הפארק, שנודע בשל אגם קרייטר לייק, מושך אליו קרוב לחצי מיליון מבקרים מדי שנה (הממוצע ב-10 השנים האחרונות היה 482,249 מבקרים), דומה לנתוני מערכת הפארקים רדווד. הגישה לפארק היא באמצעות כבישים בלבד. כביש מדינתי מספר 62 חוצה את הפארק בחלקו המערבי, וכביש השפה (Rim Drive) מקיף את הקלדרה ומאפשר תצפיות מנקודות שונות. בסך הכל יש בפארק 127 קילומטרים של כבישים. הפארק פתוח כל השנה, אבל חלק מהכבישים והאתרים סגורים מהסתיו ועד האביב. לרשות המבקרים עומד "כפר השפה" (Rim Village), מקבץ מבנים על שפת הקלדרה בגובה 2,164 מטרים, ובהם המבנה ההיסטורי המשופץ של אכסניית קרייטר לייק (Crater Lake Lodge) ובו 71 חדרים.
אתרים עיקריים.
מלבד האגם שהוא האטרקציה העיקרית בפארק יש אתרים מעניינים נוספים, חלקם נוצרו בהתפרצות הגעשית הגדולה שיצרה את הקלדרה שבתוכה שוכן האגם:
פעילויות.
מרבית הפעילויות מיועדות לקיץ הקצר שבפארק. שלגים כבדים במהלך הסתיו, החורף והאביב גורמים לסגירת מרבית הכבישים ושבילי ההליכה.
הרחק בערבה
הרחק בערבה הוא מחזה מאת אהרן מגד.
על המחזה.
המחזה "הרחק בערבה" הוא סיפורם של חמישה גברים ושתי נשים באזור קידוח בדרך לאילת, בניסיון נואש למצוא מים בלב השממה, רגע לאחר מלחמת השחרור. זהו סיפורם של אנשים שמנסים להיאחז במשהו, במישהו, גם כשמקנן בהם הספק, גם ברגעים בהם הם יודעים שהניסיון אבוד מראש. היאחזות היא העניין כאן, היאחזות שגובלת בטירוף. המחזה מספר על 24 שעות בחייהם של שבעה צעירים ישראלים בימי ראשית המדינה הנאבקים למצוא מים בנקודת קידוח בערבה.
מחזה מאת אהרן מגד, שעלה פעמיים. בפעם הראשונה בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי קבוצת השחקנים הצעירה של תיאטרון הבימה תחת השם 'בדרך לאילת'. המחזה עלה מספר לא רב של פעמים ולא בהצלחה יתרה ונשכח. ב-2011 הוא הועלה שוב על ידי להקת תיאטרון נוצר בעיבודה ובימוי של דלית מילשטיין תחת השם 'ערבה'.
על ההצגה ערבה של תיאטרון נוצר.
ההצגה 'ערבה' זכתה בציון לשבח על הבימוי בפרס היצירה בתחום הציונות, והיוצרים בועז ברקת וזיו וולושין זכו בקטגוריות מוזיקה מקורית ותאורה בפרס קיפוד הזהב הישראלי. 'בעיבודה של דלית מילשטיין הפכה היצירה של אהרן מגד מדרמה ריאליסטית רומנטית לפנטזיה פרועה.. סביב אתוס ומיתוס כיבוש השממה'המתרחשת בחלל מסוגנן בעיצובו של מושיק יוסיפוב, תלבושות – מיכל לאור, כשהעבודה סביב מכונת הקידוח הופכת לטקס מורכב וכמעט פגני עם הכוריאוגרפיה של ערן לביא.
חודשים ספורים אחרי שעלתה ההצגה אובחן אצל השחקן חיים חובה שגילם את מנהיג חבורת הקודחים – רסקין – סרטן מתקדם וזמן קצר אחר-כך הוא הלך לעולמו. השחקן ערן בוהם החליף אותו .
במרכז ההצגה של נוצר עומד הקונפליקט בין החלוציות לילידות, בין רצון הפרט לרצון הקבוצה ובין החלום הציוני לחלומות אחרים. הלהקה לקחה על עצמה לנסות ולהוציא את הקהל למסע בראשית ימיה של מדינת ישראל על מנת להציף מחדש את השאלה מדוע אנחנו נשארים כאן ובכול זאת רוצים כול הזמן ללכת למקום אחר.
על הסדרה הישראלית – סדרת מפגשים סביב המחזה בתיאטרון נוצר 2013.
בראשית 2013 קיימה להקת נוצר סדרת מפגשים בין אנשי רוח, תרבות, פוליטיקה ותקשורת סביב הנרטיבים המרכזים של ההצגה תחת השם 'הסדרה הישראלית'. בין המשתתפים בשיחות: ד"ר אורי מילשטיין אביה של דלית מילשטיין, פרופ' זלי גורביץ', יו"ר הסוכנות לשעבר סלי מרידור, פרופ' עוז אלמוג, הקולנוען אבי נשר, המחזאי יהושוע סובול ובנו המוזיקאי יהלי סובול ועוד רבים אחרים.
שחקנים ויוצרים בהפקה.
'בדרך לאילת' בתיאטרון הבימה 1951.
בימוי: שרגא פרידמן, תפאורה ותלבושות: מרסל ינקו.
שחקנים:
בהפקה 'ערבה' בתיאטרון נוצר 2011.
בימוי ועיבוד: דלית מילשטיין, תנועה: ערן לביא, מוזיקה מקורית: בועז ברקת, תפאורה: מושיק יוסיפוב, תלבושות: מיכל לאור, תאורה: זיו וולושין, נגנים ושירה: ישי בן-יעקב ושרון בוזין, בועז ברקת
שחקנים:
יוסף רבין
יוסף רבין (ברוסית: Рабин, Иосиф Израилевич; 18 באפריל 1900–1987) היה סופר יידי.
ביוגרפיה.
רבין נולד בגרודנו. ב-1915 הוא עבר לווילנה, אחרי כיבוש העיר על ידי הגרמנים בזמן מלחמת העולם הראשונה רבין נעצר והוחזק במחנה עבודה, הוא כמעט נפטר מרעב. ב-1920 הוא הנהיג תנועת צעירים קומוניסטים, נאלץ לברוח לברית המועצות והשתקע במוסקבה. במוסקבה הוא עבד בטיפוגרפיה יהודית, הוא למד באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית של מוסקבה, התמחה בספרות יידיש.
ב-1922 הוא התחיל לפרסם את חיבוריו ושיריו בכתבי עת ועיתונים ביידיש, בין היתר פרסם בדער עמעס. בדער עמעס הוא היה ראש מדור שירה בין 1933 - 1936. ב-1930 הוא פרסם את הרומן הראשון שלו שוועסטערקינדער (בני דודים, מוסקבה). הוא היה חבר בוועידה הראשונה של הסופרים הסובייטים ב-1934. יותר מאוחר הוא הגיע לבירוביג'ן, שם עמד בראש איגוד הסופרים של האוטונומיה היהודית, היה חבר מערכת של מספר כתבי עת מקומיים.
ב-1937 הוא נשפט ונעצר, שוחרר ב-1943 ונשלח לחזית. על שנותיו במעצר הוא כתב סיפור אין יענעמ יאהר (באותה שנה) שפורסם בסאוועטיש היימלאנד ב-1989.
אחרי מלחמת העולם השנייה השתקע במוסקבה, היה חבר מערכת של סאוועטיש היימלאנד בין 1961–1972. ב-1978 השלים חיבור רומן היסטורי אין פארשיידענע יאהרנ (בשנים שונות) על יהודי גרודנו של סוף המאה ה-18 תחילת המאה ה-19. חלק מעבודותיו תורגמו לרוסית.
נפטר במוסקבה ב-1987.
דגל כוכב הודו
צוות אורקל ארצות הברית
צוות אורקל ארה"ב (באנגלית: Oracle team USA) הוא קבוצת שיט מטעם מועדון היאכטות גולדן גייט שמתחרה בגביע אמריקה. הצוות הוקם באוגוסט 2001 על ידי לארי אליסון, מנכ"ל אורקל.
הצוות התחרה לראשונה בגביע אמריקה ה-31 בשנת 2003 וניצח בשנים 2010 ו-2013.
היסטוריה.
גביע אמריקה ה-31 (2003).
הצוות הוקם לראשונה לאחר שנכסי צוות AmericaOne, שהפסיד ללונה רוסה האיטלקית בגמר הלואי ויטון 2000, נרכש על ידי פול קיארד. לאחר הרכישה הצוות התחיל להיבנות מחדש ונעשו שינויים בעמדות של השייטים. בלואי ויטון בשנת 2003 הגיע הצוות לגמר הלואי ויטון בוא הפסיד 5-1 לאלינגהי, שניצחה בגביע בסופו של דבר.
גביע אמריקה ה-32 (2007).
בשנת 2007 ייצגה "ב.מ.וו אורקל מרוצים" את מועדון יאכטות גולדן גייט בלואי ויטון שהתרחש בולנסיה. בחצי הגמר הפסידו פעם נוספת ללונה רוסה בתוצאה 5-1, אף על פי שבשלב המוקדמות סיימה לפניה במקום השני בעוד האיטלקים במקום השלישי.
גביע אמריקה ה-33 (2010).
לקראת גביע אמריקה שכר לארי אליסון את ראסל קוטס להיות המנהל של הקבוצה בגביע אמריקה ה-33. ביולי 2007 מועדון היאכטות גולדן גייט, בחסות "ב.מ.וו אורקל מרוצים", איתגר יחד עם "איגוד השייטים של ז'נבה" באמונה שהמועדון השווייצרים לא יבחרו (במסגרת שטר מתנה) יריב טוב, ואכן הם בחרו ב"מועדון משיטי היאכטות הספרדי" (Club Náutico Español de Vela).
לאחר פעולה משפטית רחבה, הצהיר "מועדון היאכטות גולדן גייט" כי הוא יתחרה בגביע נגד המועדון השווייצרי, שאותם יצגו אלינגהי.
ב-4 בפברואר 2010 ניצח ב.מ.וו אורקל מרוצים בתוצאה 2-0 את אלינגהי בתחרות שהתקיימה בולנסיה, והיא החזירה את הגביע לארצות הברית לראשונה מאז 1992.
גביע אמריקה ה-34 (2013).
לארי אליסון וצוות ארה"ב הכריזו, כמגני התואר, על דגם שהם תכננו בשם AC72. למרות שהסירה הראשונה שנבנתה מדגם זה עברה תאונה וניזוקה קשות, המשיכו ההכנות לקראת גביע אמריקה שהוחלט שיתרחש במפרץ סן פרנסיסקו.
עוד לפני תחילת התחרות נענש הצוות בעקבות הוספת משקל לסירה באירוע חימום. הענישה כללה הרחקה של 3 חברי צוות, קנס של 250,000 דולר ופסילת הקבוצה בשני שיוטים בגביע, כך ששני הניצחונות הראשונים שלהם לא יספרו במאזן הנקודות.
את תחילת התחרות פתח צוות ארה"ב בשורה של הפסדים שהעמידו אותו בתוצאה 8-1 נגד צוות ניו זילנד, המנצח בלואי ויטון, ובמרחק נקודה מהפסד. במהלך שלב זה המשיכו האמריקאים לשפר את סירתם ואת הטקטיקה שלהם, מה שנתן להם עדיפות טכנית על הניו זילנדים. ואכן הם ניצחו 8 ניצחונות רצופים והשלימו את הקאמבק הגדול בתולדות גביע אמריקה.
סירות.
סירות מדגם IAAC (דגם גביע אמריקה בינלאומי) ששימש בתחרויות גביע אמריקה מ-1992 ועד שנת 2007.
לקראת גביע אמריקה ה-33 עוצב דגם חדש של סירות טרימרן.
לקראת גביע אמריקה ה-34 שהערך בשנת 2013 תכננו הצוות סירה חדשה באורך 26.2 מטר שנקראת AC72. הייחוד של סירה זאת היא יכולת הריחוף המלאה שלה מעל פני המים. עד כה נבנו שבע סירות מדגם זה, מתוכן שתיים של צוות ארה"ב.
מוסול (פירושונים)
IPhone 5C
משה טייף
משה טייף (ברוסית: Тейф, Моисей Соломонович; 9 באפריל 1904 מינסק - 23 בדצמבר 1966 מוסקבה) היה סופר ומתרגם יהודי-סובייטי, כתב ביידיש.
קורות חיים.
אביו של טייף עבד בחנות, הוא הקנה לבנו את האהבה לספרות. למד בחדר, אך נאלץ לעזוב את הלימודים. החל מגיל 13 הוא עבד במפעל, היה חבר בקומסומול. למד בבית הספר של נוער עובד. היה חבר מערכת עיתון דער יונגער ארבעטער, שם הוא גם פרסם את השיר הראשון שלו. באמצע שנות העשרים עבר למוסקבה, שם עבד בעיתון דער עמעס. הוא החל לפרסם את חיבוריו בעיתונות יהודית של מינסק, מוסקבה וחרקוב. ב-1928 הוא התחיל ללמוד יידיש וספרות יידיש באוניברסיטה הפדגוגית של מוסקבה, הוא סיים את לימודיו ב-1933.