השיטות לביצוע זאת הן בדיקת סוניקציה, גזירת מחט, ערפול (העברה למצב גזי), מעבר דרך תא לחץ צרפתי, העברת DNA בלחץ (Point-sink shearing).
היווצרות ספונטנית.
קטיעת ה- DNA במצב אפופטוטי הוא טבעי בתאים הבצעים אפופטוזה (מוות מתוכנן של תאים). קיטוע DNA הוא סימן היכר ביוכימי לאפופטוזה. בתאים גוססים, DNA נחתך על ידי אנדונוקלאז המפרק את הכרומטין ליחידות נוקלאוזומליות, שהן מכפלות של אוליגומרים של 180 זוגות בסיסים (bp) ונראות כסולם DNA בעת הפעלה על ג'ל אגרוז. . האנזים האחראי על קטיעת ה- DNA במצב אפופטוטי הוא ה- DNase המופעל על ידי קספאז. ה- CAD) Caspase-activated DNase), מעוכב בדרך כלל על ידי חלבון אחר, המעכב את ה- DNase המופעל על ידי ICAD) Caspase). במהלך אפופטוזה, גורם האפופטוזה caspase 3, caspase, חותך את ה- ICAD ובכך גורם להפעלת CAD.
ה- CAD חותך את ה- DNA באתרים המקשרים בין גרעינים בין הגרעינים, מבנים המכילים חלבון המתרחשים בכרומטין במרווחים של ~ 180 bp. הסיבה לכך היא מכיוון שה- DNA בדרך כלל עטוף בצורה הדוקה סביב ההיסטונים, חלבוני הליבה של הנוקלאוזומים. אתרי הקישור הם החללים היחידים בגדיל ה- DNA שהם חשופים ובכך נגישים ל- CAD.
שימושים.
קיטוע דנ"א לחתיכות ממלא חלק חשוב בזיהוי פלילי, במיוחד בהקשר של יצירת פרופיל דנ"א.
סופרקילן
סופרקילן הוא גן ציבורי ברובע נורברו בקופנהגן, דנמרק. הפארק נועד להפגיש בין קהילת המהגרים והתושבים המקומיים, ולקדם סובלנות. אזור הפארק כולל את אחת הקהילות המגוונות ביותר מבחינה אתנית בדנמרק. הפארק הוא מקום מפגש עבור תושבים מקומיים, אך מהווה גם אטרקציה תיירותית לקופנהגן. הוא עוצב על ידי קבוצת האמנויות Superflex בשיתוף פעולה עם האדריכל Bjarke Ingels ו-Topotek1, חברת אדריכלות נוף גרמנית, ונפתח רשמית ביוני 2012. שמו של פארק, שהוא כמעט באורך קילומטר, מתייחס לצורתו, "קילן" שפירושה "טריז".
רקע.
הפארק נבנה כחלק מתוכנית להתחדשות עירונית של עיריית קופנהגן בשותפות עם ריאלדניה, ארגון פילנתרופי פרטי. המטרה הייתה לשדרג את שכונת נורברו לרמה גבוהה של פיתוח עירוני שיעורר השראה גם לערים ומחוזות אחרים. הוא נוצר כמעין תערוכה עולמית לתושבים המקומיים, הבאים מיותר מ-60 לאומים, שהצליחו לתרום לפרויקט את רעיונותיהם וחפצי אמנות שלהם.
נורברו היא שכונת עוני שאזורים ממזרח וממערב למיקום הפארק נותקו משאר חלקי העיר על ידי שני כבישים מהירים. האזור היה מוקד להתפרעויות בשנת 2006 בעקבות פרשת קריקטורות מוחמד. האדריכלים הם תושבי קופנהגן שחוו את הוונדליזם והאלימות של הפרות סדר ברחובות מחוץ למשרדם, מיד לאחר תכנון מסגד במרכז העיר, והחליטו להתמקד ביצירת מרחבים עירוניים לקידום אינטגרציה בין עדות, דתות, תרבויות ושפות שונות.
המעצבים רואים בפארק לא פרויקט סופי אלא "יצירות אמנות בתהליך". התכנון מבוסס על חלומות שיכולים להפוך לאובייקטים ונועד לגרום לאנשים מרקעים מגוונים להרגיש בבית. הוא משתמש בהומור כדי לייצג את התרבויות השונות בצורה מכובדת.
הפרויקט הוזמן מאדריכלים ביוני 2008, תהליך התכנון נמשך מינואר 2009 עד פברואר 2010, והבנייה בין אוגוסט 2010 ליוני 2012. הפרויקט עלה 8,879,000 דולר.
פרסים.
הפרויקט זכה בפרס AIA בשנת 2013, בקטגוריית העיצוב האזורי והעירוני על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים. היה בין רשימת המועמדים לתכנון השנה של מוזיאון העיצוב בלונדון ולפרס האיחוד האירופי לאדריכלות עכשווית. סופרקילן היה גם אחד משישה הזוכים בפרס אגא חאן לאדריכלות לשנת 2016, והוכר על קידום אינטגרציה של הקבוצות הדתיות והעדות השונות המתגוררות באזור.
מבנה.
אורכו של הפארק הוא כ-750 מטר, הוא ממוקם משני צידי מסלול לרוכבי אופניים ומשתרע על שטח כולל של כ-30,000 מ"ר. הוא מורכב משלושה אזורים עיקריים: האזור אדום, השחור והפארק הירוק.
האזור אדום, צבוע באדום עז, כתום וורוד, ומתמקד בבילוי ובחיים מודרניים, האזור השחור במרכז הוא הכיכר הקלאסית עם מזרקה בה שכנים יכולים להיפגש, מעין "סלון עירוני". בפארק הירוק, יש גבעות, עצים וצמחים המתאימים לפיקניקים, לספורט ולטיולי כלבים.
רבים מהחפצים בפארק יובאו או הועתקו במיוחד מעיצובים זרים. הם כוללים נדנדות מעיראק, ספסלים מברזיל, מזרקה ממרוקו ופחי אשפה מאנגליה. ישנם שלטי ניאון מכל רחבי העולם המפרסמים כל דבר, החל ממלון רוסי ועד מכון יופי סיני. אפילו מכסי הביוב מגיעים מזנזיבר, גדנסק ופריז. בסך הכל ישנם 108 צמחים וחפצי אמנות המדגימים את המגוון האתני של האוכלוסייה המקומית. חפצים אלה מסייעים לסמל את הבעלות המשותפת של התושבים בפארק.
לוחית על הקרקע ליד כל פריט מתארת ​​אותה בדנית ואת שפת מדינתה, והמבקרים יכולים להוריד אפליקציה כדי ללמוד עוד על כל אובייקט.
רארויה
רארויה (בצרפתית: Raroia) או רארו-נוקו (Raro-nuku), הוא אטול באיי טואמוטו בפולינזיה הצרפתית, השוכן 740 קילומטרים צפונית-מזרחית לטהיטי ו-6 קילומטרים דרומית-מערבית לאטול . מבחינה מנהלית הוא חלק מהקומונה של .
גאוגרפיה.
האטול בצורת אליפסה באורך 43 קילומטרים וברוחב של 14 קילומטרים, כששטח הלגונה המרכזית הוא 359 קילומטרים רבועים, וגודל השטח היבשתי הוא 41 קילומטרים רבועים. השטח היבשתי מורכב מ-280 איי שונית (מוטו), שמתוכם כ-60 (כולל הגדולים והגבוהים יותר) נמצאים בצד הפונה אל הרוח. הכפר גרומאואה (Garumaoa), השוכן בצד הצפון-מערבי של הלגונה, הוא היישוב העיקרי. נתיב מים בר ניווט (Passe Garue) מוביל ללגונה. האוכלוסייה נכון למפקד האוכלוסין של 2012 הייתה 233.
הכניסה ללגונה בצפון-מערב מחולקת לשלושה ערוצים המופרדים זה מזה בשרטונים. התעלה הצפונית ביותר היא בעומק של עד 6.4 מטרים וניתן להיכנס דרכה באמצעות ספינות באורך של עד 100 מטרים. בצד המזרחי של האטול יש שדות שיחים, בצפון ובמערב האטול מכוסה עצים, במיוחד ליד הכניסה ועד 5 קילומטרים דרומית לה. בפנים עומק הלגונה הוא עד 27 מטרים. גידול פנינים מתבצעת כאן על שוניות האלמוגים.
היסטוריה.
רארויה וטאקומה נקראו על ידי אנשי הקדומים נאפייט, "התאומים" (Napaite, -ייט, שניים).
האירופאים המתועדים הראשונים שהגיעו לרארויה היו במשלחת הספרדית בראשות חוקר הארצות הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קיירוש ב-14 בפברואר 1606. האי קיבל את השם "לה פוחיטיבה" (La Fugitiva, "הנמלטת" בספרדית). מאתיים שנים אחר-כך, בשנת 1820, נצפה האי שוב על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, שקרא לו ברקלאי דה טולי על שם הפלדמרשל הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי.
בשנת 1947 הגיעה רפסודת קון-טיקי של תור היירדאל לרארויה לאחר מסעה בן 101 הימים מאמריקה הדרומית. מאוחר יותר התגורר שם אחד מאנשי הצוות, האנתרופולוג השוודי , שחקר את הכלכלה והחברה של האי. הוא כתב כמה ספרים על רארויה, בהם "עבודה וחיים ברארויה" (Work and Life on Raroia מ-1955, המבוסס על עבודת התזה שלו לתואר דוקטור באוניברסיטת אופסלה). בספרו "רארויה: אי שמח בימי הדרום" (Raroia: Happy Island of the South Seas) מ-1952 הוא מציין, "השלום ברארויה נובע מכך שלעם אין מצוקות חומריות ואין שום מטרה אחרת בחיים מאשר רק לחיות" (Danielsson, 294).
באפריל 2006 החל שדה התעופה ברארויה לשרת את צורכי התחבורה האווירית של האטול, עם טיסות בלתי סדירות של חברת .
תושבים.
השפות המדוברות ברארויה הן וצרפתית. פאומוטו היא השפה המקומית, וצרפתית נלמדת בבית הספר היסודי בכפר גרומאואה שבאי. כדי ללמוד בבית ספר תיכון הילדים מפליגים לאי הגדול יותר מאקמו. כדי ללמוד באוניברסיטה הם יכולים לנסוע לטהיטי, שנמצאת במרחק של 748 קילומטרים משם. תושבי רארויה ידועים, כמו רוב הפולינזים, בסבר פנים יפות, ולמרות שאין מקומות לינה מוסדרים לתיירים על האי, המקומיים יחלקו לעיתים קרובות את מקומות הלינה שלהם עם המטיילים. התזונה ברארויה מורכבת בעיקר ממאכלי ים מקומיים, לחם מיובא, אורז ומזון משומר. ענפי הכלכלה העיקריים של האי הם דיג גידול פנינים וגידול קופרה.
דייוויד מייקל הרווד
דניאל מרשל וילר
וואלטה אספניה 2020
וואלטה אספניה 2020 (בספרדית: Vuelta a España 2020) היה המהדורה ה-75 של מרוץ הוואלטה אספניה, אחד משלושת מרוצי האופניים היוקרתיים והחשובים הנקראים גרנד טורס. במרוץ ניצח פרימוש רוגליץ' (יומבו–ויסמה) בפעם השנייה ברציפות לאחר הניצחון שלו ב-2019, מקדים ב-24 שניות את ריצ'רד קאראפאס (אינאוס גרנדיירס) וב-1:15 דקות את יו קארת'י (EF Pro Cycling). המרוץ תוכנן להתקיים בין ה-14 באוגוסט ל-6 בספטמבר אך נדחה בשל מגפת הקורונה. ההחלטה על תאריך המרוץ התקבלה ב-5 במאי והתאריך החדש למרוץ היה בין ה-20 באוקטובר ל-8 בנובמבר, כשלושת קטעי הפתיחה בהולנד בוטלו והוחלפו במקום בשלושה קטעי פתיחה בחבל הבסקים, אורך הוואלטה היה 18 קטעים, הפעם הראשונה מאז 1985 שאורך המרוץ הוא פחות מ-21 קטעים.
רוגליץ' ניצח גם את קטגוריית הנקודות ובארבעה קטעים נוספים. גיום מרטן (קופידיס) ניצח בקטגוריית ההרים, כשאנריק מאס שיחזר את הישגו מ-2018 וניצח בקטגוריית הרוכב הצעיר.
קבוצות.
כל 18 קבוצות ה-"וורלד טים" התחרו במרוץ, ועוד שלוש קבוצות מדרג ה-"פרו טים" המשני.
רוכבים בולטים.
דירוג כללי.