בספר יובוקוטורי (1710) יש הוראות לאילוף הירגזי לביצוע טריקים רבים. אחד מהם כולל טבעת לפני הדלעת שמתחתיה מוט. ציפורים אומנו לעבור דרך הטבעת שנתלתה גבוה ככל האפשר בתוך כלוב; הטבעת נוצרה על ידי גלגול פיסת נייר רך לצינור. בתחילת האימון, היה צורך לתלות את צינור הנייר במקום נמוך במקביל למושב. כאשר ציפורי בר נתפסו והוחזקו בכלובים, הן מראות התנהגות אופיינית של קפיצה והסתובבות על מנת לנחות שוב באותו מקום על המוט. הטריק של מעבר הטבעת ניצל את ההתנהגות הזו, וגרם לציפורים לקפוץ למעלה, לעבור דרך טבעת ולחזור לאותו המקום. כאשר צינור הנייר היה תלוי נמוך, הציפורים קפצו מעליו באופן טבעי ולאחר מכן הסתובבו. כשהתרגלו לקפוץ מעליו, הוא הוזז כלפי מעלה, והורם בהדרגה. לאחר מכן הוחלף הצינור הישר בטבעת והציפור אומנה לקפוץ ולפנות, לעבור דרך הטבעת ולחזור למושב. ירגזים רבגוניים שיכולים לעבור דרך טבעת התלויה במיקום גבוה נחשבו ל"ירגזים רבגוניים טובים". באותה תקופה, הייתה הופעה אקרובטית אנושית פופולרית דומה שנקראה "וָאנוּקֶה", וייתכן שבתקופת אדו אומנו ירגזים רבגוניים לחקות זאת.
טריק מפורסם אחר מתקופת האדו כלל שימוש בשני סוגים של ערכות קלפים. סט אחד, "היאקונין אישו", הכיל כמאה משוררים עתיקים, עם שיר מייצג עבור כל משורר. הסט השני, שנקרא "אירוהה אוטאקארוטה", כלל ביטוי נפוץ בכל קלף שמתחיל באחת האותיות של האלפבית היפני. נגן הרחוב הקריא שיר והציפור הייתה צפויה להרים את הקלף שעליו נכתב השיר. בשוטיימאנפיצו, מאמר שפורסם ביפן, נאקאמורה (1850) תיאר את טריק בחירת הקלפים בפירוט וכתב שהוא קרא על הופעת רחוב דומה בגוזסו, יצירה סינית הכוללת 16 כרכים שהחלה ב-1573 והסתיימה בשנת 1616, ופורסמה ביפן בשנת 1661. ישנם תיעודים רבים של טריקי בחירת קלפים, אם כי רובם מציינים טריק של בחירת קלפים עם ירגזי רבגוני, ללא פירוט מעבר לכך, מה שמצביע על כך שהטריק היה פופולרי מאוד ביפן של תקופת אדו.
תקופת מייג'י (1868–1912).
במאה ה-19 עברה יפן שינוי גדול ודרמטי, ופתחה את גבולותיה. הזרם הפתאומי של סחורות ושל אנשים זרים יצר תערובת של תרבויות, ועסקי השעשועים בערים פרחו עוד יותר. שינוי משמעותי בטריקי הירגזי הרבגוני היה כאשר ההופעות החלו להיראות בתיאטראות, ולא רק כמופעי רחוב. עם זאת, מופעי הרחוב המשיכו להיות פופולריים עד לתקופת שווה. הזואולוג האמריקני, אדוארד סילבסטר מורס (1838–1925) הזכיר ביומנו הופעה בתיאטרון בטוקיו ב–1882 של טריקי ירגזי, בהם טריק הדליים.
תקופת שווה (1926–1989).
מופעי ירגזי אורגנו על ידי האחים מאצושימה בתיאטרון בהאנאיאשיקי ב–1932. כ-25 ירגזים הוחזקו, וכל ציפור אומנה לבצע 4–5 טריקים שונים. בטריק החישוב, הציפור אומנה להרים קלף שעליו כתוב המספר שהיה תוצאה של חישוב חשבוני שהמפעיל אמר לציפור לעשות. טריקים לבחירת קלפים נעלמו מהופעות רחוב ונשארו רק בתיאטראות. מופעים אלו החלו להיעלם בעקבות חוק מ-1950 שאסר על החזקת ציפורי בר. נכון ל-2015, עדיין נעצרים בכל שנה אנשים שמחזיקים ללא אישור בעופות בר.
טקסונומיה.
הירגזי הרבגוני תואר על ידי קונרד יאקוב טמינק והרמן שלגל ב–1845 בשם "Parus varius". הסוג סיטיפרוס תואר לראשונה על ידי אדמון דה סליס לונשאן בשנת 1884, עם ירגזי רבגוני בתור הטיפוס. עם זאת, הסוג נחשב שנים רבות לתת־סוג של ירגזי, והמין נכלל בסוג ירגזי עם רוב הירגזיים האחרים. מחקר משנת 2005 מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פויסילה, אליו שויך בעבר הירגזי הרבגוני. מחקר מאוחר יותר מצא קשר גנטי בין הירגזי הרבגוני (שנחשב אז למין בסוג פויסילה) והירגזי לבן־המצח (שנחשב אז למין בסוג ירגזי), והמליץ על פיצולם לסוג נפרד, סיטיפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ו-IOC . לעומתם, ITIS עדיין מציג את המין בסוג פויסילה.
המינים ירגזי אדום-בטן ("Sittiparus castaneoventris"), ירגזי איריומוטה ("Sittiparus olivaceus") וירגזי איזו ("Sittiparus owstoni") נחשבו בעבר לתת־מינים של הירגזי הרבגוני, אבל סווגו מחדש כמינים עצמאיים בעקבות פרסום של מחקר פילוגנטי ב–2014.
תת־מינים.
על פי ה–IOC, לירגזי הרבגוני 5 תת־מינים:
אורון שגריר
אורון שגריר (נולד ב-1961) הוא חוקר בחוגים לפילוסופיה ולמדעי הקוגניציה והמוח, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית. מכהן מ-2017 כסגן הנשיא לבינלאומיות באוניברסיטה העברית. בתפקידיו הקודמים שימש כסגן הרקטור של האוניברסיטה וכראש החוג למדעי הקוגניציה והמוח.
ביוגרפיה.
גדל בשכונת אבו תור בירושלים. אביו מיכה שגריר יליד אוסטריה, היה במאי ומפיק. אמו עליזה (ילידת ירושלים), עורכת סרטים. למד בבית הספר היסודי "בית הילד" ובגימנסיה רחביה (סיים ב-1979). ב-1980 נהרגה אמו בפיגוע הטרור בבית הכנסת בפריז.
למד באוניברסיטה העברית לתואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב (1986) ולתואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים (1989). את עבודת התזה כתב בהנחייתו של פרופסור איתמר פיטובסקי. ב-1994 סיים דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, בהנחייתה של .
לאחר תקופת פוסט-דוקטורט (1995–1998), התמנה ב-1998 כמרצה באוניברסיטה עברית. בשנת 2013 מונה לפרופסור מן המניין.
עבודתו המחקרית.
שגריר מתמקד, במחקריו ובעבודתו המדעית, בפילוסופיה של המדע והנפש (Mind), בעיקר ביסודות הפילוסופים של המדעים החישוביים כולל מדעי המחשב ומדעי המוח והקוגניציה.
שגריר משתף פעולה במשך שנים רבות עם חוקרים מרחבי העולם כ, , , ואחרים.
שגריר פרסם מאמרים בכתבי עת מובילים בפילוסופיה ומדעי הקוגניציה שעסקו בנושאים כמו נסמכות, הסברים חישוביים, ייצוגים קוגניטיביים, היפר-חישובים והיסטוריה של החישוביות. ב-2013, הוא ערך ביחד עם ג'ק קופלנד ו את הספר Computability: Turing, Church, Gödel and Beyond.
ספרו משנת 2022 דן בטיבו של החישוב הפיזיקלי. הספר עוסק בשאלה למה אנו מתארים מערכות פיזיקליות מסוימות כמו מחשבים-ניידים, טלפונים חכמים ומערכות עצבים כמבצעות חישובים, וטוען שחישובים תמיד מניחים ייצוגים. בפרויקט מחקר נוסף שגריר חוקר תופעה הידועה כ"אי-היקבעות החישוב" שלפיה מערכות פיזיקליות אחדות ממשות בו זמנית מבנים פורמליים שונים. פרויקט נוסף בוחן את הקשר בין הסברים חישוביים והסברים מנגנוניים (מכניסטיים) במדעי המוח.
נשוי לפרופסור איריס שגריר, חוקרת המתמחה בהיסטוריה של תקופת ימי-הביניים ולהם שני בנים. מתגורר בשכונת ארנונה בירושלים.
פרסומיו.
מאמריו.
שגריר פרסם כ-60 מאמרים מדעיים בתחומי מחקרו.
להלן הבולטים שבהם:
יורגן סטוק
אוטו שטיינהיזל
ונטסיסלאב חריסטוב
ונציסלאב חריסטוב
ז'יגמונד שבק
ז'יגמונד שבק (במקור שטרנפלד, בהונגרית: Sebők Zsigmond; שטורובו, 22 בספטמבר 1861 – בודפשט, 4 ביוני 1916) היה סופר, עיתונאי, קלאסיקן של ספרות הילדים ההונגרית, הוא יצר את הדמויות של מר מצקו (Maczkó) דמטר דרמגה, זבולון ודורקה, רוקה מיקשה, מלץ מישי שמותיו הבדויים הספרותיים היו: Lőrinczy György, Öreg Medve.
ביוגרפיה.
ז'יגמונד שטרנפלד הוא בנם של הסוחר רז'ה שטרנפלד ושל מריה יאולוס (1837–1906). את לימודיו התיכוניים השלים באסטרגום ובבית הספר התיכון ברז'ני דניאל בבודפשט. בשנת 1880 התקבל לאוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה כמועמד לתעודת הוראה ולהתמחות במדעים. המשיכה שלו, לעומת זאת, לקחה אותו לקריירה של סופר ועיתונאי.
לאחר שעזב את לימודיו באוניברסיטה הפך בשנת 1882 לכותב מאמרים ביומון "פשטי הירלפ" (Pesti Hírlap). בשנת 1884 נסע לסגד ובמשך ארבע שנים היה כתב ב"יומן סגד" (Szegedi Napló). חיי המישור ההונגרי הגדול ועולם הנחלות המבודדות השאירו בו רושם עמוק שהשפעתם מורגשת גם ביצירתו הספרותית. בסגד, הוא התיידד עם לאיוש פושה, הדמות הפופולרית ביותר בספרות הילדים ההונגרית באותה תקופה.
ב-1887 חזר למערכת של פשטי הירלפ, וב-1892 הצטרף ל"יומן בודפשט" (Budapesti Hírlap). הוא כתב סקירות פרלמנטריות, תיאורים שונים וכראש מדור וטור כתב גם סיפורים קצרים, ביקורות ספרים ולעיתים קרובות גם מאמרי מערכת. בנוסף, בין 1889 לבין 1909, לאיוש פושה שיתף אותו בכתיבת עיתון הילדים "העיתון שלי" (Az Én Újságom), אך כתב גם בעיתונים נוספים (בעיקר תחת השם הבדוי Keve). הוא כתב ל"עיתון הערב" ולעיתון ההיתולי "קאקש מארטון" (Kakas Márton). משנת 1909 ערך את "החבר הטוב" (Jó Pajtás) ביחד עם אלק בנדק. הוא פרסם יותר מ-30 ספרי ילדים. היצירות המצליחות ביותר שלו היו סיפורי הדובים של "מר מצקו" (לימים השם התחלף ל"דמטר הנוהם" - Dörmögő Dömötör).
הוא נבחר כחבר במספר אגודות ספרותיות (אגודת פטפי, 1891; אגודת דוגוניץ' 1892; אגודת קישפלודי, 1904).
חייו הפרטיים.
אשתו הייתה ארז'בט ראקושי (1874–1961), שנשא לאישה ב-10 באוקטובר 1895 בבודפשט.
ילדיהם:
פעילותו.
בסיפוריו מורגשתם של הסופרים השפעת מור יוקאי ושל קלמן מיקסאט. הוא החל לעסוק בספרות ילדים ונוער משנות ה-80 של המאה ה-19. שבק פרסם יותר משלושים ספרים לצעירים. יצירותיו המצליחות ביותר הן סיפורי "מר מצקו" (אדון דובי). מר מצקו המסורבל וקצת חסר המצפון צובר חוויות שונות בקרב האנשים כאשר דמותו משתנה ומתפתחת. מאוחר יותר הוא המשיך בהרפתקאותיו בתור דמטר דרמגה כלומר "דמטר הנוהם" (Dörmögő Dömötör).
מרכז בדין לחקר מדיניות המזרח התיכון
המרכז לחקר מדיניות המזרח התיכון ע"ש נחום בדין (באנגלית: Center for Near East Policy Research) הוא מכון מחקר אשר יושב בבית אגרון בירושלים ועוסק במחקר ופרסום מידע מתועד על סוגיות הליבה של הסכסוך הישראלי-ערבי.