במאי 2014 ישועה פעל מול שאול אלוביץ, בעל השליטה בחברת וואלה! תקשורת, על מנת שישיג אישור לביצוע עסקת מכירת פורטל "יד2" לתאגיד התקשורת הגרמני "אקסל שפרינגר". לבסוף האישור ניתן על ידי בנימין נתניהו.
בדצמבר 2017 ישועה נקרא למתן עדות ברשות ניירות ערך ומסר ראיות. בינואר 2018 החל לשמש כמודיע של רשות ניירות ערך.
על פי עדותו בפרשת בזק-וואלה (תיק 4000), ביקש ממנו אלוביץ' לפטר את עורך אתר וואלה! בעקבות פניית בני הזוג נתניהו. כמו כן סיפק למשטרה הקלטת שיחות בהן אלוביץ לוחץ עליו להעניק סיקור מפרגן לראש הממשלה נתניהו ולמשפחתו, וסיפר שרצה להדיחו ב-2017 בכסות של תוכנית עסקית, בגלל מחלוקתם בעניין נתניהו. ב-2019 פרסם היועץ המשפטי לממשלה את כתב החשדות נגד נתניהו, ובו דוגמאות רבות של מסרונים בהם מנחה אלוביץ' את ישועה לקדם ידיעות מסוימות, ו"לדרדר" אחרות, על פי הוראות שהגיעו מראש הממשלה וסביבתו.
במקביל לחקירת ישועה, נחקר במשטרה גם ינון מגל שטען בחקירתו כי היו עליו לחצים מצד ישועה להכנסת והורדת ידיעות בנושא נתניהו.
באפריל 2021 העיד בתחילת שלב ההוכחות במשפט נתניהו, עדותו הסתיימה ב-11 באוקטובר 2021.
חיים אישיים.
נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר ברמת אביב.
דוד לוי (פירושונים)
עופר אדרת
עופר אדרת (נולד ב-6 במרץ 1981) הוא עיתונאי ישראלי, כתב "הארץ" לענייני היסטוריה, כותב את מדור הנקרולוגים "אחרי מות". בעבר כתב אדרת את החידה ההיסטורית השבועית של "מוסף הארץ", "מי היה האיש שהיה".
ביוגרפיה.
אדרת נולד וגדל בתל אביב. הוא מצאצאי הרב אדר"ת, רבן של הערים פוניבז' ומיר שעלה לארץ ישראל במאה ה-19 והיה הרב האשכנזי הראשי של ירושלים. אביו, עו"ד גיורא אדרת, הוא מבכירי עורכי הדין בתחום עבירות צווארון לבן. סבו מצד אביו, עו"ד יצחק אדרת, היה מראשוני עורכי הדין בארץ. אמו, רבקה אדרת, עובדת במוזיאון בית התפוצות. למד בבית הספר התיכון על-שם ליידי דייוויס, לבגרות מורחבת בהיסטוריה.
בשנת 1999 התגייס לצה"ל ושירת עד לשנת 2002 בחטיבת המחקר של אגף המודיעין. זכה לאות הצטיינות מטעם ראש חטיבת המחקר, תא"ל עמוס גלעד. בשנים 2003–2007 עבד כעורך וכתב באתר "וואלה!". בעל תואר ראשון בהיסטוריה ובפילוסופיה ותואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 הצטרף לסגל "הארץ". תחילה כעורך בדסק החדשות, אחר כך עורך במוסף "השבוע". בשנת 2010 שהה בברלין במלגת חילופי העיתונאים ע"ש ארנסט קרמר וטדי קולק. ב-2011 השתתף בתוכנית ההתמחות של הבונדסטג בברלין.
משנת 2012 הוא כתב "הארץ" לענייני היסטוריה, כותב את מדור הנקרולוגים "אחרי מות", וכתב את החידה ההיסטורית השבועית של "מוסף הארץ", "מי היה האיש שהיה", הכוללת רמזים לדמות היסטורית שהפותרים נדרשים לזהותה. מרבה לכתוב בנושאי היסטוריה יהודית, תולדות השואה, והנאציזם.
אדרת חשף בסדרת כתבות ב"הארץ" את פרשת העיזבון האבוד של פרנץ קפקא. היה זה גילוי כי עם מותו של מקס ברוד עבר עיזבונו הספרותי והביוגרפי של קפקא לידידתו של מקס ברוד, שנהגה בו מנהג בעלים, לא התירה גישה אליו ומכרה פריטים ממנו. בעקבות הגילוי הגיע העניין לבית המשפט אשר בתום חמש שנות דיונים פסק כי כתבי קפקא יועברו לספרייה הלאומית.
בשנת 2011 היה עורך התוכן של הסרט "הסיפור האחרון של קפקא". כותב גם ב"יקינתון", כתב העת של ארגון יוצאי מרכז אירופה בישראל.
חיים אישיים.
נשוי לקרולינה פשברוצקה-אדרת, עיתונאית פולנייה קתולית ילידת קרקוב. בני הזוג מגדלים את בנם המשותף, מיכאל, ומקיימים בביתם אורח חיים יהודי-נוצרי משותף.
TripAdvisor
טריפאדווייזור (באנגלית: TripAdvisor) הוא פורטל אינטרנט אמריקני המפרסם מידע וביקורות אודות יעדים ועסקים שונים ברחבי העולם אשר מסייעים למשתמשי האתר לתכנן טוב יותר את חופשותיהם. האתר כולל גם מערכת פורומים אינטראקטיביים. ממשק האתר פועל גם בשפה העברית.
האתר נוצר במקור על ידי סטיבן קאופר בשנת 2000. מטה החברה נמצא בניוטון, מסצ'וסטס. החברה נסחרת בנאסד"ק.
תיאור.
שירותי האתר ניתנים בחינם למשתמשים אשר מספקים את מרבית התכנים באתר. רווחי האתר מגיעים מהצגת פרסומות בדפי האתר.
בנוסף למהדורה האמריקנית של האתר ישנם גם מספר רב של מהדורות מקומיות לאתר עבור המדינות בריטניה, צרפת, אירלנד, גרמניה, איטליה, ספרד, הודו, יפן, פורטוגל, ברזיל, שוודיה, הולנד, קנדה, דנמרק, טורקיה, מקסיקו, אוסטריה, נורווגיה, פולין, אוסטרליה, סינגפור, תאילנד, רוסיה, יוון, ישראל, אינדונזיה, וסין.
נכון לנובמבר 2018 באתר היו מעל ל-315 מיליון חברים ומעל ל-500 מיליון ביקורות וחוות דעת אודות בתי מלון, מסעדות, אטרקציות ובתי עסק הקשורים לתחום התיירות.
ביקורת והליכים משפטיים.
טריפאדווייזור מאפשר למעשה כתיבת ביקורת על שירותים ועסקים גם כאשר אין הוכחה לכך שכותב הביקורת השתמש באותם שירותים. עקב כך, הוגשו נגד אתר זה כמה תביעות משפטיות על ידי מלונאים, אשר דרשו להסיר מהאתר ביקורות שלטענתם לא היו אורחי המלון. המועצה הבריטית לסטנדרטים בפרסום (ASA) קבעה בשנת 2012 שהטענה של טריפאדווייזור שהביקורות באתר הן אמיתיות מהווה הטעיה. ובשנת 2014 הרגולטור באיטליה אף קנס את טריפאדווייזור בסכום של 610,000$ בטענה שהאתר אינו פועל בצורה מספקת למנוע ביקורות מזויפות.
Cyclopoida
רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה
רופרכט (או רופרט), נסיך הכתר של בוואריה (שמו ותאריו המלאים בגרמנית: Seine Königliche Hoheit Rupprecht Maria Luitpold Ferdinand Kronprinz von Bayern, Herzog von Bayern, Franken und in Schwaben, Pfalzgraf bei Rhein, 18 במאי 1869 - 2 באוגוסט 1955) היה נסיך הכתר האחרון של בוואריה ומפקדה של הארמייה השישית, ואחר כך של קבוצת ארמיות בצבא הגרמני, במהלך קרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. כיוון שגרמניה הפכה לרפובליקה לאחר מלחמת העולם, רופרכט לא הוכתר מעולם.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
רופרכט נולד במינכן כבנם הבכור, מתוך 13 ילדים, של לודוויג, נסיך בוואריה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, אשר הפכו לימים, בהתאמה, למלך ומלכת בוואריה האחרונים. יחוסו המשפחתי הקדום כלל את ויליאם הכובש, לואי ה-14 ועוד, ולכאורה, לאחר מות אימו ב-1919, יכול היה להיחשב כטוען לכתר הבריטי על פי סדר הירושה היעקוביטי. למרות שכללית חינוכו של רופרכט היה מסורתי ושמרני, הוא למד בנעוריו בגימנסיה במינכן, וכך היה הצעיר הראשון מבית המלוכה הבווארי אשר למד בבית ספר ציבורי. כיוון שהיה על התלמידים, בנוסף ללימודיהם העיוניים, לבחור בלימוד מלאכה כלשהי, בחר ללמוד נגרות. כן גילה רופרכט אהבה רבה לספורט.
בשנת 1886 הוכרז לודוויג השני, מלך בוואריה כסובל מאי שפיות, וכמוהו גם אחיו הצעיר ויורשו אוטו, מלך בוואריה. במקומם עלה לשלטון כעוצר דודם וסבו של רופרכט, הנסיך לואיטפולד. כך הפך רופרכט ליורש המלוכה הבווארית בבוא העת.
בגרותו עד מלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום בית הספר התיכון רופרכט התגייס לחיל הרגלים הבווארי כקצין בדרגה המקבילה ללויטננט, בקירוב, ובמהלך שירותו הגיע לדרגת אוברסט ולפיקוד על רגימנט. בין השנים 1889 ו-1891 הוא עזב את הצבא כדי ללמוד באוניברסיטת מינכן ואחר כך באוניברסיטת ברלין. בעודו קצין, מצא רופרכט זמן לטייל ממושכות במזרח התיכון, בהודו, בסין וביפן, ממנה חזר לארצו דרך ארצות הברית. בין השנים 1891 ו-1893 רופרכט למד באקדמיה הצבאית הבווארית. בשנת 1900 רופרכט מונה לאביר ה-1,128 במסדר גיזת הזהב באוסטריה. בשנת 1904 מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1, בשנת 1906 רופרכט התמנה לתפקיד מפקד הקורפוס הבווארי ה-1, בדרגת גנרל-לויטננט, ובשנת 1913 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד האזור הצבאי הרביעי.
בשנת 1912 ירש לודוויג, אביו של רופרכט, את משרת העוצר מסבו לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, וב-5 בנובמבר 1913 הוא נבחר למלך בוואריה. בחירה זו הפכה את רופרכט לנסיך הכתר.
מלחמת העולם הראשונה.
רופרכט פיקד על הארמייה השישית הגרמנית בקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. למרות שהמינוי נזקף במידה רבה לזכות מוצאו המלכותי, הרי רופרכט השקיע רבות בלימוד היבטיו השונים של תפקידו, ומילא אותו בהצלחה. אותה ארמייה פעלה תחילה, באוגוסט 1914, בגבול צרפת-גרמניה, ונטלה חלק בקרב לורן, אשר לאחריו, ב-20 לחודש, פתחה בהתקפת נגד מוצלחת על הצרפתים, עד שזו נעצרה על ביצורי הגבול הצרפתיים ב-23 לחודש. סמוך לאותו מועד, ב-27 לחודש, מת בנו הבכור לואיטפולד מפוליו. בספטמבר הארמייה הועברה מערבה, נטלה חלק בקרבות המרוץ אל הים, ובאוקטובר חלק בקרב אראס (1914). הארמייה נטלה חלק מכאן ואילך במלחמת החפירות בחזית המערבית עד לסוף המלחמה, למשל, חלקה היה מכריע בקרב ארטואה השני ובקרב לוס. ביולי 1916 רופרכט הועלה לדרגת פילדמרשל וב-28 באוגוסט מונה למפקד קבוצת ארמיות, תפקיד אותו מילא עד סוף המלחמה, ועיקרו: הגנת קו הינדנבורג.
לאחר מלחמת העולם הראשונה.
רופרכט לא הוכתר מעולם, כיוון שסמוך לסיום מלחמת העולם הראשונה (עם חתימת הסכם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918) גרמניה הפכה לרפובליקה, ובכך תמו בבוואריה 738 שנות שלטון בית ויטלסבאך, עמו הוא נמנה. למשך תקופה קצרה, לאחר המהפכה הסוציאליסטית בבוואריה בראשותו של קורט אייזנר, נמלט רופרכט לטירול, וחזר לבוואריה בספטמבר 1919.