זמיר שימש מפקד פלוגה בקורס המ"כים של חטיבת גולני, וסמג"ד גדוד 17. לאחר שנת לימודים בפו"מ שימש קצין אג"ם של החטיבה. לאחר מכן פיקד על קורס קציני חי"ר. במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הדרום כמפקד כוח עצמאי שנודע בשם "כוח זמיר", שהיה מורכב מצוערי קורס הקצינים, וסופח לחטיבה 14 בפיקוד אמנון רשף. בין היתר השתתף הכוח בפיקוד זמיר בקרב החווה הסינית, במבצע אבירי לב (צליחת תעלת סואץ) ובקרב מתחם אורחה. לאחר המלחמה שב זמיר לחטיבת גולני ושימש מפקד גדוד 13 (גדעון), ולאחר מכן כסגן מפקד החטיבה. בשנת 1975 יצא לשנת לימודים במכללה צבאית בארצות הברית. בשנים 1978–1976 שימש מפקד חטיבת כרמלי בדרגת אל"ם. לאחר מכן היה קצין האג"ם של פיקוד הצפון. בתום תפקידו התמנה למפקד חטיבת ביסלמ"ח. במלחמת לבנון הראשונה שימש כסגן מפקד עוצבת האש, ומ"מ הקחצ"ר. לאחר המלחמה עבר הסבה לשריון, והתמנה למפקד עוצבת אדום. השתחרר בשנת 1985 בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל התמחה זמיר בניהול ובשיקום של חברות במשבר. הוא התמנה לסמנכ"ל של קונצרן כור תעשיות, ויו"ר קבוצת המתכת, ופעל עם המנכ"ל בני גאון להבראת פעילות זו. הוא שימש כמנכ"ל ויו"ר של חברות אחדות בקונצרן, בהן "צינורות המזרח התיכון", "מפעלי פלדה מאוחדים", וכן יו"ר מרכבים וחניתה כלי חיתוך. עם פרישתו מקונצרן כור ב-1999 שמש זמיר כיו"ר של החברות "אהבה מעבדות ים המלח". כמו כן כיהן כחבר דירקטוריון של חברות בישראל ומחוצה לה. זמיר שימש יו"ר ועדת כספים של עמותת "צוות (ארגון גמלאי צה"ל)".
חיים אישיים.
זמיר הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב, והוא לומד לתואר שלישי באוניברסיטת חיפה. תושב קריית טבעון, נשוי לצילה ואב לשלושה.
יום טרומן
יום טרומן (באנגלית: Truman Day) הוא חג לאומי במדינת מיזורי שבארצות הברית המציין את יום הולדתו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן. החג נחוג ב-8 במאי מדי שנה.
החג מציין את היות טרומן הנשיא היחיד של ארצות הברית שנולד במדינת מיזורי.
כמו כן יום זה מצוין על ידי המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית.
בשנת 2010, בשל קשיים כלכליים של המדינה הוצע לבטל את החג (המהווה יום חופש בתשלום לעובדי המדינה) אולם הצעה זו לא התקבלה.
אירועים.
ביום זה נושא מושל מדינת מיזורי הכרזה לציון המאורע, ונערכים אירועי זיכרון לזכר מורשתו של הנשיא, בעיקר במוסדות חינוך ברחבי המדינה וכן בספרייה הנשיאותית על שם טרומן, הממוקמת בעיר אינדפנדנס.
המפלגה הדמוקרטית עורכת ביום זה אירועי התרמה למפלגה (שממנה נבחר הנשיא).
אולה שבצוב
אולה שבצוב (נולדה ב-1980) היא מעצבת תלבושות ותפאורה לתיאטרון, זוכת פרס התיאטרון הישראלי.
קורות חייה.
אולה שבצוב נולדה בעיר חרקוב, שם גדלה עד גיל שש, אחר-כך עברה עם משפחתה לחצי האי קרים, שם גדלה עד שעלתה לישראל בהיותה בת חמש עשרה. אולה עלתה לישראל עם אמה ואחותה, הן התגוררו בחולון שנה ועברו לתל אביב. באוקראינה היא למדה ציור ובארץ למדה במגמת אמנות פלסטית בתיכון תלמה ילין. אחר-כך עשתה תואר ראשון בעיצוב במה באוניברסיטת תל אביב, המשיכה ללמוד שנה לתואר שני ועשתה שתי הפקות במסגרת הלימודים להצגות של האוניברסיטה ("רומיאו ויוליה" ו"אנטיגונה"), אולם מכיוון שהתחילה לעבוד בתחום, הפסיקה את לימודיה. שבצוב זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל 2004-2001.
ההצגה הראשונה לה שבצוב עיצבה תלבושות בתיאטרון הייתה "ססגוניה" בתיאטרון ארצי לנוער, בבימויו של רפי ניב. היא מרבה לעבוד עם גלעד קמחי, ראש קבוצת הצעירים בבית ליסין ועיצבה את התלבושות כמעט לכל הצגותיו ("חלום של לילה בלב קיץ", "אביב מתעורר", "משחק ילדים", "מנדרגולה", "הקוסם מארץ עוץ", "וגר זאב עם כבש"). כמו כן עבדה עם הבמאים מיטקו בוזקוב, כפיר אזולאי, הלל מיטלפונקט, אלינור אגם בן-דוד, משה קפטן, יקי מחרז וצביה הוברמן.
ההצגה הראשונה שלה בתיאטרון הרפרטוארי הייתה "חלום של לילה בליל קיץ" בבית ליסין ב-2009. לאחרונה עיצבה תלבושות להצגה "יונה ונער" שמציגה כעת (מרץ 2012) בתיאטרון גשר בבימויו של יבגני אריה.
שבצוב זכתה בפרס קיפוד הזהב על עיצוב תלבושות בשנת 2007, על עבודתה לקברט "היי יפה".
שבצוב זכתה בפרס התיאטרון הישראלי על עיצוב תלבושות בשנת 2009, על עבודתה להצגה "חלום של לילה בלב קיץ". היא זכתה שוב בפרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תלבושות, על עבודתה להצגה "מנדרגולה".
אולה שבצוב חיה עם בן-זוגה, זמר האופרה אלכסיי קנוניקוב, הם מתגוררים בחולון ולהם בן אחד, לוקא. יש לה אחות קטנה ממנה, סופיה שבצוב, מורה לפסנתר בקונסרבטוריון.
ניהון שוקי
ניהון שוקי (ביפנית: 日本書紀 – דברי ימי יפן), או ניהונגי (日本紀), הוא הספר השני העתיק ביותר בהיסטוריה של יפן הקלאסית. זהו ספר מפורט ומסוגנן יותר מקוג'יקי, העתיק ממנו, והוא משמש כלי חשוב בידי היסטוריונים וארכאולוגים, מפני שהוא מתאר בפירוט את כרוניקות יפן העתיקה, אם כי החלק הראשון שלו נחשב בעיקר מיתולוגי. הספר נערך על ידי הנסיך טונרי, בנו של הקיסר טמו, ב-720, ובסיוע יסומארו פוטו נו אסון.
הספר נפתח בתיאור מיתוס הבריאה היפני ושבעת הדורות הראשונים של יצורים אלוהיים, וממשיך בתיאור מיתוסים ואירועים היסטוריים עד המאה ה-8. מקובל שהחלק האחרון, שבו תיאור תקופת שלטונם של הקיסרים טנג'י, טמו וג'יטו, הוא תיאור היסטורי מהימן. הספר מתמקד במעלותיהם של קיסרי יפן הטובים, ובמגרעותיהם של אלה הפחות טובים, וסוקר גם קשרים דיפלומטיים עם מדינות אחרות. הוא כתוב בסינית קלאסית, כשם שהיה נהוג במסמכים רשמיים באותה עת. קוג'יקי, לעומתו, כתוב בשילוב של סינית ושל ותעתיק פונטי של יפנית (בעיקר עבור שמות ושירים).
תהליך האיסוף.
תורמים.
ניתן ללמוד על תהליך איסוף הסיפורים באמצעות ניתוח הסגנון שבו נכתב כל פרק. אף על פי שהטקסט כולו נכתב בכתב סיני, ניתן להבחין בין טקסטים שערכו כותבים יפנים, לבין טקסטים שנכתבו על ידי דוברי סינית כשפת אם.
הפניות.
ניהון שוקי מתבסס על מסמכים עתיקים יותר, בעיקר על מסמכים שנשמרו בארמון הקיסר החל מהמאה ה-6. הוא מכיל אף מסמכים וסיפורים שנשלחו משבטים שונים ברחבי המדינה ששירתו את החצר הקיסרית. עם המסמכים עליהם מתבסס ניהון שוקי נמנים טנאוקי וקוקי, המוזכרים בטקסט ואשר נכתבו על ידי הנסיך שוטוקו וסוגה נו אומקו, אולם אלה אבדו בשרפה ב-645.
בתיאור יחסי החוץ, ניתוח טקסטואלי מעלה שהכותבים היפנים התבססו על מספר מסמכים שכתבו מלומדים קוריאנים מממלכת פקצ'ה שעברו ליפן, וזה עולה מהשימוש בשמות מקומות ובשמות מלכים בשפת פקצ'ה.
תקופות שלטון.
החלק הראשון של ניהון שוקי, החל בתאריך ההיסטורי של יסוד יפן ב-660 לפנה"ס וכלה ברשימת הקיסרים הראשונים, הוא אגדי או מיתולוגי. עם זאת, אין זה אומר שהדמויות המופיעות בו לא היו קיימות, אלא שאין בנמצא מספיק מקורות על מנת לבסס את המידע כאמת.
תקופות השלטון של קיסרים אלה, או מלכים, שכן יפן הייתה אז ממלכה, אינן ודאיות, וסביר שהמחברים הגזימו במניין שנותיהן על מנת להדגיש את המוצא העתיק של המשפחה הקיסרית, ולתת להן משמעות נומרולוגית. למשל, שנת היסוד 660 לפנה"ס נבחרה, ככל הנראה, מכיוון שבלוח השני הטאואיסטי שנה זו היא שנת "שין-יו", או שנה המתאימה להפיכות. מחברי ניהון שוקי קבעו ששנת 600 לספירה היא שנת הפיכה גם כן בעקבות הרפורמות של הנסיך שוטוקו, ומכיוון שהלוח הטאואיסטי פועל ביחידות זמן בנות 21 מחזורים בני שישה חלקים, ספרו המחברים 1260 שנה לפני השנה 600 והגיעו לשנת 660 לפנה"ס.
שמונה מלכים לא מתועדים.
בפרק הרביעי של ניהון שוקי מופיעים שמונה מלכים רק במניין שנות חייהם ושלטונם, שנת הפיכתם ליורשי עצר, שמות פילגשיהם ומקום קבורתם. מלכים אלה נקראים "קֶשי האצ'ידאי" (欠史八代, שמונה דורות ללא היסטוריה) מכיוון ששמם לא נקשר באגדות ובסיפורים. ייתכן שמלכים אלה נוספו לחיבור על מנת למלא את החלל בין המלכים האמיתיים לג'ימו, הקיסר הראשון של יפן.
נטל המס בישראל
נטל המס בישראל מורכב ממסים אחדים, ובראשם מס הכנסה ומס ערך מוסף, שגובהם משתנה בין בתי אב בעלי ההכנסה גבוהה לבין בתי אב בעלי הכנסה נמוכה, ובין קבוצות בחברה הישראלית.
היסטוריה.
בשנים הראשונות להקמתה של המדינה ועד למלחמת ששת הימים נטל המס בישראל היה נמוך (פחות מ-25%) ואיפשר את הצמיחה המהירה של המשק. זאת לנוכח מדיניות רווחה דלת התקציב שהונהגה, תשלומי העברה קטנים וסלקטיביים והוצאות ביטחון מצומצמות של בין 5% ל-6% בשנה בלבד. תקופה זו ובעיקר לאחר 1954 התאפיינה בצמיחה כלכלית מואצת ונמשכת (מהמהירות בעולם) של עד 10% בשנה. לאחר מלחמת ששת הימים עלה מאוד נטל המס כתוצאה מעליה חדה בהוצאות הביטחון והשקעה ממשלתית בתשתית והגיע בתוך שנים אחדות לכ-40%. לאחר מלחמת יום הכיפורים עלה עוד יותר נטל המס כתוצאה מעליה נוספת בהוצאות הביטחון והגיע ללמעלה מ-45%. עליה זו בוצעה בין היתר על ידי הנהגת מס ערך מוסף בשנת 1976 בשיעור של 8% שהלך ועלה בהדרגה. רמת נטל גבוהה כזו פוגעת ביכולתו של המשק לצמוח (ולתופעות שליליות נוספות) ונעשו מאמצים להפחתתו בסוף שנות השמונים ירד נטל המס אל מתחת ל-40%. מאז ועד היום נעשים מאמצים להפחית את נטל המס אולם לנוכח צורכי הביטחון והצרכים האחרים הייחודיים למדינת ישראל הפחתה זו מוגבלת ונעשית בקצב איטי.
על אף הפחתות המיסים בעשור הראשון של המאה ה-21 (הפחתת מס חברות, מס הכנסה, מע"מ, ביטול מס בולים ועוד) בשנת 2008 עלה נטל המס בישראל לרמה הגבוהה היותר מזה 9 שנים (כ-38%) וזאת לנוכח הצמיחה הכלכלית שהביאה בעקיפין להעמקת הגביה.