ביפן, כל דגמי Surface Pro מגיעים עם גרסת 64 סיביות של Windows 10 Pro ו-Microsoft Office Home &amp; Business 2016.
למכשיר יש גם מצלמה תואמת Windows Hello. הוא משלב שימוש במצלמות רגילות ואינפרא אדום כדי לאמת את המשתמש.
אביזרים.
מיקרוסופט הציגה אוסף של כיסויי סוגים חדשים, המשתמשים באותו חומר אלקנטרה כמו "כיסוי ה-"Surface Signature Type המשמש ב-Surface Laptop ו-Surface Pro 4 וזמין בארבע אפשרויות צבע שונות.
הוצגה גם גרסה מעודכנת של ה- Surface Pen, הכוללת עד 4096 רמות של תמיכה בלחץ והטיה. מיקרוסופט טוענת שזהו "העט המהיר ביותר בעולם", עם 21 אלפיות שניות בלבד. בניגוד לדגמים קודמים, הגרסה החדשה הזו של "Surface Pen" אינה כלולה ב-Surface Pro החדש.
ה-Surface Pro החדש תואם לאחור עם כל האביזרים של הדגמים הקודמים שלו, כמו ה- Surface Dial . הכיסוי החדש מסוג Surface Type ו-Surace Pen נעשים גם תואמים לאחור עם דגמים ישנים יותר כגון Surface Pro 4 ו- Surface Pro 3.
בעיות ידועות.
הייתה בעיה ב-Surface Pro שבה הוא נוטה להיכבות באופן אקראי ולהידלק זמן קצר לאחר מכן ללא אזהרה. בעיה זו מוזכרת באתר של מיקרוסופט וניתן לתקן אותה על ידי התקנת העדכונים האחרונים של Windows.
בנוסף, משתמשים ציינו "דימום תאורה אחורית" משמעותי ונרחב שבו התאורה האחורית מהמסך של ה-Surface Pro נראית על רקע בצבע אחיד.
אלכסיי מורדשוב
אלכסיי אלכסנדרוביץ' מורדשוב (ברוסית: Алексей Александрович Мордашов; נולד ב-26 בספטמבר 1965) הוא איש עסקים ומיליארדר רוסי. בעל המניות העיקרי ויושב ראש סברסטל, קונגלומרט רוסי המחזיק בחברות מתכת, אנרגיה וכרייה.
נכון ל-9 באפריל 2021, העריך מדד המיליארדרים של בלומברג את הונו האישי של מורדשוב ב-25.8 מיליארד דולר, האדם הרביעי בעושרו ברוסיה.
בדירוג פורבס, המתחשב בנכסי המשפחה כולה, מדורג מורדשוב במקום הראשון בקרב המיליארדרים הרוסים והונו מוערך ב-29.1 מיליארד דולר. באביב 2022 בעקבות המשבר הכלכלי ברוסיה וסנקציות אישיות נגדו, ההון של מורדשוב ירד לכ-18.2 מיליארד $ (לפי הערכת פורבס).
ביוגרפיה.
מורדשוב בן לפועלי פלדה שנולד וגדל בצ'רפובץ במחוז וולוגדה בברית המועצות, סיים תואר ראשון במכון ההנדסי-כלכלי בלנינגרד (כיום אוניברסיטת סנקט פטרבורג להנדסה וכלכלה ) ותואר שני באוניברסיטת נורת'מבריה בניוקאסל על הטיין בצפון-מזרח אנגליה. במהלך לימודיו פגש את אנטולי צ'ובאיס שהיה מרצה שלו לכלכלה.
את הונו הראשוני עשה בתור מנהל הכספים של מפעל המתכות בעיר מולדתו צ'רפובץ, לפני הפרטת החברה הורה לו מנהל המפעל לרכוש מניות של המפעל, הוא הקים קרנות השקעה ורכש נתח גדול מהבעלות במפעל באמצעות רכישת מניות עובדים. ב-1996 מונה למנכ"ל החברה, ותחת הנהגתו רכשה החברה חברות רבות בתחום הפלדה, הפחם והכרייה.
ב-2003 הפך לשותף בבנק רוסיה.
מ-2004 נכנס הקונגלומרט בהנהגתו לשוק האמריקאי, הוא רכש ושיפץ מפעלי פלדה בארצות הברית. ב-2011 רכשה קבוצת Renco של איירה רנרט חלק מנכסים אלו, וכלל ההשקעות של הקבוצה בארצות הברית נמכרו עד שנת 2014 בסכום נמוך מזה שהושקע ברכישתן.
מורדשוב הוא בעל המניות הגדול ביותר בקבוצת התיירות הגרמנית-בריטית TUI Travel .
ב-2012 איחד את כלל חברות כריית הזהב של הקונגלומרט ויצר מהן את התאגיד Nordgold הנסחר בבורסה לניירות ערך בלונדון, מורדשוב הודיע כי בכוונתו למחוק את החברה מהמסחר בבורסה, ובפועל מחזיק ב-91% ממניות החברה, 16% מעל מה שמתירות תקנות הבורסה הלונדונית.
ב-2015 פרש מניהול בפועל של סברסטל ומינה לתפקיד זה את ואדים לארין.
ב-2022 עקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטיל האיחוד האירופי סנקציות על אוליגרכים רוסיים בהם מורדשוב.
יואכים סימון
יואכים "שושו" סימון (Joachim "Schuschu" Simon, 12 בנובמבר 1919, ברלין - 27 בינואר 1943, בבית הסוהר בברידה) היה גרמני-יהודי, מהמדריכים המרכזיים ב"בית עליית הנוער" בלוסדרכט וממקימיה של המחתרת החלוצית בהולנד תחת הכיבוש הנאצי '"קבוצת ווסטרוויל".
תולדות חייו.
יואכים סימון נולד בברלין לאביו פריץ ולאמו לוטה לבית סאלינגר, שנפטרה זמן קצר לאחר לידתו. לסימון היה אח אחד בשם יעקב. ב-1926 החל סימון את לימודיו בבית ספר יהודי חילוני-ציוני, שהיה מיוחד במינו ונוסד 5 שנים קודם לכן. בשנת 1930 הצטרף לתנועת הנוער הציונית "קדימה", אשר התאחדה בשנת 1933 עם "ברית העולים" ויצרה את תנועת הנוער "הבונים".
ב-1932, בגיל 13, נשא אביו אישה לא יהודייה בשם טוני שהבנים יואכים וסימון אהבו אותה מאוד ונקשרו אליה. שנה מאוחר יותר, עברו ההורים לבית קטן מוקף גנים, באל ורדר (Werder), מחוץ לברלין. סיימון עבר לעיר פרנקפורט לגור עם דודתו גרטה, אשר טיפלה בו בשנות ילדותו המוקדמות והתחיל ללמוד שם בגימנסיה הגרמנית, במגמה הריאלית.
בן דודו הרמן-צבי אהרוני, העיד כי לסימון הייתה "אהבה חולנית לספרים". היה לו ארון ספרים ש״עלה על גדותיו״, נעול על מפתח והוא לא הסכים להשאיל את ספריו לאף אחד. עוד עולה מעדותו של אהרוני, כי סימון קרא גם בשפה העברית, שכן כשהיה בן 16 כתב לאחיו שהיה בארץ-ישראל, שהוא קורא בעברית את הסיפור "בלבב ימים" של ש"י עגנון ואת ״מסעות בנימין השלישי״ מאת מנדלי מוכר ספרים.
הואיל ובפרנקפורט לא היה סניף של "הבונים", הצטרף סימון לפעולות של תנועת "ורקלויטה" (Werkleute), תנועת נוער יהודית-גרמנית שנוסדה בשנת 1932 ופעלה בגרמניה ובארץ-ישראל עד להצטרפות חבריה בשנת 1938 לתנועת ״השומר הצעיר״. "הוא לא אהב אותם ומתח עליהם ביקורת רעיונית" סיפר אהרוני. סימון היה בודד והִתְאַוָּה לחבר כפי שמשתמע ממכתבו לבן גילו שאיתו החליף באותה עת מכתבים: "אני בודד נורא" (furchtbar einsam), "וכך בעצם, הייתי תמיד. אני מה שקוראים ׳מיודד׳ עם כולם, אך ידיד שאני מתאר לי אותו, לא מצאתי ומכך אני סובל."
בשנת 1935 נפטר אביו והייתה זו הפעם האחרונה בעת ההלווייה של האב, שבה נפגשו שני האחים. סימון חזר לפרנקפורט ואחיו, שהיה בהנהגת "הבונים" עלה לארץ-ישראל. בחופשת החורף של 1935, הזדמן להנהלת "הבונים" בברלין ושם הצליח לשכנע אותו בוריס אייזנשטט (ברוך אזניה), שליח "החלוץ" ותנועת הנוער מתל-יוסף, שימשיך בלימודיו ויסיים את חוק לימודיו. החוקרים הניחו כי אייזנשטט ראה בסימון מועמד שנועד למלא תפקידי הדרכה או תפקיד בכיר בהנהגת התנועה. לפני צאתו מברלין הטיל עליו אייזנשטאט מספר מטלות ללימוד עצמי. אייזנשטט, במסגרת השיקולים לקראת המשך לימודיו העלה בפני סימון את אפשרות היציאה לארץ-ישראל בתהליך מקוצר ובהיותו תלמיד, יהיה לו קל יותר להשיג רישיון עלייה. אך ״שושו״ דחה את ההצעה. הוא רצה לעבור את המסלול הרגיל והמקובל לעלייה לארץ-ישראל: הכשרה ואחריה עלייה ולא לעבור במסלול המיוחד. באביב 1936, בעקבות חוקי נירנברג, נאלץ סימון להפסיק את לימודיו בגימנסיה בפרנקפורט.
המשך לימודיו (כיתה י"ב ובחינות הבגרות) הוא יכול היה לעשות רק בברלין, מסיבות ענייניות ומשפחתיות גם יחד. הוא שמח לחזור לברלין, ונקלט בבית הספר היהודי-דתי לשנה אחת כדי להשלים את לימודיו. היקלטותו לשנה אחת בלבד מעידה על נכונותו להסתגל למסגרת זרה וחדשה ועל כישוריו. ב-3 שנות לימודיו בילדותו בבית הספר היהודי-חילוני בברלין, הוא לא למד לימודי קודש. בן דודו אהרוני העיד שאת לימודי הקודש שלו למד לבד - במקום לשחק כדורגל או לקרוא ספרות בלשית הוא ישב ולמד לימודי קודש.
בברלין חזר אל קבוצתו ב"הבונים", האם מצא בה את מה שחיפש? האם מצא בה ידידות או לפחות "חֶבְרָה טובה" כפי שציפה וכתב לג'אקומו ידידו, כשהמילה "טובה" מודגשת ארבע פעמים? מסתבר שלא. על השנה בקבוצת "ברנר", בגדוד "ברנר" של "הבונים" בברלין, העידה המדריכה, אלי פרוינד (Freund). למעלה מ-50 שנה אחרי שנפרדה ממנו עוד ניכרת הייתה בדבריה חיבה עמוקה אל ״שושו״. לדבריה, ״שושו״ השתלב ולא השתלב. הוא היה "אינדיבידואליסט 200 אחוז", וזה כנראה גרם להסתייגות ממנו. אך בד בבד, ראה עצמו כחבר בכל 100 האחוזים, וזכה להערכת חבריו.
״שושו״ היה חלק מצוות ההדרכה, אך הוא לא מצא כל עניין בשיחות שנהוגות בגיל זה, הוא גם לא מצא כל עניין בשיחות בעניינים אישיים: "היה נזהר בקפדנות מהטות את השיחה לעניינים הנוגעים בו ובאישיותו." עם זאת, התייחס ברצינות רבה לפעילות הקבוצה: הופיע בדייקנות ובמסירות לכל הפעילויות - המסיבות, השיחות והטיולים, שהתקיימו בתנועת הנוער היהודית בגרמניה באותה עת. המשיכה מדריכתו וסיפרה שהיה משתתף בפעילויות בעניין ובכובד ראש, בטיולים היה הופך להיות נער שובב, ילדותי ועליז, ובפעולות הספורט נתגלה כאמיץ לב, הוא לא ידע פחד. אפשר שהייתה זו ירושת ילדותו וקשריו עם אביו.
בסיום לימודיו נעשה ניסיון נוסף שלא הצליח לאפשר לו עלייה מיידית לארץ-ישראל. הוא נשאר ב"חברה", והיה חלק בלתי נפרד ממנה. הוא חי את חיי הקבוצה בברלין בהסתייגות מה, כמו שהסתייג מווקלויטה בפרנקפורט, מטעמים של השתייכות תנועתית. מצד שני, נחתם מבחינתו בשנה האחרונה בברלין תהליך רב-שנים: הוא שייך לתנועת "הבונים" - הוא שייך לתנועה, כפי שהוא מבין שייכות זו. כל כולו היה בשייכות הזו, עם כל המחויבויות שבה. שוב, לא היה מבחינתו כל ספק ביחס למסלול שהוא עתיד ללכת בו - הכשרה ועלייה.