במשך תקופה קצרה במאה ה-14 הפכה דוברוג'ה לחלק מוולאכיה תחת שלטונו של הוויווד מירצ'ה הזקן. עם זאת, השטח היה תחת שלטון עות'מאני מאמצע המאה ה-15 ועד 1878, אז הוענק לרומניה על תפקידה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), וכפיצוי על העברת דרום בסרביה. על פי אמנות סן סטפנו וברלין, רומניה קיבלה את צפון דוברוג'ה ואילו נסיכות בולגריה שהוקמה באותה העת קיבלה את החלק הדרומי הקטן יותר של האזור. לאחר מלחמת הבלקן השנייה בשנת 1913, סיפחה רומניה גם את דרום דוברוג'ה הבולגרית, עליה שלטה עד לחתימת הסכם קראיובה מ-1940. ההסכם אושר על ידי בריטניה, צרפת של וישי, גרמניה הנאצית, ממלכת איטליה, ברית המועצות וארצות הברית. הוא כלל חילופי אוכלוסין שפינו את המיעוט הבולגרי מצפון דוברוג'ה לחלק הדרומי. במקביל הובאו הרומנים (כולל ארומנים ומלנו-רומנים) מדרום דוברוג'ה מצפון לגבול.
גאוגרפיה.
שטחה של צפון דוברוג'ה כולל את המחוזות של קונסטנצה וטולצ'ה, בשטח כולל של 15,570 קמ"ר והאוכלוסייה הנוכחית היא מעט פחות מ-900,000.
הדלתה של הדנובה.
הדלתה של הדנובה מורכבת מאגמים רבים. החשובים שבהם הם:
נסיכות טרנסילבניה (1711–1867)
נסיכות טרנסילבניה, משנת 1765 הנסיכות הגדולה של טרנסילבניה, הייתה חלק מנחלות הכתר ההונגרי ומשנת 1804 נחלת כתר אוסטרית שנשלטה על ידי מלכי הבסבורג והבסבורג-לורן כחלק ממלוכת הבסבורג (לימים האימפריה האוסטרית). במהלך המהפכה ההונגרית של 1848, הכריזה ממשלת הונגריה על איחוד עם טרנסילבניה בחוקי אפריל של 1848 (לאחר אישור הדיאטה של טרנסילבניה ב-30 במאי ואישור המלך ב-10 ביוני כי טרנסילבניה תהפוך לחלק בלתי נפרד מהונגריה). לאחר כישלון המהפכה, חוקת מרץ של אוסטריה קבעה כי נסיכות טרנסילבניה תהיה נחלת כתר נפרדת לחלוטין מהונגריה. בשנת 1867, כתוצאה מהפשרה האוסטרו-הונגרית, התאחדה הנסיכות מחדש עם הונגריה.
היסטוריה.
במהלך המלחמה הטורקית הגדולה, כבש הקיסר ההבסבורגי לאופולד הראשון את הנסיכות העות'מאנית הוואסלית של טרנסילבניה ואילץ את הנסיך מיהאי הראשון אפאפי להכיר בו כמלך הונגריה. עם מותו של אפאפי בשנת 1690, הקיסר לאופולד גזר על "דיפלומה ליאופולדינום", אשר חיברה את שטח טרנסילבניה עם המלוכה ההבסבורגית. בשנת 1697 ויתר לבסוף בנו ויורשו של מיהאי, הנסיך מיהאי השני אפאפי על טרנסילבניה לטובת לאופולד; ההעברה לנחלות הבסבורג אושרה על ידי הסכם קרלוביץ מ-1699 בין הליגה הקדושה לאימפריה העות'מאנית.
לאחר שמלחמת העצמאות ראקוצי נכשלה, ושלום שטמר נחתם בשנת 1711: התבססה השליטה ההבסבורגית בטרנסילבניה, ונסיכי טרנסילבניה הוחלפו במושלים הקיסריים ההבסבורגיים. בשנת 1765 הכריזו מריה תרזה ובנה הקיסר יוסף השני על הנסיכות הגדולה של טרנסילבניה, וגיבשו את מעמדה הנפרד המיוחד של טרנסילבניה בתוך המלוכה ההבסבורגית, שכוננה על ידי "הדיפלומה לאופולדינום" בשנת 1691.
משנת 1734 ואילך הפכה דרום טרנסילבניה לאזור ההתיישבות של מגורשי טרנסילבניה דוברי גרמנית, קריפטו-פרוטסטנטים מארצות התורשה ההבסבורגיות באוסטריה העליונה, שטיריה וקרינתיה, שהוגלו למאחז המזרחי ביותר של מלכות הבסבורג. האזור סביב סיביו ("הרמנשטאדט") יושב על ידי הסקסונים הטרנסילבניים מאז ימי הביניים; כאן נאלצו המגורשים להתיישב באזורים שנהרסו במהלך המלחמה הטורקית הגדולה.
רוב האוכלוסייה הטרנסילבנית הייתה רומנית, רבים מהם איכרים שעבדו אצל המגנאטים ההונגרים בתנאים מסוכנים של עבדות. אולם מרד הוראה, קלוקה וקריאן בשנת 1784 וכל דרישות השוויון הפוליטי לא הועילו.
במהלך המהפכות של 1848 קראו המורדים ההונגרים לאיחוד מחדש של טרנסילבניה עם הונגריה, בניגוד למהפכנים הרומנים (ואלכים) בראשות אברם ינקו, אך גם לביטול הצמיתות. חוקי אפריל משנת 1848 הכריזו על איחוד מחדש, אך לאחר שהמרד ההונגרי נמחץ, טרנסילבניה נותרה תחת ממשל צבאי במשך מספר שנים, וחוקת מרץ של אוסטריה הגדירה את נסיכות טרנסילבניה כנחלת כתר נפרדת שאינה תלויה לחלוטין בהונגריה.
בשנת 1853 בוטל הגבול הצבאי הטרנסילבני, שהיה קיים משנת 1762 ושולב שוב בטרנסילבניה.
ב-19 בנובמבר 1865 הצביע הדיאטה של טרנסילבניה בעד השתייכות להונגריה. בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית שלאחר מכן ("Ausgleich"), המעמד האוטונומי של האצולה ההונגרית, סקלרים והטרנסילבנים הסקסונים, בן מאות שנים, הסתיים, והנסיכות הגדולה של טרנסילבניה שולבה בהונגריה כחלק מהמונרכיה הכפולה, שהוסמכה ב-6 בדצמבר 1868.
גבולות.
לפני ביטולה בשנת 1867, גבלה נסיכות טרנסילבניה בממלכת הונגריה ההבסבורגית בצפון מערב ומערב, בבוקובינה ההבסבורגית מצפון מזרח, בגבול הצבאי ההבסבורגי מדרום מערב ובנסיכויות המאוחדות של מולדביה וואלכיה מדרום ומזרח.
השריפה בהרי ירושלים
בארץ אהבתי השקד פורח
בארץ אהבתי השקד פורח הוא שיר עברי שכתבה המשוררת לאה גולדברג ושהולחן על ידי המלחין מוני אמריליו.
השיר בוצע לראשונה בשנת 1975 על ידי צוות הווי חטיבת הצנחנים עם הסולנית רוחמה רז, בעיבודו של המלחין וזכה להצלחה גדולה.
הוא אף הגיע באותה השנה למקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל.
עם השנים הפך השיר לנכס צאן ברזל בזמר העברי.
השיר המודפס.
זהו השיר השני במחזור השירים "משירי ארץ אהבתי" מאת לאה גולדברג, שלושת שירי המחזור נקראים על פי מילות הפתיחה שלהם: א. מכורה שלי ב. בארץ אהבתי השקד פורח ג. בארץ אהבתי האביונה. מחזור השירים התפרסם לראשונה בשנת 1951 בכתב העת הספרותי "אורלוגין" של אברהם שלונסקי.
השיר המולחן.
שני השירים הראשונים של המחזור הולחנו ושניהם זכו להצלחה גדולה.
הראשון שבהם, "משירי ארץ אהבתי", הולחן בשנת 1970 על ידי דפנה אילת, ביוזמתה של הזמרת והיוצרת חוה אלברשטיין שביצעה את השיר המולחן באותה השנה בעיבודו של אלכס וייס.
מרגע שהשיר התפרסם החליט מוני אמריליו לנסות ולהלחין את החלק השני במחזור, אך הדבר לא צלח בידו.
רק כשהחל לעבוד עם צוות הווי חטיבת הצנחנים כחצי עשור לאחר מכן, הוא השלים את הלחנת השיר כשהוא נעזר בעצתה של אלברשטיין.
השיר זכה להצלחה גדולה מיד עם צאתו אף הפך לשיר הנושא של התכנית כולה ושל האלבום שיצא לתוכנית בשנת 1975.
פרשנויות.
ישנה פרשנות פופולרית שהשיר הראשון במחזור השירים נכתב על מחוז ילדותה של גולדברג, העיר קובנה, שהייתה באותה התקופה בה גולדברג התגוררה בה, הבירה הזמנית של ליטא, ואילו השיר השני בו עוסק הערך נכתב על הארץ אליה עלתה המשוררת, ארץ ישראל. אין, ככל הידוע, סימוכין לפרשנות הזו בכתבי ובדברי גולדברג וייתכן מאוד שאותם הנופים המתוארים הן בשיר "משירי ארץ אהבתי" והן בשיר "בארץ אהבתי השקד פורח" הם כמו ברבים משיריה של המשוררת, רק דימויים המתארים את מצבה האישי ולא מעבר לזה.
מורשת.
ב הונפק שטר מאה השקלים החדש עם דיוקנה של המשוררת. את השטר מעטרים פרחי שקד בהשראת השיר.
כארבעה וחצי עשורים לאחר שהוקלט לראשונה, רשומים באקו"ם למעלה משישים ביצועים שונים של השיר.
אדוארד דה רוטשילד
הברון אדוארד אטיין אלפונס דה רוטשילד (נולד ב-27 בדצמבר 1957) הוא איש עסקים צרפתי-יהודי וחלק מהענף הצרפתי של משפחת רוטשילד.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
רוטשילד נולד בניי-סיר-סן שברמות הסן בשנת 1957, לגאי ומארי. אביו יהודי צרפתי ואמו היא רבע הולנדית ממוצא סורי-יהודי.
הוא למד בבית הספר הפרטי Cours Hattemer בפריז. לאחר מכן, הוא למד תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת פנתאון-אסאס וב-1985, סיים תואר שני במנהל עסקים בבית הספר שטרן לעסקים באוניברסיטת ניו יורק.
קריירה.
ביולי 2003, מונה רוטשילד לראש הבנק רוטשילד ושות'. הוא התפטר ביוני 2004 ובמקום זו מונה ליושב ראש הוועד הפיקוח על הבנק תוך שהוא לוקח על עצמו פרויקטים שאינם קשורים למימון. עד מאי 2005, הוא היה חבר בוועד הפיקוח של Imerys S.A, חברה שרוב המניות שלה שייכות למשפחת רוטשילד מאז שנת 1880.
בינואר 2005, השקיע רוטשילד 20 מיליון יורו תמורת שליטה של 37% בעיתון הצרפתי ליברסיון.
הוא הבעלים של חלק משאטו לאפיט רוטשילד.
כרוכב.
רוטשילד הוא חובב סוסים והוא מתחרה בתחרויות לאומיות ובינלאומיות בקפיצות ראווה ובמרוצי סוסים. הוא ירש את חוות הסוסים Haras de Meautry בטוקס שבנורמנדי תחתית, שם הוא מגדל סוסים גזעיים. מעורבותו במרוצי סוסים הובילה לבחירתו בשנת 2004 כנשיא התאחדות מרוצי הסוסים הצרפתיים.
בהיותו ממוצא יהודי חלקי, הוא קיבל הזמנה בשנת 2010 מטעם התאחדות הסוסים הישראלית לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות.
חיים אישיים.
אדוארד התחתן פעמיים, לראשונה בשנת 1982 עם מתילדה קוש מלה פרטה. הזוג התגרש בשנת 1990 ובשנת 1991 נישא רוטשילד לאריאל מארי מאלארד, סגנית נשיא חברת Care International בצרפת. יש להם ארבעה ילדים.
בשנת 2010, הוא קיבל אזרחות ישראלית, עלה לישראל ורכש בית בכפר שמריהו.
שדה התעופה בגראם
שדה התעופה בגראם הוא בסיס צבאי אפגני ובעבר הבסיס הצבאי האמריקאי הגדול ביותר באפגניסטן. הוא ממוקם בסמוך לעיר העתיקה בגראם, דרומית מזרחית לצ'אריקר בפארוון. במקום ישנו מסלול יחיד המסוגל לטפל במטוסים צבאיים גדולים, כולל גלקסי לוקהיד מרטין C-5 ואנטונוב An-225. הוא אייש את אגף משלחת האוויר 455 של חיל האוויר האמריקאי, יחד עם יחידות אמריקאיות אחרות וכוחות הקואליציה.