פרופ' דני זִיפֶּר, איש אקדמיה, חינוך ותרבות. נולד בתל אביב בשנת 1933 ולמד בבית הספר היסודי תל נורדוי ובגימנסיה הרצליה. היה חניך בתנועת הנוער -- התנועה המאוחדת. בהיותו נער בן 15, במלחמת העצמאות, העביר הודעות ומסרים באמצעות אופניו ללוחמים שבשדה הקרב.
בצבא שירת בנח"ל והדריך טירונים במחנה אלנבי שבירושלים. בתום שירותו בצבא למד הנדסת מכונות בטכניון ובתקופה הזאת של לימודיו השתתף בתור חייל מילואים בקורס קצינים. במילואים שירת בחיל התותחנים ובחיל החימוש, והשתתף בשלוש ממערכות ישראל. הוא השתחרר בגיל 55 בדרגת סרן.
בשנת 1959 נסע לניו-יורק והשלים תואר שני בהנדסת מכונות באוניברסיטת קולומביה. עם שובו ארצה החל לעבוד ברפא"ל, הוא היה חבר בצוות הפיתוח של ה-"שפריר", טיל האוויר הישראלי הראשון ושימש מנהל הניסויים בצרפת. בשנת 1967 נסע עם משפחתו לאטלנטה שבארצות הברית והשלים את לימודי הדוקטורט בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת Georgia Tech שבאטלנטה.
בשנת 1971 שב ארצה, הקים באוניברסיטת תל אביב את המחלקה להנדסת תעשייה, ייסד את התכנית ללימודיה, ותחת ניצוחו חוללה המחלקה מהפכה בתחום לימודי התעשייה בישראל. פרופ' זִיפֶּר עמד בראש המחלקה שנים רבות וקיבל מעמד של פרופסור בשנת 1977. הוא התמחה בתחומי ניתוח מערכות ייצור, תפעול, מחשוב ומערכות מידע וחינך דורות רבים של מהנדסים למצוינות.
תפקידים ציבוריים.
דני זִיפֶּר שימש בתפקידי ניהול שונים באוניברסיטה ובוועדות לאומיות, כגון יו"ר הוועדה המדעית במרכז לחיזוי טכנולוגי ובנוסף על כך פרסם מאמרים רבים בכתבי עת חשובים בתחום תכנון וניתוח של מערכות ייצור ובקרה, והוציא לאור ספר ושמו: Production: Planning, Control and Integration.
דני זִיפֶּר כיהן בהתנדבות בוועדת המעקב לתוכניות אקדמיות להנדסת תעשייה וניהול מטעם המועצה להשכלה גבוהה. וסייע ליו"ר ועדת הכספים של הכנסת. בשנת 2006 זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו החלוצית לפיתוח תחום הנדסת תעשייה וניהול בישראל.
פרופי זִיפֶּר פעל רבות בהתנדבות למען תושבי תל אביב-יפו: בין השאר כיהן בתור סגן יו"ר הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה. בשנת 2009 סייע לוועדת גל, שעסקה בעתידה של תחנת הכוח רידינג. הוועדה קבעה, כי יש ליצור איזון נכון בין הצורך לספק חשמל לבין הרחבת השטחים הירוקים בעיר ואת המלצותיה אימץ השר הממונה.
בתור חובב תרבות ומוזיקה מושבע הוא תומך במוסדות התרבות של העיר וכיהן בתור חבר בדירקטוריון המשכן לאמנויות הבמה.
משפחה.
דני זִיפֶּר היה נשוי לשוש זִיפֶּר, אשר נפטרה ב-2018. יש לו 2 ילדים, משה, פרופסור למדעי המחשב, ויובל, איש היי-טק, וכן 6 נכדים.
יקיר העיר ת"א.
פרופי דני זִיפֶּר מתגורר בתל אביב-יפו כל חייו. הוא מיקד את פעילותו האקדמית, המקצועית והציבורית בעיר, ובשנת 2021 זכה בתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו".
אאודי Q4 אי-טרון
אאודי Q4 אי טרון (באנגלית: Audi Q4 e-tron) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי אאודי משנת 2021. היא נחשפה ב-15 באפריל 2021 והגיעה לישראל ב-3 בנובמבר 2021. בשנת 2019 הציגה אאודי דגם קונספט מקדים לגרסה הבסיסית ובשנת 2020 דגם קונספט לגרסת הספורטבק. ה-Q4 אי טרון הוא השישי במשפחת Q של אאודי. והדגם החמישי בסדרת אי-טרון של אאודי.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבלה ה-Q4 אי-טרון את הציון המרבי של חמישה כוכבי בטיחות.
מפרט טכני.
ה-Q4 אי טרון כוללת שלושה סוגי מנועים עם שמות שונים.
אאודי Q4 אי טרון ספורטבק.
גרסה בעלת מרכב קרוסאובר קופה הכוללת אותם היצע מנועים. נחשפה יחד עם הגרסה הבסיסית.
קארן לחמן
קארן וילהלמינה לחמן (בדנית: Karen Vilhelmine Lachmann; 30 במאי 1916 – 30 בספטמבר 1962) הייתה סייפת (רומח) דנית, שאומצה על ידי משפחה יהודית. סגנית אלופה אולימפית (לונדון 1948), זוכת מדליית ארד אולימפית (הלסינקי 1952) ואלופת עולם (לוקסמבורג 1954) ברומח אישי. בשנים 1951–1959 היא זכתה ב-8 תוארי אליפות דנמרק, פרט לשנת 1958 שבה היא לא השתתפה בגלל ניתוח גב גדול שעברה.
ביוגרפיה.
לחמן נולדה בבייג'ינג. יחד עם שתי אחיותיה, היא אומצה על ידי משפחה יהודית עשירה לאחר נישואיה השניים של אמה. במשפחתן החדשה, שלוש האחיות קיבלו את האפשרות לעסוק בספורט וכל אחת בחרה בענף ספורט אחר. קארן בחרה בסיף. ענף ספורט שהיה בעיקר ספורט לעשירים.
באולימפיאדת ברלין (1936) סיימה לחמן במקום חמישי בתחרות רומח אישי.
באליפות העולם הראשונה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1937 היא זכתה במדליית ארד ברומח קבוצתי.
באליפות העולם שנערכה בליסבון, פורטוגל בשנת 1947 היא זכתה במדליית זהב ברומח קבוצתי.
באליפות העולם שנערכה בהאג, הולנד בשנת 1948 היא זכתה במדליית זהב ברומח קבוצתי בפעם השנייה ברציפות.
סגנית אלופה אולימפית.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה לחמן במדליית כסף בתחרות רומח אישי, אחרי אילונה אלק מהונגריה ולפני אלן פרייס מאוסטריה.
סגנית אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בקהיר, מצרים בשנת 1949 היא זכתה במדליית כסף ברומח אישי, אחרי אלן פרייס ולפני ג'קלין בודו מצרפת.
לחמן סבלה מבעיות גב קשות שדרשו ניתוח גדול. אך היא חזרה להתחרות והצליחה בגדול.
באליפות העולם בסייף שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1951 היא זכתה במדליית כסף ברומח אישי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה לחמן במדליית ארד בתחרות רומח אישי, אחרי אירנה קמבר-קורנו מאיטליה ואילונה אלק.
אלופת עולם.
באליפות העולם בסיף שנערכה בלוקסמבורג, בשנת 1954 זכתה לחמן במדליית זהב ברומח אישי. הייתה זו המדליה האחרונה שבה זכתה דנמרק בסיף באולימפיאדה, באליפות עולם, או באליפות אירופה עד לשנת 2015, כשפטריק יורגנסן זכה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה במוסקבה.
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיימה לחמן במקום שישי בתחרות רומח אישי.
בשנת 1958 עברה ניתוח גב גדול נוסף ובשנת 1959 זכתה בתואר אליפות דנמרק האחרון שלה.
חיים אישיים.
לחמן עבדה כמזכירה במחלקה לפרמקולוגיה באוניברסיטת קופנהגן. היא קבורה בקבר האחים בבית העלמין ביספייברג.
היכל פיוניר
ישראלים יוצאי רומניה
סרגוסה באסקט
פטר וייר
פטר וייר (בגרמנית: Peter Weyer; 30 בספטמבר 1879 – 4 ביוני 1947) היה קצין בכיר בוורמאכט, שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
וייר נולד ב-30 בספטמבר 1879 בבאד דיבן, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית. בשנת 1898 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט ארטילריית הרגלים ה-3 (גנרלפלדצוגמייסטר - ברנדנבורג). וייר לחם עם ברגימנט במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואף עוטר על פעולותיו בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף וייר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בתחילת נובמבר 1927 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ובמרץ 1930 הוא הועלה לדרגת אוברסט. באוקטובר 1930 עבר למטה אזור האימונים הצבאי ייטרבוג, ובסוף מרץ 1933 הוא פרש בדרגת גנרל מיור, ומכאן ואילך עבד כמנהל הכשרה בארטילריה.
באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-14 הועלה לדרגת גנרל לויטננט.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו.
וייר לחם עם הדיוויזיה בפיקודו במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ביוני 1940 הוא מונה לתקופה קצרה למפקד הקורפוס ה-28, ובאוקטובר 1940 הוא מונה למפקד מחוז צבאי X, שבסיסו בהמבורג. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים, ובמאי 1941 הוא מונה למפקד מחוז צבאי I, שבסיסו בקניגסברג. בסוף ינואר 1943 הוא הועבר לעתודת המילואים ובסוף מרץ 1943 פרש משירות פעיל והוענק לו עיטור הצלב הגרמני בכסף.
לאחר המלחמה הוא נפל בשבי הסובייטי, וב-4 ביוני 1947 הוא מת בפרנקפורט על האודר במהלך שהותו בשבי.
דיור שיתופי
דיור שיתופי או דיור משתף (באנגלית: Co-living או common living) הוא מודל של מגורים קהילתיים בעיר בו הדיירים חולקים חללים משותפים וסט של אינטרסים, ערכים ולעיתים מטרות משותפות. קיימים מודלים רבים של דיור שיתופי אשר נבדלים זה מזה ברמת השיתוף הפיזי, הכלכלי, משך המגורים ומידת המעורבות החברתית בין הדיירים ובינם לבין סביבתם. כל קהילה המתגוררת בדיור שיתופי מייצרת תמהיל ייחודי בין הפרטי למשותף בניהול המרחבי, תוך טשטוש ההבחנה ביניהם.
ניתן להתחקות אחר מקורותיו של הדיור השיתופי החל מן המאה ה-19, אך צורתו המודרנית תפסה תאוצה במאה ה-21 בשל שילוב גורמים הכוללים תהליך עיור מואץ, היעדר אפשרויות לדיור בר-השגה, צורך ורצון בקהילתיות ועניין גובר באורחות חיים שאינם תלויים בחוזים כלכליים ארוכי-טווח.
מגמה מרכזית שמובילה לעליה בביקוש לחיי קהילה היא מגפת הבדידות שזוהתה על ידי חוקרים במדינות שונות בעולם. מחקרים הראו כי "בדידות היא קטלנית בדיוק כמו עישון של 15 סיגריות ליום" ו"אנשים בודדים נוטים למות בטרם עת ב-50% יותר מאלה המקיימים יחסים חברתיים בריאים".
היסטוריה.