הוא זכה בבחירות במועצה המחוקקת והפך לסנאטור, לאחר שקודמו בתפקיד התפטר. הוא שירת בסנאט בין 23 בפברואר 1802 ל-4 בנובמבר 1803. לאחר מכן התפטר, כיוון שלא הרגיש בנוח עם מגוריו בניו יורק, ומונה לראש עיריית ניו יורק. הוא שירת כראש עיר בין השנים 1803–1807, השנים 1808–1810, ובין השנים 1811–1815. כשהיה ראש עיר, הקים את האגודה ההיסטורית של ניו יורק ב-1804 והפך לנשיאה. הוא ארגן את אקדמיית האומנויות האמריקנית ב-1808, ושירת כנשיאה בין 1813 ל-1817. הוא היה חבר בחבר המנהלים של אוניברסיטת ניו יורק בין 1808 ל-1825. בנוסף, היה חבר באגודת העתיקות האמריקנית החל מ-1814, והיה סגן הנשיא שלה בין 1821 ל-1828. ב-1816 נבחר להיות עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
הוא התחתן פעמיים. ב-13 בפברואר 1796, התחתן עם מריה פרנקלין, בתו של הקווייקר וולטר פרנקלין. נולדו להם עשרה ילדים, וכשמתה ב-1818, ארבעה בנים ושלוש בנות שרדו. ב-8 במאי 1819, התחתן עם קתרין ג'ונס, בת של הרופא מניו יורק, תומאס ג'ונס. היא חיה עוד לאחר שמת. בנו, ג'ורג' ויליאם קלינטון, שירת כראש עיריית באפלו.
קריירה פוליטית מאוחרת ומושל.
בין 1810 ו-1824, הוא היה חבר בוועידה להקמת תעלת אירי. הוא היה בין חבריה הראשונים, ופיקח על הקמת התעלה. לאחר 1816, היה הכוח המרכזי מאחורי הקמת התעלה.
ב-1811, מותו של ג'ון ברום הותיר מקום פנוי במשרת סגן מושל ניו יורק. בבחירות מיוחדות, ניצח קלינטון את המועמד הפדרליסט, ניקולס פיש, ומועמד הטמאני הול מריוס ווילט, והפך לסגן מושל ניו יורק עד יוני 1813.
דודו של קלינטון, ג'ורג' קלינטון, ניסה להיבחר כנשיא מול ג'יימס מדיסון ב1808, אולם נבחר להיות המועמד לסגנות הנשיאות במקום. ב-1812, לאחר מותו של ג'ורג' קלינטון, תומכי קלינטון הבוגר תמכו בדוויט. קלינטון רץ כמועמד לנשיאות של המפלגה הפדרליסטית ושל קבוצה קטנה של דמוקרטים-רפובליקנים שהתנגדו למלחמה. בבחירות הצמודות של 1812, נוצח קלינטון בידי הנשיא מדיסון. קלינטון השיג 89 אלקטורים לעומת 128 למדיסון. הייתה זאת התוצאה הטובה ביותר של כל מועמד פדרליסטי מאז 1800, וניצחון בעוד מדינה אחת או שתיים היה מביא לקלינטון את הניצחון.
לאחר התפטרות המושל דניאל טומפקינס, שנבחר לסגן נשיא, ניצח קלינטון בבחירות למשרת מושל ניו יורק, בהן היה המועמד היחיד. ארגון הטמאני הול, ששנא את קלינטון, הגיש את מועמדותו של פיטר פורטר והפיץ פתקי הצבעה שלו לתומכי הטמאני בניו יורק סיטי. קלינטון זכה ב-43,310 קולות לעומת 1,479 לפורטר. ב-1 ביולי 1817, קלינטון הפך למושל ניו יורק. הוא נבחר שוב ב-1820, וניצח את תומפקינס בקרב צמוד- דוויט קלינטון השיג 47,447 קולות, לעומת 45,900 לתומפקינס - ושירת בתפקידו עד 31 בדצמבר 1822.
בכהונתו השנייה, ב-1821, הוועידה החוקתית של ניו יורק קיצרה את תקופת הכהונה של המושל לשנתיים, והעבירה את תחילת תקופת הכהונה מ-1 ביולי ל-1 בינואר, כך שקלינטון הפסיד חצי שנה משלוש השנים שנבחר אליהן. בנוסף, הבחירות עברו מאפריל לנובמבר, אולם קלינטון לא נבחר מחדש בידי מפלגתו בנובמבר 1822. למרות זאת, הוא נשאר נשיא ועידת תעלת אירי. באפריל 1824, רוב אויביו הפוליטיים הצביעו על הרחקתו מהוועידה. ציבור הבוחרים מחה, ו"המפלגה העממית" בחרה בקלינטון כמועמדה למושל. הוא נבחר שוב, מול המועמד הרשמי של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, חברו לוועידת התעלה, סמואל יאנג. הוא שירת עוד שתי כהונות עד מותו הפתאומי.
קלינטון היה חבר באגודת הבונים החופשיים.
כשדוויט קלינטון מת בפתאומיות באלבני ב-11 בפברואר 1828, משפחתו הייתה במצב כלכלי רע. בניגוד להצלחתו הפוליטית, הוא לא הצליח לשלוט במשק הבית שלו. לאחר מותו, למשפחתו לא היה מקור הכנסה. רוב הנכסים של המשפחה נמכרו לציבור, והמשפחה הצליחה לשלם את חובותיה. אף על פי שההלוויה של קלינטון הייתה גדולה, למשפחתו לא היה איפה לקבור אותו. האפר שלו נטמן בכספת של ידיד.
כעבור שש עשרה שנים, המשפחה אספה מספיק כסף כדי לקבור את קלינטון.
קלינטון הצליח לשפר את מערכת החינוך הציבורי בניו יורק, וכמושל, פיתח את מערכת המסילות בתוך מדינת ניו יורק וממנה החוצה. פעילותו זו תרמה להקמתן של ערים ועיירות רבות מחוץ למדינת ניו יורק ועל כן עיירות, מחוזות ומוסדות ברחבי ארצות הברית כולה קרויים על שמו.
שינגו קוניאדה
שִׁינְגוֹ קוּנִיאֶדָה (ביפנית: 国枝 慎吾; נולד ב-21 בפברואר 1984) הוא טניסאי יפני. קוניאדה בעל נכות ומתחרה בטניס בכיסאות גלגלים. לאורך הקריירה זכה קוניאדה ב-24 תוארי גראנד סלאם, וכיום הוא מדורג במקום הראשון בעולם.
הוא זכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות: בשנת 2004 בתחרות זוגות, ובשנים 2008 ו-לונדון 2012 בתחרות יחידים.
בתחרויות רבות הוא שיחק לצד סטפן אודה וביחד הם זכו בפרסי גראנד סלאם לזוגות.
קוניאדה איבד את השליטה בפלג גופו התחתון כשהיה בן 9, בעקבות גידול בעמוד השדרה.
לאסי
לאסי הוא סרט קולנוע מותחן דרמה-קומית; בריטי-אמריקאי-צרפתי-אירי עטור פרסים, שיצא לראשונה בממלכה המאוחדת ב-16 בדצמבר 2005, המבוסס על ספרו של הבריטי אריק נייט, "לאסי חוזרת הביתה". השחקנים הראשיים בסרט הם כלב רועים מסוג קולי גס-שיער המגלם את הכלבה לאסי, והילד ג'ונתן מייסון . משתתפים בו בין היתר השחקנים פיטר או'טול, סמנתה מורטון, ג'ון לינץ', סטיב פמברטון, אדוארד פוקס, ג'מה רדגרייב, קלי מקדונלד, ניקולס לינדהרסט ועוד. הסרט צולם באירלנד, בסקוטלנד ובאי מאן. 93 אחוזים מהביקורות על הסרט, היו חיוביות.
רופוס קינג
רופוס קינג (באנגלית: Rufus King; 24 במרץ 1755 - 29 באפריל 1827) היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי. הוא היה הנציג של מסצ'וסטס לקונגרס הקונטיננטלי. הוא השתתף גם בוועידת החוקה והיה מהחותמים על החוקה של ארצות הברית. הוא כיהן כסנאטור מטעם מדינת ניו יורק, והיה השגריר בבריטניה בממשלו של ג'ון קווינסי אדמס. כמו כן, היה מועמד מטעם המפלגה הפדרליסטית לסגנות הנשיאות (1804 ו-1808) ומאוחר יותר לנשיאות (1816).
ביוגרפיה.
שנות נעוריו.
הוא נולד ב-24 במרץ 1755, בסקארברו, מיין, שאז הייתה חלק ממסצ'וסטס. הוא היה בנם של איזבלה בראגדון וריצ'רד קינג, חקלאי עשיר שהתיישב קרוב לפורטלנד, והרוויח הון עד 1755. בעקבות קנאת שכניו, התחילו להתגלות בעיות כספיות, וכשחוק הבולים של 1765 עבר, אספסוף תקף את ביתו והשמיד את רוב הרהיטים שלו. אף אדם לא נענש על כך, וכעבור שנה האספסוף שרף את החווה שלו. ג'ון אדמס הזכיר את הנושא בדיונים בוועידת החוקה. ריצ'רד קינג תמך בבריטניה, אולם בניו תמכו באמריקנים.
חינוך, קריירה והתחלת הדרך בפוליטיקה.
קינג למד באקדמיית המושל במיין, ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד, שאותה סיים ב-1777. הוא החל ללמוד משפטים, אולם הפסיק את לימודיו ב-1778 כשהתנדב למיליציה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. הוא מונה לדרגת רב-סרן, ועזר לגנרל סאליבן.
לאחר הקרב, חזר קינג ללימודיו. הוא הוסמך לעריכת דין ב-1780 והתחיל לעסוק בכך. הוא נבחר לאספה של מסצ'וסטס ב-1783, וחזר לשם בכל שנה עד 1785. מסצ'וסטס שלחה אותו אל קונגרס הקונפדרציה בין 1784 ל-1787. הוא היה בין הצירים הצעירים ביותר באספה.
פוליטיקה (ועידת החוקה).
ב-1787, קינג נשלח לוועידת החוקה בפילדלפיה. למרות גילו הצעיר, הוא היה נואם מבריק והשפיע עליה רבות. יחד עם ג'יימס מדיסון, הוביל קו לאומי תקיף ונכח בכל ישיבה. הוא עצמו הגיע לוועידה ללא רצון לשנות את תקנון הקונפדרציה, אולם במהלך הוועידה השתנו עמדותיו. הוא עבד עם ויליאם סמואל ג'ונסון, ג'יימס מדיסון ואלכסנדר המילטון כדי להכין את הטיוטה הסופית של חוקת ארצות הברית. החוקה נחתמה ב-17 בספטמבר, והמדינות נאלצו לאשרר אותה. לאחר החתימה על החוקה, קינג חזר הביתה, ניסה לשכנע את מדינתו לאשרר אותה, והתכונן להיבחר לסנאט. 187 נציגים אשררו את החוקה, לעומת 168 שהתנגדו. לאחר שהחוקה אושררה, הפכה מסצ'וסטס למדינה השישית שאשררה אותה.
פוליטיקה (אחרי ועידת החוקה).
לאחר ניסיונו בוועידת החוקה, קינג החליט לנטוש את לימודי המשפטים שלו לטובת מעבר לניו יורק, בשכנועו של המילטון. הוא נבחר לאספה של ניו יורק ב-1789. ב-1795, תמך בהמילטון בנוגע להסכם ג'יי עם בריטניה, ופרסם מאמרים בשם בדוי בזכות ההסכם. הוא נבחר מחדש לסנאט ב-1795, אולם התפטר ב-23 במאי 1796, כדי להתמנות לשגריר בבריטניה בממשלו של ג'ורג' וושינגטון.