בדצמבר 1936 העיד בפני ועדת פיל בראש נציגות אגודת ישראל וועד העיר האשכנזי, יחד עם משה בלוי, יצחק ברויאר וזאב שיין. הרב דושינסקי דיבר על הקשר בין עם ישראל לארץ ישראל וציפייתו הארוכה לגאולה וציין: "כל חלקי עם ישראל ראו עצמם כבני ארץ ישראל וציפו לגאולה למען יוכלו לחזור אליה, והצהרת בלפור באה לאפשר להם זאת". עם זאת אמר: "אנו מצווים לא לכבוש אותה בכח ולא להשתלט על אחרים". בשם "עם התורה" ביקש הרב דושינסקי שלא תוטל שום מגבלה על העלייה ורכישת קרקעות בארץ ישראל.
באלול ה'תרצ"ז (1937), השתתף בכנסייה הגדולה השלישית שהתקיימה במרינבד שבצ'כוסלובקיה, ונמנה כחבר במועצת גדולי התורה.
התנגד לשותפות עם הוועד הלאומי וכנסת ישראל, וקרא ליציאה מאורגנת מגופים אלו. כן התנגד למגבית כופר הישוב, ולרכישת בשר ממערכת השחיטה שתחת הרבנות הראשית.
בשלהי 1942, התנגד להשתתפות באירוע צום ותפילה בבית הכנסת החורבה, שאורגן על ידי האדמו"ר מגור בשיתוף עם כנסת ישראל והרבנות הראשית, על רקע הידיעות שהתפרסמו על השואה, וזאת מתוך התנגדות לשיתוף פעולה עם גופים ציוניים וחילונים. תחת זאת הכריז על עצרת צום ותפילה נפרדת. התנגדות זו יוחסה להשפעתם של אנשי קבוצת נטורי קרתא, והיא, ומקרים נוספים, וויכוחים בין אנשי היישוב הישן לעולים מחו"ל, הובילה למשבר פנימי מתגלגל בתוך אגודת ישראל. בסופו של דבר, בשנת ה'תש"ד (1944) נפרדו דרכיהן של אגודת ישראל והעדה החרדית, בתוכה התחזקה השפעת נטורי קרתא. בעקבות הפירוד ירדה השפעתו של הרב דושינסקי והצטמצמה לעדה החרדית. הוא הביע הסתייגות מחיבורן של קינות חדשות על חורבן יהדות אירופה, ועל חוסר הפעולה מצד החברה החרדית בעשייתה בארץ ישראל: "הרבה נקודות היישוב וכמה מבצרים חזקים נפלו בידי מפירי קודש, וכמה ילדי ישראל נאבדו ליהדות על ידי שהבניין נעשה על ידי אנשים שנתרחקו ממסורת ישראל".
ב־1946, בזמן פעילות ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, שלחה הוועדה המדינית של העדה החרדית תזכיר לוועדה, והרב דושינסקי צירף מכתב נוסף מטעמו.
ב־1948 חתם על הסכם שנערך בין הרבנים הראשיים, הרב יצחק אייזיק הרצוג, והרב בן ציון חי עוזיאל, וראשי ישיבות בירושלים, לבין המפקד לשירות העם, לפיו בני הישיבות פטורים משירות צבאי, ונוכח קרבות מלחמת העצמאות יעברו חלקם אימונים קצרים בלבד וחלקם ישמרו כמה ימים בחודש, ובשאר הזמן ילמדו. את מי שהתנגדו להסכמות אלו מטעמים קנאיים האשים באהדה לציונות. לאחר מספר ימים הוציא, לבקשת שלטונות הצבא, גילוי דעת בו קרא לציבור להצטרף לעבודת הביצורים בימות החול, במהלך העבודות הגיעו לבקשו להתיר עבודות ביצורים אף בשבת מטעמי פיקוח נפש, אולם הוא סירב להצטרף להיתר שניתן על ידי הרב הרצוג בטענה כי אין מדובר בפיקוח נפש שהתעורר בשבת, אלא בדחיית עבודות שיכלו להיעשות בימות החול, וטען כי אם אין די נשק כנגד האויב, עבודת הביצורים היא "דבר מועט". עם זאת כשבאחת השבתות נצפו כוחות צבא ירדנים מתקרבים לכיוון ירושלים, פורסם בשם הרב דושינסקי, כי יש לצאת בשבת לחפור תעלות הגנה, אולם במהלך ההתארגנות הירדנים נסוגו וגיוס החירום בוטל.
הרב דושינסקי נפטר בערב סוכות ה'תש"ט, ונקבר בבית העלמין שערי צדק בירושלים.
זכרו מונצח ברחוב מעלות דושינסקי בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
יוסף צבי דושינסקיא
ישראל משה דושינסקיא
אמנת ואיטנגי
מנהלת ליגת העל הישראלית
פרדי שטיינהרדט
סיניסה מיכאילוביץ'
הרשות להגנה על עדים
הרשות להגנה על עדים בישראל היא יחידה במשרד לביטחון הפנים, שתפקידה להגן על עדים מאוימים ברמת סיכון גבוהה.
רקע.
בשנת 2002 מונה צוות הקמת תוכנית להגנת עדים בישראל, בהמלצת פרקליטת המדינה עדנה ארבל ומפכ"ל המשטרה שלמה אהרונישקי. בראש הצוות עמד משה לדור, והיו חברים בו נציגים מפרקליטות המדינה, משטרת ישראל, משרד המשפטים, המשרד לביטחון הפנים ומשרד האוצר. מטרות הצוות היו בחינת תופעת האיומים על עדים, והקושי שהיא גורמת בהתמודדות עם פשיעה. על הצוות היה לתכנן מערכת שתאפשר למנוע את התופעה.
בשנת 2004 הגיש הצוות את מסקנותיו, לפיהן יש להקים תוכנית להגנת עדים בישראל, לפרקליט המדינה ערן שנדר ולמפכ"ל המשטרה משה קראדי. בעקבות מסקנות הוועדה, מי שיזם ודחף להקמת הרשות היה השר אבי דיכטר. הממשלה יזמה בשנת 2008 הצעת חוק שנועדה להסדיר את הנושא. במקביל, הוחל בהקמת רשות להגנה על עדים, כיחידת סמך של המשרד לביטחון הפנים. לתפקיד מנהל הרשות מונה אריה ליבנה. בנובמבר 2008 אישרה הכנסת את החוק להגנה על עדים, המסדיר את פעילות הרשות ואת סמכויותיה.
תפקידי הרשות וסמכויותיה.
תפקידיה של הרשות הם הגנה על עדים המצויים בסכנה ברמה הגבוהה ביותר. הגנה זו יכולה לבוא לידי ביטוי הן בהיבטים של אבטחה והן בהיבטים של שיקום. מנהל הרשות הוא שמחליט האם לכלול עד בתוכנית הגנה, בהתבסס על הערכות המשטרה לגבי מידת הסכנה הנשקפת לעד, על חשיבות העדות והאינטרס הציבורי שבקיום ההליך הפלילי שהוא מעיד בו, ועל התאמתו לתוכנית מבחינת מצבו המשפחתי, הפסיכולוגי והחברתי. רשויות ציבוריות מחויבות בסיוע ובמתן כל מידע הדרוש לשם קבלת החלטה בעניין.
ככלל, אבטחת העדים היא באמצעות מאבטחים עובדי הרשות, ואולם הרשות מוסמכת במקרים חריגים להעסיק גם מאבטחים פרטיים, לאחר שתיבחן התאמתם, ולאחר שיעברו הכשרה מתאימה. לשם הגנה על העד, יש למאבטחים סמכויות דרישת הזדהות, חיפוש ותפיסת חפצים, עיכוב וסמכות מעצר מוגבלת. בנסיבות מסוימות רשאים המאבטחים להפעיל שימוש בכוח סביר. הרשות מוסמכת לפעול לשם שינוי זהותם של עדים, העתקת מקום מגוריהם (בתוך ישראל או מחוץ לה), סיוע במציאת עבודה או לימודים והשתלבות בקהילה שבה הם נקלטים. לגבי עדים מוגנים שהם אסירים או עצורים, מוסמכת הרשות להוציאם מבית הסוהר או מבית המעצר ולהחזיקם במשמורת במקום אחר.
יישום תוכנית הגנה במדינות זרות נעשה באמצעות הרשויות המקבילות בהן, ובמקביל, הרשות להגנה על עדים בישראל אחראית ליישום תוכניות של רשויות זרות להגנה על עדיהן בישראל. כל זאת, בכפוף לאמנות בינלאומיות או הסכמים פרטניים.
מאחר שלא ניתן לספק תוכניות הגנה לכל העדים המאוימים, הרשות אחראית רק לעדים ברמת הסיכון הגבוהה ביותר. עדים ברמת סיכון נמוכה יותר מאובטחים בידי המשטרה.
עם הקמתה עמד בראש הרשות אריה ליבנה, אך ביוני 2010 הוא הודיע על התפטרותו עקב חילוקי דעות עם השר לביטחון הפנים, יצחק אהרונוביץ'. לאחר התפטרותו של ליבנה, מונה צפריר ניר לממלא מקום במשך שנה וקיבל את העד הראשון לתוכנית. ועדת האיתור של המשרד לביטחון פנים המליצה על אבי בן-חמו כמחליף, והוא נכנס לתפקיד בשנת 2011. החל משנת 2018 ראש הרשות הוא תנ"צ בדימוס אבי נוימן.
דרום קוריאה במשחקים האולימפיים
נבחרת ישראל במוקדמות המונדיאל
נבחרת ישראל בכדורגל במוקדמות המונדיאל
!Riot ("התפרעות") הוא אלבום האולפן השני של להקת הרוק האמריקנית פאראמור, שיצא לאור בארצות הברית ב-12 ביוני 2007. האלבום הגיע לדירוג אלבום פלטינה בארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, ויפן ולדירוג פלטינה כפולה בבריטניה. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים: "Misery Business", "Hallelujah", "Crushcrushcrush" ו-"That's What You Get".
כתיבה והפקה.
את האלבום הפיק דייוויד בנדת'. הסולנית היילי וויליאמס הסבירה את שם האלבום, הנקרא Riot!, בטענה ש"בשבילנו, הכותרת 'Riot!' מספרת על התפרצות פתאומית של רגש בלתי נשלט. כשכתבנו, נראה היה כאילו המחשבות והרגשות שלנו התפרצו בלי שליטה. כאילו הייתה בתוכנו מין התפרעות [באנגלית, riot]. האלבום הזה לוקח את הרגש שלנו צעד נוסף; הוא רצוף באנרגיה חשופה."
השיר "For a Pessimist, I'm Pretty Optimistic" מדבר, לפי הגיטריסט ג'וש פארו, על "מתן אמונה למישהו שבוגד בנו." פארו אמר ש"כתבתי את המוזיקה כדי שתשמע מעולה בהופעה חיה ותביא אתה הרבה אנרגיה. הכל בא בבת אחת. השמעתי את השיר להיילי והיא רק תיקנה את המילים. היא קבלה בדיוק את ההרגשה שרציתי שהשיר יביא."
בזמן ההפקה, הפעילה הלהקה תחרות אינטרנטית בשם "השיר שהאחרון שתשירו אי פעם" בה העלו המעריצים קטעי וידאו ל-YouTube, כדי לשיר את קולות הרקע בשיר "Born for This". המנצחת הייתה מארי בוני ממקלין, וירג'יניה.
מהאלבום יצאו לאור ארבעה סינגלים. מקור הסינגל הראשון, Misery Business, בהודעה שוויליאמס פרסמה ב-LiveJournal של הלהקה, שם שאלה את המעריצים במה הם מתביישים. "ראיתי שאנשים ממש נהנו להציג את הרגשות שלהם," היא נזכרת, "וזה מה שניסיתי לעשות במילים של השיר - לשפוך הכל החוצה. זה הטקסט הכי כנה שאי פעם כתבתי, והבנים חיברו לו מוזיקה מתאימה." השיר הפך במהרה ללהיט, והושמע רבות ב-MTV ושאר רשתות מוזיקה.
הסינגל השני שיצא היה "Hallelujah". בראיון אמרה וויליאמס שהוא "אחד מהשיר הישנים שכתבנו, אבל שמרנו אותו לתקליט הזה, שמשמש לו בית מושלם. הוא מסמל את הניצחון שלנו ושל המעריצים."
ב-15 בינואר 2008, יצא לאור בארצות הברית הסינגל השלישי, "Crushcrushcrush".
הסינגל הרביעי מהאלבום, That's What You Get, יצא לאור כשבוע לאחר שפאראמור ביטלה את סיבוב ההופעות האירופי המתוכנן כדי לעבוד על "בעיות פנימיות", מה שהוביל לספקולציות בתקשורת בקשר להתפרקות הלהקה. וויליאמס הסבירה שבהתחשב במצב הפגיע של הלהקה, הם העדיפו להישאר בתחום המוכר בחברת המשפחה והחברים.
השיר "Born for This" מכיל את השורה "we want the airwaves back" מתוך השיר "Liberation Frequency" של להקת ההארדקור השוודית ריפיוזד. הסולנית הסבירה בראיון שהשיר נכתב "על המעריצים" וש"כל הקטע שלפני הפזמון קיבל השראה מהשורה הזו."
קידום ושחרור.