פרשת הדם נוגעת למדיניות מפלה שהונהגה בחשאי בשירותי הדם של מגן דוד אדום בין השנים 1984–2017. על-פי המדיניות, שלא הובאה לידיעת משרד הבריאות והוסתרה מן התורמים עד חשיפתה בשנת 1996, הושמדו כמעט כל מנות הדם שנאספו מעולים מאתיופיה ומצאצאיהם. יישום המדיניות באופן גורף כלפי קבוצה אתנית שלמה עורר ביקורת קשה בציבור הישראלי, בתקשורת העולמית ובספרות המדעית. שתי ועדות ציבוריות מתחו ביקורת על שירותי הדם של מד"א והמליצו על ביטול מדיניות ההחרגה, בשנת 1996 ובשנת 2015, אולם זו בוטלה בפועל רק ביולי 2017. פרשת הדם עוררה שלושה גלים עיקריים של מחאה ציבורית: הראשונה עם חשיפתה בשנת 1996, השנייה בשנת 2006 והשלישית בשנת 2013.
מחאת 1996.
ב-24 בינואר 1996 פרסם העיתונאי רונאל פישר בעיתון מעריב כי מנות דם הנתרמות על ידי עולים מאתיופיה מועברות להשמדה. החשיפה, תחת הכותרת "שקר הדם האתיופי", עוררה תחושות זעם ועלבון ממספר טעמים:
חשיפת פרשת הדם ותגובות שרותי הדם של מד"א הובילו ביום ראשון, 28 בינואר 1996, להפגנה של בין שמונת אלפים לעשרת אלפים עולים מאתיופיה מול משרד ראש הממשלה בירושלים. הם נשאו שלטים כגון "לא ניתן דמנו הפקר", "עם אחד, דם אחד", "אנחנו שחורים אבל הדם שלנו אדום", "אנחנו יהודים כמוך: עצרו את האפרטהייד הגזעני". המשטרה, שהעניקה רישיון להפגנה של 850 איש, לא תגברה את כוחותיה למול המפגינים הרבים, לאור ניסיונה בהפגנות השקטות של עולי אתיופיה בשנות השמונים והתשעים. השוטרים במקום ניסו לפזר את אלפי המפגינים בעזרת אלות וזרנוקי מים, אך משמקצת המפגינים יידו לעברם אבנים עברו לירי כדורי גומי ורימוני גז מדמיע. 41 שוטרים ולמעלה מעשרים מפגינים נפצעו בהפגנה, בה ניזוקו כמעט כל המכוניות בסביבת משרד ראש הממשלה. הן המפגינים והן השוטרים השוו בין אלימות המפגינים והשוטרים לבין פיזור הפגנות אלימות בימי האינתיפאדה. החוקר אורי בן אליעזר טען כי השמדת מנות הדם הייתה עבור ישראלים אתיופים צעירים רגע הפכו לקבוצה המובדלת על בסיס גזע בחברה הישראלית. ח"כ פרופ' יורם לס, מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר וחבר הכנסת בעת חשיפת הפרשה, טען כי מדיניות ההשמדה היא "גזענית וחסרת הצדקה מדעית". לדבריו, שיעור ההידבקות באיידס גבוה בהרבה בארצות הברית מאשר בישראל ובכל זאת איש מעולם לא שקל למנוע מיהודים אמריקאים לתרום דם. פרופ' לס הוסיף וטען כי "אי אפשר להעליב אנשים ולהונות אותם על ידי לקיחת דם מוורידיהם והשלכתו לאשפה". גלי הביקורת אודות מדיניות מד"א חדלו כעבור חודש, בעקבות סדרת פיגועי התאבדות שפקדו את ערי ישראל בחודשים פברואר-מרץ 1996.
בעיצומה של ההפגנה זומן מארגנה אדיסו מאסלה ללשכת ראש הממשלה שמעון פרס, שהבטיח לו להקים ועדת חקירה ממלכתית שתבחן את פרשת הדם לצד שאר היבטי היחס המפלה כלפי יהודי אתיופיה. "השגנו ביום אחד מה שלקח לתימנים ארבעים שנה להשיג!" זעק מאסלה בפני המפגינים בצאתו מן הפגישה, כשהוא מתייחס לוועדת החקירה הממלכתית שהוקמה בשנת 1995 לחקירת פרשת ילדי תימן. בפועל הוקמה ועדת בירור ציבורית בעלת סמכויות מוגבלות יותר, בראשות הנשיא לשעבר יצחק נבון.
מחאת 2006.
בתחקיר עיתונאי שפרסמה חברת החדשות של ערוץ 2 בתאריך 31 באוקטובר 2006 נחשף כי לא נעשה שימוש בתרומות הדם של עולים מאתיופיה. בעקבות התחקיר התחדשו ההפגנות אודות פרשת הדם, הפעם בהובלת צעירים שהוריהם עלו מאתיופיה. בעקבות המחאה הבטיח שר הבריאות יעקב בן יזרי להקים ועדה מקצועית שתבחן כיצד ניתן לפתור את הסוגיה, אולם זו לא הוקמה בפועל. עם זאת הביאה המחאה לעדכון הנחיות מד"א ב-15 באפריל 2007, כך שילידי ישראל שהוריהם עלו מאתיופיה יוכלו לתרום דם, בדומה לשאר ילידי ישראל. על אף טענות מד"א משנת 2007 כי "מעולם לא נאסר על אתיופים ילידי ישראל לתת תרומת דם", עמדה ועדת נבון עוד בשנת 1996 על האבסורד שבפסילת דמם של ילידי הארץ רק בשל מוצא הוריהם והמליצה פה אחד לבטל הנחיה זו, אולם המלצותיה לא יושמו.
מחאת 2013.
בדצמבר 2013 סירב צוות מד"א להתרים דם מחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שעלתה מאתיופיה בגיל 3, בתואנה כי לבני העדה האתיופית יש "סוג דם מיוחד". בעקבות זאת סילק יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין את צוות מד"א מהכנסת והושמעו גינויים חריפים מצד נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ונבחרי ציבורי נוספים. מנהלת שרותי הדם של מד"א טענה כי צוות המתרימים נהג על פי נוהלי משרד הבריאות, אשר פוסלים לקיחת דם ממי ששהה שנה או יותר במדינה שבה שכיחות האיידס גבוהה. בעקבות המחאה הציבורית, שהקיפה הפעם גם מגזרים נוספים מלבד ציבור העולים מאתיופיה, מינתה שרת הבריאות יעל גרמן ועדה מקצועית במשרדה לצורך "בחינת תרומות דם מאוכלוסיות המוגדרות כיום כאוכלוסיות בסיכון", בראשות פרופסור מנפרד גרין.
הדרת יוצאי אתיופיה משכונות מגורים.
בינואר 2012 פורסמה כתבה בחדשות ערוץ 2 שבמסגרתה סיפרו תושבי קריית מלאכי כי הם אינם מעוניינים שבסביבתם יתגוררו תושבים מבני העדה האתיופית, בשל חשש מירידת ערך מחירי הדירות וההשפעה שתהיה, לדבריהם, לתושבים אלו על איכות המגורים בסביבה. בתוך כך, פורסם בכתבה על סירובם של כמה בעלי בתים בקריית מלאכי למכור דירות לבני העדה האתיופית. אחד מהם אמר כי "לאתיופים יש ריח של פצצת אטום".
לאחר הפרסום, ב-10 בינואר 2012 הפגינו כאלפיים מבני הקהילה האתיופית בקריית מלאכי ועמם אזרחים רבים קיימו תהלוכה לכיוון הרחבה המרכזית בעיר, שם התקיימה הפגנה נגד הגזענות כלפי יוצאי העדה האתיופית. המפגינים נשאו שלטים עליהם נכתב בין היתר "שחור זה רק צבע", "גזענות זה לא גזעי" ו"מכירים את ה-KKK?". כן התקבלו דיווחים כי כתובות "תג מחיר נגד אתיופים" רוססו על גבי מכוניות ועל קירות בתים ברחובותיה.
שרת הקליטה סופה לנדבר מסרה לקראת ההפגנה כי "צר לי לשמוע שבשנת 2012 קמים בציבור הישראלי גורמים עוינים לעולים החדשים, אשר לוקחים חלק פעיל במפעל הציוני". לנדבר ציינה כי בהיסטוריה הלא רחוקה "כולנו התחלנו כעולים בישראל, ואני מתביישת לגלות שבתוך עמנו מתגלים סימנים של חוסר סובלנות כה בוטה". עוד נמסר כי משרד הקליטה רואה בחומרה כל ביטוי אלים כלפי עולים חדשים וקורא לרשות המקומית כמו גם לציבור להוקיע תופעות כאלו מקרבם.
ב-18 בינואר כ-5,000 מפגינים, רובם בני העדה האתיופית, צעדו מרחבת הכנסת במחאה על הגזענות כלפיהם, וקיימו עצרת בגן העצמאות בירושלים. המפגינים נופפו בדגלי ישראל ונשאו שלטים שעליהם נכתב "כאן גרים בכיף גזענים", "היום זה אני, מחר זה אתה" ו"די לגזענות". כמו כן, הם צעקו "דור חדש דורש שינוי", "מי שלא קופץ גזען", "לא ניתן לשחור להיות מסכן".
אלימות משטרתית.
הפגנות 2015.
אירוע הכאת החייל דמאס פיקדה (2015).
ב-27 באפריל 2015 פורסם סרטון המתעד תקרית בחולון, בו נראה שוטר יס"מ ומתנדב מכים את דמאס פיקדה, חייל ממוצא אתיופי. לאחר המקרה נעצר החייל פיקדה בגין תקיפת שוטרים. לימים תיאר השופט יורם דנציגר את האירוע:
בעקבות פרסום הסרטון השוטר הושעה והמתנדב שהיה באירוע הוצא משירות המשטרה. המקרה הועבר לחקירת המחלקה לחקירות שוטרים. בעקבות ההתעניינות הציבורית הועבר המקרה לבחינה אישית של היועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, אשר סגר את התיק הפלילי שנפתח נגד השוטר, בנימוק שהמתלונן היה ראשון להשתמש בכוח פיזי נגד השוטר. העניין הועבר לטיפול משמעתי במשטרה. בינואר 2017 החליט היועץ המשפטי הנכנס, אביחי מנדלבליט, לפתוח מחדש את תיק החקירה בנימוק שמבחינה עובדתית השוטר היה הראשון לפעול בכוח נגד המתלונן וכי לא ננקטו כל צעדים משמעתיים נגד השוטר, מכיוון שהוא פוטר מסיבות אחרות שלא קשורות לאירוע. בהמשך, הוצע לשוטר הסדר מותנה על פיו יודה השוטר בעובדות האירוע ולא יוגש נגדו כתב אישום. בג"ץ אישר את ההחלטה. באפריל 2019, בתום ארבע שנות הליכים משפטיים, נסגר התיק נגד פיקאדה מחוסר אשמה.
ההפגנות.
בעקבות הסרטון נערכו הפגנות סוערות ברחבי ישראל במחאה על יחס המשטרה ליוצאי אתיופיה בישראל, יחס שלטענתם נגוע בגזענות ולוקה בשיטור יתר. כדוגמאות נוספות ליחס זה הביאו מנהיגי המחאה את פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה, הדרה של תלמידים ותלמידות ממוצא אתיופי ממוסדות חינוך, ואת פרשת מותו של יוסף סלמסה. מפגינים אחדים עטו חולצות עם הכיתוב ״איפה אברה?״, שרמזו על חטיפתו של אברה מנגיסטו עליה הוטל איפול באותה עת.
ב-30 באפריל נערכה הפגנה בת כאלף משתתפים בירושלים. בין היתר הפגינו המפגינים מול המטה הארצי של משטרת ישראל, ברחוב המלך ג'ורג', חסמו את כביש 1 ואת תנועת הרכבת הקלה בירושלים.
אף על פי שכוונת מארגני ההפגנה הייתה לקיים הפגנה לא-אלימה, ההפגנה נהפכה למהומה בעקבות מספר מפגינים שהפעילו אלימות. 14 בני אדם נפצעו במהלך ההפגנה, בהם 11 אזרחים ושלושה שוטרים. שניים מהמפגינים נעצרו. המפגינים ניסו להניע את המחאה אל מול בית ראש הממשלה בירושלים, אך המשטרה מנעה זאת. דמאנו שאטה, מדוברי המפגינים, אמר: המפגינים טענו כי כוחות המשטרה רואים ביוצאי אתיופיה חשודים מידיים באופן סיסטמטי, וכי חלה עלייה באירועי האלימות המשטרתית נגד יוצאי אתיופיה. טענות אלה באו לידי ביטוי גם בדיווחים על שהתרחש בהפגנה זו עצמה: בין היתר, דווח כי המשטרה השליכה רימוני הלם לעבר המפגינים והשתמשה כנגדם בגז מדמיע. גם חברת הכנסת לשעבר פנינה תמנו-שטה, שהשתתפה בהפגנה, טענה שהמשטרה השתמשה בכוח מופרז ולא מידתי, ואמרה: שוטר לשעבר ממוצא אתיופי טען בעקבות ההפגנה: "האצבע על ההדק קלה עד בלתי-נסבלת".