המפקח על המחלקה לארכאולוגיה ומוזיאונים דיווח על כ-5,000 מבקרים ביום בארמון אמבר ובסך הכל 1.4 מיליון מבקרים במהלך 2007. בשנת 2013, במושב ה-37 בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בפנום פן בקמבודיה, הוכרז מבצר אמבר, יחד עם חמישה מבצרים נוספים של ראג'סטאן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כקבוצת מונומנטים הקרויה מבצרי הגבעות בראג'סטאן.
אטימולוגיה.
מקור השם אמבר, או אמר, במקדש אמביקשוור, הבנוי על גבי גבעת צ'ילה קא טילה. אמביקשווארה הוא השם המקומי לאל שיווה. עם זאת, פולקלור מקומי טוען כי מקור שם המבצר מ"אמבה", האלה האם דורגה.
גאוגרפיה.
ארמון אמבר ממוקם על גבעה מיוערת שהיא לשון אדמה המשתרעת לתוך אגם מאוטה ליד העיירה אמבר, כ-11 קילומטרים מהעיר ג'איפור, בירת ראג'סטאן. הארמון נמצא ליד הכביש הלאומי C11 לדלהי. כביש צר לרכבי שטח מוביל לשער הכניסה, המכונה סוראג' פול (Suraj Pol, "שער השמש") של המבצר. בעבר היה נהוג לעלות למבצר על גבי פילים, אך בעקבות דיווחים על התעללות של המטפלים החליטו חברות תיירות לשנות שיטה, וכיום נהוג להעלות תיירים למבצר בג'יפים.
היסטוריה.
העיר אמבר ומבצר אמבר נבנו על ידי הרג'ה אלן סינג מינה בשנת 967 לספירה, ועברו מאוחר יותר לבעלותם של השליטים מחמולת קאצ'ווהא. מבצר אמבר, כפי שהוא כיום, הוקם על שרידי מבנה קודם זה בתקופת שלטונו של הרג'ה , מלך אמבר מחמולת קאצ'ווהא. המבנה הורחב על ידי אחד מצאצאיו, . מאוחר יותר, עבר מבצר אמבר שיפורים ותוספות על ידי שליטים עוקבים במהלך 150 השנים הבאות, עד שהמלכים מחמולת קאצ'ווהא העבירו את בירתם לג'איפור בתקופת סוואי , בשנת 1727.
ההשתלטות של חמולת קאצ'ווהא.
המבנה הראג'פוטי הראשון הוקם על ידי רג'ה קקיל דב כאשר אמבר הפכה לבירתו בשנת 1036 באתר מבצר ג'איגר של ימינו. חלק גדול מהמבנים הנוכחיים של אמבר התחילו או הורחבו בתקופת שלטונו של רג'ה מאן סינג הראשון במאה ה-17. בין הבניינים הראשיים ניתן למצוא את "דיוואן-אי-קאס" (Diwan-e-Khas) בארמון אמבר ו"גנש פול", השער הצבעוני שנבנה על ידי מירזה רג'ה ג'אי סינג הראשון.
ארמון אמבר הנוכחי נוצר בסוף המאה ה-16, כארמון חדש וגדול יותר עבור שליטי הממלכה. הארמון הישן יותר, המכונה קדימי מהאל (פרסית "ארמון עתיק"), ידוע כארמון העתיק ביותר ששרד בהודו. ארמון עתיק זה שוכן בעמק שמאחורי ארמון אמבר.
ממלכת אמבר נודעה בתקופת ימי הביניים בשם דונדר (Dhundar), השם מיוחס להר קורבנות בגבולה המערבי, ונשלטה על ידי המלכים מחמולת קאצ'ווהא החל מהמאה ה-11 ואילך, בשנים 1037–1727, עד שהבירה הועברה מאמבר לג'איפור. ההיסטוריה של אמבר קשורה בקשר בל יימחה לשליטים אלה כיוון שהקימו את האימפריה שלהם באמבר.
רבים מהמבנים העתיקים של תקופת חמולת מינה מימי הביניים נהרסו או הוחלפו. עם זאת, המבנה המרשים מהמאה ה-16 של מבצר אמבר ומתחם הארמון שבתוכו שנבנה על ידי המהארג'ות הראג'פוטים נשמרו היטב.
אדריכלות.
הארמון מחולק לשישה חלקים נפרדים לאורך ציר צפון-דרום, כל אחד עם שער כניסה וחצר משלו. כל החלקים החשובים למגורים ולשליטה ממוקמים לאורך הצד המזרחי של המבצר עם נוף לאגם, בעוד שמגורי משרתים, מחסנים ואורוות מכוונים לכיוון מערב, מול הצוקים.
הכניסה הראשית היא דרך סוראג' פול (שער השמש) המוביל לחצר הראשית הראשונה, על שער זה היו מופקדים שומרים מכיוון שהוא הכניסה הראשית לארמון. הוא פנה מזרחה לכיוון השמש העולה, ומכאן שמו. תהלוכות פרשים מלכותיות ומכובדים נכנסו לארמון דרך שער זה.
החצר הראשונה.
החצר הראשונה מכונה ג'אלב צ'אווק, ביטוי בערבית שפירושו המקום להתאספות של חיילים. זה היה המקום בו הצבאות קיימו מצעדי ניצחון עם שלל המלחמה בשובם מהקרבות, שגם נשות משפחת המלוכה היו עדות להם מבעד לחלונות המסורגים. זהו אחד מארבע החצרות של ארמון אמבר, שנבנה בתקופת שלטונו של סוואי ג'אי סינג (1693–1743). שומרי הראש האישיים של המהארג'ה ערכו כאן תהלוכות בפיקודו של מפקד הצבא או פאוג' באקשי. המהארג'ה נהג לבחון את המשמר. סמוך לחצר היו אורוות הסוסים, כאשר השומרים התגוררו בחדרים במפלס העליון.
גרם מדרגות מרשים מג'אלב צ'אווק מוביל אל שטח הארמון הראשי. כאן, בכניסה מימין למדרגות המדרגות נמצא מקדש סילה דווי בו סגדו המהארג'ות הראג'פוטים, החל במהארג'ה מאן סינג במאה ה-16 עד שנות השמונים של המאה ה-20, כאשר טקס הקרבת בעלי החיים (קורבן של תאו) שהיה נהוג על ידי המלוכה הופסק.
מקדש סילה דווי.
בצד ימין של הג'אלב צ'אווק יש מקדש קטן אך אלגנטי הקרוי מקדש סילה דווי (סילה דווי היה גלגול של קאלי או האלה דורגה). הכניסה למקדש היא דרך דלת כפולה מכוסה כסף עם תבליטים. פסל האלוהות העיקרית בתוך קודש הקודשים מוקף על ידי שני אריות עשויים כסף. האגדה המיוחסת להתקנת פסל זה היא שהמהארג'ה מאן סינג ביקש ברכות מקאלי על מנת לנצח בקרב נגד הרג'ה של ג'סור בבנגל. האלה הנחתה את הרג'ה בחלום, לשלוף את דמותה מקרקעית הים, להתקין ולסגוד לה. הרג'ה, לאחר שניצח בקרב בנגל בשנת 1604, חילץ את פסל האלה מהים והתקין אותו במקדש וקרא לו סילה דווי כשהוא מגולף מגוש סלע אחד. בכניסה למקדש יש גילוף של האל גנש, העשוי מחתיכת אלמוג אחת.
גרסה נוספת של הקמת הפסל סילה דווי היא שרג'ה מאן סינג, לאחר שהביס את הרג'ה של ג'סור, קיבל במתנה גוש אבן שחור שנאמר כי יש לו קשר לסיפור האפי מהאבהארטה בו הרג הרודן אחים מבוגרים של האל קרישנה על סלע זה. בתמורה למתנה זו, החזיר מאן סינג את הממלכה בה זכה לרג'ה שבבנגל. אבן זו שימשה אז לחצוב את דמותו של דורגה מאהישאסוראמארדיני, שהרגה את מלך השדים מאהישאסורה, והתקין אותו במקדש המבצר כסילה דווי. לסילה דווי סגדו מאז ואילך כאלוהות של השושלת של חמולת הראג'פוט של ג'איפור.
מנהג נוסף המזוהה עם מקדש זה הוא הטקסים הדתיים של הקרבת בעלי חיים בימי הפסטיבל של (פסטיבל בן תשעה ימים שנחגג פעמיים בשנה). הנוהג היה להקריב תאו מים וגם עזים ביום השמיני של הפסטיבל מול המקדש, שהתבצע בנוכחות משפחת המלוכה, וצפו בו קהל גדול של מאמינים. מנהג זה נאסר על פי חוק משנת 1975, ולאחר מכן נערך טקס הקורבן בתוך שטח הארמון בג'איפור, אך ורק כאירוע פרטי כאשר רק הקרובים של משפחת המלוכה צופים באירוע. עם זאת, כעת מנהג הקרבת בעלי חיים הופסק לחלוטין במתחם המקדש והמנחות לאלה הן רק צמחוניות.
החצר השנייה.
החצר השנייה, במעלה גרם המדרגות הראשי של החצר במפלס הראשון, כוללת את "דיוואן-אי-אם", או "אולם הקהל הציבורי". הוא בנוי עם שורה כפולה של עמודים, והוא פלטפורמה מוגבהת עם 27 אכסדרות, שעל כל אחד מהעמודים כותרת בצורת פיל, עם גלריות מעליהם. כפי שהשם מרמז, הרג'ה (המלך) קיבל כאן את הקהל כדי לשמוע ולקבל עצומות מהציבור.
גנש פול, או שער גנש, הקרוי על שם האל ההינדי גנש, המסיר את כל המכשולים בחיים, הוא הכניסה לארמונות הפרטיים של המהארג'ות. זהו מבנה בן שלוש מפלסים עם ציורי קיר רבים שנבנו גם הם בהוראת מירזה רג'ה ג'אי סינג (1621–1627). מעל שער זה נמצא סוהאג מנדיר שבו נהגו בנות משפחת המלוכה לצפות בפעילויות שנערכו ב"דיוואן-אי-אם" (Diwan-e-Aam), מבעד לחלונות שיש מסורגים.
החצר השלישית.
החצר השלישית היא המקום בו נמצאו המגורים הפרטיים של המהארג'ה, משפחתו ומשרתיו. לחצר זו נכנסים דרך גנש פול או שער גנש, המעוטר בפסיפסים ופסלים. בחצר יש שני בניינים, זה מול זה, מופרדים על ידי גן המאורגן בצורה של גן מוגולי. הבניין משמאל לשער הכניסה נקרא ג'אי מנדיר, המעוטר באופן מעודן בלוחות משובצים בזכוכית ותקרות עם מראות רבות. המראות בעלות צורה קמורה ומעוצבות עם גיליונות מתכת וצבע בכדי שיבריקו מתחת לאור הנרות בזמן שהיו בשימוש. פסיפס המראה והזכוכיות הצבעוניות הידועות גם בשם שיש מאהל (ארמון המראות) היו "קופסת תכשיטים נוצצת לאור נרות מהבהבים". שיש מהאל נבנה על ידי המלך מאן סינג במאה ה-16 והושלם בשנת 1727. זוהי גם שנת היסוד של מדינת ג'איפור. עם זאת, רוב העבודות הללו הידרדרו בתקופה 1970–80, אך מאז היו בתהליכי שיקום ושיפוץ. הקירות סביב המסדרון מכילים לוחות תבליט משיש מגולפים. מהאולם יש נופים מרהיבים של אגם מאוטה.
מעל ג'אי מנדיר נמצא ג'אס מנדיר, אולם של קהל פרטי עם שיבוצי זכוכית פרחוניים ועבודות תבליט של אלבסטר.
הבניין השני שנראה בחצר נמצא מול הג'אי מנדיר וידוע בשם סוק ניוואס או סוק מאהל (היכל ההנאה). לאולם זה ניגשים מבעד לדלת מעץ . הקירות מעוטרים בעבודת שיבוץ שיש עם גומחות. אספקת מים בצנרת זורמת בערוץ פתוח העובר במבנה זה ושומרת על קרירות הסביבה, כמו בסביבה ממוזגת. המים מהערוץ הזה זורמים לתוך הגן.
אטרקציה מיוחדת כאן היא לוח השיש המגולף "פרח הקסם" בבסיס אחד העמודים סביב ארמון המראה המתאר שני פרפרים מרחפים; לפרח שבעה עיצובים ייחודיים הכוללים זנב דג, לוטוס, קוברה שצווארה נפוח, חדק פיל, זנב אריה, קלח תירס ועקרב, שכל אחד מהם נראה בדרך מיוחדת כשמסתירים את הלוח באופן חלקי בידיים.
הגן, הממוקם בין הג'אי מנדיר ממזרח לבין סוק ניוואס במערב, שניהם בנוי על במות גבוהות בחצר השלישית, נבנה על ידי מירזה רג'ה ג'אי סינג (1623–68). הוא מעוצב בקווים של גן צ'האר באג או הגן המוגולי. הוא נמצא בערוגה שקועה, המעוצבת בעיצוב משושה. הוא מוקף בתעלות צרות מרופדות שיש סביב בריכה בצורת כוכב ובמרכזה מזרקה. מים לגינה זורמים במפלים דרך תעלות מהסוק ניווס וגם מערוצי המפלים המכונים "גומחות צ'יני קנה" שמקורן במרפסת הג'אי מנדיר.