גם גלינקה רצה לקרוא כך לאופרה שלו, אך כמחווה לניקולס הראשון. בזמן שזה נכח בזמן חזרה של האופרה, שינה את השם ל"החיים למען הצאר".
זה שם האופרה המקובל היום, אך ב-1924, תחת המשטר הסובייטי החדש, השם "החיים למען הצאר" לא התאים ולא עבר את הצנזורה כך שהאופרה הופיעה תחת הכותרת פטיש ומגל. הפקה זו לא הצליחה וירדה מן הבמה. ב-26 בפברואר 1939 היא הועלתה תחת השם שגלינקה בחר, "איבן סוסאנין", ובשם זה הייתה מוכרת בברית המועצות.
גלינקה והסופרים שכתבו את הלברית המקורית, עמם היה בקשר, בחרו בסוסאנין כגיבור הלאומיות הרוסית שהתאים היטב להלך הרוח של אותה תקופה, תקופת החמישה, קבוצת מלחינים שדגלה בלאומיות וביצירת יצירות עממיות בעלות מוטיבים רוסים.
האופרה זכתה להצלחה ובוצעה בכל פתיחת עונת קונצרטים בתיאטראות הרוסיים הקיסריים. האופרה מוצאת את עצמה בתפקיד חשוב בתיאטרון המוזיקלי הרוסי כאופרה רוסית מקורית, סיפור רוסי היסטורי ולא אגדה, הראשונה שזכתה במקום קבוע ברפרטואר המוזיקה הרוסית והכלל עולמית. זו הייתה אחת האופרות הרוסיות הראשונות שנודעו מחוץ לרוסיה לשאר רחבי העולם. אופרה זו היא לא הראשונה שהולחנה ונכתבה לשפה הרוסית, אבל הראשונה שהצליחה לשאת שם עולמי.
עלילה.
העלילה מתרחשת בסתיו 1612 ובחורף 1613.
מערכה 1.
אנטונידה כמהה לאהובה החדש סובינין ומחכה לרגע בו תגיע חתונתם. אביה סוסאנין בעד חתונתם אך מעדיף לחכות עד שימנו צאר חדש ברוסיה. כאשר סובינין מודיע לו שהמועצה הגדולה במוסקבה מינתה צאר חדש ברוסיה, הם חוגגים את החתונה העתידית.
מערכה 2 – בינתיים בפולין.
באולם מפואר, ולנוכח ריקודים פולניים, האצולה בפולין חוגגת את הניצחון על רוסיה בשירה וריקודים. במהלך השמחה, מגיעה הודעה על מינויו של מיכאיל רומנוב כצאר רוסיה החדש. אך הוא מסתתר מחשש לאימת הפולנים. הנוחכים באולם נשבעים להפילו ולהרוג אותו.
מערכה 3 – בחזרה לרוסיה.
סוסאנין ובנו המאומץ, ואניה, מתחייבים להגן על הצאר החדש. הם עצמם מקורבים אליו מאוד. סוסאנין מברך את סובינין חתנו ואנטונידה בתו לרגל חתונתם הקרובה, כאשר לפתע חיילים פולנים מתפרצים לחדרם כדי לדרוש את מקום הימצאו של הצאר במטרה לשים קץ לחייו. סוסאנין שולח את ואניה להזהיר את הצאר מיכאיל מפני הסכנה הפולנית בעוד שהוא עצמו מוביל את החיילים הפולנים שולל בדרך אל הצאר. החיילים חושבים שהם קרובים אך סוסאנין יודע בליבו כי הוא יהתל בהם. אנטונידה בתו בוכייה. היא מבינה שזו משימת התאבדות בעבור אביה. סובינין אוסף כמה גברים לצאת למשימת חילוץ, לנסות להציל את סוסאנין. ברגע שהחיילים הפולנים יגלו כי הוא הונה אותם, הם יהרגו אותו.
מערכה 4.
סובינין משכנע את אנשיו בנכונות משימתם להציל את סוסאנין, אך הקבוצה לא נענת לבקשתו מנוכח הסיכון. כשהלילה יורד, בחלק של היער ליד מנזר, ואניה דופק בשערי המנזר, מקום היחבאו של הצאר, ומזהיר אותו שלא יחולל רעש מחשש לתשומת הלב שזה יעורר אצל החיילים הפולנים. סוסאנין מוביל את החיילים הפולנים לאזור בו לא ניתן להמשיך, הדרך מכוסה שלג והעצים במקום מצופפים. הפולנים ישנים בזמן שסוסאנין נפרד מילדיו ומחכה לגורלו בעלות השחר. סופת שלגים מתחילה ומסתיימת, וכשהיום מגיע, הפולנים מתעוררים. הם מבינים שסוסאנין הונה אותם והורגים אותו.
אפילוג.
בכל ההמולה צועדים המוני אנשים, חוגגים את ניצחון הצאר החדש והינצלותו מידי הפולנים. לעומתם, אנטונידה, סובינין וואניה מתאבלים על סוסאנין. חיילים רוסים מגיעים אליהם, מגלים את הקשר שלהם עם סוסאנין ומנחמים אותם בתקווה שהכל יהיה בסדר. כשהתמונה משתנה לאספה בכיכר האדומה במוסקבה, האנשים מכריזים על זכרו של סוסאנין כמי שהציל את הצאר וחולקים עמו כבוד אחרון.
תזמור.
האופרה מתוזמרת בעבור שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, שני בסונים, ארבע קרנות יער, שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, אופיקלאידה, טימפני, פעמונים, נבל, כלי קשת, קלרינט, ותוף.
היסטוריה.
היסטוריית ביצועים.
האופרה הוצגה בבכורה ב-27 בנובמבר 1836 בסנקט פטרבורג בניצוחו של קטרינו קאווס. ההפקה כללה תפאורה מאת אנדראס רולר (Andreas Roller). מספר שנים מאוחר יותר עם האופרה הוצגה בבכורה במוסקבה ב-7 בספטמבר 1842 וההפקה כללה הפעם תפאורה שהכין סרקוב ואשניאן.
האופרה הוצגה פעמים רבות במהלך חגיגות יובל המאה לשושלת רומנוב בשנת 1913. היא הוצגה בהצגה חגיגית בתיאטרון מריאינסקי. למרות ההצלחה, העיתונות הרוסית קבעה כי זו יצירה ריקה מתוכן, ללא אופי ואף משעממת.
השפעות על אופרות אחרות.
הכשרתו של גלינקה הייתה בגרמניה יחד עם מורים ופרופסורים שלימדו בשיטה שמרנית, כזו שדומה לשומאן וברהמס, ובכך שאב יכולות הלחנה אקדמאיות, בעלות חוקים קבועים ומבנה מסודר. עם זאת, ניתן להבחין בכמה מוטיבים מן האופרה המבוססים על שירי עם רוסיים או ניבים מלודיים עממיים שהופכים לחלק מלא מהמרקם המוזיקלי והופכים את היצירה לכזו שהיא חדשנית ופורצת דרך. סגנון זה אלו השפיע רבות על מלחינים והאופרות שלהם, להלן: בוריס גודונוב מאת מוסורגסקי, המשרתת מפסקוב מאת רימסקי-קורסקוב, "האופריצ'ניק" מאת צ'ייקובסקי והנסיך איגור מאת בורודין.
לואיס גאבלו קונחו
לואיס גאבלו קונחו חימנס (; נולד ב-1 בינואר 1960) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי ששיחק בעמדת השוער.
קונחו שיחק לאורך הקריירה בעיקר במולדתו, אך שיחק במשך שלוש עונות באלבסטה הספרדית. לזכותו 29 הופעות במדי נבחרת קוסטה ריקה, והוא זכור בעיקר ממונדיאל 1990, בו היה לאחד מהשוערים המצטיינים בטורניר.
קריירת משחק.
קונחו, יליד סן רמון שבמחוז אלחואלה, החל את הקריירה הבוגרת בקבוצת רמוננסה מעיר הולדתו, ששיחקה בליגה הבכירה. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-27 בנובמבר 1981, במשחק מול ארדיאנו. קונחו שיחק בקבוצה במשך שמונה שנים, ואף רשם נתון יוצא דופן לשוער, כאשר כבש חמישה שערי ליגה עבור רמוננסה.
לקראת עונת עבר לקרטחינס, ולאחר עונה אחת בקבוצה וקמפיין הירואי במונדיאל 1990, חתם בשורות אלבסטה מליגת המשנה הספרדית. תחת המאמן בניטו פלורו ערך קונחו 36 הופעות ליגה, בהן ספג 28 שערים בלבד, וסייע לקבוצתו להעפיל לראשונה בתולדותיה ללה ליגה. קונחו היה לשוער הראשון אי פעם הלובש את מדי אלבסטה בליגה הבכירה, כאשר פתח בהרכב בהפסדה של אלבסטה 2–0 לאוססונה במחזור הפתיחה של העונה ב-1 בספטמבר 1991. עד לתום העונה ערך 33 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי והמפתיע.
קונחו בן ה-32 פרש ממשחק פעיל בתום העונה, ולא שיחק בעונת , אך בסיומה חזר מפרישה לקדנציה שנייה באלבסטה. הוא פתח בהרכב ב-12 המשחקים הראשונים של העונה, אך לאחריהם איבד את מקומו בהרכב. הוא סיים את דרכו בקבוצה בסיום העונה עם 81 הופעות בסך הכול במדי המועדון.
לאחר שסיים את דרכו באלבסטה, פרש קונחו ממשחק בפעם השנייה, בגיל 34, ולא שיחק בעונת . עם זאת, הוא שוב חזר מפרישה ושב לקוסטה ריקה, שם שיחק בעונת בארדיאנו ועונה לאחר מכן בקבוצת נעוריו רמוננסה, בטרם פרש סופית ממשחק בגיל 37.
נבחרת קוסטה ריקה.
קונחו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קוסטה ריקה בשנת 1987, במשחק ידידות מול . הוא היה שותף לזכייתה של קוסטה ריטה באליפות CONCACAF, ששימשה אז כבית מוקדמות מונדיאל 1990, ובכך העפיל עם נבחרתו בפעם הראשונה בתולדותיה לטורניר הגביע העולמי.
קונחו זומן על ידי המאמן בורה מילוטינוביץ' לסגל הנבחרת למונדיאל 1990, שם זכה להכרה עולמית. קוסטה ריקה, שנחשבה לאחת הנבחרות החלשות בטורניר, הפתיעה את עם ניצחון 1–0, רשמה הפסד מינימלי של 1–0 ל החזקה, וגברה 2–1 על כדי להעפיל לשמינית הגמר. קונחו הפגין יכולת גבוהה עם שתי ספיגות בלבד בשלושה משחקים והצלות רבות ומרשימות, אך החמיץ את שמינית הגמר עקב פציעה וראה את נבחרתו מודחת עם תבוסת 4–1 ל. על אף ההדחה, זכה קונחו (בצוותא עם סרחיו גויקוצ'אה מ) בכפפת הזהב, הניתנת לשוער המצטיין בטורניר.
קונחו סיים את דרכו בנבחרת לאחר טורניר גביע הזהב 1991, בו שימש כשוער ראשון וסייע לנבחרתו לסיים במקום הרביעי. בסך הכול ערך 29 הופעות במדי הנבחרת.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל קונחו לעבוד בהתאחדות הקוסטה ריקאית כמאמן שוערים, שהיה אחראי בעיקר לדור הצעיר של השוערים הבינלאומיים במדינה.
לואיס קונחו
Fast Healthcare Interoperability Resources (ראשי תיבות: FHIR; בעברית: משאבי תִּפְעוּלִיּוּת בֵּינִית מהירה במערכות בריאות) הוא תקן המתאר אלמנטים בדידים של נתונים (הידועים בשם "משאבים") וכן ממשק תכנות יישומים (API) להעברה של רשומות רפואיות אלקטרוניות. התקן נוצר על ידי ארגון תקני הבריאות Health Level Seven International (HL7).
FHIR נבנה על בסיס תקני תבניות נתונים קודמים מ-HL7, כמו HL7 גרסה 2.x ו-HL7 גרסה 3.x. אבל הוא קל יותר ליישום מכיוון שהוא משתמש בחבילה מודרנית מבוססת-רשת הכוללת פרוטוקול RESTful מבוסס HTTP, ובחירה בין JSON, XML או RDF לייצוג נתונים. אחת ממטרותיה היא להקל על יכולת תפעוליות בינית בין מערכות בריאות מדור קודם, כדי להקל על אספקת מידע רפואי לספקי שירותי בריאות וכן ליחידים במגוון רחב של מכשירים, ממחשבים למחשבי לוח לטלפונים סלולריים, וכדי לאפשר למפתחי יישומים של צד שלישי לספק יישומים רפואיים הניתנים לשילוב בקלות במערכות קיימות.
FHIR מספק אלטרנטיבה לגישות ממוקדות-מסמכים על ידי חשיפה ישירה של משאבים כשירותים. לדוגמה, אלמנטים בסיסיים של שירותי בריאות כגון מטופלים, אשפוזים, דוחות אבחון ותרופות ניתנים לאחזור ולעריכה באמצעות כתובת ה-URL של המשאב.
תקינה.