אמבדקאר היה שר המשפטים הראשון של הודו ועמד בראש הוועדה שניסחה וקבעה את החוקה ההודית, שחרתה על דגלה את זכויות האזרח מעל הכל.
אמבדקאר עוטר ב-1990, לאחר מותו, בעיטור הכבוד בהארט רטנה, עיטור הכבוד הרם ביותר בהודו. הוא גם נחשב על ידי הבודהיסטים ההודים וגם על ידי מיליוני בודהיסטים אחרים כבודהיסטווה - מאסטר הבוחר לשוב אל הקיום האנושי מתוך חמלה ואמפתיה לסבל בני האדם.
ליאור כפיר
אות לגיון הכבוד
אות לגיון ההצטיינות
התנועה הציונית האמריקאית
התנועה הציונית האמריקאית (באנגלית: American Zionist Movement) הוא ארגון ציוני אמריקאי המורכבת מקואליציה תנועות ציוניות. בארגון חברות 21 תנועות.
אודות התנועה.
הארגון הוא גלגול של American Zionist Emergency Council, שהוקם ב-1939, אחריו ה-American Zionist Council שהוקם ב-1949 ושל ארגון ה-American Zionist Federation שהוקם ב-1970. במתכונתו הנוכחית הוקם בתחילת 1993, נשיאו הראשון היה סיימור רייך.
מטרת הארגון, כפי שמצוין באתר האינטרנט שלו, היא "לחזק את הקשר של יהדות ארצות הברית עם ישראל, לפתח את מרכזיות ישראל בחיים היהודיים ברחבי העולם, להעמיק את ההבנה על החברה הישראלית והאתגרים העומדים בפניה, לעודד נסיעות ארוכות ועליה לישראל, לעודד דיאלוג, דיון ועשיה קולטיבית כדי לקדם את הציונות בארצות הברית ומחוץ לזה".
בין התנועות החברות בארגון נמצאות עמנו (המזוהה עם מפלגת העבודה), ידידי הליכוד בארצות הברית, ארצה (ARZA) - ארגון הציונים הרפורמים, תנועת החירות בצפון אמריקה, מרצ ארצות הברית, נעמת ארצות הברית, פדרציית היהדות הרקונסטרוקטיבית וארגון ציוני אמריקה.
משרדי התנועה נמצאים בניו יורק. התנועה חברה בועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית. נשיא התנועה הוא ווילאם הס.
ערי גלס
ערי גלס (נולד כאריך גלס, Erich Glas , 1897–1973) היה צייר, גרפיקאי, מאייר וצלם ישראלי, יהודי יליד גרמניה.
קורות חייו.
בגרמניה.
אריך גלס נולד בשנת 1897 בברלין בגרמניה תחת השם אריך גלס.
במלחמת העולם הראשונה לחם ביחידת קומנדו וכטייס קרב בצבא הקייזר.
למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן ובין השנים 1919-1920 בבית הספר באוהאוס בוויימאר אצל ליונל פיינינגר ויוהנס איטן. התמחה במיוחד בעבודות הדפסים בחיתוכי עץ ובלינולאום. למד גם בבית הספר הגבוה לאמנות "הוכשולה פיר קונסטארציהונג" בברלין, ככל הנראה אצל וילי ייקל ופיליפ פרנק. הצטרף לקבוצת "ריינלנד הצעירה" Junge Rheinland ונמנה עם ידידיו של האמן אלפרד קובין. אחרי שנת 1926 עבד אריך גלס כגרפיקאי עצמאי בוויימאר ובברלין. כמו כן עסק בהוראת ציור וגרפיקה. באותה תקופה יצירתו הושפעה ממקס ליברמן.
בשנים 1932-1933, בנסיבות המאבקים הפוליטיים הגורליים שעברו על גרמניה, פנה גלס יותר אל הציור המגויס, בעיקר הסאטירי.
בשנת 1933 עבד גם כצלם עיתונות. אחרי עליית הנאצים לשלטון בשנת 1934 עלה לארץ ישראל יחד עם משפחתו והתיישב בקיבוץ יגור.
בארץ ישראל.
בארץ ישראל עיברת את שמו הפרטי לערי ונעשה מעורב כ"אמן של ההתיישבות העובדת". בכל התחומים שהיה מוכשר בהם: כצייר, גרפיקאי, מאייר וצלם. השתתף בתערוכות שאורגנו סביבה - בבית פבזנר בחיפה, בשנת 1940, בתערוכות שבמסגרת הקיבוץ המאוחד. כחבר ב"הגנה" בימי המאבק לעצמאות חזר להשתמש בניסיונו הצבאי וביצע טיסות לאיסוף מודיעין.
בשנת 1957 עזב את הקיבוץ והתיישב בעכו.
בשנת 1955 הציג בתערוכה קבוצתית בעכו. בשנת 1967 לקח חלק בתערוכה הראשונה לרישום גרפי בישראל, במוזיאון בחיפה.
יצירותיו הוצגו בתערוכה "קומונה מחייכת" (2006).
צילומים שיצר בעזרת אשתו, זיוה, על העיר העתיקה בעכו הוצגו במסגרת תערוכה "עשור לעכו" ב-1958.
חייו האישיים ומותו.
מנישואיו לאישה יהודייה, מילֶה, נולד בנו גוטהארד, לימים הממציא הישראלי עוזי גל.
מנישואיו לאשתו השנייה, סוזנה, נולדו שלושה בנים: מיכאל, יורם וראובן.
נפטר בחיפה בשנת 1973.
נוני
פסטיבל יוצרים יוצאים
פסטיבל יוצרים יוצאים הוא פסטיבל שאורכו שבוע ונערך בחיפה משנת 2005 עד 2012.
הפסטיבל הוקם ונערך על ידי מועצת הנוער העירונית של חיפה, שהיא הגוף הרשמי והמייצג של בני הנוער בעיר, הפועלת תחת גלגל המועצות של מועצת התלמידים והנוער הארצית בבימויו והפקתו של גדי בכר.
הפסטיבל התקיים בחודש מרץ, בהפקה גדולה וחגיגית על ידי מרכזי הנוער בעיר או על ידי להקות הנוער השונות בחיפה (מפגשים ברכס, להקת הנוער הלאומי, להקת הנוער הייצוגית של קריית חיים, הכרמלים ועוד). המופע התקיים באודיטוריום בשכונת מרכז הכרמל.
פסטיבל "יוצרים-יוצאים" היה יוזמה ייחודית לחיפה, שאפשרה לבני נוער וצעירים לבטא את עצמם במסגרת חיי התרבות בחיפה. את הפסטיבל יזמו רשות הנוער והצעירים בחיפה אשר לקחו חלק פעיל בהפקתו תוך רצון לפיתוח הכישרונות הצעירים בעיר במגוון תחומי האמנות: תיאטרון, שירה, גרפיטי, רוק, מחול, נגינה, צילום, קולנוע, פיסול ועוד. הפסטיבל נועד לעודד יצירה בקרב בני הנוער, לאפשר הכרה וחשיפה של כישרונות צעירים ולעלות את צריכת התרבות באזור. אירועי הפסטיבל כללו הפקות של נוער וצעירים, מופעים ותחרויות כישרונות צעירים בתחומים שונים.
במיוחד לפסטיבל נכתב והולחן על ידי רונן ויליאמס "שיר הפסטיבל" .
תחרויות הנערכות בפסטיבל.
במסגרת פסטיבל התמודדו בני הנוער מרחבי חיפה במסגרת תחרויות שונות. למקומות הראשונים הוענקו פרסים כספיים ואף מלגות לימודים.
התחרויות שהתקיימו בפסטיבל:
יוצרים יוצאים
סרט טלויזיה
לחם (סרט טלוויזיה)
לחם הוא סרט טלוויזיה ישראלי אשר צולם בשנת 1985 ושודר בערוץ הראשון ב-1986. את הסרט ביים רם לוי והקרנתו עוררה דיון ציבורי נרחב.
בשנת 2009 יצא הסרט בגרסת DVD, שכלל את כל סרטיו של הבמאי והיוצר רם לוי.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בעיירת פיתוח בדרום (אתר הצילומים העיקרי הוא ירוחם). מאפייה מקומית נקלעת לקשיים כלכליים ואיננה משלמת לעובדיה תוספת שכר לאחר משבר האינפלציה ומתחילה לשלם את תוספת השכר בלחם במקום בכסף. העובדים הממורמרים פונים אל סגן ראש המועצה ששון (שמיל בן-ארי) ואל ההסתדרות. מאחר שזה לא עוזר, הם מחבלים בציוד. בהמשך, נסגרת המאפייה ומפטרת את עובדיה וללא פיצויי פיטורים.
אחד העובדים המפוטרים הוא שלמה אלמליח (רמי דנון), אבי המשפחה שבמרכז העלילה, מעולי מרוקו, שעבד מעל ל-20 שנה במקום. הוא אינו מרשה לאשתו (רבקה בכר) לצאת לעבודה, שוקע בדיכאון, פותח בשביתת רעב, מסתגר בשתיקה ובאדישות בביתו ונועל את דלת הדירה על משפחתו. השביתה וההתבצרות תופשים את תשומת הלב בעיירה אך בני הדור הצעיר, ילידי הארץ, הבת נאוה (אתי אנקרי), החוזרת מלימודיה בתל אביב והבן ברוך (משה איבגי) לא מצליחים לעורר תמיכה, ולרתום את השביתה למאמץ ציבורי. הם מודעים לזכויותיהם, אך לא לדרך השגתן. לבסוף, כחלק מפשרה עם ההסתדרות, על סמך מאבקים אחרים המתרחשים במקומות שונים בארץ, זוכה המאפייה בסיוע הממשלה ושבה לעבודה תקינה. אך מאוחר מדי עבור שלמה אלמליח, שמת מצער בביתו.
עליבותה של העיירה ותושביה מוצגים גם דרך סיפורו של הבן, ברוך. הוא פותח עסק ומתחתן. החתונה דלת התקציב מתקיימת בכיתה, בבית הספר המקומי וברוך שאינו יודע להתמודד כלכלית עם מתחריו, שורף את העסק שלהם ובורח אל השממה שמחוץ לעיירה.
הפקת הסרט.
התסריט נכתב על ידי גלעד עברון, מאיר דורון ורם לוי לבקשת מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית שביקשה להפיק דרמת טלוויזיה על ישראל השנייה. התסריט נכתב במשך שנתיים בהן בילו הכותבים בעיירות הפיתוח דימונה, ירוחם ונתיבות.
אחד הגורמים לתחושה האותנטית של הסרט הוא הליהוק. העלילה מתרחשת בעיירה שתושביה עלו ממרוקו וכמעט כל השחקנים בסרט ממוצא מרוקאי. מעבר לזה, שניים מהשחקנים, משה איבגי ואבנר דן, התפרסמו לפני הפקת הסרט, בגילום דמויות משכבות מצוקה. איבגי שיחק דמויות כאלה קודם בסרטים גבי בן יקר ומתחת לאף ובהצגה ביער ביער. אבנר דן גילם במערכונים שלו שלל דמויות כאלה. דן שהיה בדרן קסטות (שיווק קלטות דרך דוכני הקלטות של התחנה המרכזית) היה אחד מסמליה של ישראל השנייה. בתפקידו בסרט זה, בתור פועל המאפיה זגורי, הוא מדבר במבטא מרוקאי כבד.
תגובות.
הסרט זכה לשבחים מן הביקורת. מאיר שניצר כתב במעריב: "בעיטה בבטן. זעקת הכלים השבורים. מבנה מפואר. לשדר עוד פעם ועוד פעם" ורחל נאמן כתבה בשבועון "כותרת ראשית": "מסר חברתי חריף, מהודק בתסריט בנוי היטב". ב-2009 כתב אורי קליין בנוגע להוצאתו של הסרט ב-DVD: "עוצמתו של הסרט עדיין רבה, והוא נדמה רלוונטי היום כמו ביום שבו הוא שודר לראשונה".
בשנת הפקתו זכה הסרט בפרס רשות השידור האיטלקית RAI "פרס איטליה" (Prix Italia) לדרמת טלוויזיה לא-תיעודית.
איזי ליבלר
איזי ליבלר (באנגלית: Isi J Leibler; 9 באוקטובר 1934 – 12 באפריל 2021) היה איש עסקים, פובליציסט ופעיל ציבור יהודי ישראלי-אוסטרלי. התיישב בירושלים בשנת 1999 וכתב בג'רוזלם פוסט ובישראל היום.
קורות חיים.
ליבלר נולד באנטוורפן שבבלגיה ועבר עם הוריו למלבורן שבאוסטרליה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. אביו, אברהם היה סוחר יהלומים. ליבלר סיים עבודת תזה באוניברסיטת מלבורן במדעי המדינה בשנת 1958. כשאביו נפטר הוא החליף אותו בעסקי היהלומים המשפחתיים וב-1964 החל להשקיע בעסקי התיירות. בשנות ה-70, סוכנות הנסיעות שהקים, ג'טסט טורס (JetSet) כבר הייתה לאחת מהסוכנויות הגדולות באוסטרליה. ב-1997 מכר את מניותיו בחברה לחברת תעופה ניו זילנדית.