הסדרת הניסויים בבעלי חיים בישראל.
מקובלים בישראל ניסויים בבעלי חיים בסקטור האקדמי למטרות מחקר רפואי ובמגזר התעשייתי בעיקר בתעשיית הקוסמטיקה ומוצרי הגיינה .
ממחקר ישראלי המשווה בין ישראל לאירופה בנוגע לשימוש בבעלי חיים לניסויים עולה תמונה כי בישראל נעשה שימוש נמוך מהמקובל במדינות מערביות בניסויים בבעלי חיים. בישראל מספר מטרות לשמם נערכים ניסויים בבעלי חיים המנוסחות בחוק קידום המחקר המדעי: קידום הבריאות, מניעת סבל אנושי, בדיקה או ייצור של חומרים או אביזרים חינוך והוראה.
בישראל ובעולם המערבי התפתחו כללים הנחשבים הומאנים לטיפול בחיות מעבדה  שלושה אלמנטים בודדים המכונים שלושת ה- R: צמצום השימוש בחיות מעבדה, עידון הניסוי באופן שיסב סבל מינימלי לחיות והחלפת שיטות הניסוי בהדמיית מחשב כשאין חובה להשתמש בבעלי חיים.
תחקירים שנעשו בארץ מצביעים על תמונת מצב לפיה ניסויים בבעלי חיים כוללים ניתוחים ללא הרדמה ,גרימת מחלות קשות, הרעבה, חישמול, גרימת כוויות, הלעטה ברעלים, הטלת מומים (כמו שיתוק, פציעה ועיוורון), נתיחות ללא הרדמה, בניגוד לכללי שלושת ה-R.
בקרב מדענים קיים ספק באשר לחשיבותם של ניסויים בבעלי חיים לאור התפתחות הטכנולוגיה המציעה חלופות הדמיה מתקדמות המשמשות אלטרנטיבה לניסויים בבעלי חיים. אחד הנימוקים לחוסר הנחיצות בניסויים נובע מההבדל הביולוגי בין המינים השונים והעדר היכולת להשליך תוצאות ניסויים במין ביולוגי אחד על מין אחר. לחיזוק טענה זו מדענים מסתמכים על אסונות שנגרמו לבני אדם בעקבות הסתמכות על ניסויים בבעלי חיים שלא הניבו חיזוי אמין לתגובה פיזית בבני אדם .
על אף הכשל המדעי והעוול המוסרי, כפי שהוצג על ידי המדענים עדיין נמשכים הניסויים בבעלי חיים בארץ ובעולם. בישראל אין פיקוח ממשי על ניסויים אלה, כפי שנחשף בדוחות מבקר המדינה.
עריכת ניסויים בבעלי חיים היא פעולה מקובלת כיום והיא מחויבת על פי חוק במחקר ובפיתוח פרמקולוגי.
לשם הסדרת הניסויים בבעלי חיים, בצורה שתמזער את הסבל הנגרם לחיות המעבדה, נחקק בישראל חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים), התשנ"ד-1994. מטרתו של החוק מוצגת בדברי ההסבר להצעת החוק: "למצוא את האיזון המתאים בין הצורך להמשיך ולבצע ניסויים בבעלי חיים כדי לקדם את המחקר והרפואה, ובין הצורך למנוע ניסויים מיותרים ומזעור הסבל הנגרם לבעלי חיים במהלכם".
עיקרי החוק:
לשם פיקוח על ביצוע הוראות החוק הוקמה המועצה לניסויים בבעלי חיים. רוב הניסויים מאושרים על ידי ועדות פנימיות של הגופים העורכים אותם - מוסדות להשכלה גבוהה וחברות פרטיות. הוועדות הפנימיות מדווחות למועצה בדיעבד על הניסויים שביצעו, אחת לחצי שנה. עם זאת, ניסויים בתולעים נימיות וחרקים מבוצעים ללא אישור וללא דיווח.
בשנת 2004 דיווחה המועצה ניסויים ב-318,449 בעלי חיים. בדו"ח מבקר המדינה שהוגש ביוני 2004 נמתחה ביקורת קשה על תפקודה של מועצה זו. בשנת 2017 דווח על שימוש ב-1,238,178 בעלי חיים לניסויים, רובם (886,852) דגים וכ-317,000 מכרסמים, זאת לעומת שימוש ב-178,000 דגים וכ-298,000 מכרסמים בשנת 2016 (כ-64% מתוכם הומתו במהלך הניסויים או אחריהם).
המחלוקת סביב הניסויים בבעלי חיים.
טיעונים להצדקת הניסויים בבעלי חיים.
ב-40 השנים האחרונות, כל זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ביססו את מחקרם על ניסויים בבעלי חיים (למעט מחקרה של ברברה מק'קלינטוק, שנערך על צמחים). האנושות הגיעה להישגיה הרפואיים הודות לניסויים אלה. מפירות הניסויים: תרכיבי חיסון נגד מחלות (גם זריקת החיסון שפיתח יונה סאלק כנגד פוליו וגם החיסון נגד חצבת שפותח על ידי ג'ון אנדרס נוסו לראשונה על קופים), תרופות (נסיוב האינסולין, הוזרק לראשונה לכלבים סוכרתיים), מחקר רפואי (הארכת תוחלת החיים הבריאים בעכברים על ידי דייוויד סינקלייר ושיבוט גנטי בכבשה דולי), חקר התנהגות (למשל הניסוי של פבלוב) והשתלת איברים (הניסויים הראשונים בהשתלת כליה בוצעו בין השנים 1930–1940 בבעלי חיים, רובם שרדו).
המצדדים בניסויים בבעלי-חיים טוענים כי האנושות הגיעה להישגיה הרפואיים הודות לניסויים אלה. מפירות הניסויים: תרכיבי חיסון נגד מחלות (פוליו, חצבת), תרופות, חקר מחלות והשתלת איברים.
באוקטובר 2014, כתבו 6 חתני פרס נובל ישראלים ונשיאי האוניברסיטאות, מכתב לראש הממשלה המדגיש את חשיבות הניסויים בבעלי חיים למחקר, מתריע מפני ניסיונות שנעשים כדי לסכלו, וקובע שכבר נגרמה פגיעה קשה ביכולת האקדמיה לקיים מחקר מתקדם.
עיקר טיעוני המצדדים בניסויים, הם:
טיעונים לשלילת הניסויים בבעלי חיים.
כנגד הסברה המקובלת לגבי נחיצות הניסויים בבעלי חיים, יוצאים מתנגדי ניסויים אלו בטענות שונות. ההתנגדות לניסויים בבעלי חיים מבוססת על טיעונים משני כיוונים: מהכיוון המדעי (טענות לפיהן השיטה המדעית אינה מועילה, ראו סעיף התקפות המדעית) ומהכיוון המוסרי.
במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20 התארגנו מתנגדי הניסויים במספר ארגונים השונים זה מזה במהות ובטקטיקת הפעולה המקובלת. אחד הארגונים המרכזיים בעולם בנושא זה הוא אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (PETA), ובישראל אנימלס והאגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים.
הטיעונים המרכזיים של קבוצה זו מהכיוון המוסרי-אתי:
ניסויים מדעיים בבעלי חיים בהלכה.
ניסויים בבעלי חיים נדונים בהלכה היהודית במסגרת איסור צער בעלי חיים. על פי ההלכה, האיסור לצער בעלי חיים קיים כל זמן שאין התנגשות משמעותית בין צורכי האדם לצורכי בעלי החיים, אבל כאשר הצורך בניסוי חיוני מאוד לאדם, הואיל ומבחינת היהדות האדם ניצב בדרגה גבוהה יותר מבעלי החיים, ותפקידו חשוב ומרכזי יותר בבריאה, אזי מותר לו להשתמש בבעלי החיים לצורכו. ומקבילים את שימוש האדם בבעלי החיים לשימוש בעלי החיים בצומח. והשימוש מותר כל זמן שהדבר נעשה לצורך חיוני ולא מתוך אכזריות.
וכתב רבי יעקב ריישר בשו"ת 'שבות-יעקב' (ג, עא) שרופא שרוצה לבדוק תרופה חדשה העשויה מסם חריף שעלול גם להמית, מותר לו לנסות אותה תחילה על כלב או חתול. וכך פסק הרב יחיאל יעקב וינברג בשו"ת 'שרידי-אש' (ג, ז) שמותר לעשות ניסויים רפואיים בבעלי חיים, ואפילו מצד מידת חסידות אין ראוי להימנע מכך, מפני שעל ידי ניסויים אלו ניתן להציל חיי אדם.
אך גם בהלכה היהודית כיוון שיש איסור כללי לצער בעלי חיים, יש לבדוק היטב האם הניסוי הוא הכרחי וכן האם יש ניסוי בעל ערך דומה שיגרום פחות צער לבעלי חיים או לבעל חיים ברמה "ירודה" יותר. כגון ניסוי שניתן לערוך על כלבים או עכברים, עדיף לערוך על עכברים, שכן מערכת העצבים והמוח שלהם פחות מפותחים, וממילא הם פחות מבינים את הנעשה איתם, וככל הנראה מרגישים פחות כאב. לעומתם הכלבים מפותחים עד כדי כך שהם יכולים להכיר אנשים ולהבין את רצונם, וכן ניכר עליהם שלפעמים הם שמחים ומאושרים, ולפעמים עצובים וכואבים. ולכן הזהירות שלא לצערם צריכה להיות רבה יותר. בנוסף לכך עיקר איסור צער בעלי חיים, חל על המינים המבויתים המשמשים את האדם,
ועל זה כתב רבי יעקב עמדין (בספרו שאלת יעב"ץ ח"א ק"י) שיש להשתדל שלא לערוך ניסויים על כלבים.
הרב אליעזר מלמד בספרו פניני הלכה פסק כי גם לאחר שהוחלט שיש צורך חיוני לערוך את המחקר על בעלי חיים, יש להתאמץ למעט את סבלם. למשל, אם מדובר בניתוח, יש לעורכו בהרדמה. ואם בעקבות המחקר נפגע גופם, יש להמיתם במיתה קלה כדי לחסוך מהם צער.
השימוש בבעלי חיים בשלבי פיתוח חיסונים (חיסון הקורונה).
חיסונים בבעלי חיים הוא תנאי מקדים להיכנס לניסויים בבני אדם, שלב זה חיוני בקידום פיתוח תרופות חיסונים וטכנולוגיות רפואיות אשר עשויות להיות להם השלכות מרחיקות לכת בתחום מיגור המגפות, בריאות הציבור, ריפוי והארכת חיים.
תהליך פיתוח של חיסון, מתחיל לרוב ממחקר בבעלי חיים, בהם נבדק האם החיסון בטוח ואינו גורם לפגיעה בבריאותם, האם הוא גורם ליצירת נוגדנים כנגד הוירוס והאם הוא מגן עליהם בפני הדבקה יזומה בווירוס.
בהקשר לפיתוח חיסון הקורונה תחילה נוסה על מכרסמים, ואחר כך על קופים. במקרה החיסון למחלת הקורונה, כבר אחרי קבלת הממצאים מהניסוי במכרסמים, חוסנו 12 מטופלים ראשונים בגרמניה.
הוחלט שלאור הצורך הבוער בחיסון, התירו לחברות להיכנס לניסויים בבעלי חיים במקביל לשלב הניסוי בבני אדם. עד השלמת תהליך קבלת האישור לחיסון התבצעו כל הניסויים בבעלי חיים שהיו דרושים להם גם אם היו הולכים במסלול הקלאסי.
פיתוח, ניסויים בבעלי חיים והניסויים בבני אדם: השלבים שצריך לעבור.
כדי להבין כיצד נוצר מצד שבו הוקפאו ניסויים מתקדמים של חברות שכבר עברו בהצלחה ניסויים ראשוניים יותר, ומה המשמעות לעתיד, נפרט מהם השלבים שמוצר כזה צריך לעבור.
תחילה ישנו תהליך הפיתוח של החיסון, לאחר מכן וילדציה במעבדה, אחרי כן ניסויים בבעלי חיים (השלב ה"פרה קליני"). לאחר מכן מתחילים הניסויים בבני אדם שגודלם ומורכבותם הולכת ועולה. במקרה של פיתוח חיסונים לקורונה, כל החברות שעברו את שלב הניסויים בבעלי חיים, נכנסו לאחר מכן לניסוי ראשון בבני אדם, בו הראו במספר קטן של מתנדבים (כמה עשרות עד כמה מאות) כי המוצר מצליח להעלות את כמות הנוגדנים נגד קורונה בדם של המטופל.
הסטטיסטיקה בפיתוח תרופות חדשות וחיסונים חדשים היא פחות או יותר כזו: מבין המוצרים שנכנסים לניסויים בבעלי חיים, בערך אחד מכל 1,000 יגיע לשוק. מבין אלה שנכנסים לניסויים בבני אדם, בערך 7% יגיעו לשוק.
ויויסקציה
יום השואה והגבורה
פיטקרן