אייסכילוס נולד באלאוסיס (ליד אתונה), שם כתב את מחזותיו הראשונים ב-498 לפנה"ס, אולם יצירתו המוקדמת ביותר ששרדה היא כנראה "המבקשות מחסה", שנכתבה ב-490 לפנה"ס לערך. באותה שנה השתתף אייסכילוס בקרב מרתון, וב-480 לפנה"ס השתתף בקרב סלמיס. קרב זה היה נושא מחזהו "הפַּרְסים", שנכתב ב-472 לפנה"ס; ייתכן כי "המבקשות מחסה" נכתב לאחר מכן, כך ש"הפרסים" הוא מחזהו המוקדם ביותר ששרד.
אייסכילוס היה המוקדם שבשלושת המחזאים הטראגיים היוונים הגדולים; שני האחרים הם סופוקלס ואוריפידס. ביצירתו של אייסכילוס יש דגשים מוסריים ודתיים חזקים. לרבים ממחזותיו יש "סוף שמח" יותר מאשר אצל שני האחרים; בפרט ביצירת המופת שלו, טרילוגיית "האורסטיאה". מעבר לאיכות הספרותית של יצירתו, תרומתו הגדולה ביותר של אייסכילוס לאמנות התיאטרון הצעירה הייתה הוספת שחקן שני לסצינות. עד ימיו של אייסכילוס, ההתרחשות על הבמה כללה שחקן יחיד (שיכול לגלם מספר דמויות לסירוגין) ומקהלה יוונית.
ידוע כי אייסכילוס כתב מעל 70 מחזות; מתוכם שרדו רק שבעה (השמות להלן על-פי תרגום שלמה דיקמן):
כיום ישנם חוקרים הטוענים כי היצירה "פרומתאוס הכבול", על אף שיוחסה לאייסכילוס עוד בימי קדם, היא למעשה יצירה של מחזאי לא ידוע מהמאה הרביעית לפנה"ס (עדיין ישנה מחלוקת בנקודה זו).
בשנת 2003 התגלה חלק ממחזה נוסף של אייסכילוס בתכריכיה של מומיה במצרים. המחזה, "אכילס", הוא חלק מטרילוגיה שעוסקת במלחמת טרויה. ידוע כי המחזה נכתב, משום שהוזכר במקורות עתיקים שונים, אולם הוא אבד למשך יותר מ-2,000 שנה.
אייסכילוס נסע רבות לסיציליה, שם שלט הרודן מג'לה. ב-458 לפנה"ס הוא נסע לשם בפעם האחרונה; על-פי האגדה המסורתית, אייסכילוס נהרג ב-456 לפנה"ס כשפרס (עוף דורס) חשב בטעות כי ראשו הקרח של אייסכילוס הוא סלע, והשליך עליו צב.
קה גה בה
האינקוויזיציה
סיפורי מוש
סיפורי מוּש (ידוע גם בשם מוּש השור; ביפנית: げらげらブース物語, בהולנדית: Boes) היא סדרת אנימציה בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין 1987 ל-1988 בשיתוף-פעולה יפני-הולנדי שמבוססת על קומיקס הולנדי בשם "Boes". בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1989 -1990 ובשידורים חוזרים לאורך השנים. כיום הסדרה משודרת בערוץ ג'וניור.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית מבצעים חני בודגוב וחיים פנירי.
עלילת הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של החקלאי מוש השור בחוותו אשר מכילה חיות רבות ושונות, יחד עם חברו הטוב, צבי הצב וכלבו רקס.
פוקט
פוקט (בתאית: ภูเก็ต) הוא אחד המחוזות הדרומיים של תאילנד והאי הגדול ביותר בה, האי שוכן בים אנדמן במרחק 862 ק"מ מדרום לבירה בנגקוק. גודלו כ-543 ק"מ רבוע והוא מאוכלס בכ-380,000 (2014) תושבים.
פוקט סיטי היא העיר הגדולה ביותר באי ובירת המחוז.
ממזרח לפוקט, על היבשה, נמצאת העיר קראבי ומדרום מזרח האי הקטנטן קו פי פי.
לפוקט חיבור יבשתי לתאילנד בדמות שני גשרים המתחברים לחלקו הצפוני, בנוסף קיים באי שדה תעופה בינלאומי (Phuket International Airport).
האי מאופיין באקלים טרופי ורובו עדיין מיוער. גידוליו המפורסמים של האי הם הקשיו והקוקוס. באי תעשיית תיירות מפותחת והוא מהווה מרכז נופש.
ב-26 בדצמבר 2004, נפגע האי קשה מגל צונאמי שנוצר בעקבות רעידת האדמה באוקיינוס ההודי, וגרם למותם של מאות תושבים ותיירים באי, ומאות אלפים נוספים ברחבי אסיה.
תיירות בפוקט.
פוקט הוא אחד מאתרי התיירות הגדולים ביותר בתאילנד. הוא משמש כמרכז הבילויים של דרום תאילנד וכאחד מאתרי הנופש הפופולריים ביותר בדרום מזרח אסיה. חוף פאטונג, הממוקם בחלקו המערבי של האי, הוא מרכז חיי הלילה של פוקט ומתחרה עם העיר פאטאיה (מזרחית לבנגקוק הבירה) על המרכז הטוב ביותר לחיי לילה.
כ-90% מהתיירים הבאים לתאילנד מבלים בין 4 ימים לחודש בממוצע באי פוקט, ובאיים הסובבים אותו. עקב כך, האי פוקט הפך לרחוק מאי טרופי בתולי, בשל כמות האנשים הרבה הגודשת את חופיו מדי יום ובעיקר בחודשים דצמבר עד מרץ שמהווים את עונת התיירות בתאילנד.
ב-16 בספטמבר 2007 התרסק בפוקט מטוס נוסעים. בהתרסקות זו נהרגו 89 בני אדם, רובם תיירים, ביניהם שמונה ישראלים.
פוטבול
פוטבול אמריקאי (באנגלית: American football) ידוע גם בכינוי הרווח ושגוי כדורגל אמריקאי הוא משחק כדור וענף ספורט קבוצתי המשלב כוח, מהירות, זריזות, טכניקה ואגרסיביות במטרה להכניס את הכדור לאזור בסוף שטח הקבוצה היריבה המכונה אנד זון (End Zone). מקורו של המשחק - בדומה למשחק הכדורגל - הוא במשחקי כדור שהיו נפוצים באנגליה במאה ה-19. כדור הפוטבול אליפטי (בשפה המדעית: ספרואיד מוארך) ומחודד בשני קצותיו. המשחק הראשון התקיים ב-6 בנובמבר 1869 בניו-ברנסוויק שבניו ג'רזי בו התמודדה נבחרת אוניברסיטת ראטגרס נגד נבחרת אוניברסיטת פרינסטון.
המגרש והשחקנים.
מגרש פוטבול הוא מלבן בגודל 360 על 160 רגל (כ-110 על 49 מטר). הצלעות הארוכות של המגרש נקראות סייד ליינס (Sidelines) והצלעות הקצרות נקראת אנד ליינס (Endlines). אלו הם גבולות המגרש. במקביל לכל אנד ליין מתוח גול ליין (Goal Line). המרחק בין שני קווי הגול ליינס הוא 100 יארד (כ-91 מטר). שני השטחים שבין כל גול ליין לבין האנד ליין הצמוד לו נקראים אנד זון (End Zone), ורוחבם 10 יארד (כ-9 מטר).
בשטח שבין שני הגול ליינס מסומנים יארד ליינס, שהם קווים המקבילים לגול ליינס ומציינים את המרחק מהגול ליין הקרוב. הקווים מסומנים במרווח של 5 יארד וממוספרים כל 10 יארד מהגול ליין ועד קו אמצע המגרש (שנמצא במרחק שווה, 50 יארד, משני קווי הגול ליינס). בנוסף, מסומנות שתי שורות של סימונים קצרים במקביל ליארד ליינס, במרחק של יארד אחד (כ-91 ס"מ) אחד מהשני. סימונים אלו נועדו לסייע במדידת המרחק שעברה הקבוצה שנמצאת בהתקפה בכל ניסיון (כפי שיוסבר בהמשך).
בקצה כל אנד זון, על קו האנד ליין, ניצבים שני עמודי שער (Goalpost) מחוברים בצורת האות האנגלית Y.
כל קבוצה מעמידה על המגרש בכל רגע נתון 11 שחקנים. מותר לבצע החלפת שחקן בכל פעם שהמשחק נעצר בין ניסיונות התקדמות, ולכן מספר השחקנים בקבוצת פוטבול גדול יחסית והשחקנים מתמחים בתפקיד מסוים במגרש.
מהלך המשחק.
משחק פוטבול נמשך 60 דקות נטו והוא מחולק לארבעה רבעים בני 15 דקות כל אחד. מכיוון ששעון המשחק נעצר לעיתים תכופות במהלך המשחק, משחק פוטבול טיפוסי נמשך לפחות 3 שעות. החוקים בין הליגות בנוגע למשחק המסתיים בשוויון הם שונים; בעוד שבNFL, משחק שלאחר הזמן הרגיל יסתיים בתיקו ילך להארכה אחת, שתיקו לאחריה יהווה את תוצאת המשחק, בקולג'ים ובליגות אחרות החוקים הם שונים.
המשחק מחולק למהלכים. בכל מהלך, רק לקבוצה אחת יש זכות על הכדור והיא נקראת הקבוצה שבהתקפה. הקבוצה שבהתקפה מנסה במסגרת המהלך להתקדם עם הכדור לכיוון האנד זון של הקבוצה היריבה.
כל מהלך מורכב מניסיונות התקדמות. כל ניסיון כזה נקרא דאון (Down). לקבוצה שבהתקפה יש 4 ניסיונות (הם "דאונס" המכונים על פי סדר First Down, Second Down, Third Down, Fourth Down) בהם על הקבוצה לעבור מרחק של לפחות 10 יארד לכיוון האנד זון של הקבוצה היריבה. כשהקבוצה שבהתקפה עוברת מרחק של לפחות 10 יארד, היא זוכה בפירסט דאון (דאון ראשון, First Down), כלומר היא מקבלת סט נוסף של ארבעה ניסיונות לעבור 10 יארד (הם אינם נצברים לדאונס הקודמים אם נשארו). אם הקבוצה שבהתקפה נכשלת להשיג פירסט דאון, כלומר לעבור 10 יארד בארבעה ניסיונות, המהלך נגמר והקבוצות מחליפות ביניהם תפקידים, הקבוצה שתקפה עוברת להגן והיריבה תעבור לתקוף מהלך שכזה נקרא &lt;dfn&gt;turnover on downs&lt;/dfn&gt;.
כל דאון (למעט הדאון הראשון במחצית והדאון הראשון אחרי צבירת ניקוד) מתחיל בסנאפ (Snap) - שתי הקבוצות נעמדות זו מול זו משני צידי קו המגע (Line Of Scrimmage בקיצור "Los"), שהוא הקו שבו מתחיל הדאון ועליו מונח הכדור. אחד משחקני הקבוצה שבהתקפה, הסנטר, מוסר לאחור את הכדור בין רגליו לידיו של שחקן התקפה אחר, בדרך כלל הקוורטרבק.
לאחר הסנאפ, הקבוצה יכולה לקדם את הכדור בשתי דרכים:
הדאון נגמר באחד מהמצבים הבאים:
לפני כל דאון כל קבוצה בוחרת לעצמה שיטת משחק (Play), כלומר מתאמת את התנועות והפעולות שכל שחקן יבצע בדאון הקרוב. התיאום לרוב מתבצע כששחקני ההתקפה מתכנסים ומצטופפים (Huddle) סביב הקוורטרבק אשר מקבל הוראות בקסדה ממכשירי הקשר של המאמן והסקאוטרים (אם יש כאלה, הם יושבים במקום גבוה באצטדיון, Skybox ורואים תמונה רחבה יותר), על שאף בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נצפתה מגמה הפוכה המכונה No-Huddle-Offense (מוכרת גם כ-Hurry-Up-Offense) אשר מוכיחה את עצמה כיוון שההכנות של צוות ההתקפה יותר מהירות ולא נותנות זמן לצוות ההגנה להתארגן ולבצע חילופים. לעיתים משתמשים במונח Play במקום המונח Down. מספר הצלחות של השגת First Down ברצף מכונה Drive (להבדיל מ-Drive-Block).
מהלך מסתיים כאשר:
בסיום מהלך, הקבוצות מתחלפות ביניהן בתפקידים - הקבוצה שבהתקפה עוברת להגנה והקבוצה שהייתה בהגנה עוברת להתקפה.
ניקוד במשחק.
קבוצה צוברת ניקוד בעזרת המהלכים הבאים:
עבירות.
העונש בגין עבירה על כללי המשחק הוא בדרך כלל הזזה של הכדור לכיוון האנד זון של הקבוצה שעברה את העבירה. אם העונש המוקצב לעבירה יגרום לקירוב של הכדור ביותר ממחצית ממרחקו הנוכחי אל האנד זון, הכדור מקורב רק במחצית המרחק אל האנד זון ולא בכל המרחק המוקצב לעבירה.