מנעוריו היה פעיל בתנועת הנוער העברי והציוני בליטא, ואחר כך ברוסיה. שימש כיושב ראש מרכז תנועת צעירי ציון (צ"צ) ותנועת החלוץ בקרים (1920).
חזר לליטא, וזמן קצר לאחר היווסדה של הגימנסיה העברית בווילקומיר (הגימנסיה המתחרה לגימנסיה הריאלית היידית בעיר) ב-1922 כיהן כמנהלה עד שנת הלימודים 1924/25 (אז החליפו בתפקיד אהרן שלום פינצ'וק, שכיהן כמנהל שנה; ולאחריו בשנת הלימודים 1926/27–1929/30 ד"ר זלמן לובובסקי ליבאי; ובשנת הלימודים 1930/31–1932/33 ד"ר טוביה ליבוביץ אריאלי. לאחר עלייתו של האחרון לארץ ישראל בקיץ 1933 וסיום שנת הלימודים האחרונה תחת כהונתו, התאחדו שתי הגימנסיות לגימנסיה עברית אחת בהנהלתו של ל' לאמפרט, שהיה קודם מנהל הגימנסיה היידית). הגימנסיה העברית בווילקומיר נתמכה על ידי גופיה המרכזיים של רשת "תרבות" בקובנה, ומשך זמן מסוים על ידי היומון היידי הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי').
בשנים 1925–1933 היה ליפץ מנהל מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא. היה מיוזמי הסטודיו הדרמטי העברי בקובנה. בתקופה 1932–1933 ערך את השבועון של הרשת, "עולמנו".
ליפץ היה מיוזמיה ומנהליה של ברית עברית עולמית - ארגון מתנדבים ואנשי רוח שנוסד בשנת 1931 בברלין על ידי אנשי רשת בתי הספר "תרבות" בפולין, סופרים, ובראשם חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי ואחרים כמו צבי זוהר, שמעון ראבידוביץ', ומטרתו קידום השפה העברית ופעולות תרבותיות בארצות הגולה (אחרי הקמת המדינה התמקדה פעילות הברית בהוצאת ספרים, כתבי עת, בקיום קונגרסים וטיפוח השפה העברית בארצות נבחרות). ואחר כך מיוזמיה ומנהליה של ועד ה"ברית" בתל אביב במחצית הראשונה של שנות ה-30.
היה ציר התנועה העברית בקונגרס הציוני העולמי ה-15 (בבזל בשנת 1927), ה-17 (בבזל בשנת 1931) וה-18 (בפראג בשנת 1933).
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, ובשנים 1935–1947 שימש מורה ומנהל בית ספר תיכון פרטי בתל אביב.
בשנים 1947–1951 היה מנהל "עם עובד", הוצאת ספרים שנוסדה בשנת 1942 על ידי ההסתדרות הכללית ביוזמת ברל כצנלסון.
בשנת 1955 הקים את הוצאת ספרים בשם "עם הספר", אשר לימים היה בנו, אהרן אמיר, מנהלה הספרותי. הוצאת ספרים פעלה בקומת הקרקע של "בית גרוס" ברחוב ביאליק 9, בבית שנבנה בשנת 1928 ונודע בסגנונו האקלקטי. בהוצאת "עם הספר" הוציא אהרן אמיר את תרגומיו רחבי ההיקף מספריו של וינסטון צ'רצ'יל "מלחמת העולם השנייה" ו"קורות העמים דוברי האנגלית".
דב ליפץ היה מיוזמי מפעל הנצחת יהדות ליטא ועורכי הספר "יהדות ליטא".
נסרין פאעור
נסרין פאעור (בערבית: نسرين فاعور; נולדה ב-2 באוגוסט 1972), שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית-פלסטינית, מרצה על מודעות עצמית דרך דרמה, יוגה ואנרגיה.
ביוגרפיה.
פאעור נולדה וגדלה בתרשיחא, למשפחה שגורשה מהכפר ג'אלין שבמורדות המערביים של הר מירון שנכבש ונהרס ב-1948. בנעוריה הייתה מדריכה בבית ספרה והשתתפה במשלחת לארצות הברית. אחרי לימודי בית הספר התיכון למדה משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים, בשנים 1991 עד 1994. בשנת 2006 למדה בימוי באוניברסיטת חיפה. פאעור משחקת בערבית ובאנגלית, לא בעברית. בשנת 2008 היא למדה בהודו יוגה.
תיאטרון.
תחילה השתתפה פאעור בהצגות בתיאטרון "א-שורוק", בתיאטרון "בית הגפן", בתיאטרון "אל-מידאן" ואחרים. בין היתר השתתפה בהצגות "אימתו ומצוקתו של הרייך השלישי", "מוזפר אל-נואב", "דון קישוט", "ללא כתובת", "הלבן שבעיניים".
תפקיד בולט בתיאטרון הוא מריה במונודרמה "אישה שמחה" מאת זוכה פרס נובל האיטלקי דריו פו ופרנקה רמה, בבימויו של כאמל באשה.
מעבודות הבימוי שלה:
הוראה.
פאעור לימדה תיאטרון ויוגה לאורך השנים.
ליאו יוגיכס
ליאו יוגיכס (בגרמנית: Leo(n) Jogiches), מוכר גם בכינוי "טישקה"; (17 ביולי 1867- 10 במרץ 1919) היה מהפכן מרקסיסטי יהודי פולני-גרמני. ממנהיגי הליגה הספרטקיסטית בזמן מלחמת העולם הראשונה.
קורות חיים.
יוגיכס נולד למשפחה יהודית אמידה בווילנה. אביו נצר למשפחה בורגנית. אמו הייתה פסנתרנית ידועה. מעט מאוד ידוע על ילדותו, שכן היה שומר על סודיות מוחלטת, בהיותו קונספירטור. במחצית שנות ה-80 של המאה ה-19 היה אחד מראשיו של הארגון "נרודניה ווליה" בווילנה, מקום שהצמיח מהפכנים בולטים כגון: יולי מרטוב, מנהיגי "הבונד" בראשיתו- ארקדי קרמר ויוסיף מיל, וחבר התנועה הקומוניסטית בצרפת - שאול רפפורט.
כחבר בארגון זה היה קשור לתוכניות להתנקש בצאר (אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה) בשנת 1887, תוכנית שנכשלה ובה נתפסו ונהרגו מספר מהפכנים, ביניהם אחיו של לנין. תפקידו של יוגיכס היה לארגן את בריחתם של המעורבים בקשר שלא תפסה המשטרה.
יוגיכס עצמו ברח למערב בשנת 1890, אחרי שישב תקופה בבית הסוהר, אך לפני שהספיקו לבצע את עונשו - גירוש לטורקסטן.
בשהותו בציריך פגש את המהפכנית רוזה לוקסמבורג, והתפתחה ביניהם מערכת יחסים אישית ואינטלקטואלית, שהייתה בעלת השפעה על חייו. השניים התנגדו ללאומנות של המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS), וייסדו ביחד בשנת 1893 את העיתון "מטרת הפועלים".
בשנת 1893 עזר להקים את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (סוציאל-דמוקרטיה) בפולין, שנקראה גם "הפרולטריון השני" ( באנגלית SDKP ומאוחר יותר SDKPiL) בשיתוף עם רוזה לוקסמבורג.
יוגיכס השתתף במהפכת 1905, ופעל בכל מני קבוצות מהפכניות רוסיות. הוא היה אחד ממנהיגיה בפועל של "הליגה הספרטקיסטית"- המתחתרת הרדיקלית של הסוציאל-דמוקרטיה בגרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה, שלימים תהפוך ל"המפלגה הקומוניסטית של גרמניה".
ב-10.3.1919 נרצח יוגיכס בתוך בית הסוהר מואביט בברלין, לאחר שניסה לחקור את ההתנקשות בחייהם של קרל ליבקנכט, ולוקסמבורג שארעה ב-15 בינואר של אותה השנה.
שדרות בת גלים
שְׂדרות בת גלים הוא שמה של שדרה בשכונת בת גלים בחיפה. השדרה תוכננה על ידי ריכרד קאופמן, כחלק מתכנון השכונה כולה על פי תפישת עיר גנים, עבור "האגודה ההדדית לפתוח בת גלים". השדרה מתחילה ברחוב העלייה השנייה ומסתיימת בקזינו בת גלים על שפת הים.
לקריאה נוספת.
אדר' זיוה קולודני (עורכת), סקר שימור, היחידה לשימור אתרים, עיריית חיפה, 1994
בויאר (פירושונים)
לאו יוגיכס
יורי בונדארב
יורי בונדארב (ברוסית: Юрий Васильевич Бондарев; 15 במרץ 1924 – 29 במרץ 2020) היה סופר סובייטי. על פעילותו הספרותית זכה פעמיים בפרס ברית המועצות (1977,1983) ופרס לנין (1972). על פעילותו הספרותית והציבורית הוענקו לבונדארב מספר עיטורי ברית המועצות כולל עיטור לנין, עיטור הדגל האדום של העמל, עיטור מהפכת אוקטובר וגיבור העמל הסוציאליסטי.
ביוגרפיה.
יורי בונדארב נולד בעיר אורסק (מחוז אורנבורג). אביו היה חוקר משטרתי. בשנת 1931 המשפחה עברה להתגורר במוסקבה.
באוגוסט 1942 בונדארב גויס לצבא האדום והשתתף בקרבות מלחמת העולם השנייה. במהלך קרב סטלינגרד בונדארב נפצע ולאחר החלמה חזר לחזית הלחימה.
לאחר שחרור מהצבא למד בונדארב במכון לספרות במוסקבה וסיים אותו בשנת 1951. היצירה הספרותית הראשונה שלו פורסמה בשנת 1949 בירחון ספרותי. במהלך השנים בונדארב כתב מספר סיפורים ורומנים שהתבססו על אירועים שהתרחשו במלחמת העולם השנייה. על פי חלק מספריו צולמו סרטים שבונדארב היה בהם תסריטאי.
בונדארב היה תסריטאי של סדרת סרטים בשם "השחרור".
במהלך שנות ה-90 הוא פרסם מספר ספרים אך הם לא זכו לתודעה ציבורית רחבה כמו ספרים שהוא פרסם במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. יצירותיו תורגמו ל-70 שפות. בשנת 1999 יצאה לאור אוסף של יצירותיו ב-9 כרכים.
במשך שנים בונדארב היה תומך בפעילות הממסד הסובייטי וכיהן בתפקידים שונים בארגון הסופרים הסובייטי. בשנת 1973 הוא חתם על מכתב גלוי נגד אלכסנדר סולז'ניצין ואנדריי סחרוב. בונדארב התנגד לתהליך הפרסטרויקה ובשנת 1991 חתם על עצומה שנחשבת לבסים אידאולוגי לפוטש של אוגוסט. במהלך שנות ה-90 הוא היה בין מנהיגי ארגונים קומוניסטים שהתנגדו למדיניות של בוריס ילצין.
נפטר ב-29 במרץ 2020.
אבטיפוס (פסיכולוגיה)
אב טיפוס (פרט מיצג)
נועם ורדי
נועם ורדי הוא במאי, עורך וידאו ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
בשנים 2004–2008 עבד ככתב וידאו באתר ynet, ולאחר מכן שימש במשך כשנה ככתב ב-nrg מעריב. בשנת 2007 ביים את הקליפים הראשונים שלו, לשירים "בשורות רעות" ו"עולה ויורד" של המוזיקאי נעם רותם. בהמשך ביים מאות קליפים עבור אמנים ישראלים רבים נוספים, בהם אסף אמדורסקי, הדג נחש, בני בשן, איתי לוקץ', איתמר רוטשילד, נצ׳י נצ׳, איה כורם ועברי לידר.
ביים את סדרת הרשת "סנאי סנאי" בכיכובם של ירון ברלד ודודו ארז.
במרץ 2012 ביים את קליפ השקת עמוד הפייסבוק הרשמי באנגלית של נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, שגם השתתף בו, לצלילי מוזיקה שיצר נוי אלוש. הקליפ הוצג במשרדי פייסבוק בקליפורניה במעמד הנשיא פרס ומארק צוקרברג, מייסד פייסבוק.
באוגוסט 2013 ביים את תוכנית הלייט נייט "חיות לילה" בערוץ הוט קומדי סנטרל, בהנחיית דודו ארז וירון ברלד.
במהלך 2014 ביים את תוכנית הילדים "המופע של טל.נט" בערוץ 10, בכיכובם של איתי שגב ויובל בינדר.
ביים את הפתיח וקטעים נבחרים כמו סדרת מערכוני הקאלט הכנופיה בכיכובם של טל טירנגל ומיכאל סוויסה בתוכנית הטלוויזיה "לילה טוב עם אסף הראל", ששודרה בערוץ 10 בין השנים 2015 ל-2016.
ביים פרסומות וקמפייני דיגיטל ל"קסטרו", "ויזה כ.א.ל", "WIX", "מגה בעיר", "האגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים", "גולדסטאר", "XL", "אל על" ו"שרוטונים".
ביים מספר קמפיינים פוליטיים במהלך הבחירות המקומיות ב-2013 והבחירות לכנסת ב-2015.