לאחר המלחמה הפכו האיטלקים, רובם במקור מהעיר האדריאטית מולפטה, לקבוצה האתנית הגדולה ביותר בעיר, וזאת במקביל לנוכחות הבולטת של האירים. בתקופת השפל הגדול, המשרות במספנות ובבתי החרושת היו פנויות והבתים המשותפים היו מלאים. שתי המנהרות, הולנד ולינקולן הושלמו ב-1927 וב-1937 (בהתאמה), דבר שאפשר תנועת רכב קלה יותר בין ניו ג'רזי לניו יורק.
מלחמת העולם השנייה הזניקה את הובוקן קדימה, שכן תעשיות רבות בעיר היו הכרחיות למאמץ המלחמתי. בעוד שהגברים יצאו להילחם, יותר ויותר נשים הועסקו בבתי החרושת. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נסובה הכלכלה עדיין סביב התעשיות הגדולות שהיו בהובוקן, והחברות לא רצו לפתח תשתיות במקומות אחרים. כמו כן, השכר היה גבוה ואיגודי העובדים היו חזקים, דבר שנתן השראה לצילום הסרט "חופי הכרך" בעיר.
משבר כלכלי.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל מצבה של העיר להידרדר: בתים שנבנו בתחילת המאה הפכו לצפופים ונראו מוזנחים, בניית האוניות הייתה זולה יותר מעבר לים ומפעלים בני קומה אחת המתפרשים על פני שטח רב הפכו את הייצור וההפצה לחסכוניים, יותר מאשר מבני לבנים ישנים ברחובות עירוניים צפופים. העיר נראתה בעיצומו של משבר כאשר המפעלים חיפשו מקומות רחבי ידיים לעבור אליהם, מתקנים גדולים יותר במפרץ ניוארק תפסו את מקומם של רציפי הובוקן ומטוסים ורכב היו לאמצעי תובלה פנים-אמריקאיים מועדפים יותר מאשר רכבות ואוניות. תושבים רבים בהובוקן עברו לפרברים קרובים במחוזות ברגן ופסאיק וערך הנדל"ן ירד. כמו ערים נוספות בניו ג'רזי, הפכה הובוקן מעיר נמל תוססת לעיר חלשה.
אך למרות המצב הקשה, הובוקן לא ננטשה כליל. בניסיון לייצב את העיר, נהרסו שכונות עוני ובמקומן נבנו יחידות דיור מסובסדות לבעלי הכנסה ממוצעת. מהגרים חדשים, בעיקר פוארטו ריקנים, פתחו בתי עסק ומילאו את יחידות הדיור, וכמו כן, בעיר נשארו תושבים ותיקים ששמרו אמונים לעיר.
התאוששות.
בשנות ה-70 המאוחרות של המאה ה-20 ובעשור שלאחר מכן חזרו לעיר משקיעים רבים, אשר קנו בתים בשכונות מעמד הביניים שנבנו בתחילת המאה. הובוקן החלה למשוך אמנים, מוזיקאים, יאפים ובוהמיינים, אשר חיפשו מקום שבו השכירות נמוכה מבמנהטן, שנמצא במרחק נסיעת רכבת קצרה ושקיימת בו תחושה של קהילה. אנשים אלה תפסו את מקומם של התושבים הוותיקים במזרח העיר.
עלייה זו בערך הרכוש בעיר דומה לכאלה שנצפו בחלקים מסוימים בברוקלין, במרכז העיר ג'רזי סיטי ובאיסט וילג' במנהטן. היא התניעה תהליך של משיכת עוד ועוד אנשים, אשר ראו בה עיר טובה למגורים, דבר שלא היה קודם לכן. התהליך נמשך עד לשנות האלפיים עם הגעתם של עוד תושבי פרברים, אשר רואים לנגד עיניהם את היתרונות שבקרבה למנהטן מצדו המערבי של נהר ההדסון, ועם הפיכת אזורי התעשייה שעל קו המים לאזורי מגורים.
באוקטובר 2012 פגע הוריקן סנדי בחוף המזרחי של ארצות הברית, לרבות בעיר הובוקן. הסופה גרמה להצפה של 25% משטח העיר, ו-90% מן האוכלוסייה היו מנותקים מחשמל.
גאוגרפיה.
הובוקן שוכנת בצפון-מזרח ניו ג'רזי, ארצות הברית, על גדתו המערבית של נהר ההדסון. העיר גובלת בצפונה בוויהוקן, בצפון-מערב ביוניון סיטי, ובמערבה ובדרומה בג'רזי סיטי, וכן מקבילה לשכונות צ'לסי ווסט וילג' במנהטן הנמצאות מעברו השני של נהר ההדסון.
לפי הלשכה האמריקאית המרכזית לסטטיסטיקה, שטחה של העיר הוא 5.1 קמ"ר, מתוכם 3.3 קמ"ר הם יבשה ו-1.8 קמ"ר הם מים. למרות זאת, היא נקראת גם עיר המייל המרובע (Mile Square City) עקב צורתה. 48 רחובות העיר מחלקים אותה שתי וערב, כאשר הרחובות הממוספרים נעים ממזרח למערב, ומסודרים בסדר עולה מדרום לצפון. רחובות רבים הנעים מדרום לצפון נקראים על שם נשיאים אמריקאיים, ביניהם הרחוב הראשי של העיר, רחוב וושינגטון.
ממשל.
העיר הובוקן מנוהלת במשותף על ידי ראש עירייה ומועצה עירונית, על פי חוק פוקנר, חוק במדינת ניו ג'רזי המאפשר ליישובים לבחור את שיטת הממשל בהם, וזאת מתוך מספר מודלים. בתפקיד ראש עיריית הובוקן מכהן רווינד בהאלה, אשר נבחר לתפקיד ב-7 בנובמבר 2017. במועצת העיר חברים תשעה חברי מועצה, שלושה מהם נבחרים במחוז הבחירה הכללי של העיר, ואילו השישה הנותרים מייצגים כל אחד מששת האזורים המנהליים בעיר. חברי מועצת העיר נבחרים לתקופה של ארבע שנים במועדים שאינם חופפים ומתמודדים לתפקיד באופן עצמאי ולא מטעם מפלגה.
במסגרת חוק פוקנר לתושבי הובוקן הזכות להגיש לגוף המנהל את העיר הצעות לתקנות בצורת עצומה החתומה בידי 10% מהמצביעים הרשומים. אם הגוף דוחה את ההצעה, ההצעה עוברת למשאל בקרב התושבים.
ברמה הפדרלית משתייכת הובוקן למחוז הבחירה ה-13 של מדינת ניו ג'רזי, אשר אותו מייצג חבר הקונגרס אלביו סיריס (דמוקרטי). גם אחד הסנאטורים של ניו ג'רזי, בוב מננדז, הוא תושב העיר. ברמת המדינה, העיר הובוקן היא חלק ממחוז הבחירה ה-33 של ניו ג'רזי, שלו נציג אחד בסנאט המדינה ושלושה נציגים באספה הכללית.
תחבורה.
מסוף הנוסעים של הובוקן, הובוקן טרמינל, הוא אחד מהאתרים הלאומיים ההיסטוריים של ארצות הברית. המסוף נבנה בשנת 1907 והוא מהווה צומת מרכזי במערכת התחבורה במטרופולין ניו יורק, בין העיר לבין לווייניה שבניו ג'רזי.
הובוקן היא תחנה בשלוש רשתות מסילות ברזל, מהן אחת קלה ואחת תחתית, המקשרות את העיר עם ערים אחרות בניו ג'רזי ועם העיר ניו יורק. מסלולה של הרכבת הקלה עובר בפאתיה המערביים של העיר ומגיע להובוקן טרמינל. שני קווי הרכבת התחתית היוצאים מהעיר עוברים מתחת לנהר ההדסון אל מרכז מנהטן ואל תחנת מרכז הסחר העולמי. בנוסף, מהעיר הובוקן יוצאים שני קווי מעבורות החוצים את נהר ההדסון לכיוון מנהטן.
חינוך.
בהובוקן ישנם שלושה בתי ספר יסודיים ציבוריים שבהם לומדים מגן חובה ועד כיתה ח' ושני בתי ספר תיכוניים ציבוריים, אחד עיוני והשני מקצועי. בנוסף ישנם שני בתי ספר הממומנים על ידי המדינה אך אינם נחשבים ציבוריים וחמישה בתי ספר פרטיים.
בהובוקן נמצא הקמפוס של מכון סטיבנס לטכנולוגיה, אוניברסיטה טכנולוגית פרטית שנוסדה ב-1870 על בסיס צוואתו של אדווין סטיבנס, בנו של ג'ון סטיבנס, מ-1868. זוהי האוניברסיטה הטכנולוגית הרביעית שהוקמה בארצות הברית.
שיטת ימימה
גרגור פוצ'קה
גרגור פוצ'קה (באיטלקית: Gregor Fučka; נולד ב-7 באוגוסט 1971 בקראן, סלובניה, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סלובני-איטלקי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. פוצ'קה נבחר לכדורסלן האירופאי של השנה ב-2000 ול-MVP של אליפות אירופה 1999 ונחשב לאחד מגדולי הכדורסלנים האירופאים בכל הזמנים.
קריירה קבוצתית.
בילדותו שיחק פוצ'קה בקבוצת הנוער של ק.ק. טריגלב קראני ולאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אולימפיה ליובליאנה ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת, אם כי לא קיבל דקות משחק. לאחר מכן שיחק ארבע עונות בקבוצה האיטלקית פלקנסטרו טריאסטה, עימה הגיע לגמר גביע קוראץ'. לקראת עונת חתם באולימפיה מילאנו עימה הגיעה פעמיים לגמר גביע קוראץ' (1995, 1996) וזכה בגביע האיטלקי ובאליפות הסרייה א' ב-1996. בנוסף על כך נבחר לאולסטאר הליגה האיטלקית ב-1996 ונבחר בו ל-MVP של המשחק. לאחר שלוש עונות במילאנו עבר פוצ'קה לפורטיטודו בולוניה, ובחמש העונות ששיחק בה קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק וזכה עימה בגביע האיטלקי ובסופר קאפ האיטלקי ב-1998 ובאליפות הסרייה א' ב-2000, כשהוא נבחר ל-MVP של סדרת הגמר. בנוסף על כך נבחר במדי בולוניה למר אירופה ב-2000, 3 פעמים ל-MVP השבועי של היורוליג, פעם אחת לחמישיית העונה ב-2001 ובאותה השנה נבחר שוב ל-MVP של משחק האולסטאר האיטלקי.
בעונת עבר פוצ'קה לספרד וחתם בברצלונה וכבר בעונתו הראשונה בה זכה עימה בגביע המלך הספרדי, באליפות ספרד ובאליפות היורוליג ובכך סייע לקבוצתו להשלים טרבל ראשון בהיסטוריה שלה, כשהוא קולע 12.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן שוב זכתה קבוצתו באליפות ספרד ומאוחר יותר גם בסופר קאפ הספרדי. בשתי העונות שלאחר מכן לא זכתה ברצלונה באף תואר, לכן עבר פוקצ'ה לז'ירונה לעונת וזכה עימה בגביע היורוצ'לנג', כשהוא קולע 8.6 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת שב פוצ'קה לאיטליה וחתם בלוטומטיקה רומא, במדיה קלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק. ב-23 בנובמבר 2008 חזר לשחק בפורטיטודו בולוניה ולאחר עונה בה שימש בעיקר כשחקן מחליף, ירד לסרייה ב' וחתם בפיסטויה באסקט.
נבחרת לאומית.
פוצ'קה החל שיחק בנבחרת איטליה עד גיל 18 וזכה עימה באליפות אירופה ב-1990. לאחר מכן עלה לנבחרת איטליה עד גיל 19 וזכה עימה במדליית הכסף באליפות העולם ב-1991. באותה השנה ערך גם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת וזכה עימה במדליית הזהב במשחקי הים התיכון. הוא היה חלק מהנבחרת עד גיל 22 באליפות העולם ב-1993 ובזאת סיים לשחק בנבחרות הנוער ועלה רשמית לסגל הבוגר. עם הנבחרת הוא זכה במדליות הכסף במשחקי הצדקה ב-1994 ובאליפות אירופה ב-1997 ובמדליית הזהב באליפות אירופה 1999 ואף נבחר ל-MVP של הטורניר.
תארים והישגים.
נבחרת איטליה
ילד האריות
ילד האריות (באנגלית: Lionboy) היא טרילוגיית פנטזיה לילדים ולמבוגרים מאת זיזו קורדר (שם עט משותף של לואיזה יאנג ובתהּ איזאבל אדומקו יאנג). הטרילוגיה, שיצאה לאור בין השנים 2003–2006, תורגמה ל-36 שפות, בהן עברית. שלושת הספרים בסדרה הם:
עלילה.
הטרילוגיה מספרת על ילד בשם צ'ארלי שיודע לדבר בשפת החתולים, לאחר שבטעות החליף דם עם גור נמרים. צ'ארלי בורח לקרקס צף, כששישה אריות בעקבותיו, במטרה להחזירם לטבע של מרוקו על מנת להציל את הוריו שנחטפו על ידי תאגיד מרושע.
עלילות הספרים.
ילד האריות - הקרקס.