בין השנים 1969–1976 שימש מנכ"ל משרד המשפטים. בסיום תפקידו, מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה וכיהן כסגן נשיא בית הדין עד לפרישתו, בשנת 1982. בצה"ל התקדם לדרגת אלוף-משנה במילואים ושימש שופט בבית הדין הצבאי לערעורים. לאחר צאתו לגמלאות משירות המדינה, עסק בעריכת דין במשרד פרטי.
טרלו הרצה כעשרים שנה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 הורשע בגין אי הגשת דו"חות מס הכנסה בין השנים 1986–1995 ונידון לקנס של 50 אלף ש"ח.
טרלו נפטר ב-1 באפריל 2010.
אוהד בירק
אוהד שמואל בירק (נולד ב-1957) הוא רופא וחוקר, פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
ביוגרפיה.
אוהד שמואל בירק נולד למאיר בירק ויהודית בירק. אחיו הוא פרופסור צחי בירק.
בילדותו גילה בירק כישרון מוזיקלי ובתיכון ניגן בהרכב מוזיקלי יחד עם דני רובס. לקראת הגיוס לצה"ל, התלבט בירק בין שירות בלהקה צבאית לעתודה אקדמית. לבסוף בחר בעתודה ובלימודי רפואה. בצבא שירת כרופא והגיע לדרגת רב-סרן.
בירק למד רפואה באוניברסיטת תל אביב והתמחה ברפואת ילדים. בשנת 1995 סיים לימודי דוקטורט במכון ויצמן למדע בתחום הגנטיקה בהנחייתו של פרופסור אירון כהן. בשנת 2001 הוא התמנה למנהל המכון לגנטיקה של האדם במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע. ביוני 2016 הפך לראש המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב באוניברסיטת בן-גוריון וקבע את מעבדת המחקר שלו שם במעבדה על שם מוריס קאהן.
בירק נשוי לפרופסור רות בירק ואב לשני ילדים.
בירק הוא מלחין ופסנתרן חובב. ב-2007 כתב שני שירים בשיתוף עם שלומי חמאוי: "לא רוצה להיות שניצל" ו-"תקווה לאהבה". השיר "תקווה לאהבה" נכתב כתגובה למעשי האלימות והפיגועים בארץ.
מחקר והישגים אקדמיים.
בירק וציוותו פענחו את הבסיס המולקולרי לכ-30 מחלות בבני אדם, ובכללן כמה מהמחלות התורשתיות השכיחות ביותר באוכלוסייה הבדואית וביהודים ממוצא ספרדי. בירק גם עוסק ביישום הממצאים בבדיקות סקר שגרתיות למניעת המחלות שנתגלו במעבדתו, מאמץ שתרם רבות לירידה של כ-30% בתמותת תינוקות במיגזר הבדואי. בשנים 2008–2012. חלק מהמחלות שנתגלו הן מהשכיחות בעולם הערבי עם השלכות ניכרות לאוכלוסיות גדולות בארצות ערב.
המחלות PCCA  progressive cerbello cerebral atrophy ו-PCCA2 שפוענחו במעבדתו הן שתי המחלות התורשתיות הקשות השכיחות ביותר בקרב יהודים יוצאי ארצות המזרח. בדיקות סקר לאוכלוסיית יוצאי עיראק ומרוקו למחלות אלו הוכללו על ידי משרד הבריאות בסל הבריאות כבדיקות שגרתיות ללא עלות (PCCA החל מ-2012, PCCA2 החל מ-2016).
הישגים נוספים של בירק:
אד מים
ירמה
"יֶרְמַה" (מספרדית: Yerma) הוא מחזה מאת המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה, שנכתב והוצג לראשונה בשנת 1934. ירמה (פירוש המילה בספרדית: "עקרה") הוא שמה של גיבורת המחזה, הסובלת מעקרות. לורקה תיאר את המחזה כ"פואמה טראגית".
עלילה.
המחזה עוסק בחייה של ירמה, אישה עקרה הנשואה לחקלאי בשם חואן ומתגוררת בכפר בספרד. ירמה נמסרה לנישואין לחואן על ידי אביה, רועה צאן. זקנה שואלת אותה על רגשותיה: "את רועדת כשהוא מתקרב אלייך? את מרגישה כמו בחלום כשהוא מקרב את השפתיים שלו לשלך? תגידי לי." וירמה עונה "לא, אף פעם לא הרגשתי ככה." היא זוכרת את הרגשות המסעירים שעורר בה בנעוריה ויקטור, חקלאי בן הכפר, אך אינה פוגעת במחויבותה לבעלה.
תשוקתה לילד הולכת וגוברת, עד שהיא הופכת לאובססיה הממלאת את כל ישותה. "אישה מהכפר, שאין לה ילדים, מיותרת כמו ערימת קוצים, היא אישה מקוללת!", אומרת ירמה. תשוקתה ויאושה מודרכים על ידי הנורמות בסביבתה. אל מול תשוקתה של ירמה ניצב בעלה, שאינו משתוקק לילד, ומשקיע את עיקר מרצו במשק החקלאי שלו. רכילויות הנשמעות בכפר אודות התנהגותה של ירמה טורדות את מנוחתו של חואן, החרד לכבוד המשפחה ("לכל משפחה יש את הכבוד שלה, וכבוד זה מטען יקר שכולם צריכים לשמור עליו"). דבריה של ירמה לפיהם הרכילויות חסרות בסיס אינם מרגיעים אותו. ירמה משוחחת על מצוקתה עם חברותיה, אלה שזכו לילד ואלה שלא זכו לו, ונועצת בזקנה, שבחוכמת החיים שלה היא מקווה להיעזר.
בניסיונותיה להרות היא עולה לרגל למנזר שלו סגולות פריון. בעימות עם חואן, המגיע אף הוא למקום, שבו מתברר לירמה שלחואן אין עניין בילד, היא חונקת אותו למוות. לאחר מכן היא אומרת את מילות הסיום של המחזה:
פרשנות.
סוגיות במחזה.
שמואל בונים, שביים את ההצגה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1957, מוצא בעלילתו יותר מאשר את סוגיית העקרות: "שתי דמויות תחת קורת גג אחת, והן אינן מבינות אשה לנפש רעותה. קונפליקט נוסף קיים בנפשה של ירמה עצמה: היא אינה מסוגלת להשבית את הלהט שבגופה, אך מצד שני רגש הכבוד העצמי שבה אינו מרשה לה לבגוד בבעלה".
שוביניזם ופמיניזם.
חואן מביע עמדות מובהקות של שוביניזם גברי, למשל באומרו לירמה: "אני צריך "לאלץ" אותך לעשות מה שאני רוצה, "לנעול" אותך, כי זה מה שבעל צריך לעשות". מוקדם יותר בשיחה זו אומר חואן: "לכל גבר יש את החיים שלו", ועל כך עונה ירמה: "ולכל אישה את החיים שלה". לעומת תגובה פמיניסטית זו, שונה תגובתה של ירמה בהמשך השיחה. חואן אומר: את יודעת מה הסדר שלי? הכבשים - בדיר, הנשים - בבית". ירמה מסכימה עם העיקרון, ועונה "נכון. הנשים בבית. כל עוד הבית לא קבר!"
על המחזה בבימויה של אופירה הניג כתב צבי גורן:
סצנת הסיום.
עזרא זוסמן הסביר את מהותה של סצנת הסיום:
בעברית.
"ירמה" הועלה פעמים רבות על בימת התיאטרון בישראל. המחזה תורגם לעברית בידי רפאל אליעז. בשנת 1986 תורגם לעברית בידי רנה ליטוין, ובשנת 2009 תורגם לעברית בידי שמעון בוזגלו.
הפקות "ירמה" בתיאטרון הישראלי (רשימה חלקית):
חג חנוכה
המרכז הרפואי על שם שיבא
משמרת בילגה
משמרת בילגה הייתה המשמרת ה-15 מבין 24 משמרות כהונה, ונודעה בכך שמבניה, המירו את דתם והתייוונו. לבני בילגה היו שאיפות ורצון להשתלט על הכהונה הגדולה. המקום המזוהה עם מגורי משמרת בילגה, בעת מעבר משפחות הכהונה לגליל, הוא הכפר מע'אר.
חכמים קונסים את בית בילגה.
מספר התלמוד: "בלגה לעולם חולקת בדרום, וטבעתה קבועה, וחלונה סתומה. מפני מרים בת בלגה, שנעשית מומרת ונשאת לסרדיוט אחד ממלכי נכרים, וכשנכנסו נכרים להיכל, באתה וטפחה על גגו של מזבח אמרה לו: 'לוקוס לוקוס [=זאב זאב], עד מתי אתה מכלה את ממונם של ישראל [בקורבנות], ואינך עומד להם בעת צרתם'. ויש אומרים מפני עכוב משמרות נכנס ישבב תחתיה, לפיכך בלגה נראית יוצאה לעולם וישבב נראית נכנס לעולם, כל השכנים הרעים לא קבלו שכר חוץ מישבב שהוא שכנה של בלגה וקבל שכר".
שלושה קנסות הוטלו על משמרת בילגה:
הסיבות לקנסות.
הפרשנים מסבירים מדוע טרחה המשנה, והביאה דעה נוספת, באשר לקנס אותו קנסו חכמים את בני בילגה. לפי פירושם, התנא שלשיטתו הקנס הוטל בשל האיחורים, סובר שאין להעניש אב בעבור העוונות שעשה בנו, כפי שכתוב: "לֹא-יוּמְתוּ אָבוֹת עַל-בָּנִים, וּבָנִים לֹא-יוּמְתוּ עַל-אָבוֹת: אִישׁ בְּחֶטְאוֹ, יוּמָתוּ", ולכן לא ייתכן שהם נקנסו בגין מעשיה של מרים.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:כ"ד משמרות כהונה]]
אנת'וני ברג'ס
האדיקט של ננט
הצו של ננט
אידיאל (תורת החוגים)
אידאל (תורת החוגים)
פורט לוונוורת
פורט לבנוורת
פורט לבנוורת'
סוכנות החלל האמריקאית
ורמיקוליט
ורמיקוליט הוא מינרל פילוסיליקטי - (סיליקט במבנה בצורת לוחיות) השייך לקבוצת הסמקטיט, אחד מסוגי מינרלי החרסית.
תכונות.
הרכב.
נוסחת המבנה הכימי האידיאלית של הוורמיקוליט היא (Mg,Fe2+,Al)3(Al,Si)4O10(OH)2•4(H2O). הוורמיקוליט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל מונטמורילוניט (Na,Ca)x(Al,Mg)2(Si4O10)(OH)2·"n"H2O)).
קיימים כמה סוגי משנה של ורמיקוליט השונים ממנו בשל יסוד הבולט בהרכבם: בטאוויט הוא ורמיקוליט עשיר בברזל, ורמיקוליט – נחושת מכיל כצפוי נחושת, איסטוניט הוא סוג לבן של ורמיקוליט המכיל כסף ולוקאסיט הוא סוג המכיל כרום.
הידרוביוטיט הוא מינרל הבנוי משכבות של ורמיקוליט וביוטיט.
קריסטלוגרפיה.
הוורמיקוליט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1, ושתי חבורת סימטריות מרחבית אפשריות: "C2/m", ואז הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.24, b=9.17Å, c=28.60Å, וגודלה של זווית β הוא 94.36°, או "C2/c", ואז הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.349, b=9.255Å, c=28.89Å, וגודלה של זווית β הוא 97.7°.
המבנה הפנימי של הוורמיקוליט, כמו של המינרלים בקבוצת הסמקטיט, הוא של לוחיות זעירות ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוחיות בנויה משני סוגי שכבות:
הסוג הראשון הוא שכבה של טטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה הבאה, כאשר כל אטומי החמצן "מצביעים" באותו כיוון. אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון מגנזיום או ברזל.
הסוג השני הוא שכבה הבנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם אלומיניום ולעיתים מגנזיום וברזל המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
בוורמיקוליט שכבה אחת של אוקטהדרונים מקושרת משני צדדיה לשתי שכבות של טטרהדרונים, מצב המכונה חרסית של 2:1. בין הלוחיות מפרידה שכבת ביניים המכילה מים או יונים ספוחים. גביש המינרל בנוי מלוחיות הנערמות זו על גבי זו וביניהן יש שכבות ביניים.
תכונות פיזיקליות.