בשנת 2010 החליטה השייטת הוותיקה ורד בוסקילה לחזור להתחרות בשיט לאחר שנתיים של הפסקה. בת זוגה, ניקה קורניצקי, לא חזרה להתחרות, ובוסקילה וכהן הפכו לצוות, כאשר בוסקילה היא אשת הצוות וכהן ההגאית. השתיים זכו במדליית ארד בתחרות שנערכה בפלמה במסגרת הסבב העולמי בשנת 2011, והבטיחו את השתתפותן באולימפיאדת לונדון (2012) לאחר שסיימו במקום השביעי בטורניר הקדם-אולימפי. בסוף השנה סיימו במקום הרביעי באליפות העולם שנערכה באוסטרליה. במשחקים האולימפיים הן סיימו במקום ה-15.
לאחר פרישתה של בוסקילה, חברה כהן לשייטת דניאל ממן והחלה להתחרות איתה בסבב. באוקטובר 2014 נפצעה בתאונת דרכים עם אופניה ולאחר שבעה חודשים חזרה לפעילות מלאה עם ממן. באליפות אירופה שנערכה באורהוס ביולי 2015 סיימו השתיים במקום התשיעי.
בשנת 2016 החלה כהן להתחרות עם נינה אמיר. השתיים ייצגו את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באליפות אירופה שנערכה בשנת 2016 בפאלמה דה מיורקה סיימו השתיים במקום ה-18.
ב-2021, יחד עם נועם חומרי, זכתה באליפות העולם המעורבת הראשונה אי-פעם לדגם 470.
שדמי
דייויד פדרמן
ראובן גרונאו
ראובן גְרוֹנַאוּ (Gronau; נולד ב-1937) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, המתמחה במיוחד בנושא שוק העבודה. עמד בראש ועדות ציבוריות אחדות הקרויות על שמו. החל מאוקטובר 2011 ועד אוקטובר 2021 כיהן כחבר בוועדה המוניטרית של בנק ישראל.
ביוגרפיה.
ראובן גרונאו נולד בתל אביב להורים יוצאי גרמניה שעלו בעלייה החמישית. הוא למד כלכלה באוניברסיטה העברית וקיבל תואר ראשון ושני ב-1960 ו-1963. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת קולומביה וב-1967 קיבל תואר דוקטור בכלכלה.
ב-1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, במחלקה לכלכלה, וב-1979 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1982-1984, כיהן כראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית. הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות.
בשנת 2005 זכה גרונאו בפרס מפעל הפיס ע"ש מיכאל לנדאו, בתחום כלכלת ישראל.
פעילות ציבורית.
גרונאו היה בין המתנגדים להקמת כביש 6 ככביש אגרה, ואף שלל את הכדאיות של קיומו, בנימוקים שהושתתו על ניתוח עלויות הגביה ושל צדק חברתי.
במאי 1996 עמד בראש ועדת גרונאו לבחינת מבנה ענף הזיקוק בישראל.
במהלך השנים 2002-2004 היה המנהל האקדמי של פורום קיסריה.
ביולי 2003 התמנה לעמוד בראש ועדה ציבורית שהוקמה ע"פ חוק לשם קביעת שכרם של חברי הכנסת. הוועדה התמנתה לתקופה של חמש שנים, ומונתה מחדש ביולי 2008 לחמש שנים נוספות.
באוקטובר 2006 התמנה לחבר בוועדת שוחט לבחינת מערכת ההשכלה הגבוהה.
בפברואר 2007 מינה שר התקשורת אריאל אטיאס ועדה לגיבוש כללי תחרות בתקשורת, שבראשה הועמד פרופ' גרונאו. הוועדה הגישה במרץ 2008 דו"ח מפורט שאומץ על ידי שר התקשורת.
באוקטובר 2011 התמנה לחבר נציג ציבור בוועדה המוניטרית של בנק ישראל שהחלה לפעול אז. לפי חוק בנק ישראל מ-2010, הריבית במשק נקבעת על ידי הוועדה המוניטרית של בנק ישראל, ומכהנים בה שלושה נציגים של בנק ישראל ושלושה נציגי ציבור. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2017.
משנת 2013 הוא עומד בראש המועצה הציבורית לסטטיסטיקה.
מעאן (מחוז)
מחוז מעאן (ערבית: محافظة معان) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם בדרום-מזרח המדינה ובירתו היא העיר מעאן. המחוז גובל בערב הסעודית.
המחוז מחולק לארבע נפות. זהו המחוז הגדול ביותר בירדן, שטחו 33,832.3 קמ"ר. אוכלוסייתו מונה 116,200 נפש, וצפיפות האוכלוסייה בו היא הנמוכה ביותר בממלכה, פחות מארבעה אנשים לקמ"ר.
נפות.
המחוז מחולק לארבע נפות:
פנחס מאלכסנדריה
ב' קלעצקין
פלוגת עונשין
פלוגת עונשין (בגרמנית: Bewährungsbataillon) הייתה פלוגת אסירים בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה, שהורכבה מאזרחים וחיילים עבריינים ואשר נשלחה תחת פיקודה וניהולה של המשטרה הצבאית הגרמנית "פלדז'נדרמרי" (בגרמנית: Feldgendarmerie) למשימות שבהן רמת הסיכון והסיכוי להיהרג גבוהים, ללא ציוד מספיק.
לקראת שנת 1943 התהפך מהלך הלחימה במלחמת העולם השנייה לרעת גרמניה הנאצית. בשל כך, ובעקבות האבדות שספג הוורמאכט והצורך לשמור על משמעת ומורל, הורה הפיקוד העליון של הוורמאכט כי פלוגות עונשין נוספות תוקמנה מאלפי האסירים בוורמאכט השוהים בבתי המעצר ותצורפנה למאמץ המלחמתי. המשימות שהוטלו על פלוגות אלו היו מסוכנות ולעיתים כונו משימות התאבדות, לדוגמה: נטרול שדה מוקשים, התקפת מטרות המוגדרות כקשות והגנה על יעדים כאשר במיעוט. כמו כן, חיילי פלוגות אלו נשלחו ככוח עבודה פיזי בחזית למטרת עבודות בניין, תיקון תשתיות צבאיות וביצורים.
אסירים ששרדו משימות אלו קוטלגו כ"ראויים להילחם" ונשלחו חזרה לשדה הקרב, הפעם כלוחמים מן המניין עם זכויות מלאות. השימוש בפלוגות העונשין היה בעיקר בחזית המזרחית, אף על פי שמספר פלוגות נשלחו לחזית המערבית לאזור הארדנים כחלק מניסיון המתקפה הגרמני האחרון בקרב על הבליטה בדצמבר 1944.
בתרבות.
בספר והסרט הנשר נחת נשלחים צנחני ורמאכט ליחידה זו בעקבות עימות עם האס.אס. בסרט הגרמני "סטלינגרד" מ-1993 נשלחים גיבורי הסרט ליחידה זו, שם הם מנטרלים מוקשים ונלחמים בטנקים סובייטים. במיני סדרה הגרמנית "דור מלחמה" נשלחת אחת מהדמויות, וילהלם, אל יחידה כזו לאחר שערק.
בסלנג עברי, וּש היא סיומת (מוספית) שמקורה בשפות סלאביות וביידיש ונועדה להביע חיבה, בעיקר כשהיא מצורפת לשמות פרטיים. כך, למשל, חנה בצירוף הסיומת הופכת לחנוש, דן הופך לדנוש וכיוצא בזה.
לעיתים יצרה הסיומת את כינוי החיבה בו מוכר אדם, כמו במקרה של איש הפלמ"ח גבריאל רפפורט, שכונה "גברוש". יוצרי סדרת הטלוויזיה "רגע עם דודלי" ששודרה בשנות ה-70 בחרו בכינוי "חביתוש" לדמות בתוכנית שהייתה עשויה מחבית.
בעשור השני של המאה ה-21 התפתח השימוש בסיומת בשפת הפקצות, והתרחב גם לשמות עצם שאינם שמות פרטיים, ואף למילים נוספות. בין המילים הבולטות "היי ו"ביי" (מילים שכשלעצמן מקורן באנגלית), שהפכו ל"הַיוּש" ו"בַּיוּש", בהתאמה. פרודיה על שימוש זה בסיומת נעשתה בסדרה "ארץ נהדרת", בה הדמות קשת ליבליך (שני כהן) נערכה לחגיגות ה"בת מצווש" שלה, תוך שימוש מופרז במילים עם הסיומת.
אף שככלל הסיומת יוצרת הקשר חיובי, יוצאת מן הכלל היא המילה "ערבוש", מילת גנאי לערבים. רוביק רוזנטל סבור כי השימוש בסיומת במקרה זה נועד להקטין את הערבי ולהציגו כחלש.
ב-2019, כמתיחה לכבוד אחד באפריל, פרסמה האקדמיה ללשון העברית פוסט בפייסבוק אודות אישור הסיומת כתקנית בעברית ואודות משמעותה ושימושיה.
קרב הצוקים האדומים
קרב הצוקים האדומים, הידוע גם בשם קרב צְ'ה-בִּי, היה קרב מכריע בסוף שושלת האן, מיד לפני תקופת שלוש הממלכות של ההיסטוריה הסינית. הקרב התרחש בחורף של שנת 208/9 לספירה בין כוחות הברית של המצביאים בדרום: לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, ובין כוחו העצום של המצביא הצפוני צאו צאו. ליו ביי וסוּן צְ'וֵאן סיכלו בהצלחה את מאמציו של צאו צאו לכבוש את השטח מדרום לנהר היאנגצה ולאחד את השטח של שושלת האן המזרחית. הניצחון בצוקים האדומים הבטיח את שלומם של לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, העניק להם שליטה על היאנגצה, וסיפק קו הגנה שבהמשך היה הבסיס ליצירת שתי המדינות הדרומיות של שׁוּ הָאן וווּ המזרחית.
תיאורי הקרב שונים בצורה משמעותית בכל הקשור לפרטים, והמיקום של הקרב הוא נושא מעורר מחלוקת. אף על פי שהמיקום המדויק נותר לא ברור, רוב ההשערות האקדמיות ממקמות אותו בגדה הדרומית של נהר היאנגצה, מדרום מערב לווהאן של ימינו ומצפון מזרח ליואיאנג (חונאן של ימינו). התיאור המפורט ביותר של הקרב מגיע מהביוגרפיה של ג'וֹאוּ יוּ' מהמאה ה-3, ברשומות ההיסטוריות של שלוש הממלכות מאת צֶ'ן שׁוֹאוּ. תיאור מוגזם של הקרב הוא חלק מרכזי ברומן של לְווֹ גְווָאנְג'ונְג, "רומן שלוש הממלכות", אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הגדולים של הספרות הסינית.
רקע.
עד תחילת המאה ה-3 החלה שושלת האן, ששלטה בסין במשך כמעט ארבע מאות שנים (אמנם עם הפסקה של 16 שנים, חלוקת השושלת לחלקה המערבי והמזרחי), להתפורר.
הקיסר שיאן היה בובה פוליטית מאז שנת 189, ללא כל שליטה על הפעולות של המצביאים השונים השולטים בשטחיו. אחד השליטים החזקים ביותר בסין היה המצביא צאו צאו, אשר עד שנת 207, איחד את צפון סין ושמר על שליטה מוחלטת בכל המישור הצפוני של סין. לאחר מכן הוא סיים מערכה מוצלחת נגד ווּחְווָאן בחורף של אותה השנה, ובכך איבטח את הגבול הצפוני שלו. עם שובו בשנת 208, הוא הכריז על עצמו בתור הקנצלר הקיסרי של האן, מעמד שהעניק לו סמכות מוחלטת על הממשלה הקיסרית כולה. זמן קצר לאחר מכן, בסתיו של שנת 208, צבאו החל במסע דרומה
נהר היאנגצה באזור מחוז ג'ינג (המכסה את המחוזות הוביי וחונאן של ימינו) היה המפתח להצלחה של אסטרטגיה זו.
אם לצאו צאו הייתה כל תקווה לאחד את האימפריה המנותקת של האן, היה עליו להשיג שליטה ימית באמצע היאנגצה ולפקד על בסיס חיל הים בגְ'יָאנְגְלִינְג כאמצעי גישה לאזור הדרום.
שני מצביאים שלטו באזורים של היאנגצה שהיו המפתח להצלחה של צאו צאו: לְיוֹ בְּיָאו, מושל מחוז ג'ינג, שלט בנהר ממערב להָאן, וסוּן צְ'וֵאן שלט בנהר ממזרח להָאן, ובשטחים הדרומים והמזרחים הגובלים בו. בעל ברית שלישי, לְיוֹ בֵּיי, מצא מפלט אצל לְיוֹ בְּיָאו במוצב בפאנצ'אנג (שְׂיָאנְגְיָאנְג של ימינו), לאחר שנמלט מצפון מזרח אל מחוז ג'ינג, בעקבות מזימה כושלת להתנקש בצאו צאו ולהשיב את השלטון לשושלת הקיסרית.