בשנת 1997 החל סגנונה של מדרדאוש לאבד את הגוון השורשי של מוזיקת הפאדו. עם צאת האלבום "O Paraíso"" ("גן העדן"), עזבו ריביירו וגומש. פרננדו ז'ודיסה (Júdice; גיטרת בס אקוסטית) הוזמן להצטרף לאלו שנשארו, שיחד עמו יהוו את ההרכב במשך 10 השנים הבאות. ב-1998 הלהקה הוזמנה להופיע בפתיחתו של יריד "אקספו 98'", שנערך בליסבון, לצד הטנור חוסה קאררס.
בשנת 2007 נקלעה מדרדאוש למשבר לאחר שסלגיירו, פיישוטו וז'ודיסה הודיעו במפתיע על עזיבתם. שני החברים הנותרים, מגליאאש וטרינדדה, חידשו כוחות ושילבו אותם עם קבוצת זמרות ונגנים נוספים שיחד יצרו אנסמבל מוזיקלי חדש. השם מדרדאוש, עם זאת, המשיך עם השניים.
מדרדאוש הוציאה במרוצת פעילותה בין 1987 ל-2009 שישה עשר אלבומים, שמהם שלושה אלבומי הופעות חיות, שתי קומפילציות ("Best Of"), אוסף חידושי רמיקסים, ושני תקליטים בהרכב המאוחר, עם "אָ באנדה קוֹסמיקה".
מדרדיאוש
מדרדאוס
ציד האייל
בתורת המשחקים, "ציד האייל", הוא משחק שמתאר עימות בין אמון וביטחון בשיתוף פעולה.
המצב המתואר על ידי ז'אן-ז'אק רוסו הוא מצב בו שני שחקנים יוצאים לציד. כל אחד מהם בנפרד יכול לבחור לצוד אייל או ארנבת כאשר אינם מודעים לבחירה אחד של השני. אם שחקן בחר לצוד אייל, הוא חייב את בחירתו של השחקן השני באייל על מנת להצליח בציד. לעומת זאת, שחקן מסוגל לצוד ארנבת לבדו, אך שוויה נמוך משל האייל. משחק זה מדמה היטב את המושג "שיתוף פעולה".
"ציד האייל" שונה מ"דילמת האסיר" בכך שישנן שתי נקודות שיווי משקל נאש, כששני השחקנים משתפים פעולה וכאשר שני השחקנים אינם משתפים פעולה. בדילמת האסיר ישנה נקודת שיווי משקל נאש יחידה והיא כאשר שני השחקנים אינם משתפים פעולה. דוגמה לכך מובאת באיור 2.
הגדרה פורמלית.
"ציד האייל" הוא משחק בעל שתי נקודות שווי משקל נאש – אחת בעלת סיכון והשנייה בעלת רווח מובטח. מטריצת הרווח באיור 1 מדגימה משחק "ציד האייל" כאשר formula_1
בנוסף לשתי נקודות שיווי משקל נאש של אסטרטגיות טהורות, ישנה נקודה נוספת בעלת אסטרטגיה מעורבת. שיווי משקל זה תלוי בתועלות, אך הסיכון הדומיננטי מציב חסם על נקודה זו. שום רווח לא יכול להתקבל מנקודות כאלו כאשר "בחירת אייל" הוא בהסתברות קטנה מחצי.
ההתאמות שמובילות לתגובה טובה ביותר מובאות בתמונה.
ציד האייל ושיתוף פעולה חברתי.
אף על פי שרוב הסופרים מתמקדים בדילמת האסיר כמשחק שמייצג בצורה הטובה ביותר את בעיית שיתוף הפעולה, כמה סופרים מאמינים שציד האייל מציג נקודת מבט מעניינת בצורה שווה, או גדולה יותר, לנושא שיתוף הפעולה ובעיותיו.
הקשר בין ציד האייל לבין דילמת האסיר הוא ניכר. בביולוגיה נסיבות רבות שתוארו כדילמת האסיר יכולות להתפרש גם כציד האייל, תלוי כיצד כושר גופני נמדד. זהו גם המקרה בו אינטראקציות בין בני אדם שנראות כדילמת האסיר אך ייתכן שהן קרובות יותר למקרי ציד האייל. לדוגמה מקרה של דילמת האסיר כמוצג באיור 3.
דוגמאות לצייד האייל.
בנוסף לדוגמה המוצעת על ידי רוסו, ישנן דוגמאות נוספות לציד האייל.
דוגמה אחת מתארת שני שחקנים שצריכים להשיט סירה במשוטים. אם שניהם בוחרים להניע את המשוט הם יצליחו להשיט את הסירה, אך אם אחד מהם יחליט לא להשיט, השחקן השני מבזבז את כוחו לשווא.
דוגמה נוספת מתארת שני שכנים שמעוניינים להוביל מרעה. אם שניהם יעבדו לנקז את המרעה הם יצליחו במשימה, אך אם אחד מהם לא יעשה את חלקו, אזי המרעה לא יובל.
בנוסף, התנהגות דומה לציד האייל נצפתה בבעלי חיים. זן קטלני של לווייתנים צד בדומה להתנהגות ציד האיל. הלווייתנים מרכזים כמויות גדולות של דגים באזור מסוים ומונעים מהם לברוח באמצעות שיתוף פעולה של הלווייתנים, על ידי יצירת מעין חומה ברדיוס סביבם.
יהודה סלוא
יהודה לייב לעווין
סרמאד
הנרייטה צ'רצ'יל
אילוח (מוליכים למחצה)
אילוח (נקרא גם זיהום, סימום או הסממה, באנגלית Doping) של מוליך למחצה הוא הוספה של חומר זר בריכוז מזערי למצע כלשהו, לשם הגברת המוליכות החשמלית שלו.
מוליך למחצה נקי מאוד נקרא אינטרינסי (פנימי), ולעומתו מוליך למחצה שתכונותיו החשמליות נובעות מהאילוח נקרא אקסטרינזי (חיצוני). מוליך למחצה "מזוהם" ברמות גבוהות עד כדי כך, שהתנהגותו דומה יותר למוליך מאשר למוליך למחצה, נקרא מנוון.
אילוח אשר מוסיף אלקטרונים חופשיים יוצר מוליך למחצה מסוג n, מהמלה negative (שלילי) באנגלית, כיוון שנוספים מטענים שליליים הנמצאים ברמות אנרגיה גבוהות בחומר, ועל כן הם חופשיים להוליך זרם חשמלי. לעומתו, אילוח מסוג p (מהמלה positive - חיובי) יוצר מצבים ריקים במבנה הסריג המולקולרי, מצבים המכונים "חורים", אליהם נכנסים אלקטרונים מאטומים סמוכים, ובכך מייננים את האטומים.
אילוח קפדני ומבוקר של מוליך למחצה הוא היסוד לתעשיית השבבים והמחשבים, שכן לחומרים נקיים או מזוהמים מאוד אין התכונות הנדרשות ליצירתם.
היסטוריה.
זיהום מוליכים למחצה פותח במקור על ידי ג'ון רוברט וודיארד אשר עבד בחברת "ספרי ג'יירוסקופ" במהלך מלחמת העולם השנייה. הביקוש לעבודותיו בתחום המכ"ם מנע ממנו את האפשרות להמשיך במחקר בתחום זיהום המוליכים למחצה, אולם לאחר שהמלחמה הסתיימה, הפטנט שלו הניח את היסוד לפיתוח מסיבי של החברה שלו. מאוחר יותר, הוצגו עבודות קשורות במעבדות חברת בל.
עקרון הפעולה.
מוליך למחצה הוא חומר בעל רמת ביניים של מוליכות, בטווח שבין מבודד למוליך. כאשר הטמפרטורה שלו עולה, מוליכותו עולה באופן מעריכי.
שבבי צורן נקי הם בעלי מוליכות נמוכה מאוד, עקב הקשרים הקוולנטיים בין האטומים. קיים הפרש גדול בין האנרגיה של האלקטרונים, אשר נמצאים בתחום אנרגיה הנקרא פס הערכיות, לאנרגיה של הרמות הפנויות בתחום פס ההולכה. עקב עקרון האיסור של פאולי, אלקטרונים לא יכולים לנוע אם כל המצבים מלאים, שהוא בקירוב המצב במוליך למחצה אינטרינסי, כמו צורן נקי.
הוספה של חומר זר עם אלקטרונים חופשיים מוסיפה רמות אנרגיה אלקטרוניות הסמוכות לפס ההולכה, כך שאלקטרונים עוברים בקלות ביניהן, בעקבות תוספת אנרגיה קטנה מחום או משדה חשמלי, וחופשיים להוליך זרם חשמלי.
תהליך האילוח.
בתהליך הגידול של מצע החומר הטהור (בדרך כלל היסוד צורן, הקרוי בלעז סיליקון), מוכנסים לחומר אטומי יסוד זר, אשר יוצר בכל פרוסת סיליקון זיהום ראשוני כמעט אחיד. כדי להגדיר אלמנטים רצויים במעגל, אזורים נבחרים מזוהמים עוד יותר, על ידי פעפוע או השתלה של יונים. השיטה השנייה נפוצה יותר בייצור המוני, בשל יכולת השליטה הטובה על התהליך.
מספר אטומי המזהמים אשר נדרשים כדי ליצור הבדל ביכולתו של המוליך למחצה להוליך הוא קטן ביותר. כאשר מוספים מספר קטן (יחסית למספר אטומי החומר הטהור) של אטומי מזהם, בסדר גודל של אחד ל 100 מיליון אטומים, החומר נקרא "מזוהם קלות" (Lightly Doped). כאשר מוסיפים הרבה אטומים נוספים, בסדר גודל של אחד לעשרת אלפים, החומר נקרא "מזוהם בכבדות". בדרך כלל הסימון הוא +n כאשר המוליך למחצה הוא מסוג n, או +p כאשר המוליך למחצה הוא מסוג p.
מלאנכוליה
מישל פטרוצ'אני
מישל פטרוצ'אני (באיטלקית: Michel Petrucciani; 28 בדצמבר 1962 - 6 בינואר 1999) היה פסנתרן ומלחין ג'אז. למרות מחלה תורשתית נדירה שגרמה לגמדות, ידיו היו בגודל נורמלי והוא נחשב לאחד מפסנתרני הג'אז הגדולים של שנות השמונים והתשעים.
תולדות חייו.
פטרוצ'אני נולד למשפחה ממוצא איטלקי ליד מונפלייה שבצרפת. אביו טוני ואחיו פיליפ ניגנו בגיטרה ואחיו לואי ניגן בגיטרה בס. כבר בגיל ארבע ידע פטרוצ'אני שהוא רוצה להיות פסנתרן, לאחר שצפה בטלוויזיה בהופעה של דיוק אלינגטון. מחלתו, פָּרֶכֶת (Osteogenesis Imperfecta), גרמה לכך שעצמותיו יהיו פריכות מאוד, עצרה את גדילתו ופגעה גם בריאותיו לפיכך נשאו אותו בני משפחתו על הידיים. למרות זאת הביע אביו הערכה לרצונו ורכש בעבורו פסנתר, עליו התאמן פטרוצ'אני באמצעות מיכשור שאיפשר לו להגיע אל הדוושות. בהתחלה למד מוזיקה קלאסית ולאחר מספר שנים עבר לג'אז, בין היתר כיוון שרצה להלחין מוזיקה פרי עטו. פרט לאלינגנטון הוא מנה בין משפיעיו את קית' ג'ארט וביל אוונס.
בגיל 13 כבר הופיע עם אביו ואחיו בפסטיבל ג'אז. הוא פגש בחצוצרן קלארק טרי והתחיל לנגן עמו. בגיל 20 עבר לארצות הברית וניגן והופיע עם הסקסופוניסט צ'ארלס לויד, הם הוציאו יחדיו שלושה אלבומים. בהמשך שיתף פעולה עם כמה מכוכבי הג'אז כמתופף ג'ק דז'ונט, נגני הבס דייב הולנד, גארי פיקוק, אדי גומז וסטנלי קלארק, הגיטריסטים ג'ון אברקרומבי וג'ון סקופילד, הסקסופוניסטים לי קוניץ, ג'ו לובאנו וג'רי מאליגן והחצוצרן דיזי גילספי. בנוסף הקים את השלישייה "Power of three" עם ג'ים הול בגיטרה וויין שורטר בסקסופון.
ב-1986, בגיל 21, היה לנגן הג'אז הצרפתי הראשון שהוחתם בחברת בלו נוט, בה הקליט שישה תקליטים כמוביל. בנוסף נסע ברחבי העולם והופיע בפסטיבלי ג'אז (הופיע פעמיים בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת), בין היתר בסיבוב הופעות מיוחד עם אחיו ואביו, כמחווה למשפחתו שתמכה בו לאורך כל דרכו.
ב-1994 הוכתר בפריז באות לגיון הכבוד הצרפתי.
ב-1999 נפטר מדלקת ריאות ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז. בין מספידיו היה נשיא צרפת, ז'אק שיראק שקרא לו "דוגמה ומופת לכל אדם".
הוא היה נשוי לפסנתרנית האיטלקייה גילדה בוטה (Gilda Buttà), ממנה התגרש, לזוג נולדו שני ילדים.
ב-1998 הפיק ערוץ מצו סרט תיעודי בשם "מכתב לפטרוצ'יאני" (צרפתית: "Lettre a Michel Petrucciani") המלווה הופעה של השלישייה שלו בגרמניה וכולל קונצרט שלם בהופעה.
הערות שוליים.
ריפ תורן
הנסיך ג'ורג' מדנמרק
שיווי משקל חזק