בבית ליסין שיחקה סבג בהצגה "בראנז'ה", פרי עטו של בעז גאון, בבימויו של ניר ארז. היא גילמה את דמותה של שירה, ילדה חכמה מאוד, המצויה בגיל ההתבגרות, שכלל אינה מעריכה את עצמה. סבג זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל "פותחים במה" של בית ליסין 2008 עבור תפקיד זה. בבית ליסין שיחקה סבג גם בתפקיד מיכל ב"פועלת זרה", מאת רחל גיל, בבימויו של ארתור קוגן.
במדיטק שיחקה בהצגה "אמיל והבלשים", עיבוד של עידו ריקלין, לספרו של קסטנר, בבימויו של רפי ניב. סבג שיחקה את פוני, בת-דודתו של אמיל, הילדה שמצטרפת לחבורת בלשים. במדיטק שיחקה גם ב"נשים קטנות"; ב"קרשינדו ואני", על פי דבורה עומר, ב"אוזו ומוזו מכפר קאקארוזו", מאת אפרים סידון, וב"ציפור הנפש", על פי מיכל סנונית.
בתיאטרון אורנה פורת שיחקה בהצגה "הקסם של אורנה", מאת חגית רכבי ניקוליבסקי, בבימויו של רפי ניב, בתפקיד תותי. ההצגה זכתה בתשעה פרסי אסיטז' להצגות ילדים ונוער.
סבג שיחקה ב"העולם על פי אלון", מאת אורלי ישועה שוורצברג, בבימויה של יעל טילמן, בתיאטרון השעה הישראלי. היא מגלמת את יעל, שכנתו של אלון, הילד האוטיסט, שמתאכזרת אליו, אבל בסוף מקבלת אותו.
שיחקה החל מ-2009 בהצגה "רעב" מאת עידו בורנשטיין ושלמה פלסנר, בבימויו של פלסנר, שרצה מאז שנת 2004 בתיאטרון תמונע והופיעה למעלה מ-150 פעמים. היא גילמה את דמותה של שירה, ילדה עם הפרעות אכילה. אביה ואמה בהצגה הם שמעון מימרן ואסתי זקהיים והמדריך שלה הוא ניסו כאביה.
ב-2010 החלה לשחק בבית ליסין בהצגה "שיינדלה", מאת אמנון לוי ורמי דנון, בבימויו של דנון. בת חן סבג מגלמת את דמותה של רוחל, נערה דתייה תמימה שזה עתה התחתנה.
ב-2012 החלה לשחק בהצגה "קרוב יותר", מאת פטריק מארבר, בבימויו של גיל אמיתי, שרצה בתיאטרון הספרייה. ההצגה עוסקת במערכת יחסים, בגידות, אהבות ואכזבות ומטילה ספק באפשרותה של מונוגמיה בחיינו האינטרנטיים. סבג מגלמת את החשפנית אליס.
ב-2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" (סדרת ההמשך לסדרת הנוער באותו השם), בבימויו של רני סער, אשר שודרה בערוץ 2, רשת. היא גילמה את דמותה של מאיה.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הדרמה "שקופים" של מושון סלמונה.
ב-26 בספטמבר 2016 החל שידורה, ב-HOT3, של הסדרה "מטומטמת", אותה כתבה ובה היא גם משחקת בתפקיד הראשי. על התסריט שכתבה וגם על משחקה בעונה הראשונה של הסדרה, זכתה סבג בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. היא זכתה בפעם השנייה על משחקה בסדרה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017.
חיים אישיים.
ביולי 2017 אישרה כי היא בת-זוגה של השחקנית והקומיקאית אורנה בנאי, ובמאי 2019 פורסם שהן נפרדו. בספטמבר 2019 פורסם כי היא בת-זוגה של טופז גרין.
אה&quot;מ ארבוס (1807)
אוניית הוד-מלכותו "אֶרֶבּוּס" (באנגלית: HMS Erebus) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית של הצי המלכותי הבריטי, שנבנתה במקורה כספינת הבערה, אך שרתה ואף דורגה מחדש במרץ 1808 כסְלוּפּ. היא שרתה בים הבלטי במלחמת ספינות התותחים (1807-1814) ובמלחמת אנגליה-רוסיה (1807-1812), במהלכן הוסבה לזמן קצר (1809) לספינת הבערה, ואחר כך נטלה חלק במלחמת 1812 (1812-1815). ב-1814 הוסבה לספינת רקטות לירי רקטות קונגריב. באוגוסט אותה שנה נטלה חלק בפשיטה על אלכסנדריה שבוירג'יניה, וחודש אחר כך, ב-13 בספטמבר 1814, השתתפה בהרעשת פורט מק הנרי בבולטימור. מראה מעופן של הרקטות ששיגרה לעבר המבצר מונצח באחת משורות ההמנון האמריקני, "הדגל זרוע הכוכבים", פרי עטו של המשורר פרנסיס סקוט קי. במרץ 1815, ליד ג'ורג'יה, ירתה את הירייה הלפני אחרונה במלחמה. היא הוצאה משירות פעיל ב-1816 ונגרטה ב-1819.
הים הבלטי.
את שירותה המבצעי החלה "ארבוס" באפריל 1808 בים הבלטי. חודשים אחדים קודם לכן, בינואר אותה שנה, הוכנסה האונייה לשירות פעיל תחת פיקודו של קומנדר ויליאם אוטברידג' (Autbridge).
ביולי הטיל צי בריטי בפיקודו של תת-אדמירל סר ג'יימס סוֹמֶרְז (Saumarez) הסגר ימי על נמל בָּלְדִיסקִי. שייטת רוסית תפסה בו מחסה לאחר ששתי אוניות 74-תותחים, אִימְפְּלֶקֶבְּל" ("Implacable") ו"סֶנְטוּר" ("Centaur"), השמידו את אוניית 74 התותחים הרוסית "וְסֶבוֹלוֹד" (Всеволод). סומרז תכנן לתקוף את הצי הרוסי ופקד להסב את "ארבוס" ובַּלְטִיק" ("Baltic") לספינות הבערה. אך כשנודע לו כי הרוסים מתחו שרשרת בכניסה לנמל כדי לסכל התקפת ספינות הבערה, נטש את תוכניתו והחזיר את שני כלי השיט לתפקידיהם הרגילים.
בין 28 באוקטובר ל-9 בנובמבר 1808 שבתה "ארבוס" את הסלופים הדנים "דֶּבִּיטוֹר", "אֶלֶן מאריה" ו"רֶנְגֶנְדֶה יאקוב". ב-28 באוקטובר לכדה את הגאליוט הדני "אֶמנואל". ב-29 בנובמבר לכדו "ארבוס" ודווסטיישן" ("Devastation") את הגאליוטים הדנים "אלן מאריה", "גרטרודה מאריה" ו"פֶם סוֹדְסְקֶנְדֶה". בין 30 בנובמבר לבין 6 בדצמבר תפסה "ארבוס" בשבי את הספינות הדניות "נפטונוס" ו"פְרָאוּ מאריה".
תוך כדי כך עבר הפיקוד על האונייה לידי קומנדר הנרי וית'י (Withy). ב-4 באוגוסט 1809, בעודם מול חופי האי גוגלנד, הורה קפטן תומאס ביאם מרטין, מפקד ה"אימפלקבל", ל"ארבוס" לפטרל בין אספו (Aspö) וסלע סומרס (Sommars). המשימה שהוטלה עליה הייתה לתקוף אוניות סוחר רוסיות ולהתריע מבעוד מועד אם תבחין בצי רוסי יוצא מנמל קרונשטאדט.
ב-24 באוקטובר לכדה "ארבוס", שוב תחת פיקודו של אוטרידג', את הספינה "קוּרייר". כחודש ימים לאחר מכן, ב-16 בנובמבר, לכדה "רוז", שהפליגה יחד עם "ארבוס", את הספינה "קונקורדיה", ובהמשך היום, תוך כדי הפלגה בחברת "ארבוס", הקאטר "צ'ירפול" והקאטר החמושה השכורה אה"מ "מרי", גם את הספינה "קתרינה אליזבת". למחרת תפסה "ארבוס" בשבי ארבע ספינות. אחת מהן הייתה "קריסטינה", בפיקוד רב החובל נ' יורגנסן. יחד עם "רוז" לכדה את הסלופ הדני "אנה קתרינה" בפיקוד ה"פ לארסן.
"ארבוס" עסקה בליווי שיירות, וב-21 ביוני 1810 ליוותה יחד עם הפריגטה הצרפתית לשעבר אה"מ "לוּאַר" שיירה של 100 ספינות מגְרֵייט בֶּלְט אל הים הבלטי. ב-6 ביולי 1810 תפסה "ארבוס" בשבי את "Vrou Sitske". ב-28 ביולי לכדה את "מאריה", בפיקוד רב החובל י' שומאכה. ב-13 באוגוסט תפסה בשבי את "מאריה סופיה", רב החובל – י' ס' גולסטוף.
ב-2 באוקטובר נכנסה "ארבוס" אל נמל האל. זמן קצר קודם לכן עצרה שלוש אוניות שיצאו מסנקט פטרבורג – "הוֹפֶּר", "סומנברג" ו"מאריה סופי גוּלסטוֹרף". ב-17 בדצמבר 1811 לכדה את הסלופ הדני "פוּלְדְמָנֶן" בפיקודו של א' אנדרסון.
ב-1812 שוב עסקה "ארבוס" בליווי שיירות בים הבלטי. ב-12 במאי, תחת פיקודו של קומנדר ג'ורג' בריין (Brine), לכדה את הסלופ הדני "סנלווגן", וב-25 במאי חילצה משבייה את, דיוורדינה".
תוך כדי כך שב ויליאם אוטברידג' לפקד על "ארבוס", וב-15 ביוני לכדה את הסלופ הדני "הנרייטה". ב-18 באוגוסט נמסר הפיקוד על "ארבוס" לידיו של קומנדר הנרי ליפורד (Lyford), והוא הוסיף לשרת בה עד שקודם לדרגת פוסט-קפטן ב-4 בדצמבר 1813.
ב-4 באוקטובר לכדה "פודרגאס" ("Podargus") את הסלופ הדנית "Speculation", והתחלקה בדמי השלל עם "פרשיין" ("Persian"), "ארבוס", "וודלארק" ("Woodlark") ו"פלובר" על פי הסכם ביניהן. ב-17 באוקטובר שוב נמצאו "פרשיין" ו"ארבוס" בחברתה של "פודגראס", שלכדה את הספינות הדניות "אנה מאריה" "טוונדה ברודרה" ועוד שתי סירות. חודש אחר כך, ב-11 בנובמבר, לכדה "פודרגאס" את "Syerstaddt" כש"פרשיין" ו"ארבוס" בלווייתה. ב-16 בדצמבר תפסה "פרשיין" את הגאליוט הדני "אבנצר" ("Ebenetzer") כש"תריישן" ("Thracian") בלווייתה. "ארבוס" התחלקה בדמי השלל על פי הסכם עם "פרשיין".
ב-27 ביולי 1813 לכדו "שלדרייק" ("Sheldrake"), "ארבוס", "תריישן" ו"וודלארק" את "פורסוגט", "סטפנוס" ו"ארסקינה". דמי השלל שולמו ב-15 בינואר 1819. אחר כך, ב-20 באוקטובר, לכדו "אריאל", "ארבוס" ו"המדרייד" ("Hamadryad") את "ונוס". דמי השלל של ספינה זו שולמו גם הם ב-15 בינואר 1819. ליפורד מסר את הפיקוד על "ארבוס" לידי קומנדר ג'ון פורבס.
מלחמת 1812.
בתחילת 1814, במהלך מלחמת 1812, שבה "ארבוס" לים הבלטי. תוך כדי כך עבר הפיקוד על האונייה מג'ון פורבס לידי קומנדר דייוויד יואן ברת'ולומיו (Bartholomew), ובאפריל נשלחה אל ווליץ', כדי להסב אותה לספינת רקטות לקראת הצבתה בתחנת הצי בצפון אמריקה. ב-23 במאי יצאה "ארבוס" לדרכה מפורטסמות', אך נאלצה לשוב על עקבותיה בשל רוחות נגדיות. ימים אחדים אחר כך, ב-29 במאי, יצאה לים מקורק עם שיירת אוניות שיעדן ניופאונדלנד, הליפקס וקוויבק.
פוטומק.
ב-17 באוגוסט 1814 שלח תת-אדמירל אלכסנדר קוקריין את "דווסטיישן", "יוריאלוס" ("Euryalus"), "אטנה" ("Aetna"), "מטאור" ("Meteor"), "מנלי" ("Manly") ו"ארבוס", תחת פיקודו הכולל של קפטן אלכסנדר גורדון ב"סיהורס" ("Seahorse"), אל מעלה נהר הפוטומק, כשמשימתן להפגיז את פורט וושינגטון. המבצר ניצב על גדתו השמאלית של הנהר, כעשרה או שנים-עשר מייל מוושינגטון עצמה. הבריטים סבלו מחסרונות אחדים. ראשית, לא היו להם נתבים שהכירו את קטל-בוטומס (Kettle-Bottoms), קטע נהר הקשה למעבר. שנית, הרוחות נשבו בכיוון ההפוך והאטו את התקדמותן. חלפו עשרה ימים עד אשר הצליחו להגיע אל המבצר, במהלכם פגעו כל האוניות בקרקעית לפחות 20 פעמים. במשך חמישה ימים רצופים צריכים היו לגרור אותן באמצעות עוגניהן למרחק של 50 מייל.
בבוקר 27 באוגוסט החלו ספינות ההרעשה להפגיז את פורט וושינגטון. ההתקפה הניסה את חיל המצב. קפטן גורדון, שחשד כי מדובר בהטעייה, הורה לספינות להמשיך ולהמטיר אש, וההרעשה פסקה רק בשעה שמונה, כאשר מחסן התחמושת במבצר התפוצץ.