בעקבות הפתרון יוסף הציע לפרעה לאגור מזון בשנות השובע כדי שהארץ תוכל לשרוד בזמן הרעב. פרעה התפעל מהפתרון ומההצעה המעשית שבעקבותיו, ומינה את יוסף למשנה למלך, והפקיד אותו על ביצוע משימת אגירת המזון. יוסף ביצע בהצלחה את המשימה ואגר אוצרות מזון רבים, שאותם מכר לאחר מכן ליושבי מצרים.
הסיפור המקראי.
פתרון החלומות על ידי יוסף.
לפתרון החלומות פנה פרעה אל חרטומי מצרים וחכמיה, אך אלה לא מצאו פתרון. בעצת שר המשקים פנה פרעה אל יוסף, וזה הציע פתרון:
עצת יוסף.
בעקבות הפירוש, המשיך יוסף והמליץ על צעדים שיש לנקוט:
תגובת פרעה.
פרעה מתפעל מחכמתו של יוסף, וממנה אותו למשנה למלך ולאחראי למימוש התוכנית להצלת מצרים מהרעב:
הערות המדרש.
מדרש בראשית רבה אינו מקבל כפשוטו את האמור במקרא על חרטומי מצרים וחכמיה: , ומציע משמעות מורכבת יותר:
המשך המדרש מסביר שהעניינים התגלגלו בדרך זו,
חלום פרעה
איבנהו
נובה מיאסטו
נובה מיאסטו (פולנית: Nowe Miasto Lubawskie, גרמנית: Neumark in Westpreußen, נוימארק אין וסטפרויסן (בפרוסיה המערבית), יידיש: ניישטאט או ניישטוט) היא עיירה בפולין הנמצאת על גדות נהר הדרוונצה. בשנת 2004 מנתה אוכלוסייתה כ-11,104 תושבים. נובה מיאסטו היא בירת המחוז הפולני נובה מיאסטו.
היסטוריה.
העיירה נוימארק קיבלה זכויות מוניציפליות על פי חוק חלמנו בשנת 1325 מאת המסדר הטבטוני. בשנת 1454 הצטרפה העיר לקונפדרציה הפרוסית בין מספר ערים ובני אצולה שהתנגדו למדיניות המסדר.
נוימארק הצטרפה לממלכת פולין כחלק ממערב פרוסיה ב-1466 במסגרת הסכם השלום השני של טורון. העיר נשארה תחת שליטה פולנית עד חלוקת פולין הראשונה ב-1772.
בסוף המאה ה-19 הייתה העיר בירת מחוז קווידזן. באותה תקופה המבנים הראויים לציון היו כנסייה קתולית וכנסייה לותרנית, קדם גימנסיה, בית משפט, תחנת קיטור ו- 2678 תושבים (1885). מנזר מריה לונק עמד בקרבת מקום לעיר.
בעקבות חוזה ורסאי חזרה העיר לפולין בינואר 1920. ב-21 בינואר 1945 היא נכבשה על ידי הצבא האדום ולאחר המלחמה חזרה לפולין
הקהילה היהודית במלחמת העולם השנייה.
הגטו היהודי בנובה מיאסטו החזיק מעמד עד נובמבר 1942. לפי ספר הזיכרון לשרפץ, כאשר הגיעו לגיטו השמועות כי חיסולו הולך וקרב, בחרה הקהילה היהודית לקיים משפט ולדון מדוע מגיע עונש זה לקהילה. תוצאת המשפט קבעה כי על הקהילה להעמיד נר תמיד בבית הכנסת בגטו, לקרוא ספרי תהילים יומם ולילה, לעשות צדקה, להקפיד על שמירת שבת ועל הימנעות מאכילת בשר לא כשר שניתן להם מן הגרמנים.
גרסה נוספת של הסיפור קיימת בספר הזיכרון לפלונסק אך מספר המשתתפים במשפט ורמת הפירוט בו דלה יותר. הגטו חוסל ב-1 בנובמבר 1942.
סאנדיי טיימס
הסאנדיי טיימס (באנגלית: The Sunday Times) הוא עיתון שבועי המופץ בימי ראשון בממלכה המאוחדת מאז 1821. המוציאה לאור של העיתון היא חברת עיתוני טיימס הנמצאת בבעלות חברת ניוז אינטרנשיונל שמוחזקת על ידי חברת ניוז קורפ של האוסטרלי רופרט מרדוק. חברת עיתוני טיימס מוציאה לאור גם את עיתון הטיימס, אך שני העיתונים, שנוסדו באופן עצמאי, חולקים בית הוצאה משותף רק משנת 1966. מרדוק רכש את השליטה בעיתונים אלו ב-1981.
בשנת 2008 הופץ העיתון בכ-1.2 מיליון עותקים מדי שבוע ומחירו היה שתי לירות שטרלינג. באותה שנה עבר העיתון מהדפסה חלקית בצבע להדפסת צבע מלאה. באותה עת הייתה תפוצתו של העיתון גדולה משמעותית מהשבועונים המתחרים בימי ראשון, כדוגמת סאנדיי טלגרף והאובזרבר.
היסטוריה.
העיתון נוסד ב-1821 תחת השם האובזרבר החדש, אך לא היה לו קשר לעיתון האובזרבר. עורך העיתון הראשון היה הנרי וייט. שנה אחר כך הוחלף שם העיתון לסאנדיי טיימס וגם במקרה זה, ללא קשר לעיתון הטיימס. ב-1893 רכשה את העיתון רחל ששון בר והפכה לעורכת שלו, בעודה משמשת במקביל כעורכת של עיתון האובזרבר שהיה בבעלות משפחת בעלה. ב-1908 נמכר העיתון לאלפרד הרמסוורת' שהיה איל עיתונות והעיתון נשאר בבעלותו עד ל-1937 כשנמכר לוולשי ג'יימס קמסלי. קמסלי ניהל את קבוצת עיתוני קמסלי שבשנת 1959 הייתה הגדולה בבריטניה. בשנה זו נמכרה הקבוצה לקנדי רוי תומסון והוא יצר ב-1966 את קבוצת עיתוני טיימס כשצירף את עיתון הטיימס לקבוצה.
בשנות ה-60 עסק העיתון בפרשת תרופת התלידומיד והוביל מאבק שבסופו הוכרו ב-1968 נפגעי התרופה בבריטניה כזכאים לפיצוי. ב-1981 נמכרו עיתוני טיימס לרופרט מרדוק למרות שכבר היו בבעלותו שני עיתונים בריטיים אחרים. למרות חששה של הממשלה הבריטית להיווצרות מונופול בתחום העיתונות בבריטניה, היא לא נקטה בצעד כלשהו, עקב איומי חברת תומסון לסגור את שני העיתונים אם לא ימצא להם קונה במהרה. כניסתו של מרדוק הובילה לפרישתו של הרולד אוונס שהיה עורך העיתון מאז 1967 והוביל קו בולט של עיתונות חוקרת. מרדוק מינה למחליפו את אנדרו ניל שעורר מחלוקת, בכך שהיה פחות מנוסה בהשוואה לעמיתיו. הוא שימש כעורך במשך 11 שנה והחל מתקופתו אופיין העיתון בקו תאצ'ריסטי.
ב-1983 קנה הסאנדיי טיימס מהשבועון שטרן הגרמני את הזכויות לפרסם את יומני היטלר, אך לאחר זמן קצר נודע שהם זויפו. הפרסום פגע באמינות העיתון במיוחד כיוון שההיסטוריון יו טרבור-רופר, שאישר את אמינות היומנים בטרם הפרסום, שימש באותה עת כחבר דירקטוריון בחברת עיתוני טיימס. ב-1986 חשף העיתון את הנשק הגרעיני של ישראל על פי המידע שהעביר לו מרדכי ואנונו. בשנת 1987 פרסם העיתון בהמשכים קטעים מספרו של סוכן MI5 לשעבר, על אף שפרסום הספר נאסר בבריטניה. העיתון ניהל מאבק משפטי ארוך על זכות הפרסום וניצח בו ב-1991. בשנות ה-90 פורסמה בעיתון סדרת מאמרים מעוררי מחלוקת הדוחה את תפקידו המרכזי של נגיף ה-HIV במחלת האיידס. בתגובה תיאר כתב העת המדעי Nature את הפרסומים בסאנדיי טיימס כמוטעים באופן חמור והרסניים.
ב-27 בינואר 2013, יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, פרסם ה"סאנדיי טיימס" קריקטורה אנטישמית בה נראה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בונה חומה כאשר המלט הוא דם פלסטינים הלכודים בין האבנים. הקריקטורה עוררה זעם רב בישראל ובעולם, וגונתה על ידי הליגה נגד השמצה.
מאז 1989 מפרסם הסאנדיי טיימס מדי שנה את רשימת 1,000 האנשים והמשפחות העשירות ביותר בבריטניה.
WowWee
WowWee Group Limited היא חברה העוסקת בתכנון, פיתוח, יצור ושיווק של רובוטים לשימושים שונים, בהם רובוטי צעצוע ורובוטים לצורכי מעקב, ביטחון ושירות, שבסיסה בהונג קונג.
כיצרן ציוד מקורי החברה יצרה צעצועי פאוור ריינג'רס. בשנים האחרונות מתרכזת החברה בייצור רובוטי צעצוע בצורת חיות, בהם רובוטים בצורות תמנון, דינוזאור ודוב פנדה. כמו כן מייצרת רובוט בדמות אלביס פרסלי.
ב-1998 נמכרה WowWee לחברת הסברו, וב-2007 נמכרה לקבוצת Optimal Group.
יחידה לביטחון נמלים
צביעה בתנור
ציפוי אלקטרוסטטי
ציפוי אלקטרוסטטי הוא תהליך ייצור, המשמש בתעשייה לצביעה של חלקים, לרוב מתכתיים, באבקה או בצבע נוזלי תוך שימוש בחשמל סטטי.
בתהליך היישום, אבקת הציפוי או הצבע הנוזלי המכילים מרכיבי מתכת, נטענים במטען חשמלי על ידי אלקטרודה. את המוצר שאותו רוצים לצפות מחברים להארקה וכך נוצר שדה חשמלי בין האלקטרודה והמוצר. חלקיקי הצבע הטעונים מרוססים לתוך השדה החשמלי, נמשכים לעבר המוצר, עוטפים אותו ונצמדים אליו, ולאחר מכן הציפוי נאפה בתנור עד להתקשות.
בצביעה אלקטרוסטטית ישנה חשיבות ליחס בין הכוח החשמלי לבין האנרגיה הקינטית של החומר וכח הכבידה.
יתרונותיה של שיטה זו הם מהירות היישום, פיזור אחיד ועמידות גבוהה בתנאי מזג אוויר קשים.
קישורים חיצוניים.
סרטון הממחיש את השימוש בטכנולוגיה בקו ייצור באתר יוטיוב
סייעת לרופא שיניים
פרס שזר לחקר תולדות ישראל
פרס שזר לחקר תולדות ישראל הוא פרס המוענק מדי שנה, מאז תשמ"ו (1985), במסגרת האזכרה השנתית לנשיא זלמן שזר. הפרס מוענק על כתב-יד או ספר בעברית, שעניינו תולדות עם ישראל, ואשר פורסם עד שנתיים לפי מועד נתינת הפרס או שלושה חודשים לאחר מועד זה.
את הזוכה בוחרת ועדת שופטים המורכבת מאקדמאים בנושא תולדות ישראל.
עם הזוכים בפרס נמנים: ידידיה דינרי (תשמ"ה), אהוד לוז (תשמ"ו), לני יחיל (תשמ"ז), יהודה ריינהרץ (תשמ"ח), ישראל יעקב יובל (תשמ"ט), יונתן פרנקל (תש"ן), מנדל פייקאז' (תשנ"א), מרדכי ברויאר (תשנ"ב), שפרה ברוכסון-ארביב (תשנ"ג), שלמה סימונסון (תשנ"ה), דוד אסף (תשנ"ז), שאול פרידלנדר (תשנ"ח), משה גיל (תשנ"ט), משה רוסמן (תש"ס), איריס פרוש (תשס"א), ירון צור (תשס"ב), אניטה שפירא (תשס"ד), יוסף הלר (תשס"ה), אמנון רז-קרקוצקין (תשס"ו), חיים סולובייצ'יק (תשס"ח) ירון הראל (תשס"ט), שמואל פיינר (תש"ע), אלישע קימרון (תשע"א), עמנואל אטקס (תשע"ב), נח גרבר (תשע"ג), מרדכי עקיבא פרידמן (תשע"ד), אבי פיקאר (תשע"ה), מיכל שאול (תשע"ו), חוי דרייפוס (תשע"ח), אוריאל גלמן (תש"ף) וכרמה בן יוחנן (תשפ"א).
החור השחור של קולקטה
הבור השחור של כלכותה
תעשיית הרכב
מזכ&quot;ץ ראש הממשלה
ספריית נגע חמאדי
ספריית נגע חמאדי (בערבית: مخطوطات نجع حمادي) היא ספרייה בעיר נגע חמאדי שבמצרים ובה אוסף פפירוסים שנמצאו במקום בשנת 1945. מסמכים אלו מרחיבים על ההיסטוריה הידועה של ראשית הנצרות וכוללים את הבשורה על פי תומאס וכן כתבים גנוסטיים המרחיבים על האמונה בדואליזם תפיסתי ודתי, המדגיש את עקרון חלוקת העולם לשני יסודות מנוגדים: הטוב והרע, והשאיפה לגאולה רוחנית שתתרחש באמצעות ידיעה מיסטית, ולא בשל מעשים טובים.
בתרבות הפופולרית.
הפפירוסים ותוכנם מוזכרים בספרו של פיליפ ק. דיק "ואליס". בנוסף, מוזכרים הפפירוסים ותוכנם גם בספרו של דן בראון "צופן דה וינצ'י".