סאגה, (באנגלית: Saga; ביפנית: 佐賀市 ) היא עיר הבירה של מחוז סאגה , הממוקמת באי קיושו, יפן. העיר סאגה הייתה בירת הטריטוריה בשם סאגה בתקופת אדו, והעיר הגדולה ביותר במחוז הייזן לשעבר. נכון ל-1 באוגוסט 2020, בעיר חיו 232,736 תושבים וצפיפות האוכלוסייה עמדה על 539 נפש לקמ"ר. השטח הכולל של העיר הוא 431.84 קמ"ר. מבין שבע ערי הבירה של המחוזות השונים סאגה היא אחת הקטנות. כל הארות בעלות אוכלוסייה המונה למעלה מ-500,000 תושבים. ייחודה של העיר שהיא עיר עתיקה שהייתה מוקפת חומה.
סאגה ממוקמת בחלק הדרום מזרחי של מחוז סאגה. לאחר המיזוג של מספר העיירות והכפרים השכנים עם העיר סאגה בשנת 2005 העיר הפכה לארוכה מאוד. היא גובלת בים אריאקה מדרום ובמחוז פוקואוקה מדרום-מזרח ומצפון. החצי הצפוני של העיר כולל את הרי ספורי. ניתן להתייחס לסאגה כחלק מאזור המטרופולין הגדול פוקואוקה-קיטאקיושו .
היסטוריה.
התרחבות העיר סאגה.
ב-1 באפריל 1889 - כשהוקמה המערכת השלטונית העירונית המודרנית היפנית, נוסדה גם העיר המודרנית סאגה, תחום העיר הנוכחית אוכלס על ידי 21 כפרים משלושה מחוזות. מחוז קאנזאקי , מחוז אוגי ומחוז סאגה. התרחבות העיר נמשכה בין השנים 1922 ועד 2007. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2007 מספר תושבי העיר היה כ-240,000 תושבים; שטח העיר היה 431.42 קילומטרים רבועים.
טירת סאגה.
טירת סאגה היא הבולטת מבין נכסי התרבות הרבים בעיר. זוהי אחת הטירות הנדירות ביפן המוקפת חומה. היא נבנתה לראשונה בין השנים 1591 ל-1593. בשנת 1726 היא נשרפה ושופצה בשנת 1835. הדאימיו נבשימה נאומסה, משבט הסמוראים נבשימה , שיפץ את העיר תוך שנתיים ועבר לגור בה. בשנת 1874 בטירה מוקמו בניין בית משפט ומשרדי מחוז. בשנת 1883 הפכה לבית ספר. עם השנים, מבני בית הספר העתיקים נהרסו ונבנו מחדש כמבני בית ספר מודרני.
גאוגרפיה.
העיר סאגה ממוקמת בחלק הדרום מזרחי של מחוז סאגה. לאחר המיזוג האזורי ב-2005 של העיר עם העיירות והכפרים בסביבתה, העיר התארכה מאוד מצפון לדרום. כתוצאה מכך תחום השיפוט של העיר גובל בים אריאקה מדרום ובמחוז פוקואוקה מדרום מזרח ומצפון. בחצי הצפוני של העיר נמצא רכס הרי ספורי הנמשך ממזרח למערב. האזור הדרומי של העיר נמצא במישור סאגה שגובהו ביחס לגובה פני הים הוא נמוך ביותר. גובהו מגיע עד 5 מטרים מעל גובה פני הים. בעבר העיר סבלה מאוד משיטפונות שכללו גם גלישת מי ביוב. לטיפול בבעיה הוקמו קירות מגן וסוללות עפר שמנעו את ההצפות. כביש 34 הארצי גם הוא נסלל על גבי סוללה המונעת את הצפתו.
אַקלִים.
האקלים בסאגה הוא אקלים סובטרופי לח ( סיווג האקלים של Köppen "Cfa" ). כמות המשקעים השנתית הממוצעת בעיר נעה בין 1800 מילימטרים בערך במרכז העיר ועד 2400 מילימטרים בערך בצפון העיר. הטמפרטורה הממוצעת השנתית נעה בין כ-13°C בצפון ועד 17°C במרכז העיר.
אוכלוסייה.
נכון למפקד האוכלוסין בשנת 2005:
חינוך.
בעיר ישנה אוניברסיטה ציבורית אחת אוניברסיטת סאגה Saga University, שתי אוניברסיטאות פרטיות ושני קולג'ים פרטיים.
שבעה בתי ספר תיכוניים מחוזיים ושבעה בתי ספר תיכוניים פרטיים. חטיבת ביניים מחוזית אחת ועוד ארבע חטיבות ביניים פרטיות.
תחבורה.
קווי תעופה.
בסאגה קיים שדה תעופה אחד בתוך העיר, שדה התעופה סאגה , הממוקם בקוואסו. לפני פתיחת שדה התעופה סאגה, שדה התעופה של פוקואוקה היה שדה התעופה הקרוב ביותר. עם זאת, אנשים רבים בסאגה עדיין משתמשים בשדה התעופה של פוקואוקה בגלל מספר המסלולים והטיסות הרבות היוצאות ממנו. ישנו קו אוטובוסים מהיר המחבר בין שני שדות התעופה.
קווי רכבת.
רכבת JR קיושו משרתת את העיר. הקו הראשי שלה מגיע עד נגסאקי. קו נוסף העובר בעיר מגיע לקראצו.
כבישים.
בעיר עוברים כבישים מהירים. ביניהם הכביש המהיר לנגסאקי. בנוסף עוברים בעיר הכבישים הארציים 34, 207, 208, 263 ועוד.
כלכלה/תעשייה.
האזורים הסובבים את העיר הם אזורים חקלאיים בהם נזרעים ונשתלים בעיקר דגנים כגון אורז. החקלאות הימית באזור ים אריאקה מתרכזת בעיקר בגידול אצות .
האזור הוא אחד מהאזורים הגדולים לייצור אורז ביפן, ליד שטחי האורז הוסבו שטחים גדולים לגידול ירקות. תעשייה קלה התפתחה באזורים הסמוכים לים אריאקה. לא ניתן היה לפתח באזור תעשייה כבדה משום שמי ים אריקה הסמוכים לחוף רדודים ולא ניתן היה להקים באזור נמל מים עמוקים לכלי שיט גדולים. לצד התעשייה החקלאית, במחצית הראשונה של המאה ה-20, התפתחה באזור המערבי תעשיית הפחם מבלי שהיו לה מתחרים רבים. תעשיות המזון ותעשיית הטקסטיל התפתחו לאורך סוף המאה ה-20. אף על פי שתעשיית המזון נשארה חזקה, תעשיית הטקסטיל היא הענף התעשייתי המרכזי בעיר מאז שנות ה-70. עם זאת, מאז שנות ה-90 תעשיית חלקי הרכב צמחה במהירות עקב הקמת תעשיית רכב וחלקיו בצפון קיושו.
מאחר שהעיר סאגה היא בירת המחוז תעשיית השירותים מושכת אליה מספר רב של עובדים. בעיר ישנם, שלושה שווקים גדולים בפרברים בעלי שטח רצפה של 50,000 מטרים רבועים הנמצאים בתחרות אחד עם השני.
מספר החברות שהמטות והמשרדים ראשיים שלהן נמצאים בעיר הוא הגדול ביותר במחוז, אבל מספר החברות שהקימו את משרדיהן בעיר קטן בהרבה, בהשוואה לערי הבירה במחוזות השכנים. באחוזים, תעשיית השירותים בעיר מעסיקה מעל ל-70% מתושבי העיר. אך היא נמוכה בהרבה ביחס לשבעת המחוזות האחרים של קיושו. (על פי נתוני מפקד האוכלוסין: 1 באוקטובר 2005)
בריאות.
בסאגה ישנם 18 בתי חולים ושני מרכזים רפואיים.
ערים תאומות.
לסאגה יש הסכמי ערים תאומות עם שש ערים:
זכויות להט&quot;ב בהולנד
זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) בהולנד מוגדרות כשוות לתושבים הטרוסקסואלים ומהמתקדמות ביותר בעולם. פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי המדינה ב-1811 לאחר שצרפת פלשה לשטחה והתקינה את "קוד נפוליאון" וביטלה את כל "חוקי הסדום" שנותרו ולא נחקקו יותר לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות. גיל הסכמה שווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד נקבע בשנת 1971.
במהלך סוף המאה ה-20, המודעות סביב הומוסקסואליות בהולנד גדלה והחברה הפכה לבעלת קבלה רחבה כלפי תושבי להט"ב, מה שהוביל לביטול סיווגה כמחלת נפש ב-1973 והחלת איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בצבא. חוק יחס השוויון משנת 1994 אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, בדיור, בהתאמות ציבוריות ובתחומים נוספים בעודו הוארך בשנת 2019 כדי לכלול בתוכנו אפליה על בסיס זהות מגדרית, ביטוי מגדרי ומאפייני מין. לאחר שהמדינה החלה להעניק לזוגות חד מיניים הטבות לשותפויות במשפחה מאז 1998, הולנד הפכה למדינה הראשונה בעולם המכשירה נישואים חד מיניים בשנת 2001.
הולנד מוגדרת כאחת המדינות הליברליות ביותר בעולם מבחינה תרבותית, כאשר סקרים בשנים האחרונות בהם "Eurobarometer" משנת 2019 קובעים כי 97% מההולנדים מאמינים כי הומוסקסואלים וביסקסואלים אמורים ליהנות מאותן זכויות שוות של הטרוסקסואלים בעוד 92% תמכו בהכשרת נישואים חד-מיניים ברחבי יבשת אירופה. בירת המדינה, אמסטרדם, מוכתרת לעיתים קרובות כאחת הערים הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם, המפורסמת בזכות מקומות הלינה הרבים שלה הנוגעים ספציפית לחברי הקהילה, לרבות ברים ההומוסקסואלים רבים, בתי מרחץ, מלונות ומקומות בהם "Pink Point", המספק מידע ומזכרות להט"ב, וההומומונומנט הלאומי, שהושלם בשנת 1987 והיה לאנדרטה הראשונה בעולם להנצחת הומוסקסואלים שנרדפו בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
מעמד בחוק.
בין השנים 1730 ל-1811, קיום "מעשי סדום" אשר נחשבו לפעילות הומוסקסואלית בין היתר, נידונו לפשע מוות על ידי הרפובליקה ההולנדית, והביאה לפאניקה נרחבת ברחבי הולנד ולרדיפה של מאות הומוסקסואלים.
לאחר שהצרפתים פלשו לשטחי הרפובליקה והתקינו את קוד נפוליאון ב-1811, בוטלו כל החוקים נגד פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בעוד לאחר שההולנדים קיבלו עצמאות ב-1813, לא הוזכרו שוב. עם זאת, המפלגות הפוליטיות הנוצריות-שמרניות חוקקו את סעיף "248bis" של חוק העונשין בשנת 1911, אשר העלה את גיל ההסכמה באופן לא שוויוני בין זוגות הומוסקסואלים ל-21 בעוד שגיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים היה ל-16 שנים בעוד לעיתים קרובות נעשה שימוש בחוקים המצטטים מה מוגדר כ-"מגונה ציבורית" נגד הומוסקסואלים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבושה של הולנד, הנאצים הכניסו את סעיף 175 לחוק ההולנדי, שאסר כל פעילות הומוסקסואלית בהסכמה. החוק בוטל לאחר תום המלחמה.
במהלך אמצע המאה ה-20, פסיכיאטרים ואנשי דת הולנדים החלו להסתכל על הומוסקסואליות בביקורתיות פחותה ובשנת 1973, הומוסקסואליות לא יוחסה עוד כמחלת נפש מה שהחל להתיר להומוסקסואלים לשרת בצבא באופן גלוי. סעיף "248bis" בוטל ב-1971, ובכך, השווה גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד ל-16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.