אבוקרט, בנו של כדורגלן העבר אברהם אבוקרט, החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בשנת 2006 זכה עם קבוצת הנוער של המועדון באליפות ליגת העל לנוער, תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה, ולצידם של אושרי רואש, רן יצחק ושמעון הרוש. ב-4 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל רמת השרון בגביע הטוטו. את שערו הראשון כבש ב-26 באוקטובר 2007, בניצחון 1-3 נגד הפועל נצרת עילית.
בשנת הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, וסייע לה לחזור לליגת העל. את שערו הראשון בליגת העל כבש ב-3 באוקטובר 2009, בניצחון 0-3 על בני סכנין. עונת הייתה עונת הפריצה של אבוקרט, כאשר הבקיע ארבעה שערים וסייע למועדון להישאר בליגה. בעונה זו זכה עם הפועל חיפה בגביע הטוטו, ולאחריה עזב את הקבוצה.
בקיץ חתם בקבוצת מכבי חיפה. ב-11 באפריל 2014 קיבלה הקבוצה תוצאות בדיקת MRI, לפיהן לאבוקרט קרע ברצועה הצולבת, והוא לא שיחק לכל אורך עונת . גם בעונה שלאחר מכן לא הצליח אבוקרט להתגבר על הפציעה ולא חזר לשחק, ובקיץ 2016 הסתיים חוזהו והוא שוחרר ממכבי חיפה. ב-25 ביולי 2016 הודיע אבוקרט על פרישה ממשחק פעיל בגיל 27.
אח&quot;י אילת
אח&quot;י רהב
אח&quot;י לווייתן (1967)
אח&quot;י דולפין (1968)
UK Singles Chart
דוד מנחם (קצין)
דוד מנחם (נולד ב-11 בספטמבר 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון כיהן כראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון. מנחם היה ממייסדי חטיבת כפיר ומפקדה הראשון.
קורות חייו.
דוד מנחם נולד וגדל בירושלים. התגייס לצה"ל בשנת 1985, שירת בחטיבת גבעתי כמפקד מחלקה, מפקד פלוגה וכמפקד גדוד צבר 1996–1998. לאחר מכן שימש כסגן מפקד החטיבה וכמפקד גדוד דקל בבה"ד 1. בשנים 2001–2003 פיקד על חטיבת אפרים והוביל אותה במהלך מבצע חומת מגן. בתפקידו הבא כיהן כסגן מפקד אוגדת עזה, לאחר התפטרותו של מפקד האוגדה שמואל זכאי בנובמבר 2004 מונה לממלא מקומו עד כניסתו לתפקיד של אביב כוכבי.
בסוף 2005 נקרא להקים את חטיבת כפיר במתכונת של חטיבת חי"ר הגדולה בצה"ל, הכוללת שישה גדודים סדירים, בהם גדוד נח"ל חרדי – "נצח יהודה". מנחם היה זה שבחר את דגם הכומתה המנומרת לחטיבה. פעילות החטיבה הייתה בתחום ביטחון שוטף בגזרת יהודה ושומרון. בסוף תקופת פיקודו בחטיבה נרשמה לו הערה פיקודית בעקבות אירוע בו לוחמים מהחטיבה חטפו מונית פלסטינית, ירו בעובר אורח פלסטיני ופצעו אותו באורח אנוש. באוגוסט 2007 סיים את תקופת כהונתו כמח"ט ויצא לארצות הברית לשמש נציג צה"ל במטות המשולבים. ב-2010 מונה לראש מטה פיקוד המרכז בדרגת תא"ל עד שנת 2013. ב-3 בספטמבר 2013 החל תפקידו כראש המנהל האזרחי, בתפקידו כיהן עד 3 בפברואר 2016. בגמר התפקיד יצא לחופשת פרישה מצה"ל.
מנחם בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה לביטחון לאומי. מתגורר במושב בן שמן.
לפום צערא אגרא
לְפוּם צַעֲרָא אַגְרָא הוא ביטוי בארמית שתרגומו: לפי הצער, השכר. זהו
יסוד מרכזי בתורת הגמול היהודית.
ככל שהצער במצווה יותר גדול, יש יותר קושי בקיום המצווה כך גם השכר יהיה גדול.
מקור.
מקור הביטוי הוא בפרקי אבות: "בן הא הא אומר: לפום צערא אגרא" ().
פירוש הביטוי הוא שכאשר אדם סובל ומצטער כתוצאה מקיום תורה ומצוות, שכרו גדל. השכר המדובר הוא שכר מצווה, כמקובל בספרות התורנית כי לכל מצווה שאדם עושה הוא מקבל עליה שכר, בין אם בעולם הזה ובין אם בעולם הבא.
מקבילות.
קיימים ביטויים נוספים באותה הרוח, למשל באבות דרבי נתן (ג,ו): "טוב אחת בצער, ממאה שלא בצער".
יוצא מהכלל.
יש לכלל זה יוצאי דופן, למשל במצוות סוכה הדין הוא שבמצב בו אדם מצטער כתוצאה מקיום המצווה הוא פטור מן המצווה. גם במצוות אחרות יש גדרים עד כמה יש להצטער ולסבול לשם קיום המצווה, כך מקובל כי לשם קיום מצוות עשה דאורייתא אדם צריך להוציא עד חמישית מכספו.
המושג קשור ליחסה של היהדות לצער וסבל כגורמים מטהרים- "ייסורים ממרקין כל עוונותיו של אדם" ().
דוד חיים
הרב דוד חיים (כ"ו בחשוון תרמ"ח, 13 בנובמבר 1887 - ו' בשבט תשמ"ג, 20 בינואר 1983) היה רב בעיראק ובסוף ימיו בישראל, נכדו של "הבן איש חי" והמוציא לאור של ספריו וכתביו.
ביוגרפיה.
נולד בבגדאד לרב יעקב חיים, בן הרב יוסף חיים. למד אצל הרב יהודה פתיה והרב יהושע שהרבני. לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תרפ"א (1921), הוטלה עליו המשימה לדאוג לשימור מורשת סבו ולהפצת תורתו וספריו. כל ימיו סירב לקבל על עצמו משרה רבנית רשמית. עם זאת, המשיך במנהג אבותיו ונהג לדרוש בארבע שבתות בשנה בבית הכנסת הגדול "צלאת אל כביר" בבגדאד. גם לאחר העלייה הגדולה של יהדות עיראק לישראל והידלדלות הקהילה היהודית המשיך להתגורר בבגדאד, היה פעיל בחיי הקהילה היהודית המקומית ושימר את כתבי סבו.
בשנת ה'תשל"ב (1972), בהיותו בן 85, הצליח לעזוב את עיראק ועמו אוצר של כתבי יד וספרים של סבו. הוא נסע ללונדון, שם התגוררו שני בניו, יעקב ויוסף, וכעבור זמן קצר עלה לישראל.
הוא התגורר בישראל עשר שנים ועסק בהוצאת כתבי סבו. אסר על אחרים לפרסם את ספרי סבו, בין השאר מחשש שיפגמו בדיוקם. כשהתיר להדפיסם התנה זאת בהקפדה על נאמנות מוחלטת למקור.
נפטר בשנת ה'תשמ"ג (1983) והובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
עשרים ושתיים תשובות שהשיב בהלכה ובאגדה נדפסו בספר "נחלת אבות", שיצא לאור בשנת תשס"ח על ידי חברת אהבת שלום.
אוגדת יהודה
אוגדת יהודה (אוגדה 720) הייתה אוגדת מילואים וביטחון שוטף בצה"ל, שפעלה בשנים 1978 עד 2004.
היסטוריה.
האוגדה הוקמה ב-1978. ב-1983 עברה למחנה ענתות מצפון-מזרח לירושלים. במהלך שנות קיומה הוכפפו לאוגדה מספר חטיבות: חטיבות מרחביות - חטיבת הבקעה וחטיבת העמקים, חטיבות חי"ר מילואים - חטיבת ירושלים, חטיבה 408 וחטיבה 576, אגד ארטילרי 218, כמו כן לאוגדה היה גדוד הנדסה קרבית ויחידת מודיעין מטרות.
במבצע חומת מגן ב-2002 הוטל על האוגדה לגייס את כוחות המילואים, להשתלט על הערים בית לחם, חברון, יטא, דורא, דאהרייה והמרחבים הכפריים בגזרת יהודה ועציון ולקבל אחריות על הגזרה. כוחות האוגדה השתתפו במצור הממושך על כנסיית המולד בה התבצרו חמושים פלסטינים. בעקבות המבצע הפכה האוגדה לאוגדת הבט"ש (ביטחון שוטף) השנייה בגדה המערבית, יחד עם אוגדת איו"ש, הוכפפו לה כוחות סדירים בהם כוחות מחטיבת הצנחנים, חטיבת הנח"ל וחטיבת גולני וכן חטיבות מרחביות: חטיבת יהודה וחטיבת עציון.
אירועים בולטים בשנות פעילותה כאוגדת בט"ש היו הפיגוע בציר המתפללים, בו נהרגו 12 ישראלים בהם מח"ט יהודה דרור וינברג, הרג שני המאבטחים הישראלים בתקרית אש כוחותינו והפיגוע ב"צומת הכבשים" בו נהרגו 3 חיילים. במאי 2003 הפסיקה האוגדה לתפקד כאוגדת בט"ש וחזרה להיות אוגדת מילואים עד לפירוקה ב-2004. נכון לשנת 2013 העוצבה הפכה למשל"ט (מרכז שליטה) תחת עוצבת הפלדה (אוגדה 162).
אוגדה 720
אנטוניו לייטאו
אנטוניו קרלוס קרוואליו נוגיירה לייטאו (בפורטוגזית: António Carlos Carvalho Nogueira Leitão; 22 ביולי 1960 - 18 במרץ 2012) היה אתלט פורטוגזי, בעל מדליית ארד אולימפית בריצת 5000 מטר.
ביוגרפיה.
לייטאו נולד באספינאו.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים לייטאו במקום עשירי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:38.55 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 13:32.33 דקות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה לייטאו במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:09.20 דקות דקות, אחרי סעיד עוויטה ממרוקו שקבע שיא אולימפי חדש של 13:05.59 דקות ומרקוס ריפל משווייץ (13:07.54 דקות).
נפטר ב-18 במרץ 2012.
שיאיו האישיים.
אצטדיון פתוח
קשרי פטרון קליינט ברומא העתיקה
לוטם (קיבוץ)
יחידת מודיעין מטרות (יחמ&quot;מ)
יחמ&quot;מ
אורה אחימאיר
אורה אחימאיר (נולדה ב-7 ביוני 1941) היא סופרת ישראלית, לשעבר מנכ"לית מכון ירושלים למחקרי מדיניות. יקירת ירושלים לשנת תשע"א.
ביוגרפיה.
נולדה בירושלים בבית סוציאליסטי. למדה בבית החינוך לילדי עובדים והייתה בתנועת הצופים. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1963 נישאה ליעקב אחימאיר. בשנות ה-60 התגוררה בלונדון, שם שימש בעלה כשדר בשידור העברי של הבי בי סי. שירתה בנספחות צה"ל בלונדון.
בשנות ה-70, בעת שבעלה שימש שליח רשות השידור בוושינגטון, הייתה אורה אחימאיר נספחת לארגוני נשים בשגרירות ישראל בוושינגטון. לאחר שובה לישראל הייתה רכזת ועדת ראש הממשלה למעמד האישה.
בשנת 1978, עם הקמת מכון ירושלים למחקרי מדיניות (לשעבר: מכון ירושלים לחקר ישראל), מונתה כמנהלת המכון. היא פעלה למיסודו של המכון כמוסד אקדמי-מקצועי. תחת ניהולה התפתח המכון למכון המחקר המרכזי בישראל העוסק בחקר מדיניות העיר ירושלים ועתידה. במהלך שנות ניהולה התפרסמו מאות מחקרים ועבודות בנושאים שונים הקשורים בירושלים. ספריו ואלבומיו של דוד קרויאנקר על האדריכלות בירושלים יצאו בהוצאת המכון. הייתה בין יוזמי כנס ראשי הערים הבינלאומי המתקיים מדי שנה בירושלים.
אחימאיר היא חברת הוועד המנהל של המרכז הבין תרבותי ירושלים וחברת הוועד המנהל של הזירה הבינתרבותית בירושלים.
בסוף 2009 פרשה מתפקידה כמנהלת מכון ירושלים למחקרי מדיניות.
בשנת תשע"א (2011) זכתה באות יקיר ירושלים. בנימוקי הוועדה נכתב כי העיטור ניתן לה "על הובלת מחקר למען עתיד העיר, על העמדת דורות רבים של חוקרים והקניית ידע על בירת ישראל".