מיקומה של ויטקוס נשכח במאות השנים שלאחר כיבוש האינקה. במשלחתו בשנת 1911 חיפש היירם בינגהאם השלישי את וילקבמבה, הבירה האחרונה של האינקה. בעקבות תיאורים שהשאירו כובשים שונים, הוא נתקל באתר שנקרא "רוסאספטה" על ידי כפריים מקומיים. באמצעות אותם תיאורים שהובילו אותו לשם, הוא הצליח לקבוע שהוא אכן הגיע לארמון של ויטקוס ולאורקל של ניוסטה היספאנה, הנקרא גם צ'וקיפאייטה (Chuqip'allta). לאחר מיפוי שטחי של שני האתרים הוא המשיך בחיפוש אחר העיר האחרונה של האינקה. כשידע בערך היכן ביחס לוויטקוס הוא עשוי למצוא את וילקבמבה, הוא המשיך במה שלדעתו הייתה, ובפועל אכן הייתה, הדרך אל המטרה שלו, והוא גם גילה מחדש וגם זיהה נכון גם את ויטקוס וגם את וילקבמבה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, הובילה מחקריו של וינסנט לי (Vincent Lee) בווילקבמבה למציאתם ולתיאורם של יותר משלושים בניינים ומבנים מתוכננים בצד המזרחי של הגבעה שבין ויטקוס לצ'וקיפייטה. בין אלה ניתן למצוא קלנקות (בתי מפגש), מספר קולקות (מחסנים) ואושנו גדול (במת תצפית דתית), כמו גם טרסות ושבילים בנויים.
חורבות רוסאספטה.
ויטקוס ניצבת בצד הצפוני של הגבעה בין הכפרים המודרניים ואנקאקייה (Huancacalle) ופוקיארה (Pucyara), והיא החלק העיקרי של מתחם המכסה את כל הגבעה וחלקים מהעמקים מדרום וממזרח. מדרום לגבעה יש שוכנת ניוסטה היספאנה הקרויה גם צ'וקיפאייטה והסלע הלבן, אבן ענקית מגולפת שנאמר כי היא אורקל אינקה, וסדרה של טרסות המשתרעות לאורך הצד המזרחי של הגבעה בתוך העמק, שמשערים שהיו גינות נוי או גנים טקסיים.
הארמון עצמו מורכב משתי קבוצות של מבנים. הקבוצה העליונה מורכבת משמונה חדרים גדולים, המסודרים בארבעה זוגות של שני חדרים גב אל גב, כולם מחוברים בקיר חיצוני משותף. לקיר המשותף פתחים המובילים למעברים בין הזוגות. לכל חדר שלושה פתחים לחלק החיצוני של הקיר המשותף, אך אין פתחים לאף אחד מהחדרים שמאחורי המעברים בין ארבעת הזוגות. לכל זוג חדרים היה גג משותף.
מצפון לקבוצה העליונה קיר טרסה, שמתחתיו קבוצת המבנים התחתונה. קבוצה זו מורכבת מתריסר מבנים או יותר המסודרים סביב חצר פתוחה. מספר המבנים המדויק בקבוצה זו אינו ברור, שכן מצבה גרוע משמעותית מהקבוצה העליונה.
לפי המדידות של בינגהאם אורכו של בית המגורים המלכותי היה 245 רגל (74.6 מטרים) ורוחבו 43 רגל (13.1 מטרים). הוא הצהיר: "לא היו חלונות, אבל הוא היה מואר בשלושים פתחים, חמישה עשר מלפנים ומספר זהה מאחור". הוא המשיך ואמר, "הוא הכיל עשרה חדרים גדולים, מלבד שלושה מסדרונות העוברים מלפנים לאחור". המשקופים היו עשויים מגוש מוצק של גרניט לבן. מול הארמון הארוך, מדד בינגהאם מבנה באורך 78 רגל (23.7 מטרים) ורוחב של 25 רגל (7.62 מטרים), "המכיל דלתות משני הצדדים, ללא נישות וללא עדות לביצוע קפדני".
עיסאם אנג'אר
אשתו של הנוסע בזמן (פירושונים)
אסלן אוסויאן
אסלן רשידוביץ' אוסויאן (ברוסית: Аслан Рашидович Усоян;; 28 בפברואר 1937 - 16 בינואר 2013) היה מראשי המאפיה הרוסית שהשפעתו הגיעה לעולם הפשע של המרחב הפוסט-סובייטי ולחלק נכבד ממערב אירופה. היה ידוע בכינויים סבא חסן וסבא.
על פי נתונים מבצעיים וחומרי תקשורת, אוסויאן היה מנהיג קבוצות הפשע הקווקזיות (בפרט "טביליסי" וה"כורדיות"), וכן אחד ממנהיגי הפשע וגנבים בחוק החזקים ביותר ברוסיה.
אוסויאן דבק בדעות האורתודוקסיות על קהילת הפשע והשתייך ל"גנבים" של מה שמכונה האסכולה הישנה, ​​כלומר אלה שמכבדים את מערכת הכללים הבלתי כתובים של הפושעים. פעל לעיתים קרובות כ"בורר" בסכסוכים פליליים.
משפחת הפשע של אוסויאן היא אחת החזקות ברוסיה, השתתפה בכמה מלחמות פליליות רחבות היקף של התקופה הפוסט-סובייטית. בשנת 2010, אסלן אוסויאן נפצע קשה, אך שרד התנקשות, אך בתחילת 2013 הוא נורה למוות על ידי צלף.
רתניה פרואנית
רתניה פרואנית (שם מדעי: Krameria lappacea) היא מין צמח שמקורו בהרי האנדים של בוליביה, אקוודור, צ'ילה, פרו וצפון-מערב ארגנטינה השייך לסוג (טקסונומיה) "", הסוג היחיד במשפחה Krameriaceae.
תיאור.
זהו שיח שגדל לגובה של 20 עד 100 סנטימטרים. מערכת השורשים חסונה עם שורש ראשי ארוך בעובי של כ-5 עד 10 סנטימטרים ושורשי משנה מסועפים ארוכים מאוד בעובי של כ-3 סנטימטרים. הענפים שחוחים ואורכם מגיע עד 1 מטר. העלים קטנים, מסורגים, סגלגלים ויושבים (חסרי פטוטרת), אורכם 1 סנטימטרים, רוחבם 3 עד 4 מילימטרים. הם תמימים, קוצניים ומכוסים בפלומה אפורה משיית.
הפרחים בעלי הגבעול יוצאים מחיק של שני עלי חפה בקצה הנצרים הקצרים. הפרחים הדו-מיניים הם ארבעה עם עטיף כפול. ארבעת עלי הגביע הצרים דמויי ביצה, אינם שווים, גונם אדמדם-סגול, ומכוסים פלומה משיית, והם נושרים מוקדם. ארבעת עלי הכותרת הקטנים יותר, אדמדמים, לא שווים ועבים נושרים גם הם מוקדם, שניים קטנים בהרבה, קצרים יותר, מעוגלים וקשקשיים מבחוץ, הארוכים יותר צרים, דמויי מרית ומחודדים. יש רק שלושה אבקנים קצרים עם זירים עבים, בשרניים, אדמדמים ומאבקים בצורת כד הנפתחים עם נקבובית בקודקוד. שני עלי שחלה מתמזגים לשחלה עילית, פשוטה ושעירה.
הפרי קטן, קוצני ושעיר, עצי עד דמוי עור, מעוגל מכיל רק זרעים סגלגלים דחוסים מעט.
שימושים.
שורשי השיח האדומים-חומים משמשים ברפואת צמחי מרפא (תרופה: Ratanhiae radix) כחומר עפיץ בצורת תמיסה. זה משמש עבור דלקת של החניכיים, דלקת של הפה והגרון, כגון או דלקת גרון, בדרך כלל כגרגור או צחצוח. תמיסת Ratanhiatin מעורבת לעיתים קרובות עם תמיסת מור לשימוש.
קליפת השורש בטעם מעט מריר מכילה עד 15% טאנינים וכן וחומרים מקבוצת ה. אם התרופה מאוחסנת לפרק זמן ארוך יותר, חמצון ועיבוי של המרכיבים מייצרים צבע אדום, מה שנקרא "אדום רתניה" מקבוצת ה.
אגושטון הירשלר
אגושטון הירשלר שטומפאי (בהונגרית: Stomfai Hirschler Ágoston; פשט, 18 במרץ 1861 – ריגי קלטבלד, קנטון לוצרן, שווייץ, 9 ביולי 1911) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא לרפואה פנימית, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. דודו היה איגנאץ הירשלר, שהיה רופא עיניים ונשיא הקהילה היהודית של פשט.
ביוגרפיה.
אגושטון הירשלר נולד במשפחה יהודית כבנם של פרידייש הירשלר, (1827–1880) סיטונאי יליד שטומפה, מנהל מפעל טחנת קמח קיטור ושל מריה קרן (1834–1916). הוא סיים את לימודיו בתיכון בפשט ובאוניברסיטת בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1882 קיבל את התואר דוקטורט לרפואה ולאחר מכן עבד כרופא ומרצה במרפאה של פרידייש קוראני במשך שבע שנים. עם מלגה שקיבל סייר ולמד בחו"ל בגרמניה ובצרפת. בשנת 1891 מונה כפרופסור חבר (שלא בסגל) לפתולוגיה של מחלות מערכת העיכול. בין השנים 1890–1904 היה הרופא הראשי של מרפאת הפוליקליניקה (מרפאות רב תחומיות) בבודפשט ומשנת 1904 של בית החולים סנט אישטוואן בבודפשט. הוא היה פרופסור מן המניין באוניברסיטה מ-1900. הוא זכה להצטיינות בתחום הטיפול התזונתי.
חייו הפרטיים.
אשתו הייתה מריה קוראני מטולצ'בה, בתם של אדולף קוראני מטולצ'בה (תואר אצולה כמו von) ושל מריה בוניס מטולצ'בה, שנשא לאישה ב-3 בספטמבר 1890 בפצל. ב-1888 המיר את דתו לקתולית.
ילדיהם:
כרובים עליונים
כרובים עליונים הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר החסידי-אמריקאי אברהם מרדכי שוורץ. האלבום יצא ב-2019 והוא כולל 14 רצועות. בהלחנת האלבום השתתף אנשי פרידמן, ועל העיבוד המוזיקלי, יואלי דיקמן, אודי דמארי, אברימי גורארי, לייב יעקב ריגלר וחזקי ברויער.
בשירים "ברכי נפשי" ו"אהבת ישראל" הצטרף ילד הפלא שלום סאל לדואט. בשיר ושמחת הצטרף לוי פולקוביץ לדואט. בשיר "א יידישע מאמע" הצטרף לדואט ילד הפלא שלום בראדט.
באוקטובר 2019 הוציא אברהם מרדכי שוורץ את הסינגל-קליפ מתוך האלבום "כרובים עליונים" בלחנו של פרידמן ועיבוד של דיקמן. לשיר כרובים עליונים יש גרסת כיסוי מאת אברהם פריד באלבום פרויקט רילקס עם אברהם פריד. השיר "ושמחת" יצא כגרסת כיסוי באלבום "פרויקט איקס" של ארי היל ואלי מרקוס.
ויליאם דיואר
ויליאם דיואר (באנגלית: William Duer; 18 במרץ 1743 - 7 במאי 1799) היה משפטן ואיש הון אמריקאי יליד בריטניה. איש ציבור מאנשי המפלגה הפדרליסטית. חבר הקונגרס הקונטיננטלי, ממנסחי חוקת ניו יורק ומחותמי תקנון הקונפדרציה.
ביוגרפיה.
דיואר, יליד דבון שבבריטניה הגדולה, בן למשפחה מכובדת ובעלת מטעים באנטיגואה, התחנך במכללת איטון היוקרתית ולאחר שירותו הצבאי בהודו ופטירת אביו, ירש את אחוזותיו של אביו באיי הודו המערבית והיגר לאמריקה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-18 היגר לניו יורק שבה כאש קודם לכן שטחי אדמה ליד נהר ההדסון העליון סמוך לאולבני. אזור זה שימש תחילה למגוריו של דיואר, וכן להקמת העסקים הראשונים שלו, מנסרות ומחסנים. סחר העצים העשיר אותו, וכך גם חוזה לאספקת עצים לתרנים עבור הצי המלכותי הבריטי.
דיואר נרתע בתחילה מהשתתפות אקטיבית בהתנגדות לממשלה הבריטית, אבל ב-1775 הצטרף לקונגרס פרובינציאלי של ניו יורק, והיה חבר בוועדה שניסחה את חוקת ניו יורק הראשונה בשנה שלאחר מכן.
דיואר כיהן כחבר בית המחוקקים הראשון של מדינת ניו יורק ואחר כך שירת ב מטעם המחוז המזרחי מ-9 בספטמבר 1777 עד 30 ביוני 1778.
בשנתיים הבאות, 1778-1779, כיהן כחבר הקונגרס הקונטיננטלי. במהלך כהונתו זו הכיר אנשי מפתח אחדים כמו הנשיא לעתיד ג'ון אדמס ואיש הכספים רוברט מוריס מפילדלפיה שאיתם כיהן בכמה גופים ציבוריים.
במקביל שגשגו עסקיו הפרטיים של דיואר, הוא השיג מספר חוזי אספקה לצבא האמריקאי.