גודל אוכלוסיית בהוטן שוער בעבר בספר העובדות העולמי של ה-CIA כמונה מספר מיליונים, אך לאחרונה השלטון הבהוטני פרסם תוצאות מפקד אזרחים רשמי המונה כ-750,000 תושבים. פעילים נפאלים טוענים שהנקיבה במספר מצומצם זה היא ניסיון למזער את מספר המהגרים הנפאלים במדינה. גרסה אחרת מסבירה את ההבדלים כהכרה בהגזמה באוכלוסייה בשנות ה-70, לאחר שהממשל חשב כי מדינה בת פחות ממיליון תושבים לא תתקבל לאו"ם.
צפיפות האוכלוסייה, כ-45 לקמ"ר, מסתירה את העובדה שרוב שטחה של בהוטן איננו ניתן ליישוב במצבה הכלכלי הנוכחי. האוכלוסייה מתרכזת בעיירות, במישורים הדרומיים ובעמקים - שם ניתן לגדל גידולים חקלאיים. יותר ממחצית התושבים חיים ברמות המרכזיות בבהוטן; כ-40% נוספים מתגוררים בדרום ו-10% הנותרים פזורים בהרים הצפוניים ובאדמות המזרח. טהימפהו, עיר הבירה, היא ביתם של כ-114,000 תושבים (נכון ל-2017).
כמחצית מהאוכלוסייה הם ילידי בהוטן הנקראים נאגלופ והם קרוביהם של השבטים הטיבטיים. הקבוצות האתניות הבולטות הן לוצשאמפה שהיגרו מנפאל והשהרצופ (מאסאם – מחוז צפוני מזרחי של הודו).
השפה הרשמית היא דזונגקה, שמקורה בטיבט. הכתב, אשר נקרא בפי הבהוטנים צ'הוקי (Chhokey - שפת דהארמה), זהה לכתב הטיבטי. גם אנגלית מוכרת כשפה רשמית. בכפרים ההררים והמרוחקים מדוברים ניבים רבים שאת חלקם דוברים אנשים ספורים בלבד.
הדת הרשמית של בהוטן ודתם של כ-75% מהתושבים היא בודהיזם טיבטי ממסורת הוג'ריאנה. בהוטן היא המדינה היחידה בעולם שבה וג'ריאנה היא דת רשמית. כחמישית מהבהוטנים מאמינים בדתות הינדואיסטיות וכמו כן ישנו מיעוט זעיר של מוסלמים. הבודהיזם תופס מקום מרכזי בחיי הציבור של הבהוטנים: מבנים המשמשים מוסדות שלטון מחולקים לאגף ממשלתי ולאגף בודהיסטי דתי, פסטיבלים רשמיים מתקיימים במקדשים בודהיסטים, למנהיג הרוחני של הבודהיזם במדינה מעמד בכיר והוא משתתף באירועים רשמיים ביחד עם המלך וראש הממשלה. כ-3% מהתושבים הם נזירים בודהיסטים.
חינוך.
בבהוטן יש חינוך חינם אבל אין חינוך חובה. חינוך חינם נהוג עד כיתה י"א. עבור תלמידים שעוברים את הבחינות בסוף כיתה י"א, החינוך הוא חינם גם בכיתה י"ב. החל מכיתה ד' הלימודים הם בשפה האנגלית. במדינה יש שתי אוניברסיטאות ובנוסף להן מספר מכללות. כמו כן קיים בית-ספר גבוה בו נלמדת האמנות המקומית הייחודית של ציור על קירות בתים.
בגלל מזג האוויר הקשה בחורף לא מתקיימים לימודים במשך 3 חודשים.
באזורים כפריים הולכים תלמידים מרחקים גדולים במשך זמן ארוך על מנת להגיע לבית-הספר. לפתרון הבעיה החלה הקמת בתי-ספר קהילתיים ביישובים אלה. בבתי-ספר קהילתיים מספר קטן של מורים ומספר קטן של תלמידים.
אורח חיים.
החוק הבהוטני (נכון לאפריל 2012) מחייב דפוסי התנהגות מסוימים השומרים על מאפיינים ייחודיים של המדינה.
אזרחי בהוטן חייבים ללבוש בגדים מסורתיים בזמן עבודתם. הבגד שלובשים הגברים נקרא גו והבגד שלובשות הנשים נקרא קירה.
לבוש של גבר כולל שמלה, חפתים לבנים וגרביים ארוכים בדרך כלל שחורים. הלבוש של אישה היא שמלה. במקרים רבים יש בקירה מספר שכבות בד בחלק הקדמי.
כמו במדינת מגהלאיה השכנה ובדומה לבני שבט המוסואו בסין, החברה הבהוטנית היא מטריליניאלית, כלומר רכוש ושם המשפחה עוברים מאם לבת, בעוד הרוב המוחלט של הגברים כמעט חסרי רכוש. בבהוטן מקובלת פוליאמוריה, כלומר ריבוי שותפים רומנטיים ומיניים, אך עדיין הזוגיות נפוצה ממנה. מוסד הנישואין חדש במדינה ולא ניתנת לו חשיבות יתרה, ולכן רוב הקשרים הרומנטיים והמיניים אינם ממוסדים. מגע מיני מזדמן בין רווקים וקיום יחסי מין מחוץ לזוגיות אינם נושאים עמם סטיגמה וכך גם ילדים שאינם מכירים את אביהם, כתוצאה מכך לנשים רבות ילדים מגברים שונים. גבר הנראה בציבור יוצא מבית אישה נחשב נשוי לה. גישה זו לזוגיות היא ככל הנראה שריד לתקופה בה הגברים היו נודדים עם חיות הבית או הולכים למסעות ארוכים, והאשה הייתה צריכה הגנת גברים אחרים.
בהוטן היא המדינה הראשונה בעולם הכמעט נקייה מעישון. החל מ-2005 אסור לגדל, לייבא, לקנות, למכור, לפרסם או לעשן סיגריות או סיגרים במקומות ציבוריים בבהוטן. גם מבחינה היסטורית, עוד ב-1916 אמר המלך כי טבק הוא דבר נורא ואיום שלא צריך להיות קיים במדינה. דוגמה לשמרנות בעניין העישון במדינה התבטאה בכך שבמרץ 2011 נגזרו כ-3 שנות מאסר על נזיר שנתפס עם טבק, מקרים דומים פורסמו באופן תדיר בתקשורת.
עם זאת בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בעולם הוחלט לבטל את האיסור על מכירת טבק במדינה.
יחסי חוץ.
בהוטן מקיימת יחסים דיפלומטיים עם 54 מדינות בלבד ועם האיחוד האירופי, שאינן כוללות את המדינות הגדולות כמו ארצות הברית, מקסיקו, רוסיה וסין.
יחסים עם ישראל.
החל מחודש דצמבר 2020, בהוטן מקיימת יחסים דיפלומטיים מלאים עם מדינת ישראל. עוד קודם לכן, היו קיימים בין המדינות יחסים בתחום החקלאות, וסטודנטים מבהוטן לומדים נושא זה בישראל.
The Piper at the Gates of Dawn
The Piper at the Gates of Dawn (בתרגום חופשי: החלילן בשערי השחר) הוא אלבום הבכורה של להקת פינק פלויד, והיחיד בו היה סיד בארט חבר בלהקה. האלבום הוקלט באולפני אבי רוד והופק על ידי טכנאי הקול של הביטלס, נורמן סמית', ומאופיין בסגנון פסיכדלי שזוהה עם הלהקה בשנותיה הראשונות.
האלבום יצא ב-5 באוגוסט 1967, והגיע למקום השישי במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-131 במצעד בילבורד 200 האמריקאי. בשנת 2003, דורג האלבום במקום 347 מתוך 500 על ידי המגזין רולינג סטון ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
שמו של האלבום נלקח משם הפרק השביעי של הספר "הרוח בערבי הנחל" מאת קנת גרהם, שהיה אחד מהספרים האהובים על בארט.
רקע.
הסטודנטים לאדריכלות רוג'ר ווטרס, ניק מייסון וריצ'רד רייט, יחד עם הסטודנט לאומנות סיד בארט, הופיעו יחד כלהקה מאז 1962 תחת שמות שונים, והחלו סיבוב הופעות תחת השם "The Pink Floyd Sound" בשנת 1965. ב-1 בפברואר 1967, כחמש שנים לאחר הקמתה, חתמה הלהקה על חוזה הקלטות בחברת EMI, שכלל מענק חתימה צנוע בסך 5,000 לירות שטרלינג.
ב-11 במרץ 1967, הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה "Arnold Layne". השיר, עסק בגבר טְרַנְסְוֶסְטִיט שנוהג לגנוב בגדי ולבני נשים ממתקני כביסה, עורר עם יציאתו סערה ציבורית ואף נאסר לשידור בחלק מתחנות הרדיו בלונדון.
ב- 16 ביוני 1967, הוציאה הלהקה את הסינגל השני שלה "See Emily Play". השיר זכה להצלחה ונחשב לאחד משיריה הבולטים של הלהקה באותה תקופה, נכלל בסופו של דבר בגרסה האמריקאית בלבד של האלבום.
יציאה לאור.
ההתדרדרות במצבו של בארט.
עם יציאתו לאור של האלבום הלהקה המשיכה להופיע במועדון "UFO Club" בלונדון, בריטניה. על אף שהלהקה החלה לצבור פופולריות ולמשוך קהל עצום להופעותיה, חברי הלהקה היו מודאגים מההתדרדרות במצבו הנפשי של סיד בארט בעקבות צריכה הולכת וגוברת של סמים. חברי הלהקה קיוו שמדובר בתקופה שתעבור, אם כי היו גם חלק, כמו מנהל הלהקה אז פיטר ג'נר, שהבינו שזאת בעיה שיש לפתור.
לקראת סוף 1967, מעט לאחר תחילת העבודה על אלבום האולפן השני של הלהקה, A Saucerful of Secrets, מצבו של בארט דרש מהלהקה למצוא פתרון והוחלט לצרף את דייוויד גילמור. גילמור צורף על מנת להחליף את בארט במהלך ההופעות, אולם זמן קצר לאחר מכן הוחלט כי גילמור יחליף אותו באופן מלא ובארט עזב את הלהקה.
אריזת האלבום.
עבור תצלום חברי הלהקה על גבי עטיפת האלבום נשכר הצלם ויק סינג. סינג ביקש להלביש את חברי הלהקה בבגדים זוהרים ואז, בעת הצילום, השתמש בעדשת פריזמה אותה קיבל במתנה מחברו ג'ורג' האריסון, גיטריסט להקת הביטלס, במטרה ליצור את המראה הפסיכדלי של העטיפה, שנועד לדמות שימוש בסם LSD.
שם האלבום במקור היה ""Projection". את השם "The Piper at the Gates of Dawn"" בחר בארט בהשראת כותרת הפרק השביעי בספר "הרוח בערבי הנחל" מאת קנת גרהם. היה זה אחד הספרים המועדפים על בארט, ובקרב חברים פעמים רבות הוא היה אוהב ליצור את הרושם שהוא ההתגלמות של פאן (אל מהמיתולוגיה היוונית המופיע בספר).
ביקורות.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות, כאשר מבקרים רבים משבחים את ההישג של הלהקה בזרם של המוזיקה פסיכדלית. סטיב הוי מאתר AllMusic הגדיר את האלבום ככזה "הלוכד באופן מוצלח את שני הצדדים של חוויה פסיכדלית - התענוג של הרחבת התודעה והתפיסה, והפחד מהפרעה נפשית או אפילו טירוף." מגזין NME רשם כי "השירים שלו [של סיד בארט] ב-"The Piper At The Gates Of Dawn" לוקחים צוות של חתולים, נעלי כסף, חדי קרן, עכבר בשם ג'רלד, אופניים, גמדים ואת האי צ'ינג, ועושים מהם מוזיקה פסיכדלית מהחדשניות ומהמפתיעות שהוקלטו אי פעם." מגזין בילבורד רשם שהאלבום "עדיין מחזיק בתואר של אחד מאלבומי הרוק הפסיכדליים הטובים ביותר אי פעם, מונע על ידי הנרטיבים המוזרים של בארט."
ברשימת "100 האלבומים הבריטיים הטובים ביותר" שערך מגזין Q בשנת 2000, האלבום "The Piper at the Gates of Dawn" הוצב במקום ה-55. ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון האלבום הוצב במקום ה-347. בנוסף, האלבום קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ומאיגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי מעמד של זהב (מעל 100,000 מכירות בבריטניה ומעל 50,000 מכירות באיטליה).
עם יציאתו לאור האלבום הגיע למקום השישי במצעד האלבומים הבריטי, ומנגד רק למקום ה-131 במצעד בילבורד 200 האמריקאי. בשנותיה הראשונות הלהקה הצליחה בעיקר בבריטניה ובמדינות אירופאיות מסוימות. הפריצה של הלהקה לתודעה העולמית ולראשי המצעדים התרחשה בשנת 1973, עם האלבום The Dark Side of the Moon.