בשנת 2010 נקנסה רוסיה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם אשר קבע כי הרשויות מפלות אזרחי להט"ב על ידי סירובן לאשר מחאות מטעמם. אף על פי שהרשויות טענו כי התרת קיום האירועים מהווה סיכון לאלימות, בית המשפט קבע כי החלטותיהן לביטולם "תמכו בקבוצות האלימות שקראו לשיבושן" וקבע כי למדינה יש עד 20 בינואר להגיב לביטול האירועים. במהלך מצעד 2011, הפגינו חברות ההרכב פוסי ריוט ונעצרו מאוחר יותר על ידי המשטרה. באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני מצעדי הגאווה בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112, תוך ציון האפשרות "לאי סדר ציבורי ולהיעדר תמיכה באירועים כאלה מצד תושבי מוסקבה". במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על רוסיה והן על צ'צ'ניה עקב אפליה ממומנת ונתמכת ממשלתית נגד אזרחי קהילת הלהט"ב בשטחן.
שוודיה.
בעקבות מהומות סטונוול בניו יורק בשנת 1969, החלו לקום ארגונים רבים יותר עבור זכויות להט"ב בשוודיה, שארגנו את ההפגנה הציבורית הראשונה במדינה ב-15 במאי 1971 עם כ-15 משתתפים. הפגנות נוספות באופסלה נערכו כעבור מספר שבועות ולאחר מכן בסטוקהולם ב-27 ביוני.
שוודיה מכונה לעיתים קרובות אחת המדינות הידידותיות ביותר עבור חברי קהילת הלהט"ב בעולם, ומארחת פסטיבלי גאווה בכול שנה. מצעד הגאווה בסטוקהולם הוא הגדול והוותיק ביותר, והוא נערך מדי שנה מאז 1998. באירוע מוגדרים בדרך כלל מעל לחצי מיליון צופים, ו-40,000 צועדים. בשנים מאוחרות יותר החלו מצעדי גאווה גם כן בגטבורג, מאלמה ואופסלה, ואירועים מקומיים בקהילות קטנות יותר בערים: לונד, ארברו, האלמסטד, פאלון ואחרות.
מצעד הגאווה בלפלנד מתקיים מדי שנה, ומשנה את מיקומו בין שוודיה פינלנד ונורווגיה שבשטחיה התקיים בשנים 2014 ו-2018 בקירונה ואסטרסונד.
שווייץ.
בשווייץ פועלים ארגוני להט"ב רבים ברמה הלאומית או האזורית כאחד החותרים לקבלה מלאה של זכויות להט"ב וקיום אירועים בנושא. האירוע הגדול והעתיק ביותר מסוג זה נערך במצעד הגאווה בציריך, שאורגן לראשונה בשנת 1994. במצעד ה-25 בשנת 2019, השתתפו במהלכו כ-50,000 איש. ברומנדי (החלק דובר הצרפתית של מערב שווייץ), מצעדי הגאווה מתחלפים בערים מדי שנה. מהדורת 2019, שהתקיימה בז'נבה, משכה השתתפות של מעל 35,000 איש. ערים נוספות בהן נערכים אירועים שונים כוללים את ברן, בזל, לוזאן, פריבור, סיון, לוגאנו ולוצרן.
מאז אמצע שנות התשעים מתקיים אירוע גאווה של יום "יציאה מהארון" שנתי בשווייץ עם אירועי פרסום שונים במטרה לעודד אזרחי להט"ב לפתח קשר חיובי עם זהותם. היום נצפה בבתי ספר, בתי ספר תיכוניים, באוניברסיטאות ובמוסדות אחרים ברחבי המדינה לרוב בצורת סמינרים, סרטים, שאלונים ודיונים קבוצתיים.
אמריקה הצפונית.
ארצות הברית.
מצעד הגאווה השנתי בניו יורק החלה בשנת 1970, וכך גם מצעד לוס אנג'לס, שיקגו וסן פרנסיסקו באותה השנה. מצעד הגאווה בעיר ניו יורק מתחרה במצעד הגאווה של סאו פאולו בקטגוריית מצעד הגאווה הגדול ביותר בעולם, ומושך אליו מיליוני משתתפים ותיירים ובין היתר, מיליוני צופי מדרכה בכל חודש יוני.
מצעדי גאווה בולטים נוספים ברחבי המדינה כוללים את מצעד מיאמי ביץ', בוסטון, פרובידנס, דנוור, קולומבוס, סינסינטי, אלבקרקי, אטלנטה, אוגוסטה, וושינגטון די. סי, שרלוט, אורלנדו, אינדיאנפוליס, יוסטון, ג'קסונוויל, נאשוויל, בראלי-דורהאם (צפון קרוליינה), ניו אורלינס, מחוז אורנג', סן דייגו, קליפורניה, פאלם ספרינגס, פילדלפיה, פורטלנד, סיאטל, סנט לואיס, סיינט פיטרסברג, מצעד הגאווה והפסטיבל של אוקלהומה סיטי, מצעד הערים התאומות של מיניאפוליס וסנט פול ופסטיבל הגאווה ביוטה בין רבים אחרים. בשנת 2018, העיר הקטנה הומר שבאלסקה ערכה את מצעד הגאווה הראשון בתולדותיה.
בשנת 2019 אירחה מדינת ניו יורק את ציון מצעד הגאווה הבינלאומי הגדול בהיסטוריה מטעם אירועי "WorldPride", אשר ציון ל-50 שנה מאז מהומות סטונוול. במהלכם, דווח כי 5 מיליון איש השתתפו במנהטן לבדה.
בליז.
בליז, נחשבת כבר זמן רב יעד תיירותי פופולרי בקרב חברי קהילת הלהט"ב. עם זאת, רק בשנת 2016 העבירה אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2017, קיימה את שבוע הגאווה הראשון בשטחה אשר במהלכו, פעילויות להעלאת המודעות לאזרחי להט"ב התקיימו ברחבי המדינה.
ברבדוס.
ב-20 בנובמבר 2018, ברבדוס ערכה אירוע אזכרה לאור נרות למען חיים טרנסג'נדרים ומגדרים שאינם תואמים שנפטרו כתוצאה מאלימות טרנספובית ומגדרית ברחבי העולם. זו הייתה ההפגנה השנייה ליום הזיכרון הטרנסג'נדרי (TDOR) במדינה, בעוד הראשונה הייתה "דוכן פלאש לשוויון והכלה" המוקדש לטרנסג'נדרים, שהתקיימה ב-24 בנובמבר 2017 כאחת מפעילות ההשקה של ציון אירוע הגאווה הרשמי הראשון בברבדוס. המדינה ערכה את מצעד הגאווה הראשון שלה ביולי 2018 ומשכה לעברה קבוצה מגוונת, שכללה את חברי הקהילה המקומית, בעלי בריתה, תיירים ולפחות אחד מחברי הכמורה המקומית שיצאו בגלוי בתמיכה רבה כלפי המצעד ועיקרון השוויון למען זכויות להט"ב.
גואטמלה.
בגואטמלה, מצעד הגאווה הראשון במדינה התקיים בעיר הבירה גואטמלה סיטי בשנת 2000. כמו מדינות נוספות באמריקה המרכזית, מצב קבלתם של חברי הקהילה התפתח עם השנים ודמויות חדשות התגלות כחלוצות, בעוד זכויות הלהט"ב במדינה דווח כי אינן נושא טאבו, והדורות הצעירים מטביעים חותם על החברה השמרנית המבוגרת.
ג'מייקה.
בשנת 2015 קיימה ג'מייקה את חגיגות אירוע הגאווה הראשונים שלה, אשר כונו, "PRIDEJA", אירוע בן שבוע המשמש להדגשת מאמצי האי להתמודד עם הטרדות ואלימות נגד להט"ב. עם זאת, לא התקיים מצעד רשמי, מכיוון שהיה מסוכן עבור הצועדים על פי הארגון "J-FLAG". ראש עיריית הבירה קינגסטון, אנג'לה בראון-בורק, השתתפה ונאמה באירוע, והביעה את תמיכתה באומרה, "אני באה מנקודת מבט שיש לי כראש עיר אחריות כלפי כל הפרטים של קינגסטון. יש אנשים שהם מיעוטים שנאבקו מבחינת זהותם ומצאו את המרחב שלהם. חשוב לנו לספק להם מרחבים בטוחים". לאחר מכן פרסם שר המשפטים מרק גולדינג הצהרה לתמיכה באירועים באומרו "אני תומך בזכותם של כל הג'מייקנים, כולל חברי קהילת הלהט"ב, להביע את דעתם בכל אמצעי חוקי. כאשר קהילת הלהט"ב יוצאת לדרך שבוע של פעילויות לבניית מודעות לזכויות ולצרכים של חבריהם, אני קורא לכל הג'מייקנים לכבד את זכותם לעשות זאת בשלום". השחקן ההוליוודי אליוט פייג' השתתף באירוע. בשנת 2018 העיר אירחה את אירוע הלהט"ב "קבלת הקוקטיילים" במשותף מטעם שרת השגרירות האמריקנית, אריק חנט, הנציב העליון הבריטי לג'מייקה, אסיף אחמד והנציב העליון הקנדי לג'מייקה, לורי פיטרס ומאז, נחגג בכל שנה.
באוקטובר 2015 נערך לראשונה מצעד גאווה במונטגו ביי, ומאז מצוין מדי שנה. הוא גדל מכ-150 מפגינים בשנת 2015, והתרחב ליותר מ-300 ב-2016, ל-850 ב-2017, ולמעלה מ-1000 בשנת 2018. במהלך ציון "PRIDEJA" לשנת 2017, הוצג פסטיבל הסרטים הגאה הראשון של ג'מייקה, עם ארבעה לילות של סרטים תיעודיים המדגישים זכויות אדם בקנדה, ארצות הברית, אוגנדה והודו. מיקום אירועי 2018 לא נחשפו מטעמי ביטחון.
גרינלנד.
ב-15 במאי 2010 ערכה גרינלנד את מצעד הגאווה הראשון שלה בעיר הבירה נוק אשר במהלכו השתתפו כ-1,000 איש (מתוך אוכלוסייה של כ-15,000 אזרחים בבירה). בשנת 2012, נאמה במהלכו ראש העיר אסיי צ'מניץ נרופ.
הונדורס.
ביולי 2017, כ-400 איש צעדו במצעד גאווה בעיר סן פדרו סולה שבהונדורס, הנחשבת לאחת הערים המסוכנות בעולם.
הרפובליקה הדומיניקנית.
בשנת 2012 אנשי מחלקת המשטרה התערבו במצעד הגאווה בסנטו דומינגו ועצרו מספר צועדים בטענה כי "השתמשו בצורה לא תקינה בדגל הרפובליקה הדומיניקנית".
טרינינד וטובגו.
מצעד הגאווה הראשון של טרינינד וטובגו התקיים ב-27 ביולי 2018 בפארק נלסון מנדלה בעיר פורט אוף ספיין. בעודו מביע את דעתו על המצעד, אמר הארכיבישוף הקתולי ג'ייסון גורדון כי, "המדינה היא דמוקרטיה וככזו יש לחברי הקהילה זכות להפגין בכל פעם שהם מאמינים כי זכויותיהם אינן נשמרות או מופרות. יש כמה תחומים שבהם יש חשש לגיטימי והם צריכים לקבל יחס רציני מהמדינה, הממשלה ואנשי טרינינד וטובגו.
מקסיקו.
בשנת 1979 התקיים בבירת מקסיקו, מקסיקו סיטי מצעד הגאווה הראשון בו השתתפו למעלה מ-1,000 מפגינים. מאז, המצעד נערך בכל חודש יוני עם נושאים שונים בהם הבאת נראות למיעוטים מיניים, העלאת המודעות לגבי איידס ו-HIV, הוקעת לסבופוביה, הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה ודרישת יצירת מדיניות ציבורית הכוללת הכרה באיחודים אזרחיים של זוגות חד מיניים, הכשרת נישואים חד-מיניים, התרת אימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים, ועוד.
על פי המארגנים, במצעד הגאווה בשנת 2009 השתתפו למעלה מ-350,000 איש (100,000 יותר מקודמו), ו-500,000 איש ב-2010. בשנת 2003 נערכה בבירת המדינה מצעד הגאווה הלסבי הראשון. בגוודלחרה, נערכים מצעדי גאווה בכל חודש יוני מאז 1996. הערים טיחואנה, פואבלה, וראקרוס, חלפה, קוארנבקה, טוסטלה גוטיירס, אקפולקו, צ'ילפנסינגו ומרידה ידועות בהיותן מארחות גדולות של פסטיבלי גאווה מקסיקנים.
ניקרגואה.