קאוול החל להלחין כבר בגיל 10, אך משנת 1913 ואילך, כשהחל לנהל רישום של יצירותיו, התנסה בפרץ יצירתיות. יציאתו הראשונה לקהל כפסנתרן ומלחין התרחשה ב-5 במרץ 1914, בקונצרט בחסות המועדון המוזיקלי של סן פרנסיסקו. בהמשך לכך, דאג טרמן, יחד עם סמיואל סיווארד, פרופסור לאנגלית בסטנפורד, לייסד קרן, שתשחרר אותו מן הדאגה לאמו, שמתה במחלת הסרטן שנתיים לאחר זאת. הקרן הזאת תמכה בהנרי קאוול עד אמצע שנות ה-20' של המאה ה-20.
לימודים וראשית קריירה.
ב-1914 החל קאוול בלמודי מוזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ראש מחלקת המוזיקה, צ'ארלס סיגר, התרשם ביותר מכישרונו והסדיר לו שיעורי הרמוניה וקונטרפונקט אצל א. ג. סטריקלנד וואלאס סאבין, ושיעורי פסנתר אצל אודה ואלדרופ, והוא עצמו ניהל עמו שיחות שבועיות על מוזיקה עכשווית, שבעקבותיהן ציין, כי קאוול הוא "הסטודנט המבריק הראשון בנסיוני כמורה". קאוול כתב לאחר זמן על סיגר בהערצה יוצאת דופן, והשניים השארו ידידים ועמיתים קרובים לכל חייהם. פירות הקשר הזה הן הרביעיות קצב-הרמוניה (1919-1917) והטיוטה הראשונה של New Musical Resources, שנכתב בעזרתו הספרותית של סיווארד ויצא לאור, לאחר עריכה מקיפה, ב-1930 בניו יורק. שפע האפשרויות שבספר הזה, "תאוריה של יחסיות מוזיקלית" שקוול הגה ועיצב בעצמו, מטביע את חותמו על דורות של מלחינים רדיקליים בארצות הברית ובאירופה.
אליאה
אליאה הייתה מושבה יוונית שנוסדה במחצית המאה השישית לפנה"ס, בדרום איטליה (היא יוון הגדולה) בידי יוצאי אזור פוקיס שביוון. בתקופה הרומית היא כונתה וליה, וכיום מצויה בה עיירה בשם קסטלומרה, כשישים ק"מ מדרום לפסטום.
תהילתה באה לה מן האסכולה הפילוסופית האלאטית שנוסדה בה בשלהי המאה השישית לפנה"ס, ובראשה עמדו המייסד פרמנידס ואחר-כך זנון איש אליאה ומליסוס.
בחפירות שנערכו באתר נחשפו קטעים מחומת העיר ואחד משעריה, ושרידי תיאטרון יווני.
האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית.
חגית גרוסמן
חגית גרוסמן (נולדה ב-26 בספטמבר 1976) היא משוררת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
חגית גרוסמן נולדה בראשון לציון. למדה תיאטרון בבית צבי, צילום סטילס בקאמרה אובסקורה וציור במדרשה לאמנות. בוגרת תואר ראשון בספרות עברית וכללית מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון. פרסמה רומנים, ספרי שירה וספר סיפורים קצרים. גרוסמן קראה שירים ברחבי העולם והוזמנה לבמות רבות.
לימדה שירה במוסררה, ירושלים.
נשואה ליהונתן דיין, חוקר ספרות ומתרגם, להם שתי בנות, והם מתגוררים בתל אביב.
ישעיהו ליזרסון
אפי עברון
אוניברסיטת לייפציג למוזיקה ולתיאטרון
בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון ע&quot;ש פליקס מנדלסון ברתולדי בלייפציג
Letterbomb
ד&quot;ר כץ, מטפל מקצועי
ד"ר כץ, מטפל מקצועי היא סדרת אנימציה אמריקאית אשר שודרה בקומדי סנטרל ברחבי ארצות הברית.
הסדרה שודרה מ-28 במאי 1995 ועד 24 בדצמבר 1999. בנוסף לכך, שלושה פרקים שנגנזו שודרו בשנת 2002. התוכנית כללה 81 פרקים ב-6 עונות. שפת התוכנית הייתה אנגלית, היא לא דובבה לשפות אחרות.
התוכנית נוצרה על ידי "ברבנק, קליפורניה", חברה להפקת אומנויות בידור פופולריות (Burbank, California production company Popular Arts Entertainment), על ידי יונתן כץ וטום שניידר.
עלילה.
התוכנית התרכזה בדמות הראשית ד"ר יוֹנתן כָּץ, דמות מצוירת שדובבה והתבססה על הקומיקאי יונתן כץ. בתוכנית מתואר כץ כפסיכותרפיסט מקצועי, אשר המטופלים שלו הם שחקנים וקומיקאים מפורסמים, בדרך כלל שניים בכל פרק.
ג'יימס ריצ'רד דייקרז
ג'יימס ריצ'רד דייקרז הוא שמם של שני אדמירלים בריטיים, אב ובנו.
צ'ארלס מוריס (קצין ימי)
קומודור צ'ארלס מוריס (באנגלית: Charles Morris; 26 ביולי 1784–27 בינואר 1856) היה קצין בצי האמריקני, ששירותו השתרע על פני המחצית הראשונה של המאה ה-19.
ביוגרפיה.
מוריס נולד בוודסטוק שבקונטיקט. הוא הצטרף לצי האמריקני, וביולי 1799 מונה לפרח קצונה (midshipman). במהלך שירותו ארוך השנים השתתף במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת, במלחמות הברבריות ובמלחמת 1812. במרץ 1813 הועלה לדרגת קפטן.
בתחילת מלחמת 1812 שירת מוריס כלוטננט בפריגטה "קונסטיטושן", ונטל חלק ואף נפצע בקרב בו הכניעה את אה"מ "גרייר". בסוף אותה שנה נמסר לפיקודו הסלופ המלחמתי "אדמס". בשל ההסגר הימי שהטילו הבריטים על מפרץ צ'סאפיק לא הצליחה האונייה לצאת לים אלא ב-18 בינואר 1814. "אדמס" סיירה בחוף האטלנטי של ארצות הברית ובחוף המערבי של אפריקה, לכדה חמש אוניות סוחר ובאפריל אותה שנה חזרה אל סוואנה שבג'ורג'יה. באפריל שוב יצאה האונייה לים, הפליגה צפונה אל חופי ניופאונדלנד ומשם עשתה דרכה מזרחה אל האיים הבריטיים. במהלך הפלגתה תפסה שלל חמש אוניות סוחר נוספות, רדפה אחר שתיים אחרות עד שפך הנהר שאנון וכמעט שנתפסה על ידי אוניית מלחמה בריטית גדולה ממנה. ב-17 באוגוסט, בדרכה חזרה לארצות הברית, עלתה האונייה על שרטון ליד האי הוט (Isle Haute) בנובה סקוטיה וניזוקה קשות, אך הצליחה להגיע מקרטעת אל נהר פנובסקוט שבמיין ונכנסה לנמל המפדן. מוריס ואנשיו הורידו לחוף את תותחי האונייה, ובסיוע מיליציה מקומית ניסו לגונן על האונייה מפני התקפה של חיילים בריטיים שהונחתו בחוף. הניסיון נכשל, והם נאלצו לסגת אל פורטלנד, לא לפני שהטביעו את האונייה כדי שלא תיפול לידי האויב.
לאחר המלחמה שירת מוריס כקצין מנהלת הצי מ-1823 עד 1827, וכראש ענף בנייה, הצטיידות ותיקונים מ-1844 עד 1847.
הוא מת בוושינגטון די. סי. ב-27 בינואר 1856.
אוניות אחדות של הצי האמריקני נקראו על שמו.
אה&quot;מ סייאן (1806)
אוניית הוד־מלכותו "סייאן" (באנגלית: HMS Cyane) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מדרגה שישית (22 תותחים) של הצי המלכותי הבריטי. היא הושקה ב-1806 בשם "קולומביין" ("Columbine"), אך ב-6 בדצמבר אותה שנה הוחלף שמה ל"סייאן". לאונייה הייתה קריירה רבת השגים בצי המלכותי, וב-1847 נתכבדה בצירוף שתי סיכות הנושאות את שמה והקרבות בהם השתתפה ב-1809 וב-1814 למדליית השירות הימי הכללי (Naval General Service Medal). ב-20 בפברואר 1815, במהלך סיור יחד עם אה"מ "לבנט" ליד מדיירה, נתקלו השתיים בפריגטה האמריקנית "קונסטיטושן". בקרב שנתלקח הכניעה "קונסטיטושן" בעלת עוצמת האש העדיפה את שתי האוניות ושבתה אותן. "סייאן" צורפה לצי האמריקני באותו שם, עסקה בין היתר במשימות שיטור להדברת הסחר בעבדים, וב-1836 הוצאה מן השירות ונגרטה.
סלופ מלחמתי
סְלוּפּ מלחמתי (באנגלית: Sloop-of-war) היה כינוייה של אוניית מפרשים מלחמתית בצי המלכותי הבריטי במאות ה-18 וה-19, שנשאה על סיפון התותחים היחיד שלה עד 18 תותחים. מאחר ששיטת דירוג האוניות בצי המלכותי הבריטי כללה רק ספינות בעלות 20 תותחים ומעלה, הקיף המונח "סלופ" את כל כלי השיט המלחמתיים הבלתי מדורגים, ובהם גם את בריגי התותחים (gun-brig) והקאטרים הקטנים ביותר. מבחינה טכנית, אפילו כלי שיט ייעודיים כמו ספינות הרעשה וספינות הבערה סווגו כסלופים מלחמתיים, ולמעשה מילאו תפקידי סלופ (ליווי בעיקר) כאשר לא ביצעו את המשימות המיוחדות להן. ציים נוספים, כמו הצי האמריקני, אימצו גם הם את המונח.
לימים ישמש השם "סלופ" לכינוי אוניות ליווי; במלחמת העולם השנייה היו הסלופים כלי שיט ייעודיים לליווי שיירות, חמושים בכלי נשק ואמצעי לחימה נגד מטוסים ונגד צוללות.
העצב התועה
העצב התועה או ואגוּס (בלטינית: Nervus vagus, באנגלית: Vagus nerve; נהוג לסמנו: CN X) הוא זוג עצבי הגולגולת העשירי. עיקר תפקידו הוא לעצבב איברים פנימיים בגוף במסגרת מערכת העצבים הפאראסימפתטית. כ-90%-80% מהסיבים בעצב התועה משמשים לתחושה מאותם איברים פנימיים בגוף.
כל יתר 11 עצבי הגולגולת, מעצבבים רק את הראש הצוואר והכתפיים. העצב התועה הוא יוצא דופן מיתר עצבי הגולגולת, כי הוא ממשיך אל בית החזה ואל הבטן, ולכן שמו vagus מלשון נדידה ותעייה מהדרך.
העצב יוצא מהמוח המוארך עובר את הגולגולת דרך הנקב הצווארי (jugular foramen) יחד עם עצבי הגולגולת התשיעי והאחד עשר. סעיף פנימי של עצב הלוואי (העצב ה-11) מתאחד לתוך העצב התועה, שממשיך במסלול לכיוון מטה בין העורק התרדמני הפנימי לבין וריד הצוואר הפנימי, ומשם לכיוון בית החזה והבטן. עובר מבית החזה אל הבטן דרך פתח הוושט שבסרעפת.
עצבוב איברים ומערכות.
העצב התועה מספק הולכה של מערכת העצבים הפאראסימפתטית כמעט לכל האיברים הפנימיים בצוואר, בבית החזה ובבטן, למעט בלוטת יותרת הכליה.
תגובה ואזו-ואגאלית.
תגובה ואזו-ואגאלית (Vasovagal response) היא מנגנון הגורם לתופעה שכיחה של הרגשת חולשה ושל התעלפות עקב פעילות מוגברת של העצב התועה. סיבות שונות לתופעה - עמידה ממושכת, התייבשות, מצבי מתח נפשיים, תרופות מסוימות, ריקון "רגיל" של המעיים, לחץ על אזור הרקטום ועוד. כלי הדם מתרחבים, תפוקת הלב יורדת, עד להרגשת חולשה ועד להתעלפות.
סלאח עזאם
הייסטינגס איזמי
הייסטינגס ליונל איזמי, ברון איזמי הראשון (באנגלית: Hastings Lionel Ismay, 1st Baron Ismay; 21 ביוני 1887 - 17 בדצמבר 1965) היה איש צבא ודיפלומט בריטי הידוע בשל תפקידו כעוזרו הצבאי של וינסטון צ'רצ'יל בתקופת מלחמת העולם השנייה, וכמזכיר הכללי הראשון של ברית נאט"ו, בין 1952 ל-1957.