הסדרה זכתה לציון "C" מוושינגטון פוסט. האנק סטואוור מצא את הסדרה כמשעממת, וטען שאמנם היו מעט סצנות מצחיקות אבל בסופו של דבר הסדרה היא "רענון פושר של הזוג המוזר" (סדרה אמריקאית משנות ה-70).
מבקר הטלוויזיה של העיתון "הבוסטון גלוב", מתיו גילברט, העניק לסדרה ציון של "+B" עקב התרשמותו מהליהוק וההפקה של הסדרה.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות למדי מהמגזין אנטרטיינמנט ויקלי, ששיבח את דנינגס וברס על משחקן והכימיה ביניהן.
הסדרה משכה תגובה חיובית דומה ממרי מקנמרה, המבקרת של לוס אנג'לס טיימס, אשר הצהירה, "זוג מלצריות חכמות ומחוצפות משני צדי המסילה הן כמו קפה חם בכוס לבנה".
המבקר של "הוליווד ריפורטר", טים גודמן, אמר שלסדרה היה פוטנציאל אבל היא "בזבזה אותו כל שבוע, על בדיחות זולות, צפויות ולא משעשעות". גודמן גם ציין שבדיחות רבות בסדרה היו בעלות אופי גזעני.
ב-11 בינואר 2012, הסדרה זכתה בפרס הקומדיה הטלוויזיונית החדשה הטובה ביותר בטקס נבחרי הקהל ה-38.
אמילי נוסבאום, המבקרת של הניו יורקר, כתבה שהדרך שדמויות המשנה כתובות היא "כל כך גזענית עד שזה פחות מגעיל ויותר מביך". עם זאת, נוסבאום ציינה שלתוכנית יש "כל כך הרבה פוטנציאל", והשוותה אותה בחיוב לתוכנית השנייה של ויטני קאמינגס, יוצרת הסדרה.
באוסטרליה וניו זילנד, הסדרה זכתה לביקורות צוננות במיוחד. מייקל אידאטו, המבקר של "Sydney Morning Herald" מצוטט כמי שאמר: "זה די גרוע. למעשה, זו אחת התוכניות הגרועות ביותר שראיתי בחיי". בביקורתו הוא גם סנט בתוכנית על שהיא נראית כמו "פשיטת רגל מבחינה יצירתית". בניו זילנד, המבקר כריס פילפוט קרא לסדרה "התוכנית החדשה הגרועה ביותר של שנת 2012" ואמר: "אולי החטא הגדול ביותר שלה, והסיבה העיקרית לכך שאני נוטש את הסדרה, הן שתי בדיחות אונס בשלושת הפרקים הראשונים. אני לא חושב שהנושא של אונס מצחיק כהוא זה... לדעתי, כאשר אונס משמש כבדיחת פאנץ' ליין שנאמרת כלאחר יד בסיטקום סוג ג' כמו "מרוששות", זה מראה על זלזול מוחלט לאלה שסבלו מהתקפה דוחה שממזערת את הסבל שלהם, ומציגה חוסר הבנה ויצירתיות מצד כותבי הקומדיה".
עורך "TV Club", טוד ואן דר וורף, אמר שהסדרה מסתמכת על "הומור גזעני שמצריך את הופעתו של הסטריאוטיפ, המגלם אותו בצורה המגעילה ביותר, ואז כולם צוחקים על זה". מבקרים אחרים הצביעו על התיאור של האן לי כ"זעיר, ילדותי, אדם תאב בצע עם דפוסי דיבור ילדותיים". כשנשאל על הסטריאוטיפים האסייתיים במסיבת עיתונאים בינואר 2012, אמר מייקל פטריק קינג "אני לא מוצא דבר מזה פוגע". הוא הוסיף כי "מרוששות" מתבססת על שנינות רבה... הסדרה אינה אלא הנאה עבור הקהל".
רייטינג.
בפרק הבכורה של הסדרה צפו 19.2 מיליון צופים, לאחר הפרק הראשון של "שני גברים וחצי" ללא צ'רלי שין. בכורה זו היא הבכורה עם הדירוג הגבוה ביותר עבור בכורה של סדרת קומדיה מאז סתיו 2001.
שידורים מסביב לעולם.
הסדרה משודרת במדינות הבאות:
2 בנות מרוששות
נחום דב ברייאר
רבי נַחוּם דֹּב ברייאר (נולד בז' בניסן תשי"ט, 15 באפריל 1959) הוא האדמו"ר הנוכחי מבויאן, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל ונשיא קופת מעות ארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית לרב מנחם מנדל ברייאר ולמלכה בת האדמו"ר רבי מרדכי שלמה פרידמן מבויאן. נקרא על שם שני סביו. אביו היה חסיד בויאן, ובמקביל היה איש אקדמיה וניהל אורח חיים אורתודוקסי מודרני.
סבו הנהיג את חסידות בויאן מאיסט סייד שבמנהטן. בשנת תשל"א (1971), כשהיה רבי נחום דב כבן 12 נפטר סבו. שני בניו של האדמו"ר, ישראל שלום יוסף ויצחק, לא רצו למלא את מקומו משום שהכירו בגדלות אביהם ולא ראו את עצמם כמתאימים לכהן תחתיו, כך שהחסידות נותרה ללא אדמו"ר. גם מועמדותו של אחיו הגדול, ישראל אברהם, ירדה מעל הפרק. המועמד הבא היה נחום הצעיר, אך מכיוון שבבויאן לא מקובל למנות ינוקא כרבי, המינוי התעכב עד להגיעו לגיל מבוגר יותר.
למד בישיבת זיכרון משה ברובע הברונקס. כנער עלה לישראל ולמד בישיבת החסידות בירושלים "מתיבתא תפארת ישראל".
בשנת ה'תשמ"א (1981) נישא לשושנה רייזיל בלומה, בת משולם זושא השיל בנו של רבי אברהם יהושע השיל, האדמו"ר מקופיטשניץ. לאחר חתונתו נתבקש לכהן כאדמו"ר, אך סירב. למד לקרוא קוויטלאך אצל רבי יצחק פרידמן מבוהוש.
הוכתר לאדמו"ר בשבת חנוכה ה'תשמ"ה.
פעילותו כאדמו"ר.
תחת הנהגתו הוקמו קהילות ומוסדות של החסידות בביתר עילית, בית שמש, מודיעין עילית, אלעד, קריית גת, מעלה עמוס ועמנואל בין חסידיו נמנים גם חסידי ענפים נוספים של בית רוז'ין (בעיקר טשורטקוב והוסיאטין) שבהם השושלת נפסקה, וכן דתיים לאומיים.
כן יש לחסידות קהילות ומוסדות במנהטן, בורו פארק, מונסי, ויליאמסבורג, לוס אנג'לס, לונדון, אנטוורפן, וכן קהילה קטנה בצור הדסה. בשנים הראשונות להנהגתו חנך את בית הכנסת הגדול 'תפארת ישראל', שעוצב על פי בית הכנסת'תפארת ישראל' שהיה בעיר העתיקה.
הרב ברייאר עורך טיש מדי שבת מברכים, בימי הילולה של אבותיו ובחגים. נוהג לומר דברי תורה ארוכים בכל טיש. חלק מדברי תורתו יצאו לאור בקבצים ובספרים בשם "אמרי קודש".
מדי שנה, בל"ג בעומר, מדליק את ההדלקה המרכזית בציון רשב"י בהר מירון בהשתתפות רבבות. הוא ירש זכות זו מסבו, שקיבלה בירושה מרבי ישראל מרוז'ין, שקנה אותה מזקני צפת הספרדים.
מתגורר בשכונת מקור ברוך בירושלים. אשתו עוסקת בייעוץ רפואי, בפרט לסובלים מאנורקסיה במגזר החרדי.
ילדיו.
לרב ברייאר עשרה ילדים. בהם:
מקדש יחזקאל
מאיר אנטין
מאיר אֶנטין (בכתיב יידי: ענטין; תרמ"ב, 1882, קובל, פלך ווהלין, האימפריה הרוסית – י"ג באייר תשט"ז, 24 באפריל 1956, רחובות) היה חלוץ ברחובות מראשית ימי העלייה השנייה. ראש שומרי המושבה רחובות ופעיל ציבורי בה כל חייו.
קורות חייו.
מאיר אנטין נולד בשנת 1882 בקובל שבפלך ווהלין שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), בנם של מרים לבית אידלזון ויהושע-השל אנטין. אביו היה בנם של נחמה ושל יעקב-אהרון (1814-1898) שהיה חסיד חב"ד נלהב ועשיר מופלג שקיבל זיכיון מהצאר וסלל את מסילת הברזל בקובל וסביבתה – מסילה שהייתה אז השנייה בגודלה ברוסיה וחיברה בין קייב, ורשה, לבוב ומינסק. הסב ובנו יהושע גם עסקו בבנייה רבת היקף בקובל, ובמסגרתה העסיקו מאות בעלי מלאכה יהודיים. דאגו לנזקקים, הקימו בית תפילה ומוסדות יהודיים בעיר. בנוסף תרמו כספים רבים למוסדות צדקה בארץ ישראל.
בנעוריו בקובל היה אנטין מוזיקאי כישרוני שניבאו לו גדולות. ספג בעירו את רוח הציונות והיה מחסידיו הנלהבים של הרצל. בעקבות ההסתה האנטישמיות, פרעות קישינב והתנקשותו של תושב העיר פנחס דשבסקי בעורך העיתון האנטישמי פאוול קרושבאן (Krushevan), החליט לעלות לארץ ישראל.
בשנת 1903 עלה אנטין לארץ ישראל עם דב וינשטיין, שני העולים הציוניים הראשונים מקובל. לפני נסיעתם נפגשו עם לילינבלום ודרויאנוב לקבלת מידע ראשוני. הם התיישבו במושבה רחובות על פי המלצת משה סמילנסקי ועבדו ב"מנוחה ונחלה".
אנטין רכש בכספו שטחי אדמה נרחבים ברחובות ופיתח משק חקלאי. היה הרוח החיה במושבה בקרב הנוער ומטובי המשתתפים בפעולות ובהצגות של להקת החובבים המקומית וביתר ענפי החיים החברתיים והתרבותיים.
ב-1909 נשא אנטין לאשה את מינה בת צבי הורביץ.
אנטין המשיך בפעילות ציבורית כאחד ממייסדי הבנק הראשון ברחובות, חבר ועד המושבה ואחר כך חבר המועצה המקומית במשך שנים, ממייסדי הוועד החקלאי ומפעילי חבריו. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה היה מראשי הפעילים בארגון ה"חגיגה" בימי חול המועד פסח (ב-1913 וב-1914) ברחובות, ששימשה אז כעין מפגן ארצי להישגי היישוב החקלאי העברי בנפש וברכוש. שימש גם כשומר רוכב וראש שומרי המושבה במשך כמה שנים, וגם לאחר זמן היה מהפעילים בהגנת המקום והיישוב בכלל.
ביתו הפך למרכז חברתי ותרבותי לנוער מכל הסוגים, לאיכרים ולפועלים מהעלייה השנייה.
מאיר אנטין נפטר ב-24 באפריל 1956 ונקבר בבית הקברות תר"ן המייסדים.
אלמנתו מינה נפטרה בשנת 1965.
לאנטין ורעייתו נולדו שלוש בנות: אביבה, צפורה (לימים נישאה לאפרים אילין) ומרים (מירצ'ה).
מאיר ענטין
אבי אתגר
אָבִי אֶתְגָּר (נולד בשנת 1948 בברלין) הוא שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
אתגר נולד בברלין בשנת 1948 בשם אברהם קלוברג, בן יחיד להורים ניצולי השואה. כשהיה תינוק עלו הוריו ארצה והתגוררו בקריית מוצקין, שם גדל. לאחר שחרורו מהצבא החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית ועבר קורס קריינים של רשות השידור.
ב-1971, בהיותו בביקור באמסטרדם, פגעה בו נהגת של רכבת חשמלית שאיבדה את השליטה. הוא נפצע אנושות ושתי רגליו נקטעו. בשובו ארצה החל לעבוד ברדיו, וכדי שיוכל להגיע לאולפן נבנה עבורו ועבור השדרנית לאה ליאור גשר מיוחד.
בזכות קולו העמוק וסגנון ההגשה הייחודי שלו זכה להצלחה. הוא הגיש תוכניות רדיו, ביניהן "מה כבר תשע", וכן את "יום יום ים", "שוקו חם", ו"טיסת לילה".
בטלוויזיה היה בין מגישי תוכניות האירוח "שעה טובה" ו"סיבה למסיבה" בערוץ הראשון במהלך שנות השמונים. ב-1989 החל להגיש בערוץ הראשון את תוכנית ההומור והאירוח "מוצ"ש", בכיכובם של ספי ריבלין, יעל עמית ואלי יצפאן. יצפאן הובא לתוכנית על ידי אתגר לאחר שגילם דמויות קומיות בתוכניות הרדיו שלו, ושם דרך כוכבו.
כיום משדר אתגר תוכנית בוקר יומית אחת לשבוע בכאן גימל, וכן את התוכנית "המבחר של אבי אתגר" שמשודרת בשבת בצהריים. בתוכניותיו הוא יוזם מדי פעם מבצעים למען מטרות ציבוריות, כגון איסוף תרומות לאגודה למלחמה בסרטן ולמען עמותת אור ירוק.
הוא נחשב מומחה בתחום היין, פרסם מאמרים ומעביר הרצאות בתחום זה.