הופעה של זמרים ונגנים בחזה חשוף, היא דבר מקובל כיום בתחום המוזיקה, בעיקר בהופעה חיה. בין הסיבות לכך - קיום ההופעה במזג אוויר חם במקום ללא ממוזג, נורמות תרבותיות וחברתיות, מוחצנות של הזמר, או ניסיון לקדם את עצמו כסמל מין אטרקטיבי.
בין הזמרים והלהקות המופיעים או שהופיעו בעבר ללא חולצות, באופן קבוע וכסמל מסחרי, ניתן למצוא את רד הוט צ'ילי פפרז, איגי פופ, פרדי מרקיורי, אביב גפן, ועוד.
בפרסום.
הפרסום הוא אחד התחומים בהם ניכר פער משמעותי בין ייצוג הגבר לייצוג האישה. בעוד שנשים מיוצגות בפרסומות, לעיתים קרובות באופן שוביניסטי המציג את גופן כאובייקט מיני, גם ללא קשר מיידי למוצר המופיע בפרסומת, הרי שגברים מופיעים בפרסומות באופן מובהק יותר כבעלי סמכות ובעלי מקצוע, או כאנשי משפחה חמים, ולרוב בביגוד מלא.
לרוב, גברים מופיעים בפרסומות בחזה חשוף רק בהקשר מתאים, כאשר הם מפרסמים מוצרי בושם, גילוח, או ביגוד, ולא כאמצעי פיתוי עקיף; וזאת בניגוד לשילוב נשים חשופות בפרסומות בתחומים רבים אחרים.
עם זאת, בעשרים השנה האחרונות ניכר גידול משמעותי גם בהחפצה של גברים בפרסום, וגם גברים הופכים להיות אובייקטים מיניים. (אך עדיין היחס לנשים כאובייקט רב יותר). ניתן לראות את תהליך השינוי ביחס לגוף הגבר, בפרסומות, באופן מקביל לשינוי המציאות הכלכלית והחברתית. בין השינויים שעברו על החברה המערבית בעשרים השנים האחרונות, הפכה האסתטיקה למאפיין מרכזי בפרסומות. גידול בשיעור הנשים בכוח העבודה, וקידומן, הופך אותן בהדרגה לצרכניות בעלות כוח קנייה. ומשום כך מגויסים דוגמנים גברים, מתוך הנחה, כי יכולת השכנוע של קהל הלקוחות הנשיים יגדל כאשר בפרסומת מופיע גבר אסתטי עם שרירי בטן וחזה מוצקים. גם הקמפיין הציבורי שאותו מנהלים ארגוני הנשים זה שנים רבות, בדרישה לאי החפצת נשים בפרסומות ובשוויון בהתייחסות, עושה את שלו. לרוב אין מחאות ציבוריות רבּוֹת על ניצול והחפצה, במקרים של דוגמן גבר המופיע ללא חולצה בפרסומות.
ספריית גן לוינסקי
ספריית גן לוינסקי היא ספרייה ומרכז חברתי ותרבותי שהוקם ביוזמת עמותת אַרְטִים. הספרייה ממוקמת בגינת לוינסקי בשכונת נווה שאנן בתל אביב והפעלתה נעשית בהתנדבות במטרה לשרת את תושבי שכונות דרום תל אביב, ובייחוד את קהילות מבקשי המקלט ומהגרי העבודה באזור.
הספרייה ממוקמת כמתקן פתוח בסמוך לתחנה המרכזית בפינת שדרות הר ציון ורחוב לוינסקי, במטרה להגיע לציבור היעד שלה הממוקם באזור. היא פועלת בשעות אחר הצהריים והערב, בכל ימות השבוע.
פעילות והפעלה.
הספרייה מכילה אלפי ספרים למבוגרים וילדים ב-16 שפות. עם מתנדביה ויוזמיה מקבוצת ארטים נמנים האמנים הדס עפרת, רומי אחיטוב ומרית בן ישראל, האוצרת טלי תמיר והאדריכל יואב מאירי, שתכנן ועיצב את הספרייה. שותפים להפעלתה ארגון מסיל"ה המסייע לקהילות הזרות בתל אביב, וגורמים ממסדיים כדוגמת מנהלת שנת המאה ומפעל הפיס.
בספרייה מתקיימות פעילויות שונות המחולקות על ידי מנהלי הספרייה ל"מסגרות":
המבנה.
המבנה הוא במכוון קבוע-ארעי שניתן לפרקו ואין לו קירות או דלתות המצריכות שומר בכניסה. הוא החל כ"קיוסק" לספרים הבנוי ממעין קופסה קלה מאורכת עשויה ממתכת ועץ העומדת על רגליים דקיקות שנוצרו על מנת שלא יפגעו בדשא ויעניקו לה תחושת קלילות. הקופסה נפתחת לקיר ספרים הצמוד למקלט ציבורי בו שני ארונות, ארון גבוה שקוף למבוגרים המואר מבפנים, כך בשעות הלילה הספרים מוארים ובולטים על רקע הגן. ומולו מבנה ארוך נמוך עבור הילדים, שדלתותיו מורדות כלפי מטה ויוצרות אפקט של רצפת פרקט עליה הם יכולים לשבת ולעיין בספרים.
המבנה מכוסה בחופה קבועה המשתרעת מעל המבנים ומספקת מחסה מהשמש ומהגשם ומגנה על הספרים והמבקרים. בין הארונות ישנה רחבה המיועדת ליצירה, עיון, קריאה ומשחק ובה גם מתקיימים מפגשים חברתיים.
היפוסטיל
באדריכלות, היפוסטיל הוא אולם בעל גג אשר תקרתו נתמכת על ידי עמודים. מקור השם היפוסטיל הוא מהמילה ביוונית עתיקה hypóstȳlos שמשמעותה "מתחת לעמודים"" (כש-hypó משמעותו מתחת ו-stŷlos משמעותו עמודים). היפוסטיל מפורסם מהעת העתיקה נמצא בכרנך שבמצרים במקדש לאל אמון-רע הכולל 134 עמודים.
הגשר המקשר בין העמודים יכול להיבנות ממגוון חומרים כמו אבן, עץ או חומר קשיח אחר כמו ברזל, פלדה ובטון מזוין. העמודים יכולים להיות בגובה זהה או כמו בכרנך שבו העמודים בחלל המרכזי גבוהים מהעמודים במעברים הצדדיים, ובכך מאפשרים יצירת פתחים בקיר מעל העמודים הקטנים, הנותנים לאור יום להיכנס ולהאיר את האולם.
במצרים העתיקה נעשה שימוש בצורת בנייה זו במקדשים רבים, כמו מקדש רעמסס השלישי במדינת האבו, מקדש מנתוחותפ בדיר אל-בחרי, הרעמסאום, מקדש לוקסור מקדש אדפו מקדש דנדרה ומקדשים נוספים, לעיתים נעשה בו גם שימוש בבניה חילונית. ההיפוסטיל היה בשימוש גם במקדשים יוונים עתיקים, כנ"ל גם באסיה, במיוחד בבנייה בעץ.
באדריכלות של מסגדים רבים, באולם התפילה המרכזי, נעשה שימוש בצורת בנייה זו תוך שילוב של קשתות בין העמודים. דוגמה ידועה הוא המסגד הגדול של קיירואן (Great Mosque of Kairouan) הנמצא בתוניסיה. גם באדריכלות המודרנית נעשה שימוש בהיפוסטיל, דוגמה לכך הוא אולם מקבלי הפנים בקומה G בטרמינל 3 בנמל התעופה בן-גוריון. שימוש בהיפוסטיל נעשה גם במוזיאון החדש בברלין בעיצוב החצר המצרית.
מטרונים
מטרונים הוא שם משפחה המבוסס על השם הפרטי של האם, הסבתא או אשה מאמהות המשפחה.
זו המקבילה הנקבית של פטרונים. בחברות פטריארכליות מטרונים נפוצים פחות מאשר פטרונים.
בעבר שמות מטרונימיים ניתנו לעיתים קרובות לילדיהן של נשים לא נשואות. חלק מהשמות המטרונימיים אומצו על ידי ילדיהן של נשים שהיו מפורסמות או בעלות עוצמה.
מטרונים ביהדות.
בתנ"ך, אישים מצוינים לרוב בשם אביהם, בתבנית "פלוני בן פלוני", כגון דוד בן ישי. יש מספר יוצאי דופן, כמו צרויה, אחות דוד, שבניה אבישי, יואב, ועשהאל נקראים "בני צרויה" על שמה. ככל הנראה הם נקראו כך בגלל שלא היה ידוע מי אביהם, שלא הוזכר כלל בתנ"ך. אדוניה בן דוד נזכר בספר מלכים א' כאֲדֹנִיָּה בֶן-חַגִּית על שם אמו, וגוליית ואחיו נקראים גם "בני הרפה" על שם אמם.
בקהילות יהדות מזרח אירופה קיימים שמות משפחה מטרונימיים רבים (שעל פי רוב מסתיימים ב-"ין" או ב-"ס"). דוגמאות: (מהשם רבקה), /סינסורה (מהשם שרה), רוחלין (מהשם רחל), (מהשם דבורה), (מהשם מלכה), סינגולדה מהשם גולדה, (מהשם חוה), (מהשם חנה).
ילדים קיבלו את שם המשפחה של האם כאשר בני הזוג נישאו בנישואים דתיים בקהילה ולא נרשמו לנישואים אצל הרשם האזרחי. כאשר נולדו לזוג ילדים והיה צורך ברישום הלידה אצל הרשם האזרחי, הילדים נרשמו כילדי האם בלבד ולמעשה כצאצאים מנישואים בלתי חוקיים.
היו מגוון סיבות לרישום כזה, ביניהן:
שימוש הלכתי במטרונים נעשה גם כיום, למשל בתפילת מי שברך לחולה, מתייחסים לחולה עם שם אמו בתבנית "פלוני בן פלונית".
פטרונים
פטרונים הוא שם משפחה המבוסס על השם הפרטי של האב, הסב או אדם אחר מאבות המשפחה.
בחברות פטריארכליות פטרונים נפוצים יותר מאשר מטרונים, המקבילה הנקבית.
פטרונים ביהדות.
בתנ"ך, אישים מצוינים לרוב בשם אביהם, בתבנית X בן Y, כגון דוד בן ישי. כך גם בלשון חז"ל, למשל רבן יוחנן בן זכאי. בתקופת האמוראים, עם המעבר לארמית כשפת הדיבור, המילה "בר" ("בן" בארמית) החליפה לעיתים את המילה "בן" בתבנית הפטרונימית. כך למשל רב נחמן בר יצחק. מתקופת הראשונים, באזורים שהיו בהשפעת הערבית נעשה גם שימוש במילה "אבן" ("בן" בערבית) בתבנית השם, כגון אברהם אבן עזרא, שלמה אבן גבירול.
כבר במאות ה-10 וה-11 החלו שמות משפחה קבועים להחליף את הפטרונים בקהילות יהדות ספרד; בקהילות יהדות אשכנז, לרבות יהדות מזרח אירופה התהליך התרחש מאוחר יותר. עם זאת, גם כיום בהקשרים הלכתיים שונים - בבית הכנסת, במסמכי המשפט העברי (כגון כתובה, גט), על גבי מצבות - נעשה שימוש בפטרונים.
שושנה דואר
שושנה דוּאֶר (1908 - 13 בינואר 2000) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה.
דואר נולדה ב-1908 בדמשק. בתור נערה הופיעה בנשפים והצגות במסגרת תנועת המכבי הצעיר.
ב-1925 עלתה לארץ ישראל והצטרפה לסטודיו הדרמטי של הסתדרות הנוער העובד בהדרכתו של הבמאי יצחק משה דניאל, ולאחר מכן לסטודיו למשחק של הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד. בשנת 1932 הייתה הבוגרת הראשונה שנתקבלה להבימה, וב-1947 נתקבלה לקולקטיב של שחקני הבימה.
היא שחקה בעשרות תפקידים בהבימה ברובם בתפקידים משניים. כן השתתפה בתסכיתים בקול ישראל.
היא הופיעה במספר סרטים:
כן הופיעה במספר סדרות טלוויזיה:
ב-1995 זכתה בפרס תמרה רובינס על שלל תפקידיה בתיאטרון.
ב-1997 זכתה בתואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
הייתה אם לבן ובת.
דואר נפטרה בינואר 2000, בגיל 92. ביולי 2013 הוצבה לכבודה לוחית זיכרון בכניסה לביתה בתל אביב.
על שמה רחוב ביפו.
תיניס
תיניס או תין הייתה בירת השושלת הראשונה במצרים העתיקה. העיר שכנה במצרים העליונה.
העיר נכון להיום עדיין לא התגלתה, אך קיומה אושר בכתבים עתיקים שונים. בכתבי ההיסטוריון מנתון, מוזכרת העיר תיניס כבירת קונפדרציית תיניס, קונפדרציה שבטית אשר הייתה בהנהגתו של הפרעה נערמר (אשר לדעת האגיפטולוגים הוא מנס), אשר הביא לאיחוד מצרים והיה הפרעה הראשון שלה. חשיבותה ירדה בצרה משמעותית בתקופת השושלת השלישית אז הוחלפה הבירה בממפיס. שכנה בסומך לנוה מדבר דבר אשר הקנה לה חשיבות צבאית מסוימת, ואשר הבטיח כי תישאר לה משמעות מסוימת אף בתקופת הממלכה המצרית החדשה והישנה. העיר איבדה לחלוטין את חשיבותה בתקופה הרומית.