בשעת הצורך נעזר במורים ואנשי מקצוע שונים ושיתף אותם בפיתוח משחקים לימודיים, בעיקר במשחקים ללימוד חשבון, קריאה וטבע. בהוצאתם לאור של משחקי החשבון "הצבע והמספר" ו"שחק וחשב" נעזר ברלוי במורים לחשבון; את המשחק "קרא ועלה" המורכב מלוטו ועשרים ושלושה ספרונים ללימוד קריאה - פיתחה וכתבה הפסיכולוגית מרים ריטר-צדק; מפת המשחק "טיול בארץ" נערכה בידי החוקר והגאוגרף זאב וילנאי; משחק הלוטו "צמחי ארץ-ישראל" נערך בידי הבוטנאי י' אביזהר; ו"לוטו בעלי חיים" - משחק עזר לקריאה, לכתיבה ולחשבון - סודר על ידי נפתלי מלומד.
כ"סוחר המארגן" הבין ברלוי, שאין ביכולתו להגשים את חלומו ולהקים תעשיית משחקים המבוססת רק על סוג מוצר אחד - משחקים חינוכיים. על-כן שילב בין הוצאת משחקים חינוכיים ל"משחקים כלליים", כלשונו - משחקים נטולי מסרים אידאולוגיים-לאומיים, רובם משחקי לוח ידועים בעולם, שהוא שיווק בשמות עבריים, כדוגמת "הנשיאה" (דמקה), "רוץ־רץ", "סולם יעקב", "מסדרה" (מקצת המשחקים המופיעים במודעה של ברלוי מ-13.10.1936, שהתפרסמה בעיתון דבר).
פעילותו העסקית של ברלוי, שתואר בזמנו כ"אמן גדול ששירתו חיה על שפתות אלפי ילדים", הונעה על ידי אמונתו בשליחות החינוכית שנטל עליו. השינויים באידיאלים החברתיים-לאומיים, שחלו בארץ בשנים שלפני הקמת המדינה ולאחריה, הפכו את רוב מסריו לא-רלוונטיים ופחות מסחריים. למרות זאת, הוא המשיך להחזיק בדעותיו כמחנך ולהפיץ את אמונתו בסגנונו האופייני. כשנשאל בשנות הארבעים, אם ראה ברכה "ממשית" בעמלו, השיב ברלוי: "בית אין לי אבל יש לי 150 משחקים...". עד לפטירתו, בשנת 1964, הוציא לאור יותר ממאתיים משחקים וספרים לילדים.
"המוציא והממציא".
ברלוי כינה עצמו בתואר "המוציא והממציא", אך הוא אינו ממציא במובן של יוצר דבר חדש. המשחקים שהוציא לאור מבוססים על עקרונותיהן של ארבע תבניות משחק קיימות: משחקי לוח תחרותיים, משחקי לוטו, דומינו ומשחק קלפים. לתבניות אלו התאים ברלוי את רעיונותיו ועיגן אותם בסביבה התרבותית-חברתית של צרכניו.
בקטלוגים שהוציא חילק ברלוי את מוצריו לשתי יחידות עיקריות, משחקים וספרים. המשחקים תוארו כ"משחקים כלליים, משחקים לגיל הרך, משחקי לוטו, משחקי דומינו, משחקי רביעיות וכרטיסים, משחקים חשמליים ושונות". בסגנון כתיבה תמים וילדותי קמעה היה ברלוי מתאר את המשחק: לוטו - "תמונות צבעוניות עם הסברה"; עמך - "משחק ריטש רטש עממי - סבלנות"; ביבר - "משחק מעניין". מדור הספרים בקטלוג חולק ל"ספרי תמונות עם סיפורים לגיל הרך, ספרי ציור - ספרי עזר לציור ולעבודה, ספרי קריאה לילד ולנוער, ספרי לימוד וספרי עזר, תמונות קיר ושונות".
נוסף לספרים ולמשחקים, הוציא ברלוי לאור סדרות של גלויות-דואר מצולמות, דיוקנאות מצולמים של מנהיגים לאומיים, דגמים לעבודות "מלאכת יד" ברקמה ובניסור בעץ, ספרוני עזר לתלמיד - מילונים, שירונים, יומן להסתכלות במזג האוויר, מחברות ויומנים לבתי-ספר, מפות ארץ-ישראל והעולם, מחברות לכתיבה תמה (קליגרפיה), לוחות א"ב ללימוד קריאה, קישוטים צבעוניים לגני-ילדים ושאר מוצרי עזר לבית-הספר.
האיורים במשחקיו וספריו.
בריאיון לירחון התאחדות הוצאות הספרים בישראל (1962) התהדר ברלוי בכך שהיה חלוץ בעיצוב עטיפות ספרים צבעוניות ומושכות את העין. הספרים הראשונים שהוציא לאור הודפסו בהדפסת בלט ללא איורים צבעוניים, בהם ספריו של בן-ציון רסקין שאוירו בידי שמואל עובדיהו. בשנות השלושים התפרסמה סדרת הסיפורים "עביבים" עם איוריו של ישראל פלדי. רק בראשית שנות הארבעים יצאה לאור סדרת ספרונים לילדים שכולה בהדפסת צבע. באותו זמן היה זה נוהג מקובל בהוצאות הספרים להוציא לאור סדרות סיפורים קצרים בחוברות דקות המודפסות בצבע אחד, דוגמת ספרוני "טל" שכתב לוין קיפניס, או ספרוני הוצאות "אמנות" ו"שטיבל". ייתכן, שברלוי ראה בהוצאת חוברות הסיפורים הצבעוניות את היותו חלוץ גם בעיצוב עטיפות ספרים.
ברלוי, שסחר גם בצורכי ציור ובציוד לציירים, עשה בתחילת דרכו כמו"ל עסקאות חליפין עם ציירים צעירים, כמו פלדי ועובדיהו; הוא שילם להם בצבעים ובבדי ציור תמורת עבודתם. ברלוי הקפיד לרכוש לצמיתות את זכויות היוצרים מהיוצרים שאיתם עבד. כך, למשל, השתמש באיוריו של עובדיהו לסיפורי התורה גם כאיור לאריזת המשחק "טיול בארץ", ובאיוריו של עובדיהו לקלפי המשחק "מידות" השתמש גם בלוח המשחק "רוץ רץ". שימוש חוזר באיורים למוצרים שונים מאפיין את תחילת דרכו של ברלוי כמו"ל. לאחר מכן, חדל לעבוד עם ציירים מהשורה הראשונה. הוצאתו, "ספרות", שהייתה במהותה מסחרית, החלה להעסיק מאיירים וציירים לגרפיקה שימושית, שרובם אינו מוכר. התשלום תמורת ציור לאריזה ולמשחק היה נמוך, ועל כן נמנעו רוב חברי האיגוד המקצועי של הגרפיקאים - אגודת הציירים לגרפיקה שימושית בא"י - לעבוד עם ברלוי, אף כי רובם רכשו אצלו את צורכי עבודתם.
עם המאיירים הבולטים, שעמם עבד ברלוי, נמנו הצייר משה מטוס (מטוסובסקי), איזה הרשקוביץ, דוד גלבוע (המר), ש' צייטלין, אהרון אבעדי, ל' דיקשטיין (עב-אבן), יוסף בס ואחרים. מבין הציירים לגרפיקה שימושית מוכרים טוביה אהרוני, שצייר ועיצב את חיתוכי הלינול למשחקים; אליהו קורנגולד (קורן) שצייר את מפת ארץ-ישראל; משה אורבאך, שאייר את "ריכוז"; יואל גרבל שצייר משחקי לוטו; ודוד שניאור שאייר את משחק הלוטו בתמונות "ארצי". רבים מהיוצרים שעבדו עבור הוצאות ברלוי לא חתמו על עבודותיהם, וזיהוי הציירים נעשה במקרים רבים על-פי סגנונם; חלקם נותרו אלמונים.
סגנון הכתיבה של ברלוי קרוב ברוחו לסגנון הציורים במשחקים ובספרי הילדים שהוציא לאור. כתיבתו דידקטית, תמימה, מלאה פאתוס ונטולה כל הומור, וכך ניתן אף לאפיין את איורי המשחקים. אלה מתארים בדרך כלל את הסיטואציה או את האובייקט, ללא כל סגנון מודע, ובזאת טמונה חולשתם. כפי שברלוי נשען בכתיבתו על הציטוט, כך גם רוב הציירים מצטטים באופן שבלוני ממקורות חזותיים היסטוריים. מקורות הציורים במשחקים החינוכיים הם גרסאות שונות של ציורי התנ"ך, החל מיצירותיהם של מיכלאנג'לו ועד אלו של דוֹרֶה וליליאן. ההשראה לציורים במשחקים אחרים היא ספרות ילדים אירופית ומשחקי ילדים קיימים.
ככל שהלכה הוצאת ברלוי והתפתחה, ירדה איכותם של הציורים, שהפכו נוקשים ושמרניים. בשנות השלושים בלטו משחקים כדוגמת "סולם יעקב", שלוח המשחק שלו צויר בידי טוביה אהרוני, מחלוצי המודרניזם בגרפיקה הארצישראלית. בשנות הארבעים הוציא ברלוי לאור גרסה חדשה (שצוירה בידי ל' דיקשטיין) ללוח המשחק ולאריזתו, הנראית שמרנית ומיושנת בהשוואה לגרסה שיצאה לאור כעשר שנים קודם לכן.
עבודתו של דיקשטיין, אשר למן שנות הארבעים צייר את מרבית המשחקים שהוציא ברלוי לאור, ממחישה את הפן השמרני-דידקטי ונטול ההומור המאפיין את הדימויים במשחקים. בודדים היו היוצרים שעבדו עבור ברלוי, אשר יצירתם חריגה ומאופיינת בסגנון רישום קליל יותר והומוריסטי. שני הבולטים בהם הם ישראל פלדי באיוריו לספרוני "עביבים", ודוד שניאור שצייר את לוחות משחק הלוטו "ארצי".
ברלוי, שהיה מעורב בכל תהליך ההפקה של המשחקים, התערב גם בתהליך היצירה. כמזמין העבודה הוא דרש שינויים בציורים ובמיתוות, שמר על הזכות שלא לקבל או לשלם תמורת עבודה, שלא השביעה את רצונו. בארכיונו נמצאו מיתוות, ועליהן מופיעות בכתב ידו הערות ודרישות לשינויים בציור או בצבע. שם גם נמצאו גזירי עיתונים, רשימות ופנקסים, כולם חומרי גלם למשחקים שתכנן להוציא לאור. את רעיונותיו שמר בתיקי קרטון, כתובים בעיפרון על פתקי נייר זעירים מהודקים בסיכות לכתבי-היד ולציורים הקשורים למשחקים. במקרים רבים סיפק ברלוי לצייר דוגמאות ממשחקים שהודפסו בחו"ל ודרש את העתקתם של דימויים המתאימים לצרכיו. ככלל, העתקתם של דימויים מכתבי עת זרים, משחקים וספרי ילדים ותרגומם לצרכנים הארצישראליים לא היו מעשה נדיר. בארכיונו של ברלוי נמצאו לוחות משחק גרמניים, שכמה מהדימויים בהם הועתקו ללוחות משחק בהוצאתו, כמו במשחק הסולמות "קרקס", או האיור במרכז לוח "ריכוז", שנלקח ממודעת פרסומת של בנק אמריקני. הרעיון והאיורים לספרה של אנדה עמיר-פינקרפלד, "שנים עשר ירחים", נלקחו מספר ילדים רוסי שהתגלגל לידיו של ברלוי.
משהחליט ברלוי על הוצאתו לאור של משחק חדש ש"גילה", היה נותן לצייר-גרפיקאי את המשחק המקורי, אנגלי או גרמני על-פי-רוב, והאחרון היה מעבדו להדפסה. לעיתים הוא היה מעתיק אותו במדויק, תוך הכנסת שינויים קלים, בעיקר בציור הנוף, כדי לקשר את המשחק ואריזתו לארץ. המשחקים "מרוץ סוסים" - דרבי, "ג'ימקאנה" - מרוץ מכוניות, "כדורגל" ו"ביתנו" הם דוגמאות אחדות לתהליך עבודה כזה. משחקי הקלפים כמו "הדב השחור", "למך" ו"הדחליל", הם משחקים גרמניים ידועים, שברלוי העניק להם שם עברי. למך המקראי מצויר על קופסת המשחק כסטריאוטיפ לשחור - "כושי", וזאת בגלל מקורו הגרמני הקרוי בשם "פטר השחור"; גם על "הקלף המפסיד" במשחק הגרמני מצויר דיוקנו של פטר כשחור. ברלוי מצא שם הולם ומקורי למשחק, אך השאיר את אופי הדימוי הגרמני. האיורים במשחקים אלו צוירו לפי מודלים - סטריאוטיפים מקומיים, כמו "חלוץ", "חלוצה", "שומר", "שומרת". במהלך שלושים השנים שבהם יצאו המשחקים לאור, היה ברלוי מעדכן את הדימויים ומתאימם לשינויים הסוציו-אקונומיים ביישוב; ה"חייל" החליף את ה"שומר" וכו'.
רעיונות ועיצוב המשחקים.