אקונומטריקה יצא אור לראשונה ב-1933. עורכו הראשון היה רגנר פריש, זוכה פרס נובל הראשון בכלכלה ב-1969, ששימש כעורך בשנים 1933–1954. אם כי כל המאמרים באקונומטריקה הם כיום בשפה האנגלית, הגיליונות הראשונים הכילו מאמרים מדעיים בצרפתית. פרופ' צחי גלבוע מאוניברסיטת תל אביב משמש כסגן עורך בכתב העת.
החברה האקונומטרית שואפת למשוך מחקרים שימושיים בעלי רמה גבוהה באמצעות הענקתה של מדליית פריש (Frisch Medal). הפרס ניתן פעם בשנתיים למאמר ניסיוני או תאורטי-שימושי שפורסם באקונומטריקה במהלך חמש השנים שחלפו.
כיום, המאמר המצוטט ביותר נכתב על ידי דניאל כהנמן ועמוס טברסקי בנושא תורת הערך. לפי קים, מורס וזינגלס הרי שהמאמר המצוטט ביותר במדעי החברה והכלכלה והמצוטט ביותר באקונומטריקה הוא של הלברט וייט.
האגודה לקידום הלימודים הרומים
האגודה לקידום הלימודים הרומים (באנגלית: The Society for the Promotion of Roman Studies, או בקיצור: The Roman Society) היא הארגון בבריטניה המוביל לקידום מחקר רומא העתיקה והאימפריה הרומית. האגודה עוסקת בהיסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות ואמנות רומית. האגודה נוסדה ב-1910, כאגודת אחות של האגודה לקידום הלימודים ההלניים (Society for the Promotion of Hellenic Studies).
פעילות.
האגודה מוציאה לאור שני פרסומים שנתיים:
לאגודה ספרייה אותה היא חולקת במשותף עם האגודה לקידום הלימודים ההלניים ועם המכון ללימודים קלאסיים של אוניברסיטת לונדון, בה למעלה מ-110,000 כרכים ו-600 כתבי עת עכשוויים.
האגודה מעניקה מלגות וביניהן: מלגות עבור קורסי קיץ, מענקי ארכאולוגיה (באמצעות מענקי חפירות וועידות דו-שנתיות) ומלגות לבתי ספר להוראה בנושא העולם הרומי.
האגודה עורכת סדרת הרצאות פומביות בלונדון, ואחרות מחוץ ללונדון בסניפים מקומיים של האגודה ללימודים קלאסיים (Classical Association).
תלמיד שסרח
ג'יל וג'ים
ז'יל וז'ים
סטפאן טושב
פתחיה בר - שביט
קורטונה
קורטונה (באיטלקית "Cortona") היא עיר בנפת ארצו בטוסקנה, באיטליה. קורטונה היא העיר הגדולה בחלקו הדרומי של עמק קיאנה (Valdichiana), עליו היא צופה ממרומי גבעה. סיפורה ההיסטורי של טוסקנה כולה משתקף במבניה וסמטאותיה. בעיקרה היא עיר ימי ביניימית, אולם יש בה גם מבנים מתקופת הרנסאנס, ושרידים רומיים ואטרוסקיים. העיר היא מרכז האומנות הכי חשוב באזורה, אחרי ארצו.
היסטוריה.
במקור קורטונה הייתה שייכת למחוז אומבריה, ונכבשה והורחבה על ידי האטרוסקים, שקראו לה "קורטון". בסופו של דבר קורטונה נהייתה לקולוניה רומאית תחת השם "קוריטו". שמותיה העתיקים של קורטונה ואגדות מוצאה תועדו על ידי המגלה והחוקר ג'ורג' דניס. בשלבים האחרונים של המלחמה הגותית באמצע המאה ה-6 קורטונה הותקפה ונהרסה.
קורטונה נהייתה לעיר גיבלינית במאה ה-13, עם מטבע משל עצמה. בשנים 1325-1409 משפחת רניארי-קזאלי שלטה בעיר. לאחר שהמלך לאדיסלאוס מנאפולי כבש את העיר בשנת 1409, הוא מכר את העיר לבית מדיצ'י בשנת 1411. בשנת 1737 נכחד בית מדיצ'י וקורטונה נלקחה תחת חסותו של בית לורן. בעקבות מלחמות העצמאות של איטליה, הפכה טוסקנה, כולל קורטונה, לחלק מממלכת איטליה בשנת 1861.
אתרי העיר.
קורטונה מלאה במבנים מימי הביניים וממוקמת על גבעה תלולה בגובה 660 מטר, וחובקת את כל הנוף של ואל די צ'יאנה. מכיכר גריבאלדי יש תצפית לעבר אגם טראסימנו, שבו התרחש קרב טראסימנו בין חניבעל לצבא הרומי. חלקים מהחומה האטרוסקית עדיין נראים ביסודות של החומה הנוכחית של קורטונה. הרחוב הראשי של העיירה, ויה נציונלה, הוא הרחוב היחיד בקורטונה ללא שיפוע, והוא עדיין קרוי על ידי המקומיים רוגה פיאנה.
בתוך פלאצו קזאלי (Palazzo Casali) נמצא מוזיאון האקדמיה האטרוסקית המציג פריטים שונים מהתרבויות האטרוסקיות, הרומיות והמצריות, כמו כן מוצגי אמנות מימי הביניים ומהרנסאנס. המוזיאון הוקם בשנת 1727 כאשר אונופריו בלדלי תרם לאקדמיה דל קורטונה את אוסף העתיקות ואת הספרייה הפרטית שלו. אחד החפצים הידועים במוזיאון הוא מנורה אטרוסקית תלויה שנמצאה ליד קורטונה בשנת 1840 ונרכשה על ידי המוזיאון בסכום גדול של 1600 סקודי פלורנטיני. המנורה העשויה מברונזה היא מהמחצית השנייה של המאה הרביעית לפני הספירה. לבסיסה צורת ראש של גורגונה והיא מעוטרת בדמויות של- silejes וסירנות או הרפיות מנגנות על חלילי פאן. בין כל שני קנים נמצאת דמות של אל הנהר היווני אָכֶלוּס. במוזיאון ישנן יצירות נוספות כגון “בנדיקטוס הקדוש” של אנדריאה קומודי, המדונה של פינטורקיו (Pintoricchio), "המדונה, הילד והקדושים" של פייטרו דה קורטונה, (Pietro da Cortona) וגם עבודה של לוקה סיניורלי.
יצירות האמנות העיקריות של העיר הן שני פנלים שנוצרו בידי פרה אנג'ליקו ונמצאים כיום במוזיאון הבישופות, ״הבשורה״ ו״מדונה והילד עם קדושים״. יצירת אמנות נוספת של פרה אנג'ליקו היא פרסקו מעל הכנסייה לכנסיית סן דומיניקו, שצייר האמן במהלך שהותו בקורטונה בשנת 1436. במוזיאון הבישופות ישנה גם עבודה של ג'וזפה מריה קרספי, הקרויה ״האקסטזה של סנט מרגרט״. מוזיאון האקדמיה האטרוסקית כולל את הציור הידוע "Maternità" משנת 1916 שצייר האמן המקומי ג'ינו סווריני. במוזיאון יש גם עבודות של פייטרו דה קורטונה.
"וילה בראמאסולה" נבנתה בשנת 1504 ושימשה כמקום צילום של הסרט הידוע תחת שמש טוסקנה.
אדריכלות הרנסאנס.
שתיים מהכנסיות של קורטונה הן דוגמאות לאדריכלות הרנסאנס.
תחבורה.
העיר מקושרת למסילת ברזל, והתחנה הקרובה ביותר אליה היא קמושיה-קורטונה, במרחק 3 ק״מ. מהעיר יוצאות רכבות לפירנצה, רומא, פוליאנו ופרוג'ה.
הנוער הערבי החלוצי
תנועת הנוער הערבי החלוצי (בערבית: الشبيبة العربية الطلائعية, בתעתיק: א-שביבה אל-ערבייה א-טלאאעייה) הייתה תנועת נוער שפעלה בקרב ציבור ערביי ישראל בעיקר בנצרת, חיפה וואדי עארה בשנות החמישים. התנועה הוקמה על ידי השומר הצעיר ומפ"ם בראשית שנות החמישים במטרה לשיתוף פעולה ערבי-יהודי בבניית הארץ על בסיס מעמדי של מעמד הפועלים, שבכוחו, כך סברו, לגשר על פערי הלאום. במסגרתה גם יצאו מאות צעירים ערבים להכשרה בקיבוצי השומר הצעיר.
התנועה.
בשיא פעילותה של התנועה, בשנת 1960, היו בה 45 קינים בכפרי הערבים בישראל וכ-1,800 חניכים.
לבוש התנועה היה חולצה כחולה עם שרוך לבן ("חולצה שוֹמֵרית") וכאפייה. היה לה סמל משלה וסיסמתה הייתה "חזק ונאמן" (שינוי מסיסמת השומר הצעיר "חזק ואמץ").
אף על פי שהכוונה המקורית הייתה הקמת קיבוץ ערבי או משותף, התוכנית הייתה למעשה אוטופית ולא צלחה. היא נתקלה בהתנגדות בשל כוונת המדינה להקצות קרקע להתיישבות יהודית והתנגדותה לאפשר זאת למען התיישבות ערבית. לבסוף הקימו בוגרי התנועה קואופרטיבים אחדים ביישוביהם בתמיכת מרכז הקואופרציה של ההסתדרות הכללית.
התנועה לא האריכה ימים. עם תום תקופת הממשל הצבאי היא נחלשה משמעותית, גם בשל התגברות התודעה הלאומית בקרב הצעירים הערבים על רקע עליית הנאצריזם בעולם הערבי. עד שנות השמונים התקיימה התנועה במתכונת מצומצמת כ"תנועת הנוער הערבית". בשנת 2004 התפרקה תנועת הנוער הערבית, ובשנת 2006 התקבלה החלטה משותפת לקיים את התנועה כחטיבה אוטונומית בתוך תנועת השומר הצעיר בשם אג'יאל.
הכשרה בקיבוצי השומר הצעיר.
במסגרת התנועה, החל מ-1951, יצאו מאות צעירים ערבים ישראלים בקיבוצי השומר הצעיר לתקופות ממושכות על מנת לקבל שם הכשרה חקלאית ואידאולוגית. היה זה יישום של סיסמת השומר הצעיר "ציונות, סוציאליזם ואחוות עמים". בין מובילי היוזמה בשומר הצעיר היו המזרחן אהרן כהן ומדריך הנוער אברהם בן צור.
הצעירים הערבים גרו בקיבוצים, למדו עברית, עבדו והשתתפו בפעילות החברתית והפוליטית. בפועל היה הדבר בניגוד למגבלות שהטיל הממשל הצבאי על ערביי ישראל, שאסרו עליהם לצאת את כפריהם ללא היתר. לפחות במקרה אחד, בקיבוץ יקום, גירשו חברי הקיבוץ שוטרים צבאיים שהגיעו כדי ללכוד את החניכים הערבים. בקיבוצים למדו החניכים עברית. חלקם קיבלו שמות עבריים. מעטים התחתנו עם נשים יהודיות.
לחניכים שיצאו לקיבוצים היו מניעים שונים: בעוד שחלקם קיוו לבסס שיויון ושיתוף, היה המניעים של אחרים כלכלי - להתפרנס ולצאת מהמציאות הכלכלית הקשה ששררה באותו זמן בכפריהם עקב אילוצי הממשל הצבאי. המפגש של חלקם עם החברה היהודית - שאותה הכירו עד אז דרך מנגנון הממשל הצבאי - היה לא קל. גם חלק מבני משפחותיהם של החניכים התנגדו ליציאתם אל הקיבוצים היהודים. חברי הקיבוצים מצדם התמודדו עם דעות קדומות אודות החברה הערבית כאשר קלטו את החניכים הערבים. חלק מהחניכים הערבים טענו שלמרות השאיפה לשיויון, בפועל הם לא זכו תמיד בקיבוצים ליחס שוויוני, וגם הופלו לרעה לעומת ילדי חוץ יהודים שנקלטו בקיבוצים.
לתוכנית ההכשרה הייתה השפעה של ממש על עתידם של החניכים ושל בני משפחותיהם. רבים מהחניכים הערבים בקיבוצים המשיכו בפעילות פוליטית לאחר ששבו ליישובי המוצא שלהם. רובם הצטרפו למפ"ם. כמה מהם הגיעו לתפקידים בכירים בשלטון המקומי. כמה מהחניכים זכו בזכות ההכשרה בקיבוצים ולימוד השפה העברית לקרש זינוק ללימודים גבוהים ולהתקדמות חברתית וכלכלית. ביניהם היו עטאללה מנצור, לימים עיתונאי בעיתון הארץ וחבר הכנסת מסיעת מרצ וליד צאדק.
תחנת אוטובוס
תחנת אוטובוס (ע"פ האקדמיה ללשון העברית: תַּחֲנִית) היא אתר הנמצא לצד הדרך, והמשמש לעצירת אוטובוסים לצורך העלאת נוסעים והורדתם.
ניתן לאפיין את תחנות האוטובוס כשייכות לאחת מארבע קטגוריות: