בכיר בקרן נלסון מנדלה ספד לה ואמר כי היא הייתה "פטריוטית גדולה ולוחמת ללא חת נגד האפרטהייד". לאחר מותה נקרא רחוב בעיר קייפטאון על שמה. בשנת 2017, דרום אפריקה הוציאה בול עם דמותה של סוזמן.
מגבר אור כוכבים
קוואדרופל-דאבל
אחוות ישו
אחוות ישו (באנגלית: Christadelphians או Brethren in Christ) היא קבוצה של נוצרים שאינם מאמינים בשילוש הקדוש. הקבוצה החלה את דרכה בשנת 1848 באמריקה, ובסקוטלנד, וכיום מונה כ-50,000 חברים בכ-120 מדינות, מתוכן כ-20,000 בממלכה המאוחדת ו-6,500 בארצות הברית. בשנת 1882 סייעה האחווה לתמוך במתיישבי ראש פינה.
קרלוס פאאס וילארו
קרלוס פאאס וילארו (בספרדית: Carlos Páez Vilaró; 1 בנובמבר 1923 - 24 בפברואר 2014) היה צייר, פסל, מוזיקאי ואדריכל אורוגוואי.
קורות חיים.
וילארו נולד במונטווידאו, אורוגוואי. בהיותו בן 16 עבר להתגורר בבואנוס איירס, שם עבד בתעשיית הדפוס והכיר את טובי הקריקטוריסטים בארגנטינה באותה תקופה. בהשפעתם החל בנסיונותיו הראשונים בציור. עם שובו למולדתו התיישב במדיומונדו, שכונה במונטווידאו שרבים מתושביה שחורים, ופיתח עניין בתרבותם. הוא ייסד להקה מוזיקלית שניגנה בסגנון המוזיקה השחורה של האזור, כאשר את תופי הבונגו והקונגה של הלהקה הוא עיטר בציוריו.
בעקבות עניינו בתרבות האפרו-לטינית העתיק וילארו את מגוריו לברזיל, כאשר ציוריו משקפים את אהבתו לתרבות המקום. בברזיל התגלה וילארו על ידי מנהל המוזיאון לאמנות מודרנית של פריס, והוזמן להציג בו מיצירותיו ב-1956. בפריז רכש וילארו חברים רבים מתחומי האמנות השונים, ועם חבריו הקרובים נמנו פבלו פיקאסו ובריז'יט בארדו.
אהבתו של וילארו לתרבות השחורה הביאה אותו למסעות ברחבי אפריקה, שבאותה עת השתחררו בה מדינות רבות מעול הקולוניאליזם וזכו בעצמאות. בין השאר ביקר וצייר בסנגל, ליבריה, ניגריה וגאבון. באותה עת, כאשר פרסומו הולך וגובר, הזמין ממנו איחוד מדינות אמריקה ציור קיר ענק, עבור מנהרת מעבר לאגף חדש שנחנך במטהו בוושינגטון. הציור, "שורשי השלום", שאורכו 155 מטר וגובהו 2 מטר, נחנך ב-1960 וחודש על ידי וילארו ב-1975 בעקבות נזקי לחות. ציור הקיר הזה היווה מנוף לפרסומו ולהערכה האמנותית לה זכה מאז ועד היום.
ב-1958 רכש וילארו חלקת אדמה בפונטה באז'נה, צוק הגולש לשפך נהר ריאו דה לה פלאטה, כ-10 קילומטר ממערב לעיר הנופש פונטה דל אסטה. על הצוק, שהיה אז נידח, הקים את ביתו. הצריף אותו בנה התפתח עם הזמן בתכנונו למבנה ייחודי, לו קרא בשם "קאסאפואבלו" (Casapueblo – "בית שהוא כפר"). המבנה המיוחד, המזכיר ארכיטקטורה של בתים באיי יוון עם אלמנטים של גאודי, הפך לאחד מאתרי התיירות המבוקשים באורוגוואי, כאשר וילארו המשיך להרחיב אותו עם השנים. כיום קאסאפואבלו מכיל, בנוסף לאגף מגורי משפחתו של וילארו, גם מוזיאון ליצירותיו הפתוח לקהל ובית מלון קטן.
ב-1967 ייסד וילארו חברת סרטים שעסקה בעיקר בהפקת סרטים תיעודיים בנושאים הקשורים באפריקה. הוא המשיך ויצר מאות פסלים, ציורים וציורי קיר למוסדות ממשלתיים, מבני ציבור, בתי משרדים ובתים פרטיים ברחבי העולם. בנוסף, במקביל לקאסאפואבלו, הוא יצר עוד יצירות ארכיטקטוניות מרשימות, כגון כנסייה ייחודית בסן איסידרו, ארגנטינה, ובית בסגנון קאסאפואבלו בטיגרה, ארגנטינה, ששימש לו כבית שני.
וילארו מת ב-24 בפברואר 2014 בביתו, קאסאפואבלו, בגיל 90.
חייו האישיים.
מנישואיו הראשונים והקצרים של וילארו נולדו לו שלושה ילדים; אחד מהם, קרליטוס, היה מניצולי טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי. וילארו נטל חלק פעיל בחיפושים אחריו.
ב-1976 פגש וילארו בתיירת ארגנטינאית שילדה לו ילד נוסף, אף שעדיין הייתה נשואה לאחר. משהתגרשה נישאו השניים ב-1989, אך בעלה לשעבר תבע משמורת על הילד על אף שהוכח שווילארו הוא האב. המשפט הוכרע לטובתו של וילארו רק ב-1999.
וילארו היה אב לשישה בנים ובנות.
איתי מרדכי
איתי מרדכי (נולד ב-12 בנובמבר 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה כשחקן.
מרדכי החל את דרכו בכדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-1983, בגיל 15 בלבד, החל לשחק בקבוצת הנוער העליונה של המועדון. מרדכי שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות, בהן היה השחקן המוביל של הקבוצה, וזכה פעמיים בתואר מלך השערים של ליגת הנוער הבכירה. הוא אף זכה עם הקבוצה באליפות ליגת הנוער ב-1985. בסך הכל כבש מרדכי 31 שערים במסגרת קבוצת הנוער.
באוקטובר 1986 ערך מרדכי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה, מול שמשון תל אביב, אך מיעט לקבל דקות משחק במדי הקבוצה הבוגרת. עם זאת, הוא שותף במשחק הגמר של גביע המדינה באותה עונה, שבו הפסידה חיפה למכבי תל אביב. בעקבות מיעוט ההופעות שלו בקבוצה והקשיים שנגרמו לו לאחר גיוסו לצה"ל, הוא עמד בפני פרישה ממשחק, אך חזר בו לבסוף.
בעונת זכה מרדכי עם מכבי חיפה באליפות הראשונה שלו. עם זאת, ועל אף שהקבוצה שיחקה באותה עונה תחת המאמן החדש אמציה לבקוביץ', מרדכי שותף 15 פעמים בלבד בליגה וכבש שני שערים. מיעוט דקות המשחק שלו נבע בעיקר מהימצאותם בסגל של מספר חלוצים בכירים ממנו, ובהם עופר מזרחי וכוכב הקבוצה זאהי ארמלי. העונה שלאחר מכן נפתחה בצורה טובה עבור מרדכי, אך ככל שהתקדמה הוא איבד את מעמדו בקבוצה.
תחת המאמן שלמה שרף, הפך מרדכי לאחד מהחלוצים המובילים של הקבוצה בעונת . הוא כבש תשעה שערי ליגה, וסייע לקבוצתו לזכות בדאבל. הוא אף כבש ארבעה שערים במשחק מול מכבי תל אביב באותה עונה, בו ניצחה חיפה 5–1. הוא המשיך להצטיין גם בעונה הבאה, , אך לא הצליח עם חיפה מבחינה קבוצתית ולא זכה עמה באף תואר. בקיץ שלאחר אותה עונה עבר מרדכי לקבוצת הפועל חיפה, בשל חילוקי דעות שהיו לו עם מכבי חיפה בנוגע לכספים. לאחר מכן עבר להפועל בית שאן, ובשנת 1996 פרש ממשחק פעיל.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו ממשחק, הפך מרדכי למאמן קבוצות בגילאים השונים במחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-2007 הוא מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון, והוביל אותה לשתי זכיות רצופות באליפות ליגת הנוער בעונות ו-.
לקראת עונת עבר מרדכי לאמן את קבוצת מכבי עירוני בת ים בליגה הלאומית.
לקראת עונת מונה לעוזרו של רן בן שמעון, מאמן א.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית.
בקיץ 2013 מונה למנהל המקצועי במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. ביוני 2014 פוטר מתפקידו.
ביוני 2015 מונה בשנית למאמן קבוצת הנוער של מכבי חיפה ובתום העונה זכתה הקבוצה בהדרכתו באליפות המדינה. ביולי 2016, לאחר פיטוריו של מאמן הקבוצה הבוגרת רוני לוי, הדריך מרדכי את הקבוצה עד למינוי המאמן החדש ביחד עם המנהל המקצועי של מחלקות הנוער, שמוליק חנין. בדצמבר 2017 החל במקביל לשמש כעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת.
ב-13 ביוני 2019 מונה למאמן הפועל נצרת עילית, שחודש לאחר מכן שינתה את שמה להפועל נוף הגליל. ב-8 במרץ 2020 פוטר מתפקידו.
ב-14 בינואר 2021 מונה לעוזר מאמן בהפועל עכו.
חיים אישיים.
מרדכי נשוי ואב לשני ילדים ומורה לנהיגה במקצועו.
סיציליאנית
סיציליאנית (בסיציליאנית: lu sicilianu, איטלקית: lingua siciliana, ידועה גם כ-Siculu או Calabro-Sicilian) היא שפה רומאנית. סיציליאנית מדוברת באי סיציליה (כולל באיים הליפאריים ובאי פנטלריה), בדרום ובמרכז קלבריה, בדרום פוליה ובדרום קמפניה.
סיציליאנית מדוברת כיום על ידי רוב תושבי האי סיציליה ועל ידי אוכלוסיות מהגרים ברחבי העולם, שהגרה בעיקר לארצות הברית, אוסטרליה, ארגנטינה ולקנדה בראשית המאה ה-20. סיציליאנית אינה נחשבת לשפה רשמית בשום מקום וגם לא בסיציליה עצמה. לסיציליאנית מספר ניבים - "סיציליאנו" בסיציליה עצמה (שבעה ניבי משנה), "קלברזה" בקלבריה (שני ניבי משנה), "סלנטינו" בדרום פוליה (שלושה ניבי משנה), וניב בודד בדרום קמפניה.
יוסף ענגיל
הרב יוסף ענגיל (כתיב יידי, קרי: אֶנגֶל) (ה'תרי"ט, 1858 - א' בחשוון ה'תר"ף, 1920) היה מחבר ספרות תורנית-למדנית, ראש ישיבה ורבה של העיר קראקא שבפולין. היה בעל שיטת לימוד ייחודית, הנחשב אחד מראשוני מפרשי התלמוד בדרך ההיגיון הנושקת לפילוסופיה. מיעוט מספריו שרד.
ביוגרפיה.
יוסף ענגיל נולד בעיירה טרנוב שבדרום-מזרח פולין ביום השביעי של חג החנוכה ה'תרי"ט (1859). גדל לאב שהיה סוחר ותלמיד חכם. אמו שהייתה שייכת לחסידות צאנז, לקחה אותו בילדותו לבקר אצל האדמו"ר בעל הדברי חיים מצאנז. עוד בהיותו ילד כונה "העילוי מטרנוב". בתחילה למד עם מלמד אך עד מהרה התחיל ללמוד לבדו ורכש בקיאות רבה, בצעירותו למד בחברותא עם קרוב משפחתו, הרב שמואל ענגיל, אב בית הדין של ראדומישלא. כמו כן היה נוהג ללמוד עם חברו, הרב מאיר אריק.
תקופה מסוימת ישב בעיר בנדין ללא אזרחות רוסית, מה שגרם להלשנות. במהלך מלחמת רוסיה–יפן בשנת ה'תרס"ו (1906) החליטו הרוסים 'להלאים' את הבניין בו השקיעה אשתו של רבי יוסף ענגיל את רוב כספם והם נאלצו לעקור לקרקוב, שם קיבל הר"י ענגיל משרה, תחילה כדיין אך מהרה התמנה לאב בית דין עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
עקב מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעקור בשנת ה'תרע"ד (1914) לווינה האוסטרית, שם שהה עד לפטירתו בא' בחשוון ה'תר"ף (1919). בהלווייתו בעיר ווינה השתתפו כעשרים אלף איש. בתו היחידה הייתה אשת הרב יצחק מנחם מורגנשטרן, נכדו של הרבי מקוצק, שהוציא לאור חלק מכתביו.
לפי הרב מנחם מנדל כשר, הרב ענגיל השתתף באספת רבנים שהתכנסה בווינה לפי דרישת הממשלה האוסטרית, כדי שיחתמו נגד הצהרת בלפור. הוא מנע את החתימה בהכריזו "היד החותמת תיקצץ!".
הגותו.
דרך לימודו, כפי שמשתקפת בספריו, מתאפיינת בשני פרטים עיקריים, הקיימים גם בכתבי בן-תקופתו הגאון הרוגצ'ובי: