התחרות התקיימה לראשונה בעונת , כדי לחגוג את יום השנה ה -100 של ההיווצרות של ליגת הכדורגל הסקוטית. זה היה אמור להיות תחרות חד פעמי אך היא המשיכה בשל הפופולריות שלה. הזוכה הראשונה של הטורניר הייתה דנדי שנצחה את אייר יונייטד. הזוכה הנוכחית היא דנדי יונייטד שניצחה 1-2 בגמר את סנט מירן. הניצחון בגמר עם ההפרש הכי גבוה בהיסטוריה של הטורניר היה בגמר 2016, שבו הביסה גלאזגו ריינג'רס את פטרהיד 0-4, ביחד עם הניצחון בגמר 2015 שגם הוא נגמר ב-0-4.
פורמט.
התחרות היא טורניר נוק-אאוט שמשחקים בה 32 מועדונים. אין משחק גומלין, כך שכל המשחקים שהסתיימו בתיקו לאחר 90 דקות הם יוכרעו על ידי תוספת זמן או בעיטות עונשין. הסיבוב הראשון של המשחקים מתחיל בתחילת עונת הכדורגל הסקוטי, בשבוע שלפני תחילת עונת ה-SPFL. בעונת , הסיבוב הראשון והשני היו מחולקים לשלושה אזורים גאוגרפיים - צפון / מזרח ודרום / מערב - עם 16 מועדונים בכל אזור, משבצים את המועדונים באקראי והמועדון הראשון משחק בבית. המנצחת עולה לסיבוב הבא והמפסידה מודחת מהטורניר. לאחר הסיבוב השני שמונת המועדונים שנותרו, ארבעה מכל אזור, יכולים לשחק מועדון מאזור אחר נגד מועדון מאזור אחר.
היסטוריה.
התחרות נוצרה בעונת כדי לחגוג את יום השנה ה-100 לליגת הכדורגל הסקוטית שנוסדה בשנת 1890. התחרות נועדה להיות לעונה אחת בלבד, אך המשיכו אותה בשל הפופולריות שלה. זו באה לידי ביטוי במספרי צופים גבוהים במשחקים בסיבובים המאוחרים של הטורניר כולל קיבולת קהל מלא של 11,506 בגמר הראשון שהיה באצטדיון פיר פארק. התחרות נערכה בחסות החברה המסחרית DIY B &amp; Q ושם B &amp; Q מאה שנה בגביע בשנה הראשונה והמשיך כB &amp; Q הגביע לארבע עונות לאחר מכן. התחרות נוהלה במשך שלוש עונות ללא חסות עקב שהליגה כיסתה את עלויות הטורניר והפרס, אבל זה היה בלתי נסבל וגרם שביטלו אותה לעונה אחת ב-, לפני שהטורניר הוקם מחדש בשנת 1999 עם ספונסר חדש. למרות שזה לא פופולרי כמו תחרויות אחרות כמו הגביע הסקוטי, אבל הוא מספק למועדונים קטנים יותר עם הזדמנות גדולה יותר של זכייה בגביע בשל העדר מועדונים מהשורה הראשונה מהטורניר. כאשר סטנהאוזמיואיר זכה בגמר בשנת 1996 שנחשב להישג הגדול ביותר של המועדון בהיסטוריה מאז שהוא נוסד. כמות הצופים במשחקים בסיבובים המוקדמים של הטורניר הם לא שונים בהרבה מכמות הצופים במשחק בית ממוצע בתחרות ליגה, אבל שהתחרות מגיעה לשלבים האחרונים הם בדרך כלל יותר. שיא הצופים במשחקים (חוץ מהגמר) זה 1,575 במשחק חצי הגמר של אנאן אתלטיק נגד פלקירק בשנת 2011.
מספר המתחרים השתנה ביחס למספר המועדונים עם חברות בליגות הכדורגל הסקוטיות. הטורניר הראשון בהשתתפות 28 המועדונים בליגה הראשונה והשנייה אשר הוקטנו ל-26 עד שנת 1994, כאשר הליגה הורחבה ואורגנה מחדש לשלוש חטיבות הגדלת מספר המועדונים ל-30. בתחרות שני המועדונים שדורגו במקומות הגבוהים ביותר בליגת הכדורגל היילנד עם רישיון מועדון מההתאחדות הכדורגל הסקוטית הוזמנו להתחרות בתחרות, על מנת להביא את מספר המתחרים ל-32. לפני השינוי בשנת 2010, כמה מועדונים הודחו מהטורניר בהגרלה בסיבוב הראשון כדי לאזן את מספר המועדונים. גביע האתגר המשיך בחסות ה-SPFL אחרי שליגת הכדורגל הסקוטית התמזגה עם הפרמייר ליג הסקוטי בשנת 2013. אחד השינויים בשלב זה היה ששני המקומות המוזמנים פוצלו, מקום אחד למקום הראשון בליגת היילנד (עם רישיון מועדון מההתאחדות) ומקום אחד הולך לזוכה בסיבוב בין מועדונים מליגת מזרח סקוטלנד וליגת דרום סקוטלנד. זה היה פשוט יותר בעונה , עם שני מקומות נוספים: אלופת ליגת היילנד ואלופת ליגת השפלה.
אצטדיונים.
בסיבובים שלפני הגמר, הקבוצה המוגרלת ראשונה בכל זוג היא הקבוצה "המארחת" (שבמגרשה הביתי יתקיים המשחק). את המקום ניתן להעביר לזה של קבוצת החוץ או לשנות למקום נייטרלי מטעמי ביטחון כזה שמסוגל לארח מועדון עם הרבה אוהדים או להיות זמין מהמקום.
אצטדיוני הגמר.
משחק הגמר של הטורניר משוחק באצטדיון נייטרלי, בדרך כלל שהוא קרוב גאוגרפית או במרחק שווה למקום שבו המועדונים מבוססים. שמונה מקומות שונים אירחו את הגמר, אצטדיון פיר פארק היה הראשון שאירח את הגמר בשנת 1991, ומאז ארח שלושה משחקי גמר נוספים, האחרון בשנת 1998. מקומות אחרים שארחו את הגמר יותר מפעם אחת הם: אצטדיון מקדיארמיד פארק, אצטדיון ברודוו'ד, אצטדיון אקסלסיאור ואצטדיון אלמונדבל.
זוכים וסגנים.
21 מועדונים הגיעו לגמר, מהם 14 שזכו בתחרות. הזוכים הראשונים היו דנדי בשנת 1991. המועדון מצליח ביותר הוא פלקירק עם ארבע זכיות מארבע הופעות בגמר. רוס קאונטי, המילטון אקדמיקל וקווין אוף דה סאות' שהגיעו גם הם ארבע פעמים לגמר אבל עם פחות הצלחה. שלושה מועדונים הגיעו לגמר בעונות רצופות, אייר יונייטד עשתה זאת בשנתיים הראשונות של הטורניר אך הפסידה בשניהם. המועדונים היחידים שהגנו על התואר שלהם הם: המילטון אקדמיקל ואיירדרי יונייטד, זה אפשרי עבור הזוכה בטורניר להיות מסוגל להגן על התואר שלו. אם מועדון עלה מהצ'מפיונשיפ הסקוטי (הליגה השנייה) באותה עונה לפרמיירשיפ הסקוטי (הליגה הראשונה), המועדון הופך זכאי להתחרות בטורניר. זה קרה לפלקירק פעמיים, אינברנס וסנט מירן.
רוב הזוכים והסגנים היו מהליגה השנייה, בעוד שרק ארבעה מועדונים זכו בתחרות מתחת לליגה השנייה. סטנהאוזמיואיר הפכה לקבוצה הראשונה שעשתה זאת בשנת 1996, ואחריה סטראנרייר שנה מאוחר יותר בשנת 1997 ואלואה אתלטיק בשנת 2000. המועדון האחרון שזכה בתחרות שהיה מתחת הליגה השנייה היה קווין אוף דה סאות', בשנת 2013. כל הזוכים והסגנים שהיו מתחת לליגה השנייה היו מהליגה השלישית.
חטיבת הצנחנים ה-173
חטיבת הצנחנים ה-173 היא חטיבת צנחנים בצבא ארצות הברית הכפופה לפיקוד אירופה של ארצות הברית. החטיבה הוקמה לראשונה באוגוסט 1917 בתור חטיבת חיל רגלים, ולאחריה פורקה והוקמה מחדש במספר וריאציות. לבסוף הוסבה החטיבה בשנת 1963 לחטיבת צנחנים עצמאית שאינה כפופה לדיוויזיה. החטיבה ראתה את שורשיה בגדוד הצנחנים ה-503 אשר צנח במלחמת העולם השנייה בפיליפינים.
החטיבה הייתה היחידה הראשונה של צבא ארצות הברית שנשלחה למלחמת וייטנאם, במהלכה זכתה לפרסום בשל מבצע עיר צומת ב-1967, הצניחה המבצעית החטיבתית היחידה שביצע צבא ארצות הברית במלחמה, ובשל צניחה חטיבת שביצעו אנשיה במלחמת עיראק בשנת 2003. החטיבה מונה 6 גדודים ומפקדת החטיבה ממוקמת בויצ'נזה, איטליה.
יוהאן השלישי, מלך שוודיה
יוהאן השלישי (בשוודית: Johan III; 20 בדצמבר 1537 – 17 בנובמבר 1592) היה מלך שוודיה מ-1568 ועד מותו. הוא היה בנם של גוסטב ואסה ושל אשתו השנייה, מרגרט ליונהבורד, אשת אצולה שוודית. הוא גם היה שליט פינלנד כדוכס יוהאן בין השנים 1556 – 1563. ב-1581 הוא קיבל את התואר "הנסיך הגדול של פינלנד".
ביוגרפיה.
יוהאן היה בנם השני של גוסטב ואסה (הראשון) ושל מרגרט ליונהבורד. כדוכס פינלנד הוא התעמת עם אחיו, אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה וב-1563 הוא נכלא על ידו. לאחר שיחרורו מהכלא, ככל הנראה בשל אי השפיות של אחיו, הצטרף יוהאן למתנגדים לאחיו, הדיח אותו וירש אותו על כס המלכות. בעל בריתו החשוב ביותר היה דודו מצד אמו, סטן ליונהבורד. זמן קצר לאחר מכן הוציא יוהאן להורג את יועצו הנאמן ביותר של אחיו, יורן פרסון, שהוחזק כאחראי העיקרי ליחס הנוקשה שיוהאן זכה לו כאשר נכלא. עד יומו האחרון של אחיו אריק, קיננו בליבו של יוהאן חששות. הפחד שלו מפני האפשרות שהמלך המודח ישוחרר מכלאו, הובילה אותו להורות ב-1571 לשומריו של אחיו, להרוג אותו בכל מצב בו יעלה בפניהם החשד שמישהו עלול לשחרר אותו. באופן זה סיים אריק הארבעה עשר ככל הנראה את חייו ב-1577.
בהמשך יזם יוהאן שיחות שלום עם דנמרק ועם העיר ליבק, כדי להביא את מלחמת שבע השנים הצפונית לקיצה, אך דחה את הסכמי רוסקילדה (1568) שבו קיבלו נציגיו דרישות מרחיקות לכת של הדנים. לאחר שנתיים נוספות של לחימה, הסתיימה המלחמה בלי יותר מדי ויתורים של השוודים בהסכם שצ'צ'ין שנחתם ב-1570. בשנים הבאות הוא נלחם בהצלחה נגד רוסיה במלחמת ליבוניה שהסתיימה ב-1583 בחתימתו של הסכם פלוסה ושוודיה קיבלה בחזרה את העיר נרבה. באופן כללי הושפעה מדיניות החוץ של יוהאן מקשריו עם פולין, שבשנת 1587 היה בנו זיגימונד למלך פולין.
בתחום מדיניות הפנים הראה יוהאן רגשות אהדה כלפי הכנסייה הקתולית, בהשפעת אשתו קתרינה, שהייתה בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין וכתוצאה מכך נגרמו חיכוחים עם הכמורה והאצולה השוודיות. הוא חידש מספר מנהגים דתיים קתולים וב-1575 הוא התיר למנזרים הקתולים שנותרו בשוודיה, לקבל לשורותיהם מועמדים חדשים לנזירות. מעת לעת הוא גם התעמת עם אחיו הצעיר, קרל. יוהאן השלישי היה פטרון נלהב של האומנויות והארכיטקטורה.
זרוע הסייבר
תקוות גדולות (פירושונים)
תקוות גדולות (סדרה, 2011)
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) היא מיני סדרה בת שלושה חלקים, עיבוד טלוויזיוני של שרה פלפס לרומן "תקוות גדולות" מאת צ'ארלס דיקנס. בסדרה מככבים ריי וינסטון בתפקיד מגוויץ', ג'יליאן אנדרסון כמיס האווישם, דאגלס בות' בתפקיד פיפ, ונסה קירבי כאסטלה ודייוויד סושה בתפקיד ג'אגרס. הסדרה שודרה לראשונה בטלוויזיה הבריטית בשידורי חג המולד של שנת 2011.
אנדרסון משכה תשומת לב בגילום מיס האווישם בהיותה בת 43 בלבד, צעירה יחסית לשחקנית אחרות שגילמו תפקיד זה. אולם תגובת הביקורת הייתה חיובית.