בינואר 2012 שונה שמה של החברה מ"אס.אר. אוברסיז השקעות בע"מ" לשמה הנוכחי.
בשנת 2019 מכרה ל"קרן ג'נריישן קפיטל" את החזקותיה בחברה הציבורית "סולגרין".
בשנת 2021 להב רכשה שישה סניפי דקטלון בגרמניה תמורת 26 מיליון יורו.
נכון לשנת 2022 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא אבי לוי ומנכ"לית החברה היא חוה זמיר טואף. משרדי החברה שוכנים בבניין איטליה שנמצא בפארק ההיי-טק "יורופארק" שבקיבוץ יקום שבשרון.
בעלי עניין.
בעל השליטה בחברה הוא איש העסקים הישראלי אבי לוי. לוי מחזיק בכ-43.33% ממניות החברה באמצעות החברה הפרטית "אלדע ייעוץ והשקעות (1995)", שנמצאת בבעלותו המלאה.
ליגת העל של הונדורס
ליגה בטקריס דה הונדורס (בספרדית: Liga betcris de Honduras או בשמה המלא: Liga Nacional de Fútbol Profesional de Honduras) היא הליגה העליונה בכדורגל בהונדורס, שמאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל של הונדורס, והיא הפכה למקצוענית ורשמית בשנת 1965.
הליגה משוחקת בשני בתים, ובשני חלקים, אפרטורה מיולי עד דצמבר וקלאוסורה מינואר עד מאי. אחרי כל אחת מהעונות הסדירות נערך פלייאוף של הראשונה מכל בית שמתקדמת לשלב חצי הגמר, ועוד 2 מכל בית שמתקדמות לשלב הפלייאוף. אחרי הפלייאוף משוחק שלב חצי הגמר והגמר, ובו מוכרעת האלופה העונתית. הליגה נערכת ברציפות מאז 1965 (למעט בעונת 1972/1973 ובעונת קלאוסורה 2020).
הקבוצה הבולטת ביותר בליגה היא קבוצת אולימפיה (שמקורה בעיר הבירה, טגוסיגלפה) ולה 34 אליפויות מתחילת העידן המקצועני. שנייה בדירוג היא קבוצת מוטגואה שגם היא מעיר הבירה ולה 17 זכיות, ושלישית היא קבוצת ריאל אספנייה, שמקורה בעיר סן פדרו סולה, והיא עם 12 אליפויות.
היסטוריה.
מקור.
ההיסטורי של הכדורגל בהונדורס החל בשנות ה-30, אז החל להתעורר רצון הקהל למשחק שהפך לפופולרי במדינה, ב-1947 נולדה הליגה המאורגנת הראשונה שנקראה "Francisco Morazán Major Football League" - ליגת פרנציסקו מוראזאן בכדורגל. הקבוצות הראשונות שהשתתפו בליגה זו ונחשבות למייסדות הכדורגל במדינה הן: אולימפיה, פדרל, מוטגואה, ארגנטינה, ויקטוריה וריאל אספנייה של הליגה שכונתה "ליגה מאייור".
באליפות הראשונה ב-1948 הוכתרה קבוצת ויקטוריה כאלופת הליגה לאחר שניצחה את מוטגואה בגמר, למרות שעונה אחת לאחר מכן מוטגואה הצליחה לזכות בתואר על חשבונה של ויקטוריה. בהמשך בתחילת שנות ה-50 השיבה ויקטוריה את התואר ובתורם זכו קבוצות נוספות לראשונה בתואר האליפות (שנחשב לחובבני) קבוצות כמו: היבואראס, סולה דה לה לימה, אדואנה, פדרל אבאקה וב-1957/1958 זכתה לראשונה קבוצת אולימפיה, והמשיכה לשחזר את הצלחתה במשך 7 פעמים לאורך 8 שנים. לימים הפכה אולימפיה לקבוצה החשובה והבולטת במדינה. עד לעונת 1964, החזיקה אולימפיה כבר ב-7 תארים לא רשמיים בליגה שנקראה ""Liga Amateur de Honduras" ("הליגה החובבנית של הונדורס")."
הקמת הליגה המקצוענית.
ניצני הקמת הליגה המקצוענית החלו להופיע בשנים 1962 ו-1963 כאשר אחד מבכירי ההתאחדות ההונדורית אלחנדרו טלבוט הלך לקיים השתלמויות ולמד את מערכת הליגות של מקסיקו, בתקווה להעתיק אותה למדינתו. ב-3 באפריל 1964 הוכרז על הקמת הליגה בקונגרס הלאומי השנתי. בעונת הליגה המקצוענית הראשונה, 1965/1966, שהכילה 10 קבוצות, ושוחקה 8 סיבובים, זכתה קבוצת פלטנס, אך לא היו יורדות. פורמט דומה של שלב ליגה רגילה המשיך, כשבהמשך נוסו מספר אופציות של שלב פלייאוף בתום הליגה הסדירה, לעיתים בית גמר ולעיתים שלב נוקאאוט. בעונת 1997/1998 הופיעה לראשונה שיטת האפרטורה וקלאוסורה בליגה עונתית קצרה שלמעשה מכילה 2 תחרויות ו-2 תארים שונים בעונה אחת, כפי שמקובל ברבות מהליגות של אמריקה הלטינית. הליגה לעיתים הוקטנה והוגדלה אך פורמט זה ממשיך עד היום.
טבלת אלופות.
בסוגריים: זכיות באליפות/סגנויות מהקמת הליגה המקצוענית ב-1965 והלאה.
גאוגרפיה של גרמניה המזרחית
גאוגרפיה של גרמניה המערבית
אנסל בריגס
אנסל בריגס (באנגלית: Ansel Briggs; ) היה חלוץ אמריקאי, אשר בתחילת דרכו היה נהג כרכרה והגיע להיות חבר בית הנבחרים של בשנים 1842–1846, ולאחר מכן ועד 1850 כיהן כמושל איווה הראשון.
ראשית חייו.
אנסל בריגס נולד בשורהאם, ורמונט לחוואי בנג'מין אינגלי בריגס ואלקטה טריפמן בריגס. חינוכו של בריגס החל בבתי ספר ציבוריים בוורמונט והמשיך באקדמיית נוריץ' שבקונטיקט.
בעודו בגיל צעיר, עבר בריגס עם הוריו למחוז גרנזי שבאוהיו, שם עסק אביו בחוואות בשנים 1821–1825. לאחר מות אביו בתאונה, עברה אמו לקיימברידג', אוהיו, ובריגס חי שם במשך שש השנים הבאות, ונכנס לעסקי הכרכרות. ב-1830 הוא נשא לאישה את ננסי מ. דאנלופ. הוא שימש כשוטר העיירה, כסגן השריף, וכסוהר של מחוז גרנזי. הוא התמודד ללא הצלחה כמועמד המפלגה הוויגית על משרת המבקר של המחוז.
המעבר לאיווה.
לאחר ששמע על ההזדמנויות שנפתחו שם, יצא בריגס ב-1839 למחוז ג'קסון שב. בהגיעו לשם הוא חידש את עסקי הכרכרות שלו, והחל במשך רוב הזמן לנהוג את הכרכרות בעצמו. אפשרויות הצמיחה בטריטוריה החדשה היו עצומות. עד מהרה הוא הבטיח לעצמו חוזים עם מחלקת הדואר של ארצות הברית, והעביר משלוחי דואר בין דביוק לבין הערים דבנפורט ואיווה סיטי. בהמשך התרחבו עסקיו והוא הפעיל קווים נוספים. ב-1841 עבר בריגס לעיירה אנדרו, שקרקעותיה מופו זמן קצר קודם לכן, ורכש חלקות אדמה ריקות רבות ומכר אותם. הוא נחשב לאזרח טוב שדאג לשיפורים רבים בעיירה, סלל רחובות ובנה מבנים מסחריים. בית האבן שבנה באנדרו קיים עד היום. למשפחתו היו בית וטחנה ליד בראש קריק שמצפון לאנדרו שנקרא בלאף מילס.
תחילת הקריירה הפוליטית.
כאשר הגיע בריגס לאיווה, גמלה בליבו ההחלטה להיות מזוהה עם הדמוקרטים. בשל עסקיו שהיו כרוכים בנסיעות לחלקים רבים של הטריטוריה, שמו החל להיות מוכר לרבים. עובדה זו, בנוסף למוכנותו להיות מעורב בעניינים ציבוריים, הקלו עליו להיבחר ב-1842 לאספת הטריטוריה מטעם מחוז ג'קסון. הוא היה חבר בוועדה לרישום הצעות חוק ויושב ראש הוועדה לענייני הטריטוריה. בריגס כיהן בבית הנבחרים עד 1846. הוא גם שימש כסגן הגזבר של מחוזו בשנים 1843–1844 ולאחר מכן נבחר כשריף של המחוז וכיהן בתפקיד במשך שנתיים.
מושל איווה.
במהלך תהליך הקמתה של איווה כמדינה בארצות הברית, הציג בריגס את מועמדותו לתפקיד מושל המדינה מטעם המפלגה הדמוקרטית. בבחירות המקדימות הוא התמודד מול שני יריבים נודעים - השופט ג'סי ויליאמס ממחוז ג'פרסון, שכיהן כמזכיר הטריטוריה, וויליאם תומפסון ממחוז הנרי, ששימש כמזכיר הוועידה החוקתית של המדינה ב-1846. מסע הבחירות של בריגס התמקד בהבטחה שלשום עסק מחוץ למדינה, כולל בנקים, לא תהייה השפעה על ממשלו. באחד הנשפים הפוליטיים הוא הרים כוסית ובירך, "אין בנקים אלא אדמה, והיא מעובדת היטב". משפט זה הפך לסיסמת מסע הבחירות שלו. ועידת המפלגה התקיימה באיווה סיטי ב-24 בספטמבר 1846. בריגס זכה ב-62 קולות, ג'סי ויליאמס קיבל 32 קולות, וויליאם תומפסון קיבל 31 קולות. ויליאמס ותומפסון הסירו את מועמדותם ובריגס נבחר כמועמד המפלגה. הבחירות הכלליות הראשונות של המדינה נערכו ב-28 באוקטובר אותה שנה, ובריגס זכה ב-7,626 קולות, מול 7,379 הקולות שקיבל יריבו תומאס מקנייט, עורך דין מהעיר דובק שהתמודד מטעם המפלגה הוויגית. ב-28 בדצמבר הייתה איווה למדינה ה-29 של ארצות הברית כאשר הנשיא ג'יימס פולק חתם על החוק לכניסתה לאיחוד.
בנאום ההשבעה שלו אמר בריגס, "מחוסר הניסיון שלי בענייני הממשל האזרחי, אני חייב באופן טבעי לחוש מידה רבה של מבוכה במעמדי הנוכחי. אך תחושה זו תצטמצם באופן משמעותי מהתקווה והאמונה שאני נהנה ממנה, שבאופי שלכם בוחרי הנאורים, אתם תושיטו לי ברוב טובכם את עזרתכם ואת סובלנותכם". נאמן להבטחתו למנוע כל השפעה חיצונית, הוא מכר את החוזים שלו עם מחלקת הדואר, וממשלו זכה לשבחים "ככזה שנקי מכל אינטרס מיוחד... שהפגין עקרונות עצמאיים, ובעל סגולה". במהלך תקופת כהונתו של בריגס כמושל, התנהלו תהליכי יצירת ממשלת המדינה ואורגנה מערכת החינוך. ממשל בריגס הניח את היסודות לתשתיות התחבורה של המדינה, תוכננו ונסללו כבישים ומסילות ברזל ונבנו גשרים. סכסוך הגבול בין איווה למיזורי, שגרם למידה רבה של מחלוקת קשה וכמעט שהוביל לסכסוך אלים, נפתר ב-1848 באמצעות המיומנויות הדיפלומטיות של בריגס. עם סיום תקופת כהונתו כמושל, פרש בריגס מן החיים הפוליטיים.
שנותיו האחרונות.
לאחר סיום כהונתו כמושל שב בריגס למקום מגוריו ועסקיו במחוז ג'קסון. הוא היה מעורב בהתיישבות בחלקים רחוקים יותר של ארצות הברית. ב-1860 הוא ערך מסע לקולורדו במהלך הבהלה לכרייה שם, וב-1863 הוא יצא עם בנו, ג'ון שאנון בריגס, וקבוצת אנשים גדולה למונטנה, שם הוא המשיך להיות מעורב בעסקי הכריה עד 1865, כאשר הוא חזר לאיווה. ב-1870 הוא עבר לקנסיל בלפס שבאיווה, ובהמשך הוא היה לאחד ממייסדי העיירה פלורנס שבנברסקה.
אנסל בריגס נפטר ב-5 במאי 1881, לאחר מחלה קשה, בביתו של בנו ג'ון באומהה. מותו גרם לאבל בכל רחבי איווה. המושל ג'ון גיר הוציא הכרזה שבה צוינו שירותיו למדינה, והורה על ירי מטח כבוד ועל הורדת הדגל לחצי התורן בקפיטול המדינתי במהלך יום הלווייתו של בריגס. ב-1909 הצביעה האספה הכללית של איווה על הקמת אנדרטה לזכרו באנדרו שנועדה להנציח את "נהג הכרכרה שהיה למושל".
בתחילה נטמן בריגס באומהה, אך ב-1909 הוא נטמן מחדש באנדרו.