רבייה אל-זוויגית (או אל-מינית) היא תהליך ביולוגי שבו יצור יוצר העתק של עצמו הזהה לו מבחינה גנטית (למעט מוטציות), מבלי שיהיה מעורב בתהליך חומר גנטי מיצור אחר.
דוגמאות:
רבייה זוויגית מול רבייה אל-זוויגית.
מספר הפרטים באוכלוסייה של אורגניזמים המתרבים ברבייה אל-זוויגית נוטה לעלות באופן מעריכי. אולם כולם בעלי פגיעות דומה מפני שהם תלויים במוטציות לשינויים בחומר התורשתי שלהם (DNA). אורגניזמים המתרבים ברבייה זוויגית, לעומת זאת, מולידים פחות צאצאים, אלא שהמגוון הגנטי שלהם (שמקורו בשחלוף ובהיערכות הכרומוזומים במהלך החלוקה) מחשל אותם מפני מחלות.
ישנם גם אורגניזמים בעלי יכולת בחירה בין רבייה זוויגית לחד-זוויגית בהתאם לנסיבות, כמו כנימות, ריריות, שושנות ים וסוגים שונים של צמחים. כאשר שוררים תנאים סביבתיים נוחים, ניתנת עדיפות לרבייה אל-זוויגית המנצלת את התנאים המיטיביים, כגון היצע מזון בשפע, מחסה הולם, אקלים רצוי, היעדר מחלות, רמת חומציות אופטימלית (pH) או שילוב מתאים של צרכים קיומיים אחרים. אוכלוסיות כאלה, המתרבות באופן אל-זוויגי, גדלות באופן מעריכי תוך ניצול מרבי של מלאי המשאבים.
משהתרוקנו מקורות המזון, האקלים השתנה לרעה, או שלהישרדות הפרט נשקפת סכנה משינוי עוין כלשהו בתנאי המחיה, פונים אורגניזמים אלו לרבייה זוויגית. רבייה זוויגית מבטיחה ערבוב של מאגר הגנים של המין. השוני המצוי בצאצאים של רבייה זוויגית מקנה להם כושר הישרדות עדיף בתנאים החדשים, ומאפשר את פעילותו של מנגנון ההסתגלות הבררני. בנוסף, רבייה זוויגית מביאה בדרך כלל לידי יצירת שלב חיים שמסוגל להתמודד עם תנאים שמסכנים את צאצאיהם של יצורים אל-זוויגים. זרעים, נבגים, ביצים, גלמים, ציסטות או שלבי "תרדמת" אחרים של רבייה זוויגית, מבטיחים את הישרדותם של האורגניזמים בתנאים עוינים, בכך שהם מאפשרים להם להמתין עד חלוף המצב המאיים, ולהתאושש חזרה כשהתנאים משתפרים.
סחר חליפין של הזמן
סחר חליפין של הזמן הוא מושג בכלכלה, שבו יחידת המטבע האלטרנטיבי היא שעת עבודה של אדם. כל אדם שתורם מזמנו לטובת הזולת, זכאי לקבל זמן שווה לזמן תרומתו לפי רצונו וצרכיו. כך למשל אדם שהחליט להקדיש שעה שבועית, על מנת ללוות כלבים, בתמורה יכול לקבל שעה שבועית בלימוד ספרדית או בטיפול אלטרנטיבי, אם יש אדם המוכן לעשות זאת.
יישום.
הוגה הרעיון היה עורך דין אמריקני לזכויות אזרח בשם ד"ר אדגר כאהן, בשנות השמונים של המאה ה-20, ביסוד השיטה עמדה המחשבה לשמור על עצמאותם של קשישים ולספק להם שירותים. השיטה שכונתה על ידו Time Dollar (דולר זמן) ופורסמה בספרו "No More Throw Away People", הורחבה לקהילות שונות ומיועדת לקידום עזרה עצמית ולבניית הון אנושי באמצעות התנדבות הדדית.
בבסיס הרעיון של סחר חליפין של הזמן, עומד רעיון השוויון בין בני אדם, וגישה הסוברת שזמנו של כל אדם באשר הוא, יקר במידה שווה.
מדד הזמן מוחלט. כנגד כל שעה שהאדם נותן, איכותית ככל שתהיה, הוא יקבל רק שעה אחת מידי כל נותן שירות אחר, בכיר או זוטר. כך למשל עורך דין בכיר שרוצה לתת ייעוץ משפטי, ובתמורה ללמוד לגלוש באינטרנט, לא יוכל לטעון ששעת הייעוץ שווה חמש שעות לימוד, מכיוון ששכר שעת ייעוץ שלו שקול, לשכר של חמש שעות של מדריך מחשבים.
יישומים.
בישראל אחד היישומים של מושג זה הוא בנק זמן שהוא מיזם שהופעל במתנ"סים בישראל בשנת 2002, ובוסס על העיקרון של סחר חליפין של הזמן. עוד לפני כן היה ידוע על אנשים הסוחרים בשיטה זו, במיוחד בטיפולים אלטרנטיביים, שבו היה מקובל להתחלף בטיפולים על בסיס זמן שווה. יתרונו של מיזם בנק הזמן הוא מיסוד של השיטה בהיקפים נרחבים, כאשר בתווך עומד מוסד מוכר שתומך בו ונותן לו גושפנקא רשמית.
בדומה לבנק במערכת הפיננסית ממלא בנק הזמן תפקיד חשוב בהיותו מתווך בין אלו שיש להם כישורים שבזכותם הם יכולים לתרום ולסייע לאחרים, ובין אלה שזקוקים לעזרה בתחום מסוים, אך יכולים לתרום בתחומים אחרים. כך מצטרף בנק הזמן למוסדות שונים אחרים הנקראים 'בנק' בהשאלה, על אף שאינם עוסקים בהלוואות ופיקדונות כספיים - בנק הזרע ובנק דם.
הותיקן
רמטכ&quot;ל
אשבל (קיבוץ)
אֶשְׁבָּל הוא קיבוץ בגליל התחתון, בתחומי המועצה האזורית משגב. הקיבוץ ממוקם סמוך לסח'נין, אשחר וערב אל נעים. הקיבוץ נקרא על שם אשבל, פרח ממשפחת השפתניים הגדל באזור. הקיבוץ הוא קיבוץ מחנכים שחבריו הם חברי תנועת דרור ישראל.
היסטוריה.
ראשיתה של אשבל בהיאחזות נח"ל שנקראה בתחילה "אשחר", שעלתה על הקרקע על ידי "גרעין עמק" ב-30 באפריל 1979, וטקס רשמי של עלייה על הקרקע התקיים במאי 1979. בשנת 1980 הוחלט במוסדות המיישבים שאין היתכנות להקמת יישוב אזרחי במקום וחיפשו פתרון אחר להחזקת המקום. בתחילת 1982 הועברה המדרשה החינוכית-חקלאית של הנח"ל למקום, והיא התקיימה בו במקביל להמשך החזקת המקום על ידי גרעין נח"ל. בעקבות זאת, שונה שם המקום לאשבל.
בדצמבר 1997 החליטה ממשלת ישראל להפוך את ההיאחזות ליישוב אזרחי. הממשלה שבה והחליטה על הקמת ישוב אזרחי באשבל בסוף שנת 2001 ולצורך כך קבלה החלטות משנה שונות
שתכליתן ליישם הלכה למעשה את תוכניתה העקרונית. במסגרת זו פעל משרד הפנים לשינוי תוכנית המתאר לצורך הקמת אשבל כישוב בשטח עליו הוקמה קודם לכן ההיאחזות. עתירה לבג"ץ כנגד השינוי בתוכנית המתאר, שהוגשה על ידי עירית סח'נין בטענה לפגיעה בהתפתחות העיר, ועל ידי החברה להגנת הטבע, שהתנגדה להקמת יישובים חדשים, נדחתה על ידי בג"ץ.
בינואר 1998 אוזרח המקום על ידי קבוצה של כ-30 צעירים בוגרי הנח"ל מתנועת הנוער העובד והלומד, ממקימי תנועת הבוגרים ולימים תנועת דרור ישראל.
אופי המקום.
אשבל כיום הוא אחד מקיבוצי המחנכים של תנועת דרור ישראל. חברי אשבל מייחסים חשיבות לתרומה לחברה בישראל, ועוסקים בהפעלת מגוון פרויקטים חינוכיים בקרב בני נוער באזור ופנימייה- "חברת הנוער אשבל" בקיבוץ עצמו. כן פועל בקיבוץ המרכז לקיום משותף, הפועל למפגש ושיתוף פעולה בין יהודים לערבים, ובית הספר היסודי "גליל", בו לומדים תלמידים יהודים וערבים. בנוסף פועלים בקיבוץ אורווה חינוכית וכלביה חינוכית. לאחרונה הוקם בקיבוץ חניון לילה לבתי ספר, תנועות נוער ומשפחות.
רבים מהפרויקטים החינוכיים של הקיבוץ נעשים בשיתוף עם קהילות מחנכים אחרות של תנועת דרור ישראל, כדוגמת קיבוץ רביד.
טהראן
טֶהְרָאן או טֶהְרָן (; תעתיק מדויק: תהראן) היא בירת איראן והעיר הגדולה בה, הממוקמת לרגלי רכס הרי אלבורז ונמצאת במרכזה של פרובינציה טהראן בצפון המדינה. העיר מהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והחברתי של המדינה. יותר ממחצית התעשייה האיראנית מבוססת בטהראן, שבה תעשיות ייצור רכב, חשמל ומוצריו, טקסטיל, כלי נשק, סוכר וכימיקלים.
ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה כ-8.6 מיליון בני אדם, רובם פרסים, בנוסף להם מתגוררים בעיר גם אזרים רבים ומיעוטים אתניים נוספים כמו ארמנים, כורדים ויהודים. 98.3% מתושבי העיר, מרקעים אתניים מגוונים, הם דוברי פרסית.
מקור השם.
ישנם הסברים שונים למקור השם טהראן, ההסבר הנפוץ ביותר הוא שמקור השם הוא בטירן או טירגן שמשמעותו מקום מושבו של האל טיר שהיה אחד האלים הזורואסטרים. העיר ישבה בסמיכות לעיר מהרן (שם שמשמעותו מקום מושבו של האל מהר שהוא אל השמש הזורואסטרי).
הסבר אחר הוא שמשמעות השם היא "מקום חם" או אפילו "מורדות חמימים". יש הטוענים כי מקור השם הוא במשמעות "במורדות בין שני הרים".
היסטוריה.
חפירות מתארכות את תחילת יישוב האזור לשנת 600 לפני הספירה. טהראן הייתה שנים רבות כפר קטן שאוכלוסייתו גדלה באופן משמעותי רק במאה ה-13 לאחר הפלישה המונגולית. בשנת 1795 אקא מוחמד שאה הכריז על טהראן כבירתה החדשה של איראן. בשנת 1855 הוכנה התוכנית הראשונה המקיפה לתכנון עתידי של העיר. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלה תנופת בנייה גדולה ברחבי העיר, ונבנו בה בניינים חדשים רבים.
ב-28 בדצמבר 1943 התכנסה בטהראן ועידת טהראן בראשות מזכ"ל ברית המועצות יוסיף סטלין, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל ונשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט. בוועידה נדונה האסטרטגיה של בעלות הברית במלחמתן בנאצים.
באותה תקופה שלט באיראן השאה מוחמד רזה שאה פהלווי. השאה שלט באיראן בין השנים 1941 ל-1979 בשלטון עריצות דיקטטורי, והודח במהפכה עממית ב-1979. האייתוללה ח'ומייני תפס את השלטון באיראן בסיום המהפכה והפך את טהראן ואת איראן כולה למדינה דתית הפועלת פי חוקי השריעה. עד עליית ח'ומייני היו לישראל ולאיראן קשרים דיפלומטיים ומסחריים קרובים, וישראלים רבים ביקרו וגרו בעיר.
כלכלה.
למעלה ממחצית מהתעשייה באיראן נמצאת באזור טהראן. תעשייה הכוללת מפעלי מכוניות, אלקטרוניקה, ציוד חשמלי, תעשיות נשק, טקסטיל, ייצור סוכר, בטון וכימיקלים. כמו כן בדרום העיר ישנו בית זיקוק לנפט.
חינוך ותרבות.
בטהראן יש 45 אוניברסיטאות ומכללות, ומספר רב של מוזיאונים המציגים ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות בהיסטוריה הפרסית, ובעיקר מימי האימפריה הפרסית. חלק מהארמונות (למשל מתחם ארמונות ניאווראן וסעדאבאד) הפכו למוזיאונים. למרות ואולי בגלל הפיקוח ההדוק על חופש הביטוי באיראן המודרנית, זכו הספרות והקולנוע שלה להצלחה רבה בעולם המערבי.
תחבורה.
ברכבת התחתית של טהראן פועלים ארבעה קווים של רכבת תחתית. בנוסף, פועלים בטהראן תשעה קווים של אוטובוסים מהירים. תחנת הרכבת המרכזית מובילה לערים שונות במדינה.