בנוסף לפרסום תחת השם 'רוברט דוגדייל' בין השנים 1974 עד 2005, הארדי עבד במשך שלוש עשרה שנים (1977–1990) כעורך בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, תחילה ערך וכתב במחלקת הספרים הכללית, ולאחר מכן ערך ספרים אקדמיים בתור עורך בכיר, לימודי פוליטיקה וחברתיים. ב-1980, בהשראת התעקשותו של ישעיהו ברלין על תפקידם המכריע של הוגים אינדיבידואליים בתולדות הרעיונות, הוא הוציא לאור את סדרת 'Past Masters' בהוצאת האוניברסיטה. הארדי הוא עמית בוולפסון קולג' מאז 1990 (עמית כבוד מאז 2015).
בוולפסון הוא פגש את בריאן מגי, הכיר אותו היטב והפך למו"ל שלו. כשמגי מת ב-2019, הוא ארגן ערב לזכרו בקיבל קולג', אוקספורד (שם מגי עשה את התואר ראשון שלו), שהוקלטה בסרט.
ישעיהו ברלין.
ישעיהו ברלין, על אף שהיה דמות אינטלקטואלית חשובה בזמן מותו, לא נחשב בשלב מסוים כמי שפרסם בהרחבה רבה. המחקר של הארדי גילה שברלין פרסם יותר מ-150 יצירות עד סוף שנות ה-70.
עריכתו של הארדי למאמרים של ברלין הפכה את היצירה החשובה ביותר של ברלין לזמינה באופן נרחב. בשנת 1990 נטש הארדי את הקריירה שלו במערכת ההוצאה לאור כדי לעבוד במשרה מלאה על מאמרים, הרצאות והתכתבויות שטרם פורסמו של ברלין. הוא ערך (בשיתוף) שמונה עשר כרכים מכתבי ברלין (בתוספת מהדורות חדשות של שלוש עשרה כרכים אלה), וכן מהדורה בת ארבעה כרכים של מכתבי ברלין, ושני ספרים וחוברת על ברלין. ב-2018 פרסם ספר זיכרונות על עבודתו עם ברלין ועליו. בסקירה של הספר עבור 'הספרים הטובים ביותר של 2018' בהגרדיאן, כתב ג'ון באנוויל: "הנרי הארדי הקדיש באופן מוגזם את החלק הגדול של הקריירה המקצועית שלו לעריכה, לקידום ולחגיגה של יצירתו של ישעיהו ברלין. בספר "Search of Isaiah Berlin: A Literary Adventure" (I.B.Tauris) מביט לאחור על עבודת האהובה הארוכה שלו בחיבה, שנינות יבשה עדינה ובחמיצות קלה של רוגז מוצדק על אלה שהופקדו על עבודתיו של ברלין לאחר מותו. החלק השני מורכב מהתגובה הפילוסופית של הארדי עצמו לתיאוריות של ברלין בנושאים כמו התרבות, אמונה דתית והטבע האנושי המשותף שלנו. ספר נפלא בנושא נפלא".
חיים משפחתיים ואישיים.
ב-1979 התחתן הארדי עם אן וילקינסון, היסטוריונית של הרפואה. הם נפרדו ב-2004, והתגרשו ב-2012. יש להם שני ילדים, אלן (יליד 1983) ומייקל (יליד 1985). הרדי התחתן עם מרי ב-2013, ועכשיו חי איתה בווירל.
לקה בהתקף לב ב-16 במרץ 2021, אך החלים מזה.
אוריה (עיר)
אוריה (באיטלקית: Oria, ביוונית עתיקה: Ὑρία – היריה, בלטינית: Uria וגם Orra; במקורות עבריים: אוּירִי) היא עיר בנפת ברינדיזי במחוז אפוליה שבדרום איטליה. העיר שוכנת על הדרך מברינדיזי לטאראנטו. אוכלוסיית אוריה מנתה ב-2021 כ-15,000 נפשות. הקהילה היהודית של אוריה, ששִׂגשׂגה בימי הביניים וכלתה במאה ה-15, נחשבת לאחת העתיקות באירופה.
תולדותיה.
אוריה נוסדה באלף השני לפנה"ס, לפי הרודוטוס, על ידי יוונים, מאנשי כרתים, והייתה אחד ממרכזי המסאפים שנושבו בחצי האי סאלנטו ומוצאם כמשוער היה אילירי. אוריה נפלה לידי הרפובליקה הרומית ב-266 לפנה"ס, ובעקבות זאת נמחו ההבדלים בין השבטים השונים באזור. מעמדה כמרכז שלטוני בא לביטוי בטביעת מטבעות משלה בשנים 217 עד 85 לפנה"ס. ב-90 לפנה"ס זכו תושביה, ככל תושבי איטליה, לזכויות פוליטיות שוות לאלה של הרומאים. אחרי פיצול האימפריה הרומית בסוף המאה ה-4 ועד המאה ה-11 נשארה בתחומי השליטה הביזנטית ובמאות ה-7 וה-8 עמדה בקו העימות עם הלומברדים. אוריה סבלה במהלך הפשיטות המוסלמיות במאה ה-10. באמצע המאה-11 הפכה אוריה לחלק מממלכת סיציליה הנורמנית, ובתקופת פרידריך השני הוהנשטאופן חוזקו חומותיה ונבנתה בה המצודה. מסוף המאה ה-13 עד אמצע המאה ה-15 נכללה אוריה בממלכת נאפולי בשליטת בית אנז'ו, ובסוף המאה ה-15 הייתה לנחלת בית אראגון הספרדי. ב-1713, בתום מלחמת הירושה הספרדית, נמסרה ממלכת נאפולי לידי בית הבסבורג האוסטרי, במהלך העשורים הבאים המשיכה להיות מוקד לסכסוכים וב-1759 חזרה לידי ספרד. ב-1799, בעקבות ניצחונות המהפכה הצרפתית, הפכה ממלכת נאפולי לרפובליקה, ועם מפלת נפוליון ב-1816 אוחדו ממלכת נאפולי וממלכת סיציליה והיו לממלכת שתי הסיציליות, וזו נבלעה ב-1861 בממלכת איטליה המאוחדת. האזור היה מהראשונים ששוחררו מידי הנאצים בפלישת בעלות הברית לאיטליה בספטמבר 1943.
יהדות אוריה.
קהילת יהודי אוריה הייתה מהעתיקות באירופה. העיר נקראת במקורות עבריים בשם אוּיְרִי וגם אוריא ואורס. אחימעץ בן פליטיאל, בספר היוחסין שלו, ייחס את ייסוד הקהילה היהודית באוריה לגולים בעקבות חורבן הבית השני בשנת 70 לספירתם. בנימין קלאר מציין בביאוריו למהדורה המדעית שהתקין למגילת אחימעץ כי "ייתכן מאוד שיש גרעין של אמת היסטורית בסיפורים השונים של מוצאם הארץ-ישראלי של יהודי דרום איטליה. על כל פנים עמדה איטליה מימים קדומים תחת מרותה של ישיבת ארץ ישראל". ולחיזוק הטענה הוא מצטט קלאר מספר יוסיפון: . ובמגילת אחימעץ נכתב כי .
אוריה היהודית שגשגה בעיקר בין המאה ה-7 והמאה ה-10. היא נודעה בהוגי דעות, משוררים, מקובלים ורופאים: "חכמים ונבונים, דעתנים ופייטנים", וגם "מביני סודים" ו"יודעי רזים". עם אישיה נמנו בני משפחת אחימעץ – הפייטן והרופא שפטיה בן אמיתי ובנו אמיתי בן שפטיה, שירש את מקומו של אביו כראש הישיבה באוריה ונחשב לאחד ממעצבי הפיוט המרכז-אירופי, שניהם אנשי המאה ה-9, וכן הרופא שבתי דונולו שנולד באוריה ב-913. פשיטות הסרקנים מאיפריקיה במאה ה-10 שמו קץ לשגשוגה של קהילת יהודי אוריה, וחורבנה אירע בכיבוש העיר ב-4 ביולי 925 בידי אבו אחמד ג'עפר אבן עוביד. רוב יהודי העיר נהרגו במצור או נפלו בשבי ונמכרו לעבדוּת בסיציליה ובאיפריקיה. שבתי דונולו עצמו נשבה ונפדה בעזרת בני משפחתו בטאראנטו. כתובת מ-1035 היא השריד הגשמי הידוע האחרון לישות יהודית באוריה. אוריה כלל אינה נזכרת בספר מסעותיו של בנימין מטודלה, שעבר בדרום איטליה ("בארץ פוליאה") בדרכו מבנוונטו לטראני. גורל היהודים שעדיין נאחזו באוריה היה בוודאי כגורל בני הקהילות השכנות בתקופת שלטון בית אנז'ו בממלכת נאפולי שבה נרדפו "הנוצרים החדשים". קִצהּ בא בתחילת המאה ה-16, כאשר צו גירוש היהודים הורחב ב-1507 גם על דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה אחרי שהפכו לנחלות בית אראגון.
זכר הקהילה ניכר בכינוי "שער היהודים" (Porta degli Ebrei) שניתן לשער בחומת העיר וכן לשם "כיכר דונולו" שהוענק לרחבה הסמוכה לשער. השער, שעיצובו הנוכחי מיוחס למאה ה-17 והוא נקרא גם "שער טאראנטו", מוליך לרובע ההיסטורי של יהודי אוריה. שרידי בית עלמין יהודי נתגלה בסביבות אוריה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי ההיסטוריון צ'זרה קולפמינה, שמצא בו מצבה כתובה עברית המתוארכת למאה ה-7. כמו כן נמצאה כתובת דו-לשונית בעברית ובלטינית המתוארכת למאה ה-11.
גלן יאנגקין
גְלֵן אָלֶן יַאנְגּקִין (באנגלית: Glenn Allen Youngkin; נולד ב-9 בדצמבר 1966) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, מושל וירג'יניה המכהן מאז 15 בינואר 2022. בבחירות לתפקיד המושל שנערכו בראשית נובמבר 2021 גבר יאנגקין, מועמד המפלגה הרפובליקנית, על המושל לשעבר והמועמד הדמוקרטי טרי מקאוליף. טרם כניסתו לחיים הפוליטיים, עבד יאנגקין במשך 25 שנה בחברת ההשקעות הפרטיות "קבוצת קרלייל" ("The Carlyle Group"), ולאחר מכן היה למנכ"ל החברה. יאנגקין פרש מקבוצת קרלייל בספטמבר 2020, והכריז על מועמדותו לתפקיד מושל וירג'יניה בינואר 2021.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
גלן אָלֶן יאנגקין נולד בריצ'מונד, עיר הבירה של וירג'יניה, בראשית דצמבר 1966. הוא בנם של אליס (לבית קווין) וקרול ויין יאנגקין. אביו שיחק כדורסל באוניברסיטת דיוק ועבד בתחום החשבונאות. בנעוריו של יאנגקין עברה המשפחה מריצ'מונד אל וירג'יניה ביץ'. הוא למד באקדמיית נורפוק השוכנת בנורפוק, והשלים את לימודיו בשנת 1985. כתלמיד בבית הספר התיכון זכה במספר תוארי הצטיינות בכדורסל. יאנגקין למד באוניברסיטת רייס על מלגת כדורסל, ושיחק במשך ארבע עונות בליגה א' של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי בקבוצת כדורסל הגברים של רייס, שם הוא קף לכותו 82 נקודות ו-67 ריבאונדים בקריירה שלו. במהלך 1990 השלים לימודי תואר ראשון במדעי הניהול, לצד תואר ראשון נוסף בהנדסת מכונות. ב-1994 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
קריירה עסקית.
לאחר שסיים ב-1990 את לימודיו באוניברסיטת רייס, הצטרף יאנגקין לבנק ההשקעות "פירסט בוסטון" (First Boston), שם טיפל במיזוג חברות ורכישות ובמימון בשוק ההון. החברה נרכשה בידי קרדיט סוויס והפכה ל"קרדיט סוויס פירסט בוסטון"; יאנגקין עזב ב-1992 כדי ללמוד תואר שני במנהל עסקים. כעבור שנתיים, משקיבל תואר מוסמך, הצטרף לחברת הייעוץ הארגוני "McKinsey &amp; Company". באוגוסט 1995 חבר לחברת ההשקעות הפרטיות "קבוצת קרלייל" שבסיסה בוושינגטון הבירה. תחילה היה חבר בצוות רכישת החברות של התאגיד. ב-1999 מונה לשותף ומנהל בחברה. בשנים 2000–2005 ניהל את צוות רגישת החברות של סני, החברה בממלכה המאוחדת, ומ-2005 עד 2008 היה יו"ר צוות ההשקעות של חטיבת התעשייה העולמית בחברה.