אנטוניוס עצמו לא הוכרע סופית באקטיום. התעמולה של אוקטוויאנוס ציירה את נסיגתו כמעשה של פחדנות, אבל היתרון המעשי של יסוד כלכלי מוצק ושטחים נרחבים לגייס מהם צבאות חדשים הפכו את הנסיגה ואפילו ההפסד המוחץ לכישלון שאפשר להתגבר עליו בהינתן אסטרטגיה מוצלחת. כישלונו של אנטוניוס לנצל את היתרונות שהשכיל לשמר אחרי קרב אקטיום הכריע למעשה את המערכה.
לגיונותיו של אנטוניוס שנשארו ביבשה, לאחר שנודע להם על בריחתו של מנהיגם, לא בזבזו זמן ופתחו במשא ומתן עם אוקטוויאנוס, ובסופו הצטרפו אליו. גם הכוחות שהוצבו על ידי אנטוניוס בלוב עברו צד, לאחר שנודע להם על כישלון המערכה. יוון גם כן עברה לצדו של אוקטוויאנוס לאחר ששמעה על הקרב, ואוקטוויאנוס אישר מחדש את המינויים הפוליטיים שביצע אנטוניוס שם.
אוקטוויאנוס אמנם ניצח בקרב, אך בעיותיו הכספיות עמדו לערער את כל שהשיג. עקב הלחץ ברומא שיצר הצבא המנופח שירש, נאלץ לחזור לרומא במקום להמשיך במערכה על מנת להרגיע את הרוחות. אוקטוויאנוס הבטיח כספים, בהשתמשו באוצר התלמי ששימש כקופת המלחמה של אנטוניוס כערבון. ניצחון סופי על אנטוניוס היה עתה הכרח, על מנת לשמר את כל שהשיג.
אוקטוויאנוס התכונן לפלישה למצרים עצמה ממזרח ומהמערב. אנטוניוס ניסה בינתיים לשמור לצדו את בעל-בריתו הורדוס, מלך יהודה, אך לאחר שהאחרון הציע לו לחסל את קלאופטרה ולתפוס את האוצר התלמי בשם רומא (ובכך לנטרל את העילה למלחמה של אוקטוויאנוס), סירב אנטוניוס והביא לעריקתו של הורדוס לאוקטוויאנוס. בהבינה את מטרת המלחמה של אוקטוויאנוס, ניסתה קלאופטרה להעביר את הצי התלמי דרך היבשה לים האדום, שם תכננה להעמיס את האוצר על הספינות ולהבריחו מידי אוקטוויאנוס. אולם מלך הממלכה הנבטית הבין את משמעות העברת הצי, ובצעד שנועד להבטיח את מעמדו בעיני אוקטוויאנוס, תקף ושרף את הצי התלמי במעגן.
אוקטוויאנוס התקדם לעבר אלכסנדריה, ואנטוניוס התקשה להדוף אותו. בראשון באוגוסט 31 לפנה"ס, אנטוניוס רצה לצאת לקרב אחרון כנגד אוקטוויאנוס, שכבר היה בשערי אלכסנדריה. אולם הצי שנשאר לו ערק לשורותיו של אוקטוויאנוס, ובמהרה גם הפרשים שנותרו לו. משראה אנטוניוס שהקרב אבוד, ניסה להתאבד, אך הצליח רק לפצוע את עצמו פצעי מוות. הוא הובא לידי קלאופטרה, ומת בזרועותיה. קלאופטרה עצמה התאבדה זמן מה לאחר מכן, לאחר שנודע לה כי תובא לרומא כשלל מלחמה. אוקטוויאנוס הצליח לשים את ידו על האוצר התלמי, והביא לסופה של השושלת התלמית במצרים. עם מותו של אנטוניוס, נשאר אוקטוויאנוס האדם החזק ביותר ברפובליקה הרומית, אותה הפך לקיסרות הרומית 4 שנים מאוחר יותר.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:האימפריה הרומית]]
[[קטגוריה:המאה ה-1 לפנה"ס]]
[[קטגוריה:מלחמות האזרחים ברפובליקה הרומית]]
[[קטגוריה:רומא העתיקה: היסטוריה]]
אנדראה קמילרי
אנדראה קאלוג'רו קמילרי (באיטלקית: Andrea Calogero Camilleri; 6 בספטמבר 1925 – 17 ביולי 2019) היה סופר, תסריטאי ובמאי איטלקי יליד סיציליה. הוא ידוע מחוץ לאיטליה בעיקר בזכות סדרת ספרי בלש שמתרחשת בסיציליה וגיבורה הוא המפקח סלבו מונטלבנו.
קלימרי התגורר ברומא. היה נשוי ואב לשלוש בנות.
שנותיו הראשונות.
קמילרי נולד בעיר פורטו אמפדוקלה בסיציליה. הוא סיים תיכון ב-1943, והיה פטור ממבחן סיום הלימודים בשל פלישת בעלות הברית לסיציליה. ביוני אותה שנה הוא התפנה מעירו ונדד ברחבי סיציליה, ברגל ובמשאיות צבאיות איטלקיות וגרמניות, כדי להתחמק מההפצצות המאסיביות של בעלות הברית. קמילרי כתב על קורות תושבי סיציליה בחודשים שלקראת ובמהלך פלישת בעלות הברית בספר "כלב הטרקוטה" (1996, לא תורגם לעברית).
בשנת 1944 נרשם ללימודי ספרות אותם לא סיים. בשנת 1945 החל לפרסם סיפורים קצרים ושירה בעיתונים וכתבי עת.
קריירה כבמאי תיאטרון וטלוויזיה.
בשנת 1949 החל ללמוד בימוי באקדמיה הלאומית לאומנויות דרמטיות על-שם סילביו ד'אמיקו, ברומא. מאז סיום לימודיו ב-1953, ביים למעלה מ-100 הצגות, בייחוד מחזות של המחזאי הסיציליאני לואיג'י פיראנדלו, שהיה מכר של הוריו. גם בספרי המפקח מונטלבנו מופיעים מוטיבים ממחזותיו של פיראנדלו, כמו עץ הזית שעוזר למפקח לחשוב.
הוא היה הראשון שהציג מחזה של סמואל בקט באיטליה: המחזה סוף משחק, ראשית בהפקת תיאטרון ברומא, ולאחר מכן בהפקה טלוויזיונית.
בשנת 1954 כמעט התקבל למשרה בטלוויזיה הממלכתית האיטלקית, RAI, אבל לבסוף נדחה בשל חברותו במפלגה הקומוניסטית. הוא התקבל בכל זאת לעבודה ב-1958, ובמשך שנות ה-60 ביים מספר רב של תוכניות.
בשנים 1977–1997 היה מרצה לבימוי באקדמיה הלאומית לאומנויות הדרמטיות. הוא פרסם מאמרים רבים בכתבי עת לתיאטרון וספרות.
קריירת כתיבה.
ב־1978 פרסם בהוצאה עצמית את הרומן הראשון שלו, "Il corso delle cose", שנכתב 10 שנים קודם לכן. ב-1980 התפרסם ספרו השני, "שובל של עשן" (Un filo di fumo – תורגם לעברית בתוך הקובץ "עונת הציד"), רומן היסטורי המתרחש בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בספר זה הוא מתאר לראשונה את העיר הבדיוניות "ויגטה", שבה מתרחשים גם ספרי המפקח מונטלבנו. שני הספרים לא הצליחו במיוחד, אם כי שובל של עשן זכה לפרס ספרותי מקומי בסיציליה.
לאחר הפסקה של 12 שנה, הוא פרסם בשנת 1992 את "עונת הציד". הספר היה רב-מכר, ופתח את הקריירה שלו כסופר מצליח.
בשנת 1994 פרסם את La forma dell'acqua (צורת המים), הספר הראשון בסדרת המפקח מונטלבנו, והספר הבלשי הראשון שלו. שמו של מונטלבנו הוא מחווה לסופר הספרדי מנואל וסקס מונטלבן. הספר זכה להצלחה, ופתח סדרת ספרים ארוכה, שיצאה לאור בקצב של יותר מספר בשנה. בימי חייו של קמילרי יצאו בסדרה 26 רומנים ו-9 קבצים של סיפורים קצרים. ספרי הסדרה תורגמו לאנגלית ושפות נוספות. הסדרה גם עובדה לסדרת טלוויזיה שמשודרת החל מ-1999 ברשת הטלוויזיה הממלכתית האיטלקית.
במקביל המשיך קמילרי לפרסם ספרים אחרים, ובכלל זה רומנים היסטוריים, ספרים פנטסטיים, ועוד.
תעלה נגד טנקים
תעלה נגד טנקים (תעלת נ"ט) היא תעלה שנועדה למנוע מעבר של טנקים ורכב קרבי משוריין. התעלה רחבה דייה כך שטנק לא יכול לעבור על פניה ועמוקה מספיק כך שכאשר הטנק ייפול לתוכה הוא לא יוכל לצאת (למשל: על ידי נסיעה אחורנית). חלק מתעלות הנ"ט אף מוסוות על מנת שכוח האויב לא יראה אותן ואז יוכל להתכונן אליהן בעוד מועד. כמו כן, כאשר התעלה מוסווית טנקים יכולים ליפול אל תוך התעלה, דבר שמשבית אותם בפועל. כיום רוב צבאות העולם מצוידים באמצעים לטפל בתעלות נ"ט, בהם גשרים ניידים וטנקי גישור שנועדו לגשר על התעלה, וציוד מכני הנדסי שיכול לפרוץ את התעלה ולמלא אותה בעפר. בדרך כלל, טנקי הגישור נועדו לאפשר מעבר מהיר של התעלה כדי להמשיך בהסתערות ובקרב (הנדסת סער) בעוד שתפקיד הדחפורים הוא למלא את התעלה בעפר ובכך לאפשר מעבר של כוחות גדולים בבטחה וביעילות (מעבר קבע). בצה"ל החיל האחראי על חפירת תעלות נ"ט מחד ועל פריצתן וגישורן מאידך הוא חיל ההנדסה הקרבית.
בישראל ישנן תעלות נ"ט, שנחפרו במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים כנגד חיל השריון הסורי וכיום משמשות את חיל ההנדסה לאימונים.
אלפרין
אלפרין (הלפרין, הלפרן, היילפרין, בהגייה מזרח אירופאית נוספת גם גלפרין, אלפר, אלפרוביץ', אלפרט) הוא שם משפחה יהודי המבוסס על שם העיר היילברון שנוצר לא יותר מאוחר מסוף המאה ה-16. שם משפחה שייך לארבע משפחות רבנים מן האימפריה הרוסית, פולין ונסיכויות גרמניה בין המאות ה-16 עד ה-18.
תיכון הלבבות השבורים
תיכון הלבבות השבורים (באנגלית: Heartbreak High) הייתה סדרת טלוויזיה אוסטרלית, ששודרה בין 1994 ל-1999. הסדרה עסקה בתלמידי בית הספר התיכון הדמיוני הארטלי שבסידני ובסוגיות המעסיקות בני נוער.
ארבע העונות הראשונות של הסדרה (עד 1996) שודרו בערוץ 10 האוסטרלי ושלוש העונות האחרונות (מ-1997 ואילך) שודרו ברשת ABC. בנוסף, שודרה במדינות רבות ברחבי העולם, בהן איחוד האמירויות הערביות, אינדונזיה, איסלנד, אסטוניה, ארגנטינה, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, הודו, הולנד, הונגריה, יוון, ליטא, מקדוניה, מקסיקו, נורווגיה, ספרד, סרביה, פולין, פורטוגל, פרו, צ'ילה, צ'כיה, צרפת, קוסובו, קנדה ורוסיה. בישראל, שודרה הסדרה בערוץ 1.
הסדרה היוותה קרש קפיצה לכמה מהשחקנים שגילמו בה את בני הנוער, ובהם אלכס דימיטריאדס (עונה 1), אדה ניקודמו (עונות 1 ו-3 עד 5), קאלן מאלווי (עונות 5 עד 7), לארה קוקס (עונות 5 עד 7) ולוק ג'ייקובז (עונה 7). סיימון בייקר גילם מורה בעונה הרביעית.
וולט (פירושונים)
אינטגרציה רציפה
בהנדסת תוכנה, Continuous integration (ראשי תיבות: CI; בעברית: אינטגרציה רציפה) היא שיטת עבודה שבמסגרתה כל סביבות הפיתוח עוברות מיזוג עם מוקד מרכזי משותף (באנגלית: repository או mainline) כמה פעמים ביום במסגרת של ניהול גרסאות. שיטת עבודה זו התגבשה לראשונה כחלק ממתודולוגית Extreme Programming. המטרה הראשית של CI היא למנוע תקלות אינטגרציה, המכונות לעיתים "integration hell" ("גיהנום האינטגרציה"; על משקל תקלת תוכנה ידועה אחרת בשם DLL hell).
בשיטה המסורתית מפתחים שונים עובדים על תכונות שונות של המוצר ולקראת הוצאת גרסה חדשה ממזגים את כל השינויים. רק אז אפשר לבדוק איך כל השינויים השונים משפיעים האחד על השני. בשיטת המיזוג הרציף, ענף הפיתוח הראשי מייצג תמיד מוצר עובד (שעובר את כל הבדיקות).