לאחר מותו של הקיסר מקסימיליאן ב-1519, החלה תחרות בין בית הבסבורג ובית ולואה על כתר האימפריה. בנוסף להם, לאיוש בן ה-13 גם הוא התחרה על כס האימפריה כאשר הוא משמש כנסיך בוחר של בוהמיה. אך למרות הצהרות מצד הוונציאנים ופחדו של האפיפיור מהגמוניה צרפתית או הבסבורגית, קרל החמישי עלה לכס האימפריה והונגריה המשיכה להיות מבודדת פוליטית.
החל מימי שלטון אביו, ממלכת הונגריה הייתה במצב של שקיעה. המדיניות הכושלת של אביו הובילה לכך שהמגאנטים היו בעלי רוב האדמות והכתר היה מרושש. כמו כן, המתקפות העותמאניות בגבולה הדרומי של הממלכה המשיכו להחמיר. במקביל למשבר הפוליטי החל משבר דתי. הרפורמציה של לותר הגיעה להונגריה-בוהמיה והחלה לסחוף אחריה רבים ממעמד האצולה, מה שהוביל למשבר עם האפיפיור. לאחר עלותו לשלטון שלח לו סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית את שגרירו, על מנת לקחת את דמי החסות השנתיים של ממלכת הונגריה. לאיוש סירב לשלם את דמי החסות, והוציא להורג את השגריר העות'מאני ושלח את הראש לסולטאן. לאיוש האמין כי יקבל את תמיכתם של מדינות נוצריות שכנות, ואת תמיכת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור, אולם הונגריה הייתה שרויה באותה העת באנרכיה, וכמעט ולא היו שומרים במבצרים ובגבולות.
על סף מלחמת אזרחים.
מרבית מלכותו של לאיוש נרדפה על ידי המאבק בין שתי מפלגות אצילים רבות עוצמה בחצר ההונגרית: אחת פרו-גרמנית אשר הונהגה על ידי מורו הפרטי של לאיוש, גאורג מרגרב אנסבך וזכתה בתמיכת מרבית המגאנטים ההונגרים. המפלגה השנייה הייתה המפלגה הלאומית. היא הורכבה בעיקרה מהאצולה הנמוכה והיא כעסה על ההשפעה הרבה של יועצים זרים (בעיקר גרמנים) על המלך. המפלגה הונהגה על ידי שליט טרנסילבניה יאנוש זאפויה אשר מזה שנים רבות ייצג את הרצון של הונגריה להתנתק מההשפעה ההבסבורגית. למרות ששתי המפלגות הצליחו להגיע למאין פשרה כאשר הם יצרו את המועצה המלכותית התחזקות ההשפעה הגרמנית עם נישואיו של לאיוש למריה מאוסטריה רק חיזקו את המתחים. לאיוש עצמו היה אחד מהגורמים להמשך היחלשות השלטון המרכזי בממלכה. למרות שנראה בתחילת שלטונו כילד אינטילינגט ובעל מרץ רב, יועציו החלו לחשוף אותו לעולם של הנאות ועונג תוך כדי שהם מונעים ממנו השכלה ראויה וכך הופכים אותו למלך לא מתפקד. גאורג במיוחד היה השפעה שלילית על המלך הצעיר לאחר שהוכרז שלאיוש הגיע לגיל בגרות ב-1521, תדמיתו המשכה להיפגע תוך כדי שהוא גורם לסקנדלים רבים אשר עוד יותר פגעו בתדמיתו. ב-1525 המשבר הפוליטי בהונגריה הגיע לשיא כאשר ליגת האצילים הפרו-הונגרים דרשה בעת כינוס הפרלמנט ההונגרי שלאיוש יגרש את משפחת פוגר אשר החזיקה במספר מכרות נחושת בצפון הממלכה בטענה שהם התישו את אוצר הממלכה. לאיוש אכן החרים את מכרות הנחושת והפך אותם לרכוש הממלכה, אולם ההשלכות של מעשה זה היו קטסטרופליות. בתגובה למעשה, משפחת פוגר הטילה חרם כלכלי כולל על הונגריה אשר החליש עוד יותר את כלכלתה החלשה ובמהמשך אף מנע מבית הבסבורג מלסייע לממלכת הונגריה במלחמתה כנגד העותמאנים.
הכיבוש העות'מאני של הונגריה.
מיד לאחר עלייתו לשלטון של סולימאן ב-1520, הוא החל במערכה אשר מטרתה הייתה כיבוש סופי של הונגריה. ב-1521 ניצב הצבא העותמאני מול חומות בלגרד, אך הפעם מול 700 חיילים בלבד. תוך חודשיים הטורקים פרצו את החומות והונגריה הייתה חשופה לפלישה. לאחר המצור הונגריה קיבלה מנוחה כאשר הסולטן הפנה את תשומת ליבו לכיבוש האי רודוס, אך בשלב זה שום דבר לא יכול היה להציל את ההונגרים מעצמם. המגאנטים סירבו לשתף פעולה עם המלך והאיכרים אשר עדיין ניקו את פצעיהם מכישלונה של מלחמת האיכרים בראשות גיירג' דוז'ה סירבו לשתף פעולה עם המגאנטים: נפילתה של הונגריה נהפכה לשאלה של זמן. ב-1526 חזר סולימאן עם צבא אשר מנה כ-70,000 חיילים. אך הפעם המטרה הייתה ברורה: כיבוש מוחלט של הונגריה. לאחר כיבוש בלגרד קוו ההגנה הטבעי שהיווה הסאווה הפסיק להתקיים, מה שהובילה לקריסה מהירה של קו הגבול. הטירות פטרוברדין, אילוק ואושייק נפלו במהירות מסחררת והצבא הטורקי הספיק לחצות את הדראווה. בזמן שהצבא העותמאני כבש את דרום הממלכה, הצבא ההונגרי ריכז את צבאו בעיירה טולנה, כ-144 קילומטר דרומה מבודה. בסופו של דבר, הצבא ההונגרי הגיע לחזית בסוף אוגוסט כאשר הקרב האחרון התרחש בסמוך לעיירה מוהאץ'. צבא האבירים הונגרי לא השתווה בגודלו ובאיכותו לצבא הטורקי העצום אשר השתמש בנשק חם איכותי. למרות ניסיונו הנואש של לאיוש, קרב מוהאץ' הסתיים בקטסטרופה, כאשר בין 20,000-24,000 מתוך 25,000 החיליים ההונגרים מתו בקרב או הוצאו להורג. אך האסון הגדול אירע אחריו. כאשר הובן שההונגרים הובסו, המלך לאיוש נס מהקרב, אך סוסו השליח אותו לנקיק, שריונו הכבד מנע ממנו לקום והוא טבע למוות. הוא מת בגיל 20.
מותו של לאיוש היה לאסון הגדול ביותר שידעה הממלכה, בית יגלו ההונגרי נכחד וללא התנגדות משמעותית, הצבא העותמאני כבש את הבירה בודה, מה שסימל את סופה של ממלכת הונגריה.
לאחר מכן.
מאחר שללאיוש לא היו ילדים, נבחר גיסו פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה למלך בוהמיה, אולם בהונגריה פרצה מחלוקת בין בית הבסבורג לבין בית זאפויה, שבראשו עמד יאנוש הראשון זאפויה, נסיך טרנסילבניה. כל אחד מהיריבים זכה לתמיכה של אחדים מהאצילים ההונגרים, ובנוסף נהנה פרדיננד מתמיכתו של אחיו הקיסר.
בשנת 1529, הצליחו כוחותיו של פרדיננד להדוף את התקפתו של סולימאן המפואר על בירתו שבווינה, אף כי פרדיננד עצמו נמלט לפני כן לבוהמיה. בסופו של דבר, חתם פרדיננד ב-1533 על הסכם שלום עם האימפריה העות'מאנית, במהלכו חולקה הונגריה בין בית הבסבורג במערב ובית זאפויה במזרח.
במרוצת השנים, בעקבות פעולותיו של פרדיננד, עברו בוהמיה וגם הונגריה המערבית והצפונית תחת השם "ממלכת הונגריה" לרשות בית הבסבורג. בשנת 1538 בהסכם נאדוורד סוכם שיאנוש יישאר כמלך הונגריה, בעוד שפרדיננד ימונה כיורשו. אך אירועים עתידיים יסכלו הסכם זה ורק בשנת 1699 הונגריה תאוחד תחת בית הבסבורג.
טיסאוואשווארי
Delphi I
Delphi I הוא אלבום סולו מאת פסנתרן הג'אז האמריקאי צ'יק קוריאה. זהו האלבום השלישי של קוריאה הכולל אך ורק את נגינת הפסנתר שלו, לאחר Piano Improvisations כרך א' וכרך ב'. האלבום מכיל אלתור בסגנון ג'אז חופשי בו קוריאה מאלתר על הפסנתר בלי יצירות הכתובות מראש לבדו. האלבום הוקלט במשך יומיים בבית הספר הפרטי "דלפיה" שבאורגון, ומכאן שמו ("דלפי").
האלבום לא זכה להצלחה ממשית. אמנם הוא הגיע למקום ה-24 במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד, אך מיקום זה נחשב לנמוך יחסית ביחס לאלבומיו הקודמים של קוריאה, שרובם הגיעו לחמישייה הראשונה במצעד זה. באתר AllMusic קיבל האלבום ביקורת נוקבת, כשנכתב "מערך האלתורים של צ'יק קוריאה [...] משעמם באופן מפתיע. בהערות האלבום קוריאה כותב כי המסר שאותו הוא מנסה יתגבר בשני הכרכים הבאים. עד היום הם מעולם לא יצאו. ניתן לדלג על האלבום המאכזב הזה בבטחה".
קלריסה וורד
קלריסה וורד (באנגלית: Clarissa Ward; נולדה ב-31 בינואר 1980) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה וכתבת חוץ אמריקאית של רשת הטלוויזיה האמריקאית CNN. בעבר עבדה גם עבור רשתות השידור פוקס ניוז, ABC ו-CBS. היא זכתה בשני פרסי פיבודי ובשבעה פרסי אמי.
ביוגרפיה.
וורד נולדה בלונדון ועברה עם משפחתה לניו יורק. היא למדה באוניברסיטת ייל, ומחזיקה בתואר דוקטור לשם כבוד ממידלברי קולג'.
קריירה.
פוקס ניוז.
וורד התחילה את קריירת העיתונות שלה ב-2003, כעוזרת בדסק הלילה של פוקס ניוז. בשנים 2004–2005 שימשה כעורכת חדשות בדסק הבינלאומי בסניף הרשת ניו יורק, כשהיא עובדת בין היתר על סיפורים כגון לכידת סדאם חוסיין, רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ומותם של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ויאסר ערפאת.
ב-2006 הפכה למפיקת שטח בפוקס ניוז, כשבין היתר הפיקה סיקורים על מלחמת לבנון השנייה, חטיפת גלעד שליט ומבצע גשמי קיץ שבא בעקבותיה, משפטו של סדאם חוסיין ומשאל העם החוקתי שנערך בעיראק ב-2005.
באוקטובר 2007 הפכה לכתבת שטח של פוקס ניוז והתגוררה בביירות שבלבנון, שם סיקרה את הוצאתו להורג של סדאם חוסיין, את המצאות החיילים האמריקאים בעיראק, את המהומות באוניברסיטה הערבית בביירות ואת הפיגועים בביקפאיה ב-2007. היא גם שימשה ככתבת שטח צבאית, והתלוותה לכוחות האמריקאים שנדדו בעיראק. במהלך שהותה במזרח התיכון היא ערכה מספר ראיונות עם אישים בולטים, כמו הגנרל דייוויד פטראוס, סגן ראש ממשלת עיראק ברהם צאלח ונשיא לבנון אמיל לחוד.
מאוקטובר 2007 ועד אוקטובר 2010 הייתה וורד כתבת של רשת השידור ABC במוסקבה. היא עבדה עבור כל התוכניות של הרשת, כולל בוקר טוב אמריקה. היא סיקרה את מערכת הבחירות לנשיאות ברוסיה, ועברה לשדר מגאורגיה במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה.
מאוקטובר 2010 ועד אוקטובר 2011 הוצבה בבייג'ינג, שם כיסתה את המלחמה באפגניסטן ואת רעידת האדמה והצונאמי בסנדאי.
באוקטובר 2011 עברה וורד לעבוד עבור רשת החדשות של CBS, כשהיא משמשת ככתבת חוץ. כתבותיה שודרו פעמים רבות בתוכנית הפופולרית 60 דקות, ומינואר 2014 היא אף משמשת כמגישת חדשות מחליפה בתוכנית "CBS הבוקר".
במהלך עבודתה ברשת סיקרה את מלחמת האזרחים בסוריה, את מלחמת האזרחים באוקראינה, את המלטותו של פעיל זכויות-האדם צ'ן גואנגצ'נג לשגרירות ארצות הברית בסין ואת המשא-ומתן בין המדינות שהגיע בעקבותיו.