למרות הסכנות והטורפים האורבים להם, הצבים ידועים בתוחלת חייהם הארוכה. כמה מן המינים מאריכים חיים יותר מכל החולייתנים האחרים, לעיתים אף עד מאות שנים. על פי מדור המדע של הניו יורק טיימס, במיני צבים מסוימים חלק מאיברי גופם כגון הריאות, הכבד והכליות אינם מזדקנים. ב-22 במרץ 2006 מת בגן החיות של קולקטה, הודו, פרט מסוג צב אלדברה ענק בשם אדוויטה אשר גילו מוערך בכ-255 שנים; זאת על פי בדיקת פחמן-14 שבוצעה על שריונו. על פי תוצאות הבדיקה הוערך התאריך בו בקע מן הביצה בסביבות שנת 1750. מחקרים מסוימים מציעים שצבים למעשה לא מתים מזקנה, ובהיעדר מחלה או פציעה, למעשה אין מגבלה לאורך חייהם האפשרי, ותאורטית, הם יכולים לחיות לעד.
מיני צבים בישראל.
בישראל קיימים באופן טבעי שמונה מינים מסדרה זו. רק אחד מהם לא מוגדר כמין בסיכון. לחופי ישראל מזדמנים 4 מיני צבי ים, ובשטחה מצויים שני מיני צב יבשה ושני מיני צבי מים מתוקים:
כמו כן, בישראל נמצא באופן לא טבעי צבגון אדום-האוזן הנפוץ בירקון ומגיע במעלה נחל האיילון לכל הפחות עד לוד. מוגדר בישראל כמין פולש.
זאורופסידה
זאורופסידה (שם מדעי: Sauropsida) היא קבוצה של חולייתנים בעלי שפיר עוברי שהתפצלה מהמחלקה לשעבר, וקבוצת הזוחלים וממחלקת העופות שהתפצלה מהם. כל העופות והזוחלים בני ימינו משתייכים לזאורופסידים.
דיאפסידה
דיאפסידה (שם מדעי: Diapsida) היא ענף של זוחלים אשר התפתחו מן הזאורופסידים, להם גולגולת בעלת שני פתחי צדע מאחורי ארובת העין. פתח אחד גובל בעצם הקשקשת ובעצם הקודקוד. פתח שני גובל בעצם הקשקשת ובעצם העול.
הדיאפסידים כוללים את כל הזוחלים המודרניים, וכן את כל העופות והדינוזאורים.
לפידוזאוריה
לפידוזאוריה (שם מדעי: "Lepidosauria") היא על-סדרה של זוחלים בקבוצת הדיאפסידה בעל מחלקת חולייתנים לסתניים בה כלולים 2 סדרות: הקשקשאים ומחודקי הראש.
מחודקי ראש
מחודקי ראש (שם מדעי: Rhynchocephalia) היא סדרה של זוחלים בעל-סדרת הלפידוזאוריה. רק משפחה אחת ספנודוניים בסדרה שרדה עד ימינו, ובה שרדו רק שני מינים של ספנודון (במאורית: טואטרה). מחודקי ראש מוגדרים כמאובנים חיים משום שקל יותר למצוא מאובנים שלהם מאשר פרטים חיים שלהם.
ספנודוניים
ספנודון
ספנודון (שם מדעי: "Sphenodon") הוא הסוג היחיד במשפחת הספנודוניים (Sphenodontidae) ובסדרה מחודקי ראש. הספנודון מוגדר כמאובן חי שלא השתנה במשך מיליוני שנים.
תפוצה ותנאי מחיה.
המין חי ב-32 איים קטנים וקשים להגעה ליד ניו זילנד ובשמורת הטבע זילאנדיה באי הצפוני של ניו זילנד, אליה הושב בשנת 2005. בעבר היה המין נפוץ בכל ניו זילנד, אך נכחד על היבשת עוד לפני הופעת האירופאים. הספנודון צץ לפני 250 מיליון שנים והסוג כולל את שני מיני הזוחלים הקדומים ביותר ששרדו עד ימינו. שני המינים הנ"ל הם היחידים שלא נכחדו מסדרת מחודקי הראש, אשר שגשגה בעידן הדינוזאורים (לפני כ-200 מיליוני שנים) ונכחדה בהדרגה לפני כ-60 מיליוני שנים. &lt;BR&gt; אזור המחיה של הספנודון מיוחד במינו: מצוקים החשופים לרוחות עזות ללחות ולמליחות ברמות גבוהות, שבגללם המערכת האקולוגית באזור היא מיוחדת במינה, וכוללת מינים בודדים שעמידים לתנאים קשים אלו. אזור המחיה הוא קר ולח ומתקרב לטמפרטורת קפיאה, אולם הספנודון הסתגל לאקלים זה ומתפקד בתנאים שבהם זוחלים אחרים היו קרוב לוודאי מתים. עין הקודקוד של הספנודון מעניקה לו את היכולת להישאר פעיל בחום גוף של עד 6 מעלות צלזיוס ולחיות עד חום גוף של 0 מעלות, שיא השרידות בקרב זוחלים.
אנטומיה.
0.30 עד 1.3 ק"ג &lt;BR&gt;
60 ס"מ (נקבה) 80 ס"מ (זכר) &lt;BR&gt;
צבע העור אפור, ירקרק או אדמדם.
מאפיינים נוספים.
לספנודון, יש עין שלישית במעלה הראש, הידועה גם כעין הקודקוד.
לעין עדשה, רשתית וקרנית משלה, וקישור עצבי חלש למוח, עובדה אשר יכולה להעיד על התפתחות אבולוציונית מעין שלישית מתפקדת.
עין הקדקוד ניתנת להבחנה רק באבקועים (צאצאים צעירים), אשר להם רקמה שקופה בקודקוד. לאחר 4-6 חודשים, הרקמה מתכסה בקשקשים בהירים ופיגמנט.
עין הקודקוד קשורה בוויסות חום הגוף של הספנודון, אבל קיימת סברה לפיה היא שימושית לספיגת קרני UV ליצירת ויטמין D, לקביעת מחזורי יום ולילה (מחזורים צירקדיים), עוזרת לבקרת חום, ומסיעת לניווט על ידי קביעת מיקום השמש.
מכל הטטרפודים הקיימים (בעלי ארבע רגליים), עין הקודקוד ניתנת לראות בבירור בעיקר בספנודון.
גודל מח הספנודון כגודל גרגר אפונה.
בנוסף, הספנודון הוא היצור החי היחיד בעל מערכת שיניים ייחודית, המורכבת משתי שורות שיניים בלסת העליונה ושורת שיניים אחת בלסת התחתונה.
בעלי שפיר עוברי
בעלי שפיר עוברי (שם מדעי: Amniota) הם בעלי חוליות המשתייכים לקבוצת בעלי ארבע רגליים וכוללים בימינו:
בעלי שפיר התפתחו לפני 300 מיליון שנה, כאשר על הביצה נבנתה קליפה, שבתוכה היה העובר מתפתח, עד אשר היה מוכן דיו לבקיעה. מוצאם מן הקוטילוזאורים.
ההתפתחות העוברית של בעלי השפיר.
בכל בעלי החיים האמניוטים (בעלי שפיר) מתפתחים העוברים בשלבים המוקדמים באותה צורה, עד שלב מסוים שבו כל מין מתחיל להתפתח בצורה שונה. חלק מתהליכי ההתפתחות מתרחשים באמצעות קיפולים. בתחילת ההתפתחות מתרחש שלב הגסטרולציה שבו נוצרות שלוש שכבות הנבט: שכבה שמכסה את העובר מבחוץ הנקראת אקטודרם, השכבה הפנימית שתיצור את המעי הקדמון הנקראת אנדודרם, והשכבה שביניהם הנקראת מזודרם. שכבת האנדודרם עוברת סדרה של קיפולים שתוביל ליצירת צינור המעי ממנו ינצו בלוטת התריס, הריאות, הלבלב, כיס המרה והכבד. השלב הראשון בתהליך המורפוגנזה היוצר את המעי הוא הופעת "קפל הראש" בצורת סהר, בחלק שעתיד להפוך להיות האזור הקדמי של הגוף.
קפל הראש מופיע קצת מעל ה -Prechordal Plate) PrCP), אשר לו תפקיד בהכוונת היווצרות המעי הקדמי והאיברים הנגזרים ממנו. קפל הראש הוא מופע שמור בקרב כל האמניוטים. בעקבות הופעתו נוצר ה-Anterior Intestinal Portal) AIP) בשכבת האנדודרם הממוקמת בצד הונטרלי של העובר (בצד הבטני), בכך נגלה לעין השינוי הראשוני הקשור ליצירת המעי. באפרוח ניתן לראות שינוי זה 24 שעות מתחילת ההתפתחות בשלב עוברי 6.
התקדמות ה-AIP נמשכת מהחלק הקדמי של העובר לחלק האחורי וגוררת איתה התקפלות נוספת של אזורים צדדיים אנדודרמליים. אזורים אלה מחוברים גם לחלק לשכבת המזודרם ונקראים Splanchnic Mesoderm) SplM). תהליך ההתפתחות מתקדם מהחלק הקדמי לכיוון החלק האחורי בצורת גל. שני צדדי העובר נפגשים בקו האמצע הוונטרלי ומתאחים ליצירת המעי הקדמי הנמשך מהפה ועד למעי האמצעי. באותה נקודת מפגש, בקו האמצע הוונטרלי של המעי הקדמי, מנצים האיברים הנגזרים מהמעי.
בהתפתחות האיברים מה Foregut באפרוחים בשלב 6 ו-7 של ההתפתחות העוברית מתבצעת התמיינות התאים של איברי ה-Foregut כמו הכבד, הלבלב והריאות.
בעלי ארבע רגליים
בעלי ארבע רגליים (שם מדעי: Tetrapoda) היא קבוצת בעלי חוליות שהתפתחה מדגים ממחלקת בעלי סנפירים בשרניים וכוללת את החולייתנים היבשתיים ובעלי ארבע רגליים. עם זאת מספר מינים חזרו לים (כמו הלווייתנים או זוחלים ימיים קדומים), עוד אחרים כמו הנחשים ומספר לטאות ודו-חיים, איבדו את רגליהם. חיות אחרות כמו העופות, העטלפים והפטרוזאורים המירו את גפיהם הקדמיות לכנפיים שכמעט אינן משמשות להליכה. מספר חיות נוספות עומדות על שתי רגליים אחוריות וכמעט לא נעות על ארבע, בהן: הקנגורו, כמה למורים, קופים והאדם.
ישנן שתי קבוצות עיקריות של בעלי ארבע רגליים:
בעלי ארבע רגליים מאופיינים בגפיים במקום סנפירים. מיני קבוצה זו בעלי גפה שרירית בה העצמות (בין היתר אצבעות כף היד וכף הרגל) והמפרקים ברורים.
אבולוציה משוערת של בעלי ארבע רגליים.
מוצאה של הקבוצה מדמויי בעלי ארבע גפיים. הנציגים הראשונים של קבוצה זו היו גדולים יחסית (אורך גוף 1-2.5 מ'). שרידי השלד הקדום ביותר שהתגלה מתוארך לדבון השלישי בגרינלנד ממצאים דומים המתוארכים לדבון הראשון והשני נמצאו באוסטרליה אך בהן לא היו האצבעות ברורות ועל כן מסווגים כשייכים לבעלי סנפירים בשרניים.
בעלי סנפירים בשרניים
בעלי סנפירים בשרניים (שם מדעי: Sarcopterygii) היא מחלקה של חולייתנים מהקבוצה בעלי עצם וקרובים למקריני הסנפיר.
אלו דגים בעלי סנפירים גדולים ולחלקם יש ריאות והם מותאמים יחסית לחיים במים דלים בחמצן. דגים אלה הם אבותיהם של קבוצת בעלי ארבע רגליים (Tetrapoda), המכילה את החולייתנים היבשתיים המודרניים.
מרבית בני הקבוצה כבר נכחדו כששיגשגו בתקופת הדבון והקרבון ברחבי העולם. חלק מהמינים כמו הריזודוס עלו על אורך 9 מטר. כיום רוב המינים נכחדו וישנם רק 2 קבוצות ששרדו: בני סדרת הצלקנתים ודגי הריאות המחולקים לשתי סדרות: דגי ריאות אוסטרליים ובעלי שתי ריאות.
מיון מדעי של בעלי סנפירים בשרניים.
מספר חוקרים משייכים למחלקה גם את הסוג הקדום פסרולפיס, אף שלא ברור אם הוא שייך לקבוצה קדומה יותר.
בעלי עצם
בעלי עצם (שם מדעי: Euteleostomi) היא קבוצה של מיתרניים מעל-מחלקת חולייתנים לסתניים. בני קבוצה זו מכילים ברובם הגדול דגים, מקבוצת מקריני סנפיר - שהיא המחלקה הגדולה במערכת המיתרניים. כמו כן נמצאים בה מיני מחלקת בעלי סנפירים בשרניים, כמו הלטימריה ודגי הריאות וכן קבוצת בעלי ארבע רגליים שיצאו מהמים.
מקריני סנפיר