כחלק מההסכם הקואליציוני בממשלתו השנייה של אריאל שרון, דרשה מפלגת שינוי מציאת פתרון חוקי לבעייתם של אלה שאינם יכולים להינשא בישראל. הוקמה ועדה שבדקה את הנושא והציעה פתרון שאינו זהה לנישואים אזרחיים, והוא ברית הזוגיות. ועדה זו, שבה היו חברים חברי הכנסת רוני בר-און, יורי שטרן, ניסן סלומיאנסקי ורוני בריזון, שייצגו מפלגות מרוב הקשת הפוליטית בענייני דת, משינוי ועד מפד"ל, הגישה הצעת חוק לפיה יתקיים מעמד נפרד של אנשים שבאו ב"ברית זוגיות", שלא ייקרא "נישואים" אך יעניק זכויות וחובות זה כלפי זה וכלפי המדינה, באופן הדומה ככל האפשר לנישואים. הצעת החוק לא הגיעה להליכי חקיקה מתקדמים. המכון הישראלי לדמוקרטיה אימץ, במסגרת פרויקט "חוקה בהסכמה", נייר עמדה מפורט שנכתב על ידי הד"ר שחר ליפשיץ בנושא ברית הזוגיות, ובו הצעת חוק מפורטת בנושא.
גם ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת הכריזה שברית הזוגיות הוא הפתרון המועדף עליה במסגרת פרויקט החוקה, אולם בפועל לא ברור מצבו של פרויקט החוקה בישראל.
ביולי 2007 הגיעו שר המשפטים, דניאל פרידמן, והרב הראשי לישראל שלמה עמאר להסכם על הצעת חוק מוגבלת לנישואים אזרחיים בישראל, שתחול על נישואים בין אזרחי ישראל שאינם שייכים לעדה דתית מוכרת. בעקבות זאת הניחה הממשלה על שולחן הכנסת את הצעת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התשס"ט-2009, שנועדה לאפשר לבני זוג ששניהם חסרי דת (כלומר אינם נמנים עם ארבע הדתות המוזכרות בהצעה) לבוא בברית זוגיות. ב-15 במרץ 2010, לאחר הבחירות לכנסת ה-18 וכינון קואליציה חדשה, אושר בכנסת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע-2010, הזהה בתוכנו להצעת החוק.
התנגדות ותמיכה בחוק.
בשדולת הנשים טוענים כי הצעת חוק ברית הזוגיות לחסרי דת היא אחת "מהצעות החוק המפלות, הגזעניות והחשוכות ביותר". עו"ד עידית מילמן, יועצת משפטית בשדולה, אמרה כי "הצעת החוק משאירה את הנישואים והגירושים בשליטה הבלעדית של הרבנות ואינה מאפשרת את הפתרון למצוקתן של מסורבות הגט והעגונות".
עורכת הדין אירית רוזנבלום, מארגון "משפחה חדשה", הביעה תמיכה מסויגת בטיוטה הראשונה של הצעת החוק, ואמרה: "יש בהצעת ברית הזוגיות הרבה ליקויים אך זה בכלל לא חשוב. אני בעד כל דבר שיכול להזיז את המונופול האורתודוקסי, וכל צעד יפתח פתח לבחירה חופשית." אך כלפי החוק במתכונתו הנוכחית אמרה כי לא רק שההצעה שבאה לתת מענה לעולים החדשים חסרי הדת איננה מעניקה מענה הולם, אלא שמעתה יצטרכו לעבור בשערי הרבנות או בשערי מוסד דתי אחר על מנת לקבל אישור כי הם אינם שייכים לאחת מהדתות ולהנפיק "תעודת נוכרי".
רבנים מסוימים בציונות הדתית הביעו תמיכה, לעיתים מסויגת, בחוק ברית הזוגיות. כך לדוגמה הרב ישראל רוזן, והרב יובל שרלו שהעלה סיבות לכאן ולכאן, ביניהן ההכרה במצוקת הזוגות שאינם יכולים להינשא למול הפגיעה בהלכה המסורתית, עמדה עקרונית כי ההלכה צריכה להתפשר במצב הנתון למול המשמעות ההצהרתית שבדבר, ובנוסף הוא כתב: .
חוק ברית הזוגיות לחסרי דת.
החוק מאפשר לבוא בברית הזוגיות ולהירשם במרשם הזוגיות לבני זוג ("בני זוג שהם איש ואישה", מדגיש סעיף 1 לחוק) שמתקיימים בהם כל התנאים הבאים:
החוק מסמיך את שר המשפטים למנות את רשם הזוגיות שינהל את המרשם, ולצורך כך יש לו סמכויות חקירה. לסמכות שיפוטית החוק מסמיך את בית המשפט לענייני משפחה לעסוק בכל הנוגע למעמד זה.
בית דין דתי רשאי לקבוע כי אדם שהגיש בקשה לרישום זוגיות (ובה הצהרה שהוא חסר דת) נמנה למעשה עם העדה הדתית שסמכות הנישואים לבניה נתונה בידי בית דין זה, ובכך למנוע את אישור הבקשה להירשם במרשם הזוגיות.
החוק קובע גם כללים להתרת ברית הזוגיות, כלומר לפרידתם של בני הזוג זה מזה.
החוק קובע כי דין בני זוג הרשומים במרשם הזוגיות כדין בני זוג נשואים, למעט החריגים הבאים:
יישום החוק.
חוק ברית הזוגיות נכנס לתוקף ב-22 בספטמבר 2010. יומיים קודם לכן מינה שר המשפטים, יעקב נאמן, את עו"ד יוסף אלחנן הרשלר לרשם זוגיות, הנדרש על פי החוק. ב-3 בנובמבר 2010 אישרה ועדת החוקה של הכנסת את גובה אגרת הרישום של רישום הזוגיות, על מנת שניתן יהיה להתחיל לרשום את הזוגות הפונים לרישום זה. באפריל 2011 נרשם הזוג הראשון, ובשנה וחצי הראשונות לקיום החוק נרשמו לפיו 37 זוגות. על פי הכתב יקי אדמקר, הסיבה העיקרית למיעוט השימוש בחוק היא הדרישה להירשם במשרד האוכלוסין כחסרי דת. על מנת להירשם כחסר דת, על אדם לקבל פסק דין הצהרתי מבית משפט ולהציגו לרשות האוכלוסין.
קומבינטוריקה אדיטיבית
קומבינטוריקה אדיטיבית היא ענף חדש יחסית בקומבינטוריקה, העוסק בקבוצות בעלות מבנה אלגברי מקורב.
התחום החל להתפתח סביב שנת 2000, כאשר טימותי גוארס מצא הוכחה חדשה ל.
מבנה אלגברי מקורב.
לקבוצה, נאמר של איברים בחבורה אבלית, יש מבנה של חבורה, אם היא סגורה תחת הפעולה: לכל formula_1, הסכום formula_2. במקרה כזה, לאוסף הסכומים formula_3 אותו גודל כמו לקבוצה המקורית. לעומת זאת, אם הקבוצה S "אקראית", חסרת מבנה, מספר הסכומים יהיה קרוב למספר הזוגות של איברים, כלומר לריבוע formula_4. היחס בין גודלה של קבוצת הסכומים לגודלה של S מודד, אם כך, עד כמה הקבוצה קרובה להיות אלגברית.
משפט גרין-טאו מאפיין קבוצות בעלות מבנה אלגברי מקורב, ככאלו שאינן רחוקות מלהיות אלגבריות בעצמן: אם S קבוצת וקטורים במרחב וקטורי מעל השדה הסופי formula_5 ו- formula_6, אז formula_7.
מבצע ולקיריה
מבצע ולקיריה (בגרמנית: Operation Walküre) הייתה תוכנית חירום גרמנית במלחמת העולם השנייה להבטחת המשכיות הממשלה שהונפקה לצבא התחלופה של גרמניה (Ersatzheer), על מנת שיבצעו ויישמו אותה במקרה של התמוטטות הסדר האזרחי במדינה. כישלון של הממשלה בשמירה על הסדר הציבורי היה יכול להגרם כתוצאה מהפצצות ערים גרמניות על ידי כוחות הברית, או התקוממות של מיליוני עובדי כפייה שאיישו מפעלים גרמניים.
מפקד כוחות היבשה של הוורמאכט, הגנרל פרידריך אולבריכט, הגנרל-מיור הנינג פון טרסקו והאוברסט קלאוס שנק פון שטאופנברג שינו את התוכנית מתוך כוונה לנצל אותה לטובת לקיחת שליטה על ערים גרמניות, לפרק את האס אס מנשקו ולעצור את ההנהגה הנאצית לאחר שיתנקשו בהיטלר במסגרת קשר העשרים ביולי. מות היטלר נועד גם לשחרר את הצבא משבועת האמונים האישית אליו. לאחר הכנות ארוכות קשר העשרים ביולי יצא לפועל ב-1944, אך נכשל.
תכנון.
התוכנית המקורית תוכננה כך שתוכל להתמודד עם הפרעות פנים מדינתיות במצבי חירום, היא תוכננה על ידי הצוות של גנרל פרידריך אולבריכט מתוקף תפקידו כראש משרד הצבא ואושרה על ידי היטלר. הרעיון להשתמש בצבא התחלופה על אדמת גרמניה לצורך ביצוע הפיכה היה קיים עוד קודם, אך הסירוב של מפקד צבא התחלופה הגנרל אוברסט פרידריך פרום, האדם היחיד למעט היטלר שיכול להפעיל את פקודת המבצע, לשתף פעולה עם התוכנית להפיכה, היוותה מכשול רציני לקושרי הקשר. יחד עם זאת, לאחר ניסיון התנקשות כושל בהיטלר ב-13 במרץ 1943, אולבריכט חש שתוכנית ההפיכה המקורית מספיקה, וכי יש להשתמש בצבא התחלופה לצורך ביצוע ההפיכה אפילו ללא שיתוף הפעולה של פרום.
פקודת "ולקיריה" המקורית עסקה רק במוכנות קרבית של יחידות המילואים. אולבריכט הוסיף את החלק הנוסף "ולקיריה 2" אשר סיפק התייצבות מהירה של יחידות כקבוצות קרב מוכנות לפעולה. באוגוסט וספטמבר 1943, הגנרל-מיור הנינג פון טרסקו מצא כי התוספת של אולבריכט לוקה בחסר, והרחיב בצורה משמעותית את תוכנית "ולקיריה". הצהרה סודית החלה במילים: "הפיהרר אדולף היטלר מת! קבוצה בוגדנית של מנהיגי המפלגה ניסתה לנצל את המצב על ידי תקיפת החיילים לקרב שלנו כדי לתפוס את השלטון לעצמם". הוראות מפורטות נכתבו להשתלטות על משרדי ממשלה בברלין, המפקדה של הימלר במזרח פרוסיה, תחנות רדיו, מרכזיות טלפונים, תשתיות נאציות אחרות ומחנות ריכוז.
בתמצית, התוכנית של קושרי הקשר הייתה להטעות את צבא התחלופה על מנת שיתפוס שליטה על הממשלה האזרחית של גרמנית, בטענה שקרית כי האס אס מנסים לבצע הפיכה והתנקשו בהיטלר. תוכנית ההפיכה נכשלה.
יהדות צפון אפריקה
חנות ברחוב הראשי
ג'סי ונטורה
ג'סי ונטורה (ידוע בשם: Jesse "The Body" Ventura; נולד ב-15 ביולי 1951), ושמו המלא ג'יימס ג'ורג' יאנוש (James George Janos), הוא פוליטיקאי אמריקאי, מושל מינסוטה לשעבר, מתאבק מקצועי בעברו, פרשן טלוויזיה ומנחה תוכניות טלוויזיה ורדיו בעבר, שירת ביחידת החבלה התת-מימית של הצי האמריקאי, ושחקן. ג'סי ונטורה נודע לציבור האמריקאי בעת שעבד כמתאבק מקצועי וכן כפרשן ב-WWE. בשנת 2004, הוכנס שמו להיכל התהילה של ה-WWE.
בשנת 1998 התמודד על משרת מושל מדינת מינסוטה, כמועמד עצמאי וחבר במפלגה הרפורמיסטית האמריקאית (באנגלית: Reform Party of the United States of America), ונבחר למושל ה-38 של מינסוטה. הוא החזיק בתפקידו בין התאריכים: 4 בינואר 1999, עד 6 בינואר 2003, ולא ניסה להיבחר לתקופת כהונה נוספת.
ראשית חייו.
ונטורה נולד וגדל במינאפוליס. בדצמבר 1969 התגייס לצי ארצות הברית והתנדב ליחידה לחבלה תת-ימית, שלימים אוחדה עם יחידת הקומנדו הימי. הוא עבר את מסלול הלוחם ושירת ביחידה בצוות החבלה ה-12. בשנת 1975 השתחרר מן השירות ופנה לעסוק בהיאבקות.
היאבקות מקצועית.