הודו הייתה המדינה השנייה שהכירה בעצמאות מזרח טימור. שר המדינה לענייני חוץ, עומר עבדאללה הוביל משלחת בכירה שייצגה את הודו בחגיגות יום העצמאות של מזרח טימור במאי 2002. עבדאללה הציג מכתבי ברכה מנשיא הודו, ראש הממשלה אטאל ביהארי ואג'פאיי ושר החוץ. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-24 בינואר 2003. בעצרת הכללית של האו"ם בשנת 2003, ראש ממשלת מזרח טימור, מארי אלקטירי, הכריז על תמיכת ארצו במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
הדיפלומטים ההודיים קמלש שארמה ואטול חאר שימשו כנציגים המיוחדים של המזכיר הכללי (SRSG) במזרח טימור עד 2004 ו-2009 בהתאמה. ה-DPR של הודו בניו יורק היה חבר בצוות שמונה במועצת הביטחון של האו"ם שביקר במזרח טימור בנובמבר כדי להעריך את המצב בשטח ולבקש משוב מכל הצדדים לגבי נסיגת המשימה המשולבת של האו"ם במזרח טימור (UNMIT) והמצב במדינה לאחר הנסיגה.
מזרח טימור הצביעה בעד מועמדותה של הודו למושב לא קבוע במהלך 2011—2012. המדינה גם תמכה בבחירתו של Poonam Khetrapal Singh לתפקיד המנהל האזורי, משרד אזורי דרום מזרח אסיה (SEARO), ארגון הבריאות העולמי, בספטמבר 2013. מזרח טימור הייתה שותפה להחלטה שהגישה הודו בעצרת הכללית של האו"ם בינואר 2015, להכריז על ה-21 ביוני כיום היוגה הבינלאומי.
התקיימו מספר ביקורים רמי דרג בין פקידי שתי המדינות. סגנית שרת הבריאות של מזרח טימור, נטליה ד. אראוג'ו, ביקרה בדלהי כדי להשתתף ב'וועידה הבינלאומית לרפואה מסורתית למדינות דרום מזרח אסיה' בפברואר 2013, והיא הפקיד הממשלתי הראשון של מזרח טימור שביקר בהודו. שרת האוצר אמיליה פירס ביקרה בהודו במאי 2013 כדי להשתתף בישיבת מושלי ה-ADB. היה שר החוץ של מזרח טימור הראשון שביקר בהודו. הוא הגיע לביקור בן יומיים ב-27—29 במרץ 2016 ונפגש עם שרת החוץ סושמה סוואראג', שר המדינה לענייני חוץ ויג'אי קומאר סינג ושר הבריאות ורווחת המשפחה.
יחסי סחר.
הסחר הדו-צדדי בין מזרח טימור להודו הסתכם ב-3.45 מיליון דולר בשנים 2015–2016, ירידה של 3% מהתקציב הקודם. הודו ייצאה סחורות בשווי 3.42 מיליון דולר למזרח טימור, וייבאה בשווי 30,000 דולר. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו למזרח טימור הן תרופות, פלסטיק ומכונות חשמליות. הסחורה העיקרית המיובאת על ידי הודו ממזרח טימור היא מוצרים כימיים.
משלחת העסקים ההודית הראשונה אי פעם למזרח טימור ביקרה במדינה באוקטובר 2014, בראשות שגריר הודו באינדונזיה. הודו מספקת למזרח טימור גישה חד-צדדית לשוק פטורות ממכס (DFTP) לייצוא סחורות ושירותים.
כמה חברות הודיות ביצעו השקעות בתעשיית הנפט והגז של מזרח טימור. הם פעילים בחיפושי נפט וגז מול חופי מזרח טימור. Reliance Petroleum קיבלה את הזכויות לחקור נפט בשני בלוקים (EEZ ו-JPDA) בשנת 2006 מול חופי מזרח טימור. Reliance Petroleum החלה בחיפושי גז בים טימור בסוף 2010. מוסד המיקרו-מימון ההודי BASIX סיפק סיוע טכני למוסד המיקרו-מימון הטימורי Tuba Rai Metin.
טאטא מוטורס סיפקה 400 כלי רכב לשימוש משטרת טימור וסוכנויות ממשלתיות אחרות בשנת 2006.
יחסי תרבות.
נכון לדצמבר 2016, כ-25 הודים מועסקים כיועצים במשרדים השונים, בסוכנויות האו"ם ובתורמים בינלאומיים שבסיסם במזרח טימור. ישנם גם כמה יזמים הודים, ואחרים העוסקים במסחר ובעסקי המסעדנות. יש קהילה קטנה של אזרחים טימוריים ממוצא גואה במזרח טימור. חלק מחברי הקהילה השיגו בולטות במדינה כמו שר ההגנה לשעבר, רוקי רודריגס. מנואל לונגווינהוס היה תובע כללי והמנתח הראשון אי פעם במזרח טימור.
כמה סטודנטים מזרח טימוריים לומדים במוסדות החינוך של האב מולר במנגלור, קרנאטקה.
סיוע זר.
מרכז טכנולוגיות קנה ובמבוק היושב באסאם (CBTC) שימש כשותף טכני לפרויקט להקמת מרכז לפיתוח והדגמה של מיומנויות במבוק במזרח טימור, שהחל בתחילה על ידי הארגון לפיתוח תעשייתי של האו"ם (UNIDO) באוקטובר 2004. הפרויקט בסך מיליון דולר נועד לבסס את הבמבוק כמגזר חשוב במזרח טימור, והושלם במאי 2012.
ממשלת הודו אישרה באוקטובר 2008 מענק בסיוע לפרויקטי תשתית במזרח טימור. שגרירות הודו בג'קרטה תרמה 100,000 דולר למזרח טימור במרץ 2010. במרץ 2014 הציעה הודו להקים מרכז מצוינות בטכנולוגיית מידע (CEIT) במזרח טימור. הודו תרמה למשרד הבריאות של מזרח טימור בינואר 2016 יחידת אמבולנס מאובזרת שיכולה לשמש כבית ניתוח נייד, במימון בעלות של 71,0000 דולר על ידי משרד החוץ ההודי, למשרד הבריאות של מזרח טימור.
IBSA תספק מימון לפרויקט "שימור חקלאות, פרמקלצ'ר וניהול דיג בר קיימא: שיפור אבטחת המזון והתזונה והפחתת אסון הסיכון ב-TL" שפותח על ידי FAO ושני ארגונים לא ממשלתיים.
אזרחי מזרח טימור זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי, המועצה ההודית ליחסי תרבות, ותוכנית המלגות התרבותית הכללית (GCSS). דיפלומטים מזרח טימוריים השתתפו גם בקורס המקצועי לדיפלומטים זרים (PCFD) שאורגן על ידי מכון שירות החוץ של משרד החוץ. הודו גם סיפקה הכשרה לנשים במזרח טימור בשיתוף עם הסוכנות לפיתוח מזרח טימור.
אין מדינה לאהבה
אֵין מְדִינָה לָאַהֲבָה הוא שיר שכתב יהונתן גפן והלחין צביקה פיק. את השיר ביצע במקור פיק בשנת 1971. גרסה מחודשת של נורית גלרון משנת 1996 זכתה להצלחה במצעדים והגיעה למקום ה-40 במצעד השנתי ה'תשנ"ז-1997 של רשת ג'.
השיר זכה גם במקום 6 במצעד שירי צביקה פיק, שנערך ברשת ג' באפריל 2012 ובמקום 44 ב"מצעד של המדינה" שנערך על ידי עיתונאים ואנשי רדיו שונים בראש השנה תש"ע (2009).
פיק סיפר כי כתב את הלחן לשיר בתוך כמה דקות. גפן כתב בשירו "שיר אהבה פוליטי" שהושר על ידי חנן יובל את המילים: "אם האהבה הייתה מדינה
אני הייתי שר החוץ".
צביקה פיק (1971).
את השיר בגרסה זו עיבדו פיק ואלכס וייס.
השיר נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל ב־5 ביולי 1971 וצעד תשעה שבועות, עד 6 בספטמבר 1971. בשיאו הגיע למקום השני (ב-9 באוגוסט 1971).
נורית גלרון (1996).
את השיר בגרסה זו עיבדו ליאור טבת וגיל פלדמן.
גלרון הקליטה את גרסתה לשיר במסגרת המופע שנלווה לאלבומה "המקום ההוא". השיר צורף למהדורה המחודשת של האלבום. הוא הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־6 באוקטובר 1996, זכה להצלחה והגיע למקום השלישי במצעד ב־3 בנובמבר 1996. בסך הכול צעד שמונה שבועות, עד 8 בדצמבר 1996, ובמצעד השנתי תשנ"ז של התחנה דורג במקום ה־40.
לאיושמיז'ה
לאיושמיז'ה (בהונגרית: Lajosmizse) היא עיר בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה. עד ל הייתה בה קהילה יהודית.
האזור מיושב מאות שנים ככל הנראה מאז תקופת הברונזה. היישוב הפך לעיר רשמית משנת 1993.
יהודי לאיושמיז'ה.
יהודים התיישבו בעיירה במחצית השנייה של המאה ה-19. רוב היהודים עסקו במסחר זעיר ובמלאכה והקהילה התארגנה רשמית בשנת 1898 והצטרפה לזרם האורתודוקסי. בית כנסת נבנה בעיר בשנת 1925.
בקיץ 1941 נשלחו עובדי כפייה יהודים מלאיושמיז'ה לחזית אוקראינה, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים, אחדים מהם נפלו בשבי הרוסי. לעיירה הובאו עובדי כפייה ממקומות אחרים והועסקו בעבודות בניין וחפירת תעלות.
בסוף אפריל 1944, לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו יהודי לאיושמיז'ה בגטו שנתחם בכמה בתים. בסוף יוני הועברו עם יהודי היישובים הסמוכים לגטו שהוקם בבית חרושת במונור (Monor), וכעבור זמן קצר שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
יהודים מעטים חזרו לעיר אחרי המלחמה וחיי הקהילה לא התחדשו.
חיים פישל אפשטיין
הרב חיים פישל אפשטיין (ביידיש: עפשטיין) (כ"א אייר תרל"ד - כ' תמוז תש"ב) היה רב, פוסק, ומחבר תורני. כיהן כרבם של ליבוי, וסייני (שבפולין) והיה הרב הראשי של מדינת אסטוניה. מאוחר יותר היגר לארצות הברית וכיהן שם כרבן של כמה ערים, וחבר אגודת הרבנים. לאורך עשרות שנים פעל במסגרת התנועה הציונית. מחבר שו"ת תשובה שלמה. אחיינו הוא הרב שלמה דוד כהנא.
ביוגרפיה.
נולד בעיר טבריג שבמחוז קובנה בליטא. אביו רבי דוד שלמה היה 'מלמד', מצאצאי הרב יחזקאל לנדא, הנודע ביהודה. רוב ילדותו למד תורה אצל אבי אביו - הרב צבי אפשטיין, ואבי-אימו הרב דוד שרשבסקי, דיין ומורה צדק בטבריג. בגיל 16 החל ללמוד בישיבת וולוז'ין, ראש הישיבה, הרב נפתלי צבי יהודה ברלין העריך את כישוריו וכינה אותו "הצעיר הגדול מטבריג". באותה שנה גם פרסם את ספרו הראשון - חינוך לנער. אפשטיין למד שם כשנתיים עד לסגירת הישיבה בידי השלטונות, אז חזר לעיר הולדתו, ונסמך לרבנות בידי הרב אלכסנדר משה לפידות והרב גרשון מנדל זיוו, רבה של טבריג.
לאחר קבלת הסמיכה החל ללמוד שפות ומדעים.
בשנת תרנ"ה נשא לאישה את ביתו של הרב ברוך נתנאל נייוידל, דיין בטבריג, ושנה לאחר חתונתו נסע ללמוד ב'כולל אברכים' בקובנה, שם למד באופן מעשי לקראת קבלת תפקיד רבני ראשון. אז נסמך להוראה בשנית בידי הרב משה דנישבסקי הרב שלמה כהן מווילנה ורבי שמעון דוד, רבה של שדליץ.
בשנת תרנ"ז התמנה לרבה של הרוזובה שבמחוז מינסק. תמיכתו בתנועת חובבי ציון ובתנועה הציונית הייתה למורת רוחם של גורמים אנטי-ציוניים, וקנאי אחד אף הלשין לשלטונות שהוא מורד ואינו נאמן לשלטון, דבר שהביא לחקירתו ולהחרמת ספריו. בשבתו שם נודע באזור כרב בקיא ודיין מומחה.
בשנת תרס"ז מונה לרבה של העיר סייני, בעודו בן 34 בלבד.