שומר הראש
שומר הראש (במקור: The Bodyguard) הוא סרט מותחן-רומנטי אמריקאי משנת 1992 בבימויו של מיק ג'קסון ובכיכובם של קווין קוסטנר, ויטני יוסטון, גארי קמפ וביל קובס. קוסטנר מככב בסרט כסוכן לשעבר של השירות החשאי של ארצות הברית, שנשכר להיות שומר הראש של כוכבת מוזיקה, אותה מגלמת ויטני יוסטון. לורנס קסדן כתב את התסריט לסרט כבר בשנות ה-70, במקור בעבור סטיב מקווין ודיאנה רוס. סרט זה, אותו הפיק קוסטנר, היה הופעת הבכורה הקולנועית של יוסטון כשחקנית. סרט זה היה לסרט השני הרווחי ביותר ברחבי העולם בשנת 1992. פסקול הסרט הפך לפסקול הנמכר ביותר בכל הזמנים, שמכר למעלה מ-42 מיליון עותקים ברחבי העולם.
תקציר העלילה.
רייצ'ל מארון (ויטני יוסטון) היא כוכבת קולנוע ומוזיקה ומועמדת לפרס אוסקר, אשר אדם מסתורי עוקב אחריה ושולח לה מכתבי איום על חייה. פרנק פרמר (קווין קוסטנר) הוא סוכן לשעבר בשירות החשאי של ארצות הברית, ששימש חלק בחוליות ההגנה של הנשיאים ג'ימי קרטר ורונלד רייגן. פרנק סובל מטראומה ורדוף על ידי העבר - שכן הוא לא היה נוכח בזמן ניסיון ההתנקשות ברונלד רייגן. כיום, הוא שומר ראש פרטי מקצועי מוצלח ביותר אשר מגן על אח"מים בעולם העסקי. הוא נשכר על ידי מנהלה האישי של רייצ'ל, ביל דבאני (ביל קובס), כדי להגן עליה מאחר שהיא מקבלת מספר מכתבי איום על חייה ולאחר שפצצה קטנה התפוצצה בחדר ההלבשה שלה.
הסרט עוקב אחר קריירת השירה של רייצ'ל ועל חיי המשפחה. פרנק איננו בטוח כי הוא מעוניין בתפקיד, שכן הוא חושב שרייצ'ל היא דיווה מפונקת שמתעלמת מהאיומים על חייה. מנהליה של רייצ'ל הסתירו ממנה ושמרו בסוד את אירוע הפצצה בחדר ההלבשה. בתחילה, רייצ'ל סבורה כי פרנק הוא פרנואיד וכי טכניקות ההגנה שלו חודרות לפרטיותה. שומר הראש הנוכחי של רייצ'ל טוני (מייק סטאר) מתמרמר על נוכחותו של פרנק. לאחר שמסתיימת הופעה ציבורית של רייצ'ל, הקהל משתולל ובמקום מתפתחת מהומה. לאחר שפרנק מגן על רייצ'ל בהצלחה מפני הסכנה, ומכניס אותה בביטחה למכוניתה - רייצ'ל מתאהבת בפרנק. בתחילה, הוא מנסה לשמור על מערכת יחסים מקצועית בלבד איתה, אולם בסופו של דבר הוא שוכב איתה. לאחר מכן, מתוך הכרה כי מערכת היחסים האישית ביניהם עלולה לפגוע ביכולות שלו להגן עליה, פרנק מפסיק את הרומן ביניהם, למורת רוחה של רייצ'ל. רייצ'ל הפגועה מפרה בכוונת תחילה את שגרת האבטחה שקבע פרנק, ואף מנסה לשכב עם גרג פורטמן (תומאס אראנה), חברו לשעבר של פרנק, איתו עבד ביחד בשירות החשאי. לאחר שהיא מוטרדת בטלפון על ידי האדם המסתורי שעוקב אחרי, רייצ'ל מזדעזעת ומבינה כי היא חייבת לבטוח בפרנק. היא מבינה את חומרת המצב, ולבקשתו של פרנק - מבטלת את המשך סיבוב ההופעות המתוכנן שלה.
פרנק, רייצ'ל, הנרי (הנהג של רייצ'ל) (כריסטופר בירט), פלטשר (בנה של רייצ'ל) (ניקסון דה-ווהאן) וניקי (אחותה הבכורה של רייצ'ל) (מישל לאמר ריצ'רדס) נוסעים ביחד לבית אביו של פרנק - בקתת עץ גדולה בהרים מושלגים, ליד אגם. אביו של פרנק, הרב פארמר (ראלף וייט) הוא עורך דין בגמלאות, המברך את הקבוצה אל ביתו. בעת שהותה בבקתה, ניקי מנסה לפתות את פרנק, אולם הוא מסרב לה והיא כועסת עליו. למחרת, פלטשר כמעט נהרג כאשר פצצה מתפוצצת בתוך סירה, בה הוא שט רגעים ספורים קודם לכן. פרנק מבחין בעקבות מסביב לבקתה, וכן כי מישהו חיבל ברכבים, ומבין כי האדם המסתורי שעוקב אחרי רייצ'ל הגיע עד לשם.
פרנק נועל היטב את הבית, ואת כולם בתוכו, עם כוונה לעזוב למחרת בבוקר. באותו הלילה, ניקי השיכורה מתוודה בפני פרנק כי היא מקנאת באחותה, ולכן שכרה רוצח שכיר שיהרוג אותה. כמו כן, ניקי מכחישה כי המכתבים הגיעו ממנה וטוענת כי הגיעו עוד קודם לכן, אך טוענת בפניו כי "אלה המחשבות שלי! הם קראו את המחשבות שלי!" וכך פרנק מסיק כי העוקב האובססיבי של רייצ'ל והאדם שמנסה להרוג אותה - הם לא אותו האדם. ניקי מבינה כי הרוצח ששכרה יהיה מוכן להרוג אפילו את אחיינה האהוב פלטשר, על מנת להגיע אל רייצ'ל, אולם היא איננה יודעת כיצד לבטל זאת, שכן זהותו של הרוצח לא ידועה לה. במהלך אותו הלילה הרוצח פולש אל תוך הבית, וניקי מנסה לעצור אותו, אולם הוא יורה בה והורג אותה, בטרם הוא נמלט מן המקום. למחרת בבוקר, פרנק מגלה דרך עמיתיו בשירות החשאי כי שולח מכתבי האיום נתפס, וכי הוא היה כבר במעצר בזמן שבו ניקי נורתה.
מספר ימים לאחר שמתקיימת הלווייתה של ניקי, רייצ'ל משתתפת בטקס פרסי האקדמיה האמריקאית לקולנוע ה-67, בו היא מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בעוד רייצ'ל עולה לבמה לקבל את הפרס, לאחר שהוכרזה זכייתה, נודע כי הרוצח הוא גרג פורטמן (שמתחזה לצלם). הוא מנסה לירות בה באמצעות אקדח המוסתר במצלמת וידאו. פרנק קופץ לפניה, על מנת להציל את חייה. הוא נורה, אולם בטרם הוא מאבד את הכרתו - פרנק יורה ירייה דרך עדשת המצלמה, החודרת דרך עיניו של הרוצח (גרג פורטמן) והורגת אותו.
כעבור זמן-מה, פרנק פוגש את רייצ'ל בשדה תעופה. היד שלו תלויה במתלה. לאחר שפרנק מילא את כל חובותיו בהצלחה - הוא נפרד מרייצ'ל בנשיקה, ועובר למשימה הבאה שלו.
ליהוק.
התסריט הראשון של הסרט מאת לורנס קסדן הוצע במקור בשנת 1976 עם לסטיב מקווין ודיאנה רוס כזוג השחקנים הראשי, אולם המשא-ומתן עימם לא צלח, שכן מקווין סירב ששמו יופיע מתחת/אחרי שמה של רוס. בשנת 1979 נעשה ניסיון נוסף להפיק את הסרט, הפעם עם ראיין אוניל לצידה של רוס, אולם הפרויקט נפל בשל מחלוקות קשות ביחסים האישיים שבין שני הכוכבים.
אוליביה ניוטון-ג'ון, מדונה, דבי הארי, ג'נט ג'קסון ודולי פרטון היו, בשלב כזה או אחר, מועמדות לתפקיד של רייצ'ל מארון.
ביקורות ותגובות.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון 34% מתוך 47 ביקורות. כמו כן קיבל הסרט שבע מועמדויות לפרס פטל הזהב, לרבות פרס הסרט הגרוע ביותר של השנה.
דובי נמלים זוטיים
ענבל לורי
ענבל לורי (נולדה ב-17 בספטמבר 1976) היא שחקנית, תסריטאית, אימפרוביזטורית ומורה לאימפרו ישראלית.
קורות חייה.
ענבל לורי נולדה בירושלים וגדלה בשכונת ארמון הנציב, היא הבת הבכורה במשפחתה ולה אח ואחות צעירים ממנה. היא בוגרת בית הספר לאמנויות בירושלים במגמת תיאטרון (1994). לורי הייתה חברת גרעין "דיוניסיאה". בנח"ל בקיבוץ צאלים, שירתה בצה"ל כמפקדת כיתה, סמלת מחלקה ומש"קית הסברה.
בתום שירותה הצבאי החלה לורי ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב (2000-1997). כבר בתקופת לימודיה בניסן נתיב התחילה להופיע בערבים בברים בירושלים במופע המערכונים של קבוצת "החצילים", מופע שאותו כתבו וביימו חברי הקבוצה.
במרץ 2001 עברה לורי לגור בתל אביב והופיעה בתמונע עם להקת אימפרוביזציה בשם "למה אלפקה". ב"למה אלפקה" הכירה את מולי שולמן, שנהפך לשותף שלה במופע דואט מאולתר בשם Three Falling, יחד הם טסו לפסטיבלים בליובליאנה בסלובניה, אמסטרדם שבהולנד ובשלב מסוים צירפו לקבוצה את השחקנים רועי צדוק ואלון נוימן ואת די ג'יי מרציאנו (איתמר צור). במרץ 2012 הוזמנה לורי לברלין להופיע ולהעביר סדנה במסגרת פסטיבל האימפרוביזציה בעיר.
ב-2002 למדה לורי בבית הספר לכתיבה של יובל המון, בו כתבה את המחזה "עד שירתח", שזכה בפסטיבל "פותחים מסך" בבית ליסין ולורי קיבלה עליו מלגה. אחר-כך כתבה את המחזה "היום נחיה!", שעלה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא ולורי גילמה את התפקיד הנשי הראשי. היא זכתה במלגת מקרן שרת אמריקה ישראל במחזאות על המחזה "קובה".
ב-2004 לורי כתבה וביימה ביחד עם הבמאי ג'וש פדאם את "גדוד העלייה", סרט תיעודי דובר עברית ורוסית. הסרט עוסק בעולים מחבר העמים בעליה של שנות ה-90 שלא נתנו להם להתגייס לצה"ל, לכן הם הקימו גדוד משלהם ושמרו על התנחלויות. הסרט הוקרן בערוץ "יס דוקו" בכבלים ובפסטיבל הסרטים בחיפה.
ב-2007 כתבה לורי את הצגת היחיד "האשה שיכולתי להיות" שעלה לראשונה במסגרת התיאטרונטו. לורי זכתה בפרס קיפוד הזהב 2008 בקטגוריית "מבצעת השנה" על ביצועיה בהצגה. המחזה עוסק בבחורה שמגיעה לגיל שלושים, מבינה שהיא כישלון ומאשימה בכך את ארבע הנשים הדומיננטיות במשפחתה: סבתה שלא מבינה מדוע נכדתה לא נשואה עם ילדים, אמא אנרכיסטית, אחות פוסט-פמיניסטית ודודה מיזנתרופית. לקראת יום הולדתה, גיבורת המחזה הולכת "לסגור חשבון" עם ארבע הנשים, לורי מגלמת את כל חמש הדמויות. "האשה שיכולתי להיות" אינו מחזה אוטוביוגרפי, אלא מבוסס על צדדים באישיותה של לורי שפותחו לכדי פרסונות נשיות בעלות אג'נדה ברורה. זהו מפגן של דמויות נשיות חזקות. את המחזה ביים וערך שמוליק לוי ("קצרים"), שגם נתן להצגה את שמה ואת כותרת המשנה שלה "קומדיה עצובה". את העבודה עם לוי מגדירה לורי כאחד הניסיונות המשמעותיים בקריירה שלה. לורי הופיעה עם ההצגה באמסטרדם ובבולגריה.
לורי כתבה דיאלוגים לסדרות ותוכניות הטלוויזיה "האלופה 2", "בובות", "שחק אותה סשו" ו"דני הוליווד".
ענבל לורי חברה בתיאטרון האינקובטור, במסגרתו מועלה החל מ-2010 מזה ארבע עונות המופע "פרה שחוטה". המופע מתבסס על רעיון של השחקן היוצר יאיר להמן שפותח בשיתוף האינקובטור ובית אבי חי. בסדרת המופעים "נשחטת" בכל שבוע פרה קדושה אחרת מהתרבות היהודית, כגון אלוהים, שבת, סקס, ועוד על ידי עיסוק קומי ועם זאת מעמיק בפינות האפלות של כל נושא, העובדות שפחות מדברים עליהם, במיתוסים שאפשר וכדאי לנפץ וכולי. שחקני המופע משחקים, כותבים ומביימים בעצמם. העבודה על "פרה שחוטה" הביאה את לורי ללמוד במכללת "עלמא בית לתרבות עברית" בשנים 2010-12.