האלבום הידוע גם בשמו המלא, Sinatra-Basie: An Historic Musical First, היה שיתוף הפעולה הראשון בין שני הכוכבים הגדולים של עולם הג'אז. סינטרה בתחום הווקאלי ואילו קאונט בייסי בתחום התזמורתי. רבים חיכו לשיתוף פעולה זה.
שיתוף פעולה זה תרם באופן מיוחד למוניטין של שני האמנים. עבור בייסי, הקשר עם סינטרה נתן לעצמו וללהקתו פרסום רב יותר ממה שהיה להם אי פעם, ובעבור סינטרה העבודה המשותפת עם בייסי על האלבום נתנה לו חופש פעולה יצירתי שהתבטא בשירה חופשית ומשוחררת יותר מאי פעם.
סינטרה ניצל את יכולת התיפוף של המתופף סוני פיין כאשר קולו סובב את הקצב בעדינות ועודד את פיין להגביר את מקצב הסווינג דבר זה יצר הדדיות עם תזמורתו של בייסי והתוצאה הייתה אחת מההקלטות הקצביות ביותר של סינטרה.
האלבום זכה להצלחה רבה בבריטניה והגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי.
בשנת 1988 יצאה גרסה של האלבום על גבי תקליטור.
מנזר חורזו
מנזר חורזו (ברומנית: Mănăstirea Horezu, מבטאים:הורזו) הוא מנזר ליד העיירה חורזו במרכז רומניה, והוא המנזר הגדול במדינה. המנזר נבנה בסוף המאה ה-17 בידי הוויווד קונסטנטין ברנקובאנו, והוא נחשב ליצירת מופת של סגנון ברנקובאני - אסכולת אדריכלות וציור האיקונות והפרסקאות שהתפתחה בו החל במאה ה-18, ואשר הייתה ידועה ברחבי הבלקן כולו.
צורתו של המתחם היא כשל מלבן. בתווך, בהתאם לתפיסה שהתגבשה בהר אתוס שביוון, על ציר הנמתח ממערב למזרח, שוכנים ארבעה מבנים מחוברים - הקתוליקון והבולניצה על הציר המרכזי ושתי סקיטות, מצפון ומדרום, יוצרות צורה של צלב. מצפון להם שוכן הקלויסטר ובצידם הדרומי מגורי הנסיך. בחומה הדרומית קבוע מגדל הפעמונים ובו הכניסה. בשנת 1993 הוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
הקמת המנזר החלה בשנת 1690 בידי הוויווד קונסטנטין ברנקוביאנו, שליט וולאכי, אשר, יחד עם בני משפחתו, תרם רבות להקמת מנזרים וכנסיות ברחבי ולאכיה. להקמתו, בחר ברנקוביאנו במקום שקט ליד יובלו של נחל קטן, הזורם בין ההרים המיוערים. הקולות היחידים שהפריעו את השקט באזור היו קולות של ליליות, ברומנית "חוחורז" (Huhurez), ואלה העניקו לאתר את שמו. במקום שכן קודם לכן מקום פרישה לנזירים, שמועד הקמתו אינו ידוע.
הקתוליקון במנזר, המוקדש לקונסטנטינוס ולפלוויה יוליה הלנה, הושלם ביוני 1692 וציורי הקיר והאיקונות בחלל המבנה הושלמו ב-30 בספטמבר 1694. באותה תקופה הוקמו במתחם מבנים נוספים, ובהם מגורי הנסיך, קלויסטר בן שתי קומות שהורכב משתי שורות של תאים וכן מטבחים. הבולניצה (בית מרפא הנסמך למנזר) הוקמה בידי אשתו של הוויווד, הגבירה מריה (Maria Doamna), בשנת 1696 בסמוך לקתוליקון, וכן נבנו לידו שתי סקיטות, האחת הוקדשה לשליחים (Schitul Sfinţii Apostoli) ב-1698, והאחרת לסטפנוס הקדוש (Schitul Sfântul Ştefan) ב-1703. הכניסה אל המתחם נקבעה בחומתו המערבית, אך זמן מה לאחר מכן הוקם במקום רפקטוריום, והכניסה אל המנזר הועתקה אל החומה הדרומית, ונקבעה מתחת למגדל הפעמונים.
המנזר ניזוק במלחמת אוסטריה-טורקיה בשנים 1716-1718 ובמלחמה העות'מאנית-רוסית בשנים 1792-1787, וכל המבנים ששכנו מחוץ למתחם מוקף החומה הושמדו.
הקתוליקון.
הקתוליקון הוא מבנה ובו שלוש ספינות המסתיימות בשלושה אפסיסים. מעליו שני מגדלים מרובי צלעות וחלונות, הנושאים כיפות וצלבים. בחזית המבנה ניצב נרתקס גדול הבנוי בצורת ארקדה, ורק חלקה זה של הכנסייה נבנה בסגנון הברנקובאני. צידו החיצוני של המבנה מעוטר בפנלים מלבניים ובנישות עגולות שבהן דוגמאות גאומטריות. בארקדה של הנרתקס תשעה מפתחים הנושאים קשתות, ואלה נשענות על עשרה עמודים בסגנון הרנסאנס. שלוש מהקשתות משמשות ככניסות אל הנרתקס משלושת צדדיו, וביתר קבועים חלונות. הכניסה הראשית אל הנרתקס שוכנת בצידו הקדמי, והוא בנויה כפורטיקו נושא כיפה הבולט מחזית הנרתקס. פנים הנרתקס מעוטר בעושר רב: בשורה התחתונה שוכנים מתנות שהעניקו למנזר קונסטנטין ברנקוביאנו, אשתו ואחד-עשר ילדיהם, ועל הקיר המזרחי ציור קיר גדול של יום הדין האחרון. דלת הכניסה מהנרתקס אל חלל הכנסייה עשויה משיש ונושאת סמלי אצולה. האיקונוסטאזיס בתוך הכנסייה פוסל מעץ ליים והוא מעוטר במנורות העשויות מזהב ומכסף. קירות הכנסייה מעוטרים בציורי קיר עשירים המתארים סצנות דתיות ודמויות ממשפחת ברנקוביאנו וממשפחות אצולה נוספות. בכנסייה נמצא קברו של אב המנזר הראשון, וכן קברו המיועד של קונסטנטין ברנקוביאנו, אשר נקבר לבסוף בכנסייה בבוקרשט. הקתוליקון שופץ באופן מקיף במספר הזדמנויות במאה ה-19 ובמאה ה-20.
סוניה סוטומיור
סוניה מריה סוטומיור (בספרדית: Sonia Maria Sotomayor; נולדה ב-25 ביוני 1954) היא שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית שמונתה לכהונתה ב-2009 על ידי הנשיא ברק אובמה. היא השופטת ההיספנית הראשונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
סוטומיור, שמוצא משפחתה מפוארטו ריקו, נולדה ברובע הברונקס שבניו יורק. היא למדה משפטים באוניברסיטת פרינסטון ובייל, ובהמשך עבדה כעורכת דין בשני המוסדות. ב-1984 פתחה משרד עורכי דין משלה. הייתה פעילה במוסדות כגון הקרן לחינוך והגנה משפטית של פוארטו ריקו, חבר הנאמנים הפיננסי של העיר ניו יורק, ועוד. היא מונתה לבית המשפט לערעורים על ידי הנשיא ג'ורג' בוש האב ב-1991. כיהנה כשופטת בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז השני בארצות הברית.
במאי 2009 נבחרה כמועמדתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה להחלפתו של דייוויד סוטר בבית המשפט העליון. הדיון במועמדותה התמקד בהערתה, על פיה "לטינית חכמה" תגיע לתוצאה טובה יותר מאשר גבר לבן. הערה זו ספגה ביקורת מצד שמרנים.
ב-6 באוגוסט 2009 אושר מינויה לבית המשפט העליון על ידי הסנאט של ארצות הברית. ב-8 באוגוסט 2009 הושבעה סוטומיור לבית המשפט העליון האמריקני, ובכך הפכה להיספנית הראשונה בתפקיד זה. סוטומיור היא השופטת ה-111 בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
סם הריס
את והב בסופה
את וָהֵב בסופה הוא ניב מקראי-חז"לי המשמש כהצהרה כי למרות חילוקי דעות חריפים בלימוד התורה, ניתן להישאר בידידות.
מקור הביטוי.
בעת תיאור מלחמת שבטי ישראל נגד סיחון מלך האמורי, בנחל ארנון, נכתב בתורה:
לפשוטו של מקרא, מדובר בציון העובדה כי בספר בו כתבו בני ישראל את ניצחונותיהם, הוזכר כיצד נכבשה העיר והב או יהב והעיר סופה. פרשנים אחרים גורסים, כי מדובר בתיאור מליצי על כיבוש העיר והב, בסופה ובסערה.
בהתחשב בסגנון הלמידה הישיבתי, המבוסס על לימוד בחברותא ומתאפיין בוויכוח ומחלוקות כחלק בלתי נפרד מחוויית הלימוד, טבעו חז"ל את הביטוי: "מלחמתה של תורה", כמושג חיובי לוויכוח בעל אופי בונה, המוביל בסופו של דבר להסקת מסקנות ופסיקת ההלכה. לשם הבהרת הדברים דרשו חז"ל בתלמוד בבלי את הפסוק, על מנת להסביר את מהותה של המלחמה התורנית בין הלומדים:
הסביר זאת רש"י בפירושו: .
משמעות הניב והשימוש בו.
הניב בא לתאר מצב של מחלוקת בין ידידים קרובים, אפילו אב עם בן ורב עם תלמיד, המתווכחים על נקודה מהותית. זאת שלא מתוך כוונה או רצון להתנצח, אלא על מנת להגיע לאמיתות הדברים ולהסיק מסקנות ברורות, כשבסופו של ויכוח לא יוותרו הצדדים אויבים, אלא יישארו בידידות ובהסכמה.
כבר בתקופת הראשונים ניתן למצוא את הניב בספרי השו"ת, כהבעת התנצלות וידידות, לאחר כתיבת דעה החולקת על הזולת. בעיקרו משמש הניב בספרות התורנית כחתימה לוויכוח, וכהצגת עמדה, כי על אף חילוקי הדעות, אין בהבעת דעה מנוגדת, משום שינוי לרעה באופי היחסים בין המתווכחים וכי הסכסוך הוא ענייני ולא ירד לפסים אישיים.
לעיתים משמש הניב כהודעה על קבלת דברי הזולת לאחר ויכוח סוער, תוך הסכמה כי בסופו של דבר הוכרעה "המלחמה" ושני המתווכחים נותרו אוהבים זה לזה והגיעו לעמק השווה.
השפעה.
משמעותו של הניב השפיעה אף על הפסיקה ההלכתית האוסרת על הוראת הלכה בפני רבו, אך מתירה ויכוח עמו לצורך פסיקת ההלכה, כפי שאנו רואים בספרי הפוסקים:
בספרות.
הסופר עמוס קינן פרסם ב-1988 ספר בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים בשם "את והב בסופה".
מיכל חזון
מיכל חזון (נולדה ב-2 ביוני 1961) היא סופרת, תסריטאית ומשוררת ישראלית. היא ידועה בעיקר בגין סדרת קלטות הילדים שכתבה ללחניה של נורית הירש, "דיג דיג דוג" ו"פים פם פה".
ביוגרפיה.
חזון נולדה בכפר סבא וגדלה בתל אביב: את שנות ילדותה העבירה חזון בשכונת הדר יוסף, ובשנת 1970 עברה עם משפחתה לשכונת נווה אביבים. כבר אז פרסמה שירים בעיתוני ילדים ונוער. בעיקר בהארץ שלנו. בשנת 1974 זכתה בפרס בתחרות כתיבת שירים 'השלום שלי' מטעם נשיא המדינה, אפרים קציר, בשם 'השלום שלי' כאשר הגיע נשיא מצרים אנואר סאדאת לביקורו ההיסטורי בישראל הוא קיבל את ספר השירים במתנה. בשנות השמונים נסעה לארצות הברית בעקבות משפחתה, בשהותה שם כתבה באנגלית סיפורים קצרים שהתפרסמו בעיתון הקולג' המקומי וסדרת דרמה למפיק פרטי ששודרה בכבלים בקנדה.
בסוף שנות השמונים חזרה לישראל והחלה לכתוב לעיתונים שונים, ביניהם מעריב, את וחדשות ושירי ילדים בידיעות אחרונות. בשנים אלו אף כתבה שירים לזמרים מבוגרים, כמו מרגלית צנעני, רון שובל, שימי תבורי, יואב יצחק ואביבה אבידן. בשנת 1989 נישאה ועברה לגור בירושלים. בשנת 1990 ילדה את בתה הבכורה, יעלי, שהיוותה השראה לכתיבתה לילדים.