מלץ יצרה גם את סדרת הספרים לילדים "סודות בירושלים". הסדרה מספרת על רועי, שחקן צעיר המשחק בסרטים על ירושלים. במהלך הצילומים רועי מגלה סיפורים וסודות על ירושלים. מלץ כתבה שני ספרים בסדרה, והמשכה נקטע על ידי פטירתה.
בחודשים שלפני פטירתה עבדה מלץ על כתיבת ספר חדש בסדרה "מסע בעקבות שמי" שהיה אמור לעסוק בחייו של איני עבאדי, יליד דמשק ותושב דגניה. לאחר פטירתה נתנה המשפחה את החומר לסופרת בת שבע סדן, שהוסיפה לספר רקע עלילתי המספר על ילד ששמו "אלירז", שתוך כדי המסע בעקבות שמו נפטרה הסופרת האהובה. הספר יצא תחת השם "מסע בעקבות שמי - הספר האחרון".
לאחר פטירתה ליקטו וסידרו בנותיה את כתביה בחוברת "תורת אמך", המחולקת לשבתות השנה.
ספריה.
כל ספריה של רונית לוינשטיין מלץ יצאו לאור בהוצאת משכל.
כימייה
מיכאיל ז'בנצקי
מיכאיל ז'באנצקי (ברוסית: Михаил Маньевич Жванецкий; 6 במרץ 1934 – 6 בנובמבר 2020) היה סופר, סאטיריקן וסטנדאפיסט יהודי-רוסי וסובייטי. בשנת 1999 הוענק לו תואר אמן העם של אוקראינה ובשנת 2012 תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. ז'בנצקי כיהן כחבר הנשיאות של הקונגרס היהודי-רוסי.
קורות חיים.
מיכאיל ז'בנצקי נולד באודסה למשפחת רופאים יהודים. בשנת 1956 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה למקצועות ים באודסה, והחל לעבוד כמהנדס מכונות בנמל של אודסה. ביחד איתו עבד ויקטור אילצ'נקו, שבהמשך היה מבצע יצירות של ז'בנצקי.
עוד בתקופת הלימודים כתב ז'בנצקי סיפורים סאטיריים קצרים, ומפעם לפעם היה מופיע איתם בהופעות חובבנים. בשנת 1963 לאודסה הגיע תיאטרון סאטירי מלנינגרד ומנהלו ארקדי רייקין. ארקדי רייקין אהב את הסיפורים של ז'בנצקי, ובשנת 1964 מינה אותו למנהל הספרותי של התיאטרון.
בשנת 1969 העלה התיאטרון על הבמה תוכנית "רמזור", בה לראשונה הושמעו יצירות של ז'בנצקי שנהפכו לפופולריות מאוד. במקביל לעבודה עם רייקין, כתב ז'בנצקי לצמד קומיקאים רומן קרצב וויקטור אילצ'נקו. במהלך שנות ה-60 וה-70 ז'בנצקי כתב כ-300 יצירות סטנד-אפ.
לאחר הצלחת התוכנית "רמזור", חזר ז'בנצקי לאודסה למספר שנים, ואחר כך עבר למוסקבה. בתקופה זו הוא התחיל להופיע בעצמו עם הופעות סטנד-אפ שהוא כתב בעצמו.
בשנת 1988 הקים תיאטרון סאטירי, שהתבסס על יצירות קומיות קצרות וסטנד-אפ פרי עטו. מאז הקמתו ועד מותו כיהן ז'בנצקי כמנהל אמנותי של התיאטרון.
במהלך השנים הוציא לאור כ-10 ספרים, שבחלקם גם הוקלטו על DVD.
החל משנת 2002 ועד 2019 הייתה לו תוכנית חודשית "חניך תורן של המדינה" בטלוויזיה רוסית.
נפטר במוסקבה ב-6 בנובמבר 2020. הלווייתו התקיימה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
לואיס הולטבי
לואיס הארי הולטבי (באנגלית: Lewis Harry Holtby; נולד ב-18 בספטמבר 1990 בארקלנץ, גרמניה) הוא שחקן כדורגל גרמני שמשחק בעמדת הקשר בקבוצת הולשטיין קיל. להולטבי שלוש הופעות במדי בנבחרת גרמניה.
קריירה.
הולטבי החל לשחק בגיל ארבע במחלקת הנוער של ספרטה גרדראת', ובגיל 11 עבר למחלקת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך, אך משם שוחרר לאחר שלוש שנים, כיוון שלא הצליח להרשים את הצוות המקצועי של המועדון. משם הוא עבר למחלקת הנוער של אלמניה אאכן, ולבסוף עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
הולטבי ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון בעונת 2007/08 כאשר עלה כמחליף במשחק נגד סנט פאולי, ואת שערו הראשון במועדון הוא כבש בסוף שנת 2008 נגד מינכן 1860.
לאחר חמש שנים באלמניה אאכן, עבר הולטבי לשאלקה 04, שם חתם לחוזה של ארבע שנים, עד יוני 2013. בחודש ינואר 2010 הושאל הולטבי לבוכום עד סוף העונה, כדי שיצבור יותר ניסיון.
לאחר שחזר בחודש מאי לשאלקה, הולטבי הושאל שוב, אך הפעם למיינץ 05, למשך כל עונת 2010-2011. בסופה של אותה עונה, חזר הולטבי לשאלקה, ושיחק בה עד לינואר 2013, לאחר שבאותו חודש חתם על חוזה של ארבע וחצי שנים בטוטנהאם הוטספר האנגלית. לפי ההשערות, קיבלה שאלקה 1.75 מיליון לירות שטרלינג עבור הולטבי. ב-31 בינואר 2014 הושאל עד סוף העונה לפולהאם.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל הולטבי להמבורג מהבונדסליגה. ב-1 ביולי 2015 חתם באופן קבוע בהמבורג. ביולי 2019 שוחרר מהקבוצה לאחר שלא האריך את חוזהו, לנוכח כישלון הקבוצה להעפיל לבונדסליגה.
ב-2021 חתם בהולשטיין קיל מליגת המשנה בגרמניה.
קריירה בינלאומית.
לאחר שעבר בנבחרות הצעירות השונות של גרמניה, זומן הולטבי לסגל הנבחרת הבוגרת של גרמניה, לקראת משחק הידידות נגד שוודיה ב-17 בנובמבר 2010. את המשחק הרשמי הראשון שלו שיחק הולטבי נגד אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2012, ובעקבות אותו משחק, נאסר על הולטבי לשחק עבור נבחרת אנגליה (הוא בעל אזרחות אנגלית), שכן שחקן ששיחק בנבחרת לאומית אחת, לא יכול לשחק יותר באף נבחרת לאומית אחרת.
חיים אישיים.
הולטבי נולד לזוג הורים בריטיים מליברפול, ולכן הולטבי הוא בעל אזרחות אנגלית.
ב-2012 הודה בראיון שהוא אוהד אברטון מושבע.
זכיות ותארים.
תארים אישיים.
מדליית פריץ וולטר, מדליית זהב עד גיל 19: 2009
יונתן ברג
יונתן ברג (נולד ב-14 באוגוסט 1981) הוא משורר וסופר ישראלי, זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים.
ביוגרפיה.
ברג גדל במשפחה דתית ביישוב פסגות שבהרי בנימין, ולמד בישיבה תיכונית אותה עזב בגיל 16. בשירותו הצבאי שירת בנח"ל והשתתף במבצע חומת מגן. בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב ותואר שני באוניברסיטת חיפה. ברג הוא ביבליותרפיסט במקצועו, ובנוסף כותב כיום באתר וואלה!.
בשנת 2011 הוא זכה בפרס משרד התרבות והספורט לצד כמה סופרים צעירים נוספים (יערה שחורי, אופיר עוז ועוד).
בשנת 2012 הוציא ברג את ספרו "מפרשים קשים", בהוצאת "קשב לשירה" של רפי וייכרט. הספר התקבל בביקורות חמות, וזיכה אותו בפרס יהודה עמיחי לשנת תשע"ג.
במאי שנת 2014 הוציא ברג את ספרו השני "שעות ליד העולם", גם הוא בהוצאת "קשב לשירה". הספר מציג התפתחות קו ביוגרפי בכתיבתו של ברג.
בשנת 2015 הוציא ברג את הרומן "עוד חמש דקות" בספריה לעם של הוצאת עם עובד.
ברג היה אחד מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
בסוף שנת 2018. פרסם בהוצאת "עם עובד" את הרומן הרחק מעצי התרזה.
קישורים חיצוניים.
על ספריו:
אוניברסיטת הווארד
אוניברסיטת הווארד (באנגלית: Howard University) היא אוניברסיטה פרטית בוושינגטון די. סי., ארצות הברית. האוניברסיטה, מבחינה היסטורית וגם כיום, מאופיינת ברוב של אפרו-אמריקאים.
באוניברסיטה לומדים (נכון ל-2010) כ-10,500 תלמידים, ב-15 פקולטות, בין השאר בית הספר לרפואה הוותיק, המפעיל אף בית חולים מטעמו.
היסטוריה.
עם סיום מלחמת האזרחים האמריקנית הוחלט להקים סמינר לכמרים עבור אפרו-אמריקאים בוושינגטון די.סי. כעבור זמן קצר הרעיון התרחב לכלל הקמת אוניברסיטה שלמה. ב-2 במרץ 1867 הוקמה האוניברסיטה, באישור הקונגרס האמריקני, שגם תמך בה כלכלית.
האוניברסיטה נקראה על שם אחד מיוזמיה, אוליבר אוטיס הווארד, גנרל וגיבור מלחמת האזרחים ומראשי הפעילים לביטול העבדות. הווארד גם כיהן כנשיא האוניברסיטה בין השנים 1869–1874.
מן האוניברסיטה יצאו דמויות רבות הקשורות לביטול האפליה הבין-גזעית באמריקה: אליין לוק, האפרו-אמריקני הראשון שזכה במלגת רודז. ראלף באנץ', זוכה פרס נובל הראשון ממוצא אפריקני, ופעילים נוספים רבים למדו או כיהנו בהוראה באוניברסיטה.
בשנת 1965 נאם באוניברסיטה נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון, והבטיח ליזום שורת מהלכים של העדפה מתקנת כתיקון לעשרות שנות אפליה של שחורים בכלכלת ארצות הברית.
בשנת 2008 חוותה האוניברסיטה משבר כלכלי וניהולי, שבעקבותיו נאלץ נשיא האוניברסיטה לפרוש מתפקידו.
מבנה אקדמי.
בתי הספר והפקולטות באוניברסיטת הווארד כוללים:
שרמן M50/M51
שרמן M50 ושרמן M51 הם שני טנקים ישראלים שפותחו בצה"ל. הטנקים מבוססים על הטנק האמריקאי M4 שרמן. מחוץ לישראל כונו הדגמים "סופר שרמן" או "יִשֵרְמַן" (באנגלית: Isherman, כלומר השרמן הישראלי).
ה-M50 היה הטנק ראשון שעבר הסבה בישראל אשר והיה לטנק המודרני ביותר במבצע קדש. הכנסת תותח ה-75 מ"מ של הטנק הצרפתי AMX-13 חייבה שינוי כל הצריח ומערכות רבות בטנק, לרבות מערכת בקרת האש. הייתה זו תשובת ישראל להצטיידות הצבא המצרי בטנקי T-34 חדישים בעקבות עסקת הנשק הצ'כית שקדמה למלחמת סיני.
M51 שרמן הוא דגם השרמן רב העוצמה והמתקדם ביותר. הוא פותח על מנת להתמודד מול חדירת השריון של טנקי T-54/55 שנכנסו באותה תקופה לשירות בצבאות ערב. השדרוג כלל הסבת התותח לקוטר 105 מילימטר והחלפת המנוע למנוע דיזל. הטנק המשופר נכנס לשירות בצה"ל באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, ושירת עד שנות ה-70 של המאה ה-20. טנקים מסוג זה נמכרו לצבא צ'ילה.
פיתוח וייצור.