עולמית, מבין כל הגידולים המוצקים, סרטן הפה והלוע התחתון הוא בעל הממאירות השמינית בנפיצותה, ומונה כ-400,000 מקרים חדשים המאובחנים מדי שנה. סרטן הפה והלוע התחתון מהווה כ-3% מהגידולים הממאירים בקרב הגברים וכ-2% מהם בקרב הנשים [1]. בארצות הברית אובחנו בשנת 2010 כ-25,000 מקרים חדשים של סרטן הפה והלוע התחתון. מעניין שלפי נתונים אלה היה מספר המקרים של סרטן הפה והלוע התחתון גבוה במעט ממספר מקרי הלוקמיות בקרב גברים בארצות הברית. באותה שנה מתו מהמחלה כ-4,000 מהחולים בעלי סרטן הפה וכ-2,500 מהחולים בעלי גידולים בלוע התחתון. אף שקצב אבחונם של סרטן הפה והלוע התחתון נמצא במגמת ירידה קלה, קצב ההישנות של סרטן הלשון והשקדים נמצא בעלייה מתמדת [2]. כמו כן, שכיחות סרטן הלשון הניידת, הנפוץ ביותר בחלל הפה וגם האלים ביותר מבחינת ההתנהגות הביולוגית, נמצאת בעלייה מתמדת בקרב חולים צעירים (בעשור החמישי ומטה לחייהם). מגמות אלה נצפות גם בארץ.
סימפטומים.
סימפטומים נפוצים של סרטן הפה כוללים:
על אדם, החווה אחד או יותר מהסימפטומים הללו, יש לפנות לרופא, על מנת לאבחן ולטפל בכל בעיה מוקדם ככל האפשר. לרוב, סימפטומים אלה אין משמעותם סרטן, כיוון שמחלות זיהומיות או בעיות אחרות יכולות לגרום לאותם הסימפטומים.
איבחון.
אצל אדם החווה סימפטומים, אשר יכולים לרמז על סרטן פה, הרופא המטפל או רופא השיניים בודקים את הפה והגרון, ומחפשים כתמים לבנים או אדומים, גושים, נפיחות או בעיות אחרות. בדיקה זו כוללת הסתכלות קפדנית על גג הפה, הקיר האחורי של הגרון ובחלק הפנימי של הלחיים והשפתיים. הרופא גם מושך בעדינות את הלשון כדי שיוכל לבדוק אותה בצדדים ובחלקה התחתון. רצפת הפה וקשריות לימפה צוואריות נבדקות גם הן.
אם לפי הבדיקה נראה אזור שאינו תקין, ניתן להוציא דגימה קטנה מהרקמה. הסרת רקמה על מנת לחפש תאי סרטן נקראת ביופסיה. בדרך כלל, ביופסיה נעשית תחת הרדמה מקומית. לפעמים היא נעשית תחת הרדמה כללית. לאחר מכן, פתולוג בוחן את הרקמה תחת מיקרוסקופ, בחיפוש אחר תאי סרטן. ביופסיה היא הדרך הבטוחה והיחידה לדעת אם האזור הלא תקין סרטני.
בקרב חולים בעלי גידולים קטנים יחסית עשויים להיות סימנים וסימפטומים קלים בלבד, אם בכלל, ומכאן החשיבות של בדיקה רפואית יסודית של חלל הפה. סרטן הפה עלול להופיע ככתם אדום, כתם אדום-לבן ואפילו כתם לבן. בשלבים מתקדמים יותר של המחלה, הצורה היא של נגע בולט מעל פני השטח, ובשלבים אלה ילווה הגידול בכאב, ריח לא טוב מהפה, קושי בדיבור ובבליעה ודימומים.
אתיולוגיה.
הפקטורים האתיולוגיים העיקריים הם:
עישון הוא הגורם החשוב ביותר והשפעתו תלויה במינון ובזמן, כמו גם לגבי צריכת אלכוהול.
לפי ממצאים אפידמיולוגיים, צריכת אלכוהול בשילוב עם עישון סיגריות, למשל, אף עשויה להגביר את הסיכוי לחלות בסרטן הפה והאורופרינקס.
חוסר בוויטמינים ובמינרלים לא הוכח באופן חד משמעי כפקטור אטיולוגי לסרטן הפה.
טיפול.
יש כמה דרכים לטפל בסרטן הפה:
מום מולד
מומים מולדים (באנגלית: Congenital Disorders) הם בעיות בריאות או חריגה פיזית אצל התינוק בעת הלידה או מתפתחות במהלך ההריון לפני הלידה, או בחודש הראשון אחרי הלידה. 3% עד 4% מהתינוקות נולדים עם סוג מסוים של מום מולד.
מומים מולדים מתחלקים לשתי קבוצות: הראשונה מומים מולדים חמורים, ומצד שני הקבוצה השנייה מומים מולדים קלים. חלק מהמומים המולדים מסכנים את החיים של התינוק, במקרים האלה התינוק יחיה מספר חודשים.
ברוב המקרים המומים המולדים נגרמים מבעיות גנטיות או גורמים סביבתיים או משניהם ביחד. אבל בחלק מהמקרים הסיבה למומים אלה אינה ידועה. גורם למומים מולדים נקרא "טרטוגן".
הסיבות של מומים מולדים.
סיבות סביבתיות.
הסביבה של העובר היא השליה שנמצאת בתוך הרחם של האם והקשורה לה, לכן העובר מושפע ברמה גדולה מחומרים אשר נכנסים לגוף האם ומזיקים לה. חומרים כמו תרופות, וירוסים, סמים, אלכוהול ועישון מזיקים לעובר ויכולים לגרום למומים מולדים. מגבירים את הסיכון למחלת האם והולדת עובר עם מום.
סיבות גנטיות וסביבתיות.
במקרים מסוימים גנים וסביבה תלויים אחד בשני בגרימת מומים מולדים, במילים אחרות, גן מעלה את הרגישות לגורם מסוים בסביבה. דוגמה למחלה נגרמת מסיבות אלו: שפה שסועה (Cleft Lip), או מחלת לב המושפעת מהסביבה.
תזונה לקויה.
עוברים זקוקים לתזונה נכונה על מנת להתפתח. מחסור בוויטמינים עלול להוביל להתפתחות בלתי תקינה.
בשנת 1965 פרסמו ריצ'רד סמיתהלס ואליזבת היבארד (Elizabeth Hibbard) מחקר המוצא קשר בין ילודים עם מומים מולדים לבין מחסור בחומצה פירוגלוטמית אצל אימותיהן בסמוך ללידה. בעקבות זאת, ביצע סמיתהלס מחקר בו לנשים שילדו בעבר ילד שנולד עם מום מולד בתעלה העצבית ניתנו שמונה ויטמינים שכללו חומצה פולית. שיעור היילודים הפגועים בקרב הנשים שנטלו את הוויטמינים היה שביעית מבקרב הנשים שלא נטלו את הוויטמינים. בשנת 1980 פורסם מחקר שמצא קשר בין תזונה לקויה בתחילת ההריון לבין מומים מולדים.
החל משנת 1983, הוביל ניקולס וולד מחקר רחב היקף שבדק את התועלת שבמתן חומצה פולית לנשים לקראת הריון, למניעת מומים מולדים. המחקר הופסק בשנת 1991 לאחר שהוצגו תוצאות שהראו שמתן חומצה פולית מונעת את רוב המומים המולדים בתעלה העצבית. בעקבות מחקר זה, בשנת 1992, הומלץ לנשים לקראת הריון ובתחילתו, על ידי המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, ליטול תוסף של חומצה פולית.
אבחנה (דיאגנוזה).
בחלק מהמקרים אפשר להבחין במומים מולדים לפני הלידה דרך בדיקות דם שעושה האם, או דרך בדיקות אולטרה סאונד. אבל ברוב המקרים הגילוי המוקדם למומים מולדים לא משנה את העובדה שאי אפשר לטפל בהם. אבל זה עוזר להורים לפחות להכין את עצמם מבחינה נפשית ולהכין סביבה מתאימה לתינוק הנולד עם מום מולד.
יש מקרים שמבחינים במומים מולדים אחרי הלידה דרך בדיקה גופנית או בדיקות דם לתינוק.
טיפול.
ברוב המקרים אי אפשר לטפל במומים מולדים, הטיפול בעיקר מתעסק בניהול הסימפטומים שלהם. אבל במקרים ספציפיים יש דרכים לטפל במומים מולדים. למשל:
פעולות מנע.
יש כמה צעדים שאישה יכולה לנקוט על מנת להקטין את הסיכוי לקבלת עובר עם מום מולד. חשוב מאוד לשמור על גוף בריא גם בתקופה שלפני ההיריון, בגלל שלפעמים האישה לא יודעת שהיא נמצאת בהיריון בשבועות הראשונים, וזו תקופה מאוד חשובה להתפתחותו של העובר.
עוד צעדים שאפשר לנקוט במהלך ההיריון:
המלחמה הגאלית
הפרעה לעיבוד התחושתי
הפרעה לעיבוד התחושתי, המכונה גם ליקוי באינטגרציה החושית, היא הפרעה הגורמת לקשיים בוויסות עוצמת התגובה ההתנהגותית לגירויים חושיים שנקלטים מהסביבה. הליקוי בא לידי ביטוי בכך שהלוקה בה מגיב בדרך סתגלנית לתחושות שהוא חווה ביום יום. לדוגמה, חלק מהאנשים בעלי ההפרעה רגישים למגע, ועשויים לפרש מגע קל כמכאיב, או להיות רגישים במיוחד למרקמים מסוימים של בגדים או של אוכל. חלק אחר רגיש לריחות ועשוי להיתקף בחילה מריחות מסוימים. ההפרעה מתרחשת כאשר המוח מעבד באופן בלתי אפקטיבי מסרים חושיים המגיעים מגופו של האדם או מסביבתו.
רקע.
תהליך העיבוד החושי הוגדר על ידי המרפאה בעיסוק אנה ז'אן איירס בשנת 1972 כ"תהליך נוירולוגי המארגן את התחושה מהגוף של האדם עצמו ומהסביבה, ומאפשר שימוש בגוף בצורה יעילה בסביבה". כאשר קיימת הפרעה לתהליך העיבוד החושי, היכולת הטבעית הזו נפגמת.
החושים השונים מספקים לאדם מידע שנועד לאפשר את תפקודו כראוי. מערכות החושים השונות בגוף הן המערכת הוויזואלית (חוש הראיה), המערכת הטקטילית (חוש המישוש, המגע), המערכת האודיטורית (חוש השמיעה), המערכת הפרופריוצפטיבית (מגע עמוק), המערכת האוראלית, מערכת הריח, והמערכת הוסטיבולרית (שיווי המשקל). המסלול של עיבוד התחושות עובר בשלבים ההתחלתיים דרך אזורים בגזע המח ובמרכז המוח. האזורים האלו מעורבים בתהליכים הכוללים תיאום, תשומת לב, עוררות ותפקוד אוטונומי. לאחר שהמידע החושי עובר דרך המרכזים האלה, הוא מנותב לאזורים במוח שאחראיים על רגשות, על זיכרון ועל תפקודים קוגניטיביים.
הפרעה לעיבוד התחושתי מאופיינת בבעיות משמעותיות בארגון ובעיבוד הגירויים החושיים, ומתבטאת בקשיים בתפקוד באחד או יותר מתחומי החיים המרכזיים וביניהם תפוקה בעבודה, פנאי ומשחק, ופעולות יומיומיות.
בין עשרה לחמישה עשר אחוזים מהילדים סובלים מהפרעה כלשהי בעיבוד החושי.
גורמים.
המחקרים הנוכחים העוסקים בעיבוד התחושתי מתמקדים במציאת סיבות נוירולוגיות להפרעה בעיבוד התחושתי. אלקטרואנצפלוגרם היא אחת הדרכים שבהן משתמשים כדי לחקור את הסיבות להפרעה זו. חלק מהסיבות הבסיסיות שהוצעו:
• תורשה• תקופת היריון לא מאוזנת: סיגריות, סמים, אלכוהול, תרופות, רעלים, מתח רב, מחלה ויראלית• לידה מוקדמת, משקל לידה נמוך• טראומת לידה, ניתוח קיסרי, מחסור בחמצן, ניתוח בסמוך ללידה• לאחר הלידה: גריית יתר או תת-גרייה בחושים. אשפוז ממושך. שהיה בבית יתומים.• סיבות בלתי ידועות
סוגים.
אפשר לחלק את ההפרעה לעיבוד התחושתי לשלושה סוגים עיקריים:
הפרעה בוויסות החושי.
ההפרעה מתבטאת בחוסר יכולת לווסת את הרמה, את העוצמה ואת המהות של התגובות לקלט חושי חיצוני. תגובותיו התחושתיות של אדם בעל ההפרעה בדרך כלל אינן תואמות את הסיטואציה.
הפרעה מוטורית על בסיס סנסורי.
אצל אנשים בעלי הפרעה מהסוג הזה, הפלט המוטורי לא מאורגן כתוצאה מעיבוד לא נכון של מידע חושי המשפיע על שליטה ביציבה. כתוצאה מכך נוצרת הפרעה ביציבה, או הפרעת קואורדינציה התפתחותית.
הפרעה בהבחנה סנסורית.