באוגוסט 2018, לאחר עונה אחת בלבד בבאיירן מינכן, חתם רודי בשאלקה 04 על חוזה לארבע שנים. בעונת 2018/19 ערך רודי 21 הופעות ליגה, וסיים עם קבוצתו במקום ה-14. ב-31 ביולי 2019 הושאל להופנהיים לעונה אחת. בעונה זו, 2019/20, רודי ערך 32 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וסיים עם הופנהיים במקום השישי בליגה. בתום עונה זו חזר רודי לשאלקה, וערך עמה שתי הופעות ליגה בהפסדים 0–8 לבאיירן מינכן ו-1–3 לוורדר ברמן בתחילת עונת 2020/21 בבונדסליגה, אך בשלהי חלון ההעברות של קיץ 2020 הושאל שוב להופנהיים לעונה נוספת, עד לתום עונת 2020/21.
ב-16 ביוני הודיעה שאלקה 04 כי השחקן יעזוב את המועדון, שנה לפני סיום החוזה המקורי.
קריירה בינלאומית.
רודי שיחק בנבחרות הצעירות השונות של גרמניה, וערך 23 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, בהן הבקיע חמישה שערים. שניים מהשערים הובקעו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 שנערכה בישראל, אך הנבחרת הגרמנית הודחה למרות זאת בשלב הבתים.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הבוגרת ערך רודי בתיקו 0-0 מול נבחרת פולין במשחק הכנה למונדיאל 2014, אך הוא לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל עצמו. בהמשך, רודי ערך מספר הופעות במסגרת מוקדמות יורו 2016, אך נופה מהסגל הסופי ליורו 2016 עצמו. רודי זומן לסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 2017, וזכה עם הנבחרת בתואר לאחר שפתח בכל המשחקים, והיה שותף לניצחון 0–1 בגמר על נבחרת צ'ילה.
במאי 2018 זומן רודי לסגל של נבחרת גרמניה למונדיאל 2018. רודי לא שיחק בהפסד 0–1 לנבחרת מקסיקו במשחק הראשון בשלב הבתים של המונדיאל. רודי פתח בהרכב במשחק השני, בו ניצחה גרמניה 1–2 את נבחרת שוודיה, אך שבר את אפו והוחלף כבר בדקה ה-31 על ידי אילקאי גונדואן. מסיבה זו החמיץ רודי גם את המשחק השלישי, בו הפסידה גרמניה 0–2 לנבחרת דרום קוריאה. גרמניה ורודי הודחו מהמונדיאל באופן מפתיע כבר בתום שלב הבתים.
בסווילבסו
בסווילבסו (בספרדית: Basavilbaso) היא עיר במרכזה של פרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה הממוקמת במרחק של כ-60 ק"מ מהעיר קונספסיון דל אורוגוואי.
על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2001 בסבילסו 9,400 תושבים. תושבי המקום משתמשים גם בשם חיבה מקוצר "באסו".
היהודים בבסווילבסו.
בכפר הוקמה מושבה שהייתה אחת מהמושבות הראשונות שהקים הברון הירש בארגנטינה. היא נקראה בתחילה "לוסיינוויל", על שם בנו של הברון, לוסיין, שנפטר בשנת 1887 בגיל 31. הקמתה של המושבה התאפשרה תודות למיקומה ליד נתיב מסילת הברזל "אנטרה ריוס ריילווי".
בעבר היו ארבעה ריכוזים יהודיים שהרכיבו את לוסיינוויל, ובהם גם מוסדות יהודיים כבתי ספר, בתי כנסת ובתים לשיכון היהודים המהגרים. חלק ממבני הקהילה עדיין קיימים. בית הקברות היהודי עדיין פעיל מעת לעת כשמישהו מצאצאי המהגרים מבקש להקבר בו.
ברחב הכפר יש שלטים רבים, רחובות ואנדרטאות המזכירים את הברון הירש.
קפיצות ראווה
קפיצות ראווה או "רכיבת קפיצות", הוא עמוד תווך בענף הרכיבה האנגלית. ענף קפיצות הראווה לוקח חלק מרכזי באירועי הרכיבה מסביב לעולם והוא ספורט אולימפי רשמי.
בענף קפיצות הראווה, על הרוכבים והסוסים לצלוח מסלולים שונים של מכשולים, לרוב תחת מגבלת זמן. רמת המבחנים משתנה בהתאם לגובה המכשולים, סוגם, מיקומם וזווית הצבתם. בנוסף למגבלת הזמן, המתחרים מדורגים גם על פי מספר נקודות החובה אותן קיבלו בגין המקצה. כל סירוב של הסוס לקפוץ, סטייה מהמסלול או ממגבלת הזמן הנתונה והפלת מכשולים גוררת נקודות חובה ואף פסילה.
תחרויות הרכיבה הבינלאומיות מפוקחות על ידי פדרציית הרכיבה הבינלאומית (FEI). בישראל, ענף קפיצות הראווה מפוקח על ידי "ההתאחדות הלאומית לספורט הרכיבה".
היסטוריה.
קפיצות הראווה הוא ספורט רכיבה חדש יחסית. בעקבות תקנות באנגליה במאה ה-18, נכנסו לשימוש גדרות שחצצו בין שטחים חקלאיים של בעלי אדמות עשירים. לאחר הצבת הגדרות נוצרו אתגרים חדשים לציידים. כלומר, אנשים שרצו להמשיך לעסוק בספורט הצייד נדרשו להשיג סוסים המסוגלים לעבור מכשולים.
בתצוגות הסוסים המוקדמות שנערכו בצרפת, התחיל להתפתח ספורט הקפיצות. באותה עת לא זכה לפופולריות רבה מכיוון שהצופים לא יכלו לעקוב ולצפות בקפיצות עצמן. כתוצאה מכך, מכשולים החלו להופיע במגרשי הרכיבה. ענף זה נקרא "לפינג" ("Lepping"). בשנת 1869 תחרויות ה"לפינג" הופיעו לראשונה בתחרויות הסוסים בדבלין. 15 שנים מאוחר יותר, מתחרי "לפינג" הגיעו לבריטניה ובשנת 1900 הפך הספורט לתחום המרכזי בענף הרכיבה. בנוסף, התקיימו מקצים נפרדים לנשים, בהן נדרשו לרכוב על אוכפי צד.
באותו הזמן השתכללו הענף ואוכפי הקפיצות בבתי ספר גבוהים לרכיבה ברחבי אירופה. השאיפה המרכזית בתכנון האוכפים הייתה להעניק לרוכב תחושת ביטחון גבוהה, וכמו כן להעניק לסוס חופש להשתמש בגופו על מנת לעבור מעל מכשולים גבוהים.
תחרות קפיצות הראווה הראשית באנגליה התקיימה באולימפיאדה בשנת 1907. רוב המתחרים בתחרות היו אנשי צבא, והתחילה להתבהר העובדה כי אין אחידות בחוקי התחרות. כל שופט שפט לפי דעתו האישית. שופטים מסוימים שפטו בהתאם לקושי המכשול, בעוד אחרים שפטו בהתאם לסגנון הקפיצה. לפני 1907 לא ניתנו נקודות חובה בגין סירובים, ולעיתים התבקשו הרוכבים לפספס מכשול כדי לבדר את הצופים. בשנת 1923 ערכה ההתאחדות הבריטית לספורט הרכיבה (BSJA) כינוס, עליו התבסס ניסוח כללי התחרויות בשנת 1925.
גרסה מוקדמת של קפיצות ראווה נערכה במשחקים האולימפיים בשנת 1900, אולם הפורמט הקיים היום הופיע לראשונה במשחקים האולימפיים בשנת 1912, ומאז המשיך לשגשג. בשנים האחרונות, הספורט ממשיך למשוך צופים, הודות לשידורים הרבים בערוצי הטלוויזיה.
סוגי מכשולים.
מכשולי הקפיצות בדרך מוצגים בצורה צבעונית ואמנותית, במיוחד ברמות הגבוהות. קיימים מספר סוגים של מכשולים:
גובה המכשולים בתחרויות הבינלאומיות ובאולימפיאדה מגיע ל-160 ס"מ, בישראל הגובה המקסימלי בתחרויות רשמיות הוא כ-135 ס"מ.
נקודות החובה.
רשימת נקודות החובה הוצגה לראשונה בבריטניה בשנת 1925:
הסוסים.
סוס קפיצות חייב להיות בעל יכולת פיזית גבוהה ואומץ כדי לקפוץ מעל מכשולים גבוהים. יכולת אתלטית מפותחת היא תנאי הכרחי אצל הסוס, אשר צריך להתמודד עם פניות חדות ושינויי מהירות רבים. זני סוסים רבים הם סוסי קפיצות טובים, ואפילו סוסים מעורבים הוכחו כבעלי פוטנציאל גבוה להיות אלופי קפיצות. רוב סוסי הקפיצות הם סוסים גבוהים, בגובה של לפחות 163 ס"מ, בדרך כלל מהזנים וורמבלד ות'ורוברד. לעומת זאת, גם סוסים נמוכים יותר הצליחו לזכות במדליות אולימפיות. כלומר, אין קשר ישר בין גודל הסוס ויכולתו האתלטית, ולסוסים גבוהים אין בהכרח יתרון בקפיצה. לעומת זאת, סוסים גבוהים מעניקים לרוכב בדרך כלל ביטחון רב יותר בהתמודדות עם מכשולים גבוהים. גם סוסי פוני מתחרים לעיתים בתחרויות קפיצות ראווה, בעיקר בתחרויות המיועדות לנוער.
עינת ברנובסקי
עינת ברנובסקי היא מחזאית, מתרגמת, דרמטורגית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
עינת ברנובסקי נולדה וגדלה בקריית אתא ולמדה בתיכון רוגוזין בקרית אתא.
התגוררה במשך ארבע שנים בגרמניה (שנה לימודי גרמנית ושלוש שנים לימודי רפואה באוניברסיטת יוסטוס-ליביג בגיסן, גרמניה).
בעלת תואר ראשון בביולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה ותעודת הוראה מהפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה, הטכניון, בתחום הוראת מדע הביולוגיה.
למדה בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי" והיא בוגרת מחזור מ' 2002.
ברנובסקי השתתפה במשך ארבע שנים בסדנת כתיבה.
ברנובסקי הייתה מדריכת טקסט בבית צבי (2011-2002), היא קריינית ספרים להקלטה בספרייה המרכזית לעיוורים ומגיהת ספרים, מאז שנת 2002.
החל משנת 2008 משמשת עינת ברנובסקי כדרמטורגית של הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
ברנובסקי כתבה שמונה מחזות ותרגמה מאנגלית ומגרמנית שישה עשר מחזות.
בשנת (2012) כתבה מחזה על סחר בנשים.
במסגרת "סדנאות הבמה" השתתפה בסדנת האחים גרים – מנחה כריסטינה פרידריך מגרמניה (בסדנה ברנובסקי הייתה גם המתורגמנית של פרידריך). סדנת תיאטרון סיפור – מנחה אילן רונן. סדנת במאים ושחקנים – מנחה יבגני אריה. סדנת "שקט מצלמים רעש" משחק לקולנוע וטלוויזיה – מנחים שמי זרחין, עודד דוידוף, רני בלייר. סדנת "משחק בזמן אמיתי" – מנחה פול בינרטס מהולנד. סדנת הכשרת במאים לתיאטרון – מנחה אודי בן-משה.
במאי 2006 - השתתפה בפסטיבל תיאטרון בברלין THEATER TREFFEN. זהו פסטיבל שקיים כבר 45 שנים ואליו מתקבלים 19 מועמדים מכל העולם ( + 31 גרמנים) לשבועיים של סדנאות והצגות תיאטרון. במאי 2010 השתתפה בסדנת תרגום, דויטשה תיאטר, ברלין. בשיתוף איגוד התיאטראות האירופי ותיאטרון הקאמרי.
ברנובסקי הייתה בין המועמדים הסופיים בפרס התיאטרון הישראלי למחזאי/ת השנה בשנת 2012.
אודות המחזות שכתבה.
אמה ויגואר.
מבוסס על ביוגרפיה שכתבה אריקה פישר.
מספר על אהבתן של לילי ופליציה, בתקופת מלחמת העולם השנייה. האחת גרמניה, נשואה עם ארבעה ילדים והשנייה יהודייה החיה במחתרת ומתחזה לארית. בסופו של דבר היהודיה נרצחת באושוויץ והגרמניה ממשיכה לחיות בצל אהובתה המתה.
הוצג ב"צו קריאה" – פסטיבל קריאת מחזות בצוותא ביוני 2007 וזכה בציון לשבח.
הדרך לג'אנה.
המחזה מספר על חמש מחבלות מתאבדות שנשלחות לבצע פיגוע בישראל. הן מגיעות לחדר אחד וכל אחת מספרת מה גרם לה להגיע לכאן והאם הן באמת ייצאו לפיגוע.
ההצגה בוימה בידי דורונה בן-דור ושיחקו בה עינת ברנובסקי, אפרת ארנון, אנה דוברוביצקי, מסקי שיברו ונוסי סימען. הציגה בפסטיבל אישה 2008, בצוותא ובשני פסטיבלים של "חשיפה בינלאומית".