ספרה הראשון של ריצ'רדסון, "Greatest Nation of the Earth (האומה הגדולה ביותר על כדור הארץ," 1997), נבע ממחקרה באוניברסיטת הרווארד. בהשראת עבודתו של אריק פונר על האידאולוגיה הרפובליקנית שלפני מלחמת האזרחים, ניתחה ריצ'רדסון את המדיניות הכלכלית הרפובליקנית במהלך המלחמה. היא טענה כי מאמצי הרפובליקנים ליצור ממשלה פדרלית פעילה במהלך מלחמת האזרחים היו המשך לאידאולוגיית העבודה החופשית הרפובליקנית. מדיניות זו, כמו איגרות חוב מלחמה והדפסת כסף שאינו מגובה ברזרבות מתכת (גרינבאקים) או חוק להקצאת כספים פדרליים לשם הקמת מוסדות להשכלה גבוהה על קרקעות פדרליים (Land-grant university) . חוק זה, "חוק הענקת קרקעות", וכן Homestead Act, "חוק בית ונחלה" , חוללו מהפכה בתפקידה של הממשלה הפדרלית בכלכלת ארצות הברית. במקביל, פעולות אלה הניחו את התשתית למעבר של המפלגה הרפובליקנית לעסקים גדולים לאחר מלחמת האזרחים.
ב-2001 הרחיבה ריצ'רדסון את המחקר שלה על המדיניות הרפובליקנית לתקופה שלאחר המלחמה בספרה "The Death of Reconstruction ("מות השיקום"," 2001). בניגוד להיסטוריונים אחרים, היא התמקדה ב"נטישת הצפון את השיקום". בהסתמך על עבודתו הקודמת של סי ואן וודוורד, היא טענה כי הבנה מלאה יותר של התקופה מחייבת הערכה של המעמד, לא רק של הגזע. ככל שנמשך השיקום בשנות ה-70 ובמיוחד בשנות ה-80 של המאה ה-19, הרפובליקנים החלו לראות אפרו-אמריקאים בדרום יותר מנקודת מבט מעמדית ופחות מנקודת מבט של גזע, נקודת מבט שהייתה המניע להתייחסותם ההומניטרית-באופן-יחסי כלפי השחורים. בעיצומם של מאבקי העבודה של העידן המוזהב , החלו הרפובליקנים להשוות בין "דרישות העבדים לשעבר לקרקע, לשירותים חברתיים ולזכויות אזרח" לבין דרישותיהם של עובדים לבנים בצפון. שינוי אידאולוגי זה היה המפתח לנטישה של הרפובליקנים לשיקום, שכן הם בחרו בהגנה על האינטרסים הכלכליים והעסקיים שלהם על פני רצונם לשוויון בין גזעים.
בספרה "West from Appomattox: The Reconstruction of America after the Civil War (מערבה מאפומטוקס: השיקום האמריקני לאחר מלחמת האזרחים," 2007), הציגה ריצ'רדסון את השיקום כאירוע לאומי שהשפיע על כל האמריקאים, לא רק על אלה בדרום. היא שילבה באופן חדשני את המערב בדיון על השיקום. בין השנים 1865 - 1900, הגדירו מחדש האמריקאים את תפקידה של הממשלה הפדרלית, וקראו לה לקדם את רווחת אזרחיה. עם זאת, גזענות, סקסיזם ותאוות בצע יצרו מעמדות בקרב האמריקנים, והאנשים שנהנו יותר ויותר מהתערבות ממשלתית - אמריקאים לבנים ומעמד הביניים - הדירו באופן פעיל אפרו-אמריקאים, אינדיאנים, מהגרים ועובדים מאורגנים מרווחיה החדשים של האומה המשוקמת.
ספרה "Wounded Knee: Party Politics and the Road to an American Massacre" ("וונדד ני: פוליטיקה מפלגתית והדרך לטבח אמריקאי," 2010), התמקד בטבח שעשה צבא ארצות הברית בילידים האמריקאים בדרום דקוטה בשנת 1890. היא טענה שפוליטיקה מפלגתית ואופורטוניזם הובילו לטבח. לאחר בחירות אמצע קדנציה, הנשיא בנימין האריסון נזקק לחיזוק תמיכתו. לשם כך הוא פנה לדקוטות, שם החליף סוכנים אינדיאנים מנוסים בבעלי ברית פוליטיים חסרי ניסיון, שפירשו בטעות תנועת ריקוד רוחות כמבוא למלחמה. הצבא הגיב בשליחת שליש מכוחו במטרה להימנע מקיצוץ בתקציבו על ידי הקונגרס. לאחר האירוע, הרפובליקנים ניסו לצייר את הטבח כקרב הרואי במסגרת מאבקם הפוליטי בדמוקרטים המתחדשים.
בספרה "To Make Men Free: A History of the Republican Party" ("כדי להפוך גברים לחופשיים: היסטוריה של המפלגה הרפובליקנית," 2014), הרחיבה ריצ'רדסון את מחקרה על המפלגה הרפובליקנית למאות העשרים וה-21. ספר זה חקר את כל תולדותיה של המפלגה הרפובליקנית, החל מהקמתה בשנות ה-50 של המאה ה-19 ועד לנשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש. מייסדי המפלגה התאחדו נגד "כוח העבדים", קבוצה קטנה של גברים לבנים עשירים ששלטו בשלוש זרועות השלטון. הרפובליקנים הללו ניסחו חזון חדש של אמריקה שנועד להרחיב את האפשרויות הכלכליות למעמד הגברים העובדים. לאחר מלחמת האזרחים, הרפובליקנים החלו לחקות את מה שהתנגדו לו במקור. הם קשרו עצמם לבנקאים ותעשיינים חזקים, והקריבו את רווחתם של אמריקאים רגילים. תהליך דומה התרחש לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר הרפובליקנים ביקשו לפרק מדיניות מוצלחת של ניו דיל ולקדם את העשירים. עם זאת, בשני המקרים, רפורמים במפלגה הצליחו להחזירה לחזון המכונן של שוויון הזדמנויות, תחילה תיאודור רוזוולט בתקופה הפרוגרסיבית, ואז דווייט אייזנהאואר, שאכף את האינטגרציה ושמר על הניו דיל. ממשלות ניקסון ורייגן ייצגו סטיה נוספת מהמטרה המכוננת של המפלגה. ריצ'רדסון מציינת שבאופן אירוני הרפובליקנים התייחסו לברק אובמה ברמה חסרת תקדים של חוסר כבוד, למרות עלייתו מהתחלה צנועה לתפקיד הגבוה ביותר במדינה, עליה שגילמה את חזונם של הרפובליקנים המקוריים.
"ב"כיצד ניצח הדרום במלחמת האזרחים: אוליגרכיה, דמוקרטיה והמאבק המתמשך למען נשמתה של אמריקה "" (2020), טענה ריצ'רדסון כי אמריקה נוסדה עם אידיאלים סותרים, עם רעיונות החירות, השוויון וההזדמנות מצד אחד, ועבדות והיררכיה מנגד. הניצחון של הצפון במלחמת האזרחים האמריקאית היה צריך ליישב את המתח הזה, אך במקביל למלחמת האזרחים, האמריקנים החלו לעבור למערב, שם מצאו והרחיבו היררכיות גזעיות עמוקות. ערכים היררכיים שרדו בפוליטיקה ובתרבות האמריקאית למרות התבוסה המוחצת של הקונפדרציה שתמכה בעבדות. מסורות אלה - דחייה של דמוקרטיה, תמיכה בעושר מורש, שוליות של נשים ושחורים - מצאו בית בפוליטיקה השמרנית המודרנית, והשאירו את ההבטחה האמריקנית בלתי ממומשת.
עלון.
בספטמבר 2019 החלה ריצ'רדסון לכתוב תקציר יומי של אירועים פוליטיים הקשורים לחקירת ההדחה של הנשיא דונלד טראמפ. את התקציר פרסמה מאוחר בערב או בשעות המוקדמות של המחרת בדף הפייסבוק שלה. מאוחר יותר הוסיפה ריצ'רדסון פורמט של עלון שכותרתו "מכתבים מאמריקאי", שפורסם באמצעות Substack. היא מנחה שיחות ארוכות של שעה בפייסבוק בימי שלישי וחמישי, בהן היא דנה באירועים אקטואליים לאור ההיסטוריה.
מיקי שריל
רֶבֵּקָה מישל שריל (באנגלית: Rebecca Michelle Sherrill; נולדה ב-19 באוגוסט 1972) היא פוליטיקאית ולשעבר טייסת אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-11 של מדינת ניו ג'רזי מאז 2019. מחוז קונגרס זה כולל שטח של פרוורים ממערב לניו יורק. שריל, חברת המפלגה הדמוקרטית, נבחרה אל הקונגרס לראשונה בבחירות 2018.
ביוגרפיה.
תחילת דרכה ושירותה הצבאי.
שריל נולדה באלכסנדריה שבווירג'יניה. בעקבות עבודתו של אביה, גדלה במקומות שונים לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית. היא למדה בבית הספר התיכון סאות' לייקס השוכן בעיר רסטון. ב-1994 השלימה לימודי תואר ראשון מהאקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, ובשנת 2003 קיבלה שריל תואר שני בהיסטוריה כלכלית מבית הספר לכלכלה של לונדון. כעבור שנה, ב-2004, קיבלה דיפלומה בשפה הערבית מהאוניברסיטה האמריקאית בקהיר. במהלך 2007 השלימה לימודי תואר שני מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בהשראת סבה ששירת כטייס במלחמת העולם השנייה, עוד מגיל צעיר שאפה שריל להיות טייסת. היא נמנתה בין בוגרות בית הספר לטיסה שסיימו את המחזור הראשון של נשים שהתאימו ללוחמה. לאחר סיום לימודיה באקדמיה הימית ב-1994, החלה שריל את שירותה בצי ארצות הברית. היא הייתה טייסת מסוק לוחמה נגד צוללות מסוג Sikorsky SH-3 Sea King, וקצינה לענייני מדיניות רוסית במפקדת הצי בפיקוד אירופה-אפריקה. במהלך שירותה, טסה ברחבי אירופה ובמזרח התיכון. בשנת 2000 הוצבה בבסיס הטיסה הימית של הצי בסמוך לקורפוס כריסטי בטקסס. שירותה בצי הסתכם בתשע שנות שירות פעיל, ובחמש השנים האחרונות מביניהן הייתה בדרגת לוטננט. ב-2003 הייתה מועמדת לקידום אל דרגת לוטננט קומנדר, אך היא עזבה את הצי בטרם נכנס הקידום לתוקף.
קריירה משפטית.
בקיץ 2007, בעיצומם של לימודי התואר השני במשפטים של שריל באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שריל הייתה שותפה במשרד עורכי הדין "קירקלנד &amp; אליס" (Kirkland &amp; Ellis) שבסיסו בשיקגו. לאחר סיום לימודיה בג'ורג'טאון, שבה שריל למשרד של קירקלנד ואליס בניו יורק, שם עבדה במחלקת הליטיגציה בין השנים 2011-2008. אחרי שעזבה משרד עורכי דין זה, הצטרפה שריל למשרד התובעים הפדרליים של ארצות הברית כמתאמת לענייני יישוג והכשרה מחדש. בשנת 2015 התמנתה לעוזרת התובע הפדרלי במחוז ניו ג'רזי פול פישמן , כתובעת פלילית. באביב 2016 עזבה תפקיד זה, תוך תכנון להתקמצע בתחום הרפורמה במשפט הפלילי.
בחירות 2018 לבית הנבחרים.
ב-11 במאי 2017, השיקה שריל את מסע הבחירות שלה לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-11 של ניו ג'רזי. את המחוז ייצג מאז 1995 רודני פרילינגהייזן , יושב ראש ועדת ההקצבות של בית הנבחרים, אשר בינואר 2018 הודיע ​​כי לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת בקונגרס. המחוז נחשב זה מכבר למעוז רפובליקני, אך פרילינגהייזן נחשב לפגיע לאחר שדונלד טראמפ זכה ברוב קולות הבוחרים במחוז זה בבחירות לנשיאות 2016 בפער של אחוז בודד.