רנרט נולד במנהיים שבגרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, ברחה משפחתו לצרפת ולאחר מכן בשנת 1935 עלו לארץ ישראל. הוא למד אמנות במכון אבני בתל אביב ובבית הספר לאמנות המדרשה ברמת השרון (כיום חלק מהמכללה האקדמית בית ברל) וחבר באגודת הציירים משנת 1961. הוא לימד ציור באוניברסיטת תל אביב. במהלך הקריירה ערך כ-65 תערוכות יחיד בארץ ובאירופה והשתתף בלמעלה מ-200 תערוכות קבוצתיות. ב-2007 הציג תערוכה בישראל לראשונה מזה 15 שנה.
נפטר באפריל 2009, ותרם את גופתו למדע, אך בהמשך הובא לקבורה. היה אב לאיריס ולעדי רנרט, מוזיקאי.
מרכז סוזן דלאל
מערכת קואורדינטות
טרנספורמציית גלילאו
מערכת ייחוס אינרציאלית
הקרן לשיקום מחצבות
הקרן לשיקום מחצבות בישראל היא גוף ממשלתי, בפיקוח משרד האנרגיה שנועד לשיקום נופי של אתרי מחצבות נטושות ולהקמת פרויקטים לחינוך, תיירות ואיכות סביבה באתרים אלה.
במחצבות רבות בהן מופסקת הפעילות בשל סיבות שונות, ננטש האזור על ידי מפעיל המחצבה ומותיר מפגע נופי ובטיחותי. תפקיד הקרן הוא לסייע לבעלי מחצבות לשקם את אתר המחצבה ולא לנטוש אותה.
הקרן הוקמה במסגרת תיקון חוק פקודת המכרות משנת 1973 והתקנות משנת 1978. הקרן מנוהלת על ידי שמונה נציגי משרדים ורשויות ובראשה עומד המפקח על המכרות במשרד התשתיות הלאומיות. לפי החוק על כל בעל מחצבה פעילה להעביר סכום כסף לקרן לצורכי שיקום עתידי עם הפסקת הפעילות בה. הכסף ישמש כסיוע ממשלתי בעתיד לבעל המחצבה, לרשות המקומית ולבעלי עניין נוספים לשקם את האתר עם הפסקת הפעילות בו. הכסף משמש גם לשיקום מחצבות ישנות שלא הועברו בגינן תשלומים לקרן.
הקרן מעסיקה בעלי מקצוע שמייעצים לגבי סוג השיקום ודרכי ביצועו ואף יוזמת פנייה לרשויות לצורכי שיקום.
במהלך שנת 2019 הוקמה הקרן לשיקום מחצבות באזור יהודה ושומרון, בה חברים נציגים מטעם המנהל האזרחי.
הרב שטיינמן
איגור פוליאנסקי
איגור ניקולאיביץ פוליאנסקי (ברוסית: Игорь Николаевич Полянский; נולד ב-20 במרץ 1967) הוא שחיין מברית המועצות לשעבר. אלוף אולימפי (סיאול 1988), אלוף עולם (מדריד 1986), אלוף אירופה (סופיה 1985), אלוף האוניברסיאדה (קובה 1985) ושיאן עולם במשחי הגב.
ביוגרפיה.
פוליאנסקי נולד בנובוסיבירסק, ברית המועצות. הוא התאמן בקבוצת דינמו בעיר מגוריו.
בתחרות שנערכה בארפורט, מזרח גרמניה במרץ 1985, קבע פוליאנסקי את שיאו העולמי הראשון במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.14 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכה פוליאנסקי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.24 שניות לפני דירק ריכטר ממזרח גרמניה (56.02 שניות) ובן ארצו סרגיי זאבולוטנוב (56.86 שניות) וב-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.50 דקות לפני בן ארצו זאבולוטנוב (2:01.88 דקות) ופרנק באלטרוש ממזרח גרמניה (2:02.57 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה פוליאנסקי בשתי מדליות זהב במשחים האישיים ב-100 מטר גב (55.58 שניות) לפני ריכטר (56.49 שניות) וזאבולוטנוב (56.57 שניות) וב-200 מטר גב (1:58.78 דקות) לפני באלטרוש (2:01.11 דקות) ופרנק הופמייסטר ממערב גרמניה (2:02.42 דקות). בנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:42.63 דקות אחרי הרביעייה המנצחת של ארצות הברית (3:41.25 דקות) ומערב גרמניה (3:42.26 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכה פוליאנסקי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה 1:59.37 דקות, שתי מאיות השנייה לאט יותר מזאבולוטנוב (1:59.35 דקות) ובמדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.51 דקות.
במרץ 1988 שיפר פוליאנסקי את שיאו העולמי של ריק קארי מארצות הברית לאחר 4 וחצי שנים במשחה ל-100 מטר גב כשקבע תוצאה של 55.17 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה פוליאנסקי ב-3 מדליות, מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.37 דקות לפני באלטרוש (1:59.60 דקות) ופול קינגסמן מניו זילנד (2:00.60 דקות), במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.20 שניות אחרי המנצח מיפן דייצ'י סוזוקי (55.05 שניות) והשיאן העולמי הטרי משלב המוקדמות דייוויד ברקוף מארצות הברית (55.18 שניות). בנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.96 דקות אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:36.93 דקות) וקנדה (3:39.28 דקות).
לאחר הזכייה, פוליאנסקי אמר שמשחה 200 מטר גב הוא משחה קשה עבורו הדורש ריכוז רב כל הזמן ושמירה על קצב והניצחון היה מתנה יפה עבורו. למרות זאת משחה 100 מטר גב הוא החביב עליו.
כיום מתגורר פוליאנסקי עם משפחתו באוקלנד, ניו זילנד.
ערן וולקובסקי
ערן וולקובסקי (נולד ב-1947) הוא צייר, מעצב גרפי וקריקטוריסט ישראלי. במשך שנים רבות היה מעצב הבית של קבוצת הארץ.
ביוגרפיה.
וולקובסקי נולד בשנת 1947 בקיבוץ בארות יצחק. למד עיצוב גרפי בבצלאל בין השנים 1970 ל-1974 ובילה את השנה לאחר מכן בציור בלונדון. הוא עיצב את סורג המעקה של עזרת הנשים בבית הכנסת בקיבוץ. הוא החל לשמש כעורך גרפי של השבועון הירושלמי "כל העיר" ולאחר מכן, ב-1986, עבר מירושלים לתל אביב והחל לעבוד כמעצב של העיתון היומי "חדשות". בהמשך הצטרף למערכת "הארץ" כעורך הגרפי וכמאייר. במשך השנים החל לפרסם קריקטורות פוליטיות בעמוד הדעות של הארץ. ב-2008 החליף אותו גל ורטמן כמעצב הגרפי הראשי של עיתוני "הארץ".
ב-2017 זכה וולקובסקי בפרס דוש לקריקטורה.
בנוסף לעיצוב גרפי עורך תערוכות ציורים בגלריות. רבים מיצירותיו הם ציורים ארץ ישראליים. מצד אחד אלה ציורי נוף שאפשר לחוש בהם את נפש המקום והמפגש בין הבנוי לטבע ואילו הצד האחר ביצירותיו הם ציורי קולאז', תצרפים פנימיים המובנים ליוצרם ומעורר במתבונן מבחוץ דמיון וסקרנות. הייחוד שלו שהוא מצייר על פני ציוריו הישנים שלדעתו פג תוקפם והם משמשים כשלד לציור עדכני ועכשווי.
וולקובסקי מפרסם מדי יום את הקריקטורה היומית באתר האינטרנט של הארץ.
פסח (נצרות)
חג הפסח בנצרות נחוג על ידי מיעוט כנסיות נוצריות, בעיקר פרוטסטנטיות, בהן עדי יהוה, יהדות משיחית וכנסיות אדוונטיסטיות שונות, לצד, או במקום חג הפסחא המקובל בנצרות. בניגוד לחג הפסח שנחוג ביהדות ומציין את יציאת מצרים, מציין חג הפסח בנצרות את תחייתו של ישו, ומלווה במנהגים ייחודיים לנצרות.
את סדר הפסח עורכים הנוצרים בערבו של י"ד או ט"ו בחודש ניסן, בהתאם לספירה של הכנסייה הספציפית. ברוב הכנסיות תאריך החג נקבע על פי לוח השנה העברי הקדום (בדומה לזה המשמש את השומרונים), והלא העכשווי.
סיבות ומנהגים.
רוב הנוצרים אינם מציינים בשום צורה את חג הפסח, מכוון שהוא שייך לחוקי הברית הישנה וליהדות, שלדידם התבטלו עם התגלותו של ישו כמשיח.
הכנסיות המציינות את הפסח, מדגישות את המסר של שחרור משעבוד כפי שנמצא באמונה הנוצרית בצורת שחרור מחטא על ידי מותו של ישו על הצלב, ולאו דווקא את הסיפור המקראי על שחרורו של עם ישראל משעבוד מצרים כבחג הפסח היהודי. מקור המנהג הוא בשאיפה של הכנסיות לחזור למקורות הקדומים של הנצרות, ולהתחקות אחרי דרכיו של ישו, אשר היה יהודי וציין את הפסח (לדוגמה בסעודה האחרונה שסעד עם שלחיו).
בין הכנסיות שכן מציינות את החג ישנם מנהגים שונים. יש כאלה אשר מציינים כמו שישו בברית החדשה, ואוכלים טלה צלוי, מרור ומצה. חלקם רוחצים את רגלי חבריהם, כפי שהשליחים עשו.
סיעה ב'
רוזן (פירושונים)
קאטויקיה
קאטויקיה (ביוונית: κατοικία) היה כינוי למושבה צבאית של מצרים התלמיית והממלכה הסלאוקית בתקופה ההלניסטית.
למונח שני פירושים עיקריים: קבוצת חיילים גדולה שקיבלה נחלות אדמה חקלאית שיוכלו לעבד ולהתפרנס ממנה ובעזרת הכסף הזה לצייד את עצמם; וכן, קבוצת חיילים שקיבלו מגורים בעיר מסוימת על חשבון תושביה (מנהג שהיה נפוץ בצבאות אירופאים עד המאה ה-19). חיילים אלה היו חייבים בשירותי שמירה ושיטור באזור שבו הוצבו. קאטויקיה הייתה יישוב שלא נהנה ממעמד של פוליס, אך היה בעל סטטוס גבוה יותר מעיר מזרחית רגילה.
חוקרים אחדים מערערים על קביעה זאת, ורואים בקאטויקיה יישוב רגיל לכל דבר או לכל היותר יישוב בעל אופי צבאי, אך לא מושבת חיילים שתפקידה שיטור ולחימה.
רב תושבי קאטויקיה היו לרוב הווטרנים של מלחמותיו של אלכסנדר הגדול ומלחמות הדיאדוכים וצאצאיהם, אך גם מהגרים מיוון, איי הים האגאי, ממוקדון ומארצות אחרות שבהן ישבו בני התרבות היוונית. חלק מהתושבים היו בני המזרח ששירתו בצבא המלכותי וקיבלו סטטוס מיוחד. אלו היו לרוב קבוצות מיעוט שחימושם ואימונם לא סיכנו את המשטר. יהודים, בעיקר מיהדות בבל, היו ידועים במעלותיהם הצבאיות בממלכה הסלאוקית, ושירתו בצבא המלכותי. במקורות מצויה התייחסות ישירה למתיישבים צבאיים ממוצא יהודי; כך למשל, מתוארת העברתן של 2,000 משפחות יהודיות ממסופוטמיה לנקודות אסטרטגיות בלידיה ובפריגיה, שתיהן באסיה הקטנה, או מושבת חיילים יהודים מקהילת בבל באנטיוכיה. גם הצבא התלמיי השתמש רבות ביהודים, ושילב אותם בתוכו.