במהלך הקריירה, נאלץ פרינס להתעמת מספר פעמים עם רשויות החוק. בשנת 2008, הגיש הצלם פטריק קריו (Patrick Cariou) תביעה משפטית בבית המשפט המחוזי נגד פרינס, גלריית גגוזיאן {Gagosian Gallery), לורנס גגוזיאן (Lawrence Gagosian ובית ההוצאה לאור ריזולי (Rizzoli International Publications), בגין הפרת זכויות יוצרים. פרינס הציג בגלריית גגוזיאן 35 תצלומים ששוכפלו מעבודותיו של קריו, שבחלקם לא התבצעו כמעט שינויים. כמו כן הציג פרינס 28 ציורים שהכילו דימויים מתוך סדרת צילומים שצילם קריו בג'מאיקה שהופיעו בספר 'Cariou’s Yes Rasta book', שעסק בתיעוד תנועת הראסטאפרי. ב-18 במרץ 2001, פסקה השופטת המחוזית Deborah A. Batts, כי השימוש בעבודותיו של קריו אינו עומד תחת הקריטריונים של שימוש הוגן (fair use), שהיה הטיעון העיקרי בכתב ההגנה של הנתבעים.
בשנת 2009, עבודתו של פרינס "אמריקה הרוחנית" (Spiritual America), הייתה אמורה לקחת חלק בתערוכה שהוצגה בגלריה טייט בלונדון, שנקראה POP-Life - העולם החומרי', בה השתתפו אמנים הנחשבים לממשיכי המורשת של אנדי וורהול. עבודה זו, היא תצלום ממוסגר במסגרת מוזהבת, בה נראית ברוק שילדס בת ה-10, עומדת ערומה בתוך אמבטיה. יום לפני פתיחת התערוכה, ביקרו קציני משטרה מהסקוטלנד יארד בגלריה, והזהירו את הנהלת הגלריה, לבל יציגו את התצלום בתערוכה, כיוון שהצגת ברוק שילדס כקטינה ערומה המאופרת בכבדות, עלולה להתפרש אצל הצופים, כמיניות פרובוקטיבית. אזהרה זו לוותה באיום להגשת תביעה בגין הצגת תועבה, והעבודה הוחלפה בעבודה אחרת שיצר פרינס הנקראת "אמריקה הרוחנית 1983", בה נראית ברוק שילדס הבוגרת, לבושה בביקיני. עבודה זו הוצגה בהסכמתה, והתערוכה נפתחה במועדה, אך הקטלוג שהופק לקראת התערוכה, בה הוצגה העבודה האסורה, נגנז. עבודה זו של פרינס זכתה להכרה במדינות רבות והוצגה בתערוכות שהתקיימו בבריסל, בפריז ובניו יורק. בשנת 2007, הוצגה העבודה במוזיאון גוגנהיים בניו יורק בתערוכה רטרוספקטיבית, שכותרתה הייתה - 'עבודותיו של פרינס 2007 '.
מאמרותיו של פרינס.
ג'ף ראיין שאל את פרינס אם עבודותיו הם סוג של "רדי מייד", או חלום של מישהו אחר, שהמפרסמים משתמשים בו כסוג של מניפולציה, כדי לרכוש את תשומת לבו של המתבונן. פרינס חמק באלגנטיות מהשאלה וענה כי "איני בטוח שאני רוצה לקחת חלק בחלומות של אחרים", אבל, הוסיף ואמר במחשבה שנייה, "שאולי בעצם אני מאפשר להיכנס לחלום שלי בשעה שאני נכנס לחלומותיהם של אחרים".
באותו ריאיון, נשאל פרינס מה הן מחשבותיו אודות 2 מעבודות הצילום ללא כותרת, שבאחת מהן נראות 3 נשים המביטות לאותו כיוון, ובשנייה נראות שלוש ידיים ענודות בשעונים. על כך ענה, "אני רוצה ליצור את הרושם כאילו העבודות הללו נעשו על ידי מישהו אחר, התמונות הללו צולמו טרם עידן הפוטושופ הדיגיטלי. הן נראות בפוקוס וללא פוקוס בעת ובעונה אחת... הן נראות כאילו הן סוג של זיוף יפני...".
ריצ'רד פרינס התייחס לסדרה של תמונות, שהיא למעשה אוסף של תמונות שונות ממגזינים, שצולמו וכונסו יחדיו לכדי צילום אחד גדול. " אין זה משנה לדידי מהי איכותה של כל תמונה, האם היא בפוקוס או לא, האם היא צבעונית או בשחור לבן. מה שמשנה עבורי, הוא שאני עושה את מה שכבר נעשה". הוא הוסיף ואמר "כי האובייקטים המצולמים, חיים יותר בתמונה מאשר מחוץ לתמונה, כיוון שהם ימשיכו לחיות בה, גם לאחר שייפרדו מהחיים. זהו הדבר האמיתי".
"אני מתייחס לצילום תמונה שמישהו אחר צילם, כאל אקט מיני, בשעה שאני עומד מאחורי המצלמה ונועץ בה מבט ממושך. אני אהייה תמיד בר-מזל, שכן התמונה תמתין לי, ולעולם לא אזדקק לטיימינג הנכון או לתאורה הנכונה כדי לצלמה מחדש".
בריאיון שנערך עם סטיב לאפנייר בשנת 2003 למגזין ארטפורום, הודה פרינס כי "יש לי יכולות טכניות מוגבלות בהתייחס למצלמה. למעשה אין לי כישורים. אני משחק עם המצלמה. אני משתמש בחומרי מעבדה זולים כדי להגדיל את הצילומים...מעולם לא נכנסתי לחדר חושך".
הנרי דיוסי צ'דס
אדמירל הנרי דְּיוּסִי צֶ'דְס (באנגלית: Henry Ducie Chads; 1788 - 1868) היה קצין בצי המלכותי הבריטי, שתקופת שירותו השתרעה מהמלחמות הנפוליאוניות עד מלחמת קרים.
קורות שירותו בצי.
צ'דס הצטרף לאקדמיה של הצי המלכותי בהיותו בן 12. ב-1803 הוצב באוניית הקו "אקסלנט" (74 תותחים), והשתתף בהגנה על גָּאֶטָה ובכיבוש קאפרי. ביולי 1808, במהלך המערכה על מאוריציוס, שירת בפריגטה "אִיפִיגֶ'נָאיָה" (36 תותחים) והצטיין בכיבוש איל דה לה פאס. בעקבות תבוסת השייטת הבריטית בקרב גרנד פורט נפל צ'דס בשבי הצרפתים, אך חולץ משביו עם כיבושה של מאוריציוס בידי הצבא הבריטי ושב לתפקידו הקודם כלפטננט הראשון של "איפיג'נאיה".
כשפרצה מלחמת 1812 שירת צ'דס כלפטננט ראשון בפריגטה "ג'אווה". בדצמבר 1812 נתקלה אונייתו בפריגטה האמריקנית "קונסטיטושן". בקרב אונייה-מול-אונייה שנתלקח ביניהן נפצע אנושות מפקד ה"ג'אווה", קפטן הנרי למברט. צ'דס, שנפצע גם הוא, נטל את הפיקוד והמשיך בקרב, אך נאלץ לבסוף, לאחר ארבע שעות לחימה עזה, להיכנע. אחרי הקרב קודם בדרגה וקיבל את הפיקוד על הסלופ "קולומביה". ב-1815 שירת עם אונייתו בגוואדלופ. ב-1824 השתתף עם אונייתו בחיל המשלוח הבריטי המושט לרנגון שבבורמה. ב-25 ביולי 1825 קודם לדרגת קפטן מלא (פוסט קפטן), נתכבד בתואר חבר מסדר האמבט, וזכה לשבחים ממושל הודו והפרלמנט הבריטי. מ-1834 עד 1837 פיקד על אה"מ "אֶנְדְרוֹמֶקִי" ("Andromache"); בספטמבר 1834 השתתף עם אונייתו בפריצה בכוח אל מצר בּוֹקָה טִיגְרִיס, במסגרת נסיונותיו של לורד ויליאם נֶפייר לכפות על המשנה לקיסר סין בקנטון את הרחבת המסחר עם בריטניה.
בין השנים 5–1841 פיקד על אה"מ "קמבריין" בתחנת הצי בסין, ואחר כך עבר לפקד על בית הספר לתותחנות של הצי המלכותי אה"מ "אקסלנט". במהלך כהונתו יזם שיפורים ושינויים נרחבים בתחום התותחנות הימית, כמו למשל במשקל הקלעים ובמהירות הירי. ב-12 בינואר 1854 הועלה לדרגת סגן אדמירל. באותה שנה, במהלך מלחמת קרים, השתתף יחד עם שאר הצי בפיקודו של אדמירל צ'ארלס נפייר בהרעשה ובכיבוש המצודה הרוסית בבומרסונד שבאיי אולנד, כשהוא מניף את דגל סגן האדמירל על תורנה של אה"מ "אדינבורו". הוא שב לאנגליה ב-1855, וכגמול על שירותו הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר האמבט. מ-1856 עד סוף 1858 שימש המפקד הראשי של הצי באירלנד. ב-24 בנובמבר 1858 הועלה לדרגת תת-אדמירל וב-3 בדצמבר 1863 לדרגת אדמירל מלא. ב-1865 קיבל את התואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט ואת גימלת השירות הטוב (good service pension) של אדמירל.
ארמילוס
ארמילוס הוא דמות של מלך רשע בתורת אחרית הימים היהודית המוכרת מספרות המדרשים של תקופת הגאונים ואילך.
האזכור הקדום ביותר של ארמילוס הוא בספר זרובבל. על פי המסופר שם ארמילוס עתיד להיוולד מאבן שיש בדמות אישה לאחר שישכב השטן עמה. הוא עתיד לשלוט בעולם ביד קשה ויהרוג בחרב את מתנגדיו. הוא יעלה על ארץ ישראל עם עשרה מלכים ויהרוג את משיח בן יוסף. ישראל ימלטו מפניו למדבר. לבסוף הוא יומת על ידי משיח בן דוד שגם יביס את צבאו. דמותו מתוארת כך, צבע שער ראשו כזהב וכבול, ידיו ארוכות עד עקבי רגליו, גובהו שתים עשרה אמות, פניו ארוכים, עיניו עקומות ומרוחקות זו מזו, יש לו שני קדקודים, וכל רואיו ייראו ממנו.
התייחסויות מוקדמת נוספת לארמילוס, היא בתרגום יונתן (ישעיהו יא ד) על תכונותיו של משיח בן דויד, "וברוח שפתיו ימית רשע" - "בממליל ספותיה יהי ממית ארמילוס רשיעא" (בעברית: בדיבור שפתיו יהא ממית את ארמילוס הרשע, כנקמה על כך שהרג את משיח בן יוסף). התרגום מפרש פסוק זה מספר ישעיהו כמוסב ספציפית על דמותו של ארמילוס. חוקרים רבים סבורים שהתייחסות זו היא עריכה מאוחרת של תרגום יונתן.
ייתכן ששמו נגזר משיבוש שמו של מייסד רומא המיתולוגי רומולוס. נראה כי הקישור למייסד רומא בא כדי להצביע שהוא, ארמילוס, יהיה אחרון מלכי "רומי הרשעה" (שהביאה לחורבן בית המקדש), כפי שרומולוס היה מלכה הראשון. ייתכן גם ששמו נגזר משמו של רומולוס אוגוסטולוס, אחרון קיסרי האימפריה הרומית המערבית. ארמילוס, אחרון מלכי רומי, אמור להתמודד עם המשיח, אחרון מלכי יהודה לפני אחרית הימים.
האגדות המאוחרות יודעות לספר שמלחמת ארמילוס ביהודים תימשך שלושה חודשים. הן גם מתארות אותו בצורה מאוד לא מחמיאה, כקירח בעל עיניים בגדלים שונים. גם ידיו באורכים שונים ועל מצחו צרעת. מסופר גם שאוזנו הימנית סתומה ומשמשת אותו כאשר באים אנשים להגיד דברים טובים על אחרים ולעומת זאת, כשבאים אנשים לדבר רעות, אז הוא מפנה אליהם את אוזנו השמאלית, האוזן השומעת.
יש תיאורים נוספים של ארמילוס, הסותרים את התיאור, שהובא לעיל, אך כל התיאורים מציגים אדם מעוות, מפלצתי. הוא מתואר גם כבן השטן והאבן, ולעיתים גם מצוין שהוא גר באבן. לפי אגדה שנמצאה במאמר "אותות המשיח", מקורו באבן דמוית נערה יפת תואר שברא אלוהים ונמצאת ברומא, ורשעי אומות העולם בועלים אותה, ומזרעם אלוהים יוצר בה ולד, והיא מתבקעת ויוצא ממנה ארמילוס: "ויבוא אצל אדום הרשעה ויאמר להם משיח אני, אני אלהיכם! מיד מאמינים בו וממליכים אותו עליהם." אגדה זו השתלשלה מאגדה נוכרית לפיה המשורר הרומי ורגיליוס יצר דמות אבן של נערה, דמות מופלאה כל כך, שרומיים מסוימים קיימו איתה יחסי מין.
יש מהאחרונים שהנחו לכוון בתפילה על כך שמשיח בן יוסף לא יהרג בידי ארמילוס.
התייחסויות נוספות לארמילוס נמצאות בספר האמונות והדעות (מאמר ח'), בן איש חי (פרשת מקץ) וספר מעייני הישועה (מעיין ח תמר ו).
מלאך המות והשוחט