היצירה המקורית, שכללה 648 עמודים, נכתבה כמעט כולה בלטינית, עם כ-1,200 משפטי הסבר בגרמנית ו-336 איורים.
למעלה מ-600 שנים נשמר כתב היד במנזר. בעת המהפכה הצרפתית הועבר כתב היד לספריית שטרסבורג. שם, בשנת 1818, תועד הספר והועתק חלק ניכר ממנו
ביזמת המו"ל יוהאן פרידריך קוטה . בשנת 1870, הופצצה העיר שטרסבורג במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת, הספרייה בה נשמר כתב היד נשרפה וכתב היד המקורי אבד. העתק הספר הודפס וראה אור בין השנים 1879–1899.
ברגדרוץ
ברגדרוץ (בהונגרית: Beregdaróc) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי ברגדרוץ.
יהודים חיו בברגדרוץ בתקופות זמן שונות, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
צילה דגון
צילה דגון (נולדה ב 29 ביולי 1944, ט' באב ה'תש"ד) היא סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה.
דגון החלה בכתיבה בגיל צעיר, ובגיל 16 פורסמו שיריה הראשונים בעיתונות היומית.
בהשכלתה היא גננת מוסמכת, ואף עסקה בחינוך שנים רבות. היא בוגרת לימודים אקדמיים בתחומים ספרות, חינוך ותיאטרון. כמו כן כתבה תוכניות לימודים ותוכניות חינוכיות. דגון הייתה פעילה ציבורית שנים רבות בארגון גני הילדים ופעלה לקידום והחלת חוק הפיקוח על הגנים לילדים צעירים והגיל הרך.
במקביל לעבודתה החינוכית, צילה דגון מתנדבת כפעילה ציבורית ויזמית מובילה בתחום החינוך והקהילה.
ספרה הראשון "לחיות בתוך חלום", ספר פרוזה למבוגרים, ראה אור בשנת 1988 בהוצאת תמוז.
במהלך השנים כתבה ופרסמה צילה דגון ספרים רבים, כולם בעברית, ביניהם ספרי פרוזה למבוגרים, ספרים לילדים ונוער וספרי שירה פרי עטה. אחדים מספריה הופקו לתוכניות רדיו וטלוויזיה ואף לסרט קולנוע.
בנוסף לעיסוקה המרכזי כסופרת ומשוררת, דגון כותבת ומפרסמת כתבות, ראיונות, מאמרים רבים ושירים.
כתביה ראו אור בין השאר בירחונים הספרותיים "מאזניים" ו"אפריון", בעיתונות היומית, בעיתונות המקומית והקהילתית ובמגזינים לילדים ונוער.
כסופרת, היא מרצה בפני מבוגרים וילדים, על ספריה, מעבירה סדנאות לכתיבה יוצרת ומרצה בנושאי חינוך במסגרות שונות ברחבי הארץ.
צילה דגון מתגוררת ברמת השרון, נשואה לצבי, ואם לשלושה ילדים ועשרה נכדים.
גן התענוגות
גן התענוגות (בלטינית: Hortus deliciarum) הוא שמה של אנציקלופדיה מאוירת, שנכתבה בין השנים 1159–1189 במנזר הוהנבורג (בהרי הווז' שבאלזס) כספר לימוד מוסר לנזירות. האנציקלופדיה הייתה יוזמה של אם המנזר, הראד מלנדסברג שגם ערכה אותה וכללה בספר פואמות והמנונות פרי עטה. זוהי האנציקלופדיה הראשונה שידוע בוודאות שנערכה על ידי אשה. היצירה המקורית, שכללה 648 עמודים, נכתבה כמעט כולה בלטינית, עם כ-1,200 משפטי הסבר בגרמנית ו-336 איורים. כתב היד המקורי אבד בשריפה בשנת 1870, אולם הועתק רוב הספר ב-1818. העתק הספר הודפס וראה אור בין השנים 1879–1899.
בשנת 1159 יזמה הראד העלאה על הכתב של אוסף מרוכז ומאוייר של כל הידע התאולוגיה, מדעי, ספרותי, הגותי והיסטורי שהגיע לידיה, במטרה להפוך אותו לספר לימוד מוסר עבור חניכות מוסדות החינוך של המנזר. העבודה הושלמה, יחד עם צוות נזירות, לאחר כשלושים שנה, ב-1185. התמה המרכזית בספר היא התמודדות המידות הטובות מול יצר הרע, השטן והמידות הרעות.
למעלה מ-600 שנים נשמר כתב היד במנזר. בעת המהפכה הצרפתית הועבר כתב היד לספריית שטרסבורג. שם, בשנת 1818, תועד הספר והועתק חלק ניכר ממנו
ביזמת המו"ל יוהאן פרידריך קוטה . בשנת 1870, הופצצה העיר שטרסבורג במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת, הספרייה בה נשמר כתב היד נשרפה וכתב היד המקורי אבד.
ויליאם ג'ונסון
ויליאם ג'ונסון הבן (באנגלית: .William Johnson Jr; 27 בדצמבר 1771 - 4 באוגוסט 1834) היה עורך דין, פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1804–1834. הוא מונה לכהונתו בבית המשפט העליון בגיל 32 על ידי הנשיא תומאס ג'פרסון. הוא היה השופט העליון הראשון שהיה מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית והשופט השני שהגיע מקרוליינה הדרומית. במהלך כהונתו על כס השיפוט הוא השיב לכנו את הנוהג למסור חוות דעת המשכית . הוא כתב מחצית מחוות דעת המיעוט בתקופת כהונתו של ג'ון מרשל כנשיא בית המשפט העליון והיסטוריונים מובילים העניקו לו את הכינוי "המתנגד הראשון" (first dissenter).
ג'ונסון כתב את פסק דין הרוב בשני תיקים מרכזיים, כולל פסק הדין "ארצות הברית נגד הדסון" , ומאות פסקי דעת הרוב בתיקים פחות מרכזיים שעסקו במשפט הימי, מקרקעין וביטוח. הוא היה תומך נלהב של ממשלה פדרלית חזקה בתחום הכלכלי, והשקפתו זו הובילה אותו להצטרף לדעת הרוב בתיקים כמו "מקולוק נגד מרילנד" , "גיבונס נגד אוגדן" ו"פלטשר נגד פק" , לתדהמתם של תומאס ג'פרסון ואישים אחרים ממפלגתו.
השקפותיו הפדרליסטיות החזקות של ג'ונסון כאשר כיהן כשופט בסבבי שיפוט במחוז קרוליינה הדרומית, גרמו לנידויו במדינת הולדתו. ב-1834 הוא עבר להתגורר בברוקלין, ניו יורק, שם הוא נפטר מאוחר יותר באותה שנה כתוצאה מסיבוכי ניתוח שעבר. כמו רוב השופטים בבית המשפט העליון בנשיאותו של מרשל, תרומותיו של ג'ונסון עמדו בצלו של מרשל. עם זאת, החל משנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הפכה גישתו השיפוטית של ג'ונסון לנושא נפרד בתורת המשפט.
ראשית חייו.
ויליאם ג'ונסון נולד בסנט ג'יימס גוז קריק שבפרובינציית קרוליינה הדרומית (כיום חלק ממחוז ברקלי שבקרוליינה הדרומית), לוויליאם ג'ונסון האב, נפח במקצועו, שעבר לקרוליינה הדרומית מניו יורק, ושרה (לבית נייטינגל) ג'ונסון. הוריו היו תומכי המהפכה האמריקאית. במהלך המהפכה, נחשב ג'ונסון האב על ידי הרשויות הבריטיות כ"אחד המורדים המסוכנים והחשובים ביותר". הוא הוביל את המהפכנים של צ'ארלסטון לצד כריסטופר גדסדן וארגן את "עץ החירות" , מקום המפגש של המהפכנים בעיר. לאחר המצור על צ'ארלסטון, נעצרו ג'ונסון האב וגדסדן ונכלאו בסיינט אוגוסטין שבפלורידה על יד המפקד הבריטי סר הנרי קלינטון. ג'ונסון הבן, יחד אחיו ואמו, שגם הם היו מהפכנים, נמלטו בסופו של דבר לניו יורק, שם הם חיו עד תום המהפכה. לאחר המלחמה היה ג'ונסון האב נציג צ'ארלסטון באספה הכללית של קרוליינה הדרומית.
ויליאם ג'ונסון הבן היה בן 14 בקיץ 1787, כאשר התכנסה בפילדלפיה ועידת החוקה. לפי אחד מההיסטוריונים של בית המשפט העליון, "שום דבר לא עיצב את הרגלי החשיבה של ג'ונסון בצורה חזקה יותר מאשר התנסותו במהפכה".
ב-1790 סיים ג'ונסון את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון כמצטיין בכתתו. שלוש שנים לאחר מכן הוא התקבל ללשכת עורכי הדין לאחר שלמד משפטים בהדרכתו של צ'ארלס קוטוורת' פינקני.ג'ונסון היה תומך של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית וייצג את צ'ארלסטון בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בשנים 1794–1800. בתקופת כהונתו האחרונה בבית הנבחרים, החל מ-1798, הוא שימש כיושב ראש הבית. ב-1799 הוא סייע להעביר הצעת חוק לארגון מחדש של מערכת המשפט של המדינה. מאוחר יותר באותה שנה הוא מונה גם כשופט בבית המשפט של המדינה, משרה שנוצרה במסגרת תהליך הארגון שהוא הוביל. כהונתו בבית משפט זהה כללה גם משרה בבית המשפט החוקתי של קרוליינה הדרומית, שהיה הערכאה הגבוהה ביותר במערכת המשפט של המדינה באותה תקופה.
ב-1794 נשא ג'ונסון לאישה את שרה בנט, אחותו של תומאס בנט, שלימים כיהן כמושל קרוליינה הדרומית והיה ידיד קרוב של ג'ונסון. לזוג נולדו שמונה ילדים, שמתוכם שישה הגיעו לבגרות. הם גם אימצו שני פליטים מסנטו דומינגו.
ב-1808 בנה ג'ונסון בית בן 2.5 קומות בשדרות ראטלדג' שבצ'ארלסטון. בעת כהונתו בבית המשפט העליון הוא החזיק בבעלותו עבדים.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-22 במרץ 1804 מינה הנשיא תומאס ג'פרסון את ג'ונסון כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של אלפרד מור, שהתפטר מסיבות בריאות. יומיים אחר כך אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי. ג'פרסון בחר בג'ונסון בן ה-32 בשל מוצאו מאזור גאוגרפי דומה לזה של מור, בשל בריאותו האיתנה של ג'ונסון שאפשרה לו לבלות באופן קבוע בנסיעות (דרישה שהייתה למשרת השיפוט באותה תקופה), ובשל זיהויו של ג'ונסון עם העקרונות הרפובליקנים. ג'ונסון היה השופט העליון הראשון שלא בא משורות המפלגה הפדרליסטית.
בשנות כהונתו על כס השיפוט, קנה ג'ונסון לעצמו מוניטין של מי שהתנגד ברהיטות ולעיתים תכופות לדעת הרוב הפדרליסטי של בית המשפט. בעוד שנשיא בית המשפט העליון, ג'ון מרשל הצליח לעיתים קרובות לנווט בין דעותיהם של רוב השופטים, השקפותיו של ג'ונסון היו עצמאיות. ג'ונסון השיב על כנו את הנוהג של הגשת חוות דעת המשכית (חוות דעת נפרדת מזו של בית המשפט) ובין השנים 1805–1833 הוא כתב כמעט מחצית מחוות דעת המיעוט של בית המשפט. מסיבה זו, הוא כונה "המתנגד הראשון" (first dissenter).