זוכוביצקי נולד בארגנטינה בעיר סנטה פה, ובהיותו ילד בבית הספר שיחק במכבי סנטה פה (קבוצת הספורט של ארגון מכבי העולמית מהעיר), עד שנתגלה ונרכש על ידי קבוצת צ'קריטה ג'וניורס (שמקורה בבואנוס איירס) מהליגה הארגנטינאית המקצוענית שם החל את הקריירה כשוער מקצוען, בהיותו בגיל 18. עם הזמן הרוויח זוכוביצקי את מקומו בהרכב הראשון ושיחק 6 עונות במדי הקבוצה הארגנטינאית מהליגה הראשונה. זוכוביצקי עלה לישראל מארגנטינה בשנת 1977 בגיל 24, עקב המצב הפוליטי הבלתי יציב ששרר בארגנטינה בתקופה זו, וקיבל אזרחות ישראלית מכוח חוק השבות. ב-1980 עבר לקבוצת הפועל ירושלים שם עמד בין קורות השער במשך 2 עונות, לאחריהן חזר להפועל באר שבע למשך 5 שנים נוספות, עד שפרש מכדורגל בגיל 34 וחזר לארצו.
במהלך הקריירה שמר זוכוביצקי על רשת נקייה ב-101 משחקים מתוך 252 משחקים בהם שיחק, ועצר סך הכל 11 פנדלים מתוך 28 שנבעטו נגדו. ממוצע הצלחה של 0.39, הטוב ביותר בהיסטוריה של הליגה הישראלית הבכירה. במיוחד זכור מתקופתו בישראל שהוא ליווה את נבחרת ארגנטינה בימי ביקורה בישראל ביחד עם כוכבה דייגו ארמנדו מראדונה, ב-1986, רגע לפני שטסה למונדיאל במקסיקו וזכתה בו.
לאחר תום הקריירה חזר לארגנטינה, שם התגורר בשארית חייו. ב-16 במרץ 2021 נפטר זוכוביצקי בבית החולים בעיר סנטה פה שבארגנטינה, ממחלה קשה.
טריפ נעורים
טריפ נעורים (באנגלית: Dazed And Confused) הוא סרט התבגרות קומי אמריקאי משנת 1993, בבימויו של ריצ'רד לינקלייטר. הסרט עוקב אחר מספר קבוצות תלמידי תיכון, כמו גם תלמידי חטיבת הביניים שעולים לתיכון ביום האחרון ללימודים בשנת 1976.
מורשת.
הבמאי קוונטין טרנטינו כלל את הסרט בין עשרת הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים.
ססיל פאן דה סאליס
סר ססיל פאנה דה סאליס (באנגלית: Cecil Fane De Salis; 31 במאי 1857 - 9 במרץ 1948) היה יו"ר מועצת המחוז של מידלסקס שבבריטניה, שריף גבוה במידלסקס, היה אביר במסדר האמבט. במהלך מלחמת העולם הראשונה כיהן כחבר בית הדין לערעורים, היה סגן יו"ר (1912–1925) ולאחר מכן יו"ר (1925–1936) של האגודה לכוח הטריטוריאלי והמעזר של מידלסקס, וכיהן במשך שנים רבות יו"ר בית החולים הרילינגטון, הרמונדסוורת ו'קרנפורד קוטג'.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
ססיל פאנה דה סאליס נולד בעיר פרינגפורד שבבריטניה, ב-31 במאי 1857 למשפחתו, בתור הבן השני מארבעת בניו של הכומר הנרי ג'רום פאן דה סאליס מפארק פורטנל (בנו השביעי של ג'רום, הרוזן הרביעי דה סאליס-סוגליו).
ססיל היה אחיינו של ויליאם פאן דה סאליס.
הוא למד בכרייסט צ'רץ' (אוקספורד) ואיטון קולג', לאחר מכן הוא הפך לעורך דין.
במועצת מחוז מידלסקס.
במרץ 1899 נבחר ללא התנגדות למועצת המחוז מידלסקס, על מנת לייצג את סטנוול. הוא נבחר מחדש שלוש פעמים לפני שאיבד במפתיע את מושבו בבחירות למועצת המחוז במרץ 1910. אך הוא הצליח להישאר חבר במועצה כשנבחר כראש מחוז כעבור כמה ימים.
בין השנים 1919–1924 כיהן כיו"ר מועצת המחוז מידלסקס. בשנת 1937 פרש ממועצת המחוז כאשר לא ביקש בחירה מחודשת כראש מועצה.
משרות נוספות.
דרך מועצת המחוז של מידלסקס הוא היה קשור קשר הדוק עם בתי החולים לחולי נפש בהרפרברי ושנלי. וכמו כן כיהן במשך שנים רבות יו"ר בית החולים הרילינגטון, הרמונדסוורת ו'קרנפורד קוטג'.
הוא היה גם מושל בבית הספר של מחוז אוקסברידג' (המכונה גם בית הספר בישופשט; כיום בהילינגדון (רובע)), לבית ספר זה הוא שלח את רוב ילדיו הגדולים.
תיפקד כיו"ר ובעלים של גנני השוק.
בשנים 1896–1938 היה במאי 'בור החצץ של דולי' בקהילת הרלינגטון שבמידלסקס.
בשנים 1921–1931 כיהן כיו"ר הספסל.
בשנת 1905 היה השריף הגבוה במידלסקס.
בשנת 1931 הוא היה בן לוויה של מסדר האמבט (CB) והיה לאביר (KCB) באותו מסדר בשנת 1935.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא ישב החל מ-25 בפברואר 1916, כאחד מעשרת חברי בית הדין לערעורים של מחוז מידלסקס, את תקופה זו תיאר: ולעיתים קרובות הכריע נגד המערער.
משנת 1912 הוא היה סגן יו"ר (1912–1925) ולאחר מכן יו"ר (1925–1936) של האגודה לכוח הטריטוריאלי והמעזר של מידלסקס (שלושה מארבעת בניו שלחמו במלחמת העולם הראשונה היו באחד הגדודים הטריטוריאליים של גדוד מידלסקס).
הוא היה חבר במועדון האיחוד שבכיכר טרפלגר (כיום בית קנדה).
פטירתו.
ססיל נפטר ב-9 במרץ 1948, בעיר וורגרייב, ונקבר בהרלינגטון, מידלסקס.
אדמות בצפון אירלנד.
העיתון "ניוז לטר" מ-11 במרץ 1927 מתעד את ססיל כבעלים על 18 חלקות אדמה במחוז ארמה שבצפון אירלנד. שמות השטחים היו Dromart, Tandragee ; Ballyworkan, Portadown ; טמנגוולטון; תמנאגמור; ובראקאג ', פורטאדאון. שטחים אלה הגיעו לכ-140 דונם והוערכו ונמכרו לדיירים בכפייה תמורת 2,000 לירות שטרלינג.
משפחתו.
פאליס התחתן ב -3 בספטמבר 1889 עם רייצ'ל אליזבת פרנסס וולר, (נולדה בפרמינגטון, גלוסטרשייר, 1 בינואר 1868; נפטרה בת'ורנברי, בריסטול, 6 בינואר 1954), אשר הייתה בת יחידה ויורשתו של אדמונד וולר השישי או השביעי, לפאליס ורייזל נולדו 14 ילדים, שחיו ראשונה (1889–1896), עם אביו בפורטנל פארק, ולאחר מכן בבית דולי קורט.
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–ספרד
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הדומיניקנית לספרד. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית ובארגון המדינות האיבריות-אמריקניות.
היסטוריה.
קולוניזציה ספרדית.
האירופאים הראשונים שהגיעו לרפובליקה הדומיניקנית של ימינו, הגיעו בדצמבר 1492, כאשר מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס הגיע לאי היספניולה. הספרדים בנו מבצר בשם לה נבידד. המתיישבים הספרדים בהיספניולה החלו עד מהרה להילחם עם הילידים. הם אנסו את נשות בני הטאינו ואילצו אותן לעבוד כמשרתותיהן. לאחר מספר חודשים של התעללות זו, הטאינו תקפו את היישוב והרגו את המתיישבים הספרדים; המצודה נשרפה עד היסוד.
בשנת 1493 בנה קולומבוס את היישוב הקבוע האירופי הראשון ביבשת אמריקה וכינה אותו "לה איסבלה", על שם איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. זמן קצר לאחר הגעתו של קולומבוס להיספניולה, רוב תושבי הטאינו המקומיים באי נכחדו על ידי מחלות שהובאו מאירופה או מטבח ישיר על ידי הספרדים. בשנת 1493, האי היספניולה נשלט תחת הקפיטניה חנרל של סנטו דומינגו ובשנת 1521 הוא הועבר להיות תחת מלכות המשנה של ספרד החדשה שבסיסה במקסיקו סיטי.
בשנת 1605 זעמה ספרד על כך שהמתיישבים הספרדים בחופיה הצפוניים והמערביים של האי התמידו בביצוע סחר רחב היקף ובלתי חוקי עם אויביה הוותיקים של ספרד, אנגליה והולנד, ולכן החליטו ליישב בכוח את תושביהם קרוב יותר לסנטו דומינגו. המקומיים התנגדו ואירוע זה נתפס כביטוי ראשון לזהות חברתית דומיניקנית שנוצרה באופוזיציה לספרד.
בשנת 1697 הכירה ספרד בשליטת צרפת על השליש המערבי של האי. בעידוד הכתר הספרדי, שדדו הפריבטירים הדומיניקנים אוניות בריטיות, הולנדיות, צרפתיות ודניות באיים הקריביים לאורך המאה ה-18. בשנת 1795 ויתרה ספרד על החלק המזרחי של היספניולה לצרפת כתוצאה מהתבוסה שלה במלחמת הפירנאים. בשנת 1801, החלק המערבי של היספניולה התקומם כנגד צרפת וקיבל את עצמאותו בשנת 1804 ושינה את שמו להאיטי. כתוצאה מכך, מתיישבים צרפתים רבים הגיעו לחלק המזרחי של היספניולה (סנטו דומינגו) והקימו חיל מצב נגד האיטי. בשנת 1809, האוכלוסייה הקריאולית הלבנה מרדה הן בצרפת והן בהאיטי והזמינה את ספרד לחזור כמעצמה הקולוניאלית, ופתחה תקופה של שתים-עשרה שנים של שלטון ספרדי, המכונה בהיסטוריה הדומיניקנית "אספניה בובה".
עצמאות.
זמן קצר לאחר שהייתה חלק מספרד, המושבה של סנטו דומינגו הרגישה שספרד מתעלמת ממנה בזמן שהיא התמקדה יותר במושבה קובה, וכתוצאה מכך רבים במושבה רצו עצמאות לסנטו דומינגו. ב-9 בנובמבר 1821 הודחה הממשלה הקולוניאלית הספרדית של סנטו דומינגו על ידי קבוצת מורדים שהונהגה על ידי חוסה נונייס דה קאסרס. המורדים הצליחו להשיג עצמאות למושבה מספרד בדצמבר 1821 וסנטו דומינגו נודעה כרפובליקה של האיטי הספרדית. הממשלה החדשה הציגה עד מהרה בקשה לאיחוד האיטי הספרדית עם רפובליקת קולומביה הגדולה (שכללה את שטחי קולומביה, ונצואלה, אקוודור ופנמה המודרניות), אולם בפברואר 1822 פלשה האיטי והשתלטה על המדינה. בפברואר 1844, לאחר מלחמת העצמאות הדומיניקנית, השיגה סנטו דומינגו את עצמאותה מהאיטי.
המדינה החדשה צברה עד מהרה חובות גדולים ולאחר שבע עשרה שנות עצמאות ביקש הנשיא פדרו סנטנה מספרד להפוך שוב את סנטו דומינגו למושבה ספרדית. ספרד הסכימה וסנטו דומינגו חזרה כמושבה בשנת 1863. פעולה זו נתמכה על ידי המתיישבים בדרום ואילו האליטות הצפוניות התנגדו לה. ברגע שספרד חזרה למושבה, פרצה מלחמת גרילה הידועה כמלחמת הרסטורציה, שם נלחמו המורדים נגד הכוחות הספרדיים להחזרת עצמאותם מספרד. המורדים שרפו ובזזו רכוש ואנסו ורצחו ספרדים; הספרדים ירו או תלו את מי שחשדו שהם או עזרו למורדים. ברוב האזורים הלחימה כללה חסימת דרכים וגישה לנהרות, הימנעות משטחים פתוחים וקרבות יד ביד; בעיירות גדולות יותר המציאו המורדים תעלות כדי להתמודד עם גדודים של עד 5,000 חיילים, ובראשם גנרלים ספרדיים ודומיניקנים כאחד. המורדים הפעילו טקטיקות אדמה חרוכה ושרפו את סנטיאגו דה לוס קביירוס ואת פוארטו פלטה עד היסוד. הנזק לסנטיאגו ולפוארטו פלטה נאמד בכ־5,000,000 דולר.