קבוצה זו קיבלה תמיכה כספית מחברת המיכון החקלאי מאסי-האריס ומד"ר ג'יימס מק'קאלום. האריס ומקאלום בנו יחד את בניין הסטודיו בשנת 1914 כדי שישמש מקום מפגש ועבודה לתנועת האמנות הקנדית החדשה. מק'קאלום היה בעל אי במפרץ ג'ורג'יאן ותומסון עבד כמדריך בפארק הטבע אלגונקווין הסמוך, שני המקומות בהם הוא והאמנים האחרים נסעו לעיתים קרובות כדי לקבל השראה.
הקבוצה הבלתי פורמלית התפצלה זמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, במהלכה ג'קסון וארלי הפכו לאמני מלחמה רשמיים. ג'קסון התגייס ביוני 1915 ושירת בצרפת מנובמבר 1915 עד 1917, ונפצע קשה. האריס התגייס בשנת 1916 והדריך נשק. הוא שוחרר במאי 1918 לאחר שסבל מהתמוטטות עצבים. קרמייקל, מקדונלד, תומסון, וארלי וג'ונסטון נותרו בטורונטו ונאבקו לשרוד כלכלית בזמן המלחמה. מכה נוספת לקבוצה הגיעה בשנת 1917 כאשר תומסון מת באופן מסתורי בזמן שייט בקאנו בפארק אלגונקווין. נסיבות מותו נותרות לא ברורות.
השבעה שהקימו את הקבוצה המקורית התאחדו לאחר המלחמה. הם המשיכו לטייל ברחבי אונטריו. ציירו את הנוף ופיתחו טכניקות לייצוגו באמנות. בשנת 1919 הם החליטו להפוך את עצמם לקבוצה המוקדשת לצורת אמנות קנדית ייחודית שעדיין לא הייתה קיימת, והחלו לקרוא לעצמם "קבוצת השבעה". לא ידוע מי בחר דווקא בשבעת הציירים האלה, אך נראה שהיה זה האריס. בשנת 1920 הם היו מוכנים לתערוכה הראשונה שלהם בזכות תמיכתו ועידודו המתמיד של אריק בראון, מנהל הגלריה הלאומית באותה תקופה. לפני כן אמנים רבים האמינו שהנוף הקנדי אינו ראוי לציור. הביקורות על התערוכה בשנת 1920 היו מעורבות, אך ככל שהתקדם הזמן הקבוצה הוכרה כחלוצת אסכולת אמנות חדשה - קנדית.
חברי הקבוצה החלו לנסוע למקומות אחרים בקנדה לקבלת השראה, כולל קולומביה הבריטית, קוויבק, נובה סקוטיה והקוטב הצפוני. היו אלה האמנים הראשונים ממוצא אירופי שתארו את הקוטב הצפוני. הקבוצה קיבלה את ההחלטה - שכדי לקרוא לעצמה "אסכולה לאומית לציור" צריכים להיות חברים מחוץ לטורונטו. כתוצאה מכך, בשנת 1930 הצטרף אדווין הולגייט ממונטריאול, קוויבק ואחריו למוין פיצג'רלד מוויניפג, מניטובה בשנת 1932.
השפעת הקבוצה הייתה רחבה בסוף 1931, ולאחר מותו של ג'. ה. מק'דונלד בשנת 1932, הם כבר לא מצאו צורך להמשיך כקבוצת ציירים. הם הודיעו כי הקבוצה פורקה וכי תוקם אגודה חדשה של ציירים, המכונה "קבוצת הציירים הקנדית". הקבוצה הקנדית - שהורכבה בסופו של דבר מרוב האמנים המובילים בקנדה - קיימה את התערוכה הראשונה שלה בשנת 1933 והמשיכה לערוך תערוכות כמעט כל שנה כחברה מצליחה עד 1967.
סקוילצ'ה
סקוילצ'ה (באיטלקית: Squillace) היא עיר ורשות מקומית בנפת קטנזארו, מחוז קלבריה שבאיטליה. ראשיתה במאה ה-7 לפנה"ס, אז נוסדה על ידי מתיישבים על בסיס שרידים של היישוב העתיק מהתקופה הרומית. העיר שוכנת לחופי מפרץ סקוילצ'ה.
העיר הוקמה כמבצר ביזנטי, בתקופה שהאזור נשלט עלי ידי האימפריה הביזנטית. בימי הביניים העיר סבלה מהתקפות של סרצנים, שאף החזיקו בה בסיס צבאי. לאחר תקופת השלטון הקצרה, העיר עברה לשליטה של נורמנים, ובשנת 1044 הם הקימו בה מבצר חדש. בהמשך העיר עברה לשליטתה של משפחת בורג'ה, וזאת עד לשנת 1735.
SanDisk
אם-סיסטמס
בית השטן
בית השטן (בצרפתית: Le Manoir du diable, באנגלית: The House of the Devil) הוא סרט אילם צרפתי קצר משנת 1896, בבימויו של ז'ורז' מלייס. הסרט, בן שלוש דקות (שנחשב ארוך לתקופתו), מיועד לבדר ולהפליא את צופיו, אך בשל תוכנו הוא נחשב לסרט האימה הראשון בהיסטוריה של הקולנוע, בין היתר בשל הופעתו של עטלף ההופך לאדם, פרט שהביא חלק מהצופים לראות בו סרט ערפדים.
הסרט נחשב לאבוד עד לשנת 1988, כאשר עותק ממנו התגלה בארכיון הקולנוע של ניו זילנד.
עלילה.
הסרט נפתח במראה של עטלף גדול המעופף לתוך מבנה של טירה מימי הביניים. העטלף לובש לפתע את דמותו של השטן. הוא מזמן למקום עוזר וקלחת מכשפים, שמתוכה עולה דמות אישה.
החדר מתרוקן לרגע, ואז נכנסים אליו שני ברנשים מטורזנים. עוזר השטן חוזר, דוקר בהם באחוריהם בקלשון, נעלם וצץ בפינות שונות של החדר. שני האנשים נבהלים, ואחד מהם נמלט. עוזר השטן ממשיך להתל בשני, משגר רהיטים מפינה לפינה של החדר, ולבסוף מציג לפניו שלד. האיש תוקף את השלד בחרבו, והשלד הופך לפתע לעטלף ואז לשטן, אשר מזמן ארבע רוחות רפאים כדי להכניע את האיש. לאחר שהאיש מתאושש מהתקפתם, מציג השטן לפניו את האישה שברא בתוך הקלחת, והוא מתרשם מיופייה. אז הופך אותה השטן לנגד עיניו למכשפה זקנה, ולאחר מכן שוב לארבע רוחות רפאים.
האיש הראשון חוזר ותוקף את רוחות הרפאים, אך לאחר שהן רודפות אחריו, הוא נמלט בקפיצה מעל מעקה מרפסת החדר. האיש האחר מתעמת עם השטן, ולבסוף מציג בפניו צלב, שלמראהו השטן נסוג.
הפקה.
הסרט צולם בגן ביתו של מלייס בפריז בעזרת תפאורה מצוירת.
בתקופה שבה הופק הסרט הופיעו שחקנים בסרטים כדמויות אנונימיות ולא ניתן להם קרדיט, אך ידוע שאת דמות האישה שהופיעה מתוך הקלחת גילמה השחקנית ז'אן ד'לסי, שהופיעה ברבים מסרטיו של מלייס ובהמשך הייתה לאשתו השנייה. קיימת השערה שאת דמותו של השטן גילם ז'ול-אז'ן לגרי (Jules-Eugène Legris), קוסם אשר הופיע בתיאטרון רובר-אודן (Théâtre Robert-Houdin) בפריז וכן בסרטו הידוע של מלייס "מסע אל הירח" משנת 1902.
הסרט יצא לאקרנים על ידי הסטודיו של מלייס, שנקרא Star Film Company. בארצות הברית הוא הוקרן בשם "הטירה הרדופה", ובבריטניה - "טירת השטן". אין לבלבל בין סרט זה לבין סרט אחר של מלייס, שהופק זמן קצר לאחר מכן - "Le Château hanté" . אותו סרט נקרא גם הוא "הטירה הרדופה".
בספר Universal Monsters: Origins, שיצא לאור ב-2016, כתב כריסטופר ריפלי כי הסרט משעשע יותר מאשר מטיל אימה, כי בולט ניסיונו של מלייס בסרט לקסום דמות מתוך דמות אחרת, וכי הוא השתמש באמצעים המוגבלים של התקופה ובדמיונו כדי ליצור הפקה מרשימה למדי.
פונט-סנט-אספרי
פונט-סנט-אספרי (בצרפתית: Pont-Saint-Esprit) היא עיירה קטנה במחוז גארד שבדרום צרפת, השוכנת על נהר רון.
היסטוריה.
הגשר שמחבר בין שני חלקי העיירה מצידי הרון תועד על ידי הצליין האירי סימון שמאוניס בשנת 1323 בדרכו לארץ הקודש.
פונט-סנט-אספרי מפורסמת כעיר הולדתו של מישל בובייה, סבה של ג'קלין קנדי-אונאסיס.
ב-16 באוגוסט 1951 התרחשה בעיירה התפרצות של הרעלת ארגוטיזם, שהתבטאה בשינויים פסיכוטיים אצל תושבי העיירה והזיות מרובות. יותר מ-250 תושבים לקו בהזיות שונות, כאשר 50 מהם הוחזקו בכוח במקלט כדי שלא יפגעו בעצמם ובסביבתם וארבעה הרוגים. רוב המחקרים האקדמיים מגדירים את השפעת פטריות ארגוט כגורם למגפה, אולם ישנן תיאוריות המתארות גורמים אחרים כגון הרעלת כספית, LSD, ומעורבות אמריקאית שכוללת ניסויים בסמי הזיה.
סטנלי ליין-פול
__ללא_תוכן__
סטנלי לֵיין-פּוּל (Stanley Edward Lane-Poole; 18 בדצמבר 1854 – 29 בדצמבר 1931) היה מזרחן, נומיסמטיקאי, מילונאי והיסטוריון בריטי.
קורות חייו ופועלו.
סטנלי ליין-פּוּל נולד בלונדון למשפחה של מזרחנים נודעים. הוריו מתו בילדותו, והוא ואחיו רג'ילנד , לימים היסטוריון ואיש אוניברסיטת אוקספורד, גדלו אצל סבתו, המזרחנית סופיה ליין פול . חינוכם הופקד בידי מורים פרטיים בפיקוח אחי סבתם – הבלשן והמזרחן אדוארד ליין. כבר בשנות לימודיו באוניברסיטת אוקספורד ליווה את דוֹדוֹ, הארכאולוג רג'ילנד סטיוארט פול , בעבודתו כאוצר אוספי המטבעות והמדליות במוזיאון הבריטי, ומ-1874 הועסק סטנלי ליין-פּוּל הצעיר בקִטְלוּג המטבעות האסלאמיות במשרה מלאה. ב-1875 פורסם הכרך הראשון בסדרת "קַטלוֹג מטבעות המזרח באוסף המוזיאון הבריטי" בהכנתו, ועד 1890 ראו אור עשרת הכרכים של הקטלוג. הוא המשיך בעבודתו במוזיאון הבריטי עד 1892, ומלבד קטלוגי מטבעות המזרח הפיק שלושה כרכים בסדרת קטלוגי המטבעות של הודו, שיוחדו לאלה של השליטים המוסלמים. כמו כן יצר את הקַטלוֹג של המטבעות האסלאמיות בספרייה הבודליינית באוקספורד.
אחרי מות הדוֹד-רבא, אדוארד ליין, ב-1876 נטל על עצמו סטנלי ליין-פּוּל להשלים את המילון הערבי-אנגלי שלו "" והפיק את הכרכים החסרים.
ב-1883 נשלח למצרים מטעם המחלקה למדע ולאמנות של ממשלת אנגליה לצורך מחקר המטבעות האסלאמיות.
ידיעותיו על מצרים נרכשו עוד קודם לכן והניבו, בין היתר, את המאמרים שתרם לסדרת "ארץ ישראל, סיני ומצרים הציוריות" בעריכת צ'ארלס וילסון, רובם בכרך הרביעי. חיבורו "חיים חברתיים במצרים: תיאור של הארץ ותושביה" נכלל בסדרה זו ככרך בפני עצמו.
בשנים 1895–1897, אחרי פרישתו ממשרתו במוזיאון הבריטי, עסק במחקר ארכאולוגי מטעם ממשלת מצרים, תחילה בטיפול באוספי המטבעות הערביים של ספריית הח'דיווים. ב-1896 ערך את המהדורה האנגלית של קטלוג המוזיאון לאמנות אסלאמית בקהיר שחיבר מקס הרץ פאשא. סטנלי ליין-פול פעל בנושא שימור אתרים היסטוריים בקהיר והיה חבר כבוד בוועד לשימור מורשת האמנות הערבית במצרים.
מ-1897 ועד פרישתו ב-1904 כיהן כראש הקתדרה ללימודי ערבית באוניברסיטת דבלין באירלנד. ב-1901–1902 שימש כמזכיר האקדמיה המלכותית האירית .
ב-1900 הוענקה לו מדליה מטעם החברה הנומיסמטית המלכותית הבריטית . ב-1901 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת דבלין.
בניו לא הלכו בדרכה של המשפחה ולא היו למזרחנים. בכורו ריצ'רד שירת בצי הבריטי והגיע לדרגת תת אדמירל. בנו הצעיר צ'ארלס בחר לעסוק ביערנות באוסטרליה.
כתביו.