רוב שטח המסך מוקדש להצגת תמונות - תמונות רגילות או Photo-Spheres. את התמונות ניתן להציג לפי "סדר כרונולוגי של העלאת התמונה", "התמונות הנצפות ביותר", "תמונות עם תיוג גאוגרפי שהועברו כבר לגוגל תמונות", "תמונות ציבוריות עם תיוג גאוגרפי".
יתר שטח המסך מוקדש לתצוגת מפה שעל גביה ניתן לראות את מיקומן הגאוגרפי של התמונות השונות.
Photo-Spheres constellations ומימשק ל"גוגל תצוגת רחוב".
האפליקציה מאפשרת לחבר Photo-Spheres ל"קונסטלציות". תכונה זו נועדה לאפשר לצופה, "ללכת" או "לנסוע" בתוך רצף של Photo-Spheres בדומה לתצוגה של גוגל תצוגת רחוב. כדי שתכונה זו תהיה רלוונטית, המשתמש צריך לחבר רק Photo-Spheres שיש ביניהן "קשר עין" אופטי ובצורה שהכוון במרחב, מתאים למעברים. ניתן גם לחבר את ה"קונסטלציה" לנקודות שבהן צולמו תמונות של גוגל תצוגת רחוב כך שהמשתמש יכול להמשיך "בנסיעה הווירטואלית" מתוך הקונסטלציה - ישירות אל גוגל תצוגת רחוב.
שימוש עיקרי.
האפליקציה מאפשרת למשתמש הסופי ליצור "מרחב כיסוי" דומה לגוגל תצוגת רחוב, של אזורים אותם חברת גוגל לא כיסתה. כך ניתן להעלות Photo-Spheres של מקומות סגורים כמו נפח פנימי של מוזיאונים או חנויות. האפליקציה מתאימה לעסקים קטנים מכיוון שהיא מאפשרת להם להעלות את התמונות של הנתיב אל העסק או המכלול הפנימי של העסק - גם במקומות שבהן חברת גוגל לא נותנת שירות של גוגל תצוגת רחוב, בעיקר, מקומות כאלו שלגביהם אין לגוגל כיסוי צילומי.
ניתן להפנות את קהל היעד אל האפליקציה ישירות, על ידי שליחת קישור מתאים, או שהמשתמש יכול להיכנס לאפליקציה דרך גוגל תמונות ואולם שיטה זו מורכבת מעט.
יצירת Photo-Spheres.
משתמשי הקצה יכולים ליצור Photo-Spheres באמצעות מכשירי Nexus או באמצעות אפליקציית Photo-Sphere Camera הזמינה להורדה במכשירים עם מערכת הפעלה "אנדרואיד" או IOS. יצירת Photo-Sphere בודד מצריכה כ-50 תמונות.
משמעויות פילוסופיות.
חלק מהמומחים והוגי הדעות, סבורים שגוגל משקיעה את כל המאמץ העצום בכיסוי אופטי של העולם מגובה כיסא הנהג - כתשתית ליכולת ניווט באמצעות טכנולוגיית "השוואת תמונת נוף" עבור מערך הרכבים האוטונומיים אותם היא מפתחת. אם זה נכון, הרי שלגוגל יהיה נכס אדיר של תשתיות ניווט - אותו היא תוכל למכור לכל מי שיעשה שימוש בטכנולוגיה הזו, מצד אחד, ובמקביל, יהיה לה יתרון עצום מההיבט של יכולת לפרוש מערך כלי רכב אוטונומיים לכל מרחב שלגביו יש כיסוי של גוגל תצוגת רחוב.
כל נושא הכיסוי השיטתי של העולם באמצעות צילומים בעייתי מההיבט של פרטיות וגוגל נמצאת בדיון מתמיד עם הרשויות השונות כיצד לאפשר את השירות מצד אחד ולא לפגוע, יתר על המידה, בפרטיות מצד שני.
M551 שרידן
M551 שרידן (M551 Sheridan, על שם גנרל צבא האיחוד פיליפ שרידן) הוא טנק אמריקאי קל, שתוכנן להיות כלי סיור יביל אוויר לסיוע לאוגדות המוטסות וכוחות הקרקע של צבא ארצות הברית. השרידן מצויד בתותח בעל יכולת לירות טילים מונחים נגד טנקים מסוג "שיללה", וכן תחמושת רגילה מאותו קנה. כלים כאלה היו בשימוש צבא ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם וכן בקרבות מלחמת המפרץ. הטנק יצא משימוש בצבא ארצות הברית.
התפתחות הטנק האמריקאי הקל.
שורשי ההגות הצבאית האמריקנית בתחום הטנקים יבילי האוויר (כלומר, טנקים המוצנחים ממטוסים) נעוצים בשנות הארבעים הראשונות, בתקופת מלחמת העולם השנייה. הטנק הקל הראשון שיוצר בארצות הברית למטרה זו היה לוקסט M22, שמשקלו 8.5 טונות וחימושו העיקרי תותח בן 37 מ"מ. ואולם, טנק זה כבול היה במגבלות רבות כל כך באשר לתכונות השריון וכוח האש שלו, עד כי לא הגיע לכלל פעולה של ממש. יתרונו הבולט היחידי הייתה מהירותו הגבוהה - 64 קמ"ש.
הטנק האמריקני הקל הבא היה M24 צ'אפי; משקלו היה 18 טונות, וחימושו תותח בן 75 מ"מ, בעל מהירות לוע נמוכה. טנק זה לא הצליח לעמוד בקרבות במלחמת קוריאה כנגד הטנקים הסובייטים מסוג T-34/85, וכישלונו הניע את האמריקנים לחפש פתרון מהיר לטנק קל בעל כוח אש משמעותי יותר. הפתרון נמצא בדמות M41 ווקר בולדוג, אך שיפור תכונות החימוש בטנק גרר בעקבותיו עלייה דרסטית במשקל הטנק, שהגיע ל-23 טונות. דבר זה ביטל את ערכו כטנק קל, וחמור מכך, הוא הקשה מאוד על האפשרות להובילו באוויר.
השרידן.
ב-1966 הוצג ה-M551 שרידן. רכב-קרב זה, שתכנונו החל בראשית שנות ה-60, נבנה כדי לספק את הקריטריונים רבי-הפנים שהציג הצבא לטנק קל, ולעמוד בתנאים המיוחדים של תגובה מהירה, כנדרש בפעולות לוחמה מוגבלות ובפעולות "כיבוי אש". השרידן תוכנן למלא שני תפקידים עיקריים: טנק סיור וטנק יביל אוויר. כמו כן הוא נדרש ליכולות אמפיביות, כלומר לצלוח מכשולים ימיים.
משקלו הקרבי של השרידן עומד על 15.8 טונות. שריון הטנק הוא קל, כדי לשמור על משקל נמוך, ומספק הגנה רק בפני נשק קל ורסיסי פגזים. הוא מורכב מאלומיניום בגוף הטנק ופלדה בצריח. מהירותו הרבה וצלליתו הנמוכה, הופכים אותו למטרה קשת-פגיעה תוך-כדי תנועה. כמו כן מוגן הצוות מפני התקפה אטומית, ביולוגית או כימית; מסנן-אוויר מרכזי מאפשר לטנק לצלוח שטחים מזוהמי-קרינה.
הטנק מונע על ידי מנוע דיזל מקורר מים בעל 6 צילינדרים, המספק 300 כוחות סוס. מכלי הדלק מאחסנים 600 ליטרים דלק, ומאפשרים לו טווח פעולה של 600 ק"מ. לשם צליחת מכשולי מים הוא משתמש במסכי ציפה, בדומה לטנקי ה-DD ממלחמת העולם השנייה; מהירות התקדמותו במים, בהנעת זחליו, היא 6.5 קמ"ש.
חימושו העיקרי של השרידן הוא שמבדילו משאר הטנקים, בייחוד הקלים. הוא מצויד בתותח בקוטר 152 מ"מ קצר קנה, דו תכליתי, המסוגל לירות טילים מונחים נגד-טנקים מסוג שיללה וכן פגזים רגילים. אחד החידושים בתחמושת הטנק טמון בעובדה שהתרמיל נשרף בשלמותו, ובכך נפתרה בעיית אחסונם של תרמילי המתכת בתא הלחימה. השרידן נושא תחמושת של 10 טילים ו-20 פגזים. קדח הקנה מחורק.
אמנם מערכת הנשק של השרידן הייתה מתקדמת לזמנה, בייחוד לטנק קל, אך היא הייתה מסובכת לתפעול. לתותח רתע ניכר, וקצב אש נמוך. טנק השרידן הופעל לראשונה במלחמת וייטנאם, בהצלחה חלקית, ובשלהי שנות ה-70 הוחלט להוציאו משירות. אף על פי כן, הוא נשאר בשירות בגדוד בודד מהדיוויזיה המוטסת ה-82, והיה לטנק הראשון בעולם שהוצנח בקרב, במהלך הפלישה האמריקנית לפנמה ב-1989. טנקי שרידן השתתפו בקרב גם במבצע סופה במדבר, והיו לטנקים הראשונים שהגיעו לזירה הודות להיותם יבילי אוויר. לאחר פרישתו משירות נעשו מספר ניסיונות להחליפו, אך עד עתה נותר השרידן טנק יביל אוויר האחרון של ארצות הברית.
הפיקוד השמיני
הפיקוד השמיני היה פיקוד של צה"ל שהיה ממונה על יחידות מילואים של חי"ר והג"א במחוז ת"א רבתי בתחילת שנות ה-50. הפיקוד לא האריך ימים ונסגר כשנתיים לאחר הקמתו.
רקע.
רעיון הקמת הפיקוד הועלה לראשונה בישיבת המטה הכללי בסוף שנת 1949 במהלכה הוצגה הקצאת החטיבות והמחוזות לפיקודים:
במרץ 1950 עלה בשנית הרעיון להקמת פיקוד מילואים במחוז העירוני של תל אביב, עם התקדמות תהליכי הגיוס והקמת חטיבות המילואים, לאור העובדה ששליש מחיילי המילואים של צה"ל שהיו אמורים להתגייס ולהתארגן בחירום התגוררו באזור זה. בנוסף, פיקוד המרכז לא היה מסוגל לשלוט על המרחב העירוני ובמקביל לארגן לאמן את יחידות המילואים שלא היו תחת פיקודו המרחבי ולא היה עתיד להפעילן ולפקד עליהן בחירום.
מקור השם.
בתחילת שנות החמישים הורכב צה"ל משבעה פיקודים: שלושה פיקודים מרחביים (צפון, מרכז ודרום) וארבעה פיקודים ייעודיים (הדרכה, נ"מ, נח"ל וגדנ"ע). הפיקוד השמיני היה השמיני במניין הפיקודים בצה"ל עם הקמתו ומכאן שמו.
הקמת הפיקוד.
בסוף מרץ 1950 יצאה פקודת ארגון להקמת הפיקוד השמיני. בפקודה נקבע כי תפקידו יהיה לארגן, לאמן ולגייס יחידות שיוצאו ממרחבו ללחימה
בגבולות הארץ. עם הקמת הפיקוד השמיני הועבר אליו שטח מחוז תל אביב, שהיה עד אותה הרגע בתחום אחריותו של פיקוד המרכז. בהיותו פיקוד מרחבי נקבע כי הפיקוד השמיני יהיה אחראי להגנה המרחבית של השטח שעליו הופקד, קרי - המחוז העירוני של תל אביב, באמצעות מפקדת המחוז ויחידות חיל המשמר שהוצבו בו. כמו כן הוטלה עליו משימת המנהלה המרחבית, כפי שהיה נהוג בפיקודים האחרים.
הפיקוד היה ממונה על שלוש חטיבות חיל רגלים ועל יחידות ההגנה האזרחיות (הג"א) במחוז תל אביב רבתי ושטח הפיקוד שלו כלל את ריכוזי כוח האדם המתגוררים בעיר תל אביב וסביבותיה, את שטח הפרברים והשיכונים שעתידים היו להיבנות בשנים 1951-1952 וכן את כלל הצירים והדרכים בתוך העיר תל אביב ובסביבותיה והמפעלים המשרתים את העיר באופן ישיר. תוואי תיחום שטח הפיקוד נקבע כך שניתן יהיה ליצור קו הגנה עירוני.
סגירת הפיקוד.
בסוף שנת 1952, לאור מדיניות הקיצוב שהנהיגה הממשלה, החליט בן-גוריון להקטין את תקציב הביטחון ולהוביל תוכנית קיצוצים מקיפה במצבת כוח האדם של צה"ל. כחלק מתהליך זה, הוחלט במטכ"ל על צמצום מספר הפיקודים ובמסגרת זו בוטל הפיקוד השמיני. עם ביטולו, צורף תחומו
לפיקוד המרכז ועודכנו קו התיחום בינו לבין פיקוד הדרום.
הליקטיתיים
ההליקטיתיים (שם מדעי: "Halictidae") היא משפחה גדולה מאוד וכמעט קוסמופוליטית של דבורים קצרות-לשון.
אקולוגיה.
מרבית ההליקטיתיים מקננים בקרקע, אם כי מספר טקסונים מקננים בעץ.
מינים רבים בתת-המשפחה Halictinae מראים דרגות שונות של אורח חיים חברתי, לעיתים עם הפרדה לקסטות של מלכה ופועלות. במינים מסוימים קיימת שונות תוך-מינית בדרגת החברתיות בין קינים שונים, המושפעת ככל הנראה מתנאי הסביבה.