"פילוסופיה ביקורתית" משמשת גם כשם אחר לפילוסופיה של קאנט עצמה. באופן ספציפי לתקופת הגותו השנייה של קאנט, שהחלה, כפי שתיאר זאת בעצמו, מרגע שהתעורר מ"תרדמתו הדוגמטית" ("רמזו של דוד יום הוא שעוררני ... מהתרדמת הדוגמטית, ונתן כיוון חדש לגמרי למחקרי בשדה הפילוסופיה") כאשר זנח את הפילוסופיה הדומיננטית דאז, של כריסטיאן וולף (ממשיך דרכו של לייבניץ). קאנט אמר כי החקירה הנכונה של הפילוסופיה איננה נוגעת למה שיש במציאות החיצונית לנו, אלא דווקא אודות אופייה ויסודותיה של ההתנסות עצמה. ראשית, עלינו לשפוט כיצד התבונה האנושית פועלת, ובאילו גבולות, כדי שנוכל ליישם אותה נכון בחוויה חושית, ולקבוע האם ניתן בכלל להחיל אותה על אובייקטים מטאפיזיים. קאנט רואה בביקרות תפקיד כפול, שלילי וחיובי, גם כמגבילה וגם כמאפשרת מה שלא היה מתאפשר בלעדיה. לשם כך הוא מדמה את הביקורת ל"בית משפט".
המקורות העיקריים לפילוסופיה הביקורתית הם "שלוש הביקורות" של קאנט, שפורסמו בין השנים 1781 ל-1790: "ביקורת התבונה הטהורה" (ביקורת המטאפיזיקה); "ביקורת התבונה המעשית" (ביקורת המוסר); ו"ביקורת כוח השיפוט "(ביקורת האסתטיקה). ביטוי מפורסם נוסף לפילוסופיה הביקורתית של קאנט מצוי במאמרו הקאנוני, "", בו הגדיר קאנט את הנאורות כשחרור האדם מכבליו, באומרו "העז לדעת" ו"אזור אומץ להשתמש בשכלך שלך", כלומר, ביקורת עצמית אוטונומית לעומת היסמכות על מקור הטרונומי.
אוקראינה באירוויזיון 2021
אוקראינה השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Shum", שבוצע על ידי הלהקה האוקראינית גו איי.
לפני האירוויזיון.
ב-22 בפברואר 2020, גו איי ניצחו בקדם האוקראיני לאירוויזיון 2020, ונבחרו לייצג את ארצם באירוויזיון עם השיר "Solovey". ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי אירוויזיון 2020 יבוטל עקב מגפת הקורונה. באותו היום, רשות השידור האוקראינית הכריזה כי גו איי ייצגו את אוקראינה באירוויזיון 2021. רשות השידור ערכה קדם פרטי בן שלושה שירים, "Shum", "Tserkovka" ו-"Rano". הקדם נערך ב-1 בפברואר 2021, ובו חבר השופטים הכריז על "Shum" כשיר הזוכה.
באירוויזיון.
ב-18 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השני עם 267 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום החמישי עם 364 נקודות.
Mon ami Pierrot
Mon ami Pierrot (בעברית: חברי פיירו) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הצרפתי ז'אק פילס. השיר ייצג את מונקו באירוויזיון 1959. השיר נכתב על ידי ריימונד ברוורד והולחן על ידי פלורנס ורן.
רקע.
בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומד פילס אשר שר על הקריירה של חברו, פיירו.
באירוויזיון.
ב-11 במרץ 1959, השיר בוצע על ידי פילס באירוויזיון. השיר הושר רביעי בסדר ההופעות, לפני הולנד ואחרי איטליה. השיר זכה במקום ה-11 והאחרון עם נקודה אחת מאוסטריה.
ניקול ריו
ניקול ריו (בצרפתית: Nicole Rieu; נולדה ב-16 במאי 1949) היא זמרת צרפתייה.
ביוגרפיה.
ריו נולדה בשומון, היא החלה לעסוק בשירה בשנות ה-60, ב-1969 הוחתמה לראשונה עם חברת תקליטים, ב-1973 יצא אלבומה הראשון.
ב-1975 נבחרה באופן פנימי על ידי TF1 לייצג את צרפת באירוויזיון, עם השיר "Et bonjour à toi l'artiste" הייתה במקום הרביעי בתחרות.
היא ערכה קונצרטים ברחבי אירופה וב-1976 נסעה להופיע בקוויבק.
היא הקליטה גרסה בצרפתית לשיר של דיאנה רוס "Theme from Mahogany", בנוסף היא ביצעה דואטים עם מספר מוזיקאים וביניהם מישל פוגאן .
בשנות השמונים היא עזבה תקופה את הקריירה על מנת להתמקד בחיי משפחתה.
רו פארה
הנריקה מריה פארה (בהולנדית: Ru Paré נולדה בדרוטן, 14 ביולי 1896 - האג, 25 בפברואר 1972) הייתה אמנית, חברת המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה וחסידת אומות עולם הולנדית. בזמן הכיבוש הנאצי בהולנד סיפקה פארה מחסה וטיפלה ב -52 ילדים יהודים, ששרדו כולם את מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
הנריקה מריה פארה הייתה הצעירה משלושה ילדים. אביה ניקולאס פארה היה בעל מגרש ללבנים. בדרך כלל קראו לה בכינוי "זוס" (אחות).
לפארה היה כישרון לציור מגיל צעיר, וכשעברה להאג בשנת 1919, הונחתה על ידי הצייר אלברט רואלופס. שנה לאחר מכן הכירה את הזמרת דו ורסטייך עמה היו לה קשרים. היא השתתפה גם בשיעורי הציור באקדמיה המלכותית לאמנות מבלי להירשם, שהנחה האמן יאן טורופ. משנת 1930 ואילך היא חתמה על יצירותיה בשם רו פארה. פארה הציגה את יצירותיה באמסטרדם ובהאג. היא הפכה במהרה לדמות ידועה בחוגים האמנותיים של האג, והפכה לחברה באגודת האמנים וחובבי האמנות "האגסה קונסטקרינג ". יצירתה של פארה הוצגה בתערוכה של תמונות למכירה בשנת 1939 "אמנות בת ימינו" שנערכה ברייקסמוזיאום באמסטרדם.
מלחמת העולם השנייה.
ב־20 ביוני 1942 שלחה אגודת האמנים "האגסה קונסטקריג" בקשה להירשם לארגון נאצי אליו אמנים נדרשו להשתייך. בעקבות הבקשה ביטלה פארה מיד את חברותה.
היא התיידדה עם ניקו ואן דר וין שהיה בקשר עם ועד הילדים באוטרכט. פארה התחילה למצוא מקלט לשני ילדיו של פ.ה לנקהוט, דפס מהאג. בסופו של דבר היא הצליחה למצוא מחסה ל -52 ילדים יהודים. היא השתמשה בחברים ומכרים כדי למצוא מקומות מסתור בטוחים. לעיתים היא נאלצה לנסוע עד העיר בורנברחום בצפון הולנד כדי למצוא מקום מסתור לילד.
היא יצרה תחתית מוסתרת בתיק הציור שלה, והייתה מעבירה בה הלוך ושוב עם אוכל, מתנות, כסף ותעודות מזויפות. פארה הייתה במגעים עם המחתרת ההולנדית, אך בעיקר פעלה באופן עצמאי. כל 52 הילדים שהכירו אותה כטנטה זוס (הדודה זוס) שרדו את מלחמת העולם השנייה.
אחרי המלחמה.
לאחר המלחמה פארה עברה לבית הוריה יחד עם דו ורסטייך והחלה לצייר שוב. היא דאגה שמטפלים בכל הילדים. תשעה ילדים שהתייתמו אומצו על ידי משפחת לוין שהיגרה לישראל. פארה שמרה על קשר עם רוב הילדים. היא נמנעה מפרסום, ולעיתים נדירות דיברה על העבר במכתבים לילדים. בשנת 1968 העניק יד ושם לרו פארה, אות חסידת אומות העולם בהמלצת משפחת לוין.
כבוד והנצחה.
בשנת 1988 עירית האג קראה רחוב על שמה Ru Paréstraat.
באמסטרדם נקרא על שמה, בית ספר ומרכז קהילתי.
בשנת 2020, האג נקרא בית ספר על שם רו פארה. שינוי השם בא בעקבות בקשתה של הפוליטיקאית האנקה גלדרבלום, שבילדותה הועברה מהאג לארדה על ידי רו פארה.
2020 באלג'יריה
אירועים בשנת 2020 באלג'יריה.
אירועים.
מתמשך – מגפת הקורונה באלג'יריה
גלעד אפרת
גלעד אפרת (נולד ב-1969) הוא צייר ישראלי ופרופסור בבית הספר לאמנות רב-תחומית בשנקר.
ביוגרפיה.
גלעד אפרת נולד בבאר שבע. ב-1995 סיים את התואר הראשון באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים. ב-1997 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה הקיבוץ בתל אביב ומאז השתתף במספר רב של תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות במוזיאונים וגלריות ברחבי העולם. ב-2003 סיים את התואר השני המשותף לאוניברסיטה העברית בירושלים ולאקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, וב-2004 נבחר ל "Core", תוכנית שהייה הכוללת מלגת חיים ועבודה לשנתיים במסגרת המוזיאון לאמנויות יפות (MFAH) בעיר יוסטון, טקסס.
החל מ-2008 משמש גלעד כמרצה בכיר בבית הספר לאמנות רב-תחומית במכללת שנקר ברמת גן, וב-2018 קיבל תואר פרופסור על ידי המועצה להשכלה גבוהה. בעבר לימד באוניברסיטת רייס בעיר יוסטון, טקסס, ובמחלקה לאמנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב.
יצירתו.
עבודותיו של אפרת עוסקות בעיקר בשאלות של שפת הציור ובייצוג נוף כמרחב גאופוליטי שהזהות והתודעה מכוננות באמצעותו. שיטת הציור שפיתח מבוססת על כיסוי הבד בשכבות צבע וחשיפת הדימוי באמצעות מחיקת הצבע. ההסתרה והגילוי מייצרים אצלו שפה דיאלקטית שבודקת את יחסי הציור והצילום, פני השטח ורבדיו העמוקים, המפורק והמורכב.
יצירותיו עוברות לסירוגין בין "הפיגורטיבי" ל"מופשט" בין נופים לדיוקנאות, ומציגות תפיסות ציוריות על תולדות הזמן והזיכרון: בין אתרים ארכאולוגיים לחורבות ערים אירופאיות, מהמרחבים הצחיחים של עיר הולדתו באר שבע אל מדבריות המאדים ובקעות הירח, מדיוקן עצמי אל דיוקנאותיהם של קופים. כך הופך הבד שלו לתל שכבות של עדויות ומחיקות, גלעד לביוגרפיה אישית ולהיסטוריות מקומיות.
מתחילת דרכו האמנותית, בשנות ה-90, עסק גלעד אפרת במורכבותו ההיסטורית והפוליטית של הנוף כשהוא מפתח דרך ציור ייחודית לו. באמצעות שיטת עבודה המבוססת על ניגוב שכבות צבע – הוא בוחן באורח עקבי מערכות של יחסים הדדיים בין ציור וצילום, תמונת נוף ותמונת עולם ומתמקד בשאלות של תודעה – אוניברסלית וגם מקומית מאוד.
בתקופת לימודיו של אפרת התקיים דיון תמידי סביב השאלה מהו אמן ישראלי. העיסוק בשאלה זו הוביל את אפרת בציורים הראשונים לצייר אתרים ארכאולוגים ישראליים מתוך הרצון לייצג את המקום של האמן והזהות והיחס למקום.
אתרי הארכאולוגיה אותם צייר אפרת בתחילת דרכו, על פי תצלומי אוויר שלהם, נעשו בטכניקה ייחודית של גריעה וחשיפה, דבר המזכיר את תהליך פיתוח הצילומים בחדרי חושך. עבודת הגריעה הזו, והשימוש בגריד, מייצר גילוי של הדימוי מתוך החושך וחשיפתו לאור, עבודה שהיא כמעט חפירה ארכאולוגית וחשיפת ממצאים. בעבודתו מתייחס אפרת למיתוס בדבר ישות כנענית/יהודית שחייתה בארץ ישראל לפני 3000–6000 שנה, בשימוש בארכאולוגיה כאקט של סימון טריטוריה ובניית שייכות והגדרת זהות, כמו גם המקום שניתן למיתוס זה והשימוש בו בבניית האתוס של מדינת ישראל מתוך המגמה לחבר את הישראלי החדש למקום.