אנטוני רמלייטס אי סימון (בקטלאנית: Antonio Ramallets i Simón; לעיתים נודע בשם הספרדי "אנטוניו" (Antonio); 4 ביוני 1924 - 30 ביולי 2013) היה שחקן ומאמן כדורגל. רמלייטס שיחק במשך רוב שנות הקריירה שלו בקבוצת ברצלונה. רמלייטס היה השוער שספג את מספר השערים הקטן ביותר לאורך העונה בליגה הספרדית 5 פעמים בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. הוא זכה בפרס ריקרדו זאמורה בשתי מהדורותיו הראשונות, בעונות 1958/59 ו-1959/60, כשוער הטוב בליגה. לצד משחקו בברצלונה שיחק גם במדי נבחרות ו. לאחר פרישתו ממשחק אימן מספר קבוצות, כגון ריאל ואיאדוליד וריאל סרגוסה.
קריירה.
בשנות ה-40 שיחק רמלייטס במספר קבוצות בספרד. הוא שיחק במדי אאורופה ב-1941, ולאחר שירות החובה בצבא הספרדי שיחק במדי "סן פרננדו" בעונת 1944/45 ובמדי ריאל ואיאדוליד בעונת 1946/47, שהייתה אז בליגה השלישית. הוא עזר לקבוצה לעלות לליגה השנייה.
בתום עונה זו, בגיל 23, הצטרף לברצלונה. הוא החל כשוער השני בקבוצה, אחרי חואן סמבודיו ולסקו. רמלייטס ערך את הופעת בכורתו במדי ברצלונה בליגה בניצחון 2-1 על סביליה ב-28 בנובמבר 1948. הייתה זו הופעתו היחידה לאותה עונה, עונת 1948/49. כשוולסקו נפצע, רמלייטס החליפו וביסס את מעמדו בקבוצה. בעונות הבאות היה השוער הראשון בקבוצה. רמלייטס היה חבר חשוב בקבוצה שזכתה להצלחות רבות בשנות ה-50, לצד שחקנים כדוגמת ז'ואן סגרה, לאזלו קובאלה, שנדור קוצ'יש, לואיס סוארס וזולטאן צ'יבור. רמלייטס עמד בשער בעונת "חמשת הגביעים" של ברצלונה, עונת 1951/52. הוא היה השוער שסופג את כמות השערים המינימלית בליגה בחמש עונות - 1951/52, 1955/56, 1956/57, 1958/59 ו-1959/60.
בעונת 1960/61 הגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות, אך קבוצתו הפסידה 3-2 והחמיצה את הזכייה בתואר אלופת אירופה. רמלייטס פרש ממשחק שנה לאחר מכן, בגיל 38. נערך משחק הוקרה לפרישתו ב-6 במרץ 1962 נגד המבורג. ברצלונה ניצחה 5-1, ורמלייטס הדף בעיטה מרשימה של אובה זילר.
הוא ערך במדי הקבוצה 473 הופעות במשך 15 שנים, בסיכום כל המסגרות. הוא זכה עם הקבוצה בשש אליפויות הליגה. מספר זה החזיק כשיא של מספר אליפויות לשחקן במועדון כחמישים שנה, עד שצ'אבי זכה באליפות השביעית שלו. בנוסף לאליפויות, זכה רמלייטס חמש פעמים בגביע הגנרל ופעמיים בגביע ערי הירידים.
הצלחתו במדי ברצלונה זיכתה אותו בזימון לסגל נבחרת ספרד במונדיאל 1950. במונדיאל הגיעה ספרד למיקום שיא בתולדותיה עד אז, מקום רביעי. בטורניר זכה רמלייטס לכינוי "החתול של המרקנה" בשל יכולותיו בשער הנבחרת. מ-1950 ועד 1961 ערך 35 הופעות במדי נבחרת ספרד. בנוסף, שיחק 7 פעמים במדי נבחרת קטלוניה.
לאחר שפרש ממשחק החל לאמן מספר קבוצות בספרד, כל קבוצה במשך עונה. קבוצתו הראשונה כמאמן הייתה ריאל ואיאדוליד בעונת 1962/63 ואחריה ריאל סרגוסה. לאחר שאימן את ריאל מורסיה, שב אל ויאדוליד. הוא אימן את הקבוצות CD לוגרונייס, הרקולס אליקנטה וקבוצת המילואים של אלצ'ה.
כדורגל באנגליה
הכדורגל באנגליה הוא אחד מענפי הספורט החשובים ביותר עבור הציבור האנגלי, ויש לו חלק משמעותי בתרבות ובחיי הפנאי של האנגלים.
משחקי הכדור הראשונים באנגליה מתוארכים לימי הביניים, וקיימות התייחסויות למשחקים דמויי-כדורגל גם במאות השנים שלאחר מכן. רוב מאפייני הכדורגל המודרני נוצרו באנגליה לראשונה, ולכן היא נחשבת למולדת הכדורגל המודרני.
היסטוריה.
השנים הראשונות.
צורות מסוימות של כדורגל התקיימו באנגליה כבר בימי הביניים. משחקים שבהם בועטים בכדור משחק היו קיימים (ככל הנראה) כבר בשנת 1280. קיימות עדויות לקבוצות ושערים מאורגנים המתוארכות גם למאה ה-16. ישנן עדויות שלפיהן התקיימו ב-1581 משחקים מסודרים עם שופטים בבתי הספר באנגליה.
חוקי קיימברידג', שנוסחו לראשונה באוניברסיטת קיימברידג' ב-1848, השפיעו רבות על התפתחות חוקי הכדורגל המודרני בפרט ועל התפתחות חוקי משחקי הכדור בכלל. החוקים נכתבו במכללת טריניטי, במסגרת פגישה שבה נכחו נציגים מאיטון קולג', בית הספר הארו, בית הספר רוגבי, וינצ'סטר קולג', ובית הספר שרוסברי. החוקים הללו לא אומצו באופן אחיד, כיוון שבאמצע המאה ה-19 הוקמו מועדוני כדורגל רבים ברחבי העולם דובר האנגלית, ללא קשר לבתי ספר או אוניברסיטאות. המועדונים הללו אימצו לעצמם חוקים משלהם, אשר ברבות הימים תרמו אף הם לעיצוב החוקים המקובלים כיום.
בתי ספר אחדים פיתחו חוקי משחק עצמאיים, ובייחוד מועדון הכדורגל שפילד (מועדון הכדורגל הוותיק ביותר בעולם) שהוקם ב-1857 על ידי תלמידים לשעבר בבתי ספר ציבוריים. כתוצאה מכך הוקמה התאחדות הכדורגל של מחוזות שפילד והלמשייר ב-1867. ג'ון צ'ארלס ת'רינג מבית הספר אפינגהאם פיתח מערכת חוקים עצמאית ב-1862, שהשפיעה גם כן על החוקים המודרניים.
הפעילויות הללו הובילו בסופו של דבר להקמתה של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-1863, שנפגשה לראשונה ב-26 באוקטובר בפאב לונדוני. בפגישה נכחו מספר נציגים של המועדונים הבולטים באזור לונדון רבתי באותה תקופה, וכן נציג אחד של מועדוני בתי הספר. לאחר הפגישה הראשונה הוזמנו נציגים נוספים ממועדוני בתי הספר, אך למעט ת'רינג רובם סירבו. בחודשים שלאחר הפגישה הראשונה עבדו חברי ההתאחדות על ניסוח קובץ החוקים הראשון שלה. מחלוקות על חוקים מסוימים, כגון האיסור על השימוש בידיים לאחיזת הכדור בזמן ריצה, הובילו לפיצול ומספר חברים בהתאחדות הכדורגל הקימו את איגוד הרוגבי. המועדונים שנותרו, תחת הנהגתו של אבנעזר קוב מורלי, המשיכו בעבודתם ואישרו את שלושה עשר החוקים המקוריים של המשחק.
התאחדות הכדורגל של שפילד פעלה תחת מערכת חוקים עצמאית עד שנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר ההתאחדות האנגלית מאמצת חלק מהחוקים שלה עד שלא היו הבדלים רבים בין המשחקים. המשחק בין שפילד למועדון הכדורגל האלאם, שנערך ב-29 בדצמבר 1862, היה אחד מהראשונים שתועדו בעיתון.
לאחר ניסוח חוקי קיימברידג' חלה התפתחות מהירה בכדורגל האנגלי. באנגליה נערך טורניר הגביע הראשון (גביע יודאן, 1867), התחרות הלאומית הראשונה (גביע ה-FA, 1871) וליגת הכדורגל הראשונה (הפוטבול ליג, 1888), בנוסף למשחק הראשון בהיסטוריה מול נבחרת סקוטלנד שנערך בלונדון ב-5 במרץ 1870 והסתיים בתיקו 1 - 1. לאור כל הסיבות הללו נחשבת אנגליה למולדת הכדורגל המודרני.
תחילת התחרויות המאורגנות.
ב-8 במרץ 1873 זכתה נבחרת אנגליה בניצחון הראשון בהיסטוריה במשחק בינלאומי, לאחר שגברה על נבחרת סקוטלנד בתוצאה 4 - 2. השנים האחרונות של המאה ה-19 היו מאופיינות בבידול הולך וגובר בין הכדורגל החובבני לכדורגל המקצועני, שהתבסס בעיקר על חלוקה גאוגרפית. המועדונים הצפוניים אימצו גישה מקצוענית כיוון שעובדים לא יכלו להרשות לעצמם לשחק באופן חובבני, ואילו המועדונים הדרומיים נטו יותר לכיוון הגישה החובבנית. בסופו של דבר החליטה ההתאחדות ב-1885 לקבוע את המקצוענות בתקנות שלה, והפוטבול ליג הוקמה ב-1888 בעקבות פגישה של נציגי המועדונים האנגליים הבכירים שאורגנה על ידי מנהל אסטון וילה ויליאם מקגרגור. המועדון פרסטון נורת' אנד זכה באליפות הראשונה (עונת 1888/1889), והייתה הקבוצה הראשונה שהשלימה דאבל לאחר שזכתה גם בגביע ה-FA. אסטון וילה חזרה על הישג זה בעונת 1896/1897.
הפוטבול ליג התרחבה במשך 25 השנים הבאות שבהן הכדורגל שגשג באנגליה. ב-1888 היו בה רק 12 מועדונים בליגה אחת, בעונת 1892/1893 היו בה 28 מועדונים המחולקים לשתי ליגות, ואילו בעונת 1900/1901 היו בה 40 מועדונים. מספר זה נותר קבוע עד להשעיית משחקי הליגה לאחר עונת 1914/1915 בעקבות מלחמת העולם הראשונה. בשנים שלפני המלחמה המועדונים מאזורי צפון אנגליה והמידלנדס היו הדומיננטיים, כאשר המועדונים שזכו בשלוש אליפויות או יותר המועדונים אסטון וילה, סנדרלנד, שפילד ונסדיי וניוקאסל יונייטד. בזמן המלחמה לא נערכו משחקים תחרותיים. אולם, בין עונת 1915/1916 לעונת 1918/1919 התקיימה "הפוטבול ליג של זמן המלחמה", כאשר משחקי גביע ה-FA חודשו רק לאחר תום המלחמה.
בעונת 1920/1921 הורחבה הפוטבול ליג פעם נוספת עם הקמתה של הליגה השלישית, וכתוצאה מכך התרחב הטווח הגאוגרפי של המועדונים לכיוון דרום מברמינגהאם. בכל ליגה היו 22 מועדונים. בעונה שלאחר מכן הליגה הורחבה שוב עם פיצול הליגה השלישית לחלק הצפוני (20 מועדונים) והחלק הדרומי (22 מועדונים), כאשר בפוטבול ליג כולה יש בסך הכול 86 מועדונים. בעונת 1923/1924 התווספו שני מועדונים לליגה השלישית הצפוני, ובסך הכול היו 88 מועדונים בכל הפוטבול ליג.
האצטדיון הלאומי בוומבלי נפתח ב-1923, ומשחק גמר גביע ה-FA הראשון שנערך בו זכה לכינוי "גמר הסוס הלבן".
לאחר מלחמת העולם הראשונה.
השנים שבין שתי מלחמות העולם התאפיינו בשליטה של האדרספילד טאון, אברטון וארסנל, שזכו ב-11 מתוך 18 אליפויות ליגה אפשריות. המועדונים האדרספילד וארסנל זכו בשלוש אליפויות ברצף כל אחד, כאשר האחרון זוכה פעמיים בגביע ה-FA.