יחד עם רוז ויילדר ליין וזורה ניל הרסטון, מתחה פטרסון ביקורת על מדיניות החוץ של רוזוולט וכתבה טורים לאורך שנות ה־30 בעד חירות ונגד הסתבכויות עם מדינות זרות.
פטרסון ואיין ראנד.
בסוף שנות ה־30 הנהיגה פטרסון קבוצה של סופרים ועיתונאים צעירים יותר שחלקו את דעותיה, רבים מהם עמיתים מה"הראלד טריביון". אחד מהם היה הכתב ולימים העורך של מגזין טיים, סם וולס (סמואל גרדנר וולס).
חברה אחרת בקבוצה הייתה איין ראנד הצעירה. מתוך הדיונים הרבים שלהן, סוברים שפטרסון תרמה לידע של ראנד על היסטוריה וממשל אמריקאיים, ושראנד תרמה רעיונות לספרה של פטרסון "אלוהי המכונה". פטרסון האמינה שפילוסופיית המוסר של ראנד היא תרומה ייחודית, וכתבה לראנד בשנות הארבעים, "נראה שבעצמך עדיין אינך יודעת שהרעיון שלך חדש. זה לא ניטשה או מקס שטירנר... אצלם האגו היה מורכב ממילים מסתחררות - מושג האגו שלך הוא ישות, אדם, יצור חי המתפקד במציאות הקונקרטית."
פטרסון וראנד קידמו זו את ספריה של זו וניהלו במהלך השנים התכתבות ענפה, שבה עסקו לא פעם בדת ובפילוסופיה. ראנד, אתאיסטית, מתחה ביקורת על ניסיונותיה של הדאיסטית פטרסון לקשר בין קפיטליזם לדת. ראנד האמינה שהשניים אינם מתאימים, והשניים התווכחו ארוכות. התכתבותם הסתיימה לאחר שהתקוטטו ב-1948. במהלך ביקור של פטרסון אצל ראנד בביתה בקליפורניה, דבריה של פטרסון על המחזאי השמרני מורי ריסקינד והתנהגותה הפוגענית כלפי איש העסקים ויליאם סי. מולנדור – שניהם אורחים אחרים אצל ראנד באותה עת, ציננו את יחסיהן וגרמו לראנד לגדוע את ידידותה עם "פאט", כפי שכינתה את פטרסון.
באופן דומה גדעה פטרסון את היחסים עם חברה ובעלת ברית נוספת, רוז ויילדר ליין, בשנת 1946.
באופן שמעיד על הטון הפוליטי של התקופה, "אלוהי המכונה" של פטרסון פורסם באותה שנה עצמה כמו הרומן כמעיין המתגבר של איין ראנד וכמו "גילוי החירות" של רוז ויילדר ליין. הסופר אלברט ג'יי נוק כתב כי ספרי העיון של ליין ושל פטרסון היו "הספרים הנהירים היחידים על פילוסופיית האינדיבידואליזם שנכתבו באמריקה במאה [העשרים]". שתי הנשים "הדגימו לעולם הגברי של תקופה זו כיצד לחשוב באופן בסיסי. [... ] הן לא מגששות ומקשקשות - כל חץ נורה ישר למטרה". העיתונאי הליברטריאני ג'ון צ'מברלין נותן לראנד, לפטרסון, ולליין את הקרדיט על ה"המרה" הסופית שלו מסוציאליזם למה שהוא כינה "פילוסופיה אמריקאית ותיקה יותר" של רעיונות ליברטריאניים ושמרנים.
שלהי חייה.
פטרסון הוסיפה להשפיע על עלייתה של השמרנות האמריקאית האינטלקטואלית לאחר מלחמת העולם השנייה באמצעות התכתבות שלה עם המבקר השמרן ראסל קירק בצעירותו בשנות ה־40, ועם וויליאם פ' באקלי הצעיר בשנות ה־50. לימים ייסדו באקלי וקירק את כתב העת השמרני המרכזי National Review, ופטרסון כתבה בו במשך זמן קצר. עם זאת, לפעמים חלקה על באקלי בחריפות, למשל בכך שהסתייגה מתוכן הביקורת של כתב העת על הרומן של ראנד, מרד הנפילים.
לאחר שפרשה מעבודה, סירבה פטרסון להירשם לביטוח לאומי ושמרה את כרטיס הביטוח הלאומי שלה במעטפה עם הכיתוב "נוכלוּת 'ביטוח לאומי'".
פטרסון הלכה לעולמה ב־10 בינואר 1961, ונקברה בחלקת משפחת וולס בבית העלמין של הכנסייה האפיסקופלית על שם מריה הקדושה בברלינגטון, ניו ג'רזי.
נקודת בנסון
נקודת בנסון (באנגלית: Benson Point) היא לשון יבשה שאינה מכוסה קרח, היוצרת את הקצה הדרום-מערבי של האי ראגד באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
נקודת בנסון מהווה את הכניסה הצפונית-מערבית של מצר מורטון.
נקודת בנסון ממוקמת 3.2 קילומטרים דרומית - מזרחית מכף שפילד;
נקודת בנסון ממוקמת 4.6 קילומטרים מערבית - דרומית מנקודת ראדב;
נקודת בנסון ממוקמת 6.33 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מנקודת דבילז שבאי ליווינגסטון.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
הנקודה התגלתה על ידי צידי כלבי ים בראשית המאה ה-19.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדוייק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדוייק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שם אילוף בנסון (Elof Benson), שהיה הקצין הראשון של הבריג האמריקאי הרסיליה ("Hersilia"), אשר, בפיקודו של רב החובל ג'יימס שפילד (James Sheffield), הפליגה באיי שטלנד הדרומיים בעונות הקיץ האנטארקטי של שנים 1819 - 1820 ושל שנים 1820 - 1821.
מוזיאון ג'יבלי
מוזיאון ג'יבלי (ביפנית: 三鷹の森ジブリ美術館) הוא מוזיאון המציג את עבודתו של סטודיו האנימציה היפני סטודיו ג'יבלי. המוזיאון ממוקם בפארק אינוקאשירה אשר נמצא בחלק המערבי של העיר טוקיו שביפן. המוזיאון משלב מאפיינים של מוזיאון ילדים, מוזיאון טכנולוגי, ומוזיאון לאמנויות, ומוקדש לאמנות ולטכניקת יצירת האנימציה של סרטי סטודיו ג'יבלי.
היסטוריה.
תכנון המוזיאון החל בשנת 1998. בניית המוזיאון החלה במרץ 2000. המוזיאון נפתח לציבור לראשונה ב-1 באוקטובר 2001.
המקים של סטודיו ג'יבלי הייאו מיאזאקי עיצב בעצמו את המוזיאון תוך שימוש בסטוריבורדס אשר דומים לאלו בהם הם משתמש ליצירת סרטיו. העיצוב הושפע מאוד מארכיטקטורה אירופאית כגון הכפר קלקטה אשר באיטליה.
אסור לצלם תמונות סטילס או סרטי וידאו בתוך המוזיאון, בין היתר על מנת שאנשים יוכלו לחוות לראשונה את המוזיאון במו עיניהם ואוזניים.
בפברואר 2020 המוזיאון נסגר לאלתר כתוצאה ממגפת הקורונה. בהמשך המוזיאון נפתח מחדש, בתחילה רק לתושבי מיטקה, אך בספטמבר 2020 נפתח במחדש במלואו לציבור הרחב.
מוצגים.
תערוכות קבע.
בחדר התצוגה שבקומה התחתונה ישנה תצוגה המספקת מידע על ההיסטוריה והמדע של תחום האנימציה, כולל זואיטרופ תלת ממדי אשר מציג דמויות מהסרט השכן הקסום של טוטורו (1988). בקומה הראשונה ישנו גם דגם של אולפן אנימציה. ישנה גם תערוכה המכונה "היכן שהסרט נולד", אשר מכילה חמישה חדרים, ונועדה להציג את תהליך היצירה של סרטי אנימציה. ישנה גם תערוכה נוספת המדגימה את תהליך יצירת סרטי אנימציה, כולל שלב יצירת ההסקיצות, היסטוריבורד, יצירת תמונות המפתח, תהליך ה"Clean up", תהליך צביעת האיורים, ותהליך יצירת ציורי הרקע.
תערוכות מיוחדות.
בנוסף לתערוכות הקבע לאורך השנים המוזיאון אירח גם תצוגות של יצירות שהופקו על ידי אולפני אנימציה אחרים:
סרטים קצרים.
מוזיאון ג'יבלי מציג מספר גם סרטים קצרים אשר הופקו באופן בלעדי למוזיאון ג'יבלי:
כל אורח במוזיאון רשאי לצפות בסרט קצר פעם אחת בלבד במהלך ביקור בודד במוזיאון.
צפון נורווגיה
צפון נורווגיה (בנורווגית: Nord-Norge) הוא אזור גאוגרפי במדינת נורווגיה המורכב משני המחוזות הצפוניים ביותר של המדינה - נורדלנד וטרומס ופינמרק.
אזור צפון נורווגיה כולל כ-9.1% מכלל אוכלוסיית נורווגיה וכ-34.9% מכלל שטחי נורווגיה (אם לא כוללים את שטחי סבאלברד ויאן מאיין).
היישובים הגדולים ביותר בצפון נורווגיה כוללים את מו אי ראנה, בודו, נרוויק, הרסטד, טרומסה ואלטה. צפון נורווגיה מתוארת לעיתים רבות כארץ שמש החצות וארץ הזוהר הצפוני. צפונה יותר, באמצע הדרך לקוטב הצפוני, נמצא הארכיפלג הארקטי סבאלברד, אשר במקור לא היה נחשב לחלק מאזור צפון נורווגיה.
אזור צפון נורווגיה הוא אזור רב-תרבותי, וגרים בו לא רק נורווגים אלא גם את סאמים-נורווגים, פינים-נורווגיים ואוכלוסיות רוסיות (בעיקר באזור קירקנס). השפה הנורווגית היא השפה הדומיננטית ברוב אזור צפון נורווגיה.
יחסי נורווגיה–ערב הסעודית
יחסי נורווגיה–ערב הסעודית הם היחסים הדו-צדדיים שבין ממלכת נורווגיה לבין הממלכה הערבית הסעודית.
סקירה כללית.
נורווגיה מחזיקה נציגות דיפלומטית בסעודיה מאז 1961. 15 שנים מאוחר יותר, ב-1976, הוקמה בג'דה שגרירות נורווגית, אשר עברה לריאד ב-1985. לאורך השנים הללו, שמירה על יחסים דו-צדדיים טובים הייתה בראש סדר העדיפויות כדי להמשיך בונה. דיאלוגים בכמה תחומים. מערכת היחסים הדו-צדדית תוגברה על ידי פתיחת השגרירות המלכותית הסעודית באוסלו ב-2012.
שתי המדינות משותפות פעולה בתחומים רבים, ובכלל זה בתחום הנפט והאנרגיה.
לפי שגרירות נורווגיה גרים בערב הסעודית בערך 230 נורווגים, וקרוב ל-500 נורווגים מוסלמים מבקרים במכה כל שנה.
אוזימנדיאס (שובר שורות)
אוזימנדיאס (באנגלית: "Ozymandias") הוא פרק בסדרת הטלוויזיה "שובר שורות". שם הפרק לקוח משם הסונטה "אוזימנדיאס" מאת פרסי ביש בלי. הפרק זיכה בפרס אמי את התסריטאית שלו, , ואת השחקן בריאן קראנסטון המגלם את דמותו של וולטר וייט.
תקציר העלילה.
פלאשבק.
בפלאשבק לאירועי פרק הפיילוט של הסדרה, וולטר וייט וג'סי פינקמן מייצרים יחד מת' בפעם הראשונה, בקראוון באמצע המדבר. וולט מתקשר לאשתו סקיילר, שנמצאת בהריון מתקדם, ומשקר לה בנוגע לסיבות שישוב באיחור הביתה. סקיילר מציעה ששמה של התינוקת יהיה הולי.
עלילה.
בחזרה להווה, בדיוק באותו מקום במדבר, מסתיים קרב יריות בו אנשי האחווה הארית של ג'ק וולקר יורים ופוצעים את סוכן המנהל לאכיפת הסמים האנק שריידר, והורגים את שותפו סטיבן גומז. ג'ק מתכונן להרוג את האנק, בעוד וולט האזוק מתחנן על חייו של גיסו האנק, ואף מציע לג'ק בתמורה את הכסף אותו קבר באזור, ותכנן להביא למשפחתו לאחר מותו (80 מיליון דולר במזומן). ג'ק יורה למוות בהאנק, ו-וולט נופל על רגליו בייאוש, מתמוטט ומאבד את הכרתו.