בשנת 1959 הפך דייוויס לחבר בחבורת "ראט פאק", אשר הונהגה על ידי פרנק סינטרה, ידידו משכבר. הוא הופיע איתם בסרט האחד עשר של דני אושן ושלושה סרג'נטים. ב-1964 שיחק עם דין מרטין ופרנק סינטרה בסרט "ימי שיקגו העליזים".
משקנה את פרסומו סירב להופיע במקומות שהנהיגו הפרדה גזעית. דרישתו הובילה לביטול ההפרדה במועדוני הלילה במיאמי ובבתי הקזינו בלאס וגאס.
בשנת 1960 חולל דייוויס סערה בנשאו לאישה את מיי בריט, שחקנית לבנה ממוצא שוודי שהתגיירה למענו. לשניים נולד ילד משותף והם אימצו עוד שני ילדים. הם נפרדו בשנת 1968.
באוטוביוגרפיה שלו תיאר דייוויס את אורח חייו המתהולל, שכלל בילוי עם נשים רבות וצריכת אלכוהול וקוקאין, ואף תיעד את קשייו הכספיים.
דייוויס נפטר ב-16 במאי 1990 בבוורלי הילס כתוצאה מסיבוכים של סרטן הגרון והוא טמון בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park בגלנדייל (קליפורניה), לצד העילית של תעשיית הבידור האמריקאית.
יעקב אריה אלתר
רבי יעקב אריה אלתר (נולד בכ"ט באייר ה'תרצ"ט, 18 במאי 1939) הוא האדמו"ר הנוכחי מגור, המכהן משנת ה'תשנ"ו (1996). חבר נשיאות מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בלודז' שבפולין, לרב שמחה בונים אלתר בעל ה"לב שמחה", וליוטא הענא, בת רבי נחמיה אלתר, אחי סבו. בשנת ת"ש עלה עם אביו וסבו (האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר) לארץ ישראל. למד בתלמוד תורה עץ חיים ובישיבת שפת אמת, שם היה חבר בקבוצת ה"ברוינריסטים". למד בישיבת קאפעלן אצל הרב יצחק דוב קופלמן רב שווייצרי ראש ישיבת לוצרן בשווייץ שבינו לבין אביו הרב שמחה בונים אלתר האדמו"ר החמישי לבית גור נרקמו קשרי ידידות כאשר בשנת ה'תש"ח - 1948 שהה ה-"לב שמחה" באנטוורפן. בכ"א בכסלו תש"ך נישא לשושנה, בת הרב מנחם ויץ, ר"מ בישיבת חידושי הרי"ם. עד מינויו לאדמו"ר, לא שימש בתפקיד תורני ולמד בכולל. שימש את האדמו"ר רבי נחמן כהנא מספינקה.
פעילות ציבורית.
בצעירותו פתח עם חבריו הקרובים שטיבל ברחוב רש"י בבני ברק בהמשך עבר השטיבל (בשבתות) לרחוב מלצר, ואף לאחר התמנותו לאדמו"ר המשיך להתפלל בשטיבל זה, והוא הפך לשטיבל המרכזי של החסידות בעיר.
כבר בחיי אביו, הרב שמחה בונים, היה הרב אלתר מעורב בצורה פעילה בפוליטיקה הפנים-חרדית, ומשנחלש אביו באוקטובר 1985 הוביל בפועל את החסידות יחד עם דודו רבי פנחס מנחם אלתר. הוא הוביל את ההתנגדות למאבקו של הרב שך בחסידות חב"ד ליובאוויטש, שהביא לתמיכתה של חסידות חב"ד באגודת ישראל בבחירות בשנת 1989 ולהקמתה של תנועת דגל התורה. עם פטירת אביו ב-1992 הועברה האדמו"רות לדודו רבי פנחס מנחם אלתר. לאחר פטירת הדוד בשנת תשנ"ו (1996) מונה רבי יעקב אריה לאדמו"ר הנוכחי על פי התחייבות שכתב הרב פנחס מנחם אלתר בימי ה"שבעה" של הרב שמחה בונים אלתר.
הרב אלתר נחשב לאיש החזק באגודת ישראל. בצוותא עם דגל התורה הליטאית מרכיבות שתי המפלגות את סיעת יהדות התורה והשבת בכנסת. באופן מסורתי הוצב נציג חסידות גור בראש הרשימה (ובראשות הסיעה) לכנסת של יהדות התורה, עד לכנסת השש עשרה, שבה מונה נציג חסידות בעלז לעמוד בראשות הסיעה. נציגו הפוליטי הבולט של הרב אלתר, החל מהכנסת החמש עשרה הוא יעקב ליצמן.
יחד עם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן הקים את רשת "נתיבות משה". שני הרבנים נסעו לארצות הברית ולאירופה להתרמת הקהילות המקומיות המתגוררות שם עבור מוסד זה ועבור מוסד "החינוך העצמאי" ורשת "שובו", בשנים 1998, 2006 ו-2007, וכן לחיזוק הקהילות היהודיות במקום. לאחר נסיעותיהם המשותפות שררה מתיחות בין חצרות הרבנים שהובילה לשורה של מהלכים מנוגדים בין אגודת ישראל ודגל התורה. בבחירות לראשות עיריית ירושלים תמכו שני הציבורים במועמדים שונים ודגל התורה הקימה עמותה חדשה לחינוך העצמאי בשיתוף פעולה עם סיעת שלומי אמונים. באלול תשע"ו הופיע הרב שטינמן בחתונתו של נכדו של הרב אלתר, צעד שהתפרש כקריאה לפיוס ולשלום. שבועיים לאחר מכן השיב הרב אלתר ביקור גומלין.
דרכו בהנהגת חסידות גור.
הרב אלתר מקפיד שלא להיפגש עם מחללי שבת. הוא נמנע מראיונות ונאומים פומביים ומעדיף שתמונותיו לא תתפרסמנה. ממעט להתבטא בציבור ובדרך כלל אחד מחסידיו ומקורביו מביא את ברכתו לאירועים.
בשנות האלפיים מוביל הרב אלתר שינויים בחסידות, ובהם: שינוי אופי הלימוד בישיבות גור מעיון לבקיאות ולימוד ההלכה, בעיקר בספר משנה ברורה, הפעלת תלמודי התורה בשעות אחר הצהריים של שבת, ריכוז כל תלמידי ישיבות גור בזמנים מוגדרים בשנה בירושלים, הארכת תקופת הלימודים בתלמודי תורה עד כיתה י"א, והעברת הבחורים מגיל 20 בערך ומעלה לישיבות מיוחדות עבורם.
הוא ידוע בזהירותו המופלגת בכל הקשור לחיי אדם, בשל כך הוא אינו מתיר לחסידיו להתגורר מעבר לקו הירוק, לנסוע בטרמפים או ללכת לכותל דרך הרובע המוסלמי, בשל כך הוא אינו ממליץ על מגורים בחיפה בשל זיהום האוויר ממפרץ חיפה.
הרב אלתר מדורג שלישי ברשימת העשירים שברבני ישראל, עם הון של 350 מיליון ש"ח (נכון לשנת 2012). עושרו בא לו בירושה מאביו שהשקיע טרם קום המדינה בנדל"ן. בין היתר, הוא אחד מבעלי הקרקעות הגדולים ביישוב ארסוף. למרות עושרו המופלג הוא התגורר בבניין מגורים רגיל בשיכון חזון איש בבני ברק. בשנת ה'תשע"ב עבר להתגורר בדירה בבניין בית המדרש של החסידות ברחוב ירמיהו בירושלים.
בתקופת הנהגתו התפצלה החסידות ופלג ממנה פרש בראשות בן דודו רבי שאול אלתר והקים את קהילת פני מנחם.
משפחתו.
הרב אלתר נשוי לשושנה, לזוג תשעה ילדים:
יעקב ליצמן
יעקב (יענקל) נח ליצמן (נולד בכ"ח באב תש"ח; 2 בספטמבר 1948) הוא פוליטיקאי ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת אגודת ישראל בסיעת יהדות התורה, כשר הבינוי והשיכון וכשר הבריאות וכיושב ראש ועדת הכספים. ליצמן הוא חסיד גור ואחד האישים הבולטים בחסידות זו.
בשנת 2022, ארבעה חודשים אחרי שהודה שניסה למנוע את הסגרת מלכה לייפר הנאשמת בפדופיליה לאוסטרליה, התפטר מהכנסת במסגרת הסדר טיעון, וב-8 באוגוסט 2022 הורשע במרמה והפרת אמונים בפרשה זו, ונדון לקנס של 3,000 ש"ח ומאסר על תנאי של שמונה חודשים.
ביוגרפיה.
ליצמן נולד למשה ולאסתר במחנה עקורים בגרמניה להורים ניצולי השואה מפולין שלא היו חסידים. בגיל שנתיים, ב-1950, היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה בשכונת איסט ניו יורק ואחרי זה בבורו פארק שברובע ברוקלין. בגיל 17, ב-1966, עלה לישראל להמשך לימודיו התורניים בישיבת כוכב מיעקב - טשיבין בירושלים.
היה מנהל בית הספר היסודי "בית יעקב - חסידי ירושלים" ויזם הקמת קריה חרדית בבית שמש. בד בבד התקרב לאדמו"ר מגור הרב שמחה בונים אלתר. בראשית שנות ה-80 היה עוזרו של אברהם יוסף שפירא. בשנת 1989 היה יועץ של משה זאב פלדמן, סגן שר העבודה והרווחה. הוא נחשב אז לאיש אמונו של אברהם יוסף שפירא.
ליצמן הוא 'ראש הקהל' של חסידי גור בערד.
קריירה פוליטית.
חבר הכנסת.
השפעתו של ליצמן, נובעת מהיותו איש סודו של האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר. ליצמן, לצד חנוך זייברט ויוסף קופרברג, חבר ב"ועדת השלושה", שהוסמכה על ידי האדמו"ר לנהל את כל ענייניה הפוליטיים והחינוכיים של החסידות.
ליצמן נבחר לכנסת בשנת 1999, ומאז הוא מכהן כחבר הכנסת. בשנים 2001–2003 ושוב בשנים 2005–2007 שימש כיו"ר ועדת הכספים של הכנסת. במהלך כהונתו יזם מספר חוקים, ובהם חוק מוסדות חינוך תרבותיים ייחודיים וחוק המקנה פטור לבתי כנסת, מסגדים, כנסיות וח'ילוות מתשלום דמי חכירה למינהל מקרקעי ישראל.
ב-15 בנובמבר 2008 הותקף ליצמן על ידי אנשים מחסידות סלונים על רקע מעורבותו במאבקה של חסידות גור נגד בחירת מאיר פרוש לראשות עיריית ירושלים.
משרד הבריאות.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה שובץ ליצמן במקום הראשון ברשימת יהדות התורה, אולם לאחר שנבחר לא קיבל לידו את ראשות ועדת הכספים כבעבר, עקב התנגדות של חברי סיעתו. במקום זאת הוא מונה לסגן שר הבריאות. בד בבד חדל לשמש יו"ר סיעת יהדות התורה, ובמקומו התמנה לתפקיד חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.
במהלך כהונתו, בשנת 2011, התקיימה שביתת הרופאים שנמשכה מספר חודשים. בתפקידו כסגן שר הבריאות דרש את מימושו של סעיף 8(ד) לחוק מוות מוחי-נשימתי, המאפשר למשפחתו של מי שנקבע כי מת מוות מוחי-נשימתי לדרוש המשך טיפול בו, עד להפסקת פעולת הלב, ביחס לתינוקת חרדית, שנקבע כי מתה מוות מוחי. בהתערבותו של ליצמן אכן נמשך הטיפול בתינוקת עוד כשבועיים, עד לרגע שבו נדם לבה. ליצמן דרש להפריד בין נשים לגברים בבתי החולים הפסיכיאטריים. יזם מימון טיפולי שיניים לילדים מתקציב סל התרופות. ביחסו לטיפולי הפריה מלאכותית הביא בחשבון גם שיקולי הלכה. הוא ערך ביקורי פתע בבתי חולים ובתי חולים פסיכיאטרים ברחבי הארץ על מנת לבדוק תלונות שקיבל מאזרחים.
בממשלת ישראל ה-34 חזר לכהן כסגן שר הבריאות (השר בפועל). הוא ערך רפורמה, שהחל בה בכהונתו הראשונה, בנושא בריאות הנפש, והעביר את המרפאות לקופות החולים. הוא המשיך גם בביקורי הפתע בבתי חולים. הרפורמה לא הושלמה עקב אי העברה של שני מיליארד ש"ח שסוכמו בין משרד האוצר למשרד הבריאות ובהמשך אי ניצול כסף זה לצורך הרפורמה, מה שגרר תורים ארוכים לקבלת טיפול.
באוגוסט 2015, בעקבות עתירה שהגישה סיעת יש עתיד, קבע בג"ץ כי ליצמן לא יוכל לכהן כסגן שר במעמד של שר ועליו להתמנות לשר. בעקבות כך, מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל החליטה לשנות החלטה קודמת של המועצה לפיה חברי הכנסת מטעם אגודת ישראל לא יישאו בתפקידי שרים והתירה לליצמן להתמנות לשר הבריאות. בעקבות כך, החליטה הממשלה למנותו לשר הבריאות ה-29, וב-2 בספטמבר 2015 נכנס לתפקידו.