גישתו הייתה מרקסיסטית והוא הדגיש את מלחמת המעמדות כבסיס להבנת המהפכה, סיבותיה, התפתחותה ותוצאותיה, זאת על אף שהוא עצמו הגדיר את עצמו כהיסטוריון מהמסורת הקלאסית של אלכסיס דה טוקוויל, ז'אן ז'ורס ולפברה. מחקריו מרובים בפרטים ונתונים מתך חיי היום-יום, ששפכו אור בעיקר על מעמד הסנקילוטים ("המון העם") כמעמד בעל חשיבות וכליבה של המהפכה (בצד, ואף יותר מן הבורגנות). על עמדה זו ספג ביקורת מהיסטוריונים רוויזיוניסטים שטענו שתיאור הסנקילוטים כפרולטריון מוקדם הוא אנכרוניזם ושלסנקילוטים לא הייתה תודעה מעמדית אלא שהיו המון מוסת, בער ונפשע שמניעיו שנאה וקנאה בבני מעמדות האצולה וההון ורצון לנקום בהם ולהחליפם.
כמו כן בולט ניתוחו את שלטון הטרור כנובע מהמאבק המהפכני כנגד כוחות שקמו עליה להחריבה מבפנים ומבחוץ ומתוך ההקשר הכלכלי. גם על גישה זו ספג ביקורת קשה מההיסטוריונים הרוויזיוניסטים, בעיקר פרנסואה פירה.
סובול
סובול הוא שם משפחה שמקורו סלאבי, פירושו צובל. השם מעיד על העיסוק של בעליו כסוחר פרוות.
אליס קובר
אליס קובר (באנגלית: Alice Kober, 23 בדצמבר 1906 ניו יורק - 16 במאי 1950 ברוקלין, ניו יורק) הייתה בלשנית מומחית ללימודים קלאסיים וארכאולוגית אמריקאית. נודעה בייחוד עקב תרומותיה לפיענוח הכתב הליניארי ב' המיקני יווני.
קורות חייה.
אליס אי. קובר נולדה ב-1906 במנהטן, ניו יורק, כילדה ראשונה בין שני ילדים למשפחה שהיגרה באותה שנה מהונגריה. הוריה היו פרנץ קובר, אורג במקצועו, וקתרינה לבית גרובר, בני הדת הרומית-קתולית. אחרי לימודי תיכון במכללת האנטר, אליס קובר החלה ללמוד במסלול אוניברסיטאי באותה מכללה וסיימה בשנת 1928 מגמת לטינית ויוונית.
כבר בתקופת לימודיה גילתה עניין מיוחד בסוגיית פענוח הכתב המסתורי מכרתים המינואית. ב-1929 השלימה את התואר השני וב-1932 את לימודי הדוקטורט בפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת קולומביה.
בשנים 1935–1950 הייתה מרצה לשפות במכללת ברוקלין בניו יורק. בשנת 1946 זכתה במלגת גוגנהיים.
הכתב הליניארי ב'.
החל משנות ה-1940 המוקדמות אליס קובר חקרה את הכתב הליניארי ב'. במשך 40 שנה ניסו המדענים לפענח את הכתב הליניארי ב' ואת שפתו.
הכתובות ששרדו מן הציוויליזציה המינואית נמצאו כתובות בשלושה סוגי כתב: המוקדם היה פיקטוגרפי, נקרא ליניארי א', והוא מופיע בעיקר בלוחות שנמצאו באגיה טריאדה בכרתים. הכתב השלישי והנפוץ ביותר נקרא ליניארי ב'. בחפירותיו בקנוסוס סר ארתור אוונס גילה 1,600 טקסטים בכתב זה, אולם עד שנת 1930 הצליח לפרסם רק 75. עד יום מותו ב-1941 פורסמו 200 מתוכם.
אוונס גילה את שיטת הספירה העשרונית, התרשם מקיומן של סימניות עזר אך לא ידע לפענח את הכתב מבחינה פונטית.
בתקופה שבה פעלה אליס קובר הייתה הסכמה שכיוון הכתיבה של הכתב הליניארי ב' היה משמאל לימין. החוקרים הגיעו למסקנה שמדובר ב-90 סימנים בסך הכל. מספר זה הצביע על כך שהיה מדובר בשיטת כתיבה הברתית. ארתור אוונס היה גם בדעה שהשפה השתמשה בנטייה. בעוד חוקרים אחדים שיערו כי מדובר בשפה יוונית או קפריסאית, הרוב סבר כי הכתב הליניארי ב' שימש לשפה לא ידועה מכרתים.
אליס קובר הייתה נחושה לחקור את הנושא מתוך גישה מדעית וחדשה. לצורך כך, היא למדה מושגי סטטיסטיקה, כימיה ופיזיקה והצטרפה לחפירות ארכאולוגיות בניו מקסיקו (1936) ובאתונה עם צוות בית הספר האמריקאי ללימודים קלאסיים שבבירת יוון (1939); התעמקה בעיון שיטות הכתב של שפות קדומות רבות, כמו סנסקריט, חיתית, אירית קדומה, אכדית, שומרית, בסקית וסינית; וחקרה את היסודות הטרום-יווניים שבשפה היוונית וניתחה את הטקסטים שנמצאו.
למען מחקריה נזקקה אליס קובר לכמות גדולה ככל האפשר של טקסטים בכתב הלינאר ב'. הלוחות שמצא אוונס נארזו בתחילת המלחמה ולוחות דומים שנמצאו ב-1939 בפילוס ביוון היבשתית לא היו זמינים. אליס קובר פנתה לחוקר הוותיק סר ג'ון מיירס באוקספורד על מנת שיאפשר לה להשתמש בציורים ובצילומים שעשה מאותם לוחות. בעזרת שיטת כרטוס מיוחדת הצליחה החוקרת האמריקאית לקטלג ולכתוב אינדקס של הלוחות, לערוך רשימות מילים, ולהעמיק יותר בחקר נטיות המילים (הנטיות הופיעו בסיומת המילים כהברות נפרדות). מיירס נעזר בעבודת הסיווג המדוקדק של קובר בעריכתו ב-1952 את הכרך השני של "כתבים מינואים" מאת אוונס ונועץ בה גם בהכנת הכרך אודות הכתב הלינאר א'.
היות שבימי מלחמת העולם השנייה הנייר הפך למוצר נדיר, גזרה קובר לעצמה כרטיסים מכל פיסת נייר שיכלה למצוא, לרבות מודעות, חוברות, ספרים ומעטפות. היא מילאה מעל 186,000 כרטיסים שכללו מידע על הופעתם של 90 הסימנים של הכתב הליניארי ב'.
היא מצאה דפוסים בכתיבה: תוך התבססות על דוגמת השפה האכדית, זיהתה למשל שורשי מילים המורכבות משתי ההברות הראשונות מתוך שלוש וכן סיומות שלדעתה הצביעו על יחסות דקדוקיות. היא מצאה שלוש יחסות של השמות: נושא (נומינטיב), מושא עקיף (דאטיב) ומושא ישיר (אקוזטיב). קובר התרשמה כי סימנים אחדים מסמנים תנועות ואחרים - מסמנים עיצורים. שלוש הדוגמאות ששימשו לה בהסבר ממצאיה נודעו כ"טריפלטים של קובר".
קובר הייתה מעשנת כבדה וחלתה בסרטן ריאות בעיצומה של עבודתה המחקרית. בשנת 1949 נאלצה לפרוש מההוראה ולעבור ניתוח. היא גם נאלצה לוותר על תוכניתה להקים מרכז לחקר הכתבים הקדומים באוניברסיטת פנסילבניה. הקמת מרכז כזה היה גם חלומו של דניאל, עמית וידיד, שנפטר אף הוא בגיל צעיר (38, בטורקיה).
אליס קובר נפטרה בשנת 1950 בגיל 43, שנתיים לפני פענוח הכתב הליניארי ב' על ידי מייקל ונטריס וג'ון צ'דוויק.
היא התגוררה רוב חייה עם אמה ולא התחתנה. הותירה אחריה אח בשם ויליאם ותלמידים כמו, למשל, אווה בראן.
מחברותיה וכרטיסיה שמורים בארכיון באוניברסיטת טקסס באוסטין.
הטרור
לפגוע ולהחטיא
לפגוע ולהחטיא (Hit &amp; Miss) היא מיני סדרת דרמה המשכית בריטית ששודרה בערוץ Sky Atlantic. הסדרה עלתה לאוויר ב-22 במאי 2012.
במרכז העלילה נמצאת רוצחת שכירה שנולדה ביולוגית כגבר, עברה ניתוח לשינוי מין ונודע לה שיש לה בן מעברה כגבר, הסדרה מתארת את ניסיונותיה לנהל חיים יחד עם ילדיה של האשה שהייתה בת הזוג שלה בעבר והשילוב של הורות ומקצוע הרצח.
חוקת 1793
חוקת 1793 (בצרפתית: "Acte constitutionnel du 24 juin 1793" או "Constitution montagnarde" (חוקת ההר) או "Constitution de l'an I" (חוקת השנה הראשונה)) הייתה החוקה השנייה שכוננה בצרפת בימי המהפכה הצרפתית והחוקה הראשונה שהתקבלה תחת הרפובליקה הצרפתית הראשונה. החוקה הייתה אמורה להחליף את חוקת 1791 שלא הייתה רלוונטית לאחר שבוטל מוסד המלוכה. החוקה החדשה נוסחה על ידי ועדה של חמישה אישים, ביניהם לואי אנטואן דה סן-ז'וסט, שנבחרו לצורך תפקיד זה על ידי הוועידה הלאומית ואשר מתוקף בחירתם הפכו גם לחברי הוועד לשלום הציבור.
הנוסח הסופי של החוקה התבסס על הצהרת זכויות האדם והאזרח, שגרסה חדשה ורדיקלית שלה הופיעה כפתיח לחוקה (הצהרת זכויות האדם והאזרח של 1793). ההצהרה החדשה הכריזה כי כל בני האדם שווים על פי הטבע ובפני החוק. היא כללה הגנות מפני פגיעה של הממשלה בזכויות האדם, שהן הזכות לשוויון, לחירות, לביטחון ולרכוש. היא כללה הגנה על חירויות שונות, כגון חירות הדת והמצפון, חופש העיתונות, חופש ההתאגדות, והחופש למסחר. ההצהרה קבעה כי אדם אינו יכול למכור את עצמו או להימכר על ידי אחר, ובכך קבעה שעבדות אינה חוקית.
אחד החידושים העיקריים בפתיח של החוקה הוא ההוספה של מספר זכויות חברתיות וכלכליות כזכויות מוגנות של האדם והאזרח, ביניהן, זכות האזרח לרווחה, זכותם של נזקקים לקבל סיוע מהחברה, והזכות לחינוך.
ההצהרה בפתיח לחוקה קובעת גם מספר זכויות פוליטיות, שהחשובה והרדיקלית ביניהן היא זכות המרד. כך למשל נכתב כי "כאשר הממשלה פוגעת בזכויות של העם, המרד יהיה, עבור העם ועבור כל חלק ממנו, הזכות המקודשת ביותר והחובה ההכרחית ביותר" (סעיף 34).
על אף שהתקבלה על ידי הוועידה הלאומית ב-24 ביוני 1793 ואשררה במשאל עם עם 1,800,000 קולות בעד ו-11,000 קולות נגד, החוקה הושעתה מייד עם כינונה הרשמי ולמעשה מעולם לא שימשה כחוקה בפועל. הוועידה, שנשלטה על ידי היעקובינים, הכריזה על מצב החירום בשל מצב המלחמה בו הייתה צרפת שרויה. למרות שלא שימשה בחוקה בפועל, ההיסטוריון ולטר גראב טוען ש"חוקה יעקובינית זו... מסמנת את פסגת הדמוקרטיה הבורגנית שהמהפכה הצרפתית הגיעה אליה והיא שימשה דוגמה ומופת לחוקות הדמוקרטיות במאות ה-19 וה-20.
לאחר תקופת שלטון הטרור, שלטון תרמידור הביא לכינון חוקת 1795, שהייתה שמרנית יותר מחוקת 1793, שאפה ליצירת סדר חברתי ופוליטי ליברלי ולמנוע מרד.
ז'יז'י
ז'יז'י (בצרפתית: Gigi) הוא סרט קולנוע מסוגת מיוזיקל/קומדיה רומנטית בבימויו של וינסנט מינלי משנת 1958. תסריט הסרט נכתב על ידי אלן ג'יי לרנר והוא מבוסס על נובלה בעלת אותו שם של קולט משנת 1944. פסקול הסרט נכתב על ידי ג'יי לרנר, הולחן על ידי פרדריק לאו ונוצח של ידי אנדרה פרווין.
בשנת 2001, ארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית בחר בסרט לשימור בידי ספריית הקונגרס בשל היותו "חשוב תרבותית, היסטורית או אסתטית". מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-35 ברשימת "מאה שנים... מאה תשוקות". הסרט נחשב לסרט המוזיקלי המצליח האחרון של חברת ההפצה מטרו גולדווין מאייר בתקופתו של המפיק ארתור פריד. בשנת 1973 נעשה לסרט עיבוד כושל למחזה מוזיקלי בברודוויי.
עלילה.