רוב הקרצינומות בשלבים המוקדמים נטולות תסמינים. הופעת התסמינים נובעת מהפרעות בתנועתיות הקיבה או מחסימות בה כתוצאה מהגידול. החולה יחוש מלאות, חולשה, ירידה במשקל וחוסר תיאבון. הירידה במשקל היא תסמין בולט, המעיד בדרך כלל על נוכחות מפושטת של הגידול. הקאות מופיעות בשלב מאוחר של החסימה. גם דימום חד עלול להיות סממן לקרצינומה של הקיבה, ולעיתים יש התנקבות של החלל. בבדיקה ניתן למשש גוש קשה, לא רגיש ונייד באפיגסטריום.
הטיפול המקובל בקרצינומה הוא כריתת הגידול. כריתה זו מביאה להחלמה מלאה רק בחלק מהמקרים (כ- 30% עד 60%). ההישארות בחיים מעל 5 שנים אינה גבוהה- בממוצע כ- 15% מהמקרים.
לימפומה של הקיבה
לימפומה של הקיבה הוא גידול ברקמה לימפטית בקיבה, אשר יכול להיות משני ללימפומה בבלוטות הלימפה או בטחול, או לימפומה ראשונית בקיבה, המתפתחת כתוצאה מדלקת כרונית בקיבה. כאשר יש דלקת כרונית, יש תאים לימפטיים אשר מהם מתפתחת הלימפומה שנקראת מלטומה. אלה לימפומות של לימפוציטים מסוג B לרוב הן בדרגת התמיינות נמוכה.
לרוב, האנטרום בקיבה הוא המקום השכיח למציאת לימפומות, אם כי הסרטן עלול להיות מפושט ולהימצא בכל הקיבה. הלימפומה יכולה להתפשט לעבר התריסריון או הוושט, והיא יכולה להגיע לממדים גדולים (קוטר של מעל ל-7 ס"מ).
מרבית הנפגעים יהיו גברים בעשור החמישי או השישי לחייהם.
גרצל
שנה יוליאנית
דו&quot;ח על תזרימי המזומנים
תיכון הנדסי
תכן הנדסי
עיצוב הנדסי
אברהם בכר
אברהם (אברמיקו) בכר (יולי 1914 - 23 בספטמבר 2004) היה רבה של קהילת יוצאי בולגריה ביפו, רב קבוצת הכדורגל מכבי יפו ודמות מרכזית בחיי העדה הבולגרית בישראל.
שנים ראשונות.
בכר נולד בעיר אדירנה שבאימפריה העות'מאנית והתייתם מאביו בגיל חמש, אז נשלח לעיר פלובדיב שבבולגריה לבית יתומים בו למד עברית ותורה. ב-1927 חזר לטורקיה והשתלם כמוהל ושוחט אצל רבי נפתלי רוט.
בשנת 1937 נישא לבלה, שנפטרה שנה לפניו. נולדו להם בן ובת. הבת נפטרה בחייו מסרטן.
בשנת 1942 התגורר בעיר וידין שעה שהיה בה שיטפון. הוא עבר רכוב על סוס והציל במו ידיו 718 איש. על פועלו זה קיבל מידי מלך בולגריה בוריס השלישי אות הצטיינות ופרס כספי בסך 100 אלף לבות.
ב-31 ביולי 1948 עלה לישראל יחד עם 50 אלף יהודי בולגריה, התיישב ביפו .בהתחלה עסק בעישון דגים ואחר כך פתח חנות מכולת בשדרות ירושלים בעיר. אברמיקו, כפי שכונה בפי כל, היה נוהג לנוע בעיר על גבי קטנוע מסוג וספה עם "סירה".
רב הקהילה.
חנות המכולת הפכה עד מהרה למקום כינוס ולבית כנסת, בהנהגתו של בכר (בית הכנסת "סיני"). עבור בני העדה היה פוסק הלכה, שוחט, מוהל, עורך חתונות ומנהל לוויות, כמו כן שימש בכר כחזן ואשתו שימשה כחזנית. בנם, יוסי, סיפר שבית הכנסת היה קטן מלהכיל את הבאים לשמוע את שירתם של בני הזוג ומאות אנשים נותרו מחוצה לו. "אבא היה שר ואמא הייתה משלימה אותו מהבלקון של הנשים (עזרת נשים)".
בכר היה מבין מייסדי קבוצת הכדורגל מכבי יפו, ושימש באופן רשמי כרב הקבוצה. הוא קרא פסוקי תנ"ך בעברית ובלדינו בפני שחקני הקבוצה, שהיו כולם בני העדה הבולגרית, חיבר תפילות להצלחת הקבוצה וניהל את שמחותיהם של שחקניה ואוהדיה. הרב בכר פסק שמותר לצפות במשחקי הקבוצה בשבת, וזאת על מנת שצעירי העדה ילכו יחד עמו ולא "יסתובבו ברחובות". עקב כך לא הוכר כרב על ידי הרבנות הראשית ובחופות שערך השתתף רב מטעם הרבנות כדי שהטקס יוכר על ידי מדינת ישראל. הוא נהג לפשט את הטקסים שערך, לתבל אותם בהומור ולפנות אל הקהל בלדינו. מבחינת העדה הבולגרית היה מנהיג בלתי מעורער אך מחוץ לעדה קמו עליו מתנגדים בשל מנהגיו הזרים (שיתוף קול אשה בתפילה, חילול שבת בפרהסיה וכדומה), למתנגדיו היה נוהג לענות: "השמים שמים לה' והארץ נתן לבני האדם" (תהלים קט"ו).
קיימות עדויות רבות על מעשי צדקה של בכר ומתן בסתר עד כי אוהביו התקוממו שאת המעשים השנויים במחלוקת ביצע בגלוי בעוד שאת מעשי החסד שלו ביצע בסתר.
לנדקרוזר P.1500
הלנדקרוזר P.1500 (בגרמנית: Landkreuzer P 1500 Monster) או בכינויו "המפלצת", היה תכנון גרמני לתותח מתנייע כבד מאוד במלחמת העולם השנייה, שיוכל לשאת את השוורר גוסטב. הפרויקט בוטל ב-1943.
תכנון.
בתחילה השוורר גוסטב תוכנן להובלה בצורה מפורקת ברכבת רגילה בת 25 קרונות ייעודיים. עם הגיעו לנקודת ההפעלה הוא הורכב על קרון ייעודי בן 160 גלגלים על 4 חוגונים. במקביל הוקמה במיוחד מסילה כפולת-פסים עמידה במיוחד לנשיאת קרון זה. בשל משקלו הכבד לא הותקן התותח על ציר מסתובב, כלומר לא היה מסוגל לתנועת צידוד והתנועה האפשרית היחידה שיכל הקנה בן 32 המטרים לבצע הייתה הטיה מעלה-מטה (עלרוד) עד זווית מקסימלית של 48 מעלות. לשם ירי בכיוון מסוים היה צורך לסלול מסילה לכיוון המתאים.
עבור הרכבת התותח באתרו נדרשו כמות גדולה של 250 חיילים שעבדו 54 שעות. עבור הנחת המסילה הייעודית הוקצה כוח של 2,500 חיילים שגם עסקו בהקמת עמדות נ"מ אותן איישו 2 גדודים שהגנו על הכלי מפני תקיפה אווירית.
הלוגיסטיקה המסובכת של הובלת התותח והרכבתו, חוסר היכולת שלו לצודד והיותו חשוף למתקפה כיוונו את שר החימוש הגרמני, אלברט שפר, להציע תכנון פתרון בדמות טנק ענקי במשקל של 1,000 טון ("P.1000ׂ רטה") שיהווה פלטפורמה ממונעת, ושיהיה גם בעל כוח אש עצמאי בדמות תותחים קטנים יותר (אך גדולים יחסת לתותחי שדה) ומקלעים רבים, כך שיוכל להגן על עצמו.
הפרויקט השאפתני קיבל את אישורו של היטלר והוא הביע עניין רב בנושא. לאחר בדיקות שבוצעו, התברר כי יש צורך בטנק גדול יותר, במשקל של 1500 טון, שקיבל את השם "לנדקרוזר P.1500".
בתוך כך, קיבלה חברת קרופ בדצמבר 1942, הוראה להתחיל בתכנונו של הלנדקרוזר P.1500, שהיה מיועד להיות הטנק הגדול בעולם. משקלו המתוכנן עמד על כ-1,500 טון ויחידת ההנעה שלו תוכננה להיות בהספק של 2200 כוחות סוס ומהירות הנסיעה שלו תוכננה לעמוד על כ-15 קמ"ש. אולם, בתחילת שנת 1943 החליט היטלר, בהחלטה משותפת עם אלברט שפר, שר החימוש הגרמני, לבטל את הפרויקט.
מטרת הפרויקט.
בשל גודלו ומשקלו הרב במיוחד של התותח, שעמד על מעל ל-1000 טון, הוא היה תותח רכבת שעל מנת להעבירו היה צורך לפרק אותו, דבר מסורבל מאוד הדרש מאמץ לוגיסטי גדול בנוסף להקצאת משאבים רבים למשימה זו. הלנדקורזר תוכנן כפלטפורמה ממונעת לתותח-העל שהיה הנשק הארטילרי הגדול ביותר שנבנה אי פעם והתותח המתנייע תוכנן להיות הגדול ביותר אי פעם.
מאפיינים.
הלנדקרוזר P.1500 יועד למעשה להיות תותח מתנייע ענק, ולהחליף את מסילת הרכבת שבה נעו תותחי ענק כמו בשוורר גוסטב ובנוסף לאפשר הגנה יותר טובה על התותח והצוות.
אם הלנדקרוזר היה נבנה ממדיו המתוכננים היו אורך היה כ-42 מטרים, רוחב 18 מטרים, שריון בעובי 250 מ"מ, כ-100 אנשי צוות ומשקל 2,500 טון כאשר התותח המתנייע מוכן לקרב. בגלל משקלו העצום היה מסוגל להגיע רק עד למהירות של 10–15 קמ"ש.
מלבד השוורר גוסטב, שעבורו תוכנן הלנדקרוזר והוא היה נשקו העיקרי, תוכנן גם חימוש משני של שני תותחי הוביצר 150 מ"מ וכ-15 מקלעים כבדים בקוטר 15 מ"מ.
קשיים בתכנון.
הפיתוח של הפנצר סימן 8 "מאוס", שהיה הטנק הכבד ביותר שנבנה מעולם, ומשקלו עמד על 190 טונות, הדגיש את הבעיות הרבות בתכנון והפעלה של טנקים כבדים.
הבעיות העיקריות של הפאנצר סימן 8 היו המשקל הרב, שמונע מהכלי את האפשרות לנסיעה על גשרים, ובעיקר גשרים מעל נהרות ונחלים. כמו כן, היה קושי רב בשינוע הטנק בעזרת רכבות ונסיעה שלו על כבישים הייתה הורסת אותם לחלוטין. ככל שהטנק היה גדול יותר, כך הבעיות האלו חמורות יותר, קל וחומר לגבי הלנדקרוזר, שמשקלו היה גדול פי כמה וכמה ממשקלו של הפאנצר סימן 8 "מאוס".
בעיה נוספת בולטת היא יחידת ההנעה בטנקים גדולים, וצריכת הדלק העצומה שלהם. כפי שהוכח בפיתוחו של הפאנצר סימן 8, המשקל הרב אינו מאפשר לטנק להגיע למהירות מינימלית בשל המשקל העצום, ובכך הטנק נחשף להתקפות אוויר ביתר קלות. כמו כן, צריכת הדלק העצומה של הלנדקרוזר הייתה מצריכה תשתית לוגיסטית כדי להזין את הכלי העצום, והוא היה בוודאי מכלה כמויות עצומות של דלק, מצרך שהיה במחסור חמור בגרמניה הנאצית בשנות המלחמה.
זיקו גרציאני
דיסטוניה פוקאלית
דיסטוניה פוקאלית היא הפרעה בטונוס השרירים הממוקדת לשרירים של איבר או אזור מסוים בגוף. כתוצאה מההפרעה בטונוס, נוצרת תנועה בלתי רצויה כגון עיוות של כף היד וכיפוף או פישוט של האצבעות.
ההשערה המקובלת כיום היא כי דיסטוניה פוקאלית נגרמת עקב ירי לא נכון של תאי עצב היוצר את ההתכוצויות. למרות שהתסמין החיצוני הוא באחד האיברים, משוער כי שורש הבעיה הוא בקליפת המוח. בתנאים נורמליים, האיברים השונים בגוף מיוצגים בחלקים שונים של קליפת המוח כמפה הנקראת הומונקולוס. במצב הדיסטוניה הפוקאלית, נראה שקיימים חיבורים בין האזורים השונים, מה שגורם בהקשרים מסוימים לפעילות שרירים נוספים שאינה רצויה.
זהו ההסבר לתופעה האופיינית לדיסטוניה הפוקאלית, שהעיוות אינו מתמיד ומתרחש בעיקר בשעת העיסוק של בעלי מקצוע הדורש פעילות מוטורית עדינה, כגון נגינה ציור וכירורגיה. מחקרים שונים הראו כי טיפול התנהגותי נכון יכול לשמש טיפול יעיל בדיסטוניה פוקאלית.
בין האנשים המפורסמים שסבלו מדיסטוניה פוקאלית נמנים המוזיקאי לאון פליישר ביד ימין, נגן האבוב אלכס קליין וצייר הקומיקס סקוט אדמס.
PSV איינדהובן
פרנק רייקרד
מנדלבאום בלש פרטי