צורתה של הכיכר היא כשל מלבן והיא משתרעת על פני שטח של 600 דונם. היא בנויה משלושה מפלסים שביניהם מקשרים ארבעה גרמי מדרגות, אחד בכל צד, ורמפה היקפית. על המפלס העליון ששטחו 30 דונם שוכן בסיסו של תורן הנושא את דגל אזרבייג'ן. הבסיס המתומן משתרע על פני שטח של שלושה דונם וקבועים בו לוחות הנושאים את המנון אזרבייג'ן, את סמלה ואת מפתה. תורן הדגל מתנשא לגובה של 162 מטרים, והוא היה תורן הדגל הגבוה בעולם, עד שאיבד את התואר עם הקמת תורן דגל גבוה בשני מטרים בעיר דושנבה, בירת טג'יקיסטן. שטחו של הדגל עצמו הוא 2,450 מ"ר, אורכו 70 מטרים, רוחבו 35 מטרים והוא שוקל 350 ק"ג.
אבן הפינה לכיכר, הונחה בידי נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, ב-30 בדצמבר 2007; והיא נחנכה מקץ שלוש שנים, ב-1 בספטמבר 2010. עוד הוקם באתר מוזיאון המוקדש לדגל הלאומי.
ביג בירד
משה בר
משה בר (נולד ב-1964 בערך) הוא ראש המעבדה למדעי העצב הקוגניטיביים באוניברסיטת הרווארד וראש המרכז לחקר המוח על שם לסלי וסוזן גונדה באוניברסיטת בר-אילן. עוסק בחקר העצב בהקשרים קוגניטיביים, כגון זיכרון וזיהוי.
ביוגרפיה.
בשנת 1988 קיבל תואר ראשון בהנדסה ביורפואית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. שירת שש שנים בחיל האוויר. בשנים 1992–1994 למד לתואר שני במדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע, ואת עבודת המוסמך עשה בהנחייתו של פרופ' שמעון אולמן. יצא לארצות הברית ללימודים לתואר דוקטור במדעי העצב הקוגניטיביים אותם עשה באוניברסיטת דרום קליפורניה, וסיים בהצטיינות יתרה בשנת 1998. נושא הדוקטורט שלו היה "Characteristics and Cortical Localization of Subliminal Visual Priming". עשה פוסט דוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד ובבית החולים הכללי מסצ'וסטס בבוסטון. בשנת 2002 מונה למרצה לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2007 קודם לדרגת פרופסור חבר. בשנת 2009 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. בשנת 2011 מונה לפרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.
בסוף 2011 חזר לישראל ומונה לראש מרכז גונדה לחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן, במקומו של פרופ' משה אבלס שהקים את המרכז ועמד בראשו במשך תשע שנים. על פעילותו במרכז אמר: "אני שואף לכך שהיישומים של המחקרים שיצאו מהמרכז הרב-תחומי בבר-אילן יהיו אפקטיביים עבור אנשים שסובלים, ולא רק יכנסו לאנציקלופדיות ולספרי הלימוד". ב-2019 סיים את כהונתו כראש המרכז והוחלף בידי פרופ' אלון קורנגרין.
קרב גליציה
קרב גליציה נערך במלחמת העולם הראשונה בין 18 באוגוסט ל-26 בספטמבר 1914 בין צבאות האימפריה האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית, באזור גליציה (כיום בפולין ואוקראינה). הקרב הסתיים בניצחון רוסי וכיבוש שטחים משמעותיים.
תוכניות הצדדים.
התוכנית הרוסית התבססה על מידע לגבי מצב הצבא האוסטרו-הונגרי שהתקבל מהמודיעין הרוסי. רוב החומר התקבל בשנים 1910–1912 ולפיו הכוח העיקרי של הצבא האוסטרו-הונגרי היה צריך להיות ממוקם מזרחית לנהר סן באזור מזרחית ללבוב. בהתאם לכך, תכננו הרוסים לכתר את העיר באמצעות 4 ארמיות שהיו צריכות לבצע את המתקפה מ-2 צדדים.
בפועל המטה האוסטרי שינה את מיקום הכוח העיקרי והעביר אותו מערבה. האוסטרים תכננו לתקוף את הרוסים באזור שבין נהרות ויסלה והבוג המערבי לכיוון כללי צפונה. רק יחידות של הארמייה השלישית האוסטרית מוקמו סביב לבוב. האוסטרים תכננו לתקוף לכיוון הצבא הרוסי הממוקם בפולין תוך תאום מוקדם שמצפון הרוסים יותקפו על ידי הגרמנים. לאור הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית לא יכלו הגרמנים לבצע את המהלך ובקרב גליציה הצבא האוסטרו-הונגרי לחם ללא עזרה מהגרמנים.
סדר הכוחות.
הצבא הרוסי.
בראש הצבא עמד ניקולאי איוואנוב ותחתיו יחידות הבאות:
הצבא האוסטרו-הונגרי.
בראש הצבא עמד מפקד העליון הארכידוכס פרידריך. מעשית הפיקוד היה בידי קונרד פון הצנדורף, ראש המטה. תחתיו היו יחידות הבאות:
מהלך הקרבות.
מבצע לובלין-הלם.
בתחילת הקרב המצב של הצבא הרוסי לא היה מזהיר. ב-23 באוגוסט החלה הארמייה הרביעית בפיקוד אנטון פון זלצה לנוע דרומה מהעיר לובלין, בכיוון הנגדי התקדמה הארמייה הרביעית האוסטרית. הכוחות התקרבו והחל קרב קרשניק. לאחר הקרב שנמשך מספר ימים נאלצו הרוסים לסגת בחזרה לכיוון לובלין. בשל תוצאות הקרב הוחלף מפקד הארמייה הרביעית הרוסית ולמפקד מונה אלכסיי אברט. עד ל-2 בספטמבר ניסו האוסטרים לכבוש את העיר לובלין אך ללא הצלחה.
ב-25 באוגוסט הותקפו יחידות של הארמייה החמישית בפיקוד פאבל פלווה שהתמקמו באזור העיירה טומשוב (בפולין של היום), על ידי הארמייה הרביעית בפיקוד מוריץ פון אופנברג במסגרת קרב קומרוב. לאחר מספר ימים של קרבות הרוסים ספגו אבדות קשות, כ-20 אלף חיילים רוסים נפלו בשבי. הרוסים החלו לסגת ונסיגה מאורגנת נמשכה עד ל-2 בספטמבר.
למרות הכישלונות הראשונים בקרבות הצליחו הרוסים להתארגן ולייצב את החזית תוך העברת תגבורות למקומות הנדרשים.
ההצלחות של אוסטרים באזור יצרו הזדמנות לגרמנים לפתוח במתקפה כוללת מאזור פרוסיה דרומה במטרה לכתר את הצבא הרוסי בפולין. הגרמנים החליטו להגביר לחץ על כוחות הרוסים במטרה להביא לנסיגה טוטלית משטח פרוסיה ולא ניצלו את ההזדמנות לכתר את הרוסים באזור פולין.
מבצע לבוב-גליץ'.
במקביל לקרבות בחלק הצפוני של החזית, יחידות של הארמייה השלישית והשמינית של הרוסים החלו במתקפה ב-19 באוגוסט. רוב הכוח האוסטרי היה ממוקם בחלק הצפוני ולכן הרוסים יכלו להתקדם מהר ללא התנגדות של ממש. תוך שבוע הארמיות התקדמו בכ-120 - 150 ק"מ פנימה בשטח שהיה בשליטה אוסטרית. האוסטרים לא העריכו נכון את היקף הכוח הרוסי ובמקום לתגבר את הארמייה השלישית הם העבירו חלק מיחידותיה לכיוון צפון במטרה לתגבר את הארמייה הרביעית שהיו לה הצלחות מול הרוסים. ב-26 באוגוסט החל קרב משמעותי על שפת נהר זולוטיה ליפה. לאחר יומיים של קרבות האוסטרים החלו לסגת בחזית שאורכו כ-60 ק"מ. ניסיון נוסף לארגן מתקפת נגד נכשל. ב-31 באוגוסט החלה נסיגה כללית של הכוחות האוסטריות לכיוון לבוב. האוסטרים לא הצליחו לייצב את החזית סביב העיר ובתחילת ספטמבר לבוב נכבשה על ידי הרוסים.
המתקפה כללית.
לאחר הצלחה באזור לבוב הועבר חלק מהכוחות הרוסים צפונה. כתוצאה מכך, יכלו הארמיות הרוסיות לארגן בתחילת ספטמבר מתקפת נגד. כמו כן הצטרפה לקרב הארמייה התשיעית שנבנתה בחלקה מחיילים חדשים שגויסו. מתקפת הנגד הרוסית הייתה מוצלחת והאוסטרים החלו לסגת מעמדותיהם.
בחלק הדרומי של החזית ארגנו האוסטרים מתקפת נגד בכיוון העיר לבוב שכבר נכבשה על ידי הרוסים. לצורך כך הועברה לאזור הארמייה הרביעית, ועל ידי כך הצליחו האוסטרים להגיע לעדיפות מספרית. ב-10 בספטמבר נערך קרב רווה באזור רווה-רוסקה מערבית ללבוב. האוסטרים הצליחו לפרוץ את קו ההגנה הרוסי רק לפרק זמן קצר. מכיוון שהרוסים הצליחו לפרוץ את הקווים האוסטרים בחלק הצפוני של החזית, היה על האוסטרים להפסיק את המתקפות מחשש לכיתור כוחותיהם. ב-30 באוגוסט החלו האוסטרים לסגת מהאזור. בעקבות ההצלחה הרוסית הועבר מפקד הארמייה הרביעית האוסטרית מוריץ פון אופנברג מתפקידו.
לקראת סוף ספטמבר כבשו הרוסים את כל מזרח גליציה ובוקובינה כולל העיר צ'רנוביץ. ב-10 בנובמבר עבר הצבא הרוסי את הרי הקרפטים והחל לפעול מערבה מההרים. בנוסף לכך החל הצבא הרוסי במצור על פשמישל שנמשך כ-180 ימים. הרוסים הפסיקו את המתקפה רק בעקבות הריסת גשרים על הנהרות והגעת תגבורת גרמנית לאזור.
השלכות הקרב.
הרוסים לא הצליחו להביס את הצבא האוסטרו-הונגרי אך הצלחותיהם איזנו במידה מסוימת את התבוסה שהם נחלו באזור פרוסיה המזרחית. ההצלחה רוסית בקרב אפשרה לסרביה להמשיך בלחימה עד לשנת 1915.
הצבא האוסטרי לא הצליח לשקם את עצמו לאחר הקרב והיה צריך להסתמך על העזרה מבן ברית העיקרי שלה - האימפריה הגרמנית. בשל כך לא יכלו הגרמנים להעביר כוחות נוספים משמעותיים לחזית המערבית. בשנת 1915 הם אף נאלצו להעביר כוחות ממערב למזרח.
השליטה הרוסית בשטחים שנכבשו נמשכה כ-9 חודשים, עד לקיץ 1915.
ד&quot;ר מקוי
משה נס-אל
משה נס-אל (2 בדצמבר 1932 - 13 בנובמבר 2014) היה מחנך, עיתונאי והיסטוריון.
ראשית חייו.
נולד בסנטיאגו, צ'ילה, בשם מאוריצ'יו ארואסטה. אביו, יעקב ארואסטה, נולד במקדוניה ובגיל 11 הגיע לצ'ילה עם משפחתו וכמעט מיד נדרש לכלכל ביחד עם אחיו, הגדול ממנו בשנתיים, את משפחתו עקב מחלת אביהם. הם התיישבו בטמוקו, עיר עם ריכוז גדול של אינדיאנים בדרום צ'ילה, שם הקים אביו את בית הספר היהודי הראשון שפעל בימי ראשון.
לאחר מספר שנים עברה כל המשפחה לסנטיאגו, אז החל יעקב לעבוד כחייט. בשנת 1927 נשא לאישה את סופיה בוטניק (אמו של משה), בת למשפחת מהגרים מרוסיה.
משה נולד עם בעיית ראייה חמורה, בעיה שסבל ממנה כל חייו, אך מעולם לא נתן למגבלה זו לא להפריע לו בפעילותו שכללה מסעות, קריאה וכתיבה.