"מודל ראשונים" של הררי ושופ יכול לשמש כדוגמה למודל של פְּרֵאוֹנִים. לפי "מודל ראשונים" קיימים שני פְּרֵאוֹנִים, האחד בעל מטען חשמלי חיובי של שליש formula_1, והאחר שאין לו מטען חשמלי. להם מקבילים שני חלקיקי אנטי חומר. חלקיק אנטי חומר שהוא בעל מטען חשמלי שלילי של שליש formula_1, וחלקיק אנטי חומר שאין לו מטען חשמלי. הלפטונים והקווארקים בכל הטעמים בנויים מצירוף ייחודי של 3 פְּרֵאוֹנִים. לדוגמה: קווארק למעלה מורכב משני פְּרֵאוֹנִים בעלי מטען חיובי של שליש formula_1, ופְּרֵאוֹן בעל מטען אפס. הבוזונים (שהם החלקיקים נושאי הכוחות לפי המודל הסטנדרטי) בנויים מצרופים ייחודיים של שישה פְּרֵאוֹנִים. לדוגמה הבוזון W+ בנוי משלושה פְּרֵאוֹנִים בעלי מטען חשמלי חיובי של שליש formula_1, ושלושה פְּרֵאוֹנִים חסרי מטען חשמלי.
מקרא:
אימות בניסויים.
עד היום אין אימות ניסויי לקיום הפְּרֵאוֹנִים. כל הניסויים הראו שקווארקים ולפטונים הם נקודתיים, כלומר חסרי מימד. אם יש להם ממדים הרי שהם קטנים מ-"10-18" מטר, שזה גבול רגישות המדידה כיום. כשהמאיץ ב-CERN יחזור לפעולה, בתחילת 2015, הוא יפעל באנרגיה גדולה בהרבה מזו הנוכחית (13-14TeV לעומת 7TeV) ואז אולי תמצא הוכחה שאכן הקווארקים והלפטונים אינם נקודתיים, וזו תהיה נקודת מפנה באימות הקיום של פראונים.
היסטוריה.
אנשי הפיזיקה העיונית היו ערים, מאז שנות השבעים של המאה ה-20, לאפשרויות של קיום תת-חלקיקים לפרמיונים. נכתבו מאות מאמרים בהם הוצעו מודלים שונים. המאמר של יוגש פאטי ועבדוס סלאם שהופיע בPhysical Review בשנת 1974 הוא כנראה הראשון שדן באפשרות שהפרמיונים אינם נקודתיים ויש להם מבנה פנימי. ב-1977 התפרסם באותו מקום מאמר של טרזווה, צ'קשיגה ואקמה (Terazawa, Chikashige,Akama). ב-1979 הוצע, באופן בלתי תלוי, על ידי חיים הררי ומיכאל שופ המודל שהררי כינה "מודל ראשונים". ב-1981 פרסמו הררי ונתן זייברג הרחבה של מודל זה. באותה שנה גם התפרסם מאמר של פריטש ומנדלבאום. ב-1989, בנאום קבלת פרס נובל לפיזיקה, הציג הנס דמלט מודל פראונים שהוא כינה "קוסמונים". מודל פראונים נוסף הוצג ב-1997 על ידי דוניה, פרדצי, הנסון ופרדיקסון.
השמות.
בעלי המודלים השונים הציעו שמות רבים משלהם: "פרה-קווארקים" "תת-קווארקים" "מָאוֹנִים" (על שם מָאו) "אַלפוֹנים", "קְוִינְקִים", "רִאשוֹנִים". "טְוִידְלִים", "הֶלוֹנִים", "הַפְּלוֹנִים", "חלקיקי-Y", "פְּרִימוֹנִים", "קוֹסְמוֹנִים". השם פְּרֵאוֹן, שנטבע על ידי יוגש פאטי ועבדוס סלאם בשנת 1974, התקבל כמונח הטיפוסי המתאר את כולם.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:פיזיקת חלקיקים]]
[[קטגוריה:חלקיקים אלמנטריים]]
אמיס
מקרם מדברי
לב פישלזון
לב פישלזון (Lev Fishelson; 23 בפברואר 1923 – 20 בנובמבר 2013) היה זואולוג ישראלי, חוקר ביולוגיה ואקולוגיה, ימיות ואיכות הסביבה, פרופסור במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
לב (לייב) פישלזון נולד בשנת 1923 בחלמנו שבפולין. כשפלשה גרמניה לפולין ב-1939 נמלט לברית המועצות, ושם השלים את לימודיו לתואר בוגר במדעים. לאחר המלחמה ניסה לעלות לארץ ישראל, נעצר על ידי הבריטים ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, שם הכיר את לובה, ונישא לה ב-1947. ב-1949 עלו בני הזוג לישראל. תחילה התגוררו בלוד ואחר-כך עברו לתל אביב. בשנת 1951 הקים תחנת מחקר במפרץ אילת, שעסקה בחקר האלמוגים והפאונה שבסביבתם. בשנים 1952–1967 כיהן כמרצה לביולוגיה בסמינר הקיבוצים.
פישלזון נמנה עם מייסדי אוניברסיטת תל אביב והחברה להגנת הטבע. בשנת 1959 קיבל תואר שני מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "Acridoidea of Israel, taxonomy and biogeography". בשנת 1966 קיבל תואר דוקטור על העבודה "התפתחות משווה של מינים שונים של דגים מהסוג "Tilapia" (Cichlidae)", שכתב בהנחיית היינץ שטייניץ מהאוניברסיטה העברית בירושלים והאנס מ' פטרס מאוניברסיטת טיבינגן בגרמניה.
בשנת 1967 מונה למרצה בכיר במחלקה לזואולוגיה אוניברסיטת תל אביב, בשנת 1971 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1975 מונה לפרופסור מן המניין.
כיהן כמנהל המכון לשמירת הטבע באוניברסיטה. פרש כפרופסור אמריטוס.
היה ממייסדי האגודה הישראלית לאקולוגיה ובין השנים 1975–1976 כיהן כיושב הראש שלה.
בשנת 1997 הוענק ללב פישלזון מגן השר לאיכות הסביבה על פועלו לשמירת הטבע והסביבה בישראל. בשנת 2011 הוענק לפישלזון פרס על מפעל חיים מטעם העמותה הישראלית למדעי הימים על תרומתו המיוחדת למחקרים ולחברה בתחומי מדעי הימים והסביבה.
בנוסף למאמריו המדעיים הִרבה פישלזון בכתיבת מאמרים פופולריים, בכתבי העת "טבע וארץ", "אדם וסביבתו" ו"השדה", וכן נתן הרצאות בסדרת "אוניברסיטה משודרת" של גלי צה"ל.
פישלזון היה אב לבן ובת. נפטר ב-2013, בגיל 90. הותיר את אשתו, לובה, ילדיו, נכדים ונינים. בנו, צבי פישלזון, הוא אימונולוג, פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה תאית והתפתחותית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
מחקריו.
פישלזון העניק שמות מדעיים בעברית ל–800 מינים. לאות הוקרה נקראו 13 מינים על שמו. אחד מהם, "Epulopiscium fishelsoni" , שאותו גילה בשנת 1985, היה עד לשנת 1999 החיידק הגדול ביותר המוכר למדע.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
ג'וליאן פלוז
ג'וליאן פֶלוֹז בשמו המלא ג'וליאן אלכסנדר קיצ'נר-פלוז, ברון פלוז מווסט סטאפורד‬ (באנגלית: Julian Alexander Kitchener-Fellowes, Baron Fellowes of West Stafford; נולד ב-17 באוגוסט 1949) הוא שחקן, תסריטאי, במאי וסופר אנגלי. כמו כן הוא לורד לימי חייו ויושב בבית הלורדים מטעם המפלגה השמרנית.
ביוגרפיה.
פלוז נולד בקהיר בירת מצרים, בנו הצעיר של פרגרין אדוארד לנסלוט פלוז שהיה דיפלומט וערביסט. בית ילדותו היה "ות'רבי פלייס" בדרום קנזינגטון שבלונדון. מ-1959 ועד 1988 התגורר בצ'ידינגלי (Chiddingly) שבסאסקס המזרחית, שם קבורים הוריו.
הוא התחנך בכמה בתי ספר פרטיים בבריטניה. בתחילה בבית הספר "ות'רבי" בדרום קנזינגטון, אחר כך בבית הספר הקתולי "סט. פיליפ'ס", ולבסוף בבית הספר הקתולי "אמפלפורת' קולג'" בצפון יורקשייר. הוא למד ספרות אנגלית בקולג' מגדלן שבאוניברסיטת קיימברידג' וסיים לימודי תואר שני . בתקופת לימודיו היה חבר במועדון תיאטרון החובבים "פוטלייטס" . בהמשך למד בבית הספר למשחק "אקדמיית אמנויות הבמה ובר דאגלס" שבלונדון.
פלוז הוא קתולי; אביו המיר את דתו לדת הרומית בגיל צעיר, ואמו המירה אף היא את דתה כדי להינשא לאב. פלוז העיד שחווה ניכור מסוים בחברה הגבוהה בגלל אמונתו.
קריירה.
טלוויזיה.
ב-1981 עבר פלוז להתגורר בלוס אנג'לס ובשנתיים אחר כך שיחק בתפקידים קטנים בתוכניות טלוויזיה. אחרי שחזר לבריטניה השתתף בסדרת הטלוויזיה "בחזרה לאחוזת העמק" בתפקיד לורד קילווילי. תפקידים בולטים נוספים שלו בטלוויזיה היו קלוד סיברוק בסדרת הדרמה עטורת השבחים של ה-BBC "ידידינו בצפון", והדוכס השני מריצ'מונד בסדרה נוספת של ה-BBC "האריסטוקרים".
ב-1991 שיחק בסרט טלוויזיה שביים דני בויל "For the Greater Good". פעמיים גילם את דמותו של ג'ורג' הרביעי, ב-1981 בעיבוד לרומן "סקרלט פימפרנל" וב-1996 בסרט "Sharpe's Regiment" מסדרת סרטי "שארפ", על פי הרומנים של ברנרד קרונוול. ב-2004 החל להציג ב-BBC סדרת סרטי מתח בשם "ג'וליאן פלוז חוקר" (Julian Fellowes Investigates: A Most Mysterious Murder) להם כתב גם את התסריט. הוא היה מנחה של שעשועון הטלוויזיה "Never Mind the Full Stops" ששודר ב-2006 ו-2007.
הוא היוצר, מפיק ואחד הכותבים של סדרת הדרמה "אחוזת דאונטון" שזכתה לשבחי הביקורת ולהצלחה רבה בקרב הצופים. ב-2012 כתב את התסריט למיני סדרה "טיטאניק" ששודרה ב-ITV1.
בשנת 2020 עלתה לאוויר הסדרה בלגרביה המבוססת על רומן של ג'וליאן פלוז באותו שם. באותה שנה יצר את סדרת הטלוויזיה "המשחק האנגלי" לשירות הסטרימינג של נטפליקס.
בשנת 2022 שודרה לראשונה הסדרה העידן המוזהב, אותה יצר והפיק.
קולנוע.
פלוז כתב את התסריט לסרט "פארק גוספורד" שזיכה אותו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ב-2002. ב-2005 ביים את סרט הקולנוע הראשון שלו "שקרים נפרדים". ב-2009 כתב את התסריט לסרט "ויקטוריה הצעירה" בכיכובה של אמילי בלאנט. תסריטים נוספים שכתב הם: "יריד ההבלים" עיבוד משנת 2004 לרומן באותו שם של תאקרי, סרט המתח "התייר" מ-2010, ו-"From Time to Time" סרט הרפתקאות שאותו גם ביים.
בנוסף לכתיבה הוא המשיך בקריירת המשחק והשתתף בסרטים "בייבי: סוד האגדה האבודה", "משיכה גורלית", "פלאס ונדום" ובסרט ג'יימס בונד "מחר לנצח".
רומנים.
בשנת 2004 פרסם פלוז רומן בשם "Snobs" העוסק בחייהם של אנשי האצולה באנגליה המודרנית. הספר היה לרב-מכר של הסאנדיי טיימס. ב-2009 פרסם רומן נוסף שהיה לרב-מכר "Past Imperfect".
בשנות השבעים כתב ופרסם מספר רומנים בשם העט רבקה גרוויל (Rebecca Greville).
תיאטרון.
כשחקן הופיע פלוז בכמה הפקות של הווסט אנד כולל "A Touch of Spring" של סמואל טיילור, "Joking Apart" מאת אלן אייקבורן ובהעלאה מחודשת של "Present Laughter" מאת נואל קאוורד.
כמחבר, כתב את התסריט הנוכחי למחזמר "מרי פופינס" בהפקת סר קמרון מקינטוש וחברת דיסני שהועלה בברודוויי בדצמבר 2006.
פרלמנט.
ב-12 בינואר 2011 הוענק לפלוז תואר האצולה ברון פלוז מווסט סטאפורד במחוז דורסט, ולמחרת הוצג בבית הלורדים. הוא מייצג את המפלגה השמרנית.
משפחתו.