באותה שנה הוא הוציא את האלבום Morgans kleineste. את האלבום השני הוא הוציא בשנת 2016 והוא התברג למקום השני במצעד הפזמונים הנורווגי.
מורגן סוללה ממשך ליצור אך המוציא סינגלים שמצליחים בנוווגיה ומתברגים למקומות גבוהים במצעדים של המדינה.
בשנת 2020 הוא כתב שיר Seriøst שהגיע למקום ה-18 במצעד הפזמונים הנורווגי.
הוא היה שותף לכתיבת שיר "In my mind" עבור ג'ון לג'נד.
ס&quot;פ
פפאיה (פירושונים)
סלאבקו וארנש
הנרי ויליאם פיקרסגיל
הנרי ויליאם פיקרסגיל (באנגלית: Henry William Pickersgill; 3 בדצמבר 1782 - 21 באפריל 1875) היה צייר אנגלי שהתמתמחה בפורטרטים. הוא היה אקדמאי מלכותי במשך כמעט חמישים שנה, וצייר רבות מהדמויות הבולטות ביותר של זמנו.
ביוגרפיה.
יליד לונדון, פיקרסגיל אומץ בצעירותו על ידי מר הול, יצרן משי בספיטלפילדס, שמימן את לימודיו ולאחר מכן לקח אותו לעסק המשפחתי. כאשר מלחמה גרמה לתנאי מסחר קשים, בחר פיקרסגיל לפתח את כישרונו האמנותי לכדי קריירה, והיה תלמידו של אמן הנוף ג'ורג' ארנאלד בין השנים 1802–1805 לפני שנכנס לבתי הספר של האקדמיה המלכותית כסטודנט בנובמבר 1805.
נושאיו הראשונים היו מגוונים וכללו נופים ונושאים קלאסיים והיסטוריים, אך בסופו של דבר הוא הסתפק בציור דיוקנאות. התערוכה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית הייתה דיוקן של הפטרון שלו מר הול, ובמהלך חייו הוא הציג שם בסך הכל 384 ציורים. הוא נבחר לחברות באקדמיה בנובמבר 1822 וחברות מלאה בפברואר 1826.
פיקרסגיל היה אחד מציירי הדיוקנאות הבולטים של ימיו. רוברט פיל, ויליאם וורדסוורת', ג'ורג' סטפנסון, אליזבת בארט בראונינג, לורד נלסון, הדוכס מוולינגטון ופאראדיי היו בין האנשים הבולטים הרבים שישבו עבורו. הוא צייר את הסופר ג'יימס סילק בקינגהאם ואשתו אליזבת' בתלבושת ערבית ב-1816, המשקף את מסעותיו של בקינגהאם עצמו במזרח וכן את אופנת הלבוש של המזרח.
בגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון יש יותר מ-50 דיוקנאות שלו באוסף, כולל 16 ציורי שמן ו-35 תחריטים אחרים יחד עם מספר קטן של דיוקנאות של פיקרסגיל עצמו שצוירו על ידי אחרים.
בין השנים 1856–1864 היה ספרן של האקדמיה המלכותית.
הוא פרש מהמוסד בדצמבר 1872, ומת בביתו בכיכר בלנדפורד, לונדון בגיל 93.
אחיו של פיקרסגיל ריצ'רד, בנו הנרי הול ואחיינו פרדריק ריצ'רד היו גם ציירים. אשתו ז'נט פרסמה ב-1827 כרך שירה בשם "סיפורי ההרמון". לאחר מותה בשנת 1885, הפכה גברת פיקרסגיל לאדם הראשון שנשרף באופן חוקי בממלכה המאוחדת.
מירקו פיליפוביץ'
מירקו פיליפוביץ' (בקרואטית: Mirko Filipović; נולד ב-10 בספטמבר 1974) הוא קיקבוקסר ולוחם אמנויות לחימה משולבות עבר קרואטי הידועה בכינוי קרו קופ.
קרו קופ ידועה בעיקר בתקופתו באליפות ה-MMA פרייד. קרו קופ נלחם ב-UFC, K-1, RIZIN ובלאטור. הוא נחשב לאחד מלוחמי הקיקבוקס וה-MMA הטובים ביותר בכל הזמנים.
קרו קופ הוא אלוף הגרנד פרי העולמי K-1 לשנת 2012.
מגנוסן
קומארום
קומארום (בהונגרית: Komárom), באופן לא רשמי העיר נקראת דרום קומארום, עיר בהונגריה, שהיא מרכז תרבותי, תיירותי ומסחרי על הגדה הימנית (הדרומית) של הדנובה. בגדה הצפונית של הדנובה יושבת העיר הסלובקית קומארנו (לא זהה לעיר קומארנו באוקראינה). שתי הערים מחוברות על ידי גשר על הדנובה. במונחי אוכלוסייה, זו העיר הרביעית בגודלה במחוז קומארום-אסטרגום ומרכז נפת קומארום. העיר יושבת במיקום אסטרטגי. היא ממוקמת בקצה המזרחי של המישור ההונגרי הקטן, ומהווה צומת כבישים ומסילות ברזל חשובה. גשר ארז'בט מחבר כאמור את הקומארום ההונגרית עם קומארנו ונובה זמקי, השייכות לסלובקיה. העיר, שנמצאת במרחק שווה מבודפשט ומווינה, מחוברת על ידי הכביש המהיר M1 לכיוון דרום וקו הרכבת הראשי מספר 1 שחוצה את העיר מבודפשט לווינה.
הגדה הימנית של הדנובה הייתה מיושבת מאז התקופה הרומית, ואחת מעיירות הגבול הגדולות של האימפריה הרומית, בריגטיו, עמדה כאן. במהלך הכיבוש הטורקי (הונגריה העות'מאנית) התרוקה הגדה הימנית של הדנובה, וקומארום הפכה למבצר הגבול של "הונגריה המלכותית" (Királyi Magyarország). המצור הטורקי הלא מוצלח על העיר התרחש בשנת 1594, ולאחר מכן החלה הבנייה ההדרגתית של מערכת הביצורים של קומארום. המבצרים שנבנו כדי להגן על יישובי החוף מילאו אז תפקיד חשוב במהפכת 1848 בהונגריה (מכונה שם: מלחמת העצמאות של 1848–1849), במהלכה התנהלו שלושה קרבות בין חיילי מלוכת הבסבורג לבין צבא הונגריה. אבן דרך חשובה בהתפתחות היישוב היא בניית קו הרכבת בודפשט-וינה, שהסתיימה ב-1884.
בתקופת ממלכת הונגריה, שמו של היישוב היה במקור Új-Szőny, אשר אוחד רק ב-1896 עם קומארום על הגדה השמאלית של הדנובה (קומארנו הסלובקית של היום). האטרקציה העיקרית של קומארום היא מערכת הביצורים שמקיפה את העיר והנכללת ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. מבצר מונושטור, השייך למערכת הביצורים, ממלא תפקיד חשוב במיוחד בחיי התרבות של העיר. המרחצאות התרמיות במרכז העיר ופארק הפנאי על קו המים שנבנה בפאתי העיר מושכים מבקרים רבים מדי שנה.
אטימולוגיה.
אין עמדה מקובלת הניתנת להוכחה לגבי מקור השם קומארום. הסברים, לעומת זאת, יש יותר. לפי הגרסה הידועה ביותר, השם בא מהמילה הסלובקית קומאר (פירושו יתוש) וקומארום היא "טירת יתושים". הסבר אחר אומר שהשם הלטיני Camarum מגיע מהמילה הלטינית aurum (זהב). הסבר נוסף הוא שהשם התפתח אולי מהשם הלטיני של עם הקומנים (cumanus) והסבר זה מבוסס על אנונימוס. חלק מהתיאוריות קושרות את מקורו לשם של אנשי קבאר שהצטרפו להונגרים. כמו כן הוצע גם ששמה של העיר הוא ממקור גרמני, מה-Komm morgen, (תבואו מחר) שצעקו הנצורים בעיר לחיילים שצרו על העיר (כי לא תכנסו היום).
היסטוריה.
העת העתיקה.
שבטים קלטים התיישבו בהונגריה בסביבות שנת 300 לפני הספירה. בהתבסס על ממצאים ארכאולוגיים, הם יצרו את בתי המגורים הראשונים באזור. במאה ה-1, בריגטיו, המחנה הצבאי, הנמל והעיר האזרחית החשובה ביותר במחוז פאנוניה, שכן באותו מקום. כבר בתקופת הרומאים, הייתה אפשרות חצייה נוחה של הדנובה בשל דרכי המים בנהר ודרכי התחבורה היבשתיות הסמוכות היה למקום תפקיד מסחרי ואסטרטגי יוצא דופן. בנוסף, היישוב היה גם חלק מהלימס שהקיפו את האימפריה הרומית. המשמעות של העיר כמבצר בריגטיו מוצגת על ידי העובדה שהלגיון הראשון אדיוטריקס הוצב במקום על בסיס קבוע. העיר התהדרה גם במתחם ספא משלה ובאמפיתיאטרון.
ימי הביניים.
לאחר התיישבות המדיארים במרכז אירופה, האזור סביב קומארום הפך לבעלותו של ראש השבט קטל. צאצאיו בנו את המבצר הראשון, טירת עפר באזור שבין הדנובה לבין הואה. שמה הנוכחי של העיר גם הוא מתקופה זו, אם כי מקורה אינו ברור. במאה ה-11 הוקם Rév Komárom, יישוב זעיר שתושביו ביצעו את המשימות סביב המעבורת. הם דאגו למעבר על הדנובה מגדה לגדה, לטירת קומארום והיו אחראים למעבר הבטוח. העיירה מימי הביניים הפכה למרכז מחוז קומארום, שהוקם באותה תקופה. בשל השוק העמוס שלו והנמל בלה הרביעי, מלך הונגריה העניק ליישוב מעמד וזכויות של עיר ב-1 באפריל 1265. במאה ה-15, טירת קומארום הייתה מקום נופש מלכותי פופולרי, בעיקר לנוחות ולבילוי של מתיאש הראשון, מלך הונגריה ואשתו ביאטריקס.
המאה ה-20.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, כבש הצבא הצ'כוסלובקי את חלקה הצפוני של העיר. ב-30 באפריל עשו כוחות הונגריה ניסיון לא מוצלח לכבוש מחדש את החלק בעיר שנקרע ממנה. חוזה טריאנון קיבע את המצב שנוצר: הגדה השמאלית של הדנובה, החלק הצפוני של קומרום הפך לחלק מהרפובליקה הצ'כוסלובקית תחת השם קומארנו, והחלק הדרומי בשם קומארום הפך למקום מושבו של מחוז קומארום הקטוע, זאת עד 1923. תחת הנהגתו של גאשפאר אלאפי, יועץ ממשלתי ראשי וראש העיר החל פיתוח עירוני מואץ ב-1928 בעזרת הלוואת מדינה. ההחלטה הראשונה של וינה משנת 1938 (2 בנובמבר) סיפחה את כל דרום סלובקיה בחזרה להונגריה, כך ששני הקומארום הפכו שוב לעיר אחת ולמושב המחוז. במהלך מלחמת העולם השנייה, קומארום נפגעה מכמה הפצצות, בעיקר כדי להרוס את חברת הנפט ואת מסילת הברזל והגשרים. ההפצצה הראשונה התרחשה בשני ביולי 1944. מאוקטובר 1944 פגעה בעיר סדרת הפצצות, בין היתר, ב-7 באוקטובר, תחנת הרכבת וסביבתה, ב-14 באוקטובר, גשר הרכבת היה היעד. באביב 1945 הכתה הפצצה נוספת בעיר. בתקופת הכיבוש הגרמני גורשו מהעיר כ-2,000 יהודים רבים נהרגו. ראש עיריית קומארום, גאשפאר אלאפי, שהתנגד לגירוש היהודים נחטף על ידי אנשי מפלגת צלב החץ, גורש ומת גם הוא במחנה הריכוז דכאו.
קהילה יהודית.
קומארום שוכנת באזור חקלאי, על מפגש הנהר דנובה עם הנהר וה-Vah בסלוסקית, Vág בהונגרית), ועל צומת מסילות רכבת. העיר היא מרכז לשייט ולמסחר ובה תעשייה ומספנות. ב-1265 זכתה קומארום בזכויות יתר של עיר-מבצר אוטונומית בממלכת הונגריה. ב-1919, בעקבות חוזה טריאנון, סופחה העיר שמצפון לדנובה לרפובליקה הצ'כוסלובקית כאצור ונקראה קומארנו. ב-1938 כבשו ההונגרים את קומארנו וב-1945 חולקה העיר שנית בין הונגריה לבין צ'כוסלובקיה.