בלארוס עלתה לשלב הבא בעקבות הפרש שערים טוב יותר בבית פנימי.
כל הזמנים הם בשעון קיץ (UTC+2).
בית ב'.
כל הזמנים הם בשעון קיץ (UTC+2).
שלב הנוקאאוט.
פלייאוף האולימפיאדה.
המנצחת העפילה לאולימפיאדת לונדון 2012
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2011
אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן
אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (נולדה בשם אדליידה אמיליה לואיזה תרזה קרולינה, בגרמנית: Adelaide Louise Theresa Caroline Amelia von Sachsen-Meiningen; 13 באוגוסט 1792 - 2 בדצמבר 1849) המלכה הרעיה של הממלכה המאוחדת ושל הנובר, אשת ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. העיר אדלייד, בירת דרום אוסטרליה, קרויה על שמה.
ביוגרפיה.
אדליידה נולדה ב-13 באוגוסט 1792 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, וללואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתו של כריסטיאן אלברכט, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג.
לאחר מותה של הנסיכה שרלוט מוויילס, מי שהייתה אמורה להיות מלכת אנגליה ברבות הימים, נאלץ דודה, אחי-אביה, ויליאם הנרי להינשא. אף על פי שהייתה לו פילגש שילדה לו עשרה ילדים, ויליאם הנרי, כמי שהתעתד להפוך למלכה של הממלכה המאוחדת, היה זקוק לילדים חוקיים. הוא בחר להנשא לאדליידה הצעירה ממנו ב-27 שנים. הם נישאו ב-11 ביולי 1818 בארמון קיו שבלונדון. בני הזוג נפגשו לראשונה רק שבוע קודם לכן, ב-4 ביולי במלון ברחוב בונד.
למרות ההתחלה הלא-רומנטית של הקשר ביניהם, הקשר בין בני הזוג שגשג: הם עברו להתגורר בהנובר, וויליאם שיפר את התנהגותו הפרועה: הוא הפסיק לשתות לשוכרה, מיתן את סגנון דיבורו ונימוסיו השתפרו.
למרות מספר הריונות, לאדלייד ולבעלה לא נולדו ילדים שהגיעו לבגרות.
לאחר מות גיסה, ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת הפך בעלה ויליאם למלך הממלכה המאוחדת. אחד מצוויו הראשונים היה הקניית פארק בושי לאדלייד למשך כל ימי חייה. היא ובעלה הוכתרו ב-8 בספטמבר 1831 במנזר וסטמינסטר. המלכה אדלייד הייתה אהובה בקרב הציבור האנגלי, בגלל אדיקותה, צניעותה וטוב ליבה כמו גם מות ילדיה הטראגי. היא התייחסה בחביבות לאחייניתה, הנסיכה ויקטוריה (מי שהפכה מאוחר יותר לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת).
אדלייד, שהגיעה מבית ליברלי מאוד (ממלכת אביה הייתה היחידה באותה תקופה שהתירה הדפסת ביקורת על השליט), לא הייתה מעורבת בפוליטיקה האנגלית ולא הביעה את דעתה במחלוקות של אותה תקופה. עם זאת, ניתן לשער כי לדעתה הייתה השפעה בהסכמת בעלה לחוק הרפורמה של 1832. חוסר הסכמתה להביע תמיכה בצדדי הפוליטיקה הביאו לשמועות מרושעות על כך שהיא מנהלת רומן עם אישים שונים (דבר ללא כל ביסוס היסטורי).
ב-20 ביוני 1837, מת בעלה, ואדלייד הפכה למלכה האלמנה הראשונה אחרי למעלה ממאה שנים. היא מתה שתים-עשרה שנים לאחר מכן, תחת שלטון אחייניתה - ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ב-2 בדצמבר 1849, ונקברה בכנסיית סט. ג'ורג' בטירת וינדזור.
ויקטוריה אדלייד מרי לואיז, הנסיכה המלכותית נקראה אדלייד על שם דודת אמה.
הצוענים של יפו
הצוענים של יפו הוא מחזה פרי עטו של נסים אלוני שהוצג לראשונה בתיאטרון הבימה, בבימויו של אלוני ב-1971.
תקציר העלילה.
יפו, עיר של פליטים מהעבר הרחוק והקרוב. "עיר שנוסדה לפני המבול. עושים שיפוצים, אבל שום דבר חדש". עיר של תפוזים, צוענים, זונות אנגליות ויהודים שבאו מן המחנות. שם, במחנות, הבטיחו תומאס ווליגורא ומאדאם זארה הצועניה, זה לזו שאם יינצלו, ואם ייוולדו לזה בן ולזו בת, ילדיהם יינשאו. אלא שמריולה (בתה של מאדאם זארה) אינה מוכנה לחיות על פי שבועות עתיקות של דור ההורים. וסמול (בנו של תומאס) רוצח את ארוסה המיועד. כעת הוא נמלט מבית הכלא ומגיע ליפו, מחופש לדוב מרקד, עם ידידו הקוסם הצועני בוגו, כדי לשים לסיפור סוף אחת ולתמיד. זהו מין סיפור בלשי שיש בו אהבה, בגידה, ורצח מפתיע והוא מתרחש על רקע מועדון הלילה הצועני "זינגארה", קברט של קלפים, כדורי בדולח, כשפים, שירים וריקודים.
פירוט העלילה לפי תמונות.
"מערכה ראשונה"
תמונה 1
קברט במועדון הלילה 'זינגרה' ביפו, בהנחיית לאון מוזיקנט. מאדאם זארה מודיעה בשידור חי, שהקלפים מראים שבתה מריולה תינשא בקרוב. השדרן דני קובזא מודיע פתאום לתומס, שבנו סמוּל נמלט מבית הסוהר, שבו ישב על רצח ארוסה של מריולה. הקברט מופסק בפתאומיות, והכל חוששים שסמוּל יבוא לחתונה 'לרצוח עוד חתן'.
תמונה 2
קובזא מראיין את רב-פקד לזר, שלפני הפנסיה שואף לתפוס את סמול, אשר כל פעם איכשהו בורח מהכלא.
תמונה 3
תומאס רומז על קונפליקט עם בנו. זארה הצועניה מספרת שהיא ותומס היהודי הבטיחו זה לזו עוד במחנה ריכוז, שאם הם יינצלו, ותיוולד לו בן ולה בת – ילדיהם יינשאו זה לזה. אבל מריולה מסרבת להתחתן עם סמול, ומוכנה אפילו להירצח. בעצה אחת עם לזר, כדי לנסות לסכל את הרצח, תומאס, מריולה וזארה מחליטים לנהוג כאילו יש חתונה למחרת, וזארה מאמינה שיקרה נס, ולא יהיה רצח.
תמונה 4
שפת הים. בוֹגוֹ הנווד הצועני מושך דב בשרשרת, ובתוך עור הדב מתגלה סְמוּל, חברו הנמלט. הם מחכים למיס בל, שמעריצה את סמול הרוצח, שתביא עמה רוֹבֶה. סמול מדבר על כך שהוא מסרב 'לשחק את המשחק' של החֶברה, שעושה מהיחיד "דייסה" ובידור.
תמונה 5
הקברט סגור כבר 27 יום. קובזא מראיין את מיס בל, ואומר שמתרקם רצח באוויר. לדעת בל, רצח ומלחמות נחוצים לאנושות: "המלחמה נותנת לכופרים אלוהים".
תמונה 6
סקרסלה מגלֶה לליאון מוזיקנט, שראה את סמול מחופש לדב. לאון מזהיר אותו לא לספר לרגינה, אבל הוא כן מגלה, ורגינה חוששת לחיי תומאס וכל משפחת הקברט. לזר רומז לרגינה ולסקרסלה, שהשוטרים לא יתערבו, ושעל אנשי הקברט להרוג את סמול בעצמם. מסתבר שלזר חושש מהפנסיה המתקרבת, ושכבר לא חשוב לו מה יגידו עליו הגדולים במשטרה, אבל עדיין הוא מנסה לעשות רושם על עצמו. סקרסלה רומז שהתנהגותו של לזר מתנגשת עם המסורת, שלפיה המשטרה נמצאת בצד אחד והם בצד השני.
תמונה 7
תומאס יושב על כיסא "מלכות" מקש, עם רגליים כואבות בגיגית. רגינה גוזרת כתר מניר עיתון, ומיס בל 'מכתירה' את תומאס בכתר הנייר, לדבריה, כדי שאם סמול יבוא לרצוח, הוא ימצא שאביו 'מלך'. רגינה קוראת חדשות מתוך הכתר, אבל החדשות כיום מאוד משעממות, לא כמו פעם. בוגו מכניס את הדוב המרקד אשר מבהיל את הנוכחים. שמים לב שהדוב בוכה. תומאס ובוגו שרים זמר עליז, ופתאום הדוב מוריד את כיסוי הראש, ומתגלה סמול, עם תת-מקלע ורימונים. מריולה צוחקת על סמול ולא פוחדת ממנו. בוגו מנסה לשכנע את סמול לעזוב ולנדוד איתו בעולם, אבל סמול נחוש להישאר ולקבל את מריולה ככלה שהובטחה לו, או לרצוח או להירצח. זארה מתבוננת בכדור הבדולח כדי לגלות מה יקרה, ומגלה בכדור, שבוגו הוא אחיינה האבוד.
"מערכה שנייה"
תמונה 1
רגינה ולאון מוזיקנט, השחקנים היהודים המזדקנים, מספרים ללזר על ימי הזוהר שלהם כשחקני קברט צעירים. קובזא מנסה לשכנע את לזר לתפוס את סמול חי, אבל לזר חושף, שבדומה לקובזא מהרדיו, שניהם פקידי ציבור שעושים 'הצגות' לפני קהל, ושבעצם הוא, לזר, 'משחק' שוטר מוסרי, אך מרמה בעיקר את עצמו, ובעצם מעריץ את סמוּל. סקרסלה מגלה לקובזא שסמול אמר שהוא חזר הביתה, רק כדי שכולם יהרגו אותו עד מחר.
תמונה 2
בוגו מוכן לבגוד בסמול ולמסור אותו ללזר (לפי אחת הגרסאות עבור פרס כספי קטן). לזר מנסה לשכנע את בוגו להרוג את סמול.
תמונה 3
קובזא מקליט ציפורים מוקדם בבוקר, וליאון מוזיקנט חולף על פניו, כשהוא מבולבל ונושא מזוודות.
תמונה 4
זארה מציעה לבוגו את ידה של בתה, מריולה. זארה אומרת שסמול אולי ירים את הנשק, אבל אצבעו לא תוכל ללחוץ על ההדק, והיא גם מאמינה שהוא לא ימות. רגינה מודאגת: ליאון בעלה נעלם עם דברי הערך שלהם. זארה מודיעה לרגינה ולסקרסלה על החתונה שתתקיים היום. סקרסלה 'מתחיל' עם רגינה ומתפאר בפניה שהוא ירצח את סמול.
תמונה 5
בוגו לבוש בחליפה ישנה שקיבל מזארה לחתונה. מריולה מסכימה להתחתן עם בוגו, ומבקשת ממנו להרוג את סמול.
תמונה 6
סמול מתיישב על הכיסא של תומאס אביו ומסרב לבקשתו של תומאס שיקום מהכיסא שלו, הם מתעמתים, סמול קורא לאביו מוקיון ומבקש מאביו שיהרוג אותו. סמול רואה את בוגו עם החליפה, ובהדרגה מבין שהוא יתחתן עם מריולה, והטקס הצנוע מתקיים בנוכחות צוות הקברט. סמול מבקש מבוגו שיהרוג אותו, וכולם מעודדים את בוגו לעשות זאת. זארה מדברת אל סמול בטון מעין-היפנוטי, ואומרת לו שהוא לא מסוגל להרוג, כי הוא לא אדם, אלא דוב. סמול יוצא, ומודיע שכאשר יחזור בלבוש הדוב, עליהם להרוג אותו, או שהוא יהרוג את כולם. לאון חוזר עם אקדח שקנה כדי להרוג את סמול. כאשר הדוב חוזר, בוגו יורה בו, אך מסתבר שהנרצח איננו סמול, אלא תומאס, שרצה להציל את בנו, ולמות במקומו. זארה מודיעה שיפתחו את הקברט מחדש, ונענית לבקשתו של לזר, לתת לו תפקיד בקברט עם פרישתו לפנסיה. היא מודיעה שסמול ייכנס מעכשיו בעור שאביו לבש, וכך כולם יחשבו שבעור הדב מסתתר האב, ולזר מסכים לסגור כך את התיק.
תמונה 7
המועדון נפתח מחדש בערב עליז. בוגו הפך למנהל הקברט, לזר בתור האיש הטכני, וסמול, שנכנע לבידור ולפשרה השנואים עליו, מרקד כדב מאולף בידי מריולה.
אודות הכתיבה.
שם המחזה נוצר כשנסים אלוני וחברו הצייר יוסל ברגנר, מעצב התפאורה שלו, סעדו במסעדה ביפו, בה ניגנה להקה שחבריה היו לבושים כצוענים. ברגנר תרם למחזה נעימה צוענית אותה זכר מילדותו.
החזרות הארוכות שערך אלוני להצגה, שינויי הטקסט התכופים ואורך ההצגה הביאו אותו לעימות עם מנכ"ל הבימה גבריאל צפרוני. אולם ההצגה הייתה המצליחה ביותר מבין הצגותיו של אלוני והציגה 101 פעמים.