תדמיתו האיקונית של שליצי היתרגמה למגוון מוצרים, לרבות מסכות, כובעים, חולצות, שעונים, כפפות ובובות. כמו כן, שליצי אוזכר כמקור השראה לקומיקס "זיפי ראש הסיכה" (Zippy the Pinhead) מאת ביל גריפית.
בעונה השנייה של הסדרה "אימה אמריקאית" נוצרה דמות של גמדה בשם פפר, שמבוססת באופן ויזואלי על דמותו של שליצי.
Gentle Giant (אלבום)
Gentle Giant הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק המתקדם הבריטית, ג'נטל ג'ייאנט. האלבום יצא בשנת 1970.
מבצעים.
יחד עם:
הפצה.
האלבום לא יצא לאור בצפון אמריקה בזמן אמת, וכך אירע שהאיור הופיע כעבור שנתיים על גבי עטיפת האלבום השלישי, Three Friends, בגרסתו האמריקאית/קנדית.
The Power of Five
The Power of Five (בעברית: הכוח של החמישה, בארצות הברית ידוע גם כ"שומרי הסף") היא סדרה של ספרי פנטזיה ומתח, שנכתבה על ידי הסופר הבריטי היהודי אנתוני הורוביץ. בשנת 2012, הושלמו כל הרומנים (למרות שהורוביץ ציין בטוויטר שהוא מתכנן לשכתב ולהוציא מחדש את הספר החמישי, Oblivion). הרומן החמישי, Oblivion, יצא ב-4 באוקטובר 2012.
הסדרה מתפרסמת בבריטניה על ידי הוצאת "Walker books". הרומנים עוסקים במיוחד בתורת הנסתר ורעיונות פגניים מיסטיים כהקרבת קורבנות אדם וטקסי דם הם מרכיבי עלילה מרכזיים. לדוגמה: בספר הראשון הגיבור, מתיו פרימן, נרדף על ידי חברי כת שטנית שרוצים להשתמש בו בקורבן אדם ולהקריבו כדי לפתוח שער באמצעות שילוב של פיזיקה גרעינית ומאגיה שחורה, לממד נוסף אשר מחזיק קבוצה של שדים רעים עתיקים שבי.
ספרי הסדרה טרם תורגמו לעברית.
הסדרה מספרת על חמישה ילדים אשר נקראים שומרי הסף (Gatekeepers), שלכל אחד מהם כוח על אחר והם אינם מכירים אחד את השני. הם צריכים להיפגש כדי לעצור קבוצה של שדים עתיקים, הנקראים "The Old Ones", אשר נכלאו כ-10,000 שנים לפני קו העלילה, מלהשתחרר ולהשתלט על העולם.
בסדרת ספרים זו, כל ספר מספר על אחד משומרי הסף.
הספרים בסדרה.
Raven's Gate.
מספר את סיפורו של מאתיו פרימן בן ה-14 (המכונה מאת'), מנהיג החבורה וגם פושע צעיר. הספר מתמקד בבריחתו מכת שטנית שרוצה להקריב אותו כדי לפתוח שער לממד מקביל וגילוי כוח העל שלו. בסוף הספר מאת' מגלה כי יש עוד 4 כמוהו.
Evil Star.
מספר על שער נוסף הממוקם בפרו שעומד להיפתח, ומאת' נשלח כדי למנוע זאת. שם מאת' פוגש ילד שפעם שדד אותו, אותו ילד נקרא פדרו ויש לו את הכוח לרפא.
Nightrise.
מספר על התאומים ג'ימי וסקוט, שלהם היכולת לשלוט במחשבות.
Necropolis.
מספר על סקרלט המסוגלת לשלוט במזג האוויר.
Oblivion.
הספר, שיצא ב-2012, מסיים את הסדרה ומספר על כך שהכוח של החמישה (כך מכונים שומרי הסף) התאחד ונלחם בקבוצת השדים אשר יצאה מן השער האחרון. הורוביץ הצהיר שהוא ביצע מחקר בנושא ההתחממות הגלובלית לצורך כתיבת ספר זה.
שמריהו ויניק
שמריהו ויניק (11 באפריל 1950 – 22 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל בדרגת רב-סרן בחטיבת גולני, מפקד סיירת גולני ובעל עיטור המופת. נהרג במהלך הקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה.
שמריהו ויניק נולד וגדל במושב תל עדשים. למד בבית-הספר המשותף לתל- עדשים ולגניגר ולאחר מכן בבית-הספר החקלאי "כפר גלים" ליד חיפה.
באוקטובר 1968 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם וסיים קורס מ"כים חי"ר בהצטיינות. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר. לחם במלחמת ההתשה ולקח חלק בפשיטות שביצע צה"ל נגד המחבלים בלבנון. בהמשך פיקד על פלוגה ג' בגדוד 51. נחשב למפקד פלוגה מצטיין וזכה עם פלוגתו בבוחן הפלוגה החטיבתי. בתפקידו הבא שימש מפקד סיירת גולני. הוא גם התייחס בכובד ראש לרכוזי הכוחות בצד הסורי בימים שלפני המלחמה והפציר לגבי צורך בפעילות מנע.
במלחמת יום הכיפורים.
עם פרוץ הקרבות במלחמת יום הכיפורים עלה ויניק בראש הסיירת לרמת הגולן. כבר בתחילת הקרבות נפצע מפגיעת רסיס בראשו, אולם סירב להתפנות לקבלת טיפול רפואי. מפקד חטיבת גולני, אל"ם אמיר דרורי, פקד עליו להיבדק, אולם הוא התעלם מן הפקודה והוסיף לפקד על חייליו בלחימה. ב-7 באוקטובר, במהלך קרבות הבלימה נגד צבא סוריה, הגיע ויניק עם מחצית הסיירת על מנת לתגבר את מוצב 104 אותו החזיקו חיילי גדוד 13. ויניק ארגן את הגנת המוצב וסייע למגיניו להדוף את התוקפים הסורים. בקרב ההבקעה לרמה הסורית הוביל ויניק פשיטות וסיורים בעומק השטח שבשליטת צבא סוריה. הכוח בפיקודו נתקל לא פעם בכוחות סוריים, הרג ושבה כמה מהם וכן השמיד טנק סורי.
על סיירת גולני בפיקודו של ויניק, הוטל לכבוש, במסגרת מבצע קינוח, את מוצב הרכבל העליון. הפיקוד לא קבל את התוכנית שהתגבשה בחטיבה לאחר כישלון הכיבוש הראשון ובשעה 4:15 הגיעה הסיירת למוצב רכבל עליון, למעט צוות אחד שנותר לאבטח את רכבל תחתון, ומצא אותו נטוש. כוח הצנחנים הסורי היה ערוך בעמדות חסימה נגד כוחות צה"ל במדרון הדרומי בעמדות שבנה מסלעים וששלטו על ציר הכביש המוליך מ"עיקול הטנק" למוצב החרמון הישראלי. ואז לאור המצב הקשה שנוצר חל שינוי תוכנית והמח"ט, דרורי, פקד על ויניק להיות מוכן להשאיר כוח קטן ברכבל העליון ולחבור עם שאר הסיירת כדי לתגבר את כוחות גדוד 51 שלחמו על גבעה 16. כדי לבחון את ציר התנועה החשוף החל ויניק בשעה 04:28 לנוע דרומה במורד הכביש כשלפתע נורה לעברו צרור מעמדת תותח ללא רתע סורי שהייתה ממוקמת במחפורת לצד הכביש. ויניק נפצע אנושות בראשו, נפל על הכביש אך עדיין השיב אש. קשרו האישי, סמל , זינק לעברו כדי לחלצו אך נפגע מכדור ונהרג. החובש, סמל איתן פלונסקי, ניסה לחלץ את שניהם, אך נפגע בראשו ונהרג במקום. באנדרטה לזכרם מצוין שמילותיו האחרונות של ויניק היו "צריך לכבוש את החרמון".
ויניק נטמן בחלקה הצבאית של בית הקברות בתל עדשים. על פועלו במלחמה הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת.
משפחתו.
שמריהו (שמרל'ה) היה הבן הצעיר משלושת ילדיהם של ברכה לבית ריכטר (נפטרה ב-2012) ואברהם ויניק, ולו אח ואחות. אחיו, סגן-אלוף (מיל') צביקה ויניק, היה טייס מסוקים ומפקד בחיל האוויר. שניים מאחייניו קרואים על שמו.
אמו הייתה בת למשפחה מרובת ילדים בפינסק. כל בני המשפחה עלו ארצה פרט לאח הצעיר, ישראל, שלא הספיק לעלות ונספה בשואה עם הוריה. שמריהו היה שם אביה שהיה שוחט ובודק. אחי אמה היה הסופר איש קיבוץ גבת אהרן ישראלי (ארקה ויינר), בן-זוגה של הסופרת והמשוררת פניה ברגשטיין (בנם היחיד, , כותב מוכשר בפני עצמו, נהרג במלחמת ששת הימים). אחותה הבכורה של אמו, שרה, נישאה לדוד בנארי, אחיו של נחום בנארי, והתיישבה ביגור. בתה, טוראית , נהרגה בשיירת הדסה. אחיה יעקב שופט היה מסאי ומתרגם יידי–עברי. אחיה אשר שופט היה חבר קיבוץ נגבה, משורר וסופר. הורי אביו הגיעו מאוקראינה והיו מראשוני תל עדשים.
קומורית
קומורית (בקומורית: shimasiwa (השפה של האיים) או shikomori (השפה של קומורו) היא השפה המדוברת ביותר בקומורו ומדוברת גם במיוט. השפה שייכת לשפות הסווהיליות אך עם השפעות גדולות יותר מהשפה הערבית מאשר הסווהילי.
קומורו מורכבת משלושה איים ולכל אי, יש ניב משלו. בגרנד קומור הניב נקרא shingazidja, באנג'ואן הניב נקרא shindzuani, במוהֶלי הניב נקרא shimwali ובמיוט הניב נקרא shimaore.
את השפה נהוג לכתוב באותיות לטיניות או ערביות.
פאבל מיליוקוב
פאבל מיליוקוב (; 27 בינואר 1859, מוסקבה – 31 במרץ 1943, אקס לה בן, צרפת) היה פוליטיקאי רוסי, יו"ר המפלגה הדמוקרטית החוקתית, שר החוץ בממשלה הראשונה שהוקמה לאחר מהפכת פברואר.
פאבל מיליוקוב נולד במוסקבה, האימפריה הרוסית למשפחת אדריכל. לאחר סיום בית הספר למד באוניברסיטת מוסקבה, לאחר סיום הלימודי תואר ראשון נישאר באוניברסיטה במטרה לסיים הכנות לעבודת הדוקטורט. בשנת 1892 סיים עבודת תואר שני ולא הגיש עבודת הדוקטורט. החל מתחילת שנות ה-90 היה חבר בחברה להיסטוריה רוסית והחברה הארכאולוגית של מוסקבה.
פעילות מדעית.
עבודת תואר שני של מיליוקוב חקרה את הרפורמות של תקופת פיוטר הגדול וקשר הרפורמות עם המצב הכלכלי במדינה. העבודה הגדולה של מיליוקוב היא "רישומים על ההיסטוריה של התרבות הרוסית" (Очерки по истории русской культуры). בנוסף לכך הוא כתב מחקר בתחום פיתוח המחשבה ההיסטורית ברוסיה (Главные течения русской исторической мысли).
בשנים 1886–1895 מיליוקוב לימד באוניברסיטת מוסקבה ומוסדות השכלה נוספים בעיר. ב-18 במרץ 1895 בעקבות הרצאה בניז'ני נובגורוד הושעה מעבודתו באוניברסיטה בהתאם להחלטת המשטרה. לאחר חקירה הוא לא הואשם בעבירה כלשהי אך נשלח לגלות בעיר ריאזן. בשנת 1897 הוזמן להרצות בסופיה אך כבר בשנת 1898 בלחץ השגריר הרוסי העסקתו הופסקה. מיליוקוב נסע למקדוניה בה השתתף בחפירות ארכאולוגיות.
פעילות פוליטית.
בשנת 1899 פאבל מיליוקוב חזר לאימפריה הרוסית. בשנת 1901 נעצר באשמת פעילות פוליטית והיה מספר חודשים במעצר. באותה תקופה פרסם מספר מאמרים בעיתונות מחוץ לגבולות המדינה וקיבל הכרה רחבה. בשנים 1903–1905 העביר הרצאות בארצות הברית.
בשנת 1904 השתתף בוועידת פריז של מתנגדי המשטר. בהיוודע על אירועי יום ראשון העקוב מדם חזר לרוסיה.
בינואר 1905 היה בין מייסדי המפלגה הדמוקרטית החוקתית ובמרץ 1907 נבחר ליו"ר הוועד המרכזי. הוא היה פעיל מאוד בתחום יחסים בינלאומיים. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה תמך בניהול המלחמה עד לניצחון הסופי תוך דרישה לקבלת שליטה רוסית על מיצרי הבוספורוס והדרדנלים, בעקבות זאת קיבל כינוי מיליוקוב-דרדנלסקי. בשנים 1914–1915 אף היה מסכים על בסיס זה להגיע להסכם על הממשל.