בשנת 2002 הושקה gridMathematica, המבוססת על התוכנה Mathematica ומיועדת לביצוע חישוב מבוזר באשכול מחשבים הטרוגני ובמערכות מרובות מעבדים. החל משנת 2008, כוללים כל רישיונות התוכנה תמיכה במחשוב סריגי.
גרסה 7 של התוכנה נתמכת על ידי מערכות ההפעלה Microsoft Windows ,Mac OS X ,Sun Solaris ולינוקס, ובפרט בגרסאות ה-64 סיביות.
רשימת גרסאות.
היסטוריית גרסאות של Mathematica:
ראי אדמה
רְאִי, אֲדָמָה הוא שיר מחאה וקינה שנכתב על ידי המשורר שאול טשרניחובסקי בשנת תרצ"ח 1938, בשיאם של מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט ומבצעי הקמת יישובי חומה ומגדל. השיר מבכה את מותם של אנשי היישוב במהלך המאורעות והמבצעים.
השיר נתן את שמו לספר השירים האחרון שפרסם טשרניחובסקי בחייו, ויצא לאור בשנת 1940.
השיר.
המשורר עשה שימוש באמצעים ספרותיים מגוונים לתיאור האובדן. המוטיב המשמעותי ביותר בשיר הוא השימוש האירוני באדמה, כמצמיחה חיים חדשים מצד אחד, וכביכול בולעת מתים בקבורה מאידך.
השיר משקף התחבטות בין ההקרבה לבין השכול שהוא אחד מתוצאותיה; מחד המוות בחזית הקרב נתפס לרוב כגבורה ומאידך אובדן החיים לצורך המלחמה נתפס כבזבוז.
השיר מתחיל במילים:
כביכול מדובר על חקלאות וזריעה.
ובהמשכו מפורטת ההטמנה של גופות החללים שאיכותם ותרומתם לחברה תחסר ללא תחליף:
בפסקה האחרונה של השיר מדגיש טשרניחובסקי את המתח שבין ההקרבה לצמיחה ולבניין היישוב, ומציין כי האבידות לא היו לשווא.
ייצוגיו בתרבות הישראלית.
"ראי אדמה" הפך לשיר קינה בחברה הישראלית, ונעשה בו שימוש בטקסי זיכרון, ובהם גם טקסים ממלכתיים של מדינת ישראל וצה"ל. הוא מאוזכר הן על ידי אנשי שמאל והן על ידי אנשי ימין.
השיר אוזכר בנאום מחאה של דויד גרוסמן, סופר עברי ואב שכול, באזכרה לזכרו של יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, ב-4 בנובמבר 2006 בכיכר רבין בתל אביב.
בנוסף, השיר נכלל בתוכנית הלימודים של מקצוע הספרות לצורך קבלת תעודת בגרות בישראל.
ליאון פאנטה
ליאון אדוארד פאנטה (באנגלית: Leon Edward Panetta; נולד ב-28 ביוני 1938) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית מיולי 2011 ועד פברואר 2013, בממשלו של הנשיא ברק אובמה. קודם לכן שימש פאנטה כראש ה-CIA (מ-2009 ועד מינויו למזכיר ההגנה), היה ראש משרד הניהול והתקציב וכן ראש סגל הבית הלבן במהלך הכהונה הראשונה של הנשיא ביל קלינטון, וכיהן כחבר בית הנבחרים מטעם המחוז ה-16 של מדינת קליפורניה.
ביוגרפיה.
פאנטה נולד וגדל במונטריי שבקליפורניה. הוא בן למשפחת מהגרים מאזור קלבריה באיטליה שבבעלותה הייתה מסעדה מקומית. ב-1960 סיים בהצטיינות תואר ראשון במדע המדינה וב-1963 תואר .J.D במשפטים, שניהם מאוניברסיטת סנטה קלרה. ב-1964 התגייס פאנטה לצבא ארצות הברית ושירת כקצין מבצעים ותכנון בחיל המודיעין עד שחרורו בדרגת לוטננט ראשון ב-1966.
בתחילת דרכו הפוליטית, שימש פאנטה כעוזר לסנאטור הרפובליקני תומאס קיוצ'ל, וב-1969 כעוזרו של רוברט פיץ', שכיהן כמזכיר מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה בממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון. במסגרת זו מונה לתפקיד ראש המשרד לזכויות האדם. לאור התנגדותו למדיניות ניקסון בנושא זכויות האזרח, התפטר פאנטה מתפקידו ב-1970 ועבר לשמש במשך כשנה כעוזרו של ראש עיריית ניו יורק ג'ון לינדסיי. באותה תקופה גם עבר למפלגה הדמוקרטית.
הוא חזר למונטריי ועבד שש שנים כשותף במשרד עורכי דין. ב-1976 נבחר פאנטה לכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-16 של קליפורניה, שכולל חלק ממרכז העיר סן חוזה. הוא כיהן בתפקיד במשך 16 שנים. במהלך תקופת כהונתו בקונגרס קידם פאנטה נושאים של זכויות אדם, איכות סביבה וחינוך. הנושא המרכזי לו תרם היה התקציב, מאז 1979 ועד 1985 שימש כחבר בוועדת התקציב של הקונגרס ובין השנים 1989 ל-1993 עמד בראשה.
לאחר היבחרו של ביל קלינטון ב-1993 לנשיא, מונה פאנטה לתפקיד רב ההשפעה של ראש משרד הניהול והתקציב (Office of Management and Budget). כשנה לאחר מכן נקרא פאנטה לתפקיד ראש סגל הבית הלבן לאור אי שביעות הרצון מתפקודו של מאק מקלארטי.
לאחר שעזב את הבית הלבן ב-1997 ייסד את מכון פאנטה למדיניות ציבורית הממוקם באוניברסיטת המדינה של קליפורניה במונטריי ביי. במקביל שימש במשך 6 שנים כחבר דירקטוריון של הבורסה לניירות ערך בניו יורק. ב-2006 מונה לחבר בוועדת בייקר, ועדה דו-מפלגתית לחקר המצב בעיראק (Iraq Study Group) שהמליצה על דרכי הפעולה העתידיות של ארצות הברית ופתרונות למשבר בעיראק.
בתחילת 2009 פורסם כי פאנטה צפוי לשמש כראש ה-CIA בממשל החדש של ברק אובמה, מינויו אושר לאחר דיון בוועדת הסנאט והצבעה במליאה שהתקיימה ב-12 בפברואר 2009. במהלך הדיון הצהיר פאנטה כי תיפסק מדיניות העינויים, שהופעלה כלפי חשודים במעשי טרור; כי עיקר התמקדותו כמנהל ה-CIA תהיה יותר בהקפדה על מילוי תקין של מדיניות ונוהלי הסוכנות ופחות בהתערבות בפרטי תכנון מבצעים או הפקת ניתוחים פרטניים.
בתקופתו בראש הסוכנות, הגיע לסיומו אחד מהמבצעים הארוכים בתולדות ה-CIA, כשלאחר 10 שנים אותר מקום מחבואו של אוסאמה בן לאדן בפקיסטן ויצא לפועל בהצלחה מבצע חנית נפטון לחיסולו.
ביולי 2011 מונה פאנטה לתפקיד מזכיר ההגנה של ארצות הברית.
פאנטה, שנודע כתומך במדיניות של ריסון תקציבי, הביע התנגדות לקיצוץ מתוכנן של טריליון דולר בתקציב ההגנה של ארצות הברית, קיצוץ אותו הגדיר כ"מדיניות סכין הקצבים".
ב-27 בפברואר 2013 סיים פאנטה את כהונתו כמזכיר ההגנה לאחר שהתפטר מתפקידו. בספר זיכרונות שפרסם ב-2014 ביקר פאנטה את מנהיגותו של אובמה ומדיניותו בתחומי החוץ והביטחון, ציין שאובמה איבד את דרכו, היה מתוסכל ממלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן וקיווה שמדינות אחרות ימלאו את תפקידה של ארצות הברית. הוא סבר שעל ארצות הברית להשאיר נוכחות צבאית בעיראק לתקופת מעבר, ביקר את המדיניות הפייסנית כלפי סוריה למרות הקו האדום שהגדיר הנשיא בדבר שימוש בנשק כימי על ידי בשאר אל-אסד, וציין שהיא גרמה לנזק לאמינות ארצות הברית.
חיים אישיים.
פאנטה נשוי לסיליבה ואב לשלושה. בנו ג'ימי פאנטה נבחר ב-2016 לבית הנבחרים של ארצות הברית.
יחסו לישראל ועמדתו לגבי איראן.
ביולי 2012 הודיע פאנטה כי העיצומים שהוטלו על איראן לא הצליחו עדיין לעצור את התקדמות התוכנית האיראנית להשגת נשק גרעיני, והביע תמיכה בהגברתם. ב-31 ביולי 2012 ביקר פאנטה בישראל ודן עם ראש הממשלה ושר הביטחון באיום האיראני וביישום החוק החדש עליו חתם הנשיא ברק אובמה להגברת שיתוף הפעולה הביטחוני בין ארצות הברית לישראל.
יוהאן ארסמוס קינדרמן
יוהאן ארסמוס קינדרמן (בגרמנית: Johann Erasmus Kindermann, 29 במרץ 1616 - 14 באפריל 1655) היה מלחין ונגן עוגב גרמני מתקופת הבארוק. קינדרמן היה המלחין החשוב ביותר של אסכולת נירנברג במחצית הראשונה של המאה ה-17.
קינדרמן נולד בנירנברג ולמד מוזיקה מגיל צעיר; כבר בגיל 15 השתתף כנגן וזמר מקצועי בקונצרטים של ימי א' אחר הצהריים
בפראואנקירכה (Frauenkirche) (הוא שר בקול בס וניגן בכינור). מורו הראשי היה יוהאן שטאדן. בשנים 1634-35 התירו שלטונות העיר לקינדרמן לנסוע לאיטליה לצורך לימודי מוזיקה חדשה ואף מימנו את הוצאותיו. אין כל ידיעות על תקופת שהותו באיטליה; ייתכן שביקר בוונציה כמו כמה ממלחיני נירנברג האחרים (הנס ליאו האסלר, יוהאן פיליפ קריגר). בינואר 1636 הורתה מועצת העיר לקינדרמן לחזור ולקבל עליו את משרת המשנה לנגן העוגב בכנסייה. בשנת 1640 כיהן כנגן עוגב בשוואביש-האל, אבל התפטר באותה שנה כדי להיות לנגן עוגב בכנסייה אחרת, Egidienkirche, העמדה המוזיקלית השלישית בחשיבותה בנירנברג, אחרי כנסיות סנט זיבאלד וסנט לורנץ.
קינדרמן נשאר בנירנברג לשארית חייו, היה לאחד המוזיקאים המפורסמים ביותר בעיר ולמורה הראשון במעלה שלה. בין תלמידיו נמנו יוהאן אגריקולה, אוגוסטין פפלגר וכן היינריך שוומר וגיאורג קספאר וקר, שניהם חונכיו של הדור האחרון באסכולת נירנברג. בין תלמידיהם היו האחים קריגר ויוהאן פכלבל. ידו של קינדרמן הייתה גם בהפצת מוזיקה חדשה בנירנברג ובדרום גרמניה - הוא הוציא לאור לא רק קבצים אחדים של יצירותיו הוא, אלא גם יצירות משל ג'אקומו קריסימי, ג'ירולאמו פרסקובלדי וטארקוויניו מרולה.
יצירתו.
עיקר המוזיקה של קינדרמן ששרדה עד ימינו כוללת יצירות ווקאליות, המשקפות את המעבר מן הצורות הישנות לשימוש המודרני יותר בטכניקת קונצ'רטאטו ובסו קונטינואו וחוקרות מבחר טכניקות, ממוטטים למקהלה ללא כלים עד קונצ'רטי לקולות סולו בעקבות הקונצ'רטי בחלקים של היינריך שיץ וניסויים ברצ'יטטיב ודיאלוג (שחלקם צופים את יצירות הבארוק המאוחר - לדוגמה, בשימוש בדיסוננס ללא הכנה ברצ'יטטיב Dum tot carminibus לטנור וקונטינואו). כמאתיים שירים, לטקסטים שונים, שרדו: מוזיקה הומופונית לטקסטים פיוטיים קצרים, שירים לקול אחד או שניים וקונטינואו עם ריטורנלו אינסטורמנטאלי, וכו'. לכמה יצירות בכתב יד נודעת חשיבות כמבשרות קנטטות כנסייתיות מאוחרות יותר והן שייכות לראשית המוזיקה הווקאלית רחבת הממדים של נירנברג, שהכילה פרקי סולו ומקהלה מנוגדים.