ג'ו פרימן (באנגלית: Jo Freeman; נולדה ב-26 באוגוסט 1945) היא פמיניסטית, סופרת ועורכת דין אמריקאית. בין מקימות התנועה לשחרור הנשים בארצות הברית.
ביוגרפיה.
פרימן נולדה באטלנטה, ג'ורג'יה. מעט לאחר לידתה עברה משפחתה מג'ורג'יה ללוס אנג'לס, קליפורניה. אימה הייתה מורה בבית ספר תיכון, ובתקופת מלחמת העולם השנייה שירתה בחיל הנשים של צבא ארצות הברית. שני הוריה של פרימן היו פעילים בזירה הציבורית במחוז מריון, אלבמה.
סיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1961. לאחר מכן החלה ללמוד מדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וסיימה את הלימודים בהצטיינות. פרימן ראתה בתקופת לימודיה באוניברסיטה מהלך של שחרור מן המגבלות שהוטלו על ילדות וצעירות בתקופת התבגרותה, וחשה כי דרך הלימודים יכלה לחוות עצמאות ולקבל החלטות משל עצמה.
לאחר סיום התואר הראשון המשיכה לתואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת שיקגו, וקיבלה דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטה זו בשנת 1973.
פרימן הרצתה במשך ארבע שנים באוניברסיטה הציבורית של העיר ניו יורק, וערכה מחקר בוושינגטון די.סי. מטעם הארגון האמריקאי למדעי המדינה (ASPA). בתקופה זו גילתה עניין רב בתחום המדיניות הציבורית, מה שהוביל אותה ללמוד משפטים באוניברסיטת ניו יורק. היא הוסמכה ללשכת עורכי הדין בניו יורק בשנת 1983.
פעילות אקטיביסטית.
מחאות סטודנטים.
במהלך לימודיה בברקלי, הייתה פרימן פעילה בתנועת הצעירים של המפלגה הדמוקרטית שפעלה בקמפוס ובמסגרות חברתיות ופוליטיות נוספות.
הייתה פעילה בתנועת הסטודנטים SLATE, שפעלה לתת מענה לנושאים חברתיים שהעסיקו את הסטודנטים בקמפוס במהלך שנות החמישים והשישים, ושממנה צמחה בהמשך התנועה לחופש הביטוי בברקלי. במסגרת פעילותה בארגון, הייתה בין 167 הסטודנטים שנעצרו במהלך הפגנות במלון "שרתון פאלאס" בסן פרנסיסקו, בהן מאות מפגינים מחו נגד מדיניות אפליה גזעית במדיניות ההעסקה של המלון, אירועים שזכו לתשומת לב תקשורתית רבה באותה עת והדהדו בשיח הציבורי בקמפוס ומחוצה לו.
במהלך סמסטר הסתיו של שנת 1964, המשיכה להיות פעילה בתנועה לחופש הביטוי. הייתה בין 773 אנשים שנעצרו בהפגנה בבניין המינהלה בקמפוס, כשהפגינו למען זכותם של הסטודנטים לערוך פעילות פוליטית בשטח הקמפוס, מה שהיה אסור עד אותה עת.
אקטיביזם פמיניסטי.
בשנת 1967 הקימה פרימן יחד עם נשים נוספות, בהן שולמית פיירסטון, את קבוצת הנשים ווסט סייד ("Westside Group of Chicago"). בין הגורמים שהביאו להקמת הקבוצה היה הסירוב לאפשר לנשים לנאום בכינוס הלאומי לפוליטיקה חדשה שהתקיים באותה שנה, שבו השתתפו מובילים בתנועה לזכויות האזרח. פרימן ופיירסטון ביקשו לעלות ולנאום באספה על נושאים הנוגעים לנשים אולם מנהלי האספה סירבו לבקשתן וטענו כי ישנם נושאים חשובים יותר על סדר היום.
לקבוצה הצטרפו נשים משיקגו, שהיו פעילות ברובן בתנועות למען זכויות האזרח והזדהו ברובן עם ערכי השמאל החדש. מתוך פעילות קבוצת ווסט סייד צמחה גם התנועה לשחרור הנשים, שפרימן הייתה בין מקימותיה המובילות.
בשנת 1968, ייסדה פרימן את ידיעון התנועה, "קול התנועה לשחרור הנשים" (Voice of the Women’s Liberation Movement). מרבית המאמרים בכתב העת התמקדו בתהליכי הקמתן של קבוצות מחאה נשית ברחבי ארצות הברית, וכן במקומן של הנשים במחאות חברתיות אחרות. הגיליון הראשון של כתב העת כלל שלושה עמודים, הודפסו מאתיים עותקים ממנו אולם רק שלושים מהם הופצו לנשים בשיקגו.
פרימן הייתה בין הכותבות המובילות בכתב העת, בכתיבתה טענה כי חירותן של הנשים לא תנבע משוויון לגברים, שכן לשוויון אין משמעות בחברה שאין בה צדק. היא טענה כי על הנשים להתאגד ולפעול יחד בנושאים בעלי השפעה על חייהן. לדעתה, מטרתן הייתה ליצור תנועה למען נשים, ולא רק כזו המורכבת מנשים.
תחת שם העט ג'ורין (Joreen), פרסמה פרימן מספר מאמרים בתחום הפמיניזם.
אחד ממאמרים אלה הוא "מניפסט הכלבה" (BITCH manifesto) שפורסם בשנת 1970. במניפסט יוצרת פרימן ניכוס מחדש (ריקליימינג) לכינוי "כלבה" וכך הופכת אותו מביטוי פוגעני המופנה כלפי נשים לכינוי מעצים שבו הנשים משתמשות בגאווה. הביטוי הופך לכינוי לאישה חזקה ועצמאית, שאינה נכנעת לתכתיבי החברה ולציפיותיה מן האישה ושאינה כפופה למרותו של הגבר. בניכוס מחדש של השפה, מתאפשר נטרול של הכינוי הפוגעני, באופן שהופך את האישה לפעילה ואחראית לגורלה. בפעולה זו ניתן לראות גם התנגדות לסדרים קיימים בחברה המדכאים נשים.
מאמר נוסף שפורסם בשם ג'ורין הוא "העריצות של חוסר המבנה". במאמר זה טוענת פרימן כי בתנועות פוליטיות המתבססות על חוסר בהנהגה ברורה עלולה להיווצר היררכיה סמויה ואף אוטוטריטריזם. לדבריה אותן קבוצות מתקשות לעיתים לתרגום את הרעיונות שלהן לפעולה קונקרטית בשל הדרך שבה הן מאורגנות. היא מצביעה על כך שקבוצות קטנות והדוקות בעלות זהות משותפת יכולות להיתקל בקשיים להוביל תוכניות סדורות לפעולה ולשינוי חברתי עקב חוסר במבנה מוגדר. פרימן מדגימה רעיון זה על התנועה לשחרור הנשים, אולם מציינת כי ניתן לראות תהליכים אלה גם בקבוצות פוליטיות נוספות. היא מתארת כי קיימים מספר צעדים שניתן לנקוט בהם כדי להפעיל ארגונים באופן דמוקרטי ואפקטיבי כאחד, כגון האצלת סמוכויות, חלוקת הסמכות למספר רב של חברים לצורך מניעת מונופול כוח, רוטציה של משימות, גישה שוויונית למקורות המידע, הפצת מידע בקרב החברים כדי לחשוף את מנגנון הפעילות של הארגון ועוד.
פרסים וזכיות.
בין הפרסים והזכיות של פרימן:
ארנסט שיבר
ארנסט שיבר (בגרמנית: Ernst Schiever; 23 במרץ 1844, הנובר – הנובר, 1915) היה כנר גרמני, חבר ברביעיית יואכים.
ביוגרפיה.
ארנסט שיבר נולד בהנובר שבגרמניה ולמד שם אצל יוזף יואכים בין השנים 1860–1864. בין השנים 1868–1869, שימש כמנהל רביעיית מולר . בשנת 1869 עבר לברלין, שם היה בתפקיד כינור שני ברביעיית יואכים והחל ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. במקביל, הוא הקים רביעיית מיתרים משלו בהשתתפות הרמן פרנקה, לאונרד וולף ורוברט האוסמן. בשנת 1877 הוא תפס לזמן קצר את מקומו של המנצח בתזמורת גטבורג.
משנת 1878 הוא חי ועבד בליברפול. הוא שיתף פעולה הרבה עם המנצח הנס ריכטר, הופיע כמלווה שלו הן בקונצרטים של תזמורת האלה והן במה שמכונה "ריכטר קונצרטים" בפסטיבל המוזיקה בלונדון ולעיתים החליף את ריכטר בעמדת המנצח. הוא עמד בראש רביעיית מיתרים שכללה את אלפרד רוס, קרל קורבואה , וולטר האטון . בשנת 1911 פרש מהרביעייה וחזר לגרמניה.
הכינור של ארנסט שיבר.
לארנסט שיבר היה כינור ליפינסקי משנת 1742 באורך 35.3 ס"מ של ג'וזפה גוארנרי.
מחסה קאבראל
מחסה סרג'נטו קאבראל
מחסה סרג'נטו קאבראל (באנגלית: Sargento Cabral Refuge) הוא מחסה אנטארקטי ארגנטינאי, הממוקם בלשון היבשה נקודת פיט, בחוף הדרומי של חצי האי טריניטי, בצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המחסה הוקם על ידי צבא ארגנטינה.
המחסה הוא אחת מ-18 המחסות המשמשים את בסיס המחקר אספרנסה, המופעל על ידי צבא ארגנטינה (שאחראי על התחזוקה והתפעול של המחסות).
היסטוריה.
ייסוד המחסה.
המחסה נחנך ב-18 בספטמבר 1964, כחלק מהתוכנית האנטארקטית הארגנטינית שחקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1964–1965.
מקור השם.
המחסה נקרא על שמו של חואן באטיסטה קאבראל (Juan Bautista Cabral), שנפל במהלך קרב סן לורנזו במלחמת העצמאות של ארגנטינה, בעת שסייע לקולונל דון חוסה דה סן מרטין, בעת שסוסו של דה סן מרטין נפל לאש האויב.
נקודת פיט (אנטארקטיקה)
נקודת פיט (באנגלית: Pitt Point) הוא לשון יבשה מצוקית, בחוף הדרומי של חצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהו של המצוק 90 מטרים מעל פני הים.
המצוק ממוקם בצידו הדרומי של שפכו של קרחון ויקטורי.
המצוק מהווה את הקצה הצפון מזרחית של פתחו של מפרצון צ'ודומיר.
על לשון היבשה ממוקם מחסה סרג'נטו קאבראל, שהוקם ב-18 בספטמבר 1964.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי לשון היבשה.
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על סקר שנערך על ידי סוקרים שיצאו ממפרץ התקווה באוגוסט 1945.
מקור השם.
לשון היבשה נקראת על שמו של קי. איי. ג'יי. פיט (K.A.J. Pitt), שהיה רב החובל של הספינה פיצרוי (Fitzroy), אשר שימשה את סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
לקריאה נוספת.
• Žák, J., Soejono, I., Janoušek, V., &amp; Venera, Z. (2012), Magnetic fabric and tectonic setting of the Early to Middle Jurassic felsic dykes at Pitt Point and Mount Reece, eastern Graham Land, Antarctica, Antarctic Science, 24(1), 45-58. doi:10.1017/S0954102011000599
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 278
ג'ו פריימן
נקודת פיט
סמטת הסיוטים (סרט עתידי)
בידוד חברתי
בידוד חברתי הוא מצב של חוסר קשר מוחלט או כמעט מוחלט בין האדם לחברה הנובע מגורמים חברתיים, פסיכולוגיים ופיזיים שונים. בידוד חברתי יכול להוות בעיה עבור אנשים בכל גיל, אף על פי שהסימפטומים נוטים להשתנות בין כל קבוצת גיל.
כל סוגי הבידוד החברתי יכולים לכלול שהייה בבית במשך פרקי זמן ארוכים, ללא תקשורת עם בני משפחה, מכרים או החברים, או הימנעות מכוונת מכל קשר עם בני אדם אחרים על אף שיש הזדמנות לכך.
השפעות.