באופן כללי התפתחו במשך השנים שלושה דגמים של חומות תשלום: חומות תשלום קשיחות שאינן מאפשרות תוכן בחינם ודורשות מהמשתמש לשלם מייד על מנת לקרוא, להאזין או לצפות בתוכן, חומות רכות המאפשרות תוכן חופשי כלשהו, ​​כגון תקציר או סיכום, וקירות תשלום מדודות, המאפשרות לקרוא מספר מוגדר של מאמרים חינמיים, שאליהם הקורא יכול לגשת לאורך פרק זמן מסוים, ומאפשרות גמישות רבה יותר במה שהמשתמשים יכולים לצפות מבלי להירשם.
חומת תשלום קשה.
חומת תשלום קשה, דורשת הרשמה בתשלום לפני שניתן יהיה לגשת לכל התוכן המקוון של האתר. מודל זה נחשב לאפשרות המסוכנת ביותר עבור ספק התוכן. ההערכה היא כי אתר אינטרנט יאבד 90% מהקהל המקוון שלו, ומההכנסות מפרסום, רק כדי לנסות להחזיר אותו באמצעות יכולתו לייצר תוכן מקוון ומושך מספיק כדי למשוך מנויים. אתרי חדשות עם קירות תשלום "קשים" יכולים להצליח אם:
מומחים רבים מגנים את חומת התשלום הקשה בגלל חוסר הגמישות שלו, ומאמינים שהיא פועלת כגורם כמרתיע עבור המשתמשים. ג'ימי ויילס, מייסד ויקיפדיה, טען כי השימוש בחומת תשלום קשה מפחית את השפעת האתר. ויילס הצהיר כי על ידי יישום חומת תשלום "קשה", הטיימס "הפך את עצמו ללא רלוונטי", אף שהטיימס הגדיל את הכנסותיו, הוא הפחית את התעבורה ב-60%.
חומת תשלום רכה.
חומת תשלום רכה מגלמת בצורה הטובה ביותר את הדגם המדוד. חומת תשלום המאפשרת למשתמשים לצפות במספר מאמרים לפני שהם דורשים לרכוש מנוי בתשלום. בניגוד למודל המאפשר גישה לתוכן מסוים מחוץ לחומת התשלום, חומת תשלום מדודה מאפשרת גישה לכל מאמר באתר, כל עוד המשתמש לא חרג מהמכסה שנקבעה. ה"ניו יורק טיימס", החל ממרץ 2011, מאפשר למשתמשים לצפות ב-20 מאמרים בחינם בחודש. באפריל 2012 הוריד את מספר המאמרים החופשיים לחודש ל-10. חומת תשלום שלו הוגדרה לא כ"רכה", אלא "נקבובית", מכיוון שהיא מאפשרת גישה לכל קישור שפורסם באתר מדיה חברתית, ועד 25 מאמרים בחינם ביום, אם ניגשים אליהם באמצעות מנוע חיפוש.
המודל נועד לאפשר לעיתון "לשמור על תנועה ממשתמשים קלים", מה שמאפשר לעיתון לשמור על מספר המבקרים גבוה, תוך קבלת הכנסות מהמשתמשים הכבדים באתר.
חברת גוגל אכפה בעבר מדיניות המכונה "לחיצה ראשונה בחינם", לפיה נדרשו אתרי חדשות חומת תשלום רכה נמדדת, בכדי שניתן לגשת אליהם באמצעות תוצאות במנוע החיפוש או דרך שירות גוגל חדשות, לספק גישה חופשית למאמרים, בעדי שגוול תאנדקס אותם. אתרים שבחרו להימנע מקליק ראשון בחינם הורדו בדירוג של גוגל. גוגל הפסיקה את המדיניות בשנת 2017, והכריזה כי היא מספקת כלים נוספים לסיוע לפרסומים בשילוב מנויים בפלטפורמות שלה.
מודל משולב.
מודל משולב כולל מתן גישה חופשית לתוכן נבחר, תוך שמירה על תוכן יוקרתי מאחורי חומת תשלום. ה"בוסטון גלוב" יישם גרסה של מודל זה, בספטמבר 2011, על ידי השקת אתר אינטרנט שני, BostonGlobe.com, שהציע אך ורק תוכן מהעיתון מאחורי חומת תשלום קשה, מלבד רוב תוכן הספורט, שנשאר פתוח. האתר BostonGlobe.com פועל לצד אתר חדשות שני קיים, Boston.com, המכיל כעת מאז כמות מוגבלת של תוכן מאתר המנויים המוצג באיחור, אך נושא דגש גדול יותר על חדשות מוכוונות לקהילה.
פרי אסור (סרט, 2009)
פרי אסור (בפינית: Kielletty hedelmä) הוא סרט דרמה פיני משנת 2009 בבימויו של דום קארוקוסקי. הסרט עוסק בשתי נערות מתבגרות מקהילה לאסטדית שמרנית. הבנות נוסעות להלסינקי שם הן פוגשות אנשים בני גילן ולומדות על אורח חייהן השונה מאוד מאורח חייהן הדתי של הבנות.
הדרך הנצחית (סרט)
הדרך הנצחית (בפינית: Ikitie) הוא סרט דרמה משנת 2017, המבוסס על רומן מאת אנטי טואורי, שכתב גם את התסריט. את הסרט ביים אנטי-יוסי אנילה ובכיכובם של טומי קורפלה, סידסה באבט קנודסן, הנו-פקה ביירקמן, אירינה ביירקלונד ווילה וירטנן.
הסרט נערך וצולם באסטוניה אך האירועים מתרחשים בחבל קרליה. זה היה גם הסרט האחרון של למביט אולפסק שיחק בו לפני מותו ב-22 במרץ 2017.
עלילה.
יוסי קטולה, גבר פיני, חוזר מארצות הברית בניסיון להימלט מהשפל הגדול. הוא מוצא את ארצו בסערה פוליטית גדולה. לילה אחד, קטולה נחטף מביתו על ידי לאומנים ונאלץ ללכת לעבר רוסיה הסובייטית. שם הוא נקלט במשק חקלאי משותף, אך בהמשך הדברים החלו להסתבך.
ביקורות.
ג'סיקה קיאנג מ־"Variety" העניקה לסרט ביקורת גרועה וכתבה: "קשה להתחבר לקטולה בתור סוג של גיבור שיכול להצדיק סיפור אפי כזה. הרבה מלכתחילה נאמר מרצונו המוחלט לחזור למשפחתו הפינית. אבל אז הדליקו את נרותיו על ידי שרה, ופתאום הם בכנסייה מטבילים את ילדם (הדתיות של התושבים, ברוסיה הקומוניסטית החילונית ביותר, היא עוד דרך הסתכלות מפתה שבקושי נחקרה). וכותרת מספרת לנו שזו רק 1932 ולכן נראה שקטולה התגעגע לאשתו הפינית ולילדיו במשך חודשים ספורים, לפני שהקים משפחה חדשה בחווה."
הכרה.
הסרט היה מועמד ב-13 קטגוריות בפרסי יוּסי 2018 (יותר מכל סרט אחר באותה שנה), כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (לאנילה), שחקנית המשנה הטובה ביותר (לסידס באבט קנודסן), התסריט הטוב ביותר (לאנילה, לואוהימייס וטורי), השחקן הטוב ביותר (לטומי קורפלה) ושחקן המשנה הטוב ביותר (להנו-פקה ביירקמן). הסרט זכה ב-6 קטגוריות. קליו קיווי הוא האסטוני הראשון שזכה בפרס.
שורש 71
שורש 71, או ווּ בּוּ (בסינית: 无部, פיניין: Wú bù) הוא השורש השבעים-ואחד של הכתב הסיני. פירושו "לא-כלום" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 12 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
כתו עצמאי הוא וריאנט של בסינית מפושטת, בה הוא תוצר של פישוט הצורה . בדומה לתו 不, ווּ בּוּ משמש כמילת או תחילית שלילה לציין היעדר של דבר או תכונה, כמו במשפט 天空无云 שפירושו "אין () עננים (云) בשמיים (天空)".
שורש 16
שורש 16, או ג'י בּוּ (בסינית: 几 部, פיניין: Jǐ bù) הוא השורש השישה-עשר של הכתב הסיני. פירושו "שולחן" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
התו 𠘨 מזוהה אף הוא בכמה אינדקסים עם השורש 几. בנוסף, התו 几 משמש במקביל בסינית מפושטת לשאלת כמות מספרית ("כמה?"), עבור כמויות קטנות יחסית, וכן משמש לציון כמות קטנה, או מעט\כמעט ללא שאלה, ובמשמעויות אלו הוא פישוט של התו המסורתי 幾 "jǐ", שאין לו קשר היסטורי עם המשמעות המרכזית של השורש - "שולחן", אלא הוא איחוד פרי המדיניות של פישוט הסינית בלבד.
אלכס אפשטיין
אירועי העימותים לאחר מבצע שומר החומות
קאנט (פירושונים)
דיסלדורף (הוקי קרח)
דיסלרודף (בגרמנית: Düsseldorfer EG) הוא מועדון הוקי קרח מהעיר דיסלדורף שבגרמניה. המועדון נוסד בשנת 1935 וזכה 8 פעמים באליפות הליגה.
המועדון משתתף במשחקי הליגה בשנת 1935. מסיבות כלכליות בשנת 1998 המועדון ירד לליגת משנה, אך כעבור שנה חזר לליגה הבכירה של גרמניה. מאז שנת 2006 הוא משחק באולם חדש שמאפשר הכנסת 13,400 אוהדים למשחקי הקבוצה.
במרוצת השנים המועדון זכה 8 פעמים באליפות הליגה, אומנם בפעם האחרונה בשנת 1996. בשנת 2006 הקבוצה זכתה במקום השני ובאותה עונה היא זכתה בגביע.
בשנים 1984-1995 במדי הקבוצה שיחק כריס ואלנטיין בקנדה, בתקופה זו הוא כבש את השער 365 פעמיים (הסקוקר הגדול של הקבוצה בכל הזמנים).
בין כוכבי הקבוצה בשנים 2008-2012 היה אוון קאופמן, נצר למשפחה יהודית גרמנית שגדל בארצות הברית.
כריסטיאן פרדריק הולם
כריסטיאן פרדריק הולם (דנית: Christian Frederik Holm; 18 בפברואר 1804 – 24 ביולי 1846) היה צייר דני שידוע בעיקר בסצנות החיות והצייד שלו.
ביוגרפיה.
אביו היה צורף. כבן יחיד, הוא היה צפוי להמשיך אחר מקצוע אביו, אך לאחר שהגיע לאקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות, החליט להפוך לאמן במקום זאת. הוא התחיל ללמוד חריטה אצל יוהאן פרדריק קלימן אך לבסוף בחר להיות צייר. בשנת 1823 הציג עותקים של ציורים של פרנס פורבוס הצעיר, שראה במוזיאון רייקס.
שנתיים לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף ולמד אצל כריסטיאן דייוויד גבאיה. בהתחלה הוא רצה להפוך לצייר קרבות, אך מאחר שהייתה תקופה ארוכה של שלום, לא הייתה לו הזדמנות לצפות בקרב באופן אישי. לאחר מכן עודד אותו גבאיה להיות צייר חיות, אך הוא המשיך בתוכניותיו והציג את פרשנויותיו לאירועים היסטוריים, כגון קרב לוטצ׳ן וקרב קולברגר הייד. הציור הנ״ל נרכש לאוסף המלכותי.
בשנת 1829 הוענקה לו מלגה קמרן המוקדשת לתמיכה באמנויות ובמדעים. המלגה נועדה לתמוך בו במשך שנתיים אך, בשנת 1830, המחצית השנייה הופסקה בגלל חוסר תוצאות מצידו. אף על פי כן, הוא נסע לדרזדן ומינכן וקיבל את עצתו של גבאיה – ויצר את ציורי החיות הראשונים שלו.
בשנת 1832 התחתן עם רוזלי פטיט (1807–1873) והתיישב במינכן.
שם הקריירה שלו התפתחה והוא הצליח במכירת ציור גדול המתאר צייד איילים למשפחה מפורסמת מהמבורג. הוא ערך מספר ביקורים ברומא, החל משנת 1838, והעביר את משפחתו לשם בשנת 1845. זמן קצר לאחר מכן הזמין ממנו המלך כריסטיאן השמיני מספר ציורים, חלקם לא הוצגו אלא רק לאחר מותו.
הוא ככל הנראה נפגע מעבודה בחוץ בשמש הקיץ החמה, ונפטר מספר ימים לאחר מכן.
אלמנתו רוזלי חזרה לקופנהגן עם ילדיהם ועסקה בתחריט, שאותו לימד אותה כריסטיאן.
שורש 28
שורש 28, או סְ-בּוּ (בסינית: 厶部, פיניין: Sī bù) הוא השורש העשרים-ושמונה של הכתב הסיני. פירושו "סוד" או "פרטי" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 40 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
צורת השורש 厶 היא הצורה המקורית של 私 ("פרטי").