אנטיסטרפטוליזין O (באנגלית: Antistreptolysin O, בקיצור: ASO וגם ASLO) הוא נוגדן המיוצר בגוף כנגד אנטיגן סטרפטוליזין O - אקסוטוקסין המוליטי מסוג Oxygen-labile (רגיש לשינויים מבניים בעקבות חשיפה לחמצן) שמפרישים חיידקים רבים בסוג "Streptococcus" שמשתייכים לקבוצות לנספילד A, C, G. אנטיגן זה יחד עם אקסוטוקסין דומה, סטרפטוליזין S (אקסוטוקסין המוליטי מסוג Oxygen-stable, שעמיד לשינויים מבניים בעקבות חשיפה לחמצן), גורמים להמוליזה מלאה של מרכיבי הדם השונים בגוף ושל כדוריות הדם האדומות בתרבית על מצע אגר דם. עלייה ברמת ASLO בדם עלולה לגרום לנזקים פיזיולוגיים ברקמות השונות.
משמעות קלינית.
כאשר הגוף נחשף לזיהום של חיידקי "Streptococcus" מקבוצות לנספילד A, C, G חל ייצור, בפרק זמן שנע בין שבוע לחודש ימים לאחר ההדבקה, של מספר נוגדנים ובהם ASLO, כנגד האקסוטוקסין סטרפטוליזין O. יצור נוגדני ASLO מגיע לשיאו כעבור 3-5 שבועות מרגע ההדבקה ולאחר מכן חלה ירידה הדרגתית ברמת הכיל עד לחזרתו לרמתו שקדמה לזיהום כעבור כחצי שנה עד שנה. היות שנוגדנים אלה נוצרים בגוף המודבק כתגובת רגישות יתר מאוחרת, לא קיימים ערכי כיל ברורים; נוכחותם של הנוגדנים בדם מצביעה אמנם על חשיפה לחיידקי "Streptococcus" מקבוצות לנספילד A, C, G, ברם נוכחותם בפועל אינה מצביעה בהכרח על תחלואה פעילה כלשהי כתוצאה מחיידקים אלה. במילים אחרות במידה ונמצא ערך מסוים של ASLO בדם, ניתן להסיק כי בהווה או בעבר הלא רחוק (עד כחצי שנה עד שנה) הייתה חשיפה לזיהום של חיידקי "Streptococcus" מקבוצות לנספילד A, C, G, אך אין זה מעיד בהכרח על מחלה מסוימת בזמן הנתון. לכיל נוגדני ASLO קיימת משמעות קלינית רק במידה וניתן להדגים מגמת עלייה ניכרת לאורך פרק זמן נתון (על פי רוב יש לבצע שתי מדידות בהפרש של כשבועיים להערכת מגמת התנודתיות בכיל הנוגדן):
הבדיקה המעבדתית מתבצעת במספר שיטות סרולוגיות: אגלוטינציה של חלקיקי לטקס על גבי זכוכית נושאת, ELISA, או מיהולים סדרתיים של הנסיוב הנבדק. על פי רוב כיל ASLO מעל 200 יחידות נחשב חיובי במבוגרים ומעל 300 לחיובי בילדים, אך טווחי הנורמה משתנים בהתאם לקבוצות הגיל השונות. עם זאת יש לציין כי בבדיקה זאת עלולות להתקבל תוצאות שגויות שליליות (False negative) בשיעור של עד 20-30% (דבר זה בא לידי ביטוי בעיקר בזיהום עורי, שכן מולקולות הכולסטרול וחומצות השומן העוריות מעכבות את סינתזת הסטרפטוליזין O, וכתוצאה ממתן אנטיביוטיקה) וכן תוצאות שגויות חיוביות (False positive) כתוצאה ממחלות רקע דוגמת שחפת ומחלות כבד.
נוגדני ASLO עלולים להגיב בתגובה צולבת בלתי ספציפית עם מרכיבי רקמות עצמיים בגוף המודבק, דבר שמוביל לפגיעה ברקמות החיבור ובאיברים השונים בגוף, דוגמת מפרקים ולב (קדחת שגרונית), כליות (Post-streptococcal glomerulonephritis), עור (שנית), ומערכת העצבים (Pediatric autoimmune neuropsychiatric disorders associated with streptococcus).
בדיקת ASLO אינה יעילה באבחון זיהום חד בחיידקי "Streptococcus" מקבוצות לנספילד A, C, G, וזאת בגלל משך הזמן שלוקח לנוגדנים להתפתח. זיהום חד בחיידקים אלה ראוי לבדוק באמצעות תרבית בלבד, דוגמת תרבית מגרון.
פסטיבל הקולנוע של ונציה
התרבות האוריניאקית
התרבות האוריניאקית היא תרבות פרהיסטורית מהתקופה הפלאוליתית העליונה, שהתקיימה באירופה ובדרום מערב אסיה ובכלל זה בארץ ישראל, כ-37,000 - 33,000 שנים לפני זמננו. התרבות הוגדרה לראשונה בחפירת האתר הארכאולוגי מערת אוריניאק בצרפת, ומכאן שמה. הגדרת התרבות האוריניאקית מתבססת, כמקובל במחקר הפלאוליתי, על טיפוסי כלי אבן המיוחדים לה, אך גם על ממצאים ייחודיים שאינם מאבן, כגון כלים מעצם ומקרן, חרוזים עשויים משיני בעלי חיים ופריטי אמנות מגולפים.
לתרבות האוריניאקית חשיבות רבה בחקר האבולוציה של האדם. מקובל להניח כי זוהי תרבותם החומרית של האוכלוסיות הראשונות של האדם המודרני באירופה. כמה מהממצאים הקדומים ביותר הידועים של אמנות פיגורטיבית וכלי נגינה ידועים בתרבות זו.
מאפיינים עיקריים.
תעשיית הכלים האוריניאקית מאופיינת בכלי עצם או קרני אייל מחורצים וחתוכים בקצוותיהם. כלי הצור כוללים להבים ולהבים זעירים (Bladelets), העשויים מחתיכות משויפות ולא משבבי האבן. בני תרבות זו יצרו גם את מקצת מאמנות המערות וציורי המערות המוקדמים, כמו ציורי המערות המפורסמים שבדרום צרפת. הם גם יצרו מדליונים, שרשראות, חרוזי שנהב וצלמיות. כמו כן נמצאו באתרי התרבות Bâton de commandement, שמטרתם אינה ברורה עד כה.
שיוך לאדם המודרני.
תחכום זה והמודעות העצמית הגבוהה הובילה את הארכאולוגים להעריך כי חפצי התרבות האוריניאקית שייכים לבני האדם המודרניים הראשונים באירופה. שרידי שלד אנושיים וחפצי התרבות האוריניאקית המאוחרים שנמצאו בסמיכות תומכים במסקנה זו. תגלית משמעותית ביותר היא זו של השלד המכונה "אגברט" מקאסר עקל, צפונה מביירות בסמיכות לחפצים המשויכים לתרבות האוריניאקית-לוונטינית. אגברט הוא אדם מודרני לחלוטין הן מבחינת הגולגולת והן שלדית, המתוארך לכ-40,000 עד 45,000 שנים לפני זמננו.
עם זאת, ממצאי שרידי אדם מודרני בהקשר ישיר לטכנולוגיות האוריניאקיות המוקדמות הם נדירים באירופה. השיוך הטוב ביותר בין מוצרים אוריניאקיניים ושרידי אדם הם אלה של לפחות חמישה אנשים ממערת Mladec בצ'כיה, על ידי מדידות פחמן רדיואקטיבי ישירות על שרידי השלד עצמם תוארכו השרידים ל-31 אלף שנים לפחות לפני זמננו. לפחות שלושה אנשים בעלי מבנה גוף חסון אך מודרני מבחינה אנטומית ממערת "" ברומניה, שתוארכו ל-36 אלף עד 35 אלף שנים לפני זמננו. אף על פי שאינם קשורים ישירות לממצאים ארכאולוגיים, נמצאים ממצאים אלה בטווח הכרונולוגי והגאוגרפי של התרבות הקדם-אוריניאקית בדרום מזרח אירופה.
אמנות.
הצלמיות האוריניאקית שנמצאו מתארות ייצוגי בעלי חיים שחיו באותה תקופה ונכחדו, כולל ממותות ומינים נכחדים של קרנפים וסוסים, יחד עם תיאורים מואנשים שניתן לפרשם כחלק מהראיות המוקדמות ביותר של דת.
בחודש יוני 2007, נתגלה פסלון בן 35 אלף שנים של ממותה במערת Vogelherd, והועבר למחקר באוניברסיטת טובינגן, הפסלון מגלם את המאפיינים האמנותיים המורכבים והמסובכים של התרבות האוריניאקית.
הממצא הקדום ביותר של אומנות פיגורטיבית הידוע לנו, ונוס מהולה פילס, שייך לתרבות זו. ממצא זה נמצא בספטמבר 2008 בשלקלינגן שבבאדן-וירטמברג שבדרום גרמניה. הפסלון מתוארך ללפחות 35 אלף שנה לפני זמננו.
חליל (כ-22 סנטימטר אורך ו-2.2 סנטימטר קוטר; מעצם כנף חלולה של עיט ענק), יחד עם שברי חלילי שנהב שנמצאו באותה מערה בשנת 2009 הם כלי הנגינה העתיקים ביותר שאינם שנויים במחלוקת.
אברהם גינדי
אברהם גינְדי (1942 – 5 ביוני 1986) היה קבלן בניין ויזם בנייה ישראלי. החברה שהקים, חברת אברהם גינדי בע"מ, הייתה מחברות הבנייה הגדולות שפעלו בישראל.
ביוגרפיה.
אברהם גינדי נולד ב-1942 במשפחה בת שישה ילדים בראשון לציון. להוריו הייתה חנות מכולת. למד בתלמוד תורה, בבית הספר סיני בעיר, ובבית הספר התיכון למסחר פיטמן בתל אביב. בצה"ל שירת כמש"ק חינוך וכמדריך ידיעת הארץ.
גינדי פעל תחילה כמתווך נדל"ן, וב-1973 הקים חברת בנייה, שאליה הצטרפו בהמשך אחיו משה ויגאל.
חברת אברהם גינדי בע"מ הייתה מחברות הבנייה הגדולות שפעלו בישראל, וניירות הערך שלה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
בתחילת שנות ה-80 פרשו משה ויגאל מהשותפות עם אברהם, והקימו חברה משלהם.
באמצע שנות ה-80 הסתבכו עסקיו של אברהם גינדי, וב-1 בדצמבר 1985 נעצר בחשד להונאה במכירת קרקעות בשומרון. המניות של חברת אברהם גינדי בע"מ איבדו כ-80% מערכן במהלך שנת 1985. השופט יעקב מלץ הורה על מעצר עד תום ההליכים כדי למנוע המלטות לחוץ לארץ, אך בפברואר 1986 הוא שוחרר בהוראת השופט מנחם אלון שקבע שמעצרו עד תום ההליכים הוא ענישה בטרם משפט.
הסתבכות זו הובילה לשני ניסיונות התאבדות של גינדי שבהם ניצל, אך בניסיון השלישי התאבד בהצתה עצמית בדירת הגג שלו בראשון לציון ב-5 ביוני 1986 והחברה פורקה. נטמן בבית העלמין הישן בעירו.
עיריית ראשון לציון הקימה גן משחקים על שמו.
משפחתו.
אברהם גינדי נישא לרינה פרנקו, ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. בניו של גינדי הם בעליה של חברת בנייה, חן ואיתי גינדי בע"מ.
הערות שוליים.
ספר גיא חיזיון
ספר גיא חיזיון הוא ספר פילוסופי-קבלי שנכתב בשנת 1578 על ידי אברהם בן חנניה יגל במתכונת של אוטוביוגרפיה המשלבת מסע אלגורי בעולמות עליונים של המחבר ורוח אביו. הספר נכתב כאשר יגל שהה בכלא במנטובה, עקב הסתבכות עסקי ההלוואה בריבית בהם עסק. תוכניתו האינטלקטואלית של יגל, כפי שבאה לביטוי בספר, הייתה ניסיון למזג את חוכמות החול עם העולם הדתי ובפרט עיצוב התרבות היהודית באמצעות הדגשת הערך הדתי שיש להבנת עולם הטבע, כפי שחשף אותו המדע של המאה ה-16. החוקר דוד רודרמן מסכם את התוכנית במילים: "ניסוח מחודש של המסורת הקבלית בשפת הדיון המדעי של המאה ה-16, ובכך להעלותה (את הקבלה) למעלת צורת הדעת האנושית הגבוהה ביותר... ומתן גושפנקה של לגיטימיות לחוכמת הנסתר כביטוי הנעלה ביותר של יצירתיות אנושית ביהדות.".
על המחבר.