גון היה הראשון בסין שרתם שוורים לעגלות, וגם הראשון שבנה חומות עיר. החְווָאיְ נָאן דְזְה דווקא מתייחס לכך בשלילה, ומנגיד את גון שבנה חומות והעולם פנה לו עורף ליו' שהפיל את החומות וקירב אליו את האנשים.
במיתולוגיה.
בכמה גרסאות של המיתולוגיה גנב גון את האדמה הנושמת מן האלים. כך, עם השלמת הסכרים, בכל פעם שעלה מפלס המים, תפחה גם האדמה הקסומה שבסכרים ומנעה מהמים לעלות על גדותיהם. ההתחלה הייתה מוצלחת, אולם כשעלו המים לגובה גבוה מאוד, קרסו הסכרים ואנשים רבים נהרגו, ובדומה לגרסה ההיסטורית, הקיסר שון הוציא את גון להורג על הר הנוצה (באזור לְייֵן-יוּ'נְגָאנְג בג'יאנגסו של היום.) על פי מקורות אחרים גון התאבד בקפיצה לתהום, הפך לחיה ובכך נעשה לאל התהומות. לפני מותו הורה לבנו, יו' הגדול, לסיים את העבודה.
בקלאסיקה של ההרים והימים מי שהרג את גון לאחר גניבת האדמה הנושמת הוא ג'וז'ונג, בשליחות קיסר ששמו לא מוזכר. הקלאסיקה של ההרים והימים מתארת גם קשרי משפחה בין גון לבין חְווָאנְטוֹאוּ ("ראש שמח" או "קסדה שמחה"), אחד מ"ארבעת הפושעים". בספרים "משמעות נכונה לרשומות ההיסטוריון" (史記正義) ו"אוסף שברי רשומות ההיסטוריון" (史記集解) מזוהה גון עם טָאוווּ, פושע אחר מתוך הארבעה..
ההתייחסות של הקלאסיקה של ההרים והימים ללידת יו' במשפט "בטנו של גון הולידה את יו'" יצרה מיתוס מאוחר יותר לפיו יו' בקע מבטנו של גון. במקביל התפתחו מספר מיתוסים אחרים לגבי לידתו של יו' מאמו, הפילגש או האישה של גון, גם הם לרוב תוך ביקוע בטנה, לאחר שזו אכלה צמח או ראתה כוכב נופל, כולן תבניות מוכרות ללידת קדושים במיתולוגיה הסינית.
בספר "גן האימרות" מסופר שלאחר הריגתו בהר הנוצה, הפך גון לדוב חום ונכנס לתוך "בריכת הנוצה" (או "תהום הנוצה", הנמצאת מערבית להר), ובכך הפך לרוח של קורבן הגבול של בני שושלת שיה. הדזוו ג'וואן מתאר מקרה במאה ה6 לפנה"ס בו הדוכס של מדינת ג'ין חלה במחלה לאחר שהזניח את קורבן הגבול לגון, ולאחר שראה בחלום דב חום מבקר בחדרו, וחידש בעצת המדינאי דזה צ'אן את הקורבן לגון בדמות הדוב החום, נרפא ממחלתו. מדינת ג'ין נדרשה לקורבן מכיוון שעל פי המסורת הייתה ממוקמת על האדמות של שושלת שיה ההיסטורית.
על פי האגדות הדאואיסטיות בספר "רשומות איסוף האבידות" מהמאה הרביעית לספירה, השליך גון את עצמו לבריכת הנוצה והפך לדג אפל ועצום שמדי פעם עלה על פני המים וזכה לכינוי "רוח הנהר" ואנשי הים בהר הנוצה הקריבו לאורך השנה קורבנות לגון במקדש שבנו לכבודו. אולם הופעותיהם של הדג האפל ושל דרקון המשיכו להפחיד את התושבים עד שיו' טיפל בשיטפונות (מבלי להתקרב להר הנוצה). לטענת הספר, זיכרון הדג האפל נשמר בשם סוג של דג שמורכב מהסימנים ל"אפל" ול"דג" (鮌), והעדויות על כך שהפך לדב חום הן שגיאת סופר שנובעת מבלבול בהגיה של שמות היצורים. בהערות של שְׂיָאו צִ'י (蕭綺) מן המאה השישית נטען ששנוי הצורה בין הדג לדב היו על בסיס מיקום: כשהלך בהר היה דב חום, וכשנכנס למים היה דג.
הספר "האביבים והסתוים של מר לוּ'" מזכיר אגדה על התנגדותו של גון לעלייתו לשלטון של שון. נטען שם שגון התנגד מאחר שייצג את האצילים ולפיכך רצה את שלושת תפקידי השרים ששולטים על הארץ. כשהקיסר סירב, השתמש גון בחיות אימים ליצור מהומה, ואלו הציבו את שיניהן כחומה והרימו את זנבותיהן כדגלים. כשגון והחיות חדלו להישמע להוראות, והחלו לשוטט ולהוות סיכון, נאלץ שון להוציא את גון להורג.
הקלאסיקה של ההרים והימים מייחסת לגון וליו' (או ליו' כגלגול של גון) את חלוקת סין לתשעת המחוזות.
מוצאו.
על פי רשומות ההיסטוריון של סה-מה צ'יין, אביו של גון היה גְ'ווָאנְשׂוּ', סבו היה צָ'אנְגְיִי וסבא רבא שלו היה הקיסר הצהוב. בניגוד לסבא רבא, סבו ואביו היו פקידים ולא שימשו בתפקיד הקיסר. ספר האן מצטט את "השושלת הקיסרית של אדון יו'", שם נטען כי גון היה צאצא מדור חמישי של הקיסר ג'וואנשו'. הקלאסיקה של ההרים והימים מספרת שגון (שנודע גם בכינוי "הסוס הלבן") היה בנו של לְווֹמִינְג, מבניו של הקיסר הצהוב. בגרסאות רבות אחרות מופיע גון כחצי אל, ובאגדות הוא גם חשף כמה מסודותיהם של האלים.
פולחן והיחס אליו בדורות מאוחרים.
גון זכה לפולחן מצד שושלת שיה שכלל הקרבת קורבנות במזבחות הגבול, הפולחן מתואר ככזה שנמשך שלושה דורות או שלוש שושלות.
המשורר צ'ו יואן, מתקופת המדינות הלוחמות, מתייחס בצורה אוהדת לגון בשירו "שאלות השמיים". בשירו "צער הפרידה" נראה שהוא אף מזדהה איתו בטענה שמדובר באדם ישר שמת טרם זמנו. ג'ו שי, אבי הניאו קונפוציאניזם, מתייחס לגישה זו וטוען שגון היה ראוי, ונכשל רק בעקשנותו כשהמשיך במעשיו בעוד אנשים רבים ממשיכים לאבד את חייהם.
מילון קאנגשי מן המאה ה-18 טוען כי במערב נפת צ'ינגחה (清河县) שבדרום מחוז חביי נמצא "סכר גון" שעל פי המסורת נבנה על ידי גון עצמו.
אטימולוגיה של השם.
לפי שוסלר (2009), הסימן 鯀 (בסינית מודרנית (פיניין) "gǔn" בסינית עתיקה *"kwə̂nʔ") הוא גרסה של הסימן 鮌 ("gǔn" ובסינית עתיקה *"kwə̂nʔ") וכך גם הסימן 鯤 ("kūn" ובסינית עתיקה *"kûn"). האחרון משמעו דג ענק שנזכר גם בספר "ג'ואנג דזה". המילון העתיק שְׁווֹ וֶן גְ'יֵה דְזְה מן המאה השנייה לספירה מציין במפורש כי 鯀 "גון" הוא דג.
בספרו על חיי הים בפוג'יין, מציין המלומד טוּ בֶּנְג'וּ'ן כי שמו של דג המקרל הסיני מכיל את הסימניה שמשמשת בשמו של גון. וולפרם אברהארד (1968) העלה את האפשרות שהתיאורים של גון בתור "העירום" ו"הדג האפל" (玄魚) מתאימים לתיאור צלופח.
קונסטנטין יירצ'ק
קונסטנטין יוזף יירצ'ק (בצ'כית: Josef Konstantin Jireček, בבולגרית: Константин Йозеф Иречек, נהגה בבולגרית "קונסטנטין יוזף אירצ'ק"; 25 ביולי 1854, וינה, האימפריה האוסטרית – 10 בינואר 1918, וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה היסטוריון, דיפלומט, ופוליטיקאי צ'כי, אשר ב-1881 כיהן
מספר חודשים כשר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה בממשלתו של יוהאן קזימיר ארנרוט.
קורות חייו.
קונסטנטין יירצ'ק נולד בווינה. אביו יוזף יירצ'ק (1888-1825) היה היסטוריון שהתמחה בעמים סלביים, וסבו מצד אימו יוזץ שאפאריק (1861-1795) היה פילולוג של שפות סלאביות. הוא רכש השכלה אקדמית בהיסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת פראג. ב-1874 ערך מסע לנסיכות סרביה ולממלכת קרואטיה-סלאבוניה ובעקבותיו פרסם סדרת מאמרים על הסלאבים הדרומיים. ב-1876 פרסם את ספרו "ההיסטוריה של הבולגרים" שסקר את תולדות העם הבולגרי מימי הממלכה הבולגרית הראשונה, דרך השנייה וכלה בכיבוש העות'מאני. עבודתו זו זיכתה אותו בדוקטורט מאוניברסיטת פראג.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והקמת נסיכות בולגריה סייע יירצ'ק להקמת מנגנוני המינהל, החינוך והאקדמיה בנסיכות הצעירה. ב-1881 כיהן מספר חודשים כשר החוץ והדתות של בולגריה בממשלתו של יוהאן קזימיר ארנרוט. בין 1881–1882 כיהן כשר החינוך הציבורי והמדע של נסיכות בולגריה. ב-1884 מונה למנהל הספרייה הלאומית ע"ש קירילוס ומתודיוס הקדושים. בין השנים 1894–1893 כיהן כפרופסור ומרצה באוניברסיטת קארל בפראג. בין השנים 1893–1918 כיהן כפרופסור ומרצה לפילולוגיה של שפות סלאביות באוניברסיטת וינה.
קונסטנטין יירצ'ק גיבש ויזם את "החוק הזמני לפיקוח על התרבות הנוצרית, המוסלמית והיהודית" בבולגריה. החוק אושר ב-1880 ובמסגרתו הוכרו רשמית בתי הכנסת כיחידה דתית אוטונומית ובראש כל בית כנסת הועמדה מועצה המונה 3 עד 5 נציגים. כל מתפללי בית הכנסת הוכרו כקהילה. הרב הראשי של סופיה יהיה הרב הראשי של נסיכות בולגריה, תפקידו הפך לרשמי והוא יקבל את שכרו מהמדינה. הרבנים המקומיים, יקבלו את שכרם מקהילת המתפללים בכל בית כנסת. עוד הסדירו התקנות נושאי ירושות, דמי קבורה, מיסי קהילה ורישיונות נישואים.
הלך לעולמו בווינה ב-1918 והוא בן 63 שנים.
הנצחה.
יירצ'ק הונצח במספר אופנים בבולגריה ומחוצה לה. בבולגריה קרויים על שמו הכפר אירצ'קובו במחוז ימבול, הכפר אירצ'ק במחוז דובריץ' ופסגת אירצ'ק ברכס הרי רילה. כמו כן באנטארקטיקה קרויה על שמו לשון היבשה נקודת יירצ'ק.
הבחירות המקדימות במפלגת העבודה (2022)
הבחירות המקדימות במפלגת העבודה הישראלית בשנת 2022, כללו את בחירת רשימת המפלגה ויו"ר המפלגה במתכונת דו-שלבית.
הבחירות ליו"ר נערכו ב-18 ביולי 2022 ובהן ניצחה מרב מיכאלי, והבחירות לרשימה לכנסת התקיימו ב-9 באוגוסט, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שיערכו ב-1 בנובמבר באותה שנה.
רקע.
הבחירות המקדימות נקבעו בעקבות החלטת הממשלה לקדם את חוק פיזור הכנסת בעקבות המשבר הקואליציוני שפקד את הממשלה, לאחר מספר חודשים מתוחים סביב היציבות הפוליטית של ממשלת האחדות.
תקנון הבחירות המקדימות ליו"ר אושר בוועידת המפלגה ב-30 ביוני 2022, ובו נקבע כי יערכו בחירות ליו"ר המפלגה ולחברי הרשימה לבחירות לכנסת ה-25. עוד נקבע בתקנון שעל מנת להתמודד על ראשות המפלגה על חבר מפלגה היה נדרש להתפקד לפני מועד ה-18 בינואר 2022 ועל מנת להצביע היה על חברי המפלגה להתפקד לפני מועד ה-20 ביוני. הבחירות התקיימו באופן דיגיטלי, עם מתן חלופה למעוניינים להצביע בארבעה מוקדי הצבעה פיזיים: תל אביב, ירושלים, חיפה ובאר שבע.
ראשות המפלגה.
על ראשות המפלגה יכלו להתמודד רק חברי המפלגה שהתפקדו לפני מועד ה-18 בינואר 2022.