במשך חמש העונות שלה בדיסבורג, לא הצליחה אלושי לעזור לקבוצה לזכות באליפות הליגה, כשמיקום השיא שלה היה המקום השני במשך ארבע עונות רצופות. בעונתה האחרונה בקבוצה, היא הייתה אחת משחקניות המפתח שהובילו את דיסבורג לזכייה בליגת האלופות - בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה. באותה עונה, היא כבשה את אחד משערי הניצחון של דיסבורג 0-7 על טורבינה פוטסדאם בגמר הגביע הגרמני. עונה לאחר מכן, עזבה אלושי את דיסבורג וחתמה ביריבה הגדולה של הקבוצה - טורבין פוטסדם. עם פוטסדם זכתה אלושי סוף סוף באליפות הליגה, ואף הוסיפה זכייה שנייה ברציפות עונה לאחר מכן. בעונה הראשונה שלה במועדון, היא הייתה שותפה לזכיית הקבוצה בליגת האלופות, לאחר ניצחון בגמר על אולימפיק ליון. עונה לאחר מכן, נפגשו פוטסדם וליון פעם נוספת בגמר, אך הפעם ידה של ליון הייתה על העליונה.
בעקבות הצלחתה עם פוטסדם, הייתה אלושי מועמדת לפרס שחקנית השנה בעולם ב-2010. בסופו של דבר היא סיימה במקום השלישי, אחרי מרטה הברזילאית, וחברתה לנבחרת - בירגיט פרינץ. לקראת עונת 2011/12, אלושי עזבה את טורבין פוטסדם ועברה לפרנקפורט, בהעברה שנחשבת לעסקה הכי יקרה בתולדות הליגה הגרמנית לנשים.
נבחרת גרמניה.
באוקטובר 2005, כשהיא בת 17 בלבד, ערכה אלושי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד סקוטלנד. שנה לאחר מכן, היא הייתה שותפה לזכייה של גרמניה באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת צרפת. מספר חודשים אחר כך, היא כבשה שלושה שערים באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ברוסיה, אך גרמניה הודחה כבר ברבע הגמר לאחר הפסד לארצות הברית.
הטורניר הגדול הראשון שלה היה גביע העולם 2007 שנערך בסין. עקב גילה הצעיר, שימשה אלושי בעיקר כשחקנית מחליפה, אך בכל זאת היא זכתה לשחק בגמר הטורניר, בו ניצחה גרמניה 0-2 את ברזיל. שנה לאחר מכן, היא הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית של הגרמניות במדליית הארד בטורניר של אולימפיאדת בייג'ינג. במשחק על המדליה נגד יפן, היא כבשה את שני שערי הניצחון, לאחר שנכנסה כמחליפה בדקה ה-60.
ב-2009, זכתה אלושי בתואר האירופי הראשון שלה, כשהייתה חלק מהסגל שזכה באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. היא הייתה אחת משחקניות המפתח של הנבחרת במהלך הטורניר, ואף כבשה שלושה שערים. זו הייתה הזכייה החמישית ברציפות של גרמניה באליפות אירופה, והשביעית בסך הכל. שנתיים לאחר מכן, הוזמנה אלושי לסגל הנבחרת לקראת גביע העולם 2011, אך גרמניה לא עמדה בציפיות והודחה כבר ברבע הגמר על ידי יפן. אלושי לא צורפה לסגל הנבחרת למשחקי גביע העולם 2015 כיוון שנכנסה להריון.
ב-28 בפברואר 2017 הודיעה אלושי על פרישה.
חיים אישיים.
הוריה של אלושי איסמט ו-Ganimete שהם אלבנים מקוסובו היגרו מאיסטוק (Istog) קוסובו לגרמניה ב-1993. באוקטובר 2009 היא פרסמה אוטוביוגרפיה בגרמנית "השער שלי לחיים - מפליטות לאליפות העולם" ("Mein Tor ins Leben – Vom Flüchtling zur Weltmeisterin"). ב-2011 היא החלה קשר עם שחקן הכדורגל הקוסובי אניס אלושי ובדצמבר 2013 הם התחתנו. המשפחות הכירו מקוסבו. במשחקי גביע העולם 2015 היא הודיעה שהיא בהריון ולא צורפה לנבחרת.
לירה באיירמאיי
אנמון
אנמון הייתה נימפה מהמיתולוגיה הרומית שקושרה עם רוחות הבוקר.
המיתוס המפורסם ביותר על הנימפה אנמון הוא היווצרות הכלנית (Anemone). במיתוס זה מסופר כי אנמון התארחה בביתה של אלת הפרחים כלוריס, זפירוס בעלה של כלוריס התאהב באנמון וחשק בה. אך כלוריס בקינאתה שלחה את משרתיה לרצוח את אנמון. מצער על מותה של אנמון, ונוס אלת האהבה הפכה אותה לפרח הכלנית שבאביב ובקיץ מסתתר מתחת לאדמה ובחורף ובסתיו קם לתחיה. צבעה האדום של הכלנית בא, להנציח את הדם השפוך של אנמון שנרצחה.
פטמירה בז'רמאז'
לירה בז'רמאז'
פטמירה באז'רמאז'
פטמירה באז'רמז'
פטמירה באירמאי
פטמירה בירמאז'
פנקס הקטן
פנקס הקטן היא בלדה משנת 1970 שכתב דן אלמגור כחלק מהמחזמר "עיר הגברים", המבוסס על סיפורי דיימון ראניון בתרגומו של אליעזר כרמי (בתרגום משנת 1954 של יצחק אברהמי לסיפורו של ראניון נקראה הדמות בשם "פינקס קטינא"). השיר, שהיה הלהיט הגדול של המחזמר, הולחן ועובד על ידי מתי כספי ובוצע על ידי ששי קשת. את הקול הנשי (הוד מעלתה) ביצעה אבירמה גולן ואת תפקיד פנקס הקטן שיחק ראובן שנער. על הפסנתר מנגן שלמה גרוניך ושיתוף הפעולה בשיר הוביל לתחילתו של הפרויקט המשותף בין גרוניך וכספי "מאחורי הצלילים".
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל (1971) ולמקום ה-25 במצעד השנתי של גלי צה"ל, הפך למזוהה ביותר עם קשת והופיע בתקליטו הראשון.
במרכזו של השיר הקברטי נמצא פנקס, נער מעלית נמוך קומה, המתאהב ברקדנית יפת תואר, ואהבתו אליה נמשכת גם לאחר שהרקדנית הופכת לנכה המרותקת לכיסא גלגלים בעקבות התקפה אלימה שחוותה מספסר הימורים בשם ג'ק. לאחר ההתקפה, פנקס דואג לכל מחסורה, מטפל בה במסירות וממלא אחר בקשותיה. כאשר הוא דוחף אותה על גבי כסאה על פני וכשהם מגיעים לים היא מגלה לו את לבה, מתוודה לגבי אהבתה אליו ומבקשת שיישק לה. לאחר שהם מתנשקים היא נופחת את נשמתה. פנקס שב אל העיר ונוקם בספסר שהוביל לפגיעה ב"הוד מעלתה" – הוא שובר את גבו במוט ברזל. על כך הוא נשפט ומושת עליו גזר דין מוות בכיסא חשמלי. לכל אורך משפטו וגם במהלך ביצוע גזר דינו, פנקס אינו מספר מדוע הכה את ג׳ק. ברגעיו האחרונים הוא נזכר בנשיקתה של "הוד מעלתה".
סיפורו המקורי של ראניון נקרא "Little Pinks". בסיפור, "הוד מעלתה" הוא כינויה של זמרת אדומת שיער במועדון לילה בברודוויי. פינקס הקטן (Little Pinks) עובד במועדון כמנקה שולחנות ומאוהב בה בחשאי. שמו של הספסר המכה אותה הוא קייל אייבלס. לבקשתה של "הוד מעלתה", דוחף אותה פינקס הקטן בכיסא הגלגלים את כל הדרך עד למיאמי.
בשנת 1942 עובד הסיפור לסרט בשם The Big Street, בכיכובם של הנרי פונדה ולוסיל בול.
בשנת 2010 הופיע השיר בפסקול הסדרה "פלפלים צהובים" בביצוע של קשת.
כיכר רפובליק
פלאס דה לה רפובליק
פינקס הקטן
לנה אטינגר
לָנַה אטינגר (נולדה ב-5 בנובמבר 1976) היא שחקנית ומתרגמת ישראלית.
קורות חייה.
לנה אטינגר נולדה באנגליה להורים ישראלים. לאחר מכן התגוררה בישראל, ובגיל חמש עברה לצרפת, שם התגוררה עד גיל שבע-עשרה. אמה היא התאורטיקנית והאמנית ברכה אטינגר. אביה החורג הוא יואב טוקר, ששימש במשך שנים רבות כשליח הטלוויזיה הישראלית בצרפת. סבה, עוזיאל ליכטנברג, הוא ניצול השואה, ממייסדי מכון "משואה" וממייסדי קיבוץ ניצנים.
מגיל צעיר לקחה אטינגר שיעורי משחק; כילדה שיחקה בתיאטרון בפריז, בעיקר בתפקידי ילדות במחזותיו של מולייר, דוגמת לואיזון במחזה "החולה המדומה". למדה בתיכון הידוע Lycée Fénelonw אשר ברובע הלטיני, בו סיימה בגרות (Baccalauréat) בהצטיינות במגמת פילוסופיה, ספרות ומתמטיקה. אחר-כך עלתה אטינגר לישראל ושירתה בדובר צה"ל. היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים (2002-1999), איתה בכיתה למדה ריימונד אמסלם. היא זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל בהצטיינות 2002-2001. במהלך השנים שבה ללימודיה האקדמיים והשלימה תואר ראשון בקולנוע ובתרגום ובלשנות צרפתית.
כשסיימה את לימודיה בניסן נתיב הייתה אטינגר מועמדת להנחיה בערוץ MTV, והנחתה בשנים 2005-2004 את תוכנית הילדים "זאפ לראשון", ששודרה בערוץ הראשון, ושיחקה בסרטו של איתן גרין "חלומו של הנרי" (2004), שם גילמה שחקנית בסרט שבתוך הסרט.
אטינגר שיחקה בסרטן של וידי בילו ודליה הגר "קרוב לבית" (2005). היא מגלמת את דמותה של דנה, חיילת מורדת שממרידה את כל החיילות בפלוגה ויוצרת מהומה רבה.
אטינגר שיחקה בתפקיד מריין ברדו בסרט “Pars vite et reviens tard” של הבמאי הצרפתי רג'יס וורנייה (2007), שזכה קודם לכן באוסקר על סרטו "הודו סין" (1992). זהו מותחן משטרתי המספר על מגפה שתוקפת את פריז. היא משחקת רקדנית שלבסוף נרצחת בזריקת רעל. לצורך הסרט היא עברה במשך חודשיים שיעורי ריקוד עם להקה מקצועית.
היא שיחקה בסרט הפולחן הקומי "המוסד הסגור" של אלון גור אריה (2007). אטינגר מגלמת את מיכל, סוכנת מוסד שיוצאת ביחד עם ראש המוסד (אילן דר) להצלתו של שגריר ארצות הברית בישראל, שנחטף ומוחזק במדינה הדמיונית סוג'יירה.
אטינגר שיחקה בסרט הטלוויזיה הצרפתי “sous un autre jour”, בבימויו של אלן טסמה, ששודר בערוץ Arte (2008).
ב"סרוגייט", סרטה של טלי שלום עזר (2010) מגלמת לנה אטינגר את דמותה של הגר, סרוגייט המטפלת באיליי (אמיר וולף), גבר בן 32 המתקשה ביצירת קשרים אינטימיים עם נשים. לצורך התפקיד נפגשה אטינגר עם סרוגייט אמיתית, על-מנת לחקור את דמותה. הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות 2010.
אטינגר שיחקה בסרטו של עמיקם קובנר "עיר מקלט" (2014). הסרט מספר על זוג תל אביבים: ילי (לנה אטינגר) ובועז (נבו קמחי), שמארח בביתם זוג מהצפון, מוטי (אושרי כהן) וקרן (רותם זיסמן-כהן) בזמן מלחמת לבנון השנייה.
שיחקה בסדרה "בית המשאלות", בבימויו של חיים בוזגלו, שתשודר בערוץ הראשון והשתתפה בשתי עונות של הסדרה "החממה", בבימויו של רועי פלורנטין שתשודר בערוץ ניקלודאון בyes.
אטינגר שרה בעבר בהופעותיו של עמיר לב. כעת היא עובדת על פרויקט עם תמר אייזנמן.
אטינגר עומדת לשחק בהצגה "Projet H" בבימויו של לורן ברטהום, עם להקת "Le menteur "volontaire, צרפת. (ההצגה האחרונה בבימויו, "יסורי איוב" של חנוך לוין הועלתה בתום סיבוב הופעות גדול באירופה בהצלחה רבה בתיאטרון הקאמרי בשנת 2011). זוהי הצגה על היטלר, ואטינגר תגלם בה את אווה בראון.