בגלל עומס יתר המוטל על מערכת אכיפת הדין הישראלית, היא קיבלה רשות מהמחוקק לא לטפל, במצבים מסוימים, בעבירות קלות. עבירות תקיפה על פי נכללות ברשימת העבירות הקלות, עבירות שהמשטרה יכולה לסרב לטפל בהן. במקרים בהן הודיעה המשטרה למתלונן על סירובה להמשיך את הטיפול בתלונה, רשאי המתלונן להגיש תביעה פלילית פרטית לבית משפט השלום.
גרד קנטר
גרד קנטר (באסטונית: Gerd Kanter; נולד ב-6 במאי 1979 בטאלין, אסטוניה) הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008), אלוף עולם (אוסקה 2007) ושיאן עולם באולם בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה.
שנת הפריצה של קנטר הייתה שנת 2005, בה זכה במדליות כסף באליפות העולם וב"גמר האתלטיקה העולמי", זכה במדליית זהב באוניברסיאדה ובגביע האירופאי, וזרק לראשונה מרחק העולה על 70 מטר.
בספטמבר 2006, במהלך אליפות בהלסינבורג, שוודיה (69.46 - 72.30 - 70.43 - 73.38 - 70.51 - 65.88), זרק קנטר מרחק העולה על 70 מטרים בארבעה סיבובים שונים. המרחק הגבוה ביותר שזרק היה 73.38 מטרים, שהוא התוצאה השלישית בטיבה בהיסטוריה.
אלוף עולם.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה שביפן בשנת 2007 זכה קנטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס ובגמר האתלטיקה העולמי. בשל הישגיו בשנה זו זכה קנטר בתואר הספורטאי האסטוני של השנה ועלה למקום הראשון בעולם בדירוג זורקי הדיסקוס לפני יריבו וירגיליוס אלקנה, לאחר שזכה ב-20 מתוך 25 הטורנירים בהם השתתף, והגיע לפודיום בכל אחד מהם.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה קנטר במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.82 מטר, והקדים את יריבו במקום השני במטר שלם. בעקבות זכייתו במדליה זכה פעם נוספת קנטר בתואר אישיות הספורט האסטונית של השנה.
שיאן עולם באולם.
לאחר הזכייה במדליית הזהב המשיך קנטר ביכולתו הטובה. קנטר זכה בתחרות החורף של הגביע האירופאי כאשר זרק למרחק 69.70 מטר וב-22 במרץ 2009 קבע שיא עולם חדש בזריקת דיסקוס באולם של 69.51 מטר. קנטר גם זכה בתחרות הגולדן ליג בברלין כאשר זרק למרחק של 67.88 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין שבגרמניה בשנת 2009 זכה קנטר במדליית ארד בתוצאה של 66.88 מטר, אחרי רוברט הרטינג מגרמניה (69.43 מטר) ופיוטר מלכובסקי מפולין (69.15 מטר) ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה קנטר במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.95 מטר, אחרי רוברט הרטינג (68.97 מטר) ולפני אחסן חדדי מאיראן (66.08 מטר).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קנטר במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.03 מטר, אחרי רוברט הרטינג (68.27 מטר) ואחסן חדדי (68.18 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכה קנטר במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.19 מטר, אחרי רוברט הרטינג (69.11 מטר) ופיוטר מלכובסקי (68.36 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בציריך שווייץ בשנת 2014 זכה קנטר במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.75 מטר, אחרי רוברט הרטינג (66.07 מטר) ולפני רוברט אורבנק מפולין (63.81 מטר).
קריירה כמאמן.
הוא פרש מתחרויות לאחר עונת 2018 והחל קריירה של מאמן. האתלט הסלובני כריסטיאן צ'ה מתאמן אצלו.
יוהאנס גרהארדוס סטריידום
תוראן שאה
אל-מלכ אל-מועזם ע'יאת' א-דין תוראן שאה (ערבית: الملك المعظم غياث الدين توران شاه; תעתיק מדויק: אלמלכ אלמעט'ם ע'יאת' אלדין תוראן שאה), ידוע גם בשם "תורנשה", היה הסולטאן האיובי העצמאי האחרון במצרים. תקופת שלטונו הקצרה נמשכה כשלושה חודשים סוערים במיוחד: הוא נקרא לרשת את מקום אביו, המלך א-צאלח איוב, שנפטר בעיצומם של קרבות מסע הצלב השביעי בדלתה של נהר הנילוס ותחת פיקודו הובס הצבא הצלבני. זמן קצר לאחר הניצחון ב-2 במאי 1250 נרצח תוראן שאה ומותו סימן את תום השלטון האיובי ותחילת השלטון הממלוכי במצרים.
קורות חיים.
עד 1250.
מעט מאוד ידוע על תוראן שאה עד לשנה האחרונה לחייו. תאריך לידתו איננו ידוע וכך גם מקום לידתו. הוא היה בנו בכורו של הנסיך האיובי, המלך א-צאלח איוב, אך מסיבות לא ברורות נשלח לגלות כשליט של העיר דיארבקיר הממוקמת על גדות נהר החידקל – אז קצה תחום שלטונה של האימפריה האיובית ומאז המאה העשרים, אחת הערים המרכזיות בדרום-מזרח טורקיה.
מסע הצלב השביעי.
מסע הצלב השביעי הונהג על ידי לואי התשיעי, מלך צרפת כתגובה על אובדן ירושלים בשנת 1244. לאחר תקופת הכנות דקדקנית יצא הצבא הצרפתי למסע הצלב. הם חנו בקפריסין במהלך החורף של שנת 1248 ולאחר איסוף ושכירת אוניות של הקומונות האיטלקיות יצא הצי ב-13 במאי 1249 מקפריסין ונחת ב-4 ביוני מול העיר המצרית דמיאט בדלתה של הנילוס. הצבא הצלבני ובראשו לואי התשיעי הסתער על העיר מסירות נחיתה. התקפה רפה של פרשים מוסלמים נהדפה ועם כישלון התקפה זו נטש חיל המצב את העיר דמיאט ובמנוסתו נכשל והשאיר את הגשרים אל העיר שלמים וביום 6 ביוני נכנס לואי התשיעי בראש צבאו לעיר שננטשה על ידי מגיניה. לאחר התעכבות חסרת תכלית בעיר שנמשכה חצי שנה במהלכם הפכו המסגדים לכנסיות, מחסני המזון נבזזו והצלבנים העבירו את זמנם בבתי מרזח ובתי זונות שהוקמו לשרותם בעיר, החליט המלך לעלות על עיר הבירה. ביום 20 בנובמבר יצא הצבא הצלבני לכיוון קהיר, יומיים לאחר מכן מת הסולטאן המצרי. הלה לא השאיר אחריו צוואה או הוראות מפורשות מי עתיד לרשת אותו, אך הותיר עשרות אם לא מאות דפים ריקים החתומים על ידו ששימשו את שג'ר א-דור לתפוס את מושכות השלטון. היא השתמשה בדפים אלו להוציא צווים בשמו של הסולטאן. על פי גרסאות אחרות נחתמו הצווים על ידי פח'ר א-דין, שזייף את חתימת הסולטאן.
גופתו של הסולטאן הוברחה מאל-מנצורה אל מבצר נידח על הנילוס בשם קלעת א-רודה. במקביל שלחה שג'ר א-דור שליח ממלוכי בשם פארס א-דין אקטאי אל העיר חצן כיפא, שאליה הורחק בשנת 1233 בעלה המנוח, שם שלט בנו הבכור ויורש העצר של הסולטאן המנוח - אל-מלכ אלמועזם תוראן שאה. בידו של השליח הייתה הבשורה על מות הסולטאן וכן בקשה כי ימהר להגיע לקהיר לתפוס את כס השלטון.
ההיסטוריון המוסלמי אל-מקריזי מספר בכרוניקה שכתב על מסע הצלב
על החלפת השלטון במצרים :
בדרכו לקהיר עצר תוראן שאה בדמשק שם הוכתר רשמית לסולטאן ומייד החל במדיניות של קניית לבבות ובני ברית וחילק סכומי כסף גדולים לקציני צבא ואנשים בעלי השפעה, כך הוא הצליח לבזבז את מירב כספו של האוצר הדמשקאי (ננקב הסכום האגדי של 300,000 דינר). עם תום חלוקת הכספים, מלווה ביועצים מקרב פקידי הממשל בדמשק פנה טוראן שאה לכוון מצריים.
קרב אל מנצורה.
הצלבנים המשיכו להתקדם בלווית צי לאורך קו המים של פלג דמיאט כשהם הולכים בעקבות לוחמי מסע הצלב החמישי. ביום 21 בדצמבר הגיעו הצלבנים אל מול אל-מנצורה והצבא המצרי שעמד מולם כאשר תעלות הנילוס מפרידות בין המחנות. לאחר דו-קרב ארטילרי חצו הצלבנים ב-8 בפברואר 1250 את תעלת אשמום הפתיעו את המחנה המצרי הרגו בו ורדפו אחרי הניצולים אל תוך העיר אל-מנצורה. כאן נתקלו הצלבנים בהתנגדות ובקרב בתוך השטח הבנוי נהרגו כל התוקפים.
קרב פארסכור.
כשלושה שבועות לאחר קרב אל-מנצורה, ב-28 בפברואר, תפס את הפיקוד על הצבא יורש כס הסולטנות תוראן שאה. תחילה לא היה תחת פיקודו הכוח שיאפשר התקפה חזיתית על המחנה הצלבני, עקירת אחיזתם באזור מול העיר אל-מנצורה והסרת האיום הפוטנציאלי על קהיר, והוא פנה לאסטרטגיה של מצור והתשה. בעוד הצבא הצלבני חוטא בחוסר מעש וממתין לאשר יביא עליו גורלו התחזק הצבא המצרי ופעולתו הראשונה של הסולטאן הייתה ניתוק הצלבנים באל-מנצורה מבסיסם בדמיאט. המצרים הצליחו לגרור במסע יבשתי מספר גדול של סירות ולהשיט אותן במורד הנילוס ועל ידי כך לחסום את נתיבי האספקה בין המחנה הצלבני לבסיס בדמיאט ובלילה בין 5 באפריל ל-6 באפריל הובס הצבא הצלבני בעת נסיגתו לכוון דמיאט.
ההיסטוריון המוסלמי בן התקופה אל-מקריזי מספר:
המהירות היחסית בה הסתיים המשא ומתן על כניעת הצלבנים נזקפו לזכות הכבוד שרכש הסולטאן למלך הצרפתי, אך סביר להניח כי הסיבה העיקרית היא רצונו של הסולטאן לסיים את הכיבוש הנוצרי של דמיאט ולהקדיש את כוחותיו לאיום האמיתי שנשקף לשלטונו מצד הכוחות הממלוכים שבעבר שירתו את אביו ונלחמו בקרבות אל-מנצורה ופארסכור ועתה עמדו מולו ומול ניסיונו למנות את אנשי שלומו ואת הממלוכים הנאמנים לו למשרות בצבא ומערכת המשפט, ניסיונות שהיו גוזלים מהם את הפרסים על חלקם בניצחון. העימות בין הסולטאן למשרתי אביו הפך לגלוי ועל פי היסטוריונים של התקופה נהג תוראן שאה להצהיר על כוונותיו להיפטר מהממלוכים הבחריים במהלך משתים פומביים בהם היה עורף בחרבו את קצות הנרות הדולקים וצועק: "כך אקצור את (הממלוכים) הבח'ריים"
רצח הסולטאן.
הממלוכים הבח'ריים, מתוך רצון לבסס את כוחם וליצור בסיס חוקי לשלטונם כרתו ברית עם שג'ר א-דור, בת בריתם בעבר, שמאז מסירת השלטון לידי תוראן שאה נדחקה הצידה ואיבדה את מעמדה וכוחה. כנגד עצות שניתנו לו על ידי יועציו מינה תוראן שאה את מקורביו לעמדות כוח בארמון. כך נתמנו וזירים כושים לתפקיד האחראים על החצר המלכותית ועל משמר הארמון, עובדה שהכעיסה את הממלוכים שהיו ממוצא קווקזי . מאבק הכוחות הפנים מצרי הגיע לשיאו ב-2 במאי 1250, בו נרצח הסולטאן על ידי הממלוכים המצריים הבח'ריים. אל-מקריזי מספרעל האירוע:
הצלבן דה ז'ואנוויל שליווה את המלך הצרפתי במסע הצלב וכתביו מהווים מקור לאירועים מזווית אירופאית מספר גרסה שונה:
סוף דבר.