אדלר נולד בהנובר בשנת 1803, ונקרא על שם הרב נתן בן שמעון הכהן אדלר. אביו, רבי מרדכי, היה רבה הראשי של הנובר, אצלו למד בנערותו. לאחר מכן למד בישיבת וירצבורג שעמדה תחת הנהגת רב המדינה של וירצבורג וצפון בוואריה, הרב אברהם בינג, תלמידו של הרב נתן אדלר מפרנקפורט. יחד עמו למדו שם ידידו הקרוב הרב אליעזר ברגמן, הרב יעקב אטלינגר בעל "ערוך לנר", ורבי יצחק דב הלוי במברגר שכיהן אחריו כאב"ד וירצבורג. בשנת 1822 הוסמך כרב ומונה לרב העיר וירצבורג. ב-1829 עבר לאולדנבורג שם קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה. לאחר מכן חזר לעיר הולדתו הנובר, שבה שימש רב המדינה. הוא היה הרב הראשון בגרמניה שהחזיק בדוקטורט, ואחד מחלוצי הרבנות המודרנית: הוא לא מילא כמעט דבר מתפקידי המרא דאתרא הישנים, אלא היה אחראי על החינוך והמוסר בקהילה. בשנת 1845 עבר ללונדון כרב הראשי לבריטניה (אנגליה וממלכת הנובר היו אז מאוחדות) וכיהן כרב בית הכנסת הגדול בלונדון.
בערוב ימיו חלה ופרש מפעילות ציבורית, ועבר לשבת בעיר החוף ברייטון. בנו, ר' נפתלי הרמן אדלר, מילא את מקומו עד פטירתו.
ר' נתן מרקוס אדלר נפטר בשנת 1890, ונקבר ב, אנגליה.
על שמו רחוב נתן בשכונת ימין משה בירושלים ורחוב אדלר ברובע ווייטצ'פל בלונדון E1.
נישא להנרייטה ווֹרמס, שנפטרה בשנת תרי"ז.
בשנת תרכ"א הכיר בברלין את צֶלֶסטינֶה ליפלדט (Lehfeldt), אחותה הצעירה של הנרייטה אשת הרב מיכאל זאקס, וכעבור מספר חודשים נישא לה. בנו, אלקן נייתן אדלר, היה היסטוריון, חוקר ואספן כתבי יד.
עמד בקשרי ידידות עם הרב שמואל סלנט, רבה של ירושלים, והלה העריך את גדלותו התורנית וכתב עליו: .
פעלו.
הצטיין כחוקר וכדרשן. דאג להפצת התורה באנגליה וב-1855 הקים את ה-Jews' College. עזר להרחיב את זכויות היהודים ברחבי האימפריה הבריטית. ניהל מלחמת חורמה בתנועה הרפורמית באנגליה, במטרה להצר את צעדיה ולצמצם את ממדיה ופעילותה.
פעילותו למען ארץ ישראל.
שמו נתפרסם בכל התפוצות כאישיות חזקה ורבת השפעה, והפך לכתובת של הצלה ועזרה. יחד עם ועד שליחי הקהילות וחברת אגודת אחים פעל לטובת יהודי רומניה ותבע את סידור עלייתם לארץ ישראל. קשר מיוחד היה לו עם משה מונטיפיורי, שנמשך שנים רבות, והיה קודש להושטת עזרה ליהודים בגולה ובארץ ישראל. בשנת ה'תרי"ז רצה הרב לבקר בארץ הקודש ומונטיפיורי הזמינו להתלוות אליו במסעו הקרוב אולם התוכנית לא יצאה לפועל, והרב לא זכה להגיע לארץ.
באותן השנים עמד בקשר מכתבים עם הרב צבי הירש קלישר בדבר יישוב ארץ ישראל וכן בקשר לבעיות הלכתיות שונות בעניין זה והביע בפניו את הסכמתו לרעיון וכן את תמיכתו בעקרונותיו. בהשפעתו של הרב קלישר הצטרף אל "החברה ליישוב ארץ ישראל" שייסד ד"ר חיים לוריא, ושהרב קלישר היה מראשיה. כשנוסדה בלונדון "הקרן למזכרת משה מונטיפיורי" במטרה ליישב את יהודי ארץ ישראל על הקרקע נעשה הרב אדלר מראשי הוועד שלה.
חיבתו לארץ ישראל לא פסקה גם בערוב ימיו. בהיותו זקן וחולה כתב אל הרב שמואל מוהליבר, כי חיבת ירושלים הבוערת בלבבו ממריצה אותו לפעולה למען ארץ ישראל, וכי נפש בניו כנפשו ו"כל שיחתם וכל חפצם להציל אחינו האומללים, ולעזרם בדברים אשר יסודותם בהררי קודש".
תא בועות
תא בועות הוא גלאי חלקיקים טעונים המשמש בניסויי פיזיקת חלקיקים. הגלאי הוא מכל שקוף המלא בנוזל שקוף במצב של חימום-על, בדרך כלל מימן אך בעבר נהוג היה גם בחומרים שונים כמו פרופן. הגלאי הומצא בשנת 1952 בידי דונלד גלייזר שזכה על ההמצאה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1960. תאי בועות שימשו בעיקר בתחילת שנות ה-70, וכיום משתמשים בגלאי חלקיקים מתקדמים יותר.
תא בועות גדול הותקן במאיץ החלקיקים "גרגמל" (על שם דמות בספר גרגנטואה ופנטגרואל), במרכז CERN בשווייץ, ובו נתגלה לראשונה זרם נייטרלי של הכח הגרעיני החלש, שמאוחר יותר הובן כבוזון Z.
אופן פעולה.
תא בועות פועל באופן דומה לתא ערפל (שבו נמצא גז במצב של קירור-על). כאשר חלקיק טעון עובר בנוזל הוא גורם לאידוי של הנוזל באזור שבו הוא עובר ולהיווצרות של בועות, אשר נצפות במצלמות. מתוך גודל הבועות ומסלול החלקיק ניתן להסיק על האנרגיה והמטען של החלקיק ומתוכם על התגובה שקרתה במאיץ.
הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו
הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו היא עמותה המייצגת את קהילת יהדות מרוקו בארץ ישראל ובתפוצות.
התנועה הוקמה ב-1 בינואר 2001 על ידי אנשי רוח, יש לה 70 סניפים בישראל ו-31 סניפים נוספים ברחבי העולם. היושב ראש שלה הוא סם בן שטרית, הנמנה עם מייסדיה. כמו כן, בין מייסדיה נמצאת אסתר אבוטבול, שכיום משמשת גם כחברת הנהלה.
בין מפעלי הפדרציה:
פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת'
פסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של באת' (באנגלית: Bath International Music Festival) הוא פסטיבל מוזיקה הנערך פעם בשנה בעיר באת' שבדרום-מערב אנגליה. הפסטיבל מורכב מאירועים במגוון סגנונות מוזיקליים כגון תזמורות, ג'אז ופולק.
היסטוריה.
בשנים הראשונות שלאחר הקמתו נודע הפסטיבל כ"אספת באת'" (Bath Assembly), ונוהל בפעם הראשונה שנערך על ידי האמרגן איאן האנטר. לאחר הפעם הראשונה שבה נערך הפסטיבל ניסתה מועצת העיר לנהל אותו בעצמה, אך ב-1955 ביקשה מהאנטר לשוב לתפקידו. ב-1959 הזמין האנטר את המוזיקאי יהודי מנוחין לכהן כמנהל האמנותי של הפסטיבל, ומנוחין כיהן בתפקיד זה עד 1968. בעבר נכללו בפסטיבל גם אירועים שאינם בעלי אופי מוזיקלי, כגון דיונים וטיולים ברחבי העיר, אך כיום פעילותו מתמקדת באופן כמעט מוחלט במוזיקה. מדי פעם פעלה בפסטיבל מקהלה השייכת לו, והיא הופיעה לאחרונה בשנת 2005. בשנת 2006 מונתה ג'ואנה מקגרגור לתפקיד המנהלת האמנותית.
במהדורתו הנוכחית נערך הפסטיבל במשך 17 ימים, בין ה-22 במאי ל-6 ביוני. במהלך התקופה הזו נערכים ברחבי העיר אירועי מוזיקה קלאסית, ג'אז בינלאומי, מוזיקת עולם, פולק, מוזיקה מודרנית ואירועים ציבוריים בחינם. המנהלת האמנותי ג'ואנה מקגרגור החלה במגמה של עיצוב מחדש של הפסטיבל והבאת קהלים חדשים, והיא עצמה מופיעה בפסטיבל בהופעת סולו או ביחד עם מוזיקאים אחרים. במסגרת השינויים שהחלו ב-2006 נכללה בתוכנית מוזיקה אלקטרונית בפעם הראשונה בתולדותיו, והחל שיתוף פעולה בין אמנים מסגנונות שונים, בין השאר בהופעה של בריאן אינו עם תזמורת באת' קמראטה במנזר באת' וההופעה של יהודי מנוחין עם ראווי שנקר. אמנים ידועים נוספים שהופיעו בפסטיבל בשנים האחרונות הם התזמורת הסימפונית של לונדון, קולין דייוויס, מקסים ונגרוב, ומק'קוי טיינר.
הפסטיבל מאורגן על ידי חברת Bath Festivals בע"מ, שהיא קרן צדקה המארגנת גם את פסטיבל הספרות של באת'. החברה מקבלת מימון ממועצת באת' וצפון מזרח סומרסט ומועצת האמנויות של אנגליה.
רבי יוסי בן זמרא
דייוויד קאמרון
ניקופול
יהדות בלגראד
יהדות ולכיה
ג'וזף וחברו
תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה
תחנת פירנצה סנטה מריה נובלה (באיטלקית: Stazione di Firenze Santa Maria Novella או Firenze SMN) היא תחנת הרכבת המרכזית של פירנצה ואחת החשובות באיטליה, היא משרתת כ-59 מיליון נוסעים בשנה בקווים לאומיים, בינלאומיים ופרבריים ומהווה מוקד לתחבורה הציבורית העירונית של פירנצה. התחנה ממוקמת במרכז העיר העתיקה, סמוך לכנסיית סנטה מריה נובלה ומכאן שמה. מבנה התחנה, שנחנך על ידי מוסוליני ב-1934 הוא אחד המבנים החשובים באדריכלות האיטלקית המודרניסטית. התחנה משרתת את קווי הרכבת הארצית המהירה פירנצה-רומא, פירנצה-בולוניה ופירנצה-ונציה, קווי הרכבת הרגילה פירנצה-לוקה ופירנצה-פיזה-ליבורנו ועוד.
היסטוריה.
ב-1932 הוכרז על תחרות לתכנון תחנת רכבת בפירנצה שתהיה סמוכה למרכז העתיק ותחליף את תחנת לאופולדה המיושנת (תחנה זו, מהראשונות באיטליה, הוקמה ב-1844 ותוכננה על ידי רוברט סטיבנסון, בנו של ג'ורג' סטיבנסון, ממציא הרכבת). בתחרות זכתה קבוצת האדריכלות הטוסקנית ("Gruppo Toscano"). תבנית המבנה המוצע, ממבט על, היא כשל פסקס, סמל התנועה הפשיסטית האיטלקית. אולם המבנה עצמו אינו מעוצב בדומה למבני האדריכלות הפשיסטית, אלא מודרניסטי ופונקציונלי, בקווים נקיים ופשוטים בהשראתם של אדריכלים מהאסכולה הוינאית כיוזף הופמן (Josef Hoffmann) או ולטר גרופיוס ואדריכלים מודרניסטים כלה קורבוזיה ואף פרנק לויד רייט.
למרות הבנייה בבטון מזוין, פלדה וזכוכית חזית המבנה הפונה אל הרחוב מצופה באבן פלורנטינית (pietra forte), כמחווה לבנייני העיר. תקרת אזור הנוסעים בנויה מקורות פלדה, עם חלונות גדולים המאירים אותה בשפע של אור טבעי. באזור הנוסעים אין עמודים או תמיכה, דבר המקנה תחושת מרחב.
אזור הרציפים לא תוכנן על ידי הקבוצה הטוסקנית אלא על ידי משרד התחבורה האיטלקי.
ליד רציף מספר 16 מוצב לוח זיכרון לזכר הרכבות שיצאו מתחנה זו והובילו את יהדות פירנצה אל מחנות הריכוז בתקופת השואה.
שמעון עמיר
שמעון עמיר הוא פסיכולוג יהודי קנדי - ישראלי, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. משמש כראש המכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטה.
קורות חיים.
עמיר נולד ברחובות. הוא סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה ותואר שני בפסיכוביולוגיה ופסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1973 עבר למונטריאול ללימודי דוקטורט באוניברסיטת מקגיל בהנחיית פרופסור זלמן עמית והמשיך ללימודי פוסט דוקטורט במרכז לחקר התמכרות לסמים באוניברסיטת קונקורדיה.