הסרט בוים על ידי ג'ין קלי ועובד לתסריט על ידי ארנסט לימן, שגם הפיק אותו. צוות השחקנים כולל, בין השאר, את ברברה סטרייסנד, וולטר מתאו (זה היה תפקידו היחיד בסרט מוזיקלי), מייקל קרופורד, דני לוקין, טומי טיון, פריץ פלד, מריאן מקאנדרו, אי. ג'יי. פיקר ולואי ארמסטרונג (שגרסתו לשיר הנושא של הסרט הפכו ללהיט בחודש מאי 1964). הסרט צולם על סרט 65 מ"מ על ידי הארי סטרדלינג הבן.
מלזי
בראסידאס
קמצן
יחסי ישראל–מיקרונזיה
יחסי ישראל–מיקרונזיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה החל משנת 1988.
היסטוריה.
היחסים ההדדיים בין שתי המדינות החלו שנתיים לאחר שמיקרונזיה זכתה לעצמאות מארצות הברית בשנת 1986, בעקבות החלטת העצרת הכללית של האו"ם. מאז ועד היום נחשבת מיקרונזיה, בדומה למדינות איים נוספות באוקיינוס השקט כגון איי מרשל, נאורו, סמואה ופלאו, כתומכת עקבית של מדינת ישראל בגופים בינלאומיים, ובין היתר במסגרת דיונים והצבעות בארגון האו"ם.
על פי דברי מבקרים, מקורה של תמיכה זו, אשר נדמית לעיתים כבלתי מעורערת וכזו שאינה תלויה בדבר, היא בהישענותה המוחלטת של מיקרונזיה על תמיכתה של ארצות הברית, אשר באה לידי ביטוי בין היתר בסכום של כ-100 מיליון דולר אשר זו מעבירה לה מדי שנה. לטענתם, אחד מהתנאים להעברת הסיוע הכספי, הוא תמיכה בעקרונות הבסיס של מדיניות החוץ של ארצות הברית, וביניהם התמיכה במדינת ישראל. עם זאת, טענה זו נשללת בעקביות על ידי ממשלתה של מיקרונזיה, וכן על ידי גורמים נוספים בשתי המדינות, אשר מדגישים את משקלם הרב של העקרונות היהודים-נוצרים בקרב תושבי המדינה מאחורי הרצון לעמוד לצידה של מדינת ישראל, וכן את הסיוע הכלכלי הרחב המוענק למיקרונזיה על ידי ישראל, בעיקר בתחומי החקלאות, הכשרה טכנית ורפואה. בשנת 2015, אסטריו טאקסי, שגריר מיקרונזיה בארצות הברית ובישראל, הצהיר באומרו על יחסי המדינות: "ישראל הייתה אחת המדינות הראשונות שקיבלו את פנינו - הושיטה יד ידידותית של קבלת פנים לקהילה העולמית עוד לפני שהצטרפנו לאומות המאוחדות ולפני שזכינו לעצמאות".
בשנת 2011 במסגרת הדיון באו"ם בדבר הכרה רשמית במדינה פלסטינית, מיקרונזיה הייתה אחת מהמדינות אשר גיבו את עמדתה של ישראל וסירבו להכיר בקיומה של מדינה פלסטינית. התמיכה המיקרונזית בישראל באה לידי ביטוי פעם נוספת בשנת 2012, במסגרת ההחלטה שהתקבלה בעצרת הכללית של הארגון לקרוא לישראל לאפשר לפקחי הגרעין של האו"ם גישה למתקניה הגרעינים. בהצבעה זו מיקרונזיה התנגדה להחלטה, לצד ישראל ו-4 מדינות נוספות (ארצות הברית, קנדה, איי מרשל, פלאו). באותה שנה, בעת ההצבעה בעצרת הכללית על שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה (החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם), הצביעה מיקרונזיה נגד ההחלטה לצד ישראל, ארצות הברית, פנמה וצ'כיה כולל מדינותיה השכנות באוקיינוס השקט: איי מרשל, נאורו ופלאו.
בספטמבר 2014 ערכה המשלחת הישראלית לאו"ם אירוע הצעדה לכבוד נשיאי 3 מדינות איים באוקיינוס השקט, כריסטופר לואק (נשיא איי מרשל), טומי רמנגסאו (נשיא פלאו) ומאני מורי (נשיא מיקרונזיה).
בדצמבר 2017, מיקרונזיה הייתה אחת מ-9 המדינות (ישראל, ארצות הברית, גואטמלה, הונדורס, איי מרשל, נאורו, פלאו, טוגו) שהצביעו נגד החלטה שאומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם שגינתה את הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל.
יחסים כלכליים.
בין ישראל ומיקרונזיה מתקיים שיתוף פעולה רחב בנושאים מסחריים וכלכליים שונים, כאשר מומחים ישראלים מבקרים במיקרונזיה באופן תדיר, ומסייעים בין היתר בהנחלת טכנולוגיות חקלאיות חדשניות, באימון והכשרת צוותי הרפואה המקומיים, ובסיוע בהקמתן של מערכות השקיה מתוחכמות, אשר מהוות צורך חיוני עבור מדינת האיים המבודדת, וזאת בעקבות שינויי האקלים האזוריים אשר מהווים איום משמעותי על אספקת המים של המדינה במהלך העשורים האחרונים. ישראל מספקת למיקרונזיה בנוסף מלגות למכללות ישראליות.
בשנת 2000, במסגרת ביקור רשמי של נשיא מיקרונזיה בישראל, ליאו פלקאם, חתמו שתי המדינות על מסמך הבנות הדדי, אשר נועד לתת ביטוי ליחסים החמים שבין שתי המדינות, וכן להרחיב את יחסי המסחר ביניהן. בשנת 2010 התקיים ביקור נוסף של נשיא מיקרונזיה בישראל, כאשר במהלכו נפגש הנשיא מאני מורי עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, אשר תיאר את מיקרונזיה כ-"אחת מידידותיה הגדולות של ישראל". במסגרת הביקור, ביקש הנשיא מורי מהנשיא פרס וממדינת ישראל את הרחבתו של הסיוע הכלכלי למדינתו, וכמו כן ביקש את שיגורם של מומחים ישראלים למיקרונזיה לשם הנחלתן של תוכניות הכשרה רפואיות, אשר הנשיא פרס הבטיח לספק. מאז ועד היום, ארגון מגן דוד אדום שולח פעם בשנה צוות רפואי למדינה, כדי לעזור בפיתוח שירותי רפואת החירום המקומיים.
יחסי ישראל ומיקרונזיה
יחסי ישראל - מיקרונזיה
יחסי מיקרונזיה-ישראל
יחסי מיקרונזיה וישראל
יחסי מיקרונזיה - ישראל
כובע שלוש פינות
כובע שלוש פינות (באנגלית: tricorne או tricorn) הוא סוג של כובע שנפוץ במאה ה-18 באירופה ובאמריקה ויצא מן האופנה בסביבות 1800. בשיא תפוצתו היה הכובע פריט לבוש אזרחי וחלק ממדי צבא וצי גם יחד. לכובע שלוש הפינות היו שוליים רחבים, שקופלו והודקו בסיכה משני צדדיו ובאחוריו, כך שנוצרה צורת משולש. את הכובע חבשו על פי רוב כשקצהו המחודד פונה קדימה. חיילים שנשאו רובה או מוסקט על כתפם הימנית, חבשו אותו לעיתים קרובות כשחודו פונה שמאלה, כדי שלא יתנגש בקנה הרובה. כיפת הכובע (crown) הייתה נמוכה, בשונה מהכובע החרוטי (steeple hat) דמוי הצריח שחבשו הפוריטנים או כובע הצילינדר של המאה ה-19.
מגוון כובעי שלוש הפינות היה רחב, מכובעים פשוטים וזולים עד כובעים מהודרים ומצועצעים, אשר עוטרו לעיתים בנוצות או בסרט זהב או כסף שנתפר לשוליהם. לכובעים בגרסאותיהם הצבאיות והימיות הוסיפו מלפנים ציצה (cockade) או סמל לאומי כלשהו.
תולדותיו.
כובע שלוש הפינות התפתח מהכובע העגול ורחב התיתורה של החיילים הספרדיים שהוצבו בפלנדריה במאה ה-17. על ידי קשירת השוליים קיבל הכובע את צורתו המשולשת. הוא נפוץ עד מהרה במתכונתו זו בקרב החיילים, וכשפרצה ב-1667 מלחמה בין צרפת לספרד בארצות השפלה הספרדיות, חיקו החיילים הצרפתיים את יריביהם. עם שובם לצרפת פשט כובע שלוש הפינות לא רק בקרב אזרחי הממלכה, אלא גם בחצרו של המלך של לואי ה-14, ועד מהרה הוא נעשה פריט לבוש אופנתי אזרחי וצבאי בכל רחבי אירופה. כובע שלוש הפינות אפיין את סגנון הלבוש האירופי משך כל המאה ה-18. בארצות הברית חבשו אותו חמשת הנשיאים הראשונים, מג'ורג' וושינגטון עד ג'יימס מונרו. האחרון אף זכה בשל כך לכינוי "The Last Cocked Hat".
השימוש בכובע שלוש הפינות פסק בשלהי המאה ה-18. את מקומו תפס הכובע כפול-הפינות (bicorne), שנפוץ מאוד בקרב קציני צבא באירופה מ-1790 לערך עד מלחמת העולם הראשונה ונעלם לגמרי מן האופנה רק במלחמת העולם השנייה. אשר לחיילים הסדירים, את כובע שלוש הפינות החליף מ-1800 ואילך הכובע הנקרא שאקו (shako). השינויים לא פסחו גם על הכובע כפריט לבוש אופנתי לגברים שאינם אנשי צבא, והוא הוחלף על ידי כובע הצילינדר.
הלן אדמונדסן
הטיהור (מחזה)
הטיהור (באנגלית: The Clearing) הוא מחזה פרי עטה של הלן אדמונדסון.
רקע.
המחזה מתרחש בתקופת הטרנספר שאוליבר קרומוול ביצע באירלנד. הפרלמנט האנגלי הדיח את המלך צ'ארלס הראשון שניסה לכפות על אנגליה שלטון אבסולוטי, מתחוללת מלחמת אזרחים, כוחותיו של המלך מובסים והוא מוצא להורג. באירלנד מתרחשת מרידה כנגד האנגלים מצד האירים הקתולים שתמכו במלך נגד אנגליה הפרוטסטנטית שבשליטת הפרלמנט, אוליבר קרומוול, מנהיג הרפובליקה האנגלית יוצא למגר את המרידה. הוא מנצח את האירים, טובח בהם, אבל משהמרידה ממשיכה, הוא מפקיע את אדמותיהם של האיכרים האיריים ומעניק אותה לחייליו. הוא עורך טיהור אתני (טרנספר) בתושבים המקומיים - את חלקם הוא מגלה לקונוט - חבל ארץ אירי צחיח וחלק אחר הוא שולח למשרתים בשירות המושבות האנגליות בעולם החדש.
תקציר העלילה.