הסכמי קמפ דייוויד משנת 1979, שקבעו שלום בין מצרים וישראל, קובעים כי סיני חייב להישאר אזור מפורז.
במהלך תחילת המבצע ב-2011, התירה ישראל הצבתם של אלפי חיילים בסיני, עם מסוקים ומשוריינים, אך לא עם טנקים.
במהלך תחילת אוגוסט 2012, עם התגברות מבצע "נשר", אישרה ממשלת ישראל את בקשת ברק לאפשר למצרים לפרוס מסוקי תקיפה בסיני.
עם זאת, החלה לעלות דאגה כאשר מצרים החלה לפרוס כוח וטנקים נוספים ללא תיאום מישראל. ב-21 באוגוסט אמר שר החוץ של ישראל אביגדור ליברמן כי חשוב לישראל לוודא שהסכם השלום המצרי-ישראלי יקוים, ולא לשתוק עם כניסת כוחות צבא מצרים לסיני. דאגה הועלתה על ידי גורמים רשמיים ישראלים בגלל אי יידוע מצרים לישראל על פריסת טנקים בסיני, דבר המפר את הסכם השלום. ליברמן אמר: "עלינו לדאוג שכל פרט ופרט יישמרו, אחרת נמצא את עצמנו במדרון חלקלק בכל הנוגע להסכם השלום".
באותו יום דיווח היומון הישראלי "מעריב" כי ישראל שלחה הודעה למצרים באמצעות הבית הלבן, במחאה על הגדלת הנוכחות הצבאית המתמשכת של מצרים בסיני ללא תיאום מצד ישראל, ואמרה למצרים שעליה להוציא טנקים מסיני בגלל נוכחותם. מפר את הסכם השלום המצרי-ישראלי משנת 1979, הקובע שחצי האי סיני יישאר מפורז. היומון הישראלי "מעריב" קיבל חיזוק בכתבה ב"ניו יורק טיימס", שקבעה כי ישראל "מודאגת" מכניסתם של טנקים מצרים לצפון חצי האי סיני ללא תיאום עם ישראל וביקשה ממצרים לסגת מהם. בין השאר בשל הטנקים הצבאיים של מצרים הפרוסים בחצי האי סיני, ישראל מודאגת יותר ויותר ממה שהיה זה זמן רב הקשר האזורי הקריטי ביותר ביניהם. חוסר התיאום סביב פריסתם נתפס כפוטנציאלי לערער הסכם שלום שהיה אבן יסוד בביטחון ישראל במשך עשרות שנים על פי הניו יורק טיימס. ישראל גם מודאגת מכך שמצרים עשויה להשתמש במבצע נשר כדי לבנות את נוכחותה הצבאית בסיני, ולהשאיר את הטנקים והמשוריינים בסיני מבלי לעשות הרבה יותר מפעולה סמלית כדי לחסל את איום הטרור.
ישראל לא הגישה תלונה רשמית, ובמקום זאת העדיפה לפתור את הנושא באמצעות מגעים שקטים, כמו גם תיווך מארצות הברית, כדי להימנע ממתח ביחסיה עם מצרים.
ב-24 באוגוסט 2012, גורם צבאי מצרי בכיר אמר כי שר ההגנה המצרי עבד אל-פתאח א-סיסי ושר הביטחון הישראלי אהוד ברק הגיעו להסכמה בסוגיית המיליטריזציה של סיני. הגורם דיווח כי סיסי התקשר לברק ואמר כי מצרים מחויבת לקיים את הסכם השלום עם ישראל. סיסי אמר גם כי המיליטריזציה היא זמנית, והיא נחוצה לביטחון ולמלחמה בטרור. עם זאת, גורם ביטחוני ישראלי הכחיש שהתקיימה שיחה כזו.
בסוף אוגוסט 2012, נשיא מצרים דאז, מוחמד מורסי, אמר כי הפעולות הביטחוניות אינן מאיימות על איש, ו"לא אמורות להיות כל סוג של דאגות בינלאומיות או אזוריות כלל מנוכחות כוחות הביטחון המצריים". מורסי הוסיף כי המבצע היה ב"כבוד מלא לאמנות בינלאומיות; הסכם השלום המצרי-ישראלי מציב מגבלות על ההיערכות הצבאית המצרית בסיני". גורמים רשמיים בישראל היו מודאגים בבניית שריון כבד בסיני על ידי מצרים.
ב-8 בספטמבר אישר גורם ישראלי כי קיים תיאום בין ישראל למצרים בנוגע למבצע נשר. דובר הצבא המצרי, אחמד מוחמד עלי, הודיע מוקדם יותר כי מצרים התייעצה עם ישראל בנוגע לאמצעי הביטחון שלה בסיני.
ארצות הברית.
לפי CNN, במהלך להגביר את האבטחה בסיני, לעזור למורסי ולהרגיע את ישראל, שר ההגנה האמריקני ליאון פאנטה הציע למצרים יכולות שיתוף מודיעין מסווג כדי לסייע למצרים לזהות איומים צבאיים באזור, עליהם דן במהלך ביקוריו האחרונים במצרים ולישראל. הטכנולוגיה הייתה בשימוש נרחב בעיראק ובאפגניסטן לזיהוי כלי רכב למרחקים גדולים. הטכנולוגיה עשויה לשמש גם את כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני. ארצות הברית הציעה גם שיתוף מודיעיני מוגבר, כולל צילומי לוויין וטיסות רחפנים, כמו גם יירוט טלפונים סלולריים ותקשורת אחרת בין חמושים החשודים בתכנון פיגועים.
ב-22 באוגוסט, מחלקת המדינה האמריקנית הפצירה במצרים להיות שקופה לגבי מבצע נשר וכל פעולות ביטחוניות בסיני. מחלקת המדינה הגיבה על הדיווחים ומסרה כי ארצות הברית תומכת במבצע נשר נגד טרור, אך הדגישו כי על מצרים להמשיך בתיאום עם ישראל בנוגע לפעולות אלו ולהגדלות הצבאיות בסיני, על פי הסכמי קמפ דייוויד מ-1979. מחלקת המדינה גם קראה למצרים למלא את התחייבויותיה על פי הסכם השלום המצרי-ישראלי משנת 1979 ולהתמודד בעוצמה עם איומים ביטחוניים בסיני, תוך הבטחה ש"קווי התקשורת יישארו פתוחים".
ב-23 באוגוסט, שרת החוץ דאז הילרי קלינטון, בשיחה עם שר החוץ המצרי מוחמד כאמל עמר, קראה לעמר לשמור על קווי תקשורת עם ישראל, והדגישה את החשיבות של שקיפות לגבי המיליטריזציה של סיני.
כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני.
כוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני, ארגון בינלאומי עם 1,650 חיילים שנוצר בשנת 1979 במהלך הסכמי קמפ דייוויד עם אחריות על שמירת השלום, שמר על פרופיל נמוך במהלך התעצמות מבצע נשר בשנת 2012. נציג הארגון אמר כי "איננו מסוגלים להגיב לשאלות התקשורת בשלב זה" בתגובה לשאלה האם מצרים ביקשה אישור להעביר נשק לסיני, והאם ישראל אפשרה זאת.
הגן האקולוגי בטכניון
הגן האקולוגי בטכניון הוא גן בוטני המשתרע על פני 22 דונם, בלב הקמפוס של הטכניון על מדרונו הצפון מזרחי של הכרמל. בתחום הגן עובר ערוץ הניקוז של נחל בן דור המתחבר לנחל קישון.
היסטוריה.
הגן הוקם בשנת 1982 ביוזמתו של זאב נאווה, ובתמיכתו של נשיא הטכניון דאז, עמוס חורב, השטח עליו משתרע הגן שימש ברובו כאתר פסולת. רון לובינגר תכנן את שיקומו של השטח בגן.
ב-2011, קיבל הגן הכרה של "גן בוטני" על ידי "מועצת הגנים הבוטניים" מטעם משרד החקלאות.
ז'יגמונד שומלאר
ז'יגמונד שומלאר (במקור שטיין, בהונגרית: Somlár Zsigmond; בודפשט, 1 ביוני 1875 – בודפשט, 13 בפברואר 1943) היה שחקן תיאטרון במאי תיאטרון ומחזאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ז'יגמונד שטיין נולד במשפחה יהודית כבנם של הנפח ליפוט שטיין ושל תרזיה טוטיס. אחרי שסיים את התיכון היה תלמידו של יוזף לוינסקי בקונסרבטוריון בווינה ולאחר מכן למד באקדמיה לאמנות הבמה (שמה כיום האוניברסיטה לאמנות התאטרון והקולנוע) ובבית הספר לדרמה של סידי ראקושי. החוזה הראשון שלו היה עם:
שומלאר היה חבר באגודת תאליה החלוצית, שם שיחק את רליג הרופא (במחזה:ברווז הבר) ואת לוקה (במחזה:בתחתית). הוא היה חבר ב"תיאטראות של האיחוד" (Unió színház ובמיוחד בתיאטרון מרכז העיר) וזכה להצלחות במחזות "האיש הטיפש" (Buta ember) וב"נערה העשירה" (Gazdag leány). שומלאר הקים את התיאטרון הספרותי בשם "תיאטרון חדש" ביחד עם ועם שאנדור אימרה (מקודם שנפלד) ועם שאנדור פראגו (מקודם: פרנקפורטר) הבן 21 אז. שלושת מהפכני התיאטרון שכרו את מבנה "תיאטרון פלד" בפארק העירוני של בודפשט והציגו את "בלדת החורף" (Winterballade (1917)) של גרהרט האופטמן שזכתה להצלחה ספרותית. התיאטרון חי רק שלושה חודשים. שומלאר עבד בהצלחה גם כבמאי וכותב מקצועי על תיאטרון.
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה גיזלה, בתם של שמואל נויווהנר (Neuvohner) ושל פפי גרוסמן (בין השנים 1902 ל-1920). ב-22 בדצמבר 1929 נשא את מרגיט דוּלָה לִילָה (1891–1969) בבודפשט. שומלאר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
זאב גולדבלט
זאב גולדבלט (נולד ב-17 במאי 1954, י"ב באייר תשי"ד) הוא איש ציבור, אל"ם במיל' והמייסד של פורום וועדי ההורים היישוביים/ הנהגת ההורים הארצית.
ביוגרפיה.
נולד ב-1954 בבית החולים "אימהות" בחיפה. שני הוריו ניצלו ממאורעות השואה - אביו עלה בשנת 1933 בעליית הנוער, ואימו הייתה ברכבת הילדים שיצאה מאוסטריה ביחד עם אחיה התאום, ואומצה על ידי משפחה נוצרית, עימה שמרה על קשר גם לאחר המלחמה. המשפחה החלה דרכה בשכונת תל יוסף בחיפה ובשנת 1955, עברה לשכונת "סביניה" שבקריית ביאליק, שם נולד אחיו (דורון, שלימים שירת כטייס F-15, וקברניט בכיר בחברת אלעל).
גולדבלט למד בבית הספר 'דוד ילין' עד כיתה ז', בה עבר לבית הספר 'עירוני ה". כשנה לאחר מכן, התחנך בבית הספר החקלאי פרדס חנה במשך שנתיים, אחריהן נרשם לפנימיה הצבאית בחיפה בה למד עד לשירותו הצבאי.
שירות צבאי.
התגייס לחיל השריון לאחר מלחמת יום כיפור ושובץ במסלול מקוצר בצד המצרי של תעלת סואץ. משם, נשלח לקורס מט"קים תחת פיקודו של אהוד ברק (ששימש בהמשך כמפקד החטיבה שלו), ולאחר מכן לקורס קצינים, אותו סיים כעבור שנה וחצי בלבד מיום גיוסו.
כקצין, שובץ בחטיבה 401 בה העביר את מרבית שנותיו בצה"ל עד להפיכתו למפקד חטיבה. במהלך שירותו, שימש גם כקצין המבצעים באוגדת סיני עד שנת 1979, בה השתחרר (בפעם הראשונה) ויצא לחופשה ארוכה למדינות שונות באפריקה, אירופה, אמריקה והמזרח הרחוק.
עם שובו לארץ, קיבל גולדבלט טלפון ממפקד החטיבה אשר קרא לו לחזור לחטיבה, מה שהוביל לחזרתו בקבע כקצין אג"ם בחטיבה 401 בשנת 1980. כשמונה חודשים לאחר מכן, מונה לסמג"ד 46 ונכנס לתפקידו במסגרת "תקופת הסינרמה", בה יחידות צבאיות שונות עלו מסיני לרמת הגולן לגיחות קצרות בכל עת שעלתה הסבירות למבצע צבאי רחב היקף בלבנון.
בשנת 1982 עם פרוץ מלחמת שלום הגליל, נכנס כסמג"ד ללבנון עם גדוד 46 בפיקודו של סא"ל צביקה פריד וכחודש לאחר פרוץ הקרבות, החליף בתפקיד את מפקד הגדוד שפרש, ושימש בתפקיד מג"ד 46, (תחת פיקודם של עוזי לב צור ומאוחר יותר יצחק אשל) במהלכו קיבל דרגת סגן אלוף ובסיום תפקידו, השתחרר שוב מצה"ל.