בעוד מוראלס מנסה להשיג את הכסף, נפגעים עסקיו ממעשי שוד חוזרים ונשנים, במהלכם נחטפות באלימות מכליות החברה והדלק נגנב מהן. בנוסף הוא נאלץ להתמודד עם סגן התובע המחוזי (דייוויד אוילאו) שנחוש להגיש נגדו כתבי אישום בגין שורה של מעשי הונאה והעלמת מס. ברגע האמת מסרב הבנק להעמיד לו הלוואה, ומוראלס הנואש מנסה ללוות כספים ממכריו ויריביו. או אז רעייתו של מוראלס (ג'סיקה צ'סטיין), בת למשפחת מאפיונרים שמשמשת מנהלת כספים בחברה, מגלה לו כי היא גנבה מהחברה כספים רבים והעבירה אותם לחשבון פרטי, הוא גם מגלה כי עורך דינו (אלברט ברוקס) ידע על כך. בנוסף הוא מגלה שמתחריו רכשו את הדלק שנגנב ממנו. בלית ברירה הוא משתמש בכסף שנגנב מהחברה על מנת להשלים את העסקה. כעת, כשהוא בעל נכס שעתיד להקפיץ את עסקיו ולהביא אותו לעמדת השפעה פוליטית, הוא מצליח להגיע להבנות עם סגן התובע על הפסקת החקירה נגדו ועל דרך שתביא להם תועלת הדדית.
הפקה והפצה.
הליהוק לסרט החל ביוני 2013 ושלב הצילומים התבצע בעיר ניו יורק במהלך ינואר 2014. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בנובמבר 2014 במהלך פסטיבל מכון הסרטים האמריקאי. ב-31 בדצמבר יצא הסרט לאקרנים בהפצה מוגבלת בארבעה בתי קולנוע בארצות הברית.
ביקורות ופרסים.
הסרט זכה לשבחים מצד מבקרי הקולנוע. הוא זכה בפרס סרט השנה מטעם איגוד מבקרי הקולנוע, שזיכו גם את אוסקר אייזק בפרס השחקן הטוב ביותר ואת ג'סיקה צ'סטיין בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. צ'סטיין הייתה גם מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
איי או סקוט מהניו יורק טיימס העניק לסרט 5 כוכבים מתוך 5, ציין שצ'נדור ביים וכתב סרט נפלא ושצלם הסרט ברדפורד יאנג הצליח לנסוך בצופים את התחושה ההיסטורית של העיר ניו יורק ב-1981. סקוט פונדאס המבקר הראשי של סלייט, שיבח את אנסמבל השחקנים, הוא ציין שהיה זה נפלא לצפות באייזק שהדמות שמגלם נשקפת ממנו בכל חלק מהופעתו, הוא ציין לחיוב את משחקה של צ'סטיין על אף התסריט הבעייתי מבחינתה, ואת הניסיון הרב שבא לידי ביטוי אצל שחקני המשנה ברוקס, ניבולה ואדלר.
רוסי (פירושונים)
דה רוסי
דה רוסי או די רוסי (באיטלקית: De Rossi) הוא שם משפחה.
תרבות הדארק
תרבות הדארק (מאנגלית: Dark culture) הנקראת לעיתים גם סצנת הדארק (על אף שבתרבות נכללות מספר סצנות דארק), הוא מונח כללי המתאר מספר תתי תרבויות או סצנות תרבותיות, שהם מודרניים ומובחנים מבחינה תקשורתית או מחקרית, ושהמוצא המשותף לכלל חבריהם הוא סגנון הופעה-חיצונית "אפל" (מבחינת ביגוד, איפור, קישוט), לפחות באירועים קהילתיים וכן חיבה לסגנונות מוזיקה שהם במידה רבה אלקטרוניים, מהירים, ולעיתים שיריהם כוללים מסר מחתרתי (ואפשר שגם אנרכיסטי או פוסט-אפוקליפטי), וכן מאפייני עיצוב אפלולי, כגון מאפיינים גותיים או ויקאניים הנפוצים גם הם, בעיקר בקרב הנשים. תרבות זו נקשרה לעיתים גם בפיתוי ומיניות, תשוקה, טשטוש הבדלים מגדריים נפוצים, ושבירת מוסכמות.
האינטראקציה הקהילתית העיקרית של אנשים המזהים עצמם או המזוהים עם סצנת הדארק בכללותה הוא אירועים שונים (כגון מסיבות) הנערכות לקהל יעד זה, לרוב בכל סצנת דארק בעצמה (למשל, סצנה גותית, מטאל, בדסמ, EBM, פאנק, ועוד). במסיבות השונות נהוגה הקפדה על קוד לבוש התואם לסצנה זו.
ביגוד נפוץ.
באופן כללי גוון הלבוש השולט הוא שחור. בקרב הגברים הלבוש העיקרי הוא שחור מינימלי (והוא לפעמים כולל סמלים של הסצנה או של להקות המזוהות עימה), וכן גם נעליים שחורות, לעיתים אלגנטיות, לעיתים גבוהות וכמו-צבאיות.
בקרב הנשים נפוצים יותר גם גוונים נוספים מלבד שחור כגון אדום וסגול. מחוכים הם בגד גוף נפוץ שנשים רבות לובשות בסצנות אלה, וכן מגפיים, למשל עם פלטפורמה או עקב נפוצים גם הם בקרב הנשים.
סצנות דארק שונות.
במסגרת תרבות הדארק קיימות סצנות רבות ובין אלה ניתן למנות:
אינטראקציה בין הסצנות.
לעיתים מתקיימים אירועים הנוגעים לאספקטים שונים של תרבות הדארק (כמו פסטיבלים, הופעות ומועדוני לילה שונים) בהם אנשים המזדהים או מזוהים עם הסצנות השונות, נפגשים ובאים באינטראקציה. באירועים כאלה מטשטשים הגבולות בין הסצנות השונות בפרט בהיבט המוזיקלי, גבולות שממילא לא תמיד הם מאוד ברורים.
די רוסי
דה ורט
דה ורט (de Wert, de Weert) הוא שם משפחה.
קרב משור
קרב משור התרחש בשנת 239 לפנה"ס, בין כוח קרתגי בפיקודו של חמלקרת ברקה, לבין כוח מורדים תחת פיקודו של ספנדיוס. הקרב התרחש במעבר צר בהרים שלא זוהה בוודאות עד ימינו. אולם פוליביוס מכנה אותו "משור" על שם צורתו המשוננת. הקרב הסתיים בניצחון קרתגי מוחץ, ולאחריו נראה היה שמלחמת שכירי החרב קרובה מאי פעם לסיום. אולם כישלון הקרתגים בקרב תוניס שם לאל את כל הישגי הקרב.
רקע.
לאחר סיום המלחמה הפונית הראשונה התחייבה קרתגו לשלם לרומא פיצויי מלחמה בסך 3,200 כיכר כסף במשך 15 שנים. לפיכך לא היה באפשרות קרתגו לשלם לשכירי החרב שלחמו בצבאה את המגיע להם. לפיכך החליטה המועצה לכנס את כל השכירים יחד כדי לשכנע אותם לוותר על חלק מהשכר. השכירים קובצו בעיר קיסה, וחנו נשלח אליהם למשא ומתן. אולם חנו היה זר לשכירים שלא חיבבו אותו, והשכירים איימו לעלות על קרתגו העיר. לפיכך שלחו הקרתגים את גיסקו שהיה יותר מוכר לשכירים למשא ומתן חדש. גיסקו הצליח להגיע להסדר עם השכירים, אולם שני בעלי אמביציות מאתוס הלובי, וספנדיוס הקמפני, החזיקו בדעה שהרצון הטוב של הקרתגים הוא אך זמני עד שהשכירים יתפזרו ואז יהיה קל יותר להשמיד אותם.
בעזרת טרור והסתה הצליחו השניים להפוך למנהיגים בפועל של השכירים. גיסקו הרגיש בדבר ופעם העליב את השכירים כשאמר להם לדרוש את שכרם ממאתוס. השכירים נעלבו ובזזו את המטען של הנציגים הקרתגים. את גיסקו ועמיתיו לקחו במאסר. ספנדיוס ומאתוס החליטו לנצל את התלהבות החיילים והשביעו אותם להילחם לנצח בקרתגו. כל ערי אפריקה המשועבדות לקרתגים הצטרפו גם הן למורדים, וסיפקו להם ציוד ואספקה. כך נפתח המאבק המכונה מלחמת שכירי החרב.
חנו התמנה כמפקד הצבא הקרתגי. הוא יצא לסייע לערים אוטיקה והיפקארה שהיו נתונות במצור. אולם חנו שלא היה איש צבא נחל כישלון חרוץ. הוא הצליח להדוף התקפה של המורדים, אולם לאחר מכן שיכור ניצחון הזניח את חייליו ואפשר למורדים להתלכד מחדש ולהשמיד אותם בהפתעה. בלחץ ההמונים הוחזר חמלקרת ברקה, גיבור המלחמה ברומא, אל הזירה. הוא השמיד כוח של ספנדיוס בקרב מקאר, והחזיר לקרתגים מעט מביטחונם העצמי. לאחר הקרב ערקו אל צבאו 2,000 פרשים נומידיים תחת פיקודו של נארוואס ממחנה המורדים. לאות תודה העניק חמלקרת את בתו הצעירה לנארוואס.
כדי למנוע עריקות דומות בעתיד, הוציא ספנדיוס את גיסקו להורג באכזריות. והכריז שמעתה הקרבות יתנהלו ללא רחמים, וכל שליח קרתגי יוצא להורג. חמלקרת נקט קו דומה והשליך אל רגלי פיליו כל שבוי. במקביל התמרד גם חיל המצב בסרדיניה, והמושל בוסטאר נרצח. כעת הטילו המורדים מצור על קרתגו עצמה. אולם היריבות האישית בין חנו לחמלקרת מנעה כל פעולה יעילה, על כן הוחלט לפטר את אחד מן השניים. בבחירת החיילים פוטר חנו, וחמלקרת נותר המפקד היחיד. הוא פעל במהירות להסרת המצור, ויחד עם נארוואס ניתק את דרכי האספקה של המורדים, ואילץ אותם להתפלג. ספנדיוס יחד עם אוטאריטוס הגאלי, וזארזאס האפריקאי, עזב את המצור בראש 50,000 איש ויצא להביס את חמלקרת.
הצדדים הלוחמים.
הצבא הקרתגי.
קרתגו השתמשה לרוב בשכירי חרב, ורק הקצינים וחלק מהפרשים היו פונים. אולם כעת כאשר השכירים התמרדו נאלצו הקרתגים לשלוח לקרב את אזרחי העיר. מרבית צבאו של חמלקרת היה מורכב מבני קרתגו, ומיעוטו מעריקים מהצבא המורד.
הקרתגים צעדו אז לקרב בשיטת חומת מגנים הדומה לפלנקס היווני. מאוחר יותר החלו להשתמש בשיטה המאניפולארית. גם חימושם היה דומה לאלו של הופליטים יוונים, קסדה עשויה ברונזה, שריון חזה מקשקשים או פשתן, מוקיים, מגן עגול וחנית קצרה.
מעט מאוד ידוע על איכותם של הפרשים בני קרתגו. אולם חמלקרת נעזר בפרשים הנומידיים של נארוואס, שנודעו כפרשים איכותיים במיוחד. הם רכבו על סוסים ללא רסן או אוכף ולרוב השליכו כידוני הטלה תוך כדי דהירה. הם נעזרו גם בחרבות קצרות ומגן קל. הם לא הוגנו בשריון וחלקם עטו עורות של בעלי חיים כגון נמרים. כמו כן חמלקרת נעזר בפרשים בני תערובת שנודעו בשם לובי-פונים, חמושים במגנים עגולים וחניתות.
יתרון הקרתגים על המורדים בא מחיל הפילים שלהם. הקרתגים השתמשו לרוב בפילים מזן פיל צפון אפריקני. פילים אלו היו קטנים יותר מהפילים האסייתיים, אם כי אוזניהם היו גדולות יותר וגבם קעור. גובהם היה 2.5 מטר והם היו כנועים ונוחים לאילוף. משקלם היה כמעט 6 טון, והם נשאו על גבם מגדל שבתוכו ישבו שניים שלושה אנשים קשתים או מטילי כידונים. מלבד זאת היה גם נהג שכיוון את הפיל. במקרה שהפיל איבד שליטה נהגו הקרתגים לתקוע גרזן או אזמל בין עיניו. לעיתים נדירות השתמשו הקרתגים גם בפילים אסייתיים גדולים יותר אך קשים לשליטה.
צבא המורדים.
צבא המורדים היווה תערובת של שלל עממים שונים, ביניהם לובים, איברים, גאלים, נומידיים, וכו' מה שהקשה לפקד עליהם וגרם לא פעם לחיכוכים בינם לבין מפקדיהם.
הלובים לחמו במבנה הדוק, הם השתמשו בעיקר בחניתות קצרות ומגנים עגולים. מיגונם כלל קסדות ושריון חזה עשוי פשתן. האיברים לחמו במבנה אחיד, הם לבשו טוניקות סגולות, וחבשו קסדות עור. הם השתמשו בעיקר בכידוני הטלה ובחרבות פלקטה. הגאלים לחמו ברובם ללא שריון, וחלקם אף לחמו בעירום. הם השתמשו בחרבות ארוכות שנועדו בעיקר לשיסוף, ולרבות מהן אף היה קצה מעוגל.
אסטרטגיה.