המבנה, לצד הסקיילון הסמוך, הפך לאחד מסמלי הפסטיבל, והיה אחד הגורמים להפיכת הסגנון המודרני לסגנון פופולרי בבריטניה. לאחר תום הפסטיבל נהרס המבנה וחלקיו נמכרו לשימוש חוזר. במקום בו עמד המבנה נבנו גני היובל (בהם ממוקם כיום הלונדון איי).
הסקיילון.
בסמוך לכיפת התגליות הוקם מגדל דמוי סיגר עשוי פלדה מצופה אלומיניום שנקרא ה"סקיילון". המבנה תוכנן על ידי הידלגו מויה, פיליפ פוול ופליקס סמיואלי. המבנה כלל שלד תחרתי של פלדה, והואר מבפנים בשעות הלילה. המבנה נתלה באוויר כשהוא נתמך על ידי כבלי פלדה שנמשכו בין שלושה עמודים ונראה כמרחף באוויר, החל מגובה 15 מטרים מעל הקרקע, ועד קצהו - בגובה 90 מטרים מעל הקרקע.
בתום התערוכה הופל המגדל אל התמזה, נחתך לחתיכות ומוחזר.
אולם הפסטיבל המלכותי.
אולם הפסטיבל המלכותי תוכנן על ידי האדריכלים לזלי מרטין, פיטר מורו ורוברט מתיו, ונבנה על ידי חברת הולנד, האנן וקיוביטס (Holland, Hannen &amp; Cubitts) עבור מועצת מחוז לונדון. אבן הפינה של המבנה הונחה בשנת 1949 על ידי ראש ממשלת בריטניה באותה עת, קלמנט אטלי.
המבנה נחנך רשמית ב-3 במאי 1951. טקס חנוכת המבנה אמור היה לכלול קונצרט בניצוחו של ארטורו טוסקניני אולם טוסקניני לא היה זמין בשל בעיות בריאות ולכן על קונצרט הפתיחה ניצחו סר מלקולם סרג'נט וסר אדריאן בולט.
באפריל 1988 הוכרז המבנה כמבנה לשימור בעל חשיבות אדריכלית והיה המבנה הראשון שנבנה לאחר מלחמת העולם השנייה וזכה להגדרה כזו.
הטלקינמה.
הטלקינמה היה מבנה קולנוע בן 400 מושבים שהוקם בין תחנת ווטרלו ואולם הפסטיבל המלכותי ובו הוקרנו סרטי קולנוע (דו ותלת ממדיים) וסרטי טלוויזיה. אטרקציה זו הייתה הפופולרית ביותר מבין אטרקציות הפסטיבל. לאחר תום הפסטיבל שימש המבנה, שתוכנן על ידי ולס קואוטס את מכון הסרטים הבריטי בין השנים 1952 -1957.
רכבת פאר טוטרינג ואוייסטר קריק.
רכבת זו, שתוכננה על ידי פרדריק רולנד אמט, ופעלה בפארק באטרסי, נעה בין "פאר טוטרינג" ("Far Tottering") ו"אויסטר קריק" ("Oyster Creek") דרך מסלול שתוכנן על ידי ג'ון פייפר. עיצוב הרכבת ותחנות הרכבת התבססו על קומיקס שפורסם במגזין פאנץ'.
מבנים נוספים.
בין המבנים הנוספים שנעשה בהם שימוש באזור הפסטיבל היו
בחצר מתחם הפסטיבל הוצגו יצירות אמנות כגון ציור קיר מעשה ידי ויקטור פאסמור ופסלים מעשה ידי הפסלת ברברה הפוורת'.
אדריכלות שימושית.
בנוסף לאזור התערוכה המרכזי הוחלט להקים באזור נפרד תערוכה אשר תתמקד בתכנון אורבני ובנייה עירונית. במסגרת תצוגה זו הוחלט להקים תערוכה של "אדריכלות חיה" אשר במסגרתה יבנו מבני מגורים שיעשה בהם שימוש. למטרה זו הוחלט להקים באזור פולאר, במתחם אחוזת לנסברי (שנקראה על שם ג'ורג' לנסברי) שכונה מודרנית. האזור שהוקצה לשכונה נפגע בצורה קשה במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. למעלה מרבע מבני האזור נהרסו בהפצצות.
עבודות הבנייה באתר החלו בדצמבר 1949 (בעיכוב ניכר בשל קשיי תקציב) ובמאי 1950 הפרויקט היה בעיצומו. חורף 1950 - 1951 היה גשום ביותר, דבר שהקשה על הבנייה ועיכב אותה, אולם הדירות הראשונות היו מוכנות למגורים בפברואר 1951.
בעת פתיחת התערוכה, ב-3 במאי 1951 הובאו המבקרים ל"ביתן המחקר בבנייה" ("Building Research Pavilion") והוצג להם בעיות אדריכליות שונות ופיתרונות שהוצעו לפתירתם (ואשר מומשו בשכונה). בהמשך הובאו המבקרים ל"ביתן התכנון העירוני" ("Town Planning Pavilion") - אוהל גדול בו הוצגו פטרונות של תכנון עירוני, וכן דגם של עיר דמיונית מתוכננת בשם אבונקאסטר ("Avoncaster"). בהמשך הובלו המבקרים לאתר הבנייה וראו את המבנים בשלבי הבנייה השונים.
מספר המבקרים באתר היה קטן - 86,426 מבקרים בלבד, לעומת למעלה מ-8 מיליון צופים שביקרו בתצוגה המרכזית בסאות' בנק.
מתקנים נוספים.
כחלק ממתקני הפסטיבל הוחלט על בניית אגף חדש למוזיאון המדע - אגף שיציג את תערוכת המדע של הפסטיבל.
כמו כן אוניית הוד מלכותו קמפניה (HMS Campania) הפכה לתערוכה נודדת. האוניה עגנה במספר נמלים ברחבי הממלכה המאוחדת: סאות'האמפטון, דאנדי, ניוקאסל שעל הנהר טיין, קינגסטון שעל הנהר האל, פלימות', בריסטול, קארדיף, בלפסט, בירקנהד וגלאזגו.
מספר המבקרים.
במשך חמשת חודשי הפסטיבל ביקרו בתערוכות השונות למעלה מ-10 מיליון מבקרים אשר שילמו את דמי הכניסה:
סיום הפסטיבל.
בעקבות הבחירות שנערכו באנגליה בשנת 1951 הובסה ממשלת הלייבור ווינסטון צ'רצ'יל שב לראשות הממשלה. אחת מהחלטות הממשלה הראשונות הייתה לפנות את אזור הפסטיבל אשר סימל בעיניו על הממשלה הקודמת.
הרווחים שהושגו מהפסטיבל הועברו למועצת מחוז לונדון ונעשה בהם שימוש להפוך את אולם הפסטיבל המלכותי ואולם קונצרטים.
לפסטיבל הייתה השפעה רבה על האדריכלות בבריטניה ועל השימוש בסגנון המודרניסטי בפרויקטי בנייה ברחבי המדינה, כך לדוגמה ניתן לראות את השפעת המבנים על קתדרלת קובנטרי שנבנתה בשנת 1962 על ידי האדריכל באזיל ספנס (אחד מאדריכלי מתחם הפסטיבל).
מרג'ייה בשארה
האוניברסיטה העממית בתל אביב
האוניברסיטה העממית תל אביב היא מוסד להקניית "דעת, אמנות, העשרה ותרבות" שלא לצורך תואר. המוסד, מיסודם של מרטין בובר וברל כצנלסון, הוקם בתל אביב עוד לפני הקמת מדינת ישראל.
המוסד מקיים מגוון קורסים למבוגרים להעשרת ידע בתחומי פילוסופיה, לימודי ארץ ישראל, היסטוריה, כלכלה, מדעי ההתנהגות, מחשבים, ביולוגיה, גנטיקה, אמנות, ידיעת הארץ, תרבות חברה וכלכלה, בישול ועוד. ב-2009 התקיימו באוניברסיטה כ-140 חוגים קורסים במסלולים ובחוגים שונים.
במוסד פועלת מדרשה לאומנות הכוללת בתוכה מסלולים מקצועיים בציור ובפיסול. כמו כן, האוניברסיטה העממית מציעה קורסים ייעודיים לגמול השתלמות לעובדי המגזר הציבורי ולעובדי הוראה. הקורסים לבישול עוברים במסגרת בית הספר לאומנות בישול של השף אסף לשר.
באוניברסיטה פועל בית ספר לשפות המקיים קורסים שנתיים באנגלית, צרפתית, ערבית, איטלקית, ספרדית, סינית ויפנית במגוון של רמות. כמו כן מועברים קורסים ביוגה, פלדנקרייז, פילאטיס, עיצוב, חיטוב הגוף וכושר גופני באולם הספורט של האוניברסיטה.
בשנות השבעים החליטה עיריית תל אביב להרחיב את פעילותה של האוניברסיטה, והיא מינתה את הפרופסור הלל ברזל, למנהל מלווה אקדמי, ואת אהרון שמיר, למנהלה האדמיניסטרטיבי הראשון. בשנותיה הראשונות פעלה האוניברסיטה העממית תל אביב במוסדות חינוך מפוזרים ברחבי העיר, אך כשהתרחבה ומנתה אלפי סטודנטים, זכתה האוניברסיטה העממית לבניין משלה, ברחוב אנטוקולסקי בעיר.
ב-2011 הוחלט כי האוניברסיטה העממית תיסגר עקב קיצוצים בתקציב עיריית תל אביב-יפו, אשר החליטה להעביר את כל יחידת המחשוב שלה לבניין באותו מועד. פעילות האוניברסיטה העממית המתחדשת מתקיימת מאז במרכזים הקהילתיים בתל אביב במסגרת אגף קהילה, נוער וספורט של העירייה.
החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשיה
אוויר העיר פריז
פרס יגאל אלון
פרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי מוענק החל משנת 1982 מדי שנה ביום מותו של יגאל אלון. הפרס מוענק ליחיד, גוף או ארגון על מפעל או מעשה שהם מופת לעשייה חלוצית ותרומה ליצירה ולחברה בישראל. הפרס מוענק על ידי "אגודת דור הפלמ"ח". זוכי הפרס נבחרים על ידי ועדה מיוחדת.
סיפורו של סינוה
קליברציה
מוניקה גלר
מוניקה א. גלר-בינג (באנגלית: Monica E. Geller-Bing; נולדה ב-22 באפריל 1969) היא דמות בדיונית בקומדיית המצבים האמריקאית "חברים" אשר מגולמת על ידי קורטני קוקס. דירתה שירשה מסבתה הייתה לאחד ממקומות ההתאספות העיקריים של החבורה. היא ידועה גם בשל אופייה האובססיבי לסדר וארגון ובשל טבעה התחרותי.
רקע.
מוניקה גלר (נולדה באפריל 1969) היא אחותו הקטנה של רוס, גדלה בלונג איילנד. היא חברתה של רייצ'ל מימי התיכון, חלקה דירה עם פיבי ובמהלך הסדרה נישאת לשותפו של רוס לקולג', צ'נדלר. בנערותה הייתה מוניקה שמנה מאוד ומשקלה עלה על 100 ק"ג. ממוצא גרמני.
מוניקה הכירה את צ'נדלר בזמן שרוס היה בקולג'. לאחר ששמעה שקרא לה מאחורי גבה "שמנה" החליטה מוניקה לרדת במשקל ולפתות אותו במטרה לנקום בו, אך בטעות כורתת את קצה הבוהן ברגלו. מוניקה וצ'נדלר התאהבו בסיום העונה הרביעית במהלך חתונתו של רוס, שמרו בסתר על זוגיותם הסודית במהלך העונה החמישית ולבסוף נישאו בסוף העונה השביעית. לאחר שהתגלה כי לשניים יש בעיה להרות הם אימצו תאומים, להם נתנו את השמות אריקה וג'ק, בסיום הסדרה מאם פונדקאית (גולמה על ידי אנה פריס).
לפני אירועי הסדרה, מוניקה חלקה את דירתה בניו יורק עם פיבי אך היא עזבה, מחשש שהחברות שלהן תפגע עקב אובססיית הניקיון שלה. במהלך רוב הסדרה (עונות 1–6) מוניקה חלקה את הדירה עם רייצ'ל שעברה לגור עמה ביום חתונתה, ממנה היא ברחה. מוניקה הכירה את ג'ואי כאשר הוא עבר לגור עם צ'נדלר, אשר גרים ממול לדירתה באותו הבניין. התגלה כי בפגישתם הראשונה, מוניקה הייתה דלוקה על ג'ואי.
משפחה.
מוניקה ורוס מקורבים זו לזה לצד מריבות שגרתיות. בהיותם ילדים, רוס התגרה בה בשל משקלה והִרבה להציק לה. בפרקים רבים מוניקה ורוס משתמשים במחוות ילדות משונה - לדפוק באגרופיהם כשהאגודלים מכוונים כלפי חוץ (כתחליף ל"אצבע משולשת"). רוס ומוניקה תחרותיים ביותר בניסיון לקבל יחס מהוריהם בעקבות העדפתם הגלויה כלפי רוס. ג'ודי, אמם, מראה בעקביות את העדפתה לרוס. כשהיו ילדים, התחרו כל חג הודיה בפוטבול, ומי שזכה, קיבל את גביע גלר השנתי. המסורת הופסקה בשנה השישית לתחרות כשמוניקה שברה "בטעות" את האף של רוס. מוניקה ורוס הם יהודים מצד אביהם, ג'ק ובמהלך הסדרה הוזכר שמוניקה חגגה בת מצווה.
מערכת היחסים עם צ'נדלר.