נדגים את המודל בסריג רבועי. בוחרים באופן אקראי אתרים בסריג. הם נחשבים תפוסים בסיכוי formula_1 וריקים בסיכוי formula_2.
ב-formula_1 מעל לסיכוי קריטי נוצר צביר ענק (בסדר גודל של הסריג כולו) ואילו ב-p מתחת לריכוז הקריטי נוצרים רק צבירים קטנים.
תופעה זו היא מעבר פאזה סדר-אי סדר.
שמות מעברי פאזה.
הטבלה הבאה מסכמת את מעברי הפאזה:
ביתוניא
בֵּיתּוּנְיָא (בערבית: بيتونيا) היא עיירה פלסטינית בנפת רמאללה ואל בירה שבשומרון. ביתוניא היא היישוב השלישי בגודלו בנפת רמאללה אל-בירה, ושוכנת 15 ק"מ צפונית לירושלים ו-3 ק"מ דרום-מערבית לרמאללה. העיירה צופה על כביש 443 וצומת גבעת זאב כאשר גדר ההפרדה עוברת מדרום לה. נכון לשנת 2007 חיו בעיירה 19,761 תושבים, רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.
היסטוריה.
ביתוניא שוכנת על תל של יישוב קדום שהיה מיושב בתקופה הרומית, בתקופה הביזנטית ובימי הביניים. חוקרים רבים מזהים את המקום עם בית און הנזכרת במקרא ואחרים מזהים את המקום עם בית אומן (או ביתי אוּמָן) הנזכרת בתעודה הצלבנית. יש המזהים אותו עם בֵּי תאומים, עיר בצורה מתקופת המרד הגדול. במרכז העיירה, בגרעין העתיק, מצוי מבנה גדול, כנראה מימי הביניים, הנקרא "באב אל-בלאד" (שער העיר).
באמצע המאה ה-19 נקרא המקום בית אוניה ותואר במדריך תיירים משנת 1858 ככפר צפוף של בתים עתיקים ורעועים המוקף עצי זית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה ביתוניא עמדה קדמית של הטורקים בהגנה על רמאללה ואל-בירה. ב-22 בנובמבר 1917 עשו הבריטים מאמץ לכבוש את ביתוניא. אולם הם נסוגו לבית עור אל-פוקא לאחר שהתברר שבביתוניא כח של כ-3,000 חיילים טורקים העדיפים עליהם בחימושם, מכיוון שהבריטים לא יכלו להביא אתם תותחים בהיעדר דרכים ראויות להעברת התותחים. ביתוניא נכבשה על ידי הבריטים ביחד עם אל בירה חודש אחר כך, לקראת סוף דצמבר.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 277 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1213 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת העצמאות שהו חיילים ירדנים זמן מה בבית הספר בביתוניא וילדי ביתוניא נאלצו ללמוד ברמאללה.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הוקם בצמוד לביתוניא בית מעצר עופר המכונה על ידי הפלסטינים כלא ביתוניא.
לאחר הסכמי אוסלו.
ב-13 בפברואר 1994 נרצח בביתוניא איש השב"כ שהיה בדרכו לפגוש מודיע.
עד להסכם אוסלו ב' עבר הכביש מדולב וטלמון לירושלים בצמוד לביתוניא. לקראת נסיגת צה"ל מרמאללה נסלל כביש עוקף ביתוניא אשר שימש את תושבי דולב וטלמון עד פרוץ האינתיפאדה השנייה.
ג'יבריל רג'וב הקים בביתוניא את המפקדה שלו, שהייתה המשוכללת במפקדות הרשות הפלסטינית. במהלך מבצע חומת מגן נכנסו כוחות צה"ל לביתוניא וצרו על מפקדתו של רג'וב, שבה הוחזקו במעצר מבוקשים על פעילות טרור. לאחר שאזלה תחמושתם של אנשי רג'וב הם נכנעו וכוחות צה"ל נכנסו למתחם ועצרו את המבוקשים. המתחם עצמו נהרס ברובו. חיל החימוש ציין את החיפוש אחרי אנשים, מסמכים ואמצעי לחימה בתוך המתחם כאתגר מיוחד במבצע חומת מגן. גם לאחר מבצע חומת מגן התקיימו בביתוניא מבצעי מעצר של מבוקשים. ב-9 בספטמבר 2002 כיתרו חיילי צה"ל תחנת מודיעין פלסטינית כדי לעצור את ריאד נאיף חסין עליאן, ראש התנזים בג'ילזון ולאחר שניסה להימלט ירו בו והרגוהו.
במהלך האינתיפאדה השנייה שימשה ביתוניא מספר פעמים כמקום מחבוא להסתרת חטופים ישראלים. נהג המונית אליהו גוראל שוחרר על ידי סיירת מטכ"ל ממבנה נטוש בביתוניא לאחר ארבעה ימים של חטיפה. גופתו של ששון נוריאל שנרצח בידי פלסטינים נמצאה באזור התעשייה ביתוניא. גם חוטפיו של אליהו אשרי עברו איתו דרך ביתוניא.
מחסום ביתוניא.
ליד ביתוניא נמצא מחסום של מג״ב המווסת מעבר מאזור רמאללה לכיוון כביש 443 וירושלים. המחסום הוא אחד מששת המחסומים המשמשים להעברת סחורות בין ישראל ושטחי הרשות הפלסטינית ומשמש להעברת אנשים וכלי רכב רק במקרים מיוחדים. המחסום גם משמש כנקודת שחרור אסירים מהכלא הישראלי לרשות הפלסטינית. המחסום ממוקם בנקודה הנשלטת על ידי בתי ביתוניא והיה ליעד מועדף לפיגועים מצד גורמי טרור. עתירה לבג"ץ בדרישה להרחיב את פעילות המחסום נדחתה.
ב-15 במאי 2014 התקיימו סמוך למחסום הפגנות יום הנכבה בהן נורו למוות שני צעירים פלסטינים. ביוני 2017 הורשע שוטר מג"ב, בן דרי, במסגרת הסדר טיעון, בגרימת מותו ברשלנות של נדים נווארה, אחד משני הצעירים.
הספרייה הממלכתית הרוסית
המוזיאון ההיסטורי הממלכתי
קדחת הדנגה
ניקולס רוז
ניקולס רוז (Nikolas Rose נולד ב-1947 בלונדון, אנגליה) הוא פרופסור לסוציולוגיה בריטי בבית הספר לכלכלה של לונדון.
רוז מוכר בעולם בזכות פרשנותו המקורית לעבודתו של הוגה הדעות הצרפתי מישל פוקו, והחייאת המחקר בנושא הממשל-טליות בעולם האנגלו-אמריקאי.
רוז גדל במשפחה יהודית בלונדון. הוא אחיו הצעיר של סטיבן רוז, נוירולוג בריטי מפורסם.
חרבתא אל-מצבאח
חרבתא אל-מצבאח (בערבית: خربثا المصباح) הוא כפר פלסטיני באזור הרי בנימין מדרום לכביש 443 ובית עור א-תחתא, בקרבת בית חורון ומצפון לעיירה בית ליקיא. הכפר ממוקם 4 ק"מ מזרחית למודיעין-מכבים-רעות על כביש 443 ו-15 ק"מ מערבית לרמאללה ושייך לנפת רמאללה ואל-בירה. נכון לשנת 2007 חיו בכפר 5,211 תושבים, כולם מוסלמים. אדמות הכפר משתרעות על שטח של 4,431 דונמים מתוכם 644 שטח בנוי.
היסטוריה.
הכפר שוכן על שלוש גבעות. הגבעה המערבית היא הכפר הישן שקיים מהתקופה הרומית והביזנטית. שתי הגבעות המזרחיות נבנו מאוחר יותר, החל מהמאה ה-18.
התקופה העותמאנית.
בשלטון העות'מאנים בארץ ישראל שמו של הכפר היה "ח'רבתא אל בני סבא".
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בח'רבת'א בני חרית אוכלוסייה של 369 תושבים, כולם מוסלמים,במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-488 תושבים ששכנו ב-121 בתים.
בשנת 1945, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל, אוכלוסיית הכפר מנתה 600 תושבים, שהיו בבעלותם 4,438 דונם, על פי סקר קרקעות ואוכלוסין רשמי. מתוך מספר זה 1,026 דונם, היו של מטעים וחקלאות שלחין השקיה, 2,133 של גידולי דגנים, ו-25 דונם היו קרקע בנויה.
בעקבות מלחמת העצמאות ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר לשלטון ירדני.
המסגד הראשי בכפר נבנה בשנת 1965 על חורבות כנסייה עתיקה שנחרבה.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. חלק מתושבי הכפר הם פליטים משלושת כפרי לטרון (עמואס, בית נובא ויאלו) שהרס צה"ל במלחמת ששת הימים.
בשנות ה-80, חלק מאדמות הכפר הופקעו לצורך בניית כביש 443. התושבים עתרו לבג"ץ נגד המפקד הצבאי שהפקיע את האדמות, ובתשובה לעתירה, טענו המשיבים מטעם המדינה כי מטרתה של תוכנית הדרכים היא לשרת את צורכי האזור, והיא תשרת את אוכלוסיית הכפרים המקומיים לאורך התוואי. המשיבים הדגישו, כי מערכת הדרכים ביהודה ובשומרון היא מיושנת, ואין היא יכולה לשאת עוד את הכמות הרבה של מכוניות הנעות עליה. בג"ץ קיבל את עמדת המדינה וכתב:
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B.
בעקבות האינתיפאדה השנייה נחסמו דרכי הגישה מכפר לכביש 443, ונאסר על התושבים הפלסטינים השימוש בכביש.
תושבי האזור הגישו עתירה לבג"ץ, ובה נטען שהחסימה וההגבלות אינן חוקיות, בין השאר, כיוון שהכביש נסלל חלקית על אדמות שהופקעו בהבטחה שישמשו את תושבי האזור
פראונים
פראונים (שם מדעי: Dendrobranchiata) היא תת-סדרה של מעשירי רגל ימיים. הם דומים בחזותם לחסילונים, כשההבדל העיקרי הוא בצורת הזימים. תת-הסדרה מכילה עשרות מינים השונים בצבעם ובתפוצתם.
גאווה ודעה קדומה (סרט, 2005)
גאווה ודעה קדומה (באנגלית: Pride and Prejudice) הוא סרט רומנטיקה תקופתית משנת 2005, המבוסס על רומן של ג'יין אוסטן באותו שם.
הסרט בוים על ידי ג'ו רייט, ומככבים בו קירה נייטלי, מת'יו מקפדיין וברנדה בלתין.
עלילה.
הסיפור מתמקד באליזבת בנט (קירה נייטלי), בת למשפחה עם עוד ארבע אחיות, אב ואם.
כשהאם, גברת בנט, שומעת על ביקור של אדם עשיר בשם צ'ארלס בינגלי, היא נרתמת מיד למטרה להשיא לו את אחת מבנותיה.
בינגלי מגיע לנשף עם אחותו קרוליין ועם חברו הטוב ביותר, פיצוויליאם דארסי (מת'יו מקפדיין).
אליזבת אינה מאמינה בנישואי תועלת אלא בנישואים מתוך אהבה, ולכן דוחה כל הצעת נישואים שניתנת לה.
ג'יין האחות הבוגרת מתאהבת בבינגלי, ובזמן שהיא מנהלת מערכת יחסים עמו אליזבת ודארסי מנהלים ביניהם מערכת יחסים של לגלוגים ועלבונות.
דארסי השחצן והגאוותן מתאהב באליזבת, אך אליזבת רואה בו את האדם האחרון שתינשא לו אי פעם.
במהלך הסרט מתפתחים היחסים בין דארסי ואליזבת, ודארסי מציע בסופו של דבר נישואים לאליזבת.
הסרט באקרנים.
הסרט הופץ בשתי גרסאות שונות לסופו, אחת שיועדה לממלכה המאוחדת והשנייה לארצות הברית, דבר שעורר פולמוס בתקשורת הבריטית. לאור דרישת הציבור הבריטי הוקרן הסרט עם "הסוף האמריקאי", ובו נשיקה רומנטית בין הגיבורים. בישראל הוקרן הסרט לראשונה בפברואר 2006 בסינמטקים בגרסה הבריטית (ללא הנשיקה). השחקנית הבריטית קירה נייטלי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט זה.
ויסקי סאוור
וויסקי סאוור (מאנגלית: Whisky sour) הוא קוקטייל קלאסי על בסיס ויסקי, נהוג להכינו מויסקי אמריקני (בורבון) או כל ויסקי אחר.
כדי להכין את הקוקטייל נהוג למזוג לשייקר כ-45 מ"ל ויסקי וכ-45 מ"ל תערובת סאוור אל שייקר עם מעט קרח, לנער היטב ולמזוג לכוס אולד פאשן. נהוג להוסיף סטירר וקשית ופרוסת לימון לשם קישוט.