בשובו לבליז, הקים בסיועה של עמותת המתנדבים VSO (Voluntary Service Overseas, את הסטודיו להקלטות Sunrise Recording Studio, המוקדש למוזיקת בני גאריפונה והקים להקה קטנה ", חברה. אירוע שהיווה ציון דרך בחיים המוזיקליים של בליז היה ההפקה בשנת 1987 על ידי חברת "סאנרייז" של האלבום הקומפילציה "פונטה רוקרס" (Punta rockers) בו השתתפו פן קאייטאנו, אנדי פאלאסיו, להקת Sounds Incorporated ועוד להקת "צ'אטוייה" (Chatuye) של בני גאריפונה מלוס אנג'לס. הקליט קלטות עם Come Mek Wi Dance ועשה כמה הקלטות בחברת "Caye Records בקליפורניה.
אחרי 1988 פאלאסיו הפך פופולרי מאוד בארצו ובחו"ל ויצא לסיורי הופעות רבים בארצות הים הקריבי, באמריקה הדרומית והצפונית, באירופה ובאסיה. בין השאר, השתתף ב"מפגשים הטארנס-מוזיקליים" בצרפת, ב"קאריפסטה" בטרינידד וטובאגו ובסנט קיטס ונוויס, בתערוכה העולמית למוזיקה באסן בגרמניה, בפסטיבל "ריינפורסט וורלד מיוזיק" במלזיה, בחגיגות האנטילים בבלגיה, בפסטיבל "היימאטקלנגה" בגרמניה, בפסטיבל לאמנויות הבמה של מסורות העולם שהתקיים ביפן, ובאירועי מוזיקה אחרים בארצות הברית - בלוס אנג'לס, שיקגו, ניו יורק -, מקסיקו, קנדה, קולומביה ובריטניה.
בשנות ה-1990 המוקדמות הקים "בליז ברודקאסטימג קרופוריישן" שכלל את הסטודיו סאנרייז.
פאלאסיו הנחה לזמן קצר תוכנית טלוויזיה שנשאה את שמו בערוץ 5 של הטלוויזיה הבליזית, וכתב את אות פתיחת יומן החדשות של ערוץ זה.
אחרי 1990 הקליט למשה אלבומים מקוריים, החל עם "נאבי".
בשנת 2001 שיחק תפקיד חשוב בהחלטת אונסקו להכיר בשפה גאריפונה ובמוזיקה והריקודים של תרבות בני גאריפונה ב"נכסי צאן ברזל של המורשת בעל פה של האנושות, שנועדת לשימור". לראשונה נלקח צעד כזה לגבי מורשת תרבות מן האיים הקריבים.
בסביבות 2002 יחד עם המפיק איוואן דוראן (איתו שיתף פעולה החל משנת 1995) שעודד אותו לכיוון של חזרה לשרשים האותנטיים של מוזיקת גאריפונה, הקים להקה בינלאומית בשם "Garifuna Collective" ששילבה כוכבים ותיקים, כמו המלחין גאריפונה פול נאבור, יחד עם כישרונות צעירים, כמו כוכב ה"פאראנדה" אורליו מרטינס מהונדורס.
אלבום הבכורה שלה "ואטינה" ("קראתי") (2007) התפרסם בכל העולם והפך ללהיט במצעד ה- World Music Charts Europe. הוא זיכה אותו ואת מפיקו, איוואן דוראן, בפרס התערוכה העולמית למוזיקה של אונסקו.
אנדי פאלאסיו חי רוב הזמן בעיר בליז.
בשנת 2004 התמנה לשגריר תרבות וסגן מנהל של המכון הלאומי לתרבות והיסטוריה של בליז.
ב-17 בינואר 2008 לקה פאלאסיו בשני פרכוסים ונפל למשכב. הוא נפטר בגיל 47 בבליז ב-19 בינואר 2008 בגלל אירוע מוחי מסיבי. באמצע הטיסה לשיקגו, לשם טיפול חירום, הורד במוביל, אלבמה והוחלט עקב מצבו ולפי בקשת המשפחה להחזירו למולדת. הובא לקבורה בבליז בהלווייה ממלכתית.
אנדי פאלאסיו היה נשוי לדורין קסטיליו והתגרש. השאיר חמישה ילדים (בן ו 4 בנות) ושתי נכדות.
חיים טהרלב
חיים טהרלב (2 ביולי 1915 – 25 בדצמבר 1963) היה סופר, מחזאי ומשורר עברי.
ביוגרפיה.
חיים נולד בליטא בשם חיים טרלובסקי. הוא עלה לארץ ישראל ב-1934, כשהיה בן 19, והצטרף לקיבוץ יגור.
בשנת 1946 עיבד בעבור הבימה את המחזה "אהבת ציון" לפי אברהם מאפו, בבימויו של צבי פרידלנד. בשנת 1963 הוא עיבד את "המלך מתיא הראשון", ספרו של יאנוש קורצ'אק, למחזה "המלך מתיא בגטו: מחזה לגיל הנעורים". ההצגה זכתה להצלחה ותוכננה להופיע ברחבי הארץ, אולם טהרלב נפטר ממחלה בסמוך להצגתה הראשונה, בעודו בן 48 בלבד.
טהרלב פרסם שירים, מאמרים וסיפורים ב"דבר", ב"מעלה", "הדור" וב"דבר לילדים". בשנת 1998 יצאה בעריכת בנו אסופה משיריו, "נוה-סלעים", אשר כתב בשנות הארבעים והחמישים.
בנו של טהרלב היה הפזמונאי והמשורר יורם טהרלב. נכדתו היא הציירת רוני טהרלב.
סרטי טריסטאר
סרטי טריסטאר (באנגלית: TriStar Pictures) היא חברת סרטים, הפקות והפצות אמריקאית. החברה היא חברת בת של סרטי קולומביה, שהיא עצמה נמצאת בבעלות סרטי סוני.
היסטוריה.
הרעיון להקמת סרטי טריסטאר היה בשנת 1982, כאשר סרטי קולומביה, HBO ו-CBS, החליטו לפצל את העלויות ההולכות והגדלות של עשיית סרטים, על ידי הקמת מיזם חדש. בשנה זו הוקמה החברה, ובשנת 1983 קיבלה את השם Tristar Pictures. החברה הייתה האולפן ההוליוודי הראשון שהוקם מאז חברת RKO, שהוקמה למעלה מיובל לפני כן. ההפקה הראשונה של החברה, שפורסמה בשנת 1984, הייתה הסרט The Natural בכיכובו של רוברט רדפורד. במהלך מיזם זה, רוב גרסותיה של טריסטאר יצאו ב-VHS או בווידאו ביתי של סרטי קולומביה-RCA (עכשיו סוני- סרטים ובידור ביתי), CBS/FOX וידאו (כיום CBS בידור ביתי ופוקס המאה ה-20 בידור ביתי), ו-HBO וידאו. בנוסף, HBO הרוויחה זכויות הפצה בלעדיות לסרטים האלה, ורישיונות לשידורי טלוויזיה. רשת CBS נשרה מהמיזם בשנת 1985, אף על פי שעדיין הופצו בה כמה מסרטיה של טריסטאר בווידאו ביתי לפחות עד שנת 1992. בשנת 1986, טריסטאר נכנסה לעסקי הטלוויזיה כ- TriStar Television. בשנת 1987, רשת HBO, גם נשרה ממיזם TriStar וב־7 בספטמבר, סרטי קולומביה קנתה את מניות המיזם שלה וגם את של CBS, ובכך התמזגו קולומביה וטריסטאר לסרטי קולומביה בידור. שתי החברות המשיכו לייצר ולהפיץ את הסרטים שלהן תחת השמות השונים.
לוגו החברה.
הלוגו של החברה הוצג לראשונה בשנת 1984 (ניתן לראותו בראש הדף בצד שמאל). בלוגו של החברה נראה פגסוס, שמסביבו נמצאים עננים כתומים, כמו בלוגו של סרטי קולומביה. הלוגו הפך למעין סמל תרבותי. הלוגו השני צויר במקור על ידי אלן ריינגולד ולראשונה בשנת 1992, יחד אולפני קולומביה. גרסת האנימציה נוצרה על ידי Intralink Creative בשנת 1993.
המוזיקה הנשמעת במהלך הקרנת הלוגו בתחילת כל סרט של טריסטאר, הולחנה על ידי דייב גרוסין.
חנוך רעים
חנוך רעים (נולד ב-24 בדצמבר 1964) הוא מחזאי, במאי ושחקן ישראלי.
קורות חייו.
חנוך רעים נולד וגדל בקיבוץ דליה. באותה תקופה הייתה נהוגה בקיבוצים הלינה המשותפת (בה ישנים הילדים בנפרד מהוריהם). עובדה זו השפיעה על חייו והמחזות "חלומות גנובים" (1995) ו"סיפור לילה" מתעסקים בנושא זה. אימו, רנה רעים, הייתה מורה ומשוררת. ספר שיריה "הפוכים במוקד אהבתי", יצא בהוצאת 'פועלים' בשנת 1972. היא נפטרה באותה שנה כשחנוך היה בן שמונה. גם עובדה זו חוזרת במחזותיו באופנים שונים. בצבא שירת בנח"ל, בקיבוץ ניר עוז, ליד רצועת עזה. במהלך ואחרי הצבא למד במשך שנתיים בחוג משחק למבוגרים של שמחה ספקטור (מי שהקים בשנות השבעים את קבוצת 'אלטרנטיבה'). לימודים אלה השפיעו על תפישת התיאטרון שלו ורבות מהצגותיו מתרחשות בחללים ריקים (או ריקים כמעט) כשהדגש ביצירותיו הוא תמיד האדם-השחקן.
בשנת 1986, מעט אחרי שחרורו הוא התחתן ונולדה ביתו הראשונה (סתיו). באותה תקופה הוא השתתף בסרט "בלוז לחופש הגדול" בתפקיד קטן. הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב, בו למד בשנים 1990-1987. בין מוריו היו ניסן נתיב, מיקי גורביץ', שלמה בסן וקובי אסף. בכיתתו למדו בין השאר יואב בר-לב, ניר רון, מארק איווניר ודלית מילשטיין. בתקופת הלימודים עבד כליצן בתיאטרון רחוב ושימש ככתב המוזיקה של העיתון דבר. בשנה השלישית ללימודיו בניסן נתיב הוא כתב את מחזהו הראשון ("שעשועים של רקב"), הוא גם ביים את המחזה, השתתף בו כשחקן והלחין לו את המוזיקה.
בתום לימודיו בניסן נתיב שיחק בתפקיד זונה בהצגה "האבן והשושנים" מאת מיכאל גורביץ' ובבימויו. ההצגה הועלתה במסגרת הפקות השנה השלישית בסטודיו ונקנתה על ידי תיאטרון הקאמרי. אחר כך שיחק בהצגה "הכבש השישה עשר", פרי עטם של יהונתן גפן ומיקי גורביץ', בבימויו של גורביץ', ובהצגה "מפעל חייו" מאת שולמית לפיד, שתיהן גם כן בתיאטרון הקאמרי. חלק משחקני "הכבש השישה עשר" היוו את הגרעין לקבוצת הצעירים של הקאמרי (בניהולו של מיכאל גורביץ') וחנוך ביניהם. הם העלו את ההצגות "אנטיגונה ו"מעופפי רשפון". בשנת 1993 עזב את קבוצת הצעירים (שהתפרקה כמה חודשים אחר כך) והעלה ביחד עם יואב ברלב את הצגת הילדים "טיול לכוכב הגבינה". יואב וחנוך כתבו וביימו את הצגה ושניהם הופיעו בה במשך 20 שנה (1993 - 2013). אחר-כך חזר לקאמרי ושיחק ב"הסוחר מוונציה", בבימויו של עמרי ניצן. ב-1994 עזב את הקאמרי והעלה בתיאטרונטו הצגת ילדים בשם "הקרקס של מקס". ב-1995 כתב את המחזה "חלומות גנובים", שהוצג בפסטיבל חיפה וזכה בפרסים רבים.
מאז חנוך רעים כותב, מביים ומשחק בהצגות שלו, בעיקר הצגות ילדים, זאת למעט גיחות בודדות בהן לתיאטרון חיפה ב-1996, אז שיחק בהצגה "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" מאת ברכט, בבימויו של סיני פתר וב-2001 בתיאטרון אורנה פורת, בתפקיד איתמר בן-אב"י בהצגה "אהבת איתמר" שכתבה דבורה עומר ובימה חגית רכבי.
הוא שיתף פעולה עם יוצרים רבים אך בעיקר עם המוזיקאי אבנר קנר ומעצבת התפאורה והתלבושות טליה אוטולנגי.
ב-1994 החל ללמד ולביים בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, ב-1996 עבר לסניף הירושלמי של הסטודיו, בו לימד וביים עד 2001.
בשנים 1997-1996 ריכז והדריך את פרויקט אמן בקהילה, בגבעת אולגה.
משנת 1995 ועד 2002 העלה חמש הצגות בפסטיבל חיפה להצגות ילדים. "חלומות גנובים" (1995), "פנתר במרתף" (1997), "ביאליק 22" (1998, יחד עם יואב ברלב), "אישקטן ודרקון" (1999), ו"מה עם מיקי" (2002). הוא מילא בפסטיבל גם תפקידים נוספים - חבר בוועדת השיפוט (1996), חבר בוועדה האמנותית (2003-2004) ובשנים 2005, 2006 ו-2008 היה המנהל האמנותי של הפסטיבל.