בעיני העותרים ותומכיהם, שרבים מהם הם בעלי קרקעות עירוניים, הייתה החלטה זו אמירה של שוויון אל מול האפליה שהייתה מנת חלקם של תושבי עיירות הפיתוח (שגרים גם הם ביישובים קטנים אך מצבם הכלכלי רע בהרבה) רוב ימי המדינה. ההישגים של הקשת הדמוקרטית המזרחית במשפט זה נחשבים לגדולים שבהישגיה אי פעם: הפסיקה עוררה דיון ציבורי נרחב והביאה לידיעת הציבור את נושא האפליה לכאורה לטובת הקיבוצים. בנוסף, במהלך המשפט פנתה הקשת לנשיא בית המשפט העליון אהרון ברק וביקשה ממנו להוציא צו ביניים, שיאסור על הפשרת כל הקרקעות המדוברות עד לקבלת פסיקה בנושא. השופט ברק אישר זאת, ובעצם תוקפה של הפסיקה הוקדם, בדיעבד, כמעט בשנה. הישגה הגדול ביותר של העמותה הוא החלטת בג"ץ. ההחלטה שחיזקה את עמדת הקשת הביאה בדיוק לתוצאות אותן ביקשו אנשי העמותה להשיג – הקיבוצים והמושבים החקלאיים נאלצו למסור את כל הקרקעות החקלאיות שלהן שלא בשימוש למדינה.
אחד המקרים המפורסמים בהם באה פסיקה זו לידי מימוש הוא המקרה של כפר אברהם. הכפר הוקם צפונית לפתח תקווה בשנת 1934, ובהמשך צורף אל העיר כשכונה, אך אדמותיו החקלאיות עוד נשארו בידי ראשוני המתיישבים ויורשיהם. בשנות השמונים החלה עיריית פתח תקווה לטוות תוכניות לשינוי ייעוד הקרקע, ומינהל מקרקעי ישראל קבע שיחולו על המקום התנאים של החלטה 727. בעקבות פסיקת בג"ץ, היורשים נדרשו למסור את האדמות למדינה גם אם עוד לא הושג הסכם על פיצוי, משמע – ללא תמורה. היורשים עתרו לבג"ץ בבקשה לקבלת פיצויים, כיוון שהם היורשים החוקיים, אך בג"ץ דחה את העתירה, והתושבים נאלצו לברר מה בכל זאת זכויותיהם לגבי הקרקע. לבסוף הם נאלצו למסור את האדמות לידי המדינה.
במסגרת הדיון הציבורי שהתפתח סביב הפסיקה, נשמעו טענות רבות כנגד הקשת הדמוקרטית המזרחית, המאשימות את העמותה ברדיפה אחר הקיבוצים והמושבים. טענות אלו הציתו שוב את הוויכוח בין מזרחים לאשכנזים, כאשר הקיבוצים והמושבים מייצגים את "האשכנזים" ואילו הקשת את "המזרחים". הטענות נגד העתירה גרסו כי הקשת הדמוקרטית המזרחית מנסה לפגוע בקיבוצים עקב רגשות קיפוח מצד האשכנזים, ומטרות העתירה לא קשורות כלל לרעיון הצדק החלוקתי של הקרקעות במדינה, כפי שהציגו העותרים. עוד נטען בדיון כי ייתכן שבמישור המוסרי עמדת הקשת הדמוקרטית צודקת, אך מעשית ההחלטה פוגעת במדינה – מצבן של עיירות הפיתוח לא ישתפר כתוצאה מהפסיקה (שכן העיירות לא קיבלו מאומה לטובתן בפסיקה), ואילו מצבם של הקיבוצים רק הורע. ניצחונה של הקשת הדמוקרטית בעתירה הוליד את החלטה 969 שקבעה שעל בעליה של קרקע כזו להחזירה למדינה ללא התניה בהסכם או פיצוי.
אנגיוגנזה
אנגיוגנזה (Angiogenesis, לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: התהוות כלי דם) היא היווצרות של כלי דם חדשים. בדרך כלל הכוונה היא להיווצרות כלי דם חדשים המספקים מזון וחמצן לגידולים סרטניים. משום כך נעשים מחקרים רבים במטרה למצוא דרך למנוע את התהליך הבלתי רצוי הזה, להפסיק את יצירת כלי הדם החדשים ולמנוע את אספקת החומרים המזינים את הגידולים, כדי לגרום להריסתם ומותם.
עם זאת, הצלחה בהפסקת תהליך האנגיוגנזה עלולה להפוך לחרב פיפיות ולגרום לנזק מפני שיש גם צד חיובי לאנגיוגנזה אשר עשוי להציל חיים כשהוא מביא ליצירת כלי דם חדשים המחליפים כלי דם ישנים שנהרסו בגלל פציעה או כלי דם חדשים שמחליפים כלי דם שנסתמו. למשל, עורקים מקבילניים המחליפים את העורקים הכליליים המזינים את הלב, אשר נסתמו בגלל טרשת עורקים, או ורידים מקבילניים המחליפים כלי דם שנסתמו מסיבה אחרת כגון ורידים שנסתמו בגלל הצטלקות הכבד בעת מצב מחלה המכונה שחמת הכבד. ורידים מקבילניים אלה עוקפים את הכבד ומעבירים את הדם באופן ישיר לווריד נבוב תחתון.
תהליך טבעי זה מתרחש בעצם בכל חודש אצל נשים בעת המחזור החודשי (וסת) וכן בזמן הריון. בדרך כלל מווסת תהליך זה על ידי גורמי גידול המקדמים את ייצור כלי הדם, למשל vascular endothelial growth factor, או בראשי תיבות VEGF, שהוא גורם גידול של נימי דם אנדותליאליים המנחה את הגוף לייצר כלי דם חדשים. מצד שני ישנם גורמים המעכבים (inhibitors) את ייצורם של העורקים המקבילניים.
תהליך יצירת כלי הדם החדשים בהקשר של מחלות לב, שחמת כבד או פציעה, כלומר לשם הצלת חיים, נדיר באופן יחסי אצל מבוגרים ושכיח בהרבה אצל ילדים ולכן נעשים מחקרים לא מעטים במטרה למצוא דרכים טבעיות ליצירת כלי דם חדשים שיבואו במקום כלי הדם הסתומים ויחליפו אולי את ניתוחי המעקפים.
עורקים קולטרלים
גרגרן
גרגרן (שם מדעי: "Gulo gulo") הוא מין יחיד בסוג גרגרן ("Gulo") שבמשפחת הסמוריים. מצוי באזורים הצפוניים של העולם, בעיקר צפון אמריקה, צפון רוסיה ואלסקה. גופו ולסתו חזקים, ואופיו חסר פחד. גרגרן נחוש עשוי להבריח להקת זאבים ואף דוב מטרף. מבנה גופו מותאם לציד ולריצה מהירה וממושכת, גם על שלג. הגרגרן הוא חיה ביישנית ובדרך כלל לא נוטה להתקרב לבני אדם.
תיאור פיזיולוגי.
הגרגרן הוא מהגדולים שבמשפחת הסמוריים (אם כי קטן יותר מלוטרת הים, לוטרה ענקית ומלוטרה חסרת-טופר אפריקאית, ונראה שזהה בגודלו לגירית המצויה), והוא בעל דו-צורתיות זוויגית שכן הזכר עשוי להיות גדול מהנקבה עד פי שלושה.
ממבט ראשון עשוי הגרגרן להזכיר דוב ההולך על ארבע, אך אין קשר מיוחד בין השניים מלבד העובדה ששניהם טורפים יבשתיים.
מבנהו חסון, מוצק וחזק. לסתותיו חזקות מאוד יחסית לגודלו ומסוגלות לפצח עצם אייל קפואה או חומר קשה אחר באותה מידה. על אף מבנהו המסורבל הוא מסוגל לרוץ במהירות של עד 60 קמ"ש למרחקים ארוכים למדי. כפותיו גדולות מאוד ביחס לגופו ועוזרות לו לרוץ על השלג. אך בתנועה על פני השלג, הוא חייב לרוץ פן ישקע, (ייתכן שבשל כך גופו בנוי לרוץ ללא הפסקה). כיוון שהוא בנוי לרוץ על השלג, בעונת החורף קל לו יותר לתפוס את טרפו. הוא אף מסוגל לטפס על עצים, וכך להוציא עופות מקיניהם ולאוכלם.
תזונה.
הגרגרן הוא אוכל-כול. בין השאר הוא אוכל אוכמניות וגרגירים, אך מזונו העיקרי הוא טרף. הוא אומנם אינו גדול במיוחד, אך תוקפני ביותר, עד כדי כך שבזעמו הוא עשוי להבריח דוב או זאב מטרפו. הוא אוכל נבלות בין השאר אך גם צד בעצמו. כפי שהוזכר, בעונת החורף קל לו יותר לרדוף אחר טרפו ולהשיגו, שכן הוא בנוי לריצה על השלג. שיטה נוספת היא ציד ממארב. הגרגרן מחכה על סלע גדול עד שיעבור בסביבה אייל כלשהו או טרף אחר, ואז מזנק עליו והורגו.
את טרפו הוא קוטל במספר דרכים אך בעיקר בעזרת שבירת המפרקת או עצם חשובה אחרת. אם לא סיים את טרפו הוא קוברו באדמה למועד מאוחר יותר. כיוון שהוא ירא מחיות מעטות בלבד, הוא צד טרף עד לגודל של אייל הצפון. כאמור בשל יכולתו לטפס על עצים הוא גם צד עופות בקיניהם, כולל עופות דורסים כגון שלך.
הגרגרן והאדם.
ממבט ראשון אין הגרגרן נראה מאיים במיוחד. אך הדבר עלול להטעות. הוא אכן ביישן ולא נוטה להיראות על ידי בני אדם, אך הוא ידוע באמריקה בתור בעל-חיים מזיק לתושבים, שכן במקומות בהם אנשים מקימים בקתות מבודדות הוא עלול לפרוץ אליהן כשהבעלים אינם נמצאים. בגלל כוחו הרב אין הוא מתקשה לפצח את אחת מקורות העץ החלשות או את החלונות. בעל החיים זה גורם נזקים עצומים מדי שנה, ועל-כן ניצוד והגיע לרמה "קרובה לסיכון" במצב השימור שלו. הגרגרן זקוק לשטחים גדולים: הזכרים יכולים להתפרש על שטח של 620 קילומטר רבוע כל אחד, והנקבות לשטח של עד 250 קילומטר רבוע. השטחים הגדולים והנידחים בהם הגרגרן חי, מקשים על הערכת גודל האוכלוסייה של המין. כמו כן יש חשש שההתחממות הגלובלית תגרום לצמצום שטחי המחיה של הגרגרן, ובכך תביא את המין לסכנת הכחדה. נכון ל 2022, מצב השימור של הגרגרן מוגדר כ"פגיע" באירופה, ו"ללא חשש" באופן גלובלי, אף על פי שנעשו מספר ניסיונות להגדירו כמין בסכנת הכחדה.
הגרגרן במדיה.
בקומיקס אקס-מן של חברת מארוול קומיקס, וולברין קרויי על שם הגרגרן (וולברין הוא השם האנגלי לגרגרן), וכמו הגרגרן, גם וולברין מאופיין בכוח, נחישות, זעם ופראות.
תולדות המיניות - הרצון לדעת
תולדות המיניות - הרצון לדעת הוא אחד מספריו הידועים של מישל פוקו, והראשון מבין שלושה כרכים הנושאים שם זה. בספר טוען פוקו כי ההגדרות הקשיחות של "הטרוסקסואליות" ו"הומוסקסואליות" הן תולדה של התרבות המודרנית, ולא היו קיימות עד למאה ה־19.
פוקו חוקר את השיח שהתפתח לגבי המיניות בחברה המודרנית. טענתו היא שהשיח על המיניות מגביל ומגדיר את תוכני המיניות, ומקבע אותם בתבנית מסוימת. כלומר, כדי להבין את המיניות יש להבין את ההתנסחות: צריך להבין איך אנו מדברים על מיניות, מה אנו אומרים על מיניות, באילו מונחים אנו משתמשים וכו', כדי להבין מה אנחנו חושבים עליה. כך למשל התבנית ההטרוסקסואלית, מול "הומוסקסואליות" לסוגיה (הלא מקובלת).
המיניות לפי פוקו מתפקדת כמנגנון של כוח, הכולל מנגנונים מפקחים שעושים את ההבחנה בין מה שמקובל למה שלא מקובל. גם השיח על המיניות הוא גורם ממשטר: השיח גרם לכך שבכל פעם שמעלים את נושא המין, יחד איתו עולה נושא החטא. העובדה שהדבר נקשר לחטא עוזרת לדכא את המין - הרי שלאדם אסור לחטוא. דיכוי המין היה חלק מהשיח, כבעל תפקיד טקטי, בטכניקה לשימור הכוח. כלומר על ידי כך שאנו מדכאים או אוסרים שיח בנושא מסוים, אנו שולטים עליו.