האוניברסיטה נסגרה על ידי הכנסייה בשנת 1531 כדי לעצור את ההתפשטות של הנצרות הפרוטסטנטית. האוניברסיטה נפתחה מחדש בשנת 1537 על ידי המלך כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, לאחר הרפורמציה הלותרנית, והמעבר לסמינר לכמרים אוונגליי-לותרני. בין השנים 1675–1788, הציגה לראשונה האוניברסיטה את הרעיון של מבחנים לקבלת תואר. בשנת 1675 נוסף מבחן בתאולוגיה, ולאחריו נחקק חוק בשנת 1736. עד שנת 1788, כל הפקולטות דרשו עמידה במבחנים כתנאי לקבלת תואר.
בשנת 1801 נפגעו מבנים באוניברסיטה מהפצצות של הצי המלכותי הבריטי תחת פיקודו של הוריישו נלסון במהלך קרב קופנהגן. בשנת 1836 נחנך הבניין החדש של האוניברסיטה במהלך תנופת בנייה נרחבת שנמשכה עד סוף המאה ה-19. בתקופה זו הוקמו ספריית האוניברסיטה, המוזיאון הזואולוגי, המוזיאון הגאולוגי, הגן הבוטני עם החממות, והמכללה הטכנית.
בשנים 1842–1850, הוקמו מחדש הפקולטות באוניברסיטה. ב-1942 אוחדו הפקולטה לרפואה והאקדמיה למנתחים ויצרו את הפקולטה למדעי רפואה. בשנת 1848 אורגנה מחדש הפקולטה למשפטים, שהפכה לפקולטה למשפטים ומדע המדינה. בשנת 1850 הופרדה הפקולטה למתמטיקה והמדעים מהפקולטה לפילוסופיה.
בשנת 1877 התקבלה לאוניברסיטה הסטודנטית הראשונה. בשנים 1960–1980 עברה האוניברסיטה גידול מואץ. מספר הסטודנטים צמח מכ-6,000 לכ-26,000, וכן גדל באופן משמעותי מספר העובדים באוניברסיטה, ונבנו בניינים חשובים בפרק זמן זה.
פקולטות וקמפוסים.
לאוניברסיטה יש 6 פקולטות: מדעי הרפואה, מדעי הרוח, משפטים, מדעי הטבע, מדעי החברה ותאולוגיה.
הקמפוסים של האוניברסיטה ממוקמים בארבעה מתחמים:
האוניברסיטה מתפעלת חמישה מעונות סטודנטים, שאליהם מתקבלים רק סטודנטים שסיימו לפחות שתי שנות לימוד. במעונות מושכרים רק חדרים ליחידים.
האוניברסיטה אמצה אסטרטגיה למשוך סטודנטים בעלי כישורים מרחבי העולם, ולשם כך יצרה תוכנית לימודים מיוחדת לסטודנטים אלה, והתקשרה בהסכמים לחילופי סטודנטים.
מעמדה באקדמיה הבינלאומית.
הדירוג האקדמי של האוניברסיטאות בעולם לשנת 2020, המתפרסם בידי אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, דירג את אוניברסיטת קופנהגן כאוניברסיטה הטובה ביותר בדנמרק ובסקנדינביה ובמקום ה-33 מתוך 1000 האוניברסיטאות המובילות בעולם. לפי דירוג CWTS Leiden, האוניברסיטה מדורגת במקום ה-6 באירופה לשנת 2020. בדירוג האוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2021 מדורגת האוניברסיטה במקום ה-84 ובשנת 2019 דורגה במקום ה-71–80 בדירוג המוניטין בעולם ובדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם ל-2021 מדורגת אוניברסיטת קופנהגן במקום ה-76.
חוקרים ובוגרים נודעים.
בין בוגרי האוניברסיטה נמנים אישים רבים שהתפרסמו בתחום עיסוקם או מחקרם. דוגמאות אחדות (לפי סדר כרונולוגי):
אגם או'היגינס
פתיל השהייה
אייסן
מחוז אייסן דל חנרל קרלוס איבאנייס דל קאמפו (בספרדית: Región Aysén del General Carlos Ibáñez del Campo; מכונה בקיצור מחוז אייסן; נהגה: [ajˈsen]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. הוא משתרע על פני שטח של 108,494 קמ"ר. הוא גובל במחוז לוס לאגוס בצפון, בפרובינציות הארגנטינאיות צ'ובוט וסנטה קרוס במזרח, במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה - באוקיינוס השקט במערב. הוא המחוז השלישי בגודלו בצ'ילה כשרק המחוזות מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה ואנטופגסטה גדולים ממנו. מנגד, זהו המחוז בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר בצ'ילה, 103,158 נכון ל-2017, מה שהופך אותו למחוז בעל צפיפות האוכלוסין הנמוכה ביותר בצ'ילה. מבחינה מנהלית הוא מחולק לארבע פרובינציות: קויאיקה, חנרל קאררה, אייסן וקפיטן פראט שכוללות בתוכן 10 קומונות, שהבולטות שבהן הן קויאיקה שמשמשת גם כבירת המחוז, ופוארטו אייסן.
גאוגרפיה.
חופיו של אייסן מפורצים וכוללים פיורדים, בהם פיורד אייסן (70 ק"מ) ופיורד מיטשל (50 ק"מ). מול החופים ארכיפלגים צפופים הנפרדים זה מזה ומהיבשה בתעלות.
חלקו הדרומי של רכס הרי האנדים, שמשמש גבול בין צ'ילה וארגנטינה, נושק באזור זה לאוקיינוס השקט. הוא כולל מספר הרי געש, בהם לאוטרו (3,623 מ'), ארנאלס (3,437 מ'), מלימויו (2,440 מ'), מקה (2,300 מ'), קיי (2,090 מ') והדסון (1,905 מ'). פסגות בולטות של הרים אחרים כוללות את ההר הגבוה ביותר בפטגוניה הצ'יליאנית, סן ולנטין (4,058 מ') ואת סן לורנסו (3,706 מ'), הר סטפן (3,056 מ') ופארד נורטה (3,005 מ').
שדה הקרח הפטגוני מכסה חלקים נרחבים במחוז, והוא כולל מספר קרחונים גדולים כגון קרחון או'היגינס (820 קמ"ר), קרחון סן רפאל (760 קמ"ר), קרחון ברנרדו (536 קמ"ר), קרחון חורחה מונט (464 קמ"ר), קרחון קולוניה (437 קמ"ר) וקרחון נף (164 קמ"ר). קרחונים קדומים יותר הפכו לאגמים קרחוניים, בהם אגם חנרל קאררה (האגם הגדול בצ'ילה, 1,850 קמ"ר, רובו בשטח ארגנטינה), אגם או'היגינס (1,013 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם קוקרן (325 קמ"ר, בחלקו בארגנטינה), אגם פרסידנטה ריוס (313 קמ"ר) ולגונה סן רפאל (123 קמ"ר).
בשל תוואי השטח של האזור, אין מעבר יבשתי בין אייסן לבין המחוז שמדרום לו, מגאייאנס, והמעבר ביניהם נעשה או בדרך הים או דרך ארגנטינה. הכביש החוצה את המחוז מצפון לדרום, הקארטרה אאוסטרל מסתיים באגם או'היגינס.
בשטח המחוז ארבעה פארקים לאומיים: לגונה סן רפאל (17,420 קמ"ר), איסלה מגדלנה (1,576 קמ"ר), קאולט (1,541 קמ"ר) ואיסלה גואמבלין (106 קמ"ר).
פרובינציות וערים.
המחוז מחולק לארבע פרובינציות שמחולקות בתורן ל-10 קומונות.
כלכלה.
כלכלת המחוז מבוססת על משאביו הטבעיים. הדיג הוא ענף חשוב במחוז, ו-80% מדיג הסלמון של צ'ילה כולה נעשה במחוז. ענפים חקלאיים בולטים נוספים כוללים גידול בקר, בעיקר למאכל, וגידול כבשים, בעיקר לתעשיית הצמר. יערנות אף היא ענף משמעותי באייסן. המחצבים הנכרים במחוז, אבץ, זהב וכסף אינם משמעותיים בקנה מידה לאומי, אך יש להם תפקיד חשוב בכלכלת המחוז.
קישורים חיצוניים
טיאנה ברטולטה
טיאנה מדיסון ברטולטה (באנגלית: Tianna Madison Bartoletta; נולדה ב-30 באוגוסט 1985) היא אתלטית אמריקאית, האלופה האולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלופת עולם (הלסינקי 2005 ובייג'ינג 2015), אלופת עולם באולם (מוסקבה 2006) ופעמיים אלופת ארצות הברית (2015 ו-2017) בקפיצה לרוחק. פעמיים אלופה אולימפית (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016) ושיאנית עולם הנוכחית (2020), בריצת שליחות 4x100 מטר. אלופת ארצות הברית (2014) בריצת 100 מטר ו-3 פעמים אלופת ארצות הברית באולם (2012, 2014 ו-2015) בריצת 60 מטר.
ביוגרפיה.
ברטולטה נולדה באוהיו, בתם של רוברט וג'ו-אן מדיסון. כנערה הצטיינה בענפי אתלטיקה שונים וזכתה באליפות אוהיו לתיכונים בקפיצה לרוחק, ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר ובמרוץ שליחות 100X4 מטר. ב-2004 זכתה באליפות ארצות הברית לנוער בקפיצה לרוחק.
היא למדה והתאמנה באוניברסיטת טנסי וב-2005 זכתה באליפות ה-NCAA בקפיצה לרוחק באצטדיון ובאולם.
אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי בשנת 2005 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.89 מטר, לפני טטיאנה קוטובה מרוסיה (6.79 מטר) שנפסלה יותר מאוחר על אימרוץ, אוניס ברבר מצרפת (6.76 מטר) ויארגליס סביניה מקובה שקיבלה את הארד (6.69 מטר).
באליפות העולם באולם שהתקיימה ב-2006 במוסקבה קבעה שיא אישי של 6.80 מטר, היא זכתה תחילה במדליית כסף, אך ב-2013 הוענקה לה מדליית הזהב לאחר שזו נשללה מהמנצחת המקורית טטיאנה קוטובה בשל אמרוץ.
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בסוף אוגוסט 2007 היא סיימה במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.47 מטר.
2008–2011.
היא לא הצליחה להעפיל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) ולא לשתי אליפויות העולם (ברלין 2009 ודאיגו 2011) ובעקבות רצף הכישלונות היא החליפה מאמן ועברה לפלורידה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף פברואר 2012 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.02 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול ב-11 במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.09 שניות, אחרי ורוניקה קמפבל-בראון מג'מייקה (7.01 שניות) ומיוריאל אאורה מחוף השנהב (7.04 שניות).
אלופה אולימפית ושיאנית עולם.
באולימפיאדת לונדון (2012) היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם אליסון פליקס, ביאנקה נייט וכרמליטה ג'טר בשיא עולם חדש של 40.82 שניות, לפני ג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 41.41 שניות ואוקראינה שאף היא קבעה שיא לאומי חדש של 42.04 שניות. הרביעייה האמריקאית ניפצה ביותר מחצי שנייה, את שיא העולם הוותיק בן 27 השנים של מזרח גרמניה (41.37 שניות). נוסף לכך, היא סיימה רביעית בריצת 100 מטר בשיא אישי של 10.85 שניות, 4 מאיות איטי מוורוניקה קמפבל-בראון שזכתה במדליית ארד.
לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון עשתה הסבה למזחלות במטרה להשתתף באולימפיאדת סוצ'י (2014), אך לא הצליחה להתקבל לסגל הנבחרת.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה בסוף פברואר 2014 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.08 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט שבפולין היא זכתה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.06 שניות, אחרי שלי-אן פרייזר-פרייס מג'מייקה (6.98 שניות) ומיוריאל אאורה (7.01 שניות).
אלופת ארצות הברית.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.15 שניות.