בן ארצי נולד בשנת 1948 במחניים, ממנה עבר עם משפחתו לכפר חיטים וקריית טבעון. הוא בנם של הסופר שמואל בן ארצי וחוה, דור שביעי בארץ, מצאצאי תלמידיו של הגאון מווילנה, ואחיהם של שרה נתניהו, ד"ר חגי בן ארצי וד"ר אמציה בן ארצי. הוא גדל במשפחה מפא"יניקית ששמה דגש על לימוד התנ"ך ובגיל 10 הוא זכה במקום השני בחידון התנ"ך לילדים. שנים מאוחר יותר הוא השתתף במחנה של נוער שוחר מדע במכון ויצמן. בן ארצי קפץ מספר כיתות ובגיל 15 סיים תיכון עם תעודת בגרות והחל ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית. עם תום לימודיו התגייס לצה"ל ויצא לקורס טיס, אך פרש באמצע ועבר לסיירת גולני. בהמשך עבר לרפא"ל שבה עבד כ-12 שנים. במקביל השלים תואר שני בטכניון ודוקטורט באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופסור שמואל אגמון, אותו סיים בשנת 1976. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "‫תכונות ספקטרליות של אופרטורים דיפרנציאליים רגילים סימטריים, שמקדמיהם יורדים לאט". הוא השלים פוסט דוקטורט במתמטיקה של הפיזיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. בשנת 2008 נערך לכבודו כנס באורך שלושה ימים במכון אנרי פואנקרה באוניברסיטת פייר ומארי קירי בנושא משוואות של מכניקת נוזלים.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים הוא גיבש את עמדתו ההפוכה מזאת של התנועה למען ארץ ישראל השלמה ויותר מאוחר נהג להגיע לפגישות של תנועת תכלת-אדום. בשנות ה-70 שירת במילואים באזור שכם ולבסוף ב-1980 הוא נשפט על סירוב לשרת בשטחים והוצב בקריה.
בן ארצי נמנה עם התומכים בתנועת ארמגדון, המבקשת לעורר דיון ציבורי בנשק להשמדה המונית שבידי ישראל.
הוא פרסם ספר הכנה לחידון התנ"ך, "חידון זוגון לתנ"ך : 600 שאלות כפולות לנוער ותשובותיהן בצידן", שיצא לאור בהוצאת קריית-ספר.
מתניה בן ארצי נשוי ואב לשלושה. שניים מבניו, יונתן ואחיקם, הם דוקטורים למתמטיקה. בנו יונתן היה סרבן מצפון ובילה כשנתיים בכלא.
ש. שרברק
ש. שרעבערק (שְׂרֶבֶּרְק; Sreberk), יזרעאל ושלמה שרברק היו הוצאות ספרים עבריות מייסודם של שלמה זנוויל שְׂרֶבֶּרְק (בכתיב יידי: שרעבערק; 1876–1944) וילדיו אלכסנדר יזרעאל (1906–1982) ואידה שרברק (1901–1983), שפעלו מ-1902 בווילנה, בשנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 בוורשה ומ-1933 בארץ ישראל. הוצאת יזרעאל, ההוצאה הארצישראלית מיסודו של ש' שרברק, פעלה בישראל על ידי יורשיו עד שנת 1988.
הוצאת ש. שרעבערק.
בשנת 1902 ייסד שלמה שרברק (שרעבערק; 1866–1944) בווילנה הוצאת ספרים בשמו, ש. שרעבערק. בתחילת דרכה התמחתה ההוצאה בספרי לימוד בעברית וספרי עזר ביידיש. בהמשך הוציאה ספרות יפה. להצלחה מיוחדת זכתה סדרת "מקרא מפורש" של ההוצאה, שהחלה לצאת ב-1910 ואשר הגישה חוברות של ספרי התנ"ך עם פרשנות נגישה לכול.
בשנת 1911 היה שרברק בין המו"לים היידיים והעבריים הגדולים באימפריה הרוסית שהחליטו לייסד סינדיקט הוצאה לאור בשם "צענטראַל" (צֶנטרָל; בעברית נקרא גם: "מרכז"). בהוצאת הספרים המאוחדת, שישבה בעיר ורשה, התאגדו הוצאת ש' שרברק, הוצאת ב' שימין, ההוצאה העברית "תושיה" של א"ל שלקוביץ (בן אביגדור), שהיה למנהל המחלקה העברית ב"צנטרל", הוצאת "פּראָגרעס" (פּרוֹגְרֵס) של יעקב לידסקי, שהופקד על מרבית הפרסומים ביידיש (כשהעורך תחתיו הוא דוד קָאסֶל) והוצאת "השחר" של מרדכי קפלן (קאפּלאן), שהתאחדה קודם לכן עם "פּראָגרעס" (כל החמישה ליטאים, וכולם למעט שרברק תושבי ורשה).
ב"צענטראל" ראו אור יצירותיהם של גדולי הסופרים, ההיסטוריונים והפדגוגים העבריים והיידיים, כמו גם סדרת ספרי ילדים, סדרת ספרי נוער וכן ספרי לימוד ומקראות. זו הייתה ההוצאה לאור היהודית הראשונה שקשרה קשרים עם קהילות יהודיות מחוץ לרוסיה (כולל בארצות הברית), והביאה להפצת ספריה ברחבי העולם.
ב-1921 נפטר בן אביגדור, ושרברק רכש את "תושיה" ומיזג אותה לתוך הוצאתו. ב-1922 הגיע לוורשה כשבאמתחתו מבחר פרסומים, בהם כל כתבי ש. אנ-סקי, וההוצאה המאוחדת "צנטרל" והוצאת-הבת "אחיספר" התגבשו מחדש בבעלותם של שימין, קפלן ושרברק.
באמצע שנות ה-20 השקיע שרברק בהוצאת שטיבל, שנקלעה לקשיים.
הוצאת יזרעאל.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה שרברק לארץ ישראל ופתח בתל אביב את הגלגול הארצישראלי של הוצאתו, שעבורה בחר שם עברי: יזרעאל.
לאחר מותו של שרברק ב-1944 המשיך בנו אלכסנדר יזרעאל (שרברק) (1906–1982) את ניהול הוצאת הספרים. לאחר מותו שלו ניהלה את ההוצאה אלמנתו, אדלה יזרעאל.
עיקר פעולה של הוצאת "יזרעאל" היה בתחומי ספרות הילדים והנוער וספרי הלימוד. בהוצאה ראו אור מאות ספרים לנוער, מקוריים ומתורגמים – בפרט ספרי קריאה היסטוריים לנוער, וכן ספרות יפה למבוגרים וספרי מדע במקצועות שונים.
בהוצאה ראו אור כותרים רבים מספרות הילדים הקלאסית של המאה ה-20 – אריך קסטנר ("אמיל והבלשים", "אמיל והתאומים"), מארק טוויין ("תום סויר", "האקלברי פין"), "הקוסם מארץ עוץ" וז'ול ורן, וסדרות של סיפורי האחים גרים, סיפורי האנס כריסטיאן אנדרסן וחכמי חלם.
עוד ראו בה אור ספרי יסוד כגון "משפט האורים" ("מילון התנ"ך") ליהושע שטיינברג, "דברי ימי ישראל" לצבי גרץ (בתרגום עברי חדש) ו"דורות האחרונים" למרטין פיליפסון (תולדות עם ישראל) וספרי היסטוריה כללית; ולצדם ספרי עזר כגון מדריך לידיעת הארץ מאת אפרים ומנחם תלמי, ספרי פסיכולוגיה וספרי משחקים מאת מרגלית עקביא.
"יזרעאל" הוציאה לאור גם את התנ"ך בכרך אחד בהדפסה משובחת ובצורה נאה, וכן המשיכה להוציא את סדרת "מקרא מפורש".
בשנת 1938 הוציאה את "תורת הבריאות" של הד"ר אשר גולדשטיין.
אחד ממפעליה הגדולים של ההוצאה היה הוצאתה של אנציקלופדיה כללית מקיפה. העבודה על האנציקלופדיה החלה בימי חייו של שרברק, ולאחר מותו נמשכה על ידי בנו. ה"אנציקלופדיה כללית יזרעאל" החלה להופיע בשנת תש"י-1950, ועד תשכ"ב-1961 הופיעו 16 כרכיה. דגש מיוחד הושם בה על נושאים יהודיים.
הוצאת שלמה שרברק.
לאחר מותו של שרברק ייסדה בתו אידה שרברק (1901–1983) הוצאה על שמו – הוצאת שלמה שרברק. ההוצאה פעלה בנפרד עד שנות ה-70, אז אוחדה עם הוצאת יזרעאל בהנהלת אלכסנדר יזרעאל. ההוצאה המאוחדת פעלה עד שנת 1988.
י. שרברק
י. שְׂרֶבֶּרְק הייתה הוצאת ספרים עברית מייסודו של יוסף שרברק, שפעלה בישראל מתחילת שנות ה-40 ועד אמצע שנות ה-70. נודעה במיוחד בספרי הנוער שהוציאה.
ההוצאה ידועה בין היתר כהוצאת הבית של סופרי הנוער דבורה עומר ופוצ'ו ושל חוקר ארץ ישראל הידוע צבי אילן.
ראשיתה של ההוצאה בשותפות של שרברק עם מרדכי ניומן ויהושע צַ'צִ'יק, חבריו לגדוד העברי האמריקאי. השלושה ייסדו לאחר שחרורם את בית המסחר לספרים עבריים "תרבות" בירושלים וב-1925 ייסדו את הוצאת הספרים העברית "מצפה". הוצאה זו, שהייתה הוצאת הספרים הפרטית הראשונה בארץ ישראל, התמקדה בספרות יפה ובשירה. בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, מוּזגה פעילותה של "מצפה" עם הוצאת שרברק בניהולו של יוסף שרברק. בשנת 1944 פורקה השותפות, וכל אחד מהשלושה ייסד הוצאה לאור שנשאה את שמו. שרברק עבר לתל אביב, לרח' בלפור 16, ומשם ניהל את הוצאתו, הוצאת יוסף שרברק.
הוצאת י. שרברק שילבה ספרות עברית מובחרת למבוגרים ולנוער יחד עם ספרים מתורגמים.
בשנות ה-40 וה-50 הקים שרברק במסגרת ההוצאה את "ספריית ברוריה" (לזכרה של בתו היחידה, ברוריה, שמתה ב-1934, בגיל 10), שבה הופיעו תרגומים עבריים לספרי הרפתקאות ומעשיות ממיטב הספרות העולמית: "מסעי גוליבר" (ג'ונתן סוויפט), "רובינזון קרוזו" (דניאל דפו), "עליסה בארץ הפלאות" (לואיס קרול) "מסעי הברון מינכהאוזן" ו"מסעי סינבד".
בין התרגומים העבריים הנוספים שהופיעו בהוצאה: "הקוסם מארץ עוץ" (ליימן פרנק באום), "אייבנהו" (וולטר סקוט), "אוליבר טוויסט" ו"דייוויד קופרפילד" (צ'ארלס דיקנס), "המוהיקני האחרון" (ג'יימס פנימור קופר) ואסופות של מעשיות עמים.
ספרייה אחרת, שהוקדשה לספרות מקור, הייתה "נועזים" – סדרת ביוגרפיות לבני הנעורים של גיבורי השואה והיישוב, כגון "שרה, גיבורת ניל"י" (על שרה אהרנסון) ו"דמעות של אש" (על צביה לובטקין) לדבורה עומר, "גיבור חידה" לאוריאל אופק (על יוסף טרומפלדור), "הצנחנית שלא שבה" (על חנה סנש) ו"לא בדרך המלך" (על אורד וינגייט) לעודד בצר.
הוצאת שרברק הוציאה את מרבית ספריה של דבורה עומר, בהם ספריה המצליחים לבני הנעורים: "צוללים קדימה", "אני אתגבר", "לאהוב עד מוות" (על הפלמ"חאית זהרה לביטוב וחברהּ שמואל קופמן) ו"פתאום באמצע החיים" (על הטייס זוריק לב), וספריה המצליחים לטף: "הנשיקה שהלכה לאיבוד" ו"מגדל של קוביות בניתי".
באמצע שנות ה-50 החלה ההוצאה להוציא את אנציקלופדיה מעיין. האנציקלופדיה נועדה לדור הצעיר, מתוך מגמה חינוכית ברורה. את האנציקלופדיה הקדיש שרברק לבתו (ובראש כל כרך הופיעה הקדשה לזכרה). היה זה אחד הפרויקטים השאפתניים יותר של שרברק. מלאכת העריכה נמסרה לסופר ז' אריאל (שלמה זלמן אריאל). פרט לאריאל תרמו לאנציקלופדיה מספר סופרים קבועים, בהם אוריאל עקביא, שרגא פייבל קלעי, אריה לרנר ומנחם קפליוק. את עטיפות הספרים איירה בינה גבירץ. האנציקלופדיה הייתה מאוירת ומנוקדת. היא זכתה להצלחה וראתה אור במספר מהדורות.
ההוצאה התמחתה גם בהוצאת ספרי מוזיקה ותווים של יוצרים כמו יוני רכטר, אהוד מנור ומתי כספי.
לאחר מותו של שרברק ב-1957 עבר ניהול ההוצאה לידי קרוב משפחתו. הוצאת י. שרברק המשיכה בפעילות רגילה עד אמצע שנות ה-70, והוסיפה לפעול במידה פחותה בשנים שלאחר מכן. בשנת 2009 נרכשה ההוצאה על ידי דני ספרים.
תנועת הנאביס
נתן נתניהו