אולה נורדמן (בנורווגית חדשה: Ola Nordmann) הוא ההאנשה הלאומית של הנורווגים, ניתן להשתמש בדמות גם כמקבילה לאנשים פרטיים או באופן קולקטיבי. המקבילה הנשית לאולה נורדמן היא קארי נורדמן, ובאופן קולקטיבי הם מכונים אולה וקארי נורדמן - "Ola og Kari Nordmann"
שימושים בשם אולה נורדמן.
התקשורת מרבה להשתמש ב"אולה נורדמן" לתיאור מגמות באוכלוסייה.
לדוגמה: כותרת בעיתון שמציינת : "נורווגים צורכים פחות חלב" יכולה באותה מידה לציין: "אולה נורדמן צורך פחות חלב".
קריקטורות של אולה נורדמן כאישיות לאומית של נורווגיה מתארות אותו בדרך כלל כגבר בלונדיני לבוש בלבוש עממי מסורתי דמוי בונאד וחובש כיפת צמר בצבע אדום - כיסוי ראש מסורתי של גמד נורווגי או גנום. כיסוי ראש זה נחבש גם על ידי החקלאי הנורווגי המסורתי, בעיקר בתקופה הפיאודלית הישנה. בתקופה הלאומית הרומנטית, האיכר הגיע לעיתים קרובות לייצג את העם הנורווגי בכללותו, ומכאן הייצוג.
אטימולוגיה.
אולה הוא שם פרטי גברי נפוץ בנורווגיה (נגזר מאולב / אולף), ונורדמן הוא "איש הצפון" - סקנדינביה ונורווגיה בפרט, כלומר, "אולה איש נורווגיה".
קארי נורדמן.
המקבילה או הגרסה הנשית מאופיינת כקארי נורדמן, "קארי ואולה נורדמן" משמשים לעיתים קרובות יחד לתיאור המשפחה או משק הבית הנורווגי הארכיטיפי.
יורגן דה מייליאוס
אגם בוטנס
לימינגן
ג'ון פיטר ראסל
ג'ון פיטר ראסל (באנגלית: John Peter Russell; 16 ביוני 1858 - 30 באפריל 1930) היה צייר אימפרסיוניסטי אוסטרלי.
נולד וגדל בסידני, ראסל עבר לאירופה בשנות העשרה המאוחרות שלו כדי ללמוד בבית ספר לאמנות. שם התיידד עם התלמיד עמית וינסנט ואן גוך ובשנת 1886 צייר את דיוקן השמן הראשון של האמן, הנמצא במוזיאון ואן גוך. באותה שנה צייר ראסל עם קלוד מונה בבל איל.
הוא חזר לסידני בגיל מבוגר שם נפטר בשכחה יחסית. בת דודתו, האמנית האוסטרלית תיאה פרוקטור, עשתה רבות לפרסום אמנותו של ראסל לאחר מותו, ובסוף המאה ה -20, מספר ביוגרפיות ותערוכות סייעו להחזיר לו את המוניטין כאמן משמעותי.
שנים מוקדמות.
ראסל נולד ב־16 ביוני 1858 בפרבר דרלינגהרסט בסידני, הבכור מבין ארבעה ילדים של המהנדס יליד סקוטלנד ג'ון ראסל ואשתו שרלוט, לבית ניקול, מלונדון. ראסל היה גם אחיינו של סר פיטר ניקול ראסל.
הכשרה באירופה.
בגיל שמונה-עשרה נסע לאנגליה ללמוד הנדסה. בינואר 1881, לאחר מות אביו, הוא השתמש בירושה הניכרת שקיבל כדי להירשם לבית הספר לאמנות סלייד ביוניברסיטי קולג' בלונדון, שם למד אצל אלפונס לגרוס במשך שלוש שנים. ראסל נסע משם לפריז ללמוד ציור אצל פרננד קורמון. חבריו ללימודים כללו את אנרי דה טולוז-לוטרק, אמיל ברנאר, וינסנט ואן גוך ההולנדי, איתם יצר קשר ידידות לכל החיים. שני האמנים נקשרו במיוחד בהיותם זרים בעולם האוונגרד הפריזאי. הם שמרו על התכתבות, וכמה ממכתביו הפרטיים של ואן גוך חושפים את חיבתו העמוקה לראסל ולאמנותו.
דיוקן של ואן גוך מאת ראסל, שצויר בשנת 1886, היה התיאור האהוב ביותר של ואן גוך על עצמו: האמן ההולנדי אפילו סיפר כי כתב לאחיו תיאו, עשרה חודשים לפני מותו, כשהוא קורא לו "לדאוג היטב לדיוקן שלי מאת ראסל, שמשמעותי מאוד עבורי ". הציור של ואן גוך נרכש על ידי מוזיאון ואן גוך באמסטרדם בשנת 1938.
בל איל.
ראסל התחתן עם היפפיה הנודעת מריאנה אנטוניאטה מאטיוקו, איטלקית ודוגמנית של אוגוסט רודן. הם התיישבו בבל איל מול חופי בריטני, שם תכנן את ביתו והקים מושבת אמנים. היו לו 11 ילדים עם מאריאנה, מהם שרדו שישה, חמישה בנים ובת.
קלוד מונה עבד לעיתים קרובות עם ראסל בבל איל והשפיע על סגנונו. בשנת 1890 עזב ראסל את בל איל ונסע לאנטיב שם שכר בית לחורף והפיק כמה מעבודותיו המוערכות ביותר. בשל הכנסתו הפרטית הגדולה, ראסל לא ניסה לפרסם את תמונותיו. בשנות ה -80 וה -90 של המאה ה-19, ראסל אימץ את סגנון האימפרסיוניזם הצרפתי הטהור.
בשנת 1907 נפטרה מריאנה ראסל בפריז מסרטן. מוכה בצער, ראסל לקח את גופתה לבל איל בסירת משוטים וקבר אותה ליד ביתו. לאחר מכן הוא השמיד כ -400 מציורי השמן וצבעי מים שלו. אוגוסט רודן התייאש מהשמדת "אותם פלאים", ובאחד ממכתביו האחרונים לראסל אמר: "עבודותיך יחיו, אני בטוח. יום אחד תהיה מוכר באותה רמה כמו חברינו מונה, רנואר וואן גוך. "
שנים מאוחרות יותר.
ראסל התחתן עם אשתו השנייה בשנת 1912, הזמרת האמריקאית קרוליין דה וויט מריל, שהייתה חברה של בתו של ראסל ועבדה בשם הבמה פליז מדורי. ראסל ואשתו החדשה עברו בין איטליה, שווייץ ואנגליה, שם שירתו חמשת בניו של ראסל בכוחות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1922 התגורר ראסל לזמן קצר בניו זילנד, שם עזר לאחד מבניו להקים חוות הדרים.
בשנת 1921 חזר ראסל לאזור סידני, שם התגורר בבית דייגים בפרבר ווטסונס ביי והיה לו סטודיו עץ קטן בנמל סידני.
הוא לקה בהתקף לב קטלני בשנת 1930 בזמן שהרים סלעים לבניית קיר מחוץ לקוטג' שלו.
מורשת.
בעודו באירופה, ראסל ניהל התכתבויות עם הצייר האימפרסיוניסטי האוסטרלי טום רוברטס, ועדכן אותו בהתפתחויות באימפרסיוניזם הצרפתי. מאחר שנשאר באירופה חלק ניכר מהקריירה שלו ונשכח לאחר מותו, נודע ראסל כ"אימפרסיוניסט האבוד "של אוסטרליה.
בתו של ראסל, הצהירה שהוא בנה אוסף של יצירות אימפרסיוניסטיות - ואן גוך, גוגן, ברנרד - שאותן התכוון להעניק לאוסטרליה, אך ידוע שאף אחת לא שרדה. אחרי מותו.
האמנית מסידני תיאה פרוקטור, בת דודה של ראסל, עשתה רבות לקידום עבודתו בשנותיה המאוחרות יותר.
הוא היה גם חבר לכל החיים של טום רוברטס, אחת הדמויות המרכזיות של אסכולת היידלברג. ראסל לא היה מעורב ישירות בתנועה זו, אך העניקו לו את התואר "האימפרסיוניסט האבוד של אוסטרליה".
סגנון ועבודות.
ראסל התעניין לראשונה באימפרסיוניזם בפריז, שם התנסה במגוון טכניקות שונות. בשנת 1885, הוא עשה טיול לקורנוול וביקר במושבות הציירים שם. ב־1897 וב־1898 אנרי מאטיס ביקר בבל איל. ראסל הכיר לו את האימפרסיוניזם ואת עבודתו של ואן גוך (שהיה יחסית לא ידוע אז). הסגנון של מאטיס השתנה באופן קיצוני, ומאוחר יותר הוא אמר "ראסל היה המורה שלי, וראסל הסביר לי את תורת הצבעים." ראסל היה ידוע במיוחד בזכות מיומנותו בצבע - במהלך שהותו בבל איל הוא טחן וערבב את כל הפיגמנטים שלו.
בסוף שנות השמונים של המאה ה-19 הוא פגש את קלוד מונה. ראסל התייחס למונה כ"נסיך האימפרסיוניסטים ". הם היו חברים קרובים ולעיתים קרובות התראו. מאוחר יותר קנה ראסל אדמות באי בו נפגשו השניים והתגוררו שם בעשרים השנים הבאות.
פרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הפופ/רוק האהוב ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לאלבום הפופ/רוק האהוב ביותר הוא פרס המוענק מאז שנת 1974.
שיאני הזכיות בקטגוריה הם טיילור סוויפט, ג'סטין ביבר ומייקל ג'קסון עם 3 זכיות לכל אחד. סוויפט היא שיאנית המועמדויות בקטגוריה, כשש מועמדויות.
לופבהט
נוביה צ'רה
פרנציס קרשי
פרנציס קרשי או פרנץ קרשי (בהונגרית: Kőrösy Ferenc; בודפשט, 20 במאי 1906 – באר שבע, 1 בינואר 1997) היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי-ישראלי, חבר חיצוני באקדמיה ההונגרית למדעים.
קרשי הוא נכדו של הסטטיסטיקאי יוז'ף קרשי (1844–1906) ובנו של קורנל קרשי (1879–1948), רופא, פיזיולוג, גנטיקאי. פרנציס קרשי הוא אביו של הפרופסור לסוציולוגיה הישראלי יוסי כורזים-קורושי. (כותב את שמו קורושי ולא קרשי).
ביוגרפיה.
את לימודיו הגבוהים החל פרנציס קרשי במכללה הטכנית בקרלסרוהה בשנת 1923, ואחר כך משנת 1927 למד באוניברסיטת יוז'ף נאדור לטכנולוגיה וכלכלה בבודפשט (כיום: אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה) שם קיבל את התואר בהנדסה כימית בשנת 1929. בין השנים 1932–1939 עבד במעבדת המחקר של נורות ליבון וחשמל מאוחדת (החברה נוהלה על ידי לִיפֹּוט אַשְנֶר איש עסקים הונגרי-יהודי, שהיה המפתח והמנכ"ל של החברה. הוא זה שהגה את השם המסחרי "טוּנְגסְרַם" , ןהיה ממייסדי טכנולוגיית התאורה הונגרית). בשנת 1939 יצא קרשי למסע לימודים של חצי שנה לארצות הברית, ולאחר מכן, בהזמנת אביו, קורנל קרשי, שעבד במכון לפיזיולוגיה של אוניברסיטת פאזמאני פטר (שמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), עבד במעבדת המכון בין השנים 1939–1944. על תקופת סוף השואה אין נתונים ביוגרפיים ויש להניח ששרד בגטו בודפשט. בשנת 1946 מונה לראש מעבדת המחקר של מפעל המכונות לטכנולוגיית ואקום. הוא עבר לאוניברסיטת בודפשט בשנת 1947 והיה פרופסור לכימיה פיזיקלית יישומית עם הפסקות קלות עד שנת 1956. במקביל, משנת 1947 ניהל מעבדת מחקר כימיה פרמצבטית משלו שהולאמה בשנת 1950. משנת 1950 השתתף בעריכת המילון הטכני האנגלי-הונגרי שפורסם בשנת 1951. בין השנים 1953–1956 הוא היה עמית במכון המחקר לטלקומוניקציה ובמכון למחקר התרופות.
הוא עלה לישראל בשנת 1957. כאן עבדו תחילה לזמן קצר במכון המחקר הטכנולוגי בחיפה של הטכניון, ולאחר מכן החל 1958 במכון הנגב למחקר בבאר שבע (חלק מאוניברסיטת בן-גוריון מ-1973). היה פרופסור, ראש המעבדה לכימיה אורגנית. במקביל, משנת 1957 לימד כפרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודתו המדעית.