המכללה למשפטים (Il Collegio dei Giudici) פעלה באופן ודאי כבר בשנת 1307 כשקפיטני העם החליטו לפטור את חברי המכללה מכל מס ומגאבלה . המכללה לרפואה נוסד החמישיה בערך באותה תקופה. ב-1353 חבריה זכו גם הם בפטור ממסים.תקנון המכללה נקבע רשמית ב-8 באוגוסט 1481 על ידי מועצת הזקנים. גם למכללה לתאולוגיה מקורות יותר ישנים שאושרוו על ידי בולה של האפיפיור סיקסטוס הרביעי שנולד כבן העיר סבונה בשם פרנצ'סקו דלה רוברה. (Francesco della Rovere)
מוסדות חינוך אלה נהנו מתרומות חשובות , בין היתר צוואתו של אטורה ורנאצה, שצוואתו ב-1512 איפשרה הקמתן בעיר של ארבע קתדרות לרפואה. גם אנסאלדו גרימלדי הוריש בשנת 1536 סכומים שאיפשרו הקמתן של קתדרות למשפט קאנוני, משפט אזרחי, פילוסופיית המוסר ומתמטיקה.
פרס שארל ויון למסאות אירופית
פרס המסאות האירופית מוענק מדי שנה על ידי הקרן על שם התעשיין השווייצי שארל וֵיוֹן למסאי/ת אירופאי/ת. הפרס נוסד בשנת 1975, והוא הפרס הספרותי הראשון המוקדש אך ורק לסוגת המסה. הוא מוענק עבור מסה מאת סופר/ת אירופאי/ת, בכל שפה שהיא.
הפרס הוא המשכו של פרס הרומן האירופי, שייסד שארל ויון עצמו לאחר מלחמת העולם השנייה, ואשר הוענק מדי שנה בשלוש השפות האירופיות העיקריות של שווייץ – צרפתית, גרמנית, ואיטלקית. כמו פרס הרומן, מבקש פרס המסאות על שם ויון לתרום לפיוס ולאחדות באירופה באמצעות תרבות.
חבר השופטים של הפרס מורכב מחברי הוועד המנהל של קרן שארל ויון, ומאישים שנבחרו בשל מומחיותם והמוניטין שלהם בתחום.
טקס הענקת הפרס, בתחילת השנה ועל פי הזמנה, מתרחש במסיבת עיתונאים לכבוד הזוכים בפרס.
הפרס מאורגן במשותף עם העיר לוזאן, שם חי ופעל שארל ויון בשעתו, ועם אוניברסיטת לוזאן. הוא מבקש לתגמל יצירה אשר "מהווה עדוּת, או מציעה ביקורת פורה על חברות עכשוויות, על אורחות חייהן, ועל האידאולוגיות שלהן."
הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו
הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו (בספרדית:Fundación Nacional Francisco Franco; FNFF) היא קרן ומרכז תעמולה שנוצרו בשנת 1976, המוקדשים לקידום מורשתו של הדיקטטור הספרדי פרנסיסקו פרנקו. בתו היחידה של פרנקו, כרמן פרנקו (1926–2017) הנהיגה את הארגון, ולימים הפכה לנשיאת הכבוד שלו.
בשנת 2017 חתמו 200,000 אנשים על עצומה, הקוראת לממשלת ספרד להחרים את הארגון.
בשנת 2018, לאחר שראש הממשלה החדש פדרו סנצ'ס הבטיח ששרידיו של פרנקו יוסרו מעמק הנופלים, הגישה הקרן עצומה עם 24,000 חתימות, כדי להתנגד להצעה. למרות היותם שוליים יחסית בתרבות הפוליטית הספרדית, ה-FNFF (ובני משפחת פרנקו) זכו לנראות ציבורית עצומה בהקשר של סוגיית הוצאת עצמותיו של הרודן.
מילטון ריבס
מילטון ריבס (באנגלית: Milton Reeves; 25 באוגוסט 1864 - 4 ביוני 1925) היה חלוץ תעשיית הרכב בארצות הברית, הוא החזיק מעל ל-100 פטנטים בתחום תעשיית הרכב.
ביוגרפיה.
מילטון ריבס נולד בחוות באינדיאנה. בשנת 1879 הוא עבד במנסרה בעיר קולומבוס. הוא שם לב לבלאי גדול של חלקים. לאחר ניסיונות רבות הוא פיתח תיבת הילוכים רציפה ששיפרה את רמת פעילות המתקן.
בשנת 1868 ריבס ואחיו רכשו חברת הנדסה שפיתחה מכונות שונות. בשנת 1879 שמה של החברה שונה ל-Reeves &amp; Co.
ריבס נמנה עם בוני המכוניות הראשונות בארצות הברית. זה הייתה מכונית עם 4 גלגלים ועם מנוע בעל 6 כוחות סוס. הנסיעה המתועדת הראשונה הייתה בשנת 1897. באותה שנה הוא קיבל פטנט על עמם פליטה לרכב. בנסיעה לאינדיאנפוליס הרכב הגיע למהירות של כ-25 קמ"ש ובהמשך גם ל-48 קמ"ש. בשנת 1898 בהיעדר מכירות החברה הפסיקה לעסוק בייצור מכוניות.
בשנת 1904 ריבס שכנע את אחיו לחזור לתחום ייצור רכבים. הוא תכנן מספר רכבים ומנועים. בשנת 1905 הם קיבלו הזמנה לייצור 500 יחידות לאירוקאר. במהלך שנת 1906 הם בנו 15 יחידות כל שבוע. הייצור נמשך עד לשנת 1911. בנוסף לכך החברה יצרה מנועים ליצרני כבר אחרים ברחבי ארצות הברית.
החברה המשיכה בייצור תיבת הילוכים רציפה עד לשנת 1955 כאשר נרכשה על ידי Rockwell Automation.
בשנת 1911 ריבס הקים חברה Reeves Sexto-Octo Company. הוא תכנן Reeves Sexto-Octo בעלת 8 גלגלים. המכונית הייתה מצוידת במנוע בעל 40 כוח סוס. בהיעדר מכירות תוכנן דגם עם 6 גלגלים בלבד אך גם הוא היה כישלון מסחרי.
ריבס נפטר בשנת 1925.
בתי הספר למלאכת התחרה
בתי הספר למלאכת התחרה נוסדו ביוזמת "ארגון הנשים לעבודה תרבותית בפלשתינה" בתחילת המאה ה-20. הארגון נוסד ב-1907 בקונגרס הציוני השמיני בהאג. אחת ממטרותיו החשובות של הארגון הייתה מלחמה בסחר נערות. בתי הספר העניקו לנערות מקצוע שממנו יכלו להתפרנס.
היסטוריה.
מייסדת בתי הספר הייתה שרה טהון, נציגת האיגוד בארץ. בשנת 1906 עברה טהון לתקופה קצרה לכפר הגרמני וינגנלופניץ שהקים פרנץ אופנהיימר, ולמדה מהאיכרים את עבודת הרקמה.
היא הקימה את בית הספר הראשון ביפו, בשנת 1908. לאחריו הוקמו בתי ספר גם בירושלים, בטבריה, בעקרון ובצפת. מספר התלמידות עלה בהתמדה והגיע לכמה מאות. ב-1913 מספר התלמידות עמד על 400.
בתי הספר.
בית הספר הראשון הוקם ביפו ב-1908. בשנת 1910 הוקם בית ספר נוסף בטבריה, בעזרתו של משה גליקין. ב-1911 הוקם בית הספר בירושלים כמחלקה בבצלאל. ב-1911 הוקם בית הספר בעקרון, וב-1912 הוקם בית הספר בצפת בניהולה של הדסה קלוורי רוזנבליט.
הלימודים.
לבתי הספר התקבלו תלמידות מגיל 12. רוב התלמידות הגיעו ממשפחות עניות, 90% מהן מעדות המזרח. לאחר מספר חודשים, יכלו התלמידות להרוויח מעבודתן, לעזור בכלכלת הבית ואף לעבוד בביתן.
בתי הספר עסקו גם בחינוך. הלימודים כללו עברית, הגיינה אישית והגיינה בבישול ובמטבח, התעמלות, זמרה ותפירה. כדי לתכנן דוגמאות חדשות, התלמידות למדו ציור. תוכנית הלימודים כללה גם ידיעת הארץ והלימודים הללו בוצעו באמצעות טיולים.
ההוצאות עבור לימודי התחרה לא היו רבות, והן כוסו על ידי מכירת העבודות. ההוצאות עבור הלימודים האחרים כוסו על ידי תרומות מארגון הנשים, מאגודת חובבי ציון, מהמשרד הארצישראלי ומתורמים נוספים שגויסו על ידי שרה טהון. במכתב אל הברונית רוטשילד היא מפרטת את ההוצאות: "מורים לעברית ומחנכות בבית ספר, חייטות, רופא, אחות לטיפול עיניים, ספרים וטיולים - בסה"כ 3000 פרנק לשנה".
העבודות ומכירתן.
עיקר עבודות התחרה שנוצרו בבתי הספר השונים היו מפות ומפיות, צווארונים, עניבות משי שחור וסרטים לשיבוץ בכלי מטה ובהלבשה תחתונה. העבודות נמכרו במצרים, באירופה ואף בארצות הברית. בארץ ישראל העבודות הוצגו בביתן בצלאל, בין יתר עבודות בית הספר בצלאל. בחודש נובמבר 1909 "ארגון הנשים" ובית ספר בצלאל ארגנו תערוכות בקלן, בהמבורג, בריגה, בלבוב ובפוזנן.
בשנת 1911 תכננה שרה טהון מסע מכירות של עבודת התחרה כשנסעה עם בעלה לקונגרס הציוני בבזל. היא מכרה מוצרים בפולין ובגרמניה, קשרה קשרים עם סוחרים וחזרה לישראל מרוצה מהתוצאות. בצלאל שץ הציג את העבודות במגוון תערוכות שארגן - ב-1911 באודסה, ב-1912 וב-1914 בלונדון וכן בתערוכה ב-1914 בניו יורק.
העבודות היו מקוריות, כללו מוטיבים יהודיים והצטיינו בסגנון מזרחי שעדיין לא היה מוכר מחוץ לארץ ישראל. בכל מקום שהוצגו, זכו העבודות להצלחה רבה, ובתי הספר קיבלו הזמנות מפירמות שונות בכמויות שלא יכלו לספק במועד.
חציבה בלתי חוקית בישראל
חציבה בלתי חוקית בישראל או חציבה פיראטית בישראל היא שם כולל לתיאור מפגע סביבתי רחב היקף המתקיים ברחבי מדינת ישראל על ידי חציבה לא מבוקרת, היוצר פגיעה ישירה ועקיפה בסביבה ובתוואי הנוף, באדם, בחי, בצומח ובאתרי ארכאולוגיה.
היקף החציבה החוקית בישראל.
נכון לחודש אפריל 2021, בשטחי מדינת ישראל למעט יהודה ושומרון, ישנן 50 מחצבות חוקיות לפי החלוקה הבאה:
על פי המידע שפורסם על ידי המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, נכון לשנת 2020 בשטחי C שביהודה ושומרון ישנן 15 מחצבות חוקיות הפועלות על פי תקנים ישראלים לשמירה על בריאות הציבור והגנה על הסביבה.
כיום בישראל ישנן כ־500 מחצבות נטושות שהסתיימה החציבה בהן, והן צריכות לעבור שיקום הנמצא באחריות הקרן לשיקום מחצבות.
מחצבות לא חוקיות בישראל.
בשנות ה-2000 היו מספר אתרי חציבה וכרייה בלתי חוקית באזורי אשקלון, געש, אשדוד, פתח תקווה, פי גלילות, הר אודם, כחל ועוד, שאופיינו בשטחי ונפחי כרייה גדולים, עומקי כרייה משמעותיים ונמשכו על פני תקופות ארוכות.
כיום הכרייה והחציבה הבלתי חוקית מתפרשת על פני שטחים מצומצמים, נפחי כרייה זניחים ועומקי כרייה רדודים, ומתקיימת באזורי חדרה, ג'וליס, אלי-עד, מישור רותם ועוד.
מחצבות לא חוקיות ביהודה ושומרון.
על פי דו"ח שהוציאה עמותת הפורום לישראל ירוקה, תועדו בשטחי יהודה ושומרון (לרבות שטחי A ו-B הנמצאים באחריות הרשות הפלסטינית) כ-80 מחצבות גיר ודולומיט, כשמתוכן 65 מחצבות אינן פועלות על פי אישור ישראלי ותקנים ישראלים.
השפעת ונזקי המחצבות על איכות הסביבה.
לפי פרסומי המשרד להגנת הסביבה, לאתרי כרייה וחציבה יש מספר השלכות סביבתיות:
זיהום אוויר.
מחצבות בכלל ומחצבות אגרגטים בפרט, אחראיות לחלק משמעותי מפליטת חלקיקי אבק מרחף (SMP) ממקורות מעשה ידי אדם. הסכנה היא בעיקר מהחלק הדק, המכיל גרגירים שקוטרן קטן מ-10 מיקרון, והם האבק הנשים. חלקיקים אלו חודרים לדרכי הנשימה של האדם, שוקעים בריאות ובסימפונות עלולים לפגוע בדרכי הנשימה ולגרום עם הזמן למחלות נשימה, החמרה של מצבים רדיופלומונריים, ירידה בתפקודי הריאות, גירוי העיניים ומערכת הנשימה, עלייה בשכיחות סימפטומים רספירוטוריים, תחלואה ותמותה מסרטן. האוכלוסיות הפגיעות ביותר הן ילדים ואנשים רגישים.[6]
רעש.