ב-2012 חזר בו ספיצר ממסקנות המחקר, ואמר כי "במבט לאחור, עלי להודות כי אני חושב שמבקרי צדקו במידה רבה - הממצאים יכולים להיחשב כראיה למה שחושבים על תרפיה רפראטיבית אלו שעברו אותה, אבל לא יותר מכך". הוא פירט את הבעיות המתודולוגיות במחקר ואמר כי הוא חייב התנצלות לקהילה ההומוסקסואלית. תומכי השיטה טענו כי צעד זה של ספיצר, כשהוא בן 80 וחולה פרקינסון, נובע מכך שבמשך עשור הותקף קשות בידי מתנגדי השיטה.
מלניק
מלניק (בבולגרית: Мелник, ביוונית: Μελένικο) הוא יישוב עירוני קטן בהרי פירין בדרום מערב בולגריה סמוך לגבול עם יוון, במחוז בלגואבגרד, בשטח השיפוט של הרשות המקומית סנדנסקי.
במהלך השנים חל פיחות דרסטי במספר תושבי העיר, נכון ל-15 במרץ 2009 גרים בעיר דרך קבע 382 תושבים, חלק ניכר מהם צוענים. עובדה ההופכת את מלניק לעיר הקטנה ביותר בבולגריה. עקב היותו של האזור מקור משיכה לתיירים ובגלל יופייה של העיר, חלק ניכר מימות השנה יש בעיר מספר תיירים רב יותר ממספר תושבי העיירה.
האזור בו שוכנת העיר הוא אזור גידול גפנים ובעיר יש מספר יקבים, בהם כאלו המפורסמים בתוצרתם.
סמוך לעיר נמצא מנזר רוז'ן (Роженски манастир) מהמאה ה-13.
היסטוריה.
על פי ממצאים ארכאולוגיים, ישבו במקום בני שבט Maedi התרקיים. על פי האמונה העממית הרווחת במקום, היה ספרטקוס מבני המקום.
בימי הקיסרות הרומית הייתה במקום עיר, מתקופה זו שרד "הגשר הרומי" הנמצא עדיין בשימוש. הסלאבים הם אלו שנתנו למקום את שמו (מל = טיט לבן).
ב-1209 קבע בה הדספוט אלקסי סלאב את בירתו, והביא לפריחה כלכלית ותרבותית של העיר. שגשוג העיר נמשך גם כאשר שולבה העיר באימפריה הבולגרית הראשונה, תחת שלטונו של הצאר איוואן אסן, זאת הודות להסכמי סחר עם הרפובליקה של ונציה ודוברובניק.
העיר, כמו שאר חלקי בולגריה, הוכפפה לשלטון האימפריה העות'מאנית עד לשחרורה בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אולם הוחזרה לשלטון עות'מאני עד למלחמת הבלקן הראשונה ב-1912. במהלך כל אותן שנים התבססה כלכלת העיר בעיקר על ייצור יין וטבק שיוצאו לארצות שונות ומאמני גילוף וחיתוך עץ שקישטו כנסיות ובתי ספר בכל רחבי בולגריה.
עם שחרורה מעול האימפריה העות'מאנית העיר מנתה כ-1,300 משקי בית ואוכלוסייה של כ-20,000 נפש. מאז ירדה חשיבות העיר וירד מספר תושביה עד למצבה היום.
גרסת הבמאי
גרסת הבמאי (באנגלית: Director's Cut) היא גרסה של סרט קולנוע (או לעיתים של סרט טלוויזיה או וידאו קליפ) שעריכתה אושרה על ידי הבמאי עצמו. קודמת לה עריכתו של העורך, ולרוב לאחריה באה הגרסה שאושרה על ידי האולפן להקרנה בציבור, המכונה "Final Cut".
גרסת הבמאי נותרת לרוב על שולחן העריכה, כאשר ברוב המקרים האולפן אינו נותן לבמאי את הזכות להחליט בדבר העריכה הסופית של הסרט, משיקולים שונים, לרוב מסחריים. לעיתים המדובר בשינוי תוכני מהותי, כגון סוף שונה, שמח יותר, אך לרוב המדובר בקיצור הסרט, והשמטת קטעים מתוכו (אם כי ידועים גם מקרים הפוכים, בהם גרסת הבמאי קצרה יותר, ויוצרת סרט "קצבי" ו"מהודק" יותר). מסיבה זו "גרסת הבמאי" היא לרוב גרסה ארוכה יותר של אותו הסרט. בסרטים בעלי ערך אמנותי, שנוצרו על ידי במאים ידועים, מופצת לעיתים באופן מסחרי "גרסת הבמאי", המאפשרת לצופים מבט נוסף אל אותה היצירה עצמה, שזכתה לרוב למוניטין בגרסה שהוקרנה לקהל, והבנה טובה יותר של כוונותיו של הבמאי, ושל חזונו ביצירת הסרט.
עם הצלחת שיווקן של "גרסאות במאי", החלו אולפנים גם לשווק "מהדורה מיוחדת" או "מהדורה מורחבת" שאינן "גרסת במאי" היסטורית, אלא מהדורות שונות, המספקות זווית ראייה שונה, או מורחבת, על יצירה שזכתה לקהל אוהדים ומתעניינים. גם מהדורות אלו נקראות לעיתים "גרסת הבמאי", על אף שאינן כאלו על פי פירושו המקורי של המונח.
משמעות המונח.
באופן מסורתי "גרסת הבמאי" אינה מהווה את הגרסה האידיאלית או המועדפת על ידי הבמאי. תהליך העריכה של הסרט מחולק לרוב לשלושה שלבים. ראשית יש את "הגרסה הראשונית" (Rough Cut - החיתוך הגס), התואם באופן גס לתסריט. גרסה זו נערכת על ידי העורך ליצירת "גרסת העורך" (Editor's Cut), ולבסוף מגיעה "הגרסה הסופית" (Final Cut), שהיא המוקרנת בציבור. גרסת הבמאי היא שלב ביניים בין גרסת העורך והגרסה הסופית. ברוב המקרים הגרסה הסופית תואמת את כוונות הבמאי, ואפילו מועדפת על גרסאות ביניים. גרסת הבמאי יכולה לכלול סצנות שאינן משביעות רצון, פסקול לא סופי, העדר "Pick up shots" (סצנות ביניים קצרות המושתלות בתוך הסרט המוגמר, ומצולמות לרוב לאחר צילום הסרט, משנתגלה חוסר בעריכה), וכיוצא בזה.
לדוגמה, גרסת הבמאי של סרטו של סם פקינפה "פאט גארט ובילי הנער" ארכה 122 דקות, אך הגרסה הסופית שהוקרנה הייתה בת 105 דקות. "גרסת הבמאי" שהופצה באופן מסחרי, הייתה גרסה מעורבת בת 115 דקות, שהורכבה על בסיס רישומיו של פקינפה, ולפי חזונו הכללי, ולא "גרסת הבמאי" המלאה, שלא הייתה, כפי הנראה, משביעת רצון. במקרה זה "גרסת הבמאי" הייתה שונה במקצת מהגרסה המועדפת על הבמאי.
גרסת הבמאי של הסרט "הנוסע השמיני" אינה כלל גרסת במאי לפי הגדרה זו. כפי שמסביר רידלי סקוט ב-DVD שהופץ של גרסה זו, גרסת הבמאי מ-2003 נוצרה לבקשת האולפן שרצה להפיץ את הסרט מחדש, אך ליצור עניין בגרסה שונה וחדשה. סקוט הסכים, ויצר גרסה אלטרנטיבית של הסרט, שלא הייתה גרסת הבמאי מהתקופה בה נערך הסרט, אלא פשוט גרסה שונה, שגם היא תואמת את חזונו לגבי הסרט, אם כי הוא עדיין מעדיף את הגרסה שהוקרנה בקהל. בניגוד לכך, גרסת הבמאי של "ממלכת גן עדן" של סקוט מ-2005 היא הגרסה האמיתית שהותיר סקוט בשלבי העריכה, שהייתה ארוכה יותר בשעה מהגרסה שהופצה, וזכתה להצלחה ביקורתית רבה יותר.
מאבק כנגד האולפנים.
גרסת הבמאי היא לעיתים אך תוספת המבהירה את הסרט, מוסיפה לו עומק, או עושר של פרטים החסר בגרסה המקורית. כך, למשל, גרסת הבמאי פרנסיס פורד קופולה לסרט אפוקליפסה עכשיו כוללת שתי סצנות ארוכות ומשמעותיות, שאינן משנות באופן מהותי את עלילת הסרט, אך מוסיפות עומק ועושר של פרטים לנושאים הנדונים בו. לדוגמה, בסצנה ארוכה שהוספה בגרסת הבמאי, נפגשים גיבורי הסרט, חיילים אמריקאים, עם חוואים צרפתים בווייטנאם, ודנים עמם דיון ארוך במעורבות הצרפתית והאמריקאית בווייטנאם. סצנה זו היא ארוכה ואיטית, ונראה כי אחד משיקולי העריכה שהשמיטו אותה היה התחושה כי היא תפריע לקצבו של הסרט, שהיה ארוך ממילא (153 דקות). לאחר הצלחת הסרט והכתרתו על ידי הביקורת כיצירת מופת, החליט קופולה לחשוף את הצופים גם לסצנה זו בגרסה שהופצה בשנת 2001 (על אף שגרסה זו אינה "גרסת הבמאי" במלוא מובן המילה, אלא עריכה מחדש של הסרט, אותה כינה הבמאי - "Redux"), אך הסצנה אינה משנה באופן מהותי את עלילת הסרט, את אופיים של הגיבורים, או את האמירה העולה מן הסרט.
לעיתים מהווה חזונו של הבמאי ניגוד לדרך בה חברת ההפצה, או האולפן, רואים את הסרט, וזאת לאחר שהשקיעו בו זמן ומאמץ. לעיתים מביאות הקרנות ניסיון לקהל לתחושה בקרב האחראים על ההפצה, כי יש לשנות את סופו של הסרט, להפוך אותו לאופטימי יותר, או למובן יותר. במקרים כאלו, תהיה גרסת הבמאי שונה באופן מהותי, ותשנה לחלוטין את האמירה העולה מהסרט, את עלילתו, ואת אופיים של הגיבורים.
מקרה בולט הוא מקרה הסרט ברזיל שביים טרי גיליאם. המדובר בדיסטופיה קודרת, שהופצה בעולם בגרסה בת 142 דקות המסתיימת בכך שהגיבור מעונה ויוצא מדעתו. בארצות הברית החליטה חברת ההפצה שהסרט ארוך מדי ושסופו האפל לא מתאים לקהל האמריקני. הסרט נערך מחדש לגרסה אופטימית, שסופה טוב. גיליאם פתח במערכה כנגד האולפנים, וקרא בפומבי להקרין את הסרט בגרסתו המקורית. לאחר שגיליאם הקרין את הגרסה המקורית של הסרט למבקרי קולנוע אמריקנים, הקרנה שהובילה למועמדותו וזכייתו של "ברזיל" בפרס מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס, הופץ הסרט בגרסתו המקורית ולא בגרסת האולפן.
דוגמה נוספת היא סרטו של רידלי סקוט בלייד ראנר. בגרסת הבמאי, שהוקרנה ברבים ב-1992 כעשור לאחר הקרנת גרסת האולפנים, הוסרו סצנות "הסוף הטוב", והוספו סצנות בהן רואה הגיבור בחלומו חד קרן, כאשר הדבר רומז לצופי הסרט, על פי עלילת הסרט, כי גם הגיבור אינו אנושי, אלא הוא אנדרואיד, שינוי מהותי באמירה של הסרט, וברושם שהוא מותיר על הצופה, לעומת הגרסה שהוקרנה במקור.
התפתחות המונח.
הפצת "גרסאות הבמאי" החלה בתחילת שנות ה-80 כאשר מכשירי הוידאו הביתיים הפכו נפוצים, וכך יצרו שוק חדש למוצרים שלא היו קיימים קודם לכן - גרסאות במאי לצפייה ביתית. בתחילה הופצו גרסאות במאי של סרטי פולחן, שצברו להם קהל צופים נאמן אשר היה ער לשינויים שבין גרסת הבמאי והגרסה המסחרית, והתעניין בהם.