בשנת 2008 הושעה כרימי מהנבחרת, לאחר שמתח ביקורת על פדרציית הכדורגל האיראנית, אך הוא הושב אליה בהתערבותם של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד ושל נכדו של רוחאללה ח'ומייני, חסן. באוקטובר אותה שנה הודיע בעצמו על פרישתו מהנבחרת, אך הוא שב אליה בסופו של דבר בפברואר 2009. ביוני 2009 שוב נדרש לפרוש מהנבחרת, לאחר שבמשחק נגד נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 ענד צמיד ירוק, כאות הזדהות עם המחאה העממית נגד תוצאות הבחירות באיראן. יחד עם כרימי הורחקו מהנבחרת שלושה כדורגלנים נוספים שביצעו אקט דומה, מהדי מהדווי-כיא, חוסיין קעבי ווחיד האשמיאן. לאחר הבהרות שביקשה פיפ"א, הודיעה התאחדות הכדורגל האיראנית כי לא ננקטו כל צעדים משמעתיים נגד אף אחד מהשחקנים. במרץ 2010 שב לשחק במדי הנבחרת, במשחק נגד תאילנד במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2011.
פסיפס הציפורים
להרוג תורכי ולנוח
הארמייה השישית
לארס לקה ראסמוסן
לארס לקה ראסמוסן (בדנית: Lars Løkke Rasmussen; נולד ב-15 במאי 1964) הוא ראש ממשלת דנמרק לשעבר, אשר כיהן בתפקיד בשנים 2015–2019 ובשנים 2009–2011.
ביוגרפיה.
ראסמוסן נולד בוויילה לליסה ויֶפֶּה ראסמוסן. ב-1992 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קופנהגן.
משנת 2001 הוא כיהן בממשלות דנמרק תחת ראש הממשלה אנדרס פוג ראסמוסן, תחילה בתפקיד שר הפנים והבריאות (עד 2007), ואחרי כן בתפקיד שר האוצר.
ב-4 באפריל 2009 נבחר אנדרס פוג ראסמוסן לתפקיד המזכיר הכללי של נאט"ו, ויום לאחר מכן הושבע לארס לקה ראסמוסן כמחליפו בראשות הממשלה. ב-15 בספטמבר 2011 נערכו בחירות כלליות ובמסגרתן זכתה מפלגתו של ראסמוסן ב-47 מושבים בפרלמנט, אך חלוקת הקולות בין שאר המפלגות לא הותירה לו אפשרות לחזור ולהקים ממשלת קואליציה. ב-16 בספטמבר הגיש ראסמוסן את התפטרותו למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק וזו הטילה על הלה ת'ורנינג שמידט את מלאכת הרכבת הממשלה החדשה.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ביוני 2015 התמנה ראסמוסן לראש הממשלה בכהונתו השנייה. בעקבות הפסד המפלגה וגוש המרכז-ימין בבחירות 2019, הכריז ראסמוסן ב-6 ביוני 2019 על התפטרות ממשלתו בפני המלכה מרגרטה.
ראסמוסן נשוי לסולרון ולהם שלושה ילדים.
רצועת הניוד
רצועת הניוד (באנגלית: exchange rate band / currency band) היא תחום שקבע בנק ישראל, שבגבולותיו יכול להשתנות שער החליפין של השקל מול הדולר כלפי מעלה או מטה, בלי התערבות הבנק.
קיבוע שער החליפין.
תחילת הדרך הייתה בתוכנית הייצוב שהופעלה ביולי 1985 – קיבוע שער החליפין לעומת דולר ארצות הברית.
ערב התוכנית עמד שיעור האינפלציה על כ-420 אחוזים, וכדי להגן על ערך כספם ניסו אזרחים רבים להחזיק יתרות מינימליות של מזומן ושל פיקדונות לא-צמודים בשקלים. בין החלופות שמצאו היו הצמדה למדד המחירים ולשער הדולר והחזקת דולרים שהייתה פופולרית ביותר, משום שהשינוי היומי בשער הדולר נתפס כקירוב לשיעור האינפלציה היומי. כדי למנוע בריחת הון מהארץ, הידקה הממשלה את הפיקוח על מטבע חוץ. כך, למשל, הסכום שישראלי היוצא לטיול בחו"ל היה רשאי לקחת איתו הופחת מ-3,000 דולרים ל-2,000 דולרים בתחילת 1984 ול-1,000 דולרים בתחילת 1985. צעדים כאלה, אף אם היו הכרחיים באותה שעה, הקטינו עוד יותר את האמון במטבע הישראלי.
מספר חודשים אחרי הנהגתה, הורידה מדיניות הייצוב את האינפלציה לרמה של כ-20 אחוזים לשנה.
מאחר שישראל סוחרת עם מדינות נוספות, מלבד ארצות הברית, קיבוע השער לעומת הדולר חשף את המשק לאפשרות ששינוי שער הדולר לעומת מטבעות אחרים יגרום לפיחות או לייסוף של השקל לעומת מטבעות אלה, כפי שאכן קרה בשנת 1985. כדי לנטרל סיכון זה, באוגוסט 1986 הוחלף השער הקבוע לעומת הדולר בשער קבוע לעומת סל מטבעות, שהרכבו שיקף את הרכב הסחר של ישראל עם המדינות השונות.
קיבוע שער החליפין אמנם היה רכיב חשוב ביותר בתוכנית הייצוב, אך הוא הותנה בתוכנית בהקפאת שכר. במהלך התקופה שלאחר הנהגת התוכנית עלה מאוד השכר במשק, עלייה ששחקה את רווחיות היצוא. על רקע זה התפתחו ציפיות לפיחות, שהתבטאו בקניות ספקולטיביות של מטבע חוץ ובלחץ על שער החליפין. הדרכים להתמודדות עם ביקוש ספקולטיבי למטבע חוץ היו לספק אותו מתוך יתרות מטבע החוץ של המדינה, או להעלות את הריבית כדי לייקר את עלות העסקה של הלוואת שקלים לשם קניית מטבע חוץ - שתי פעולות שלא ניתן להתמיד בהן בממדים גדולים לאורך זמן. לפיכך, נאלצו הרשויות לפחת את השקל מספר פעמים, מיולי 1985 עד ינואר 1989, בשיעור מצטבר של 30 אחוזים.
מעגל הפיחותים איים לערער את אמינותם של משטר שער החליפין הקבוע ושל מדיניות הייצוב כולה.
משטר רצועת הניוד האופקית.
כדי להתמודד עם התופעה של תנועות הון שמקורן בציפיות לפיחות, בינואר 1989 הונהג משטר רצועת הניוד האופקית, לפיו שערו של השקל לעומת הסל היה יכול לנוע בתחום של 3 אחוזים מעל ומתחת לשער אמצע, תחום שהורחב ל-5 ± אחוזים ב-1990. לפיכך, ספקולנט שניסה להרוויח בטווח הקצר משינוי שער החליפין כלפי מעלה היה צריך להביא בחשבון את האפשרות שהשער יירד והוא יספוג הפסדים.
רצועת האלכסון.
הגמישות הנוספת שרצועת הניוד האופקית הקנתה למסחר במטבע חוץ לא הספיקה כדי להרתיע את הספקולנטים. במהלך שלוש השנים 1989 עד 1991 נאלצו הרשויות לפחת את שער האמצע ארבע פעמים, בשיעור מצטבר של כ–31 אחוזים ולכן, בדצמבר 1991 הנהיג נגיד בנק ישראל, יעקב פרנקל, את רצועת האלכסון אותה פיתח הכלכלן הישראלי פתחיה בר שביט. במקום שער אמצע "קבוע" כביכול, הזז כלפי מעלה אחת לכמה חודשים, נקבע ששער האמצע וגבולות הרצועה עולים בכל יום בשיעור קבוע וקטן.
מלבד פתרון הבעיה של התקפות הספקולנטים על שער החליפין הקבוע והרצועה האופקית, היה לרצועת האלכסון יתרון נוסף: השיפוע שלה שיקף את הפער הצפוי בין שיעור האינפלציה בישראל לבין שיעורה בחו"ל. כיוון שהאינפלציה בחו"ל הייתה ידועה בקירוב, קביעת שיפוע הרצועה הציבה, בעקיפין, יעד אינפלציה למדינת ישראל. כך הרצועה האלכסונית סללה את הדרך למעבר משימוש בשער החליפין כעוגן לרמת המחירים אל מדיניות של יעד אינפלציה מוצהר, הנהוגה כיום.
מסוף 1991 עד אמצע 1997 הורד שיפוע האלכסון מ-9 אחוזים בשנה ל-6 אחוזים. במהלך תקופה זו גם הורחבה הרצועה ל-7 ± אחוזים. זאת כדי לתת משקל גדול יותר לביקוש ולהיצע של מטבע חוץ בקביעת השער ולאלץ את הקונים והמוכרים להפנים את הסיכון הכרוך בשינויים בשער החליפין.
שינוי משמעותי התרחש ב-1994, כאשר בנק ישראל העביר לשוק את קביעת שער החליפין. עד אז, למרות קיומה של רצועת האלכסון, המשיך בנק ישראל לקבוע את שער החליפין מדי יום ביומו. רק החל מיולי 1994, עבר שער החליפין במלואו לשוק החופשי, תחת מגבלות רצועת האלכסון.
עם המעבר למדיניות יעד אינפלציה, שבה הכלי העיקרי הוא הריבית ולא שער החליפין, פחתה חשיבותה של רצועת הניוד. יתר על כן, התהליך ההדרגתי של הסרת הפיקוח על מטבע חוץ ופתיחת המשק לתנועות הון חופשיות, שהיה חלק בלתי נפרד של הרפורמות בשוק ההון, חייב משטר שער חליפין גמיש הרבה יותר. לכן, ביוני 1997, הוחלט על הרחבה משמעותית של הרצועה, ובד בבד, על הנהגת שיפועים שונים לגבולותיה - העליון והתחתון. בתוך זמן קצר החל שער החליפין להתנהל באופן כמעט חופשי.
ביטול רצועת הניוד.
בשנים מאז ראשית 1998 לא התערב בנק ישראל בשוק מטבע החוץ, ובמשך הזמן התרחבה הרצועה עד 60 אחוזים ויותר. בד בבד, נמשכו רפורמות כלכליות בתחומים אחרים: יציבות מחירים נקבעה כיעד האינפלציה, הושלם הביטול ההדרגתי של הפיקוח על מטבע חוץ, התקדם פיתוח שוק ההון, מעורבות הממשלה במגזר הפרטי צומצמה, וישראל השתלבה במשק העולמי. לנוכח כל אלה איבדה הרצועה את משמעותה ואת תרומתה למדיניות כלכלית נבונה.
ב-9 ביוני 2005, ראש הממשלה אריאל שרון, שר האוצר בנימין נתניהו ונגיד בנק ישראל פרופ' סטנלי פישר הודיעו על ביטול רצועת הניוד של השקל. בהודעה הודגש שמדובר בצעד טכני בלבד, ואכן, שוק מטבע החוץ כמעט לא הגיב אליו. עם זאת, התאריך יירשם בהיסטוריה הכלכלית של ישראל כסופה של דרך ארוכה מאוד שהמשק עבר – מאנדרלמוסיה ליציבות ומשליטה ממשלתית הדוקה לשוק חופשי.
בית קלשטיין
בית קילשטיין
איאוזינופיל
דיסקראטוזיס
התקרנות לא תקינה
התקרנות לא-תקינה
תא מרקל
קווינטוס טיטוריוס סבינוס
קווינטוס טיטוריוס סבינוס (בלטינית: Quintus Titurius Sabinus; מת ב-54 לפנה"ס), לגאטוס בשירות יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה. הוא נזכר לראשונה במערכה שניהל קיסר כנגד שבט רמי בשנת 57 לפנה"ס. בשנת 56 לפנה"ס נשלח בידי קיסר עם שלושה לגיונות להילחם נגד שבטים גאלים בצפון מערב גאליה, וניצח אותם ניצחון מזהיר.
בשנת 54 לפנה"ס הוצב עם לוקיוס אאורונקוליוס קוטה בשטחי האבורונים בלוויית לגיון אחד וחמש קוהורטות. צבא זה הושמד בקרב אטואטוקה.
קווינטוס טיטוריוס
קווינטוס טיטוריוס סאבינוס
אצטבולום
נסיון ההפיכה של ה-15 במאי 1932
נסיון ההפיכה של 15 במאי 1932
סוניה גל
אקנתוזה
אנטון שטדלר
אנטון פאול שטדלר (בגרמנית: Anton Paul Stadler; 28 ביוני 1753 - 15 ביוני 1812) היה קלרינטן ונגן קרן באסט (basset horn) אוסטרי, שמוצרט כתב למענו את החמישייה לקלרינט וכלי מיתר ואת הקונצ'רטו לקלרינט ותזמורת.
נאמר על שטדלר, שהיה לו צליל יפה במיוחד ושליטה יוצאת דופן במשלב הנמוך של קלרינט הבס ובאסט הורן. מבקר מוזיקה וינאי בן תקופתו כתב, ביחס לשטדלר, "לא הייתי מתאר לעצמי, שקלרינט תוכל לחקות את הקול האנושי בהצלחה רבה כל כך כפי שהדבר עולה בידך. כלי הנגינה שלך חרישי כל כך, עדין כל כך בצליליו, שאיש משומעיו לא יוכל לעמוד בפניו."