לא נשארו רישומים אודות רמת הדיוק של השעונים מאותה תקופה. הם לבטח כוונו ידנית כל יום כדי לתאם אותם למציאות.
השעון בשפה העברית.
בעברית של המאה ה-19, נקרא השעון "מורה שעות", "מד זמן", "כלי שעה", "כלי מראה שעות", "מתקן שעות" או "אורלוגין", מילה המופיעה במדרשים שמקורה ביוונית, ומשמעותה – מודד זמן. המילה העברית "שעון" היא תחדיש של יחיאל מיכל פינס, שהיה ממחיי השפה העברית, על בסיס המילה "שעה", וכשאומצה המילה החדשה "שעון", התייחדה המילה העתיקה אורלוגין לשעון קיר גדול.
אזכורים תרבותיים.
בפתח ספרו של לואיס קרול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", פוגשת אליס ארנב המתבונן בשעון הכיס שלו ורוטן כי הוא מאחר, והליכתה בעקבותיו מובילה אותה אל ארץ הפלאות.
שידורי רדיו בישראל
זמרה
זִמרה או שירה היא יצירה של צלילים מוזיקליים על פי מקצב נתון, באמצעות הקול האנושי. במהלך זמרה, אוויר יוצא מן הריאות, וגובה הצליל נקבע על ידי שפתות הקול ("מיתרי הקול").
ברוב המקרים, הצלילים המופקים בזמרה מותאמים למילים, אליהן משויכת מנגינה, אך לא בהכרח: ישנם סוגי זמרה, כגון יודל, הכוללים הפקה של צלילים ללא מילים מסודרות. הפקת צלילים מבלי לפתוח את הפה מכונה זמזום. בסוגות זמרה מסוימות יש דגש רב יותר על הטונאליות וההרמוניות (למשל מוזיקה כנסייתית), בעוד בסוגות שמרה אחרות יש דגש חזק הרבה יותר על המקצב (לדוגמה שירי ראפ).
אדם העוסק בזמרה באורח מקצועי נקרא זמר. זמרה מתבצעת לעיתים קרובות בקבוצה, למשל במקהלה, ולעיתים קרובות בליווי כלים מוזיקליים, להקה או אפילו תזמורת שלמה. זמרה ללא ליווי מכונה א-קאפלה. כישורי זמרה נדרשים לעיתים משחקני תיאטרון או קולנוע, כאשר הם משתתפים במחזמר או אופרת רוק.
במוזיקת פאנק (Punk), לרוב אין חשיבות לדיוק וליופי של הקול, הזיוף אינו מהווה בעיה והקובע הוא אופי הביצוע והמסר במילים. באחדים מסגנונות מוזיקת המטאל, מועדפים קולות גרואלינג (מעין שאגות ונהמות) בצלילים נמוכים. בסגנונות אלה, נהוג להשתמש במונח "שירה נקיה" (clean vocals) על מנת לתאר סגנון שירה "רגיל".
C (שפת תכנות)
שפת C היא שפת תכנות הכוללת מנגנוני בקרת זרימה ומבני נתונים פשוטים, ומאפשרת ניצול מרבי של יכולות המחשב, בדומה לשפת סף. שפת C היא אחת השפות היעילות והמהירות בתעשייה, ומשמשת כיום בעיקר לכתיבת מערכות בהן זמן הביצוע הוא גורם קריטי, או כאלה שדורשות אינטראקציה עם מערכות חומרה. רוב מערכות ההפעלה הנפוצות כתובות בעיקר בשפת C, וכן רוב הדפדפנים הנפוצים.
שפת C היא אחת משפות התכנות הנפוצות בעולם. קיימים מהדרים לשפת C עבור כמעט כל סוגי המחשבים ומערכות ההפעלה. שפת C השפיעה על שפות תכנות רבות, ובמיוחד על C++, שנכתבה בתחילה כקדם-מעבד עבור C, וכיום היא כמעט מכילה את שפת C. רוב שפות התכנות הנפוצות כיום כוללות מאפיינים תחביריים המזכירים את שפת C.
היסטוריה.
שפת C תוכננה ופותחה לראשונה בין שנת 1969 לראשית שנות ה-70 (עד 1973). השפה נוצרה על ידי דניס ריצ'י, במעבדות חברת בל על מערכות ההפעלה UNIX שרצו על מחשבי PDP-11. מהר מאוד היא התפשטה ויצאה לאור ויצאו מספר גרסאות שונות לשפה אשר נבדלו בהבדלים קטנים זו מזו. הצורך בשפה עלה לשם כתיבת מערכת הפעלה. באותה עת הייתה קיימת שפת B, ובאמצעותה נכתבה שפת C בתחילה.
מקור השם של השפה הוא באותה שפת B, תוך התקדמות אות אחת באלפבית, או האות הבאה אחרי B בשמה של BCPL שפת התכנות שקדמה לשפת B.
תקנים.
שפת C היא שפה בעלת תקן פתוח המנוהל על ידי ANSI ו-ISO. העדכון האחרון לתקן, שיצא בשנת 2018 ומכונה "C18" או "C17", מכיל רק הבהרות ותיקונים טכניים לתקן הקודם משנת 2011 המכונה "C11". התקן הראשון לשפה הונהג על ידי ANSI ב-1989 (נהוג להתייחס אליו כ-"ANSI C" או "C89") ואומץ על ידי ISO ב-1990 (בשינויים מינוריים, ולתקן הזה מתייחסים כ-"C90"). תקן נוסף לשפה הוגדר בשנת 1999, ונקרא "C99".
מפתח השפה דניס ריצ'י כתב יחד עם בריאן קרניגהאן את הספר "The C Programming Language", המתעד את השפה ומהווה תקן נוסף, ראשון ולא רשמי, לשפה. מתייחסים לתקן הזה לפעמים כ-"K&amp;R" (ראשי התיבות של שמות המשפחה של מחבריו). מהדורה שנייה של הספר מתייחסת לתקן C89.
לדוגמה, לפי תקן ANSI, שפת C חייבת לתמוך בתכונות הבאות:
מאפיינים.
שפת C היא שפה פרוצדורלית, בעלת טיפוסיות סטטית, חלשה, ולא בטוחה.
עיקרון מנחה בשפה הוא עקרון היעילות, ובכך היא מצטיינת. כל פעולה בשפה מתבטאת בפעולה בודדת או במספר מועט של פעולות בשפת סף. משום כך אין בה סוגי מבנים מורכבים כגון מחרוזות או בדיקות סמויות בגישה למערכים ומערכת הטיפוסים שלה לא בטוחה. מסיבה זו היא גם כוללת לא מעט אפשרויות לשגיאות שהמהדר (Compiler) לא יאתר, כגון פנייה לאיבר שלא קיים במערך או פנייה לערך לא חוקי בזיכרון וכדומה. הנחת העבודה של מתכנני השפה (והתקנים המאוחרים יותר) היא כי "המתכנת מבין מה הוא עושה".
סביבות עבודה לשפת C כיום כוללות מהדר, כלי לניפוי שגיאות (מציאת תקלות, באגים), וכן אפשרות לערוך את הקוד בחבילת תוכנה אחת.
שפת C היא שפה ה"מחזיקה את עצמה" (self hosting). כלומר, קיימים מהדרים לשפת C הכתובים אף הם בשפת C (לכך ניתן להגיע בתהליך הנקרא Bootstrapping).
התנהגות לא מוגדרת.
בשפת C ישנם מצבים רבים שאינם מוגדרים בשפה, לרוב באופן מפורש. בין אלה ניתן למנות: ניסיון לשנות תוכן של ביטוי-מחרוזת, תוצאה של חלוקה באפס, הצבעה אל אזור מחוץ למערך (הרחוק יותר מאיבר אחד אחרי האיבר האחרון), שימוש במשתנה שאיננו מאותחל, ושינוי כפול של משתנה בביטוי בודד (למשל x=++x). במקרים אלה, המהדר רשאי לפעול כרצונו - להדר את התוכנית כולה בכל דרך שנראית לו, אף אם אין לה כל קשר לכוונה של המתכנת שכתב את הקוד, ואף אין דרישה לעקביות בהידור. כל זאת, במטרה לאפשר לכתוב למהדרים לקמפל תוכניות מוגדרות היטב בצורה יעילה, בכל סוגי המערכות.
ישנם מקרים המוגדרים לפי-מימוש. במקרים אלה, המהדר רשאי לפעול כאוות נפשו, אך יש לתעד את דרך הפעולה שנבחרה. מקרים אחרים מוגדרים בשפה, אך באופן חלש: סדר החישוב של ביטויים בקריאה לפונקציה איננו מוגדר, אך כל הביטויים צריכים להיות מחושבים לפני ביצוע הקריאה עצמה.
מושגים בשפת C.
משתנה בשפת C הוא שם המוענק לאזור זיכרון מסוים. בשפת C, לכל משתנה ישנו טיפוס. למשל אם מוגדר משתנה מטיפוס מספר שלם בשם "x", אז "x" יהיה כינוי לאזור בזיכרון המכיל מספר שאת ערכו תוכל התוכנית לשנות או לקרוא.
לדוגמה:
int x; // משתנה זה יאותחל רק אם הוא גלובלי .int מטיפוס x הגדרה של משתנה בשם
int y = 5; // משתנה זה יאותחל לערך 5 .int מטיפוס y הגדרה של משתנה בשם
extern int z; // המוגדר בחלק אחר בתוכנית .int מטיפוס z הצהרה על קיומו של משתנה גלובלי בשם
למשתנים בשפת C ישנו ערך הניתן לשינוי.
ישנן ארבע קטגוריות של משתנים:
טיפוסי נתונים.
טיפוסי הנתונים הבסיסיים בשפה הם מספרים שלמים (הנקראים char, short, int, long, long long לפי גודלם) וכן טיפוסים בעלי ייצוג נקודה צפה עבור מספרים ממשיים (float, double, long double).
מצביע.
מצביע הוא משתנה המכיל כתובת בזיכרון המחשב - כתובת של משתנה או של פונקציה. משמש בין היתר ליצירה של מבני נתונים דינמיים.
לדוגמה, מצביע למשתנה מסוג short, שהוא משתנה המייצג מספר שלם:
short *x;
טיפוס בוליאני.
בתקן ANSI לא קיים טיפוס נתונים בוליאני (המכיל ערכי אמת\שקר). אך כל משתנה שלם עם ערך 0 נחשב כשקר, וכל ערך אחר היה אמת. בתקן C99 נוסף טיפוס בוליאני מיוחד הקרוי _Bool. במקרה ואין בעיות תאימות לקוד ישן, ניתן להשתמש בספרייה &lt;stdbool.h&gt; על מנת להשתמש בשם המקובל bool.
מערך.
מערך בשפת C הוא אוסף של משתנים מאותו טיפוס המסודרים ברצף בזיכרון. ניתן לרוב להתייחס למערך כאילו הוא מצביע קבוע אל האיבר הראשון שלו. כך פונקציה הצריכה מערך כפרמטר, תבקש מצביע; אם יועבר אליה שם של מערך, הוא "ידעך למצביע" וכך יועבר כפרמטר. מספרו הסידורי (האינדקס) של התא הראשון במערך בשפת C הוא 0, ולכן האיבר האחרון במערך a בן חמישה איברים יהיה codice_1 (גישה לאיבר מתבצעת על ידי רישום מספרו בתוך סוגריים מרובעים. codice_1 שקול בשפה ל-codice_3, כאשר a יכול להיות מצביע או מערך).
דוגמה להגדרת מערך של מספרים מסוג נקודה צפה (float):
float n[5];
לחלופין, ניתן להגדיר מערך על ידי אתחול ערכיו. נגדיר מערך של מספרים מסוג double, המייצג מספר נקודה צפה עם מספר כפול של ביטים:
double n[] = {3.14, 2.71, 0.8, 5, 32};
מחרוזת.
בשפת C עצמה אין הגדרה של מחרוזת. השפה מאפשרת לכתוב ביטויים בצורה codice_4, אך אלה מתורגמים למערך של char, המסתיים בערך 0 (אין הכוונה לתו המייצג את סימן האפס אלא לבית ריק - Null byte, שערכו בטבלת ASCII הוא 0).
שלוש השורות הבאות שקולות לחלוטין מבחינת השפה:
char name[] = "John";
char name[] = {'J', 'o', 'h', 'n', '\0'};
char name[] = {'J', 'o', 'h', 'n', 0};
מבחינת הספרייה הסטנדרטית של השפה, מחרוזת היא כל מערך של char, המסתיים בערך אפס (שניתן לכתוב אותו ישירות בקוד כ-'0\'). בספרייה זאת מוגדרות פונקציות המטפלות במחרוזות - מוצאות את אורכן, מוצאות תו כלשהו או תת-מחרוזת בתוכן, וכן פעולות נוספות.
רשומה.
רשומה (מכונה גם מבנה) היא טיפוס המגדיר N-יה סדורה של משתנים, שניתן להגדירם בבת אחת, כאשר כל אחד מהמשתנים הוא עצמאי. בניגוד למערך, לא כל המשתנים צריכים להיות מאותו הסוג. רשומה מאפשרת לאחד מספר משתנים העוסקים באותו פריט מידע לתוך משתנה יחיד.
דוגמה לרשומה (או מבנה) המתארת שם וגיל של אדם, המכילה שני שדות: