משנת 2019 גדי ביטון הוא המנהל האמנותי של פסטיבל מחול כרמיאל.
כיום מכהן כיו"ר המדור לריקודי עם ופולקלור ישראלי במשרד התרבות והספורט, חבר במדור תרבות בקהילה וחבר במועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
בעבורו שימש ביטון כנציג תחום ריקודי העם באקו"ם.
תחילת דרכו.
ביטון נולד באשדוד במשפחה חרדית בת תשעה ילדים. בגיל 11 עבר ללמוד במסגרת פרויקט מחוננים בבר-אילן ומשם לישיבה תיכונית בירושלים במגמת אלקטרוניקה ומחשבים. חשיפתו הראשונה לריקודי העם הייתה בהרקדת חוצות בירושלים, בהיותו תלמיד הישיבה התיכונית "קריית נוער".
בזמן שירותו הצבאי רקד בלהקת חיל האוויר. בהיותו מפקד מעבדת מכ"ם מוטס בחיל האוויר, ניתנה לו האפשרות והוא עבר קורס מרקידים צה"לי בתמורה להנחיית ערב הרקדה שבועי בבסיס. לאחר מכן רקד בשנים 1985–1988 בלהקת המחול ענבר ראשון לציון, בניהולו האמנותי של הכוריאוגרף מושיקו הלוי. ביטון השלים קורס מרקידים מוסמכים במכללת וינגייט והחל להרקיד במקביל לעיסוקו כטכנאי מחשבים.
תפקידים מקצועיים.
משנת 2001 ביטון הוא חבר במדור תרבות בקהילה במשרד התרבות והספורט, בנוסף לכך משמש חבר במועצה הישראלית לתרבות ואמנות. בינואר 2017 מונה גדי ביטון לראש מדור ריקודי העם והפולקלור הישראלי במשרד התרבות והספורט, לאחר שפעל שנים רבות להקמת מדור זה.
בין השנים 2005 ל-2009 כיהן כיו"ר ארגון המדריכים והכוריאוגרפים לריקודי עם בישראל ובתפוצות.
כחלק מפעילותו לקידום תחום המחול, השתתף ביטון בהקמת תחום המחול בבית ספר להסמכות והשתלמויות של מועדון הספורט באוניברסיטת תל אביב, והוא משמש בו כראש תחום מחול ומנהל בית הספר למקצועות המחול וכיועץ מקצועי לקורסים.
בשנים 2006–2008 היה אוצר תחום המחול והפולקלור בפסטיבל "100% אומנות", פסטיבל המשלב אוכלוסיית אומנים בעלי מוגבלויות
ובעבר שימש בהתנדבות כחבר בוועדת התרבות והאמנות של משרד המשפטים, שמטרתה קידום השוויון באומנות לאוכלוסייה מוגבלת.
באקו"ם, שימש ביטון כנציג תחום ריקודי העם, בדירוג פופולריות של שירים (בהשמעות פומביות), לטובת קביעת אופן חלוקת התמלוגים לבעלי הזכויות, וכיועץ לענייני זכויות יוצרים במחול הישראלי.
בשנת 2019 מונה ביטון למנהלו האמנותי של פסטיבל מחול כרמיאל.
בשנת 2021 התמנה למנהל הקרן ליוצרים עצמאיים במשרד התרבות.
בשנת 2022 ניהל אומנתית את פסטיבל המחולות בכרמיאל.
תיאור פועלו.
ביטון חיבר מעל 300 ריקודי עם במגוון רב של סגנונות (מוזיקה וכוריאוגרפיה) הנרקדים בכל רחבי הארץ והעולם, ובמהלך השנים זכה בעשרות פרסים בפסטיבלי מחול ארציים ובינלאומיים, ביניהם פסטיבל מחול כרמיאל.
ביחד עם אדי חסיד, ארגן ביטון ב-9 בספטמבר 2008 בתל אביב, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, את אירוע הרקדת הזוגות הגדול ביותר בעולם, במסגרתו נשבר שיא גינס.
בין פעילותיו לקידום תחום ריקודי העם בישראל יזם ומפיק את פסטיבל "קמפ בתנועה" מאז שנת 2009, בו לוקחים חלק כ-3,000 רוקדים מהארץ ומהעולם. בנוסף, ביטון יזם ב-2011 ובשיתוף פעולה עם עמותת "מחול ישראלי" מיזם שמטרתו חיבור נוער וצעירים לריקודי העם. אירוע ראשון של פרויקט זה התקיים בשת"פ עם עיריית אילת במהלך "קמפ בתנועה 3" בו רקדו, יחד עם יוצרים מרקידים ורוקדים המשתתפים בקמפ, 600 מילדי בתי הספר באילת וזאת בהשתתפות ראש עירית אילת, מאיר יצחק הלוי, חה"כ מירי רגב תומכת נלהבת בפרויקט, מירי קופיטו, מנהלת אגף חינוך בעירייה ומנהלים ומורים רבים מבתי הספר בעיר. בהמשך מתוכננות רשויות נוספות להצטרף לפעילויות דומות.
ביטון יזם את פרויקט "צעד קדימה", פרויקט חידוש שירי ריקודי העם הקלאסיים בו לקחו חלק אמנים רבים ביניהם יואב יצחק, שלומי שבת, אביהו מדינה, סגיב כהן, גלעד שגב ועוד. השקת האלבום הראשון בפרויקט התקיימה בספטמבר 2012.
ביום העצמאות של שנת 2015, הופיעו מאות רקדנים לא מקצועיים של ריקודי עם בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, בניצוחו של גדי ביטון והבמאי רן צחור. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 2017 הפיק וחיבר כוריאוגרפיה ל"מיצג ה-70" - האייטם המרכזי בטקס המשואות בהר הרצל, את המופע ביים רן צחור והשתתפו באייטם כ-200 רוקדי עם לצד רקדני להקות מחול מקצועיים. עוד בחגיגות ה-70 למדינת ישראל, יזם והפיק, בשיתוף משרד התרבות את אירועי רוקדים ה' באייר - ביום שישי, 20.4.2018, ה׳ באייר, הוקמו ברחבי המדינה מאות במות ריקודי עם בליווי זמרים
בשעה 16:00 בדיוק הושמעה בכל הבמות הכרזת העצמאות בקולו של בן-גוריון ומיד לאחריה ובבת אחת בכל רחבי הארץ, פרצו כל הרוקדים בריקוד "ישראל שלי", השיר הרשמי לחגיגות ה-70 לעצמאות ישראל, שביטון חיבר לו כוריאוגרפיה במיוחד לאירוע זה.
בשנת 2017 ייסד ביטון את פרויקט YeahBit - "מסיבת כושר" ישראלית.
פרדריק לורז
פרדריק "פרד" לורז (באנגלית: Frederick "Fred" Lorz; יוני 1884 - 4 בפברואר 1914) היה אתלט אמריקאי, אלוף מרתון בוסטון (1905).
ביוגרפיה.
לורז נולד בניו יורק. את אימוניו ערך בשעות הערב והלילה ובמשך היום עבד בתור בנאי.
במרתון בוסטון שנערך ב-1904 סיים לורז במקום חמישי ובכך הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת סנט לואיס (1904). באולימפיאדה הוא חצה ראשון את קו הסיום בריצת המרתון ואף חגג את "ניצחונו" כשהצטלם כאלוף האולימפי עם אליס רוזוולט, בתו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט; אך הוא נפסל לאחר שהתברר שרימה בתחרות, ומדליית הזהב הועברה לתומאס היקס, אף הוא מארצות הברית, שחצה שני את קו הסיום.
התנאים בריצה זו היו קשים. הריצה התנהלה בדרך עפר בין הגבעות ולוותה בעננים של אבק שהעלו הרכבים שליוו את הרצים. הטמפרטורה באותו היום הייתה חמה ועמדה על 32 מעלות צלזיוס ובנוסף הייתה רק תחנה לשתיית מים אחת במחצית הדרך. בריצה השתתפו טובי רצי המרתון מארצות הברית, בהם סמי מלור (אלוף מרתון בוסטון ב-1902), ג'ון לורדון (אלוף מרתון בוסטון ב-1903) ומייק ספרינג (אלוף מרתון בוסטון ב-1904); שלושתם לא הצליחו לסיים את הריצה. רק 14 רצים מתוך 32 הצליחו לסיים את הריצה. מאוחר יותר התברר שלורז רימה בתחרות: הוא הפסיק לרוץ עקב תשישות לאחר 14.5 ק"מ, והמשיך בנסיעה ברכב עם מאמנו לאורך 17.7 ק"מ, עד שמכוניתם הפסיקה לעבוד והוא המשיך בריצה ונכנס ראשון לאצטדיון. לאחר שצופים בתחרות דיווחו על התרמית, הוא הודה מיד, ומדליית הזהב הועברה להיקס. להגנתו טען לורז שעשה זו כבדיחה. הוא הורחק על ידי איגוד האתלטים החובבים מהשתתפות בתחרויות לכל ימי חייו, אך לאחר שהתנצל והתברר שלא תכנן להונות, הוא הורשה להתחרות שוב.
אלוף מרתון בוסטון.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1905 זכה לורז במקום הראשון בתוצאה של 2:38:25 שעות. הוא המשיך להשתתף במרתון בוסטון וב-1908 סיים במקום השביעי.
ב-4 בפברואר 1914 נפטר לורז ברובע הברונקס מדלקת ריאות.
סטבן יובטיץ'
בן-גוריון (דג)
#הפניה דבשתן ים-תיכוני
מיילס אובריאן
ריצ'רד איסאי
ריצ'רד איסאי (באנגלית: Richard Isay, 13 בדצמבר 1934 - 28 ביוני 2012) היה פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי, סופר ופעיל חברתי אמריקאי. הוא היה מרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת קורנל וחבר סגל במרכז להכשרה ומחקר הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה. איסאי נחשב לחלוץ ששינה את הדרך בה פסיכואנליטיקאים מתייחסים להומוסקסואליות בזכות מלחמתו כנגד מדיניות האפליה של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (APA).
איסאי הוא בוגר מכללת הוורפורד בפנסילבניה ובית הספר לרפואה ורפואת שיניים של אוניברסיטת רוצ'סטר. זמן קצר לאחר שסיים את התמחותו בפסיכיאטריה באוניברסיטת ייל, הוא השלים את ההכשרה במכון הפסיכואנליטי של ניו אינגלנד המערבית. לאורך הקריירה שלו, איסאי טיפל כפסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי בקליניקה פרטית והיה מרצה ומדריך של מטפלים, בין היתר במרפאה הפסיכיאטרית "פיין ויטני" ובמרכז הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה.
איסאי כתב על פסיכואנליזה והומוסקסואליות, בין השאר בספרו "להיות הומוסקסואל" (Being Homosexual: Gay Men and Their Development). בפרק אוטוביוגרפי של ספר אחר שכתב, "להפוך להומוסקסואל" (Becoming Gay: The Journey to Self-Acceptance) הוא מתאר את המאבק שלו בנטייה המינית שלו שנמשך 10 שנים. הוא עבר בעצמו טיפול פסיכואנליטי, במהלכו התחתן, וכשסיים את הטיפול גילה שעדיין מקננות בו תשוקות הומוסקסואליות.
במשך שנים רבות, כגבר הומוסקסואל "בארון", כתב על הומוסקסואליות בכתבי עת והרצה על נושא זה. לבסוף הוא יצא מהארון והתגרש.
בספר "להפוך להומוסקסואל" הוא כותב שבעזרת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הוא איים לתבוע את האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (APA) בעקבות מדיניות האפליה שלהם כנגד הומוסקסואלים. כתוצאה מכך, בשנת 1991 שינתה האגודה את המדיניות שלה בנוגע לקורסי ההכשרה שלה ואת עמדתה בעניין הומוסקסואליות ככלל. בשנה העוקבת אפשרו מוסדות הכשרה פסיכואנליטיים קידום מרצים ומדריכים מבלי להתחשב בנטייתם המינית.
בספרו "מחויבות וריפוי" (Commitment and Healing: Gay Men and the Need for Romantic Love) שיצא בשנת 2006, עסק איסאי בקושי של גברים הומואים להישאר זמן ממושך במערכות יחסים רומנטיות.
סוציאליזם ליברטאני
מופע (יונה וולך)
מופע הוא כותר ספר אוסף שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר נערך ערב פטירתה של המשוררת ממחלה קשה, וראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1985.