עד כה חלקו בנטל רונין ארבע דמויות - מיה לופז, קלינט בארטון, אלכסיי שוסטקוב ואריק ברוקס. לופז, צעירה בעלת לקות שמיעה אך גם רפלקסים מחודדים, הייתה הראשונה לנטול את זהות רונין, כדי לחקור את פשר מעשיו של הסמוראי הכסוף ביפן. בארטון הוא השני לנטול את הזהות לאחר שהצטרף מחדש לקבוצת האוונג'רס החדשים עם סיום מלחמת האזרחים של מארוול, אך מאז נטש את הזהות וחזר לזהותו כהוקאיי. השלישי שהופיע תחת הזהות של רונין מתגלה כבעלה לשעבר של האלמנה השחורה. הוא מתחיל לרצוח מרגלים והופך את מוקינגבירד ואת האלמנה השחורה למטרותיו. לאחרונה, אריק ברוקס נטל את זהות רונין. נכון ל-2016, אף דמות אינה עוטה את זהות רונין.
בגרסת אולטימייט מארוול מופיעה דמות נוספת החולקת בזהותו של רונין - מארק ספקטור, שרונין היא אחת מזהויותיו הרבות. ספקטור השתמש בזהות זו כדי להסתנן לשירותיו של קינגפין. זה האחרון אומר לרונין שכדי להוכיח את עצמו עליו להביא אליו את ספיידרמן.
השחקן ג'רמי רנר, המגלם את דמותו של הוקאיי בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, נוטל את זהותו של רונין בסרט הקולנוע "".
סוון רגנר
סוון רגנר (גרמנית: Sven Regener; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא הסולן וכותב הטקסטים של להקת Element of Crime. בנוסף הוא סופר מצליח אשר כתב שלושה רומנים. ספרו, מר להמן, היה לרב-מכר בגרמניה ותורגם לשפות רבות, בהן גם לעברית.
חייו.
רגנר נולד בעיר ברמן, מערב גרמניה. ב-1985 היה רגנר אחד מהמייסדים של להקת הרוק אלמנט אוף קריים, חברי ההרכב היו ממערב ברלין, רגנר היה הזמר, כותב הטקסטים של הלהקה, נגן גיטרה, חצוצרה ופסנתר. הלהקה זכתה להצלחה בעולם וגם בישראל. אלמנט אוף קריים שרה את שיריה באנגלית ובגרמנית והיא נחשבה ללהקת גל חדש חשובה. הלהקה פעילה עד היום ויצרה ארבעה אלבומים ויותר משלושים סינגלים.
שם הלהקה Element of crime לקוח מסרט שיצר הבמאי הדני לארס פון טרייר ב-1984.
סיפרו הראשון של רגנר "מר להמן" יצא לאור ב-2001. הספר עוסק בחייו של פרנק, צעיר בן 30 אשר חבריו מכנים אותו באופן סאטירי "מר להמן" כדי לציין את אישיותו המגובשת והרשמית לטעמם. העלילה מתרחשת במערב ברלין ב-1989 כלומר הימים האחרונים לפני נפילת החומה המפרידה בין מערב ומזרח גרמניה. רגנר מתאר את נפילת החומה מנקודת המבט של "מר להמן" שהוא צעיר העובד, מבלה ומתגורר במערב ברלין ודרך שלל דמויות צבעוניות אחרות. הספר היה לרב-מכר ותורגם לשפות רבות. ספריו הנוספים של סוון רגנר, התבססו גם הם על דמותו של "מר להמן". כיום מתגורר הסופר בברלין.
פאן-טאן
פאן-טאן או פאנטאן (בסינית: 番摊) הוא משחק הימורים סיני עתיק.
רקע.
משחק הפאן-טאן הוא משחק הימורים בעל דמיון לרולטה. המשחק הוחלף עם הזמן במשחקי קזינו מודרניים ומשחקים סיניים מסורתיים, כגון מה-ג'ונג.
המשחק היה אהוב על סינים אמריקאים במשך שנים רבות. בספרו המפורסם של ג'ייקוב ריס (1890, "How the Other Half Lives") הוא תיאר את חוויותיו מסלון משחקים כזה שנמצא בצ'יינהטאון. הצ'יינהטאון בסן פרנסיסקו היווה מקום למספר רב של בתי פאן טאן במאה ה-19. שוטר עיר לשעבר כתב ב-1889 שמקום היו כ-50 חדרי משחק. פאן-טאן עדיין משוחק במספר קזינואים במקאו.
אופן המשחק.
במרכז שולחן כלשהו מסומן מרובע או מונח כלי מתכת מרובע, וארבעת צידי המרובע מסומנים במספרים אחת, שתיים, שלוש וארבע. ה"בנקאי" מניח על השולחן, בנוכחות השחקנים, כמות אקראית של כפתורים, חרוזים, מטבעות, גרגירי שעועית יבשים וכדומה, אותם הוא מכסה בקערת מתכת (המכונה "טאן קוי"). לאחר ששלב זה הושלם, השחקים מהמרים ושמים את כספם על אחד, או יותר, מארבעת הצדדים שעליו רוצים להמר. כשכל ההימורים מונחים במקומם, הקערה מוסרת והדילר משתמש במקל חזרן ומתחיל להוציא את הפריטים מאמצע השולחן, כל פעם ארבעה בבת אחת, עד לאחרונים. כשמגיעים לסוף רואים, לפי החופן האחרון, מהו המספר המנצח: בכלי נשארים n פריטים (1–4), ומי ששמו את כספם בצד n ניצחו. סכום הניצחון נקבע על פי אחוז סיכוי הזכייה פחות עמלה.
הילה מצקר-הלוי
הילה מצקר-הלוי (נולדה ב-7 במרץ 1981) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
הוריה, שי ומריסה מצקר הם ילידי ארגנטינה. אביה חשב ומנהל כספים ואמה מוזיקאית. לה שני אחים גדולים ממנה. הילה מצקר נולדה וגדלה בשכונת אחוזה חיפה, למדה בחטיבת הביניים "רעות" ובחטיבה לאומנויות בתיכון ויצו, חיפה. למדה בלט במשך למעלה מעשר שנים, בחיפה החל מהילדות ועד הצבא הצבאי אצל אילנה קליף ובתום שירותה הצבאי בביכורי העתים. בצבא שירתה בתיאטרון צה"ל.
היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב 2006, מחזור מ"א. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל למשחק. בתום לימודיה שיחקה בהצגה "הר אדוני" שהציגה בתיאטרון חיפה בשנת 2006. ההצגה היא על פי הספר בשם זה פרי עטו של ארי דה לוקה, בבימויו של דניאל הורוביץ, בה גילמה את מריה, חברתו הטובה של הדמות הראשית בן ה-13. הם הופיעו עם ההצגה באיטלקית בתיאטרון סאן פרדיננדו בנאפולי, שם מתרחשת העלילה, בנוכחותו של דה לוקה. ההצגה זכתה לביקורות משבחות ומצקר צוינה לשבח בשניים מהעיתונים הגדולים באיטליה.
למדה אימפרוביזציה בבית תמי בהנחיית אלונה פרץ, שגם הייתה מורתה בניסן נתיב. היא הופיעה ביחד עם להקת אלונה פרץ - "רק רגע" במופעי אימפרוביזציה בבית תמי וברחבי הארץ (2008-2006).
היא שיחקה בדרמת הטלוויזיה "פרשת רות" (2008), שהוצגה בערוץ הראשון ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. היא גילמה את דמותה של רננה, מתנחלת וחברתה הטובה של רות (לוסי דובינצ'יק), הגיבורה הראשית, בזמן פינוי יישובים בשטחים. רות רוצה למרוד, אולם נכנעת ורננה נאבקת נגד הפינוי. בדרמה שיחקו גם לירון לבו ודני שטג.
מצקר יצרה וביימה במסגרת פסטיבל ניסוי כלים את המיצג "בשתיקה" – תערוכה בתנועה, שהוצג בבכורה בפסטיבל עכו 2008.
מצקר-הלוי שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע העצמאי "מי אתה בשבילי", בבימויו של דרור רשף (2011). היא גילמה את דמותה של אניה, בחורה מוגבלת, שעובדת כמנקה בבניין משרדים ונוצר קשר בינה לבין עובד לשעבר בבניין (ליאור דורון) שלוקה בנפשו. הקשר הזה מאוד אינטרסנטי מבחינתו, אולם היא בתמימותה אינה מבינה זאת ומפתחת כלפיו רגשות. היא הייתה מועמדת על תפקידה לפרס "השחקנית הטובה ביותר" – פסטיבל הסרטים הבינלאומי מילאנו באותה קטגוריה עם רנה זלווגר, שזכתה לבסוף בפרס, בנוסף הסרט השתתף בפסטיבל שנחאי .official selected, הוזמנה לפסטיבלים ברוסיה : סוצ'י, סנקט פטרבורג, "ציון לשבח" על המשחק. הוקרן ברחבי הארץ ובמשך ארבעה חודשים בסינמטק תל אביב.
היא הצטרפה לצוות הראשון המחודש של מעבדת תרבות דימונה, אנסמבל של 5 שחקנים יוצרים בדימונה, בבימויה של נועה רבן-קנולר (2011-2008). במסגרת המעבדה יצרה יחד עם צוות השחקנים ורבן-קנולר את ההצגות: "צירי דגים", "האומר כן והאומר לא", "ילד הכרובית".
מצקר שיחקה בהצגה "בטולות שידוך" מאת: חנה אזולאי הספרי ומיכל ורד. בימוי: אפרת נתניאל, שהציגה במשך שש שנים בתיאטרון הסימטה (2012-2006). המחזה מבוסס על סיפור אמיתי ומגולל את סיפורן של שתי אחיות ממאה שערים שיום אחד נמצאו בדירתן ללא רוח חיים.
היא כיכבה בהצגת היחיד "בגדי חורף אבא", פרי עטו של משה פרסטר, ובבימויה של הדס גלבוע ועליה זכתה בצל"ש בתיאטרונטו 2012. אחר כך ההצגה הועלתה במסגרת קפה תיאטרון הקאמרי.
מצקר-הלוי שיחקה ב"חלום קוסטוריצה" (2012), דוקו-סוריאליסטי שהופק בשיתוף עם ערוץ 8. הסרט עוקב אחרי איל סיבי, במאי הסרט, שהכיר את הילה ובמשך 3 שנים ניסה להבין איך להגיד לה שהיא מוצאת חן בעיניו. לבסוף הוא מחליט לנסוע לכפרים הנידחים של סרביה במטרה לחפש את הבמאי הבלקני הנודע אמיר קוסטוריצה ולשכנע אותו לבוא לישראל, להצטלם לדרמה עלילתית ולעזור לו להתחיל עם הילה. במהלך הסרט קוסטוריצה משחק את אביה של הילה והם מדברים בעברית ובסרבית. הסרט הוקרן בערוץ 8 ובסינמטקים ברחבי הארץ.
ב 2013 שיחקה מצקר-הלוי בהצגה "המלט" בתיאטרון תמונע. היא גילמה כמה תפקידים, ביניהם אופליה, בהפקה שמביים נועם פלג. בהצגה משתתפים גם דורי אנגל, עירית נתן בנדק ויואב בר-לב.
היא הצטלמה לסדרה "בית המשאלות" בבימויו של חיים בוזגלו, שמשודרת בערוץ הראשון.
שיחקה בוידאו קליפ ללהקת "הדורבנים" ובפרסומת לבנק דיסקונט. לימדה פילאטיס.
היא מלמדת בבימת הנוער סטודיו למשחק לילדים ונוער בכפר סבא והוד השרון.
הילה מצקר-הלוי נשואה מ-2011 לאורי הלוי, תסריטאי לקולנוע ולטלוויזיה.
כתאב אל מסאליכ ואל ממאליכ
פדלקי
לאיש חסדי
תנועת הלאומיים הערבים
תנועת הלאומניים הערבים (בערבית: حركة القوميين العرب - "חרכה אל-קומיין אל-ערב") הייתה תנועה ערבית לאומנית, אשר פעלה ברחבי העולם הערבי בתקופה שלאחר מלחמת 1948.
ייסוד התנועה.
תנועת הלאומיים הערבים נוסדה בביירות בשנות ה-20 של המאה ה-20, על ידי תלמידיו של הוגה הדעות הערבי הלאומי קונסטנטין זוריק, אשר פעל אף הוא בלבנון. חברי התנועה, אשר ברובם היו חברי המעמד העירוני המשכיל אשר החל לצמוח בסופה של המאה ה-19 בשטחי האימפריה העות'מאנית, ראו עצמם כנושאי לפיד רעיון הלאומיות הערבית, אשר תפוצתו החלה אף היא בסופה של המאה ה-19 בשטחי האימפריה העות'מאנית. חברי התנועה התייחסו לאידיאל הלאומיות הערבית, ולמאבק למען ריבונות ערבית וכנגד הדיכוי האימפריאליסטי, כ"ביטוי לשאיפת הערבים להשתחרר מהאימפריאליזם, העריצות, העוני ושאר ביטויי החולשה". כמו כן לפי חברי התנועה, נועדה התנועה להקמתה של מדינה ערבית מודרנית, אשר תאפשר להגן על ריבונותו וכוחו של העם הערבי, בכל מקום ובכל אזור.
התפשטות התנועה.