במהלך עבודתה באוניברסיטת תל אביב, בין יתר פעולותיה, השתתפה מרקוס בהקמת התוכנית הרב-תחומית לאמנויות, יחד עם פרופסור גילה בלס, וכן בהקמת התוכנית ללימודי נשים ומגדר עם פרופסור חנה נוה ומרצות אחרות. שם לימדה מספר שנים וכיהנה בוועדת הוראה כנציגת הפקולטה לאמנויות ושימשה כיו"ר ועדת הפרסים של התוכנית, כולל פרס צ'וטיק.
מרקוס השתתפה בוועדות רבות וערכה כנסים שונים, כגון ב-1994-1993 סדרה של שלושה מפגשים "פוטוריזם כאמנות רב-תחומית", וסדרה של ארבעה מפגשים "מולייר והאמנויות בחצרו של לואי ה-14", מטעם התוכנית הרב-תחומית באמנויות, בשיתוף עם החוג לאמנות התיאטרון, באוניברסיטת תל אביב. ב-2008, לכבוד השקת הספר שערכה נשים יוצרות בישראל, 1970-1920, בסדרת מגדרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ערכה כנס 'נשים יוצרות באמנות החזותית בישראל מתחילת המאה ועד סוף שנות ה-60', מטעם החוג לתולדות האמנות, בשיתוף עם מכון פורטר והפורום לנשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב באוניברסיטת תל אביב, שבו השתתפו חוקרים מהארץ ומחו"ל.
העמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל.
כחלק מפעילותה לקדם את חקר אמנות הנשים בישראל, במרץ 2015 הקימה מרקוס את 'האגודה לחקר אמנות נשים ומגדר' שהפכה להעמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל. מטרת העמותה, לדבריה, "לעודד את המחקר על נשים אמניות בישראל ואת חקר המגדר באמנות בישראל, ולחזק את הדיסציפלינה של לימודי המגדר באמנות, ובפרט באמנות הישראלית. מגדר כולל את כל המגדרים, נשים גברים ומה שביניהם". העמותה זכתה אז לחסות החוג לתולדות האמנות ואחר כך לחסות התוכנית הבינתחומית לאמנויות. מטרת העמותה לשלב בין חוקרים מהאקדמיה לבין אמניות יוצרות ופעילות בשטח, עריכת כנסים בנושאים הנ"ל, יצירת קשרים בין-מחלקתיים באוניברסיטאות וכן, ריכוז חומרים על נשים אמניות בישראל ועל מגדר באמנות הישראלית. העמותה מונה כ-170 חברות וחברים מטובי החוקרות והחוקרים מתחום האקדמיה, ואמניות, אוצרות ומנהלות גלריות, ועוד כמאה חברות נוספות שמתלוות לפעילויות של העמותה.
העמותה הקימה אתר (האתר הרשמי של העמותה לחקר אמנות נשים ומגדר) שמכיל אינפורמציה מגוונת ומרובה וכן מחקרים על אמנות נשים, על מגדר באמנות הישראלית ועל מצבן של נשים באמנות בישראל. כחלק מפעילות העמותה, כמה מחברותיה עברו סדנאות ויקיפדיה והן כותבות ערכים על נשים אמניות בישראל. ב-2016 העמותה ערכה תערוכה באולם המרכזי של בית האמנים ע"ש זריצקי בתל אביב, שאותה אצרו רות מרקוס ורותי חינסקי אמיתי. התערוכה בשם הסיפור שלה זכתה להצלחה מרובה והעלתה מחדש לסדר היום עשר אמניות נשכחות והוכיחה את טיבן וחשיבותן. הקטלוג הדיגיטלי נמצא באתר העמותה ובאתר הפרטי של רות מרקוס, וכן מצוי באתר העמותה הווידאו של רב-שיח שנערך בה בין מספר חוקרים ואוצרים חשובים בנוכחות קבל רב. ב-2017 העמותה ערכה כנס ארצי של יומיים בנושא 'נשים ומגדר באומנויות בישראל', בהשתתפות החוג לתולדות האמנות והארכיון ע"ש משה ציפר וכן הקרן לחקר האמנות בישראל TIAF. הכנס זכה להצלחה מרובה וחלק מההרצאות נמצאות באתר העמותה. בשנת 2018 העמותה העלתה תערוכה נוספת באולם המרכזי של בית האמנים ע"ש זריצקי בתל אביב, בשם (מ)ציירות נוף, שאותה אצרו רות מרקוס ורותי חינסקי-אמיתי. התערוכה כללה מספר שורות של ציירות נוף, החל מציירות ותיקות ונשכחות ועד אמניות עכשוויות. גם תערוכה זו זכתה להצלחה רבה. הקטלוג הדיגיטלי נמצא באתר העמותה וכן באתר הפרטי של רות מרקוס. ב-2019 קיימה העמותה כנס ארצי נוסף בן יומיים בנושא נשים ומגדר באמנויות בישראל, בשיתוך התוכנית הבינתחומית לאמנויות והקרן לאמנות ישראלית TIAF.
תעשיית פרמצבטיקה בישראל
קוליברי אנה
קוליברי אנה (שם מדעי: "Calypte anna") הוא מין של קוליברי בינוני, שמצוי לאורך החוף המערבי של ארצות הברית. שמו ניתן לו על שם אנה מסנה, דוכסית ריבולי. בתחילת המאה ה-20, הקוליברי היה נפוץ רק בדרום קליפורניה ובאזור באחה קליפורניה, אך בעקבות ייבוא של צמחים אקזוטיים לאזורים מיושבים, לקוליברי היו אתרי אכילה וקינון רבים יותר, ותחום תפוצתו התרחב.
תיאור והתנהגות.
אורכו הממוצע של הקוליברי הוא כ-10 ס"מ, ומשקלו כ-3 עד 6 גרם. גבו ירוק-זהבהב, גרונו ובטנו לבנים, וצדי גופו ירוקים. המקור ארוך, ישר ודק. נוצות הגרון וכיפתו של הזכר הן בצבע מג'נטה בוהק, ונראות חומות או אפורות כשלא נופל עליהן אור שמש. זנבו של הקוליברי כהה, ומפוצל מעט. לנקבה גם יש נוצות גרון ורודות, אך הן קטנות יותר ופחות בוהקות מאלה של הזכר. זהו מין הקוליברי הצפון-אמריקני היחיד בעל נוצות כיפה אדומות. כיפתם של נקבות וצעירים ירוקה, חזם ובטנם אפורים, גרונם לבן ועשוי לכלול או לא לכלול נוצות גרון אדומות.
הקוליברי משתמש בלשונו הארוכה כדי להשיג צוף מפרחים, שמהווה את רוב תזונתו. כשהקוליברי ניזון מצוף, נופלים עליו אבקנים, והוא מסייע למעשה ברבייה של הצמח, על ידי העברת האבקה מפרח לפרח. לעיתים הוא גם ניזון מחרקים ופרוקי-רגליים, שאותם הוא תופס באוויר או מעלי שיחים. על מנת לתפוס חרקים, הקוליברי פותח את מקורו לרוחב גדול; זוהי שיטה יעילה יותר מאשר "שיפוד" חרקים על קצה המקור. לעיתים רחוקות, דבורים או צרעות נתקעות על קצה מקורו של הקוליברי, מה שגורם למותו מרעב. לעיתים, הקוליברי ניזון גם מלשד.
הקוליברי מרפרף בכנפיו כ-55 פעמים בשנייה, מה שהופך אותו למנענע המהיר ביותר של חלק מגופו מבין בעלי החוליות. רפרוף זה עשוי לשמש גם לניקוי לכלוך או אבקנים מנוצותיו של הקוליברי.
רבייה.
הקוליברים מקננים בשטחים פתוחים עם עצים ובשיחים. תחום הרבייה שלהם הוא בחוף האוקיינוס הפסיפי, מקולומביה הבריטית לאריזונה. הנקבה מגדלת את הגוזלים לבדה, ללא סיוע מהזכר. הקן מוקם עשוי להיות מוקם על שיח, על עץ, על גפן או על חוטי ברזל. הקן המעגלי, שקוטרו 3.8 עד 5.1 ס"מ, בנוי מסיבי צמחים, נוצות ושיער בעלי חיים. מבחוץ, הוא מוסווה על ידי חומרים צמחיים כמו חזזיות. חומרי הקן מוחזקים יחד על ידי קורי עכביש.
הזכר מבצע לעיתים ריקוד חיזור, שכולל שירה או מעוף ראווה. הנקבה מטילה בדרך כלל 2 ביצים לבנות, ודוגרת עליהן במשך 16 יום. הגוזלים פורחים מהקן לאחר כ-20 יום.
רומח (רקטה)
רומח (באנגלית: AccuLAR-122) הוא שמה של רקטה מונחית מתוצרת תעש מערכות (ומ-2018 אלביט מערכות יבשה), הנמצאת בשירות המערך הרקטי של חיל התותחנים בצבא הגנה לישראל. מטרתה לאפשר סיוע באש מדויקת לכוחות היבשה ללא תלות בסיוע בחיל האוויר הישראלי, ובפרט, לאפשר ירי סלקטיבי מדויק מאוד לעבר מטרות בלוחמה בשטח בנוי.
ה"רומח" הוא רקטה מונחית בעל טווח של 35 קילומטר ודיוק של 5 מטר. את ה"רומח" ניתן לשגר מתוך משגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" או ממשגר רקטות "להב" המבוסס על ה-PULS של תעש מערכות. משגר "המנתץ" יכול לשאת שני מארזי "רומח" כאשר כל מארז (נקרא גם "פוד" או "כוורת") כולל 18 זבילים, כך שבסך הכל יכול משגר "מנתץ" לשאת 36 רקטות "רומח". כמו כן ניתן לשלב מארזים של סוגי רקטות שונים (למשל: מארז אחד של רקטות "רומח" ומארז שני של רקטות מתקנות מסלול), דבר המגביר את מגוון היכולות והשימושים של "המנתץ".
ה"רומח" מבוסס על רקטת כידון קסום 160 מ"מ של תעש מערכות שהותאמה לשיגור ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שמשמש את צה"ל. ה"רומח" נקלט בחיל התותחנים של צה"ל בסוף 2014 ובשנת 2016 נסתיימה הטמעתו במערך הרקטי של חיל התותחנים. ב-2019 נקלטה בצה"ל גרסה משודרגת של ה"רומח".
Retina Display
טובה כהן
טובה כהן (נולדה ב־1946) היא חוקרת ספרות ההשכלה העברית וכתיבת נשים עברית, פרופסור אמריטה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב ללאה ופנחס לוין ושם גם סיימה את לימודיה התיכוניים, בתיכון הדתי ג' ("צייטלין"). למדה לתואר ראשון במחלקות לספרות עברית והיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן ולתואר שני, ב-Modern Jewish Studies, באוניברסיטת אוקספורד. את עבודת הדוקטורט, שכותרתה "תיאורי ארץ ישראל בספרות ההשכלה העברית" סיימה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1978, בהנחייתו של פרופ' אברהם שאנן, ובה תארה את הדרך בה עיצבו סופרי ההשכלה את תיאורי ארץ ישראל בלי להכירה.
כהן היא פרופסור אמריטה של אוניברסיטת בר-אילן, בה לימדה למעלה מארבעים שנה. שמשה כראש המחלקה לספרות עברית והייתה בין מקימיה של התוכנית הבין-תחומית ללימודי מגדר, שבראשה עמדה במשך שבע שנים. מייסדת "המרכז לחקר האישה ביהדות ע"ש פניה גוטספלד הלר", שבראשו גם עמדה, ובעלת הקתדרה לחקר נשים ומגדר ע"ש גבירץ. הייתה חברה פעמיים בוועדות להענקת פרס ישראל לחקר הספרות.
פרסמה ספרי מחקר ומאמרים רבים בתחום ספרות ההשכלה ובתחום כתיבתן של נשים במאות ה-19 וה-20 והעמידה תלמידים רבים.
פעילה בארגון "קולך" והייתה חברה בוועד המנהל שלו.
נשואה לפרופסור סטיוארט כהן, חוקר בתחום מדע המדינה ואם לארבעה בנים, אחד מהם הוא פרופסור עמיחי כהן, משפטן ב.
בלינג!
בלינג! (באנגלית: Bling!) היא דמות בדיונית של גיבורת על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "X-Men Vol.2 #171" מאוגוסט 2005, ונוצרה בידי הכותב פיטר מיליגן והמאייר סלבדור לארוקה.
בלינג! היא האלטר אגו של רוקסן "רוקסי" וושינגטון, בעלת צורת יהלום ועמידות על-אנושית, ובתם של שני זמרי היפ הופ מפורסמים.
ביוגרפיה בדיונית.
רוקסי וושינגטון היא בתם של שני זמרי היפ הופ סלבריטאים בשם רוי "דאדי ליבידו" וושינגטון ואנג'ל "סקסי מוטה" דפרס. היא הופיעה בקטעי וידאו ראפ של הוריה מגיל צעיר, ולכן הייתה מטרה לחוטפים ורוצחים רבים.