באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ב-9 ביולי הוא זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.76 מטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום 30 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.73 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין ב-26 באוגוסט 2015 הוא פסל בכל שלושת ניסיונותיו במוקדמות.
באליפות אפריקה שנערכה בדרבן, דרום אפריקה ב-23 ביוני 2016 הוא זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.81 מטר, אחרי טוסין אוקה מניגריה (17.13 מטר). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום 34 בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.99 מטר.
במשחקים הפרנקופוניים שנערכו באביג'אן, חוף השנהב ב-24 ביולי 2017 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.92 מטר, בעזרת רוח גבית מעל המותר. חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוואן ב-25 באוגוסט הוא זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 16.97 מטר.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה ב-3 במרץ 2018 הוא סיים שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.11 מטר. באליפות אפריקה שנערכה באסבה, ניגריה ב-4 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 17.11 מטר.
במשחקי אפריקה שנערכו ברבאט, מרוקו ב-27 באוגוסט 2019 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.88 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-29 בספטמבר הוא זכה במדליית ארד בשיא אפריקה חדש של 17.66 מטר, אותה השיג בקפיצתו השישית והאחרונה ועלה מהמקום הרביעי למקום השלישי לפני פדרו פאבלו פיצ'רדו מפורטוגל (17.62 מטר). המנצחים היו כריסטיאן טיילור (17.92 מטר) וויל קליי (17.74 מטר), שיניהם מארצות הברית.
בתחרות שנערכה באולם באקור הוטל ארנה, ברסי, פריז, צרפת ב-2 בפברואר 2020 הוא קבע בקפיצה משולשת שיא אפריקה חדש באולם של 17.77 מטר.
שיאן עולם באולם.
בתחרות שנערכה באולם באובייר, צרפת ב-16 בינואר 2021 קבע זנגו בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 18.07 מטר, תוצאה שהיא שיא עולם באולם, ומדרגת אותו שישי מבין כל קופצי המשולשת. הוא שיפר את שיאו בן 10 השנים של מאמנו טדי טאמגו ב-15 ס"מ (17.92 מטר).
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית ארד בתוצאה של 17.47 מטר. הוא היה בכך לספורטאי הראשון ממדינתו שזכה במדליה אולימפית.
באליפות העולם זכה במדליית כסף בתוצאה של 17.55 מטר, לאחר פדרו פאבלו פיצ'רדו (17.95 מטר).
פרנץ כץ
פרנץ מיכאל כץ (בגרמנית: Franz Michael Katz; 1782- 28 במאי 1851) היה צייר דיוקנאות גרמני וצייר מיניאטורות, שרטט, מורה לאמנות, סוחר אמנות ואספן אמנות.
חיים.
כץ למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף במשך חמש שנים בהנהלת יוהאן פיטר לנגר.
בשנת 1805 התיישב בקלן כצייר פורטרטים ומיניאטורות. שם הקים גם "בית ספר לציור ומכון לציור" בשנת 1812, במוסדות אלה הכשיר אמנים צעירים משני המינים וזכה במהרה למוניטין כמוסד חינוכי פרטי טוב, בקרב המעמדות העשירים באוכלוסיית קלן.
בין התלמידיו היו קרל יוזף בגס, אוטו גרסהוף ופרנץ איטנבאך.
כץ היה חבר ב"אגודה האולימפית" שהוקמה בקלן בשנת 1809 על ידי פרדיננד פרנץ ולראף ויוהאן קספר שוג (1766–1818), שהוקדשה במיוחד לאמנות ולספרות.
כאספן פרטי הוא יצר אוסף חשוב של ציורים, תחריטים ויציקות גבס על בסיס פסלים עתיקים. אולם בשנת 1847 נאלץ כץ לפרק את האוסף ולמכור אותו כדי לכסות את חובות נושיו.
אשתו של כץ קרולינה (קרולינה) אופהוף הייתה גם ציירת וציירת מיניאטורית.
צ'ארלס דיוונס
צ'ארלס דיוונס הבן (באנגלית: .Charles Devens Jr; ) היה עורך דין, משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא רתרפורד הייז. הוא גם שירת כגנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים.
ראשית חייו.
צ'ארלס דיוונס נולד בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס. הוא התחנך בבית הספר הלטיני של בוסטון ולאחר מכן למד בקולג' הרווארד, שם סיים את לימודיו ב-1838 ולאחר מכן למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם סיים את לימודיו ב-1840. ב-1841 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין במחוז פרנקלין שבמסצ'וסטס ועסק שם בעריכת דין עד 1849.
ב-1848 נבחר דיוונס מטעם המפלגה הוויגית לסנאט של מסצ'וסטס. בשנים 1848–1853 הוא שירת כמרשל של ארצות הברית במסצ'וסטס. בתוקף תפקידו זה הוא נדרש ב-1851 להחזיר את העבד הנמלט תומאס סימס לעבדותו. כשביצע משימה זו הוא חש נקיפות מצפון. לאחר מכן הוא ניסה ללא הצלחה לקנות את חירותו של סימס, ושנים רבות לאחר מכן הוא מינה אותו למשרה במחלקת המשפטים בוושינגטון.
בשנים 1853–1861 עסק דיוונס בעריכת דין בווסטר.
מלחמת האזרחים.
ב-16 באפריל 1861 נשא דיוונס נאום מרגש בווסטר. בפני הקהל הגדול שנאסף מולו הוא קרא לגברים הצעירים של ווסטר "לקום ולבוא אחרי להצלתה של וושינגטון". שלושה ימים לאחר מכן הוא מונה כקצין בדרגת מייג'ור בגדוד הרובאים השלישי של מסצ'וססט.
ביולי אותה שנה הוא מונה כמפקד רגימנט הרגלים ה-15 של מסצ'וסטס בדרגת קולונל. באוקטובר הוא נפצע בקרב בולז בלאף בווירג'יניה. אף על פי שהוא היה עדיין בתהליך החלמה, קודם דיוונס לדרגת בריגדיר גנרל באפריל 1862 וקיבל את הפיקוד על הבריגדה הראשונה של הדיוויזיה הראשונה. הוא נפצע פעם נוספת בקרב שבעת האורנים והעביר את רוב הקיץ בהחלמה. הבריגדה שלו לא הייתה מעורבת באופן משמעותי במערכת מרילנד. זמן קצר לאחר מכן הוצבה הבריגדה תחת פיקוד הגיס השישי ודיוונס קיבל את הפיקוד על הבריגדה השנייה של הדיוויזיה השלישית של הגיס במהלך קרב פרדריקסברג.
בינואר 1863 קיבל דיוונס את הפיקוד על הבריגדה הראשונה של אותה דיוויזיה. לאחר שמייג'ור גנרל אוליבר הווארד קיבל את הפיקוד על הגיס ה-11, הוא מינה את דיוונס כמפקד דיוויזיה ובקרב צ'נסלורסוויל הוא נפצע בפעם השלישית. על פי הדיווח של גנרל סטיוארד ל. וודפורד, ששירת עמו, דיוונס עלה שוב על סוסו, נשאר עם אנשיו ולא התפנה לבית חולים עד שאנשיו התפנו בעצמם.
דיוונס הצטיין בשירותו בקרב קולד הרבור, בו הוא פיקד על הדיוויזיה השלישית של הגיס ה-18 במערכת אוברלנד בפיקודו של יוליסס סימפסון גרנט. במהלך השלבים האחרונים של המצור על פיטרסבורג הוא פיקד על הדיוויזיה השלישית של הגיס ה-24. הכוחות בפיקודו של דיוונס היו הראשונים להיכנס לריצ'מונד לאחר נפילתה באפריל 1865.
לאחר המלחמה היה דיוונס לעמית במפקדת מסצ'וסטס של המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית.
לאחר המלחמה.
ב-13 בינואר 1866 העניק הנשיא אנדרו ג'ונסון לדיוונס דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל בכוחות המתנדבים בתוקף מ-3 באפריל 1865 על שירותו בקרב ריצ'מונד, וב-12 במרץ אישר הסנאט של ארצות הברית את הדרגה. דיוונס נשאר בשירות במשך שנה כמפקד המחוז הצבאי של צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, עד שהשתחרר מהשירות ושב לביתו. בהמשך הוא שירת כמפקד העליון החמישי של הצבא העליון של הרפובליקה בשנים 1873–1875.
דיוונס היה גם דמות מפתח בחקירת ההוצאה להורג הבלתי חוקית של ותיק צבא הקונפדרציה, קלווין קרוזייר על ידי חיילי הרגימנט ה-33 בניוברי, קרוליינה הדרומית בספטמבר 1865 בעקבות קטטה. בניגוד לדעתו של דיוונס, הקצין שהיה אחראי על המקרה זוכה ושב לשירות.
בשנים 1867–1873 כיהן דיוונס כשופט בבית המשפט הגבוה של מסצ'וסטס ולאחר מכן ועד 1877 ושוב בשנים 1881–1891 הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של המדינה. בשנים 1877–1881 הוא כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בקבינט של הנשיא רתרפורד הייז.
ב-1878 הוא נבחר כחבר באגודה העתיקות האמריקאית.
מותו והנצחתו.
צ'ארלס דיוונס נפטר מכשל לבבי בבוסטון ב-7 בינואר 1891 ונטמן בבית הקברות מאונט אוברן שבקיימברידג'.
ב-1906 הקימה העיר ווסטר פסל בדמותו של דיוונס רכוב על סוס בחזית בניין בית המשפט הישן שבעיר. בתחילה מוקם הפסל במרכזו של מתחם בית המשפט ומאוחר יותר הועבר למיקום צדדי יותר.
ליד העיר אייר שבמסצ'וסטס הוקם ב-1917 מחנה צבאי גדול על שמו של דיוונס, פורט דיוונס . במלחמת העולם השנייה שימש הבסיס כמרכז גיוס ואימונים וכן כמחנה שבויים בו שוכנו שבויים גרמנים ואיטלקים. בשנים 1951–1996 שימש המחנה כבסיס אימונים של יחידת מודיעין האותות של צבא ארצות הברית וכן כבסיס האם של קבוצת הכוחות המיוחדים העשירית בשנים 1968–1995. במקום התאמנו גם אנשי כוחות המילואים של הצבא ואנשי המשמר הלאומי של ארצות הברית. ב-1996 נסגר הבסיס ועל שטחו הוקמו פארק תעשייתי, בית חולים לאסירים, בית מלון, מסעדה ומרכז קניות. עד ל-2007 שימש המקום כמחנה אימונים לכוחות המילואים.
הפיגוע בציר כיסופים (2002)
הפיגוע בציר כיסופים (2002) הוא פיגוע ירי ורצח שבוצע בידי מחבל פלסטיני בציר כיסופים ב-18 בפברואר 2002 (ז' באדר ה'תשס"ב). בפיגוע נרצחה עו"ד אהובה אמרגי, תושבת היישוב גני טל בגוש קטיף, נהרגו חיילי צה"ל סרן מור-יהודה אלרז תושב הרצליה וסמ"ר אמיר מנצורי תושב קריית ארבע, ונפצעו שלושה נוספים.
רקע.
מקום הפיגוע.
הפיגוע בוצע בציר כיסופים, כביש הגישה היחיד אל יישובי גוש קטיף, כשני קילומטרים מערבה למעבר כיסופים.
כחודשיים קודם לפיגוע, באוקטובר 2001, מעט מערבה למקום הפיגוע וסמוך לצומת גוש קטיף, נרצחה בפיגוע ירי נוסף אתי פחימה, תושבת היישוב נצר חזני בגוש קטיף, ואזרחים נוספים נפצעו. מפקד חטיבת גבעתי אלוף-משנה עימאד פארס חיסל את המחבל, אשר זחל מאות מטרים בשטח פתוח אל הכביש. בהמשך אותה שנה, באוקטובר 2002, נרצח במקום הרב יצחק עראמה, רבו של היישוב נצר חזני. במאי 2004 בוצע סמוך למקום פיגוע קטלני נוסף – רצח טלי חטואל ובנותיה.
הפיגוע.