היסטוריונים מאוחרים יותר מציגים את קונפינו באור שונה. ד"ר שלמה שאלתיאל מציין, כי קונפינו פעל ממניעים אידאולוגיים ולא חומריים ועל פי שני עקרונות בסיסיים. האחד שקיימת אפשרות לעלייה בלתי ליגאלית דרך בולגריה ובהיקפים גדולים והשני, שעתיד יהודי בולגריה לוט בערפל וחייהם עלולים להיות בסכנה ככל שתמשך המלחמה באירופה. שאלתיאל מציין, כי למפעל ההעפלה הפרטי של קונפינו היו מספר יתרונות. העלאתם של אלפי פליטים ועולים מרצון מבולגריה, הונגריה, סלובקיה ופולין. הגברת המוטיבציה לעלייה בשל הצלחת המפעל עד לאסון הסלבדור. מיצובה של בולגריה כנתיב מפלט ועלייה לארץ ישראל, לפליטים יהודים שנמלטו מארצותיהם בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה ומיצובה של יהדות בולגריה כקהילה הלוחמת להצלתה שלה. ד"ר יוסף קונפורטי מציין כי במהלך ראיונות עם מעפילים שהגיעו לישראל על גבי ספינותיו של קונפינו ובכלל זה ניצולי הסלבדור, עולה תמונה השונה מהתדמית הציבורית שמוצבה לו, והיא נעה בין הכרת תודה לקונפינו, לבין הבנת חומרת המצב ודחיפות הצורך להביא כמה שיותר יהודים לארץ ישראל. עוד מובאות עדויותיהם של פעילי עלייה שעבדו עם קונפינו, כגון אקוש אפשטיין פעיל עלייה וחבר הציונים הכלליים א' מהונגריה, לו היו מחלוקות קשות עם קונפינו ועם זאת ציין כי הוא לא פעל ממניעים חומריים אישיים.
קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה
קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה (בלטינית: Corpus Inscriptionum Iudaeae Palaestinae, מקוצר כ-CIIP) הוא פרויקט בינלאומי שמטרתו לתעד את כל הכתובות העתיקות שהתגלו בשטח ישראל המתוארכות בין המאה הרביעית לפני הספירה ועד למאה השביעית לספירה. הפרויקט כולל איתור כל המידע הקיים וקיטלוגו בצורה שיטתית וכן איתור כתובות שטרם תועדו, לתעד אותן באופן מדעי, לקטלג ולפרסם בפרסום אחיד את כל הכתובות העתיקות.
בפרויקט שותפים חוקרים מהאוניברסיטה העברית בראשות פרופ' חנה כותן ראש הקתדרה ללימודים קלאסיים באוניברסיטה, פרופ' יונתן פרייס מאוניברסיטת תל אביב וצוות של חוקרים גרמניים בראשות הפרופסורים ורנר אק וולטר אמלינג.
הפרויקט החל בשנת 1999 במימון שרובו מגיע מקרן מחקר גרמנית שהעניקה לפרויקט כמיליון אירו. הפרויקט היה צפוי להסתיים בשנת 2017 והוא יכלול 7 כרכים: שני כרכים העוסקים בכתובות מירושלים, כרך העוסק בכתובות מקיסריה ומישור החוף הצפוני, כרך העוסק בכתובות מיפו ומישור החוף הדרומי, כרך כתובות מעין גדי ומצדה, כרך על אזורים שסביב ירושלים וכרך כתובות שנמצאו בגליל. בשל הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובשל המימון של הפרויקט בידי גוף חיצוני, הוחלט שלא לפרסם כתובות משומרון והגולן. נכון לספטמבר 2012 פורסמו שלושה כרכים: שני הכרכים העוסקים בכתובות מירושלים והכרך על קיסריה ומישור החוף הצפוני.
הכתובות שפורסמו ויפורסמו הן בטווח התקופות מהתקופה הלניסטית (המאה ה-4 לפנה"ס) ועד הכיבוש הערבי של ארץ ישראל (המאה השביעית), והוא כולל בתוכו את כל הכתובות שאותרו ותועדו של עמים שונים שחיו בארץ בעשר שפות שונות כגון עברית, יוונית עתיקה, לטינית, פיניקית, ארמית, סורית ונבטית ללא הפרדה לקבוצות נפרדות לפי שפות.
הפרסום כולל גם כתובות שלא תועדו עד כה, במסגרת מאמצי התיעוד נסרקו כתובות במרתפי כנסיית הקבר בכנסיות ומסגדים ומוזיאון הוואקף. מתועדות גם כתובות שנמצאות במוזיאונים שונים בעולם כגון מוזיאון הלובר והמוזיאון הבריטי שמקורן בשטח ארץ ישראל, נכון למרץ 2012 תועדו כ-12,000 כתובות.
צוות הפרויקט כולל מומחים בתחומים שונים כגון: היסטוריונים, ארכאולוגים פילולוגים ואפיגרפים ביניהם פרופ' בנימין איזק מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר עדה ירדני, ד"ר חגי משגב פרופ' אלה קושניר-שטיין, ד"ר לאה די-סגני וכן צוות של סטודנטים בעלי ידע בהיסטוריה עתיקה השולטים בשפות עתיקות.
צ'יינה אן מקליין
צ'יינה אן מקליין (באנגלית: China Anne McClain; נולדה ב־25 באוגוסט 1998) היא זמרת ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה.
צ'יינה אן מקליין נולדה באטלנטה. שני הוריה מפיקי מוזיקה ושתי אחיותיה זמרות. היה לה אח שנפטר ממחלת הסרטן.
קריירה מוזיקלית.
מקליין חברה בלהקת McClain group יחד עם אחיותיה. הלהקה הגיעה למקום ה-29 במצעד הבילבורד 200.
קריירת משחק.
בשנת 2007 שיחקה בדרמה "הילדות הקטנות של אבא".
בשנת 2010 שיחקה בסרט הקומי המצליח "מגודלים", ובשנת 2013 השתתפה בסרט ההמשך שלו, "מגודלים 2".
השתתפה בסדרה "החרשנים" אשר שודרה בערוץ דיסני בין השנים 2011–2014.
בשנת 2018 השתתפה בסדרה ״ברק שחור״ וגילמה את ג׳ניפר פירס.
גרי מנדלבאום בלש פרטי
ועידת לונדון (1920)
ועידת לונדון הייתה ועידה ציונית שהתקיימה בלונדון ביולי 1920 בהשתתפות נציגים מרוב המדינות שבהן הייתה קהילה יהודית משמעותית. מטרת הוועידה הייתה לקבוע את דרכי הפעולה של התנועה הציונית בהתחשב בשינויים הנובעים מהצהרת בלפור, וועידת סן רמו וההחלטה על המנדט ומינויו של יהודי כנציב העליון.
זה היה הכינוס הגדול הראשון של נציגי התנועה הציונית אחרי תום מלחמת העולם הראשונה ובוועידה זו הוחלט על הקמת קרן היסוד.
לפני ועידה זו נערכו כמה ועידות קטנות (אזוריות או סקטוריאליות) כדוגמת ועידת הציונים האמריקאים בפיטסבורג ב-1918, ועידה בגרמניה ב-1919 וועידה בגליציה ב-1919. בוועידות המכינות התקבלו החלטות על אופייה הרצוי של החברה המתהווה בארץ ישראל והחלטות הנוגעות לאופי הבעלות על הקרקע, כמו ההחלטה על כך שהקרקע ואוצרות הטבע בארץ ישראל יעמדו לרשות העם היהודי כולו ותחת פיקוחו (ועידת פיטסבורג). החלטה דומה על הלאמת הקרקעות, הנמלים ואמצעי התחבורה התקבלה בגרמניה וגם בגליציה הוחלט על הלאמת הקרקעות.
בוועידת לונדון היו שתי סיעות עיקריות, הסיעה האמריקאית בראשות השופט ברנדייס שראתה את בניית א"י באמצעות היוזמה הפרטית וההון הפרטי מול סיעת העבודה בראשות חיים ויצמן שתמכה בהחלטות שהתקבלו בוועידות המקומיות על הלאמת הקרקע ופעולה באמצעות הון ציבורי.
בעקבות המשבר פרשו ברנדייס וחבריו מההנהגה. ברנדייס, שמונה כנשיא הכבוד של ההסתדרות הציונית, הוסיף לתמוך בתנועה הציונית ולתרום לה עד יום מותו ואילו ויצמן נבחר להיות נשיא ההסתדרות הציונית העולמית.
הוועידה נתנה פתח לשילוב הון פרטי בהתיישבות בא"י וזכות קניין לשמירה על אדמות פרטיות וכך ביטלה הצעת החלטה של סיעת העבודה שרצתה לקבוע כי רק הקרן הקיימת תהייה רשאית לרכוש אדמות למפעל הציוני, ועל הקרן לשמור אדמות אלו לטובת הדורות הבאים. לשם גיוס ההון הנדרש למימון העלייה וההתיישבות הוקמה קרן היסוד.
בוועידה התקבלה גם החלטה על השלמת הטכניקום וציודו (לימים הטכניון), אחרי שההסתדרות הציונית רכשה אותו מחברת עזרה של יהודי גרמניה ב-8 בפברואר 1920.
כמו כן אישרה הועידה, הכרה בסוגים שונים של בתי ספר במערכת החינוך העברי בארץ ישראל. ההסדר נקבע מתוך חשש ש"המזרחי" יקים מערכת חינוך דתית נפרדת מההסתדרות הציוניות ומתוך תקווה כי מפלגת המזרחי תפעל לקרב את החוגים האורתודוקסים באירופה לציונות ולארץ ישראל.
הדס ירון
הדס ירון (נולדה 12 באפריל 1990) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית, זוכת "פרס השחקנית הטובה ביותר" בפסטיבל ונציה ו"פרס אופיר" לשנת 2012 על תפקידה בסרט הקולנוע "למלא את החלל".
ביוגרפיה.
ירון למדה במגמת התיאטרון בבית ספר תיכון א' לאמנויות תל אביב.
ב-2006 גילמה ירון את דמותה של טליה הצעירה בסרט הקולנוע "למראית עין" של הבמאי דני סירקין, לצד טלי שרון ואביגיל הררי. ירון הייתה אז בת 14 והגיעה לאודישן ללא ניסיון קודם בתפקיד קולנועי, בעקבות המלצה עליה מחבר של הבמאי.
ב-2008 שיחקה בסרטו של אלון מיטלפונקט, "בשידור חי", בתפקיד עלמה. מיטלפונקט, בנם של יעל דן והלל מיטלפונקט, הכיר את ירון מלימודיהם באותו בית ספר תיכון.
בהפקת הבגרות שלה, בכיתה יב', השתתפה במחזה שעוסק בנשים חרדיות, בתפקיד של חדווה, אישה מוכה.
את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת פנימיות.
בשנת 2012 יצא לאקרנים הסרט "למלא את החלל" של הבמאית החרדית רמה בורשטיין, בו מגלמת ירון את דמותה של שירה מנדלמן, בת למשפחה חרדית חסידית מכובדת. על משחקה בסרט זכתה ירון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ונציה, בפרס אופיר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס המבקרים בפסטיבל חיפה.
בשנים 2013–2014 למדה ירון בבית הספר למשחק של איוואנה צ'בק בהוליווד, בו התמחתה בשיטת צ'בק למשחק, אליה נחשפה לראשונה בביקורה של איוואנה צ'בק בישראל בשנת 2012.
בשנת 2014 גילמה ירון את התפקיד הראשי בסרט הקנדי "פליקס ומאירה" בבימויו של הבמאי מקסים ג'ירו, אשר זכה בפרס הסרט הקנדי הטוב ביותר לשנת 2014 בפסטיבל טורונטו, ובפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2014 בתחרות "בין ישראליות ליהדות" בפסטיבל חיפה.
בשנת 2015 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "שטיסל", בה גילמה את ליבי, בת דודתו של עקיבא שטיסל.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקולנוע האיטלקי "החסד של לוצ'יה. שיחקה גם בסרט המקראי בהפקה אמריקאית-בריטית "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
בשנת 2011 אימצה ירון אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר.
אבקוע
אֶבְקוֹעַ (באנגלית: hatchling) הוא שם כולל בביולוגיה לצאצאים של בעלי חיים (בעיקר זוחלים, אך גם פרוקי-רגליים ובעלי חיים נוספים), הבוקעים מביצה כשהם דומים בצורתם לפרט הבוגר ומסוגלים לתפקד באופן עצמאי.