צלמי עירום אמנותי טוענים כי בעבודתם הם מדגישים את יופיו של הגוף האנושי ולא את האדם שאליו הוא משויך. בניגוד לצילומי פורטרט היוצרים זיהוי חד ערכי של המצולם, הרי שבצילום עירום אמנותי בדרך כלל לא ניתן לזהות את המצולם. כפועל יוצא מכך, עירום כחלק מן הצילום האמנותי מהווה יצירה מורכבת של דומם המשתלבת בתוכו באופן טבעי ולא מאולץ.
צלמי עירום אמנותי מרבים להשתמש באפקטים של אור וצל איפור מבריק ואביזרים שונים על מנת להדגיש את קווי המתאר של הגוף העירום.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התפתח ענף משנה בתחום צילומי העירום האמנותי, במסגרתו מצלם האמן המוני בני אדם ללא בגדיהם. האמן העיקרי הידוע בתחום זה, אשר נחשב גם ליוצר הענף הוא ספנסר טוניק.
דוקטור הו - דמויות משנה
איימי פונד
גלאי עשן
קוואה קוואה דה לה אומה
קוואה קוואה דלה אומה
תומאס מילר
תומאס מילר (בגרמנית: Thomas Müller (דוברי עברית ושפות אחרות נוהגים לעיתים להגות את שמו מוּלר); נולד ב-13 בספטמבר 1989 בוויילהיים) הוא כדורגלן גרמני המשחק בקבוצת באיירן מינכן ובנבחרת גרמניה. הוא משחק לרוב בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ, ונחשב לשחקן בעל יכולת תנועה ללא כדור ובעל יכולת סיום מול השער, המסוגל לתפקד לאורך כל החוליה הקדמית. בשנת 2014 זכה עם נבחרת גרמניה במונדיאל. מילר הוא הכדורגלן הגרמני המעוטר ביותר בהיסטוריה.
קריירת מועדונים.
מילר החל את דרכו במועדון הכדורגל TSV פייהל, והצטרף למחלקת הנוער של באיירן מינכן בשנת 2000, בגיל 10. הוא התקדם דרך הקבוצות השונות במערכת הנוער והיה שותף לקבוצה שסיימה במקום השני בליגה הגרמנית עד גיל 19 ב-2007. הוא שיחק לראשונה בקבוצת המילואים של המועדון במרץ 2008 במשחק במסגרת ליגה אזורית. הוא ערך שתי הופעות נוספות בליגה האזורית עד לסיום העונה, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער עד גיל 19.
בעונה הבאה, , העפילה קבוצת המילואים להשתתפות בליגה השלישית החדשה. מילר ביסס את מעמדו כשחקן מפתח בקבוצה: הוא השתתף ב-35 מתוך 38 משחקיה והבקיע 16 שערים, שמיקמו אותו חמישי בדירוג מלך השערים של הליגה. במקביל הוא היה מעורב גם בקבוצה הבוגרת של באיירן, כאשר השתתף במשחקי קדם-העונה של הקבוצה.
את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי הקבוצה הבוגרת ערך במשחק מול המבורג במסגרת הבונדסליגה באוגוסט 2008, ושיחק שלושה משחקי ליגה נוספים עד לסיום העונה. הוא שיחק לראשונה בליגת האלופות במשחק גומלין שמינית הגמר מול ספורטינג ליסבון במרץ 2009, והבקיע את השער האחרון בניצחון 1–7 של קבוצתו.
בפברואר 2009 חתם מילר על החוזה הראשון שלו בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, שנכנס לתוקף מעונת . מפתיחת אותה עונה, בה הגיע לקבוצה המאמן לואי ואן חאל, הפך מילר לשחקן קבע בקבוצה הבוגרת, יחד עם הולגר באדשטובר. בעקבות שערים רבים שהבקיע בתחילת העונה זכה מילר בתואר שחקן החודש בבונדסליגה בספטמבר, והחל לפתוח בקביעות בהרכב קבוצתו. הוא שיחק לרוב בעמדת הקשר ההתקפי במרכז המגרש, לצידם של פרנק ריברי ואריאן רובן. מילר הבקיע באותה עונה 13 שערים ובישל 11 נוספים במסגרת הבונדסליגה לאחר שהשתתף בכל 34 המשחקים, וסייע לבאיירן לזכות באליפות. לאות הערכה להתקדמותו בשנת 2010 זכה בפרס בראבו שמוענק לכדורגלן הצעיר הכשרוני ביותר המשחק באירופה.
בעונת 2011/2012 הגיע מילר עם באיירן מינכן לגמר ליגת האלופות בו הפסידה קבוצתו לצ'לסי לאחר דו-קרב בעיטות עונשין. בעונה שלאחר מכן הגיע עם קבוצתו פעם נוספת לגמר ליגת האלופות בו ניצחה קבוצתו את בורוסיה דורטמונד בתוצאה 1–2. באותה העונה זכה מילר עם קבוצתו גם באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני ובכך השלים טרבל - זכייה בכל שלושת התארים: בונדסליגה, גביע וליגת האלופות.
בעונת 2013/2014 מילר זכה עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני. בתום העונה האריך מילר את חוזהו בבאיירן מינכן עד 2019. מאז הוארך חוזהו עד 2023.
בעונת 2021/2022 זכה באליפות ה-11 עם הקבוצה והעשירית ברציפות.
נבחרת לאומית.
באוגוסט 2009 זומן מילר לראשונה לנבחרת גרמניה עד גיל 21, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בו ניצחה גרמניה 1–3 את טורקיה. הוא המשיך ושיחק שש פעמים במדי הנבחרת הצעירה והבקיע שער אחד, בניצחון 0–11 על סן מרינו.
באוקטובר אותה שנה, בעקבות היכולת הטובה שהפגין במדי באיירן מינכן, זומן לראשונה על ידי יואכים לאב לסגל הנבחרת הבוגרת של גרמניה, למשחק מול נבחרת חוף השנהב. עם זאת, המשחק בוטל בעקבות מותו הפתאומי של השוער רוברט אנקה, ומילר נקרא בחזרה לנבחרת עד גיל 21 שנזקקה לו בשורותיה במסגרת משחקיה במוקדמות אליפות אירופה 2011. לבסוף ערך מילר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק מול נבחרת ארגנטינה במרץ 2010, בו פתח בהרכב. מילר נכלל בסגל גרמניה למונדיאל 2010.
הוא היה אחד מהשחקנים המשמעותיים בנבחרת שהגיעה עד לחצי הגמר, כאשר הבקיע חמישה שערים ובישל שלושה נוספים שהעניקו לו את פרס נעל הזהב (דויד וייה, וסלי סניידר ודייגו פורלאן סיימו עם מספר שערים זהה, אך עם פחות בישולים). בעקבות יכולתו הוא זכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין של הטורניר.
מילר נכלל בסגל גרמניה גם למונדיאל 2014 וכבש שלושער מול בשלב הבתים של הטורניר. שער נוסף בניצחון נבחרתו על במשחק השלישי של שלב הבתים, ושער נוסף בניצחון 1:7 על ברזיל. בסך הכל כבש חמישה שערים שהביאו לו את פרס נעל הכסף. כמו כן קיבל מילר את כדור הכסף שמוענק לשחקן השני המצטיין בטורניר.
סטטיסטיקות קריירה.
קריירת מועדונים.
מעודכן ל-30 ביולי 2022
נבחרת גרמניה.
מעודכן ל-18 באוקטובר 2021
ראיה טורקית
ראיה טורקית או ראיה עות'מאנית הוא מושג גאוגרפי-מנהלי המציין בתולדות האימפריה העות'מאנית מובלעת בשליטה עות'מאנית ישירה, שכללה מצודה ושטח מסביב לה. מובלעות כאלה הוקמו בנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה החל מהמאה ה-16 ומילאו תפקיד אסטרטגי ושל שליטה בשרות המדיניות העות'מאנית.
תפקיד ה"ראיות" היה של מעין "ראש גשר" טורקי בתוך הנסיכויות הרומניות.
פירושים אחרים של המילה.
מקור המילה הוא ב ערבית ("ראעיה") במובן של "עדר". הטורקים העות'מאנים השתמשו במושג זה במשמעות כללית, שונה, של "נתינים" או "צמיתים", משלמי מיסים גם מוסלמים, וגם נוצרים (ראיה ובראיה = נתינים ובריות) בניגוד לבעלי האחוזות והמרעות ("סחיב - אי ארז" או "סחיב אי ראיה" או "סיפאהים" וכו')
ול"עסכרי" - אנשי הצבא הפטורים ממסים.
לפי הצו גילהאנה משנת 1839 גם הנתונים העות'מאנים, גם "ראעיה" וגם "עסכרי" התחילו לשלם מיסים באותה מידה.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 המילה התחילה לציין רק את הנתינים הנוצרים או הלא מוסלמים בכלל באימפריה העות'מאנית, שקול כנגד המושג "ד'ימי".
היהודים בוולאכיה התחלקו במחצית הראשונה של המאה ה-19 ליהודי "ראיה", במובן של ילידים, שנולדו בשטחי החסות העות'מאנית, וליהודים "סודיטים" - כלומר נתיני מדינות זרות - בעיקר של אוסטריה, רבים מהם יוצאי גליציה.
ה"ראיות הטורקיות" במרחב הרומני.
מבחינה גאוגרפית ידועות הראיות הבאות : ג'ורג'יו, טורנו (1417), בראילה (1542),
ובבסרביה - קיליה וצ'טאטיה אלבה (1484), חוטין (1713-1715) וטיגינה (בנדר) ובוג'אק (1538).
ב"ראיות" השלטון העות'מאני הציב חיל מצב במטרת פיקוח ומודיעין לגבי המתרחש בנסיכויות הרומניות. חיל מצב זה קיבל גיבוי מהצי הטורקי.
בשטחה של כל ראיה נמצאו, פרט לעיר המבצר, גם כמה יישובים שהיה עליהם לספק אספקה לחיל המצב הטורקי.
לדוגמה בראית טורנו היו 3 כפרים, בראית ג'ורג'ו היו 25 כפרים ובראית בראילה - בקירוב 50 כפרים.
בראיות הטורקיות התנהל מסחר בשליטה כמעט מוחלטת של הטורקים שגבו בהן מכסים ואחסנו סחורות.
במקום נמצא גם שליח דיפלומטי של הנסיכויות הרומניות - עם תואר של קאפוקחאיה.
הראיות שימשו לפעמים מקלט פוליטי לנציגי אופוזיציה כלפי השליטים הרומנים.
בשנת 1828 בהסכם אדריאנופול האימפריה העות'מאנית נאלצה להחזיר את שטח הראיות הדרומיות - בראילה, ג'ורג'ו וטורנו סברין - לנסיכות ולאכיה.
מקורות.
Daicoviciu, Constantin, Istoria României, Editura Academiei Române, 1960
(ק. דייקוביצ'ו - תולדות רומניה, הוצאה לאור של האקדמיה הרומנית, 1960
Academia Română, Istoria românilor. vol. IV. De la universalitatea creştină către Europa „patriilor”, Editura Enciclopedică 2001,
1978 Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti
יאפי
יאפי (באנגלית: Yuppie, קיצור עבור young urban professional) הוא ביטוי שהפך לשגור במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ומתייחס לצעירים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בני המעמד הבינוני-גבוה, תושביה של עיר גדולה, בעלי השכלה ומקצוע צווארון לבן או מקצוע חופשי.
היסטוריה.
למרות שהמונח "יאפים" הופיע לראשונה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, דיון על אנשי מקצוע צעירים ועירוניים התנהל כבר ב-1968, במאמר מדעי שפרסם פליקס קסלר.
הסופר ג'וזף אפשטיין נחשב בטעות למי שטבע את המונח ב-1982, אולם המונח הופיע כבר במאי 1980 במגזין מקומי בשיקגו, במאמר עיתונאי של דן רוטנברג. המונח החל לצבור פופולריות בארצות הברית ב-1983, לאחר שבעל הטור בוב גרין עשה בו שימוש בטור שפרסם על הפעיל החברתי ג'רי רובין, ונתן לטור את הכותרת "מייפי ליאפי" ("From Yippie to Yuppie"). להפצה המהירה של המונח תרמו גם הספר "המדריך ליאפי" שיצא לאור בינואר 1983, והמועמדות של הסנטור גארי הארט, שזכה לכינוי "המועמד היאפי", לתפקיד נשיא ארצות הברית ב-1984. המגזין ניוזוויק הכתיר את 1984 כ"שנת היאפי", וציין שטווח המשכורות והמקצועות של היאפים מעורפל מבחינה דמוגרפית.