ארל סנל נולד בחווה ליד העיירה הקטנה אולקס שבאורגון. הוא גדל בעיר ארלינגטון שבאורגון, התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד במכון הטכנולוגי של אורגון, אך מבלי לסיים לימודי תואר. לאחר לימודיו הוא היה לשותף בעסק למכירת מכוניות בארלינגטון. לאחר שירות צבאי במלחמת העולם הראשונה הוא התיישב בעיר קונדון הסמוכה, שם הוא נשא לאישה את אדית ולשונס, ולשניים נולד בן אחד. סנל הוציא לאור את העיתון המקומי והיה לבעלים היחידים של סוכנות מכירת רכב בארלינגטון. עיסוקים אלו היו המרכזיים במשך כל ימי חייו, ובהמשך הוא הרחיב את עסקיו לגידול בקר ולבנקאות.
חצוצרן הג'אז הנודע דוק סוורינסן , שמוצאו גם מארלינגטון, סיפר בראיון שהוא נהג לחיות עם סנל ועם רעייתו במהלך תקופות הקיץ כאשר היה ילד. הוא סיפר שסנל העניק לו את כלי הנגינה הראשון שלו, חצוצרה צבאית, והשפיע עליו רבות. כאשר כיהן סנל כמושל הוא נהג לקחת עמו את סוורינסן לקפיטול המדינתי.
קריירה פוליטית.
לאחר שהיה חבר מועצת העיר ארלינגטון, נבחר סנל לתקופת הכהונה הראשונה מבין ארבע כחבר בית הנבחרים של אורגון, ובתקופת הכהונה האחרונה הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1934, על אף ניצחונם של הדמוקרטים באורגון, שקודם לכן נשלטה על ידי הרפובליקנים, נבחר סנל כמזכיר המדינה של אורגון, תפקידו בו הוא כיהן בשנים 1935–1943.
בשל הגבלת כהונה, נמנע מסנל להיבחר לכהונה נוספות כמזכיר המדינה, והוא החליט להתמודד מול המושל המכהן מטעם מפלגתו שלו, צ'ארלס ספראג בבחירות המקדימות של המפלגה. הוא זכה לתמיכה מאיגוד מוכרי המכוניות של אורגון, הצליח בהתמודדות, ובבחירות הכלליות הוא זכה ב-78 אחוזים מהקולות. ב-11 בינואר 1943 הושבע סנל כמושל אורגון ה-23.
תקופת כהונתו של סנל עמדה בסימן של צעדים לקידום הסביבתנות, מיזמי עבודות ציבוריות ותוכניות רווחה ברוח מדיניות הניו דיל הפדרלית, ויוזמות שנועדו לקדם את החקלאות, תעשיית העץ והתעשייה כדי להרחיב את כלכלת אורגון. ב-1946 נבחר סנל לכהונה שנייה כמושל ברוב של כשני-שלישים של הקולות.
מותו.
ב-28 באוקטובר 1947, בשעה 10 בערב, יצאו סנל, מזכיר המדינה של אורגון, רוברט ס. פארל הבן, ונשיא הסנאט של אורגון, מרשל י. קורנט, יחד עם הטייס קליף הוג במטוס ביצ'קראפט בוננזה מקלמאת' פולס שבאורגון. הם התכוונו לנחות באזור הנחיתה שבקולמן לייק בדרכם לחווה שבבעלותו של אוסקר קיטרדג' בעמק ורנר ליד העיירה לייקוויו. המטוס התרסק מדרום-מערב לדוג לייק וכל נוסעיו נהרגו. הלוויה ממלכתית נערכה לסנל, פארל וקורנט בקפיטול של סיילם, וסנל נטמן בפארק הזיכרון בלקרסט שבעיר. קורנט, כנשיא הסנאט, היה הראשון בסדר הירושה למשרת המושל, ולפיכך, ב-30 באוקטובר, לאחר שהתגלו שרידי המטוס והגופות, הושבע ג'ון יוברט הול, מתוקף תפקידו כיושב ראש בית הנבחרים, כמושל אורגון הבא.
מצעד 68' צועד לאחור
"מצעד 68' צועד לאחור" (1999) הוא מיצב מאת הצלם הישראלי שוקה גלוטמן.
תיאור.
העבודה "מצעד 68' צועד לאחור" מבוססת על שידור הטלוויזיה של מצעד צה"ל, שהתקיים ביום העצמאות ה-20 של מדינת ישראל (1968). היא הוצגה לראשונה בתערוכת היחיד של גלוטמן "כאן גרים בכיף מר פואטי ומר פאתטי", שהתקיימה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2000 (25/2/00-27/5/00). המיצב מכיל שחזור של סלון דירה ישראלית משנות ה-60 של המאה ה-20, שבמרכזה מכשיר טלוויזיה המקרין את מצעד צה"ל.
לבד מריהוט מן התקופה, המכיל ה"סלון" גם פריטים שונים המבססים זהות לאומית-ציונית ישראלית, כגון כרכי האנציקלופדיה העברית, תרמיל פגז שבתוכו ענף של כותנה. ספרים של ש"י עגנון ויוסף חיים ברנר, צלחת מתכת ועליה דיוקן של משה דיין, שר הביטחון בתקופת מלחמת ששת הימים, תקליט של מלחמת ששת הימים, קרמיקה תעשייתית ישראלית, פסלוני גמלים מעץ זית ועוד.
סרט הווידאו של המצעד, שאורכו 10:21 דקות, מתחיל במוזיקה של "מארש צה"ל" וההכנות למצעד, המשודרות בשחור-לבן ומתוארות על ידי הקריין יורם רונן. כאשר מתחיל המצעד, המשודר בצבע, מתברר כי המצעד צועד לאחור. לאחר סיום המצעד, חוזר השידור לשחור-לבן ומתאר את סיום האירוע. הווידאו יוצר הזרה פארודית של האירוע, באופן המערער על המיליטריזם הישראלי שאחרי מלחמת ששת הימים.
מאז היווצרה, התערוכה הוצגה מספר פעמים. בין היתר היא הוצגה בתערוכות "שישה ימים ועוד ארבעים שנה" (2007) במוזיאון פתח תקווה לאמנות, בתערוכה " (2008), שהתקיימה במוזיאון אשדוד לאמנות. בשנת 2017 הוצג הווידאו בתערוכה "המון שנים טובות – חדר זיכרון" במשכן לאמנות עין חרוד. עותק של הסרט נמצא כיום באוסף מוזיאון ישראל, והוא הוצג שם לראשונה בתערוכה "הווה מתמשך" בשנת 2021.
The Knife
The Knife (מילולית "הסכין") היה צמד מוזיקה אלקטרונית מגטבורג שבשוודיה, אשר פעל בין השנים 1999-2014. חברי הצמד היו האחים קארין ואולוף דרייר, שבנוסף לכך מנהלים חברת תקליטים משלהם בשם Rabid Records. הצמד זכה לפופולריות בעקבות אלבומם "Deep Cuts" משנת 2003.
חברי הצמד ידועים בכך שכמעט אינם משתפים פעולה עם המדיה ועם הזרם המרכזי, דבר אשר מאופיין במיעוט הופעות בציבור ובסירובם להשתתף בטקסי הענקת פרסי מוזיקה, דוגמת טקס ה"גראמיס" השוודי.
היסטוריה.
הצמד הוקם בעיר גטבורג שבשוודיה בשנת 1999 לאחר התפרקות ההרכב Honey Is Cool בו הייתה חברה קארין, וזכה להכרה בינלאומית כאשר חוסה גונזלס, אף הוא יליד גטבורג, ביצע גרסת כיסוי לשירם "Heartbeats". גרסת הכיסוי שימשה את סוני בפרסומת למכשירי הטלוויזיה מסדרת BRAVIA, ויצאה כסינגל ב-2006. חברי הצמד הגיבו על כך בראיון שהופיע בעיתון השוודי דגנס ניהטר, וציינו כי חברת סוני שילמה סכום כסף גדול על מנת לקבל את הזכות להשתמש בשיר. אף על פי שחברי הצמד ידועים בדעותיהם האנטי-צרכניות, הם נימקו את הסכמתם לעסקה בכך שהם ציינו כי הם זקוקים לכסף על מנת להקים חברת תקליטים.
סיבוב ההופעות הראשון שלהם התקיים בשנת 2006, לאחר יציאת אלבומם השלישי Silent Shout. ה-DVD של סיבוב ההופעות הנ"ל יצא לאור בשוודיה ב-8 בנובמבר 2006 ונקרא "Silent Shout: An Audio Visual Experience".
במרץ 2010 יצא אלבום האולפן הרביעי שלהם, Tomorrow, in a Year, אשר הופק בשיתוף פעולה עם הדיג'יי והמפיק הגרמני-אמריקני Mt. Sims, והמוזיקאי האנגלי Planningtorock. האלבום הוא למעשה הפסקול של אופרה באותו השם, המבוססת על "מוצא המינים" של דרווין, שנכתבה והולחנה על ידיהם עבור ההרכב המוזיקלי הדני Hotel Pro Forma.
לאחר שחברי הצמד נפרדו לזמן מה על מנת לפתח קריירת סולו עצמאית (קארין תחת השם פיבר ריי, ואולף תחת השמות DJ Coolof ו-Oni Ayhun), הודיעה קארין באתר הרשמי שלה ב-2010 כי היא ואחיה "החלו לנגן שוב ביחד", ובכך רמזה על חומר נוסף שהצמד עתיד להוציא לאור. ב-18 באפריל 2011, כחלק מפוסט באתר האינטרנט שלהם בנושא אפליה נגד הצוענים באירופה, הודיע הצמד שהם מקליטים אלבום חדש שיצא ב-2012. בדצמבר 2012, אושר כי אלבומם הבא ייקרא "Shaking the Habitual" ויצא ב-8 באפריל 2013. הצמד פרסם טריילר לאלבום בחשבון היוטיוב שלהם עם המסר: "מוזיקה יכולה להיות כל כך חסרת משמעות. היינו צריכים למצוא תאווה. ביקשנו מחברינו ומאוהבינו לעזור לנו". יחד עם האלבום, פורסמו גם תאריכי סיבוב ההופעות שיתקיים באירופה במהלך 2013. מאלבום זה יצא סינגל בשם "Full of Fire" אשר יצא ב-28 בינואר 2013 כסינגל הראשי של האלבום.
לאחר שהכריזו באפריל 2014 על כוונתם לנגן בפסטיבל Coachella של אותה השנה, הודיעו חברי הצמד גם על כוונתם לבצע סיבוב הופעות בצפון אמריקה באותה התקופה. במהלך סיבוב הופעות זה, ב-21 באוגוסט, הודיעו האחים על פירוק הצמד. בראיון האחרון שהעניק הצמד למגזין המוזיקה האמריקני Dazed, ציינה קארין כי "אין לנו שום התחייבות להמשיך, זה צריך להיות רק ותמיד בשביל הכיף". הופעתם האחרונה התקיימה בריקיווייק שבאיסלנד ב-8 בנובמבר 2014.
מערכת יחסים עם התקשורת.
הצמד ידוע בכך שכמעט אינו משתף פעולה עם התקשורת או עם סצנת המוזיקה המרכזית. עד 2005, הם לא ביצעו כלל הופעות חיות. חברי הצמד ממעטים להופיע בפומבי; רוב תמונות הקידום של הצמד הציגו את האחים לובשים מסכות ונציאניות הדומות למסכות אותם לבשו הרופאים שטיפלו במגפה השחורה בימי הביניים.
ב-2003 זכה הצמד בפרס "הרכב הפופ של השנה" מטעם פרס ה"גראמיס" השוודי, אך חברי הצמד החרימו את הטקס בכך ששלחו שתי נציגות מהקבוצה הפמיניסטית "גרילה גירלז" עם המספר "50" חקוק על תלבושותיהן, במחאה על טענתן כי תעשיית המוזיקה לוקה ב"שליטה גברית". אלבומם השני מ-2003, "Deep Cuts", היה מועמד אף הוא לפרס "ההקלטה הטובה ביותר של השנה", פרס שבסופו של דבר זכתה בו להקת הקארדיגנס עבור אלבומם Long Gone Before Daylight. בטקס ה"גראמיס" של 2007, זכה הצמד בכל שש הקטגוריות שבהן היה מועמד: מלחין השנה, ה-DVD המוזיקלי של השנה, מפיק השנה, קבוצת הפופ של השנה, אלבום השנה ואמן השנה. בדומה לזכייתם ב-2003, גם מטקס זה הם נעדרו, ובמקום זאת בחרו לשלוח סרטון ערוך בו הם נראים כקשישים ובעלי קול מעובה מהרגיל.
האלבום Silent Shout נבחר לאלבום הטוב ביותר של 2006 על ידי מגזין האינדי האמריקני פיצ'פורק.
השפעות.