הכרה דיפלומטית היא פעולה מפורשת, רשמית, חד צדדית במדיניות החוץ של מדינות ביחס למדינה אחרת. אם לא יצאה הצהרה כזו אין פירושו בהכרח שלמדינה יש התנגדויות לקיומה, לעצמאותה, לריבונותה או לממשלה של הצד השני. מדינות מסוימות, על פי מנהג או מדיניות, אינן מביעות הכרה רשמית, בטענה כי הצבעה לחברות באו"ם או בארגון אחר שחברותו מוגבלת למדינות היא בעצמה מעשה הכרה.
עמדות שננקטו על ידי ארגונים בינלאומיים בין ממשלתיים.
ארגונים בין ממשלתיים אינם נוקטים בעצמם בהכרה דיפלומטית עבור מדינות; המדינות החברות בהם עושות זאת בנפרד. עם זאת, בהתאם לפרוטוקולים הפנימיים של הארגונים ועמדות המדינות החברות בהם, הם עשויים להביע דעות חיוביות או שליליות באשר להצהרות עצמאות שונות, או לבחור להציע או לעכב חברות בארגון למדינה מוכרת חלקית.
יחסי איראן–טג'יקיסטן
יחסי איראן–טג'יקיסטן הם היחסים בין איראן לטג'יקיסטן. מאז קריסת ברית המועצות, שתי המדינות נהנו באופן טבעי ממערכת יחסים קרובה וחזקה בגלל היותם דוברי פרסית וגם איראנים.
עצמאות טג'יקית.
איראן הייתה האומה הראשונה שהקימה שגרירות בדושנבה. זו הייתה גם אחת המדינות הראשונות שהרחיבו את ההכרה הדיפלומטית בטג'יקיסטן שזה עתה עצמאית בשנת 1991. איראן העניקה סיוע דיפלומטי ובנתה מסגדים חדשים בתוך טג'יקיסטן. בשל התחייה של התרבות והשפה הפרסית בטג'יקיסטן, איראן סייעה בעידוד חילופי תרבות באמצעות כנסים, מדיה ופסטיבלים. תוכניות טלוויזיה, מגזינים וספרים איראניים הפכו נפוצים יותר ויותר בטג'יקיסטן.
עם זאת, למרות הדברים הרבים המשותפים לאומות, ישנם גם הבדלים עצומים. הממשלה הפוסט-קומוניסטית של טג'יקיסטן היא חילונית ואילו איראן היא אסלאמית. יתר על כן, איראן היא לאומית שיעית ברובה ואילו טג'יקיסטן היא סונית. הדמויות המובילות של תנועת התחייה האסלאמית בטג'יקיסטן הצהירו כי איראן לא תהיה מודל לכל ממשלה איסלאמית בה הם דוגלים בעד טג'יקיסטן.
מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן.
במהלך מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן, איראן הציעה לתווך בין שני הפלגים, אולם מאמצים אלה לא הניבו שום משא ומתן. בשנת 1995 פתחה טג'יקיסטן את השגרירות הראשונה בטהראן, אחת הבודדות מחוץ לברית המועצות לשעבר. היחסים התחזקו מאז, כאשר שתי המדינות משתפות פעולה בתחום האנרגיה ופקידים משתי המדינות תמכו בקשרים חזקים יותר.
מלחמת אזרחים פוסט טג'יקית.
הנשיא מחמוד אחמדינז'אד מאיראן העיר כי ""איראן וטג'יקיסטן הן רוח אחת בשני גופים". הוא הוסיף כי אין גבולות להרחבת היחסים בין שתי המדינות וכי "איננו מרגישים שיש לנו אורח לא איראני בזכות המשותף הרב ששתי מדינותינו חולקות"".
ב -12 בפברואר 2011 הצהיר שר החוץ הטג'יקי המרקון זריפי באירוע בדושנבה לרגל יום השנה למהפכה האראנית באיראן: "כיום החברה הטג'יקית עדה לרפובליקה האסלאמית של פעילות איראן ותפקידה בצמיחה והרחבת כלכלת טג'יקיסטן." זריפי התייחס לפרויקטים כמו תחנת הכוח ההידרואלקטרית Sangtuda 2 , מנהרת אנזוב ומנהרת איסטיקלול וכדוגמאות לתפקידה של איראן בכלכלה הטג'יקית.
ירידה ביחסים.
היחסים בין איראן לטג'יקיסטן החלו לרדת לאחר שנכסי האוליגרך האיראני המבוקש, באבק זנג'אני, בבנק טג'יק והשקעותיו בתעשיות טג'יקיסטן הוחרמו על ידי ממשלת טג'יק למרות אזהרת ממשלת איראן. בבק זנג'אני הואשם בהלבנת כספים, מעילה וגניבת למעלה משישה מיליארד דולר מתעשיית הנפט והגז האיראנית. נכסיו הזרים היו אמורים להיאסף כבטוחה ופיצוי אך ממשלת טג'יק סירבה למסור את הנכסים והכחישה שזנג'אני היה בעל השקעה כלשהי בבנק טג'יק. איראן נתונה לסנקציות אמריקאיות וקשיים כלכליים ראתה בפעולה הלוחמת הזו של בעל ברית ידידות בגידה וסימן להפחתת קשרים מסחריים נוספים ושיתופי פעולה תעשייתיים עם טג'יקיסטן.
הזמנתו של מנהיג האופוזיציה הטג'יקית המבוקש מוהידין כבירי על ידי איראן לסמינר האסלאמי באיראן בתאריכים 27–29 בדצמבר 2015 שהתקבלה בחום על ידי המנהיג העליון של איראן עלי חמינאי החריפה את היחסים עוד יותר. טג'יקיסטן הוציאה מיד הודעת מחאה לאיראן. משרד החוץ של טג'יקיסטן זימן את שגריר איראן בדושנבה כדי להביע "חרטה" על מעשה זה וראש מועצת אולמה מטג'יקיסטן תיאר את הזמנת איראן למוחידיד כבירי כ"מתנגדת לטרור". ”
שנת 2016 הייתה נקודת היחסים הנמוכה ביותר בין שתי המדינות מאז שקיבלה עצמאות טג'יקיסטן בשנת 1991.
סחר.
נכון לשנת 2011 איראן היא המשקיעה השנייה בגודלה בטג'יקיסטן אחרי סין.
פרויקטים של אנרגיה ותשתיות.
תחיית דרך המשי בצורת כבישים מהירים המחברים בין סין, טג'יקיסטן, אפגניסטן ואיראן היוותה מוקד מרכזי של שתי הממשלות.
המערכת המתוכננת תחבר בין טג'יקיסטן, אפגניסטן ואיראן.
עתיד.
מפעל מלט חתלון
בשנת 2011 שחרר שגריר איראן בטג'יקיסטן עלי אסקר שרדאוסט את תוכניותיה של טהראן להקים מפעל לייצור מלט בסך 500 מיליון דולר במחוז ח'תלון בטג'יקיסטן.
ערוץ טלוויזיה משותף
ערוץ טלוויזיה משותף שישודר באיראן, באפגניסטן, בטג'יקיסטן.
שמח בני
ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית
ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Finance) היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית. הוועדה עוסקת בעניינים הנוגעים למיסוי ואמצעי הכנסה אחרים, כגון איגרות חוב, מכסים, גבייה, הפקדת כספים ציבוריים, חלוקת הכנסות כללית, תוכניות בריאות על פי חוק הביטוח הלאומי (בעיקר Medicare ו-Medicaid) ותוכניות בריאות אחרות הממומנות בידי קרן מס או קרן נאמנות ספציפית; ביטוח לאומי פדרלי; הסכמי סחר הדדיים; תעריפי מכסים וייבוא. ועדה זו נחשבת לאחת הוועדות המשפיעות ביותר בקונגרס.
היסטוריה.
ועדת הכספים היא אחת הוועדות הוותיקות שהוקמו בסנאט. היא התכנסה לראשונה ב-11 בדצמבר 1815, כוועדה מיוחדת שנקראה "הוועדה למימון ומטבע לאומי אחיד". הוועדה הוקמה על מנת לשקם את כלכלת ארצות הברית שניזוקה ממלחמת 1812. ב-10 בדצמבר 1816 הגדיר הסנאט באוחר רשמי את הוועדה כוועדה קבועה. במקור, תחום השיפוט של הוועדה היה קשור במכסים, מיסוי, בנקאות והנפקות מטבע. תחת סמכות זו, הוועדה מילאה תפקיד משפיע בנושאים המשמעותיים ביותר של התקופה; נושאי מכס רבים ומלחמת הבנקים. הוועדה השפיעה גם על ייסוד מחלקת הפנים בשנת 1849. בראשותו של ויליאם פיט פסנדן מילאה הוועדה תפקיד מכריע במהלך מלחמת האזרחים - ניכוס כל הכספים למאמץ המלחמתי וכן גיוס מספיק כספים למימון המלחמה באמצעות מכסים ומס הכנסה הראשון בתולדות המדינה. בנוסף על כך, הוועדה חוקקה את חוק המכרזים החוקיים בשנת 1862, שהיווה ההסתמכות הראשונה של המדינה על מטבע נייר.
בשנת 1865 הקים בית הנבחרים ועדת הקצאות להפגת הנטל מוועדת הדרכים והאמצעים. הסנאט הלך בעקבותיו באמצעות הקמת ועדת ההקצבות של הסנאט בשנת 1867.
למרות אובדן אחד מתפקידיה הוועדה המשיכה למלא תפקיד בולט בסוגיות המרכזיות של האומה. הוועדה עמדה במרכז הדיון בשאלות כלכליות במחצית השנייה של המאה ה-19. בתקופה זו עזרה הוועדה לחוקק את חוק רכישת כסף של שרמן. הוועדה המשיכה למלא תפקיד גם בדיון על מס ההכנסה. בסופו של דבר הדיונים הרבים הובילו לחקיקת התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913 אשר הסדיר את גביית המס.
באותה התקופה הוועדה איבדה את סמכות השיפוט בנושאי בנקאות ומטבעות לועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים. הוועדה אכן קיבלה סמכות שיפוט לגבי הטבות ותיקים כאשר העבירה בהצלחה את חוק ביטוח סיכוני מלחמה ב-1917. המעשה העביר את הפנסיה מתמורה לתגמולים והיוותה אחת התוכניות הפדרליות הראשונות בנוגע לביטוח חיים שנוצרו תחת הממשלה הפדרלית.
ועדת הכספים המשיכה למלא תפקיד חשוב יותר ויותר בנוגע לאוכלוסייה הוותיקה במדינה. הוועדה סייעה לייעל את הביורוקרטיה עבור אוכלוסייה זו. בשנת 1924 העבירה הוועדה אל "הצעת חוק בונוס" לוותיקי מלחמת העולם הראשונה שפיצתה את ותיקי המלחמה על שירותם. סדרות אלה של הגדלת ומתן הטבות טובות יותר לוותיקים הגיעו לקרשנדו בשנת 1944 עם העברת החוק להתאמה מחדש של המשרתים. הסנטור בנט "אלוף" קלארק, שכיהן כיו"ר ועדת המשנה לוותיקים, הבטיח הפלגה חלקה של הצעת החוק דרך הסנאט. הצעת החוק לא רק סיימה את הדרישות הרגילות של ותיקים חוזרים שנראו כמעט בכל מלחמה שאמריקה השתתפה בה, אלא גם סיפקה את ההטבות הנדיבות ביותר שקיבלו ותיקים אי פעם, כולל השתלמות, הלוואות וביטוח אבטלה.
עם זאת, לא כל החקיקה של ועדת הכספים התקבלה בסופו של דבר. בתחילת השפל הגדול הוועדה העבירה את חוק המכסים סמוט – הולי שלמעשה הגדיל מאוד את המכסים. בסופו של דבר, החוק נחשב לכישלון והוחלף. תהליכים אלו לא רק עיצבו את מדיניות הסחר כפי שהיא כיום, אלא העבירה את הובלת מדיניות קבלת סחר מהקונגרס לנשיא.
הוועדה מילאה תפקיד חשוב גם במספר פעולות עיקריות שנוצרו בתקופת הניו דיל ובהן חקיקת חוק התאוששות התעשייה הלאומית. בנוסף על כך, אחת מפעולות הוועדה הבולטות הייתה חקיקת חוק הביטוח הלאומי.
בשנת 1981, החלטה של הסנאט חייבה את הדפסת ההיסטוריה של ועדת הכספים.
תפקיד.