חרף אי ההכרה הרשמית בעצמאותה של קוסובו, אישי ציבור ופוליטיקאים רבים בישראל הביעו את אהדתם כלפי קוסובו, וזאת מאחורי דלתיים סגורות. בין היתר, חברת הכנסת רוחמה אברהם בלילא מסרה, במהלך פברואר 2008, כי על אף שישראל החליטה נכון להיום שלא להכיר בעצמאותה של קוסובו, הרי שהיא רואה את המצב כ"מטריד מאוד".
בתאריך 28 באפריל 2009, ארתור קול, שגריר ישראל בסרביה, אמר כי חרף העובדה שעברה יותר משנה מאז שקוסובו הכריזה על עצמאותה באופן חד צדדי, למדינת ישראל אין כל כוונה להכיר בעצמאותה באופן רשמי, וכן כי "העובדה היא שעמדתה של ישראל לא השתנתה לאורך הזמן. העם והממשלה הסרביים צריכים להעריך את עמדתה של ישראל, שגם ממחישה את הידידות בין שתי המדינות". זמן קצר לאחר מכן, בחודש ספטמבר 2009, במהלך ביקור רשמי בבלגרד, קבע שר החוץ הישראלי אביגדור ליברמן, כי לישראל אין כוונה להכיר בקוסובו בעתיד, אבל הביע תקווה כי סוגיית עצמאותה של קוסובו תיפתר בדרכי שלום.
ב-16 בספטמבר 2009, אמר שר החוץ של מדינת ישראל אביגדור ליברמן כי ישראל "עוקבת אחר המצב בין סרביה וקוסובו", וכי ישראל מקווה ל"פתרון מקיף ובדרכי שלום", שיושג באמצעות משא ומתן בין שתי המדינות המעורבות. ליברמן גם אמר כי ישראל מסוגלת לעמוד בלחץ המופעל עליה להכיר בקוסובו, וזאת משום שישראל הייתה תחת לחץ מאז שנת 1948 בנושאים רבים, ומסוגלת להתמודד עמו גם הפעם. כמו כן, במהלך ביקור בישראל בסוף אוקטובר 2009, שר הפנים הסרבי אמר כי "גורמים רשמיים בישראל אישרו כי ישראל אינה מתכוונת לשנות את עמדתה ביחס לקוסובו. בחודש יוני 2011, אמר ליברמן כי עצמאותה של קוסובו היא "נושא רגיש", וטען כי ישראל תוכל להכיר בקוסובו רק לאחר שמדינות אחרות, כמו יוון וספרד, תכרנה בה.
ב-9 ביוני 2016, הכריז נשיא קוסובו, האשים טאצ'י, כי הוא עומד לצד ישראל לאחר פיגוע הירי במתחם שרונה בתל אביב.
ב-21 בספטמבר 2018, אמר נשיא קוסובו, האשים טאצ'י, כי אם ישראל תכיר במדינה – תפתח קוסובו שגרירות בירושלים.
ב-4 בספטמבר 2020, במסגרת הסכם סרביה–קוסובו, הודיעה ישראל כי תכיר בקוסובו כמדינה עצמאית. קוסובו הודיעה שגם היא תפתח שגרירות בירושלים. ב-1 בפברואר 2021, חתמו שתי המדינות על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים, וב-14 במרץ, פתחה קוסובו את שגרירותה בירושלים. לאחר כשבוע עלתה לשלטון ממשלה חדשה בקוסובו בהנהגת אלבין קורטי, ועם הקמתה שלח נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן בקשה לשקול מחדש את הקמת השגרירות בירושלים, אך בראיון שהעניקה שרת החוץ החדשה דוניקה גרוואלה-שווארץ היא אמרה שפתיחת השגרירות היא "עניין סגור" והוסיפה שיחד עם זאת קוסובו רוצה לשמר יחסים ידידותיים עם הפלסטינים.
יחסי ישראל - קוסובו
יחסי ישראל וקוסובו
יחסי קוסובו-ישראל
יחסי קוסובו וישראל
יחסי קוסובו - ישראל
בוז'ידר מליקוביץ'
בוז'ידר מאליקוביץ'
תזמורת ירושלים החדשה
תזמורת ירושלים החדשה היא תזמורת שמקום מושבה בירושלים, המתמקדת במורשת המוזיקלית של קהילות יהודיות עם רקע ערבי-מוסלמי, בשילוב עם ביצועים מעולם הג'אז והמוזיקה המערבית.
היסטוריה.
התזמורת נוסדה על ידי עומר אביטל, מלחין וקונטרבסיסט ג'אז בינלאומי, ויאיר הראל, זמר ונגן כלי הקשה ישראלי, לדבריהם כאנתיטזה לגישה, שרווחה בעבר במדינת ישראל, לפיה יש למחוק את הזיקה לגלות בדרך ליצירת זהות ישראלית. בעוד שאביטל, בן להורים ממוצא תימני ומרוקאי, נרתם לתזמורת כחלק ממסע אישי של מחקר שורשים מוזיקלי, הראל ראה בכך חלק מחזון ציוני של טיפוח זהות יהודית-ישראלית עם זיקה לתרבות עכשווית ודינמית, וכהמשך דרכו של מורו, המלחין אנדרה היידו, שהדגיש את החופש המוזיקלי.
את הרעיון להקמת הרכב משותף עם הראל הגה אביטל לאחר שעלה בשנת 2008 להופעה משותפת עם הפייטן ר' חיים לוק בפסטיבל הפיוט. בשנת 2010 הצטרף לוק להרכב ונוסדה התזמורת. הופעת הבכורה של התזמורת, "אהבת עולמים", התקיימה בפסטיבל ישראל בשנת 2010 והונצחה באלבום שראה אור בשנת 2012. המיזם השני של התזמורת, "מקאם ירושלם", פנטזיה מוזיקלית רב-תרבותית בשני חלקים, הועלה לראשונה ב-2012 בעיר העתיקה בירושלים. בשנת 2013 אירחה התזמורת את זמרי הרוק ברי סחרוף ורע מוכיח במופע החותם של פסטיבל הפיוט, שהתקיים בכיכר ספרא בירושלים בפני 6,000 איש.
התזמורת, שהראל ואביטל משמשים כמנהליה האמנותיים, מורכבת מכ-15 נגנים מובילים ממסורות מוזיקליות שונות הפועלים כגוף אחד באלתור ובגמישות סגנונית, תוך שילוב של מוזיקה אנדלוסית, מוזיקה ערבית, מוזיקה עממית, ג'אז ומוזיקה קלאסית. עם הנגנים והמלחינים בתזמורת נמנים, בין היתר, הסולנית הערבית-ישראלית חיה סמיר, המלחין ונגן הטאר פרץ אליהו, המלחין הפייטן הרב דוד מנחם, רפי מלכיאל (טרומבון), ארמונד סבח (נאי), יצחק ונטורה (עוד), יונתן קורן (כינור), אלעד לוי (קמנג'ה), אלעד גבאי (קאנון), הילה אפשטיין (צ'לו), איתמר בורוכוב (חצוצרה), גליה חי (ויולה), נדב רמז (גיטרה) ומתן צ'פניצ'קי (סקסופון). בנוסף מתארחים בהרכב האמנים דניאל זמיר (סקסופון), גרג טארדי, סקסופוניסט אמריקאי בולט בזירת הג'אז בניו יורק, ונגן הקמנצ'ה הישראלי מארק אליהו.
רפפורט (שם משפחה)
רפָּפורט או רפּוֹפורט (נכתב גם: רפאפורט; באנגלית: Rap(p)aport, Rap(p)oport or Rapa Porto) הוא שם משפחה יהודי-כהני. מקור השם "רפפורט" הוא ככל הנראה במשפחת רפא מהעיר פורטו , שבמחוז מנטובה שבאיטליה. כל חברי הסתעפויותיו השונות של שם המשפחה, כגון רפא, רפא-כ"ץ, רפאפורט, רפפורט ורפופורט, טוענים למוצא כהני. בני המשפחה גרו ברחבי אירופה (גרמניה, פולין, איטליה, רוסיה), ולכן קיימים הסברים שונים למקור השם ולמוצאו.
אטימולוגיה.
רוב החוקרים מסכימים שהמשפחה היגרה לאיטליה במאה ה-14 ומשם התפשטה למערב אירופה ולמזרחה. כמו כן, ישנה הסכמה בין חוקרים על כך שבעדות אשכנז נקרא השם גם "רפא". רווחים שני הסברים למקור השם: הסבר אחד טוען לנישואים בין שתי משפחות: "רפא" ו"פורטו"; הסבר שני טוען שמדובר בחיבור בין המילה "רב" לשם העיר הפורטוגלית "אופורטו", שם שדבק ברב המפורסם של הקהילה היהודית בפורטוגל. אף שהסברים אלו מעולם לא נבדקו באופן יסודי, הם הפכו לאמונה רווחת.
היסטוריה מוקדמת.
גרמניה (המאה ה-15).
השם רפא או רפא כהן-צדק (רפא כ"ץ) נזכר לראשונה בסביבות 1450. באותה תקופה חי בן המשפחה הקדום ביותר הידוע, משולם קותי (יקותיאל) רפא הכהן צדק, באזור הריין, ככל הנראה בעיר מיינץ (מגנצא). כמה עשורים לאחר מכן נפסקים אזכורים של המשפחה במרחב הגרמני, ככל הנראה בשל גירוש היהודים ממיינץ ב-29 באוקטובר 1462.
איטליה (המאות ה-15–16).
ב-1467 במסטרה הסמוכה לוונציה נזכר אדם בשם חיים רפא, שהיה מנדב תרומות למען עניי ארץ הקודש. בוונציה עצמה מוזכר הרופא רבי משה ראפ, שקיבל פטור מההכרח ללבוש טלאי צהוב ב-1475.
באמצע המאה ה-16, הופיעה באיטליה משפחה כהנית ששמה פורטו. ב-18 במרץ 1540 קיבל הרב יצחק פורטו הכהן רשות מדוכס מנטובה לבנות בית כנסת בעיר. שמה של המשפחה לא הגיע משמה של העיר הפורטוגלית פורטו, וגם לא משמה של העיר הבווארית פירט כפי שנטען לעיתים, אלא מהעיירה פורטו שליד מנטובה, בה התגורר הרב יצחק פורטו הכהן.
ברית בין משפחתו של רבי יצחק פורטו עם משפחת ראפ, מסבירה את השילוב "רפאפורט". ב-1565, נמצא ברשומות בית הכנסת של מנטובה, כי הרב המכהן הוא הרב סלומון בן מנחם הכהן רפא מוונציה, ובמקביל כיהן רבי אברהם פורטו הכהן (1576-41) כפרנס הקהילה. באותה תקופה, ענף נוסף של המשפחה התיישב במרכז אירופה בפראג, כפי שמלמדות עדויות מבתי קברות של האזור בעלות השם "פורטה".
מזרח אירופה (המאות ה-17–18).
הענף הפולני של המשפחה מסביר את מקור השם באמצעות האגדה הבאה: בחג הפסח, יהודי שניסה למנוע מאויביו להכניס גופה של נער נוצרי לתוך ביתו, סגר את כל הפתחים האפשריים בבית למעט הארובה. ואכן דרך הארובה נפלה הגופה של הילד לביתו, וכאשר הקהל הזועם החל להתאסף מחוץ לבית, נכנסו ולא מצאו דבר בארובה למעט עורב (בגרמנית עתיקה "Rephuhn" או "Raphuhn"). גם ללא האגדה, ככל הנראה הקרבה הלשונית בין ההגייה הגרמנית לעורב ("Rappe") ולמילה "רב" תרמו להפיכת שם המשפחה מ"אברהם מנחם כהן, הרב מפורטו" ל"רפפורטו" ולבסוף בצורה המוכרת יותר כיום "רפפורט". עד סוף המאה ה-16 התקבע השם כ"הכהן רפא". חלק מחברי הסניף הפולני שינו את השם ל"ורונה", שמשמעו בפולנית "עורב". כמובן שישנה אפשרות נוספת שבני משפחת "ורונה" הגיעו מהעיר ורונה שבאיטליה, הדבר אינו חד משמעי.
באמצע המאה ה-17 חיו סופרים המשתייכים למשפחת רפא-פורט בפולין וליטא. שם המשפחה עבר את הווריאציות הבאות: רפיפורט, רפופורט, רפרפורט ורפרט. המשפחה נפוצה בעיקר בקרקוב ולמברג (לבוב). בלמברג, נולד ב-1584 אברהם רפא וון פורט (שנקרא גם שרנצל). ב-1650 חיו רפפורטים בדובנו ובקרמניץ; במאה ה-18 נמצאו צאצאים של רבי יהודה רפופורט בסמירנה (איזמיר) ובירושלים.
בסביבות 1750 היו שני רפופורטים בבז'ג דולני ובשלזיה. האחד נקרא ישראל משה והשני רבי מאיר. ישראל משה הגיע מפינטשוב ואילו רבי מאיר מקרוטושין. שניהם מצאו תעסוקה בבית דפוס בבז'ג דולני. מלומד ראוי לציון מענף זה של המשפחה הוא רבי חיים הכהן רפופורט, שחי בלבוב ונפטר ב-1771. הוא היה אחד מהרבנים החשובים שהיו מעורבים בוויכוח עם הארכיבישוף דמבוסקי ב-1757.
חקר משפחת רפפורט.
בשנת 1990 הוקם "המרכז העולמי לחקר משפחת רפפורט" על ידי חנן רפפורט, והוא משמש כמנהל הכללי בו.
הוט-נט
הוט נט
נאום המעלית
בלי חרות ובלי מק&quot;י
מאראנוס
Triple C
מרגינוצפליה