אלישר טאגירוביץ' מורגנשטרן (ברוסית: 'Алишер Тагирович Моргенштерн; בבשקירית: Алишер Таһир улы Моргенштерн; שמו המלא אלישר טאגירוביץ' ואלייב; נולד ב-17 בפברואר 1998), הוא ראפר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ויוטיובר רוסי.
ביוגרפיה.
אלישר נולד ב-17 בפברואר 1998 בבירת בשקורטוסטן, אופה. כנער הוא שינה את שם משפחתו למורגנשטרן, שם משפחתה של אימו (ברוסית ובבשקירית: Моргенштерн) ובהמשך הפך שם המשפחה לשם הבמה בו התפרסם. סבו יהודי. מאז ילדותו התעניין במוזיקה. כנער הוא אהב לגלוש בסקייטבורד. הוא הוציא את הקליפ הראשון שלו בשנת 2010. במשך זמן מה למד באוניברסיטה הפדגוגית, גורש בעקבות פעילות גלויה מדי ביוטיוב, על פי הרקטור שלו. כמו כן הוא היה מוזיקאי רחוב, סולן להקת הרוק MMD Crew. הוא שיתף פעולה עם הראפר הרוסי פייס.
הוא ידוע בעיקר בתוכנית היוטיוב שלו "#EasyRap". מאז 2018 הוציא מספר אלבומים ("До того как стал известен" משנת 2018, "Улыбнись, дурак!" משנת 2019). בינואר 2020 יצא אלבומו "Легендарная пыль" שהוקלט במשך שבוע בשידור חי והפך לאלבום המצליח ביותר בקריירה שלו כשצפו בהקלטה למעלה מחמישה מיליון פעמים ויותר מ-500 מיליון השמעות בסך הכל שהעניקו לו את תואר זמר השנה ברוסיה לשנת 2020. אף שאינו יהודי על פי ההלכה בשנים האחרונות התקרב ליהדות ולתנועת חב"ד.
בנובמבר 2021 עזב מורגנשטרן את רוסיה אחרי שנקלע להתנגשות עם השלטונות בשל אמירה על פולחן יום הניצחון על הנאצים, בראיון לעיתונאית קסניה סובצ'ק. מאז הוא חי בדובאי, על פי אתרים זרים.
עסקיו.
בשנת 2020 הודיע מורגנשטרן על תוכניתו לפתוח מסעדה במוסקבה. ב-25 ביוני 2020, אלישר מורגנשטרן ואדוארד פופוב, הידוע יותר בשם הבלוגר האוטומטי "ג'ניס גרק" ואחד מחברי ערוץ היוטיוב "צוות A", רשמו את החברה המוגבלת הפרטית "KAIF". ב-26 באוקטובר, בבניין המשרדים בקומת הקרקע בבולשאיה דמיטרובקה, נפתחה מסעדת קייף פרובנאנס.
יחסי אזרבייג'ן–איראן
יחסי אזרבייג'ן–איראן הם היחסים הרשמיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן והרפובליקה האיסלמית של איראן, הם הוקמו מיד לאחר התפרקות ברית המועצות. איראן ואזרבייג'ן חולקות את אותה דת, אתניות ותרבות, בנוסף איראן ואזרבייג'ן הן שתי המדינות היחידות בהן הרוב המוחלט של האוכלוסייה היא מוסלמית שיעית, איראן היא המדינה בעלת אחוז השיעים הגדול ביותר בעולם ולאחריה אזרבייג'ן.
היחסים בין השנים 1991-2012.
אזרבייג'ן הכריזה על עצמאות מברית המועצות ב-30 באוגוסט 1991. בדצמבר 1991 ביקר שר החוץ האיראני עלי אכבר וליאטי בבאקו שם הוא חתם על מספר הסכמים של שיתוף פעולה פוליטי, כלכלי ותרבותי בין המדינות, וכן התחייב לתמוך בחברותה של אזרבייג'ן בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי. ב-4 בינואר 1992 הקימה איראן שגרירות בבאקו. איראן מיהרה לקיים הסכמים עם אזרבייג'ן משום שהיא ראתה באזרבייג'ן קרקע פורייה להעצמת המהפכה האיסלאמית. לעומת זאת, אזרבייג'ן הייתה חשדנית כלפי איראן, וראתה במקום זאת את טורקיה כשותפה אסטרטגית. הפחד של אזרבייג'ן היה בעיקר מפני שכוונתה של איראן לאחד את אזרבייג'ן עם מזרח אזרבייג'ן ומערב אזרבייג'ן. בתגובה למעשיה של אזרבייג'ן, תמכה איראן בארמניה במהלך מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה שנמשכה בין השנים 1988–1994.
שיתוף פעולה בתחום האנרגיה.
ב-20 בדצמבר 2005 נחתם הסכם בין המדינות לפיו איראן תעביר גז לארמניה ליד שטחה של אזרבייג'ן, בטקס פתיחתו של צינור הגז נכחו נשיא איראן ונשיא אזרבייג'ן. ב-19 במרץ 2007 נחנך צינור גז חדש שמוביל גז לארמניה בטקס בו השתתפו נשיא איראן ונשיא אזרבייג'ן על אף היריבות של ארמניה ואזרבייג'ן.
שתי המדינות חברות בארגון לחיזוק הכלכלה בים הכספי יחד עם טורקמניסטן, רוסיה וקזחסטן, אף על פי שהיחסים בין המדינות לא היו כול הזמן מוצלחים.
החל משנת 2009 החלה התדדרות היחסים. ב-11 בנובמבר 2009 ביטלה איראן באופן חד צדדי את הוויזה שלה לאזרחי אזרבייג'ן. כמו כן בשנת 2009 נתפסו מספר אנשי חזבאללה בניסיון פיצוץ של שגרירות ישראל בבאקו.
היחסים בשנים 2012-2014.
בשנת 2012 נעצרו שלושה גברים על ניסיון תקיפה של ישראלים המועסקים בבית ספר יהודי בבאקו. אנשי הביטחון באזרבייג'ן קישרו את איראן למקרה. פרשן המקורב לנשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב, הזהיר את איראן כי תכנון רצח אזרחים באזרבייג'ן מהווה פעילות עוינת נגד אזרבייג'ן. על פי החשדות של איראן, אזרבייג'ן נותנת לסוכני מוסד ולוחמי מודיעין ישראלים לבצע משימות מודיעין נגד איראן משטחה של אזרבייג'ן, אך בכירים במערכת הביטחון באזרבייג'ן הכחישו זאת.
במרץ 2012 עצרה אזרבייג'ן 22 עצורים בחשד לכך שניסו לתקוף את השגרירות הישראלית והאמריקנית מטעם איראן. כול 22 החשודים במעשה נידונו למאסר של לפחות עשור מה שהביא להחרפה של היחסים.
גורמים איראניים התנגדו לכך שאזרבייג'ן תארח את אירוויזיון 2012 בטענה כי הם עומדים להפוך את התחרות למצעד גאווה, ראש המחלקה לנושאים ציבוריים ופוליטיים בממשל האיזרבייג'ני אמר כי הטענות אינן נכונות וכי הוא ממליץ לאיראן שלא להתעסק בענייניה הפנימיים של אזרבייג'ן. בתגובה לדברים החזירה איראן את שגרירה מבאקו ואילו אזרבייג'ן דרשה התנצלות רשמית מאיראן ולאחר מכן החזירה גם היא את שגרירה.
היחסים בשנים 2014-2016.
בסוף שנת 2013 עלה חסן רוחאני לשלטון באיראן, והיחסים בין המדינות חזרו להשתפר. בחודש דצמבר 2014 הציעה איראן להפעיל קו אוטובוס שיפעל בין הערים ארדביל ובאקו, וכי לאיראן חשובים יחסים תירותיים עם אזרבייג'ן, כמו כן השגרירים הוחזרו בין המדינות. במאי 2015 הודיעה איראן כי היא אינה מכירה ברפובליקת נגורנו קרבאך ובוודאי לא בבחירות שנערכו שם.
היחסים החל משנת 2016.
לאחר הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל על ידי הנשיא האמריקני דונלד טראמפ, בעקבות זאת אזרבייג'ן הכירה גם היא בירושלים כבירת ישראל, מה שהביא למתיחות בין המדינות. בשנת 2018 השעתה אזרבייג'ן את סחר הנפט והגז עם איראן בהתאם לסנקציות שנקבעו על ידי ארצות הברית נגד איראן, מה שגרם לעוינות בקרב ממשל איראן נגד האזרבייג'נים. אף על פי שהיחסים בין המדינות התקררו שוב המדינות פתחו במשותף מפעל לייצור מכוניות בו יש כושר ייצור שנתי של 10,000 מכוניות ולבצע יצוא גם למדינות שכנות כמו רוסיה. המהלך נתפס כניסיון להפחית את המתיחות בין המדינות.
בשנת 2019 הביעה אזרבייג'ן תמיכה בוועידת ורשה בפברואר 2019 בראשות ארצות הברית בנושא המזרח התיכון שנערכה בוורשה, ואף שלחה משלחת להשתתף בה, מה שהגביר עוד יותר את המתיחות בין שתי המדינות. בנוסף היחסים בין אזרבייג'ן לטורקיה התחממו, ואזרבייג'ן תמכה בטורקיה בעת מלחמת האזרחים בסוריה, בה טורקיה תומכת בהאופוזיציה הסורית ואילו איראן תמכה בממשלה הסורית.
במרץ 2020 בעת התפרצות נגיף הקורונה באיראן תרמה אזרבייג'ן לאיראן 5 מיליון דולר על אף היחסים בין המדינות. ביולי 2020 פרצה מלחמת נגורנו קרבאך השנייה, ונשיא איראן הזמינה את המדינות לריסון. כאשר התמשכה המלחמה בספטמבר האשימה אזרבייג'ן את איראן בכך שהיא תומכת בארמניה במלחמה ואילו איראן הכחישה ואמרה כי היא פועלת למען השלום בנגורנו קרבאך, אולם לבסוף התברר שאכן איראן תמכה בארמניה. בנוסף, הנשק העיקרי של אזרבייג'ן מגיע מישראלובכך נוצרת סיבה נוספת לעוינות האיראנית. באפריל 2021 התראיין שר החוץ האזרי ג'ייהון בייראמוב לכלי תקשרות ישראלי בו ציין כי אזרבייג'ן בהחלט נעזרה בישראל לצורך מלחמת נוגרנו קארבך, וכי אזרבייג'ן מוכנה לקשר בין ישראל לאיראן, כחלק מכך שהיא רוצה לקדם את השלום והביטחון במזרח התיכון.
באוקטובר 2021, גדלה המתיחות בין המדינות. כוחות איראנים ביצעו תמרוני ראווה נרחבים סמוך לנהר אראס, המהווה את גבול שתי המדינות. בתגובה, הודיעו האזרים כי יקיימו תמרונים צבאיים משותפים מעבר לגבול יחד עם הצבא הטורקי.
משרד החינוך והמחקר (גרמניה)
משרד החינוך והמחקר (בגרמנית: Das Bundesministerium für Bildung und Forschung, או בקיצור BMBF) הוא משרד פדרלי בגרמניה. מטה המשרד נמצא בבון, עם מטה משני בברלין. המשרד מעניק מימון לפרויקטים ומוסדות מחקר (שמטרתם היא "מצוינות מחקרית") ומטווה מדיניות חינוכית כללית. הוא גם מספק הלוואות לסטודנטים במדינה. עם זאת, חלק גדול ממדיניות החינוך בגרמניה נקבעת ברמת המדינות השונות, דבר המגביל מאוד את השפעת המשרד בענייני חינוך. נכון לשנת 2020, תקציב המשרד עומד על כ־20.3 מיליארד אירו.
היסטוריה.
"המשרד הפדרלי לנושאים אטומיים" הוקם בשנת 1955, והתמקד במחקר אנרגיה גרעינית. שם המשרד שונה בשנת 1962 ל"משרד הפדרלי למחקר מדעי", עם היקף רחב יותר; שמו שונה שוב, ל"משרד החינוך הפדרלי", בשנת 1969.
משרד נפרד, "משרד הפדרל למחקר וטכנולוגיה", הוקם בשנת 1972. שני המשרדים התמזגו בשנת 1994 ויצרו את "המשרד הפדרלי לחינוך, מדע, מחקר וטכנולוגיה". שם זה קוצר ל"משרד הפדרלי לחינוך ומחקר" בשנת 1998.
ארגון.
ל־BMBF יש כיום שמונה מחלקות (נכון לנובמבר 2020) הכולל את המחלקה המרכזית שהיא מחלקת השירות האחראית על המשימות הכלליות:
כל דירקטוריון כללי מורכב ממחלקה אחת או שתיים ו־10 עד 15 יחידות. החלק הגדול יותר של ה־BMBF נמצא בבון והחלק הקטן יותר בברלין. ה־BMBF מונה כ־1,000 עובדים. ראש הארגון הוקם מהשרה הפדרלית (נכון לשנת 2020, אניה קרליצ'ק עומדת בראש המשרד) בנוסף לשני מזכירים פרלמנטריים ושני מזכירי מדינה קבועים.
המרכזים הגרמניים לחקר הבריאות (DZG).
המשרד השיק שישה מרכזים לחקר הבריאות לשם יצירת תנאי מחקר אופטימליים למאבק במחלות נפוצות באמצעות שיתופי פעולה בין מוסדות מחקר רבים: