הפועל רעננה סיימה ראשונה, ועלתה לליגת העל בעונה הראשונה לקיומה.
לאיוס טיכי
יגאל ליברנט
יגאל ליברנט (נולד ב־20 באפריל 1980, דנייפרופטרובסק, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא היסטוריון ישראלי ומתרגם של ספרות רוסית לעברית. מרצה במדרשת עין פרת ודוקטורנט באוניברסיטת תל אביב בחקר ההיסטוריה של הרעיונות. העורך הראשי של הוצאת המרכז האקדמי שלם.
ידוע כמי שתרגם לעברית את סדרת ספרי תיבת פנדורין שכתב בוריס אקונין.
ביוגרפיה.
בילדותו חי בעיר אריאל. ליברנט הוא דוקטורנט באוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה. הוא מתמקד בחקר ההיסטוריה של הרעיונות. משמש כמרצה במדרשת עין פרת.
כתב, בעבר, טורים בעיתון הארץ. לעיתים קרובות מוזמן על ידי התקשורת הישראלית כפרשן לענייני ההיסטוריה של רוסיה והפוליטיקה של רוסיה.
נועה צדקה
נועה צדקה (נולדה ב-1967) היא צלמת ישראלית.
ביוגרפיה.
נועה צדקה נולדה בשנת 1967 בטבריה וגדלה בתל אביב-יפו. בשירותה הצבאי הייתה צלמת בעיתון "במחנה גדנ"ע". לאחר שחרורה התגוררה כשנה בלונדון, אנגליה. עם שובה לישראל החלה לימודי פילוסופיה וספרות, אולם לאחר כשנה נטשה אותם לטובת לימודי צילום. עשתה תואר ראשון בבצלאל (1995), ותואר שני באקדמיה המלכותית לאמנות באמסטרדם. זכתה בפרס האמן הצעיר (2001), פרס עידוד היצירה (2004), ופרס שרת התרבות בתחום האמנות הפלסטית לשנת (2011).
חיה ויוצרת בתל אביב-יפו. נשואה לאמן הפולני ארקדיוש טומלקה. אחותה היא המשוררת אפרת מישורי.
עבודתה.
כחלק מהפרקטיקה האומנותית שלה, צדקה עובדת עם מצלמת פילם, ומפתחת בעצמה את הנגטיבים בחדר חושך, ביצירתה מתמודדת צדקה עם חומרים אוטוביוגרפיים, היא מבצעת פרויקטים של הסתגרות, אותם היא מכנה "זיכרון חי של סוביקטיביות אפשרית" בחללים ציבוריים ובחללים פרטיים כגון מרפסת בית, חדר בבית בו התגוררה בפולין וחדר בבית אביה בתל אביב, במסגרתם היא ישנה על מזרן שפרוש על הרצפה, לא יוצאת לשירותים, משתכרת, חותכת את ידיה מטיחה את ראשה בקיר, יוצרת טקסט ורישומים בחלל.
בשנת 2007 יצרה צדקה את פרויקט "הסתגרות מס 9'" במוזיאון תל אביב במסגרת תערוכה משותפת לזוכות פרס גוטסינגר לאמן צעיר.
בשנת 2019 הוציאה לאור את ספרה: "האמת הפוטוגרפית אמת טבעית היא: כרוניקה של מחלקה לצילום" בו היא סוקרת את קורות החיים של המחלקה לצילום באקדמיה לאמנות בצלאל, וממפה את הדמויות המשמעותיות בשדה הצילום בישראל. בספר צדקה נוקטת עמדה ביקורתית ותרה אחר דמויות (בעיקר נשים) שנעלמו מהתודעה".
על תערוכתה "המעבר בתעלות הדמע התקין" שהוצגה ב-2010 בגלריה דולינגר כתבה סמדר שפי: "צדקה שייכת לאמנים שחיכוך בין החיים לאמנות הוא אמיתי, כואב וחורק אצלם כמו בין גלגלי שיניים שנכנס בהם חול. הגריסה, החריטה, הטחינה, הכאב הגדול - כל אלה נחשפים בפני הצופים באופן שהוא לא פעם מביך. מביך - מפני שהחשיפה פשוטה כל כך, נטולת מנגנוני הגנה, כך שההרגשה אינה של מציצנות; אי אפשר להיות מציצן כשהדלת והחלון פתוחים לרווחה והצופה מוזמן להיות הקיר הרביעי של הבמה שצדקה מופיעה עליה"
נילאם סנג'יווה רדי
נִילְאָם סֶנְגִ'יווָה רֵדִי (בהינדי: नीलम संजीव रेड्डी, בטלוגו: నీలం సంజీవరెడ్డి; 19 במאי 1913 – 1 ביוני 1996) היה נשיא הודו השישי, כיהן בין השנים 1977–1982. נילאם היה חבר הקונגרס הלאומי ההודי והיה עוד בצעירותו פעיל במסגרת תנועת העצמאות ההודית שקראה לעצמאות הודו משלטון האימפריה הבריטית.
נילאם היה ראש ממשלת מדינת אנדרה פרדש ויו"ר מפלגת הקונגרס בתחילת שנות השישים. מאוחר יותר שירת שתי קדנציות לא רציפות בתפקיד דובר הלוק סבהה. לאחר פטירתו של פקרודין עלי אחמד בעודו בתפקיד נשיא, מונה נילאם ברוב קולות להיות הנשיא ההודי הצעיר ביותר. נילאם, כמו קודמו, היה מעורב בתוך הפוליטיקה ההודית גם בעודו נשיא. בתום כהונתו כנשיא יצא לגמלאות. ונפטר בשנת 1996.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
נילאם נולד ב-19 במאי 1913 בכפר אילור במחוז אננטפור שבנשיאות מאדרס (כיום במדינת אנדרה פרדש), הראג' הבריטי. נִילְאָם סֶנְגִ'יווָה רֵדִי השתייך למשפחה ממעמד הקאסטות הבינוני אשר הייתה מקושרת לפיתוחים התעשייתיים שהביאו איתם הבריטים. את לימודיו היסודיים עבר בבית הספר אדייר, שנחשב להיות מבין הטובים בבתי הספר בעיר מאדרס (כיום צ'נאי). האווירה הרוחנית של בית הספר (אשר כללה לימודי הינדואיזם) הותירה השפעה עמוקה על נילאם הצעיר. מאוחר יותר הוא הצטרף למכללה הממשלתית לאמנויות באננטפור ללימודיו הגבוהים.
ביקורו של מוהנדס קרמצ'נד גנדי באננטפור ביולי 1929 היווה נקודת מפנה בשביל נילאם. צעירים הודים רבים הושפעו מתנועת העצמאות שקראה להקמת מדינה ריבונית מאוחדת בתת-היבשת ההודית ועל כן הוא החליט בסופו של דבר לעזור את המכללה ולהצטרף לארגוני נוער מטעם תנועת העצמאות ההודית.
נילאם השתתף באופן פעיל בפעילויות שונות בחוגי הנוער מטעם הקונגרס הלאומי ההודי ובשנת 1937, בגיל צעיר, הוא הפך למזכיר ועדת הקונגרס המחוזית של אנדרה. בתפקיד זה החל נילאם להתבדל בקפדנות ובשיטתיות. זו הייתה עדות לאיכויות ההתארגנות והניהול שלו ובסופו של דבר נשאר בתפקיד זה ברציפות לאורך עשר שנים. במהלך 1940–1945 נעצר והובא למאסר מספר פעמים בידי הרשויות הבריטיות עקב השתתפותו ותמיכתו בתנועת העצמאות ההודית.
קריירה פוליטית.
פוליטיקה אזורית.
הקריירה המשפטית של נילאם החלה בשנת 1946 כאשר נבחר לאספה המחוקקת של מאדרס והפך למזכיר מפלגת המחוקקים מטעם הקונגרס הלאומי ההודי במאדרס. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לתפקיד חבר באספה המכוננת של הודו והשתתף באופן פעיל בהליכי האספה המכוננת שפעלה לעצב את חוקת הודו העתידית למען המדינה הריבונית המתוכננת. בשנת 1949, לאחר חלוקת הודו ועצמאות המדינה שב לפוליטיקה הממלכתית ומאפריל 1949 עד אפריל 1951 כיהן בתפקיד שר השיכון ואיסור השתייה בפרלמנט המדיני של מדינת מאדרס.
בשנת 1951 נבחר נילאם לנשיא המועצה המדינית מטעם מפלגת הקונגרס הלאומי במאדרס. שם כיהן במשך שנה לפני שהפך לחבר מטעם אנדרה ברג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט ההודי בשנת 1952 (לבית העליון של הפרלמנט ההודי; הרג'יה סבהה, הסמכות לשמור על איחוד המדינות של הודו ועקב זאת חבריו מייצגים את המדינות והטריטוריות של הודו). עם זאת, הוא נשאר חבר בבית העליון רק לזמן קצר. עוד בשנת 1952, בוצע ארגון מחדש של מדינת מאדרס (שהייתה מדינת הלאום של נילאם) והוקמה מדינת אנדרה, אשר הביאה את נילאם לרדת מהפוליטיקה הלאומית ולשוב לפוליטיקה האזורית במדינה החדשה. בשנת 1956 בוצע ארגון מחדש והוקמה מדינת אנדרה פרדש. עם הקמתה נבחר נילאם להיות השר הראשי הראשון של המדינה החדשה (תפקיד המקביל לראש ממשלה אך בעל סמכויות התקפות רק בתוך טריטוריית האיחוד).
כשר הראשי, נילאם הבין שדמוקרטיה בהודו יכולה לתפקד ביעילות רק כאשר האנשים ברמת השורש היו משכילים, מאומנים ומצוידים בהבנה פוליטית בסיסית לפחות. קודם לעצמאות לא הייתה בהודו תרבות של דמוקרטיה ופעילים קיצוניים רבים ערערו את יציבות השלטונית במדינה. בשנת 1962, מלחמת הודו–סין הביאה לתחילת מאבק בין הודו לרפובליקה העממית של סין. סין העממית תחת הנהגתו של מאו צה דונג העבירה כספית ונשק לחיזוק קבוצות בדלנים פרו-קומוניסטים במטרה לערער את הממשל ההודי.
העוני הרב באזור מזרח הודו הביא להתפשטות רבה יותר של הקבוצות הבדלנים באזור, עקב ההבטחה שהמדיניות הקומוניסטית תביא לשוויון בין העניים לעשירים. בתגובה פעל נילאם להעלות את תקציב החינוך ולהגיע עד אל היישובים והכפרים הנידחים ביותר באנדרה פרדש. היה לנילאם חזון פוליטי לחלוקת כוח שווה בין המדינות לממשל הפדרלי והוא תמיד (גם לאחר סיום השירות הפוליטי האזורי באנדרה פרדש) השתדל לחזק את רעיונות הדמוקרטיה ברמת השורש, בעיקר אצל צעירים בבתי ספר יסודיים ותיכונים.
פוליטיקה לאומית.
מנהיגותו היצירתית ותפישתו המתקדמת, יחד עם גישתו הפרגמטית לבעיותיה השונות של המדינה שהוקמה לאחרונה, זכו להערכה רבה מצד מדינאים ואזרחים כאחד. עד מהרה החל נילאם להתגלות כמנהיג פוליטי בעל רמה בפוליטיקה הלאומית ולא רק האזורית. בשנת 1959 התפטר מתפקידו בתור השר הראשי של אנדרה פרדש כדי לתפוס את תפקיד נשיא מפלגת הקונגרס ההודי הלאומי (מקביל לתפקיד של יושב ראש מפלגה). בעיני ההשקפה הפוליטית של נילאם, השגת כוח בידי פוליטיקאים מעולם לא היה מטרה בפני עצמה אלא רק אמצעי למטרה, להיות זמין לתמיכה ברווחת העם.
לאחר שכיהן במשך שתי קדנציות כנשיא מפלגת הקונגרס, חזר נילאם לאנדרה פרדש לקדנציה שנייה כשר הראשי בשנת 1962. בפברואר 1964, כאשר בית המשפט העליון ערך הערות מסוימות בפרשת הלאמת נתיבי האוטובוסים נגד ממשלת אנדרה פרדש בגין אי הגשת תצהיר בנושא, נילאם הגיש מרצונו את התפטרותו מלשכת השר הראשי, ובכך הביא דוגמה לסטנדרטים גבוהים של פעילים בחיים ציבוריים. ב-9 ביוני 1964 הצטרף נילאם לממשלתו של ראש ממשלת הודו, לאל בהדור שסטרי כשר המכרות והפלדה. באותה שנה הוא נבחר לרג'יה סבהה בפעם השנייה מטעם מדינת אנדרה פרדש. הוא כיהן תקופה קצרה מאוד גם כשר התחבורה, התעופה, הספנות והתיירות בממשלת אינדירה גנדי בשנת 1967.
דובר הלוק סבהה.