מרינה תל אביב ערוכה לנגישות נכים. במרינה קיימים שירותים המותאמים לנכים, שטחי חניה לנכים, ומועדון שיט לאוכלוסיית הנכים של עמותת אתגרים.
הברית הכפולה
הברית הכפולה הייתה ברית שנחתמה בין הקיסרות הגרמנית לאימפריה האוסטרו-הונגרית ב-7 באוקטובר 1879. לפי ההסכם התחייבו המדינות הללו לסייע האחת לרעותה במקרה של תקיפה על ידי האימפריה הרוסית. בנוסף, המדינות הבטיחו להישאר נייטרליות במקרה שיותקפו על ידי כוח אירופי אחר (הכוונה, כנראה, הייתה בעיקר לצרפת, בייחוד לאחר הברית שנחתמה בין רוסיה לצרפת ב-1893).
לאחר כינון הקיסרות הגרמנית ב-1871, הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק רצה להעניק למדינתו דימוי של שוחרת שלום ומשמרת הסטטוס קוו האירופי. ב-1878 הביסה רוסיה את האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה. חוזה סן סטפנו שנחתם בעקבות המלחמה העניק לרוסיה בהשפעה בחבל הבלקן. סעיפי החוזה כללו בין היתר וויתור של טורקיה על נכסים חשובים, התחייבות לתת עצמאות לרומניה וסרביה, והקמתה של מדינה בולגרית גדולה. התפתחות זו עוררה את כעסה של אוסטרו-הונגריה אשר הייתה מתחרתה העיקרית של רוסיה על השפעה בחבל הבלקן (למרות היותה בעלת בריתן של רוסיה וגרמניה בברית שלושת הקיסרים). ביסמרק שראה כי ניסיונו לקרב אליו את שתי בעלות בריתו העיקריות- רוסיה ואוסטרו-הונגריה עולה בתוהו, מחליט ב-1878 לכנס ועידה בינלאומית (קונגרס ברלין) כדי ליישב את הסכסוך בדרכי שלום. חוזה ברלין שנחתם בוועידה סילק את השפעתה של רוסיה בעקבות חוזה סן סטפנו, והעניק לאוסטרו-הונגריה פיצוי על הטריטוריה שאיבדה. למרות ניסיונו של ביסמרק למלא את תפקיד "המתווך ההוגן" בקונגרס, הידרדרו היחסים בין רוסיה לגרמניה בעקבות הקונגרס. הכעס הרוסי נבע בעיקר בעקבות חלוקה של חלק מן השטחים למעצמות הגדולות, למרות שלא השתתפו במאמץ המלחמתי כנגד טורקיה. (בריטניה קיבלה את קפריסין, ולאוסטרו-הונגריה ניתנה שליטה מנהלית על בוסניה ורומניה). ברית שלושת הקיסרים הגיעה לקִצה, וכך היו גרמניה ואוסטרו-הונגריה חופשיות לחבור יחדיו נגד רוסיה.
ב-1881 הפסידה ממלכת איטליה במאבק מול צרפת להקים קולוניה בתוניס (תוניסיה של ימינו). על מנת לגייס תמיכה דיפלומטית, איטליה הצטרפה לגרמניה ולאוסטרו-הונגריה ויצרה את הברית המשולשת ב-1882. הייתה זו הברית הראשונה במערכת מסועפת של בריתות.
אף על פי כן, בעת מלחמת העולם הראשונה לא הצטרפה איטליה לבעלות בריתה במלחמה, אלא נשארה נייטרלית. ב-1915 היא הצטרפה למדינות ההסכמה והכריזה מלחמה על אוסטרו-הונגריה, ואף על גרמניה בשנה שלאחר מכן. הברית הכפולה התקיימה במלחמה והסתיימה בתבוסת המדינות ב-1918.
מילאן מילוטינוביץ'
מילאן מילוטינוביץ' (בסרבית: Милан Милутиновић; נולד ב-19 בנובמבר 1942) היה נשיא סרביה במסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנים 2002-1997. קודם לכן שימש כמנהל הספרייה הלאומית של סרביה (1988-1983), כשגריר יוגוסלביה ביוון (1995-1992), וכשר החוץ של יוגוסלביה (1998-1995).
שגריר ושר חוץ של יוגוסלביה.
בעת שסיים את כהונתו כשגריר הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ביוון היה מילוטינוביץ' השגריר היחיד של יוגוסלביה במדינה מערבית, זאת עקב אמברגו שהטיל האו"ם בחודש מאי 1992. בנסיבות אלה לא ניתן היה למנות שגריר במקומו, ומילוטינוביץ' שב לבלגרד והתמנה בשנת 1995 לשר החוץ. בחודש נובמבר 1995 היה מילוטינוביץ' אחד ממנהלי המשא ומתן שהסתיים בהסכם דייטון, ואף היה אחראי לחתימת מספר הסכמים בין הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לקרואטיה שנועדו להביא לנורמליזציה של היחסים בין המדינות, האויבות לשעבר.
נשיא סרביה במסגרת יוגוסלביה.
מילוטינוביץ' שימש כנשיא סרביה בין ה-29 בדצמבר 1997 ל-29 בדצמבר 2002, כאשר סרביה הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
הפיכתו של נשיא סרביה לשעבר סלובודן מילושביץ' לנשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ביולי 1997, חיזקה את השלטון הפדרלי על חשבון הממשל הסרבי, כך שמידת ההשפעה הפוליטית של מילוטינוביץ' הייתה מועטה. עם זאת, כאשר ארגון נאט"ו כפה ניהול מגעים בין יוגוסלביה לחבל קוסובו המורד, היה זה מילוטינוביץ', תחת הנחיות מילושביץ', שהועמד בראש צוות המשא ומתן מטעם יוגוסלביה. כישלון המשא ומתן והמשך פעולות האיבה הובילו בסופו של דבר להפצצת נאט"ו את יוגוסלביה במבצע כוח מאוחד.
הכישלון בקוסובו והנזק שחוללה הפצצת כוחות נאט"ו הביאו לסילוק מילושביץ' ומפלגתו מן השלטון בספטמבר 2000, ולהיחלשות כוחם בכל הרמות - פדרלית, לאומית (בסרביה) ומקומית. מצב זה הותיר את מילוטינוביץ', שנתפש כמקורב למילושביץ', מעוט תמיכה פוליטית ודל השפעה כנשיא סרביה. כך, במשך כשנתיים, ביצע מילוטינוביץ' את המזער המתבקש מתפקידו עד לתום תקופת שלטונו בדצמבר 2002.
בסוף שנת 2000 נערכו בבלגרד הפגנות סוערות בדרישה לרפורמות דמוקרטיות. מילוטינוביץ' נמנע מלהורות על דיכוי אלים של ההפגנות כפי שהיה נהוג בעבר, וכך הקל על תהליך הליברליזציה של הדמוקרטיה בסרביה.
מילוטינוביץ' לא ניסה להתמודד על כהונה נוספת כנשיא. הבחירות לנשיא סרביה שנערכו בסוף שנת 2002 לא עמדו בדרישות החוקתיות, המחייבות השתתפות של לפחות 50% מבעלי זכות הבחירה, ולפיכך הוחלף מילוטינוביץ' בנשיאת האספה הלאומית נטשה מיצ'יץ', אשר הפכה גם לנשיאה-בפועל של סרביה.
אישומים בפשעי מלחמה וזיכוי.
בשנת 2003, לאחר תום כהונתו כנשיא, הסגיר עצמו לידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, הפועל מטעם האומות המאוחדות בהאג, שם עמד לדין על פשעי מלחמה.
הוא הואשם בפשעי מלחמה ועמד לדין יחד עם ניקולה סיינקוביץ (ראש ממשלת סרביה לשעבר) ודרגוייב אוידניץ (שר ההגנה לשעבר של יוגוסלביה).
כנגד מילוטינוביץ' הוצגו ארבעה אישומים: גירוש, רצח העולה כדי פשע נגד האנושות, רצח הנוגד חוקי מלחמה וכן "מעשים לא אנושיים אחרים" שבוצעו בעת מלחמת קוסובו. בין השאר הואשם באחריות לטבח המוני בשורה של יישובים, בשנת 1999.
על פי כתב האישום מילוטינוביץ' הואשם בנשיאת אחריות אישית לפשעים, כנשיא סרביה. בתוקף תפקידו היה חבר במועצת הביטחון העליונה של יוגוסלביה שהייתה ממונה על הצבא היוגוסלבי. למילוטינוביץ' הייתה אף הסמכות לפיזור הפרלמנט הסרבי. על פי כתב האישום, בעת המלחמה, סמכויותיו דה יורה הורחבו לאלה השייכות בעתות שלום לפרלמנט, כולל הפיקוד על המשטרה, שהייתה כפופה לצבא באותה עת. צוות ההגנה של מילוטינוביץ' וכן מומחים במשפט חוקתי דחו בתוקף טענות אלה. לטענתם סרביה לא הייתה מדינה עצמאית, והמשיכה להוות חלק מהפדרציה היוגוסלבית בראשות סלובודן מילושביץ', ששלט בכוחות המזוינים במדינה. עוד טענו פרקליטיו כי מועצת הביטחון העליונה של יוגוסלביה לא שלטה בכוחות המזוינים של יוגוסלביה, בין להלכה ובין למעשה.
ב-26 בפברואר 2009 מצא אותו בית הדין לא אשם בכל האישומים עליהם הועמד לדין. בית הדין מצא כי למילוטינוביץ' לא הייתה שליטה ישירה על צבא הרפובליקה היוגוסלבית וכי סלובודן מילושביץ' הוא שנושא באחריות למעשי הצבא.
טיילת תל אביב-יפו
ויקטור זילברמן
ויקטור זילברמן (ברומנית: Victor Zilberman; נולד ב-20 בספטמבר 1947) הוא מתאגרף יהודי רומני לשעבר בעל מדליית ארד במשקל חצי בינוני באולימפיאדת מונטריאול (1976).
ויקטור זילברמן אומן על ידי מרקו ספאקוב, אחיו של מוצי ספאקוב. בשנת 1969 הוא הגיע לגמר באליפות אירופה.
הוא השתתף, מטעם רומניה, בשלוש אולימפיאדות רצופות, החל מאולימפיאדת 1968 ובאולימפיאדת 1976 זכה במדליית ארד. בעקבות הזכייה, דמותו הופיעה על בול בסדרת בולים של רומניה שהציגה מקבלי מדליות אולימפיים. בגמר אולימפיאדת מונטריאול זילברמן לא חזר לרומניה, ביקש מקלט מדיני בקנדה והתיישב בה.
בית חולים אסותא
רחוב יגאל אלון
רחוב יגאל אלון (נקרא עד לשנות ה-80 רחוב גיבורי ישראל) הוא רחוב מרכזי בתל אביב הנמשך לאורך שלושה קילומטרים, מדרך ההגנה סמוך לשוק התקווה בדרום, ועד לרחוב ערבי נחל בצפונו, סמוך לגבול של תל אביב וגבעתיים. הרחוב נחשב לאחד הרחובות המרכזיים במע"ר של תל אביב, ולאורכו נבנים החל משנות התשעים ותחילת המאה ה-21 בנייני משרדים רבים וגורדי שחקים.
מהלך הרחוב.
הרחוב מתחיל בדרך ההגנה, סמוך לשוק התקווה. מקצהו הדרומי של הרחוב ועד לרחוב וינגייט, הרחוב הוא חלק משכונת יד אליהו, ומשמש למגורים בלבד וכולל נתיב נסיעה לכל כיוון.
לאחר רחוב וינגייט, אופי הרחוב משתנה, בצדו המערבי נמצא היכל מנורה מבטחים, שנחנך בשנת 1963, המשמש כאולם הבית של מכבי תל אביב בכדורסל. מצפון להיכל נמצאים בנייני משרדים שנבנו החל משנות התשעים וסניף של רשת המרכולים יוחחנוף.
בסמוך לצומת עם יצחק שדה, בקצה הצפון מערבי של שכונת יד אליהו נמצא גן לנדס הנקרא על שמו של ד"ר סטפן לנדס שנפל במלחמת שלום הגליל.
לאחר כשהרחוב חוצה את רחוב יצחק שדה, הוא יוצא מתחומה של שכונת יד אליהו, ולאורכו עד לדרך השלום נמצאים כמה מבנים בולטים. עד לשנת 2016, עמד בקצהו הצפון מערבי של הצומת אולם הסינרמה, אשר שימש כבית קולנוע, אולם מופעים, מרכז כנסים, ואולפן טלוויזיה. כיום (2021) נמצא במקומו חניון של אחוזת חוף ומתכונן לקום עליו בניין מגורים בין 40 קומות.
מצפון לסינרמה נמצא מגדל טויוטה שנחנך ב-2001, וסמוך אליו מגדל סוזוקי שעדיין (2021) לא אוכלס. בהמשך נמצאים מספר בנייני משרדים, שהבולטים ביניהם הם מגדלי אלון שנבנו על חורבות מפעל הארגז, בית החולים אסותא השלום, ומגדל אלקטרה. במקטע זה נבנה גשר יצחק נבון המקשר בין מגדלי אלון לשכונת מונטיפיורי מצדו המערבי של נתיבי איילון.