שנות התשעים והלאה.
בשנת 1990 במסגרת רשות השידור שרה את שיר הנושא לסרט להיות קצין. השיר: "בדרך הזאת לבד" נכתב והולחן על ידי במאי הסרט איתן אורן ועובד על ידי אלדד שרים.
בשנת 1991 השתתפה בתוכנית: "ערב שירים רוסיים" עם אהוד מנור, מתי כספי, אופירה יוספי, שלומי שבת, לאה שבת ובועז שרעבי וביצעה את השיר: "לילה בהיר" (מילים: שמואל פישר).
באותה שנה (1991) הקליטה עמיאל את שיר הפתיחה לסדרת האנימציה: "צבי הנינג'ה" ששודרה בערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית, בערוץ 2 ובערוץ הילדים בין השנים 1991–1999.
בשנת 1992 הקליטה עמיאל את שיר הפתיחה בעברית לסדרת האנימציה הספרדית: "אלף ואחת אמריקות" ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית ומאוחר יותר בערוץ הילדים. בהמשך השנה (1992) השתתפה כזמרת לווי באלבום "מתי" של מתי כספי.
בשנת 1993 לקחה חלק באלבום משירי משפחת מלבסקי שהוציא דודו פישר בעיבודו של דוד קריבושי.
בשנת 2000 הוציאה את האלבום: "משי שחור" ובו 13 שירים. את המילים לשירים כתבו עבורה רחל שפירא ויעקב רוטבליט. בין השירים היו: "פתחי לי אבן" (רחל שפירא - אלפטריוס פפדופולוס ודימיטריס פלסס), "באנו בימים" (יעקב רוטבליט - ), "שלום לך" (מילים: רחל שפירא) ועוד.
בשנת 2007 השתתפה עמיאל במחזמר "כמו בסרט - שירים מתוך סרטים ישראליים" בבימוי משה קפטן. איתה בהצגה השתתפו יהורם גאון, שלומי שבת, ניצה שאול, מיקי קם, הראל מויאל ועוד.
החל משנת 2010 במקביל להופעותיה כזמרת, עוסקת עמיאל כמטפלת הוליסטית.
בשנת 2021 הוקם ערוץ היוטיוב הרשמי של עמיאל.
חיים אישיים.
עמיאל הייתה נשואה למוטי דיכנה, להם שתי בנות: דנה ועדי, ונכדה בשם רוני. מתגוררת כיום בתל אביב.
אנדרה באלינט
אנדרה באלינט (במקור בלום, בהונגרית: Bálint Endre; בודפשט, 27 באוקטובר 1914 – בודפשט, 3 במאי 1986) היה צייר ומעצב גרפי יהודי-הונגרי, אחת הדמויות המשמעותיות ביותר של האמנות ההונגרית המודרנית והאוונגרד.
ביוגרפיה.
אנדרה באלינט נולד במשפחה יהודית אינטלקטואלית. אביו, אלדאר באלינט, היה מבקר אמנות ידוע של כתב העת הספרותי החשוב ניוגט. דודו היה ארנו אושבאט. אחותו, קלרה באלינט, הפכה לאשתו של הסופר והיסטוריון הספרות אנטאל סרב בשנת 1938. בנו אישטוואן באלינט היה משורר, שחקן ובמאי.
בגיל 16 באלינט התקבל למחלקה הגרפית בבית הספר המלכותי ההונגרי לאמנויות יישומיות, במגמת גרפיקה פרסומית, אך עד מהרה התברר שהוא נמשך מאוד גם לציור. בגיל עשרים נסע לפריז לשלושה חודשים, ו"התחייב" לציור מודרני בקריירה המאוחרת שלו. לאחר שובו, בשנת 1935 הוא הכיר את הצייר לאיוש ויידה בבית הספר הפרטי של יאנוש וסארי. הוא קשר עם ויידה במהירה חברות אישית ואמנותית. בשנת 1936 למד בבית הספר הפרטי של וילמוש אבא-נובאק. בסנטאנדרה, ציירים צעירים רבים השתייכו לחוג שהתגבש סביב לאיוש ויידה ודז'ה קורניש משנת 1937 עד 1940, כולל אנדרה באלינט. בשנת 1936 חלה בשחפת. בשנת 1938 נערכה בגלריית טמאש תערוכת האוסף הראשונה שלו. מאותו זמן ואילך באלינט ניצב בפני הביקורת של התפתחות האמנות ההונגרית המודרנית, בעיקר בגלל היסטוריון האמנות והמבקר המשמעותי, ארנה קאלאי שהעריך מאוד את באלינט בשים 1939–1942 כמבקר האמנות הקבוע של היומון נפסבה.
בשנת 1945 היה באלינט חבר מייסד של קבוצת אמנים של בית הספר האירופי ועד 1948 הוצג בתערוכת אוספים שנתית. בשנת 1947 בילה יותר זמן בפריז, הכיר את אנדרה ברטון והשתתף בתערוכה העולמית הסוריאליסטית. הוא לא יכול היה לארגן תערוכה בהונגריה עד 1956 כי שובץ ב"קטגוריה האסורה". במשטר הקומוניסטי של הונגריה, האמנים דורגו לשלוש קטגוריות של ה-TTT המפורסם בהונגרית. אמן אסור (Tiltott) אמן נסבל (Tűrt) ואמן נתמך (Támogatott).
משנת 1957 עד 1962 הוא חי בפריז. שם נוצרו איורי התנ"ך המפורסמים שלו. אחרי 1962, הוא עבר בהדרגה מקטגורית אמן נסבל לקטגוריה של אמן נתמך בהונגריה. הוא השתתף בכמה תערוכות עם תמונותיו בחו"ל ואחר כך בהונגריה. בעשור האחרון לחייו קיבל את כל הפרסים האפשריים, כולל פרס קושוט לפני מותו. הוא נפטר מחלת ריאות (שחפת ?) בשנת 1986, לאחר מחלה ממושכת, עדיין במלוא עוצמת היצירתיות שלו.
התערוכה האחרונה של עבודותיו בשנת 2007 אורגנה על ידי ה-Home Galéria של בודפשט.
אמנותו.
ציורו לקח כיוונים דאדאיסטים, קונסטרוקטיביסטים, סוריאליסטים ומופשטים, אך הוא שמר על הטון הבסיסי הלירי שלו גם בעיצומם של האסוציאציות החופשיות הנועזות ביותר.
מרבית עבודותיו נשמרות במוזיאון פרנצי בסנטנטרה, כ-10 יש לו מציוריו באוסף דיאק בסקשפהרוואר, אך רבות מיצירותיו נמצאות בבעלות פרטית.
עידו נצר
עמית מרדכי
פרס צ'צ'יק
פרס צ'צ'יק למחקרים בביטחון ישראל על שם סא"ל מאיר ורחל צ'צ'יק הוא פרס ספרותי המוענק על ידי המכון למחקרי ביטחון לאומי מאז שנת 1995. הפרס מוענק לספרים ולעבודות מחקר בנושא ביטחון ישראל (ובכללן עבודות מוסמך אוניברסיטה ודיסרטציות), וערכו 30,000 שקל.
יוליה צ'רנוי
יוליה צ'רנוי (נולדה ב-6 בדצמבר 1979) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית: קלעית וחותרת. זכתה במדליית זהב באליפות אירופה לקבוצות ברובה מצב שכיבה 10 מטר.
ביוגרפיה.
צ'רנוי נולדה בקזחסטן עם שיתוק מוחין קל, המקשה עליה את ההליכה ברגל ימין ושימוש ביד ימין והיא נעזרת במקל הליכה. היא עלתה לארץ ללא משפחתה בשנת 2000 מבלרוס דרך תוכנית מצטיינים.
צ'רנוי עובדת בחברת החשמל כמדריכה ומנהלת קורסים בבית הספר למנהיגות וטכנולוגיות מידע בחברה.
קריירה ספורטיבית.
בגיל 31 החלה בפעילות ספורט פאראלימפי, תחילה בענף הפארא-טריאטלון כחלק מקבוצת עמותת אתגרים.
ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו ב-2016 יחד עם ראובן מגנאג’י בענף החתירה, והגיעו למקום תשיעי בסירת חתירה זוגית מעורבת.
לאחר המשחקים בקשה לעבור למקצוע קליעה ברובה מסיבות אישיות ומקצועיות.
צ'רנוי הגיעה למקום ה-12 באליפות העולם ב-2018, מתוך 47 משתתפים, במקצוע מעורב לנשים וגברים – רובה אוויר 10 מטר בשכיבה, כאשר צ'רנוי סיימה שלישית מבין הנשים.
באליפות העולם 2019 אשר נערכה באוסטרליה, תחרות מעורבת לנשים וגברים, סיימה במקום השלישי במקצה 50 מטר חופשי במצב שכיבה, וזכתה במדליית ארד בקליעה. בזכות הישג זה, הפכה לספורטאית ה-16 במשלחת הישראלית למשחקים הפאראלימפיים בטוקיו 2020.
טוקיו 2020.
במשחקים שהתקיימו באוגוסט 2021, ייצגה צ'רנוי את ישראל בקליעה.
במרץ 2022, זכתה במדליית זהב באליפות אירופה לקבוצות ברובה מצב שכיבה 10 מטר, יחד עם אלי חברה ועופר צור
מתאמנת בבית הלוחם תל אביב עם המאמן גיא סטריק.
חיים אישיים.
בזוגיות עם אפרת +1
המשפחה שלי (סרט)
המשפחה שלי (ביפנית: 万引き家族 ; בתרגום חופשי: "משפחת כייסים"; באנגלית: Shoplifters) הוא סרט דרמה יפני משנת 2018 שביום, נכתב ונערך על ידי הירוקאזו קורה־אדה. בכיכובם של לילי פרנקי וסאקורה אנדו. הסרט מגולל את סיפורה של משפחה ענייה המתקיימת מגניבה מחנויות, הבוחרת לאמץ בת עשירים מוזנחת.
קורה-אדה כתב את התסריט כשתהה על מהות המשפחה, ובהשראת דיווחים על עוני וגניבת חנויות ביפן. הצילומים החלו באמצע דצמבר 2017.
הסרט הוקרן לראשונה ב-13 במאי 2018 בפסטיבל קאן, שם זכה בפרס דקל הזהב. הסרט יצא לאור ביפן ב-8 ביוני 2018 וזכה להצלחה ביקורטית ומסחרית. הסרט זכה בשלושה פרסי קולנוע מייניצ'י, כולל הסרט הטוב ביותר, ובפרס המסך של אסיה הפסיפיק לסרט העלילתי הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
בשירות החוק
אלדאר באלינט
אלדאר באלינט (במקור עד 1906 בלום, בהונגרית: Bálint Aladár; נאג'פסק, 2 בדצמבר 1881 – בודפשט, 20 באפריל 1924) היה סופר, עיתונאי, מבקר, אביו של הצייר אנדרה באלינט, חותנו של אנטאל סרב.
ביוגרפיה.
אלאדאר בלום (באלינט) נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ בלום ושל רגינה דויטש. לאחר סיום לימודיו הפך לפקיד במפעל. לאחר שסיפורו הקצר הראשון בכתב העת אורסאג-וילאג (Ország-Világ) שפירושו "ארץ-עולם" בשנת 1903 משך תשומת לב, הוא נכנס לקריירה של עיתונאי. באלינט התפרסם בקביעות בכתב העת נפסבה, שהיה שופר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ובשנת 1907 הפך לראש מדור האמנות היפה בעיתון. בשנת 1906 יצא לאור כרך משותף של שירים וסיפורים קצרים שלו ושל שירי אמיל מדראס בשם "עיר", שהוא גם ספרו הראשון. בשנת 1907 פרסם כרך של לימודי תולדות האמנות, "תמונות לעובדים". הוא היה כותב קבוע למגזינים "וילאג" (Világ), "האז" (Ház) ועוד. התרגום הראשון שלו היה המחקר של קונרד פידלר על הנס מארז. בשנת 1909 הפך למבקר אמנות בכתב העת הספרותי-אמנותי היוקרתי ניוגט. ב-5 במאי 1912 בבודפשט הוא התחתן עם אדית רוט, בתם של מוריץ רוט ופאני פרלס. אחד העדים היה ארנו אושבאט. הוא היה פעיל מאוד לעורר אהבה לאמנויות היפות במעמד הפועלים ולקדם הבנה של יצירות אמנות. בנרטיבים שלו הוא צייר דימויים אפלים של סבל וייסורי העיר הגדולה עם חוש חברתי מפותח.
מריאן ברנדוט
מריאן ברנדוט (בשוודית: Marianne Bernadotte; נולדה ב-15 ביולי 1924) היא שחקנית ונדבנית שוודית, רעיית הנסיך זיגוארד.
ביוגרפיה.
מריאן לינדברג נולדה בהלסינגבורג, בצעירותה הוריה התגרשו והיא ניתקה קשר עם אביה. בנעוריה החלה להופיע באמפיתיאטרון בעיר שלה ולאחר מכן למדה בבית ספר למשחק בסטוקהולם, אחרי הלימודים החלה לעבוד כשחקנית בתיאטרון בבירה השוודית, בין הבמאים שהיא עבדה איתם היה אינגמר ברגמן, בנוסף שיחקה במספר סרטים, התיאטרון שעבדה בו נסגר לשיפוצים ב-1956.