הפילוסופיה המכניסטית התפתחה במאה השבע עשרה בד בבד עם המהפכה המדעית. השקפה זו קידמה את האמונה שניסוי הוא מקור לידע, שעל המתמטיקה לספק תיאור הולם של חוקי הטבע ושלדדוקציה המתמטית להוות עקרון מוביל בחיפוש אחר אמיתות חדשות. עם זאת, לא כל הפילוסופים המכניסטים דגלו בניסוי כמקור לידע ובמתמטיקה כאמצעי הטוב ביותר לתיאור העולם, למרות העובדה שהשקפת עולמם היא זו שהשפיעה על המהפכה המדעית.
בימינו יש לחלק בין מי שדוגל בתפיסה מכניסטית של עולם החומר בלבד לבין מי שמוסיף לה גם מכניזציה של הנפש (mind). מטבע הדברים תומכי המכניזציה של הנפש הם מטריאליסטים, אשר סבורים כי הנפש אינה אלא תוצר לוואי של הפעילות המוחית.
בין הפילוסופים והמדענים המכניסטיים הראשונים נהוג למנות את גליליאו גליליי, רנה דקארט, תומאס הובס, פייר גסנדי ורוברט בויל.
הקדמה.
ביקורת ידועה כלפי המושגים "המהפכה המדעית" ו"הפילוסופיה המכניסטית" היא כי השימוש בהם אנאכרוניסטי וכי אינם אלא שכתוב ההיסטוריה שנועד להציגה כקו ליניארי הנמצא במגמת עלייה עד לתקופתנו אנו ("היסטוריה וויגית"). הטענות העיקריות אותן משמיעים תומכי עמדה זו הן כי לא ניתן להצביע על אירוע יחיד או אפילו על מכלול אירועים שמהווים את המהפכה המדעית וכי עד למאה השבע-עשרה לא הייתה כלל תפיסה של "מדע" כפי שאנו מבינים אותה כיום. טיעון נוסף הוא כי המהפכה המדעית והפילוסופיה המכניסטית אינם אירועים שקרו לפתע פתאום, כי אם תהליכי שינוי הדרגתיים במחשבה האנושית שהחלו עוד בימי הביניים ולא הסתיימו אפילו עד ימינו. בנוסף, עוד בתקופה היוונית ניתן למצוא פילוסופים בעלי תפיסת עולם מכניסטית כמו דמוקריטוס וליוקיפוס, כמו גם אסטרונומים שטענו כי הארץ מסתובבת סביב השמש (אריסטרכוס מסמוס) וכי היקום הוא אינסופי (דיוגנס ולוקרטיוס).
על מנת להימנע מסוג זה של ביקורת, ערך זה מתייחס לאירוע המהפכה המדעית כנקודתי מכיוון שהוא מתייחס למי שלקח את דרך חשיבה המכניסטית לקצה וראה בעצמו מהפכן שמורד בדפוסי החשיבה הקדמוניים.
היסטוריה.
רקע.
עד למאה השבע-עשרה פילוסופיית הטבע אשר שלטה בעולם המדע באופן כמעט בלעדי הייתה זו האריסטוטלית. ע"פ אריסטו, כל שינוי המתרחש בטבע ניתן להסבר על ידי ארבע סיבות: הסיבה החומרית, הצורנית, הפועלת והתכליתית. שתי הראשונות הן סיבות סטטיות הנמצאות בעצם ומסבירות מדוע הוא כפי שהוא. לעומתן, הסיבה התכליתית והסיבה הפועלת מסבירות מדוע עצמים משתנים. הסיבה הפועלת מסבירה את השינוי על ידי מנגנון חיצוני של סיבה ותוצאה, לדוגמה - הנגר הוא סיבתו הפועלת של הכיסא, כדור הביליארד הזיז את הכדור האחר. הסיבה התכליתית מסבירה את השינוי על ידי מנגנון פנימי לעצם אשר גורם לו לפעול על מנת להשיג את מטרותיו, לדוגמה – אדם מטייל כדי להיות בריא. אריסטו ראה בסיבות אלו מכלול, כך שלא ניתן להסביר תופעות בעזרת סיבה אחת בלבד.
היבט רלוונטי נוסף בתפיסת הטבע האריסטוטלית הוא החלוקה שמבצע אריסטו בין חלקים שונים של העולם החומרי. על פי אריסטו, חוקי הטבע אינם אחידים בכל מקום, כך שבעוד שבעולם שמתחת לגלגל הירח פועלים חוקי טבע מסוימים, בעולם שמעל לגלגל הירח חוקי טבע שונים. בנוסף, העולם שמתחת לגלגל הירח הוא עולם דינאמי בר-שינוי, בעוד שהעולם שמעל לגלגל הירח נע ע"פ חוקיות קבועה – כוכבי הלכת מסתובבים מסביב לכדור הארץ וכוכבי השבת סטאטיים לחלוטין.
ניצנים של פילוסופיית טבע חדשה.
לא ניתן להצביע על הנקודה המדויקת בה החל המרד בתפיסת הטבע האריסטוטלית, אולם, ניצנים ראשונים של התנגדות ניתן למצוא כבר בכתביו של ניקולאוס קוזאנוס במאה החמש-עשרה, אשר היה הראשון לחלוק על אריסטו באשר לסופיותו של היקום. דמויות מרכזיות אשר המשיכו את הפולמוס כנגד תפיסת הטבע האריסטוטלית הם ג'ורדאנו ברונו וקופרניקוס. ברונו, בספרו "על היקום האינסופי והעולמות" טען אף הוא כי היקום אינסופי וכי קיימות שמשות נוספות רבות בשמיים, טענות אשר בגינן עלה לבסוף על המוקד בידי האינקוויזיציה בשנת 1600. קופרניקוס, היה הראשון בתקופתו אשר טען כי כדור הארץ מסתובב מסביב לשמש (התפיסה ההליוצנטרית). בנוסף, בשנת 1572, לאחר מאות שנים בהן לא דווח על זיהוי של כוכב חדש בארצות אירופה, צפון אפריקה והמזרח התיכון, זיהה טיכו ברהה התפוצצות של סופר נובה, ובשנת 1577 זיהה טיכו כוכב שביט אשר נע דרך כדורי הקריסטל עליהם מסתובבים כוכבי הלכת ע"פ התאוריה האריסטוטלית. לאחר מותו של טיכו, עוזרו, האסטרונום יוהאנס קפלר השתמש בתצפיותיו ובעזרתם ניסח שלושה חוקים מתמטיים הקשורים לתנועת הכוכבים (אם כי קפלר לא ניסח אותם בצורתם המתמטית המוכרת לנו כיום).
דעות אלו אשר חולקות על תפיסת העולם האריסטוטלית, בצירוף התצפיות החדשות המעידות על ליקויים בתורה זו, הן אלו שהיוו מצע לצמיחתה של דרך חשיבה חדשה מנוגדת לתפיסה האריסטוטלית ששלטה בכיפה עד המאה השבע עשרה.
תכנים מרכזיים בפילוסופיה המכניסטית.
הטבע כמכונה.
טענתם העיקרית של הפילוסופים המכניסטים הייתה כי הטבע פועל כמכונה. כך לדוגמה, כותב דקארט: וקפלר:
לטענה כי הטבע פועל על פי חוקיות מכנית משמעויות רבות במגוון רחב של תחומים. ראשית, אם הטבע פועל על פי חוקיות אזי הוא ניתן להבנה מלאה על ידי האדם. כלומר, כפי שהשעון פועל על פי היגיון מכני קבוע ועל כן ניתן לנבא את מצבו בעתיד על פי מצבו ברגע מסוים, כך גם הטבע יהיה מובן ונהיר לנו לחלוטין כאשר נבין את ההיגיון המכני על פיו הוא פועל. שנית, תפיסה זו שוללת לכאורה אפשרות של הסבר תכליתי או אנימיסטי של הטבע, כלומר, כל מה שקורה הוא תוצאה של תנועות של מסה ואין לטעון להסבר נוסף ש"מחייה" את הגופים. בנוסף, לטענה כי הטבע פועל כמכונה משמעויות תאולוגיות רבות - טענה זו מציפה שאלות לגבי מקומו של האל בעולם, שאלות לגבי אפשרות הנס, שאלות לגבי חופש הבחירה ועוד.
סיבתיות.
בעיני הפילוסופים המכניסטים, חידושה הגדול ביותר של הפילוסופיה המכניסטית היה התנגדותה המוחלטת לכל סיבה שהיא פנימית לחומר. התפיסה האריסטוטלית אשר לפיה לכל עצם תכלית פנימית אשר אליה הוא שואף, בין אם מדובר בייצור חי או בחפץ דומם נראתה כאבסורד בעיני אנשי המדע החדש. הפילוסוף האנגלי תומאס הובס התייחס לסיבה התכליתית האריסטוטלית כמגוחכת שכן היא מעניקה לחפץ הדומם חיים:
על פי הפילוסופיה המכניסטית, ההסבר היחידי המתקבל על הדעת לשינוי הוא הסבר הקשור למפגש של מסה במסה אחרת – כלומר חומר ותנועה. כל הסבר אנימיסטי, המייחס רצונות לעצם, או הסבר הטוען להשפעה של גופים זה על זה מרחוק ללא מגע ביניהם – הוא הסבר שאינו מתקבל על הדעת ולכן זקוק לבחינה מחדש. דוגמה אחת לשלילתו של הסבר השפעה הדדית מרחוק, היא פקפוקו של הפילוסוף פרנסיס בייקון בהשפעתה של משחת הנשק. בתקופתו של בייקון הייתה רווחת האמונה כי משיחת משחה מסוימת על כלי נשק שפצע אדם, תעלה ארוכה לפצעו גם כאשר הוא נמצא כבר מרחק רב מהחרב. בייקון לא קיבל או דחה אמונה זו אך טען כי יש לבדוק אותה על ידי ניסויים אמפיריים.
איכויות ראשוניות ומשניות.
הבחנה נוספת שהפילוסופים המכניסטים החלו לבצע היא ההפרדה בין איכויות ראשוניות למשניות. הפרדה זו תוך שימוש במושגים אלה מופיעה לראשונה אצל הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק. על פי לוק, יש להבחין בין התכונות הראשוניות שהן תכונות החומר אשר נוכחות בתוך החומר עצמו, לבין התכונות המשניות שהן תכונות החומר אשר באות לידי ביטוי רק באינטראקציה עם הצופה האנושי. כלומר, המוצקות והתנועה הם דברים שאכן נמצאים בחומר, אולם, הצבע, הטעם והריח הן תכונות שלא קיימות בעצם באופן אובייקטיבי כי אם סובייקטיבי בלבד.
הסיבה להבחנה זו היא הקושי להסביר כיצד תכונות כמו צבע, טעם וריח נמצאות בחומר עצמו. במאה השבע עשרה החל השימוש במיקרוסקופ ועם שימוש זה התגלה המבנה החלקיקי של החומר, גילוי זה הוליד את השאלה - כיצד יכול להיות שהחלקיקים מקבלים את תכונות הצבע, הטעם והריח? על כן נעשתה הבחנה זו בין התכונות שמקבל החומר כשלעצמו לבין התכונות שהן תולדת האינטראקציה עם הצופה האנושי בלבד. גם הבחנה חדשה זו קשורה להתנגדות לתאוריה האריסטוטלית, שכן העמדה האריסטוטלית גורסת כי לחומר יש צורה שמעניקה לו את תכונותיו שכולן אינטריסיות לחומר עצמו.
מטאפורת השעון ככלי להבנת הרעיון המכניסטי.
מטאפורת השעון היא דוגמה טובה להבנת המוטיבציה והרעיונות של הפילוסופיה המכניסטית, זאת מכיוון שהפילוסופים המכניסטים חשבו כי כל העולם פועל כמו שעון מכני. פירושה של אנלוגיה זו היא כי כל תנועה מיוצרת רק על ידי מגע של חומר בחומר, אובייקטים הפועלים כאילו הם בעלי רצון עשויים לפעול כך מסיבות מכניסטיות לחלוטין והעולם בר הבנה לחלוטין אם רק נדע כיצד והיכן להתבונן.