מצבם של יהודי מצרים הפך מסוכן באמצע המאה ה-20. הלאומנות הערבית הגואה, יחד עם מתחים גוברים בין היהודים והערבים לאחר מלחמת העצמאות של ישראל ומלחמת סיני, השפיעו עמוקות על הקהילה היהודית והאוכלוסייה היהודית קטנה בסופו של דבר מ-80,000 לפחות מ-100.עם היוותרם של כ-30 יהודים (רובם נשים מבוגרות) בלבד בקהיר, נסגר בית הכנסת וכמעט התמוטט בשל מים תת-קרקעיים ורעידות אדמה. תקרת המבנה קרסה בשנת 1992 ופסולת הבניין נותרה על הרצפה. אזור העוני בו נמצא בית הכנסת נתמלא באשפה. ראש המועצה העליונה לעתיקות של מצרים, זאהי חוואס, אמר שבית הכנסת היה בשימוש בפעם האחרונה בשנת 1960 ואז הושאר "להתפורר". אף על פי שהוכרז כאתר עתיק בשנת 1986, מצבו של בית הכנסת מימי הביניים המשיך להתדרדר עד לשנת 2005. ארון קודש עם דלת שבורה נמצא תחת פסולת-בניין בחצר הקטנה. על הארון נותר עדיין מגן דוד, כשהוא תלוי על בלימה.
המאה ה-21.
בחודש אוגוסט 2009, חשף ראש המועצה העליונה לעתיקות של מצרים, זאהי חוואס, את פרויקט השימור של בית הכנסת. הפרויקט נמשך 18 חודשים בעלות של 2 מיליון דולר ומומן על ידי ממשלת מצרים. עבודות השיקום הסתיימו בשנת 2010. יחד עם קברו של הרמב"ם, בית הכנסת כולל שני אזורים לתפילה וטקסים, אחד מהם כלל עזרת נשים. בין אוצרות בית הכנסת יש ספר תורה שכביכול נכתב על ידי הרמב"ם עצמו.
המחלוקת סביב חנוכת המבנה.
עם התקרבות השלמת עבודות השיקום, הסכימו שלטונות מצרים שהקהילה היהודית הקטנה של קהיר תארגן טקס הקדשה ב-7 במרץ 2010, כאשר טקס החנוכה הרשמי תוכנן להיערך ב-14 במרץ. טקס ההקדשה לווה באבטחה כבדה ונסגר בפני התקשורת, אולם משתתפים אמרו שזה היה אירוע מרגש, במיוחד עבור משפחות יהודיות-מצריות שהוזמנו אליו, שרבות מהן חיות כיום באירופה. כ-150 איש השתתפו, אף אחד מהם לא היה מצרי בעל תפקיד רשמי.
ב-14 במרץ 2010, בוטל טקס החנוכה הרשמי. זאהי חוואס הסביר כי הביטול נעשה בשל דיווחים בתקשורת על יהודים "רוקדים ושותים אלכוהול בבית הכנסת" במהלך טקס ההקדשה הרשמי ב-7 במרץ, שחוואס תיאר כ"התגרות ברגשותיהם של מאות מיליונים של מוסלמים במצרים וברחבי העולם". חוואס הוסיף לאחר מכן, כי ההחלטה לבטל את הטקס נעשתה "בזמן שבו אתרים מוסלמיים קדושים בפלסטין הכבושה עומדים בפני תקיפות על ידי כוחות הכיבוש הישראלים ומתנחלים". מאוחר יותר הוא תיאר את ביטול הטקס כ"סטירת לחי חזקה בפניו של האויב הציוני".
אגדות ומסורת.
על פי אגדה שסופרה על ידי סופר דברי הימים היהודי-מצרי של המאה ה-17, יוסף בן יצחק סמבארי (1640 לערך - 1703), האנשים שנשאו את גופתו של הרמב"ם לים כנרת לשם קבורה קבועה, השאירו בטעות את אחת מבהונות רגליו בבית הכנסת, שבאותו הזמן נקרא בית הכנסת של היהודים המערביים (תוניסאים). מאוחר יותר, לאחד מנושאי הגופה היה חלום, שבו איש חכם ממצרים הזכיר לו את אותה בוהן. הבוהן נמצאה לאחר מכן ונקברה בצד הגופה.
בית הכנסת והישיבה שלידו נחשבו לפי המסורת כבעלי כוחות ריפוי נסיים. עד לאיסור ממשלת מצרים על המנהג בשנת 1948, בית הכנסת שימש כמקום ריפוי על ידי הקהילה היהודית המקומית. האדם החולה הושאר לישון בחדר התת-קרקעי המיוחד, בתקוה שהסובל יחלום על הרמב"ם ויחלים.
פלצה אזורה
פאני חיסין
קאמלופס
קאמלופס (באנגלית: Kamloops) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. קאמלופס שוכנת במקום בו נפגשים הענף הצפוני והענף הדרומי של נהר תומפסון, מעט לפני שהוא נשפך אל אגם קאמלופס, בדרום קולומביה הבריטית. בעיר מתגוררים 90,280 תושבים (נכון ל-2016), ובמטרופולין שלה מתגוררים 103,811 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה.
האזור היה מיושב על ידי ילידים מקבוצות שונות, כמו הקרי, הסוטו (Saulteaux) והשוופם (Secwepemc), מהמאה ה-15.
האירופאים הראשונים הגיעו לאזור ב-1811 וכעבור שנה הוקם שם מוצב לסחר בפרווה של חברת הפרווה הפסיפית (Pacific Fur Company). המוצב נשא את השם פורט קאמקלופס (Fort Cumcloups, מילולית: "מבצר קאמקלופס") שהיה ככל הנראה עיוות של השם בשפת שוופם של המקום. כעבור עשור חברת מפרץ הדסון השתלטה על חברות הפרווה באזור ושם המוצב שונה לפורט תומפסון, אך בשלב מסוים הוא שונה לפורט קאמלופס. במהלך השנים היחסים עם הילידים היו מתוחים למדי אך המתיישבים הלבנים הגיעו אתם להסכמות במחצית השנייה של המאה ה-19.
בהמשך המאה ה-19 נוצרה התיישבות בקרבת המוצב שאוכלוסייתה גדלה בעקבות הבהלה לזהב באזור בשנות ה-60 של המאה ובניית מסילת הרכבת באזור בשנות ה-80 של המאה. ב-1893 קאמלופס קיבלה מעמד רשמי של עיר.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 קאמלופס קלטה מהגרים רבים ממוצא הודי, בעיקר מאזור פנג'אב.
חינוך.
בעיר נמצאת אוניברסיטת תומפסון ריברס, שיש לה קמפוסי משנה במספר עיירות מסביב לקאמלופס.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה קאמלופס, שנמצא במרחק של כ-10 קילומטרים צפון-מערבית לעיר ומציע טיסות למספר יעדים מרכזיים בקולומביה הבריטית.
העיר נמצאת על מסלול הכביש הטרנס-קנדי.
אלטרה
אלטרה (באנגלית: Altera Corporation, NASDAQ: ALTR) היא יצרן אמריקאי של רכיבי PLD, מעגלים מודפסים המאפשרים עריכה דינמית (reconfigurable).
ה-PLD הראשון שוחרר ב-1984. המוצרים העיקריים של אלטרה הם Nios II, Stratix, הסדרות Arria ו- Cyclone של FPGA, סדרת MAX של CPLD, Quartus II ו-Enpirion PowerSoC DC-DC.
ביוני 2015 הודיעה אלטרה כי ישנה הסכמה עקרונית עם כוונת אינטל לרכוש אותה בכ-16.7 מיליארד דולר במזומן. בחודש דצמבר באותה השנה, הושלמה הרכישה.
אוגה (מחזה)
אוגַה (מיוונית: Αὐγή, מילולית : אור שמש) הוא שמה של טרגדיה יוונית מאת אוריפידס. שם המחזה ניתן על שם הדמות הראשית אוגה, בתו של אלוס.
אף על פי שגרסתו המקורית של המחזה אבדה, ידועים קווי עלילתו במספר גרסאות:
טבלן עקוד-מקור
טבלן עקוד-מקור (שם מדעי: Podilymbus podiceps) הוא מין של טבלן אמריקני, היחיד שנותר בסוגו לאחר הכחדתו של המין טבלן אטיטלן (ידוע גם בתור טבלן ענק), שהיה קרובו היחיד באותו הסוג.
טקסונומיה.
הטבלן עקוד-המקור תועד לראשונה בחיבורו של לינאוס "Systema Naturae" ב-1758 כ-"Colymbus podiceps." הסוג הקרוב ביותר לסוג בו נמצא הטבלן הוא "Tachybaptus". שמו המדעי של הסוג, "Podilymbus", הוא קיצור של המילה "podicipes" ("רגליים בעכוז" - מורכבת מ-"podici" - עכוז, ו-"pes" - רגליים).
תפוצה ובית גידול.
הטבלן עקוד-המקור מצוי בצפון, מרכז ודרום אמריקה במהלך כל השנה. במהלך עונת הרבייה (שמתרחשת בקיץ), האוכלוסייה הגדולה ביותר של טבלנים נמצאת בצפון, מרכז וצפון-מזרח קנדה. במהלך החורף, הטבלנים עשויים לנדוד אם המים באזור המחיה שלהם קפאו; הנדידה מתרחשת בדרך כלל בלילה, ומתחילה בדרך כלל במרץ או באפריל.
בתי הגידול המועדפים על הטבלנים הם ביצות של מים מתוקים עם צמחייה, כגון סוף. לעיתים ניתן למצוא אותם גם במקווי מים מלוחים. הטבלנים עשויים לחיות בנהרות, אך מעדיפים מים עומדים.
תיאור.
אורכו של הטבלן כ-31 עד 38 ס"מ, מוטת כנפיו כ-45 עד 62 ס"מ, ומשקלו כ-253 עד 568 גרם. רוב גופם חום (מה שמסייע להם להסתוות בביצות, בהן הם חיים), אך הגב וחלקו העליון של הראש כהים יותר. החלק התחתון של הזנב בהיר. צבע המקור אפור, ובקיץ יש עליו מעין עיגול שחור - מכאן שם המין בעברית. בניצוי הקיץ, הגרון שחור. הזכר והנקבה דומים - יש חד צורתיות זוויגית. גופם של טבלנים צעירים מפוספס בלבן ושחור.
בשונה ממיני טבלנים אחרים, אין לטבלן עקוד-המקור נוצות לבנות מתחת לכנפיו.
התנהגות ורבייה.
הטבלנים ממין זה כמעט ואינם עפים במהלך חייהם. כשהם מאוימים, הטבלנים צוללים אל מתחת לפני המים, עד לעומק של כ-6 מטרים; הצלילה נמשכת בדרך כלל כ-30 שניות. מין זה מרבה ב"צלילות ההסוואה" האלה, ולכן נחשב חששן.
הטבלן עקוד-המקור אינו מין חברותי, וכמעט ולא ניתן לראות אותו בלהקות. במהלך החיזור, הזכר או הנקבה משמיעים קריאות חיזור, לעיתים אף ב"דואט". הזכרים טריטוריאליים, ויגנו על הנחלות שלהם אם זכרים אחרים ממין זה יתקרבו אליהן.
הטבלנים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים, דגים קטנים ודו-חיים, אם כי לעיתים הם גם ניזונים מצמחים. כשאר המינים במשפחה, הפרטים ממין זה בולעים לעיתים את הנוצות שלהם, על מנת לחזק את הקיבה (בין השאר, כדי שעצמות קטנות לא יפגעו בה), ולסייע בעיכול. הטבלנים מאכילים גם את האפרוחים שלהם בנוצות.
רבייה.
טריטוריות הרבייה כוללות את דרום מרכז קנדה, ארצות הברית, מרכז אמריקה, והאזורים הממוזגים של דרום אמריקה. מוטלות עד 2 תטולות בכל עונת רבייה. הקן מוקם על צמחייה מימית, בסמוך למקווה מים. הנקבה מטילה 3–10 ביצים לבנות בעלות גוון כחלחל. שני ההורים דוגרים עליהן במשך כ-23 ימים; במהלך תקופת הדגירה, הם מכסים את הקן (על מנת להסוות אותו) אם הם נעדרים ממנו לפרק זמן ארוך.
האפרוחים עוזבים את הקן יום אחרי הבקיעה; אך הם אינם יודעים לשחות היטב. לאחר כ-4 שבועות הם מתחילים לשחות. בעת סכנה, הם יטפסו על גב ההורים, ויצללו איתם אל מתחת לפני המים. שני ההורים מטפלים בצאצאים - מאכילים אותם ונושאים אותם על גבם.
מכת מחץ (סדרת טלוויזיה)
מכת מחץ (באנגלית: Strike Back) היא סדרת טלוויזיה בריטית-אמריקנית המשודרת בערוץ Sky-1 מאז 5 במאי 2010. הסדרה נוצרה על פי ספרו של כריס ראיין, יוצא יחידת ה-SAS, "מכת נגד".
הסדרה מגוללת את קורותיהם של אנשי יחידה מובחרת בשירות הביון הבריטי בשם "מדור 20".