משלושת המינים (זכר, נקבה, נייטרלי) שהיו קיימים בשפה הלטינית, נותרו בשפות הרומאניות (פרט לרומנית) שני מינים, זכר ונקבה. כמו כן, ממערכת הנטייה השמנית (היחסות) הקיימת בלטינית בצרפתית עתיקה ואוקסיטנית נשארה מערכת של שתי יחסות בלבד - הישירה והעקיפה. בשפות המודרניות אין כלל נטייה שמנית (פרט לרומנית, אשר לה קיימת מערכת דמוית-יחסות, שהיא תוצאה של השפעת השפות הסלאביות השכנות ולא התפתחות מערכת הנטייה הלטינית).
חבר הכנסת
חבר הכנסת (בראשי תיבות: ח"כ) הוא אחד מ-120 הנציגים המכהנים בכנסת, לאחר שנבחרו לכהונה זו על ידי אזרחי מדינת ישראל בבחירות דמוקרטיות.
כחלק מחברותם בכנסת, משמשים חברי הכנסת גם כחברים בוועדות הכנסת, ויכולים גם לכהן כשרים או כסגני שרים בממשלה. ראש הממשלה וממלא מקומו חייבים לכהן גם כחברי הכנסת.
הבחירות לכנסת.
בבחירות לכנסת רשאי להצביע כל אזרח ישראל שמלאו לו 18 שנה. כל אזרח שמלאו לו 21 שנה רשאי להיות מועמד לכנסת, למעט עובדי מדינה, שופטים ואנשי צבא, וכן בעלי תפקידים נוספים. מבעלי תפקידים בכירים מסוימים (כגון קציני צה"ל בדרגת אלוף ומעלה) דורש החוק תקופת צינון של שלוש שנים.
פעילות חברי הכנסת.
חברי הכנסת מקיימים את תפקידיה של הכנסת כבית המחוקקים של מדינת ישראל. פעילות זו כוללת:
הדיונים השונים נערכים במליאה ובוועדות הכנסת, המחולקות לפי נושאים, והחלטות מתקבלות ברוב קולות של הנוכחים בדיון. עבודת הכנסת נעשית לפי חוקים המסדירים אותה, תקנון הכנסת, או "הנוהג והנוהל המקובלים". לשם ביצוע תפקידיהם, נעזרים חברי הכנסת במחלקות ובבעלי תפקידים שונים הפועלים בכנסת, כדוגמת מרכז המחקר והמידע, היועץ המשפטי ובעבר נציב הדורות הבאים.
חסינות חברי הכנסת.
בדומה למקובל בפרלמנטים אחרים בעולם, גם לחברי הכנסת יש חסינות, בהתאם לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם מתוך תפישה שראוי להגן על פעילותו של חבר הכנסת מפני גורמים בשלטון אשר יבקשו להצר את צעדיו.
עד יולי 2005 הייתה החסינות אוטומטית ומוענקת גם מבלי שהח"כ יבקש אותה, ואילו הסרתה דרשה החלטת ועדת הכנסת והחלטת המליאה בהצבעה חשאית. מאז יולי 2005 על חבר הכנסת המעוניין בחסינות לבקש אותה, ואם ועדת הכנסת החליטה להיענות לבקשתו, החלטתה טעונה אישור המליאה בהצבעה גלויה.
החסינות בישראל מחולקת לשני סוגים:
ניתן לעצור חבר הכנסת אם הוא נתפס "בשעה שעשה מעשה פשע שיש עמו שימוש בכוח או הפרעת השלום" ().
ניתן להעמיד חבר הכנסת לדין לאחר סיום כהונתו בגין מעשים שאינם מוגנים על ידי החסינות המהותית, בלי שיתאפשר לו לבקש הענקת חסינות.
זכויות חברי הכנסת.
על מנת למלא את תפקידם, ניתנות לחברי הכנסת מספר הטבות בנוסף למשכורותיהם. הטבות אלו כוללות:
בעבר ניתנה לחברי הכנסת זכות למשלוח חינם של דברי דואר ללא הגבלה.
שכר חברי הכנסת.
אופן קביעת שכרם של חברי הכנסת הוסדר בחוק שכר חברי הכנסת, התש"ט-1949, שהוחלף ב-17 בפברואר 2003 בפרק ט' לחוק הכנסת. עקרונות לתשלומים נוספים נקבעו בהחלטת שכר חברי הכנסת (הענקות ותשלומים), התשס"א-2001.
בהתאם לחוק הוקמה ועדה ציבורית הממליצה על גובה שכרם של חברי הכנסת ועל תשלומים נוספים, כגון הוצאות נסיעה ולינה הכרוכות במילוי תפקידם של חברי הכנסת, וכן תשלומים לקופת גמל או קרן השתלמות. שכר היסוד של חברי הכנסת מתעדכן מפעם לפעם (בדרך כלל בתחילת כל שנה) בהתאם לשינוי בשכר הממוצע במשק. המלצות הוועדה הציבורית מוגשות לוועדת הכנסת, וזו רשאית לקבל את ההמלצות ובכך להפוך אותן להחלטה מחייבת או לדחותן ולהחזירן לוועדה הציבורית לשם מתן המלצות חדשות. החלטות בעניין שכרם של חברי הכנסת מתפרסמות בקובץ התקנות. ביולי 2003 מונו לוועדה הציבורית פרופ' ראובן גרונאו - יושב ראש, עו"ד יוסף גילאור ורו"ח דניאל דורון.
גובה השכר ברוטו של חברי הכנסת משתנה אם הם אוחזים בתפקידים שונים במשכן:
לשכר זה מתווספת תוספת יוקר בהתאם לכללים הנהוגים בשירות המדינה.
עד לשנת 1999 זכו חברי הכנסת לפנסיה תקציבית. מאז, ההפרשות של חברי הכנסת לקרן פנסיה מתבצעות באופן הדומה לזה של רוב השכירים במשק הישראלי, לפי עקרון הפנסיה הצוברת, משמע בהתאם לשכרם החודשי.
הגבלות על חברי הכנסת.
על חברי הכנסת חלות הגבלות אחדות, הקבועות ב:
הפסקה כפויה של החברות בכנסת.
מונה מצבים אחדים שבהם כהונתו של חבר הכנסת נפסקת, באופן זמני או מוחלט. מצבים אלה הם:
שפות סלאביות
השפות הסלאביות (או סלוויות על פי כללי התעתיק של האקדמיה ללשון העברית הן ענף של השפות ההודו אירופיות המדובר בעיקר, במדינות במזרח אירופה וארצות הבלקן ובאזורים סלאבים במרכז אירופה.
מקורה המשוער של השפה הפרוטו-סלאבית של השבטים הסלאבים הוא באזור אוקראינה של תחילת המאה ה21, ויש לה קשרים עם פרוטו-בלטית.
ההבדל העיקרי הוא בין השפות הצפון סלאביות לדרום סלאביות, המופרדות גאוגרפית זו מזו. בתוך אזור מסוים לעיתים יש רצף לשוני כמעט חלק במעבר בין שפה אחת לשנייה, כאשר גבולות פיזיים (לעומת פוליטיים) מפרידים בין מרחבים לשוניים גדולים יותר.
רשימת שפות.
יש המאמינים שהייתה קיימת גם שפה צפון סלאבית, השונה מהשפות המזרח והמערב סלאביות. דיאלקט הדיבור שפעם דובר בנסיכות נובגורוד (נקרא גם הדיאלקט העתיק של נובגורוד) המכיל מילים פרוטו-סלאביות שלא שרדו בשום שפה אחרת. ויכול להיות, לדעתם, עדות לענף בשפה הצפון סלאבית.
בדרך כלל המושג שפות צפון סלאביות נועד על מנת להפריד בין השפות הדרום סלאביות לשפות המערב והמזרח סלאביות (כיחידה אחת). בתקופת ההיסטוריה, הפלישה ההונגרית (החוץ אירופית) הפרידה בין הסלאבים (בין צפון לדרום). משום כך המושג נפוץ אצל חוקרי הסלאבים מטעמי נוחות, בהגדרם את השפות.
מפעם לפעם רמות רעיונות לשפה הבין-סלאבית מתוכננת.
דקדוק.
ברוב השפות הסלאביות נשמרו 7 מתוך 8 יחסות שם מפרוטו-הודו-אירופית. (ברוסית, סלובנית וסלובקית - 6 - הווקאטיבית לא בשימוש, בבולגרית ובמקדונית - רק 2 בשימוש - הנומינאטיבית והווקאטיבית).
מערכת היחסות היא אוסף חוקים לפיהם נוטה סיומת של שם העצם על-פי תפקידו התחבירי במשפט. בכל אחת מהשפות ישנם שמות שונים ליחסות אלו ועל כן פעמים רבות נהוג לכנותן גם בשמותיהן הלטיניים. בשפות הסלאביות נהוג גם לזהות בין היחסה לבין 'זוג שאלות' אשר מזהה אותה התואם לשאלות 'מי?, מה?':
היחסות משנות את כל שמות העצם והתארים שאליהם הן מתייחסות, בכלל זה שמות פרטיים, למעט מקרים מסוימים.
קוד מורס
קוד מורס הוא קוד עבור שיטות תקשורת קולית או חזותית בינאריות - שיטות שידור בהן יש שני מצבים: דולק וכבוי. הקוד פותח על ידי סמואל מורס ואלפרד וייל במהלך שנות השלושים של המאה ה-19. קוד המורס הבינלאומי שבו נעשה שימוש ברוב חלקי העולם נקבע בשנת 1851.
הקוד.
בשיטת תקשורת בינארית יש רק שני מצבים: דולק וכבוי. קוד מורס מגדיר את המצב הכבוי כרווח שבין הסימנים, את המצב בו המשדר דולק למשך זמן קצר כ-"נקודה" ואת המצב בו המשדר דולק למשך זמן ארוך כ-"קו". בעזרת רצפים של סימני הקו והנקודה, קוד המורס מיצג ספרות ואותיות האלפבית. כל אות מיוצגת על ידי רצף של ארבעה סימנים לכל היותר (ישנן אותיות חיצוניות המיוצגות על ידי רצף של חמישה או שישה סימנים, ובמקרה של האות Ś הפולנית, שבעה סימנים) וכל ספרה על ידי רצף של חמישה סימנים בדיוק. הקוד כולל גם סמני פיסוק, אשר מיוצגים על ידי רצף של שלושה עד שישה סימנים (פרט לסימן הדולר המיוצג על ידי רצף של שיבעה סימנים).
אם נציין את משך הזמן של הנקודה כיחידה אחת, אזי הקו ישווה לשלוש יחידות, רווח בין קווים ונקודות בתוך אות אחת ישווה ליחידה אחת, רווח בין אותיות לשלוש יחידות, ורווח בין מילים לשבע יחידות.
הקודים עבור האותיות נבחרו בהתאם לשכיחות הופעתן בשפה - כך במקור האנגלי וכן גם בקוד העברי.
למשל, האותיות השכיחות ביותר בעברית הן וו ויוד. בהתאם לכך הקוד עבור וו הוא נקודה אחת, ועבור יוד - שתי נקודות.
שיטות השידור.
היתרונות של שיטת התקשורת הבינרית על בסיס קוד מורס על פני שיטות שידור אחרות:
החסרונות של שיטת התקשורת הבינרית על בסיס קוד מורס על פני שיטות שידור אחרות:
באימוני השידור והקליטה, משודר המורס לרוב בחמישיות (קבוצות בנות חמישה תווים) המייצגות "מילים" תקניות.
שידור חזותי מתבצע באמצעות הבהוב (קצר או ממושך), שמתקבל על ידי הסתרה או גילוי של מקור אור כלשהו (למשל: פנס דולק שאורו מוסתר לסירוגין על ידי כף היד). כמו כן יוצרו מתקנים להבהוב מכני של פנס (או מראה באור יום), לתקשורת חזותית תקנית (הליוגרף). שידור קולי מתבצע בעזרת מפתח מורס. לחיצה קצרה על מכשיר זה משדרת נקודה, ולחיצה ארוכה משדרת קו. בשני האמצעים, מהירות העברת השידור תלויה במיומנותם של המשדר והקולט. שידור באור הוא בדרך כלל איטי יותר משידור קולי, מכיוון שלרוב נדרש זמן רב יותר לגילוי והסתרת מקור האור, וכן הפעולות מבוצעות לאט יותר למניעת טעויות בפענוח הקוד.
מהירות השידור נמדדת במספר "מילים" (חמישיות) לדקה. בשידור קולי, נדרש הקולט להקשיב לצלילים, לזהות את אורכם, לפענח את התווים שהם מייצגים על סמך שליטה מוקדמת בקוד, ולהספיק לכתוב אותם לפני שמתקבל הצליל הבא.
מהירויות של בין 8 ל-14 חמישיות לדקה הן איטיות מספיק לשם פענוח הקוד על ידי הקולט הממוצע, אך לשם פענוח במהירויות גבוהות מאלה נדרש אימון רב, וזאת על מנת שהמוח יספיק לזהות ולפענח את הקווים והנקודות.