דה מאדרפאקר, לא משוכנע שקיק אס האמיתי נתפס, שומע מטוד, שלא בכוונה הצטרף לקבוצה של הדה מאדרפאקר, כי האיש זוהה כקיק אס הוא למעשה אביו. דה מאדרפאקר שולח שכירים שיהרגו אותו בכלא ושולח את התמונה לדייב, וחושף את זהותו האמיתית ככריס דאמיקו. מוכה יגון, דייב נודר לא לשים עליו את התחפושת של קיק אס, כפי שהבטיח לאביו. בהלוויה, הכנופיה של דה מאדרפאקר אורבים לחטוף את דייב ותוקפים אותו וחבריו ולבסוף דייב נחטף, מינדי רודפת אחרי הוואן שלהם, והורגת את כולם מלבד אחד מעובדיו, מכריחה אותו לגלות את מקום מחבואו של דה מאדרפאקר, מצילה את דייב, ומשכנעת אותו להתעמת עם דה מאדרפאקר. דייב וחבריו תוקפים את גיבורי המאורה של דה מאדרפאקר. בעוד קיק אס נלחם עם דה מאדרפאקר, היט-גירל מתאבקת נגד מאדר ראשה. מאדר רוסיה לוקחת את המזרק של מינדי ומזריקה לה בלי לדעת אדרנלין. זה נותן לה את הכוח להרוג את מאדר ראשה באמצעות שברי זכוכית. קיק אס ודה מאדרפאקר נלחמים על גג המחסן, דה מאדרפאקר נופל דרך צוהר, אבל קיק אס תופס אותו. דה מאדרפאקר מסרב לקבל את עזרתו ונופל, נוחת בברכת השחייה של הכריש שלו ונפצע קשות על ידי הכריש.
אחרי הקרב הגדול, צדק לנצח פורשים. מינדי לוקחת את דייב הביתה על האופנוע שלה ואומרת לו שהיא מבוקשת באשמת רצח ושהיא עוזבת את ניו יורק. היא מספרת לו שהוא עכשיו גיבור לו העיר זקוקה, ומנשקת אותו לפני צאתו. דייב מקבל את האחריות ומתחיל באימונים ושדרוג הציוד שלו. בסצנה שלאחר הקרדיטים, דה מאדרפאקר צורח במיטה בבית חולים שהוא רוצה לשתות מים. הוא צועק שעל הרגליים ואיבר המין שלו יש נשיכות והוא בקושי מסוגל לזוז.
מוזיקה.
את המוזיקה לסרט הלחינו וכתבו ביחד הנרי ג'קמן ומתיו מרגסון ,שגם היו המוזיקאים של הסרט הראשון שהיו לצדם מוזיקאים נוספים בסרט הראשון.
בנוסף למוזיקה המקורית של הסרט, יצא הפסקול המקורי של הסרט שכלל שירים של מגוון אמנים.
קיק-אס 2: פסקול הסרט המקורי
קיק-אס 2: Original Motion Picture Score
ביקורות.
לפי אתר הביקורות Metacritic, הסרט קיבל ביקורות מעורבות. הוא דורג באתר Rotten Tomatoes עם 30% תמיכה בדירוג ממוצע של 4.7 מתוך 10 (בהתבסס על 147 ביקורות).
ג'סטין צ'אנג מהעיתון "וראייטי" כתב כי "הסרט עולה על קודמו בדבר אחד לפחות: הוא לא מנסה להעביר את האכזריות בתור משהו מזעזע או חתרני". ג'ון דפור מ"הוליווד ריפורטר" טען כי "ההמשך מציע בדיוק את שילוב הנבזות של ה-Rated R וציפיותיהם של מעריצי קיק אס". פיטר בראדשו מ"הגארדיאן" כתב כי "סרט ההמשך לשיגעון של 2010 איבד מעט מערך הזעזוע" ושיבח את משחקה של קלואי מורץ. אוון ויליאמס ב"אימפריה מגזין" ציין כי למרות שלוהקו שחקנים חשובים יותר לסרט זה, "הוא נראה כמו סרט קטן יותר", אך שיבח את העיבוד הנאמן לקומיקס המקורי; בהיעדרו של מארק סטרונג, הוא שיבח את כריס מינץ-פלאס על משחקו כנבל.
עאליה בהאא אל-דין טוקאן
אליהו עקיבא רבינוביץ
ראיסה סמטנינה
ראיסה פטרובנה סמטנינה (ברוסית: Раи́са Петро́вна Смета́нина; נולדה ב-29 בפברואר 1952) היא ספורטאית סובייטית בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית, בעלת 10 מדליות, מהן 4 זהב ואלופת עולם בעלת 12 מדליות מהן 4 זהב. היא זכתה במדליות ב-5 אולימפיאדות החורף, בפעם האחרונה בגיל 40.
סמטנינה זכתה מספר פעמים בתואר אלופת ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים.
ביוגרפיה.
ראיסה סמטנינה נולדה בכפר ברפובליקת קומי למשפחת ברוכת ילדים (5 אחים ו-2 אחיות). מגיל צעיר ראיסה למדה להשתמש במגלשיים וזה היה אמצעי תחבורה העיקרי באזור. תחרויות סקי היו תחביב של מנהלי בתי הספר באזור ומגיל צעיר ראיסה השתתפה בתחרויות ילדים.
הניצחון הראשון שלה היה בתחרות נוער של הרפובליקה. לאחר סיום בית הספר היא נסע לסיקטיבקר והחלה ללמוד בבית הספר למורות. לאחר סיום הלימודים סמטנינה נשארה בעיר ונכללה בנבחרת סקי המקומית. בשנת 1974 סמטנינה לראשונה זכתה באליפות ברית המועצות וזה פתח לה דרך לנבחרת המדינה. באותה שנה סמטנינה לראשונה השתתפה באליפות העולם וזכתה במדליית זהב במרוץ שליחות ובמדליית ארד במרוץ אישי. סמטנינה השתתפה באליפויות העולם עד לשנת 1991 וגם באליפות האחרונה זכתה במדליית זהב.
בשנת 1976 סמטנינה נשלחה לאולימפיאדה וזו הייתה האולימפיאדה הראשונה שלה מחמישה בהן היא השתתפה. סמטנינה היא הספורטאית היחידה בין גברים ונשים שכזו במדליות ב-5 משחקים אולימפיים. היא גם הייתה הראשונה שזכתה ב-10 מדליות באולימפיאדות החורף.
השתתפות באולימפיאדות.
באולימפיאדה הראשונה שלה ראיסה סמטנינה הוצבה במרוץ אישי ל-5 ק"מ ול-10 ק"מ ובמרוץ שליחות ל-5 ק"מ. בכל המרוצים היא זכתה במדליה - מדליית זהב וכסף אישית ובנוסף מדליית זהב קבוצתית.
גם באולימפיאדת 1980 בארצות הברית סמטנינה השתתפה ב-3 מרוצים. בתחרות אישית ל-5 ק"מ היא הייתה ראשונה אך בתחרות ל-10 ק"מ היה זכתה רק במקום הרביעי ונותרה ללא מדליה. בתחרות של מרוץ שליחות נבחרת ברית המועצות הגיעה למקום השני.
בסרייבו 1984 הופעה של סמטנינה הייתה מאכזבת יחסית להופעות קודמות. היא השתתפה ב-3 תחרויות אישיות (5 ק"מ, 10 ק"מ ו-20 ק"מ) אך זכתה ב-2 מדליות כסף. במרוץ שליחות הנבחרת הגיעה למקום הרביעי.
בקלגרי 1988 סמטנינה הוצבה רק בתחרויות אישיות. בתחרות ל-5 ק"מ הופעתה הייתה מאכזבת והיא סיימה במקום ה-10. תחרות ל-10 ק"ו היא סיימה במקום השני ותחרות ל-20 ק"מ במקום השלישי.
לאולימפיאדת 1992 סמטנינה הגיע בגיל 40. למרות זאת היא הוצבה בתחרות אישית ל-15 ק"מ (סיימה במקום הרביעי) ובתחרות שליחות היא הייתה חלק מנבחרת שזכתה במדליית זהב.
סלטיו
סלטיו (בספרדית: Saltillo) היא עיר הבירה של מדינת קואווילה שבצפון-מזרח מקסיקו. העיר ממוקמת כ-400 קילומטרים דרומית לגבול מקסיקו-טקסס (ארצות הברית), וכ-90 קילומטרים מערבית למונטריי.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2010, התגוררו בסלטיו 725,095 תושבים. המטרופולין העירוני הכולל את העיירות ראמוס אריספה (Ramos Arizpe) וארטאגה (Arteaga), ממוקם במקום ה-19 בגודלו במקסיקו.
תולדות העיר.
העיר נוסדה בשנת 1577 על ידי הכובש היהודי-ספרדי אלברטו דל קנטו. העיר היא העיר העתיקה ביותר בצפון המדינה שנוסדה לאחר הכיבוש הספרדי. ארבע עשר שנים לאחר מכן הקימו קבוצה מתושבי סלטיו, כפר נפרד בשם סן אסטבן דה נואבה טלקסקאלה (San Esteban de Nueva Tlaxcala), ובו עסקו בחקלאות.
בשנת 1824 הפכה סלטיו לבירת קואווילה וטחאס, עד המהפכה הטקסנית והקמת רפובליקת טקסס.
ב-23 באוקטובר 1840 התרחש בעיר קרב סלטיו, כ-110 טקסנים חצו את הריו בראבו, תקפו את העיר, הרגו כ-400 ממגיני העיר המקסיקנים, ונסוגו.
ב-31 בינואר 2007 הפכה סלטיו לעיר הראשונה במקסיקו שאפשרה איחוד אזרחי בין בני זוג המשתייכים לאותו מין.
גאוגרפיה.
סלטיו שוכנת למרגלות הר אל סרו דל פואבלו (El Cerro del Pueblo), העיר השוכנת בגובה 1,600 מטרים, היא קרירה יחסית לעיר השכנה מונטריי.
העיר שוכנת בקרבת מדבר צ'יוואווה (Chihuahuan), ומוקפת בהרי ספלינאמה (Zapalinamé) שהם חלק מרכס הסיירה מדרה.
כלכלה ותעשייה.
סלטיו ידועה באריחי הטרקוטה המיוצרים בה, ובאריגי הסרפה המקומיים. בעיר ממוקמים מפעלי הרכבה של מרצדס וג'נרל מוטורס, ומפעל ההרכבה של משאיות חברת קרייזלר. 37.4% מהמכוניות ו-62.6% מהמשאיות במקסיקו, מורכבים בעיר. בסלטיו ממוקם מטה חברת גרופו, קונצרן מקומי המייצר מכשירי חשמל ביתיים ועוד.
במאה ה-20 כונתה סלטיו "אתונה של מקסיקו", זאת עקב מספר רב של אינטלקטואלים מפורסמים שהתגוררו בה. באותן השנים התיישבו בעיר מהגרים רבים מאירופה, במיוחד מבריטניה ואירלנד.
אתרים בעיר.
הקתדרלה הגדולה היא הדוגמה הטובה ביותר לאדריכלות הדתית הקולוניאלית בצפון-מזרח מקסיקו, המבנה בנוי בסגנון הבארוק הספרדי.
בעיר נמצאים שני מוזיאונים מפורסמים: מוזיאון ציפורי מקסיקו (The Museo de las Aves de México), שבו אוסף ציפורים מרחבי המדינה. ומוזיאון המדבר (Museo del Desierto) המתמקד בגאוגרפיה, גאולוגיה, פליאונטולוגיה, ביולוגיה, והיסטוריה של מדבר צ'יוואווה.
תחבורה.
נמל התעופה המשמש את העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי פלאן דה גוואדלופה, ממנו יוצאות טיסות סדירות ליעדים במקסיקו וארצות הברית.
ברחבי העיר פועלת מערכת אוטובוסים גדולה, יחד עם מוניות רבות.
ערים תאומות.
לסלטיו ארבע ערים תאומות:
דיא סבע
דיא סבע (בערבית: ضياء سبع; נולד ב-18 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת סיוואספור מהסופר ליג ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים.
סבע נולד במג'ד אל-כרום, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. בן דודו הוא כדורגלן העבר אחמד סבע. התחיל את דרכו במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בקיץ עבר למכבי תל אביב כחלק מ"מהפכת הצעירים" של המאמן מוטי איווניר. לאחר שרשם רק שתי הופעות בארבעה חודשים הושאל בינואר להפועל באר שבע עד לתום העונה. ב-21 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בבאר שבע, והבקיע צמד בניצחון 2–0 על הפועל חיפה. לאחר שעזר לקבוצה להישאר בליגה, הושאל לחצי עונה נוספת. בינואר עבר לבני סכנין, במדיה רשם 10 הופעות.
לקראת עונת 2013/2014 חתם סבע במכבי פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל, עמה הגיעה עד לחצי גמר גביע המדינה, שם הפסידה הקבוצה 1–2 למכבי נתניה, כאשר סבע כבש בפנדל את השער היחיד של קבוצתו. בליגת העל ערך סבע 29 הופעות בעונה זו, בהן כבש שלושה שערים.