דוגמה לאיתות התייחסות: שחקן הוביל ב A. שותפו זורק את ה 2 ומסמן לו להמשיך באותה סדרה. השותף שסימן סימון מעודד עשוי להחזיק את הקלפים הבאים (כשהיריבים משחקים בחוזה ללא שליט): QJ1062. אם שותפו מחזיק את הקלפים 932 בהגנה נגד חוזה ללא שליט, הוא ישחק את ה 9 ובאמצעותו יאותת לשותפו שלא להמשיך בסדרה.
דוגמה לאיתות ספירה: שחקן יריב הוביל ב A ואחריו ב K. שחקן ששיחק 7 ואחריו 6 הראה מספר אי-זוגי של קלפים. שחקן ששיחק 6 ואחריו 7 הראה מספר זוגי של קלפים.
The Smith Echo.
זו שיטת סימון של המגנים כנגד חוזה ב NT. סימון זה נעשה רק כאשר הכרוז משחק בפעם הראשונה. במקום לסמן ספירה, מסמנים התייחסות לסדרה הראשונה בה הוביל השותף
. קלף גבוה מעודד וקלף נמוך מסמן העדפה לסדרה אחרת. ההנחה היא שהכרוז מנסה לפתח את הסדרה הראשונה ששיחק, משום שיש לו כוח ו/או אורך בסדרה. סימון ספירה בסדרה זו על ידי המגנים עשוי לעזור לו. היות שאין תועלת בסימון ספירה, ניתן לנצל את הקלף שמשחקים לסימון העדפת סדרה.
העדפת סדרה באמצעות שליט (Trump Suit Preference).
סימון העדפת סדרה באמצעות גבוה-נמוך כאשר היריבים משחקים קלפי שליט. קלף גבוה ואחר כך נמוך פירושו העדפת סדרה גבוהה. קלף נמוך ואחריו גבוה פירושו העדפת סדרה נמוכה. שני המגנים מסמנים את העדפתם בשיטה זו.
דוגמה: השליט הוא . שותפו הוביל ב 2. שיטת הסימון בה משתמשים המגנים היא גבוה-נמוך.
שותפו של השחקן שהוביל מחזיק את הקלפים הבאים:
AK7543
לאחר ההובלה ב הוא שם את ה 8. הכרוז זוכה ב 9 בידו ומשחק A ואחריו את ה K. שותפו של השחקן, שהוביל משחק בפעם הראשונה את ה 4 ובפעם השנייה את ה 2 ומראה את העדפתו לסדרת ה .
לא בכל המקרים ברור מהי הסדרה המועדפת, משום שיש שלוש סדרות. ברוב המקרים שחקן מגן יכול לדעת מה הסדרה המועדפת על שותפו מהסיבות הבאות:
יונתן מאיר
יונתן מאיר (Jonatan Meir; נולד ב-1975) הוא פרופסור מן המניין במחלקה למחשבת ישראל על-שם גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מחזיק הקתדרה לתולדות יהודי מזרח אירופה ותרבותם ע"ש אנה והארי זינגר. תחום מחקרו הוא ספרות ההשכלה, החסידות והקבלה במאות השמונה עשרה, התשע עשרה והעשרים. משנת 2019 חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
קורות חיים.
מאיר נולד בעיר לוון בבלגיה. אביו הוא פרופ' אפרים מאיר, נוצרי קתולי שהתגייר. יונתן מאיר הגיע עם משפחתו לירושלים בשנת 1983 ומאז מתגורר בה. התחיל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1997 בחוגים מחשבת ישראל, היסטוריה של עם ישראל ופילוסופיה. את התואר השני השלים בחוג להיסטוריה של עם ישראל, בהדרכת פרופ' ישראל ברטל, על הלל צייטלין והחסידות. בהשפעת פרופ' ישראל ברטל כתב את הדוקטורט על כתביו הפארודיים והסאטיריים של המשכיל יוסף פרל, שנספח לו ככרך שני מהדורה מוערת ומבוארת של ספר מגלה טמירין (וינה 1819), על פי דפוס ראשון, הנוסח ביידיש וכתבי יד רבים ומפוזרים. העבודה אושרה בהצטיינות יתירה וזכתה בפרס ע"ש בלומפילד. עם סיום הדוקטורט בשנת 2010 השלים פוסט דוקטורט במסגרת קרן עמיתי קרייטמן, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולאחר שנה נקלט במחלקה למחשבת ישראל כפרופסור חבר. זכה במלגת אלון לשנים 2013–2015. באוגוסט 2015 נתמנה לפרופסור מן המניין; וביוני 2019 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית למדעים.
מחקריו.
תחום מחקרו הוא היסטוריה יהודית בעת החדשה, תוך דגש על ההשכלה היהודית, החסידות והקבלה במאה העשרים. במחקריו חשף מאיר כתבי יד רבים שלא נידונו קודם, התקין מהדורות ביקורתיות של טקסטים קלאסיים בספרות היהודית החדשה (ובהם 'מגלה טמירין', 'שבחי הבעש"ט' ו'מאורעות צבי'), והאיר על הזיקות בין הספרויות השונות. במחקריו דן רבות בגלגוליו ז'אנר הסאטירה והפארודיה בספרות העברית והיידיש, בספרות השבחים החסידית וביחסים המורכבים בין החסידות להשכלה לאורך המאה התשע עשרה. מחקריו הענפים על הקבלה בעת החדשה (ובכלל זה על ישיבות המקובלים בירושלים, הלל צייטלין, יהודה ליב אשלג, הרב קוק ומקובלים שונים במחצית השנייה של המאה העשרים), פתחו פתח להבנה מחודשת של תחום זה. מחקריו עוסקים רבות בתפר בין היסטוריה, ספרות ופילוסופיה. בין השאר הדפיס מהדורות מזוקקות של כתבי הלל צייטלין, חשף והדפיס הרצאות לא ידועות של גרשם שלום על השבתאות ועל החסידות (כחלק מתוכנית כינוס כתבי שלום וההדרתם מחדש) וכינס את מחקריו של שמואל ורסס על יוסף פרל והשכלת גליציה. בשנים האחרונות מתמקד מאיר בתולדות השבתאות, ביחסים בין תנועת ההשכלה היהודית לתופעות שונות של אזוטריקה ובתולדות חסידות ברסלב (לאור עשרות כתבי יד שנתגלו בשנים האחרונות).
תפקידים אקדמיים.
מאיר שימש בוועדות מייעצות של מרכזי מחקר וספרות שונים. בין השאר משמש כחבר בוועדה האקדמית של מכון שוקן למחקר היהדות; יושב בוועדה המייעצת של יד חיים הזז בירושלים; חבר בוועדת 'ספריית דורות' לכינוס במוסד ביאליק; ומשנת 2013 חבר מערכת בכתב העת "קבלה" (Kabbalah: Journal for the Study of Jewish Mystical Texts). שימש כמייעץ בקרנות ובפרסים רבים. בשנים 2013–2016 ישב בוועדה המדעית של המרכז לחקר יהודי גליציה ובוקובינה; ובשנים 2016–2018 בוועדת המלגות של קרן עזריאלי. היה חבר בתת-הוועדה לבדיקת מצב מחקר מדעי הרוח, כחלק מ'דו"ח מצב המדע בישראל לשנת תש"פ' של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בינואר 2021 מונה כחבר במועצת מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי.
קישורים חיצוניים.
על הספר "גלגוליו של מגלה סוד"
על הספר "רבי נחמן מברסלב: צער העולם וכיסופי משיח"
על הספר "רחובות הנהר"
על הספרים "חסידות מדומה ומגלה טמירין"
על הספר "תולדות התנועה השבתאית"
סידני אדלשטיין
סידני מילטון אדלשטיין (באנגלית: Sidney M. Edelstein; 22 בינואר 1912 - 18 בספטמבר 1994) היה כימאי, ממציא וביבליופיל יהודי-אמריקאי. מקים תאגיד "דקסטר כימיקלים".
קורות חיים.
נולד בשנת 1912 בצ'טנוגה (Chattanooga) שבמדינת טנסי בארצות הברית. כבר מילדותו, בזמן לימודיו בבית הספר ביילור (Baylor), גילה אדלשטיין עניין בכימיה. בבית הספר הורשה לבצע ניסויים עצמאיים במעבדה. בגיל 16 התקבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם רכש מומחיות בכימיה של התאית (צלולוז) ובמיקרוסקופיה של הטקסטיל. בשנת לימודיו האחרונה נשא לאשה את מילדרד.
בני הזוג חזרו יחד לצ'טנוגה בשנת 1932, בעיצומו של השפל הכלכלי בארצות הברית. אדלשטיין ניסה לשכנע את אנשי תעשיית הטקסטיל המקומית בצורך בגישה מדעית לתהליכים הכימיים בעבודת הטקסטיל, ופעל לקידום השימוש במיקרוסקופיה לחקר סיבי טקסטיל. הוא מצא עבודה בחברת "Dixie Yarn Company", ואילו בערבים עבד במפעל לצביעת בדים, כדי להכיר את סיבי הטקסטיל ואת תהליכי הגימור שלהם. הוא בחן את הפטנטים שאותם רשם צבע הבדים האנגלי ג'ון מרסר באמצע המאה ה-19. במהלך מחקרו שינה אדלשטיין את מידת הברק של הכותנה, עד שהיא הגיעה לרמה גבוהה כזו שהתחרתה עם הסיב החדש שהיה קיים באותם זמנים, שנקרא "ריון" (Rayon). בשנת 1935 התפתחה עבודתו לכדי מחקר עבור האגודה האמריקנית לכימיה, ולפיתוח מבחן בריום למרסריזציה, הידוע כיום גם כ"מספר אדלשטיין".
בשנת 1939 עברו בני הזוג לניו ג'רזי. בתקופה זו נתקלו מחסני האפסנאות בפילדלפיה בבעיות של התכווצות רשתות היתושים וההסוואה ודהיית צבעיהן. מומחיותו של אדלשטיין במרסריזציה ובכימיה של התאית סייעה לפתרון קשיים אלו. כתוצאה ממחקרו פיתח אדלשטיין פיגמנטים שאינם דוהים המותאמים לבדי רשת.
אדלשטיין רשם יותר מ-20 פטנטים על המצאותיו, הן בארצות הברית והן במדינות אחרות, ופרסם את תוצאות מחקריו בכימיה ובטקסטיל בכתבי עת מקצועיים. בשנת 1945 הקים את תאגיד "דקסטר כימיקלים" (Dexter Chemical Corporation) בניו יורק.
בשעות הפנאי אסף אדלשטיין ספרים על התפתחות המדע והטכנולוגיה, והתעניין במיוחד בספרים על ההיסטוריה של האלכימיה ושל מדעי הכימיה. תחומי העניין המקצועיים שלו הביאו אותו להרחבת אוסף הספרים וכתבי היד העוסקים בצביעה והלבנה של טקסטיל. ספרים אלה היו לבסיס המחקר ההיסטורי המעמיק שלו. תוצאת עבודתו הביאה למאגר של מאמרים היסטוריים נגישים לקהל הרחב, במיוחד כאלה העוסקים בהוראת המדע ופרקטיקה של תעשיית צביעת הבדים, וכן מאמרי מחקר שהוצגו בכנסים בינלאומיים של מדענים והיסטוריונים. הידע על צבעים עתיקים הניב מחקרים נוספים בתחום, שכללו בדיקות של אתרים היסטוריים ושחזורים. בשנת 1956 השתתף אדלשטיין במשלחת מחקר למקסיקו כדי לחקור את השימוש בתולע המפיק את הצבע האדום.
אדלשטיין כיהן במשך 18 שנה כמזכיר המחלקה להיסטוריה וכימיה (HIST) של האגודה האמריקנית לכימיה (American Chemical Society). כן הצטרף למערכת כתב העת על תולדות הכימיה "Chymia".
כדי לטפח את המחקר האקדמי ולהגדיל את חשיפתו לציבור הרחב, חנך אדלשטיין בשנת 1956 את פרס דקסטר (Dexter Award) להישגים בהיסטוריה של הכימיה, ובשנת 1968 את פרס דקסטר לספרים מצטיינים בהיסטוריה של הטכנולוגיה.
בשנת 1956, במהלך כינוס מיוחד במכון הטכנולוגי של לוול (Lowell Technological Institute) במסצ'וסטס, הוענק לאדלשטיין תואר דוקטור למדע לשם כבוד כהוקרה על עבודתו החלוצית בהיסטוריה ובמחקר של תעשיית הטקסטיל. בשנת 1988 הוענקה לו המדליה ע"ש לאונרדו דה וינצ'י, הפרס היוקרתי ביותר של האגודה להיסטוריה של הטכנולוגיה, כאות הוקרה על תרומתו להיסטוריה של הטכנולוגיה.
אדלשטיין הלך לעולמו ב-18 בספטמבר 1994.
יצירתו.
עבודותיו של אדלשטיין על תולדות הטכנולוגיה של הטקסטיל כוללות שני ספרים חשובים:
הקשר עם ישראל.