טג'יקיסטן פתחה את שגרירותה בקאבול כאשר כרזאי עלה לשלטון באפגניסטן. הקונסוליה במזר-י שריף נפתחה גם היא בנובמבר של אותה שנה. באפריל 2005 ערך רחמון ביקור רשמי באפגניסטן. הקשרים הדיפלומטיים, העסקיים והתרבותיים בין שתי המדינות הולכים ומתרחבים מאז. בטג'יקיסטן יש כ-6,500 אפגנים. מתוכם כ-500 לומדים באוניברסיטאות שונות בטג'יקיסטן.
אפגניסטן וטג'יקיסטן חולקות גבול של כ-. כיום הגבול המפותל בין שתי המדינות מהווה דאגה גדולה לשתי הממשלות, כמו גם לקהילה הבינלאומית. הגבול הוא נתיב מרכזי להברחת סמים מאפגניסטן לרוסיה ולאירופה, ומאמצע שנת 2009 נראה כי האלימות הקשורה לסמים סביב הגבול הולכת וגוברת, בין היתר בשל המצב הבלתי יציב יותר בפקיסטן.
נתיבי התחבורה בין שתי המדינות (כגון גשר אפגניסטן-טג'יקיסטן) נבנים אט-אט ובעזרת מימון מממשלות חיצוניות.
בין אפגניסטן לטג'יקיסטן נחתמו מספר הסכמים הנוגעים לאנרגיה. בספטמבר 2007 נחתם הסכם של 500 מיליון דולר ליצירת חיבור אנרגטי מטג'יקיסטן וקירגיזסטן לאפגניסטן. טג'יקיסטן וקירגיזסטן מנסות לפתח את התעשייה ההידרואלקטרית ולמכור אותה לדרום אסיה.
שתי הממשלות הסכימו גם להקים מפעל הידרואלקטרי של 1,000 מגה-ואט על נהר פאנג'. בנייתו ממומנת על ידי הבנק העולמי, בנק הפיתוח האסייתי והבנק לפיתוח אסלאמי.
לאחר השתלטות הטליבאן על אפגניסטן בפעם השנייה, מנהיגי אופוזיציה אפגניים רבים כמו מפקד עמק פאנג'שיר, אחמד מסעוד, ברחו לטג'יקיסטן.
אלכסנדרוס קומונדורוס
אָלֶכְּסַנְדְּרוֹס קוּמוֹנְדוּרוֹס (ביוונית: Αλέξανδρος Κουμουνδούρος; 4 בפברואר 1817 – 26 בפברואר 1883) היה פוליטיקאי רב השפעה בממלכת יוון במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. קומונדורוס כיהן כראש ממשלת יוון במהלך 10 קדנציות לא רציפות ב-1865 (פעמיים), 1866 עד 1868, 1870 עד 1871, 1875 עד 1876, 1876 עד 1877, פעם נוספת ב-1877, 1877 עד 1878, 1878 עד 1880 ו-1880 עד 1882.
הקריירה הארוכה שלו הקיפה היבטים רבים של החיים הפוליטיים: מעורבות בהעברת חקיקות, הסדרים פרלמנטריים, קידום משטר דמוקרטי, ארגון הצבא, חלוקת קרקעות הנמצאות באחראיות לאומית לחקלאים חסרי אדמות, אישור תשתיות בנייה גדולות ועוד. במהלך 50 שנות מעורבותו הפוליטית הוא ניסה לשמור על ממלכת יוון נייטרלית, ולהימנע מעימות הן עם שלוש המעצמות הגדולות (רוסיה, צרפת ובריטניה) והן עם המעצמות הקטנות של אותה תקופה. בתקופה זו מילא מינויים שונים לתפקידי שרים 18 פעמים וכיהן פעמיים כנשיא הפרלמנט ההלני. פעילותו הדיפלומטית קידמה את התמיכה הבינלאומית של המעצמות ביוון.
ביוגרפיה.
קומונדורוס נולד בעמק זארנאטה שבחצי האי מאני, פלופונסוס, חלק מהאימפריה העות'מאנית באותה העת. הוא היה בנו של ביי מקומי ובמהלך שנות צעירותו התקיימה מלחמת העצמאות היוונית. לאחר מלחמת העצמאות, עבר לנאפפליו שם למד בבית הספר, ולאחר מכן עבר לאתונה ללמוד משפטים. אף על כך שהאמין כי אין זה הזמן עבור העם היווני לממש את רעיון יוון הגדולה, קומונדורוס השתתף בניסיון המהפכה הפרו-יוונית בכרתים ב-1841, אשר כשלה והסתיימה בהסדר מחודש של סמכויות השלטון העות'מאניות על האי. לאחר תום המהפכה ושיבתו ליוון הוא התחתן עם יקטריני מאוורומיצ'אלי ונולדו לזוג בן, קונסטנטינוס, ובת, מריה. יקטריני נפטרה צעירה וקומונדורוס התחתן עם אפתימיה פרוטי. לזוג נולד בן אחד, ספירידונאס, בשנת 1858.
בינתיים מונה לתובע הציבורי בבית הדין של קלמטה, אך עד מהרה התפטר מתפקיד זה כדי להפוך לפוליטיקאי. לראשונה הגיע קומונדורוס לידיעת התודעה הציבורית בשנת 1853 כאשר נבחר לסגן המחוז של מֶסֶנִיאָה (המחוז שכלל את קלמטה, בדרום-מערב פלופונסוס). שנתיים לאחר מכן הוא הפך לנשיא הפרלמנט ההלני, ובשנה שלאחר מכן מונה לשר האוצר בממשלתו של דמיטריוס וולגאריס (). הוא שמר על אותה המשרה במשרד האוצר בממשלות החדשות של 1857 ו-1859. לאחר הדחתו של אותון, מלך יוון בשנת 1862 הוא מונה לשר המשפטים של הממשלה הזמנית. הבחירות הראשונות לממשלה נבחרת לאחר נפילתו של אותון התקיימו בשנת 1863 וקומונדורוס נשאר כשר המשפטים, אולם אי יציבות הובילה לבחירות חדשות בשנה שלאחר מכן.
בממשלה היציבה שהוקמה בשנת 1864 בהנהגתו של קונסטנטינוס קנריס הועבר קומונדורוס למשרד הדתות והחינוך ומאוחר יותר למשרד הפנים. ב-25 במרץ 1865 הוא היה לראש ממשלת יוון בפעם הראשונה ולאחר מכן נבחר לקדנציה נוספת עם ניצחונו בבחירות של 1866 מטעם המפלגה הלאומית. על אף בחירתו לא נשאר ראש ממשלה לזמן רב. ארבע שנים לאחר מכן, הוא שמר על תפקיד שר הצבא ושר הפנים, בנוסף לבחירתו המחודשת לראש ממשלה. באוגוסט 1875, הוא הפך מונה למשרת נשיא הפרלמנט ההלני פעם נוספת ובבחירות של אותה שנה הוא מונה לראש ממשלת יוון פעם נוספת. המשברים הפוליטיים הובילו לשלושה סבבי בחירות בשנת 1876 ואלכסנדרוס זכה בשתיים מהן. הוא גם ניצח בהמשך במהלך הבחירות של 1878.
31 במרץ 1881 הגיע קומונדורוס להישג המרכזי והחשוב ביותר בקריירה המדינית שלו, כאשר - במהלך כהונתו האחרונה (העשירית) כראש ממשלה - לאחר משא ומתן דיפלומטי עם האימפריה העות'מאנית (ועידת קונסטנטינופול), הוא הצליח להביא לסיפוח אזורי תסליה וארטה (דרום חבל אפירוס) מצפון לשטחה המקורי של ממלכת יוון. לאחר מכן, הוא קרא לבחירות חדשות על מנת שנציגי האזורים שסופחו זמן קצר קודם לכן יוכלו להיכנס לפרלמנט. למרות הישגו, מועמד מפלגת האופוזיציה נבחר לנשיא הפרלמנט וקומונדורוס הפסיד בהצעת אי-אמון. כתוצאה מכך, התפטר קומונדורוס ב-3 במרץ 1882 מראשות הממשלה. הוא נפטר מספר חודשים לאחר מכן, ב-26 בפברואר 1883, בביתו בכיכר קומונדורוס על שמו (באתונה) ונקבר על חשבון כספי המדינה בבית הקברות הראשון של אתונה.
רמקין
רמקין (נקראת גם ראמקין; בצרפתית: Ramequin) היא קערה קטנה העשויה מפלסטיק, נירוסטה, חרסינה או זכוכית, המשמשת לבישול ולהגשת מנות שונות.
צורתה של הקערה היא לרוב עגולה, אך ניתן למצוא את הרמקין גם בצורת פרחים, לבבות וכוכבים.
הקערה נועדה, בדרך כלל, לשמש ככלי נגד אש וטמפרטורות גבוהות, משום שהיא משמשת לעיתים קרובות בתנורים, או במקרה של קרם ברולה, חשופה לאש.
המונח נגזר מהרמקין הצרפתי, מאכל על בסיס גבינה או בשר הנאפה בתבנית קטנה. המונח הצרפתי נגזר מהרמקן ההולנדי, מאכל העשוי מבשר איל ופירושו הוא טוסט או בשר טחון קלוי.
שימוש.
עם קיבולת רגילה של כ-50–250 מיליליטר, הרמקין משמשת בדרך כלל להכנה והגשה של מנות אישיות ממגוון מנות. המאכלים בהם משתמשים הכי הרבה ברמקין הם קרם ברולה, מרק בצל צרפתי, עוגת שוקולד, מנטה, גבינות או ביצים, מקרוני וגבינה, לזניה, שרימפס, גלידה, סופלה, קוקוסים אפויים וצדפות. הרמקין משמשת גם להגשת קישוטים ותבלינים לצד מנה ראשונה.
ראמקין
יעקב שטיינהרץ
יעקב שטיינהרץ (בהונגרית: Steinherz Jakab; נאג'פקה, 24 בנובמבר 1856 – סקשפהרוואר, 14 במרץ 1921) היה רב, הרב הראשי הניאולוגי של העיר סקשפהרוואר (עיר של כ-100,000 תושבים).
ביוגרפיה.
לימודיו.
בשנת 1877, הפך לסטודנט בבית המדרש לרבנים בבודפשט שנפתח באותה עת. מאמרו הראשון הופיעה בכתב העת סקירה יהודית-הונגרית בשנת 1884. את עבודת הדוקטורט שלו כתב בשנת 1885 על המשורר היהודי האנדלוסי דוּנָשׂ הלוי בֵּן לָבְרָט או בשמו העברי אדונים הלוי. הוא קיבל סמיכה לרבנות ב-18 בפברואר 1885.
שטיינהרץ נבחר לראשונה כמנהיג הקהילה היהודית בנאג'אטאד, שם הקהילה היהודית עברה לזרם הניאולוגי בשנת 1886. הוא הגיש מועמדות במכרז בהצלחה לרבנות בעיר הגדולה סקשפהרוואר בשנת 1889, הגוף הייצוגי הבוחר הצביע עבורו ב-24 בפברואר, ואספת המחוז של הקהילה ב-31 במרץ.
סקשפהרוואר.
חנוכתו בסקשפהרוואר התקיימה ב-29 ביוני 1889 בטקס חגיגי, בברכת נשיא הקהילה דאז, שלמה ורטהיים (1835-1890), ולאחר מכן השיב לברכות כרב שנכנס לתפקידו:
""עלינו לשנות, לשפר את תנאינו כיום, מכיוון שכוח האמונה נחלש, התבונה השכלית כבר אינה רואה בדתיות האמיתית כדרך הנכונה, הנכדים אינם כמו האבות." "(…)"
"אינני רוצה לפעול בכוח עז, אלא ברוח, בכלי השכנוע." "מי שיעקוב אחרי יוכל לקוות לתחיית הדת שכולנו רוצים בה”."
אלה היו דבריו הרשמיים הראשונים בבית הכנסת, לדברי המצטט. הוא הציג תוכנית ואמר בכנות למה לצפות. למעשה, הוא לא מכר "חתול בשק", ובתום לימודיו הצטרף מיד לתנועה הניאולוגית המתהווה.
בסקשפהרוואר, בנוסף לעבודת ההיסטוריה המקומית שלו, הוא מילא תפקיד משמעותי ומכריע. לזכותו נרשמה ההפעלה המחודשת של בית הספר היסודי היהודי שקודמיו סגרו וכ-400 תלמידים הופנו למוסדות עירוניים חילוניים.
חוג החינוך העצמי שייסד בשנת 1913 בשם יהודה הלוי הביע גם את משיכתו של שטיינהולץ ליהדות ספרד.
יעקב שטיינהרץ סיים את חייו הפוריים והמוערכים בסקשפהרוואר ב -14 במרץ 1921, לאחר מחלה ממושכת. חנוכת מצבתו התרחשה מאוחר יחסית, בשנת 1937. יורשו בתפקיד הרב פאל הירשלר (1907-1944) הספיד אותו.
אפמינונדאס דליגאורגיס
אֵפָּמִינוֹנְדָאס דְּלִיגֵאוֹרְגִיס (ביוונית: Επαμεινώνδας Δεληγεώργης; 10 בינואר 1829 – 14 במאי 1879) היה עורך דין, מוציא לאור, עיתונאי ופוליטיקאי יווני אשר כיהן כראש ממשלת יוון בשש קדנציות שונות במאה ה-19 המאוחרת בתקופת ממלכת יוון.