נולד במקלנבורג שבצפון גרמניה. אביו נפטר בגיל צעיר ואימו נישאה מחדש לעיתונאי השמרן וילהלם יואכים פון המרשטיין. גלודן נהג לטעון שהוא נצר לשושלת גלודן המפורסמת, אולם מעולם לא נמצאה ראיה בנושא. פון גלודן לא התעניין בפוליטיקה או בעיתונאות כמו אביו החורג. הוא החל ללמוד תולדות האומנות במכללת רוסטוק, אך זמן קצר לאחר מכן פרש ופנה ללימודי ציור במכללת וויימאר. לאחר שנה, ב-1878 נאלץ להפסיק את לימודיו עקב מחלת ריאות קשה, כנראה שחפת. רופא המליץ לו על עיירת נופש ומרפא, שם האוויר יבש יותר, בסיציליה. גלודן עבר לסיציליה והתיישב בטראומינה, עיירת חוף קטנה. הוא החלים מהמחלה, ונשאר בטראומינה כמעט כל חייו, מלבד תקופת מלחמת העולם הראשונה בה גורש לגרמניה (1915–1918). בזמן המלחמה שמר לו על הבית "איל מורו", העוזר שלו והנער שהרבה לצלם עקב המראה המיוחד שלו. לאחר המלחמה חזר לטראומינה ושם נפטר ב-16 בפברואר 1931.
קריירת הצילום של פון גלודן.
הצילום החל אצלו כתחביב: בתחילת 1880 הוא פתח סטודיו לצילום והחל לצלם נערים בסגנון כפרי, ונחשב חלוץ של צילום באוויר הפתוח. אך רק ב-1895, כאשר אביו החורג איבד את הונו וגלודן הפסיק לקבל ממנו כסף, הוא נאלץ לפנות לכיוון מקצועי והחל למכור תמונות. זאת בעזרת הדוכס פרנץ פרידריך השלישי ממקלנבורג שווירן, שקנה לו מצלמה, הכיר אותו מילדותו והיה מעריץ נלהב ואספן גדול של עבודותיו. במפתיע, עבודותיו לא התפרסמו במחתרת למרות אופיים האירוטי- הם פורסמו במגזינים וקיבלו פרסים ברחבי העולם. נכון לומר שגלודן לא צילם רק נערים עירומים אלא גם פורטרטים, נוף ועוד. אבל גם צילומי העירום נתפסו אז כצילומי מחקר אתניים על הנערים בסיציליה.
תחומי עניין.
גלודן היה ידוע בהערכתו לאומנות היוונית ולעם היווני. הוא צילם לא מעט מבנים יוונים עתיקים שהיו במרחק 2 ק"מ מביתו. אנשי טראומינה, שמוצאם היה יווני, ריתקו אותו. סגנון הצילום שלו הזכיר ברובו פיסול יווני, אבל דווקא חוסר ההתאמה בין נערי העיר העניים, דייגים ורועי צאן, לבין פסלי האלים, יצרו את הייחוד של התמונות.
ישנן גם תמונות ללא רעיון ספציפי, שיש בהן עיסוק ב"הרהורי הנער המתבגר", שהעבירו את הרעיון באופן משכנע במיוחד. כישרונו של גלודן היה בבימוי הנערים והעמדתם בתמונה. גם השימוש בפילטרים כדי להעניק לתמונות את המראה המדויק, ובאיפור גוף שגלודן עצמו יצר, הוסיפו לאיכות עבודותיו. ביתו של גלודן הפך ליעד תיירותי מוביל בטראומינה - עד אז, עיירה קטנה ונשכחת. בספר מבקריו אפשר למצוא רבים כאוסקר ויילד, אנטול פראנס, ריכרד שטראוס, מלך אנגליה ואחרים. גלודן הקפיד לחלוק את התשלום שקיבל על התמונות עם המודלים שלו, מה שיכול להסביר את שיתוף הפעולה של התושבים עם התמונות האירוטיות לכאורה. הוא גם שלח ידו בצילומי נוף שתרמו לתיירות באזור ולתיעוד רעידת אדמה הרסנית במיוחד אשר התרחשה ב-1908. כל אלה גרמו לתושבים ולמצולמים לגלות סובלנות כלפיו, בתקופה שבה הומוסקסואליות לא זכתה ליחס סובלני.
בשיא הקריירה שלו, בין השנים 1890 - 1914, צילם כ-7000 תמונות גברים, ביניהם תמונות רבות של בוצ'יוני (הידוע כ"איל מורו"). על האחוזה, שנשארה בבעלותו של בוצ'יוני, פשטה המשטרה הפשיסטית ב-1933 וב-1936, ורוב רובם הושמדו או נעלמו כי נחשבו ארוטיות. עד היום נמשכת מלאכת השלמת חלקי תמונות של גלודן המפוזרות ברחבי העולם. גלודן נחשב כיום כפורץ דרך בתחום הצילום העירום הגברי: התמונות, שהצליחו למרות אופיין ההומוסקסואלי, השימוש בנערים צעירים והנגיעה בפורנוגרפיה סללו דרך לאמנים חשובים כגון רוברט מייפלת'ורפ ואנדי וורהול וזכו לרטרופרספקטיבות רבות, כמו למשל התמונה המפורסמת "קאינו" (caino).
מחלף פתח תקווה דרום
מחלף פתח תקווה דרום (בעבר מחלף שערייה) הוא מחלף המחבר בין כביש 40 לכביש 471. הוא נפתח לתנועה ביוני 2012 במסגרת הסבת כביש 471 לכביש מהיר.
המחלף בנוי בתצורת מחלף עלה תלתן חלקי, כאשר הפניות לכביש 471 המוגדר ככביש מהיר הן על גבי רמפות סיבוביות, ואילו הפניות לכיוון כביש 40 המוגדר ככביש ראשי נפגשות בצומת מרומזר.
המזח (סרט)
המזח (צרפתית: La jetée) הוא יצירתו הקולנועית האניגמטית של הבמאי כריס מרקר. הסרט, או כפי שהוא מגדיר את עצמו "פוטו רומן", מורכב כמעט אך ורק מתמונות סטילס בשחור-לבן, שצולמו על ידי מרקר עצמו ומלווה בקריינות ובמספר קטעי מוזיקה.
"המזח" מתאר ניסיון למסע בזמן המתרחש בעולם שלאחר הפצצה גרעינית. אורכו של הסרט 28 דקות.
הוא נחשב ליצירת מופת ייחודית, סרטו של טרי גיליאם 12 קופים (1995) הושפע ממנו באופן מובהק.
עלילה.
גיבור ה"מזח" הוא גבר חסר שם (אותו מגלם דניס הניש), אסיר בפריז ההרוסה והפוסט-אפוקליפטית, שנחרבה לאחר מלחמת עולם שלישית. יחד עם ניצולים אחרים הוא חי מתחת לאדמה בגלריות של ארמון שאיו. מדען, החוקר אפשרויות של מסע בזמן, תר אחר נסיין שישוגר לתקופות שונות, כדי לשנות את ההווה ומתקשה למצוא אדם בעל יכולת מנטלית חזקה דיה לשרוד את ההלם של המסע בזמן. לבסוף הוא בוחר בגיבור הסרט, האסיר, שהמפתח בזכרונו לעבר הוא זיכרון ילדות מעורפל אך טורדני מתקופת ילדותו שלפני המלחמה. בזיכרון הוא רואה אשה (הלן שטלה) אותה ראה ב"מזח" – אתר ההמראות והנחיתות בנמל התעופה אורלי שבפריז, דקות לפני שהיה עד לאירוע פתאומי במקום. הוא לא ידע בדיוק מה אירע, אך הבין שראה אדם מת.
לאחר מספר ניסיונות שיגור הוא מגיע לתקופה שקדמה למלחמה ולאחר מכן נערכים ניסויים לשגר אותו לעתיד. בפגישה חטופה עם דמויות עתידניות המצוידות בטכנולוגיות חדישות הוא מקבל יחידת כוח מיוחדת המאפשרת לו לסייע בחידוש החברה ההרוסה בה הוא חי.
בסמוך לחזרתו, כשמשימתו הושלמה הוא מגלה כי סוהריו מתכוונים להוציאו להורג. האנשים שפגש בעתיד מציעים לו מפלט ומחסה בתקופת הזמן שלהם, אבל חרף זאת הוא מבקש לחזור לתקופת הילדות שלו, טרום המלחמה, כדי לפגוש שוב באשה. הוא אכן פוגש בה, באותו ה"מזח" בשדה התעופה. כשהוא ממהר אליה, הוא מבחין באחד הסוהרים שעוקב אחריו ועומד להורגו. ברגעיו האחרונים הוא מבין כי זיכרון הילדות שלו מה"מזח", שרדף אחריו כל ימיו, הוא לא אחר מאשר מותו שלו.
השפעתו של הסרט.
סרטו של טרי גיליאם 12 קופים (1995) הושפע באופן ישיר מה"מזח". כך גם הסרטים הקצרים La puppé
(2003) – הומאז' פארודי ל"מזח" וכך מספר וידאו קליפים (לשיר "Dancerama" של Sigue Sigue Sputnik's מ-1989, Jump thy say של דייוויד בואי ועוד). בשנת 2010 כלל המגזין "טיים" את "המזח" ברשימת עשרת סרטי המסע בזמן הטובים ביותר.
פרסים.
הסרט זכה בפרס על שם ז'אן ויגו לסרט הקצר הטוב ביותר.
Test Case Generation
Test Case Generation מתייחס לשיטות וכלים המשמשים לייצור אוטומטי, מלא או חלקי, של מקרי בדיקה.
גישות עיקריות לייצור מקרי בדיקה באופן אוטומטי.
ישנן מספר גישות הנוגעות לייצור אוטומטי של מקרי בדיקה. כל גישה מגדירה באופן שונה מהיכן שואבים את הפרמטרים לבדיקה ואיך מחליטים האם הבדיקה עברה בהצלחה או נכשלה.
Model Based Test case generation.
ה- test case מיוצרים לפי מודלים של המערכת. המודלים האלה מתארים התנהגות רצויה של המערכת, ומיצגים את הסביבה בה המערכת נבדקת ורצה.
המודלים האלה נכתבים בשפות שונות (תלוי בכלי בו משתמשים ליצירת ה-test case) והם מגדירים אילוצים על המערכת ואופן פעולתה. האילוצים האלה יכולים לבוא בצורה של pre-conditions ו- post conditions או תיאור של מעברים אפשריים בין מצבי המערכת (בדומה ל-state machine). חלק מהכלים עושים שימוש בשפות modeling ייחודיות להם וחלקם עושים שימוש בתרשימי UML סטנדרטיים ושפת OCL.
ה-test case שמיוצרים הם ברמה האבסטרקטית של המודל. על מנת שניתן יהיה להריץ אותם כנגד המערכת יש צורך ליצור Executable Test Suite.
Executable Test Suite נגזרים מה- Abstract Test Suite על ידי אוסף של הוראות לייצור של מקרי בדיקה שניתנות ל generator, כקלט בצירוף עם המודל של המערכת.
ה-test case שמיוצרים בשיטה זו מבוססים על מודל אבסטרקטי של המערכת ולא על הקוד עצמו לכן יש נטייה להתייחס אליהם כ- black box testing. ניתן לשלב אותם עם בדיקות שמבוססות על הקוד של המערכת על מנת לשפר את איכות הכיסוי.
שימוש במודל של המערכת על מנת ליצור מקרי בדיקה נהוג כבר זמן רב בתעשיות החומרה, תקשורת ואווירונאוטיקה, וכיום מנסים להכניס את השיטה הזו גם לעולם התוכנה ובמקביל מתבצע מחקר בתחום על מנת לשפר ולהתאים את השיטה לעולם התוכנה.
Specification Based Test case generation.
ה- test cases מיוצרים לפי ספציפיקציה של המערכת - מסמכים המגדירים דרישות פונקצינאליות של המערכת כמו use-cases או תרשימי מכונת מצבים. למעשה רב הכלים שעובדים בשיטה זו משתמשים בתרשימי מכונת מצבים של המערכת או מודול מסוים שלה כדי לייצר test-cases. היתרון העיקרי בשיטה זו הוא האפשרות ליצירה של test oracles בקלות יחסית.
גישות נוספות.
יתרונות עיקריים: קל לייצר test cases, לא נדרשת הבנה של ה-domain והמערכת.
חסרונות: קשה ליצור test oracle שיגדיר האם הבדיקה עברה בהצלחה או לא, קשה להעריך את איכות הכיסוי.
יתרונות: ניתן להעריך את איכות הכיסוי של הבדיקות.
חסרונות: קשה לבחור פרמטרים שיכסו את מסלול ספציפי בקוד.
כלים לייצור אוטומטי של מקרי בדיקה.
Specification Based Test case generator.
DAS-BOOT
כלי אוטומטי ליצירת test-cases לפי תרשים מצבים.
- מחלקה ב-java.
- תרשים מצבים למחלקה.
- מטריקת כיסוי.
- המטריקות נבחרות לפי ה-W method.