בביתו, לודוויג קשר קשרים הדוקים עם האצילים של מזרח פרנקיה והפך לעצמאי יותר ויותר מאביו. הוא התארס עם בתו של הרוזן אדאלארד, ובשנת 865 הוא ואחיו קרל הצטרפו למרד נגד אביהם. אולם הפלירטוט הזה עם המרד היה קצר ולודוויג, קרל ואביהם השלימו מאוחר יותר באותה שנה, אף על פי שלודוויג הזקן נאלץ לחלק את שאר שטחיו בין שני בניו. קרלומן קיבל כבר את תת-הרגולציה של בוואריה בשנת 864, כעת קיבל לודוויג את סקסוניה, תורינגיה ופרנקוניה וקרל את אלמאניה ורייטיה.
בשנת 869 התחתן לודוויג עם ליוטגארד מסקסוניה, בתו של ליודולף, דוכס סקסוניה, באשפנבורג. ליוטגארד הייתה אישה בעלת רצון חזק ושאפתנית מבחינה פוליטית ובהמשך עודדה את בעלה להמשיך ביעדים שאפתניים. התאמה זו הגבירה את המתחים בין אב ובנו ובשנים 871 ו-873 מרד לודוויג, אך בכל הזדמנות הוא השלים מאוחר יותר עם אביו.
שלטון בסקסוניה.
עם מות אביו בשנת 876, ירש לודוויג במלואן את תת-הממלכות שלו, כשהוא נושא את התואר "רקס פרנקורום" ("מלך הפרנקים"). לודוויג הצעיר ראה עצמו כיורשו האמיתי של לודוויג הגרמני וכאשר אביו נפטר בשנת 876, קבר אותו לודוויג במנזר לורש, בשטחיו שלו, כדי להדגיש את עדיפותו לאחיו. לודוויג שמר גם על יועצו הראשי של אביו, ליוטברט, הארכיבישוף של מיינץ. הוא ואחיו שלטו בממלכותיהם באופן עצמאי אך בשיתוף פעולה ולעולם לא במלחמה.
רכישת לותרינגיה ובוואריה.
שלטונו של לודוויג אויים מיד על ידי קרל הקירח, שניסה לספח את החלקים המזרחיים של לותרינגיה ואולי אפילו להשיג עליונות על אחיינו. לודוויג פתח במלחמה על קרל, וב-8 באוקטובר 876 באנדרנאך, הוא הביס את הכוח הגדול בהרבה של מערב פרנקיה. הצבא המזרחי-פרנקי הפגין עליונות הן באחדות והן בטקטיקות, והמלך הצעיר אף הלביש את חייליו בבגדים לבנים כך שהם נראו כצבא של רוחות.
לאחר ניצחון זה, נפגשו שלושת בניו של לודוויג הגרמני בנובמבר בנורדלינגן כדי לדון בחלוקת ממלכת אביהם ולבקש מכוחותיהם להישבע אמונים. על פי התוכנית שנערכה בשנת 865, שאביהם, למרות כל מרידות בניו, אישר בשנת 872, קיבל קרלומן את בוואריה, קרל את שוואביה ולודוויג את סקסוניה, פרנקוניה ותורינגיה. לאורך כל תקופת שלטונו, למרות שהוא תמיד נקרא על ידי היסטוריונים "מלך סקסוניה", הוא מעולם לא ביקר בסקסוניה, אם כי היא היוותה את עיקר שטחו. בסוף 877 התאספו האחים שוב כדי לדון בניהול מחצית לותרינגיה שלהם. לאחר שקרלומן ויתר על טענתו, התחום התחלק בין לודוויג לקרל, שנפגשו שוב בספטמבר 878 באלזס. בשנת 879, קרלומן סבל מהתקף שבץ ומינה את לודוויג כיורשו (ויורש העצר) בבוואריה. לודוויג ירש אותו שנה לאחר מכן כאשר קרלומן מת.
בנובמבר 878 לאחר מותו של קרל הקירח, יורשו, לואי המגמגם, ובן דודו של לודוויג הצעיר הבטיחו זה לזה לכבד את רצף בניהם ולא להגיש טענות בניגוד לכך. הסכם פורון זה הועמד במהרה למבחן, כאשר לואי מת באפריל 879. מפלגת אצילים מערביים בראשות אב המנזר ז'וסלין הזמינו את לודוויג הצעיר לרשת את שלטון הממלכה המערבית. מכיוון שאשתו ליוטגארד גם דגלה בהיענות לקריאה זו, פלש לודוויג למערב פרנקיה. הוא צעד עד ורדן, אך לאחר שהמלכים החדשים לואי השלישי וקרלומן מסרו את חלקם בלותרינגיה לפולש, לודוויג נסוג. בפברואר 880, רווח זה אושר בחוזה ריבמון, שנחתם ליד סנט קוונטין. אמנה זו קבעה את גבול שתי הממלכות, שעתידות להישאר ללא שינוי עד המאה ה-14.
מערכת יחסים עם האצולה.
בניגוד לאביו, לודוויג הצעיר העדיף ליישב אינטרסים מלכותיים עם אלו של האצולה ונמנע מעימות. הוא הצליח לאגד משפחות עוצמתיות למלך, כולל קרובי משפחתה של אשתו הליודובינגים לאשתו, שלימים הפכו למלכים וקיסרים. לואי שהה בעיקר בחבל הריין, והתחמק מסקסוניה או מגבולותיו המזרחיים. לודוויג אכן ביקר בבוואריה בשתי הזדמנויות, אך בעיקר השאיר זאת לממשלת אחיינו הבלתי חוקי, בנו של קרלומן, ארנולף, דוכס קרינתיה.
פלישות הוויקינגים.
מאז קיץ 879 הרחיבו הוויקינגים את התקפותיהם על הממלכה הפרנקית וחדרו מדי פעם עמוק אל פנים הארץ. ממלכתו של לודוויג הייתה הנפגעת הגדולה ביותר לאחר זו של מערב פרנקיה. בפברואר 880, לודוויג התעמת והביס כוח נורדי בקרב תימאון (ליד שרלרואה המודרנית). אולם בנו הוגו נהרג בקרב זה. בשנה שלאחר מכן, לואי השלישי, מלך פרנקיה המערבית, ניצח את הנורדים בקרב סאוקורט. לודוויג הצעיר גם הרחיק את הנורדים מהארמון המלכותי של ניימכן, שאותו הם כבשו. באותו חודש ספג כוח סקסוני בפיקודו של הדוכס ברונו, גיסו של המלך, תבוסה כבדה ליד המבורג וברונו ואצילים סקסונים רבים אחרים נפלו.
מוות וירושה.
לודוויג חלה בשנת 881 ומת בפרנקפורט ב-20 בינואר 882. הוא נקבר ליד אביו במנזר לורש. מאשתו ליוטגארד מסקסוניה, נולד לו בן בשם לודוויג (877–879), שמת בנפילה מחלון ארמון, ובת בשם הילדגארד (878–895). לודוויג הוליד גם בן לא חוקי, הוגו (855/60 – 8 בפברואר 880), מבתו של אדאלארד או מפילגש מוקדמת יותר. מכיוון שלא הותיר יורש, כל שטחיו נפלו בידי אחיו קרל, שבכך איחד מחדש את כל הממלכה של פרנקיה המזרחית. מאוחר יותר הצטרפה הילדגארד עם האציל הבווארי אנגלדו בקשירת קשר נגד המלך ארנולף ונשלל ממנה תואר הכבוד שלה.
משפחתו.
לודוויג הצעיר התחתן עם ליוטגארד, בתו של הדוכס ליודולף מסקסוניה, שהיה סבו של היינריך הראשון, מלך גרמניה.
פרארי 458 ספציאלה
פרארי 458 ספציאלה (באיטלקית: Ferrari 458 Speciale) היא מכונית ספורט במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בין השנים 2014–2015. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2013, הייצור החל בשנת 2014.
היא מבוססת על הפרארי 458 איטליה ומהווה כגרסה יותר חזקה וקלת משקל ל-458 איטליה.
עיצוב.
נערכו מספר שינויים העיצוב לעומת הפרארי 458 איטליה, עיקר השינוי הוא בפגוש הקדמי ופנים המכונית. המכונית עשויה ברובה מסיבי פחמן להורדת המשקל ושיפור אווירודינמיות.
מפרט טכני.
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטר המספק 605 כ"ס ב-9,000 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 325 קמ"ש.
פרארי 458 ספציאלה A.
היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2014, הייצור שלה הוגבל ל-499 יחידות. היא כוללת את אותו מנוע אך כאן הוא מספק 596 כ"ס ב-9000 סל"ד ומומנט מרבי של 55 קג"מ ב-6000 סל"ד. הגג עשוי מאלומיניום ופתיחתו או סגירתו אורכת 14 שניות.
ליאוצ'נג
לְיָאוצֶ'נְג (בסינית: 聊城; בפין-יין: Liáochéng) היא נציבות עירונית במערב מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. הנציבות משתרעת על פני 8,643 קמ"ר וגובלת בבירת המחוז ג'ינאן וב מדרום-מזרח, ב מצפון-מזרח ובמחוזות חביי וחנאן ממערב. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 5,952,128 תושבים, מתוכם 2,006,546 בשטחה האורבני. התעלה הגדולה זורמת במרכז העיר. בתקופת שושלת סונג, אזור ליאוצ'נג של היום כלל את מחוזות בו וג'י. בשנת 2007, העיר הוכתרה כאחת מעשר "הערים החיות בסין" על פי דו"ח "Chinese Cities Brand Value Report", שפורסם בפורום פסגת הערים הסיניות בבייג'ינג 2007.
באקשט
אניד יאנדל
אניד יאנדל (באנגלית: Enid Yandell; 6 באוקטובר 1869 - 12 ביוני 1934) הייתה פסלת אמריקאית מלואיסוויל שבקנטקי שלמדה אצל אוגוסט רודן בפריז, פיליפ מרטיני בניו יורק ופרידריק ויליאם מקמוני. יאנדל התמחתה בפסלי חזה, דיוקנאות ומונומנטים ציבוריים. אוסף הפסלים במוזיאון ספיד לאמנות בעיר הולדתה כולל מספר רב של יצירותיה.
הכשרה אמנותית.
יאנדל הייתה בתם הבכורה של ד"ר לונספורד פיטס יאנדל, ג'וניור ולואיז אליסטון יאנדל מלואיסוויל, קנטקי. אניד יאנדל סיימה תואר בכימיה ואמנות במכללת המפטון, בית ספר לבנות בלואיוויל. לאחר מכן למדה באקדמיה לאמנות בסינסינטי, שם סיימה תוכנית של ארבע שנים בשנתיים, וזכתה בפרס ראשון עם סיום לימודיו בשנת 1889. יאנדל גם עשתה חניכות אצל פסלים מפורסמים, אלה כללו את לוראדו טאפט, פיליפ מרטיני וקרל ביטר.
יאנדל הייתה אחת מקבוצת נשים פסלות הידועות בשם "הארנבים הלבנים", שאורגנו על ידי הפסל לוראדו טאפט להשלמת הפסלים הרבים וקישוטים אדריכליים אחרים לבניין הגננות בתערוכת הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893. היא גם עיצבה את אזור גינת הגג של בניין האישה בתערוכה. יאנדל כתבה תיאור חצי אוטוביוגרפי על מעורבותה בתכנון היריד, בספר "שלוש בנות בדירה" (1892).
בשנת 1894 נסעה יאנדל לפריז, שם למדה אצל פרידריך ויליאם מקמוני ומדריכים אחרים באקדמיה ויטי במונפרנס. יאנדל עבדה גם עם אוגוסט רודן. היא חזרה לפריז לעיתים קרובות, החזיקה שם סטודיו והציגה בסלון פריז.
בשנת 1898 הפכה יאנדל לאישה הראשונה שהצטרפה לאגודת הפסלים הלאומית.
פסל אתנה.
בגיל 27 הוזמנה יאנדל ליצור פסל מונומנטלי של אתנה לתערוכת המאה הבינלאומית בטנסי בשנת 1897. הפסל היווני תואם את כינויה של נאשוויל בשם "אתונה של הדרום".
יאנדל יצרה את הפסל בסטודיו שלה בפריז. היא ביססה את העיצוב על פסל איטלקי של אתנה, מהמאה השמונה עשרה, שהוא עצמו היה העתק של פסל יווני עתיק. הוא תיאר את אתנה עם זרוע אחת מורמת מנצחת והשנייה עם כף יד הפוכה במחווה של קבלת פנים. הפסל בגודל 13 מטר נשלח לנאשוויל בחלקים באונייה. הפסל הורכב בנאשוויל ועמד לפני בניין האמנות של התערוכה, שנבנה כהעתק בגודל מלא של הפרתנון באתונה.