בסרט "הפסקת צהריים" (Lunch Break) משנת 2008 מתמקדת לוקהרט בפועלים במספנה גדולה במיין בזמן הפסקת הצהריים. בניגוש לסרטים אחרים של היוצרת, בסרט זה המצלמה נמצאת בתנועה והיא נעה במורד מסדרון ארוך במספנה, כאשר השוט מוצג בהילוך איטי קיצוני. הסרט מוצג כולו בשוט רציף אחד בתנועה.
לוקהרט ביצעה תחקיר ממושך טרם צילום הסרט, שנמשך כשנה אחת, במהלכו שאפה להכיר לעומק את הפועלים ואת שגרת היום יום של המספנה. היא נפגשה עם חשמלאים, רתכים, מכונאים ופועלים נוספים במפעל מתוך מטרה להכיר אותם מקרוב ולהימנע מייצוג סטריאוטיפי ומרוחק שלהם. היא קיבלה גישה לצילום במקום דרך קשרים שפיתחה במהלך התחקיר עם כמה מארגוני העובדים של המספנה, שסייעו לה בהשגת האישורים הנדרשים. כמו כן כחלק מן התחקיר קראה אודות חוקי עבודה אמריקאיים לצד ספרות ושירה מאת פועלים.
היא בחרה להתמקד בפרטים הקטנים של היום יום, ודרכו להעלות דיון בנושאים חברתיים, כגון דעיכתו של מעמד הפועלים והתעשייה האמריקאית המסורתית למול עליית הקפיטליזם העולמי במאה ה-21.
הבחירה של לוקהרט להתמקד דווקא בהפסקת הצהריים ולא בעבודה עצמה הייתה מכוונת, ונועדה להצביע על השינויים שעוברים על התעשייה ועולם התעסוקה האמריקאי. מספנת BIW, שנוסדה בשנת 1884, היא אחד ממקומות התעסוקה הגדולים במדינת מיין, ובעת יצירת הסרט הייתה בין הארגונים היחידים במדינה שעדיין דגלה בהפסקת צהריים אחידה ומשותפת לכלל עובדי המפעל.
כמו כן, במהלך ההפסקה יכלה להתמקד בפרטים כאינדיבידואלים ולהציג את המנהגים וההעדפות האישיים שלהם בזמנם הפנוי, במנותק מן העבודה. האפשרות להתעכב על הפרטים הקטנים בשגרת הפועלים מתחדדת דרך השימוש בהילוך איטי, הצופים נדרשים לתת דעתם על הפרטים הקטנים הללו, שבשגרה היו יכולים לחמוק מן העין ומתשומת הלב.
תערוכות.
בין תערוכות היחיד שאותן הציגה לוקהרט: המרכז לאמנות עכשווית בווילנה (2019), מוזיאון בררדו לאמנות, ליסבון (2017), מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (2012), מוזיאון ישראל, ירושלים (2011), המוזיאון לאמנות מודרנית של סן פרנסיסקו (2011), מרכז ווקר לאמנות, מיניאפוליס (2006), המוזיאון לאמנות עכשווית, שיקגו (2001).
יצירותיה נכללו בתערוכות קבוצתיות בביאנלה של ליברפול (2014), מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית (2004), התערוכה התלת שנתית הבינלאומית לאמנות עכשווית בקליבלנד (2018), וכן הציגה בביאנלה של ונציה.
פרסים.
בין הפרסים בהם זכתה לוקהרט:
Unsung Prophets &amp; Dead Messiahs
Unsung Prophets &amp; Dead Messiahs (מילולית מאנגלית: נביאים שטרם הושרו ומשיחים מתים) הוא אלבומה השישי של להקת האוריינטל מטאל הישראלית אורפנד לנד, שיצא לאור ב-26 בינואר 2018. את האלבום הפיק ג'נס בורגן (Jens Borgen), והוא יצא על ידי חברת התקליטים Century Media.
כמו את רוב יתר שירי הלהקה, גם מרבית השירים באלבום זה נכתבו על ידי קובי פרחי יחד עם אלון מיאסניקוב. כתיבתם נסתיימה ביוני 2017. לאחר שבאלבום הקודם, All Is One, לא עשה פרחי שימוש בטכניקת הגראול בשירה, אלבום זה כן כולל גראולים. את הזמרת שלומית לוי שליוותה את אלבומי הלהקה הקודמים, החליפה באלבום זה הזמרת נועה גרומן שמקהלת המטאל שהקימה Hellscore גם מלווה את האלבום. עטיפת האלבום עוצבה על ידי Valnoir.
בדומה לאלבומים קודמים של הלהקה, לאלבום נושא מרכזי, ותכניו נעים סביב משל המערה של אפלטון, והקושי של דמויות 'נבואיות' המבקשות להוביל את האנושות אל האור. האלבום כולל מסרים מחאתיים כנגד תרבות ההמון, פוליטיקה ומניפולציות תקשורתיות ומלחמה.
לשניים משירי האלבום הופקו גם קליפים: Like Orpheus שפורסם ב-8 בדצמבר 2017 ואשר צולם ובוים על ידי ואדים מכונה על פי תסריט של פרחי;. ו-We Do Not Resist שפורסם ב-5 בינואר 2018 והופק ובוים על ידי שחר חמו עם אנימציה שבוצעה על ידי עידו מהט.
Donna Summer
הורדנה
סידאמה (מדינה)
מדינת סידאמה היא מדינה ברפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה. עד לשנת 2020, הייתה סידאמה חלק ממדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום, ובעקבות משאל עם שנערך ב-2019 התנתקה ממנה. בירת המדינה היא העיר אווסה. סידאמה גובלת במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום במערב ובמדינת אורומיה בצפון, במזרח ובדרום.
Bronski Beat
Indigo Girls
Bikini Kill
Salt-N-Pepa
כפר קליל
כפר קליל (בערבית: كفر قلّيل) היא עיירה פלסטינית בנפת שכם בצפון יהודה ושומרון. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית העיירה מנתה 2,491 תושבים בשנת 2006.
כפר קליל נמצא כ-4.3 ק"מ דרומית לשכם. הכפר גובל בשכם מצפון וממזרח, ובבורין מדרום וממערב.
בכפר נמצאו חרסים מהתקופות הרומית והביזנטית. בנוסף על כך, נמצאו כתובות המתוארכות לתקופה הביזנטית. מקום זה הוזכר בכתבי השומרונים, ואוכלס על ידי השומרונים במאה ה-7 לספירה.
בתקופת האימפריה העות'מאנית הכפר היה חלק מסנג'ק שכם. בכפר התקיימו כ-50 משקי בית וכלל התושבים היו מוסלמים. התושבים שילמו שיעור מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית שכללה חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל תושבים שילמו מס של כ-15,000 אקצ'ות.
בשנת 1870, תיאר ויקטור גרן את כפר קליל ככפר של מאתיים תושבים, המופרד על ידי עמק בשני חלקים- צפוני ודרומי. בנוסף על כך, גרם תיאר כמה גנים צמודים אל הכפר.
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית כפר קליל 298 מוסלמים. מספר זה גדל ל-332 תושבים ב-79 בתים במפקד האוכלוסין של 1931. בסקר הכפרים משנת 1945 מנה כפר קליל (כולל ח'רבת שרין) כ-470 תושבים מוסלמים שטח הכפר התפרס על 4,732 דונם. מתוכו 83 דונם היו מטעים וקרקע להשקיה, 2,397 שימשו לדגנים, ואילו 39 דונם היו אדמות בנויות.
לפי מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961, התגוררו בכפר קליל כ-749 תושבים.
לאחר הסכמי אוסלו, 27% משטחי הכפר סווגו כשטח A, ו-73% הנותרים כשטח C. במהלך השנים חלק מן אדמות הכפר שימשו לבניית הר ברכה.
דיר ע'זאלה
דיר ע'זאלה (בערבית: دير غزالة) הוא כפר פלסטיני בצפון יהודה ושומרון, הממוקם כתשעה קילומטרים צפונית-מזרחית לג'נין שבנפת ג'נין. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, דיר ע'זאלה אכלס באמצע שנת 2006 מעל 850 תושבים. מרבית התושבים הם מוסלמים, אך ישנו מיעוט נוצרי גדול.
היסטוריה.
בכפר נמצאה קרמיקה מהתקופה הביזנטית.
במאה ה-16 (תחת שלטון האימפריה העות'מאנית) התקיימו כחמישה משקי בית במקום. תושבי הכפר שילמו שיעור מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים שכללו חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, כוורות ועזים, בנוסף להכנסות מזדמנות. בסך הכל תושבי הכפר שילמו מס של כ-3,000 אקצ'ות.
בשנת 1838 ציין אדוארד רובינסון את דיר ע'זאלה כאחד ממגוון הכפרים שבאזור ג'ניתן, ביחד עם הכפרים בית קאד, פקועה, דיר אבו דאיף ואראנה, הממוקמים במחוז ג'נין. בשנת 1870 ויקטור גרן תיאר בכפר כחמישה עשר בתים, שמתוחמים בכמה בורות מים וממגורות מיושנות. מפת הקרן לחקר ארץ ישראל שיצאה לאור בשנת 1882 תיאר "הקרקע שחלקה ניתן לעיבוד".
עוד צוינו חורבה הממוקמת כקילומטר אחד דרומית מזרחית לכפר – "היא בנויה היטב באדמה, המכילה שברי חרס, כנראה קדומים. האבנים כבדות מאוד, ובניית החורבה הזו ודאי הייתה עבודה לא מבוטלת. זה קצת דומה למגדלי הכרם הקיימים באזורים אחרים בארץ ישראל; אך לא נצפו אבנים שנפלו המספיקות למבנה כזה, ואין שום סיבה להניח שהוא כלל אי פעם יותר משני נדבכים."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, התגוררו בכפר 134 תושבים – 120 מוסלמים ו-14 נוצרים אורתודוקסים. במפקד של 1931 האוכלוסייה גדלה ל-186 תושבים שהתגוררו ב-34 בתים – 169 מוסלמים ו-17 נוצרים.
בסקר הכפרים של 1944/5 האוכלוסייה מנתה 270 תושבים – 240 מוסלמים ו-30 נוצרים הכפר התפרס על 6,588 דונם. מתוכם 160 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 4,917 דונם היו לדגנים, ואילו 6 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 1961 מנתה אוכלוסיית דיר ע'זאלה 493 תושבים, מתוכם 29 נוצרים.
על פי מפקד האוכלוסין הישראלי שנערך לאחר כיבוש הכפר במלחמת ששת הימים, אוכלוסיית דיר ע'זאל עמדה על כ-494 נפשות, שמתוכן 163 הגיעו מישראל.
חינוך ותרבות.
בדיר ע'זאלה הוקמה ספרייה בחסות התוכנית להעצמה חברתית של נשים כפריות. מועדון הנשים דיר ע'זאלה שהוקם בשנת 1997 מציע קורסי הכשרה וסדנאות לנשים מקומיות.
המעצרים הפוליטיים בירדן (2021)
ב-3 באפריל 2021 נעצרו 20 בכירים בממלכה הירדנית בחשד שקשרו קשר להדחת המלך עבדאללה. בין הקושרים נמצא גם הנסיך חמזה בן חוסיין, אחיו למחצה של המלך. גורם מודיעיני בכיר בממלכה דיווח כי ההתרעה התקבלה משירותי המודיעין של ישראל ושל ארצות הברית. ירדן אסרה לדווח על המשבר בבית המלוכה ועל ההאשמות כלפי הנסיך חמזה.
סיכול הקשר.
לפי דיווחים באמצעי התקשורת, ב-3 באפריל 2021 רשויות החוק בירדן סיכלו ניסיון הפיכה במדינה, אשר במסגרתו לקחו חלק חברים בבית המלוכה הירדני, בהם נסיך הכתר לשעבר, חמזה בן חוסיין. התקשורת הממלכתית בירדן הכחישה כי חמזה היה מעורב בהפיכה או נעצר, אך בכלי תקשורת בעולם דווח כי הוא נמצא במעצר בית בארמונו.
הוושינגטון פוסט דיווח כי בכיר בבית המלוכה טוען כי מעצרו של הנסיך, שלווה במעצרים נוספים, הוא חלק מסיכול תוכנית הפיכה נרחבת, בה השתתף בן משפחת מלוכה נוסף ועוד ראשי שבטים ומפקדים בצבא ירדן.