עם סיום הקרב נמנו בצד הבריטי 757 הרוגים ו-1,651 פצועים. 104 מהחללים מוגדרים כ"נעדרים בקרב" לאחר שהכוחות הבריטים הנסוגים לא הצליחו לקחת איתם את כל הפצועים והחללים בגלל החושך והג'ונגל הסבוך. כ-1,000 מהנפגעים היו חיילים אנגלים ששירתו ברגימנטים שהושמדו. ההערכה היא שבצד הסיקי נרשמו כ-4,000 נפגעים.
הצדדים לא קיימו מערכה נוספת עקב גשמים חזקים. קיימת מחלוקת מי היה המנצח בקרב אך רוב הפרשנים מחזיקים בדעה שלאור היתרון המספרי והאיכותי של הבריטים חוסר ההכרעה והיקף הנפגעים הבריטי הם אינדיקציה להפסד של הבריטים. התוצאה הקשה הביאה להחלטת הפיקוד הבריטי להדיח את גאוג' ולמנות במקומו את גנרל צ'ארלס ג'יימס נאפייר .
קרב גוג'ראט.
קרב גוג'ראט התחולל ב-21 בפברואר 1849 בקרבת העיירה גוג'ראט שממערב לנהר הח'נאב בין כוחות של האימפריה הבריטית למורדים הסיקים. קרב זה היה למעשה המשכו של קרב צ'יליאנוואלה. כוחותיו של שר סינג אטאריוואלה המשיכו דרכם צפונה במטרה להיפגש עם כוחותיו של צ'אטאר סינג אטאריוואלה שנעו מצפון פאנג'אב דרומה לאחר שעריקים מאטוק עברו מצבא בריטניה לצבא המורדים ושברו בכך את החסימה שהציבו הבריטים בפני המורדים.
מפקד המערכה הבריטי גנרל יו גאוג' אומנם הודח, לאחר כישלון קרב צ'יליאנוואלה, אך התבקש להמשיך בתפקידו עד הגעת מחליפו גנרל צ'ארלס ג'יימס נאפייר מאנגליה. גאוג' שתוגבר על ידי הכוחות שהשיגו את כניעת המורדים במולטאן פיקד כעת על כ-24,000 חיילים ששירתו ב-10 רגימנטים אנגלים ו-17 רגימנטים הודים שהשתייכו ל-3 דיוויזיות רגלים, דיוויזיית פרשים וסוללות של כ-170 תותחים (שחלקם הגיע מהמצור במולטאן). מולם התבצר כוח בהיקף של כ-50,000 מורדים סיקים בהנהגתו של שר סינג אטאריוואלה. גאוג' החל לתקוף את המורדים בקרבת העיירה גוג'ראט ומימש את יתרונו הארטילרי על ידי ירי שנמשך כשלוש שעות והביא לפגיעה משמעותית בסוללות תותחי המורדים. הישג זה איפשר לדיוויזיות הרגלים הבריטיות להתקדם לביצורי המורדים כשהם מקבלות חיפוי מהארטילריה שקודמה אף היא. מול כוח זה נשברו המורדים ונאלצו לסגת כ-20 ק"מ מקויהם.
גאוג' הורה לאחת מהדיוויזיות שלו, בפיקודו של גנרל וולטר גילברט , לרדוף אחרי המורדים הנסוגים שהגיעו עד קרבת העיר רוואלפינדי. לאחר שכוחות המורדים הצטמצמו לכ-20,000 חיילים נאלצו שר סינג אטאריוואלה וצ'אטאר סינג אטאריוואלה לחתום על הסכם כניעה ב-12 במרץ 1849 ולמסור את הנשק והתותחים של חייליהם.
ניצחון מפואר זה השיב את כבודו ומעמדו של גאוג' ואיפשר לו לפרוש בכבוד מהצבא. הקרב הזה, יחד עם הניצחון במולטאן, השלים את כיבוש פונג'אב על ידי הבריטים. בסיום הקרב סבלו הבריטים מ-96 חללים ו-710 פצועים בעוד שההמורדים הסיקים סבלו מכ-4,000 נפגעים.
סיום המערכה.
ב-29 במרץ 1849 הכריז מושל הודו, הלורד דלהאוזי, על סיפוחה המלא של פונג'אב להודו כשבמעמד חתימת הכרזה זו ייצג את ממלכת הסקים מלך הסיקים דוליפ סינג .
Cross (מיני-אלבום)
Cross (בעברית: לחצות) הוא המיני-אלבום השלישי של להקת הבנים הדרום קוריאנית וינר, שיצא לאור ב-23 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים YG אנטרטיינמנט. מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל המוביל "Soso". המיני-אלבום הפיזי מגיע בשתי גרסאות: "Crosslight" ו-"Crossroad".
קידום.
ב-7 באוקטובר, הועלה לחשבון האינסטגרם הרשמי של הלהקה פוסטר המציין את האלבום העתיד לצאת. ב-10 באוקטובר נחשפו שם המיני-אלבום ותאריך יציאתו. ב-14 באוקטובר נחשפה רשימת הרצועות, בהן הסינגל המוביל "Soso".
חוזתנות
חוזתנות הוא מונח בפילוסופיה אשר מתייחס הן למשפחה של תיאוריות פוליטיות ממסורת האמנה החברתית (כאשר נעשה שימוש במובן זה, המונח הוא מונח כללי עבור כלל התיאוריות של אמנות חברתיות הכוללות חוזתנות), או לפילוסופיה המוסרית שפותחה בשנים האחרונות על ידי TM Scanlon, עבור ספרו "What We Wee to Each Other" (שפורסם ב-1998).
הוגים של האמנה החברתית מתולדות המחשבה המדינית כוללים את הוגו גרוטיוס (1625), תומאס הובס (1651), סמואל פופנדורף (1673), ג'ון לוק (1689), ז'אן-ז'אק רוסו (1762) ועמנואל קאנט (1797); ולאחרונה, ג'ון רולס (1971), דייוויד גוטייה (1986) ופיליפ פטיט (1997).
פארק הולנד (אילת)
פארק הולנד או יער הולנד הוא יער הנמצא באילת שנשתל על ידי קק"ל ומשתרע על פני שטח של כ-350 דונם. היער מהווה את היער הדרומי ביותר בארץ ובו צמחיית מדבר ייחודית.
היסטוריה.
הפארק הוקם בשיתוף עם עיריית אילת והחברה למתנ"סים. הוא ניטע בתרומתם של ידידי קק"ל בהולנד, ומנציח בשמו אותם. נטיעת העצים בפארק החלה בט"ו בשבט 1996, בין אילת לאילות, באזור מדברי קיצוני שאינו מאפשר למעשה קיום עצים ללא תוספת השקיה. כדי לאפשר את צמיחת היער, מושקים העצים במי קולחין מאילת.
הצומח.
במלאכת הנטיעות הושם דגש על מיני עצים ושיחים המותאמים לתנאי המדבר הצחיח, ובעיקר מינים מקומיים כגון שיטה סלילנית, שיטה סוככנית, זקום מצרי, מורינגה רותמית, סלוודורה פרסית, שיזף מצוי וגם מינים נדירים מאוד בטבע בישראל - דום מצרי, גרויה שעירה וצלף רותמי.
בנוסף למינים המקומיים, נשתלו כאן עצי באובב, הזרים לנוף הארץ.
החי.
שפע הצמחייה הופך את הפארק למוקד משיכה הן לציפורים והן לזוחלים ומכרסמים, שאוכלוסיותיהם נפגעו באזור.
גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל
גאסטון דה פואה (; 1448 – 25 במרץ 1500) היה רוזן קנדל ובנגייסה ואציל צרפתי בעשורים האחרונים של תקופת ימי הביניים. הוא היה בנם של ז'אן דה פואה, הרוזן הראשון מקנדל ומרגרט דה לה פולה.
הוא נישא בפעם הראשונה לקתרין דה פואה, בתם הצעירה של גאסטון הרביעי, רוזן פויקס ואלינור מנווארה. במרוצת השנים נולדו לזוג ארבעה ילדים, גאסטון דה פואה, הרוזן השלישי מקנדל, ז'אן, הארכיבישוף של בורדו, פייר, ואן, שנישאה למלך אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה.
בשנת 1494, הוא התחתן שוב עם איזבל אלברט. לזוג נולדו ארבעה ילדים גם כן, אלן, לואיז, אמניי ומרגריט.
מיירון הריק
מיירון טימותי הריק (באנגלית: Myron Timothy Herrick; ) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-42 בשנים 1904–1906, וכשגריר ארצות הברית בצרפת בשנים 1912–1914 ומשנת 1921 ועד למותו.
ראשית חייו.
מיירון הריק נולד בהנטינגטון שבמחוז לוריין, אוהיו, כבנם של מרי (לבית הלברט) וטימותי רובינסון הריק, חוואי מקומי. הוא למד באוברלין קולג' ובאוניברסיטת אוהיו וסליין, אך לא סיים את לימודיו בשני מוסדות הלימוד. ב-1880 נשא הריק לאישה את קרוליין מרינה פמרלי מדייטון. לזוג נולד בן אחד, פמרלי וב הריק.
קריירה.
ב-1878 התקבל הריק ללשכת עורכי הדין של קליבלנד. ב-1886 הוא הצטרף לבנק "החברה לחיסכון" (Society for Savings), שהיה אחד הבנקים שמוזגו לימים לקי-בנק (KeyBank), כמזכיר וגזבר הבנק, וב-1894 הוא היה לנשיא הבנק.
בשנים 1885–1888 היה הריק חבר במועצת העיר של קליבלנד. ב-1886 הוא סייע לממן ולייסד בקליבלנד את "חברת הפחמן הלאומית" (National Carbon Company), יחד עם וושינגטון ה. לורנס, ג'יימס פרמלי וג'יימס ווב קוק הייז, בנו של נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז. חברה זו, קודמתן של החברות "יוניון קרביד" (Union Carbide), "אנרג'ייזר" (Energizer) ו"אברידיי" (Eveready), הפכה לימים לחברה בולטת בהיסטוריה של צריכת סוללות חשמליות ופנסים.
בבחירות לנשיאות של 1892 היה הריק בחבר האלקטורים, והצביע עבור בנג'מין הריסון.
ב-1902 העניק הריק לכפר ולינגטון שבאוהיו תרומה של 20,000 דולר לבניית ספרייה שנקראה ספריית הזיכרון של הריק. בצוואתו הוא הוריש לספרייה סכום נוסף של 70,000 דולר.
ב-1903 נבחר הריק כמושל אוהיו, וכיהן בתפקיד בשנים 1904–1906. כסגנו כיהן וורן הרדינג, לימים נשיא ארצות הברית. הריק היה בן חסותו של הבוס הפוליטי מארק האנה, אך ב-1905 הוא נוצח בבחירות בניסיונו להיבחר לכהונה שנייה כמושל בעקבות מאמציהם של ויין וילר והליגה נגד משקאות חריפים, לאחר שהוא סירב לתמוך בתוכניתם לחוקק חוק יובש באוהיו.
בשנים 1912–1914 ולאחר מכן בשנים 1921–1929 כיהן הריק כשגריר ארצות הברית בצרפת. הוא היחיד מבין שגרירי ארצות הברית בצרפת לדורותיהם שעל שמו קרוי רחוב בפריז, ברובע השמיני של פריז. הוא גם עוטר באות לגיון הכבוד. כשגריר אירח הריק את צ'ארלס לינדברג בפריז לאחר טיסתו המוצלחת מניו יורק לפריז ב-1927. ב-1916 התמודד הריק ללא הצלחה בבחירות לסנאט של ארצות הברית ונוצח על ידי אטלי פומרן.
מותו.
מיירון הריק נפטר בפריז בעת כהונתו כשגריר בצרפת ב-31 במרץ 1929 כתוצאה מהתקף לב. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו בקליבלנד.
הפטרוגליפים של ימת אונגה והים הלבן
הפטרוגליפים של ימת אונגה והים הלבן (ברוסית: Петроглифы Онежского озера и Белого моря) הוא אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו הכולל קבוצה של שלושים ושלושה אתרים שבהם נמצאו פטרוגליפים ברפובליקה הרוסית של קרליה. מורשת תרבותית זו הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ביולי 2021 במהלך המושב ה-44 של ועדת המורשת העולמית.
האתרים כוללים יותר מ-4,600 פטרוגליפים שנחרתו בסלעים שפניהם הוחלקו על ידי קרחונים במהלך התקופה הנאוליתית המאוחרת, באלף החמישי לפני הספירה. זהו אחד האתרים הגדולים מסוגו באירופה, שאמנות הסלע בו מתעדת את התרבות הנאוליתית בפנוסקנדיה. אתר המורשת כולל 33 אתרים בשתי קבוצות המרוחקות 300 ק"מ זו מזו: