זאבי כיס (שם מדעי: "Thylacinidae") היא משפחה נכחדת בסדרת טורפי הכיס הכוללת תשעה סוגים. משפחה זו התקיימה בין האוליגוקן עד להולוקן, עד העת האחרונה. מרבית המינים במשפחה זו נכחדו כאשר האבוריג'ינים הגיעו לאוסטרליה לפני 70-65 אלף שנה. מין אחד במשפחה שרד את ההכחדה הזו והוא המין המוכר במשפחה - הזאב הטסמני, טורף הכיס הגדול ביותר ששרד עד לעולם המודרני. בעבר היה נפוץ באוסטרליה אבל נדחק על ידי הדינגו וציד האדם, וככל הנראה נכחד בשנת 1936.
מינים אלה היו הגדולים בטורפי הכיס, הגיעו לאורך ממוצע של 1.15 מטר והיו בעלי הקבלה, כתוצאה מאבולוציה מתכנסת לזאב אפור, מה שנתן להם את שמם. בניגוד לזאבים הם היו בעלי "כיס" בקצה בטנם ובו גידלו את צאצאיהם.
טורפי כיס
טורפי כיס (שם מדעי: Dasyuromorphia) היא סדרה של חיות כיס במחלקת היונקים, ובה שלוש משפחות. סדרה זאת מורכבת מטורפים בגדלים שונים, והם חיים כולם ביבשת אוסטרליה או באיים הסמוכים גינאה החדשה וטסמניה.
מאפיינים.
טווח הגודל של מרבית טורפי הכיס נע בין גודל עכבר לגודל חתול, להוציא את הפלניגל והנינגאווי הזעירים ואת זאב הכיס שמתקרב לגודל של זאב רגיל. כל טורפי הכיס הם ציידים מיומנים וזריזים אשר מתמחים ברובם בטיפוס על עצים או בחפירה באדמה. הסוגים הגדולים ניזונים מנבלות וחולייתנים בינוניים מסדרת הקנגוראים, בעוד שהמינים הקטנים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות, זוחלים, תולעים ועכברים.
לאחר הכחדת הזאב הטסמני שהיה טורף הכיס הגדול ביותר (שקל כ-30 ק"ג), הגדול בסדרת טורפי הכיס כיום הוא השד הטסמני ("Sarcophilus harrisii") ששוקל עד 8 ק"ג. הקטן בבני המשפחה הוא פלניגל ארוך-זנב ("Planigale ingrami"), שהוא הקטן בכיסאים אשר שוקל עד 4.3 גרם.
חיות כיס
יונקי כיס (שם מדעי: Marsupialia) היא תת-מחלקה במחלקת היונקים. ייחודם של יונקי הכיס בהריונן הקצר של הנקבות, אשר ולדותיהן נולדים זעירים ולא-מפותחים, וזוחלים מיד עם לידתם לכיס (marsupium) - שהוא קפל עור המחובר לעצמות הכיס שמתחת לבטן האם. שם הם ממשיכים להתפתח במשך כמה חודשים עד להשלמת התפתחותם. בכיס מצויות פטמות חלב, שמהן ניתז חלב לפיותיהם של הוולדות הלא-מפותחים בפעולת התכווצות של שריר שמסביב הבלוטות. בגיל מאוחר יותר, לאחר צאתם מהכיס, הצעירים יכולים לינוק מהפטמות בכוחות עצמם.
בתת-המחלקה מונים כיום בין 260 ל-280 מינים של חיות כיס, כמעט 200 מהם מצויים באוסטרליה ובאיים שכנים מצפון (בעיקר בגינאה החדשה). מינים נוספים חיים באמריקה הדרומית, ומין אחד, אופוסום וירג'יניה, חדר לאמריקה הצפונית.
מכבי עלית תל אביב
יונקי הביב
יונקי הביב (שם מדעי: Monotremata; נקראים בעברית גם חיות הביב או בעלי ביב) היא סדרה המשתייכת לקבוצת קדם יונקים.
מאפיינים.
המינים בסדרה נפוצים באוסטרליה, בטסמניה ובגינאה החדשה, ומצויים בכל אזורי המחיה, אם ביער ואם במדבר. בניגוד ליונקי שליה, לביבאים יש פתח יחיד בגופם, הקרוי פתח ביב (Cloaca), המשמש אותם לצורכי הפרשות השתן והצואה ולרבייה. מכאן שם הסדרה כולה. הנקבה חסרת רחם ובמקום תהליך ההיריון, היא מטילה ביצים ודוגרת עליהן. קליפת הביצים אינה קשה אלא דמוית עור. לצאצאים יש "שן ביצה" (כמו אצל הזוחלים), שבעזרתה הם מצליחים ליצור פתח בקליפה. לאחר בקיעתם הם ניזונים מחלב המופרש מנקבוביות בעור הבטן של אימם. נוירוני השמע שלהם אינם סגורים בתעלת עצם, בניגוד לרוב היונקים למעט עטלפים מסוימים.
יונקי הביב מגוונים בגודלם מגודל של ברווזן ששוקל עד 2.4 ק"ג, עד לגודל של קיפודן חרטומני מערבי ששוקל עד 16.5 ק"ג.
נצרים
נצרים הייתה התנחלות במרכז רצועת עזה. בעת חתימת הסכמי אוסלו בספטמבר 1993 התגוררו ביישוב כ-25 משפחות, ובעת פינויו בשנת 2005 התגוררו בו כ-60 משפחות. תושביו עסקו במקצועות חופשיים ועבדו מחוץ ליישוב, וחלקם התפרנס מחקלאות. היישוב היה בעל אופי דתי, ופעלו בו בית כנסת, מדרשה ליהדות, מכון למורשת יהודי עזה, בית מדרש ובתי ספר.
הקמת נצרים.
ההתנחלות הוקמה על שטח של כ-6,000 דונם מדרום לעיר עזה, חציים אדמות מדינה וחלקם נרכשו על ידי מינהל מקרקעי ישראל מהבדואים באזור. נצרים הוקמה במסגרת תוכנית אצבעות לביתור רצועת עזה על ידי התיישבות יהודית. טקס העלייה על הקרקע התקיים בפורים, י"ד אדר תשל"ב, 29 בפברואר 1972, וראשוני המתיישבים היו גרעיני נח"ל של בית"ר והאיחוד החקלאי. אל מול התנגדות של אנשי השומר הצעיר מניר עוז להקמת התנחלות ברצועה הביעו אנשי נחל עוז וארז תמיכה בהתנחלות, ואנשי נחל עוז אף סיפקו למקום מים. בנובמבר 1972 טקס שני לעלייה על הקרקע, בעת חנוכת הבתים במקום. לאחר מכן שהו בנצרים גם חיילי נח"ל של השומר הצעיר, בהתאם למדיניות התנועה להשתתף בהתנחלויות מעבר לקו הירוק רק בפתחת רפיח ובגולן. שמו של היישוב ניתן לו על ידי אלוף פיקוד המרכז, רחבעם זאבי, על שם מחנה הפליטים הסמוך נוציראת.
המקום יועד מלכתחילה לאזרוח על ידי הקיבוץ הדתי, אולם הדבר נדחה ובשנת 1976 טרם נמצא גרעין כלשהו שהסכים לאזרח את המקום והפיתוח החקלאי בו היה שולי. בשנת 1983 הסכים הקיבוץ הדתי לאזרח את המקום, כדי לחזק את הגוש הדרומי של קיבוציו שכלל את סעד ועלומים.
בשנת 1979, במסגרת השיחות עם מצרים, החליטה ממשלת ישראל על העברת מפקדת צה"ל ברצועה מעזה לנצרים, אולם החלטה זאת לא יצאה אל הפועל. בשנת 1980 עלה הרעיון להשתמש בנצרים כאתר הכשרה לגרעין של גן אור. ביולי 1980 הגיע גרעין גן אור לנצרים, ושהה במקום 3 שנים עד שעבר למקום הקבע שלו.
ב-22 ביולי 1984, מספר ימים לפני הבחירות לכנסת ה-11, אוזרחה הנקודה בהחלטת ועדת השרים להתיישבות והועברה לאחריות הקיבוץ הדתי. הקיבוץ לא התרומם ולאחר מספר שנים התפרק. במשך מספר שנים התגוררו ביישוב משפחות בודדות בלבד. היו שטענו שהקיבוץ לא התרומם בגלל המצב הביטחוני ולעומתם טענו אחרים שהקיבוץ לא התרומם בגלל ירידת קרנה של התנועה הקיבוצית. בשנת 1986 הועלה הרעיון לפנות את נצרים כדי להקים במקום שכונה למפוני רפיח המצרית, תוכנית שלא יצאה אל הפועל.
לקראת סוף 1991 הוקמה ליד הקיבוץ שכונת קראוונים שכונתה נצרים ב', אליה עברו חלק מתושבי הקיבוץ שהחליטו שאין לקיבוץ עתיד.
רקע ביטחוני.
היישוב התפרסם בעיקר בשל העובדה שהיה מובלעת יהודית בין מרכזי אוכלוסייה ערבית צפופה. מסיבה זו נוצר ויכוח האם קיימת הצדקה לקיומו של היישוב המבודד, עקב עלותו הצבאית והכלכלית הגבוהה. לדברי המצדדים בקיומו של היישוב, הוא הוקם משיקולי ביטחון מובהקים, שהעיקריים שבם הם יכולת השליטה על נמל עזה ואפשרות פיקוח על מה שמועבר דרכו. בין המצדדים היה גם אריאל שרון, שהכריז בשנת 2003 כי "דין נצרים כדין תל אביב".
התקפות טרור רבות אירעו בנצרים ובציר המוביל אליו. בנובמבר 1994 אירע פיגוע התאבדות בצומת נצרים שבו נרצחו שלושה חיילים. בשנת 2000 אירעו חילופי אש בסמוך לנצרים, מהם התפתחה פרשת מוחמד א-דורה. בתחילת מרץ 2002 פוצצו 2 טנקים ליד היישוב. נהרגו שישה חיילים.
אל היישוב נורו פצצות מרגמה ורקטות וכן נעשו ניסיונות חדירה ליישוב. בפיגוע בנצרים שאירע ב-29 במרץ 2002 חדר מחבל ליישוב ורצח בדקירות סכין שני אורחים ביישוב. ב-24 באוקטובר 2003 חדרו מחבלים ליישוב, ורצחו שתי חיילות וחייל מגדוד שמשון שהיו במשימות תצפית ואבטחה ביישוב.
פינוי נצרים.
נצרים פונתה בי"ז באב התשס"ה, 22 באוגוסט 2005, יחד עם שאר יישובי גוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות. נצרים היה היישוב היהודי האחרון שפונה מרצועת עזה. רב היישוב, ציון טוויל, הורה שלא להתנגד באלימות לפינוי. גם 200 "מסתננים", שהגיעו ליישוב על מנת להתנגד לפינוי, קיבלו בסופו של דבר את עמדת הרב והבטיחו לא לנהוג באלימות.
ביום הפינוי, התושבים התפנו ללא אלימות אך בכאב רב, למעט משפחה אחת שהתעמתה עם הכוחות. אחרי שנפרדו מגדוד שמשון והתפללו תפילה כואבת בבית הכנסת, הוציאו עמם התושבים וראשי הנהגת הציונות הדתית (ביניהם הרב חיים דרוקמן, חנן פורת ואפי איתם) את ספרי התורה ומנורת שבעת הקנים שניצבה על גג בית הכנסת.
מנצרים נסעו התושבים לתפילה בכותל המערבי שם התקבלו על ידי אלפי אנשים אחרי התפילה, התושבים עברו זמנית לשהות במעונות של מכללת יהודה ושומרון באריאל. לאחר מספר חודשים עברו רוב המפונים ליישוב יבול, שם הם גרו בקראונים, ובשנת 2008 חלק ממשפחות היישוב עברו למגורי קבע ביישוב בני נצרים שהוקם בחולות חלוצה, וחלק מהמשפחות נותרו באריאל, ומכונים "קהילת נצר אריאל".
הפרדת הרשויות
הפרדת הרשויות הוא עיקרון שלטוני שלפיו יש לפצל סמכויות שלטון בגוף מדיני, לרשויות נפרדות ועצמאיות. לעיתים המושג נקרא בשם "עקרון האיזונים והבלמים".
רקע.
בין מאפייני תקופת ימי הביניים הם הפיאודליזם, עליית מעמד האצולה, בתי המלוכה והכנסייה. הרעב הגדול של 1315–1317, המגפה השחורה והמהפכה הקופרניקאית סימנו את תום עידן האמונה. הרנסאנס עמד על חזרה לרעיונות ששלטו בתקופת האימפריה היוונית והרומית ובהם הדמוקרטיה והפילוסופיה וממנו צמחה תנועת הנאורות שמטרתה הייתה לקדם ידע, מוסר ואסתטיקה על בסיס רציונליות. בין הפילוסופים הבולטים שעסקו במדע המדינה בעת הזו היו תומאס הובס וג'ון לוק.
הפרדת רשויות על פי מונטסקייה.
ב, על בסיס כתבי ג'ון לוק ובעקבות מה שראה כהצלחת המונרכיה הבריטית לעומת זו הצרפתית, תיאר מונטסקייה בחיבור רוח החוקים את הצורך בהפרדה לשלוש רשויות שלטון: