חנוכת הפארק נערכה בשנת 1986. הפארק מורכב משטח מיוער מלבני גדול ומרחבה עגולה מרוצפת שבמרכזה פסלו של אנגלהרדט - דמויותיהם של מרקס (יושב) ואנגלס (עומד) מפוסלות בברונזה וגדולות מגודלן הטבעי (גובה הפסל של אנגלס הוא 3.85 מ'). מאחורי הפסלים קיר משיש בולגרי ועליו תבליטים של האמן ורנר שטֶצר המציגים קבוצות אנשים בסביבה קפיטליסטית. בצידה השני של הרחבה מוצבים תבליטים מברונזה של האמנית מרגרט מידל המציגים סצינות של חיים בחברה משוחררת. בין שני הקירות מפוזרים עמודי פלדה רבועים, המסודרים בחצי-עיגול, ועליהם תבליטים על פי תצלומים של ארנו פישר, פֵטֶר פוגט (Peter Voigt), נורברט בלום, הנס גוטייל, יירגן פרנקל, גינתר קֶהלר ופרידריך נוסטיץ, המתארים את ההיסטוריה של העבודה. כל התבליטים ממוקמים בגובה העיניים.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 עתידו של הפורום הפך נושא למחלוקת ציבורית. חלק מהברלינאים ראו בו שריד לא-רצוי של משטר העבר שהתנגדו לו במשך שנים ודרשו להסיר את הפסל ולשנות את שם הכיכר, בעוד אחרים טענו כי לאתר יש חשיבות היסטוריות ואמנותית ויש לשמר אותו. הדעה האחרונה ניצחה בסופו של דבר, בסיועה של דעת הקהל השמאלנית שהייתה שלטת בברלין. הפסלים הפכו לאטרקציה תיירותית, וזרם קבוע של תיירים מצטלמים כשהם יושבים על ברכיו של מרקס. כיום מתקיים דיון ציבורי ביוזמתו של ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט, האם להקים מחדש את הרובע העתיק באזור, במסגרת הארכת קו הרכבת התחתית U5, והפיכת הפארק כולו לאתר בנייה למשך השנים הקרובות.
קישורים חיצוניים.
‪‬‬
מיקרוסקופיה קונפוקאלית
מיקרוסקופיה קונפוקלית
מיקרוסקופיה קונפוקלית היא טכניקה לדימות אופטי המאפשרת לצפות בחתכים אופקיים דקים ביותר, בעובי קרוב לאורך גל האור הנראה (מאות ננומטרים), של עצמים קטנים, תוך הגברת הניגודיות (קונטרסט) והרזולוציה של התמונה המתקבלת. באמצעות טכניקה זו ניתן גם ליצור הדמיה תלת ממדית של העצם.
השיטה מתבססת על מיקרוסקופ אופטי בעל חריר זעיר (pinhole) המאפשר רק לאור שמגיע מנקודה מוגדרת בעצם (ממישור פוקאלי צר), להגיע לגלאי האור. באמצעות סריקה של מישור שלם, מתקבל חתך אופקי דק של הדוגמה הנבחנת תחת המיקרוסקופ. השיטה, שהומצאה על ידי מרוין מינסקי ב-1957, נמצאת בשימוש נרחב במחקר ביולוגי על ידי סימון דגימות בסמנים פלורצנטיים, וכן בבדיקת רכיבים אלקטרוניים זעירים כגון מוליכים למחצה.
עקרון פיזיקלי.
במיקרוסקופ רגיל, כל האור שעובר דרך הדוגמה נאסף דרך עדשה אל הגלאי. החסרון בשיטה זו הוא שגם אור שהוחזר דרך עצם מחוץ למישור המוקד יגיע לעינית, ובצורה לא ממוקדת. מסיבה זו, התמונה שנוצרת מטושטשת מעט. במיקרוסקופ קונפוקלי לעומת זאת, הדגימה נסרקת פיקסל אחר פיקסל: מקור האור (קרן לייזר אחת או מספר קרני לייזר באורכי גל ידועים) ממוקד באמצעות עדשה כך שיואר רק נפח קטן מאוד מהדוגמה, אשר מהווה פיקסל בודד בתמונה שתתקבל. בדגימות ביולוגיות אור זה מעורר סמנים פלאורוסנטיים באובייקט הפולטים אור באורך גל שונה מזה הנכנס. האור שמוחזר מהדוגמה נאסף על ידי עדשת האובייקטיב, מועבר דרך מראה דיכרואית (המעביר את קרן הלייזר המקורית ומחזיר אור באורכי גל אחרים) אל עבר גלאי. חריר קטן שמוצב לפני הגלאי מאפשר רק לאור שהוחזר ממישור צר באובייקט המישור הפוקאלי. הקרן העוברת בחריר נקלטת במכפילור ומתורגמת לאות דיגיטלי המייצג פיקסל בודד.
כדי לקבל חתך אופקי של הדוגמה, מתבצעת סריקה של מישור שלם באמצעות מראות המבוקרות על ידי מחשב, ומאפשרת לקבל תמונה באיכות ובניגודיות גבוהה. בניגוד למיקרוסקופ רגיל, אי אפשר לראות את הדגימה בעינית, אלא רק על מסך מחשב אשר מרכיב את כל הסריקות לכדי תמונה אחת. ככל שמשך הסריקה ארוך יותר, כך עולה איכות התמונה. כדי ליצור הדמיה תלת ממדית של העצם, המיקרוסקופ סורק בזה אחר זה מישורים בעומקים שונים. תוכנת מחשב מרכיבה מאוסף המישורים תמונה תלת ממדית המאפשרת לבחון את העצם בכל חתך נבחר.
סוגי מיקרוסקופים קונפוקליים.
קיימים שלושה סוגים עיקריים של מיקרוסקופים קונפוקליים:
שימושים.
התעשייה והמחקר הביולוגיים עושים שימוש נרחב במיקרוסקופיה קונפוקלית, וכיום קיים מיקרוסקופ קונפוקלי כמעט בכל האוניברסיטאות בארץ. דגימות ביולוגיות כגון תאים או רקמות מתאימות במיוחד למיקרוסקופיה מסוג זה, כיוון שהן לעיתים קרובות שקופות למחצה, וכיוון שניתן לסמן ביו-מולקולות שונות כגון חלבונים ו-DNA, באמצעות חומרים פלורצנטיים. המיקרוסקופ הקונפוקלי מאפשר לקבל תמונה ברזולוציה גבוהה של אותן מולקולות בתוך או בין התאים. גם במדע החומרים נעשה שימוש במיקרוסקופיה קונפוקלית לבחינת תכונות של חומרים שונים, אך במידה פחותה יותר.
ברפואה, נעשה שימוש במיקרוסקופיה קונפוקלית בעיקר בסריקה של הקרנית. הסריקה מאפשרת גילוי מוקדם של מחלות עיניים ובקרה לפני ואחרי ניתוחים.
קישורים חיצוניים.
אנגלית
עברית
ג'ודית רזניק
ד"ר ג'ודית ארלין רזניק (באנגלית: Judith Arlene Resnik; 5 באפריל 1949 – 28 בינואר 1986) הייתה אסטרונאוטית אמריקאית יהודייה, שנהרגה באסון מעבורת החלל צ'לנג'ר שהתפוצצה במהלך המראתה לחלל. רזניק הייתה היהודייה הראשונה ששהתה בחלל (היהודי הראשון היה בוריס וולינוב), והאסטרונאוטית האמריקאית השנייה, אחרי סאלי רייד (האישה הרביעית בחלל).
ילדותה ונעוריה.
רזניק נולדה באקרון שבאוהיו, למרווין, אופטומטריסט, ולשרה רזניק, מהגרים יהודים מאוקראינה. היא למדה בבית ספר עברי ובבית הספר התיכון פיירסטון . את בת המצווה שלה חגגה בבית כנסת מקומי, אך בבגרותה לא הייתה דתית, וסלדה מההתייחסות אליה כ"האסטרונאוטית היהודייה הראשונה". הצטיינה במיוחד במתמטיקה. היה לה אח צעיר ממנה בארבע שנים.
בין תחביביה היו נגינה קלאסית על פסנתר, רכיבה על אופניים, ריצה וטיסה.
השכלה.
בשנת 1966 התקבלה ללימודי מתמטיקה באוניברסיטת קרנגי מלון (באותו זמן - קרנגי טק) בפיטסבורג שבפנסילבניה, אך במהרה איבדה עניין בחלקים התאורטיים של המקצוע, וחיפשה תחום בו המתמטיקה הייתה שימושית. היא החליטה לעבור ללמוד הנדסת חשמל, וב-1970 סיימה תואר ראשון בתחום זה. ב-1977 קבלה תואר דוקטור בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מרילנד.
קריירה מוקדמת.
עם סיום לימודי התואר הראשון, התקבלה לעבודה כמהנדסת חשמל בחברת RCA בניו ג'רזי. ב-1971 עברה לעבוד בסניף אחר של החברה, בווירג'יניה. במסגרת תפקידה תכננה מעגלים משולבים עבור מערכות בקרה של מכ"ם. היא גם סיפקה תמיכה הנדסית למערכות טילים וטלמטריה של נאס"א, ופרסמה מאמר על הליכי תכנון של מעגלים משולבים למטרות מיוחדות.
בין 1974 ל-1977 עבדה כמהנדסת ביו-רפואית במעבדה לנוירופיזיולוגיה של המכונים הלאומיים לבריאות שבמרילנד. היא ביצעה שם מחקרים ביו-רפואיים וניסויים בפיזיולוגיה של מערכות חזותיות. לאחר מכן עבדה תקופה קצרה כמהנדסת מערכות בכירה בפיתוח מוצרים בחברת זירוקס.
שירות בנאס"א.
בינואר 1978 היא נבחרה לתוכנית להכשרת אסטרונאוטים במסגרת הקבוצה השמינית, לאחר שנענתה למודעה שנאס"א פרסמה. היא נבחרה יחד עם עוד חמש נשים, מתוך 1,000 מועמדות, ו-8,000 מועמדים בסך הכול (גברים ונשים). בתום שנת הכשרה, ביצעה מספר תפקידים הקשורים בפיתוח מעבורת החלל, ובכלל זה פיתוח תוכנת ניסויים, פיתוח הזרוע הרובוטית ותכנון טכניקות אימונים.
ב-30 באוגוסט 1984 השתתפה במשימה הראשונה של מעבורת החלל דיסקברי, STS-41-D, ובכך הפכה לאישה היהודייה הראשונה ששהתה בחלל. בטיסה זו שירתה כמומחית משימה, והפעילה את הזרוע הרובוטית, שהשתתפה בפיתוחה, ובאמצעותה הוסר גוש קרח שהצטבר על הדופן החיצונית של המעבורת.
בנוסף פרסמה וערכה ניסויים במפרש סולארי, כדרך עתידית פוטנציאלית לייצור חשמל נוסף במהלך משימות חלל. לאחר ביצוע מבחנים דינמיים רבים, הגיע רזניק למסקנה כי הניסוי התנהג היטב והתאים לסימולציות קרקעיות של המערך.
במהלך המשימה, באחת הפעמים שבהן צולמה, היא החזיקה מול המצלמה שלט ועליו כתבה "היי אבא".
לאחר מכן נבחרה להשתתף במשימה STS-51-L, גם כן כמומחית משימה. במשימה זו שוגרה המעבורת צ'לנג'ר ב-28 בינואר 1986. 73 שניות לאחר השיגור, התפוצצה המעבורת, וכל אנשי צוותה נספו. אביה וחבר ילדות שלה היו בין הצופים בשיגור במרכז החלל קנדי. רזניק לקחה עמה לטיסה זו טבעת של אחיינה, ומנעול בצורת לב של אחייניתה. היא הייתה אמורה להפעיל את הזרוע הרובוטית של המעבורת גם במשימה זו, ולשגר לוויין מחקר לשביט היילי, שהתקרב באותו זמן לכדור הארץ.
חיים אישיים.
בתחילת לימודיה פגשה את מייקל אולדק, שלמד גם הוא הנדסת חשמל בקרנגי מלון. הם נישאו ב-1970, ועבדו יחד בחברת RCA. אך בעוד מייקל פנה ללימודי משפטים, המשיכה ג'ודית בלימודי הנדסת חשמל. הם נפרדו ב-1975, משום שמייקל היה מעוניין בילדים בעוד ג'ודית רצתה להתמקד בקריירה המקצועית, והם התגרשו סופית ב-1975.
לאחר מותה גופתה נשרפה ואפרה פוזר בים בסמוך אל המקום שבו נמצאו שברי החללית.
מיכאל שנהב
מיכאל שנהב (נולד ב-24 במרץ 1963) הוא פסנתרן, מנצח ומלחין ישראלי.
חייו.
שנהב נולד בירושלים, אח לאמנית דינה שנהב.
שנהב בוגר תואר ראשון בקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב בהדרכת פרופ' אבל ארליך, תואר שני באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת פרופ' ארליך ואנדרה היידו, ותואר שלישי בקומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת גדעון לבינסון. הלחנתו קלאסית-מודרנית (בת זמננו). הושפע מהמלחין ארנולד שנברג.
נשוי בשנית ואב לארבע בנות ובן, עמם הוא מתגורר בכפר סבא.
הוא ריכז את מגמת המוזיקה בתיכון "מור מטרו ווסט" ברעננה ושם בתפקידו הוא מורה להרמוניה ולקומפוזיציה.