ד"ר בן-ציון הותיר את חותמו על הקהילות היהודיות הרבות שאותן ביקר. הוא היה ראשון השליחים הציונים לקהילת יהודי עדן בתימן ובמהלך ביקורו יצר קשרים מוצלחים עם מנהיגי ועשירי הקהילה וקישר ביניהם למוסדות היישוב העברי בארץ ישראל. נאומיו בפני חברי קהילת עדן בערבית ועברית עוררו התרגשות רבה. בצפון אפריקה פעילותו ונאומיו במרוקו הספרדית היו בעלי השפעה חשובה על התפתחות הפעילות הציונית באזור בתקופה זאת, והשפעתו ניכרה גם בקרב הקהילות היהודיות במרוקו הצרפתית. בארגנטינה נאומיו הרהוטים בספרדית השפיעו על בני הקהילה הספרדית-מרוקאית להקים ארגון ציוני בשם "בני קדם" שבראשו עמדו עשירי הקהילה. ביקורו נזכר כ"ציון דרך בתולדות היהודים הספרדים בארגנטינה". בצפון אמריקה התקבל באהדה ונשא נאומים מעל במות יהודיות בערים שונות בארצות הברית וקנדה. על ביקורו של ד"ר בן-ציון בפורטוגל כתב ראש הקהילה היהודית בפורטוגל, פרופ' משה בן שבת אמזאלק, את המילים הבאות:
בשאנגחאי, סין התקבל בחמימות בביתו של איש העסקים סאלח חרדון שמיעט בדרך כלל לתרום למטרות יהודיות, וביחד איתו יזם עמותה שגייסה כספים לקידום התרבות היהודית בארץ ישראל. בעיראק גייס סכום עתק של 140 אלף ליש"ט במונחים של 1923 מאיש העסקים יחזקאל שם טוב מבצרה. בבגדאד התקבל תחילה בהסתייגות מצד עשירי וראשי הקהילה, אך לאחר שהצליח לקבל מכתב מהמלך פייסל המאשר את פעילותו במדינה, הצליח לייסד ועד מקומי למען קרן היסוד שבראשו עמדו מנהיגי הקהילה והחכם באשי שלה. השפעה דומה הייתה לו גם בארצות הנוספות בהן ביקר.
ד"ר בן-ציון ניצל את נסיעותיו גם עבור רכישה ואיסוף של כתבי-יד נדירים מרחבי הקהילות היהודיות הספרדיות, ולאורך השנים הקים אוסף גדול ממדים של ספרים בכתבי יד, בעיקר מצפון אפריקה. האוסף שמור כיום באוניברסיטת אלברטה הקנדית. ארכיונו האישי שכולל ממאמריו, רשמי מסעותיו והתכתבויותיו עם אישים שונים מרחבי העולם היהודי מצוי גם הוא בקנדה.
הוא לקח חלק בקונגרס הציוני ה-11 בווינה כנציג מארץ ישראל, וכן נבחר למזכיר כבוד בוועד הפועל הציוני. השתתף גם בקונגרס הציוני ה-15 כנציג מטעם יהודי ארגנטינה. כמו כן היה מעורב בהקמת ההתאחדות העולמית של היהודים הספרדים.
בהפסקות שבין נסיעותיו בעולם שב לארץ ישראל, והיה בין מייסדי ישיבת "מחזיקי תורה" בירושלים. כמו כן היה אחראי לרכישת אדמות בנתניה, ושכונת "בן ציון" בעיר קרויה על שמו.
ספריו והגותו.
ד"ר בן ציון היה פוליגלוט ושלט בין היתר בשפות אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, עברית וערבית. הוא פרסם מספר רב של מאמרים מחקריים בעיתונות ובכתבי עת בשפות אלו, בהם העיתונים העבריים האור, החרות והעולם. מחקריו עסקו במיוחד בנושאי יהדות ספרד ויהדות המזרח, בלשנות שמית, קבלה ופילוסופיה. בין מאמריו בעיתונות מאמר על המיסטיקה בכתביו של מוריס מטרלינק שפורסם ב"העולם" ב-1914, מסה על תימן, מאמרים על "הד האינקוויזיציה", "החסידות הספרדית בא"י", "בית אל" משכן המקובלים בירושלים" "לשאלת הערבים והיהודים" (באנגלית) ועוד.
הוא פרסם מספר ספרים, בהם ספר שירה ופרוזה קצר שיצא לאור בעברית וגרמנית בשם "הילולה" (בגרמנית: "Die Hochzeit des Todes"; "חופת המוות"). הספר יצא לאור עם הקדמה שחיבר לכבודו המשורר הגרמני ריכרד בר הופמן, שכתב על בן ציון כי במקור "הילולה" היה אמור לשמש מבוא לספר נרחב יותר בשם "רפאל", אך בן-ציון החליט לפרסם אותו בנפרד ולא הספיק בחייו להוציא לאור את ספרו "רפאל" שנשאר בכתב יד. ספר נוסף שבן ציון הוציא לאור הוא "שר שלום שרעבי" (בעברית ובאנגלית), העוסק ברבי שלום שרעבי וכולל שירה וסיפורי אגדות שונים שבן-ציון אסף לגביו לאורך השנים.
הספר המחקרי החשוב ביותר שפרסם הוא "הזוהר בספרד המוסלמית והנוצרית", שיצא לאור בלונדון בשנת 1932 עם הקדמה מאת אחד המזרחנים הידועים ביותר של התקופה, סר אדוארד דניסון רוס . הספר תורגם בהמשך לספרדית (עם הקדמה מאת הפילוסוף הספרדי מיגל דה אונאמונו), פורטוגזית ויצא לאור בהמשכים בעיתונות העברית. עבור ספר זה בן-ציון נבחר כחבר האקדמיה להיסטוריה במדריד.
מלבד מאמריו וספריו המחקריים פרסם גם מאמרים בעיתונות על נושאים תרבותיים, על ענייני השעה ועל הסכסוך המתעצב בין יהודים לערבים בארץ ישראל. הוא היה תומך אדוק של המפעל לתחיית הלשון העברית, והיה בקשר קרוב עם איתמר בן-אב"י (בנו של אליעזר בן-יהודה) לאורך השנים. הוא האמין שהתחייה של התרבות העברית צריכה להתבצע תוך חזרה לשורשיה הטבעיים במזרח, לאותה "ההרמוניה הנפלאה של הנשמה המזרחית התמימה, המקבלת היא את הקצב שלה מכינורו של דוד". הוא חי בתקופה בה הסכסוך בין יהודים לערבים בארץ ישראל עוד לא נראה כבלתי-נמנע, והאמין כי הסברה ניאותה לעמים הערביים על התועלות שבית לאומי ליהודים בארץ ישראל יביא למזרח התיכון, תוכל להחליש את התנגדותם למפעל הציוני. עוד האמין כי יהודי ארצות המזרח, ובמיוחד הדור הצעיר המשכיל, יכולים להיות הגשר שיסביר לעולם הערבי את מטרות הציונות, אם ההנהגה הציונית תשכיל להשתמש בהם לכך.
פטירתו והלווייתו.
הוא נפטר בעודו בפריז, ב-9 בנובמבר 1932 (י' בחשון תרצ"ג) בגיל 52 בלבד והובא למנוחות בארץ ישראל. הלווייתו חלה בבוקר של 24 בנובמבר תחילה ברחובות תל אביב ולאחר מכן בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים, בו נקבר. בין הסופדים לו היו הרב עוזיאל, נחום סוקולוב, יהודה בורלא ודוד ילין. חברו המשורר היהודי-גרמני קארל וולפסקהל חיבר שיר לזכרו, שלאחר מכן תורגם גם לצרפתית על ידי חברם המשותף המשורר האמריקאי אדוארד רודיטי.
היה נשוי בצעירותו לרחל בת רחמים מזרחי, ממנה היו לו שתי בנות: מרים וחנה. אשתו רחל נפטרה בשנת 1912 ממחלה בדמי ימיה. בהמשך חייו (1925) נישא לאידה, עיתונאית ופעילה ציונית קנדית, שנסעה עמו בשליחויותיו ברחבי העולם היהודי.
לקריאה נוספת.
'הלווייתו של ד"ר אריאל בן-ציון ז"ל', דואר היום, 25 בנובמבר 1932, עמ' 1 (כולל הספדו של נחום סוקולוב).
אוסטאואיד אוסטאומה
אוסטאואיד אוסטאומה (Osteoid Osteoma, תרגום מילולי מלטינית: גידול דמוי עצם) הוא גידול שפיר בעצם השייך לקבוצת הגידולים הגרמיים – יוצרי העצם. כ־10%–12% מכלל גידולי העצם הם מסוג אוסטאואיד אוסטאומה. הגידול מתבטא בכאבים כרוניים שמחמירים בזמן הלילה. גידולים אלו נוטים להיות קטנים, בגודל של עד 1.5 סנטימטרים ויכולים להופיע בכל עצמות הגוף. עם זאת, מוכרת שכיחותם בעיקר בעצמות ארוכות, כגון עצם השוק או הירך. לא קיימת הגבלת גיל להופעת הגידול, אך ידוע שמופיע בייחוד בגילאים 4 עד 25 שנים, כאשר בגברים שכיחותו גדולה פי 2–3 בהשוואה לנשים. אין עדות לאפשרות של הפיכת הגידול השפיר לגידול ממאיר (סרטני).
גורמים.
מקור הגידול במוקד זעיר אשר פעיל במיוחד, מייצר רקמה דמוית עצם ומפריש חומרים מעוררי כאב. לא ברורה הסיבה להופעת הגידול ועל כן גם לא ניתן למנוע את הופעתו. יש המשערים שמקורו בתהליך דלקתי חריף ומוקדי של העצם. הגידול אינו מתפשט ביתר הגוף ואין עדות ליכולתו להפוך לגידול סרטני.
מיקום.
אוסטאואיד אוסטאומה עלול להופיע בכל עצמות הגוף, לעיתים בעצם אחת ולעיתים במספר עצמות. ב-80%–90% מהמקרים הגידול מתפתח בקליפת גוף העצמות הארוכות (Cortex of shaft). לעיתים נמצא באפיפיזה (שני קצוות העצם הרחבים) ובחיבור בין גוף העצם (Shaft) לאפיפיזה (Epiphysis) בעצמות ארוכות וקצרות, בייחוד בעצם הירך, בשוק ובזרוע. עצמות הגף התחתון הן השכיחות ביותר להופעת האוסטאואיד אוסטאומה, בשני שלישים מהמקרים יופיע בירך. עמוד השדרה מעורב ב-7%–20% מהמקרים - מתוכם ב-59% מהמקרים יופיע הגידול בעמוד השדרה המותני, 27% בעמוד השדרה הצווארי, 12% בעמוד השדרה החזי (גבי) וב-2% מהמקרים בעצם העצה.
תסמינים.
התסמינים הנפוצים ביותר במצב של אוסטאואיד אוסטאומה הם:
בשלביה המוקדמים של המחלה, התסמין הנפוץ ביותר הוא כאב שנרגע לאחר לקיחת תרופות משככות כאבים. כאשר הגידול מתפתח עוד יותר התרופות אינן מעלימות עוד את הכאב ומתחילה להופיע נפיחות קלה עד חמורה. עם זאת, בחלק מן המקרים רמת הכאב יכולה להיות קבועה במשך שנים וצריכה קבועה של תרופות אנטי-דלקתיות שאינן סטרואידים יכולות לסייע בשמירה על הכאב תחת שליטה (ראו פסקה: טיפול).
אבחון.
ניתן לאבחן אוסטאואיד אוסטאומה באמצעות צילום רנטגן או בבדיקת CT (טומוגרפיה ממוחשבת). באמצעי הדימות נראה כתם עגול בוהק הנראה כהסתיידות והתעבות העצם שבמרכזו מוקד קטן הנראה כאזור חסר עצם. לרוב, הגידול מאובחן בבדיקת ה-CT, לעיתים בדיקת MRI (תהודה מגנטית) יכולה להוסיף מידע מדויק יותר לגבי המיקום. מיפוי עצמות יכול לסייע גם כן, בין היתר לאישוש הוצאת כלל הגידול תוך כדי ניתוח.
אוסטאואיד אוסטאומה שטרם התגלה, עלול להיות מאובחן גם ככאב גב לא מוסבר או עקמת המלווה בכאבים בקרב ילדים או צעירים. בחלק מהמקרים, התסמינים עלולים להצביע על בעיה נוירולוגית או על דיסקופתיה מותנית (מצב בו מתייבש הדיסק שבין חוליות עמוד השדרה המותני, במקרים חמורים עלול להוביל לפריצת דיסק). בעצמות הקטנות של כף היד וכף הרגל אוסטאואיד אוסטאומה יכול לחקות תהליך דלקתי. מחלות נוספות שתסמיניהן דומים: דלקת העצם (אוסטיאומייליטיס), מורסה בעצם, שבר מאמץ, "אי-עצם" (מרכז התגרמות של עצם דחוסה בתוך עצם ספוגית), המנגיומה בעצם (גידול שפיר של כלי הדם) או סרטן העצמות.
טיפול.
קיימים מקרים בהם הגידול עובר מאליו לאחר זמן מה, ללא צורך בטיפול. עם זאת, בדרך כלל בשל הכאבים הרבים וחוסר הוודאות לגבי היתכנות הריפוי, מעדיפים החולים לטפל במצב באמצעות אחת השיטות הבאות, כתלות בגודל ובמיקום הגידול:
מו&quot;ר (מבחן)