שפמן התמנה פרופסור לזואולוגיה ולאנטומיה השוואתית באוניברסיטת רוסטוק ובשנת 1914 מנהל שותף של המכון קייזר וילהלם לביולוגיה בדאהלם, ברלין (בימינו מכון מקס פלנק). שם ביצע את הניסויים שהקנו לו פרסום בעולם. בהשפעת מחקרים חדשים של וורן ה. לואיס ואתל בראון הארווי, פנה באותם הימים לחקר הגסטרולה והשתיל "שדה" תאים ("הקשר הקדמון") מעובר אחד למשנהו. הניסויים בהם הייתה מעורבת הילדה פרשולדט, אחרי נישואיה מנגולד, דוקטורנטית במעבדתו של שפמן בפרייבורג, התנהלו לאורך כמה שנים ופורסמו במלואם רק בשנת 1924. שפמן ומנגולד תארו אזור בעובר, שהשתלת חלקים ממנו לתוך עובר שני, יכול לארגן או לבצע "אינדוקציה" של רקמה עוברית ראשונית ללא קשר למיקום. שפמן קרא לאזורים האלה "מרכזים מארגנים" או Organisatoren, באנגלית organisers. מאוחר יותר הוא הוכיח שחלקים שונים של ה organiser יכולים ליצור חלקים שונים של העובר.
למרות מודרניות מחקריו, המשיך שפמן להאמין בניתוחים תאורטיים "נאו-ויטליסטיים" דומים לאלו של דריש, גורוויץ' והרולד סקסטון באר. יחד עם זאת, מחקרים נוספים של יוהנס הולטפרטר, דורותי מ. נידהם וז'וזף נידהם, קונרד ודינגטון ואחרים, הראו שה"מארגנים" שנהרגים באמצעות הרתחה, קיבוע או הקפאה היו גם הם מסוגלים לגרום לאינדוקציה. המסקנה הייתה כי הגורמים המבקרים היו למעשה מולקולות אינרטיות, אך עד לשלהי המאה ה-20 הושגו מעט מאוד נתונים על טיב המנגנון של תהליך העברת האיתותים בתהליך האינדוקציה.
אחרי 1919 היה שפמן לפרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת פרייבורג כיורש של הקתדרה של הנס דופליין. בפרייבורג המשיך במחקריו עד שנת 1937 כשפרש לגמלאות והוחלף באחד מראשוני תלמידיו, אוטו מנגולד. נשא בהמשך את התואר פרופסור אמריטוס.
בשנת 1928 ביצע לראשונה העברה של גרעיני תאים סומטיים בעוברים של דו-חיים, אחד השלבים הראשוניים אל עבר קלונינג.
שפמן זכה בפרס נובל בשנת 1935. תורת האינדוקציה העוברית שלו באמצעות גורמים "מארגנים" מתוארת בספרו "התפתחות עוברית ואינדוקציה" (1938).
הנס שפמן נפטר בפרייבורג עקב אי ספיקת לב ב-9 בספטמבר 1941.
בחייו הפרטיים התעניין רבות בספרות, אמנות ופילוסופיה.
קישורים חיצוניים.
Karen Wellner "Hans Spemann" in Embryo Project Encyclopedia, Arizona State University 2013
Sonal Panse The Scientific Experiments of Hans Spemann. site Bright Hub, 2011 .
Edward M.De Robertis "Spemann's organizer and self-regulation in amphibian embryos Nat Rev Mol Cell Biol April 2006,7 (4) 296-302"
C.H. Waddington art. "Hans Spemann"
רונן דויד
ירחמיאל יהודה מאיר קאליש
רבי ירחמיאל יהודה מאיר קאליש (מְכוּנֶה רבי מאיר'ל; ט"ו באדר ב' תרס"ה, 1905 - כ"ז באייר תשל"ו, מאי 1976) היה האדמו"ר מאמשינוב בישראל.
ביוגרפיה.
נולד בפשיסחה לרבי שמעון שלום ולפייגא ברכה בת רבי ישעיהו קאליש מפשיסחה. מיוחס לאדמור"י אמשינוב, רבי יצחק מוורקא, רבי יעקב שמשון משיפיטובקה, רבי פנחס מקוריץ, והיהודי הקדוש מפשיסחה.
נישא ליוטא טויבא בת דודו רבי חיים יעקב אריה מורגנשטרן מראדזימין.
בשנת תרצ"ג ביקר בארץ ישראל עם אביו רבי שמעון שלום קאליש ושהה בה כשנה.
בימי מלחמת העולם השנייה נמלט עם משפחתו לווילנה, שם שהה אביו רבי שמעון שלום, שנמלט לפניו. לאחר שנה המשיכה כל המשפחה וחצתה את רוסיה עד ליפן, משם המשיכו עוד לשאנגחאי שבסין, יחד עם קבוצות הפליטים שבמרכזם היו תלמידי ישיבות מיר וליובאוויטש. לקראת סוף 1946, לאחר שנכזבה תקוותם לקבל סרטיפיקטים לעליה לארץ ישראל, עקרו לארצות הברית. לאחר פטירת אביו בשנת תשי"ד הגיע עם אמו לארץ ישראל לקבור בה את אביו, והשאיר את בית מדרשו של אביו לבן דודו רבי יצחק קאליש. בהתחלה התיישב בתל אביב, והקים את ישיבת "שם עולם" לזכרו של אביו בחולון. בדצמבר 1955 נסע לארצות הברית כדי להביא את משפחתו וכשחזר עבר לירושלים והתגורר בבית וגן, בה בנה את בית הקבע לישיבה.
כדרך חסידות אמשינוב, הוא נהג לאחר את תפילותיו וסדריו, ולעיתים סיים את השבת ביום ראשון. הוא לא היה משויך למפלגות פוליטיות ונודע באהבת ישראל הרבה שלו. הן אנשי פא"י (כדוד הלחמי וישראל אידלמן שהשתייכו לחסידות אמשינוב) והן אנשי פאג"י (כאליהו כי טוב) היו מקורבים אליו. הזמר שלמה קרליבך היה מקורב אליו, והוא ביקש לשנות את שם המושב מבוא מודיעים ל"מאור מודיעים" על שמו של רבי מאיר. השם לא שונה בעקבות התנגדות ועדת השמות הממשלתית. שני מבקרים ידועים נוספים שהיו מבאי בית מדרשו אף שלא נמנו על קהל חסידיו היו חיים סבתו ודב אינדיג. מפגשם של השניים עם האדמו"ר במוצאי יום כיפור תשל"ד רגע לפני יציאתם בעקבות גיוס המילואים הכללי בשל המלחמה אשר פרצה באותו היום, והברכה שקיבלו ממנו, הוא המוטיב המרכזי בספרו של סבתו תיאום כוונות.
נפטר ב-27 במאי 1976 ונקבר בהר המנוחות.
צאצאיו.
בנו הרב מנחם צבי לא כיהן באדמו"רות, השאיר אחריו חיבור "צמח אמת" על הספר "אמת ואמונה" מזקנו הרבי מקוצק.
בתו חיה נחמה, נולדה בי' באב תרפ"ה באוטבוצק (נקראה "חיה" על שם זקנתה, אשת האדמו"ר הראשון מאמשינוב - רבי יעקב דוד, ו"נחמה" היות שנולדה במוצאי תשעה באב), נישאה בשנת תש"ז בשאנגחאי לרבי חיים מיליקובסקי, מתלמידי ישיבת מיר ששהו בשאנגחאי בתקופת מלחמת העולם השנייה, מי שעמד לימים בראשות ישיבת אמשינוב בירושלים. באותה שנה עקרה עם אביה לארצות הברית. בשנת תשט"ז עלתה עם משפחתה לישראל, שם קבעו את דירתם סמוך לבית הוריה, ברחוב הפסגה 46 בשכונת בית וגן בירושלים. חייתה בפשטות וצניעות, לנסיעות השתמשה בתחבורה ציבורית. נפטרה מדום לב בגיל 91 ביום ד' בכסלו תשע"ז (תאריך פטירת זְקֵנָהּ, הרבי הראשון מאמשינוב) ונקברה לאחר הלוויה רגלית מביתה עד למקום קבורתה בהר המנוחות סמוך לקברי אביה, אימה וזקנתה.
בנם רבי יעקב אריה מיליקובסקי הוכתר לאחר פטירת זקנו רבי מאיר'ל, לממשיכו בהנהגת הקהילה, לאחר מסע לחצים עליו מצד גדולי האדמורי"ם, ואט אט נכנס להנהגת העדה. בן נוסף הוא ר' משה מיליקובסקי מבית וגן מנהל מוסדות והשטיבלאך ישיבת אמשינוב.
דוד פולנסקי
גמר מונדיאל 2002
גמר מונדיאל 2002 התקיים באצטדיון הבינלאומי ביוקוהמה, יפן ב-30 ביוני 2002, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 2002 היא נבחרת ברזיל, שניצחה את גרמניה בתוצאה , מצמד שערים של השחקן המצטיין במשחק וזוכה פרס נעל הזהב של הטורניר, רונאלדו, במחצית השנייה. היה זה משחק הגמר הראשון בין הנבחרות, וברזיל זכתה בפעם החמישית בתולדותיה בגביע. בכך שיפרה ברזיל את מעמדה כשיאנית הזכיות בגביע העולם. לנבחרת גרמניה הייתה זו הופעה ראשונה בגמר כנבחרת מאוחדת, ולא כנבחרת גרמניה המערבית.
קפטן ברזיל, קאפו, היה לכדורגלן היחיד בהיסטוריה ששיחק בשלושה משחקי גמר מונדיאל רצופים. לברזיל הייתה זו הופעה שלישית ברציפות במשחק גמר המונדיאל (ניצחון ב-1994, הפסד ב-1998). בכך השוויתה את שיאה של יריבתה במשחק, גרמניה (הפסדים ב-1982 ו-1986, ניצחון ב-1990). ברזיל רשמה הישג נוסף, כשהייתה לראשונה בהיסטוריה שניצחה בכל שבעת משחקיה בטורניר, ללא הארכה או דו-קרב בעיטות עונשין.
שתי הנבחרות העפילו לגמר שביעי בתולדותיהן (מספר ההופעות של ברזיל כולל את מונדיאל 1950, בו לא התקיים משחק גמר, אך משחקה מול נחשב בעיני רבים למשחק הגמר של הטורניר), יותר מכל נבחרת אחרת. כיום גרמניה מחזיקה בשיא לבדה לאחר הופעתה השמינית, בגמר מונדיאל 2014. ברזיל ניצחה עד אז בארבעה משחקי גמר (1958, 1962, 1970, 1994) והפסידה בשניים (המרקנאסו, שנחשב לגמר מונדיאל 1950, ובגמר המונדיאל הקודם ב-1998). גרמניה ניצחה עד אז בשלושה משחקי גמר (1954, 1974, 1990) והפסידה בשלושה (1966, 1982, 1986). הפסדה של גרמניה, שכשלה בניסיונה להשתוות לברזיל כשיאנית הזכיות, הציב אותה כשיאנית ההפסדים במשחקי הגמר, עם ארבעה הפסדים.
על אף ששתי הנבחרות הופיעו במשחקי הגמר יותר מכל נבחרת אחרת, היה זה הגמר הראשון בהיסטוריה בו נפגשו אחת עם השנייה. יתרה מכך, בכל היסטוריית המונדיאלים, מעולם לא נפגשה ברזיל מול נבחרת גרמניה המאוחדת או מול .
רקע.
הדרך אל הגמר.
ברזיל הוגרלה לבית ג', לצד נבחרות , ו. במשחקה הראשון מול טורקיה עוד נקלעה לפיגור במחצית, בדרך לניצחון 1–2, עם שער ניצחון של ריבאלדו בדקה ה-86. בשני המשחקים הנותרים, ברזיל הפגינה יכולת התקפית גבוהה כשכבשה תשעה שערים נוספים, בניצחונות 0–4 על סין ו-2–5 על קוסטה ריקה. רונאלדו, חלוץ הנבחרת ואחד ממצטייני הטורניר, כבש בכל אחד ממשחקי שלב הבתים, ארבעה שערים מתוך ה-11 של נבחרתו. בשמינית הגמר פגשה ברזיל את , ורונאלדו המשיך את רצף הכיבושים שלו, כשקבע בדקה ה-87 את תוצאת הסיום, 0-2, לאחר שער יתרון של ריבאלדו במהלך המחצית השנייה. ברבע הגמר פגשה ברזיל את החזקה, שגם עלתה ליתרון בדקה ה-23 משערו של מייקל אואן. ריבאלדו איזן בדקת הסיום של המחצית הראשונה, וכדור חופשי מדויק של רונאלדיניו לרשת של דייוויד סימן, חמש דקות מפתיחת המחצית השנייה, קבע את תוצאת המשחק. שבע דקות מאוחר יותר הורחק רונאלדיניו, מה שמנע ממנו את ההשתתפות בחצי הגמר, אך למרות החיסרון המספרי שמרה ברזיל על הניצחון בדרך למפגש שני בטורניר מול נבחרת טורקיה. בדקה ה-49 כבש רונאלדו את שערו השישי בטורניר, שקבע את תוצאת המשחק, 0-1 לברזיל, שהבטיחה את מקומה בגמר.