חללו של אולם הכנסייה גבוה ושתי שורות שבכל אחת מהן שבעה עמודים מסיביים תומכות בתקרת קמרון צולב. שני העמודים האחרונים בקדמת הכנסייה, קרובים זה לזה, ויוצרים אפקט של אפסיס. הטרנספט של הכנסייה קצר ואולמות הצד שלו נמוכים באופן משמעותי מספינות הצד. צורתם של אולמות הצד היא כשל חצי עיגול, ומבחוץ הן נדמים בצורתם ובממדיהם לקפלות. בקדמת הכנסייה, מאחורי המזבח, מחובר אל הבניין מבנה נוסף שצורתו כשל ריבוע קטן. בקומה השנייה של מבנה זה, ניצב פסל ישו הנער הממקד אליו את תשומת לבו של המבקר. הוא פוסל על ידי הפסל הצרפתי פרדריק לואי בוגינו, והובא אל הכנסייה ב-1911. הפסל בגודל טבעי, מתאר את ישו כנער עם שיער גולש, לבוש בבגד פשוט וחגור בחבל, והאוחז בידיו בצלב. מעל הפסל קבועים בקירות המבנה 12 חלונות גבוהים עשויים זכוכית צבועה, המאפשרים חדירת אור כחלחל המאיר את הפסל. קירות הכנסייה ועמודיה מחופים באבן גיר, וברובם חלקים ומעוצבים בפשטות. פילסטרים ומספר קשתות לאורך קירות הצד ובטרנספט, הם האלמטים היחידים החורגים מקו זה.
המזבח הראשי ניצב על במה גבוה שאליה מוליכות שמונה מדרגות. בקדמת הבמה שולחן פשוט המשמש בטקס סעודת האדון, אך מאחוריו מזבח מפואר המעוצב כפתחה של כנסייה, ועליו ניצב קרוסיפיקס גדול (תמונה להלן). בשני באולמות הצד בטרנספט מזבחים פשוטים, ומעל כל אחד מהם פסל קדוש. מספר פסלים דומים נמצאים גם מאחורי המזבח הראשי.
בית הספר הטכנולוגי דון בוסקו.
בניין בית היתומים צמוד לכנסייה ממערב. הבניין בן שלוש קומות ובו אגף מרכזי ושני אגפי צד. הוא פעל כבית יתומים עד 1972 ומאז הוא משמש את "בית הספר הטכנולוגי דון בוסקו". בית הספר מנוהל על ידי הנזירים וקרוי על שם ג'ובני בוסקו, מייסד המסדר. הבניין ניכר בגג רעפים אדום ובארקאדה שבחזית הקומה השנייה. בקריפטה של הכנסייה הסמוכה פועלת סדנת הנגרות של בית הספר. בסמוך ממערב לכנסייה ולבית הספר נבנה מנזר לאחיות הסלזיאניות.
בית המרחץ העתיק (נצרת)
בית המרחץ העתיק שוכן בסמוך למעיין מרים בכיכר המעיין שבנצרת. המקום התגלה באקראי על ידי אליאס שאמה, אשר רכש חנות בכיכר בשנת 1993. בית המרחץ מתוארך בוודאות לתקופה הצלבנית וייתכן שהיה בשימוש קודם לכן, ואולי אף בתקופה הרומית. המקום פתוח לקהל וניתן לסייר בחדר החם, ולהתרשם מההיפוקאוסט ומהתנור.
לאחר ששאמה רכש את החנות, הוא נתקל בבעיית רטיבות, אשר לא נפתרה גם לאחר שחפר ברצפת הנכס. הוא גילה רצפת אבן עתיקה ומתחתיה חלל שבו מצא צינורות חרס הקבועים באחד הקירות, ומעבר בצורת קשת שהוביל למנהרה. במנהרה התגלה מאוחר יותר תנור החימום של בית המרחץ. עוד התגלו במקום מעברים מקורים שרוצפו בשיש לבן ושתקרתם נתמכה בעמודים עשויים מלבנים, וכן כלי קיבול. רשות העתיקות נדרשה לתגלית בשנת 1993, וקבעה כי מדובר בבית מרחץ עות'מאני שהוקם בשנת 1885. בקביעתה זו אפשרה הרשות לשאמה להמשיך בחפירות כרצונו, שכן המקום היה לכאורה חסר ערך היסטורי של ממש.
כאשר החנות נפתחה, איפשר שאמה ללקוחותיו לבקר בחפירות. אחד מהם ציין כי הממצאים מזכירים במידה רבה את בית המרחץ הרומי בעיר באת' באנגליה. עקב כך פנה שאמה לעיתונים ברחבי העולם, והידיעות הביאו למקום ארכאולוגים רבים, ובהם צבי שחם אשר תיארך את בית המרחץ לתקופה הצלבנית. הערכה זו אושרה בבדיקות תיארוך פחמן-14. מחקר באמצעות מכ"ם חודר קרקע (ground penetrating radar או GPR) שנערך בחנות ובסביבתה בשנים 2004-2005, גילה כי מתחת לבית המרחץ שנחשף שוכן חלל נוסף. חלל זה נמצא בעומק של עד 2.5 מטרים, והוא שוכן באותו מפלס של מערכות המים של מעיין מרים הסמוך. הארכאולוג האמריקאי ריצ'רד פרוינד מאוניברסיטת הארטפורד, טען כי החלל שמתחת לבית המרחץ הוא בית מרחץ רומי. אם אכן יוכח כי בית המרחץ הוא רומי, ישמש הדבר כראיה חדשה לחשיבותה ולמעמדה של העיר נצרת בתקופה זו, והוא עשוי להיות בעל משקל לקביעה היכן בדיוק התרחשה הבשורה למרים.
המנזר הפרנציסקני (נצרת)
המנזר הפרנציסקני הוא מבנה השוכן במתחם בזיליקת הבשורה בנצרת, ביו הבזיליקה שמדרום לו לכנסיית יוסף הקדוש שמצפון לו.
היסטוריה.
המנזר הוקם על ידי הפרנציסקנים בשנת 1620 באישורו של פחר א-דין השני. המקום שימש גם כאכסניה עבור צליינים עד הקמת האכסניה החדשה במאה ה-19 (ראו להלן), וגם נפוליאון שהה בו לאחר שכבש את עמק יזרעאל. המבנה נהרס ב-1930 ובמקומו הוקם המבנה הנוכחי, המשכן גם את בית הדין הדתי של העדה הקתולית בעיר, את בית הספר "טרה סנטה" ואת המוזיאון הקטן בקומת המרתף, העוסק בתולדות הבזיליקה הסמוכה ובנצרת הקדומה. במנזר עצמו מתגוררים בין 20 ל-30 נזירים. אורכו של המבנה כמעט מאה מטרים, יש בו שלוש קומות והוא נושא גג רעפים אדום. במרכז חזיתו המזרחית אגף נוסף המשווה לו את צורת האות T.
סמוך ממערב למנזר ולבזיליקה שוכן בניין האכסניה הפרנציסקנית, המכונה "קאזה נובה" (בית חדש). המבנה הוקם בראשית מאה ה-19 ושימש כאכסניית צליינים במקום מבנה המנזר. הוא חרב ברעידת האדמה שפקדה את הגליל ב-1 בינואר 1837, אך הוקם מחדש באותה שנה.
בשנת 1929המבנה שופץ על ידי בלה שניטלנדר שהתבקש לתכנן שיפוצים. אחיו של בלה לואיס, שהיה אף הוא מהנדס וחי בברלין באותו זמן, בא לארץ ישראל לסייע לו בפרויקט.
המבנה שופץ מספר פעמים והוא ממשיך ופועל כאכסניה.
מלווין סטיוארט
מלווין מונרו "מל" סטיוארט (באנגלית: Melvin Monroe "Mel" Stewart; נולד ב-16 בנובמבר 1968) הוא שחיין עבר אמריקאי. אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (פרת' 1991) ושיאן עולם (ינואר 1991 - יוני 1995) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה.
סטיוארט נולד בגסטוניה, קרוליינה הצפונית. בגיל 6 החל לשחות בבריכת השחייה בימק"א (YMCA) על שם ג'ונסטון בשארלוט, קרוליינה הצפונית, תחת הדרכתו של המאמן פרנקי בל. הוא עבר ללמוד באקדמיה מרסרסבורג, פנסילבניה. בפנימיה קטנה ואיכותית זו, התאמן תחת הדרכתו של ג'ון טרמבלי. לאחר מכן עבר יחד עם מאמנו ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת טנסי.
בשנת 1986 השתתף סטיוארט במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, ברית המועצות וזכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.83 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1987 זכה סטיוארט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.05 דקות.
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים סטיוארט במקום החמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.19 דקות, אחרי המנצח מיכאל גרוס מגרמניה, שיאן העולם שקבע שיא אולימפי חדש (1:56.94 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה סטיוארט בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:59.40 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:20.87 דקות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסיאטל בסוף יולי 1990 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.05 דקות. לאחר מכן, הוא עבר להתאמן בהדרכתו של דייוויד מארש במשך כ-8 שבועות, כהכנה לאליפות העולם.
אלוף ושיאן עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בסוף ינואר 1991 זכה סטיוארט בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:55.69 דקות, לפני שיאן העולם גרוס (1:56.78 דקות) ותמאש דארני מהונגריה שיאן העולם במשחי המעורב אישי (1:58.25 דקות). מדליית כסף במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:14.84 דקות, אחרי גרמניה (7:13.50 דקות) ולפני איטליה (7:17.18 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט 1991 זכה סטיוארט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.92 דקות.
אולימפיאדת השיא.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא זכה ב-3 מדליות, שתיים מזהב ואחת מארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 1:56.26 דקות, לפני דניון לואדר מניו זילנד (1:57.93 דקות) ופרנק אספוזיטו מצרפת (1:58.51 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:56.99 דקות. מדליית זהב שנייה במשחה ל-4x100 מטר חופשי, כששחה בשלב המוקדמות. הרביעייה האמריקאית סיימה במקום הראשון בשיא עולם חדש במשחה הגמר ולכן גם הוא קיבל את המדליה. מדליית ארד במשחה ל-4x200 מטר חופשי (7:16.23 דקות), אחרי המנצחת מחבר המדינות (לשעבר ברית המועצות) שקבעה שיא עולם חדש (7:11.95 דקות) ושוודיה (7:15.51 דקות). במשחה זה הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.41 דקות, הזמן המהיר בקרב השחיינים האמריקאים והרביעי בין שאר המתחרים. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.04 שניות, המנצח היה בן ארצו פאבלו מוראלס (53.32 שניות).
בשנת 1994 השתתף סטיוארט במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסנקט פטרבורג, רוסיה וזכה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.46 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.93 שניות.
סטיוארט נכשל בניסיון להיכלל בנבחרת ארצות הברית בשחייה לאולימפיאדת אטלנטה (1996).
לאחר הפרישה משחייה.
לאחר שפרש משחייה תחרותית, פתח בקריירה חדשה, בתעשיית הבידור. הוא החל להופיע בהצגות, סרטים ותוכניות טלוויזיה. שימש ככתב בתוכנית הספורט של רשת ABC והנחה בתוכנית אירוח בערוץ הספורט ESPN. הוא כתב מספר סרטים, בהם גרסה נוספת לקומיקס ""הפנטום" מאת לי פוק בשם "רוחות מהלכים"".
אדון החלומות
אדון החלומות (באנגלית: The Dream Master) הוא ספר מדע בדיוני מאת רוג'ר זילאזני שנכתב בשנת 1966, וזיכה את כותבו בפרס נבולה בשנת 1965 (בגרסתו המקורית שנקראה "המעצב", אנגלית: He Who Shapes). המהדורה העברית הודפסה בהוצאת זמורה-ביתן בשנת 1987.