רבשקה המשיך ולגלג על כוחה הצבאי של ממלכת יהודה: הוא חזר על הטענה כי אין לסמוך על מצרים, וסיים את חלקו הראשון של נאומו בטענה שהוא מכבד את משפט אלוהי הארץ, ואף בא אליה כי ה' אמר לו לעשות כן.
ניתן לשים לב לחזרה של השורש ב.ט.ח בחלק הראשון של הנאום. שורש זה הוא שורש המפתח בחלק הראשון של הנאום, והוא מופיע בו 7 פעמים. כהן הצביע על שימוש בשורש זה גם בכתובות של מלכי אשור.
בין שני חלקי הנאום.
לאחר שרבשקה סיים את חלקו הראשון של נאומו, הוא נקטע בידי אליקים בין חלקיהו, שבנה הספר ויואח בן אסף, שרי ובכירי ממלכת יהודה: . הם פנו אליו, וביקשו ממנו לדבר עימם בשפה הארמית ולא בשפה ה"יהודית" (כך כונתה השפה העברית בתנ"ך, ושפה זו שימשה הן כשפה של ממלכת יהודה והן כשפה של ממלכת ישראל. עם זאת, היו מספר הבדלים בין הדיאלקטים של שתי הממלכות).
הסיבה לבקשה זו היא שהם לא היו מעוניינים שהעם ישמע את דבריו של רבשקה. לפי תפיסתם, אם רבשקה רצה לדון ולדבר עם המלך, עליו לעשות זאת בשפה הארמית, שהייתה שפה בעלת מעמד מיוחד (שפה בין-לאומית), ושימשה רבות לצורך קשרים דיפלומטיים בין מדינות המזרח התיכון באותה התקופה. ניתן לשים לב שהשרים פנו לרבשקה תוך מתן כבוד עצום אליו, כשהם כינו את עצמם עבדיו. על פי ביאורו של הרב עדין אבן ישראל, משמעות צירוף המילים בפסוק זה היא שכל אותם שרים ובכירים מבינים ויודעים ארמית, מה שאפשר להם לשוחח עם רבשקה בארמית. בכך הם הבהירו לרבשקה כי שבנה הספר, שהיה מזכיר הממלכה, ומתוקף תפקידו נדרש לדעת להבין ולדבר בארמית, לא היה היחיד מביניהם שהיה בעל מיומנויות אלו. כמו כן, עוד עולה מביאור הרב עדין אבל ישראל כי לא כל העם האזין לנאומו של רבשקה באותם רגעים, אלא רק החיילים שהיו על החומה. ניתן להבין מכך שהחשש הכבד של השרים הבכירים היה שאותם חיילים, שהיו בעלי נשק, ישוכנעו מדברי רבשקה ויבגדו בחזקיהו.
החלק השני.
בחלק השני של הנאום ניסה רבשקה להמשיך ולעורר מרי בקרב העם, ולהעמיק את ההפרדה בין העם לבין חזקיהו. שורש המפתח בחלק זה של הנאום הוא נ.צ.ל, והוא חוזר בנאום תשע פעמים.
רבשקה הגיב לטענתם של בכירי ממלכת יהודה וטען כי הוא לא בא לשכנע אותם כי הוא צודק וכדאי להם להיכנע, אלא את העם. הוא טען כי העם הוא זה שיסבול ממצור מתמשך של אשור על האזור, ולא המלך או בכירי הממלכה. ניתן לפרש חלק מתשובתו של רבשקה () בצורה שתצביע על כך שכבר באותו זמן ירושלים הייתה תחת מצור של הצבא האשורי. בכך הובדל חזקיהו מאחז מלך יהודה ומהושע בן אלה מלך ישראל, אשר לגביהם צוין במפורש כי בתקופתם הוטל מצור, בעוד במקרה הזה לא מצוין במקרא במפורש כי הוטל מצור על ירושלים. "חריהם" ו"שניהם" נחשבו לביטויים גסים, ולכן הוחלפו במקרא ב"צואתם" וב"מימי רגליהם" בהתאמה.
הוא השתמש בדבריו בלוחמה פסיכולוגית, וניסה לגרום נזק מורלי גדול לממלכת יהודה ותושביה, ובכך לגרום לכניעת ממלכת יהודה ללא צורך במלחמה. לאחר שהוא הבהיר את כוונתו, הוא הגביר את קולו ואמר . על פי ביאור הרב עדין אבן ישראל, בכך שהוא הגביר את קולו, הוא הגדיל את מעגל המאזינים לו אל מעבר לחיילים העומדים אל החומה בקרבתם של בכירי ממלכת יהודה, וגרם לכך שגם חיילים מרוחקים יותר יוכלו לשמוע את דבריו. הוא המשיך את נאומו ואמר כי אל לעם להתפתות ולהשתכנע כי חזקיהו יצליח לעצור את מלך אשור מלכבוש את ירושלים, ועדיף לעם להיכנע ובכך להימנע משפיכת דמים. עוד הוא טען כי חזקיהו יבטיח להם שניתן לסמוך על אלוהים שיציל אותם מכיבוש ומצור בידי ממלכת אשור, אך לא כך הדבר - רק מלך אשור עצמו יוכל להציל אותם מרעב וצמא בזמן המצור.
רבשקה המשיך את נאומו עם הבטחה לכך שבני ישראל יוגלו לארץ שאינה פחות טובה מארצם בתנאי שלא יישמעו ל"הסתה" של חזקיהו באומרו שאלוהים יציל אותם. הרב עדין אבן ישראל טוען בביאורו, כי משמעות הביטוי () היא שבני ישראל לא יילקחו לארץ זרה זו בצורה לא מאורגנת ומסודרת, אלא בהעברה קפדנית ומאורגנת כנדרש. הוא סיים את נאומו בחזרה על טענתו שחזקיהו סומך על אלוהים שיציל אותם לשווא, ונימק זאת בצורה ברורה יותר כשהוא משווה את אלוהים לאלוהים המקומיים של ארצות שכבר נכבשו בידי אשור: . סיום הנאום בשאלה רטורית זו, יצר השוואה בין ה' לבין אלי ארצות אחרות, ומלמד כי בעיני רבשקה אין הבדל בין ה' לבין אלי הארצות האחרות.
אחרית דבר.
על פי גישת המקרא, כאשר שמע חזקיהו את דברי רבשקה קרע אף הוא את בגדיו ושלח איגרת אל ישעיהו הנביא בבקשה שיתפלל עבורם. ישעיהו הודיע לשליחי חזקיהו שה' יגן על ירושלים, למען דוד עבדו ושסנחריב יפול. ישעיהו בעצמו מציג נבואה שנאמרת כמענה להתרסה של רבשקה ומכילה גם היא מגוון דימויים ותוכן, אך השיא שלה הוא הכינוי המלגלג כלפי רבשקה והשרים שהתלוו אליו: רבשקה שב אל סנחריב ומצא אותו צר על ליבנה. רבשקה לא נרתע ושב לירושלים לנאום נאום תקיף יותר אך מלאך ה' הרג במחנה סנחריב 185 אלף איש בלילה אחד, והצבא נאלץ לסגת מיהודה.
מנגד, על פי גישתם של יוספוס והרודוטוס הגורם לכישלון הממלכה האשורית היו עכברים שכרסמו והרסו את כלי הנשק של הצבא האשורי. נוסף על שתי גישות אלו, היו עוד שתי תפיסות בולטות אחרות לגבי הגורם לכישלון ממלכת אשור בכיבוש ירושלים. הראשון - מגפה שפרצה בקרב חיילי אשור ומנעה מהם להמשיך במצור, והשני - מרידות במזרח ממלכת אשור, אשר מנעו מסנחריב להמשיך במסעו בארץ ישראל. על פי גישות אלו, אין סיבה להזכיר את הנאום מספר פעמים כה רב ובאופן כה מקיף בתנ"ך.
מגנוס המחוקק
מגנוס מתקן החוק
מגנוס לדולוס
מגנוס אריקסון
המוזיאון היהודי בוינה
גבי גאון
גבי גאון הוא ראש המועצה המקומית מזכרת בתיה מאז 2018.
ביוגרפיה.
גאון נולד למשפחה דתית-לאומית שעלתה לישראל בשנת 1972. שירת בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת סגן-אלוף ולתפקיד סגן מפקד בה"ד 1ומבקר פיקוד דרום במיל'. גאון עצמו עבר להתגורר במזכרת בתיה בשנת 2004. גאון הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית.
גאון - חבר מרכז ליכוד.
עבד כמנהל ביקורת במשרד מבקר המדינה. היה בעברו בעל עסק בתחומי הדרכה, ייעוץ ופיתוח מנהיגות ומתנדב פעיל בעמותת "בגלל הרוח" וחבר עמותת "מכון זבוטינסקי".
נבחר למועצת מזכרת בתיה בשנת 2013 כשרשימתו קיבלה כשלושה מושבים. הוא כיהן כיושב ראש ועדת המכרזים של המועצה עד 2016. בבחירות שהתקיימו בשנת 2018, התחרה גאון מול ראש המועצה המכהן מאיר דהן. גאון ניצח ברוב של 63.76% (4,791 קולות) מול 36.24% (2,723 קולות) וסיעתו קיבלה כ-6 מושבים מתוך 13 מושבי המועצה.
מוחמד שאה
נאסר א-דין מוחמד שאה (בפרסית: ناصرالدین محمد شاه; 7 באוגוסט 1702 – 26 באפריל 1748) היה פאדישאה (קיסר) האימפריה המוגולית בין השנים 1719–1748. עלייתו לשלטון סימנה את סופו של משבר ירושה עמוק אשר נמשך מאז פטירתו של בהאדור שאה הראשון, סבו של מוחמד שאה. עם הפיכתו של המדינאי ניזאם אל-מולכ, אסף ג'א הראשון לשליט סמי-ריבוני על היידראבאד החלה התפרקות מלאה של ההגמוניה האימפריאלית ברחבי תת-היבשת ההודית. מוחמד שאה היה פטרון של פיתוח האומנויות ושלטונו ראה פיתוח מוזיקלי, מנהלי ותרבותי נרחב.
בשנת 1738 פלש שאה האימפריה האפשארית, נאדיר שאה, לתוך האימפריה המוגולית, כבש ובזז את דלהי. בתמורה להשבת השטחים היה על מוחמד שאה לשלם סכומי עתק לכתר הפרסי של נאדיר, מה שפגע קשות בכוחה של האימפריה המוגולית שהייתה בתקופה של היחלשות עוד קודם לכן. מוחמד שאה נפטר בשנת 1748 לאחר קרב מנופור נגד כוחותיו של אחמד שאה דוראני.
קורות חייו.
שנותיו הראשונות.
נאסר א-דין מוחמד שאה נולד בעיר ע'זני (כיום באפגניסטן) בשנת 1702 בשם רושאן אחתאר והיה נכדו של קיסר האימפריה המוגולית, בהאדור שאה הראשון ובנו של ג'האן שאה, בנו הצעיר של בהאדור שאה. ג'אהן שאה נהרג בשנת 1712, בתחילת מאבק הירושה שהחל בעקבות מותו של בהאדור שאה בו ניצח בסופו של דבר פארוק-שיר שאה, בן דודו של רושאן אחתאר.
בתחילת 1719 נכלא פארוק-שיר שאה ומאוחר יותר נהרג בידי האחים סעיד (שני אחים בעלי השפעה רבה על חצר המלוכה המוגולי אשר טענו כי הם יורשיו של עלי בן אבי טאלב), ובספטמבר, לאחר מותם המהיר (ממחלה) של שני שליטי בובות מהשושלת המוגולית אשר הועלו לכס בידי האחים סעיד, הפכו השניים את רושאן אחתאר לפאדישאה (קיסר) החדש בתואר מוחמד שאה. מוחמד שאה הוכתר רשמית ב-29 בספטמבר בתוך המצודה האדומה בדלהי שנבנתה בידי שאה ג'האן (סב סבו).
קיסר מוגולי.
בשנת 1720 חיסולו של האח לוסיין עלי ותבוסתו של האח עבדאללה בקרב הסנפור (דרום-מערב לדלהי) שחררו את מוחמד שאה משליטת האחים סעיד. בשנת 1721 נישא לבתו של פארוק-שיר שאה. לאחר שניזאם אל-מולכ, אסף ג'א הראשון, שהיה הוזיר הגדול בחצר המלוכה המוגולי, עזב את משרתו בשאט נפש בשנת 1724, והקים נסיכות ריבונית בהיידראבאד, החלו מחוזות האימפריה להילחם לעצמאות ויצאו ללא הרף משליטתה וסמכותה של האימפריה.