אחרי מלחמת העולם הראשונה התפיסה השלטת הייתה שהעיתונות היא מקצוע והדיווח צריך להיות נטול פניות. אלא שבשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 החלו להישמע טענות נגד העיתונות האובייקטיבית. נאמר כי איננה אובייקטיבית, היא חוטאת למציאות, אינה מגינה על החלשים ואינה מאפשרת פתחון פה למי שרוצה להתבטא. הביקורות היו מחוגים אינטלקטואליים א-פוליטיים ומהשמאל הרדיקלי. החלו להתפתח עיתוני מחתרת שתפיסתם הייתה שהעיתונאי אינו רק צופה ומדווח מהצד, אלא הוא צריך להיות חלק מהמציאות ומשתתף פעיל. כיום נחשב הניו-ג'ורנליזם כז'אנר בדעיכה, אך רבות מהנורמות שעיצב משפיעות על עולם העיתונות והתקשורת הנוכחי.
אגבור
אלק רוזנפלד
אלכסיי שירוב
אלכסיי שירוב (בלטבית: Aleksejs Širovs; נולד ב-4 ביולי 1972) הוא שחמטאי ספרדי בעל דרגת רב-אמן.
נכון לפברואר 2020, מדורג במקום השלישי בספרד וה-64 בעולם לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
אלכסיי שירוב נולד בריגה, לטביה, בתקופה בה הייתה חלק מברית המועצות, הוא התבלט במשחק השחמט מגיל צעיר וסגנונו הושפע מבן ארץ מולדתו, מיכאל טל. ב-1988 זכה באליפות העולם בשחמט עד גיל 16 וב-1990 היה לסגן אלוף העולם בשחמט עד גיל 20 (ניצח איליה גורביץ') ותוך כדי כך זכה גם בתואר רב אמן.
בגביע העולם בשחמט 2007 הוא סיים במקום השני (הפסיד בשלב הגמר לגטה קמסקי).
ב-2007 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20).
ב-1990 נשא את ורוניקה אלברז לאישה בארגנטינה, השניים התגוררו בטרגונה, ספרד, ושירוב התאזרח בספרד. מאוחר יותר השניים התגרשו, אז חזר שירוב ללטביה, מבלי לוותר על האזרחות הספרדית ונשא לאישה את ויקטוריה צ'מיליטה, שחמטאית ליטאית. בשנת 2007 התגרשו, ובשנת 2010 נשא אשה בשלישית, את השחמטאית אולגה דולגובה.
בשנת 2013 הוא ניצח בתחרות שנערכה בבואנוס איירס (ראובן פלגייר סיים במקום השני).
ממשחקיו.
אלכסיי שירוב - אולג ניקולנקו (מוסקבה, 1991)
בספרו "אש על הלוח" Fire on Board מנתח שירוב את המשחק בעמודים 75-78.
לפני כן נכתבו ההערות לכרך 53 של האינפורמטור
עמדת ניתוח לאחר המסעים : 22...פה7 23. מהז3 מה:ו1 24. פה4+ מו7 25. רח6. בזמן כתיבת ההערות לאינפורמטור שירוב היה משוכנע שעמדת הלבן טובה אך כאשר הכין את החומר לספרו "אש על הלוח" בדק שירוב את הניתוחים של עצמו בעזרת תוכנת שחמט פריץ4 (שנחשבת היום כחלשה מאוד). התוכנה מצאה מסע מפתיע שמביא לשוויון בעמדה. הקורא המתענין ימצא את המסע בהערת השוליים.
בספרם של נעם מנלה וזאב זוהר "Think like a machine" מביאים המחברים דוגמה זו בעמוד 10 כדוגמה לעמדה שגם שחקנים מוכשרים ביותר לא מביאים בחשבון את המסע הנכון, כפי ששירוב עצמו, אחד השחקנים הטקטיים הטובים בעולם בתחילת שנות ה-90 לא בדק כלל משום שהמסע מנוגד לאינטואיציה האנושית.
אדינברו
ארנסט רייר
ארנסט רייר (בצרפתית: Ernest Reyer, השם שאימץ לו לואי אטיין ארנסט רה, 1 בדצמבר 1823 - 15 בינואר 1909) היה מלחין אופרה ומבקר מוזיקה צרפתי.
חייו.
ארנסט רייר נולד במרסיי. אביו, שהיה נוטריון, לא התלהב מן הרעיון, שבנו יבחר בקריירה מוזיקלית, אך לא רצה לחסום בפניו את הדרך להגשמת שאיפותיו והתיר לו ללמוד בקונסרבטואר של פריז מגיל שש עד שש-עשרה. בשנת 1839, כשמלאו לו 16, נסע לצפון אפריקה לעבוד אצל קרוב משפחה, שהיה רואה חשבון ראשי במשרד האוצר של אלג'יריה. המשרה לא התאימה לרייר, שנטה להתייחס לעבודתו כלאחר יד ולא היה ממושמע. מתוך מסמכים מנהליים עולה, שרייר כתב מאמרים וסיפורי נעורים רבים וחיבר קטעי מחול מקוריים. כמה מיצירותיו המוקדמות זכו לפרסום מקומי ולביקורות חיוביות בעיתונות האלג'ירית. בין יצירות אלה הייתה מיסה, שבוצעה בקתדרלה לכבוד ביקורו של הדוכס מאומל ב-1847.
רייר שב לפריז בעת מאורעות 1848. במהלך תקופה זו התוודע אל אנשי הבוהמה הפריזאית, בהם גוסטב פלובר ותאופיל גוטייה. דודתו, לואיז פאראנק, פרופסור לפסנתר בקונסרבטואר של פריז ומלחינה מוכשרת, הנחתה את לימודי המוזיקה של רייר. בשנת 1850 חיבר אודה סימפונית, שכללה קטעי מקהלה לטקסטים מאת גוטייה ובוצעה בתיאטרון האיטלקי. כעבור ארבע שנים, ב-1854, חיבר אופרה במערכה אחת, "אדון וולפרם", ללברית של ז'וזף מרי. הקטור ברליוז, מורה ומלחין, שמע את היצירה באופרה קומיק והתרשם מכישרונו של רייר. הוא אמר, שלמוזיקה של המלחין ממרסיי "אין דבר וחצי דבר עם הגישה המעושה והרעועה משהו למוזיקה הרווחת בפריז [...]. המלודיות שלו טבעיות [...]. במוזיקה שלו יש לב ויש בה דמיון."
בשנת 1858 חיבר בלט בשם "סאקונטאלה", שוב על פי סיפור מאת תאופיל גוטייה. הבלט הוצג עשרים וארבע פעמים עד 1860.
בשנת 1861 חיבר רייר אופרה קומיק בשלוש מערכות ושש תמונות, "הפסל", שעלילתה נכתבה בהשראת אלף לילה ולילה, ללברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה. הצגת הבכורה הייתה ב"תיאטר ליריק" בפריז ב-11 באפריל 1861. תוך פחות משנתיים הגיעה "הפסל" לשישים הצגות, הישג נכבד לתקופה.
יצירתו של רייר זכתה להכרה כלל-עולמית בשנת 1862 והמלחין ממרסיי היה לאביר לגיון הכבוד הצרפתי. בה בשנה חיבר את "ארוסטראט" |(Érostrate), אופרה בשתי מערכות. האופרה הוצגה באוגוסט 1862 בבאדן-באדן בחסות אישים רמי מעלה באירופה וזיכתה אותו בתואר "הנשר האדום" ממלכת פרוסיה.
לאחר זאת, מכל מקום, החלו המוניטין שלו לדעוך בהדרגה. האופרה "ארוסטראט", אותה אופרה שזיכתה אותו בכבוד ויקר, נכשלה לחלוטין בפריז. היא עלתה על הבמה שלוש פעמים בסך הכל ללא סיכוי להגיע להפקה באופרה של פריז.
המוכרת ביותר מבין חמש האופרות שלו היא "זיגורד" (1884); היא הייתה פופולרית מאוד בצרפת בהפקתה הראשונית שם (ביצוע הבכורה שלו היה בבריסל בתיאטר דה לה מונה בינואר 1884), ומדי פעם (אם כי לעיתים רחוקות) משיבים אותה לחיים. האופרה מבוססת על האגדות הסקנדינביות של "סאגת אדה פולסונגה" (שירת הניבלונגים), אותו מקור שממנו לקח ריכרד וגנר את הלברית למחזור הטבעת שלו. עם זאת, אין כל דמיון בין המוזיקה של "זיגורד" לזו שכתב וגנר. רייר אומנם העריץ את וגנר, אך ביצירתו הושפע יותר ממדריכו הרוחני, הקטור ברליוז. האזנה ל"זיגורד" מעלה בזיכרון את הטרויאנים או בנוונוטו צ'ליני, משום שהמוזיקה חדורה באותו הלך רוח הרואי המאפיין את יצירותיו של ברליוז.
האופרה האחרונה של רייר הייתה שלמבו (1890), המבוססת על הרומן של גוסטב פלובר. האופרה זכתה ל-46 הצגות בין מאי לדצמבר 1892. היצירה חוברה שנים אחדות קודם לכן אבל נתקלה בהתנגדות ראשונית מצד חברי הנהלה, כמוה כ"זיגורד". היא הוצגה לראשונה ב"תיאטר דה לה מונה" בבריסל ב-1890 וב"תיאטרון האמנויות" ברואן.
רייר, שהכנסותיו מן האופרות שלו לא הספיקו למחייתו, החליף את ברליוז כמבקר מוזיקה ב-Journal des débats; כמו כן עבד כספרן באקדמיה למוזיקה.
יצירותיו של רייר כוללות גם אודה סימפונית בשם "לה סלאם" לסופרן, טנור, בריטון, מקהלה ותזמורת ובלט בשם "סקונטאלה" (שהוא גם שמן של אוברטורה מפורסמת מאת קרל גולדמארק ואופרה מאת פרנקו אלפאנו.
רייר מת בלה לאבאנדו שבדרום צרפת, כ-60 קילומטרים מזרחית למרסיי.
שושלת מנליק
שושלת מנליק היא שושלת מלכים חבשים ממוצא ששלטו על חבש מ-978 לפנה"ס - 928. שושלת זו היא צאצאית של שתי שושלות על פי מסורתה שושלת בית דוד דרך אביו של מנליק שהוא שלמה המלך והשושלת האגעזית דרך אמו המלכה מקדה. שושלת זו שלטה באופן מוחלט על קיסרות אקסום במהלך כל שנות קיומה.
היסטוריה.
מוצא השושלת.
מוצאה של שושלת זו היא משתי שושלות שונות. הראשונה השושלת השליטה באזור חבש השושלת האגעזית דרך המלכה מקדה אשר הייתה המלכה ה-52 של ממלכת שבא והשנייה שושלת בית דוד הישראלית דרך שלמה המלך. משני מלכים אלו יצא בן אשר ניתן לו השם "אבנה אל חכם" ("בנו של החכם") שנודע יותר בשם "מנליק" ("בן המלך").
רשימת השליטים.
השליטים המוקדמים.
הקיסרים הנוצרים.
הטבלה הבאה מציגה את קיסרי שושלת מנליק לאחר שהם התנצרו, ובכך מתחילים באופן רשמי את האימפריה האתיופית. בתקופה זו קיסרים אלו השתמשו בשם אתיופיה והשווה אותו לשם חבש - טעות שעד היום קיימת.
שושלת כלב.
שושלת כלב שושלת קיסרי אתיופיה שמוצאם מהקיסר כלב שהוא עצמו מוצאו משושלת מנליק. שושלת זו תמשיך לשלוט באתיופיה עד אמצע המאה ה-8 כאשר האימפריה תיפול בעקבות מרד יהודית המלכה.
שאווה האקסומית.
בשנת 858 היהודים מביתא ישראל משתלטים על קיסרות אקסום, היהודים מצליחים להחזיק את אתיופיה תחתיהם עד לעליית שושלת הזאגווה וחלוקת אתיופיה, השטח המזרחי שהיה נוצרי ניתן לזאגווה והשטח המערבי של ביתא ישראל המשיך להישלט על ידי מלכי היהודים משושלת הגדעונים, על כל שטח אתיופיה הצליחו לשלוט כשלושה מלכים יהודים. במקביל שושלת המלוכה של אקסום אינה נכחדת אלא ממשיכה לשלוט על שאווה עד ששוב עולה לשלטון ב-1270.
מלכים אלו הם למעשה יורשי כתר קיסרי אקסום לאחר שנכבשה בידי היהודים, לאחר התמוטטות אקסום קיסרי אקסום מוצאים מקלט בשאווה וממשיכים לשלוט על אזור זה ומרחיבים את השפעתם לאזורים כגון הרר, דירה דאווה וגורגה.
סער (פירושונים)
תו קניה
מאוריה
איתן דרור
יגאל גולן
איתן נותב
יצחק אחיטוב
ואדי ג'לבינה
לוק וילסון
לוק קנינגהם וילסון (באנגלית: Luke Cunningham Wilson; נולד ב-21 בספטמבר 1971) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. מוכר בשל תפקידיו בסרטים "הנוכל המבריק", "לא רק בלונדינית", "משפחת טננבאום", "מועדון החברים" ו"חכם על אידיוטים" ובשל תפקידו בסדרת הטלוויזיה "מוארת" ברשת HBO ובתור פטריק "פט" דוגן בסדרת גיבורי העל "סטארגירל" ברשת The CW.
ביוגרפיה.