רבי חנינא התעסק בענייני יוחסין, כאשר היו שרצו לקבוע כי בבל מיוחסת פחות מארץ ישראל, שלח רבי יהודה הנשיא את רבי חנינא לטפל בעניין, וזה אכן הוכיח להם כי מקובל מפיו של רבי ישמעאל ברבי יוסי בשם אביו רבי יוסי שבבל מיוחסת יותר מארץ ישראל.
הוא גם סבר כי יש להחמיר במיוחד ביוחסין ובלשון חז"ל "מעלה עשוי ביוחסין". לפי זה פירש זעירי בשם רבו רבי חנינא, את המשנה במסכת כתובות , ופירש שמדובר שם שעברה שם קבוצת אנשים שכל אחד מהם כשר לכהונה - כלומר שאינו פוסל בביאתו את האשה שבא עליה, ואינו נתין או ממזר, ומלבד זאת רוב אנשים העיר כשרים לכהונה, כך שישנם שני רוב להכשיר. בטעם הדבר פורש בתלמוד, שלא די ברוב אחד, כמו שאר ההלכות שבהן נפסק להלכה כי אם הרוב כשר ניתן לסמוך עליו למעשה, ולמשל אם נמצאה חתיכת בשר ליד עשר חנויות שתשע מהן כשרות - מותר לאכול את חתיכת הבשר, אך ביוחסין החמירו שצריך שני רוב, וגזרו שמא אם יסתמכו על רוב אחד, שמא יקרה שהאשה תבוא לביתו של הבועל, שאז הבועל הוא "קבוע", ותקף לגביו הכלל "כל קבוע כמחצה על מחצה דמי, ולכן גזרו שגם כאשר הבועל יצא מביתו ואינו קבוע בביתו, אין לסמוך על רוב העיר, ואף על רוב קבוצה שמהם פירש אחד ובעל אין לסמוך, שמא יסמכו על רוב העיר במקרה של קבוע שבו אין רוב מועיל.
משנתו.
הוא היה ידוע בביטחונו באל, כאשר מכשפה רצתה לקחת עפר מתחת רגליו כדי לעשות בו כשפים, הוא לעג עליה: קחי כמה שברצונך, כתוב ואיני חושש משום כוח חוץ מכוחו של אלוהים. לפי הסבר התלמוד, דווקא רבי חנינא שהיו לו זכויות מיוחדים, יכול היה לסמוך על האל בצורה כזו, אבל אדם רגיל יש לו ליזהר מכשפים.
אחד מהכללים ההלכתיים שנקבעו על ידיו הוא רוב וקרוב הלך אחר הרוב, המשמש במקרה של אובייקט שנמצא במקום שלא ניתן לדעת משם בבירור מאין הגיע. כלל אחד קובע: "הלך אחר הרוב", וכלל אחר - "קרוב" - מכריע כי האובייקט הגיע מהמקום הקרוב ביותר. אמנם שני הכללים מהתורה, אך במקרה של הכרעות סותרות בין שניהם, הכלל שקבע רבי חנינא בר חמא מכריע לפי הרוב.
רבותיו, חבריו ותלמידיו.
מלבד רבי יהודה הנשיא למד אצל רבי ישמעאל ברבי יוסי, רבי חייא ובר קפרא. חבריו היו לוי, רבי אפס, רבי יהושע בן לוי, רב ושאר חכמי דורם. עם תלמידיו נמנים רבי יוחנן, בנו – רבי חמא, רבי אושעיא, רבי אלעזר בן פדת, רבי חייא בר אבא, רבי אבא, רבי שמעון בן לקיש ורבים אחרים.
חתנו היה האמורא שמואל סבא.
רפיק אל-חוסייני
ד"ר רפיק אל-חוסייני (נולד ב-1 במאי 1952), הוא רוקח ואיש ציבור פלסטיני. היה ראש לשכתו של אבו מאזן והושעה ב-2010 לאחר פרשיית מין.
חוסייני נולד ב-1 במאי 1952 בירושלים כבן למשפחת אל חוסייני. חוסייני למד בקולג' ויקטוריה שבאלכסנדריה במצרים. סיים תואר ראשון בביולוגיה וכימיה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות ב-1973. הוא למד לדוקטורט בכימיה מדיצינלית באנגליה אותו סיים ב-1978, ועשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברמינגהאם במחלקה למיקרוביולוגיה בין השנים 1984 ל-1986. שימש כמנהל שירותי המרפאה בבית החולים הפלסטיני בעמאן. למד לתואר שני בניהול מערכות בריאות באוניברסיטה העירונית של לונדון וסיים בשנת 1994 וחזר לרשות הפלסטינית כדי לעמוד בראש מועצת הבריאות של הרשות.
באפריל 2005 מונה לראשות לשכתו של נשיא הרשות הפלסטינית, אבו מאזן ומחזיק תיק ירושלים. בפברואר 2010 חשף הממונה לשעבר על המלחמה בשחיתות במודיעין הפלסטיני, פהמי שבאנה, סרט וידאו שצולם ב-2008. הסרטון, שהוקרן בערוץ 10, מראה את אל-חוסייני כשהוא עירום ומנסה לשכנע לשדל אשה שביקשה לעבוד בלשכה כמזכירה לקיים עמו יחסי מין, בסרט הוא גם נשמע מכפיש את אבו מאזן ואת ערפאת. כעבור מספר ימים החליט אבו מאזן להשעות את רפיק מתפקידו. במסיבת עיתונאים טען חוסייני כי הקלטת מזויפת והיא פרי של קונספירציה ישראלית ופלסטינית להכתים אותו ואת אבו מאזן.
קלוני (עיר)
קלוני (בצרפתית: Cluny) היא קומונה במחוז סון ולואר (Saône-et-Loire) בחבל בורגון-פראנש-קונטה שבמזרח צרפת, כ-20 ק"מ מצפון-מערב למקון.
העיירה התפתחה מסביב והודות למנזר קלוני, שנוסד על ידי הדוכס וילהלם הראשון מאקוויטניה ב-910. אורח החיים של מנזר קלוני היה כזה שהנזירים היו עסוקים בתפילה רוב שעות היום והיו זקוקים לאנשי שירות שיטפלו עבורם בצורכי היום-יום. עובדים אלו התיישבו סביב המנזר והקימו יישוב. כאשר עלתה קרנו של המנזר הגיעו אליו מבקרים רבים שנזקקו לשירותי לינה ואוכל. המנזר סיפק שירותים אלו רק לאורחים נבחרים, לנזירים ממנזרים אחרים ולחלק מאנשי הכמורה. כל השאר נזקקו לרכוש שירותים אלו בכפר וכך התפתח הכפר.
ב-2006 מנה היישוב 4,835 נפש.
סנוסרת השלישי
סנוסרת השלישי (ססוסתריס השלישי) היה מלך מצרים בין השנים 1843-1862 לפנה"ס.
סנוסרת היה בנו של מלך מצרים סנוסרת השני ואשתו חנומתנפרדג'טוורט. כיהן כמלך החמישי בשושלת ה-12 של הממלכה התיכונה במצרים.
ערך לפחות ארבעה מסעות צבאיים לתוך נוביה, בשנה ה-19,16,10,8 למלכותו. במסעות הצבאיים סיפח את האזורים שכבש בנוביה למצרים, ובכך הרחיק את גבול הממלכה דרומה.
על מנת לשלוט בנוביה הקים מצודות בשטחה כמו בוהן, סמנה ותושקה. בסמנה הציב מצבות המתארות את ניצחונותיו באזור, וגם קורא לבנו שישלוט אחריו, להמשיך להחזיק בנוביה שאותה כבש.
מסעו האחרון לנוביה, בשנה ה-19 למלכותו, לא היה מוצלח מכיוון שהצבא המצרי נלכד בשטח עוין, בעקבות ירידה של מפלס מי הנילוס, ולכן נאלץ לסגת.
מתקופתו התגלתה אסטלת חו-סבך. חו-סבך היה איש צבא ששירת בתקופתם של סנוסרת השלישי ובנו אמנמחת השלישי. הוא מתאר קרב כנגד האמו במקום שנקרא שכם, שם עליה מצור וכבש אותה. בעקבות נפילת שכם "נופלת כל ארץ רצנו העלובה". ישנם חוקרים שסבורים שמדובר בעיר שכם שבשומרון, ואם כך הדבר, זהו התיאור היחידי הוודאי מהממלכה התיכונה של כיבוש עיר בארץ ישראל על ידי הצבא המצרי.
פרט למסעות צבאיים נקט במדיניות פנים שחיזקה את שלטונו. הוא חילק את מצרים לשלושה אזורים מנהליים: צפון, דרום, אלפנטין ונוביה התחתונה. חלוקה זו הקטינה את כוחם של השליטים המקומיים, בכך שכל אזור היה כפוף לשליט מטעם המלך.
בשנה ה-8 למלכותו תיקן תעלת מים מדרום לאסוואן, סמוך לאי סהל, שנחפרה במקור בממלכה הקדומה. הקים מקדש בעיר אבידוס ומקדש בעיר מדאמוד. את הפירמידה שלו הקים בדחשור, ובסמוך לה נקברו גם נשותיו, שהידועות בהן נקראו מרת, וסית-חתחור שהייתה כנראה גם אחותו.
בשנה ה-20 למלכותו מינה את בנו אמנמחת השלישי כמלך שותף לשלטונו. יש חוקרים הסבורים ששני המלכים, האב והבן שלטו יחד במשך כעשרים שנה.
נגישות בניה למשתמשי כיסאות גלגלים
מיניקוי
אנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים
ברטיטסו
ברטיטסו (אנגלית: Bartitsu) היא אמנות לחימה אקלקטית שפותחה באנגליה בין השנים 1898–1902 על ידי אדוארד ויליאם ברטון-רייט. הברטיטסו לא הייתה פעילה במשך עשרות שנים, ונמצאת בתהליך התחדשות מאז 2002.
רקע.
השיטה יוסדה בשנת 1898, לאחר שובו של ברטון-רייט משהות של 3 שנים ביפן. היא כללה אלמנטים ממספר אמנויות לחימה, ששולבו לאמנות שלמה לה קרא "ברטיטסו" – הלחם של "ברטון", שמו, עם המילה היפנית "ג'יטסו", טכניקה.
במקור, הברטיטסו הורכב משילוב בין שתי אמנויות שלמד ברטון-רייט ביפן: שינדן פודו ריו טאיג'יטסו (אחת מהשיטות המרכיבות את הנינג'יטסו) וג'ודו. מאוחר יותר, באנגליה, נוספו לשיטה אלמנטים מג'וג'יטסו, איגרוף, סבאט, לחימת מקל שווייצרית (לה-קאן) ועוד. מתוך האמנויות הללו, הורכבה אמנות לחימה בעלת כלים להתמודדות עם שלושה טווחים עיקריים: טווח לחימת המקל שנגזר מהלה-קאן, טווח הגראפלינג שנגזר מהג'ודו והג'וג'יטסו, וטווח החבטות (סטרייקינג) שנגזר מהאיגרוף והסבאט. השיטה התמקדה בעיקר בטווח לחימת המקל ובגראפלינג.
אזכורים בספרות.
הברטיטסו הוזכר בסיפור "הרפתקת הבית הריק", מאת ארתור קונן דויל, כאמנות הלחימה בה מיומן שרלוק הולמס. בסיפור בו השיב הסופר את גיבורו לחיים לאחר שהולמס מצא את מותו במאבק איתנים עם דמותו של אויבו הראשי, פרופסור מוריארטי. הוא מצא מוצא מן הסבך בהסבירו כי בשיטת היאבקות יפנית מיוחדת, הצליח שרלוק הולמס להפיל את מוריארטי לתוך מפלי הרייכנבאך שבקרבת העיירה מיירינגן, והלה נהרג ואילו הולמס נותר בחיים. האיות בו השתמש קונן דויל, כנראה בטעות, היה Baritsu ("בריטסו").
הברטיטסו מוזכר גם בסרט "שרלוק הולמס" מ-2009.
פונאדהו
הבאס קורפוס
משה גרטל
משה גרטל (נולד ב-29 במאי 1946) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, בכל המשחים בסגנון חופשי. החזיק בשיא הישראלי במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי במשך 7 שנים. בעל שתי מדליות ממשחקי אסיה, כסף וארד ובעל מדליות זהב וכסף מהמכביה. הוא עיתונאי, והיה שדרן ספורט וכתב בערוץ הראשון עד ליציאתו לפנסיה ביוני 2013. נוסף לכך, הוא אלוף העולם לוותיקים (70–74) במשחים ל-200 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-800 מטר חופשי (בודפשט 2017).
ביוגרפיה.
קריירת השחייה.
גרטל נולד בשפיים וגדל ברמת יוחנן. הוא התחיל לשחות בגיל 8. התאמן בקבוצת השחייה של הפועל גוש זבולון תחת הדרכתו של המאמן יוסף טלקי (יוז'ו). הוא רקד בלט בקיבוץ משנות העשרה ועד העשרים, ביחד עם חבורה של חמישה חברי קיבוץ כהשלמה לשחייה ותפעול הגוף. בקיבוץ עבד שמונה שנים ברעית כבשים וחליבתן.
באליפות ישראל בשחייה למרחקים ארוכים שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר 1963 זכה גרטל במדליית זהב במשחה 1500 מטר בשיא אישי חדש של 19:59.0 דקות, לפני חבריו לקבוצה דני רבס (20:07.0 דקות) וקובי ריכטר (21:28.8 דקות).