ג'ורג' נתניאל קרזון
ג'ורג' נתניאל קרזון, המרקיז הראשון של קדלסטון (George Nathaniel Curzon, 1st Marquess Curzon of Kedleston, 11 בינואר 1859 – 20 במרץ 1925), ידוע כלורד קרזון, היה מדינאי בריטי, איש המפלגה השמרנית, כיהן כמשנה למלך הודו (1899–1905) וכשר החוץ של בריטניה (1919–1924).
תולדות חייו.
שנים ראשונות והמסעות באסיה.
נולד בקדלסטון הול, שם חיה משפחתו, שהייתה ממוצא נורמני, מאז המאה ה-12. התחנך באיטון קולג' ובאוניברסיטת אוקספורד. ב-1886 נבחר לפרלמנט.
קרזון הרבה לנסוע למסעות ארוכים ברחבי אסיה. ב-1888 נסע לרוסיה ולמרכז אסיה, ב-1889 לאזור ממלכת פרס, ב-1892 לסיאם, קוריאה ו"הודו-סין הצרפתית" (וייטנאם, קמבודיה). ב-1894 יצא למסע נועז לאפגניסטן, הינדו-כוש והרי פמיר. בעקבות מסעותיו פרסם מספר ספרים וזכה למדליית זהב של החברה הגאוגרפית המלכותית עבור מחקרו על מקורות הנהר אמו דריה, כמו כן התמחה בגאופוליטיקה של אסיה, בעיקר בהקשרים של הבטחת שליטת האימפריה הבריטית בהודו ובמרכז אסיה מול השאפתנות של האימפריה הרוסית ("המשחק הגדול"). התזה של קרזון הייתה שהאימפריה הרוסית, שהחלה במתיחת קו המסילה הטרנס-כספית לאורך תוואי דרך המשי והשיגה בכך עליונות כלכלית וצבאית במרכז אסיה, מהווה את הסיכון העיקרי להודו הבריטית. לפיכך, גרס כי על בריטניה לבצר את הקשר עם הודו דרך פרס והמפרץ הפרסי, כמשקל-נגד להתבססות רוסיה מצפון.
ספריו החשובים מתקופה זו הם "Russia in Central Asia" ("רוסיה במרכז אסיה") ו"Persia and the Persian Question" ("פרס והשאלה הפרסית").
מושל הודו.
ב-1899 קיבל תואר ברון ומונה למושל הודו. כחלק מתפקידו כמושל הודו ראה קרזון צורך חיוני לחזק את הדרכים המקשרות בין בריטניה להודו ולפיכך ערך ביקור בנסיכויות המפרץ הפרסי, על מנת לחזק את קשרי בריטניה עם המנהיגים המקומיים.
בין 1899 ל-1900 ניסה קרזון להתמודד עם רעב המוני שהתחולל במרכז ודרום הודו וגרם למותם של בין שישה לתשעה מיליון תושבים, בין השאר בגלל שקיצץ בגובה המענקים שניתנו לסובלים מרעב.
ב-1903 יזם שליחת משלחת בריטית לטיבט ובהוטן בראשותו של פרנסיס יאנגהאזבנד, על מנת לכון קשרי מסחר עם טיבט, על מנת להקדים מאמצים רוסיים מקבילים כביכול. היות שהדלאי לאמה סירב לשאת ולתת עם הבריטים, הייתה דרכו של יאנגהאזבנד ללהסה עקובה מדם. בשנת 1904 הגיעה המשלחת לעיר להסה, לאחר מספר קרבות שבהם השמיד את מתנגדיו הטיבטים, אשר היו נחותים ממנו בהרבה בציודם הצבאי. בלהסה הוכרחו הטיבטים לחתום על הסכם מסחרי, והבריטים כוננו שם נקודת אחיזה צבאית. לא נמצאה שום עדות לניסיון רוסי מקביל.
על מנת לציין את הכתרתם של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו, המלכה אלכסנדרה כקיסר וקיסרית הודו ארגן קרזון את אירועי דורבר דלהי, שנמשכו שבועיים. דורבר זה היה המפואר מבין הדורברים (אירועי הכתרה) שנערכו בדלהי. הלורד קרזון הקים עיר אוהלים ובה רכבת קלה שקישרה בין עיר האוהלים לבין דלהי. באתר נבנו סניף דואר שהנפיק בולים מיוחדים לצורך האירוע, וכן הותקנו באתר טלפון וטלגרף. הלורד ורעייתו הגיעו לאירוע רכובים על גבי פיל.
ב-1905, לאחר שנבחר לכהונה נוספת כמושל הודו ב-1904, החליט קרזון להפריד את בנגל המזרחית המוסלמית מבנגל המערבית, ההינדואיסטית על מנת לייעל את הממשל. צעד זה חולל גם של התנגדות, תוך טענת הודים למגמה בריטית של "הפרד ומשול", תוך שיסוי הינדים ומוסלמים אלה באלה. קרזון נאלץ לעזוב את משרתו בטרם עת ולשוב לבריטניה. בנגל אוחדה מחדש ב-1911.
בית הלורדים ומלחמת העולם הראשונה.
ב-1908 נבחר קרזון לבית הלורדים, הוביל את ההתנגדות למתן זכות הצבעה לנשים ועמד בראש "הליגה האנטי-סופרז'יסטית". כמו כן כיהן בתקופה זו שבין תפקידים פוליטיים כנשיא (צ'נסלור) של אוניברסיטת אוקספורד וכנשיא החברה הגאוגרפית המלכותית.
במאי 1915 הצטרף לקבינט המלחמה של הרברט הנרי אסקווית' כיו"ר מועצת המלחמה ותמך בריכוז המאמץ הבריטי במערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה, כמו כן האיץ בבריטניה לכבוש את ארץ ישראל (פלשתינה) וסוריה על מנת לקדם את תוכניתו האסטרטגית לפיה על מנת להגן על השלטון הבריטי בהודו יש ליצור שרשרת מדינות לוויין בריטיות, מהים התיכון ועד הודו. בממשלתו של לויד ג'ורג' שירת כמנהיג בית הלורדים (השר האחראי על הקשר בין בית הלורדים והקבינט).
שר חוץ.
במהלך מספר חודשים, בהם שהה שר החוץ, ארתור ג'יימס בלפור בועידת השלום בפריז, כיהן קרזון כממלא מקומו וכשר חוץ בפועל. במהלך תקופה זו שירטט את קו הגבול בין פולין לברית המועצות, שזכה לכינוי "קו קרזון". באוגוסט 1919 ניסה קרזון לקדם את ההסכם האנגלו-איראני, לפיו תוקם בשטח פרס, בה שהו כוחות בריטיים והודים בהגנה על שדות הנפט, מדינת-חסות בריטית שתגשר בין עיראק, שאך-זה נכבשה לאפגניסטן והודו. ההסכם נכשל עד מהרה בשל התחלפות הממשל האיראני והאהדה הפוחתת של דעת הקהל האיראנית כלפי בריטניה.
באוקטובר 1919 קיבל מינוי מלא של שר חוץ והחליף את בלפור. בין היתר קיבל קרזון לידיו את האחריות על ניסוח המנדט הבריטי על ארץ-ישראל. בניגוד לבלפור, הרחיק קרזון מיד את נציגי ההסתדרות הציונית מעיסוק בניסוח המנדט, אולם נאלץ לקבל את הכללת הצהרת בלפור בכתב המנדט. על המסמך אמר:
בנוסף סייע קרזון ביצירת הממלכה ההאשמית הירדנית (1921) ובעצמאות מצרים (1922) והשפיע רבות על מדיניות החוץ של בריטניה במזרח התיכון.
קרזון ולויד ג'ורג' תיעבו זה את זה, אך ידעו לזהות את נקודות החוזק איש של רעהו (קרזון את מעמדו הפוליטי של לויד ג'ורג' ולויד ג'ורג' את הידע וההבנה העמוקים של קרזון בגאופוליטיקה) על מנת לשתף פעולה. קרע משמעותי נבע בין השניים בנוגע לחזקה הבריטית ברפובליקת בתומי האסטרטגית על גדות הים השחור. קרזון סירב לפנות את הנקודה, בעוד לויד ג'ורג' התעקש על נסיגה.
בשנת 1921 קיבל תואר מרקיז.
קרזון המשיך לכהן כשר חוץ גם בממשלת אנדרו בונאר לואו החל מאוקטובר 1922. בתקופה זו עסק במשא ומתן עם צרפת שפלשה לחבל הרוהר, בתגובה לאי תשלום פיצויי המלחמה על ידי גרמניה. במסגרת זו דן עם ראש ממשלת צרפת, רמון פואנקרה אותו כינה "איש קטן ומחריד" ("horrid little man").
כאשר פרש בונאר לואו הועלה שמו של קרזון כמחליפו בראשות הממשלה, אך היותו חבר בית הלורדים וחוסר הסימפתיה שחשו כלפיו אישים מרכזיים במפלגתו (בעיקר בלפור), כמו גם ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת עצמו, הובילו לפסילתו ולבחירת סטנלי בולדווין תחתיו.
קרזון מת בלונדון בגיל 66.
חייו האישיים.
קרזון נישא פעמיים. רעייתו הראשונה, מרי ויקטוריה (Mary Victoria ; 1906–1870), הייתה בתו של איל הון אמריקאי ממוצא גרמני-מנוניטי. השניים נישאו ב-1895 וניהלו חיי נישואים מוצלחים. לזוג היו שלוש בנות, מרי אירן (Mary Irene ; 1966-1896), סינתיה (Cynthia ; 1933–1898), רעייתו הראשונה של המדינאי אוסוולד מוסלי ואלכסנדרה נלדרה (Alexandra Naldera ; 1995–1904). בקיץ 1904 חלתה מרי ובקיץ 1906 מתה, בת 36.
ב-1917 נישא קרזון בשנית, לגרייס אלווינה (Grace Elvina ; 1879–1958), ילידת אלבמה.
למדינאי אוסוולד מוסלי היו קשרים רומנטיים עם שלוש בנותיו של קרזון. מרי אירן ניהלה עמו רומן קצר לפני ששניהם היו נשואים, סינתיה הייתה אשתו הראשונה ואלכסנדרה הייתה פלגשו. גם לאשתו השנייה של קרזון, גרייס, היה רומן עם מוסלי.
ריקי דסקל
ריקי דסקל (נולדה ב-1953) היא משוררת, שחקנית תיאטרון ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה.
ראשית חייה והשכלה.
ריקי דסקל נולדה ב-1953 בשכונת קריית אליעזר בחיפה. אחות צעירה לשני אחים, בת לניצולי שואה. בוגרת בית הספר הריאלי העברי בחיפה, לימודי ספרות וחינוך באוניברסיטת חיפה וסמינר אורנים. מיד עם שחרורה מהצבא, שבוע לפני מלחמת יום כיפור, החלה ללמוד משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בוגרת לימודי תואר שני במדעי היהדות ב"מכון שכטר" בירושלים.
פעילות בתחום השירה.
שיריה פורסמו לראשונה בכתב העת לספרות "פרוזה" בעריכת יוסי קריים, ב-1985. מאז ועד היום ממשיכה דסקל לפרסם משיריה במגוון כתבי עת ספרותיים וכן בעיתונות היומית.
עד כה פרסמה שישה ספרי שירה. אחדים משיריה הולחנו בידי יסמין אבן, נגה אשד ושלמה גרוניך.
ספריה ראו אור בסיוע קרן תל אביב לספרות, מפעל הפיס וקרן עמו"ס.
פעילות בתחום התיאטרון.
כבר בשנתה האחרונה כסטודנטית למשחק, החלה להופיע בתיאטרון באר שבע; "בית ברנרדה אלבה" בבימוי יורם פאלק, "הבט אחורה בזעם" בבימוי ערן בניאל ועוד.
כמו כן שיחקה בתיאטרון חיפה, הבימה ובמספר הפקות קולנוע וטלוויזיה.
לאורך השנים שיתפה פעולה עם קבוצת יוצרות בהפקות פרינג' פורצות דרך המשלבות ספרות ותיאטרון: "בתוכו" – תיאטרון הסמטה ו"רכבת בבואריה" שהוצג בפסטיבל עכו . "ספר הזכרונות של בטני", מופע על פי ספר שיריה הנקרא כך בבימויה של מלכה מרין ובהשתתפותן של נגה אשד ומיכל גולדברג אייל הוצג בתיאטרון "קרוב". בעבר, לימדה מספר שנים בבית הספר למשחק "בית צבי" ובאוניברסיטת חיפה ומאז מלמדת דיבור לבמה (הגייה) ועבודה על טקסט בבית הספר לתיאטרון של סמינר הקיבוצים ובבית הספר לביטוי יצירתי "הדרך".
חיים אישיים.
דסקל נשואה ליוסי דסקל, מנכ"ל בומברדייה ישראל, ואם לארבעה.
Entangled
Entangled הוא שיר של להקת ג'נסיס אשר הוקלט בנובמבר, 1975 באולפני טריידנט שבלונדון מהאלבום A Trick of the Tail.
הפקה.