על אף שבקטריופאג'ים תוארו לראשונה ב-1927, רק ב-1959 התגלה ה-DNA הבודד. למרות גילוי זה, עד לאחרונה, היה נהוג לחשוב כי רוב נגיפי ה-DNA שייכים לסוג הדו-גדילי. מחקרים עדכניים הצביעו על כך שייתכן שהנחה זו אינה נכונה, ואף כי סלילי DNA חד-גדיליים קיימים ברוב הנגיפים שנמצאו במי ים, מים מתוקים, משקעים, אדמה ועוד.
רבים מהנגיפים ה"סביבתיים" הללו, שייכים למשפחה "מיקרובירד". בכל אופן, הרוב המוחלט עדיין לא סווג לקבוצות קטנות יותר. כיוון שרוב הנגיפים הללו אינם קשורים (או קשורים חלקית) לנגיפים מוכרים נוספים - סווג חדש ייווצר עבורם.
סיווג.
הוצעה בעבר חלוקה של סלילי ה-DNA החד-גדילי ל-4 סוגים. חלוקה זו משקפת את היחסים הפילוגנטים שלהם. גנים מסוג 1 מאופיינים בגן DNA קטן ועגול. סוג 2 מאופיינים במאפיינים ייחודיים של 2 מסגרות קריאה נבדלות. גנים מסוג 3 כוללים 2 מסגרות קריאה עיקריות באותו הכיוון. לגנים מסוג 4 יש את הגנום הגדול ביותר - כמעט 4 קילו-בסיסים, עם יותר מ-8 מסגרות קריאה. סוג זה של גנום נמצא ב"אינוביריד" וב"מיקרוביראד".
מגוון המארחים.
למשפחות "בידנבירד" ו"פרבובירד" יש גנים ליניארים בעוד שלמשפחות האחרות של גנים עגולים. למשפחת ה"בידנביראד" יש גן בעל 2 חלקים והוא תוקף את חסרי החוליות. ה"אינובירד" וה"מיקרוביראד" הם נגיפים מזהמים.
נגיפי DNA לוויניים.
נגיפים קטנים עם RNA או DNA בתור החומר הגנטי שלהם הדורש מנגיף נוסף להשתכפל. קיימים שני סוגי נגיפי DNA לוויניים: "אלפא" ו"בטא". נגיפי הלווין אינם מסווגים לקבוצות קטנות יותר.
יחסים פילוגנטים.
הקדמה.
יחסים פילוגנטים בין המשפחות הללו קשים להגדרה. הגנום משתנה באופן משמעותי בסדר ובארגון. רוב המחקרים שניסו להוכיח את מערכות היחסים הללו מבוססים על חלבוני DNA או על מאפייני מבנה נפוצים. באופן כללי, רוב מערכות היחסים המוצעות הן ניסיוניות.
נגיפי DNA דו-גדילי.
נגיף ההרפס ו-caudoviruses
בעוד שקשה לקבוע את היחס הפילוגנטי בין מגוון קבוצות הנגיפים, במספר מאפיינים נראה כי נגיף ההרפס וcaudoviruses קשורים זה לזה.
בעוד ש-3 המשפחות הקשורות להרפס הוויראלי קשורות זה לזה באופן ברור (במובנים מורפולוגיים), הוכח כי קשה לקבוע את השוני ביניהן בעקבות העדר שימור גנים. במאפיינים מורפולוגיים נראה כי הם קשורים לבאקטריופאג'ים - במיוחד ל-Caudoviruses.
המועצה לשלום ובטחון
המועצה לשלום וביטחון
פולו במשחקים האולימפיים
פולו היה ענף במשחקים האולימפיים בחמש אולימפיאדות בין אולימפיאדת פריז (1900) לאולימפיאדת ברלין (1936). בתחרויות השתתפו נבחרות של גברים בלבד.
היסטוריה.
באולימפיאדת פריז (1900) השתתפו חמש קבוצות, אך רק אחת מהן הייתה נבחרת לאומית, נבחרת מקסיקו. יתר הקבוצות היו מועדוני פולו, שבשניים מהם שיחקו שחקנים אמריקאים ובריטים, באחד שחקנים בריטים וצרפתים ובמועדון נוסף שחקנים בריטים בלבד. הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט. שתיים מהקבוצות החלו בשלב רבע הגמר, ושלוש הנותרות בשלב חצי הגמר. במשחק הגמר גבר מועדון פוקסהאנטרס הרלינגהאם הבריטי-אמריקני על מועדון BLO, אף הוא בריטי-אמריקני, בתוצאה 1-3. הקבוצות שהפסידו בחצי הגמר, נבחרת מקסיקו והמועדון הצרפתי-בריטי בגאטל פולו קלאב דה פריז, זכו במדליות ארד.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא נערך טורניר פולו, והמשחק חזר לתוכנית האולימפית באולימפיאדת לונדון (1908). רק שלוש קבוצות נרשמו לטורניר - שני מועדונים בריטים, וכן נבחרת אירלנד, שהייתה עדיין באותה העת חלק מבריטניה. הטורניר כלל שני משחקים בלבד - במשחק הראשון התמודדו מועדוני רוהמפטון והרלינגהאם, ולאחר שרוהמפטון ניצח, הוא המשיך למשחק נוסף מול נבחרת אירלנד. לאחר שניצח גם במשחק זה, זכו שחקני המועדון במדליית זהב, ושחקני שני המועדונים האחרים זכו במדליות כסף.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שוב לא נערך טורניר פולו, ורק באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נכלל מחדש במשחקים. הפעם השתתפו רק נבחרות לאומיות, ארבע במספר, שהתחרו בשיטת נוקאאוט שהחלה בשלב חצי הגמר. נבחרת בריטניה ניצחה בגמר 11-13 את נבחרת ספרד, והייתה לנבחרת הלאומית הראשונה שזוכה בתואר האולימפי. במשחק על המקום השלישי גברה נבחרת ארצות הברית 3-11 על נבחרת בלגיה, וזכתה במדליית הארד.
באולימפיאדת פריז (1924) התחרו 5 נבחרות בבית אחד, ושיחקו כולן זו מול זו. נבחרת ארגנטינה ניצחה בכל משחקיה וזכתה במדליית הזהב.
לאחר היעדרות של 12 שנים, הושב הפולו למשחקים בפעם האחרונה באולימפיאדת ברלין (1936). גם בטורניר זה השתתפו 5 נבחרות, שסווגו ל"נבחרות חזקות" (ארגנטינה, בריטניה ומקסיקו) ו"נבחרות חלשות" (גרמניה והונגריה). הנבחרות החזקות שיחקו אחת מול השנייה, ובעקבות משחקים אלה זכתה נבחרת ארגנטינה במדליית הזהב, ונבחרת בריטניה במדליית הכסף. נבחרת מקסיקו, שהפסידה בשני משחקים אלה, המשיכה למשחק על מדליית הארד מול המנצחת בטורניר "הנבחרות החלשות", הונגריה, וניצחה בו.
עוצמה מודיעין
עוצמה מודיעין הוא מועדון כדורסל ישראלי מהעיר מודיעין, שנוסד בשנת 1997. הקבוצה הבוגרת צפויה לשחק החל מעונת 2020/21 בליגה הארצית. צבעי הקבוצה הם שחור ולבן.
הקבוצה עורכת את משחקיה הביתיים באולם החשמונאים בעיר מודיעין (בסמוך לבית הספר עירוני א'). מאמן הקבוצה הוא אשר חגי.
היסטוריה.
המועדון נוסד ב-1997 על ידי טל ודהאוזן ושמעון סלל רוה רודריגז.
בעונת 2014/15 הודיעו על צירופו של לביא חלפי, לסגל המועדון. חלפי, המשמש גם כמנהל המקצועי של בית הספר העירוני לכדורסל, הוא מאמן כדורסל מוסמך, שעד לאחרונה עבד כמורה, מחנך וסגן מנהל בית ספר. חלפי נכנס לתפקיד שעד עתה טרם אויש במועדון, וישמש כרכז חברתי של עוצמה מודיעין.
בעונת 2014/15 יצא לדרך חידוש נוסף במועדון, הקמה של אקדמיה לכדורסל, מתוכה יבחרו שחקני "סגל הזהב".כאשר מתוך קבוצות נערים ב', נערים א' ונוער, מכיתות ט' עד י"ב, יבחרו עד כ-20 שחקנים ל"סגל הזהב" של המועדון, ויעברו אימונים נפרדים עם מאמנים שונים מהשורה הראשונה ובראשם רותם ארליך. האקדמיה כוללת פעילויות העשרה, לדוגמה: שני אימוני אתלטיקה שבועיים. בעונת 2016/17 עלתה הקבוצה לליגה א'.
בעונת 2016/17 עלתה הקבוצה הבוגרת לליגה א'.
בסיום עונת 2019/20 עם החלטת איגוד הכדורסל על סיומם המוקדם של כלל הליגות והעפלת הראשונה בכל ליגה, עלתה הקבוצה לראשונה לליגה הארצית כאשר במאזנה 13 ניצחונות ו-3 הפסדים ועם הפרש של 7+ במאזן הפנימי אל מול השנייה בטבלה הפועל גזר/נען.
קבוצות נוספות במועדון.
למועדון 26 קבוצות ליגה, מתוכן 6 קבוצות נשים. כיותר מ-300 שחקנים ושחקניות משחקים ומשחקות במועדון. במועדון עוצמה מודיעין יש שלוש קבוצות קט-סל ב' (כיתות ה'), קבוצה של קט-סל בנות ושלוש קבוצות קט-סל א' (כיתות ו'). בנוסף יש שלוש קבוצות ילדים ב' (כיתות ז') ושלוש קבוצות ילדים א' (כיתות ח') אחת בלאומית ושתיים במחוזית. במועדון שתי קבוצות ילדות בין הכיתות ז'-ח' אשר אחת מהן משחקת במקביל גם בליגת נערות ב'. במועדון יש שתי קבוצות נערים ב' (כיתות ט') בלאומית, וקבוצה אחת של נערים א' (כיתה י') המשחקת בליגה הלאומית גם כן. במועדון 2 קבוצות נוער (כיתות יא'-יב') אחת משחקת במחוזית והשנייה משחקת בליגה הלאומית. במועדון 2 קבוצות נשים, אחת בליגה א' והשנייה בליגה הארצית.
בית ספר לכדורסל.
למועדון יש בית ספר לכדורסל מגיל הגן ועד לכיתות י'. המנהל המקצועי של בית הספר לכדורסל הוא לביא חלפי.
גן סיני
גן סיני (במנדרינית תקנית: 中國園林, בפין-יין: Zhōngguó yuánlín) הוא סגנון עיצוב גן נופי, שהתפתח בסין במהלך מעל לשלושת אלפי שנים. המונח מתייחס הן לגנים הנרחבים של הקיסרים הסיניים ובני משפחתם, שהוקמו להנאה ובמטרה להרשים, והן לגנים האינטימיים יותר שהוקמו על ידי מלומדים, משוררים, פקידי ממשל לשעבר, חיילים וסוחרים, שהוקמו לשם מפלט מהעולם החיצוני ושקיעה בשרעפים. הגנים יוצרים נוף אידיאלי מיניאטורי, שנועד לבטא את ההרמוניה שאמורה להתקיים בין האדם לטבע.
גן סיני טיפוסי מוקף חומה וכולל בריכת מים אחת או יותר, מסלעות, עצים ופרחים, ומגוון היכלות וביתנים בתוך הגן המקושרים על ידי שבילים מתפתלים ומסדרונות מקורים הבנויים בזיגזג. במעבר ממבנה למבנה צופים המבקרים בסדרות של תפאורות שנבנו בקפידה, המתגלות בהדרגה כמו במגילה נפרשת של ציורי נוף.
היסטוריה.
התחלות.
התיעוד הראשון על גנים סיניים מספר על גנים שנשתלו בעמק הנהר הצהוב, בתקופת שושלת שאנג (1046-1600 לפנה"ס). גנים אלו היו פארקים גדולים מגודרים ששימשו מלכים ואצילים לשם ציד, או שגידלו בהם פירות וירקות.
כתובות מוקדמות מתקופה זו החקוקות על שריונות צבים השתמשו בשלושה סימני כתב סיני על מנת לתאר גן: "יוּאוּ", "פּוּ", ו"יְוֵּ'אן". "יוּאוּ" היה גן מלכותי שבו נשמרו עופות ובעלי חיים אחרים, בעוד ש"פּוּ" היה גן עבור צמחים. בתקופת שושלת צ'ין (206-221 לפנה"ס) הפך התו 園 (יְוֵּ'אן) לתו המייצג את כל סוגי הגנים. התו הוא ציור קטן של גן. הוא מוקף בריבוע היכול לייצג חומה, ובו סמלים היכולים לייצג את התוכנית של המבנה: ריבוע קטן שיכול לייצג בריכה, והסמל עבור מטע או עץ רימון מצוי.
גן מלכותי ידוע משלהי תקופת שושלת שאנג היה "טרסה, בריכה ופארק" של הנשמה (灵台, 灵沼, 灵囿 בפין-יין: "Língtái, língzhǎo, língyòu") שנבנה על ידי וֶנְוָאנְג (周文王, בפין-יין: "Zhōu Wén Wáng" מילולית "המלך ון של ג'ואו"; 1052-1156 לפנה"ס), אביו של מייסד שושלת ג'ואו, מערבית לעיר הבירה יין. הפארק מתואר בשיר לִינְגְטָאי מתוך"שְׁה גִ'ינְג" ("הקלאסיקה של השירים") באופן זה: