ארבע המערכות הנותרות מתרחשות בביתו של ייאלמר אקדל. בתחילה נדמה שאקדל חי חיים נעימים ונוחים. אביו של ייאלמר מתפרנס מהעתקת מסמכים בשביל וורלה. ייאלמר מנהל סטודיו מצליח לצילום פורטרטים. גינה מסייעת לו לנהל את העסק ובנוסף לכך היא מנהלת את משק הבית. שניהם אוהבים מאוד את בתם הדוויג. מייד בתום המסיבה גְרֵגֶרְס נוסע לביתם, שם הוא מתוודע למשפחה. ייאלמר מתוודה על כך שהדוויג היא מקור שמחתו ומקור צערו הגדולים ביותר, מכיוון שראייתה מידרדרת בהדרגה והיא עומדת לאבד את מאור עיניה. המשפחה נלהבת להציג לפניו את עליית הגג, שבה הם מגדלים בעלי חיים שונים כמו שפנים ויונים. היקר מביניהם הוא ברווז הפרא שהצילו. הברווז נפצע בידי וורלה האב, שגם ראייתו מידרדרת. הוא ירה בכנפו של הברווז, שצלל לקרקעית האגם. כלבו של וורלה משה אותו מהמים, וחרף פצעיו מהירייה ומשיניו של הכלב, אקדל הזקן טיפל בברווז עד שהחלים.
גְרֵגֶרְס שמאס בדרכו הנלוזה של אביו, מחליט להיפרד ממנו לצמיתות והוא שוכר חדר בבית משפחת אקדל. ביום המחרת, הוא נוכח לדעת ששקרים נוספים מרחפים מעל ראשם של בני משפחת אקדל, פרט לרומן של גינה עם אביו. ייאלמר מספר לו שהוא אינו שולח את בתו הדוויג לבית הספר בשל ראייתה, אולם הוא אינו מלמד אותה בעצמו ומניח לנערה להימלט לתוך עולם דמיוני באמצעות תמונות שהיא רואה בספרים. במהלך שיחתם גְרֵגֶרְס שומע ירייה בעליית הגג, והמשפחה מסבירה שאקדל הזקן משתעשע בכך שהוא יורה בשפנים ובציפורים בעליית הגג, ולפעמים ייאלמר מצטרף אליו לציד. הפעילות מאפשרת לאקדל לשמר בליבו את התשוקה לציד מימים עברו. ייאלמר מספר גם על "המצאתו הגדולה", עליה אין הוא מרחיב את הדיבור. היא קשורה לצילום, והוא בטוח שהיא תאפשר לו לשלם את חובותיו לוורלה ולבסוף להפוך אותו ואת משפחתו לעצמאית לחלוטין. על מנת לעבוד על המצאתו, הוא נוהג להשתרע על הספה ולהרהר בה.
במהלך ארוחת הצהריים, שאליה מצטרפים גְרֵגֶרְס וכן רלינג ומולוויק, ששוכרים אף הם חדרים בבית, וורלא האב מגיע ומנסה לשכנע את בנו לשוב הביתה. גְרֵגֶרְס עומד על כך שהוא אינו יכול לחזור ושהוא יחשוף בפני ייאלמר את האמת. אביו סבור שייאלמר לא יהיה אסיר תודה בשל התערבותו של גְרֵגֶרְס. לאחר שהוא עוזב, גְרֵגֶרְס מבקש מייאלמר להתלוות אליו להליכה, שם הוא חושף לפניו את האמת בדבר הרומן של גינה עם אביו.
כשייאלמר שב הבייתה, הוא מתרחק מאשתו ומבתו. הוא דורש לטפל בעתיד בכל עסקי הצילום בעצמו, ולא לקבל עזרה מגינה. הוא גם דורש לנהל את ענייני הכספים של המשפחה, שעד עתה גינה ניהלה אותם. גינה מתחננת לפניו שישקול זאת מחדש, ומסבירה שעם כל הזמן שהללו יגזלו ממנו, לא ייוותר בידו זמן לשקוד על המצאתו. הדוויג מוסיפה שלא ייוותר בידו די זמן לטפל בברווז הפרא. נרעש כתוצאה מהחדשות ששמע מגְרֵגֶרְס, ייאלמר זועם על ההצעה ואומר שהוא מעוניין למלוק את צווארו של הברווז. ייאלמר שואל את גינה אם ניהלה רומן עם וורלא האב והיא מתוודה שעשתה כן, אולם היא עומדת על כך שהיא מאוד אוהבת את ייאלמר.
בעיצומו של הוויכוח, גְרֵגֶרְס חוזר, מופתע מכך שהזוג אינו מאושר מכך שהשקר אינו מרחף עוד מעל ראשם. גברת סרבי מגיעה לביקור ובידה מכתב עבור הדוויג ובפיה החדשות שהיא עומדת להתחתן עם וורלא האב. במכתב כתוב שוורלא ישלם לאקדל הזקן שכר של 100 קרונות לחודש עד מותו. לאחר מותו, הגימלה תעבור להדוויג לשארית חייה. החדשות מרעות את מצב רוחו של יילמאר, והוא מגיע למסקנה שייתכן שהדוויג היא בתו של וורלא. הוא אינו מסוגל לראות את פניה של הדוויג ויוצא מהבית לשתות לשוכרה ביחד עם רלינג ומולוויק. גְרֵגֶרְס מנסה להרגיע את הדוויג ומציע לה להקריב את ברווז הפרא בשביל לשמח את אביה. הדוויג נואשת לזכות מחדש באהבתו של אביה ונאותה לבקש מסבה לירות בברווז האהוב עליה בבוקר המחרת.
ביום המחרת, רלינג מגיע ומספר למשפחה שיילמאר נשאר ללון בחדרו. הוא נחרד ממה שגְרֵגֶרְס חולל, ומגלה שלפני זמן רב הוא שתל במוחו של יילמאר את רעיון ההמצאה כ"שקר חיים", כדי לטעת בו תקווה שתמנע ממנו מלשקוע בייאוש. הם מתווכחים בעוד יילמאר מגיע לאסוף את חפציו כדי לעזוב את הדירה. הוא המום ממספר החפצים שעליו לארוז. הדוויג שמחה לראותו, אולם יילמאר אינו מתייחס אליה. הרוסה, הדוויג נזכרת בברווז הפרא והולכת לעליית הגג ובידה האקדח. לאחר שנשמעת ירייה, המשפחה מניחה שאקדל הזקן צד בעליית הגג, וגְרֵגֶרְס מניח שהוא ירה בברווז עבור הדוויג. הוא מספר על הקורבן ליילמאר, שהדבר נוגע לליבו. כשאקדל הזקן יוצא מחדרו, המשפחה נוכחת לדעת שלא ייתכן שהוא ירה בעליית הגג. הם נחפזים לעליית הגג ורואים את הדוויג שוכבת על הרצפה. אף אחד לא מוצא פצע, ורלינג בודק אותה. הוא מגלה שהכדור חדר לחזה, פגע בלבה והיא מתה במקום משטף דם פנימי. יילמאר מתחנן לפניה שתתעורר לחיים כדי שתוכל לראות עד כמה הוא אוהב אותה. המחזה מסתיים כשרלינג וגְרֵגֶרְס מתווכחים שוב. גְרֵגֶרְס מחזיק בדעה שהדוויג לא מתה לשווא, מכיוון שהכאב עורר את כל האצילי שבו. רלינג מלגלג על הרעיון ועונה לו.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי.
1. אווז הפרא, תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 5 בדצמבר 1954, מספר הצגות: 21
2. ברווז הפרא, תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה: 1987, מספר הצגות: 42
עיבודים.
המחזה עובד לסרט קולנוע בידי טנקרד איבסן, נכדו של המחזאי, ב-1963.
עיבודו של מקס פאבר, בבימויו של אלן ברידג'ס, הציג במסגרת סדרת "מחזה החודש" של ה-BBC, ב-1971.
סרט גרמני, שכתב וביים Hans W. Geißendörfer, יצא לבתי הקולנוע ב-1976.
גרסה אנגלית מאת Tutte Lemkow הופק באוסטרליה בידי פיליפ עמנואל, בבימויו של הנרי ספרן ב-1983. שמות הגיבורים הומרו לאנגלית. בסרט כיכבו ג'רמי איירונס וליב אולמן. הפסקול המקורי הולחן בידי סיימון ווקר. הפסקול הוקלט והופק בתקליטור בידי סיימון ווקר, פיליפ פאוורס וג'ון סטיבן לאשר והופץ בידי חברת Southern Cross Records.
אווז הפרא
עידו אמין
עידו אמין (נולד ב-1956) הוא קומיקסאי, מוזיקאי, עיתונאי רשת ומחלוצי האינטרנט בישראל.
ביוגרפיה.
אמין נולד בקריית שלום בשם עידו אילן. ב-1973 השתתף ביצירת פנזין קומיקס חתרני בשם "פריקי". לאחר מלחמת יום הכיפורים הועמדו לדין מחברי הפנזין באשמת הפצת דבר תועבה. בהמשך הם הורשעו בבית משפט השלום אך בית המשפט המחוזי זיכה אותם מכל אשמה.
בראשית שנות ה-80 תופף בהרכב "מ.ע.צ". בהמשך הנהיג את ההרכב "עידו אמין והרגשות שלו" שבו שר וניגן בגיטרות וקלידים. הקלטת היחידה של ההרכב יצאה בשנת 1990 ונקראה "לדיכאון ובחזרה". ב-1992 יצר את הטראק האלקטרוני "שיא הנתק הטוטאלי" בו סימפל קטעי דיאלוג מתוך הסרט "אדי קינג".
אמין עיצב את עטיפות הספרים "שירת הסירנה" (1991) ו"שתי שלגיות" (1994) של עירית לינור. פרסם קומיקס ואיורים בעיתונים "הארץ", "עיתון תל אביב" ו"העיר".
ב-1995 היה לבלוגר הישראלי הראשון. באותה שנה החל לכתוב את הטור "דו"ח אמין" במוסף "קפטן אינטרנט" של עיתון "הארץ". ב-1996 הקים את הפורטל "דפי רשת". ב-1997 הוציא לאור בהוצאת אופוס מדריך אינטרנט בשם "דפי רשת". בשנת 2000 עזב את העיתונות ועבר לעמק הסיליקון. ב-2004 הכתיר אותו "עכבר העיר" כאישיות המשפיעה ביותר באינטרנט הישראלי. ב-2011 חזר לישראל וכיום הוא עוסק ביצירת סרטוני הדרכה.
ב-2013 השתתף ביצירת תשדירי התעמולה של מפלגת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-19.
ב-2014 זכה בפרס הראשון בתחרות Made for Web של איגוד המפיקים לקולנוע ולטלוויזיה, בשיתוף YouTube ובחסות משרד הכלכלה.
השתתף בתערוכות במוזיאון ישראל ("קומיקס" באגף הנוער, 1985, ו"זמן", אגף הנוער, 2000), במוזיאון תל אביב ("זמן אמת", 1991), ובמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ("X+Y", 2011, ו"פצעי בגרות", 2013).
תומא הקדוש
בר תלמי הקדוש
כנסת יצחק (מודיעין עילית)
1-בוטנול
1-בוטנול או n-בוטיל אלכוהול הוא כוהל ראשוני, המכיל 4 אטומי פחמן בשרשרת לא מסועפת, הנוסחה המולקולרית C4H9OH. הכוהל מופיע בטבע כתוצר משני של תסיסה של סוכרים ופחמימות אחרות ומצוי בכמה מאכלים ומשקאות. החומר משמש כממס בייצור לכה וכתוסף מזון לשיפור ארומה בחמאה, שמנת, גלידה, ממתקים ומאפים. היישום העיקרי של 1-בוטנול הוא כחומר גלם לסינתזה של האסטר בוטיל אצטט (משמש בעצמו כתוסף טעם למזון וממס תעשייתי).
ייצור.
להפקת 1-בוטנול הופכים פרופן לבוטיר-אלדהיד
formula_1
התגובה מתרחשת בקטליזה של קומפלקסים מסיסים במים של רודיום והאלדהיד הנוצר בתגובה יוצר פאזה נפרדת.
חיזור במימן הופך את האלדהיד לכהל
formula_2
שימושים.
1-בוטנול משמש לייצירת בוטיל אצטט - ממס ותוסף מזון על ידי תגובה עם חומצה אצטית בקטליזה של חומצה גופרתית
בנוסף משמש 1-בוטנול כמרכיב בבשמים וכממס למיצוי שמנים אתרים, חומרים אנטיביוטיים, הורמונים וויטמינים. החומר משמש כממס לצבעים, שרפים טבעיים ומלאכותיים, אלקלואידים ועוד.
הוצע להשתמש בחומר כתחליף לסולר ובנזין. יתרונו על אתנול כדלק הוא בצפיפות האנרגיה ובנוחות האחסון שלו. מתקיים מחקר שמטרתו יצירת כמויות גדולות של החומר על ידי חיידקים.
מטבוליזם.
1-בוטנול נספג במהירות דרך המעי או הריאות. בבעלי חוליות החומר מחומצן לאלדהיד במנגנון דומה לזה של אתנול כלומר על ידי האנזים אלכוהול דהידרוגנז. בוטיר-אלדהיד מתחמצן בהמשך לחומצה בוטירית והיא הופכת בתאים בשלמות לדו תחמוצת הפחמן ומים.