ב-22 באפריל 1945, בעוד הצבא האדום מתקדם לברלין, עברה כל משפחת גבלס לגור בפיהררבונקר. המקלחת והשירותים האישיים היחידים בבונקר היו של היטלר עצמו - והוא שמח להתחלק בהם עם מגדה וילדיה. ב-28 באפריל כתבה מגדה מכתב פרידה לבנה הרלד, שהיה שבוי מלחמה בקנדה באותו זמן. במכתב זה, השריד היחיד בכתב ידה של מגדה, היא כותבת כי על אף רצונו של הפיהרר, החליטה להישאר בבונקר, להתאבד ולהרוג את 6 ילדיה, וזאת מאחר ש"העולם ללא היטלר והתנועה הנאצית אינו שווה דבר", וכן מאחר ש"הילדים ( - ילדיה) טובים מדי לעולם הקרב ובא ללא היטלר". בעדותו האחרונה של גבלס, הוא מצהיר כי על מגדה וילדיהם להישאר ולהתאבד עמו בבונקר. את הרעלת ילדיו הוא הצדיק בכך ש"אם היו מבוגרים מספיק, היו גם הם בוחרים להתאבד".
ב-30 באפריל 1945 התאבד היטלר עם אשתו הטרייה אווה בראון, בעוד הסובייטים ממשיכים לכבוש את העיר. למחרת ב-1 במאי הרדימו מגדה ובעלה את ילדיהם באמצעות מורפין, ולאחר מכן הרעילו אותם על ידי שבירת גלולות ציאניד בפיהם. הדעות חלוקות האם מגדה בעצמה הרגה את ילדיה, או שד"ר לודוויג שטומפפגר סייע בהריגתם. מגדה דיברה על המתת הילדים למעלה מחודש לפני ביצוע הרצח, ואף סירבה למספר הצעות, בהן של אלברט שפר, למלט את הילדים מברלין. חבּוּרות על גופת המבוגרת שבהם, הלגה, בת ה-12, העידו כי היא התעוררה ונאבקה טרם מותה.
לאחר הרעלת הילדים יצאו מגדה ויוזף גבלס מחוץ לבונקר והתאבדו. לא ברור האם בבליעת גלולות ציאניד ואז נורו בידי חייל אס אס, כהוראות יוזף, או האם ירה תחילה במגדה ואז בעצמו. לאחר מותם שפכו עליהם דלק, ואז הוצתו אך נשרפו חלקית נמצאו ב-2 במאי על ידי כוחות הכיבוש הסובייטי, צולמו, ופורסמו ברבים. גופות ילדיהם נקברו בחשאי על ידי הרוסים, ורק ב-1970, נשרפו ואפרם פוזר בנהר האלבה.
מכבי בקעת אונו
נוצרים ידידי ישראל
נוצרים ידידי ישראל (באנגלית: Christian Friends of Israel, CFI) הוא ארגון נוצרי-אוונגלי שמרכזו בירושלים ולו נציגויות ב-24 מדינות ברחבי העולם. הארגון מגייס תרומות ומפעיל מתנדבים במגוון פרויקטים חברתיים לרווחת תושבי ישראל מתוך אידאולוגיה נוצרית-ציונית המתבטאת באהבת ישראל ובתמיכה בה.
פעילות.
בראש הארגון עומדים איש הדת האמריקאי ריי סאנדרס ורעייתו שרון, אשר ייסדו את הארגון בדצמבר 1985. הארגון מפעיל בישראל פרויקטים של תמיכה וסיוע לעולים חדשים, ניצולי השואה, מעוטי יכולת, חיילי צה"ל, נפגעי טרור, קהילת יוצאי אתיופיה ונוצרים מקומיים. הארגון רשום בישראל כעמותה.
אחת לשנה, בסמוך לחג השבועות, מארגן מטה הידידים הנוצרים בירושלים כנס בינלאומי בהשתתפות מאות מאמינים וצליינים נוצרים-אוונגליים מרחבי העולם, להבעת תמיכה בישראל ולתפילה לשלום ירושלים.
כארגונים נוצרים-ציוניים אחרים, לארגון זה הזדהות חזקה עם עמדות הימין הפוליטי הישראלי. יש בין אנשי הציונות הדתית המברכים על פעילותו ומשתפים עמו פעולה, אך גופים יהודיים-דתיים אחרים רואים בארגון זה גוף מיסיונרי שמטרתו הסופית המרת יהודים לנצרות. בין היתר נטען כי התמקדותו של הארגון בסיוע לאוכלוסיות חלשות נובעת מכך שאוכלוסיות אלו מהוות כר פעולה נוח להשפעה דתית מיסיונרית. בעקבות הביקורת מיתן הארגון את ניסוח כמה ממסריו האידאולוגיים באתר האינטרנט שלו, תוך הדגשה כי פעילותו בסיוע ליהודים נובעת מאהבה שאינה מותנית בדבר.
קרונה דנית
שארל הראשון, מלך נפולי וסיציליה
שארל השני, מלך נפולי
ז'ק פרוור
יהודי טוב
יהודי טוב (באנגלית: A Serious Man, תרגום מילולי: אדם רציני) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה, שכתבו, הפיקו וביימו האחים ג'ואל ואית'ן כהן. הסרט, משנת 2009, מספר את סיפורו של פיזיקאי יהודי בשם לארי גופניק, המחפש חיים יציבים בקרב משפחתו, קהילתו ומקום עבודתו, אך נוחל אכזבות בזו אחר זו.
עלילה.
הסרט מתחיל בציטוט המיוחס לרש"י: Receive with simplicity everything that happens to you (קבל בפשטות כל מה שקורה לך).
לפני עלילתו העיקרית של הסרט מוקרן סיפור קצר, המתרחש בזמן ובמקום רחוקים מאלה של העלילה העיקרית. הסיפור, ששפתו יידיש, מתרחש בשטייטל במאה ה-19. עגלון יהודי חוזר מאוחר לבקתה שבה הוא מתגורר, ומספר לאשתו שהתעכב עקב תקלה בעגלה, שתוקנה, למרבה המזל, בעזרתו של רבי גרושקוב. "רבי גרושקוב?", שואלת האישה, "הוא הרי מת לפני שלוש שנים, ישבו עליו שבעה. זה היה דיבוק שעזר לך". רבי גרושקוב, שהוזמן להתארח, נכנס אל הבקתה. האישה מציעה לו מרק, אך הוא מסרב בנימוק שאינו רעב. האישה רואה בסירובו לאכול הוכחה נוספת לדבריה שהדמות אינו אלא דיבוק. לאחר ויכוח עם בעלה, כדי להוכיח את צדקת טענתה היא נוטלת דוקרן ונועצת אותו בחזהו של רבי גרושקוב, ומכריזה היות שהדקירה לא גרמה לנזילת דם כלשהי, ברור שהאורח הוא דיבוק. עם סיום דבריה הנחרצים, מתחיל כתם דם להתפשט סביב מקום הדקירה. רבי גרושקוב אומר "אני מבין שאינני רצוי כאן", קם ויוצא מהבקתה, אל החושך והשלג. האישה דבקה בעמדתה שהיה זה דיבוק, ואילו הבעל מביע חשש שכאשר תימצא הגופה, הם יואשמו ברצח.
העלילה העיקרית של הסרט מתרחשת בשנת 1967 במיניאפוליס. גיבור הסרט, לארי גופניק (מייקל סטולברג), הוא פרופסור לפיזיקה, המתמודד עם קשיים משפחתיים: אשתו, ג'ודית (שׂרִי לניק), מעוניינת להתגרש ממנו, כדי שתוכל להתחתן עם ידידם, האלמן סיי אבלמן, המחבק את לארי באהבה מעושׂה; בנו דני, המתכונן לטקס הבר מצווה, מעשן מריחואנה, שאותה הוא רוכש בהקפה מחבר ללימודים (ועקב חוסר יכולת לשלם, נאלץ להתחמק שוב ושוב מחברו); בתו שרה גונבת ממנו כסף, כדי שתוכל לממן ניתוח אף; אחיו המובטל ארתור מתגורר בביתו, ועסוק בכתיבת ספר נומרולוגיה. בביתו שבפרוור מסוכסך לארי עם שכנו הגוי על גבולות המגרש של כל אחד מהם.
לפי דרישת ג'ודית, עוזבים לארי וארתור את הבית ועוברים להתגורר במוטל סמוך. ג'ודית מרוקנת את חשבון הבנק המשותף שלהם, ומותירה את לארי ללא פרוטה. אחד מתלמידיו של לארי, קוריאני בשם קלייב, מתלונן שהוכשל בבחינה, אך לארי מסרב לבקשתו לבחינה חוזרת. לאחר שקלייב יוצא ממשרדו של לארי, לארי מגלה על שולחנו מעטפה ובה אלפי דולרים, ומתמלא זעם על ניסיונו של קלייב לשחד אותו. לארי מצפה לאישור הקביעות שלו באוניברסיטה, אך ראש המחלקה מספר לו שהגיעו מכתבי השמצה אנונימיים כנגדו, ומדגיש שהם לא יובאו בחשבון בדיוניה של ועדת המינויים. לארי חושד בתלמיד הקוריאני, ושואל האם המכתבים נכתבו באנגלית עילגת, אך ראש המחלקה עונה שהם נכתבו באנגלית משובחת.
פעילותם של ג'ודית ולארי בעניין גירושיהם נפסקת במפתיע לאחר שסיי נהרג בתאונת דרכים, המתרחשת בדיוק באותו זמן שבו לארי עצמו עובר תאונת דרכים קלה.
דני, בנו של לארי, מזעיק אותו מפעם לפעם לתקן בעיות בקליטת שידורי הטלוויזיה. לארי עולה לגג ביתו, כדי לטפל באנטנה, וממרומי הגג רואה את שכנתו משתזפת בעירום בחצר ביתה, והמראה מרתק אותו. מאוחר יותר הוא ניגש לשיחת חולין עם השכנה (הלבושה), ולאחר מכן היא מופיעה בחלום ארוטי של לארי.
על מנת להתמודד עם קשייו, לארי מבקש את עצתם של רבני הקהילה:
לטקס בר המצווה, הנערך בבית הכנסת, דני מגיע מסומם, ומתקשה להתחיל בקריאת התורה. במהלך הטקס ג'ודית מביעה חרטה באוזני לארי על העימות ביניהם, ומציינת שסיי תמיד אהב אותו, ואפילו שלח מכתבים בעניינו לוועדת המינויים. בתום הטקס הולך דני לקבל את ברכתו של רבי מרשק, והרבי מצטט באוזניו שורה מהשיר Somebody to Love של להקת ג'פרסון איירפליין, ומחזיר לו מקלט רדיו שהוחרם ממנו על ידי המורה לעברית. דני שמח לגלות ששטר של עשרים דולר שהחביא במכשיר עודנו נמצא שם.
ראש המחלקה רומז ללארי שוועדת המינויים תאשר בקרוב את הקביעות שהוא מצפה לה. לארי, שלשולחנו הגיע חשבון לפירעון על סך אלפי דולרים מעורך דינו של ארתור, שהסתבך בפלילים, מחליט בצער לקחת את השוחד שקיבל מקלייב, ומשנה את הציון שלו מנכשל לעובר. הרופא של לארי מבקש ממנו להגיע מיד לשיחה על צילום חזה שעבר. באותו זמן מגיעה סופת טורנדו לבית הספר של דני. בזמן שהמורה לעברית נאבק ללא הצלחה במנעול המרתף, שבו התלמידים אמורים להתגונן מפני הסופה, צופים דני וחבריו בסופה המתקרבת, ודני מנסה לפרוע את חובו לספק הסמים שלו.
שחקנים.
בניגוד לסרטים קודמים של האחים כהן, שאליהם לוהקו שחקנים נודעים לתפקידים הראשיים, בסרט זה מרבית השחקנים אינם מוכרים לצופים.
אודישנים פתוחים לתפקידים של דני ושרה נערכו ב-4 במאי 2008, במרכז Sabes הקהילה היהודית בסנט לואיס פארק, מינסוטה, באחד המיקומים המתוכננים לצילום הסרט. אודישנים פתוחים נוספים עבור תפקידה של שרה נערכו ביוני 2008 בשיקגו, אילינוי.
הפקה.
בתחילת כתיבתו של התסריט על ידי האחים כהן, ניתן משקל שווה לדמויותיהם של לארי גופניק ובנו דני, אך במהלך פיתוח התסריט עבר הדגש אל לארי.
תשומת לב רבה ניתנה למציאת אזור מגורים שישקף את הסגנון האדריכלי שנדרש לסרט, כפי שנראתה שכונת ילדתם של האחים כהן בשלהי שנות ה-60. נבחנו אזורי מגורים אחדים, ולבסוף נבחר אזור בלומינגטון. המראה בסרט מתבסס, בין השאר, על ספרו של בראד זלר, Suburban World: The Norling Photographs, שבו תצלומים של בלומינגטון בשנות ה-50 וה-60.
צלם הסרט, רוג'ר דיקינס, חזר לשתף פעולה עם האחים כהן, לאחר שנעדר מסרטם הקודם, "לקרוא ולשרוף". זהו סרטו השמיני של דיקינס עם האחים כהן. למעצבת התלבושות, מרי זופרס, זהו סרטה התשיעי עם האחים כהן.