שועל המדבר (פירושונים)
פלג תמיר
פלג תמיר (פלג בן-ציון תמיר) (18 בינואר 1928 – ד' באייר תשע"א, 8 במאי 2011) היה חבר הארגון הצבאי לאומי, אלוף-משנה בחיל האוויר הישראלי, מנהל וחבר דירקטריונים של חברות תעשייה ישראליות ומנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, מנהל מפעלי תרבות ויושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל. אחיו הוא תא"ל (מיל') אוריאל תמיר.
ביוגרפיה.
משפחתו ונעוריו.
תמיר נולד בתל אביב, בן בכור לחנה לבית איזרסקי וליונה (ג'וני) תמיר (קופ) ונכד לתמר ז'בוטינסקי-קופ, אחותו של זאב ז'בוטינסקי, וליצחק אליעזר איזרסקי, חבר קהילת יהודי יפו ומראשוני תל אביב. על שמו פלג, כתב זאב ז'בוטינסקי להורים יונה וחנה קופ: "פלג הוא פלג נפלא, פלג פלגי הפלגים". המשפחה עברה להתגורר בחיפה ברחוב ירושלים, בשל עבודתו של אביו, יונה תמיר, כמהנדס בחברת החשמל לארץ ישראל. וּבֵיתָהּ שימש מקום כינוס קבוע לחברי מפקדת אצ"ל, בפיקודו של בנימין זרעוני, ואחר של חנוך קלעי. יונה תמיר, השתתף בהוצאתו לאור של עיתון מחתרתי יחד עם חברים אנשי אצ"ל. בעקבות זאת, נעצר פעמיים על ידי השלטונות הבריטים, לראשונה ב-1939, ובשנייה לאחר השבת השחורה ב-1946. לפלג יש אח אחד בשם אוריאל תמיר (חבר לפלג באצ"ל בנעוריו. בהמשך התגייס גם הוא לצה"ל והגיע לדרגת תת-אלוף כראש מנת"ק בחיל חימוש).
באצ"ל ובמעצר.
תמיר הצטרף לאצ"ל בהיותו נער. שבועות אחדים לאחר סיום לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה, ב-16 באוגוסט 1945, נעצר על ידי שלטונות המנדט הבריטי, יחד עם 19 אנשי אצ"ל שערכו אימונים במסגרת "קורס סגנים" ב"בית הספר למפקדים", בשוני ליד בנימינה. עשרים החניכים נשפטו בבית משפט צבאי בריטי, ונידונו למאסר.
נידון לחמש שנות מאסר בכלא עכו, אך מפקד כוחות הצבא, שהיה צריך לאשר כל פסק-דין של בית משפט צבאי, אישר רק שלוש שנים. באוקטובר 1947 השתחרר בניכוי שליש על התנהגות טובה, אך לאחר מספר שעות נעצר שוב למעצר מנהלי, ונשלח למחנה המעצר בלטרון ומשם למחנה המעצר בעתלית. באותן שנים, נעצר על ידי הבריטים גם אחיו אוריאל, בשעה שהשתתף בהדבקת כרוזי אצ"ל על קירות בתים ברחובות העיר עם חבריו. אחר כך, בתקופת הסזון הקטן פרצו לבית משפחת תמיר תוקפים אלמונים, והכו ופצעו את אוריאל ואת אמו, שניסתה להגן עליו.
באביב 1948 ברח תמיר מעתלית, מוסתר בתוך מזוודה של חברו יצחק, אשר השתחרר מהמחנה. תמיר מיד חזר לפעילות באצ"ל, והשתתף בהתקפת האצ"ל על יפו במלחמת העצמאות באפריל 1948.
בצה"ל.
תמיר התגייס לצה"ל, לאחר הקמתו ביוני 1948, ושירת בחיל האוויר. הוא נישא בשנת 1951. המשיך בשירות קבע בתפקידי הדרכה בחיל האוויר. בשנים 1964–1968 עמד בראש שלישות חיל האוויר, והשתחרר מהשירות בדרגת אלוף-משנה. הוא למד לתואר ראשון משפטים באוניברסיטת תל אביב, שהעניקה לו תואר LL.B בשנת 1958. ולמד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית, שהעניקה לו תואר M.B.A בשנת 1963.
בתעשייה הישראלית.
עם שחרורו מצה"ל, מונה תמיר למנכ"ל התאחדות התעשיינים בישראל, תפקיד בו כיהן עד שנת 1980. בתפקידו זה עסוק בעידוד רכישת תוצרת ישראלית, אולם הצהיר שהצרכן הישראלי צריך להעדיף תוצרת ישראלית רק כשהאיכות והמחיר זהים. במהלך השנים אייש משרות מפתח בהתאחדות במקורביו, בעיקר מימי שירותו הצבאי. במקביל, בשנת 1978 השתלם באוניברסיטת הרווארד בקורס מנהלים בכירים. כן יצא בשליחות הבונדס לסבב הרצאות בארצות הברית.
בסוף 1980 התמנה תמיר למנכ"ל חברת ההשקעות דנות תעשיות. הוא השתתף בשלל דירקטוריונים של חברות ממשלתיות, ציבוריות ומסחריות, כגון: התעשייה האווירית, אל על, הבנק הבינלאומי הראשון והבנק הישראלי לתעשייה. הוא כיהן כשופט (נציג הציבור) בבית הדין הארצי לעבודה, היה חבר "העמותה להפקת סרטי המורשת הלאומית" ובהנהלת "קרן רמת גן".
בשנים 1982–1984 כיהן כיושב ראש המועצה הציבורית והוועד המנהל של התזמורת הקאמרית הישראלית. היה גם חבר הנהלת העמותות מוזיאון האצ"ל וברית חיילי האצ"ל.
בשנים 1984 ועד שלהי 1987, הופקד על מפעל מלווה העצמאות והפיתוח ("הבונדס") באירופה, ובמסגרת תפקידו שהה בלונדון. כיהן כמנכ"ל חברת שיכון ופיתוח לישראל, בשנים 1988–1992. בשנים 1992–2006, היה מנכ"ל אתר ההנצחה הממלכתי ומוזיאון מערכות ישראל "המרכז הלאומי למערכות ישראל" בהר איתן. במקביל, הוא למד מוזאולוגיה לתואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995.
תמיר היה ידיד של עזר ויצמן מימי שירותם המשותף בחיל האוויר ועמו היה חבר בקבוצת יוסף קרמרמן בתנועת החרות. היה חבר הנהלת תנועת החרות, אך הפסיק להיות פעיל כאשר ויצמן פרש מהנהגת התנועה בשנת 1972.
במכון ז'בוטינסקי בישראל.
בשנת 1994, נבחר לכהונת יושב ראש הנהלת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תפקיד אותו מילא בהתנדבות שני עשורים עד יומו האחרון. בתקופת כהונתו עבר המכון תהליכים של מיחשוב מקיף, פרסום והוצאה לאור של תעודות ומסמכים לרשות הציבור (באמצעות האינטרנט), והתקנת שתי תצוגות אור-קוליות: "זאב ז'בוטינסקי – מעגל חיים" ו"'הספורט הלאומי' – עליית 'אף-על-פי'", במוזיאון מכון ז'בוטינסקי, שבו מבקרים אלפים מדי שנה. תמיר יזם את הוצאתו לאור של הכותר אגרות זאב ז'בוטינסקי וחיבורים וכותרים נוספים על ז'בוטינסקי ומשנתו, על תולדות התנועה הרוויזיוניסטית ועל הארגונים: אצ"ל ולח"י. ביוזמתו והנהלתו, ובתיאום עם מוסדות להשכלה גבוהה בישראל, מעניקה הוועדה האקדמית שליד מכון ז'בוטינסקי פרסי מחקר לחוקרים ולתלמידים מדי שנה.
נפטר בד' באייר תשע"א, 8 במאי 2011.
ארמדיל טטו
מקהלת הצלב של דרזדן
מקהלת הצלב של דרזדן (בגרמנית: Dresdner Kreuzchor היא מקהלת הנערים של כנסיית הצלב בדרזדן ומאחוריה שבע-מאות שנות היסטוריה. כיום מונה המקהלה כ-150 חברים בגיל 9 עד 19 מדרזדן וסביבתה. הנערים לומדים ב"קרויצשולה", בית הספר של הכנסייה. הם נקראים גם "קרוציאנר" מנצחה הנוכחי של המקהלה הוא רודריך קריילה, מנצח המקהלה ה-28 במספר מאז הרפורמציה. משנת 1971 עד 1991 היה מרטין פלמינג מנצח המקהלה.
רפרטואר המקהלה כולל יצירות מתקופת הבארוק המוקדמת, היינריך שיץ, יוהאן סבסטיאן באך, ראשית המאה ה-19 ומוזיקה מודרנית. הקלטות אחדות מצויות לרכישה מן החברות ברלין קלאסיקס, דויטשה גרמופון וקפריצ'ו. המקהלה מופיעה לעיתים קרובות עם התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן ועם הפילהרמונית של דרזדן.
המקהלה שרה תפילות ערבית כמעט בכל שבת בשעה 6:00 בקיץ ובשעה 5:00 בחורף ובימי ראשון בשעה 9:30 בבוקר בטקס התפילה בכנסייה. מדי שנה יוצאת המקהלה לכמה סיורי קונצרטים בגרמניה, אך גם באירופה, יפן, קוריאה הדרומית, ישראל, קנדה, אמריקה הלאטינית וארצות הברית. בסך הכל מופיעה המקהלה כמאה פעמים בכל שנה, 50 מהן בטקסי הקודש בכנסייה, 10 בקונצרטים בכנסייתם (הכוללים תמיד את אורטוריה לחג המולד ומתאוס פסיון של באך ואת הרקוויאם הגרמני של יוהנס ברהמס) ו-40 קונצרטים בסיורים. בסך הכל מונה קהל המאזינים למקהלה כ-150,000 איש מדי שנה.
מקהלת הצלב של דרזדן הופיעה פעמים אחדות בפסטיבל המוזיקה של ריינגאו, הנודעת בהן בעונה הראשונה ב-1988 - כשהגבול הגרמני הפנימי היה עדיין בתוקף - קונצרט בכנסיית השוק בויסבאדן. הם סיימו תוכנית של מוטטים מתקופת הרנסאנס עד באך, ברהמס וברוקנר במילים לשלום, O Herr, mache mich zum Werkzeug deines Friedens (תפילת פרנציסקוס הקדוש), בנוכחות המלחין קורט הסנברג.
בתי אופרה נודעים כמו הזמפר-אופרה בדרזדן, האופרה הקומית ברלין או דויטשה אופר ברלין הזמינו חברים ממקהלת הצלב של דרזדן כסולנים, למשל שלושה הילדים בחליל הקסם של מוצרט או נער הרועים בטוסקה של פוצ'יני.
קפולסקי
קפולסקי היא יצרנית עוגות ישראלית שהייתה במשך עשרות שנים גם רשת בתי קפה שנסגרה, ובדצמבר 2018 נפתח מחדש סניף ראשון של הרשת ברמת השרון.
משפחת קפולסקי כללה מספר אחים (פולה, עקיבא, דורה, דינה וזליג) שעוד במולדתם ליטא היו קונדיטורים בשנות השלושים ובעלי רשת קונדיטוריות מצליחה שם. כשעלו לישראל פתח זליג יחד עם אחיו עקיבא את הסניף הראשון ברחוב אלנבי בתל אביב.
בהמשך נפתח סניף ירושלמי על ידי בן דוד שלהם, מנשה קפולסקי ובניו אריה וישראל בכיכר ציון בירושלים. באלנבי נפתח עוד סניף של "האחים קפולסקי". בהמשך זליג נפרד מעקיבא והקים קונדיטוריה משלו בשם "קפולסקי", בהתחלה בצפון קריית עמל (אשר הפכה בשנת 1958, לאחר איחוד טבעון עם קריית עמל אשר מצדו הדרומי של כביש 75, לקריית טבעון) ואחר כך בחיפה.
בנו של זליג, מיקי, החליט לעבוד גם בקפולסקי לאחר שסיים את שירותו הצבאי, ולשם כך טס להולנד לשנה ללמוד קונדיטוריה, שם למד ועבד במאפייה גדולה של קרובי משפחה באמסטרדם. לאחר שהות של שנתיים בהולנד חזר לישראל והתחיל לעבוד עם אביו זליג בקונדיטוריה "קפולסקי" בחיפה, שנוסדה בשנת 1958. זליג עבד בסניף החיפאי ברחוב מיכאל בהדר, עד שבנו מיקי נהרג בשנת 1971 בתאונת דרכים בגיל 26, וזליג הפסיק לעבוד בקפולסקי. במקביל עבד עקיבא בסניף באלנבי. מי שהפך את הרשת לרשת משגשגת הוא דוד, בנו של עקיבא, אחרי שמיקי נפטר.
בשנת 1977 פתח דוד את בית הקפה הראשון של "קפולסקי" בנאות אפקה. הרשת זכתה להצלחה גדולה, והחלה למכור זיכיונות למפעילים נוספים. בשנת 2001 היו לרשת כ-50 סניפים ברחבי ישראל, אולם בהמשך, עם עליית רשתות בתי קפה חדשות, כמו ארומה וארקפה, איבדה קפולסקי את מקומה המרכזי בתחום, וכל סניפי בתי הקפה של הרשת נסגרו בזה אחר זה.
בשנת 2002 מכר דודי קפולסקי, בן דודם של זליג ועקיבא, את רשת קפולסקי לחברת ויטה פרי-גליל תמורת כ-4.4 מיליון שקלים וירד מישראל לאוסטרליה.