ב־2012, הועסקו בישראל כ־28,000 פלסטינים, כ־18% מכח התעסוקה הפלסטיני ביהודה ושומרון, שהשתכרו בממוצע פי 2.5 מהשכר המקביל על עבודה זהה בתחום הרשות הפלסטינית. בנוסף לפועלים המועסקים בהיתר, ישנן הערכות על עוד כ־6,000 פלסטינים שהועסקו אז בישראל ללא היתר (שוהים בלתי חוקיים). לצד הפועלים בישראל, כ־35,000 פלסטינים מועסקים בהתנחלויות או באזורי תעשייה ישראלים ביהודה ושומרון, ומכניסים למשק הפלסטיני כ־2 מיליארד דולר בשנה. ניסיונות פלסטינים שנעשו לצמצם את שיעור הפלסטינים המועסק על ידי ישראלים בתחום יהודה ושומרון על רקע פוליטי, לא השיגו תוצאות משמעותיות.
רגולציה.
לעובדים הפלסטינים בישראל מעמד מיוחד, שונה מזה של תושבי ישראל ושונה מזה של העובדים הזרים. הרגולציה מבחינה בין פלסטינים המועסקים בתחומי הקו הירוק ובין פלסטינים המועסקים ביישובים ישראליים שבתחומי יהודה ושומרון.
עובדים פלסטינים בתחומי הקו הירוק.
עובד פלסטיני המעוניין לעבוד בישראל זקוק להיתר ממתאם פעולות הממשלה בשטחים, שניתן בדרך כלל על ידי מנהלת תיאום וקישור מקומית או על ידי המנהל האזרחי.
עובדים אלה חייבים במס הכנסה בהתאם לכללים החלים על ישראלים (להבדיל מעובדים זרים, עליהם חלים כללים שונים). עובדים פלסטינים מבוטחים בביטוח לאומי רק בענפים פשיטת רגל, פגיעה בעבודה ואמהות (בדומה לעובדים זרים), אך חל עליהם היטל השוואה, המביא את גובה דמי ביטוח לאומי החלים עליהם לזה החל על תושבי ישראל.
עובדים פלסטינים בהתנחלויות.
בשנת 2005 הוגשה עתירה לבג"ץ, שכללה דרישה לקבוע כי פועלים פלסטינים מקומיים שעובדים בהתנחלויות זכאים לתנאי עבודה על-פי החוק הישראלי, כפי שנהוג לגבי פועלים ישראלים העובדים באותם מפעלים. בית הדין הארצי לעבודה פסק שהדין הישראלי אינו חל על הפועלים האלה, אולם הפועלים וארגוני עובדים ישראלים טענו שיש לקבוע דין אחד לכל הפועלים בהתנחלויות. בג"ץ קיבל את העתירה ופסק כי יש להעסיק את הפועלים הפלסטינים על-פי הדין הישראלי, שכן, לצורך העניין, זיקתם לדין הישראלי גדולה מזיקתם לדין המקומי החל בשטחים.
פועלים פלסטינים בישראל
סיפורי סבתא
סיפורי סבתא (ביידיש: בּאָבּע מעשה'ס, נהגה: "בּוֹבֶּה מַייסֶס") הוא ביטוי עברי, ממקור יידישאי, שבא לתאר דברים מופרכים, לא אמינים.
לפי חוקר ספרות יידיש סול ליפצין, מקור הביטוי בספר מהמאה ה-16 שכתב אליהו בחור, ביידיש, בשם בבא-בוך, שהיה מבוסס על עלילת גיבורים איטלקית אופנתית בשם Bovo d’Antona. בבא-בוך (מבוטא בובֶה בוך), הספר הלא-דתי הראשון שנדפס ביידיש, תיאר עלילות מופלאות ולא כל כך אמינות ומכאן ההקשר לדברים מופרכים. המילה בּוֹבֵּי ביידיש משמעותה "סבתא" (בכיתוב יידיש: בּאָבּעֶ) ועם התגלגלות המושג נשכח הספר ונותר רק ההקשר של הדברים המופרכים הקשורים ל"סיפור סבתא".
הביטוי קיבל גם וריאציות דוגמת: "ספר לסבתא" והן הונצחו בתרבות הישראלית. נורית יובל כתבה את "סַפֵּר לַסַבְתָא" (1991) ובין שירי להקת כוורת היה גם "לך ספר לסבתא".
ספינות התופת של אנטוורפן
"ספינות התופת של אנטוורפן" (בהולנדית: hellebranders, באנגלית: hellburners) הוא הכינוי שניתן לספינות נפץ ראשונות מסוגן, בהן השתמשו ההולנדים ב-1584 במהלך המצור שהטיל אלסנדרו פארנסה, דוכס פארמה, על אנטוורפן. "פצצות מושטות" אלה, פרי המצאתו של המהנדס הצבאי האיטלקי פדריגו ג'אמבלי, שוגרו אל עבר מחסום האוניות שבנו הספרדים לרוחב הסכלדה, וזרעו חורבן ומוות שלא נודעו כמותם עד אז. התפוצצות אחת הספינות פערה במחסום פרצה ברוחב 200 רגל והרגה למעלה משמונה מאות ספרדים. חרף ההצלחה, ההולנדים לא הצליחו לפרוץ את המצור והמרד נכשל בסופו של דבר, אך המאורע הותיר רושם עז עוד שנים רבות אחר כך.
נאזים חכמת
נאזים חכמת (; 20 בינואר 1902, סלוניקי - 3 ביוני 1963, מוסקבה) היה משורר ומחזאי טורקי. הוא נחשב למייסד השירה הטורקית החדשה ואחד המשוררים הטורקים החשובים ביותר.
ביוגרפיה.
חכמת נולד בסלוניקי, שם שימש אביו כפקיד ממשל עות'מאני. מצד אמו הוא היה ממוצא צ'רקסי, גרמני ופולני. סבה של אמו היה מהמט עלי פאשה. הוא למד בבית הספר היסודי ברובע גוזטפה באיסטנבול בגיל 11 החל לכתוב את שיריו הראשונים. מאוחר יותר הוא נרשם לחטיבת הביניים בבית הספר התיכון היוקרתי גלאטסראיי ברובע ביוגלו, שם החל ללמוד צרפתית. בשנת 1918 סיים את לימודיו בבית הספר הימי העות'מאני בהייבליאדה, באחד מאיי הנסיכים הממוקם בים מרמרה. במשך תקופה קצרה הוא הוצב כקצין חיל הים העות'מאני; אולם בשנת 1919 הוא חלה במחלה קשה ולא החלים לחלוטין, ולכן קיבל פטור משירות בשנת 1920.
הוא הושפע מאוד ממהפכת אוקטובר, והצטרף לתנועת השחרור. ב-1921 הוא נסע עם חבר לאורכה ולרוחבה של אנטוליה במטרה לחיות "עם העם הפשוט". הם נשלחו לבולו על חוף הים השחור, ובסוף השנה נכנסו באופן לא-חוקי לברית המועצות הצעירה, שם חוו את זוועות הרעב בערבות דרום אוקראינה. חכמת הגיע למוסקבה ולמד באוניברסיטה הקומוניסטית של המזרח ויצר קשר עם פוטוריסטים רוסיים. בעיקר סרגיי יסנין וולדימיר מאיאקובסקי השפיעו על שירתו. מאז 1924 היה חבר במפלגה הקומוניסטית הטורקית, וב-1925 שוב נאלץ לברוח מטורקיה למוסקבה. ב-1928 הוא ניסה לחזור, נאסר וישב בכלא במשך שמונה חודשים. כתביו החלו להתפרסם.
בשנים 1933 עד 1935 ישב בכלא בבורסה. שם יצר את האפוס "שיח בדרדין". בשנת 1938 הוא נשפט למאסר של 28 שנים, אך הוא לא הפסיק ליצור. בין היתר תרגם את "מלחמה ושלום" של לב טולסטוי לטורקית. בשנות הארבעים מצב בריאותו החל להידרדר. בשנת 1950 הוא החל שביתת רעב, שהצליחה. והוא שוחרר.
בשביל הכנסה קבועה הוא החל לכתוב תסריטים. אך שוב הוא נאלץ לברוח למוסקבה, כאשר שלחו לו, בגיל 49, צו גיוס לצבא. במוסקבה הוא חי כאינטלקטואל מפורסם, נסע לארצות שונות במזרח אירופה, עד שנפטר בגיל 61 בלבד. הוא קבור בבית העלמין נובודוויצ'יה.
עד שנת 1965 נאסר בטורקיה לפרסם את כתביו. ורק בשנת 2009 הוחזרה לו בדיעבד את אזרחותו שנלקחה ממנו.
תרגום יצירתו לעברית.
בתרבות:
פוגרום פשיטיק
פוגרום פּשיטיק התרחש ב-9 במרץ 1936 נגד הקהילה היהודית בעיירה (Przytyk) פשיטיק שבפולין. אירוע זה של אלימות אנטישמית היה אחד מסדרה של פוגרומים שהתרחשו בה החל ממותו של המרשל יוזף פילסודסקי (שהיה שליט פולין וריסן את האנטישמיות) במאי 1935 והלכו וגברו במהלך השנים שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. הפוגרום עורר תשומת לב רבה ברחבי העולם, בפרט עקב הניסיון היהודי להתגוננות עצמית ודיכויו על ידי השלטונות הרשמיים.
יום הפוגרום.
בבוקר ה-9 במרץ פרצו איכרים מוסתים לכיכר השוק, הרסו דוכנים של יהודים ופגעו בסחורותיהם. היהודים שהיוו 87% מ-2,500 תושבי העיירה, הגנו על עצמם בנשק והצליחו להניס את הפורעים. במהלך ניסיון היהודים להגן על עצמם נפצעו מספר איכרים פולניים ואחד נהרג מירי אקדח. בתגובה פרצו הפולנים לבתי היהודים. שני יהודים נהרגו, 22 נפצעו ונזק רב נגרם לרכוש. המשטרה, שהגיעה לאחר מעשה, ערכה חיפוש נשק בבתי היהודים.
בעקבות הפוגרום.
למחרת האירוע הובאו לבית המשפט 44 פולנים ו-14 יהודים. השופטים דנו את היהודים לתקופות מאסר בין חצי שנה עד 14 שנים וחצי (ליהודי שירה באקדח), הפורעים יצאו בעונשים קלים בלבד.
ב-17 במרץ ארגן הוועד המרכזי של הבונד שביתה כללית של יהודים בקריאה להגן על זכות ההתגוננות העצמית של היהודים, אליה הצטרפו רבים. שליח ההסתדרות בפולין, א"ש יוריס, קבע: "פשיטיק — לא רק פרעות, אלא גם התקוממות והגנה עצמית. במובן זה אין מצב יהודי פולין דומה לזה שבגרמניה. בפולין אפשר לארגן התנגדות של 4 מיליון יהודים".
הפוגרום גרם לעלייה משמעותית של יהודים מפולין לארץ ישראל.
השיר העיירה בוערת של מרדכי גבירטיג נכתב בשנת 1938 על רקע פוגרום זה.
הפרס לפיזיקה בסיסית
תנקרד דורסט
פשיטיק
פְּשִׁיטִיק (בפולנית: Przytyk) הוא כפר במחוז ראדום בפרובינציית מזוביה, במזרח מרכז פולין, שנוסד בשנת 1333. הכפר שוכן כ-20 ק"מ ממערב לעיר ראדום ו-84 ק"מ דרומית לוורשה. בשנת 2006 חיו בכפר 990 תושבים.
היסטוריה.
בשנת 1895 נהרס הכפר לחלוטין בשרפה; אחרי השרפה נשארו 4,000 תושבים ללא קורת גג. בניין יחיד לא נשרף - כנסייה.
בשנת 1936 נערך בכפר פוגרום שבו נהרגו ונאסרו יהודים. על הפוגרום כתב המשורר מרדכי גבירטיג את השיר "העיירה בוערת".
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו עבודות כפייה וסכומי כופר, תוך שריפת בית הכנסת ובית המדרש שביישוב. עם הגעת פליטים יהודים ליישוב, הגיע מספר היהודים בו בתחילת 1941 לכ-3,500 איש.
באפריל 1941 גורשו כל יהודי הכפר ליישובי הסביבה, ומהם שולחו בהמשך למחנות ההשמדה השונים, בעיקר לטרבלינקה.
הרב שמואל אוירבך
סוס מלחמה
סוס מלחמה (מחזה)
סוס מלחמה הוא מחזה משנת 2007 מאת ניק סטאפורד על פי ספרו של מייקל מורפורגו, אודות מלחמת העולם הראשונה כפי שהיא משתקפת מעיניו של סוס, העובר מסע אודיסאי בשירות צבאות שונים עד שהוא מתאחד עם הנער שגידל אותו בסיום המלחמה. הפקת המחזה מוצגת בהצלחה בווסט אנד בלונדון ובברודוויי בניו יורק, וייחודה הוא שאת הסוס מגלמת מריונטה ענקית המופעלת על ידי 3 בובנאים. הטיימס הלונדוני כינה את ההצגה "האירוע התיאטרוני של העשור".
תמצית העלילה.