התפקיד הידוע ביותר שלה היה כשכיכבה בסדרה הקומית האמריקאית "נני והפרופסור" ב-1970. היא גילמה דמות של אומנת חביבה בעלת כוחות מאגיים, מעין מרי פופינס אמריקאית. ב-1971 הייתה מועמדת שוב לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה. אף על פי שזכתה באחוזי צפייה גבוהים הסדרה שודרה זמן קצר יחסית בשנים 1970 ו-1971. הצלחת התוכנית פחתה כאשר הועברה מרצועת שידור מוצלחת יחד עם תוכניות כגון "משפחת פרטרידג'" ו"חבורת בריידי" ליום שידורים אחר. המעבר השפיע לרעה על הרייטינג שהוביל בסופו של דבר לביטול הסדרה.
ב-1974 זכתה מילס בפרס אמי בקטגוריית "הופעה מיוחדת של שחקנית משנה בקומדיה או דרמה" על הופעתה במיני-סדרה "QB VII". עוד בשנים 1974–1975 הופיעה כד"ר קלייר הנלי בסדרה "לחופש נולדה" של רשת NBC.
ב-1980 חזרה להופיע בתיאטרון במחזה "איש הפיל" עם מקסוול קולפילד. קולדפילד שהיה צעיר ממנה הציע לה נישואים, והפך לבעלה השלישי. אחרי נישואיהם הפסיקה מילס לשחק זמן מה.
בשנת 1999 קיבלה מילס תפקיד באופרת הסבון של רשת NBC "תשוקות" בה היא מגלמת את טאביתה לנוקס, המכשפה המקומית המנסה להביא הרס וחורבן על תושבי העיירה הרמוני. בפרק ששודר ביוני 2007 הוכרזה הדמות כ"מכשפה טובה", זמן קצר לפני שהסדרה ירדה מהמסכים באוגוסט 2008. על תפקידה זה הייתה מילס מועמדת לפרס אמי בקטגוריית השחקנית הראשית.
ב-2009 הצטרפה מילס לצוות השחקנים בסדרת הדרמה "לב פראי" של ITV. היא גילמה את דמותה של ג'ורג'ינה בלק, אחותה של קרוליין (בלק) דופלסי שהופיעה בעונות קודמות של הסדרה בגילומה של היילי מילס אחותה בחיים של ג'ולייט מילס. עוד בטלוויזיה השתתפה מילס בתפקיד אורח בסיטקום האמריקאי "Hot in Cleveland".
חיים אישיים.
מ- 1961 ועד 1964 הייתה מילס נשואה לראסל אלקויסט הבן (Russell Alquist, Jr) ולהם בן משותף, שון. ב-1975 התחתנה עם מייקל מיקלנדה ונולדה להם בת, מליסה. הם התגרשו ב-1980, באותה שנה נישאה מילס למקסוול קולפילד שהיה צעיר ממנה ב-18 שנה. קולפילד אימץ את בתה של מילס והשניים מתגוררים בדרום קליפורניה.
ריכוזיות כלכלית
ריכוזיות כלכלית היא המידה בה נתח שוק נמצא בידיים מועטות. את רמת הריכוזיות הכלכלית במשק ניתן לבחון לפי ענפים או לפי המשק כולו.
ריכוזיות בענף בודד.
מבנה שוק שבו נתח ניכר מהפעילות בענף משקי נשלט על ידי מספר קטן של חברות. תופעת הריכוזיות בענפים בודדים נגרמת לעיתים כתוצאה מרכישות
ומיזוגים בשוק. לרוב, כאשר חל מצב של ריכוזיות בענף מסוים, יתרון הגודל המביא להפחתת עלויות הייצור לא בא לידי ביטוי בהורדת מחירים אלא מביא לצמצום התחרותיות ולהגדלת הרווחים של החברות כיוון שכל ספק בשוק מודע לצעדיהם של הספקים האחרים ולוקח בחשבון את צעדיהם הסבירים של שאר השחקנים בשוק.
ריכוזיות במשק.
מבנה שוק שבו נתח ניכר מהשוק נשלט על ידי מספר קטן של קבוצות עסקים, לרוב חברות החזקות שנשלטות בידי יחידים או משפחות. תופעה זו רווחת במיוחד במדינות מתפתחות.
ריכוזיות במדינות שונות.
ארצות הברית.
על פי בדיקה של האקונומיסט, שבחן את נתוני מפקד הכלכלה האמריקאי משנת 2007 ועד לשנת 2016, מתוך 893 ענפים שנבדקו במשק האמריקאי, כשני-שלישים נהפכו לריכוזיים יותר.
ישראל.
על פי נתוני דו"ח הבנק העולמי, שפורסם בשנת 2009, עולה כי 12.0% משווי השוק הישראלי מוחזק בידי פירמידות שליטה (מקום 17 מבין 45 המדינות שנבדקו) ו-23.3% משווי השוק הישראלי מוחזקים בידי חברות החזקה (מקום 20 מבין 45 המדינות שנבדקו).
באוקטובר 2010, הקימה ממשלת ישראל את הוועדה להגברת התחרותיות במשק (שכונתה גם ועדת הריכוזיות) כדי לבדוק את הנושא לעומק ולגבש פתרונות כיצד להתמודד עם בעיית הריכוזיות במשק. הוועדה הגישה את המלצותיה הסופיות בפברואר 2012 ובעקבות המלצתה חוקק בשנת 2013 חוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות.
מדינות העולם המתפתח
מסילת הרכבת תאילנד-בורמה
מסילת הרכבת תאילנד-בורמה (נקראת גם מסילת המוות) הייתה מסילת רכבת שנבנתה בארצות אלו במהלך הכיבוש שלהן בידי יפן במלחמת העולם השנייה. המסילה, בת 415 קילומטרים, קישרה בין הערים בנגקוק שבתאילנד ורנגון שבבורמה (מיאנמר) ושימשה את הצבא היפני לשם העברת אספקה לכוחותיו שבבורמה, אשר התעתדו לפלוש משם להודו.
המסילה נבנתה בעבודת כפייה על ידי כ-270 אלף עובדים אסיתיים וכ-60 אלף שבויי מלחמה מצבאות בעלות הברית. העובדים הועבדו על ידי היפנים בתנאים קשים ביותר וכתוצאה מהם מתו לפחות 100 אלף מהם – לפחות 90 אלף עובדים מקומיים וכ-10,000 עד 16 אלף שבויים.
תולדות הקו.
הממשלה הבריטית של בורמה ערכה בראשית המאה ה-20 סקר לקביעת תוואי למסילת רכבת בין תאילנד לבורמה. עם זאת, נקבע כי התוואי שנסקר – שנמצא בשטח גבעי המכוסה ג'ונגל וחצוי על ידי נהרות רבים - היה קשה מדי מכדי לבנותו.
ב-1942 פלשו היפנים לבורמה מכיוון תאילנד וכבשו אותה מידי הבריטים. לאחר הכיבוש הם העבירו אספקה לכוחותיהם שם בדרך הים, דרך מצר מלאקה וים אנדמן. נתיב אספקה זה היה פגיע להתקפות של צוללות בעלות הברית, וליפנים נדרש נתיב אחר. הבחירה המתבקשת הייתה נתיב יבשתי, ולפיכך החלו היפנים בבניית המסילה ביוני 1942. ההחלטה לבנות את המסילה נסמכה בין השאר על היכולת של היפנים לנצל לעבודת כפייה את עשרות אלפי השבויים מצבאות בעלות הברית שלכדו בשלבים המוקדמים של המערכה בדרום-מזרח אסיה.
היפנים תכננו לקשר בין מסילות קיימות על ידי בניית המסילה בין באן פונג שבתאילנד לבין טנביוזאיאט שבבורמה דרך מעבר שלוש הפגודות בגבעות שבגבול בין שתי המדינות. בניית המסילה החלה בו זמנית משני קצותיה. רק 55 קילומטרים מהתוואי המתוכנן עברו בשטח מישורי; היה צורך לבנות את היתר בשטח קשה למעבר ולעבודה. המסילה שנבנתה הייתה ברוחב של מטר אחד, והיפנים קיוו להוביל על גביה 3,000 טון אספקה בכל יום.
החומרים לבניית המסילה והפעלתה, לרבות אדנים וקרונות, הושגו על ידי פירוק קטעי מסילה במלזיה ובאיי הודו המזרחית ההולנדיים.
הבנייה נמשכה כ-16 חודשים והואצה במיוחד באביב 1943. ב-17 באוקטובר 1943 נפגשו שני קצות הקו כ-18 קילומטרים דרומית למעבר שלוש הפגודות. 304 קילומטרים של המסילה הוקמו בתחומי תאילנד והיתר בבורמה.
למעשה המסילה החדשה לא קושרה במלואה לרשת המסילות בבורמה, שכן לא נבנה בה גשר על נהר הסלווין (Salween) ליד מולמין, והיפנים העבירו על פניו את האספקה שהביאה הרכבת באמצעות מעבורות. גשר על הנהר נבנה רק שנים רבות לאחר המלחמה.
לאחר השלמת בניית המסילה הועברו מרבית השבויים שהועבדו בבנייתה ליפן. מקצתם הושארו כדי לתחזק את המסילה. הם עבדו תחת תנאים קשים ביותר, שאליהם נוספו הפצצות גוברות של מטוסי בעלות הברית. נזקי ההפצצות למסילה הביאו לבסוף להשבתת הקו באביב 1945.לאחר המלחמה נבדק הקו ונמצא בחלקו במצב רעוע, שלא איפשר שימוש מסחרי. כ-130 קילומטרים מהקו בתחומי תאילנד שופצו ונמצאים כיום בשימוש. חלקים מהפסים ביתר חלקי המסילה נעקרו ונעשה בהם שימוש במסילות אחרות. חלקים מנתיב המסילה הוסבו למסלולי הליכה.
קטעי מסילה ידועים.
הגשר על הנהר קוואי.
קטע המסילה המפורסם ביותר היה גשר 277, שנבנה על גבי הנהר מאה קלונג (Mae Klong). הקמתו הייתה נושא ספרו של פייר בול "הגשר על הנהר קוואי", שהיווה נקודת מוצא לתסריט של סרט הקולנוע הידוע בשם זה. בפברואר 1943 הושלמה שם הקמת גשר עץ וביוני 1943 נסתיימה הקמת גשר פלדה ובטון. בחודשי המלחמה האחרונים הופצצו הגשרים על ידי מטוסי בעלות הברית ותוקנו על ידי שבויי מלחמה.
בגשר דבק השם "הגשר על הנהר קוואי" וזאת עקב העובדה שחלק ניכר מן המסילה בשטח תאילנד התמשך לאורך עמק הנהר קוואה נו (Khwae Noi). ב-1960, כדי למנוע בלבול, הוחלט לשנות את שמו של קטע הנהר שמעליו מתנשא הגשר לקוואי יאי (Khwae Yai).
מעבר אש התופת.
קטע מפורסם אחר של המסילה כונה "מעבר אש התופת" (Hellfire Pass). זהו קטע מסילה שהונח בנקיק שנחצב בסלע בגבעות מבודדות כ-180 קילומטרים מצפון-מערב לבנגקוק. היה זה הנקיק הגדול ביותר שנחצב לצורך הנחת המסילה לאורך נתיבה.
עובדי הכפייה והשבויים שנדרשו לחצוב את הנקיק השלימו את העבודה בתוך ששה שבועות, בעבודה ידנית בכלים פרימיטיביים וכמעט ללא ציוד מכני כלשהו. לפחות 700 שבויים מתו שם עקב תנאי העבודה הקשים, מהם כ-70 שהוכו למוות על ידי היפנים. נטען כי הכינוי שניתן לאתר נבע מהאסוציאציה שיצרה תמונת עובדי הכפייה שעבדו שם בלילות לאור לפידים.
תנאי העבודה והאבדות בקרב העובדים.
תנאי העבודה של העובדים בבניית המסילה היו קשים ביותר, בין השאר בשל נחישותם של היפנים לסיים את בניית המסילה בזמן קצר ככל האפשר. העובדים הועבדו לעיתים במשך 12 עד 18 שעות ביממה וסבלו מתשישות, מתת-תזונה עקב מחסור במזון מספיק, ממחלות מידבקות, ממעשי אכזריות קשים מצד היפנים וממחסור בשירותי רפואה.
על פי הערכה של ממשלת אוסטרליה מתו במהלך העבודה כ-90 אלף מתוך כ-270 אלף עובדי כפייה אסיאתיים (מלאים, אינדונזים, סינים וטמילים) וכ-10,000 עד 16 אלף שבויים מתוך כ-60 אלף שהועבדו שם. מקצת העובדים שמתו נספו בהפצצות של מטוסי בעלות הברית שהונחתו על תוואי המסילה.
מספר השבויים המוערך שנספו בבניית המסילה, לפי ארצות:
עובדי הכפייה שמתו נקברו בקבורה מאולתרת בשטחי המחנות שבהם שהו ובאתרים מבודדים לאורך תוואי המסילה. לאחר המלחמה העביר הצבא הבריטי את גופות השבויים שמתו לשלושה בתי קברות צבאיים שהוקמו, שניים בתאילנד ואחד בבורמה. הגדול שבהם הוא קנצ'נבורי שבתאילנד. בשלושתם יחד נקברו כ-12,500 שבויים.