בוועידת המפלגה הדמוקרטית בשנת 1968, במהלך נאום בנוגע לסנאטור ג'ורג' מקגוברן, שרצה לזכות במועמדות המפלגה לנשיאות, אמר ריביקוף כי "אם מקגוברן יהיה נשיא, לא ישתמשו יותר בטקטיקות של הגסטאפו ברחובות שיקגו", ובתגובה זכה למחיאות כפיים סוערות. מיד לאחר מכן התמקדו מצלמות הטלוויזיה בראש עיריית שיקגו, ריצ'רד דיילי, ועל-פי קריאת שפתיו נטען כי אמר "לך תזדיין, יהודי בן זונה".
בשנת 1972 היה ריביקוף אחד מהמדינאים אליהם פנה המועמד הדמוקרטי לנשיאות ג'ורג' מקגוברן בבקשה להחליף את תומאס איגלטון כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, לאחר פרישתו של האחרון. ריביקוף סירב בטענה כי אין לו שאיפות לתפקיד חשוב יותר. לבסוף בחר מקגוברן בסרג'נט שריבר. באותה שנה נישא ריביקוף ללואיס מל מאת'רס, בעקבות מותה של אשתו.
בשנת 1977 יזם ריביקוף תוספת לרפורמה במס הכנסה , שלפיה נאסר על חברות אמריקאיות להשתתף בחרם של מדינה זרה על מדינה אחרת, אלא אם ארצות הברית משתתפת אף היא בחרם זה.
בתקופתו בנסאט כיהן ריביקוף כיו"ר ועדת הסנאט למבצעים ממשלתיים בקונגרסים ה-94 וה-95, ובמחליפתה, ועדת הסנאט לעניינים ממשלתיים, בקונגרסים ה-95 וה-96.
ג'ו ליברמן, סנאטור מטעם קונטיקט, התמחה במשרדו של ריביקוף, וריצ'רד בלומנטל, אף הוא סנאטור מטעם קונטיקט היה עוזרו.
פטירתו.
ב-1981 פרש ריביקוף מהסנאט. בשנותיו האחרונות סבל ממחלת אלצהיימר וב-1998 נפטר בבית האבות העברי בריברדייל שבברונקס. הוא נקבר בבית הקברות קורנוול.
סג'יל (טיל)
סג'יל (בפרסית: سجیل, שפירושו כינוי לאבנים שהושלכו לעבר האויב בסורת אל-פיל) הוא טיל בליסטי דו־שלבי המונע בדלק מוצק, המיוצר באיראן. ככל הנראה, השם סג'יל החליף את השם הקודם של הטיל, "עשוראא'". לטיל טווח הנאמד בכ-2,300 ק"מ. נכון לפברואר 2010 מקובלת ההערכה כי הטיל אינו מצוי בשירות מבצעי בחיל האוויר של משמרות המהפכה באיראן, וכי הוא נמצא בשלבי ניסוי מתקדמים.
היתרון המרכזי של טיל בליסטי המונע בדלק מוצק לעומת כזה המונע בדלק נוזלי (דוגמת טילי השיהאב האיראנים) הוא גמישות המבצעית בשיגור הטילים, היות שאין צורך בהכנות ארוכות הכוללות תדלוק, דיחוס גז ועוד טרם השיגור. טילים בליסטיים המונעים בדלק מוצק לרוב החליפו את קודמיהם המונעים בדלק נוזלי במדינות רבות נוספות המצוידות בטילים בליסטיים, דוגמת ברית המועצות (לשעבר), ארצות הברית וסין.
שיגורים של הטיל.
שיגור ראשון של הטיל נערך ב-12 בנובמבר 2008 ונחשף באמצעי התקשורת.
שיגור שני התקיים ב-20 במאי 2009. באותו יום התאפשרה גישה של עיתונאים וצוותי טלוויזיה איראניים לטיל נוסף באתר השיגור, שהניב מידע טכני חדש על הטיל ומערכותיו.
שיגור שלישי שהתקיים ב-16 בדצמבר 2009. הדגם ששוגר כונה "סג'יל 2".
אוניברסיטת סיראקיוז
אוגנדה במשחקים האולימפיים
אוגנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מלבורן (1956), עוד בהיותה מושבה בריטית. היא השתתפה מאז בכל האולימפיאדות למעט אולימפיאדת מונטריאול (1976), אותה החרימה, בדומה למדינות אפריקניות נוספות, במחאה על התנגדותו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד מהמשחקים בשל משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה, עליה הוטל חרם בשל משטר האפרטהייד.
במהלך השנים זכו הספורטאים האוגנדים ב-11 מדליות, בהן ארבע מדליות זהב. בארבע מהמדליות זכו מתאגרפים ובשבע הנותרות אתלטים. אוגנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
היסטוריה.
הוועד האולימפי האוגנדי הוקם ב-1950, והוכר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1956. באותה שנה כבר שלחה אוגנדה, אז מושבה בריטית, את שלושת נציגיה הראשונים למשחקים, שלושתם אתלטים. המצליח שבהם היה הקופץ לגובה פטריק אטולו שסיים במקום ה-12.
ההישגים המשמעותיים הראשונים הגיעו באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בה זכה המתאגרף לאו רוואדבוגו במדליית ארד. יום למחרת זכה מתאגרף נוסף, ארידאדי מוקוואנגה, במדליית כסף. רוואדבוגו שיפר את הישגו באולימפיאדת מינכן (1972), בה זכה במדליית כסף, אך באותם משחקים בלט ספורטאי אחר, האתלט ג'ון אקיאי-בואה, שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות.
לאחר החרם על אולימפיאדת מונטריאול, שבה אוגנדה והשתתפה באולימפיאדת מוסקבה (1980). באותם משחקים זכה המתאגרף ג'ון מוגאבי במדליית כסף. בשלוש האולימפיאדות הבאות לא הגיעו הספורטאים האוגנדים להישגים משמעותיים, עד שבאולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה דייוויס קמוגה במדליית ארד בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) היה בוניפייס קיפרופ טורואיטיץ' קרוב להגיע להישג דומה, כשסיים במקום הרביעי בריצת 10000 מטר, במרחק של פחות מ-3 שניות מהאריתריאי זרסניי טדסה שסיים במקום השלישי. טורואיטיץ' הוביל לאורך 8,000 המטרים הראשונים, אך האט בהמשך. עם זאת, הקדים את האלוף האולימפי היוצא, היילה גבריסלאסי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב סיים אתלט אוגנדי במקום הרביעי, מוזס קיפסירו, בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סטיבן קיפרוטיץ' במדליית הזהב בריצת המרתון, והיה לספורטאי האוגנדי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית לאחר 40 שנה. מוזס קיפסירו סיים במקום העשירי בריצת 10000 מטר ובמקום ה-15 בריצת 5000 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגיע ג'ושוע קיפרוי צ'פטגיי להישגים הגבוהים ביותר, כשסיים במקום השישי בריצת 10000 מטר ובמקום השמיני בריצת 5000 מטר. סולומון מוטאי סיים במקום השמיני בריצת המרתון, ואילו קיפרוטיץ', שאיבד את תוארו, סיים במקום ה-14.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
מנחם פאלק
מנחם מ' פאלק (נולד ב-17 בפברואר 1951) הוא משורר, סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בביסטריצה שברומניה, רומניה. ב-1964 עלה לישראל. למד ספרות עברית ופילוסופית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ספריו ותרגומיו ראו אור בהוצאות שונות בארץ ומחוץ לישראל. שימש כסגן יו"ר אגודת הסופרים העברים שלוש קדנציות.. שימש באגודה זו יו"ר ועדת קבלה (2013-2006) וחבר הוועד המנהל החל מ-2005. עורך כתבי-עת ספרותיים, אנתולוגיות וספרי שירה. היה המפיק מטעם אגודת הסופרים העברים של "לקסיקון הסופרים העברים בהווה" (2006), וחבר מערכת של "הלקסיקון ההיסטורי" (2008). שיריו ותרגומיו פורסמו בעשרות כתבי-עת ואנתולוגיות בישראל ומחוצה לה. שימש יו"ר מועצת כתב עת "פסיפס" (2016-2014). השתתף במעל 20 כנסים, רובם בינלאומיים.
ארגן מיני-פסטיבל "שירה מנצחת פנדמיה 3" עם ICR ואגודת הסופרית (12 משוררים), בזום, אוגוסט 2020.
מפרסם דף תרגום עברי רומני שבועי בפייסבוק.
מתגורר במבשרת ירושלים.
פרס סמי רוהר
פרס סמי רוהר לספרות יהודית (באנגלית: Sami Rohr Prize for Jewish Literature) הוא פרס שנתי בסך מאה אלף דולר. הפרס מוקיר את התרומה הייחודית של סופרים בני זמננו בכתיבה על נושאים יהודיים ערכיים ומיועד לעודד ולקדם כתיבה טובה במיוחד בנושאים הקשורים ליהדות. בכל שנה מוענק הפרס לסופר המתחיל שעבודתו הדגימה חשיבה מקורית והוכיחה כי הוא בעל פוטנציאל עתידי. הסופר חייב לכתוב ספר באיכות יוצאת דופן המעורר עניין ועוסק במובהק בנושאים יהודיים. בכל שנה מתחלף הפרס בין כתיבת ספר עיון וסיפורת.
הפרס חולק לראשונה ב-2007, לכבוד יום הולדתו ה-80 של סמי רוהר, נדבן יהודי, ונוסד על ידי ילדיו ונכדיו כהוקרה לאהבת חייו לספרות יהודית. בנוסף יסדה המשפחה גם את "Sami Rohr Jewish Literary Institute", מכון שמטרתו קידום ועידוד הכתיבה בנושאים יהודיים.
הזוכים נקבעים על ידי ועדת פרס עצמאית ונפרדת.
שארל השני מאנז'ו
סטיבן וולפראם
וולפראם אלפא
דייוויד אליאנס
לורד דייוויד אליאנס (באנגלית: David Alliance; נולד ב-15 ביוני 1932) הוא איש עסקים יהודי-בריטי ממוצא איראני ופוליטיקאי חבר המפלגה הליברל-דמוקרטית.
חייו האישיים.
אליאנס נולד בעיר כאשאן שבאיראן בשם דאוד אליאנס (בפרסית: داوود آلیانس‎‎), והתחנך בבית הספר "איתיחאד". אליאנס הוא גרוש ואב לשלושה ילדים, שניים מהם מאומצים. הוא מתגורר כיום בלונדון ובמנצ'סטר.
עיסוקיו.
אליאנס היה היושב ראש של קבוצת "N Brown PLC", חברה העוסקת במכירת בגדים, בשנים 1968-2012, והוא הבעלים של 33% ממניותיה. כמו כן, הוא היה ממייסדי חברת "Coats PLC" ("מעילים בע"מ", שנקראה בעבר "Coats Viyella PLC"), אשר חולשת על 22% מנתח השוק הבינלאומי, מעסיקה כ-70,000 עובדים ב-67 מדינות שונות ומוערכת כיום בשווי של 2 מיליארד ליש"ט. בנוסף, אליאנס הוא הבעלים של מספר חברות קטנות יותר וכן של מספר אוספי יצירות אמנות. בשנת 1986 היא התמזגה עם החברה בבעלות של הארי ג'נוגלי.
אליאנס לוקח חלק במספר ועדות באנגליה, בין היתר בקרן הנסיך הבריטי ליזמות צעירה, במועצה לתעשייה ולהשכלה גבוהה ובקרן אוניברסיטת מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס הוא חבר בגופים רבים, ביניהם "החברה המלכותית לעידוד האמנות, היצרנים והמסחר", "מכון העיר והגילדות של לונדון", ו"בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר" בישראל, בו הוא חבר לשם כבוד. אליאנס הוא אחד התורמים המרכזיים להקמתו של "המרכז ללימודים איראניים" באוניברסיטת תל אביב, שהוקם בשנת 2006. אליאנס הוא בעל תואר דוקטור למדעים מאוניברסיטת הריוט-וואט הסקוטית ובעל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת מנצ'סטר.
ב-18 במאי 2009 הוענק לאליאנס תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב. במסגרת הענקת התואר נכתב: