ראשוני הספרים מסוג זה ראו אור בארצות הברית, בעיקר ביידיש, שפת אמם של חברי הלאנדסמאנשאפטן ובהם הניצולים. החל בשנות ה-50, לאחר קום מדינת ישראל והעלייה ההמונית, התפרסמו מרבית ספרי היזכור בישראל, ובעיקר בעברית. בסך הכול, כ-75% מספרי יזכור הופיעו בישראל, ויותר מ-60% מכלל הספרים נכתבו בעברית.
מרביתם הופיעו בין אמצע שנות ה-50 לאמצע שנות ה-70 (מאותה עת חלה ירידה במספר ספרי יזכור הקולקטיביים, שלוּותה בעלייה דרסטית במספר ספרי הזיכרונות האישיים של ניצולים).
רוב ספרי יזכור הוקדשו לקהילות מזרח אירופה (בעיקר קהילות פולין שבין מלחמות העולם, ברית המועצות, רומניה והונגריה). מעטים הוקדשו לקהילות דרום-מזרח אירופה. הקהילות דוברות-הגרמנית המשיכו במסורת ההיסטוריוגרפיה של יהדות אשכנז, והוציאו ספרי הנצחה (מונוגרפיות או אנתולוגיות) כתובים גרמנית, שעל פי רוב נכתבו על ידי מחבר אחד.
אין הסכמה על מספרם הכולל של ספרי יזכור, מאחר שישנן דרכים שונות להגדיר את הסוגה. על פי ההגדרה הצרה ביותר, ספר יזכור הוא אנתולוגיה קולקטיבית שהוכנה על ידי ארגון יוצאי הקהילה; בספירה שתתבסס על הגדרה זו לא יימנו ספרים שהופקו על ידי ארגונים אחרים או מונוגרפיות שחוברו על ידי מחבר יחיד. הגדרות רחבות יותר עשויות לכלול כל ספר זיכרון המוקדש לקהילה יהודית שחרבה בשואה. ישנם ספרי יזכור שראו אור בתרגום; ואם גם הוא נספר, עוד עולה מניינם. האוסף שבספריית ייווא (הגדול מסוגו בארצות הברית) מונה ספרי יזכור של יותר מ-750 קהילות, ובאוסף שבספריית יד ושם מסוּוגים בקטגוריה זו יותר מ-1,000 ספרים. מכל מקום, על פי ההגדרה הצרה ביותר, מספרם של ספרי היזכור אינו נופל מ-350.
ספרי יזכור הם כעין תחליף למצבות עבור הנספים שלא זכו להגיע לקבורה. לדברי ההיסטוריונית יהודית תידור באומל-שוורץ, בין התפקידים המסורתיים של ארגוני יוצאי הקהילות היה הטיפול בקבורת בני קהילתם, "ולכן הרגישו עצמם מחויבים לקבור עתה את מתיהם – לפחות באופן סמלי – ולהקים להם מצבה". כך, לדוגמה, בהקדמה לספר היזכור לקהילת פּשֶדֶץ' (פשייטש; Przedecz) (תשל"ד), נקבע כי
שמם הקיבוצי של הספרים בקטגוריה זו, "ספרי יזכור", יונק אפוא משמה של התפילה היהודית המסורתית של הזכרת נשמות, יזכור (בחלקם אף נדפסה התפילה ממש).
נוסף על תפקידם בהזכרת הנשמות, מטרתם של ספרי היזכור הייתה ליצור קשר בין דור העבר לדור העתיד, וללמד את צאצאיהם של יוצאי הקהילה על חורבנה.
לבסוף, הם נועדו להיות הוכחה וכתב עדות שיסייעו למלא את הציווי לזכור את השואה, שהוא כעין גלגול של מצוות זכירת מעשי עמלק.
לדברי תידור באומל-שוורץ, "רבים הרגישו בכך מעין סגירת חוב עם הנרצחים, שאת צוואתם האחרונה – 'נקמה' – לא זכו לקיים".
קישורים חיצוניים.
&lt;divתרגום ראשון לא תקין:***17351091*** class="mw-content-ltr"&gt;
יזכור-בוך
יזכור בוך
ספר יזכור (פירושונים)
יזכור ביכער
יזכור-ביכער
יוני פרס
יהונתן (יוני) פרס (נולד בשנת 1952) הוא וטרינר ישראלי, מייסד בית החולים הווטרינרי בכפר הירוק, ובעבר מנהל בית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי בבית דגן.
ביוגרפיה.
יהונתן פרס הוא האמצעי מבין שלושת ילדיהם של סוניה ושמעון פרס, אח לצביה ולדן ולחמי פרס. נולד וגדל בתל אביב.
ב-20 ביוני 1971 במהלך קורס מ"כים, נפלט מנשקו האישי צרור ממנו נהרג , חייל ביחידה. פרס נשפט וריצה שלושה חודשי מאסר.
בשנת 1989 סיים את לימודיו בבית הספר לרפואה וטרינרית של האוניברסיטה העברית. את שנת ההשתלמות עשה ברפואה וכירורגיה של חיות מחמד באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. היה שותף להקמת מרכז לכלבי נחייה בישראל שהוקם בשנת 1991.
לאחר ששב לישראל, היה רופא ומרצה בבית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי בבית דגן. בשנת 1994 הקים את מחלקת חירום וטיפול נמרץ של בית חולים זה וניהל אותה במשך שלוש שנים.
פרס הוסמך כווטרינר מומחה ברפואה קלינית של חיות מחמד, וכווטרינר מומחה בחירום וטיפול נמרץ וטרינרי, הראשון בעל תואר זה בישראל.
בין השנים 1997–1999 כיהן כמנהל בית החולים הווטרינרי בבית דגן. לאחר שפרש מניהול בית החולים הווטרינרי התמקד בטיפול וטרינרי בכלבי נחייה לעיוורים.
בשנת 2004 ייסד את בית החולים הווטרינרי בכפר הירוק, והוא עומד בראשו.
פרס פרסם מאמרים רבים בספרות המקצועית. בין השאר כתב פרק בספר "Ettinger's Textbook of veterinary Internal medicine".
פרס נשוי לסיגל שלו ואב לשתי בנות. לפני כן היה נשוי לעיתונאית האוכל והבישול פיליס גלזר. מתגורר בכפר הירוק.
אוצרות יהודיים
אוצרות יהודיים ואידישע אוצרות הם שמם של תקליטורים של אברהם פריד, ביידיש ובעברית, 2 תקליטורים בכל שפה; ובהם הוא שר לקט משירי הרב יום טוב עהרליך. שירים אלו בנויים כבלדות, בעלי טקסט ארוך, בדרך כלל סיפור בחריזה, ומלודיה פשוטה וקליטה. ב"אידישע אוצרות" פריד שר כבמקור, ביידיש, ובאוצרות יהודיים השירים תורגמו לעברית. תקליטים אלו זכו לפופולריות רבה במגזר החרדי, בעיקר הראשון שבהם. בין השירים הבולטים: יעקב, התורה והאומות, יוסף מוקיר שבת ועקיבא.
התרגום לעברית אינו נאמן למקור ונערכו בו שינויים על מנת להתאים לחריזה. הפקת הדיסקים נעשתה על ידי חברת נועם הפקות והעיבוד נעשה על ידי ירון גרשובסקי. התרגום לעברית נעשה על ידי מנחם מנדל קפלן. על עטיפת 4 התקליטורים מתנוססים ציורים שונים פרי מכחולו של זלמן קליינמן.
אוצרות יהודיים 1.
האלבום הוא אלבום מספר 9 של אברהם פריד, התקליט יצא על שתי גרסאותיו בשנת תשנ"ב (1992). בתקליט תשעה שירים.
שבת קודש.
השיר מתאר את ההכנות לשבת בבית יהודי, כשכל קטע מסתיים בהכרזה:"שבת קודש". בתחילת השיר מובאים הסיפורים מהגמרא על השתתפות האמוראים בהכנה לשבת, כמליחת דג וקציצת ירק. הלחן מהיר ולירי, והוא עיבוד של השיר העממי היידי המפורסם "בולבעס".
מתוך האלבום השביעי של עהרליך, "שבת".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
יעקב - יאקוב.
השיר מספר את סיפורו של יעקב פוטש, בחור ישיבה מישיבת סטולין שהוגלה על ידי הקומוניסטים לכפר נידח באוזבקיסטן. ראש הכפר חשק בו כחתן לבתו ולאחר שהוא סירב ראש הכפר החליט להכריחו להתחתן עם בתו. יעקב נמלט מהכפר במסירות נפש כשהוא מטפס על צוק ומסתכן בחייו (לבסוף הגיע לסמרקנד ומשם היגר לפריז).
לחן השיר מורכב. בתחילתו הוא פתיח דרמטי רצ'טטיבי-חזני בסולם פריגיש ברה (סול מינור הרמוני על הדרגה החמישית), שמושר פעמיים. לאחר מכן מגיע פרק מעבר בסולם סול מינור הרמוני שמושר פעמיים ("יושב על הטרקטור") וממנו עובר הלחן לפרק שמושר מספר פעמים ("בכל האזור איש לא ידע את סודו"), חלקו הראשון של פרק זה עולה בליריות ודרמטיות, כשהוא חורג מהסולם לסולם מי שברך, וחלקו השני יורד חזרה כשהוא חוזר לסולם המקורי. לאחר מכן ממשיך השיר, לקטע עדין במקצב קצבי מעט, שאף בו מופיעות חריגות מהסולם ("אמר רבא") המושר פעמיים. כעת עובר הלחן ממשקל 3/4 למשקל 4/4, לקטע עליז וקצבי בסולם סול מז'ור ("בשבת בבית התה"). כעת מופיע שוב קטע רצ'טטיבי דרמטי חדש, בסולם סול פריגיש- דו מינור הרמוני על הדרגה החמישית, ("יעקב יושב מושפל פנים"). כעת שוב חוזרים כל הקטעים למעט הפתיח- קטע המעבר פעמיים ("יעקב מתרומם ומכריז הוא עזוֹת"), הפרק מרכזי מספר פעמים ("בשעת בין הערביים"), הקטע הקצבי מעט ("הולך לאיטו"), הקטע העליז המז'ורי ("התזמורת מנגנת") ושוב הרצ'טטיב הדרמטי ("ובראש ההר") שמסיים את הלחן.
שיר זה זכה לפופולריות רבה, בשל הסיפור הדרמטי האמיתי שבו, השירה המשתפכת ומעוררת רגשות והלחן המורכב והלירי.
מתוך האלבום השני של עהרליך, "תורה".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
פריד חידש את השיר פעם נוספת ב-2020 בקליפ שצולם בקוסטה ריקה יחד עם מקהלת נרננה ואברומי ברקו.
עלה קטן - די בלעטעלע.
שיר מהיר, המבוסס על סיפור חסידי על הבעל שם טוב שרואה עלה על הארץ. הבעל שם טוב שואל את העלה למה אינו על העץ והוא אומר שהענף השיר אותו. כך הוא פונה לענף ושואל למה השיר את העלה והוא אומר שהעץ פקד עליו. הבעל שם טוב ממשיך כך אל העץ, הרוח, המלאך הממונה על הרוח ועד לקדוש ברוך הוא. הקדוש ברוך הוא עונה לו שעל הארץ הייתה תולעת שהתייסרה בחום, ולכן הורה למלאך להורות לרוח להורות לעץ להורות לענף להשיר את העלה מעל התולעת.
מתוך האלבום השישי של עהרליך, "אמונה".
השיר מופיע גם באלבומו של ירמיה דמן, "ערליכע ניגונים".
כל נדרי.
סיפור על רב חובל בצי הסובייטי המפקד על ספינה בים השחור על חופי אודסה. רב החובל שומע שירה שנוגעת ללבו, הוא מוריד סירה ושט לכיוון החוף משם הוא הולך לכיוון השירה אך השירה נעלמת. הוא פוגש יהודייה זקנה, ושואל אותה מה היא השירה שהוא שומע, והיא עונה לו שכנראה נשמה יהודית לו, כי הלילה הוא יום כיפור. רב החובל נזכר שהוא יהודי, וזהו ניגון כל נדרי ופונה לבית הכנסת וניגש להתפלל עם הציבור כשהוא מחליט לחזור ליהדותו לא לחזור לספינתו (מתוך השיר: "חיפשתי ניגון ומצאתי אוצר, את אמונתי האובדת").
לחן השיר הוא ניגון עממי רוסי.
מתוך האלבום השלישי של עהרליך, "תשובה".
תחיית המתים.
שיר על האמונה בתחיית המתים, במשקל ואלס. השיר פותח במילים אני מאמין, וכל קטע המתאר את ימות תחיית המתים מסתיים בקריאת:אמת!
מתוך האלבום ה-11 של עהרליך, "חבלי משיח 2".
אני מאמין.
שיר על שלושה עשר עיקרי אמונה. השיר מתחיל במנגינה איטית ועובר לניגון שמחה המודה על כך שאנו יהודים.
מתוך האלבום השישי של עהרליך, "אמונה".
לב של אם - מאמע'ס הארץ.