בישיבה לומדים בכיתות ט-יב. בכל שכבה יש כיתה אחת, ולכל כיתה ישנו מדריך שגם גר יחד עם התלמידים בפנימיה. בשעות הערב מתקיימים חוגים שונים, ערבי כיתה ומפגשים בבתי הרמי"ם. מתקיימים מספר ימי טיול בשנה, ושני טיולים שנתיים הכוללים לינה. הישיבה שייכת למוסדות "עליית הנוער". רוב תלמידי הישיבה פעילים בתנועות הנוער בני עקיבא, אריאל ועזרא.
בוגרי הישיבה ממשיכים במסגרות ישיבתיות, ולעיתים מבקרים באירועים שנתיים כמו שבת בוגרים ושמחת בית השואבה. בנוסף, תלמידים רבים שומרים על קשר עם צוות הישיבה.
הצוות החינוכי.
בראש הישיבה עומד הרב אייל הראל. הרב אייל למד בישיבת ההסדר בקרני שומרון, תלמידו של הרב שמואל הבר, ומשמש בתפקיד מעל 15 שנה. מנהל התיכון הוא הרב יצחק (איציק) הולנדר.
הצוות כולל גם מנהל פנימייה, יועץ חינוכי, מדריך לכל כיתה, עובד סוציאלי ואם בית.
מקבציאל (מאסף תורני)
מקבציאל הוא קובץ תורני שהתפרסם בין השנים תשמ"ה-תשע"ג על ידי חברת אהבת שלום, בקובץ התפרסמו מאמרי הלכה מחברי הכולל, וכתבי יד מרבני יהדות המזרח.
היסטוריה.
הקובץ יצא בדרך כלל פעם בחצי שנה, הקובץ כלל מספר מדורים:
בעריכת הקובץ השתתפו א' ישראל, אברהם הלל ואחרים.
הכותב הבולט בקובץ הוא הרב יעקב משה הלל אשר בכל קובץ וקובץ התפרסמו מאמרים פרי עטו בנושאי הלכה ואגדה, רוב המאמרים כונסו לאחר מכן בספריו הרבים, כותבים נוספים בקובץ הם: הרב יעקב חיים סופר (הנין), הרב נפתלי נוסבוים, הרב אשר חנניה, הרב אליהו ציון סופר, הרב בצלאל דבילצקי ורבים אחרים.
בין הרבנים שנתפרסמו כתבי ידם בקובץ ניתן למנות רבים: רבי יוסף חיים מבגדאד, הרב אליהו מני, הרב חיים ויטאל, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יום טוב צהלון, הרב חיים פלאג'י, הרב נפתלי כ"ץ, האדר"ת, הרב שמואל ויטאל, הרב מלאכי הכהן, הרב שלמה איגר, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, רבי דוד פארדו, רבי חיים חזקיה מדיני ועוד עשרות נוספים.
הקובץ האחרון (מ') יצא בשנת תשע"ג, הקובץ הפסיק לצאת בעיקר בשל הוצאת הסדרות "אליבא דהלכתא" ו"מן הגנזים" אשר הפכו את הקובץ למיותר.
העיפרון הכי מחודד
העיפרון הכי מחודד היא תוכנית טלוויזיה העשרה ישראלית לילדים בהנחיית אורי פינק ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בין השנים 2014–2016, ולאחר מכן עלתה לשידור בכאן חינוכית.
מבנה התוכנית.
בכל פרק בסטודיו, אורי פינק והעיפרון המצויר אייבי (בדיבובו של מיכאל יוסף) מלמדים לצייר קומיקס בכל מיני טכניקות ומלמדים גם כל מיני נושאים שונים תוך כדי ציור, ביניהם: בעלי חיים, מקומות בארץ ובעולם, חגי ישראל, סגנונות מוזיקה, תוכניות מהטלוויזיה החינוכית וכו'.
בעקבות הצלחת הסדרה.
בעקבות הצלחת הסדרה הושק ספר ספר לימוד קומיקס באמצעות קומיקס המבוסס על הסדרה בשם הקומיקס הכי מחודד. בנוסף, הסדרה קיבלה מדור במגזין זבנג.
פסל הנערה הרוקדת
פסל הנערה הרוקדת הוא פסל ברונזה פרהיסטורי שהתגלה בעיר מואנג'ודארו מתרבות עמק האינדוס (בפקיסטן המודרנית), שהייתה אחת הערים הקדומות ביותר שנחשפו מעולם. הפסל מתוארך ל-2300 לפנה"ס ונעשה בשיטת השעווה האבודה. גודלו של הפסל הוא 10.5 סנטימטר ומתאר נערה עירומה עם קישוטים מסוגננים, הניצבת בעמידה חופשית, נטורליסטית.
פסל הנערה הרוקדת נחשב ליצירת אמנות, והוא אחד מחפצי האמנות המפורסמים של תרבות עמק האינדוס.
היסטוריה.
הפסל התגלה לראשונה על ידי הארכאולוג הבריטי במואנג'ודארו בשנת 1926, והועבר ל, לאחר שהוקצה להודו בחלוקת הודו בשנת 1947.
לאחר החפירה במואנג'ודארו בשנת 1926, הממצאים שנמצאו ואחרים הופקדו בתחילה , אך לאחר מכן עברו ל בניו דלהי. הרשויות הפקיסטניות החדשות ביקשו להשיב את הממצאים ממואנג'ודארו שנחפרו בשטחן, אך השלטונות בהודו סירבו. בסופו של דבר הושג הסכם לפיו הממצאים, המסתכמים בכ -12,000 חפצים, חולקו באופן שווה בין המדינות; במקרה של "שתי הדמויות המפוסלות המפורסמות ביותר", פקיסטן ביקשה וקיבלה את דמותו של , בעוד הודו שמרה על הנערה הרוקדת הקטנה בהרבה.
תיאור.
זוהי אחת משתי יצירות אמנות מברונזה שנמצאו ב-מואנג'ודארו המציגות תנוחות גוף אנושיות יומיומיות בהשוואה לתנוחות רשמיות יותר. הנערה עירומה, עונדת מספר צמידים ושרשרת ומוצגת בעמידה חופשית עם יד אחת על ירכה. היא עונדת 25 צמידים על זרועה השמאלית ו-4 צמידים על זרועה הימנית, וחפץ כלשהו שטרם זוהה הוחזק בידה השמאלית, המונחת על ירכה; שתי הזרועות ארוכות במיוחד. למחרוזת שלה שלושה תליונים גדולים. שיערה הארוך אסוף ומונח על כתפה.
ג'ון מרשל, הארכאולוג במואנג'ודארו שמצא את הפסל, תיאר את הדמות: הארכאולוג הגיב בהפתעה כשראה את הפסלון הזה יחד עם ממצאים נוספים. הוא ציין:
הארכאולוג תיאר את הנערה הרוקדת:
לפי מומחה לתרבות עמק האינדוס , קריאת הדמות כרקדנית "מבוססת על תפיסה בריטית קולוניאלית של רקדנים הודים, אך סביר יותר שהיא מייצגת אישה נושאת מנחה".
מרבית מכוני המחקר כמו המוזיאון הלאומי ניו-הודו, ממשיכים לראות בדמות כרקדנית.
הפסל הוביל לשתי תובנות חשובות אודות תרבות עמק האינדוס: ראשית ההבנה כי בני תרבות זו ידעו להשתמש בטכניקה של מיזוג מתכות, יציקות ושיטות מתוחכמות אחרות, ושנית שבידור, במיוחד ריקוד, היה חלק מהותי מהתרבות. נערת הברונזה נוצרה בטכניקת יציקת השעווה האבודה ומציגה את המומחיות של האנשים בייצור עבודות ברונזה וארד במהלך אותה תקופה.
פסלון ברונזה דומה נמצא על-ידי הארכאולוג הבריטי ארנסט מקאי במהלך 1930–1931 במואנג'ודרו. השימור, כמו גם איכות האומנות, ירודים מזה של הנערה הרוקדת הידועה. הפסל מוצג במוזיאון הלאומי של פקיסטן שבקראצ'י.
בית הכנסת טיומן
בית כנסת טיומן (ברוסית: Тюменская синагога) הוא בית כנסת הממוקם ברחוב קירוב שברובע קלינינסקי בעיר טיומן.
היסטוריה.
בשנת 1911, הונחה אבן פינה לבניין בית הכנסת ברחוב וויינובסקאיה בזכות מאמציו של הרב אייזנשטט. הבנייה מומנה על ידי הקהילה היהודית המקומית. שנה לאחר מכן, ב-26 באוגוסט 1912, התקיים טקס הפתיחה הגדול של בית הכנסת.
לאחר מהפכת 1917, בשנת 1930 הוחרם בניין בית הכנסת על ידי השלטונות מהקהילה היהודית ושימש כאכסניה, ספרייה, מחסן, בית ספר למוזיקה, סניף החברה הפילהרמונית וסניף של משרד הפצת סרטים אזורי. עד שנות ה-80, הוא היה במצב רעוע, איבד את החלונות והגג שלו ונזקק לשיפוץ ותיקונים רציניים. בצורה זו הועבר הבניין לידי הארגון הדתי היהודי "מדרגות" ב-3 בפברואר 1993.
בשנת 1997, בית הכנסת נפתח מחדש. בדצמבר 2001 הבניין, המוכר כאנדרטה אדריכלית, שופץ על ידי האדריכל גנאדי בורדקוב. שיקום הבניין בוצע על ידי חברת Avtostroytrans ומומן על ידי החברה לתרבות יהודית אביב והקהילה היהודית. מושל מחוז טיומן, סרגיי סוביאנין, גם העביר כספים מהתקציב המחוזי לצורך עבודות השיפוץ. איגור ורקין הפך לרב בית הכנסת עם סיום השיפוצים.
בבית כנסת זה נערכו פסטיבלים למוזיקה בין 2010 ל-2016, בהשתתפות הקהילות המוסלמיות, היהודיות והנוצריות של טיומן.
מסמכי פנדורה
מסמכי פנדורה הם מסמכים שהופצו בהדלפת ענק במסגרת סדרת תחקירים עיתונאיים בין-לאומיים, באוקטובר 2021, שבהם נחשפו פרטיהם האישיים והעסקיים של אנשי ציבור מרחבי העולם.
בדומה להדלפת מסמכי פנמה, בה הודלפו כ-11.5 מיליון מסמכים, המידע עובד על ידי ארגון התחקירנים הבין-לאומי בשיתוף מאות עיתונאים מ-117 מדינות.
בתחקיר הבין-לאומי נותחו 11,903,676 קבצים, בנפח דיגיטלי כולל של 2.94 TB, שמקורם ב-14 חברות המספקות שירותים במקלטי מס, כגון פנמה, דובאי, מונקו, שווייץ ואיי קיימן. מתוכם היו כ-6.4 מיליון מסמכים פשוטים, 2.9 מיליון תמונות, 1.2 מיליון התכתבויות דואר אלקטרוני, 470 אלף תרשימים וכ-900 אלף סוגי קבצים אחרים.
הוזכרו בהם מעל 100 מיליארדרים, 29,000 חשבונות בנק, 35 מנהיגים ו-330 אנשי ציבור. בנוסף, נחשפו פרטיהם הכלכליים של שרים, שופטים, ראשי ערים, גנרלים וידוענים. מרבית המסמכים הם מהשנים 1996 עד 2020, אך חלקם גם החל מ-1970. תוכן המסמכים כולל רשומות של חברות, תעודות מניות, דוחות כספיים, נכסים, ותיעוד צעדים משפטיים.
המסמכים נקראו על שמה של פנדורה מהמיתולוגיה היוונית במטרה להשוות את חשיפת השערוריות הפיננסיות ברחבי העולם לכדי .
תוכן המסמכים.
בין הדמויות המוכרות שהוזכרו במסמכים היו עבדאללה השני, מלך ירדן, נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, ראש ממשלת צ'כיה אנדריי באביש, נשיא אקוודור גיירמו לאסו, טוני בלייר, מקורבי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, פפ גוארדיאולה וחוליו איגלסיאס.
בין הישראלים שהוזכרו בתחקירים שערך גוף התחקירים "שומרים - המרכז לתקשורת ודמוקרטיה", היו ניר ברקת, חיים רמון, בני שטיינמץ, ארנון מילצ'ן טדי שגיא, יולי וסמי עופר, איתן סטיבה ומשה חוגג ויו"ר עטרת כהנים מתי דן.
אזכור חלק מהדמויות במסמכים נובע מכך שפעלו והחזיקו נכסים במקלטי מס, פעולה שכשלעצמה אינה בהכרח עבירה פלילית.
ראשי מדינות וממשלות.
עבדאללה השני.
מלך ירדן, עבדאללה השני, השתמש ב-36 חברות קש על מנת לקנות 14 בתי יוקרה בשווי 68 מיליון דולר. קניית 3 מתוכם התקיימה לאחר האביב הערבי, כשאזרחי מדינתו יצאו להפגין כנגד השחיתות, במקביל למשבר חמור בכלכלת ירדן. את קניית הבתים ביצע דרך עורך דין מאיי הבתולה. לאחר חשיפת התחקיר, עורכי דינו טענו שעל פי החוק הירדני המלך בכלל אינו מחויב במס. בהצהרה רשמית, נטען שהיה ידוע שלמלך יש בתים בעולם. כמו כן, הם נועדו לארח נכבדים זרים ולא פורסמו משיקולי פרטיות ואבטחה.
אילהם אלייב.