בשנת 1986 השתתף בסרט המתיחות "ניפגש בסיבוב" בבימוים של יהודה ברקן ויגאל שילון. בשנת 1987 השתתף בסרט המתיחות "ניפגש בחוף", בבימוים של יהודה ברקן ויגאל שילון, ולצדם של דנוטה לאטו, משה טימור, ועוד. כשנה מאוחר יותר השתתף כנמתח בסרט מתיחות נוסף של יגאל שילון, "עבודה בעיניים".
בשנת 1990 שיחק בסרט הקולנוע "נשיקה במצ"ח". בשנת 1992 שיחק בסרט מתיחות נוסף, פרי עטו של יהודה ברקן, "גברת תפתחי זה אני". בשנת 2007 שיחק בסדרת הדרמה של הוט 3 "הבורר". בשנת 2011 שיחק בסרט הקצר "מקום אחר", בבימויה של דלית ארנולד.
בשנת 2012 שיחק בסרטו של שלומי מיצ'ניק "בין הכוונות", אשר הוצג בפסטיבל קולנוע דרום. כמו כן הוא שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער במחזות: "אישה אחת גרה בתוך אבטיח" ו"אהבת איתמר", שכתבה דבורה עומר, על פי ספרה הנושא שם זה.
לאלבוחר רישיון של עו"ד בישראל.
מושון אלבוכר
הומאוסטזה
טרנס-אסיה איירווייז
טרנס-אסיה איירווייז (בסינית מסורתית: 复兴航空; בסינית מפושטת: 复兴航空; בפין-יין: "Fuxing Hangkong") הייתה חברת תעופה שבסיסה בטאיפיי שבטאיוואן.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1951 כחברת התעופה הפרטית הראשונה בטאיוואן. מסלולה הראשון היה מטאיפיי, גאושיונג, טייטונג והאוליין. טיסות אלו היו בתוך טאיוואן, והיא שימשה גם כסוכן מקומי של חברות תעופה זרות.
שרותיה חדלו בשנת 1958, והיא חזרה לפעול בשנת 1988, לאחר 30 שנות היעדרות.
בחודש ינואר 2014 חברת התעופה הודיעה על כוונתה להשיק חברת תעופה בעלות נמוכה בשם V אייר. החברה ביצעה את טיסת הבכורה שלה ב-17 בדצמבר באותה שנה מטאיפיי לבנגקוק.
בעקבות שתי תאונות קטלניות של מטוסי החברה ב-2014 (טיסה 222) וב-2015 (טיסה 235) היא נקלעה לקשיים כלכליים. בעקבות כך V אייר נסגרה ב-1 באוקטובר 2016 וב-22 בנובמבר טרנס-אסיה עצמה נסגרה.
גווידו רני
גווידו רני (באיטלקית: Guido Reni; 4 בנובמבר 1575 - 18 באוגוסט 1642) היה צייר איטלקי בסגנון הבארוק הגבוה.
תולדות חייו.
רֵני נולד בבולוניה למשפחת מוזיקאים, בנם היחיד של דניאל רני וג'ינבּרה דה פוצי. בגיל תשע החל לשמש כשוליה של הצייר הפלמי דניס קלבירט (Denis Calvaert) שהתגורר בבולוניה. לאחר זמן קצר הצטרפו אליו הציירים פרנצ'סקו אלבני ודומניקינו. כשהיה בן עשרים הקים עם שני תלמידים נוספים של קלבירט את בית ספר לציור בהובלת הצייר האיטלקי לודוביקו קראצ'י (Ludovico Carracci). כך נוצר גרעין של בית ספר מצליח לציירים שעברו לרומא בעקבותיו של אניבלה קראצ'י (Annibale Carracci).
בסוף 1601 עבר לרומא עם ידידו הצייר פרנצ'סקו אלבני כדי לעבוד עם קבוצה בניהולו של אניבלה קראצ'י על פרסקו בארמון פארנזה. בין 1601 ל-1604 היה הקרדינל פאולו אמיליו ספונדראטי פטרונו הראשי. ב-1604-1605 קיבל עבודה בעיצוב מזבח עם תיאור צליבתו של פטרוס. הוא שב לבולוניה וגר שם כמה שנים שלאחריהן חזר לרומא והיה לאחד הציירים המובילים שם בזמן כהונתו של האפיפיור פאולוס החמישי ובעידודו. בין 1607 ל-1614 היה בית בורגזה, ממנו הגיע פאולוס החמישי, לפטרונו. הוא יצר פרסקו על התקרה בארמון פאלאביצ'יני-רוספיליוזי (Palazzo Pallavicini-Rospigliosi) שנבנה על ידי בית בורגזה. הפרסקו הוא אחת מיצירותיו הידועות והוא מתאר את אפולו במרכבת השחר, מביא את האור לעולם בתחילת היום. תנוחות הדמויות בו צוירו בהשראת עיטורים של סרקופג רומי והוא מצויר באיפוק קלאסי ובפשטות יחסית לסגנונו הנועז והפרוע יותר של הפרסקו שצייר יחד עם מורו, קראצ'י, בארמון פארנזה (לדוגמה, הפרסקו "מצעד הניצחון של בכחוס" של קראצ'י). על פי חשבוניות שנמצאו, הוא קיבל תשלום של 247 סקודי ו-54 באצ'יו עם סיום העבודה, ב-24 בספטמבר 1616. הוא צייר גם את הפרסקאות שבקפלת פאולין שבבזיליקת סנטה מריה מג'ורה ובאגף משפחת אלדוברנדיני שבוותיקן.
במקביל לעבודותיו ברומא, צייר פרסקו בבזיליקת סן דומניקו שבבולוניה בשנים 1613-1615.
לאחר מכן עזב את רומא ונסע לנאפולי כדי לצייר את תקרת קתדרלת נאפולי, אך בגלל התנגדותם העזה של הציירים המקומיים למתחרים, הוא נאלץ לעזוב את העיר. על פי המסופר, המקומיים איימו להרעיל אותו או לפגוע בו בדרך אחרת, כפי שאכן קרה מאוחר יותר לדומנקינו. לאחר ששהה תקופה קצרה נוספת ברומא, חזר לבולוניה וייסד שם בית ספר חדש. הוא הוסיף עוד עבודות בבזיליקת סן דומניקו ב-1632. הוא קישט גם את קתדרלת רוונה. לאחר עזיבתו את רומא, הוא צייר במגוון סגנונות בהתאם לסגנון האקלקטי של רבים מחניכיו של קראצ'י. לדוגמה, יצירתו "שמשון המנצח" מבטאת את סגנון המנייריזם. בניגוד לכך, "צליבת פטרוס" ו-"אטאלנטה והיפומנס" מתארים תנועה אלכסונית דרמטית בשילוב אפקטים של אור וצל שמראים השפעה של קראווג'ו. "טבח החפים מפשע" שצויר בסגנון סוער ובגווני סגול מראים השפעה של רפאל. ב-1625 ביקר אצלו נסיך פולין, ולדיסלב זיגמונד ואזה במהלך מסעו למערב אירופה, ורכש ממנו מספר יצירות. נושאי ציוריו כללו בדרך כלל סצנות מן התנ"ך ומהברית החדשה וכן מהמיתולוגיה. הוא יצר גם תחריטים רבים, חלקם מבוססים על ציורים שלו וחלקם על ציורים של אחרים.
תלמידו המובהק ביותר הוא סימון קנטריני שצייר פורטרט של רני, המוצג בגלריה של בולוניה.
הוא מת בבולוניה ב-1640 ונקבר בקפלת הוורדים שבבזיליקת סן דומניקו בעיר, ליד הציירת אליזבטה סיראני. עבודותיו מוצגות בלובר, בגלריה הלאומית בלונדון, במוזיאונים הקפיטוליניים ובמוזיאונים נוספים.
טרנס אסיה איירווייז
טראנס אסיה איירווייז
ריצת חצי מרתון
האסיר X (פירושונים)
התקופה הויקינגית
ארגון ההגירה הבין-לאומי
ארגון ההגירה הבין-לאומי (International Organization for Migration - IOM) הוא ארגון בין-לאומי של האומות המאוחדות המטפל במהגרים ונחשב לארגון החשוב בעולם בנושאי הגירה ופליטות. הארגון הוקם בשנת 1951 בשם "הוועדה הבין-ממשלתית הזמנית לתנועת המהגרים מאירופה" (PICMME) כדי לעזור ליישב מחדש אנשים שנעקרו מביתם במלחמת העולם השנייה. בארגון ההגירה הבינלאומי יש 156 מדינות חברות ו-10 מדינות משקיפות.
ארגון זה הוא הארגון הבינלאומי העיקרי העוסק בתחום ההגירה, לרבות פליטים, סחר בבני אדם, הגירת עבודה, ועוד על ידי מתן סיוע הומניטרי, שירותים וייעוץ לממשלות ולמהגרים.
בין מטרות הארגון:
חוקת הארגון מקשרת בין הגירה לפיתוח כלכלי, חברתי ותרבותי, וכן מצדדת בחופש התנועה של המהגרים.
הארגון עובד בשיתוף פעולה עם גופים ממשלתיים ולא ממשלתיים. בנוסף, מסייע הארגון לפליטים להשתתף בבחירות מחוץ לארצם, כפי שקרה בבחירות באפגניסטן בשנת 2004 ובבחירות בעיראק בשנת 2005.
היסטוריה.
הארגון נוסד בשם "הוועדה הבין-ממשלתית הזמנית לתנועת המהגרים מאירופה" (PICMME) בשנת 1951 מתוך מטרה לעזור לפליטים במערב אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. הארגון סייע לממשלות אירופה ליישב מחדש 11 מיליון בני האדם שנעקרו בזמן המלחמה, וסייע בהסדרי תחבורה לכמיליון מהגרים במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
חוקת הארגון הבינלאומי להגירה נוסחה ב-19 באוקטובר 1953 בוונציה, ונכנסה לתוקף ב-30 בנובמבר 1954.
הארגון עבר רצף של שינויי שמות. לאחר שנוסד בשם "הוועדה הבין-ממשלתית הזמנית לתנועת המהגרים מאירופה" (PICMME), שונה שם הארגון בשנת 1952 לשם "הוועדה הבין-ממשלתית למהגרים מאירופה" (ICEM), בשנת 1980 שונה שמו ל"הוועדה הבין-ממשלתית להגירה" (ICM) ובשנת 1989 נקבע שמו הנוכחי "ארגון ההגירה הבינלאומי" (IOM). שינויים אלה משקפים את השינויים שחלו באופיו של הארגון על פני חצי מאה - הוא הפך מארגון לוגיסטיקה לסוכנות הגירה.
הארגון מסייע לטפל בפליטים ובמהגרים במקרים של אסונות טבע ובאזורי קרב. הארגון סייע לפליטים בתקופת המרד ההונגרי (1956), בזמן הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה (1968), בזמן ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973), סייע לפליטי מלחמת וייטנאם (1979), מלחמת המפרץ (1990), מלחמת קוסובו (1999), פליטי מזרח טימור (1999), ניצולי רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004), פליטי מלחמת עיראק (2003), רעידת האדמה בקשמיר (2005) ורעידת האדמה בהאיטי (2010).
על פי תפיסת הארגון, הגירה צריכה להתבצע בתנאים הומניים ומסודרים. הארגון עובד עם ממשלות וארגונים אזרחיים לקדם את הטיפול בנושאי הגירה, לעודד את הפיתוח הכלכלי והחברתי באמצעות הגירה, ולשמור על כבוד האדם ורווחתם של המהגרים.
לארגון תקציב תפעולי שנתי של 1.3 מיליארד דולר וכ-8,400 עובדים ב-100 מדינות ברחבי העולם.
הארגון מעורב מטבעו בדיונים גלובליים בנושאי ההשלכות החברתיות, הכלכליות והפוליטיות של ההגירה במאה ה-21.
מדיניות הארגון.
הארגון מסייע למהגרים ולקהילות הקולטות אותם. מנכ"ל הארגון, ויליאם לייסי סווינג, אמר בנאום בדצמבר 2013: הוא ציין שבשנת 2013 איבדו את חייהם מהגרים רבים שביקשו לחצות גבולות בינלאומיים בחשאי. "לעולם לא נדע בדיוק כמה מהגרים מתו במדבריות, באוקיינוסים או בתאונות אחרות", אמר סווינג. "עם זאת, הנתונים שלנו מראים כי לפחות 2,360 מהגרים מתו השנה בזמן שרדפו אחר החלום לחיות חיים חדשים. האנשים האלה נואשים - אפילו הפחד המוחשי מהמוות לא מונע מהם לצאת למסע."
סווינג הזהיר כי הדלתות של מדינות נסגרות יותר ויותר בפני המהגרים העניים והנואשים ביותר, במדינות שבעבר קיבלו אותם בברכה. על פי הארגון, קיים קשר ישיר בין ביקורת גבולות הדוקה יותר לבין העלייה בסחר בבני אדם, שהוא עסק כלל-עולמי המגלגל 35 מיליארד דולר בשנה.
הוא המשיך ואמר:
פעילויות הארגון.
סיוע הומניטרי.