בשנים 1969–1976 השתלמה כחוקרת בתחום הביולוגיה המולקולרית בקליבלנד, אוהיו, באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University) ועשתה עבודת דוקטורט בווירולוגיה ובאימונולוגיה באוניברסיטת המדינה של אוהיו בקולומבוס.
בשנת 1992 ביצעה לינדה סאיף מחקרים וירולוגיים אימונולוגיים בארגנטינה במסגרת מלגת פולברייט.
בהמשך בשנים 1976–1979 עשתה עבודת בתר-דוקטורט במכון הלאומי לבריאות ובמרכז החקלאי למחקר ולפיתוח, בפקולטה למדעיים וטרינריים של אוניברסיטת המדינה של אוהיו בווסטר. בשנים 1979–1990 הייתה מרצה בכירה ופרופסור שלא מן המניין באוניברסיטה זו, במסגרת התוכנית לחקר בריאות התזונה של בעלי החיים והפקולטה לרפואה. בשנת 1990 התמנתה לפרופסור מן המניין לווירולוגיה ולאימונולוגיה.
בעת לימודיה ומחקריה באוניברסיטת אוהיו הכירה את בעלה, יחיא מוחמד (מו) סאיף, רופא וטרינר ערבי יליד מצרים (1934) שהיה לחוקר חשוב בתחום חקר הנגיפים והמחלות הזיהומיות של בעלי חיים ובמיוחד של עופות, פרופסור (לימים פרופסור אמריטוס) ומנהל התוכנית לחקר בריאות התזונה של בעלי החיים באוניברסיטת המדינה של אוהיו בווסטר. הזוג התחתן בשנת 1970.
עיקר מחקריה של לינדה סאיף התמקדו במערכת החיסון של הריריות ובהיבטים השוואתיים בין זיהום מזונם של בעלי חיים ושל בני אדם בנגיפים של מערכת העיכול ונגיפים נשימתיים. היא חקרה את ההשלכות של תת התזונה ושל חסרים במיקרונוטריאנטים על החיסונים ואת הקשרים בין הפרוביוטיקה והמיקרפלורה של המעיים לבין מערכת החיסון של הילודים.
לינדה סאיף תרמה להבנת המנגנונים הריריים המגנים על בעלי החיים מפני זיהומי מעיים.
היא והצוות שלה גילו אצל החזירים את הציר האימונולוגי מעיים- עטינים, מושג חדש שהביא לידיעת המערכת החיסון המשותפת לריריות של בעלי החיים ובני האדם.
על סמך הידע הזה פנתה לגישות חדשות למניעת דלקות מעיים נגיפיות - למשל פיתחה על חזירים חיסון פומי נגד ה coronavirus TGEV (Transmitted gastro enteritic virus)
כמו כן במעבדתה פותחו שיטות חדשות לגידול ולאבחון נגיפים.
בשנת 1980 בשיתוף פעולה עם חוקרים של המכון הלאומי לבריאות של ארצות הברית גילתה לינדה סאיף את הקבוצה הראשונה של הנגיפים "Rotavirus A" אותם גידלה בתרבית תאים. בשנת 1987 יחד עם ל, איי. טרט גילתה את הקבוצה הראשונה של Rotavirus C שצמחו בתרבית תאים. בשנת 1981 גילתה את הזן אוהיו של ה-Torovirus של הבקר.
ב-1988, יחד עם ו.ט. פלין גילתה בתרביות תאים את ה Calicivirus הראשון של המעיים.
ב-2002 יחד עם ג'. סמיילי גילתה genogroup חדש של Caliciviruses של מעיי הבקר.
ב-2004 עם עמיתים מן המכון הלאומי לבריאות (ק.או.צ'אנג ואחרים) זיהתה לינדה סאיף את חומצות המרה כגורם בתוכן המעיים המגביר את גדילת ה enteric calicivirus בתרביות תאים, זאת על ידי הורדה בביטוי של STAT-1.
חקרה את הפוטנציאל הפתוגני של הנגיפים על ידי חשיפה פומית של עגלים נקיים מגורמים פתוגנים.
החוקרת ייצרה חיסונים המורכבים מחלקיקים דמויי Rotavirus VLP) virus like particle) עם אימונומודולטורים, המסוגלים למנוע את מחלת השלשולים הנגרמת על ידי Rotavirus.
מכיוון שמחקריה עוררו הדים בינלאומיים, בימי מגפת ה-SARS בשנים 2002–2003 נקראה לינדה סאיף על ידי ארגון הבריאות העולמי ועל ידי המרכזים האמריקאים למאבק במחלות, לנהל במעבדתה מחקר על ה-Coronavirus הקטלני שגרם זיהום קטלני אצל חזירים. הנגיף המועבר מבעלי חיים לבני אדם, נחשד אז כי הוא אחראי ל-SARS.
מעבדתה הוזמנה גם להצטרף לרשת המעבדות המובחרות של ארגון הבריאות העולמי International Reference Laboratories.
לזוג לינדה ו"מו" סאיף יש בן - ג'סטין סאיף, עורך דין.
כתבים.
לינדה סאיף פרסמה מעל 300 מאמרים מדעיים ו-58 פרקי ספרים מקצועיים.
קישורים חיצוניים.
Sesion publica de incorporacion Dra Linda Saif 16-4-2009 p.5-7
Anales de la Academia de Agronomia y Veterinaria
Tiffany K.Wayne "American Women of Science Since 1900", CLIO ABC, 2012
Daily Record, 28 /01/2013 Bobby Warren - "Mo Saif retires as director of Food and Animal Health program at OARDC
Zoonder
אלכסנדר לחניש
אלכסנדר לחניש (נולד ב-17 באפריל 1989) הידוע גם בכינויו זונדר (Zoonder) הוא שף, אומן ותופעת רשת ידועה בקרב חובבי המזון והלייף סטייל.
ביוגרפיה.
אלכסנדר לחניש נולד במונטריאול, קנדה, בן למרלה ילידת קנדה ולמאיר יליד ישראל ממוצא טריפוליטאי.
לחניש למד לימודי טבחות בבית הספר "בישולים" ועבד במסעדות "מסה", "כתית", "עלמה", ומסעדה "הפאט דק" (The Fat Duck) של השף הסטון בלומנטל בלונדון אשר מחזיקה בשלושה כוכבי מישלן.
כאשר חזר לישראל, פתח לחניש את מעבדת הניסויים שלו ״Lab 3.0" שם שקד ולימד עצמו פיזיקה וכימיה.
לחניש פיתח מגוון רחב מנות המשלבות טכניקות מודרניות ולא שגרתיות אשר למד דרך ספרי בישול של מסעדות המובילות בעולם ועל ידי ניסוי וטעייה.
מנות אלו הוא היה מגיש ב-"Lab 3.0" שם בנה חדר אירוח אשר יכול להאכיל בארוחה 10 סועדים בלבד.
ארוחות הטעימות המוגשות ב "Lab 3.0" כוללות מנות ייחודיות, למשל פרפה כבד אווז בצורת קוביות לגו בשונה מהפרפה הקלאסי המוגש ברוב המסעדות בפרוסות טרין, מרק גספצ׳יו שקוף ולא אדום כמקובל את צלילותו של המרק משיג לחניש על ידי שימוש בצנטריפוגה.
אוניברסיטה עברית.
מאז 2016 עובד לחניש כחלק מצוות המעבדה ההיברידית בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בהובלת ד"ר עמית צורן.
ניב חורש
ניב חורש (נולד בשנת 1971) הוא חוקר ישראלי המתמחה בחקר כלכלת סין, בדגש על שוקי הון בעבר ובהווה, ממשל תאגידי והשקעות זרות. לאחר מסלול אקדמי בסידני שנמשך חמש שנים (מרצה, מרצה בכיר, ופרופ' חבר), מונה חורש באוגוסט 2014 למשרת פרופסור מן המניין בבית-הספר ללימודי סין המודרנית באוניברסיטת נוטינגהאם בבריטניה. במקביל, כיהן חורש כראש המכון לחקר מדיניות סינית עכשווית בנוטינגהאם, ומתוקף תפקידו ייעץ לגופי ממשל בריטיים שונים בנושאי יחב"ל וכלכלה. החל מספטמבר 2016, משמש חורש כפרופסור אורח בבית הספר לממשל ויחסי-חוץ באוניברסיטת דרהאם בבריטניה.
ביוגרפיה.
חורש גדל בבת-ים ועשה את תאריו האקדמיים באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. במהלך לימודיו גר ועבד שלוש שנים בבייג'ינג כמנהל פיתוח עסקי בסקטור הפרטי. כמו כן שירת חורש בעבר כפקיד ציבור במשרד ההגירה האוסטרלי בבירה קנברה.
ניב חורש הוא אב ל-2 ילדים.
מיכאל קלפפיש
מיכאל קלפפיש (בפולנית: Michał Klepfisz; 17 באפריל 1913 – 20 באפריל 1943) היה מהנדס כימי, פעיל "הבונד" יהודי-פולני.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה חבר הארגון היהודי הלוחם, נטל חלק ונהרג ב"מרד גטו ורשה".
ביוגרפיה.
קלפפיש נולד בוורשה ב-17 באפריל 1913, שני הוריו היו מורים ופעילי "הבונד", התנועה היהודית הסוציאליסטית הבלתי-ציונית.
בצעירותו היה חבר בתנועת הנוער של הבונד, תחילה בחטיבת הילדים, ה"סקיף", ולאחר מכן בחטיבת הצעירים, ה"צוקונפט". כמו כן היה חבר בארגון הספורט של הבונד, ה"מורגנשטרן" (בעברית: "השחר").
הוסמך כמהנדס בפוליטכניון של ורשה, ונישא לרוז'ה פרצ'יקוף (בפולנית: Róża Perczykof).
ב-1942 גורש מגטו ורשה, והועלה על רכבת למחנה ההשמדה טרבלינקה, ממנה הצליח להימלט לפני שהגיעה ליעדה, ועשה את דרכו חזרה לוורשה ה"ארית". בורשה, הוכשר בייצור חומרי נפץ על ידי סרן זביגנייב לבנדובסקי, חייל ה"ארמייה קריובה". זמן קצר לאחר מכן הצליח להבריח את אשתו, בתו אירנה ואחותו רגינה מהגטו, ולשכן אותן לשארית המלחמה בביתה של מריה סביצקה, חברת הז'גוטה. בביתה שרדו רוז'ה ואירנה את המלחמה, בעוד רגינה נפטרה ממחלה זמן לא קצר לאחר מכן ונקברה כנוצרייה בזהות בדויה.
לאחר מכן שב לגטו, והשתתף כלוחם ב"מרד גטו ורשה". במסגרת המרד, היה אחראי על ייצור הרוב המוחלט של חומרי הנפץ של ההתנגדות היהודית, קלפפיש הקים בגטו סדנה מחתרתית לייצור נשק. יחד עם אריה וילנר, שימש כמתווך בין "הארגון היהודי הלוחם" לבין ה"ארמייה קריובה". פעל לצד אריה וילנר, טוסיה אלטמן ויצחק צוקרמן ואחרים להשגת נשק ושילוח משלוחי נשק לתוך הגטו בתקופה שלפני פרוץ המרד, בעזרתם של הארמייה קריובה ופעילים חמושים של המפלגה הסוציאליסטית האנטי-סטליניסטית (הפלג הימני של המפלגה הסוציאליסטית הפולנית).
קלפפיש נהרג ביום השני של המרד, ברחוב בוניפרטרסקה שבאזור ה"מברשתנים", בעודו מגן על נסיגת חבריו לנשק (ביניהם מארק אדלמן) בגופו באחת מעליות הגג בגטו.
לאחר מותו, עוטר על ידי הגנרל ולדיסלב שיקורסקי בעיטור הגבורה הגבוה ביותר של הצבא הפולני, ה"Virtuti Militari", שנמצא כיום בתצוגה במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון הבירה.
בבית הקברות היהודי בוורשה הוקמה אנדרטה לזכרו, ועליה נכתב:
אחותו, רגינה ("גינה") קלפפיש, הייתה גם כן פעילת "הבונד", ובתקופת השואה עסקה בהצלת אנשים מה"אומשלגפלץ", הכיכר בה רוכזו המועמדים לגירוש והשמדה, בפעילותה הצליחה להציל כמה פעילי מחתרת בולטים. בתו, אירנה קלפפיש שרדה את השואה והיגרה לארצות הברית, והיא מסאית, משוררת ופעילה פוליטית.
גידי קאניוק
גידי קאניוק (נולד ב-11 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהפועל חיפה.
קריירה.