ג'ון קרטין מת ב-5 ביולי 1945 במעון ראש הממשלה בקנברה בגיל 60. הוא היה ראש הממשלה השני שמת תוך כדי כהונתו בתוך שש שנים והיחיד עד היום שמת בתוך מעון ראש הממשלה (The Lodge). כומר קתולי נקרא לערש הדווי שלו אך התבקש לעזוב. כל חייו סירב קרטין להציג את כף רגלו בכנסייה קתולית, אפילו לו בטקסי נישואין של ידידיו. גופתו הוטסה לפרת' במטוס DC-3 דקוטה של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי שלווה על ידי תשעה מטוסי קרב. בטקס ההלוויה שלו שנערך בבית הקברות קאראקטה שבפרת' השתתפו יותר מ-30,000 איש בנוסף לעוד רבים שנצבו ברחובות.
לאחר מותו, ירש אותו בתפקידו פרנק פורד שהוחלף לאחר שמונה ימים בבן צ'יפלי שנבחר להיות מנהיג הלייבור וראש הממשלה.
מורשתו.
ג'ון קרטין יזכר על הניצחון הסוחף ביותר של מפלגת הלייבור במערכת הבחירות של 1943, על השורה של התיקונים החברתיים שהנהיג במהלך שנות כהונתו ועל הפיכתה של אוסטרליה למדינת רווחה. העברתו של החוק שקיבל את חוק וסטמינסטר, בניגוד לעמדתן של ארבע ממשלות קודמות, ציינה את עצמאותה החוקתית של אוסטרליה. חוק זה יחד עם חוקת אוסטרליה וחוק אוסטרליה (Australia Act) של 1986, הוא אחד ממרכיבי המפתח של המסגרת החוקתית המודרנית של אוסטרליה.
מותו בטרם עת העניק לו מקום מיוחד בהיסטוריה של הפוליטיקה האוסטרלית. מנהיגי מפלגת הלייבור שבאו אחריו, במיוחד בוב הוק וקים ביזלי, שאפו להמשיך את דרך "תנועת הלייבור הפטריוטית" של קרטין. גם חלק מהפוליטיקאים השמרנים חלקו כבוד למורשתו של קרטין. מיד לאחר מותו העביר הפרלמנט האוסטרלי החלטה לשלם קצבה שנתית של 1000 ליש"ט לאלמנתו של קרטין, עד אשר נחקק חוק שהסדיר תשלום קצבאות לאלמנותיהם של ראשי הממשלה לשעבר.
על שמו של קרטין נקרא מחוז הבחירה באוסטרליה המערבית, שאותו הוא ייצג במהלך הקריירה הפוליטית שלו, פרבר של הבירה קנברה, אוניברסיטה בפרת' וספרייה על שמו בתוכה, מכללה לאומנויות בפרמנטל, בית ספר לרפואה בקנברה, תחנת בקר בטריטוריה הצפונית, בניין המטה לשעבר של מפלגת הלייבור במלבורן ועוד מבנים, רחובות ופארקים ברחבי אוסטרליה. ב-1975 הנפיק הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו. ב-14 באוגוסט 2005, ביום השנה ה-60 לסיום המלחמה באוקיינוס השקט, הוסר הלוט מעל פסל ארד של קרטין בחזית בניין העירייה של העיר פרמנטל שבאוסטרליה המערבית.
טיימוקו גרן-קויאטה
טיימוקו גרן-קויאטֶה (Tiemoko Garan Kouyaté; 27 באפריל 1902–1942) היה מנהיג עובדים יליד סודאן הצרפתית ותועמלן לרעיון הפאן אפריקאיות במרחב הדובר-צרפתית.
גרן-קויאטֶה נולד בסגו (כיום בשטח מאלי), למד בגורה, סנגל וכיהן כמורה בחוף השנהב. ב-1923 נסע להרחיב את השכלתו באקס-אן-פרובאנס (צרפת) והצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת. ב-1926 גורש מהלימודים בגין הפצת תעמולה קומוניסטית. ב-1927 ייסד בפריז, יחד עם אינטלקטואלים אפריקאים אחרים את "הליגה להגנת הגזע השחור" (La Ligue universelle de défense de la race nègre) וערך את ביטאונה "La Race nègre". עם פיצול התנועה יסד את "איגוד העובדים הכושים" (Union des travailleurs nègres) וערך את ביטאונו, "Le Cri des Nègres" ("צעקת הכושים"). גם יוזמה זו לא האריכה ימים עקב מחלוקות על עומק המחויבות לקומוניזם ודחיקתו של גרן-קויאטֶה על ידי הקומוניסטים הסטליניסטים. לאחר התפרקות האיגוד חבר גרן-קויאטֶה ללאומן האלג'יראי מסאלי חאג' וקבוצתו "כוכב צפון אפריקה" (Étoile Nord-Africaine).
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שהה בלונדון ושיתף פעולה עם מנהיגים פאן אפריקאים כמרקוס גארבי, ג'ורג' פדמור וויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז.
ב-1942 הוצא להורג על ידי השלטונות הנאציים בצרפת במבצר מוליסון (Fort Montluçon).
קו המצודות המזרחי בהר חברון
קו המצודות המזרחי - הוא קו של מצודות הפרוש לאורך דרך רומית קדומה שעברה על הרכסים שממזרח להר חברון בין תקוע ל-משטרת לציפר. המצודות שימשו להגנת יישובים חקלאיים, בורות מים והנזירים הרבים שחיו באזור מפני חדירת שבטים סרצנים שחיו ממזרח לאזור הר חברון. שרידי המצודות נשתמרו עד ימינו ונחקרו במהלך מספר סקרים ארכאולוגים.
תיארוך המצודות.
הקמת המצודות מתוארכת לסוף המאה הרביעית ותחילת המאה החמישית (התקופה הביזנטית) ומשויכת לתאודוסיוס הראשון ולתאודוסיוס השני אבל ממצאים שהתגלו באתרים מצביאים על כך שהמצודות נבנו על יסודות קדומים יותר (התקופה הרומית ותקופת בית שני).
השיוך ללימס פלשתינה.
לימס פלשתינה הוא קו הגנה שהוקם על ידי הרומאים על מנת להגן על הנגב מפני פולשים מדרום בעזרת סדרת מצודות בין הים התיכון לים המלח והחוקרים חלוקים האם קו מצודות חברון שייך לקו לימס.
דרבי היבלות
המרוץ הטראנס יבשתי
ישיבת נווה שמואל
ישיבת נווה שמואל (מכונה: נוֹ"ש) היא ישיבה תיכונית שנוסדה בשנת ה'תשמ"ג, 1983, באפרת. הישיבה משתייכת לרשת מוסדות אור תורה סטון, ובה כ-300 תלמידים בכתות ט'-י"ב. תלמידי הישיבה מגיעים מיישובים רבים, ובפרט מאזור גוש עציון. כיום עומד בראשות הישיבה הרב אבישי מילנר, בוגר ישיבת הר עציון.
רקע.
הישיבה הוקמה באוגוסט 1983 (ר"ח אלול) בשנותיה הראשונות של אפרת והייתה המוסד הראשון של רשת אור תורה סטון. ראש הישיבה הראשון היה הרב שמעון גולן, לאחריו הרב יהושע רייך, ולאחריו, עד שנת 2017, הרב יעקב פישר, בעברו משגיח בישיבת הר עציון ור"מ בישיבת כפר הרא"ה. כיום, ראש הישיבה הוא הרב אבישי מילנר. מנהל התיכון הראשון היה מאיר קראוס, ונכון לשנת 2022 אל"ם במיל' חזי זכריה.
דרכה החינוכית.
הישיבה משתייכת לזרם האורתודוקסיה המודרנית ודוגלת בערכי הציונות הדתית ופתיחות יחסית לחינוך הממלכתי-דתי. רוב הרמ"ים בישיבה רואים עצמם כממשיכי ישיבת הר עציון שבאלון שבות. לצידם משמשים רמי"ם בוגרי ישיבות ברוח של "מרכז הרב".
בזמן המוקדש ללימודי קודש נלמדים גם שיעורי תנ"ך ומחשבה. נלמדים גם דף יומי, רמב"ם יומי, ויזמות שונות המאורגנות על ידי התלמידים כמו "משמרים" ו"שבוע וולוז'ין".
בישיבה תוכנית מנהיגות שבה שומעים שיחות ממרצים במגוון תחומים. כל שנה נערכים בישיבה פאנלים בנושאים כמו כלכלה, פריפריה וביטחון. בשנת 2009 הגיעה הישיבה למקום הרביעי בטבלת הגיוס הקרבי לצה"ל וב-2014, הגיעה לעשירון העליון של בתי הספר הערכיים ביותר.
מרבית התלמידים לומדים בשתיים מן המגמות המוצעות: פיזיקה, ביולוגיה, מחשבים, מדעי הסביבה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, קולנוע והיסטוריה. מגמת הקולנוע בישיבה זוכה לפרסים על עבודת הגמר וחצי הגמר. מגמת הספרות הגיעה למקום הראשון בישראל בממוצע הבגרות.
לכל מחזור יש שניים - שלושה מדריכי פנימייה, לפי מספר הכיתות.
בכל שנה יוצאים תלמידי הישיבה יחד לטיול או לשבת יער, לסירוגין, בארגון השמינית, כחלק משבוע חקלאות ישיבתי. באחד מערבי הטיול מתקיים כל שנה מופע ה"חידונו"ש" הכולל חידון תחרותי בין השכבות, סרטונים מבדרים ושיר עם קליפ שהכינו השמינית.
העיתון הישיבתי, "עיתונו"ש", מתפרסם בערך אחת לחודש, בכל שבת ישיבה, וכותבים בו אנשי צוות ותלמידים. העורכים הם תלמידים בכיתה י"א-י"ב.
פעם בשנתיים מתווסף למחזור כיתה מקדמת, שמטרתה לעזור לתלמידים המתקשים בלימודים להשלים תעודת בגרות ולהשתלב בהווי החברתי של הישיבה.
נווה שמואל
נווה חנה
פסטיבל צו קריאה
אוניברסיטת פיסק
אוניברסיטת פיסק (באנגלית: Fisk University) היא אוניברסיטה פרטית בנאשוויל, טנסי, באופן היסטורי מוסד לימוד לעבדים משוחררים. האוניברסיטה היא מוסד הלימוד הראשון בדרום ארצות הברית לאפרו-אמריקנים בלבד שקיבל הסמכה אקדמית.
היסטוריה.
המוסד נוסד כבית ספר לעבדים משוחררים ב-1866, חצי שנה לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית על ידי כמרים חברי המיסיון שביקשו להקנות לעבדים המשוחררים חינוך, השכלה והכשרה מקצועית. השטח עליו הוקם המוסד אורגן על ידי הגנרל קלינטון פיסק במתחם קסרקטין נטוש. פיסק מונה כאחראי על שיקום הדרום מטעם צבא הצפון ואף תרם 30,000$ להקמת המוסד שנקרא על שמו, The Fisk Freed Colored School (בית ספר פיסק לצבעונים משוחררים). בית הספר נפתח ב-9 בינואר 1866 עם 200 תלמידים, כעבור פחות משנה האמיר מספר הנרשמים ל-900. גילאי התלמידים נעו מ-7 ועד 70. בהמשך הוכר המוסד כקולג'.
ב-1871 הוקמה מקהלת א-קפלה לשירי ספיריטואלז מתלמידי המוסד בשם "Fisk Jubilee Singers", שערכה מסעות הופעות על מנת לגייס כספים למוסד. המקהלה הפכה להצלחה. במרץ 1872 הופיעה בפני נשיא ארצות הברית יוליסס סימפסון גרנט וכשנה לאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות באירופה. ההכנסות מקונצרטי המקהלה שימשו לבניית הבניין המרכזי הראשון בקמפוס האוניברסיטה, Jubilee Hall. ב-1974 הוכרז הבניין אתר היסטורי לאומי. מקהלת הסטודנטים של האוניברסיטה פעילה עד היום.
בין השנים 1915 ל-1925 קידם נשיא הקולג', פאייט אברי מקנזי (Fayette Avery McKenzie), את רמתו האקדמית במטרה להשיג הכרה כאוניברסיטה. הקולג' הוכר על ידי אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו כקולג' מכין וב-1930 הוכר כאוניברסיטה. ב-1947 מונה לעמוד בראש האוניברסיטה נשיא שחור ראשון, צ'ארלס ס. ג'ונסון (Charles S. Johnson). ב-1952 הייתה פיסק האוניברסיטה הראשונה לאפרו-אמריקאים בה הוקם תא של אחוות סטודנטים פי בטא קפא.
לאוניברסיטה נתרמו יצירות מאת הציירת ג'ורג'יה אוקיף והצלמים אלפרד סטיגליץ וקרל ואן וכטן וכן אוספי מוזיקה חשובים המתעדים את הרנסאנס של הארלם, תקופת פריחה של התרבות השחורה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
מחלקות.