מתחילת שנות ה-90 (לאחר מלחמת המפרץ) ניתן למצוא ספרות עשירה סביב סוגיית ה- CNN Effect. מושג זה מתייחס להשפעת הטלוויזיה הגלובלית, על ידי דיווח והצגת דימויים דרמטיים של אירועים, על המדיניות במשברים בינלאומיים, בעיקר הומניטאריים. בניסוחה הקיצוני הכוונה להפקעת הסמכות ממקבלי ההחלטות. רוב החוקרים הסכימו שאפקט ה- CNN מהווה זרז ותנאי הכרחי להתערבות, ואפילו יש שטענו שמהווה תנאי מספיק, אך כיום ניתן למצוא ביקורות והסתייגויות לגבי התופעה. הוויכוח בספרות נסב סביב שתי גישות: גווינג וסטורבל טוענים לתנאי מספיק; וליוינגסון מגביל את הרעיון, וטוען שהתקשורת דוחפת לפעולה הומניטארית מצומצמת אך לא לסיום הקונפליקט. יותר מאוחר אף נטען כי הממשל הוא זה שמגייס את התקשורת.
ביקורת על התאוריה.
הביקורת העיקרית בקרב החוקרים היא שמדובר במושג שהומצא על ידי קובעי מדיניות, ואחר מכן פותח על ידי עיתונאי (Gowing). על הסתייגויות אלו ניתן להוסיף שהאפקט מתרחש רק במצבים מסוימים – למשל כתלוי בסיכויי ההצלחה של הממשל – כאשר מלכתחילה לא ניתנו הגדרות נכונות ורציניות להסבר התופעה, ובכך זהו מצב שלא תורם ליצירת תאוריה תקשורתית מקובלת. ביקורות נוספות מעלות שאלות לגבי כיוון ההשפעה בין התקשורת לממשל, והשפעתם של משתנים אחרים כגון סוג המשבר, מצב פנים מדינתי, ודעת קהל.
חיל האוויר החמישי של ארצות הברית
חיל האוויר החמישי של ארצות הברית (באנגלית: Fifth Air Force) הוא יחידה צבאית המשתייכת לחיל האוויר של ארצות הברית. מפקדת החיל שוכנת בבסיס חיל האוויר ביוקוטה (Yokota Air Base) ביפן. קיימים עוד שני בסיסים לחיל והם: בסיס קדנה ("Kadena") ובסיס מיסאווה ("Misawa"). החיל נוסד ב-16 באוגוסט 1941. מטרתו העיקרית של החיל הוא לחזק את שיתוף הפעולה הצבאי בין ארצות הברית ליפן. בחיל קיימות חמש יחידות מרכזיות שכולן שוכנות ביפן. מפקד חיל האוויר החמישי הוא גם מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית ביפן.
הגדעוני (אלחוטן)
Sonic the hedgehog (משחק וידאו, 2006)
Sonic heroes
מרקסטון
היידוננש
היידוננש (בהונגרית: Hajdúnánás) היא עיר במחוז היידו-ביהר בהונגריה, כ-40 ק"מ מצפון לדברצן. העיר פרושה על פני שטח פרברי של כ-260 קמ"ר, מתוכם כ-10 קמ"ר של שטח עירוני. אטרקציות עיקריות בעיר הן מעיינות תרמיים וחוות יענים. בין תושבי העיר כ-1% צוענים.
היסטוריה.
אזור העיר היה מיושב בתקופה הנאוליתית (4,500 עד 2,500 לפני הספירה), בתקופת הנחושת (2,500 עד 1,900 לפני הספירה) ובתקופת הברונזה (1,900 עד 900 בערך, לפני הספירה). לפי ממצאים מהאזור, קבוצות אתניות שונות חיו בו. באזור קיימות תעלות שככל הנראה נחפרו לשם הגנה מפני שבטים גרמאניים. ככל הנראה כבשו את האזור אווארים, הונים וגפידים. לאחר מכן היה המקום ככל הנראה יישוב כנסייתי. במאה ה-13 כבשו את המקום המונגולים. במאה ה-15 היה האזור לתקופה קצרה תחת שלטונו של יאנוש הוניאדי, שלחם בטורקים. בסוף המאה ה-16 שלטו באזור הטורקים, ובמקום התיישבו טורקים רבים. בתחילת המאה ה-17 היה האזור תחת שלטונו של אישטוואן בוצ'קאי, שליט טרנסילבניה. בתקופה זו גם קיבל היישוב זכויות עיר והוקם בו שוק אזורי. בתקופת המרד ההונגרי בתחילת המאה ה-18, תחת הנהגתו של פרנץ ראקוצי, ברחו טורקים רבים - כנראה רובם - מהעיר.
בתקופת אביב העמים של 1848 הייתה היידוננש מוקד מרכזי של מרידות בשלטון האימפריה האוסטרית.
קהילה יהודית.
ב-1940 הגיעו להיידוננש יחידות של פלוגות העבודה היהודיות והקהילה היהודית סייעה להם. בתקופה זו היו בעיר 1,080 יהודים, רובם ככולם השתייכו לקהילה האורתודוקסית.
הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. במאי 1944 הוקם גטו בעיר ובו נכלאו כל יהודי העיר. ביוני הועברו תושבי הגטו לנקודת איסוף בדברצן ומאוחר יותר באותו חודש גורשו, חלקם למחנה שטרסהוף שבמזרח אוסטריה, חלקם למאוטהאוזן, חלקם לאושוויץ, ועוד.
נוריס
נוריס (Norris) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית ומשמעותו צפוני.
צריף הראשונים (הוד השרון)
יורם מנדלבאום
יורם מנדלבאום (19 בינואר 1939 - 8 באוגוסט 1997) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, החזיק בשיאים הישראליים במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-200 מטר חופשי ול-400 מטר חופשי ושיחק בנבחרת ישראל בכדורמים.
מנדלבאום היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה 400 מטר חופשי (חתירה) מתחת ל-5 דקות.
ביוגרפיה.
מנדלבאום נולד וגדל בקיבוץ גבעת חיים (לאחר הפילוג בגבעת חיים איחוד), בנם של יואל ואסתר מנדלבאום. הוא התאמן בקבוצת הפועל גבעת חיים בהדרכתו של פינדה שנפר.
שיאן ישראל.
באליפות הפועל שנערכה בחדרה בסוף אוגוסט 1953 זכה מנדלבאום במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 5:23.5 דקות, שיפור לשיא הישראלי בן השנה של ישעיהו אלבאום מברית מכבים עתיד (5:27.9 דקות).
המכביה הרביעית.
בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בחיפה בבריכת "בת גלים" בספטמבר 1953 זכה מנדלבאום במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ראובן שנפר, עוזי רוזן ונחום בוך בשיא ישראלי חדש של 10:03.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 9:15.4 דקות ודרום אפריקה (9:26.7 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 2:26.3 דקות, שיפור לשיא הישראלי בן ה-15 שנים של שלמה תנשמת (2:27.6 דקות).
באליפות הפועל שנערכה בספטמבר 1954 קבע מנדלבאום במשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 5:03.0 דקות ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לנוער של 1:03.5 דקות.
אלוף ישראל.
בתחרות שנערכה במסגרת ספורט הפועלים בבריסל שבבלגיה ביוני 1955, זכה מנדלבאום במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:21.5 דקות, שיפור לשיאו הישראלי הקודם שעמד על תוצאה של 2:26.3 דקות. ארבעה חודשים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר, הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.6 דקות, שיפור לשיאו הקודם שעמד על 1:01.5 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 2:16.5 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:56.9 דקות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-5 דקות. שבוע לאחר מכן, הוא קבע שלושה שיאים ישראלים במהלך המשחה ל-1500 מטר חופשי, במשחה ל-800 מטר חופשי (11:14.5 דקות), במשחה ל-1000 מטר חופשי (14:04.0 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (21:07.9 דקות), לאחר ששיפר את שלושת השיאים בני השנה של חברו לקבוצה ראובן שפע.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1956, זכה מנדלבאום בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:00.4 דקות לפני עמירם טראובר ממכבי ברית מכבים עתיד (5:08.0 דקות) ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.7 דקות, אחרי עוזי בק ממכבי חיפה שהשווה את השיא הישראלי בתוצאה של 1:00.6 דקות.
בתחרות שנערכה בבריכת גבעת חיים באוגוסט 1959, קבע מנדלבאום במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:00.1 דקות, שיפור לשיא הישראלי של עוזי בק (1:00.2 דקות).
מנדלבאום נפטר בשנת 1997 ונקבר בקיבוצו.
ג'ים הלוויג
וייקס
וייקס (בספרדית: Vieques) הוא שמם של אי ורשות מקומית הנמצאת עליו המהווים חלק מפוארטו ריקו. האי נמצא במרחק של 13 קילומטרים מזרחית לאי המרכזי פוארטו ריקו, אורכו 34 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים. היישוב באי מרוכז בשני חלקים- העיירות איסבל סגונדה, המהווה את המרכז השלטוני ונמצאת בצפון האי, ואספרנסה, הנמצאת בדרום האי. באי גרים בסביבות 10,000 תושבים.
היסטוריה.
גילוי האי מיוחס לכריסטופר קולומבוס, אשר הגיע לפוארטו ריקו ב-1493. הספרדים השתלטו על האי זמן קצר לאחר מכן. בתחילת המאה ה-16 ריכוז של בני טאינו באי התמרד נגד השלטון האירופאי, אך הספרדים דיכאו את ההתמרדות והניצולים מקרב בני הטאינו שועבדו.
עם זאת, הספרדים לא באמת יישבו את האי והוא נותר במשך 300 שנים חסר פיקוח ושלטון. בקרבות בין המעצמות האירופיות באזור במאות ה-17 וה-18, הספרדים הדפו ניסיונות של צרפת, בריטניה ודנמרק להתיישב באי. היה אפילו ניסיון להפוך את האי למושבה סקוטית ב-1698, אך הם לא הצליחו לאכוף את ריבונותם שם.
בתחילת המאה ה-19 הספרדים החלו בניסיונות ליישב את האי ולאבטח אותו. ב-1832 החלו הניסיונות להפוך אותו לראוי ליישוב והוא סופח רשמית לפוארטו ריקו ב-1854. במחצית השנייה של המאה ה-19 אלפי מהגרים שחורים מאיים שונים באזור, בהם סנט תומאס, סנט קיטס, נוויס וסנט קרואה, באו לווייקס כדי לעבוד במטעי סוכר. חלקם באו כעבדים וחלקם כמהגרים עצמאיים. מאז הם מהווים חלק חשוב בחברה בווייקס.
לאחר תבוסת ספרד ב-1898 במלחמת ארצות הברית–ספרד וייקס ושאר פוארטו ריקו הועברו לשלטון ארצות הברית.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, תעשיית גידול הסוכר, עליה התבססה כלכלת וייקס, החלה להידרדר בגלל נפילת מחירי הסוכר וחוסר-שקט תעשייתי. רבים מתושבי האי הוכרחו לעבור לפוארטו ריקו עצמה או לסנט קרואה כדי למצוא עבודה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, צי ארצות הברית רכש שני שלישים מהאי במטרה להרחיב את הבסיס הימי בפוארטו ריקו עצמה, שמטרתו הייתה לספק חוף מבטחים לספינות הבריטיות מפני הצוללות של גרמניה הנאצית. רבים מהתושבים בחלקים באי שנרכשו גורשו. למרות שלבסוף המטרה לא הוצאה לפועל, האי המשיך לשמש את הצי לאימונים צבאיים וכמטווח לפצצות וטילים.
תושבי האי מחו על כך וכעבור 60 שנים בערך, ב-2003 נסגר המטווח ורובו הפך למקלט לאומי לחיות בר. כעבור שנה נסגר גם הבסיס בפוארטו ריקו עצמה.
כלכלה.