Zohar Mihaely, "St. Paul, Judaism and Humanism According to Daniel Boyarin's Archive Fever", in: DAAT - A Journal of Jewish Philosophy &amp; Kabbalah 87 (2019), pp. 7-83
יום המאבק בדלקת הריאות
אשת טורנוסרופוס
כלכלה אקולוגית
כלכלה אקולוגית היא תחום ידע המנסה לנתח ולכוון את יחסי הגומלין בין הפעילות האנושית לטבע. להבדיל מהכלכלה הנאו-קלאסית, העוסקת בשוק הכלכלי במנותק מהעולם הטבעי, או מהכלכלה הסביבתית, המפנימה את הקישור לעולם אך ורק דרך ניצול משאבים, רואה הכלכלה האקולוגית את הפעילות הכלכלית, הפעילות החברתית והמכלול הטבעי כמערכת אחת גדולה ומורכבת, בעלת השפעות הדדיות רבות ומגוונות.
האגודה להתנדבות
האגודה להתנדבות (ע"ר) היא ארגון התנדבותי המקיים מסגרות התנדבות של שירות לאומי ופעולות התנדבותיות אחרות.
האגודה הוקמה ב-1971 (בשמה הקודם: "האגודה להתנדבות בעם") והייתה למייסדת השירות הלאומי בישראל. מאז ועד היום, במשך למעלה מחמישים שנה, קיים מערך מסודר של שירות לאומי, והאגודה היא העמותה הגדולה והוותיקה במערך. כ-4000 מתנדבים ומתנדבות פועלים באמצעותה מדי שנה, ובמצטבר, מאז הקמתה, שירתו כ-200 אלף בוגרים ובוגרות של מערכות ההתנדבות והשירות הלאומי.
בעשור האחרון הרחיבה האגודה את גזרות פעילותה. התשתית הארגונית והניסיון שצברה, מאפשרים לה לפעול במגוון ערוצי התנדבות נוספים בארץ ובחו"ל, מלבד השירות הלאומי.
היסטוריה.
מאז הקמת המדינה ובמשך שני עשורים לא הייתה קיימת מסגרת כלשהי עבור בנות דתיות שלא יכלו לשרת בצה"ל מטעמי דת ומצפון. אמנם הכנסת חוקקה את חוק שירות לאומי (1953) המחייב כל בת שאינה מתגייסת לצה"ל, לשרת במשך שנתיים במסגרת שהמדינה תקיים, אבל בגלל הסכמים קואליציוניים ולחץ של המפלגות הדתיות, לא נקבעו תקנות לחוק, והוא נותר ללא מימוש.
בשלהי עשור שנות ה-60, החלו להתארגן ברחבי הארץ קבוצות של בנות דתיות שסיימו את לימודי התיכון וביקשו לתרום שנה של התנדבות בעיירות פיתוח. הקבוצות אורגנו במסגרת "המשמרת הצעירה" של מפלגת מפד"ל ובמסגרות אחרות, שלא היה ביניהן קשר, אבל לכולן הייתה מטרה אחת: לשרת את המדינה כתחליף לשירות הצבאי שהבנות לא יכלו להיות שותפות בו.
ב-1971, בלחץ של גורמים חילונים, התכנסה ממשלת ישראל כדי לדון במימוש חוק השירות הלאומי, והחליטה להקים לתקופת ניסיון גוף ממשלתי שיגייס מתנדבות ויפעל בתאום עם משרדי החינוך, הבריאות והסעד (רווחה). ההחלטה עוררה התנגדות עזה במגזר החרדי (האשכנזי והספרדי), שנציגיו התנגדו לכל שירות של צעירות דתיות. בציבור הדתי-לאומי נחלקו הדעות בין השוללים שלילה מוחלטת של שירות לאומי תחת מסגרת ממשלתית, לבין כאלה המחייבים שירות לאומי ואפילו צבאי לכל בת.
לאחר מאבק ציבורי, שנגרר לפסים אלימים, יזם השר מיכאל חזני מהמפד"ל "מסלול עוקף" להחלטת הממשלה – הקמת אגודה עות'מאנית (המסגרת שקדמה למסגרות העמותות כיום) שתפעל כמסגרת שירות לאומי ממוסדת ומאורגנת. זו הייתה פשרה בין הצדדים למחלוקת: הקמת גוף ציבורי ברוח החלטת הממשלה, אך הוא יפעל ללא פיקוח ממשלתי, אלא של נציגי הציבור הדתי לאומי.
הוא הטיל את המשימה על עוזרו, עו"ד דב פרומן, שהכין את מתווה העמותה ודרכי פעולתה ורשם אותה ברשם האגודות בחודש נובמבר 1971.
העמותה נקראה: האגודה להתנדבות בעם ועל רשימת מייסדיה, הוועד המנהל שלה, נמנו אנשי ציבור מכל כל הפלגים והזרמים של הציבור הדתי-לאומי: חברת הכנסת טובה סנהדראי (יו"ר הוועד) ולצידה: ד"ר דב אברון, הרב אברהם בהר"ן, הרב צפניה דרורי, פרופ' דוד מאיר, שאול יהלום, הרב משה לוינגר, חבר הכנסת יהודה בן-מאיר (רוזנברג), הרב דניאל שילה, וכן: דוד בן אריה – ממקימי הקיבוץ הדתי וחבר קבוצת יבנה. עזריאל ברוק – מנהל המחלקה לחינוך ונוער באיגוד המושבים הדתיים, חבר מושב ניר עציון. אברהם דיאמנט - מנכ"ל מרכז ישיבות בני עקיבא, שמואל דנינו – מנהל מוסד חינוכי בחדרה, מיכה ינון – עורך דין, ראש המחלקה לדור הצעיר במפד"ל, שמואל שחרור – מנהל "סמינר אפרתה למורות וגננות" (כיום: מכללת אפרתה).
עשורים ראשונים 1971-1993.
"האגודה להתנדבות בעם" החלה לפעול ממשרדים ברחוב שמאי בירושלים. ניהלו אותה: דב פרומן, מרים מאיר ושאול יהלום. הם החלו להפיץ את רעיון ההתנדבות לשירות לאומי בקרב תלמידות י"ב בתיכונים דתיים ואולפנות בכל רחבי הארץ. במקביל, גייסו רכזות ורכזי שטח, עובדות סוציאליות, ועובדי מנהלה, ויצרו יצרו קשר עם עיריות ומועצות מקומיות ומוסדות ציבור שבהם הועסקו המתנדבות.
האגודה קמה יש מאין, וצמחה במהירות. בשנה הראשונה יצאו לשנת שירות במסגרת האגודה, כ-200 מתנדבות. ומאז עלה בכל שנה המספר והגיע בסוף העשור הראשון ל-1,300 מתנדבות. בסוף העשור השני כבר יצאו כ-4,000 מתנדבות מדי שנה במסגרת האגודה שהייתה המסגרת היחידה למסלולי שירות לאומי עבור בנות בוגרות תיכונים דתיים ואולפנות.
למעשה האגודה הובילה מהפך במגזר הציוני דתי – השירות הלאומי היה לברירת מחדל של בנות המגזר ורוב מוחלט מהן התנדבו שנה או שנתיים.
בשלהי העשור השני, השירות הלאומי כבר היה לעובדה קיימת בהוויה הישראלית. בנות השירות נראו בבתי חולים, במערכות הרווחה, במשטרה, במד"א, ובמשרדי הממשלה השונים. למרות שפעלה ללא פיקוח ממשלתי, ולמעשה הייתה מסלול עוקף להחלטת הממשלה, הכירו כל ממשלות ישראל בשירות המתנדבות והעניקו להן הטבות שונות, כמו לחיילים משוחררים. גם מוסדות ציבור מוסדות להשכלה גבוהה וארגונים פרטיים הכירו באישור הרשמי של שניפקה האגודה לכל מתנדבת, והעניקו להן זכויות שונות, כמו מלגות ומסלולי למידה מקוצרים.
דו"ח מבקרת המדינה.
ב-1993 פורסם דו"ח מבקר המדינה ובו קבעה המבקרת, מרים בן פורת, כי התגלו ליקויים בפעילות האגודה. עיקר הביקורת התייחסה לחוסר שקיפות ולהתנהלות בלתי תקינה של צוות ההנהלה. המבקרת לא קיבלה את טענות האגודה שצמיחתה המהירה והזינוק המהיר במספר המתנדבות גרמו לכך שפעולות רבות נעשו ללא תיאום ובקרה מספיקים.
למרות שהממצאים לא העלו חשדות למעשים פליליים, החליט המנכ"ל פרומן לקחת אחריות ולהתפטר מתפקידו. כדי לא לגרום לזעזועים במערך השירות הלאומי, הוטל על הרב צפניה דרורי, יו"ר הוועד המנהל, לפעול לקיום המשך תפקודה של האגודה. הרב דרורי מינה את יצחק לנגה למנכ"ל האגודה, אך המשיך לשמש כמתווה דרכה ונושא באחריות לקבלת ההחלטות החשובות, מאז ועד מלאת לה יובל (2022).
שנים 1994-2011.
אחרי השינוי בהנהלה, הוחלט לשנות את שם הארגון, להשמיט מילה ולהשאירו "האגודה להתנדבות".
בשמה החדש והנהלתה החדשה, העמיקה האגודה את אחיזתה במקומות יישוב בהם שירתו מתנדבות השירות הלאומי ברחבי הארץ, הורחב מעגל המעסיקים של מתנדבות השירות גם למעסיקים פרטיים (הקשורים לתחומי בריאות, רווחה וחינוך) וכן לבתי ספר חילוניים. בשירות הציבורי הורחב מעגל המעסיקים במשרדי ממשלה, כמו משרד המשפטים ומשרד החוץ, ונוספו ארגוני הביון הישראליים, המוסד והשב"כ, שקיבלו לשורותיהם מתנדבות של האגודה במסגרת שירות לאומי. כמו כן התהדק הקשר עם קהילות יהודיות בחו"ל, ובנות האגודה נשלחו לשנת התנדבות בקהילות אלה. תקופת ההתנדבות הוכרה להן כשנת שירות לאומי.
המפנה.
באמצע שנות ה-90, בעקבות התערבות בג"ץ, החלה המדינה להקצות תקנים של מתנדבים מעמותות נוספות, מלבד האגודה, ביניהן עמותות שגייסו בנות חילוניות ובנים שנפלטו מהשירות הצבאי.
ריבוי העמותות ופעילותן העצמאית, כמו גם ירידה בנתוני הגיוס לצבא, העלו לדיון ציבורי את הצורך במיסוד השירות הלאומי, וב-2008, בתקופתו של אהוד אולמרט, החליטה ממשלת ישראל להקים גוף מנהלתי שיכין את התשתית להקמת רשות לשירות לאומי-אזרחי.
האגודה להתנדבות, בהיותה הגוף הגדול והוותיק בשירות הלאומי, נטלה חלק פעיל ביישומו של התהליך. היא פתחה ערוצי שירות נוספים שאפשרו מסלולי שירות למגוון רחב של מתנדבים ומתנדבות ממגזרים באוכלוסייה הישראלית. הצלחת הערוצים הצריכה שינויים מבניים בארגון, והקמתם של שני מערכים נוספים למערך הבנות הדתיות: מערך התנדבות חילוני, ומערך ערבי-דרוזי.
להקמת המערכים החדשים נלוויתה מחלוקת אידאולוגית קשה בהנהלת האגודה ובקרב חברי הוועד המנהל שלה. רבים מהם סברו שהאגודה הוקמה לטובת בנות דתיות בלבד, וכי עליה להישאר כזו. מולם ניצבו חברים אחרים אשר סברו כי האגודה אינה יכולה להיות מועדון סגור, וכי האופי של מטרותיה (התנדבות לטובת העם והמדינה) מחייב את פתיחת השורות.
לאחר דיונים ממושכים הכריע הרב צפניה דרורי, יו"ר הוועד המנהל, בעד פתיחת ערוצים נוספים, כולל עבור חילונים וערבים, להתנדבות שתשרת כדבריו את טובת כל אזרחי מדינת ישראל.
2011-2022.
ב-2011 התמנה ירון לוץ לכהן כמנכ"ל. הוא הגה את החזון לשנים הבאות, שעיקרו: האגודה תפעל להעצים את החברה במדינת ישראל באמצעות התנדבות בכלל והשירות הלאומי בפרט.
מאז כניסתו לתפקיד, פועלת האגודה ברוח החזון: בכל שנה נפתחים מסלולי התנדבות שמתאימים למגוון רחב ביותר של מועמדים לשירות לאומי, מכל המגזרים באוכלוסייה. עם התשתית הקיימת, והניסיון שנצבר באגודה במשך השנים, יכלה האגודה לפתח ערוצי התנדבות שאינם שירות לאומי, כמו: קליטה וליווי של מתנדבים מחו"ל שמגיעים להתנדב בארץ, ליווי והנחיה של תלמידי תיכון במסגרת תוכניות מעורבות חברתית, הפעלת מתנדבים גמלאים, ושיתוף פעולה עם ארגוני התנדבות אחרים לפרויקטים במסגרות רווחה וחינוך.
בתקופת הקורונה והסגרים שבאו בעקבותיה, (2020-2021) פעלו מתנדבי ומתנדבות האגודה במתכונת חירום, ונטלו חלק פעיל במשימות הקשורות במערכת הבריאות, ברווחה ובחינוך. רבים מהם ויתרו על "חופשת השחרור" לה היו זכאים בסיום שנת ההתנדבות.