מינימום עיבוד - הפחתת מספר הצעדים המיושמים בשדה, לדוגמה סדר פעולות כגון קילטור, תיחוח ללא משתת, חריש, ארגז, וסימון, בהשוואה לפעולות בעיבוד מקובל-משתת, חריש, ארגז, קילטור, תיחוח, סימון.
אי פליחה (No till / No tillage) - זריעה בשדה ללא עיבודים כלל. משרד החקלאות ממליץ על חריש והטמעה של זבל אורגני בשדות באי-פליחה תוך פליחת הקרקע כל מספר שנים. חלק מהמטרות העיקריות של החריש בפרט והעיבוד בכלל הוא שמירה על השדה מפני עשבים רעים קשי הדברה, מניעת הידוק קרקע, והכנת מצע זרעים תקין. מכיוון שבהגדרתו ממשק משמר אמור לתת מענה לבעיית הסחיפה, אבל לא על חשבון נושאים אחרים – העיבוד במחזור הוא חלק חשוב.
סיכור - סכירת תלמים על ידי חסימות עפר. סכירת תלמים על ידי חסימות עפר לרוחבם שסופה שורות של אגמים קטנים לאורך התלמים. מטרת הסכרונים והגומות (סעיף הבא) היא קליטה מרבית של הגשם או של מי ההשקיה על ידי יצירת שקתות/גומות על פני כל שטח העיבוד. שקתות אלו קולטות את עודפי הגשם, בפרקי הגשם שעוצמתם גבוהה מיכולת החילחול של הקרקע. החילחול, מהסכרונים עצמם, מתקיים במלוא עוצמתו בהפסקות בין מטחי הגשם ואף לאחר גמר הסופה. עקרון שיטות הסיכור והגימום הוא טיפול בגשם הישיר בלבד, ללא תרומת נגר מדרכים ושדות סמוכים. האוגר המקסימלי של הסכרונים הוא 60 מ"מ, ואינו מתאים לאזורים מסוימים בארץ, דוגמת השרון.
גימום - שיטת סכרונים מיוחדת פותחה באזור הנגב עבור שטחי המזרע של תבואות חורף.
בשיטה זאת יוצרים בעזרת ציוד מכני מיוחד, רשת צפופה של גומות קטנות, 12
גומות למ"ר המביאות להגדלת אוגר פני השטח לשם קליטה מרבית של גשם. יתרון שיטות הסיכור והגימום מתבטא בטבלה היסטורית משנים 1980–1985 (איור 6) המראה כי היבול הנמוך ביותר בכל השנים התקבל בחלקת הביקורת, ללא גימום או סיכור. תוספת פעולות שימור הנגר העלתה את היבול בלפחות 40%.
חיסרון של השיטות הללו הוא ביצירת מכשול מסוים לעבירוּת מיכון חקלאי בשטח.
תוספת חומר אורגני - פיזור קומפוסט/זבל אורגני בשדה בכמות מצטברת השווה ל-1 קוב לדונם לשנה. תוספת חומר אורגני תורמת ליציבות תלכידי הקרקע, משפרת תאחיזת מים בקרקעות קלות, ומצמצת איבוד מים מאזור בית השורשים. על מנת להצניע את החומר האורגני, יש לבצע חריש.
צמחי כיסוי – זריעת צמחי תרבות כגון חיטה, בקיה או שיבולת-שועל או צמחיית בר בין השורות של המטע, בשולי השדה ובשולי הדרכים החקלאיות. לצמחי כיסוי יכולת לשפר את פוריות הקרקע (על ידי תוספת חומר אורגני) ,לחספס את הקרקע ובכך להעלות את חדירות המים לקרקע ואף להוות כר גידול פורה לאויבים טבעיים למזיקים. החשש מפני הכנסת חיפוי צמחי נובע מאפשרות כי צמח החיפוי יתחרה עם עצי ההדר על המים וחומרי ההזנה והחומר הצמחי היבש יעלה את הסכנה מפני שרפות ויהווה כר פורה לנברנים.
כדאיות כלכלית של עיבוד משמר.
נושא הכדאיות הכלכלית של אי-פליחה לעומת הסיכון (עשביה, מזיקים) נחקר רבות במו"פים חקלאים ובאקדמיה בארץ והעולם. כמה דוגמאות מהארץ:
מחקר שנערך במו"פ כותנה, כפר מסריק, על ידי אמנון ליסאי ב-2005 הראה כי בהשוואה בין עיבוד רגיל, מינימום עיבוד, וחלקות ללא עיבוד כלל (אי-פליחה) נמצא כי לא היה הבדל בפרמטרים של יבול, איכות סיבים, הבכרה, התנגדות הקרקע לחידור ורטיבות הקרקע. לעומת זאת הבדל משמעותי, נמצא בהוצאות. 101 ₪ לדונם עבור אי-פליחה, 163 ו-241 עבור מינימום עיבוד ועיבוד מקובל, בהתאמה.
מחקר אחר, שנערך על ידי ד"ר דוד בונפיל מתחנת מחקר גילת בשדות חיטה בצפון הנגב הראה כי בעשורים האחרונים, בהם מספר שנות הבצורת הלך ועלה, הבדל של 20% יותר יבול חיטה התקבל משדות באי פליחה, בהשוואה לשדות בעיבוד רגיל. זאת עקב חדירות מים ואוגר מים גבוהים יותר בממשק אי עיבוד בתוספת חיפוי קש, פרמטר משמעותי ברצף שנות בצורת שפקדו את האזור. בחישוב בו התנובה הייתה זהה, לא נמצא יתרון כלכלי לממשק אי פליחה, וזאת עקב הכדאיות למכור קש לעומת להשאיר אותו בשדה.
בדיקה נוספת נערכה בשטחי רמות יששכר המאופיינים בשיפועים ונתונים בסכנת סחיפה חמורה ובינונית. בגד"ש מולדת, ב-2013, נבחנה התכנות אגרוטכנית לשתול ולקטוף עגבניות תעשייה ללא עיבודי יסוד בקרקע בה מחזור גידול קודם היה חיטה לגרעינים. נערכה השוואה בין שתי חלקות, באחת התבצע חריש לעומק 30 ס"מ, החלקה עם ארגז ומעגלה משוננת, ובשנייה התבצע קלטור עם דישון סיכות חודש לפני השתילה. התוצאות הראו כי נטו טון ומחיר לדונם היו 15.6 ו-332.8 ₪ עבור מינימום עיבוד, ו-14.76 ו-351 ₪ עבור עיבוד רגיל, בהתאמה. חלקה במינימום עיבוד הניבה יותר פרי, אך תכולת הסוכר של הפרי הייתה נמוכה יותר. נמצא גם כי השתילה והקטיף היו קלים יותר בממשק של עיבוד מופחת עקב פריכותה של הקרקע.
היקף השטחים המעובדים באי-פליחה בישראל.
השיטה מיושמת בצורה נרחבת באזור העמקים (100,000 דונם) ובנגב הצפוני ברוחמה, משמר הנגב ובית קמה (15,000 דונם). נכון ל-2015, כעשרים מכונות זריעה ייעודיות לגידולי פלחה באי פליחה נרכשו בארץ.
קיים מגוון רחב של תת-שיטות וגרסאות ליישום "שיטת אי פליחה", החל משיטות זריעה שונות (התלויות בטכנולוגיה של המזרעות שנרכשו), משך מחזור אי פליחה, שיטות העיבוד במחזור ואופן הטמעת הזיבול. לאור ההישגים המרשימים של שיטת האי פליחה בשמירה על הקרקע והחדרת מי הנגר לקרקע, ובמיוחד לאור החסכון בדלק היקף השטחים המעובדים באי-פליחה גדל בהתמדה.
כ-25% משטחי המטעים נעשים בשימור, ובהם מטעי אבוקדו, הדרים ונשירים, וכרמי יין.
משרד החקלאות מעודד שיטת עיבוד זאת בצורה של מענקי השקעות.
מסדר הפיל
מסדר הפיל (בדנית: Elefantordenen) הוא מסדר אבירות הגבוה ביותר בדנמרק. שורשיו נעוצים במאה ה-15, אולם הוא קיים בפועל כמסדר מאז 1693 והוא מוענק בעיקר לבני משפחות מלוכה ולראשי מדינות.
היסטוריה.
בתקופת מלוכתו של כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק (1426–1481) נוסד מסדר דתי שנקרא האחווה של אם האלוהים. חברי המסדר היו מהאריסטוקרטיה הדנית ומספרם הוגבל לחמישים. סמל המסדר הראה את מריה הבתולה מחזיקה את בנה על רקע חצי ירח וקרן שמש. הסמל היה תלוי משרשרת שחוליותיה עשויות בצורת פיל, בדומה לשרשרת המסדר כיום. ב-1536, לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית שהייתה חזקה בדנמרק, בוטל המסדר, אך אות בצורת פיל פונה ימינה עדיין חולק כאות כבוד על ידי פרדריק השני, מלך דנמרק (1534–1588).
המסדר נוסד בצורתו הנוכחית ב-1 בדצמבר 1693 על ידי כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק (1646–1699), כשהוא כולל רק מעמד אחד של אבירים שמספרם כ-30, בנוסף למפקד המסדר שהוא המונרך ולילדיו. אבירי המסדר כונו לעיתים "האבירים הכחולים" על שם סרט האות, בדומה ל"אבירים הלבנים" של המסדר הנמוך יותר - מסדר הדגל הדני, גם הם על שם צבע הסרט. מעמד המסדר תוקן ב-1958 בצו מלכותי כך שגם נשים יכולות להימנות עליו.
מינוי.
המונרך הדני הוא ראש המסדר. חברי המסדר הם בני משפחת המלוכה הדנית, מלכים ויורשי עצר של מדינות אחרות וראשי מדינות אחרות. לעיתים נדירות מוענק האות גם לאזרחים. הפעם האחרונה שהדבר אירע, היה ב-2000, עת צורף למסדר מרסק מק-קינה מולר, תעשיין גדול ונדבן דני.
במסדר מעמד אחד של אבירים, שבעת קבלתם את התואר נכללים גם בסגל הראשון של סדרי הקדימה הממלכתיים הדניים ונוסף לשמם התואר "הוד מעלתו" או "הוד מעלתה".
אותות המסדר.
שרשרת המסדר עשויה זהב. חוליותיה עשויות צורת פיל ומבצר לסירוגין. על הכיסוי הכחול שעל גבי הפילים מופיעה האות D, שמייצגת את דנמרק. על פי תקנון המסדר, השרשרת יכולה להיענד רק בראש השנה, במהלך טקס ראש השנה המלכותי וביום הולדתו של המונרך.
תג המסדר הוא פיל עשוי אמייל לבן עם מעטה כחול וקישוטי זהב. גודלו כ-5 ס"מ. הפיל נושא על גבו צריח משמר מאמייל אדמדם מקושט ביהלומים בתחתית ובחלקו העליון. מצחו של הפיל מקושט גם הוא ביהלום ושתי עיניו עשויות יהלומים. מאחורי ראשו יושב מורי שנוהג את הפיל ומחזיק בידו מטה זהב. בצידו האחד של הפיל יש צלב עשוי מחמישה יהלומים מרובעים גדולים ומצידו השני מונוגרמה מוכתרת של המונרך המכהן בעת חלוקת העיטור. בראש המגדל קבועה טבעת זהב, ובה מחובר הפיל לשרשרת. כיום נמצאים ברשות המסדר, במשרדיו או אצל האבירים, 72 פילים כאלה. יחד עם מספר לא ידוע של פילים שמוצגים במוזיאונים ברחבי העולם, מוערך מספרם הכולל ב-100 בערך.
כוכב המסדר הוא בעל שמונה זרועות ובמרכזו צלב על רקע אמייל אדום. בעבר היה משובץ הצלב ביהלומים, אולם כיום הוא מעוטר בחרוזים כסופים וסביבו מעין עיטור של עלי דפנה כסופים גם הם. הכוכב נענד על צד שמאל של החזה.
האבנט עשוי משי בצבע תכלת. רוחבו 10 ס"מ לגברים ו-6 ס"מ לנשים והוא נענד על הכתף השמאלית. האבנט והשרשרת אינם נענדים יחד. אם האבנט הוא זה שנענד, הפיל תלוי ממנו ומשתלשל בגובה המותן.
בעבר לבשו אבירי המסדר באירועים חגיגיים במיוחד כגון הכתרות מלכים, בגדים ייחודיים נוספים, כגון כותונת, נעליים וכובע בעל נוצת יען, אולם הם אינם בשימוש עוד.
במותו של אביר במסדר, חוזרים האותות למסדר. היוצא מן הכלל היחיד לחוק זה הוא נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, שהאותות שלו מוצגים בספרייה הנשיאותית שלו.
קבוצה דקה
נטלי בלבן
נטלי קווסטמברט בלבן היא פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית וחוקרת בתחום הפיזיקה הביולוגית - חקר מערכות ביולוגיות בשיטות ובגישות פיזיקליות.
זכתה לפרסום ב-2004 כשפרסמה מחקר בנושא חיידקים מתמידים, בו הראתה כי אחת הדרכים בהן חיידקים שורדים טיפול אנטיביוטי, היא האטת או עצירת החלוקה.