שאדי התחתן במאי 2014 ומתגורר בתל אביב.
גשר (מוח)
קודו זוטר
קודו זוטר או קודו מזרחי (שם מדעי: "Tragelaphus imberbis"; בעבר "Ammelaphus imberbis") הוא מין אנטילופה בסוג קודו הנפוץ במזרח אפריקה, ותואר לראשונה ב-1869. בעבר נחשב כתת-מין של קודו גמלוני, אך כעת מסווג כמין נפרד. השם "זוטר" בא לו עקב הרעמה שבגב, הקטנה אף בהשוואה למיני קודו קטנים יותר. שמו המדעי נגזר מיוונית ולטינית: "Tragos" = תיש, "Elaphos" = צבי; שילוב בין שניהם מתייחס לאנטילופה. "imberbis" = לא מזוקן; צירוף של שניהם פירושו "אנטילופה חסרת זקן" ומתייחס להיעדר הרעמה בגרון, כפי שנמצאת אצל הקודו הגמלוני. הקודו הזוטר מתואר לעיתים כאנטילופה היפה ביותר
אנטומיה ומראה.
זכר הקודו הזוטר מתאפיין בפרווה כחלחלה-אפרפרה, ואילו לנקבות ולעופרים היא בצבע חום-אדמדם (למעט הצוואר שעל פי רוב אפרפר). צבעם של הזכרים הצעירים מתכהה עם הגיל. הן לזכרים והן לנקבות 11–14 פסים לבנים בולטים בצדדים, כתם לבן בתחילת הגרון ובסופו, מספר נקודות לבנות בלחי, ופס לבן בין העיניים חתוך באמצעו. פס כהה מתחיל בין העיניים ומסתיים באף שאף הוא שחור. השפתיים והבטן לבנים, והאוזניים גדולות בשני המינים. הרגליים הן דקיקות, וצבעם חום בהיר עם סימונים שחורים ולבנים. הזכרים מתאפיינים ברעמה קטנה על העורף ולאורך עמוד השדרה, וגרונם כאמור ללא רעמה. הזכרים גדולים במעט מהנקבות, וכמו כן בעלי זוג קרניים ספירליות, באורך של 60–90 ס"מ ובהם שניים עד שלושה פיתולים.
מידות גופו של הקודו הזוטר הן:
גובה הכתפיים: 110-90 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 140-110 ס"מ.
אורך הזנב: 40-25 ס"מ.
אורך קרן הזכר: 90-60 ס"מ.
משקל: 105-60 ק"ג.
הקודו הזוטר מחולק לשני תת-מינים:
תפוצה ובית גידול.
קודו זה נפוץ במזרח אפריקה: החל ממזרח סומליה ומרכז ודרום אתיופיה, עובר דרך חלקו הדרומי של דרום סודאן, מזרח אוגנדה, ומרבית קניה, ומסתיים בחלקה המרכזי של טנזניה. בעבר המין היה נפוץ גם בג'יבוטי, אך נכחד שם. שני פרטים שנצפו בערב הסעודית ובדרום תימן שבחצי האי ערב (1991), הובאו או שוחררו מאוסף פרטי ככל הנראה (כיון שתפוצתם הטבעית מוגבלת לאפריקה).
בית גידולו הוא אזורים יבשים וצחיחים, בעלי צמחייה צפופה ועבותה של שיחים קוצניים טרופיים וסובטרופיים יבשים. הקודו הזוטר נמנע משטחים פתוחים כמו גם מקומות בעלי עשב גבוה. בסביבות ההר קילימנג'רו תועדו קודואים בגבהים של 1,740 מטר.
אקולוגיה והתנהגות.
הקודו הזוטר הוא בעל חיים בודד יחסית; נקבות נמצאות בדרך כלל בקבוצות של שניים או שלושה, (לעיתים רחוקות עד 24 פרטים) או עם צאצאיהם, וזכרים נמצאים לעיתים קרובות לבד. זכרים צעירים יישארו עם אמם לתקופה של עד שנתיים, אבל רק לאחר 4–5 שנים יוכלו להילחם אם זכרים אחרים. כאשר הזכרים די גדולים, הם נלחמים ביניהם על ידי נעילת קרניים, ודחיפה של היריב אחורה. זכרים ונקבות עשויים להילחם זה בזה על עליונות, על ידי עמידה על רגליהם האחוריות כדי לנסות להפיל אחד את השני, אך הזכרים הגדולים בדרך כלל ינצחו. אין עונת רבייה קבועה, ולכן ההמלטות יכולות להתבצע בכל השנה. הריון הנקבות נמשך 7–8 חודשים, וכאשר הנקבה צריכה להמליט היא תיפרד מהקבוצה על מנת ללדת עופר אחד בדרך כלל. משקל העופר הוא 7.5-4 ק"ג. בימיו הראשונים העופר שוהה מוסתר בצמחייה ואימו תבוא מדי פעם להניקו. העופרים נגמלים לאחר שישה חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 15 חודשים. בשלוש שנים הראשונות, רק לאחד מתוך ארבעה עופרים יש סיכוי לשרוד בשל מחלות וטריפה על ידי טורפים רבים.
אויביו של קודו זוטר בוגר בטבע הם אריות, נמרים אפריקאים, צבועים מנומרים, וזאבים טלואים, בעוד שטורפים קטנים יותר כדוגמת סרוואלים ותנים עלולים לצוד עופרים.
הקודו הזוטר הוא בעל חיים לילי הפעיל משעות הערב עד שעות הזריחה. לאחר זריחת השמש הקודו מחפש מסתור, ונח בהסוואה עד שעת הדימדומים. תזונתם כוללת עלים, זרדים, נצרים, פירות, עשבים ועשבי תיבול שונים. מים הם שותים רק לעיתים נדירות.
בחיפוש אחר מזון הזכרים חולפים על שטח של 2.2 קילומטר, והנקבות על 1.8 קילומטר. הקודו הזוטר הוא חיה ביישנית וזהירה, ובשעת סכנה יתן קריאת אזעקה וירים את זנבו הלבן לאות אזהרה. הקודואים מסוגלים לקפוץ לגובה של שני מטר (אם כי קפיצות אלה אינן שכיחות) ומהירות ריצתם היא כ-70 קמ"ש.
איומים ושימור.
האוכלסייה העולמית נאמדת בכ- 118.000 פרטים, 33% מהם באזורים מוגנים. מגמת האוכלסייה של הקודו נחשבת בירידה בחלקים רבים של תפוצתו, כתוצאה מציד, רעיית יתר של בקר, והתפרצויות של הווירוס "rinderpest". בחלק מהאזורים, דווקא כריתת יערות הגדילה את כמות בתי הגידול המתאימים, כך שהמצב משתנה מאזור לאזור. הביישנות וההעדפה של הקודו לכיסוי עבה, מאפשרת לו לעמוד בלחץ הציד הרב שלו, כך שבאזורים בעלי צמחייה עבותה הוא מצוי באופן נרחב אף על פי שיש בהם ציד רב על ידי המקומיים. מצד השני, הרגישות שלו לווירוס "rinderpest" הביאה לירידה משמעותית במספרים אף באזורים מוגנים (כגון החלקים המזרחיים של קנייה במהלך 1990). ככל הנראה הקודואים יתאוששו מווירוס זה בשל ניסיונות למיגור הווירוס מבקר הבית המפיצו. עם זאת הירידה העולמית מוערכת בלפחות 20% על פני תקופה של 21–24 שנים, ולכן מתקרב לסף דרגת ה"פגיע" (VU). הקודו כנראה ישאר נפוץ באזורים הצחיחים למחצה בצפון מזרח אפריקה, כל עוד צפיפות האדם וחיות המשק תישאר נמוכה יחסית בחלקים נרחבים של תפוצתו כגון צפון קנייה ודרום אתיופיה.
ג'נטל דוג
ג'נטל דוג (GentleDog) הוא סרט קומי ישראלי בן 10 דקות (2012) פרי עטו, בבימויו ובהפקתו של דוד שאדי (דדי).
עלילה.
הסרט מספר על בחור (דוד שאדי) שהכיר בחורה (יעל דואני) בחתונה, הם מגיעים לדירתה שתויים וכשהיא הולכת להחליף בגדים, הכלב שלה ניגש אליו, מתחיל לדבר איתו ואומר לו שהוא בקשר קרוב עם הבחורה ומוטב שיעזוב את הדירה.
הרעיון לסרט והמסר.
שאדי קיבל את הרעיון לסרט מכך שהגיע אל בחורה הבייתה והרגיש שהכלב שלה תופש את המקום של הגבר בבית. הוא שב לביתו, כתב את הסיפור, העלה אותו לאינטרנט וזכה לתגובות אוהדות.
זוהי קומדיה על התפוררות החברה המערבית בשם החופש. היא עוסקת בתופעה הקיימת במטרופולין, בה אנשים חווים בדידות וניכור ומוצאים נחמה בחיות המחמד שמקבלות אותם ללא תנאי, זאת במקום להיכנס למערכות יחסים זוגיות, שדורשות מהם פשרה.
ההפקה.
הצילומים נערכו בדירתו של שאדי, במהלך סופשבוע אחד של יומיים אינטנסיביים: ביום הראשון צילמו במשך 16 שעות וביום השני צילמו במשך 12 שעות. חצי מהצוות עבד בהתנדבות.
דדי כתב את התסריט, הפיק את הסרט, ביים אותו ודיבב את קולו של הכלב. מכיוון שאיש לא רצה להפיץ את הסרט, שאדי הפיץ את הסרט בכוחות עצמו. הסרט נעשה בתמיכת קרן מקור.
מלחין הפסקול הוא אורן ברזילי (המייסד והמלחין של להקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר"), עוזר הבמאי הוא הבמאי ינאי גוז (במאי סרטי הקולנוע "יותר איטי מלב" ו"אלנבי רומאנס") והמפיק בפועל הוא דביר אקרמן, שהיה מפיק בהוליווד. התאורן הוא אורי ליפשין. הצלם הוא אייל רפאלוב והעורך הוא שחר בן חור.
מעצבת התפאורה היא אדל ירושלמי, אחותו של שאדי, שהיא ציירת.
בטעות רשם שאדי את הסרט דרך אתר אמריקני לפסטיבל בטהראן, איראן. הוא הופתע לראות שקיבל מייל ממנהל הפסטיבל ששלח לו למלא טופס בקשת ויזה וביקש צילום של הדרכון והוא חתם ב "For sure peace and love will come to all humankind. kind regards and shalom", בליווי סמיילי. אחר-כך המשטר האיראני התערב והסיר את הסרט מרשימת המשתתפים בפסטיבל. ההזמנה מאיראן חוללה הד תקשורתי ברחבי תבל ונערך על כל דיון בעמוד הפייסבוק של רשת BBC בפרסית.
פסטיבלים.
הסרט השתתף בפסטיבלים רבים, בהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. בפסטיבל הסרטים הקצרים הבינלאומי בניו זילנד, בפסטיבל סרטי הקומדיה הבינלאומי בקלן, גרמניה, פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה צרפת, פסטיבל skepto הבינלאומי לסרטים קצרים בקלגירי איטליה. הפסטיבלים היהודים בארצות הברית ובקנדה: Greater Phoenix Jewish film festival בפיניקס,
Atlanta Jewish film festival באטלנטה,
East Bay Jewish film festival בסן פרנסיסקו,
Montreal Israel film fesival במונטריאול, קנדה.
ISFF Detmold Germany בגרמניה.
מארק לומברדי
מארק לומברדי (באנגלית: Mark Lombardi; 23 במרץ 1951 - 22 במרץ 2000) היה אמן נאו-קונספטואלי אמריקאי שהתמחה בציורים המתעדים שחיתויות פוליטיות וכלכליות.
קורות חיים.
לומברדי נולד בניו יורק ולמד לתואר ראשון בהיסטוריה של האמנות באוניברסיטת סירקיוז. במהלך לימודיו עבד כעוזר-אוצר במוזיאון לאמנות עכשווית ביוסטון, טקסס. בהמשך פתח גלריה לאמנות ועבד כספרן וארכיונאי. בתחילת שנות ה-90, בהיותו בשנות ה-40 לחייו, החל לשרטט את הדיאגרמות שקנו לו את פרסומו. בשנת 2000, יום לפני יום הולדתו ה-49 וכמה ימים לאחר שנפתחה תערוכה חשובה שבה השתתף, הוא נמצא תלוי בחדרו. למרות שההערכות הן שלומברדי התאבד, ישנן חשדות הקושרים את מותו לאופי עבודותיו, הנוגעות בפעילות הלא חוקית, ולמידע שהציג בהן.
יצירותיו.
לומברדי הושפע מהפילוסוף הרברט מרקוזה וממומחה ההדמיה הוויזואלית אדוארד טאפטי.