יש כיום ראיות מבוססות כי החל מ-27 ביוני 1944 נאלצו לעבוד שם כעובדי עבודות כפייה כמה עשרות מיהודי הונגריה שגורשו ממדינתם, נשלחו ממחנה האם מאוטהאוזן ושוכנו בצריף שהוקם ישירות באזור. יחד עם עובדים זרים (על פי רוב אסירים) שהוצבו בטירת תירנטל (Schloss Thürnthal) הם היו תחת פיקוד מפקד המחנה - כ-3,000 איש, שהועסקו כעבדים ממש אצל חקלאים ובפירמות ייצור שונות. יהודי הונגריה זכו במקום ליחס זהה של אסירים.
המחנה הקטן הזה, שזמן רב לא היה ידוע לחוקרים, זכה לזלזול, להכחשה או להתעלמות מוחלטת של האוכלוסייה האזרחית של פלס והכפרים מסביב. בני התקופה האוסטרים המעטים ששרדו ועבדו עבור הרייך הגרמני תמורת שכר במחנה זה, יכלו לדווח על כך בתום המלחמה, אך סכרו את פיהם.
את העסקת היהודים בפלס ניתן לקרוא לראשונה בצו של יושב ראש לשכת העבודה המחוזית, שניתן ב-27 ביוני 1944. תקנה זו של 11 נקודות מתחילה כך:
ועוד...
תוכנו של "מדריך המפעיל של תעסוקת יהודי הונגריה בקיץ 1944'" (נקודות 1–10) מחליף את הכתוב הנ"ל כי הוא מתחיל כך:Die Juden gelten als Häftlinge und unterliegen der Verfügungsgewalt der Geheimen Staatspolizei
כלומר "היהודים הם אסירים וכפופים לגישה החשאית של משטרת המדינה". (גסטפו)היהודים הראשונים שנשלחו רשמית למחנה פלס על ידי לשכת העבודה היו רשומים עם מספר זיהוי, שם ותאריך לידה.
במכתב לראש עיריית פלס, שנכתב ב-11 ביולי 1944, אישר ראש הנהלת המחוז כי יש להתייחס "...ליהודי הונגריה שהגיעו לאחרונה כאסירים...". בנספח קיבל ראש העיר רשימה עם שמות, תאריכי לידה ומספרי זיהוי של 62 יהודים (מתוך 72). מרשימה זו, אשר נערכה ב-1 ביולי 1944, ניתן להסיק את קבוצת הגיל של האנשים שגורשו לשם:
לתושבי פלס אם ואגראם "נודע על קיומם של יהודי המזרח ההונגרים ועל איסור המגע עמם" באיומי מכות ושיטות אחרות ידועות לשימצה".
ניתן להוכיח את קיום מחנה פלס עד 16 במרץ 1945. זה מתאשר על ידי מותו באותו היום של גאורג שנקר בן ה-5. הילד היהודי יליד בודפשט נהרג ממטען (אולי מוקש אולי פצצה) ונקבר בבית העלמין הקתולי בפלס. האם גיאורג שנקר הוצא מקברו לאחר המלחמה, או שהוא עדיין טמון שם, לא ידוע.
המצב היום.
אזור הצריפים לשעבר, הממוקם צפונית לקמפטל שטראסה (Kamptal Straße) של היום, עבר חלוקה מחדש (פרצלציה) ונבנה מחדש ברובו. שדה התעופה הוא שוב שדה חרוש.
חסידת אומות העולם.
בסוף 1944 קלטה והצילה מריה גראוזנבורגר (1973-1901 - אז בת 43) את אחת ממשפחות הפליטים היהודים ההונגריים הללו בפלס ומכאן ואילך הסתירה אותן מפני הנאצים. על כך זכתה בכבוד כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם ב-1978.
אלכסנדר רודנסקי
אלכסנדר רודנסקי (נולד ב-21 באוגוסט 1956) הוא אימונולוג במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג (באנגלית: Memorial Sloan Kettering Cancer Center) הידוע במחקריו על תאי T רגולטורים וגורם השעתוק (טרנסקריפציה) Foxp3.
קריירה.
רודנסקי קיבל תואר מועמד למדעים בשנת 1986 ממכון המחקר גבריצ'בסקי לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה במוסקבה, וביצע עבודת פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל. כיום הוא מנהל את התוכנית לאימונולוגיה ואת מרכז לודוויג במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג. רודנסקי מכהן כפרופסור באוניברסיטת רוקפלר, בבית הספר גרסטנר ללימודים מתקדמים ובית הספר לרפואה של וייל-קורנל.
במאמר משנת 2003, רודנסקי ועמיתיו הראו ש-Foxp3 חיוני להתפתחות תאי T רגולטורים. מעבדתו ממשיכה לחקור את המנגנונים המולקולריים העומדים בבסיס הפעילות של תאי T רגולטורים, ואת התפקיד של תאים אלו במחלות אוטואימוניות, בגידולים ובזיהומים.
ז'ורדן לוטומבה
אמבולה ז'ורדן לוטומבה (בצרפתית: Mvula Jordan Lotomba; נולד ב-29 בספטמבר 1998 באיוורדון-לה-בן שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ניס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים.
לוטומבה החל את הקריירה המקצוענית שלו בלוזאן וביאנג בויז ברן בליגת העל השווייצרית ובליגה השווייצרית השנייה.
ב-3 באוגוסט 2020 חתם לוטומבה בניס מליגת העל הצרפתית. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על לאנס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-23 בדצמבר הבקיע לוטומבה את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לוריאן במסגרת המחזור ה-17 בליגה. בשתי העונות הראשונות שלו במועדון ערך 60 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית.
ב-7 באוקטובר 2020 ערך לוטומבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בהפסד 2-1 לנבחרת קרואטיה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת שווייץ בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא שיחק בטורניר.
ב-29 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת קוסובו במשחק ידידות.
עונת 1976/1977 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1976/1977 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-21 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, ויטסה ארנהם ווולנדם העפילו לליגה הראשונה.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 19 קבוצות, 17 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, מאסטריכט ואקסלסיור רוטרדם. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 18 משחקים כל אחד - 36 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. הקבוצות שהעפילו לפלייאוף הדירוג התמודדו בבית פנימי והמנצחת העפילה לליגה הראשונה.
פורטו-וקיו
פורטו-וקיו (בצרפתית: Porto-Vecchio, בקורסיקאית: Portivechju) היא עיר נמל (וקומונה) באי קורסיקה שבצרפת. פורטו-וקיו ממוקמת בקצה מפרץ בדרום-מזרח האי, הפונה לים הטירני. נכון ל-2019, אוכלוסיית פורטו-וקיו מנתה 11,132 איש.
משמעות השם בקורסיקאית ובאיטלקית (ממנה הגיע השם הצרפתי) הוא "נמל ישן".
היסטוריה.
פרהיסטוריה.
מצפון לעיירה נמצא האתר הפרהיסטורי טורה, שקבל את שמו מתרבות הטורה שחיה באזור. האתר מתוארך לתקופת הברונזה הקורסיקאית, הוא כולל מצודות אבן עגולות או חצי עגולות (צמודות).
לכיוון פיגארי ולכפר צ'צ'יה יש גם שרידים פרה-היסטוריים, ולא רחוק משם נמצא אתר נוסף של טורנים, בשם Castellu di Tappa. ממערב לעיירה נמצא האתר הפרהיסטורי Tivulaghju.
ימי הביניים והתקופה המודרנית.
פורטו-וקיו ממוקמת באזור שבזמנים קדומים יותר היה אזור ביצות שסבל מאוד ממלריה; עם זאת, חלק מהמעגן בנמל של העיירה הנקרא "הנמל הישן", ראשיתו היה כנראה הנמל הרומי שהשפיע על הסביבה. לאחר התקופה הרומית, האזור ננטש בגלל ביצות המלריה. במאה ה-16 באזור התקיימה קהילה נוצרית גדולה. העיירה נוסדה מחדש בשנת 1539 על ידי בנק ג'ורג' הקדוש מג'נובה על גבעה בגובה 70 מטרים מעל פני הים המשקיפה על המפרץ.
אנשי ג'נובה הקפידו לשמר את הנמל הרומי בתוך החומות של העיירה. החומות שנבנו היו טרפזיות ותחמו גם את הכיכר המרכזית, place de la République, ליד הכנסייה, Église St.-Jean Baptiste. הם התכוונו להקים מושבה במקום, אך המלריה הרגה במהרה את רוב המתיישבים. מושבה אחרת קמה בשנת 1546 וחוותה את אותו גורל. לאחר מכן בהתאגדות מוניציפלית הפכה לנפה אזורית (מועצה אזורית) במקום. סמפיירו קורסו כבש את העיירה למשך כמה חודשים בשנת 1564.
חלק מהתושבים החלו לחזור למקום כשהחלו פרויקטי הניקוז של הנהר Stabacciu שהוקמו תחת הקיסרות השנייה, אך הם זכו להצלחה מינימלית. מלחמת העולם השנייה הובילה לנוכחותם את חיילי בעלות הברית באזור שהיו נחושים למגר את המלריה למען בריאותם של כל הנוגעים בדבר, אך במיוחד החיילים ואנשי האוויר שהתבססו באזור. באמצעות ניקוז, מילוי אדמה וריסוס הם הצליחו, להפוך את האזור המנוקז לאטרקטיבי. גודל האוכלוסייה הנוכחית נובע מהתרחבות העיירה שהחלה בערך בשנת 1950.
אוכלוסייה.
בכל נפת פורטו-וקיו גרה אוכלוסייה של כ-12,900 תושבים המתגוררים בארבע כפרים, על שטח של 347.87 דונמים.
מתקנים ציבוריים.
בעיירה יש בית ספר תיכון ציבורי ושתי מכללות קהילתיות, בית חולים פרטי עם 107 מיטות, בית ספר לרפואה, תעשיית שעם ומתקני תיירות נרחבים. הנמל הימי מאפשר עגינות ל-450 כלי שיט קטנים, הוא כולל מתקנים מסחריים ותחנת מעבורות. בעונת הקיץ אוכלוסיית הקנטון מתרחבת ומגיעה עד לכדי פי 4 מכמות התושבים הקבועים בנפה כ-50,000 תושבים, בעיקר איטלקים המגיעים לנפוש במקום. החופים מאוכלסים מאוד, במיוחד חוף פלומבאג'ה הנמצא במרחק 3 קילומטרים מדרום מזרח מהעיירה פורטו-וקיו. בשנת 1983 העיירה רכשה מכון קולנוע, שמארגן פסטיבל סרטים שנתי.
תחבורה.
בעיירה נמצא קצה של קווי מסילות הרכבת הקורסיקנית ברוחב אחד-מטר . רשת מסילות זו נסגרה לשימוש ולא חודשה. רשת מסילות אלה חיברה את העיירה עם מערכת המסילות הראשית של קורסיקה המגיעה עד ליישוב קזמוצה בקומונה לוצ'יאנה הנמצאת במרחק 128 קילומטרים מצפון לפורטו-וקיו.
פורטו-וקיו נגישה בקלות דרך נמל התעופה פיגארי-סוד קורס, שנמצא במרחק של 24 קילומטרים מהעיירה. בנוסף נתן להגיע לעיירה בקווי המעבורות המגיעות לנמל ממרסיי, צ'יוויטווקיה (רומא), נאפולי ומהאי השכן מדרום, סרדיניה.
גאוגרפיה.
בקנטון (בנפת) פורטו-וקיו, שוכנות העיירות והכפרים פורטו-וקיו, סארי-סולנזרה, קונקה ולצ'י.