לאחר שיחות המרשלד הגבירו המצרים את לחצם ופקידים מצריים מסרו כי החלו הכנות לפרוק את מטענה של הספינה ואף איימו בהחרמת הספינה עצמה. האיומים לא מומשו וחל קפאון במגעים בקשר לספינה. רק לאחר חודש, באמצע אוגוסט, חידש המרשלד את המגעים עם ישראל בעניין הספינה ונפגש עם יוסף תקוע. בסוף אוגוסט יצא מזכיר האו"ם למסע למדינות דרום אמריקה מבלי להודיע לישראל על תוצאות מאמציו והדבר התפרש ככישלון המאמצים.
בראשית ספטמבר חידש יוסף תקוע את שיחותיו עם נציגי המדינות חברות מועצת הביטחון ונמסר כי ישראל שוקלת להביא את עניין מעצר הספינה לדיון במועצה. במסיבת עיתונאים שערך מזכיר האו"ם בריו דה ז'ניירו ב-2 בספטמבר הוא מסר כי קיימת מחלוקת בין האו"ם למצרים בעניין חופש השיט לספינות ישראל אך הודה כי לא הגיעו לפתרון. המגעים המדיניים נמשכו ללא הכרעה. באמצע חודש נובמבר הודיע שר החוץ המצרי כי הנושא נמצא בבירור בין ממשלות מצרים ודנמרק, שהן "המדינות הנוגעות בדבר". השיחות לא נשאו פרי ובאמצע נובמבר הודיע דובר משרד החוץ המצרי כי הספינה לא תורשה להפליג בטרם תפרוק את מטענה. משרד החוץ הדני הודיע בסוף החודש כי למשרד לא ידוע דבר על משא ומתן מצרי - דני על שחרור הספינה.
בראשית דצמבר התחדשו המגעים והפעם היו הצדדים לשיחות האו"ם, ממשלת דנמרק, ממשלת מצרים ומנהל הבנק העולמי. הצעת הפתרון דיברה על כך שהספינה תחזור לדנמרק ומטענה יועבר בספינה אחרת לציילון והבנק העולמי מצידו יעניק מלווה למצרים. גם הניסיון לרצות את המצרים בכסף לא צלח וב-7 בדצמבר הודיע משרד החוץ המצרי כי דבר לא השתנה בעניין מעמדה של הספינה והכחיש כי היא עומדת להשתחרר ולחזור לחיפה. משרד החוץ הישראלי הודיע במקביל כי אין בכוונת ישראל להחזיר את הספינה לחיפה.
באמצע דצמבר הודיע משרד החוץ הדני על חידוש השיחות עם מצרים. השיחות שחודשו התנהלו בין שרי החוץ של מצרים, אך דובר משרד החוץ הדני הודיע כי אין בדעת הדנים להיכנע לתנאים שהציבה מצרים.
בעוד השיחות מתנהלות עצרו המצרים ב-17 בדצמבר בפורט סעיד ספינה נוספת שנשאה מטען ישראלי. הייתה זו הספינה היוונית אסטיפליה שנשאה מטען מלט מישראל לג'יבוטי ודרשו מקברניטה לפרוק את המטען, והוא סירב. הדבר אך החמיר את המשבר בעניין אינגה טופט. (ספינה זו תשוחרר רק באפריל 1960 לאחר החרמת מטענה).
ב-22 בדצמבר העניק הבנק העולמי למצרים את המלווה שביקשה, עבור רשות תעלת סואץ. גם התשלום למצרים לא הועיל והאינגה טופט לא שוחררה.
חלף חודש נוסף ובאמצע ינואר 1960 ביקר מזכיר האו"ם דאג המרשלד במצרים אך ביקורו הסתיים בכישלון מוחלט ומצרים לא חזרה בה מעמדתה כי תשחרר את שתי הספינות רק לאחר פריקת מטענן.
פריקת המטען ושחרור הספינה.
מצבה הפיזי של הספינה, שבפברואר 1960 הייתה עצורה כבר קרוב לתשעה חודשים בפורט סעיד הלך והורע. לאחר שביקורו של מזכיר האו"ם לא העלה תוצאות, נואשו בעלי הספינה הדניים מכל סיכוי לשחרר את מטענה וב-3 בפברואר 1960 הודיעו לקברניטה כי הם מסכימים לפרוק את מטענה הישראלי. בתנאי שהספינה תורשה להפליג לאחר מכן. ב-4 בפברואר החלה פריקת המטען. שלטונות מצרים מצידם הודיעו כי הספינה תורשה להפליג לדרכה לאחר פריקת המטען. לאחר שפריקת המטען הסתיימה הפליגה הספינה מנמל פורט סעיד צפונה אל הים התיכון בכיוון חיפה, ושלטונות מצרים הודיעו כי המטען הוחרם "לטובת תושבי פלשתינה".
לקראת הגעת הספינה לנמל חיפה שלחה שרת החוץ גולדה מאיר לקברניט שולץ את המברק הבא:
ב-17 בפברואר הגיעה הספינה לנמל חיפה. בהגיעה לנמל לאחר תשעה חודשי מעצר נתקבלה הספינה בקבלת פנים נרגשת ולסיקור נרחב על ידי נציגי העיתונות ורשתות הטלוויזיה העולמיות.
לאחר מעשה.
עם שיחרורה של האינגה טופט נשארה עדיין עצורה במצרים הספינה אסטיפליה ואף היא שוחררה, חודשיים לאחר שחרור האינגה טופט, לאחר שמטענה הוחרם. המצרים ריככו עמדתם לגבי חופש השיט של ספינות ומטענים ישראליים בתעלת סואץ רק כעבור חמש עשרה שנים, בשנת 1975 לאחר חתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים ואיפשרו מעבר מטענים לישראל בספינות לא ישראליות. לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ב-1979 ניתן למדינת ישראל חופש מעבר מלא בתעלת סואץ, לא רק לספנות האזרחית, אלא גם לספינות חיל הים הישראלי. בשנת 2009 עברה בתעלה גם צוללת ישראלית.
סיפאקה
סיפאקה (שם מדעי: "Propithecus") היא סוג של למורים במשפחת האינדריים. ככל הלמורים, היא אנדמית לאי מדגסקר. הסיפאקות הן פעילות יום ושוכנות יערות.
מאפיינים.
הסיפאקות הן אינדריים בגודל בינוני שמגיעות לאורך של עד 55 ס"מ ולמשקל של עד 6 ק"ג. שלא כמו האינדרי, אורך הזנב הוא כאורך גופן. פרוותן ארוכה ומשיית, עם צבעים המשתנים ממין למין, מצהבהב-לבן עד לחום-שחור. הפנים העגולות והקירחות הן שחורות אצל כל מיני הסיפאקה.בסדרה זובומפו משתתף סיפאקה מיוחד בשם זובו ובסרט "דינוזאור" מופיעים למורי סיפאקה קדמונים.
מיון.
בסוג תשעה מינים:
נערת אלמודובר
נערת אלמודובר (בספרדית: Chica Almodóvar) הוא כינוי לשחקנית קולנוע שזכתה לתפקיד בולט בסרט קולנוע של הבמאי הספרדי פדרו אלמודובר.
בסרטו הראשון באורך מלא, "פפי, לוסי, בום" כיכבה כרמן מאורה, הנחשבת לפיכך לנערת אלמודובר הראשונה. לנשים מקום מרכזי בסרטיו של אלמודובר, מקום שבעקבותיו הפכו עוד שחקניות רבות לנערות אלמודובר, מהן שהופיעו בסרט יחיד, ומהן שהופיעו באחדים מסרטיו. המפורסמת בנערות אלמודובר היא פנלופה קרוז, שבשלב מוקדם בקריירה הקולנועית שלה הופיעה בתפקיד קטן בסרט "אהבת בשר ודם" (1997). הופעתה, כעבור שנתיים, בסרטו "הכל אודות אמא", העניקה לה פרסום עולמי.
בפסטיבל קאן 2006 ניתן פרס השחקנית הטובה ביותר לקבוצה של נערות אלמודובר - כל שש השחקניות הראשיות בסרט "לחזור".
בין נערות אלמודובר יש כאלה, כדוגמת רוסי דה פלמה, שהשתתפותן בסרט של אלמודובר הייתה הופעתן הראשונה בקולנוע. גם לאלה שהייתה להן קריירה קולנועית קודם להשתתפותן בסרטו של אלמודובר, ההשתפות בסרט זה תרמה תרומה משמעותית לקריירה הקולנועית שלהן. עם זאת, יש הרואים בכינוי "נערת אלמודובר" כינוי פטרוני, שמרומם את אלמודובר ומגמד את יתר הקריירה של שחקניות אלה. גם חלק מהשחקניות עצמן, לעיתים, אינן מרוצות מהכינוי.
על אופן עבודתו של אלמודובר עם שחקניותיו עמדה כרמן מאורה:
בתחילת שנות ה-90 כתב הזמר הספרדי חואקין סבינה את השיר "אני רוצה להיות נערת אלמודובר" (Yo quiero ser una chica Almodóvar).
רוש עקוד
דונג חאי צ'ואן
מ. דיזנגוף ושות'
מ. דיזנגוף ושות' בע"מ היא חברת ספנות שנוסדה בתקופת השלטון העותמאני בארץ ישראל על ידי ראש העיר הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף, כאחת מיוזמותיו העסקיות הפרטיות, וממשיכה להתקיים עד ימינו כסוכנת של חברת צים.
היסטוריה.
בנוסף לתפקידיו הציבוריים היה מאיר דיזנגוף פעיל גם בתחום העסקי. ב-1904 ייסד עם חברו זאב גלוסקין את חברת "גאולה" לרכישת קרקעות, ובמקביל עסק בייבוא מכונות, והקים חברה לשירות עגלות מכניות במקום הדיליז'נס הנמשך על ידי סוסים, לצורך הובלת נוסעים לירושלים ולמושבות. דיזנגוף הקים בשנת 1905 בשותפות עם אנשי עסקים נוספים, היינץ ר. גרץ, מאיר אריסון (אביו של תד אריסון), ור' מלץ, חברת ספנות שנקראה על שמו - מ. דיזנגוף ושות' בע"מ.
החברה עסקה בספנות, שימשה כסוכנת של חברות ספנות אחרות, ובעסקי מסחר, יבוא ויצוא. על פי הסכם השותפים, עם פטירתו של אחד מהם, יעבור חלקו לשאר השותפים. מאיר דיזנגוף נפטר ראשון בשנת 1936, אחריו נפטרו שנים מן השותפים האחרים. היינץ גרץ שנותר אחרון בחיים היה לבעלים היחיד של החברה, אך היא המשיכה להיקרא בשמה המקורי, מ. דיזנגוף.
בשנות ה-30 הייתה החברה הסוכנת של אוניית הנוסעים הגדולה "פולוניה", שהפליגה אחת לשבועיים מנמל קונסטנצה בחוף הים השחור ברומניה דרך איסטנבול ופיראוס לנמל חיפה וחזור. בספינה זו הגיעו לארץ ישראל רוב עולי העלייה החמישית מפולין.
החברה נעשתה לאחת מסוכנויות הספנות המבוססות בארץ וייצגה חברות ספנות ומסחר גדולות מכל העולם. בשנת 1950 רכשה החברה בארצות הברית שלוש ספינות ישנות בנות כ- 30 שנה. לאחת מהן קרא היינץ גרץ בשם "אברהם גרץ", על שמו של אביו. בשנת 1952 הייתה הספינה "אברהם גרץ" מעורבת בפרשה שעוררה הד תקשורתי רב בישראל ובעולם, כאשר אדן גרץ, בנו של היינץ גרץ השתלט על הספינה במימי ארצות הברית ואיים להטביע אותה על אנשיה, אם אביו היינץ גרץ לא יתמנה לשר התחבורה של מדינת ישראל.
בבעלות צים.
זמן קצר לאחר מכן רכשה חברת "צים" את חברת הספנות מ. דיזנגוף על שלוש אניותיה והסוכנויות שלה והיא ממשיכה להפעיל אותה בשמה המקורי מ. דיזנגוף.
בתקופה שלאחר מלחמת סיני העבירה מדינת ישראל סחורות ומטענים מאפריקה ואסיה דרך תעלת סואץ לחיפה וחזור, על גבי ספינות זרות שלא הניפו את דגל ישראל. אחת הספינות הייתה הספינה הדנית "אינגה טופט" שנחכרה על ידי חברת הספנות דיזנגוף. הספינה נעצרה על ידי שלטונות מצרים ביוני 1959 ומטענה הוחרם, דבר שגרם לתקרית בינלאומית.
מאז משמשת החברה כסוכנות אוניות של חברת "צים" ונמצאת בבעלותה המלאה. פעילותה העיקרית של החברה היא מתן שירותי סוכנות לקווי הספנות של חברת צים. שירותים אלה כוללים טיפול במסמכי ההובלה הימית וטיפול בספינות בנמלי ישראל. בנוסף נותנת החברה שרות לספינות וקווי ספנות אחרים, שפעילותם אינה נוגדת את זו של "צים".
הסכם קנאגאווה