באליפות אירופה לנוער עד גיל 20 (2021) שנערכה בטאלין, אסטוניה ב-17 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.25 מטר, לפני מתאוש קולוז'ייסקי מפולין (2.23 מטר) וסאם בררטון מבריטניה (2.17 מטר).
אלוף עולם עד גיל 20.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם עד גיל 20 (2021) שנערכה בניירובי, קניה ב-21 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.26 מטר, לפני מסימיליאנו לואיו מאיטליה (2.17 מטר) ומתאוש קולוז'ייסקי (2.17 מטר).
בפברואר זכה במדליית הזהב בתחרות אולם שנערכה בהונגריה, לאחר שקפץ לגובה 2.27 מטר וקבע שיא אישי חדש. שלושה חודשים לאחר מכן, זכה קפיטולניק במדליית הזהב באליפות מכבי לאחר שרשם שיפור נוסף לשיאו האישי, והעמידו על 2.30 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ב-26 ביוני 2022 הגן קפיטולניק על תוארו לאחר שעבר גובה של 2.27 מטר.
באליפות העולם העפיל לגמר וסיים במקום ה-11.
ח'שם זנה
ח'שם זנה הוא יישוב בדואי עתידי. היישוב נמצא בסמוך למושב נבטים ובצמוד לכביש 25.
במסגרת המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הושג בהסכם הקואליציוני עם הרשימה הערבית המאוחדת כי יישוב זה יוכר כחוקי תוך 45 ימים מכינונה, שזה כאמור ב-28 ביולי 2021.
היסטוריה.
ב-2017 הודיעה מקורות על כוונתה להקים את מאגר המים בשטח המצוי בסמוך למגרש של בית משפחת אלעתמין. מפרוטוקול ישיבה שבה השתתפו תושבי הכפר, נציגי מקורות ואנשי הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב, עולה כי העבודות להקמת המאגר הופסקו בתוך זמן קצר וזאת לאחר שהתגלה באזור העבודות בית קברות.
באוגוסט 2019 נודע כי חרף הגילוי, חברת המים הישראלית מקורות רצתה שהעבודות יחודשו, ותמכה בהעתקת הקברים למקום אחר. עם זאת, תושבי הכפר הבלתי מוכר דחו את ההצעה להעתיק את הקברים ועתרו לבית המשפט הגבוה לצדק.
בדצמבר 2020 נדחה דיון על הצעתו של שר הכלכלה והתעשייה (שהיה גם האחראי על הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב), עמיר פרץ להכשיר שלושה יישובים בדואיים בלתי חוקיים שלא מוכרים על ידי הרשויות הישראליות (היישובים הם עבדה, רכמה וח'שם זנה), וזאת לאחר שחלק מהשרים הימנים התנו את תמיכתם בהכשרת הכפרים הבדואיים בהכשרת המאחזים הבלתי חוקיים ביהודה ושומרון.
במסגרת המשא ומתן להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הושגה הסכמה בהסכם הקואליציוני עם הרשימה הערבית המאוחדת כי יישוב זה יוכר כחוקי תוך 45 ימים מכינונה, שזה כאמור ב-28 ביולי 2021.
סיננתרופי
סיננתרופי (מן "syn" σύν היווני, "יחד עם" + ἄνθρωπος "אנטרופוס," "אדם") הם חיות או צמחים, הגרים בקרבת האדם ונהנות מקיומו של האדם ומבתי הגידול המלאכותיים שאנשים יוצרים סביב עצמם. בתי גידול כאלה כוללים בתים, גנים, חוות, צדי דרכים ומזבלות אשפה.
קטגוריית הסיננתרופי כוללת מינים רבים הנחשבים כמזיקים . עם זאת, הוא אינו כולל בעלי חיים מבויתים כגון בקר, דבורי דבש, חיות מחמד, עופות ותולעי משי.
דוגמאות לסיננתרופים הם מיני חרקים שונים (כינים, נמלים, דגי כסף, ג'וקים, נמלים וכו'), דרורי בית, יונים סלעיות, מכרסמים, תנים, חזירי בר, דביבונים, קופים מסוימים, זאבי ערבות וחיות בר עירוניות אחרות. העכברוש החום (חולדה) נחשב לאחד החיות הסיננתרופיות הבולטות ביותר וניתן למצוא אותו כמעט בכל מקום שיש בו אנשים.
בּוֹטָנִיקָה.
צמחים סיננתרופים מסווגים לשני סוגים עיקריים - אפופיטים ואנתרופופיטים.
אפופיטים הם מינים סיננתרופיים שהם המשך טבעי של המקור שלהם. ניתן לחלק אותם לחלקים הבאים:
אנתרופופיטים הם מינים סיננתרופיים ממוצא זר, בין אם הם הוצגו לסביבותינו מרצונם ובין אם לא מרצונם. ניתן לחלק אותם לחלקים הבאים:
תוצאה לא מכוונת
במדעי החברה, תוצאות לא מכוונות או השלכות לא מכוונות הן התוצאות הלא צפויות שנגרמו כתוצאה מפעולה כלשהי. ההתייחסות הראשונית למונח הייתה על ידי הסוציולוג האמריקאי, רוברט קינג מרטון.
ניתן לחלק את התוצאות לשלוש קטגוריות:
סיבות.
סיבות אפשריות לתוצאות לא מכוונות כוללות את הסיבוכיות הטבועה בעולם (חלקי מערכת המגיבים לשינויים בסביבה), תמריצים מעוותים, טיפשות אנושית, הונאה עצמית, אי-התחשבות בטבע האדם, או הטיות קוגניטיביות או רגשיות אחרות. כמרכיב משנה של הסיבוכיות, במובן המדעי, האופי הכאוטי של היקום, ובעיקר האיכות של שינויים קטנים, לכאורה חסרי משמעות, עם השפעות מרחיקות לכת, למשל אפקט הפרפר.
ב-1936, הסוציולוג האמריקאי, רוברט קינג מרטון פירט חמישה גורמים אפשריים לתוצאות לא מכוונות:
בנוסף לסיבותיו של מרטון, הפסיכולוג האמריקאי, סטיוארט ויזה , ציין כי חשיבה קבוצתית, שתוארה על ידי הפסיכולוג אירווינג ג'ניס , קשור למספר החלטות שהביאו לתוצאות לא מכוונות.
ויליאם פיפס
ויליאם פיפס (באנגלית: William Phipps; 4 בפברואר 1922 – 1 ביוני 2018) היה שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה.
פיפס נולד באינדיאנה וגדל באילינוי. הוריו התגרשו בהיותו בן שש. מגיל צעיר התעניין במשחק והופיע בהצגות עוד בהיותו תלמיד בבית ספר, הוא למד באוניברסיטת איסטרן אילינוי, ולאחר מכן עבר להוליווד. כשארצות הברית הצטרפה לקרבות מלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף לחיל הים האמריקאי.
ב-1947 שיחק בסרט אש צולבת העוסק בפשע על רקע אנטישמי, וב-1950 שיחק בסרט "האיש על מגדל אייפל" המבוסס על יצירה של ז'ורז' סימנון. הוא שיחק גם במספר סרטי מערבונים, וב-1993 שיחק בסרט המסע המופלא - הביתה.
הוא דיבב את הנסיך של סינדרלה בסרט סינדרלה של דיסני.
אמילי קאר
אמילי קאר (באנגלית: Emily Carr; 13 בדצמבר 1871 - 2 במרץ 1945) הייתה אמנית וסופרת קנדית, חברת קבוצת השבעה.
ביוגרפיה.
נולדה בויקטוריה (קולומביה הבריטית) בשנת 1871. לקאר ארבע אחיות וארבעה אחים שמתוכם רק אח אחד הגיע לגיל בגרות. הוריה היו ילידי אנגליה, הם נישאו בשנת 1863 ולאחר מספר שנות נדודים באירופה ובאיים הקריביים, עברו להתגורר בוויקטוריה, שם הקים האב חנות לממכר מוצרי מזון ומשקאות.
כילדה הייתה קרובה לאביה והוא היווה השפעה גדולה עליה. הוא עודד את עצמאותה של אמילי וטיפח את אהבתה הגדולה לטבע ולהיסטוריה. האב היה גאה במורשתו האנגלית אולם שאף להעניק לילדיו חינוך קנדי ושלח אותם לבתי ספר ציבוריים, אף על פי שבאותה עת חינוך בבית ספר פרטי נחשב לבחירה הראויה לילדים מן המעמד הבינוני.
עוד בצעירותה גילתה עניין רב באמנות. המסירות הגדולה שלה לאמנות ורגישותה הגדולה יצרו ריחוק בינה לבין אחיותיה, שלא הצליחו להבין את ההתעקשות שלה לעסוק באמנות למרות המצב הכלכלי הקשה אליו נקלעה המשפחה. למרות הפצרות הסביבה והתנגדות משפחתה, נשארה קאר נאמנה לתשוקתה לאמנות.
כשהייתה אמילי בת 14, נפטרה אימה ממחלת השחפת. אביה נפטר שנתיים לאחר מכן. לאחר מות הוריה, הועברה לחסות אחותה הבכורה אדית. קאר סלדה מן החינוך הקפדני של אחותה ושכנעה את האפוטרופוס שלה, ג'יימס לאוסון, לאפשר לה ללמוד אמנות בבית הספר לעיצוב של קליפורניה בסן פרנסיסקו, והיא החלה את לימודיה בבית הספר בשנת 1890 שם רכשה ידע בציור נופים וטבע דומם. לאחר שלוש שנים אולצה לשוב לוויקטוריה בעקבות הרעה במצב הכלכלי של המשפחה.
קאר החלה ללמד אמנות בסטודיו ובאמצעות חסכונותיה עברה בשנת 1899 להתגורר באנגליה והחלה ללמוד בבית הספר לאמנות וסטמינסטר בלונדון. במהלך לימודיה התמחתה בסטודיו של מספר אמנים גדולים בתחום ציור בצבעי מים, במסורת צבעי מים הבריטית של המאה ה-19.
בשנת 1910 למדה באקדמיה קולרוסי לאמנות בפריז. בפריז למדה ציור פוסט אימפרסיוניסטי וכן ציור בזרם הפוביזם. לאחר מכן שבה לאזור קולומביה הבריטית.
קאר בילתה את מרבית המשך חייה בקנדה. בשנת 1937 החלה בריאותה להתדרדר והיא עברה התקף לב, ולאחריו מספר התקפים נוספים. בריאותה הרופפת הקשתה אליה לצייר והיא החלה לעסוק בעיקר בכתיבה. כתיבתה זכתה לתגובות חיוביות ואף עובדה להסכתי רדיו.
נפטרה בשנת 1945 בוויקטוריה.
יצירתה.
תחילת העיסוק של קאר באמנות התמקד בציורים אודות תרבות הילידים באזור ונקובר וקולומביה הבריטית. היא ערכה מספר מסעות לכפרי ילידים ותיעדה את עמודי הטוטם, את האנשים ואת חיי הכפר. המפגשים עם הילידים השפיעו על קאר עמוקות והביאו להחלטה להקדיש עצמה לתיעוד חייהם באמנות, היא הושפעה גם מאמנות הילידים שבעיניה הייתה מנוגדת לאמנות הבריטית אותה למדה, ההיכרות עם האמנות הילידית אפשרה לה להרחיב את נקודת המבט שלה על סביבתה ולהבין לעומק את מושא הציור שלה.
בקיץ של שנת 1912 ערכה מסע ציור אל האומות הראשונות באזור קולומביה הבריטית שארך כשישה שבועות, שתוצאותיו היו ציורי מים רבים, בהשפעת הסגנון הצרפתי אליו נחשפה במהלך לימודיה. קאר הציגה את הציורים בתערוכה בוונקובר, אולם זכתה לתגובות מעורבות ומעטות מן העבודות נמכרו. לאחר חוסר הצלחה זה החליטה לשוב לוויקטוריה ועסקה בהשכרת דירות במבנה בבעלות המשפחה, וכן יצרה כדים ושטיחים בעיצובים ילידיים אותם מכרה לתיירים.
היה זה רק לאחר 15 שנים ששבה לעסוק בציור, לאחר שהוזמנה להשתתף בתערוכה באוטווה. בתערוכה זו הוצגו 31 מציוריה, וכן כדים ושטיחים. במהלך התערוכה פגשה חברים בקבוצת השבעה, עמם תיצור בהמשך חייה. תערוכה זו נחלה הצלחה גדולה והפכה לפתיחת התקופה הפורייה ביותר ביצירתה של קאר. לראשונה החלה לקבל תגובות חיוביות רבות על יצירתה והפכה נודעת בזירת האמנות הקנדית וזכתה להכרה.
בשנת 1931 שינתה את נושא ציוריה והחלה להתמקד בציורי טבע ונוף, בדגש על יערות קולומביה הבריטית וציורי שמיים וחופים. בשנים הבאות המשיכה לפתח ולשכלל את סגנון הציור שלה, שהושפע גם מן השינוי לטובה שחוותה בחייה האישיים והמקצועיים, לאחר ההכרה לה זכתה בקהילה האמנותית.