במשך 25 שנה (1974 - 2001) בורוכוף היה היועץ הכלכלי והפיננסי לקבוצת האחים עופר ורואה החשבון של הקבוצה (כ - 40 חברות). הוא ליווה את ההתנהלות הכלכלית של כל החברות בקבוצה, כולל רכישת חברות, מכירת חברות והנפקת חברות. בין היתר, השתתף כנציג הקבוצה ברכישת בנק המזרחי, רכישת חברת סונול, רכישת החברה לכבלים ולחוטי חשמל, רכישת מרכזי קניות וקניונים, הקמת המרינה בהרצליה, מכירתן של חברות רבות והנפקת חברות בבורסה לצורך גיוס הון.
בורוכוף שימש כדירקטור בקבוצת בנק המזרחי, במזרחי חברה להשקעות בע"מ, בנק טפחות, חברת הדלק סונול, חברת סופרגז, גרנית הכרמל.
עם פרישתו משותפות במשרד רואי החשבון "זיו-האפט", מונה לחבר דירקטוריון בנק המזרחי, שם כיהן כנציג גרעין השליטה והשתתף כחבר בוועדות המשנה מטעם הדירקטוריון: ועדת אשראי, ועדת מינהל, ועדת השקעות ויו"ר ועדת מאזן של הבנק. כן שימש חבר דירקטוריון ב"מזרחי חברה להשקעות בע"מ" ובבנק טפחות. שימש יו"ר דירקטוריון פעיל בבנק טפחות (בין השנים 1998–2001). במסגרת תפקידו כיו"ר דירקטוריון פעיל בבנק טפחות ויו"ר ועדת אשראי דירקטורית של הבנק, עיצב יחד עם מנכ"ל הבנק תוכניות עבודה שנתיות ייחודיות, פיקוח על עבודת הביקורת הפנימית, ניהל משא ומתן עם ההסתדרות להשגת תוכנית פרישה מרצון והשגת הסכם עבודה ייחודי עם העובדים בענף הבנקאות, לתקופה של 3 שנים.
באוגוסט 2002 רשם האגודות השיתופיות מינה את בורוכוף לפקח על תהליך פידיון מניות החברים של קו-אופ צפון. ובמרץ 2003 מינה בית המשפט המחוזי בחיפה את בורוכוב גם כאחד מכונסי הנכסים של האגודה, במסגרת הליך הפירוק שלה. במסגרת תפקידו היה אחראי על מימוש נכסים בהיקף של כ-200 מיליון ש"ח ולחלוקת דיבידנדים ל-28 אלף בעלי המניות. לאחר הליך משפטי על גובה שכר הטרחה שיקבל, יחד עם כונסי הנכסים האחרים, שהגיע לדיון עד בית המשפט העליון, נפסק להם שכר טרחה של 5.6 מיליון שקל, באפריל 2008, על עבודתם במימוש הנכסים.
באוקטובר 2004 מונה לתפקיד למנכ"ל קבוצת "זאבי אחזקות" שבשליטת גד זאבי ויועץ כלכלי להנהלה בשנים. במסגרת תפקידו בקבוצת זאבי הוציא להנפקה בבורסה את חברת יפנאוטו, יבואנית מכוניות סובארו, ארגן מחדש את ההתחייבויות הכספיות של הקבוצה, ערך הסדרי מימון עם בנקים ומוסדות אשראי, כך שהקבוצה התאוששה מהותית ממצבה הפיננסי הקשה.
אחר כך עבד כיועץ לתאגידים בנושאי מימון, השקעות, בקרה פנימית, הערכות שווי ובדיקת נאותות. שימש כ־5 שנים בתפקיד ראש המגמה לפיננסים ולהכשרת מנכ"לים ודירקטורים באוניברסיטת חיפה, במסגרת לימודי המשך ולימודי חוץ. כיום משמש כיועץ אקדמי ומרצה בהכשרת דירקטורים בלימודי חוץ בטכניון בחיפה. הוא מרצה בנושאי דיני תאגידים, שוק ההון, כלכלת ישראל, רגולציה וניתוח דוחות כספיים. ומשמש כמומחה בדיני חברות ובהערכות שווי. מתמנה כמומחה על ידי בתי משפט הנעזרים בניסיונו לצורך מתן חוות דעת של מומחה בנושאים מסחריים.
בשנת 2019 מונה כחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה.
חיבר את הספר המקצועי "הדירקטור והמנכ"ל בממשל התאגידי" הנמצא בספריות כל בתי המשפט בארץ, את הרומן "נקמת המלאך", המחזות "הצוואה" ו"משפחת ברונו" וכן כותב שירים שחלקם פורסם בספר "שירים שחוברו יחדיו".
חלבה
אברהם שמעון הלוי אנגל הורביץ
קוזונאק
קוזונאק (ברומנית: cozonac, בבולגרית: козунак) היא עוגת שמרים מסורתית במטבח הרומני ובמטבח הבולגרי.
להכנת קוזונאק משתמשים בקמח יבש מאוד, חלב, סוכר, ביצים, חמאה ושמרים. לשיפור הטעם מוסיפים קליפה מגורדת של תפוזים או לימונים.
הקוזונאק יכול להיות אוורירי או ממולא. המלית בקוזונאק ממולא יכולה להכיל רחת לוקום, אגוזים, צימוקים, זרעי פרג, פירות מסוכרים, גבינה ממותקת או שילוב כלשהו בין מרכיבים אלה. גם בקוזונאק אוורירי אפשר לשלב מעט אגוזים או צימוקים.
אשר צבי מאוסטראה
רבי אשר צבי מאוסטראה (לפני ת"ק, 1740 - ט"ז בשבט תקע"ז, 1817) היה מצדיקי תנועת החסידות בדורה השלישי, תלמיד המגיד ממזריטש. מחבר הספר מעין החכמה.
ביוגרפיה.
בנו של רבי דוד ונכדו של רבי משה הרב מבוטשאטש. אביו היה מראשי הקהל באוסטרוה וראש ה"חברה קדישא" בעיר. לאחר נישואיו כיהן כרב בברזדוב.
בשנת תק"מ התקבל למגיד מישרים ומו"צ באוסטרוה על מקום רבי נחמיה. בשנת תקנ"ב, בזמן המאבקים שהובילו לבסוף לחלוקת פולין השנייה, העיר הופצצה קשות על ידי הרוסים, אך לבסוף הסתיימה המהומה בשני הרוגים בלבד, לאחר שהיהודים הודיעו לרוסים שהפולנים נסוגו. הרב אשר צבי קבע את יום ז' בתמוז כיום פורים אוסטראה, שמחויב במשתה ובשמחה, לבישת בגדי שבת, איסור תענית אפילו ביארצייט וחובת מתנות לאביונים. הוא קבע את היום לפניו כתענית (כעין תענית אסתר בערב פורים). הוא חתום על מגילת הנס.
בשנת תקס"ד נאלץ לעזוב את העיר עקב מחלוקת בתוך הקהילה כנגד חתנו שלא הצטרף לעתירת מספר יהודים נגד הדוכס המקומי. הוא התקבל לרב בקוריץ, על שמה הוא מכונה "ר' אשר קוריצער". על פי המסורת החסידית, קפידתו גרמה לשריפה גדולה באוסטרוה בשנת תקס"ט.
ספרו מעין החכמה נדפס בקוריץ בשנת תקע"ז. הרב מאפטא כתב בהסכמתו:"כי ידוע שכל דבריו נאמרו ברוח הקודש".
על קברו נבנה אוהל.
בנו רבי יואל הסכים לצידו ולצד רבי לוי יצחק מברדיצ'ב לספר ילקוט ראובני. חתנו היה רבי מנחם מנדל שהדפיס את ספרו.
מריאן הירש
מריאן הירש (באנגלית וגרמנית: Marianne Hirsch, נולדה בשנת 1949 בטימישוארה) היא פילולוגית והיסטוריונית של התרבות אמריקאית, יהודייה ילידת רומניה, מומחית בספרות השוואתית, מחברת מחקרים על הזיכרון התרבותי והעברת הזיכרון של השואה אל הדורות הבאים.
התעניינה, בין השאר, בתפקיד הצילומים המשפחתיים בבניית הזהות של פרטים ומשפחות וכמדיום לבדיקה, לשילוב ולשילוב מחדש בזהויות אלה של העבר, לרבות אירועים טראומתיים, כדוגמת השואה.
ילדות וצעירות.
מריאן הירש נולדה כמריאנה הירש בעיר טימישוארה בדרום-מערב רומניה. הוריה, קרל הירש, יליד נובה סליציה ולוטה לבית גוטפריד מצ'רנוביץ התחתנו בגטו צ'רנוביץ. בשנת 1945, אחרי השחרור, עברו לגור זמנית בטימישוארה. גם הסבים היו יהודים תושבי בוקובינה: הסבים מצד האם היו מסדגורה, מצד האב הסב היה מוואמה, סוצ'אבה, והסבתא - מצ'רנוביץ.
מריאן הירש בילתה את ילדותה בבוקרשט, משם היגרה עם המשפחה לווינה בשנת 1961. ב-1962 התיישבה המשפחה בארצות הברית. הירש למדה באוניברסיטת בראון, שבה סיימה תואר ראשון ותואר שני, ובשנת 1975 את הדוקטורט בתחום הספרות ההשוואתית.
פעילותה המדעית והדידקטית.
למשך 30 שנה בשנים 2004-1974 לימדה במכללת דארטמות', אחת האוניברסיטאות הפרטיות מליגת הקיסוס היוקרתית בארצות הברית, החל משנת 1989 כפרופסור. בשנת 1977 הייתה למשך שנה פרופסור אורח לספרות צרפתית ומדעי הרוח באוניברסיטת ואנדרבילט.
החל משנת 2000 היא פרופסור לספרות אנגלית והשוואתית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. היא הייתה סגן יושבת ראש ויושבת ראש של האיגוד ללשון מודרנית באמריקה. היא פרסמה ספרים ומאות מאמרים מדעיים.
אחד הנושאים העיקריים שהעסיקו את הירש הוא העברת הזיכרונות מדור לדור. בספרה - "The Generation of Postmemory:Writing and Visual Culture After the Holocaust" (דור הבתר-זיכרון: כתיבה ותרבות חזותית אחרי השואה) היא הראתה כי זיכרונם של אירועים טראומתיים שעברו ההורים, הסבים או בני משפחה אחרים, חיים בתוך צאצאיהם, כאילו אלה האחרונים חוו בעצמם את החוויות האיומות שסיפרו האחרים. לצורך הדגמה לתאוריה זו, הביאה מריאן הירש מסיפורי ניצולי השואה מצ'רנוביץ ומסיפורי צאצאיהם, כולל הרשמים המוטבעים על ידי חפצים ותמונות שנשארו מן התקופה ההיסטורית. סוג זה של זיכרון, המושפע על ידי דמיונות השלכתיים ויצירה מחדש, כונה על ידי מריאן הירש "בתר-זיכרון" או "פוסט-זיכרון" (post-memory). המושג יושם על ידי מחברים גם בסיטואציות טראומתיות, היסטוריות ותרבותיות אחרות. במחקרים אחרים (כמה מהם בשיתוף פעולה עם בעלה, לאו סיפצר) הנוגעים בתצלומים ישנים, הושפעה מריאן הירש על ידי המושג punctum של רולאן בארת ופיתחה את המושג "נקודות זיכרון" המקשר את הצילומים לזיכרון.
מריאן הירש נשואה להיסטוריון יליד בוליביה לאו סיפצר, שהוריו נמלטו מאוסטריה. שפת האם שלה היא גרמנית, והיא מדברת גם רומנית, צרפתית ואנגלית.
מזכירות המודיעין של ארגנטינה (בספרדית: Secretaría de Inteligencia, בראשי תיבות: SI), המוכרת יותר בשמה הקודם SIDE (ראשי תיבות של Secretaría de Inteligencia de Estado, מילולית: "מזכירות המודיעין של המדינה"), הייתה סוכנות הביון העיקרית בארגנטינה כשראש הארגון עמד בראש קהילת המודיעין הארגנטינאית.
רקע.
בראש הארגון עמד מזכיר המדינה לענייני מודיעין, שהיה חבר בקבינט. הארגון היווה סוכנות מבצעית לאיסוף מודיעין ולסיכול ריגול בארגנטינה.
היסטוריה.
הסוכנות הוקמה בשנת 1946 על ידי הגנרל חואן פרון כסוכנות ביון אזרחית ותפקדה גם כסוכנות למודיעין פנימי, כשמנהיגה הראשון היה רודולפו פרוידה. בתקופת המלחמה המלוכלכת (1974–1983) התפתחה הסוכנות לארגון משטרה חשאית ונעשה בה שימוש על ידי החונטה הצבאית לחיסול יריבים פוליטיים וביצוע האזנות סתר כנגדם. לאחר המהפכה הדמוקרטית בשנת 1983 הסוכנות לא פורקה ורבים מבכיריה לא הועמדו למשפט. בשני העשורים מאז 1990 הלך כוחה והתעצם והשפעתה על מערכת המשפט והביטחון במדינה. מקרים שונים טענו כי פקידי ממשל עשו שימוש בסוכנות כדי לפקח על פעילותם של עיתונאים ביקורתיים, פוליטיקאים, שופטים ותובעים.