השתתף בספטמבר 2008 בכנס שבו הוצג מסמך המכין את הקרקע להעמדתו לדין של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגין הסתה לרצח עם. הוא ביקש אז לא לבטל את דברי אחמדינז'אד: "מילים נחשבות", אמר, "כשאומרים לי לא לשים לב למה שהוא אומר, המחשבות שלי חוזרות לסבתא שלי בהמבורג ב-1932" וכי "איראן עם נשק גרעיני מסוכנת באופן מיוחד בשל האיומים שהיא משמיעה על מדינה אחרת המבוססים על הסתה לרצח עם".
עם תחילת כהונתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית, מונה הולברוק לשליח הממשל החדש לפקיסטן ולאפגניסטן.
האגודה העולמית לפיתוח הגוף
האגודה העולמית לפיתוח הגוף (באנגלית: World Amateur Body Building Association או בקיצור WABBA) הוא ארגון פיתוח גוף שיוסד בשנת 1976 על ידי מפתח הגוף הצרפתי סרג' נוברט. האגודה הצטרפה לאגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים (NABBA) בשנת 1977, אבל ביטלה את הצטרפותה בשנת 1983.
WABBA מקיימת את האליפויות העולמיות והאירופאיות.
ריצ'ארד הולברוק
מר יוניברס של NABBA
שיר קרח ואש
וסבולוד בוברוב
וסבולוד מיכאילוביץ' בוברוב (רוסית: Всеволод Михайлович Бобров; 1 בדצמבר 1922 - 1 ביולי 1979) היה ספורטאי סובייטי שהתבלט בתחומי הכדורגל, באנדי והוקי קרח.
בשנים 1939-1941 שיחק בקבוצת הנוער של דינמו לנינגרד. לאחר שירותו בצבא האדום במלחמת העולם השנייה הוא הוזמן ב-1945 לשחק במועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה, שהיה שייך לצבא. עד 1953 הספיק בוברוב לשחק בצסק"א, VVS, וספרטק, וזכה בשלוש אליפות של ליגת העל הסובייטית. בעונות הללו הוא הבקיע 97 שערים ב-116 משחקים. בוברוב היה מלך השערים של ברית המועצות ב-1945 וב-1947, עם 24 ו-14 שערים בהתאמה. ב-1945 הוא היה שחקן אורח במסע המשחקים של דינמו מוסקבה בממלכה המאוחדת, וזכה לביקורות טובות לאחר שהבקיע שישה שערים במשחקים נגד מועדונים בכירים כגון צ'לסי, ארסנל וגלאזגו ריינג'רס. בוברוב השתתף ב-3 משחקים במדי נבחרת ברית המועצות. הוא הבקיע חמישה שערים במדי הנבחרת, כולל שלושער במשחק נגד נבחרת יוגוסלביה.
ב-1946 החל בוברוב את קריירת ההוקי קרח שלו בצסק"א מוסקבה. הוא המשיך לשחק עד 1957, כאשר בין 1950 ל-1953 הוא משחק בקבוצת VVS מוסקבה. בינואר 1950 הוא איחר למטוס בו התרסקו 11 משחקני קבוצת הוקי קרח. קריירת ההוקי קרח הייתה המוצלחת ביותר מבין התחומים שבהם בוברוב עסק, למרות שהתחום הראשון שבוברוב עסק בו היה כדורגל. הוא הבקיע 254 שערים ב-130 משחקים, וזכה בשבע אליפויות עם הקבוצות שבהן שיחק. בוברוב צורף לסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו ב-1956. בוברוב הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב, וזכה עמה באליפות העולם ב-1954 וב-1956. לאורך שנותיו בנבחרת הוא הבקיע 89 שערים ב-59 משחקים. הרשימה המכונה "מועדון בוברוב" קרויה על שמו, ונכללים בה שחקני הוקי קרח רוסים שהבקיעו למעלה מ-250 שערים בקריירה שלהם.
בוברוב היה מאמן-שחקן בשתי הקדנציות שלו ב-VVS, ולאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן מספר מועדוני כדורגל והוקי קרח. הוא אימן את נבחרת ברית המועצות בסדרת הפסגה של 1972, ולאחר מכן הוביל אותה לזכייה באליפות העולם ב-1974 וב-1975.
בוברוב מת במוסקבה ב-1979. ב-1979 נכלל שמו בהיכל התהילה של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
אחד מהבתים ב-KHL קרוי על שמו.
קרב הייבורי
קרב הייבורי היה השם שהוענק למשחק הכדורגל בין נבחרת אנגליה לנבחרת איטליה, שנערך באצטדיון הייבורי ב-14 בנובמבר 1934. המשחק הסתיים בניצחון 3 - 2 לטובת אנגליה, והתפרסם בזכות התנהלותו הקשוחה.
רקע.
משחק זה היה הראשון של איטליה מאז שזכתה במונדיאל 1934 בקיץ, ולעומת זאת אנגליה לא השתתפה במונדיאל כיוון שהתאחדות הכדורגל האנגלית פרשה מפיפ"א ב-1928. אנגליה נחשבה לאחת הנבחרות הטובות ביותר באירופה באותה תקופה, והמשחק תואר כשווה ברמתו לגמר המונדיאל. המשחק היה כה חשוב עבור האיטלקים עד כדי כך שבניטו מוסוליני הציע לכל שחקן בונוסים נכבדים אם ינצחו במשחק.
במשחק זה נקבע שיא כיוון שהוא היה הפעם הראשונה (ועד כה היחידה) שבה השתתפו שבעה שחקנים הרשומים באותו מועדון (במקרה זה ארסנל) במדי נבחרת אנגליה. מלבד שבעת השחקנים של ארסנל (פרנק מוס, ג'ורג' מייל, אדי הפגוד, וילף קופינג, ריי באודן, טד דרייק וקליף באסטין) השתתפו במשחק גם סטנלי מתיוס הצעיר שערך את הופעתו השלישית בנבחרת, קליף בריטון, ג'ק בארקר ואריק ברוק. ההרכב האנגלי לא היה מנוסה, כאשר לכל אחד מהשחקנים היו 10 הופעות במדי הנבחרת עד למשחק זה.
מהלך המשחק.
המשחק היה קשוח והתאפיין בעבירות רבות כבר בתחילתו; לואיס מונטי האיטלקי שבר את רגלו לאחר תיקול של טד דרייק, ונאלץ לרדת כבר בדקה השנייה. באותה תקופה אסור היה להחליף שחקנים, כך שהאיטלקים היו בנחיתות מספרית. שחקני איטליה כעסו על מה שאירע למונטי, ולא חששו מהיתקלות פיזית עם האנגלים: אדי הפגוד שבר את אפו ונאלץ לרדת מהמגרש למשך רבע שעה, באודן נפגע בקרסולו, דרייק ספג אגרוף וברוק סבל מסדק בידו.
ברוק החמיץ פנדל בדקה ראשונה לאחר הכשלת דרייק על ידי השוער האיטלקי קרלו סרסולי. אולם, ברוק הפך לגיבור המשחק לאחר שהבקיע שער בנגיחה (דקה 3) ושער בבעיטה חופשית (דקה 10). טד דרייק כבש שער נוסף בדקה ה-12. המחצית הסתיימה ביתרון 3 - 0 לטובת אנגליה.
איטליה התאוששה בתחילת המחצית השנייה. ג'וזפה מאצה הבקיע שני שערים (הדקה ה-58 וה-62), והחמיץ את ההזדמנות להשוות את תוצאת המשחק בגלל יכולתו הגבוהה של השוער פרנק מוס ולאחר שהכדור פגע פעם אחת בקורת השער. וילף קופינג האנגלי זכה בתואר השחקן המצטיין של המשחק בזכות נחישותו ותיקוליו במרכז מערך המשחק של האנגלים.
למשחק לא הייתה משמעות מעשית כלשהי. אנגליה יכלה לטעון לניצחון ולעליונות של שחקני הצעירים, אך מנגד איטליה יכלה לטעון שהיא שיחקה בנחיתות מספרית לאורך רוב המשחק. האלימות של המשחק הייתה המאפיין העיקרי שלו; התאחדות הכדורגל האנגלית שקלה להפסיק לשלוח את הנבחרת למשחקים בינלאומיים, ומאוחר יותר אמר סטנלי כי היה זה אחד מהמשחקים האלימים ביותר שהוא השתתף בהם.
איאן אלינסון
איאן ג'יימס רוברט אלינסון (אנגלית: Ian James Robert Allinson; נולד ב-1 באוקטובר 1957 בסטיבנייג שבהרטפורדשייר) הוא שחקן ומאמן כדורגל אנגלי לשעבר.
חייו.
אלינסון הצטרף למועדון קולצ'סטר יונייטד ב-1974, בעודו תלמיד בבית הספר. הוא שיחק שם במשך תשע שנים, בעיקר בעמדת החלוץ. אלינסון היה מלך השערים של המועדון במשך שתי עונות שבמהלכן הוא ירד לליגה הרביעית ב-1976 וחזר לליגה השלישית שנה אחת לאחר מכן, ושוב ירד ליגה ב-1981.
חוזהו של אלינסון עם קולצ'סטר פקע ב-1983 כתוצאה מטעות בירוקרטית, והוא עבר לארסנל בקיץ 1983 בהעברה חופשית. אלינסון ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הבית בגביע הליגה נגד וולסול ב-29 בנובמבר 1983, שהסתיים באופן מפתיע בהפסד של ארסנל: תוצאה זו הייתה אחת מהסיבות לפיטוריו של המאמן טרי ניל מספר שבועות לאחר מכן. למרות הפתיחה הרעה אלינסון שיחק מספר פעמים עבור ארסנל, ובעונת 1984/1985 הפך לבסוף לשחקן הרכב קבוע; אלינסון, בריאן טלבוט וטוני וודקוק היו מלכי השערים של ארסנל באותה עונה עם עשרה שערים כל אחד.
בתקופה זו אלינסון שיחק יותר באמצע מערך המשחק מאשר בחזיתו; הוא התאפיין בשלוות משחק וביכולת מסירה טובה. ב-1986 עזב את ארסנל דון האו, מחליפו של טרי ניל, ואלינסון מצא את עצמו משחק בעיקר כמחליף בעונת 1986/1987 שבה 13 מתוך 21 הופעותיו היו כמחליף. נקודת האור בעונה זו הייתה שער השוויון שהובקע בדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר במסגרת המשחק החוזר של חצי גמר גביע הליגה (דייוויד רוקאסל הבקיע את שער הניצחון).
אלינסון לא השתתף בגמר מול ליברפול (ניצחון 2 - 1 לטובת ארסנל), ולמרות תרומתו החשובה להישג נראה היה כי הוא לא מתאים יותר לדרישות בהייבורי. בקיץ 1987 הוא שוחרר מארסנל בהעברה חופשית. בסך הכל הוא השתתף ב-105 משחקים שבהם הבקיע 23 שערים. לאחר מכן הוא הצטרף לסטוק סיטי, אך היה שם זמן קצר מאוד ובאוקטובר של אותה שנה הוא חתם בלוטון טאון תמורת 10,000 לירות שטרלינג. לאחר שנה ו-32 משחקי ליגה בלוטון הוא חזר לקולצ'סטר יונייטד (עדיין בליגה הרביעית) בדצמבר 1988; עונתו האחרונה בקולצ'סטר הסתיימה בירידה לנשיונל ליג.
אלינסון עסק באימון לאחר פרישתו, ועבד מספר פעמים עם מועדונים מליגות החובבנים האנגליות, כולל תקופה מוצלחת בהארלו טאון, לפני שהצטרף לבורהאם ווד בינואר 2004. הוא עזב את בורהאם לאחר שנה, אך השתכנע לחזור למועדון כמנהל הכדורגל בקיץ 2005. בקיץ 2006 הוא החל לעבוד כמאמן במועדון הכדורגל סטוטפולד.
ריי דניאל
ויליאם ריימונד "ריי" דניאל (באנגלית: William Raymond "Ray" Daniel; 2 בנובמבר 1928 - 6 בנובמבר 1997) היה שחקן ומאמן כדורגל ולשי.
ביוגרפיה.
דניאל נולד בסוונסי והחל לשחק כשחקן חובב במועדון סוונסי טאון המקומי. ב-1946 הוא הוחתם על ידי מועדון הכדורגל ארסנל שבו שיחק אחיו הגדול בובי לפני שנהרג במלחמת העולם השנייה. הופעת הבכורה של דניאל הייתה רק ב-7 במאי 1949 (בגלל שירות החובה האזרחי שהיה נהוג באותה תקופה) בניצחון 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק במשחק האחרון של עונת 1948/1949.
דניאל שיחק בעמדת הקשר המרכזי, ולאורך רוב החלק הראשון של הקריירה שלו בארסנל הוא היה המחליף של לזלי קומפטון; בשלוש העונות הראשונות שלו הוא השתתף ב-13 משחקי ליגה בלבד. במקביל להיותו שחקן מחליף הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ויילס, בתיקו 1 - 1 מול נבחרת אנגליה באצטדיון רוקר פארק ב-20 באוקטובר 1951. הוא השתתף בסך הכל ב-21 משחקים במדי הנבחרת.