תחנת הרכבת ממוקמת בצפון העיר ברובע זלזניקה ומופעלים דרכה קווים ישירים לוולס וסקופיה שבמערב מקדוניה הצפונית וקוצ'אני שבמזרחה. דרך העיר עוברים הכבישים המהירים: M5 לקוצ'אני, E-75 לוולס ו-R-601 לראדוביש.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית העיר מהווה 3.1% מאוכלוסיית מקדוניה הצפונית. 87% מאוכלוסיית העיר הם ממוצא מקדוני, 4.6% הם צוענים, 4.3% ולאכים, 2.7% טורקים והשאר בני לאומים שונים. 49.95% הם גברים ו-50.05% הן נשים. אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון טבעי, (שיעור תמותה לעומת ילודה), ובמגמת הגירה שלילית. בין השנים 1991–2002 קטנה כמות האוכלוסין ב-17.9%.
אקלים.
בשטיפ שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 12.7oc, כשערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-0.5oc בינואר ועד 23oc בחודשים יולי ואוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 485 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא מאי ובו יורדים בממוצע 58 מילימטרים של משקעים.
ארכאולוגיה ואמנות.
בעיר מנזר בן המאה ה-14, שרידי מבצר ביזנטי ובאזאר מקורה מהתקופה העות'מאנית. בסמיכות לשטיפ מצוים שרידי העיר הביזנטית בארגאלה שחרבה במאה ה-6. מ-1986 מתקיים בעיר פסטיבל פופ שנתי המכונה מאק - פסט אשר נודע בכל מקדוניה הצפונית ובחודשים יולי - אוגוסט מתקיים יריד אמנויות שנתי.
הקהילה היהודית.
הקהילה היהודית בעיר נוסדה ב-1512 עת התיישבו בה 38 משפחות ממגורשי ספרד. היהודים שהוזמנו לשטחי האימפריה העות'מאנית על ידי הסולטאן העות'מאני באיזיט השני, היו בעלי מקצוע, אוריינים ונקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה. במקום הוקם בית עלמין לקהילה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמה ממלכת יוגוסלביה, קהילת יהודי שטיפ הייתה אחת מ-117 הקהילות המאורגנות בממלכה ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה 800 נפשות. הרובע היהודי מוקם בצפונה של העיר והיו משפחות מועטות שהתגוררו בדרום העיר. בפרוץ הקרבות נמלטו מקצת מבני הקהילה כנראה לאלבניה.
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי, הורמאכט נכנס לשטחה ללא קרב והשתמש באדמתה כבסיס להכנעת ממלכת יוגוסלביה. באפריל נמסרה מקדוניה הווארדארית לחזקת הבולגרים, תוך הבטחה להכרה בתביעותיהם הטריטוריאליות לאחר תום מלחמת העולם השנייה. על יהודי העיר הוחל החוק להגנת האומה, הם נצטוו לענוד טלאי צהוב וכל הגברים בגילאי 20–40 גויסו לעבודות כפייה. באמצעות חקיקה מיוחדת, נמנעה מיהודי שטיפ אזרחות בולגרית והם נותרו מחוסרי אזרחות.
ב-11 במרץ 1943 ב-5 לפנות בוקר, נערכה אקציה בעיר על ידי שוטרים וחיילים בולגרים ובמהלכה נעצרו 546 מבני הקהילה היהודית. היהודים הועמסו על רכבות משא ונשלחו לעיר סקופיה שם הושמו במעצר ביחד עם בני קהילות סקופיה וביטולה במחנה המעצר מונופול, ששכן בתוך בית חרושת לטבק בעיר. השוטרים הבולגרים הכו את בני הקהילה ובמיוחד את רבה ותועדו מעשי אונס.
מנהל בנק בעיר שטיפ תיאר את המראות:
ב-22 במרץ, 25 במרץ וב-29 במרץ 1943, גורשו כל היהודים שהיו עצורים במחנה מונופול בשלושה משלוחי רכבת אל מחנה ההשמדה טרבלינקה. רק 196 מתוך 7,160 המגורשים, מתוכם יהודים בודדים משטיפ ניצלו בתום המלחמה.
בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר, אך הוקמה אנדרטה לזכר קורבנות השואה. ב-13 במאי 2009 הכריזה הנהלת המוזיאון המקומי, כי בכוונתה להתחיל בעבודות שיקום ושימור בית העלמין היהודי העתיק בעיר בסיוע מימון שהתקבל מהממשל המקדוני. מבדיקה שנערכה באתר החרב עולה, כי קיימים שרידים של 120 מצבות המפוזרים על פני המדרון בו ממוקם בית העלמין.
מנהיגות אפקטיבית
מנהיגות אפקטיבית בוחנת את מידת השגת המטרות ואת עמדת הכפיפים כלפי המנהיג. מנהיגות אפקטיבית היא מנהיגות שמשיגה את המטרות והיעדים שהוצבו לקבוצה.
המטרות והיעדים לפיהם נבחנת המנהיגות האפקטיבית משתנים מחוקר לחוקר, ומרבית התוצאות בודקות את הביצועים ואת התוצאות המושגות עבור היחידה הארגונית.
מנהיגות הוא תהליך של השפעת חבר קבוצה יחיד על יתר חבריה, לעבר השגת מטרות קבוצתיות ספציפיות, ללא כפייה.
אפקטיביות היא תכליתיות, מידת השגת המטרות. הצבת יעדים והשגתם, על מנת להשיג את המטרה הכללית (כלומר, את "האפקט").
ישנן מספר גישות מסורתיות לחקר מנהיגות אפקטיבית:
גישת התכונות.
על פי גישת התכונות, תכונות אישיות ומאפיינים פיזיים מולדים מבחינים בין מנהיגים אפקטיביים ללא-אפקטיביים. תכונות אישיות של הפרט כגון: כריזמה, אינטליגנציה ואופורטוניסטיות יוצרות את יכולת ההשפעה של המנהיג על הפרט.
בבסיס הגישה מספר הנחות:
תכונות מפתח שנמצאו קשורות למנהיגות אפקטיבית:
אינטליגנציה, אנרגיה, ביטחון עצמי, דומיננטיות, גמישות, מוטיבציה להנהיג, יציבות רגשית, יושר והגינות, כמו גם צורך בהישגיות.
הביקורת על גישה זו טוענת כי:
הגישה ההתנהגותית.
בתגובה לביקורת על גישת התכונות, הגישה ההתנהגותית (Behavior Approach) מנסה לזהות הבדלים התנהגותיים בין מנהיג אפקטיבי ללא אפקטיבי.
בבסיס הגישה מספר הנחות:
על פי הגישה, התנהגות המנהיג ניתנת לחלוקה לשתי תתי- קטגוריות: מהו אופי עבודת המנהיג מחד, ומנגד השוואה של התנהגות של מנהיג אפקטיבי מול התנהגות של מנהיג לא אפקטיבי.
כלומר, מה עושה המנהיג ואיך הוא עושה זאת יגרום למידת השגת המטרות ולעמדת הכפיפים כלפי המנהיג.
מודל "רשת-קואורדינטות המנהיגות" (Managerial grid) שפותח בידי רוברט בלייק וג'יין מיוטון (1964) סיווג את סגנונות המנהיגות ל-5 סגנונות שונים, על פי שתי קטגוריות שונות: מנהיג מוכוון משימה (פרודוקטיביות) לעומת מנהיג מוכוון אנשים.
צורת המנהיגות של מנהיג מוכוון משימה היא התמקדות בתפקיד, מטרות, איכות והישגים. לעומתו, מנהיג מוכוון אנשים מתמקד באמון, כבוד, תקשורת ואמפתיה.
צורת המנהיגות האופטימאלית מתקבלת על ידי איזון בין שתי הקטגוריות.
הביקורת על גישה זו טוענת כי:
הגישה המצבית/ גישת התלות.
על פי גישה זו, תכונות והתנהגות המנהיג גוררות אפקטיביות כתלות במשתנים מצביים. הגישה תומכת בחלק גדול מההנחות של גישת התכונות, אולם מוסיפה את הטענה כי יש תלות בין תכונות המנהל לבין הסיטואציה בה הוא מתפקד.
תיאורית התלות (Fiedler 1967) טוענת שאפקטיביות המנהל נובעת מאינטראקציה של שני גורמים: סגנון ההנהלה ושליטה מצבית.
בבסיס הגישה ההנחה כי אפקטיביות המנהיג נמדדת לפי סולם מדידה של תכונות הנקרא LPC.
ציון ה-LPC נקבע כך: מבקשים מהמנהיג לחשוב על כל העובדים עימם עבד בעבר ובהווה. עליו לבחור את האדם עמו הסתדר הכי פחות, ולדרג אותו על סקאלה של הפכים (חברותי- לא חברותי, יעיל- לא יעיל ועוד). התוצאה המתקבלת היא סכום כל הסקאלות שנמצאות במדד זה. מנהיג שהוא סבלני יקבל ציון LPC גבוה, מנהיג שהוא ביקורתי וחם מזג יקבל ציון LPC נמוך.
הפירוש שניתן לציון LPC המתקבל השתנה כמה פעמים במשך השנים. האינטרפרטציה המעודכנת ביותר של פידלר (1974) מציינת כי ה- LPC הוא ציון שמשקף את היררכיית המניעים של המנהיג.
מנהיג בעל LPC גבוה הוא מנהיג שמייחס חשיבות לקשרים קרובים ובין-אישיים עם העובדים ועם אנשים אחרים. הוא יפעל בצורה מתחשבת ותומכת. השאפתנות והרצון לעמוד ביעדים הם שניים בחשיבות עבורו והוא ינסה להשיג את המטרות רק לאחר שהצליח להשיג יחסי עבודה טובים עם עמיתיו ועם הכפופים לו (מוכוונות אנשים).
לעומתו, מנהל בעל LPC נמוך מונע הרצון להשיג את היעדים שלו, והוא יתנהג בצורה מוכוונת משימה. הוא ינסה להשיג יחסי עבודה טובים רק אם הקבוצה מתפקדת באופן תקין ואם אין משימות אחרות הדורשות טיפול.
מנהל מוכוון מטרה יהיה בעל LPC נמוך, ומנהל מכוון עובדים יהיה בעל LPC גבוה.
סקאלת הדירוג נראית כך:
Unfriendly 1 2 3 4 5 6 7 8 Friendly
Uncooperative 1 2 3 4 5 6 7 8 Cooperative
Hostile 1 2 3 4 5 6 7 8 Supportive
... 1 2 3 4 5 6 7 8 ...
Guarded 1 2 3 4 5 6 7 8 Open
לסוגי עובדים שונים מתאימים סוגי מנהלים שונים.
היחס בין התוצאה של ה- LPC לבין האפקטיביות נקבעת לפי משתנים מצביים מורכבים. על פי פידלר (1964) משתנים מצביים אלו הנמדדים ברמת השליטה שיש למנהיג על הכפופים לו. ישנם שלושה אלמנטים של המצב הנלקחים בחשבון, לפיהם תיקבע אפקטיביות ההנהלה:
פרנץ' ורבן (French &amp; Reven, 1959) הרחיבו את המודל הנ"ל והוסיפו מקורות כוח שמשפיעים על אפקטיביות הניהול (משתנים מצביים נוספים). הם טענו כי הגורמים הבאים משפיעים על עמדת הכוח של המנהיג:
הגורמים הבאים קשורים לכוח האישי של המנהיג:
אלו הם המשתנים המעורבים בקשר בין התנהגות המנהיג לבין ההשפעה על ביצועי הכפיפים.
רוב המחקרים תומכים בתאוריה שעומדת מאחורי מודל זה (Strube and Gracia, 1981; Peters, Hartke, and Pohlman, 1985), אולם יש גם המעבירים ביקורת עליה:
כיום, עדיין מתנהל דיון בנוגע לתקפות המודל. התרומה העיקרית של המודל היא בכך שהמודל מעודד חוקרי מנהיגות לקחת בחשבון גורמים מצביים שמשפיעים באופן מהותי על התנהגות ואפקטיביות המנהיג.
גישת היעדים.
גישת היעדים פותחה על מנת להסביר כיצד התנהגות של מנהיגים משפיעה על שביעות רצון, המוטיבציה והביצוע של הכפופים להם. התאוריה פותחה בידי Evans (1970) ו-House (1971).
בבסיס הגישה עומדת ההנחה כי תפקידו של המנהל להדריך את עובדיו למציאת הדרך הטובה ביותר להשגת מטרותיהם ומטרות הארגון. על המנהל לפעול בצורות שונות של ניהול כתלות באופי הדרישות וכתלות במצב.
תאוריה זו (path-goal theory) מגדירה מספר סגנונות ניהול:
התאוריה מניחה שהמנהלים מסוגלים לשנות סגנון הנהלה בהתאם למצב הקיים. כמו כן, קיימים שני משתנים: הסביבה ותכונות הכפופים, אשר ממתנים את מערכת היחסים של התנהגות-תוצאה.