פרוסר הגיעה לאוניברסיטת סינסינטי כמועמדת לתואר דוקטור בפסיכולוגיה חינוכית ב-1931. היא הגיעה בתקופה שבה הייתה תוכנית מחקר ש"התמקדה באפרו-אמריקאים בסביבות בתי ספר שונות". ההסכמה הכללית במחלקה בתקופה זו הייתה ש"בתי ספר שחורים לגמרי עם מורים שחורים יכולים לספק בצורה הטובה ביותר את הכישורים הדרושים לתלמידים שחורים כדי לשרוד בחברה שבה רובם ניצבו בפני הזדמנויות מוגבלות... בתי ספר מופרדים, על ידי בידוד תלמידים שחורים מהתעללות לבנים, היו חיוניים לגיבוש הזהות השחורה ויכולו להפוך למרכזים קהילתיים מאחדים". עבודת הגמר של פרוסר, "ההתפתחות הלא-אקדמית של ילדים כושים בבתי ספר מעורבים ומופרדים", הפכה לטקסט חשוב לנושאים הקשורים לחינוך, רפורמה, התפתחות חברתית, זהות גזעית ונושאים בולטים אחרים הקשורים להפרדה . זה היה "מחקר נלווה" לתזה של מרי קראולי משנת 1931, "השוואה של ההישגים האקדמיים של כושי סינסינטי בבתי ספר מופרדים ומעורבים" כאשר פרוסר החלה לאסוף נתונים למחקר שלה בנובמבר 1931, קראולי הצליחה לסייע לפרוסר בלהביא את אותם מוסדות לשתף פעולה במחקר שלה. התעניינותה של פרוסר בנושא "צמחה מתוך רצון לקבוע באופן אובייקטיבי, עד כמה שניתן, את מידת האמת באמירה החוזרת על עצמה לעיתים קרובות, לפיה הילד הכושי מפתח תכונות אופי מעולות, יותר כבוד עצמי גזעני ויותר אלמנטים נלווים של יחינוך משביע רצון כאשר הוא מוצב תחת ניהולם של מורים כושים במהלך שנותיו המעצבות". היא לקחה את המחקר של קראולי צעד קדימה על ידי התחשבות בנתונים הדמוגרפיים של ציבור התלמידים בבתי הספר. המטרה הייתה:
(1) למדוד תחומי עניין מקצועיים, תחומי פנאי, השתתפות חברתית, נטיות רגשיות או נוירוטיות, ריחוק חברתי, שליטה-כניעה, אמירה מוגזמת, מופנמות-מוחצנות והתאמת אישיות כללית..., (2) כדי לברר את ההבדל, אם בכלל, הקיים בתכונות אלה, וכן (3) כדי לקבוע אם אחת מהאסכולות הללו מטפחת טוב יותר צמיחה באישיות במידה שניתן לקבוע אותה על ידי הטכניקות הזמינות.
בניגוד לקראולי, פרוסר חקרה משתנים שלדעתה הם אינדיקטורים אישיותיים. פרוסר האמינה שבית ספר מעורב גרם לנזק בלתי הפיך לבריאות הנפשית של ילדים שחורים וזה היה הסיכון האמיתי מאחורי סוג זה של סביבה. פרוסר ביקשה לבחון את ההבדל באישיות ובבריאות הנפשית בין תלמידים שחורים ב"בתי ספר מעורבים ובבתי ספר מופרדים". עבודת הדוקטורט שלה ביקשה לענות על שבע שאלות עיקריות. פרוסר מדדה את השאלות הבאות על ידי מתן סקרים לתלמידים על אישיות ותכונות אופי; השאלה הראשונה הייתה מה הרקע החברתי והתרבותי של הילדים בשתי הקבוצות? שנית, מהם תחומי העניין התעסוקתיים ופעילותיים של שתי הקבוצות? שלישית, באיזו מידה ילדים שחורים משתתפים בפעילויות לאחר בית הספר? רביעית, אילו עמדות גזעיות מפגינה כל קבוצה? חמישית, מהן התגובות הרגשיות של שתי הקבוצות כלפי אפליה? שישית, מהי השפעת סוג בית הספר על אישיות הילדים? לבסוף, באיזו מידה מטפחים תוקפנות וכניעה בשתי הקבוצות (1933)?
בעבודת הדוקטורט שלה, פרוסר טוענת שלעוולות גזעיות ולתחושות בידוד יש השפעות מזיקות על נפשם של ילדים שחורים. ההשפעות פוגעות אף יותר ברמת החיים שכן היא חלה על מצב סוציו-אקונומי. בהתחשב בכך שגודל המדגם שלה היה קטן (64 תלמידים), פרוסר נמנעה מלהציע הצעות מוחלטות. היא טענה שהבחירה בביתי הספר צריכה להתבסס על אישיותו של התלמיד, שכן חלקם מצליחים היטב בבתי ספר משולבים בעוד שאחרים נהנים מבתי ספר מופרדים. היא האמינה שרוב התלמידים השחורים מקבלים תוכנית לימודים מאוזנת יותר, חיבה, תמיכה ועקביות משפחתית-בית ספרית בבתי ספר מופרדים. היא גם ציינה שבתי ספר מופרדים לא רק סיפקו הזדמנויות עבודה, אלא גם "סביבה מטפחת יותר" למורים שחורים וגם לתלמידים. עבודתה הייתה חיונית בהוכחת התועלת בעיקר של בתי ספר שחורים כמו גם של אוניברסיטאות וקולג'ים שחורים בהיסטוריה (אייץ' בי סי יו) לנפש השחורה. בשנת 2010 פרסמה האנציקלופדיה הבינלאומית לחינוך מאמר המדגיש את שלל ההטבות החיוביות שמקבלים תלמידים שחורים במוסדות מופרדים אלה. המבחנים של פרוסר הגיעו למסקנה שילדים שחורים שהלכו לבתי ספר מעורבים היו מבודדים יותר, הרגישו הרבה יותר נחותים בבית הספר והתקשו להסתגל חברתית, הן עם מורים, תלמידים אחרים והן עם המשפחה. הם תמכו במוסדות אלה כ"מרחבים בטוחים" עבור סטודנטים שחורים כדי לחזק את תחושת העצמי שלהם בקרב הדחיקה לשוליים העומדת בפניהם.
המשמעות של המחקר של פרוסר הייתה שהיא הגיעה למסקנה שגזע וגזענות ממלאים תפקיד בפיתוח האישיות של האדם. למרות שפרוסר תכננה לכלול מגוון של מבחנים ומלאי כדי להעריך את האישיות, גודל המדגם של המחקר שלה היה קטן, עם רק 32 זוגות של תלמידים תואמים. זה הוביל לכמה מסקנות שכנראה נובעות מטעות דגימה שבה הודתה פרוסר, והאמינה שההבדלים היו מינימליים אך הצדיקה אותם בכל זאת.
בשנים 1933 ו-1934, פרוסר גם הפיקה שבעה מאמרים בכתב העת החינוכי של מיסיסיפי, העיתון הרשמי של איגוד המורים במיסיסיפי בבתי ספר צבעוניים, שכותרתו "מגזין חודשי למורים בבתי ספר צבעוניים". במאמרים אלה, פרוסר התמקדה בנושאים כמו ספרות אנגלית, קומפוזיציה, דקדוק ונושאים כלליים שיעזרו לשפר את הוראת האנגלית בבתי ספר צבעוניים.
מורשת.
בתי ספר עם הפרדה גזעית היו נושא די שנוי במחלוקת בזמן עבודת הדוקטורט של פרוסר. פסק דין פלסי נגד פרגוסון "דוקטרינה נפרדת אך שווה" הייתה הנימוק להפרדה ב-17 מדינות, רובן בדרום ובמחוז קולומביה . בתי ספר מופרדים היו ניכרים גם בצפון, כפי שהיה בסינסינטי, כי הורים שחורים רבים רצו שילדיהם ילמדו ממורים שחורים ויתקשרו עם ילדים שחורים אחרים. פרוסר הבינה שבתי ספר מופרדים מספקים לילדים שחורים סביבה נוחה יותר שבה הם לא יצטרכו לדאוג מהתעללות ואפליה מצד עמיתים לבנים. פרוסר הייתה מודעת מאוד לוויכוחים השנויים במחלוקת על בתי ספר מופרדים וזיהתה בעבודת הדוקטורט שלה שהפרדה מחייבת ומרצון הם שני דברים מאוד נפרדים. פרוסר הצהירה, "המילה 'מופרד' טומנת בחובה קונוטציות שהכושים לומדו להתרעם עליהן. עובדה זו מסבירה חלק ניכר מהתחושה המופגנת נגד בית הספר המופרד. מערכות בתי ספר מסוימות בצפון פתחו בתי ספר מיוחדים לכיתות מיוחדות, שהורגלו כבר זמן רב בחינוך המותאם לצורכים האישיים והקבוצתיים. כאן נראה לנכון לעשות הבחנה בין הפרדה מחייבת לבין הפרדה מרצון. כפי שמובן בדרך כלל, להפרדה מחייבת מטרתה המפורשת בידוד של מרכיב לא רצוי באוכלוסייה; להפך, לבתי ספר מיוחדים המבוססים על הפרדה מרצון יש מטרה מבוטאת להתאים את החינוך לצורכי הקבוצה הנבדקת."
פרוסר הייתה אחת מדמויות המפתח בוויכוח כיצד לחנך בצורה הטובה ביותר תלמידים שחורים. טיעונים שהועלו בעבודת הדוקטורט שלה שומשו בשנות ה-20 וה-30 בוויכוח על הפרדה בבית הספר. עבודת הדוקטורט שלה "בחנה הבדלי אישיות של ילדים שחורים הלומדים בבתי ספר מופרדים או משולבים מרצונם, והגיעה למסקנה שילדים שחורים זכו לשירות טוב יותר בבתי ספר מופרדים" כפסיכולוגית שחורה, קולה של פרוסר היה מכריע בתקופתה ועכשיו בגלל שהקולות וההיסטוריה של הפסיכולוגיה השחורה והפסיכולוגים השחורים נעדרו מהנרטיבים של הפסיכולוגיה המרכזית האמריקאית. למרות שמחקר עבודתה עדיין לא פורסם, עבודתה שנוכסה על ידי חוקרים אחרים שימשה בוויכוחים לקראת פסק דין בראון נגד מועצת החינוך של ארצות הברית משנת 1954, הטוען כי בתי ספר מופרדים אינם שווים מטבעם, ובכך מחייב שילוב בבתי הספר הציבוריים של האומות. עבודותיה על החינוך ופיתוח הזהות של תלמידים שחורים לא הושפעו רק מניסיונה ההוראה והניהולי, אלא גם מחוויותיה היחידות בבית ספר "צבעוני" בטקסס.
בעוד פרוסר מכונה לעיתים קרובות כאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה לתואר דוקטור בפסיכולוגיה, אחרים מאמינים כי רות ויניפרד הווארד (1900–1997) הייתה הראשונה. אלה הטוענים שהווארד, שרכשה דוקטורט באוניברסיטת מינסוטה ב-1934, היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בתואר דוקטור, מחזיקים בדעה שפסיכולוג הוא מי שרכש את התואר במחלקה לפסיכולוגיה.
פרוסר הציגה טיעון רב עוצמה בנוגע להשפעות אי השוויון הגזעי על הבריאות הנפשית של ילדים אפרו-אמריקאים. בעבודת הדוקטורט שלה, היא דנה באפיקי חינוך אופציונליים, ובדקה נימוקים למתן הזדמנות לילדים להתחנך בהתאם ליכולתם, ולא לפי מצבם הסוציו-אקונומי. היא ציינה דוגמאות ללחץ פסיכולוגי בקרב תלמידים שנגרמו כתוצאה מאי-התאמות גזעיות ובידוד גזעי. פרוסר הביעה את תמיכתה בבתי ספר מופרדים ובסיבות שהם הועילו לתלמידים ולצוות, ויחד עם זאת סיפקה סיבות שבגינן הפרדה זו מזיקה לכל התלמידים והפרטים המעורבים. רבים לא תמכו בבתי ספר מופרדים בשל העובדה שמוסדות חינוך היו מיקרוקוסמוסים של החברה הגזענית שהתקיימה מחוץ לכותלי בית הספר. למרות שהנושא היה שנוי במחלוקת רבה, איגוד המחנכים האפרו-אמריקאים הפגין תמיכה מתמשכת בבתי ספר מופרדים בעשורים הבאים. כמו פרוסר, הם מסכימים שאם משאבים מוקצים כראוי, היתרונות של בתי ספר מופרדים הם עצומים לנפש הילד השחור. במהלך הוויכוחים על ההפרדה בבתי ספר בשנות העשרים של המאה ה-20, צוטטו רבים מטיעוניה. היא הייתה קול ביקורתי עבור הקהילה האפרו-אמריקאית בתקופה שבה נשים אקדמיות היו נדירות. ניתן להרגיש את תרומתה של פרוסר לשיפור החינוך לכל התלמידים במדיניות רבות שעדיין נמצאות בשימוש ברחבי קהילת ההוראה כיום.