ב-8 ביוני 2022, The Chainsmokers באמצעות טוויטר הכריזו על שיר חדש, The Fall כשיתוף פעולה עם Ship Wrek, ויצא ב-10 ביוני, בתור So Far So Good (+ The Fall), ב-Apple Music, 2 שירים חבויים יכולים גם להיראות כרצועה 1 ורצועה 2, שעשויות להצביע על גרסת דלוקס של אלבום זה.
אי-תסמיני
לבדות
אנושנות
ארגון נבע
התארגנות נבע
גנזרות
גנזור
גנזר
דפוסה
הונתנות
החסם
הסמך
העדפת קרובים
חרותיות
מריו קארט DS
חרותנות
כרחנות
כשרור
הפסלה
לופתנות
מתריען
עדתיות
עדתנות
פוליטיקה מציאותנית
שלטון אנשי דת
שלטון בעלי הון
מריו קארט 64
שלטון בעלי כישורים
שלטון בעלי כשורים
שלטון יחיד
סופר מריו קארט
שלטון מומחים
שלטון ממחים
שמנות
שמנות קיצונית
מריו קארט 8
הליכות
זהומאי
מחלה מתמשכת
חסינות קהילתית עקיפה
חסינות קהלתית עקיפה
סופר מריו וורלד
גלריה כברי
גלריה כברי היא גלריה שיתופית יהודית-ערבית בגליל הפועלת בקיבוץ כברי. הגלריה מציגה אמנות פלסטית ישראלית ובינלאומית ופועלת לקירוב בין יהודים וערבים, חינוך לאמנות ועידוד האמנות בפריפריה. הגלריה נמצאת במתחם "המנהרה", בלב היישוב מתחת חדר האוכל.
גלריה כברי ההיסטורית.
הגלריה הוקמה ב-1977 ביוזמת האמן וחבר הקיבוץ יחיאל שמי, שיחד עם חברים נוספים, בהם רעיה ליבנה וקטה בר, הובילו את פעילותה בשנים הראשונות כגלריה פריפריאלית לאמנות עכשווית.
מטרות הגלריה היו, בין היתר, לעקוב אחר ההתרחשויות בשדה האמנות הישראלית, למשוך קהל של שוחרי אמנות מכל חלקי הארץ, להתחבר להלכי הרוח המקומיים מבית ולא לוותר על חשיבה עצמאית גם כשהיא מעוררת לא פעם מחלוקת.
במהלך השנים הציגו בה אמנים ותיקים וצעירים, בהם יאיר גרבוז, טלי נבון, נלי אגסי, הילה בן ארי, רות שלוס ומיכה בר-עם' ציבי גבע, פריד אבו שקרה, משה קופפרמן, יצחק דה לנגה, פיליפ רנצר, יאן ראוכוורגר, מנשה קדישמן, אברהם אילת ואסד עזי.
בנוסף נערכו ימי עיון, רבי-שיח ומפגשי אמן. נוצרה הכרות מעמיקה עם אמנות ואמנים פלסטינים ישראלים, שהוזמנו להציג בגלריה. הגלריה יצרה שיתופי פעולה עם אמנים שהוזמנו לתקופה ממושכת בקיבוץ וכן עם אוצרים לעשייה משותפת.
הגלריה ההיסטורית נסגרה בשנת 2011, בשל חובות כספיים כבדים, כיוון שלא קיבלה במשך כשנה וחצי את כספי התמיכה של משרד התרבות, לאחר שהתברר העברת הכספים מתבצעת באמצעות מתנ"ס המועצה האזורית, בניגוד לכללי המינהל התקין.
עם סגירת הגלריה אמר יאיר גרבוז: "זה מפעל תרבות מהמעלה הראשונה וכשכל הזמן מדברים על לעודד את הפריפריה, פה רואים שהפריפריה עודדה את עצמה עוד הרבה לפני".
גלריה כברי כגלריה שיתופית.
בפברואר 2012 שינתה הגלריה את פניה והפכה לגלריה שיתופית, יהודית-ערבית של קבוצת אמנים מהגליל. בסיסה של גלריה אינו כלכלי בהכרח אלא אידאולוגי, במטרה לקדם אמנות בפריפריה, לבטא את אופיו המיוחד של הגליל ולשתף בין אמנות ערבית ויהודית.
את הגלריה מפעילים יחד קבוצת אמנים יהודים, ערבים, דרוזים ונוצרים: מיקי צדיק (כפר ורדים), דרורה דקל (כברי), יעל כנעני (בתו של האמן יחיאל שמי מכברי), אמירה קאסים זיאן (ירכא), סאהר מיעארי (מכר), נעם ונטורה (כברי), שלומי חגי (מורן), ג'וזיאן ונונו (חיפה), עדי בן חורין (ברעם), דובי הראל (חיפה), זיו שר (משגב), פאיזה חדאד (מזרעה), דועא בסיס (דלית אל כרמל), גבריאלה וולניץ (חניתה), ואשרף פואח'רי (חיפה).
הגלריה יוזמת פעילות אמנותית מעבר לחלל הגלריה, מעורבות בקהילה, שיתופי פעולה עם גלריות שיתופיות אחרות בארץ.
הגלריה מקיימת תערוכות אליהם מוזמנים אמנים מישראל ומחוצה לה, בהם אמירה קאסם זיאן, קובי סיבוני, ינאי קלנר, דני מיכאל רוזנברג, גבי קריכלי, בתיה מרגלית, אלון גיל, רמי אמירה, טובה לוטן, אורית טוכמן, אריה ברקוביץ, מייסא דאהר, אבי איפרגן, יחיאל שמי, יעקב דורצ'ין, אלינה רום כהן, נעם ונטורה, בועז לניר, אלי שמיר, נורית גור לביא.
הגלריה פועלת בתמיכת מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט, ובתמיכת קיבוץ כברי.
יחסיות הסימולטניות
בפיזיקה, יחסיות הסימולטניות היא מונח בתורת היחסות הפרטית המתייחס לכך שהסימולטניות (בו-זמניות) של שני מאורעות המופרדים מרחבית זה מזה אינה מוחלטת, אלא שהיא תלויה במערכת הייחוס של הצופה שמודד את זמני ההתרחשות של המאורעות.
תיאור.
לפי תורת היחסות הפרטית של איינשטיין, זה בלתי אפשרי לקבוע באופן מוחלט ששני מאורעות מרוחקים מתרחשים באותו הזמן אם המאורעות מופרדים מרחבית זה מזה. אם ברישומי השעון המקומי של מערכת ייחוס אחת מוקצה אותו רגע בזמן להתרחשותם של שני מאורעות המתרחשים בנקודות שונות במרחב, אז בשעון של מערכת ייחוס אחרת הנעה ביחס למערכת הראשונה יימדדו זמנים שונים להתרחשות שני המאורעות (המקרה היוצא דופן היחידי הוא כאשר התנועה היא בדיוק בניצב לקו הישר המחבר את מיקומי המאורעות).
לדוגמה, תאונת מכוניות בלונדון ותאונה אחרת בניו יורק אשר נדמות כמתרחשות באותו הזמן לצופה על כדור הארץ, יידמו כמתרחשות בזמנים שונים במקצת עבור צופה המצוי במטוס הטס מלונדון לניו יורק. יותר מכך, אם שני המאורעות לא קשורים לזה בקשר סיבתי אז, בתלות בכיוון התנועה, התאונה בלונדון תתרחש ראשונה במערכת ייחוס אחת, בעוד שהתאונה בניו יורק עשויה להתרחש ראשונה במערכת ייחוס אחרת. אף על פי כן, אם התאונות קשורות זו לזו בקשר סיבתי, אז סדר המאורעות יישמר בכל מערכות הייחוס.
ניסויי מחשבה.
הרכבת של איינשטיין.
בגרסת איינשטיין המוקדמת של ניסוי מחשבה זה, צופה אחד יושב באמצע קרון רכבת נעה, בעוד שצופה אחר עומד בתחנת הרכבת (הנייחת) כאשר הרכבת חולפת על פני התחנה. כפי שנמדד על ידי הצופה העומד, שתי מכות ברק פוגעות בשני צידי קרון הרכבת בו-זמנית (בחזית ובאחורי הקרון סימולטנית). במערכת הייחוס האינרציאלית של הצופה העומד, ישנם שני מאורעות מופרדים מרחבית, אך סימולטניים: ברק מכה בחזית הקרון, וברק מכה באחורי הקרון.
מכיוון שהמאורעות ממוקמים בנקודות שונות לאורך כיוון התנועה של הרכבת, קואורדינטות הזמן שלהם מוטלות לקואורדינטות זמן שונות במערכת הייחוס של הרכבת הנעה. מאורעות המתרחשים מקדימה לקרון רכבת (כלומר, שקרון הרכבת עתיד להגיע אל המיקום שלהם) יקרו "מוקדם יותר" מאשר מאורעות המתרחשים במיקום המנוגד לכיוון תנועת הרכבת. במערכת הייחוס האינרציאלית של הרכבת, פירוש הדבר שהברק יכה בחזית הקרון "לפני" הברק שיכה באחורי הקרון.
דרך אחת להבין את הרעיון הזה מבוססת על ניסוי מחשבה דומה לזה, אשר תואר על ידי איינשטיין בספרו הפופולרי על תורת היחסות מ-1917. היא מתייחסת לצופה אחד באמצע קרון רכבת נעה וצופה אחר העומד בתחנת הרכבת כאשר הרכבת חולפת על פניו. ברגע מסוים, הבזק אור נפלט באמצע הקרון בדיוק כאשר שני הצופים חולפים אחד על פני השני.
בעבור הצופה על הקרון, החזית ואחורי הקרון מצויים במרחק זהה ממקור האור ולכן, מנקודת המבט של הצופה הזה, האור יגיע לחזית הקרון ולאחוריו באותו הזמן (ראו איור עליון). בעבור הצופה שעומד בתחנה, החלק האחורי נע כלפי הנקודה שבה הבזק האור נפלט, בעוד שחזית הקרון מתרחקת ממנה. לפי הנחת היסוד של היחסות הפרטית, מהירות האור קבועה בכל מערכות הייחוס ובכל הכיוונים, ולכן האור הנע לכיוון אחורי הקרון יצטרך לעבור מרחק קצר יותר בהשוואה לאור שנע לכיוון חזית הקרון. לפיכך, הבזקי האור יפגעו בקצוות הקרון בזמנים שונים (ראו איור תחתון).
תיאור כמותי.
ניסוי הרכבת של איינשטיין מוביל ישירות לפיתוח ביטוי כמותי עבור הפרש הזמנים formula_1 שנמדד בין שני מאורעות במערכת ייחוס מסוימת, כאשר ידוע שבמערכת ייחוס שנעה ביחס אליה במהירות formula_2 שני המאורעות מתרחשים בו-זמנית ומופרדים מרחבית על ידי מרחק formula_3 (מופרדים מרחבית בכיוון התנועה היחסית).
נתייחס לקרון הרכבת ולהבזק האור שנפלט מן האמצע שלו. אם האורך העצמי של קרון הרכבת (אורך הקרון כפי שנמדד על ידי הצופה היושב בו) הוא formula_3, אז האורך של הקרון כפי שיימדד על הצופה בתחנה הוא: formula_5 (התקצרות האורך). מכיוון שהחלק האחורי של הקרון והבזק האור נעים זה לקראת זה, הצופה שעומד בתחנה ימדוד זמן
formula_6 לרגע פגיעת האור בחלק האחורי (כאשר formula_7 הוא הרגע בו נפלט הבזק האור). בדומה לכך, הצופה בתחנה ימדוד זמן formula_8 לרגע פגיעת האור בחזית הקרון. לפיכך, הפרש הזמנים בין שני המאורעות שימדוד הצופה הנייח הוא:
כאשר formula_10 הוא פקטור לורנץ. נשים לב גם שבפיתוח הביטוי להתקצרות האורך (שאינו מובא כאן) לא נעשה כל שימוש ביחסיות הסימולטניות, ולכן זהו אינו טיעון מעגלי.
דיאגרמות מרחב-זמן.
זה עשוי להיות מועיל לדמיין את הסיטואציה באמצעות דיאגרמות מרחב-זמן. בעבור צופה נתון, ציר הזמן מוגדר להיות הקו הישר שמתווה נקודת הראשית של הקואורדינטה המרחבית "x" כאשר הזמן חולף, והוא מצויר אנכית. ציר ה-"x" מוגדר להיות אוסף כל הנקודות במרחב בזמן "t = 0", והוא מצויר אופקית. הטענה שמהירות האור קבועה בכל מערכות הייחוס באה לידי ביטוי בכך שבכל מערכת ייחוס, קרן אור מיוצגת כקו בזווית 45° ביחס לציר המקום (וציר הזמן), ללא קשר למהירות המקור ביחס למהירות הצופה.
בדיאגרמה הראשונה, שני הקצוות של קרון הרכבת מצוירים כקווים אפורים. מכיוון שקצוות הקרון הם נייחים ביחס לצופה עליו, הקווים הללו הם קווים אנכיים, מה שמראה שתנועתם היא בזמן בלבד ולא דרך המרחב. הבזק האור מוראה באיור כשני הקווים האדומים בזווית 45°. הנקודות שבהן הבזק האור פוגע בקצוות הקרון, המיוצגות על ידי נקודות החיתוך בין הקווים האפורים לבין הקווים האדומים, הם באותו הגובה בדיאגרמה. זה אומר שהמאורעות הללו סימולטניים.