במחקרו אודות הציור טען גדעון עפרת כי "מדי הגבר וחצאית האישה מחוברים כטלאים מנוגדים על משטח הציור. אפשר לומר שההפשטה של ארוך בציור הנדון מתפקדת כעיקור ארוס. ויותר מזה – כעיקור גוף. היא מסירה מן הבגד כל שמץ של עקרון-עונג ארוטי […]. עתה, בגרסה החדשה של הנשף, הגבר מעל לאישה, אך המיניות הגופנית מחוקה".
הדיוויזיה ה-275 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-275 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה ה-275 הוקמה בסוף 1943, בצרפת, מיחידות של דיוויזיית הרגלים ה-223. הדיוויזיה הייתה בפיקודו של גנרל-לויטננט הנס שמידט מ-10 בדצמבר 1943 ועד לפירוקה ב-22 בנובמבר 1944.
בתחילת הפלישה לנורמנדי, נשלחו לאזור נורמנדי שני גדודי חי"ר, גדוד פוסילייר, גדוד ארטילריה אחד ופלוגת הנדסה. שאר הדיוויזיה הגיעה באמצע יולי.
הדיוויזיה ה-275 ספגה אבדות כבדות בקרב פאלז והועברה לאאכן להתארגנות מחדש. הדיוויזיה קיבלה את גדודי המבצרים של הלופטוואפה ה-XII וה-XX. הדיוויזיה ה-275 הועברה לאזור דירן - יער הירטגן שם ספגה אבדות קשות במהלך הקרב על יער הירטגן ופורקה. שרידי הכוחות נשלחו לדיוויזיית הרגלים ה-344.
דיוויזיית הרגלים ה-275 הוקמה מחדש בינואר 1945, ליד פלנסבורג, והועברה לחזית המזרחית שם הושמדה בכיס האלבה במאי 1945.
רצח רנה שנרב
הפיגוע בעין בובין היה פיגוע טרור שבוצע ב-23 באוגוסט 2019 בו נרצחה הנערה רנה שנרב בת 17 מלוד ונפצעו קשה ובינוני אחיה דביר שנרב ואביה איתן שנרב.
בשעות הבוקר המאוחרות, הגיעה משפחתה של רנה למעיין, בעת שיצאו מהמים, מטען חבלה שהוטמן במקום התפוצץ והרג את רנה, פצע בינוני את אביה שניסה לבצע בה פעולות החייאה ופצע קשה את אחיה.
בספטמבר 2019 נתפסו 3 מהמחבלים האחראים לרצח, בדצמבר 2020 נגזרו שנתיים מאסר על פלסטיני שהורשע בכך שידע על הכוונה להניח את המטען ולא דיווח על כך.
הנצחה.
לזכרה של רנה שנרב הוקמה עמותת החסד והתורה "קול רִנה", העמותה מפעילה רשת של מכירת בגדי יד שנייה בשקל אחד, סעודות שבת שפתוחות לציבור ומארחות אנשים הזקוקים למקום שיארח אותם, מיזם שידוכים, קמפיינים להפחתת זמן השימוש במסכים, מיזמים להגדלת לימוד תורה, הקמת מעיינות ופינות טבע ומיזמים נוספים.
נורית גפן בצר
נורית גפן בצר (30 במרץ 1948 – 29 במרץ 1977) הייתה מאיירת ספרי ילדים ישראלית.
ביוגרפיה.
נורית גפן נולדה בנהלל לישראל גפן ואביבה דיין, אחותו של משה דיין. אחיה הגדול הוא הסופר והמשורר יהונתן גפן, אחיותיה הקטנות הן זהר בצר (שנשואה לאייל בצר, אחיו של מוקי בצר) וענת בן ארי.
ב־1965 סיימה בהצטיינות קורס ציור גרפי בחיפה.
נישאה למוקי בצר, איש צבא אותו הכירה בנעוריה בנהלל. בשנת 1967 מתה אימה, מוות שנודע לאחר מכן כהתאבדות. באותה שנה נולד בנה היחיד, שאול בצר, לימים במאי, תסריטאי וסופר, והיא הקדישה את זמנה לטיפול בו.
בתחילת שנות ה-70 הוצגו עבודותיה בתערוכה בבית יד לבנים בגבעתיים.
בראיונות בעבר ציין אחיה, יהונתן גפן, כי השיר "אופליה הקטנה" נכתב עליה.
בשנת 1977 שמה קץ לחייה בעקבות דיכאון ממנו סבלה.
ספרים שאיירה.
גפן בצר איירה מספר ספרי ילדים. היא איירה את ספרי הילדים של אחיה יהונתן גפן: "שירים שענת אוהבת במיוחד", "יום אחד... כך מתחילים כל הסיפורים שענת אוהבת במיוחד" ו"הכוכבים הם הילדים של הירח". בנוסף איירה את ספרה של לאה גולדברג "גן החיות" ואת ספרו של אוריאל אופק "בוא לטייל אבא".
ממלכת קויה
ממלכת קויה (בספרדית: Reino colla) הוקמה באגן הצפון-מערבי של אגם טיטיקקה, אחת מ שכבשה חלק מרמת קויאו לאחר נפילת טיוואנאקו. באמצע המאה ה-15 החזיקו בני עם הקויה בשטח עצום, מהגדולים בממלכות איימרה. באותה תקופה הם נכבשו על ידי פאצ'אקוטי הסאפה אינקה (הקיסר) של אימפריית האינקה יחד עם ישויות פוליטיות אחרות באזור.
אימפריית האינקה כינתה את האזור שדרומית לקוסקו הבירה בשם קויאסויו (Qullasuyo) כלומר "אזור קויה", כיוון שכך כינו האינקה את כל ממלכות האיימרה שהיו בעלות קשרים תרבותיים חזקים ביניהן. שכן ממלכת קויה הייתה עבורם המשמעותית מכולן. עם הכיבושים הנוספים של האינקה שהגיעו עד לצ'ילה וארגנטינה של ימינו, היה אזור זה גדול בהרבה משטחן המקורי של ממלכות האיימרה.
ארגון.
הקויה אורגנו בשני אזורים (קצ'ואה ואיימרה: "סויו"): אורקוסויו (Urcosuyu, אורקו (Urco): זכר, אש) ואומאסויו (Umasuyu, אומה (Uma): נקבה, מים).
בירתם הייתה "אטונקויה" (Hatunqulla), כלומר "קויה, הגדול" שנמצאת 34 ק"מ צפונית ל באורקוסויו ונשלטה על ידי שושלת הסאפאנס (Zapanas). בירת אומאסויו הייתה אסנגרו (Azangaro), שהייתה תלויה באטונקויה. צורת ממשל זו המבוססת על דואליות הייתה אופיינית לחברות האנדיות המרכזיות, שבהן שני החלקים היו משלימים, אך האחד עדיין שלט על השני. האינקה למשל חילקו את האימפריה והחברה שלהם לאנן (Hanan, קצ'ואה: עליון) ואורין (Hurin, קצ'ואה: תחתון).
בנוסף לקויה של אומאסויו היה בשטחה של ממלכת קויה גם האי איסלה דל סול ("אי השמש"). המיסיונר הספרדי כתב: "האי טיטיקקה... היה מאוכלס בעבר בקויאס האינדיאנים, אותה מדינה של ילידי קופקבנה". הנזיר האוגוסטיני אלונסו ראמוס גבילן (Alonso Ramos Gavilan) ציין: "לקויה של טיטיקקה היו המזבח והמקדש המפורסם הזה, היה ואקה מהקויה פוקינה (puquina qollas) והאורקויה".
בתחומם של הקויה היו שלוש קבוצות אתניות: איימרה, ואורו (חלק מהאורו דיברו פוקינה והאחרים . פליפה גואמן פומה דה איילה הבחין בבירור בין הקבוצות האתניות הללו וזיהה אותן כ"קויה" (איימרה), כ"פוקינה קויה" (פוקינה) וכ"אורו קויה" (בני האורו).
שלטון האינקה.
כעשר שנים לאחר הכתרתו, החל פאצ'אקוטי במערכה הצבאית המתפשט שלו לרמת קויאו, ושלח קבוצת חיילים בפיקודו של אפו קונדה מאיטה לעבר הגבול עם ממלכת קויה, שם פגש בכוח הלוחמים שבראשה צ'וצ'י קאפאק (Chuchi Capac), הידוע גם בשם קויה קאפאק (Qulla Capac). פאצ'אקוטי הצטרף לכוחות החלוץ, ונכנס עם צבאו לשטח האויב עד שהגיע למוצא הנהר וילקנוטה.
קויה קאפאק, שהיה מודע לחדירת האינקה לשטחו, קיבץ את צבאו בעיירה אייאווירי (Ayaviri) כשהוא ממתין לאינקה. כשהגיע לעיירה זו, הבין פאצא'קוטי שלא תהיה כניעה בלא מלחמה ועקב כך התפתח קרב ארוך. כשהקרב התארך, מחשש שיובס, נסוג צבא הקויה לפוקרה (Pucara), מבצר באנדים, והאינקה רדפו אחריהם לשם. בפוקרה נערך הקרב השני, שבו לא רק שהאינקה ניצחו, אלא הם גם הצליחו לקחת בשבי את קויה קאפאק ולהוציאו להורג. לאחר שהבטיח את הניצחון, הגיע פאצ'אקוטי לאטונקויה, בירת הממלכה המובסת, ונשאר בה עד שכל נציגי הערים הכפופות לקויה הגיעו על מנת להישבע אמונים לשליט החדש.
ב-1473, בתקופת שלטונו של קיסר האינקה טופאק אינקה יופאנקי (1471-1493), דיכאה אימפריית האינקה מרד של הקויה ושכניהם הדרומיים, הלופאקה.
ב-1538, יצאו הלופאקה והקויה למלחמה ביניהם. הקויה פנו לעזרה מהספרדים בקוסקו ו הוביל צבא דרומה והביסו את הלופאקה בקצה הדרומי של אגם טיטיקקה בו זורם נהר הדסגואדרו מהאגם. בתחילת הקרב הייתה ידם של הספרדים על התחתונה לזמן מה, ופיסארו כמעט טבע בניסיון לחצות את הנהר, אך ניצל על ידי , קיסר האינקה שהוצב על כס השלטון על ידי הספרדים.
אין למדין מן הכללות
אין למדין מן הכללות הוא כלל תלמודי שלפיו אין ללמוד ממקום בו נאמר כלל משום שקיימים פרטים היוצאים מן הכלל. קיים ניב עברי דומה האומר כי "לכל כלל יש יוצא מן הכלל". ישנן הסתייגויות לאמרה זו.
מקור.
מקור הכלל הוא ב שם מובאת המשנה האומרת כי כל מצוות עשה שהזמן גרמן אנשים חייבים ונשים פטורות, וכל מצוות עשה שלא הזמן גרמן אחד אנשים ואחד נשים חייבים. התלמוד בבלי טען כי כלל זה אינו קיים בכל מקרה, וישנן מצוות עשה שהזמן גרמן שנשים חייבות, ויש מצוות עשה שלא הזמן גרמן שנשים פטורות.
הרמב"ם ביאר כלל זה ואמר שכשאומרים כלל מתכוונים לרוב המקרים, ומסיבה זו לא לומדים מכללות.
הסתייגויות.
יש שטענו שכשנאמר "כלל גדול" לומדים ממנו, יש שכתבו שכשמובאות שיטות שני תנאים, התנא הראשון אומר כלל, והתנא שלאחריו מוסיף "אף", לומדים ממנו, ויש שטענו כי בלשון בני אדם כן לומדים מן הכללות.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12
דאץ' רופרסברגר
צ'ארלס אלברט "דאץ'" רופרסברגר השלישי (באנגלית: Charles Albert "Dutch" Ruppersberger III; נולד ב-31 בינואר 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מרילנד, מאז 2003. רופרסברגר, חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן בין השנים 1994–2002 כנציב מחוז בולטימור.
ביוגרפיה.
רופרסברגר נולד בבולטימור, בנם של מרגרט "פגי" (לבית וילסון) וצ'ארלס אלברט "אל" רופרסברגר הבן. הוא ממוצא גרמני בחלקו. את ראשית לימודיו הגבוהים השלים בבולטימור סיטי קולג', ולאחר מכן למד באוניברסיטת מרילנד, שם שיחק לקרוס. בהמשך קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת בולטימור.
רופרסברגר החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר התובע המדינתי במחוז בולטימור. חיש מהר קודם לתפקיד ראש אגף החקירות בפרקליטות מרילנד. הוא התעסק במאבק בפשע מאורגן, שחיתות פוליטית וסחר בסמים. בשנת 1985 נבחר למועצת מחוז בולטימור, וב-1989 נבחר לתקופת כהונה שנייה. ב-5 בדצמבר 1994 החל את כהונתו כנציב מחוז בולטימור, תפקיד אותו מילא עד 2 בדצמבר 2002. טרם התמודדותו אל הקונגרס של ארצות הברית שינה רופרסברגר את שמו באורח רשמי על מנת שכינויו הוותיק, "דאץ'", יוכל להופיע על פתקי ההצבעה בקלפי.