כאשר תנאי האקלים השתפרו, קהילות חקלאים של תקופת הברזל אשר השתייכו לשבטי הבנטו, החלו מקימות יישוב סביב דיר מרכזי. עם הזמן מספר היישובים גדל והאוכלוסייה פיתחה קשרי סחר עם חופי האוקיינוס ההודי, דבר הנלמד ממצאים דוגמת חרוזי זכוכית ומוצרי שנהב מיובאים. מתקופה זו השתמרו 23 אתרים ארכאולוגיים והתקופה קרויה על שמו של אחד האתרים בזימבבווה. היישוב הגדול ביותר בתקופה זו קרוי שרודה, והוא מנה בין 300 ל-500 תושבים. סביבו התרכזו יתר היישובים ברדיוס של עד 40 ק"מ. המנהיג העליון התגורר בשרודה שתפקדה כעיר בירה בעוד שביישובים האחרים היו מנהיגים משניים. הכלכלה נסמכה על גידול העדרים, ציד, דיג מהנהרות וגידול של דורה.
תקופת K2 (1020-1220).
אבותיהם של שבטי שונה תפסו את מקומה של אוכלוסיית הז'יזו, אף שהם שימרו תחילה את הנוהג להתרכז סביב דיר מרכזי. עם הזמן נוצרה הבחנה בין השכבה השלטת לפשוטי העם והמבנה שנסמך על ארגון העדרים החל להיחלש. הדיר הורחק ממרכז היישוב לשוליו וניכר שעיבוד האדמה הפך אינטנסיווי יותר. מתקופה זו התגלו 89 אתרי יישוב, והיישוב המרכזי המכונה K2 קם כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לשרודה שננטש. ביישוב זה התגוררו בין 1,000 ל-2,000 איש. הכלכלה נהייתה מגוונת יותר ולדורה נוספו גם שעועית ודוחן. כ-6,500 חרוזי זכוכית שנמצאו באתר מעידים על התגברות יחסי המסחר של היישוב, וקיימות עדויות לעיבוד ברזל ונחושת.
תקופת מופונגובווה (1220-1290).
חברה בעלת שלטון מרכזי שנחלקה לעד חמישה מעמדות, שלטה על שטח נרחב של כ-30,000 קמ"ר. האוכלוסייה התגוררה בכ-80 נחלות ומנתה כ-9,000 איש בסך הכל. הממצא החשוב ביותר מתקופה זו הוא האתר הארכאולגי של גבעת מופונגובווה, כ-2.5 ק"מ דרומית-מזרחית למקום מפגשם של נהרות הלימפופו והשאשה. בעיר התגוררו בין 3,000-5,000 תושבים - פשוטי העם במורדות הגבעה בצידה הדרומי, והשכבה השלטת על הגבעה עצמה. שטחו הכולל של היישוב היה כ-10 הקטאר. שרידיו של מכלול גדול - ככל הנראה ארמון - התגלו במרכז הגבעה, ודי במבנים, בקברים ובשרידי גללי עדרים שהתגלו במקום, כדי להעיד על שליטה ריכוזית בעדרים ועל צבירת עושר רב. בין היתר נמצאו באתר כלי קדרות מסין, כלי זכוכית, חרוזים שיכול והגיעו מפרס וזהב בצורות שונות. ממצאים אלה מעידים על סחר עם הודו וסין דרך נמלי האוקיינוס ההודי אליהם יצאה מפונגובווה זהב ושנהב. לאחר תקופה זו, בשל שינויי אקלים, שוב לא ניתן היה לכלכל אוכלוסייה גדולה, וממלכת מומפונגובווה התפוררה.
ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון
ז'ורז-לואי לקלר דה בופון (בצרפתית: Georges-Louis Leclerc, Comte de Buffon; 7 בספטמבר 1707 – 16 באפריל 1788) היה חוקר טבע, מתמטיקאי, קוסמולוג ועורך אנציקלופדיות צרפתי.
קורות חיים.
ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון נולד בעיר מונבאר במחוז קוט ד'אור שבחבל בורגון בצרפת. אביו היה לחבר המועצה המשפטית של העיר דיז'ון, והמשפחה עברה להתגורר שם. אחרי שסיים לימודים בבית ספר תיכון של מסדר הישועים שבעיר, למד בופון הצעיר משפטים והוסמך כעורך דין ב-1726, אך העדיף את המדעים למרות שמשפחתו לא ראתה זאת בעין יפה. ב-1728 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה של העיר אנז'ה. הוא קרא את כתבי אייזק ניוטון ונרשם גם לקורס ברפואה, אך היות שהרג קצין קרואטי בדו-קרב נמלט לדיז'ון או לנאנט. משם יצא למסע נרחב באירופה, אך שב למשפחתו כדי להבטיח את ירושתו אחרי שאביו נישא בפעם השנייה.
בופון תרגם לצרפתית את כתבי ניוטון וניסה לעשות שימוש בחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי בתורת ההסתברות. הוא עקר לפריז ושם התוודע אל וולטר ואל אנשי רוח אחרים, וב-1734 התקבל כחבר האקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1739 התמנה על ידי פטרונו, השר מורפה, למנהל הגן הבוטני המלכותי בפריז. הוא הרחיב אותו על ידי הוספת עצים וצמחים רבים מכל רחבי העולם, והקים בו מוזיאון ומרכז למחקר מדעי. ב-1753 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית, ובנאומו בטקס קבלתו קרא את חיבורו "מחקר על הסגנון". ב-1773 הוענק לו תואר האצילות דה בופון. הוא מת בפריז ב-1788.
יצירתו.
דה בופון נודע בעיקר בשל יצירתו המקיפה "היסטוריה של הטבע" ("Histoire naturelle"), שכללה 35 כרכים שיצאו לאור בשנים 1749–1788. תשעה כרכים נוספים פורסמו אחרי מותו. יצירה זו כוללת את כל שהיה ידוע בזמנו על עולם הטבע. היא נכתבה בסגנון מלוטש, תורגמה לשפות רבות ונקראה על ידי משכילים רבים ברחבי אירופה. בין השאר, תורגמו חלקים מן היצירה לעברית על ידי אברהם בן הגר"א.
בין היתר, עסק דה בופון בבעיית מקורה של מערכת השמש, וסבר כי כוכבי הלכת נוצרו כתוצאה של התנגשויות מטאורים בשמש. הוא הביע את דעתו כי גיל כדור הארץ הוא 75,000 שנה - טענה שהייתה מנוגדת לדוגמה של הכנסייה הקתולית בצרפת, שהטילה חרם על ספריו והעלתה אותם באש.
דה בופון הכחיש את מה שנאמר בספר "בראשית" על אודות תיבת נוח, וסבר כי החיות לא נוצרו כפי שהן, אלא עברו תהליכים של התפתחות ושל התנוונות במשך הזמן. הוא בחן את הדמיון בין האדם לבין הקוף ואת האפשרות כי יש להם אב-קדמון משותף. צ'ארלס דרווין כתב כי דה בופון היה החוקר הראשון בזמן החדש שעסק בתורת האבולוציה.
Sundance Film Festival
מלאי (פירושונים)
הרוזן בופון
הרוזן דה בופון
תנועה מקבילה
בתאוריית המוזיקה תנועה מקבילה היא תנועתם של שני קולות לאותו הכיוון באותה קפיצה, כך שהמרווח ביניהם נשמר. לדוגמה, מעבר מדו וסול לרה ולה הוא קווינטות מקבילות. תנועה מקבילה אינה רצויה בדרך כלל במוזיקה פוליפונית. יש הפרדה בין תנועה במרווח זך, שאינו כולל את הקוורטה, לתנועה של שאר המרווחים. הסיבה לכך שהתנועה המקבילה אסורה (או אינה מומלצת) היא שבמוזיקה פוליפונית כל הקולות צריכים להיות עצמאיים ובלתי תלויים זה בזה. מקורו של האיסור הוא בקונטרפונקט.
נהוג להשתמש בתנועה מקבילה "אסורה" כדי להדגיש את המלודיה במוזיקה למקלדת למשל, ובמוזיקה מודרנית היא נפוצה גם בליווי.
מרווחים זכים.
תנועה מקבילה באוקטבה, קווינטה, או פרימה, נחשבת אסורה במוזיקה פוליפונית על פי המסורת של באך. איסור זה הוא אולי החמור ביותר בקונטרפונקט. התנועה היחידה המותרת היא בירידה מקווינטה זכה לקווינטה מוקטנת. כלומר, אם בין שני קולות יש מרווח של קווינטה זכה, ושניהם יורדים כך שהמרווח ביניהם נהיה קווינטה מוקטנת (כלומר טריטון). למשל, מדו סול לסי פה. עם זאת, המהלך ההפוך אינו קביל.
לדוגמה, כששני קולות זזים באוקטבות מקבילות הם למעשה רק קול אחד. לכן, אם בתוך ארבעה קולות שניים נעים בתנועה מקבילה של אחד המרווחים לעיל, זה נשמע כאילו יש רק שלושה, והמהלך ההרמוני נחלש מאד.
תנועה נסתרת.
תנועה מקבילה בפרימה, קווינטה או אוקטבה, היא כל כך לא רצויה, שאפילו תנועה שנשמעת כמו תנועה מקבילה אסורה. כששני קולות נכנסים מאותו הכיוון לאחד מהמרווחים הללו ישנה תנועה נסתרת. לדוגמה, מהלך מדו סי ללה מי תהיה קווינטה נסתרת.
אמנם מקובל מאוד להימנע מתנועה נסתרת, אך כיוון שהיא פחות חריפה מתנועה מקבילה, יש יותר יוצאים מן הכלל המאפשרים אותה. ראשית, כל תנועה נסתרת אסורה רק בין קולות חיצוניים, כלומר במקרה של ארבעה קולות (בס, טנור, אלט וסופרן) אסור שהאלט או הסופרן יקיימו תנועה נסתרת עם הבס והטנור, אך בין בס לטנור, או בין אלט לסופרן מותר. כמו כן, אם הסופרן יורד בצעד, ואילו הבס יורד בקפיצה, התנועה מותרת. למשל מסול רה, לדו דו (לרוב יגיע בסיום קדנצה) מותר לנוע.
תנועה מקבילה במרווחים אחרים.
תנועה במרווחים אחרים, כשהנפוצים הם טרצה או קוורטה, מותרת אך לא מומלצת. בעוד שהיא לא גורמת לקולות להישמע כקול אחד, היא מחלישה את הייחוד של כל קול, ועל כן לא נהוג להשתמש בה בכמה מהלכים ברצף. לרוב אומרים שעד שלושה מהלכים בתנועה מקבילה שכזו הוא דבר אפשרי, אך יותר מכך גורם לקולות לאבד את עצמאותם. המספר הזה הוא גבול שרירותי, והאוזן היא למעשה הריבון הקובע.
שימושים בתנועות מקבילות.
כאמור, ה"איסורים" או ה"הגבלות" הם למוזיקה פוליפונית, והם נכונים לתקופתו של באך. כיום נפוץ מאוד לשבור אותם במודע, או שלא במודע. לדוגמה, במוזיקה פופולרית או רוק יש מעט נגני גיטרה שלא נעים לאורך שיר שלם כמעט באוקטבות, וקווינטות נסתרות. כמו כן, גם באך היה משתמש בתנועה מקבילה כדי להדגיש. לדוגמה, אחת היצירות המוכרות שלו, טוקטה ופוגה ברה מינור, נפתחת בשני קולות המבצעים את אותה המלודיה במרווח של אוקטבה.
עם זאת, תנועה מקבילה היא תיאור של תופעה פסיכואקוסטית שמשפיעה עלינו בכל מוזיקה שאנו שומעים, גם אם איננו בהכרח מודעים אליה. יש מצבים הרגישים אליה יותר (למשל קוראלים למקהלה) ויש כאלה שפחות (מוזיקה מודרנית), יש מלחינים שהיו משתמשים בה בכוונה, לדוגמה בטהובן, גם במוזיקה שיחסית רגישה אליה.
אקסוארגי
תגובה אקסוארגית
אנדוארגי
תגובה אנדוארגית
בן אנוש
נחש הקדמוני
נחש הקדמוני הוא הנחש שהחטיא את חוה בחטא עץ הדעת המתואר בספר בראשית. על דמותו של הנחש סופרו מדרשים רבים.
ספר הזוהר מציג מחלוקת באשר למהותו של הנחש: .
חטאיו של הנחש.
פיתויה של חוה על ידי הנחש מתואר בפסוקים הראשונים של פרק ג' בספר בראשית:
רש"י מפרש שהנחש ניצל את טעותה של חוה, שהוסיפה לאיסור האכילה מפרי עץ הדעת את איסור הנגיעה בעץ "וְלֹא תִגְּעוּ בּוֹ", והנחש "דחפהּ עד שנגעה בו. אמר לה: כשם שאין מיתה בנגיעה, כך אין מיתה באכילה". בכך ניכרת ערמומיותו של הנחש.