במושב הפתיחה נשאו דברים הנשיא יצחק הרצוג וראש עיריית ירושלים משה ליאון. את הכנס חתם נאומו של יו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו. במסגרת הכנס הוענקו (בין היתר) "פרס ירושלים לחסד" לארגון חסדי נעמי, ו"פרס ירושלים לחיזוק ההתיישבות" לרמי לוי על רשת שיווק השקמה הפועלת ברחבי התיישבות ביהודה ושומרון
ליונל ברימור
ליונל הרברט בליית' ברימור (באנגלית: Lionel Herbert Blythe Barrymore; 28 באפריל 1878 – 15 בנובמבר 1954) היה שחקן תיאטרון, שחקן קולנוע ובמאי קולנוע והופיע גם כשחקן בתסכיתי רדיו. הוא זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ב-1931 על תפקידו בסרט "נפש חופשיה". הוא אחי-סבה של השחקנית דרו ברימור.
תולדות חייו.
ברימור נולד בפנסילבניה למשפחה קתולית. בשנות ה-90 של המאה ה-19 שיחק על במות ברודוויי עם אחיו, אתל וג'ון ודודו, ג'ון דרו ג'וניור בהצגות ומופעי וודוויל. ב-1904 נשא לאישה את השחקנית דוריס רסקין (Doris Rankin; 1888–1946), שאחותה הבכירה הייתה נשואה לדודו. הם היו נשואים עד גירושיהם ב-1923.
את קריירת המשחק בסרטים החל ברימור ב-1911 בסרטיו של ד.וו גריפית' "הקרב" (1911), "כובע ניו-יורקי" (1912) ו"שלושה חברים" (1913). הוא גם ביים סרטים אילמים, הסרט האילם האחרון שהפיק אולפן מטרו (לימים חלק מ-MGM, מטרו גולדווין מאייר) ב-1917, "Life's Whirlpool", בוים על ידי ברימור בכיכובה של אחותו את'ל. כך יצר ברימור קשר חברי עם לואי ב. מאייר שהיה בכיר ב"מטרו". לאחר מכן חלה ברימור קשות בשפעת ספרדית והחלים.
ב-1924 הופיע בסרטו של גריפית' "אמריקה" וב-1928 הופיע פעם אחרונה עבור גריפית' בסרט "תופי האהבה".
ב-1924 נשא לאישה את אירן פנוויק (Irene Fenwick), שתהיה אשתו עד מותה בגיל 49 ב-1936. מאז 1926 עבר ברימור כמעט אך ורק עבור אולפני MGM בהוליווד. לצדו שיחקו כמה מכוכבות התקופה כג'ין הארלו, גלוריה סוונסון וגרטה גרבו. הוא נודע במיוחד בזכותו קולו, שעבר היטב במערכות ההקלטה של התקופה.
במסגרת MGM ברימור גם ביים סרטים ואף היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ב-1930 על "מאדאם X". שנה לאחר מכן זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "נפש חופשייה". בשנות השלושים והארבעים שיחק במגוון סרטים בהם גילם דמויות נבלים כרספוטין (בסרט בשם זה מ-1932 בו הופיעו גם אחיו ג'ון ואת'ל) ודמותו של אוליבר ג'ורדן בסרט "ארוחת ערב בשמונה" (1933, לצד ג'ין הארלו ומארי דרסלר ובהשתתפות אחיו ג'ון). אולם רוב תפקידיו היו של איש מבוגר וחביב כגון בסרט על פי אי התעלומות (1929), "מאטה הארי" (1931), "גראנד הוטל" (1932, לצד גרטה גרבו), "קאמיל" (1936), "ספנים אמיצים" (1937), הן לא תקחהו עמך (1938) וקי לארגו (1948, עם לורן באקול). כן שיחק את ד"ר גילספי בסדרת הסרטים "ד"ר קילדר" ואת השופט חמור-הסבר ג'יימס ק. הארדי בסדרת סרטי "הארדי גארדי" בכיכובו של השחקן-הילד מיקי רוני, שגילם את בנו. תפקידו הבולט ביותר מתקופה זו הוא הנבל הנרי פוטר בסרט "אלו חיים נפלאים" מ-1946, בבימוי של פרנק קפרה ובכיכובו של ג'יימס סטיוארט. באותה שנה שיחק גם במערבון "דו-קרב בשמש". ב-1943 שיחק בסרט "בחור ושמו ג'ו" לצידו של ספנסר טרייסי.
בשנות הארבעים החל ברימור להופיע גם בתסכיתי רדיו. הוא הופיע בסדרת "ראש העיר" (Mayor of the Town) ששודרה ב-CBS ו-NBC בין 1942 ל-1949.
ברימור נפטר מהתקף לב. על שמו נטבע כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
המדבר האדום
המדבר האדום (באיטלקית: Il deserto rosso) הוא סרט איטלקי משנת 1964, בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני. תסריטו נכתב על ידי אנטוניוני וטוני גוארה, ומככבים בו מוניקה ויטי וריצ'רד האריס. זהו סרטו הראשון של אנטוניוני אשר צולם בצבע. שמו הראשוני של הסרט היה "שמיים כחולים וירוקים". הסרט זכה לשבחים רבים מן המבקרים, ובין היתר גרף את פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה לשנת 1964. הסרט הוא החלק אחרון מסדרה של ארבעה סרטים שאותם עשה אנטוניוני, בשיתוף עם ויטי. שלושת הסרטים שקדמו לו הם "אוונטורה" (1960), "הלילה" (1961), ו"ליקוי חמה" (1962).
עלילה.
הסרט נפתח בשחרורה של ג'וליאנה (ויטי) מבית-החולים לאחר שניסתה להתאבד. היא מתגוררת עם בעלה אוגו (קרלו צ'יונטי), שמנהל יחד עם בנם הצעיר בית-חרושת הנמצא בתהליך הלאמה, ואשר נמצא במשבר ועל סף פשיטת-רגל. ג'וליאנה מרגישה זרה ותלושה ממשפחתה, ומנותקת מהנעשה בעולמם. זלר (ריצ'רד האריס), חברו של אוגו מחליט להגיע לרוונה, עיר מגורם, במטרה לסייע לו ולהציע עסקת עבודה, ותוך כדי המפגש עימם נוצרת משיכה בינו לבין ג'וליאנה. נראה כי זלר מסוגל להבין את צרותיה ובעיותיה של ג'וליאנה, יותר מאשר בעלה אוגו, אך זה אינו מספיק כדי להשפיע ולסייע לה.
צילום.
הסרט, שצולם על ידי קרלו די פלמה, מתרחש ברוונה, עיר מתועשת אשר ממוקמת במחוז אמיליה-רומאניה. הצילומים התרכזו בעיקר בסביבת בתי-החרושת אשר היו לזכר ממלחמת העולם השנייה, בהם נמצאות מערכות מכונות תעשייתיות, ועמק למרגלות נהר מזוהם. הפסקול מורכב מצלילים אורבניים עוצמתיים, צפירות, ורעשים אלקטרוניים. כאמור, סרט זה היה הראשון שאותו עשה אנטוניוני בצבע. אנטוניוני מדגיש כי רצה ליצור מבע שמשול לצביעה על מצע קנבס –
כפי שניכר בהמשך עשייתו הקולנועית, אנטוניוני גמא מרחקים ארוכים בניסיונו להגשים משאלה זו. דוגמה לזאת ניתן לראות בעצים והדשא שצבועים בגווני לבן-אפור, אלמנט שמעצים את המתאר האורבני. אנדרו סאריס תיאר את הצינורות והגדרות שטופי הגוון האדום כ"ארכיטקטורה של החרדה: כל האדום וכל הכחול זועקים באותה מידה שהם מסבירים".
משמעות.
על אף שבמובן מסוים "מדבר אדום" נחשב לסרט על תרבות תעשייתית נוקשה אשר ממנה מנסה ג'וליאנה להתפכח ולהימלט, אנטוניוני התייחס מאוחר יותר ואמר שרצה להראות שלטכנולוגיה התעשייתית יופי ייחודי משלה, ובכך למעשה צילם סרט על ההסתגלות האנושית, במובן זה שג'וליאנה –
המאה השמינית לספירה
בית הקברות הצבאי בקריית ענבים
בית הקברות הצבאי בקיבוץ קריית ענבים, ממערב לירושלים, הוא בית קברות היסטורי של מלחמת העצמאות. הוקם בתרפ"ב 1922 על ידי קבוצת קריית ענבים, ונקברו בו משנותיה הראשונות חלוצים, חברי הקבוצה וילדיהם. משנת תש"ח 1947-1948, נטמנו בו חללי ארגון ההגנה, הפלמ"ח וצה"ל אשר נהרגו בקרבות על פריצת הדרך לירושלים; וכן, חברי הקיבוץ, ובניו אשר נהרגו בעת שירותם הצבאי ובמלחמות ישראל. באתר בית הקברות ניצבת האנדרטה לחללי חטיבת הראל של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
רקע.
קיבוץ קריית ענבים נוסד בשנת תר"ף 1920 על אם הדרך לירושלים. בראשית מלחמת העצמאות הוא היה לבסיס עבור לוחמי חטיבת הראל של הפלמ"ח, אשר לחמו בקרבות הקשים במבואות המערביים של ירושלים הנצורה, ונאבקו על שמירת הגישה אליה מן השפלה פתוחה למעבר אנשים ואספקה. אנשי הראל לחמו במבואות ירושלים מפרוץ מלחמת העצמאות בנובמבר 1947 ועד תחילת ההפוגה השנייה ביולי 1948 – במבצע נחשון, מבצע הראל ומבצע מכבי, וכן במבצע יבוסי במאי 1948 בירושלים גופה ומצפון לה. החטיבה השתתפה גם במבצע דני (יולי 1948) ומבצע ההר (אוקטובר 1948). כמו כן היא לחמה במבצע חורב בחזית הדרום (דצמבר 1948-ינואר 1949).
במלחמת העצמאות נהרגו 418 מחיילי חטיבת הראל. מרביתם נהרגו בקרבות על הדרך לירושלים ובירושלים עצמה.
בית הקברות.
בית הקברות הוקם בתוך ערוצו של גיא היורד אל הקיבוץ מכיוונה של גבעת הראדאר (שהיום בנוי עליה היישוב הר אדר). על כן, נבנתה בו תעלה מדופנת מיוחדת לשם ניקוז הזרימה הטבעית של מים במורד הערוץ אל מחוץ לשטח בית הקברות.
הוא שוכן בפאה הצפון-מזרחית של קיבוץ קריית ענבים, ממערב לחלקות הקבורה של בית הקברות האזרחי שלו ובצמוד להן. החלקות הצבאיות והאזרחיות מהוות למעשה מתחם אחד, המהווה ביטוי לשילוב ולקרבה שהתקיימו בין חיילים ואזרחים מאז הקמת קיבוץ קריית ענבים, ושיאם במלחמת העצמאות.
שלוש חלקות הקבורה במתחם בית הקברות מוקפות בעצים וצמחייה האופייניים לסביבת הרי יהודה. בחלקה שבמרכז בית הקברות טמונים רוב החללים שנקברו בו. בצמוד לה ממזרח הוקמה הרחבה המשמשת לטקסי הזיכרון ולהנחת זרים במקום. חלקה שנייה ובה 17 קברים ממוקמת על מדרגה בגדתו המערבית של הערוץ. החלקה השלישית, שהיא הסמוכה ביותר לחלקות האזרחיות של הקיבוץ, היא מקום מנוחתם של חברי קיבוץ קריית ענבים ובניו שנהרגו בעת שירותם הצבאי ובמלחמות ישראל.
קבורת אנשי הגנה ופלמ"ח בבית הקברות החלה לאחר הכרזת כ"ט בנובמבר 1947 תש"ח, כאשר הוחמר המצב הביטחוני במבואות ירושלים, עד לרגיעה בחודש אוקטובר 1948. טמונים בו גם כמה מאנשי חטיבת עציוני, אשר הגנה על ירושלים העיר. הקברים הרבים נחצבו בהתאם לאירועים בקרקע הסלעית, בידיהם של חברי קיבוץ קריית ענבים בתוספת סיוע של מתנדבים מבוגרים מיחידת הגמלאים של הפלמ"ח. חלק מן החללים שנטמנו תחילה בבית הקברות הועברו מאוחר יותר לקבורה בבתי קברות אחרים, לבקשת בני משפחותיהם. כיום טמונים בבית הקברות 153 חללי צה"ל; מחציתם היו בני עשרים או פחות במותם. בית הקברות במתכונתו הקבועה מתוחזק על ידי המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון.
בשנת 2006 העלתה חקירת היחידה לאיתור נעדרים בצה"ל, כי בבית הקברות נמצא קברו של לוחם חטיבת הראל מרדכי פרנקו, שנהרג בקרב בהר ציון ב-18 במאי 1948 ונחשב מאז לחלל שמקום קבורתו לא נודע. חדשים מספר לאחר שאותר קברו, ביום השנה ה-59 לנפילתו, נערך בבית הקברות טקס גילוי המצבה לזכרו.
האנדרטה.