פעילותו הפוליטית של סקאלין בשנותיו בבלאראט הושפעה מרעיונותיו של טום מאן ושל תנועת הלייבור שהתפתחה אז בוויקטוריה, זאת באופן דומה לשותפיו לעתיד לדרכו הפוליטית, כמו פרנק אנסטי, ג'ון קרטין, ופרנק ברנן. ב-1903 הוא היה לאחד החברים המייסדים של סניף מפלגת הלייבור המקומית ומעתה והלאה היה פעיל בפוליטיקה המקומית. סקאלין עסק בתעמולת בחירות ושימש כאיש ארגון במסגרת איגוד העובדים האוסטרלי (Australian Workers' Union ) שאליו הוא יהיה קשור באופן הדוק במשך כל הקריירה שלו. הוא נשא נאומים בבלאראט ובסביבותיה וסייע למערכות בחירות של הלייבור ברמה המדינתית והפדרלית. בבחירות הכלליות של 1906 הוא התמודד על מושב בפרלמנט הפדרלי מטעם מחוז הבחירה של בלאראט כשהמועמד שהתמודד מולו היה ראש ממשלת אוסטרליה דאז, אלפרד דיקין. למרות שבהתמודדות כזו לא היה לו סיכוי, ניהל סקאלין מסע בחירות אמיץ והרשים רבים במפלגתו.
ב-11 בנובמבר 1907 הוא נשא לאישה את שרה מריה מקנמרה, תופרת מבלאראט. הזוג לא הביא ילדים לעולם ועקב מצבו הבריאותי הרעוע של סקאלין לאורך הקריירה הארוכה שלו, לקחה שרה על עצמה לטפל בבעלה, במיוחד בשנותיו האחרונות. לעיתים קרובות היא מילאה את מקומו באירועים חברתיים כאשר נבצר ממנו להשתתף בהם. שרה סקאלין הייתה חברה פעילה במפלגת הלייבור בזכות עצמה והייתה מצויה בנושאים פוליטיים. כמו רבות מבנות הזוג של פוליטיקאים אוסטרלים (ובמיוחד באותה תקופה), היא הייתה נוכחת לעיתים קרובות בישיבות הפרלמנט ובין השאר בדיונים ובהצבעה שהובילו לנפילת ממשלתו של סקאלין.
קריירה פוליטית.
ב-1910 זכה סקאלין לראשונה בבחירות לפרלמנט כנציג מפלגת הלייבור במחוז הבחירה של קורנגמייט שבוויקטוריה. הייתה זו מערכת בחירות שבעקבותיה הרכיב אנדרו פישר את ממשלת הרוב הראשונה באוסטרליה מטעם מפלגת הלייבור. בשנה שלפני מערכת בחירות זו עשה סקאלין עבודת הכנה מקיפה במחוז בחירה זה, למרות שאופיו הכפרי של המחוז לא היה רקע מיטבי לתמיכה במועמד של מפלגת הלייבור. מסע הבחירות שלו התמקד בחיזוק מעמדו של הפרלמנט הפדרלי ובנושאים כמו שמירה על הרוב הלבן באוסטרליה, הגדלת מכסי יבוא והנהגתו של מס קרקעות. בפעילותו בפרלמנט הפדרלי זכה סקאלין עד מהרה במוניטין של נואם מרשים. הוא נאם על מגוון של נושאים במשך שלוש שנות כהונתו, אך התרכז במיוחד בנושאים הקשורים למיסוי ולסמכויות הממשל הפדרלי, נושאים שעמדו במרכז סדר יומו בכל מהלך הקריירה שלו. עם סיומה של שנתו הראשונה כחבר פרלמנט יצא לו שם של "אחד מתומכי מס הקרקעות הנלהבים של הלייבור" ובאופן תדיר הוא דיבר על שבירת "מונופול הקרקעות שבמשך שנים עיכב את צמיחתה של הארץ הצעירה הזו". סקאלין תמך בהתלהבות בנושאים שפישר העמיד למשאל עם, שמטרתם הייתה להרחיב את סמכותה של הממשלה המרכזית ושנערכו ב-1911 ושוב ב-1913, למרות שבשני משאלי העם ההצעות לתיקוני החוקה נדחו. למרות שבמחוז הבחירה שלו הוא נחשב לפוליטיקאי נלהב וחרוץ, הוא לא צלח את ההתמודדות עם ג'וזף קוק שייצג את המפלגה הליברלית שחידשה את כוחותיה בבחירות של 1913, גורל שהיה משותף לרבים מנציגי הלייבור במחוזות הכפריים בבחירות אלה. בבחירות הביניים של 1918 הוא ניסה שוב לזכות במושב זה.
לאחר תבוסתו בבחירות מונה סקאלין להיות עורך העיתון היומי של הלייבור בבלאראט. במשך תשע השנים הבאות הוא שימש בתפקיד זה, שחיזק את מעמדו בתנועת העבודה של ויקטוריה והפך אותו לבעל קול משפיע וב-1918 הוא נבחר להיות הנשיא של סניף הלייבור בוויקטוריה. סקאלין ועיתונו היו המתנגדים המובילים בוויקטוריה כנגד גיוס החובה במהלך מלחמת העולם הראשונה ועמדו לצדה של המפלגה בשנות כהונתו של בילי יוז כראש ממשלה. בכינוס מיוחד של המפלגה בנוגע לגיוס חובה, שהתקיים ב-1916, הוביל סקאלין את המהלך להרחקתם מהמפלגה של תומכי גיוס החובה, כולל יוז עצמו וראש הממשלה לשעבר, כריס ווטסון. בשנים אלה יצא לסקאלין שם של סוציאליסט המשתייך לאגף השמאלי של המפלגה ודעותיו בנושאים מסוימים הפכו לראדיקליות, במיוחד רגשותיו נגד שליטתה של בריטניה על אוסטרליה. סקאלין ביקר את השתתפותה של אוסטרליה במלחמה בהנהגתה של בריטניה. בראשית שנות העשרים הוא בלט במהלכים לאימוץ מדיניות הסוציאליזציה הכלכלית כחלק מהקו המדיני של המפלגה.
מותו של מנהיג הלייבור פרנק טיודור ב-1922 השאיר את מחוז הבחירה האורבני של ירה במלבורן פנוי. היה זה מחוז עם סיכויים טובים למועמד הלייבור לנצח בו וסקאלין זכה בקלות במושב זה כשהוא חולף על פניהם של כמה מועמדים וזוכה ביותר משלושה רבעים של קולות בבחירות הביניים. לאחר ניצחונו בבחירות עברה משפחת סקאלין להתגורר בפרבר ריצ'מונד של מלבורן, הרחק מביתם במשך שנים בבלאראט, מחוז בחירה שונה באופיו מהמחוז הכפרי הקודם של סקאלין. עקב קרבתו הגאוגרפית של מחוז זה לפרלמנט הפדרלי (שאז עוד ישב במלבורן), וכמי שייצג מחוז בחירה מובהק של הלייבור, התאפשר לסקאלין לנצל הזדמנויות פוליטיות רבות ועד מהרה הוא הפך להיות דמות בולטת במפלגה והופיע מטעמה באירועים רבים ברחבי אוסטרליה. בשנים אלה התפרסם סקאלין ברמה הארצית של הלייבור, היה לאחת הדמויות המובילות של האופוזיציה בפרלמנט ובפברואר 1923 הוא הצטרף לצוות הנהגת המפלגה.
בשנותיו כיושב הספסלים האחוריים של האופוזיציה נשא סקאלין נאומים נלהבים לעיתים קרובות. הוא היה נואם מוכשר, אך גם מצא לעצמו תחומי עניין בהם היה לו עמדה מובילה, במיוחד בנושאי מיסוי ומדיניות כלכלית. כמה מההאשמות של סקאלין בנוגע לפטור ממס קרקעות על ידי בעלי אדמות עשירים, היו כה משכנעות, עד כי ממשלתו של סטנלי ברוס מינתה ועדה מלכותית לחקירת טענותיו. מומחיותו של סקאלין בנושאים כלכליים הוכחה כיעילה עבור הממשלה וכמה מהצעותיו בעודו יושב על ספסלי האופוזיציה התקבלו כחוקים. כחבר מפתח באופוזיציה לא הייתה התנגדות לבחירתו כסגן מנהיג מפלגת הלייבור במרץ 1927.
מנהיג האופוזיציה.
כסגן מנהיג המפלגה הצטיין סקאלין בתהליך החזרתה לממשלה. במהלך שנת 1927 הוא זכה לשבחים על הביקורת המתמשכת שמתח על ממשלתו של ברוס בנושאים כלכליים. סדרה של נאומים שנשא באותה שנה על חוסר ההתנהלות התקינה של הממשלה ועל הסכנה שנשקפה לכלכלת אוסטרליה כתוצאה ממנה, צפו קטסטרופה הולכת ובאה. הוא האשים את הממשלה בגידול יתר בהוצאותיה, בהסתמכות יתר על הלוואות ממקורות חיצוניים ובגרימת חוסר איזון מדאיג בין הייצוא לייבוא. ניתוח מדאיג זה של הכלכלה האוסטרלית יוכח כנכון תוך שלוש שנים, למרות שמעטים הקדישו תשומת לב לאזהרותיו כאשר הוא השמיע אותן.
במרץ 1928 התפטר מתיו צ'רלטון מתפקידו כמנהיג סיעת הלייבור והוחלף בהצבת פה אחד על ידי סקאלין, למרות שרבים ראו בטד תאודור כאפשרות יותר מבטיחה. בהתמודדות על תפקיד סגן מנהיג המפלגה שהתקיימה לאחר מכן נכשל תאודור שוב בהפרש קטן, כישלון שבישר את חילוקי הדעות שהיו לו בהמשך עם המפלגה בהנהגתו של סקאלין.
סקאלין הנהיג את המפלגה בבחירות הכלליות של 1928. הוא נסע ברחבי אוסטרליה והתמקד במיוחד באוסטרליה המערבית, טסמניה וקווינסלנד, מדינות שבהן נחלש כוחה של הלייבור בשנים אלה. סקאלין התקבל טוב באזורים אלה וכן במחוזות הכפריים כדי לסתור את התדמית העירונית של הלייבור. המפלגה הצליחה להגדיל את מספר מושביה בפרלמנט בשמונה ובכך הפחיתה משמעותית את הרוב שהיה לקואליציה. הייתה זו למעשה הצבעה נגד הממשלה יותר מאשר הצבעה בעד הלייבור, אך הצלחה זו קידמה את הלייבור עוד יותר לקראת ניצחון בבחירות הבאות. למרות שהלייבור הייתה קרובה להצלחה בהרכבת ממשלה, מסע הבחירות נחשב כמוצלח והמוניטין של סקאלין כמנהיג לא נפגע.
שנת 1929 הייתה רצופה בסכסוכי עבודה, שהקשים ביניהם היו בנמלים, בענף העץ ובענף כריית הפחם. ממשלתו של ברוס נאבקה לפתור את המשברים הללו ומשאל עם להגדלת סמכותה של הממשלה הפדרלית לפתרון סכסוכי עבודה שהתקיים ב-1926, נדחה. לאחר חודשים שבהם נכנס המשא ומתן למבוי סתום וננקטו צעדי מחאה על החלטות בנוגע למוסד הבוררות הפדרלי, שינה ברוס כיוון באופן מוחלט על ידי הצעה לביטולו המוחלט של מוסד הבוררות והעברתו בחזרה לסמכותן של המדינות. ההצעה זכתה להתנגדות רבתי וכמה חברי פרלמנט בהנהגתו של בילי יוז הצביעו נגדה ואילצו את ברוס ללכת לבחירות. באופן מכריע, היו אלה בחירות רק לבית הנבחרים, שכן תקופת הכהונה של הסנאט שהחלה ב-1925, לא תמה. תשעה חודשים לאחר הבחירות הקודמות, נכנסה אוסטרליה למערכת בחירות נוספת. על רקע משבר תעשייתי והצעות כבדות משקל של הממשלה, סקאלין, שהטיף למשא ומתן ולהתייעצות בין המפלגות, נראה כבחירה טובה, למרות העמדות הרדיקליות של הלייבור. כשהם נלחמים במגרש הביתי שלהם, נחלו סקאלין והלייבור ניצחון גורף כשהם זוכים ב-46 מתוך 75 מושבי הפרלמנט, ההישג הטוב ביותר של הלייבור עד אז. בנוסף, הצליח מועמד הלייבור במחוז הבחירה של ברוס לנצח אותו ולהוציאו מהפרלמנט, הישג חסר תקדים. המפלגה צהלה וסקאלין קיבל בהתלהבות את ההצעה להיות ראש ממשלה. הוא היה ראש הממשלה הקתולי הראשון של אוסטרליה.
ראש ממשלה.
סקאלין הגיע לקנברה לאחר הניצחון הגדול בתולדותיה של מפלגת הלייבור מאז הקמתה. עם זאת, היו במפלגה אינטרסים מנוגדים ודמויות מגוונות, החל מסוציאליסטים רדיקלים מהאזורים העירוניים ועד לפוליטיקאים כפריים מקצועיים. ממשלת סקאלין ביטלה במהירות כמה מהצעדים שננקטו על ידי ממשלתו של ברוס כמו השינויים שבוצעו במוסד הבוררות והנהגתם של אימוני חובה צבאיים. סקאלין החליט גם לא להעביר את מגוריו למעון ראש הממשלה הרשמי (The Lodge), שבנייתו הושלמה שנתיים קודם לכן, בציינו שזה מהווה בזבוז מיותר של כספי משלמי המיסים.