במאמץ להבין את דפוסי החשיבה שאיפשרו לפליטי קלאדובו-שאבאץ ולפליטי הגטו להסתגל לחיי המציאות נעזרה במחקרם של הסוציולוגים פיטר ברגר ותומס לקמן על השימוש במידע בחיי יום יום. הם הציגו דרכים באמצעותם מעבד היחיד ברגעי משבר את חוויות העבר האישי והקיבוצי שהתקבעו במוחו כמערכת המנחה דרכי פעולה הפותחות פתח להתמודד עם משברים קשים. החיבור בין תמונת עבר לבין יכולת לראות את העתיד בעיתות משבר המדגיש את זמניותו של המשבר הם המאפשרים להתאמץ ולקיים שגרת חיים. ביישום גישה זו על חיי היום של יהודים בגטאות מזרח אירופה, וניתוח דרכי חשיבה שבאו לידי ביטוי ביומנים, ובכתבים מן הגטו הצביעה עופר על דרכי ההתמודדות של היחיד עם האובדן, העקירה, האלימות והבדידות של גטאות מזרח אירופה.
חיי היהודים בגטאות במזרח אירופה בזמן מלחמת העולם השנייה.
בהמשך לדברים לעיל הרחיבה עופר את הבחינה של מציאות חייהם של היהודים בגטאות. את כל הגטאות יש לראות כחברה כפויה, דוגמת בתי כלא, מחנות לעבודת כפייה וכדומה, אף כי לא היו זהים להם מנקודת הראות של האוכלוסייה, הסיבות לכליאתם של היהודים, ודרכי ההתארגנות של הגטאות. לגבי השליט הנאצי שימשו הגטאות לדיכוי, נישול ועושק כלכלי, להפרדת היהודים מסביבתם ובידודם הפיסי, החברתי והמנטאלי. הגטאות היו גם מקום לפעולות אלימות, לטרור ולשרירות חסרת רסן מצד השליטים הנאצים. עם זאת הגטאות לבשו צורה שונה בכל מקום והדברים היו קשורים בגורמים שונים יהודיים לדוגמה, המסורת הקהילתית של היהודים שגורשו אליהם, גודלו של הגטו וגורמים חיצוניים הקשורים בחברה הסובבת הלא יהודית ובשליט הנאצי. פעמים רבות גרו בגטאות אנשים שהגיעו מקהילות שונות או מיהודים שגורשו ממדינות אחרות, רקעם תרבותי והחברתי ולשונם היו שונים. בתנאי המצוקה הכלכלית, הסגירות הפיזית וצפיפות הדיור, במערך של חובות עבודה קשים ומשפילים, נוצרו עימותים, וביטויים לא פשוטים של אנוכיות ושחיתות, והתעלמות ממה שבאופן רגיל אנשים מכירים כ"טוב חברתי כללי". בצד אלו פעלו אנשים גם מתוך אמפתיה, חמלה ואלטרואיזם, לארגן סיוע ועזרה לזולת, לדאוג לבני משפחתם ולא לשקוע למצבים של דיכאון וחוסר אונים. הם התאמצו שלא לאבד את עולם הערכים שהדריך את חייהם לפני השבר הגדול של משטר הדיכוי הנאצי והמלחמה. חיים על פי עולם ערכים מוכר ונחשב, סייע לרבים לראות עצמם כבני אדם על אף המצוקה והמתח החברתי והאישי לאין שיעור ומטרתם של הנאצים למחוק מן היהודים את תכונותיהם האנושיות.
רוב המחקר על הגטאות דן בשני היבטים מרכזיים: 1. מִנהל הגטו (כלומר, היודנראט) ויחסיו עם השלטונות הנאציים ואוכלוסיית הגטו. 2. ההתנגדות היהודית לנאצים, שכללה דרכי תגובה שונות לדיכוי וההתארגנות לקראת מחתרת והתנגדות מזוינת.
עופר ניסתה להוסיף פרספקטיבה נוספת ולהתבונן על תגובתו של היחיד כבעל משפחה, אם ואב, כילד\ה נער\ה במסגרות שונות כאשר עיקר עניינה היה להבין כיצד היהודים חיו היהודים בתנאים של הגטו, כיצד התמודדו עם שאלות הבריאות, ההזנה והיחסים בתוך המשפחה.
בקשר לכך התמודדה עופר עם מושג "הנורמליות" בחיי היחיד בגטו, והראתה כיצד משפחות ניסו להתקיים למרות המצב הקיצוני בגטאות: הורים דאגו לחינוך ילדיהם, יהודים שומרי מצוות ניסו בכל דרך לקיים את מצוות הדת. כן הדבר בא לידי ביטוי בניסיון לקיים תרבות פנאי ובידור: האזנה למוזיקה והרצון ללכת לתיאטרון.
עופר התייחסה גם לסוגיית המעמד בגטו. לכאורה המושג רוקן ממשמעותו הרגילה לפי הטרמינולוגיה המרקסיסטית, היהודים נושלו מהבעלות על עסקיהם ונלקחו מהם נכסיהם, חסכונותיהם ואמצעיהם הכלכליים. לכן רבים ממי שהיו אמידים בטרם פרצה המלחמה ובטרם נוסדו הגטאות איבדו את כל שהיה להם והגיעו לגטו חסרי אמצעים. מטה לחמם של האינטלקטואלים ובעלי מקצועות חופשיים נגזל עם המעבר לגטו. ולעיתים דווקא מי שהיו בשולי החברה הצליחו דווקא כאשר חוקי החברה וכלכלה הנורמטיביים קרסו. בגטאות מסוימים היו אלה מעמד חדש של מתעשרים שחיו ברווחה. רוב הציבור היהודי במזרח אירופה, שהיה במעמד הביניים הנמוך או במעמדות נמוכים הגיעו לגטו חסרי כל ולרבים גם לא היו כלי בית וביגוד שאותם ניתן היה להמיר תמורת אוכל, עצים לחימום בחורף וכדומה. המעמדות בגטו נקבעו על פי הקשרים אל מרכז היודנראט, אף שהיה תלוי לחלוטין בגרמנים, ביחס לציבור היהודי היה בעל סמכויות ויכול היה להפעיל אמצעי ענישה וכפייה.
עופר השתמשה בתאוריה של מרכז ופריפריה אותה פיתח אדוארד שילס ובתאוריות בדבר רשתות קשר היוצרים מרכזים של סמכות והשפעה על המערכת הפוליטית. במקור התאוריה מתייחסת למרכזי הכוח השלטוני הפוליטי במדינה בתנאים רגילים ובפריפריה הגאוגרפית המרוחקת מן המרכז. עופר לקחה את התאוריה של שילס ויישמה אותו בהערכת מעמדו של היחיד מול מרכזי הסמכות בגטו, בכללם היודנראט ומשרדיו, המשטרה היהודית, ארגוני העזרה העצמית וכדומה. ככל שהפרט היה מקושר למרכזי הסמכות בגטו, כך הוא היה נגיש יותר לתעסוקה, לדיור סביר, ליכולת לרכוש מזון, ולשירותי רפואה.
חקר המגדר בשואה.
עופר עבדה ביחד עם פרופ' לינור ויצמן מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון בווירג'יניה שבארצות הברית, בשילוב תאוריית המגדר ככלי לניתוח ההיסטוריה החברתית והתרבותית של השואה. הן הראו כיצד המגדר מעניק משמעות חדשה למושגים כמו התנגדות והכחשה ואפשר התבוננות שונה בתפקוד המשפחה בשלבים שונים של המדיניות הנאצית. הן הציגו שינויים כלכליים, מעמדיים, מגדריים וחינוכיים ותמורות בתפקוד בני המשפחה בתגובה למציאות החדשה והראו את תפקידה של הלכידות החברתית בפרשנות חיי הגטו.
ההבחנות המגדריות כמו הבחנות מעמדיות, הבחנות הקשורות בגיל וכדומה הן מרכיב בסיסי בניתוח חברתי. ואף כי הנאצים שאפו לרצוח את כל היהודים בלי להבחין במינם, בשלבים שונים של המדיניות הנאצית, עשו גם הם הבחנות מגדריות. כך לדוגמה נשלחו יותר גברים לעבודת כפייה בשלבים הראשונים של הכיבוש, ויותר אמהות עם ילדים קטנים נשלחו הישר לתאי הגזים עם הגיעם למחנות המוות. אולם עופר וויצמן טוענות, כי גם היהודים חשבו במונחים מגדריים ולכן הם העריכו שהסכנות הנשקפות לגברים בעקבות הכיבוש גדולות יותר, שכן הם יותר מאשר נשים יכולים להיות כוח לוחם ומתנגד לכיבוש. לנוכח הנחה זו עודדו נשים את בעליהן ואמהות את בניהן להימלט מאזורי הכיבוש. בגטאות נותרו הרבה נשים ואמהות ללא בעלים, ומספר הנשים עלה על מספר הגברים. היו לכך השפעות ניכרות על מצבן של המשפחות שנותרו ללא המפרנסים העיקריים. ההבחנות המגדריות לדעת עופר וויצמן מעשירות את הניתוח של חיי היום בגיטו ובלעדיהן לא ניתן להבין את ההתמודדות עם היום יום של גברים ונשים כאחד.
ספרים שכתבה.
1. דרך בים, עלייה ב' בתקופת השואה 1939–1944, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1988. פרס יצחק בן-צבי 1992.
2. Escaping the Holocaust, Illegal Immigration to the Land of Israel 1939-1944 (New York: Oxford University Press, 1990). Jewish Book Award 1992
3. פרשת קלאדובו-שאבאץ: מסע ההפעלה שלא הושלם, תל אביב: עם עובד, 1992. עם חנה ויינר.
4. The Dead-End Journey: The Tragic Story of the Kladovo-Sabac Group (Lanham: University Press of America, 1996). With Hannah Wiener.
מידה סיגמא סופית
תרמוסטט
תֶרְמוֹסְטָט (מיוונית: תרמוס: חם; סטטוס: יציב) או וַסַת חום הוא מכשיר לבקרת הטמפרטורה של מערכת. מטרת התרמוסטט לגרום למערכת להימצא בתחום רצוי של טמפרטורה.
מעגל הבקרה מורכב ממדידת הטמפרטורה ושינוי שלה אם נדרש. שינוי הטמפרטורה מתבצע על ידי הפסקת פעולת החימום או הקירור של המכשיר, או שינוי קצב זרימת החום.
מגוון הסוגים והשימושים של תרמוסטטים רחב מאוד. בין השימושים הבולטים: בקרה של מערכות מיזוג אוויר, מקררים, חימום מים וקיטור, מנועים ועוד.
את תרמוסטט החדר החשמלי הראשון המציא וורן ג'ונסון (Warren S. Johnson) בשנת 1883.
טכנולוגיות לחיישני הטמפרטורה כוללות:
טכנולוגיות מוקדמות יותר כללו מדי-חום מכספית לתוכו הוחדרו אלקטרודות, כך שמעגל חשמלי נסגר בטמפרטורה מסוימת.
אמצעים לשינוי הטמפרטורה יכולים להיות מכניים, חשמליים או פנאומטיים.
מודל הוטלינג
מודל הוטלינג (Hotelling Model) הוא מודל כלכלי שפותח על ידי הרולד הוטלינג.
המודל מסביר התנהגות בסביבה מרובת סוחרים/מוצרים. מודל זה מתאים גם לניתוח מצבים פוליטיים.
המודל מניח את ההנחות הבאות (מנוסחות לסביבה מרובת סוחרים):
דוגמה: חנויות בחוף הים.
בחוף ים יש מספר חנויות, הממוקמות לאורך החוף, שמוכרות את אותם המוצרים באותו המחיר. הלקוחות מתפלגים בצורה אחידה לאורך החוף. כל מוכר ירצה למקם את חנותו במיקום שממקסם את הרווח שלו.
בנוסף לרווח האישי של כל מוכר, נסתכל גם על פונקציית רווחה חברתית (social welfare) אותה נרצה למקסם (עבור תועלת חברתית) או למזער (עבור עלות חברתית). במקרה זה נבחר את פונקציית הרווחה להיות המרחק המקסימלי שקונה כלשהו צריך לעבור בדרכו אל החנות. (אפשרות נוספת היא לבחון ממוצע המרחקים שכל הלקוחות עוברים בדרכם לחנות הקרובה ביותר).
נסמן את החוף [0,1] (הקטע הסגור בין 0 ל - 1) ונתייחס למיקומים האפשריים כמספרים בקטע זה. המרחק שכל לקוח עובר יהיה ההפרש בין מיקום הלקוח ומיקום החנות הקרובה ביותר.
בראייה של תורת המשחקים, עבור כל מוכר, בחירת מיקום היא תכסיס/אסטרטגיה של אותו מוכר.
ננתח כמה מקרים שונים:
חנות אחת.
במקרה זה, למוכר כלל לא משנה מה יהיה מיקום החנות שלו, כיוון שבכל אופן כל הלקוחות יקנו אצלו.