אפילו דף בודד, אם נדרש להתייחסות, חייב לקבל תיקייה משלו, אם לא משויך לתיק קיים. אלן מציע, מערכת אגירה יחידה, מאורגנת לפי אלפבית, על מנת לגרום לה להיות מהירה וקלה ככל האפשר לאחסון ושליפה של אינפורמציה דרושה.
סקירה.
רשימות הפעולות והתזכורות יהיו בשימוש מועט אלא אם יעברו סקירה יומית, או בכל פעם שאפשר. להקצות את הזמן, האנרגיה והמשאבים הזמינים ברגע נתון כדי לקבוע את הפעולה החשובה ביותר שנדרש לבצע מיד, ולבצעה. אם ניקלעים למצב של דחיינות, המצב מסתיים תמיד בכך שהפעולה הקלה ביותר מתבצעת ונמנעים מעיסוק בפעולות הקשות יותר. כדי לפתור זאת, ניתן להחליט לבצע את המשימות ברשימה, אחת אחת, לפי הסדר, ממש כמו עיבוד תיבת הדואר הנכנס.
הדיסיפלינה של GTD דורשת שכל שהפעולות יוצאות הדופן, הפרויקטים ורשימת ההמתנה יעברו סקירה לפחות פעם בשבוע, כדי להבטיח שכל משימה או אירוע הוכנסו למערכת, וכן שהכל עדכני. אלן מציע ליצור רשימת תזכורות למשימות יוצאות דופן ופרויקטים, כדי לרענן את הזיכרון כל שבוע.
ביצוע.
כל מערכת ארגון אינה מוצלחת אם נדרש להקדיש זמן רב לארגון המשימות במקום לביצועם.
אלן טוען, שאם ניתן לבצע זאת פשוט, קל ומהנה לביצוע הפעולות הנדרשות, הנטייה לדחייה או להצפה ביותר מדי לולאות פתוחות, תפחת.
כלים וטכניקות.
תיקיית תזכורות.
אחד המתקנים שמציע אלן היא תיקיית תזכורות, לארגון הניירת (מוכרת גם כ-43 מחיצות) 12 מחיצות מייצגות את החודשים ו-31 מחיצות משמשות לייצוג הימים בחודש. המחיצות מסודרות באופן שמסייע למשתמש לזכור את הפעולות שיש להשלים ביום הנתון.
תוכנות עבור GTD.
בעוד אלן מראה כי GTD ניתן ליישום עם כלי ניירת פשוטים, הוא גם הציע במיוחד תוכנה ככלי מסייע חשוב ליישום GTD, כולל מתווה דיגיטלי, סיעור מוחות וכלים לניהול פרויקטים. עם זאת, בשנת 2001, התלונן אלן על ליקוי כללי של "כלי ניהול פרויקט טובים". זאת ניתן להסיק מדברים שאמר
" ...אפליקציות פחות מובנות ויותר פונקציונליות יופיעו בשנים הבאות אשר יתבססו על הדרך הטבעית שבה אנו חושבים ומתכננים".
מאז תחזית זו, חלה התפוצצות בהופעת תוכנות שתומכות GTD, באפריל 2008, יותר מ-100 אפליקציות הציעו יישומים לתמיכה ב-GTD. הכל מניהול רשימת משימות פשוטה ועד שירותי רשת עם שיתוף, תוכנות חופשיות ומסחריות, לכל הפלטפורמות והמכשירים הפופולריים. רוב התוכנות יוצרות אוטומציה של התהליכים או אפילו כופות את מתודולוגיית GTD של איסוף, עיבוד, ארגון, סקירה וביצוע.
כלים אחרים.
חוקרים אחרים מציעים את גישת "חזרה ליסוד" לניהול עצמי, ודחיה של פתרונות היי-טק, במטרה ליצור כלים פשוטים וזולים יותר, פתרונות כמו כרטיסים מודפסים, כרטיסי רשימות, פנקס או מחברת רשימות. דייוויד אלן עצמו אמר שהוא מתבסס על מחשב כף-יד, את אירועי היום הוא רושם על נייר לצורך עיבוד מאוחר יותר.
כתר קסטיליה
כתר קסטיליה, כישות היסטורית, נחשבת בדרך כלל כישות אשר נוצרה בשנת 1230 כאשר ממלכות לאון וקסטיליה התאחדו בפעם האחרונה והמקיפה, או כמה עשורים לאחר מכן כאשר הפרלמנטים של שתי הממלכות התמזגו לתוך פרלמנט אחד. בשנת 1230 המלך פרננדו השלישי "הקדוש" הוכתר כמלך קסטיליה (אשר כללה גם את ממלכת טולדו לשעבר), וכמלך לאון (אשר כללה גם את ממלכת גליסיה).
שתי ממלכות: לאון וקסטיליה.
ממלכת לאון צמחה מתוך ממלכת אסטוריאס. ממלכת קסטיליה הופיעה בתחילה כרוזנות המשתייכת לממלכת לאון. מהחצי השני של המאה ה-10 ועד החצי הראשון של המאה ה-11 רוזנות קסטיליה החליפה ידיים בין ממלכת לאון לממלכת נווארה. במאה ה-11 רוזנות קסטיליה השתדרגה למעמד ממלכה בפני עצמה.
ממלכות לאון וקסטיליה התאחדו פעמיים לפני כן:
פרננדו השלישי ירש את ממלכת קסטיליה מאימו בֶּרֶנְגֶלַה, מלכת קסטיליה בשנת 1217, ואת ממלכת לאון מאביו (אלפונסו התשיעי, מלך לאון) בשנת 1230. מעתה ואילך שתי הממלכות היו מאוחדות בשם ממלכת לאון וקסטיליה או בפשטות הכתר של קסטיליה. פרדיננד השלישי כבש לאחר מכן את עמק נהר הגואדלכביר, ובנו אלפונסו העשירי כבש את ממלכת מורסיה מאל-אנדלוס, ובכך הרחיב את השטחים השייכים לכתר של קסטיליה. בשל כך מלכי הכתר של קסטיליה עיצבו את תארם כך: "מלכי קסטיליה, לאון, טולדו, גליסיה, מורסיה, חַאאֶן, קורדובה, סביליה, ואדוני ביסקאיה ומולינה". בין שאר הדברים שבבעלותם הם מאוחר יותר השיגו את התואר נסיך אסטוריאס ליורש העצר מאז המאה ה-14.
איחוד הקורטס והקוד החוקי.
כמעט באופן מיידי עם איחוד הממלכות תחת פרננדו השלישי, הפרלמנטים של קסטיליה ולאון התאחדו. הפרלמנט המאוחד חולק לשלושה מעמדות אשר תאמו לאצולה, הכנסייה, והערים, ואשר כללו נציגים מקסטיליה, לאון, גליסיה, טולדו, נווארה, והמחוזות הבסקים. בתחילה מספר הערים אשר היו מיוצגות השתנה לאורך המאה הבאה, עד אשר חואן הראשון קבע באופן קבוע את הערים אשר זכאות לשלוח נציגים (פרוקוראדורס procuradores) לקורטס: בורגוס, טולדו, לאון, סביליה, קורדובה, מורסיה, חַאאֶן, סמורה, סגוביה, אבילה, סלמנקה, טורו, ואיאדוליד, סוֹרִיַה, מדריד וגואדלחרה (גרנדה הוספה לרשימה לאחר כיבושה ב-1492).
תחת אלפונסו העשירי, רוב ישיבות הקורטס של שתי הממלכות נערכו במשותף. הקורטס של 1258 בוואיאדוליד הורכב מנציגים של קסטיליה, אקסטרמדורה, ולאון; ושל סביליה, קסטיליה, לאון ושאר הממלכות בשנת 1261. הקורטס המאוחרים יותר נערכו בנפרד, כך למשל הקורטס של ממלכת קסטיליה נערך בבורגוס, והקורטס של לאון נערך בסמורה, אך הנציגים דרשו כי מעתה והלאה הקורטס יאוחד שוב.
אומנם כל ממלכה (מתוך אלו שהיו חלק מהכתר) שמרה על זכויותיה ההיסטוריות - כולל הפוארו (Fuero=כתב זכויות) הישן של קסטיליה והפוארוס השונים של המועצות העירוניות בקסטיליה, לאון, אקסטרמדורה ואנדלוסיה - קודקס חוקים מאוחד לכל הממלכה החדשה נוצר בסייטה פארטידס (Siete Partidas) (יצא לאור 1265), האורדנאמיינטו דה אלקלה (Ordenamineto de Alcalá) (י"ל 1248), וחוקי טורו (י"ל 1505). חוקים אלו המשיכו להיות בתוקף עד 1889, כאשר קודקס חוקים אזרחי (החוק האזרחי הספרדי) נכנס לתוקף.
השפה הספרדית והאוניברסיטאות.
במאה ה-13 הרבה שפות היו מדוברות בממלכות לאון וקסטיליה וביניהם: קסטילית, לאונית, בסקית, והגליסית. אך לאורך המאה ההיא הקסטילית צברה יותר ויותר בכורה כשפת התרבות והתקשורת. דוגמה לכך היא הקנטאר דה מיו סיד.
בשנות שלטונו של פרננדו השלישי, הקסטילית החלה להיות השפה שבה נכתבו מסמכים מסוג מסוים, כגון הקוד הוויזיגותי שהיה הבסיס לקודקס החוקים על פיו חיו הנוצרים בקורדובה המוסלמית. אך היה זה בתקופת אלפונסו העשירי שהקסטילית נהפכה לשפה הרשמית. מכאן ואילך כל המסמכים הרשמיים נכתבו בקסטילית, וכמו כן כל התרגומים של מסמכים רשמיים וממשלתיים מהשפה הערבית הועברו לשפה הקסטילית במקום ללטינית.
יתרה מכך, במאה ה-13 הרבה אוניברסיטאות נוסדו כמו אוניברסיטת סלמנקה הלאונית, ואוניברסיטת פַּלֶנְסִיַה הקסטילית. אלו היו גם האוניברסיטאות הראשונות באירופה.
בשנת 1492, תחת שלטונם של המלכים הקתולים, יצאה לאור המהדורה הראשונה של הספר "הדקדוק של השפה הקסטילית" מאת אנטוניו דה נבריחה.
הקסטילית לבסוף נישאה עם גילוי אמריקה אל מחוץ לגבולות ספרד. ומחוץ לארצות הדוברות ספרדית נהוג לקרוא לשפה ספרדית. בארצות הדוברות ספרדית הקסטילית נחשבת לדיאלקט של הספרדית, כמו שאנגלית הבריטית נחשבת כך בקרב הארצות הדוברות אנגלית.
המאות ה-14 וה-15: שלטון בית טרסטאמרה.
עליית בית טרסטאמרה.
עם מותו של אלפונסו האחד עשר נוצר משבר שושלתי בין בניו, האינפנטים פדרו ואנריקה דוכס טרסטמארה, אשר הסתבך במלחמת מאה השנים. אלפונסו האחד עשר נשא לאישה את מריה, נסיכת פורטוגל ואיתה הוא ילד את יורשו, האינפנטה פדרו. עם זאת למלך היו הרבה ילדים מחוץ לנישואין עם לאונור דה גוסמן, בהם אנריקה המוזכר לעיל, אשר חלק על זכותו של פדרו לרשת את הכתר כאשר אביו ימות.
במאבק המתפתח, שבו שני האחים טענו שהם המלך, פדרו כרת ברית עם אדוארד, נסיך ויילס, "הנסיך השחור". ב-1367 הנסיך השחור הביס את בעלות בריתו של אנריקה בקרב נאחרה ובכך החזירו לפדרו את השליטה בממלכה. הנסיך השחור, בראותו כי פדרו לא מפצה אותו על הוצאותיו, עזב את קסטיליה. אנריקה, אשר נמלט לצרפת, ניצל את ההזדמנות וחידש את הלחימה. אנריקה לבסוף ניצח בשנת 1369 בקרב מונטיאל שבו הוא הרג את פדרו.
בשנת 1371 אחיו של הנסיך השחור, ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר נשא את קונסטאנסה, בתו של פדרו. ב-1388 הוא טען לכתר קסטיליה בשם אשתו, היורשת הלגיטימית לפי הקורטס של סביליה משנת 1361. הוא הגיע לא קורוניה עם צבא וכבש את העיר. משם הוא נסע כדי לכבוש את סנטיאגו דה קומפוסטלה, פונטבדרה, וויגו. הוא ביקש מחואן הראשון לוותר על הכתר לטובת קונסטאנסה.
חואן סירב אך הציע כי בנו, האינפנטה אנריקה, יישא את בתו של ג'ון, קתרין. ההצעה התקבלה, והתואר נסיך אסטוריאס נוצר בשביל אנריקה וקתרין. בכך נסתיים הסכסוך השושלתי, חוזק מעמדו של בית טרסטאמרה, ונוצר שלום בין קסטיליה ואנגליה.
יחסים עם הכתר של אראגון.
בתקופת שלטונו של אנריקה השלישי העוצמה המלכותית הוחזרה, והאפילה על האצולה הקסטיליאנית רבת הכוח. בסוף ימי חייו העביר אנריקה מקצת הסמכויות שלו לאחיו פרננדו מאנטקרה, אשר היה עוצר, יחד עם אשתו קתרין מלנקסטר, בתקופת ילדותו של בנו, הנסיך חואן. לאחר פשרת קאספה ב-1412, עזב פרדיננד את קסטיליה כדי להיות מלך אראגון.