בו מונה לראשות עיריית דאליין בפועל בשנת 1993 וסיים את כהונתו בשנת 2000. בו שימש כסגן מזכיר המפלגה של דאליין משנת 1995. בו הועלה בתפקיד לראש המפלגה בשנת 1999 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2000. כהונתו של בו בדאליין סומנה על ידי הפיכתה הפנומנלית של העיר מעיר נמל משופעת למטרופולין מודרני, "חלון ראווה" של הצמיחה הכלכלית המהירה של סין. בראשית שנות התשעים לקח בו קרדיט על בניית הכביש המהיר שניאנג-דליאן, הכביש המהיר הראשון עם גישה מבוקרת בסין, וזכה לשבחים על הרחבת המהירות של התשתית ועבודה סביבתית. מאז תקופת כהונתו של בו, נודע דאליין כאחת הערים הנקיות ביותר בסין, לאחר שזכה בפרס מגילת הכבוד של האו"ם בשנת 1999. בנוסף, בו תמך במפעלים חופשיים ועסקים קטנים, וחיזר בהצלחה אחר השקעות זרות מדרום קוריאה, יפן ומדינות המערב. בניגוד לעמיתיו, הוא ערך מסיבות עיתונאים בראש השנה הסיני. בו שהה שבע עשרה שנים בעיר דאליין, תקופה ארוכה בהשוואה לעמיתים מאותה דרגה, שלעיתים קרובות הועברו ליישובים שונים לאורך הקריירה שלהם. למרות הצמיחה הכלכלית הנלווית והעלייה ברמת החיים, כהונתו של בו בדאליין זכתה לעיתים לביקורת כממוקדת מדי בפרויקטים של פיתוח אסתטי כמו שדרות נרחבות, אנדרטאות ופארקים ציבוריים גדולים. כדי לפנות מקום לפרויקטים הגדולים שלו, ממשלו של בו העבירה מספר רב של תושבים מקומיים מאזורי העיר לבתים חדשים במבואות העיר. הצימחיה של דליאן זכה לכינוי "דשא שילאי". בנוסף, הוא הוביל את הקמתו של חְווָהבְּיָאו בעיר. בשנת 2000, בו היה מועמד להיות ראש עיריית שנזן, בגלל הצלחתו להפוך את דאליין ל"הונג קונג של הצפון". עם זאת, נאמר כי בו היה עצמאי מדי ונאמן מדי לתפקיד. לכן, התפקיד עבר ל-יוּ' יוּאוּג'וּ'ן.
קונגרס המפלגה ה-15.
במהלך קונגרס המפלגה ה-15 בשנת 1997, משפחתו של בו שילאי פתחה במערכה להבטחת קידומו לחבר הוועד המרכזי של המק"ס. בָּוֹ יִיבָּוֹ קידם את הרעיון כי מהפכניים מבוגרים צריכים 'למנות' את ילדיהם להיות בעלי תפקידים גדולים, ובו שילאי נבחר ל"נציג" של משפחתו אף על פי שלא היה הבכור, כנראה בגלל העבר האקדמי המעולה שלו.
על מנת להבטיח את קידומו של בו שילאי במהלך קונגרס המפלגה ה-15, המשפחה פתחה בקמפיין בפריסה ארצית לפרסום הישגיו של בו כראש עיריית דאליין. הם הזמינו את הסופר חן צופנג לכתוב דו"ח המתאר את בו כמדינאי מעולה. למרות הפרסום בקמפיין, בו שילאי לא הצליח להשיג מקום במשלחת המחוזית מטעם ליאונינג לקונגרס המפלגה. בסופו של דבר, בָּוֹ יִיבָּוֹ עזר לו להשיג מקום במשלחת של שאנשי, אך בו שילאי לא הצליח להשיג קידום.
בנוסף, בו שילאי ניצב במקום השני בהצבעה לאישור החברות בוועדה המרכזית ה-15. כאשר ניצח 5% מהמועמדים התחתונים, נשללה ממנו כניסה למועצת העילית, מה שגרם לו מבוכה גדולה. כישלונו של בו להיבחר יוחס להתנגדות כללית לנפוטיזם במפלגה. יתרה מזאת, במהלך כהונתו בדאליין גרם בו לטינה נגדו על כמות 'טובות ההנאה המיוחדות' שהשיג לעיר על חשבון שאר המחוז.
מושל מחוז.
בשנת 2001, שערוריית שחיתות בה הסתבך מושל ליאונינג לשעבר, ג'אנג גוגואנג, סיפקה לבו הזדמנות לקידום. לפני קונגרס המפלגה ה-15, בָּוֹ יִיבָּוֹ ובו שילאי סייעו למזכ"ל המפלגה, ג'יאנג דזה-מין, בהכנות לכפות על יריבו הפוליטי של קיאו שי. משפחת בו גם תמכה בקמפיין "שלוש המתחים" (סן ג'יאנג) של ג'יאנג בשנת 1997, שנועד לחזק את ההרשעה האידאולוגית ולקדם אחדות פנימית במפלגה הקומוניסטית. התמיכה הבלתי מעורערת של בו בג'יאנג פעלה לטובתו של בו שילאי כשנתפנתה המשרה של מושל ליאונינג. בו הפך למושל בפועל בשנת 2001 לאחר פיטוריו ומעצרו של ג'אנג גוגואנג, ואושר רשמית כמושל בשנת 2003. בתפקידו כמושל, בו מילא עד שנת 2004, זכה בו בקשרים בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
בתקופת כהונתו בליאונינג מילא בו תפקיד קריטי בקידום תוכנית ההחייאה באזור צפון-מזרח סין. המדיניות, שאומצה בשנת 2003 על ידי רשויות המפלגה, נועדה לחזק את הפיתוח הכלכלי במחוזות ליאונינג, ג'ילין וחיילונגג'יאנג. בו שילאי התלהב במיוחד מהמדיניות, והצהיר כי ברצונו לראות את צפון-מזרח הופך להיות "המנוע הכלכלי הרביעי של סין" (האחרים הם דלתת נהר הפנינה, דלתת נהר יאנגצה והאזור הכלכלי של בוהאי).
צפון-מזרח סין היה ידוע באותה תקופה כ"ערש התיעוש" של סין. בשנת 1980 התפוקה התעשייתית של ליאונינג בלבד הייתה כפולה מזו של גואנגדונג. עם זאת, אזור צפון-מזרח סין הושאר מאחור במהלך הרפורמות בשנות השמונים והתשעים, ואילו גואנגדונג ופרובינציות אחרות לאורך חופי דרום מזרח סין שגשגו. כלכלתה – שעדיין קשורה הייתה ברובה למפעלים בבעלות המדינה – קפאה על שמריה ביחס לאזורים אחרים. תוכנית ההתחדשות של בו נועדה לטפל בכך על ידי החייאת התעשיות המסורתיות של האזור, חיזוק קשרי הסחר ועידוד ההשקעות מדרום קוריאה ויפן, והתנסות באזורי הסחר החופשיים בערים נבחרות. בשנת 2004 דיווחו בתקשורת הרשמית בסין כי השקעות ישירות זרות בליאונינג כמעט הוכפלו מאז שהושקה בשנת 2003 אסטרטגיית ההתחדשות הצפון-מזרחית.
אף על פי שבו ביסס מוניטין כפוליטיקאי ישר יחסית בתקופת כהונתו בדאליין וכמושל ליאונינג, הוא לא היה חסין מפני טענות השחיתות. בפרט, בו היה נושא לדיווחי תחקיר ביקורתיים של העיתונאי מליאונינג ג'יאנג ווייפינג, ראש החץ בתיקי השחיתות מו וממה בליאונינג – שערורייה ממנה בו נהנה פוליטית. בעוד בו לא היה מעורב ישירות בשערורייה, האשים ג'יאנג את בו במתן כיסוי פוליטי לחבריו וקרוביו. ג'יאנג נידון בתחילה לשמונה שנות מאסר באשמת נופש, שעליה הושמעה ביקורת על בו, אך שוחרר לאחר חמש שנים בלחץ בינלאומי. יאנג רונג, המנכ"ל לשעבר של חברת Brilliance China Automotive שנמלט לארצות הברית לאחר שהסתבך בסכסוך נגד רשויות הרכוש במדינה, האשים את בו בהתערבות בהליכי המשפט שלו בבייג'ינג. בנוסף, בו התעמת בגלוי עם ון שיזן, מזכיר המפלגה בליאונינג, שהיה הממונה על בו מבחינה טכנית. וון, על פי הדיווחים, מתח ביקורת על בו כי "פיתח את ערי סין כמו שאירופה וכפריה פיתחו את אפריקה", ואף ערך מסיבה כדי לחגוג את עזיבתו של בו מליאונינג בשנת 2004.
איתן גוטמן, כשהוא שוטח את טענות הפאלון גונג כי ליאונינג היה מוקד קצירת איברי המתרגלים בזמן שבו היה מושל, הציע שהוא יכול היה להשתמש במעורבותו בפשע כדרך לבנות את כוחו הפוליטי. דייוויד קילגור, שכתב את דו"ח קילגור-מטאס על קצירת איברים, האשים את בו במילוי תפקיד בקצירה. בנפרד, מתרגלי פאלון גונג בחו"ל הגישו מעל עשר תביעות נגד בו בגין עינויים ופשעים נגד האנושות. בשנת 2009, בית משפט בספרד האשים את בו שילאי ואנשים גורמים נוספים בגין רצח עם בפאלון גונג.
קונגרס המפלגה ה-16.
בקונגרס המפלגה ה-16 בשנת 2002, גילו של בו, תפקידיו הקודמים וקשריו התאימו לפרופיל של מועמד פוטנציאלי עבור "הדור החמישי של המנהיגים" שייקח את השלטון בשנת 2012. מתחריו העיקריים היו שי ג'ינפינג ראש המפלגה הקומוניסטית, ולי קצ'יאנג, מועמד שהיה מושל חנאן. בדומה לקונגרס המפלגה ה-15 חמש שנים קודם לכן, בו הזקן התגייס לקידום בנו. משפחת בו נהנתה מחסותו של ג'יאנג דזה-מין. עם זאת, התמיכה החד משמעית של בו שילאי בג'יאנג חיזקה את חוסר הרצון של מתנגדיו הפוליטיים לתמוך במועמדותו.
שר המסחר.
כאשר חו ג'ינטאו החליף את ג'יאנג דזה-מין כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בסוף שנת 2002, הקריירה של בו כפקיד מקומי הסתיימה עם מינויו לשר המסחר בממשלה של ון ג'יאבו. בו זכה גם במושב בוועדה המרכזית ה-16 של המפלגה הקומוניסטית של סין.
התפקיד של בו כשר המסחר העלה משמעותית את הפרופיל הבינלאומי שלו וכיוון אליו תשומת לב תקשורתית בסין ומחוצה לה. כשהוא מתואר כיפה, רהוט ועם ראש פתוח בגישתו לבעיות, עלייתו של בו מהממשל העירוני לממשל המרכזי עוררה סערה תקשורתית גדולה והעלה את מעמדו של בו למעין 'כוכב פוליטי'. האישיות הפוליטית של בו נחשבה לסטייה מההנהגה הרצינית והשמרנית לרוב בבייג'ינג. עם מרץ נעוריו, הפופוליזם והפופולריות המיוחדת שלו, הושוותה עלייתו הפוליטית של בו לזו של ג'ון פ. קנדי.
בו היה אחראי המשך עליית ההשקעות הזרות בסין כשר המסחר. בו נהג להפגש עם אורחים ומכובדים זרים. במהלך פגישה עם גורמים אמריקנים אמר בו, כביכול, למתורגמן להפסיק לתרגם מכיוון שהפקידים הסינים יכלו להבין אנגלית והוא מבזבז זמן. בחודש מאי 2004 היה בו אחד השרים הבודדים שנבחרו באופן אישי ללוות את ראש הממשלה ון ג'יאבו למסע לחמש מדינות באירופה. מדיניות הסחר של ארצות הברית כלפי סין עוררה גם היא מחלוקת משמעותית. בו שמר על גישה מפויסת אך תקיפה בזמן שהשתתף בשיחות בוושינגטון. בנסיעותיו לארצות הברית ניהל דיונים מהותיים עם עמיתיו האמריקאים וחתם על הסכמים בנושא קניין רוחני, מגזר השירותים, מוצרים חקלאיים, בטיחות מזון והגנה על הצרכן.
בו פיקח גם על ארגון מחדש של המשרד, שנוצר משילוב של לשכת הכלכלה והמסחר הלאומית והמחלקה לסחר בינלאומי. בו ביקש לאזן בין כמות תשומת הלב המוקדשת למשקיעים זרים ולמוסדות מסחריים מקומיים. הוא החל להתמודד עם חוסר האיזון במגזר הקמעונאי, שהצלחתו עד אותה נקודה הייתה תלויה במידה רבה בחברות זרות. הוא הציב תוכניות להגן על מעמדן התחרותי של התעשייה הסינית בשוק מקומי.
קונגרס המפלגה ה-17.
באוקטובר 2007, זכה בו במושב בפוליטביורו המונה 25 חברים, שהיא למעשה מועצת השלטון של סין. לאחר מכן הורו לו לעזוב את משרד המסחר ולהיות ראש עיריית צ'ונגצ'ינג. קודמו של בו, יריבו הפוליטי ווָאנְג יָאנְג, הוחלף ומונה להיות ראש המפלגה הקומוניסטית בגואנגדונג.