מוטציות המשנות את רצף הנוקלאוטידים, אך משמרות את המבנה השניוני, נקראות covariation, ויכולות לספק עדות לשימור. ניתן להשתמש בסטטיסטיקות אחרות ובמודלים הסתברותיים למדידת שימור כזה. שיטת גילוי ה-ncRNA הראשונה שהשתמשה בשימור מבני הייתה QRNA, אשר השוותה את ההסתברויות ל-alignment בין שני רצפים על סמך מודל RNA או על סמך מודל בו נשמר רק הרצף הראשוני. עבודה בגישה זו אפשרה עבודה שכללה יותר משני רצפים וכן כללה מודלים פילוגנטיים, למשל עם EvoFold. גישה שננקטה ב-RNAz כללה חישובים סטטיסטיים על alignment של מספר רב של רצפים. חלק מהחישובים הסטטיסטיים הללו מתייחסים לשימור מבני, בעוד שאחרים מודדים מאפיינים כלליים של ה-alignment שעלולים להשפיע על הטווח המנובא של הסטטיסטיקה המבנית. נתונים סטטיסטיים אלו שולבו באמצעות מכונת תמך וקטורי .
מאפיינים אחרים כוללים הופעת קדם () לשעתוק ה-RNA.
לרוב, נמצא לאחר ncRNAs.
על בסיס שילוב של גישות אלו, התקיימו מחקרים לחיזוי מבנים של RNA שטרם התגלו. למשל התבצעו מחקרים כדי לחזות באופן מדויק חיזוי מבני ותפקודי ל-RNA.
דיוויזיית הפרשים החמישית (צבא הודו הבריטית)
דיוויזיית הפרשים החמישית הייתה דיוויזיה של צבא הודו הבריטית שנלחמה במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוקמה בתחילת המלחמה והורכבה מיחידות אנגליות והודיות. היא פעלה בחזית המערבית באירופה ובשלהי המלחמה הועברו היחידות ההודיות של הדיוויזיה לחזית ארץ ישראל, שם הייתה שותפה, בשלהי 1918, למספר קרבות שהביאו לכניעת הטורקים (וביניהם קרב מגידו, כיבוש חיפה וכיבוש דמשק וחלב שבסוריה). לאחר המלחמה נשארה הדיוויזיה בארץ ישראל ככוח שיטור עד פירוקה ב-1920.
ההיסטוריה של הדיוויזיה.
בניית הדיוויזיה.
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1914, בבומביי שבהודו, בשם "דיווזיית הפרשים ההודית השנייה" (2nd Indian Cavalry Division) והפליגה ב-16 באוקטובר 1914 לצרפת.
המערכה בחזית המערבית באירופה.
בהגיעה לחזית הצרפתית שירתו חיילי הדיוויזיה בחפירות כחיל רגלים. בתקופה זו סבלה הדוייוזיה מנפגעים רבים מקרב הפיקוד הזוטר שהכיר את החיילים, היחידות, השפה והמנהגים. תהליך החלפתם במפקדים חדשים ארך זמן וגרם לדמורליזציה בקרב החיילים.
במרץ 1916 צורפה הדיוויזיה לארמייה הרביעית וביולי אותה שנה השתתפה בריגדת הפרשים התשיעית "סיקונדראבאד" של הדיוויזיה בקרב על הסום ובהמשך אותו חודש ב"קרב רכס בזנטין-לונגוול" (בזנטין - לונגוול ).
בספטמבר 1916 חזרה הדיוויזיה למערכה על הסום והשתתפה ב"קרב פלרז-קורשלט" .
בנובמבר 1916 שינתה הדיוויזיה את שמה ל"דיוויזיית הפרשים החמישית" (5th Cavalry Division) וצורפה לארמייה החמישית.
במרץ 1918 פוצלה הדיוויזיה והיחידות ההודיות שלה נשלחו למצרים להשתתף במערכה בארץ ישראל.
המערכה בארץ ישראל.
באפריל 1918 אוחדו היחידות ההודיות של "דיוויזיית הפרשים החמישית", שהגיעו מאירופה, עם יחידות של דיוויזיית הרגלים הרכובה השנייה "יומנרי" (2nd Mounted Division) שיחידותיה לחמו לפני כן במערכה בגליפולי. הדיוויזיה המאוחדת שמרה על השם "דוייוזיית הרגלים הרכובה השנייה" והייתה כפופה לקורפוס המדבר הרכוב בפיקוד גנרל הנרי שובל.
באפריל-מאי 1918 השתתפו חלק מיחידות הדיוויזיה בקרב עבר הירדן השני וביולי אותה שנה השתתפו היחידות בקרב רכס אבו טולול.
בסוף יולי 1918 הוחלף שמה של הדיוויזיה ל"דיוויזיית הפרשים החמישית" וגם שמן של הבריגדות שונה.
החל מ-19 בספטמבר 1918 השתתפה הדיוויזיה בקרב מגידו כשהיא מובילה, יחד עם דיוויזיית הפרשים הרביעית, את ההסתערות הרכובה לאורך מישור החוף, ואדי עארה, עפולה ובית שאן. בהמשך אותו חודש השתתפה הבריגדה ה-15 בקרב לכיבוש חיפה ובמהלך אוקטובר 1918 השתתפה הדיוויזיה בכיבוש דמשק ובכיבוש חלב. ב-30 באוקטובר נחתם הסכם הכניעה של הטורקים.
לאחר סיום המלחמה נשארה הדיוויזיה בארץ ישראל ככוח שיטור. ב-1919 החל תהליך הדרגתי של שחרור היחידות, תהליך שהסתיים באפריל 1920.
סדר הכוחות של הדיוויזיה.
האיחוד עם ה"יומנרי".
באפריל 1918 אוחדו היחידות ההודיות של הדיוויזיה, שהגיעו האירופה, עם היחידות של דיוויזיית הרגלים הרכובה "יומנרי" (Yeomanry Mounted Division) :
במערכה בארץ ישראל.
ביולי 1918 שונה שמה של הדיוויזיה ושל הבריגדות:
גנאדי לסון
גנאדי מיקלייביץ' לסון (בבלארוסית: Генадзь Мікалаевіч Лесун; נולד ב-5 בספטמבר 1966) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדת המגן בקבוצות דינמו מינסק, מכבי הרצליה ובנבחרת בלארוס.
קריירה.
לסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו מינסק ששיחקה אז בליגת העל הסובייטית. בגיל 19 עלה להרכב של הקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת הצטרף עם המועדון לליגת העל הבלארוסית לאחר פירוק ברית המועצות. הוא זכה עם המועדון ב-2 אליפויות ובגביע בלארוס.
בשנת הגיע לישראל וחתם במכבי הרצליה. בסיום העונה עזב את המועדון וחתם בשמשון תל אביב ששיחקה אז בליגה הארצית (הליגה השנייה באותם ימים). בתום עונת 1995/96, כאשר ירדה שמשון לליגה א', עזב לסון את הקבוצה. הוא שב לבלארוס ושיחק במשך כחצי עונה בקבוצת מולודצ'נו מהליגה הבכירה בבלארוס. בשנת 1998 עבר לרוסיה ושיחק שנה אחת בשורות קבוצת אנז'י מחצ'קלה.
לזכותו של השחקן ארבע הופעות במדי נבחרת בלארוס.
לאחר פרישה מהמשחק הפעיל הפך לסון למאמן.
אן. סי. אר
קריות (פירושונים)
אתרי ג'ומון בצפון יפן
אתרי ג'ומון בצפון יפן (ביפנית: 北海道・北東北の縄文遺跡群) הם 17 אתרים ארכאולוגיים מתקופת ג'ומון באי הוקאידו ובצפון חבל טוהוקו בצפון האי הונשו ביפן שהוכרזו ב-27 ביולי 2021 אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו. תקופת ג'ומון נמשכה יותר מ-10,000 שנים, והיא מייצגת "אורחות חיים ישיבים טרום-חקלאיים ותרבות רוחנית מורכבת של אנשים פרהיסטוריים".
רקע.
תקופת ג'ומון היא התקופה השנייה בפרהיסטוריה של יפן אחרי התקופה הפלאוליתית ביפן וזמנה מ-14,000 לפנה"ס עד 300 לפנה"ס. במהלכה אוכלסה יפן באוכלוסייה מגוונת של ציידים-לקטים ואוכלוסיית חקלאים מוקדמת שהתאחדה באמצעות תרבות ג'ומון משותפת, שהגיעה לדרגה ניכרת של התיישבות קבועה ומורכבות תרבותית. השם ג'ומון הוא תרגום ליפנית של המונח באנגלית "cord-marked" ("מוטבע בחוט") שנתן הארכאולוג והזואולוג האמריקני לסגנון של כדים שהתגלו בשנת 1877. סגנון עיצוב הכדים בתקופת ג'ומון אופיין בלחיצת חוטים לפני השטח של החימר הלח, והוא מקובל בדרך כלל בין כלי החרס העתיקים ביותר בעולם בעולם.
17 האתרים הארכאולוגיים שבאתר המורשת העולמית כוללים אתרי התיישבות, קבורה, טקסים ופולחן שהם שרידים של חברה ייחודית של ציידים-דייגים-לקטים שחיו ביישובי קבע לאורך תקופה מ-13,000 לפנה"ס עד 400 לפנה"ס. שישה אתרים שוכנים בדרום-מערב מחוז הוקאידו על האי באותו שם, ושמונה במחוז אאומורי, שניים במחוז אקיטה ואחד במחוז איווטה בצפון חבל טוהוקו בצפון האי הונשו.
האזור בצפון יפן שבו שוכנים אתרים אלו מגוון מבחינה טופוגרפית וכולל הרים, גבעות, מישורים ושפלות כמו גם לשונות ים, אגמים ונהרות ושפע מים. האקלים הממוזג והקריר יצר תנאים לבית גידול של יערות עצים רחבי עלים נשירים שסיפקו מזון זמין בצורת ערמונים ואגוזי מלך. ביערות רעו איילים וחזירי בר אותם צדו התושבים. מפגש בין זרמי ים קרים וחמים יצר תנאים אידיאליים לדיג בים. בנוסף, נוהגים דגי אלתית וטרוטה לשחות במעלה הנהרות למטרת רבייה. תנאים אלו של מזון מוטח בשפע אפשר לילידים של צפון יפן לנהל אורח חיים של התיישבות קבע מלפני כ-15,000 שנים, כפי שמעידים כלי החרס שהשאירו אחריהם. במשך 10,000 השנים הבאות המשיכו הילידים את אורח החיים של ציידים-דייגים-לקטים מבלי שנאלצו לעבור לחקלאות, תוך שהם מתאימים את עצמם לשינויים שחלו בתקופה ארוכה זו באקלים ולעלייה ולירידה בפני הים.
כבר בשלב מוקדם מאוד של התקופה פיתחו הילידים תרבות רוחנית מורכבת המתבטאת בתרבות חומרית שכללה סירים מכוסים בלכה, לוחות חרס עם טביעות רגליים וצלמיות בעלות עיניים לטושות שקיבלו את הכינוי . הם הכינו קברים וגם יצרו אתרים פולחניים, תלוליות עפר מלאכותיות ומעגלי אבנים גדולים שהגיעו לקוטר של יותר מ-50 מטרים. מעגלים אלו שימשו לטקסים ולפולחנים, מקומות לפולחן אבות וסגידה לטבע. משערים שהתושבים הקדמונים שמרו על קשרים חברתיים לאורך הדורות ובתוך היישובים.
המקומות אותם בחרו התושבים הקדומים ליישב היו קרובים למקורות מחייתם ומדגימים את השקפת העולם שלהם. על מנת להבטיח מזון נבחרים מקומות שונים: סמוך לנהרות שבם אפשר היה ללכוד אלתית, ליד החוף שבו אפשר היה ללכוד רכיכות למאכל, או בסמוך למקבצים של עצים שמהם אפשר היה לאסוף אגוזים או פירות יער. במהלך השנים פיתחו הילידים כישורים לציד או לליקוט על פי סוג המזון שבו התמחו. הם התאימו עצמם לשינויים בגובה פני הים. אם פני הים עלו הם הקימו את היישובים במקום גבוה, ואם פני הים ירדו הם הקימו את היישובים על קו החוף.