מכל סגני מושלי אוהיו לדורותיהם, היה בראון זה שכהונתו הייתה הארוכה ביותר. הוא כיהן תחת שלושה מושלים שונים בשנים 1953–1957 ובשנים 1963–1975. ב-1952 הוא נבחר לתפקיד בפעם הראשונה לאחר שניצח את סגן המושל המכהן, הדמוקרט ג'ורג' ניי. באותה עת התמודדו המושל וסגנו בבחירות בנפרד, לא כעמיתים למרוץ. ב-1954 ניצח בראון את ניי כאשר התמודד לכהונה שנייה.
ב-1956, במקום להתמודד לכהונה נוספת כסגן המושל, התמודד בראון בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על משרת התובע הכללי של אוהיו מול צ'. ויליאם אוניל, בהן הוא זכה ב-27.5 אחוזים מהקולות מול 72.5 האחוזים מהקולות שקיבל אוניל.
מושל אוהיו.
בינואר 1957, כאשר עמד המושל הדמוקרטי פרנק לאושי לסיים את כהונתו, הוא התפטר 11 יום לפני תום הכהונה כדי לאייש את מושבו בסנאט של ארצות הברית, שאליו הוא נבחר בנובמבר הקודם. לפיכך, כסגן המושל, הושבע בראון כמושל אוהיו. יורשו של לאושי כמושל, צ'. ויליאם אוניל, שניצח את בראון בבחירות המקדימות, כבר היה המושל הנבחר באותה עת בה לאושי נבחר כסנאטור. עם זאת, באותה שנה מושב הסנאט החל ב-3 בינואר, ואילו תקופת הכהונה של מושל אוהיו החלה ב-14 בינואר.
לתוך פער זה נכנס בראון מתוקף תפקידו כסגן המושל והושבע כמושל אוהיו ה-58. הוא לקח ברצינות את תקופת כהונתו הקצרה בת 11 הימים. הוא עבר להתגורר במעון המושל, זימן את האספה הכללית של אוהיו כדי לנאום את נאום מצב המדינה, דרש וקיבל את משכורת המושל במשך 11 ימים אלו, והפקיד חמש תיבות של מסמכים שהונפקו במהלך ימים אלו בידי החברה ההיסטורית של אוהיו. בין מסמכים אלו היה מכתב, שנכתב על נייר המכתבים הרשמי של משרד המושל, שנשלח לראש עיריית קולומבוס, ג'ק סנסנברנר, ובו הוא ביקש ממנו לדאוג עבורו לתו חניה. בין שאר המכתבים היה גם מכתב לנשיא דווייט אייזנהאואר בו הוא ביקש ממנו משרה בממשל הפדרלי לאחר תום תקופת כהונתו כמושל.
המשך הקריירה.
ב-1958 נבחר בראון לבית הנבחרים של אוהיו, שם הוא כיהן בשנים 1959–1961. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של אוהיו וכיהן בו עד 1963. ב-1962 הוא נבחר פעם נוספת כסגן המושל. באותה עת היו כבר הבחירות למשרות המושל וסגנו לתקופת כהונה של ארבע שנים. בראון נבחר לכהונה נוספות שתי פעמים נוספות, ב-1966 וב-1970 וכיהן עד ינואר 1975 תחת המושלים ג'ים רודס וג'ון ג'יי גיליגן. בבחירות של 1974 הוא נוצח על ידי הדמוקרט דיק סלסט.
לאחר תום כהונתו כסגן המושל, פעל בראון להקמתה מחדש של המיליציה הימית של אוהיו, שפורקה ב-1947, והחל מהקמתה מחדש ב-1977 הוא שימש כמפקדה הראשון.
ג'ון ויליאם בראון נפטר במדינה ב-29 באוקטובר 1993. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבעיר. על שמו קרויה הארנה של מרכז הירידים של אוהיו שבקולומבוס.
לקריאה נוספת.
Usher, Brian (2007), Lamis, Alexander P.; Usher, Brian (eds.), Ohio Politics: Revised and Updated, Kent, Ohio: The Kent State University Press, pp. 65–67.
צ'. ויליאם אוניל
צ'. ויליאם אוניל (באנגלית: C. William O'Neill; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן בכל אחת מזרועות הממשל של המדינה בתפקיד הבכיר ביותר בה: כמושל אוהיו ה-59, כנשיא בית המשפט העליון של אוהיו, וכיושב ראש בית הנבחרים של אוהיו.
ראשית חייו.
צ'. ויליאם אוניל נולד בעיר מריאטה שבאוהיו. ב-1938 הוא סיים את לימודיו בקולג' מריאטה, וב-1942 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים על שם מוריץ של אוניברסיטת המדינה של אוהיו. בעת לימודיו בקולג' הוא הצטרף לאחוות דלתא-אפסילון.
קריירה ציבורית.
אוניל כיהן כחבר בית הנבחרים של אוהיו, ובתקופת כהונתו הוא נבחר כיושב ראש הבית. ב-1950, כאשר היה בן 34, הוא היה לאדם הצעיר ביותר שנבחר למשרת התובע הכללי של אוהיו. הוא כיהן בתפקיד בשנים 1951–1957. לאחר מכן הוא נבחר כמושל אוהיו וכיהן בתפקיד עד 1959. כאשר ניסה אוניל להיבחר לכהונה שנייה כמושל הוא נוצח בבחירות בשל תמיכתו בתיקון השנוי במחלוקת לחוקת אוהיו שנגע ל"זכות לעבודה". החל מ-1960 ועד למותו הוא כיהן בבית המשפט העליון של אוהיו, בתחילה כשופט, ולאחר מכן כנשיא בית המשפט. הוא היה אזרח אוהיו היחידי בכל ההיסטוריה של המדינה שכיהן בכל שלוש זרועות הממשל: הזרוע המבצעת, הזרוע המחוקקת והזרוע השופטת.
חיים אישיים.
ב-1945 נשא אוניל לאישה את בטי יוסון. לזוג נולדו שני ילדים.
צ'. ויליאם אוניל נפטר ב-20 באוגוסט 1978 בקולומבוס, בעת כהונתו כנשיא בית המשפט העליון של אוהיו. הוא נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבמריאטה. על שמו קרויים בניין במרכז התערוכות של אוהיו שבקולומבוס, ומרכז לאזרחים ותיקים במריאטה.
סביאטושינסקי (נפה)
סביאטושינסקי (רובע)
אנדרטת נורמנדי הבריטית
אנדרטת נורמנדי הבריטית היא אנדרטה בצרפת, הניצבת בסמוך לחופי הפלישה לנורמנדי במלחמת העולם השנייה. האנדרטה מנציחה את שמות כל החיילים תחת פיקוד בריטי, שנפלו במהלך שלושת חודשי המערכה בנורמנדי - 22,442 במספר, שמוצאם מ-30 אומות שונות. היא נחנכה בשנת 2021.
הקמת האנדרטה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בנורמנדי אנדרטאות רבות למערכה ולנופלים בה, אך באף אחת מהן לא הונצחו כל שמות החללים בה שלחמו תחת פיקוד בריטי. בשנת 2015 נהגה הרעיון להקים אנדרטה שכזו והוקמה קרן (Normandy Memorial Trust) להגשמתו. פטרון הקרן הוא צ'ארלס, נסיך ויילס.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי ליאם או'קונור (Liam O'Connor), שתכנן גם את אנדרטת הכוחות המזוינים הניצבת בארבורטום הזיכרון הלאומי בסטפורדשייר שבבריטניה. פסל הזיכרון הניצב באנדרטה עוצב על ידי דייוויד ויליאמס-אליס (David Williams-Ellis). עלות רכישת הקרקע והקמת האנדרטה הגיעה לסכום של 30 מיליון לירות בריטיות. ממשלת בריטניה העמידה 2/3 מן הסכום, והיתר גויס מתרומות פרטיות. בניית האנדרטה החלה בשנת 2019, לאחר הצבת פסל הזיכרון וקיום טקס במעמד ראש-ממשלת בריטניה תרזה מיי ונשיא צרפת עמנואל מקרון. היא הושלמה כשנתיים לאחר מכן. לבניית האנדרטה שימשו כ-4,000 טון אבן.
בשל מגפת הקורונה נחנכה האנדרטה בטקס מצומצם משתתפים, שנערך ב-6 ביוני 2021, יום השנה ה-77 לתחילת המערכה בנורמנדי. הוא נערך במעמד שרת הכוחות המזוינים של צרפת, פלורנס פרלי ושגריר בריטניה בצרפת, אדוארד לוולין (Edward Llewellyn). קהל רב ובתוכו ותיקי המערכה צפה בשידור הטקס בארבוריטום הזיכרון הלאומי שבבריטניה. הטקס נחתם במטס הצדעה מעל האנדרטה של צוות החיצים האדומים הבריטי.
האנדרטה.
האנדרטה ניצבת ממערב לכפר ור-סור-מר , כ-700 מטר מדרום לקו החוף, בגזרת חוף הנחיתה גולד. מאתר האנדרטה נשקף מראה השרידים בים של נמל מאלברי המלאכותי, שהוקם במהלך המערכה לשם העברת אספקה לכוחות הלוחמים.
האנדרטה היא מתחם מלבני נטוע דשא, ששבילים עוברים בו בתבנית קווי דגל היוניון ג'ק. במרכז המתחם, ברחבה מרוצפת, ניצב כן זיכרון ועליו זר עלי דפנה מפוסל באבן, ומשני עברי הרחבה נישאים על גבי תרנים דגלי בריטניה וצרפת. מצפון לרחבה זו ניצבת חצר מרוצפת בצורת האות ח', המוקפת חומת אבן. חלקה הפתוח של החצר פונה כלפי צפון. מול מרכז החצר, בשולי מתחם האנדרטה, ניצב על גבי כן פסל ארד בקנה מידה מוגדל של שלושה חיילים בריטים המסתערים דרומה, אל תוך היבשת. עברו הדרומי של הכותל המרכזי של החצר נושא כתובות זיכרון, ואילו הקירות הפנימיים בחצר נושאים את שמות החללים שנפלו ביום הפלישה, 6 ביוני 1944 - 1,746 במספר. שמות החללים שנפלו לאחר יום הפלישה ועד 31 באוגוסט חרותים בסדר כרונולוגי של ימי המערכה על גבי 160 עמודי אבן, המוצבים לאורך שבילים בהיקפו של מתחם האנדרטה. השבילים ההיקפיים מתלכדים בחצר הכבוד הצפונית. העמודים נושאים על גביהם שבכות עץ. שמות החללים שנפלו בכל אחד מן הימים נחרתו על גבי עמודי הזיכרון לפי סדר הזרועות שאליהן השתייכו - הצי, הצבא, חיל האוויר וסוכני מנהלת המבצעים המיוחדים.
בשוליו המערביים של מתחם החצר ניצבת אנדרטה לזכר כ-20 אלף האזרחים הצרפתים, שנהרגו במהלך חודשי המערכה בנורמנדי.
מדרום מזרח למתחם האנדרטה הוקמו חנייה ואזור שירות, ששביל מוליך מהם אל האנדרטה.
פסגת אלפרינג
פסגת אלפרינג (באנגלית: Elfring Peak) הוא פסגה בצידו המזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' באזור ארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהה של פסגת אלפרינג 2,600 מטרים מעל פני הים; פסגת אלפרינג היא הפסגה ה-514 בגובהה באנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בין חלקו התחתון של קרחון דלה פיה ולבין חלקו התחתון של קרחון אסטר, במקום בו שני קרחונים אלה נשפכים לקרחון תומאס.
היסטוריה.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 2006 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם כריסטין איי. אלפרינג (Christine A. Elfring), חברה בוועד המנהל של הוועד לחקר אנטארקטיקה (Polar Research Board), מטעם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, בין השנים 1996 – 2013.
זכויות להט&quot;ב במדינות ברית המועצות לשעבר
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינות ברית המועצות לשעבר מתמודדים עם אתגרים חברתיים ומשפטיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. מאז 1 בינואר 2016, באסטוניה (בלבד), זוגות חד מיניים מחזיקים בהכרה במערכת יחסים חד מינית הנקראת הסכם חיים משותפים המעניק את אותן הגנות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מלבד הזכות להינשא ואימוץ משותף. ב-11 בינואר 2019 קבע בית המשפט העליון של ליטא כי יש להעניק לבני זוג חד מיניים היתרי שהייה, בעוד הצעת חוק להכרה בהסכם חיים משותפים תלויה ועומדת.
היסטוריה.
לאחר מהפכות אוקטובר: 1933-1917.