במהלך מלחמת העצמאות הנהיג לראשונה היתר לאכילת מצה בערב פסח בצה"ל, למרות איסור דרבנן על כך, על רקע חוסר אפשרות לאספקת מזון אחר לחיילים, והצורך לבצע את הכשרת הכלים קודם לערב פסח. היתר זה נוהג גם כיום בבסיסי צה"ל ובמטבחים ארגוניים גדולים.
במהלך מלחמה זו נשאל הרב גורן לגבי קבורת מתנדבים נוצריים שנפלו במהלך הלחימה. הוא פסק לקבור אותם בבית קברות אחד עם חללים יהודיים, אך בחלקה נפרדת (על מנת למנוע בעייתיות במקרה שבני המשפחה יבקשו להציב צלב על הקבר). מודל זה אומץ בהמשך בבתי הקברות הצבאיים בישראל.
התנגד להחתמת כלל החיילים הנשואים על הרשאות לכתיבת גט, על מנת למנוע עגינות במקרה של נעדרים, בשל הפגיעה במורל הלוחמים, וחוסר התוקף של ההרשאה כאשר היא נעשית בכפייה. כתחליף להליך זה ייסד הרב גורן הליך של בירור מקיף לנסיבות היעדרות של חייל צה"ל, המאפשר בחלק מהמקרים את התרת אשתו מעגינותה גם ללא מציאת גופה.
התנגד בתוקף לקיום יחידות דתיות עצמאיות בתוך צה"ל, הן מסיבה אידאולוגית של התנגדות להכנסת החיילים הדתיים לגטו נפרד, בעוד שאר הצבא יתנהל באופן חילוני, ללא כשרות ושמירת שבת, הן משיקולים ציבוריים, בשל אפשרות לפגיעה קשה ביחידה צבאית שלמה במהלך קרב, והן על מנת להוביל מהלך שבו תהיה שמירת שבת וכשרות מלאה בכלל צה"ל. התנגדות זו הייתה משותפת גם לבן-גוריון, שפעל להקים צבא אחיד ושוויוני.
התיר לחיילים לצאת בשבת מחוץ לתחום שבת לצרכים שונים, כגון לשמוע תקיעת שופר בראש השנה, לתפילה במניין ולשיעור תורה, על בסיס פרשנות להיתר המובא במשנה שלפיו במחנה צבאי אין חל איסור יציאה מחוץ לתחום שבת.
ראה בדרשה התלמודית "עד רדתה - אפילו בשבת" מקור לכך ששבת "הותרה" במקום מלחמת מצווה, ולא רק "דחויה", כלומר שיש להתייחס למלחמה כאילו אין שבת כלל. כפועל יוצא מכך - סבר שאין לנשק צה"לי דין מוקצה של "כלי שמלאכתו לאיסור", הואיל ועיקר שימושו הוא להיתר.
באופן כללי התנגד לגיוס בנות לצבא. עם זאת, ביחס לגיוסה של בתו, תחיה, אמר שכל עוד יש בנות שמתגייסות, והוא אחראי על הדת והמוסר בצבא, ראוי שגם בתו תתגייס.
התיר לחיילים הנמצאים בלחימה בפועל לאכול ולשתות ביום כיפור (וכאשר ניתן – אכילה ושתייה פחות מכשיעור האיסור בהפרשי זמן).
גילה חיבה מיוחדת לתלמוד הירושלמי, לו ייחס מסורת הלכתית שונה מן התלמוד הבבלי. בשנת 1961 אף זכה בפרס ישראל לספרות תורנית על ביאורו לתלמוד ירושלמי מסכת ברכות.
כרב ראשי לישראל ניסה למצוא דרכים הלכתיות שיקטינו את החיכוך בין ההלכה והחברה הישראלית. כך, בין היתר, הציע דרך הלכתית להתיר ממזרים תוך שימוש בהפקעת קידושין. גם כשסיים את כהונתו כרב ראשי לישראל יצא בפומבי נגד דרישת הרבנות הראשית לחייב את העולים מאתיופיה בשנות השמונים לעבור גיור לחומרא.
משנתו המדינית.
הרב גורן פרש את משנתו המדינית במאמרים שחלקם קובצו בספרים תורת המדינה, משנת המדינה ומשנת הגורן. מכתביו עולה שבעקבות יוספוס פלביוס הרב גורן תמך בתאוקרטיה, שהגדיר קיום חוקה בסיסית אלהית בלתי משתנה, בעלת צדק מוחלט, ולא חוקה הנקבעת בידי בני אדם. הוא תיאר את המשטר היהודי הראוי כמורכב מסנהדרין ומלך, כיוון "שלפי ההלכה חייבים להפריד בין הרשות המחוקקת שהיא הסנהדרין לרשות המבצעת שהיא המלך". במקומות אחרים הוא ציין שהסנהדרין הייתה גם הנציגה של העם. הרב גורן אימץ את דברי רבנו ניסים גירודני (דרשות הר"ן, י"א) שעל פי הבנת הרב גורן טען שלמלך יש סמכות לחוקק מערכת חוקים מקבילה לתורה ולהקים מערכת משפט שתשפוט על פי החוקים אלה:נמצנו למדים, שישנן בתורה שתי מערכות של צדק. האחת – משפט התורה באמצעות הסנהדרין, המבטא את ביצוע הצדק המוחלט, הבלתי משתנה ובלתי תלוי בעולם. השנייה – משפט המלכות המבטא את הצדק היחסי, המוכר גם הוא בהלכה, כפי שהוכיח הר"ן בדרשותיו.על פי זה לא שלל הרב גורן את כל הרשויות של המשטר במדינת ישראל, כולל הרשות השופטת, וזאת, בניגוד לעמדה הרבנית המקובלת:הרשות המחוקקת גם אם היא חילונית, אם נגדיר אותה כפועלת בסמכות המלכות בישראל, כפי שקבע זאת בספר 'משפט כהן', גאון ישראל הרב קוק זצ"ל, היא עצמה מעוגנת בהלכה... כך שהכח השלטוני מהווה רשות מחוקקת ורשות שופטת עצמאית, וכבר האריך בזה מאוד רבנו נסים.במקביל טען הרב גורן שההלכה תומכת בכפייה דתית:על אף ההכרזות של הרמב"ם ורב סעדיה גאון וסיעתם בדבר הבחירה החופשית... אין זה אלא במישור השמיימי-טבעי. מפני שתורת ישראל אינה נותנת בחירה חופשית לאדם אלא כופה היא את אמונתה, ערכיה ומצוותה על כל האנושות.
ואף קבע כי חובתה של המדינה לפעול על פי ההלכה, כגון בתחום הגיור: "אין כל הצדקה חוקית ומוסרית לשום נציגות, ממשלה או שלטון, להרוס מסורת של אלפי שנים, ולקבוע נוהל לקבלת גרים שלא לפי ההלכה".
משפחתו.
לרב שלמה וצפיה גורן שלושה ילדים: תחיה שפירא – שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב בדימוס, הנשואה לכלכלן ד"ר אהוד שפירא, יושב-ראש פסגות בית השקעות ולשעבר ממלא-מקום מנכ"ל בנק לאומי; דרורית תמרי – פסיכולוגית, הנשואה לקרדיולוג ד"ר ישראל תמרי, העוסק גם בתרגום שירה יפנית; ואברהם (רמי) גורן – עורך דין.
הנצחה.
על שמו נקראו רחובות מרכזיים במספר ערים בישראל. בירושלים הכביש היורד אל הכותל נקרא "מעלות הרב גורן" ובתל אביב הרחוב של מחלף ההלכה גם כן נקרא על שמו.
בשנת 2016 הוסב שמה של מכינת קריית מלאכי למכינת "עז שלמה" על שם הרב גורן. נבחר עם אשתו לשמש כדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי לשנת תשע"ז.
כיכר גורן בפתח תקווה נקראת על שמו, בה הייתה אנדרטה לזכרו שהוסרה לאחר בקשת משפחתו.
לקריאה נוספת.
בקולנוע:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:לוחמי ההגנה]]
[[קטגוריה:אלופי צה"ל]]
[[קטגוריה:זוכי פרס ישראל לספרות תורנית]]
[[קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים]]
[[קטגוריה:פרשני התלמוד הירושלמי]]
[[קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל]]
[[קטגוריה:רבנים ראשיים לישראל]]
[[קטגוריה:רבנים ראשיים לצה"ל]]
[[קטגוריה:תל אביב-יפו: רבנים ראשיים]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים]]
[[קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים]]
[[קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק]]
[[קטגוריה:זוכי פרס הרב מימון]]
[[קטגוריה:ישראלים ילידי פולין]]
[[קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית]]
[[קטגוריה:משפחת כ"ץ-כהן]]
[[קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת ששת הימים]]
[[קטגוריה:צמחונים ישראלים]]
[[קטגוריה:משפחת גורן]]
[[קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים]]
[[קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל]]
[[קטגוריה:זוכי פרס כץ]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל]]
[[קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים]]
[[קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן]]
[[קטגוריה:דמויות מופת של החמ"ד]]
[[קטגוריה:רבנים שקראו לסרב לפקודת פינוי שטחים]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994]]
סמי דייוויס ג'וניור
סמואל ג'ורג' "סמי" דייוויס ג'וניור (באנגלית: Samuel George "Sammy" Davis Jr.) (8 בדצמבר 1925 - 16 במאי 1990) היה זמר, רקדן, שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי. התפרסם בין היתר כחבר בחבורת הבידור והשירה "ראט פאק", לצד פרנק סינטרה ודין מרטין, לצדם הופיע גם בסרט "האחד עשר של דני אושן" (1960). זכה לכינוי "מיסטר שואו ביזנס" לאחר מופעיו המצליחים בלאס וגאס. היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ופרס אמי, וזכה ב-2001 בפרס גראמי למפעל חיים.
כמו כן השתתף פעמיים בהנחיית טקס פרסי אוסקר.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
דייוויס נולד בהארלם, ניו יורק שבארצות הברית לאב פרוטסטנטי אפרו-אמריקאי, ולאם, אלווירה סאנצ'ז, אפרו-קובנית קתולית. שני הוריו עסקו בתחום הבידור. בצעירותו גודל על ידי סבתו מצד אביו. כשהיה בן שלוש נפרדו הוריו ואביו שלא רצה לאבד את המשמורת עליו, לקח אותו לסיבוב הופעות.
כילד למד ריקוד מאביו, סמי דייוויס האב, ומ"דודו" ויל מסטין, שהיה מנהיג להקת הריקוד שאביו היה חלק ממנה. דייוויס הצטרף למופע כילד צעיר והם הפכו ל"שלישיית וויל מסטין". לכל אורך הקריירה הארוכה שלו הזכיר דייוויס את שלישיית וויל מסטין בקורות החיים שלו.
מסטין ואביו של דייוויס גוננו עליו וחסכו ממנו את הגזענות בה נתקלו, שהוסברה לו כ"צרות עין", אולם עם גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה נאלץ דייוויס להתעמת עם הגזענות והדעות הקדומות בכל עוצמתן.
בשירותו הצטרף ללהקה צבאית ומצא שאור הזרקורים מגרש חלק מהדעות הקדומות. "הכישרון שלי היה הנשק, הכוח, הדרך שלי להיאבק. הוא היה הדרך היחידה שקיוויתי שתשפיע על דרך חשיבתם של האנשים", אמר.
אחרי שחרורו מהצבא הצטרף מיד למופע ריקודים וכוכבו החל לדרוך.
תאונת הדרכים והגיור.
ב-1954 נפגע בתאונת דרכים ואיבד אחת מעיניו. בעת שהיה מאושפז בבית החולים סיפר לו ידידו היהודי, אדי קנטור, על הדמיון שהוא מוצא בין השחורים לבין היהודים. דייוויס מצא עניין מיוחד בספרו של פול ג'ונסון, "ההיסטוריה של היהודים". דייוויס החליט להתגייר לאחר מספר שנים ב-1961. הוא אף סירב להופיע ביום כיפור. אולם, פעם אחת כשהופיע בחברת פרנק סינטרה על במה בלאס וגאס כשאריה לצידם, נראה היה שהאריה עומד לזנק על דייוויס ודייוויס הצטלב. משנשאל על ידי סינטרה מדוע הצטלב והרי הוא יהודי, השיב לו דייוויס כי לא היה סיפק בידו לחוות מגן דוד.
קריירה מאוחרת.
השלב הבא בקריירה שלו היה תפקיד ב-"Mr. Wonderful" בברודוויי.