בין הממצאים המעידים על תקופות רעב בשלהי התקופה הכלקוליתית ניתן להצביע על המערכת התת-קרעית בביר אבו מטר ובביר א-ספאדי. באתרים אלו, המתוארכים לסוף התקופה הכלקוליתית, ניתן להבחין בסימני נטישה מסודרים, כאשר התושבים הקפידו לאחסן את חפציהם, לסגור את הפתחים בצורה מסודרת ולעזוב. לסימנים אלה, המצביעים על נטישה מתוכננת, הוענקו מספר הסברים. יוחנן אהרוני ורם גופנא נוטים לתלות את הנטישה בתקופות ממושכות של בצורת ורעב שפקדו את הארץ, ואף במגפות שפשטו בעקבותיהם בקרב האדם והמקנה. אכן, המקרא יודע לספר על תקופות רעב בימי אברהם, בימי יצחק ובימי יעקב. אברהם ויעקב נטשו את הארץ בגלל הרעב וירדו למצרים, בה כבר הייתה שושלת פרעונית בתחילת תקופת הברונזה הקדומה הראשונה.
מהפכת סדום ועמורה.
הארכאולוגיה המקראית ניסתה ללא הצלחה למצוא עדויות לחורבנן הפתאומי של ערים פורחות באזור ים המלח ובקעת הירדן. קשה גם להאמין שאזור זה, שבימינו הוא מהקשים ביותר למגורים, היה בעבר אזור מועדף למגוריהם של אלפי אנשים, ומקום מרעה מובחר לבקרם וצאנם. "התנ"ך האבוד" טוען שהארכאולוגים חיפשו את סימני היישוב וההפיכה בשכבות סטרטיגפיות מאוחרות לתקופה שבה אירעו הדברים. על פי התיארוך החילופי, התרחשה מהפכת הערים בשלהי התקופה הכלקוליתית, והותירה אחריה מבחר מרשים של עדויות ארכאולוגיות.
עדויות לחיים עירוניים מפותחים באזורים אלו בתקופה הכלקוליתית נמצאו, בין השאר, בנחל משמר שליד עין גדי. משלחת ארכאולוגית בראשות פסח בר אדון מצאה ממצאים מתקופה זו במערה סמוך לראש המפל הגבוה, הנקראת כיום מערת המטמון. המטמון היה טמון בכוך, עטוף במחצלת, וכלל 442 חפצים, מהם 429 מנחושת ובהם שרביטים וכלי שנהב. במערה התגלו סימנים של עזיבה מהירה אך לא סימני הרס מכוון. הארכאולוגים לא הצליחו לעמוד על הסיבה לנטישת המטמון ללא שוב.
אתר מרשים נוסף מהתקופה הכלקוליתית נמצא בעבר הירדן, ונקרא באב א-ד'רע. באתר זה נתגלה בית קברות ענק ובו קברים מתקופות שונות. אומדים את מספר הקבורים בו בכחצי מיליון. באזור האתר לא נמצאו שרידי ערים או יישובים שניתן לשייך אליהם את הקבורים, והתעלומה שניצבה לנגד הארכאולוגים הייתה: מניין הופיעו עשרות אלפי האנשים שנקברו בבאב א-ד'רע?
"התנ"ך האבוד" טוען שאתר הקבורה מעיד על אלפי האנשים שחיו באזור בתקופה שקדמה לחורבנם של ערי הכיכר. המטמון הנטוש בנחל משמר היה שייך אף הוא לתושבי הערים, וחורבנן הוא שגרם לנטישתו. את שרידי החורבן ניתן לראות באתר ארכאולוגי ירדני, הנקרא נומירה, שם התגלתה שכבת פיח ושרפה בעובי של 10 עד 40 ס"מ. האתר השרוף נטול סימנים לרעידת אדמה או לכיבוש ומלחמה, ומקורה של השרפה טרם הוברר. נראה שאסון זה הוא האסון המכונה במקרא "מהפכת סדום ועמורה".
ברי חמיש
ברי חמיש (באנגלית: Barry Chamish; 13 בינואר 1952 - 23 באוגוסט 2016) היה עיתונאי ישראלי; מוכר כיוצר אחת מתאוריות הקשר על רצח רבין.
קורות חייו.
חמיש נולד בעיר ויניפג שבקנדה. סיים תואר ראשון באוניברסיטת מניטובה. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פרסם בקנדה שלושה רומנים וספר של סיפורים קצרים.
עלה לישראל בשנת 1975 ובשנת 1979 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית. התגייס ושירת בצה"ל בשנים 1979—1981. השתתף כחייל מילואים במלחמת לבנון הראשונה (1982) בתור מפעיל טילי כתף נגד מטוסים. בשנות התשעים עבד כעיתונאי בין השאר ב"מעריב". לאחר רצח יצחק רבין התפרסם כשהפיץ את תאוריית הקשר שלו.
במאי 2005, חייב בית המשפט לתביעות קטנות בירושלים את חמיש לשלם לאביגדור אסקין 3,500 ש"ח לאחר שכינה אותו "פרובוקטור ידוע של השב"כ", ובמאי 2008 חייב בית משפט השלום את חמיש לשלם לאיתמר בן-גביר 36,000 ש"ח, לאחר שכינה אותו "סוכן שב"כ".
חמיש טען להתנכלות השב"כ אליו בעקבות דבריו, ובאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היגר לארצות הברית.
חמיש היה גרוש, ואב לשני ילדים.
נפטר ב-23 באוגוסט 2016 בדירתו בפלורידה, ארצות הברית.
ספריו ותיאורית הקשר על רצח יצחק רבין.
חמיש פרסם מספר רב של ספרים, חלקם הופיעו בעברית ובאנגלית וכן תורגמו לשפות נוספות, ביניהן רוסית ולערבית.
אחד מספריו הוא "מי רצח את יצחק רבין" שפורסם בהוצאת גפן, שם העלה שאלות שכפרו בגרסה הרשמית לרצח, ואשר, לטענתו, איש לא הצליח לתת להן מענה. לפי התאוריה של חמיש, הגוף המוכר בשם "המועצה ליחסי חוץ (CFR)", בו חברים אישים חזקים מאוד בכל העולם, עומד מאחורי התכנון והביצוע של הרצח.
בספרים אחרים שכתב פרסם תאוריות קונספירציה נוספות ובהן טען בין היתר למזימות לרציחת אנשים בכירים בישראל כגון רפאל איתן, חיים בר-לב, לאה רבין, רחבעם זאבי ועוד.
ספריו שהופיעו בעברית:
מספריו שלא תורגמו לעברית:
העולם המלאי
העולם המָלָאִי הוא מושג המתאר את השטח שמאכלסים בני אדם מהגזע המלאי בעולם. האנשים הדרים בשטח זה הם בעלי ייחודיות תרבותית ולשונית. העולם המלאי נפרש על פני הארכיפלג הכולל (נכון לעשור הראשון של המאה ה-21) את אינדונזיה, מלזיה, סינגפור, ברוניי, מזרח טימור, את החלק הדרומי של תאילנד ולעיתים מחשיבים גם חלקים מהפיליפינים מגינאה החדשה ומאיי קוקוס בתוכו.
השפות המדוברות באזור זה הן השפות האוסטרונזיות, בדגש על המלאית שהיא השפה הרשמית במלזיה ובברוניי, ואחת מהשפות הרשמיות באינדונזיה ובסינגפור.
גבולות העולם המלאי וחלוקתו למדינות כפי שהוא כיום הושפעה במידה רבה מחוזה אנגליה-הולנד מ-1824 שנחתם בין שתי המעצמות הקולוניאליסטיות ששלטו בו באותה התקופה.
בתי זיקוק חיפה
צ'יטה די קאסטלו
צ'יטה די קאסטלו (Città di Castello) היא העיר השלישית בגודלה בנפת פרוג'ה, בצפון מחוז אומבריה שבאיטליה, 46 ק"מ צפונית לפרוג'ה. העיר בנויה במישור בשיפולי הרי האפנינים, בחלקו העליון של נהר הטיבר. אוכלוסייתה מונה כ-40,000 תושבים.
ייחודה של העיר במבנים המיוחדים שבה - הבנויים מלבנים בלבד, ובניב האומברי.
בעיר אזור תעשייה וריכוז של מפעלי תעשייה לייצור מכונות חקלאיות, טקסטיל, קרמיקה ורהיטים.
תולדות העיר.
העיר נבנתה על ידי האטרוסקים במאה ה-3 לפנה"ס, על הגדה השמאלית של נהר הטיבר. עם התפשטות רומא העתיקה היא נכללה ב"Regio VI Umbria". מהמאה ה-1 לפנה"ס הייתה העיר לעיר רומית וכונתה בשם: "Tifernum Tiberinum", דהיינו "Tifernum" על נהר הטיבר או "Civitas Tiberina". בדרום העיר, ברובע Mattonata נמצאו שרידים מהתקופה הרומית, כולל יסודות של אמפיתיאטרון. בקרבת העיר, בטוסקיס (Tuscis) בנה פליניוס הצעיר את ארמונו, במקום הנקרא כיום "גבעת פליניו" (Colle Plinio). במקום נחשפו ארמון: חומות, רצפות פסיפס ושברי אבני שיש.
בשנת 550 נחרבה העיר על ידי האוסטרוגותים בפקודת מנהיגם טוטילה. העיר נבנתה מחדש על ידי הבישוף פלורידוס (Floridus) מסביב לשרידי המצודה. תחילה הוא כינה אותה :"Castrum Felicitatis" ולאחר מכן שינה את שמה ל"Civitas Castelli" - שמה הנוכחי. כמו העיר השכנה, פרוג'ה, היא עברה לשליטת הלומברדים, מהם לשליטת הפרנקים והחל מהמאה ה-9, בימי קרל הגדול, העיר עברה לשליטת האפיפיור ושלט בה הבישוף המקומי.
במאה ה-12 קיבלה העיר מעמד של רשות מקומית, בחסות האימפריה הרומית הקדושה, מדינת האפיפיור, פרוג'ה ופירנצה. במאה ה-13 נאבקו על השליטה בעיר ג'ואלפי וג'יבליני, שתי קבוצות שליטים שייצגו את האימפריה הרומית הקדושה ואת מדינת האפיפיור.
בשנת 1375 הייתה צ'יטה די קאסטלו לחלק ממדינת האפיפיור. בשנת 1422 האפיפיור מרטינוס החמישי מסר אותה לשליטת אחת המשפחות בעיר. כעבור 18 שנה צורפו לשליטי העיר משפחות נוספות, ונוצרה אוליגרכיה. בימי האפיפיור סיקסטוס הרביעי השלטון עבר למשפחת ניקולו ויטאלי (Niccolò Vitelli). בשנת 1502 היה בחסות האפיפיור אלכסנדר השישי. היא נהנתה משקט למאה ה-18. במאתים השנים האלה זכתה עיר לפריחה מדינית, כלכלית ותרבותית. בין האמנים אשר נטלו חלק בקישוט ארמונות העיר היו: רפאל ולוקה סיניורלי.
בעת החדשה נטלה העיר חלק בפעילות לאיחוד איטליה. ב-12 ינואר 1798 נכנס לעיר הצבא של הרפובליקה ציסאלפינה (Repubblica Cisalpina) והכריז על העצמאות. עם זאת, רק ב-18 יוני 1799 גורשו האוסטרים מהעיר על ידי הצרפתים. ב-11 ספטמבר 1860 שוחררה העיר מחסות מדינת האפיפיור והצטרפה לממלכת איטליה.
במלחמת העולם השנייה פעלה בעיר קבוצה מחתרית כחלק מהמחתרת באסיזי. הקבוצה סייעה להסתרת פליטים יהודים, ונציג בשמה קיבל מיד ושם את אות חסיד אומות העולם. הצבא הבריטי כבש את העיר מהגרמנים ב-22 ביולי 1944.
אתרים בעיר.
בעיר יש שישה מוזאונים:
יהודי העיר.
קובץ של מסמכים של קהילת יהודי העיר נשמרת בספריה עירונית. האוסף כולל דפי תלמוד ממהדורות הדפוס הראשונות. המסמכים נחקרים על ידי חוקרים מאיטליה ומירושלים.
פרופסור אריאל טואף מאוניברסיטת בר-אילן סבור כי יהודים הגיעו לעיר במאה ה-15 לאחר שכבר היו במרכזים אחרים באומבריה: פרוג'ה, טרני (Terni), פוליניו (Foligno), וספולטו (Spoleto), שבהם הייתה נוכחות יהודית כבר מאה שנה קודם.
באמצע המאה ה-15 היו שבע משפחות של בנקאים יהודים בעיר. טואף סבור כי מספרם הגיע לכחמישים. היה להם בית כנסת ברובע סאן אג'ידיו (S.Egigo). לקהילה היה גם בית קברות. בשל מגפה שפרצה באזור בית הכנסת בעיר, היהודים הורשו להקים בית כנסת נוסף בבית ברובע שער סנטה מריה. שני בתי הכנסת פעלו לפחות עד 1569.