לפי הוכשילד, כיוון שהבנת המצב, הבנת הרגש, הגדרתו וניהולו הן פעולות חברתיות, אזי רגשות הם חברתיים. לפיכך, היא טוענת כי הסוציולוגיה של הרגשות מצויה עמוק בלב הסוציולוגיה. היא ממשיכה וכותבת כי הרעיונות של עבודת רגשות ושל הסוציולוגיה של הרגשות, מסייעים לנו להאיר את הפציעות הנסתרות (hidden injuries, לפי ההגדרה של Richard Sennett) הנגרמות בכל המערכות והמבנים החברתיים, כולל הגרסאות החדשות ביותר של סקסיזם, גזענות וקפיטליזם.
משמרת שנייה.
במשפחות של שתי משרות, בהן שני בני הזוג עובדים בשכר (Two-job couples/family), רוב הנשים עובדות משמרת אחת במקום העבודה ומשמרת שנייה בבית. בהתבסס על מחקרים קודמים שנערכו בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, הוכשילד מסיקה שבהשוואה לגברים, נשים עובדות חודש נוסף של עשרים וארבע שעות ביממה כל שנה; שנה נוספת במשך כל שתים עשרה שנים. כך, במקביל לפערי השכר בין גברים לנשים במקום העבודה, מתקיימים ביניהם פערי פנאי בבית. הנשים הן המרגישות כי המשמרת השנייה היא באחריותן. הבעלים, מצידם, מסכימים איתן, ואינם חשים שיש להם אחריות לכך. אמהות הן הקורבן הראשי של משפחות בהן שני בני הזוג עובדים.
הספר The Second Shift (המשמרת השנייה) התפרסם בשנת 1989 ומאז הוא נחשב למחקר סוציולוגי מרכזי בתחום החלוקה המגדרית של העבודה. הספר מספק היבט חשוב אך חסר לגבי "המהפכה המעוכבת". בעוד שיעור הנשים והאמהות בארצות הברית אשר יוצאות לעבוד בשכר עולה בהתמדה (המהפכה), גברים לא השתלבו מהר ולעומק בתחום עבודות הבית (העיכוב). כך נוצר מתח בין השינוי המהיר המתחולל אצל נשים בתהליך השתלבותן בעבודה בשכר, לבין העדר תהליך מקביל של שינויים בהבנה התרבותית לגבי נישואין ועבודה, במקומות העבודה ובנוהגיהם של הגברים. מתח זה הוא המעכב את המהפכה החברתית ובמוקד המתח הזה מצויים חיי הנישואין. במחקר עליו מתבסס הספר, נכנסת הוכשילד לתוככי החודש הנוסף וממפה את רשת הקשרים הסבוכה הנטווית בין צורכי המשפחה, המסע לקראת שוויון והאושר בחיי הנישואין המודרניים.
אסטרטגיה מגדרית.
המפתח להבנת דפוסי ההתמודדות המשפחתיים, טוענת הוכשילד, אינו קשור, בעיקרו, לרקע משפחתי, מעמד כלכלי, מוצא או סיבות אישיות ונפשיות, אלא לאסטרטגיית התמודדות הנובעת מתוך האידאולוגיה המגדרית של כל גבר ואישה. היא מבחינה בין אידאולוגיה מגדרית שטחית, כזו שאינה קשורה לרגשות עמוקים לבין אידאולוגיה עמוקה ומבוססת.
אסטרטגיה מגדרית היא תוכנית פעולה, באמצעותה אדם מנסה לפתור את הבעיות שלפניו בהתייחס למאפיינים מגדריים. המונח אסטרטגיה מכוון לתוכנית הפעולה כמו גם להכנות הרגשיות הכרוכות בכך. גברים ונשים מאמצים אסטרטגיה מגדרית בהתבסס על אמונות לגבי גבריות ונשיות, תוך שהם יוצרים קישור בין מה שהם חושבים, מרגישים וכיצד הם פועלים ביחס לגבריות שלהם או לנשיות שלהן. האידאולוגיה המגדרית של האישה מכתיבה לה עם איזה מרחב – בית או עבודה – היא רוצה להיות מזוהה, וכמה כוח היא רוצה שיהיה לה בנישואין – פחות, יותר או שווה לגבר. הוכשילד מאבחנת שלושה טיפוסי אידאולוגיה לתפקידי נישואין אצל נשים: מסורתי, שוויוני, עירוב בין הגישות. לעיתים קרובות מתקיים קונפליקט בין העמדות המוצהרות לבין הרגש. כך למשל, גברים מסוימים מצהירים על גישה שוויונית, אך בעומק לבם הם מחזיקים בגישה מסורתית לחיי הנישואין. כך גם לגבי נשים: ניתן לזהות פער בין מה שהאישה חושבת שהיא צריכה להרגיש ביחס לעבודה או למשפחה לבין מה שהיא חשה בליבה. במצב כזה, האסטרטגיה המגדרית מכוונת לפתרון הקונפליקט. כאשר גבר או אישה מגבשים את האידאולוגיה המגדרית שלהם, הם לוקחים בחשבון גם את ההזדמנויות והסיכונים ומתבססים על מה שנכון ובר סיכוי עבורם בהתאם לנסיבות חייהם.
כלכלה של הכרת תודה.
היחס ההדדי בין האידאולוגיה המגדרית של האישה והאידאולוגיה המגדרית של הגבר מעצב פעולה הדדית עמוקה של הכרת תודה בינה לבינו. כך, כאשר גבר חש שתפקודה של אשתו אינו מתאים לזהות המגדרית המתאימה לו, הרי שבמידה והוא מאפשר לה לנהוג לפי רצונה, זו המתנה שלו עבורה, ולהפך. מכאן, כאשר ניצת ריב בין בני הזוג, הוא אינו ניטש על מי עושה מה, אלא על התן וקח של הכרת התודה.
מיתוסים משפחתיים.
משפחות נוטות לפתח מיתוסים משפחתיים, שהם בבחינת אמיתות שמסייעות להן לנהל את המתחים במשפחה. כך למשל, זוג שהשתתף במחקר הצהיר על אמונתם המשותפת כי מקום העבודה דורש את הבעל, בעוד שבפועל היעדרותו מהבית נבעה מרצונם להימנע מקשר קרוב ביניהם.
גישת המחקר.
המחקר התנהל בין השנים 1976 – 1988, ובמסגרתו ראיינו הוכשילד ואן מכונג (Anne Machung) עשרות זוגות ועוד מגוון גברים ונשים הקשורים לחייהם. במרכז המחקר, תצפיות מעמיקות שערכה הוכשילד על שתים עשרה משפחות אותן ליוותה בסיטואציות משפחתיות יומיומיות מגוונות. היא אף הציעה למשפחות עימן נפגשה, לשתף אותן בתובנות שלה לגבי דפוסי ההתמודדות שלהן עם המשמרת השנייה.
במחקרה של הוכשילד השתתפו, בעיקר, משפחות מהמעמד הבינוני בהן שני בני הזוג עבדו מחוץ לבית. היא מבקשת להסב את תשומת הלב לכך שאם משפחות אלו מתקשות לתמרן בין בית לעבודה, הרי שלמשפחות מהמעמד הנמוך והמעמד העני קשה הרבה יותר. מה השתנה במהלך תקופה של יותר מעשור בה התנהל המחקר? שואלת הוכשילד. היא מגיעה למסקנה כי לא הרבה. ובכל זאת היא מבחינה בהתפתחות מסוימת: רוב הזוגות רוצים לחלוק במחויבויות המשפחתיות ומאמינים שהם אכן נוהגים כך, אם כי בפועל, עדיין הנשים הן שנותרו האחראיות על המשמרת השנייה.
The Time Bind (קשר הזמן).
הוכשילד מתארת את הדרכים בהן מקום העבודה הופך לבית והבית הופך לעבודה, וחושפת את הסתירות העמוקות בתוכן לכודים חייהם של עובדים ועובדות. הספר "The Time Bind" התפרסם בשנת 1997 והוא מתבסס על מחקר רב היקף אותו ביצעה הוכשילד במשך שלוש שנים בחברה תאגידית בארצות הברית. הספר מתאר את תרבות העבודה בעידן הקפיטליסטי ואת ההשלכות הקשות שיש לה על החברה. הרוב המוחלט של העובדים שהשתתפו במחקר– נשים וגברים - הצהירו על כך שעבורם 'המשפחה במקום הראשון'. מאידך, הם חשו כי הם נדחקים לכוון העבודה בשל העדר זמן משפחה מספק וחוסר בתמיכה משפחתית וקהילתית, כמו גם תרבות עבודה המהווה מוקד משיכה חזק עבורם. עובדים ועובדות רבים מרגישים כי במקום העבודה הם זוכים להערכה ולתמיכה, חווים עצמם כבעלי יכולת ואף מרגישים בטוחים יותר בהשוואה לבית. כך מעמיק המתח בין הערך המוצהר של חיי המשפחה לבין כוח המשיכה התרבותי של חיי העבודה.
משמרת שלישית.
בהמשך למשמרת הראשונה במקום העבודה ולמשמרת השנייה בבית, המשמרת השלישית כרוכה בהתמודדות ההורים עם ההשלכות שיש להיעדרותם מחיי ילדיהם ועם הקשיים הרגשיים המתעוררים עקב הדחייה וההזנחה אותן הילדים חווים. הורים רבים מנסים להעניק לילדיהם מתנת זמן (gift time) בדמות 'זמן איכות'. אך האם הילדים רוצים לקבל אותה? ילדים מפרשים באופן שונה מהוריהם את 'השפה של הזמן'. לפי הוכשילד, כשם שמעסיקים קונים מעובדיהם יותר ויותר זמן, הורים קונים את הזמן הזה מילדיהם. הם נענים לדרישות הילדים ומפצים אותם באמצעות קניית מתנות, ותוך כך גם משקיטים רגשות אשם ונמנעים מעבודת הזמן הנדרשת לשם התמודדות עם תסכולי ילדיהם. למסחר הזה, מדגישה הוכשילד, נכנסים הילדים בעל כורחם.
אסטרטגיות התמודדות עם מלכודת הזמן.
הוכשילד מזהה שלוש אסטרטגיות עיקריות אותן מאמצים הורים עובדים במטרה להתמודד עם קשר הזמן:
תרבות היעילות.
דרכי חשיבה תאגידיות לגבי זמן נכנסות הביתה. הוכשילד מביאה כדוגמה את סרטו הקלאסי של צ'ארלי צ'פלין משנת 1936 זמנים מודרניים. הדרישה המוקצנת ליעילות ולזריזות בתהליך הייצור בעידן התעשייתי מודגמת בסצנה בה מכונת הזנה אוטומטית מאכילה את צ'פלין ודוחסת לפיו מזון במהירות גוברת והולכת. צ'פלין ההמום הולך משתגע תוך כדי שהוא דוחס לפיו את עקרונות היעילות. אך בעידן העכשווי, מהירות ויעילות אינן מזוהות עם שיגעון אלא עם שפיות, והן משמשות מקור לגאווה. כוח המשיכה של המהירות הופך לתכונה טובה בפני עצמה. כתוצאה של מחסור בזמן, הסרט הנע נמתח מאולמות הייצור ומיושם בבית. מוצרים ביתיים משווקים על בסיס הפוטנציאל שלהם להחיש את זמן הארוחות, לזרז את עבודות הבית ולייעל את הביצוע של מטלות הטיפול. הילד נדרש לזרז את עצמו, וכמו הוריו הממהרים הוא מתבקש לחסוך זמן ולהתבגר מהר.
תנועה למען הזמן.
אמריקאים נוטים להאמין שכיוון שזכויות היסוד שלהם מוגנות בחוקה - חופש הביטוי, חופש התנועה, החופש לחיים, לחרות ולאושר – הם חופשיים. אך הוכשילד טוענת כי למעשה הם לא מרגישים חופשיים. חלק גדול מהם חיים במלכודת זמן. היא מצביעה על כך שההשתתפות האזרחית בחיי הקהילה מצטמצמת, ושואלת: האם, כפי שקשר הזמן מוביל אותנו לבית ללא הורים, כך הוא מוביל לחברה אזרחית ללא גברים ונשים פעילים ולדמוקרטיה ללא אזרחים? בעיות אלו דורשות התארגנות קולקטיבית במקומות העבודה והתארגנות פוליטית שתקדם שינוי מבני ותרבותי.
הוכשילד קוראת להקמת "תנועה למען הזמן" (Time Movement), אשר תאבק עבור הגבלת שעות העבודה, תאתגר את התרבות המקדשת יעילות ותפעל לקידום מדיניות ותודעה להעלאת ערך עבודות הבית בהתאם לערך העבודה במקומות העבודה. תנועה למען הזמן יכולה להצליח רק אם יחולו שינויים בתהליכים ובמבני יסוד חברתיים הנובעים מ: עליית כוחו של הקפיטליזם הגלובלי, ירידת כוחם של האיגודים המקצועיים והתפוררותה של החברה האזרחית. הוכשילד מדגישה כי כדי לקדם שינוי, הכרחי להתמודד עם הסוגיות של חוסר שוויון מגדרי, הבדלי מעמד והפערים החברתיים המעמיקים.
מקורות השפעה והשראה.