ניצול מיני הוא קיום של פעילות מינית (החל בדיבורים בעלי אופי מיני וכלה בקיום יחסי מין), תוך ניצול של פער כוחות בין המשתתפים, הנובע בעיקר מיחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה.
עבירות של ניצול מיני בחוק הישראלי.
פעולות שונות של ניצול מיני הן עבירות מין בחוקי מדינת ישראל:
בחוק העונשין:
לפי חוק למניעת הטרדה מינית, הצעות חוזרות בעלות אופי מיני, המופנות לאדם אשר הראה למטריד כי אינו מעוניין בהצעות האמורות, וכן התייחסויות חוזרות המופנות לאדם, המתמקדות במיניותו, כאשר אותו אדם הראה למטריד כי אינו מעוניין בהתייחסויות האמורות, נחשבות להטרדה מינית. כאשר פעולות אלה נעשות תוך תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או טיפול, הן נחשבות להטרדה מינית גם כאשר האדם לא הראה למטריד כי אינו מעוניין בכך.
רכס דרורי
ליליאס אדי
ליליאס אדי (באנגלית: Lilias Adie; נולדה: 1640 לערך – 1704) הייתה אישה סקוטית שגרה בכפר טוריברן הסמוך לחוף הים, במחוז פייף, סקוטלנד. היא הואשמה בכישוף ובניאוף עם השטן, אך מתה בכלא לפני שניתן גזר דינה. קברה נמצא באזור הכרית והוא הקבר היחיד בסקוטלנד השייך למכשפה לכאורה, משום שרוב מי שהואשמו בכישוף נשרפו על מוקד.
ביוגרפיה.
מרישומים שאותרו נראה כי שמה הפרטי היה לילי (Lilly) ושם משפחתה היה אדי (Addie) או אידי (Eddie). בשנת 1704 הוחזקה במאסר בגין עיסוק במעשי כשפים.
מחלה שהתפרצה בכפר בו גרה הביאה לתקופה קצרה אך אינטנסיבית של ציד מכשפות. אישה בשם ג'ין בזיי האשימה את אדי בכישוף והכריזה כי יש להישמר ממנה: "הזהרו פן תתקלו אתם או ילדיכם בליליאס אדי". בעקבות האשמות אלו נאסרה אדי, שהייתה אז ככל הנראה כבת 60.
אדי נלקחה אל ראש הכנסייה המקומית, הכומר אלן לוגן, כדי להשיב להאשמות שהועלו נגדה. יום אחר יום למשך חודש שלם הייתה נתונה לחקירה קשה עד שלבסוף נשברה ו"הודתה".
"הודאה".
במסגרת ה"הודאה" שסיפקה אדי לכומר, סיפרה כיצד הגיע השטן לפגוש אותה לראשונה בשדה תירס בזמן שקיעה בעודו חובש כובע. היא תיארה אותו כבעל "עור קר וחיוור, ורגליים בצורת פרסות כמו של פרה", כיצד שכבו בחושניות ואיך שכנע אותה לוותר על חיי נצרות. ככל שנמשכה החקירה, נאלצה אדי להמשיך לספק פרטים ולהרחיב את סיפור הודאתה. היא סיפרה כי לאחר המפגש הראשון, הגיע השטן אל ביתה "כמו צל" כדי לפגוש אותה, וכי היא עצמה נהגה להפגש ולהתרועע עמו ועם מכשפות נוספות. אף על פי שעברה התעללות בזמן החקירה, סירבה לתת שמות של נשים נוספות כדי שיואשמו בכישוף גם הן, וטענה כי המכשפות באותם מפגשים נהגו להתחפש.
אדי מעולם לא נשפטה, ומתה בעודה במאסר לפני שהושלמה חקירתה.
מקום קבורתה.
ליליאס אדי נקברה בחוף הים סמוך לטוריברן, בתוך תיבת עץ פשוטה, תחת "חצ טון" של סלע חולי בעקבות אמונה של התושבים המקומיים כי השטן עלול לשוב ולהקים אותה לתחיה על מנת "לרדוף אותם".
שרידיה.
בשנת 1852 הגיעו שודדי קברים ואספני עתיקות אל קברה והוציאו את שרידיה. דווח כי התיבה שהוצאה מן הקבר הייתה באורך של כמעט 2 מטר, ועצמות הירכיים היו זהות לאלו של אדם בגובה 1.80 מטר. רוב השיניים עוד היו בפיה, והן נראו "לבנות ונקיות". באותו הזמן לא נמצאה הגולגולת שלה, אך זו התגלתה בשנת 1875 במוזיאון פרטי של אספן העתיקות ג'וזף נואל פייטון בעיירה דנפרמליין. לאחר מכן, הוצגה הגולגולת במוזיאון של אוניברסיטת סנט אנדרוז, אבדה וצצה שוב בשנת 1938 במסגרת תערוכה בינלאומית שנערכה בגלאזגו, אך מאז נעלמה.
מזכרות כמו מקל הליכה שככל הנראה גולף מארון קבורתה של אדי וצמיד כסף עליו חרוט שמה נתרמו בשנת 1927 למוזיאון פיטנקריף האוס בדנפרמליין.
שחזור פניה.
בשנת 1904 צילמו חוקרים את שרידי הגולגולת של אדי. בעזרת צילומים אלה, הנמצאים כיום בספרייה הלאומית של סקוטלנד, הצליחו בשנת 2017 צוות של מדענים ואנשי מקצוע מתחום המשפט הפלילי מהמרכז לאנטומיה וזיהוי אנושי באוניברסיטת דנדי ליצור מודל תלת ממדי ותמונה דיגיטלית של פניה של אדי.
מורשת.
הרשויות במחוז פייף יזמו מבצע לאיתור שרידיה של אדי על מנת שיוכלו לערוך לה קבורה הולמת. "הגיע הזמן להניח למושג המשעשע של המכשפה בסגנון ליל כל הקדושים, ולהתייחס אל האפליה המגדרית ההיסטורית והסבל שנגרם לנשים בשם ציד המכשפות", אמרו. הרשויות קיבלו חזרה מקלות הליכה שנטען כי גולפו מתיבת העץ בה נקברה אדי, כאשר אחד מהם היה שייך לאנדרו קרנגי.
"חשוב לזכור כי ליליאס אדי, כמו גם אלפי נשים וגברים אחרים, שנרדפו והואשמו בכישוף בעת החדשה המוקדמת בסקוטלנד, לא היו אנשים מרושעים כפי שההיסטוריה מתארת. הם היו קורבנות של זמנים חשוכים. הגיע הזמן שנהיה מודעים לאי הצדק שנגרם להם. אני מקווה שבהעלאת המודעות לסיפורה של ליליאס, ניתן לה ולהם את הכבוד והמנוחה המגיעים להם", אמרה ג'ולי פורד המובילה את המבצע.
ב-31 באוגוסט 2019, 315 שנים לאחר מותה, נערך לאדי טקס אזכרה. על קברה הונח זר פרחים שנועד להעלות מודעות לרדיפה שחוו נשים וגברים על ידי תושבי האזור בשם הפחד ממכשפות.
מריה פאוור
מריה פאוור (בגרמנית: Maria Pauer; אוקטובר 1734/36 - 6 באוקטובר 1750), הייתה אישה אוסטרית, מכשפה לכאורה. היא הייתה האדם האחרון שהוצא להורג בגין כישוף באוסטריה.
ביוגרפיה.
פאוור הייתה עוזרת בית בסנט קתרין, פרוור של העיר מולדורף. בינואר 1749 התבקשה על ידי מעסיקה לבצע שליחויות לבית אחר. היא הגיעה אל הבית ולאחר שעזבה, דיווחו דייריו על תופעה של רדיפת שדים. בעקבות כך, נעצרה פאוור. היא הוחזקה במאסר בתנאים שגרמו לה חולשה ואפתיה, ובמשך חודשיים נחקרה ותושאלה בלא לפחות מ-572 שאלות. אנה מריה זוטלין וליזל גוסטרר נעצרו גם הן והוצאה להורג בשנת 1749. לאחר חודשיים של חקירה בעינויים נשברה פאוור והודתה באשמה. היא נשפטה והוצאה להורג בעריפת ראש ושריפה על המוקד ב-6 באוקטובר 1750.
בשנת 2009, הארכיבישוף של זלצבורג, אלואיס קוטגאסר, פרסם הצהרה לפיה הוצאתה להורג של מריה פאוור הייתה ההוצאה להורג האחרונה באוסטריה בגין אשם בכישוף.
מקדש בארן
מקדש בארן (בערבית: معبد بران) הוא מקדש סבאי ליד מארב , תימן, המכונה גם "כס בילקיס", ששימש כאתר פולחן למלכת שבא ולאל אלמקה.
המקדש.
המקדש ממוקם ממערב למקדש עוואם , המוקדש גם הוא לאל אלמקה. המאפיינים העיקריים של המבנה הם ששת העמודים בחזיתו והבאר באמצע החצר. בעבר היה ידוע כי קיימים רק חמישה עמודים, עד גילויו של עמוד שישי בשנת 1988. המקדש נחשב למבנה הקדם-אסלאמי הגדול ביותר בתימן.
האתר נחפר בחלקו על ידי משלחתו של וונדל פיליפס בשנים 1951–1952. בנוסף לתפקידיו הדתיים שימש המתחם כארכיון, לפי הכתובות המתארות אירועים היסטוריים בממלכת סבא שהתגלו על קירות המקדש.
המקדש היה פעיל במשך 1400 שנה בין 800 לפנה"ס ועד 600 לספירה.
ארצ'יבלד גרימקה
ארצ'יבלד גרימקה (באנגלית: Archibald Grimké; 17 באוגוסט 1849, צ'ארלסטון – 25 בפברואר 1930, וושינגטון די. סי.) היה עורך דין, עיתונאי ופעיל זכויות האדם אמריקאי.
ביוגרפיה.
ארצ'יבלד גרימקה נולד בשנת 1849 כעבד. אמו הייתה ננסי וסטון, עבדה של הנרי גרימקה, בעל חוות. ארצ'יבלד היה בכור בין שלושה בנים, שהנרי הכיר בהם אך לא שחרר מעבדות. לאחר שאשתו של הנרי גרימקה נפטרה הוא עבר להתגורר בחווה מחוץ לעיר. בהיותו בחווה הוא לימד את ננסי ובניו לקרוא ולכתוב. בשנת 1852, קצת לפני מותו הוא צוואה לבן החוקי שלו מונטגיו גרימקה לטפל בננסי ובניה כ"בני משפחה", אך מונטגיו לא הבטיח זאת.
ננסי ובניה חזרו לצ'ארלסטון, אך משפחת גרימקה לא תמכה בהם כלכלית. החל משנת 1860 האחים הצעירים החלו לשרת את משפחת גרימקה במשק בית. כתוצאה מכך ארצ'יבלד הצעיד נמלט מהבית ואחיו פרנסיס נמכר לבעל אחר.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית כל שלושת אחים החלו ללמוד בבית הספר ולאחר סיומו למדו באוניברסיטת לינקולן שהייתה מיועדת לאפרו אמריקאים. להנרי גרימקה היו אחיות למחצה שרה ואנג'לינה גרימקה שהיו פעילות בולטות למען שחרור עבדים. בפברואר 1868 אנג'לינה גרימקה ראתה מאמר של פרופסור מאוניברסיטת לינקולן על סטודנט מוכשר במיוחד בשם ארצ'יבלד גרימקה. לאחר בדיקה קצרה התברר לה שהם קרובי משפחה. אנג'לינה גרימקה החליטה לקיים את הצוואה של הנרי גרימקה, לקחה את ננסי ובניה לביתה והעבירה את ארצ'יבלד לאוניברסיטת הרווארד. אחיהם הצעיר ג'ון עזב את הלימודים, ירד לדרום ובהדרגה איבד קשר עם המשפחה.
לאחר סיום לימודי משפטים ארצ'יבלד גרימקה התיישב בבוסטון ועסק במקצוע. הוא התחתן עם שרה סטנלי, אישה לבנה ונולדה להם בת אנג'לינה ולד גרימקה.
בהיותו בבוסטון ארצ'יבלד גרימקה היה מעורב בפוליטיקה ותנועות של אפרו-אמריקאים. כמו כן הוא היה מעורב בתנועת הנשים בה דודות שלו היו פעילות בולטות. בשנת 1894 גרימקה קיבל מינוי של קונסול ברפובליקה הדומיניקנית.
כאשר גרימקה חזר לארצות הברית הוא המשיך בפעילות למען זכויות האדם. הוא היה פעיל בארגון של פרדריק דאגלס שבין היתר פעל לחינוך בין אפרו-אמריקאים. בשנת 1901 הוא הקים עיתון The Guardian ושיתף פעולה עם ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז. בשנים 1903–1919 גרימקה היה נשיא של American Negro Academy, ארגון שפעל להרחבת לימודים אקדמאים לאפרו-אמריקאים.
לאחר הקמת NAACP הוא הפך לפעיל בולט בארגון והתבקש לעמוד בראש הסניף שהוקם בבירה. כמו כן הוא מונה לסגן נשיא של הארגון.
ארצ'יבלד גרימקה חלה בשנת 1928 ומאז הוא היה גר עם אחיו פרנסיס וביתו עד שנפטר בשנת 1930.
רנטה אינדז'ובה
אלאזני (יין)