הארטלי נולד בלויסטון, מיין, שם התיישבו הוריו האנגלים. הוא היה הצעיר מבין תשעה ילדים. אמו מתה כשהיה בן שמונה, ואביו נישא שוב ארבע שנים לאחר מכן למרתה מרסדן. שם לידתו היה אדמונד הארטלי. הוא שינה את שמו הפרטי למרסדן כשהיה בתחילת שנות העשרים לחייו. כמה שנים לאחר מות אמו כשהארטלי היה בן 14, אחיותיו עברו לאוהיו, והותירו אותו במיין עם אביו שם עבד במפעל נעליים במשך שנה.
לאחר שהצטרף למשפחתו בקליבלנד, אוהיו, בשנת 1892, החל הארטלי את לימודי האמנות בבית הספר לאמנות בקליבלנד, שם קיבל מלגה.
בשנת 1898, בגיל 22, עבר הארטלי לעיר ניו יורק כדי ללמוד ציור בבית הספר לאמנות אצל ויליאם מריט צ'ייס, ולאחר מכן למד באקדמיה הלאומית לעיצוב. הארטלי היה מעריץ גדול של אלברט פינהאם ריידר וביקר בסטודיו שלו בגריניץ' וילג' לעיתים קרובות. ידידותו עם ריידר, בנוסף לכתביהם של וולט ויטמן והטרנסצנדנטליסטים האמריקאים הנרי דייוויד תורו וראלף וולדו אמרסון, עוררו השראה בהרטלי לראות באמנות מסע רוחני.
תערוכות בניו יורק.
בין 1900 ל -1910 בילה הארטלי את הקיץ שלו בציור בלוויסטון ובאזור ווסטיין מיין. הציורים האלה כל כך הרשימו את הצלם הניו יורקי אלפרד סטיגליץ, עד שהסכים להפיק להארטלי את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה לאמנות של סטיגליץ בשנת 1909. הרטלי המשיך להציג את עבודותיו בגלריות אחרות של סטיגליץ עד 1937.
הארטלי באירופה.
הארטלי נסע לראשונה לאירופה באפריל 1912, והוא הכיר את חוג הסופרים והאמנים של גרטרוד שטיין בפריז [2]. שטיין, יחד עם הארט קריין ושרווד אנדרסון, עודדו את הארטלי לכתוב וגם לצייר.
אהדה גרמנית.
באפריל 1913 עבר הארטלי לברלין, שם המשיך לצייר והתיידד עם הציירים וסילי קנדינסקי ופרנץ מארק. הוא גם אסף אמנות עממית בווארית. עבודתו בתקופה זו הייתה שילוב של הפשטה ואקספרסיוניזם גרמני, המונע על ידי מותג המיסטיקה האישי שלו. רבים מציורי ברלין של הארטלי היו בהשראת הערצה הצבאית הגרמנית שהוצגה אז, אם כי השקפתו בנושא זה השתנתה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שלא הייתה "מציאות רומנטית אלא ריאלית".
בברלין פיתח הארטלי מערכת יחסים הדוקה עם סגן פרוסי, קרל פון פרייבורג. הציורים של פרייבורג היו מוטיב שחזר על עצמו ביצירתו של הארטלי, בעיקר ב"פורטרט של קצין גרמני" (1914). מותו של פרייבורג לאחר המלחמה פגע קשות בהארטלי. חוקרים רבים פירשו את יצירתו לגבי פרייבורג כמגלמים רגשות הומוסקסואליים כלפיו. הארטלי חי בברלין עד דצמבר 1915.
הארטלי חזר לארצות הברית מברלין בתחילת 1916, כאוהד של הגרמנים. לכן יצר ציורים רבים עם איקונוגרפיה גרמנית. מוטיב השתייה חוזר ביצירותיו מהתקופה הזאת, בהשפעת גרטרוד שטיין, אצלה פגש הארטלי את פבלו פיקאסו ואת רובר דלונה. בשנים 1916 עד 1921 גר ועבד הארטלי בפרובינסטאון, ברמודה, ניו יורק וניו מקסיקו.
לאחר שגייס כסף באמצעות מכירה פומבית של למעלה מ -100 מציוריו והפסטלים שלו בגלריית אנדרסון, ניו יורק בשנת 1921, חזר הארטלי לאירופה ושם נשאר במהלך שנות העשרים, עם ביקורים באמריקה.
בשנת 1930 בילה את הקיץ והסתיו בציור הרים בניו המפשייר, ובשנת 1931 ליד גלוסר, מסצ'וסטס. הארטלי זכה במלגת גוגנהיים, ובילה במקסיקו בשנים 33–1932, ואחריה שנה בהרי האלפים הבוואריים (1933-34). לאחר כמה חודשים בברמודה (1935), הוא נסע צפונה באונייה ושם גילה כפר דייגים קטן בנובה סקוטיה וחי שני קיצים עם משפחת הדייגים של פרנסיס מייסון.
בספטמבר 1936 טבעו שני האחים מייסון בהוריקן. האירוע השפיע מאוד על הרטלי ובהמשך יצר סדרה חשובה של ציורי דיוקן ונופי ים. לבסוף חזר למיין בשנת 1937, לאחר שהצהיר שהוא רוצה להיות "הצייר של מיין" ולתאר את החיים האמריקאים ברמה המקומית.
במשך שארית חייו, עבד במקומות כמו ג'ורג'טאון, וינלהאבן, ברוקוויל, קוריאה והר קטאהדין עד מותו באלסוורת' בשנת 1943.
הארטלי לא היה גלוי בנוגע להומוסקסואליות שלו. כשהגיע לגיל שישים, הארטלי כבר לא חש חוסר נוחות ממה שאנשים חושבים על עבודתו. ציורי דמותם של גברים אתלטיים ושריריים, לעיתים קרובות עירומים או לבושים רק בתחתונים, הפכו לאינטימיים יותר. בדומה לציורי הקצין הגרמני של הארטלי, ציוריו המאוחרים של גברים, מוערכים כעת כמאשרים את ההומוסקסואליות שלו.
כתיבה.
בנוסף להיותו אחד הציירים האמריקאים המובילים במחצית הראשונה של המאה ה -20, כתב הארטלי גם שירים, חיבורים וסיפורים שפורסמו במהלך חייו בהרבה מגזינים. אוספי כתביו שלאחר המוות כוללים ספרי שירים, אוטוביוגרפיה, וספרי חוויות מחייו בתקופה שבילה בנובה סקוטיה בכפר הדייגים עם משפחת מייסון בסוף שנות החמישים לחייו, שם מצא גם אהבה תמימה ותחושת המשפחה שחיפש מאז ילדותו האומללה במיין.
ההשפעה של חוויה זו נמשכה עד מותו בשנת 1943.
דמיין (כפר)
דמיין (בהונגרית: Demjén) הוא כפר גדול במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
הכפר ממוקם 10 קילומטרים דרומית מערבית לאגר ו-5 קילומטרים מאגרסלוק ליד נחל לאסקו, על גדותיו הוקם בשנת 207 ספא ופארק מים עם שבע בריכות בשטח של כמעט עשרה דונם.
כמו יישובים רבים באירופה גם בדמיין מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 728 ובשנת 2021 רק 656 תושבים.
האזור היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-13. הכפר נהרס על ידי הטורקים בשנת 1552 והיה בלתי מיושב לחלוטין עד שנת 1554
בשנת 1880 חיו בכפר 17 יהודים.
טקס פרסי אופיר לשנת 2021
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-32 להענקת פרסי אופיר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה התקיים ב-5 באוקטובר 2021.
הטקס התקיים במרכז דוהל בשכונת התקווה בתל אביב, בהנחיית שי אביבי ועלמה זק, ונערך בסימן של 30 שנים לפרס אופיר.
הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, כאשר הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ב-16 באוגוסט 2021 הוכרזו המועמדים לפרס אופיר, במהלך משדר קצר בהנחיית שי אביבי, שהוקרן בכאן 11.
בפרס הסרט הטוב ביותר זכה "ויהי בוקר" של ערן קולירין.
במהלך הטקס שלושה אנשי תעשייה ותיקים קיבלו פרסי הוקרה: הבמאי אבי נשר, המורה למשחק רותי דייכס והמפיק איתן אבן ("הקיץ של אביה").
זוכים ומועמדים.
רשימת המועמדים בתחרות פורסמה ב-16 באוגוסט 2021, כאשר הסרטים "ויהי בוקר" של ערן קולירין ו"תמונת הניצחון" של אבי נשר מובילים במספר המועמדויות (15). אחריהם עם 9 מועמדויות, הסרט "מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם", "הברך" (8), "אגדת חורבן", "אחד בלב" ו"הבית ברחוב פין" (7).
מועמדויות מרובות.
להלן הסרטים אשר מועמדים לשני פרסים או יותר:
זכיות מרובות.
להלן הסרטים אשר זכו בשני פרסים או יותר:
לזכרם.
במהלך הטקס, הוקרן סרטון לזכרם של אישים בולטים בתעשיית הקולנוע שהלכו לעולמם בשנה החולפת:
פימפה (סדרת טלוויזיה, 1997)
פימפה (באיטלקית: Pimpa - Le nuove avventure, "פימפה - ההרפתקאות החדשות") היא סדרת טלוויזיה מונפשת איטלקית לילדים, אשר בוימה על ידי אנצו ד'אלו, הולחנה על ידי בפה קרובלה והופקה על ידי Lanterna Magica. זוהי הסדרה השנייה שמבוססת על רצועת הקומיקס "פימפה" שנוצרה על ידי אלטאן, לאחר הסדרה "פימפה" שבוימה על ידי אוסבלדו קאבנדולי.
פיילוט הסדרה הוצג בשנת 1995 בפסטיבל Cartoons on the Bay, בו זכה בפרס. בשנת 1997 שודר פרק הבכורה של הסדרה באיטליה בערוץ Rai 3, ששידר את כל הסדרה. בהמשך הסדרה שודרה בשידורים חוזרים בערוץ Rai Yoyo האיטלקי. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ! בדיבוב עברי בשנת 2000. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 5 דקות.
בשנת 2010 עלתה לשידור הסדרה "פימפה", המשמשת כסדרה השלישית שמבוססת על רצועת הקומיקס.
עלילה.
כל פרק בסדרה עוקב אחר הרפתקה חדשה שעוברת הכלבה הלבנה עם הנקודות האדומות פימפה, יחד עם בעלה ארמנדו וחבריה, שעל פי מילות שיר הפתיחה המקורי יש לה "שלוש מאות ושלוש" חברים, ועל פי מילות שיר הפתיחה בדיבוב העברי, שתורגם ובוצע על ידי גיתית שובל, יש לה "מאות ואלפים" חברים.
מדבבים.
הדיבוב העברי בוים על ידי גדי לוי, והופק על ידי ג'ני אשכנזי ברוכי באולפני תומיתות.
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גדי לוי ודן שצברג.
אוסבורן מאייטלנד מילר
אוסבורן מאייטלנד מילר (באנגלית: Osborn Maitland Miller; 1897–1979) היה קרטוגרף, מודד וצלם אוויר אמריקאי ממוצא סקוטי.
מילר השתתף במשלחות מחקר ומיפוי, וכן ייעץ למגלי ארצות וקרטוגרפים אחרים.
מילר פיתח מספר סוגים של היטלי מפוי:
קורות חיים.
מילר נולד בפרת' שבסקוטלנד בשנת 1897.
הוא התחנך במכללת גלנאלמונד (Glenalmond College), ובאקדמיה הצבאית המלכותית, ווליץ', ולאחר מכן שירת כקצין בחיל ארטילריית השדה המלכותי (Royal Field Artillery) במלחמת העולם הראשונה, וזכה בצלב הצבאי בשנת 1917.
מילר עבד בחברה הגאוגרפית האמריקאית בין השנים 1922 ועד 1968.
אותות כבוד.
בשנת 1962 הוענקה למילר מדליית צ'ארלס פ. דאלי (Charles P. Daly Medal).
הנצחה.
בשנת 1952, קרחון מאייטלנד בחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, באזור חוף באומן של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה, נקרא על שמו של מילר.
בשנת 1968 החלה הענקת המדליה הקרטוגרפית על שם אוסבורן מאייטלנד מילר (Osborn Maitland Miller Medal), המחולקת ל"תרומות מצטיינות בתחום הקרטוגרפיה או הגיאודזיה".
לקריאה נוספת.
• Monmonier, Mark. (2002), All over the map: miller time: modifying Mercator, Mercator’s World. 7. 52-54
• John P. Snyder, Flattening the Earth: Two Thousand Years of Map Projections, P 179