ממאמר שפורסם בO Globo בשנת 2007 עולה מקור השם קומפלקסו דו אלמאו: לאחר מלחמת העולם הראשונה, פולני בשם לאונרד קצ'מרקוויץ' קנה את הקרקע. לא עבר זמן רב לפני המקום נודע בשם "מורו דו אלמאו" ("גבעת הגרמני"), בשל מראהו הפיזי של קצ'מרקוויץ'. האזור הכפרי החל לשנות את מראהו בשנת 1920 המאוחרות, כאשר מפעל העור "קורטומה קריוקה" ("ברוסקאי קריוקה") נוסד. הוא משך אליו מאות עובדים לאזור. כאשר שדרת ברזיל נחנכה בשנת 1946, האזור התחיל להתקדם והפך במהירות למרכז התעשייתי הראשי של העיר. עם זאת, הדיור הבלתי חוקי החל בשנת 1951, כאשר קצ'מרקוויץ' חילק את אדמתו לחלקות ומכר בסופו של דבר אותם. במקומות המיושבים התפתחו פאבלות במהלך הדיקטטורה הצבאית. מספר המתיישבים הגיע לשיאו לקראת סוף הדיקטטורה.
מעלית גונדולה שנבנתה על ידי קבוצת לייטנר-פומה משתרעת על פני קומפלקסו דו אלמאו, ומאפשרת לתושבים ניידות מהירה יותר.
בעיות חברתיות.
רציחות משטרתיות.
במתחם מתקיימת פעילות סחר בסמים ענפה, דבר הגורם לחיכוך תמידי עם גורמי החוק. אחת ההתפרצויות החריפות והקטלניות של חיכוך זה הוא "טבח קומפלקסו דו אלמאו", שהתרחש ב-27 ביוני 2007. קבוצה של כוחות צבאיים ומשטרתיים הרגו תשעה עשר בני אדם ופצעו רבים. איגוד עורכי הדין של ברזיל פרסם דו"ח כי אחד עשר האנשים האחרונים שנהרגו בתקרית, לא היו קשורים לסחר בסמים כלל. עד לסיום המשחקים הפאן-אמריקאיים של שנת 2007, שהתקיימו בריו, הוטל מצור על האזור. לטענת גורמי הביטחון, הדבר נועד על מנת לאפשר את אבטחת המשחקים. דו"ח שהונפק על ידי הממשלה הפדרלית חושף כי במהלך המצור התקיימו הוצאות להורג. באתר האינטרנט שלה, התאחדות העובדים הסוציאליים (PSTU) מבקרת את המבצע, וטוענת כי מטרת המבצע הייתה לשמר את תדמית ברזיל בעולם, ולמנוע תקריות במהלך המשחקים. יוניצ"ף אף היא מבקרת את המבצע, שפגע בארבעה ילדים, והשאיר אלפי ילדים ללא גישה לבית הספר.
הפלישה ב-2010.
ב -25 בנובמבר 2010, פלשה יחידת המבצעים המיוחדים (BOPE) יחד עם חיל הים הברזילאי, לפאבלה קרוזירו וילה, בריו דה ז'ניירו, על מנת ליצור UPP (מפורטוגזית: "Unidade de Policia pacificadora", "יחידת משטרה משכינת שלום") בפאבלה. במהלך פעולה זו נהרגו 31 בני אדם, אבל רוב סוחרי הסמים ברחו קומפלקסו דו אלמו הסמוכה. למחרת, כתגמול, סוחרי הסמים הורו לשרוף עשרות מכוניות ברחבי העיר. בעקבות אירוע זה, שר הביטחון חוסה מריאנו באלטרם, מגובה על ידי מושל ריו, אישר לצבא לשלוח אולטימטום לפושעים החבויים בקומפלקסו דה אמו, או להיכנע ולהניח את נשקם, או להתמודד עם פלישת הכוחות המשולבים של BOPE, הצבא הברזילאי, וחיל הים הברזילאי, שעלולה להסלים את האלימות ולהביא לנפגעים. הפושעים סירבו להיכנע לאיומים ששידר הצבא. יומיים לאחר מכן, 3000 אנשים פלשו לקומפלקסו דו אלמו עם רובים, טנקים, קרב ושריוניות. למרות איומי העבריינים, הכוח הצבאי נתקל בהתנגדות מועטה והשתלט על השטח בתוך שעות ספורות. לאחר הפלישה, והחיפוש הראשוני שנערך, נמצאו טונות של סמים (קוקאין ומריחואנה), כלי נשק וכלי רכב גנובים.
משקוף
המשקוף (אנגלית:lintel או lintol) הוא הקורה בחלק העליון של מסגרת התומכת בקיר שמעל דלת או חלון, ונשען על שתי תומכות או עמודים אנכיים.
שימוש אדריכלי.
בארכיטקטורה של תקופות שונות ותרבויות רבות, משקוף היה מרכיב בשיטת הבנייה "עמוד ומשקוף" (באנגלית: ). חומרי בניין רבים ושונים שימשו למשקופים. באדריכלות קלאסית המשקוף הוא האלמנט הנושא את העומס ומוצב מעל הכניסה ומכונה ארכיטרב. המשקוף הוא אלמנט מבני המונח בדרך כלל על עמודי אבן או עמודי אבן מוערמים, מעל פורטל או כניסה. דוגמה מהתקופה התרבותית יוון המיקנית (בערך 1600 - 1100 לפני הספירה) היא "אוצר אטראוס" במיקנה ביוון. משקלו 120 טונות, בממדים משוערים 8.3 × 5.2 × 1.2 מ ', והוא מהגדולים בעולם.
המשקוף עשוי לעיתים גם מעץ או מתכת ובינו לבין דופן הקיר אליו הוא מחובר קיים תפר מתוכנן או סדק שאותו נהוג לכסות בשלווניה.
שימוש דקורטיבי.
השימוש בצורת המשקוף כאלמנט בנייה דקורטיבי מעל שערים דלתות וחלונות, ללא תפקיד מבני, שימש במסורות וסגנונות אדריכליים של מרבית התרבויות במשך מאות שנים.
דוגמאות לשימוש נוי במשקופים נמצאים באולמות היפוסטיל במצרים העתיקה ובארכיטקטורה החציבה בסלע של מקדשים בודהיסטים במערות. מקדשי בודהיסטים פרהיסטוריים ואחריהם הודים לאחר מכן היו מבני עץ עם משקופי עץ נושאים עומס על פני פתחים. מקדשי המערה שנחפרו בסלע היו עמידים יותר, ומשקופי האבן המגולפים שאינם נושאים עומדים אפשרו שימושים נוי יצירתיים באלמנטים בודהיסטים קלאסיים. בעלי מלאכה מיומנים מאוד הצליחו לדמות את מראה העץ, לחקות את הניואנסים של מבנה עץ ואת גרגר העץ בחפירת מקדשי מערות מסלע מונוליטי. בדוגמאות בנייה הודיות בודדות, מסורת הארכיטקטורה של הויסלה בין המאות ה -11 וה -14 הוציאה משקופי אבן לא מבניים מגולפים לפרטים באזור רמת דקאן הדרומית בדרום הודו. עידן האימפריה של הויסלה הייתה תקופה חשובה בהתפתחות האמנות והארכיטקטורה בתרבות הקנאדיגאן הדרומית. הוא זוכר בעיקר בזכות המנדאפות של מקדשי ההינדו, המשקופים, ואלמנטים אדריכליים אחרים, כמו במקדש צ'נקסאווה.
תרבות המאיה באמריקה הייתה ידועה באומנות המתוחכמת והארכיטקטונית המונומנטלית שלה. עיר המאיה יאכצ'ילאן, בדרום מקסיקו של ימינו, התמחה בגילוף האבן של אלמנטים של קישוטי נוי בתוך משקופי אבן מבניים. המשקופים המוקדמים הקדומים ביותר נוצרו בשנת 723 לספירה. באתר הארכאולוגי של יאכצ'ילאן ישנם חמישים ושמונה משקופים עם חתיכות דקורטיביות המשתרעות על פתחי מבנים גדולים. בין גילופי המאיה שנחפרו ניתן למצוא שלושה משקופים לדלתות מקדש הכוללים סצנות עלילתיות של מלכה שחוגגת את משחיית המלך בידי אלוהים.
מקור השם בעברית.
המילה "משקוף" מופעיה בתנ"ך רק פעמיים, שתיהן בספר שמות. . . כולם בהקשר סימון שתי המזוזות ומשקוף הבית בדמו של טלה, כסימון לבתי בני ישראל בעת מכת בכורות.
קריוקה
טודאי-ג'י
טודאי-ג'י (ביפנית: 東大寺; בתרגום לעברית: המקדש המזרחי הגדול) הוא מקדש בודהיסטי הממוקם בעיר נארה, יפן. היכל הבודהה הגדול שלו (ביפנית: 大仏殿) הוא מבנה העץ הגדול בעולם, והוא מאכלס את פסל הארד הגדול ביותר בעולם של הבודהה ואירוקאנה, אשר על פי המסורת היפנית מכונה דאיבוטסו, מונח המתאר פסלי בודהה גדולים וחשובים. המקדש משמש גם כבסיס האם של בית הספר הבודהיסטי קגון. האתר הוכרז בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1998 כחלק מסדרת המונומנטים ההיסטוריים של נארה העתיקה.
בקומפלקס המקדש מסתובבים באופן חופשי איילי סיקה, כיוון שבדת השינטו הם מהווים שליחי האלים עלי אדמות.
היסטוריה.
מקור.
ניתן לתארך את התחלת בניית קומפלקס טודאי-ג'י הענקי לשנת 728, כאשר שוֹמוּ, קיסר יפן, הקים את קינשאוסן-ג'י כמתנה לנסיך מוטואי, בנו הראשון מבת זוגו מבית פוג'יווארה, קומיושי. הנסיך נפטר שנה לאחר הולדתו.
שקיעתו.
כאשר מרכז הבודהיזם היפני עבר מנארה להר היאי ולמקדש טנדאי, ולאחר מכן נארה איבדה את מעמדה כבירת יפן לטובת קאמאקורה, מעמדו של טודאי-ג'י כסמכות המרכזית בבודהיזם ביפן נפגע מהותית. בדורות מאוחרים יותר, שושלת וינאה נכחדה, חרף ניסיונות להחיותה, ולכן לא נערכים יותר טקסי הסמכה בטודאי-ג'י.
ארכיטקטורה.
המבנה המקורי.
ב-743, הקיסר שומו מכריז על חוק, על פיו העם צריך להיות מעורב באופן ישיר בהקמתם של מקדשי בודהה חדשים בכל יפן. זאת בעקבות אמונתו האישית, על פיה מעשה כזה מעורר יראת שמיים יעודד את הבודהה להגן על יפן מפני אסון קרב ובא. גיוקיו (נזיר בודהיסטי מפורסם), נסע עם תלמידיו ברחבי מחוזות יפן על מנת לבקש תרומות. על פי רישומים המוחזקים בטודאי-ג'י, למעלה מ-2,600,000 בני אדם סייעו בבניית הבודהה הגדול והיכלו. הפסל, אשר גובהו היה כ-16 מטר, התחרה בממדיו הגדולים של בודהה בסין ובקוריאה באותו זמן. הפסל הורכב משמונה חלקים, ויציקתו ארכה שנתיים.
בניית הבודהה הושלמה בנארה, ב-751. שנה לאחר מכן, קוים טקס "הארה" בנוכחות 10,000 בני אדם, על מנת לחגוג את השלמת הפסל. הכהן ההודי בודיהסאנה ביצע "הארה" עבור הקיסר שומו. הפרויקט כמעט רושש את כלכלת יפן, תוך כילוי מרבית הברונזה הזמינה באותם הימים. המתחם המקורי הכיל גם שתי פגודות בגובה 100 מטרים, שהיו שניות בגובהן באותם ימים רק לפירמידות במצרים. הן נהרסו ברעידת אדמה.
שחזורים לאחר תקופת נארה.
בשנת 1914 הועברו אל המוזיאון הלאומי של נארה פריטים מה"שוסו אין" (正倉院), בית האוצר של המקדש. פריטים שונים מבית אוצר זה מוצגים במוזיאון בתערוכות מתחלפות. בנוסף, בכניסה למתחם המקדש, הוקם מוזיאון קטן המציג כמה מן האוצרות של המקדש, כגון הפסל "לידת שאקה".
מתחם וגנים.
מספר מבנים במתחם טודאי-ג'י שולבו בתפיסה האסתטית הכללית של עיצוב הגנים. ווילות סמוכות נחשבות היום כחלק מהמתחם. חלק מהמבנים האלה פתוחים כיום לציבור.
לאורך מאות שנים, המבנים והגנים התפתחו במשותף כחלק בלתי נפרד מקהילת מקדש ייחודית, מתואמת ומשגשגת.
בתרבות.
טודאי-ג'י שימש כמקום התרחשות של מספר סרטים ודרמות טלוויזיה ביפן. הוא הופיע גם בסרטו משנות ה-50 של המאה ה-20 של ג'ון ויין, "הברברי והגיישה".
המקדש הופיע גם במשחק של חברת מיקרוסופט.
החוויה המוזיקלית הגדולה.