טקסי ההשבעה של הנוער נערכו בצורה חשאית, בדרך כלל בערבים בבתי הספר. מקומות הפעילות וההשבעה נקראו בשם קוד "המקל" (ראשי תיבות: מקום לימוד). לכל קבוצה היה שם קוד "מקל" עם תוספת של אות מאותיות הא"ב. למשל "מקל ט"ו" (=מקל מספר 15).
להלן נוסח השבועה משנת 1934 עליה חתם המועמד שנמצא ראוי:
האדם נחשב לחבר הארגון לאחר שחתם על ההצהרה הבאה:
לקראת קיום טקסי ההשבעה, האחראי היה דואג לכיסוי החלונות כך שמבחוץ לא יהיה ניתן לראות את הפעילות בפנים. במרכז היה מוצב שולחן עליו הונחו ספר התנ"ך והאקדח.
במרוצת הזמן הונהגו טקסי השבעה קבוצתיים. הקבוצה הייתה כולה מושבעת את השבועה הכללית ולאחר מכן היו קוראים לכל אחד בנפרד שהיה נשבע את שבועת הנשק על האקדח והתנ"ך. נוסח שבועת הנשק:
"בנשק זה המופקד בידי על ידי ארגון ההגנה בארץ ישראל, - אלחם באויבי עמי, בעד מולדתי, בלי כניעה, בלי רתיעה ובמסירות נפש".
אמצעי הסברה של ההגנה.
בראשית שנות השלושים פתחה ההגנה בפעולות הסברה והעברת מידע לאנשי היישוב. היא הוציאה באופן לגאלי את כתב העת הצבאי "מערכות" ובאופן בלתי לגאלי את "במחנה", שראה אור לראשונה בדצמבר 1934 והיה בעל השפעה רבה בארץ, ומ-1947 היה לביטאונה הרשמי ולאחר מכן לעיתון צה"ל. השבועון הפוליטי "אשנב", שבועון שראה אור מ-1941 ועד 1947, בעריכת ברל כצנלסון ואליעזר ליבנה וסיפק ידיעות שנפסלו על ידי הצנזורה. במרץ 1940 הקימה "ההגנה" את תחנת הרדיו המחתרתית שלה - "קול ישראל". כמו כן, מ-1945 ועד הקמת המדינה הוצא עלון-קיר שראה אור באופן בלתי סדיר ונקרא "החומה". אמצעים אלה נועדו להעמיק את תמיכת הציבור בהגנה ובמוסדות ההנהגה של היישוב, ולשמש למטרות גיוס האנשים לארגון ולפעולותיו השונות.
ייצוגיה בתרבות הישראלית.
הייצוג התרבותי הבולט ביותר של יוצאי "ההגנה", ובעיקר יוצאי הפלמ"ח, התבטא ביצירותיהם של סופרי דור תש"ח, שכתבו רומנים, שירים ומחזות המבוססים על חוויותיהם מהשירות בהגנה ובפלמ"ח, בעיקר על תקופת מלחמת העצמאות בה השתתפו. ספרות זו העדיפה את הסגנון הריאליסטי ופתחה את התקופה הישראלית בתולדות הספרות העברית. יוצריה הדגישו את דמותו של הצבר יליד הארץ, שתואר כ"אדם חדש, בריא, צעיר, יפה, חילוני, יוצר חברה חדשה ועולם חדש". דמות זו, ששניים ממייצגיה הידועים ביותר הוא דמותו של אורי הפלמ"חניק ב"הוא הלך בשדות" של משה שמיר או דמותם של לוחמי הל"ה בשיר "הנה מוטלות גופותינו" של חיים גורי, מוכנה להקריב את חייה למען הכלל ובעיקר למען הקמת המדינה.
אולם ספרות זו לא הייתה רק הירואית. היא התייחסה לבעיות האדם היחיד ובעיות הנוער בארץ, בשאלות כמו קבלת דין החברה מול התמרדות והסתייגות ממחיר הדמים של המלחמה. ניתן לראות מגמה זו ברומן הנודע "ימי צקלג" של ס. יזהר, שחלק מגיבוריו, לוחמי תש"ח, חשים תחושות בלבול וריקנות אידאולוגיים.
יוצר בולט שכתב על "ההגנה" והפלמ"ח ושאינו נמנה עם חבורת "דור תש"ח" אלא שימש כ"צופה מהצד" היה נתן אלתרמן. הוא חיבר מספר שירי הלל ללוחמים הצעירים המוכנים להקריב מעצמם, כמו ב"מגש הכסף", "ליל חניה" ו"מסביב למדורה", או "נאום תשובה לרב חובל איטלקי" אותו כתב על גיבורי ההעפלה. את הצער על נופלי תש"ח הוא ביטא למשל בפזמונו "אליפלט".
על יחידות "ההגנה" נכתבו פזמונים ידועים, כמו "הטנדר נוסע" (על המשמר הנע), "זמר הפלוגות" (על פלוגות השדה) ושירי ימאים לפלי"ם: "זמר לספינה", "שושנה שושנה" "שיר הקפיטן" ו"רותי". היוצר חיים חפר כתב פזמונים רבים לפלמ"ח, ובמלחמת העצמאות הקים את הלהקה הצבאית הראשונה בארץ - הצ'יזבטרון. הלהקה זכתה לפופולריות רבה בקרב הלוחמים ושיריה היו שירים הומוריסטיים, שתיארו את ההווי ה"צברי" של הפלמ"ח (כמו בפזמונים "צ'יזבאט", "הפינג'אן", "מוטי", "היי הג'יפ") לצד שירים נוגים כמו "הן אפשר". לצידה בעת מלחמת העצמאות, הופיעה בחי"ש ובחטיבת גבעתי להקת החישטרון ששיריה (כמו "אל נא תאמר לי שלום", "האמיני יום יבוא" ו"שחרחורת") היו פחות 'צבריים' ודמו למוזיקת ריקודים סאלונית.
מוזאון ההגנה בשדרות רוטשילד בתל אביב מציג את תולדות הארגון. כמו כן מצויים מוזיאונים במכון איילון ברחובות ששימש כמפעל לייצור תחמושת, מוזיאון חוסמסה בחולון, מוזיאון הפלמ"ח בתל אביב, מוזיאון הרעות ליד מצודת כ"ח בגליל, מוזיאון חאן שער הגיא בדרך לירושלים ומוזיאון ההעפלה בחיפה. שם הארגון מתנוסס ברבים מרחובות הערים בישראל. חלק מהאתרים שבהם פעלה ההגנה מצוינים באנדרטות ושלטי רחובות.
בול יום הזיכרון ה'תש"ף (2020) הוקדש לארגון ההגנה, במלאת 100 שנה להיווסדו. בשלושת הבולים נראית תרומת ההגנה לביטחון (לוחמי תש"ח), להתיישבות (חומה ומגדל) ולהעפלה (הורדת מעפילים לחוף).
מפקדי "ההגנה" המרכזיים.
ל"הגנה" היו מפקדים רבים, להלן מוצגים מפקדיה המרכזיים והבולטים:
הומיאותרמיות
הומיאותרמיות היא תכונה של אורגניזם המתבטאת ביכולתו לשמור ולווסת את טמפרטורת גופו ולשמור על רמתה היציבה בהתאם לתנאי הסביבה. רק מחלקות מסוימות בממלכת בעלי החיים מתאפיינות בתכונה זו.
התכונה ההופכית לתכונה זו היא פויקילותרמיות – טמפרטורת גוף משתנה העוקבת אחר תנאי הסביבה ("דם קר"). קבוצת בעלי החיים ההומיאותרמים היא פוליפילטית. לקבוצה זו שייכים המפותחים מבעלי החוליות: העופות והיונקים.
להומיאותרמיים יש מנגנון מורכב לוויסות הטמפרטורה של גופם. שינוי בטמפרטורה גורם להפרשת הורמונים לדם, והשפעתם יכולה להתבטא בהאטה או בזירוז ייצור החום ברקמות. בנוסף לכך רוב ההומיאותרמיים מווסתים את הטמפרטורה גם על ידי צימצום הפסדי חום אל הסביבה, הגברת קליטת החום ממנה, או שניהם.
החולד העירום למרות היותו יונק, אינו מסוגל לשמור על טמפרטורת גופו. הצב הגלדי למרות היותו זוחל, הוא בעל יכולת לשמור את טמפרטורת גופו גבוהה מהסביבה.
אנטרקטיקה
תאוריית הכל
התחממות עולמית
התחממות עולמית (התחממות גלובלית) היא העלייה בטמפרטורה הממוצעת של פני השטח של כדור הארץ. תהליך זה החל בהדרגה כתוצאה מהמהפכה התעשייתית, והוא מתרחש בקצב חסר תקדים במהלך מאה השנים האחרונות. ההתחממות העולמית היא אחד ההיבטים של שינוי אקלים, שניתן למצוא לו עדויות במדידות טמפרטורה וכן בתצפיות על השפעות שונות של ההתחממות. על אף שבתקופות גאולוגיות קודמות אפשר להבחין בתקופות התחממות אחרות, המונח מתייחס בדרך כלל לעליה הנצפית בטמפרטורת האוויר והאוקיינוסים מאז תחילת המאה ה-20, שנגרמת בעיקר כתוצאה מפליטת גזי חממה בשל הכלכלה מבוססת-התיעוש המודרנית. נהוג להשתמש במונחים "ההתחממות העולמית" ו"שינוי האקלים" לתיאור אותה תופעה, אבל "שינוי האקלים" כולל גם את "ההתחממות העולמית" ואת השפעותיה, כמו שינויים במשטר המשקעים, שמשתנים לפי המיקום הגאוגרפי. הרבה מהשינויים הנצפים באקלים מאז שנות החמישים של המאה ה־20 נחשבים לחסרי תקדים מאז שהחלו למדוד את הטמפרטורה בצורה ישירה, או מאז כמה מאות מיליוני שנים, לפי מדידות סמנים פלאו-קלימטולוגיות.
ב־2013, סיכם דו"ח ההערכה החמישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC) ש־"סביר מאוד (95%-100%) שהשפעת האדם היא הגורם המרכזי להתחממות הנצפית מאז אמצע המאה העשרים". ההשפעה האנושית הגדולה ביותר נובעת מפליטת גזי חממה כמו פחמן דו-חמצני, מתאן וחמצן דו-חנקני. בדו"ח מעודכן לשנת 2020, תחזיות של מודלי אקלים שנסקרו בדו"ח מצביעים על כך שבמהלך המאה ה־21, טמפרטורת פני השטח העולמית עתידה לעלות בסבירות גבוהה בטווח של בין 3.9-2.6 מעלות צלזיוס, כתלות בקצה פליטות גזי החממה ובמשובים אקלימיים. ממצאים אלו זכו להכרה בקרב האקדמיות הלאומיות למדעים של המדינות המתועשות הגדולות ואינן שנויות במחלוקת בכל גוף מדעי בעל מעמד לאומי או בינלאומי . אולם למרות הקונצנזוס המדעי באשר להתחממות העולמית ובאשר לסיבותיה, בקרב הציבור הרחב (ובעיקר בקרב קבוצות שמרניות) קיימת הכחשה של ההתחממות העולמית או לפחות הכחשה של סיבותיה.
השפעותיה של ההתחממות העולמית כוללות את עליית גובה פני הים, שינויים בכמויות המשקעים ואופן פיזורם. שינויים אלו עלולים גם להגדיל את התדירות ואת העוצמה של אירועי מזג אוויר קיצוניים, כמו שיטפונות, בצורות, גלי חום והוריקנים, לגרום למדבור, להקטין את כמות המים הזורמים בנחלים בקיץ, או לתרום להכחדת מינים ביולוגיים, הנתונים כבר היום בסכנת הכחדה. ההשפעות של שינוי האקלים על בני האדם הן, בין היתר, איום על הביטחון התזונתי בשל ירידה בתנובות החקלאיות, נטישה של אזורים מיושבים ונזק לתשתיות שנגרם מעליית מפלס פני הים. העליות הקיצוניות ביותר בהתחממות פני השטח של הכדור נמצאות באזור הארקטי, ושם הן גורמות לנסיגה של קרחוני יבשה, קרחוני ים, וקפאת-עד (פרמפרוסט). באופן כללי, טמפרטורות גבוהות יותר מביאות ליותר גשם ושלג, אבל במספר אזורים שיטפונות ושרפות יער מתגברות במקום. השפעות סביבתיות כוללות הכחדה של מערכות אקולוגיות או הגירה שלהן. המערכות האקולוגיות שנמצאות באיום מיידי הן שונית האלמוגים, מערכות אקולוגיות הרריות , ומערכות אקולוגיות באזור הארקטי . מפני שלמערכת האקלים יש הרבה "אינרציה" וגזי החממה יישארו באטמוספירה לזמן רב, השינויים האקלימיים והשפעותיהם ימשיכו להתבטא יותר ויותר אפילו אם פליטות נוספות של גזי חממה יופסקו.
ההסכמה עם הטענה שההתחממות העולמית היא תוצאה של פליטה מעשה ידי אדם של גזי חממה, הובילה ללחץ על פוליטיקאים בעולם לנקוט צעדי חקיקה שיצמצמו את השימוש במקורות אנרגיה מתכלים, יעודדו מעבר לשימוש במקורות אנרגיה חלופיים, ובאופן כללי יפחיתו את חותם הפחמן (כלומר, כמות גזי החממה הנפלטים) של מדינות העולם.