רונן עוסק בבימוי, הפקה ועריכה של אירועי ענק המשלבים סרטי וידאו, טכנולוגיות מולטימדיה ופעלולים. בין השאר ביים והפיק את אירוע "50 שנה לצנחנים" (שנערך באצטדיון רמת גן), "50 שנה לחיל האוויר" (בהיכל הספורט יד אליהו), "75 שנה לחברת החשמל" (בתחנת הכוח "רוטנברג" באשקלון), ו"50 שנה לניצחון על הנאצים" (בבריכת הסולטאן, ירושלים). חלק מהאירועים שודרו בערוץ הראשון והשני בטלוויזיה.
משחק.
השתתף בקבוצה של "משחקי תיאטרון", מופע אלתורים בהשתתפות הקהל.
מנחה.
רונן מנחה בקפה תיאטרון של "הקאמרי" מופע מיוחד של "אימפרובוקציה", עם השחקנים אתי שילוני ודב רייזר ושחקני התיאטרון הקאמרי.
עקבות
אלכסנדר אוסטרובסקי
השמים יכולים לחכות
ויויו גם
וְיוֹיוֹ גַּם הוא שיר שכתב דן אלמגור ללחן של ז'ורז' ברסנס.
היצירה.
השיר בצרפתית של ברסנס (מילים ולחן) נקרא "אשתו של הקטור" (la femme d'Hector) - שיר שעוסק באשתו של השכן הקטור, שיצא בשנת 1958.
באותה שנה (1958) כתב דן אלמגור שיר בעברית על פי אותו לחן, אך עם מילים שונות לגמרי, ללהקת הנח"ל. תוכן השיר מציג חבורת ילדות וילדים, הגדלים ומתבגרים ביחד בתנועת נוער, וממשיכים ביחד להיאחזות, לנישואים ועד לזקנה. השיר נכתב בסגנון הומוריסטי, מנקודת ראייתן של הבנות, אשר מגלות "שישנם גם בנים". הפזמון החוזר מפרט את רשימת הבנים וכינוייהם:
השיר הושר בשנת 1979 על ידי חוה אלברשטיין, וזכה בהמשך לביצועים נוספים של הרכבים שונים.
דן אלמגור תרגם כעבור שנים את השיר המקורי מצרפתית עם שמות צרפתיים, השיר נקרא "אשתו של מר ז'וז'ו" שלא הוקלט. תרגום שונה של השיר הוא מאת יוסי בנאי, שבתרגומו נקרא השיר "אשתו של בנץ". בנאי עצמו הקליט את השיר בתרגום זה.
קופסאת Pinscreen
מייק סטאם
מייקל יוג'ין "מייק" סטאם (באנגלית: Michael Eugene "Mike" Stamm; נולד ב-6 באוגוסט 1952) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן 1 זהב, אלוף עולם ושיאן עולם.
ביוגרפיה.
סטאם נולד בסן פדרו, לוס אנג'לס, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת אינדיאנה ושחה בהדרכתו של המאמן הנודע "דוק" קונסילמן, לצידו של מארק ספיץ.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, ב-20 באוגוסט 1970 קבע סטאם במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:06.3 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של רולנד מאתס ממזרח גרמניה (2:06.4 דקות). כעבור שלושה שבועות מאתס החזיר לעצמו את השיא והעמיד אותו על 2:06.1 דקות.
מדליית זהב אולימפית.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה סטאם ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם, טום ברוס, כוכב המשחקים מארק ספיץ וג'רי היידנרייך בשיא עולם חדש של 3:48.16 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:52.26 דקות) וקנדה (3:53.26 דקות), את סגנון הגב הוא שחה בתוצאה של 57.97 שניות. שיא עולם זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי רביעייה אמריקאית אחרת באולימפיאדת מונטריאול (1976). מדליות כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.70 שניות, אחרי יריבו רולנד מאתס שקבע שיא אולימפי חדש של 56.58 שניות ולפני בן ארצו ג'ון מרפי (58.35 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:04.09 דקות, אחרי מאתס שקבע שיא עולם חדש של 2:02.82 דקות ולפני בן ארצו מיצ'ל איבי (2:04.33 דקות).
מדליית זהב באליפות העולם.
באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד באותה עת יוגוסלביה בשנת 1973 זכה סטאם בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ג'ון הנקן, ג'ו בוטם וג'ים מונטגומרי בתוצאה של 3:49.49 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:53.24 דקות) וקנדה (3:56.37 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.77 שניות, אחרי מאתס (57.47 שניות) ולפני לוץ ואניה אף הוא ממזרח גרמניה (59.08 שניות).
סוקט
המכורים לזהב
המכורים לזהב (השם המקורי באנגלית: Paint Your Wagon, בתרגום חופשי: "צבע את עגלתך") הוא סרט אמריקאי שיצא למסכים ב-1969. הסרט, ששילב את סוגות המחזמר והמערבון, הופק בתקציב גבוה מאוד לאותן שנים, כ-18 מיליון דולר. הסרט התבסס על מחזמר שהופק ב-1951 והוצג בתיאטראות ברודוויי, פרי עטם של הסופר ומחבר הפזמונים, אלן ג'יי לרנר והמלחין פרדריק לאו. את העיבוד לתסריט הקולנועי עשה פאדי צ'ייבסקי, ביים את הסרט ג'ושוע לוגאן וכיכבו בו לי מרווין, קלינט איסטווד וג'ין סיברג.
עלילה.
במהלך מסע של שיירת עגלות למערב ארצות הברית, באמצע המאה ה-19, מתדרדרת אחת העגלות לתהום ובעליה נהרג. בשעה שהוא כורה את הקבר, מגלה אחד ממשתתפי המסע, בן (לי מרווין) סימני זהב והוא ואחיו הצעיר של ההרוג (קלינט איסטווד), הנקרא מעתה פַּרדְנֶר (שיבוש של Partner - שותף) הופכים לשותפים בבעלות על האדמה שתבטיח להם עושר. חיש מהר צומחים במקום אוהלים ובקתות של מחפשי זהב והמקום נקרא "עיר ללא שם". על הצלחת העיירה מעיבה נקודה אחת - אין שם אף אישה. בעיה זו באה על פתרונה החלקי כשמורמוני זקן מגיע לעיירה עם שתי נשותיו הצעירות ומשתכנע למכור אחת מהן במכירה פומבית. בן השיכור מצליח לקנות בסכום עתק את אליזבת (ג'ין סיברג), הם נישאים על פי "חוק הכורים" והיא עוברת להתגורר איתו ועם פרדנר, לא לפני שהיא מבהירה לו באיומי אקדח כי איננה מתכוונת להיות רכושו והיא דורשת שיתייחס אליה בכבוד וכי יבנה לה בקתת עץ. בן נענה לדרישותיה ואף מצווה על שאר הכורים לכבד אותה.
אולם, בן אינו מוצא מנוח מכך שכל גברי העיירה לוטשים עין אל אליזבת היפה ומחליט לחטוף קרון ובו שש פרוצות צרפתיות העושה את דרכו לעיירה השכנה. הוא סבור כי צעד זה יביא גם להמשך שגשוגה של העיירה שכן ימשוך לשם כורים ועסקים נוספים. בצאתו למשימה הוא מפקיד את אליזבת למשמרת בידיו של פרדנר והשניים מתאהבים. אליזבת טוענת כי היא אוהבת גם את בן ומשכנעת את שני הגברים כי כפי שגברים מורמונים חיים עם מספר נשים, כך אין מניעה שהיא תהיה נשואה לשני גברים.
העיירה אמנם משגשגת; מתיישבים חדשים מגיעים וסלונים ובהם הימורים, שתייה וזנות גם הם משגשגים. אל העיירה מגיע מטיף נוצרי המבטיח לתושביה כי במידה ולא ישפרו את דרכיהם החוטאות - יבלעו על ידי זעם האלוהים. בחורף המושלג ניצלת משפחת מתיישבים מהוגנת שתעתה בשלג באזור ומוזמנת להתארח בבית גיבורי הסרט, שבו מוצגים פרדנר ואליזבת כזוג נשוי בעוד שבן מוצג כנספח. בן המתוסכל מפתה את אחד מבניה התמימים של המשפחה המתארחת לשרך את דרכיו בסלונים של העיירה ואליזבת הנכעסת מגרשת את בן ופרדנר מהבית. בינתיים מתדלדל הזהב שבאדמת העיירה ובנהר הסמוך ובן מוצא שיטה חדשה: הוא חופר מתחת לסלונים מחילות ואוסף את אבקת הזהב שנפלה דרך החריצים שבין לוחות רצפת הסלון. בן ושותפיו החדשים חופרים תחת כל הסלונים בעיירה עד אשר בזמן תגרה המתפתחת באחד הסלונים מתמוטטת העיירה כולה אל תוך המחילות החפורות ובכך בא הקץ על העיירה ומתגשמת נבואתו של המטיף. בן שם את פניו לנדודים ולחיפוש זהב באתרים אחרים (ושר בתוך כך את הלהיט "כוכב נודד" (Wandering Star)) בעוד שפרדנר ואליזבת מחליטים להישאר במקום, להקים בית ולעסוק בחקלאות.
הפקה.
תקציבו הראשוני של הסרט היה 10 מיליון דולר ובפועל, התקציב כמעט והוכפל והגיע לכ-18 מיליון דולר. לי מרווין העדיף להשתתף ב"המכורים לזהב" על פני השתתפות ב"חבורת הפראים" של סם פקינפה. הוא קיבל שכר של מיליון דולר תמורת השתתפותו. קלינט איסטווד קיבל על השתתפותו 750 אלף דולר. פיי דאנאוויי דחתה הצעה לככב בסרט בתפקיד אליזבת. גם דיאנה ריג וג'ולי אנדרוז היו מועמדות לתפקיד זה שנמסר בסופו של דבר לג'ין סיברג. מרווין ואיסטווד שרו בסרט בקולם שלהם בעוד ששיריה של סיברג הוקלטו בדיבוב. חלק משירי המחזמר המקורי בברודוויי הושמטו ובה בשעה, נוספו לסרט שישה שירים שלא היו קיימים במחזמר ונכתבו על ידי לרנר (מילים) ואנדרה פרווין (לחן). חלק מהשירים שובצו בתזמון ובהקשר שונה מזה שהיה במחזה.
הסרט צולם ליד בייקר סיטי שבמזרח מדינת אורגון, ממאי ועד אוקטובר 1968. אתרי צילום נוספים היו באגם ביג בר (ליד סן ברנרדינו שבקליפורניה) וביער הלאומי של סן ברנרדינו. צילומי הסצינות הביתיות צולמו באולפני סרטי פרמאונט בהוליווד.
הסרט יצא למסכים באוקטובר 1969. באותן שנים ירדה קרנם של סרטי המחזמר, במיוחד בקרב הקהלים הצעירים. התקציב המנופח של הסרט ואורכו (קרוב ל-3 שעות) הודגשו בצורה שלילית באמצעי התקשורת האמריקאית. קלינט איסטווד היה מתוסכל מהעיכובים ומהתמשכות הצילומים ואמר לאחר שנים כי חוויה זו חיזקה בו את ההחלטה להפוך לבמאי. על פי היסטוריון הקולנוע, רוברט אוסבורן, הירבה לי מרווין לשתות במהלך הצילומים, דבר שתרם לגילום דמותו הקולנועית אך במקביל, הביא גם לדחיות רבות בצילומים.
על פי אתר Box Office Mojo, הכנסות הסרט בארצות הברית הגיעו לכ-14.5 מיליון דולר. על פי אתר Numbers הגיעו הכנסות הסרט בכל העולם ל-31.7 מיליון דולר.
ביקורת.