשורה כנראה לוויסות מים ומלחים). פרולקטין פועל גם כציטוקין וכמווסת של מערכת החיסון. לפרולקטין תפקיד חשוב בבקרת מחזור התא כמעודד צמיחה והתמיינות ומונע אפופטוזה. כמעודד גדילה הנקשר לקולטני ציטוקינים הוא משפיע משמעותי על יצירת תאי דם (hematopoiesis), אנגיוגנזה וקרישת דם. פרולקטין פועל במנגנון אוטוקריני (על התא המפריש עצמו), במנגנון פאראקריני וכהורמון באמצעות קשירה לרצפטור ספציפי ולרצפטורים ציטוקינים.
פרולקטין (יחד עם אוקסיטוצין) אחראי לחוויית האורגזמה והוא מנטרל את השפעת הדופאמין האחראי לעוררות המינית וזו הסיבה ל"זמן ההפוגה" שבו הגבר אינו מעורר מינית לאחר פעילות מינית.
פרט להיפופיזה מיוצר ההורמון גם בשליה, בתאי דם לבנים ובבלוטת הערמונית.
תירוטרופין
תירוטרופין (Thyrotropin), המכונה גם הורמון מעורר בלוטת התריס (TSH – Thyroid Stimulating Hormone), הוא הורמון פפטידי המופרש על ידי בלוטת יותרת המוח הקדמית.
תירוטרופין שולט על הפרשת התירוקסין, הורמון בלוטת התריס, ובכך שולט בקצב חילוף החומרים בגוף. ידועים שני מצבים קליניים הקשורים בהפרשת הורמון זה:
על מנת לזהות בוודאות מצבי תת-או יתר פעילות של הבלוטה יש לערוך בדיקת דם מתאימה.
הורמון מגרה זקיק
הורמון מגרה זקיק (FSH – Follicle Stimulating Hormone) הוא מסוג גונדוטרופין. הורמון זה מופרש על ידי בלוטת יותרת המוח הקדמית, ושאיבר מטרתו הוא הגונדות (אשך או שחלה). הפרשתם של גונדוטרופינים, בהם FSH, מתחילה בעקבות הפרשתו של GnRH, הנמנה עם ההורמונים המשחררים, מההיפותלמוס והשפעתם על בלוטת יותרת המוח הקדמית. ההורמון FSH מופרש אצל הנקבה ואצל הזכר, אך מביא למהלכם של תהליכים שונים בקרב בני שני המינים.
ההורמון הוא גליקופרוטאין המורכב משתי תת-יחידות: אלפא, המשותפת לו, לLH, לTSH ול-hCG, ובטא, המיחדת כל הורמון. התת-יחידות קשורות ביניהן בקשרי גופרית.
ההורמון FSH בנקבה.
FSH פועל באופן כפול בשחלה במהלך המחזור החודשי:
הפרשת ההורמון FSH מופעלת במנגנון משוב שלילי - ריכוז גבוה של אסטרוגן בדם יגרום לעיכוב הפרשת ההורמון.
ההורמון FSH בזכר.
ההורמון FSH גורם להופעתם של סימני מין משניים וכן מעודד את התפתחותם של צינורירי הזרע באשכים וחיוני ליצירת תאי זרע באבוביות הזרע. הפרשת ההורמון מעוכבת על ידי ספירת זרע גבוהה, הגורמת לתאי סרטולי להפריש אסטרדיול, ABP ואינהיבין, לו ההשפעה המעכבת.
הורמון מחלמן
הורמון מחלמן או הורמון הצהבה (LH – Luteinizing hormone) הוא גונדוטרופין, הורמון פפטידי המופרש על ידי בלוטת יותרת המוח, המגרה ביוץ, יצירת גופיף צהוב, מגרה את השחלות לייצר פרוגסטרון ואת האשכים לייצר אנדרוגן. הורמון זה משתתף גם בהבשלת ביציות ותאי זרע.
ההורמון מופרש מהחלק הקדמי של ההיפופיזה, מתאים המפרישים גונדוטרופינים. המשרה ליצירתו ושחרורו הוא הורמון ה-GnRH, המופרש מההיפותלמוס. ההורמון הוא גליקופרוטאין המורכב משתי תת-יחידות: תת-יחידה אלפא, המשותפת לו, ל-FSH ול-TSH, ותת-יחידה בטא, האופיינית לכל הורמון בנפרד.
אצל נשים, רמת ההורמון תלויה במחזור, ורמתו מקסימלית כ-72 שעות לפני הביוץ (שלב שמכונה באנגלית LH Surge). אצל גברים, לעומת זאת, רמתו די קבועה.
וזופרסין
וזופרסין (Vasopressin) הוא הורמון המורכב מ-9 חומצות אמינו המכונה גם הורמון נוגד השתנה (הורמון אנטי-דיורטי) (ADH – Antidiuretic hormone) מסונתז על ידי ההיפותלמוס ומופרש מההיפופיזה (בלוטת יותרת המוח), משפיע על הכליות כשהוא מווסת את הפרשת השתן בהתאם לרמת המלחים בדם וכמות הנוזלים בגוף. במינים שונים ישנן גרסאות שונות להורמון זה: בבני האדם זהו הArginine vasopressin או Argipressin בו חומצה אמינית מס' 8 היא ארגינין ואילו אצל החזירים זהו הLyspressin בו הארגינין מתחלף בליזין. וזופרסין משמש גם מוליך עצבי ממשפחת הנוירופפטידים במערכת העצבים.