ברנשטיין ארגן מופעים גם עבור לני קרביץ, פרנק סינטרה, ג'ימי הנדריקס, סליי אנד דה פמילי סטון ואחרים. בשנת 1965 הוא אף הביא זמרים ישראלים להופיע לראשונה בארצות הברית, בהם שושנה דמארי, שייקה אופיר ויפה ירקוני, אשר הופיעו בקרנגי הול.
בשנת 2010 פורסם סרט תיעודי באורך מלא בשם "סיד ברנשטיין מציג..." (באנגלית: "Sid Bernstein Presents..."), אשר עוסק בסיפור חייו של ברנשטיין. כמו כן, ברנשטיין השתתף בכתיבת שני ספרים על אודותיו - "It's Sid Bernstein Calling" ו-"Not Just The Beatles".
ב-14 בפברואר 2012, בגיל 93, הוציא ברנשטיין אלבום מוזיקה ראשון כזמר, בו הוא שר מבחר מהשירים האהובים עליו.
ברנשטיין נפטר ב-21 באוגוסט 2013, בנסיבות טבעיות.
יגון
דן רדלר
דן רדלר הוא מעצב תאורה, ממייסדי אמנות התאורה בישראל וסופר. כתב ספר לימוד והדרכה לתאורת במה, שני רומנים ומחזה. ספרו העוסק בתאורת במה מצוטט בביבליוגרפיות רבות וראה אור גם בשפה האנגלית. רדלר הקים ואצר את המוזיאון היחיד בעולם לתאורת במה.
ביוגרפיה.
רדלר נולד וגדל ברמת גן. את לימודיו החל בבית הספר אורט גבעתיים ושנה לפני הגיוס לצבא החל לעסוק בתאורת תיאטרון. לאחר שחרורו התמחה בתאורה תיאטרונית והקים מספר חברות שעסקו בתאורת תיאטרון. רדלר למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שימש כמרצה לתאורה במסגרות שונות ויחד עם שותפו המהנדס אלפרד סנטור הקים חברת הזנק בשם "קומפיולייט", שבה פותח מחשב התאורה הראשון בעולם המבוסס על מיקרופרוססורים.
בשנת 2003 הקים רדלר את המוזיאון היחיד בעולם לתאורת במה "כוחה של תאורה" שאוספיו מלמדים על התפתחות התאורה ושינויי התיאטרון בעקבות כך, החל מהמאה ה-17.
רדלר חי בזוגיות עם השחקנית חגית בן-עמי, בתו הצעירה של מבקר התיאטרון נחמן בן-עמי.
מפרי עטו.
בשנת 1992 הוציא את ספרו הראשון "תאורת במה" – הספר היחיד בעברית העוסק באמנות התאורה. בשנת 2005 הוציא לאור את ספרו תאורת הבמה באנגלית.
בשנת 2009 פרסם את הרומן הראשון פרי עטו "משחק הכיסאות" – שעלילתו מתפרסת משנות ה-60 של המאה הקודמת ועד ימינו. הרומן התפרסם בשתי מהדורות.
בשנת 2010 כתב את מחזהו הראשון "יותר מדי סושי", שהוצג בפסטיבל תיאטרון בית לסין.
בשנת 2013 יצא לאור הרומן השני שכתב רדלר, "הכדור השמיני", ששם זרקור על תופעת הקליטה של העולים מחבר המדינות, תוך התמודדות עם סוגיות גורל וזוגיות. הספר עובד למחזה גרגורי, עלייתו ונפילתו.
בשנת 2018 הוציא את ספרו השני "תאורת במה ועוד." בעברית- ספר עיון רחב יריעה העוסק בהתפתחות הרעיונית והטכנולוגית של תאורת הבמה ובתרומתה לשינוי פני התיאטרון מהמאה הרביעית לפני הספירה ועד לימינו.
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת ״כנרת זמורה ביתן״ הרומן השלישי שכתב רדלר, ״על הקצה.״ במוקד הספר משפחה שנולדה בחטא המחריב אותה, החיים השבריריים שמצליחים הגיבורים - האם, האב והבן - לבנות לעצמם בעודם מהלכים על פי תהום, והמפגש הבלתי נמנע בין גורלם.
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו היא אנדרטה בעיר עכו, המנציחה את זכרם של חללי צה"ל, שנפלו בכיבוש עכו ושחרור הגליל המערבי במלחמה זו.
האנדרטה ממוקמת בשטחו של גן הזיכרון בצומת רחוב בן-עמי ורחוב הארבעה בעכו. היא בנויה כקיר דמוי טרפז המצופה באבנים מסותתות והנראה כחומה. לפניו רחבה מוגבהת ומגודרת שבה מתנופף דגל ישראל. בשקע במרכז הקיר מוצב לוח שיש שבו נחרתו סמל צה"ל וכתובת זו:
נצח והוד לחללי מלחמת השחרור
לוחמי הגליל המערבי וכובשי עכו
תש'ז תש'ח
מתחת לכתובת מוצבים שלושה לוחות שיש משופעים, שעליהם חרותים שמותיהם של 21 חללים מיחידות חטיבת כרמלי. רבים מהם נהרגו בכיבוש עכו במאי 1948. האחרים נפלו באותה תקופה בקרבות ברחבי הגליל המערבי.
האנדרטה הוקמה בשנת 1949 על ידי חיים תיבון ביוזמת ותיקי גדוד 22 בחטיבת כרמלי. לוחות השיש ועליהם שמות הנופלים הוספו לה בהמשך.
קינת דוד על שאול ויהונתן
קינת דוד
קינת דוד היא הקינה שנשא דוד על שאול ויהונתן לאחר מותם בקרב מול הפלשתים שנערך על הר הגלבוע.
בקינה ביטא דוד את היגון, העצב והצער שחש לנוכח מותם של שאול ויהונתן ואת סערת הרגשות שהתחוללה בו. קינה זו היא אחת היצירות המפורסמות במקרא, ופסוקים וביטויים ממנה מצוטטים תדיר בימינו ושגורים בשפה העברית.
הקינה מופיעה ב, מתחילה כהערת המספר המקראי (), וכוללת תשעה פסוקים (). המבנה של קינת דוד אינו אופייני לקינה אלא לשירת ניצחון של השירה הישראלית המוקדמת.
סיפור הקינה.
בתחילת הקינה פונה דוד אל "הצבי ישראל", היינו יופיו, הודו של ישראל; אליו הוא אומר: "על במותיך חלל, איך נפלו גיבורים" כלומר: ראה כיצד על הריך ההדורים נפלו הטובים. יש שהציעו לפרש את הפניה לא כהלל אלא כשאלה רטורית. הצבי מתפרש כצרוף של ה' השאלה, לשם העצם צבי, והמשמעות הכוללת היא האם ישראל הם כמו צבי שבורח? לפי פירוש זה בקינת דוד ישנה גם ביקורת כלפי בריחת ישראל בקרב מול הפלשתים וכלפי התנהלות הקרב על הגלבוע.
לאחר מכן הוא מתייחס לשמחה לאיד הרבה השוררת במחנה האויב בעקבות נפילת מלך ישראל, ומבקש רטורית שלא יודיעו בחוצות הערים הפלשתיות - גת ואשקלון - פן יחגגו שם את הניצחון.
דוד מקלל את הרי הגלבוע, שבהם נפלו שאול ויהונתן, שלא ירדו בהם גשמים; ואכן, ראשוני הציונות שהתיישבו באזור הגלבוע מצאו את ההר יבש וללא עצים (כנראה כתוצאה מרעיית יתר). יערות האורן שאנו רואים על הגלבוע כיום הם כולם נטיעות של הקק"ל. בלט במיוחד בשממונו הר אחד, אותו קראו תושבי העמק "הר הקללה". שם ששונה מאוחר יותר לשמו הנוכחי - הר שאול.
עם זאת נראה שהגלבוע לא היה יבש לאורך ההיסטוריה, ואף קיימים בו יקבים מתקופות שונות.
מעבר לגבורתם של שאול ויהונתן, מבכה דוד גם את מותו של שאול שדאג לבנות ישראל ו"הלבישן שני עם עדנים"; את יהונתן מבכה דוד כרע, ומצהיר כי אהבתו של יהונתן נפלאה לו יותר מאהבת נשים. פסוק זה נתפס לעיתים כרומז על קיום יחסים הומוסקסואליים בין דוד ויהונתן, אם כי חוגים דתיים מתנגדים בתוקף לפרשנות כזאת. הדבר היה, בין השאר, נושא לוויכוח סוער בכנסת בין חברת הכנסת דאז יעל דיין לבין ח"כים דתיים. לפי פרשנות אחרת, רומז הפסוק לאהבה אפלטונית שלא קיבלה ביטוי גופני.
קינת דוד מושמעת רבות בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
קינת דוד היא השירה השנייה מבין שלוש שירות בספר שמואל: שירת חנה (שמואל א' ב), קינת דוד, ושירת דוד (שמואל ב' כ"ב). בין שלוש השירות ישנם קווי דמיון וביטויים חוזרים. בין הביטויים החוזרים: "משיח", "קשת", "גיבורים".
תוכן הקינה.
הקינה מחולקת לארבעה נושאים: פתיחה ב, תבוסת הלוחמים ב, דברי שבח על גבורת הלוחמים שנפלו בקרב ב והאבל על מות שאול ויהונתן ב.
ישנם פרשנים הטוענים, כי הקינה נכתבה בתקופה מאוחרת למותם של שאול ויהונתן, הואיל ולא הייתה חלק מטקסי האבל:
כמו כן, לטענתם של אותם פרשנים, הקינה מופרדת באמצעות פסוקים יג-טז:
לעומתם, יש המפרשים, כי הקינה חוברה בעיתוי הסמוך למותם של שאול ויהונתן, שכן אין תועלת בכתיבת הקינה בתקופה מאוחרת יותר.
יש הסוברים, כי בני פמלייתו של דוד חיברו את הקינה, ומנגד יש הטוענים כי דוד הוא העומד מאחורי חיבורה, שכן, דוד נודע היה בכישוריו המוזיקליים. הקינה היא בעלת אופי חילוני, ושמו של אלוהים אינו מוזכר בה.
הקינה תועדה ב"ספר הישר", שהוא מקור ספרותי שהיה בישראל ואבד. הספר הכיל, כנראה, שירות קדומות ונקרא גם "ספר השר" ו"ספר השיר".
יש הטוענים כי הקינה נועדה לנקות את דוד מכל חשד למעורבות במותו של שאול, וכי בדומה לתגובתו של דוד למותו של אבנר, בשני המקרים האבל הפומבי ומטרת הקינה גם פוליטית.
תכלית הקינה.
דוד נשא את הקינה ונתן הנחיות ללמד את בני יהודה קשת. לפי פרשנויות מסוימות, היגד זה אינו חלק מהקינה, אלא הערת מחבר הספר, המעיד כי מטרת הקינה היא לזרז את בני יהודה שיתנו דעתם ללמוד מלחמה ביתר מקצועיות. רש"י פירש: "מעתה שנפלו גיבורי ישראל צריכים בני יהודה ללמדם מלחמה ולמשוך בקשת", ומבסס את פירושו על הפסוק: . רד"ק פירש, כי דוד מעוניין היה לחזק את רוחם של בני יהודה בעקבות התבוסה ומותם של שאול ויהונתן. רלב"ג ערך בפירושו השוואה בין בנימין ליהודה: חובה ללמד את בני יהודה קשת, מכיוון ששאול ויהונתן היו מבני בנימין שנודעו כקלעי אבן מהוללים: . בנוסף, בני בנימין נודעו גם כקשתים מעולים: . לעומת בני בנימין, יוחדו בני יהודה כנושאי צנה ורמח: . פרשנות אחרת, טוענת כי מדובר בתיאור האופן שבו צריכים בני יהודה ללמוד קשת, מכיוון שנפילתו של שאול על חרבו קרתה עקב חוסר מיומנותו בשימוש בקשת. כלומר, אילו היה מלומד קשת, זה לא היה קורה. יהונתן, לעומת אביו, היה מלומד קשת .
פרוש נוסף: תכלית הקינה היא להטיף לבני יהודה, להוכיח אותם כדי שיהיו אנשי מלחמה ויפתחו מיומנויות של אחיזת קשת.
מבנה הקינה.
קינת דוד בנויה במבנה טבעתי וחתימתה היא מעין הפתיחה.
הפסוק הראשון () מכיל את הקריאה "איך נפלו גיבורים" שגם חותמת את הקינה (), אמצעי זה הופך את הקריאה לפזמון חוזר.
חזרה זו מבטאת את הניגוד בין גבורתם של שאול ובנו לבין גורלם.
רוב הפסוקים שבקינה מאורגנים בזוגות.
פסוקים כ ו-כא.
(כ) "אַל-תַּגִּידוּ בְגַת, אַל-תְּבַשְּׂרוּ בְּחוּצֹת אַשְׁקְלוֹן: פֶּן-תִּשְׂמַחְנָה בְּנוֹת פְּלִשְׁתִּים, פֶּן-תַּעֲלֹזְנָה בְּנוֹת הָעֲרֵלִים"
(כא) "הָרֵי בַגִּלְבֹּעַ, אַל-טַל וְאַל-מָטָר עֲלֵיכֶם--וּשְׂדֵי תְרוּמֹת: כִּי שָׁם נִגְעַל, מָגֵן גִּבּוֹרִים--מָגֵן שָׁאוּל, בְּלִי מָשִׁיחַ בַּשָּׁמֶן"
ב מופיע פעמיים האיסור: "אל" ולאחר מכן הנמקה. הוא הדין לגבי .
פסוקים כב ו-כג.