הבנק נוסד בשנת 1933 על ידי יעקב (הרמן) יפת, בן למשפחת בנקאים יהודים מברלין (ואביו של ארנסט יפת) שעלה לארץ ישראל, בשותפות עם אלפרד פויכטוונגר ורוברט לוי. לפני שעלה ניהל יפת את בנק יפת-זונדהיימר ושות' בברלין (בנק שנוסד על ידי אביו בפרנקפורט). הסניף הראשון הוקם ברחביה בירושלים, סניף תל אביב נפתח בשנת 1934, וסניף חיפה בשנת 1949. יעקב יפת נפטר בשנת 1939 ואלפרד פויכטוונגר, היה למנהל הבנק. אלפרד היה אח של אילזה פויכטוונגר אשתו של יעקב יפת וב-1953 היא מכרה לו את חלקה בבנק.
בשנת 1956 הוטל על הבנק קנס של 100,000 לירות, לאחר שהורשע בעבירות מטבע חוץ. בשנת 1957 מכר אלפרד פויכטוונגר את הבנק לקבוצת משקיעים זרים בראשות דוד דונסקי וסם דובינר.
ביולי 1969 רכש בנק הפועלים 75% מהבעלות על בנק יפת, והמשיך להפעילו כבנק עצמאי.
בשנת 1975 התאחד בנק יפת עם הנציגות הישראלית של אקסצ'יינג נשיונל בנק אוף שיקגו (Exchange National Bank of Chicago) שהייתה לה שני סניפים בישראל (בירושלים ובתל אביב), ליצירת בנק אמריקאי ישראלי.
הסניף הראשי של הבנק בתל אביב שכן בשדרות רוטשילד 11 משנות השלושים עד לסגירתו בשנת 1998. בנין ההנהלה המרכזית של הבנק שכן בשדרות רוטשילד 28, בשנת 2002 מכר בנק הפועלים את הבניין למיקי דורסמן.
ב-1 ביולי 1999 מוזג בנק אמריקאי-ישראלי אל בנק הפועלים וחדל להתקיים כגוף עצמאי או כמותג. כל 17 סניפי הבנק הפכו לסניפי בנק הפועלים ובהמשך חלקם נסגרו.
דוי אינתנון
דוי אינתנון (בתאית: ดอยอินทนนท์) הוא ההר הגבוה ביותר בתאילנד, גובהו 2,565 מטרים. ההר נמצא במחוז צ'יאנג מאי והוא מורכב מבתולית גרניטי.
זהו האזור הקר ביותר במדינה והטמפרטורות בו יורדות לעיתים אף מתחת ל-0.
בשנת 1954 הוכרז אזור ההר כפארק לאומי ובשנים 1972 ו-1975 שטח הפארק הורחב עד לגודלו היום - 482 קמ"ר.
הפארק הלאומי מקיף שטחים מגובה 800 מטר ועד לפסגת ההר ונקרא הפארק הלאומי דוי אינתנון.
בשנים 1987 ו-1992 נבנו על ההר 2 מקדשים לכבוד ימי ההולדת 60 של המלך והמלכה.
בנק יפת
אלפרד קאפי
אלפרד קאפי (בצרפתית: Alfred Capus; 25 בנובמבר 1857 - 1 בנובמבר 1922) היה מחזאי, סופר ועיתונאי צרפתי.
אלפרד קאפי נולד בעיר אקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת לאב שהיה פרקליט במרסיי. לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית ספר תיכון בטולון, לא הצליח להתקבל לאקול פוליטקניק בפריז, ולמד בבית הספר למכרות שבעיר - אחד המוסדות החשובים להכשרת מהנדסים - אך לא קיבל הסמכה כמהנדס.
ב-1878 פרסם סיפורים קצרים בשיתוף עם ל. וונובן, ובשנה שלאחריה הם שיתפו פעולה בכתיבת המחזה "נשוי בעל כורחו" שהוצג בתיאטרון קלוני בפריז. ב-1886 הפך לעיתונאי וכתב דברי הספד על מותו של צ'ארלס דרווין. הוא התפרסם בשל כתבותיו העסיסיות ומלאות הדמיון בעיתונים היומיים "לה גולואה" ו"ל'אקו דה פארי" ובשבועון "ל'אילוסטראסיון".
אלפרד קאפי החל לפרסם סדרת נובלות: "המפסיד מרוויח" (1890), "הבחנה כוזבת" (1891) ו "שנים הרפתקניות" (1895). נובלות אלה מתארות את מאבקיהם של שלושה צעירים בתחילת הקריירה שלהם כסופרים. על בסיס הנובלה האחרונה הוא כתב את הקומדיה הראשונה שלו "ביניול ובתו" (1895). ב-1896 כתב את המחזה "הזכאי" בשיתוף עם אלפונס אלה. ב-1900 כתב את הקומדיה "הגברים של לאונטין" (שעובדה ב-1928 לסרט קולנוע גרמני בהשתתפות השחקנית ההולנדית טרוס ואן אלטן). ב- 1902 כתב את המחזה "גבירת הארמון" שהוצג באותה שנה בהשתתפות לוסיין גיטרי, וב-1904 - את המחזה "נעורינו" שהיה המחזה הראשון שלו שהועלה על הבמה על ידי הקומדי פראנסז.
הוא שימש כנשיא אגודת הסופרים וקיבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי. ב-1909 וב-1911 ניסה להיבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ללא הצלחה, אך ב-12 בפברואר 1914 נבחר לחבר אקדמיה זו במקומו של אנרי פואנקרה שמת ב-1912. הוא כתב כמה מאמרים בעיתון "לה פיגארו" תחת שם העט גרנדורז'. ב-1914, עם מותו של גאסטון קאלמט, שהיה מנהל עיתון זה, אלפרד קאפי הפך לעורך ומנהל של העיתון. במשך ארבע שנות מלחמת העולם הראשונה ערך את החדשות בעיתון זה בפטריוטיות רבה.
למרות הצלחותיו כסופר וכעיתונאי, כישרונותיו של אלפרד קאפי באו על ביטוים בעיקר במחזותיו שהוצגו בתקופת הבל אפוק. המחזאי הצרפתי רובר דה פלר שיבח מחזות אלה ואמר כי מדובר ב"אחת ההצלחות הנדירות ביותר של התיאטרון הצרפתי". ב-1923, כאשר הסופר והמהנדס הצרפתי אדואר אסטונייה נבחר לאקדמיה הצרפתית במקומו של אלפרד קאפי, הוא תיאר אותו כ"פילוסוף אדיב שהאירוניה שלו חותכת כסכין, אך לעולם איננה מסתיימת ללא חיוך".
ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו
ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו (באנגלית: John Winston Spencer-Churchill, 7th Duke of Marlborough; 2 ביוני 1822 - 4 ביולי 1883) היה מדינאי ואציל בריטי, שר, חבר קבינט ממשלת בריטניה וסבו של וינסטון צ'רצ'יל.
ביוגרפיה.
מרלבורו נולד בגרבולדישאם הול שבנורפוק, והיה בנו הבכור של ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו ואשתו ליידי ג'יין, בתו של אדמירל ג'ורג' סטיוארט, הרוזן השמיני מגאלאווי. עם לידתו קיבל את תואר הרוזן מסנדרלנד, אותו נשא עד 1840 כשהפך למרקיז מבלנדפורד, שהוא התואר המוענק ליורש של דוכסות מרלבורו. בין 1834 ל-1839 למד באיטון קולג', וב-1840 למד באוריאל קולג' שבאוקספורד. ב-7 ביוני 1853 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפט אזרחי מטעם אוניברסיטת אוקספורד.
מרלבורו היה חבר הפרלמנט הבריטי מטעם וודסטוק בין 1844 ל-1845 ובין 1847 ל-1857. בשנתו האחרונה מונה לתפקיד לורד לוטננט של אוקספורדשייר, בו החזיק עד 1883. לאחר שירש מאביו את הדוכסות הוא נכנס גם לבית הלורדים. בין 1866 ל-1867 הוא שירת תחת לורד דרבי בתפקיד לורד סטיוארד, ובין מרץ 1867 לדצמבר 1868 תחת דרבי ובנג'מין דיזראלי בתפקיד הלורד נשיא המועצה עם מושב בקבינט ממשלת בריטניה. ב-10 ביולי 1866 הושבע לחבר במועצה המלכותית, וכעבור שנתיים הפך לאביר במסדר הבירית. בין 1876 ל-1880 שירת פעם נוספת תחת ד'יזראלי, הפעם כלורד לוטננט של אירלנד. כהונתו באירלנד נחשבה למוצלחת, והוא פעל לשיפור הכלכלה המקומית.
מרלבורו מת ב-4 ביולי 1883 בכיכר ברקלי 29 שבמייפייר ממחלת לב, ונקבר בקפלה שבארמון בלנהיים. צוואתו בוצעה ב-15 בספטמבר של אותה שנה, והוערכה בשווי של 146,000 לירות שטרלינג. הוא החל גם במכירת חלקים מרכוש המשפחה על מנת להתמודד עם ההידרדרות במצבו של ארמון בלנהיים, שהחלה בתקופת הדוכס השישי ממרלבורו. בנו הבכור ויורשו, ג'ורג', המשיך במגמה זו.
משפחתו.
ב-12 ביולי 1843 נישא מרלבורו לליידי פרנסס אן אמילי (1822–1899), בתו הבכורה של המרקיז השלישי מלונדונדרי, בכנסיית ג'ורג' הקדוש שבמייפייר. לזוג נולדו אחד עשר ילדים:
ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו
ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו (באנגלית: George Charles Spencer-Churchill, 8th Duke of Marlborough; 13 במאי 1844 – 9 בנובמבר 1892) היה אציל בריטי, בנו של ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו.
חייו.
בין 1857 ל-1860 למד באיטון קולג', ולאחר סיום לימודיו הצטרף לצבא הבריטי וב-1863 קיבל דרגת לוטננט במסגרת שירותו במשמר הפרשים המלכותי.
ב-8 בנובמבר 1869 נישא בארמון וסטמינסטר לליידי אלברת'ה אן המילטון, בתו של הדוכס הראשון מאברקורן. הם התגרשו ב-20 בנובמבר 1883, זמן קצר לאחר שהוא ירש תואר הדוכס ממרלבורו בעקבות מות אביו. למרות שמבחינה טכנית הדוכסית החדשה הייתה אלברת'ה, היא העדיפה את התואר ששימש אותה לאורך רוב נישואיהם ונודעה בשם אלברת'ה, המרקיזה מבלנדפורד. לזוג נולדו ארבעה ילדים:
בתקופת נישואיו לאלברת'ה נולד לו ילד מחוץ לנישואים, גאי ברטראנד (נולד ב-1881), לאחר רומן שניהל עם אדית פירס-ויליאם (מתה ב-1897). פירס-ויליאם הייתה אשתו של הניג פינץ', הרוזן השביעי מאיילספורד (1849–1885). בניסיון להניא את לורד איילספורד מתביעת הגירושים שהגיש, איימו ליידי איילספורד ולורד רנדולף צ'רצ'יל (אחיו הצעיר של מרלבורו) על הנסיכה מוויילס כי הם יזמנו את נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי, כעד במשפט הגירושים. ב-1886 הוא גם הוזכר כאחד מארבעת האנשים שעמם ניהלה ליידי קולין קמפבל רומן, במסגרת משפט הגירושים שלה שזכה לתהודה תקשורתית רבה באותה עת.
ב-29 ביוני 1888 נישא לג'יין ליליאן וורן פרייס, אלמנתו של מיליונר נדל"ן ניו יורקי בשם לואיס קאר האמרסליי. טקס הנישואים האזרחי נערך בבית עיריית ניו יורק בניהולו של ראש העיר אברהם סטיבנס יואיט. הטקס דתי נערך יום אחד לאחר מכן, בכנסיית המשכן הבפטיסטית ובניהולו של הכומר המקומי דניאל פוטר. מהנישואים הללו לא נולדו ילדים.
הוא מת ב-9 בנובמבר 1892 בארמון בלנהיים, ונקבר בו.
קטע (אנליזה)
אסתר וילנסקי
מיה קוך
מיה קוך (6 באוגוסט 1946 – 3 במרץ 2007) הייתה לוחמת בשחיתות. ממייסדי עמותת עוגן, זוכת אות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון.
ביוגרפיה.
קוך נולדה בשנת 1946 בעיר חיפה. בשנת 1974 החלה לעבוד בחברת תנובה, אשר ישבה במתחם השוק הסיטונאי בתל אביב, בתפקיד מזכירת גזבר החברה, קוך ידועה בעקבות חשיפת פרשת השחיתות בחברת תנובה.
קוך נפטרה בשנת 2007 ממחלת הסרטן, בגיל 61.
חשיפת פרשת השחיתות בתנובה.