פרחי הצמח אופייניים למשפחה, וקטנים באופן יחסי. צבע הכותרת לרוב לבן ולעיתים רחוקות סגול או צהוב. הפרי הוא מטיפוס תרמיל ולו צורות שונות, אך עם זאת צורת הפרי במינים המצויים בארץ-ישראל היא דמוית לב או ביצה. הפרי בעל שוליים דמויי כנפיים, והוא נפתח עם ההבשלה. הפרי מחולק למגורות, ובכל מגורה 1-8 זרעים, שמאופיינים במעטה חלק.
מקור השם.
צורת הפרי שונה במינים שונים, אך עם זאת, מקורו של השם העברי של הסוג מציין את תכונת הפרי של המינים הנפוצים בארץ-ישראל, שיוצר מראה דמוי כפות ידיים שקעורות כחופן.
השם הלטיני, Thlaspi (שמקורו בשפה היוונית), פירושו מגן שטוח, ומתייחס לצורת הפרי. שם זה מוזכר עוד בכתביו של פדניוס דיוסקורידס, שנכתבו במאה ה-1, ונחשבו במשך מאות בשנים למקורות הטובים ביותר לענייני בוטניקה ואחרים.
חפניים
סן שאמון
סן שאמון (בצרפתית: Char Saint Chamond) היה טנק צרפתי שהוצג במהלך מלחמת העולם הראשונה.
רקע.
הטנק תוכנן במגמה לאפשר לכוח מסתער לפרוץ את מכשולי גדרות התיל של שטח ההפקר שהפריד בין עמדות הביצורים של מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה. בהגדרה היה על הכלי להיות בעל כושר עבירות, כך שיוכל לעבור מכתשים שנפערו בשטח בשל פגזי הארטילריה מבלי להתהפך, יוכל לעבור שוחות וידרוס מכשולי תיל; יהיה בעל כוח אש עצמאי כך שיוכל להתגונן ויהיה בעל שריון שיגן על צוותו מירי נשק קל של האויב. מטרת הכלי הייתה לפרוץ דרך לחיל רגלים שיבוא בעקבותיו.
ב-16 ביוני 1915 הציג מהנדס חברת שניידר, אז'ן ברילה (Eugène Brillié), אבטיפוס של הטנק לנשיא צרפת, ריימון פואנקרה. הטנק השתמש במנגנון זחלי (מזקו"ם) שבוסס על מנגנון הנעה של טרקטור ופותח יחד עם חברת סן שאמון אך בהמשך נפרדו דרכי שתי החברות וכל אחת פיתחה כלי שונה על בסיס אותו תכנון ראשוני.
תיאור הכלי.
ההבדל העיקרי בין הסן שאמון לשניידר CA1 היה התותח. בסן שאמון נעשה שימוש בתותח 75 מ"מ, אותו קליבר כמו בשניידר CA1, אך באורך קנה ארוך יותר של 12 קליברים (כלומר 90 סנטימטר), דבר שהפך את הכלי למעשה לסוג של תותח מתנייע, הראשון מסוגו בעולם. אורך הקנה, שלא היה קיים באפיון הצבא כלל, סיבך את התכנון ויצר חוסר-פרופורציה בצידו הקדמי של הטנק, אך לבסוף בספטמבר 1916 הושלם התכנון ו-400 יחידות הוזמנו.
בנוסף לתותח צויד הטנק ב-2 מקלעי הוצ'קיס 8 מ"מ משני צדדיו, ו-2 מקלעים בחזית, אחד לצד התותח ואחד מקביל.
הכלי היה ארוך יותר (בשני מטרים) וכבד יותר (ב-8 טון) מה"שניידר" אך גם מהיר ממנו (12 קמ"ש לעומת 7.5 על כביש), ומנועו החזק (90 כ"ס לעומת 60 של השניידר) איפשר לו יכולת תמרון גבוהה יותר. אולם בתנאי הבוץ של מלחמת החפירות היו משקלו הרב וחוסר הפרופורציה שלו לרועץ והוא הרבה להתקע, חרטומו קדימה. גם מערכת הזחלים הרבתה להתקע ולהשבר עקב המשקל העודף וטנקים רבים לא הצליחו להגיע כלל לשדה הקרב. עם זאת, נעשה בכלי שימוש מושכל יותר כנושא-ארטילריה בעורף הכוחות (על ידי ציוד רוב הכלים בתותח 75 מ"מ מודל 1897 האמין, בעל טווח של כ-8 ק"מ) וכמשמיד סוללות ארטילריה גרמניות במהלך ההתקפי של מתקפת מאה הימים בסוף המלחמה, שם יכלה לבוא לידי ביטוי יכולת התנועה המהירה יחסית שלו.
צוות הכלי כלל נהג ושבעה אנשי צוות. השריון היה בתחילה בן 11 מ"מ, אך משהוכח בלתי יעיל הוספה לו שכבה של 8 מ"מ בחזית, בגחון ובצדדים. הגג תוכנן בשיפוע כך שרימוני יד שהוטלו על הכלי יתגלגלו ממנו ארצה.
לאחר המלחמה יוצרו עוד כ-50 טנקים, חלקם סופקו לפולין במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית של 1920.
טנק אחד שרד, ושוחזר למצב נסיעה, כיום הוא מוצג במוזיאון הטנקים בסומיר, צרפת.
לן דייטון
לאונרד סיריל דייטון (באנגלית: Leonard Cyril Deighton; נולד ב-18 בפברואר 1929) הוא היסטוריון צבאי, כותב ספרי בישול וסופר בריטי. ידוע במיוחד בשל רומן הריגול שלו "תיק איפקרס סודי ביותר", שעובד לקולנוע.
שנותיו הראשונות.
דייטון נולד בשנת 1929 במרילבון, לונדון. אביו היה נהג ומכונאי, אמו הייתה טבחית במשרה חלקית. באותה עת הם התגוררו בגלוסטר Gloucester Place Mews
ליד רחוב בייקר.
ייתכן שעניינו של דייטון בסיפורי ריגול שאב השראה בחלקו ממאסרה של אנה וולקוף, לו היה עד בהיותו ילד בן 11. וולקוף הייתה נתינה בריטית ממוצא רוסי שהייתה מרגלת נאצית. היא נאסרה ב-20 במאי 1940 והורשעה במסירת סודות מדינה (Official Secrets Act) בשל ניסיונה להעביר מסמכים סודיים לידי הנאצים.
קריירה.
אחרי שסיים ללמוד בבית הספר, עבד דייטון כפקיד ברכבת ואחרי כן עשה שירות לאומי, בתור צלם עבור אגף המודיעין של חיל האוויר המלכותי. אחרי שסיים את שירותו בחיל האוויר, הוא למד בבית הספר לאמנויות סט מרטין בלונדון ב-1949 וזכה במלגה ב-1952 לקולג' המלכותי לאמנויות אותו סיים ב-1955.
כשהיה בשירות חיל האוויר הוא התיידד עם עמיתו המעצב ריימונד הוקי, שאחרי כן עיצב את עטיפות ספריו הראשונים של דייטון, חברות שנמשכה לכל אורך חייהם.
דייטון עבד אז כדייל אוויר ב-BOAC. לפני שהחל בקריירה הספרותית שלו הוא עבד כמאייר בניו יורק וב-1960 כארט דיירקטור במשרד פרסום בלונדון. הוא יצר את השער הבריטי הראשון לספר "בדרכים" של ג'ק קרואק.
מאותו זמן הוא השתמש בכישורי הציור שלו לשרטוטים בכמה מספרי ההיסטוריה הצבאית שלו.
בעקבות הצלחת הרומן הראשון שלו, נעשה דייטון כתב האוכל של "האובזרבר" וכתב ספרי בישול מאוירים. הוא גם כתב מדריכי נסיעות ונעשה עורך הנסיעות של הפלייבוי, לפני שנהפך למפיק סרטים. אחרי שהפיק את עיבוד הרומן שלו מ-1968 Only When I Larf קנה דייטון ביחד עם הצלם בריאן דאפי את זכויות הסרט של ג'ואן ליטלווד והמיוזיקל הבימתי של Theatre Workshop הסרט "Oh, What a Lovely War!".
הוא הסיר את שמו מרשימת הקרדיטים של הסרט, צעד שהוא ציין לימים כ"טפשי ואינפנטילי". הייתה זו מעורבותו האחרונה בקולנוע.
עבודותיו.
רומנים.
כמה מהרומנים שלו עובדו לסרטים. ארבעת הרומנים הראשונים שלו הציגו אנטי-גיבור אנונימי ששמו בסרטים "הארי פאלמר" ואותו גילם מייקל קיין. הטרילוגיה הראשונה של סדרת הרומנים Bernard Samson עובדה לסדרת טלוויזיה בת תריסר פרקים בהפקתה של טלוויזיית גרנדה Granada Television ב-1988. קוונטין טרנטינו הביע עניין לצלם את הטרילוגיה.
הוא כתב תסריט והיה מפיק, דבר שלא קיבל עליו קרדיט
של הסרט משנת 1969 של המיוזיקל הבימתי Oh, What a Lovely War! הרומן ההיסטורי שלו על מלחמת העולם השנייה משנת 1970 עוסק במפציץ של חיל האוויר הבריטי שטס מעל גרמניה ונחשב לעיתים קרובות כיצירת המופת שלו.
נמסר שהוא החל לכתוב רומן שטרם השלים על וייטנאם, חלק ממנו הופיע כסיפור First Base באסופת הסיפורים הקצרים שלו Declarations of War.
ספרי בישול.
דייטון גם פרסם סדרת ספרי בישול וכתב וצייר טור בישול קריקטורי שבועי באובזרבר הלונדוני בשם Len Deighton's Cookstrip. לפחות אחד מהציורים נכלל בתמונת קיר במטבחו של הגיבור בסרטו של דייטון משנת 1965 "תיק איפקרס סודי ביותר".
על מנת לנצל את הצלחת סדרת ארבעת ספרי "הגיבור בלא שם", כתב דייטון את Len Deighton's London Dossier (1967), ספר הדרכה לשנות השישים Swinging Sixties של "לונדון החוגגת" עם נושא של "סוכן חשאי".
ספרי היסטוריה.
דייטון הוציא ב-1977 את ספרו "Fighter: The True Story of the Battle of Britain שעליו אמר אלברט שפר (בעבר שר החימוש של היטלר) שהוא "מצוין, הסקירה המקיפה ביותר. קראתי עמוד אחרי עמוד בריתוק". א.ג.פ. טיילור אמר על הספר שהוא "ניתוח מבריק".
אמריקן סקולר
אמריקן סקולר (באנגלית: The American Scholar) הוא רבעון ספרותי אמריקאי.
אמריקן סקולר מוצא לאור בידי אגודת פי בטא קפא (Phi Beta Kappa Society), החל מ-1933. כתב העת זכה בארבעה פרסי כתבי עת לאומיים National Magazine Awards מידי האגודה האמריקאית לעורכי כתבי עת American Society of Magazine Editors. בנושאי מסות ב-1999 ו-2003, פרס מצוינות כללי (בקטגוריית תפוצת קוראים מתחת ל-100,000) בשנת 2000 ועבור טורים קבועים בשנת 2006.
בנוסף לכך זכה אמריקן סקולר בארבעה פרסי עיתונות עצמאית מידי Utne Reader.
כתב העת נקרא על שם נאום שנשא ראלף וולדו אמרסון לפני אגודת פי בטא קפא בשנת 1837.
צ'רלי טרוטר
צ'רלי טרוטר (באנגלית: Charlie Trotter; 8 בספטמבר 1959 - 5 בנובמבר 2013) היה שף ומסעדן אמריקאי.
ביוגרפיה.
צ'רלי טרוטר נולד בשיקגו, אילינוי. הוא בוגר בית הספר התיכון ניו טרייר (New Trier High School). טרוטר החל לבשל באופן מקצועי ב-1982, אחרי שקיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. במשך חמש השנים שלאחר מכן הוא עבד ולמד בשיקגו, סן פרנסיסקו באקדמיה הקולינרית של קליפורניה California Culinary) Academy), בפלורידה ובאירופה. בפברואר 2010 נשא טרוטר לאשה את בת זוגו משכבר הימים רושל סמיט.
צ'רלי טרוטר הגיש תוכנית בישול בשנת 1999 ברשת PBS בשם The Kitchen Sessions with Charlie Trotter שבה הוא נתן מתכונים וטכניקות בישול. הוא סבור שבישול משול למופע ג'אז מאולתר; ואומר שכמו שבמופע שני קטעי מוזיקה לעולם לא יהיו זהים זה לזה, כך גם בבישול. הוא גם כתב 14 ספרי בישול, שלושה ספרי ניהול וקו מוצרים אורגניים ואוכל גורמה טבעי שמופצים בארצות הברית.