ב-4 במאי, מצאה יחידת SMERSH את גופותיהם של היטלר ואווה בראון שרופות ביסודיות בתוך מכתש פצצה. שאריות גופותיהם הוצאו משם יום לאחר מכן, יחד עם שתי גופות כלבים (ככל הנראה הכלבה בלונדי וגורה וולף), והובאו לבסיס יחידת הריגול הנגדי של יחידת SMERSH, בבוך. סטלין הביע חשד לגבי מותו של היטלר ולא אישר להפיץ את ההודעה לציבור. ב-11 במאי זוהתה חלק מהלסת התחתונה (בה עבר היטלר טיפולי שיניים) כזו של היטלר. קייט האוזרמן, עוזרת רופא השיניים של היטלר, ופריץ אכטמן, טכנאית השיניים, אישרו שאלו אכן גופותיהם של היטלר ואווה בראון. בשנת 1968 פורסמו פרטי נתיחת המוות של הסובייטים, ובשנת 1972 אישרו ראידר פ. סוגנס ופרדינרד שטורם, רופאי שיניים מומחים בתחום הפלילי, את זיהוי שאריות גופתו של היטלר.
בחודש יולי 1945 הועברו גופותיהם של היטלר, אווה, יוזף גבלס ואשתו מגדה, ששת ילדיהם, קרבס, הכלבה בלונדי וכלב נוסף מבוך לפינואו, שם זיהה שוב שומר האס אס שקבר את היטלר, את שאריות גופותיהם. ב-3 ביולי שוב נקברו גופותיהם, הפעם ביער בברנדנבורג. ב־21 בפברואר בשנת 1946 שוב הוצאו גופותיהם מהקבר, ונקברו שוב במתקן של יחידת SMERSH במגדבורג, הפעם בתוך חמישה קברי עץ. ב-1970 היה המתקן נתון להשגחתו של הק.ג.ב. ולפי התוכנית, אמור היה לעבור לרשות גרמניה המזרחית. כדי למנוע אפשרות שמקום קבורתו של היטלר יהפוך למוקד עלייה לרגל לנאו-נאצים, אישר יורי אנדרופוב, קצין KGB, מבצע להשמדת שאריות גופתו של היטלר שנקברו שם בשנת 1946. ב-4 באפריל בשנת 1970 הוציא ה-KGB בחשאיות את שאריותיהן של 11 הגופות 'במצב של ריקבון מתקדם'. שאריות הגופות נשרפו הפעם כליל, ואפרן הושלך לנהר הביידריץ, ערוץ נהר המתפצל מנהר האלבה.
מסיבות פוליטיות, הציגו הסובייטים מספר גרסאות לגבי גורלו של היטלר. בשנת 1945, כשנשאל סטלין כיצד מת היטלר, השיב סטלין שהיטלר למעשה חי בספרד או בארגנטינה. בנובמבר 1945, דיק וויט, ראש המודיעין הנגדי ב'אגף ברלין' הבריטי הנחה את יו טרבור-רופר לחקור את טענות הסובייטים לגבי הישארותו של היטלר בחיים. הדוח שהוציא בשנת 1947 נקרא 'ימיו האחרונים של היטלר'. בשנים הראשונות לאחר המלחמה המשיכו הסובייטים לטעון כי היטלר לא מת ולמעשה נמלט ומוגן על ידי בעלות הברית.
בסוף 1945 הורה סטלין על לנ.ק.ו.ד. להקים ועדה נוספת לחקור את מותו של היטלר. במסגרת החקירה, נלקחו דוגמאות דם מהספה ומהקיר ונמצאו כמתאימים לסוג דמו של היטלר (סוג דם A). ב-30 במאי 1946, גילו סוכני MVD שני שברי גולגולת מהמכתש שבו נקבר היטלר. בעצם הקודקוד השמאלית הם מצאו חור ירי. עדות זו נשארה לא מקוטלגת עד 1975, ונמצאה שוב בארכיון הרוסי ב-1993. ב-2009, התבצעו בדיקות DNA שנלקח מחתיכה קטנה משברי הגולגולת, שלפי טענת הסובייטים הייתה שייכת להיטלר. חוקרים אמריקאיים מצאו, לפי תפרי הגולגולת, שחלקי הגולגולת שייכים דווקא לאישה, בת פחות מ-40. אותם מדענים עשו בדיקת DNA לבד ספוג בדם שנלקח מהספה ואישרו כי הוא שייך לגבר. פתולוג פלילי צרפתי בשם פיליפה צ'ארלי הסביר מאוחר יותר כי בדיקת גולגולת נותנת סיכוי של 55% לגלות את מין הגופה.
מסוף שנות הארבעים ועד שנות החמישים, ה-FBI וה-CIA תיעדו מספר רב של רמזים בדבר הישארותו של היטלר בחיים, אך אף אחד מהם לא נחשב היה כאמין. הסיווג לאותם מסמכים הוסר בתחילת שנות 2010. העמימות שאפפה את החקירות האלו הביאה למספר תיאוריות קונספירציה.
בחודש דצמבר 1949, הוצג לסטלין דוח שהתבסס על תשאול יסודי של נאצים שנכחו בפיהררבונקר, לרבות גונצ'ה ולינגה. היסטוריונים מערביים הורשו לעיין במסמכים של האיחוד הסובייטי (לשעבר) החל משנת 1991, אך דוח זה נותר לא נגיש עד לשנת 2005, ואז התפרסם כ'ספרו של היטלר'.
בשנת 1968, פרסם לב בזימנסקי, עיתונאי סובייטי, את ספרו, כולל פרטים על נתיחתו לאחר המוות של היטלר. הנתיחה, שבוצעה על ידי פאוסט שקראבסקי, קבעה כי היטלר מת מהרעלת ציאניד, בעוד שהתיאוריה של בזימנסקי הייתה כי היטלר ביקש סוג של 'מכת מחץ' כדי להפוך את מותו למהיר. בהמשך הודה בזימנסקי כי עבודתו כללה שקרים מכוונים, למשל, תיאור הדרך בה מת היטלר.
The Strange Death of Adolf Hitler.
הספר The Strange Death of Adolf Hitler טוען שהיטלר מת ב-1938 על ידי רעל מדרום-אמריקה ומאז השתמשו בכפילים.
דניאל מקי
דניאל ג'. מקי (באנגלית: Daniel J. McKee; נולד ב-16 ביוני 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כמושל רוד איילנד, החל מראשית מרץ 2021. מקי הוא חבר המפלגה הדמוקרטית, טרם כהונתו כמושל היה סגן המושלת בשנים 2015–2021.
טרם היבחרו לסגן המושל ברוד איילנד, היה מקי חבר מועצת העירייה של קמברלנד בין השנים 1992–1998 ובמשך שתי תקופות כהונה לא רצופות היה ראש העיר, תחילה בשנים 2000–2004 ואז מ-2006 עד 2014. לאחר שמינויה של המושלת ג'ינה ריימונדו לתפקיד מזכירת המסחר אושר ברוב קולות בידי הסנאט של ארצות הברית, מקי התמנה למושל המדינה לאחר התפטרותה של ריימונדו.
ביוגרפיה.
מקי נולד בעיר קמברלנד (Cumberland) ביוני 1951. בבעלות משפחתו של מקי רשת עסקים קטנים ובינוניים בצפון רוד איילנד במשך יותר ממאה שנים. לאחר שהשלים מקי את לימודיו התיכוניים בתיכון המרכזי של קמברלנד, קיבל תואר ראשון ממכללת אסומפשן (Assumption) השוכנת בווסטר שבמסצ'וסטס. לאחר מכן השלים לימודי תואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד.
בתקופת כהונתו כחבר מועצת העירייה של קמברלנד בשנים 1992–1998, מקי היה גם מאמן כדורסל. הוא אימן קבוצות של נערים ונערות בכל הרמות, והגיע לשיאו בתחום הספורט בשתי אליפויות בטורנירי AAU בכדורסל ב-1998 וב-2000.
הוא מילא שש תקופות כהונה כראש עיריית קמברלנד. מקי עבד עם גורמים מדינתיים ופדרליים כאחד לאחר שיטפונות האביב שפקדו את קומברלנד בתקופת כהונתו, ופעל למזעור נזקי הסביבה. את העיר קמברלנד הנהיג במהלך השפל הכלכלי של מדינת רוד איילנד. בשנת 2008 עבד מקי עם ראשי ערים ברחבי ארצות הברית כדי להעביר חוק המאפשר להקים בתי ספר ציבוריים חדשים, המנוהלים על ידי ראשי הערים ובאוטונומיה רחבה. בשנים 2009 ו-2010, מקי סייע פעם נוספת בארגונים של ראשי ערים ואנשי חינוך למען מיסוד חקיקה של מדיניות מימון חינוך חדשה.
בשנת 2013, לקראת בחירות 2014 בארצות הברית, הכריז ​​מקי על מועמדותו לסגן מושל רוד איילנד. בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית גבר על מזכיר המדינה ראלף מוליס וחבר בית המחוקקים המדינתי פרנק פרי. מקי התמודד מול קתרין טרי טיילור, מועמדת המפלגה הרפובליקנית בבחירות הכלליות, שהייתה כותבת נאומים ועוזרת פרלמנטרית עבור הסנאטורים ג'ון צ'ייפי ולינקולן צ'ייפי. מקי זכה ב-54.3% מהקולות ונבחר לתפקיד. בבחירות 2018 נבחר מחדש לתפקיד.
עם התפטרותה של המושלת ג'ינה ריימונדו מהתפקיד לשם מינויה למזכירת מחלקת המסחר של ארצות הברית, התמנה מקי למושל רוד איילנד ב-2 במרץ 2021.
ישיבת תומכי תמימים בלוד
ישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770
גרטרוד קסביר
גרטרוד קסביר (באנגלית: Gertrude Käsebier; 18 במאי 1852 - 12 באוקטובר 1934) הייתה צלמת אמריקאית. ידועה בצילומי אימהות וצילומי ילידים אמריקאים.
ביוגרפיה.
נולדה בפורט דה מוין (היום דה מוין) באיווה. אביה הקים מנסרה בטריטוריית קולורדו מתוך שאיפה להתעשר מן הבהלה לזהב, ואכן חווה הצלחה כלכלית באותה עת. בשנת 1860 נסעו קסביר, אחיה הפעוט ואימה לקולורדו לפגוש את אבי המשפחה, שנבחר לראשות העיירה גולדן, עיירת כורים ששימשה באותה עת כבירת טריטוריית קולרדו. עושרה ומעמדה החדש של המשפחה תרם לכך שהוריה של קסביר עודדו אותה לעסוק במוזיקה, אולם היא התנגדה להפצרותיהם, ופיתחה עניין רב באמנות חזותית. עם זאת, היא החלה לעסוק בציור וצילום באופן מקצועי רק מספר שנים לאחר מכן, לאחר נישואיה והולדת ילדיה.
בעקבות מלחמה האזרחים עזבה המשפחה את קולורדו ועברה לברוקלין, ניו יורק. שם פגשה גרטרוד את אדוארד קסביר, שהגיע ממשפחה גרמנית מבוססת כלכלית. היא נישאה לו ביום הולדתה ה-22. לזוג נולדו שלושה ילדים. על אף שחוותה אושר באימהות, התמודדה עם חוסר שביעות רצון מנישואיה.
בין השנים 1889–1893 למדה ציור במכון פראט בברוקלין, כששאיפתה הייתה להפוך לציירת דיוקנאות. לאחר סיום לימודיה פתחה סטודיו בניו יורק ובאותה עת החלה להתעניין גם בצילום, תחום שלא נלמד באותה עת במכון פראט ועל כן למדה אותו באופן עצמאי דרך קריאה. קרובי משפחתה וחבריה הקרובים היו הראשונים שהצטלמו בסטודיו שלה, לסדרת צילומים בנושא האימהות.
יצירתה.
קסביר השתייכה לזרם הפיקטוריאליזם, שהתמקד בהפיכת הצילום לאמנות גבוהה דרך הקניית מראה ציורי לתמונות. היא גם הייתה דמות מפתח בתרומתה לכתב העת של תנועת הפיקטוריאליזם, "Camera Work" ("עבודת מצלמה"). כדי ליצור ניגוד בין צילומיה לבין צילומים מסחריים, השתמשה קסביר במניפולציות שונות בחדר הפיתוח וכן בצבעוניות עדינה.
קסביר עזבה את תנועת הפיקטוריאליזם בשנת 1912.
בניגוד לחברים אחרים בתנועת הפיקטוריאליזם, קסביר שאפה להתפרנס מהצילום. היו אף חברים בתנועה, כגון אלפרד סטיגליץ, שביקרו אותה על החלטתה וטענו כי היא ממסחרת את האמנות שלה. קסביר גם עודדה נשים נוספות לעסוק בצילום כמקצוע ולהתפרנס ממנו. בין האמניות שבהן תמכה בתחילת הדרך נכללה פרנסס בנג'מין ג'ונסטון. היא שימשה מנטורית לנשים צעירות בתחילת דרכן כאמניות, בין היתר נשים שלמדו במכון פראט שבו קסביר עצמה למדה.