בקרב אנטיאטם שבמרילנד, מעט מצפון לנהר הפוטומק, שנערך ב-17 בספטמבר, סבלו האירים, שהובילו את ההתקפה הרביעית על "הדרך השקועה" שבמרכז המערך הדרומי, אבדות כבדות, וגם מאהר עצמו היה בין הפצועים, עת נפל מסוסו שנורה. האבדות שסבלו חייליו, נוסף על שמועות חוזרות על היותו שתוי בעת הקרב, הובילו לביקורות על יכולת הפיקוד שלו.
בקרב פרדריקסברג שבווירג'יניה, אשר נערך בין ה-11 וה-15 בדצמבר, ספגו האירים אשר בפיקודו של מאהר אבדות קשות אף יותר, ומבין כ-1,600 לוחמים נותרו כשירים בתום הקרב רק 256. את רוב האבדות סבלו האירים עת תקפו לשווא ב-13 בדצמבר את מערכי צבא הקונפדרציה. מבין כ-1,200 פקודיו של מאהר בטרם ההסתערות, התייצבו למחרת הקרב כ-280 חיילים כשירים (בדרך מקרה היחידה אותה תקפו הייתה אירית אף היא). מאהר עצמו נשאר בעת ההסתערות בעורף בשל כאבים עזים בברכו.
לאחר החלמת ברכו, שארכה כארבעה חודשים, מאהר נטל מחדש את הפיקוד על חייליו מספר ימים לפני קרב צ'נסלורזוויל (Chancellorsville) בווירג'יניה, מעט מדרום לנהר הפוטומק, שנערך בין ה-30 באפריל ל-6 במאי 1863. בקרב זה מעורבות האירים הייתה מוגבלת יחסית. מספר ימים לאחר הקרב התפטר מאהר במחאה מן הפיקוד על הבריגדה, וזאת לאחר שבקשותיו החוזרות והנשנות לגיוס חיילים נוספים למילוי שורותיה המתדלדלות, לפני ואחרי הקרב, נדחו.
בדצמבר ביטל הצבא את תוקף התפטרותו. תחילה מונה לזמן קצר למפקד מחוז אטווה (Etowah) שבג'ורג'יה. אחר כך, בפברואר 1865 היה למפקד אוגדה מאולתרת ובמאי התפטר סופית מן הצבא.
מושל מונטנה.
לאחר שחרורו מצבא מונה מאהר למזכיר טריטוריית מונטנה (שאז טרם קבלה מעמד של מדינה). זמן קצר לאחר הגיעו מונה למושל בפועל של הטריטוריה. בתפקידו זה לא הצליח ביותר, הוא הקים לעצמו אויבים הן בקרב הרפובליקנים והן בקרב הדמוקרטים. חנינה שנתן לאירי שהואשם ברצח קוממה עליו רבים. גם ניסיונו להקים מיליציה שתלחם באינדיאנים כנקמה על מספר התקפות שערכו, לא עלה יפה: התוקפים לא נמצאו ומאהר לא הצליח לקיים את המיליציה ככוח מלוכד. כן כשל ניסיונו להעביר במוסדות הטריטוריה של מונטנה החלטה בעד חוקה כתובה, כצעד בדרך להפיכתה למדינה (מונטנה הפכה לבסוף למדינה ב - 1889, יותר מעשרים שנה אחר כך).
היעלמותו ומותו.
בקיץ 1867 נסע מאהר לפורט בנטון שבמונטנה לצורך קבלת משלוח של נשק ותחמושת עבור המיליציה. בדרכו חלה ועצר למספר ימים לצורך החלמה, אך המשיך לבסוף בדרכו בטרם הבריא. באחד ביולי, בעודו חולה, נפל למימיו של המיזורי מספינת הקיטור בה נסע, וגופתו לא נמצאה. כיוון שכך, ובשל פעילותו השנויה במחלוקת כמושל, רווחו מספר תאוריות קשר אודות האירוע, שאף אחת מהן לא הוכחה, כמוהן גם ההשערה שהיה שתוי בעת עלייתו לסיפון האונייה.
גרי
יוני סמאש
יוני סמאש (נולד ב-16 בספטמבר 1978) הוא עיתונאי, תסריטאי ומבקר תרבות ישראלי.
ביוגרפיה.
סמאש נולד בשם יהונתן סמש בירושלים. בשל עבודתה של אמו, עברו שנות ילדותו בין היתר במונטריאול, פריז, בוקרשט והונג קונג.
את דרכו המקצועית החל סמאש בגיל 15 כשדרן נוער בקול ישראל וברדיו ירושלים. בגיל 17 התמנה לכתב חינוך ברשת ידיעות תקשורת.
ב-1999 החל לשמש ככתב לילה ותרבות בשבועון "כל הזמן" מבית מעריב, ובהמשך מונה לסגן עורך העיתון. במשך שלוש שנים כתב שם את מדור ביקורת הטלוויזיה "מגרש ערוצים", ושימש במקביל גם כמבקר הטלוויזיה בתוכנית הרדיו "בילוי היום" בגלי צה"ל.
מ-2006 התחיל לכתוב במוסף "סופשבוע" ובמוסף התרבות של מעריב.
ב-2007 עזב את העיתונות הכתובה ועבר לעבוד כתסריטאי ראשי בתוכנית הסאטירה "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ. ב-2008 כתב את התסריט לסרט המוקומנטרי "זהירות, פורנו", שבו גם השתתף בתפקידי משנה.
בשנים 2010–2009 שימש כתסריטאי הראשי של תוכנית הסאטירה "לילה בכיף". סמאש גם גילם בתוכנית את דמותו של אבו סאבר, ספק הפרופס הפיקטיבי, ובעונה השנייה את דמותו של מפשר-מן, גיבור העל הפיקטיבי שמיישב מחלוקות בין דודו ארז ושחר חסון. עד לסגירת ערוץ ביפ, כתב והופיע בתוכניות כמו "חומר טוב", "יאללה נקסט", "מש'תגידי" ו"המעבדה".
בשנת 2011 שימש כתסריטאי הראשי של התוכנית "טלוויזיה במיטבה" בערוץ 2.
בשנת 2012 כתב לתוכנית "זה מהטלוויזיה" בערוץ 2 ולתוכנית הלייט-נייט היומית "איזה יום".
בסוף שנת 2012 הצטרף לצוות הכותבים בעונה העשירית של "ארץ נהדרת". בשנת 2013 היה לתסריטאי בעונה הראשונה של "המופע של רד ודביר" בערוץ 2.
בשנת 2014 עבד כקופירייטר במחלקת הפרומו של הזכיינית "קשת", ובזרוע הבינלאומית שלה, קשת אינטרנשיונל.
משנת 2016 נמנה עם צוות הכותבים של תוכנית הטלוויזיה "החפרנים" בחינוכית 23.
באותה שנה, הצטרף לחטיבת הטלוויזיה של תאגיד השידור הישראלי כאן כמפתח תוכן.
סמאש מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב לשלושה.
אווליי
אווליי (באנגלית: Eveleigh) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
גאוגרפיה.
אווליי הוא שטח בין רדפרן במערב (הגבול הוא בתחנת הרכבת רדפרן), אלכסנדריה ווטרלו בדרום, ניוטאון במזרח ודרלינגטון בצפון. הוא אחד הפרוורים הבודדים בסידני שאינו מכיל בתי מגורים ומתועש לחלוטין. הוא ממוקם כשלושה ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני. בעבר נפרש יותר מערבה וכלל את תחנת הרכבת רדפרן.
היסטוריה.
בעליה הראשון של הקרקע באווליי היה סגן ג'יי-אר הולדן, שנתן לשטח את שמו בעקבות מקום הולדתו באנגליה. השטח כלל במקור חלק נכבד מהפרוור הסמוך רדפרן, ושימש גם למגורים.
בשנות השמונים של המאה ה-19 הלאימה ממשלת ניו סאות' ויילס את שירות הרכבות הפרטי והכושל באזור סידני. חצר הרכבות אווליי הוקמה על מנת לשרת ולתחזק את מערכת הרכבות הקיימת באזור העיר, וב-1908 החלו לייצר באווליי קטרים חדשים. באותה תקופה כ-3,000 עובדים היו מועסקים באתר. עד שנת 1980 העובדים הגיעו לאתר באופן עצמאי מהפרוורים הסובבים, ובשנה זו הם הקימו את תחנת תחנת הרכבת מקדונלדטאון שנועדה לשמש עובדים להגעה לאתר. שתי תחנות הרכבת רדפרן ומקדונלדטאון הן הקרובות ביותר לפרוור.
סדנאות ומחסני העבודה באווליי היו בעלי חשיבות גדולה לתעשייה באזור סידני. בחצר הרכבות פותח ויוצר קטר הקיטור הראשון באוסטרליה והיא הייתה מקום הייצור והפיתוח של מרבית הטכנולוגיות ששימשו לרכבות קלות במדינה במהלך ראשית המאה ה-20, כמו גם כלי ההנדסה הבינונית והקלה. אווליי היה גם מפעל ייצור התחמושת העיקרי למאמצי צבא אוסטרליה במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
אווליי הייתה גם מוקד לשינוי חברתי, שכן בה החלה שביתת עובדי הרכבות הראשונה בניו סאות' ויילס, שהביאה ליצירת שבוע עבודה בן שישה ימים, והפכה לתקדים לכוחם של איגודים מקצועיים.
חצר הרכבות נסגרה בשנת 1988, ועבודות הרכבת הועברו לאינפילד. בשנת 1989 אירח אווליי את שוק פאדיז מרקט, בזמן שאתר השוק הקבוע בהיימרקט היה בשיפוצים.
תרבות.
בשנת 1991 ממשלת ניו סאות' ויילס, ביחד עם מספר אוניברסיטאות בסידני, הקימה באווליי את פארק הטכנולוגיה האוסטרלי (Australian Technology Park). פארק זה הוא בסיס לחברות הזנק וחברות היי-טק שונות, כמו גם אתר צילומים ואולפנים למספר רב של תוכניות טלוויזיה, בין השאר "כוכב נולד" האוסטרלי (Australian Idol), התוכנית Master Chef ועוד. בתחילת המאה ה-21 התבסס במקום גם אולפן צילומי קולנוע, בו בין השאר מתוכננים הסרטים "Happy Feet 2" ו-"Mad Max 4".
חלק נפרד מחצר הרכבות הישנה, הפונה לכיוון רחוב וילסון, הפכה לאולם תיאטרון.
אווליי, ניו סאות' ויילס
לאון פסטינגר
לאון פסטינגר (8 במאי 1919 – 11 בפברואר 1989) הוא פסיכולוג חברתי יהודי-אמריקאי, אשר הגה מספר תיאוריות יסודיות בפסיכולוגיה החברתית כמו למשל תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי, ותאוריית ההשוואה החברתית . בנוסף תרם פסטינגר רבות לחקר הרשתות החברתיות.
לפי סיווג שפורסם בכתב העת "A Review of General Psychology" בשנת 2002 הוצב פסטינגר כפסיכולוג החמישי בחשיבותו במאה ה-20. במאמר שנכתב על פסטינגר בכתב העת Psychological Science אוזכרו תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי ותאוריית ההשוואה החברתית כתיאוריות הכי פוריות שנכתבו במסגרת הפסיכולוגיה החברתית.
קורות חיים.
נולד בברוקלין. הוריו היו אלכס פסטינגר, יהודי-רוסי אשר היגר לארצות הברית, ושרה סולומון פסטינגר. פסטינגר למד בבית ספר תיכון לבנים. סיים את לימודיו לתואר ראשון ב. הוא המשיך ללימודי תואר שני, אותו סיים באוניברסיטת איווה ב-1942. הוא למד שם תחת הנחייתו של קורט לוין, מאבות הפסיכולוגיה החברתית, אשר עבד על תאוריית השדה של הפסיכולוגיה, המבוססת על אנלוגיה לפיזיקה על מנת שתשמש תאוריה חלופית לביהביוריזם. ב-1951 קיבל פסטינגר את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת מינסוטה.
לאחר הקמת מעבדה לחקר הדינמיקה הקבוצתית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ב-1945, הצטרף פסטינגר ללוין, וקיבל משרת הוראה זוטרה (Assistant Professor). ובהמשך השנים התקדם והפך לפרופסור מן המניין. במהלך הקריירה המקצועית שלו, היה פסטינגר חבר באוניברסיטאות רבות, שהחשובות בהן הן המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת מישיגן וכן בית הספר החדש. כמו כן, לימד פסטינגר מספר תלמידים לדוקטורט וביניהם הפסיכולוג סטנלי שכטר, מחוקרי הרגש הגדולים שידעה הפסיכולוגיה.
ב-1942 נישא למארי אוליבר בלו, ולשניים נולדו שלושה ילדים, טרם התגרשו. ב-1969 נישא לטרודי בראדלי, פרופסור במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת ניו יורק; לזוג לא נולדו ילדים.
תאוריית הדיסוננס הקוגניטיבי.