בשנת 795 (1392/3) החל אבן חג'ר בעבודתו כסופר. הקריירה המקצועית שלו החלה בהוראה. מאוחר יותר החל בקריירה מקצועית של מורה במספר מדרסות, ובסופו של דבר נתמנה לראש מוסד בשם "אל-ח'אנקאה אל-ביברסיה" ולאחראי גם על ענייני ההוראה וגם על ענייני המנהלה. במשרה זו הוא החזיק, עם הפסקות קצרות, עד שנת 849 (1445). בסך הכול כיהן במשרה זו כ-31 שנה. בנוסף לכך שימש בתפקידים רבים אחרים, כגון מופתי, מטיף, ואפילו ספרן. את תהילת הנצח שלו בעולם המוסלמי הוא השיג בזכות עבודותיו הרבות, בעיקר בתחום מדע החדית', בהן הושקעו זמן ועבודה רבה.
תהפוכות כהונתו כשופט.
בשנת 827 (1423) נתמנה אבן חג'ר לראשונה לשופט. הוא כיהן בתפקיד זה תשע פעמים. שמונה פעמים הודח מהתפקיד ולאחר מכן מונה מחדש, עד לעזיבתו הסופית את התפקיד ב-25 בג'ומאדא אל-אאח'רה 852 (26 באוגוסט 1448), חודשים מועטים לפני שנפטר ב-28 בד'ו אל-חיג'ה 852 (22 בפברואר 1449). אם מצרפים את כל תקופות כהונתו, הן מסתכמות ביחד בכ-21 שנים, בהן כיהן כשופט ראשי של האסכולה השאפעית במצרים ובסוריה, מאחר שבתקופה זאת הוחל לראשונה במינוי ארבעה שופטים ראשיים על ידי הסולטאן, כלומר שופט ראשי אחד מכל אחת מאסכולות ההלכה של האסלאם הסוני. ייתכן שזה נעשה על ידי הסולטאן כדי לחזק את שליטתו לפי העיקרון של "הפרד ומשול", וייתכן שזו גם הסיבה למינויים ולהדחות התדירים של השופטים. תלמידו של אבן חג'ר, א-סח'אוי, מתח ביקורת על אבן חג'ר משום שהשלים עם הקו הזה של הסולטאן.
המינוי הראשון.
לאבן חג'ר הוצעה לראשונה משרת שופט בתימן בשנות צעירותו, אך הוא לא קיבל את ההצעה. תלמידו של אבן חג'ר, א-סח'אוי, טוען שגם בשנים מאוחרות יותר היה אבן חג'ר נחוש בהחלטתו לא לקבל משרה של שופט, למרות שזו הוצעה לו. הוא גם לא נענה להפצרותיו של השופט ג'לאל א-דין אל-בלקיני לקבל עליו משרת שיפוט. מאוחר יותר הטיל עליו הסולטאן אל-מואייד (المؤيد) לטפל במשפט מסוים, ואז נוצר מצב שבו הוא כיהן, בניגוד לרצונו, כשופט מן המניין יחד עם ג'לאל א-דין אל-בלקיני. הוא נכנס ממש למשרת שופט רק כשהוצע לו לכהן בה באופן עצמאי, כלומר כראש השופטים (משרת القضاء الأكبر), כלומר כאשר נתמנה לשופט הראשי (قاضي القضاة) של האסכולה השאפעית. זה היה ב-27 במוחרם, 827 (31 בדצמבר 1423). ההיסטוריוגרפים המוסלמיים שמזכירים את המינוי, כולל אבן חג'ר עצמו, מזכירים אותו בדרך כלל במשפט קצר ותמציתי, מבלי לפרט את הרקע והסיבות למינוי. אל-מקריזי מציין שאבן חג'ר היה אז מופתי דאר אל-עדל ושהוא מונה במקום אל-בלקיני. א-סח'אוי מתאר את המינוי בצורה מפורטת יותר, לאחר תקופה ארוכה שבה סירב אבן חג'ר להתמנות כשופט. גם הוא מציין שאבן חג'ר מונה במקום אל-בלקיני. א-סח'אוי ממשיך וטוען שאבן חג'ר התחרט מאוד על כך שהסכים לקבל משרה של שופט, משום שראשי המדינה אינם מבחינים בין עולמא לבעלי משרות אחרים ומגזימים בטענות שיש להם על כך שמסרבים למלא את הוראותיהם, גם כאשר הוראות אלה סותרות את הצדק, ומשום שהיה צריך להתחנף גם לבכירים וגם לזוטרים מביניהם, שכן מבחינת הצדק לא יכול היה לעשות כל מה שרצה. אבן חג'ר אמר שהוא חטא כלפי עצמו כאשר ציית להם.
ההדחה הראשונה והמינוי השני.
אבן חג'ר הודח לראשונה ממשרת השופט השאפעי הראשי ב-8 בד'ו אל-קעדה 827 (1 באוקטובר 1424), כ-11 חודשים מאז מינויו הראשון. להדחה זו מתייחסים ההיסטוריוגרפים המוסלמים, כולל אבן חג'ר עצמו, בצורה תמציתית יבשה, מבלי לפרט את הסיבות.
באותה שנה לפי הלוח המוסלמי, 827 (1423/4), נקט אבן חג'ר עמדות שאינן הולכות בתלם בעניינים שאינם שיפוטיים, כאשר מתח ביקורת חריפה על הכוונה להעלות את מס הזכאה ועל מצבה הכלכלי של מצרים בכלל. דעתו התקבלה, והסולטאן אל-אשרף סיף א-דין ברסבאי נמנע מהעלאת המס. אבן חג'ר גם תקף בחריפות את שיטת המונופולין ואת ממציאה באותה תקופה, שר האוצר, האמיר ג'והר קנקבאי, שהיה חביבו של הסולטאן אל-אשרף סיף א-דין ברסבאי והייתה לו השפעה עליו. א-סח'אוי מעיד שמורו, אבן חג'ר, מתח ביקורת על השלטון הממלוכי, שהתדרדרותו גרמה למעשי עוול רבים, אשר אבן חג'ר, בתור שופט, לא יכול היה להושיע נגדם. הוא גם תקף בחריפות את המוחתסב והממונה על הווקף, עיני. ייתכן שעל רקע עמדותיו הביקורתיות הודח אבן חג'ר ב-20 ברביע אל-אוול 827 (21 בפברואר 1424 למשך פחות משבועיים ממשרתו כמורה הלכה לפי האסכולה השאפעית במסגד אל-מאידי. יחד עם זאת יש טענה שאבן חג'ר היה זהיר ביותר כאשר השמיע דברי ביקורת.
אבן חג'ר מונה שנית לשופט השאפעי הראשי ב-2 ברג'ב 828 (20 במאי 1425), כלומר כשמונה חודשים לאחר הדחתו. הוא עצמו ציין שמונה במקום אל-הרוי. באופן כתיבתו על חילופים אלה יש משום קוריוז, שכן הוא רואה עצמו, כפי הנראה, מנוע מלחוות דעה חיובית על החילופים, ולפיכך הוא מצטט את השופט החנבלי מוחב א-דין שכתב כי היה זה יום של שמחה כפולה: שמחה אחת בשל מינויו של אבן חג'ר, משום שהיה אהוב על הבריות, ושמחה שנייה בשל הדחת אל-הרוי, שהיה ידוע כמושחת מאוד. אל-מקריזי גם כן מזכיר את החילופים וגם הוא מציין שהסיבה הייתה שאל-הרוי היה מושחת מאוד. א-סח'אוי מצטט גם הוא, כמו אבן חג'ר, את שבחיו של אותו שופט חנבלי. המינוי השני, כמו המינוי הראשון, אינו מוזכר כלל אצל אבן תע'רי ברדי בספרו "א-נוג'ום א-זאהרה".
ההדחה השנייה והמינוי השלישי.
אבן חג'ר הודח בפעם השנייה ב-26 בצפר 833 (24 בנובמבר 1429), פחות מחמש שנים לאחר מינויו בשנית. אבן חג'ר מזכיר את ההדחה בתוך סדרה של מינויים והדחות, מבלי לציין את הסיבות.
כך נוהגים גם אל-מקריזי ואבן תע'רי ברדי. א-סח'אוי מזכיר את ההדחה במשפט קצר, מבלי לפרט סיבות, ומציין שהחליף אותו עלם א-דין אל-בלקיני.
אבן חג'ר מונה בשלישית לשופט השאפעי הראשי ב-26 בג'ומאדא אל-אולא 834 (9 בפברואר 1431, כשנה ורבע לאחר הדחתו. אבן חג'ר מציין זאת ומזכיר שזאת הפעם השנייה שהוא הוחזר למשרה זו, אך לא מוסיף דבר על הרקע והסיבות. אל-מקריזי מציין את החלפת בעל התפקיד מבלי להוסיף דבר. אבן תע'רי ברדי אינו מזכיר כלל את המינוי. א-סח'אוי מזכיר את המינוי ותו לא.
ההדחה השלישית והמינוי הרביעי.
ההדחה השלישית הייתה ב-5 בשוואל 840 (12 באפריל 1437), למעלה משש שנים מאז המינוי השלישי. זוהי ההדחה הראשונה אליה מתייחס אבן חג'ר בצורה מפורטת יותר, כשהוא מרמז לחילוקי דעות עם הסולטאן, אם כי הוא משאיר את הדברים סתומים. אבן חג'ר מספר שב-1 בשוואל 840 (8 באפריל 1437) שלח אליו הסולטאן שליח כדי שידבר איתו על כך שיעשה דבר-מה, אך הוא נמנע מלעשות זאת, וכעבור ארבעה ימים, ב-5 בשוואל 840 (12 באפריל 1437) הוא הודח, ועלם א-דין אל-בלקיני מונה במקומו. אבן חג'ר אינו מפרט מה רצה הסולטאן שיעשה ואינו מפרט מדוע נמנע מלעשות זאת, אך ייתכן שיש בנסיבות ההדחה משום ראיה לכך שאבן חג'ר דחה כל ניסיון התערבות של השלטון בענייני השיפוט. אל-מקריזי, בניגוד לאבן חג'ר, מדווח שוב בצורה תמציתית וללא הסברים על הדחת אבן חג'ר ועל מינוי אלבלקיני במקומו. כך גם אבן תע'רי ברדי. גם א-סח'אוי מזכיר את ההדחה מבלי לפרט דבר נוסף כלשהו.
המינוי הרביעי של אבן חג'ר לשופט השאפעי הראשי היה ב-6 בשוואל 841 (2 באפריל 1438), שנה לאחר הדחתו השלישית. אבן חג'ר עצמו חוזר הפעם לשיטה הקודמת של דיווח תמציתי ביותר, ללא רקע וללא סיבות. אל-מקריזי מדווח על מינויו של אבן חג'ר במקום אל-בלקיני, ומוסיף שאבן חג'ר היה צריך לשלם מכספו הוא לאל-בלקיני עבור החילופים האלה, שכן הסולטאן אסר על הוצאת כספים מאוצר המדינה לצורך זה, כמקובל, משום שהאמין שהדבר הוא בבחינת חטא הגורם למקרי מוות רבים בממלכתו. גם אבן תע'רי ברדי מספר אותם דברים.
א-סח'אוי מזכיר את המינוי מחדש מבלי להוסיף דבר בקשר לכך, אך הוא מספר שמספר חודשים לאחר מכן, ב-9 ברביע א-ת'אני 842 (אוקטובר 1438), היו בארמון חילופי דברים בקשר לשופטים, ואז אמר אבן חג'ר: "הדחתי את עצמי". הסולטאן השיב לו: "החזרתי אותך", ואבן חג'ר הסכים לכך. אל-מקריזי מספר דבר דומה. לדבריו היו באותה שנה דין ודברים בין אבן חג'ר, בהיותו השופט השאפעי הראשי, לבין השופט החנפי הראשי, סעד א-דין סעד א-דירי. בעקבות אותם דין ודברים התפטר אבן חג'ר, אך הסולטאן החזיר אותו למשרת השופט, ועוד הוסיף לו תפקידי פיקוח על הקדשים.
אל-מקריזי מספר גם על אירוע נוסף שקרה בשנת 843 1439/40, כאשר הסולטאן זימן את האמירים ואת ארבעת השופטים הראשיים של ארבע האסכולות לישיבת חירום על רקע גילויים של מרי בדמשק. שניים מהשופטים הראשיים הגיעו לישיבה, אך אבן חג'ר והשופט הראשי החנבלי איחרו, והסולטאן כעס על כך והחל את הישיבה בלעדיהם. כאשר הגיעו שני המאחרים וביקשו רשות להיכנס, הם לא הורשו, והסולטאן נתן ביטוי לכעסו על כך שאיחרו.
ההדחה הרביעית והמינוי החמישי.