ב-26 ביוני 1994, לרגל חגיגות 25 שנה למהומות סטונוול, ארגון להט"ב פיליפיני וכנסיית המטרופוליטן הקהילתית (MCC) של מנילה ארגנו את מצעד הגאווה הראשון בפיליפינים. בשנת 1995 ערכה הכנסייה לצד ארגונים נוספים חגיגות גאווה פנימיות. בשנים 1996, 1997 ו-1998 נערכו והופקו צעדות גדולות ומשמעותיות על ידי קרן המאבק במחלת האיידס "Reachout" במנילה עבור זכויות להט"ב. בשנת 1998, אירועי גאווה שולבו במצעד האזרחים שהיה חלק מחגיגת המאה הרשמית. מצעד גאווה זה הגיע לשיאו בהשתתפותו של נשיא הפיליפינים, שלו הוד יוסף אסטרדה, בפארק לונטה ברחבי הבירה.
בשנת 1999, עמותת כוח המשימה הגאה בפיליפינים (TFP), רשת קבוצות ויחידים המבקשים לקדם נראות חיובית לקהילת הלהט"ב המקומית, נוסדה ומאז מארגנת את מצעד הגאווה השנתי של המטרופולין של מנילה. בשנת 2003, התקיימה ההחלטה להעביר את המצעד מחודש יוני לשבוע זכויות האדם בדצמבר, במקביל לפעילויות נוספות לציון זכויות אדם כגון יום האיידס העולמי (1 בדצמבר), יום הלסביות הלאומי בפיליפינים (8 בדצמבר) ויום זכויות האדם הבינלאומי (10 בדצמבר).
בשנת 2015 התקיים מצעד הגאווה ה-21 במטרופולין של מנילה תחת הכותרת "להילחם למען האהבה" שנערך ב-25 ביולי. שיעור ההשתתפות באירוע היה מוערך בכ-2,000 איש. מצעד הגאווה שנה לאחר במטרופולין בשנת 2016 כונה תחת המשפט "תן לאהבה להיכנס" והחל בפארק לונטה ב-25 ביוני. ב-24 ביוני 2017 התכנסו המפגינים בפלאזה דה לוס אלקאלדס, מרקינה עבור התחלתו אשר כונה תחת המשפט "כאן ביחד". במהדורת 2018 של המצעד אשר החל ב-30 ביוני, נרשמה השתתפות של כ-25,000 משתתפים (גידול של 225% לעומת השנה הקודמת), ובכך, הפך למצעד הגאווה הגדול ביותר ברחבי דרום-מזרח אסיה.
הרפובליקה העממית של סין.
בסין, מתקיים מאז 2009 אירוע הלהט"ב הראשון והגדול במדינה בעיר בעלת האוכלוסייה הגדולה בעולם, שנגחאי, אשר נחגג כפסטיבל גאווה עם אירועי תרבות בהן תערוכות אומנות והקרנת סרטים במקומות פרטיים. עם זאת, מארגניו טענו כי התקיימו אירועי גאווה במדינה גם לפני היווסדותו. במהלך ציונו נתרמו רוויחיו לעמותת המאבק באיידס "Chiheng Foundation AIDS Orphans".
בשנת 2010 התקיים במהלך חודש אוקטובר במשך תקופה של 3 שבועות. במהלך ציונו ה-11 בשנת 2019, כלל רכיבת אופניים במסלולים שונים בעיר ביום שבת, 18 במאי, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. באותה שנה, כלל ב-15 ביוני מרתון תחרות ריצה.
וייטנאם.
ב-5 באוגוסט 2012 התקיים מצעד הגאווה הראשון של וייטנאם בבירה האנוי עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב ברחבי המדינה. שגריר ארצות הברית לשעבר, טד אוסיוס, אשר היה ידוע כהומוסקסואל גלוי, השתתף באירועים המקומיים יחד עם בעלו. בין התאריכים של ה-18 בספטמבר 2017 עד 24 בספטמבר 2017, מצעד הגאווה בהאנוי התקיים בשנה ה-5 ברציפות. האירוע אירח אלפי אנשים, לעומת כ-100 בקיומו הראשון ב-2012. מצעד הגאווה ה-6 בעיר התרחש בנובמבר 2018, לצד השתתפות של מעל 1,000 מפגינים. המצעדים במדינה כוללים באופן ייחודי משתתפים הרוכבים על אופניהם בהשתתפותם לקמפיין למען זכויות טרנסג'נדרים והכשרתם של נישואים חד מיניים ברחבי העולם. למעלה מ-35 אירועים דומים מתקיימים בכל שנה ברחבי וייטנאם, כולל בערים הייפונג, תאן הואה, דה נאנג, קווי נהן, נאצ'אנג, ונג טאו, הו צ'י מין סיטי וקאנטחו בעודם משודרים על ידי מספר ערוצי טלוויזיה בבעלות ממשלתית בהם: "VTV4", "VTV6" ו-"VTV9".
טורקיה.
מאז שנת 2003, התקיים מדי שנה בעיר הגדולה בטורקיה, מצעד הגאווה באיסטנבול ומאז התרחש בכל שנה ביום ראשון האחרון של חודש יוני או ביום ראשון הראשון ביולי, לציון סוף שבוע הגאווה בעיר. כ-30 איש השתתפו בציונו הראשון. מספרים אלו גדלו באופן גורף מדי שנה, והגיעו לכ-5,000 איש עד שנת 2010. מצעד 2011 משך למעלה מ-10,000 איש, ובכך, הפך לצעדה הגדולה ביותר בעולם המוסלמי. מהדורתו לשנת 2012, שהתקיימה ב-1 ביולי, משכה בין 10,000 ל-30,000 איש. המפגינים במהלכו מתכנסים בכיכר טקסים לפני הצעידה לכל אורך שדרת איסטיקלאל המוגדרת כשדרה להולכי רגל רחבה ואחד המרחבים הציבוריים החשובים ביותר באיסטנבול. ב-30 ביוני 2013, מצעד הגאווה בעיר משך כ-100,000 איש. למפגינים הצטרפו מפגני פארק גזי, והפכו את קיומו למצעד הגאווה הגדול ביותר שהתקיים אי פעם בטורקיה. המצעד של 2014 משך מעל 100,000 איש. האיחוד האירופי שיבח את טורקיה כי המצעד התקיים ללא כל הפרעה. עם זאת, מצעדי הגאווה בעיר מאז שנת 2015 נאסרו על ידי הרשויות המקומיות (מאז החל שלטונו של הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן) בעוד אלפי המשתתפים החלו להתנגד לאיסור ונתקלו בגז מדמיע, מגנים, גז פלפל וכדורי פלסטיק על ידי כוחות המשטרה.
בשנת 2003 נוסד לראשונה מצעד הגאווה בבירה אנקרה. ביוני 2013 התקיים מצעד הגאווה הראשון באיזמיר עם 2,000 משתתפים. ב-3 ביוני 2018 התקיים עם למעלה מ-50,000 משתתפים. מצעד גאווה נוסף מתרחש מדי שנה באנטליה. פוליטיקאים ממפלגות האופוזיציה מפלגת העם הרפובליקאית (CHP) ומפלגת השלום והדמוקרטיה (BDP) העניקו את תמיכתם הרבה לציון המצעדים בעודם נטלו חלק בהשתתפותם במשך השנים.
טאיוואן.
ב-1 בנובמבר 2003 נערך בטאיפיי, בירת טאיוואן, מצעד הגאווה הראשון בעולם דובר הסינית, בו השתתפו למעלה מ-1,000 איש. מאז התקיים בכל שנה. בשנים הראשונות ניכר היה כי מספר רב של משתתפים לבשו מסכות כדי להסתיר את זהותם בעוד הומוסקסואליות נותרה טאבו חברתי דאז. מצב זה השתנה בהדרגה עם השנים. מצעד 2010 משך מעל 30,000 משתתפים והגביר את תשומת הלב התקשורתית והפוליטית בנושא, בעודו מדגיש את הקבלה הגוברת של החברה הטאיוואנית עבור זכויות להט"ב בשטחי המדינה.
מאז 2010 החל מצעד גאווה בעיר הדרומית, גאושיונג שמשך בשנתו הראשונה למעלה מ-2,000 איש. העיר טאיג'ונג מקיימת גם כן מצעדי גאווה, כאשר מצעד 2016 משך כ-20,000 אנשים. ציונו של מצעד הגאווה בבירה טאיפיי 2017 משך על פי ההערכות כ-123,000 איש, כ-137,000 איש בשנת 2018, בעוד שנה לאחר מכן מספר הצועדים הגיע לשיא של כ-200,000 ובכך, הפך למצעד הגאווה הגדול ביותר ביבשת אסיה יחד עם מצעד הגאווה בתל אביב בין השנים 2018–2019 המוזכר לעיתים ברחבי המזרח התיכון עם מעל ל-250,000 צועדים.
יפן.
מצעד הגאווה של טוקיו, בירת יפן, מתקיים בכל שנה מאז 1992 בעוד נוכחות מפגיניו גוברת מדי שנה באלפי לצד מצעד הגאווה בסאפורו וערים נוספות ברחבי המדינה.
ירדן.
בשנת 2015 פרסם משרד הפנים הירדני הצהרה על זכויות להט"ב בתגובה לפרסום סביב אירוע בבירת ירדן, עמאן. בהצהרתו נאמר כי "זכויות להט"ב מתנגשות עם דת האסלאם", שעל פי חוקת המדינה היא דת המדינה הרשמית, בעוד כי החוק הירדני מפליל את קיום ישיבות ציבוריות ללא אישור מוקדם וכן התנהלות ציבורית "המפרה את השלום או את תפאורה של החברה". הצהרה זו הייתה בתגובה לפרסום סביב אירוע זכויות להט"ב שהתקיים בעמאן. היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין בשטחי העיר בשנים 2014 ו-2015. באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי הארגון בני ברית להט"ב בירדן. באירוע השני שהתקיים בשנת 2015 שגרירת ארצות הברית בג'ורדן אליס וולס הייתה אחת הדוברות לצד פרסומו בכול כלי התקשורת המקומיים.
לאוס.
מצעד הגאווה הציבורי הראשון בלאוס נערך ביוני 2012 במגרש הספורט של שגרירות ארצות הברית בוינטיאן עם כ-100 מפגינים. אורחי הכבוד במהלכו היו שגרירת ארצות הברית בלאוס קארן סטיוארט וד"ר בופנג פילאבונג, מנהל המרכז של HIV/איידס במשרד הבריאות של לאוס. האירוע אורגן על ידי ארגונים לאוטיים ובין-ממשלתיים.
לבנון.
מצעד הגאווה בביירות, בירת לבנון התקיים לראשונה ב-2017 בו השתתפו כ-4,000 צועדים. בשנת 2018, לפני שהמשטרה עצרה את המארגן, האדי דמיאן, השתתפו קרוב ל-3000 צועדים במהלכו.
המהדורה הראשונה של אירוע גאווה בביירות התקיימה בין התאריכים 14–21 במאי 2017 במקביל ליום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. האירוע משך כ-4000 משתתפים באירועים שכללו תצוגות אופנה, ערב סיפורי להט"ב, הקרנות סרטים, מספר מסיבות, מופעי דראג, ועוד. מצעד הגאווה עצמו נקבע ל-21 במאי, אך בימים שקדמו אליו, כמות המשתתפים הצפויה עלתה על הציפיות ולכן, מארגני הלוגיסטיקה לא הספיקו ללוות כראוי את המצעד. במקום זה התקיים ברקביקיו המוני בחוף הים בגבולות הבירה שכלל מוזיקה חיה, משחקי חברה ומסיבת חוף.
במאי 2018 נערך המצעד השני אשר הוקדש לתמיכה בהורים אשר "לא זרקו את ילדיהם בגלל נטייתם המינית". מסיבת הפתיחה הביאה כ-800 אזרחים אשר הריעו להופעתו של הזמר הלבנוני חאנזה. בעקבות האירוע, הקהילה הגאה בביירות זכתה לתמיכה רחבה מכל רחבי העולם ולמאות שיחות טלפון של פעילים בינלאומיים שהציעו את עזרתם ועודדו את המשך הפעילות כמו גם את גינויהם ממשלות זרות כלפי התנהלות התובע הכללי של ביירות שהורה על השעיית הפעילות ופתח בהליך פלילי כנגד המארגנת בגין "ארגון אירוע המסית להפקרות". אירוע הגאווה ב-2020 נערך על רקע מגפת הקורונה בלבנון ולאחר הפיצוץ בנמל ביירות. מדי שנה מקיימת הקהילה המקומית אירועים למודעות לאיידס ביום האיידס העולמי.
מונגוליה.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה מצוין במונגוליה מאז 2011, עם אירועים שנוסדו על ידי המרכז הגאה מונגוליה. בשנת 2013 אורגן שבוע הגאווה הראשון על ידי חברי הקהילה ומאז שנת 2014, המרכז מארגן מדי שנה את "ימי השוויון". מצעד הגאווה של שנת 2018 משך מעל 200 מפגינים.
מזרח טימור.