הסרט זכה לביקורות אוהדות בדרך כלל מציבור המבקרים, באתר Rotten Tomatoes המרכז את דיווחי המבקרים מארצות הברית דווח כי הממוצע לו זכה הסרט עמד על 72% ומצד קהל הצופים על מעל 90%, בקופות רשם הסרט הצלחה רבה אף יותר, בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף 34.5 מיליון דולר שני רק לסרט . בשבוע השני התחזקו ההכנסות והסרט טיפס לראש טבלת ההכנסות, בתחילת 2010 כבר חצה את רף ה-200 מיליון דולר ולאחר הפצתו ברחבי העולם עלו ההכנסות על 300 מיליון דולר.
חיות משק
פרנק באדג'ן
פרנק באדג'ן (באנגלית: Frank Budgen; 1882–1971) היה צייר אנגלי שפרסומו נבע מהיכרותו המעמיקה עם הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.
ביוגרפיה.
נולד במחוז סארי שבאנגליה, ובצעירותו היה ימאי. ב-1910 עבר ללמוד ציור בפאריס, ובשנות מלחמת העולם הראשונה התגורר בציריך, שם הועסק מטעם משרד המידע של ממשלת בריטניה. בקיץ 1918 התוודע לג'ויס והפך לחברו הקרוב. ההיכרות בין ג'ויס לבאדג'ן החלה לאחר שג'ויס נקלע למריבה עם אחד מעובדי הקונסוליה הבריטית בציריך, וחשד כי באדג'ן נשלח לרגל אחריו. לאחר מכן הפכו השניים לחברים. באדג'ן התוודע גם לבת זוגו של ג'ויס, נורה ברנאקל, והפך לבן בית.
באדג'ן ליווה את ג'ויס בעת כתיבתו של הרומן "יוליסס" בציריך, והיה מעורב באינספור שיחות על הספר. חלק מכתב היד נכתב על ידו, מאחר שג'ויס, שלקה בדלקת עיניים חריפה, לא היה מסוגל לכתוב בעצמו, והכתיב לבאדג'ן את הטקסט. באדג'ן פרסם את זכרונותיו מהידידות המשותפת בספר "James Joyce and the making of Ulysses" שיצא לאור ב-1934. הספר הוא מאבני היסוד להבנת יוליסס.
בספרו הוא מתאר את כתיבת הספר באופן מפורט. לדוגמה, בתיאור כתיבת הפרק , בו מסופר על דמויות שונות המשוטטות ברחבי דבלין, הביא באדג'ן את שימושו של ג'ויס במפת העיר לצורך כתיבת הפרק, כדוגמה לאובססיה של ג'ויס לדיוק בפרטים.
הוא תיעד פרשיית אהבים שהייתה לג'ויס עם נערה בשם מרתה פליישמן, ואף צייר אותה עבורו.
בסוף 1919 החליט ג'ויס לחזור לטריאסטה, והציע לבאדג'ן תעסוקה כמורה לאנגלית ומגורים, אולם האחרון העדיף לחזור לאנגליה, ומאז 1920 ועד יום מותו התגורר בלונדון. הוא המשיך בקשרי מכתבים עם ג'ויס, ולאחר שג'ויס התחרט על אחד ממכתביו, בו חשף את עצמו יתר על המידה, ביקש מבאדג'ן לבוא לפריס עם המכתב. הם יצאו לבילוי, באדג'ן שתה לשוכרה, ולמחרת בבוקר גילה כי מארנקו נעלם המכתב הבעייתי. קשרי החברות בין השניים לא חזרו לקדמותם בעקבות האירוע.
מחנה ישראל (במדבר סיני)
תייר חלל
תיירת חלל
נייטראליות
סויוז TMA-16
סויוז TMA-16 (ברוסית: Союз ТМА-16) היא חללית סויוז ששוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מנמל החלל קוסמודרום בייקונור ונחתה ב-18 במרץ 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה שלושה אנשי צוות- מפקד המשימה מקסים סוראייב, מהנדס הטיסה ג'פרי ווילאמס ותייר החלל גי לאליברטה (מייסד קרקס השמש).
סויוז TMA-16 הביאה שני אסטרונאוטים נוספים לצוות המשלחת ה-22 של תחנת החלל הבינלאומית - מקסים סוראייב וג'פרי וויליאמס.
זוהי הטיסה ה-103 של חללית הסויוז, ולראשונה מאז 1969 שלוש חלליות סויוז שהו במקביל בחלל (סויוז TMA-14, סויוז TMA-15, וסויוז TMA-16).
תיירות חלל.
משימת סויוז TMA-16 עלולה להיות טיסת החלל האחרונה שבה ישוגרו לחלל תיירי חלל באמצעות חלליות סויוז. בגלל הפסקת פעילותן הצפויה של כל מעבורות החלל של נאס"א, ובגלל הגדלת צוות תחנת החלל הבינלאומית לשישה, התפקיד של העברת הצוותים יוטל במלואו על חלליות הסויוז, כך שלא יישאר בהן מקום לתיירי חלל. הדבר ישתנה במידה ותוכנס לשירות חללית מאוישת נוספת.
הצוות.
צוות ששוגר:
צוות שחזר:
צוות גיבוי:
אופנת וינטג'
אופנת וינטג' הוא מונח כללי, המתייחס ללבוש שמקורו בתקופה קודמת לאופנת ההווה. המונח נמצא אף בשימוש לתיאור חנויות בגדים, כך לדוגמה, "חנות לאופנת וינטג'". המונח וינטג' (באנגלית: Vintage) מקורו בתחום הייננות ומתייחס לשנת בציר ענבי היין. השימוש במונח אופנת וינטג' נסמך על הדימוי של התיישנות המוסיפה איכות.
הגדרה.
באופן כללי ביגוד אשר יוצר לפני שנות ה-20 של המאה ה-20 הוא ביגוד עתיק, ביגוד אשר יוצר בין שנות ה-20 לשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא ביגוד וינטג'. לעומת זאת, אופנת רטרו מתייחסת בדרך כלל לביגוד חדש המחקה סגנונות אופנה מעידן קודם, ואילו ביגוד המתאים לסגנון האופנה בזמן הווה, הוא אופנה עכשווית, או מודרנית. הגדרות אלה הן כלליות ואינן נוקשות.
רוב אופנת הווינטג' היא בגדים מיד-שנייה, בגדים אשר נלבשו בעבר. אחוז קטן משוק אופנת הווינטג' מורכב מבגדים ישנים שלא נלבשו מעולם, מקורם בדרך כלל במלאי של חנויות יד שנייה, או מחסני ביגוד, שלא נמכר בעת שהבגד היה חלק מן האופנה העכשווית. ערכם של בגדי וינטג' שמקורם במלאי ישן גבוה יותר בדרך כלל מבגדים משומשים, במיוחד אם הם נושאים עדיין את תגי היצרן.
הרקע לתופעה.
אף שלאורך ההיסטוריה היה תמיד ביקוש לבגדים ישנים, או משומשים, החל מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 קיימת עליה חדה בביקוש ובמקובלות החברתית של קו אופנה זה. אחד הגורמים לשינוי זה ביחס לאופנת וינטג' היה בעובדה שידועניות החלו לובשות אופנת וינטג', בהן: ג'וליה רוברטס, קלואי סביני, קייט מוס ואחרות.
גורם נוסף לעליית האהדה לאופנת וינטג' מקורו במודעות הגוברת לקיימות, במשמעות של שימוש חוזר, מיחזור משביח לבגדים שכולל תיקון בגדים קיימים, ואם כבר אינם לבישים ניצול חלקים מהם ליצירת בגד שונה, תחת זריקתם לאשפה. אף יצירתן של קבוצות תרבותיות המבוססות על ההיסטוריה התרבותית של המאה ה-20 בעולם המערבי, כגון חוגי ריקודי סווינג, תרמו לעליית העניין באופנת הווינטג'. אופנת הווינטג' פופולרית במיוחד בקרב היפסטרים.
קיימת שורה של נימוקים הנוספים הניתנים על ידי אוהדי אופנת הווינטג' להעדפתם זו:
שוק אופנת הוינטג'.
נקודות המכירה הנפוצות לבגדי וינטג' הן חנויות לבגדים משומשים, חנויות המתמחות באופנת וינטג', מחסני לבוש חינם (כגון, מחסני הלבשה של ארגון ויצו בישראל), מכירות יד-שנייה של אנשים פרטיים, שוקי פשפשים, מכירות עזבון, ועוד.
עם התפתחות האינטרנט עבר חלק משמעותי משוק אופנת הוינטג' למכירות מקוונות. בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 קיימים באינטרנט פורומים המתמחים באופנת וינטג', המרכזים מידע על סגנון אופנה זה. מכירות פומביות רבות של אופנת וינטג' מתקיימות באתרי מכירות כגון eBay.
בגדי אופנת וינטג' מתוצרתם של בתי אופנה בולטים בזמן עבר (למשל, קוקו שאנל, או פייר קרדן) הם בדרך כלל יקרים יותר. גורם נוסף העשוי להשפיע על מחירו של בגד וינטג' הוא שאלת המקור (באנגלית: Provenance), זהות האדם שהיה בעל הבגד בעבר. מחירו של בגד וינטג' שאותו לבשה דמות ידועה, במיוחד כאשר קיים תיעוד מצולם לעובדה זו, עשוי להאמיר.
עקב עליית הביקוש לאופנת וינטג' הפכו בגדים במצב טוב משנות ה-20 ועד שנות ה-40 של המאה ה-20 לנדירים יחסית ומחירם עלה. בגדים מן העשורים האחרונים של המאה ה-20 נפוצים יותר וקל יותר לשמרם.
מגפת הקורונה, שסגרה מיליוני אנשים בביתם, הפכה רבים לעובדים מהבית, ייתרה את הצורך בקנית בגדים חדשים או הפחיתה את הכמות במידה ניכרת. חברת הייעוץ בוסטון חישבה שבשנת 2020 ההפסד של חברות האופנה הינו 640 מיליארד דולר.בעוד מכירת אופנה חדשה ירדה באפריל 2020 ב-79%, הרי העניין בבגדים ברי קיימא עלתה כפי שניכר עלו ב-35.000 מספר השיטוטים, במנועי החיפוש של מכירות של בגדים שכבר נלבשו, וינטג' או יד שנייה, וערכים של חיפוש מילות מפתח של יד שנייה עלו ב-104%.
בהתאמה חברות האופנה הגדולות התחילו בעצמן לאפשר ללקוחות להחזיר בגדים שכבר לבשו, למשל חברת לוי פתחה את האתר Levy`s Secondhand שבה היא מוכרת ג'ינסים וינטג' ויד שנייה, שנרכשו מלקוחות או מחנויות וינטג'. הדור הצעיר מגלה עניין רב בביגוד שעבר מיחזור משביח, או הינו מיד שנייה. כלכלה סיבובית הינה העתיד.
וינטג' בישראל.
בשנת 2019 פתחו מיכל לסטר ומיטל פלג מזרחי קבוצת פייסבוק בשם 'מתלבשות על נובמבר' הפועלת להעלאת המודעות לנזקי תעשיית האופנה והשפעתם על
הסביבה, החברה וצרכני האופנה בישראל. זאת, לצד הצגת אפשרויות לצריכת אופנה הוגנת ובת קיימא. כעבור שנה הצטרפה אליהן אירית דרמון.
התכנים בהם עוסקת הקבוצה: העלאת המודעות לפגיעה של תעשיית האופנה בסביבה, עידוד צמצום רכישת בגדים, העלאת המודעות לאפשרויות נוספות לרכישה / קבלה של בגדים:קנייה בחנויות יד שנייה, החלפת בגדים / דפוסי צריכה אלטרנטיביים ומינימליזם בתחום האופנה והעלאת מודעות לתנאי העבדות המודרנית בהם מועסקים חלק גדול מעובדי המפעלים של תעשיית האופנה.
נכון ליולי 2022, יש לדף ששמו שונה ל'מתלבשות' 12.000 חברות שפעילות בנושא ביגוד מיד שנייה, וינטג' ועצירת זריקת הבגדים שמזהמת את כדור הארץ.
גרגור סמסא
נעם קניאל
אובליסק הקיסר בחיפה
אובליסק וילהלם השני, קיסר גרמניה, ניצב במרומי הכרמל בתוך גינה קטנה בקצה טיילת לואי ברחוב יפה נוף בחיפה.
היסטוריה.
ביקור הקיסר בשנת 1898 היה גורם מכונן בחיי הקהילה הטמפלרית בארץ ישראל. מטרתו המוצהרת של הביקור הייתה חנוכת כנסיית הגואל בירושלים. ב-1869 ביקר פרידריך וילהלם, יורש העצר הפרוסי (ולימים הקיסר פרידריך השלישי), אביו של וילהלם השני, בירושלים, בדרכו לחגיגות הפתיחה של תעלת סואץ. ב-7 בנובמבר 1869 הוא ניצח על העברת השטח במוריסטן לרשות פרוסיה. וילהלם הקים קרן למימון בניית הכנסייה ועקב בעניין רב אחרי הגשמת התוכנית. ב-11 באוקטובר 1898 עזבה הפמליה הקיסרית את ברלין בדרכה לקושטא, ולאחר קבלת פנים נלהבת ומספר ימי סיור המשיכה בדרכה לארץ ישראל.