מועבט (אלבום)
מועבט הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת הישראלית עדן בן זקן. האלבום יצא לאור ב-6 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים שרית הפקות. מתוך האלבום יצאו עשרה סינגלים.
רקע והכרזה.
ב-3 במרץ 2021, הכריזה בן זקן על צאת אלבומה האולפן החמישי "אנא מג'נונה", באותו פרסום חשפה את עטיפת האלבום ותאריך יציאתו. לאחר כחודש הוציאה בן זקן הסינגל התשיעי "מועבט", שזכה להצלחה רבה בעקבותיו החליטה לשנות את שמו של האלבום ועטיפתו. ב-5 במאי, יצא לאור חלק א' של האלבום שמכיל 3 שירים ("ברחובות של תל אביב", "איך אתה הולך" ו-"דבר אלי עם העייניים"), כאשר חלק ב' שמכיל 2 שירים ("הלו הלו" ו-"יום הפוך") יצא יממה לאחר מכן באלבום בשלמותו.
סינגלים.
לפני שיצא האלבום לאור, יצאו ממנו תשעה סינגלים. לכל סינגל יצא ווידאו קליפ מלא, פרט ל-"כשתבוא, "מתגעגעת אותך" ו"מועבט".
החוק למניעת זיהום הים מהשלכת פסולת
אתא קנדו
רודולף שילדקראוט
רודולף שילדקראוט (27 באפריל 1862 – 15 ביולי 1930) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי, ששיחק באירופה ובארצות הברית, והיה פעיל בתיאטרון יידיש.
ילדותו.
שילדקראוט נולד בקונסטנטינופול בירת האימפריה העות'מאנית למשפחה יהודית. הוא גדל בבראילה שברומניה שבו הוריו ניהלו בית מלון, שם רודולף נחשף לשחקני תיאטרון יידיש שהתארחו לעיתים קרובות. הוא למד בגימנסיה בסיביו אבל פרש ממנו באמצע גיל הנעורים כדי להצטרף לקבוצת תיאטרון נודדת שהופיע בגרמנית.
קריירה.
שילדקראוט הופיע לראשונה בתחילת שנות השמונים של המאה התשעה עשרה בשופרון שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא קיבל את החוזה הראשון שלו בשנת 1885 כששיחק בתיאטרון בקרמס. בתקופה הזאת שיחק במחזות תיאטרון כגון "הגולדמנטש", "הטוחן וילדו", "נרזיב", "השמוק", "אוריאל אקוסטה" ו"האכלן הסגול".
בשנת 1893 עבר לווינה ושיחק בתיאטרון ריימונד בקומדיות ואופרטות, למשל את המחזות "דמיון אזוק" ו"פעם". אולם הוא לא הסתפק בתפקידים אלו מכיוון שרצה לשחק בתפקידים יותר רציניים ודרמטיים. לכן הוא התמחה אצל שחקן הטרגדיה הדגול פרידריך מיטרורצר (1844–1897) ששיווק את היכולות של רודולף. בתקופה הזאת התחתן עם ארנה ויינשטיין, ב 22 במרץ 1895 נולד לזוג בן יחיד בשם ג'וזף שילדקראוט, שגם נהיה שחקן מפורסם.
בשנת 1898 לאחר מותו של פרידריך עבר לתיאטרון קרל שבו, בין היתר, גילם את הדמות וורם במחזה "מזימה ואהבה". בשנת 1900 הוא עבר לתיאטרון הגרמני בהמבורג, והופיע במחוזות שכללו בין היתר את "שמחת החיים", "צדק", "המלך ליר", "הסוחר מוונציה", "משוחררים על תנאי", "השודדים", "שריפת סנט ג'ון" ו"אגדת חורף".
ב-1905 עבר לתיאטרון הגרמני בברלין, שם הוא הפך לאחד השחקנים החשובים בחבורת התיאטרון של מקס ריינהרדט. בהופעתו הראשונה הוא שיחק את הדמות שיילוק, במחזה "הסוחר מוונציה" (1905). הוא הצליח מאוד בתפקיד הזה וזכה לשבחים על ידי השחקן הנודע פריץ קורטנר כ"אנדרטה לאמנות המשחק". תפקידים מרכזיים אחרים היו תפקידו הראשי כמלך ליר במחזה "המלך ליר" (1908), הדמות מפיסטו ב"הייתי פאוסט" (1909), מולי חסן ב"פייסקו" (1909) של פרידריך שילר, את הקברן ב"המלט" (1909). הוא גם הופיע במגוון מחזות נוספים לדוגמה ב"אל נקמות", "המפקח הכללי", "ליסיסטרטה", "מפיסטופלים", "הצל", "מעיין הקדושים" של ג'ון מילינגטון סינג ו"הלילה השנים עשר".
בין השנים 1910–1913 שילדקראוט עבר זמנית לארצות הברית, הוא הופיע בשפה הגרמנית בתיאטרון ארמון אירווינג בניו יורק. שם הוא שיחק במחזות כגון "פלאקסמן המחנך", "השודדים", "קינג ליר" ו"קירשנבאום". בתקופה הזאת התחיל לשחק בתיאטרון יידיש, הוא הופיע בתיאטרונים של קסלר ושרה אדלר בברוקלין.
כשחזר לאירופה התחיל להופיע בראינוע ושיחק בכמה סרטים. הופעתו הראשונה הייתה בשנת 1913 בדמות שיילוק בסרט "השיילוק מקרקוב", שמבוסס באופן חלקי על המחזה של שייקספיר "הסוחר מוונציה". סרטו האחרון מתוצרת אירופה היה ביוגרפיה של מייסד הציונות המודרנית תיאודור הרצל, שבו שיחק גם ג'וזף בנו, בה גילם את רודולף את "ישראל הנאבקת" ובנו יוסף את "ישראל הסובלת".
בשנת 1920, עבר עם משפחתו לארצות הברית לצמיתות. רודולף ערך את הופעת הבכורה שלה באותה השנה בתיאטרון לאומנות יידיש בהצגה "כוחות שקטים" שבתקופה הזאת הופיע במתחם מדיסון סקוור גארדן השנייה שבניו יורק. הוא גם הופיע בדמות שיילוק בהצגה "השיילוק מקרקוב" שהתבסס על הסרט.
משנת 1922 שיחק גם בשפה האנגלית, הופעתו בשפה היה במחזה "אל נקמות" בתיאטרון פראווינס-טאוון בגריניץ' וילג'. הוא שיחק במחזה "המלך ליר" באנגלית בתיאטרון הגילדה. בשנת 1925 רודולף הקים תיאטרון אמנותי יהודי בשפת יידיש בברונקס. בחמש שנותיו האחרונות הופיע בעשר הפקות הוליוודיות.
בשנת 1928 רודולף וארנה שילדקראוט קיבלו אזרחות אמריקאית.
פולמוסים סביבו.
בין השנים 1910-1913, בתקופה ששילדקראוט הופיע בניו יורק, הוא לא הצליח לבסס את מעמדו בתיאטרון בשפה האנגלית. יצאו שמועות שזה לא קרה בגלל מחלה במערכת העצבים. אולם, סופר היידיש הדגול שלום עליכם כתב במכתב שהוא לא האמין לתירוץ הזה, למרות ששלום עליכם העריץ את שילדקראוט וכינה אותו "הגדול".
ב-19 בפברואר 1923 הופיע שילדקראוט בהפקה של המחזה אל נקמות של שלום אש באנגלית, בניו יורק. שילדקראוט עזר להפיק את המחזה ושיחק בהצגה הראשונה שלו ב-1907, בתיאטרון הגרמני. המחזה עוסק ביהודי, בעל בית זונות, שמנסה להשיג כבוד בקהילתו על ידי רכישת ספר תורה ושידוך בתו לתלמיד ישיבה. ההצגה מתרחשת בבית זונות, (כוללת זונות יהודיות) ויש בה סצנה לסבית. אולם, ההופעות הופסקו ב -6 במרץ, כאשר כל השחקנים (כולל שילדקראוט), המפיק הארי וויינברגר, ואחד מבעלי התיאטרון נעצרו הואשמו בגין הפרת חוק העונשין של המדינה, ומאוחר יותר הורשעו בתועבה ונקנסו. וויינברגר, שהיה גם עורך דין בולט, הציג את הקבוצה במשפט. העד הראשי נגד המחזה היה הרב יוסף זילברמן, שאמר בראיון לעיתון היהודי הפורוורד: "המחזה הזה משמיץ את הדת היהודית. אפילו האנטישמי הגדול ביותר לא יכול היה לכתוב דבר כזה". אולם, ב-1924 אחרי שהוגש ערעור על ההרשעה הפסיקה התבטלה.
שילדקראוט שיחק בסרט "מלך המלכים" (1927) מאת ססיל ב. דה-מיל, בו גילם את הכהן הגדול קיפא. על בסיס אפיונו בחלק זה הוא הואשם בסיוע מודע לפרשנות האנטישמית לצליבת ישו. מנגד שילדקרוט טען שהוא שיחק את הדמות של הכהן הגדול באופן אומנותי ודרמטי וכי הפרשנות האנטישמית נבעה מהכיתובים, שראה רק לאחר עשיית הסרט. רודולף אמר שהוא כועס מאוד על הבמאי והמפיק ושהוא מתחרט על השתתפותו בסרט.
מותו.
ב-15 ביולי 1930 כשעבד באולפן קולנוע בלוס אנג'לס שילדקראוט נפטר מהתקף לב, הוא היה בן 68. הוא נקבר בבית העלמין של הוליווד לנצח בהוליווד, קליפורניה. בשנת 1940, עשר שנים לאחר מותו, אשתו ארנה נפטרה. בשנת 1964 בנו ג'וזף נפטר בגיל 68, גם הוא מהתקף לב.
אמיליה מריה טוברניצקי גרסון
אמיליה מריה טוברניצקי (טוורניקה) גרסון (באנגלית: Emilia Maria Gerson - Towarnicka; סמבור, פולין- 13 בספטמבר 1921 - 11 במרץ 1961 ישראל) הייתה חסידת אומות עולם, שהצילה יהודים פולנים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם בביתה מפני הנאצים.
קורות חיים.
אמיליה נולדה בעיירה סמבור שבפולין בשנת 1921 בשם אמיליה מריה טוורניקה, בזמן מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 כשהייתה בת 17 בלבד התדפק על דלת משפחתה שלמה גרסון, ילד יהודי בן 17 שנמלט מבית הוריו בשכונת רוזוודוב ללבוב שהייתה תחת שליטה של הרוסים. גרסון נתפס ונשלח למחנה עבודה, הוא ברח מהמחנה והתחבא ביערות עד שבשלב מסוים הוא הגיע לבית משפחתה של אמיליה בעיירה אגטובקה, איתה למד יחד בבית הספר התיכון.
אמיליה הכניסה את שלמה לביתה והסתירה אותו יחד עם מספר יהודים נוספים (קליינמן וטוכברג/טוכמן) במשך חודשים ארוכים, והייתה אחראית עליהם בתקופה זו.
בזמן שאמיליה הסתירה את שלמה השניים התאהבו, אך מחשש מהלשנות השכנים הפולנים בשנת 1940 היא הבריחה אותו במזחלת שלג שכורה מעבר לגבול לאזור העיר טרנוגורד שהייתה בשליטת הרוסים.
לאחר המלחמה.
שלמה הצליח לשמור קשר עם אמיליה דרך קרוב משפחה. השניים נפגשו מחדש בסוף מלחמת העולם השנייה- 1945 והתחתנו,
אמיליה עבדה כעקרת בית ונגנית כינור ובני הזוג הולידו חמישה ילדים.
המשפחה התגוררה באזור ורשה בפולין, עד שבשנת 1957 עלו לישראל. אמיליה נפטרה בשנת 1961 בעקבות מחלה קשה.
בשנת 1982 אמיליה הוכרה כחסידת אומות עולם על ידי ארגון יד ושם.
ויליאם ברימנר
ויליאם ברימנר (באנגלית: William Brymner; 14 בדצמבר 1855 – 18 ביוני 1925) היה צייר נוף ומחנך קנדי. בנוסף למילוי תפקיד מפתח בהתפתחות האימפרסיוניזם בקנדה, לימד ברימנר אמנים רבים שהפכו לדמויות מובילות באמנות המודרנית הקנדית.
שנים מוקדמות.
יליד גרינוק, סקוטלנד, בנם של דגלאס ברימנר וז'אן תומסון, עבר עם משפחתו לקנדה בשנת 1857. בשנת 1864 עברה משפחתו למונטריאול. מאוחר יותר הם התגוררו באזור אוטווה, שם למד ברימנר בבית הספר באוטווה.
לאחר לימודי אדריכלות, נרשם ברימנר לאקדמיה ז'וליאן בפריז, צרפת, בשנת 1878. מוריו היו מפורסמים בתפיסה של נטורליזם.
באביב 1884 נסע ברימנר למפרץ רונסוויק, צפון יורקשייר, אנגליה, עם האמן הבריטי פרדריק ג'קסון (1859–1918) והאמן הסקוטי-קנדי ג'יימס קר-לוסון (1862–1939). שם השלים ברימנר את עבודותו הגדולה - "זר פרחים", 1884 ששימש מאוחר יותר ככרטיס כניסה שלו לאקדמיה המלכותית לאמנויות.