פעמיים נפגשו הקבוצות לדרבי במסגרת משחק אלוף האלופים בין האלופה למחזיקת הגביע. בשנת 1970 ניצחה הפועל (שהייתה סגנית האלופה) את מכבי (שזכתה בדאבל) בתוצאה 2–1. בשנת 1988 ניצחה מכבי (מחזיקת הגביע) את הפועל (האלופה) בתוצאה 3–0.
הקבוצות נפגשו פעם אחת בגביע ליליאן בעונת 1986/1987 בשלב חצי הגמר, מכבי ניצחה את הפועל 3–1 באצטדיון רמת גן.
בשנת 1998 נפגשו למשחק ידידות באצטדיון העירוני בת ים, מכבי ניצחה את הפועל 2–1.
סיריל דומב
היימארקט
תיאטרון היימארקט
היימרקט
ח'יזוראן
אל-ח'יזוראן בנת עטאא' (בערבית: الخيزران بنت عطاء) הייתה שפחתו התימניה של הח'ליף העבאסי אל-מהדי, ואימם של הח'ליפים אל-האדי והארון א-רשיד.
ח'יזוראן נחטפה בילדותה מביתה בידי בדואים אשר מכרו אותה בשוק העבדים של מכה לאל-מאמון בהיותו בחג'. כעבור זמן קצר הוא התאהב בה ונשא אותה לאישה. לח'יזוראן הייתה כריזמה חזקה ששכנעה את אל-מאמון למנות כיורשיו את שני בניה על פני צאצאיהן של נשותיו האחרות. בחצר, הייתה מבעלות בריתם של הברמכים. לח'יזוראן הייתה השפעה ניכרת על ענייני החצר ועל התנהלותם של שני בניה, השפעה שהורגשה גם בענייני מדינה. אל-האדי הרעילה בשל כך, אך היא ניצלה. לאחר מכן הייתה מעורבת ככל הנראה ברציחתו ובהחלפתו בבנה הצעיר, הארון א-רשיד שהיה בנה המועדף, בשנת 785.
ח'יזוראן נפטרה בשנת 789 ודמותה היוותה לדעת מבקרי ספרות רבים את היסוד לדמותה הספרותית של שהרזאד בסיפורי אלף לילה ולילה.
אל-מעתז
אל-מֻעְתַזּ באללה (מילולית: המתפאר באל), אבו עבדאללה מחמד בן אל-מעתצם באללה (בערבית: المعتزّ بالله, ابو عبد الله محمد بن المعتصم بالله) נולד בשנת 846 והיה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד ובסאמרא בין השנים 866–869. אל-מעתז היה הח'ליף העבאסי הצעיר ביותר בעלותו לשלטון בגיל 19. הוא מונה לשלטון בחסדי שרי הצבא הטורקיים אך התגלה כסדיסט ותככן במשך שלוש שנות שלטונו.
תקופתו הקצרה בשלטון עמדה בסימן חיכוכים בין קבוצות חברתיות שונות. בסאמרא התגלעו מחלוקות בין הטורקים והמע'רביים (הברברים והמורים מאל-אנדלוס) ובבגדאד היו מתחים בין הערבים והפרסים, אשר שניהם תמכו בקודמו של אל-מעתז אל-מסתעין באללה והתנגדו נחרצות לטורקים ולמע'רבים גם יחד. אל-מעתז היה מוקף באנשים שהיו מוכנים לקשור אחד כנגד השני וכנגדו. עם זאת, אין בכך להסביר באופן מלא את אשר עתיד היה להתרחש.
אל-מעתז המית את קודמו בתפקיד אל-מסתעין ואת אחיו אל-מאייד שהיה יורשו המיועד. אבו אחמד, אח אחר שהוביל את כוחותיו של אל-מואייד במאבק שקדם לעלייתו לשלטון הושלך לכלא. הטורקים ביקשו לשחררו אך אל-מעתז נזעק והחליט להוציאו להורג. אל-מעתז הורה לחנוק אותו בשטיח רך או לחלופין להקפיאו למוות בקרח ואז הציג את גופתו העירומה בפני החצר כדי להוכיח שהוא מת לא כתוצאה ממעשה אלימות.
אל-מעתז נהג בבזבזנות בכספי האוצר על חצרו ולא נותר מספיק כסף לשלם לחיילים. משמר העיר בבגדאד הצטופפו מסביב לארמון והטילו עליו מצור בדרישה לקבל את שכרם. המושל כתב מכתב לאל-מעתז בבקשה לקבל מקדמה על מנת להקל על מצוקתם, אך הלה השיב לו בעצת הטורקים כי הוא אינו נזקק לשירותם, ואם הוא - המושל - נזקק להם אז שישלם את שכרם בעצמו. המרי התחדש במלוא עוזו ונמנע מהאימאם להכריז את שמו של הח'ליף בתפילת יום השישי. במהלך דיכוי המרד נהרס אחד הגשרים מעל החידקל והוצת אחד מהבזארים של העיר. בשנה העוקבת, התאגדו המע'רבים, הטורקים והפרסים והסתערו יחדיו על הארמון בתביעה לקבל את שכרם.
צאלח בן וציף, אחד ממנהיגי המורדים שבה את מזכיריו של אל-מעתז ועינה אותם בניסיון לגלות את גורל הכספים החסרים. לעוגמת נפשו, הוא מצא רק כספות ריקות. אל-מעתז הפציר במנהיגי המורדים לשחרר אותם אך לשווא, ומנגד הניסיונות לסחוט מהם את הכספים החסרים העלו חרס.
צאלח ומורד אחר בשם מוסא זממו לחסל את הח'ליף. הם הגיעו בליווית המון זועם לשערי הארמון וביקשו שהח'ליף ייצא החוצה לפוגשם. הח'ליף התיר להם להיכנס לחדריו והם הסתערו עליו עם אלות ובעטו בו. לאחר מכן הם גררו אותו החוצה במחלצותיו הקרועות והושיבו אותו בחצר הארמון תחת השמש הקיצית הקופחת. לאחר מכן, ננעל אל-מעתז בחדר ללא מזון או מים, שם הוא נפטר כעבור שלושה ימים בגיל 24.
יסוד על כבד
אל-מסתעין
אל-מסעין באללה (מילולית: המבקש עזרה באל, בערבית: المستعين بالله) היה שם שלטונם של מספר ח'ליפים מבית עבאס.
יסוד טרנס אורני
אל-מאייד
אל-מאייד (בערבית: المؤيد - הסומך ידו) היה בנו השלישי של הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון ואחיהם של אל-מסתנצר הראשון ואל-מעתז אשר לימים יכהנו כח'ליפים שניהם.
בשנת 860 הכריז אל-מתוכל על שלושת בניו כעל יורשים אפשריים, אך נטה להעדיף את אל-מסתנצר. אל-מסתנצר חשש שמא ישנה אביו את דעתו ובתמיכתו הבלתי מפורשת של פלג מהצבא הטורקי הוא ארגן את רציחתו בידי חייל טורקי ב-11 בדצמבר 861. הטורקים לחצו על אל-מסתנצר להסיר את שני אחיו ממעמדם כיורשים מחשש שינקמו את רצח אביהם. אל-מסתנצר מינה את בנו כיורש עצר וב-27 באפריל 862 חתמו שני האחים על כתב הוויתור. לאחר כחצי שנה בשלטון נפטר אל-מסתנצר מסיבות לא ידועות. הטורקים התכנסו לבחור יורש. הם פסחו על שני האחים ומינו תחתם את אל-מסתעין הראשון, נכד אחר של אל-מעתצם הראשון.
בשנת 866 הודח אל-מסתעין ואחיו אל-מעתז עלה לשלטון. מיד עם עלותו לשלטון הוא הוציא להורג את אל-מסתעין אך חיילות הטורקים הסבו את תמיכתם אל-מעתז לאל-מאייד לאחר תגרות שהתלקחו בינם ובין המע'רביים (המורים והברברים). בקנאתו, אל-מעתז הורה על הוצאתו להורג של אל-מאייד לאחר שהטורקים ניסו לשחררו על ידי הקפאתו בקרח או לחלופין על ידי חניקתו בשטיח רך. הגופה העירומה הוצגה בפני החצר כדי להראות כאילו מת מסיבות טבעיות. כמו כן הורה על כליאתו של אחיו אבו אחמד שהוביל את הלחימה לצידו.
אל-מאייד היה הנסיך העבאסי היחידי שמסופר עליו שהתנצר. לפי מסורות נוצריות, הוא הוטבל יחד עם שלושה מרעיו בידי הקדוש הנוצרי תיאודור מאדסה וקיבל עליו את השם יוחנן.
אזנה, קיסר אקסום
אל-מהתדי
אל-מהתדי באללה (מילולית: ההולך באורך מישרים באל), אבו אסחאק מחמד בן אל-ואת'ק באללה (בערבית: المهتدي بالله, ابو اسحاق محمد بن الواثق بالله) נולד בשנת 843 והיה הח'ליף העבאסי בין השנים 869 ו-870. לאחר חיסולו של אל-מעתז, מינו הטורקים את בן דודו מחמד כח'ליף תחת השם אל-מהתדי באללה. אל-מהתדי היה בנה של שפחה יוונית לח'ליף אל-ואת'ק באללה הראשון. בניגוד לקודמיו בתפקיד, אחיזתו בשלטון הייתה איתנה יותר והוא היה אדוק באמונתו. אל-מהתדי גירש את המשוררים והמחוללות מן החצר והחל במקום לשפוט את העם על בסיס יומי. הוא אסר על הימורים ושתיית יין. כל זאת לפי דוגמתו של הח'ליף המהולל עמר בן עבד אל-עזיז לבית אומיה.
למרות זאת, שלטונו החזיק פחות משנה. לאחר וויכוחים עם הטורקים, הוא חוסל ביוני 870. משוררים ערביים קוננו על מותו בטרם עת בידי זרים.
אל-מעתמד
אל-מעתמד עלא אללה (מילולית: הנשען על האל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מתוכל הראשון (בערבית: المتعتمد على الله, ابو العباس احمد بن المتوكل على الله الاول) היה בנו הבכור של אל-מתוכל והח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 870 ל-892. למרות משך שלטונו הארוך, הוא החזיק בכוח ממשי מועט בלבד.
אל-מעתמד נאסר על ידי קודמו בתפקיד אל-מהתדי בסאמרא, ולאחר חיסולו הוא שוחרר מכלאו. לאחיו, אל-מואפק, הייתה תביעה חזקה לכס הח'ליפות, ועם פרוץ מרד הזאנג' נאלץ אל-מעתמד לקרוא לו לעזרתו. אל-מואפק היה הח'ליף בפועל עד למותו ב-891 ממחלה. אל-מואפק העביר את השליטה לבנו אל-מעתדד הראשון באללה אשר זכה לאהדה ניכרת בבירה. אל-מעתמד לא הצליח להחזיר לידו את השליטה בפועל בשל התמיכה הציבורית הרחבה לה זכה הח'ליף בפועל החדש. הוא נאלץ להסיר את בנו מהירושה ולהכיר באל-מעתדד כמחליפו. לאחר מותו של אל-מעתמד באוקטובר 892 בעקבות ערב שתייה סוער עלה אל-מעתדד לכס הח'ליפות באופן רשמי והוא כיהן בו במשך עשר שנים עד לשנת 902.
הישגו העיקרי של אל-מעתמד היה המשכת עידן השגשוג שהחל בימי קודמו והמשיך עד לסוף המאה. חזרת החצר לבגדאד ב-892 צמצמה את מידת מעורבותם של החיילים הטורקים בפוליטיקה. בימי אל-מעתמד ושני יורשיו לא נערכו אף ניסיונות התנקשות בח'ליפים.
ברוס דוויסון
ברוס דוויסון (באנגלית: Bruce Davison; נולד ב-28 ביוני 1946) הוא שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי זוכה שני פרסי גלובוס הזהב, היה מועמד לפרס אמי ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1990 על תפקידו בסרט "חברות לכל החיים".
ביוגרפיה.
דוויסון נולד בפילדלפיה, בנם של מריאן, מזכירה וקלייר, אדריכל ומוזיקאי שעבד עבור חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
הוריו התגרשו כאשר היה בן 3 ודוויסון עבר לגור עם אמו.
את הקריירה שלו החל דוויסון ב-1968 בברודוויי במחזות "נמר בשער", "איש הפיל" בו גילם את ג'וזף מריק ו"ביבר הזכוכית" של טנסי ויליאמס לצידה של ג'סיקה טנדי.
ב-1969 הופיע דוויסון בסרטו הראשון "קיץ אחרון" לצידה של ברברה הרשי. ב-1978 שיחק בסרט גנרל על הכוונת. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הופיע בסרט הטלוויזיה "הנחשול" והתפרסם בזכות הופעותיו הבימתיות בין היתר במחזות "ריצ'רד השלישי", "מכתבי אהבה" והמחזה זוכה פרס פוליצר "איך למדתי לנהוג" .
הופעתו הקולנועית הבולטת ביותר באותה תקופה הייתה בקומדיה "מרגלים שכאלה".
פריצתו לתודעה המקומית והעולמית של דוויסון הייתה בשנת 1990 בה שיחק דוויסון בדרמה "חברות לכל החיים", בסרט גילם את דייוויד, בחור הומו שאהובו נפטר ממחלת האיידס.