פיבה או ויבה (באנגלית: Pybba או Pibba או Wibba או Wybba; 570 לערך - 606 או 615) היה מלך ממלכת מרסיה.
פיבה היה בנו של קודמו, קראודה, מלך מרסיה ואביהם של פנדה ושל אאווה. פיבה נולד בשנת 570 לערך ועלה לשלטון בשנת 593. פיבה מלך עד מותו בשנת 606 או 615. ב"דברי הימים האנגלו סקסים" פיבה מצוין כאביו של פנדה, אשר מלך אחריו, אולם בכרוניקה זו אין פרטים נוספים אודותיו.
ב"היסטוריה בריטונום" נכתב כי היו לו 12 בנים, וכי פנדה, בנו, מלך אחריו.
על פי ההיסטוריה בריטונום, כל אחד ממלכי בריטניה מאז פנדה ועד שלטונו של קאולוולף הראשון נחשב לאחד מצאצאיו של פיבה.
לפיבה הייתה בת אחת, אשר שמה לא מצוין בכרוניקות, אולם ההיסטוריונים סבורים כי היא הייתה אשתו הראשונה של קנוואל, מלך וסקס.
פיבה
קראודה, מלך מרסיה
קראודה או קרידה (באנגלית: Creoda או Crida; 540 לערך - 593) היה מלך ממלכת מרסיה בין השנים 584–593, נחשב למלך הראשון של מרסיה.
קראודה היה בנו של קינוולד, נכדו של קנבה ונינו של איסל. גנאלוגיה זו מהווה בסיס להשערה כי קראודה היה דור רביעי בלבד לאנגלים שהתיישבו באנגליה.
ישנה סברה לפיה אביו וסבו מלכו לפניו על השבט, ורק בתקופתו של קראודה עבר השבט להתיישב באזור בו ממוקמת ממלכת מרסיה.
פרטים מועטים מצוינים בכרוניקות בדבר שנות מלכותו. "דברי הימים האנגלו סקסים" מציינים כי קראודה נפטר בשנת 593.
צמד חמד
"צמד חמד" (1995) הוא מיצב מאת האמן הישראלי גדעון גכטמן.
המיצב מכיל שתי דמויות פורצלן לבנות וכחולות של גבר ואישה בסגנון אירופי. דמויות אלו נשברו וחוברו מחדש, תוך שימוש בהעתקים של חלקי הפסל, המודגשים בעזרת צבע מוזהב. עירוב זה יצר שני פסלונים שונים מכל דמות, המוצבים על מעין כני שיש אפורים ומלבנים. בנוסף, מופיע ייצוג צילומי מוגדל של שתיים מהדמויות, הממוסגר במסגרת מוזהבת.
בעוד שמה של היצירה - "צמד חמד" - מרמז על קשר חד פעמי וייחודי, הרי שהשימוש המודגש בהעתקים בעבודה מצביע על חוסר היכולת לייצוג אמיתי ונכון של המציאות. שימוש זה מלווה באירוניה הנוצרת מן העימות בין הייצוגים השונים. בנוסף, אלמנט הפירוק חושף גם ממד של מוות וכליון ביצירה, ובו כני השיש יכולים להיות מפורשים גם כרמזים למעין מצבות קבורה.
על פי גכטמן השימוש בחיקוי ובתחליף נובע משני מניעים מקבילים - "האחד הוא מתחום האמנות - היחס בין דימוי למקור, הפער שביניהם ונקודת הדמיון והחפיפה. [...] המקור השני הוא ההקשר הכללי-תרבותי; השאלה מדוע התרבות שלנו מוצפת בתחליפים ומהן ההשלכות מרחיקות הלכת של התופעה"
ניצול משאבים מקומיים
ניצול משאבים מקומיים (באנגלית: In-situ resource utilization) הוא מונח במדעי החלל המתאר את השימוש והניצול של משאבים הנמצאים או מיוצרים על גבי גרם שמים כלשהו (הירח, מאדים, אסטרואיד וכו').
ניתן להפיק ממשאבים מקומיים חומרים לתמיכה בחיי האסטרונאוטים (למשל חמצן), דלק, חומרי בנייה, ואנרגיה.
כיום, ניצול משאבים מקומיים מתבטא בעיקר בניצול של חלליות רבות את קרינת השמש על מנת ליצור אנרגיה סולארית. מעבר לכך, לא היה שימוש בשיטה זו עד היום.
שיטה זו, של ניצול משאבים מקומיים, נתפסת כיום כאמצעי יעיל על מנת להפחית בצורה משמעותית את כמות ומשקל המטען והחומרים שנדרשים לשיגור ולהטסה מכדור הארץ לגרם שמים אחר וממנו חזרה לכדור הארץ. דוגמה לניצול משאבים מקומיים היא אחת השיטות שהוצעו על מנת לחסוך בדלק שישוגר מכדור הארץ במשימה מאוישת למאדים. לפי שיטה זאת, הדלק לשיגור חזרה ממאדים יופק באמצעות תגובה כימית פשוטה ומוכחת שנקראת תגובת סבטייה, בין מימן (שיסופק מכדור הארץ) ובין פחמן דו־חמצני שיילקח מהאטמוספירה של מאדים.
כחלק מההכנות לקראת פיתוח טכנולוגיות מסוג זה, נאס"א תכננה להוסיף לרובר משימת מארס 2020, אשר יהיה דומה לרובר קיוריוסיטי, מכשיר ניסויי בשם MOXIE שיפיק חמצן מהפחמן הדו־חמצני שבאטמוספירת מאדים. ב־20 באפריל 2021, ייצר מכשיר ה־MOXIE שבתוך הרובר פרסווירנס, חמצן מפחמן דו־חמצני באמצעות אלקטרוליזה . זה היה הניסוי הראשון של הפקת משאב טבע בכוכב לכת אחר לשימוש האדם.
סירל, מלך מרסיה
סירל (באנגלית: Cearl) היה מלך ממלכת מרסיה בראשית המאה השביעית. סירל מלך בממלכה ככל הנראה בין שנת 606 לערך (או, לפי מספר מקורות משנת 615) ועד שנת 626 לערך.
סירל הוא הראשון מבין מלכי מרסיה המוזכר בספרו של בדה ונרביליס "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית" (Historia ecclesiastica gentis Anglorum).
לא ידועה שייכותו המשפחתית לגנאלוגיה המלכותית של מרסיה. "דברי הימים האנגלו סקסים" אינם מזכירים אותו בגנאלוגיה המלכותית. הנרי מהנטיגטון, ההיסטוריון בן המאה ה-12, ציין כי סירל מלך אחרי פיבה אך לא היה בנו, אלא בן שבטו.
על פי בדה ונרביליס הייתה לסירל בת אחת, קוונבר (Cwenburh) אשר נישאה לאדווין, מלך ברניקיה, ונולדו להם שני בנים אוספרית' (Osfrith) ואדפירת' (Eadfrith). ההיסטוריונים למדים מנישואים אלה הן על ברית בין ברניקיה (לימים ממלכת נורת'מבריה עם מרסיה) והן על עצמאותה של מרסיה ועוצמתה. ישנה סברה כי ברית זו נועדה להגן על מרסיה מפני ממלכת מזרח אנגליה.
לא ידוע הקשר בין סירל לבין פנדה אשר מלך אחריו, וייתכן כי היו יריבים.
גבעת לודגייט
לדגייט
לדגייט (באנגלית: Ludgate) היה השער המערבי ביותר בחומת לונדון. השער היה ממוקם בסמוך לגבעת לדגייט הנקראת על שמו ולקתדרלת סנט פול, וככל הנראה נקרא על שם המלך האגדי לוד בן הלי, אשר על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' היה מייסד העיר לונדון.
היסטוריה.
חומת לונדון, כמו גם שער זה נבנו על ידי הרומאים אשר בנו את חומות העיר לונדוניום. השער נבנה בשנת 66 בפתחה של הדרך הראשית מערבה, מעל מעבורת הנהר פליט (הזורם כיום מתחת לאדמה).
מסורות מאוחרות שייכו את בניית השער למלך לוד, אולם, כאמור מדובר במסורת מיתולוגית.
השער נבנה מחדש בשנת 1215, כאשר בחלקו העליון של השער נבנה בית כלא, אשר נקרא "כלא לדגייט", ובו נאסרו בעיקר בשל עבירות קלות כגון אי תשלום חובות. בית הכלא היה נוח, ובשנת 1419 התברר כי הכלואים העדיפו להישאר בכלא מאשר לשלם את חובותיהם, ולכן נסגר הכלא והכלואים הועברו לכלא ניוגייט. בשל הצפיפות הרבה בכלא ניוגייט, נפתח מחדש כלא לדגייט זמן קצר לאחר מכן.
השער נבנה מחדש בשנת 1586 ביוזמת עיריית הסיטי של לונדון, ופסלו של המלך לוד הוצב בצידו המזרחי של השער, ופסלה של המלכה אליזבת הראשונה הוצב בצידו המערבי של השער. כיום שני הפסלים ניצבים לצד כנסיית סנט דנסטן שבמערב, ברחוב פליט.
השער נהרס במהלך השרפה הגדולה של לונדון ונבנה מחדש.
השער נהרס בשנת 1760 בעת הרס מרבית חומות לונדון.
בספרות.
לדגייט מוזכר ברומן "שיר החרב" הנכתב על ידי ברנרד קורנוול, ומתרחש בתקופת שלטונו של אלפרד הגדול.
בנוסף לדגייט מוזכר ב-Historia Regum Britanniae.שנכתבה בסביבות 1136 על ידי ג'פרי ממונמות'. לפי היצירה, השם מגיע מהמלך הוולשי לד, שלטענתו גם נתן את שמו ללונדון. לדגייט מוזכרת גם ברומן של מריה מקאן "כמו שבשר אוהב מלח". המתרחש במהלך מלחמת האזרחים באנגליה.
כמו כן הוא מופיע בשירו של וולטר דה לה מארה "מעלה ומטה".
לודגייט
פרגוניט
פרגוניט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות), אחד מסוגי הנציצים.
תכונות.
הרכב וקריסטלוגרפיה.
נוסחת המבנה הכימי של הפרגוניט היא NaAl2(AlSi3O10)(OH)2.
הפרגוניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1 או "מונוקלינית המיהדרלית" (formula_2), וחבורת סימטריות מרחבית "C2/c". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.13, b=8.89Å, c=19.32Å, וגודלה של זווית β הוא 95°.
המבנה הפנימי של הפרגוניט, כמו של המינרלים בקבוצת הנציצים, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוחיות בנויה משני סוגי שכבות:
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון נתרן.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בפרגוניט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה יונים ספוחים. גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים, הפצילות המושלמת של המינרל מתרחשת לאורך שכבות הביניים אלו.
קיימת במינרל תופעת גבישים תאומים על ידי סיבוב של 180° (לאורך [310]).
תכונות פיזיקליות.
הגבישים דמויי לוחיות פסאודו-משושים פריזמתיים. כמו כן מופיע המינרל כמקבץ קשקשי או סיבי, או כמסה חסרת צורה. לפרגוניט יש פצילות מושלמת בכיוון אחד ({001}) היוצרת "פתיתים". הלוחיות הנוצרות בפצילות גמישות ואלסטיות. הקשיות של המינרל נמוכה, 3-2.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.85 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות.