בשנת 1937 הציגה ווטסון את תערוכת היחיד הראשונה שלה, המורכבת מחתיכות טרקוטה, שיש, עץ ואלבסט, בגלריית מנסרד בהיל'ס בדרך טוטנהאם קורט. מאוחר יותר באותה שנה בילתה שלושה חודשים בסטודיו בפריס של אוסיפ זאדקין, כיום מוזיאון זאדקין, שם גילפה מספר קומפוזיציות, כולל דמות בגובה שמונה מטרים. ווטסון חזרה לאנגליה בשנת 1938 ונשארה שם במהלך מלחמת העולם השנייה, אותה העבירה בעבודות חקלאיות בדונשיי מנור והוראה אמנות ופיסול בבתי ספר ברחבי דורסט.
לאחר המלחמה, ווטסון קיבלה שכר, לעיתים קרובות עבור עבודותיה. אחת מעבודות אלו ממוקמת בהארלו, אסקס. ביקור ביוון בשנת 1953 עורר השראה ליצירת הפסל "המוזיקאי", גילוף אבן גדול של פורבק, שהוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1955. לאחר סר אדוארד מאוף ראה את הפסל זה הוביל להזמנה של שתי עבודות נוספות לקתדרלת גילדפורד. בשנת 1958 ווטסון השלימה יצירה לאוניברסיטת קיימברידג'. סדרת תבליטים חיצונית של בניין הפקולטה לכימיה המתארת את זרועות האוניברסיטה וחמישה סמלי אלכימיה. "ארבעת סמלי האוונגליסטים" שלה, באבן פורבק, מובילים כעת לכניסה הצפונית של קתדרלת ולס. ווטסון הציגה יחד עם החברה לאמנות יפה, בגלריה פוילס, באגודה הלאומית לציירים, פסלים וחרטים, עם המרכז לאמנות החדשה ומועדון האמנות הבינלאומי לנשים. היא הציגה תצוגות יחיד בפלטר / סאנדס בבריסטול, במוזיאון מחוז דורסט ורטרוספקטיבה גדולה במוזיאון סאליסברי ודרום ווילטשייר, עם יצירות שהוצגו בקתדרלת סולסברי, בשנת 2004.
במשך חמישים שנה עד מותה, ווטסון הייתה בקשר עם מרגוט ביינס שגרה באחוזת דונשאי עם ילדיה. ווטסון הורישה את הנכס לקרן לנדמרק, שלאחר ויכוח משפטי ממושך עם בתה של מרגוט, בטי ביינס, שיפצה את האחוזה והחלה לארח בה אירועים ציבוריים באפריל 2019.
טאטא טיאגו
טאטא טיאגו (בהינדית: टाटा टियागो, באנגלית: Tata Tiago) היא מכונית סופרמיני המוגדרת כ"מכונית עירונית" מתוצרת יצרנית הרכב טאטא מוטורס, אשר מיוצרת משנת 2016 בהודו.
גשר קאלאפאט-וידין
גשר קאלאפאט וידין (ברומנית: Podul Calafat-Vidin ובבולגרית: Мост Видин-Калафат) הוא גשר מעל הדנובה, באזור הגבול בין רומניה ובין בולגריה, המקשר את העיר הרומנית קאלאפאט עם העיר הבולגרית וידין. הגשר נועד לרכבות, לכלי רכב, לרוכבי אופניים ולהולכי רגל.
הגשר כולל, בנוסף למסילת ברזל לרכבת, 4 נתיבי נסיעה למכוניות, מסלול לאופניים ושני מסלולים להולכי רגל
תיאטרון פיקדילי
תיאטרון פיקדילי (באנגלית: Piccadilly Theatre) הוא אחד מתיאטראות וסט אנד הממוקם ברחוב דנמן 16, מאחורי כיכר פיקדילי וסמוך למלון ריג'נט פאלאס, בסיטי של וסטמינסטר, אנגליה.
ראשיתו של התיאטרון.
החזית נבנתה על ידי ברטי קרוו ואדוארד א. סטון עבור אדוארד לורילארד. הפנים מעוצב בסגנון ארט דקו שתוכנן על ידי מארק-אנרי לוי וגסטון לוורדט, עם אולם של 1,232 מושבים המעוצב בגווני ורוד. זהב וירוק הם הצבעים השולטים בסורגים ובמבואה, הכוללים את אביזרי התאורה המקוריים. עם פתיחתו ב־27 באפריל 1928, נכתב בחוברת המזכרות של התיאטרון: "אם כל הלבנים המשמשות בבניין היו מונחות בקו ישר, הן היו משתרעות מלונדון לפריז." הפקת הפתיחה של התיאטרון הייתה עם המחזמר "עיניים כחולות" של המלחין ג'רום קרן, והכוכבת הראשית הייתה אוולין ליי, אחת השחקניות המוערכות ביותר של התקופה.
על פיקדילי השתלטו לזמן קצר על ידי האחים וורנר, והתיאטרון פעל כקולנוע באמצעות מערכת הוויטפון, ולראשונה הוקרן בו הסרט המדבר בבריטניה, "The Singing Fool" עם אל ג'ולסון. התיאטרון נפתח מחדש בנובמבר 1929, עם הפקה של המחזה "נסיך הסטודנטים", שזכתה להצלחה בינואר 1931.
לבניין נגרם נזק כאשר נפגע מפצצה שהוטלה בתקופת הבליץ במהלך מלחמת העולם השנייה.
מאז 1960.
בשנת 1960 נרכש התיאטרון על ידי דונלד אלברי והפך לחלק מקבוצת התיאטראות שלו בלונדון. בשנות השישים והשבעים, פיקדילי שיפר את המוניטין שלו עם סדרת מופעים מוצלחים מברודוויי: "מי מפחד מווירג'יניה וולף?", "חשמלית ושמה תשוקה" ו"איש למנשה" שהוצג לראשונה בלונדון בתיאטרון. הביטלס הקליטו מספר שירים בתיאטרון ב־28 בפברואר 1964 עבור תוכנית הרדיו של BBC, "מאתנו אליך". בשנת 1976 הוצג המחזמר של ג'רום קרן וגאי בולטון "Very Good Eddie" והוצגו 411 הצגות בתיאטרון. צוות השחקנים כלל את פרו קלארק.
בשנת 1986, המקום היה התפאורה למופע המגוון של יום ראשון בערב של "Live From the Piccadilly", בהנחיית ג'ימי טרבוק. בשנות התשעים הוצגו בתיאטרון הופעות בלט ומחול, כולל ההפקה של מת'יו בורן, "אגם הברבורים".
הפקת תיאטרון "דונמר וורהאוס", "ברנשים וחתיכות" רצה בפיקדילי בין התאריכים 19 במאי 2005–14 באפריל 2007. המחזמר "גריז", הוצג לראשונה ב-8 באוגוסט 2007 היה המופע הארוך פועל בהיסטוריה של התיאטרון לפני הסגירה באפריל 2011 כדי לפנות מקום למחזה "רוח רפאים" המבוסס על סרט באותו שם, אשר הועבר לפיקדילי ביוני 2011 בעקבות הצגת הבכורה העולמית בבית האופרה במנצ'סטר.
ב־6 בנובמבר 2019, במהלך הופעת ערב של המחזה מותו של סוכן, חלק מגבס מהתקרה מעל המעגל העליון האחורי של התיאטרון קרס אל הקהל וארבעה צופים שנלקחו לבית חולים. האירוע נגרם בגלל דליפת מים. הרשות המקומית דאגה שהתיאטרון יפתח מחדש כעבור יומיים.
נחמיה בן־תור
טויוטה ראב 4
מולדובה (חבל אוטונומי)
ליזה רונה
רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית
רומנוס השלישי ארגירוס (ביוונית ביזנטית: Ρωμανός Γ΄ Αργυρός; 968 – 11 באפריל 1034) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין שנת 1028 למותו. רומנוס היה בן למקור אצילי אך לא היה מקושר אל השושלת המקדונית ששלטה באימפריה הביזנטית. טענתו לכתר הביזנטי נבעה מרעייתו, זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, שהייתה בתו של קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית הקודם.
ביוגרפיה.
רומנוס לבית האצולה ארגירוס נולד בשנת 968 בהייראפוליס, אסיה הקטנה, האימפריה הביזנטית. את רוב חייו בילה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית, ופיתח מוניטין של מדינאי מוצלח, רב השפעה ובעל סמכות. מוניטין זה אפשר לו לעלות בדרגות במנהל הקיסרי ולבסוף להגיע לידיעת של הקיסר. בשנת 1028, בעת היה קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית על ערש דווי, הוא חיתן את בתו, זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, ביחד עם רומנוס השלישי והכריז על שניהם כיורשי הקיסרות הביזנטית. לאחר מותו הוכתרו השניים וסמכויות השלטון חולקו ביניהם.
הפעילות השלטונית המוקדמת של רומנוס השלישי עסקה סביב הדת. הוא ידע שההכנסה של הכנסייה הגדולה לעומת המס שעליה לשלם אל הכתר הקיסרי אינה שווה לאחוז תשלום המס שעל הכנסייה להעביר לכתר. במטרה להשלים את הכנסות הכתר מן הכנסייה הוא קבע כי מקדמת המס של הכנסייה אל האוצר הקיסרי אמורה לכלול העברת מס נוספת אל הכתר בסך שמונים מטבעות זהב מדי שנה. הוא דיכא וחיסל לחלוטין את מוסדות הכנסיות העצמאיות מהסמכות הכנסייתית העליונה של הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול, מהלך שקודמו קונסטנטינוס השמיני התכוון לבצע אך מעולם לא הוציא זאת לפועל.
הוא רוקן את בתי הכלא מקום האסירים שהיו עצורים באשמת חובות כספיים והביא לחנינה כללית ממסים שלא שולמו. הוא פדה את האסירים שהוחזקו בעוד הם היו בקשיים כלכליים. רומנוס השלישי מינה שלושה בישופים שהיו מקורבים אליו בערים הגדולות של האימפריה במטרה שאלו יעשו כדברו דרך הכנסייה. בישופים אלו היו: קיריאקוס מאפסוס, אחיו של הפטריארך של קונסטנטינופול; דמיטריוס מקיזיקוס; חבר מילדות של הקיסר רומנוס השלישי ומיכאל מאוכייטה, שהיה קשור במשפחתו לדמטריוס שכן שניהם נולדו למשפחת הרדנואי.
בשנת 1030 הנהיג רומנוס השלישי משלחת צבאית כושלת בראש הצבא הביזנטי לכיבוש העיר חלב מידי השלטון המוסלמי. כישלון המערכה פגע ביוקרתו השלטונית ובמעמדו. בשנת 1034 נפטר הקיסר רומנוס השלישי מנסיבות לא ידועות, אולי על ידי התנקשות שתוכננה בידי הקיסרית זואי, שהייתה בפרשיית אהבים במקביל לנישואיה עם רומנוס השלישי. אהובה של זואי ירש את הכתר הביזנטי ומלך לצידה בתור מיכאל הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית.
תיבת הילוכים אוטומטית
אנה קלמסקי
אנה מריה קלמסקי (באנגלית: Anna Maria Chlumsky; נולדה ב-3 בדצמבר 1980) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה בילדותה. היא ידועה כמי ששיחקה בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע, "החברה שלי" לצד מקולי קאלקין ובסרט ההמשך, "החברה שלי 2" . היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "ויפ", עבורה היא קיבלה שש מועמדויות לפרס אמי בפריימטיים בקטגוריה שחקנית המשנה המצטיינת בסדרת קומדיה.
ראשית חייה.
קלמסקי נולדה בשיקגו, אילינוי, בתם של ננסי (לבית זונצ'יק), זמרת, שחקנית ודיילת לשעבר, ופרנק קלמסקי ג'וניור, שף ונגן סקסופון. היא גדלה במשפחה קתולית. קלמסקי היא ממוצא צ'כי וקרואטי.
קריירה.
קלמסקי החלה לדגמן בגיל צעיר, אך תפקידיה בשני סרטי "החברה שלי" הם אלו שהביאו לה פרסום. היא גם כיכבה בסרט "Trading Mom" משנת 1994 לצד סיסי ספייסק, וכן בסרטים "חופרי הזהב: הסוד של דובי ההר" משנת 1995 עם כריסטינה ריצ'י.
1999–2005: הפסקה ממשחק.
קלמסקי למדה באוניברסיטת שיקגו וסיימה בשנת 2002 תואר ראשון בלימודים בינלאומיים. לאחר סיום לימודיה עבדה במדריך זגאט ושימשה כעוזרת מערכת בהוצאת הרפר קולינס. היא מצאה את העבודה הזו לא מספקת, ואחרי פגישה מקרית עם הזמרת רוברטה פלאק, כמו גם דברים אחרים שהיא ראתה בהם סימנים, החליטה לחזור ולהתמקד במשחק. היא למדה בבית הספר למשחק אטלנטיק במנהטן כדי לקבל הכשרה רשמית.
2006–הווה: חזרה.