הענף הבולט ביותר היה הקליעה. הקלעים השוודים זכו ב-17 מדליות, בהן 7 מדליות זהב. אוסקר סוואן איבד את תוארו בירי בודד במטרה נעה דמוית אייל לבנו אלפרד, אך היה שותף עמו לזכייה הקבוצתית בתחרות המקבילה, וכן זכה שוב במדליית ארד בתחרות הקליעה במטרה נעה דמוית אייל בשתי יריות. בגיל 64 בזמן המשחקים, היה סוואן לזוכה המבוגר ביותר במדליית זהב אולימפית באותה העת. שותף נוסף לזכייה הקבוצתית, אקה לונדברג, זכה במדליית הזהב במקצה שתי היריות, ובמדליית הכסף במקצה הירייה הבודדת. קלע שוודי בולט נוסף היה וילהלם קרלברג, שזכה ב-3 מדליות זהב: בירי ברובה קטן-קנה מ-25 מטר, בתחרות הקבוצתית בירי ברובה מ-25 מטר ובתחרות הקבוצתית בירי מאקדח צבאי מ-30 מטר. שותפו לזכיות הקבוצתיות, יוהאן היבנר וון הולסט, היה סגנו בתחרות היחידים, וכן זכה במדליית ארד בירי באקדח אש מהירה מ-25 מטר. קלעים שוודים נוספים שזכו במדליות אישיות כללו את פאול פאלן (מדליית כסף בירי באקדח אש מהירה), אדוארד בנדיקס (מדליית כסף בירי כפול במטרה נעה) וגדעון אריקסון (מדליית ארד בירי מ-25 מטר באקדח קטן-קנה).
באתלטיקה זכו השוודים ב-15 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. אריק למינג שמר על תוארו בזריקת דיסקוס, ואף קבע שיא אולימפי חדש - 60.64 מטר. הנבחרת השוודית בריצת שדה זכתה במדליית זהב, ושניים מהחברים בה זכו גם במדליות בתחרות היחידים - יאלמר אנדרסון בכסף ויון אקה בארד. בקפיצה משולשת כל זוכי המדליות היו שוודים: גוסטף לינדבלום זכה בזהב, גאורג אברג בכסף ואריק אלמלף בארד. אברג זכה גם במדליית ארד בקפיצה לרוחק. בקרב עשר ניצח האמריקני ג'ים ת'ורפ, אך ב-1913 שלל ממנו הוועד האולימפי הבינלאומי את המדליה, לאחר שהתברר כי שיחק בייסבול באופן מקצועני. שלושת המדורגים אחריו, כולם שוודים, הוגו וייסלנדר, צ'ארלס לומברג וגסטה הולמר, קודמו בדירוג וזכו במדליות. ב-1982 הפך הוועד האולימפי את החלטתו והחזיר לת'ורפ את המדליה, אך הותיר גם את המדליות של הספורטאים השוודים בידיהם. ב-2022 שינה הוועד האולימפי הבינלאומי שוב את החלטתו וקבע כי ת'ורפ יוכר כזוכה היחיד במדליית הזב. במרוץ השליחים ל-100X4 מטר סיימו השוודים במקום השלישי, אך הגרמנים שהקדימו אותם נפסלו, ומדליית הכסף הוענקה לאצנים השוודים. גם במירוץ הקבוצתי ל-3000 מטר זכו השוודים במדליית כסף. ברטיל אוגלה זכה במדליית ארד בקפיצה במוט, ואמיל מגנוסון רשם הישג דומה בזריקת דיסקוס בשתי ידיים.
גם הרוכבים השוודים הגיעו להישגים נאים - שש מדליות, בהן ארבע מתוך חמש מדליות הזהב האפשריות. אקסל נורדלנדר זכה בתחרות האיוונטינג האישית והיה שותף לזכייה בתחרות הקבוצתית. בתחרות הקפיצות זכתה הנבחרת השוודית במדליית זהב, ובתחרויות הרכיבה האומנותית זכו רוכבים שוודים בשלושת המקומות הראשונים: קארל בונדה זכה בזהב, גוסטף אדולף בולטנסטרן בכסף והאנס פון בלינקסן-פינקה בארד.. בקפיצה למים זכו השוודים ב-7 מתוך 12 המדליות האפשריות, וב-3 מתוך 4 מדליות הזהב. אריק אדלרז זכה בשתיים מהן, בקפיצה מ-10 מטר ובקפיצה ממשטח גבוה. יאלמר יוהנאסון, שזכה בזהב בלונדון, היה סגנו של אדלרז בקפיצה ממשטח גבוה, ויון יאנסון זכה במדליית ארד. קופץ נוסף, גוסטף בלומגרן, זכה במדליית ארד בקפיצה מ-10 מטר. גרטה יוהנסון, שניצחה בקפיצה מ-10 מטר הייתה לאישה השוודית הראשונה שזוכה במדליית זהב אולימפית. גם סגניתה, ליסה רגנל, הייתה שוודית.
שייטי ה-10 מטר זכו במדליית זהב, שייטי ה-8 מטר וה-12 מטר זכו במדליות כסף, ושייטי ה-6 מטר זכו במדליית ארד. ארבעה מתאבקים שוודים זכו במדליות בסטוקהולם. קלאס יוהאנסון היה היחיד מביניהם שזכה במדליית זהב. בקרב הגמר במשקל קל-כבד נאבקו אנדרס אהלגרן והפיני איוואר בהלינג במשך 9 שעות ללא הכרעה. מאחר שחוקי הטורניר קבעו כי מדליית הזהב תוענק למנצח, ואיש מהם לא הוכרז כמנצח, הוענקו לשניהם מדליות כסף. גוסטף מלמסטרם זכה אף הוא במדליית כסף, ואדווין מתיאסון זכה במדליית ארד. בקרב חמש מודרני היו כל שלושת הזוכים במדליות שוודים: גסטה ליליינהאק זכה בזהב, גסטה אוסברינק בכסף וגאורג דה לוואל, שזכה גם במדליית כסף עם נבחרת הקליעה, זכה בארד.
נבחרת רוכבי האופניים זכתה במדליית זהב במרוץ נגד השעון, נבחרת ההתעמלות זכתה אף היא במדליית זהב, וכך גם נבחרת משיכת החבל (לאחר שגברה על נבחרת בריטניה, היחידה מלבדה שהשתתפה במשחקים). הטניסאים גונאר סטרוול וסיגריד פיק זכו במדליית כסף בתחרות הזוגות המעורבים ובמדליית ארד בתחרות הזוגות המעורבים באולמות סגורים, וסטרוול זכה גם במדליית כסף בתחרות הזוגות באולמות סגורים, עם בן זוגו קארל קמפה. השחיין תור הנינג זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חזה, וכך גם רביעיית החותרים עם הגאי. נבחרת הכדורמים זכתה במדליית כסף, לאחר שהפסידה לנבחרת בריטניה 3–6 בחצי הגמר וגברה על נבחרת בלגיה 2–4 במשחק על מדליית הכסף, בהתאם לשיטה שהייתה נהוגה אז.
אולימפיאדת אנטוורפן (1920).
גם באולימפיאדת אנטוורפן (1920) שמרה שוודיה על הישגיה, ובמהלך המשחקים צברו השוודים 64 מדליות, מהן 19 מדליות זהב. גם במשחקים אלה דורגה שוודיה במקום השני, אחרי ארצות הברית.
רוכבי הסוסים זכו ב-9 מדליות וב-4 מתוך 7 מדליות הזהב האפשריות. ברכיבה אמנותית תפסו שלושה שוודים את שלושת המקומות הראשונים, יאנה לונדבלאד, ברטיל סנדסטרם והאנס פון רוזן. באיוונטינג זכה הלמר מרנר במדליית הזהב ואגה לונדסטרם זכה במדליית הכסף. שניהם היו שותפים לזכייה הקבוצתית במדליית הזהב. נבחרת הקפיצות, בה היה חבר גם פון רוזן, זכתה אף היא במדליית זהב, ובתחרות היחידים זכה קארל גוסטף לוונהאופט במדליית ארד. נבחרת הוולטינג זכתה אף היא במדליית ארד.
שישה מתאבקים זכו במדליות אולימפיות, 3 מהם במדליות זהב: קלאס יוהנסון, קארל וסטרגרן ואנדרס לארסון. גוטפריד סוונסון זכה במדליית כסף, ופריטיוף סוונסון וארנסט נילסון זכו במדליות ארד. בשחייה זכו השוודים ב-5 מדליות. הקן מאלמרוט ניצח הן במשחה ל-200 מטר חזה והן במשחה ל-200 מטר, ובשניהם סגנו היה תור הנינג. במקצה המוקדמות ל-200 מטר חזה שבר מאלמרוט את השיא האולימפי, והעמידו על 3:04.0 דקות. במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי זכו השוודיות במדליית הארד, אם כי בתחרות השתתפו בסך הכל שלוש נבחרות.
באתלטיקה חולקו לשוודים לא פחות מ-14 מדליות, אך רק שוודי אחד, הקופץ לרוחק ויליאם פטרסון, זכה במדליית זהב. פטרסון זכה גם במדליית ארד במרוץ השליחים ל-100X4 מטר. אריק בקמן זכה במדליית כסף במרוץ שדה ליחידים ובשלוש מדליות ארד: במרוץ שדה קבוצתי, בריצת 3000 מטר קבוצתית ובריצת 5000 מטר. קארל יוהאן לינד זכה במדליית כסף ביידוי פטיש ובמדליית ארד בהטלת 56 ליברות. בקפיצה משולשת זכה פולקה יאנסון במדליית כסף, ואריק אלמלף זכה במדליית ארד שנייה ברציפות. במדליות ארד נוספות זכו נילס אנגדאהל (בריצת 400 מטר), אריק אברהמסון (בקפיצה לרוחק), בו אקלונד (בקפיצה לגובה) וברטיל אוהלסון (בקרב עשר).
גם אצל הקלעים היה המצב דומה - הם זכו ב-10 מדליות, אך רק במדליית זהב אחת - הוגו יוהנסון עשה זאת בירי מ-600 מטר בשכיבה. הוא גם זכה במדליות ארד עם הנבחרת השוודית בתחרות הקבוצתית המקבילה וכן בירי מ-300 מטר בעמידה. סגנו של יוהנסון היה מאוריץ אריקסון, ואף הוא היה שותף לזכיות במדליות הארד. אוסקר סוואן בן ה-72 שבר את השיא של עצמו בהיותו האדם המבוגר ביותר שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה עם הנבחרת השוודית במדליית כסף בירי כפול במטרה נעה. שיא זה טרם נשבר. בנו, אלפרד, היה שותף לזכייה זו, וכן זכה במדליית כסף בירי בודד במטרה נעה ובמדליית ארד עם הנבחרת השוודית בירי בצלחות חרס. פרדריק לנדליוס זכה במדליית כסף בירי כפול במטרה נעה, ובמדליות כסף נוספות זכו הנבחרות בירי באקדח מ-50 מטר ובירי ברובה קטן קנה מ-50 מטר.
שלושה מחליקים שוודים זכו במדליות: גיליס גרפסטרום ניצח בתחרות היחידים, מגדה יולין ניצחה בתחרות היחידות, וסוואה נורן הייתה לסגניתה. השייטים השוודים היו היחידים שהתחרו בדגם 30 מטר, ולפיכך זכו במדליית הזהב. בתחרויות בדגם 40 מטר התחרו רק שני צוותים שוודים, ומדליות הזהב והכסף הוענקו לשניהם. בקפיצה למים ממשטח גבוה נחלקו המדליות בין שלושה שוודים: ארוויד ואלמן זכה בזהב, נילס סקוגלונד בכסף ויון יאנסון במדליית ארד שנייה ברציפות. סקוגלונד היה בן 14 ו-11 ימים בעת זכייתו, והוא גם כיום האדם הצעיר ביותר שזכה במדליה אולימפית. אריק אדלרץ שאיבד את תואריו זכה במדליית כסף בקפיצה מ-10 מטר, ואווה אוליווייר זכתה במדליית ארד בתחרות המקבילה לנשים. בקרב חמש מודרני שוב חלקו ספורטאים שוודים בשלושת המקומות הראשונים. הפעם היה זה גוסטף דריסן שזכה בזהב. אריק דה לוואל זכה במדליית כסף, 8 שנים לאחר שאחיו גאורג זכה במדליית ארד, וגסטה רונה זכה בארד. הארי סטנקוויסט זכה במדליית זהב במרוץ אופניים נגד השעון, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית כסף. נבחרת ההתעמלות שוב זכתה במדליית זהב, ושני מרימי משקולות זכו במדליות ארד, שניהם ענו לשם אריק אלברט פטרסון.
נבחרת הכדורמים זכתה במדליית ארד לאחר שגברה על נבחרת ארצות הברית 0-5 במשחק על מדליית הארד, ונבחרת ההוקי קרח סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת צ'כוסלובקיה 1-0 במעמד דומה. נבחרת הכדורגל הודחה בשלב רבע הגמר לאחר שהפסידה בהארכה 5-4 להולנד. הרברט קרלסון הבקיע שבעה שערים לזכות הנבחרת, והיה למלך השערים של הטורניר.
אולימפיאדת פריז (1924).
באולימפיאדת פריז (1924) ירדו הישגיה של המשלחת השוודית ל-29 מדליות, בהן 4 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השמיני בטבלת המדליות.