אזור מחוז הקפיטול (Capitol District) מכיל את רוב מבני הממשל הפדרלי, ממשל המדינה והממשל העירוני. הפעילות של הגופים הללו מרכוז בעיקר במבנה של קפיטול המדינה, בארמון יולני ובניין עיריית הונולולו. אזור זה נתחם ברחוב ריצ'רדס ממערב, בשדרת וורד ממזרח, שדרות ויניארד מצפון וברחוב נימיץ מדרום.
אזור עסקים מרכזי.
הפעילות של אזור העסקים המרכזי (Central Business District) מרוכזת בעיקר לאורך רחוב בישופ ובמרכז הקניות "פורט סטריט". אזור העסקים המרכזי נתחם בשדרות נו'אנו, רחוב נימיץ, רחוב ריצ'רדס ושדרת ויניארד. אזור זה מכיל את רוב בנייני המטה של החברות הגדולות ביותר שפועלות בהוואי וכמו גם את רוב גורדי השחקים של הוואי.
צ'יינה טאון.
שכונת צ'יינה טאון (Chinatown), הממוקמת בין נחל נו'אונו ושדרת נו'אונו, הוא מרכז הפעילות של הקהילה הסינית בהוואי. אחד מהמקומות המרכזיים באזור זה הוא השוק הפתוח של צ'יינה טאון. האזור שממוקם מסביב לשדרת נו'אונו הפך עם השנים למרכז הפעילות של אמנים רבים.
אזור קו המים.
אזור קו המים של הונולולו (Waterfront) כולל בין היתר את הבניין מגדל אלוהה, שהיה בעבר הבניין הגבוה ביותר בהוואי אשר לצדו עגנו ספינות שייט לפני שהמשיכו לשוט לעבר ארצות הברית היבשתית. בהווה ספינות השייט עוגנות במקום זאת בנמל הונולולו.
ממשל ותשתיות.
משטרת הונולולו מפעילה את מטה המשטרה "אלאפאי" ואת תחנת המשטרה באזור דאונטאון הונולולו.
שירות הדואר של ארצות הברית מפעיל את מרכז הדואר של הונולולו ברחוב מרצ'נט 335.
ויל סטגר
ויל סטגר (באנגלית: Will Steger; נולד ב-27 באוגוסט 1944) הוא חוקר ארצות ופעיל לשמירת הסביבה אמריקאי.
ביוגרפיה.
ויל סטגר נולד בעיירה ריצ'מונד שבמינסוטה. הוא קיבל תואר ראשון בגאולוגיה ותואר נוסף בחינוך.
בשנת 1986 הוא ארגן משלחת ראשונה בעולם לאזור הקוטב הצפוני על כלבי מזחלת ללא צוות תומך. הצוות כלל 6 אנשים לרבות אן בנקפורט. בשנת 1988 הוא עמד בראש משלחת על כלבי מזחלת שחצתה את האי גרינלנד במסלול באורך כ-2,500 ק"מ. בשנים 1989–1990 הוא היה בראש צוות שחצה את אנטארקטיקה באותה צורה. אורך המסלול היה כ-4,500 ק"מ. בשנת 1995 הוא חצה את האוקיינוס הארקטי מסיביר לאלסמר שבקנדה תוך חציית אזור הקוטב הצפוני.
ויל סטגר הקים מרכז ללימודי הסביבה באוניברסיטה של העיר סיינט פול. בשנת 1993 הוא הקים מרכז ללימודי הרפתקנות.
כהכרה לפעילותו הרבה ויל סטגר קיבל מספר פרסים לרבות פרס של נשיונל ג'יאוגרפיק בשנת 1996 ופרס נוסף על מפעל חיים מאותו ארגון.
ויל סטגר פרסם מספר ספרים עם תיאור פעילות המשלחות בהם היה חבר.
ברנדי קרוסטה
אירפין
אירפין (באוקראינית: Ірпі́нь) היא עיר הממוקמת סמוך לנהר אירפין שבמחוז קייב.
היסטוריה.
במאה ה-17 היו כמה כפרים באזור אירפין.
אירפין נוסדה בשנת 1899 כתחנת רכבת תפעולית, במהלך בניית קו הרכבת בין קייב לקובל. עובדי הרכבת הקימו את העיירה ליד כביש הרכבת יחד עם יישובים נוספים. שמה של העיר נבחר בשל מיקומה ליד נהר אירפין.
מ-26 ביולי 1941, מיד לאחר קרב קייב, היא נכבשה על ידי הוורמאכט ששלט עליה עד לנובמבר 1943, אז נכבשה קייב מחדש. רוב אוכלוסייתה היהודית נרצחה בבאבי יאר או במעשי טבח אחרים על ידי הנאצים.
אוכלוסיית העיר מונה כ-60,084 תושבים (הערכה נכון לשנת 2020).
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה התרחש בעיר קרב אירפין .
דמוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין של 2001, רוב אוכלוסיית העיירה אירפין דוברת אוקראינית (84.81%), כאשר מיעוטם דוברי רוסית (14.48%).
הפיגוע במכללה האסלאמית בחברון
הפיגוע במכללה האסלאמית בחברון נערך ב-26 ביולי 1983, ובו אחדים מחברי המחתרת היהודית תקפו בירי וברימונים את המכללה האסלאמית בחברון, רצחו שלושה סטודנטים ופצעו 33 נוספים.
הפיגוע.
ב-26 ביולי 1983 בשעה 11:50 עצרה מכונית פיג'ו 504 לבנה בשער המכללה האסלאמית בחברון, השוכנת ביציאה מהעיר לכיוון באר שבע. מהמכונית יצאו שני גברים רעולי פנים חמושים ברובי סער קלשניקוב, וירו לעבר הסטודנטים שהיו בחורשה סמוכה למכללה, בחצר המכללה ובכניסה לבניין המכללה. הירי נמשך כארבע דקות, ובנוסף זרקו התוקפים רימון יד לעבר הכניסה לבניין המכללה. בפיגוע נרצחו שלושה סטודנטים (סמיח פתחי דאוד עמרי, רעד אדין חסן מוסטפא סברי וגמאל אסעד נאזל), ו-33 נפצעו. בתום הפיגוע הסתלקו התוקפים ללא פגע.
בעקבות הפיגוע.
בעקבות הפיגוע נערכו הפגנות ותקריות יידוי אבנים ביהודה ושומרון. בפיזור הפגנה בעיר העתיקה של שכם נהרגה פלסטינית בת 18 מירי צה"ל. הרמטכ"ל משה לוי, מפקד פיקוד המרכז אורי אור ומתאם פעולות הממשלה בשטחים בנימין בן אליעזר הגיעו למכללה האסלאמית, שהלימודים בה הופסקו זמנית, ונפגשו עם מנהלהּ. צה"ל הכריז עוצר בחברון, בחלחול ובעיר העתיקה של שכם. מאות סטודנטים הפגינו ויידו אבנים באוניברסיטת ביר זית. בערי יהודה ושומרון נערכה שביתת מחאה ונמשכו ההפגנות.
מעצר המחבלים, משפטם ומאסרם.
בסוף אפריל 1984 עצר השב"כ 29 ישראלים חשודים בפיגוע זה ובפיגועים נוספים. להתארגנות הטרוריסטית ניתו השם "המחתרת היהודית".
לאחר המעצר סיפר אחד העצורים שהפיגוע נעשה כנקמה על רצח אשר אהרן גרוס, שנערך בחברון ב-7 ביולי, כשלושה שבועות לפני הפיגוע במכללה האסלאמית.
בחקירה התברר שאת הפיגוע ביצעו עוזיהו שרבף ושאול ניר, והנהג שהסיעם במכוניתו של יצחק גנירם (אקלה) היה ברק ניר, חמוש באקדח. בתכנון הפיגוע השתתף גם מנחם לבני.
על חלקם בפיגוע זה, מנחם לבני, עוזיהו שרבף ושאול ניר הורשעו ברצח ובניסיון רצח ונדונו למאסר עולם, ברק ניר הורשע בהריגה ונדון לשש שנות מאסר בפועל ושש שנות מאסר על תנאי, יצחק גנירם הורשע בהריגה ונדון לשבע שנות מאסר בפועל ושלוש שנות מאסר על תנאי, ישועה בן-שושן הורשע באי-מניעת פשע ונדון, על פיגוע זה ופשעים נוספים, לארבע וחצי שנות מאסר בפועל ועוד שנתיים וחצי מאסר על תנאי. המדינה ערערה לבית המשפט העליון על קולת עונשו של ברק ניר, והוא ערער על חומרת עונשו. בית המשפט העליון דחה את הערעורים.
למן מעצרם של המפגעים הוקם לובי ציבורי, בראשות הרב יהודה חזני, שפעל לשחרורם. תוך שנים ספורות השתחררו מן הכלא רוב חברי המחתרת, ובכלא נשארו בעיקר אסירי העולם. הנשיא חיים הרצוג הודיע שיסרב לדון בחנינה תחת לחץ. בסופו של דבר קצב את עונשם של אסירי העולם שלוש פעמים, ובניכוי שליש הם שוחררו לאחר פחות משבע שנות מאסר בסוף שנת 1990.
המכללה האסלאמית בחברון
ארז'בט קרטס
ארז'בט קרטס (שמותיה הבדויים: Ingrid Holsen, Elbert S. Payne, Marjorie Wyne; בהונגרית: Kertész Erzsébet; סולנוק, 29 בספטמבר 1909 – בודפשט, 25 במרץ 2005) הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה זוכת פרס אטילה יוז'ף (2000) שהוא הפרס הספרותי הגבוה בהונגריה.
ביוגרפיה.
ארז'בט קרטס נולדה במשפחה יהודית כבתם של מיקלוש (מור) קרטס (1877–1933) מהנדס מכונות, מנהל מפעל ושל אירן רייזר. סבה וסבתה מצד אביה היו יונאס (יונה) קרטס וינקה שוורץ, סבה וסבתה מצד אמה היו אדה רייזר (1849–1890), סוחר, ואדל קוהן (כהן) (1850–1915). בין 1927 לבין 1933, היא השיגה תואר מורה בכימיה ובגאוגרפיה מאוניברסיטת יוז'ף נאדור לטכנולוגיה וכלכלה (שמה היום אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה). בתחילה עבדה כספרנית (ב"העיתון" - Az Újság), לאחר מכן בין 1936 לבין 1940 הייתה סגנית העורכת הראשית של כתב העת "עיתון הנשים העובדות" (Dolgozó Asszonyok Lapja), ומ-1940 הייתה סופרת עצמאית, ככל הנראה בשל החוקים היהודיים שלא איפשרו לה לעבוד כשכירה.
כמה דורות של קוראים צמחו על הרומנים שלה, שנכתבו בעיקר לצעירים, במיוחד לבנות, שהופיעו ב"ספרי פסים" הבלתי נשכחים. יצירותיה הביוגרפיות היו על דמויות גדולות בהיסטוריה העולמית וההונגרית, אבל היא כתבה רק על נשים. בין השמות ניתן למנות את הספרים על בלנקה טלקי, יוליה סנדראי, חנות התחרה בבריסל (ביוגרפיה של יוליה פודמניצקי, אשתו של מיקלוש יושיקה), ז'וז'אנה קושוט והרופאה ד"ר וילמה (על וילמה הוגונאי, הרופאה ההונגרייה הראשונה).
הכרך האחרון שלה היה הרומן האוטוביוגרפי שלה, שראה אור רק כמה שנים לפני מותה בשם "חיכו לבן, נולדה בת".
ארז'בט קרטס הייתה מחברם גם של מספר סיפורים קצרים ואגדות. היא תירגמו גם מבולגרית ומרוסית כאחד.
כתביה.
בשפת המקור:
בתרגום:
לורנס לוין
לורנס ויליאם לוין (באנגלית: Lawrence William Levine; 27 בפברואר 1933 – 23 באוקטובר 2006) היה היסטוריון אמריקאי. הוא נולד במנהטן ומת בברקלי, קליפורניה. הוא נודע כמי שקידם את הרב-תרבותיות ואת ה"היסטוריה מלמטה" - חקר ההיסטוריה מנקודת המבט של אנשים רגילים. הוא התמחה בחקר התרבות בדרום ארצות הברית, בתוכה תרבות השחורים.
ביוגרפיה.
לוין למד בסיטי קולג' של ניו יורק ב-1955, והשלים תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה ב-1962, שם למד אצל ריצ'רד הופשטטר. הוא לימד באוניברסיטת פרינסטון מ-1962 עד 1963, ולאחר מכן באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מ-1963 עד 1994. לאחר פרישתו מברקלי, לימד באוניברסיטת ג'ורג' מייסון מ-1994 עד 2005.
הוא השתתף במפגשי זכויות אזרח בברקלי ובדרום, ובתנועת חופש הביטוי.
הוא התחתן עם קורנליה רוטשר לוין ב-1964, איתה כתב את "The People and the President: America's Conversation with FDR" ("האנשים והנשיא: שיחתה של אמריקה עם FDR [הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט]"). נולדו להם שני בנים, יהושע לוין ויצחק לוין, והיה להם בן חורג, אלכסנדר פימנטל.
פרסים ואותות כבוד.