כשהיה עייף, נזכר הילד בדברי הכומר הזקן שלא לישון במקומות גדולים, והוא טיפס לתוך ארון קטן כדי ללכת לישון. במהלך הלילה הוא שמע קולות איומים של צרחות ולחימה. כשהבוקר הגיע והוא סוף סוף יצא החוצה, הוא מגלה את גופת חולדת המפלצת. כשהוא תוהה מה יכול היה להרוג אותה, הוא שם לב שלכל החתולים שלו יש עכשיו דם על הפה. כל אנשי הכפר החלו לכבד אותו על היותו גיבור שהביס את המפלצת, והוא גדל להיות אמן מפורסם.
מָקוֹר.
סיפור זה היה ידוע מאזורי טוהוקו ועד צ'וגוקו ושיקוקו תחת הכותרת Eneko to Nezumi . פרשנים מסוימים אומרים שמקורו של הסיפור הוא מאגדות עם מהמאה ה-15.
הוצע כי גרסתו של לפקדיו הרן היא סיפור חדש, ואין לה סיפור יפני מקורי. כך נטען: "במהדורה האנגלית שלו, לפקדיו הרן סיפר סיפור חדש על מגע עם יצורים מרגשים. בסיפור המקורי, הילד הופך לאב המנזר של המקדש לאחר התקרית, אך בגרסת הרן הוא ממשיך להיות אמן בעל שם."
התחיה (תנועה ציונית)
התחיה הייתה אגודה אקדמית עברית, הראשונה מבין האגודות בה העברית הייתה שפת הדיבור וההוראה.
התחיה נוסדה בשנת 1910 בווינה בידי ד"ר אברהם חלפן והמשורר אברהם בן יצחק, שייחסו חשיבות רבה ללימוד השפה העברית והקנייתה.
התחיה הייתה אגודת הסטודנטים הראשונה בעולם, שבה הייתה עברית שפת הדיבור, ההרצאות והלימודים. "התחיה" הושפעה מהאישים ד"ר חיים טרטקובר, ד"ר אברהם ברוך (רוזנשטיין), המתימטיקן והמטאורולוג יוסף ריצס, הפרופ' נפתלי הרץ טור-סיני, ד"ר אברהם שרון (שבדרון), ד"ר אברהם יעקב ברור וד"ר אפרים קורנגרין.
בין חברי ועד האגודה היו ד"ר אברהם שנבוים, הסופר וההיסטוריון ד"ר אפרים זונשין, הסופר צבי דיזנדרוק ואיש הרוח יעקב לנקר
בשנת 1911 נבחר חלפן לנשיא האגודה, והפעיל הציוני ד"ר בנציון מוסינזון, שביקר באותה העת בווינה והרצה על התרבות העברית בארץ ישראל, נבחר לחבר כבוד של האגודה.
באותה שנה פנה ועד הציונים של פנים אוסטריה לאגודה וביקש ממנה לסייע באיתור מורים ללימוד "עברית בעברית" לאגודות האקדמיות "קדימה" ו"תיאודור הרצל" בשל ביקוש רב ללימוד השפה במדינה.
התחיה כחלק מאגודות סטודנטים ציוניות אחרות.
התחיה הייתה חלק ממספר אגודות אקדמיות ציוניות שפעלו בעולם, בין היתר "יורדניה" בבזל "אחדות", "אמונה", "ארלוסוביה", "לבנון", "מוריה" ו"גורדוניה" בקרקוב, "חברוניה" בצ'רנוביץ, "קדימה" בווינה, "תיאודור הרצל" ו"בר כוכבא" בווינה ובפראג, "כחול לבן" בגרמניה, "מכביאה" בברלין ובהונגריה, "תל חי" בבוקרשט ו"השחר" בז'נבה. אגודות אלה אימצו את הציונות ואת עקרונות הלאומיות היהודית וביקשו להנחיל אותם לסטודנטים יהודים כדי להעמיק את הזיקה לארץ ולהרחיב את השימוש בשפה העברית.
הקמת אגודות סטודנטים הייתה תופעה שכיחה בין הסטודנטים באוניברסיטאות אירופה. אגודות אלה נוצרו כדי לשמור על האינטרסים של הסטודנטים וכדי ליצור תאים חברתיים וקשרי ידידות גם לאחר תקופת הלימודים. כמו כן שימשו האגודות חממות לוויכוחים פוליטיים ולדיונים רעיוניים. אולם היהודים על פי רוב לא היו רצויים באגודות אלה ועל כן הקימו אגודות סטודנטים משלהם, כמו אגודת קדימה בווינה ובהמשך תנועת כחול-לבן בגרמניה. אגודות אלה אימצו בהתלהבות את הציונות ואת הרעיון הלאומי היהודי.
תחנת סוקול
תחנת סוקול (ברוסית: Сокол) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו זמוסקבורצקאיה.
הכניסות לתחנה ממוקמות ברבעים סוקול, ואיירופורט, של המחוז האדמיניסטרטיבי הצפוני של מוסקבה.
תחנת סוקול נפתחה ב-11 בספטמבר 1938, והיא ממוקמת מתחת לשדרת לנינגרדסקי פרוספקט.
התחנה קרויה על שמו של יישוב סוקול, שהוא יישוב מגורים קואופרטיבי ראשון במוסקבה, והוא נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
פרדריק ארתור ברידגמן
פרדריק ארתור ברידגמן (באנגלית:Frederick Arthur Bridgman; 10 בנובמבר 1847 - 13 בינואר 1928) היה אמן אמריקאי, הידוע בציוריו של נושאים אוריינטליסטים.
חיים וקריירה.
יליד טוסקגי, אלבמה, ברידגמן היה בנו של רופא. הוא החל כשרטט בעיר ניו יורק, בבנק אמריקאי, בשנים 1864–1865 ולמד אמנות באותן שנים באגודת האמנות בברוקלין ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא נסע לפריז בשנת 1866, ובשנת 1867 נכנס לסטודיו של הצייר ז'אן ליאון ג'רום (1824–1904), שם הושפע עמוקות מציורו המדויק של ג'רום, הגימורים החלקים והתעניינות בנושאים אורינטליים. בשנת 1874 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר עמית, והיה חבר מלא בשנת 1881.
ברידגמן ערך את המסע הראשון שלו לצפון אפריקה בין 1872 ל־1874, וחילק את זמנו בין אלג'יריה ומצרים. שם ביצע כשלוש מאות רישומים, שהפכו לחומר המקור לכמה ציורי שמן מאוחרים יותר שמשכו תשומת לב מיידית. ברידגמן נודע בשם "ג'רום האמריקאי", אם כי מאוחר יותר יאמץ ברידגמן אסתטיקה נטורליסטית יותר, תוך שימת דגש על צבעים עזים ומשיכות מכחול עבות. הקומפוזיציה הגדולה והחשובה שלו, ״טקס הלוויה של מומיה על הנילוס״ (1876), הוצג בסלון פריז בשנת 1877 ובאקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1881, ונקנה על ידי ג'יימס גורדון בנט, ג'וניור. הציור "העניק" לו את צלב לגיון הכבוד. מאוחר יותר נרכש הציור על ידי האספן האמריקני וונדל שרי שתרם אותו למוזיאון לאמנות בלואיוויל, קנטקי בשנת 1990.
ביקורים נוספים במזרח התיכון לאורך כל שנות ה -70 וה -80 של המאה ה-19 אפשרו לו לצבור אוסף של תלבושות וחפצי אמנות, המופיעים לעיתים קרובות בציוריו. ג'ון סינגר סרג'נט ציין כי הסטודיו של ברידמן מלא באטרקציות שחובה לראות, ביניהם דגם של מגדל אייפל. אף על פי שברידגמן שמר על קשר כל חייו עם צרפת, הפופולריות שלו באמריקה מעולם לא דעכה.
בשנת 1890 הציג האמן תערוכת יחיד עם למעלה מ -400 תמונות בגלריית השדרה החמישית בניו יורק. התערוכה עברה למכון לאמנות בשיקגו, והכילה 300 עבודות בלבד - עדות למספר המכירות הגבוה שעשתה ברידגמן.
Love, Victor
פרדריק דילמן
פרדריק דילמן (באנגלית: Frederick Dielman; 25 בדצמבר 1847 - 25 באוגוסט 1935) היה צייר דיוקנאות אמריקאי ממוצא גרמני.
ביוגרפיה.
דילמן נולד בהנובר שבגרמניה ועבר לארצות הברית בילדותו. הוא סיים את לימודיו בקאלוורט קולג' בניו וינדזור, מרילנד, בשנת 1864, ובשנים 1866 עד 1872 שימש כטופוגרף ומשרטט עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית במבצר מונרו ובבולטימור, ובסקר דרכי המים בווירג'יניה. לאחר מכן למד אצל וילהלם פון דיז באקדמיה המלכותית במינכן שם קיבל מדליה בשיעור ציור מהחיים.
הוא פתח סטודיו בניו יורק, שם עבד בהתחלה כמאייר ספרים ומגזינים, והפך לצייר תמונות ז'אנריות. הוא היה אחד החברים המקוריים של אגודת האמנים האמריקאים, הוסמך לאקדמאי לאומי בשנת 1883, והיה גם חבר באגודה האמריקאית לצבעי מים, במועדון התחריטים בניו יורק. הוא היה נשיא הפדרציה לאמנויות בניו יורק.
בשנת 1899 נבחר דילמן לנשיא האקדמיה הלאומית לעיצוב. בשנת 1903 הוא הפך לפרופסור לרישום במכללה של העיר ניו יורק ובאותה תקופה התמנה למנהל בית הספר לאמנות בקופר יוניון.
הוא תרם תרומות עיקריות למהדורות מפוארות של יצירות מאת לונגפלו, הות'ורן, ג'ורג' אליוט וסופרים אחרים, ולפרסומים השונים של מועדון האריחים, שהוא היה חבר בהם.
מפורסמים עיטורי הקיר שלו ולוחות הפסיפס שייצר לספריית הקונגרס בוושינגטון.
אסון המטרו במקסיקו סיטי
טודריק הול
טודריק הול (באנגלית: Todrick Hall; נולד ב-4 באפריל 1985) הוא ראפר, זמר-יוצר, שחקן, במאי, כוריאוגרף ויוטיובר אמריקאי.
קריירה.
ב-23 במאי 2019, הוא הוציא את הסינגל "Nails, Hair, Hips, Heels". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-21 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני ולמקום ה-35 במצעד שירי הדאנס קלאב. ביוני 2021, נודע כי השיר יופיע במשחק הריקודים "Just Dance 2022".
בשנת 2019 הוא היציא סינגל נוסף, "I Like Boys".
בשנת 2022 השתתף בעונת ה-VIP השלישית של תוכנית המציאות האמריקאית "האח הגדול"; שם הגיע לגמר והגיע למקום השני לאחר שהפסיד למישה טייט ברוב קולות 1–7.
חיים אישיים.
כשהיה בן 15, טודריק יצא מהארון כהומו.
ברני פליגל
ברני פליגל (באנגלית: Bernie Fliegel; 13 במאי 1918 - 3 בדצמבר 2009) היה כדורסלן אמריקאי-יהודי.
קריירה.
ברני פליגל נולד בניו יורק, למשפחה יהודית. הורים הגיעו מאודסה וליטא. כאשר הוא היה בן 12 המשפחה עברה לברונקס. עוד בהיותו בבית הספר הוא הגיע לגובה של 1.91 מ' והחל לשחק כדורסל.
בשנת 1934 הוא נרשם ללימודים בסיטי קולג' של ניו יורק. בשנת לימודים הראשונה קבוצתו הגיע לגמר הליגה, אך הפסידה. בעונת 1935 הוא קלע 119 נקודות מסך 596 נקודות של הקבוצה.
בגיל 19 ברני פליגל התחיל ללמוד משפטים ובמקביל החל בקריירה מקצועית בליגה אמריקאית. הוא שיחק בקבוצת "ברוקילן סלטיקס" במשך מספר שנים בשנת 1942 הוא זכה באליפות הליגה. הוא סיים את הקריירה בשנת 1947 עם 911 נקודות ב-151 משחקים. באותה תקופה הוא קיבל הזמנה לשחק בניו יורק ניקס, אך זה דרש להפסיק לעסוק במשפטים וברני פליגל החליט לסיים לשחק כדורסל באופן מקצועי.
בשנת 1972 ברני פליגל ואשתו עברו לפלורידה בה הוא נפטר בשנת 2009. נכדו ג'ורדן פליגל היה כדורסלן מקצועי.
אדוארד סנפורד
אדוארד טרי סנפורד (באנגלית: Edward Terry Sanford; ) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית מ-1923 ועד מותו. קודם לכן הוא שימש כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט בין השנים 1905–1907, וכיהן כשופט בבתי המשפט הפדרליים של המחוזות המזרחי והמרכזי של טנסי מ-1908 ועד למינויו לבית המשפט העליון. סנפרוד היה השופט הפדרלי המחוזי האחרון שקודם ישירות לבית המשפט העליון.