דוקאט הצטרף לצוות התחזוקה של האצטדיון דה אובל ב-1906, ותוך זמן קצר הצטרף לנבחרת הקריקט המקומית שבה היו שחקנים ידועים כגון טום הייוורד, ג'ק הובס וארני הייז. דוקאט התנשא לגובה של 1.75 מטר, והוא היה חובט בעל עוצמה גבוהה שזכה 52 פעמים ב-100 נקודות או יותר עבור הנבחרת של סארי, כאשר שיאו האישי היה 306 נקודות במשחק מול אוניברסיטת אוקספורד ב-1919. דוקאט החמיץ משחקים רבים בעקבות פציעות: ב-1912 הקריירה שלו כמעט נקטעה בעקבות שבר ברגלו, והוא החמיץ את רוב עונת 1924 לאחר ששבר את זרועו. ב-1928 הוא זכה ב-994 נקודות בתוך פחות משישה שבועות, כולל ארבעה משחקים רצופים של מאה נקודות ומעלה.
דוקאט השתתף במשחק הטסט קריקט (הסוג הארוך ביותר של קריקט) מול אוסטרליה ב-1921, והייתה זו הפעם היחידה שבה השתתף בגרסה זו של הקריקט.
קריירת הכדורגל.
דוקאט היה גם כדורגלן מצטיין. הוא החל את הקריירה במועדון סאות'נד יונייטד החובבני, וב-1905 הצטרף לוולוויץ' ארסנל מלונדון.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2 - 0 על בלקברן רוברס ב-11 בפברואר, ושיחק בעמדת החלוץ המרכזי. לאחר שלא הרבה לשחק בעונת 1906/1907 הוא עבר לעמדת הקשר הימני, והפך לשחקן הרכב קבוע בעונת 1907/1908 ובעונת 1908/1909. בזמן ששיחק בארסנל הוא השתתף בשלושה משחקים במדי נבחרת אנגליה, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 6 - 1 על נבחרת אירלנד בבלפסט ב-12 בפברואר 1910. דוקאט הבקיע את שער הניצחון במשחקו השני, שהיה מול נבחרת ויילס ב-14 במרץ.
יכולתו ומשחקי הנבחרת של דוקאט זיכו אותו בתשומת לבם של מועדונים יותר בכירים מארסנל, שבאותה תקופה התמודד עם קשיים כלכליים. בסופו של דבר הוא הועבר לאסטון וילה ב-1912 תמורת 1,000 לירות שטרלינג, לאחר שהשתתף ב-188 משחקים והבקיע 21 שערים עבור ארסנל. לאחר ששבר את רגלו בעונתו הראשונה בווילה הוא התאושש ושיחק פעמים רבות, ובנוסף אף זכה לענוד את סרט הקפטן בניצחון על האדרספילד טאון בגמר גביע ה-FA של עונת 1919/1920. הוא זכה מחדש במקום בהרכב של נבחרת אנגליה לאחר שלא שיחק בה מאז 1910, וב-1920 השתתף בשלושה משחקים. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה בניצחון 2 - 0 על נבחרת אירלנד ברוקר פארק ב-23 באוקטובר 1920.
דואקט עבר לפולהאם ב-1921, ולאחר פרישתו ב-1924 הוא החליף את פיל קלסו (שאימן אותו בארסנל) בתפקיד המאמן. אולם, שחקני פולהאם לא הפגינו רמת משחק גבוהה תחת הדרכתו של דוקאט, וסיימו במקומות ה-12 וה-19 בליגה השנייה בשתי העונות שבהן הוא כיהן בתפקידו. הוא פוטר ב-1926, ולאחר שעזב את פולהאם השתתף במשחקי חובבים.
לאחר הכדורגל והקריקט.
לאחר שפרש מקריקט ב-1931 הוא עבד כמאמן קריקט באיטון במשך חמש שנים. לפני מות הפתאומי ב-1942 הוא עבד כעיתונאי ספורט במשך תקופה קצרה. מותו התרחש במהלך משחק קריקט בלורדס קריקט גראונד, וככל הנראה נגרם כתוצאה מהתקף לב. המשחק היה בזמן מלחמת העולם השנייה, והתמודדו בה נבחרות שיצגו את יחידת המשמר האזרחי שבה שירת דוקאט ויחידת משמר אזרחי מאזור סאסקס. לאחר מותו של דוקאט המשחק הופסק. דוקאט היה השחקן היחיד בהיסטוריה שמת בזמן משחק באצטדיון זה.
מוגרבית
אורביין לה-ורייה
קווין קיגאן
אורבן לה ורייה
קולומייה
היפראמונמיה
היפראמונמיה, היא הפרעה מטבולית מסוכנת המאופיינת בכמות יתר של אמוניה בדם.
אמוניה מכילה חנקן ונוצרת על ידי פירוק של חלבון. באופן נורמלי האמוניה הופכת לחומר פחות רעיל, שתנן (אוּרֵאָה), שכשמו מופרש דרך הכליות לשתן. המסלולים המטבוליים היוצרים את השתנן מתחילים במיטוכונדריה ומשם עוברים לציטוזול. התהליך כולו קרוי בשם מעגל האוראה וכולל מספר אנזימים המשתתפים בו.
היפראמונמיה ראשונית נגרמת כתוצאה מפגם מולד באחד ממספר אנזימים המשתתפים במעגל האוראה.
היפראמונמיה שניונית נגרמת כתוצאה מפגם מולד באחד ממספר אנזימים שאינם משתתפים במעגל האוראה אך קשורים אליו באופן עקיף.
הטיפול בהיפראמונמיה מתמקד בהפחתת כניסת האמוניה לגוף והגברת הפרשתו. יש להגביל את כמות החלבון (מקור לאמוניה) המוכנסת לגוף ולהחליפו בקלוריות של גלוקוז ושומנים. נעשה שימוש בנתרן-בנזואט ונתרן-פנילאצטט בעירוי, כתחליף לאוראה בתפקיד סילוק הנתרן העודף מהגוף.
אדריאן הייסטינגס
אדריאן הייסטינגס (באנגלית: Adrian Hastings; 23 ביוני 1929 - 30 במאי 2001) היה פרופסור לדתות ותאולוגיה, חוקר הנצרות המודרנית, כומר קתולי ופעיל פוליטי בזירה הבינלאומית.
חייו.
הייסטינגס נולד ב-1929 בקואלה לומפור שבמאלזיה למשפחה אנגלית קתולית ששהתה שם בתקופת השלטון הקולוניאלי באי. בצעירותו החליט הייסטינגס לפנות ללימודי כמורה אותם השלים בדוה שבצפון צרפת, עיר שהיא מרכז ללימודים קתולים-אנגליים עוד מימי היותה מפלט לקתולים הנרדפים באנגליה של המאה השש עשרה. לאחר לימודים אקדמיים באוקספורד יצא הייסטינגס למלא תפקידים שונים במסגרת הכנסייה הקתולית באוגנדה שם שהה כעשרים שנה, ובמקביל השלים את לימודיו האקדמיים ברומא, והתמחה בתאולוגיה אנגליקנית. הייסטינגס שב לבריטניה ב-1966 ומילא שם תפקידים שונים בשליחות הכנסייה תוך הסתייגות משמרנות היתר של הכנסייה שלא הלמה לדעתו את זמנו, בפרט בקשר לאיסור החיתון לכמרים (הוא עצמו נשא אישה על אף היותו כומר קתולי). במקביל המשיך בעבודתו האקדמית ובפעילות פוליטית. ב-1982 חזר לאפריקה וכיהן מספר שנים כפרופסור לדתות בזימבבווה. ב-1985 שב הייסטינגס לבריטניה וכיהן שנים ארוכות באוניברסיטת לידס כפרופסור לתאולוגיה. הייסטינגס נפטר בשנת 2001.
הייסטינגס השתתף פעמים רבות בפעילות פוליטית בנושאים בינלאומיים. הדוגמאות הבולטות מתוכן הן חשיפת הטבח שביצעו הפורטוגזים במוזמביק ב-1973 (פעילות שסייעה להשגת עצמאות במדינה זו), והמחאה נגד הטיהורים האתניים בבוסניה ובקוסובו.
על פרסומיו.
הייסטינגס שילב כל ימיו בין כתיבה אקדמית ענפה שכללה פרסום של למעלה מארבעים ספרים - בעיקר בנושא הנצרות באנגליה ובאפריקה במאה העשרים ובימי הביניים – ובין כמורה קתולית בסגנון מיוחד, ופעילות פוליטית כנגד עוולות בזירה הבינלאומית.
ספרו החשוב ביותר של הייסטינגס הוא הספר העוסק במקורותיה של הלאומיות ובהתפתחותה. בספר זה הוא קורא תיגר על האסכולה המודרניסטית בחקר הלאומיות (הובסבאום, אנדרסון, גלנר ועוד), מצביע על הופעתה המוקדמת של הלאומיות באנגליה כבר בעומק ימי הביניים, ומחדד את הקשר שבין דת ולאומיות – בפרט בנוגע לעולם הנוצרי ולהסתמכותו על התנ"ך.
צ'וקו
לבת, לבן ולכל המתעניין
Mozilla Firefox
ברית לאומית דמוקרטית
ברית לאומית דמוקרטית (בערבית: التجمع الوطني الدّيمقراطي, ידועה בשם "א-תג'מוע" – הברית) או בראשי תיבות בל"ד, היא מפלגה ערבית חילונית אנטי-ציונית הדוגלת בהפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה.
המפלגה הוקמה על ידי ד"ר עזמי בשארה בשנת 1995, לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה. היא התמודדה ברשימה אחת עם חד"ש, אולם ב-1999 פרשה מהסיעה המשותפת ומאז היא סיעה עצמאית בכנסת. לאחר שבשארה נחשד בריגול ונמלט מישראל בשנת 2007, החליפו ג'מאל זחאלקה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים התאחדה לרשימה אחת עם חד"ש ורע"מ-תע"ל הנקראת "הרשימה המשותפת". רשימה זו השיגה 13 מושבים וכוחה של המפלגה (3 מושבים) נשמר. בל"ד ממשיכה לרוץ מאז תחת הרשימה המשותפת, למעט בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
החל מינואר 2021 יו"ר המפלגה הוא סאמי אבו שחאדה.
מוסדות המפלגה.
נכון לשנת 2014 נבחרת רשימת המפלגה לכנסת על ידי מרכז המפלגה, המונה כ-500 נציגים. עם זאת, בעבר נקבעה הרשימה על ידי ועדה מסדרת.
היסטוריה.
תנועת בל"ד (ברית לאומית דמוקרטית) נוסדה במרץ 1995 כתוצאה מביקורת של ערבים ויהודים בחברה הישראלית כנגד הסכמי אוסלו וכנגד תפיסת הלאומיות הערבית-פלסטינית במסגרות הפוליטיות שהיו קיימות באותה העת בשמאל הישראלי.
התנועה קמה מתוך שלושה פלגים עיקריים: פעילים לשעבר ברק"ח וחד"ש שביקרו את מה שהם מכנים "השוביניזם האינטרנציונליסטי של הקומוניזם כלפי הזהות המדוכאת של הערבים הפלסטינים", פעילים לשעבר ברשימה המתקדמת לשלום שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות 1992 ואשר פעיליה היו מסוכסכים בהשקפותיהם בנוגע להסכמי אוסלו ותועלתם לציבור הפלסטיני בישראל ובשטחים והקבוצה השלישית הייתה מורכבת מפעילים שיצאו מתנועת בני הכפר (אבנאא אלבלד) שמעמדה בציבור הערבי בישראל פחת בשנות ה-90 והפלג שהצטרף לבל"ד עשה זאת בעקבות וויכוחים לגבי המקום של האוכלוסייה הערבית-פלסטינית בישראל בשאלת הסכסוך הישראלי-פלסטיני ופתרונו.
עם הקמתה של התנועה היו בה וויכוחים פנימיים רבים בנוגע לשאלה האם יש להריץ את התנועה לבחירות לכנסת, אנשים מסוימים בתנועה סברו שבריצה לכנסת יש הענקת לגיטימציה למשחק פוליטי מכור מראש ובלתי אפקטיבי ושעל התנועה להיות תנועה עממית הנאבקת בשטח ומתנזרת מפרלמנטריזם, אך בוויכוח זה הכריע הרוב שקבע כי על התנועה לרוץ לכנסת כי רק שם תוכל התנועה להיאבק על הזכויות האזרחיות והלאומיות של האוכלוסייה הערבית בישראל ותוכל לטפל בבעיות היומיומיות של ציבור זה.
בבחירות 1996 בל"ד רצה ברשימה משותפת לכנסת יחד עם חד"ש במסגרת משותפת אחת שרצה לבחירות בשם חד"ש-בל"ד, בה עזמי בשארה, יו"ר התנועה, היה המועמד הרביעי ברשימה המשותפת שקיבלה לבסוף חמישה מנדטים בבחירות.
במהלך הכהונה בכנסת הארבע עשרה ב-8 במרץ 1999 (כחודשיים לפני בחירות 1999) פרשו עזמי בשארה והאשם מחאמיד מהרשימה המשותפת, בעקבות מתיחות עם אנשי חד"ש ויצרו את סיעת בל"ד בכנסת.
בבחירות 1999 רצה בל"ד באופן עצמאי וזכתה ל-2 מנדטים, כאשר חברי הכנסת מטעמה היו עזמי בשארה ואחמד טיבי.