האויבים העיקריים של הדולפינים הם הכרישים, ולעיתים הם נושאים צלקות המתעדות מפגש עם כריש. גם הקטלנים (השייכים למשפחת הדולפיניים אך ההתייחסות העממית אליהם היא כאל לווייתנים) ("Killer whale"), שמהירות השיוט שלהם גבוהה משל הדולפינים, טורפים לעיתים דולפינים.
אויב נוסף של הדולפינים הם הדייגים. בסמוך למספר מיני דולפינים שוחות להקות דגי טונה. עקב קרבה זו מוצאים דולפינים רבים את מותם כתוצאה מהסתבכות ברשתות דיג שנפרסות לציד הטונה. ישנם פתרונות טכנולוגיים לפתרון בעיה זו, כגון החלטת האו"ם משנת 1991 לקצר בחצי את אורך הרשתות, או שימוש ברשתות שמאפשרות היחלצות של הדולפינים. במדינות רבות מודבקת תווית מיוחדת "Dolphin Safe" על קופסאות טונה, שמציינות כי שיטות הדיג של הטונה הן ידידותיות יותר כלפי הדולפינים. עם זאת, שיטות דיג אלה אינן מבטיחות בוודאות שלא ניצודו דולפינים כשלל לוואי במהלך דיג הטונה. בישראל נהגו במשך תקופה קצרה בסוף שנות החמישים אף לצוד דולפינים שהפריעו לדייגים. תופעה ידועה נוספת בהקשר זה היא עלייתם אל החוף (החפתם) של דולפינים, שעלולה להיגרם ממגוון סיבות כמו פגיעה בסונאר שלהם, טפילים, חיידקים, מחלות ועוד.
בשל אופיים הנוח, האינטליגנציה שלהם ויחסם הידידותי לבני האדם, מוצגים דולפינים רבים בשביה בדולפינריומים ומשתתפים בהופעות מול קהל.
מיון.
בקבוצה זו שתי על-משפחות:
פטי הרסט
פטרישה קמפבל הרסט (אנגלית: Patricia Campbell Hearst; נולדה ב-20 בפברואר 1954), כיום, פטרישה הרסט שואו. נכדתו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. קורבן חטיפה שזמן קצר לאחר מכן הפכה לפושעת בעצמה: היא שדדה בנק ונשלחה לכלא.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
הרסט, בתם השלישית מתוך חמשת ילדיהם של רנדולף אפרסון הרסט וקתרין ווד קמפבל, נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. היא בילתה את שנות נעוריה בפרבר הילסבורו ולמדה בבית הספר לבנות "קריסטל ספרינגס" ובבית הספר "סנטה קטלינה" במונטריי. היא למדה במכללת מנלו באתרטון, קליפורניה, לפני שעברה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אביה של הרסט היה רק אחד ממספר יורשים של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט, ולא היה מעורב בעסקי המדיה של המשפחה, ולכן הוריה לא ראו צורך לנקוט באמצעים לביטחונם האישי של ילדיהם. בזמן חטיפתה, הרסט הייתה בשנת הלימודים השנייה בברקלי, שם למדה תולדות האמנות. היא גרה עם ארוסה, סטיבן וויד, בדירה בברקלי.
החטיפה.
הרסט נחטפה ב-4 בפברואר 1974 מדירתה שבברקלי על ידי קבוצה שמאלנית זעירה בשם צבא השחרור הסימביונזי (SLA). הארגון סירב להחליפה תמורת חבריו הכלואים ודרש מזון בשווי של 400 מיליון דולר עבור כל עניי קליפורניה. משפחתה תרמה מזון בשווי 6 מיליון דולר לעניי אזור מפרץ סן פרנסיסקו. גם לאחר מכן סירב הארגון לשחררה בטענה שהמזון היה באיכות נמוכה.
על פי עדותה המאוחרת של הרסט, היא הוחזקה במשך שבוע בארון, מכוסת עיניים ועם ידיה קשורות, ובמהלכה מייסד ומנהיג הארגון (דונלד דפריז) איים עליה שוב ושוב במוות. היא הוצאה מהארון לארוחות עם כיסוי העיניים, ובהמשך החלה להצטרף לדיונים הפוליטיים של הארגון. היא קיבלה פנס לקריאה ומסמכים פוליטיים של צבא השחרור הסימביונזי. הרסט הייתה כלואה בארון במשך שבועות ארוכים, ואחריה אמרה, "דפריז אמר לי שמועצת המלחמה החליטה או חושבת להרוג אותי או שאני אשאר איתם, וכדאי שאתחיל לחשוב על זה כאפשרות". הרסט גם אמרה כי הוצעה לה הבחירה להשתחרר או להצטרף לארגון.
כשנשאלה להחלטתה, הרסט אמרה שהיא רוצה להישאר ולהילחם עם צבא השחרור הסימביונזי. כיסוי העיניים הוסר, מה שאיפשר לה לראות את שוביה בפעם הראשונה. לאחר מכן קיבלה שיעורים יומיומיים על תפקידיה, במיוחד תרגילי נשק. אנג'לה אטווד אמרה להרסט כי האחרים חושבים שהיא צריכה לדעת מהו החופש המיני ביחידה; על פי עורך דינה, הרסט נאנסה על ידי ויליאם "ווילי" וולף ומאוחר יותר על ידי דפריז.
ב-3 באפריל 1974, חודשיים לאחר שנחטפה, הרסט הודיעה בקלטת אודיו כי הצטרפה לצבא השחרור הסימביונזי ולקחה את השם "טניה" (בהשראת הכינוי של תמרה בונקה, חברתו של צ'ה גווארה).
שוד בנק היברניה.
ב-15 באפריל 1974 צולמה הרסט מנופפת ברובה סער במהלך שוד סניף סאנסט של בנק היברניה. מסרים שהגיעו ממנה מאוחר יותר הבהירו שהיא שינתה את שמה ל"טניה", והפכה נאמנה למטרות ה-SLA. הוצא צו למעצרה והיא אכן נעצרה ב-18 בספטמבר 1975 בדירה יחד עם חברים נוספים של הארגון. בינתיים, הותקף ונשרף מטה נוסף של הארגון על ידי 500 שוטרים, ובמהלך אותה פשיטה נהרגו רוב חברי הארגון.
במשפטה, שהחל ב-20 במרץ 1976, טענה הרסט שהיא נכלאה בארון ועיניה כוסו, חוותה התעללות פיזית ומינית, וכתוצאה מכך נאלצה להצטרף ל-SLA. נטען שהיה מדובר במקרה חמור של תסמונת סטוקהולם, שבו חטופים מגלים סימפתיה לחוטפיהם. הרסט טענה עוד שהיא הוכרחה לבצע את חלקה בשוד באיומים.
ההגנה במשפטה לא הצליחה לזכותה והיא הורשעה בשוד בנק. עונשה הופחת לאחר 22 חודשים על ידי הנשיא ג'ימי קרטר. הרסט השתחררה מהכלא ב-1 בפברואר 1979. הנשיא קלינטון העניק לה חנינה בחודש ינואר 2001, במהלך השבועות האחרונים של כהונתו.
לאחר השחרור מהכלא.
חודשיים לאחר שחרורה מהכלא התחתנה הרסט עם ברנרד לי שו (1945–2013), שוטר שהיה חלק מהצוות ששמר עליה בזמן ששוחררה בערבות. נולדו להם שני ילדים, גיליאן ולידיה הרסט-שו. הרסט השתתפה בקרן המסייעת לילדים עם איידס, והיא פעילה בפעולות צדקה אחרות ופעילויות גיוס כספים.
הרסט פרסמה את ספר הזיכרונות "כל דבר חשאי", שנכתב יחד עם אלווין מוסקבה, בשנת 1981. אחר כך הפיקה עבור ערוץ הנסיעות סרט תיעודי שכותרתו "סודות סן סימאון עם פטרישיה הרסט", בו הציגה את אחוזת טירת הרסט של סבה.
הרסט לוהקה למספר סרטים, ביניהם סרטיו של הבמאי ג'ון ווטרס: "נער שוליים", "אמא סדרתית", "פקר" ו"ססיל בי. דמנטד". האחרון שברשימה עוסק, למרבה העניין בכוכבת הוליוודית בשם האני וויטלוק (מלאני גריפית) שנחטפת על ידי קבוצת טרוריסטים קולנועיים השואפת להופכה לשחקנית הראשית בסרט הגרילה שלהם. במהלך הסרט עוברת וויטלוק מהפך מפנים יפות ומפונקות לכדי אידאולוגית מהפכנית המוכנה גם להפר את החוק למען המטרה. עם זאת בסיפור זה, המקביל לסיפורה של הרסט, משחקת פטי הרסט עצמה דווקא את האם המודאגת של פידג'ט, הצעיר בקבוצת המהפכנים. במסגרת תפקידה היא קוראת לבנה שוב ושוב לנתק עצמו מהגרילה התרבותית ולשוב סוף סוף הביתה.
אטילה מלך ההונים
אטילה ההוני
אטילה (406? – 453), ידוע גם כאטילה ההוני, היה מלכם של ההונים משנת 434, ושלט במשך 19 שנים על אימפריה אירופית. גבולות האימפריה ההונית נמתחו מנהר הריין שבמרכז אירופה, עד לים הכספי ומנהר הדנובה עד לים הבלטי. על אף שלאחר מותו קרסה האימפריה ההונית ולא הותירה אחריה מורשת ראויה לשמה, נותר אטילה דמות אגדית בהיסטוריה האירופית, והוא נזכר בסיפורי עם רבים כהתגלמות הרוע והאכזריות.
רקע.
ההונים היו שבט נוודים מהערבה האסייתית, אשר פלש במהלך המאות הרביעית והחמישית לאירופה. ההונים הופיעו לראשונה על במת ההיסטוריה בדרום-מזרח אירופה, בסביבות 370 לספירה.
הדעות והידיעות לגבי מוצא ההונים, לוטים בערפל ונמצאים במחלוקת. חוקרים רבים משערים כי האבות הקדמונים של שבטי ההונים הם שבטי השְׂיוֹנְגנוּ (סינית: 匈奴, פיניין: Xiōngnú, וייד-ג'יילס: Hsiung-nu) שם שהוא המונח הסיני לקונפדרציה של שבטים נוודים, שמקורם אינו ידוע. הם הופיעו בין המאה השלישית לפנה"ס, למאה הרביעית. ההונים שלטו על חלקים גדולים ממרכז אסיה, תחת שליט מרכזי המכונה "שאנְיוּ". השיונגנו מוזכרים לראשונה במקורות הסיניים בשנת 230 לפנה"ס, אבל היו מוכרים בסין, כנראה, עוד קודם לכן, ונראה שהייתה להם השפעה על אמנות הלחימה בסין בתקופת המדינות הלוחמות. יכולתם הצבאית והניידות של פרשיהם הטילו אימה על הסינים עד כדי כך שצ'ין שה-חואנג, קיסר סין הראשון ומייסד שושלת צ'ין, הורה לבנות את החומה הגדולה, על מנת להגן על סין מפני התקפותיהם. על פי ההיסטוריה הסינית סופה של ההגמוניה של שבטי השיונגו, הגיע לאחר תבוסות צבאיות שנחלו מהסינים ומהשבטים הסמוכים, ונדחקו בחלקם מערבה, והתפזרו. ייתכן שתהליך זה הביא לפריצת השבטים ההוניים אל תוך אירופה. התאוריה כי ההונים הם צאצאים של השיונגו איננה מבוססת דיה, וקיימות גם טענות השוללות זאת.
הם תוארו על ידי היסטוריונים רומאים כברברים מבעיתים, האוכלים בשר נא ועושים הכול על גבי הסוסים שלהם, אפילו ישנים. לאחר שהשתלטו על האוסטרוגותים, על הוויזיגותים ועל שבטים גרמאניים אחרים, נעו ההונים לכיוון האימפריה הרומית המזרחית. בשנת 432 אוחדו ההונים תחת מנהיג אחד, רוגה. לאחר מותו ב-434, ירשו אחייניו, בלדה הבכור ואטילה הצעיר, את ממלכתו.
מעט מאוד ידוע על הרקע של אטילה. מקורות היסטוריים משניים מתארים אותו כאדם נמוך, בעל מבנה גוף רחב וראש גדול, בעל מראה אסייתי עם אף שטוח ועור שזוף. גם מקור שמו איננו ברור והחוקרים חלוקים בדעותיהם: תאוריה אחת טוענת, כי הוא נגזר משפות טורקיות במשמעות של "שליט"; אחרים טוענים שמקורו בשפות גרמניות-גותיות במשמעות של "אב"; טענה שלישית היא, ששמו הידוע בצורה הנוכחית הוא גרסה גרמנית לשם בשפה ההונית שלא שרד את מבחן הזמן.
קורות חייו.
שלטון משותף עם אחיו בלדה.