דעתו של הרב עובדיה יוסף בספרו "טהרת הבית חלק שלישי (עמוד כט)", שלאחר עיון בדברי הפוסקים בנושא זה, נראה כי ביצוע איפור כזה לצורך נוי ויופי אינו איסור, וביצועו לצורך כיסוי וטשטוש צלקת או להשלים צורת שיער בגבות - ניתן להקל בו אף לכתחילה. בספרו העלה מספר ספיקות שיש באיסור זה. א. דעת כמה ראשונים היא שהתורה אסרה רק כתיבת שם הקשור לעבודה זרה על גבי העור, משום שעובדי עבודה זרה נהגו לרשום שם עבודה זרה על גבי עורם על ידי קעקוע, כדי להראות דביקותם בעבודה הזרה. ב. יש הפוסקים שהתורה אסרה רק כתיבת אותיות או ציור שלם, דבר שלא נעשה באיפור קבוע. בנוסף, למרות שעל פי ההלכה נאסרה יצירת כתובת קעקע אף אם אינה שם של עבודה זרה או אותיות - נטען כי יש להקל בעניין האיפור הקבוע, מפני שאינו קבוע כל כך אלא מיטשטש עם השנים ולא נרשם עמוק בבשר האדם אלא רק תחת שכבת העור הראשונה. .
כריסטין קולינס
סיימון דייוויס
סיימון דייוויס (Simon Davies; נולד ב-23 באוקטובר 1979 בהברפורדווסט) הוא כדורגלן עבר ולשי ששיחק בעמדת הקשר הימני. לזכותו של דייוויס 58 הופעות בנבחרת ויילס.
קריירה.
דייוויס החל את הקריירה בקבוצת הנוער של רקסהאם, ובגיל 15 עבר לקבוצה המקבילה של פיטרבורו יונייטד. לאחר שסיים את אקדמיית הנוער של פיטרבורו הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, ועד גיל 20 צבר למעלה מ-50 הופעות ליגה. הוא הפגין יכולת טובה בעת שנבחן במנצ'סטר יונייטד ביולי 1999, ובעקבות כך החליט ג'ורג' גרהאם, מאמן טוטנהאם הוטספר, להביא את השחקן לווייט הארט ליין.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטוטנהאם בהפסד 0 - 2 לליברפול ב-9 באפריל 2000, ובחודשים הראשונים של העונה היה בעיקר מחליף. אולם, ב-17 בפברואר 2001 הוא עלה כמחליף במשחק הסיבוב החמישי של גביע ה-FA מול סטוקפורט סיטי, במקום אויבינד ליאונרדסן הפצוע, והצליח להבקיע שני שערים. לאחר מכן הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בטוטנהאם, ובמשך חמש השנים שלו שם, שהיו רצופות בפציעות חוזרות ונשנות, הוא צבר בסך הכל 154 הופעות.
ב-26 במאי 2005 הועבר דייוויס לאברטון תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג, ובעקבות כך זכה לראשונה בקריירה להזדמנות לשחק בליגת האלופות. הוא לא שיחק היטב בעונתו הראשונה באברטון, והבקיע בה רק שער אחד בניצחון על ברמינגהאם סיטי.
ב-ינואר 2007 עזב דייוויס את אברטון וחתם בפולהאם, במקום הצרפתי סטיד מלבראנק. ב-30 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה בפולהאם, במשחק הפרמייר ליג מול שפילד יונייטד. הוא היה לשחקן הרכב קבוע בפולהאם, ואף הבקיע מספר שערים ובישל נוספים. הוא נחשב לאחד השחקנים האהובים על אוהדי הקבוצה, ואף נבחר לשחקן העונה של פולהאם לעונת 2007/2008.
דייוויס העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2010, שם כבש את שער השוויון הזמני בהפסד 2-1 בהארכה לאתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית.
דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס במוקדמות מונדיאל 2002 מול נבחרת אוקראינה. נכון להיום, דייוויס שיחק 54 משחקים בינלאומיים עבור מולדתו, בהם כבש 6 שערים.
דלקת שריר הלב
דלקת שריר הלב (בלעז: מיוקרדיטיס, Myocarditis) היא מחלה המתאפיינת בכניסה של תאי דלקת לתוך תאי שריר הלב (המיוקרד) ותהליך אכילתם והריסתם של תאי השריר (בלעז: Myocytes) על ידי תאי הדלקת. לאחר מכן הופכים המיוציטים להיות נמקיים, ולא ניתן לזהות בהם את גרעיני התא. התא מתפרק ומשחרר את תכולתו לנוזל החוץ תאי. ברוב המקרים המצב הקליני מסתיים ללא כל סיבוכים, והדלקת אף אינה מאובחנת. במקרים אחרים המחלה קשה, ואף מסתיימת במוות.
המחלה היא תוצאה של שני תהליכים: פגיעה ישירה של פתוגן בתאי שריר הלב ופגיעה בתאי שריר הלב על ידי תגובה של מערכת החיסון. יש כמה סיבות להימצאות דלקת שריר הלב, כמו: מחלות סיסטמיות, מחלות זיהומיות וחשיפה לתרופות ולרעלים.
היסטופתולוגיה.
דלקת שריר הלב מתחלקת למספר סוגים בעלי מופע קליני, תמונה היסטופתולוגית ואטיולוגיה שונים. חלוקה זו היא אמנם לא אופטימלית מבחינה אבחנתית, אך היא משחקת תפקיד חשוב בפרקטיקה הקלינית הנוהגת כיום ובהבנה שלנו את המחלה.
מבחינה היסטופתולוגית ניתן לחלק את דלקת שריר הלב למספר סוגים: לימופוציטית, לימפוהיסטוציטית (LMH), של תאים גדולים (GCM), אאוזינופילית ונויטרופילית.
מיוקרדיטיס לימפוציטית.
מיוקרדיטיס לימפוציטית (Lymphocytic myocarditis) היא הצורה השכיחה ביותר של דלקת שריר הלב,המתווכת בעיקר על ידי לימפוציטים. כאשר נתבונן בתמונה היסטופתולוגית של הרקמה לא יהיה ניתן לראות כלל תאי ענק וגרנולומות, ורק לעיתים רחוקות אאוזינופילים ונויטרופילים. קיימת שונות גדולה במידת החדירות של הלימפוציטים ברקמה הדלקתית, והיא נעה בין חדירות באתרים מיקרוסקופיים בודדים לבין מעורבות דיפוזית של רוב רקמת הלב. לרוב מיוקרדיטיס לימפוציטית תהיה גבולית (borderline), כלומר חדירות לימפוציטית ללא נזק לתאי שריר הלב. מיוקרדיטיס לימפוציטית היא הכי פחות ספציפית מבחינת אטיולוגיה ומהלך קליני. בעבר חשבו שדלקת זו נגרמת על ידי זיהום ויראלי או פוסט-ויראלי בצורה בלעדית, אך כיום ידוע שתיתכן גם אטיולוגיה אוטואימונית, חיידקית או אידיופתית.
דלקת זו לרוב אינה אחידה בפיזורה ברקמה, מערבת רק חלק קטן משריר הלב וללא נטייה למיקום אנטומי ייחודי על פני השריר. מאפיין זה מקשה מאוד על האבחון הנשען גם כיום במידה רבה על ביופסיה, שכן הסיכויים לדגום דווקא את הרקמה הדלקתית הם נמוכים כך שהתועלת האבחנתית (diagnostic yield) עומדת על כ-30-35% לביופסיה אופיינית בה דוגמים 3–4 פיסות רקמה, ומגיעה ל-85% רק בביופסיה בה דוגמים 18 פיסות רקמה. שיפור של יכולת האבחון במקרים מסוג זה נעשה באמצעות ביופסיה מוכוונת (targeted biopsy); ביופסיה זו נשענת על עזרים טכנולוגיים דוגמת תמונה פונקציונלית באמצעות PET-CT או MRI, או על מיפוי אלקטרופיזיולוגי של אזורים עם הפרעות קצב. כך הביופסיה אינה נלקחת באופן אקראי, אלא מהרקמה שזוהתה כבעלת דלקת פעילה.
התמונה ההיסטולוגית של מיוקרדיטיס לימפוציטית היא זהה לזו של דחיית שתל חריפה הנצפית לעיתים לאחר השתלת לב אורתוטופית, ועל כן, אבחנה מבדלת בין מיוקרדיטיס לימפוציטית לדחיית שתל חריפה אינה אפשרית לפי התמונה ההיסטולוגית.
מיוקרדיטיס לימפוהיסטוציטית.
מיוקרדיטיס לימפוהיסטוציטית (Lymphohistiocytic Myocarditis ובקיצור LHM) היא צורה נדירה של דלקת שריר הלב, המאופיינת על ידי נוכחות הן של לימפוציטים והן של מאקרופאג'ים (המכונים גם היסטוציטים, ומכאן המונח), ולעיתים גם של תאי ענק. סוג זה כונה גם "מיוקרדיטיס גרנולומטי" (granulomatous myocarditis), כהפניה לתערובת התאים המאפיינת גרנולומות. האבחנה של מיוקרדיטיס לימפוהיסטוציטית תיעשה במקרים מעורפלים בהם המאפיינים הקליניים הם אינם חד משמעיים, למשל במקרים בהם יש מופעים היסטולוגיים שאינם אופייניים, רגישות יתר לתרופות או זיהום לא רגיל.
ביטוי קליני.
למחלה יש טווח גדול של ביטוי קליני. יכול להיות שהמחלה תהיה לא מורגשת ולא תגרום לסיבוכים, אבל יכול להיות גם שהמחלה תהיה קשה ותגרום למוות תוך כמה ימים. לעיתים קרובות דלקת שריר הלב עלולה לגרום למוות פתאומי.
התסמינים העיקריים שהחולים מדווחים עליהם הם קוצר נשימה, חולשה כללית, פעמת ולפעמים כאבים בחזה. חלק מהחולים סבלו מתסמינים הדומים לתסמיני שפעת בימים הקודמים לאבחנתם, שכוללים חום, שיעול, צמרמורות, כאבי מפרקים ושרירים.
חולים עם מיוקרדיטיס מציגים בבדיקות המעבדה בדרך כלל לויקוציטוזיס, שקיעת דם מוחשת, רמות CRP גבוהות, וכן אנזימי לב מוגברים.
תרשים האק"ג בחולים האלה אינו ספציפי ויכול להראות פתולוגיות שונות, הפרעות הולכה והפרעות בקצב הלב.
בדיקת אולטרסאונד של הלב (אקוקרדיוגרפיה) יכולה להראות הפרעות מסוגים שונים בתפקוד חדרי הלב, כולל הפרעה אזורית בהתכווצות ולעיתים נוזל פרקרדיאלי.
שיטות אבחנה.
האבחנה הסטנדרטית של מיוקרדיטיס מתבצעת בעזרת בדיקת רקמת לב בפתולוגיה.
בשנים האחרונות יש חשיבות רבה לאבחנת המחלה על ידי הדמיית הלב בעזרת MRI :הספציפיות של MRI באבחנת מיוקרדיטיס היא גבוהה למדי ובסביבות 95%, והרגישות היא כ-86%.
טיפול.
הטיפול בחולי מיוקרדיטיס מותאם לביטוי הקליני של המחלה. הטיפול יכול להיות תומך בלבד או יכול לכלול שימוש בשילוב הטיפול התרופתי האופייני לחולי אי ספיקת לב בשלב המתקדם ביותר.
מחלות פריקרדיאליות
השק הפריקרדיאלי הוא קרום הלב העוטף את שריר הלב. הוא מורכב משני קרומים: קרום ויסראלי הצמוד לקווי המתאר של הלב עצמו, וקרום פריאטלי הצמוד לדופן בית החזה. בין שני הקרומים יש נוזל, בכמות קטנה, שנועד לרכך את התנועתיות של שני הקרומים. הקרום נועד להגן על הלב מנזקים חיצוניים, אך לפעמים קרום הלב ניזוק בעצמו, בעיקר כתוצאה מדלקות. הדלקות נוצרות בדרך כלל מנגיפים שתוקפים את הלב (גם וירוס שפעת), וגם מטראומות כמו מכה בלב, ניתוחי לב פתוח, מחלות אוטואימוניות שפוגעות בלב או מחלות בבלוטת התריס. הדלקות יכולות להיות אקוטיות או כרוניות. דלקות קרום הלב גורמות לכאבים חזקים באזור החזה.
מבוא.
מחלות פריקרדיאליות נחלקות לשתי קבוצות:
הצטברות נוזלים.
במצבים שונים, עלולה להצטבר בשק הפריקרד כמות גדולה של נוזל או דם. כל עוד הצטברות הנוזל איטית, היא אינה גורמת לסימנים קליניים סוערים, אולם כאשר מדובר בהצטברות מהירה - אפילו כאשר מדובר בכמות קטנה של נוזל, הלחץ הפריקרדיאלי עולה מאוד ומפריע למילוי הלב.
הצטברות סרוזית - הידרופריקרד Hydropericard.