בתום טיסת החלל האחרונה שלו, עזב בולדן את נאס"א וחזר לשירות בחיל הנחתים. הוא התמנה לסגן מפקד הצועריםבאקדמיה הימית של ארה״ב. בשנת 1997 מונה לסגן מפקד הכוח החלוץ הראשון של חיל הנחתים באזור האוקיינוס השקט. במחצית הראשונה של 1998 שירת כמפקד קדמת הכוח החלוץ הראשון, שתמך במבצע רעם המדבר בכווית. לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור ג'נרל ומונה לסגן מפקד הכוחות האמריקאיים ביפן. בתפקידו האחרון היה מפקד הכנף השלישית של חיל הנחתים בתחנה האווירית של חיל הנחתים במיראמר שבסן דייגו, קליפורניה, בין השנים 2000 ו-2002. הוא פרש משירות צבאי בשנת 2003.
מנהל נאס"א.
בולדן מונה למנהל נאס"א ביולי 2009 על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה, והוא האפרו-אמריקני הראשון שעמד בראש נאס"א באופן קבוע. הוא כיהן בתפקיד במשך שתי הקדנציות של אובמה, עד 20 בינואר 2017.
חייו האישיים.
הוא נשוי לאלקסיס (ג'קי), ולהם שני ילדים: אנתוני, המשרת גם הוא כלוטננט ג'נרל בחיל הנחתים, וקלי, רופאה פלסטית. הוא חובב ריצה וכדורגל. בולדן העיד בשבוע החלל 2022 שהוא נוהג להגיע מדי שנה עם אשתו לישראל, והוא מאורע בתהליכי קידום תעשיית החלל הישראלית.
אדוארד פליפסה
אדוארד פְליפּסֶה (בהולנדית: Eduard Flipse, 26 בפברואר 1896, ויסנקרקה - 12 בספטמבר 1973, ברדה) היה מנצח, מלחיןופסנתרן הולנדי. פליפסה נודע כמי שעידד ותמך ביצועי יצירות של מלחינים הולנדיים אחרים, כגון לאוֹן אוֹרתֶל. פליפסה הכין את המקהלה לאחד הביצועים המוקדמים ביותר של האורטוריה "משתה בלשצאר" מאת ויליאם וולטון. הוא היה המנצח ההולנדי הראשון שהעלה את פולחן האביב של איגור סטרווינסקי ואת הקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג לביצוע תזמורתי.
ביוגרפיה.
אדוארד פליפס נולד במחוז זיילנד לקורנליס פליפסה שהיה חייט ומוזיקאי שהיה נגן עוגב ומנהל מוזיקלי. אדוארד פליפסה היה לעיתים מנגן על כלי העוגב של אביו בכנסייה ונתגלה בעל כישרון יוצא דופן באלתור. בנוסף הוא ניגן בקלרינט בתזמורת של אביו. בין השנים 1908-1913 הוא למד מוזיקה בחוס עם אוטו ליס שהכיר לו מלחינים צרפתים מודרנים כגון קלוד דביסי ומוריס ראוול.
פליפסה התמנה ל"מנצח השני" ("tweede dirigent") של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם בשנת 1927 ובשנת 1930 היה למנצחה הראשי של התזמורת. בתפקידו זה נשאר עד 1962. הקלטותיו עם התזמורת כוללות ביצוע חי של הסימפוניה השישית של גוסטב מאהלר בפסטיבל הולנד של 1955. בשנותיו האחרונות ניצח פליפסה על הפילהרמונית של אנטוורפן (קודמתה של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן, בשנים 1961 עד 1970.
פליפסה התחתן פעמיים. מנישואיו הראשונים בשנת 1923 ללואיז פרנסינה ויקטוריה של נולד לו בן. הנישואים הסתיימו בגירושין בשנת 1940. בשנת 1942 התחתן בשנית, עם מרחרייטה קורנליה ברודרס.
דן דין
מרטין בראבינס
מרטין בראבינס (באנגלית: Martyn Brabbins, נולד ב-13 באוגוסט 1959) הוא מנצח בריטי המשמש כמנהל המוזיקלי של האופרה האנגלית הלאומית.
ביוגרפיה.
בראבינס למד בגולדסמית' קולג' של אוניברסיטת לונדון והמשיך את השתלמותו אצל איליה מוסין בקונסרבטוריון של לנינגרד.
שמו של בראבינס הגיע לראשונה לתודעה הבינלאומית כשזכה בפרס הראשון בתחרות הניצוח בלידס בשנת 1988. בין 1994 ל-2005 היה בראבינס מנצח ראשי חבר של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. הוא התמנה למנצח הראשי של "סינפוניה 21" בשנת 1994. בשנים 2005-2007 היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל המוזיקה של צ'לטנהם.בתקופת כהונתו בצ'לטנהם הקים הרכב חדש, "נגני הפסטיבל". בלידס יצר סדרה חדשה של מוזיקה קאמרית, "מוזיקה במעבר".
בראבינס גם עמד בראשו של קורס הדרכה למנצחים בראשית דרכם בפסטיבל סיינט מגנוס באורקני מאז 2002. הוא מכהן כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן מ-2009 עד 2013.
עמוס רגב
עמוס רגב (נולד בשנת 1951) הוא עיתונאי, פובליציסט, בעל טור ומתרגם ישראלי, העורך הראשי של העיתון "ישראל היום" מייסודו ביולי 2007 ועד מאי 2017. חתן הפרס לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל שובץ רגב בחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים והשלים קורס קציני תותחנים שכלל הכשרת סיור בחיל השריון. עם סיומו שב לגדוד ושירת כקצין תותחנים. רגב לחם במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן, כקצין מילואים בגדוד מרגמות כבדות בעוצבת המפץ.
רגב עבד במגוון תפקידים בעיתונות הכתובה והאלקטרונית. בסוף שנות ה-70 שימש עוזר מחקר במערכת כתב-העת "מערכות", וערך את כתב העת הצה"לי "צקלון", שבו פורסמו מאמרים מתורגמים בנושאי צבא. בד בבד לעבודתו, עסק גם בתרגום ספרי מדע בדיוני. בתחילת שנות ה-80 הצטרף לדסק החדשות של "ידיעות אחרונות", היה עורך ובהמשך ראש הדסק. לאחר מכן היה כתב העיתון בלונדון.
בתחילת שנות ה-90, עבר רגב לעיתון "מעריב", לאחר שנרכש על ידי עופר נמרודי, וכיהן כראש מערכת החדשות ולאחר מכן כסגן העורך הראשי. בשנת 2002 כיהן בתפקיד העורך ב"קבוצת חדשות ישראל" שהתמודדה על הפעלת ערוץ החדשות הייעודי. לאחר מכן שימש בתפקידים שונים במערכת החדשות של ערוץ 10. בשנת 2006 מונה לתפקיד העורך הראשי של העיתון "ישראלי". משנת 2007 עד 2017 כיהן בתפקיד העורך הראשי של "ישראל היום".
בשנת 2010 קיבל את הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'. בנימוקי ועדת הפרס נאמר: "העיתון אותו עורך רגב חולל מהפכה של ממש במפת העיתונות המודפסת, בתוך זמן קצר יחסית ... הוא ניהל מלחמה בכמעט מונופול אשר שלט עד היום בעיתונות".
בספטמבר 2012 פרסם מאמר תגובה על הביקורת שהוטחה ב"ישראל היום" על ידי נחום ברנע מ"ידיעות אחרונות" ואחרים, הגן על המודל העסקי של חלוקתו בחינם בעידן האינטרנט, קרא לריבוי עיתונים בישראל והעביר ביקורת חריפה על נוני מוזס שפועל לדבריו להחזרת המונופול שהיה בעבר ל"ידיעות אחרונות" בתקשורת הישראלית. בפברואר 2013, בעקבות תחקיר שתקף את חד צדדיותו של 'ישראל היום', הגיב עמוס רגב במאמר שהופיע תחת הכותרת 'ערוץ 10 מתפלש בביצת הצביעות'. טיעונו המרכזי של רגב היה שלעומת 'ישראל היום' הפונה אל הקוראים ודוגל בעקרון 'חופש הדיבור', רביב דרוקר, 'הברנז'ה' ואנשי ערוץ 10 סבורים שחופש הדיבור הוא החופש "לחשוב כמותם וכמותם בלבד".
בהודעה שהועברה לממונה על יישום חוק חופש המידע במשרד ראש הממשלה, נמסר כי רגב הוא חבר אישי של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. בין השנים 2012–2016 היה רגב בקשר שוטף עם נתניהו. רגב היה בין העדים בתיק 2000.
ב-30 באפריל 2017 הודיע על פרישתו מתפקיד העורך של "ישראל היום". בתפקיד החליפו בועז ביסמוט.
רגב בעל תואר ראשון בהיסטוריה ובמדע המדינה ותואר שני בהיסטוריה צבאית מטעם אוניברסיטת תל אביב. עבודת המוסמך שלו נושאת את הכותרת "אסטרטגיה של בנות-הברית מצפון לסיינה: אוגוסט-ספטמבר 1944".
משה נסטלבאום
משה נסטלבאום (נולד ב-9 ביוני 1953) הוא איש טלוויזיה ורדיו ישראלי, לשעבר מנהל חטיבת החדשות בערוץ הראשון. שימש עורך התוכנית "יומן" וראש מערכת החדשות של הטלוויזיה הישראלית בתל אביב.
ביוגרפיה.
נסטלבאום נולד בחיפה. הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן. ב-2018 קיבל תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט.
את דרכו העיתונאית החל בשנת 1972 ככתב "במחנה נח"ל". אחר כך עבר לשרת ב"במחנה" ובגלי צה"ל. בתקופת שירותו בגלי צה"ל ערך תוכניות והיה כתב במערכת החדשות ("יומן צה"ל"). מיד עם שיחרורו עבר לעבוד בקול ישראל והיה הכתב הראשון של קול ישראל בדרום. בתקופה זו שימש גם כתב הג'רוזלם פוסט ופרסם ידיעות תחת שם העט "חיים שחם" שניתן לו על ידי עורך ה"ג'רוזלם פוסט" ארי רט. במלחמת יום הכיפורים דיווח מחזית הצפון.
בשנת 1975 עבר למערכת החדשות של הרדיו בתל אביב, שם סיקר את תחומי המשטרה, התעופה, החקלאות ויחסי העבודה (ההסתדרות). נוסף על עבודתו בחטיבת החדשות ברדיו ערך והגיש במשך 10 שנים את תוכנית הרדיו "מאחורי הכותרות" שעסקה באמצעי התקשורת בישראל. בתקופת עבודתו ברדיו היה שותף בסיקור אירועים מיוחדים כמו ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל ב-1977.
ב-1988 עבר לטלוויזיה הישראלית ושימש כתב לענייני משטרה בתל אביב. בהמשך סיקר בטלוויזיה את תחומי החקלאות והתעופה, אך התמקד בסיקור תחום יחסי העבודה. כמו כן ערך והגיש חדשות בערוץ הראשון. בתפקידו הבא היה ראש מערכת החדשות בתל אביב.
ב-1998 נבחר לממלא מקום יושב-ראש אגודת העיתונאים בתל אביב. בשנת 2000 התמודד בבחירות אישיות על ראשות אגודת העיתונאים וזכה ברוב קולות המצביעים בבחירות הכלליות של האגודה. בשנת 2002 נבחר לתקופת כהונה שנייה של שלוש שנים לתפקיד יו"ר האגודה. באותה תקופה תמך בהנהגת שינוי בתקנון האגודה לפיו יו"ר האגודה לא יוכל להתמודד ביותר משתי קדנציות. לפיכך, בתום תקופה זו פרש מהתפקיד. בתקופת כהונתו כיו"ר, שימש גם חבר הנהלת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל וחבר נשיאות מועצת העיתונות. במקביל שימש בהתנדבות יו"ר ועדת ההסברה של האגודה למען החייל.
בשנת 2003 התמנה למנהלה בפועל של חטיבת החדשות של הערוץ הראשון ולעורך "יומן" יחד עם ענת שרן, תפקיד אותו מילא עד ינואר 2012. משנת 2009 נמנה עם מגישי התוכנית "צבע הכסף" ברשת ב' של קול ישראל. בנוסף, החל משנה זו ערך והגיש טור שבועי בתוכנית "מדד יומי" בערוץ הראשון.
באוקטובר 2011 מונה לממלא-מקום מנהל חטיבת החדשות בערוץ הראשון, ובפברואר 2012 קיבל מינוי קבע לתפקיד.