לצורך הביקור בקרן לקופי האדם, התבקשה שרה גרואן לעבור קורס מזורז בבלשנות, ואף כשקיבלה הזמנה עדיין הצטרכה לעניין את הקופים כדי שירצו לראותה. גרואן התרשמה מאוד מפאנבנישה, ולמחרת נאמר לה שההתרשמות אכן הייתה הדדית.
רוב השיחות בספר בין קופי הבונובו לבני האדם מבוססות על שיחות אמיתיות עם קופי אדם, וסצינות רבות בהן מעורבים הקופים מבוססות על עובדות.
עלילה.
העלילה עוקבת אחרי ג'ון תיגפן, עיתונאי אשר החליט לכתוב סדרת מאמרים על האינטליגנציה של קופי אדם בעקבות התגובות על תינוק שנפל למתחם הגורילות בגן חיות, וחולץ על ידי גורילה אשר שרדה שרפה שאירעה בגן חיות בחג המולד, שבוע קודם לכן. עבור הכנת הכתבה האחרונה בסדרה הוא מבקר במעבדה לשונית של קופי בונובו באוניברסיטת קנזס יחד עם צלם והכתבת קט דאגלס. ג'ון מראיין את ד"ר איזבל דאנקן, המטפלת בקופים, ומנהל שיחות עם ששת קופי הבונובו השוהים במכון (ג'ון דיבר איתם אנגלית ואיזבל תרגמה מ). באותו הערב, לאחר שאיזבל שולחת את סיליה האניקט, המתמחה שלה בשליחות עבור הקופים, מחריד פיצוץ את המעבדה. איזבל, שהייתה קרובה לדלת הכניסה נפגעה קשות, וקופי הבונובו נחלצים מהמעבדה ומסתתרים בצמרת עץ. בבית החולים ד"ר פיטר בנטון, יורשו של מקים המכון, וארוסה של איזבל, אומר לה כי האחראים לפיצוץ הם ארגון בשם "הליגה לשחרור כדור הארץ" ובערב היא צופה בטלוויזיה כיצד מורדים הקופים מהעץ באמצעות ירי חיצי הרדמה. זמן לא רב לאחר מכן נמכרים הקופים לגורם בלתי ידוע. לאחר שאיזבל משתחררת מבית החולים היא פותחת בחיפוש נרחב אחר הקופים, בעזרת סיליה ואנשים נוספים, בעוד ג'ון ממשיך במחקר לצורך כתבות ההמשך תוך שהוא מגלה שקט השתלטה על הכתבה שלו, דבר שמוביל להתפטרותו ממערכת העיתון ואף למעבר דירה בעקבות אשתו.
כאשר עולה לאוויר תוכנית מציאות בשם "בית הקופים", בכיכובם של קופי הבונובו - בה הם מזמינים אוכל ודברים אחרים באמצעות מחשב עם לקסיגרמות, ומקיימים מגעים מיניים תכופים - יוצרת איזבל קשר עם ג'ון, אשר עובד בעיתון אחר, ויחד עם סיליה ואנשים נוספים הם מגלים שהקופים נמכרו לקן פוקס, אשר לרוב מפיק סרטים אירוטיים, ועבר להפיק את "בית הקופים". ככל שמתקדמת החקירה מתברר כי ד"ר בנטון – שבעברו ערך ניסויים בקופי אדם בעת עבודתו במכון לחקר פרימטים הידוע לשמצה, בהם בדק את ההשפעות של חסך אימהי על שימפנזים, וכן ניסויים על הגבלת תנועה – היה האדם שמכר לקן פוקס את תוכנת הלקסיגרמות, ויתרה מזאת, הוא זה שיזם יחד עם פוקס את פיצוץ המעבדה (שהתבצע על ידי צוות העוזרים של פוקס, דבר שהתברר כאשר אחד הקופים זיהה אותו בשידור חי). לאחר שג'ון מאשש את כל העובדות, הוא שולח את הכתבה למערכת העיתון, דבר שמוביל לחקירה פדרלית.
מספר חודשים לאחר מכן מגיע ג'ון לחנוכת מכון מחקר דו-לשוני בהנהלת ד"ר דאנקן, אותו היא מגדירה "בית הגידול הידידותי ביותר לקופים שראיתי מעודי מחוץ לג'ונגל". לאחר מסיבת העיתונאים, בעודם הולכים עם מקורבים נוספים למכון המחקר, מספר ג'ון על חוויותיו במקלט "לולה יא בונובו" בקונגו.
ניקלודאון (קולנוע)
חברה-בת
רודף העפיפונים (סרט)
רודף העפיפונים (במקור: The Kite Runner) הוא סרט קולנוע אמריקאי מז'אנר דרמה שיצא אל מסכי הקולנוע בשנת 2007 ומבוסס על רומן הנקרא "רודף העפיפונים" שם שכתב חאלד חוסייני.
הסרט שבויים על ידי מארק פורסטר מספר את סיפורו של אמיר, ילד אפגני המתגורר קאבול ומערכת היחסים שלו עם חסן, בנו של המשרת של אביו ואחיו למחצה, אותו הוא נוטש אחרי אירוע אלים ומתייסר על כך שנים רבות. הסיפור מתרחש על רקע מאורעות מסעירים, מנפילת המלוכה באפגניסטן באמצעות הפלישה הסובייטית, העזיבה ההמונית של פליטים אפגניים לפקיסטן וארצות הברית, ואת החיים תחת משטר הטליבאן ונע בין תקופת ילדותו של אמיר באפגניסטן לחייו הבוגרים בארצות הברית.
תקציר העלילה.
הסרט נפתח בשנת 2000 כשסופר אפגני אמריקאי, אמיר קאדירי (בגילומו של חאליד עבדאללה) ורעייתו מביטים בילדים המעיפים עפיפונים. כשהם חוזרים הביתה מחכה לאמיר חבילה עם הרומן החדש שלו והזוג מתייחס לספר כאל "התינוק" שלהם, פרט המרמז על חוסר היכולת של השניים להביא ילד משלהם. עולמם משתנה כשאמיר מקבל שיחת טלפון לא צפויה מידיד ותיק של אביו, רחים חאן, שחי בפקיסטן.
הסרט חוזר אחורה לסוף שנות ה-70 כשאמיר וחברו הטוב ביותר, חסן, בנו של המשרת מעיפים עפיפונים בתחרות ילדים. השניים מסתבכים עם עסאף, ביריון השכונה, וחסן מגן בגופו על אמיר. מאוחר יותר חוזרים בריוני השכונה לנקום ואונסים את חסן. אמיר, שנמצא במקום רואה את המתרחש אך מעדיף לברוח מהמקום. הוא מתייסר על הבריחה ועל אי מתן עזרה לחברו הטוב, מתעלם ממנו ובסופו של דבר מבקש מאביו לפטר את משרתו ובנו הגרים איתם. האב מסרב ואמיר מביים גנבה של חסן כדי לגרום לאביו להיפטר מהשניים.
ושוב בשנת 2000: רחים חאן משכנע את אמיר לבקרו בפקיסטן בטענה שהוא חולה. מאוחר יותר מבין אמיר כי לא זו הסיבה היחידה לבקשתו של רחים ומציג לו מכתב שכתב חסן ובו הוא מספר לו כי הוא בעצם אחיו למחצה. רחים מספר לאמיר כי חסן הוצא להורג על ידי הטליבן, אך בנו מוחזק בבית יתומים באפגניסטן. אמיר יוצא למסע מסוכן בעיר הולדתו כדי לאתר את אחיינו ולהביאו לארצות הברית.
הפקה.
למרות שרוב הסרט מתרחש באפגניסטן, חלקים אלה צולמו בעיקר בעיר קאשגאר שבסין, בשל הסכנות הרבות של צילומים באפגניסטן באותה התקופה. רוב הדיאלוגים בסרט הם בשפה הדארית (השפה הרשמית השנייה באפגניסטן), והיתר באנגלית. הילדים המשחקים בסרט דוברים דארי, אולם כמה מהשחקנים הבוגרים למדו את השפה לצורך הצילומים.
הסרט היה אמור להשתחרר ב-2 בנובמבר 2007, אך עם זאת לאחר דאגה לשלומם של השחקנים הצעירים בשל החשש מפעולות תגמול אלימות לאור סצנות בעלות אופי מיני אלים בהן מופיעים, תאריך השקתו נדחה בשישה שבועות ויצא רק ב-14 בדצמבר 2007.
פרסים ומועמדויות.
המלחין אלברטו איגלסיאס היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית המוזיקה המקורית
אילסיאס היה מועמד, יחד עם הסרט, גם לפרס גלובוס הזהב אולם בסופו של דבר נותר ללא פרסים.
ביקורות.
הסרט זכה לביקורות חיוביות בסך הכל הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל ציון של 65% מתוך 171 ביקורות.
בשבוע הראשון להקרנתו גרף הסרט רק $1,604,411 בארצות הברית אך בהמשך הוסיף $15,800,078 נוספים. בהקרנתו ברחבי העולם הצליח הסרט קצת יותר כשגרף $57,475,969 שהיוו כ-80% מהכנסותיו הכלליות. בסך הכל רשם הסרט הכנסות של $73,276,047.
יהושע יחזקאל סופר
מוריס קנטור
Distrowatch
בריאן קנט קובילקה
כנס מעריצים
אנדרטת גדוד 405
אנדרטת גדוד 405 (נמר) ברמת הגולן נמצאת כקילומטר מערבית לתל ג'וחדר (גבעת אורחה). באנדרטה מונצחים 21 לוחמי גדוד התותחנים, שנפלו ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. 15 נפלו באזור אתר ההנצחה ואחרים במקומות נוספים בגולן כמו שליש ורס"ר הגדוד המונצחים באנדרטת הג'יפ ברמת הגולן.
מפקד הגדוד היה רב-סרן אריה מזרחי וסגנו אורי מנוס. הגדוד הוזעק לרמת הגולן למחרת ראש השנה והתפרס כשסוללה ב' (בועז) ו-א' בפיקודו של מנוס נפרסו ממערב לתל ג'וחדר וסוללה ג' נפרסה באזור הר חרמונית.
עם פרוץ הקרבות החלו סוללות הגדוד בהפגזה על כוח השריון הסורי המתקדם. בשעה 22:00 הגיעה פלוגת טנקים סורית לסוללה ב' (בועז) ושטפה באש את לוחמי הסוללה שהופתעו. 15 לוחמים נהרגו ורבים נפצעו. הגדוד נסוג דרומה והמשיך את המלחמה.
בצפון סייעו תותחני סוללה ג' של הגדוד לגדוד 77 של אביגדור קהלני במלחמתו בקרב עמק הבכא.
ביוזמת אורי מנוס ותורמים נחנך באוקטובר 2008 אתר הנצחה לנופלי הגדוד. האתר תוכנן על ידי לביאה מנוס, רעייתו של אורי. במרכז האתר - שתי אבני בזלת עליהן חקוקים שמות הנופלים לפי מקום נפילתם. מסביב לאתר יש 21 אבנים שהובאו למקום, 21 עצי צפצפה ופסל ממתכת של עץ עם 21 ענפים לזכר 21 הנופלים. במקום נמצאת עמדת מסבירן.
כ-200 מטרים ממערב קיימת אנדרטה נוספת המנציחה את נופלי סוללה ב' של הגדוד.
Chroot
chroot היא תוכנית במערכות הפעלה דמויות יוניקס המאפשרת לשנות את תיקיית השורש של תוכנית.
התוכנית שימושית במצבים שונים ובהם איפוס סיסמת מערכת שנשכחה, וכן התקנת מנהל אתחול מחדש. התוכנית משמשת גם למערכות לינוקס הנבנות בבסיסן משורת פקודה, כגון ג'נטו וארצ', משום שהיא יכולה לספק ממשקים גרפיים שונים כגון דפדפנים, העשויים להקל על מציאת מידע על תהליך התקנת המערכות או לחלופין על תקלות המתרחשות בעת ההתקנה.
דיסטרווטש
פלמ&quot;ח (אוניית מעפילים)
פלמ"ח הייתה אוניית מעפילים. נקראה על שם ארגון הפלמ"ח. הבריטים הפעילו נשק חם כנגד אוניית מעפילים והתנהל בה קרב אלים עד לתפיסתה, בפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה.
"אדריאנה אריאלה" – אוניית משא חופית.
"אדריאנה אריאלה" ("Adriana Ariella") נבנתה בשנת 1901. הייתה אונייה דו-תרנית עשויה עץ, מיועדת לשיט חופים. בעלת מנוע דיזל מדגם אנסלדו (Ansaldo) בעל 250 כוח סוס.
"פלמ"ח" – אוניית מעפילים.
רכש והכנה.
הרוכשים מטעם המוסד לעלייה ב' היו יהודה ארזי,
עדה סרני ומשה רבינוביץ', שגם פיקד על האונייה, בוויארג'ו שבאיטליה בתחילת 1946.
צוות הכנת האונייה להפלגה כלל את אברהם זכאי ופועלים איטלקיים מקומיים.
נבנתה באונייה קונסטרוקציית ברזל עם 419 מיטות.
רב החובל וצוות הימאים היו כולם איטלקים. מפקד האונייה היה כאמור משה רבינוביץ, איש הפלי"ם ולצדו עמוס פינק מהבריגדה היהודית.
הגדעוני היה אבינעם קופשטיין (אדם). הם הפעילו משדר ומקלט גלים קצרים ואנטנה מלופפת שנבנתה על ידי רענן רובינשטיין.
המעפילים.