בספטמבר 2020, נמסר לראשונה על תוכניתה של שירות "פרמאונט+" להפיק מיני-סדרה שתגולל את תהליך הפקתו של הסרט "הסנדק" מנקודת מבטו של המפיק אלברט ס. ראדי. בדצמבר 2020, נמסר כי את דמותו של ראדי יגלם השחקן ארמי האמר, אך בינואר 2021, נמסר כי השחקן פרש מההפקה, לכאורה בעקבות שערוריית מין בה הסתבך; ובמאי 2021, נמסר כי יחליף אותו בתפקיד מיילס טלר. באפריל 2021, נודע כי הבמאי דקסטר פלטשר עתיד להיות אמון על בימוי מספר פרקים במיני-סדרה. בינוי 2021, נמסר על ליהוקם של מת'יו גוד, ג'ובני ריביסי, קולין הנקס, דן פוגלר וג'ונו טמפל, וביולי 2021, נמסר על ליהוקם של ברן גורמן וג'סטין צ'יימברס. באוקטובר 2021, נמסר על ליהוקם של אריק בלפור, מייקל גנדולפיני וזאק שור.
צילומים.
צילומי הסדרה החלו בתחילת יולי 2021, אך הושבתו ב-29 ביולי עקב בדיקה לגילוי קורונה שיצאה חיובית. ב-23 באוגוסט 2021 דווח כי תוכניותיה של ההפקה לצלם בשאטו מרמונט בוטלו לאחר שנודע על סכסוך עבודה במקום.
שידור.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-28 באפריל 2022 בשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+". שלושת הפרקים הראשונים היו זמינים באופן מיידי ושבעת הנותרים שודרו על בסיס שבועי בימי חמישי.
נחמן וולף
כיטונאים
רב-לוחיתיים
כותנות-ים
התיישבות קולוניאליסטית
יוזפשטט
אנטוני הורוביץ
אהרון עמנואל
Fingers Crossed
Fingers Crossed (בעברית: להחזיק אצבעות) הוא שיר מאת הזמרת-יוצרת הקנדית לורן ספנסר-סמית', שיצא כסינגל בהוצאה עצמית ב-5 בינואר 2022. הוא נכתב על ידי ספנסר-סמית', פרנסיסקה הול וג'אקה אריקסון, והופק על ידי אריקסון. השיר הפך לוויראלי טיקטוק והגיע למקום הראשון באירלנד ובנורווגיה.
רקע.
לורן ספנסר-סמית' היא זמרת-יוצרת קנדית ילידת בריטניה שהתחרתה בעונה ה-18 של אמריקן איידול בשנת 2020, שם הגיעה ל20 המקומות הראשונים אך הודחה במהלך השבוע הראשון של התחרות. בנובמבר 2021, היא פרסמה קליפ של 47 שניות בחשבון הטיקטוק שלה כשהיא באולפן הקלטות תוך כדי האזנה לטיזר של השיר, שקיבל יותר מ-23 מיליון צפיות. הצלחת הסרטון, כמו גם תגובות הצופים עזרו לשכנע אותה להוציא גרסת אולפן של השיר.
אלן ויצטום
אלן ויצטום (27 באפריל 1939 ח' באייר תרצ"ט - 3 בפברואר 2021 כ"ב בשבט תשפ"א) היה חוקר ומרצה בתחום הבוטניקה, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
אלן ויצטום נולד בניו יורק, ארצות הברית, לשירלי (שרה) והרמן ויצטום. ההורים הגיעו לארצות הברית מפולין, בשנות ה-30 של המאה ה-20. הם הכירו בניו יורק ונישאו שם. אחרי מות אביו, ב-1943, אמו נישאה בשנית, ליוסף פרוינד, אשר היה שריד מיהדות פולין של תקופת מלחמת העולם השנייה. ראיית העולם של אלן ויצטום הושפעה משואת יהדות אירופה.
כבר בגיל צעיר, אלן ויצטום גילה עניין רב בעולם הצומח, כולל בפרטים הקטנים שבו. בשנים מאוחרות יותר, כמרצה, עשה רבות כדי להנחיל את התעניינותו זו לסטודנטים.
פרופסור ויצטום למד לימודים תיכוניים בישיבת ברוקלין (Brooklyn Talmudical Academy), ולאחר מכן המשיך בלימודים אוניברסיטאיים באוניברסיטת קורנל, שם הכיר את אן קנט, שאותה נשא לאשה בשנת 1966. באותה שנה הזוג עלה לישראל, בהשפעתו של ד"ר חן שיפריס, שהיה אז סטודנט ישראלי באוניברסיטת קורנל.
בשנתיים הראשונות משפחת ויצטום התגוררה בירושלים, ולאחר מכן עברה המשפחה לבאר שבע. לזוג נולדו שלושה בנים.
מסלול אקדמי.
אלן ויצטום למד תואר ראשון בביולוגיה בברוקלין קולג', והמשיך במסלול ישיר לתואר דוקטור באוניברסיטת קורנל, במחלקה לבוטניקה, בהנחית פרופסור David W. Bierhorst.
בשנה הראשונה לאחר עלייתו ארצה, אלן ויצטום עבד במעבדתו של פרופסור אברהם פהאן, ובשנה השנייה עבר למעבדתו של פרופסור שמעון קליין, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1968, עם המעבר לבאר שבע, ויצטום החל ללמד במכון להשכלה גבוהה בנגב והיה בין חמשת המרצים הראשונים הקבועים במחלקה לביולוגיה. בשנת 1972 מכון זה הוסמך כאוניברסיטה בשם אוניברסיטת הנגב. ב-1973 האוניברסיטה קיבלה את שמה הנוכחי - אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. פרופסור ויצטום לימד כבר במחזור הראשון והתמיד בכך עד פרישתו לגמלאות. הוא ראה ערך עליון בקירוב ציבור תלמידיו לעולם הצומח, והרצה תוך שימוש באמצעי המחשה רבים ומגוונים. ויצטום היה מרצה מוערך ואהוד.
בנוסף לפעילותו בארץ, פרופסור ויצטום ערך מחקרים תוך שיתוף פעולה עם עמיתים מחוצה לה. בין היתר, הוא עבד עם חוקרים מאוניברסיטת נוטינגהאם ומאוניברסיטת רדינג בבריטניה, אוניברסיטת ניו יורק בארצות הברית, אוניברסיטת הוואי ואוניברסיטת קורנל. פרופסור ויצטום פרש לגמלאות בשנת 2007, כפרופסור אמריטוס.
מחקרים.
מחקריו הבולטים של פרופסור ויצטום עוסקים בתופעות שונות בצמחים עילאיים, בין היתר במבנה הצמח, בנביטה, בנשירה בהשפעת קרינה אולטרא סגולה ובפריחה. ויצטום חקר גם את מכניקת מבנה הצמח, פיזור זרעים ושינוי צבעים בצמחים.
פרופסור ויצטום חקר את נושא הצמחים בגמרא, בהיבט של שמות, שימושים והיבט חקלאי. כמו כן, תרם גם בתחום הטקסונומיה בכתיבת הספר "צמחי המקרא".
מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית
מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית הוא ספר משנת 1976 מאת הפסיכולוג, הפסיכוהיסטוריון ותאורטיקן התודעה של פרינסטון, ג'וליאן ג'יינס (1920–1997). הספר מתייחס לבעייתיות של התודעה - "היכולת להתבוננות פנימה" - שלדעתו של ג'ינס יש להבדיל ממודעות חושית ותהליכים אחרים של קוגניציה. ג'יינס מציג את הפתרון המוצע שלו: שתודעה היא "התנהגות נלמדת" המבוססת יותר על שפה ותרבות מאשר על ביולוגיה. פתרון זה, בתורו, מצביע על מקורה של התודעה בהיסטוריה האנושית העתיקה ולא בתהליכים מטפיזיים או אבולוציוניים. יתרה מכך, עדויות ארכאולוגיות והיסטוריות מצביעות על כך שלפני "למידה" של התודעה, המנטליות האנושית הייתה מה שג'יינס כינה "המוח הדו-קמרי" - מנטליות המבוססת על הזיה מילולית.
המהדורה הראשונה יצאה בינואר 1977 באנגלית. שתי מהדורות מאוחרות יותר, ב-1982 וב-1990, יצאו על ידי ג'יינס עם תוספות אך ללא שינויים. זה היה ספרו היחיד של ג'יינס, והוא עדיין מודפס, במספר שפות. בנוסף לביקורות ופרשנויות רבות, ישנם מספר סיכומים של חומר הספר. למשל, בכתב העת Behavioral and Brain Sciences, בהרצאות ובדיונים שפורסמו ב-Canadian Psychology, וב-Art/World.
התיאוריות של ג'ינס.
בספרו, ג'ינס סוקר את מה שאחד ממבקריו המוקדמים הכיר כ"היסטוריה מרהיבה של כישלון" כדי להסביר את התודעה - "היכולת האנושית להתבונן בפנים". כשהוא נוטש את ההנחה שהתודעה היא מולדת, ג'יינס מסביר זאת במקום זאת כהתנהגות נלמדת ש"מתעוררת ... מהשפה, ובמיוחד מהמטאפורה." עם הבנה זו, ג'יינס הוכיח אז שטקסטים עתיקים וארכאולוגיה יכולים לחשוף היסטוריה של מנטליות אנושית לצד היסטוריות של מוצרים תרבותיים אחרים. הניתוח שלו של העדויות הוביל אותו לא רק למקם את מקור התודעה במהלך האלף השני לפני הספירה, אלא גם לשער את קיומה של "מנטליות לא-מודעת ישנה יותר שאותה כינה המוח הדו-קמרי, בהתייחסו לשתי ההמיספרות של המוח".
בפרק השלישי של הספר, "המוח של האיליאדה", ג'יינס קובע שלאנשים של התקופה לא הייתה תודעה.
ג'יינס כתב המשך נרחב במהדורת 1990 של ספרו, בה התייחס לביקורות והבהיר כי לתיאוריה שלו יש ארבע השערות נפרדות: התודעה מבוססת על השפה ונגישה אליה; המוח הדו-קאמרי הלא מודע מבוסס על הזיות מילוליות; התמוטטות התודעה הדו-קאמרית קודמת לתודעה, אך התיארוך משתנה; ה'מוח הכפול' של הדו-קאמרליות אינו הצידייזציה הפונקציונלית של היום של ההמיספרות המוחיות. הוא גם הרחיב על השפעת התודעה על הדמיון והזיכרון, מושגי העצמי, רגשות, חרדה, אשמה ומיניות.
קבלה והשפעה.
"מקור התודעה בהתמוטטות התודעה הדו-קאמרית" הייתה יצירה מוצלחת של מדע פופולרי, שמכרה את ההדפסה הראשונה לפני ששנייה הצליחה להחליף אותה. הספר היה מועמד לפרס הספר הלאומי ב-1978, וזכה לעשרות ביקורות ספרים חיוביות, כולל אלה של מבקרים ידועים כמו ג'ון אפדייק ב"ניו יורקר", כריסטופר להמן-האאפט ב"ניו יורק טיימס", ומרשל מקלוהן ב"טורונטו גלוב אנד מייל". מאמרים על ג'ינס ורעיונותיו הופיעו במגזין Time וב-Psychology Today ב-1977, וב-Quest/78 ב-1978.
הוא מוזכר בעבודתו של ריצ'רד דוקינס משנת 2006 "יש אלוהים?" כ"אחד מהספרים האלה שהם זבל מוחלט או יצירה של גאונות מוחלטת, שום דבר באמצע! כנראה הראשון, אבל אני מגדר את ההימורים שלי". עבודתו של ג'יינס על התודעה השפיעה על הפילוסופים דניאל דנט, סוזן בלקמור וקן וילבר, והמודל הדו-קמרי של ההמיספרות המוחיות השפיע על חוקרי הסכיזופרניה הנרי נסראללה וטים קרואו.
התיאוריה של דו-קאמרליות צוטטה באלפי ספרים ומאמרים, מדעיים ופופולריים כאחד. זה נתן השראה לחקירות מוקדמות של הזיה שמיעתית על ידי הפסיכולוג תומאס פוזי והפסיכולוג הקליני ג'ון המילטון. עם מחקר נוסף בסוף שנות ה-90 באמצעות טכנולוגיית הדמיית מוח חדשה, רעיונותיו של ג'יינס קיבלו תשומת לב מחודשת והכרה על כך שהם תרמו לחשיבה מחודשת על הזיות שמיעה ומחלות נפש.
ועידות.
היו מספר כנסים וסימפוזיון שהוקדשו לתיאוריה של ג'וליאן ג'יינס. אלו כוללים:
פרסומים.
מספר הולך וגדל של פרסומים דנים ומרחיבים את התיאוריה של ג'וליאן ג'יינס. אלו כוללים:
מחלוקת וביקורת.
באופן כללי, ג'יינס זוכה לכבוד כמרצה והיסטוריון של פסיכולוגיה. מרסל קויסטן, מייסד אגודת ג'וליאן ג'יינס, שואל מדוע, בעשרות השנים שלאחר פרסום הספר, "היו מעט דיונים מעמיקים, חיוביים או שליליים", ודוחה כפשטנית מדי את הביקורת ש"ג'יינס טעה".