ב-2009 הופיע לצד אנדי גרסיה בסרט "סיטי איילנד". ב-2010 שיחק ב-"Beware the Gonzo" וכן גילם נער הומוסקסואל ב-"Every Day" לצד לייב שרייבר והלן האנט. בהמשך כיכב בסרט "חייבים לדבר על קווין" לצד טילדה סווינטון, ועל המשחק בו קיבל שבחים רבים. כן כיכב בסרטים "עוד יום שמח" ו"כמה טוב להיות פרח קיר"' (המבוסס על ספר בעל שם זהה).
ב-2015 הופיע בתפקיד משנה בקומדיה "אסון מהלך" לצד הקומיקאית איימי שומר. כמו כן שיחק בסרט המתח "ניסוי הכלא של סטנפורד" לצידם של קיר גילכריסט, תומאס מאן, ניקולס בראון ומויסס אריאס.
משנת 2016 מילר מגלם את בארי אלן (פלאש) ביקום הקולנועי של די.סי..
בשנת 2016 שיחק לצד אדי רדמיין, קולין פארל וסמנתה מורטון בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", המהווה ספין אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר, המבוססת על סדרת הספרים שהוא מעריץ. ב-2018 שיחק גם בסרט השני בסדרה, "".
קריירה מוזיקלית.
כשהיה בן שש, החל מילר לתרגל שירת אופרה כדי להתגבר על לקות הדיבור שלו. הוא שר עם המטרופוליטן אופרה.
מילר הוא המתופף והזמר של להקת "Sons of an Illustrious Father".
חיים אישיים.
בשנת 2010 היה במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית-יהודייה זואי קרביץ, בעת שצילמו את הסרט "היזהר מגונזו". בשנת 2018 חשף כי שניהם ניהלו מערכת יחסים פוליאמורית עם מספר פרטנרים.
במהלך 2012 מילר יצא מהארון ומגדיר את עצמו כקוויר, משתמש ב-they/them, בעברית לשון פנייה מעורבת. מילר אמר: "לא הייתי בוחר להזדהות כגיי. אני נמשך בעיקר ל'הן' אבל הייתי עם הרבה אנשים ואני פתוח לאהבה היכן שתימצא".
מילר שיתף כי הוטרד מינית על ידי מפיק הוליוודי ובמאי קולנוע שנתנו לו אלכוהול כשהיה קטין. מילר לא נקב בשמותיהם.
פלילים.
מילר הסתבך עם החוק מספר פעמים.
ב-28 ביוני 2011, בפיטסבורג, פנסילבניה בעת הצילומים לסרט "כמה טוב להיות פרח קיר", מילר נסע ברכב שנעצר על ידי המשטרה בעקבות פנסי בלמים פגומים, והמשטרה גילתה ברשותם 20 גרם מריחואנה. בתחילה, הואשם מילר בהחזקת סמים, אולם מאוחר יותר האישום בוטל על ידי השופט. במקום זאת קיבל מילר קנס של 600 דולר בגין שני סעיפים של התנהגות בלתי הולמת. מאוחר יותר התייחס מילר לפרשה: "אני לא מרגיש שיש צורך להסתיר את העובדה שאני מעשן מריחואנה. זהו חומר צמחי מרפא לא מזיק שמגביר את ההערכה החושית".
בחודש מרץ 2022 נעצר מילר על ידי משטרת הוואי, לאחר שנחשד כי בעודו יושב בפאב קריוקי החל צועק קללות וגסויות כלפי באי הפאב, מאחר שהתרגז משירת הקריוקי של המשתתפים. השחקן שוחרר לאחר ששילם ערבות בסך של 500 דולר.
בחודש אפריל נעצר מילר בחשד שתקף אישה במסיבה בה השתתף, במסיבה ביתית שנערכה בהוואי. ממשטרת הוואי נמסר שמילר התבקש לעזוב את המסיבה, ובתגובה התרגז והשליך כיסא שפגע בראשה של משתתפת במסיבה, בת 26.
ב-1 במאי התקבלה במשטרת המדינה של ורמונט תלונה על פריצה לבית, ממנו נגנבו גם מספר בקבוקי אלכוהול. ב-7 באוגוסט איתרה המשטרה את מילר, שהואשם בפריצה ובגניבה.
ביוני אותה שנה הוצא נגד מילר צו הרחקה מנערה, אותה על פי החשד תקף מינית לאחר שבמשך שש שנים ביצע בה גרומינג, מאז הייתה בת 12, לרבות עידודה להשתמש ב-LSD. חשדות הועלו לגבי מעשים דומים שביצע בנערות נוספות, והועלו אף חשדות לפיהם הוא מנהיג כת. הנערה עצמה הכחישה את ההאשמות כלפי מילר.
בעקבות ריבוי המקרים, החלו להישמע בקרב קהילת תעשיית הקולנוע קולות הקוראים לאולפני DC לבטל את סרט הקולנוע הפלאש בכיכובו, שאמור לצאת לאקרנים ב-2023.
אברהם חיים פריימן
אברהם חיים (אלפרד) פרַיימן (בגרמנית: Alfred Freimann; א' בטבת תר"ס, 3 בדצמבר 1899, הלישוי, מוראביה, אוסטריה – ד' בניסן ה'תש"ח, 13 באפריל 1948, ירושלים) היה חוקר המשפט העברי. נרצח בהתקפה על שיירת הדסה להר הצופים בתש"ח.
חייו.
פריימן נולד בדצמבר 1899 בהלישוי שבמוראביה, אוסטריה, בן למשפחת רבנים מפורסמת. סבו הרב ישראל מאיר פריימן היה רבן של ערים שונות ומהדיר ספרות הראשונים, חתנו של רבי יעקב אטלינגר. דודו, אחי אמו, אהרן פריימאן, היה מגדולי הביבליוגרפים העבריים. אביו, הרב יעקב פריימן, היה חוקר חשוב בספרות רבנית והיה רב בהלישוי, פוזנן וברלין.
ב-1918, בהיותו בן 18, פרסם את חיבורו הראשון על הרא"ש. שנתיים אחרי כן פרסם מחקר על בני הרא"ש, בייחוד על ר' יהודה. עבודה זו נעשתה תוך כדי לימודי משפטים באוניברסיטת מארבורג. הוא סיים את לימודיו ב-1923, ומונה אחרי זמן לא רב לשופט בבית משפט מחוזי בקניגסברג, עד שפוטר ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי.
ב-1922 לימד בבית המדרש לרבנים בברלין היסטוריה של היהדות. כמו כן עבד שנה בספרייה העירונית של פרנקפורט, שאותה ניהל דודו, וכך למד ביבליוגרפיה.
בשנת 1934 כתב תזכיר שבו התווה קווים לחקר המשפט העברי. הוא סבר שלמשפט יש חשיבות מעשית גדולה ולכן "מתפקידי המחקר בדיני ישראל להעלות מתוך חומר מפוזר ומפורד זה את גילויי היצירה המשפטית לתקופותיה השונות ולחשוף את שרשיה ויניקותיה — לא בחינת חקר קדמוניות בלבד, אלא כמורה-דרך בהוי המשפטי של ימינו וכסולל מסילה לעתיד משפטנו בארצנו".
1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והחל לעבוד בחברת מגדל כיועץ משפטי. בשנת 1943 התמנה כמדריך למשפט עברי באוניברסיטה העברית וקודם לדרגת מרצה. בשנת 1947 הוצע לו תפקיד חשוב בבית הספרים הלאומי, אך הוא סירב לקבלו, בבקשו להותיר לעצמו די זמן למחקר.
בשנת 1943 לימד, נוסף על תלמידי האוניברסיטה, גם קבוצה של כ-15 עורכי דין ופקידי ממשלה בסמינריון מטעם האוניברסיטה שנערך בבניין 'ישורון' בירושלים בנושא "פרקים בדיני נישואין".
ב-1947 כיהן כיושב ראש הוועדה העוסקת בדיני אישות וירושה בהתייחסות מיוחדת לבתי הדין הרבניים ושיפוטם.
כן היה פעיל במועצה המשפטית שמונתה על ידי הסוכנות היהודית.
פריימן נרצח בשיירת הדסה ב-13 באפריל 1948.
מחקריו והגותו.
גם כשעבד כשופט עסק במחקר במשפט העברי והוציא את כל תשובות הרמב"ם שנדפסו ונשארו בכתבי יד בהוצאת מקיצי נרדמים. אחרי כן המשיך ועסק במשך שנים במשפחת הרמב"ם. עבודות רבות שלו התפרסמו בכתב עת המאור. ב-1936 פרסם מחקר על שושלת היוחסין של משפחת הרמב"ם, וב-1938 הוציא את תשובות אברהם בן הרמב"ם. בשנת 1940 פרסם את תשובות ר' יהושע הנגיד, מצאצאיו של הרמב"ם.
אחרי כתביו המוקדמים, שעסקו בספרות ימי הביניים, פנה לעסוק בספרות המשפט העברי בעת החדשה תוך התמקדות בדיני משפחה וירושה. לדבריו, "רוב החוקרים בהיסטוריה המשפטית של עם ישראל התמסרו לתקופות הקדומות של המקרא והתלמוד. מעטים הם המחקרים על דיני ישראל בימי הבינים, והעת החדשה הוזנחה כמעט כליל". בתחום זה כתב את ספרו "סדר קידושין ונישואין אחרי חתימת התלמוד" (1945), שהתבסס על סדרת ההרצאות שנשא בפני עורכי דין בשנת 1943. הוא ביקש לחקור את ספרי המשפט העברי שנכתבו אחרי השולחן ערוך, וגרס כי מחקר זה צריך להוות נקודת מוצא לכיוון החיים המשפטיים בהווה. הוא שאף לכך שהמשפט העברי יחזור ויתפתח ויהיה מסוגל לפתור בעיות מודרניות במדינה יהודית.
"שאיפתו הייתה להטמיע את הדין העברי תוך הטעמה לחיי עם ישראל בארצו המתחדשת".
הנצחה.
האולם בו לימד פריימן את תלמידי האוניברסיטה העברית, הוקדש לזכרו.
באולם שוכן ארכיון הספרים של פריימן (הכולל אלפי ספרי קודש, חלקם עתיקים ונדירים), בקיר תלויות תמונות גדולות של אברהם חיים פריימן ורעייתו ופרופסור בני פורת מעביר בו סמינרים ב"משפט עברי" בהם נלמדת גם שיטתו של פריימן.
הנרי רולינסון
אלוף סר הנרי רולינסון (באנגלית Sir Henry Creswicke Rawlinson, 1st Baronet; 5 באפריל 1810 - 5 במרץ 1895) היה קצין בחברת הודו המזרחית, פוליטיקאי בריטי ומזרחן, המתואר לעיתים כאבי האשורולוגיה.
רולינסון היה אחד מהדמויות הדומיננטיות בטענה כי בריטניה חייבת לבדוק את השאיפות הרוסיות בדרום אסיה. הוא היה חסיד נלהב של מדיניות תקיפה באפגניסטן, ויעץ לשמור על קנדהאר. הוא טען כי רוסיה הצארית תתקוף ותספח את קוקאנד (Khokand), בוכרה וחיווה (מה שהם אכן עשו), והזהיר שהם יפלשו לפרס (איראן של היום) ולאפגניסטן כהכנה לפלישה להודו הבריטית.
קורותיו.
הוא נולד בצ'אדלינגטון (Chadlington), אוקספורדשייר, בנו השני של אברהם טיאק רולינסון (Abram Tyack Rawlinson), ואחיו הבכור של ההיסטוריון, ג'ורג' רולינסון.
שירות צבאי.
בשנת 1827, לאחר שהתמחה בשפה הפרסית, הוא נשלח לאיראן, עם קצינים בריטיים נוספים כדי לאמן ולארגן מחדש את כוחותיו של השאה. חילוקי דעות בין החצר הפרסית וממשלת בריטניה הסתיימו בעזיבתם של הקצינים הבריטיים.
רולינסון החל לחקור כתובות פרסיות, ובמיוחד בכתב יתדות שלא פוענח עד אז. הוא היה בקרבתה של כתובת ביסותון, ליד העיר כרמאנשאה במערב איראן, במשך שנתים. הוא החל לתמלל את הכתב בפרסית עתיקה בכתובת התלת לשונית שנכתבה בפרסית עתיקה, עילמית ובבלית (שהיא צורה מאוחרת של אכדית). כתובת זו נכתבה על ידי דריווש הראשון מתישהו בין הכתרתו כמלך של הממלכה האחמנית בקיץ 522 לפנה"ס ומותו בסתיו 486 לפנה"ס.
קריירה פוליטית.
רולינסון התמנה לתפקיד פוליטי בקנדהאר בשנת 1840. בתפקידו זה שמש במשך שלוש שנים, ועבודתו הפוליטית הייתה נעלה כמו גבורתו במהלך המלחמה באפגניסטן; בעבור זה תוגמל על ידי החברה באות מסדר האמבט בשנת 1844.