בשנים 1936 עד 1939, כשרק התחילה החקיקה האנטישמית, התנצרו בכל רחבי רומניה הגדולה 676 יהודים. בשנים 1941 עד 1944 מספר המתנצרים רק ברחבי הרגאט הגיע ל-1,361, אשכנזים וספרדים גם יחד. בצ'רנוביץ, שם חיו כ-52,000 יהודים, התנצרו כאלף וחמש מאות, אך יש הטוענים שהיו שם רק 850 מומרים. בקישינב, שם חיו כ-42,000 יהודים נשארו רק 99, כנראה מומרים. לפי עדות של דוד דורון, בימים הראשונים של כיבוש קישינב, בקיץ 1941, היו כמה משפחות שהתנצרו והלכו עם צלב על החזה וכך ניצלו מהגליה.
בין 292,149 יהודים שנותרו בגבולות רומניה בשנת 1942 היו 4,631 מומרים, 1,743 מתוכם היו מומרים לנצרות אורתודוקסית, 613 יוונים קתוליים, 1546 רומיים-קתוליים, 360 בני הכנסייה הרפורמית ההונגרית, 231 לותרנים ו-138 נוצרים בני זרמים אחרים.
ב-18 במרץ 1941 השלטונות הוציאו את הצו-חוק מספר 711, ששינה את סעיף 44 בחוק הדתות. בסעיף הזה, שציין זכותו של כל אדם שמלאו לו 18 שנים להמיר את דתו, בסוף הסעיף הייתה הסתייגות לגבי אנשים הסובלים מבעיות, שלא מאפשרות להם להפגין רצון חופשי והצו-חוק הוסיף כעת גם את היהודים. בהצגת החוק הוסבר שמטרתו היא למנוע כל ניסיון להסתרת המוצא היהודי ולהגן על האישות האתנית הרומנית מעירוב עם דם יהודי.
המוסדות הכנסייתיים השונים הגיבו בצורות שונות לצו האוסר את התנצרות היהודים. הפטריארכיה האורתודוקסית העבירה ב-2 במרץ 1942 מכתב לראש הממשלה והודיעה בו שלמרות שהצו מונע את פעולתה הגואלת, היא מכבדת את החוק ואינה מטבילה יהודים. הכנסייה הרומית-קתולית ניהלה מאבק של ממש נגד הצו, כשהיא מזכירה הסכם שנחתם ב-1927 בינה ובין ממשלת רומניה ובו הוכרה זכותה להמיר לנצרות רומנו-קתולית את המבקשים זאת. הכנסייה גם הזעיקה למאבק זה את נציג הותיקן בבוקרשט, שהציף את משרד החוץ הרומני בהמון פניות.
המשך המרות הדת עוררו תרעומת בחוגי השלטון וב-30 באפריל 1942 הוחלט לנקוט נגדן באמצעי ענישה משמעתיים ופלילים. מסיבות פוליטיות הוחלט לא לנקוט בסנקציות נגד אנשי הדת הממירים את הדת אצל היהודים, אלא רק נגד היהודים הממירים את דתם. בשלב ראשון הוחלט לשלוח מעבר לבוג (לטרנסניסטריה) את המומרים הטריים יחד עם משפחותיהם, פרט למומרים לקתוליות. אפילו המרשל יון אנטונסקו, ראש המדינה, היה מעורב בנושא זה - במזכר ששלח משרד הפנים לקבינט הצבאי ב-27 במאי 1942 מצוין שהמרשל שמע על כומר של הכנסייה הרפורמית ההונגרית שהטביל לנצרות במהלך השנה 39 יהודים ולכן אנטונסקו ציווה שהיהודים ישלחו מעבר לבוג.
ב-4 בפברואר 1943 דנה מועצת השרים על העמדה מול הכנסייה הקתולית, על היחסים המורכבים עם הכס הקדוש ועם הונגריה, הגאה, בין השאר, גם בקתוליות שלה, לכן בסיכום הוחלט לשמור על מראית עין של יחסים טובים, אך לעבור להצקות של היהודים שהמירו את דתם, כדי להרתיע יהודים אחרים מהמרת הדת לקתוליות, כמו כן, הודיעו לכנסייה, שרומניה מכירה בזכות הכנסייה להמיר את דת היהודים, אך מעשה זה לא משנה את המעמד האזרחי והחוקי של היהודים. יתר על כן, המרת דת נזקקה לשינוי ברשומות הרשמיות, אך הפקידים סירבו לבצע זאת. חוק אחר, שחוקק לפני כן, אסר על יהודים להינשא לבני דתות אחרות והסטטוס הלא ברור של המומרים יצר בעיות נוספות בתחום זה. לדוגמה, מרגרטה דרגושאן מבוקרשט, בת להורים מומרים, שבעצמה התנצרה בשנת 1935, ניסתה להינשא לנוצרי אורתודוקסי וסורבה בנימוק שהיא נחשבת ליהודיה ואסור ליהודיה להינשא לנוצרי.
זהותו האמיתית של שייקספיר
מרי סידני
אידלגו
אידלגו (בספרדית: Hidalgo) הוא שם משפחה ספרדי שמקורו בתואר האצולה הספרדי אידלגו. נכתב לעיתים הידלגו (על בסיס ההגייה האנגלית של השם).
הידלגו
סן-לואי (או-רן)
סן-לואי (בצרפתית: Saint-Louis; בגרמנית: Sankt-Ludwig, "סנקט לודוויג") היא קומונה בעלת 19,600 תושבים, במזרח צרפת, בסמוך למשולש הגבולות בין צרפת, גרמניה ושווייץ.
הקומונה שייכת לקנטון אוניג ברובע מילוז במחוז או-רן, בחבל גראנד אסט.
גאוגרפיה.
סן לואי ממוקמת על קו הגבול עם העיר השווייצרית בזל ובסמוך לקו הגבול עם העיר הגרמנית וייל אם ריין.
נמל התעופה בזל-מילוז-פרייבורג נמצא בשטחה המוניציפלי של העיר.
הקומונה כוללת כיום גם את האזורים שהיו פעם הכפרים בורגפלדן (Bourgfelden) ונובג (Neuweg) - שנודע גם בשם סן-לואי-לה-שוסי (Saint-Louis-la-Chaussée) או נוואג (Näiwaag) באלזסית).
יהדות.
בעיר קיימת קהילה יהודית בת כמה עשרות משפחות ובית כנסת פעיל, בנוסף קיימת בעיר ישיבה קטנה חשובה מהוותיקות בצרפת בשם "אור התלמוד" מיסודו של הרב משה מאיר רב העיר לשעבר ובראשות הרב ראובן מאיר. בשנת 2016 הוא עלה לישראל, והעביר את הניהול לבן שלו הרב יעקב מאיר. במקום מתגורר גם חתנו הרב אליעזר מור העוזר לו בניהול הישיבה. כמו כן קיים מתחת לבניין של הישיבה בית ספר אורתודוקסי לכלל היהודים האורתודוקסים שגרים במקום, בניהולה של הרבנית מאיר (אשתו של ראש הישיבה הרב יעקב מאיר).
סטפן לופבן
אלונאים
אלונאים (שם מדעי: Fagales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. הסדרה יורשת את שמה בעברית מהסוג - אלון ובשפות אחרות נקראת על שם הסוג אשור ("Fagus").
בסדרה נכללות כיום המשפחות הבאות:
חנן דשא
חנן ("פוקסי") דשא (1915 - יולי 2006) היה קצין מנהלה בפלמ"ח ומפקד חיל ההספקה בצה"ל (קצין ההספקה הראשי) בשנים 1957–1960, בדרגת אלוף-משנה. לאחר שחרורו היה מנהל חברת מפעלים פטרוכימיים בישראל.
ביוגרפיה.
דשא נולד בשם האנס קליינבלט במרש אוסטרבה שבבוהמיה (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בצ'כיה). גדל באודרברג , למד באוניברסיטת פראג והיה חבר בתנועת הנוער מכבי הצעיר. הוא הצליח להימלט מעירו יומיים לפני כיבושה על ידי הנאצים במרץ 1939. ביולי 1939 הצליח להעפיל דרך יוון והצטרף לקבוצה שהגיעה לארץ ישראל והתיישבה בנהלל. משם עבר לכפר יהושע ושם התגייס למשטרת היישובים ושימש כנוטר באזור חמדיה. בהמשך הצטרף לקומונה שעבדה באזור חיפה, שם נישא ללינה לבית וייסקופף ונולדו להם שני ילדים: מיכאל ומרים (המכונה "מיקי"), וב-1941 עברו לקיבוץ גבעת חיים. ב-1943 התגייס דשא לפלמ"ח. בתחילה היה בפלוגה ג' באשדות יעקב ובהמשך שובץ במטה האפסנאות של הפלמ"ח.
הוא מונה לקצין מנהלה בפלמ"ח והשתתף בארגון מבצעים רבים במלחמת העצמאות: מבצע נחשון, מבצע יפתח, מבצע דני, מבצע יואב, מבצע חורב ומבצע עובדה. דשא היה פעיל בארגון האספקה לשיירות שעלו לירושלים. הוא פעל לצִדו של יגאל אלון גם במבצעים באזור הגליל וכן במבצעים בנגב.
לאחר מלחמת העצמאות השתתף דשא בכנס הפלמ"ח באוקטובר 1949 ועמד לפרוש מצה"ל בעקבות פרישתם הכפויה של בכירי הארגון מצה"ל. לבסוף, נשאר בצה"ל, ומונה ב-1950 למפקד מחוז הנגב של פיקוד הדרום ולאחר מכן כממלא מקום ראש אגף אפסנאות. ביוני 1957 מונה לקצין אספקה ראשי בדרגת אלוף-משנה. בעת שירותו בתפקיד זה היה אחראי ליישום לקחי מלחמת סיני ובעיקר להקמת מערך ההובלה לצבא הסדיר ולכוחות המילואים.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה כמנהל המפעלים הפטרוכימיים לישראל, תפקיד שאותו מילא עד פרישתו לגמלאות באפריל 1980. בתקופת מלחמת יום הכיפורים עמד בראש מטה משק לשעת חירום בפיקוד הצפון.
דשא נשא לאישה את לינה לבית וייסקופף ונולדו להם שני ילדים: מיכאל ומיקי.
השדה הגעשי יואינקארט
השדה הגעשי יואינקארט (באנגלית: Uinkaret volcanic field) הוא שדה געשי של הרי געש מונוגנטיים (הרי געש הנוצרים במהלך התפרצות יחידה – ללא התפרצויות נוספות לעומת "הרי געש פוליגנטיים" המתפרצים שוב ושוב) במחוז מוהאבי בצפון מערב מדינת אריזונה בארצות הברית. השדה, חלק מהאזור הפיזיוגרפי של רמת קולורדו, שוכן על הגדה הצפונית של הגרנד קניון. מקור השם ב"רמת יואינקארט" (Uinkaret Plateau), שהשדה הגעשי הוא חלק ממנה, שם שהעניק למקום חוקר הארצות האמריקני ג'ון וסלי פאוול על בסיס שם מקומי בשפת פאיוט שפירושו "היכן שהאורנים צומחים".
השדה הגעשי משתרע על שטח של כ-1,500 קילומטרים רבועים כשהוא משתרע מהגרנד קניון ועד למרחק של כ-80 קילומטרים צפונית לו על רמת יואינקארט, בין העתק טורוויפ (Toroweap fault) להעתק הוריקן (Hurricane fault), והוא בנוי מחרוטי אפר שפלטו קילוחי לבה שזרמו שוב ושוב לתוך הגרנד קניון. תוואי הנוף הבולטים הם וולקנס תרון (Vulcan's Throne, "כס וולקן") חרוט האפר שגובהו 1,555 מטרים ו"וולקנס פורג'" (Vulcan's Forge - "הנפחייה של וולקן"), פקק געשי קטן מהתפרצות שהתרחשה בתוך האפיק של הנהר. מרבית החרוטים מתוארכים לפליסטוקן, כאשר וולקנס תרון מתוארך ללפני 73,000 שנים. הפעילות הגעשית נמשכה להולוקן כאשר קילוח לבה אחד, מהאתר המכונה "ליטל ספרינגס" (Little Springs), דרומית להר טרומבול (Mount Trumbull, הפסגה הגבוה ביותר ברמת יואינקארט) מהפליוקן תוארך ללפני 1300 +/- 500 שנים. שברי חרסים שתוארכו בין שנת 1050 לשנת 1200 נתגלו בתוך קילוחי הלבה.
מפלים של קילוחי לבה מהשדה הגעשי יואינקארט שזרמו לתוך הגרנד קניון וסכרו את נהר הקולורדו אפשרו לתארך את התקופה בה נחצב ערוץ הנהר. אחד מאותם מפלים הוא האזור המכונים "מפלי לבה" (Lava Falls). אשדות מפלי לבה (Lava Falls Rapid) שמתחת למפלי הלבה נחשבים לאשדות המסוכנים ביותר בגרנד קניון, בלא תלות ברמת המים בנהר.
מעל ל-150 קילוחי לבה בזלתית סכרו את נהר הקולורדו לפחות 13 פעמים, מלפני 725,000 שנים ועד לפני 100,000 שנים. סכרי הלבה נוצרו בדרך כלל תוך כמה שבועות. אורכם נע בין 19 ל-138 קילומטרים, גובהם בין 45 ל-600 מטרים (עבה יותר במעלה הזרם ודק יותר במורד הזרם) ונפחם נע בין 0.13 ל-5 קילומטרים מעוקבים.