ג'פרסון עזר להתפשטות האדריכלות הפלדיאנית בארצות הברית, כפי שעיצב את הקפיטול של וירג'יניה, אוניברסיטת וירג'יניה, מונטיצ'לו ומבנים אחרים. הוא היה אוטודידקט, ולמד אדריכלות בעצמו.
הוא התעניין בציפורים וביין. בנוסף כתב הרבה וידע שפות רבות. כחוקר טבע, ריתק אותו הגשר הטבעי בווירג'יניה, וב-1774 הצליח לרכוש את הגשר מג'ורג' השלישי.
האגודה האמריקנית לפילוסופיה.
ג'פרסון היה חבר באגודה האמריקנית לפילוסופיה במשך שלושים וחמש שנה, החל מ-1780. הוא קידם דרכה את המדע ואת האידיאלים הנאורים, בדגש על כך שידע הרחיב את החירות. את חיבורו "הערות על מדינת וירג'יניה" כתב בשביל האגודה. הוא נבחר לנשיאה השלישי של האגודה ב-3 במרץ 1797, כמה חודשים לאחר שנבחר להיות סגן הנשיא.
ג'פרסון שימש כנשיא האגודה במשך שמונה עשרה שנה, כולל במהלך כהונתו כנשיא. הוא קישר בין מריווד'ר לואיס לאגודה, ומלומדים רבים לימדו אותו לפני משלחת לואיס וקלארק. הוא התפטר ב-20 בינואר 1815, אולם נשאר פעיל בה.
שפות.
ג'פרסון התעניין בבלשנות, ויכול היה לדבר, לקרוא ולכתוב בכמה שפות, כולל צרפתית, יוונית, איטלקית וגרמנית. בשנות נעוריו הצטיין בלימוד שפות קלאסיות, וקיבל חינוך ביוונית ולטינית. ג'פרסון טען שהשפה היוונית היא "השפה המושלמת" לפי חוקיה ולפי הפילוסופיה. כשהיה בקולג', לימד את עצמו איטלקית. לאחר מכן למד אנגלו-סקסית.
ג'פרסון טען שלמד ספרדית במסע של תשעה עשר ימים לצרפת, כשהשתמש במדריך לדקדוק ובעותק של דון קיחוטה. הבלשנות מילאה תפקיד חשוב בעיצוב השקפותיו. הוא האמין שלימוד שפות עתיקות היה חשוב בהבנת שורשי השפה המודרנית. הוא אסף ולמד כמה מילונים לשפת האינדיאנים, וביקש מלואיס וקלארק לתעד ולאסוף שפות של אינדיאנים במהלך המשלחת. כשעזב את וושינגטון לאחר תקופת כהונתו, ארז חמישים מילונים בתיבה ושלח אותם למונטיצ'לו. במהלך המסע, גנב לקח את התיבה, אולם זרק אותה לנהר כשגילה את הספרים. שלושים שנות איסוף נהרסו.
ג'פרסון לא היה נואם טוב והעדיף לתקשר בכתיבה או לשתוק. במקום לנאום את נאום מצב האומה בעצמו, שלח נציג לקרוא אותו מן הכתב בקונגרס. המסורת נמשכה עד ל-1913, כשהנשיא וודרו וילסון בחר לנאום את נאום מצב האומה.
המצאות.
ג'פרסון המציא כמה המצאות ושיפר כמה קיימות, כולל מעמד מסתובב לספרים ושעון שפועל בכוח הכבידה. הוא שיפר את הפדומטר, פוליגרף להעתקת מסמכים, ואת המחרשה הגורפת. בנוסף נחשב לממציא הכיסא המסתובב, שעליו כתב את רוב הכרזת העצמאות.
כשגריר בצרפת, התרשם מהאחידות הצבאית הצרפתית והגיש תוכנית להחלפת חלקי האקדח.
מורשתו.
ג'פרסון אהוד בחוגים המקדשים את החירות האישית, הדמוקרטיה והרפובליקניות. הוא כתב את הכרזת העצמאות והיה פעיל במהפכה. הדמוקרטיה שהטיף לה התגשמה בדורות מאוחרים. הוא נחשב לאחת מהדמויות המשפיעות ביותר על הרפובליקה הדמוקרטית בחמישים השנים הראשונות שלה. המוניטין שלו דעך במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כי תמך בזכויות המדינות, ובסוף המאה התשע-עשרה הוא נחשב לנשיא גרוע: שמרנים הרגישו שהפילוסופיה שלו הובילה לתנועות פופוליסטיות, ופרוגרסיבים דרשו ממשלה פעילה יותר. שתי הקבוצות העדיפו את המילטון, והנשיא וודרו וילסון טען שג'פרסון "היה איש דגול, אולם לא היה אמריקני דגול".
בתקופת הניו דיל היללו הדמוקרטים את ג'פרסון כנציג האנשים הפשוטים וכמקים מפלגתם. ג'פרסון הפך לסמל הדמוקרטיה במהלך המלחמה הקרה. במהלך עלייתה של התנועה לזכויות האזרח, בעלותו על עבדים הייתה נושא למחקר.
ג'פרסון נחשב לאחד מחמשת הנשיאים הטובים ביותר בתולדות ארצות הברית. הוא אחד מארבעת הנשיאים שדיוקנם מונצח באנדרטה בהר ראשמור.
מתתיהו הכהן
מתתיהו הכהן (נפטר ב-166 לפנה"ס) (מכונה גם מתתיהו החשמונאי או "מתתיהו בן יוחנן כהן גדול") היה כהן ממשפחת חשמונאי, מנהיג ומצביא. הוא החל את מרד החשמונאים כנגד הממלכה הסלאוקית ושליטה אנטיוכוס הרביעי, והיה אבי השושלת של שליטי ממלכת החשמונאים.
קורות חייו.
מתתיהו היה בן יוחנן בן שמעון ממשמרת יהויריב, הראשונה מעשרים וארבע משמרות כהונה. למתתיהו היו חמישה בנים: יוחנן הגדי, שמעון התרסי, יהודה המכבי, אלעזר החורני ויונתן הוופסי.
בזקנתו של מתתיהו, בשנת 167 לפני הספירה גזר השלטון הסלאוקי בימי אנטיוכוס הרביעי להעביר את תושבי יהודה על דתם תוך חילול בית המקדש בירושלים. לפיכך עזב מתתיהו עם בניו את ירושלים ועבר למודיעין. על פי המסופר בספר מקבים א', כאשר הגיעו היוונים למודיעין, בקשו היוונים ממתתיהו שהיה מחשובי העיר שיתן דוגמה לאחיו ויזבח ראשון לאליל. מתתיהו סירב לעשות זאת והצהיר אמונים לתורה ולמצוות. כאשר נגש אחד היהודים לזבוח על הבמה לאליל, קנא מתתיהו לה' והרג את היהודי המתיוון. כמו כן הרג את שליח המלך והרס את הבמה. לאחר מכן, ברחו מתתיהו ובניו להרים ורבים מבני יהודה, המכונים בספר מקבים "קהל חסידים, גיבורי חיל מישראל, כל המתנדב לתורה". מתתיהו ובניו החלו בפעולות גרילה נגד היוונים ובחידוש חיי התורה: הריסת במות שנבנו לעבודה זרה ומילת הילדים שלא נימולו בגלל גזירות אנטיוכוס.
שנה לאחר מכן בשנת 166 לפני הספירה נפטר מתתיהו. לפני מותו ציווה מתתיהו את בניו לשמור את מצוות התורה ולנקום באויבים. את שמעון בנו הוא מינה להיות איש עצה (איש דת), את יונתן הפקיד על קידום בתחום המדיני (דאגה ליהודים אל מול השלטון) ואת יהודה המקבי להיות שר הצבא – יורשו בהנהגת המרד.
לא לגמרי ברור מה מקור הכינוי "חשמונאי". השם אינו מופיע בספר מקבים. על פי יוסף בן מתתיהו, חשמונאי היה אבי שמעון, סבו של מתתיהו. לפי מסורת חז"ל, מתתיהו עצמו היה מכונה "חשמונַי".
יש האומרים שמקורו בשם של עיר שהייתה מדרום לבאר שבע.
בתפילת על הניסים מוזכר ביחס למתתיהו הביטוי כהן גדול: "בימי מתתיהו בן יוחנן כהן גדול". ייתכן שמקור הביטוי הוא בברייתא בה נכתב: "בימי יוונים שהעמדתי להם שמעון הצדיק וחשמונאי ובניו ומתתיהו כהן גדול". מאחר שבמקורות קדומים יותר לא מוזכר שמתתיהו היה כהן גדול, יש מפרשים שחז"ל כינוהו בתואר זה לשם כבוד בלבד. ואפשר שגם היה בגדר של כהן משוח מלחמה. יש מפרשים שהביטוי כהן גדול שבתפילת על הניסים מתייחס אל אביו יוחנן.
פרשנים כמו רש"י ומצודת דוד ראו במתתיהו ובחשמונאים את התגשמות הנבואה של דניאל
בתחילת המאה ה-21 החלה להשתרש מסורת כי קברו של מתתיהו הכהן מצוי בחורבת הגרדי, במקום בו ניצב קבר שייח' ערבאווי, בלב יער אורנים הסמוך לקברי המכבים (סמוך למשלט 219). כיום מיוחס האתר על ידי "האגודה למען קברי צדיקים" כמקום קבורתו של מתתיהו הכהן אך לא נמצאו ראיות לביסוס הטענה.
הלכה.
מתתיהו הכהן ראה בהתייוונות היהודים את האיום העיקרי על המשך קיומו של העם היהודי ולכן הוא פסק מספר הלכות:
1. ברית המילה – כפה עריכת ברית מילה, ובכך ביקש לחזק את הברית בין העם לאלוהים.
2. מלחמה – חידש היתר מלחמה בשבת, לאחר שחיילי המלך מירושלים תקפו "מבקשי צדק ומשפט" בשבת, והאחרונים סירבו להשיב מלחמה כדי להימנע מחילולה, ונהרגו עם משפחותיהם.
לנין
אבק השריפה
מדריד
מדריד (בספרדית: Madrid, הגייה: ) היא עיר הבירה של ספרד ומקום מושבם של המלך, הממשלה, הפרלמנט ובית המשפט העליון. בעיר כ-3.2 מיליון תושבים (נכון ל-2018), ובכך מדריד היא העיר הגדולה בספרד. בשטח העיר רבתי מתגוררים כ-6 מיליון תושבים.
בגובה 667 מטר מעל פני הים זוהי עיר הבירה הגבוהה באיחוד האירופי, ועיר הבירה השנייה בגובהה באירופה, אחרי בירת אנדורה, אנדורה לה ולה.
בעבר הייתה מדריד בירת האימפריה הספרדית ומסיבה זו הצטברו בה אוצרות אומנות רבים המוצגים כיום במוסאו דל פראדו, במוסאו ריינה סופיה ובמוסאו תיסן בורנמיסה. בנוסף, בעיר מספר אתרים תרבותיים והיסטוריים חשובים, כמו הארמון המלכותי, התיאטרון המלכותי, פארק בואן רטירו, הספרייה הלאומית של ספרד והמוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של ספרד.
שם העיר.
ישנן מספר תאוריות הנוגעות למקור השם "מדריד". על פי אגדה הקשורה בשם העיר, מדריד נוסדה בידי אוקנו ביאנור (Ocno Bianor), בנו של המלך טירניוס, שליט טוסקנה ומנטובה, ונקראה "מטרגירטה" (Metragirta) או "מנטובה קרפטאנה" (Mantua Carpetana). אחרים גורסים כי שמה המקורי של העיר היה "אורסריה" (Ursaria) - "ארץ הדובים" בלטינית, בזכות כמות הדובים הגדולה באזור, אשר יחד עם עצי התות, הפכו לסמל העיר מדריד החל מימי הביניים. שמה העתיק של העיר, "מגריט" (Magerit), נגזר משמה של מצודה שנבנתה על נהר מנסנרס במאה התשיעית לספירה, ופירושו "מקום שופע במים".
כיום הדעה הרווחת היא כי מקור שם העיר הנוכחי הוא במאה השנייה, אז הקימה האימפריה הרומית יישוב על גדות נהר המנסנרס. שם הכפר הראשון היה "מטריצה" (Matrice) בשל הנהר שחצה אותו. בעקבות פלישות השבטים הסואבים, הונדלים והאלאנים הגרמאניים במהלך המאה החמישית, לא יכלה עוד האימפריה הרומית להגן על שטחיה בחצי האי האיברי. השליטה בשטחים אלו הועברה לוויזיגותים ומטריצה עברה לידיהם של הברברים. במהלך המאה השביעית ולאחר כיבוש חצי האי האיברי בידי המוסלמים, קיבלה העיר את השם "מייריט" (Mayrit), הנגזר מהמונח הערבי מיירה (Mayra), המתייחס למים כלעצים או כנותני החיים, והסיומת האיברו-רומאנית "איט", שפירושה "מקום". השם "מייריט" הפך במהלך השלטון המוסלמי ל"מטריט", והתפתח לשם המודרני "מדריד".
היסטוריה.
ימי הביניים.