סטיבן פול ויטסיט (באנגלית: Steven Paul Whitsitt; נולד ב-25 באוקטובר 1960, פורט הורון) הוא צלם אמריקאי.
ביוגרפיה.
ויטסיט נולד בפורט הורון, עיירה במדינת מישיגן. לאחר סיום בית הספר הוא נרשם לצי של ארצות הברית. בהיותו בצבא הוא התחיל להתעניין בצילום. לאחר שחרור משרות בצי בשנת 1986 הוא התחיל ללמוד צילום בסנטה ברברה וסיים עם תואר ראשון בצילום בשנת 1990.
לאחר סיום הלימודים עבד ויטסיט בתחום בלוס אנג'לס. במשך שלוש שנים הוא היה עוזר של צלם רשמי של מייקל ג'קסון. בשנים 1994–1996 הוא היה הצלם הרשמי של הזמר ועשה צילומים עבור השירים שהופקו באותה תקופה. בין היתר הצילומים הוצגו בתערוכות.
בשנת 1994 צילם ויטסיט את מייקל ג'קסון בדמוי צ'רלי צ'פלין. צילומים אלו נכללו בספר קראקן אופוס של האמן. כלל אוסף הצילומים בנושא הוצג בתערוכה ניידת במספר מקומות בעולם ועתה היא מוצגת במוזיאון בלוזן כחלק של מיצג קבוע של המוזיאון.
בשנת 1996 עזב ויטסיט את מייקל ג'קסון והחל ללמדר בבית ספר לצילום בקרולינה הצפונית במשך חחמש שנים.
החל משנת 2003 עוסק ויטסיט עוסק בעיקר בצילומי בניינים.
במהלך עבודתו קיבל ויטסיט שישה פרסי האוז.
פובליוס טרנטיוס אפר
פובליוס טרנטיוס אַפֵר (בלטינית: Publius Terentius Afer) היה מחזאי בתקופת הרפובליקה הרומית, שהתמחה בקומדיות, ביניהן "הסריס". הוא חי סביב 195 עד 159 לפנה"ס, בתקופת ראשית השירה הלטינית.
טרנטיוס כתב שישה מחזות והפיק אותם להצגות בשנים 166 עד 160 לפנה"ס. המחזות נשארו מקובלים לאורך הדורות. הם נמצאו במאות כתבי יד מימי הביניים והרנסאנס, הודפסו לראשונה בשטרסבורג ב-1470 ואחד מהם הוצג בפירנצה ב-1475. רוזוויתה מגנדרסהיים , חלוצה בין מחזאי אירופה, כתבה במאה ה-10 גרסאות נוצריות ליצירות טרנטיוס. יצירתו של טרנטיוס שימשה ללימוד השפה הלטינית בבתי ספר.
ביוגרפיה.
טרנטיוס היה עבד משוחרר ממוצא צפון-אפריקאי, ומכאן השם Afer, שפירושו "אפריקאי" בלטינית. את שמו הרומי, כמו גם חינוכו, קיבל מן המשפחה שברשותה היה ושבידיה שוחרר.
טרנטיוס נולד בקרתגו כנראה בשנת 195/4 לפנה"ס והיה עבדו של הסנאטור טרנטיוס לוקאנוס. ישנם מקורות עתיקים הטוענים שטרנטיוס היה בעל מראה טוב, וכתוצאה מכך אדונו העניק לו את החופש שלו ובסיס טוב בחינוך הליברלי.
לא נמצאו עדויות רשמיות המסבירות כיצד טרנטיוס נתפס ונלקח לעבדות. יש הסוברים שהוא נלכד במלחמה, אך ההיסטוריון הרומאי מהמאה הראשונה לפנה"ס, פנסטלה , שלל אפשרות זאת משום שטרנטיוס נולד ומת בין סוף המלחמה הפונית השנייה לתחילת המלחמה הפונית השלישית. בנוסף, אילו טרנטיוס היה נתפס על ידי נומידיאנים או גטוליאנים, הוא לא יכול היה להגיע לידיו של גנרל רומאי, כי הפעילות המסחרית בין הרומאים לעם הצפון-אפריקאי לא החלה עד לאחר חורבן קרתגו.
לאחר שחרורו מן העבדות בילה בקרב האצולה הרומית הצעירה, ופעל במסגרת "החוג הסקיפיוני", שהתרכז סביב סקיפיו אמיליאנוס והיווה חצר תרבותית, בה התרכזו משוררים, פילוסופים והיסטוריונים. טרנטיוס קיים קשרים אינטימיים עם גברים רבים בדרגה גבוהה, ביניהם סקיפיו אמילאנוס וגאיוס לאליוס . סביר להניח כי המראה החיצוני שלו היה אחד הסיבות לקשריו המיוחדים עם אותם אנשים. לפי הביוגרפיה של סווטוניוס מהמאה השנייה לספירה, בסופו של דבר טרנטיוס לא הרוויח מיחסיו עם הגברים החזקים כמו סקיפיו, לאליוס או פוריוס . כלומר, למרות היחסים האינטימיים עם אותם גברים הם לא סיפקו לו ממון משלו. הוא עבר תהליך של רומניזציה במובן החיובי – ילד פלא מקרתגו שהגיע לרומא להתחנך ועלה לגדולה – דבר אשר עורר בקרב הרומאים גאווה.
טרנטיוס מת שנה לאחר עליית מחזהו האחרון "האחים", בשנת 159 לפנה"ס בגיל 35. הוא עזב את העיר רומא, בגיל 25, יצא ליוון ומעולם לא חזר. ככל הנראה הוא מצא את מותו במהלך שהותו ביוון. הסיבות למסעו ליוון מוסברות באופנים שונים. סויטוניוס מצביע על שתי סיבות: הראשונה היא שלאחר פרסום הקומדיות הוא יצא ליוון לשם הסחת דעת ולהימלט מרכילויות של הסביבה. הרכילות הייתה שהוא השתמש ביצירותיהם של אחרים כשלו. הסיבה השנייה היא שהוא רצה להתמצא במנהגים ומאפיינים יווניים שלפי דעתו לא הצליח להציגם כראוי בהצגותיו. בנוסף האופן שבו הוא מת אינו ברור. המשורר הרומאי, קינטוס קוסקוניוס (Quintus Cosconius) כתב שטרנטיוס אבד בים כשחזר מיוון עם 108 מחזות מעובדים של מנאנדרוס. ישנן עדויות המצביעות על כך שהוא נפטר בעיר העתיקה סטימפאלוס שבארקאדיה, לאחר שחלה מרוב צער ועצבנות על אובדן המטען שלו, ששלח על ידי הספינה, ואיתו המחזות החדשים שכתב.
יצירות ששרדו.
יצירותיו של טרנטיוס ששרדו:
העלאת המחזות להצגות ומידת הפופולריות שלהם ושל טרנטיוס.
מסופר כי כשטרנטיוס הציע לבכירים רומאים בעלי משרות ציבוריות להעלות את מחזהו הראשון מבין השישה, "האישה מאנדרוס", הם הפצירו בו ראשית לקרוא אותו בפני המשורר קאסיליוס . לאחר שבא לביתו של המשורר כשסעד, נאמר שטרנטיוס קרא את תחילת המחזה כשהוא יושב על ספסל ליד ספתו של האיש משום שלא היה לבוש כראוי. אך לאחר כמה שורות הוא הוזמן לתפוס את מקומו ליד השולחן. לאחר מכן הוא עבר על שאר המחזה וזכה לאהדה והערצה רבה. יתר על כן, מחזה זה וחמשת האחרים שכתב והועלו בתיאטרון התקבלו בציבור באותה מידה. אחד ממחזותיו ששבר שיא בתיאטרון הרומי הוא המחזה "הסריס". הוא הוצג פעמיים באותו יום והרוויח יותר כסף מכל קומדיה אחרת שהוצגה – כ-8,000 ססטרטיוס (מטבע רומית).
לעומת זאת, ההופעות של המחזה "החמות" הופסקו באמצען בשני הניסיונות הראשונים. אי-היכולת לבצע את ההופעה בשלמותה נתפס ככישלון דרמטורגי של המחזאי ולאי שביעות רצון מצד הקהל. מכך אפשר להניח שכמחזאי היה חסר תמיכה עממית (אך לא מצדם של האריסטוקרטים והפטרונים). אבל ישנן סיבות לכך שההופעות הופסקו שלא מצביעות על כישלון ישיר של טרנטיוס. ההופעה הראשונה הופסקה בעקבות המונים מבחוץ שהפריעו למהלכה התקין. כלומר ההופעה לא ננטשה על ידי קהל שלא היה מרוצה מההצגה. ככל הנראה בעת הזו, נפוצו שמועות על מתאגרף ולוליין שהביאו קהל רב להתאסף בכניסה לאזור התיאטרון אשר מנע את המשך ההצגה. בהופעה השנייה, הקהל דווקא נהנה מההופעה עד השלב בו נופצו שמועות על קרב גלדיאטורים באותו מקום. הדבר גרם להמון להתפרץ לתיאטרון ולגרש את הקהל של טרנטיוס.
מבקר ספרות רומאי, וולקטיוס סדיגיטוס (Volcatius Sedigitus), שדירג את 10 הקומדיות הטובות ביותר בסגנון ה"פאבולה פליאטה" (קומדיות רומיות המבוססות על יצירות יווניות ועולמם הבדיוני ממוקם ביוון), מיקם את טרנטיוס במקום השישי. במקומות הגבוהים יותר הוא מיקם את המחזאים: קסיליוס סטטיוס (Caecilius Statius) פלאוטוס (Plautus), נביוס (Naevius) ועוד. לא נמצאו מקורות המעידים על אילו קריטריונים לדירוג התבסס אותו מבקר. קיימות השערות הטוענות שוולקטיוס רק קרא את המחזות ולכן דירג אותם רק על בסיס פרמטרים ספרותיים ולא על פי הפרמטרים פרפורמטיביים והחדות התיאטרלית של המחזות.
טרנטיוס והמסורות של "הקומדיה הרומית החדשה".
בז'אנר המכונה "הקומדיה הרומית החדשה" (Roman New Comedy) או "קומואדיה פליאטה" (Comoedia Palliate) או "פאבולה פליאטה" המחזאי מצד אחד נצמד לנורמות המקובלות אך מצד שני גם מתרחק מהן בכמה היבטים.
פרולוגים.
טרנטיוס חורג מהמסורת על ידי שימוש בפרולוגים שלו לטיפול בבעיות שמעסיקות אותו כאמן, ומשאיר לדמויותיו להציג את הרקע הדרוש לעלילתו. פרולוגים אלה מספקים לנו הצצות מעניינות לחייו המקצועיים של המחזאי ואל האסתטיקה השונה שבאמצעותה הסתגל המחבר למקורותיו היווניים. הבולט ביותר בהקשר זה הוא המחלוקת על המנהג של טרנטיוס ב- "Contaminatio" - הכנסת סצנות נפרדות ממקור יווני אחד לעיבודו הלטיני למחזה יווני אחר. במחזותיו המאוחרים יותר ישנן עדויות לכך שהוא השתמש ב-Contaminatio כדי להחיות את עלילת הקומדיות הרגועות שלו. (במחזה "האחים", למשל, הוא מוסיף סצנה קלה וחסרת תועלת לחלוטין של סרסור שהוכה ומלגלג).
אך הפרולוגים של טרנטיוס מתארים את חיבוריו כנאמנים למסורות המבוססות של הקומדיה הרומית החדשה. הדובר/השחקן שמציג את הפרולוג ממשיך להריע על דבקותו של המחזאי במסורת, טכניקה שמושכת לשני כיוונים סותרים: מצד אחד, הוא מבטיח כי המופע הקרוב תואם את המסורת המבוססת. מצד שני, הוא עשוי להעלות חשדות כי איכשהו הדבקות של התוכנית במסורת דורשת הגנה או הסבר, מה שמרמז שטרנטיוס טוען נואשות שיצירותיו החדשניות באמת מסורתית אחרי הכל. בסופו של דבר, הפרולוגים מזמינים ומעצימים את הקהל לשפוט בשאלה הזו.
מבנה העלילה ואפיון הדמויות.
מה שמניע את ז'אנר של הקומדיה מסוג הפליאטה הוא יחסי הגומלין בין עלילה תבניתית עם הדמויות. משפחות בז'אנר זה מורכבות לרוב מגברים צעירים מאוהבים, אימהות מודאגות, בנות בהריון, אבות כועסים, והעבדים החכמים או המסוכסכים שלהם מתמודדים עם משבר כלשהו. אף על פי שהמשבר יכול להתרחב כלפי חוץ ולכלול גורמים חיצוניים (למשל:חברים מועילים, סוחרי עבדים, חצרות, מיילדות, חיילים, בנקאים, טבחים וכו'), המיקוד שלו נותר מצומצם ומקומי ולא אזרחי, פוליטי או דתי באופן כללי. המשבר מעמיק באמצעות טעויות תמימות או הונאות ומניפולציות. בסופו של דבר, על ידי הון או פיקחות, מתקבלת החלטה המבהירה את הטעויות ופותרת את המשבר. ליתר דיוק, רוב המחזות ששרדו מציגים וריאציות על המצבים הבאים: