ב-5 במאי 1961 שיגר המרקורי-רדסטון את החללית "פרידום 7" כשבתוכה האסטרונאוט האמריקאי הראשון - אלן שפרד - לטיסה תת-מסלולית שנמשכה 15 דקות, טיסה שהפכה אותו לאמריקאי הראשון ולאדם השני בחלל. ב-21 ביולי שימש המשגר לשיגור החללית "ליברטי בל 7", גם כן לטיסה תת-מסלולית, כשבתוכה האסטרונאוט וירג'יל גריסום. 4 משימות נוספות בתוכנית מרקורי השתמשו במשגר האטלס העוצמתי יותר מהרדסטון, ששיגר אותן לטיסות מסלוליות.
ראם אללה
מריה אראסוריס
מריה אראסוריס (María Edwards de Errázuriz) (11 בדצמבר 1893 - 8 ביוני 1972) הייתה חסידת אומות העולם מצ'ילה, שהצילה יהודים בתקופת השואה בפריז, שם חייה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונשארה שם בזמן הכיבוש הגרמני.
ראשית דרכה.
מריה אראסוריס נולדה למשפחה קתולית בצ'ילה. עברה לפריז יחד עם בעלה הראשון שקיבל משרה דיפלומטית. בשנת 1922 התאלמנה. היא הייתה עובדת סוציאלית שעבדה בבית החולים רוטשילד בפריז, בו אושפזו גם חולים יהודים.
פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים.
מריה שיחקה תפקיד דומיננטי בפעולות הצלה של יהודים בבית החולים, החל מ-1942 הגרמנים הקיפו את בית החולים בגדר תיל וחולים יהודים שהבריאו נשלחו למחנה המעבר דראנסי ומשם נשלחו למחנות השמדה, מטרתה הייתה להסתיר כמה שיותר יהודים מהגרמנים. קלר היימן, עובדת סוציאלית יהודית במחתרת ההצלה, רופאים, כמרים וביניהם הכומר מנארדה (Abbot Ménardais) סיפקו מסמכים מזויפים והסתירו יהודים במוסדות נוצרים או במשפחות מאמצות. ב-16 ביולי 1942, יום תחילת גירוש היהודים מפריז, נעצרו בטי (בת 8) ומרסל (בן 4) פרידמן עם אמם ונשלחו לאצטדיון החורף (ולודרום ד'היבר - ול דיב) בפריז עם כ-13 אלף יהודים שנעצרו ביום זה. האם, בטי ומרסל חלו בגרדת ונשלחו מאצטדיון החורף לבית החולים רוטשילד. הילדים היו באגף לחולים במחלות מידבקות. הם ביקרו את אמם מדי פעם. יום אחד מצאו את מיטתה ריקה. האם הבריאה ונשלחה לדראנסי ומשם לאושוויץ, שם נרצחה. מריה אראסוריס ארגנה את הברחתם של בטי ומרסל פרידמן לטירת מולינה (Moulinet) שם שהו עד השחרור.
לאחר המלחמה.
בשנת 1960 נישאה לבעלה השני, שהיה סופר צרפתי, הם חזרו לצ'ילה לצמיתות, שם בסופו של דבר נפטרו.
הנצחה.
בשנת 2005 הוכרה מריה אראסוריס המנוחה כחסידת אומות העולם.
מריה קיבלה את אות הלגיון בשל תרומתה להצלת חיים רבים והתנגדותה למשטר הנאצי.
אגודת הרבנים האורתודוקסים של ארצות הברית וקנדה
הגן הכימי
הגַן הכימי (באנגלית: The chemial garden) הוא אחד מהניסויים הישראליים שבוצעו על ידי האסטרונאוט אל"ם אילן רמון במעבורת החלל "קולומביה" במשימת STS-107 בשנת 2003.
הניסוי תוכנן על ידי תלמידי תיכון במסגרת תוכנית S*T*A*R*S.
רקע.
תוכנית STARS (Space Technology and Research Students) היא תוכנית שנועדה לשלב תלמידי תיכון בתכנון וניהול ניסויים אמיתיים.
התוכנית, שהובלה על ידי חברת Spacehab האמריקאית, שילבה 6 ניסויים מבתי ספר ברחבי העולם. החברה בנתה את תאי המטען למעבורת, במסגרת אחד הניסויים הראשיים של משימת STS-107. בית הספר בישראל זכה בתחרות לממש את הניסוי על המעבורת.
תכנון הניסוי.
הניסוי תוכנן על ידי קבוצה של 35 תלמידי חטיבת ביניים אורט מוצקין ע"ש יונתן נתניהו בראשות מורתם לפיזיקה ד"ר אמירה בירנבאום (דוקטור לכימיה) ובהנחיית פרופ' אלי קולודני מן הפקולטה לכימיה בטכניון, האחראי המדעי על הניסוי. הפרויקט נוהל על ידי פרופ' יגאל קומם ופרופ' משה גלמן מהטכניון בשיתוף המינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך וסוכנות החלל הישראלית בראשות אבי הר-אבן.
מבנה הניסוי.
מטרת הניסוי "הגן הכימי" הייתה לחקור את המנגנון של גידול גבישים של תרכובות היוניות (קובלט כלורי (CoCl2) וסידן כלורי (CaCl2)) בתמיסת "מי-זכוכית" (תמיסה מימית של נתרן סיליקט, Na2SiO3) בסביבה של נפילה חופשית. על כדור הארץ- הגבישים "צומחים למעלה", כלומר בכיוון המנוגד לכח הכובד. בחלל – הגבישים צומחים לכל הכיוונים.
החומרים שנבחרו הם חומרים שנועדו לתת "גוון ישראלי" וצבעים כחול -לבן, כסמל דגל מדינת ישראל. התרכובת קובלט כלורי היא אדומה, אולם לאחר הכנסתה ל"מי-זכוכית" הצבע משתנה לכחול. צבעה של התרכובת סידן כלורי הוא לבן.
ביום השיגור היו התלמידים ומלוויהם במרכז החלל ע"ש קנדי וצפו במעבורת החלל העולה השמיימה. שש שעות לאחר שיגור הקולומביה, האסטרונאוטית קלפנה צ'אולה הפעילה תהליך אוטומטי של הכנסת גבישים לתוך תמיסת "מי זכוכית" והתגובה הכימית בין המלחים לבין "מי הזכוכית" החלה.
הניסוי נערך במקביל גם על כדור הארץ (בתנאי כבידה) וגם בחלל. הצילומים ששודרו ממעבורת החלל "קולומביה" לנאס"א בזמן אמת (תוך כדי גידול) הראו הבדלים משמעותיים בין גידול הגבישים בחלל לבין גידולם על פני כדור הארץ: בניסוי שנערך במעבורת החלל התגבש הסידן הכלורי תחילה בצורה של כדור סימטרי לבן ולאחר מכן התחיל להוציא מחושים עבים בכיוונים אקראיים. הקובלט הכלורי התגבש בצורת כדור פרוע כחול עם בליטות וזיפים לצדדים. כיוון הצמיחה בחלל היה שונה אפוא מאשר על פני כדור הארץ. גם זמן צמיחת הגבישים היה שונה: בכדור הארץ הושלמה הצמיחה תוך שלושים דקות ואילו בחלל היא נמשכה יותר מעשרים וארבע שעות.
כעבור שבעה ימים נערך ניסוי שני על ידי אילן רמון, ונמצא כי התוצאות חזרו על עצמן. בדו"ח לאחר הטיסה הוצהר כי 95% מהמידע שקיוו להשיג במהלך ניסוי הושג.
ליל המדענים 2011.
במהלך ליל המדענים בשנת 2011 השתתפו 4,207 איש בשחזור מיוחד של ניסוי "הגַן הכימי" וקבעו בכך שיא גינס עולמי בקטגוריה "שיעור הכימיה הגדול ביותר שנערך ב-13 מקומות במקביל".
בלימה אטמוספירית
בלימה אטמוספירית (באנגלית: Aerobraking) או בלימה אווירית היא שיטה לשינוי מסלולו של רכב חלל, הנעזרת בכוח הגרר שמפעילה האטמוספירה על רכב החלל המקטין את מהירותו. המעבר באטמוספירה נעשה בפריאפסיד (הנקודה הנמוכה) של המסלול, והאטת המהירות גורמת לירידת האפואפסיד (הנקודה הגבוהה) של המסלול, כלומר ניתן לעגל את המסלול ואף להנמיכו. הבלימה האווירית משמשת חלליות הנדרשות לשנות את מסלוליהן תוך שימוש בכמות מינימלית של דלק רקטי. תהליך הבלימה האווירית נעשה בהדרגה ותוך ביצוע חישובים מדויקים כדי למנוע גרר רב מידי עם האטמוספירה, העשוי להביא לפגיעה בחללית בדומה לתהליך החדירה לאטמוספירה.
תיאור השיטה.
כאשר גשושית בין-פלנטרית מגיעה ליעדה, עליה לשנות את מהירותה כדי "להילכד" בכוח המשיכה של גרם השמים ולהיכנס למסלול סביבו. כאשר יש צורך בכניסה למסלול נמוך סביב גרם שמיים בעל מסה משמעותית, שינוי המהירות עשוי להיות בסדרי גודל של מספר קילומטרים בשנייה. אם שינוי המהירות נעשה באמצעות דלק רקטי, נוסחת ציאולקובסקי מכתיבה כי על חלק ממסת החללית להיות דלק. דבר זה בתורו אומר שהחללית אינה יכולה לשאת רכיבים מדעיים רבים או משמעותיים (וכבדים), ו/או שיש צורך במשגר גדול ויקר לשיגור החללית. לכך באה שיטת הבלימה האטמוספירית, המאפשרת לבצע שינויים במסלול תוך שימוש בכמויות מזעריות של דלק. ניתן לשגר חללית למסלול אליפטי בעל אפואפסיד גבוה מאוד סביב גרם שמיים בעל אטמוספירה, ולעגל את המסלול תוך שימוש בגרר אטמוספירי. אם האטמוספירה צפופה מספיק, מעבר אחד בה עשוי להספיק. עם זאת, הבלימה האטמוספירית נעשית לרוב במספר מעברים באטמוספירה, ומכאן שבאזורים דלילים יותר שלה. דבר זה נעשה כדי למנוע חימום יתר כתוצאה מכוח הגרר, ומפני שאירועים שונים בתוך האטמוספירה, כגון מערבולות ושינויי טמפרטורה, מקשים על חיזוי שינוי המהירות שיושג במעבר יחיד. לעומת זאת, כשמבצעים את הבלימה במספר מעברים, יש מספיק זמן בסוף כל מעבר למדוד את שינוי המהירות ולבצע תיקונים נדרשים לקראת המעבר הבא. הכניסה למסלול הסופי בצורה זו עשויה לארוך זמן רב (מעל לשישה חודשים במאדים), ולדרוש מאות מעברים באטמוספירה. עם תום המעבר האחרון באטמוספירה יש לתת לחללית מעט אנרגיה קינטית, כלומר להפעיל את מנועיה, כדי להעלות את פריאפסיד המסלול אל מעל לאטמוספירה, שאם לא, סופה של החללית לחדור לאטמוספירה.
האנרגיה הקינטית ממהירות החללית מומרת במהלך הבלימה האטמוספירית לאנרגיית חום, ולכן על החללית להיות מסוגלת להתמודד עם חום זה. החללית צריכה להיות גם בעלת שטח פנים וחוזק מבני שיוכלו לשרוד את השפעות הגרר. החום והלחץ בעת בלימה אטמוספירית מבוקרת אינם גדולים כמו בחדירה ישירה דרך האטמוספירה: לשם המחשה, את הכוח אותו חוותה המארס גלובל סרוויור בעת ביצוע הבלימה האטמוספירית, שהיה כ-0.2 ניוטון למ"ר, ניתן להשוות לכוח שמפעילה רוח במהירות 60 קמ"ש על יד של בן אדם בגובה פני הים.
ישראל באולימפיאדת הנכים
חואקין סבינה
חואקין רמון מרטינז סבינה, המוכר כחואקין סבינה (בספרדית: Joaquín Sabina; נולד ב-12 בפברואר 1949 באובדה, ספרד) הוא מוזיקאי יוצר ספרדי מצליח בכל העולם דובר הספרדית. שיריו עוסקים באהבה, בצדק, ובמקום של האדם בעולם.
חייו.
חואקין סבינה הוציא ארבעה עשר אלבומי סטודיו, ארבעה תקליטים מהופעות חיות ושלושה אלבומי-אוסף, ועבד בשיתוף עם אמנים שונים בהרכבי צמד ועוד. הוא אף כותב עבור אמנים אחרים, דוגמת אנה בלן ומיגל ריוס. בצעירותו נרדף על ידי שלטונו של פרנקו וגלה ללונדון. עם חזרת הדמוקרטיה לספרד, חזר אליה והיה חלק מה"מובידה", ההתעוררות התרבותית במדריד שאחרי תקופת פרנקו.