סאמי טַהַ (1911 – 11 בספטמבר 1947), המזכיר הכללי אפע"פ, נולד בכפר עראבה, ליד ג'נין, למד בבית הספר היסודי בכפרו במשך חמש שנים. הוא היגר לחיפה בראשית שנות השלושים ובעיר מצא עבודה כפקיד באפע"פ. במקביל לעבודתו קרא על חקיקה בנושאי עבודה וזכויות פועלים וכן למד אנגלית על בוריה. הוא נבחר לכהן כמזכיר הכללי של אפע"פ בקונגרס הארצי שהתקיים ב-1946. תואר על ידי מכריו כאדם צנוע ומסור מאוד לענייני הפועלים הפלסטינים. מנגד טענו מבקריו כי הוא שיתף פעולה עם מוסדות ציוניים, בעיקר עם ההסתדרות, על חשבון האינטרסים של פועלים פלסטינים. עוד נטען כי ריכז בידיו את מלוא הסמכויות לניהול אפע"פ ופעל כרודן בארגון שהתיימר להיות דמוקרטי.
ב-11 בספטמבר 1947 נרצח סמי טַהַ, מזכ"ל אפע"פ. איש לא הורשע ברצח, אך הסברה הרווחת היא כי טַהַ נרצח בהוראתו של ראש הוועד הערבי העליון, אמין אל-חוסייני. טַהַ היווה איום על אל-חֻסֵיני, שכן הוא פעל להקמתה של מפלגת פועלים פוליטית ויצר לשם כך קשרים עם מפלגת הלייבור הבריטית. הוא גם יצר קשרים עם ההסתדרות והביע תמיכה במוסא אל-עַלַמִי, שדרכו הפוליטית הייתה מנוגדת לזו של הוועד הערבי העליון. השערה אחרת היא שהרצח בוצע על ידי איגוד פועלים יריב. רצח טַהַ סימן את סוף עידן האיגודים המקצועיים ופעילותם הלכה ודעכה מאז.
שיחזור עורלה
יאן ז'יז'קה
יאן ז'יז'קה מטרוצנוב וקאליך (צ'כית: Jan Žižka z Trocnova a Kalicha ; 1360? – 11 באוקטובר 1424) היה מצביא בוהמי, החשוב והמצליח מבין מנהיגי ההוסיטים במלחמתם בקיסרות הרומית הקדושה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
מעט מאוד ידוע על שנותיו המוקדמות של ז'יז'קה. הוא נולד לרז'הורז' ז'יז'קה, בן-אצולה זוטר ועני, ולאשתו יוהאנה, בכפר טרוצנוב בסמוך לצ'סקה בודייוביצה. מבדיקת שלד שנמצא ב-1910 ונקבע בסבירות גבוהה כי הוא שרידיו, עלה כי מלאו לו בין 60 ל-65 שנה בעת מותו ב-1424; כמו כן, הוא מוזכר ברשומות לראשונה ב-3 באפריל 1378 כעד לצוואה, ומכאן שהיה עליו להיות בן 18 – גיל הבגרות החוקית – באותו תאריך. לפיכך, מעריכים היסטוריונים כי נולד בערך ב-1360. בנוסף, ידוע כי היה שתום-עין, ובדיקת השלד העלתה כי איבד את עינו השמאלית בגיל העשרה המוקדם. ב-1378 נשא אישה בשם קתרינה. ידוע כי הייתה להם בת אחת, אם כי שמה לא צוין בתיעוד. הוא נכנס לחובות ואיבד את כל רכושו ואדמותיו. ב-1380 נכנס לשירותו של ושליט הקיסרות הרומית הקדושה, כצייד בטירת אורליק.
דבר לא ידוע על מעלליו של ז'יז'קה בעשרים וחמש השנים הבאות. ב-1406 הוא הצטרף לכנופיה שהונהגה בידי איש בשם מאטיי; באותה עת, רבים מאצילי בוהמיה התנגדו לוואצלב ומרדו בו. תומכיו של המלך לחמו נגדם גם באמצעות הקמת קבוצות כאלו. אנשיו של מאטיי ערכו פשיטות בנחלותיו של יינדרז'יך השלישי מרוז'מברקה (או היינריך פון רוזנברג, בגרסה הגרמנית של שמו), גדול בעלי-האדמות בדרום בוהמיה ואויבו המר של ואצלב. ב-1408 הוכרז ז'יז'קה כפורע-חוק וכאויב בידי רוז'מברקה ובידי רשויות העיר צ'סקי קרומלוב. ב-1409 נתפסו מרבית חברי כנופיית מאטיי והוצאו להורג. ז'יז'קה נמלט ולבסוף דאג המלך לארגן פיוס בינו לבין נכבדי קרומלוב. ב-27 ביולי 1409 הוענקה לו חנינה מלכותית. אז הצטרף ז'יז'קה לצבאו של יאן סוקול מלאמברק. הלה הקים חיל-שכירים בוהמי ומוראבי עבור ולדיסלב השני יגיילו, דוכס ליטא ומלך פולין, שנלחם כנגד המסדר הטבטוני. ב-15 ביולי 1410 השתתף ז'יז'קה בקרב גרונוולד.
עם ההוסיטים.
ב-1414 לכל המאוחר הוא שב לפראג, שם מתועד כי רכש בית באותה שנה. כמו כן, נכתב ברשומות כי אציל זוטר בשם "יאן שתום-העין" שהה אז בחצר המלכותית. באותה תקופה נחשף ז'יז'קה להטפותיו של המתקן יאן הוס, כומר שקרא לשינוי דרכה של הכנסייה הקתולית. הוא הפך להוסיטי נלהב, ונטה לזרם הקיצוני שייקרא לימים טבוריטים , על שם מעוזם בעיר טאבור (צ'כית: Tábor, על שם הר תבור, מקום ההשתנות של ישו). מ-1415, לאחר העלאתו של הוס על המוקד, הלך וגבר המתח בין הקתולים להוסיטים; האחרונים, שקראו בין השאר לכך שגם הקהל בסעודת האדון ישתה מגביע יין הקודש ולא רק הכומר, בחרו את הגביע לסמלם והציבו אותו על דגלם.
ב-30 ביולי 1419 היה ז'יז'קה אחד ממנהיגי ההוסיטים שהשתתפו בהשלכה הראשונה מן החלון בפראג; לאחר שראש העיר סירב לשחרר אסירים חברי התנועה ולעג לנציגיה, השליך אותו המון הוסיטי זועם מחלון הלשכה אל מותו. גל של מהומות פרץ בארץ, ורפורמיסטים קיצונים שרפו מנזרים, השחיתו איקונות ופגעו בסמלים קתוליים אחרים. המלך ואצלב חשוך-הילדים מת באוגוסט, ואחיו זיגמונד היה יורשו המיועד. המתונים מבין ההוסיטים, האוטרקוויסטים , חששו ממלחמה ומהקיצונים במחנם וכוננו הסכם פשרה עם הקתולים ב-16 באוקטובר. בתגובה, הנהיג ז'יז'קה צבא טבוריטי שכבש את מצודת וישהראד ב-25 בחודש. ב-13 בנובמבר חתמו פרנסי פראג על עוד הסכם פשרה ואילצו אותו לעזוב את המבצר. הוא יצא בראש אנשיו למעוז הטבוריטי בפלזן.
בדצמבר הגיע זיגמונד לבוהמיה, וכינס דיאט בברנו בחג המולד, בו נשבעו לו האצילים אמונים. הוא דרש להבטיח הגנה לקתולים. באותה עת, החלו אלה לרדוף את כל זרמי ההוסיטים; האחרונים נמלטו באלפיהם לבסיסי התמיכה שלהם בערי השדה. לוחמה של ממש החלה להתפתח בין שני הצדדים בעימות הדתי.
בעודו בפלזן, ניהל ז'יז'קה פשיטות נגד נחלות האצילים הקתוליים הסמוכות. בסוף דצמבר, סמוך לעיירה נקמירז', הותקף כוחו הקטן בידי 2,000 פרשים בפיקוד האציל בוהוסלאב משוואמברק. לז'יז'קה היו 300 רגלים בלבד. אז הפעיל ההוסיטי לראשונה את האמצעי הטקטי החשוב ביותר שפיתח, והציב את קרונות המסע שלו במרובע סגור. אנשיו התבצרו ביניהם עם מספר תותחים קלים. השימוש בחומת קרונות ובארטילריית שדה – ז'יז'קה היה מחלוצי הרעיון, שכן עד אז שימשו תותחים כמעט רק במצורים – הפך את מתקפות הפרשים לחסרות תועלת. שוואמברק סבל אבדות כבדות ונסוג. טקטיקות אלה, בצירוף היכרות טובה עם תנאי השטח בשדות הקרב ושימוש תדיר בפשיטות פתע ובלוחמת לילה, הפכו את ז'יז'קה למצביא המצליח ביותר של ההוסיטים. הוא הביס כוחות גדולים בהרבה משלו שוב ושוב.
מסע הצלב הראשון.
לאחר תבוסת שוואמברק שיגר המלך צבא גדול כנגד הטבוריטים בפלזן. לבסוף, אחרי כמה חודשים של התנגשויות ללא הכרעה, נחתמה שביתת-נשק והותר להם לעזוב את העיר ולצאת לטאבור ב-23 במרץ 1420. הקתולים הפרו מיד את ההסכם, ותקפו את השיירה ב-25 במרץ. ז'יז'קה נסוג לקרבת סודומיירז' והציב מערך קרונות. האויב, שנהנה מיחסי כוחות דומים לאלה שהיו בנקמירז', ספג שוב תבוסה מכרעת. לקראת ראשית אפריל הגיעו הנוסעים לטאבור, שם התכנסו חברי הזרם מכל רחבי בוהמיה. הטבוריטים בחרו ארבעה הטמנים, או מפקדים, וחילקו את צבאם ביניהם; אחד מהם היה ז'יז'קה. כבר ב-5 באפריל הוא ערך פשיטת לילה על מלאדה ווז'יצה, בה חנה כח קתולי שקרב לטאבור, גרם אבדות כבדות ולקח שלל רב.
בינתיים, בראשית מרץ, שכנע זיגמונד את האפיפיור מרטינוס החמישי להכריז על מסע צלב נגד הכופרים ההוסיטים. זיגמונד כינס צבא אדיר, שמנה בין חמישים למאה אלף איש לפי הערכות מודרניות, ויצא למחות את התנועה. כוחותיו נכנסו לבוהמיה גופא ב-3 במאי 1420. פרנסיה האוטרקוויסטים של פראג החליטו שאין ביכולתם לעמוד במערכה לבדם ופנו לטאבור לעזרה. ב-17 במאי יצאו ז'יז'קה וההטמן מיקולאש מהוס אל הבירה בראש צבאם, שמנה 9,000 איש. הדרכים אליה הלכו ונחסמו בידי הקתולים; בלילה בין ה-19 ל-20 בחודש תקפו שני ההטמנים צבא מלוכני בן 11,000 חיילים בסמוך לפורז'יצי, הביסו אותו ופתחו את הדרך. הם הגיעו לפראג ב-20 לחודש. ב-27 בו הודחו פרנסי העיר המתונים, וכל הקתולים אולצו להסכים לעיקרי האמונה ההוסיטית או לצאת לגלות.
ב-12 ביולי, לאחר מספר קרבות, ביססו הצלבנים את שליטתם באזורים סביב העיר והחל המצור על הפראג. למחרת, תקף כח גדול את גבעת ויטקוב, שחלשה על אגפה המזרחי של הבירה. ז'יז'קה ביצר את הגבעה קודם לכן. על אף העדיפות המספרית האדירה של הצלבנים – בני הזמן דיווחו כי הם מנו 30,000, מול כ-100 מגינים – תנאי הקרקע הקשים מנעו מהם לנצל אותה. ב-14 בחודש תקף אותם ז'יז'קה מאגפם עם כל צבאו. השימוש המושכל בתותחים ניידים וההפתעה גרמו למהומה רבתי בצד הקתולי, והחלה נסיגה חפוזה. מאות אבירים טבעו בנהר הולטאבה. אל מול אובדן הסיכויים להרעיב את פראג, נסוג זיגמונד לקוטנה הורה ונערך למלחמה ממושכת. הקרב בגבעת ויטקוב היה הניצחון הגדול ביותר שנחלו ההוסיטים בכל מלחמותיהם בקיסר.
ב-22 באוגוסט 1420 עזב ההטמן את הבירה ויצא לפשוט על אחוזות בית רוז'מברקה בדרום הארץ. ב-12 באוקטובר, בקרב בפנסקוהו בורו, הוא השמיד את הצבא הקתולי באזור בפיקודו של אולדרז'יך השני מרוז'מברקה. הלה נאלץ לחתום על הסכם שביתת-נשק ב-18 בנובמבר. צבאו של ההטמן הרס סממנים קתוליים והעלה על המוקד כמרים נאמנים לרומא בכל מקום אותו כבש.
מסע הצלב השני.