הפלישה לחבל שָׁאַן החלה בנובמבר 1767 והחלה ברגל ימין לשושלת צ'ינג כאשר כוחותיה כבשו עיירות גבול ודאז התקדמו לתוך בורמה עצמה והביסו את הכוחות הבורמזים בגוטייק גורוי. לאחר הניצחון על הכוחות הבורמזים יצא מִינְג זְ'װֵי בראש צבאו בצעדה לעבר אבה, הבירה הבורמזית. בתחילת 1768 הגיעו הכוחות הסינים עד לסינגו, ממזרח לאבה והניצחון של שושלת צ'ינג נראה קרב. הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג מצדו כבר החל בתכנון המנהל של השטחים המיועדים לסיפוח בחבל שָׁאַן. אָלַאוּנְגפָּאַיה מצדו נותר רגוע, מורל אנשיו נחלש לנוכח ההתקדמות של כוחות צ'ינג. אָלַאוּנְגפָּאַיה לא נסוג מהבירה ולא טיפח את הגנותיה, במקום זאת הוא יצא נגד יועציו ואיחד את צבאו למתקפת נגד ישירה אל מול הכוחות של צבא צ'ינג בסינגו. הכוחות של צבא צ'ינג מתחו את קו האספקה שלהם מה שהביא את מִינְג זְ'װֵי לשנות טקטיקה צבאית לכדי מגננה. לאחר שהבורמזים הסדירו את שליטתם בשטחים על יד סינגו, החלה התפרצות של אבעבועות שחורות במחנה צבא צ'ינג. הכוחות תחת מִינְג זְ'װֵי החלו בנסיגה חזרה לאזור יוּנַּאן. אָלַאוּנְגפָּאַיה השתמש בפרצה במערך הסיני בעת נסג והנחית מכה קשה על הכוחות הסינים במהלך הקרב על מאימו, במהלכו מִינְג זְ'װֵי נהרג והמחנה הסיני התפרק לגמרי לנוכח התקדמותם של הכוחות הבורמזים. רק מספר עשרות חיילים מנצ'ורים הצליחו לברוח בחיים משדה הקרב הקטלני.
ביודעין כי אין סיכוי לנצח בקרב, כסמל לשבועתו בפני הקיסרות, מִינְג זְ'װֵי חתך את צמתו ואמר לאנשיו להביא אותה אל הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג למען זכרו. הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג נדהם מנפילת צבאו בפני הכוחות הבורמזים והחליט להעביר עוד יותר כוחות למערכה. הוא מינה ארבעה גנרלים לפקד על פלישה מחודשת לבורמה, בראש הגנרלים הללו מונה פֿוּחֶנְגּ - המנצח של המערכה בגִּ'ין-צְ'װַאן והיועץ הראשי של המועצה העליונה בבייג'ינג. כל הכוחות הבורמזים נקראו מהמערכה בתאילנד חזרה לארצם לקראת מערכה סופית נגד צבא צ'ינג. לראשותו של פֿוּחֶנְגּ עמדו 60,000 חיילים ולמשך מספר חודשים למד הגנרל המנוסה את ההיסטוריה של המערכה במטרה שלא לחזור על טעויות קודמיו. בשנת 1769 יצאו הכוחות לפלישה הגדולה אך כל האסטרטגיות שהוכנו לא עמדו בפני הבורמזים, אשר חילקו את צבאם וארגנו מארבים ממושכים עד אשר ביצעו איגוף של כל כוחות צ'ינג התוקפים. נוסף על כך, צבא צ'ינג הוכה פעם נוספת בהתפרצות של אבעבועות שחורות. כאשר היו הבורמזים מוכנים להשמיד את צבא צ'ינג המאוגף מבחינה סופית, אָלַאוּנְגפָּאַיה עצר אותם בידיעה כי הדבר רק יביא לפלישה סינית נוספת. שיחות משא ומתן החלו בין הבורמזים לסינים המאוגפים. בדצמבר 1769 נגמרה המלחמה כאשר ניתן לכוחות הצ'ינג לשוב לארצם ובתמורה הם ויתרו על טענותיהם לרוב (אך לא כל) ממלכות חבל שָׁאַן והוסכם כי הסינים לא יצאו בפלישה נוספת נגד בורמה.
המערכה בבורמה נודעה בתור המערכה החמישית מעשר המערכות והייתה עקובה מדם ואכזרית יותר מכל שאר המערכות. 70,000 חיילים סינים נהרגו במערכה ולא הושג כל שינוי בטריטוריות. המאבק היווה פגיעה קשה במעמדה היוקרתי של שושלת צ'ינג וסימן את סיום ההתפשטות של ההשפעה הסינית לתוך דרום-מזרח אסיה. למרות אובדן רב של כספים האוצר הלאומי נותר יציב.
מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן (השנייה).
בשנת 1771 החל אחיינו של סְלוֹפְּ דָּפוּן, לַאנְג קַהשְׁה (אשר ירש את מעמד הטוּסְה), בתוכנית למרד נוסף נגד שלטון שושלת צ'ינג בגִּ'ין-צְ'װַאן. בכך החל את אירוע המערכה השישית מתוך עשר המערכות הגדולות. לַאנְג קַהשְׁה למד מנפילת קודמו ולפני שהחל במרד הוא פעל להסיט את השבטים האחרים של גִּ'ין-צְ'װַאן לתמוך בו בעזרת הפצתה של תעמולה נגד שלטון צ'ינג. לַאנְג קַהשְׁה נפטר לפני שהספיק להוציא את המרד לפועל ועל כן המשימה עברה לידי בנו, סנגה סַאנְג. כאשר נודע לו על התפתחות האירועים, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה על תחילתה של המערכה השישית מעשר המערכות הגדולות, מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן השנייה. המורדים הכינו עצמם לקראת צבא צ'ינג והתבצרו. לאחר שישה חודשים של מאבק ממושך בהנהגתו של מושל מחוז סְה-צְ'ווַאן, החליף הקיסר את המושל בסדרת גנרלים מנוסים. אלו סירבו לפעול בצורה קוהרנטית ונכשלו להביס את המורדים שארבו להם בין ההרים. לבסוף היה על הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לגייס את אַהגְּװֵי, שנודע בכינוי "גנרל הברזל", מהמפקדים ששירתו תחת פֿוּחֶנְגּ במערכה בבורמה. צבא צ'ינג נאבק בלוחמת שחיקה ממושכת עד אשר בשנת 1776 הוחלט להשתמש בתותחים וארטילריה נגד המורדים האורבים בהרים. המערכה לבסוף לא נוצחה הודות לכוח הצבאי של שושלת צ'ינג אלא עקב מאבק כוחות פנימי בתוך הדרג העליון של המורדים, כאשר יריבים פוליטיים אתגרו את מעמדו של סנגה סַאנְג. צְ'ייֵנְלוֹנְג ארגן מחדש את החלוקה השבטית והורה על סדרת רדיפות במטרה להטיל הרתעה ופחד באוכלוסייה המקומית ולוודא שלא תמרוד פעם נוספת.
המרד בטאיוואן.
נגד שלטון שושלת צ'ינג התפשט באי של טאיוואן ארגון "חברת השמיים והארץ", שדגל בהדחת השלטון המנצ'ורי והשבת משטר בני האן לסין. בשנת 1786 החל המושל של טאיוואן מטעם שושלת צ'ינג לפעול במטרה להפיל את הארגון בכוח צבאי לאחר שהתגלה לו על קיומו. הכוחות מטעם צבא צ'ינג המוצבים על האי לא הצליחו למנוע את התפשטות המרד של הארגון. לאחר שמנהיג הארגון, לִין שׁװַאנְג-װֶן, הכריז על עצמו בתור מלך הממלכה החדשה של מינג, אלפים מתושבי טאיוואן, לרוב בני האן, התגייסו לשורות הארגון המורד בשלטון שושלת צ'ינג. 50,000 מורדים השתלטו על שטחים נרחבים במזרח האי טאיוואן (מרכז ומערב האי, איפה שממוקמים רוב רכסי ההרים, לא נשלטו בידי שושלת צ'ינג אלא על ידי ילידים אוסטרונזים). חשיבותה האסטרטגית של טאיוואן בתוך ים סין הדרומי וחשיבותה הסמלית בתור המקום בו נכנעו כוחות מינג האחרונים לצבא צ'ינג לא אפשרו את כניעת הכוחות מטעם צ'ינג המוצבים על האי לידי המורדים. לאחר שתגבורת מסין היבשתית הייתה צריכה להיכנס לטקטיקה הגנתית אל מול המורדים, החליט הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לקחת את העניין לידיים. 20,000 חיילים מנוסים מצבא צ'ינג, תחת פיקוד בנו של פֿוּחֶנְגּ, הגנרל פֿוּקַאנְגגַּאן, נשלחו למערכה בטאיוואן להשקיט את המרד. עד שנת 1788 הסתיימה המערכה בניצחון שושלת צ'ינג, מנהיג המורדים נתפס והוצא להורג והסדר הושב לאי תחת דגל צ'ינג. המערכה בטאיוואן נבדלה לימים בתור המערכה השביעית מתוך עשר המערכות הגדולות.
המערכה הראשונה נגד נפאל.
מיד לאחר המערכה בטאיוואן לא היו חגיגות ניצחון מכיוון שבמהרה החלו חיילים לנוע לטיבט. לראשונה בתולדות שלטונו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג, המאבק בטיבט לא סבב אודות מאבק פנימי אלא מאבק חיצוני. בתוך רכס הר ההימלאיה נוסדה זמן קודם לכן הממלכה ההינדואית של נפאל שהייתה רבת השפעה ועוצמה במערך הגאופוליטי של צפון תת-היבשת ההודית. המאבק סב עקב מאבקי מסחר ומאבקי דת בין נפאל לטיבט. 10,000 חיילים נפאלים בני גורקה נעו דרך הרי ההימלאיה ופלשו לתוך טיבט. הכוחות הטיבטים נפלו לעומת המתקפה הנפאלית אליה לא ציפו כדי להגן על טיבט האוטונומית, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה לאחד מן הגנרלים לצאת בראש צבא רגלים נגד הצבא הנפאלי. בעת הגיעו כוחות צ'ינג מצב החזית כבר השתנה, הודות למאמציהם של מנהיגים דתיים, החל משא ומתן לשלום והושגה הפסקת אש. על כן גנרל צ'ינג הורה לכוחותיו שלא להתערב במאבק. בהסכם השלום שהושג, טיבט קיבלה על עצמה את האשמה בגרימת המלחמה מכיוון שלא קיבלה כראוי סוחרים מנפאל, היא העבירה פיצויי מלחמה וכספים במטרה להשיב את הגבול לכפי שהיה קודם המלחמה. המלחמה נגד נפאל נחשבת להיות המערכה השמינית מתוך עשר המערכות הגדולות.
ההתערבות בדאי-וייט (וייטנאם).
לאורך מעל אלף שנים, ההיסטוריה של עם הוייטנאמים סבבה אודות מאבק ממושך לעצמאות מידי פלישות וכיבושים של האימפריה הסינית. עוד לפני הסכם השלום עם הנפאלים, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג החליט כי יש צורך לפעול בדאי-וייט (שמה של וייטנאם באותה העת) אשר הייתה סבוכה בתוך מלחמת אזרחים. בשנת 1788, קיסר ממלכת צפון וייטנאם, לֶה צְ'האוּ טהונְג (בוייטנאמית: Lê Chiêu Thống), הובס בידי יריבו הדרומי וממלכתו נפלה. על כן הוא ברח לגלות בדרום שושלת צ'ינג. הקיסר הווייטנאמי הגולה ביקש את תמיכת החצר הקיסרית של שושלת צ'ינג, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג ראה את ההזדמנות להשיג מדינת חסות מדרום ועל כן ארגן צבא אדיר אשר מנה 200,000 חיילים תחת פיקודו של גנרל צ'ינג, סוּן שְׁהיִי. הפלישה של צבא צ'ינג הכביר החלה בנובמבר 1788, הודות לתמיכה הסינית, לֶה צְ'האוּ טהונְג הצליח במהרה לארגן מחדש את שלטונו באזור מפרץ טונקין בצפון וייטנאם. אוכלוסיית הצפון הפכה יותר ויותר מרדנית נגד שלטונו האכזר של לֶה צְ'האוּ טהונְג ועל כן רבים מרדו לטובת יריבו הפופולרי מדרום, נגוּיָאן חוּאה (Nguyễn Huệ), אשר הוכתר בתור צְ'וּ'אַנג טרוּנְג, קיסר וייטנאם. 100,000 חיילים התגייסו לצבאו של הקיסר צְ'וּ'אַנג טרוּנְג. בתחילת שנת 1789, סוּן שְׁהיִי, עם צבאו המוצב במצודת טהאנג לונג (האנוי המודרנית), החליט לחגוג את ראש השנה הסינית ומיד אחר כך לפלוש דרומה ולהביס את כוחותיו של צְ'וּ'אַנג טרוּנְג אשר אמורים לחגוג באותו היום את ראש השנה הווייטנאמית. צְ'וּ'אַנג טרוּנְג ציפה לזאת והחליט לדחות את החגיגות, בכך הוא הפתיע את צבא צ'ינג והביס את כוחות צ'ינג ואת תומכיו של לֶה צְ'האוּ טהונְג במהלך קרב נְגּוֹק חוֹי דּונְגּ דַּה המכריע.