בין המאות ה-9–11 עדיין לא הייתה א-זיתונה האוניברסיטה הראשונה בחשיבותה באיפריקיה, כשמעמד הבכורה ניתן להמסגד הגדול בקירואן. החל מהמאות ה-12–13 חלה הידרדרות במעמדה של קירואן בעקבות פלישות שבטי בנו הלאל. העברת בירת איפריקיה אל העיר תוניס החל מתקופת האל-מוואחידון והעלייה לשלטון של השושלת החפצית (الحفصيون) גרמו להעתקת מרכז הכובד האינטלקטואלי אל א-זיתונה.
כבר מהמאות הראשונות לקיומה קמה במדרסה ספרייה גדולה, שחלקה נחרב בעת הקרב בתוניס ב-1535 כשהעיר נשדדה על ידי חייליו של קארל החמישי.
המורים, השייח'ים, היו מלמדים כשנשענו על אחד העמודים ומסביבם התלמידים במעגל. למרות הפשטות לכאורה של התנאים, ההוראה הייתה מאורגנת היטב, לפי כללים מדויקים: מספר השעות, מספר התלמידים לכל מורה, הקוריקולום, והענקת הדיפלומות אחרי בחינה באולם התפילה הגדול של המסגד, בפני חבר בוחנים שכלל את כל הסגל של א-זיתונה, ולעיתים גם כמה מנכבדי העיר העתיקה של תוניס. עם תום מחזור של ארבע שנים, הסטודנט קיבל דיפלומה שנקראה "איג'אזה", ואחרי מחזור של שבע שנים, את הדיפלומה היוקרתית המכונה "טאטוי".
הביי של תוניס, אחמד הראשון בן מוסטפא, שיקם את הספרייה העתיקה בשנת 1840 לערך, ובהשפעתו של המורה וההוגה מחמוד כבאדו (1871 - 1812), העשיר אותה גם בפרסומים מדעיים חדשים. מאז הספרייה נקראת "אחמדייה".
בהמשך, אוצר הספרייה גדל גם בזכותו של חייר א-דין פאשה שהוסיף לה ספרים רבים שהוחזקו בעבר במדרסות אחרות ובתי זאווייה ממקומות אחרים.
תנופה של רפורמות והתעוררות לאומית.
צאדוק ביי היה הראשון שהנהיג רפורמות במוסד בשנת 1856. הן קיבלו תוקף מחודש בצו שלו מ-26 בדצמבר 1875 שבו צוינו במפורש, בין השאר, המקצועות וספרי הלימוד. בנוסף למדרסת אז-זיתונה הוקמה גם מכללה - מכללת צאדיקי, שמוריה היו בוגרי א-זיתונה.
בתחילת המאה ה-20 האווירה בא-זיתונה הושפעה ממגמות חדשות שעלו באימפריה העות'מאנית ובעולם הערבי ובמיוחד במצרים, למשל לרגל השביתות של הסטודנטים באוניברסיטת אל אזהר בקהיר בשנת 1909, השקפותיו של טה חוסיין וכך הלאה. האליטה המקומית עצמה הקימה את האיגוד חלדוניה בראשותם של שלשה חברי תנועת התוניסאים הצעירים: עבד אל-ג'ליל זאוש, עלי באש חמבה וחסן גלאטי.
בשנת 1910 מתוך התלהבות מרעיונות המודרניזציה שקודמו על ידי המורים של "חלדוניה", פתחו הסטודנטים מא-זיתונה בשביתה בדרישה לשנות את שיטות ההוראה ולהקים ועדה לרפורמות.
ועדה זו הוקמה לבסוף רק בשנת 1945, תחת ראשותו של מוחמד טאהר בן עאשור, כשחברים בה מוחמד צלאח בן מראד ומלומדים אחרים ועוד חברים בתנועה הלאומית התוניסאית. ועדה זו המליצה להנהיג כמקצועות חובה את המדעים המודרניים המערביים ולימוד השפות הזרות, לשנות את השיטות הפדגוגיות על ידי השימוש בהוראה כתובה, שעות שבועיות ומדויקות והפחתת מחזור הלימודים. בשנת 1947 נחתם חוזה בין האוניברסיטה והחוג "חלדוניה" שדרכו נוצרו בתוך א-זיתונה משרות הוראה למדעי הטבע, להיסטוריה וגאוגרפיה ולפילוסופיה. הרפורמיסטים עמדו על קבלת פטור מ"מג'בה" ומשירות צבאי. התהליך הטריד את הרשויות, כולל השלטונות הקולוניאליים הצרפתיים שחששו התנועות החתרניות של הסטודנטים מא-זיתונה בהשפעת תנועת "התוניסאים הצעירים".
אחרי הכרזת עצמאות תוניסיה.
במרץ 1956 הנשיא חביב בורגיבה ניתק את הקשר בין האוניברסיטה ובין המסגד. ב-20 במרץ 1956 הוקמה האוניברסיטה בגרסתה המודרנית. היא הפכה ב-26 באפריל 1961 לפקולטה לשריעה ולתאולוגיה במסגרת אוניברסיטת תוניס. בשנת 1987 יורשו לשלטון של בורגיבה, זין אל-עאבדין בן עלי עשה מחווה לאנשי התנועה האסלאמית א-נהדה והחזיר לא-זיתונה את מעמדה כאוניברסיטה נפרדת, המורכבת משני מכונים וממרכז למחקר בקירואן.
הפעילות האקדמית.
נכון לשנים 2009 - 2008 באוניברסיטה לומדים כ-1,500 סטודנטים במסגרת שני מוסדות שבתוכה: המכון הגבוה לתאולוגיה והמכון הגבוה לציוויליזציה אסלאמית. בנוסף יש לאוניברסיטה מרכז למחקרים אסלאמים הנמצא בקירואן.
האוניברסיטה מעניקה תואר ראשון (בשריעה ומחשבת האסלאם), שני ושלישי במדעי האסלאם, תואר טכנאי בכיר במולטימדיה יישומית באמנויות אסלאמיות וטכנאי בכיר באמנויות המורדת האסלאמית. במכון הגבוה לציוויליזציה איסלאמית לומדים כ-300 סטודנטים ו-40 חוקרים. הוא מעניק דיפלומה לאומית למעגל הראשון של לימודים אסלאמים ודיפלומה לאומית של מאסטר בלימודים אסלאמים.
משמר קולדסטרים
רגימנט המשמר הרגלי קולדסטרים של הוד מלכותה או בשמו הנפוץ משמר קולדסטרים (באנגלית: Coldstream Guards) הוא הרגימנט השני מבין חמשת הרגימנטים המרכיבים את משמר המלוכה בצבא הבריטי, תחת פיקוד דיוויזיית המשמר. הרגימנט הוא הוותיק ביותר מבין הרגימנטים בצבא הסדיר אשר עדיין נמצא בשירות, והוא השני בסדר הבכירות בקרב יחידות המשמר, ולכן גם ביחידות הרגלים כולם. משום מיקומו השני בסדר הבכירות במשמר המלוכה, ניתן לזהות את חייליו בין היתר על ידי סידור הכפתורים בזוגות במדי השרד הטקסיים.
למרות היותו של הרגימנט הוותיק ביותר, הוא נמצא כאמור בסדר בכירות שני, זאת משום שמשמר הגרנדירים שירת את המלוכה למשך הזמן הארוך יותר. המוטו של משמר הקולדסטרים הוא 'שני לאף אחד' (Nulli Secundus) משום הקונפליקט בין הוותק לבכירותם. במצעדים רשמיים כשצועדים חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, משמר קולדסטרים צועד בצד השמאלי הקיצוני ואילו משמר הגרנדירים בצד הימני הקיצוני וכך נמנע קונפליקט הוותק.
שלא כמו ארבעת הרגימנטים האחרים במשמר, משמר קולדסטרים לא מגייס את חייליו מבין ארבע מדינות הממלכה המאוחדת (ויילס, סקוטלנד, אנגליה וצ. אירלנד), אלא מהאזורים בהם עבר מונק, מקים היחידה, בין קולדסטרים, סקוטלנד ללונדון; צפון-מזרח ודרום-מערב אנגליה.
היסטוריה.
הרגימנט נוסד על ידי ג'ורג' מונק בשנת 1650, לאחר שקיבל אישור לכך מאוליבר קרומוול במהלך מלחמת האזרחים האנגלית. בשנותיו הראשונות שירת הרגימנט החדש במספר קרבות מלחמת האזרחים והוצב בסקוטלנד בשם רגימנט הרגלים של מונק. עם מותו של קרומוול, העביר מונק את נאמנותו לבית סטיוארט ויצא עם הרגימנט שלו לקראת לונדון לעזור בתקופת השיקום של המדינה. ב-1 בינואר 1660 חצה הרגימנט את הגבול בין סקוטלנד לאנגליה בעיירה קולדסטרים, משם הם צעדו חמישה שבועות לכיוון לונדון, שם הרגימנט נותר נאמן לשירות המדינה בתקופה הסוערת. עם מותו של מונק בשנת 1670, קיבל הרגימנט את השם רגימנט קולדסטרים של משמר הרגלים והפך לרגימנט המשמר השני בבכירותו לאחר משמר הגרנדירים.
בשנת 1685 עבר המשמר לפלנדריה ושירת במהלך מלחמת תשע השנים, בין היתר בקרב וולקורט ונאמור. בין השנים 1775-1783, השתתפו מספר מיחידות הרגימנט בלחימה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. באותה התקופה גם חלה המהפכה הצרפתית שהביאה לעלייתו של נפולאון בונפרטה ובהמשך למלחמות הנפוליאוניות. במהלך תקופה זו שירת המשמר במצרים, במלחמת חצי האי ומערכת הסיום כולל קרב ווטרלו בשנת 1815, במהלך קרב זה חיילי הרגימנט הגנו על המעוז הוגמון ששכן במרכז שדה הקרב, ואשר החזקתו בידיים בריטיות היה בו תרומה מכרעת לניצחון בקרב.
המשמר שירת גם במהלך מלחמת קרים ב-1853 בקרבות השונים, ואף ארבעה מחיילי הרגימנט עוטרו בצלב ויקטוריה שזה עתה נוסד, לאחר המלחמה בשנת 1855 קיבל הרגימנט את שמו הנוכחי משמר קולדסטרים. בהמשך המאה ה-19 שירת המשמר במספר המערכות ברחבי האימפריה הבריטית, בהן מרד אורבי במצרים (1879-82) ומלחמת הבורים בדרום אפריקה (1899-1902).
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914-18) היה המשמר מהיחידות הראשונות להגיע לצרפת עם הכרזת המלחמה. יחידות הרגימנט שירתו בשלל המערכות והקרבות של המלחמה וספגו אבדות כבדות, בשני מקרים לאורך המלחמה הם אף איבדו את כל קציני הרגימנט. בקרב איפר הראשון, כמעט והושמד הגדוד הראשון, למעט 150 חיילים וקצין אחד שנותרו. בהמשך המלחמה חיילי המשמר לחמו בין היתר בקרב לוס, קרב מונס, הקרב על הסום וקרב איפר השלישי. סך הכל כלל הרגימנט חמישה גדודים בזמן המלחמה, כאשר הרביעי (פלסים) והחמישי (עתודה) פורקו לאחר המלחמה ב-1919.
במלחמת העולם השנייה (1939-45) הורכבו מחדש שני הגדודים בנוסף לגדוד שישי (אשר פורק לפני שנשלח לשדה הקרב) ובהדרגה הפך הרגימנט ליחידת חיל רגלים ממוכנת. בתחילת המלחמה, הגדוד הראשון והשני נשלחו יחד עם חיל המשלוח הבריטי לצרפת בעוד שהגדוד השלישי הוצב במזרח התיכון. יחידות המשמר שירתו במערכות השונות של המלחמה, בעיקר באירופה וצפון אפריקה, כאשר חלקן שירתו כיחידות ממוכנות וחלקן כיחידות שריון. לאחר המלחמה, המשמר חזר להיות יחידת חיל רגלים ואיבד את הטנקים והרק"ם שלו, היחידות שהוקמו פורקו והרגימנט חזר להרכב של שלושה גדודים.
לאחר המלחמה, נשלחו הגדוד הראשון והשלישי לשירות בישראל המנדטורית והגדוד השני נשלח למלזיה. במשך השנים שירתו יחידות המשמר במספר מלחמות ומערכות שהצבא הבריטי היה מעורב בהם, בהן בקפריסין ומספר פעמים בצפון אירלנד. בשנת 1959 הושם בהקפאה הגדוד השלישי, בכך קטן רגימנט המשמר לכדי שני גדודים, בהמשך בשנת 1992, הוקפא גם הגדוד השני.
הערות שוליים.
יהושע איכילוב
יהושע איכילוב (נולד ב-30 באוקטובר 1939) הוא כלכלן ואיש עסקים ישראלי, כיהן כמנכ"ל הבנק לפיתוח התעשייה בישראל.
ביוגרפיה.