עם פרסום הדו"ח אליעזר דשא התפטר מתפקידו, והסוהרים שהוזכרו בדו"ח פוטרו. באוקטובר 1958, נציב בתי הסוהר, צבי חרמון הועבר לתפקיד המנהל המדעי של המרכז למיון, הסתכלות ומחקר של בתי הסוהר, וכן ליועץ למשרד המשטרה לענייני טיפול בעבריין ושיקומו, ללא שינוי בדרגתו.
שני הסוהרים שנהרגו במרד האסירים בכלא שטה:
סמל יוסף שבח מרמת גן, ורב סוהר אלכסנדר ייגר מחולון. שני חללי המרד הובאו לקבורה בטקס צבאי מלא בבית הקברות הצבאי קריית שאול, והם קבורים זה ליד זה.
יוסף שבח נולד במצריים ב-1927. עלה לישראל בשנת 1949, התגייס בינואר 1951 לשירות בתי הסוהר, והתגורר ברמת גן.
אלכסנדר יגר נולד בצ'כיה ב-1923. עלה לארץ ב-1947, התגייס בספטמבר 1949 לשירות בתי הסוהר. הותיר אחריו את רעייתו פנינה ושני ילדים צבי ורות.
מרד שאטה
מרד שטה
שאגן אדום בוליביאני
שאגן אדום בוליביאני (שם מדעי: Alouatta sara) הוא מין קוף רחב-אף דרום אמריקאי בסוג שאגן. הוא מצוי בבוליביה ומסווג כמין נפרד מאז 1985 (הופרד משאגן אדום ונצואלי).
אורכם של הזכרים נע בין 50–56 סנטימטרים, ושל הנקבות – בין 46–49 סנטימטרים. משקלם של הזכרים הוא 5.4–9 קילוגרם. הם ניזונים בעיקר מעלים, אך אוכלים גם אגוזים, פירות ופרחים.
התנהגות.
הוא חי בקבוצות של 1–3 זכרים ו-2–7 נקבות. מפעם לפעם הזכרים הצעירים מנסים להשיג שליטה על הקבוצה. הם מתעוררים מוקדם בבוקר ומתחילים בשאגות שניתן לשמוע במרחק של 3.5 קילומטרים. מטרת השאגות לסמן את השטח שבשליטת הקבוצה. שאגות נוספות מתבצעות בערב. כמו כן הם שואגים במהלך הגשם.
האויב של הקוף הוא היגואר. כאשר הוא נמצא בסביבה הקופים עולים לצמרות העצים וזורקים משם זרדים וענפי עצים.
רבייה.
ישנה תחרות מינית אכזרית בין הזכרים בשל יחס לא מאוזן בין זכרים לנקבות. הנקבות מושכות את הזכרים על ידי הזזת הלשון כדי להזדווג. אם הזכר אינו מגיב, הנקבה עוברת לזכר אחר. תקופת ההיריון הממוצעת היא 190 יום. העולל יישאר עם אמו בין 18 ל-24 חודשים. כאשר זכר צעיר או פולש הורג את המנהיג ואת כל צאצאיו, וכך הורג כל מתחרה אפשרי.
מעינית
מְעִינִית (גם מְעִינַאִית, מַדְהָאבִּית, הַרַמִית) הייתה שפת דרום-ערב עתיקה, או צייהדית, שדוברה בתימן בתקופות הציוויליזציה העתיקה בדרום חצי האי ערב. שפות דרום-ערב העתיקות היו קבוצה בענף השמי הדרומי של השפות השמיות. אזור השימוש העיקרי במעינית עשוי היה להיות באזור אל-ג'וף שבצפון-מזרח תימן, בעיקר בוואדי מדהאב. רוב הכתובות בשפה זו נכתבו בידי המעינים, אך גם קהילות אחרות שסבבו מקדשים עממיים בוואדי מדהאב (נשּאן, קמינאהו, הרם ואינבּע) השתמשו בה כמדיום ספרותי.
היסטוריה.
הכתובות המעיניות הקדומות ביותר נכתבו באותו זמן כמו הכתובות השבאיות הקדומות ביותר, כלומר במאה ה-8 לפני הספירה, אם כי מספרן של המעיניות קטן יותר. הן באות מהערים לאורך ואדי מדהאב, מצפון-מזרח לעיר מַאְרִבּ (כיום בירת מחוז מארב). תחנות סחר מעיניות וכתובות מעיניות נמצאות גם מחוץ לדרום-ערב, כמו בנווה המדבר העתיק דדן (כיום אל-עולא בערב הסעודית), ואפילו באי היווני דלוס ובמצרים. נראה כי מעינית נעלמה כשפה כתובה לקראת סוף המאה ה-2 לפני הספירה.
פונולוגיה.
נראה שהפונולוגיה של השפה המעינית הקדומה דומה במהותה לזו של שפות דרום-ערב העתיקות האחרות. עם זאת, תופעה ייחודית למעינית היא שבכתיבת שמות זרים, האות המייצגת את הצליל /ṯ/ נכתבת במקום שבו השפות האחיות כותבות /s/. לדוגמה, השם "דֵלוֹס" נכתב במעינית [דלתֿ']. עם זאת, מעינית עדיין שומרת על הפונמה /s/ מובחנת במילים מעיניות.
כפי הנראה, מעינית מכניסה "ה" [h] שאינה אטימולוגית בכמה סופיות, כינויים ומיליות שמניים מסוימים; כמה צורות רבים גם כן מציגות את אותה תכונה: ["בהן"] /bhn/ ו-[בהנת] /bhnt/, צורות רבים של [בן] /bn/ ("בן"). השימוש ב"ה" במקרים אלה עשוי להיות שימוש באם קריאה (כתיב מלא) לייצוג תנועה ארוכה מלבד [] או [].
מאפיינים דקדוקיים ייחודיים.
בשל הכמות המוגבלת של טקסטים במעינית ששרדו, צורות רבות אינן מתועדות, אם כי יש לקוות שחשיפת טקסטים חדשים תספק עוד חומר מקורי.
מיליות.
בעוד ששבאית משתמשת במילת היחס "ל-" במשמעות "ל-, אל", או לסימון יחסת המקבל (דאטיב), במעינית לעיתים קרובות משמשת לכך התחילית "כּ-" (השוו עם "ה-" בחצרמותית).
בנוסף, במעינית המילית "כ-" לעיתים מגיעה עם תחילית נוספת "ש-" //, כמו בצירוף "בּן ש-כּ-דֿ'" // שמשמעותו "מתוך (האפשרות) ש...".
במעינית, כמו לשפות האחרות בקבוצה מלבד שבאית, יש גם מילת קישור להבעת זמן [מתי] /mty/ ("כאשר").
מילת השלילה המעינית, שעדיין לא תועדה היטב, היא "להם" /lhm/, כנראה שוב עם "ה" לסימון תנועה ארוכה [lām] הדומה ל"לם" בערבית.
פעלים.
מעינית נבדלת מיתר שפות דרום-ערב העתיקות בצורה נוספת של גזעי פעלים עם עיצור שורש שני מוכפל (פ-ע-ע-ל, fˁˁl), לדוגמה במילה [עללי] /ˁlly/, "הֶעֱלָה".
נטיית האספקט המוגמר.
כמו בשאר שפות דרום-ערב, במעינית "נטיית הסופיות" מייצגת את האספקט המוגמר (מושלם, פרפקט). אולם בניגוד לאחרות, במעינית סופיות הזוגי והרבים לא נכתבות, ועל כן המילים נראות זהות לצורת היחיד, לדוגמה: משמעות הפועל [סלא] היא "הוא הקדיש", או "שניהם הקדישו" או "הם הקדישו".
הפארק הלאומי קאולדאו
הפארק הלאומי קאולדאו (בהינדית: केवलादेव राष्ट्रीय उद्यान) או הפארק הלאומי קאולדאו גאנה, בעבר מקלט העופות של בהרטפור הוא פארק לאומי במחוז במזרח מדינת ראג'סטאן בהודו. הפארק הוא מקלט מפורסם לעופות שבו שוכנים אלפי עופות, במיוחד בעונת החורף. ידוע כי למעלה מ -350 מינים של עופות נמצאים במקום. זהו גם מרכז תיירות מרכזי עם עשרות אורניתולוגים המגיעים לכאן בעונת החורף. הוא הוכרז כמקלט מוגן בשנת 1971, ב-1985 הוא הוכרז גם כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו.
הפארק הלאומי קאולדאו הוא שטח ביצות מעשה ידי אדם המנוהל על ידי אדם ואחד הפארקים הלאומיים של הודו. השמורה מגינה על בהרטפור מפני הצפות תכופות, מספקת שטחי מרעה לבקר של הכפרים, ובעבר שימשה בעיקר כשטח ציד של עופות מים. השמורה משתרעת על שטח של 29 קילומטרים רבועים ידועה בשם גאנה (Ghana), והיא פסיפס של שטחי עשב, יערות, ביצות יער וביצות. בתי גידול מגוונים אלה הם משכן של 366 מיני עופות, 379 מיני צמחים בעלי פרחים, 43 מיני דגים, 13 מיני נחשים, 5 מיני לטאות, 7 מינים של דו-חיים, 7 מיני צבים ועוד מגוון של חסרי חוליות. מדי שנה מבקרים בפארק אלפי עופות מים נודדים לחרוף ולרבייה. המקלט הוא אחד מאזורי העופות העשירים ביותר בעולם והוא ידוע בקינון של עופות ישיבים וביקורים של עופות נודדים כולל עופות מים. העגורים הסיביריים הנדירים נהגו לחרוף בפארק זה, אך אוכלוסייה מרכזית זו נכחדה. לדברי מייסד הקרן העולמית לשימור חיות הבר פיטר סקוט הפארק הלאומי קאולדאו הוא אחד מאזורי העופות הטובים בעולם.
היסטוריה.
מקלט העופות נוצר לפני 250 שנה והוא נקרא על שם מקדש קאולדאו (שיווה) בתחומיו. במקור הוא היה שקע טבעי; והוצף לאחר שנבנה סכר שיצר את המאגר "אג'אן בונד" (Ajan Bund) על ידי המהרג'ה , אז שליט הנסיכות בהרטפור בשנים 1726–1763. הסכר נבנה במפגש של שני נהרות, הגמביר והבנגנגה. הפארק היה מקום ציד עבור המהרג'ות של בהרטפור, מסורת שראשיתה בשנת 1850, ומסעות ציד ברווזים אורגנו מדי שנה לכבוד המושל הכללי של הודו. במסע ציד אחד בלבד בשנת 1938, נהרגו יותר מ-4,273 עופות כמו ברכיות ושרשירים על ידי הלורד לינלית'גו, אז המושל הכללי של הודו.
הציד הגדול האחרון נערך בשנת 1964, אך המהרג'ה שמר על זכויות הציד עד 1972. שמורת ציד הברווזים הפרטית של המהרג'ה של בהרטפור מאז שנות ה-50 של המאה ה-19 הוגדרה כמקלט לעופות ב-13 במרץ 1976 ואתר רמסר במסגרת אמנת הביצות באוקטובר 1981. האתר הוכרז פארק לאומי ב-10 במרץ 1982, ובאותה שנה 1982 נאסר מרעה בפארק, מה שהוביל להתנגשויות אלימות בין חקלאים מקומיים לממשלה שבהן היו 7 הרוגים.
בשנת 1985 הוכרז הפארק כאתר מורשת עולמית במסגרת אמנת המורשת העולמית. הפארק הוא שמורת יער על פי חוק היערות של רג'אסטאן מ-1953, ולכן הוא רכוש מדינת רג'אסטאן של האיחוד ההודי.
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי קאולדאו שוכן 2 קילומטרים דרומית-מזרחית ל ו-55 קילומטרים ממערב לאגרה. הוא משתרע על פני כ-29 קילומטרים רבועים. שליש מהפארק הלאומי קאולדאו הוא ביצות עם תלוליות, סוללות ומים גלויים עם או בלי צמחים שקועים מתחת למים או צצים על פניהם. ברמות יש שטחי עשב עם מיני עשב גבוהים יחד עם עצים ושיחים מפוזרים הנמצאים בצפיפות משתנה. קיים גם בית גידול דומה עם מיני עשבים קצרים, כגון יבלית וזקנונית הטבעות ("Dichanthium annulatum"). יערות עם סבך של עצי קדאם ענקיים ("Neolamarckia cadamba") גדלים בכיסים מפוזרים. צמחיית הפארק כוללת 379 מיני צמחים בעלי פרחים מתוכם 96 מינים של צמחי ביצה. אזור הביצות הוא חלק מ.
מים קיימים רק בשקעים מסוימים. הצפה וייבוש חלופיים אלו עוזרים לשמור על האקולוגיה של ביצת המים המתוקים, אידיאלית לעופות מים ולציפורים מקננות. קיים גם סידור לשאיבת מים מבארות עמוקות למילוי שקעים קטנים כדי להציל זרעים, נבגים ובעלי חיים מימיים אחרים, בייחוד בשנים קיצוניות של בצורת.
אקלים.