בלילה הראשון של מלחמת המפרץ, בסמוך לשעה 02:00 בלילה, נפל טיל הסקאד הראשון שפגע במדינת ישראל, בשכונת עזרא. הטיל גרם להרס מספר בתים ולמספר פצועים קל, אך לא היו נפגעים בנפש. בשכונה לא היו מקלטים, וחלק מהתושבים נפצעו בעת מנוסתם אל המקלט הציבורי. רבים מתושבי השכונה פונו באותו לילה למלונות בתל אביב וחלקם נשארו שם במשך חודשים ואף נדדו ממלון למלון במשך שנים, עד שנבנה ביתם מחדש.
נחום מאיר שייקביץ
שבחי הבעל שם טוב
טטרה
האוניברסיטה החופשית של ברלין
האוניברסיטה החופשית של ברלין (בגרמנית: Freie Universität Berlin) היא הגדולה מבין ארבע האוניברסיטאות הממוקמות בברלין.
תולדות מוסד הלימוד.
האוניברסיטה נוסדה ב-1948 בידי סטודנטים וסגל שפרשו מאוניברסיטת הומבולדט, שהייתה אז תחת השפעה סובייטית, בשל השקפותיהם הפוליטיות. הרעיון היה ליצור אוניברסיטה דומה לאוקספורד, והגו אותו חוקרים מברלין המפורסמים באותה תקופה, כמו אלברט איינשטיין, ליסה מיטנר ואחרים. הכוונה הייתה ליצור סביבה פרוגרסיבית אחידה לתלמידים צעירים המעוניינים ללמוד ולשתף פעולה.
ב-1968 הייתה האוניברסיטה מרכז לתנועת סטודנטים שמאלנית שפעלה במקביל לתנועות סטודנטים אחרות בעולם כמו אלו שבלונדון, פריז וברקלי. בשנות השמונים נהייתה לאוניברסיטה הגרמנית הגדולה ביותר ומנתה 66,000 סטודנטים. עם הרחבתה של אוניברסיטת הומבולדט בשנות התשעים ירד מניין תלמידיה ל-38,000.
באוקטובר 2007 העניקה לה קרן המדע הגרמנית (Deutsche Forschungsgemeinschaft) מעמד של "אוניברסיטה עלית" בשל איכות המחקרים הנערכים בה כחלק מה-German Universities Excellence Initiative של הממשלה הגרמנית, שמקנה לה מימון נוסף. החל משנת 2009 האוניברסיטה החופשית של ברלין מדורגת בין 100 האוניברסיטאות הטובות בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם.
האוניברסיטה כיום.
האוניברסיטה החופשית של ברלין צמחה והתרחבה עד שהיא מציעה כעת 15 מחלקות ומכונים מרכזיים כולל לימודי וטרינריה. היא כוללת גם את קמפוס המחקר דהלם, קמפוס מחקר בינלאומי איכותי ואחד הגנים הבוטניים הטובים ביותר בגרמניה. במסגרת האוניברסיטה קיימת המרפאה האוניברסיטאית הגדולה ביותר באירופה הידועה בשם Charité - מחלקה רפואית משותפת עם אוניברסיטת הומבולדט, והיא מעסיקה 4.230 עובדים אקדמיים ולא אקדמיים. כמו כן מוצעים במסגרת האוניברסיטה קורסים ותוכניות לימוד באנגלית לסטודנטים שאינם דוברי גרמנית.
בשנת 2001 קיימה האוניברסיטה החופשית של ברלין בשיתוף ברית עברית עולמית כנס חגיגי (הכנס ה-16) בברלין במלאת שבעים שנה להקמת הברית בעיר זו.
מבנה אקדמי.
המחלקות האקדמיות באוניברסיטה החופשית של ברלין הן:
בוגרים ידועים.
בין בוגריה הידועים של האוניברסיטה החופשית של ברלין:
בורבון (ויסקי)
תלמי פילופטור
מתמטיקאית
פילוסופית
מצרים התלמיית
מצרים התַלְמַיִית הייתה חלק חשוב מהעולם ההלניסטי. שלטון הלניסטי בתולדותיה של מצרים העתיקה, שראשיתה בכיבוש מצרים על ידי אלכסנדר הגדול מידי פרס בשנת 332 לפנה"ס. עם מותו של אלכסנדר הגדול, חולקה האימפריה שכבש בין יורשיו הדיאדוכים, ומצרים נפלה בידיו של תלמי הראשון. צאצאיו משלו במצרים עד 30 לפנה"ס ולאחר מכן נשלטה מצרים בידי האימפריה הרומית.
מצרים הייתה אחת הממלכות ההלניסטיות הגדולות והחזקות ביותר. תקופת הזוהר של הממלכה נמשכה למעלה מ-100 שנה תחת שלטונם היציב של שלושת המלכים הראשונים. בימיו של תלמי הרביעי (שלט בין 221 ל-205 לפנה"ס) החלה שקיעת הממלכה. במהלך המאה ה-2 לפנה"ס נכנסה הממלכה לתקופת תוהו ובוהו, וללא שלטון יציב אבדה את עצמאותה לרומא שהשתלטה עליה באופן מלא בשנת 30 לפנה"ס.
מצרים התלמיית הייתה מרכז מדעי ותרבותי מהמעלה ראשונה בעולם הקלאסי. הספרייה הגדולה של אלכסנדריה, לדוגמה, הייתה המוסד החינוכי הגדול ביותר בזמנה. יצירות אמנות, ספרות, אדריכלות ואחרות קישטו את הממלכה ופיארו את שם שליטיה מעבר לים.
דמוגרפיה.
כשכבש אלכסנדר את מצרים בשנת 332 לפנה"ס, כללה אוכלוסיית הארץ גם בני לאומים נוספים שהתיישבו בה, בהם יוונים שהגיעו כבר במאה ה-7 לפנה"ס כחיילים שכירים וכסוחרים, ויהודים שהיגרו אליה לאחר חורבן בית ראשון.
המלכים התלמיים עשו מאמצים ניכרים למשוך מהגרים מהעולם היווני וגם מטריטוריות אחרות של האימפריה שלהם. הם נזקקו להם ככוח אדם צבאי אך גם לאיוש משרות המנהל הממלכתי ולפיתוח המשק. בתקופה התלמית השתנה ההרכב האתני של אוכלוסיית מצרים בצורה משמעותית, אך משקלם של ילידי מצרים נותר מכריע, ונראה ששיעור המהגרים היה רק אחוזים בודדים מכלל האוכלוסייה.
לפי ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס, שכתב במחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס, מנתה אוכלוסיית מצרים 7 מיליון נפש.
בכל מצרים היו רק שלוש ערים במעמד של פוליס: נאוקרטיס, אלכסנדריה ופטולמאיס . במצרים היו כמה עשרות ערים, אך הכפר היה צורת היישוב העיקרית בחלק המעובד של מצרים.
צבא.
הצבא של הממלכה התלמיית לא היה שונה בהרבה מצבא הלניסטי אחר, עם שינויים קטנים שיתאים לסביבת הממלכה. כשעיקר הצבא היה מקצועי ולא מגויס מהעם אלה בשעת הצורך.
לפי הנוהג בממלכת תלמי היו החיילים מקבלים נחלות אדמה מידי המלך להתיישב עליהן, ומושבותיהם היו כעין עתודה לצבא הקבע.
בין היתר כלל הצבא חיל רגלים לסוגיו השונים (קל, בינוני וכבד), חיל קשתים, וחיל פרשים (בינוני וכבד) בכמות גדולה בהשוואה לצבאות הלניסטיים אחרים. גם מרכבות היו נפוצות בשורות הצבא התלמיי, כמו בצבאות מצריים שקדמו לו. הצבא התלמיי החזיק בפילי מלחמה בכמות מצומצמת.
בכל הקשור בים הצי התלמיי היה המוביל בהשוואה לציים הלניסטיים אחרים.
פרידריך מינצר
פרידריך מינצר (בגרמנית: Friedrich Münzer; 22 באפריל 1868 - 20 באוקטובר 1942) היה מלומד יהודי-גרמני שהתמחה בלימודים הקלאסיים, ונודע בפיתוח הפרוסופוגרפיה, בייחוד זו המוקדשת לקשרי המשפחה ברומא העתיקה שהייתה לה תרומה לחקר המאבקים פוליטיים.
קורות חיים.
מינצר נולד באופולה, שלזיה (כיום אופולה, פולין), למשפחת סוחרים יהודית, למד באוניברסיטת לייפציג וב-1887 החל ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם הוא כתב את התזה "De Gente Valeria" בהדרכתו של אוטו הירשפלד. ב-1893 הוא נסע לרומא, שם רתם אותו גאורג ויסובה (Georg Wissowa) לכתיבת מאמרים ביוגרפיים עבור אנציקלופדיית פאולי-ויסובה. משם הוא המשיך לאתונה והשתתף בחפירות באקרופוליס. הוא פגש שם את קלרה אנגלס, והם נישאו שנתיים מאוחר יותר, ב-4 בספטמבר 1897.
בינתיים מונה מינצר ב-1896 למרצה ללא שכר באוניברסיטת בזל, הוא וקלרה התקיימו מתמיכת הוריהם ומכתיבת מאמריו (כאשר הגיש בקשה לקבל משרה הוא הצהיר על עצמו כחבר הכנסייה האוונגליסטית-לותרנית; שלוש שנים קודם לכן היה כתוב בקורות חייו שהוא היה בעל אמונה יהודית). ב-1902 הוא קיבל משרה בפילולוגיה קלאסית. ב-1912 הוא קיבל משרה בקוניגסברג ונהיה עובד ציבור באופן רשמי.
קלרה הלכה לעולמה ממגפת שפעת ב-15 בדצמבר 1918, וב-1921 קיבל האלמן משרה באוניברסיטת מינסטר. עבודתו החשובה ביותר, "Römische Adelsparteien und Adelsfamilien", ראתה אור ב-1920 והביאה לו תהילה לראשונה בחייו.
הוא מונה לדיקן האוניברסיטה ב-1923, וב-1924 נשא לאישה את האלמנה קלרה לונקה-פלוגר (Clara Lunke née Ploeger) ובכך נהפך לאב חורג של שני מתבגרים.
מינצר בדרך כלל לא היה מעורב פוליטית אולם הוא נקלע לתסבוכת ב-1933 כשיצא חוק שמטרתו להרחיק קומוניסטים, לא-ארים ומתנגדי המפלגה הנאצית. בינואר 1935 חוק חדש הורה על פיטוריהם של כל המרצים והפרופסורים מעל גיל 65 (צעד שנועד לאפשר את העסקתם של אוהדי הנאצים), ומינצר פרש רשמית ב-23 ביולי 1935.
אשתו נפטרה ב-1935, וב-14 בנובמבר של אותה שנה הוא סווג רשמית כיהודי ובשל כך קולגות ומכרים רבים התרחקו ממנו. אף על פי כן הוא המשיך לכתוב מאמרים לאנציקלופדיית פאולי-ויסובה, מאמרים שהתקבלו, למרות החוק שאסר על יהודים לפרסם. ב-1938 כפה עליו חוק חדש לאמץ שם יהודי אמצעי, והוא כונה רשמית "היהודי פרידריך ישראל מינצר". במכתב לרונלד סיים ששלח ב-12 בדצמבר 1938, הוא כתב שהמצב החדש "העציב אותי מאוד", אולם הוא עדיין מחשיב עצמו כטוב יותר מאשר הרבה אחרים.
למרות שכמה חברים הפצירו בו, הוא סירב להגר מגרמניה. ביולי 1942 לקח אותו הגסטפו לגטו טרזיינשטט. בתו המאומצת מרגרט השיגה עבורו מעט הטבות, כמו הזכות לקבל ולשלוח מכתבים, ולקבל את מזוודתו בלי שנגעו בה, ולבסוף הוא שוחרר מטרזיינשטט. אולם מגפת זיהום במעי הגס פשתה במחנה, והיא הכניעה אותו בו ביום שמרגרט קיבלה את ההודעה שאביה שוחרר.
מחוזות נמיביה
מבחינה מנהלית נמיביה מחולקת ל-14 מחוזות (région). כל מחוז מחולק לנפות.
פאסדינה
זורק אש
איזבל השנייה מירושלים
הדסה ביריביס
הדסה ביריביס-עורי (14 במרץ 1909 – 23 במרץ 2009) הייתה מוזיקאית ישראלית, מורה לפסנתר בתל אביב במשך עשרות שנים.
ביוגרפיה.
ביריביס נולדה בעיירה אוברוץ' שבאוקראינה במשפחה בת שמונה בנות ושני בנים. בשנת 1919 נרצח אביה בפוגרום, ובשנת 1925, כשהייתה כבת 16, עלתה לארץ ישראל עם אמה וכמה מאחיותיה. היא השתקעה בתל אביב והתגוררה בה עד מותה.
ניגנה בפסנתר מגיל שש. בתל אביב למדה אצל רבקה שרתוק-הוז וארבע שנים אצל מרים לוית בבית הספר למוזיקה "בית לוויים".
ניגנה בגני ילדים, בהם גנה של צפורה וולפסון, עבדה עם שרה לוי-תנאי ולהקת ענבל ובמשך שנים נתנה שיעורים פרטיים בנגינה ובמחול.
בין תלמידיה: המלחין דוד זהבי, הפסנתרן שלומי שם-טוב (בילדותו), המלחין יואל ולבה, עופר גביש, רונית בורדו, הפסנתרן והמנצח יוני פרחי ושדרנית קול המוסיקה זמירה לוצקי.
מחוזות סאו טומה ופרינסיפה