מאז ינואר 2003 מפעיל מכון סאמיט, במסגרת תוכנית הפרטה של משרד הרווחה, גם את השירות למשפחות אומנה וקלט חירום במחוזות ירושלים והדרום. משפחות האומנה מטפלות בילדים בסיכון, ילדים עם נכות וילדים עם פיגור שכלי.
בשנת 2008 החל המכון להפעיל מרכז הורים למתבגרים בשיתוף עם עיריית ירושלים והמוסד לביטוח לאומי, הנותן מענה טיפולי באמצעות הדרכת הורים או טיפול משפחתי להורים של מתבגרים.
פעילות.
שלוש מתוכן הן מסגרות המתבססות על קהילה טיפולית ודירות המשך, המציעות גם גישות התנהגותיות לטיפול במשתקמים עם אישיות גבולית, הפרעות חרדה, טורדנות כפייתית והפרעות נפשיות נוספות. משנת 2015 פועלת ביחידת המתבגרים תוכנית DBT הפתוחה גם בפני משתקמי הדיור המוגן ויחידת המבוגרים. ביחידות המבוגרים והמתבגרים מקבלים המטופלים ליווי פסיכותרפויטי שוטף מצוות עובדים מקצועיים ביניהם חברי ההנהלה, פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, דיאטנית ומדריכים. עם המעבר משלב לשלב, הולכת וגוברת רמת העצמאות של המשתקמים. זמן השהייה בתוכנית הוא כשלוש שנים, והוא כולל שנה עד שנה וחצי במסגרת אינטנסיבית ולאחריה מגורים עצמאיים יותר בדירות שכורות, לרוב במסגרת הדיור המוגן. במסגרת הדיור המוגן מוצע למשתקמים מפגש שבועי עם מתאמת טיפול ועם מדריכה שיקומית.
גישת הקונפליקט
גלאט
חיים אתגר
חיים דב אתגר (נולד ב-22 בנובמבר 1974) הוא כתב תרבות ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
אתגר נולד למשפחה ישראלית בארצות הברית, בנם של העיתונאית לאה אתגר ופרופ' לכלכלה מיכאל אתגר, חוקר, מרצה ומומחה לשיווק יליד פולין. המשפחה חזרה לישראל ב-1978 כשהיה בגיל 4 והם התגוררו בהרצליה פיתוח. עבד בהיותו תלמיד תיכון כעיתונאי בעיתונים "מעריב" ו"מעריב לנוער". למד משפטים במכללה למנהל ובמקביל השלים תואר ראשון במחלקת הדרמה של החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2000–2005 הופיע במופעי סטנד-אפ במועדונים צוותא וקאמל קומדי קלאב. בשנת 2001 קיבל תפקיד ראשון בתיאטרון, בהצגה "המורדים" של עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי, ולאחר מכן שיחק גם בהצגה "מקבת'" שהעלה התיאטרון. באותה שנה השתתף בתוכנית "המצב" של זכיינית ערוץ 2 "טלעד", לצידו של אברי גלעד. ב-2002 הנחה לצד העיתונאי שאול ביבי תוכנית בערוץ 10. במהלך אותה שנה שיחק בסרט "פיתוי" של ערן ריקליס על פי רומן של רם אורן. כיכב במספר דרמות בערוץ HOT3 ומילא מספר תפקידי אורח בסדרות ישראליות. בשנת 2003 הנחה את התוכנית "אלי נגד העולם" בערוץ ביפ.
בשנים 2001–2003 שימש ככתב ב"חדשות ערוץ הספורט". במהלך השנים 2001–2005 שימש ככתב בתוכנית הבידור "ערב טוב עם גיא פינס". ב-2004 הגיש למשך כשנה את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בגלי צה"ל לצידו של שרון טייכר.
ב-2006 הצטרף לערוץ 10, שם שימש ארבע שנים ככתב לענייני תרבות וכראש הדסק לענייני תרבות. בשנים 2008–2011 הגיש את תוכנית הבוקר בערוץ 10, וכתב טור קבוע ופופולרי ב"נענע 10". בשנת 2009 הנחה את תוכנית הריאליטי "הבלוק".
בשנת 2011 החל לשמש ככתב בתוכנית "אנשים" ב"קשת", ערוץ 2, וכן שידר פינות קבועות בתוכנית הבוקר של הזכיינית.
ב-2012 הנחה את השעשועון "זוג במבצע" בערוץ 2. באותה שנה השתתף בעונה השנייה של תוכנית המציאות "בקרוב אהבה". במאי 2013 החל להנחות את פאנל התוכנית "מה אתם אומרים?", לצד קותי סבג וסיון קליין, בערוץ 2. בדצמבר 2014 החל להנחות את תוכנית הפאנל "מה אתם שומעים?", בהשתתפות קותי סבג וסיון קליין בערוץ 24.
באוגוסט 2015 החל להנחות את התוכנית "הכל אישי" בערוץ 2, המשודרת מנובמבר 2017 בקשת 12.
ב-2015 וב-2019 הגיש את הפינה הנלוות לאח הגדול - "רגע לפני".
החל מ-2017 מגיש את "המתחזים" ששודרה בערוץ 2 וכיום בקשת 12.
החל מ-2019 מגיש את התוכנית "יצאת צדיק" לאחר פרישתו של המנחה הקודם חיים הכט.
החל מ-2020 מגיש את התוכנית "חשיפה" שבקשת 12.
ב-22 בדצמבר 2020 שודר בקשת 12 סרטו הדוקומונטרי של אתגר "אבא, אתה כבר לא ילד", בו הוא חושף לראשונה את חייו האישיים מול המצלמה.
חיים אישיים.
בעבר אתגר העיד על עצמו כי הוא משתייך לצד השמאלי של המפה הפוליטית, אולם ב-2016 כתב שבמשך הזמן הפך לאיש ימין ואף ביקר בשומרון. מעט אחר כך צידד במניעת פרסומים ביקורתיים אודות ראש הממשלה בנימין נתניהו בעיתון "ישראל היום" ואמר שהוא מקבל "בהבנה מוחלטת" את מניעת הביקורת על נתניהו, בנימוק ש"כמעט בכל גוף תקשורת יש כללים ומגבלות. מי שרוצה לעבוד במקום מסוים חייב לקבלם".
ב-5 ביוני 2018 התחתן אתגר עם בת זוגו, העורכת ענבל הרצברג. לזוג שתי בנות.
הערות שוליים.
דוכס ונציה
הדוג'ה או דוכס ונציה (באיטלקית: Doge, בוונטית: Doxe, מלטינית: Dux - "מנהיג צבא" או "דוכס"), היה תוארו של העומד בראשות הרפובליקה של ונציה. הדוג'ה כיהן הן בראש הסנאט הוונציאני, והן כשופט עליון של הרפובליקה.
נושאי המשרה נבחרו לכל ימי חייהם מבין משפחות האצולה של העיר. על פי הנוהג המקובל, נבחר בעל ההשפעה הרבה ביותר מבין זקני האצולה, כאשר לרוב נבחר אציל בא בימים, על מנת שכהונתו תימשך זמן קצר (ותמנע ממנו לרכוש השפעה רבה מדי שתביא להעברת התפקיד לבן משפחה אחר).
היסטוריה.
ראשון הדוג'ים.
על פי ה"כרוניקום ונטום" ("Chronicon Venetum" - "דברי ימי ונציה") ספרו של ההיסטוריון יוחנן הדיאקון, שנכתב בשנת 1000 לערך, ראשון נושאי התואר דוכס ונציה, נשא תואר זה בשנת 700 לערך. הדוכס החליף את המנהיגים של ההתיישבויות השונות באזור לגונת ונציה, ולמעשה שימש נציגו של קיסר קונסטנטינופול, אשר באופן רשמי שלטה בלגונה. בדומה לתפקיד הקיסר, גם הדוג'ה עמד בראש המערכת הצבאית, השלטונית, המשפטית והדתית של יישובי הלגונה.
בחירת הדוג'ה.
הדוג'ה נבחר מבין אנשי משפחות האצולה של ונציה. לאחר שמספר דוכסים ניסו להביא לבחירת בני משפחתם אחריהם, נחקק חוק האוסר על דוג'ה להשפיע על בחירת הדוכס היורש אותו או להציע שם של יורש. בשנת 1172 הוחלט כי ועדה של 40 אנשי אצולה תבחר את הדוג'ה. חברי הוועדה נבחרו על ידי ועדה של ארבעה חברים מבין חברי המועצה הגדולה של ונציה. הוועדה הגדולה, שמנתה 12 חברים, נבחרה אף היא מדי שנה על ידי הסנאט הוונציאני. בשנת 1229 אירע תיקו בהצבעת חברי הוועדה, ועל כן תוקן מספר חברי הוועדה הבוחרת ל-41 אנשי אצולה.
בשנת 1268 שונתה שיטת הבחירה לבחירת הדוכס. שיטה חדשה זו נותרה בתוקפה עד נפילת רפובליקת ונציה בשנת 1797, כאשר נכבשה על ידי נפוליאון בונפרטה. מטרת שיטת הבחירה החדשה הייתה לצמצם ככל האפשר את השפעת משפחות האצולה החזקות ומניעת בחירה חוזרת של דוכסים מבין בני משפחות אלה.
על פי שיטת בחירה מורכבת זו, 30 מחברי המועצה הגדולה נבחרו בהגרלה. מבין 30 אלה נערכה הגרלה נוספת ונבחרו תשעה חברים. תשעה חברים אלה בחרו ועדה של 40 איש, מהם נבחרו בהגרלה 12 חברים, אשר בחרו 25 חברים מבין המועצה הגדולה. מבין 25 חברים אלה נערכה הגרלה ונבחרו תשעה חברים, אשר בחרו 45 חברים לוועדה. מבין 45 חברים אלה, נערכה הגרלה ונבחרו 11 חברים, ו-11 חברים אלה בחרו את 41 החברים בוועדת הבחירה של הדוכס.
לאחר בחירת הדוכס, ובטרם נשבע אמונים לתפקידו, הוצג הדוכס הנבחר לאנשי ונציה בקריאה: "זהו הדוג'ה שלכם, אם תרצו בו", והקהל הריע לאשר את הבחירה, כך נוצר מצג שלכלל אנשי ונציה השפעה על בחירת הדוכס, וכי הקהל יכול, אם אינו רוצה דוכס מסוים, גם למנוע את בחירתו בכך שאינו מאשרר אותה. בנוסף, טקס זה נועד להראות שהדוכס הנבחר הוא משרתו של כלל הציבור הוונציאני, ולא רק של משפחות האצולה.
איזונים ובלמים.
החל משנת 1268 החלה החוקה הוונציאנית (המנהגית) לכלול כללים שנועדו לכבול את כוחו של הדוכס. בין כללים אלה, לדוגמה, היה הכלל אשר דרש מהדוג'ה להמתין לנוכחות נושאי משרה אחרים בטרם פתח הודעות שהתקבלו מראשי מדינה זרים, וכן הדוג'ה לא הורשה לרכוש נכסים מחוץ לרפובליקת ונציה.
אף שהדוג'ה מונה לכל ימי חייו, המינוי נעשה לרוב בגיל מאוחר מאוד, במטרה למנוע מהדוג'ה לרכוש יתר כוח.
לאחר מותו של הדוג'ה, ועדת בדיקה (inquisitori - "אינקוויזיטורי") נערכה ובדקה את פעולתו, ואם נקבע כי התרשל במעשיו, פיצויים נלקחו מעזבונו לטובת הרפובליקה.
משכורתו של הדוכס הייתה קטנה, ונקבעה על ידי מועצת הרפובליקה. בשל עובדה זו הותר לדוכסים להמשיך ולעסוק במסחר.
כללי טקס.
לצד תפקידיו הפוליטיים והשלטוניים של הדוכס, נשא הדוכס מספר תפקידים טקסיים. הידוע שבהם היה תפקיד הדוכס בטקס הנישואים השנתי הסמלי שנערך בין העיר ונציה לבין הים. במהלך טקס זה, השליך הדוכס טבעת נישואין מהבקנטאור - הסירה הטיקסית, אל הים האדריאטי.
טקס זה נערך כדי להעלות על נס את כיבוש דלמטיה על ידי הדוג'ה פייטרו השני אורסאולו בשנת 1000, ונערך מדי שנה ביום העלייה לשמים.
בנוסף עמד הדוכס בראש התהלוכות הדוקליות שיצאו מכיכר סן מרקו.
החל מהמאה ה-14 לבש הדוכס לראשו את הכתר הטקסי של הדוכסים שכונה "corno ducale" - "כתר הדוכס". מדי שנה, ביום שני שלאחר חג הפסחא נערכה תערוכה מבזיליקת סן מרקו לכנסיית סן זכריה ובה העניק אב המנזר לדוכס כתר חדש שנוצר על ידי נזירות המנזר הסמוך לכנסייה.
אחרון הדוג'ים.
אחרון הדוכסים היה לודוויקו מאנין, אשר אולץ לוותר על כיסאו ב-12 במאי 1797 בעקבות כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה. אף שלאחר תבוסת נפוליאון ניסתה ונציה להתנגד לשלטון האוסטרי בעיר על ידי הכרזה על הקמה מחודשת של הרפובליקה, לא נבחר דוכס חדש.
דוכסי ונציה
דוכסי ונציה - הדוג'ים, שלטו במשך תקופה של כ-1,000 שנה ברפובליקה של ונציה. 120 דוכסים נשאו בתואר זה.