ב-29 בספטמבר וידאו שני יצא ובו דיון בנושא התגובה הפומבית של ברק אובמה למדינה האסלאמית אשר שׂשׂה למלחמה עם ארצות הברית.
באוקטובר פורסם סרטון בשם "(Inside 'Ayn al Islam (Kobani" ובו צילומים מתוך העיר הנצורה כובאני ובו מסביר קנטלי כי בניגוד לטענות התקשורת המערבית, המדינה האסלאמית אינה בנסיגה בקרבות הנערכים בעיר אלא ההפך - הארגון מתגבר את כוחותיו וכובש עוד ועוד חלקים מהעיר.
ב-3 בינואר 2015 פורסם סרטון נוסף בשם "Inside Mosul" ובו צילומי מהעיר מוסול תחת שלטון המדינה האסלאמית.
ב-9 בפברואר 2015 פורסם סרטון בשם "Inside Aleppo" ובו נראית העיר חלב תחת שלטון הארגון. בסרטון זה ציין קנטלי כי זה יהיה הסרטון האחרון בסדרת "Inside".
קנטלי השתתף בהפקות נוספות של אל-חיאת בשנים 2015 ו-2016
הסרטים בהם השתתף כללו גם התייחסויות אגביות למעמדו כשבוי. כך הצטלם כשהוא פונה בתחינה למטוסי הקואליציה שלא ישאירו אותו מאחור וריאיין ילד שהצהיר שכשיגדל הוא יערוף את ראשו.
ביולי 2017, בעקבות שיחות עם פעילי המדינה האסלאמית שנשבו, סוכנות ידיעות עיראקית פרסמה שקנטלי נהרג.
גבריאלה אלישע
גבריאלה אלישע (13 בנובמבר 1954 - 26 בפברואר 2019) הייתה משוררת, מתרגמת שירה ועורכת שירה ישראלית. הוציאה לאור אחד עשר קובצי שירה, תרגמה שירה מאנגלית ומצרפתית, ערכה את מרפסת: קונטרסים לשירה בשנים 1990–1992, וזכתה בפרסים ספרותיים רבים. פרסמה גם בשם אלה בת-ציון.
ביוגרפיה.
גבריאלה אלישע נולדה בירושלים ב-1954. אביהָ, ציון, היה שוטר בתקופת המנדט הבריטי ואחר כך במשטרת ישראל, ואמהּ עקרת בית. למדה בירושלים בתיכון רנה קסין. כתבה שירה מנעוריה.
בגיל 18 פרסמה את ספר שיריה הראשון, "בשפתיים נשפתי חושך לגוף", עליו זכתה בפרס ע"ש מתי כ"ץ.
מגיל צעיר עבדה כמגיהה עם הוצאות ספרים שונות.
בשנים 1992–1994 למדה ספרנות במכללת בית ברל.
בשנת 1984 לערך שינתה את שמה לאלה בת-ציון, וחלק ניכר מפרסומיה הופיעו בשם זה. בשנת 2004 חזרה לשמה המקורי.
בסוף שנות השמונים ייסדה את הוצאת הספרים "אלקנה", ע"ש שופט בית-המשפט המחוזי דב איתן (1935–1988), שנמנה עם סנגוריו של דמיאניוק.
בשנים 2004–2006 למדה צ'יקונג במכון וינגייט, ובשנים 2007–2008 למדה פעילות גופנית לגיל הזהב במכון וינגייט והדריכה מבוגרים.
בשנים 2011–2013 למדה לימודי תעודה בעריכת לשון במכללת ליפשיץ בירושלים.
זכתה בפרס לספרות ע"ש מתי כ"ץ, ולאחר כשנה יצא לאור ספר שיריה הראשון בהוצאת סימן קריאה שבעריכת מנחם פרי. הייתה בין המשתתפים הקבועים בכתב העת סימן קריאה בשנותיו הראשונות, ומאז פרסמה כמעט בכל כתבי העת והמוספים הספרותיים. הוציאה לאור אחד-עשר קובצי שירה (מקור), ותרגמה שירה מאנגלית ומצרפתית. בנוסף יזמה, ערכה והוציאה לאור את כתב העת לשירה "מרפסת" בשנים 1990–1992, וכתבה לעיתים רשימות על שירים וספרי שירה, כולל רשימות על שירים וספרי שירה של ריקי דסקל, בכל סרלואי, נעם פרתום, אסתר אטינגר, עודד פלד ואחרים.
גבריאלה אלישע התגוררה בירושלים עד פטירתה, לאחר מחלה ממושכת, ב-26 בפברואר 2019. נטמנה בבית העלמין בהר המנוחות.
מוזיאון יהדות איטליה
מוזיאון יהדות איטליה על שם שלמה אומברטו נכון הוא מוסד לשימור מורשת יהדות איטליה ותרבותה, שנפתח בשנת 1983 בירושלים.
המוזיאון ממוקם במבנה שהוקם ב-1885 ושימש בעבר את בית הספר "שמידט" ואת האכסניה לעולי רגל גרמנים קתולים.
הקמתו נועדה לאסוף, לשמר ולהציג פריטים השייכים לחיים היהודיים באיטליה מתקופת הרנסאנס ועד ימינו. העלאת הפריטים מאיטליה לישראל התרחשה לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנות החמישים והשישים כמבצע הצלה אשר מנע למעשה את הריסתם ואובדנם בשל עזובה שלאחר חורבן הקהילות היהודיות-איטלקיות. ראשיתה של פעילות זו, שהונעה על ידי ד"ר שלמה אומברטו נכון ואחרים מבני חברת יהודי איטליה בישראל, בשיתוף עם ראשי הקהילות באיטליה, הייתה בהבאתם של ארונות קודש שהוצבו בבתי כנסת שונים בארץ, והמשכה בהצלת מאות פריטים, המהווים את אוסף המוזאון.
המוזאון כולו, ובכללו בית הכנסת, מוקדשים לנכסי התרבות של הקהילות היהודיות באיטליה ומהווה בכך אמצעי חשוב ללימוד, להכרה ולשימור זכרן ומורשתן העשירה של קהילות אלו. ייחודיותו של המוזאון שהוא היחיד מסוגו בעולם המציג אוסף של כלל הקהילות היהודיות באיטליה.
האוסף.
באוסף המוזיאון מצויים פריטי יודאיקה רבים, בין היתר מתהדר המוזיאון בתכולתו המלאה של בית הכנסת העתיק של קונליאנו , ונטו, שנבנה בשנת 1701. בית הכנסת חדל מלתפקד בראשית המאה ה-20 כי לא נותרו יהודים בקונליאנו. והועלה בשלמותו לישראל בשנת 1952. ארון הקודש בבית הכנסת, עתיק כנראה יותר משאר הציוד והוא מוקדש לזכרו של הרב נתן אוטולנגו, שכיהן כראש הישיבה בקונליאנו, ונפטר בערך בשנת 1652. בית כנסת זה משמש כבית כנסת פעיל בשבתות וחגים והתפילות בו מנוהלות לפי מנהג בני רומא.
אלה בת-ציון
דוד פולונסקי
דוד פולונסקי (נולד ב-1973) הוא מאייר ישראלי, יליד ברית המועצות.
ביוגרפיה.
נולד בקייב, ברית המועצות (כיום אוקראינה), בשנת 1973. בשנת 1981 עלה לישראל וגדל בחיפה. בנעוריו למד רישום אצל מורה בגבעתיים, הציירת ופרופסור לאמנות באקדמיה לאמנות של סנט פטרבורג, רחל קוגן. בין השנים 2004–2008 למד עיצוב ואיור ב"בצלאל". &lt;br&gt;איוריו של פולונסקי עשויים בטכניקות שונות. רבות מהן משלבות רישום ידני עם עיבוד מחשב. בין איוריו לספרי ילדים ידועים "על עלה ועל אלונה" (עם עובד, 2002), "לילה בלי ירח" (עם עובד, 2006), סדרת "התנ"ך בחרוזים", "פרח נתתי לנורית" (דביר, כנרת זמורה-ביתן, 2005) ו-“טִינְקֶרְטַנְק" (כתר, 2012). בנוסף פולנסקי היה פעיל במסגרת קבוצת הקומיקס "אקטוס טרגיקוס".&lt;br&gt;כאנימטור ומעצב יצר אנימציה לתוכניות טלוויזיה כגון "החרצופים" (2000, טלעד), "קיפודים" (2010, ערוץ 10), החומר שממנו עשויה האהבה" (2006, ערוץ 8) ועוד. יצר איורים וניהל אמנותית את סרטי האנימציה "ואלס עם באשיר" (2008), עליו זכה ב"פרס אופיר", ו"כנס העתידנים" (2012).
איוריו של פולונסקי שולבו בסרט "המתנחלים" של הבמאי שמעון דותן שיצא לאקרנים ב-2016.
בשנת 2017, 70 שנה אחרי שיצא לאור הספר יומנה של אנה פרנק, עיבד פולנסקי יחד עם ארי פולמן את היומן לרומן גרפי: "".
בתחילת 2020 הועלתה בתיאטרון הקאמרי הצגת הבכורה של המחזה של חנוך לוין, "מתאבל ללא קץ", בבימויו של ארי פולמן, עם תפאורה שיצר פולונסקי, בצבעי שחור, לבן ואפור.
בשנת 2021 יצא לאקרנים הסרט אגדת חורבן, המתאר את השתלשלות האירועים שהובילו לחורבן בית המקדש השני ואת הקיטוב בחברה היהודית של אותם הימים. הסרט כולל 1,500 איורים שאוירו במגוון סגנונות אומנותיים, אותם יצר פולונסקי יחד עם מיכאל פאוסט. על עבודה זו זכו השניים בפרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר לשנת 2021.
מתגורר ויוצר בתל אביב-יפו.
ובינר
המושג ובינר (Webinar) הוא קיצור של המונח באנגלית – סמינר רשת (Web Seminar). ובינר הוא אירוע המתקיים ברשת האינטרנט ומאפשר אינטראקציה בזמן אמת בין המשתתפים בו. כוחו של הוובינר טמון ביכולותיו האינטראקטיביות - היכולת להציג, להעביר ולקבל מידע הקשור לכל המשתתפים ולדון בו.
הוובינר יכול להיות מועבר כמצגת, כהרצאה, כסדנה או כסמינר, המתקיימים ברשת האינטרנט בזמן אמת. לרוב ישלב הוובינר אמצעים חזותיים ואלמנטים קוליים ויועבר לצופה אחד או לקבוצה של צופים, אשר לוקחים בו חלק במטרה לקבל מידע, לשתף, ללמוד או לשאול שאלות על תחום עניין, על מוצר או על תהליך.
ההיסטוריה של הוובינר.
הטכנולוגיה להעברת מסרים בזמן אמת באמצעות טקסט הופיעה לראשונה בסוף שנות ה-80. לקראת אמצע שנות ה-90 כבר נפוצה טכנולוגיה זו בקרב גולשים; הצ'אט האינטרנטי ותוכנות להעברת מסרים מיידיים נכנסו לחיינו. אבל אחת מפריצות הדרך המשמעותיות הייתה היכולת לשתף מידע בוידאו בזמן אמת, באמצעות טכנולוגיה שפותחה בסוף שנות ה-90. תחילה שמשה הטכנולוגיה בעיקר לקיום שיחות ועידה, אך עם הזמן נוספו לה שימושים אחרים וביניהם הוובינר.
יתרונות הוובינר.
הטכנולוגיה של הוובינר מאפשרת לקיים שיח דו-סטרי בזמן אמת עם הצד השני, יכולת שלמעשה מבטלת את אלמנט המרחק הפיזי. כך ניתן ליצור סביבה וירטואלית, קשר אישי וחוויה מעשירה, על אף העובדה שהמשתתפים אינם נמצאים כלל באותו החדר או אפילו באותה המדינה. כך יכולים המשתתפים לחסוך זמן וכסף שהיו מתבזבזים על נסיעות ולהשתתף בכנסים ובאירועים שהגעתם אליהם אינה אפשרית.
צילום דיגיטלי והיכולת לתקשר בזמן אמת מוסיפים לוובינר ממד אישי יותר מחוויית הגלישה הסטנדרטית, שבמהלכה הגולש הוא על תקן צופה או דובר בלבד שלא יכול לקבל ולתת משוב בזמן אמת.
רוב המערכות הטכנולוגיות המאפשרות קיום של וובינרים, מאפשרות גם את הקלטתם. משתמשים שונים יכולים לעשות שימוש חוזר בהקלטה כרצונם, מכל מקום ובכל זמן. בעת שימוש בוובינר מוקלט, נמנעת אמנם החוויה של תקשורת דו-סטרית בזמן אמת, אך מרבית המערכות כן מאפשרות העברת מסרים כתובים באמצעות אימייל או הודעות לעורך הוובינר, כך שעדיין קיימת אפשרות ליצירת קשר, גם אם הוא לא בזמן אמת.
שימושי הוובינר.
הוובינר הוא כלי שיכול לשמש כמעט כל קהילה, עסק, עמותה, או ארגון - כל אחד בהתאם לצרכיו ולקהל שאליו הוא פונה. הוובינר הפך לכלי מועדף בזכות היכולת שלו לפנות למספר גדול של אנשים הנמצאים במקומות שונים, ולהעביר הרצאה בתחום המשותף לכל המשתתפים. המשתמשים העיקריים בוובינר הם אנשי עסקים, משווקים, מורים ומרצים, אך בפועל ניתן ליהנות מתכונותיו גם בתחומים רבים אחרים.
שיווק בוובינר - הוובינר ככלי שיווקי.
יצירת ערך מוסף.