בשנת 2003 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חירם, ושימש בתפקיד עד שנת 2005. בהמשך מונה למפקד המכללה לפיקוד טקטי ובמקביל למפקד חטיבה 55 בין השנים 2005–2007, והוביל את החטיבה בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. בין פעולות החטיבה היה מבצע איגוף מוצלח של חזבאללה בסיום המלחמה, במהלכו חבר כוח מן החטיבה בפיקודו לכוח שהוטס במסוקים ללבנון, והשתלט על מרחב הכפרים יעטר־זביקין. לאחר מכן השמיד הכוח משגרי רקטות וקטיושות והרג מספר פעילי חזבאללה. החטיבה זכתה לפרס ממפקד זרוע היבשה על פעולותיה במלחמה. ב-5 באוגוסט 2007 מונה למפקד חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 20 באוגוסט 2009. כמפקד החטיבה העיד במשפטו של סגן אדם מלול, סגן מפקד פלוגה בגדוד שמשון, שהואשם כי במהלך פעילות מבצעית בשומרון הכה בידו פלסטיני. על השאלה האם יש מקום לנקוט באלימות פיזית כלפי אזרחים, השיב כי:
בעקבות דבריו ננזף על ידי מפקד פיקוד המרכז, גדי שמני, ונרשמה לחובתו הערה פיקודית. פנייה של האגודה לזכויות האזרח, ליועץ המשפטי לממשלה, בקריאה לפתוח נגדו בהליכים פליליים, נענתה בשלילה, לאחר שהיועץ הודיע כי הוא מסתפק בטיפול המשמעתי שננקט בתוך הצבא. עתירה לבית המשפט הגבוה לצדק של תנועת יש דין, כנגד הרמטכ"ל, גבי אשכנזי, הובילה להוראת הפרקליט הצבאי הראשי לפתוח בחקירה פלילית, שנסגרה לאחר שהפצ"ר קבע ש"מכלל חומר החקירה עולה שבמסגרת תפקידו כמפקד חטיבת כפיר, לא העביר מסרים בלתי חוקיים בכל הנוגע להתנהלות חיילי החטיבה בלחימה בכלל ומול אוכלוסייה אזרחית בפרט, וכן כי לא נקט בעצמו באלימות כלפי האוכלוסייה המקומית, או שהיה עד להתנהלות מעין זו". הפצ"ר אף שיבח אותו ש"מהחקירה עולה כי פעל להטמעת נהלים וביצוע פעילויות חינוכיות ופיקודיות שמטרתן מניעת התנהגות בלתי חוקית כלפי האוכלוסייה המקומית" וכן "לא חסך במאמצים והשתמש בכל במה אפשרית כדי להבהיר לפקודיו את הנורמות שיש לנהוג לפיהן". לאחר לימודים במב"ל מונה לפקד בשנית על חטיבה 55 בין השנים 2010–2011, ובמקביל שימש כמפקד קורס מג"דים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
ב-23 בינואר 2012 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ובמקביל פיקד על פרויקט בזרוע היבשה, ושימש בתפקידים אלו עד ספטמבר 2012. ב-13 בספטמבר 2012 מונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי, ושימש בתפקיד עד 1 ביולי 2014. ב-31 באוגוסט 2014 מונה למפקד אוגדת עזה, ושימש בתפקיד עד 19 במאי 2016. בתחילת יוני 2016 מונה לראש מטה זרוע היבשה, ושימש בתפקיד עד אפריל 2018. לאחר מכן שימש כפרויקטור במטה הכללי.
ב-5 באוגוסט 2018, מפקד פיקוד המרכז, נדב פדן, מינה ועדת חקירה בראשותו, על מנת לחקור את נסיבות פציעתם של מספר חיילים, בשורה של אירועים חריגים שאירעו בחטיבת עוז.
ב-10 במרץ 2019 הועלה לדרגת אלוף וב-11 במרץ נכנס לתפקידו כמפקד המכללות הצבאיות. ב-18 באוגוסט 2020 מונה במקביל למפקד מפקדת העומק.
חיים אישיים.
וירוב מתגורר בקיבוץ מעלה גלבוע, נשוי ליעל ואב לשישה. בעל תואר ראשון בכלכלה, ותואר שני באסטרטגיה צבאית מהקולג' המלכותי לביטחון לאומי (RCDS) בבריטניה.
מעגלי איכות
חיים פינחס שיינברג
הרב חיים פינחס שיינברג (כ"ז באלול ה'תר"ע, 1 באוקטובר 1910 - כ"ז באדר ה'תשע"ב, 20 במרץ 2012) היה ראש ישיבת תורה אור, פוסק הלכה, רבה של קריית מטרסדורף בירושלים וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה. בסוף ימיו נודע בכינוי "זקן ראשי הישיבות".
תולדות חייו.
נולד באוסטרוב שבפולין, בנם השני של יעקב יצחק ויוספה (לבית טמבק). בילדותו התגורר במיר. טרם לידתו היגר אביו לארצות הברית. בשנת ה'תרע"ט, כשהיה בן תשע, הצטרפו אליו האישה והילדים. הם התגוררו בלואר איסט סייד.
למד בישיבת רבנו יעקב יוסף עד גיל 14. בשנת ה'תרפ"ד עבר ללמוד אצל הרב משה סולובייצ'יק בישיבת רבנו יצחק אלחנן. משם עבר לבית מדרש לרבנים בראשותו של הרב יהודה לבנברג שבניו הייבן שבקונטיקט, מוסד תורני ללא לימודי חול. בגיל שש עשרה וחצי סיים ללמוד את כל הש"ס. בגיל 17 חזר ללמוד בישיבת רבנו יצחק אלחנן, אצל הרב משה סולובייצ'יק והרב שלמה פוליצ'ק. קיבל סמיכה לרבנות מהרב ברוך בר ליבוביץ, הרב משה סולובייצ'יק, הרב ד"ר דב (ברנרד) רבל ועוד.
בט"ו באדר א' ה'תרפ"ט נישא לבאשע, בהיותה בת 17, על פי הצעת אביה, הרב יעקב יוסף הרמן. הרב ברוך בר ליבוביץ, סידר חופה וקידושין. בעידוד חותנו, עברו בני הזוג להתגורר בעיירה מיר שבפולין (כיום בלארוס), על מנת ללמוד בישיבת מיר.
לאחר קרוב לחמש שנים, בשנת ה'תרצ"ה חזרה המשפחה לניו יורק, כדי לא לאבד את אזרחותם האמריקאית. לאחר חזרתו למד בישיבת היכל רבינו חיים הלוי בבוסטון אצל הרב יוסף דוב סולובייצ'יק ולאחר מכן שימש משגיח רוחני בישיבת חפץ חיים שברובע קווינס. בתפקיד זה הוא שימש במשך 25 שנה. בשנת ה'תשכ"א, הקים (בעזרתם של אחיו הרב שמואל וחתנו הרב חיים דוב אלטוסקי) בשכונת בנסונהרסט שבברוקלין את ישיבת "תורה אור" והחל לעמוד בראשה. במקביל שימש כרב של קהילת "בקש שלום אנשי אוסטרובא".
באייר ה'תשכ"ה עלה לישראל והעביר לשם את ישיבתו. תחילה שכנה הישיבה בבניין בית היתומים דיסקין בירושלים. בשנת ה'תשל"א היא עברה לבניין הנוכחי בקריית מטרסדורף.
נהג להיות עטור בתפילין במשך כל היום ולבש מעל 50 ציציות. בשבת לא דיבר דברי חול. לא אכל אלא בסעודת מצווה.
עסק רבות במשנתו של הרב אריה לייב הלר וכתב חיבורים על כל ספריו, "קצות החושן", "אבני מלואים" ו"שב שמעתתא".
בשנותיו האחרונות כונה "זקן ראשי הישיבות". נפטר בכ"ז באדר ה'תשע"ב, בן 101, ונקבר בהר הזיתים.
משפחה.
היה נשוי לבאשע (ה'תרע"ג - ג' בחשוון ה'תש"ע), במשך כשמונים שנה. אחות אשתו הייתה הסופרת רוחמה שיין.
לרב שיינברג בן יחיד - הרב שמחה שיינברג, שהתמנה תחתיו לראשות הישיבה; וארבע בנות - חנה, זלדה, פרומה רחל ורבקה. בתו זלדה הייתה נשואה לרב ניסן אלפרט שכיהן כר"מ במתיבתא תפארת ירושלים וכראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן (נפטרה ב-2021). בתו פרומה רחל הייתה נשואה לרב חיים דב אלטוסקי, מחבר סדרת ספרי "חידושי בתרא" על מסכתות התלמוד, שכיהן כראש ישיבת תורה אור לבני חו"ל. נכדו הוא הרב מרדכי אלטוסקי, אשר הוציא לאור בצעירותו את ספרו של סבו "משמרת חיים". נכדו הוא הרב יעקב שיינברג מראשי ישיבת תושיה תפרח וחתנו של הרב אליעזר דינר.
הלופ
אזור "הלוּפּ" או לחלופין אזור "הלולאה" (באנגלית: The Chicago Loop) הוא אחד מ-77 תתי-האזורים של העיר שיקגו. אזור זה מכיל את מרכז העסקים הראשי וההיסטורי של שיקגו, והוא המחוז העסקי השני בגודלו בארצות הברית לאחר המחוז העסקי של העיר ניו יורק.
גאוגרפיה.
אזור זה גובל מצפון וממערב בנהר שיקגו, ממזרח בימת מישיגן ומדרום בכביש רוזוולט. הוא מכיל גורדי שחקים רבים (בעבר, עד פירוקו - בניין ביטוח הבית הנחשב גורד השחקים הראשון בעולם) בהם מגדל ויליס (לשעבר מגדל סירס) אשר נחשב בעבר גורד השחקים הגבוה ביותר באמריקה (כיום השני לאחר מגדל החירות), וגורד השחקים הגבוה ביותר בעולם עד 1998. כמו כן מכיל אזור "הלולאה" חנויות רבות, קניונים ולמעשה כל החברות הבולטות באזור המערב התיכון מחזיקות בתחומי הלולאה את משרדיהן הראשיים.
המקור ההיסטורי להגדרה של אזור "הלולאה" מבוסס על מסילת רכבת חשמלית שהוקמה בשנת 1882 והקיפה לראשונה את אזור זה מכל צדדיו. בשנת 1897 הוחלפה הרכבת החשמלית ברכבת עילית (המכונה באנגלית: 'The 'L - קיצור של Elevated train), אשר פועלת עד היום באותו התוואי שבו פעלה הרכבת החשמלית וחולפת על גבי מערכת של גשרים הבנויים מעל לרחובות העיר.
16,388 אנשים חיו בשטח הלולאה בשנת 2000, על פי מפקד האוכלוסין האמריקאי משנת 2000.
פסק דין אפרופים
פסק דין אפּרופים הוא פסק דין של בית המשפט העליון שניתן ב-6 באפריל 1995, והיווה ציון דרך משמעותי בעניין פרשנות החוזה במשפט הישראלי.
השופט אהרן ברק קבע במסגרת פסק דינו, שהפך להלכה מחייבת, כי הוראת סעיף 25 לחוק החוזים (חלק כללי), התשל"ג-1973, אינה מחייבת פרשנות החוזה בשני שלבים (תחילה בדיקת לשון החוזה ולאחר מכן, אם הדבר נדרש, בדיקת הנסיבות החיצוניות), אלא באופן חד שלבי שתכליתו בירור אומד דעת הצדדים, באמצעות בדיקת לשון החוזה והנסיבות החיצוניות גם יחד:
מבקריו של פסק הדין טענו, כי הוא פוגע בעקרונות של ודאות מסחרית ומשפטית בהקשר לפרשנות חוזים.
בינואר 2011 התקבל בכנסת תיקון לחוק החוזים, שנועד לשנות את הלכת אפרופים ולהגביר את הוודאות המשפטית, אולם צפוי שיעבור זמן עד שתתגבש פרשנות מובילה של התיקון. בפסק הדין העיקרי שעסק בתיקון, עמדת הרוב היא שהתיקון דווקא חיזק את הלכת אפרופים.
רקע.
הוראת סעיף 25(א) לחוק החוזים, כנוסחו לפני שתוקן ב-17 בינואר 2011, הייתה: "חוזה יפורש לפי אומד דעתם של הצדדים, כפי שהיא משתמעת מתוך החוזה, ובמידה שאינה משתמעת ממנו – מתוך הנסיבות". בהתאם לכך התגבש מבחן דו-שלבי לבדיקת אומד דעת הצדדים, על פיו יש לבדוק קודם את לשון החוזה ורק לאחר בדיקה זאת, אם אומד הדעת אינו ברור, לבדוק את הנסיבות החיצוניות.
המחלוקת.