בראש הרשות המבצעת עומד המושל שנבחר לקדנציה של ארבע שנים. המושל מוגבל לשתי קדנציות רצופות, אך אין הגבלה למספר הקדנציות הכוללת. הבחירות למושל מתקיימות יחד עם בחירות אמצע הקדנציה. אריזונה היא אחת מהמדינות הבודדות בהן לא קיים תפקיד סגן המושל, ובמקרה שהמושל מפסיק למלא את תפקידו מחליף אותו מזכיר המדינה.
האספה המחוקקת של אריזונה מורכבת משני בתים - בית הנבחרים בו יש 60 חברים וסנאט בו יש 30 חברים שכולם נבחרים לקדנציות בנות שנתיים עם רוב לרפובליקנים בשני הבתים מאז 1993. כל בוחר מצביע עבור שני מועמדים לבית הנבחרים ומועמד אחד לסנאט שייצגו את מחוז הבחירות שלו. חברים בבית המחוקקים לא יכולים לכהן יותר מארבע קדנציות רצופות.
בבית המשפט העליון של אריזונה מכהנים חמישה שופטים שממונים על ידי המושל מתוך רשימה שהמרכיבה ועדה דו-מפלגתית. נשיא בית המשפט נבחר על ידי השופטים לקדנציה של 5 שנים.
מאז בחירתו של דווייט אייזנהאואר הרפובליקני ב-1952 ועד 1992 רוב תושבי אריזונה העדיפו את המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות. הדמוקרט לינדון ג'ונסון היה היחיד שהיה קרוב לניצחון במדינה אך הפסיד ב-5,000 קולות ליליד המדינה בארי גולדווטר. ביל קלינטון סיים מסורת זו כשניצח ב-1996 עם יותר משתי נקודות מהמועמד הרפובליקני, אך מאז בחרה המדינה במועמד הרפובליקני לאורך השנים עד שנשברה המסורת בשנית וב-2020 העדיפו תושבי המדינה את ג'ו ביידן הדמוקרטי על דונלד טראמפ הרפובליקני. למרות זאת, התמיכה של אזרחי המדינה ברפובלקנים מתבטאת בעיקר בבחירות הפדרליות, אולם בבחירות הארציות שניים מששת המושלים האחרונים היו דמוקרטים.
ב-4 במרץ 2008 החליט ג'ון מקיין לייצג את המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ובכך היה המועמד הראשון לנשיאות מהמדינה מאז בארי גולדווטר ב-1964.
לאריזונה ייצוג של 11 אלקטורים בבחירות לנשיאות. הסנאטורים המייצגים את המדינה הן קירסטן סינמה ומארק קלי מהמפלגה הדמוקרטית.
נישואים חד מיניים.
בשנת 2006 הייתה אריזונה למדינה הראשונה שדחתה את "הצעה 107" שאוסרת על נישואים אזרחיים מאותו המין ואף על איגוד אזרחי, עם זאת, בשנת 2008 אישרו מצביעי אריזונה את הצעה 102 שאמנם אוסרת נישואים אבל מתירה איגוד אזרחי. סקר שנערך ב-2011 מצא כי 44% מאזרחי המדינה תומכים בנישואים חד מיניים בעוד 45% התנגדו ו-12% לא החליטו. שאלה נפרדת באותו הסקר מצאה כי 72% מהנשאלים תמכו בהכרה משפטית של זוגות חד מיניים.
ב-17 באוקטובר 2014 הודיע היועץ המשפטי לממשלה באריזונה, טום הורן, כי משרדו לא יתנגד עוד להכרה בנישואים של בני זוג מאותו המין ובכך הפכה אריזונה למדינה ה-31 בארצות הברית שמכירה בכך.
כלכלה.
התמ"ג של מדינת אריזונה בשנת 2011 היה 259 מיליארד דולר, מה שמציב אריזונה כבעלת כלכלה גדולה יותר משל ניו זילנד, פינלנד, ואירלנד. ענפי התעסוקה הגדולים הם בריאות, תחבורה וממשלה. ההכנסה לנפש באריזונה 40,828 דולר (מדורגת במקום 39 במדינות ארצות הברית). ההכנסה החציונית לבית אב היא 50,448 דולר. לפני שנים רבות היו חמישה ענפי כלכלה בולטים באריזונה: נחושת, כותנה, בקר, הדרים ותיירות. גם בתחילת המאה ה-21 נחושת היא עדיין משאב הטבע החשוב ביותר במדינה, המספקת כשני שלישים מהנחושת הנכרית בארצות הברית כולה.
שיעור האבטלה באריזונה, נכון למרץ 2016, הוא 5.4%.
דמוגרפיה.
באריזונה, הלבנים נחשבים רוב האוכלוסייה.
כמו הרבה ממדינותיה של ארצות הברית, באריזונה יש מיעוט היספני שמספרו, גדל במהירות.
קבוצות נוספות כוללים: שחורים, אסייתים, אינדיאנים (תושבים ילידים) ומעורבים.
נכון ל-2009, חמש הקבוצות האתניות הגדולות ביותר באריזונה הן: מקסיקנים(27.4%), גרמנים (16%), אירים (10.8%), אנגלים (10.1%) ואיטלקים (4.6%). נכון ל-2010, 7.9% מהאוכלוסייה הם מהגרים בלתי חוקיים השני בגובהו בארצות הברית שנייה לנבדה עם 8.8%.
הערים הגדולות.
בירתה של אריזונה היא העיר: פיניקס, והיא גם העיר הגדולה באריזונה.
שומר
ארץ שוּמֵר השתרעה על רובו של אזור הנמצא בדרום מסופוטמיה אשר בדרום עיראק המודרנית. לדעת החוקרים, התרבות השומרית היא אחת התרבויות הראשונות בתולדות האנושות. לפי ההנחה המקובלת, ראשיתה של תרבות זו בסביבות שנת 3500 לפנה"ס. שומר הייתה מחולקת בין ערי-מדינה שנלחמו באופן תדיר זו עם זו.
לתרבות זו מיוחסות כל ההתחלות של ציוויליזציה מתקדמת שעתידות היו לשמש כבסיס לתרבות האירו-אסיאתית: המצאת הגלגל, כתב היתדות, מדע, מתמטיקה, בתי משפט ועוד. תרבות זאת זוהתה לראשונה בשנת 1869 על ידי הצרפתי ז'יל אופרט שחקר לוחות בכתב יתדות. הוא קרא לתרבות שומר.
רקע.
ראיות ארכאולוגיות מראות רציפות ההתיישבות בדרום מסופוטמיה החל מ"תקופת עובייד" ( 5900 - 4300 לפנה"ס). התרבות נקראת על שם המקום בו זוהו לראשונה שרידיה בדרום מזרח מסופוטמיה (שמו העתיק ארידו). מדובר בתרבות פרה-היסטורית שקדמה לשומרים. התרבות מאופיינת בקרמיקה מיוחדת ובישובים גדולים. בכפרים נתגלו סימנים של חקלאות המבוססת על גידול שעורה וחיטה בעזרת טכניקות פשוטות של השקיה. נמצאו מבנים גדולים ובהם מקדשים. שרידי התרבות התגלו באזור נרחב בהרי הזגרוס, צפון סוריה (של היום) וחופי המפרץ הפרסי. הפיזור הרב של הממצאים ייתכן ומרמז על פעילות מסחרית ומושבות של סוחרים.
בתחילת האלף הרביעי לפנה"ס הופיעה תרבות חדשה המאופיינת בקרמיקה פשוטה ושימושית המיוצרת בכמויות גדולות, ביישובים עירוניים גדולים עם מבנים מונומנטליים ובמערכות השקיה מורכבות. שרידי התרבות התגלו ראשונה בוורכה (warka) היא אורוכ העתיקה (ארך בתנ"ך).
המונח "שומרי" שניתן למתיישבים החדשים הוא כינוי המופיע לראשונה אצל האכדים. יש חוקרים הטוענים שהשומרים כינו את עצמם "שחורי הראש" (בשומרית: סא-גי-גא) ואת ארצם "ארץ האדונים-האזרחים" (בשומרית: ki-en-gir). במצרים כונתה הארץ "סינגר", ומכאן שמה בעברית "שנער".
השומרים היו עם לא-שמי. השפה השומרית היא מיוחדת ואינה דומה לשפות אחרות. יש מספר השערות לגבי מוצאם. השערה אחת היא שהם עם של דייגים ששכן לחופי המפרץ הפרסי (מכאן החשיבות הדתית שהם מייחסים לדילמון (כנראה האי בחריין). הם הגיעו לדרום מסופוטמיה כמתיישבים בתקופה של עליית מי המפרץ באלף הרביעי לפנה"ס. באותה תקופה הייתה עלייה של פני הים של למעלה משלושה מטר וקו החוף של המפרץ הפרסי היה כ-200 ק"מ צפונית מערבית מקו החוף היום. השערה שנייה היא שהשומרים הגיעו למסופוטמיה מאסיה התיכונה דרך אזור איראן של היום.
היסטוריה.
תקופת ההתפתחות הגדולה של אורוכ הייתה ב-3400 עד 3200 לפנה"ס (תקופה הידועה בשם הארכאולוגי אורוכ IV). בתקופה זו הוקם מתחם המקדש הגדול של האלה איננה באורוכ והופיעו לראשונה לוחות כתובים. בתקופה זו חלו שינויים טכנולוגיים ושינויים גדולים בארגון החברתי. השינויים היו בתכנון ובנייה של מערכות השקיה מורכבות, שיטות ומכשירים לחרישה וזריעה, שימוש בשעורה עם שבולת בת שש שורות זרעים (במקום שתיים, מה שהוביל להגדלת היבול) והנהגת מחזור זרעים, המצאת הגלגל ושימושו באובניים לייצור כלי חרס ובעגלות להובלת משאות ובני אדם, הרחבת הביות של החמור והשימוש בו כאמצעי להובלת משא, הקמת ארגונים גדולים ומורכבים ובהם התמחות גדולה בפעילות הכלכלית, השימוש ביחידות נפח של שעורה כאמצעי תשלום אוניברסלי והמצאת הכתב וחותם הגליל כאמצעי תקשורת בארגונים המורכבים. הגידול העצום בפריון הביא לשינוי דרמטי בהתיישבות. החל תהליך מואץ של התיישבות עירונית בדרום מסופוטמיה סביב שני מרכזים: כיש וניפור בצפון האזור השומרי, ואור וארידו בדרומו. ההתיישבות העירונית מכונה על ידי החוקרים - "המהפכה העירונית". העיר אורוכ גדלה והגיעה לכ־80,000-50,000 תושבים ושטחה היה כ־600 הקטאר (כ-6 ק"מ רבועים) מבוצרים. הארגונים הגדולים היו סביב המקדש והארמון. בארגונים הכלכליים הייתה חלוקה לארגוני משנה בהתאם לפעילות הכלכלית: חקלאות, מלאכה, מסחר ושירותים. הייתה היררכיה והעובדים תוגמלו בשכר בהתאם למעמדם בארגון. השומרים הקימו גם ארגונים פוליטיים של אספות עם, מועצות זקנים ומלכים שהיו אחראיים על המערכות הדתיות והביטחוניות. שרידים של התיישבות של תושבים מתקופת אורוכ מופיעים בדרכי המסחר ברחבי המזרח התיכון דבר המרמז על פעילות מסחרית נרחבת.
בין השנים 3200 - 2900 לפנה"ס, מופיע שינוי בקרמיקה ומופיעים לוחות כתובים של תרבות חדשה. התרבות נקראת ג'מדט נאסר על שם המקום בו נתגלו הממצאים הארכאולוגיים (נקראת גם אורוכ III). התרבות הייתה המשך של תרבות אורוכ. הלוחות כללו דינים וחשבונות על הייצור והחלוקה של התוצרת לעובדים בארגונים הכלכליים. באזור נוסדו מרכזים נוספים של התרבות השומרית. העיר כיש שעל פי המיתולוגיה השומרית הייתה העיר השומרית הראשונה בה נוסדה המלוכה ולאחר מכן הערים (מצפון מערב לדרום מזרח) ניפור, איסין, שוּרפַֹכ, אומָה, לַגַש, לַרסָה, אור, ארידו. לאחר תקופת ג'מדת נאסר מתחילה תקופה ארוכה של ערים-ממלכות סביב הערים המרכזיות בשומר. התקופה נמשכת עד שנת 2330 לפנה"ס בה מוקמת האימפריה האכדית של סרגון מאכד. התקופה נקראת "תקופת השושלות הקדומות" (Early Dynastic Period - ED). נהוג להתייחס לתקופה כתקופה אחת מבחינה פוליטית וחברתית ולחלק אותה לתקופות משנה לפי היחידות הפוליטיות הבולטות בכל תקופה. שלטונן של ערי הממלכה השתרע על האזורים הסמוכים. ויש עדויות בכתב על סכסוכים בין הערים, ולעיתים הגיע מלך אחת הערים לשליטה והגמוניה על כל ארץ שומר.