הקרביניירי הפכו לכוח מזוין נפרד (לצד צבא היבשה, הצי וחיל האוויר), לאחר שהיו לאורך תקופה ארוכה הארמייה הראשונה בצבא היבשה האיטלקי. אנשי הקרביניירי נשלחו על ידי ממשלת איטליה למשימות שמירת שלום ברחבי תבל, כולל בוסניה, קוסובו, אפגניסטן, ועיראק. בשנת 2004 נהרגו שנים-עשר קרביניירי בהתפוצצות מכונית תופת על בסיסם בנאסריה, בדרום עיראק. מספר החללים בפעילות צבאית זו היה הגדול ביותר מכל פעילות צבאית מאז מלחמת העולם השנייה.
עד לשנת 2001 יכלו רק גברים להצטרף לקרביניירי, אולם מאז יכולות נשים להצטרף לכל הכוחות המזוינים של איטליה, כולל הקרביניירי.
משמר האוצר.
משמר האוצר (באיטלקית: Guardia di Finanza) הוא כוח המהווה חלק מצבא היבשה האיטלקי, תחת פיקודו של שר הכלכלה והאוצר בממשלת איטליה, המשמש ככוח שיטור.
משמר האוצר מופקד על שמירת בטיחותם של המוסדות הכלכליים, המשפטיים וכן ביטחון הציבור בהיבטים אלה: השתמטות ממס, פשעים כלכליים, הברחות, הלבנת הון, סחר בסמים בינלאומי, הסתננות, מכס וביקורת גבולות, הפרות זכויות יוצרים, מלחמה במאפיה, מרמה בכרטיסי אשראי, פשעי מחשב, זיוף, מימון ארגוני טרור, שמירת הסדר הציבורי והגנה על גבולות המדינה.
במשמר האוצר כ-68,000 חיילים, קצינים וחוגרים. אנשי משמר האוצר הם חלק מארגון יורופול והמשרד האירופי נגד מרמה (European Anti-fraud Office). למשמר האוצר למעלה מ-600 כלי שיט ויותר מ-100 מטוסים לצורך סיורים בתחום המים הטריטוריאליים של איטליה.
משטרת המדינה.
משטרת המדינה (באיטלקית: Polizia di Stato) הוא ארגון השיטור הלאומי האזרחי באיטליה. שוטרי משטרת המדינה ממלאים משימות סיור, חקירה ומשימות אכיפת חוק אחרות. משטרת המדינה מקיימת סיורים באוטוסטרדות האיטלקיות, שומרים על הסדר והביטחון ברכבות, גשרים ותעלות מים. אף שארגונה המינהלי של משטרת המדינה דומה לארגון צבאי, כל אנשיה הם אזרחים. מטה משטרת המדינה הוא ברומא, והיא מחולקת ליחידות אזוריות בכל רחבי איטליה שהגדולה שבהן היא משטרת רומא.
משטרת המדינה, במסגרת תוכנית להפחתת שיעור הפשע באיטליה, מקיימת סיורים רגליים של זוגות שוטרים באזורים עירוניים בערים הגדולות.
משטרת בתי הסוהר.
משטרת בתי הסוהר (באיטלקית: Polizia Penitenziaria) מפעילה את מערכת בתי הסוהר ואחראית על העברת אסירים ברחבי המדינה.
מחלקת היערות הלאומית.
מחלקת היערות הלאומית (באיטלקית: Corpo Forestale dello Stato) אחראית לאכיפת החוק בכל הגנים הלאומיים והיערות באיטליה. אנשי המחלקה אוכפים חוקים נגד ציד בלתי חוקי, שמירה על בעלי חיים מוגנים ומניעת שריפות יער. המחלקה נוסדה בשנת 1822. זהו כוח שיטור אזרחי המתמקד בשמירת הסביבה. שינויים בחקיקה בשלהי המאה ה-20 הרחיבו את סמכויותיו אף לתחום פיקוח על המזון.
כוחות שיטור מקומיים.
משטרה נפתית.
המשטרה הנפתית (באיטלקית: polizia provinciale) פועלת רק בחלק מ-109 הנפות. עיקר אחריותה באכיפת חוקי דיג וציד אזוריים ולאומיים, אולם כוח שיטור זה עוסק אף בהגנה על הסביבה באופן כללי. כלי הרכב של המשטרה הנפתית לבנים, עם פס ירוק לאורך הרכב.
משטרה עירונית.
המשטרה העירונית (באיטלקית: polizia municipale) כפופה לראשי הערים בהן פועל כוח שיטור זה. עיקר אחריותה באכיפת חוקים לאומיים ומקומיים בתחום המסחר, הדיור, חיות מחמד, ופעולות מינהליות אחרות. לשוטרי המשטרה העירונית אף סמכויות שיטור כלליות, להוציא סמכויות בתחום בטיחות הציבור, דבר הנתון לסמכותה של משטרת המדינה. בכוח שיטור זה כ-60,000 עובדים. בעיר רומא פועלת המשטרה העירונית הגדולה ביותר באיטליה.
כלי רכב משטרתיים.
עד לאחרונה היו כל כלי הרכב המשטרתיים באיטליה מתוצרת תעשיית הרכב האיטלקית, רובם מתוצרת פיאט ואלפא רומיאו. כינוי של רכב סיור השייך למשטרה האזרחית מכונה "פנתר" (Pantera), רכב סיור של הקרביניירי מכונה "צבי" (Gazzella) ואילו רכב סמוי מכונה "ינשוף" (Civetta).
כל אחד מכוחות המשטרה מחזיק במסוקים, ובמשאיות לצורכי משימותיו. בוונציה המשטרה מבצעת משימות סיור ואבטחה עירוניות גם בעזרת סירות משטרה.
בשנת 2004 תרמה חברת למבורגיני שתי מכוניות מדגם למבורגיני גאיארדו למשטרת המדינה, לכבוד ציון 152 שנים להיווסדה. בשנת 2008, בהנחיית שר הפנים האיטלקי, החלה משטרת המדינה להשתמש במכוניות יוקרה מתוצרת פרארי, למבורגיני, מזראטי ופורשה כמכוניות משטרתיות, לאחר שהוחרמו מידי חברים במאפיה. אולם בשנת 2009 הופסק שימוש זה מסיבות תקציביות.
ג'ייסון סגל
אדמה רוח ואש
פאונד דרום סודאני
אמיסטד
סולסיזם
סוֹלְסִיזְם (באנגלית: Solecism) הוא מונח בבלשנות המתאר מצב של סטייה מחוקי הדקדוק או התחביר הרשמיים או המקובלים. המונח הושאל לתחומים נוספים ומשמש שם לתיאור חריגה מהמקובל או מהנימוס. כמו כן משמש המונח לתיאור חריגה מההיגיון השכלי או מעובדות ידועות.
ישנן דוגמאות רבות בשפה העברית לסולסיזם, להלן כמה מן המפורסמות שבהן:
היסטוריה ואטימולוגיה.
מקור המונח בשפה יוונית עתיקה; המילה עברה גלגולים רבים עד לשפה העברית. בתחילה אנשי הקולוניה סולי (Soli - Σόλοι) שבקיליקיה אשר באסיה הקטנה, נחשבו כשוגים בלשון באוזני האתונאים. לכן החלו היונים להשתמש בפועל סוילויקוס (soloikos) או סולוקימוס (soloikismós) על מנת לתאר אנשים ששוגים בלשון, כמו אנשי סולי, וכך נולד פועל חדש בשפה היוונית שמשמעותו "לדבר בצורה לא תקינה". מכאן עברו המילה ומשמעותה לשפה הלטינית מעט בשינוי: soloecismus; מהלטינית עברה המילה לשפה האנגלית ולבשה צורה חדשה: solecism, וממנה עברה כמות שהיא לשפה העברית: סוֹלְסִיזְם.
אליפות אירופה לקבוצות
הגביע האירופי
משה בתיבה (שיר)
מֹשֶׁה בַּתֵּבָה (ידוע במילותיו הראשונות: דּוּמָם שָׁטָה) הוא שיר ילדים עברי מאת קדיש סילמן. השיר בנוסחו המקורי נדפס בשנת תרע"ז בשני ספרי לימוד בארצות הברית: "שחרית" ו"היסטוריה לילדים" (שם מזוהה המחבר).
השיר הולחן בנעימה עממית יידית ועל ידי המלחין נסים נסימוב. שני הלחנים זכו למספר ביצועים, בהם של הזמרת יפה ירקוני. השיר נעשה אהוד והוכנס לתוכנית הלימודים של הגנים ובתי הספר הממלכתיים ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה וסייע לקבע את המיתוס של משה התינוק שט בתיבת הגומא על מי היאור, אף שלפי פשט הסיפור המקראי משה הוטמן על הגדה ושם נמצא.
מילות השיר.
ישנן שתי גרסאות לשיר. בגרסה הראשונה, שהולחנה בנעימה עממית, שלושה בתים ומילותיה הן:
בגרסה השנייה, שהולחנה על ידי נסימוב, הושמט הבית האמצעי, והנוסח שלה שונה מעט: השורה המסיימת היא "יֶלֶד יָפֶה וָרַךְ" והשורה השנייה בבית האחרון היא "מֹשֶׁה הַקָּטָן פֹּה שָׁט".
תכנים ואמירות.
סילמן שהיה "ממקימי "אחוזת בית" ולקח חלק בחיי הציבור והחברה של היישוב", הרבה לעסוק בשיריו בלאומיות היהודית החדשה ובמפעל הציוני בארץ ישראל.
סיפור הטמנתו של התינוק בתיבה על ידי אימו ואימוצו על ידי בת פרעה, הובא במקרא. על פי המסופר בספר שמות, גזר פרעה להרוג בנים זכרים שנולדו אצל שבטי ישראל במצרים. יוכבד אמו של משה הכינה תיבה מגומא, אשר צופתה בחומר ובזפת, והניחה את בנה בתיבה עשויה מגומא, בין קני סוף של נהר היאור (הנילוס). אחותו מרים ניצבה בסמוך וצפתה בדאגה על התיבה לראות מה יעלה בגורל אחיה. אחר כך נאמר, כי בת פרעה מצאה את התיבה עם משה; היא ריחמה עליו והחליטה לאמצו ולגדלו; אף שידעה שהיא מפרה בכך את הצו של פרעה, שעל פיו יש להטביע כל תינוק עברי ביאור: לימים קראה בת פרעה את שם הילד "משה" על שם משייתו מן המים: דימוי משה בתיבה מופיע ביצירות אמנות רבות: בספרות, בציור ובפיסול.
השיר המחורז הכולל שלושה בתים, מתאר כביכול מצב הרמוני ושלו. נהר היאור ששימש להשקיה, תעבורה ורחצה, מתואר כ„זך”.
משה התינוק מתואר כ„יפה רך”, ואת סביבתו הטבעית בתיבה בין קני הסוף של היאור בנוף מלא אור, יופי ורוגע. הגם שהראליה של הסיפור, מתארת עולל כבן שלושה חודשים, בזמן שאין ודאות מה יעלה בגורלו וסכנת מוות מרחפת מעליו, הן בשל חוק המדינה המצרית והן בשל תנאי הטבע. וכך, הדובר פונה אל גלי היאור ומבקש מהם כביכול להרגע, לבל יפגעו בתינוק. השיר מסתיים בהכרזה: „לֹא יִטְבַּע, חָיֹה יִחְיֶה”; ומכיוון שחייו של משה הם עובדה ידועה לכל, ההכרזה הזו אינה מובנת כפשוטה, אלא כמהלך מטפורי של המשורר. ההכרזה על הידוע והמובן מאליו, מקפלת בתוכה מסר מהותי, כאשר דמותו וחייו של המנהיג הדגול, הוא מקרה פרטי של חיי האומה וגורלה.
מרק&quot;ם
מרק"ם הוא מיזם משותף של התנועות גשר וצו פיוס ובו קהילות מעורבות חילונים ודתיים המתגוררים ביישובים שונים ברחבי הארץ, ויוצרים חברה הרואה את כוחה ברבגוניותה.
בעקבות גילויים של מחלוקות קשות בין דתיים לחילונים, המתבטאים לעיתים בהתלהמות משני הצדדים ומגיעים עד לכדי שנאה, החליטו חברי הארגונים צו פיוס וגשר, באוגוסט 2008, להקים רשת קהילות מעורבות, אשר בהן יקיימו חיים משותפים, אוכלוסיות בעלות אורחות חיים שונים, חילונים ודתיים, תוך כבוד הדדי וקבלת האחד את משנהו. בחודש יוני 2009, נערך בכנסת, כנס הייסוד של המיזם. הכנס התקיים בחסותם של ראשי 'השדולה ליחסי דתיים חילוניים' חברי הכנסת אורי אורבך ואיתן כבל.
הקהילות.
בישראל קיימות כיום למעלה מ-20 קהילות השותפות למיזם, ומקיימות חיים קהילתיים משותפים, מתוך כבוד הדדי, וקבלת גישות שונות ליהדות. קהילות אלו חברו לארגונים צו פיוס וגשר, ומקבלות מהם תמיכה כלכלית וארגונית, ליווי וייעוץ.
שם שועלים יש
שָׁם שׁוּעָלִים יֵשׁ הוא שירו של קדיש סילמן. הולחן בלחן עממי.