ב-5 באפריל 1950, עזב ואן אלן את המעבדה לפיזיקה יישומית, בעקבות קבלת מלגת מחקר של קרן ג'ון סיימון גוגנהיים ועבר למעבדה הלאומית ברוקהייבן. בשנה שלאחר מכן (1951) התמנה ואן אלן לראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת איווה. תוך זמן קצר, גייס סטודנטים שסייעו לו במאמצים לגילוי דרכים לשיגור לוויינים חדשים לרום האטמוספירה. ב־1952, ואן אלן הגה את רעיון שילוב בלון-רקטה - הראקון. התקן שנשא רקטות על בלונים שהגיעו מעל מרבית האטמוספירה של כדור הארץ, בהמשך ששיגר אותם למרחקים גדולים אף יותר. הרקטות שוגרו לאחר שהבלונים הגיעו לגובה של כ־16 קילומטרים.
בכתבה שהופיעה במגזין "טיים" נכתב "לא ניתן היה לירות את 'הראקונים' של ואן אלן באיווה מחשש ששרידי הרקטות יפגעו בתושבים". ואן אלן שכנע את משמר החופים האמריקני לאפשר לו לירות את הראקונים שלו משוברת הקרח Eastwind שהפליגה לגרינלנד. "הבלון הראשון התרומם כראוי לגובה של 70,000 רגל, אבל הרקטה לא נורתה. הראקון השני התנהג בדרך דומה. ההשערה הייתה שהשילוב של קור הקיצוני וגובה רב עלולים לעצור את השעון המתזמן את הצתת הרקטות. כדי להתמודד עם הבעיה חימם ואן אלן פחיות של מיץ תפוזים, הכניס אותן לתוך הגונדולה השלישית של רוקון ועטף את כל ההתקן בחומר מבודד. הרקטה נורתה בהצלחה".
בשנת 1953 באמצעות הראקונים והמכשור המדעי שנשאו, זוהה רמז הראשון לחגורות קרינה המקיפות את כדור הארץ. טכניקת הראקון הזולה הוסיפה לשמש גם את קבוצות המחקר של המשרד לחקר הימי באוניברסיטת איווה בשנים 1953–1955 ו-1957. הראקון שוגר מספינות בים באזור שבין בוסטון ל- גרינלנד.
חלוץ מחקר החלל.
גיליון 4 במאי 1959 של מגזין טיים זיכה את ג'יימס ואן אלן בתואר האדם האחראי להצבתה של ארצות הברית במעמד "המובילה הגדולה בהישגים מדעיים". במאמר תואר ואן אלן "כדמות מפתח בתחרות המתנהלת במקביל למלחמה הקרה ... היום הוא יכול להטות את מבטו לאחור ולהביט בשמיים. מעבר לכחול החיצוני נמצאות החגורות המקיפות את כדור הארץ ומכילות קרינה מסוכנת, החגורות הנקראות על שם ואן אלן. מעולם לא ניתן שם אדם לתכונה מלכותית יותר של כדור הארץ."
ג'יימס ואן אלן, עמיתיו, מקורביו ותלמידיו באוניברסיטת איווה המשיכו להטיס מכשירים מדעיים על רקטות, לוויינים (Explorer 52 / Hawkeye 1), וחלליות בין-פלנטריות, כולל המשימות הראשונות (תוכנית פיוניר, תוכנית מרינר, תוכנית וויאג'ר, חללית גלילאו) לכוכבי הלכת נוגה, מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון. התגליות שלהם תרמו רכיבים חשובים לידע על חלקיקים אנרגטיים, פלזמה וגלי רדיו ברחבי מערכת השמש.
ואן אלן היה החוקר הראשי של מחקרים מדעיים שבוצעו בעזרת 24 לוויינים ומשימות פלנטריות.
הנס קאהן
הנס קאהן היה איש ים, "מתנדב חו"ל" בהכשרת תותחנים באניות חיל הים הראשונות. שותף עם משפחת בורכרד בהקמת חברת האניות "הייקאר ליינס" ו"ג'מבו שיפינג"
ילדות.
הנס קאהן נולד בברלין גרמניה בדצמבר 1922, לאביו איזידור קאהן ואימו לוטה שהייתה בתו של מאקס יפה יהודי עשיר. הייתה לו אחות אלן גדולה ממנו בשנתיים. בהיותו בגיל 4 עזבה האם את הבית ונעלמה מחייהם. בשנת 1929 נשא האב לאשה את ביאנקה ולאחר זמן קצר עברה המשפחה להולנד. האב קנה בית בסכבנינגן ליד האג. הנס נשלח ללמוד בבית ספר בהאג ושם למד גם צרפתית.
בסכוונינגן לא היה בית ספר יהודי והרב גולדמן הכין אותו לבר המצווה. האנס נעשה מודע להיותו כהן. ואף השתתף בבית הכנסת בברכת הכהנים. היחסים עם האשה השנייה של אביו לא היו טובים והנס עבר לגור באמסטרדם. אצל משפחת נויבאואר וקשר חברות עם בן המשפחה יהושע. באמסטרדם הלכו יחד ללמוד בבית הספר התיכון היהודי. הקשר עם משפחת נויבאואר עשתה את הנס לציוני.
המשיכה לים החלה אצל הנס כאשר ראה בעלון ציוני תמונות של חניכים יהודים במדים לבנים בבית הספר לקציני ים, המתאמנים בציביטווקיה - איטליה, אז החליט שהוא רוצה להיות ספן יהודי. היה יורד אל הנמל לצפות באניות ועובר ליד המכללה הימית באמסטרדם.
הישרדות בתקופת המלחמה.
את הקיץ של 1939 עבר קאהן בטיול אופניים עם חבר לדרום הולנד. בספטמבר 1939 פלשו הגרמנים לפולין. הודיע אביו שיוצאים לאנגליה ורשם את הנס לפנימייה יהודית בברייטון. הנס לא רצה לעזוב את משפחת נויבאואר ולהחליף בית ספר.
ב-10 במאי 1940 פלשו הגרמנים להולנד. הנס גויס לשליחויות. איזידור קאהן הגיע ולקח את הנס לנמל לאחר שסידר סירת דיג להפלגה לאנגליה. אך הדייג התחרט וקאהן נשאר בהולנד.
בספטמבר 1940 החל לימודים במכללה הימית ברוטרדם. אך בקיץ הבא נאלץ לעזוב. הגרמנים הצרו את צעדי היהודים בצורה הדרגתית. קאהן קיבל עבודה במספנת פיט סמית ברוטרדם.
בהאזנה לשידורי הרדיו של הממשלה ההולנדית בגולה נודע לקאהן כי שרידי הצי ההולנדי מהודו המזרחית נמצאים באנגליה. קיבל כוונה להתגייס לצי הזה כך גם להיות מאי וגם להילחם בגרמנים. וחיפש דרך להגיע לאנגליה.
הנס התעכב עד שקיבל "הזמנה" מהשלטונות הגרמנים להופיע לתחנת הרכבת למשלוח למזרח. אז החל את הבריחה מהולנד, דרך בלגיה, צרפת הכבושה, צרפת של וישי עד מרסיי ומשם דרך ההרים לספרד, ופורטוגל. בפורטוגל הצטרף לאוניה של הצי המלכותי הבריטי.
האוניה הפליגה לגיברלטר ומשם בשיירת אוניות לנמל ליברפול.
ימאות במלחמה.
באנגליה הועבר ללונדון והצטרף לחברי "הקבוצה ההולנדית" ולבסוף אחרי תחקירים ביטחוניים, הצטרף ב 1943 ל"חיל הים ההולנדי". האנס הוצב באוניית עזר בשם "אונדינה" בתור קצין זוטר.
לאחר שירות על אוניית העזר, הוצב בבסיס ימי ליד פלימוט' לקורס תותחנות.
בגמר הקורס הוצב שוב באוניית סוחר הולנדית "נייקרק" שחומשה בתותחים והועמדה לרשות האדמירלות הבריטית.
במסגרת המסעות באונייה זו, הגיע למצריים ובנמל אלכסנדריה הבחין בשם "עמל" הרשום על דופן ספינה קטנה וישנה שהניפה דגל כחול עם עיגול לבן ובתוכו האות "P" – לא הייתה טעות – האוניה יהודית וה "P" הייתה האות הראשונה של Palestine.
הדבר ריגש את האנס מאוד. הוא מיהר לאוניה ושם פגש את הקצין מלאכי אפרת שסיפר לו שזאת אחת מ־3 אוניות השייכות לחברת הספנות "עתיד" שבבעלות משפ' בורכרד. משפ' בורכרד העמידה את האוניות לשימוש האדמירלות הבריטית כעזרה למאמץ המלחמתי באותה תקופה.
בהגיע אונייתו של האנס, "נייקרק", לנמל חיפה הדבר גרם לו להתרגשות עצומה שהרי הגיע "למולדתו".
האנס המשיך בהפלגה על ה "נייקרק" עד לסיום מלחמת העולם ב־1945 שאז שב להולנד.
בגמר המלחמה לא שכח את חלומו להיות ספן יהודי ובהמשך בעל אוניות.
האנס הגיע ארצה והצטרף לחברת "עתיד". הוא הפליג על האוניה "עתיד" שעסקה גם בהברחת עולים לישראל תחת אפו של השלטון הבריטי. באוניה "עתיד" הפליג האנס קאהן עם קצין נוסף בשם הילל בוקובסקי, שלימים עיברת את שמו להילל תורן. שניהם הפכו לחברים טובים והקשר ביניהם נמשך שנים רבות.
שירות בצה"ל.
ב־1948 עם קום מדינת ישראל, התגייס קאהן לחיל הים הישראלי ותרם מהידע שרכש בתותחנות. קאהן לימד את צוותי האוניות "אח"י הגנה" ו"אח"י ווג'ווד" את הפעלת התותחים הימיים.
חברת ספנות.
לאחר גמר מלחמת העצמאות, נסע קאהן ללונדון וברוב חוצפתו נכנס יום אחד למשרדי חב' בורכרד בלונדון ושאל את הגב' לוסי בורכרד: "מה עלי לעשות כדי להיות בעלים של חברת ספנות".
תשובה מיידית לא הייתה לה, אבל הסכימה שיהיה הנציג המסחרי של חב' בורכרד באירופה.
בהמשך הדרך חכר האנס אוניות והפעיל קו ספנות מהאגמים הגדולים בארצות הברית/קנדה לאירופה, וזאת הייתה ההתחלה של "הייקאר ליינס".
האוניה הראשונה שהאנס בנה בשותפות עם בורכרד, הייתה ה "סטלה פרימה" שנבנתה ב־1956. בעודו מוביל מטענים חזרה ממערב התיכון של ארצות הברית לאירופה ומאירופה מכוניות לארצות הברית, התחיל הנס קאהן לחשוב ברצינות על הובלת מטענים כבדים.
חברת ג'מבו ספנות להובלות כבדות נוסדה בשנת 1968. משרדי החברה ממוקמים ברוטרדם ופעילותה בכל רחבי הים. אוניות החברה בגודל בינוני אך מותאמות לנשיאה ופריקה של מטענים כבדים
בשנת 1976 האונייה נפגעה אוניית החברה "גבריאלה" בסערה באוקיינוס האטלנטי. האונייה נשארה לצוף אך מהצוות שנטש ולא נאסף נותרו רק שניים בחיים.
קאהן פיתח פתרון לשמירת יציבות האונייה בעת הרמה או פריקת מטען כבד באמצעות מיכלי מיים מייצבים. השיטה שחישב "פומולת קאהן" נלמדצ בתוכנית הלימודים של מכללות ימיות בהולנד.
נדיבות.
הנס קאהן תרם את לתכנון ובניית שתי ספינות המפרש ל בית הספר לקציני ים עכו. הספינות נקראו "עתיד" על שם חברת הספנות והשנייה "ארי הים" על שם ספינת הכ"ג.
משפחה.
לקאהן שלושה בתים במקומות שונים אך הוא מעדיף את היאכטה "אופירה" איתה הוא מתנייד ובה הוא נח. אף כי פעילותו המסחרית הייתה באירופה התגורר בבית בקיסריה.
הנס קאהן נישא במשך השנים לארבע נשים. לאחר מלחמה פגש בפריז את צילי ליפשיץ, אלמנה יהודיה צעירה מהולנד ונישא לה. בשנת 1960 נולד הבן הראשון רפי והנישואין עם צילי נפרדו. בנו רפי קאהן התגייס לחיל הים עבר קורס חובלים. ושירת בשנת 1982 כקצין על אח"י יפו (סער 4). כיום מתגורר רפי קאהן באוסטרליה.
מאשתו השנייה קארולין נולד מיכאל ב-1963 ובנימין ב-1965. קארולין נפטרה. הבן מיכאל קאהן מתגורר באמסטרדם והוא מנהל את חברת "ג'מבו שיפינג", אחיו בנימין קאהן הוא ביולוג ימי ומתגורר בבאלי ובאוסטרליה.
האשה השלישית שמה לילו, היא במקור מגרמניה, הם התגוררו בשווייץ אין להם ילדים משותפים אבל ללילו יש 2 ילדים מנישואיה הקודמים.
האשה הרביעית שנעשתה אלמנתו היא קארין מבית וואכמקר, אין להם ילדים משותפים והיא מתגוררת בביתו בקיסריה.