במרבית המקרים בית הגידול מורכב ממרעה גבוה רטוב או לח הסמוך לעיתים קרובות לנחלים ונהרות בינוניים, ונראה שהצפיפות הגבוהה ביותר היא בשטחי מרעה פתוחים או קרחות יער. מין זה נמנע מיערות טרופיים או נשירים סבוכים, ויעדיף במקומם אפילו מרעה הסמוך לחופים. בהודו ונפאל המין חי בעיקר במרעה דמוי סוואנה הקרוי "טאראי", ובמדינות הודו-סין בעיקר במרעה גבוה ולח. ב"פארק הלאומי ברדיאה" (נפאל), הצפיפויות הגבוהות ביותר היו במרעה, לאחר מכן באזורים הסמוכים לנהרות, ואילו ביערות לא נצפו אפילו פרטים בודדים.
האוכלוסייה שעדיין שורדת בבנגלדש חיה במרבצי דשא הרריים, שבהם חלקים קטנים מיוערים. האוכלוסיות הפראיות למחצה שהובאו מחדש לתאילנד תופסות מגוון של בתי גידול שלא היו בשימוש מעולם על ידי איילים פראיים בתאילנד, לאוס, וייטנאם או קמבודיה. רישומים היסטוריים מראים שהאוכלוסייה הגדולה ביותר שחיה ליד נהרות, הייתה מצויה באגן נהר הדונג בוייאטנם.
אקולוגיה והתנהגות.
במקומות ללא הפרעה האיילים החזירונים נוטים להיות יומיים, עם פעילות משמעותית בזמן היום וחלק מהלילה במיוחד בעונות החמות. באזורים מסוימים הם הופכים להיות יותר ליליים ובודדים ככל הנראה בגלל לחץ הציד. המבנה החברתי העיקרי הוא בעיקר נקבה בודדה עם צאצאיה, וגם כאשר מספר איילים מתקבצים יחד הם אינם מלוכדים ונמלטים למספר כיוונים כאשר הם נרדפים. בפארק הלאומי צ'יטוואן עדרים של עד 20 איילים נצפים ביחד בעיקר במרעה חדש שצמח לאחר השרפות; ובפארק הלאומי קזירנגה עדרים של 40–80 איילים נצפים לעיתים קרובות בשטחי מרעה גדולים שנוצרו על ידי קרנפים הודים, או במרעה נמוך ליד מאגרי מים גדולים. השטח בו הם חולפים בחיפוש אחר מזון משתנה במידה רבה בגודלו, ונע בין-5 דונם ל-70 (תלוי גם אם השטח מגודר). איילי החזיר אינם מושפעים מהתחלפות העונות, מלבד סרי-לנקה שבה דווח שהם נודדים בהתאם למזון החקלאי הזמין.
תזונתו של האייל החזירוני מבוססת בעיקר על עשבים טריים, וגולשת מדי פעם גם לעשבי תיבול, פרחים, פירות, עלים ושיחים. בהשוואה לאייל הסמבר מין זה אינו מכניס לתפריטו מיני צמחייה חדשים. איילים חזירונים שהובאו לסרי-לנקה חיים בעיקר בשטחים חקלאיים, וגורמים נזק לגידולים ביתיים כגון תה או קינמון.
כאשר אייל זה נרדף ביער הוא פותח בריצה עם ראש שפוף, ומתכופף מתחת לגזעים וענפים כ-חזירי הבר, ולא מדלג עליהם כמו רוב האיילים; לאחר מספר דקות של ריצה הוא יחפש בהקדם האפשרי מקום מסתור ויחכה בו עד שתחלוף הסכנה. במהלך ריצתו הוא זוקף את צידו האחורי והלבן של זנבו לאות אזהרה. כשהאייל החזירוני נבהל, הוא משמיע קול הדומה לשריקה או לנביחה. טורפיו של האייל החזירוני הם בעיקר טיגריסים בנגלים, נמרים הודים, ודולים.
זכרי האייל החזירוני אגרסיביים למדי, ובאזורים בהם צפיפות האוכלוסייה נמוכה הם עלולים להפגין טריטוריאליות ולסמן את גבולות הטריטוריה שלהם באמצעות הפרשות מבלוטות הריח בעיניים וברגליים. בהודו ונפאל עונת הרבייה היא בין חודשי ספטמבר ואוקטובר, ובסין בין ספטמבר לפברואר; במהלך הייחום, הזכרים מתאספים באחו הפתוח, ומקיימים ביניהם קרבות לשליטה בנקבות. זכרים של מין זה אינם מקימים הרמון, ומגינים על הנקבה מזכרים אחרים עד תום הייחום. בשונה מאיילים אחרים למין זה אין קולות מיוחדים בעונת הרבייה.
ההריון של הנקבה נמשך 220–230 ימים, לאחריהם היא ממליטה עופר אחד או תאומים בחודשי אפריל עד מאי בנפאל ומאפריל עד אוקטובר בסין. בסמוך להמלטה הנקבה נעה לאזור גבוה עם צמחייה צפופה, כהגנה מפני הצפות מונסון וטורפים. העופרים נגמלים לאחר שישה חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 8–12 חודשים. תוחלת החיים המרבית של האייל החזירוני בטבע עד 20 שנים.
איומים ושימור.
במהלך 20 השנים האחרונות, האייל החזירוני הפך לנדיר יותר ויותר ממגוון איומים עד שסווג על ידי IUCN כמין בסכנת הכחדה (EN). האיזון בין האיומים הללו וחומרתם הנוכחית משתנה בין "דרום אסיה" (הכולל את הודו, נפאל, ככל הנראה בהוטן, ואולי גם פקיסטן; והירידה בו היא בסביבות 40-30%) ל"דרום מזרח אסיה" (הכולל את סין, וייטנאם, לאוס, קמבודיה, תאילנד, ובנגלדש ובו הירידה משוערת בכ-90%). אין מידע מפורט על מנת לדעת לאיזו קטגוריה שייכת מיאנמר ונראה שמצבה הוא הממוצע בין שניהם. סרי לנקה היא מחוץ לטווח המקורי כך שהיא לא רשומה בפירוט כאן. האייל החזירוני הוא כיום אחד מהיונקים הנדירים ביותר בהודו-סין, והוא נכחד ככל הנראה בלאוס, וייטנאם, ורוב קמבודיה (כאמור בתאילנד הוא נכחד והוחזר). יתר על כן, ייתכן כי נכחד מסין, ורובה של בנגלדש. בהודו ובנפאל, מחוץ לאזורים מוגנים, כמה אוכלוסיות תישארנה תחת איומים כבדים.
ירידה מדאיגה זאת נגרמת על ידי שילוב של ציד, ואובדן בית גידול. במדינות הודו-סין, הציד האיטנסיבי לבשר, פוחלצים והכנת תרופות מסורתיות גהוביל לירידה ראשונית. דווח גם כי את האייל החזירוני קל יותר לצוד מאשר איילים אחרים באזור, כיון שהוא נפוץ גם בבתי גידול פתוחים מה שהופך אותו לגלוי יותר לציידים. לחץ ציד הוחרף עוד יותר על ידי אובדן הביצות לחקלאות ופיתוח עירוני. בעיה נוספת היא שהאייל החזירוני אינו מסתגל ליערות עבותים, ותחת שטחי המרעה הוא נאלץ לעבור לאזורים שמועדים להצפות חמורות, וגורמים לפעמים לתמותה רצינית בקרב המין. בית הגידול של איילים אלו מאוים גם על ידי פיתוח של תחנות כוח הידרואלקטריות בדרום אסיה. בדומה לאיילים האלדים גם האיילים החזירונים סובלים ממלכודות לתפיסת איילים חיים, בשל הביקוש שלהם בגני חיות קמבודים ותאילנדים.
האייל החזירוני נמצא במספר אזורים מוגנים, לרבות חלק מהשמורות המאובטחות ביותר בעולם כגון שמורת הטיגריס קורבט, הפארק הלאומי קזירנגה, הפארק הלאומי צ'יטוואן ועוד. מין זה נהנה גם בעקיפין משימור הקרנף ההודי שחי אף הוא בבית גידול דומה. עם זאת, עתודות רבות אינן גדולות מספיק כדי לאפשר תנועות עונתיות של מין זה, ורמת האכיפה של הציד משתנית בין האזורים. האייל החזירוני רשום גם באמנת (CITES) כמין הנאסר לסחר בינלאומי.
להלן נתוני IUCN על תפוצת האייל החזירוני במדינות הנזכרות, הכוללים אזורי שימור בולטים, צפיפויות אוכלוסייה, מאמצי שימור ועוד:
הבאה למדינות אחרות.
בדומה לפרסתנים אחרים איילים אלו הובאו למדינות אחרות בעיקר לשם ציד, או כדי למלא את הנישה האקולוגית. בין המדינות הידועות: סרי לנקה, אוסטרליה וארצות הברית. תפוצתם באזורים אלו אינה ממופית על ידי IUCN.
קולין מורגן
קולין מורגן (באנגלית: Colin Morgan, נולד ב-1 בינואר 1986) הוא שחקן צפון אירי, הידוע בשל גילום דמותו של הקוסם מרלין בסדרת הטלוויזיה "מרלין" של ה-BBC.
קריירה.
מורגן החל לשחק משנת 2007 בתיאטרון. בשנת 2008 ביצע הופעת אורח בסדרה דוקטור הו. באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרה מרלין. הסדרה שודרה במשך 5 עונות עד לביטולה בשנת 2012 ומורגן זכה בפרס "National Television Awards" על משחקו בסדרה.
בשנת 2015 החל לגלם את דמותו של ליאו בסדרת המדע הבדיוני "אנושיים" בערוץ 4. הסדרה הייתה מועמדת לפרס סטלייט ולפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2016.
אייל קאלאמיאן
אייל קאלאמיאן (שם מדעי: "Hyelaphus calamianensis"), הוא מין של אייל קטן החי במזרח אסיה, ואחד משלושה האיילים האנדמיים לפיליפינים (השניים הנוספים הם אייל אלפרד ואייל פיליפיני). בסוג אייל זהוב קיימים שני מינים דומים: אייל קוהל ("Hyelaphus kuhlii"), האנדמי לאי "באוואן" שבאינדונזיה; ואייל חזירוני ("Hyelaphus porcinus"), המצוי במדינות דרום ומזרח אסיה.
תיאור.
איילי קאלאמיאן הם איילים קטנים למדי, בעלי פרצוף קצר ומבנה גוף כבד. מבחינה חיצונית הם דומים מאוד לאייל הקוהל אם כי פרוותם אינה אדמדמה, וחלקם הקדמי אינו כהה. המין גם דומה מאוד לאייל החזירוני, ונבדל ממנו בעיקר ברגליים ארוכות יחסית ובעלות צבע חום הכהה משאר הגוף ולעיתים אף שחורות. חלקו הקדמי נמוך מחלקו האחורי בשל אורך הגפיים האחוריות. פרוותו היא בעלת שיער גס וצבעה הוא חום צהבהב, חום כהה או חום ערמוני אחיד, מלבד הגחון הנוטה לחום-שוקולד. הפרווה מתכהה עם הגיל, והזכרים כהים וגדולים במידה מועטת מהנקבות. בפניו יש סימנים קרמים עדינים סביב העיניים, בסיס האוזניים, מרכז החוטם ומעין סינר קרמי בגרון; השערות הפנימיות של אוזניו וכן החלק התחתון של הזנב הקצר והעבה הם לבנבנים. עיניו קטנות, אוזניו עגולות, אפו גדול ושחור ומסביב לו כתם הלבן המוגבל על ידי פס חיצוני בצבע חום כהה. כיתר המינים בסוג "Hyelaphus", לאייל זה קרניים בעלות שלושה סיעופים בלבד, הנושרות וגדלות מחדש בכל שנה. לאייל זה אין תת-מינים.
מידות גופו של אייל קאלאמיאן הן:
תפוצה, אקולוגיה, ומחזור חיים.
כפי ששמו מרמז, מין זה אנדמי לשרשרת איי קאלאמיאן שבפיליפינים; האיילים מצויים בשלושה מתוך ארבעת האיים הגדולים בשרשרת קאלאמיאן: "ביוסיואנגה", "קוליאון", "קאלאוויט" ונעדרים מהאי "קורון". המינים גם דווחו בעבר בעוד תשעה איים קטנים נוספים, כאשר לשלושה מתוכם האיילים הובאו בשנת 1980.
כיום אייל הקאלאמיאן נכחד משבעת האיים הקטנים: "קאפארי", "באצ'דאק", "אפוו", "ג'אלוק", "פאנלאיטנן", "אלאבה" ו"דיקאבאיטוו" ושרד רק באיים: "מרילי" ודימאג'יויאט". מלבד האיים הנזכרים, לא ידוע על קיומו באיים אחרים בפיליפינים ואף לא באיים הסמוכים לשרשרת: פלאוואן ולינאקאפאן. מבין כל האיים הנזכרים, קאלאוויט מחזיק את האוכלוסייה הגדולה ביותר שצמחה מאוכלוסייה זעירה בעקבות הכנסת 30 איילים נוספים בשנת 1977.
בית גידולו של מין זה הוא בעיקר יערות נשירים, קרחות יער, ומרעה מיוער חלקית.