לאחר שפרסמה חמישה ספרים בשנות החמישים, פים לא הצליחה לפרסם את הרומן השישי "An Unsuitable Attachment." רק בשנת 1977, כשהעיתון "Times Literary Magazine" פרסם גיליון מיוחד ובו רשימה של הסופרים המעורכים מדי וגם של אלו הבלתי מעורכים, שמה של ברברה פים הוזכר פעמיים בתור "הסופרת הבלתי־מוערכת שלא בצדק של המאה העשרים" על ידי המשורר פיליפ לרקין וגם על ידי הפרופסור והביוגרף דייוויד ססיל. לאחר 17 שנה שבהם לא הצליחה לפרסם מאומה, הרומן "Quartet in Autumn" התפרסם והיה מועמד לפרס בוקר באותה שנה, והיא נבחרה לחברה באגודה המלכותית לספרות.
ביוגרפיה.
פים זכתה לחינוך פרטי בבית־ספר לבנות בעיירת הולדתה, אוסווסטרי. בגיל 12 החלה ללמוד בפנימיה בליברפול. היא למדה ספרות אנגלית בקולג' סיינט הילדה באוניברסיטת אוקספורד. בזמן מלחמת העולם השנייה שירתה בשירות הימי המלכותי לנשים.
פים לא נישאה, אבל קיימה מספר מערכות יחסים רומנטיות עם גברים. עליהם נמנו, בתקופת לימודיה באוקספורד, ג'וליאן איימרי, וסטודנט בשם הנרי הארווי. לימים קיימה מערכות יחסים עם סי. גורדון גלאבר, מפיק ב־BBC, וסוחר עתיקות בשם ריצ'רד רוברטס.
לאחר שיצאה לגמלאות, עברה לעיירה פינסטוק באוקספורדשייר, להתגורר עם אחותה הצעירה הילרי. ב־11 בינואר מתה פים ממחלת סרטן השד, בגיל 66. לאחר מותה, המשיכה הילרי לקדם את יצירת אחותה, ובשנת 1993 הקימה את אגודת ברברה פים. הילרי הלכה לעולמה בשנת 2005. על "בארן קוטג'", הבית שבו התגוררו, הוצב לוח זיכרון כאתר היסטורי, בשנת 2006.
קריירה.
מאז 1946 ובמשך 17 שנה, עבדה פים במכון האפריקאי הבינלאומי בלונדון, כמשנה לעורך כתב העת האקדמי אפריקה. מעיסוק זה שאבה דמויות של אנתרופולוגים בחלק מהספרים שחיברה.
לאחר כמה שנים שבהן שלחה סיפורים לכתבי עת המיועדים לנשים, פרסמה רומן ראשון, בשם "Some Tame Gazelle", בהוצאת ג'ונתן קייפ, בשנת 1950. היא המשיכה לפרסם אחד עשר רומנים נוספים; שניים מהם פורסמו לאחר מותה.
על אף ההצלחה של ספריה המוקדמים, נתקלה קריירת הכתיבה שלה במחסום בשנת 1961, כאשר הוצאת ג'ונתן קייפ, המוציאה לאור שלה, החלה לדחות את כתבי היד שלה, היות שלדעתה סגנונה של פים היה מיושן. פים פנתה למו"לים אחרים, אשר דחו אף הם את כתבי היד.
נקודת המפנה אירעה בשנת 1977, כאשר המשורר פיליפ לרקין והביוגרף דייוויד ססיל קשרו לה את כתר "הסופרת הבלתי־מוערכת שלא בצדק ביותר של המאה ה־20" במאמר משפיע במוסף הספרותי של הטיימס הלונדוני. פים קיימה חליפת מכתבים עם לרקין במשך 17 שנה.
לאחר התחדשות העניין ביצירתה, נבחרה פים כחברה באגודה המלכותית לספרות. באותה שנה, הצליחה להוציא לאור רומן בשם "Quartet in Autumn", אשר היה מועמד לפרס מאן בוקר, ויצירתה מצאה דור חדש של קוראים, גם בצפון אמריקה. לאחריו פרסמה שני רומנים נוספים, "The Sweet Dove Died", ו־"An Academic Question", אשר זכו לשבחי מבקרים.
יצירתה.
ספריה של פים זכו לשבחים בשל סגנונם ובשל הדמויות שיצרה, יותר מאשר בשל עלילתם. על פני השטח, הרומנים שחיברה נראים כמתארים פכים קטנים מחיי הכפר והפרבר האנגליים של תקופתה, וכקומדיית הליכות, ובמיוחד תיאור מערך הפעילות החברתית סביב הכנסייה האנגליקנית.
עם זאת, בעיון מעמיק יותר ניכר עיסוק בהיבטים ביחסי גברים–נשים, בדגש על אהבה נכזבת. פים אף נמנית עם ראשוני הסופרים שכתבו באהדה על דמות שהייתה חד־מינית בבירור (במיוחד בספר "A Glass of Blessings"). היא התעמקה בשכבות החברתיות השונות של החברה הסובבת את הכנסייה, דרך תיאור אירועים בכנסייה. הדיאלוגים ביצירתה רוויים אירוניה.
יומניה פורסמו בשנת 1985, לאחר מותה, בשם "A Very Private Eye".
עד כה, לא תורגמה יצירתה לעברית.
איסק קוונקה
אוסאמה סעדי
אוסאמה סעדי (בערבית: اسامة سعدي; נולד ב-21 בפברואר 1963) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת תע"ל בסיעת הרשימה המשותפת; עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה.
למד וסיים תואר ראשון בתחום המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ושימש יו"ר אגודת הסטודנטים הערבים. עבד כעורך דין והיה סניגורם של אסירים ביטחוניים וחברי המועצה המחוקקת הפלסטינית ממזרח ירושלים לאחר שגורשו לשטחים. משמש כמזכ"ל תע"ל מאז היווסדה בשנת 1996. גיסו של אחמד טיבי.
בבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצב במקום השני ברשימת "האיחוד הערבי לקדמה והתחדשות" (שמה של תע"ל באותה עת), אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת השש עשרה הוצב במקום השביעי של רשימת חד"ש-תע"ל, שזכתה בשלושה מנדטים.
בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום ה-12 ברשימה המשותפת ונבחר לכנסת.
התפטר מהכנסת בספטמבר 2017 במסגרת הסכמי רוטציה ברשימה המשותפת.
לאחר הבחירות באפריל 2019 שב לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שובץ במקום ה-2 ברשימת מפלגת תע"ל ובמקום ה-9 בסיעת הרשימה המשותפת ונבחר לכנסת, לאחר שהמפלגה קיבלה 15 מנדטים.
גם לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצב סעדי במקום השני ברשימת תע"ל אך בשל פרישתה של מפלגת רע"ם מהרשימה המשותפת הוצב במקום החמישי ברשימה המשותפת.
חיים אישיים.
נשוי ואב לחמישה, מתגורר בעראבה שבגליל התחתון.
יפעת שאשא ביטון
מירב בן ארי
מירב בן ארי (נולדה ב-13 בנובמבר 1975) היא פוליטיקאית ישראלית, המכהנת כיו"ר ועדת ביטחון הפנים וכחברת הכנסת מטעם סיעת יש עתיד. בין השנים 2015–2019 הייתה חברת הכנסת העשרים מטעם מפלגת כולנו, ובבחירות לכנסת העשרים וארבע התמודדה ונבחרה פעם נוספת לכנסת כחברה במפלגת יש עתיד. עורכת דין במקצועה.
ביוגרפיה.
בן ארי נולדה ברעננה. לרפאל בן אריה (במקור איובי), שעלה מאיראן. ולאסתר לבית סעדון, שמשפחתה ממוצא טריפוליטאי. כשהייתה בת עשר, משפחתה עברה לגור בנתניה. שירתה בצה"ל בחיל החינוך והייתה מצטיינת אלוף פיקוד הצפון בשנת ה-50 למדינה. בתפקידה האחרון הייתה קצינת החינוך של חטיבת גולני.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים וממשל ותואר שני במנהל עסקים והתמחות במנהיגות ציבורית, שניהם מהמרכז הבינתחומי הרצליה. את שני התארים סיימה בהצטיינות ובין השנים 2003–2004 כיהנה כיושבת ראש אגודת הסטודנטים במרכז הבינתחומי והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
בן ארי בוגרת קורס דירקטורים בתאגידים עירוניים ממשלתיים של להב - לימודי הכשרה בניהול.
קריירה מחוץ לפוליטיקה.
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2 של טלעד, וזכתה בה במקום הראשון. את כספי הזכייה, חמישה מיליון ש"ח, השקיעה כחלק מתנאי התחרות בהקמת מרכזי ספורט אתגרי להעצמת נוער בסיכון - בשנת 2006 הקימה את מרכז "דרך אתגר" בנתניה. בשנת 2008 הקימה מרכז מקביל בהרצליה בשם "דרך הגלים", מטעם העמותה לתפנית בחינוך קרן רש"י וניהלה אותם במשך עשר שנים.
בשנים 2020–2021 הייתה מרצה לפוליטיקה במרכז הבינתחומי הרצליה ובמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנים 2020–2021 שימשה כיועצת לקשרי ממשל ואסטרטגיה של המגזר השלישי בחברת השתדלנות (לובי) "הקבינט".
בשנת 2021 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאריות".
פעילות פוליטית.
בשנת 2008 התמודדה לראשות עיריית תל אביב מטעם רשימת רוב העיר, אולם לא הצליחה להיבחר. בשנת 2013 התמודדה שוב למועצת העיר תל אביב-יפו מטעם רשימת "רוב העיר", בה הוצבה במקום הרביעי. היא נבחרה למועצת העירייה והייתה מחזיקת תיק "אכפת" – קידום נוער וילדים בעירייה.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הצטרפה למפלגת "כולנו" בראשות משה כחלון, שובצה במקום העשירי ברשימתה ונבחרה לכנסת. במהלך הקמפיין נאמה בן ארי את "נאום ההומלסים" בו התייחסה לבעיית הדיור בישראל.
ביולי 2018, בהצבעה על "חוק הפונדקאות", הצביעה בן ארי נגד אישור החוק, בניגוד לעמדת הקואליציה, משום שהחוק לא כלל גברים יחידניים בין הזכאים להליך זה. בהודעה שפורסמה לאחר ההצבעה נאמר, כי בן ארי וח"כ אמיר אוחנה (ואף הוא מהקואליציה), שגם הוא הצביע נגד, והודיעו כי יגישו יחד הצעה לתיקון החוק כך שתתאפשר פנייה להליך פונדקאות גם לגברים מהקהילה הגאה.
במהלך הקדנציה שלה, הייתה חברה בשבע ועדות הכנסת בהן ועדת חוץ וביטחון, הועדה לקידום מעמד האישה, הוועדה לביקורת המדינה, ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת העלייה והקליטה והתפוצות והוועדה לטיפול בנגע הסמים. בנוסף לכך הייתה יושבת הראש בשלוש ועדות משנה שונות, הוועדה לטיפול בצעירים חסרי בית, הוועדה לחינוך הבלתי פורמלי, והועדה לטיפול בחוק המזונות.
באותן שנים, עמדה בראש שדולות למען ההשכלה הגבוהה, הקהילה הגאה, החיילים הבודדים, צליאק, ילדים ונוער בסיכון, תעשייה כחול לבן ועוד. בן ארי קידמה תוכניות רבות למען אוכלוסיות מוחלשות, נבחרה חמש פעמים ברציפות לח"כית הכי חברתית בקואליציה, הח"כית הכי סטודנטיאלית בכנסת וזכתה באות מטעם המדד המגדרי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצבה במקום השישי ברשימת כולנו. אך המפלגה זכתה ב-4 מנדטים בלבד והיא לא נבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע בשנת 2021 הודיעה בן ארי כי היא מתמודדת מטעם מפלגת "יש עתיד", בהמשך שובצה במקום התשיעי ברשימה. לאחר שהמפלגה קיבלה בבחירות 17 מנדטים נכנסה בן ארי לכנסת בשנית.
חיים אישיים.
בן ארי מתגוררת בתל אביב ואם לבת שנולדה בשנת 2017 מידידה אופיר לוסטמן.
חקיקה.
בין החוקים שנחקקו ביוזמת בן ארי לאורך שנות כהונתה כחברת כנסת,
פלטכניקה
פלטכניקה היה מפעל לייצור כיסאות בקיבוץ ניצנים.