פלשתינה סקונדה (מלטינית: Palaestina Secunda או Palaestina II; תרגום: "פלשתינה השנייה") הייתה ישות מנהלית ביזנטית ובירתה סקיתופוליס (בית שאן), שראשיתה סמוך לשנת 409, עת פרסם הקיסר תיאודוסיוס השני צו לחלוקת וארגון מחדש של כל הפרובינקיות במזרח האימפריה הביזנטית.
הצו חילק את הפרובינקיה סוריה פלשתינה לשתיים: "פלשתינה פרימה", שהשתרעה על שטחי יהודה ושומרון, מישור החוף ובירתה קיסריה, ו"פלשתינה סקונדה" ("פלשתינה השנייה"), שהשתרעה על שטחי הגליל והגולן וחלקים מצפון עבר הירדן, וזאת בנוסף על "פלשתינה סלוטאריס" ("נושעת, ניצלת") ששטחה נגרע מפרובינקיית סוריה פלשתינה כבר בשנת 358 ועתה נקראה "פלשתינה טרטיה" ("השלישית").
היירוקליס מנה במחצית הראשונה של המאה הששית 11 ערים בפלשתינה סקונדה. גאורגיוס מקיפרוס הוסיף לרשימה זו במחצית השנייה של אותה מאה, שלוש יחידות גאוגרפיות לא עירוניות: טטרקומיה ("ארבעת הכפרים"), מחוז הגולן וכפר נאיס (נעין).
מבחינת אוכלוסייה התגוררו בפרובינקיה יהודים, אוכלוסייה דוברת יוונית וארמית שהייתה פגאנית והתנצרה בהמשך. האוכלוסייה היהודית הפכה את הגליל והגולן למרכז יהודי לאחר התבוסה של מרד בר כוכבא.
רובו של היישוב היהודי בארץ ישראל נמצא בתחומי פלשתינה סקונדה.
בחלק הצפון מזרחי של פרובינקיה התגוררו יטורים וערבים. בשנת 614 נכבשה הפרובינקיה על ידי האימפריה הסאסאנית, הכיבוש זכה לתמיכה מצד האוכלוסייה היהודית ובראשם בנימין מטבריה. לפי המקורות הנוצריים נהרסו הרבה כנסיות. הפרובינקיה נכבשה מחדש על ידי האימפריה הביזנטית בשנת 628. בשנת 636 כבשו המוסלמים את הפרובינקיה והיא חדלה להתקיים. השלטון המוסלמי כלל את שטחה במחוז ג'ונד אל-אורדון כחלק מארץ בלאד אל-שאם.
מבחינה דתית היוותה הפרובינקיה מרכז יהודי חשוב ומשגשג במהלך המאות 5-4 לספירה. התלמוד הירושלמי הושלם במהלך תקופה זו. הסנהדרין ישב בטבריה עד תחילת המאה ה-5 לספירה. שאר האוכלוסייה בפרובינקיה התנצרה, נשארו מעט יהודים-נוצרים בציפורי וכפר נחום. השלטון הביזנטי תמך בנצרות ובנה כנסיות, ועודד הגירה של נוצרים לתחומי הפרובינקיה. בעקבות עידוד הנצרות מצד השלטון הפכו היהודים למיעוט בפרובינקיה.
קמע (פירושונים)
שחפת נגד סרטן שלפוחית השתן
שחפת נגד סרטן שלפוחית השתן היא שיטה רפואית מקובלת למניעת הישנות סרטן שטחי של שלפוחית השתן, על ידי שימוש בחיידקי שחפת מוחלשים. השיטה מצמצמת בכמחצית את מספר המקרים בהם חוזר סרטן מסוג זה לאחר שסולק בניתוח.
תיאור כללי של השיטה.
סרטן שלפוחית השתן הוא הסרטן הרביעי בשכיחותו בגבר והשמיני בשכיחותו באישה. בישראל מתגלים כ-1,000 עד 1,500 מקרים חדשים של סרטן זה מדי שנה. בדרך כלל (80% - 90%) מדובר בסוג הלא חודרני של המחלה, דהיינו, הגידול איננו חודר לשריר השלפוחית, המכווץ אותה בזמן ההשתנה, אלא נשאר בשכבת הרירית או אפיתל המעבר ("transitional cell"), שמעליו. סרטן אפיתל המעבר נקרא "Transitional Cell Carcinoma". הטיפול המקובל במקרים אלה הוא כריתה פשוטה של הגידול. הבעיה היא שאצל אחוז גבוה מאוד של החולים, עד 70% מהם, מופיע הגידול שוב.
השיטה המקובלת ביותר למלחמה בתופעה זו היא שטיפת השלפוחית אחרי הניתוח, בחיידקים מוחלשים של שחפת הבקר, תרכיב המכונה "BCG (Bacillus Calmette Guerin)" על שם שני ממציאיו. השטיפה גורמת לדלקת, המסמנת שאכן מערכת החיסון של הגוף נכנסה לפעולה. מערכת החיסון, שהתעוררה לפעולה נגד חיידקי השחפת, משמידה את תאי הסרטן שנותרו ובכך מונעת אצל מרבית החולים את חזרת המחלה. עם זאת, אצל שליש מהחולים בערך הגידול שב למרות הטיפול.
היסטוריה.
החיידק הגורם לשחפת אצל האדם קרוי "Mycobacterium tuberculosis" ותואר לראשונה ב-1882 על ידי רוברט קוך, שזכה בשל כך בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. חיידק קרוב מאוד אליו, בשם "Mycobacterium bovis", שזוהה עוד כשלושים שנה קודם לכן (1854), גורם לשחפת הבקר, אך מסוגל גם הוא לגרום לשחפת אצל האדם. שני בקטריולוגים צרפתים ממכון פסטר, אלבר קלמט (Albert Calmette) (1863–1933) וקאמי גרן (Camille Guérin) (1872–1961) גילו ב-1908 דרך להחליש את חיידק שחפת הבקר, כך שאפשר יהיה להשתמש בו לחיסון נגד שחפת, אצל האדם, בלי שיגרום למחלה זו בעצמו. פיתוחו של החיסון בפועל ארך עוד אחת עשרה שנה, ורק כעבור שנתיים נוספות, ב-1921 השתמשו בתרכיב BCG לראשונה לחיסון בני אדם כנגד שחפת. ב-1929 פורסם לראשונה כי חולי שחפת, חולים בסרטן, משום מה, פחות מחבריהם הבריאים וכבר בשנות השלושים הועלה הרעיון לבדוק שמא החיסון לשחפת יכול להיות יעיל גם כנגד סרטן. עם זאת, רק ב-1976 הוכח לראשונה כי ניתן אכן להשתמש בחיסון נגד שחפת, לטיפול בסרטן שלפוחית השתן ועבר עוד כעשור שנים ויותר עד שהחל טיפול בשיטה זו בחולי סרטן מסוג זה באופן ממשי.
טכניקת הטיפול.
מאז הניסוי הראשון בבני אדם ב-1976 לא השתנתה בעצם טכניקת הטיפול. בכפוף לנסיבותיו הייחודיות של כל מקרה, מקובל להמתין כשבועיים מיום הניתוח, כדי לאפשר לרקמת השלפוחית להתאושש מעט. כעבור שבועיים ובהנחה שאין צורך למשל בניתוח נוסף, מוזמן החולה לסדרה בת ששה טיפולים שבועיים. באמצעות קטטר מוחדר תרכיב ה-BCG לתוך שלפוחית השתן והחולה חייב להישאר שוכב עם התמיסה בתוכו במשך שעתיים, כאשר הוא מסתובב מידי רבע שעה, רבע סיבוב, כך שהתרכיב יבוא במגע מלא עם כל קירות השלפוחית. הטיפול אינו כואב, אין צורך באשפוז או בהרדמה ולו מקומית, הוא נעשה במשך שעתיים מדי שבוע, במשך שישה שבועות ובדרך כלל כרוך בתופעות לוואי קלות בלבד. בסיומו נדרש מעקב מידי מספר שבועות ולאחר מכן מידי מספר חודשים ובמקרים רבים למדי גם טיפול או טיפולים חוזרים, אף כי בדרך כלל קצרים יותר.
שחפת כטיפול במחלות נוספות.
ההערכה היא שהשיטה פועלת ככל הנראה גם במקרים של סוגי סרטן אחרים, לרבות מלנומה או סרטן הריאה, וישנם סימנים שהיא יכולה למנוע או לרפא במקרים מסוימים מחלות אחרות, לרבות צרעת, סוכרת סוג 1 (סוכרת נעורים), טרשת נפוצה, מחלת פרקינסון. עם זאת, בכל התחומים האחרים המחקר עדיין בראשיתו ורק בכל הנוגע למניעת חזרת סרטן שלפוחית השתן השימוש בשיטה הוא מעשי, מקובל ומצליח.
רובאוזאור
גבעת היקבים
גבעת היקבים הוא אתר ארכאולוגי ליד חרשה שבגוש טלמונים ובו שרידי יישוב יהודי מתקופת הברזל ובית שני עם ארבעה בתי בד וגת משוחזרת מימי בית ראשון.
באתר נשתמרו רחובות, קירות בתים ומערכת בורות תת-קרקעית הכוללת כ-30 בורות פעמון חצובים בסלע (בקבוקונים) המכונים במחקר "בורות גבעון", מפני שבורות מסוג זה נמצאו והוגדרו לראשונה על ידי פריצ'רד ב-1956 בחפירות אל ג'יב המזוהה כגבעון המקראית. הם שימשו כיקבים לאחסון של קנקני יין ושמן זית בימי בית ראשון.
אולם בימי בית שני נעשה שימוש בבורותיו כמחסנים וקולומבריום. בזמן מרד בר-כוכבא הבורות שימשו למסתור מפני הרומאים, פתחיהם נאטמו באבנים והם חוברו במחילות.
האתר נמצא בסמוך לחורש ירון ושיח' עיסא. הוא נקרא כיום "גבעת היקבים" בהשראת דברי רש"י "חופרי הארץ, לשון יקבים, שהם חפירות בקרקע".
האגודה הסטודנטיאלית אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
האגודה הסטודנטיאלית אוניברסיטת בן-גוריון בנגב היא עמותה המייצגת את הסטודנטים הלומדים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. האגודה נוסדה בשנת 1976 וחברה בהתאחדות הסטודנטים הארצית. היא השנייה בגודלה בארץ, ונכון לשנת תשע"ג חברים בה כ-18,000 סטודנטים. באגודה מועסקים בשכר כ-150 עובדים, רובם המוחלט סטודנטים באוניברסיטה.
שינוי שם האגודה.
בעקבות החלטת מועצת האגודה, בשנת 2019 שונה שם האגודה מ"אגודת הסטודנטים" לשם חדשני - "האגודה הסטודנטיאלית". שינוי זה נעשה על מנת שגם שם האגודה ישקף את היותה מייצגת את כלל הקהילה הסטודנטיאלית, ללא קשר למגדר או מין.
מבנה האגודה.
האגודה הסטודנטיאלית בקמפוס בן-גוריון בבאר שבע פועלת למען רווחת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומהווה מוקד לפעילות תרבותית, חברתית ואקדמית. האגודה מורכבת ממועצת האגודה הסטודנטיאלית, אשר מהווה את דירקטוריון האגודה ומכתיבה את מדיניות האגודה, וממדורי האגודה השונים המפורטים להלן, אשר אמונים על ההוצאה לפועל של מדיניות הארגון.
מועצת האגודה.
מועצת האגודה הסטודנטיאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב היא המועצה המנהלת של האגודה הסטודנטיאלית, המהווה את הגוף המחוקק הנבחר אשר מייצג את הקהילה הסטודנטיאלית ומתווה את מדיניות העמותה, לפיה פועלת האגודה. המועצה מורכבת מסטודנטים, נציגי המחלקות השונות, אשר נבחרים מדי שנה בבחירות אישיות ואזוריות על ידי כלל הסטודנטים חברי האגודה. המועצה היא הגוף המחוקק, המנחה את יו”ר אגודת הסטודנטים וההנהלה ומפקח על פעולותיהם. המועצה מגדירה את יעדי האגודה, בוחרת את בעלי התפקידים הבכירים בה, מאשרת את תקציב האגודה ומחליטה בנושאים מהותיים שעל סדר היום. הבחירות למועצה נערכות באמצע סמסטר א’ וכל חבר אגודה יכול להגיש מועמדות למועצה. המועצה עצמה מחולקת לוועדות: ועד מנהל, ועדת כספים, ועדת תקנון, ועדת תרבות, ועדת הסברה, ועדת מעורבות, ועדת תפעול, ועדת אקדמיה וועדת רווחה. חברי המועצה מבצעים תפקידים בהתנדבות מלבד שני בעלי תפקידים בשכר: יו"ר הוועד המנהל והמזכ"ל.
הנהלת האגודה.