בצרפת, בהולנד, באנגליה ובשוודיה פוגשים יוצרי הסדרה בבני נוער – ונחשפים למשבר זהות חריף שפוקד אותם, כאשר הם נדרשים לשאלות דתיות ואזרחיות הכרוכות בזהותם הסבוכה. מי הם? למי ניתנת נאמנותם? איך היו רוצים לראות את אירופה בעתיד? הדוגמה הבולטת היא בבית הספר התיכון במלמו: עד לפני שנים ספורות היה המוסד החינוכי שוודי לחלוטין, וכעת כ-80 אחוז מתלמידיו הם מוסלמים המתגוררים בשכונת הפשיעה רוזן-גארד.
פרק 4 - יהדות אירופה.
איך נקשרים היהודים החיים באירופה להתנגשות ההולכת ונרקמת בין האוכלוסייה המוסלמית ובין האירופאים? האם האנטישמיות מחריפה כתוצאה מהתהליכים האלה? המושג הרווח באירופה הוא "אנטישמיות חדשה" והוא נולד הודות לתופעה לפיה האסלאם באירופה רואה ביהודי אירופה – גם אם הם לא מחוברים בעמדותיהם או ברגשותיהם למתרחש בישראל – כאשמים ב"פשעים נגד העם הפלסטיני".
בשוודיה, בלונדון, בצרפת ובהולנד – פוגשים יוצרי הסדרה דוגמאות עדכניות לאנטישמיות מודל 2012 הזוקפת קומה בעיקר נוכח פעולות של צה"ל. כך, למשל, בימי מבצע "עופרת יצוקה" (והרבה אחריה) התקיימו הפגנות אלימות ועוינות שגרמו ליהודים רבים, שאינם מזדהים עם פעולות צה"ל וממשלת ישראל, להיות מותקפים מילולית ופיזית.
בתוך כך, עוסק הפרק גם בתופעת הימין הקיצוני אשר מחבק את יהודי אירופה. ארגונים ומפלגות מהימין הקיצוני, שמוטרדים מהתפשטות האסלאם ביבשת ופועלים להצר את צעדיו – מוצאים את עצמם תומכים דווקא ביהודים. אחת הדוגמאות הבולטות היא מפלגת הימין הקיצוני בשוודיה "SD", שבאופן מפתיע נלחמת את מלחמתם של היהודים בשוודיה, שסובלים מאנטישמיות קיצונית. אחד מחברי המפלגה בפרלמנט הוא אף יהודי. אלא שתחקיר של הסדרה אודות המפלגה חושף כי בעברה פעלה בשיתוף עם הנאציזם הגרמני ועם תפיסות נאו-נאציות עכשוויות.
"באירופה של ימינו - מתרחש תהליך היסטורי מרתק", טוענת הסדרה, "יש את זה שעולה ויש את זה שיורד. היסטורית – המוסלמים של היום באירופה הם היהודים של אירופה במאה הקודמת. החשדנות והעוינות כלפיהם דומים. מבחינה זו, 'הבעיה היהודית', עדיין קיימת מתקיימת על אש קטנה ומתפרצת מפעם לפעם מסיבות מסוימות – אך היא מצויה בעמדת המתנה משום שכעת "הבעיה המוסלמית" מטרידה הרבה יותר".
קישורים חיצוניים.
ביקורות
נעמה ארמון
נעמה ארמון (נולדה ב-20 באוקטובר 1981) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
ארמון נולדה בחיפה. המשפחה יצאה עם האב שהיה בשליחות לארצות הברית וקנדה למשך שלוש שנים וחזרו לנשר. אביה, רוברט ארמון, הוא פרופסור למיקרוביולוגיה בטכניון. אמה, אילנה ארמון, עובדת מעבדה במכון הציטולוגי בבית החולים רמב"ם. נעמה למדה בבתי הספר היסודיים בחיפה: אילנות, גלילות ורמות יצחק א', בחטיבת הביניים א' נשר קריית חינוך ע"ש יצחק רבין ובתיכון המקיף נשר. בתקופת לימודיה בתיכון השתתפה במשך ארבע שנים בסדנה למשחק בהדרכתו של מאיר גן-אור. גן-אור הוא האדם שהשפיע עליה יותר מכל, נטע בה אמונה ועיצב אותה כשחקנית.
ארמון הייתה בת גרעין בקיבוץ שדה בוקר במשך שנה ואחר-כך שירתה בפלוגת קרקל, יחידה קרבית המשותפת לבנים ולבנות שיצאה מהנח"ל.
בתום שירותה הצבאי הקריאה מחזה של מאיר גן-אור בתיאטרון חיפה, שם פגש אותה הבמאי סיני פתר והזמין אותה ללמוד בסמינר הקיבוצים. היא בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים, עם לימודי תעודה (2008-2005). בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בהצגה "ביאטריצ'ה" בבימויו של שי פיטובסקי, שהמשיכה לרוץ בצוותא. זהו עיבוד של פיטובסקי לספר הילדים של נחום גוטמן "מעשה שתחילתו חמור וסופו ארי דורס". בנוסף שיחקה במחזה "התקלה" על פי ספרו של פרידריך דירנמאט שגם ביים פיטובסקי ב"צוותא. אחר-כך פיטובסקי קיבל את בימוי קבוצת הצעירים של הבימה אליה צירף את ארמון. הקבוצה מונה את נעמה ארמון, לאה גלפנשטיין, אלינור פלקסמן, אייל רדושיצקי, יובל שלומוביץ', הראל מוראד, שחר רז ועודד אהרליך, רובם יוצאי סמינר הקיבוצים.
במסגרת קבוצת הצעירים שיחקה ארמון בהצגה "ארץ חדשה". זוהי הצגה חברתית-פוליטית בבימויו של פיטובסקי, שנעשתה אחרי מפגשים שבועיים עם נוער פליטים מדארפור, בעקבות עבודה של משחקי תיאטרון איתם.
במסגרת צעירי הבימה שיחקה גם בהצגות "החוטם" ו"מיסיה דה פורסיניאק". ארמון שיחקה בהצגה "עניין של גברים", מאת ובבימויה של עמית זרקא. ההצגה מספרת על קצבית ופועל בניין שמתאהבים, לצידה שיחק רוי קלדרון.
ב-2012 שיחקה בהצגה "איש עומד מאחורי אישה יושבת" בהבימה. פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של בנו, אהרון לוין. ערב לשניים, בו שיחקה ביחד עם דניאל סבג, לצלילי נגינת פסנתר של איתמר גרוס.
ב-2013 שיחקה ב"הבימה" בהצגה "אדם לא מת סתם" מאת שחר פנקס, בבימוי שיר גולדברג.
ב-2015 שיחקה בהצגה עשר דקות מהבית, מחזה פרי עטה של מאיה ערד יסעור. ההצגה מתמקדת בשלושה ימים שעברו על יצחק רבין במהלך אוקטובר 1994; ביום שבו נודע שהוא עומד לזכות יחד עם ערפאת בפרס נובל לשלום, נחטף החייל נחשון וקסמן ועל פי מידע שנמסר לשב"כ הוא הוחזק בעזה, שנמסרה לפלסטינים. באותה שנה גם שיחקה במחזה "אלוהים מחכה בתחנה" ב"הבימה".
ב-2016 שיחקה בהצגה "ירמה לאור ירח" בתיאטרון אלעד, ובמחזה "הזקן והים", עיבוד של הספר מאת ארנסט המינגוויי בבימוי שי פיטובסקי. תיאטרון אלעד נוסד ב-2014 כגלעד זיכרון על-ידי השחקנים בעז דן, יליד קיבוץ אילות, וזוגתו דנה יצחקי, לזכרו של אלעד דן, אחיו הבכור של בעז, שנפל חלל במלחמת לבנון השנייה.
חיים אישיים.
נעמה ארמון נשואה לרוי קלדרון, שחקן תיאטרון וטלוויזיה, מדריך קבוצות ומאמן אישי.
הילדה דומין
הילדה דומין (בגרמנית: Hilde Domin, 27 ביולי 1909 - 22 בפברואר 2006), נולדה בקלן שבגרמניה בשם הילדגרד לוונשטיין Loewenstein, כבתם של עורך הדין היהודי אויגן לוונשטיין ושל רעייתו פאולה. היא הייתה משוררת וסופרת גרמניה שזכתה בפרסים רבים על יצירתה, ונחשבת לבכירת משוררי גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
קורות חייה.
בין השנים 1929–1932 היא למדה באוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת קלן, אוניברסיטת בון, ואוניברסיטת הומבולדט בברלין. תחילה למדה משפטים, ומאוחר יותר שינתה את תחום הלימוד לכלכלה, ופילוסופיה. בין מוריה היו קרל יאספרס וקרל מנהיים.
כתוצאה מהתגברות האנטישמיות בגרמניה הנאצית, היא היגרה בשנת 1932 לאיטליה עם בן זוגה (ובעלה לעתיד) ארווין וולטר פאלם, שהיה סופר וסטודנט לארכאולוגיה. בשנת 1935 היא קבלה תואר דוקטור במדע המדינה. בין השנים 1939-1935 עבדה כמורה לגרמנית ברומא. בשנת 1936 היא נישאה לבן זוגה לארווין וולטר פאלם. עקב ביקורו של היטלר ברומא, התגברות האנטישמיות הממוסדת ושיתוף הפעולה של איטליה הפשיסטית עם הנאצים, תחת הנהגתו שלמוסוליני, החליטו בני הזוג שוב להגר.
בשנת 1939 עברו לאנגליה שם עבדה דומין כמורה לגרמנית בסיינט אולדין קולג'. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה גברו חששותיה של דומין מהאיום הנאצי, ובני הזוג ניסו בקדחתנות להשיג אשרת כניסה לכל מדינה אפשרית ביבשת אמריקה. המדינות שאליהן העדיפו להגר, (ארצות הברית, מקסיקו, ארגנטינה וברזיל) סירבו להעניק להם ויזה. המדינה היחידה שהסכימה לתת להם אשרה ללא תנאי הייתה הרפובליקה הדומיניקנית, אליה הם היגרו בשנת 1940.
במשך 14 השנים הבאות התגוררו בני הזוג בבירת הרפובליקה הדומיניקנית - סנטו דומינגו. דומין עבדה כמתרגמת וכמרצה לגרמנית באוניברסיטת סנטו דומינגו, וכצלמת אדריכלות.
בשנת 1951 לאחר מות אמה, החלה דומין לכתוב שירה בגרמנית. היא בחרה את שם העט דומין על שם הרפובליקה הדומיניקנית שהעניקה לה ולבעלה מחסה.
בשנת 1954, שבו דומין ובעלה לגרמניה. משנת 1961 עד יום מותה התגוררה דומין בהיידלברג. היא הייתה חברה קרובה של נלי זק"ש, כלת פרס נובל לספרות בשנת 1966.
בשנת 1959 יצא לאור ספר שיריה הראשון – "Nur eine Rose als Stütz". בשנת 1968 יצא לאור רומן מפרי עטה "Das zweite Paradies", סיפור אהבה שעוסק בתפיסות של גלות ומולדת.
דומין פרסמה מספר ספרי שירה נוספים, מאמרים בביקורת הספרות ונהגה לקרוא משיריה ולהרצות בפני קהלים שונים.
דומין נפטרה בהיידלברג, ב-22 בפברואר 2006, בגיל 96.
מיצירותיה שתורגמו לעברית.
ספר שיריה הראשון של הילדה דומין, Nur eine Rose als Stütze, "רק ורד אחד כמשענת", תורגם במלואו על ידי המתרגמת דינה פון-שוורצה (מסתאי), ויצא לאור בהוצאת "קשב לשירה" בשנת 2012.
משבר מים
משבר מים הוא מצב שבו כמות המים הזמינים לשתייה, ושאינם מזוהמים באזור נמוכה מהדרישה של אותו האזור. האו"ם וארגונים אחרים בעולם מכירים במגוון של אזורים הנמצאים במשבר מים, כך שזו היא בעיה עולמית. ארגונים אחרים, כמו ארגון המזון והחקלאות, טוענים שאין משבר מים במקומות אלה, אבל עדיין חייבים להיעשות צעדים כדי להימנע מכך.
מחקר.
לדברי Nature (בשנת 2010), כ-80% מאוכלוסיית העולם (5.6 מיליארד בשנת 2011) מתגוררים באזורים עם איומים על ביטחון מים. ביטחון המים הוא איום משותף לאדם וטבע. אסטרטגיות אנושיות לניהול מים יכולות להיות מזיקות לחיות בר, כגון דגים נודדים. באזורים עם חקלאות אינטנסיבית ואוכלוסיות צפופות, כגון ארצות הברית ואירופה, יש איום גבוה של אבטחת מים. חוקרים מעריכים כי במהלך 2010–2015, בערך 800 מיליארדי דולרים יידרשו כדי לכסות את ההשקעה הגלובלית השנתית בתשתיות מים. ניהול טוב של משאבי מים יכול לדאוג במשותף להגנת המגוון הביולוגי וביטחון מים אנושי. שימור מישורי הצפה ולא בניית מאגרי בקרת שיטפונות מספק דרך חסכונית לשלוט בשיטפונות תוך הגנת המגוון הביולוגי של חיות הבר הנמצא בשטחים אלה.