במספר לא קטן של גני חיות הקימו תצוגת לורים בתוך מתחמי הליכה גדולים. במתחמים אלה נטועה צמחייה מאזורי המחיה של הלורים בטבע. המבקרים הולכים בשבילים בתוך המתחם מצוידים בכוסיות של נקטר, או פרי, והלורים יורדים לאכול מידי המבקרים .
גן החיות הראשון שיישם גישה זו היה גן החיות בסן דייגו בארצות הברית. לורים הוצגו בגן זה כבר מהקמתו ב 1920 וב 1994 הוקם בו מתחם לורים ענק המסוגל לאכלס 3000 מבקרים ביום.
בארץ קיימים מתחמי לורים בשני אתרים. בגן החיות התנכי בירושלים ובגן גורו בקיבוץ ניר דוד.
חלוקה לסוגים ומינים.
במשך השנים החלוקה הטקסונומית של שבט הלורים (Loriini) עברה שינויים רבים. שבט הלורים מונה 12 סוגים (Genus), ואם בשנת 1998 נמנו בתת-משפחה זאת 56 מינים (Species),הרי ב 2015 נמנו 61 מינים.
לגבי הכינוי בעברית של המינים השונים, נעשה שימוש בכינוי המקובל בקהילת מגדלי הלורים בישראל שהוא בעצם השם הפופולרי באנגלית באותיות עבריות ולא נעשה ניסיון לבצע תרגום של השם. לדוגמה ה Chattering Lory יכונה צ'טרינג לורי ולא לורי פטפטן.
במקרים בהם המין איננו נמצא בגידול בישראל, לא נרשם כינוי בעברית.
Chalcopsitta.
בסוג זה שלשה או ארבעה מינים (Species), שלשה מאזור גינאה החדשה ואחד מהאיים מזרחית לה. המינים הללו הם הגדולים ביותר בתת-משפחת הלורים והלוריקיטים ומשקל כל אחד מהמינים הוא מעל 200 גרם. מאפיין ייחודי נוסף למינים בסוג זה הוא שכל מין (Specie) הוא בעל צבע בסיס שונה שחור, חום, ירוק ואדום כפי שנראה בטבלה.
הקרדינל לורי סווג בתחילה בסוג "Chalcopsitta אולם לאחרונה בעקבות בדיקות DNA חלק מהחוקרים מסווגים אותו בסוג Pseudeos" יחד עם הדסקי לורי
בסוג זה שבעה מינים (Species). כולם מאיי אינדונזיה. המינים בסוג זה חלקם גדולים חלקם בינוניים ואחד מהם קטן (פחות מ 120 גר).
הצבע השולט במינים מהסוג הזה הוא אדום, עם מופעים של כחול, שחור וסגול בכנפיים ובחלק העליון של הגוף. לחלק מין המינים ישנם תת-מינים השונים ביניהם במופע הצבע הנוסף ובגודל.
Lorius.
לורי ("Lorius") הוא סוג בו ששה מינים (Species) ולחלקם יש לא מעט תת-מינים.לסוג זה מאפיינים מיוחדים, כולם גדולים, רחבי גוף ובעלי זנב רחב.
לכל המינים יש כנפיים בצבע ירוק כאשר הצבע השלט בפלומת הגוף הוא אדום.
סוג זה מקורו בגינאה החדשה, אינדונזיה ואיי סולומון.
לחלק מין המינים הללו יכולת דיבור גבוהה
"Trichoglossus".
סוג זה (Genus), קשה מאוד להגדיר את גבולותיו. במשך השנים מינים (species) שונים נכללו ופוצלו מסוג זה. ניתן לחלק את הסוג הזה לשתי קבוצות עיקריות. אחת היא קבוצת הלורי קשת שכללה בתחילה את ה Green naped Lorikeet ו 15 תת-מינים בקבוצה הזו. עד היום יש חוסר אחידות בשם לורי קשת, לאיזה מין או תת-מין מתייחסים.
לאחרונה בעקבות בדיקות DNA, חלק מתת-המינים סווגו כמינים עצמאיים עם תת-מינים משל עצמם.
קבוצת הלורי קשת, בגלל הצבעים המרהיבים, אופים ותזזיותם הם הנפוצים ביותר כיום בשבי ומאכלסים מספר רב של מתחמי הליכה סגורים, פינות חיי ותצוגות למיניהם..
"הקבוצה השנייה כוללת מינים השונים במבנה ובגודל וחלקם אף הוצאו מהסוג ושויכו לסוגים אחרים."
הפיזור הגאוגרפי של סוג זה הוא נרחב ביותר. רוב שטחה של אינדונזיה, גינאה החדשה, אזורי החוף באוסטרליה ועד איי קרולין.
מבחינת הגודל הם נעים בין קטן ובינוני מ 17 עד 30 ס"מ ומ50 עד 170 גרם.
לא כל המינים יוצגו בטבלה ובתמונות.
"Pseudeos".
עד לשנים האחרונות סוג זה מנה מין אחד בלבד, ה דסקי לורי שכלל שני תת-מינים הכתום והצהוב. לאחרונה מחקרי DNA גרמו לרבים מהחוקרים לכלול את קרדינל לורי בסוג זה, אף על פי שמבחינה ויזואלית הן בגודל והן במבנה הגוף, הקרדינל לורי מתאים יותר לסוג "Chalcopsitta. סווג חדש זה מופיע בפרסומים מ 2010 ואילך."
הדסקי לורי מקורו בגינאה החדשה ואילו הקרדינל לורי מקורו באיי סולומון ובארכיפלג ביסמרק.
"Glossopsitta" ו–"Psitteuteles".
סוגים אלו זה כוללים כמה מהמינים הקטנים ביותר של הלורים. משקלם בין 35–70 גרם. השינוי האחרון היה המעבר של הגולדיס לוריקיט ( Goldie's Lorikeet) מהסוג Trichoglossus לסוג זה.
השינויים והמעברים התכופים המפה הטקסונומית של הלורים והמאפיינים הדומים להם אפשרו התייחסות לסוגים אלו כקבוצה וירטואלית אחת (לצורך הערך בלבד).
מינים אלו צבעם הבסיסי ירוק.
"Vini".
סוג זה כולל מינים הקטנים בגודלם, חלקם כבר נכחדו וחלקם בסכנת הכחדה חמורה. מקורם של המינים הלל באיי פולינזיה והאיום העיקרי על שרידותם הן החולדות שנכנסו לאיים.
"Charmosyna".
זהו הסוג בעל מספר המינים הגדול ביותר, 14 בסך הכול, המינים בדרך כלל קטנים ורק 2 מינים גדולים יותר (יותר אם נכלול את תת-המינים שלהם).
מחצית המינים הם דימורפים, כלומר ניתן להבחין וויזואלית בין זכר ונקבה, כאשר במרבית מיני הלורים והלוריקיטים אין הבחנה וויזואלית ונדרשת בדיקת DNA.
גידול סוג זה בשבי, מורכב יותר, כיוון שנדרשת התאמת מזון שונה יותר משאר הלורים וכן העובדה שחלק מין המינים מקורם במקומות גבוהים מאוד, דרושה התאקלמות ארוכה יותר.
סוגים נוספים.
ישנם שני סוגים נוספים, שבספר Parrots of the World מקובצים בשם NEW GUINEA HIGHLANDS LORIKEETS .
האחד מכיל מין בודד ושם הסוג Oreopsittacus.
הסוג השני מכיל שני מינים. שם הסוג: Neopsittacus. קיימת מחלוקת האם סוג זה שייך ללורים או לשבט תוכי התאנה (fig parrots).
לורי פטפטן
לורי פטפטן (שם מדעי: "Lorius garrulus") הוא מין בסוג לורי הנפוץ בצפון איי מלוקו שבאינדונזיה. המין נחשב כ"פגיע", בעיקר בגלל ציד עבור מסחר לגידול בכלובים.
תיאור.
גודלו של הלורי הוא כ-30 ס"מ. צבעו אדום בוהק ומקורו אדום. כנפיו ורגליו ירוקות-חומות. העין כתומה וסביבה עיגול חום. מקורו כתום ובקצהו כתם שחרחר. לפרטים צעירים המקור בצבע חום. אין הבדלים נראים בין הזכר לנקבה.
למין שלשה תת-מינים: "L.g flavopalliatus", "L.g. garrulus", "L.g. morotaianus".
יעל נובי
יעל נובי (שם מדעי: Capra nubiana) הוא מין של יונק מהסוג יעל שבקבוצת היעלים. הוא קרוי על שם אזור נוביה, בסביבתו הוא מצוי. בעבר נחשב כתת-מין של יעל מצוי אך הופרד למין עצמאי ב-1825.
יעל זה מותאם לתנאי מדבר והוא חי בטבע באזורי סלעים תלולים במזרח התיכון, לרבות בישראל ובצפון אפריקה. הוא מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב ציד, תחרות על מים ומזון עם חיות מבויתות ופגיעה בבתי הגידול. בנוסף, כמה מהאוכלוסיות שלו מקוטעות אחת מהשנייה.
תכונות.
אורך גוף הזכר 125 סנטימטרים, אורך הנקבה 100 סנטימטרים, אורך הזנב כעשרה סנטימטרים. משקל הזכר 45–60 קילוגרם, משקל הנקבה 23–40 קילוגרם. אורך הקרניים אצל הזכר הוא עד 130 סנטימטרים ואצל הנקבה עד 40 סנטימטרים. היעל ממליטה בדרך כלל ולד אחד או שניים. תוחלת חיים של יעל נובי היא בין 12 ל-17 שנים.
עיקר מזונו של היעל הוא צמחים. היעל חי בעדרים נפרדים של זכרים ונקבות, כאשר כל עדר מגיע עד לכ-20 פרטים. במקרה של סכנה, היעל שורק שריקת אזהרה לעדר. ליעל רגליים קצרות ושריריות המותאמות לטיפוס בהרים ובמצוקים, והם מסוגלים לדלג למרחק רב בין סלעים. כף הרגל של היעל בנויה מפרסה קשה ובמרכזה כרית רכה שנועדה לעזור ליעל לטפס במישורים תלולים במיוחד. לזכר קרניים ארוכות ומתעגלות לאחור שנועדו לבסס את מעמדו בעדר, ואילו קרני הנקבות קצרות וישרות והן נועדו לתקוף טורפים. בעונת הייחום, בסתיו, נפגשים עדרי שני המינים למטרת הזדווגות. בתקופת הייחום הזכר לובש פרווה חומה, גרבי פרווה כהים, שרירי הצוואר מתעבים והוא נאבק עם זכרים אחרים לצורך שיפור מעמדו בעדר באמצעות הצמדת בסיס הקרניים והדיפת היריב.
תפוצה.
היעל הנובי נפוץ בעיקר במזרח התיכון ומעט גם בצפון ובמזרח אפריקה. ניתן למצוא אוכלוסיות שלו בעומאן, בירדן, בישראל, במצרים, בערב הסעודית, בתימן וייתכן שגם באריתראה.
בישראל שרדו עם קום המדינה מספר מצומצם של יעלים באזור מדבר יהודה. בעקבות מאמצי שימור, החלת משטר צבאי על שבטי הבדואים באופן שמנע ציד של היעלים וכן חיסול כמעט מוחלט של הטורפים הטבעיים באזור, החלה אוכלוסיית היעלים להשתקם והם התפשטו במדבר יהודה בנגב וגם בהרי אילת. בעקבות מלחמת ששת הימים התפשטה אוכלוסיית היעלים צפונה גם לחלקו הצפוני של מדבר יהודה (חלק שהיה נתון עד המלחמה בשלטון ירדן).
בשנים אלה הציגו היעלים ריבוי טבעי מוגבר – ממוצע של 2 לידות לנקבה בשנה. במקומות בהם הגיעה האוכלוסייה למיצוי כושר הנשיאה הטבעי (אזור נחל ערוגות ונחל דוד), נבלם הגידול הטבעי המואץ ורמתו ירדה. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נאמדה אוכלוסיית היעלים בדרום בכ-1,200 פרטים. ההצלחה בשיקום אוכלוסיית היעלים הביאה את רשות הטבע והגנים (אז: רשות שמורות הטבע) להציב את היעל כסמלה.
עם חתימת הסכמי אוסלו החל מצבם של היעלים להידרדר:
עקב הכנסת נשק חם ליהודה ושומרון במספרים גדולים חוסלה כמעט לחלוטין אוכלוסיית היעלים שם וכן החלה להסתמן, לראשונה מאז קום המדינה, ירידה במספר היעלים באזורי הספר של מדבר יהודה. הציד הנמשך, מעמיד בסימן שאלה את סיכויי הישרדות המין ביהודה ושומרון. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הועברו זכר ושתי נקבות לרמת הגולן. בסוף שנות ה-90 נאמדה אוכלוסיית היעלים בגולן בכ-70–80 פרטים המאכלסים את קניוני הגולן המרכזי (שמורות גמלא ויהודיה).