רבן מציגה פיסול, מיצבים, וידאו ארט ומיצגים בתערוכות ופסטיבלים בישראל ובשאר העולם. ראשית יצירתה הייתה בתחום הציור, מה שניכר בנוכחות ויזואלית ושילוב של דימויים חזותיים בסרטי וידאו שהיא כוללת בעבודותיה. במהלך לימודיה באוניברסיטת חיפה חוותה רבן מפגש משמעותי עם עבודתו של האמן מוטי מזרחי, שהציג מיצג שלו באוניברסיטה באותה עת, והבינה שזו דרך ביטוי שמעניינת אותה. פרויקט הגמר של רבן בלימודיה היה המיצג "מראה מראה", שהוצג גם ב-1982 בביאנלה לאמנים צעירים בחיפה; רבן התייחסה אל יצירתה בשלב זה כמעין ציור חי ומורכב. בהמשך עברה לתל אביב והשתתפה באירועי אמנות שונים של התקופה, כגון תערוכת הפיסול ברוטשילד (1984) ופסטיבל עכו לתיאטרון אחר. לאחר המופע "ציפורים תלויות בכיכר" בפסטיבל ישראל, בו הציגה עם קבוצת משתתפים (1988), היא החלה לעבוד עם חבריה לאנסמבל 209 במקלט שקיבלה מהעירייה כדי שישמש אותה כסטודיו. המקום הפך לחלל לעבודה קבועה של חברי האנסמבל בתחום המיצג והווידאו-ארט.
עבודותיה של רבן טוטליות באופן שבו הן פועלות על האמנית ועל המציאות. לאורך השנים הן הלכו והצטמצמו במספר המשתתפים, במשך הזמן ובחלל שהן תופסות, מה שיצר דחיסות הולכת וגוברת של הבעה. סביב תערוכת "מיצב - תיעוד – מיצג+" (1994) הביעה רבן את המשבר שהיא חוותה ביחס לאמנות ולאובייקטים: בעיניה הם מוסיפים פסולת לעולם הן מבחינה אקולוגית, והן כי הם מאבדים את תפקידם ומשמעותם לאחר שנחוו בתודעת הצופה או הוצאו מההקשר של היצירה המלאה. בתערוכה ההיא, וכהמשך ישיר לחווייתה האישית בתערוכה "חיים – חיים" שהציגה שנה קודם לכן, החלה רבן לבחון את יחסה לאובייקטים ולאמנות ולהתקרב לשדה המיצג.
עבודותיה של רבן מצויות בין מישור היחיד ומישור הרבים. מתח הניגודים ביניהם עומד בתשתית יצירתה, וממנו נגזרות תקבולות ניגודים נוספות: בין האוטומטי והרפטטיבי לבין הכאוטי והמאיים; בין המתועש לבין הטבעי והאנושי; בין האכזר לבין התמים. היא מראה כיצד כוחות ההרס המצויים ביחיד וברבים עשויים לחלחל זה לזה ולהתערבב ללא הפרדה. כך למשל בעבודתה "הזבחה עצמית" שהוצגה במוזיאון ינקו-דאדא (1991) הקיזה את דמה מול הקהל, שאז הוזרם לכיור מזבח, בפעולת הרס עצמי שבו מועלית קרבן האמנית עצמה. כך העבודה מתארת את האמנית בתור האל, הסוגד והקורבן גם יחד במעגל סגור שאין ממנו מוצא, אלא אם האמנית חדלה ממנו.
אנסמבל 209 ובמת מיצג.
המשך פעילותה האמנותית של רבן עברה גלגולים ומרחבים שונים בעשורים האחרונים: ב-2001 עברה קבוצת אנסמבל 209 ממקלט 209 לחלל בבית מרכזים בדרום תל אביב, אשר נשרף ב-2003, ובמרץ 2004 הועברה פעילותה לתחנה המרכזית החדשה. בתחילה חששה מהמעבר ובדיעבד הייתה שבעת רצון ממנו. שם הוקמה "במת מיצג" (Performance Art Platform), ששורשיה נטועים במקלט 209, ושהינה חלל המוקדש לתחום אמנות המופע בכלל וליצירותיה של רבן בפרט ופועל תחת ניהולה האמנותי. המשותף לשלושת החללים בהם פעלו אנסמבל 209 ובמת מיצג הוא שהם אינם חללי תיאטרון במקור, אלא חללים אלטרנטיביים במהותם. מיקומו של החלל במרחב התחנה המרכזית החדשה זה הוא בעל משמעות אמנותית וחברתית לרבן, שכתבה כי "התחנה המרכזית, המשמשת כמיקרוקוסמוס תרבותי וכמקום משכנם של שולי החברה, מהווה מקור השראה עבורי".
רבן מופיעה בעצמה כמעט בכל יצירותיה בבמת מיצג, ויוצרת דמות בימתית שהיא גם עצמה וגם דמות ייחודית למופע. מופעיה עוסקים בשאלות זהות ומבוססים על מחוות ופעולות המקבלות משמעות תוך כדי המופע עצמו. כך המופע "סיפורי סבתא: קומי אישה ואפי לי עוגה", שיצרה רבן בשיתוף עם גיא גוטמן (2005), כולל מטבח ממשי שנבנה לצורך המופע, ובו קבוצה של אמני מופע יחד עם משתתפים בעלי צרכים מיוחדים. לפי החוקרת ד"ר שרון אהרונסון-להבי, המופע היווה קולאז' טקסטואלי וחזותי של אגדות וסיפורי ילדות העוסקים באוכל, האכלה, אפייה, נשים וילדות, אשר פורקו והורכבו מחדש. במופע תיווכה רבן בין קבוצת אמני המופע לקהל והאכילה את הצופים במאפים הנוצרים תוך כדי המופע, כך שקבוצת הצופים הפכה לקהילה רגעית השותפה למתרחש.
עמוס רולידר
עמוס ארנסט רוֹלידֶר (נולד ב-26 ביולי 1947) הוא פרופסור לחינוך. מכהן כראש המחלקה ללימודי ניתוח התנהגות במכללה האקדמית כנרת. ידוע גם בעקבות הופעותיו במספר תוכניות טלוויזיה.
קורות חיים.
רולידר נולד וגדל במושב כפר יהושע כילד שלישי ליהושע והלגה. אביו היה נפח ועלה מגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת 1969 קיבל תעודת הוראה ממכון וינגייט שבנתניה. בשנים 1969–1972 שירת בצה"ל כפקח טיסה. בשנים 1972–1976 היה מורה לחינוך גופני בתיכון הרי אפרים. בשנת 1977 קיבל תואר שני בחינוך גופני מאוניברסיטת בריגהאם יאנג ביוטה שבארצות הברית. רולידר המשיך את לימודיו באוניברסיטת המדינה של אוהיו, שם קיבל ב-1979 תואר שני נוסף בחינוך מיוחד, ובשנה זו קיבל גם תואר דוקטור בחינוך גופני (כותרת הדיסרטציה: "Effects of Enthusiasm Training on Subsequent Teacher Enthusiasm Behavior"). בשנת 1983 היה בהשתלמות פוסט-דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה התנהגותית באוניברסיטת מאונט סנט וינסנט שבהליפקס בקנדה.
החל משנת 1981 עבד כמרצה בכיר במסלול מחקר בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה עד שנת 1988. בשנת 1989 החל ללמד במחלקה לפסיכיאטריה באוניברסיטת מקמסטר בקנדה, בה שימש תחילה כפרופסור חבר, ובהמשך משנת 1992 עד שנת 1995 כפרופסור מן המניין. בשנים 1989–1994 היה ראש התוכנית ההתנהגותית במרכז הרפואי לפגועי ראש בבית החולים האוניברסיטאי צ'אדוק מקמסטר שבאונברסיטת מקמסטר. עבודתו בבית חולים זה ספגה ביקורת והאשמות כלפיו באלימות והתעללות כלפי מטופלים ביוני 2021 פורסמה בתוכנית "זמן אמת" בערוץ כאן 11 כתבת תחקיר אודות פעילותו זו. בתחקיר הוצגה שיטת טיפול באמצעות אלימות כלפי המטופלים, והובאו עדויות של מטופלים, בני משפחה ועמיתיו למחלקה. בנוסף הוצגו קטעים מתחקיר דומה שהוצג בקנדה בשנת 1996 אודות שיטותיו של רולידר. בעקבות פרסום התחקיר ב"זמן אמת", החליטה מכללת בית ברל בה לימד רולידר, להפסיק את ההתקשרות עמו.
בשנת 1996 החל ללמד ולכהן כראש החוג למדעי התנהגות במכללה האקדמית עמק יזרעאל. החל משנת 2013 משמש כראש המחלקה ללימודי מדעי ההתנהגות במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
בנוסף משנת 2007 משמש רולידר חבר בוועדה למינוי פרופסורים במדעי החברה של המועצה להשכלה גבוהה.
בשנת 2011 נבחר על ידי ארגון מנתחי ההתנהגות העולמי (ABAI) לעמית הארגון(ABA Fellow list).
פעילות תקשורתית ופרסומות.
רולידר הגיש בעבר את תוכניות הטלוויזיה "סדרת חינוך" עם אברי גלעד שעסקה בנושאי חינוך והיבטיו השונים ו"המדריך למי שמחנך" עם קובי מחט שעסקה בטיפים ופתרונות מעשיים לקשיי התנהגות של ילדים ונוער.
רולידר מגיש את תוכנית הטלוויזיה "אספת הורים" בכל יום שישי בערוץ 2, כמו כן הוא מגיש באופן קבוע פינה בנושאי חינוך ילדים ונוער ב"תוכנית חיסכון" של חברת החדשות של ערוץ 2, בנוסף הוא מגיש תוכנית רדיו שבועית ברדיו קול רגע בשם "רולידר FM". בשנת 2011 יצא ספרו "הורות ללא רגשות אשם".
בשנת 2014 השתתף בתוכנית המציאות, "הצילו! אני לא יודע לבשל", אשר שודרה בערוץ 2.
בשנת 2015 כיכב בפרסומת טלוויזיה עבור המותג "קליק", בה הוא מנחה את ההורים כיצד לאכול את החטיף ולהתחמק מלחלוק אותו עם הילדים.
באותה שנה הנחה לצד אילנית לוי את התוכנית "זמן רולידר" בערוץ 20.
ב-2017 החל להנחות, בצוותא עם יעל גולדמן, את התוכנית "משפחה לפני הכל" המשודרת בקשת 12.
חיים אישיים.
רולידר נשוי לאורה ואב לשלושה. מתגורר בזכרון יעקב.
כוח לבן (גזענות)
אל-ערבי הילאל סודאני
אֶלְ־עַרַבִּי הִילאל סוּדָאנִי (בערבית: العربي هلال سوداني; נולד ב-25 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן אלג'ירי המשחק בעמדת החלוץ בדמאכ.
קריירת מועדונים.
סודאני החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של שלאף. במאי , הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר הוא רק בן 19. בעונת נבחר לשחקן הצעיר של העונה כאשר הבקיע 11 שערים ב-24 הופעות.
ב-8 באוגוסט 2011, סודאני חתם לשלוש שנים עם בויטוריה דה גימארייש תמורת 800 אלף אירו. ב-25 באוגוסט 2011, סודאני ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד אתלטיקו מדריד. ב-16 באוקטובר 2011, הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת הגביע הפורטוגזי, כאשר קבוצתו הייתה בפיגור 0–1 בדקה ה-89 והמשחק הלך להארכה ובדקה ה-117 הבקיע את שער הניצחון. ב-1 באפריל 2012, סודאני הבקיע את השער הראשון שלו בליגה בניצחון 1–3 נגד פאסוס דה פריירה. ב-26 במאי 2013 זכה עם המועדון בגביע ראשון בתולדותיו, במשחק זה אף כבש את שער השוויון עבור ויטוריה.
ב-27 במאי 2013, סודאני חתם בדינמו זאגרב תמורת 900 אלף אירו. ב-6 ביולי 2013, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הסופר קאפ בו ניצחה זאגרב והוא זכה עם המועדון בתואר ראשון. ב-12 ביולי 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–3 נגד אוסייק.
ב-29 ביוני 2018 חתם סודאני בנוטינגהאם פורסט לשלוש שנים. ב-7 באוגוסט ערך את הופעתו בבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד וסט ברומיץ' אלביון. ב-11 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–1 על רדינג.
ב-18 ביוני 2019 חתם סודאני באולימפיאקוס לשנתיים.
ב-25 בינואר 2021, סודאני חתם באל-פתח מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית.