משחק גמר גביע העולם הוא האחרון שמשוחק, והתוצאה קובעת איזו מדינה תוכרז כאלופת עולם. אם לאחר 90 דקות של משחק רגיל התוצאה היא תיקו, מתווספת פרק זמן נוסף של 30 דקות, הנקרא הארכה. אם משחק כזה עדיין שוויוני לאחר הארכה, הוא יוכרע בדו-קרב פנדלים. הקבוצה המנצחת בדו-קרב הפנדלים מוכרזת אז כאלופה. הטורניר הוכרע במשחק אחד בכל טורניר מלבד 1950, כאשר הזוכה בטורניר הוכרעה על ידי בית גמר בו התמודדו ארבע נבחרות (אורוגוואי, ברזיל, שוודיה וספרד). הניצחון של אורוגוואי 2–1 על ברזיל היה המשחק המכריע (ואחד משני המשחקים האחרונים של הטורניר) שהעלה אותה ליתרון בנקודות והבטיח לה את ראשות הבית ואת אליפות העולם. לכן, משחק זה נחשב על ידי פיפ"א "כגמר דה פקטו" של מונדיאל 1950.
ב-21 הטורנירים שנערכו, 79 מדינות הופיעו לפחות פעם אחת. מתוכן, 13 עלו למשחק הגמר, ושמונה ניצחו. עם חמישה תארים, ברזיל היא הנבחרת המצליחה ביותר במונדיאל וגם היחידה שהשתתפה בכל טורניר גביע העולם. לאיטליה ולגרמניה יש ארבעה תארים. לאלופה הנוכחית צרפת, יחד עם האלופות הלא-אירופיות היחידות אורוגוואי (הזוכה הראשונה במונדיאל 1930, אותו אירחה) וארגנטינה, יש שני תארים כל אחת, בעוד לאנגליה וספרד יש אחד כל אחת. הקבוצה הזוכה בגמר מקבלת את גביע המונדיאל, ושמה חרוט על הצד התחתון של הגביע.
משחקי הגמר של 1970 ו-1994, יחד עם המשחקים של 1986, 1990 ו-2014 הם המשחקים היחידים בהם התמודדו אותן נבחרות (ברזיל-איטליה וארגנטינה-גרמניה בהתאמה). נכון לשנת 2018, גמר 1934 נותר הגמר האחרון שהיה בין שתי נבחרות שזהו הגמר הראשון שלהן. משחק הגמר של הטורניר האחרון ברוסיה התקיים במתחם הספורט הגדול במדינה, אצטדיון לוז'ניקי במוסקבה. נכון לשנת 2018, רק מדינות מאירופה ואמריקה הדרומית התמודדו בגמר גביע העולם. שש מדינות ניצחו בגמר כמארחות: אורוגוואי, איטליה, אנגליה, גרמניה, ארגנטינה וצרפת. שתי מדינות הפסידו בגמר כמארחת: ברזיל ושוודיה.
תת אדמירל
מארין
פארק דה לה סיוטדליה
משאל העם על מעמד דונבאס (2014)
משאל העם על מעמד דונבאס היה משאל עם שנערך ב-11 במאי 2014 בדונצק ולוהנסק, שתי מחוזות במזרח אוקראינה המהווים יחד את אזור דונבאס. משאל העם ביקש לתת לגיטימציה להקמת הרפובליקות באותן מחוזות, בתור חלק מההתקוממות הבדלנית באוקראינה לאחר מהפכת מאידאן ב-2014. בנוסף, משאל עם נגד הצטרפות למחוז דניפרופטרובסק התקיים בחלקים שבשליטת אוקראינה של מחוזות דונצק ולוהנסק.
תוצאות משאלי העם הבדלניים לא הוכרו רשמית על ידי אף ממשלה, לרבות אלה של אוקראינה, ארצות הברית ומדינות האיחוד האירופי. ממשלת אוקראינה אמרה כי משאל העם אינו חוקי, ומספר מדינות כמו גרמניה, ארצות הברית, צרפת והממלכה המאוחדת - אמרו כי משאל העם אינו חוקתי וחסר לגיטימציה.
ממשלת רוסיה הביעה "כבוד" לתוצאות ודחקה ביישום "מתורבת", ומאוחר יותר הודיעה על הכרה ברפובליקות ב-21 בפברואר 2022, והפכה למדינה החברה הראשונה והיחידה באו"ם שעושה זאת.
רקע.
משאלי העם עוצבו על פי משאל העם בקרים שהביא לסיפוחו של חצי האי קרים.
נשיאה בפועל של אוקראינה, אולכסנדר טורצ'ינוב, אמר כי הכרזת הרפובליקות, יחד עם הפגנות בערים אחרות במזרח, הן עדות ל"שלב שני" של המבצעים הרוסיים "המשחקים את תרחיש קרים". לאחר הכרזתה, הכריזו הרשויות העצמיות של הרפובליקה העממית של דונצק כי יערכו משאל עם ב-11 במאי כדי לקבוע את מעמדו העתידי של האזור, ולהעניק לגיטימציה להקמת הרפובליקה. בנייני ממשלה רבים בעיירות וערים ברחבי מחוזות דונצק ולוגנסק נכבשו על ידי מורדים בדלנים, כאשר הרפובליקה הרחיבה את שליטתה הטריטוריאלית. כתוצאה מכך פתחה ממשלת אוקראינה במתקפה נגדית נגד מורדים בחלקים מסוימים של מחוז דונצק.
הסכם שנערך בז'נבה בין ארצות הברית, האיחוד האירופי, רוסיה ואוקראינה נועד לפירוז והסלמה של הסכסוך, אך מנהיגי הרפובליקות דחו אותו. הם ציינו כי שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב לא ייצג אותם, וכי הסכם שנערך על ידי צדדים לא מעורבים אינו מחייב את התנהגותם. במקום זאת, הם אמרו שהם יפסיקו את הכיבוש שלהם בבנייני ממשלה רק לאחר משאלי העם. משאלי העם התרחשו כאשר זעם גובר על מה שמכונה "אנטי טרור" של כוחות אוקראינים נגד בדלנים, שהביאו לנפגעים אזרחיים.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקש בפומבי מבדלנים פרו-רוסים לדחות את משאלי העם המוצעים כדי ליצור את התנאים הדרושים לדיאלוג ב-7 במאי. למרות הערותיו של פוטין, הרשויות המוכרזות בעצמן של הרפובליקה העממית של דונצק ושל הרפובליקה העממית של לוגנסק אמרו שהם עדיין יבצעו את משאל העם. אותו יום נחטף מנהל בית ספר תיכון בלוהנסק על ידי ארבעה חמושים רעולי פנים, כך מסרה המשטרה המקומית לסוכנות הידיעות אינטרפקס.
דעת הקהל.
סקר שפורסם על ידי מכון קייב לסוציולוגיה, עם נתונים שנאספו בין 8–16 באפריל, 41.1% מהאנשים בדונצק בעד ביזור של אוקראינה עם סמכויות שיועברו לאזורים, תוך מתן אפשרות להישאר מדינה מאוחדת, 38.4% בעד הפיכת אוקראינה לפדרציה, 27.5% היו בעד ניתוק מאוקראינה כדי להצטרף לפדרציה הרוסית, ורק 10.6% תמכו במבנה האחדותי הנוכחי ללא שינויים.
סקר אחר, שנערך על ידי מכון דונצק למחקר חברתי וניתוח פוליטי, מצא כי 18.6% מהנשאלים באזור התנגדו לשינויים במבנה הממשלתי, 47% העדיפו פדרליזציה, או לפחות יותר עצמאות כלכלית מקייב, 27% רצו להצטרף לרוסיה בצורה כלשהי, ו-5% רצו להפוך למדינה עצמאית.
על פי סקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו בין ה-5–23 באפריל, 18% מהמזרח אוקראינים היו בעד היפרדות, בעוד ש-70% רצו להישאר חלק מאוקראינה המאוחדת.
בעוד סקרים מוקדמים באפריל דיווחו כי תומכי העצמאות הם מיעוט קטן,ה"לוס אנג'לס טיימס" דיווח כי האלימות המאוחרת באודסה ומריופול הפנתה רבים נגד ממשלת המעבר האוקראינית.
סקר דעת קהל שנערך ביום משאל העם ויום קודם לכן על ידי כתב של "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג", "הוושינגטון פוסט" וחמישה כלי תקשורת נוספים מצא כי מתוך אותם אנשים שהתכוונו להצביע, 94.8% יצביעו לעצמאות. הסקר לא טען שיש לו דיוק מדעי, אלא בוצע כדי לקבל בסיס שממנו ניתן לשפוט את תוצאות משאל העם, בהתחשב בכך שלא נכחו משקיפים עצמאיים כדי לפקח עליו. אפילו עם אלה שאמרו שלא יצביעו נכללו, רוב של 65.6% תמך בהפרדה מאוקראינה.
לגיטימיות.
על פי סעיף 73 של חוקת אוקראינה משנת 1996, וסעיף 3 לחוק משאלי עם משנת 2012, ניתן לאשר שינויים טריטוריאליים רק באמצעות משאל עם אם כל אזרחי אוקראינה מורשים להצביע, כולל אלה שאינם מתגוררים באזור. במהלך משאל העם בקרים, גם ועדת הבחירות המרכזית של אוקראינה הצהירה כי אין אפשרות לרשויות האזוריות ליזום משאל עם כזה, על פי החוק האוקראיני.
האשמות על הונאה.
שירות הביטחון של אוקראינה (SBU) פרסם הקלטת אודיו ב-5 במאי שלדבריהם הייתה שיחת טלפון בין מנהיג בדלני מדונצק בשם דימה בויצוב, לבין מנהיג האחדות הלאומית הרוסית, אלכסנדר ברקשוב. בהקלטה אמר בויצוב שהוא רוצה לדחות את משאל העם בגלל חוסר היכולת של הרפובליקה לשלוט בכל מחוז דונצק. ברקשוב אמר כי יצר קשר עם פוטין, והתעקש שצריך לקיים את משאל העם ללא קשר לדאגותיו של המנהיג הבדלני. הוא הציע לבויצוב להגדיר את התוצאות כ-89% לטובת אוטונומיה. הבדלנים הצהירו כי ההקלטה מזויפת. עם זאת, 89% שהוזכרו בשיחת הטלפון תואמים בדיוק את תוצאת משאל העם, שהתקיים ב-11 במאי 2014, כלומר מספר ימים לאחר פרסום ההקלטה.
העיתון השווייצרי "Tages-Anzeiger" דיווח כי הבוחרים יכלו להצביע כמה פעמים שרצו. פקידי משרד הפנים כינו את ההצבעה כפארסה, ואמרו כי קצת יותר מ-32% מהמצביעים הרשומים במחוז דונצק השתתפו בהצבעה.
לדברי אנדריי בוזין, יו"ר משותף של אגודת GOLOS, היו אי סדרים משמעותיים בארגון ובעריכת משאל העם.
משאל העם בדונצק.
ארגון.
הוקמה ועדת בחירות מרכזית לארגון משאל העם. 55 ועדות בחירות מקומיות, ו-2,279 קלפיות היו אמורות לקום לביצועה. מספר עיירות סירבו לקיים את משאל העם.
כדי לכסות את כל המצביעים הרשומים באזור, נדרשו להפיק 3.2 מיליון פתקי הצבעה. הם החלו להדפיס ב-29 באפריל, וההדפסה נמשכה שמונה ימים לאחר מכן. לפתקי ההצבעה בשימוש לא היו מאפייני הגנה למניעת שכפול המוני, והם הודפסו במדפסות מסחריות סטנדרטיות.
גורמים רשמיים מהממשל האזורי של דונצק אמרו שהבדלנים ידרשו לפחות 85 מיליון דולר אמריקאי כדי לממן את משאל העם, וכי זה יעלה לפחות 8 מיליון לעיר דונצק בלבד. אולם לפי רשויות מהרפובליקה, תקציב משאל העם היה מזערי, והורכב ברובו מתרומות של אזרחים פרטיים ועסקים. הפקת פתקי הצבעה, למשל, עלתה רק 9,000 דולר אמריקאי.
עד 10 במאי הוקמו חמישים ושלוש ועדות בחירות מקומיות ו-1,527 קלפיות. מפקח החינוך האזורי של דונייצק הודיע לכתבים שהם נאלצו תחת איום מוות לארגן קלפיות בבתי הספר.
שני נציבי בחירות רשמיים נחטפו על ידי בדלנים לפני ההצבעה.
יום הבחירות.
יום לפני משאל העם, דווח בתקשורת האוקראינית כי קבוצת בדלנים פרו-רוסים שברשותם 100,000 פתקי הצבעה שכבר סומנו בהצבעת 'כן' למשאל העם, נלכדה במהלך מבצע "נגד הטרור" הממשלתי המתמשך. וכי הפתקים נתפסו על ידי כוחות הממשלה. חדשות מקומיות דיווחו כי הסקרים בחלק מבתי הספר הכבושים כבר החלו יום מראש.