בשנת 2005 זכתה גורירה בפרס אובי על כתיבה ובפרסים נוספים על משחק עבור עבודתה במחזה "In the Continuum". גורירה התגלתה לראשונה כשחקנית בשנת 2007 בדרמה העצמאית המוערכת של תומאס מקארתי "האורח" בה שחקה בתפקיד זינאב, מהגרת סנגלית בלתי חוקית העובדת ומתגוררת בניו יורק. בשנת 2010 הופיעה בסדרת הדרמה "טרמיי" ובסרט האימה "My Soul to Take" של הבמאי וס קרייבן.
בשנת 2012 זכתה גוריה בתפקיד מישון, תפקיד הפריצה שלה כשחקנית מוכרת בסדרת האימה "המתים המהלכים" ובעקבותיו זכתה לביקורות חיוביות רבות. באותה שנה זכתה גורירה להערכה גם מצד מבקרי תיאטרון על המחזה "The Convert" אותו כתבה. בשנת 2013 הופיעה בסרט "אמו של ג'ורג'" בבימויו של אנדרו דוסונמו.
בשנת 2016 המחזה שלה "Eclipsed" (שעלה בבכורה ב-2009 בוושינגטון) עלה בתיאטרון ברודוויי. המחזה רץ במשך שלושה חודשים ממרץ עד יוני וכיכבה בו השחקנית לופיטה ניונגו; המחזה היה מועמד לשישה פרסי טוני בין היתר עבור גורירה על המחזה הטוב ביותר.
בשנת 2017 הופיעה בסרט הביוגרפי "" בתור אמו של טופאק שאקור, אפני שאקור. לאחר מכן כיכבה בסרט "הפנתר השחור", בתור אוקויה, מנהיגת ארגון "דורה מילאג'ה" - יחידת נשים לוחמות שמשמשות שומרות ראשו של הפנתר השחור. הסרט יצא לאור בפברואר 2018. בתפקיד זה הופיעה גם בסרט "" שיצא באפריל של אותה שנה.
חיים אישיים.
גורירה היא נוצרייה, ומתגוררת בלוס אנג'לס, אם כי היא מבלה בקביעות בעיר ניו יורק. היא מזדהה כזימבבואית-אמריקאית. היא דוברת ארבע שפות: צרפתית, אנגלית, שונה (שפתם של אנשי שונה) וקוסה.
תיאודור מנקס
תיאודור מֶנקֶס (בגרמנית: Theodor Menkes; 28 במרץ 1906, נידרנדורף – 15 באוקטובר 1973, חיפה) היה אדריכל יהודי ממוצא אוסטרי, שפעל בין היתר בארץ ישראל המנדטורית. מחלוצי המודרניזם הישראלי.
קורות חיים.
תיאודור מנקס נולד בכפר נידרנדורף שבאוסטריה, להרמן מנקס. בשנים 1924–1929 למד בבית הספר הטכני הגבוה (Technische Hochschule) בווינה. אחרי עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עלה לארץ ישראל והשתקע בחיפה. בחיפה תכנן מספר בתים שחלקם נחשבים כאייקונים אדריכליים. הוא פנה הן לקהל המוסדי והן לקהל הפרטי, הן לקהל יהודי והן לקהל ערבי. מנקס השתמש בחומרים שנחשבו פורצי דרך בזמנו כפלדה וכזכוכית. גולת הכותרת של תכנוניו בחיפה היא תכנון בית הזכוכית ברחוב בר גיורא 21 בהדר הכרמל בשנים 1941–1938.
מנקס נשא בחיפה את אידה, אחותו של שלמה אראל, אלמנה אם לבת, חנה. לזוג נולד בן, גבריאל (גבי), מהנדס בניין.
בית הזכוכית.
הבית נבנה כיוזמה פרטית של מקס לוין ויועד למגורי פקידים ומהנדסים בריטים ששהו בארץ בתקופת המנדט הבריטי לצורך עבודה באזור התעשייה המתפתח של מפרץ חיפה. מפלסי הקומות בנויים בצורת האות ר', שיחד עם גרמי המדרגות הפתוחים משלימים סגירת חצר שבה הייתה בריכת שכשוך קטנה. החצר עצמה נמוכה מפני הרחוב - דבר התורם לפרטיותה. רוב החזית אל הרחוב הן המדרגות שהיו עטופות בגריד פלדה ולבני זכוכית וחלקה מרפסות זיז. חזיתות הדירות בנויות גם הן לבני זכוכית שתפקידן, בנוסף להיותן קיר, להכניס אור לדירות. מולן תוכננו אדניות עם מערכת השקיה. צנרת הבניין מהווה אלמנט עיצובי בנוסף לפונקציונליות שלה ולדוגמה היא מהווה את משקופי הדלתות. מערכת האוורור בנויה ממפתחים בתקרת האינטרסול שהזרימו אוויר אל ומתוך הדירות. הדירות בנויות ממטבח ושירותים בקדמת הדירה, חדר ומרפסת (בחלקן) בעלת ספסל יצוק. גם בתוך הדירות השתמש מנקס בזכוכית. כך, למשל, במטבח הותקנו מגירות מזכוכית והדלתות היו בנויות מעץ וזכוכית אטומה ועטופות בסורג מסוגנן. לחלק מן הדירות יש חלונות עגולים (דמויי חלונות ספינה) ולחלקן חימום מרכזי. כבעקרונותיו של לה קורבוזיה גם גג הבניין צריך להיות לשימוש דיירי הבניין. ובגג של הבניין, שהעלייה אליו היא ממרפסת תצפית (שנבנתה על חשבון דירה נוספת), היה מגרש בדמינטון עטוף ברשת.
מצב הבניין כיום.
על אף שהבית הוכרז כמבנה לשימור, המדרכה והכניסה לבית שופצו (לאחר קריסתן בעקבות חניית מנוף ונפילתו לתוך החצר) על ידי העירייה שלא ברוח הבניין וסגנונו. הבריכה נסתמה, חלק ממרפסות הזיז נסגרו, גריד הברזל שעטף את המדרגות הוסר לאחר שהיווה בעיה בטיחותית אחרי שרוב לבניו נשברו. העלייה לגג אמנם עדיין אפשרית אך הגג משמש, ככל שאר הגגות, לאנטנות ולדודי שמש.
לדרהוזן
לדרהוזן (בגרמנית: Lederhosen) הם מכנסיים עשויים עור, המקובלים באופן מסורתי כחלק מתלבושת מיסבאך, באוסטריה, במדינת בוואריה שבגרמניה ובמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה.
הלדרהוזן הם מכנסיים קצרים או מכנסיים שמגיעים עד מתחת לברך. לעיתים הם כוללים גם שלייקס, המאופיינים ברצועת עור המחברת ביניהם לרוחב החזה.
בתחילה, שימשו המכנסיים כמכנסי עבודה, בשל היותם עמידים וקלים יחסית לניקוי. עם השנים, הם הפכו מקובלים יותר דווקא כמכנסיים הנלבשים בשעות הפנאי. אף שהמכנסיים מזוהים כיום בעיקר עם אוסטריה ובוואריה, במאה ה-18 הם היו נפוצים גם באזורים נוספים באירופה. עם זאת, נראה שמקורם היה בכל זאת באזור בוואריה, שכן בצרפת הם כונו "à la bavaroise" ("בסגנון בווארי").
במהלך המאה ה-19 איבדו המכנסיים מהפופולריות שלהם, והם נחשבו למכנסיים שאינם ראויים לתושבי העיר המודרנית. לקראת סוף המאה, זכו המכנסיים לעדנה מחודשת, כאשר מועדונים במינכן ראו בהם נכס תרבותי-נוסטלגי שיש לשמר, והחלו לקדם את לבישתם בחגים ובאירועים, מנהג שרווח גם כיום.
בבוואריה נהוג ללבוש לדרהוזן באירועים חגיגיים. רבים יוצאים לאוקטוברפסט לבושים בלדרהוזן.
מורגן דה סאנטיס
מורגן דה סאנטיס (באיטלקית: Morgan De Sanctis; נולד ב-26 במרץ 1977) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער. כיום דה סאנטיס עובד בתפקיד מקצועי בקבוצת רומא, שבה שיחק בעבר.
קריירה.
דה סאנטיס החל את הקריירה בקבוצת פסקארה מליגת הסרייה ב', ומשם עבר ליובנטוס, בה שימש כשוער מחליף ורשם בשורות הקבוצה שלוש הופעות רשמיות בלבד.
בשנת 1999 חתם דה סאנטיס באודינזה, שם שימש כמחליפו של השוער לואיג'י טורצ'י במשך שלוש עונות, ואת עונת 2002/2003 הוא פתח כשוער הראשון של הקבוצה. בעונת 2005/2006 העפיל דה סאנטיס עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות ולשלב שמינית גמר גביע אופ"א.
ביוני 2007 הכריז דה סאנטיס באופן חד צדדי שהוא מסיים את החוזה שלו עם אודינזה וחתם בשורות הקבוצה הספרדית סביליה לארבע שנים. בעונת 2008/2009 הושאל מורגן לגלאטסראיי הטורקית. הוא מייד הפך להיות השוער הראשון על חשבון אייקוט ארצ'טין שחזר להיות שוער מחליף.
ב-24 ביולי 2009 החתימה נאפולי את דה סאנטיס בעבור 1.5 מיליון אירו. דה סאנטיס רשם בשורות הקבוצה 147 הופעות ליגה. בעונת 2011/2012 זכה עם הקבוצה בגביע האיטלקי, ובעונה שלאחר מכן העפיל עם הקבוצה לשמינית גמר ליגת האלופות.
ב-25 ביולי 2013 החתימה רומא את דה סאנטיס לשנתיים בעבור חצי מיליון אירו. דה סאנטיס לקח חלק חשוב בפתיחת העונה המצוינת של רומא, כאשר שספג רק שער אחד בעשרת משחקי הליגה הראשונים, ועזר לקבוצה לצבור 30 נקודות מתוך 30 אפשריות.
ב-13 ביולי 2016 חתם דה סאנטיס במונקו הצרפתית לעונה אחת.
נבחרת איטליה.
דה סאנטיס אף פעם לא הפך לחלק אינטגרלי בנבחרת איטליה בשל מעמדו היציב של ג'אנלואיג'י בופון כשוער הראשון של הנבחרת. דה סאנטיס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-30 במרץ 2005, במשחק ידידות נגד נבחרת איסלנד.
עולמיום
עולמיום (אנגלית: DayWorld) הוא הראשון בטרילוגיית ספרי המדע הבדיוני "עולמיום" שנכתבו על ידי פיליפ חוזה פארמר. הסיפור מתרחש בעתיד דיסוטופי, בו בעיית פיצוץ האוכלוסין נפתרת באמצעות חלוקת האנשים לחיים יום אחד בשבוע על פני השבוע. בשאר ששת הימים הם 'מאובנים', בסוג של חיות מושהית.
סיכום העלילה.
הספר מתרכז באדם, ג'ף קאיירד, שהוא 'פורציום' – אדם שחי יותר מיום אחד בשבוע. בניגוד לרוב הפורצי-יום, הוא שייך לקבוצה מחתרתית בשם "אימרים". האימרים הם קבוצה חזקה וגדולה שעובדת על מנת ליצור ממשל טוב יותר. לא כל האימרים הם פורצי-יום, אז כדי להעביר הודעות מיום אחד לשני, יש להם פורצי-יום, כמו ג'ף, שעובדים כל יום בשבוע. לאימרים הפורצי-יום יש שבע זהויות שונות ושבע עבודות שונות, אחת לכל יום. הם מחליקים מתרבות לתרבות, בשבעה עולמות שונים.
כאשר ג'ף עובר מיום ליום, הוא נתקל בבעיות כשהוא עובד כאימר, וכפורציום, וחייב לטשטש את עקבותיו, ובו בזמן לתחזק שבע משפחות, חברים, ועבודות שונות. בסופו של דבר הלחץ הופך את ג'ף ללא יציב, והאימרים חייבים להיפטר ממנו כדי להישאר בטוחים. ג'ף, שרוצה להישאר בחיים, מנסה להימלט מהאימרים, אך יש אימרים חשאיים בכל עבודה, אזור, או גוף ממשלתי. ג'ף נתפס ומוחזק בבית חולים פסיכיאטרי, מאובחן עם הפרעת זהות דיסוציאטיבית, במסגרת הזמן החוקי לפני שהוא ייחשב "חשוך מרפא" ויוצא להורג. אך לג'ף יש תוכנית מילוט…
המשכים.
ישנים שני המשכים לספר:
חיל התקשוב
יפעת נבו
יפעת נבו (נולדה ב-21 בנובמבר 1940) היא חוקרת תרבות ותיאטרון, סופרת, משוררת, ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה.