מדיניות של אפס סובלנות מיושמת גם במקומות עבודה רבים, מוסדות לימוד, ואפילו במסגרת הצבא, במטרה להילחם בתופעות בלתי חוקיות כגון הטרדה ואלימות. השיטה העיקרית ליישום המדיניות היא באמצעות יצירת מחויבות של מנהלים וממונים לטפל בכל מידע המונח לפניהם הנוגע לנושא. מבקרים טוענים כי מדיניות כזו עלולה להשיג דווקא את התוצאה ההפוכה כאשר עובדים ימנעו מלהתלונן על חברים לעבודה מחשש שיגרמו לפיטוריהם.
בתחום המלחמה בסמים.
בארצות הברית יושמה מדיניות של אפס סובלנות כחלק מן המאמץ למניעת הברחת סמים. גורמי אכיפת החוק הפעילו לחץ על צרכני הסמים במקום על הסוחרים והמבריחים במטרה לגרום להקטנת הביקוש לסמים וכפועל יוצא להקטנת ההברחות. מדינות נוספות ברחבי העולם כגון איטליה, שוודיה, רוסיה, יפן וסין, אימצו ויישמו מדיניות זו גם בתחומן.
משמעותה של מדיניות אפס סובלנות בתחום צריכת הסמים היא כי כל הצורות והסוגים של חומרים אלו יחשב כבלתי חוקי ומזיק לחברה ובנוסף לכך תבוטל ההבחנה בין צרכן מזדמן באירועים חברתיים לבין נרקומן כבד וצרכן קבוע של סמים קשים.
בתחומי התעבורה.
מדיניות של אפס סובלנות בתחום אכיפת חוקי התעבורה מקושרת בדרך כלל עם נהיגה תחת השפעת אלכוהול וסמים. בין המדינות השונות בעולם קיימים הבדלים בהגדרות של רמת שיכרות כלומר כמות האלכוהול בדמו של נהג בהתייחס לגילו. ישנן מדינות המתירות נהיגה תוך כדי שימוש ברמה מסוימת של סמים אשר ניתנו במרשם רפואי.
במוסדות חינוך.
מדיניות של אפס סובלנות מיושמת במוסדות חינוך ברחבי העולם בעיקר בהקשר של שימוש בסמים, אלימות, והחזקת נשק. ענישה מחמירה מיושמת על תלמידים, הורים, מבקרים ואף אנשי צוות אשר מבצעים פעילות אסורה מכל סיבה שהיא. בדרך כלל העונש המקובל הוא הרחקה מיידית לתקופה ממושכת מן המוסד החינוכי וללא אפשרות ערעור.
ביקורת.
מבקרי השיטה טוענים כי הירידה באלימות בניו יורק החלה עוד לפני עידן ג'וליאני, ולכן לא ניתן לייחס את הירידה בפשיעה לג'וליאני או לגישה הבלתי מתפשרת כלפי עבירות קלות.
עוד נשמעות טענות כי ירידה בפשיעה נרשמה בתקופה זו גם בערים גדולות אחרות ברחבי ארצות הברית, ובהן ערים שלא נקטו מהלכים דרסטיים לשמירה על הסדר.
יש הנוהגים לייחס חלק מהשיפור לירידה בשימוש בקראק.
ברנארד הארקורט (Bernard Harcourt), מרצה למשפטים באוניברסיטת שיקגו, טוען כי לא ניתן לייחס את הירידה בפשיעה לדוקטרינת ה"אפס סובלנות", וכי יש להבחין בין פשע לבין "אי-סדר". את הירידה בפשיעה יש לייחס, לדבריו, לשיפור במאפיינים הכלכליים והדמוגרפיים של העיר, ובין היתר לירידה בשיעורם של צעירים בכלל האוכלוסייה. ביקורת חריפה נרשמה גם עקב ההתמקדות בבני מיעוטים אתניים, כגון שחורים והיספאנים, שעיקרי המהלכים החדשים כוונו כלפיהם.
בישראל.
המונח "אפס סובלנות" הוזכר בקשר למספר תחומים, ובהם האלימות הגואה בבתי הספר, והאלימות הגואה ברחובות הערים, בפרט מתחילת המאה ה-21. בדצמבר 2003 עלה הנושא לכותרות, כאשר שלושה עוברי אורח תמימים נהרגו ממטען שיועד לחיסול זאב רוזנשטיין, שלא נפגע כלל. למרות שניסיונות חיסול בעולם הפשע המאורגן נעשו גם קודם לכן, רמת התחכום והתעוזה של העבריינים עלו, והביאו לשורת מקרים בהם נרצחו אזרחים חפים מפשע בניסיונות חיסול של אנשי העולם התחתון.
אירועים אלה, בד בבד עם עלייה בעבירות אלימות חמורות בקרב בני נוער ובפרט ריבוי מעשי דקירה, שחלקם הסתיימו במוות, העלו את רמת המודעות הציבורית לנושא.
בספטמבר 2008 התבטא אופיר פינס, יו"ר ועדת הפנים של הכנסת, כי"אנחנו צריכים כמה רודי ג'וליאנים כדי לנהל את מלחמת החורמה הזאת, שאין לה סוף, באפס סובלנות ובאפס לגיטימציה לאנשים האלה".
באפריל 2009 הודיע השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', על יוזמה להקמת משטרה עירונית שתהייה כפופה לראשי הערים ותטפל בין היתר באלימות הגואה ברחובות.
רוברט ארווין הווארד
עריכה אנליטית
עריכה אנליטית, המכונה גם "עריכה המשכית" היא סגנון העריכה הנרטיבי השלט בקולנוע ובטלוויזיה. המטרה של העריכה האנליטית היא לרכך את חוסר ההמשכיות הטבוע בתהליך העריכה ולבסס התאמה לוגית בין שוטים (קטעי צילום), כך שהפעולה העלילתית תיראה ברורה והמשכית. ברוב הסרטים, התאמה לוגית זו מושגת על ידי חיתוך המשכי, כלומר חיתוך המדגיש תיאום של חלל וזמן בין השוטים. העריכה האנליטית היא טכניקה המשמשת ברוב סרטי העלילה כיום.
טכניקות העריכה האנליטית.
עקרונות יסוד בעריכה אנליטית
שוט מכונן
בעריכה האנליטית הקלאסית, שוט מכונן (Establishing Shot) הוא כינוי לשוט שמטרתו היא להציג את זירת הפעולה שבה מתרחשת הסצנה, ולעיתים אף להציג את מכלול הדמויות שיוצגו בסצנה, כאשר בהמשכה הדמויות יוצגו ממרחקי צילום קרובים יותר. השוט המכונן מצוי בקירוב רב לתחילתה של הסצנה, ולרוב זהו השוט הראשון. בדרך כלל, שוט מכונן הוא שוט של צילום מרחוק.
סצנה יכולה להכיל יותר משוט מכונן אחד. למשל, אם במהלך הסצנה הדמויות זזות ונעות במרחב זירת הפעולה כאשר הן מצולמות בצילום מקרוב, מקובל לחזור לשוט מכונן מחדש (Re-Establishing Shot), על מנת שמיקומן של הדמויות במרחב יהיה ברור לצופים.
עיקרון שלושים המעלות.
עקרון 30 המעלות הוא קו מנחה בסיסי בעריכת סרטים, אשר קובע כי על המצלמה לזוז לפחות ב-30° בין שוטים שונים המחוברים זה אחר זה והמציגים אותו נושא. שינוי זה של פרספקטיבה גורם לשוטים להיראות שונים דיים כדי להימנע מג'אמפ קאט. מילוי אחר עקרון זה עשוי לרכך את האפקט של שינוי מרחק השוט, לדוגמה - שינוי ממדיום שוט לקלוז אפ. תזוזה בזווית גדולה מדי עלולה להפר את חוק מאה שמונים המעלות.
חיתוך מן הכלל אל הפרט
חיתוך בעריכה מצילום כללי של הסצנה אל פרט מסוים, אובייקט, דמות או כמה מהם ביחד. חיתוך כזה מכניס את הצופה אל תוך הסצנה וממקד את תשומת ליבו בפרטים מסוימים בה ובכך הוא יכול להעיד על משמעותם.
חיתוך בתנועה
עקרון של העריכה הקלאסית השואף שכל שוט יתחיל ויגמר בתנועה שמושכת את תשומת ליבו של הצופה ומטשטשת את המעבר בין השוטים.
עקרון מאה ושמונים המעלות
בעריכה קלאסית מקובל כי הצילומים של סצנה יעשו מצד אחד של ההתרחשות. תנועת המצלמה היא רק בתחום של 180 מעלות ביחס למרחב.
התאמת כיווני המבט
התאמת זווית מבטם של הדמויות למיקומם במרחב. כלומר, אם דמות נמצאת בצד שמאל של הצילום המכונן היא תביט לימינה כאשר היא תהיה בקלוז-אפ.
אקסיומות פון נוימן-מורגנשטרן
נבחרת מצרים בכדורסל
נבחרת מצרים בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מצרים. מנוהלת על ידי פדרציית הכדורסל של מצרים.
נבחרת מצרים היא אחת הנבחרות החזקות באפריקה וזכתה 5 פעמים באליפות אפריקה בכדורסל, הישג שהוא שני רק לזה של נבחרת אנגולה.
נבחרת מצרים זכתה בשתי אליפויות אפריקה הראשונות שנערכו בשנים 1962 ו-1964. היא השלימה זכייה שלישית בשנת 1970 לאחר שנעדרה משתי אליפויות רצופות. הנבחרת זכתה בפעם הרביעית בתואר בשנת 1975. זכייתה האחרונה של מצרים באליפות אפריקה הייתה בשנת 1983 ומאז נחלש מעמדה ביבשת, בעיקר על רקע שליטתה של נבחרת אנגולה.
נבחרת מצרים השתתפה גם באליפויות אירופה בכדורסל ואף זכתה בטורניר אותו אירחה בשנת 1949. האליפות האחרונה בה השתתפה הנבחרת הייתה בשנת 1953. מאז ניסתה הנבחרת להעפיל לטורניר 3 פעמים נוספות, האחרונה בשנת 1983, אך ללא הצלחה.
נבחרת מצרים השתתפה 6 פעמים באליפות העולם בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום החמישי באליפות העולם הראשונה שנערכה בשנת 1950.
נבחרת מצרים השתתפה 7 פעמים במשחקים האולימפיים אך לא הגיעה להישגים משמעותיים. הישג השיא שלה הוא המקום התשיעי בשנת 1952.
הלחימה בטרור
מוסא אל-עלמי
מוסא אל-עלמי (גם: אל-עלמה, אל עלמי; בערבית: موسى العلمي; 3 במאי 1897, ירושלים – 8 ביוני 1984) היה משפטן ופקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי על ארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20, ממנהיגי התנועה הלאומית הפלסטינית וחבר הוועד הערבי העליון.
תולדות חייו.
מוסא אל-עלמי נולד ב-1897 למשפחה אריסטוקרטית ירושלמית ועשירה.
מוצאה של משפחת עלמי בצפון אפריקה. היא הגיעה לארץ ישראל במאה ה-17 והתבססה בהדרגה בירושלים.
אביו של מוסא, פיידי אל-עלמי, היה ראש עיריית ירושלים בסוף תקופת השלטון העות'מאני (1906–1909) וייצג את מחוז (סנג'ק) ירושלים בפרלמנט העות'מאני בין השנים 1914–1918.
מוסא אל-עלמי התוודע לנושא הלאומיות הפלסטינית בהיותו בדמשק בשנים 1917–1918 אליה עבר בעקבות שנת הבצורת הקשה בארץ ישראל. הוא נסע לאנגליה שם סיים באוניברסיטת קיימברידג' לימודי משפטים. הוא חזר לארץ ישראל וב-1924 החל לעבוד בתחום במחלקה המשפטית של ממשלת המנדט. לפרקים הוא כיהן כמחליפו של הפרקליט הראשי.
בשנת 1931 מונה לעוזרו של הנציב העליון הבריטי בארץ ישראל, ארתור ווקופ, וב-1933 מונה למזכירו לענייני ערבים. בתפקיד זה ניסה לקדם את הנושאים הנוגעים לזכויות הפוליטיות של ערביי הארץ. במשפט נאשמי רצח ארלוזורוב היה עלמי עוזרו של התובע הראשי הארי הרברט טראסטד. עלמי היה תובע כללי במערכת המשפט של ממשלת המנדט ועזב את משרתו בזמן המרד הערבי הגדול כדי להתמסר לעבודת עורך-דין ועסקנות פוליטית ציבורית.
אידאולוגיה וקשרים עם מנהיגים יהודים בשנות ה-30.
בשנות ה-30 תמך עלמי בתוכנית קנטוניזציה ב"פיקוח השלטון המנדטורי". על פי תוכניתו, הקנטון היהודי היה אמור להשתרע ברצועת החוף שבין תל אביב ועתלית, אליו יוכלו היהודים להביא "כמה מהגרים שירצו, ולחוקק שם כל חקיקה שימצאו לנכון".
עלמי היה בין המנהיגים הפלסטינים הבודדים שנפגשו עם מנהיגים יהודים ציוניים בשנים 1934–1936, בחפשו בסיס לפשרות בחיים המשותפים בארץ ישראל.