הוי, ארצי! מולדתי! הוא שיר עברי מאת המשורר שאול טשרניחובסקי אשר נכתב בתל אביב ב-23 בנובמבר 1933 ופורסם לראשונה ב"ספר השנה של ארץ ישראל" לשנת תרצ"ד. הוא מצוטט רבות ביצירה העברית לסוגותיה.
תוכן השיר.
השיר מתאר נוף ארצישראלי אופייני מכמה רבדים של תקופות היסטוריות: "גל" אבנים ו"תל", הרומזים או מעידים על הימצאו יישוב קדום, "מצבה" מילה נרדפת ל"גל אבנים", "חָרְבָּה נֶחְרֶשֶׁת" שהקימו מי מכובשי הארץ והשולטים בה, ולעומת זאת, "מנזרים" ("ארמונות", בעברית של ימי הביניים), והמושבה העברית משנות העלייה הראשונה; גם הצומח והחי המתוארים בשיר רבגוניים מאוד: פרדסים בחלק הסובטרופי, זיתים בהרים, ודקלים בעמקים וגם בחלק המדברי, וכן צבר (צמח שיובא לארץ במאה ה-16), גפן ושקמה, בקר וגמלים. תמונת הנוף המעורבת, הצופנת מנעד חוויות ותחושות, שחלקן נעימות וחלקן אינן נוחות, לבני האדם החיים בו, מבטאת את חוויית החיים רבת הפנים, בארץ ישראל של המשורר, ושל החברה היישובית בכללה בתקופתו. מלבד תמונת הנופים הצבעונית שמצייר השיר, ואזכור האור, שבו " טוֹבֵעַ כֹּל", מזכיר המשורר פעמיים את הצבע הכחול: "תְּכוֹל לֵילוֹת" ו"הַתְּכֵלֶת" של השמיים הפרושה מעל, אולם התחושה הכללית היא של "הר טרשים קירח", כלומר של ארץ שוממה, חרבה וקשה. ה"צבר" בשיר זה הוא "רשע", והנחל "כמה מים", כלומר נחל אכזב; הבור הסוד הוא "יתום", כלומר נטוש.
משאבה נוקשת- הפרדסים אז לא היו מחוברים למערכת המים, ולכן בכל פרדס הייתה משאבה ששאבה מים מהבאר לבריכת השקיה או למגדל מים, שמהם הישקו את הפרדס. קול הנקישות הקצובות של המשאבות היו אופייניות אז לפרדסים.
לחנים.
"הוי ארצי מולדתי" זכה למספר לחנים; של מחט עדרי, יואל ולבה, דוד זהבי, נעמי שמר ומיקי גבריאלוב, ולביצועים רבים, בהם של הגבעטרון, הגשש החיוור, שוקולד מנטה מסטיק ומיקי גבריאלוב.
יחידת שלדג 5101
הנרדף (סרט, 1987)
אלישע בנאי וארבעים השודדים (אלבום)
אלישע בנאי וארבעים השודדים הוא אלבום הסטודיו הראשון של להקת הרוק הישראלית אלישע בנאי וארבעים השודדים. האלבום יצא בפברואר 2012.
מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים: "ברצלונה" (אפריל 2010), "כמו כולם" (אוגוסט 2011), "חבר חדש" (נובמבר 2011) ו"סן דייגו" (ינואר 2012). האחרון זכה להשמעות מרובות בתחנות הרדיו בישראל.
את האלבום הפיק מוזיקלית אייל אבן צור, ובהקלטת האלבום השתתפו סולן וגיטריסט הלהקה אלישע בנאי, מתי גלעד על הבס, עומר ג'ו נווה על הגיטרות ועמרי גונדור על התופים.
שיר החלוצים
"שיר החלוצים" הוא שיר שעיבד לעברית יוסף הפטמן עד שנת 1919. ככל הנראה, הפרסום הרשמי הראשון של השיר היה בעיתון "הפועל הצעיר" ב-24 בדצמבר 1920, בעת שכבר הושר בפי החלוצים. את השיר הקדיש שם הפטמן "לחברַי בכבישים". השיר נקרא "שיר החלוצים", אך נודע גם בשם "אנו נהיה הראשונים", על פי פתיחתו ("'אנו נהיה הראשונים', כה אמרנו אח אל אח").
תכנים והתקבלות.
השיר היה אהוד ביותר, מעין המנון, ובעיקר נפוץ במחנות חלוצים וחלוצות בתקופת העלייה השלישית. להרגשתם של רבים, הוא ביטא את החוויה החלוצית, שרעיונה העיקרי היה להקים חברה יהודית חדשה בארץ ישראל, בעבודת כפיים, בעמל וביזע.
בשיר תיאור מפרט של עבודת החלוצים שכללה: חציבת אבנים והובלתם, סלילת כבישים, בנין בתים ונטיעת יערות של הקק"ל, ואת אורח חייהם: קימה השכם בבוקר לעבודתם, כאשר "שַׁחַר מַלְבִּין עַל הֶהָרִים" ומגוריהם באוהלים, ומאזכר את געגועיהם אל משפחותיהם, שאותם מייצגים הדימויים המילוליים: "יָד אֲהוּבָה, בִּרְכַּת-אֵם", שנשארה בגולה.
לשיר חוברו מספר לחנים עממיים רוסיים והוא משתייך למבחר השירים שנהוג לשיר ולנגן (את נעימתם) בטקסים ממלכתיים וצבאיים בישראל.
Harder to Breathe
Harder To Breathe (בעברית: קשה יותר לנשום) הוא הסינגל הראשון של להקת הפופ רוק האמריקנית מארון 5.
השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, אדם לוין. בראיון הודה לוין כי השיר מתאר את התסכול של הלהקה עם חברת התקליטים שלהם. חברי הלהקה חשבו שיש להם מספיק חומר לאלבום, אך כאשר חברת התקליטים לחצה עליהם להמשיך לכתוב חומר, כתב לוין את השיר הזה כתוצאה מהלחץ, ועל כן שמו "Harder To Breathe".
השיר זכה לביקורות חיוביות.
בית העירייה החדש של הנובר
בית העירייה החדש של הנובר (בגרמנית: Neues Rathaus) הוא בית העירייה של העיר הנובר שבמדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה. הבניין נבנה במשך 12 שנים בתקופתו של וילהלם השני, ונפתח לציבור ב-20 ביולי 1913. זהו בניין מפואר דמוי טירה הבנוי בסגנון אקלקטי. הוא שוכן בקצה הדרומי של העיר הפנימית, מחוץ למרכז ההיסטורי של העיר.
היסטוריה.
עלות בניית הבניין הייתה 10 מיליון מרק. האדריכלים של הבניין, הרמן אגרט וגוסטב הלמהובר, הקימו אותו מ-6,026 אריחי אשור. הרחבה שלפני הבניין נקראת כיכר טראם כהוקרה לזכרו של מנכ"ל העיר באותה תקופה, היינריך טראם. מעת פתיחתו החליף הבניין את בניין העירייה הישן, ארמון ונגנהיים (Wangenheimpalais).
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ניזוק הבניין קשות מהפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה, בשנת 1946, הוכרזה הקמתה המחודשת של מדינת סקסוניה התחתונה בבניין.
גובה כיפתו של הבניין, עם מרפסת התצפית שבה מתנשאים לגובה של כמעט 100 מטרים. המעלית בבניין היא ייחודית ואין דומה לה באירופה, ייחודה נובע מכך שמסלולה הוא מקושת, כלומר פרבולי. המעלית מתוארת לעיתים קרובות, באופן שגוי, כמעלית משופעת, ומרבים להשוותה למעליות במגדל אייפל, שלמעשה נוסעות באלכסון, ללא שינוי בנטייתן במהלך הנסיעה. המעלית מטפסת בפיר המעלית בזווית של 17°, עד לחלקה העליון של הכיפה. ביום בהיר ניתן לראות מנקודה זו את הרי הארץ.
המעלית הוקמה בשנת 1913. עקב מזג האוויר, המעלית המקורית יצאה מכלל שימוש במהלך החצי הקר של השנה. בבניין קיים גרם מדרגות ספירלי, שמוביל מהיציאה מהמעלית אל קומת התצפית. מעל 90,000 איש ביקרו במגדל בשנת 2005. מעלית חדשה, במקום המקורית הותקנה בחורף שנת 2007/8. בקומת הכניסה ישנם ארבעה מודלים של העיר, המיטיבים לתאר את התפתחות העיר לאורך השנים.
רוס 154
רוס 154 (ידוע גם בשמות גליזה 729, LHS 3414 או V1216 בקשת), הוא ננס אדום וכוכב משתנה מתפרץ מסוג כוכב הבזק שנמצא במרחק של 9.7 שנות אור מהשמש בחלק המזרחי של קבוצת הכוכבים קבוצת הכוכבים קשת. הוא הכוכב האחד עשר במרחקו מהשמש, והמערכת השביעית במרחקה מהשמש.
רדיוסו של רוס 154 הוא 0.24 רדיוס שמש, מסתו 0.17 מסות שמש והמתכתיות שלו היא מחצית מזו של השמש. טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-3,340 מעלות קלווין, סיווגו הספקטרלי הוא M3.5, עוצמת ההארה שלו היא 0.004 מעוצמת ההארה של השמש, בהירותו הנראית היא מדרגה 10.44 ובהירותו המוחלטת מדרגה 13.07. מכיוון שהוא כוכב הבזק, הרי שדרגת בהירותו הנראית יכולה להגיע ל-6-7. הזמן בין התפרצויות גדולות הוא שני ימי ארץ. רוס 154 נחשב לכוכב צעיר וגילו מוערך בפחות ממיליארד שנים.
הכוכב קוטלג לראשונה בשנת 1925 על ידי פרנק אלמו רוס.
ג'בל ליבני
ג'בל ליבּני (בערבית: جبل لبني) הוא הר בצפון סיני שגובהו 463 מטר מעל פני הים. בשם ההר מכונה גם צומת כבישים הנמצא מדרום מערב להר וגם אזור הצומת בו שכנו בעבר מחנות צבא מצריים ושדה התעופה ג'בל ליבּני, המצוי כ-14 קילומטר צפונית לצומת. לא ידוע מקור שמו של ההר ויש המזהים במקום את "לבנה", תחנה במסעי בני ישראל בסיני ביציאת מצרים.
מלחמת סיני.
במלחמת סיני, נחשב האזור לנקודת מפתח. חטיבה 7 הישראלית, בפיקוד אורי בן ארי, עקפה את מתחמי אום כתף ואבו עגילה מדרום והמשיכה מערבה אל ג'בל ליבני ב-31 באוקטובר 1956. הפיקוד הישראלי ציפה להיתקל במקום בחטיבה 1 המשוריינת של הצבא המצרי שנעה מזרחה מול הכוח הישראלי, אך הכוח המצרי החל בנסיגה עוד לפני כן ולא נוצר מגע אש.
מלחמת ששת הימים.
במלחמת ששת הימים היה בג'בל ליבני שדה תעופה קדמי משני של חיל האוויר המצרי, ששימש לפריסה בחרום והיו מצויים בו מטוסים מיושנים יחסית. בגל התקיפה הראשון של חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד ביצע זוג מטוסי מיראז' 3 של טייסת 117 יעפי צליפה בלבד במטוסים ומתקנים. בגל התקיפה השני השדה היה ספק מושמד ולכן הוחלט בחיל האוויר הישראלי להפציצו במבנה אחד נוסף בלבד; מבנה של שלושה מטוסי אוראגן מטייסת 107. לאחר תקיפה זו נחשב שדה זה למושבת. לאחר כיבוש השדה נמצאו בו אלפי רקטות שהתאימו למטוסי חיל האוויר הישראלי ושימשו אותו לתקיפת שדות תעופה בירדן וסוריה.
בזירה הקרקעית נחשב אזור ג'בל ליבני כאזור מפתח שבו עשוי להתפתח קרב שריון בשריון בהיקף נרחב. הכוחות המצריים שנפרשו באזור זה השתייכו לדיוויזיה המצרית השלישית (חי"ר), שנפרשה בקו השני המצרי מג'בל לבני בצפון ועד ביר חסנה בדרום, ולדיוויזיה המצרית הרביעית (שריון).
צה"ל תקף את המערך המצרי על פי תוכנית "נחשונים" של פיקוד הדרום. לאחר הבקעת מערך הקו הראשון המצרי באזור רפיח - אל עריש על ידי אוגדה 84 (בפיקוד ישראל טל) ובאזור אום כתף - אבו עגילה על ידי אוגדה 38 (בפיקוד אריאל שרון), נתקף אזור ג'בל לבני על ידי שלושה כוחות ישראלים: חטיבה 7 מאוגדה 84 שנעה מאל עריש דרומה, ושתי החטיבות של אוגדה 31 (בפיקוד אברהם יפה): חטיבה 200 שחדרה את המערך המצרי דרך ואדי חרידין והדפה התקפת נגד מצרית בביר לחפן שמצפון לג'בל ליבני וחטיבה 520 שנעה דרך אבו עגילה מיד לאחר כיבושה.