בפברואר 2014, בכנס למען זכויות האדם שנערך בלאס וגאס, הצהיר פייג' שהוא לסבית. בדצמבר 2017 נישא לאמה פורטנר; השניים התגרשו בשנת 2021. ב-1 בדצמבר 2020, הכריז בטוויטר כי הוא טרנסג'נדר ומעדיף שיפנו אליו בשם אליוט, בכינוי גוף זכר (הוא) או singular they (כינוי גוף לא ממוגדר). באותו היום הודיעה נטפליקס כי תשנה את שמו הפרטי של פייג' ל"אליוט" בקרדיטים לכל הסרטים והסדרות בהם הופיע, ובנוסף בעונה 3 של אקדמיית המטריה דמותו של פייג׳ יצאה מהארון כגבר טרנסג׳נדר ששמו ויקטור.
ריתמה
רתמה
מטיאה בטיסטיני
מטיאה בטיסטיני (באיטלקית: Mattia Battistini; 27 בפברואר 1856 - 7 בנובמבר 1928) היה זמר בריטון אופראי איטלקי.
ילדות ונעורים.
בטיסטיני נולד ברומא וגדל בעיקר בקולבאקרו די קונטיליאנו, כפר סמוך לריאטי שם החזיקו הוריו בנחלת אדמה. מקורה של משפחת בטיסטיני היה זה דורות מריאטי, בירת הסאבינים העתיקה, ומטיאה בטיסטיני נראה תמיד כרומאי קדום בגופו האיתן, מצחו הגבוה וחוטמו הרומאי המונומנטלי.
משפחתו הייתה אמידה וכבשה מקום מכובד בתחום הרפואה. סבו, ג'ובאני, ודודו, רפאלה, היו רופאיו האישיים של האפיפיור ואביו, קאבאליירה לואיג'י בטיסטיני, היה פרופסור לאנטומיה באוניברסיטה של רומא. הקריירה שחזתה לו משפחתו הייתה בתחום הרפואה או המשפטים, וכשתכלית זו לנגד עיניהם שלחו אותו לבתי ספר ותיקים ואקסלוסיביים (קולג'ו באנדינלי ואחריו אינסטיטוטו דל אפולינארה), שהקנו לו השכלה קלאסית, אך מטיאה גילה מלכתחילה כישרון מוזיקלי ברור ובסופו של דבר נשר, למגינת לבה של אמו הכבודה, מבית הספר למשפטים והלך ללמוד שירה, תחילה אצל אמיליו טרציאני ואחר אצל המורה ידוע-השם ונצ'סלאו פרזיקיני (שהיה גם מורם של פרנצ'סקו מרקוני, טיטה רופו וג'וזפה דה לוקה). כמו כן עבד בטיסטיני עם המנצח המפורסם לואיג'י מנצ'ינלי ועם המלחין אוגוסטו רוטולי.
מטיאה בטיסטיני הופיע לראשונה בתיאטרו ארג'נטינה ברומא, בתפקיד אלפונסו ב"לה פאבוריטה" של דוניצטי, ב-11 בדצמבר 1878, והצליח למדי.
ראשית הקריירה.
בשלוש השנים הראשונות סייר באיטליה, שר תפקידים מתוך כוחו של גורל, "איל פאבוריטה", הטרובדור, ריגולטו, "איל גואראני", הוגנוטים, "דינורה", "האפריקאית", "הפוריטאנים", "לוצ'יה די למרמור", אאידה וארנאני, ואף השתתף בכמה הופעות בכורה.
בשנת 1881 נסע בפעם הראשונה לבואנוס איירס וסייר בדרום אמריקה במשך למעלה משנה. בדרכו חזרה, הופיע בברצלונה ובמדריד, שם שר את פיגארו בספר מסביליה של רוסיני. הצלחתו בתפקיד זה הייתה עצומה והייתה ההתחלה לפופולריות האמיתית שלו כזמר גדול.
ב-1883 ביקר בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, שם הופיע כריקארדו ב"פוריטאנים" מול מרצ'לה זמבריך, פרנצ'סקו מרקוני ואדוארד דה רשקה. הוא שר גם עם אדלינה פאטי, הסופרן הראשונה במעלה בתקופתה. בחברה כזאת, אין פלא שתשומת הלב לבריטון חדש וצעיר לא הייתה רבה. תהילה גדולה פי כמה מזומנת לו בהופעותיו בלונדון לעתיד לבוא. לעומת זאת, קצר הצלחה בהופעותיו הראשונות בתיאטרון סן קרלו בנאפולי בשנת 1886.
בשנת 1888 יצא שוב לבואנוס איירס. היה זה מסעו האחרון אל מעבר לאוקיינוס האטלנטי. בטיסטיני לא הופיע מעולם בצפון אמריקה. היו שאמרו, כי פיתח רתיעה ממסעות ימיים.
בשנת 1888 גם הופיע לראשונה בלה סקאלה, מילאנו.
רוסיה.
החל בשנת 1892, ביסס בטיסטיני את המוניטין שלו כחביב הקהל בתיאטרות הקיסריים בסנקט פטרבורג ובמוסקבה, וחזר לרוסיה מדי שנה במשך 23 עונות לסיורים רחבי היקף, קובע את ורשה כבסיס בין מסעותיו. את נסיעותיו לוורשה, סנקט פטרבורג, מוסקבה ואודסה ערך כנסיך לכל דבר, בקרון רכבת פרטי, עם מזוודות רבות מספור, שהכילו מלתחה כבירה של מחלצות במה מפורסמות בתפארתן ובהידורן.
בטיסטיני רב-הפעלים הופיע גם באופן סדיר למדי בפריז (לראשונה ב-1907), ליסבון, ברצלונה, מדריד, מילאנו, ברלין, וינה, פראג ובודפשט. אבל הקשרים החברתיים הרבים שיצר ברוסיה ומעמד היתרון שממנו נהנה בקרב המשפחה הקיסרית ומשפחות האצולה גרמו לכך שרוסיה, אולי אף יותר מאיטליה, הייתה ביתו האמנותי עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ששמה קץ לרוסיה הצארית ולחברה, שטיפחה והעשירה כוכבים כדוגמת בטיסטיני.
בטיסטיני היה נשוי לאשת אצולה ספרדיה, דונה דולורס דה פיגרואה אי סוליס, בתו של מרקיז ודודנית של החשמן רפאל מרי דל ואל.
שנותיו האחרונות.
אחרי המלחמה יצא בטיסטיני לסיורים עם להקה משלו והופיע תכופות בקונצרטים. שמו הלך לפניו כשריד פלאי מעידן קודם, דגול ומובחר יותר. אך בטיסטיני דק הגזרה וההדור פיתח מחלת לב בשנותיו האחרונות והתמוטט במהלך מסע קונצרטים בדרום אירופה. הופעתו האחרונה הייתה בגראץ, אוסטריה ב-17 באוקטובר 1927. הוא היה בן 72 כמעט.
בטיסטיני פרש מן השירה אל אחוזתו בקולבאקארו די קונטיליאנו, רייטי, וכעבור חודשים ספורים מת שם מדום לב, ב-7 בנובמבר 1928.
הקלטות.
"האסכולה שלי שמורה בהקלטותי" אמר הזמר הדגול על 120 תקליטיו.
הקלטותיו הראשונות נעשו בוורשה בשנת 1902. בהמשך (1906-24) הרבה להקליט וכל הקלטותיו, פרט לשתי חריגות, היו לחברת גרמופון וחברות הקשורות אליה. ההקלטה האחרונה שלו הייתה בפברואר 1924. אוסף שלם מאוחר הוצא מחדש על ידי חברת EMI.
הועדה לזכויות הילד
בובי וולאס
בובי וולאס (באנגלית: Bobby Wallace; נולד ב-2 ביוני 1962 בסנט לואיס שבמיזורי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק במספר קבוצות מליגת העל הישראלית.
ביוגרפיה.
וולאס למד בתיכון האזורי של מחוז וונצ'ביל ושיחק בקבוצת הכדורסל של התיכון בליגת הכדורסל של מיזורי. לאחר סיום לימודיו קיבל מלגה מטעם אוניברסיטת אינדיאנה, שיחק במדי קבוצת הכדורסל ולמד לתואר ראשון. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הוא שיחק בספרד, בלגיה והולנד.
וולאס החל את דרכו בישראל בעונת 1985/86 במדי העולה החדשה לליגת העל אליצור קריית אונו.
בתחילתה של עונת 1988/89 סיכם וולאס במכבי חיפה מליגת העל, ולאחר מכן שיחק בהפועל גבעתיים, מכבי גבעת שמואל ומכבי רחובות, בית"ר רמת גן, מכבי רמת גן, מכבי רעננה.
וולאס התאזרח מתוקף נשיאת אישה ישראלית בשם נעמה, בשנת 1994. לזוג יש שתי בנות - הבכורה משי ובת הזקונים נועה. פרש מכדורסל בשנת 2002 וחזר לארצות הברית, והוא מתגורר בסנט לואיס מיזורי. בשנת 2007 התגרש.
סמל סקסוניה התחתונה
סמל סקסוניה התחתונה הוא סמלה של המדינה הגרמנית סקסוניה התחתונה. הסמל כולל מגן אדום ובתוכו סוס סקסוני (Sachsenross) לבן קופץ על שתי רגליו האחוריות.
היסטוריה.
הסוס הסקסוני היה בשימושן של דוכסות ברנזוויק וממלכת הנובר החל משנת 1814 וכסמל פרובינציית הנובר הפרוסית משנת 1866. הסמל שרד את ביטולה של המונרכיה בסיומה של מלחמת העולם הראשונה ושימש כסמל הנובר עד שנת 1935. משנה זו, נאסרה הצגתם של דגלי המדינות השונות על ידי הממשל הנאצי ורק הנפתו של דגל גרמניה הנאצית הותרה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה פרובינציית הנובר להיות מדינה עצמאית (ב- 23 באוגוסט 1946) והשיבה את הסוס הסקסוני כסמלה וכך עשתה גם ברנזוויק כמה שבועות לאחר מכן ב-8 ביולי 1946. כאשר אוחדו יחדיו המדינות ליצירת מדינת סקסוניה התחתונה (ביחד עם אולדבורג ושאומברג-ליפה) הפך הסוס הסקסוני לסמלה של המדינה המאוחדת.
סמל סקסוניה התחתונה עוגן בחוק מדיני מה-13 באוקטובר 1952 והוא עוגן בשנית בחוקתה החדשה של סקסוניה התחתונה ב-19 במאי 1993
ECM (פירושונים)
הנסיך קלאוס
ויליאם סרויאן
החשוד העיקרי
דם (להקה)
דם (בערבית: دام, באנגלית: DAM) הוא הרכב היפ-הופ ערבי-ישראלי. חברי ההרכב הם האחים תאמר וסוהיל נפאר ומחמוד ג'ררי, המתגוררים בלוד. הם שרים בעיקר בערבית, אך גם בעברית ובאנגלית. המילים שלהם עוסקות בקשיים של חיים בעיר מעורבת, בזכויות נשים, בסכסוך הישראלי-פלסטיני, במאבק לחופש ובשוויון.
לשם ההרכב יש שלושה פירושים בשלוש שפות: בערבית זהו פועל של המילה "נצח" (دام), באנגלית השם מציין ראשי תיבות שפירושו הראפרים הערבים ("Da Arab MCs"), ובעברית משמעותו דם - נוזל הגוף.
היסטוריה.
הלהקה החלה להופיע בסוף שנות ה-90. תאמר ואחיו סוהיל מופיעים יחד משנת 1998. מוחמד ח'ררי, שהיה בקשר עם סוהיל, הצטרף אליהם, וכך ב-1999 הוקם ההרכב. בשנת 2001 שוחרר לאינטרנט השיר "מין ארהאבי?" ("מי הטרוריסט") אשר מאשים את ישראל בטרור כנגד הפלסטינים, מצדיק את פעולות הטרור הפלסטיניות באינתיפאדה הראשונה במדיניות הכיבוש הישראלית, ואף משווה את ישראל לנאצים.
כאשר נשאלו מדוע הם מזדהים כפלסטינים למרות שהם גרים בלוד, השיבו: "בשבילנו לוד הייתה עוד לפני ישראל, והייתה פלסטינית לגמרי. אם מחר צרפת תכבוש את ישראל, אתה תקרא לעצמך צרפתי? I don't think so..."
הלהיט שלהם "מי הטרוריסט?" הורד מהאינטרנט יותר ממיליון פעם, והאלבום שלהם זכה בדירוג של ארבעה כוכבים מטיים מגזין.
השיר "נע'ייר בוכרה" ("לשנות את המחר"), מתוך האלבום "אידה" משמש שיר הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית". כמו כן הלחינו חברי ההרכב את מוזיקת הרקע של הסדרה. ב-2014 הלהקה התארחה בתוכנית האינטרנטית המוזיקלית Juice Rap News בפרק אשר עסק בסכסוך במזרח התיכון ושודר ב-RT, הפרק גרר אחריו ביקורת קשה מצד ארגונים יהודים, בפרק קראה הלהקה לצופים להחרים את ישראל.
הרמן מארק
הרמן פרנץ (פרנסיס) מארק (בגרמנית: Hermann Franz Mark, באנגלית: Herman Francis Mark; 3 במאי 1895 – 6 באפריל 1992) היה כימאי וקריסטלוגרף אוסטרי-אמריקאי ממוצא יהודי, שתרומתו העיקרית הייתה בפיתוח מדע הפולימרים.