מחלוקת נוספת דומה היא לגבי בישולי עבדים ושפחות נכריים המשרתים בביתם של ישראלים. לדעת הרמב"ן, מאחר שעבדים ושפחות מבשלים בעל כרחם, אין כאן חשש לקירוב הדעת. שרק בישול שנעשה מרצון טוב והתנדבות יוצר רגשי חיבה וקירוב דעת. לעומתו, רוב הראשונים סוברים שלא חילקו חכמים בגזירתם, וכל בישול של נכרי אסור.
סיוג נוסף לגזירה מופיע בשו"ת מהריט"ץ, לפיו כאשר הנכרי מבשל בסיטונאות, שלא עבור ישראלי מסוים, לא נוצר קירוב הדעת בינו ובין הישראל שקונה לאחר מכן את התבשיל, ולא גזרו בזה חכמים. ובדומה להיתר 'פת פלטר' בגזירת פת גויים. מנגד, הברכי יוסף, ואחריו רוב האחרונים, לא קיבלו היתר זה, משום שקולא זו נאמרה דווקא בפת, שהיא 'חיי נפש', אך לא ביחס לשאר בישולי גויים.
בישול על ידי גוי ויהודי.
כאשר חלק מהבישול נעשה על ידי יהודי, כגון שהיהודי ערבב את התבשיל בעת בישולו, או שהיהודי הניח את התבשיל על האש (והתבשיל היה מתבשל מאליו גם ללא סיוע הגוי) – התבשיל מותר, גם אם כל שאר הבישול נעשה על ידי הגוי. במקרה שהיהודי רק הדליק את האש, ואילו הגוי הניח את התבשיל על האש ועסק בבישול עד סיומו. לדעת ראשוני ספרד, ובעקבותיהם השולחן ערוך – הדלקת האש אינה מספיקה, והתבשיל אסור (וכך נוהגים הספרדים); ואילו ראשוני אשכנז, ובעקבותיהם הרמ"א, מקלים וסוברים שהתבשיל מותר.
לשאלה זו השלכות במתן כשרות לבתי מזון בזמננו, שכן בבתי מזון רבים (אף בישראל, וכל שכן במקומות אחרים), עובדי המטבח אינם יהודים. בדרך כלל, בבתי מזון הנתונים תחת השגחה מהודרת יש משגיח בכל שעות העבודה, והוא מניח את המאכלים על האש, כדעת השולחן ערוך. לעומת זאת בהכשרים רגילים נוהגים להסתמך על הדעה המקילה – לפיה די בהדלקת האש על ידי יהודי. כמה מפוסקי זמננו הורו שניתן לתת הכשר לבית מזון שהבישול בו נעשה על ידי גויים, ורק הדלקת האש נעשית על ידי יהודי, אף שחלק מהאוכלים והקונים הם בני עדות המזרח, המחויבים לפסיקתו המחמירה של השולחן ערוך, וזאת משום שבמקרה זה ניתן לצרף שיקולים נוספים להיתר, כמו הדעה שדבר שהתבשל על ידי גוי בבית ישראל – מותר (ראו לעיל).
דין הכלים.
כלים שגוי בישל בהם תבשיל נאסרים בשימוש, כמו כלים שבישלו בהם איסורים אחרים, עד שיוכשרו על ידי הגעלה. אבל בדיעבד אם עברו ובישלו בכלי בלא הכשרה, התבשיל מותר והכלי עדיין אסור. אם מדובר בכלי חרס, מאחר שמדובר באיסור שאינו מבוסס על איסור מן התורה שבכתב ניתן להכשירם על ידי הגעלה שלש פעמים, אף על פי שבאיסורים אחרים לא ניתן להכשיר כלי חרס, גם אם מקורם בדברי חז"ל, כל עוד והם מיוסדים על גבי איסור מן התורה שבכתב.
אביגדור קלנר
אביגדור קלנר (נולד ב-23 בנובמבר 1943) הוא איש עסקים ישראלי ויזם בתחום הנדל"ן. עמד בראש החברות פולאר השקעות, הזרע ומיזם הולילנד פארק. ממורשעי פרשת הולילנד.
ביוגרפיה.
אביגדור קלנר נולד בברית המועצות בשנת 1943. עלה עם הוריו לארץ בשנת 1949 וגדל במושב תל עדשים. למד בבית ספר תיכון מחוזי בעפולה (כיום תיכון בן-גוריון). בשירותו הסדיר בצה"ל שירת כקצין ביחידת הנדסה קרבית והשתחרר בדרגת סגן, ובשירות המילואים הגיע לדרגת אלוף-משנה.
בשנות השישים למד מינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים והוא בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית. בשנים 1968–1969 עבד בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. בשנת 1972 החל לעבוד בקונצרן "כלל" ככלכלן. בשנים 1974–1982 שימש מנהל פרויקטים בחברת אורדן תעשיות שהייתה בבעלות כלל. בהמשך עסק בתפקידי ניהול שונים בחטיבת הבנייה של הקונצרן. בשנים 1982–1985 שימש מנכ"ל המפעל לייצור בלוקים מסוג איטונג, לאחר שנרכש בידי חברת "כלל בניין והנדסה", אחר כך שימש סמנכ"ל חברת האם אזורים. בשנים 1988–1993 שימש מנכ"ל קבוצת אזורים - חטיבת הבנייה והנדל"ן של קבוצת כלל, והוביל את הרחבת היקף פעילות החברה.
בסוף 1993 הצטרף לקבוצת ההשקעות "דוברת שרם ושות'" שהקימו אהרן דוברת ויצחק שרם, שהיו קודם מנכ"ל ומשנה למנכ"ל של קונצרן "כלל", והייתה חברה ציבורית שנסחרה בבורסה. במסגרת הקבוצה הקים וניהל שתי חברות נדל"ן: "קלד"ש בנייה" ו"קלד"ש נדל"ן", שגייסו 23 מיליון דולר משורה של משקיעים פרטיים, שהיו מקורבים לקבוצת דוברת שרם, בהם רובין צימרמן, שלמה משיח, דב יודקובסקי, יגאל ארנון. הכסף שגויס שימש לרכישת נדל"ן והשקעה בפרויקטים של בנייה למגורים ומסחר.
בשנת 1995 רכשה קבוצת "דוברת-שרם" את השליטה בחברת "אורדן תעשיות", שהייתה חברה ציבורית שנסחרה ב. את הרכישה ביצעו באמצעות בית ההשקעות לידר ושות' שגם היה בבעלות הקבוצה והוקם על ידי יאיר פודים, שהיה קודם מנכ"ל חברת "כלל מנפיקים". שנה אחר כך רכשה "אורדן" את מניות השליטה (כ-25%) ב"פועלים השקעות" מידי בנק הפועלים, זאת בעקבות דיוני ועדת דוד ברודט לצמצום הריכוזיות במשק הישראלי, שהמליצה על צמצום החזקות הבנקים בתאגידים ריאליים. אחר כך הגדילה את אורדן החזקתה בחברה. "פועלים השקעות" הייתה אחת החברות המובילות בישראל בקידום השקעות מגוונות בתעשייה, טכנולוגיה מתקדמת, תקשורת, פרסום, מחשבים, סחר, נדל"ן ותחומים נוספים, וקלנר מונה ליושב ראש החברה. בסוף 1997 פרש מנכ"ל החברה אורי לויט וקלנר מונה גם לתפקיד המנכ"ל. בסוף 1998 עזב את אהרן דוברת את קבוצת "דוברת-שרם", מכר את חלקו לקלנר ויאיר פודים, ושם הקבוצה שונה ל"שרפ"ק - שרם-פודים-קלנר". ב-2001 שונה שמה של "פועלים השקעות" ל"פולאר השקעות".
בינואר 1997 מכרה קבוצת "דוברת-שרם" את פעילות הנדל"ן של קלד"ש, שהחזיקו באופן פרטי לחברה הציבורית "פועלים השקעות". פעילות אוגדה בחברה חדשה בשם "פולאר נדל"ן" וסבלה אחר כך מהפסדים כבדים של כ-235 מיליון שקל. בנוסף הוביל קלנר את "פולאר השקעות" לשורה של רכישות ממונפות, השקעות בשורה של חברות תעשייה, טכנולוגיה ונדל"ן, שיצרה פירמידת שליטה מורכבת. בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום, המשבר בשוק הנדל"ן והצורך להחזיר הלוואות, נשחק ההון העצמי של "פולאר השקעות". בשנת 2001, מחקה החברה השקעות בסך 245 מיליון שקל ורשמה הפסד של 217 מיליון שקל. שווי השוק שלה בשנת 2004 היה שמחצית משוויו בעת שרכשו את החברה כעשר שנים קודם.
בינואר 2007 זומן קלנר לחקירה במשטרה בחשד לעבירות של מסחר בניירות ערך תוך שימוש במידע פנים, תרמית בניירות ערך ובהעברת מידע פנים לרואה החשבון וחבר מרכז הליכוד קובי בן גור. בנוסף נבדקה מעורבותו בפרשת רשות המיסים. ביוני נשלח למעצר בית של 10 ימים והודיע כי הוא משעה את עצמו מתפקידיו בחברת "פולאר השקעות" ויוצא לחופשה, חודש אחר כך הודיע שהוא עוזב את החברה. בספטמבר הודיעו יצחק שרם ויאיר פודים כי הם מוחקים את שמו של קלנר משם הקבוצה שבשליטתם - "שרם-פודים-קלנר" (שרפ"ק) ושינו את שם החברה ל"שרם פודים גרופ" - בלי קלנר. במקביל באותה עת מכרו את השליטה ב"פולאר השקעות" למיליארדר היהודי קנדי ז'יל פלדמן, אחד החשדות נגד קלנר היה שהוא העביר מידע מוקדם על המכירה לקובי בן גור.
באפריל 2010 נעצר בחשד למעורבות בפרשת הולילנד. ב-31 במרץ 2014 הורשע בבית המשפט המחוזי בתל אביב. בעבירות של מתן שוחד, הלבנת הון ורישום כוזב במסמכי תאגיד. נידון ל-3 שנות מאסר, קנס של מיליון ש"ח וחילוט של חצי מיליון ש"ח. בערעור לבית המשפט העליון הוא זוכה מארבע עברות של מתן שוחד, אך הורשע בשתי עברות של מתן שוחד למתווך ובהלבנת הון. עונשו הופחת לשנתיים מאסר, הקנס שהוטל עליו הוקטן ל-200,000 ש"ח והחילוט הוקטן ל-300,000 ש"ח. ב-15 בפברואר 2016 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר מעשיהו. ב-27 במרץ 2017 החליטה ועדת השחרורים שליד שירות בתי הסוהר על שחרורו המוקדם מהכלא ובאותו יום שוחרר.
חיים אישיים.
קלנר נשוי ואב לשלוש בנות ובן.
בישולי עכו&quot;ם
איקולייזר
בישולי נוכרים
איסור בישולי גויים
איסור בישולי נוכרים
איסור בישולי עכו&quot;ם
ירדנה מלר-הורוביץ
ירדנה מלר-הורוביץ (נולדה ב-11 במרץ 1954) היא אשת ציבור ישראלית. הייתה עובדת הכנסת במשך 45 שנה אשר מתוכן כיהנה 12 שנה כמזכירת הכנסת, והאישה הראשונה בתפקיד זה.
ביוגרפיה.
מלר-הורוביץ היא בתם של יוסי ואליה מלר. אביה, מראשוני התושבים בעיר נתניה, היה מעורב בפרשת הסרג'נטים, ולימים חבר תנועת הליכוד.
מלר-הורוביץ היא בוגרת תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במינהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
מלר-הורוביץ הייתה עובדת הכנסת החל משנת 1977, ראשית כמזכירת סיעת הליכוד, החל מ"המהפך" של מנחם בגין ובמשך כעשרים שנה (במהלכן אף שובצה, בבחירות לכנסת ה-12 במקום ה-101 ברשימת הליכוד לכנסת) ולאחר מכן כחמש שנים כמנהלת הוועדה לענייני ביקורת המדינה וועדות משנה נוספות. לאחר מכן כיהנה כמנהלת לשכת יו"ר הכנסת.
בשנת 2004 נבחרה כסגנית מזכיר הכנסת, וכחלק מתפקיד זה אף ניהלה וריכזה ועדות מסוימות שהוקמו על ידי יושב ראש הכנסת ומינהל הכנסת.
ב-2 במרץ 2010 נבחרה על ידי נשיאות הכנסת כמזכירה השביעית של הכנסת וכאישה הראשונה בתפקיד זה. מלר-הורוביץ החלה לכהן כמזכירת הכנסת חודש לאחר מכן, ב-2 באפריל, עם מינויו של מזכיר הכנסת היוצא, עו"ד איל ינון, ליועץ המשפטי לכנסת. ב-8 במרץ 2022 ניהלה את ישיבת המליאה האחרונה שלה, לאחר 12 שנה כמזכירה ו-45 שנה בכנסת. היא סיימה את תפקידה באופן רשמי ב-31 במרץ.
מלר-הורוביץ גרושה ואם לבת. גרה בירושלים.
מנוע חיפוש משרות
חסידות ספינקה
חסידות ספינקה הוא שמה של שושלת חסידית שמקורה בעיר ספנצה (ספינקא ביידיש) בחבל מרמרוש שבגלילות סיגוט (ברומניה, בעבר בהונגריה).
היסטוריה.