שמשה מספר שנים כראש המחלקה לקרימונלוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שם גם יזמה והקימה את המגמה החברתית שיקומית בתואר השני, מגמה שמעמידה בוגרים רבים שפעילים בשטח ובאקדמיה. הקימה ועמדה בראש שלוש עמותות
במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון הייתה בן דוד בין המקימים של המחלקה לקרימינולוגיה ומשמשת כראשת המחלקה מיום הקמתה. המחלקה מונה כיום כ-300 תלמידים. במסגרת המחלקה מתקיימים ימי עיון ועורכים ספר בנושא עבריינות נשים ואלימות במשפחה.
בן דוד מקדישה תשומת לב רבה להדרכת סטודנטים לתארים מתקדמים, מנחה תלמידים לתואר השלישי, ולתואר השני ומשמשת כחברת מערכת בכתבי עת ( Journal of Ethnicity in Criminal Justice; Journal of Offender Therapy and Comparative Criminology) כמעריכה (reviewer) של מאמרים במספר כתבי עת, כשופטת של עבודות תיזה ודוקטורט.
כנסים ופרסומים בתחום האלימות במשפחה.
מאז 2010 החלה מחלקת הקרימינולוגיה בראשות פרופ' בן-דוד לערוך סדרה של כנסים ("פשיעה בוורוד" ב-30.5.11, "פנים שונות לאלימות במשפחה" ב-21.11.11, וכנס בינתחומי ובינלאומי בנושא: "אלימות, עימותים ואחדות במשפחה: בחינה מחודשת של הדוקטרינות הטיפוליות והשיפוטיות" המתוכנן ל-29 ו-30 באפריל 2013) בכנסים אלה מועלה הנושא של ההדדיות באלימות במשפחה, קורבנות גברים, הטיה של נתונים מחקריים בתחום האלימות במשפחה, ופגיעה בגברים במסגרת הליכי גירושין, תלונות שווא על אלימות ועבירות מין ועוד. שותפים לדרך ולארגון הכנסים - ד"ר שרון אהרוני-גולדברג – ממכללת נתניה, ד"ר יואב מזא"ה מהקריה האקדמית אונו, ד"ר יעל אביעד, ד"ר חגית בוני-נוח וד"ר אינה לוי מאוניברסיטת אריאל, והעיתונאי גיל רונן, יו"ר "שדולת המשפחה".
כמו כן פרסמה מאמר תחת הכותרת "הפמיניזציה של האלימות במשפחה" במידעון של אגודת הקרימינולוגים "קרימובלוג" (ינואר 2012) בו טענה כי: "אלימות נשית בזוגיות לא נתפסת כעובדה קיימת ולכן כמעט שלא מוכרת ולא מטופלת על ידי רשויות החוק והסוכנויות החברתיות השונות."
במסגרת המחלקה לקרימינולוגיה, בשיתוף עם ד"ר יואב מזא"ה מהקריה האקדמית אונו, בן-דוד אף שוקדת על ספר שייקרא "אלימות אילמת" כשד"ר יעל אביעד היא העורכת הראשית, ויעסוק באלימות של נשים נגד גברים במסגרת זוגיות. בראיון בתוכנית "עושים סדר חדש" עם גל גבאי בטלוויזיה החינוכית (19.11.12) אף סיפרה כי קיימת תופעה של השתקת מחקרים הסותרים את הטענה כי רק גברים הם אלימים בזוגיות, וכי 'קיבלה איומים לפני כנס "פשיעה בוורוד": "קיבלנו איומים שאם אנחנו נקיים את הכנס יפוצצו לנו את הכנס, יארגנו מחאות וכו'".
מרכז יום לטיפול בעברייני מין בקהילה.
בן דוד עבדה רבות בתחום הטיפול בעבריינים במחקר ובעיבוד חומר מדעי כדי להשיג חסות ותמיכה בהקמת מרכז יום לטיפול ולמחקר של עברייני מין. המרכז פועל כיום תחת משרד הרווחה, כששרות המבחן, הרשום לשיקום האסיר ועמותת קלת חברים בוועדת ההיגוי.
הקמת המרכז נבעה מתוך הבנה כי טיפול בעברייני מין ומניעת עבריינות מין הם צורך חברתי חיוני, וכי על מנת להגן על החברה ולהקנות לעבריינים דפוסי התמודדות חלופיים, יש צורך בפתרון מוסדר בקהילה. המרכז נמצא במרכז הארץ ומיועד לתת מענה לאוכלוסייה של גברים מגיל 18 ומעלה, העומדים בקריטריונים מסוימים, אשר ביצעו עבירות מין או עבירות בעלות אופי של פגיעות מיניות. המרכז פעל החל משנת 2005 והוא מהווה מרכז יחיד מסוגו בארץ שסיפק מענה לאוכלוסיית עברייני המין.
בשנים האחרונות עוסקת יחד עם עמיתים בתכנון מרכז לשלום המשפחה, מרכז שבו יינתנו קורסים וסמינרים לקהילה הרחבה ולאנשי מקצוע בתחום, טיפול וגישור לזוגות ולילדים במשפחות בהם יש סכסוכים, מחקר והוראה בתחום המשפחה, האלימות הסכסוכים והגישור.
מחקריה.
בן דוד הגדירה שני מושגים חדשים בתחום הוויקטימולוגיה – קורבן קריירה ודהומניזציה של הקורבן. פרופ' שניידר הנשיא הראשון של האגודה העולמית לויקטימולוגיה אף ציין את תרומתה לשבח. לפני כעשר שנים פתחה ופרסמה גישה תאורטית חדשה בוויקטימולוגיה – ויקטימולוגיה נורמטיבית או ויקטימולוגיה של הקורבן. גישה זו מהווה את אחת מאבני היסוד של פרספקטיבה חדשה בוויקטימולוגיה - הויקטימולוגיה החיובית - אותה פיתח נתי רונאל מאוניברסיטת בר-אילן בסיוע, בין היתר, של בן דוד.
הפמיניזציה של האלימות במשפחה.
לטענת שרה בן דוד ההתייחסות לתופעת האלימות במשפחה היא מוטה, ועוברת "פמיניזציה". בן דוד מצביעה על ממצאי מחקר רבים המוכיחים כי האלימות הזוגית אינה מצטמצמת לאלימות גברית ולקורבנות נשית, אלא שזוהי תופעה הדדית, בה לעיתים האשה היא האלימה ולעיתים הגבר ובמקרים אחרים שניהם גם קרבנות וגם פוגעים. התפישה לפיה מדובר בתופעה קולקטיבית בה קבוצת הגברים פוגעת בקבוצת הנשים מגבילה את ההתפחסות החוקית והמעשית רק לאלימות זוגית בה הגבר הוא המכה.
בספרות הויקטומולוגית לא ניתנה עד כה תשומת לב למורכבות התופעה של האלימות בזוגיות, זאת מאחר שהקמת מרכזי סיוע לנשים ופרסומים של פמיניסטיות ביססו את התפישה שנשים הן קורבנות וגברים תוקפים. עם זאת, השאיפה להגדרה נקיה משיפוט ערכי, מקשה על הגדרת הקורבן באלימות זוגית, מאחר שלא תמיד ברור כיצד התחילה האלימות, ולא תמיד זה שנפגע הוא הקורבן (האלימות יכלה להיות תוצאה של ייזום, קינטור או אף תקיפה מצד הקרבן). כך לטענת בן דוד התפיסה החברתית עדיין מקובעת בהנחה שגויה שהאלימות בין בני זוג נובעת מניסיון הגברים להבטיח עליונותם, והאלימות הנשית היא תמיד לצורך הגנה עצמית, ויש התעלמות והשתקה של הממצאים המצביעים על חפיפה בין הקורבן לעבריין.
משמרת יקים
משמרת יָקִים היא המשמרת השתים עשרה מבין כ"ד משמרות כהונה שסידרו דוד המלך וצדוק הכהן על פי גורל שהתקיים קודם בניית בית המקדש הראשון.
המשמרה מוזכרת רק פעם אחת בתנ"ך בספר דברי הימים; .
השתלבות פשחור במשמרת יקים.
יש סובר כי בני פשחור הכהנים שעלו בתקופת עזרא שובצו במשמרת יקים ועל שמם כונתה יקים פשחור, כמו כן בני עמוק שובצו במשמרת ידעיה ולכן כונתה ידעיה עמוק. עקב זאת נקרא ההר שמדרום לצפת רמת פשחור, על שם המשמרת שישבה בצפת.
פינחס איש חבתה.
הרב יקותיאל יהודה גרינוולד מבין שסיפור חז"ל אודות בחירת פינחס איש חבתה ככהן גדול מדובר אודות בן משמרת יקים ובכך קיימת סתירה בין דברי חז"ל למובא בספר של יוספוס פלביוס מתתיהו שלפי גרסת חז"ל לא הפריצים בחרו אותו לכהן גדול אלא אחיו הכהנים;
בדברי חז"ל הובא אודות פינחס איש חבתה שעלה גורלו להיות כהן גדול והלכו אחריו גזברין ואמרכלין ומצאוהו כשהוא חוצב - כלומר שנראה כאיש פשוט ועני- ומלאו את המחצב שלו דינרי זהב ואילו בספר מלחמות של יוספוס פלביוס מסופר אודות בחירת הפריצים את "פינחס בן שמואל הכהן גדול האחרון" שהיה בן משמרת בית יהויקים ושהוא מאן לעזוב את מחרשתו.
אחר חורבן בית שני.
לפי דעתו של החוקר שמואל קליין, בעקבות חורבן בית שני עברו כל עשרים וארבע משמרות הכהונה - ומשמרת יקים בתוכן - לעיירות בגליל - הן בגליל העליון והן בגליל התחתון. משמרה זו התיישבה בצפת ויש סוברים כי אחר חורבן צפת הבצורה על ידי הרומיים עברו בני המשמרה לביריה הסמוכה לצפת.
בברייתות המשמרות.
רבי אלעזר הקליר מקונן על ביטול משמרה זו באומרו;
ובקינות של הברייתא דרבי פנחס הכהן;
לדבר עבדו מקים, לכן בריתך לנו תקים
לקבצינו ממרחקים, להחיותנו מעפר ומנקיקים
ל[התה]לך ברחובות ובשוקים, לחדות בעתה משמר יקים
ראש לכהניו יתהלך, בבוא משיח המלך
רומם ואחריו נלך, באמרך לציון יהי שלום בחיליך
הפארק הלאומי אגואסטורטס
הצונחים אל המוות
הצונחים אל המוות (באנגלית: Where Eagles Dare), הוא ספר מאת הסופר הבריטי אליסטר מקלין. הספר יצא לאור ב-1967. עלילת הספר עוסקת במבצע של המודיעין הבריטי, על רקע יום הפלישה לנורמנדיה במלחמת העולם השנייה.
עלילת הספר.
גנרל ג'ורג' קרנבי מצבא ארצות הברית, המעורב בתכנון הפלישה של בנות הברית לאירופה, נופל בשבי הגרמנים בחורף 1943-44, לאחר שמטוסו הופל במהלך טיסה לכרתים. הגנרל מועבר למתקן מעצר וחקירה הממוקם ב"טירת הנשר" המבודדת בהרי האלפים בבוואריה. קולונל טרנר ואדמירל רולנד מהביון הבריטי יודעים כי אם יצליחו הגרמנים לדובב את הגנרל, ישובשו כל תוכניות הפלישה. יש להצילו בכל מחיר ואם אין כל ברירה אף להורגו כדי למנוע מן הסודות הידועים לו ליפול בידי האויב. לשם כך נשלחת יחידת קומנדו למשימת החילוץ. על הכוח מפקדים רב-סרן ג'ון סמית מן ה-SOE, ובעברו איש רגימנט "המשמר השחור" שלחם באל-עלמיין, וסגנו האמריקני מוריס שאפר, מתנקש מומחה הפועל בשירות המשרד לשירותים אסטרטגיים. על הכוח להסתנן לטירה, לחלץ את הגנרל ולסגת בשלום לקווי בעלות הברית. המשימה, הנראית כבלתי אפשרית כבר בתחילתה, הופכת קשה עוד יותר נוכח העובדה שאחד מאנשי היחידה הוא בוגד בשירות הביון הגרמני.
עיבודים לקולנוע.
הספר עובד גם לסרט קולנוע בשם הנשרים פשטו עם שחר שיצא לאקרנים בשנת 1968. הסרט בוים על ידי בריאן ג'. האטון, ומככבים בו ריצ'רד ברטון כג'ון סמית, קלינט איסטווד בתפקיד מוריס שאפר ומרי יור.
סנקט יוהאן אין טירול
סנקט יוהאן אין טירול (בגרמנית: St. Johann in Tirol) היא עיירת שוק במחוז קיצביהל שבמדינת טירול שבאוסטריה.
שם העיירה הוא על שם כנסייה קתולית עתיקה (קודם לשנת 738) שנקראה על שם הקדוש הנוצרי יוחנן כותב הבשורה. הכנסייה מוזכרת לראשונה בתעודה כתובה בשנת 1150.
באזור נמצאים מכרות נחושת וכסף מפורסמים, מה שהביאו לאיתנותה של כלכלת העיירה. עם חיבור רשת הרכבת המקומית לרשת הרכבות האירופאיות, עם סלילת הקו זלצבורג-טירול בשנת 1873 התחזקה הכלכלה אף יותר עם התגברות התיירות לאזור.