במסגרת האיחוד כל אחת משתי המדינות שמרה על מוסדותיה העצמאיים - הממשלה, הרשות השופטת, הריבונות והגבולות הנפרדים. עם זאת, הוחלט על הקמת ממשלת איחוד משותפת, שהייתה אמורה לשבת לסירוגין חצי שנה בבגדאד וחצי שנה בעמאן, וכן בית נבחרים משותף של האיחוד. כמו כן, המדינות אמורות היו לשתף פעולה בענייני מדיניות חוץ וכלכלה, ובנוסף גם להפקיד את הצבאות תחת מטה פיקוד משותף. עיראק, שהייתה גדולה יותר מבחינה כלכלית ודמוגרפית, התחייבה ל-80% מסך הוצאות האיחוד, וירדן התחייבה ל-20% הנותרים. בראש האיחוד הערבי עמד פייסל (כראש המדינה הגדולה), ובהיעדרו היה חוסיין ממלא מקומו. ב-19 במאי 1958 הוקמה ממשלת האיחוד הראשונה. לראש ממשלת האיחוד מונה נורי א-סעיד העיראקי, שהיה לפני כן ראש ממשלת עיראק (בתפקיד זה החליפו אחמד מח'תאר באבאן). סגן ראש הממשלה היה אבראהים האשם הירדני, שהיה לפני כן ראש ממשלת ירדן (הוא הוחלף בידי סמיר א-ריפאעי).
ניסיונות להרחבת האיחוד.
ירדן ועיראק היו מודעות לחולשה היחסית של הפדרציה ההאשמית בהשוואה לרע"ם, ולכן פעלו להרחיב את שיתוף הפעולה עם מדינות נוספות בעולם הערבי.
מונרכיה נוספת שסבלה קשות מהנאצריזם הגואה במזרח התיכון הייתה סעודיה, שבראשה עמד המלך סעוד. היחסים ההיסטוריים בין בית סעוד לבין השושלת ההאשמית היו בעייתיים, זאת על רקע גירוש השריף חוסיין בן עלי ממכה בידי עבד אל-עזיז אבן סעוד בשנת 1924. אולם, באמצע שנות ה-50, לאור האיום הנאצריסטי, היחסים השתפרו בצורה ניכרת. שיחות על שיתוף פעולה פוליטי בין ירדן, עיראק וסעודיה התקיימו כבר בדצמבר 1957. לאחר הקמת רע"ם חוסיין הפציר בסעודים להצטרף לברית עם ההאשמים בכל מסגרת אפשרית - פדרציה, קונפדרציה ואפילו הסכם הגנה הדדי. למרות הפצרות אלו, המלך סעוד לא הסכים להצטרף לברית. אף שהיה מודע לסכנות מצד נאצר ונטה לטובת הצד המלוכני, העדיף סעוד לשבת על המדוכה ולא לנקוט צד בין שני הגושים האזוריים שנוצרו. במרץ 1958 נחשף ניסיון הפיכה בסוריה שבמסגרתו תוכנן להתנקש בחייו של נאצר. בעקבות חשיפה זו, לצד בעיות פנימיות כלכליות, סעוד נאלץ לפנות את הכס לטובת אחיו פייסל, שהיה פרו-מצרי והעמיק עוד יותר את הפער בין סעודיה לבין "האיחוד הערבי".
מדינה נוספת אותה ניסו למשוך עיראק וירדן לברית הייתה שייח'ות כווית. ראש ממשלת האיחוד נורי א-סעיד ושר החוץ של האיחוד תופיק א-סוידי ניסו ללחוץ על השייח' הכוויתי עבדאללה א-סבאח להצטרף לברית, זאת במטרה להוסיף לברית יוקרה פוליטית בזירה הערבית וכן עוצמה כלכלית. שרי האיחוד ניסו גם להפעיל לחץ על בריטניה, שכווית הייתה תחת המנדט שלה, אולם ניסיונות אלו עלו בתוהו לאחר סירוב בריטניה והאמיר של כווית.
נפילת האיחוד.
שיתוף הפעולה הפוליטי בין ירדן לעיראק היה קצר ימים, זאת בגלל נפילת בית המלוכה העיראקי חמישה חודשים בלבד לאחר הקמת "האיחוד הערבי". ב-14 ביולי 1958 ביצעו מספר קצינים נאצריסטים הפיכה צבאית בבגדאד, ובמהלכה נרצחו פייסל ויורש העצר העיראקי עבד אל-אילה, כמו גם ראש ממשלת הפדרציה נורי א-סעיד. עוד באותו יום נרצחו בשדה התעופה בבגדאד סגן ראש ממשלת האיחוד אבראהים האשם, וכן שר ההגנה של ממשלת האיחוד סולימאן טוקאן. למחרת ההפיכה, הודיע מנהיג הקצינים העיראקים המורדים עבד אל-כרים קאסם על פרישתה של עיראק מן "האיחוד הערבי" ולמעשה על סיומו. חוסיין לקח לעצמו את התואר באופן רשמי, אך ביטל סופית את "האיחוד הערבי" ב-2 באוגוסט 1958, לאחר שהתייאש מניסיונות להשבת ההאשמים לשלטון בעיראק ומשנוכח לדעת שסכנות כבדות הרבה יותר אורבות לו מבית.
הממלכה ההאשמית המאוחדת
הפדרציה הערבית של עיראק וירדן
סנטיאגו דרקי
סנטיאגו רפאל לואיס מנואל חוסה מאריה דרקי רודריגס (בספרדית: Santiago Rafael Luis Manuel José María Derqui Rodríguez; 21 ביוני 1809, קורדובה - 5 בנובמבר 1867, קוריינטס) היה פוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כנשיאה הרביעי של ארגנטינה החל מה-5 במרץ 1860 ועד ה-5 בנובמבר 1861. הופיע בעבר על שטרות של 10 אאוסטרלים ארגנטינאיים, שיצאו משימוש.
ביוגרפיה.
דרקי נולד בקורדובה כבן בכור להוריו. החל ללמוד משפטים באוניברסיטה הלאומית של קורדובה ב-1826 ורכש בנושא זה תואר כעבור חמש שנים, ב-1831. מאוחר יותר, עבד באוניברסיטה זו כפרופסור למשפטים וכן לפילוסופיה ולבסוף היה לסגן דקאן. ב-14 במאי 1845, נשא לאישה את מודסטה גרסיאה דה קוסיה ודיוה לגרנייה ולהם שישה ילדים.
SOKO (בסרבית בכתב קירילי: СОКО) הייתה יצרנית כלי טיס יוגוסלבית ממוסטאר, בוסניה והרצגובינה. היא הייתה היצרנית העיקרית של חיל האוויר היוגוסלבי.
החברה נוסדה ב-1950 כחברת-בת של היצרנית הסרבית איקרוס. משמעות שם החברה בסרבית היא בז. היא ייצרה מטוסי קרב, מפציצים ומטוסי אימון. החברה השתמשה בנמל התעופה מוסטאר לביצוע טיסות מבחן. היא שיתפה פעולה עם סיקורסקי ועם איירוספסיאל.
בשל האמברגו הבינלאומי שהוטל בעקבות מלחמות יוגוסלביה, חדלה החברה לייצר מטוסים, מאז החברה מתמקדת בייצור תיבות הילוכים.
חברת נמלי התעופה של תאילנד
חברת נמלי התעופה של תאילנד (בתאית: บริษัท ท่าอากาศยานไทย จำกัด, באנגלית: Airports of Thailand, ידועה גם בראשי התיבות AOT) היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה התאילנדית, המפעילה מספר שדות תעופה בתאילנד. מטה החברה נמצא במחוז דון מואנג שבבירה בנגקוק.
החברה הוקמה ב-30 בספטמבר 2002, כתוצאה מהפרטת "רשות שדות התעופה של תאילנד". בעלת המניות העיקרית היא ממשלת תאילנד, המחזיקה ב-70% ממניותיה. החברה מפעילה שני מגזרי עסקים עיקריים, שהם הפעלת שדות תעופה ובתי מלון. הפעילות האווירית קשורה לתנועות תעבורה אווירית, כגון נחיתה, חניה, שירותי נוסעים ושירותי מטוסים. הפעילות הלא-אווירונית כוללת דמי שכירות של משרד ומדינה, שירותים וזיכיונות.
בינואר 2006, ערך החברה היה 203,345.996 מיליון בהט.
פוקט (עיר)
פוקט (בתאית: นครภูเก็ต) היא בירת מחוז פוקט שבתאילנד, והעיר הגדולה בה. שוכנת לחופו הדרום-מזרחי של האי.
בשנת 2004 הועלתה פוקט למעמד של תסבאן נאקון (Thesaban nakhon), דרגה המצריכה אוכלוסייה של מעל ל-50,000 תושבים, ואשר הכנסותיה מספיקות לקיום מוסדותיה.
הבודהיזם היא הדת השולטת בפוקט ובתאילנד בכלל. מקדשי הבודהיזם בעיר, מהווים יעד אטרקטיבי לתיירים. בעיר מספר מקדשים הינדואים שבהם פסלים של האלים גנש וברהמה. העיר פוקט מפורסמת בחיי הלילה שלה, והיא יעד מועדף על תיירים בינלאומיים רבים.
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט שוכן כ-32 קילומטרים צפונית למרכז העיר.
ערים תאומות.
לפוקט שתי ערים תאומות:
פוקט סיטי
עגור (פירושונים)
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט
נמל התעופה הבין-לאומי פוקט (בתאית: ท่าอากาศยานภูเก็ต, באנגלית: Phuket International Airport) הוא נמל התעופה של האי פוקט, וממוקם כ-32 קילומטרים צפונית לעיר פוקט. שדה התעופה הוא השדה השני העמוס בתאילנד (אחרי סוברנבהומי), ומשמש כנמל מרכזי לתיירים הרבים הפוקדים את האי.
מתקני הנמל.
השדה שוכן בגובה 25 מטרים מעל פני הים, ובו מסלול טיסה יחיד מאספלט שאורכו 3,000 מטרים.
בשדה שני טרמינלים: טרמינל 1 משמש לטיסות בינלאומיות וטרמינל 2 משמש לטיסות פנים ארציות. בשטח השדה ממוקם בית המלון Phuket Airport 24/7 Hotel.
חברות תעופה ויעדים.
כחמישים חברות תעופה מפעילות טיסות לעשרות יעדים באסיה, אירופה ואוקיאניה.
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי של פוקט באתר Airliners.net
צפע (סוג)
צֶפַע (שם מדעי: "Vipera") הוא סוג של נחש ארסי בתת-משפחת הצפעונים. הוא בעל תפוצה רחבה, החל מצפון אפריקה בדרום ועד לחוג הצפוני בצפון, מבריטניה הגדולה במערב ועד אסיה הפסיפית במזרח. כיום מוכרים 23 מינים שונים של צפעים.
תיאור.
צפע הוא הסוג הגדול ומוכר ביותר במשפחת הצפעונים. הראש נבדל מהצוואר, בעל צורה משולשת, ומכוסה בקשקשים קטנים במגוון צורות. מאפיין בולט של סוג נחשים זה הוא גוף קצר ועבה יחסית. הנחש הקטן ביותר בסוג הוא צפע גמד החי באירופה (כ-30 ס"מ), והארוך ביותר הוא הצפע הודי שמגיע עד 1.65 מטר והוא הארסי ביותר מבני הסוג. נחשים הנמנים בסוג הצפע משמעים קולות נשיפה מפיהם בעת סכנה (להבדיל מכמה סוגים אחרים המשמיעים קולות באמצעים אחרים כמו רשרוש הזנב (עכסנים) או חיכוך קשקשי הגוף זה בזה (שפיפון). בישראל מצויים שני מינים בלבד מסוג הצפע והם צפע מצוי וצפע החרמון.
מרחב גאוגרפי.
ניתן למצוא את הצפע בבריטניה הגדולה וכמעט בכל רחבי אירופה, בחלק מאיי הים התיכון (אלבה, מונטקריסטו, סיציליה) והים האגאי, כמו גם בצפון אפריקה, במרוקו, תוניסיה ואלג'יריה. כמו כן הוא מצוי בחוג הארקטי מזרחה דרך צפון אסיה עד לסחלין וצפון קוריאה.
אזור מחיה.
רוב המינים מעדיפים אזורים קרירים. המינים המצויים באזורים הדרומיים מעדיפים אזורים גבוהים ויבשים בעוד המינים החיים בחלקים הצפוניים מעדיפים אזורים נמוכים בעלי צמחייה ולחות.
כל המינים הם טריטוריאליים.
ארס.
רוב מיני הצפעים בעלי ארס המכיל רכיבים המו-טוקסים (פוגע בכלי הדם) ונוירו-טוקסים (פוגע בעצבים). חומרת ההכשות מגוונת. מינים קטנים וצפוניים יותר, כדוגמת הצפע האירופאי, בעלי ארס חלש יותר ומזריקים כמות קטנה יותר בהכשה. מינים אחרים כדוגמת הצפע המקורנן והצפע המצוי, מסוגלים להזריק כמויות גדולות יותר של ארס בעלות השלכות הרסניות. אולם, הכשות מהסוג צפע לרוב קטלניות פחות מהכשות של סוגים אחרים וגדולים יותר כמו צפע מזרחי וצפע הודי.
תלמי האחד עשר