Take Me to Church (בעברית: קח אותי לכנסייה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האירי הוזייר. השיר יצא לאור ב-13 בספטמבר 2013, כסינגל ראשון מתוך המיני-האלבום Take Me to Church, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, רובירוקס רקורדס.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי הוזייר והופק על ידי רוב קירוון. בשיר המחבר משתמש במונחים דתיים כדי לתאר התאהבות. הווידאו שליווה את השיר מתאר מערכת יחסים בין שני גברים, ואת תגובתה האלימה של הקהילה בה הם חיים כאשר מתגלה הקשר.
הצלחת השיר.
השיר נכנס למצעד הפזמונים האירי באוקטובר 2013 ודורג במקום הראשון במשך ארבעה שבועות. במאי 2014 ביצע הוזייר את השיר בתוכניתו של דייוויד לטרמן "לייט נייט עם דייוויד לטרמן" וכחודש לאחר מכן, השיר הועבר לתחנת רדיו רוק-מודרני אמריקאית. בדצמבר 2014 דורג השיר במקום השני במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי ונכנס לראשונה לרשימת חמשת הגדולים. בהמשך דורג כאחד מחמשת השירים הגדולים גם במצעדים במדינות נוספות כגון אוסטרליה, קנדה, אירלנד, איטליה, ניו זילנד ובריטניה. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיר השנה".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של סיה ב-25 במרץ 2014. הקליפ מתאר אהבה הומוסקסואלית בין שני צעירים. בתחילת הקליפ אחד הנערים קובר את תיבת הסודות שלהם באדמה. חבורת נערים רעולי פנים מחליטה לשים לאהבה הזאת סוף, ופורצת לביתו של מחביא התיבה, הורסת את הבית וחוטפת אותו. אחר כך מתברר שהם מוצאים את התיבה. בעוד שבן זוגו רץ לבית חברו כששמע על הדבר, השני מעונה ונלקח למדורה, שם חבורת הנערים מנסה לפתוח את התיבה ומנסה להכריח את הנער לגלות להם איפה המפתח. לבסוף הם זורקים את התיבה לאש, לעיני שני הנערים, כשהשני הגיע לשם בריצה וראה אותם משליכים את התיבה לאש ולאחר מכן בועטים בגופתו של בן זוגו.
מוקיון
הדפסת בניין
הדפסת בניין כוללת מגוון טכנולוגיות המשתמשות בהדפסה תלת-ממדית כאמצעי לייצור מבנים. בשיטה זו, הבניה מהירה יותר, כח העבודה הדרוש וכמויות הפסולת הנוצרות נמוכים באופן משמעותי ביחס לבניה רגילה.
בנוסף ליתרונות המפורטים לעיל, הדפסת בניין מאפשרת בניית מבנים במקומות שאין אפשרות לבנות כיום כגון: במעמקי הים, בחלל, על הירח או על כוכבים אחרים אשר סביבת העבודה מקשה על עבודה פיזית של אנשים.
אורט ספיר ירוחם
בית ספר תיכון קהילתי מדעי וטכנולוגי דרכא ספיר על-שם ש' ספיר בירוחם, הוא בית ספר שש שנתי (כיתות ז'-י"ב).
מבנה החטיבה העליונה.
בבית הספר לומדים כ-360 תלמידים (נכון לשנת 2015) והוא התיכון הממלכתי היחיד בירוחם.
מגמות הלימוד העיקריות בבית הספר: פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, ניהול מלונאי ותקשורת.
בשנת 2002 זכה בית הספר בפרס חינוך של רשת אורט.
בשנים 2013 ו-2014 נכלל בית הספר ברשימת מקבלי פרס "בית הספר הערכי" מטעם משרד החינוך.
בשנת 2018 נכלל בית הספר במקום הראשון ברשימת בתי הספר המצטיינים של משרד החינוך.
היסטוריה.
בית הספר המקיף ע"ש שושנה ספיר הוקם בשנת 1975. עד אז לא היה בירוחם תיכון ממלכתי, והתלמידים יצאו ללמוד בתיכונים בסביבה.
בית הספר נקרא על שם שושנה ספיר, אשתו של פנחס ספיר, שהיה שר האוצר, ונפטרה בשנת 1971.
בשנת 1984 הצטרף בית הספר לרשת אורט.
בעבר נלמדו בבית הספר מגמות מקצועיות כגון: נגרות, ספרות, פקידות, חשבונאות, כלכלת בית, מטפלות,
מסגרות וצנרת מבנים.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20, היה אחוז הזכאים לתעודת בגרות נמוכים מאוד. אולם בשנת 1996 התחיל בבית הספר פרויקט "כל אחד יכול", מהלך שהוביל לזינוק משמעותי מאוד באחוז הזכאים לבגרות. בשנת 2013 היה מספר הזכאים 72%.
בשנת 2018 עזב בית הספר את רשת ״אורט״ ועבר לזכינית ״דרכא״
מסלולי לימוד מיוחדים.
בשנים 2007–2010 פעלה בבית הספר כיתת שוחרים, במסגרת בתי הספר הטכניים של חיל האוויר.
בשנים 2004–2005 נפתחה בבית הספר כיתה דתית, אך מסלול זה לא המשיך.
בשנת הלימודים תשע"ה (2015) לומדת בבית הספר כיתת גמלאים, המופעלת בשיתוף פעולה עם המשרד לאזרחים ותיקים.
חטמ&quot;ר אילת
קבר רות וישי
איזולה
איזולה (בסלובנית: Izola) היא עיירה ורשות מקומית בסלובניה השוכנת באזור הסטטיסטי אובלאנו קראשקה אשר בחצי האי איסטריה, לחוף הים האדריאטי.
היסטוריה.
סמוך לעיר המודרנית שכנה עיר נמל עוד מתקופת הרפובליקה הרומית. איזולה נוסדה במהלך המאה ה-7. האזור נשלט על ידי הרפובליקה של ונציה ובשלהי המאה ה-18, לאחר חתימת הסכם קמפו פורמיו עבר לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. בהמשך נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה לחזקת ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה איזולה בשטח האזור החופשי של טריאסטה (איטלקית: Territorio libero di Trieste). ב-1954 סופחה דה פקטו על ידי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר הסדירה רשמית את חלוקת האזור בין האיטלקים ליוגוסלבים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה איזולה בשטחי סלובניה.
יהודים.
יהודים התיישבו באיזולה בראשית המאה ה-15 עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה. מהם נמנו בנקאים ומלווים בריבית. בהמשך, נפתח בעיר בנק של משפחת הבנקאות מאייר. בשלהי המאה ה-16 התגוררו באיזולה 100 יהודים. בהמשך חלה הידרדרות במצבה הכלכלי של איזולה ובני הקהילה עזבו בהדרגה את העיר. משלהי המאה ה-17 לא התגוררו יהודים באיזולה.
זהירות בדרכים
מכם מזג אוויר
כתובת רשת
פיטר רוב
פיטר רוב (באנגלית: Peter Robb; נולד ב-1946) הוא סופר אוסטרלי.
חייו.
רוב גדל באוסטרליה ובניו זילנד. בין השנים 1978 ל-1992 שהה בדרום איטליה, בנאפולי ופאלרמו.
לאחר שהותו בדרום איטליה, פרסם בשנת 1996 את ספרו הראשון, "חצות בסיציליה". הספר מתאר את התבססותה ועלייתה של המאפיה בסיציליה, ואת מארג הקשרים הסבוך בין מאפיונרים, פוליטיקאים (כגון ג'וליו אנדראוטי, ראש ממשלת איטליה מספר פעמים), אנשי הכנסייה הקתולית ואנשי חוק באיטליה. הספר כולל גם תיאורי נוף של איטליה, תיאורי אוכל מהמטבח האיטלקי וסיפורם של אנשי רוח ואמנים איטלקים כמו ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, לאונרדו שאשא ורנאטו גוטוזו.
ב-1998 פרסם רוב ביוגרפיה של הצייר האיטלקי קאראווג'ו, שהתמקדה בחייו האישיים של הצייר, ועוררה מחלוקת בקרב מבקרי אמנות באנגליה. ב-1999 פרסם נובלה של שלושה סיפורי פשע בשם: "Pig's Blood and Other Fluids". באוקטובר 2003 יצא לאור ספרו הרביעי, "A Death in Brazil", ספר על ההיסטוריה והתרבות של ברזיל. באוקטובר 2010 פרסם ספר על ההיסטוריה והתרבות של העיר נאפולי, בה התגורר שנים רבות.
רוב עסק בהוראה באוניברסיטת מלבורן, באוניברסיטת אולו בפינלנד כפילולוג ובנאפולי.
הרגימנט האווירי הצרפתי ה-1 נורמנדי-ניימן
משה יוסף (קצין)
משה יוסף (נולד ב-15 בפברואר 1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כראש מטה פיקוד המרכז, מפקד בית הספר לחי"ר ומפקד חטיבת הבקעה.
ביוגרפיה.
יוסף נולד בעיר גאלאץ שברומניה ועלה לארץ ישראל ב-1947 במסגרת עליית הנוער. ב-1950 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני, לחם בקרב תל מוטילה. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגה בגדוד 51 של חטיבת גולני בקרבות כיבוש רפיח. לאחר המלחמה פיקד על פלוגות בגדוד 50 ובגדוד 51, הדריך בקורס קצינים, שימש סגן מפקד גדוד 960 של הנח"ל, קצין אג"ם במפקדת קצין צנחנים ראשי וקצין המבצעים של חטיבת גולני.
במאי 1967, בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים, מונה למפקד גדוד חדש בחטיבת גולני, גדוד 17 "אריות הגולן". הגדוד שהוקם התבסס על כוחות מקורס מ"כים של גולני ונח"ל. הגדוד שובץ תחת פיקוד אוגדה 36 והשתתף בקרב כיבוש שכם. במהלך הקרב נפצע יוסף בידו. בהמשך המלחמה לחם הגדוד בפיקודו במסגרת חטיבה 3 והשתתף בקרבות כיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 12, שספג אבדות כבידות במהלך קרב תל פאחר. ב-1968 מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. ב-1969 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז והשתתף במלחמת ההתשה בבקעת הירדן. ב-1972 מונה למפקד חטיבת הבקעה בדרגת אלוף-משנה.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה בתקופת לימודים, הוא נקרא על ידי מפקד פיקוד המרכז, יונה אפרת, להקים כוח צבאי ("כוח משה") עליו הוטלה המשימה להיערך לפתיחת חזית מכיוון ירדן. הכוח כלל את גדוד 268 מחטיבה 670. לאחר המלחמה מונה למפקד בית הספר לחי"ר. ב-1978 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד המרכז. השתחרר משירות הקבע ב-1980.
לאחר שחרורו שימש נציג קרן היסוד בברזיל והקים את חברת האבטחה און גארד.
קאנה מצויה
מבוכים ודרקונים - דמויות
ג'ורג' פדמור
ג'ורג' פדמור (באנגלית: George Padmore; 28 ביוני 1903 - 23 בספטמבר 1959) היה עיתונאי, סופר ופעיל פאן אפריקאי יליד טרינידד.
תולדות חייו.
פדמור נולד בשם מלקולם איוון מרדית' נורס (Malcolm Ivan Meredith Nurse) בטרינידד. לאחר סיום לימודיו באי, שהשתייך אז לאימפריה הבריטית עבר בשנת 1924 לארצות הברית. הוא למד שנה אחת באוניברסיטת פיסק בנאשוויל, טנסי ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת ניו יורק וממנה לאוניברסיטת הווארד. בשנת 1927, לאחר שנים של פעילות חברתית במסגרת קונגרס העובדים השחורים (American Negro Labor Congress), הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, אז גם אימץ לעצמו את השם ג'ורג' פדמור כשם עט לפרסומיו הפוליטיים.