על פי מפקדי אוכלוסין בקנדה, בשנת 2001 הזדהו 1.2% מהאוכלוסייה כרב-גזעיים, ובשנת 2006 מניינם עלה ל-1.5%. חלק מהם הם צאצאים של עבדים שברחו מארצות הברית לקנדה במאה ה-19 באמצעות מסילת הרכבת המחתרתית. כמו כן, חלקם הם בני נישואי תערובת של מהגרים אירופאיים ובני שבט ה.
בארצות הברית בוצע בשנת 2000 שינוי בשאלון מפקדי האוכלוסין המאפשר לנסקרים לבחור יותר מגזע אחד, וכך לציין שהם רב-גזעיים. בשנת 2010 כ-2.4% מהאוכלוסייה הזדהו כרב-גזעיים. אמריקאים רבים משתמשים במונח biracial ("דו-גזעי"). נישואים בין-גזעיים, בעיקר בין לבנים ושחורים, נחשבו ללא-מוסריים ולא-חוקיים ברוב מדינות ארצות הברית עד אמצע המאה ה-20. בקליפורניה ומדינות נוספות במערב ארצות הברית נאסרו גם הנישואים עם אסייתיים, כחלק מהגישה השלילית כלפי יפנים וסינים. במהלך המאה ה-20 בוטלו מרבית החוקים מסוג זה, ובשנת 1967, בפסק דין לאבינג נגד וירג'יניה, פסל בית המשפט העליון של ארצות הברית את כלל החוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים בארצות הברית.
ארצות הברית היא אחת המדינות בעלות הגיוון הגזעי הרב ביותר בעולם. חלק ניכר מהאמריקאים הם צאצאים של קבוצות אתניות ולאומיות רבות שהיגרו לארצות הברית במהלך השנים. ב-20 בינואר 2009 הושבע ברק אובמה כנשיא הרב-גזעי הראשון בארצות הברית, בן לאם אמריקאית ממוצא אירופי ואב משבט הלואו בקניה. הביוגרפיה הרשמית של אובמה באתר הבית הלבן מתארת אותו כאפרו-אמריקאי, אך בהוואי, שם נולד, הוא יכונה "האפה", הכינוי המקומי לרב-גזעיים.
באיי פיג'י האוכלוסייה היא מעורבת מאוד. ילידי האי הם תערובת של פולינזים ומלנזים, כתוצאה מההגירה המקורית לדרום האוקיינוס ​​השקט לאורך ההיסטוריה. מהמאה ה-19 נוספו אליהם מהגרים מאסיה (שנקראו בפיג'י "גירמיטים"), שהשתלבו באוכלוסייה. מהגרים אלו הגיעו מהאזורים בהם נמצאות כיום הודו, פקיסטן, בנגלדש ומיאנמר.
פרחאת עבאס
פראת מקי עבאס (בערבית: فرحات عباس; בתמזיגת: Ferḥat Ɛebbas; 24 באוגוסט 1899, בואפרון - 24 בדצמבר 1985, אלג'יר) היה פוליטיקאי אלג'יראי ממוצא קבילי, מראשי המאבק לעצמאות של אלג'יריה. ייסד את האיחוד העממי האלג'יראי UPA ואת האיחוד הדמוקרטי של המניפסט האלג'יראי UDMA שהצטרף ל FLN בימי מלחמת העצמאות. בשנים 1958–1961 כיהן עבאס כראש הממשלה הזמנית של הרפובליקה האלג'יראית GPRA . אחרי הכרזת העצמאות, נבחר ליושב ראש האספה הלאומית החוקתית של אלג'יריה, תפקיד שבו כיהן בשנים 1962–1963. בתוקף תפקיד זה היה פרחאת עבאס ראש המדינה הראשון של אלג'יריה, לפני הנשיא הראשון אחמד בן בלה.
היה רוקח בהכשרתו.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
פרחאת עבאס נולד בקיץ 1899 כבנם השביעי מתוך שלושה עשר ילדיהם של הקאיד סעיד בן אחמד עבאס ושל אשורה בנת עלי לבית מאזה. מקום הולדתו היה בואפרון, כיום בוואג'אנה, יישוב שהוא חלק מהכפר המעורב טאהר שבמחוז ג'יג'ל. האב היה הקאיד של הכפר שאהנה וזכה לאות שליון הכבוד של צרפת בדרגת מפקד. משפחתם הייתה משפחה כפרית ממוצא קבילי שנאלצה לנטוש בשנת 1871 את קביליה הקטנה אחרי תבוסת המרד של מוחמד אל מוקראני. הסב גורש מאדמותיו על ידי השלטון הצרפתי והורד למעמד של פלאח. או פועל חקלאי. הוא ירד מהרמות הגבוהות ויצא להתיישב באזור החוף.
מגיל 10 למד עבאס בבית ספר יסודי צרפתי בעיר ג'יג'ל ומכיוון שהיה תלמיד טוב בגיל 15 נשלח עם מלגה ללמוד בתיכון בסקיקדה שכונתה אז פיליפוויל, במחוז קונסטנטין. אחרי סיום מבחני הבגרות שירת בשנים 1921–1924 בצבא בחיל הרפואה הצרפתי ועלה תוך כדי כך לדרגת סמל. באותה תקופה התחיל לכתוב מאמרים בעיתונים בשמות -עט שונים, אחד מהם "כאמל אבנסראז'". בתום השירות הצבאי למשך תקופה הארוכה בשנים 1924–1933 למד רוקחות באוניברסיטת אלג'ר,תקופת הלימודים נמשכה שמונה שנים, יותר משש השנים הדרושות, מכיוון שעבאס התעניין יותר בפוליטיקה ובספרות מאשר במדעי החיים וכימיה. באותן השנים קרא את ספרי ויקטור הוגו, את סופוקלס, את הצהרת זכויות האדם והאזרח, פרסם ב"אל תקאדון" ("הקדמה") וב "Le Trait d'Union " (מקף) מאמרים בקורתיים כלפי הקולוניאליזם.
בעת לימודיו נעשה פעיל ב"אחוות הסטודנטים המוסלמים של צפון אפריקה"(AEMAN) (משנת 1931 - איגוד). הוא נבחר ליושב ראש שלה בשנים 1926–1927 וליושב ראש בשנים 1927–1931. בקונגרס האיגוד הלאומי של הסטודנטים ב-1930 נבחר לסגן יושב ראש האיחוד הלאומי של הסטודנטים בצרפת.
נגד הקולוניאליזם, בעד השתלבות בצרפת על בסיס שווה.
תחילה הושפע פרחת עבאס על ידי האידאולוגיית "הלאומנות האינטגרלית" של שארל מוראס, מייסד האקסיון פראנסז.
. הוא נמשך עלי די רעיון "הדמוקרטיה המקומית" סוג היחיד של דמוקרטיה ריאלית המקובל על מוראס:אוטונומיה של אגודות מקומיות ואזוריות, אוטונומיה בהסדרים חברתיים וכלכליים, זכות בחירות כללית בבחירות העירוניות, ייצוג גדול של אגודות, קומונות, נכבדים ומנהיגים ילידים באספה שתייצג אותם מול הממשל הצרפתי.
עבאס לא היה היחיד באליטה המוסלמית של צרפת שנמנה עם חסידי "אקסיון פראנסז". היו כאלה האשמי שריאף, לימים יועץ משפטי של המלך מוחמד החמישי וסניגורו של אחמד בן בלה וכן נציגים קבילים, שהוטרדו על ידי ההשתלטות הערבית ואהדו את חזון הביזור של שארל מוראס
עבאס התבטא אז בעד מדיניות התבוללות תוך שמירת סטטוס אישי, ופעל במסגרת תנועת הנוער האלג'יראי שדרש שוויון זכויות במסגרת הריבונות הצרפתית ופיתח את חשיבתו הפוליטית העצמית.
בשנת 1931 פרסם עבאס את הספר " "Le Jeune Algérien", (האלג'יראי הצעיר) שכלל את מאמריו משנות ה-1920, לרבות את הרעיון להיאבק בקולוניזציה על מנת להבטיח הסכמה בין הצרפתים הנוצרים למוסלמים. הוא הוקיע בה את "מאה שנות הקולוניזציה הצרפתית" .
הדגיש בו גם את סוגיות ה"אלג'ראיות", חמדנות המתיישבים, המדינה האלג'יראית והאסלאם
אחרי סיום לימודיו בשנת 1933 עבד עבאס כרוקח בעיר סטיף, בה הפך מהר לדמות פוליטית. בשנת 1934 נבחר למועצה הכללית של מחוז קונסטנטין וב-1935 למועצת העיר. בהמשך נבחר גם ל"משלחות הפיננסיות" (Délégations financières) שהיו מעין פרלמנט אלג'יראי בעל סמכויות מוגבלות.
בשנים 1935–1938 עמד עבאס בראש חוג לחינוך בסטיף שבחסותו אורגנו ישיבות בנושאי תרבות ודת
הצטרף לפדרציית הנבחרים המוסלמים במחוז קונסטנטין והפך לעורך הבטאון שלה, בשבועון "L’Entente franco-musulmane" (ההסכמה הצרפתית-מוסלמית") שנודע בשמו המקצור "L'Entente. עבאס נהנה מהערכת יושב ראש הפדרציה, ד"ר מוחמד בנג'לול, שקידם אותו בשנת 1937 כעורך הראשי של השבועון. בדפי אותו עיתון פרסם עבאס ב-27 בפברואר 1936 את מאמרו "צרפת זו אני".("La France, c’est moi") .
במאמר זה התכחש עבאס לחלומות הלאומיים מנעוריו והצהיר את אהבתו לצרפת:
אולם די מהר התאכזב עבאס מהמדיניות הצרפתית . גם בנג'לון נאבק באותה תקופה נגד "קודקס הילידים" הצרפתי שהגביל מאוד את זכויות ילידי אלג'יריה המוסלמים. משראה שהשאיפות לשוויון רחוקות מלהתגשם, הקים עבאס בשנת 1938 מפלגה מקומית של המוסלמים האלג'יראים בשם "'האיחוד העממי האלג'יראי" או בשמה המלא "האיחוד העממי האלג'יראי למען זכויות האדם והאזרח".
ארגון זה עדיין נאבק למען הפיכת אלג'יריה לפרובינציה צרפתית שווה לשאר הפרובינציות ולפי דוגמתן. הוא נאבק למען זכויות שוות לצרפתים ולאלג'יראים תוך שימור התרבות האלג'יראית והשפה הערבית כערכים בעלי חשיבות ראשונה. המוטו של המפלגה היה "דרך העם בעד העם"
וסיסמת המאבק שלה - "לכו אל העם".
המפנה אל המאבק לעצמאות.
מלחמת העולם השנייה השפיעה על תפיסתו של פרחאת עבאס. ההתפתחויות שמו קץ לתקוותיו ל"שוויון במסגרת ריבונות צרפתית" ושכנעו אותו ש"הקולוניאליזם הוא מפעל גזעני של השתלטות וניצול' שבו היו מעורבות לחלוטין אפילו האליטות הרפובליקניות הצרפתיות הנאורות ביותר"
בשנת 1940 התגייס עבאס בהתנדבות בשירות הרפואי של הצבא הצרפתי.
ב-10 באפריל 1941 הוא שלח למרשל פיליפ פטן, מנהיג המשטר וישי של "המדינה הצרפתית", שנמצאה בחסות גרמניה הנצאית, דו"ח בכותרת "אלג'יריה של מחר" שבו קרא לשים לב לגורל הילידים המוסלמים והציע בזהירות להפיעל רפורמות. פטן השיב לו בנימוס מבלי להתחייב לדבר.
אחרי נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, פנה עבאס אל האדמירל פרנסואה דרלאן שהושאר בשלטון על ידי בעלות הברית, אולם דרלאן בחר שלא לבצע שינויים גם בנוגע למעמד המוסלמים, וגם במעמדם של יהודי אלג'יריה,
ב-10 בפברואר 1943 פרסם פרחאת עבאס עצומה (מניפלסט) שבה דרש מעמד חדש אוטונומי עבור אלג'יריה, הרבה מעבר לדרישותיו עד אז
אחרי התכנסות מחדש של "משלחות הפיננסיות" של אלג'יריה באישור המושל הכללי מרסל פרוטון (Peyrouton), במאי 1943 הוסיף עבאס נספח שנקרא "פרויקט לרפורמות" בעקבות המניפסט של העם האלג'יראי ובו רומז לראשונה על "אומה אלג'יראית".
הפרויקט הועמד לעיון וזכה בתמיכת 21 חברי "המשלחות" הוותיקים. אולם יורשו של פרוטון בתפקיד, הגנרל ז'ורז' קטרו חסם את הפרויקט ודחה את יוזמותיו של עבאס. "המשלחות הפיננסיות" של הערבים והקבילים פוזרו על ידי המושל. בין ספטמבר לדצמבר 1943 הועמד עבאס במעצר בית באן סלאח בפקודת הגנרל דה גול, ראש הוועד הצרפתי לשחרור לאומי.
בהמשך נענה דה גול חלקית לקבילות המוסלמים: באמצעות צווים ב-7 במרץ 1944 אישר התאזרחותם של עשרות אלפי מוסלמים בלי לגעת במעמד המשפט האסלאמי לגביהם והקים אספות מקומיות בכוללות ילידים בשיעור של שתי חמישיות מכלל חבריהן. בעיני עבאס וחבריו ויתורים אלה לא היו מספקים. ב-14 במרץ 1944 ייסד עבאס את אגודת "ידידי מניספט החירות" Amis du manifeste de la liberté (AML)