השיר זכה להצלחה מסחרית אדירה. הוא הגיע לעשרים עליונים ב-30 מדינות, 28 מתוכם בעשירייה הפותחת, 20 מתוכם בחמישייה הפותחת ו-4 מתוכם במקום הראשון. בנוסף השיר דורג במקום ה-6 במצעד האירופאי הדיגיטלי. בנוסף השיר שהה 49 שבועות במצעד השירים הנמכרים ביותר בארצות הברית במכירות משולבות אף על פי שהמצעד הקודם ב-2019 והשיר יצא ב-2018. סך הכל השיר דורג ב-11 ממצעדים שונים בארצות הברית שב-8 מתוכם הגיע לעשירייה הפותחת. בסוף 2018 השיר דורג במצעדי סוף שנה של 13 מדינות, ב-19 מצעדים שונים. בשנת 2019 הוא אף דורג במצעדי סוף שנה של 19 מדינות ב-26 מצעדים שונים. במצעד סוף העשור האמריקאי השיר דורג במקום ה-33 ובמקום הראשון במצעד שירי הדאנס והאלקטרוניקה.
אהבה ממבט שני (סרט, 1998)
אהבה ממבט שני הוא סרט ישראלי משנת 1998 בבימויה של מיכל בת-אדם.
הסרט הופק על ידי רשות השידור, קרן הקולנוע הישראלי וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, הוא היה מועמד ל-5 פרסי אופיר.
עלילה.
נינה היא צלמת צעירה הגרה עם סבה. יום אחד היא מצלמת תמונה במהלך אירוע רחוב המושך את תשומת ליבה. היא מגלה עניין באיש המופיע בתמונה שלא הבחינה בקיומו בעת שצילמה את התמונה. אז, היא מתחילה לחפש אותו באופן אובססיבי, אף על פי שאינה מכירה אותו ואינה יודעת עליו דבר, והיא יודעת כי הוא האחד שאליו היא כמהה.
שחקנים ודמויות.
עוד משחקים בסרט: נתן כוגן, יגאל שדה, דבורה ברטונוב, סמי הורי, רות גלר, דוידה קרול, חיים בנאי וגיא לואל.
ביקורת.
מבקר הקולנוע אורי קליין תיאר את הסרט כך "למרות שהסרט מתרחש במציאו מקומות עכשווית יש בו משהו ישן מישראל אחרת, מוקדמת הרבה יותר, שבה נשים צעירות התגוררו אצל קשישים ונענו לפנטזיות הרומנטיות האלמנטריות ביותר".
חיים זה חיים
חיים זה חיים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויה של מיכל בת אדם. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אופיר.
עלילה.
מקי הוא סופר ומרצה לספרות המנהל רומן עם איילה, מורה לספרות ותלמידה שלו לשעבר. בעלה של איילה עוזב את הבית והיא מתמוטטת מכך, אך עם זאת ועל אף האהבה שלה למקי היא מסרבת לראות אותו. מקי שבור מחסרונה של איילה וכתוצאה מכך הוא מרגיש שגם יכולת הכתיבה שלו יורדת. שכן בהיעדר אהבה ומושא לתשוקה גם אין יכולת יצירה. כתוצאה מכך באופן בלתי צפוי הוא מוצא את עצמו מתעניין מחדש באשתו לשעבר לאחר שנים בהם חדל מלהתעניין בה.
הארון פארוקי
הארון פארוקי (9 בינואר 1944 - 30 ביולי 2014) היה קולנוען, סופר ומרצה לקולנוע.
חיים מוקדמים וחינוך.
פארוקי נולד כהארון אל אוסמן פארוקי בעיר נוביי ג'יצ'ין ש כיום נמצאת בצ'כיה. אביו, עבדול קודוס פארוקי, היגר לגרמניה מהודו בשנות העשרים של המאה ה-20. אמו הייתה ממוצא גרמני, ופונתה מברלין בזמן הפצצת בעלות הברית על גרמניה . לאחר מלחמת העולם השנייה פרוקי ומשפחתו עברו לחיות בהודו ובאינדונזיה ובשנת 1958 המשפחה כולה חזרה לגרמניה והתיישבה בהמבורג .
פארוקי, למד ב"אקדמיה לקולנוע וטלוויזיה" בברלין () בין השנים 1966 - 1968. הוא הושפע עמוקות מברטולט ברכט וז'אן לוק גודאר, ומאמצע שנות השישים החל ליצור סרטים שהיו למעשה מאמרים לא נרטיביים ועסקו בעיקר בפוליטיקה של הדימוי, והמדיום הקולנועי. הוא ערך את כתב העת Filmkritik בין השנים 1974 - 1984.
בין השנים 1993–1999 פארוקי לימד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי . בהמשך כיהן כפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. הוא נפטר במפתיע ב־30 ביולי 2014, כשהוא בן 70.
עֲבוֹדָה.
פארוקי יצר למעלה מ -90 סרטים, רובם המכריע סרטי תעודה ניסיוניים קצרים.
עבודתו של פארוקי נכללה ב קרנגי אינטרנשיונל 2004–2005 במוזיאון קרנגי לאמנות בפיטסבורג. פנסילבניה .
חיים אישיים.
פארוקי היה נשוי לאורסולה לפקס (Ursula Lefkes) משנת 1966, ועד לפטירתה ב -1996. לזוג נולדו בנות תאומות: אנבל לי ולריסה לו. בשנת 2001 הוא נישא לאשתו השנייה, אנטיה אהמן (Antje Ehmann).
מחוז דלארנה
פיצויי מלחמת העולם הראשונה
לאחר מלחמת העולם הראשונה, נחתם חוזה ורסאי בין גרמניה למדינות ההסכמה, שסימל את סוף המלחמה. החוזה, שכלל בתוכו מספר הגבלות טריטוריאליות, פוליטיות, צבאיות ומדיניות, כלל גם דרישה מגרמניה לספק פיצויים למדינות שנפגעו כתוצאה מהמלחמה, אלו הם פיצויי מלחמת העולם הראשונה. הפיצויים שנחתמו בחוזה היו בהיקף של כ־5 מיליארד דולר לשנה, עד שנת 1921, שם נכתב בחוזה שידונו בהמשך הפיצויים.
מטרות הפיצויים.
מטרתם הראשונה של הפיצויים הייתה לספק תמיכה כלכלית במדינות ההסכמה כדי לאפשר שיקום והתמודדות עם נזקי המלחמה, שכללו הרס בקנה מידה רחב, חללים רבים והפסד כלכלי כתוצאה מהמלחמה ומרוץ החימוש שקדם לה. מטרה נוספת של הפיצויים הייתה "שעבוד" גרמניה לפיצויים, כך שתישאר חלשה ולא תוכל לנקוט פעולות מלחמתיות נוספות. הפיצויים היו כל כך גבוהים שגרמניה נאלצה לקבל את תמיכתה הכלכלית של ארצות הברית למשך זמן ממושך.
רז&quot;פ
מייקל קאמן
מייקל ארנולד קאמן (באנגלית: Michael Arnold Kamen; 15 באפריל 1948 – 18 בנובמבר 2003) היה מלחין, מנצח תזמורת ופזמונאי יהודי-אמריקאי.
קורות חיים.
מייקל ארנולד קאמן נולד בעיר ניו יורק. הוא היה השני מבין ארבעה בנים. אביו, שאול קאמן, היה רופא שיניים, ואמו הלן הייתה מורה.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון למוזיקה ואמנות בניו יורק, התיידד קאמן עם מארק סנואו . במהלך לימודיו הקים קאמן את להקת New York Rock &amp; Roll Ensemble . הלהקה הוציאה חמישה אלבומים בין השנים 1968–1972.
לאורך הקריירה עבד בין היתר עם פינק פלויד, קווין, אריק קלפטון, רוג'ר דלטריי, אירוסמית', טום פטי, בון ג'ובי, דייוויד בואי, בריאן פרי, מטאליקה, Guns N' Roses וקייט בוש.
קמן אובחן כחולה בטרשת נפוצה בשנת 1997. הוא נפטר בלונדון מהתקף לב ב-18 בנובמבר 2003, בגיל 55.
פרסי המוזיקה האמריקאית 2011
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-39 התקיים ב-20 בנובמבר 2011 בתיאטרון נוקיה לייב, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2011. המועמדים הוכרזו באופן רשמי בשידור חי ב-11 באוקטובר 2011. טקס הפרסים היה ללא מנחה ושודר ברשת ABC. טיילור סוויפט ואדל היו לאמנים עם מרבית הזכיות באותו הטקס, כשכל אחת מהן זכתה בשלושה פרסים בסך הכול.
פיטר פרבס סמית'
פיטר פרבס סמית' (באנגלית: Peter Purves Smith; 26 במרץ 1912 - 23 ביולי 1949) היה צייר אוסטרלי. הוא היה האמן המודרני הראשון באוסטרליה שצייר נושאים אוסטרליים היסטוריים והיה בין האמנים האוסטרלים הראשונים שהיה להם קשר ישיר עם התנועה הסוריאליסטית הבינלאומית. עם זאת, הקריירה האמנותית שלו הוקפאה בזמן ששירת במלחמת העולם השנייה, ובהמשך בגלל מחלה.
ראשית חייו.
פיטר פרבס סמית' נולד ב -26 במרץ 1912 במזרח מלבורן, הילד השני והבן היחיד של חקלאים ילידי ויקטוריה ויליאם פרבס סמית' ולו פרבס סמית'. סבו היגר מסקולטלנד לאוסטרליה בזמן הבהלה לזהב בשנת 1854.
ב־1905 התחתן ויליאם עם לורה (לו) צ'פמן והפך מגדל צאן. הם גידלו את ילדיהם אליסון (המכונה ג'וסלין) ופיטר במקומות שונים ברחבי ויקטוריה, ומעולם לא התיישבו לצמיתות במקום אחד. פרבס סמית' למד בבית ספר יסודי באנגליה ובבית הספר באוסטרליה, לצד האמן ועמיתו לעתיד ראסל דרייסדייל. על מנת לרצות את אביו, פיטר נכנס למכללת חיל הים המלכותית של אוסטרליה בשנת 1926, אך נשר שלוש שנים מאוחר יותר ויליאם פרבס סמית' התאבד בערב חג המולד, 1932.
בעקבות התאבדות אביו, פיטר טייל רבות ברחבי אירופה. באנגליה, 1934, אחותו של פרבס סמית' שמה לב לתחביב שלו לשרטט, והציעה לו ללמוד בבית ספר לאמנות. הוא למד בבית הספר לאמנות מודרנית בגרוסוונור בשנת 1935, וחזר לאוסטרליה שם הוא פגש שוב את ידידו ראסל דרייסדייל ואת הסטודנטית מייז ניובולד, שאיתה התחתן בשנת 1946. דרייסדייל והוא עבדו בשיתוף פעולה הדוק והשפיעו אחד על השני. מלבד מוריו ודריסדייל השפיעו על סגנונו גם אמדו מודיליאני, פול נאש, אנרי רוסו, מוריס אוטריו, כריסטופר ווד והסוריאליזם.
קריירה.
במהלך סוף שנות השלושים של המאה העשרים, צייר פרבס סמית' בלונדון ובפריז. לא רק שפורבס סמית' צייר את סביבתו הפיזית החדשה ("הבוקר המוקדם בפריז" בשנת 1939) ואת הסביבה הפוליטית (הנאצים, נירנברג משנת 1938), אלא גם המשיך לצייר את הנוף האוסטרלי. תמונה שלו "צייד הקנגורו", נרכשה על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק.
בשנת 1939, מבקר האמנות ג'ינו ניבי אמר כי "פרבס סמית' נראה כאחד הציירים הטובים ביותר לתת פרשנויות אלגוריות למראה הבתולי של הנוף האוסטרלי". על פי היסטוריון האמנות סשה גרישין, התיאורים ה"אפוקליפטיים "של פרבס סמית' את השממה של אוסטרליה מעבירים תחושת פחד מפני מרחב עצום".
מלחמת העולם השנייה.
לאחר פרוץ המלחמה הוא חזר מארצות הברית ללונדון באוקטובר וניסה להתגייס לצבא הבריטי, אך אמרו לו לחכות. במהלך החודשים שחלפו הלך מצב נפשו והשתנה. אשתו חזרה למלבורן, ודחקה בפיטר לחזור לאוסטרליה. אך הוא התגייס במאי 1940.