שמאלץ נולד באנגליה לקונסול הגרמני גוסטב שמאלץ ולאשתו האנגליה מרגרט קרמייקל, בתו הבכורה של הצייר, ג'יימס וילסון קרמייקל. הוא קיבל השכלה בסיסית בציור בלונדון, תחילה בבית הספר לאמנות סאות' קנזינגטון (בשנת 1896 שינה את שמו לקולג' המלכותי לאמנות (RCA)) ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA), שם למד אצל פרנק דיקסי, סטנהופ פורבס וארתור האקר. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.
לאחר שובו ללונדון עשה לעצמו שם כצייר היסטוריה, עם סגנון המושפע מהפרה-רפאליטים והאוריינטליסטים. ב-1884 הציג בהצלחה את ציורו באקדמיה המלכותית לאמנויות. לאחר מסע לירושלים בשנת 1890 הוא יצר סדרה של ציורים עם נושאי הברית החדשה, כאשר "השיבה מגולגולתא" (1891) הוא אחד הידועים ביותר.
לאחר 1895 שמאלץ צייר יותר פורטרטים. בשנת 1900 הוא ערך תערוכת יחיד גדולה באגודה לאמנות יפה ברחוב בונד.
שמאלץ היה מיודד עם ויליאם הולמן האנט, ואל פרינספ ופרדריק לייטון.
ב-1918, לאחר שגרמניה הובסה במלחמת העולם הראשונה, הוא אימץ את שם הנעורים של אמו.
טיבדאר פקטה
טיבדאר פֶקֶטֶה (בהונגרית: Fekete Tivadar; פץ', 2 בנובמבר 1894 – סיגישוארה, 4 בנובמבר 1940) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
טיבדאר פקטה נולד במשפחה יהודית, השלים את לימודיו בעיר הולדתו לרבות בחינות הבגרות והמשיך בלימודי משפטים בבודפשט. הוא קטע את לימודי המשפטים והפך לעיתונאי. תחילה עבד ב"פצ'י נפלו" (יומן פץ' - Pécsi Napló) בשנים 1912–1916 וב"סגדי היראדו" (חדשות סגד - Szegedi Híradó) בשנת 1914, ולאחר מכן התיישב בארד, שם הפך לכתב של כמה עיתונים טרנסילבניים בשפה ההונגרית בין שתי מלחמות העולם, כולל כתב העת "טול" (עט - Toll), ז'ידו יבה. הוא ערך ופרסם את כתב העת "פקטה מאצ'קה" (חתול שחור - Fekete Macska) בשנים 1922–1923, בעיתון זה זה הגרפיקה הכותרות ועמוד השער אויירו על ידי שאנדור לוראנט-לאסנר.
יצירתו.
פקטה כתב שירה, סיפורים קצרים, לבריות של אופרטות ולהיטים, אבל הוא היה עסוק ביותר כמתרגם. הוא הציג שירה רומנית של אותה עת בהונגרית באנתולוגיה שלו בשם "גן האהבה" (ארד, 1924) ובכרך נוסף בתוספת יצירות מפורסמות של ליריקה רומנית קלאסית בשם "גן קלאסי" (קלוז', 1930). בכך הוא התקדם מהמשוררים בני משפחת ואקרסקו (Văcărescu) עד אנגֶל (Anghel), ומהמודרניים הוא העדיף את שירתם של בלגה (Blaga), קראיניק (Crainic), אפטימיו (Eftimiu), מינולסקו (Minulescu).
לאחר תרגום גולמי, הוא תרגם את השירה מרומנית להונגרית תוך ידיעה דלה של השפה הרומנית, על פי דבריו, והשתדל יותר לבטא ל"נשמת השיר". בתרגומיו, רגישותו למודרניות מעורבת במיוחד עם ספרות סלון קלה. השפעת הפיתוי של הספרות מורגשתה במיוחד בכרך המכיל את תיק העבודות שלו (עורה של הנסיכה ג'נובווה, טימישוארה, 1923), שבו הביא לחיים את דמויות העולם התחתון היוקרתי של ערי העולם, תוך שהוא שואב מחוויות הטיולים שלו בשווייץ, איטליה וצרפת. הוא בנה את הסיפורים שלו שנכתבו בעיקר על תחושה מינית קלה, מעין השבחה של הסדרה שבה הופיעה (פאן-ספרייה). כרך השירה שלו: שיר על שתי מסכות מוות (ארד, 1925).
ג'יימס וילסון קרמייקל
ג'יימס וילסון קרמייקל (באנגלית: James Wilson Carmichael; 9 ביוני 1800 – 1868) היה צייר ימי בריטי.
ביוגרפיה.
קרמייקל נולד בניוקאסל על הטיין, נורת'מברלנד, ב-9 ביוני 1800, בנו של ויליאם קרמייקל, נגר בספינה. הוא יצא לים בגיל צעיר, ובילה שלוש שנים על סיפונה של ספינה ששטה בין נמלים בספרד ופורטוגל. בשובו, למד בחברת בניית ספינות. לאחר שסיים את לימודיו, הוא הקדיש את כל זמנו הפנוי לאמנות, ובסופו של דבר ויתר על עסקי הנגרות, ופירנס את עצמו כאמן רישום וצייר מיניאטורות.
הציור ההיסטורי הראשון שלו שמשך תשומת לב ציבורית היה "הקרב בין השנון לצ'ספיק", שנמכר תמורת 13.65 פאונד. לאחר מכן הוא צייר את ה"הפצצה של אלג'יר" עבור בית טריניטי, ניוקאסל, עבורו קיבל 40 גינאה הציור עדיין נמצא בבית טריניטי, יחד עם ציור הניצולים ההרואיים מהאוניה "Excellent" בקרב על קייפ סנט. וינסנט, צייר בשיתוף עם ג'ורג' באלמר.
עבודה מוקדמת חשובה נוספת הייתה "נוף ניוקאסל" שעבורו שילם לו התאגיד העירוני 100 גינאה. במהלך הפיתוח מחדש של מרכז ניוקאסל, קרמייקל עבד עם האדריכל ג'ון דובסון כדי לייצר כמה עבודות משותפות, כולל ציורים עם עיצובים לתחנה המרכזית ולשוק גריינג'ר. הוא גם שיתף פעולה עם ג'ון בלקמור להפקת ספר מאויר על ניו-קאסל ומסילת הברזל ב-1836.
שמו מופיע לראשונה כמציג ב-1838, כאשר תרם ציור שמן, של מפרץ נאפולי, לחברה המלכותית של אמנים בריטים (RBA). הוא הציג גם ציורי שמן וגם צבעי מים באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA).
הוא חי בניוקאסל עד 1845 בערך, אז עבר ללונדון, שם כבר היה ידוע כצייר ימי מיומן. בשנת 1855, במהלך מלחמת קרים הוא נשלח לאזור הבלטי לצייר רישומים עבור העיתון אילוסטרייט לונדון ניוז. הציור שלו על "הפצצת סואומנלינה", שהוא היה עד לה במהלך משימה זו, הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות ונמצא באוסף המוזיאון הימי הלאומי (NMM).
מאוחר יותר הוא עבר לסקרבורו, שם נפטר ב-1868.
בתו אנני נישאה לוויליאם לוסון תומאס בנו של מתווך ספינות ואמן מצליח, אשר, נסער מהיחס לאמנים בעיתונות, הקים ב-1869 את העיתון "גראפיק" שהייתה לו השפעה עצומה בעולם האמנות.
מיגל דה לה בסטיד
מיגל דה לה בסטיד (בספרדית:Miguel de la Bastide נולד בנובמבר 1962, סן פרננדו הוא גיטריסט, ומלחין שנולד בטרינידד ופועל בארצות הברית וקנדה.
ביוגרפיה.
מיגל דה לה בסטיד נולד בסן פרננדו שבטרינידד. כבר בגיל צעיר הוא התחיל לנגן גיטרה, בגיל 18 הוא עבר לקנדה והתיישב בטורונטו.
בהיותו בקנדה הוא למד נגינה והלחנה והמשיך בספרד בה למד ב-Amor de Dios – Centro de Flamenco y Danza Española במדריד
בשנת 1992 הוא מונה למנהל מוזיקלי של Compañia Carmen Romero הקנדית ואיתה עשה מסדרת הופעות. בשנת 1998 הוא הוציא את אלבומו הראשון El Cambio. בשנת 2000 הוא ביצע כל הקטעים של פלמנקו עבור סדרת טלוויזיה Queen of Swords. בשנת 2003 הוא הוציא את האלבום השני Siento.
בשנת 2007 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מצוות International Guitar Night בסדרת הופעות ברחבי אמריקה הצפונית. בעקבות ההופעות הוקלט אלבום נוסף בה השתתף ד'גארי, קליב קרול ובריאן גור. בשנת 2008 הם המשיכו בהופעות בבריטניה.
בשנים 2003–2005 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מסגל בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בטורונטו. בהמשך הוא פתח בית ספר לגיטרה ופלמנקו בטורונטו.
בעלת גבל
בעלת גבל (מאוית גם כבא'אלת או בא'אלת') היא אלה פיניקית המופיעה בכתובת יחימלך (פירוש השם בא'אלת הוא גבירה) ובכתובות נוספות. בעלת שימשה כאלה המרכזית של העיר גבל ששכנה בצפון פיניקיה והיוותה יחד עם אל ובעל את שלישית אלי גבל. בעלת מזוהה לעיתים קרובות עם האלה הכנענית עשתורת. בתקופת השושלת ה-12 המצרית (1991-1786 לפנה"ס) כאשר גבל הייתה נתונה להשפעה מצרית חזקה, זוהתה כאלה המצרית חתחור ולעיתים קרובות תוארה בשיער ולבוש מצרי.
אקונומטריקה (כתב עת)
אברהם מאיר איזראעל
הרב אברהם מאיר איזראעל (ה'תרע"ג, 5 במאי 1913 - ג' באייר ה'תשנ"ה, 3 במאי 1995) היה אב בית דין בהוניאד שבחבל טרנסילבניה (אז באימפריה האוסטרו הונגרית, כיום ברומניה), בווינה ובברוקלין. כתב מספר ספרים ובהם שו"ת ויען אברהם.
ביוגרפיה.
נולד לרב יהודה ולאמו פעסיל, בשנת ה'תרע"ג (1913) בהידלמש שבגבול הונגריה ורומניה. גדל בקרולה, למד בישיבת הרב שאול בראך בעיר. לאחר נישואיו התיישב בהוניאד (חואדין) שבטרנסילבניה, ופתח שם ישיבה בשנת ה'תש"א (1941). בעקבות כיבושי הנאצים בהונגריה גורש עם משפחתו לאושוויץ, שם קיבץ סביבו מספר תלמידים איתן למד בקביעות בספרים שהשיגו.
בסיום מלחמת העולם השנייה, שימש לזמן מה כרב מחוז בטרנסילבניה, לאחר מכן שימש כמזכיר הראשי של הלשכה המרכזית האורתודוקסית בעיר קלויזנבורג, ואחר כך כרב קהילה של פליטי מזרח אירופה בווינה. בשבתו שם התמודד עם תופעת 'גיורי וינה' שבה נשים רבות שהיו נשואות ליהודים ניצולי שואה, גוירו על ידי הקהילה היהודית ללא נוכחות רבנים, בכדי לאפשר להם לעלות לארץ ישראל. באזור שנת ה'תש"י (1950) היגר לארצות הברית ושימש כרב קהילה בברוקלין שבניו יורק, שם נפטר באייר תשנ"ה (1995).
ספריו.
כתב מספר ספרים, בהם:
טורטשינר
דיווזיית טאקאבר ה-58 משהרוד
היריון באומנות
סרטי האימה הרווחיים ביותר בכל הזמנים
גוסטבו סימוני
גוסטבו סימוני (באיטלקית: Gustavo Simoni; 5 בנובמבר 1845 – 10 במאי 1926) היה צייר, אקוורל ומורה לאמנות איטלקי. הוא ידוע בעיקר בסצנות האוריינטליסטיות שלו.
ביוגרפיה.
אביו, אנטוניו, היה ספר. היה לו אח צעיר יותר אשר בעידודו הפך גם לצייר.
החל משנת 1877, הוא נסע רבות, ביקר בצרפת, ספרד ובמיוחד בצפון אפריקה, שם התגורר מספר תקופות ממושכות באלג'יריה, תוניסיה ומרוקו. שנים רבות הוא התגורר בבית מבודד ליד תלמסאן, שם ביקרו אותו חבריו ומקורביו מרומא ופיתח מערכת יחסים טובים עם הרשויות המקומיות. ב-1889 הוא זכה במדליית זהב בסלון על התיאור המונומנטלי שלו של שריפת פרספוליס. המלך אומברטו הראשון היה בין לקוחותיו הקבועים. הוא גם היה חבר באקדמיה של סן לוקא.