על-פי המודל, התשואה שהמשקיעים ידרשו תהיה שווה לסכום של שני גורמים: שיעור התשואה מהשקעה חסרת סיכון ופרמיית הסיכון. במקרה והתשואה הצפויה מההשקעה לא עוברת את סף המינימום (סכום שני הגורמים), ההשקעה אינה כדאית.
המודל פותח על ידי שורה של כלכלנים בהם ויליאם שארפ והתבסס על התאוריה המודרנית של תיקי השקעות.
המודל מבוסס על שתי משוואות מרכזיות. משוואת קו השוק (באנגלית: Capital Market Line או בראשי תיבות: CML), מציגה את הקשר בין מידת התשואה העודפת הצפויה של תיק השקעות, הנובעת מחלוקת ההשקעות בין נכס חסר סיכון (למשל איגרות חוב ממשלתיות) לבין תיק השקעות בעלות סיכון (למשל מניות), לבין הסיכון של התיק כפי שמתבטא בסטיית התקן שלו:
formula_1
משוואת קו הנכסים (באנגלית: Security Market Line או בראשי תיבות: SML), מציגה את הקשר בין התשואה הצפויה של נכס מסוכן, למדד התנודתיות שלו עם תיק השוק (המכונה גם בטא):
formula_2
כאשר ביטא מחושב כך: formula_3 או באמצעות הנוסחה: formula_4.
נוסחה זו לחישוב התשואה הצפויה, משמשת לקביעת מקדם ההיוון של ההשקעה במניה או בהון העצמי של החברה, ולפיכך משמשת לתמחור שווי חברות.
CAPM מורחב
במציאות, ריבית חסרת הסיכון להשקעה נמוכה מריבית חסרת סיכון להלוואה ולכן, משוואת ה־SML של מודל ה־CAPM המורחב היא: formula_5 כשאר formula_6 הוא ערך מסוים בין ריבית חסרת סיכון להשקעה לריבית חסרת סיכון להלוואה.
משוואות פרנל
גשר טרומסה
גשר טרומסה (בנורווגית: Tromsøbrua) הוא גשר זיזים עשוי בטון מזוין בצפון נורווגיה, המחבר בין רובע טרומסלאדן (Tromsdalen) לבין מרכזה של העיר טרומסה (Tromsø) השוכן על אי (Tromsøya). הגשר חוצה את מצר טרומסייסונדט (Tromsøysundet) בנקודה הצרה ביותר שלו, ואורכו 1,036 מטרים. לאורכו 58 מפתחים, רוחבו של המפתח הגדול ביותר הוא 80 מטרים, וגובהו מעל פני המים הוא 36 מטרים. הגשר שרוחבו 8.3 מטרים, נושא על גבו את כביש 862, ובו נתיב תנועה בודד לכל כיוון וכן מדרכות משני צדדי הכביש.
בניית הגשר החלה בשנת 1958 והוא נפתח לתנועה שנתיים לאחר מכן. עלות בנייתו הייתה 14.5 מיליון קרונה נורווגית, והוא החליף שירות מעבורות שפעל בין שני צדדי המצר עד חנוכתו. הגשר עודד את התפתחותה של העיר, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נחפרה מנהרת טרומסייסונדט (Tromsøysund) מתחת למי המצר, כשלושה ק"מ צפונית לגשר.
מאז שנחנך, היה הגשר, יחד עם קתדרלת איסהאב הסמוכה לקצהו המזרחי, לאחר מסימני ההיכר של טרומסה, ובשנת 2002 הוא הוכר כמבנה לשימור. הגשר הפך ליעד פופולרי למתאבדים, ובשנת 2005 נאלצו הרשויות להגביה את הגדרות לאורכו כדי להילחם בתופעה.
אריה בז'רנו
אריה בז'רנו (נולד ב-14 בינואר 1951) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב.
קריירה.
בז'רנו גדל בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב. בשנת 1968, כשהיה בן 17, נפצעו שני שועריה הבכירים של הקבוצה ובז'רנו הועלה לקבוצה הבוגרת. באותה עונה זכה עם הקבוצה באליפות. בז'רנו שיחק במשך 17 שנים כשוער הראשון של הפועל תל אביב, והוא השחקן היחיד שהיה שותף לאליפות בשנת 1969, שזכה גם באליפות בשנת 1981 אחרי 12 שנים בהן הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר האליפות. בז'רנו שיחק לצידם של שייע פייגנבוים ויחזקאל חזום בסוף שנות השישים, וכן לצידם של רפעת טורק ומשה סיני בתחילת שנות השמונים. בז'רנו גם זכה עם הפועל תל אביב בשני גביעי מדינה (בשנים 1972 ו-1983).
בשנת 1985 עזב בז'רנו את הפועל תל אביב לאחר שרשם 430 הופעות בליגה הבכירה במדי הקבוצה, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, אחרי יעקב אקהויז. בז'רנו עבר לשחק בהפועל ירושלים ולאחר שנה פרש ממשחק פעיל.
בשנת 2012 מונה למאמן השוערים הראשי בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב.
משפט וממשל
משפט וממשל הוא אחד משלושה כתבי-עת משפטיים היוצאים לאור מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ואחד מכתבי-העת המשפטיים המובילים בישראל. כתב העת "משפט וממשל" יוצא לאור פעמיים בשנה, ועוסק בסוגיות הקשורות במשפט ציבורי ובנושאי מדיניות ציבורית. המערכת שלו מורכבת מעורך מסגל הפקולטה, ומחברי מערכת שנבחרים מקרב הסטודנטים המצטיינים.
כתב העת יצא לאור לראשונה ב-1992, זמן קצר לאחר הקמת הפקולטה, ומייסדו הוא דיקן הפקולטה דאז, פרופ' יצחק זמיר. זמיר ערך את שלושת הגליונות הראשונים, ובהמשך שימשו כעורכים אריאל בנדור, שהיה סגן העורך בשלושת הגיליונות הראשונים, שולמית אלמוג, שהייתה סגנית עורך בשלושת הגיליונות הקודמים, עלי זלצברגר, נויה רימלט, סנדי קדר, גיא דוידוב, אילן סבן ועילי אהרנסון. כיום עורכת את כתב העת ד"ר קארין כרמית יפת.
בכתב העת פורסמו מאמרים של הוגים ואקדמאים בולטים בישראל, הן מתחום המשפטים והן מתחומים המשיקים לו, כגון אהרן ברק, טובה שטרסברג-כהן, עלי זלצברגר, ש"ז פלר, גבריאלה שלו, אריאל בנדור, זאב סגל, יוסף אדרעי, דפנה ברק-ארז, רות גביזון, נויה רימלט, מרדכי קרמניצר, דוד אנוך, גיא דוידוב, מנחם מאוטנר, נטע זיו, מיכאיל קרייני והלל סומר.
מארק-אנדרה רפלוביץ'
מארק-אנדרה רפלוביץ' (בצרפתית: Marc-André Raffalovich; 11 בספטמבר 1864 -14 בפברואר 1934), היה סופר ומשורר צרפתי ממוצא יהודי-אוקראיני שפעל רוב חייו באנגליה. הוא ידוע היום בעיקר בשל חברותו ולאחר מכן יריבותו עם אוסקר ויילד, וכן בזוגיותו עם המשורר והכומר ג'ון גריי.
חייו.
רפלוביץ' נולד בפריז למשפחת מהגרים יהודית שהגיעה שנה לפני כן מאודסה שבאוקראינה. הוא למד שנה אחת באוקספורד (1882), ולאחר מכן הושעה משם.
בשל עושרו הרב, פתח סלון בלונדון בו היו חיי חברה נודעים. בין האורחים שבאו אליו היה גם המשורר הצעיר ג'ון גריי, שסיים בתקופה זו את מערכת היחסים הזוגית שלו עם אוסקר ויילד. דרך ויילד שהיה ידיד משותף, הכיר רפלוביץ' את גריי, והם החלו ברומן סוער שנמשך שנים ארוכות. ויילד לא סלח על כך, ומאז נעו יחסיהם בין קרירות לבין עוינות גלויה. בין השאר כתב רפלוביץ' סיפור קצר, ובו שם ללעג את ויילד ואשתו קונסטאנס לויד.
ב-1896, בעקבות השפעתו של גריי, המיר רפלוביץ' את דתו לקתוליות.
ב-1934, מת רפלוביץ' והוא בן 70.
הלוויה ממלכתית
הלוויה ממלכתית היא טקס הלוויה ציבורי, הנועד לכבד ראש מדינה או דמות ציבורית חשובה אחרת. בניגוד להלוויה רגילה, הלוויה ממלכתית כוללת עיסוק רב בטקסים ומטרתם עירוב של הציבור הרחב, כולל אנשים שלא הכירו אישית את הנפטר, באבל.
בעולם.
במרבית המדינות קיימים נהלים לטקסי הלוויה למכובדים. בבריטניה מרכבת-תותח מובילה את הגופה לאולם וסטמינסטר שבארמון וסטמינסטר, ומשם מוביל מסע הלוויה לקתדרלת וסטמינסטר או לקתדרלת סנט פול. ההלוויה מיועדת לריבון או לבן זוגו, ולעיתים גם לאישים אחרים שתרומתם לחברה רבה. הלוויה ממלכתית הוצעה למשפחותיהם של פלורנס נייטינגל ושל בנג'מין דיזראלי, ובשני המקרים סירבו המשפחות להצעה. האדם האחרון שנקבר בהלוויה ממלכתית ולא היה בן למשפחת המלוכה הוא וינסטון צ'רצ'יל, ב-1965. הנסיכה דיאנה לא נקברה בהלוויה ממלכתית כי אם בהלוויה טקסית (שהייתה דומה מאוד להלוויה ממלכתית), שכן לא הייתה הריבון או בת זוגו בזמן מותהּ.
בברית המועצות הפכה ההלוויה הממלכתית לטקס פוליטי חשוב, ובהלוויותיהם של לנין ושל סטלין השתתפו אלפים.
בארצות הברית זכאים נשיאים בעבר, בהווה וכאלה שנבחרו אך עדיין לא הושבעו כנשיאים להלוויה ממלכתית. בנוסף, אישים בעלי תרומה רמה לחברה עשוים להיקבר בטקס הלוויה ממלכתי. בין התמונות הזכורות ביותר היא התמונה מהלווייתו של הנשיא ג'ון קנדי, שבה מצדיע לו בנו הפעוט, ג'ון קנדי ג'וניור.
בישראל.
במדינת ישראל מתבצעות הלוויות ממלכתיות על פי נוהל "חבצלת", שבו נקבעו האישים הזכאים באופן אוטומטי להלוויה ממלכתית: נשיא המדינה (בהווה ובעבר); ראש הממשלה (בהווה ובעבר); יושב ראש הכנסת (בהווה ובעבר); שר מכהן; נשיא בית המשפט העליון. בנוסף, מתיר החוק לממשלה או לוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים לקבוע הלוויה ממלכתית לאישים נוספים. בדרך כלל מדובר באישי ציבור ידועים אשר לא כיהנו באחד התפקידים המאפשרים להם הלוויה ממלכתית, כמו למשל חנה סנש או טדי קולק. עם זאת, במקרים אחרים נתבעות הלוויות ממלכתיות גם למתים אשר מתו באופן סמלי, בלי שהיו עצמם אישי ציבור או שתרמו באופן מיוחד לחברה, למשל במקרה של קורבנות אירועי טרור. צה"ל הוא האחראי בעתות שלום לארגון הלוויה.
בין המקרים בהם נערכה בישראל הלוויה ממלכתית:
דגל עבר הים
ג'רי מגוויר
וואן רפובליק
פראנץ אנטון הופמייסטר
פראנץ אנטון הופמייסטר (בגרמנית: Franz Anton Hoffmeister, 12 במאי 1754 - 9 בפברואר 1812) היה מלחין גרמני ומוציא לאור של יצירות מוזיקליות.
ביוגרפיה.
הופמייסטר נולד ברוטנבורג על נהר הנקר. בגיל 14 יצא לווינה ללמוד משפטים, אך לאחר סיום לימודיו בחר במוזיקה כקריירה ובשנות ה-80' של המאה ה-18 היה לאחד המלחינים הפופולריים ביותר בעיר, עם רשימת יצירות גדולה ומגוונת לשמו. כיום, לעומת זאת, מוכר הופמייסטר כמעט אך ורק כמו"ל של יצירות מוזיקליות. בשנת 1785 ייסד את אחד מבתי ההוצאה לאור הראשונים למוזיקה בווינה, שני רק לארטאריה ושות', שהופיע בתחום המול"ות רק חמש שנים קודם לכן. הופמייסטר פרסם את יצירותיו הוא ואלו של רבים מחשובי המלחינים בתקופתו, בהם היידן, מוצרט, בטהובן, קלמנטי, אלברכטסברגר ואחרים. המלחינים המפורסמים גם נמנו עם ידידיו האישיים של הופמייסטר: מוצרט הקדיש לו את רביעיית המיתרים שלו ברה מז'ור (ק. 499) ובטהובן פנה אליו במכתב כ"אח אהוב ויקר".