קיים קשר סימביוטי בין האיירפליי של התקליטים לבין המכירות. תעשיית התקליטים משתמשת באיירפליי ברדיו כדי לקדם אמנים ותקליטים למאזיני רדיו. איירפליי יכולה לעורר רכישת כרטיסי מוזיקה, סחורה והופעות לקהל המאזינים שלה. תעשיית התקליטים מרוויחה מהחשיפה שמספקת רדיו איירפליי. כמות האיירפליי שתקליט מקבל יכול להשפיע, באופן משמעותי, על גורמים אחרים, כולל גיל, גזע, מיקום גאוגרפי והכנסה. ההשפעה של איירפליי על ההכנסות ממכירות יכולה לנוע בין 1.5 ל-2.4 מיליארד דולר בשנה. חלק ניכר ממכירות האלבומים והרצועות מושפע מאיירפליי ברדיו (בין 14% ל-23%). אמנים ומבצעי תקליטים מרוויחים בעקיפין מהאיירפליי כשהם מקדמים, מפיצים ומוכרים תקליטים. ההשפעה של איירפליי על מכירות מוזיקה מקשרת לאפקט החשיפה בלבד (העדפה לדברים מוכרים). אפקט החשיפה בלבד מורגש כאשר הרדיו והאיירפליי פועלים כמדיום פרסומי על ידי מתן אפשרות למאזינים לנסות מוזיקה חדשה שיצאה. חשיפה זו, בדרך כלל, קשורה לעלייה במכירות.
חרם הרדיו על צ'יקס.
הפופולריות של להקת הקאנטרי האמרקיאית, הצ'יקס, הושפעה מהאיירפליי בארצות הברית. במרץ 2003, הלהקה הגיעה למקום הראשון במצעדי הקאנטרי והשירים למבוגרים האיירפליי. עם זאת, הלהקה ירדה במצעדים במהירות, לאחר שהזמרת נטלי מיינס אמרה לקהל של מועדון לילה בלונדון, "רק שתדעו, אנחנו מתביישים שנשיא ארצות הברית (ג'ורג' ווקר בוש) הוא מטקסס". בעקבות זאת, סוכנות הידיעות Associated Press ציינה כי תחנות רדיו החלו להחרים את הלהקה כתגובה להערה. כתוצאה מכך, האיירפליי הכולל של הלהקה ברחבי ארצות הברית ירד לחמישית ממה שהיה לפני זריקת ההערה, כשהאלבום כבר ירד מהמצעדים. תחנות הרדיו, שהחרימו את הלהקה, הואשמו בצנזורה תאגידית, בעיקר על תנועות חברתיות ימניות.
קארל בונהופר
קארל לודוויג בונהופר (ההיגוי: יותר קרוב ל"בונהֶפר") (בגרמנית: Karl Ludwig Bonhöffer, 31 במרץ 1868 - 4 בדצמבר 1948) היה פסיכיאטר ונוירולוג גרמני. הוא כיהן כפרופסור ראש קתדרה לפסיכיאטריה ולנוירולוגיה באוניברסיטת ברלין וכמנהל הקליניקה למחלות נפשיות ולמחלות עצבים בבית החולים "שריטה" בברלין.
שניים מבניו, דיטריך בונהופר וקלאוס בונהופר, ושני חתניו, הנס פון דוהנאני ורידיגר שלייכר הוצאו להורג בגלל התנגדותם למשטר הנאצי בגרמניה.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
על פי מסמכים של הוועדה ללימודים ההיסטוריים של באדן-וירטמברג, בשנת 1513 החלה משפחת בונהופר להתיישב בחבל וירטמרג לאחר שהיגרו מניימכן, הולנד. הם הגיעו למעמד בכיר כיועצים, רופאים ושופטים, והיו מיוחסים בקשרי משפחה לאמו של יוהאן וולפגנג פון גתה, גאורג וילהלם פרידריך הגל, כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט, לודוויג אוהלנד ולדוד פרידריך שטראוס.
קארל בונהופר נולד בשנת 1868 בנרסהיים בממלכת וירטמברג שבגרמניה (הקונפדרציה הגרמנית), לפרידריך פון בונהופר (1907-1828), שופט בעיר אולם וליולי לבית טאפל (1936-1842). אחיו, גוסטב-אוטו בונהופר, היה לכימאי בחברת באייר-לברקוזן. בשנים 1874–1878 למד בבתי ספר יסודיים בהיילברון ובראוונסבורג, ובשנים 1878–1886 בגימנסיה בטיבינגן, בה סיים את מבחני הבגרות. בשנים 1886–1887 שירת בצבא בשטוטגרט. בשנת 1898 התחתן עם פאולה פון האזה, מורה ונכדתו של התאולוג קארל פון האזה. במרוצת השנים נולדו לזוג שמונה ילדים.
בין השנים 1887–1892 למד בונהופר רפואה באוניברסיטת טיבינגן, בברלין ובמינכן. אחר כך לימד את המקצוע באוניברסיטת ברסלאו.
פעילותו בימי השלטון הנאצי.
אחר שנת 1939, שבה הופעלה בגרמניה הנאצית האקציה T4 לחיסול בני אדם מוגבלים, השתתף בונהופר בתנועת ההתנגדות למדיניות הנאצית. הוא זייף תעודות של מטופלים נכים ועשה מאמצים להציל אותם.
מותו.
קארל בונהופר נפטר בברלין בגיל 80 בשנת 1948.
חוקת קנטקי
חוקת קנטקי () היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של קהיליית קנטקי. החוקה אושרה בבית המחוקקים המדינתי בשנת 1792. במרוצת השנים עברה החוקה מספר תיקונים, כשהמוכרים ביניהם אירעו ב-1799 ו-1850.
כינון החוקה.
הכינוס החוקתי הראשון בו כוננו את החוקה נקרא על ידי הקולונל בנג'מין לוגן ב-27 בדצמבר 1784, בדנוויל, בירת מחוז קנטקי שבוירג'יניה. במהלך שמונה השנים הבאות נערכו עשרה כנסים חוקתיים, כשכל אחד מקדם יחלק שונה בחוקה. היא אושרה ב-1 ביוני 1792 ב, ביום כניסתה של קנטקי למדינות ארצות הברית. לחוקת המדינה כמה נקודות דמיון לחוקת ארצות הברית; חוקת קנטקי מרכזת שלושה ענפי ממשל, חקיקה, רשות מבצעת ורשות שופטת, ואספה כללית מדינתית הכוללת שני דרגים – הבית התחתון, בית הנבחרים של קנטקי, והבית העליון, הסנאט של קנטקי. היא מכילה את כתב הזכויות לאזרחיה, ואת שיטת הבחירות לתפקיד מושל המדינה והסנאטורים המייצגים אותה ב.
חוקת 1799.
בבחירות למושלות קנטקי 1795 לא הורשו אזרחי המדינה להצביע. לאחר הבחירות כתבו מספר סופרים ומשוררים שירי מחאה על החוקה הראשונה של המדינה. הם מחו על אופן בחירת המושל והסנאטורים המייצגים את המדינה בסנאט של ארצות הברית. רבים מתושבי המדינה תיארו את החוקה כבעלת נרטיב אנטי-דמוקרטי, ואף הציגו למחוקקים את פערי רמת החיים בינם לבין תפקידי האליטה, דוגמת שופטים, מושלים ואנשי צבא. בניגוד להחלטות הקודמות של בית המחוקקים, התקבלה הקריאה הטרומית לשינוי החוקה פה אחד. לאחר הניסיון הכושל לאשרר את החוקה עם מספר שינויים בה, החליט ג'יימס גררד, מושלה השני של קנטקי, לכונן חוקה חדשה. כדי לכונן חוקה חדשה, דרוש רוב של שני משאלים עוקבים באספה הכללית, או רוב של שני שלישים הן בבית המחוקקים והן בסנאט המדינתי.
החוקה נכתבה ואושרה בסנאט ובבית הנבחרים של המדינה ב-22 ביולי 1799. בחוקה זו שונתה שיטת מערכת הבחירות; מעתה ואילך נבחרו הסנאטורים, נציגי בית הנבחרים והמושל בבחירות ישירות. החוקה החדשה הגבילה את כהונת המושל קדנציה אחת בלבד.
חוקת 1850.
משנת 1828 החלו להישמע קולות לשינוי החוקה באספה הכללית המדינתית. היות שחוקתה הקודמת של המדינה היוותה מכשול לכינוס האספה, נדרשו עשרים שנים ליצור ועדה חדשה, שהואמנה על תיקון החוקה. הוועדה התכנסה בפרנקפורט ב-1 באוקטובר 1849. הנציגים הביעו את חמתם על כוח המושל, שידו הייתה על העליונה במינוי תפקידי ממשל רבים. בחוקה החדשה הטילו הנציגים מגבלות לכהונתם של השופטים ופקידי הממשל, ותהליך היבחרותם הפך לבחירות עממיות. זכויות העבדים נפגעו בחוקה החדשה, וההגנה על רכושם הונמך בהרבה. בנוסף, נאסר על מתנגדי העבדות להתמודד לתפקיד המושל או לבית הנבחרים המדינתי.
חוקת 1891.
בעקבת מלחמת האזרחים האמריקנית תוקנה החוקה שלוש פעמים. הקריאה לכינון חוקה חדשה הציגה את הפערים בין האמנה המדינתית של קנטקי, לחוקת ארצות הברית. ברמה הפדרלית, סיפקה החוקה הגנה על רכוש העבדים, בניגוד לחוקה האמריקנית. הכינוס לכינון החוקה החדשה התרחש ב-8 בספטמבר 1890. החוקה העלתה את מעמד האזרחים, והקנתה להם השפעה בחוקתה העתידית שלק קנטקי. מעתה ואילך אשרור עתידי שלה, דרש משאל עם של האזרחים. החוקה החדשה הגבילה את שכר פקידי המדינה ל-5,000 דולרים. אולם בשנת 1949, בתיקון לחוקה, הועלה שכר זה ל-12,000 דולרים.
תיקונים נוספים.
מספר תיקונים לחוקת קנטקי נחקקו בשנת 1992. ראשית, הוסרה הקצבת הכהונה של המושל. בהתאם לתיקון כיהן פול פאטון שתי קדנציות רצופות, והיה מושל קנטקי השני שעושה זאת (אחרי ג'יימס גררד). בנוסף, חוזק כוחו של סגן המושל. בעבר מונה הסגן למחליף בפועל של המושל כשהיה מחוץ לגבולות קנטקי. כיום, אם המושל אינו כשיר למלא את תפקידו, סגנו מחליף אותו בפועל עד ליום מותו.
בשנת 2004 עבר חוק האוסר ללהט"בים להתמודד לאספה הכללית המדינתית. קנטקי הפכה למדינה הרביעית בארצות הברית שמגבילה את זכויות הקהילה הלהט"בית. חוק זה הוסר בשנת 2015, עם הגשת העתירה של בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס.
הבית העליון
מיינור
קופה אמריקה 1925
טורניר אליפות דרום אמריקה בכדורגל 1925 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1925) נערך בארגנטינה והיה הטורניר התשיעי של הקופה אמריקה. בטורניר השתתפו 3 נבחרות בלבד, ונבחרת ארגנטינה זכתה בפעם השנייה בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית.
הטורניר נערך באצטדיונים ספורטיבו באראקאס ומיניסטרו ברין סנגואל, שניהם מהעיר בואנוס איירס והכילו 30,000 ו-25,000 מושבים בהתאמה. הטורניר נערך בנובמבר-דצמבר 1925.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי. שלושתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה.
הנבחרות אורוגוואי וצ'ילה פרשו מהטורניר, מה שהפך אותו לטורניר הקופה אמריקה עם מספר המשתתפות הנמוך ביותר שהיה. נקבע כי במהלכו יתקיימו שני מחזורים, משמע כל נבחרת תפגוש את השנייה פעמיים.
סיכום.
על אף שנבחרת ארגנטינה זכתה בטורניר מבלי להפסיד משחק, חלק מהתקשורת הארגנטינאית הגדירו את היכולת של הנבחרת כ"ענייה", וכי היא זכתה אך ורק בגלל היותה חזקה משתי הנבחרות האחרות. המגזין הארגנטינאי המפורסם "אל גראפיקו" הצהיר כי סגולותיה של ארגנטינה רק הלכו ופחתו ככל שהטורניר התקדם, עם כישלונות בולטים.