במקום הירצחו נבנתה קתדרלת "כנסיית הדם השפוך". אלכסנדר השני תמך וסייע בהקמת העיר הפינית הנקו. פסלו הוצב במקומות אחדים, בהם בחזית כנסיית "ישו הגואל" במוסקבה, בסופיה כאות הוקרה לשחרור בולגריה משלטון האימפריה העות'מאנית, ובכיכר הסנאט בהלסינקי. מספר שבועות קודם לכן הסכים אלכסנדר השני להמלצתו של שר הפנים מיכאיל לוריס מליקוב לרפורמה פוליטית, שנועדה ליצור אספה מחוקקת מוגבלת, אך ארבעה ימים לפני שעמד להציג את הרפורמה בקבינט שלו, הוא נרצח. היה זה רק לאחר ההתנקשות בחייו של אלכסנדר השני שהתגלתה תוכניתו לרפורמה פוליטית. ההתנקשות באלכסנדר השני ב-1 במרץ 1881 הייתה מגדולי הניצחונות של התנועות המהפכניות האנטי-מלוכניות. לאחר מותו ירש את מקומו בנו, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. הקיסר החדש האשים את המדיניות הליברלית של אביו כגורם המרכזי להתנקשות בחייו ועבר לגבש מחדש את סמכות הצאר לכדי אוטוקרטיה מוחלטת.
יחסו ליהודים.
תחת שלטונו של ניקולאי הראשון, אביו של אלכסנדר השני, סבלו קהילת יהודי רוסיה מפני 600 גזירות שנועדו להמיר אותם תרבותית להיות רוסים. כמו כן, היו רדיפות דת רבות אחר יהודי רוסיה. יהודי רוסיה צומצמו לחיים ב"תחום המושב" שרק בתוכו יכלו יהודים להתגורר במטרה להבדילם מהאוכלוסייה הרוסית הכוללת. תחת שלטונו של אלכסנדר השני יהודים לא יכלו להיות בבעלות על אדמות והושמו עליהם מעצורים על תנועה ופעילות. עם זאת, אלכסנדר הביא לסיום המס המיוחד על יהודים והותיר ליהודים שסיימו לימודים תיכוניים לחיות מחוץ לתחומי המושב ולשרת בתפקידים מנהליים. בתוך זמן קצר מאז רפורמות אלו אלפי יהודים עברו להתגורר בסנקט פטרבורג, מוסקבה וערים גדולות אחרות. אלכסנדר הביא לסיום הגיוס של ילדים יהודים בני מתחת לגיל 12 לצבא הרוסי. אלכסנדר פעל בצורה הפוכה מקודמיו וטען כי חיבור האוכלוסייה היהודית עם חיי החברה הרוסית יתרמו להמרה התרבותית שלהם בצורה עדיפה על כפייה. העיתונות האנטישמית בקייב ובאודסה רמזה שהיהודים הם אלו שרצחו את הצאר, הופצו כרוזים רבים ותועמלנים הטיפו לממשלה להכות ביהודים על שרצחו את "הצאר הגואל", משחרר הצמיתים. בעקבות אירועים אלה פרצו מאורעות "הסופות בנגב", הפוגרומים ביהודי דרום-מערב האימפריה הצארית הרוסית.
משפחתו.
אלכסנדר השני היה נשוי פעמיים:
מאשתו הראשונה, מארי, נסיכת הסן (מריה אלכסנדרובנה), בתו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן (מדינה בתוך הקונפדרציה הגרמנית), היו לו 8 ילדים:
בשנת 1880, לאחר מות אשתו הראשונה, התחתן אלכסנדר השני עם המאהבת שלו, הדוכסית יקטרינה דולגורוקובה. היא ילדה לצאר אלכסנדר השני 4 ילדים. כולם נולדו לפני הנישואין הרשמיים בין בני הזוג, אך לאחר הנישואין הוכרו באופן רשמי על ידי הצאר.
הנישואין של הצאר לדוכסית דולגורוקובה היו נישואים מורגנטיים, לכן הילדים מנישואין אלו לא יכלו לקבל את התואר "הדוכס (או הדוכסית) הגדול". הילדים של הצאר והדוכסית דולגורוקובה נשאו שם משפחה "יורייבסקי", שם שהומצא להם על ידי הצאר.
האוקיינוס ההודי
האוקיינוס ההודי הוא האוקיינוס השלישי בגודלו על פני כדור הארץ, שטחו 73.556 מיליון קילומטר רבוע, כ-14.4% משטח כדור הארץ.
האוקיינוס תחום מצפון על ידי יבשת אסיה (תת היבשת הודו וחצי האי ערב), במערב על ידי יבשת אפריקה, במזרח על ידי חצי האי המלאי, איי סונדה ויבשת אוסטרליה, ובדרום הוא גובל באנטארקטיקה או באוקיינוס הדרומי, בהתאם להגדרה.
הגבול בין האוקיינוס ההודי לבין האוקיינוס האטלנטי נמצא בקו אורך 20 מזרח, מדרום ליבשת אפריקה. הגבול עם האוקיינוס השקט נמצא בקו אורך 147 מזרח, מדרום ליבשת אוסטרליה. הנקודה הצפונית ביותר באוקיינוס נמצאת בערך בקו רוחב 30 צפון, במפרץ הפרסי. רוחבו המקסימלי של האוקיינוס הוא כ-10,000 קילומטרים. נפחו של האוקיינוס, כולל המפרץ הפרסי והים האדום מוערך ב-292,131,000 קילומטר מעוקב.
מספר איים קטנים מפוזרים לרוחבו של האוקיינוס. בין מדינות האיים באוקיינוס: מדגסקר, האי הרביעי בגודלו בעולם; איי קומורו; איי סיישל; האיים המלדיביים; מאוריציוס, וסרי לנקה. אינדונזיה גובלת באוקיינוס ההודי. חשיבותו של האוקיינוס כציר בין אסיה ואפריקה הפכה אותו בעבר למוקד סכסוכים. עם זאת, עקב שטחו הנרחב, לא הייתה מדינה ששלטה בו בהצלחה עד לתחילת המאה ה-19, שבה האימפריה הבריטית שלטה על מרבית השטח הסובב את האוקיינוס. עם נפילת האימפריה הבריטית, עברה השליטה להודו ולאוסטרליה.
גאוגרפיה.
סגירת הלוחות הטקטוניים של אפריקה, תת-היבשת ההודית ואנטארקטיקה יצרה את האוקיינוס ההודי. ניתן לראות את החיבור בין הלוחות בשלוחת הרמה האוקיאנית, אשר יוצרת מעין צורת Y; כאשר זנב האות Y משתרע דרומה מקצה המדף היבשתי ליד מומבאי שבהודו. האגנים שנוצרים - במזרח במערב ובדרום מחולקים (על ידי רמות) עצמם לאגנים קטנים יותר. המדפים היבשתיים של האוקיינוס ההודי צרים, ורוחבם הוא כ-200 קילומטר בממוצע. יוצא דופן הוא המדף שליד החוף המערבי של אוסטרליה, שבו רוחב המדף הוא 1,000 קילומטר. העומק הממוצע של האוקיינוס הוא 3,890 מטרים. הנקודה העמוקה ביותר בו היא מצולות דיאמנטינה, ליד החופים הדרום-מערביים של אוסטרליה. מצפון לקו הרוחב 50° של חצי הכדור הדרומי, כ-86% מן האגן הראשי מכוסה בסחופת ימית, ומחצית מסחופת זו נוצרת מסוג של פלנקטון בשם גלוביגרינידה. 14% הנותרים מכוסים בסחופת יבשתית. סחופת קרחונים מהווה את מרבית הסחופת במרחבים הדרומיים ביותר.
אקלים.
האקלים בשטח האוקיינוס שמצפון לקו המשווה מושפע ממונסונים וסופות טורנדו. רוחות צפון-מזרחיות חזקות נושבות מאוקטובר ועד אפריל; בעוד שממאי ועד אוקטובר נושבות רוחות דרומיות ומערביות. מונסונים בים הערבי גורמים לגשמים בתת-היבשת ההודית. בחצי הכדור הדרומי הרוחות יותר מתונות, אבל סופות קיץ באזור ליד מאוריציוס יכולות להיות חמורות. לעיתים מכים ציקלונים את אזור הים הערבי ומפרץ בנגל לאחר שינוי כיוון המונסון. האוקיינוס ההודי הוא האוקיינוס החם ביותר.
תנאי המים.
מספר נהרות חשובים נשפכים לאוקיינוס ההודי, ביניהם הזמבזי, השט אל-ערב, האינדוס, הגנגס, הבראהמאפוטרה, וה. הזרימה מוכתבת במידה רבה על ידי המונסונים. שני זרמים מעגליים גדולים, אחד בחצי הכדור הצפוני הנע בכיוון השעון ואחד דרומית לקו המשווה הנע נגד כיוון השעון, משפיעים על דפוסי הזרימה. בזמן המונסונים החורפיים הכיוון בצפון מתחלף. זרימה ותנועה במעמקי האוקיינוס מושפעת בעיקר מזרימה מכיוון האוקיינוס האטלנטי, הים האדום וזרמים אנטארקטיים. צפונית לקו הרוחב 20° בחצי הכדור הדרומי טמפרטורת המים היא לא פחות מ-22 מעלות (צלזיוס), ומגיעה אף ל-28 מעלות במזרח. דרומית לקו הרוחב 40° מתחת לקו המשווה יורדות הטמפרטורות במהירות. מליחות פני המים נעה בין 32 ל-37 חלקי 1,000, כאשר הרמות הגבוהות ביותר נמדדו בים הערבי ובשטח בין אפריקה הדרומית ודרום-מערב אוסטרליה. מקו הרוחב 65 בחצי הכדור הדרומי ודרומה ניתן למצוא קרחונים במשך כל השנה. בממוצע, לא מגיעים קרחונים צפונית לקו הרוחב 45 דרום.
כלכלה.
האוקיינוס ההודי הוא אחד מהערוצים החשובים לסחר ימי, המחבר את המזרח התיכון, אפריקה ומזרח אסיה עם אירופה ויבשת אמריקה. חלק נכבד מתנועת המסחר היא של נפט ומוצרי דלק, משדות הנפט של המפרץ הפרסי ואינדונזיה. עודפי פחמימן מופקים באזורים שלחופי ערב הסעודית, איראן, הודו ומערב אוסטרליה. כ-40% מייצור הנפט העולמי מגיע מהאוקיינוס ההודי. החול בחופי האוקיינוס עשיר במינרלים והמדינות השוכנות לחוף האוקיינוס מנצלות גם משאבים המצויים בשטח הימי שלהן.
כמות הפלנקטון באוקיינוס ההודי מצומצמת יחסית, בשל טמפרטורת המים, למעט בקצוות הצפוניים שלו. אפשרויות הדיג הן מוגבלות, אך בעלות חשיבות למדינות השוכנות לחופיו - לצריכה מקומית ולייצוא. משלחות דיג מרוסיה, יפן, קוריאה הדרומית וטאיוואן מנצלות את מימי האוקיינוס, בעיקר לצורכי דיג חסילונים ודגי טונה.
אתגרים אקולוגיים.
מספר מיני בעלי חיים ימיים מצויים בסכנת הכחדה באוקיינוס ההודי - ביניהם תחש המשכן, כלבי ים, צבי ים ולווייתנאים.
בנוסף, זיהום נפט מאיים על הים הערבי, המפרץ הפרסי והים האדום.
היסטוריה ותרבות באוקיינוס ההודי.
מימי האוקיינוס ההודי רגועים יותר מאלה של האוקיינוס השקט והאטלנטי. תנועת המונסונים סיפקה לספינות אפשרות לנוע בתחילת העונה, לחכות מספר חודשים ולחזור מזרחה; כך התיישבו האינדונזים במדגסקר.
הציוויליזציות הקדומות ביותר, במסופוטמיה (עם התרבות השומרית), מצרים העתיקה, ותת היבשת ההודית (עם תרבות עמק האינדוס) צמחו כולן על נהרות (הפרת והחידקל; הנילוס והאינדוס) ואזורים סביב האוקיינוס ההודי. תרבויות התפתחו גם בפרס (עם תחילת תרבות עילם) ודרום מזרח אסיה (ממלכת פונאן). בתקופת השושלת הראשונה במצרים העתיקה (שנת 3000 לפנה"ס לערך), נשלחו מלחים לחקור את מימי האוקיינוס והגיעו עד ל"ארץ פונט" האגדית (שמשערים כיום כי הייתה מצויה בקרן אפריקה). ספינות ששבו מפונט הביאו איתן זהב ומור. מגעי המסחר המוקדמים ביותר בין מסופוטמיה לבין תרבות עמק האינדוס (ב-2500 לפנה"ס לערך) נערכו לאורך האוקיינוס ההודי. קיימות השערות כי הפיניקים הגיעו לאזור בסוף האלף השלישי לפנה"ס, אך לא הקימו התיישבויות.