במכון המלכותי מתנהל מגוון נרחב של הרצאות ואירועים ציבוריים בנושא מדע ותוכניות להעשרה עבור בתי הספר, כשהוא מקיים מעל למאה אירועים בשנה במגוון נושאים. הרצאות חג המולד ממשיכות כיום כסדרה של חמש תוכניות מדע המשודרות בטלוויזיה ומיועדות לילדים. מפגשי ליל שישי הם הרצאות שבועיות הניתנות על ידי מדענים בולטים, כל אחת מוגבלת לשעה אחת בדיוק, מסורת שפאראדיי החל בה. הרצאות אלו פתוחות לכל החברים במכון המלכותי ואורחיהם, ובאופן מסורתי היו אירועים בהם נדרשו האורחים ללבוש טוקסידו, אם כי כיום דרישה זו כבר אינה חובה. הרצאות ואירועים אחרים רבים נערכים הן בבניין ברחוב אלבאמרל והן במקומות אחרים בבריטניה.
מחקר מדעי ממשיך להתנהל בבניין בניהולו של פרופסור קוונטין פנקהרסט (Quentin Pankhurst) כחלק ממעבדת המחקר דייווי-פאראדיי (DFRL ראשי תיבות של Davy-Faraday Research Laboratory) הנחשבת לאחת המעבדות הטובות ביותר בבריטניה בתחום הננוטכנולוגיה.
כמקובל בבריטניה, חברות במכון מאפשרת לצרף תואר לשם. עמיתים במכון המלכותי רשאים להשתמש בראשי התיבות FRI ("עמית המכון המלכותי") לאחר שמם, וחברים ב-MRI.
מוזיאון פאראדיי.
ב-1973 פתח המכון המלכותי מוזיאון המוקדש למייקל פאראדיי. המוזיאון שוכן בבניין המרכזי ברחוב אלבאמרל ופתוח בחינם לקהל במהלך שעות העבודה. המוזיאון כולל שחזור של אחת מהמעבדות של פאראדיי. בחדר שני מוצג מכשור היסטורי נוסף ופריטים נוספים הקשורים לפאראדיי.
קישורים חיצוניים.
הנרייט דהאן-כלב
טיפול סלידה
טיפול סלידה (בלועזית: תרפיה אברסיבית) הוא טיפול פסיכולוגי קוגניטיבי-התנהגותי שנועד להפחית התנהגות לא-רצויה; במהלך הטיפול נחשף המטופל לגירוי (stimulus) המקושר להתנהגות לא-רצויה מסוימת, תוך כדי חשיפה לגירוי לא נעים (אברסיבי) שמעורר אי נוחות, במטרה ליצור התניה וקישור בין שני הגירויים, כך שהמטופל ילמד להעדיף להימנע מההתנהגות הלא-רצויה כדי לא להיחשף שוב לגירוי האברסיבי והתחושות השליליות שהוא מעורר.
התוויות לטיפול.
הטיפול משמש בעיקר במצבים של התמכרויות לסמים או אלכוהול או קומפולסיות מסוימות. למשל, מריחת חומרים בעלי טעם חריף על הציפורניים במטרה להפסיק התנהגות לא רצויה של כסיסת ציפורניים; מתן תרופות היוצרות תחושת בחילה או חמרמורת לאחר כל שתיית אלכוהול במטרה ליצור גמילה במקרה של אלכוהוליזם; או מתן שוק חשמלי לאחר התנהגות לא-רצויה (כגון פנטזיות לא מותאמות בקרב פדופילים) במטרה לקשר בין השוק להתנהגות, כדי שהמטופל יימנע מהתנהגות זו.
ביקורת והגבלה.
רבים מעבירים ביקורת חריפה על שיטת הטיפול בצורתה הקיצונית יותר (במיוחד שוק חשמלי). הטיעונים העיקריים נוגעים בבעיה האתית שכרוכה במתן טיפול אברסיבי כל כך עבור האדם והנזק העלול להיגרם, ובמידת היעילות הנמוכה יחסית שנמצאה במחקרים על השיטה. במספר מדינות בארצות הברית נחקקו חוקים המגבילים מאוד את השימוש בטיפול לפסיכולוגים מורשים בלבד, ומגבירים את הפיקוח הצמוד על התהליך.
טיפול בסלידה נגד הומוסקסואליות.
במרבית המדינות נאסר הטיפול האברסיבי בשנים האחרונות כטיפול המרה להומוסקסואליות. זאת בהמשך למחקרו הידוע של מרטין זליגמן מ-1966, שהראה ממצאים מעורבים לפיהם כ-50% מהגברים ההומוסקסואלים שעברו את הטיפול לא הביעו עוד דחפים הומוסקסואליים – אך זליגמן סייג את מסקנותיו בכך שרובם התגלו כביסקסואלים, בעוד בקרב בעלי נטייה מינית הומוסקסואלית ברורה לא ניכר שינוי בעקבות הטיפול האברסיבי.
בתרבות הפופולרית.
טיפול סלידה זכה להתייחסויות ואזכורים בספרות ובקולנוע. בספר "תפוז מכני" (ובסרט באותו השם) ניתן לטיפול סלידה מקום מרכזי בעלילה: גיבור הספר, סדיסט אלים בשם אלכס, עובר סדרת טיפולים הכוללת התניות שליליות בעזרת מעוררי בחילה בעת צפייה מאולצת בדימויים אלימים.
סלידה טיפולית
תרפיה אברסיבית
טיפול אברסיבי
טלטול בשבת
פינוי דנקירק
פינוי דנקרק
הנס של דנקרק
נס דנקירק
גן-גני
גן-גני הוא ספר המיועד ללמד פעוטות עובדות בסיסיות על חגי ישראל ומנהגים שונים הקשורים לתרבות היהודית והישראלית. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1947 והוגדר כ"ספר לאם ולילד". עורכי הספר, סופרי הילדים והמשוררים לוין קיפניס וימימה אבידר-טשרנוביץ, ליקטו את הקטעים המופיעים בו במטרה "לעזור לאם להמשיך בבית את דרך עבודתה של הגננת". נוסף על הסיפורים והשירים המצויים בו, כללו קיפניס וטשרנוביץ בספר גם דפים ובהם הפעלות קלות בתחומי הקריאה והחשבון, "תחילה בהדרכת האם ואחר כך בעבודה עצמית", וכן קטעים לגזירה ולהדבקה והוראות כיצד להכין חפצים שונים עבור הילדים בעבודת יד לא מסובכת.
הספר בנוי מפרקים שבכל אחד מהם קטעים המיוחדים לו. בין הפרקים בספר: "אני הולך לגן", "שנה טובה", "גשם גשם משמיים", "אור אור לנו", "תפוח זהב", "עץ נטעתי", "אני פורים" ופרקים נוספים הקשורים להווי הילדים ולתחנות שונות בלוח הזמנים של תלמידי הגן וילדי בית הספר בכיתות הנמוכות. גיבור הספר, המתנסה בכל התחנות הללו, הוא ילד דמיוני בשם גידי, והמחברים מספרים על חוויותיו בגן, בחגים ובבית הספר. בין השאר, מופיעים בספר שירים שנכנסו לקלאסיקה של יצירת הילדים העברית, דוגמת "שנה טובה", "גשם! גשם!" ו"בר כוכבא" (לוין קיפניס), "אביב הגיע" (בלהה יפה) ו"בנות שתים" (חיים נחמן ביאליק). בנוסף, נכללים בספר איורים רבים. בדפי הספר הרגילים האיורים הם בשחור-לבן, אך בראש כל פרק מודבק דף בשוליו העליונים ועליו איור צבעוני.
"גן-גני" זכה עם צאתו להצלחה מסחרית רבה. הוא הודפס שוב ושוב במהדורות חוזרות ובמשך שנים נחשב לספר חובה לילדי הגן וכיתות א' וב'. בשנות השבעים ניכרה ירידה במעמדו, עם צאתם של ספרים אחרים שהיו מיועדים למטרה דומה, ולימים הפך למוצר ספרותי נדיר. בשנת 2006 הדפיס מאתר הספרים איתמר לוי את הספר בהדפסה מחודשת.
קיסרופפיזם
עפרה שפירא-אלוני
עפרה שפּירא-אלוֹני (12 במרץ 1940 – 3 באוקטובר 2003) הייתה מדענית ישראלית. שימשה כמנהלת הקרן הלאומית למדע.
ביוגרפיה.
שפירא-אלוני נולדה לרחל וירמיהו שפירא - מחנכים ידועים שבעת ההיא היו מורים בכפר הנוער בן שמן. בעקבות מלחמת העולם השנייה, הוריה החלו בתהליכים לקראת הקמת כפר נוער לילדים פליטי שואה, ובשנת 1947 הגשימו את חזונם בהקמת "כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים". עופרה, מתוך אידיאליזם ועל מנת שלא ייווצר פער בינה לבין חבריה לספסל הלימודים, עברה להתגורר בפנימיה כשאר התלמידים.
את לימודיה האקדמיים עשתה בפקולטה לכימיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיימה תואר שלישי (דוקטורט) בגיל 22. במקביל עסקה בריקוד (הייתה סולנית להקת הסטודנטים של האוניברסיטה) ובכתיבת שירים, מהם ידוע "זה הזמר שלי ושלך" ששרו הפרברים, ו"זמר בדרכים" שבוצע על ידי הגבעתרון. היא עבדה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ועסקה בחקר ויסות הפרשת הורמונים ובעיקר הורמוני בלוטת התריס. את רוב עבודותיה פרסמה תחת שם נישואיה עפרה שפירא-אלוני וכך נהגה לאיית שמה גם אחרי גירושיה.
עם פּרישתה מן האוניברסיטה הצטרפה לקרן הלאומית למדע, תחילה כיועצת ומשנת 2000 ועד מותה בשנת 2003 כמנהלת הקרן המחלקת 250 מיליון ש"ח מדי שנה למחקר מדעי.
נפטרה ב-3 באוקטובר 2003 ונקברה בבית הקברות בקיבוץ עין חרוד איחוד.
פרידריך הראשון, מלך פרוסיה
אנטיפסיכוטיות
אנטי-פסיכוטיות
די.בי קופר
הפרלמנט האנגלי
גן גני
ימימה טשרנוביץ
אריה ליב ברלין
הרב אריה לֶיבּ ברלין (Löb Berlin; ב' בתמוז תצ"ז, 1737, פירת (פיורדא), בוואריה – ב' בסיוון תקע"ד, 21 במאי 1814, קאסל) היה אב בית דין של קאסל ומדינת הסן וחבר הקונסיסטוריה היהודית של וסטפליה.
ביוגרפיה.
ברלין נולד בשנת תצ"ז בפירת (פיורדא), בנו השני של אברהם מאיר ברלין, מחשובי חכמי פיורדא וספק המטבעות של הגראף של נסיכות אנסבך. הוא התחנך לתורה בבית אביו, ואחר כך הלך ללמוד אצל הרב צבי הירש חריף בהלברשטאדט. בשנים תקל"ג–תקל"ח היה ממנהיגי פיורדא, משנת תקל"ד נטל חלק בישיבות בית הדין של פיורדא ובשנת תקמ"ב נתמנה לדיין. בשנת 1790 נתמנה לרב של באמברג. במסגרת תפקידו דן בחלוקה של ירושה גדולה ואחד מבעלי הדין שלא היה מרוצה מפסיקתו האשים אותו בפני ערכאות הגויים בקבלת תשלומים בלתי חוקיים ואי דיווח על סכומים קטנים. בסופו של דבר הרב ברלין זוכה מההאשמות אך נדרש לשלם קנס.
בשנת 1794 נתמנה לרבה של קאסל. הרב ברלין כתב הגהות על הש"ס שהוכללו בשתי המסכתות של מהדורת הש"ס שהודפס בפיורדא ואחר כך הוכללו בחלקן במהדורת ש"ס וילנא.
לדברי מיכאל מאיר, הרב ברלין תמך ברפורמות מתונות, וב-1812 הכריע על דעת עצמו כי על חברה קדישא של קאסל לכבד את רצונו של נפטר שציווה לא לקבור אותו, אלא יומיים לאחר פטירתו.
נ' טברסקי
נ. טברסקי
ימימה אבידר טשרנוביץ
א&quot;א קאבאק
רות ביידר גינזברג
ויליאם דאגלס
מרקוס טרנטיוס וארו
מרקוס טרנטיוס וארו (Marcus Terentius Varro, מכונה גם Varro Reatinus; 116 - 27 לפנה"ס) היה מלומד וסופר רומאי.
ביוגרפיה.
וארו נולד ליד ריאטה (כיום העיר רייטי במחוז לאציו שבאיטליה) למשפחה ממעמד הפרשים. הוא נשאר קרוב לשורשיו והיה בעל אחוזה חקלאית גדולה בעמק שבו נולד.