לפי ההערכות, 32,000 זרים לחמו בבריגדות הבינלאומיות הקומוניסטיות. לפי הערכות, כ-3,000 מתנדבים לחמו בכוחות רפובליקנים אחרים במהלך הסכסוך. בנוסף, כ-10,000 זרים השתתפו במקצועות רפואיים, סיעודיים והנדסיים. הבריגדות הבינלאומיות כללו 9,000 צרפתים, מתוכם 1,000 מתו; 5,000 גרמנים ואוסטרים, מתוכם 2,000 מתו; המספר השלישי בגובהו היה מאיטליה עם 3,350 גברים. ואז הגיעה פולין, עם כ-3,000 איש. אחר כך ארצות הברית (2,800 איש עם 900 הרוגים ו-1,500 פצועים) ובריטניה (2,000 עם 500 הרוגים ו-1,200 פצועים). היו גם 1,500 צ'כוסלובקים, 1,500 יוגוסלבים, 1,500 קנדים, 1,000 הונגרים ו-1,000 סקנדינבים (כמחציתם היו שוודים), 100 סינים התנדבו גם כן, כמו גם עוד 800 שווייצרים, 300 מהם ייהרגו מאוחר יותר. בנוסף לכך, השתתפו כ-90 מקסיקנים, ולפחות 80 אירים (שנלחמו בעיקר בתוך הבריגדות הבינלאומיות).
ראש ממשלת אלבניה העתידי, מהמט שהו,גם התנדב עבור הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד.
ההערכה היא שבין 3,000 ל-10,000 מהמתנדבים היו יהודים ממדינות שונות וכאלפיים מתנדבים מארץ ישראל (יהודים ולא יהודים )
כשליש מהאירים שנלחמו למען הרפובליקנים מתו, בעיקר סוציאליסטים, איגודים מקצועיים וחברי IRA לשעבר. "עמוד קונולי" של הבריגדות הבינלאומיות נקרא על שמו של ג'יימס קונולי, מנהיג סוציאליסטי אירי שהוצא להורג על ידי הבריטים בשל השתתפותו במרד הפסחא ב-1916. המתנדבים האיריים הלאומיים והרפובליקנים הונהגו על ידי חברי הצבא האירי הרפובליקני לשעבר.
הפטריוטיות מופעלת כדי להתנגד לפולשים.
הפטריוטיות הופעלה על ידי שני הצדדים, שהציגו את המאבק כאחד העם הספרדי נגד פולשים זרים. השימוש האינסטרומנטלי בלאומיות על ידי הרפובליקנים הגיע מהקומוניסטים. אמרו כי העם הספרדי הגיבור מתקומם נגד פולשים זרים, אשר כוונו על ידי בוגדים השייכים למעמדות הגבוהים, הכמורה והצבא, אשר עמדו כעת בשירות "הקואליציה העולמית הפשיסטית-אימפריאליסטית". ספרד "האמיתית" יוצגה על ידי המעמדות הנמוכים. מחוץ ל"אומה בנשק" היו בוגדים בורגניים, פשיסטים, אנשי דת ו"מהפכני שווא" (קומוניסטים מתנגדים, רדיקלים, אנרכיסטים וכו'), ש"שירתו את הפשיזם". למעט הקומוניסטים האנטי-סטליניסטים של POUM, הרטוריקה הלאומית שפותחה על ידי המפלגה הקומוניסטית של ספרד התרחבה עד מהרה לספרות שמאלנית ורפובליקנית אחרת. התעמולה הרפובליקנית עשתה שימוש באייקונים קיימים שציירו זרים בדרכים מסוימות. האיטלקים הוצגו כנשיים, פחדנים ויומרנים והגרמנים כיהירים. הלגיונרים הזרים הוצגו כאספסוף בינלאומי של פושעים וגנבים. קריקטורות בעיתונות הרפובליקנית תיארו לעיתים קרובות את צבא המורדים ככנופיה רב לאומית של שכירי חרב זרים. נוכחותם של כוחות מורים נוצלה מפרוץ הסכסוך, והם הוצגו כשחורי פנים, יחפים, רעבים ולהוטים לגנוב ולהרוג: "המורים היו כביכול פראיים ופחדנים, לא מתורבתים וחרדים לאנוס נשים לבנות; זכר הרקונקיסטה, המאבק הספרדי בן מאות שנים נגד המורים, הופעל. רק כמה פניות במהלך החודשים הראשונים של המלחמה נועדו לשכנע את 'האח הפרולטריון המורי' לערוק".
הרגש הלאומני שימש את הלאומנים כדי להציג את המאבק כאחד למען המולדת הספרדית ומהותה הקתולית, אשר הוצהר כי היא תחת איום להפוך ל"מושבה רוסית", באשמתם של בוגדים ו"סוכנים בינלאומיים". "אנטי-ספרד" התגלמה בליברליזם, אתאיזם, בנייה חופשית, יהדות בינלאומית ובדלנות אזורית. הפולש הקומוניסטי היה זר דה-הומניזציה, "הזאבים של הערבות הרוסיות". קצין ליגיונר הדגיש כי המלחמה היא "מהספרדים נגד הרוסים!" תעמולה פרנקואיסטית הציגה את האויב כצבא פולש או בובה של מעצמות זרות. מעורבותם של חיילים מורים במסע צלב קתולי הוסברה על ידי הלאומנים כמגיני הדת מול תומכי הרפובליקה חסרי האל, האנטי-קלריקאליים, האנטי-אסלאמים והיהודים. הלאומנים נאלצו להתעלם מתעמולת מלחמת הריף, שהציגה את המורים כאכזריים ופראיים. נוכחותם של חיילים איטלקיים וגרמנים בצד המורדים הוסתרה ככל האפשר.
כתבי חוץ.
הסיקור של העיתונות הזרה במלחמת האזרחים בספרד היה נרחב, עם כ-1000 כתבי עיתונים זרים שעבדו מספרד.
פיטר קמפ וג'ורג' אורוול באו לספרד כעיתונאים על מנת לסקר את המלחמה, אך עד מהרה הצטרפו לכוחות הלוחמים.
תגובות בינלאומיות למלחמת האזרחים בספרד
גביע הליגה הלאומית בכדורסל
תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון – שיפוט בעבירות ועזרה משפטית)
תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון - שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ"ז-1967, המוכרות בשם המקוצר תקנות יו"ש, הן תקנות שעת חירום שהותקנו על ידי שר הביטחון, משה דיין, ב-2 ביולי 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, לשם הסדרת המצב המשפטי שנוצר כתוצאה משליטת ישראל בשטחים שבתפיסה לוחמתית בעקבות מלחמה זו. באותה עת נגעו התקנות לאזורים: רמת הגולן, יהודה ושומרון, רצועת עזה וסיני. התקנות הן עיקר הבסיס החוקי לתחולת המשפט והאכיפה הישראליים בשטחים אלה, והן מסדירות את הממשקים המשפטיים של המדינה עם אזרחיה המתגוררים ביהודה ושומרון, ועם רשויות האזור.
על פי סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט ו ל שהחליף אותו, תקנות שעת חירום הן בעלות תחולה זמנית בלבד, ולכן מדי כמה שנים מוארך תוקפן בחוק המיועד לכך (המכונה "חוק תקנות יו"ש"). התקנות הורחבו ושונו לעיתים, בין השאר לשם התאמתן לשינויים בשליטת ישראל בשטחים אלה (כיום הן חלות רק על יהודה ושומרון). שינוי משמעותי במיוחד הוכנס לאחר הסכמי אוסלו, ובו פרק המסדיר את שיתוף הפעולה עם הרשות הפלסטינית והתאמות נוספות (בעיקר "סימן ב' – שטחי המועצה הפלסטינית").
החוק האחרון שנחקק להארכת תוקפן של התקנות, האריך את תוקפן עד 30 ביוני 2022. ב-30 ביוני חוקקה הכנסת העשרים וארבע חוק לפיזורה ולהקדמת הבחירות. בשל כך, נדחה באופן אוטומטי מועד פקיעת התקנות ל-15 בפברואר 2023, שלושה חודשים מיום כינוסה הצפוי של הכנסת העשרים וחמש.
היסטוריה חקיקתית.
בשטחים הנמצאים בתפיסה לוחמתית של ישראל בעקבות מלחמת ששת הימים, המשיך לחול הדין שנהג בהם קודם לכיבושם, כלומר הדין המצרי ברצועת עזה ובסיני, הדין הירדני בשטחי יהודה ושומרון והדין הסורי ברמת הגולן. חוקי מדינת ישראל לא חלו בשטחים אלה, למעט חוקים המוחלים באופן מפורש על האזור (למשל ו), חוקים ייעודיים לשטחים אלה, ופקודות של מפקד פיקוד המרכז המחילות נורמות מן המשפט הישראלי. ריבוי המקורות המשפטיים החלים באזור יוצר מורכבות משפטית.
ב-2 ביולי 1967 התקין שר הביטחון, משה דיין, את תקנות שעת חירום (עבירות בשטחים המוחזקים — שיפוט ועזרה משפטית), התשכ"ז-1967, לשם הסדרת המצב המשפטי שנוצר כתוצאה משליטת ישראל בשטחים שנכבשו. במהלך השנים השתנה שם התקנות פעמים אחדות, כדי לשקף את השינויים בשטח שעליו חלות התקנות, ובשם שהעניקה ישראל לשטח זה.
מטרותיהן של התקנות הוצגו בדברי ההסבר להצעת חוק להארכת תוקפן:
תוקפן של תקנות שעת חירום אלה הוגבל לחודשים מעטים, ולכן אישרה הכנסת, ב-25 בדצמבר 1967, את החוק להארכת תקפן של תקנות שעת חירום (עבירות בשטחים המוחזקים - שיפוט ועזרה משפטית), התשכ"ח-1967, שהאריך את תוקף התקנות עד סוף 1968, תוך החלפת ניסוחן בנוסח מורחב, שענה על שלל בעיות בנוסח המקורי.
בהמשך לכך הוארך תוקפן של התקנות מפעם לפעם, לתקופה נוספת של שנה או שנתיים, ומאוחר יותר לתקופה של חמש שנים. בפעם אחרונה הוארך תוקף התקנות ביוני 2017 לחמש שנים, והוא חל עד א' תמוז התשפ"ב (30 ביוני 2022).
בתחילת שנת 1978 שונה שמן של התקנות לתקנות שעת חירום (יהודה והשומרון, חבל עזה, רמת הגולן, סיני ודרום סיני - שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), תשכ"ז-1967.
שינויים טריטוריאליים בחלות התקנות.
בעקבות חקיקתו, בסוף 1981, של חוק רמת הגולן, שקבע כי "המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בשטח רמת הגולן", הושמטו המילים "רמת הגולן" משמן ומתחולתן של התקנות.
בעקבות נסיגת צה"ל מסיני הושמטו המילים "סיני ודרום סיני" משמן ומתחולתן של התקנות.
בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות הושמטו המילים "וחבל עזה" משמן ומתחולתן של התקנות, והן קיבלו את שמן הנוכחי: תקנות שעת חירום (יהודה והשומרון - שיפוט בעבירות ועזרה משפטית), התשכ"ז-1967.
המחלוקת על הארכת תוקף התקנות בשנת 2022.
תוקף התקנות הוארך בחוק עד א' בתמוז ה'תשפ"ב (30 ביוני 2022). בדומה לממשלות קודמות, גם ממשלת ישראל השלושים ושש הייתה מעוניינת בהארכת תוקף התקנות, ולכן קידמה הצעת חוק בנושא שהגישה הממשלה הקודמת בשלהי כהונתה. במאי 2022 אישרה ועדת החוץ והביטחון את ההצעה לקריאה שנייה ושלישית, אך אישורה הסופי במליאת הכנסת נתקל בקשיים פוליטיים שכן חלק ממרכיבי הקואליציה מתקשים לתמוך בחוק מפני שהוא בעד ההתנחלויות וגם האופוזיציה אינה חפצה לתמוך כדי שלא לסייע לממשלה להמשיך ולהתקיים. שר המשפטים גדעון סער הודיע שהצבעה נגד החוק משמעותה פירוק הממשלה.
שמונה מראשי המועצות באזור יהודה ושומרון שלחו מכתב לראשי מפלגות האופוזיציה ובו הם מבקשים לאשר את הארכת תוקף התקנות. במכתב נכתב כי הם "מבקשים ודורשים לא להפוך את חיינו לכאוס ולמנוע את הפגיעה הקשה בחיי 500 אלף תושבינו, ... אנו קוראים לכל המפלגות בכנסת לתמוך בהארכת החוק". לעומתם ארבעה ראשי מועצות אחרים שלחו מכתב הקורא לראשי המפלגות שלא לתמוך בחוק כרגע, כיוון שמוטב לשלם את המחיר של אבדן החוק, להפיל את הממשלה ש"רעה לעם ישראל ולהתיישבות" ולהקים ממשלת ימין שתעביר היא את החוק.