החלק המרכזי של הארמון כולל גם ארבעה חדרי מדינה (אולמות פסטיבלים) בנוסף למגורי משפחת המלוכה. בקומת הקרקע נמצא אולם גרוטו (Grotto Hall) שקירותיו מצופים בצדפים, שיש, קוורץ ואבנים יקרות למחצה. רצפת השיש מתארת בעלי חיים וצמחים ימיים. על התקרה יש ציור מ-1806 הנקרא "ונוס ואהבה, שלוש החאריטות ופוטי" (פוטו ברבים פוטי הוא ציור של תינוק אנושי עירום עם כנפיים).ברחבי החדר פזורות גומחות שבהן פסלים, ונברשות בדולח תלויות מהקשתות.
גלריית השיש הדרומית שבקומת הקרקע מובילה אל מגורי המלך. היא מקושטת בשיש לבן ובאבן ישפה אדומה, והיא אחת הדוגמאות הבולטות ביותר בארמון לקישוטי רוקוקו. שישה חלונות ניצבים מול גומחות עם מראות, המשקפות את האור שנכנס לחדר. שלוש נברשות בדולח גדולות תלויות מהתקרה. הריהוט בגלריה כולל כיסאות מהמאה ה-18, כדים מחיקוי של פורפיר מצרי, וארוניות.
מעל אולם גרוטו נמצא אולם השיש, הגדול ביותר מבין אולמות הפסטיבלים, ששימש כאולם נשפים וכאולם משתים. האולם מתנשא לגובה של שתי קומות, וניתן להשקיף ממנו על הדרכים המובילות לסנסוסי. התקרה המעוקלת והמוזהבת מגיעה עד לתוך עליית הגג שבכיפת הנחושת הגדולה. הציור במרכז התקרה, "הבה מוביל את גנימדס לאולימפוס", נוצר ב-1769 על ידי הצייר הצרפתי שארל-אמדי-פיליפ ואן לו. קירות האולם מעוטרים בארבעה ציורים גדולים שנוצרו במהלך מלחמת שבע השנים. בפילסטרים שבאולם יש 12 פסלים, המתארים שמונה נסיכים בוחרים מברנדנבורג וארבעה קיסרים: יוליוס קיסר, קונסטנטינוס, קרל הגדול ורודולף השני. בקומה השלישית יש מרפסת עם מעקה ברזל מוזהב שממנה נשקף האולם.
הגלריה העליונה נמצאת בדרום אולם השיש ובדיוק מעל גלריית השיש שבקומת הקרקע. התקרה צבועה בגוונים של ורוד, צהוב ולבן, ויש בה קישוטים מוזהבים כבדים. הפופולריות של הקלאסיציזם באותה תקופה באה לידי ביטוי בעיטורים העגולים שמעל הדלתות. שישה ציורי בארוק איטלקיים תלויים מול החלונות של הגלריה. רוב הריהוט המקורי הוסר מהגלריה במשך השנים, וכל מה שנותר הוא שלושה פסיפסי שיש וספות מרופדות. לאחר מהפכת 1918 התירה ממשלת רפובליקת ויימאר להעביר רהיטים רבים מהארמון לקיסר הגולה.
התיאטרון שנבנה בתקופת פרידריך הגדול מתפרס על פני שני מפלסים שמעל קומת הקרקע, והוא עדיין פעיל. גם חלק זה של הארמון בנוי בסגנון הרוקוקו, ונעשה בו שימוש רב בצבעי אדום ולבן. התיאטרון ייחודי בכך שאין לו תיבת צפייה מלכותית, שממנה המלך היה סוקר את ההופעות. במקום זאת ישב פרידריך בקרב אורחיו, בשורה השלישית מהבמה. שורות המושבים מעוקלות, ומזכירות אמפיתיאטרון במראה שלהם. במשך השנים הוכנס לתיאטרון ציוד מודרני, אך הוא מוסווה כך שלא יפגע במראה הרוקוקו.
קורונה צ'כית
קורונה צ'כית (בצ'כית: Koruna česká; בעברית גם: כתר צ'כי) הוא שמו של המטבע בצ'כיה מאז ה-8 בפברואר 1993.
הסימן המקובל של הקורונה בצ'כיה הוא Kč, וסימונה לפי תקן ISO 4217 הוא CZK. הקורונה מחולקת ל-100 האלר. נכון ליוני 2020 דולר אמריקאי אחד שווה 23.4 קורונות צ'כיות.
המטבע החליף את הקורונה הצ'כוסלובקית, אשר היה הילך חוקי בצ'כוסלובקיה, לאור חלוקתה לשתי ישויות נפרדות: צ'כיה וסלובקיה. תושבי צ'כיה המירו את המטבע הישן לחדש ביחס 1:1.
תוכניתה של צ'כיה הייתה לאמץ את האירו עד 2012, אך בניגוד לשכנתה סלובקיה, בה מהווה האירו הילך חוקי כבר מתחילת 2009, בינתיים נמנעת צ'כיה מלעשות כן ומוסיפה, לפיכך, להשתמש בקורונה, בלבד.
ב-1993 הנפיק הבנק המרכזי מטבעות בני 10, 20 ו-50 האלר, לצד מטבעות בני 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 קורונות, וכן שטרות בני 20 קורונות ויותר. לאור ערכו הנמוך יחסית של הכתר הצ'כי (דולר אמריקני אחד שווה ערך לכ-22 קורונות), הוצאו המטבעות בני ה-10 וה-20 האלר מהמחזור ב-2003, והמטבע בן ה-50 האלר - באוגוסט 2008.
שטרות הונפקו בעריכים של 20, 50, 100, 200, 500, 1,000, 2,000, ו-5,000 קורונות. השטר בן 20 הפסיק להיות הילך חוקי באוגוסט 2008. כיום (תחילת 2019), קיימים מטבעות בערכי 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 קורונות ושטרות בערכי 100, 200, 500, 1,000, 2,000, ו-5,000 קורונות.
Cream tea
Cream tea (תעתיק מאנגלית: "קרים טי"; תרגום מילולי: "תה שמנת") וכן "תה דבונשייר" ו"תה שמנת מקורנוול" הוא סוג של ארוחת תה בריטית הכוללת תה, סקונס, שמנת עשירה וריבה.
ארוחות תה כאלו מוצעות בבתי תה באנגליה (בפרט בדרום-מערב אנגליה), ברחבי חבר העמים הבריטי, ובהזדמנויות בהן מעוניינים להשרות אווירה אנגלית. בארצות הברית ארוחה זו מוצגת כארוחת ביניים אנגלית אופיינית לשעות אחר-הצהריים.
מקורה של הארוחה בדרום-מערב אנגליה והיא נחשבת למומחיות מקומית במחוזות דבון וקורנוול. קיימות עדויות ממנזר בדבון מהמאה ה-11 אודות המנהג לאכול לחם עם שמנת עשירה וריבה.
השם "תה דבונשייר" מתייחס לשמו העתיק, "דבונשייר", של מחוז דבון. שם זה משמש לתיאור הארוחה במדינות חבר העמים הבריטי ולא במחוז דבון עצמו.
ישנן גרסאות שונות באשר לאופן ההגשה הרצוי של Cream tea. בדבון נוהגים לחצות סקונס לשניים, למרוח כל מחצית בשמנת עשירה ולהוסיף ריבת תות שדה מעל. מקובל להגיש את הסקונס חמים, רצוי מיד לאחר שנאפו. הריבה המועדפת היא ריבת תות ולעיתים רחוקות היא מוחלפת בריבת פטל. אין מגישים חמאה והתה מוגש עם חלב
בקורנוול ההגשה המסורתית של Cream tea כוללת סוג של לחמנייה לבנה מתוקה המכונה "Cornish split". הלחמנייה החמה נמרחת בחמאה, מעליה ריבת תות ומעל - שמנת עשירה.
גרסה נוספת של הארוחה, המכונה "רעם וברק", כוללת פרוסת לחם מרוחה בשמנת עשירה שמעליה דבש או סירופ סוכר זהוב או חום.
חיים פקריס
מטאל אוריינטלי
מוקדמות הגביע העולמי 1970 - ישראל
מרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות
מרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות שוכן על גדות נחל הירקון, סמוך ל"גן הבנים" בחלקו המערבי של פארק הירקון. המקום משמש כמרכז לחתירה אקדמית ולחתירה בקיאק ימי, לחינוך ולפעילויות ספורטיביות אחרות. במקום פועלים בית הספר לחינוך ימי תל אביב-יפו ומועדון הפועל תל אביב לקיאק אולימפי. עוד פועלים במקום סימולטור חתירה, חדר כושר וסאונה.
המבנה עוצב בדמות סירה הפוכה על הגדה הצפונית של הנחל, וחרטומה פונה אל עבר מימיו. שטחו של הבניין הוא 1,600 מ"ר ולו שני מפלסים. הוא בנוי כהאנגר גדול המקיף בריכה מלבנית המחוברת אל הירקון. מספר מזחים נשלחים מהמבנה אל תוך הבריכה, ומעל לחיבורה אל הנחל הוקם גשר להולכי רגל ולרוכבי אופניים. המרכז קרוי על שמו של דניאל עמיחי מרכוס שנהרג ב-1993 עם שלושה מחבריו בתאונת דרכים בכביש הערבה. עיריית תל אביב-יפו הקצתה את השטח להקמת המרכז ומשפחתו של דניאל מרכוס תרמה את הכספים הדרושים לשם כך.
בליסטה
מעגל האוריאה
מעגל האוריאה (או מעגל השתנן) הוא מסלול מטבולי המתרחש במרבית היצורים החיים שמטרתו היא לסלק את עודפי האמוניה מהגוף על ידי המרתה לאוריאה. מעגל האוריאה התגלה על ידי הרופא והביוכימאי ממוצא יהודי הנס אדולף קרבס בשנת 1932 והיה למסלול המטבולי הראשון שהתגלה אי פעם. ביונקים מתרחש המסלול בתאי הכבד בלבד.
חשיבות המסלול.
בשל היותה של האמוניה רעילה לתאים, הצטברותה עלולה לגרום לנזקים פיזיולוגיים רבים ולכן קיים הצורך להרחיקה במהירות. מרבית היצורים החיים אינם מסוגלים להפריש ביעילות את האמוניה בצורתה החופשית (צורת יון האמוניום), עקב כך נחוצה מערכת אשר תמיר את האמוניה לאוריאה אשר פחות רעילה מהאמוניה וניתנת להפרשה הרבה יותר יעילה ומהירה מהגוף.
התהליך.
מעגל האוריאה מורכב משני שלבים עיקריים: השלב המיטוכונדריאלי והשלב הציטוזולי. השלב המיטוכונדריאלי מורכב משתי ריאקציות בעוד שהציטוזולי משלוש.
אולם היות שביונקים מתרחש מעגל האוריאה רק בתאי הכבד יש צורך במספר שלבים מקדימים על מנת להבטיח את שינוע האמוניה מתאי הגוף השונים אל הכבד. השינוע עצמו מתבצע על ידי שתי חומצות האמיניות: גלוטמין ואלנין כשהשינוע על ידי הגלוטמין מתרחש מכל תאי הגוף והשימוש באלנין מתרחש ספציפית רק מתאי השריר.
שלב מקדים ראשון.
השלב המקדים הראשון כולל את פירוק קבוצות האמינו (בצורת יון האמוניום) מחומצות האמינו (שמתקבלות מצריכת חלבונים במזון או בפירוק רקמות המכילות חלבונים בגוף כגון רקמת שריר וחלבוני הפלזמה) בתגובה הנקראת דיאמינציה, ושתילתן במולקולות של אלפא קטו גלוטרט או פירובט (בתאי השריר בלבד).
בתאי הגוף מתרחש התהליך של יצור חומצה אמינית גלוטמט על ידי שתילה של קבוצות האמינו במולקולה של אלפא קטו גלוטרט על ידי אנזימים ספציפיים הנקראים אמינוטרספראז המותאמים כל אחד לחומצת אמינו שלו.
בתאי השריר מתרחשת ריאקציה שונה, שבה לאחר יצור הגלוטמט, מועברת הקבוצה האמינית שלה למולקולה של פירובט ההופכת אותה לאלנין. ריאקציה זו מזורזת על ידי האנזים אלנין אמינוטרנספראז. מולקולת האלנין מסוגלת כעת לנדוד בזרם הדם אל עבר הכבד, אולם מולקולת הגלוטמט שנוצרה אינה נודדת לכבד לפני הפיכתה לגלוטמין, מפני שיש עדיפות לשנע גלוטמין אשר מורכבת משתי קבוצות אמינו על פני גלוטמט בעלת קבוצה אחת בלבד (יתרון הכמות של האמוניה המסולקת).
שלב מקדים שני.
השלב המקדים השני כולל את הפיכת מולקולת הגלוטמט לגלוטמין, שינועה לעבר הכבד והפיכתה מחדש למולקולת גלוטמט באתר המטרה.