במדינות מסוימות באסיה ישנה מסורת ארוכת שנים של החזקת תרנגולות מגזעים מקומיים, בעלות ניצוי מרשים (דוגמת גזע המשי, קוצ'ין ועוד), למטרות נוי. במאה ה-19 גזעים אלה הובאו לבריטניה ולארצות הברית, ושם פותחו גזעים חדשים, שהתבססו על הגזעים האסייתים.
לול ביתי.
לול ביתי לרוב יהיה מיועד למספר תרנגולות מצומצם, והוא שונה מאוד מלול תעשייתי. התנאים הבסיסיים להם זקוקה תרנגולת הם תא הטלה מרופד ויחסית מבודד, אזור שינה (תא ההטלה ואזור השינה יכולים להיות חופפים) ושטח לשוטטות, ליקוט זרעונים וציד חרקים. ישנם מגדלים שבוחרים שלא לספק תנאים אלו לעופותיהם, אך זהו בבחינת חסך לעוף. מגדלי עופות רבים נוהגים לשחרר את עופותיהם במשך חלק או כל היום, אך בלילה על העופות לשוב לאזור השינה המסוגר, וזאת בשל החשש מטריפת התרנגולות בידי טורפי בר או כלבים. חתולים אינם מסוגלים לצוד תרנגולת בוגרת.
יקוק
ארתור האניקאט
ארתור לי האניקאט (באנגלית: Arthur Lee Hunnicutt ; 17 בפברואר 1910 - 26 בספטמבר 1979) היה שחקן קולנוע אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1952 על הופעתו בסרט "השמיים הגדולים".
חייו.
נולד וגדל בגרייבלי, ארקנסו ולמד ב"אוניברסיטת מרכז ארקנסו". לאחר שנשר נסע למרתה'ס ויניארד שבמסצ'וסטס, שם הצטרף להרכב משחק מקומי. החל להתעסק באופן מקצועי במשחק ובתיאטרון רק לאחר שעבר להתגורר בניו יורק.
האניקאט החל את דרכו בשנת 1950 במערבונים "חץ שבור" ו"כרטיס לטומהוק". ב-1951 שיחק במערבון של ראול וולש "תופים מרוחקים" בתור הנזיר ובסרט המלחמה של ג'ון יוסטון "אות האומץ האדום".
בשנת 1952 היה האניקאט מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתור זב קלאווי במערבון של הווארד הוקס "השמיים הגדולים". בהמשך שנות ה-50 הופיע האניקאט במערבונים "הפקודה האחרונה" של פרנק לויד בתפקיד דייווי קרוקט, "הטי הגבוה" של באד בוטיצ'ר ו"קט בלו".
בשנת 1966 חזר האניקאט לשתף פעולה עם הווארד הוקס במערבון "אל דוראדו", בו שיחק בתפקיד בול האריס. את תפקידיו האחרונים עשה האניקאט בדרמה "הארי וטונטו" בתור איש המכירות ווייד קרלטון, במערבון "כנופיית ספייק" לצידם של לי מרווין ורון הווארד ובקומדיית "הדיוקס קורעים את האזרד", "רצי הירח" בתור הדוד ג'סי דיוק.
האניקאט נפטר ב-26 בספטמבר 1971 בוודלן הילס שבלוס אנג'לס בגיל 69 מסרטן שהתגלה בלשונו. הוא נקבר בבית הקברות קופ פריירי שבעיר מנספילד, ארקנסו.
עת להרוג
עת להרוג (באנגלית: A Time to Kill) הוא עיבוד קולנועי משנת 1996 לרומן מאת ג'ון גרישם משנת 1989 הנושא את אותו השם. הסרט בוים על ידי ג'ואל שומאכר, והשחקנים הראשיים בו הם: מתיו מקונוהיי, סנדרה בולוק, סמואל ל. ג'קסון וקווין ספייסי.
תקציר העלילה.
הסרט מתאר את האירועים שקרו בעיר קנטון במדינת מיסיסיפי שבארצות הברית, על פי ספרו של ג'ון גרישם. טניה היילי, ילדה שחורה בת 10 נאנסת ומוכה באכזריות על ידי שני בחורים לבנים. האנסים נעצרים על ידי השריף והמשטרה המקומית, אולם טרם העמדתם למשפט, אבי הילדה, קארל לי היילי (סמואל ל. ג'קסון) לוקח את החוק לידיו ורוצח את השניים.
מרבית הסרט מתאר את האירועים שמתרחשים בתוך כותלי בית המשפט עת מועמד האב הרוצח לדין בגין הרצח, ואם יימצא אשם, הוא צפוי לגזר דין מוות. אנשי העיר חלוקים בין אלה שרוצים להוציא אותו להורג, לבין אלה שחושבים שעשה את הדבר הנכון. חלוקה זו מונעת על רקע אפליה גזעית. עד מהרה המשפט הופך להיות קרקס תקשורתי וחברתי. עורך הדין ג'ייק בריגאנס (מתיו מקונוהיי), פרקליט צעיר וחסר ניסיון עם עזרתה של אלן רוארק (סנדרה בולוק), מתמחה למשפטים, עמלים קשה על מנת להביא לזיכויו של האב, תוך שהם ומקורביהם סובלים מאיומים ואלימות מצד אנשי ה'קו קלוקס קלאן'.
ז'יל ויסנטה (כדורגל)
ז'יל ויסנטה פוטבול קלוב (בפורטוגזית: Gil Vicente Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל מהעיר ברסלוש שנמצאת במחוז בראגה.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1924, בשנת 1990 המועדון העפיל לראשונה לליגה הבכירה. בשנת 1997 המועדון נשר לליגת המשנה אך לאחר שנתיים חזר לליגה הבכירה. מיקום השיא של הקבוצה היה בעונת 1999/00, כאשר סיימה במקום החמישי. בעונת 2006/07 הואשמה הקבוצה בחוזים לא חוקיים עם כמה משחקני הקבוצה. כתוצאה מכך הורדה לליגת המשנה והושעתה ממשחקי הגביע באותה עונה. רק בשנת 2011 הצליחה הקבוצה להעפיל חזרה לליגה הבכירה, אך בשנת 2015 ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
המועדון קרוי על שם המחזאי הפורטוגזי ז'יל ויסנטה.
הרווי קרומפט
קוקו (גורילה)
קוקו הגורילה (באנגלית: Koko; נולדה בשבי ב-4 ביולי 1971 – 19 ביוני 2018) הייתה נקבת גורילה שהשתתפה בניסויים בלשניים בקופי אדם. על פי פרנסין פטרסון (Dr. Francine 'Penny' Patterson), וחוקרים נוספים, מאוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה, קוקו הבינה יותר מ-1,000 מילים בשפת הסימנים האמריקאית, והבינה כ-2,000 מילים באנגלית מדוברת. כמו בניסויי שפה נוספים עם קופי אדם, רמת השליטה של קוקו בסימנים אלו נמצאה במחלוקת ונטען שהיא למדה להשתמש במחוות מסוימות בדרך של התניה אופרנטית. קוקו נולדה בגן החיות בסן פרנסיסקו וגרה רוב חיה בוודסייד, קליפורניה. השם קוקו הוא קיצור של "הנביקו" (花火子 - "ילד זיקוקין" ביפנית), הניתן לה בגלל תאריך לידתה, 4 ביולי.
קוקו נצפתה מפגינה רגשות המיוחסים בדרך כלל לאדם. במהלך צפייה בסרט הקולנוע האהוב עליה "תה עם מוסוליני" ישנה סצנה עצובה שבה ילד קטן נפרד ממשפחתו הנוסעת ברכבת. בסוף בסצנה היא נצפתה מסמנת בשפת הסימנים את המילים: "צרות", "עצוב", "אמא" ו-"קוקו אוהבת" כאשר ישנן דמעות בעיניה.
כשהודיעו לקוקו על מותו של השחקן רובין ויליאמס, אותו היא פגשה ב-2001 ומיד נקשרה אליו, היא התעצבה מאוד ואף סימנה בשפת סימנים את המילה בכי, דבר המראה על אינטליגנציה רגשית גבוהה.
קוקו מתה ב-19 ביוני 2018.
חיות המחמד של קוקו.
קוקו הייתה אחת מבעלי החיים היחידים בעולם הידועים כמי שמגדלים חיית מחמד. לכבוד חג המולד 1983, קוקו ביקשה ממטפליה מתנה חתול. כאשר נקנה לה בובת חתול, קוקו סירבה לשחק עמה והמשיכה לבקש חתול. ליום הולדתה ב-1984 קיבלה קוקו גור חתולים זכר מסוג מנקס, שנקרא אול בול ("All Ball"). קוקו טיפלה בגור בחמלה, כאילו היה צאצאה. כמה חודשים לאחר מכן, גור החתולים ברח ונדרס על ידי רכב. על פי דיווחי פטרסון, קוקו התאבלה על מותו של הגור. מאוחר יותר גידלה קוקו שני גורי חתולים נוספים, אף הם מזן מנקס.
בן ש&quot;ך
קאזה (פירושונים)
החתונה (מחזה)
החתונה (בגרמנית: Die Kleinbürgerhochzeit) הוא מחזה מסוגת הפארסה, פרי עטו של המחזאי הגרמני ברטולט ברכט. המשמעות המילולית של שם המחזה בגרמנית הוא "חתונה זעיר בורגנית".
אודות המחזה.
"החתונה" שייך לאסופה של חמישה מחזות קצרים שכתב ברכט בצעירותו, ב-1919 והוא היחיד מביניהם שהוצג בחייו. הצגת הבכורה נערכה בשאשפילהאוס של פרנקפורט, בבימויו של מלכיוור ווישר, ב-11 בדצמבר 1926. המחזות ראו אור בדפוס לראשונה ב-1966. המחזה הנדפס נקרא בשם "חתונה זעיר בורגנית", אולם ככל הנראה לא היה זה הנוסח הסופי, מכיוון שהוא חסר את רעש המיטה הנשברת בסיום המחזה.
תקציר העלילה.
מסיבת הכלולות של זוג צעיר נערכת בדירה זעיר בורגנית. המסיבה שמתחילה ברוח טובה, ממשיכה בלעג, עוקצנות ורכילות בין המשתתפים השונים. במקביל, כסמל חיצוני לעלילה, מתפרקים הרהיטים בדירה, רהיטים אותם בנה החתן.
ההצגה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי.
1. תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 10 במרץ 1980, מספר הצגות: 80
2. תיאטרון החאן, הצגת בכורה: 1995, מספר הצגות: 24
אולג יאנקובסקי
אולג יאנקובסקי (ברוסית: Олег Янковский; 23 בפברואר 1944 - 20 במאי 2009) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות ובשנת 1987 ופעמיים בפרס הפדרציה הרוסית (בשנים 1996 ו-2002). בשנת 1991 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים.
חייו.
אולג יאנקובסקי נולד בעיר ג'זקזגן (אז בברית המועצות, היום בקזחסטן) למשפחה בעלת שורשים פולנים-בלארוסים. אביו היה קצין בצבא האימפריה הרוסית ונפצע במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא שירת לצד מיכאיל טוכאצ'בסקי. בתחילת שנות ה-30 נעצר ושוחרר. בשנת 1937 נעצר שנית ושוחרר תוך זמן קצר. בשנת 1953 הוא נפטר בעקבות פציעה ישנה.
בשנת 1951 המשפחה עברה לעיר סראטוב. בשנת 1957 אולג הצעיר עבר לאחיו שהיה שחקן בתיאטרון העירוני במינסק. לאחר מספר שנים אולג יאנקובסקי חזר לאימו לסראטוב. לאחר סיום לימודי בית הספר הוא התקבל ללימודי משחק בבית הספר למשחק העירוני. בהיותו בשנת הלימודים השנייה אולג יאנקובסקי נישא לסטודנטית למשחק. לאחר סיום הלימודים הזוג הצעיר התקבל לתיאטרון העירוני. אשתו זכתה לפופולריות גדולה על במת התיאטרון העירוני, בעוד שהוא שיחק במספר הצגות ללא הצלחה יתרה.
קריירה בברית המועצות.
בסוף שנות ה-60 יאנקובסקי הוזמן לראשונה לשחק בקולנוע. הוא התקבל לתפקיד ראשי בסרט המגן והחרב על פעילות המודיעין הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט זכה לפופולריות רבה, ולאחריו השתתף במספר סרטים נוספים. באחד הסרטים הוא הצטלם לצד יבגני לאונוב. בהמלצת יבגני לאונוב הוא התקבל לתיאטרון לנקום במוסקבה בו מארק זכארוב היה הבמאי הראשי. במקביל לעבודה בתיאטרון, ינקובסקי המשיך להשתתף בסרטים. בתחילת שנות ה-70 השתתף בסרטו של אנדריי טרקובסקי "המראה". בשנת 1979 הוא שיחק בתפקיד הראשי בסרט על ברון מינכהאוזן, תפקיד זה נחשב לאחד הטובים של השחקן.