מיניו בעלי דו-צורתיות זוויגית, כלומר, ניכרים הבדלים בין הזכר לנקבה של אותו מין. לדוגמה: קודו זכר בעל קרניים ואילו לנקבות אין כלל - למעט המין בונגו.
השם המדעי "Tragelaphus" מקורו בדמות מהמיתוס "hircocervus" המכונה גם "Tragelaph".
בתרבות.
דגל סומלילנד בשנים 1903-1950- כאשר בריטניה סיפחה את השטח שכלל את סומלילנד בשנת 1903, הם יצרו במקום מדינת חסות בריטית (פרוטקטורט) אשר הפכה לחלק מן האימפריה הבריטית.
הבריטים קבעו למקום, ששמו הרשמי היה "סומלילנד הבריטית", דגל חדש (עד שנת 1950). כמו ברוב מדינות חבר העמים הבריטי אף בדגלה של "סומלילנד הבריטית" היה רקע כחול כהה ועליו בפינתו השמאלית העליונה דגל הממלכה המאוחדת.
על הדגל הופיעה גם תמונה של קודו הנפוץ באזור זה, זאת על רקע אליפסה לבנה.
קרן הקודו משמשת ליצירת השופר התימני הנהוג בעדת יהודי תימן.
המלחמה העות'מנית-רוסית (1768-1774)
המלחמה העות'מנית-רוסית (1877-1878)
צפע מזרחי
צפע מזרחי (שם מדעי: "Macrovipera lebetina") הוא נחש ארסי בסוג צפע גדול ממשפחת הצפעיים, המצוי מצפון אפריקה ובחלקים נרחבים מהמזרח התיכון ועד חבל קשמיר במזרח. קיימים חמישה תת-מינים.
תיאור המין.
זהו הצפע הגדול ביותר באירופה המגיע לאורך מקסימלי של 160 ס"מ, ולמשקל מקסימלי של 2.7 ק"ג, אם כי האורך הממוצע נע בין 80–100 ס"מ. קיימים קצת הבדלים באורך הנחשים בין תת-המינים השונים, הנקבה לרוב גדולה מן הזכר.
הראש רחב ובצורת משולש ונפרד מהצוואר והחוטם מעוגל ופחוס. הגוף עבה וצבעו אפור בהיר, אך גם קיימים פרטים בצבע אפור-ירוק, בז', אפור-צהבהב, חאקי או חום-אדמדם.
תפוצה ואזור מחיה.
הצפע המזרחי נפוץ באלג'יריה, תוניסיה, קפריסין, טורקיה, סוריה, עיראק, איראן, בקווקז, ארמניה, גאורגיה, דאגסטן, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, אפגניסטן, פקיסטן וחבל קשמיר.
בעבר היה נפוץ גם בצפון ישראל, אך הוא נכחד בתחילת המאה ה-20.
הצפע המזרחי מעדיף אזורים חמים ויבשים עם מעט צמחייה, כמו מורדות הרים ומישורי כורכר. לרוב הם נמצאים במורדות הרים שמשתפלים למקורות מים. הוא שכיח גם באזורי כרמים ושדות חקלאיים.
הוא מצוי באזורים הרריים עד לגובה של 1,500 מטר, כאשר השיא היה פרט שנמצא בגובה מעל 2,000 מטר.
התנהגות ותזונה.
הנחש חי לרוב על הקרקע, אך מסוגל לטפס על שיחים ועצים נמוכים. בפרטים החיים באזורי הרים נצפתה הגירה, בקיץ הנחשים היו נפוצים באזורי נקיקים ובחורף באזורים סלעיים חשופים. בחורף הנחש בתרדמת למשך 2 עד 6 חודשים.
הצפע המזרחי ניזון בעיקר מיונקים קטנים כמו עכברים, עכברושים וארנבות קטנות, אך גם מציפורים, צפרדעים, לטאות ונחשים קטנים יותר.
אויביו העיקריים הם בעיקר הנמיה, גירית הדבש (נדירה ביותר בישראל אך קיימת), אפעה קריני, קוברה כספית, הדיה מצויה, כוח אפור, עקב עיטי ולעיתים אף שועלים.
הנקבות מטילות כ-14–20 ביצים בין אמצע מאי עד סוף יוני ואף עד לאוגוסט, תלוי בתת-מין. לאחר כחודש עד חודשיים הביצים בוקעות מהן יוצאים נחשים צעירים בעלי אורך של 15 עד 20 ס"מ.
ארס.
הכשה של הצפע המזרחי מחייבת קבלת טיפול ומתן נסיוב נגד ארס מתאים. חומרת ההכשה תלויה במספר גורמים כמו גודל הנחש, העונה, הטמפרטורה ואזור ההכשה.
מקרי מוות מהכשות מין זה הם נדירים יחסית, ומתרחשים לרוב במקרים בהם לא ניתן כל טיפול או במקרים בהם תהיה תגובה אלרגית חמורה לארס. אולם, הכשה עלולה לגרום לדימום, נקרוזה ואף עלולה להסתיים בכריתת הגף הנפגע.
Human respiratory syncytial virus
Human respiratory syncytial virus (בקיצור: hRSV, בתרגום מאנגלית: נגיף נשימתי סינציאלי אנושי) הוא נגיף השייך למשפחת נגיפי "Paramixoviridae", שאליה שייכים גם נגיפי חצבת, חזרת, "hMPV" וה-"Human parainfluenza viruses". "hRSV" נחשב לגורם העיקרי למחלות דרכי הנשימה התחתונות בקרב תינוקות וילדים קטנים בעונת החורף אם כי ידוע גם כגורם למחלות בקרב אוכלוסיית המבוגרים ומדוכאי מערכת החיסון. הנגיף בודד לראשונה בשנת 1956 משימפנזה הסובלת ממחלה בדרכי נשימה עליונות ובשנת 1957 מילד חולה על ידי הווירולוג ד"ר רוברט מריט צ'נוק (Robert Merritt Chanock). כיום ידועים שני זנים של הנגיף (זן A וזן B), השונים זה מזה בהרכב חלבוני המעטפת שלהם. זן A הוא השכיח יותר מבין השניים וגורם למחלות חריפות יותר.
שמו של הנגיף נגזר מהאפקט הציטופתי הייחודי לו הוא גורם בתרבית תאים - יצירת סינסיציות, כלומר תאי ענק שנוצרו מאיחוי קבוצת תאים שכנים מודבקים.
מבנה.
"hRSV" הוא נגיף בעל מעטפת ליפידית חיצונית ו מעגלי בגודל של nm150-350. הנגיף מכיל גנום RNA חד גדילי בעל מובן שלילי, בגודל של כ-14,600 נוקלאוטידים, ולכן על מנת לשכפל עצמו בתא המאכסן, עליו להכיל את האנזים הויראלי RNA dependent RNA polymerase) RdRP). אנזים זה הופך את ה-RNA הנגיפִי בעל מובן שלילי ל-RNA נגיפִי בעל מובן חיובי בעת ההדבקה. RNA בעל מובן חיובי משמש מעין תבנית ממנה ניתן לשכפל גנום ויראלי חדש בעל מובן שלילי, או מנגד לסנתז חלבונים נגיפיים על ידי ריבוזומים תאיים.
נגיפי "hRSV" עטופים במעטפת ליפידית המכילה גליקופרוטאינים אופייניים למשפחת ה-"Paramixoviridae":
"hRSV" חולק קרבה גנטית רבה עם נציג נוסף במשפחת ה-"Paramixoviridae" - נגיף ה-"hMPV", אולם בניגוד אליו מכיל 11 מסגרות קריאה פתוחות (בנוסף ל-8 הגנים המשותפים לשניים, מכיל "hRSV" 2 מסגרות קריאה פתוחות לחלבון M וכן 2 גנים לא מבניים ייחודיים: NS1 ו-NS2), המאורגנות בצורה שונה מאלה הקיימות ב-"hMPV". תפקידם של חלבוני NS1 ו-NS2 הוא לעזור לנגיף להשתלט על התא המאכסן וכן לשמור עליו בפני מערכת החיסון המולדת של הפונדקאי:
סינתזת אינטרפרון גמא יורדת בתאים המודבקים גם בעקבות פרוטאוליזה של השליח השניוני STAT2, על ידי החלבונים NS1 ו-NS2, בפרוטאזום.
הדבקה ומחזור ההתרבות.
לאחר הצמדות ה-"hMPV" אל תאי האפיתל במערכת הנשימה, באמצעות חלבוני G, חודר הנגיף אל תוך התא ועובר שלב של השלת קפסיד (Uncoating). על ידי כך חושף הנגיף את תכולתו בציטוזול. אנזים ה-RdRP הופך את גנום ה-RNA בעל המובן השלילי ל-RNA בעל מובן חיובי, אשר ממנו תחל סינתזת חלבוני הנגיף. תהליך הסינתזה של החלבונים מתרחש בריבוזומים של תא המאכסן, כשחלבוני המעטפת מסונתזים בריבוזומים שעל גבי הרשתית האנדופלזמתית ואילו חלבוני המבנה והקפסיד מסונתזים בריבוזומים החופשיים שבציטוזול. ברגע שמסונתזים מספיק חלבוני NP, מתחיל אנזים ה-RdRP לשכפל את הגנום עצמו. גדילי RNA חדשים שזה עתה סונתזו מונחים על גבי חלבוני M, המהווים מעין פלטפורמה לאריזה נכונה של הנגיף. ברגע שהנגיף נארז בצורה נכונה בקפסיד הוא עובר לתא אפיתל שכן, הודות לאיחויים בין קרומי התאים להם גורם חלבון F, בעודו רוכש חלבוני מעטפת ויראליים שנשתלו מבעוד מועד על פני הקרום של תא המאכסן. תהליך השכפול הנגיפי מתרחש, על כל שלביו, בציטוזול של התא המודבק.
פתוגנזה.
באזורי אקלים ממוזג ההדבקה ב-"hRSV" מתאפשרת במהלך חודשי הסתיו, החורף והאביב (באזורי אקלים טרופי במהלך התקופה הגשומה), בעקבות חשיפה לארוסולים המכילים בתוכם את חלקיקי הנגיף.
"hRSV" חודר לגוף דרך העיניים ודרכי הנשימה ומתרבה ברקמה הרירית של חלל האף והגרון.
תקופת הדגירה נמשכת בין 4–5 ימים כשלאחר מכן גורם הנגיף, בדומה ליתר נגיפי משפחת ה-"Paramyxoviridae", למגוון מחלות בדרכי הנשימה. נוגדנים בתינוקות שמקורם בחלב אם אינם מקנים חסינות בפני הדבקות ולכן "hRSV" מהווה גורם עיקרי למחלות דרכי הנשימה התחתונות בקרב אוכלוסייה זו במהלך עונת החורף, אולם שכיח גם בקרב אוכלוסיית המבוגרים ואוכלוסיית חולים מדוכאי מערכת החיסון, כשהנפוצות בהן הם: דלקת סימפונות, דלקת סימפונונות, דלקת ריאות ואף אסתמה.
תסמיני ההדבקה בנגיף מזכירים מאוד את אלה המתרחשים בעת הדבקה ב-"hMPV":
אצל ילדים קטנים ותינוקות גורם הנגיף למחלות בדרכי הנשימה התחתונות. בקרב תינוקות וילדים קטנים הדבקה ב-"hRSV" מלווה, לעיתים תכופות, בהדבקה עם "hMPV" (הדבקה כפולה). מצב זה של הדבקה עלול לגרום לביטוי קשה יותר של המחלה. תחלואה, כתוצאה מהדבקות בנגיף, עלולה להתרחש מספר פעמים במהלך החיים.
בחלק מן החולים, השייכים לקבוצת סיכון להידבק בנגיף, כגון: פגים, חולים הסובלים ממחלות לב וריאה למיניהן, מדוכאי מערכת חיסון לאחר השתלות (בעיקר אצל מושתלי מח עצם), תוביל ההדבקה ב-"hRSV" לדלקת סימפונונות או לדלקת ריאות חריפה, אשר לעיתים תכופות מצריכות אשפוז בבית חולים. זאת משום שבעקבות הצטברות נוזלים בחלל הריאות מתעורר חשש להיווצרות חסימות בדרכי הנשימה שעלולים לגרום להפסקת הנשימה ולמוות.
במבוגרים ובצעירים הנגיף גורם לתסמיני מחלה קלים עד מתונים בדרכי הנשימה העליונות והתחתונות, המזכירים מאוד את תסמיני מחלת השפעת. באוכלוסייה זו המחלה חולפת ללא התערבות רפואית, לרוב כעבור יומיים-שלושה. הקלות היחסית של המחלה מוסברת ככל הנראה על ידי חשיפה קודמת לנגיף בשלב מסוים בחיים ויצירת נוגדנים מסוג IgG כנגד חלבוני F ו-G.
תסמיני המחלה נמשכים בממוצע בין 7–10 ימים.
מניעה.
בהיותו נגיף העטוף במעטפת ליפידית חיצונית מפגין "hRSV" רגישות יחסית גבוהה הן לתנאי סביבה, והן לחומרי חיטוי שונים.
רגישות לתנאי סביבה:
עם זאת, בטמפרטורת החדר מסוגל הנגיף לשרוד במשך 3–30 שעות
רגישות לחומרי חיטוי:
מספיקה כמות של 160–640 נגיפים על מנת להדבק, והיות שהנגיף מועבר דרך האוויר על ידי תרסיס, שמירה על היגיינה נאותה הכוללת שטיפת ידיים קבועה וכיסוי הפה והאף ברגע שיעול ועיטוש, מהווה אמצעי יעיל ביותר לשמירה בפני הידבקות.