באותה השנה, סחופן נבחר על ידי רשות השידור הבלגית, לייצג את בלגיה באירוויזיון 1957. סחופן הוטס מארצות הברית לבלגיה. השיר שנבחר בקדם הבלגי היה "Straatdeuntje" (בעברית: קול רחוב). יש הטוענים כי סחופן לא ידע איזה שיר הוא אמור לבצא בתחרות עד הגעתו לגרמניה, שם נערכה התחרות. סחופן זכה במקום השמיני עם חמש נקודות.
בין השנים 1950–1967, סחופן שיחק בחמש הפקות קולנוע מוזיקליות, שתיים בלגיות, שתיים גרמניות ואחת צ'כית. בשנת 1962, שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "alias De Ordannans". בשנת 1967, רשות השידור הגרמנית, הפיקה סרט דוקומנטרי על סחופן ועל שיריו.
בעת האחרונה.
בשנת 1999, סחופן אובחן כחולה בסרטן המעי. בשנת 2004, החלים מהמחלה וחזר לעסוק במוזיקה. בשנת 2005, הופיע עם השיר שלו, "De lichtjes van de Schelde" בפסטיבל הספרות "סן אמור". בנובמבר 2006, אחד הלהיטים של סחופן, "Hall of Fame", בוצע על ידי אחד ממעריציו של סחופן בתוכנית רדיו בלגית. באותו החודש, בנו הצעיר של סחופן, טום, הקים חברת הקלטות משפחתית, "בוביאן רקורדס".
ב-13 בפברואר 2007, סחופן קיבל פרס מפעל חיים על הקריירה המצליחה שלו כזמר, ועל השפעתו על המוזיקה הבלגית. במאי 2008, סחופן הוציא לאור את אלבומו הראשון מזה 35 שנים. האלבום הוקלט באולפני "סאות' ביץ'" במיאמי.
קרקס.
בשנת 1958, סחופן רכש אוהל קרקס גדול ממשפחת טונדור הבלגית, ויצא איתו לסיבובי הופעות ברחבי בלגיה. קניית האוהל, שחררה אותו מהצורך להתמודד עם מנהלי אודיטוריומים שדרשו מחירי שכירות גבוהים. באותה השנה, צוות קרקס אמריקאי שפעל בבלגיה, הופיע בתערוכה העולמית של בריסל לשנת 1958. בשל תנאי מזג האוויר הקשים, צוות הקרקס פרש, ונאלץ למכור את הציוד שלו. סחופן קנה מצוות הקרקס סוס אחד - הסוס ששיחק בסדרת הטלוויזיה, "זורו". סחופן השתמש בסוס שנים רבות לצורכי פעלולים באוהל קרקסו. לבסוף, הסוס דרך על כבל חשמל חשוף, ומת.
מותו.
סחופן נפטר ב-17 במאי 2010, יום לאחר יום הולדתו ה-85, מדום לב.
Ein Heller und ein Batzen
Ein Heller und ein Batzen מגרמנית (מילולית: הלר אחד ובאצן אחד) הוא שיר עם גרמני, אשר נכתב על ידי אלברט פון שליפנבאך בשנת 1830 כשיר שתייה, ומאוחר יותר הפך לשיר לכת פופולרי בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
מחלוקת על השיר.
Ein Heller und ein Batzen, הידוע גם בכינוי "היידי, היידו, היידה", היה שיר צעידה פופולרי במהלך מלחמת העולם השנייה בקרב כוחות הוורמאכט הפולשים לאירופה, מה שהוביל לכך שהוא נתפס בציבור כשיר וכסמל נאצי. על אף שהוא אינו מוכר ככזה באופן רשמי ולכן אינו מוצא מחוץ לחוק לפי סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני האוסר הפצת סימנים של ארגונים בלתי חוקיים.
בתרבות.
השיר נוגן בפרק 4 של העונה הראשונה של הסדרה "".
אצ'ני
אצ'ני (בהונגרית: Ecseny; בגרמנית: Etschi) הוא כפר במחוז שומוג', נפת קאפושוואר.
מיקום.
היישוב ממוקם בחלק הצפוני-מזרחי של מחוז שומוג', 8 ק"מ מקטע הכביש הראשי 67 בין קאפושוואר לבין בלטונללה, 31 ק"מ צפונית מקפושוואר ו-39 ק"מ דרומית לבלטונללה. זהו יישוב ללא מוצא, ניתן לגשת אליו רק על ידי הכביש מהסתעפות של כביש 67 (דרך כביש 6714). הכפר ממוקם בעמק בכיוון צפון-דרום ובעל תנאי טופוגרפיה משתנה מאוד. למרות אוכלוסייתה המצומצמת, יש לה מרחב (מחיה) ציבורי גדול, רשת דרכים באורך של 13 ק"מ, כ-50% מהם דרכי עפר.
היסטוריה.
שמו של אצ'ני נכלל לראשונה במסמך של בלה השלישי, מלך הונגריה משנת 1193. הכיבוש הטורקי במאה ה-16 השאיר את היישוב לא מאוכלס. יישובו מחדש החל עם שוואבים לותרנים בתקופת מריה תרזה. בסביבות 1784 עברו משפחות לותרניות מההתנחלויות השוואביות במחוז טולנה ובאראניה. היישוב ואדמותיו היו בבעלות משפחת פרנסי עד אמצע המאה ה-18. בשנת 1848 היו ביישוב 109 בתי אב, באותה תקופה זה היה אחד היישובים הגדולים של שומוג'. בשנת 1930 היו ביישוב 1,022 דוברי גרמנית ו-38 תושבים הונגרים; בשנת 1935, 1075 דוברי גרמנית. לאחר מלחמת העולם השנייה, 30% מהתושבים הגרמנים נעקרו ממקומם והוחלפו על ידי משפחות הונגריות מדרום סלובקיה במסגרת הסכם חילופי האוכלוסין הצ'כוסלובקי-הונגרי. בשנת 1950 היו בכפר 1,150 תושבים. מספרם ירד בהדרגה ובהתמדה וכיום מתגוררים ביישוב פחות מ-300 איש.
קהילה יהודית.
לא ידוע כמעט על יהודי הכפר. ככל הנראה במאה ה-18 הגיעו להתיישב במקום גם כ-50 יהודים יחד עם השוואבים. נבנה גם בית כנסת שאיננו קיים היום. בית הקברות היהודי שוקם בשנת 2004 במסגרת International Jewish Cemetery Project.
מסדר אולף הקדוש
המסדר הנורווגי המלכותי של אולף הקדוש (בנורווגית: Den Kongelige Norske Sankt Olavs Orden; או Sanct Olafs Orden, השם הנורווגי הישן) הוא מסדר אבירות נורווגי שהנהיג אוסקר הראשון, מלך שוודיה ב-21 באוגוסט 1847. הוא נקרא על שמו של אולף השני, מלך נורווגיה, המכונה בשם "אולף הקדוש" (Olav den hellige).
רגע לפני שפורק האיחוד עם שוודיה בשנת 1905, הוקם מסדר האריה הנורווגי (Den Norske Løve orden) בשנת 1904 על ידי אוסקר השני, מלך שוודיה, אך יורשו, הוקון השביעי, מלך נורווגיה לא העניק שום תואר במסגרת מסדר זה. מסדר אולף הקדוש הפך לפיכך למסדר האבירות היחיד של הממלכה במשך 80 השנים הבאות. המפקד הגדול של המסדר הוא המלך המכהן של נורווגיה. הוא משמש לתגמל אנשים על הישגים יוצאי דופן למען המדינה והאנושות. מאז 1985 הוענקו תארים למסדר רק לאזרחי נורווגיה, אם כי ראשי מדינות זרים ומלכים עשויים לקבל תואר לשם כבוד.
דרגות ומחלקות.
המלך המכהן של נורווגיה הוא המפקד הגדול של המסדר. המסדר מורכב משלוש דרגות, מתוכן שתיים מחולקות לשתי מחלקות, וניתן להעניק אותן עבור תרומות אזרחיות או צבאיות, לפי סדר הצטיינות יורד. הצווארון מוענק כמחלקה נפרדת של הצלב הגדול לאותם מקבלי תואר הנחשבים ראויים במיוחד.
סימני דרגה.
בנסיבות יוצאות דופן מאוד ניתן להעניק את אות המסדר "עם יהלומים", ובמקרה כזה טבעת יהלומים מחליפה את טבעת האמייל לבן-כחול-לבן המקיפה את הדיסק המרכזי בקדמת התג.
התגים אמורים להיות מוחזרים למסדר במקרה שהעונד מקודם לדרגה גבוהה יותר של המסדר או עם מותו. סימני הדרגה מיוצרים בנורווגיה על ידי אומנים.
זכאות וחלוקת התארים.
המלך מחלק תארים בהמלצת ועדה בת שישה חברים, שאף אחד מהם אינו יכול להיות חבר בממשלה, המורכבת מקנצלר, סגן קנצלר, הלורד צ'מברלין של נורווגיה (הפועל כגזבר) ושלושה נציגים אחרים. הלורד צ'מברלין ממנה את חברי הוועדה, והמלך מאשר אותם. הצעות למועמדות למסדר מופנות לוועדה באמצעות מושל המחוז.
נסיכים ונסיכות במעמד של יורש עצר ממונים לדרגה הגבוהה ביותר עם הגיעם לגיל בגירות.
דרוג.
מסדר אולף הקדוש הוא הכבוד האזרחי הגבוה ביותר שמעניקה נורווגיה כיום ומדורג רק לאחר הצבאי בין כל העיטורים הנורווגיים שעדיין מוענקים.
בסדר הקדימות הנהוג בחצר המלוכה בנורווגיה במעמדים רשמיים ובארוחות רשמיות, נושאי תג המסדר המלכותי הנורווגי של אולף הקדוש עם הצווארון מדורגים במקום ה-15 בסדר הקדימות, מיד אחרי הגבירה אשר על הגלימות והגנרלים, וממש לפני מקבלי צלב המלחמה עם חרב. נושאי הצלב הגדול של המסדר הנורווגי המלכותי של אולף מדורגים במקום ה-16.
אדואר דלדווז
אדואר מארי ארנסט דֶלְדֶוֶוז (בצרפתית: Édouard Marie Ernest Deldevez 31 במאי 1817 - 6 בנובמבר 1897) היה כנר, מנצח במוסדות מוזיקליים חשובים בפריז, מלחין ומורה.
ביוגרפיה.
דלדווז נולד ומת בפריז, צרפת. הוא זכה בפרסים רבים ככנר. ממשרת כנר באופרה של פריז התקדם לניצוח. הוא היה מנצח ראשי של תזמורת הקונסרבטואר של פריז מ-1872 עד 1885.
באופרה-קומיק של פריז ניצח דלדווז על ההפקה המחודשת של "בת הגדוד" מאת דוניצטי (עם מארי קאבל) ב-1857, "רוז וקולא" (ביצוע ראשון בתיאטרון, נוסף ל-50 הופעות ב-1862, ביצוע הבכורה של "Lalla-Roukh" ב-12 במאי 1862, ההפקה הראשונה בסאל פאוואר של "השפחה הגברת" של פרגולזי ב-12 באוגוסט 1862 (הופעת הבכורה של סלסטין גאלי-מרייה בבית האופרה), הצגות חוזרות של "הגברת הלבנה" מאת בואלדייה (כולל ההצגה האלף במספר בדצמבר 1862), "Le pré aux clercs" מאת פרדיננד ארול ו"Fra Diavolo" מאת דניאל אובר (כולל ההצגה ה-500 במרץ 1863), והפקה מחודשת של "יוסף" ב-1866.
באופרה של פריז ניצח דלדווז על היהודייה של ז'אק פרומנטל הלוי בליל הפתיחה של אופרה גרנייה ב-1875, ועל הצגת הבכורה של "מלך לאהור" מאת מאסנה ב-1877, יחד עם הפקות מחודשות של "לה פבוריטה" מאת דוניצטי, וילהלם טל מאת רוסיני, "המלט" מאת אמברואז תומא, "ההוגנוטים", "הנביא" ו"רוברט השד" של מאיירבר.
כתבים.
ב-1867 פרסם דלוודז את "Notation de la musique classique". הוא כתב עוד כמה ספרים וב-1874 היה לאביר לגיון הכבוד. בשנת 1890 פרסם את זכרונותיו.
בלבול מסוים קיים בנוגע לשמו, המסווג לעיתים בטעות כ"ארנסט", אם כי לא במקורות מהימנים מן התקופה. מקור אחד מציין את שמו כ"אֶדְמָה אדואר דלוודז". במהדורה הצרפתית הסטנדרטית של כתביו המוזיקולוגיים, שנערכה מחדש ב-1998 וב-2005 בידי ז'אן-פיליפ נאוואר, הוא מופיע רק כ"אדואר-מארי-ארנסט דלוודז".
תאוריית סודר.