מריה אלנה מויאנו נולדה בסנטיאגו דה סורקו בלימה ב-23 בנובמבר 1958. למשפחה בת שבעה נפשות. הוריה הם יוגניה דלגדו קבררה והרמוחנס מויאנו לסקאנו. המשפחה עברה לאל סלוואדור פואבלו יובן כשהייתה בת 13. היא גדלה בעוני וזכתה במלגה ללימודי משפטים באוניברסיטת "Inca Garcilaso de la Vega", אך לאחר מכן הפסיקה את לימודיה לאחר שנתיים כדי להתרכז באקטיביזם קהילתי. מויאנו התחתנה עם גוסטבו פינקי בשנת 1980 ונולדו להם שני ילדים.
מויאנו עזרה להקים בתי ספר יסודיים, בתי תמחוי ומועדונים לאמהות. בשנת 1983, מויאנו הייתה מעורבת בהקמת הפדרציה הפופולרית של וילה אל סלבדור (FEPOMUVES, הפדרציה העממית של הנשים של וילה אל סלבדור). הקבוצה העבירה הדרכות לנשים, הובילה פרויקטים חברתיים וייצגה את האינטרסים שלהן. מויאנו נבחרה פעמיים לנשיאת הארגון. הפדרציה ארגנה בתי קפה שכונתיים והפעילה את תוכנית Vaso de Leche, שמטרתה הייתה לגרום לכל ילד בעיר הפחונים לשתות כוס חלב אחת לפחות כל יום. את היוזמה הובילה עם ראש העיר לימה אלפונסו ברנטס לינגאן ומפלגת השמאל המאוחד. :בשנת 1991, מויאנו היה סגן ראש העיר וילה אל סלבדור. באותה שנה הפציץ הנתיב הזוהר (Sendero Luminoso) את מרכז הפצה של "FEPOMUVES" שממנו נתמכו 90 בתי קפה.
מויאנו מתחה ביקורת הן על ממשלת פרו בראשות אלברטו פוג'ימורי והן על מחתרת "הנתיב הזוהר". היא חשבה שהממשל חלש בהטלת סדר ושהמשטרה מושחתת. פוג'ימורי הטיל צעדי צנע קיצוניים שהובילו לאינפלציה משתקת. אף על פי שהייתה מודעת לכך שעלולים להתנקש בחייה, היא גם נקטה עמדה נגד מחתרת הנתיב הזוהר, ואמרה שמעשיהם כבר לא מהפכניים. במחתרת הגיבו בהוקעתה כ"רוויזיוניסטית". : לאחר שהנתיב הזוהר פרסם עלון שהוקיע אותה בו נכתב שהיא עבדה עבור הממשלה והפציצה בעצמה את מרכז ההפצה, השיבה מויאנו והפריכה את ההאשמות נגדה.  חואנה לופז לאון, פעילה נוספת של הארגון, נרצחה על ידי הנתיב הזוהר ב-31 באוגוסט 1991 ומויאנו החלה לקבל איומים על חייה. היא עזבה לזמן קצר את הארץ וכשחזרה הוצמדו לה שני שומרי ראש מהמשטרה. כאשר הנתיב הזוהר קרא לתקיפה מזוינת ולכולם להישאר בבית ב-14 בפברואר 1992, היא מחתה בהנהגת צעדת שלום.  מויאנו האמינה באי אלימות, ודיברה בעד צדק חברתי וממשל עצמי.
מותה ומורשתה.
ב-15 בפברואר 1992, מויאנו נרצחה לעיני ילדיה באירוע רב משתתפים בוילה אל סלבדור על ידי חברי הנתיב הזוהר. המתנקשים ירו בה תחילה ולאחר מכן פוצצו את גופתה בחומר נפץ.
לפי הערכות, 300,000 איש השתתפו בהלוויה של מריה אלנה מויאנו. לצד לכידתו של מנהיג הנתיב הזוהר, אבימעאל גוזמן, בספטמבר 1992, הזעם על רצח מויאנו נתפס כצעד מרכזי בירידה בתמיכה בבמחתרת. הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי העניק לאחר מותה את אות מסדר ההצטיינות הפרואני על שירות מכובד. את האות קיבלה אמה בשנת 2017.
הסרט Coraje" ("Courage")" יצא לאקרנים ב-1998. הסרט מתאר גרסה בדיונית של חייה של מויאנו. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל פרסם דו"ח על זכויות אדם בפרו בשנת 1997 שהוקדש לזכרה של מויאנו. המרכז ללימודי אמריקה הלטינית והקריביים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין הקים את קרן המלגות על שמה בשנת 2017, במטרה לממן סטודנטים דוברי ספרדית מאמריקה הלטינית.
אחותה מרתה מויאנו הפכה גם היא לחברת קונגרס.
RRR (ראשי תיבות של Rise Roar Revolt; הופץ בישראל בשם המרד הגדול) הוא סרט דרמת פעולה אפית בשפת טלוגו מ-2022 בבימויו של קודורי סריסילה רג'אמולי , שכתב את התסריט עם V. Vijayendra Prasad . הוא הופק על ידי D. V. V. Danayya מ- DVV Entertainment . בסרט מככבים ראמה ראו , ראם צ'ארן , Ajay Devgn, Alia Bhatt, Shriya Saran, Samuthirakani, ריי סטיבנסון, אליסון דודי, ואוליביה מוריס. זהו סיפור בדיוני על שני מהפכנים הודים מהחיים האמיתיים, אלורי סיטארמה ראג'ו (צ'אראן) וקומרם בהיים (ראמה ראו), ומאבקם בראג' הבריטי. בעלילה, המתרחשת בשנת 1920, נחקרת התקופה הלא מתועדת בחייהם, שבה שני המהפכנים בחרו להיכנס לחשאיות לפני שהחלו במאבק על ארצם.
הסרט נעשה בתקציב של כ-69 מיליון דולר, והפך לסרט ההודי היקר ביותר עד ליציאתו. הסרט תוכנן בתחילה לצאת לאקרנים ב-30 ביולי 2020, ונדחה מספר פעמים עקב עיכובים בהפקה ובגלל המגפה. "RRR" יצא לאקרנים ב-25 במרץ 2022, וזכה לביקורות חיוביות של מבקרים עם שבחים על ההופעות, במיוחד של ראמה ראו וצ'אראן, והתסריט מאת רג'אמולי. עם הכנסות של כ-30 מיליון דולר ברחבי העולם ביומו הראשון, "RRR" שבר את השיא של יום הפתיחה הגבוה ביותר שזכה לו סרט הודי. "RRR" התגלה כסרט הרווחי ביותר בשוק הביתי שלו, לפי אנדרה פרדש וטלנגאנה, והכניס למעלה מ-52 מיליון דולר. הוא עלה על סרטו הקודם של רג'אמולי, Baahubali 2. הסרט הכניס 150–160 מיליון דולר ברחבי העולם, וקבע כמה שיאי קופות לסרט הודי, כולל הסרט השני עם הרווחים בהודו והסרט ההודי השלישי עם הרווחים שלו עד שגבר עליו הסרט "KGF: פרק 2".
עלילה.
סיפור מסעם של שני מהפכנים שנלחמים בבריטים בשנות העשרים של המאה הקודמת. האחד עושה זאת מתוך המערכת, והשני מחוצה לה. כאשר דרכיהם מצטלבות, הם מחליטים לעזור זה לזה.
דין רדין
דין רדין (באנגלית: Dean Radin; נולד ב-29 בפברואר 1952) הוא מדען אמריקאי שנודע בניסויים חדשניים שערך בחקר התודעה ותופעות פרפסיכולוגיות. הוא מדען ראשי במכון למדעים נואטיים (IONS), פרופסור לפסיכולוגיה אינטגרלית וטרנספרסונלית במכון קליפורניה למחקרים אינטגרליים (CIIS ), ויושב ראש חבר המנהלים של "קוגניג'ניקס", חברה כלכלית בתחום המחקר הביוטכנולוגי, שמפתחת תרופות על בסיס RNA (RNA therapeutics ) לטיפול בבעיות נפשיות.
תולדות חיים וקריירה.
דין רדין נולד ב-29 בפברואר 1952 לג'רום והילדה רדין. הוא אמנם גדל בבית יהודי אך הוא אגנוסטי ואינו מחזיק באמונות דתיות.
רדין החל את הקריירה המקצועית שלו ככנר קונצרטים, וניגן במשך חמש שנים. הוא סיים תואר ראשון ושני בהצטיינות יתרה בהנדסת חשמל ופיזיקה באוניברסיטת מסצ'וסטס (אמהרסט) ובאוניברסיטת אילינוי, אורבנה-שמפיין (UIUC). ובשנת 1979 סיים דוקטורט בפסיכולוגיה, גם הוא מ-UIUC.
לאחר לימודיו (בשנים 1979–1993), עבד במעבדות של חברות טלקומוניקציה, תחילה AT&amp;T Bell ואחר כך ב-GTE () על מחקר ופתוח מתקדם. כבר בתקופת עבודתו במעבדות בל התחיל רדין לפרסם כמה מהניסויים שלו בפרפסיכולוגיה, ובהמשך עבד באוניברסיטאות ומכונים שונים. בשנת 2001 הצטרף לצוות המכון למדעים נואטיים (IONS), ב-2016 החל את עבודתו במכון קליפורניה למחקרים אינטגרליים, ומ-2018 הוא משמש גם כיושב ראש חבר המנהלים של קוגניג'ניקס. הוא חבר באגודה הפרפסיכולוגית () וכיהן כנשיאה בשנים 1988, 1993, 1998 ו-2005.
הוא מחברם, או מחבר שותף, של מאות מאמרים אקדמיים, מדעיים, טכניים ופופולריים, 47 פרקים בספרים שונים ושישה ספרים, ארבעה מהם רבי מכר: "היקום המודע" (1997 The conscious universe), "מוחות שזורים" (2006 Entangled Minds) "מעבר לנורמלי" (2013 Supernormal), ו"קסם אמיתי" (2018 Real Magic). ספרים אלה תורגמו לחמש עשרה שפות.
רדין הוא מרצה אורח מבוקש במיטב האוניברסיטאות, חברות מסחריות, גורמים ממשלתיים וצבאיים בארצות הברית ומדינות אחרות. כמו כן הוא מרואיין פופולרי במגוון תכוניות טלוויזיה ותוכניות דוקומנטריות.
עבודתו.
רדין חוקר אינטראקציות בין הנפש לחומר, ריפוי מרחוק, טלפתיה, תחושות מוקדמות ותקשור. הוא גם לקח חלק במחקר "תודעת שדה" המצביע על כך שהתגובה הנפשית של מיליוני אנשים לאירועים דרמטיים בעולם יכולה להשפיע על הסביבה. הניסויים נערכו על פי הסטנדרטים המחמירים ביותר במדע, תחת סמיות כפולה, תוך בקרה מרבית על פרצות אפשריות במחקר ונתונים לביקורת עמיתים. הניסויים שוחזרו בהצלחה על ידי חוקרים רבים אחרים, תוך שימוש במגוון מדדים פיזיולוגיים כגון קצב לב והרחבת אישונים.
כמו חוקרים אחרים בתחום הפרפסיכולוגיה, רדין היה יעד תכוף להתקפות של ספקנים כמו הסטטיסטיקאי אי ג'יי גוד (), הפסיכולוג ריי היימן (), הפיזיקאי ויקטור ג'יי שטנגר () והסופר רוברט טוד קרול (), שטענו כי מחקר פרפסיכולוגי הוא הונאה, אינו נתמך על ידי מדענים, חשוף להטיה ולשגיאות סטטיסטיות, ואין תיאוריה על כיצד פועלת הפרפסיכולוגיה.
רדין מכיר בכך שרוב האנשים שטוענים שיש להם יכולות מנטליות פרפסיכולוגיות הם כנראה הזויים, חולי נפש או רמאים. אבל הוא השתכנע על ידי הצטברות של ראיות אמפיריות, שנאספו על ידו ועל ידי מדענים אחרים, בתנאים מבוקרים היטב ופורסמו בכתבי עת מדעיים עם ביקורת עמיתים, שכמה טענות כאלה הן ממשיות, ומעידות על כך שיש היבטים חשובים חסרים בתפיסת העולם המדעית הרווחת והספקנית. לטענת רדין, המחקרים הפרפסיכולוגיים מתבצעים בתנאים מחמירים ביותר, והתוצאות, במקרים רבים, מובהקות במידה רבה יותר, בהשוואה למחקרים בתחומים אחרים. אך למרות זאת, ממצאים אלו נתקלים בחומת הכחשה ואף האשמה בתרמית.
ספריו.
היקום המודע (1997).
בספר זה, באמצעות מטה-אנליזה (טכניקה סטטיסטית), רדין בוחן תוצאות של כמאה שנות מחקר פרפסיכולוגי שהפך מתוחכם יותר ויותר עם חלוף השנים. הוא שולל את האפשרות שאלפי חוקרים מבצעים הונאה וקונספירציה מסיבית במשך עשרות שנים, וטוען שטלפתיה, ראיה מרחוק, ראיית הנולד (), טלקינזיס (המכונה גם אינטראקציה נפש-חומר), ואולי תופעות פרפסיכולוגיות אחרות (למשל, אינטראקציות נפשיות עם אורגניזמים חיים) הן ללא עוררין תופעות ממשיות.
מוחות שזורים: חוויות חוץ-חושיות במציאות קוונטית (2006).