אמנם חיילי סיירת הדרוזים (גדוד 300, המוכר בשם גדוד חרב) ישבו במספר בסיסים באזור כמו ירוחם, פארן, ניצנה וחצבה, אולם הם התקשו לחסום את פעילות אנשי המודיעין המצריים שנשלחו לנגב לאסוף מודיעין על פעילות צה"ל והקמת בסיסים בנגב לאימונים ולניסויים. למפקד היחידה החדשה מונה קצין צנחנים ותיק בשם סרן אהרון גיל. את הצד המקצועי לסיירת העניק והטמיע הגשש הוותיק סאלח אל הייב שתפקד ביחידה כסגנו של אהרון. הסיירת החלה לעבוד במתכונת דומה לזו של סיירת שקד ופעלה בהצלחה כשנתיים.
בסוף שנת 1964 הוחלט לאחד את שתי הסיירות תחת פיקודו של עמוס ירקוני. בכך הפכה שקד לפלוגה מתוגברת. עמוס למד את אזור הפעילות של 525 והחל להפעיל קו סיורים קבוע שיצא מבסיס משמר הנגב לשבוע סיורים בערבה, מאילת למכתשים, חזרה לאילת דרך המכתשים ומאילת לפארן.
סיירת אגוז.
זמן מה לאחר סיום מבצע קדש החליט יצחק רבין, אלוף פיקוד הצפון דאז, להקים יחידת סיור מיוחדת שתורכב ממתנדבים דרוזים המשרתים בצה"ל וממתנדבים יהודים. היחידה נועדה לפעול בעורף האויב במקרה של עימות עם הסורים. רבין חשש מאפשרות של התלקחות בצפון, והחליט להקים יחידה שתוכל לחבור לדרוזים שבהר הדרוזים בסוריה. לאחר אימונים מפרכים התברר שאין בכוונת הסורים ליצור עימות ולוחמי היחידה הפכו ליחידת סיור במתכונת דומה לזו של סיירת שקד. בשלב ראשון כלל צוות ההקמה 8 איש ונקראו חוליה 728. היחידה דמתה לשקד בכך שהחיילים היו מתנדבים דרוזים, בדווים וכמה מפקדים יהודים. היחידה ביצעה סיורים, מארבים וכדומה. לאחר תקרית בינה לבין יחידת מג"ב בה נהרג אחד מאנשי מג"ב, פורקה היחידה.
בשנת 1963 היא הוקמה מחדש. הפעם תחת פיקודו של אחד מוותיקי שקד: שייקה ארז (לימים תא"ל). ארז הביא איתו ליחידה מספר חיילים משקד שסייעו בהתארגנות ראשונית והדריכו במשך כחודשיים את חיילי אגוז בתורת הטשטוש, בגישוש במעקבים ומרדפים.
יחידת שלדג (יח' 5101).
נבחרים מסיירת מטכ"ל ומסיירת שקד הקימו את שלדג בשנת 1974 בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים. יחידת שלדג (יחידה 5101), היא יחידת הקומנדו של צה"ל בחיל האוויר הישראלי. היחידה כפופה למפקדת כוחות האוויר המיוחדים (מכא"ם) בחיל האוויר. בין היתר, היחידה מכונה גם צסק"א (צוות סימון קרקע אוויר).
פירוק היחידה.
ב-1974 הוחלט לפרק את היחידה אולם כוח מסוים נשאר באום חשיבה ועסק בפעולות ביטחון שוטף לאורך קו הגבול החדש בסיני. בשנת 1975, עת פיקד עליה אריה רמות-שיפמן ביצעה הסיירת פעילות מבצעית בדרום הר חברון. הסיירת פורקה רשמית ב-1979, אך ב-1981 חזרה שוב לפעילות. בהתבסס על יוצאי היחידה ומפקדיה הוקמה יחידת שלדג שמקימה ומפקדה הראשון היה מוקי בצר, איש סיירת צנחנים, אשר שימש כמפקד מחלקה בסיירת שקד וכמפקד פלוגה בסיירת מטכ"ל. במקביל, הוקם גדוד החרמ"ש 519, שישב אף הוא באום חשיבה. שם הגדוד הוסב לגדוד "שקד" והוא היה הבסיס להקמתה המחודשת של חטיבת גבעתי אליה הוא משתייך.
מורשת וימי זיכרון.
היחידה מקיימת ימי זיכרון מדי שנה בתחילת חודש מאי בחדר זיכרון הנמצא בקומה שנייה במצודת יואב.
במסגרת פעולות המורשת והזיכרון נטעו ותיקי היחידה בשנת 1987 בשיתוף הקרן הקיימת פארק מדרום לאופקים שנקרא פארק סיירת שקד.
הפארק משתרע על שטח של 6000 דונם ומשמש כאתר נופש קיט וכן למטרות מחקר לניהול חורש באזור צחיח.
מיקום הפארק בסמוך לגשר הרכבת הבריטי ממלחמת העולם הראשונה אינו מקרי: בסמוך לגשר עבר נתיב תנועה של מסתננים, אנשי מודיעין, מבריחים ופדאיונים שנעו מרצועת עזה לדרום הר חברון ובחזרה. זה היה הנתיב הקצר ביותר שחיבר את עזה עם ירדן עד 1967.
חיילי היחידה שכבו לילות רבים בסמוך לגשר במארב, לפעמים לאחר קבלת ידיעות מודיעיניות שהתייחסו לנתיב הזה.
דוד טוביהו
דוד טוביהו (20 בנובמבר 1898 – 1975), היה ראש העירייה הראשון של באר שבע אחרי הקמת מדינת ישראל.
קורות חייו.
נולד ליוסף טאובה בעיירה ז'ולקיב שבגליציה המזרחית, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1917 החל בלימודי משפטים ומדע המדינה באוניברסיטת למברג ועלה לארץ ישראל ב-1920. בתחילה עסק בבניין וסלילת כבישים בגליל.
על פי בקשתו של דוד בן-גוריון הגיע בסוף 1948 לבאר שבע ועמד בראש המועצה הממונה, כמו כן שימש כמנהל "סולל בונה" בדרום הארץ. בפברואר 1950 נתמנה טוביהו לראשות עיריית באר שבע. תרומותיו הגדולות לפיתוחה של העיר כללו הקמת תשתיות של מים וחשמל, בניית שיכונים, וסלילת כבישים. טוביהו הדגיש חלק ניכר מזמנו ותשומת לבו לילדי העיר ולחינוכם, ויזם את בנייתם של בתי-ספר רבים בבאר שבע.
במהלך כהונתו יצא בשנת 1958 בשליחות ההסתדרות לארצות הברית. עם פרישתו מראשות העירייה בשנת 1961 הקדיש טוביהו את עיקר מרצו להקמת "המכון להשכלה גבוהה בנגב", שהפך לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן שימש כחבר מועצת המנהלים וסגן יו"ר של חברת החשמל ומשנת 1964 שימש כראש מינהל מקרקעי ישראל במחוז תל אביב. בשנת 1971 זכה להניח את אבן הפינה לקמפוס החדש של האוניברסיטה בבאר שבע.
טוביהו נשא לאישה את לאה בת ראובן רוטברט ולשניים נולדו שני ילדים - רינה ודן.
דוד טוביהו נפטר בעיר מגוריו באר שבע, ונקבר במושב ירקונה.
הוקרה והנצחה.
בשנת 1964 זכה לאזרחות כבוד של העיר באר שבע וב-1973 הוענק לו התואר "עמית כבוד" מטעם אוניברסיטת באר שבע.
על שמו תיכון מקיף בעיר וכן הארכיון לתולדות באר שבע והנגב באוניברסיטת בן-גוריון.
כמו כן, אחד מצירי התחבורה הראשיים בעיר נקרא על שמו.
אריה תגר
אריה (ליאו) תגר (1900 – 1967) היה פעיל ציוני בלטביה ולאחר מכן בדרום אפריקה. ראש עיריית אשקלון בשנים 1956–1965.
קורות חייו.
נולד ברזקנה שבלטביה לאל-חנן ודבורה. למד בבית ספר תיכון בסנקט פטרבורג ובאוניברסיטת מוסקבה, ממנה קיבל תואר במשפטים. בשנים 1915 - 1921 היה חבר מרכז "צעירי ציון" בריגה. בשנים 1922–1924 ייסד וערך את העיתונים היידיים "אונזער וועג" ו"דער וועג" בריגה.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בראשון לציון, שם היה פעיל ציבור וכיהן כחבר המועצה המקומית. כעבור שנה היגר לדרום אפריקה, שם היה פעיל ציוני מרכזי. היה יושב ראש המפלגה הציונית-סוציאליסטית, חבר הפדרציה הציונית בדרום אפריקה (מ-1947 עד 1952 סגן יושב ראש הפדרציה), ויושב-ראש המגבית המאוחדת.
בשנת 1952 חזר לישראל. היה חבר ההנהלה העולמית של קרן היסוד, חבר הוועד הפועל הציוני וציר בקונגרסים הציוניים.
תפקידו כסגן יושב-ראש הסניף של הפדרציה הדרום אפריקאית בישראל וכחבר מועצת המנהלים של אגודת אפרידר, שבנתה את שכונת אפרידר באשקלון, הביא אותו לעיר, ובשנת 1956 מונה לראשות העירייה מטעם מפא"י, משום שלא היו מועמדים מקומיים לבחירות, אחרי מותו הפתאומי של ראש העיר הקודם. בבחירות של 1959, הוא נבחר כראש עיר בידי התושבים.
לזכות תגר נזקף איחוד חמש שכונות העיר הראשונות, פיתוחן והרחבתן לעיר.
בית הספר "אורט הנרי רונסון" באשקלון נקרא בעבר על שמו ("תגר"). באפריל 2008 החליטה עיריית אשקלון לקרוא לשדרה בעיר על שמו.
משפחתו.
בשנת 1930 נשא תגר את עליזה-גרונה, בתו של צבי הירשפלד, מייסד משק רוחמה. אמה של עליזה תגר, ברכה, הייתה בתו של חיים יעקב קרישבסקי.
בתם של אריה ועליזה תגר, דבורה, נישאה לאורי שינוק.
קוויזלינג
שלטון החוק
שלטון החוק הוא עקרון יסוד במשטר דמוקרטי, ומשמעותו היא כפיפות הכול, החל בתושב דרך אזרח ועד השליט, לחוק ("לגליזם"). כולם שווים בפני החוק.
בניגוד למשטרי עריצות, שבהם נכונה אמירתו של לואי הארבעה עשר, "המדינה זו אני", השליט במשטר דמוקרטי משרת את החוק וכפוף לו.
אם רשויות השלטון מפרות את החוק, ניתן לתבוע אותן על כך.
עקרון שלטון החוק.
עקרון שלטון החוק הוא מערכת כללים גלויים הקובעים מה מותר ומה אסור. לחוקים אלו כפופים הן אזרחי המדינה והן מוסדותיה. ניצנים של רעיון שלטון החוק מופיעים כבר בתנ"ך. בספר דברים נאמר שהחוק מעל הכל, ולכן כל מלך שיעלה לשלטון יהיה חייב לציית לו. התורה אף הגבילה את סמכויותיו של המלך וקבעה את החיובים אליהם הוא יהיה כפוף:
שלטון החוק נתפס כאחד האמצעים העיקריים המשמשים את הפרט להגנה מפני כוחה של המדינה הריבונית. מסיבה זו, שלטון החוק נראה לכן לרבים כמנותק מן המדינה הריבונית ואף כזר למושג הריבונות.
עם זאת, הציות לחוק אינו צריך להיות אוטומטי ועיוור, שכן הדבר עשוי להביא להתעלמות מריבונותו של הפרט, מהיותו של הפרט יצור חופשי ותבוני.
על פי השופט אהרן ברק "מלוא כל הארץ משפט".
המשפט עומד על זכותו ועל כוחו להסדיר את כל תחומי החיים החברתיים לו רק תבחר הקהילה הפוליטית שהמשפט מבטא את ריבונותה. עליונותו של המשפט המגולמת בביטוי "שלטון החוק", אינה עליונות ערכית מהותית אם כן, אלא עליונות פוליטית המבטאת את סמכותו העליונה והמוחלטת של משפט המדינה. על פי פרופסור גד ברזילי, משפט המדינה נתון גם הוא למחלוקות המשקפות עולמות נורמטיביים שונים, המתחרים זה בזה, ורצוי להתאים את משפט המדינה לצרכים של קהילות ולדרישות של מיעוטים.
עקרונות שלטון החוק במדינה דמוקרטית.
שלטון חוק במדינה דמוקרטית מבטא את האמנה החברתית הקיימת בין כל האזרחים במדינה שכן החוק הוא ביטוי להסכמה על כללי המשחק בין האזרחים לבין השלטון ובין האזרחים לבין עצמם. מקור החוק הוא העם, במדינה דמוקרטית מודרנית בא שלטון החוק לידי ביטוי באמצעות נציגי העם במוסדות השלטון הנבחרים. במדינה דמוקרטית החוק הוא עליון. משתמע מעיקרון זה הוא שרשויות השלטון כמו כלל האזרחים שווים בפני החוק, כפופים לחוק, ומחויבים לציית לו. במשטר דמוקרטי תוכני החוקים אמורים לשקף את העקרונות ואת הערכים הדמוקרטיים.
דרישות "שלטון החוק".