מטעי תפוחים ומבשלות שיכר מאוזכרים החל מהמאה השמינית על ידי קארל הגדול, והגילדה הראשונה של מזקקי השיכר נוסדה בשנת 1606.
מסורת ייצור שיכר התפוחים בנורמנדי החלה במאה ה-16, במהלך המאה ה-17, מסיבות של מיסוי וחקיקה מקומית, התאפשר ייצור שיכר התפוחים אך בברטאן, מיין ונורמנדי. השם "קלבדוס", ככינוי לאזורים אלו וככינוי לברנדי התפוחים, הופיע לאחר המהפכה הצרפתית. במהלך המאה ה-19 החל ייצור תעשייתי של המשקה, שיוצר קודם לכן במזקקות כפריות קטנות. בתקופה בה הפילוקסרה פגעה בכרמים באירופה, נהנה המשקה מ"תור זהב", ונוצרה אופנת ""Café-calva". במהלך מלחמת העולם הראשונה סופק המשקה לחיילי צרפת. ב-1942 הותקנו לראשונה תקנות המסדירות את ייצור המשקה והתקנים הדרושים לשם כך.
המשקה מזוקק מתפוחים שגודלו לשם כך במיוחד, ממאתיים זנים שונים. אין זה נדיר כי יצרן קלבדוס ישתמש במאה זני תפוחים לשם ייצור המשקה. התפוחים עשויים להיות בטעמים שונים - מתוקים או מרירים, כולל זנים מרירים שאינם נאכלים בדרך כלל. התפוחים נקטפים, לרוב ביד, ונמחצים למיץ המזוקק לכלל סיידר יבש, ולאחר מכן הופך בתהליך נוסף לברנדי. לאחר יישון בן שנתיים בחביות מעץ אלון, ניתן לשווק את המשקה כקלבדוס. ככל שהמשקה מיושן יותר, כך איכותו נחשבת יותר. ישנם בקבוקים המיושנים לתקופות של שתים עשרה שנים ועשרים שנים, ואיכותם, ואף מחירם, עולים בהתאם.
דוד פארדו
רבי דוד חיים פַּארְדוֹ כינויו בספרי האחרונים הרד"פ (ראש חודש ניסן א' בניסן תע"ח, 1718, ונציה – י"ב בסיוון תק"נ, 1790, ירושלים) היה פרשן ספרות חז"ל, ראש ישיבה, פוסק ומשורר.
ביוגרפיה.
נולד בוונציה לרבי יעקב מראגוּסה וליוסטינה. אביו היה בן למשפחת רבנים, נכדו של רבי יוסף פארדו שכיהן ברבנות בוונציה ובאמסטרדם, והיה מצאצאי רבי שמואל אבוהב, אחיו הינו רבי אברהם פארדו כפי שכתב בהקדמת ספרו על התורה משכיל לדוד "ועל כולם יתברך אחי ידידי הנבון כבוד הרב אברהם השם ישמרהו שהיה לי עזר לעזור". בילדותו התייתם מאביו וקרוב משפחתו הגביר משה (שמואל) אשכנזי שהיה ערירי, אסף אותו ואת אחותו רחל אל ביתו. הוא למד תורה מפי רבי שלמה זלמן מלבוב (שהיגר לטורקיה), ומפי רבי יעקב בליליוס, מרבני ונציה.
מאמצו השאיר בצוואתו את ירושתו לאחותו רחל, שהייתה לו עזר בביתו, על מנת שתוכל להתחתן עם בחור מכובד, אך אחותו נפטרה טרם נישאה. האפוטרופסים סירבו להוריש את רכוש הגביר לרבי דוד, באמרם שהרכוש היה מיועד לרחל רק לאחר שתתחתן, ולמעשה היא לא זכתה ברכוש ואינה יכולה להוריש לאחיה, והם כתבוהו לאחייני הגביר. מפאת מצבו הדחוק ועוגמת הנפש נדד בשנת תצ"ח לאיספאלטרו, שם נתמנה למלמד תינוקות. רב העיר היה הרב אברהם דוד פאפו, ורבי דוד הפך לתלמידו, ולאחר פטירתו מינו בני העיר את רבי דוד לרבם. בתקופה זו החלו לשלוח אליו שאלות מן הבלקן ועוד, ובספרו יש תשובות משנת תק"א. הוא פתח בעיר ישיבה בה למדו בין היתר רבי חיים יצחק מוסאפיא לימים רבה של איספאלרטו, רבי אברהם יונה, אב"ד ויניצאה, רבי שבתי דוד ונטורה מחבר הספר "נהר שלום" ורבי אברהם פינסו מחבר הספר "כתית למאור". בתקופה זו נולדו לו שלושה בנים.
ב-1761 התמנה לממלא מקום הרב הראשי של יהודי בלגרד. בשנת תקל"ג (1773) נתמנה לרב בעיר "שאראי דמן בוסנא" (סרייבו) במשך תשע שנים, כשעל מקומו באיספאלטרו העמיד את תלמידו רבי שבתי ונטורה. הוא תיקן בעיר תקנות וסדרים חדשים, יסד בה חברות לימוד וחסד ופתח בה ישיבה, אליה נהרו מרחבי המדינה. בתקופה זו הדפיס רבים מספריו וחיבר פיוטים ותפילות שונות.
בשנת תקל"ה נסע לליוורנו, לצורך הדפסת אחד מספריו, ופגש בה את החיד"א ששהה בה בשליחות כולל חברון. הוא התחבר אליו ועסק עמו בתלמוד והלכה, ולימים, בשנת תקמ"ד נישא בנו הצעיר, רבי אברהם, לשמחה, בתו של החיד"א. על אף החיבה והערצה ההדדית של המחותנים, בענייני פרשנות לעיתים שררה ביניהם מחלוקת עמוקה.
בזמן שהותו בליוורנו פגש גם את המהרי"ט אלגאזי ורבי יעקב חזן, אף הם שד"רים, שהעניקו לו הסכמה לספרו. פגישתו עם חכמי ארץ ישראל, עוררה בו תשוקה לעלות אליה. בשנת תקל"ד נפגש בבילוגראדו בשליח מטבריה, רבי חיים הכהן דוויך ושוחח עמו בדברי תורה.
בשנת תקמ"א (1781), עזב את מקום מגוריו והחל במסעו אל ארץ ישראל, אליה הגיע בשנת תקמ"ב (1782). הוא קבע את מושבו בירושלים וזמן קצר לאחר בואו הוזמן לכהן כחבר בבית הדין של המהרי"ט אלגאזי. הוא התיידד עם חבר בית הדין רבי אביגדור עזריאל מחבר הספר "זמרת הארץ". רבי אביגדור, הפך לתלמיד חבר שלו, ומינה אותו לעמוד בראש ישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה. בירושלים חיבר את פירושו לספרי, "ספרי דבי רב". בספרו זה הוא משבח מאוד את תורת ארץ ישראל שהיא קדושה, ואין בה שום שליטת הסטרא אחרא.
חיים אישיים.
רבי דוד פארדו נשא לאשה את בייאנקא, שילדה לו שלושה בנים: רבי יעקב פארדו, רבי יצחק פארדו, ורבי אברהם פארדו. בנו אברהם היה חתנו של החיד"א. ידוע גם כי הייתה לו בת אחת.
נפטר בגיל 72 או 73, ונקבר בירושלים בהר הזיתים. נוסח מצבתו נכתב בצורה מליצית, ושולבו בו שמות ספריו. מצבתו שופצה וחודשה מחדש בפאר והדר על ידי הרב יעקב כהן מירושלים בעל הוצאת ספרי קודש שיח ישראל שנמנה עם צאצאיו דור עשירי להרב פארדו דרך אמו.
חיבוריו.
ספרים שנדפסו לאחר פטירתו:
פיוטים ותפילות.
חלק מפיוטיו מצאו את מקומם בסידורי התפילה וסדרי הבקשות של עדות המזרח. כמו כן הוא חיבר תפילות כמו פתיחה לתפילת נעילה, ותפילות לפני תפילות יום הכיפורים וסדר העבודה. הוא חיבר "כתובות" בין עם ישראל לקדוש ברוך הוא לאחרון של פסח ולשבועות.
חלק מתפילותיו ושיריו הודפסו בספרו של תלמידו הרב אלישע חביליו בספר שפעת רביבים (הודפס בליוורנו תקנ"ג).
פורים איספאלרטו – פורים קטן ז' באדר.
ביום ז' באדר נעשה נס גדול לקהילת איספאלרטו בה ישב רבי דוד פארדו לזכר הנס כל שנה תיקנו חכמי רבני ופרנסי העיר להיות חוגגים ועושים את יום פורים ז' אדר הנקרא פורים איספאלרטו עם משלוח מנות ומתנות לאביונים לשם כך חיבר רבי דוד פארדו כמה פיוטים הנאמרים ביום ז' אדר לבני עדת איספאלרטו.
דרכו בפרשנות.
רבי דוד פארדו התמקד בפרשנות של ספרי חז"ל שמרבית המפרשים לא עסקו בהם, כמו התוספתא והספרי. דרכו בפירושו היא להביא את דברי הגמרא, הרמב"ם והראשונים, העוסקים בנושאים הנידונים בקטע שהוא מפרש, ולהשוות ביניהם, וכך לברר את הפירוש הנוטה לפשט. במקרה הצורך, הוא אינו נמנע מלהגיה את המקורות, ופעמים רבות הגהותיו תואמות את העולה מכתבי היד (אף שכתבי היד לא היו לפניו).
אובזרבר
בית אומייה
נוער בסיכון
נוער בסיכון, וככלל ילדים ובני נוער בסיכון ובמצוקה, הם ילדים או בני נוער שנתונים במצבים המסכנים אותם, בקרב משפחתם או בסביבתם, ואינם מספקים להם תנאי ביטחון והתפתחות תקינה. ילדים בסיכון אינם יכולים לממש את זכויותיהם הטבעיות כפי שמנוסחות באמנה לזכויות הילד, מבחינת קיום פיזי, בריאות והתפתחות, השתייכות למשפחה, למידה ורכישת מיומנויות, רווחה ובריאות רגשית, השתייכות והשתתפות חברתית, והגנה מסכנות מצד אחרים ומהתנהגויות מסכנות שלהם עצמם.
מצבים העלולים להביא לסיכון של ילדים ונוער יכולים להיות קשורים בקשיים כלכליים, במשברים במשפחה, בהגירה, בהשתייכות לקהילות פוגעניות, בקשיי הסתגלות, במוגבלות, בלקויות למידה, במעבר בין מסגרות, בחיים בסביבה מסכנת ועוד.
הגורמים המביאים בני נוער לסיכון.
ישנם מספר קשיים נפוצים שאנשי המקצוע מסווגים כגורמים העיקריים המובילים נערים ונערות לכדי מצב המוגדר כ"סיכון" בתחום הלימודי:
משפחה – התא המשפחתי הוא הבסיס היסודי הנותן לילדים ולבני נוער ביטחון עצמי, כישורים חברתיים, מקום בטוח לחזור אליו, ועוד. כאשר עוגן זה מתערער, נותרים הנערה או הנער תלושים ומנותקים מהמקור העיקרי שאמור לספק להם ביטחון. לדוגמה, כאשר נער גדל בבית בו האב מכה את ילדיו או את אשתו, הנער מגיע למסגרת הלימודית לעיתים רבות לאחר שחווה טראומה גופנית ואף נפשית, והוא אינו פנוי רגשית ומנטלית לעסוק בלימודיו או בקשרים חברתיים. כתוצאה מכך מצבו בלימודים ובחברה מדרדר. תוצאה נוספת אפשרית היא שהנער מסגל לעצמו דפוסי התנהגות דומים לשל אביו כלפי חברים ואנשים אחרים, ומאוחר יותר אף במערכת הזוגית, ומהווה בכך סכנה לסביבתו. בעיות נפוצות נוספות הקשורות במשפחה הן פגיעה מינית בתוך המשפחה, גירושין או יחסים קשים בין ההורים, אבטלה וחוסר ביטחון כלכלי, ומחלה או מוות של אחד מבני המשפחה.
לימודים – כאשר נער נמצא בכיתה בה אין לו יכולת להשתלב מבחינה לימודית, לדוגמה: בעלי קשיי למידה או לקויות למידה, הנמצאים במסגרת כיתתית לא מכילה, הוא חווה הרגשת תסכול וכישלון חוזרת ונשנית בלימודיו חרף מאמציו לעמוד בקצב הלימוד הכיתתי. הצטברות של רגשות אלו עלולה להביא לכדי בעיות משמעת, בעיות ביקור סדיר, בעיות חברתיות הנובעות מחוסר הערכה בקרב מוריו וחבריו לכיתה, ובעיות נפשיות הכוללות דכדוך, דיכאון, חוסר ביטחון עצמי, סגירות חברתית ועוד. בנוסף, המצב מביא לתסכול מצד ההורים שלרוב אינם מודעים לקושי המיוחד של ילדם, ועל כן מפגינים לעיתים קרובות אכזבה וחוסר הערכה לילדם, דבר העלול להגביר את חוסר ביטחונו העצמי ולגרום לו לנתק מהוריו. כל הקשיים הללו עלולים, בנוסף, להביא את הנער לכדי נשירה ממקום לימודיו, הן מיוזמתו והן ביוזמת המסגרת הלימודית.