בלום תוהה בינו לבינו מהו סל המזון של אחותו של סטיבן דדאלוס, ילדה לבושת סחבות שעומדת ברחוב ("תפוחי-אדמה ומרגרינה, מרגרינה ותפוחי אדמה."), קונה עוגיות כדי להאכיל בהן את השחפים המתעופפים מעל נהר ליפי, ומבחין בילד רחוב יחף העומד בפתחה של מסעדה, שואף אל קרבו את ניחוחות התבשילים. בלום חש רעב, נכנס למסעדה, צופה בסועדים ומריח את הריחות, ויוצא ממנה בגועל. הוא מסתפק בכריך גבינת גורגונזולה ובכוסית יין בורגונדי בפאב של דייווי בירן.
משיצא מהמסעדה הוא שם את פעמיו לספרייה הלאומית, ובדרך עוזר לנער עיוור לחצות את הרחוב. לפני שהוא מגיע לספרייה, נדמה לו שראה את בוילאן, מאהב אשתו, והוא ממהר להסתתר מפניו במוזיאון.
פרק 9: סקילה וכריבדיס.
השעה: 14:10. הספרייה הלאומית של אירלנד.
מאפיינים: מדע/אמנות: ספרות. איבר: מוח.
בסכמת לינאטי ליוליסס כתב ג'ויס כי הפרק סקילה וכריבדיס מהווה את נקודת האמצע של הספר, בהיותו הפרק התשיעי מתוך שמונה עשרה. בין פרק זה לפרק הבא אחריו מפריד, כך ג'ויס, הטבור של הספר. בשולי כתב היד בתום הפרק כתב ג'ויס כי תמה המחצית הראשונה של הספר.
סקילה וכריבדיס היו שתי מפלצות ים מיתיות ששכנו במיצר מסינה, בין איטליה וסיציליה, וכל העובר במיצר הצר לא יכול להימנע ממפגש קטלני עם אחת מהן. כאשר יוצא אודיסאוס לדרכו לאיתקה, מדריכה אותו קירקה כי עליו לבחור בין המעבר על פני הסלעים הנודדים, שאיש כמעט לא הצליח לעבור, לבין מעבר בין סקילה וכריבדיס. אודיסאוס בוחר באפשרות השנייה, ובין שתי המפלצות הוא מעדיף את סקילה, שחוטפת מלחים מספינות, ולא לבוא במלתעותיה של כריבדיס, מערבולת אימתנית המטביעה ספינות על יושביהן. ניסיון להילחם במפלצת נכשל, והיא חוטפת שישה מלחים - אחד מכל ספינה, אך יתר האנשים עוברים וניצלים.
גיבור הפרק הוא שוב סטיבן דדאלוס, שהחל מהפרק הרביעי נפקדה דמותו, למעט הבלחה אחת בפרק "אאולוס". סטיבן מנהל דיון עם ידידיו, כולם אנשים קיימים במציאות, על יצירות שייקספיר. הדיונים מבוססים על הרצאות של ג'ויס בטריאסטה, בשנים 1912-1913, על המלט ועל מחברו, שהסתמכו על ביוגרפיות של שיקספיר. יחד עמו נוכחים הספרן הקווייקרי ויליאם לייסטר, ששימש כספרן הספרייה הלאומית בשנים 1895-1920, שבמשרדו נערך הדיון; ג'ון אגלינטון, שהיה ב-1904 עוזרו של לייסטר; והמשורר ג'ורג' ראסל (הידוע גם כ-AE). בלום נכנס לספרייה כדי לבדוק מודעות שפורסמו בעיתון כלשהו, ונתקל בסטיבן בחטף.
ג'ויס אמר כי הפילוסופיות מהאסכולות של אריסטו ואפלטון הן סקילה וכריבדיס של האנשים החושבים, ובהתבטאות אחרת ציין כי סקילה היא היסוד הגברי, בעוד שכריבדיס היא הצד הנשי.
פרק 10: הסלעים הנודדים.
השעה: 14:55. מקומות שונים ברחבי דבלין.
הפרק מתאר את מסען של דמויות שונות ברחובות העיר, ובכך יוצר מיני-אודיסיאה. הוא מורכב מתשעה עשר פרקי משנה, ששמונה עשר מהם משקפים את שמונה עשר פרקי הספר. הפרק, יחד עם קודמו, מהווה את אמצע הספר, והוא מעין אינטרלוד - אתנחתא בין המחצית הראשונה של הספר למחציתו השנייה.
בכתיבת הפרק נעזר ג'ויס במפות העיר דבלין, ושירטט במדויק את מסלוליהן של חלק מהדמויות המשתתפות. (). ידידו פרנק באדג'ן, שתיעד את כתיבת "יוליסס" ציין כי
"לראות את ג'ויס עובד על הסלעים הנודדים היה כמו לראות מהנדס עובד עם מצפן וסרגל חישוב... ג'ויס כתב את הסלעים הנודדים כשלפניו מונחת מפה של דבלין שבה סומנו בדיו אדום מסלוליהם של הרוזן דאדלי והאב קונמי. הוא חישב בדקות את הזמן הדרוש לדמויות שלו כדי לעבור מרחק נתון בתוך העיר.". בסכמת גילברט ליוליסס כתב ג'ויס כי הטכניקה בה כתוב הפרק היא לבירינת.
הפרק מתחיל בתיאור מסעו של האב קונמי, רקטור בית הספר קלונגוז, שבזכותו התקבלו ג'ויס ואחיו לבית הספר הישועי בלוודיר קולג' ללא תשלום, ומסתיים בתיאור מסעם של ויליאם האמבל, הרוזן לבית דאדלי, המשנה למלך ומושלה של אירלנד בשנים 1902 - 1905, ורעייתו, בכרכרה ברחובות העיר. שני האישים מסמלים את שעבודה של אירלנד: הראשון - לכנסייה הקתולית, והשני - לבריטניה. ג'ויס ציין בהערותיו לספר כי בהקבלה לאודיסיאה, שני אלה משולים לשתי גדותיו של מצר הבוספורוס, האב קונמי לגדה האסיאתית והמשנה למלך לגדה האירופית, וכי הנהר ליפי משול למצר הבוספורוס עצמו.
בתווך שביניהם מופיע שלל דמויות שונות, ובהן לאופולד בלום, סטיבן, אביו סיימון דדאלוס, אחיותיו של סטיבן, קייטי, בודי ודילי דדאלוס, עזאזל בוילאן (מאהבה של מולי בלום), מרטין קאנינגהאם, באק מאליגן, אלמידאנו ארטיפוני ואחרים.
הקבלה לאודיסאה:
במיתולוגיה היוונית, הסלעים הנודדים היו סלעים בלב ים, בצפון יוון או בקרבת סיציליה, שבקרבתם היו מים סוערים. היחידים שהצליחו לעבור את הסלעים בשלום היו יאסון והארגונאוטים. לפי הסכמות של ג'ויס, כוונתו הייתה דווקא לצוקים הנישאים במצרי בוספורוס. באודיסיאה, קירקי אומרת לאודיסאוס כי על מנת לחזור לביתו עליו לעבור במקום בו שוכנים הסלעים הנודדים, או דרך שתי המפלצות סקילה וכריבדיס. אודיסאוס בוחר באפשרות השנייה, משום שידוע לו שרק הארגונאוטים הצליחו לעבור ליד הסלעים ללא פגע.
מאפיינים: מדע: מכניקה. איבר: דם. סמל: אזרחים.
פרק 11: הסירנות.
השעה: 16:00. המקום: הבאר של מלון אורמונד על גדת נהר ליפי. (הבאר קרוי כיום Siren's Bar).
מאפיינים: צבע: אלמוג. אמנות: מוזיקה. איבר: אוזן. סמל: מוזגות
קירקי מזהירה את אודיסאוס לפני צאתו לדרך, כי יימנע מלעבור באי הסירנות, נימפות ים בעלות גוף של ציפור וראש של אשה. שירתן הייתה כה ענוגה ויפה עד כי מלחים שחלפו ליד מקום מושבן ושמעו את שירתן מרחוק קפצו מספינותיהם אל מותם, או כיוונו את ספינותיהם לעבר הסלעים, שם הן נטרפו. אודיסאוס, בכמיהתו להאזין לשירה המופלאה מבלי לסכן את חייו ואת חיי מלחיו, מצווה עליהם לאטום את אוזניהם בדונג ולקשור אותו לתורן הספינה כך שלא יוכל להשתחרר ולקפוץ מהספינה ולא לשחררו חרף כל בקשותיו עד אשר אי הסירנות ייעלם מעבר לאופק. כך זוכה אודיסאוס לשמוע את שירת הסירנות ולהישאר בחיים.
המוטיב המרכזי של הפרק הוא מוזיקה. ג'ויס, שהתגאה ביכולת השירה שלו ואף זכה בפרס לזמרה, טען כי הפרק נכתב עם אלמנטים של שירה. לפי סכמת גילברט טכניקת הכתיבה של הפרק היא "Fuga per canonem", מונח שאינו ברור. ג'ויס אף כתב בהערותיו כי בפרק מופיעים כל שמונת החלקים של הפוגה. פרנק באדג'ן כתב על הפרק כי "קל היה למקם פרק מוזיקלי בדבלין..., עיר מוזיקלית עם אהבה מיוחדת למוזיקה ווקאלית
המוזגות בבאר, מיס לידיה דוס (הנקראת גם ארד) ומיס מינה קנדי (זהב) הן הסירנות המיתולוגיות, המפלרטטות עם אורחי הבר. לאופולד בלום נכנס לחדר האוכל וסועד שם. הוא רואה את עזאזל בוילאן, מאהבה של אשתו, נכנס להרף עין אל הבר כדי ללגום כוסית משקה, בדרכו אל מולי בלום. אחר כך הוא שומע את שירתו של סיימון דדאלוס, אביו של סטיבן, ששר על אשתו המתה.
פרק 12: הקיקלופים.
השעה: חמש אחר הצהריים. המסבאה של בארני קירנאן.
מאפיינים: צבע: ירוק. מדע/אמנות: כירורגיה איבר: שרירים. סמל: פניאנים
הפרק מתמקד בראייה ועיוורון. הוא מסופר מנקודת מבטו של מספר אנונימי, יודע-כל ומרושע, שעיסוקו בגביית חובות, המתעב את בלום. הוא וחברו מגיעים לפאב, שם יושב לו אדם המכונה "האזרח", אירי לאומני ואנטישמי, שיושב בפאב לצד כלבו האימתני (דמותו מבוססת ככל הנראה על זו של מייקל קיוזק, מייסד הליגה האתלטית הגאלית, ארגון אירי לאומני). האזרח מייצג את פוליפמוס, הקיקלופ מהאודיסיאה. באודיסיאה מעוור אודיסאוס את עינו של פוליפמוס בעזרת מוט-ברזל מולבן, וכך מצליח להבריח את עצמו ואת אנשיו מתוך מערת הקיקלופ. בסופו של דבר מגלה אודיסאוס לקיקלופ את זהותו, והאחרון משליך על ספינתו סלע ענק שכמעט מנתץ אותה לרסיסים.
בהמשך נכנס בלום, לפגישה שקבע עם ידידו מרטין קאנינגהאם, בעניין הביטוח של פאדי דיגנאם המת. כמו הקיקלופים, גם יושבי הבר עוינים, ובעיקר כלפי בלום, ובעיוורונם אינם שמים לב לאנושיותו של זה. עם הגעתו של קאנינגהאם מתחיל עימות מילולי בין בלום לבין "האזרח", אנטישמי מובהק, שמתבטא בחריפות נגד היהודים:
"...הנה לך יהודי! הכל רק בשביל עצמו. ערמומי כמו עכברוש של בית שימוש. מאה לחמש."
בתגובה להתבטאויותיו עונה בלוםו:
"מנדלסון היה יהודי וקרל מרקס ומרקאדנטה ושפינוזה. והמושיע היה יהודי ואביו היה יהודי, האלוהים שלהם..."
האנטישמי שואל:
- "האלוהים של מי?"
- "טוב, אז הדוד שלו היה יהודי", עונה בלום, שפורמלית אינו יהודי בדתו: "אלוהים שלכם היה יהודי. ישו היה יהודי בדיוק כמוני."
למשמע הדברים הללו מאיים האנטישמי לפצפץ את גולגולתו, ובלום נמלט מהמקום בכרכרה, באנלוגיה לאליהו הנביא, כל עוד נפשו בו.
פרק 13: נאוסיקה.
השעה 20:25. חוף סנדימאונט, מפרץ דבלין.
הפרק מתרחש בחוף סנדימאונט, אליו מגיע לאופולד בלום בשיטוטיו. שלוש נשים צעירות, סיסי, אידי וגרטי, יושבות על הסלעים בעת השקיעה ומנהלות שיחה. אל סיסי נלווים שני אחיה הקטנים, התאומים תומי וג'קי, ואידי באה עם אחיה התינוק. הנערה השלישית, היא גרטי מק'דאול, רווקה נאה המקבילה לנאוסיקה ההומרית. ברקע נשמעים קולות תפילה מהכנסייה הסמוכה. בלום יושב לא הרחק מהן, לבוש שחורים. כדור שבעט אחד הזאטוטים מתגלגל לעבר בלום, והוא זורקו לעבר סיסי, אך הכדור מגיע בדיוק אל מתחת לחצאיתה של גרטי. היא חשה שהאיש בשחור נועץ בה את מבטו.