אונונה החל את הקריירה הפוליטית שלו כפעיל נגד אפרטהייד כאשר נמיביה הייתה תחת שלטון האפרטהייד של דרום אפריקה. הוא נבחר באופן קבוע כחבר מועצה אזורי מאז 2005. במהלך הבחירות האזוריות של 2020, הוא הוזכר כ"אדולף ה. אוונונה" בקלפי הבחירות, שמו המלא נחשף רק לאחר חשיפת התוצאות על ידי ועדת הבחירות.
שמו.
אדולף אונונה הוטבל על ידי אביו, בהתייחסות ברורה לרודן הגרמני בעל אותו השם. בתחילה, הוא לא ראה שום בעיה עם השמות האלה. השם אדולף היה נפוץ בנמיביה בשל היותה מושבה גרמנית לשעבר. הוא עוד הוסיף במיוחד: "בשבילי זה היה שם נורמלי לחלוטין כשהייתי ילד. רק כשהייתי נער הבנתי: האיש הזה רצה להכניע את כל העולם ולהרוג מיליוני יהודים. אין לי מה לעשות עם כל הדברים האלה". את בחירת שמו הפרטי הוא מייחס לבורותו של אביו: "אבי קרא לי על שם האיש הזה. הוא כנראה לא הבין מה מייצג אדולף היטלר". כעת, בתור מבוגר אונונה מסרב לשנות את שמו הפרטי, ומסביר את ההחלטה הזו באופן הבא: "זה כבר כתוב בכל המסמכים הרשמיים, מאוחר מדי בשביל זה". עם זאת, אונונה לא משתמש בכינוי "היטלר" ומכנה את עצמו אדולף אונונה ​​בפומבי ורק אדולף בפרטיות, בעיקר על ידי אשתו וחבריו.
לאדולף ה. אוונונה יש גישה אמביוולנטית לשמו הפרטי: הוא לא מהסס להתבדח על כך, ומצהיר במיוחד לאחר בחירתו שאין לו רצון "לשלוט בעולם" ואינו רוצה "לכבוש את אושנה מיד". אבל הוא גם מתעצבן מהעניין המוגזם בו, והצהיר במיוחד לסוכנות הידיעות הצרפתית: "אין באמת סיבה שנהיה כאן, נשב לדון בשמי. כיצד זה יתרום לפיתוח נמיביה?"
אנני בזנט
אנני בזנט (באנגלית: Annie Besant; לבית ווד; 1 באוקטובר 1847 – 20 בספטמבר 1933) הייתה סוציאליסטית, תאוסופית, פעילת זכויות נשים, סופרת, נואמת, אשת חינוך ופילנתרופית בריטית.
לאחר שש עשרה שנות נישואין לכומר פרוטסטנטי (פרנק, אחיו של וולטר בזנט) נפרדה ממנו וחברה לאגודה החילונית הלאומית (NSS) ולצ'ארלס ברדלו לקידום רעיונות של אתאיזם ומחשבה חופשית. שערוריית העמדתם לדין על פרסום ספר שהטיף לתכנון ולצמצום ילודה פרסמה אותם מאוד והביאה לבחירתו של ברדלו כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם נורת'האמפטון .
ב-1890 פגשה את הלנה בלוואצקי, ובמהלך השנים הבאות גדל העניין שלה בתאוסופיה, ובמקביל דעך העניין שלה בקידום סדר יום חילוני. היא הפכה לחברה באגודה התאוסופית ולמרצה בולטת בנושא. במסגרת פעילותה הקשורה לתאוסופיה, נסעה בזנט להודו ופעלה במדינה בתחום החינוך במפנה המאה העשרים ובעשרות השנים הראשונות של המאה. היא נעשתה מעורבת בפוליטיקה ההודית והצטרפה ל. בשיא פעילותה נבחרה בסוף 1917 לנשיאת הקונגרס הלאומי ההודי. היא המשיכה לפעול למען עצמאות הודו ולמען עקרונות התאוסופיה, עד מותה ב-1933.
אני בזנט
נואמת
אנני בזאנט
אני בזאנט
איבן ברסקוור
איבן ברסקוור (Ivan Breskvar, 3 באפריל 1905, ליובליאנה-7 ביוני 1986), סלובני חסיד אומות העולם, שהציל יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
איבן נולד בלובליאנה בירת סלובניה. ב-1931 עבר לעיר ואראז'דין בקרואטיה, הקים משפחה והיו לו 3 ילדים. הוא עבד כמהנדס טקסטיל במפעל לייצור מוצרי משי. תוך זמן קצר קודם למנהל מחלקת אריגת המשי, שם פגש את מילאן בלאס, יהודי יליד סלובניה, שהיה מהנדס כימי מומחה לצביעת משי. כשהגרמנים פלשו ליוגוסלביה, מילאן בלאס היה פטור מגירוש מכיוון שהייתה לו תעודה כעובד חיוני. בסתיו 1942, דודתו מילאן, ואחותו, שהתגוררו בכפר ליד לודברג, היו מיועדים לגירוש. אולם, השופט המחוזי של לודברג הצליח לשכנע את האוסטאשה לשחרר את כל הילדים מתחת לגיל חמש שהיו להם קרובי משפחה שהיו מוכנים לטפל בהם. בלאס רץ לנקודת הכינוס ואסף את ודראן הארי תינוק בן חמישה חודשים ואת ארתור רוזנר בן הארבע. אמהותיהם נשלחו לסטארה גראדישקה, ולאחר מכן לאושוויץ, שם נספו. בלאס, החליט להשאיר את ארתור אצלו ולשלוח את ודראן למשפחה בכפר קרז'י נבוז'ס (Cerje Nebojse), במרחק של כ-50 ק"מ משם. איבן נרתם לעזור לבלאס והתנדב להעביר עבורו את ודראן התינוק לכתובת החדשה. איבן התלבש כמטפס הרים ויצא עם התינוק רכוב על אופניו עם הזריחה. מכיוון שהמסע היה רצוף סכנות רבות, הוא החביא את התינוק בתוך החבילה שלו וחתך חור כדי שראשו וזרועותיו של התינוק יוכלו להישאר בחוץ וכך הביא ודראן למקום המסתור. זמן מה לאחר מכן, כשבלאס החליט שארתור אינו בטוח איתו, איבן נחלץ שוב לעזרתו וליווה את ארתור לכפר הרחוק. שני הילדים היהודים שהו אצל משפחת קומריץ' עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
בסוף המלחמה אסף בלאס את שני הילדים. ודראן (לימים יאיר פלגי) עלה לארץ עם כמה קרובי משפחה. ארתור נשאר בוואראז'דין והתחתן עם בתו של איבן, סוניה ברסקוור. איבן נפטר ב-7 ביוני 1986.
הכרה והנצחה.
ב-6 בדצמבר 1998 הכיר יד ושם באיבן ברסקוור כחסיד אומות העולם. הטקס נערך בווינה, אוסטריה ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים.
Drag Kids
אקילה לאורו (ראפר)
לאורו דה מאריניס (הגייה: [ˈlauro de maˈriːnis]; ; נולד ב-11 ביולי 1990), ידוע בשם הבמה שלו, אקילה לאורו (הגייה: [aˈkille ˈlauro]), הוא זמר, כותב וראפר איטלקי. הוא זכה להכרה באיטליה בזכות השתתפותו בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לתחרות הזמר של האירוויזיון, בשנים 2019–2020 ו-2022, עם השירים "Rolls Royce", "Me ne frego" ו-"Domenica" בהתאמה. הוא נבחר לייצג את סן מרינו באירוויזיון 2022 עם השיר "Stripper", לאחר שניצח בקדם "Una voce per San Marino".
שנותיו הראשונות.
לאורו דה מאריניס נולד ב-11 ביולי 1990 בורונה שבאיטליה. אביו, ניקולה דה מאריניס, הוא פרופסור למשפטים ושופט בבית המשפט העליון לערעורים - ערכאת המשפט הגבוהה ביותר לערעורים באיטליה. אמו, כריסטינה זמבון, היא מנהלת של חברת האחזקות בבעלותו של לאורו, "De Marinis Mgmt S.r.l". גדל ברומא ובגיל 14 עבר להתגורר עם אחיו הגדול, פדריקו, לאחר שהוריו עברו לעיר אחרת.
קריירה.
2012–2014: תחילת הקריירה, "Barabba", "Harvard" ו-"Achille Idol Immortale".
אחיו של לאורו, פדריקו, היה המפיק המוזיקלי של להקת Quarto Blocco, וכבר מגיל צעיר נחשף דה מאריניס למוזיקת הראפ. הוא החל להשתמש בשם הבמה שלו, אקילה לאורו, לאחר שמספר אנשים קישרו את שם משפחתו לאוניית אקילה לאורו, שנחטפה על ידי ארבעה טרוריסטים פלסטינים ב-1985, וטבעה ב-1994.
ב-14 באפריל 2012 הוציא לאורו לאור את המיקסטייפ הראשון שלו, "Barabba", שהיה זמין להורדה דיגיטלית. מאוחר יותר באותה השנה, ב-17 בספטמבר, פורסם המיקסטייפ השני, "Harvard ", שהיה זמין גם הוא להורדה דיגיטלית היות ששניהם יצאו לאור בהוצאה עצמאית.
בשנת 2014 חתם חוזה הקלטות עם חברת התקליטים Roccia Music. בהמשך השנה, ב-27 בפברואר, יצא לאור אלבום הבכורה של לאורו, "Achille Idol Immortale". הוא כלל מספר שיתופי פעולה עם אמנים נוספים, דוגמת מרקאש, גמיטאייז וקואז.
2015–2018: "Dio c'è", "Ragazzi madre", ו-"Pour l'amour".
ב-25 במאי 2015 יצא אלבום האולפן שהני של לאורו, "Dio c'è", שכלל את ארבעת הסינגלים "Ghetto Dance", "Bonnie &amp; Clyde", "Ora Lo So" ו-"Playground Love". הוא הגיע בשיאו למקום ה-19 במצעד האלבומים האיטלקי.
ביוני 2016 עזב לאורו את חברת התקליטים Roccia Music, ופתח חברת תקליטים חדשה משלו בשם No Face Agency. תחת חברה זו הוציא לאור את אלבום האולפן "Ragazzi madre" בנובמבר אותה השנה. הוא דורג בשיאו במקום ה-22 במצעד האלבומים האיטלקי, וקיבל תואר זהב מאיגוד תעשיית ההקלטות במדינה בשנת 2018.
באוקטובר 2017 חתם לאורו חוזה הקלטות עם סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. בשנה שלאחר מכן, ב-22 ביוני, פורסם האלבום הרביעי שלו, "Pour l'amour", שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים של איטליה. הוא זכה לתואר זהב, שהוענק לו מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי ב-2019.
2019–2021: Sanremo appearances, "1969", "1990", "1920", ו-"Lauro".
בדצמבר 2018 הוכרז כי לאורו עתיד להשתתף בפסטיבל סן רמו לשנת 2019, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2019, עם השיר "Rolls Royce". הוא סיים במקום התשיעי.
לאחר הופעתו הראשונה בסן רמו הוא הוציא לאור את האלבום החמישי שלו, "1969", ב-12 באפריל 2019. זהו האלבום הנמכר ביותר של לאורו: קיבל תואר פלטינה כפולה על ידי FIMI בשנת 2021, והגיע למקום השלישי במצעד האלבומים באיטליה. השירים "Rolls Royce" ו-"C'est la vie" הגיעו למקום הרביעי וה-27 במצעד הסינגלים האיטלקי בהתאמה. בשנת 2020 יצא ההקלטה החוזרת של האלבום שכותרה "1969: Achille Idol Rebirth".
בדצמבר 2019 השתתף בפסטיבל סן רמו לשנת 2020 עם השיר "Me ne frego", וסיים במקום השמיני. "Me ne frego" הגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים במדינה וקיבל תואר פלטינה כפולה.
בשנת 2020 מונה לאורו למנהל הקריאייטיב החדש של אלקטרה רקורדס/וורנר מיוזיק גרופ איטליה. ב-24 ביולי אותה השנה יצא לאור האלבום "1990", שהיה לאלבומו הראשון של לאורו שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי. בשלהי 2020 יצא לאור אלבום נוסף ששמו "1920". הוא הגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים.