תוך כדי מחקרים על הטיפוס הניסויי, מצא ניקול כי קביות מסוימות הן אכסניות טובות לגורם הטיפוס ושאחדות מהן יכולות לפתח טיפוס ללא חום אחרי הידבקות ראשונה בטיפוס עם חום. בהמשך הוא גילה תופעות דומות גם במקרים אחרים של זיהומים בקטריאליים, טפיליים או נגיפיים.
לדעת צ'ארלס וינסלו (1943) המושג של זיהום סמוי ונשאות ללא תסמינים הוא אחד המושגים החשובים ביותר באפידמיולוגיה של המחלות הזיהומיות ובמשך מאות שנים הוא היה אחת החוליות החסרות, שמנעה את הבנתם המלאה של עקרונות העברת המחלות המדבקות.
במותו בשנת 1936 הובא לקבורה במכון פסטר בתוניס. על מצבתו עוצבו ענף עץ תפוח וענף עץ זית מחוברים זה לזה, סמלי נורמנדיה ותוניסיה.
אחיו הבכור של שארל ניקול, מוריס ניקול (1932-1862) היה גם הוא מיקרוביולוג, כיהן כמנהל המכון המיקרוביולוגי באיסטנבול וכפרופסור במכון פסטר בפריז. האח הקטן, מרסל ניקול (1871–1934) היה מבקר אמנות.
שונות.
ברוסיה ואוקראינה מעריכים כי החוקר הרוסי גריגורי מינך פרסם ברוסית על תפקיד הכינה בהפצת הטיפוס עוד בשנת 1892.
ספרים.
קורסים בקולז' דה פראנס.
בנוסף למאמרים מדעיים, חיבר שארל ניקול גם מספר יצירות ספרותיות ופילוסופיות.
ליפוסקציה
דיפאומורפיזם מקומי
אריה עמית (טפר)
אריה עמית (טֵפֶּר) (11 ביולי 1926 - 3 במרץ 1996) היה לוחם פלמ"ח וקצין בצה"ל, שהשתתף בשני קרבות גדולים בתחילת מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה.
אריה עמית נולד כאריה טפר ברעננה אך בגיל צעיר עבר יחד עם הוריו לקיבוץ יגור. בגיל 15 נשלח ללמוד חקלאות במקווה ישראל אך תוך כדי שנת הלימודים הראשונה והיחידה שלו התנדב לפלמ"ח ועבר אימון טירונות במהלך חופשת הפסח, בפרדסי בית עובד, ובגיל 16 עבר קורס מתקדם ביער בן שמן. ב-1944 התגייס לפלמ"ח, עבר קורס מ"כים (בפיקוד יוסף טבנקין), קורס מפקדי-כיתות סיירים ומודיעין (בפיקוד משה בר-תקווה) וקורס מ"כים חבלנים. שימש כמפקד כיתה במחלקתו של ישעיהו גביש. בהיתקלות ליד הכפר נחלין תפס טפר פיקוד לאחר שמפקד המחלקה לא תפקד וחילץ את המחלקה מהאזור. בשל מעשה זה נשפט במשפט צבאי על ידי המג"ד אורי ברנר ונפסק עליו לעבוד חצי שנה במפעל שימורים בקיבוץ גבעת ברנר.
ב-1946 עבר קורס מ"מים בכפר החורש. לאחר הקורס מונה למפקד מחלקה בגדוד השני של הפלמ"ח. הצטיין בסיירות והשתתף בפיצוץ גשר אלנבי בליל הגשרים, כמפקד אחת מחוליות החבלה, ולמעשה היה אחד מהאחראיים העיקריים לכך שהמבצע הצליח. בתחילת מלחמת העצמאות מונה למפקד מחלקה (מ"מ) בגדוד השישי של הפלמ"ח, שהיה אז בפיקודו של צבי זמיר, ונשלח עם חייליו לקיבוץ רבדים בגוש עציון.
קרב גוש עציון.
ב-14 בינואר 1948 תקפו מאות רבות של כפריים וחמושים ערבים, בפיקודו של עבד אל קאדר אל חוסייני, את גוש עציון, בקרב שנודע לאחר מכן כקרב ג' בשבט. עוזי נרקיס שהיה מפקד הגוש היה פסימי לגבי התוצאות ושלח מברקים לדוד שאלתיאל בבקשה לעזרת הצבא הבריטי.
התוקפים כיוונו את עיקר ההתקפה לעבר חרבת זכריה, במרכז הגוש, במטרה לפצל את הגוש לשני חלקים. טפר ביקש וקיבל אישור מנרקיס לצאת להתקפת נגד. הוא יצא עם שלוש כיתות של לוחמי פלמ"ח ואנשי קיבוץ רבדים לעבר חרבת זכריה, שם פגש בכח שהחזיק את המקום והחליט על דעת עצמו לסגת. טפר אסר עליהם לסגת והחזירם לחורבה בתוספת לוחמים ותחמושת. מחלקה אחת השאיר לחיפוי, ובראש מחלקה שנייה הסתער על הערבים שבאותו זמן סעדו את לבם לפני ההסתערות על החרבה. הערבים הופתעו ועשרות מהם נהרגו. טפר ביצע נסיגה טקטית, הערבים חזרו להסתער על עמדות ריקות ואז הסתערה עליהם מחלקת החיפוי וגרמה להם לעשרות אבדות. כל הערבים נסוגו בנושאם את הפצועים. הניצחון בקרב הפך מפלה ודאית לניצחון חשוב, שהוגדר לאחר המלחמה על ידי יגאל אלון כאחת מהתקפות הנגד המוצלחות במלחמה.
קרב שיירת נבי דניאל.
ב-27 במרץ 1948 הצליחה שיירה גדולה, שנודעה אחר כך כשיירת נבי דניאל, להגיע אל יישובי הגוש הנצורים. בדרכה חזרה נתקלה השיירה בשורת מחסומים ובמארב של כוחות ערביים. טפר היה מפקד שיירת משורייני החוד, שבראשה נסע משוריין פורץ מחסומים. משוריין זה נתקע והדרך נחסמה. מפקד הגדוד השישי, צבי זמיר, הורה לשיירה לסגת בחזרה לגוש עציון אך רק מספר משוריינים הצליחו לסגת, ובתוכם צבי זמיר ומפקד השיירה מישאל שחם. רוב כלי הרכב של השיירה נשארו תקועים על הכביש ללא מפקד, חשופים להתקפת אלפי ערבים שנזעקו למקום בשיטת הפזעה.
טפר נטל את הפיקוד על השיירה התקועה והורה לאנשיה להיכנס ולהתבצר בבית נטוש שהיה לצד הכביש. בחיפוי המשוריינים הצליחו כמאתיים לוחמים ואזרחים בלתי חמושים להיכנס לבית. טפר ערך את תוכנית ההגנה על המקום וניהל קרב הגנה במשך כ-30 שעות. הוא הוסע במשוריין בליווי קצין בריטי למשטרת בית לחם שם דן עם מפקדים ערבים, ביניהם עבד אל-קאדר אל-חוסייני, והסכים בלית ברירה לתנאיהם שכללו מסירת כל הנשק והמשוריינים לערבים (בניגוד להוראתו של צבי זמיר לא למסור את הנשק). אנשי השיירה חולצו על ידי הבריטים, והמשוריינים והתחמושת נותרו בידי הערבים.
דרך בורמה.
בליל 27 במאי 1948, לאחר שאחיו נפל בקרב נבי סמואל, ביקש טפר, שהיה אז נצור בירושלים, להגיע הביתה. לאחר קבלת אישור מיצחק רבין, אז מפקד חטיבת הראל, הצליחו טפר ושני לוחמים נוספים להגיע ברגל מסאריס לחולדה. לאחר מכן בוצעו ניסיונות נוספים עד שנקבע תוואי דרך בורמה שהיה שונה מהתוואי של טפר, אך הוא היה הראשון שהראה שיש אפשרות לדרך עוקפת ללטרון. לקראת סוף המלחמה הועבר טפר ליחידת המיעוטים והשתתף במבצע חירם בקרב ינוח, שבו נהרגו לוחמים דרוזים ויהודים. לאחר המלחמה נשאר בצבא והשתתף בקרב תל מוטילה.
אחרי מלחמת השחרור.
בשנים הבאות עבר טפר הסבה לחיל השריון והשתתף כמג"ד במבצע קדש. במלחמת ששת הימים השתתף כמג"ד גדוד סיור רכוב במסגרת אוגדה 38 בפיקודו של אריק שרון. הגדוד, מתוגבר בטנקים מסוג AMX-13, השתתף בקרב אום-כתף. לאחר המלחמה מונה לקצין הדרכה בבית הספר לקצינים והתמחה בלימודי טופוגרפיה וסיירות. השתחרר ב-1968 בדרגת סגן-אלוף.
מכתב הערכה מהרמטכ"ל.
אריה טפר-עמית היה בין המומלצים לקבלת אות גיבור ישראל במלחמת העצמאות, אך מכיוון שמספר מקבלי האות הוגבל על ידי בן-גוריון ל-12, הוא לא קיבל אותו בסופו של דבר.
בשנת 2018, לרגל חגיגות 70 שנה לעצמאות מדינת ישראל, שלח הרמטכ"ל גדי איזנקוט מכתב הערכה למעשיו של טפר-עמית למשפחתו.
הפקולטה לביולוגיה (הטכניון)
הפקולטה לביולוגיה של הטכניון בחיפה נוסדה בשנת 1971, והיא עוסקת בהכשרה של ביולוגים. דיקנית הפקולטה היא פרופ' יעל מנדל גוטפרוינד.
הפקולטה כיום.
הפקולטה לביולוגיה מנהלת תוכניות מחקר בכל התחומים המרכזיים של הביולוגיה תוך חלוקה למחקר בסיסי ומחקר יישומי. במחקר הבסיסי חוקרים: חיידקים, פטריות, תולעים, חרקים, צמחים, עופות ויונקים כולל בני אדם. החוקרים משתמשים בהנדסה גנטית ושיטות מולקולריות מתקדמות אחרות לחקר מבנה הגן הבודד ותפקודו, מערכת הבקרה והגומלין בין כלל הגנים, מנגנוני אבולוציה, ביוכימיה, אנזימולוגיה, מדעי החלבון, וביואינפורמטיקה.
במחקר היישומי נערך מחקר בתחומים שונים של הנדסה גנטית וביוטכנולוגיה. לדוגמה: פיתוח צמחים מהונדסים לחקלאות, הנדסת חלבונים לייצור מולקולות ביולוגיות בעלות תכונות רצויות, הבנת מנגנוני הזדקנות, זיהוי מולקולות מטרה בטפילים וגורמי מחלות, הבנת הבסיס המולקולרי של מחלת הסרטן, זיהוי ופיתוח נוגדנים כנגד גידולים ממאירים, עמידות או רגישות לתרופות.
בפקולטה לומדים כ-500 סטודנטים לתוכנית לתואר ראשון, וכ-100 בתוכניות לתואר שני ושלישי.
אלארד
שועל המדבר
מקהלת נערי טלץ
מקהלת נערי טלץ (בגרמנית: Tölzer Knabenchor) היא מקהלת נערים גרמנית, שנוסדה בשנת 1956 בעיר הבווארית באד טלץ ושוכנת, מאז 1970, במינכן. המקהלה מדורגת בין מקהלות הנערים המגוונות והמבוקשות ביותר בעולם, עדיין בניצוחו ובהדרכתו של מייסדה והמנהל המוזיקלי שלה, גרהרד שמידט-גאדן.
היסטוריה.
מקהלת נערי טלץ תרמה רבות לשינוי הגישה לביצוע אותנטי של מוזיקת בארוק. יתרה מזאת, נערי טלץ נחשבים אמינים ומוכשרים די הצורך לביצוע תפקידי סולו לנערים בבתי האופרה החשובים ביותר באירופה. המקהלה מבוקשת מאוד לביצועי אורטוריות ויצירות סימפוניות בביצועי תזמורות נודעות ומנצחים מפורסמים. מוזיקאים ידועי-שם כמו קרל אורף, אוגוסט אברדין, הנס ורנר הנצה, ליאונרד ברנשטיין, גוסטב לאונהרדט, ניקולאוס הרנונקור וקלאודיו אבאדו נמנו בעבר ובהווה עם תומכי המקהלה. הרברט פון קאראיין התייחס פעם אל מקהלת טלץ כ"אחת המקהלות הטובות בעולם" וכל אימת שנדרשה לו מקהלת נערים, הזמין את מקהלת נערי טלץ לקונצרטים ולהקלטות שלו עם הפילהרמונית של ברלין ופסטיבל זלצבורג.
מקהלת נערי טלץ סיירה ברחבי אירופה כמו גם בארצות הברית ואסיה. המקהלה הקליטה יותר ממאה תקליטים ותקליטורים (בדויטשה גרמופון, EMI קלאסיקס, סוני קלאסיקל, טלדק, דויטשה הרמוניה מונדי ועוד), שרבים מהם זכו בפרסים יוקרתיים או היו מועמדים להם, בהם "פרס התקליט הגרמני", "אקו קלאסיק", "שוק דו מונד דה לה מוזיק" ומועמדות לפרס גראמי.
רפרטואר המקהלה כולל מוזיקה ווקאלית, החל במוזיקת ימי הביניים וכלה במוזיקה מודרנית, מוזיקה עממית, מדריגלים ומוטטים, מוזיקת קודש מתקופת הבארוק עד התקופה הקלאסית, תפקידי סולו ואופרה למקהלות ילדים. חברי המקהלה הופיעו כשלושת הילדים בחליל הקסם של מוצרט באין ספור הפקות.
הכשרת הילדים מתחילה בגיל שש; כל חבר מקהלה מקבל הדרכה אינדיבידואלית אינטנסיבית בפיתוח קול נוסף לחזרות קבוצתיות מדי שבוע. ההרכב מורכב למעשה ממקהלות אחדות, המחולקות לפי הגיל והרמה המוזיקלית.