עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשאר איילמאר לשרת בהודו. ביוני 1915 קודם לדרגת לוטננט גנרל ונשלח למערכה במסופוטמיה כדי לפקד על הדיוויזיה השביעית "מירוט". זמן קצר לאחר הגיעו לבצרה שבמסופוטמיה לכדו הטורקים את חיילי הדיוויזיה השישית "פונה" (בפיקודו של צ'ארלס טאונסנד) בעיר כות ופתחו במצור על כות. על פי הוראתו של מפקד המערכה במסופוטמיה ג'ון ניקסון הוקם "קורפוס חידקל" לחילוץ הנצורים ואיילמאר מונה לעמוד בראש קורפוס זה.
הקורפוס מנה כ-20,000 חיילים וכלל את הדיוויזיה השביעית (בפיקודו של ג'ורג' ג'ון יאנגהאזבנד) ואת הדיוויזיה ה-12 (בפיקודו של ג'ורג' פרדריק גורינג) וכן מספר יחידות עצמאיות. הקורפוס יצא באמצע דצמבר 1915 מבצרה והתקדם במעלה החידקל לכוון כות. במהלך החודשים הבאים ניהלו חיילי הקורפוס סדרה של קרבות נגד קווי הביצורים העות'מאנים שכללו, בין השאר, את הקרבות הבאים:
רובם של קרבות אלו הסתיימו בהפסד של הבריטים או בניצחונות חסרי משמעות אך גרמו להיקף נפגעים עצום ליחידות הבריטיות (כ-12,000 חללים או פצועים) ובעיקר לא הביאו לפריצת המצור על כות. בעקבות כישלון המשימה החליט הפיקוד הבריטי לשחרר את איילמאר מתפקידו ולהחליפו בלוטננט גנרל ג'ורג' פרדריק גורינג.
סיום הקריירה.
לאחר שחרורו ממסופוטמיה חזר איילמאר להודו ומונה למפקד של דיוויזיה אזורית עד שחרורו הרשמי מהצבא ב-1922. לאחר מכן חזר לאנגליה ומונה לקולונל של כבוד בחיל ההנדסה המלכותי, תפקיד אותו מילא עד פטירתו ב-1935. גופתו נשרפה בקרמטוריום בגולדרס גרין שבלונדון היכן שאפרו נשמר.
משפחתו.
ב-1913 נשא איילמר לאישה את ליידי אלזי ג'ולי ריזלי (אופרמן) שהתאלמנה ב-1911 מסיר הרברט הופ ריזלי . לזוג לא נולדו ילדים. אלזי נפטרה ב-1934.
שעון מוסקבה
שעון מוסקבה (ברוסית: Московское время) הוא אזור זמן בו שוכנת בירת הפדרציה הרוסית - העיר מוסקבה.
אזור הזמן פועל ברוב אזורי החלק האירופי של רוסיה. מ-26 באוקטובר 2014 זה תואם את אזור זמן UTC + 3, מ־27 במרץ 2011 ל־25 באוקטובר 2014 זה תואם את אזור זמן UTC + 4.
זמן מוסקבה משמש לתזמון רכבות, ספינות וכו' ברחבי רוסיה, אך נסיעות מטוס מתוזמנות לפי זמן מקומי. ברוסיה מכריזים לעיתים קרובות בתחנות הרדיו כזמן מוסקבה. תיאורים של אזורי זמן ברוסיה מבוססים לרוב על זמן מוסקבה ולא על זמן אוניברסלי מתואם. לדוגמה, יקוטסק (UTC + 09: 00) אמור להיות MSK + 6 ברוסיה.
נפתלי תמיר
נפתלי (נתי) תמיר (נולד ב-11 בדצמבר 1944) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל באוסטרליה, ניו זילנד, פינלנד, ליטא, פיג'י ופפואה גינאה החדשה.
ביוגרפיה.
נפתלי תמיר נולד ב-11 בדצמבר 1944 ברמת גן. הוא מילא מספר תפקידים דיפלומטיים במשלחות ישראל בטוקיו, וושינגטון די. סי. ושטרסבורג ומשנת 1999 ועד שנת 2000 כיהן כשגריר ישראל בפינלנד.
בינואר 2005 הוא מונה לשגריר ישראל באוסטרליה ובמקביל שימש גם כשגריר לא-תושב בניו זילנד, פיג'י ופפואה גינאה החדשה המינוי לתפקיד השגריר בניו זילנד התרחש רק באוגוסט 2005 לאחר סיום המשבר הדיפלומטי החריף ששרר בין ישראל לניו זילנד בעקבות תפיסתם של שני סוכני מוסד לכאורה ושליחתם לכלא ב-2004 לאחר שניסו להשיג דרכון ניו זילנדי בדרכי מרמה, במה שנודע כ-"פרשת הדרכונים". ישראל התנצלה בפני ניו זילנד ותמיר הגיש את כתב האמנתו לראש ממשלת ניו זילנד, הלן קלארק בבניין הממשלה בבירה ולינגטון ובכך תם סופית המשבר. תפקידים אלו מילא עד שנת 2007.
במהלך כהונתו כשגריר באוסטרליה התפרסם תמיר לאחר אמירה שנויה במחלוקת שאמר בראיון לעיתון הארץ, ובה אמר בין השאר כי "אסיה היא ביסודה יבשת של גזע צהוב. אוסטרליה וישראל אינן שייכות לו - אנחנו שייכים ביסודנו לגזע הלבן" וכי "ישראל ואוסטרליה הן כאחיות באסיה. אנחנו שוכנים באסיה בלי מאפיינים אסיאתיים, עורנו לא צהוב ועינינו אינן מלוכסנות". תמיר הכחיש את האמירות. מאוחר יותר נוקה מכלל אשמה על ידי בדיקה פנימית שנערכה במשרד החוץ.
בנוסף כיהן כשגריר ישראל בליטא וכממונה על היחסים בלטביה בתחילת העשור השני של המאה ה-21.
רכש ממשלתי
רכש ממשלתי מתייחס לכלל רכישות המוצרים, השירותים והעבודה שמבצעת ממשלה בשוק הפרטי. ממשלות נחשבות לקניינים הגדולים ביותר המבצעים רכש בשוק הפרטי. לרכש הממשלתי נתח משמעותי מכלל ההוצאה הציבורית ולתורת הרכש הממשלתית השפעה על התנהגות השוק. רכש ממשלתי מתבצע על ידי כלל גופי הממשלה ולרוב הוא מתוכלל על ידי גופי רכש מרכזיים. הרכש הממשלתי המרכזי מאפשר לממשלה למקסם את יתרון הגודל שלה ולהוזיל עלויות. בשנים האחרונות ממשלות שונות מיישמות מדיניות ערכית באמצעות הרכש הממשלתי (התקשרות עם חברות שלהן ערכים התואמים את מדיניות הממשלה). גוף הרכש הממשלתי המרכזי בישראל הוא מנהל הרכש הממשלתי במשרד האוצר, המנהל התקשרויות בסך כ-30 מיליארד ש"ח בשנה.
גופי רכש מרכזי.
גופי רכש מרכזיים הם גופים הרוכשים מוצרים, שירותים ועבודה מהשוק הפרטי עבור הממשלה המרכזית, ובמדינות מסוימות עבור הממשלות או הרשויות המקומיות. מאז מפנה המאה ה-20 קיימים גופי רכש מרכזיים בכל מדינות ה-OECD וברוב מדינות העולם.
הרציונל הכלכלי בבסיס הקמת גוף רכש מרכזי.
רכש ממשלתי מרכזי עשוי להוזיל עלויות תוך ניצול יתרון הגודל של הממשלה, ניצול כוח-המיקוח הממשלתי והגברת התחרותיות במשק. לפיכך, גופי רכש מרכזיים נתפסים כמנופים אפקטיביים לייעול ההוצאה הציבורית. בנוסף, הרכש המרכזי מפחית חשש מכפילויות ברכש הממשלתי, מונע בזבוז משאבים ציבוריים הכרוכים בהוצאת מכרזים ממשלתיים לרכישת אותם הטובין עבור גופים שונים בממשלה, מוזיל עלויות שינוע ואספקה, מגביר וודאות, תורם לפישוט ולהאחדת תהליכי הרכש תוך מתן האפשרות להתמקד במדיניות וביישום הרגולציה הממשלתית. יתרון נוסף של הרכש המרכזי – הוא האפשרות לקדם מדיניות באמצעות הרכש.
תפקיד גופי הרכש המרכזי.
מקובל לחלק את תפקידי גוף הרכש המרכזי לשלושה. [א] גופי הרכש המרכזיים מרכזים את כלל עבודת הרכש הממשלתית, בכמה מישורים. גופי הרכש המרכזיים כורתים הסכמים לרכישה מרכזית בפועל, עורכים הסכמים הקובעים את תנאי הרכש, תוך מתן האפשרות לכל רשות ומשרד ממשלתי לרכוש את המוצרים בהתאם לצרכיהם, וכורתים הסכמי מסגרת שיאפשרו התקשרויות עם רשויות ומשרדי ממשלה אשר מתוכם יגזרו חוזי-רכש פרטניים ללא מעורבות גוף הרכש המרכזי. [ב] גופי הרכש המרכזיים אמונים על הכשרת כוח האדם הממונה על רכש בכלל משרדי הממשלה. [ג] תפקיד אחר הוא גיבוש כלל מדיניות הרכש הממשלתית.
הסיכונים המשקיים ברכש מרכזי.
רכש מרכזי עלול לפתח שוק ריכוזי בעל מבנה מונופוליסטי. ריכוז הרכש עלול לייצר העדפות לספקים גדולים תוך דחיקת ספקים קטנים וחדשים. הדבר עלול לפגוע בתחרותיות במשק, לפגיעה במקורות אספקה חליפיים. סיכון אחר, מגולם בחשש שגוף הרכש המרכזי ירכוש מוצרים ההולמים את המכנה המשותף של כלל הצרכנים הסופיים במשרדי הממשלה, אולם לא יהלום באופן מדויק את הצרכים הספציפיים של כל משרד ומשרד. סיכון מסחרי נוסף עלול לקרות כשגוף הרכש המרכזי יבקש להיפטר מהעודפים שצבר, וימכור אותם במחיר שוק נמוך ובכך יגרום לנזק כלכלי-מסחרי. סיכון אחר כרוך בתחולת הסכמי המסגרת שעורך גוף הרכש המרכזי, לתקופה ארוכה יחסית. התחייבות לשלם את עלות הרכש בעת רכישתו לתקופה ארוכה, מהווה הימור על עלותו בתום התקופה. היבט אחרון בהקשר זה כרוך בחסרון בהאחדת הרכש הכלל ממשלתי. רכש מרכזי מבטל את יתרון הקרבה הגאוגרפית של רשויות מסוימות למפעל הספק ולהזדהות החברתית של הספק עם ערכי המשרד-הצרכן. סטנדרטיזציה של רכש לכלל הממשלה עלולה להתגלות ככושלת שכן הסיכונים הטמונים בכל רכש מסוג שהוא, אינם מבוזרים.
יש התולים את כישלון תפקוד הרכש המרכזי בבריטניה בכל הקשור להתמודדות מערכת הבריאות הבריטית עם משבר קורונה (covid-19), בבעיות האינהרנטיות שנובעות מריכוז הרכש הממשלתי. פרופ' אלברט סנשז-גראלס (Prof. Albert Sanchez-Graells), מבית הספר למשפטים באוניברסיטת בריסטול באנגליה, סבור שהסתמכות המדינה על ספק אחד, בשל שיקולי מחיר ותנאים שנכרתו מראש, מבלי לצפות משבר עקב מגפה, הביאו לאי-תפקוד מערכת הבריאות במשבר קורונה בשנת 2020.
רכש ממשלתי אסטרטגי.
לאחרונה, הולך וגובר השימוש ברכש הממשלתי כמכשיר לקידום מדיניות הממשלה במובנה הרחב. מטרות אלה הן מסדר גודל משני (Secondary Objectives), אך עם זאת הדיון התאורטי והמעשי בהן הולך וגובר. בין יתר המטרות ניתן למנות העדפת רכישת מוצרים המקדמים חדשנות והגברת הנתח של ה'רכש הירוק' מכלל הרכש הממשלתי, העדפת תוצרת מקומית והעדפת התקשרויות עם חברות המעודדות קידום שכבות חלשות באוכלוסייה לרבות קידום נשים.
התנהלות עסקית אחראית.
עידוד התקשרויות עם חברות בעלות התנהלות אתית מוכחת, המועילה לכלכלה, לסביבה ולחברה. הסטנדרטים הבינלאומיים ל-RBC, הכוללים הקפדה על זכויות אדם, שמירה על איכות הסביבה, והקפדה על זכויות העובדים, נוסחו ב'הצהרה בדבר השקעות בינלאומיות ומיזמים רב-לאומים' (25.5.2011), עליה חתמו כל מדינות OECD ומדינות נוספות.
רכש ירוק.
רכש ציבורי ירוק - Green Public Procurement, הוא רכש מוצרים על ידי גוף ציבורי שלפחות אחד ממאפייניהם בעל תרומה חיובית לסביבה. המועצה האירופית מגדירה רכש-ירוק, כתהליך-רכש מוצר המאופיין בפגיעה סביבתית מופחתת לאורך מחזור חייו בהשוואה למוצרים מקבילים. מדיניות רכש ירוק מכוונת לשיפור הביצועים הסביבתיים בהיבט הסביבתי, החברתי והכלכלי. רכש ירוק נכלל ב-'SDG 12', כחלק מהתוכנית הסביבתית של האו"ם (UNEP), ומכונה רכש-בר-קיימא (Sustainable Procurement).