בשנת 1999, לאחר פטירת ד"ר יצחק רפאל, מונה תחתיו כעורך כתב העת "סיני". הוא עורך גם את ספרי ההרצאות של הכינוס הארצי לתורה שבעל-פה הנערך על ידי המוסד. ערך את הספר "משכן שילה", הכולל לקט חידושים ופסקי דין של חותנו ואת ספר הזיכרון שיצא לזכרו. כמו כן ערך את "ספר רפאל" ובו מאמרים תורניים ומחקרים לזכרו של ד״ר יצחק רפאל, את "ספר יובל ה-70 למוסד הרב קוק" וספרים נוספים בהוצאת מוסד הרב קוק.
בהמשך לאביו, חלק מהספרים שערך עוסקים בתורת הגר"א. הוציא את סידור "תפילת אליהו" על פי הלכות הגר"א. הוא מפרסם מאמרים תורניים בכתב העת סיני ועוד.
חוואווי
הוואווי
הואוויי
מרדכי שמואל קרול
הרב מרדכי שמואל קרול (בכתיב ארכאי: קראהל; תרנ"ט, 1899 – כ"ט באייר תש"ה, מאי 1945) היה רב בזורביץ ובנובגורוד שברוסיה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרבו הראשון של כפר חסידים. היה חבר אספת הנבחרים הרביעית.
ביוגרפיה.
נולד ברוסיה לישראל דב קרול. נישא לרבקה, בת הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה. לאחר נישואיו התמנה כרב בזורביץ, ולאחר מכן כיהן כרב בנובגורוד. עם חידוש הופעתו של כתב העת התורני של רבני רוסיה יגדיל תורה, בשנת תרפ"ח, נמנה עם ששת הרבנים שהשתתפו בו, בנוסף לשני עורכיו הרב יחזקאל אברמסקי והרב שלמה יוסף זוין.
בתחילת שנת תרצ"ב (1931) עלה לארץ ישראל, התמנה כרבו של כפר חסידים וכיהן בתפקידו עד פטירתו. בשנת תש"ב (1942) יזם הקמת קיבוץ של בחורי ישיבות בכפר חסידים, בהם הרב אברהם סלומון והרב דוד צבי אליאך.
בשנת 1944 עמד בראש רשימת האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי בבחירות לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן בה כשנה, עד מותו.
היה תלמידו של הרב יהודה לייב דון יחיא וסייע לו לעלות לארץ ישראל בשנת תרצ"ו (1936). כמו כן ערך והוציא לאור את כתביו. פרסם מאמרים תורניים והשקפתיים בבמות שונות. בנו, הרב שלמה נח קרול, כינס וערך את כתביו ומאמריו ובשנת תשנ"ח (1998) הוציאם כספר בשם "משא דמשק".
נפטר בירושלים בשנת תש"ה (1945), בגיל 46. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בהלוויה רבת משתתפים, בסמוך לקבר רבו הרב דון יחיא שנפטר ארבע שנים קודם לכן.
בשנות ה-80 הקים בנו הרב שלמה נח קרול ישיבה על שמו במושב חמד בשם "חמדת שמואל", כיום שוכנת במקום ישיבת מאור יצחק.
1852 במדע
1853 במדע
עאסף שאווכת
מפלגת הבעת' בסוריה
ג'ף קונס
ג'ף קונס (באנגלית: Jeff Koons; נולד ב-21 בינואר 1955) הוא פסל וצייר אמריקאי. קונס הוא אחד האמנים העכשויים הידועים ביותר, המצליחים ביותר והיקרים ביותר ידוע בשל הרפרודוקציות שלו על חפצים בנליים יחסית (כגון אומנות בלונים בפלדת אל חלד או פסל מונומנטלי מפרחים בצורת כלבלב).
ביוגרפיה.
קונס נולד בעיר יורק שבפנסילבניה ב-1955. ב-1972 החל ללמוד אמנות במכון מרילנד, משם עבר לקולג' לאמנות בבולטימור ולאחר מכן למכון לאמנות בשיקגו, שם למד אצל האמן הידוע אד פסצ'קה.
בהיותו סטודנט נולדה לו בת. אמה הצעירה סירבה להנשא לו והילדה נמסרה לאימוץ. לאחר שנים חודש הקשר בין קונס לבתו.
בשנת 1976 החל קונס לעבוד כברוקר בוול סטריט בניו יורק.
בשנת 1991 נישא קונס לצ'יצ'ולינה. הזוג זכה לתשומת לב תקשורתית כאשר קונס יצר פסלים וציורים המתארים את בני הזוג בעת קיום יחסי מין. בשנת 1992 התגרש הזוג, זמן קצר לפני לידת בנם לודוויג. צ'יצ'ולינה עזבה את ארצות הברית עם בנה והמשמורת עליו נידונה בתהליך משפטי ארוך. ב-1998 קיבל קונס את המשמורת החוקית על הילד, אך זה נשאר עם צ'יצולינה באיטליה.
יצירותיו.
יצירותיו של קונס נמכרות במחירי שיא. במאי 2019 נמכרה יצירתו "ארנב" תמורת 91 מיליון דולר, מחיר שיא ליצירה של אמן חי.
המבקרים חלוקים בדעותיהם לגבי קונס. יש הרואים בעבודותיו חלוציות ובעלות חשיבות אמנות-היסטורית מרכזית. אחרים מבטלים את עבודתו כקיטש, ומאשימים אותו בהתנהלות מסחרית צינית.
קונס יצר פסל בדמות האמנית ליידי גאגא, המוצג על גבי עטיפת האלבום שלה ARTPOP.
בשנים 2020–2021 הוצגו מבחר מעבודתיו של קונס בבתערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות תחת הכותרת "ערך מוחלט". עקב מגפת הקורונה לא התאפשר לקונס להגיע לפתיחת התערוכה המתוכננת.
אברהם אופנהיים
הרב אברהם אופנהיים (? - נפטר בי"א בחשוון ה'תקמ"ז, 7 בנובמבר 1786) היה רב בגרמניה ומחבר ספרים.
נולד במנהיים ליהודה לייב אופנהיים. שימש כריש מתיבתא בעיר. לאחר מכן עבר להתגורר באמסטרדם.
חיבר שני ספרים: מרגניתא שפירא על הלכות שופר, נדפס לראשונה באמסטרדם, תקכ"ז; ואשל אברהם על באר היטב, נדפס לראשונה באמסטרדם תקי"ד בשולחן ערוך אורח חיים, וגם בדובנא תק"פ.
ש"י פין בספרו כנסת ישראל כותב שהוא נפטר שׂבע ימים. על מצבתו נכתב "בבית המדרש פה למד כשם ועבר".
יוסף יריב
יוסף (יוסק'ה) יריב (ריבקינד; 5 בדצמבר 1923 - 17 בדצמבר 1998) היה מפקד בפלמ"ח ובפלי"ם, מראשי קהילת המודיעין הישראלית.
ביוגרפיה.
יריב נולד בחיפה לבתיה ויצחק ריבקינד בני העלייה השלישית. הוא גדל והתחנך במושב תל עדשים ובכפר סבא. בגיל עשר עבר למושב גני עם, ובגיל 11 הצטרף לארגון ההגנה. בשנת 1941 היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. לאחר מכן עבר קורס מפקדי מחלקות ושימש כמפקד מחלקה ביגור.
בין היתר השתתף ב-1945 בפריצת מחנה עתלית כסגנו של מפקד אחת ממחלקות הפריצה, יצחק רבין. בהמשך פיקד על הפעולה השנייה לפיצוץ תחנת הרדאר על הכרמל בשנת 1946. לאחר מכן שימש כמפקד הקורס השני של הפלי"ם וכמפקדה השני של פלוגת הפל"ים. בתפקידו הבא נשלח למילאנו ועסק בהבאת ספינות נשק לישראל במלחמת העצמאות ובפעילות המוסד לעלייה ב'.
יריב היה מעורב בארגון אוניית הנשק "נורה" אשר הפליגה מוונציה אל נמל שיבניק היוגוסלבי ושם הועמס עליה הנשק שנרכש, היא הוסוותה כנושאת תפוחי אדמה ובצל. היה זה משלוח הנשק הגדול הראשון במלחמת העצמאות, שהגיע לארץ ישראל ב-1 באפריל 1948 ערב מבצע נחשון. האנייה כללה 4,500 רובי "מאוזר", 200 מקלעים מסוג מ.ג. 34 ו-5 מיליון כדורים 7.92 מ"מ. מטען נשק זה איפשר לצייד את שלושת גדודי מבצע נחשון במלוא הנשק האישי שהיה דרוש להם, והוא איפשר את פריצת הדרך לירושלים. חלק מנשק זה ניתן לכוחות הפלמ"ח וההגנה שהדפו את המתקפה על משמר העמק והדפו את כוחותיו של קאוקג'י. במלחמת העצמאות לחם כמפקד פלוגה בגדוד התשיעי, גדוד הפשיטה של חטיבת הנגב כסגן מפקד הגדוד השביעי וכמפקד הגדוד השמיני בחטיבת הנגב.
לאחר המלחמה שימש יריב כמתאם בין תע"ש למשרד הביטחון. בשנת 1952 השתחרר מצה"ל. בשנת 1955, בעקבות פרשת עסק הביש נקרא על ידי יוסי הראל לשוב לצה"ל ולשרת כסגנו ביחידה 131, היחידה המבצעית של אגף המודיעין. לאחר פרישתו של הראל מונה למפקד היחידה, שנשאה אז את השם יחידה 188. בשנת 1963 עברה היחידה בפיקוד יריב, שהיה בעת ההיא בדרגת אל"ם, למוסד היא אוחדה עם יחידת "מפרץ", יחידת המבצעים המיוחדים, תחת השם יחידת קיסריה. בין היתר עסק יריב בהפעלת סוכן המוסד אלי כהן. כן פיקד יריב על ההתנקשות בהרברטס צוקורס. בשנת 1967 עבר בשליחות המוסד לפריז ושימש כנציג ראש המוסד באירופה. לאחר מכן עסק בהקמת שתי יחידות חשאיות במוסד. בשנת 1972 פרש מן המוסד.
יריב נישא לזהבה ביין, ילידת תל אביב, ב-26 באוקטובר 1948. לשניים נולדה הבת, ליהי. בשנים 1952-1961 התגורר בנוף ים, סמוך להרצליה. בהמשך, התגורר בתל אביב עד פטירתו בכ"ח בכסלו תשנ"ט (1998). נקבר בהר המנוחות בירושלים.
בלדה לאישה
בלדה לאישה הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת תרצה אתר בשנת 1977, והולחן על ידי משה וילנסקי. שיר זה היה כפי הנראה השיר האחרון שכתבה, ויש הרואים בו ניבוי לסיום חייה. את השיר כתבה אתר להצגה "ארבע נשים" שנעשתה לפי מחזה פרי עטהּ של פאם ג'מס (Pam Gems), שאותו תרגמה קודם.
בתי השיר ותכניו.
השיר, המדבר בגוף שלישי על אישה, מתאר פרידה וצער רב. הוא מורכב משלושה בתים, שכל אחד מהם מסתיים במילים "הכל נגמר". הבית הראשון, הנפתח במילים "אפילו ענני הגובה" מתאר את תקופת הקיץ, בה מופיעים ענני גובה. הבית השני, הנפתח במילים "אפילו ענני אוקטובר, הסגולים אל מול שקיעה" מעיד על תקופת הסתיו. ואילו הבית השלישי נפתח במילים "אפילו הספרים בחדר, הסגור והעצוב".
מוטיב חוזר בשיר הוא החבצלות, צמח בר הגדל באזורי החוף והנגב. חבצלות הבר הפורחות במחזוריות, מוזכרות בכל בית בשיר כחלק מהטבע והנוף, והן הַנְגָּדָה להמשך, המציין כי "הכל נגמר".
הרקע לכתיבת השיר.
תרצה אתר הושפעה כנראה משירה של המשוררת האמריקאית סילביה פלאת' "פרגים באוקטובר" (Poppies in October), העוסק במשאלת מוות. השיר נכתב באוקטובר 1962, שלושה חודשים לפני שפלאת' שמה קץ לחייה, ופורסם בשנת 1965 בקובץ "אריאל". בעזבונה של תרצה אתר התגלה תרגום של השיר, שנעשה כנראה בסמוך למועד הפרסום שלו. השורה הראשונה בתרגומה של אתר - "אפילו ענני-השמש אינם יכולים להשתלט על הגלימות האלה" - מזכירה מאוד את שורת הפתיחה של "בלדה לאישה", שנכתבה יותר מעשור אחריו.
השיר "בלדה לאישה" נכתב למחזה "ארבע נשים" מאת פאם ג'מס (Pam Gems) שהועלה בתיאטרון הבימה, שאחת הדמויות בו מתאבדת. תרצה אתר, שתרגמה את ההצגה, החליטה להוסיף ולכתוב שיר מקורי שיושמע בסיומה. בטיוטה קודמת קראה המשוררת לשיר בשם "פרחי אוקטובר", והבתים בו הסתיימו במילה "אינסוף". שלושה שבועות לפני מותה בחרה תרצה בגרסה הסופית, המוכרת כיום, ושינתה את סיום הבתים בשיר לשורה - "אך למרות הכל, הכל נגמר".