מספר כולל של שמונה דגמי טנקים שונים מגרמניה והממלכה המאוחדת נבחנו בקאזאן, רובם בין השנים 1931–1933. שמונת הדגמים הללו היוו את הבסיס למרבית הפיתוחים העתידים של הגרמנים, וכמו כן הותירו השפעה עמוקה על תכנון הטנקים הסובייטים. אחד מהטנקים החשובים שנבחנו בקאזאן היה מדגם קארדן לויד הקל, תוצרת הממלכה המאוחדת. מספר טנקים כאלו נרכשו על ידי ברית המועצות ב-1930, שניים מתוכם נשלחו לקאזאן. טנק קארדן ללויד היה ההשראה לטנק הייצור הגרמני הראשון של שנות השלושים - הפאנצר סימן 1 הקל, שבו נעשה שימוש רב במערכה בצרפת ב-1940.
באחד הניסיונות של המהנדסים הגרמנים, הותקן תותח בקוטר 75 מ"מ על טרקטור. המעבר מתותח בקוטר 77 מ"מ, הקוטר הסטנדרטי של הארטילריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, ל-75 מ"מ התברר כמעבר קבוע לצבא הגרמני. מאוחר יותר יהפוך תותח 75 המ"מ לנשק הסטנדרטי של כלי רכב רבים, ובהם השטוג סימן 3 והפאנצר סימן 4 בתחילת מלחמת העולם השנייה.
הגרמנים השקיעו רבות בפיתוח רדיו אלחוטי שיכול לפעול בתנאים הקשים של טנק בתנועה, ושלחו קבוצת טכנאי רדיו לקאזאן. קודם לקאזאן, קציני טנקים נעזרו לרוב בדגלים לשם תקשורת עם יחידותיהם. יישום רדיו בטנקים נתן לוורמאכט יתרון בל ישוער בעת שפלש לפולין ולצרפת, שכן אף אחת מהשתיים לא אימצה רדיו בטנקים בהיקף נרחב.
אחד מהלקחים החשובים ביותר שנתגלו בקאזאן נגע למערך הצוות, ובמיוחד זה של המפקד, בטנק. אופן ישיבת אנשי הצוות בגרוסטרקטור התבררה כבעייתית - מיקום המפקד בתובה לצד הנהג היה משגה ניכר, מאחר שהיה לו שדה ראייה דל, והתקשורת עם שאר אנשי הצוות בטנק הייתה מסורבלת. ב-1932–1933, נוצר קונצנזוס שיש למקם את המפקד בצריח מאחורי התותח, ולהעניק לו צריחון עם שדה ראייה רחב. כמו כן, המערך של שלושה אנשי צוות בצריח של קרופ שימש מאוחר יותר את טנקי הפאנצר סימן 3 ו-4, ועזר ליצור את המערך הקלאסי בצריח הטנק לחצי המאה הבאה.
כמו כן, בהתבסס במידה מסוימת על הניסויים בקאזאן, החליטה מחלקת גיסות התובלה הגרמנית שכוחות השריון זקוקים לשני סוגי טנקים עיקריים: טנק עיקרי החמוש בתותח בקוטר 37 מ"מ, בדומה לדגם הלייכטרקטור, וטנק סיוע בינוני חמוש בתותח בקליבר 75 מ"מ, בדומה לגרוסטרקטור.
ההשפעה על תכנוני הטנקים בצד הסובייטי הייתה ניכרת גם כן, כפי שניתן ללמוד מדו"ח שנכתב לפוליטביורו על ידי ראש מחלקת המיכון בצבא האדום, גריאזנוב, בו הוא ציין כי קאזאן תרמה רבות לפיתוחים הסובייטים בתחום השריון. הסובייטים "שאלו" את מערכת המתלים של קרופ (שימש את טנק T-28); את הסידור הפנימי של הצוות בחרטום הטנק הגרמני הבינוני (אומץ ב-T-28 וב-T-35); את השלדה המולחמת בטנקים גרמנים (בה נעשה שימוש ב-T-26 ,BT ו-T-28); וכמו כן, את האמצעים האופטים, כוונות תותח, ושילוב רכיבים אלקטרונים עם המקלע.
מתוך הקצינים הגרמנים שלמדו בקאזאן, כ-17 ימשיכו לפקד על יחידה בסדר גודל של דיוויזיה או גבוה מכך בורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. בצד הסובייטי לקצינים בוגרי קאזאן הייתה השפעה פחותה בהרבה,
זאת בעקבות הטיהורים הצבאיים שחיסלו בין היתר רבים מהם.
רוזאריו אינז קונסואלו יולנדה סלזר
Internet Movie Data Base
אוניברסיטת תשרין
אוניברסיטת תִּשְרִין (בערבית: جامعة تشرين, בתרגום לעברית: אוניברסיטת אוקטובר) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר לטקיה שבסוריה. נכון לשנת 2013, היא האוניברסיטה השלישית בגודלה מבין האוניברסיטאות בסוריה, ובדירוג אקדמי מדורגת במקום החמישי מבין כלל האוניברסיטאות בסוריה.
היסטוריה.
האוניברסיטה הוקמה בתאריך 20 במאי 1971, כאשר בתחילה היא נקראה בשם אוניברסיטת לטקיה (בערבית: جامعة اللاذقية). בהמשך, ובמהלך שנת 1975, שם האוניברסיטה שונה לשם הנוכחי, במטרה לזכור ולהנציח את אירועי מלחמת יום הכיפורים, אשר מוכרת בסוריה ובעולם הערבי בשם מלחמת אוקטובר (בערבית: حرب تشرين, בתעתיק לעברית: חַרְבּ תִּשְרִין).
הפקולטה הראשונה אשר נפתחה באוניברסיטה הייתה הפקולטה למדעי הרוח והאומנויות, אשר נוסדה בשנת 1971. הפקולטה האחרונה שנפתחה באוניברסיטה הייתה הפקולטה להנדסת טכנולוגיות מידע ותקשורת, אשר נוסדה בשנת 2008.
אוניברסיטת לטקיה
קומיוס
קומיוס (בלטינית: Commius) היה שליט שבט האטרבאטים (Atrebates) הבלגי בעת מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). בהתחלה צידד ביוליוס קיסר ובסוף בגד בו והצטרף למרד של ורקינגטוריקס והיה אחד מסגניו הנאמנים. לאחר תבוסת המרד, בתום המלחמה ברח לאי הבריטי כדי לשלוט שם על חלק משבט האטרבאטים אשר היגרו לאי הבריטי בתקופה קדומה יותר.
בעל ברית של יוליוס קיסר.
קיסר הגיע לאזור גאליה בלגיקה בשנת 57 לאחר שהביס את ההלווטים ואת הסואבים בשנה הקודמת. כעת ביקש להכריע את השבטים הבלגים. לאחר מאבק קצר, הצליח במשימתו וקומיוס החל לשתף עמו פעולה. כאות הוקרה על נאמנותו, מינה אותו קיסר למלך האטרבאטים.
שיתוף הפעולה ביניהם היה פורה וקומיוס אף נשלח למשימת ריגול באי הבריטי כהכנה לפלישתו של קיסר לאי הבריטי. קיסר קיווה שקומיוס יצליח ליצור קשרים עם חלק מהבריטונים וכך יסייע לו במלאכת כיבוש האי. לרוע מזלו של קומיוס, הבריטונים לא רצו לנהל עמו משא ומתן וכלאו אותו. הוא השתחרר ממאסר רק כחלק מהסכם הפסקת האש בין הבריטונים לקיסר לאחר פלישתו הראשונה לאי. קומיוס המשיך לשרת נאמנה את קיסר והשתתף בפלישתו השנייה של קיסר לאי הבריטי. קומיוס היה מעורב במגעים שהביאו לכניעתו של קסיוולאונוס (Cassivellaunus), מנהיג קואליציית השבטים הבריטונים אשר התנגדו לקיסר. כאות הוקרה על מעשיו, פטר קיסר את שבטו מתשלומי מס.
אויבו של קיסר.
בשנת 52 אטרבאטים הצטרפו למרד שהוביל ורקינגטוריקס וקומיוס היה אחד המצביאים שאספו את צבא החילוץ אשר נשלח לסייע לוורקינגטוריקס שהיה נצור באלסיה. לאחר תבוסה בקרב זה, הצטרף למרד של הבלובאקים ואף שכנע כמה מאות גרמאנים להצטרף אליהם. לאחר תבוסת הבלובאקים, חיפש מקלט אצל הגרמאנים.
קומיוס המשיך במאבק גם בשנת 51. הפעם המזל לא האיר לו פנים והוא נפצע בהתקלות עם כוח פרשים רומי. קומיוס שמאס במטרה שראה כאבודה ביקש מעבר בטוח לאי הבריטי, שהוענק לו על ידי מרקוס אנטוניוס ובתנאי שלא יחזור לגאליה להתנגד לרומא. מקורות נוספים מציינים שייתכן שהמעבר של קומיוס לאי הבריטי היה סוער יותר וקומיוס לא קיבל זכות למעבר בטוח, אלא ברח מפניו רודפיו. כך או כך, הגיע לאי הבריטי.
חלק מהאטריבאטים, שהם שבט בלגי, היגרו עוד לפני מלחמת גאליה לאי הבריטי. קומיוס הצליח לבסס את מעמדו באי הבריטי והיה למלכם בשנת 30 לפנה"ס.
קרב אקסונה
קרב אקסונה נערך על גדותיו של נהר אקסונה (כיום אן) בשנת 57 לפנה"ס במסגרת מלחמת גאליה. בקרב זה ניצח הצבא הרומי בפיקודו של יוליוס קיסר את הקואליציה של השבטים הבלגיים שנאספה נגדו. העימות היה מצומצם יחסית והצדדים העבירו את רוב הזמן בהמתנה למהלכי היריב. הלוחמה עצמה הייתה קצרה יחסית ולא עירבה את חלק הארי של שני הצבאות. הצבא הבלגי הגדול לא היה מסוגל לקיים את עצמו ופשוט התפזר. קיסר ניצל את הצלחתו בקרב והצליח להכניע חלק מהשבטים הבלגיים, אך אחרים התמידו בהתנגדותם והצדדים התנגשו פעם נוספת, בקרב סאביס.
רקע.
לאחר הקרבות נגד הגרמאנים חזר הצבא הרומי למגורי חורף. בזמן הזה דאג קיסר לאמן את הלגיונרים החדשים שגייס במהלך שנת 58 לפנה"ס והוסיף עליהם עוד שני לגיונות וכך הביא את כוחו לכדי שמונה לגיונות שלמים. השבטים הגאלים חשו אי נחת מכך שהחליפו פולש אחד באחר. במקום הגרמאנים, חנה כעת הצבא הרומי באדמותיהם. השבטים הבלגים היו מוטרדים יותר מכולם והחלו בהכנות לקראת הדיפת הפלישה הרומית. קיסר מצדו לא עשה דבר כדי להרגיע את הגאלים. להפך, הוא החליט להרחיב את תחום ההשפעה הרומי מעבר לגבולות הפרובינקיה שלו ועסק באופן נמרץ ביותר בהכנות לקראת השנה הקרובה.
יוליוס קיסר יצא לעבר הבלגים בשלהי האביב, כשהתבואה הספיקה לאספקת צבאו ותוך שבועיים הגיע לאזורם של שבט הרמים באזור צפון-שמפאן המודרנית בין נהרות המיוז והמארן. הוא פלש לשטח הרמים ובנה מחנה על גדות הנהר אקסונה (אָן של ימינו) כ-8 ק"מ מביבראקס (ככל הנראה לאן המודרנית), אחת הערים החשובות ביותר של הרמים. הרמים נאלצו לבחור במי לצדד: מצד אחד יוליוס קיסר עם לגיונותיו שהה על אדמותיהם ומצד שני צבא הקואוליציה של הבלגים עם בעלי בריתם ממוצא גרמאני התקרב לאזור. הרמים העדיפו משא ומתן עם קיסר על פני עימות גלוי עמו, נכנעו וכרתו ברית עם רומא. כמו כן, מסרו כי הצבא של הבלגים, יחד עם בעלי בריתם ממוצא גרמאני מונה כ-300,000 לוחמים, מהם כ-40,000 ממוצא גרמאני. מרבית הלוחמים הבלגים הגיעו משבטי הנרווים (Nervii), הבלובאקים (Bellovaci) והמורינים (Morini) גם אם קיסר מגזים בהערכות שמסרו לו הרמים, ללא ספק הצבא של הבלגים שניצב מולו היה גדול בהרבה מצבאו שלו.
הצדדים הלוחמים.
רומאים.
בתקופה זו היה הצבא הרומי צבא מקצועי וחייליו ראו בשירות בו קריירה ארוכת שנים. המבנה המבצעי החשוב ביותר בצבא הרומי היה הלגיון, שנחלק לקוהורטות. בלגיון שירתו אזרחים רומאים בתפקידי חיל רגלים כבד ולא נכללו בו חיילים קלי חימוש או פרשים. בנוסף ללגיונות שירתו בצבא הרומי חילות עזר שחייליהם גויסו מקרב עמים כבושים או מקרב שכירי חרב. חיילים אלו שירתו בחיל הפרשים וביחידות של חיל רגלים קל.