גדעון "גדע" שוחט (26 בדצמבר 1912, חיפה – 19 בדצמבר 1966, תל אביב) היה טייס בחיל האוויר הבריטי, אל"ם בצה"ל, ממקימי חיל האוויר הישראלי בו שירת כטייס תובלה, שגריר ישראל במדינות אפריקה, בנם של ישראל ומניה שוחט ואביה של אלונה איינשטיין (אשתו של אריק איינשטיין).
קורות חיים.
נעוריו.
גדעון נולד בחיפה ב-1912. היה בנם הבכור של מניה וישראל שוחט ואח לענה (ענת) שוחט. למד בבית הספר מקס פיין. לאחר מלחמת העולם הראשונה ועם תחילת המנדט הבריטי עברה המשפחה לגור בכפר גלעדי. ההורים שהתמסרו לפעילות הציבורית הזניחו את חובותיהם המשפחתיות והילד גדל במסגרת מערכת החינוך המשותף של הקיבוץ אך ללא בית חם. בשלב מסוים אף הצטרף לחברת הילדים של בית אלפא.
קורסי טיס מוקדמים.
בתקופת לימודיו ב"מקס פיין" המליץ מנהל בית הספר, משה פלדשטיין, שיצטרף לקורס דאייה. ב-1937 החל קורס דאונים שלב א'. בשנים 1938 ו-1939 הוסמך שוחט לדאייה שלבים ב' וג'.
ב-1940 התחיל שוחט קורס טיס אזרחי, על מטוסי בוכנה, בשדה התעופה לוד (כיום נמל התעופה בן-גוריון), והוסמך ב-1941.
השירות בחיל האוויר הבריטי.
ב-1941 התנדב שוחט לצבא הבריטי ונשלח לאסמרה באריתריאה לעבוד כחרט-מכונאי אבל אחרי מספר חודשים חזר לארץ.
ב-1943 סיים קורס טיס ברודזיה (מ-1980 שונה שמה לזימבבואה) ושירת במצרים כטייס של חיל האוויר הבריטי. לקראת סוף המלחמה נשלח שוחט לקאראצ'י שבהודו שם שירת כמפקד מפציץ מסוג ליברייטור.
השירות במוסד לעלייה ב'.
ב-1946 שירת ב וסייע בהכנה ושילוח ספינות מעפילים מצרפת ואיטליה לארץ ישראל. בין הספינות שסייע בשליחתן ניתן למנות את שיבת ציון, עצמאות, גאולה, תיאודור הרצל, יהודה הלוי, חיים ארלוזורוב ועוד.
השירות בחיל האוויר הישראלי.
ב-1948 הצטרף לחיל האוויר לטייסת התובלה 103 (המכונה גם "טייסת הפילים"). עבר קורס טיס בצ'כיה והיה מעורב במבצע ולווטה, להבאת מטוסים מאירופה לישראל, בו שימש כמקשר בין משלחת הטייסים בצ'כוסלובקיה לבין הארץ.
ב-1950, לאחר שסיים קורס מג"דים צה"לי, מונה למדריך ראשי בקורס טיס ובאותה שנה מונה למפקד בית הספר לטיסה (שירת בתפקיד זה עד 1951).
ב-1953 נשלח ללמוד באוניברסיטה האווירית של חיל־האוויר האמריקני באלבמה ובבית הספר למודיעין בדנוור, קולורדו.
בשלבים מאוחרים יותר שימש כראש מחלקת שלישות בחיל אוויר וכמפקד בית הספר הטכני של חיל האוויר.
השירות במשרד החוץ.
ב-1962 הושאל על ידי צה"ל למשרד החוץ ונשלח למספר תפקידים רשמיים במדינות אפריקה (שירת כשליח בדאר א-סלאם שבטנזניה, כשגריר במלאווי ועוד).
משפחתו.
שוחט נישא למלכה בכפר גלעדי ושם גם נולדו להם שתי בנותיהם. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייסו שני בני הזוג לצבא הבריטי והילדים גודלו על ידי משפחות מאמצות מהקיבוץ. לאחר חזרתם מהמלחמה התגרשו בני הזוג ועזבו את הקיבוץ. ב 1955 נישא בשנית, לקלייר לבית ברקליי. נולדה להם בת אחת.
ב-1966, זמן לא רב אחרי חזרתו משליחות באפריקה, התאבד שוחט ביריית אקדח על חוף הים בקרבת ביתו בהרצליה פיתוח. הובא לקבורה בטקס צבאי בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
בתו אלונה נישאה לאריק איינשטיין ובהמשך התגרשה וחזרה בתשובה. בתו השנייה יעל מתגוררת באוסטרליה.
אל-ג'ורה (ירושלים)
אל-ג'ורה (בערבית: الجورة) היה כפר ערבי בנפת ירושלים. תושביו נמלטו או גורשו במהלך מלחמת העצמאות בתאריך 11 ביולי 1948 כחלק ממבצע דני. כיום על חורבות הכפר נמצא המושב אורה. הכפר מוקם כ-8.5 קילומטרים מערבית לירושלים. רוב אל ג'ורה נחרבה ב-1948 למעט כמה בתים שהושארו בה נטושים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ-420 תושבים. באל ג'ורה קיימים ממצאים מן התקופה הביזנטית והתקופה הצלבנית בשלוש אתרי שרידים ארכאולוגיים: חירבת סעידה, עין אל ג'דידה וחירבת אל קוסור.
סנטיאגו דה לוס קביירוס
סנטיאגו דה לוס קביירוס (בספרדית: Santiago se los Caballeros), או בקיצור סנטיאגו, היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית, ובירת מחוז סנטיאגו. העיר ממוקמת בעמק סיבאו, במרחק של 155 קילומטרים צפון-מזרחית לבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.
זו העיר העתיקה ביותר באמריקה שנושאת את השם .
היסטוריה.
העיר נוסדה תחילה ב-1495 בשם "חקגואה", אך היא נחרבה ברעידת אדמה, ומיקומה הועבר למיקום הנוכחי ב-1506. העיר נחרבה שוב בשנת 1562 ושוקמה לאחר מכן.
משמעות שמה של העיר הוא "יעקב הקדוש של האבירים". מקור השם הוא בקבוצת אבירים מלה איסבלה, היישוב האירופאי הראשון באמריקה שנוסד על ידי כריסטופר קולומבוס, שלאחר שנחרב עברו לעיר.
העיר שירתה למשך תקופה קצרה כבירת הרפובליקה הדומיניקנית. כאשר בתחילת המאה ה-19 כוחות של האיטי פלשו לאזור, רוב התושבים ברחו לאזור חרבקואה. העיר הייתה נקודה אסטרטגית ב בשנות ה-40 של המאה ה-19.
כלכלה.
כלכלת העיר, כמו כל עמק סיבאו, מסתמכת בעיקר על חקלאות וגידול בקר בקרקע השופעת. בנוסף גם תיירות היא ענף מרכזי בכלכלת העיר.
חינוך.
בסנטיאגו פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית מדרה אי מאסטרה ואוניברסיטת סנטיאגו לטכנולוגיה.
תחבורה.
בעיר פועלים קווי אוטובוס לערים מרכזיות אחרות.
את סנטיאגו משרת נמל התעופה הבינלאומי סיבאו, השלישי בעומסו במדינה. הנמל, שמציע בעיקר טיסות ליעדי פנים וליעדים קרובים באיים הקריביים ובארצות הברית, נחנך ב-2002 והחליף את הנמל הקודם של סנטיאגו, נמל התעופה סנטיאגו מוניסיפל.
יש תוכנית להקמת מערכת רכבת קלה בסנטיאגו שתקשר בין מרכז העיר לנמל התעופה.
סן פליפה דה פוארטו פלאטה
פוארטו פלאטה
סן פליפה דה פוארטו פלטה
קרץ'
קֶרץ' (באוקראינית: Керч, ברוסית: Керчь, בטטרית של קרים: Keriç, ביוונית עתיקה: פנטיקפיאום (Παντικάπαιον), בטורקית: Kerç) היא עיר במזרח חצי האי קרץ' שבמזרח חצי האי קרים.
העיר נוסדה כשש מאות שנים לפני הספירה כמושבה יוונית, ונחשבת לאחת הערים העתיקות באוקראינה. משנות ה-20 של המאה ה-20 חוותה העיר צמיחה מהירה. במלחמת העולם השנייה נערך בסביבות העיר קרב קרץ'.
נכון לשנת 2014 קרץ' היא אחת הערים הגדולות בחצי האי קרים. ומהווה מרכז תעשייתי, תחבורתי, ותיירותי חשוב.
היסטוריה.
העת העתיקה.
בחפירות ארכאולוגיות שבוצעו באזור בו שוכנת קרץ', נמצאו ממצאים שתוארכו למאה 15-17 לפנה"ס.
ההיסטוריה של העיר החלה במאה ה-7 לפנה"ס, מתיישבים יוונים ממילטוס, הקימו עיר-מדינה בשם פנטיקפיאום (Panticapaeum) על הר מיתרידטס, בסמוך לנקודת היציאה של נהר מאלק-צ'סם (Melek-Chesme).
תושבי פנטיקפיאום הכניעו ערים סמוכות, ובשנת 480 לפנה"ס, הפכה העיר לבירת ממלכת בוספורוס. מאוחר יותר הייתה פנטיקפיאום חלק מממלכת פונטוס תחת שלטון מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
מיקום העיר, במפגש נתיבי הסחר בין הערבה האירואסייתית לאירופה, תרם להתפתחותה המהירה של העיר. הסחורות שיוצאו ממנה היו בעיקר דגנים ודג מלוח, ייצור היין נפוץ גם הוא. פנטיקפיאום הטביעו מטבעות משלהם. על פי חוקרים, היה נהר המאלק-צ'סם (כיום נחל רדוד) רחב ועמוק דיו, וספינות יכלו לשוט בו. בחפירות שנערכו באתר קול-אובה (Куль-Оба) הסמוך לעיר, התגלו שרידים המעידים על כך שחלק גדול מתושבי העיר היו סקיתים וסרמטים.
במאה הראשונה לספירה סבלו ממלכת בוספורוס ופנטיקפיאום מפשיטות האוסטרוגותים, העיר נהרסה על ידי ההונים בשנת 375 לספירה.
ימי הביניים.
במאה השישית הייתה העיר בשליטת האימפריה הביזנטית. בפקודת הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, נבנתה במקום מצודה בשם בוספור. בוספור הייתה למרכז הדיוקסיה, והיא התפתחה תחת השפעת הנצרות היוונית. בשנת 576 צרו על העיר גקטורקים שנעזרו באנאגאי חאן, החאן האחרון של ההונים האוטורגורים.
במאה השביעית כבשו הכוזרים את העיר, והם שינו את שמה לקארצ'ה (מטורקית karşı, שמשמעותו "מול"). פקיד הממשל המקומי בתקופת הכוזרים היה ה. בעת שלטון הכוזרים, הייתה הנצרות לדת העיקרית, בשנת 717 הוקמה בעיר כנסיית יוחנן המטביל, הכנסייה העתיקה ביותר באוקראינה. בשנת 1016 כבשה את העיר נסיכות קייב.
במהלך המאה העשירית הייתה העיר יישוב סלאבי בשם קורצ'ב (Korchev), שהשתייך לנסיכות טמוטרקן (Tmutarakan). בשנים אלו הייתה למרכז הסחר בין רוס של קייב, קרים, המזרח והקווקז.
במאה השלוש עשרה כבשו המונגולים את קרים ובכללה את קורצ'ב. בשנת 1318 הפכה העיר למושבה ברפובליקה של ג'נובה בשם צ'רקיו, היא שימשה כנמל ותושביה עסקו בספנות ובדייג.
בשנת 1475 עברה העיר לשליטת האימפריה העות'מאנית. בתקופת השלטון הטורקי ירד מעמדה של העיר, היא שימשה כשוק עבדים, וסבלה מפשיטות תכופות של הקוזאקים מהסיץ' הזפורוז'י.
מהמאה ה-18 עד המאה ה-20.
בתגובה להתחזקות האימפריה הרוסית באזור ים אזוב, בנו הטורקים את "המצודה החדשה" (Yeni Kale) על חוף מצר קרץ' בסמוך לעיר, בנייתו הושלמה בשנת 1706. בשנת 1771 פלש צבא האימפריה הרוסית לקרים והתקרב למצודה, הטורקים נטשו את המצודה, אף על פי שהגיעה אליהם תגבורת כמה ימים קודם לכן. ב-21 ביולי 1774 נחתם הסכם קוצ'וק קאינרג'ה, במסגרתו הועברו קרץ' והמצודה לשליטת הרוסים.
בשנת 1790 הביסו כוחות הצי הרוסי בפיקודו של האדמירל פיודור אושקוב את הצי הטורקי בקרב מצר קרץ'.
משנת 1821 התפתחה העיר כנמל סחר ודיג חשוב. מוזיאון ומספר מוסדות חינוך נפתחו בעיר. בשנת 1864 הוקם בעיר מפעל ברזל לשם עיבוד עפרות הברזל שנמצאו באזור.
בשנת 1855 בעת מלחמת קרים, נהרסה העיר על ידי כוחות האימפריה הבריטית.
בסוף המאה התשע עשרה נבנו בעיר מפעלי בטון, מזון, טבק ושימורים. בשנת 1900 חוברה העיר למסילת הרכבת, המצר הורחב והועמק, והאוכלוסייה בעיר עמדה על 33,000 תושבים.