יהודים מעטים מהעיר שניסו להימלט לעבר הגבול ההונגרי נרצחו בידי מבריחיהם, או שהוסגרו בידיהם לגרמנים. קבוצה של 19 יהודים מהעיר שהצליחה לעבור את הגבול להונגריה, הוחזרה בידי המשטרה ההונגרית לגרמנים, ונרצחה במקום. יהודים אחרים מהעיר שהצליחו למצוא מקומות מסתור ביערות הסביבה נרצחו בידי איכרי הסביבה, או הוסגרו בידיהם לגרמנים. ב-1 בדצמבר 1942 גורשו אחרוני היהודים שבעיר לגטו סמבור, ושם חלקו את גורל יתר יהודי המקום.
עד שחרור אזור העיר בידי הסובייטים בספטמבר 1944, המשיכו הגרמנים והאוקראינים במצוד קפדני אחר יהודים מהעיר שהסתתרו ביערות הסביבה. מכ-6,000 יהודי טורקה שרדו את השואה כ-30 איש, ואלו עזבו אותה תוך זמן קצר. לאחר המלחמה הוסבו בתי הכנסת שבעיר למחסנים ולתחנות חשמל.
פרנסת היהודים.
יהודי טורקה עסקו בעיקר במסחר ומלאכה כשכמעט כל בעלי המלאכה היו יהודים והם עבדו גם בשביל הגויים. המלאכות העיקריות שעסקו בהן היו: חייטות, סנדלרות, רצענות, ספּרוּת, נגרות. היו יהודים שעסקו בתעשיית העץ כשהמנסרות הגדולות היו בעיקר בבעלות יהודית. גם כל בעלי המקצועות החופשיים, למעט שני רופאים בכירים שאחד מהם היה מנהל בית החולים והשני ממונה מטעם משרד הבריאות, היו יהודים. וכן כ-95% מהבנקאים היו יהודים. יהודי יישובי הסביבה התפרנסו מחקלאות, מחנויות מכולת ומבתי מרזח. פקידים ממשלתיים יהודיים היו מעט מאוד, אך היו שני יהודים בראשות המועצה המקומית: אחד בשם שכטר והשני ד"ר לנדס.
רחובותיה הראשיים של העיירה היו מלאים יהודים ולא היו בה נוצרים. רק בשנים 1910-1909 (תרס"ט-תר"ע) החלו הגויים לחזור לרחובות הראשיים. בחילה נפתחו שתי מסעדות של גויים ולאחר מכן חנויות מכולת וצרכנייה של אוקראיני. עסקים נוספים ובתי מסחר של נוצרים לא נפתחו במשך כעשרים שנים עד שבאמצע שנות השלושים פתחו נוצרים חנויות בתחומי עסק שונים במרכז שנשלט עד אז על ידי יהודים.
הדת בטורקה.
כמו בכלל קהילות ישראל כלל תושבי העיירה היו במשך דורות שומרי מצוות והשבת ומועדי ישראל נשמרו בטורקה בקפידה. ההשכלה והחילון נכנסו לטורקה מאוחר הרבה יותר מאצל רוב ערי ועיירות היהודים, וכשבעיירות יהודיות רבות כבר שלטה ההשכלה, בטורקה עדיין הייתה הקהילה דתית ברובה.
חברה קדישא של טורקה שירתה את כל יהודי האזור. היהודים ביישובי הסביבה השתתפו ברובם בצרכי הציבור ונהגו בהכנסת אורחים וכדומה. אלו שהיו קמצנים היו צריכים לשלם מחיר גבוה בהרבה מהמחיר הרגיל עבור קבורת יקיריהם, כשבכסף המתקבל השתמשו לאחזקת בית העלמין ולקבורה של עניים. בטורקה היה מנהג שאם לא הספיקו לקבור את המת ביום שהלך לעולמו, שניים מאנשי ה"חברה קדישא" היו יושבים ליד המת במשך הלילה כשלידם נרות דולקים. מועמד ל"חברה קדישא" היה מתקבל אליה לאחר להוכנס לחדר הטהרה בזמן ביצוע טהרת מת, ולפי תגובתו היו מחליטים אם לקבלו.
ציונות בטורקה.
השלמת מסילת הרכבת בין לבוב לבודפשט דרך רכס הקרפטים שעברה דרך טורקה, הביא להתפתחות כלכלית וחיים בתנאים נוחים יותר ולא חיי עוני כפי שהיה בעבר. עם אלפי הפועלים הרבים שרבים מהם היו מאיטליה הגיע מהנדס יהודי שהתלהב מהתנועה הציונית שהייתה אז בראשית דרכה. הוא הדביק בהתלהבות הציונית כמה וכמה מבחורי הקלוזים. במשך כמה שנים נוספו להם צעירים נוספים והחבורה הזו הקימה אגודה ציונית בשם "מזרחה". בתר"ע (1910) ההשפעה הציונית כבר הייתה ניכרת בקהילת טורקה.
אך מלחמת העולם הראשונה הביאה נסיגה בהשפעה הציונית כיוון שיהודיה יצאו מהעיירה בגלל כניסת הרוסים וחזרו אליה רק לאחר הכיבוש האוסטרי ב-1915 (תרע"ה). וההתארגנות הציונית החלה מחדש בידי חבורת בחורים בהנהגת אבא חושי, מילידיה הנודעים של טורקה שהתפרסם כראש עיריית חיפה. חבורה זו הקימה את סניף תנועת הנוער "צעירי ציון" בטורקה ולאחר חזרת כל יהודי טורקה שברחו בגלל המלחמה נוספו חברים רבים לתנועה. לאחר כמה זמן חלק פילוג כשחלק מחברי "צעירי ציון" בהובלת אבא חושי הצטרפו לתנועת "השומר הצעיר" והקימו סניף שלה בעיירה והשאר המשיכו להיות חלק מ"צעירי ציון" עד שהחלה לפעול תנועת "ההתאחדות".
ליד תנועת "צעירי ציון" הוקמה ספרייה שכללה ספרים בעברית, יידיש פולנית וגרמנית.
בתרע"ח (1918) התקיים כינוס של תנועת הנוער "השומר הצעיר" בגליציה בכפר טרנאו שליד טורקה בהשפעת אבא חושי, באחוזה של יהודי בשם צבי בנדל שגר בכפר ובשנים מאוחרות יותר ניצל מהשואה. בין המשתתפים בכינוס היה מאיר יערי.
בתרע"ט הוקם בעיירה סניף של פועלי ציון.
בתר"פ (1920) עלתה לארץ ישראל קבוצה ראשונה מחברי "השומר הצעיר" ובראשה אבא חושי ולאחר זמן מה עלתה לארץ קבוצה של חברי "צעירי ציון" בראשה משה ישראלי.
קן "השומר הצעיר" בטורקה היה הגדול ביותר. אך גם בתנועת הנוער גורדוניה שהוקמה כדי להביא להגשמה מעשית את רעיונותיו של א"ד גורדון, היו חברים מאות צעירים. קן התנועה בטורקה גדל במידה רבה הודות לכך שכינוסים הארציים רבים של התנועה נערכו בסביבת טורקה בגלל הנוף המרהיב. באחד הכינוסים האלו שהתקיים של פסגת הרב זביז'ניץ השתתף לוי שקולניק, לימים לוי אשכול, ראש ממשלת ישראל בתקופת מלחמת ששת הימים.
בתר"ץ-תרצ"א (1931-1930) נוסד על ידי חיה שרייבר סניף של תנועת הנוער "עקיבא" שמרכזה היה בקרקוב ומורהּ הרוחני היה בעיקר אחד העם ואצל חלק מחברי התנועה בטורקה גם א"ד גורדון בגלל הצדק החברתי אף שלא היו שייכים לשמאל. חברי התנועה הרבו לעיין בתנ"ך, בספרים שעסקו בתולדות עם ישראל, ובכתבי "אחד העם" כשחלקם גם בכתבי א"ד גורדון, ואף קיימו חוגים ללימוד עברית, תנ"ך ותולדות עם ישראל. בנוסף הם היו היחידים מחברי התנועות הציוניות שראו את סכנות השואה וארגנו אספות עם לאזהרה במפני היטלר שעלול לכבוש את פולין ולהשמיד את היהודים כפי שהבטיח בכתביו ודבריו כשהאספה הראשונה הייתה כבר אחרי עלות הנאצים לשלטון בגרמניה. על אף שהתחננו לכך רבות רק מיעוט מהם התקבלו להכשרות וקיבלו אישורי עלייה ממנהיגי התנועה. אף הורים שומרי מצוות לא התנגדו שילדיהם יצטרפו ל"עקיבא", בניגוד לתנועות הנוער האחרות, מאחר שתנועת "עקיבא" לא התנתקה מהמסורת היהודית ולא חששו שילדיהם יעזבו את הדת.בתרצ"ג (1933) הייתה העלייה הראשונה לארץ ישראל של חברי קן התנועה בטורקה והם הקימו את קיבוץ "עקיבא" ליד פתח תקווה. עלייה זו לא הייתה כה מוצלחת ובין העולים התגלעו מחלוקות קשות על צורת החיים ואופיים והיחס למסורת היהודית. הוחלט להקים קבוצות הכשרה כשכבר בחו"ל תהיה קבוצת חברים יחד שיסכימו כבר בתקופת ההכשרה בחו"ל על פעילות משותפת ללא מחלוקות. הקיבוץ "עקיבא" שהקימו חברי התנועה יוצאי טורקה התפרק כשחלק מחבריו הקימו את נווה איתן בעמק בית שאן ואחרים את הקיבוץ בית יהושע באזור השרון על שמו של הרב ד"ר יהושע טאהן (תר"ל-כ"ו בחשוון תרצ"ז) שהיה מנהיג ציוני ומראשי הלוחמים נגד המתבוללים והגן על זכויות היהודים כחבר בבית הנבחרים הפולני והיה מעוזריו של "אחד העם". הקיבוץ הפך למושב עובדים לאחר מלחמת העצמאות.
כמו כן נוסדו בטורקה סניף של תנועת הנוער אחווה של הציונים הכלליים וסניפים של התנועות "החלוץ", "פועלי ציון", "התאחדות", ו"הפועל המזרחי".
אחד הפעילים הציוניים בטורקה שפעל כמורה לעברית ומורשה קק"ל היה י"מ שרייבר.
עד פרוץ מלחמת העולם השנייה עלו לארץ מחברי כל התנועות הציוניות בטורקה ורבים חכו בעיירה או במקומות ההכשרה לאפשרות לעלות ארצה. לאחר השואה, רוב הניצולים מיהודי העיירה עלו לארץ ומיעוטם היגר לארצות הברית.
רבני העיירה.
בין הרבנים שכיהנו ברבנות טורקה היו:
קנז'י מיזוגושי
הנרייטה מיי
פתיחת אליהו הנביא
פתיחת אליהו הנביא הוא מאמר מתוך ספר הזוהר, המופיע בהקדמה השנייה לתיקוני הזוהר, ועוסק בעיקרו בעשר הספירות ובדרך הנהגתו של אלוהים את העולם.
כיום ידוע המאמר כתפילה הנאמרת כפתיח לפני תפילת שחרית ותפילת מנחה בבתי כנסת ספרדיים, או אחרים הנוהגים על פי האר"י. התפילה נקראת "פתח אליהו" כלשון הביטוי המופיע בראשיתה.
רקע.
מאמר זה הוא קטע מתוך ספר הזוהר. ההקדמה השנייה של "תיקוני הזוהר" פותחת בתיאור התאספותם של רשב"י וחבריו-תלמידיו. בתחילת האספה, ניתנת רשות לאליהו הנביא לפתוח בדרשה:
תרגום: "באותו הזמן שהתחבר החיבור הזה, ניתנה רשות לאליהו להסכים עמהם בו, ולכל בעלי הישיבה של מעלה ומטה . . להיות עמהם בהסכמה ורצון כאחד. פתח אליהו ואמר..."
בדומה לשאר חלקי הזוהר הוא מנוסח כולו בארמית. ניכרים בו ריבוי של מונחים קבליים מובהקים, כגון עשר הספירות. הטקסט מייחס עצמו לאליהו הנביא.המאמר פותח בדברי שבח לאלוהים על גדולתו ועל עשר הספירות שברא. אחר כך מפרט המאמר את עשר הספירות ואת מהות היחסים בינן לבני מושגים אנושיים כגון תורה שבעל פה. המאמר מדגיש כי האלוהים הוא סיבת הסיבות וראשית ובורא הכל, תוך כדי סקירת הספירות. בסוף הקטע, פונה אליהו לר' שמעון וקורא לו לחדש בעצמו ולגלות את הסודות הגנוזים:תרגום: "קום רבי שמעון ויתחדשו דברים על ידך, שהרי רשות יש לך לגלות סודות גנוזין על ידך, מה שלא ניתן רשות לגלות, לשום אדם עד עתה".
רבי שמעון פותח בקריאה לאבות האומה הקבורים בחברון ול"רעיא מהימנא" (הרועה הנאמן = משה רבינו), לקום משנתם ולהקשיב לדבריו, ומתחיל לדרוש פסוקים משיר השירים.
תרגום לעברית.
&lt;poem&gt;
פתח אליהו ואמר: ריבון העולמים, שאתה הוא אחד ולא בחשבון.
אתה הוא עליון על כל העליונים, סתום על כל סתומים, אין מחשבה תופסת בך כלל.
אתה הוא שהוצאת עשרה תיקונים הנקראים עשר ספירות,
להנהיג בהם עולמות סתומים שאינם מתגלים ועולמות נגלים, ובהם התכסית מבני אדם.
ואתה הוא הקושר אותם ומייחד אותם.