בראפמן החל מתכנן תוכניות שונות כיצד לנצר את היהודים וכיצד להפסיק את היחס החיובי באופן יחסי שזכו לו מאת הצאר אלכסנדר השני. תוכנית אחת שהציע לגנרל-גוברנטור של וילנה, מוראביוב , עסקה בבניית כנסיות מיוחדות למומרים יהודיים שבהן יתנהל הפולחן בשפה העברית כדי לבטל את מחסום השפה בפני יהודים אחרים. תוכניותיו אלו נדחו.
בתקופת כהונתו של הגנרל-גוברנטור הבא, קונסטנטין פון קאופמן, קיבלו תוכניותיו של בראפמן התייחסות רצינית יותר. אך בעצתו של השתדלן היהודי רבי יעקב בריט, ממנהיגי הקהילה בווילנה, הורה קאופמן על הקמת ועדה בת שנים-עשר חברים, משותפת ליהודים ונוצרים כדי לדון בהצעותיו של בראפמן. בראש הוועדה הציב פון קאופמן את הרב בריט עצמו, והיו חברים בה גם יהושע שטיינברג ולב לבנדה. בראפמן הופיע בפני הוועדה והשמיץ את היהודים והיהדות, טענותיו ממקורות היהדות שהגיעו עד לשולחן ערוך נדחו ביסודיות בידי המשלחת היהודית ובעיקר בידי הרב בריט שהכיר את המקורות היטב והראה לשאר חברי הוועדה את שיבושיו. בישיבתה האחרונה של הוועדה סיכם הרב באריט את החלטותיה. כל הצעותיו של בראפמן נדחו.
השלב הבא במאמציו של בראפמן היה הדפסת ספרו "ספר הקהל" (עליו ראו להלן).
בראפמן התיישב בפטרבורג, התמנה למשרה ממשלתית גבוהה והחל לפרסם מאמרים ברוח ספריו בעיתונים הגדולים, הוא פרסם ב"גולוס" מאמרים בהם האשים את חברת מרבי השכלה בהפצת ניהיליזם בקרב הצעירים היהודיים, ואת "כל ישראל חברים" בניהול הקהל היהודי הכלל-עולמי הזומם לפרק את האימפריה הרוסית.
בשנתו האחרונה, ירד מעמדו האקדמי של בראפמן בפטרבורג. בין היתר הביא לכך אברהם אליהו הרכבי שמעמדו כבר-סמכא לענייני יהדות עלה באותה תקופה. לפי ש"ל ציטרון, תרמה לירידת קרנו בפטרבורג גם פרשנות שגויה שלו למונח בספרו של יל"ג "עולם כמנהגו", שהתבררה בפני השלטונות.
בראפמן מת בפטרבורג מהתקף לב ב-28 בדצמבר 1879.
ספר הקהל.
בראפמן הדפיס את"ספר הקהל". הספר התיימר להיות תרגום מדויק של מסמכים קהילתיים היסטוריים של קהילת יהודי מינסק אך לפי טענת מתנגדיו הוא הכיל זיופים. תלמידי בית המדרש לרבנים בווילנה שבשירותיהם השתמש בראפמן כדי להכין את ספרו, כתבו מאמרים רבים לעיתונות ובהם לטענתם הם הראו את זיופיו ואת הפערים שבין מסמכי המקור לכתביו של בראפמן. אחד מהם, מלומד בשם שרשבסקי אף הוציא ספר שלם להוכחת הזיופים. אך בפועל התקבל הספר בקרב גורמי השלטון המקומי והמנגנונים הביורוקרטיים הרוסיים, וכך הונח היסוד התאורטי לאנטישמיות הרוסית המודרנית.
בספר חלק אחד ובו מאמרים ומבואות וחלק שנו שבו תעודות היסטוריות, ההיסטוריון יצחק לויטץ טען שברפמאן לא זייף תעודות כלל והן מקוריות.
הספר תורגם לצרפתית, פולנית וגרמנית והודפס במספר מהדורות.
אורית הראל
אורית הראל (נולדה ב-1956) היא סופרת, עיתונאית ועורכת ישראלית. היא למדה פסיכולוגיה ועיתונאות באוניברסיטת תל אביב, עבדה כעיתונאית בעיתון מעריב, מלמדת עיתונאות ועורכת תוכניות רדיו. אחד מספריה, "זה לא שאני לא אוהבת", זכה בפרס הזהב מטעם אגודת המו"לים.
ביוגרפיה.
אורית הראל נולדה ב-1956 בתל אביב-יפו. היא למדה בתיכון בליך ברמת גן ואת השירותה בצה"ל שלה עשתה בחיל המודיעין.
לאחר מכן למדה הראל באוניברסיטת תל אביב, שם היא סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ולימודי תעודה. היא למדה קורס בעיתונות באוניברסיטת ניו יורק, ולמדה לימודי העשרה בעיתונות באוניברסיטת תל אביב.
הראל עבדה בתור דיילת חברת אל-על, ובשנים 1986 עד 2007, הייתה עיתונאית במעריב, כתבת לענייני ספרות, עורכת מוסף התרבות, עורכת מוסף "סגנון, עורכת משנה של המגזין "סופשבוע" ועוד.
בפברואר 2007, עזבה הראל את מעריב, וקיבלה מינוי לדוברות משרד מבקר המדינה. היא ערכה והשתתפה בתוכניות אקטואליה ותרבות ברשת הרדיו הממלכתית "קול ישראל" וב-HOT3 בכבלים.
הראל פרסמה חמישה רומנים שזכו לפרסום, ובעיקר הספר "זה לא שאני לא אוהבת" שזכה בפרס הזהב מטעם אגודת המו"לים.
חיים אישיים.
אורית הראל מתגוררת בתל אביב-יפו.
חלבון סויה
חלבוני סויה הם שם כולל לחלבונים שונים המופקים מפולי סויה. בתהליך ההפקה, פולי הסויה מנוקים, מקולפים ונטחנים ליצירת אבקת סויה שממנה ממצים שומנים בעזרת ממסים אורגנים. מהאבקה נטולת השומנים ניתן לייצר שלושה חומרי גלם עיקריים לתעשיית המזון: קמחי סויה ושבבים המכילים מינימום של 50% חלבון, תרכיזי חלבון סויה (Soy protein concentrate – SPC) המכילים מינימום של 70% חלבון, וחלבוני סויה מבודדים (Isolated soy protein – ISP) המכילים מינימום של 90% חלבון.
חלבוני הסויה מהווים בין 30% ל-50% ממסת פולי הסויה. 90% מהחלבונים בסויה הם חלבוני אגירה השמורים בפולי הסויה באברונים המכונים גופי חלבון. חלבוני האגירה הנפוצים ביותר הם גליצינין (glycinin) ובטא-קונגליצינין (β-conglycinin) המהווים 65%–89% מכלל חלבוני הסויה. פולי הסויה מכילים חלבונים נוספים כמו לקטינים (lectins), מעכבי טריפסין וליפוקסיגנאזים שעשויים להשפיע לרעה על הערכים התזונתיים של המוצר ועל טעמו. לפיכך, בעת תהליכי המיצוי והטיהור של החלבונים דואגים להרחיקם מהמוצר הסופי.
במשך אלפי שנים שימשה סויה ומוצריה כחומר גלם למזון עשיר בחלבון במדינות אסיה. בעולם המערבי הפופולריות של מוצרים אלו החלה רק בתחילת שנות השישים של המאה העשרים. נכון ל-2022, כמות המוצרים המכילים חלבוני סויה עולה על 12,000, ומספרם רק גדל. חלק קטן מהמוצרים הם: משקה סויה, רוטב סויה, גבינות סויה, טופו, ממרח פולי סויה, מחית מיסו ומוצרים על בסיס חלבון מהצומח כמו המבורגר צמחי ותחליפי בשר אחרים. כמו כן, תעשיות המזון והתרופות משתמשות בחלבונים אלו כמקור לחומצות אמינות חיוניות וכן ליצירת מוצרים המהווים חלופה למוצרים מהחי.
שיטות ייצור.
תהליך יצור חלבון הסויה מתחיל בקטיף הפולים, מיונם וייבושם, עד הגעה ל-10% לחות. לאחר מכן הפולים נשלחים למפעל להמשך תהליך העיבוד, בו הם נשטפים וממוינים להסרת פולים פגומים, עצמים זרים ולכלוך. הפולים הפגומים ממשיכים בתהליכי עיבוד צדדיים ליצירת מספוא להאכלת בעלי חיים. הפולים הממוינים נגרסים ונשברים לחתיכות קטנות, הקליפות מופרדות מהפולים ומסולקות. הפולים נמחצים בעזרת מכבשים ליצירת פתיתים, והשמן מחולץ מהפולים בעזרת ממס אורגני (לרוב הקסאן).
בשלב הבא, הפתיתים מופרדים מהממס בעזרת מערכת של אדים וואקום. דרך נוספת להפרדת הממס היא בתהליך של חימום ובישול, הגורם גם להפסקת פעילות האנזימים ולשיפור יכולת העיכול של המוצר על ידי האדם. הפתיתים המתקבלים מכילים 52%–54% של חלבון. בהמשך הפתיתים יכולים לעבור טחינה לקבלת קמח סויה או שבבים (מינימום של 50% חלבון).
על מנת להגדיל את אחוז החלבון במוצר ולקבל חלבון סויה מרוכז ניתן למצות את הפחמימות המסיסות מהפתיתים בכמה דרכים: עם מים חומציים (pH 4.5), דנטורציה בחום, שטיפה במים ושטיפה נוספת בתמיסת אתיל אלכוהול מימית (%60–90%). בתהליכים אלו החלבון הופך לבלתי מסיס בעוד שהפחמימות המסיסות הנמצאות במוצר נשטפות החוצה. בשלב זה מתקבל תרכיז נוזלי אשר בסוף התהליך עובר יבוש בהתזה לקבלת אבקה של חלבון סויה מרוכז בעל תכולת חלבון מינימלית של 70%.
על מנת לקבל חלבון סויה מבודד יש לבצע מספר תהליכים נוספים. תחילה, החלבון והפחמימות המסיסות מופרדים מחומרים סיביים (פקטין, צלולוז והמיצלולוז) בעזרת שטיפה במים בסיסיים. מהסיבים הבלתי מסיסים שמתקבלים ניתן ליצור סיבים תזונתיים לטובת שימושים אחרים. בשלב הבא, מתבצעת הפרדה נוספת של הפחמימות מהחלבון על ידי שיקוע איזואלקטרי. כמו כל חלבון, חלבון הסויה הוא בעל מסיסות מינימלית בנקודה האיזואלקטרית שלו (pH 4.2 עד 4.5) אליה ניתן להגיע בעזרת הוספה של חומצות המשמשות בתעשיית המזון (HCl, H3PO4). לאחר הגעה ל-pH המתאים, החלבון הלא מסיס מופרד מהפחמימות על ידי צנטריפוגציה. החלבון המבודד נשטף עם מים להמשך הסרת הרכיבים הלא חלבוניים. רוב המים בתהליך מוסרים על ידי הפאזה הפחמתית המסיסה (soy whey) המכילה גם רמות נמוכות של חלבון אלבומין. לאחר השטיפה, גרגירי החלבון יוחזרו ל-pH נייטרלי (6.8-7.2) בעזרת שימוש במלחים בסיסיים (NaOH, KOH).
בשלב זה המוצר מכיל לפחות 90% חלבון על בסיס יבש. החלבון יכול לעבור תהליכים נוספים לשיפור התכונות הסופיות של המוצר כאשר בסופם המוצר עובר יבוש בהתזה ומתקבלת אבקה דקה.
שימושים.
מוצרי חלבון הסויה משמשים בתעשיית המזון להכנת מגוון רחב של מוצרים ביניהם רטבים לסלט, מרקים, חטיפי אנרגיה, תחליפי בשר, אבקות להכנת משקה, גבינות, קינוחים קפואים, פורמולה לתינוקות, לחמים, דגני בוקר, פסטות, אוכל לחיות מחמד ועוד. הוספה של חלבון הסויה למוצרים אלו יכולה להוות תחליף חלקי או מלא של החלבון במוצר להורדת עליות או לשיפור תכונות המוצר.
אחד השימושים המרכזים של חלבון הסויה המבודד הוא במוצרי בשר טחון, נקניקיות ונקניקים. משתמשים בחלבון הסויה במוצרי בשר בגלל היותו חומר מתחלב טוב והיכולת שלו לייצב אמולסיות, לשפר צמיגות וליצור ג'ל בעת חימום, ובשל הערכים תזונתיים שלו.
בתעשיית תחליפי הבשר משתמשים לרוב בנתחי סויה מיובשים בצורות שונות (Textured soy protein). נתחי הסויה מיוצרים מהאבקה לקבלת מוצר סיבי, בעל טקסטורה המדמה בשר. תהליך זה מתרחש באחת משתי דרכים: טויית סיבים (Fiber spinning) ושיחול תרמו-פלסטי (Thermoplastic extrusion). בטויית סיבים משתמשים לרוב בחלבון סויה מבודד, בעוד שבשיחול תרמו-פלסטי משתמשים בקמח סויה המאפשר להוזיל את עליות המוצר.