בראשית שלטונו, קונסטנטינוס המשיך באיסור על תמונות דתיות שקבע אביו. הוא אף זמין מועצת כנסייה, לאחר התייעצות רשמית עם יועציו, על מנת לגנות את הרצת האייקונות לא רק כשגויה אלא ככפירה. לאחר הועידה הוא יצא למערכה נוספת של לוחמה בה הוא הצליח להשיג השיגים רבים. למרות שבעיני ביזנטים רבים ניצחונותיו של קונסטנטינוס סומנו כחסד אלוהי, האיקונוקלאזם היה עדיין מאוד לא מקובל בקרב פקידיו.
קונסטנטינוס הבין שחקיקת האיקונוקלאזם מבלי לאכוף אותו הותיר פתח רחב מידי להתנגדות. לכן, הוא הרחיק לכת וגינה גם שרידים קדושים ותפילות למריה ולקדושים והעסיק פקידים חדשים שנאמנותם למטרה היא לא מעורערת. בנוסף, מלבד מאמץ נחוש להשמיד את האייקונות והשרידים, הקיסר פתח ברדיפות חסרות הבחנה של נזירים ונזירות תוך פגיעה או הריגה של מספר מהם והריסת מנזריהם.
באביב 775 יצא קונסטנטינוס במסע יבשתי וימי נגד הבולגרים. סערה גדולה השמידה חלק מגדול מהצי שלו והוא נסוג. בסוף הקיץ, במאמצים מחודשים לתקוף, קונסטנטינוס יצא בשנית לקרב אך כשהגיע ליעדו הוא סבל מחום ושחין ברגליו. הקיסר מת בדרכו חזרה לקונסטנטינופוליס.
לאון הרביעי, 775–780.
לאון הרביעי, בנו של הקיסר קונסטנטינוס החמישי ואשתו הראשונה, צ׳יצ׳אק מכזריה (המכונה אירנה עם המרת דתה). כשהיה בן 25 הפך לקיסר האימפריה הביזנטית לאחר אביו. לעיתים מכונה "לאון הכוזרי" מכיוון שאמו הייתה נסיכה כוזרית.
הקיסר עשה מאמצים גדולים לכפר על כעס הכנסייה ומעמדו התחזק במידה ניכרת בעקבות כך. למרות שהוא שמר על הקביעות של המועצה האיקונוקלאסטית, הוא זנח את האמצעים המאוחרים של אביו נגד נזירות ופניית הבתולה והקדושים. לאון החל למנות אבות מנזר לבישופים מרכזיים, לפחות חלק ממינויו היו תומכי איקונופילים סודיים. ככל הנראה הוא פעל לפי המדיניות הרגילה של הקיסרים לצמצם את המחלקות התאולוגיות, בניגוד לאביו שהחריף אותה.
קונסטנטינוס השישי, 780–797.
קונסטנטין השישי, קיסר (780-97); בנם של לאון הרביעי ואירנה; נולד קונסטנטינופול 14 ינואר 771, נפטר לפני 805. לאון הכתיר את קונסטנטינוס השישי כקיסר שותף בשנת 776, אך לאחר מותו של לאון שלטה אירנה כעוצר של קונסטנטינוס.
בשנת 782 אירנה ארסה את קונסטנטין לרוטרוד, בתו של קרל הגדול, אך הפרה את האירוסין ב-788 ונישאה את קונסטנטין למריה מאמניה בארמקון. הדבר הרגיז את קונסטנטין וככל הנראה תרם לאיבה הגוברת שלו כלפי אמו. הוא חתם על מסמכי מעשי המועצה המגנה את האיקונוקלאזם, אבל דרך הקשרים עם תומכי האייקונות שבעזרתם הדיח את אירנה, עשוי להצביע על נטיות איקונוקלאסטיות. ב-790 היה קונסטנטינוס בן 19 ומאס בשלטון אמו. בתמיכת הצבא הוא תופס את השלטון ובאוקטובר 790 קונסטנטינוס מוכר כשליט היחיד של ביזנטיון. עם עלייתו לשלטון יחיד, פעל קונסטנטינוס לבסס את שלטונו ולהתרחק מהשפעתה וצילה של אימו. הוא היה שליט לא יעיל, פעל ללא פרי נגד הבולגרים והערבים בשנת 791 והובס קשות על ידי הבולגרים במרקליי בשנת 792.
אירנה האתונאית, 797–802.
אירנה עלתה לשלטון בשנת 780 עם מותו הפתאומי של בעלה, לאון הרביעי. במשך עשר השנים הבאות, היא שימשה כעוצרת עבור בנם היחיד, קונסטנטין השישי. בדצמבר 790 גירש קונסטנטין את אירנה מהארמון, אך החזיר אותה מהגלות בינואר 792. שלטונו של קונסטנטין הסתיים באוגוסט,797, כאשר הוא נעצר, עוור והוגלה בפקודת אמו. אירנה שלטה באופן עצמאי עד שהודחה ב-03 באוקטובר 802.
שתי הישיבות
לייבאך
לייבאך (באנגלית: Laibach) היא להקת אוונגרד סלובנית. שמזוהה עם ז'אנר האינדסטריאל וזרמים נוספים של המוזיקה האלטרנטיבית. לייבאך היא הלהקה המערבית הראשונה שהופיע בצפון קוריאה הקומוניסטית.
היסטוריה.
הלהקה נוסדה ב-1980 בעיירת הכורים הסלובנית, טרבוולז' שהייתה אז הייתה חלק מיוגוסלביה. מקור השם הוא התרגום הגרמני והשם שקיבלה בירת סלובניה, לובליאנה מהמאה ה-14, מאחר שעד שנת 1918 הייתה בתחום בית הבסבורג האוסטרו-הונגרי דובר הגרמנית.
מאז הקמתה ביקשה לייבאך להשיג שבר סמלי ואידאולוגי על ידי איחוד גורמים לאומניים נאציים, סטליניסטים, יוגוסלביים וסלובניים, וכן בשילוב מיומן של אלמנטים מהתעמולה הנאצית ומהריאליזם הסוציאליסטי של ברית המועצות ומסלולה.
ה"פעולה" הראשונה שלהם (מונח ששימש את הלהקה, הן לקונצרטים והן להופעות פומביות אחרות) הוקעה בפני השלטונות על ידי חוגי מעמד הפועלים. זמן קצר לאחר מכן, התראיינו חברי הלהקה לטלוויזיה הסלובנית ולאחר ראיון זה נאסר על הלהקה להופיע בפומבי. עם זאת, השלטונות היוגוסלביים לא נקטו צעדים נגד הלהקה מכיוון שלא יכלו לכלוא אותם על גילוח שיערם ועל כך שציטטו את טיטו ואדוארד קרדליי שהגותם הייתה הבסיס האידאולוגי עליו נשענה המערכת הפוליטית של יוגוסלביה. ב–1984 התאגדה לייבאך יחד עם קבוצת אמנים חזותיים בשם "אירווין" (שהציגו גם רטרוספקטיבה במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון ב–2010), כמו גם קבוצת תיאטרון, קבוצת מעצבים ועוד להקמת קולקטיב "אמנות סלובנית חדשה" (NSK).
לאחר עצמאותה של סלובניה, בשנת 1991, חזרה הלהקה למולדתה. במילותיהם של חבריה: "המזרח קרס כי האמין באופן עיוור בהגדרה האוטופית המערבית של חירות הפרט. המערב שורד רק כי הוא הקים בערמומיות מערכת שטוענת שאנשים חופשיים. כלומר, תחת הדמוקרטיה מאמינים אנשים. שפועל על פי רצונו ורצונותיו."
בין 2004 ל-2005 ערכה הלהקה סיבוב הופעות אינטנסיבי באירופה ובארצות הברית.
סרט תיעודי בשם 'מדינות מפוצלות של אמריקה', שיצא ב-9 בספטמבר 2006, יצא מההופעות בארצות הברית.
בשנת 2006 הוציאה לייבאך אלבום של פירושים מחודשים להמנונים לאומיים של מדינות שונות המעורבות בגאופוליטיקה העולמית. השירים "אמריקה" (ארצות הברית) ו"אנגליה" (אנגליה), כמו גם החוברת הפנימית של האלבום, מציגים ביקורת גלויה נגד העליונות הפוליטית והתרבותית האנגלו-סכסית בעולם. באלבום ישנה גם ביקורת על מדינות ההגירה של צרפת ואף התייחסות להמנון הישראלי "התקווה".
לייבאך היא הלהקה המערבית הראשונה שהופיעה בצפון קוריאה. ובשנת 2017 הופיעה בישראל.
הקלטות בולטות.
ההקלטות הראשונות של לייבאך יצאו בלייבלים צנועים במרכז אירופה. אך לאחר סיבוב הופעות במזרח אירופה (סיור נאט"ו הכיבוש 1985) הם התגלו על ידי הלייבל Mute.
במקביל קאברים בעלי פרשנות מחודשת לשירי פופ-רוק פופולריים כמו "One Vision" של קווין או האלבום "Let It Be" של הביטלס שביצעה לייבאך הפכו נפוצים.
ב-2003 הוציאה הלקה לאור את האלבום WAT (We Are Time) בהשראת המצב הבינלאומי בעיראק. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום הזה, "Tanz Mit Laibach" מדבר על היחסים בין ארצות הברית לגרמניה. חברי הלהקה אמרו כי "מאחר שארצות הברית לימדה את גרמניה להתאושש כלכלית באורח פלא לאחר מלחמת העולם השנייה, גרמניה תעניק כעת את יחסה המלחמתי לארצות הברית". "ואם כן", אמרו, "נרקוד עוד הרבה זמן".
במשך השנים שמרה הלהקה על אמביוולנטיות ועל עמימות בהשפעתה ובשימושה בסמלים של משטרים טוטליטריים. הפילוסוף הסלובני סלבוי ז'יז'ק, אמר על לייבאך: "בשימושה בסמלים ויזואליים וצליליים המזכירים באופן מכוון משטרים טוטאליטריים, היא "לוקחת את ערכי המדינה יותר ברצינות מהמדינה עצמה", וכך, על ידי הבאת האידאולוגיה ההגמונית לידי אבסורד מוקצן, מייצרת ביקורת חריפה ומהותית יותר ממחאה ישירה."
האלבום 'Volk' יצא ב-23 באוקטובר 2006. שיריו הם גרסאות פופ לפזמונים מאומות שונות בעולם. מוסווית במנגינות יפהפיות ובאווירות עדינות, מסתתרת קריקטורה של "העיירה" במובן הלאומי של המושג. שם האלבום עצמו משתתף במשחק המושגים, שכן "וולק" בגרמנית פירושו "עם" או "אומה", ואילו "volk" בסלובנית (וברוסית) פירושו "זאב". לפיכך, הכריכה מציגה ציור של כמה כבשים (העיירה כעדר), בעוד הדימוי המאיים של הזאב מופיע בדפים הפנימיים.
רב צמח בן חיים
דוסא גאון
בחורות אחרונות
בחורות אחרונות (באנגלית: The Final Girls) הוא סרט קומדיית אימה אמריקאי משנת 2015, שביים טוד סטראוס-שולסן , על פי תסריט מאת מ' א' פורטין וג'ושוע ג'ון מילר . בתפקידים הראשיים משחקות טאיסה פרמיגה ומולין אוקרמן, ולצידן אנסמבל הכולל את אלכסנדר לודוויג, אדם דווין, נינה דוברב, עליה שאוקת, תומאס מידלדיץ' ואנג'לה טרימבר.
זהו מטא-סרט העושה מחווה לסרטי הסלאשר של שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, ומציג באופן היתולי דמויות סטריאוטיפיות ומוטיבים המאפיינים סוגה קולנועית זו, תוך התמקדות בקלישאת "הנערה האחרונה". העלילה עוסקת בחבורת תלמידי בית ספר תיכון בלוס אנג'לס שנכנסים לתוך סרט סלאשר בשם "מחנה מרחץ הדמים" (באנגלית: Camp Bloodbath) משנת 1986, משבשים את התסריט ונאבקים על חייהם לצד דמויות מדריכי המחנה בסרט, שגורלן נחרץ וידוע מראש, ובמוקד – מפגשה של הנערה מקסין "מקס" קרטרייט (פרמיגה) עם הדמות שגילמה אמה, השחקנית המנוחה אמנדה קרטרייט (אוקרמן).
הקרנת הבכורה התקיימה ב-13 במרץ 2015 במסגרת פסטיבל הקולנוע "SXSW", והסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל.
עלילה.
סרט הסלאשר "מחנה מרחץ הדמים" משנת 1986, מספר על הנער בילי מרפי, שבמהלך שהות במחנה קיץ בשנת 1957, הסתתר בתא השירותים, והמדריכים זרקו פנימה זיקוקים בוערים כהלצה. בילי נכווה ופניו הושחתו. אחרי שהחלים, בילי חזר למחנה ורצח כנקמה שמונה דריכים, כמניין חודשי האשפוז שלו. לפי אגדה אורבנית שנפוצה, הוא חי באסם סמוך למחנה, ושב לרצוח מדריכים בכל קיץ. הסרט הפך לסרט פולחן.