למזור אין ברירה אלא לקבל את כללי המשחק, להוביל קבוצת מטרות חיות ולוודא שהספארי הזה לא פחות מסוכן לציידים מאשר ל"שחקנים". המצב מסתבך כאשר אף אחד מהנמלטים, למעט מזור, אינו בעל כישורים רציניים בהישרדות ולחימה במדבר, והם כמעט ולא חמושים. אבל מזור, בזכות המיומנות וכושר ההמצאה שלו, מצליח להשמיד כמה אויבים עם מלכודות. בין ההרוגים הנרקומן סינילגה, שנהרג על ידי אולגה. פרוכור הזועם מתחיל להוביל ציד עז יותר אחר מזור במטרה לנקום. בשלב זה, לניצולים יש עניינים לא פתורים משלהם. רופא הילדים פאבל, שהחליט להתייצב לצד מזור והפושע הנמלט זימה (סרגיי גרמאש) עליו אשתו שמה עין, אין לו מקום ועוזב. לאחר זמן מה הקבוצה מאבדת גם את אשתו של פאבל ויקי, ששוברת את עמוד השדרה. לזימה שכבר התאהב בה, אין ברירה אלא להרוג אותה כדי שהיא לא תסבול, ולפני כן הוא מצליח לחשוף את שמו האמיתי. עד מהרה, השלושה כבר מגיעים לבניין דירות ומבקשים עזרה מהמעבורת ואשתו המתגוררים שם. לא נכנע לאירוחם של בני הזוג, מזור מבין כי לא מדובר באנשי כפר רגילים, אלא בעושי דבריו של פרוכור. הודות לכך הם לא מצליחים לתפוס את פיראנה בהפתעה ושלושה מהם הורגים את "המקומיים". זועם, פרוכור מתחיל להוציא את זעמו על פקודיו והורג את ראש הביטחון שלו, גרייבק. במקביל, איברהים, אחיו של מנהיג הטרוריסטים, שנמאס לו זה מכבר מהשעשועים של פרוכור, מעכב את מכירת "שמחת חיים", מבקש לבטל את העסקה, אך פרוכור הורג אותו באכזריות ובמשא ומתן עם המנהיג עצמו, משקר כי איברהים נרצח בידי אלמונים.
בינתיים מזור מגיע לכפר, שם, מתברר, בתו של זימה חיה. רגשות מתעוררים בין מזור לאולגה, וקיריל, המוצף ברגשות, טועה, ומשאיר לזמן קצר את אולגה לבדה בבית קפה מלא בשודדים הכפופים לפרוכור. מתוסכל, מזור הורג את כולם, אבל אולגה כבר נחטפה. הוא הולך לזימה לעזרה וקובע פגישה עם פרוכור תמורת אולגה. אולגה השבויה מנסה לחשוף רגשות אנושיים בפרוכור, אך לשווא, אותה תאונה ומות הוריו הותירו חותם חזק על נפשו וכעת פרוכור אינו רואה עצמו אדם. מזור וזימה נוסעים למקום המפגש ומנסים לרמות את פרוכור כדי שקיריל יפתיע אותו, אך שם זימה מסגיר את מזור לעושי דבריו של פרוכור ובסופו של דבר מת בקרב יריות איתם. קוזמיץ' מת גם בקרב היריות. מזור מתמודד איתם בקושי רב. אך פרוכור דופק את מזור באופן בלתי צפוי ויורה לו בבטנו, מבלי שידע כי פיראנה מצויד באפוד חסין קליעים. לפני שעזב הוא מבעיר את הבניין בו נמצאת אולגה. לאחר שהתעשת, מנסה מזור להציל את בת זוגו ממלכודת לוהטת, אך הוא נכשל. הרשויות מגיעות. אדמירל נבזורוב, קם להגנת מזור שמואשם בסיוע בהרחת החומר ורוצה לעזור למזור בפירוק העסקה בין פרוכור למחבלים. מזור מנחש שפרוכור ו"האסלאם האדום" יסדרו עסקה בצד השני של הגבול עם סין ובעזרת חברו קולונל נצ'ייב, שגם הוא נמנה עם תוכניות המבצע, מיירט את הרכבת שעליה פרוכור וסם "שמחת חיים" מאובטחים על ידי שיירת שוטרים מושחתים שנעים לעבר סין. מתוסכל מההפסד, מזור נחוש לסלק את כל השוטרים בראשות אלוף-משנה דורוחוב ולבסוף מגיע לפרוכור. בקרב הסופי מזור דוקר את פרוכור מספר פעמים ומדליק אותו, אך הוא ממשיך להילחם והצהיר כי לא ניתן להרוג אותו, אך פיראנה מצליח להעיף אותו מהרכבת ופרוכור, ככל הנראה, מת. הרכבת נעצרת, "שמחת חיים" מוחזר לידי הרשויות ומזור פוגש את אולגה שהצליחה להימלט מהבניין הבוער.
הפקה.
הצילומים נמשכו 48 יום, בעיקר בקרליה (בעיר בלומורסק - אגם פלוטיצ'ייה), אך גם ליד מינסק. הרעיון לצבוע את שיערך לבן שייך ליבגני מירונוב עצמו. הוא האמין שצבע השיער הלבן יוסיף נוקשות לגיבורו. כמעט כל הפעלולים בסרט מבוצעים על ידי השחקנים עצמם. ולדימיר משקוב העמיד את זה כתנאי הכרחי להשתתפותו בסרט.
צוות הסרט עבר אימון על ידי קצין ספצנאז לשעבר, בעיקר בנושאי הישרדות ביער והכנת כלי נשק "תוצרת בית": קשתות וחצים. בפרק עם יצירת מיתר הקשת, סבטלנה אנטונובה באמת מספרת את שיערה - הבמאי חשב שאפשר להציג רגשות אמיתיים רק כך. גרסת במאי (כמיני סדרת טלוויזיה) באורך של כ-167 דקות שודרה ברשת רוסיה-1.
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 1991
מצעד סוף השנה של בילבורד הוט 100 לשנת 1991 הוא רשימת השירים לסיכום שנת 1991 של הבילבורד הוט 100, שפורסמה בדצמבר 1991. דירוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות שנאספו לאורך אותה שנה. כמו כן, הוא חושב לפי נתוני מכירות שנאספו בפרקי זמן ספציפיים שנקבעו על ידי בילבורד ומתבסס על מצעד השירים השבועי שמופק על ידו.
עבדה
עבדה (בערבית: عبدة) הוא יישוב בדואי בהקמה, אשר מוקם במרחק של כ-7 ק"מ דרומית למדרשת בן-גוריון וכ-2.5 ק"מ צפון-מערבית לשרידי העיר הקדומה עבדת וישתייך למועצה אזורית רמת הנגב.
היסטוריה.
באזור רמת הנגב ישנם שלושה מקבצי כפרים לא מוכרים ברמת ציפורים, ואדי אריכא ונחל חוה, אשר המדינה מעוניינת לאחדם. בשנת 2012 החליטה המדינה לקבצם למתחם אחד באזור שדה בוקר ביישוב שיכיל בשלב ראשון כאלף תושבים אך יורחב לאחר מכן ל-3,300. לאור התנגדות התושבים ברמת ציפורים להקמת היישוב החדש למיקום ההוא, הם יצאו למאבק ובשנת 2019 המליצה הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות לבנות את היישוב החדש בסמוך לעבדת, שם מתגוררים כ-500 אנשים. ביישוב החדש יהיו 500 יח"ד והוא ישתרע על כ-1500 דונם.
במסגרת המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הושג בהסכם הקואליציוני עם הרשימה הערבית המאוחדת כי יישוב זה יוכר כחוקי תוך 45 ימים מכינונה, שזה כאמור ב-28 ביולי 2021. היישוב הוכר לבסוף מספר שבועות לאחר מכן.
תדמור (סרט, 2022)
גיוקורו
גיוֹקוּרוֹ (ביפנית: 玉露, "טל- אבן חן") הוא סוג מובחר של תה ירוק יפני המיוצר משיחים המוצללים לפני הקטיף. קרוב בטעמו ובדרך העיבוד לסנצ'ה.
את רוב הגיוקורו מגדלים באוג'י שליד קיוטו, יאמֵה במחוז פוקואוקה, אוֹקָבֵּה ואסאהינָה במחוז שיזואוקה. גיוקורו מהווה רק 0.2 % מהתה המיוצר ביפן (2019).
מקורו של תה הגיוקורו הוא במחצית הראשונה של המאה ה -19, כאשר יָמאמוֹטוֹ קאהֵיי השישי, הבעלים של חברת התה יאמָמוֹטוֹיאמָה, החל בניסויים עם טכניקות הצללה, בדומה לשיטות המשמשות לייצור טֵנצָ'ה (המשמש כחומר גלם של מאצ'ה). הוא ראה שהצללת השיחים במשך 1–3 שבועות לפני הקטיף הניבה טעם רך יותר. הוא נתן לתה החדש את השם טאמָה-נוֹ-צוּיוּ (יפ. 玉の 露, "טל של אבן יקרה") ; היום תה כזה נקרא קאבּוּסֵצָ'ה. בשנת 1834 הוא פרסם את "הספר הקטן על סנצ'ה", בו תיאר את תוצאות הניסויים שלו, ובשנת 1835 התה החדש יצא לשוק. בסביבות 1841 הטכניקה שוכללה בידי מגדל התה אֵגוּצ'י שיגֵג'וּרוֹ מאוג'י, הוא גם נתן לתה את שמו הנוכחי. זמן קצר לאחר המצאת הגיוקורו תה עלים ביפן נהיה נפוץ יותר מאשר מאצ'ה. עד סוף תקופת אדו שתו את גיוקורו רק השכבות העליונות של החברה היפנית.
הגיוקורו מיוצר מהקטיף הראשון (סוף מאי - תחילת יוני). כשלושה שבועות לפני הקטיף השיחים מוצלים ברשת (בשיטה המסורתית הרשת עשויה קש, כיום בדרך כלל סינתטית); בעשרת הימים הראשונים חוסמים כ-60% מהאור, ובזמן הנותר - עד 98% מהאור. עקב הירידה בפוטוסינתזה, תכולת הכלורופיל בעלים עולה וחילוף החומרים משתנה. תהליכים אלה מגדילים את תכולת חומצות האמינו (תיאנין) והקפאין בעלים תוך הפחתת תכולת הקטכין (היוצר את המרירות בתה), דבר היוצר טעם מתוק יותר. זמן הקטיף תלוי באזור וזן שיח התה. רק כעשרה ימים בשנה מתאימים לקטיף הגיוקורו המובחר. עבור גיוקורו רק העלים הצעירים נקטפים ידנית. עלי התה מאודים במשך 15–20 שניות על מנת לשמור על צבעם, מגולגלים ומיובשים בצורת מחטים.
טעמו של גיוקורו הוא בעל יותר אומאמי מאשר טעם הסנצ'ה. צבע החליטה הוא ירוק חיוור. כדי שלא לאבד את הריח והטעם, הוא נחלט במים בטמפרטורה של 50–60 מעלות צלזיוס. כאשר המים חמים מדי, התה מקבל טעם מריר.
כיסתה
תחנת פושקינסקאיה
תחנת פושקינסקאיה (ברוסית: Библиотека имени Ленина) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי וקרויה על שם כיכר פושקינסקאיה.
תחנת פושקינסקאיה נפתחה ב-15 בדצמבר 1975, והיא אחת התחנות העמוסות במטרו של מוסקבה.
התחנה מקושרת במעבר עם תחנת טברסקאיה בקו זמוסקבורצקאיה, ותחנת צ'כובסקאיה בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
מועצת השורא (רע&quot;ם)
כיכר פושקינסקאיה
כיכר פושקינסקאיה (ברוסית: Пушкинская площадь) היא כיכר הממוקמת ברובע טברסקוי במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של העיר מוסקבה.
השם ההיסטורי של הכיכר הוא סטרסטנאיה, ואת שמה העכשווי קיבלה ב-1931, על שם גדול המשוררים הרוסיים אלכסנדר פושקין.
כיכר פושקינסקאיה, היא אחת הכיכרות הידועות והעמוסות במוסקבה. יציאות של תחנות מטרו טברסקאיה, פושקינסקאיה וצ'כובסקאיה ממוקמות באזור.
יוליוס דסאואר
יוליוס דסאואר (בהונגרית: Dessauer Julius; ניטרה, 1832 - ?) היה רב וסופר תאולוגי הונגרי.
ביוגרפיה.
יוליוס דסאואר היה בנו הבכור של הרב גבריאל דסאואר ואחיו של הרב מוריץ דסאואר. לאחר שהשלים את לימודיו וקיבל סמיכה לרבנות, הוא היה רב, בין היתר, באויפשט במשך כמה וכמה שנים.
עבודותיו.
עבודותיו העצמאיות שנכתבו רובם ככולם בגרמנית או בעברית.
יוליוס דבאואר
סולימאן אסקרי ביי