באוקטובר 2020 הגישה הצעה להקמת ועדת חקירה לבדיקת פרשת הצוללות. בהצבעה האלקטרונית שנערכה במליאת הכנסת זכתה ההצבעה לרוב של 25 כנגד 23. אולם לאור טענת אנשי הליכוד שיושב ראש הישיבה מנסור עבאס לא שמע את בקשתם להצבעה שמית, יושב ראש הכנסת יריב לוין החליט לבטל את ההצבעה, ולקיים מחדש הצבעה שמית אותה החרימה האופוזיציה. החלטתו עוררה סערה, אולם זכתה לגיבוי של עבאס ושל היועצת המשפטית לכנסת שגית אפיק.
כשרת להגנת הסביבה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע בשנת 2021 הוצבה במקום השני ברשימת מרצ ולאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש מונתה זנדברג לשרה להגנת הסביבה ה-19.
מספר ימים לאחר השבעתה הכריז כי תמנה את גלית כהן, מי שכיהנה קודם לכן כסמנכ"לית תכנון ואסטרטגיה במשרד להגנת הסביבה, לתפקיד מנכ"לית המשרד.
ביולי 2021, הביעה תמיכה בהעברת סמכויות צער בעלי חיים ממשרד החקלאות למשרד להגנת הסביבה. בנוסף, הציגה תוכנית סביבתית חדשה לחברה הערבית. בהמשך פורסם כי זנדברג מקדמת יחד עם שר האוצר, אביגדור ליברמן מס קנייה על כלי פלסטיק חד-פעמיים, מתוך כוונה עתידית להכפיל את מחירם. כמו כן, הרחיבה את תחולת חוק הפיקדון על מכלי משקה לבקבוקים גדולים. עם זאת, המשרד דאג לאיסוף המיחזוריות מבלי לקבוע נהלים לאיסוף הבקבוקים הגדולים וכתוצאה מכך, נוצרו קשיים בהעברת הבקבוקים מהציבור למחזור. בנוסף, תאגיד אל"ה הגיע בשנת 2022 אל סף פשיטת רגל.
באוקטובר 2021, קידמה את הצטרפות ממשלת ישראל ליוזמה אמריקאית-אירופית להפחתה של פליטת גז המתאן. בנוסף, פורסמה תוכנית ממשלתית שתיישם בפועל את האסטרטגיה של המשרד להגנת הסביבה למעבר לכלכלה דלת פחמן והיערכות למשבר האקלים.
השרה זנדברג פעלה לביטול ההסכמים לשינוע נפט מהמפרץ הפרסי שעליהם חתמה חברת קצא"א במסגרת הסכמי אברהם.
טבעונות ופעילות למען בעלי חיים.
בשנת 2014 זנדברג הפכה לטבעונית. לאחר המעבר לטבעונות פעלה לקידום היצע המזון הטבעוני בכנסת, והגישה הצעות חוק להגנת בעלי חיים, ביניהן הצעה לאיסור על משלוחים חיים והצעה למניעת המתה של כלבים בריאים בכלביות עירונית.
חקיקה.
בין החוקים שנחקקו ביוזמת זנדברג:
חיים אישיים.
זנדברג נישאה בשנת 2003 לעיתונאי אורי תובל, ומנישואין אלה היא אם לבת. בשנת 2009 התגרשה. היא מתגוררת בתל אביב-יפו עם בן זוגה, אורי זכי, יו"ר הנהלת מרצ ולשעבר מנכ"ל ארגון "בצלם" בארצות הברית. לזוג בת אחת משותפת ובת נוספת מנישואיה הקודמים.
במרץ 2019, כחלק מקמפיין הבחירות לכנסת העשרים ואחת של מפלגת מרצ, קיימה מעין טקס נישואין אלטרנטיבי עם בן זוגה מחוץ לבניין הרבנות בתל אביב.
נשיא פינלנד
נשיא הרפובליקה של פינלנד (בפינית: Suomen tasavallan presidentti, בשוודית: Republiken Finlands president) הוא (או היא) ראש המדינה של פינלנד. הנשיא מחזיק בסמכויות משניות וטקסיות, כאשר סמכות הביצוע היא של הממשלה ("מועצת העם") בפיקוח הפרלמנט. מאז 1994 הנשיא נבחר ישירות על ידי הבוחרים, לתקופה של שש שנים ולשתי תקופות כהונה לכל היותר. הנשיא חייב להיות אזרח פיני יליד המדינה. נשיא פינלנד המכהן הוא סאולי ניניסטה.
היסטוריה.
עקב הדיון שנערך לאורך מלחמת האזרחים הפינית, אם פינלנד העצמית צריכה להיות מונרכיה, נבחר מודל נשיאותי המהווה פשרה ומעניק לנשיא סמכויות נרחבות בתחום יחסי החוץ של המדינה ויכולת לקבוע את ממשלותיה ולפזר את הפרלמנט. החוקה החדשה, מגבילה את סמכויות הנשיא ומחדדת את הפרדת הרשויות, הנשיא איננו יכול עוד לפזר את הפרלמנט ללא הסכמת ראש הממשלה ואינו יכול למנות לבדו ראש ממשלה ושרים.
בחירת הנשיא.
כל מפלגה שלה לפחות מושב אחד בפרלמנט יכולה להציע מועמד לנשיאות. לפי החוקה, גם קבוצה בת 20,000 בעלי זכות בחירה יכולה להציע מועמד לנשיאות. בין 1919 ל-1988 נבחר הנשיא על ידי גוף-בוחר (מועצת אלקטורים, שנבחרו על ידי הבוחרים). השיטה עברה בהדרגה לשיטה של בחירות ישירות מ-1994.
אם יש מועמד יחיד לא נערכות בחירות, אם מועמד זוכה ביותר ממחצית הקולות הוא נבחר לכהונה, אם אף מועמד לא זוכה ביותר מ-50% מהקולות נערך סיבוב שני בין בעלי מספר הקולות הרב ביותר. אם מושג תיקו, מבצעת הממשלה הגרלה. הבחירות לנשיאות נערכות תמיד ביום ראשון השלישי בינואר, הסיבוב השני (אם מתקיים) נערך שלושה שבועות לאחר מכן. הנשיא נכנס לתפקידו ב-1 בפברואר או ב-1 במרץ (בתלות אם התקיים סיבוב שני או לא).
מקרים יצאי דופן.
בשנת 1919 נבחר הנשיא הראשון, קארלו יוהו סטולברג על ידי הפרלמנט. ב-1940 ו-1943 לא התקיימו בחירות ציבוריות עקב מלחמת ההמשך וחבר האלקטורים שנבחר ב-1937, המשיך לבחור את הנשיא. ב-1944, לאחר שריסטו ריטי התפטר במהלך כהונתו, נבחר קארל גוסטף אמיל מנרהיים באמצעות חקיקה מיוחדת לכהונה בת שש שנים. ב-1946, לאחר שמנרהיים פרש לפני תום תקופת כהונתו הוסמך הפרלמנט למנות לו מחליף למשך שארית הכהונה ומינה לתפקיד את ראש הממשלה יוהו קוסטי פאסיקיבי. ב-1973 האריך הפרלמנט באמצעות חקיקה מיוחדת את כהונתו של אורהו קקונן עד 1978, שבה שב ונבחר בבחירות.
סמכויות.
סמכויות הנשיא קבועות בחוקה, אך ניתן להוסיף סמכויות באמצעות חקיקה רגילה. עד שורת רפורמות שנערכו מאמצע שנות השמונים ועד 1994 היו בידי הנשיא סמכויות נרחבות. סמכויות אלה צומצמו בעקבות כהונתו בת 26 השנים (1956-1982) של קקונן.
בין 1919 ל-1991 הייתה בסמכות הנשיא האפשרות לפזר את הפרלמנט ולקבוע קיום בחירות, ללא כל צורך באשרור ממקור סמכות אחר (כדוגמת ראש הממשלה). סמכות זו הוגבלה בתיקון לחוקה ומ-1991 הפכה זו להיות סמכות טקסית, כאשר ראש הממשלה, לאחר התייעצות עם סיעות הבית, מביא לנשיא המלצה לפיזור הפרלמנט, ההנחיה לפיזור הבית מגיעה מהנשיא.
הנשיא, לאחר תוצאות של בחירות כלליות, או כאשר הממשלה מתפטרת, ממליץ על מועמד המסוגל להרכיב ממשלה. לאחר שהמועמד מאושר בפרלמנט ממשיך הנשיא, ממנה את המועמד לראש ממשלה וממנה את השרים שהוצעו לו על ידי ראש הממשלה (סמכות זו הייתה נרחבת ביותר בעבר והנשיא יכל למנות שרים בלי התייעצות עם ראש הממשלה).
הנשיא מקבל את התפטרות ראש הממשלה אם הפסיד בהצבעת אי אמון בפרלמנט.
הנשיא ממנה, בין השאר, את ראש הבנק המרכזי, את התובע הכללי, את שגרירי פינלנד ואת ראש הביטוח הלאומי. כל המינויים נעשים לפי המלצת משרדי הממשלה הרלוונטיים.
הנשיא אחראי על מדיניות החוץ והביטחון, בתיאום עם הממשלה. חוזים בינלאומיים בעלי השפעה על חקיקה פנימית חייבים לעבור אשרור של הפרלמנט. הנשיא מחליט על יציאה למלחמה או לחתימת חוזה שלום, בהסכמת הפרלמנט.
כל חוק שמתקבל בפרלמנט חייב לעבור חתימת קיום של הנשיא על מנת שיכנס לתוקף. על הנשיא לאשר את החוק במשך שלושה חודשים, בהם הוא יכול להתייעץ עם בית המשפט העליון. אם סירב לחתום, חוזר החוק לפרלמנט, שרשאי לחזור ולאשר אותו ברוב ולהכניסו לתוקף ללא הסכמת הנשיא.
ככלל, הנשיא אינו יכול להעביר את סמכויותיו לאחר, פרט לתפקידו כמפקד העליון של הצבא, אותו הוא יכול להעביר לאזרח פיני אחר.
במצב חירום יכול הנשיא לקבל סמכויות חירום נרחבות, לתקופה של שנה, בצו ממשלתי ובהסכמת הפרלמנט.
הנשיא נושא נאומים ציבוריים בפתיחת הפרלמנט ובנעילתו ובכל 1 בינואר.
לנשיא אין סגן, היה ואינו מסוגל למלא את תפקידו, הופכים ראש הממשלה או סגנו לנשיא בפועל. אם המצב בו נבצר מהנשיא למלא את תפקידו הופך לקבוע או אם הנשיא נפטר תוך-כדי כהונתו, נערכות בחירות חדשות לנשיאות מוקדם ככל האפשר.
רשימת נשיאי פינלנד.
מקרא צבעים לפי השתייכות מפלגתית:
תמי זנדברג
טוסה האן
טוסה האן (נחלת טוסה, בקאנג'י: 土佐藩) הייתה נחלה פאודלית באזור טוסה ביפן, המחוז הנוכחי קוצ'י, בימי תקופת אדו. שמה הרשמי הוא "קוצ'י האן" (高知藩).
ביפן היו קיימות אז כ-300 נחלות מסוג זה. כמה מבני המקום הטביעו חותמם בהיסטוריה של יפן בשלהי תקופת השוגונות טוקוגאווה, למשל: ריומה סקמוטו, מיצואה יוי, שוז'יו גוטו, טאיסוקה איטאגאקי, שומין נאקאה.
בימי תקופת סנגוקו בשנת 1575 הצליח הדאימיו שוסוקאבה מוטושיקה להשתלט על כל המחוז קוצ'י ובהמשך לכבוש את כל האי שיקוקו. אולם בשנת 1585 האשיבה, הקרוי מאוחר יותר "טויוטומי" הידיושי פלש לאי, הכניע את שוסוקאבה. אזור טוסה הוענק ליאמאושי קאזוטויו. צאצאיו של יאמאושי נותרו שליטים בטוסה עד שנת 1869.
בשנת 1868 בימי שינויי השלטון ביפן יאמאושי טויושיגה נמנה עם תומכיו הראשיים של הממשלה הקולגיאלית של הדאימיו בראשות השוגון האחרון, טוקוגאווה יושינובו. אך לא הצליח למנוע את היגררות האזור טוסה למלחמה נגד השוגון מיוזמת קצינים ממורמרים שעשו ברית עם השליטים באזורי סצומה וצ'ושו.
אחרי החזרה של המונרכיה בימי מייג'י בני נחלת טוסה מילאו תפקידים חשובים בחברה היפנית.
עוד לפני מועד ה"רסטורציה" בלטה דמותו של סאקאמוטו ריומה שהקים את חברת הצי הסוחר ממנה התפתחה חברת ההובלה הימית של איוואסאקי יאטארו, שהפכה מאוחר יותר את שמה למיצובישי.
איטאגאקי טאיסוקה, גם הוא שותף בזמנו במאבק נגד השוגון האחרון, הקים בשנות ה-1870 את התנועה הראשונה לדמוקרטיה פרלמנטרית ומאוחר יותר ייסד את המפלגה הליברלית ביפן.
מכונת טיורינג דטרמיניסטית
לואל תומאס
לואל תומאס (באנגלית: Lowell Thomas; 6 באפריל 1892 - 29 באוגוסט 1981) היה עיתונאי, שדרן, והרפתקן אמריקאי, אשר ידוע במיוחד כאיש שפרסם את תומאס אדוארד לורנס ברחבי העולם בתור "לורנס איש ערב".
קורות חייו.
ילדות ולימודים.
לואל תומאס נולד בשנת 1892 בוודינגטון, מחוז דרק באוהיו. אביו היה רופא ואימו מורה בבית ספר. בשנת 1900 עברה המשפחה לעיירת הכורים ויקטור בקולורדו.