בקצהו הצפוני של בית הקברות, במעלה הגיא, הוקמה אנדרטה לזכרם של נופלי חטיבת הראל של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. האנדרטה היא מגדל בצורה של רובה, שבראשו מוצג סמל הפלמ"ח משני צדדיו לוחות עם שמות המבצעים בהם השתתפה החטיבה ומעליו שם החטיבה. בתחתית המגדל מצוי חדר הנצחה (הנעול בדרך כלל). בחזיתה של האנדרטה, מעל פתחו של חדר ההנצחה, נחקקה כתובת זו:
"ללוחמי פלמ"ח הראל שחרפו נפשם למות למען ירושלים יהודה והנגב במלחמת שחרור ישראל"
על חזית האנדרטה, משני צדדיו של הפתח לחדר ההנצחה, נחקק הסמל של חרב שזורה בענף זית (סמל זה מוכר כיום כסיכת מ"מ).
האנדרטה תוכננה על ידי האמן מנחם שמי; בנו אהרן (ג'ימי) שמי, מלוחמי חטיבת הראל, נהרג במשלט המשותף ונטמן בבית הקברות. האנדרטה נחנכה בשנת 1951.
האנדרטה נועדה להידמות לאנדרטת האריה השואג שבתל חי, כזכר לכך שראשוני המתיישבים בקריית ענבים היו תלמידיו של טרומפלדור. שמי ראה בהקמת האנדרטה מילוי צוואה של בנו, לאחר ששמע מאחד מן הלוחמים שהוא התכוון טרם נפילתו לבקש ממנו ליצור אנדרטה לזכר הנופלים.
בכניסה לבית הקברות נקבעו בשנות התשעים (במסגרת הקמת פארק יצחק רבין במבואות ירושלים) שלטים המתארים את הקמתו ואת הקמת האנדרטה לנופלי חטיבת הראל (ראו תמונות להלן).
אל-מוסתזהר
אל-מוסתזהר באללה (מילולית: המבקש עזרה מן האל), אבו אל-עבאס בן אל-מקתדי באללה (בערבית: المستظهر بالله, ابو العباس بن المقتدي بالله; בתעתיק מדויק: אלמסתט'הר באללה), נולד ב-1074 והיה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין השנים 1094 ו-1118. 22 שנות שלטונו עמדו בסימן השפעה פוליטית דועכת למול העלייה במאבקים מבית ופלישת מסע הצלב הראשון לאזור. אחד מן הצלבנים, ריימונד הרביעי מטולוז, אף יצא למסע נגד בגדאד אך נבלם בחוצות תוקט שבטורקיה.
בשנת 1099 כבשו הצלבנים את ירושלים מידי הפאטמים. המוני פליטים ומקיפים מצאו את דרכם לבגדאד. למרות הלחץ הציבורי, מיאן אל-מוסתזהר לשלוח כוחות נגד הצלבנים בשל הצרות הפוליטיות מבית. התסיסה העממית התפרצה במשך שני ימי שישי, עת המוני עם שהוסתו בידי אבן אל-ח'שאב, הקאדי של חלב, התפרצו למסגד הגדול, ניתצו את דוכן ההטפה ואת מושב הח'ליף. אך, כל זאת לא הועיל ואל-מוסתזהר או הסולטאן הסלג'וקי לא הונעו לפעולה.
הסכם ניש
הסכם נִיש (Niš) היה הסכם בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה העות'מאנית שסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1735–1739. ההסכם נחתם בניש שבמזרח סרביה ב-29 בספטמבר 1739.
שיחות שלום החלו עוד בשנת 1737, אך ללא תוצאות. במהלך קיץ-סתיו 1739 היו לצבא הרוסי מספר הצלחות בשדה הקרב, אך לאור ההפסדים שספגה אוסטריה והחלטתה לצאת ממלחמה, נאלצו הרוסים להאיץ את סיום המלחמה.
השיחות התקיימו בתיווך השגריר הצרפתי. בהתאם לתנאי ההסכם, האימפריה הרוסית קיבלה בחזרה את אזור אָזוֹב, אך בתנאי שכל הביצורים באזור ייהרסו. שטחים באזור קובן הוכרזו כעצמאיים, ויועדו לשמש חיץ בין האימפריות. על הרוסים נאסר להחזיק צי בים השחור, וכל המסחר היה צריך להתבצע באמצעות ספינות טורקיות. לעולי הרגל מרוסיה הותר להגיע לירושלים באופן חופשי.
תנאי ההסכם לא היו מיטביים, שכן האימפריה הרוסית לא הצליחה לחזק את מעמדה באזור ולקבל מוצא חופשי לים. ההסכם היה בתוקף עד לחתימת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה בשנת 1774.
אל-מקתדי
אל-מקתדי באמר אללה, אבו אל-קאסם עבדאללה בן מחמד בן אל-קאא'ם באמר אללה (בערבית: المقتدي بامر الله, ابو القاسم عبد الله بن محمد بن القائم بامر الله), היה נכדו של הח'ליף הקודם אל-קאא'ם והח'ליף העבאסי ששלט בבגדאד בין השנים 1075 ל-1094. בימיו, הוא זכה להכרה ולהוקרה מצד הסולטאן הסלג'וקי מאלכ שאה הראשון ותחומי הח'ליפות הורחבו סמלית לערי הקודש בחג'אז אשר שוחררו מידי הפאטמים.
מאלכ-שאה נתן את ידה של בתו לאל-מקתדי. מנישואין אלה נולד בן זכר, וקווה שכך יאוחדו כס הח'ליפות עם כס הסולטנות. התוכנית נכשלה לאחר שהנסיכה עזבה את חצר הח'ליפות עם תינוקה וחזרה לבירה אספהאן. מאלכ-שאה החל לקנא במעורבות ההולכת וגדלה של אל-מקתדי וזמם להדיחו מהח'ליפות ולכלוא אותו בבצרה. רק מותו של מאלכ-שאה בשנת 1092 סיכל תוכנית זו.
שתייה קלה
צ'רלי וילסון
ריי וילקינס
ריימונד קולין וילקינס (באנגלית: Raymond Colin Wilkins; 14 בספטמבר 1956 - 4 באפריל 2018) הידוע בשם ריי וילקינס היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי. היה מהשחקנים החשובים בחוליית הקישור של נבחרת אנגליה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ושיחק בהצלחה בקבוצות כגון צ'לסי, מנצ'סטר יונייטד, מילאן וגלאזגו ריינג'רס. ריי וילקינס הוא אחיו של השחקן והמאמן לשעבר של ברייטון אנד הוב אלביון, דין וילקינס, ובנו של הכדורגלן ג'ורג' וילקינס.
קריירה.
ראשית הקריירה ככדורגלן.
וילקינס, שכונה "באץ'" מילדותו, החל את הקריירה שלו בראשית שנות ה-70 בצ'לסי. הוא היה חבר בתחילה במחלקת הנוער של המועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד נוריץ' סיטי באוקטובר 1973. שני אחיו, גרהאם וסטפן, הצטרפו גם הם לצ'לסי קרוב לאותו זמן, אך לא זכו להצלחה כמו ריי. לאחר ששיחק במשחקים בודדים במדי צ'לסי עד לסיום אותה עונה, הפך וילקינס לאחד מהשחקנים המובילים בקבוצה במשך השנים הבאות.
ב-1975 ירדה צ'לסי לליגה השנייה של הפוטבול ליג ושחקני מפתח רבים עזבו את הקבוצה. בעקבות כך, ועל אף שהיה בן 18 בלבד, מונה וילקינס לקפטן צ'לסי על ידי המאמן אדי מקרידי, שלקח את התפקיד מידי רון האריס. וילקינס הפך לשחקן המרכזי של קבוצתו, והוביל אותה להעפלה בחזרה לליגה הראשונה בעונת ולהתבססות בליגה זו בעונות הבאות. הוא אף זכה בתואר שחקן השנה של המועדון ב-1976 וב-1977.
אף על פי כן, עזיבתו של מקרידי מאוחר יותר התבררה כקשה במיוחד עבור צ'לסי, והקבוצה ירדה פעם נוספת לליגה השנייה בעונת . לאחר אותה עונה עבר וילקינס לקבוצת מנצ'סטר יונייטד, מהקבוצות החזקות בכדורגל האנגלי, ששילמה תמורתו 800,000 לירות שטרלינג.
וילקינס זומן לראשונה לנבחרת אנגליה בשנת 1976, על ידי מאמן הנבחרת דאז דון ריווי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת איטליה במסגרת טורניר לא-רשמי שנערך בארצות הברית. וילקינס הפך לאחד מהשחקנים החשובים בסגל נבחרת אנגליה במשך כל העשור שלאחר מכן.
תקופת השיא.
בשלוש עונותיו הראשונות במנצ'סטר יונייטד וילקינס לא הצליח לזכות עם הקבוצה בשום תואר. בתקופתו בקבוצה נוצרה לו תדמית של שחקן בעל סגנון משחק שלילי, מאחר שנהג למסור את הכדור לצידי המגרש במקום אל עבר החלוצים; עם זאת, הוא נחשב היה לאחד מהקשרים היעילים באנגליה שהקשה רבות על שחקני ההגנה של הקבוצות היריבות. וילקינס סייע לנבחרת אנגליה להעפיל ליורו 1980 - הטורניר הראשון בו השתתפה במשך עשור.
במשחק במסגרת שלב הבתים של טורניר זה, נגד נבחרת בלגיה, הבקיע וילקינס שער מרהיב כאשר שלט בכדור ותלתל את כל ההגנה הבלגית, ולבסוף עבר גם את השוער והבקיע. שער זה הקנה יתרון לזכותה של אנגליה, אך הבלגים השוו את התוצאה בהמשך המשחק. בין היתר בשל תוצאה מאכזבת זו, אנגליה לא הצליחה לעבור את הסיבוב הראשון באותו טורניר. וילקינס היה מהשחקנים הקבועים בנבחרת שהעפילה גם למונדיאל 1982 בספרד, בו הודחה בשלב הבתים השני.
בעונת זכה וילקינס עם מנצ'סטר יונייטד בתואר הקבוצתי הראשון שלו, גביע ה-FA. הוא הבקיע שער במשחק הגמר נגד ברייטון אנד הוב אלביון שהציב את קבוצתו ביתרון 1-2. היה זה שער נדיר עבור וילקינס, שכן את שערו הראשון במדי הקבוצה הבקיע רק שלוש שנים לאחר שהצטרף לשורותיה, והעיד על איכות גדולה - וילקינס פרץ לאורך כל המגרש אל עבר רחבת העונשין של ברייטון ללא אף חבר לקבוצתו, ובעט בצורה מדויקת לפינה העליונה של חיבורי השער. המשחק הסתיים בסופו של דבר בתיקו 2-2 לאחר הארכה, אך מנצ'סטר ניצחה 0-4 במשחק החוזר וזכתה בגביע. באותה שנה זכה וילקינס עם קבוצתו גם במגן הצדקה לאחר ניצחון על ליברפול.
בעונה שלאחר מכן המשיך וילקינס לשחק בנבחרת אנגליה תחת המאמן בובי רובסון, אך לא הצליח להעפיל עמה ליורו 1984. עם מנצ'סטר הוא הצליח להגיע באותה עונה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע ולסיים במקום הרביעי בליגה. בקיץ 1984 עבר וילקינס לקבוצה האיטלקית מילאן, תמורת סכום של 1.5 מיליון לירות שטרלינג. וילקינס השתלב היטב בקבוצה והפך לשחקן מרכזי בה, אך תקופתו בה לא הייתה מוצלחת עבור מילאן - הישגה המשמעותי היחיד היה העפלה לגמר הקופה איטליה ב-1985. על אף שהיה תחת חוזה במילאן, וילקינס קיבל היתר לעזוב את הקבוצה לאחר מספר עונות.
על אף שהחליף לעיתים תדירות יחסית את קבוצותיו, נכלל וילקינס פעם נוספת בסגל נבחרת אנגליה למונדיאל 1986 שנערך במקסיקו. לאחר ניצחון במשחק הראשון בשלב הבתים נגד נבחרת פורטוגל, במשחק השני נגד נבחרת מרוקו הוא הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו, והפך לשחקן הראשון בתולדות אנגליה שמורחק במסגרת גביע העולם. לאחר שהתווכח עם שופט המשחק על ההחלטה להרחיקו וילקינס זרק עליו את הכדור, ובעקבות כך הושעה משני משחקים. הוא לא השתתף במשחק רבע הגמר של הטורניר מול נבחרת ארגנטינה, בו הפסידה נבחרתו 2-1. וילקינס שיחק בפעם האחרונה במדי הנבחרת בנובמבר 1986.
בשנת 1987 עבר וילקינס לקבוצת פריז סן-ז'רמן הצרפתית, אך לאחר מספר חודשים בלבד בקבוצה עבר לגלאזגו ריינג'רס הסקוטית, ששילמה תמורתו 250,000 לירות שטרלינג. הוא זכה עם ריינג'רס באליפות ליגת העל הסקוטית בעונת וכן בגביע הליגה הסקוטית ב-1988. הוא אף הבקיע שער מרהיב במשחק נגד סלטיק שכונה "הדרבי של גלאזגו". יכולתו המרשימה של וילקינס במדי ריינג'רס הפכה אותו לאהוב במיוחד בקרב אוהדי הקבוצה.