היה נשוי לצלמת עליזה אורבך עד מותה ב-2016. מתגורר בירושלים. בתו, עדן אורבך עפרת, היא אמנית וידאו, ואחיו הצעיר הדס עפרת הוא חתן פרס ישראל בתחום אמנות הבמה.
ויליאם הנרי ברטלט
ויליאם הנרי ברטלט (באנגלית: William Henry Bartlett, 26 במרץ 1809 – 13 בספטמבר 1854) היה צייר אמן תחריטים אנגלי.
חייו.
ויליאם הנרי ברטלט נולד בשכונת קנטיש טאון ברובע קמדן בלונדון. החל משנות השלושים של המאה ה-19 ערך ברטלט מסעות שונים בחבל הבלקן, במזרח התיכון וארצות הברית. מסעו הראשון לארצות הברית נערך בשנת 1835, שם יצר תחריטים של בניינים ונופים של צפון המדינה, אותם מכר בהמשכים למאגר מנויים בין השנים 1837–1839. התחריטים יצאו גם בדפוס בליווי הקדמה מאת הסופר נתניאל פרקר ויליס תחת השם "נופים אמריקאים" (באנגלית: American Scenery) החל משנת 1840. תחריטים דומים עם נופי קנדה נוצרו בשנת 1842.
ברטלט ביקר בארץ ישראל פעמיים וכתב מספר ספרים על מסעיו לארץ ועל המקומות הקדושים לנצרות. בשנותיו האחרונות פרסם ספרי תמונות על ארץ ישראל, מלווים בהסברים. לאחר ביקורו הראשון בירושלים בקיץ 1842, הוציא בלונדון את הספר "סיורים בירושלים, בעיר ובסביבתה" (Walks about the City and Environs of Jerusalem) לאחר מסעו השני לירושלים ביוני 1853 כתב את הספר "ביקור מחודש בירושלים" (Jerusalem Revisited), שיצא לאור בלונדון ב-1855, לאחר מותו. לכתיבת הספר השני נעזר בקונסול האנגלי בירושלים ג'יימס פין ורעייתו.
ברטלט נפטר בשנת 1854 בעת שובו ממסע במזרח הקרוב על סיפון ספינה צרפתית ליד חופי מלטה.
יצירתו של ברטלט הייתה פופולרית מאוד בתקופתו. התחריטים שיצר הועתקו על ידי אמנים שונים. בסביבות שנת 1856, לדוגמה, כשנתיים לאחר מותו, הופיעו העתקים מתחריטיו בספר "ההיסטוריה של ארצות הברית של צפון אמריקה" (באנגלית: History of the United States of North America). ברטלט הצהיר בספרו "סירת הנילוס" (1849) כי הוא שואף ליצור "התרשמות חיה ממקומות ממשיים". בני דורו התייחסו לציוריו כאל מקור מידע מהימן. עם זאת, ציורי הנופים שלו השתייכו למסורות רומנטיות וריאליסטיות, שבלטו במיוחד בתיאור המזרח הקרוב בגישה אוריינטליסטית.
אלייך
אלייך הוא אלבומו השלישי של הזמר משה פרץ, שיצא לאור בנובמבר 2008.
לפני יציאת האלבום יצאו לאור כסינגלים השירים "ואולי" ושיר הנושא "אלייך" שהגיעו למקומות הראשונים במצעדי הרדיו ונותרו בראש במשך תקופה ארוכה. באוקטובר 2008 יצא גם כסינגל השיר "כל בוקר" ובנובמבר השיר "נשבע לך", כאשר באותו החודש יצא גם האלבום המלא לחנויות.
סינגלים מצליחים נוספים ששוחררו לרדיו טרם צאת האלבום הם: "רציתי רק", "יותר מידי", "ורק איתך", "אישה" ו"אני שלך".
באלבום זה ניתן גם למצוא את השיר "שיר המעלות" (תהילים פרק קכא) בלחן ועיבוד מחודשים.
כעבור מספר חודשים מהוצאתו, הגיע האלבום למעמד פלטינה על מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים בנקודות מכירה בישראל.
רפאל פטאי
רפאל פטאי (Raphael Patai; 22 בנובמבר 1910 – 20 ביולי 1996) היה חוקר פולקלור, אנתרופולוג, מזרחן והיסטוריון יהודי הונגרי-ישראלי-אמריקאי, מחלוצי המחקר האתנוגרפי בארץ ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בשם ארווין גאורגי פטאי (Ervin György Patai) בבודפשט בירת הונגריה ב-22 בנובמבר 1910 בבית יהודי ליברלי ואינטלקטואלי. אביו, יוסף פטאי, היה משורר, סופר, פעיל ציוני ומקורב להרצל. אמו אדית (שלומית) הייתה משוררת וסופרת. הוא למד באוניברסיטת בודפשט ובסמינר הרבני של העיר. כמו כן למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. עבודת הגמר שלו במחלקה לשפות שמיות והיסטוריה של המזרח הקדום באוניברסיטת בודפשט עסקה במשורר האיטלקי היהודי ישראל ברכיה פונטנלה.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
לאחר עלייתו למד פטאי באוניברסיטה העברית לדוקטורט (שני), והיה הראשון שזכה לקבל תואר דוקטור באוניברסיטה העברית. הוא הוסמך כדוקטור בשנת 1936. עבודת הדוקטור שלו, שעסקה במים במקורות היהודיים, הושפעה מעבודותיו של סר ג'יימס פרייזר, ונכתבה בהנחייתו של פרופ' הרב שמואל קליין, מראשוני הפרופסורים של המכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית. לאחר סיום הלימודים המשיך לעבוד במסגרות שונות של האוניברסיטה העברית, אך לא התקבל למשרה קבועה במוסד. היה מורה לעברית באוניברסיטה בין השנים 1938 ל-1942, שימש בתור מזכיר הטכניון בשנת 1942. הוא חזר לזמן קצר לבודפשט, על-מנת לסיים את הסמכתו לרבנות. בשנת 1944 הקים את המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה, והיה מנהלו במשך ארבע שנים. במסגרתו ערך יחד עם יוסף יואל ריבלין את כתב-העת "עדות" וכן שתי סדרות ספרים.
פטאי היגר לארצות הברית והתאזרח בה.
הוא זכה במלגת קרן ויקינג (ונר גרן), שבמסגרתה למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק במחלקה לאנתרופולוגיה 1947–1948. בין השנים 1948 ל-1957 היה פרופסור לאנתרופולוגיה בדרופסי קולג' בפילדלפיה.
פטאי פרסם בחייו כארבעים ספרים ומאות מאמרים בנושאים שקשורים לפולקלור יהודי, אנתרופולוגיה של המזרח התיכון והיסטוריה יהודית.
היה עורך של סדרת הספרים "Jewish Folklore and Anthropology series" של אוניברסיטת ויין במישיגן. כיום הסדרה קרויה על שמו.
בשנת 1936 זכה בפרס ביאליק (ביחד עם משה צבי סגל) לחכמת ישראל.
פטאי נישא לנעמי טולקובסקי ואב לשתי בנות, ג'ניפר (1942), רופאה, ודפנה (1943), סופרת וחוקרת פמיניסטית.
הוא נפטר ב-20 ביולי 1996, בטוסון שבאריזונה. היה בן 85 במותו.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:אנתרופולוגים ישראלים]]
[[קטגוריה:אנתרופולוגים יהודים]]
[[קטגוריה:אנתרופולוגים אמריקאים]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה]]
[[קטגוריה:אנשי העלייה החמישית]]
[[קטגוריה:זוכי פרס ביאליק לחכמת ישראל]]
[[קטגוריה:פולקלוריסטים יהודים]]
[[קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים]]
[[קטגוריה:חוקרי יהדות יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:מזרחנים יהודים]]
[[קטגוריה:היסטוריונים של המזרח התיכון]]
[[קטגוריה:זוכי פרס אניספילד-וולף]]
[[קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברסלאו]]
[[קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:יהודים הונגרים]]
[[קטגוריה:אמריקאים ישראלים]]
[[קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1910]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996]]
[[קטגוריה:חוקרי אסלאם יהודים]]
רפאל פתאי
הזירה האירופית 1941-1939
אש (אלבום)
"אש" הוא אלבומו השני של הזמר משה פרץ, שיצא לאור במרץ 2007.
פרץ כתב והלחין את רוב שירי האלבום. פריצתו המשמעותית של פרץ באה עם הוצאת הסינגל "אש" בשנת 2006. בעקבות ההצלחה של אותו הסינגל, הוא הוציא בשנת 2007 את אלבומו השני, "אש", שזכה להצלחה רבה יחסית. סינגלים נוספים ששוחררו מתוך אותו האלבום הם: "זה הזמן", "איך", "כמו השקט", "יש רגעים" ו"בחלומות שלי". באלבום זה ניתן למצוא גם את השיר של זוהר ארגוב, "מפרץ שלמה", אותו הוא מבצע בעיבוד מחודש. בניגוד לאלבום הבכורה, פרץ כתב חלק מכובד מהשירים באלבום זה, ביניהם השירים "אש" ו"כמו השקט", אשר נחשבים לשירים אהודים בכל הופעותיו של פרץ.
עיבודי השירים נחלקו בין תמיר צור ושי ראובני, כשניר סייג עיבד את החידוש ל"מפרץ שלמה".
ויליאם הנרי בארטלט
מנחם מנדל שטיינהארט
רבי מנחם מנדל שטיינהארט (1768–1825), רבה של הילדסהיים, היה צעיר חברי הקונסיסטוריה היהודית של וסטפליה.
ביוגרפיה.
שטיינהארט נולד לשמעון מהיינספורט וליטלה שהייתה אחותו של הרב יוסף שטיינהארט מפיורדא, ממנו לקח את שם משפחתו. הוא נישא להענדל בתו של ליב ש"ץ והיה סמוך על שולחנו במינדן שבמדינת הנובר. בשנת 1804 הוציא לאור ספר שו"ת בשם דברי מנחם ובאותה שנה מונה לכהונת רב בהילדסהיים. שטיינהארדט היה מוערך בעיני יהודים מסורתיים ומשכילים גם יחד ואפילו בעיני הגויים. ההיסטוריון צבי גרץ כינה אותו "חכם תלמודי נבון דעת". ודוד קארו בספרו "תכונת הרבנים" העמידו כרב אידיאלי. בשנת 1808 מונה שטיינהארט לחבר בקונסיסטוריה היהודית של וסטפליה ובשנת 1810 פרסם עם עמיתיו בקונסיסטוריה היתר לאיסור קטניות בפסח דבר שעורר עליו את רוגזם של עמיתיו הרבנים. בשנת 1812 פרסם ידידו, הרב וולף היידנהיים, את ספרו "דברי אגרת" הכולל עשר תשובות לתמיהות לגבי שינויים מהנוהג הדתי המקובל ובראשם הצדקת החלטתה של הקונסיסטוריה להתיר אכילת קטניות בפסח גם ליהדות אשכנז. בשנת 1813 הוא נתמנה לרבה של ורבורג ומשנת 1815 עד סוף ימיו כיהן כרבה של פאדרבורן.
עמדותיו.
בשנת 1804 בספרו דברי מנחם, התייחס שטיינהארט להימנעות משימוש בתה בפסח מחשש חימוץ ולמרות שלא מצא לכך כל סיבה כתב: "אמנם באשר שהעולם נהגו בהם איסור לא יהא אלא כדברים המותרים ואחרים נהגו בהן איסור אי אתה רשאי להתירו בפניהם". כאשר נטל חלק בהיתר קטניות בפסח הוא הסביר זאת בספרו 'דברי אגרת' בכך שגם חכמי הגמרא לא פסלו אכילת קטניות בפסח.
בספרו 'דברי אגרת' הוא מתייחס לשורה של נושאים:
הערכה.
מיכאל מאיר מציין את שטיינהארט כניצן ראשון של רבנים מחדשים שהובילו בדרך לרפורמה. לעומתו, יעקב כ"ץ טוען ששטיינהארט לא חרג ממסגרת ההלכה המקובלת ואת הנטיות הרפורמטריות בפסק על הקטניות יש לייחס לראש הקונסיסטורה, ישראל יעקבסון.
מחברים רבניים שונים ציטטו מדבריו של הרב שטיינהארט לאחר מותו. למשל, הרב צבי הירש פרידלינג מביסקוביץ מצטט מספרו את דעתו שעדיף שכל האבלים יאמרו את הקדיש ביחד וכן הרב שמואל הכהן בארשטין מצטטו בספרו מעדני שמואל, כך גם הוזכרו דבריו בפתחי תשובה על השו"ע.
קישורים חיצוניים.
ספריו
מיץ' ריצ'מונד