מרינה סובלת מכאב שיניים עז, וריקי יוצא אתה לרופאה, כדי לקבל מרשם למשכך כאבים. כדי שלא תימלט, הוא קושר את ידה לידו באזיקים, ומאיים עליה שאם תסגיר את סוד חטיפתה, ישסף את גרונה. לאחר שהם חוזרים לביתה, הוא קושר אותה למיטה ויוצא להביא לה משכך כאבים, שאותו הוא משיג בכיכר צ'ואקה () אצל סוחרת סמים (רוסי דה פלמה), אך במקום לשלם לסוחרת הסמים, הוא שודד אותה. ריקי חוזר לדירה, ומביע שוב את אהבתו למרינה, אך היא מגיבה בזעם ואומרת: "לעולם לא אתאהב בך, שוטה. מי בכלל ביקש ממך לאהוב אותי, או להיות בעלי, או להיות אבי ילדי?".
ריקי, שחושש שידידיה של מרינה יבואו לחפשה בדירתה, מעביר אותה לדירה הסמוכה, שאליה הוא פורץ, בידיעה שהדייר בה יצא לחופשה. כדי להסיר דאגה מלב משפחתה, הוא מורה למרינה לשוחח בטלפון עם אמהּ (פרנסיסקה קביירו, אמו של אלמודובר). ריקי יוצא שוב לכיכר צ'ואקה, לרכישת מנה נוספת של משכך כאבים, ושם הוא מותקף על ידי חבריה של סוחרת הסמים שאותה שדד יום קודם לכן. הוא חוזר חבול כולו, ומתנצל שלא הצליח להשיג משכך כאבים. מרינה מטפלת בפצעיו ומתחילה להתאהב בו. השניים שוכבים בהתלהבות, ומרינה מספרת לריקי שהיא נזכרת במפגש המיני הקודם שלהם, שנה קודם לכן. היא עדיין אינה בטוחה באהבתה, וכאשר הוא יוצא פעם נוספת, ושואל האם לקשור אותה, היא פוקדת עליו "קשור אותי!".
לולה, אחותה של מרינה, מגיעה לדירה שבה היא כלואה בזמן שריקי אינו נמצא בה, מתירה את קשריה, והשתיים נמלטות. ריקי, שחוזר לדירה ומוצא אותה ריקה, יוצא לבדו למסע לכפר הולדתו שבמערב ספרד, שאליו תכנן לקחת את מרינה. בינתיים מרינה מגלה לאחותה כי התאהבה בריקי, והשתיים נוסעות יחד אל ריקי, המתבודד בכפר הולדתו החרב, ומרינה חוזרת אליו ומזמינה אותו להצטרף למשפחתה. השלושה חוזרים למדריד, ובדרך שרים את השיר החביב על ריקי, Resistiré, שאותו השמיע למרינה בתחילת המפגש ביניהם.
פרשנות.
שם הסרט.
לאחר השלב שבו ריקי ומרינה שוכבים בהתלהבות, ריקי עומד לצאת מהדירה, והוא שואל את מרינה: "האם תחכי לי או תברחי?" ומרינה עונה: "אינני יודעת, מוטב שתקשור אותי". היא נכנסת למיטה ופוקדת על ריקי "קשור אותי!" (בספרדית: ¡Átame!), פקודה שממנה נלקח שמו המקורי של הסרט. בגרסה הצרפתית שם הסרט הוא תרגום לצרפתית של השם המקורי, וכך גם בשפות נוספות. בגרסה האנגלית של הסרט הוא נקרא !Tie Me Up! Tie Me Down - משחק מילים שבו החלק הראשון מבקש קשירה פיזית, והחלק השני מבקש קשירה רוחנית. גם בשם העברי "קשור אותי! אהוב אותי!" לא הסתפק המתרגם בתרגום השם המקורי, והוסיף "אהוב אותי!", אף שאת הבקשה לאהבה מפנה דווקא ריקי אל מרינה.
שמו של הסרט הפך בישראל למטבע לשון, המשמש לתיאור קשרי אהבה בלתי שגרתיים.
ארס פואטיקה.
אלמודובר העיד על עצמו: "תמיד גיליתי עניין בסרטים שמתארים את עולם הקולנוע. סרטים שעלילתם היא תעשיית הקולנוע עצמה, האנשים שמאחוריה, תפארתה ושפלותה". עניין זה ניכר בסרט "קשור אותי! אהוב אותי!", שבחלק מעלילתו, העוסק בצילום ועריכה של הסרט "פנטום של חצות", הוא סרט ארס פואטי, שגיבורו הוא הקולנוע עצמו.
אלמודובר חזר לרעיון זה, ביתר הרחבה, בסרטו משנת 2009, "חיבוקים שבורים".
רומנטיקה של חדר אמבטיה.
חדר האמבטיה משמש בסרט זה ארבע פעמים כמוקד לאינטראקציה בין ריקי למרינה, המביאה, בסופו של דבר, לשינוי ביחסה של מרינה אל ריקי.
בסצנה הראשונה, לאחר שמרינה מתעוררת מעלפונה היא נכנסת לחדר האמבטיה וריקי בעקבותיה. היא ממלאת כוס במים, מטיחה אותה בראשו של ריקי ומנסה להימלט. ריקי תופס אותה, ובצאתם מהחדר מזהיר אותה משברי הזכוכית שעל הרצפה, משום שחרף אלימותו כלפיה, היא יקרה ללבו. לאחר מכן הוא מסביר למרינה את כוונותיו: "נאלצתי לחטוף אותך כדי שתלמדי להכיר אותי. כאשר תעשי זאת, אני משוכנע שתאהבי אותי כשם שאני אוהב אותך. אשתדל להיות בעל טוב, ואב טוב לילדיך".
לקראת צאתם אל הרופאה, לקבלת מרשם למשכך כאבים למרינה, הם מכינים עצמם בחדר האמבטיה, ושניהם עומדים מול המראה הגדולה שבו. ריקי מציין: "אני אוהב להיות בחדר האמבטיה יחד אתך, כמו זוג נשוי העומד לצאת."
במפגש שלישי בחדר האמבטיה אומרת מרינה לריקי בזעם: "לעולם לא אוהב אותך, לעולם". "אל תאמרי זאת עדיין", עונה לה ריקי, אך היא מגיבה בזעם גובר, הגורם לריקי לצאת בבכי מחדר האמבטיה. בכיו נוגע ללבה של מרינה.
בפעם הרביעית ריקי, החוזר חבול ומושפל לאחר שהוכה ברחוב, נכנס לאמבטיה, ומרינה נכנסת אחריו ומטפלת בפצעיו. ריקי אומר: "זה מזכיר לי את הורי, אמי נהגה לגלח את אבי במרפסת, זה כל מה שאני זוכר". מרינה מלאת החמלה מנשקת את עורפו ואת שפתיו ומחבקת אותו. בסצנה הבאה הם כבר עירומים במיטה.
ישראל קמקוויוואולה
ישראל קַמַקַוִיווֹאוֹלֶה (בהוואית: Israel "IZ" Kamakawiwo'ole; 20 במאי 1959 – 26 ביוני 1997) היה זמר ומוזיקאי אמריקאי. התפרסם מחוץ להוואי בזכות אלבומו "Facing Future", שיצא ב-1993, ובמיוחד בזכות הרצועות מאותו אלבום ששילבו את השיר "Over the Rainbow" / "What a Wonderful World". לאחר שהתפרסם, השתתף במספר תוכניות טלוויזיה ובפרסומות. היה בעל השפעה גדולה על המוזיקה בהוואי.
ביוגרפיה.
קמקוויוולה נולד בבית החולים Kuakini שבהונולולו. הוא החל ללמוד מוזיקה בגיל 15 וניגן על יוקולילי. דודו היה השחקן והמוזיקאי מו קיל .
קמקוויוואולה התגורר בהוואי עד יום מותו.
לאורך חייו סבל מהשמנה חמורה שבשיאה הגיע משקל גופו ליותר מ-350 ק"ג. הוא אושפז מספר פעמים ומת בגיל 38 מסיבוכים בדרכי הנשימה ומערכת הלב. הוא הותיר אחריו את אשתו מרלן ובתו.
ביום מותו דגל מדינת הוואי הורד לחצי התורן. הוא האדם השלישי בהיסטוריה של הוואי שהוענק לו כבוד זה, והיחיד שלא היה איש ממשלה. יותר מ-10,000 אנשים השתתפו בהלווייתו. ארון הקבורה יצא מגבעת הקפיטול של הונולולו. ב-12 ביולי אפרו פוזר באוקיינוס.
קלוז אפ
לונג שוט
דולי (צילום)
דּוֹלִי (מאנגלית: Camera dolly; בעברית: צְלַמְנוֹעַ), בצילום קולנוע או וידאו הוא אביזר המשמש להנעת מצלמה בצורה חלקה. בדרך כלל נעה עגלת הדולי על גבי מסילות המותאמות לה במיוחד. במתקני דולי רבים יש גם אפשרות לשלוט על המהירות והתאוצה כדי להשיג את האפקט הרצוי בשוט.
את המצלמה המקובעת על העגלה מתפעל מפעיל המצלמה, כאשר לרוב גם עוזר הצלם רוכב על העגלה, על מנת לעזור לצלם להפעיל את המצלמה. בעל המקצוע, האחראי על הנעת עגלת הדולי, מכונה "דולי-גריפ". מפעיל המצלמה, עוזר הצלם והדולי-גריפ הם טכנאים המתמחים בהפעלת ציוד הדולי.
שוט שמצולם בתנועה, על דולי, נקרא "שׁוֹט נָע" (באנגלית: traveling shot או dolly shot).
פדסטל
מנוף (תנועת מצלמה)
Re Establish Shot
טד דנסון
אדוארד ברידג' "טד" דנסון השלישי (באנגלית: Edward Bridge “Ted” Danson III; נולד ב-29 בדצמבר 1947) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי, זוכה שלושה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי אמי.
מוכר בזכות תפקידיו הראשיים בסדרות הטלוויזיה "חופשי על הבר", "בקר" ובתפקיד מייקל הארכיטקט בקומדיה "המקום הטוב".
ביוגרפיה.
דנסון נולד בסן דייגו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי. הוריו הם ג'סיקה (מקמאסטר) ואדוארד ברידג' דנסון ג'וניור. גדל בפלגסטף, אריזונה. ב-1961 נרשם לבית הספר קנט, שם היה שחקן כדורסל מצליח. התעניין בתחום הדרמה כשלמד באוניברסיטת סטנפורד. משם עבר דנסון למכון קרנגי לטכנולוגיה (היום ידוע כאוניברסיטת קרנגי מלון) שבפיטסבורג וקיבל תואר בתחום הדרמה.
קריירה.
בטלוויזיה.
דנסון החל את הקריירה שלו בתחום הבידור באופרת סבון בשם "עולם נוסף" ב-1975. לאחר מכן השתתף בתפקידי אורח במספר סדרות, בהן "לברן ושירלי", "משפחה", "בנסון" ו"Magnum, P.I."
בשנת 1982 נבחר דנסון לתפקיד ראשי בסדרת קומדיית מצבים בשם "חופשי על הבר". בסדרה גילם דנסון את סאם מאלון, בעלים של פאב שכונתי שהיה שחקן בייסבול בקבוצת בוסטון רד סוקס, אך התמכרותו לאלכוהול הביאה למפלתו. כאלכוהוליסט משתקם החליט לקנות פאב ולנהל אותו.
על תפקידו ב-11 עונות הסדרה קיבל דנסון שני פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי אמי, ובנוסף היה מועמד ל-9 פרסי אמי ול-8 פרסי גלובוס הזהב.
הדמות שגילם דנסון בסדרה הייתה פופולרית מאוד והופיעה הופעות אורח בסדרות המצליחות "פרייז'ר" ו"משפחת סימפסון".
את פרס גלובוס הזהב השלישי שלו קיבל דנסון על הופעתו הראשית בדרמה "משהו לגבי אמיליה".
בשנת 1996 גילם דנסון את דמותו הספרותית של למיואל גוליבר בסדרה זוכת 5 פרסי אמי המבוססת על הרומן של ג'ונתן סוויפט "מסעי גוליבר".
סדרה נוספת שבה כיכב דנסון הייתה הסדרה הקומית "בקר", בה גילם דנסון את הדמות הראשית, ד"ר ג'ון בקר חם המזג. בקר הוא בוגר בית הספר לרפואה של הארוורד ומנהל מרפאה שכונתית. על תפקידו בסדרה היה דנסון מועמד לפרס גלובוס הזהב. הסדרה רצה בין השנים 1998–2004.
ב-2005 שיחק דנסון בתפקיד ראשי ב"האבות שלנו", סדרת דרמה שהייתה מועמדת ל-2 פרסי אמי. בשנת 2007 נבחר דנסון להופיע בתפקיד משני בסדרה "נזקים" ולגלם את דמותו של המיליונר המושחת ארתור פרובישר. על תפקידו בעונה הראשונה היה מועמד לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
דנסון גם שיחק בסדרות הטלוויזיה המצליחות "CSI" בעונות המתקדמות שלה, ו-"CSI סייבר".
נכון לשנת 2020 מגלם דנסון את עצמו בסדרה "תרגיע" בתפקיד משנה.
בקולנוע.
את הופעת הבכורה שלו בתחום הקולנוע ערך דנסון בשנת 1979 בדרמת הפשע "שדה הבצל". לאחר מכן שיחק דנסון במותחן "כחום הגוף", בקומדיית האימה המונפשת "מופע האימה", בקומדיה "שלושה גברים ותינוקת" ובדרמה הקומית "אבא".