זהו השיר השני באלבום שכולל גיטרה אקוסטית בעלת 12 מיתרים. השיר נכתב על ידי הקלידן טוני בנקס, והגיטריסט סטיב האקט. השיר מספר את סיפורה של תקופה לא נעימה של מחלה. השיר מסתיים במנגינת מלוטרון על ידי בנקס. לדברי בנקס, "Entangled" היה שילוב של שיר שכתב האקט במשקל א-סימטרי של 6/8 אבל עדיין לא הייתה לו פזמון או כיוון מוחלט, עם קטע שבעבר כתב בנקס מוזיקה שהייתה גם במשקל א-סימטרי של 6/8. בנקס והאקט הכניסו את ניגנו הקטעים יחד, ולאחר מכן המתופף והסולן פיל קולינס שר את השיר. בנקס אמר, "זה יצר מה שהוא וזה הפך לשיר האהוב עליי באלבום הזה, שהסתיים עם תחושת קתדרלה מסוג גדולה". השיר בוצע בהופעה חיה במהלך 1976 בסיבוב ההופעות לקידום A Trick of the Tail. הופעה חיה של השיר הזה, שצולם בגלאזגו, כלולה ב-2007 רימסטר-DVD.
העיבוד המוזיקלי של השיר היה לרעיון לשירם של להקת Elbow, Newborn.
גרסאות כיסוי.
גרסאות כיסוי לשיר בוצעו על התזמורת הפילהרמונית של לונדון, Shadow Gallery ופאול ד'אמדו.
הולוגרמה רפואית לשעת חירום
הולוגרמה רפואית לשעת חירום (באנגלית: Emergency Medical Hologram, או בקיצור: EMH) היא תוכנית מחשב הולוגרפית לטיפול בחולים במצבי חירום, או כאשר צוות הרפואי הרגיל אינו זמין או יכול לפעול, המופיעה ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". הולוגרמות כאלו הן הסטנדרט בכל ספינות צי הכוכבים, אבל הן שם רק כדי להשלים את צוות הרפואי החי, ולא נועדו להחליף אותו.
ההולוגרמה מתוכנתת עם גינונים של רופאי פדרציה היסטוריים ועם כל הידע הנוכחי של מפקדת הרפואה של צי הכוכבים, לרבות ספרייה של יותר מ-5 מיליון טיפולים רפואיים שונים מ-2000 הפניות רפואיות ו-47 רופאים.
ההולוגרמה עצמה נוצרת על ידי סדרה של פולטי הולוגרמה המותקנים במרפאה, כמו אלו הקיימים בהולודק. טווח התנועה שלה מוגבל למקום הימצאותם הפיזי של פולטים אלו, כלומר: הרופא יכול להופיע גם בהולודק, למשל, ולא רק במרפאה; עם זאת, בסדרה "", ה-EMH של וויאג'ר מצליח, בסופו של דבר, לעזוב את המרפאה, וזאת באמצעות פיסת טכנולוגיה מהמאה ה-29 המכונית "פולט [הולוגרמה] נייד".
הולוגרמה רפואית לשעת חירום, סימן 1.
להולוגרמה הרפואית לשעת חירום, סימן 1 יש את המראה הפיזי של המתכנת שלה, ד"ר לואיס צימרמן (רוברט פיקארדו).
הולוגרמה רפואית לשעת חירום, סימן 2.
את ההולוגרמה הרפואית לשעת חירום, סימן 2 גילם השחקן אנדי דיק בפרק "Message in a Bottle" של "", שלכאורה היה בעל יחסים אישיים "טובים יותר" מאשר סימן 1, כמו גם מאגר נתונים רפואי מעודכן יותר. בפרקים מאוחרים יותר יצוין כי פרט לסימן 2, קיימות גרסאות נוספות של ההולוגרמה הרפואית לשעת חירום.
דגמים עתידיים.
בסדרה "" המתרחשת כעשרים וחמש שנה אחרי "וויאג'ר" מופיע EMH בדמותו של כריסטובל ריוס, קפטן ה"לה סירנה", שמהווה חלק מחבילת שירותים הולוגרפיים המסופקת עם הספינה.
בעונתה השלישית של הסדרה "" המתרחשת כאלף שנה שנה אחרי "וויאג'ר" מוצגת גרסת EMH חדשה בשם Eli. גרסה זו מסוגלת לאבחן את המטופל גם ללא מכשור חיצוני.
הולוגרמה רפואית לטווח ארוך.
בעוד שההולוגרמה הרפואית לשעת חירום נועדה לשימוש לטווח קצר, בפרק "?Doctor Bashir, I Presume" של "" ד"ר לואיס צימרמן מגיע אל תחנת החלל חלל עמוק 9, על מנת לסרוק את ד"ר ג'וליאן באשיר (אלכסנדר סידיג), על מנת ליצור בדמותו הולוגרמה רפואית לשימוש לטווח ארוך.
סקוונק
הסקוונק הוא יצור אגדי שחי ביערות הצפוניים של פנסילבניה. מקורה של האגדה בצפון אמריקה ומספרת שכאשר נתפס הסקוונק, הוא מתמוסס בברכה של דמעות. אגדות רבות סופרו על הסקוונק ונמצא בפולקלור ובאזכורים תרבותיים רבים ביניהם השיר Squonk של להקת ג'נסיס מהאלבום A Trick of the Tail.
רחל זילברברג
רחל לאה שרנקה זילברברג קופיטו (5 בינואר 1920 – 8 במאי 1943, ג' באייר ה'תש"ג), הידועה בכינוי שֵרֵנְקָה (Sarenka), מילאה תפקיד חשוב בתנועה בוורשה בתקופת מלחמת העולם השנייה. מהמנהיגים הבודדים אשר חזרו לגטו ורשה הנצור. מהראשונים שזיהו את כוונת הנאצים לחסל את היהודים ומתוך כך שכנעה את חבריה והנהגתם בצורך למרוד. לחמה בפלוגה הלוחמת של השומר הצעיר ונהרגה במהלך המרד בבונקר ברחוב מילא 18 כשנשקה בידה יחד עם למעלה מ-50 לוחמים נוספים שכללו גם את מרדכי אנילביץ'.
ביוגרפיה.
נולדה בוורשה בשם רחל לאה זילברברג, להוריה, אלכסנדר (סנדר) ומאשה לבית נורדווינד, דתיים, שבבעלותם הייתה מכולת מוצרי חלב ברחוב נובוליפי 37 ואחר כך בנובוליפי 40a. למדה בגימנסיה "יהודיה", הצטיינה בלימודיה, ניחנה ביכולת ארגונית בולטת והייתה ספורטאית מצטיינת. הייתה חברת גדוד "בחזית" של תנועת השומר הצעיר לצד מרדכי אנילביץ', לימים מפקד הארגון היהודי הלוחם במרד גטו ורשה. היות שהיו בגדוד מספר נערות בשם רחל, ומשום זריזותה, כונתה "שרנקה" - איילה, עפרה, בפולנית. משנת 1938 הדריכה את השכבה הצעירה של הגדוד והייתה נערצת על חניכיה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבלה את תעודת הבגרות, אך נאלצה לעבור יחד עם אחותה רות לליטא (אז בשליטה רוסית). בתחילה שהו בעיר קיידאן בקיבוץ "המנוף", ואחר כך עברו לקיבוץ "השומר הצעיר" בווילנה, שם שהתה עם בן זוגה משה קופיטו, חברו וידידו הקרוב של מרדכי אנילביץ'. הנהגת התנועה הציעה לשרנקה לעלות ארצה תחת מכסת רישיונות העלייה של התנועה, אך היא סירבה להיפרד מבן-זוגה. בתחילת פברואר 1941 הגיעה לווילנה, וכעבור שבועיים, ב-20 בפברואר 1941, נולדה לזוג בת בשם מאיה. כעבור ארבעה חודשים כבשו הגרמנים את וילנה ותוך זמן קצר החלו במסע רצח של יהודי העיר ביערות פונאר. משה קופיטו גויס לעבודה במסגרת פלוגות העבודה היהודיות, ובמהלכה נרצח עקב הלשנה. לאחר רצח בן זוגה מסרה שרנקה את בתה מאיה, תחת שם פולני בדוי: "ידוויגה סוגק", לרופאה קומוניסטית בבית יתומים בווילנה, ומאז אבדו עקבותיה של מאיה. שרנקה עצמה עברה להתחבא במנזר בשם "האחיות הקטנות" שנמצא כ-6 ק"מ מחוץ לווילנה. ביער זה שהתה יחד עם אבא קובנר ויוסף שמיר. היא גרה בחדר אחד עם רוזה, אמו של קובנר. בסך הכול היו כ-15–20 חברים. שם עלה לראשונה רעיון המרד, ומשם יצאה קריאתו המשותפת של אבא קובנר "לא נלך כצאן לטבח" !
את הקשר בין חברי "השומר הצעיר" למנזר יצרה ידוויגה דודזיץ, בסיועה של אירנה אדמוביץ, שהוכרה כחסידת אומות עולם. שתיהן השתייכו להנהגת האגף הדמוקרטי של תנועת ה"צופים" הפולנית. השתיים הכירו טובה לאנשי "השומר הצעיר" שהחביאו אותן מפני הסובייטים ששלטו בעיר מפרוץ המלחמה ועד יולי 1941.
בשלב זה החליטה הנהגת התנועה בווילנה שנוכחותה של שרנקה בוורשה חשובה מפעילותה בווילנה. חייקה גרוסמן נשלחה במיוחד להחזיר את שרנקה לוורשה. שרנקה התחפשה לילדתה של חייקה (אף על פי שהייתה בוגרת ממנה) ובינואר 1942 חזרו שתיהן לגטו. "הפעם באתי לוורשה לא בגפי. באתי עם שרנקה. את שרנקה היה עלי להעביר מווילנה לוורשה, אחרי האסון שאירע למשה קופיטו, החבר שלה. החלטנו להעבירה למשפחתה בוורשה ולצרפה שם לפעולה, למציאות של חיבור חברתי שהתנועה מעל לכל".
מטרת חזרתה של שרנקה הייתה כאמור להמשיך ולהנהיג את הנוער שנותר בגטו ללא הנהגה וכן לעזור לפרנסת משפחתה.
בגטו ורשה בטרם המרד.
שרנקה שבה לגטו הנצור בוורשה בינואר 1942 למלא שתי משימות:
לאחר שהתאוששה, בסיועה של חברתה מירה פוכרר (זוגתו של מרדכי אנילביץ'), מתחושת הייאוש שאחזה בה לנוכח החוויות הקשות שעברה בווילנה והעדר המוכנות של חבריה הקרובים להפנים את הדיווח שלה אודות השמדת יהודי וילנה וליטא ולנקוט יוזמה, הגיעה שרנקה לביקור ראשון במעון התנועה.
כך תיארה שרנקה לחניכיה הצעירים בגטו ורשה את האירועים שקרו בפונאר ואת המסקנות אליהן הגיעו כ־20 יושבי הצריף בווילנה:
ליל הדמים ותוצאותיו.
חודש ימים לאחר שובה של שרנקה לגיטו ורשה ביצעו הגרמנים רצח יוצא דופן של 50 גברים שהוצאו באמצע הלילה ממיטותיהם והומתו בירייה ברחוב ליד בתיהם. האירוע זכה בשם "ליל הדמים". אירוע זה הפך לזרז חשוב באימוץ הגישה החדשה לה הטיפה כל הזמן שרנקה. כל מנהיגי המחתרות הגיעו הפעם להכרה שיש אמת בדבריה של שרנקה ויש להתארגן לפעולות נגד. בשלב זה הודה גם מרדכי בפניה שהוא טעה ובנוסף לכך ביזבז זמן יקר. הוא אמר לה: .
בעקבות אירועי לילה זה, חל שידוד מערכות אצל ראשי התנועות החלוציות והוסקו מסקנות אופרטיביות: הפעילות החינוכית והחברתית הופסקה. קבוצות הגילאים הצעירים פוזרו בעוד שקבוצות הבוגרים ירדו למחתרת. ראשי התנועות החלו להחליף מקומות מגורים. נעשו מאמצים לקשור קשר עם המחתרת הפולנית לשם רכישת נשק. שרנקה השתתפה יחד עם חניכתה מרגלית לנדאו בפעולות של חטיפת נערות בנות של יהודים עשירים כדי לקבל תמורת שיחרורן כסף לרכישת נשק עבור ארגון המחתרת.
במהלך המרד.
מסע השכנוע לחניכים ולמדריכים של תנועת השומר הצעיר בגטו ורשה ובראשם למרדכי אנילביץ והצלחתה בשכנועם, היוו את תרומתה הגדולה של שרנקה להתחלת תהליך שהבשיל לבסוף עם פריצת המרד בגטו ורשה שהחל ב-19 באפריל 1943. כעבור כ־3 שבועות ב-8 במאי נהרגה שרנקה בבונקר הפיקוד שהיה מתחת לבית ברחוב מילא 18יחד עם 50 לוחמים אחרים ביניהם גם מרדכי אנילביץ.
תפקידה המיוחד של שרנקה.
אבא קובנר טען כעבור שנים בראייה עם פרספקטיבה ש"המאורע המרכזי לא היה המרד עצמו, לא המרד בוורשה ולא בשאר הגטאות. הוא לא היה ב-18 באפריל ולא בשום מועד אחר הנקוב בתעודות. המקום בו התחולל המאורע המרכזי היה בפנימיותם של האנשים".