מדבר יהודה, להבדיל מהנגב שנמצא ברצועת המדבריות העולמית, הוא "מדבר צל גשם". הוא נמצא למרגלות המדרונות המזרחיים של הרי יהודה. אוויר לח מן הים התיכון מתגבש לעננים הממטירים כמות מעטה יחסית של גשם בדרכם ממישור החוף לאזור השפלה ואת כמות הגשם הרבה ביותר הם מורידים על הרי יהודה. מעבר לקו פרשת המים של הרי יהודה ומשום הפרש הגבהים בין הרי יהודה למדבר יהודה השוכן למרגלותיו המזרחיים חל תהליך משמעותי יחסית של התמוככות (התחממות האוויר והתאדות טיפות מים) ולכן כמות המשקעים שנותרת בעננים כשהם מגיעים למדבר יהודה מועטה יחסית לזו במפנה המערבי של הרכס ועליו.
מדרון צל גשם.
מדרון צל גשם הוא מקום בו יורדים מעל 200 מ"מ גשם בשנה וכמות ההתאדות לא עולה על כמות המשקעים.
כרישטיאנו רונלדו
ריבופלבין
חיים זלמן דימיטרובסקי
חיים זלמן דימיטרובסקי (1920 - א באב תשע"א, 1 באוגוסט 2011) היה פרופסור בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל בחקר התלמוד לשנת ה'תשנ"ד (1994) ופרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשנ"א (1991).
ביוגרפיה.
חיים זלמן דימיטרובסקי נולד בירושלים. אמו, שרה מלכה, הייתה נכדתו של ראש בית הדין הגדול בירושלים הרב חיים יעקב שפירא. אביו, הרב יעקב יוסף, עלה לישראל מלידא בתחילת המאה העשרים, וכיהן כרב של שכונת "נחלת שבעה" בירושלים. חיים זלמן דימיטרובסקי למד בתלמוד תורה "עץ חיים" ואחרי כן בישיבת "מרכז הרב", אולם מורו המובהק היה אביו. בסוף שנות ה-30 החל ללמוד באוניברסיטה העברית. התזה שלו לתואר שני עסקה בתחום ביקורת התלמוד העליונה והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור יעקב נחום אפשטיין, מורהו הבולט השני היה הרב פרופסור שמחה אסף. דימיטרובסקי לימד תלמוד בתיכון ליד האוניברסיטה ובשנת 1948 התגייס לצה"ל. בשנים 1951–1953 עסק בדוקטורט בבית המדרש לרבנים באמריקה בהדרכתו של הרב פרופסור שאול ליברמן. עבודת הדוקטורט הייתה ההדרה של חידושי הרשב"א (רבי שלמה בן אדרת) למסכת מגילה, והיא ראתה אור כספר ב-1956. אחרי כן ההדיר את חידושי הרשב"א למסכת ראש השנה, ספרו יצא לאור ב-1961, שני ספריו הורחבו והתפרסמו בשנית ב-1981. בנוסף, התקין מהדורה של תשובות הרשב"א. שני ספרים אלו יצאו בהוצאת מוסד הרב קוק במסגרת 'המכון להוצאת ראשונים ואחרונים'.
מאז 1951 לימד בבית המדרש לרבנים באמריקה, משנת 1981 הורה במשרה מלאה באוניברסיטה העברית. מפעלו "שרידי בבלי" שראה אור בשני כרכים ב-1979 מכיל כחמש מאות מסמכים, שהם שרידי ארבע מהדורות של דפוסי התלמוד, ששלוש מתוכן הודפסו עוד לפני גירוש ספרד ופורטוגל. דימיטרובסקי מקדיש לכרכים מבוא נרחב אשר מבאר את הטקסטים בהקשרם ההיסטורי, הטקסטואלי והביבליוגרפי. רבים ממחקריו עסקו בהתפתחותן של דרכי לימוד התלמוד במאות ה-15 ועד ה-18, תוך דיון בתמורות שחלו בלימוד ועמידה על הדומה והשונה בין מסורת אשכנז למסורת ספרד. הוא בחן את דרכי העיון התלמודי מבית מדרשו של הרב יצחק קנפנטון והעמיק בחקר גלגולי הלוגיקה התלמודית שצמחה באימפריה העות'מאנית. כמו כן הוציא מהדורה מדעית מבוארת של מסכת בבא מציעא יחד עם פרופסור יעקב נחום אפשטיין.
היה נשוי ללאה לבית שפרכר, שהייתה פרופסור חבר לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ולהם שני ילדים.
אולגה בנאריו פרסטס
אולגה בנאריו פרסטס (גרמנית: Olga Benário Prestes; 12 בפברואר 1908 - 23 באפריל 1942) הייתה פעילה קומוניסטית גרמנית ממוצא יהודי שנישאה לקומוניסט הברזילאי לואיס קרלוס פרסטס ונרצחה על ידי הנאצים בשואה.
חייה.
נולדה במינכן בשם אולגה גוטמן בנאריוס לאב יהודי, פרקליט סוציאל-דמוקרט, ולאם אינטלקטואלית מהחברה הגבוהה בבוואריה. ב-1925, בגיל 15, הצטרפה לתנועת הנוער הקומוניסטית הגרמנית וב-1928 ארגנה את בריחתו של חברה למפלגה ואהובה, הסופר אוטו בראון, מכלא מואביט בברלין. יחדיו הם נסעו למוסקבה, שם השתלמה בבית ספר לחינוך צבאי ופוליטי והפכה לאחת ממנהיגי תנועת הנוער הבינלאומית של הקומינטרן ופעלה בברית המועצות, בצרפת ובבריטניה, שם הייתה ממארגני פעילויות אנטי-פשיסטיות.
ב-1931 נפרדה בנריו מאוטו בראון וב-1934 הוטלה עליה משימה לסייע בשובו של הקומוניסט הברזילאי, לואיס קרלוס פרסטס, למולדתו. פרסטס שהה בגלות במוסקבה מ-1931 וכדי לסייע במשימה זו הוכנו תעודות מזויפות המוכיחות כי השניים הם זוג פורטוגלי נשוי. עד שהגיעו השניים לריו דה ז'ניירו הפכה הזוגיות ביניהם לאמיתית. מטרתם הייתה לארגן הפיכה קומוניסטית בברזיל, בשיתוף מזכיר המפלגה הקומוניסטית בברזיל, אנטוניו מאסיאם בונפים. אחרי התקוממות הנפל שארגנו בנובמבר 1935, נעצרו פרסטס ובונפים על ידי משטר ה בעל המאפיינים הפשיסטיים, שבראשו עמד ז'טוליו ורגאס. בנאריו הורתה לחברי מפלגתה להוציא להורג את אשתו הצעירה של בונפים, אלווירה, שנחשדה בבגידה.
לאחר זמן נעצרה בינאריו והוסגרה לשליחי הגסטפו בברזיל. למרות לחצים בינלאומיים על ברזיל וגרמניה, בספטמבר 1936, הועברה בנאריו, שהייתה בהריון מתקדם, חזרה לגרמניה הנאצית בספינת משא, שעל קברניטה נאסר לעגון בנמלים בהם היה חשש לשחרורה בלחץ פעילים קומוניסטים. בנריו נכלאה מיד עם הגעתה לגרמניה וילדה בכלא בנובמבר 1936 את בתה, אניטה לאוסדיה פרסטס. כל זמן שהניקה, הותר לה להחזיק בתינוקת. לאחר מכן הועברה התינוקת לבית יתומים ובהיותה בת 14 חודשים הצליחו סבתה, לאוסדיה פרסטס ודודתה לשחררה ולהביאה למקסיקו, שם גדלה בהשגחתם.
בפברואר 1938 נשלחה בנאריו למחנה הריכוז ליכטנבורג שליד ויטנברג. במבצר זה מימי הביניים, שקדם למחנה הריכוז המרכזי של הנשים, אולגה הוצבה בבידוד. היא נשלחה במשלוח הראשון מליכטנבורג לרבנסברוק באביב 1939, והייתה גיבורה גדולה בשני המחנות. היא הוסמכה כ"בלוקלטסט", האחראית על קבוצת נשים פרועה, שאותה ארגנה. למרות הסבל שלה, אולגה ביצעה מעשים רבים שהעלו את רוחות הנשים ועבדו לשיפור מצבם. היא אפילו עשתה אטלס סודי קטן כדי ללמד אסירים אחרים על גאוגרפיה ועל המלחמה, ואטלס מפורט להפליא זה כיום בארכיון רבנסברוק. היא גם שיתפה פעולה בעיתון חשאי ועזרה לארגן עוד לחם ומרגרינה לנשים במרפאה. ב-1942 נרצחה אולגה בגז במחנה השמדה נסיוני בברנבורג.
מורשתה.
במזרח גרמניה זכתה דמותה של בנאריו להערצה ולהנצחה בכך שנקראו על שמה בתי ספר, בתי חרושת ורחובות בערים שונות, ביניהן ברלין.
הסופר הברזילאי המצליח, פרננדו מוראיש, ערך תחקיר מקיף על חייה וכתב ב-1985 ספר בשם "אולגה" שזכה להצלחה ותורגם גם לשפות זרות. על בסיס ספר זה, יצא לאור ב-2004 סרט ברזילאי באותו שם שבוים על ידי ז'יימה מונז'רדים. את תפקיד אולגה בנאריו גילמה השחקנית קמילה מורגאדו שזכתה לתשבחות על משחקה. עוד לפני כן, ב-1992, הופק סרט גרמני העוסק בחייה, בבימויו של גאליפ לאיטניר, בשם "Olga Benário - Ein Leben für die Revolution" (אולגה בנאריו, חיים למען המהפכה).
ב-2006 הועלתה בסאו פאולו האופרה "אולגה" בהלחנתו של המלחין הברזילאי ז'ורז'ה אנטונש. בנאריו אף הייתה הנושא באופרה "Entre la Piel y el Alma" שהועלתה בגלאזגו שבסקוטלנד ב-1992. בספרו מ-1942, "לואיס קרלוס פרסטס אביר התקוה" (Vida de Luis Carlos Prestes), משווה אותה הסופר הברזילאי ז'ורז'י אמאדו, לאנה ריביירו דה סילבה - אשתו האורוגוואית של ג'וזפה גריבלדי.
הבאפס
הרג'ימנט הארץ ישראלי
קניארים
הקניארים (ספרדית: Cañari; מקצ'ואה: Kañari) הם עם עתיק שהתגורר באזור הפרובינציות אסואי וקניאר באקוודור של ימינו.
הקניארים היו קבוצת שבטים שהתאחדו יחד לעם אחד. הקבוצה נעלמה בשל כיבושי אימפריית האינקה בראשות ואיינה קאפאק לכיוון צפון. האינקה כפו עליהם באופן אלים את השליטה ורצחו אלפי קניארים על מנת להפוך את השטח לחלק מן האימפריה.
שבטי הקניארים נמצאו בעיקר סביב טומבמה, עיר שכונתה לעיתים "קוסקו השנייה", בשל דמיונה לבירה מבחינת החן והאדריכלות. במהלך מלחמת האזרחים באימפריית האינקה בין בניו של ואיינה קאפאק, הקניארים תמכו בוואסקאר, למרות שהיו באזור הצפוני, אותו ירש היורש הלגיטימי לכס המלוכה, אטוואלפה. בתחילה, שרי צבאו של ואסקאר, אטוק והאנגו, הצליחו לכבוש את השטחים בצפון ולהעביר את השטחים לשליטתם. אטוואלפה הצליח, בעזרת שרי צבא שהיו נאמנים לאביו, להביס את צבא ואסקאר ולגרום לו לסגת לכיוון דרום. אטוואלפה טבח בקניארים, כנאמני אחיו/אויבו ושרף את העיר טומבמבה.
בית החולים הלל יפה
בית חולים הלל יפה
האיגוד הגרמני אמריקאי
האיגוד הגרמני אמריקאי (בגרמנית: Amerikadeutscher Bund) או הפדרציה הגרמנית אמריקאית הוא ארגון נאצי שהוקם בארצות הברית בשנות ה-30 של המאה ה-20, שקיבל הדרכה ותמיכה כלכלית סמויה מהממשלה הגרמנית, במטרה לקדם עמדה אמריקאית אוהדת כלפי גרמניה הנאצית.
שם הארגון נקבע ב-1936, לאחר איחודן של שתי תנועות דומות ובראש הארגון הציב אדולף היטלר את פריץ יוליוס קון, אזרח ארצות הברית יליד מינכן, גרמניה, כמוהו רוב חברי האיגוד היו תושבים ממוצא גרמני. הארגון הפיץ תעמולה נאצית, האשים את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בכך שהוא פועל למען היודאו-קומוניזם ופעל נגד החרם היהודי נגד עסקים בבעלות גרמנים במנהטן. ביום ציון הולדתו של ג'ורג' וושינגטון ב-1939 ערך הארגון עצרת במדיסון סקוור גארדן בניו יורק בו השתתפו כ-20,000 אנשים והתרחשו עימותים אלימים בין חברי הארגון ומתנגדיו.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלאו רבים מחברי האיגוד וחלקם הוגלו לגרמניה. אחרי המלחמה האיגוד התפרק, מנהיגו הוגלה לגרמניה, נשפט, נכלא ומת.
השפעות האיגוד.