במצב פוליטי זה פעל קינג באיזון עדין בין דרישות הגורמים השונים בפרלמנט. המפלגה הפרוגרסיבית, שבתמיכתה הפאסיבית היה תלוי, הייתה מבוססת על החוואים מערבות קנדה, ואילו מפלגתו הליברלית הייתה בעיקר מפלגה שייצגה את אינטרס התעשיינים והעירונים. על הפרק עמדו שאלות הנוגעות למדיניות המכס, בהם היו דעות הפרוגרסיבים והליברלים חלוקות. קינג ומפלגתו הליברלית התנגדו למכסים, הפרוגרסיבים תמכו במכסים מתונים והשמרנים תמכו במכסים גבוהים. ככל שנמשכה תקופת כהונתו הראשונה של קינג, נחלשו הפרוגרסיבים. חילופים בהנהגתם הביאו לעליית הנהגה שהייתה נוחה יותר למדיניותו של קינג. כמו כן עלה כוחו של ג'. ס. וודסוורת', רפורמיסט סוציאליסטי, שעמו ראה קינג עין בעין בנוגע לרבות מבעיות השעה.
בבחירות הכלליות באוקטובר 1925 היו השמרנים למפלגה הגדולה ביותר, אך קינג הצליח להקים קואליציה שנסמכה על תמיכת הפרוגרסיבים. אך בסמוך לאחר הבחירות פרצה שערוריית שוחד במחלקת המכס, שערערה את מעמדו של קינג. קינג ביקש מהמושל הכללי של קנדה, ג'וליאן בינג כי זה ישתמש בכוחו, יפזר את הפרלמנט, ויורה על בחירות חדשות, אך בינג סירב לכך. הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה של קנדה שהמושל הכללי השתמש בכוחותיו באופן זה. קינג נאלץ לפרוש, וארתור מיין, השמרני, תפס את מקומו. ממשלתו של מיין לא החזיקה מעמד זמן רב, ובספטמבר 1926 נערכו בחירות חדשות, שלאחריהן הצליח קינג להקים ממשלה בתמיכת הליברלים והפרוגרסיבים.
תקופת הכהונה השלישית והרביעית.
בתקופת כהונתו השלישית הצליח קינג לבסס תוכנית קצבאות זקנה ממלכתית. בפברואר 1930 מינה קינג את קיירין וילסון אותה הכיר באופן אישי, כאישה הראשונה אי פעם ששימשה כחברה בסנאט הקנדי. ממשלתו של קינג הייתה בשלטון עם תחילת השפל הגדול, וקינג הפסיד בבחירות שהתקיימו בשנת 1930, ואיש המפלגה השמרנית, ריצ'רד בדפורד בנט מונה לראש הממשלה. קינג נותר פעיל כמנהיג האופוזיציה.
בבחירות שהתקיימו בשנת 1935 זכו שוב הליברלים, וקינג שב ומונה לראש הממשלה. התקופה הקשה ביותר של השפל הגדול חלפה, וקינג ביצע תוכניות רווחה כחקיקת חוק הדיור הממלכתי ומינוי ועדת התעסוקה הלאומית. ממשלתו הקימה גם את תאגיד השידור הקנדי בשנת 1936, ואת חברת "טרנס קנדה איירליינס" (קודמתה של אייר קנדה) בשנת 1939. בשנת 1938 הפך את הבנק של קנדה מחברה פרטית לחברה ממשלתית.
עליית הנאציזם באירופה בשנים אלו, הדאיגה את קינג בעיקר בשל כך שאם בריטניה תיגרר למלחמה ביבשת, תאלץ קנדה להצטרף, כשם שהצטרפה למלחמת העולם הראשונה. במרץ 1938 בתגובה להפרת הנאצים את סעיפי הסכם ורסאי שעסקו בפירוז חבל הריין הודיע קינג לראש ממשלת בריטניה, באמצעות הנציב העליון הקנדי בלונדון, כי אם תילחם בריטניה בגרמניה עקב פעולה זו, תישאר קנדה נייטרלית. ביוני 1937 התכנסו כל נציגי הדומיניונים בלונדון להכתרתו של המלך ג'ורג' השישי. בהזדמנות זו הודיע קינג לראש הממשלה הבריטי, נוויל צ'מברלין כי קנדה תילחם רק אם תותקף בריטניה ישירות, ואם בריטניה תתערב במלחמה ביבשת, לא יוכל צ'מברלין לצפות לתמיכתה של קנדה. קינג ניצל מסע זה לאירופה על מנת לבקר את היטלר, ובכך היה לראש המדינה היחיד מצפון אמריקה שנפגש עמו. קינג תיאר את רשמיו מהיטלר ביומנו במילים – "הוא באמת אוהב את בני עמו, וארצו, ויקריב כל קורבן לטובתם". הוא חזה כי "העולם יראה אדם גדול – מיסטיקן בהיטלר. איני יכול לתמוך בנאציזם – המשטר האכזרי, דיכוי היהודים, היחס לדת וכיוצא בזה. אך היטלר, הוא עצמו, הצנוע, יעמוד יום אחד לצד ז'אן ד'ארק בין מושיעי עמם".
ב-1938 במהלך משבר חבל הסודטים שהוביל לועידת מינכן שב קינג והודיע לצ'מברלין כי אם תפרוץ מלחמה בשאלת צ'כוסלובקיה תישאר קנדה נייטרלית. קינג הביע דעתו כי יש במדיניותו של צ'מברלין סיכון לעירוב בריטניה, ובשל כך עירוב כל הדומיניונים, במשבר שאינו נוגע לחבר העמים כלל.
כהונה חמישית, מלחמת העולם השנייה.
כרבים אחרים, התפכח קינג לאחר הסכם מינכן והבין כי פניו של היטלר למלחמה תוקפנית. קינג הבין כי אם תפרוץ מלחמה, תהיה זו חובתה של קנדה, כמו גם רצונם של רוב הקנדים, להצטרף לצידה של בריטניה. עם זאת, היה עליו לקדם עמדה זו מבלי ליצור קרע בין דוברי אנגלית ודוברי צרפתית בקנדה, ומבלי ליצור שסעים פוליטיים עמוקים. במרץ 1939 הכריז קינג כי אם תפרוץ מלחמה, תחליט קנדה באופן עצמאי אם להצטרף לצידה של בריטניה אם לאו, בהחלטה של הפרלמנט המבוססת על האינטרס העצמי של קנדה. אך הוסיף – "אם יקום תוקפן ויתקיף את בריטניה, והמפציצים יזרעו מוות בחוצות לונדון, אין לי שום ספק מה יחליט העם הקנדי באמצעות הפרלמנט שלו. נראה זאת כתוקפנות המסכנת את החירות בכל מדינות חבר העמים הבריטי." בה בעת הבטיח כי לא יקיים גיוס חובה. מדיניות זו שמרה על האחדות הלאומית בתקופה שהובילה למלחמה.
בסוף אוגוסט 1939 הבין קינג כי המלחמה אינה נמנעת עוד. ב-25 באוגוסט הכריז על כוננות בצבא, וב-1 בספטמבר על גיוס מלא. עם זאת, שלא כבמלחמת העולם הראשונה, לא הייתה קנדה באופן אוטומטי במצב מלחמה לאחר הכרזת המלחמה של בריטניה. קינג מילא את הבטחתו, ורק שבוע לאחר הכרזת המלחמה הבריטית, ב-10 בספטמבר קיים דיון בפרלמנט ובו החליט הפרלמנט על הכרזת מלחמה על גרמניה. קינג שב והבטיח כי לא יהיה גיוס חובה למלחמה מחוץ לגבולות קנדה. פרק זמן זה איפשר גם לקנדה להתחמש, ולרכוש נשק מארצות הברית, דבר שהיה מן הנמנע לאחר הכרזת המלחמה, בשל חוקיה של ארצות הברית, שניסו למנוע מעורבות אמריקנית במלחמה.
בבחירות שנערכו בשנת 1940 זכה קינג ברוב ניכר. לאחר נפילת צרפת ביוני 1940 הכריז קינג על גיוס חובה, אך הודיע כי לא ישלח אל מחוץ לגבולות קנדה אלא את מי שיתנדב לכך.
בתקופה זו, בה עמדה בריטניה בדד אל מול גרמניה, ובה שמרה ארצות הברית על נייטרליות, הייתה לעמדתו של קינג חשיבות רבה. קינג שימש כמתווך בין צ'רצ'יל ופרנקלין דלאנו רוזוולט, בטרם הוקם הקשר האישי הישיר ביניהם. רגע רגיש במיוחד היה ב-24 במאי 1940 עת נעזר רוזוולט בקינג להעברת מסר לצ'רצ'יל לפיו אם יושמד חיל המשלוח הבריטי על אדמת צרפת, ונראה כי יהיה על בריטניה להיכנע, יימלט הצי הבריטי לקנדה, ולא ייכנע לנאצים. בתקופה זו דיבר צ'רצ'יל בגלוי על האפשרות כי אם תותקף בריטניה, יימלטו בית המלוכה והממשלה אל קנדה, וימשיכו במלחמה מאדמתה.
רוזוולט וצ'רצ'יל נעזרו בקינג בשנתיים שלאחר מכן להסדרת סוגיות רבות שנגעו ליחסים בין שני צידי האוקיינוס האטלנטי, למדיניות החכר והשאל וסוגיות ליווי השיירות, שהיוו את דרכה הארוכה והמפותלת של ארצות הברית מנייטרליות למעורבות מלאה במלחמה.
ב-1942 היה לחץ פוליטי על קינג מבית ומחוץ לשלוח חיילים לאירופה. קינג ערך משאל עם על מנת לשחררו מהבטחתו. קינג זכה במשאל העם. מזה כשלוש שנים לפני המשאל שהו חיילים קנדים מתנדבים בבריטניה. המעורבות הראשונה הגדולה של הקנדים במלחמה הייתה במהלך הפשיטה על דייפ בה ספגו הקנדים אלפי אבדות. קנדים השתתפו במערכה באיטליה, ובפלישה לנורמנדי. כל אלו היו מתנדבים, שכן קינג הבטיח שלא לשלוח לאירופה מי שלא יתנדב, אלא אם יהיה בכך צורך. במאי 1944 התארח קינג בפרלמנט הבריטי והצהיר שצבא קנדה מחכה לאות לשחרור אירופה. בנובמבר 1944 נראה היה כי צורכי המלחמה מחייבים משלוח לאירופה גם של מתגייסים שאינם מתנדבים. הדבר הוביל למשבר פוליטי, ואף להתמרדות של מתגייסים בקולומביה הבריטית. אך המלחמה הסתיימה בטרם הביא הדבר למשבר חריף יותר.
באוגוסט 1943 אירח קינג את ועידת קוויבק, בה השתתפו גם צ'רצ'יל ורוזוולט. הוועידה נערכה בעיר קוויבק, ועסקה בעניינים צבאיים בדרג גבוה.
לאחר המתקפה על פרל הארבור, הורה קינג על מעצרם של כ-22,000 קנדים ממוצא יפני ב"רצועת ביטחון" של מאה ושישים קילומטרים מחופה המערבי של קנדה, וזאת על אף שחוות דעת שקיבל מהגורמים המעורבים בפעולה הראו כי המדובר באזרחים נאמנים ושומרי חוק, שאינם מהווים איום כלשהו. רכושם של היפנים הוחרם, והם נשלחו למחנות מעצר בקולומביה הבריטית. לאחר המלחמה הציע קינג לאזרחים קנדים אלו "רפטריאציה" ביפן, על אף שרובם לא היו בה מעולם, ואינם דוברים את שפתה. שובם לבתיהם ב"רצועת הביטחון" התאפשר רק לאחר שנים רבות.
קינג ושאלת ההגירה.
בשנות השלושים בזמן המשבר הכלכלי הנהיג קינג מדיניות הגירה מגבילה ביותר כלפי המבקשים להגר לקנדה. הממשלה עודדה בעיקר כאלה שראתה כמועמדים להתיישבות חקלאית, וגם אלו התקבלו למדינה במספרים מצומצמים ביותר. על רקע זה, גם לא הייתה פתיחות רבה לקבלת מהגרים פליטים, ובכללם, יהודים פליטים מאירופה. בשנים 1945-1933 קיבלה קנדה 4000 יהודים בלבד לתחומה.
יש המאשימים את קינג בהתעלמות משיקולים הומניטריים בנוגע למדיניות ההגירה של ארצו. לעיתים רבות מזכירים אמירה של פקיד הגירה בממשלתו, משנת 1938 שהשיב לשאלה לכמה יהודים ניתן יהיה לאפשר להגר לקנדה, במילים "אף אחד זה יותר מדי" (None is too many). ממשלת קנדה בראשותו של קינג לא איפשרה הגירה יהודית המונית בשנים שבין מלחמות העולם ובתקופת מלחמת העולם. אך בכך לא הייתה יוצאת דופן מרוב מדינות העולם שהשתתפו בועידת אוויאן. יש המזכירים באשר לקינג את פגישתו עם היטלר בשנת 1937, פגישה ממנה יצא כשהוא מביע אמנם הסתייגות מדעותיו של האיש אך רושם חיובי מכישוריו כמנהיג. עם זאת, הייתה ממשלתו של קינג נחרצת במאבקה כנגד הנאציזם במלחמת העולם השנייה, ועמדה לצד בריטניה במאבק המלחמתי מתחילתו ועד לסיום המלחמה, תוך הקרבת קורבנות רבים, גם כאשר ארצות הברית שמרה על נייטרליות, וגם בימים הקשים בהם עמדה בריטניה בדד לאחר נפילת צרפת.