תחילת שנות ה-50 היו המוצלחות בתולדות המועדון, שהלך והשתפר ככל שחלפו השנים. בשנתיים הראשונות הקבוצה סיימה במקום החמישי. ב-1953 וב-1954 הקבוצה סיימה כסגנית האלופה וב-155 סיימה במקום השלישי. שנה מאוחר יותר, ב-1956, הגיע התואר הראשון והיחיד של קינדיו. בטורניר קדם העונה שיחקה קינדיו בבוגוטה מול מיונאריוס, אינדפנדיינטה סנטה פה וברצלונה ספורטינג קלוב האקוודורית. הם ניצחון את סנטהפה 1-3, סיימו ב-1-1 מול מיונאריוס וניצחו 2–4 את ברצלונה כדי לזכות בטורניר הידידות ולאותת על מה שעתיד לבוא בטורניר המקומי. קינדיו סיימה במקום הראשון בטבלה עם 54 נקודות, 4 יותר מסגניתה, מיונאריוס ועם מאזן של 17 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו ו-4 הפסדים, בדרך לאליפות היסטורית של המועדון. מאחר שעדיין לא נוסד טורניר הקופה ליברטדורס ומאחר ולא זכתה עד היום באליפות נוספת, קינדיו היא הקבוצה הקולומביאנית היחידה שזכתה בתואר ולא שיחקה בטורניר הבכיר של היבשת.
הזכייה לא גרמה לקבוצה להתרומם, אלא להפך. היא נכנסה לסיחרור של שנים לא טובות מבחינה מקצועית, שבה סיימה במקומות נמוכים בטבלה למעט הבלחות בודדות וגם המצב הכלכלי היה רע, עד אשר ב-1968 נאלצה למכור את שחקניה הבולטים כדי לשלם חובות. בשנות ה-70 וה-80 שוב הקבוצה שמרה על חוסר יציבות ולצד טורנירים לא טובים, היו כאלו שבהם הגיעה לשלב הפלייאוף הסופי, מקום רביעי ואף זכתה בטורניר הפינליססיון ונכנסה לשלב הגמר, שם הפסידה. עונת 97–1996 הייתה הטובה ביותר שלה כאשר הגיעה לשלב אחד לפני הגמר הגדול, אך הפסידה לאתלטיקו בוקרמנגה 2-3 בסיכום המשחקים ופיספסה הזדמנות להתמודד על התואר. ב-1998 גם השתתפה לראשונה בטורניר בין לאומי של CONMEBOL, בקופה קונמבול, אך הודחה ברבע הגמר מול קבוצת סמפאיו קוראה מברזיל 0-2.
ירידה ראשונה לליגת המשנה וחזרה מהירה.
בשנת 2000 הקבוצה ירדה לראשונה לליגה השנייה, אחרי שהפסידה 0–3 לדפורטס טולימה במחזור האחרון, בעוד שיריבתה לתחתית, דפורטיבו פאסטו, ניצחה את אתלטיקו נסיונל 2-4. למזלה היא לא נשארה שם יותר מדי וכעבור 10 חודשים חזרה לליגה הבכירה אחרי שגברה בשלב הפלייאוף על דפורטיבו ריונגרו, אוניון מגדלנה ובוגוטה צ'יקו, תחת הדרכתו של המאמן אדוארדו לארה ובשנת ה-50 להיווסדה. בתחילת שנת ה-2000 כאשר הליגה הורחבה ל-18 קבוצות והשיטה שונטה לטורנירים קצרים של אפרטורה וקלאוסורה, הקבוצה השיגה תוצאות לא טובות ותמיד ניצלה ברגע האחרון מירידת ליגה או ששיחקה במשחקי ההישרדות מול קבוצות מהליגה השנייה. אבל ב-2008 השיגה לראשונה את הכרטיס לפלייאוף העליון תחת הדרכתו של נסטור אוטרו והחלוץ המצוין, איוואן ולסקס, שגם סיים ככובש המצטיין בליגה.
ירידה שנייה לליגת המשנה.
ב-2013 ירדה הקבוצה פעם נוספת לליגה השנייה לאחר תוצאות גרועות שרשמו בשני הטורנירים של אותה שנה. מאז הירידה השנייה, הייתה הקבוצה קרובה מספר פעמים לחזור לליגה הבכירה, אך בניגוד לפעם הקודמת הפעם זה לקח זמן ממושך. בשנת 2014 הקבוצה הודחה ברבע הגמר על ידי אמריקה קאלי בטורניר האפרטורה, אבל בטורניר הפינליססיון הגיעה לגמר ואף זכתה בו. בגמר הגדול על העלייה לליגה הבכירה, היא התמודדה מול חגוארס קורדובה. במשחק הראשון בסנטנריו, ניצחה קינדיו 0–2, אבל בגומלין לא הצליחה לשמור על היתרון והפסידה 0–3 באצטדיון חרגוואי. לקינדיו הייתה הזדמנות נוספת להעפיל דרך משחקי המבחן מול אוניאוטונומה, אבל במשחק הבית סיימה בתיקו 0-0 ובחוץ הפסידה 0–2.
שנה מאוחר יותר, טעות שופט במשחק מול קוקוטה דפורטיבו גרמה לכך ששער לא חוקי של מרקו לסאגה ייחשב והמשחק הסתיים בתיקו 3-3. בעקבות התיקו, שתי הקבוצות סיימו עם אותו מספר נקודות אך קוקוטה עלתה בזכות יחס שערים. בעונת 2016 שוב הייתה הקבוצה קרובה מאוד לחזור לליגה הבכירה, כשהעפילה לפלייאוף ושיחקה בבית שכלל את אמריקה דה קאלי, ריאל קרטחנה ואוניברסידד פופיאן. במחזור האחרון הייתה צריכה לסיים בתיקו בקאלי בשביל להעפיל, אבל הפסידה 1–2.
בעונת 2020, אחרי שלוש שנים שהקבוצה נכשלת פעם אחר פעם בפלייאוף, מונה למאמן אוסקר הקטור קינטבני. בטורניר האפרטורה סיימה שנייה בפלייאוף אחרי אתלטיקו וילה שבסופו של דבר גם זכתה בטורניר. בעונת 2020 לא נערך טורניר הפינליססיון עקב מגפת הקורונה ולכן המשך הטורניר נערך ב-2021, שם סיימה הקבוצה במקום הראשון בפליאאוף בבית שכלל את ויידופר, אוניון מגדלנה ואתלטיקו. היא העפילה לגמר הטורניר, שם ניצחה את קורטולואה והעפילה יחד עם אתלטיקו וילה לליגה הבכירה, לאחר שבע שנים.
אצטדיון.
האצטדיון נפתח בשנת 1989 וקיבל את שמו לאות כבוד לעיר ארמניה שציינה 100 שנות קיום וזהו האצטדיון העיקרי של העיר. תכולת האצטדיון היא כ-25,700 מקומות ואף שימש כאחד מהאצטדיונים בקופה אמריקה 2001 ובמונדיאליטו 2011. לפני כן שיחקה קינדיו באצטדיון "סן חוסה דה ארמניה" שנבנה בזמן שיא של 91 ימים והיה למגרשה הביתי של הקבוצה משנת 1951 ועד 1988.
יריבות.
מאחר שמחוז קינדיו נמצא בחלק של קלדס העתיקה, היריבות של הקבוצה מאז 1951 הוא עם קבוצת אונסה קלדס על גילגוליה השונים, אף על פי שגם משחקים מול דפורטיבו פריירה נחשבים למשחקי "קלאסיקו" של אזור זה. קיים הוויכוח איזה משחק נחשב לקלאסיקו החשוב של האזור ובהיעדרה של קינדיו, היו המשחקים בין אונסה קלדס לדפורטיבו פריירה כחשובים ביותר, אך אלו יריבותיה למה שמכונה "קלאסיקו קפטרו" (Clásico Cafetero)
הליגה הפשיסטית האימפריאלית
הליגה הפשיסטית האימפריאלית (באנגלית: Imperial Fascist League) הייתה מפלגה נאצית בריטית שהקים ארנולד ליס ב-1929.
הקבוצה דגלה באנטישמיות וצידדה בדומיננטיות של "הגזע הארי". הקבוצה קיבלה לאחר מכן מימון עקיף מהנאצים. אף על פי שהיו לה בין 150 ל-500 חברים בלבד, התנועה הייתה מוכרת וידועה.
היסטוריה.
לאחר שהליגה הפשיסטית האימפריאלית דחתה הצעה להתאחד עם איגוד הפשיסטים הבריטי ב-1932 עקב הבדלי מדיניות, איגוד הפשיסטים הבריטים ערך קמפיין נגד הליגה הפשיסטית האימפריאלית והפריע למהלכים שתכננה לעשות.
הליגה הפאשיסטית הקיסרית פורקה לקראת תחילת מלחמת העולם השנייה, לאחר שליז הכריז על נאמנותו ל"מלך ולמדינה", למורת רוחם של החברים הפרו-גרמנים במפלגה. אף על פי כן, ליז נכלא בזמן המלחמה והתנועה לא הצליחה להשתקם לאחר המלחמה.
הקשר לנאציזם.
הליגה הפשיסטית האימפריאלית התרחקה במהרה מהפשיזם האיטלקי וזאת לאחר שליז נפגש עם התעמולן הראשי של המפלגה הנאצית ומהמוציא לאור של דר שטירמר, יוליוס שטרייכר. עד מהרה הפכה האנטישמיות לאידאולוגיה מנחה מרכזת של התנועה, בנוסף לכך אנשי התנועה הדגישו את עליונות הגזע הארי. הארגון שינה את דגלו כך שהציג את דגל הממלכה המאוחדת עם צלב קרס במרכזו. כתוצאה מ"המרה" זו, המפלגה נהנתה מתמיכה ומימון נאצי רחב יותר.
דניאלה ננה
לין חלדטי
בואקה
בואקה (בצרפתית: Bouaké; עד שנת 1900 נקראה גבקקרו (Gbékékro)) היא בירת מחוז ואלי דו בנדמה במרכז חוף השנהב. העיר שוכנת כ־50 קילומטרים צפון-מזרחית לאגם קוסו , האגם הגדול ביותר במדינה. אורכו כ־350 קילומטרים צפונית לאביג'אן בצמידות לקו הרכבת אביג'אן-ניג'ר וכ־100 קילומטרים מצפון מזרח ליאמוסוקרו, בירת המדינה.
שם העיר.
לשם העיר בואקה Bouaké, ישנם שני מקורות אפשריים:
היסטוריה.
בשנת 1800 קבוצה הקשורה לבני אקאן, בני אסבו ובאולה התיישבו באזור שבו היה הכפר בואקה, בתחילה הכפר נקרא Gbèkèkro, על שמו של מנהיג בואלה Gossan Kwa Gbeke.
בכפר בואקה הוקם מחנה צבאי צרפתי בשנת 1899 והוא הווה מרכז מנהלי מאז 1914.
בשנת 1996 נפתחה אוניברסיטת בואקה, אך נסגרה בספטמבר 2002. במימון Unesco, האוניברסיטה נפתחה מחדש באפריל 2005.
המאה ה-21, מלחמת האזרחים.
כוחות צבא צרפת וכוחות השמירה על השלום של האו"ם מתגוררים בעיר לאכיפת הפסקת אש בין המורדים שנמצאים בצפון המדינה וכוחות הממשלה המחזיקים בדרום המדינה. לאחר הניסיון להפיל את הנשיא לורן גבאגבו שנכשל, כוחות המורדים FN (כוחות Forces Nouvelles) בראשות גיום סורו הפכו את בואקה למרכז השליטה שלהם.
ב-4 בנובמבר 2004 הודיע הקצין ז'אן נואל אביי מצבא חוף השנהב. שכוחות הממשלה השתמשו במטוסי סוחוי- 25 לתקיפת העיר כחלק מהמתקפה ל"שחרור טריטוריאלי". גם העיר קורוגו , הנמצאת במרחק 225 קילומטרים מצפון לבואקה, הותקפה באותה תקיפה של החיל האוויר של ממשלת חוף השנהב.
אוכלוסייה.
בשנת 1910 כשהוכרזה כעיר, בואקה אוכלסה בעיקר בבני שבט באולה, מהגרים אפריקאים וכוחות הצבא הצרפתי. כשחוף השנהב קיבלה את עצמאותה בשנת 1960, מנתה העיר 60,000 תושבים. עשר שנים לאחר מכן אוכלוסייה זו הוכפלה הודות להגירה ממדינות שכנות (גינאה-קונאקרי, מאלי, בורקינה פאסו, ניז'ר וסנגל) ושיעור הילודה הגבוה.
אוכלוסיית בואקה מורכבת בעיקר מבני שבט באולה מגאנה. בהיותה העיר השנייה המאוכלסת ביותר בחוף השנהב, נהנת בואקה מהגירה מחוץ למדינה ומהגירה אזורית רבה של בני השבטים דיאולה, אגני, אקיה, בטה, מוסי ואחרים.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של חוף השנהב שנערך בסוף שנת 2021, התגוררו בבואקה 832,371 תושבים והיא העיר השנייה בגודלה בחוף השנהב לאחר אביג'אן.
אקלים.
האקלים בבואקה מוגדר כטרופי ויבש (Aw) על פי שיטת קפן. האקלים בעיר כולל עונה רטובה ממושכת המתפרשת על פני החודשים מרץ עד אוקטובר, ועונה יבשה קצרה יותר המושיעת על ידי הארמטן . העונה היבשה הנמשכת לאורך ארבעת החודשים הנותרים. למרות העונה הרטובה הארוכה, בואקה אינה מגיעה לרמת המשקעים שחווה אביג'אן. כמות המשקעים הממוצעת בשנה בבואקה עומדת על 1.100 מילימטרים בשנה.
כלכלה.