מקורה של משפחת הכלים הוא בכנען אשר ממנה היא יוצאה לאזורים אחרים. כמות גדולה של כלים נמצאה מעמק הנילוס עד נוביה בדרום. אבל עיקר תפוצתם במצרים העתיקה היה בדלתה של הנילוס באתרים חיקסוסיים. כלים נמצאו בחלקה של כנען. כלים נמצאו לאורך החוף, מחופה הצפוני של כנען, החוף הפיניקי כולל החוף של סוריה. כלים נמצאו בחופה המזרחי של קפריסין (לא נמצאו כלים באזורים הפנימיים של כנען הצפונית וסוריה). תפוצת הכלים מצביעה על קשרי המסחר בתקופה שבה הייתה נפוצה.
חשיבות הכלים בארכאולוגיה.
מציאת כלים אלה באתר ארכאולוגי נותנת כלי אבחון חד משמעי לזיהוי תקופת הברונזה התיכונה IIB-C באתרי ארץ ישראל ומצרים. למשל, באתר מנדס אשר נמצא באזור הדלתה של הנילוס, נמצאו שברי כלים אלה בשלבים מוקדמים של החפירה והם אפשרו לארכאולוג הקנדי האחראי פרופסור דונלד ב' רדפורד לקבוע את מציאותה של תקופת הביניים השנייה באתר, ובכך לשער שהיישוב היה תחת כיבוש בתקופה זו.
לקריאה נוספת.
Petrie, W.M. Flinders [1906], "Hyksos and Israelite Cities", London, 1906
אסטרטגיה עסקית
אסטרטגיה עסקית היא גיבוש דרך פעולה של יחידה עסקית, תוך התייחסות לסביבה ולעצמה, במטרה לסייע לארגון בקביעת מטרותיו, בבחירת דרכי פעולה ובמימושן. תהליך של תכנון אסטרטגי מתייחס לרוב להגדרת החזון, המטרות והיעדים, ויציע מתוך כך את האסטרטגיה: דרכי הביצוע המתוכננות להשגתם. האסטרטגיה נוגעת לטווח הארוך של היחידה העסקית, כאשר טווח התכנון האסטרטגי המקובל נע בין שנתיים לחמש שנים בהתאם לאתגרי השוק הספיציפי.
מרכיבי האסטרטגיה העסקית.
ניתן לחלק את ההחלטות האסטרטגיות החשובות של הארגון לשתי קבוצות:
תהליך קביעת האסטרטגיה העסקית.
התכנון האסטרטגי כולל ניתוח המצב הקיים, הגדרת היתרון היחסי הרצוי ודרכי הביצוע. כל הגורמים בארגון משפיעים על האסטרטגיה העסקית שלו, גם אם רק חלקם עוסקים בגיבושו. לרוב תהליך של תכנון אסטרטגי כולל את ההנהלה של הארגון ולעיתים את נציגי בעלי המניות (דירקטוריון). לרוב נעשה שימוש במודלים מוכרים לתכנון אסטרטגי כגון ניתוח 5 הכוחות של פורטר, וכן ניתוח באמצעות מודל SWOT,
קביעת האסטרטגיה העסקית לוקחת כאמור בחשבון את:
ומציעה עבורם:
האסטרטגיה חייבת לקחת בחשבון את מכלול הגורמים בתוך ומחוץ לארגון אחרת היא לא תצליח להוביל להגשמת המטרה.
ביקורת.
הביקורת המוכרת ביותר על תהליכי התכנון האסטרטגי באופן שבו הם יוצאים לפועל כיום היא עבודתו של הנרי מינצברג המצויה בספר "The Rise and Fall of Strategic Planning". לטענתו, התכנון האסטרטגי המבוסס על אנליזה של היבטים שונים, ובהכרח יוצר הפרדות, הוביל להדרת החשיבה האסטרטגית המייצרת סינתזה של המרכיבים השונים לכדי גישה אסטרטגית חדשה. החשיבה האסטרטגית, לפי מינצברג, היא סוד ההצלחה של חברות, ועל אנשי התכנון לתמוך בתהליכים המייצרים את החשיבה הזו.
האסטרטגיה העסקית לוקחת בחשבון בין שאר שיקוליה גם את מועד הפקיעה של מרכיביו השונים של המוצר. לעיתים אורך חיי המוצר מקוצר באופן מלאכותי, כדי להגביר את מכירות הדגמים החדשים. אסטרטגיה זו מכונה השבתה מתוכננת.
בריגיטה פסבנדר
בריגיטה פסבנדר (בגרמנית: Brigitte Fassbaender, נולדה ב-3 ביולי 1939 בברלין) היא זמרת מצו-סופרן אופראית גרמניה ובשנים האחרונות, מנהלת אמנותית. פסבנדר נושאת את אות הכבוד "זמרת החצר" (Kammersänger) מטעם האופרה הממלכתית של בוואריה.
חייה.
פסבנדר היא בתם של שחקנית הקולנוע סאבין פטרס והבריטון הגרמני הנודע וילי דומגראף-פסבנדר. המשפחה השתקעה בנירנברג אחרי מלחמת העולם השנייה, ובריגיטה החלה בקריירת השירה שלה במינכן. בראיון בבי.בי.סי. דיברה בריגיטה פסבנדר בחופשיות על יחסיה עם שני המינים ועל מערכת היחסים שניהלה במשך 27 שנים עם בת זוגה.
קריירה.
בריגיטה פסבנדר למדה שירה אצל אביה בקונסרבטוריון של נירנברג. בשנת 1961 הצטרפה לאופרה הממלכתית של בוואריה. התפקיד הראשי הראשון ששרה שם היה ניקלאוס בסיפורי הופמן של ז'אק אופנבך. בשנת 1967 הופיעה פסבנדר במינכן כאוקטביאן ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, התפקיד שהזניק אותה לקריירה בינלאומית. ב-1971 שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון והופעת הבכורה שלה המטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-1974.
נוסף להישגיה בתחום האופרה, נחלה פסבנדר הצלחה באולם הקונצרטים כזמרת לידר ובסרטי קולנוע, כאשר שרה את תפקיד הנסיך אורלובסקי בהפקה קולנועית משנת 1984 של העטלף מאת יוהאן שטראוס. היא הרבתה להקליט - אופרות, לידר (בהם מסע החורף ושירת הברבור של שוברט), אורטוריות ("אורטוריית חג המולד" של באך, משיח של הנדל ועוד) - והופיעה במספר רב של הפקות אופרה טלוויזיוניות, המצויות כיום על גבי DVD. אלה כוללות תפקידי מפתח כמו אוקטביאן ב"אביר הוורד" ואורלובסקי ב"העטלף", שתיהן בניצוח קרלוס קלייבר, עמו הרבתה להופיע. בין שאר עיסוקיה, בריגיטה פסבנדר מלמדת כיתות אמן.
בשנים האחרונות מכהנת פסבנדר במשרות ניהול. היא קיבלה עליה את ניהול התיאטרון הממלכתי של בראונשווייג בסקסוניה תחתית, שנהנה מחזונה היוצר למשך שנתיים. בשנת 1999 התמנתה למנהלת אמנותית בתיאטרון הממלכתי של טירול באינסברוק שבאוסטריה, היוצא בהפקות אופרה, בימתיות ותזמורתיות, מדי שנה.
איש השנה (סרט, 2006)
איש השנה (אנגלית: Man of the Year) הוא סרט סאטירה אמריקני בכיכובו של רובין ויליאמס, בוים על ידי בארי לוינסון ויצא לאקרנים בשנת 2006. סרט זה הוא שיתוף הפעולה השלישי בין ויליאמס ולוינסון.
עלילה.
הסרט מספר את סיפורו של טום דובס, מנחה תוכנית אירוח לילית בסגנון The Tonight Show, שבעת מופע החימום לקהל טרם מתחילים צילומי התוכנית, הקהל מציע לדובס לרוץ לבחירות לנשיאות ארצות הברית המתקיימות באותם ימים. דובס בתחילה לוקח את ההצעה בבדיחות הדעת, אך בסופו של דבר מחליט להתמודד באופן עצמאי (כלומר שלא מטעם המפלגה הדמוקרטית או הרפובליקנית), ובכך מפתיע את סוכנו ג'ק מנקן ואת הכותב שלו אדי לנגסטון.
דובס מתחיל במסע בחירות משמים יחסית, אך בעימות שנערך עם הנשיא המכהן והמועמד מטעם המפלגה הדמוקרטית קלוג ועם המועמד מטעם המפלגה הרפובליקנית מילס, דובס יוצא משליטה ועונה על השאלות בעימות כמו במופע סטנד-אפ. הוא זוכה לתשואות רמות, אך מרגיש כי מעד ומחליט לא לחזור על זה. אך כשמנקן חוטף התקף לב ודובס צופה בעימות בטלוויזיה, הוא פותח בתעמולה סאטירית והומוריסטית, שהקו המנחה שלה הוא "נמאס לי מהמפלגה הדמוקרטית, נמאס לי מהמפלגה הרפובליקנית".
באותה מערכת בחירות הבחירות ממוחשבות. בחדשות ניתן לראות כי דובס זוכה בכל מדינה בה התמודד, ובאלו שלא התמודד קלוג זכה תמיד. אלינור גרין שעובדת בחברה שנשכרה לפתח תוכנת בחירות ממוחשבת טוענת שיש במערכת תקלה ושאלו לא תוצאות האמת. מנהלי החברה מחליטים שאין לחשוף את התקלה בטענה שהעם אינו יודע על כך, ושיש לעבוד על כך שבבחירות הבאות המערכת תעבוד כראוי. כאשר נראה כי אלינור עושה בעיות, הם מחליטים להשתיק אותה ומסממים אותה.
אלינור מחליטה לספר על העניין לדובס, וכשהם נפגשים נוצר ביניהם קשר רומנטי. כשאלינור מספרת על כך לדובס, הוא רוצה ליידע את הציבור, אך מנקן אומר לו שהוא יכול להיות נשיא מוצלח יותר משני האחרים גם אם הם קיבלו יותר קולות ממנו. החברה שפיתחה את המערכת, מצדה, מפרסמים הודעה שלא קיימת שום תקלה ושהבחירות לא נפגעו.
אלינור בינתיים מצליחה לגלות שהמנצח נקבע לא על פי מספר הקולות שקיבל אלא לפי סדר אלפביתי של אותיות כפולות בשמם (Dobbs, Kellogg ו-Mills). מנהלי החברה שלה מחליטים כי יש להשתיקה לתמיד ולהרוג אותה. היא נפגעת בתאונה מכוונת אך לא נהרגת.
דובס חושף בסופו של דבר את הפרשה בתוכנית אירוח מתחרה לזו שהייתה לו. הוא מחליט שלא להשתתף בבחירות החוזרות שייערכו וחוזר להנחות את התוכנית שלו.
בסוף הסרט אלינור הופכת לאשתו ומפיקתו של דובס, מנהלי החברה, סטיוארט ומודרייטור, נשלחים לכלא, קלוג זוכה בבחירות והוא משתפר בכהונתו השנייה והמגזין טיים בוחר בדובס כאיש השנה כ"מהפכן אמריקני", מפני שהצליח לשנות את התפיסה הפוליטית בארצות הברית.
מסרים.
הסרט מהווה סאטירה פוליטית על המתרחש בארצות הברית. הסרט נמנע מלנקוט עמדה פוליטית כלשהי (דמוקרטית או רפובליקנית), והגיבור הוא מועמד עצמאי. הסרט מבקר את העובדה שפוליטיקאים רבים מתעסקים בזוטות, מונעים על ידי שדלנים ולעיתים אף אינטרסנטים ומושחתים. לדוגמה הנשיא קלוג רוצה להעביר תיקון לחוקה בעניין שריפת דגל האומה, בזמן שישנם דברים בוערים יותר כמו חינוך, כלכלה, איכות סביבה ועוד.
במהלך הסרט מדובר בחדשות על כך שאנשים רבים מעדיפים לצפות בתוכניות כמו של דובס, ג'יי לנו, דייוויד לטרמן ועוד, במקום בחדשות עצמן.
כמו כן הסרט עוסק בבעיות אמינות של בחירות ממוחשבות. במובן מסוים הסרט חזה את מה שקרה בבחירות המקדימות במפלגת העבודה ובליכוד בשנת 2008, שנעשו באופן ממוחשב והיו רצופות תקלות.
ביקורת.
קיבל ציון נמוך של 21% ביקורות חיוביות מאתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 142 ביקורות. בסופו של דבר הכנסות הסרט עמדו על 41.2 מיליון דולר אמריקאי, לעומת תקציב של 20 מיליון דולר.
החובב הצעיר
החובב הצעיר ("החובב הצעיר, אלקטרוניקה פופולרית לנוער החובב") הוא סדרה של שלושה ספרים שהופיעו בתחילת שנות ה-70 בהוצאת י. מרכוס ושות', ירושלים. את הסדרה ערך עודד שרמר (4X4SO) בהשתתפות יחיאל אגמון (4X4LI), יאיר בורלא (4X4BO), ויהודה פרדיס, שגם כתבו בה מספר מאמרים. בדומה לספרי "הטכנאי הצעיר" של שנות ה-50, עסקה הסדרה באלקטרוניקה פופולרית ופנתה בעיקר לחובבי רדיו.