בשנת 2014 הפיק השדה 10 מיליארד מטרים מעוקבים (BCM) של גז טבעי. המאגר מחובר בצינור יחיד, מוגבל בקיבולתו, לתחנת הקבלה באשדוד, ובהמשך צפויות השותפויות לבנות מדחסים שיאפשרו את הגדלת הקיבולת העוברת בצינור, עד לקצב שנתי של כ-12.5 BCM. למערכת ההולכה מ-"תמר" צוואר בקבוק כיוון שהיא עוברת דרך הצנרת של מאגר "מרי-B" שיכולה להוליך רק 10 BCM של גז טבעי בעוד שהצנרת מ-"תמר" ל-"מרי-B" יכולה להוליך 12 BCM של גז טבעי. לכן, ככל הנראה יתבצע אחסון של גז טבעי מ-"תמר" במבנה "מרי-B" שכבר התרוקן. השלמת פרויקט המדחסים צפויה לאמצע שנת 2015. במהלך 2016 צפויה הרחבה נוספת של קיבולת הצינור.
בינואר 2014, לאור הערכות מחדש של אומדן הגז הטבעי במאגר ולאור הצירוף של מאגר "תמר דרום מערב" (TSW) אל מאגר "תמר", דיווח העיתון "גלובס" כי אומדן משאבי הגז הטבעי במאגר עלה בכ-15% והגיע למעל 400 מיליארד מטרים מעוקבים (BCM) (כ-14.11 TCF) ואומדן הקונדנסט (נוזלי נפט קלים) במאגר עלה והגיע ל-14 מיליון חביות, לא כתוב בידיעה מה רמת הוודאות של משאבים אלה. לעומת זאת, מצגת לאנליסטים של חברת דלק אנרגיה מאוקטובר 2015 מעריכה כי כמות הגז הכוללת שניתן להפיק מהמאגר, כולל כלל העתודות הסבירות (בסבירות של 50%) והעתודות המוכחות (בסבירות הפקה של 90%) עומדת על 281 מיליארד מטרים מעוקבים (BCM), ויחד עם עתודות מוכחות וסבירות ב"תמר דרום מערב" שעומדת על 26 מיליארד מטר מעוקב, כמות הגז הכוללת (שחלקה אינו מוכח) עמדה על 307 BCM. מתוך כמות זו הופקו כבר 13 מיליארד מטרים מעוקבים, כך שסך העתודות שנותרו ב-"תמר" עצמה (ללא "תמר דרום מערב") עמדה באוקטובר 2015 על 268 מיליארד מטרים מעוקבים.
על פי דוחות כספיים שפרסמה חברת נובל אנרג'י לשנת 2014, עלות החיפוש, הפיתוח וההפעלה של קידוח "תמר" עומדת על 1.3 דולר ליחידת חום, בעוד המחיר הממוצע של מכירת יחידת חום הוא 5.75 דולר. ולעומת מחיר של 2.47 דולר ליחידת חום שגבתה שותפות ים תטיס (בה היו גם שותפות נובל אנרג'י וקבוצת דלק) ממאגרי מַָרִי-B ונועה.
בחצי הראשון של שנת 2016 הגיעו הכנסות המדינה מתמלוגי "תמר" ל-392 מיליון ש"ח.
בספטמבר 2017 בערב ראש השנה אירעה תקלה בעקבות סדק באסדה שבעקבותיה פחתה הזרמת הגז והוכרז על שעת חירום במשק ותחנות הכוח של חברת החשמל נדרשו לשימוש רב יותר בפחם וסולר.
שינוי בעלות.
בחודש יוני 2016 מכרה נובל אנרג'י כ-4% מהזכויות בתמר להראל השקעות וקרן תשתיות ישראלי בתמורה ל–370 מיליון דולר לפי שווי של 12.3 מיליארד דולר לתמר.
בחודש מאי 2017 הושלם הליך המיזוג, שבו אבנר חיפושי נפט נקלטה לתוך דלק קידוחים (שתי השותפויות הם בשליטת קבוצת דלק), והחל מהלך של מכירת הזכויות בתמר בהתאם למתווה הגז, שבו התחייבה קבוצת דלק למכור עד 2021 את מלוא זכויותיה (31.25%) במאגר, כחלק מהניסיון להגביר את התחרות בענף. ביולי 2017 השלימה דלק קידוחים מכירה בבורסה של 9.25% מהזכויות בתמר (באמצעות חברה חדשה שהוקמה בשם תמר פטרוליום), ונותרו לה לממש עוד 22% אחוזים נוספים. בינואר 2018, רכשה תמר פטרוליום 7.5% מאחזקות נובל אנרג'י במאגר תמר. בספטמבר 2021 חתמה דלק קידוחים על הסכם למכירת שארית אחזקותיה למובאדלה פטרוליום מאבו דבי תמורת כמיליארד דולר ̟
זיהום.
ביולי 2020 הופיעה אסדת תמר במקום השמיני ברשימת המפעלים המזהמים לשנת 2018 שפרסם המשרד להגנת הסביבה.
השבתת הפעילות.
ב-12 במאי 2021 מסרה חברת שברון כי השביתה את פעילות האסדה בהתאם להנחיות שהתקבלו ממשרד האנרגיה, לאור אירועי העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה. חמאס ניסה לפגוע באסדת הגז כמה פעמים, אך ללא הצלחה. לדברי בכירים במערכת הביטחון, ספינות טילים ומערכות הגנה מאבטחות את האסדה.
סוגיות.
בלבנון הועלו טענות כי חלקו של שדה הגז הטבעי שהתגלה מול חופי ישראל, עשוי להימצא בתחום המים הכלכליים של לבנון.
מספר גורמים הביאו לעיכוב פיתוח "תמר". התנגדות של הארגונים הירוקים לחיבור ישיר וקצר בצפון הארץ, ועיכובים בציפייה להחלטת ועדת ששינסקי שהוקמה על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת נפט וגז טבעי בישראל.
צרכנים.
במרץ 2012 חתמו חברת החשמל לישראל והשותפות בשדה "תמר" על הסכם לאספקת גז טבעי מהשדה למשך 15 שנה, בהיקף המוערך בכ-14 עד 23 מיליארד דולר, במחיר של 5.2–5.3 דולרים למיליון BTU. לקוחות נוספים שאיתם נחתמו הסכמים לאספקת גז מהשדה הם דליה אנרגיות, נייר חדרה, מכתשים ונשר מפעלי מלט ישראליים. בחודש נובמבר 2012 הכריז הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה על השותפות כמונופול.
בנוסף, הוסכם על מכירת גז טבעי נוזלי (LNG) מהקידוח לקוריאה הדרומית (באמצעות חברת "דייהו") ולאירופה (באמצעות חברת "גזפרום").
בפברואר 2014 דווח על חתימת חוזה למכירת גז לחברת האשלג הערבית ולחברת ברומין הירדנית. במרץ 2017 החלה אספקה לחברות אלו.
במרץ 2015 נחתם הסכם בין "תמר" לחברת דולפינוס המצרית למכירת גז טבעי למצרים בהיקף שלא יפחת מ-5 BCM במהלך שלוש השנים הראשונות להסכם.
בפברואר 2018 חתמו השותפות לאחזקות בתמר ובלווייתן על הסכמי ייצוא גז עם חברת דולפינוס המצרית, בהיקף של 15 מיליארד דולר למשך 10 שנים ולמכירה כוללת של כ-BCM 64 משני המאגרים.
מוח חצוי
מוח חצוי הוא כינוי למצב הנגרם עקב פגיעה או העדר של כפיס המוח המחבר בין שתי ההמיספירות של המוח הגדול.
השלכות.
כאשר כפיס המוח אינו מתפקד לא מתאפשרת תקשורת בין ההמיספרות. כלומר, אותות עצביים הנשלחים מהמיספרה אחת לא יצליחו להגיע להמיספרה השנייה.
עם זאת, חרף הפגיעה בקשר שבין ההמיספרות, כל אחת מהן ממשיכה לתפקד באופן עצמאי על פי הקלט שהיא מקבלת משדה הקליטה של קולטני החישה המחוברים אליה ישירות.
כאשר מראים למטופל בעל מוח חצוי תמונה בשדה הראייה השמאלי (המחצית השמאלית של התמונה בשתי העיניים), הוא לא יוכל לומר במילים מה הוא רואה. הסיבה לכך היא שהתמונה משדה הראייה השמאלי מעובדת במחצית הימנית של המוח, אך בהיעדר כפיס מוח תקין המידע לא יכול לעבור למרכז הדיבור, שנמצא אצל רוב האנשים במחצית השמאלית של המוח. אמנם, האדם יוכל להתייחס לתמונה שלא באמצעות מילים.
שימושים רפואיים.
ניתוח נדיר שמביא למצב של מוח חצוי נקרא קורפוס קלוסטומיה. הניתוח נעשה, בדרך כלל כמוצא אחרון, אצל חולי אפילפסיה קשים, ונועד להפחית את חומרת התסמינים בעת ההתקפים האפילפטיים.
מטרת הניתוח היא לחסום את האפשרות של הפעילות החשמלית האלימה המלווה להתקפי אפילפסיה לעבור בין ההמיספרות.
מחקר.
המחקרים הראשוניים על מוח חצוי נעשו על ידי רוג'ר וולקוט ספרי שהמשיך אותם יחד עם מייקל גזניגה. מחקרים אלו היוו הבסיס לתאוריות לגבי חוסר הסימטריה בתפקיד של מחציות המוח השונים.
במחקרים אלו הוצג לאנשים חצויי מוח מידע חזותי לכל אחת מההמיספרות בנפרד. החוקרים התבססו על כך שהמידע משדה הראייה השמאלי נקלט רק בהמיספרה הימנית ולהפך (זאת עקב הצטלבות סיבי העצב בתצלובת הראייה). אך בעוד שאצל אנשים שאינם חצויי מוח, כפיס המוח מעביר את המידע בין ההמיספרות באופן מיידי, אצל חצויי המוח ההמיספרות לא יכולות לשתף אחת את השנייה במידע שנקלט. מתוך התגובות של נבדקים חצויי מוח לגירויים שהוצגו בשדות הראייה השונים, עלה כי לרוב בני האדם יש להמיספרה השמאלית עדיפות ביכולות שפתיות. משום שהדיבור נשלט לרוב על ידי ההמיספרה השמאלית, רק היא הייתה יכולה "לשוחח" עם החוקרים והתקשורת עם ההמיספרה הימנית הושגה באמצעות מטלות מוטוריות שלא דרשו שימוש במילים.
ארמין ואן ביורן
ארמין ואן בִּיוּרֶן (בהולנדית: Armin Van Buuren; נולד ב-25 בדצמבר 1976 בליידן, הולנד) הוא מפיק טראנס ו-DJ הולנדי. ואן ביורן מדורג בכל שנה מאז שנת 2002 בחמשת המקומות הראשונים בדירוג 100 התקליטנים הטובים בעולם של מגזין DJ Mag, מתוכן חמש פעמים במקום הראשון. חשיפתו המשמעותית לקהל הרחב התרחשה דרך תוכנית רדיו שבועית שהוא משדר מאז שנת 2001, בשם "A State of Trance", שבשיאה האזינו לה כ-37 מיליון בני אדם מ-84 מדינות שונות. בשנת 2014 שירו "This is What it Feels Like" היה מועמד לפרס גראמי, ובכך הפך ואן ביורן לאמן הטראנס הרביעי בהיסטוריה לקבל מועמדות לפרס זה. כמו כן, אלבומו משנת 2008 "Imagine" הגיע למקום הראשון במצעד התקליטים ההולנדי ובכך הפך לאומן הטראנס הראשון שעשה כן.
חייו האישיים.
ואן ביורן החל לעסוק במוזיקה כשהיה בן 14, והוא מציין את ז'אן מישל ז'אר כמקור השראה. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1995, הוא החל לעבוד כ-DJ במועדון מקומי עד שהמשיך את לימודיו באוניברסיטת ליידן ללימודי תואר ראשון במשפטים. ואן ביורן החליט לשים בצד את לימודיו לאחר שהקריירה שלו החלה לנסוק, אך שב וסיים אותם בשנת 2003. ואן ביורן עובד ומקליט אך ורק מאולפן הסטודיו הפרטי שלו. בראיון הוא הודה שרוב הזמן הוא עובד לבד ומעולם לא העסיק טכנאי אולפן בטענה שהוא לא מעוניין שהמוזיקה שלו תשונה על ידי מישהו אחר.
ב-18 בספטמבר 2009 נשא לאישה את אריקה ואן תייל, איתה חי במשך 9 שנים בטרם נישאו, ובהמשך נולדו לזוג בת ובן. בפסטיבל Tomorrowland 2013, עלה ואן ביורן לבמה והודיע שחזר מבית חולים לאחר שאשתו ילדה בן, והקדיש את הסט שלו לבנו הנולד.
בשנת 2011, קיבל ואן ביורן את עיטור אוראניה-נאסאו של בית המלוכה ההולנדי על תרומתו ושירותיו לעולם המוזיקה.
קריירה.