הקודו הגמלוני מצוי בדרומה ומזרחה של יבשת אפריקה. עד המאה ה-18 התפוצה של הקודו הייתה רציפה ביבשת, אולם כיום היא מפוצלת למספר חלקים: הטווח העיקרי של תפוצתו משתרע על מרבית אתיופיה, טנזניה, קניה, מלאווי, מוזמביק, זימבבואה, זמביה, אסוואטיני, בוצוואנה ונמיביה, דרום ומרכז אנגולה, צפון-מזרח אוגנדה, צפון ומזרח דרום אפריקה (פרובינציות קוואזולו-נטאל, לימפופו והכף הצפוני) ואולי גם ג'יבוטי ודרום-מזרח דרום סודאן; הטווח המשני משתרע סמוך לחופי הים האדום על פני צפון אתיופיה ואריתריאה, וכנראה גם בצפון-מזרח סודאן; הטווח השלישי משתרע על פני דרום-מערב סודאן ומזרח צ'אד. כמו כן, ישנם מספר אוכלוסיות מבודדות: צפון-מזרח אפריקה התיכונה; דרום קונגו הדמוקרטית; צפון-מזרח דרום סודאן; דרום הכף המזרחי, ומספר שרידי אוכלוסיות קטנטנות בפרובינציית המדינה החופשית בדרום אפריקה. הקודו הגמלוני נכחד לחלוטין מצפון ומערב סומליה, אך הושב על ידי האדם לאזור קטן בסומלילנד; נוכחותו באוגנדה וג'יבוטי מוטלת כיום בספק.
בעבר הקודו היה נפוץ באופן רציף ברחבי דרום אפריקה - מנהר לימפופו עד כף התקווה הטובה. בין המאה ה-18 למאה ה-19, הקודו נעלם מהכף המערבי כתוצאה מציד אינטנסיבי לשעשוע ובשר על ידי המתיישבים האירופאים, אשר הוביל עוד קודם לכן להכחדתם של הקואגה ואנטילופת סוס כחולה; מלחמות הבורים לצד בצורות והתפרצות מחלות, הובילו את הקודו להיעלם לחלוטין ממישורי הקארו הגדול וממרבית הפרובינציות המרכזיות עד תחילת המאה ה-20. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, תהליך ההתחממות הגלובלית מוביל לגידול בצומח הסובטרופי בדרום אפריקה, במיוחד של מיני שיטה ושיחים; כתוצאה מכך, סביבת המחיה של הקודו גדלה בהדרגה ואוכלוסייתו מתפשטת חזרה באופן טבעי או בעזרת האדם למקומות שבהם הוכחד בעבר; הטווח בין האוכלוסייה המבודדת בכף המזרחי לאוכלוסיות אחרות בכף הצפוני מצטמצם במהירות החל מתחילת המאה ה-21, והן עשויות להתאחד בעתיד.
התפוצה של הקודו הגמלוני מחולקת בין תת-המינים כדלהלן:
סביבת מחיה.
סביבת המחיה העיקרית של הקודו הגמלוני מורכבת משילוב של סבך ויער פתוח; הסבך הוא תצורת צומח הנשלטת בעיקר על ידי שיחים צפופים וגבוהים לצד עשבי תיבול, עשבים, גאופיטים והמיקריפטופיטים, בעוד שהיער הפתוח הוא סוג של יער דליל עם צפיפות עצים נמוכה המאפשרת צמיחה של פלורה נמוכה ומגוונת. בית גידול זה מנוקד לרוב בסבך קוצני ובמינים של עצי שיטה המהווים מקור מזון עיקרי עבור המין. גבעות-מסולעות ומדרונות הרריים נמוכים מהווים חלק חשוב מבית הגידול המועדף על הקודו, ובאתיופיה ניתן למצוא אותו ברמה הררית עד לגובה של 2,400 מטר מעל פני הים המתאפיינת בסבך, כרי דשא וצמחייה תת-אלפינית. מאידך, הגבעות אינן הכרחיות לסביבת המחיה שלו, והוא שכיח גם בעמקים ובבתי גידול מישוריים. הגורמים העיקריים שמשפיעים על בחירת בית הגידול הם מקורות מים זמינים, גיוון במקורות המזון וכיסי סבך משמעותיים, והקודו מפגין סתגלנות לסביבת מחיה הסמוכה למגורי אדם כל עוד שלושת התנאים הללו מתקיימים. בהתחשב בכך שהסבך משמש כמקום המפלט של הקודו, הוא נמנע מלשהות בסוואנה פתוחה או בערבת עשב שבהן הוא חשוף בפני טורפיו, ולכל היותר ישהה ברצועת המִנְשָׁק (Ecotone; אזור המעבר) בין החורש והסבך לסוואנה; הגישה למקורות המים לעומת זאת, מחייבת את הקודו לצאת מספר פעמים ביום מהאזור הסבוך והמוגן לתוך שטח הטומן בחובו סיכון גבוה, והיציאה אליו נעשית בזהירות מופלגת. מעבר לכך, בסוף העונה היבשה ובתחילת העונה הגשומה, הקודו נוהג לפקוד בתי גידול פתוחים לפרקים קצרים בחיפוש אחר עשב טרי. במהלך עונת הגשמים באפריקה הדרומית, הקודו נודד הרחק מבית הגידול האופייני לתוך מרחבי הסבך הנמוך והדליל של מדבר הקלהארי הצחיח למחצה, כשהוא מסתייע בבורות מים ואגמים שנוצרו בעקבות הגשמים; בתום העונה הגשומה, הקודו נסוג בהדרגה מהמדבר עם התייבשות מקורות המים.
הקודו כאמור מגלה העדפה ליער פתוח ודליל, אך חריג בהקשר זה הוא יער הגְּדוֹתַיִם ; יער מצומצם זה, גדל לאורך נתיב הנהר או סביב הביצה, ומתאפיין בסבך צפוף במיוחד של עצים ושיחים. הקודו שוהה לעיתים קרובות ביער זה עקב סביבתו העשירה במזון ומים, וחשיבותו עבור הקודו גדלה בעונה היבשה. יערות גדותיים שמאוכלסים על ידי הקודו נמצאים בדלתת האוקבנגו וביצות מקריקרי (בוצוואנה), ביצות בנגוואולו (זמביה) ומפלי ויקטוריה (זימבבואה), ימת ויקטוריה, מורו, טנגניקה (טנזניה, קניה ואוגנדה), נקורו וטורקאנה (קניה), מלאווי (מלאווי), אגם טאנה (אתיופיה), ביצת סוד (דרום סודאן), ביצות אטושה (נמיביה), ונהרות הנילוס הלבן, הנילוס הכחול, זמבזי, אורנג, ואל, ג'ובה, בחר אל-ע'זאל, קובנגו, אוואש, לימפופו ורבים אחרים. אוכלוסיית הקודו המבודדת בפרובינציית הכף המזרחי בדרום אפריקה, תופסת אזור פיטוגאוגרפי ייחודי המכונה פינבוס (Fynbos), אשר מורכב מחורש ים-תיכוני ושיחים ננסיים לצד צמחייה מגוונת עם אלפי מינים אנדמיים. הקודו הגמלוני נמנע לחלוטין משהייה במדבר צחיח או ביער טרופי, ועובדה זאת משתקפת היטב באי הנוכחות שלו במדבר נמיב או ביערות הטרופיים של קונגו. הטמפרטורות בתחומי המחייה של הקודו נעות בין 10 מעלות באזורים מסוימים בדרום אפריקה, עד 40 מעלות במזרח סודאן, וכמות המשקעים הממוצעת בהם היא 2,000-50 מילימטר בשנה.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
הקודו הגמלוני עשוי להיות פעיל לאורך כל שעות היממה, אולם ניתן להגדירו כפעיל דמדומים עקב העובדה ששיא פעילותו בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הצהריים המאוחרות; הסיבה לכך נעוצה באקלים האפריקני: השעות הללו בעלות טמפרטורה קרירה ונעימה המאפשרת לקודו לתור בנחת אחר מזון, מבלי לבזבז אנרגיה מיותרת עקב מאמץ תחת השמש הקופחת. בהתאם לכך, את השעות החמות של היום הוא ינצל למנוחה בתוך אזורי הסבך המוצלים והמוגנים; הקודו מבלה כ-27% מיומו במנוחה, בעיקר במנוחה בעמידה המאפשרת לו להגיב במהירות למקרה לא צפוי. הקודו מפגין הסתגלות לסביבתו: בעוד שבאזורים שקטים שעות הפעילות העיקריות יהיו במהלך היום, הקודו לא יהסס לעבור לפעילות לילה גורפת במקומות בהם ישנה פעילות אנושית מוגברת אשר טורדת את שלוותו. מחקר בנמיביה מצא שזכר הקודו מקדיש בממוצע 46% מזמנו לליקוט מזון לעומת הנקבה המקדישה לא פחות מ-51%; ההבדלים בין הזוויגים טמונים בכך שדרישות התזונה של הנקבה גבוהות ובררניות יותר. התזונה המוגבלת של הקודו מובילה לכך שהוא נייד למדי ומבלה עד 23% מיומו בתנועה ממקום למקום. תנועת הקודו מושפעת במידה רבה גם מהטמפרטורה בסביבת המחיה שלו, והוא נע בהתאם לכך לאזורים גבוהים וקרירים או נמוכים וחמימים; בימים חמים הוא שוהה תחת צילם של עצים, ובימים קרים ימצא מחסה מפני הרוח בתוך שיחים עבותים.
הקודו נודע כיונק זהיר וחששן אשר מסתייע בחושיו החדים במטרה לאתר סכנה מבעוד מועד; מלבד הראייה החדה, חוש הריח מפותח למדי ונמצא בשימוש תדיר על ידי הקודו על מנת לאתר טורפים אורבים; חוש שמיעתו של הקודו גם הוא מפותח במיוחד, הודות לאפרכסות אוזניו הגדולות והרחבות. בנסיבות רגילות בסבך, הקודו קופא על מקומו לנוכח טורף בסביבתו, כשפרוותו החדגונית והמפוספסת מתמזגת היטב עם השיחים והעצים, ובשעת הכושר, הקודו יתחמק בשקט מהאזור מבלי שהטורף יתוודע כלל לנוכחותו; לעומת זאת, בשטח פתוח או במקרה שהופתע בסבך, הקודו פותח בריצה קופצנית לתוך עומק הסבך בתקווה שהטורף לא יצליח להתמיד אחריו באזור כזה. הזכרים המבוגרים, נוהגים לרוץ עם ראש מתוח בצורה כזאת שהקרניים שלהם שוכבות על הכתף; ככל הנראה, המטרה בכך היא למנוע מגע בין הקרניים לענפים אשר עשויים לגרום לעיכוב או להפרעה במהלך הריצה. חרף מידות גופו, הקודו הגמלוני אתלטי וקליל ואחד הקפצנים המעולים שבמשפחת הפריים: הוא מסוגל לקפוץ בקלות לגובה 2.5 מטר, ובעת מצוקה אף לגובה של 3.5 מטר. השימוש בקפיצות הללו חיוני במיוחד עבור הקודו על מנת לדלג על מכשולים גבוהים בעת מנוסתו בבית הגידול הסבוך, וקודו שהופתע על ידי טורף יבצע קפיצות גבוהות באופן אינסטינקטי על מנת לנער אותו מעליו.