ב-2003 התמנה לשמש (בהתנדבות) כיו"ר פורום מנכ"לי חברות ההייטק בישראל שפעל במסגרת המי"ל (המרכז הישראלי לניהול) במסגרת פעילותו יזם את פרס מנכ"ל השנה בהייטק – פרס המעודד מצוינות בניהול חברות עתירות ידע ואשר הוענק בעשור האחרון לעשרות מנהלים מצטיינים. ב-2005 נענה לפניית עירית רעננה למצב את העיר כבירת ההייטק של ישראל ויזם את כנס רעננה למדיניות ההייטק הלאומית. הכנס התקיים בשנים 2007–2008 והציג את עבודתן של קבוצות עבודה אשר גיבשו תוכנית לאומית בתחומי הטכנולוגיה, החינוך והמימון. תוכנית זו שימשה בסיס לתוכנית האוצר "יתרון יחסי" - התוכנית לקידום תעשיות עתירות הידע בישראל אשר הושקה על ידי מנכ"ל האוצר חיים שני ביולי 2010.
במקביל לפעילותו הציבורית המשיך גרדמן לפעול בתעשיית ההייטק בעיקר בתחום המיקרואלקטרוניקה. בשנת 2004 הקים את חברת איי אס ג'י העוסקת בהשבחת חברות וכן יזם את הקמתו של - TapeOut עיתון תעשיית השבבים הישראלית ואת Chiportal - פורטל המתמקד בתחומי האלקטרוניקה והטכנולוגיה. בשנת 2008 יזם את - ChipEx הכנס הבינלאומי של תעשיית המיקרואלקטרוניקה בישראל, שהפך מאז לאחד הכנסים המרכזיים של התעשייה בעולם וב-2010 הקים את "מועדון השבבים הישראלי" המשמש מקום מפגש קבוע לבכירי התעשייה.
מתוך הכרה בחשיבות היצירתיות והחדשנות לתעשיית עתירת הידע בישראל יזם בשנת 2012 את iNNOVEX - כנס החדשנות הלאומי שמטרתו לעודד חדשנות ויצירתיות טכנולוגית בישראל. הכנס התקיים לראשונה בינואר 2013 וזכה להצלחה רבה תוך שהוא זוכה לשיתוף פעולה של חברות הטכנולוגיה הגדולות בעולם (יבמ, גוגל, HP, מיקרוסופט, אינטל וכו'), המוסדות האקדמיים המובילים בישראל ומשרדי הממשלה הרלוונטיים (כלכלה, אוצר, חוץ).
בשנת 2010, במלאת 10 שנים לפורום מנכ"לי הייטק זכה גרדמן בפרס מנכ"ל השנה בהייטק לאות תודה והערכה על פועלו בהובלת הפורום ותרומתו הגדולה בהשבחת מקצועיות ומרכזיות הפורום בתעשיית ההייטק בישראל. גרדמן הוא גם בעל תואר שני ביזמות וחדשנות ( (Master of Entrepreneurship and Innovation מאוניברסיטת Swinburne University of Technology אוסטרליה.
גרדמן משמש כדירקטור בחברות טכנולוגיה שונות. בין השאר שימש כיו"ר פעיל של חברת I COM Mobile, דירקטור בחברה הציבורית "כלנית כרמון" ודירקטור בחברת איי אס ג'י בע"מ.
שלמה גרדמן מתגורר ברעננה, נשוי לאיילת ואב לשלוש בנות: אלונה, שרון וגיל.
מחניים (יישוב מקראי)
מחניים היא עיר מקראית ששכנה מזרחה לירדן בערך באמצע הדרך בין הכנרת לים המלח. עיר זו מוזכרת בספר יהושע כאחת מבין 48 ערי הלויים אשר זכו בה על פי הגורל שנערך במשכן שילה.
זיהוי האתר.
מקומה המדויק של מחניים המקראית עדיין לא וודאי, והוצע לזהותה עם כמה אתרים.
על-פי אחת הסברות המקובלות, מחניים שוכנת בתל אל-דהב אל-גרבי (Tell Edh-Dahab al-Gharbi), הגבעה המערבית בין שתי גבעות הרוכנות אל נחל יבוק וידועות בשם תולול א-דהב. על-פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום, האתר היה מיושב מתקופת הברונזה המאוחרת ועד שלהי העת העתיקה. את הגבעה המזרחית בין שתי הגבעות, תל אל-דהב אל-שרקי, הוצע לזהות עם פנואל המקראית. שני האתרים מצויים כ8 קילומטרים מזרחית מתל דיר עלא, המזוהה כעיר המקראית סוכות.
במקרא.
יעקב הוא זה שהעניק לעיר את שמה:
הלויים זכו בעיר זו מאת נחלתם של שבט גד: "וּמִמַּטֵּה גָד אֶת עִיר מִקְלַט הָרֹצֵחַ אֶת רָמֹת בַּגִּלְעָד וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת מַחֲנַיִם וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ". ()
עיר זו שימשה עיר מלוכה של איש בשת, בנו של שאול. כמו כן שמשה עיר זו כאכסניה לדוד בברחו מפני אבשלום בנו. בעת יציאת העם ללחום באבשלום עמד דוד בשער העיר עד בשורת הניצחון מפי אחימעץ בן צדוק הכהן ().
קיבוץ מחניים נקרא על שם עיר זו.
חיים ביידר
חיים ביידר (; 20 באפריל 1920 - 7 בדצמבר 2003) היה משורר ועיתונאי יהודי סובייטי, אשר כתב ביידיש ועסק בתולדות ספרות יידיש ותרבות יהודית.
קורות חיים.
נולד בכפר קופל שבברית המועצות (כיום שייך לאוקראינה). ב-1933 סיים בית ספר, התחיל ללמוד בטכניקום פדגוגי יהודי בעיר אודסה, שנה אחרונה ללימודים למד בז'יטומיר. לאחר סיום טכניקום התחיל ללמוד יידיש במכון פדגוגי, גם הוא באודסה. השיר הראשון שלו התפרסם בעיתון הילדים זיי גרייט (חרקוב) ב-1933. חיבוריו התפרסמו בין היתר בדער עמעס ואייניקייט. אחרי סיום לימודים עבד בתור מורה בסטלינדורף.
בזמן מלחמת העולם השנייה חי בטג'יקיסטן ועבד בתור עיתונאי בשביל עיתון רוסי מקומי. חזר לאוקראינה ב-1946 והמשיך בעבודתו בתור עיתונאי. ב-1971 עבר לגור בבירוביג'ן ועבד בביראבידזשאנער שטערן, ב-1973 הוזמן לעבוד בסאוועטיש היימלאנד ועבר למוסקבה, תחילה עבד בתור עורך ואחר כך בתור סגן-עורך ראשי. רבים מחיבוריו התפרסמו בשנת 1991 בקובץ בשם די וועגן, וואס מיר אנטדעקן (דרכים שאנחנו גילינו). ב-1992 חיבר ספר לימוד יידיש לרמת מתחילים.
ב-1991 יצא לגמלאות, ב-1998 השתקע בניו-יורק, היה עורך כתב העת הספרותי די צוקונפט. נפטר בניו יורק ב-2003.
מנהל מקצועי
שדרת אמסטרדם
מכינת מנשרים קלו
מכינת מנשרים קלו היא מכינה קדם-צבאית חילונית השוכנת בבית ספר שדה "חוף הכרמל", סמוך לקיבוץ מעגן מיכאל. המכינה נוסדה בשנת 2005 על ידי אלוף-משנה מוקי בצר ופרופ' יוסי לשם. את תפקיד מנהל המכינה מאייש היום דרור בר ניר והוא ממלא מקום רכז ההדרכה.
מכינת "מנשרים קלו" פועלת במסגרת החברה להגנת הטבע, ומטרתה לטפח מנהיגות צעירה המקדמת חינוך לערכי אחריות, יוזמה וציונות ובכך לפעול ליצירת חברה סולידרית, סובלנית ודמוקרטית במדינת ישראל.
שגרת המכינה כוללת לימודים, טיולים, התנדבויות וחיי קבוצה.
חניכי המכינה הם בוגרי כיתה י״ב המועמדים לגיוס לצה״ל, מדי שנה מגיעים למכינה כ-60 חניכים.
מתטזה
תגובת מטתזה
מפלגת בני תורה
תצפית העב&quot;ם של הטייס רולנד יוז (1952)
תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) היא תצפית העב"ם הראשונה של טייס צבאי בריטי, שלוותה באימות מהקרקע באמצעות רדאר. תצפית זו שכנעה את שר האווירייה הבריטי דנקן סנדס (לימים שר ההגנה), גרמה לו לקיים אישית תחקיר מקיף, ויצרה וויכוח פנימי חשאי בדרגים גבוהים בממשל הבריטי, בנוגע לאפשרות שהטענות בדבר קיומם של עב"מים, נכונות.
התצפית.
ב-30 ביולי 1952, סמל טיסה רולנד יוז ("Roland Hughes"), טייס בן 23 בחיל האוויר הבריטי ה-RAF, הטיס מטוס קרב חד מושבי מסוג דה הבילנד ומפייר ("de Havilland Vampire FB9") בטיסת אימונים שגרתית מעל מערב גרמניה. מטוסו היה המטוס התחתון, במבנה של ארבעה מטוסי קרב בריטים, שטסו צמודים זה לזה. עקב מיקומו בתחתית המבנה, היה זה חלק מתפקידו להביט שוב ושוב כלפי מעלה, לשמירת המרחק מחבריו, בעוד כל שלושת הטייסים האחרים מביטים כלפי מטה ולצדדים בלבד.
כשהיה המבנה מעל העיר אולדנבורג, שבצפון מערב גרמניה, הבחין יוז ב"דיסק מתכתי כסוף וזוהר" כדבריו, בקוטר של כ-100 רגל (כ-30 מטר), טס מעל המבנה הבריטי, מלווה אותו כמה שניות ואז מאיץ את מהירותו ונעלם. איש מחבריו לא הבחין בדיסק, משום שהם לא הביטו למעלה כאמור. יוז עצמו לא דיבר ברשת הקשר על מה שראה.
מפעילי מכשירי הרדאר הבריטים, שעקבו מהקרקע אחרי טיסת המבנה, הבחינו אף הם בגוף הזר, הטס בסמוך למבנה. הם אף הקליטו את הגברת מהירותו, וציינו כי פיתח מהירות הגבוהה מכל מהירות שיכול לפתח מטוס מוכר באותה תקופה, עד כי נעלם מהמסכים.
לאחר התצפית.
כשחזרו יוז וחבריו לבסיסם, הם נשאלו על העצם שטס לידם ואז הודה יוז לראשונה, היחיד מבין ארבעת הטייסים, שראה את אותו עצם, בהביטו כלפי מעלה. תחקיר האירוע נמשך ועלה בסולם הדרגות של חיל האוויר הבריטי, כשיוז מדווח את שראה, עד שהגיע כעבור ששה ימים לכדי דיווח ישיר לשר האווירייה הבריטי דאז, לימים שר ההגנה לורד דנקן סנדס ("Duncan Sandys").
סנדס יצא מהתחקיר עם יוז, בצירוף ראיות הרדאר, כשהוא משוכנע באמיתות הסיפור. כך לפחות הוא אמר למספר פוליטיקאים בריטים רמי דרג, ביניהם המדען הראשי והחשב ("Paymaster General") של ממשלת בריטניה דאז, פרדריק לינדמן, לורד צ'רוול ("Cherwell"), בוויכוח ער שהתפתח ביניהם. דבריו מצוטטים במסמכים שונים, ששוחררו לאחר שישים שנה מחובת הסודיות. ככל הנראה הוא אמר כדברים הללו גם לחמיו - אבי אשתו - ראש הממשלה דאז וינסטון צ'רצ'יל.
התצפית באולדנבורג אירעה זמן קצר לאחר תצפית דומה בוושינגטון. לורד צ'רוול הגיב על התצפית האמריקאית, באומרו בפומבי שמדובר ב"פסיכולוגיה של ההמון". במסמכים הבריטים מצוטט דנקן סנדס כאומר לו ולפוליטיקאים בריטים אחרים - "אין לי שום ספק שהתופעה שראה יוז דומה לזו שתיארו צופים רבים מאוד בארצות הברית. יש מספיק ראיות לקיומה של תופעה בלתי מוסברת ובלתי מוכרת. עד שלא יינתן הסבר מדעי מספק, יהיה זה מאוד בלתי נבון לקבל בלא כל פקפוק את הדעה שניתן לפטור את העניין בתור "צורה קלה של היסטריה".
בשנים 1996–2000 ערך משרד ההגנה הבריטי מחקר מקיף בסוגיית העב"מים. הדו"ח המסכם את המחקר הזה נחשף ב-2006 על פי חוק חופש המידע הבריטי ומסקנתו הייתה חד משמעית - אין מדובר בחוצנים.
יוז עצמו, אשר מת ב-2009, ידע ככל הנראה מדוע לא כדאי למהר ולדווח על תצפיתו. מרגע שעשה כן, הוא הפך למוקד לבדיחות וללעג מצד חבריו הטייסים ועל כנף מטוסו אף צוירה בשלב כלשהו צלחת מעופפת.
דבר האירוע כולו, לרבות התייחסות דנקן סנדס אליו, נשמרו בסוד במשך 60 שנה, אולם ב-2012 שוחררו מסמכים ממשלתיים שונים מחובת הסודיות וכך נחשף הסיפור לציבור.
תצפית העב&quot;מ של הטייס רונלד יוז (1952)
דוקטור אלמסדו