מקדונל נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, בנם של אמה וג'ון. אביו היה איש צבא ששירת בחיל האוויר האמריקני ובהתאם להצבתו נדדה משפחתו של מקדונל לווירג'יניה ולגרמניה. ב-1976 סיים מקדונל תואר ראשון בניהול, אותו עשה במסגרת תוכנית המלגות ROTC של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. לאחר לימודיו שירת כקצין בצבא האמריקני, בגרמניה ובווירג'יניה, כמפקד פלוגה בדיוויזיה המשוריינת השנייה, וכמנהל מרפאה. במקביל למד לימודי ערב וסיים תואר שני במנהל עסקים (MSBA) מאוניברסיטת בוסטון. לאחר שחרורו מצבא הקבע ב-1981 המשיך לשרת בכוחות המילואים עד 1997 כפרקליט צבאי והשתחרר בדרגת לויטננט קולונל.
מקדונל עבד בחברת אספקת ציוד רפואי, כבוגר שירות צבאי היה זכאי למלגת לימודים ונרשם במסגרתה ב-1985, ללימודי מינהל ציבורי באוניברסיטת ריגנט, אוניברסיטה אוונגליסטית שנוסדה על ידי פט רוברטסון. לאחר תחילת לימודיו נפתח באוניברסיטה בית ספר למשפטים וב-1989 סיים מקדונל תואר שני כפול במשפטים ומינהל ציבורי. מהלך לימודיו שימש מתמחה בקונגרס. לאחר הלימודים שימש תובע בווירג'יניה ביץ'.
את הקריירה הפוליטית שלו החל ב-1992 כשנבחר לבית הנבחרים של מדינת וירג'יניה מטעם וירג'יניה ביץ', לאחר מכן נבחר עוד שש פעמים לתפקיד וכיהן בסך הכל 14 שנים. במהלך כהונתו שימש כעוזר מנהיג הרוב הרפובליקני וכיו"ר ועדה.
ב-2005 נבחר לתפקיד התובע הכללי של מדינת וירג'יניה, וכיהן בתפקיד במשך שלוש שנים מינואר 2006 עד פברואר 2009. בתקופת כהונתו יישם עונש מינימום של 25 שנות מאסר למורשעים בעבירות של התעללות מינית בילדים, מדיניות תקיפה נגד סוחרי סמים, נגד פשעי גנבת זהות ופשע מקוון.
ב-2009 התמודד בבחירות למשרת מושל וירג'יניה, קמפיין הבחירות שלו התרכז במשנתו הכלכלית, תחת הסלוגן Bob's for Jobs, מול יריבו קרייג דידס מהמפלגה הדמוקרטית שביקש להדגיש נושאים חברתיים ובהם התנגדותו של מקדונל להפלות מלאכותיות. בבחירות הביס את דידס כשזכה ב-59 אחוזי תמיכה. ניצחונו של מקדונל יחד עם ניצחונו של כריס כריסטי בבחירות למושל מדינת ניו ג'רזי נחשבו למכה פוליטית לנשיא ארצות הברית ברק אובמה שתמך ביריביהם..
עשרה ימים לאחר סיום כהונתו בינואר 2014, הוגש נגד מקדונל ורעייתו, כתב אישום פדרלי בגין עבירות שחיתות, על רקע חשדות שסייעו לאיש עסקים בתמורה לקבלת שוחד בדמות מתנות, חופשות והלוואות בשווי של כ-165,000 דולר. משפטו נפתח ביולי 2014 ובספטמבר אותה שנה הורשע ב-11 מתוך 13 סעיפי האישום, ורעייתו הורשעה ב-9 סעיפים. בינואר 2015 נגזרו על מקדונל 24 חודשי מאסר בפועל ועוד שנתיים של שהייה תחת פיקוח לאחר שחרורו. מקדונל ערער על ההחלטה וביוני 2016 ביטל בית המשפט העליון של ארצות הברית את ההרשעה.
מקדונל נשוי מאז 1977 למורין והם הורים לחמישה ילדים. מקדונל הוא נוצרי-קתולי באמונתו.
זוברין
איריס קול
איריס קול (נולדה ב-9 באפריל 1970) היא שדרנית רדיו, מנחת טלוויזיה, סופרת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה ברמת גן. שירתה בצה"ל בהיאחזות נח"ל. לאחר שחרורה מהצבא, למדה משחק בבית צבי.
קול התחילה את הקריירה בכתיבת טור רכילות שבועי במגזין "פנאי פלוס". בהמשך הגישה פינה שעסקה בתוכניות טלוויזיה חדשות, במסגרת התוכנית "חוזרים על ארבע" של ירון דוידוב ב"רדיו ללא הפסקה". בהמשך קיבלה תוכנית רדיו שבועית משלה בתחנה זו, "איריס לא גומרת", שכללה ייעוץ למאזינים בנושאי זוגיות ומיניות.
ב-1999 עברה להגיש ב"רדיו ללא הפסקה" תוכנית ראיונות בשם "איריס קול", שעסקה בזוגיות, יחסי הורים וילדים, יחסים חברתיים ועוד. באותה שנה הגישה לראשונה תוכנית הטלוויזיה משלה ברשת. בהמשך הגישה תוכנית בענייני אהבה ב"ערוץ בריזה" במסגרת Yes הטלוויזיה בלוויין. ב-2008 הייתה אחת מארבע מגישות התוכנית "השאלון" בערוץ SHE של yes, שנסגר לאחר שנה אחת. באותה שנה השתתפה גם בתוכנית "סדרת חינוך" בערוץ 2 בנושאי חינוך ילדים.
מ-2008 מגישה קול את תוכניתה מדי ערב ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה), בה היא מראיינת זמרים, שחקנים ואנשי ברנז'ה למיניהם בנושאי תרבות, מוזיקה, פנאי וסגנון חיים.
באוקטובר 2020 השיקה את ספרה הראשון "ציפור לא ממציאה שמיים", שנכתב בעקבות משבר מחשבת שווא שעברה.
קול נשואה לדרור חליבה, איש הייטק, ולהם שלושה ילדים, בת דודתה היא השחקנית מיכל טראוריג.
רומיאו ויוליה (סרט, 1996)
אומרים ישנה ארץ
אומרים ישנה ארץ הוא שיר עברי מאת המשורר שאול טשרניחובסקי, שנכתב בשנת 1923. לשיר שני נוסחים אותם כתב המשורר בהפרש זמן קצר בין זה לזה. הנוסח הראשון מבטא אכזבה וייאוש, בעוד הנוסח השני מבטא תקווה. השיר הולחן מספר פעמים וזכה לביצועים רבים.
תוכני השיר.
הנוסח הראשון.
הנוסח הראשון של השיר נכתב בשנת 1923, במהלך נסיעתו של המשורר בחשמלית בברלין. בנוסח זה מופיעות שאלות רבות על הארץ והדרך אליה, ותשובות להן אין, כפי שממחיש הבית הבא:
בנוסח זה ניכרת נימה של אכזבה וייאוש מהארץ וממה שלכאורה היא מבטיחה. השיר מסתיים בדברים הבאים:
השורה האחרונה מכילה ציטוט של מגילת איכה, טקסט מקראי של חורבן ואובדן תקווה.
הנוסח השני.
לקראת הוועידה העולמית של תנועת "החלוץ" שהתקיימה בברלין באביב 1923, כתב המשורר שני בתים נוספים וגם הקריא בוועידה את הנוסח המורחב. בנוסח זה, ששני בתיו הראשונים כמעט זהים לאלה של הנוסח הראשון, ניתנות תשובות לתהיות שמובעות בתחילתו; והדובר משוחח כביכול עם רבי עקיבא, שהוא סמל של גבורה והקרבה, ושומע מפיו את המילים: , כלומר עליך להביא את הגאולה. נימת הייאוש שבבתים הראשונים מוחלפת באזכור של מורשת העבר היהודי הקדום, המוצגת כדרך לגבור על הייאוש.
ביצועים ועיבודים.
השיר הולחן לראשונה על ידי יואל אנגל בשנת 1924, וזכה לביצועים רבים, אחד המוקדמים שבהם בוצע על ידי החזן ישראל אלטר, אשר הקליט יצירה זו (בנוסח השני) בעת כהונתו כחזן בעיר הנובר שבגרמניה (ככל הנראה בסוף שנות ה-20/תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20).
קיימים ביצועים נוספים, בהם של עדה שור, ושל שולמית לבנת ולהקת רון הכרמל. לחן פופולרי לנוסח זה נכתב על ידי שלמה ארצי בשנת 1973, שגם שר את השיר. ארצי השמיט את הבית השלישי של הנוסח המקורי, ואת הבית האחרון הפך לפזמון חוזר.
נעמי שמר יצרה בשנת 1979 גרסה המשלבת את שני נוסחיו של טשרניחובסקי. בניגוד לשלמה ארצי, שהפך את הבית המסיים, הפסימי, לפזמון חוזר, שמר השמיטה בית זה מגרסתה. שמר חיברה לחן משלה לגרסתה, ואף ביצעה גרסה זו. גרסה זו זכתה לביצוע גם על ידי ירדן בר-כוכבא, ושימשה כפתיח הסדרה בנות בראון, בה השתתפה.
הזמרות אסתר שמיר, מירי אלוני וצילה דגן השתמשו בלחן של נעמי שמר לביצוע גרסה שבה מושמעים שני נוסחיו של טשרניחובסקי גם יחד.
השיר בלחן של נעמי שמר בוצע גם כחלק מהמַסֶּכֶת בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-70 למדינת ישראל.
אלוהות אישית
קרמיקה ישראלית
קרמיקה ישראלית עוצבה בארץ ישראל ובמדינת ישראל החל מראשית המאה ה-20. לצד קדרות מסורתית, פעלו בארץ אמנים שיצירותיהם נוצרו במסגרת תעשייתית. עד לשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 התקיימה בישראל מסורת מקומית שהדגישה את ערכי הטבע ואת המקומיות כביטוי לזהות הציונית. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להופיע ביצירות האמנים הישראלים ביטויים שביקשו לערער על מסורת זו על ידי שילוב הקרמיקה במדיה אמנותיות נוספות ובשימוש בתכנים אישיים וביקורתיים.
ראשית הקרמיקה המודרנית בארץ ישראל, 1930-1900.
קרמיקה מסורתית.
בתחילת המאה ה-20 התקיימו בארץ-ישראל מסורות ערביות של עיצוב קרמי מחומר מקומי. היו אלו בעיקר כלים פונקציונליים, שנועדו לשימוש בקרב האוכלוסייה המקומית בארץ ישראל. כלים נוספים יובאו מאזורים שכנים.
יצירה מקומית באובניים התנהלה בעיקר באזורים עירוניים או בכפרי קדרים. הייתה זו מלאכה שנעשתה באופן מסורתי על ידי גברים. במפקד מטעם ממשלת המנדט, שנערך בשנת 1928 ברחבי ארץ-ישראל, נמנו 77 סדנאות קדרות (של יחידים ושל קבוצות), ואילו במפקד שנערך בשנת 1931 נמנו 211 קדרים שונים. רבות מן הסדנאות פעלו במרוכז, והתבססו על קרבה משפחתית בין הקדרים. דוגמאות לכך ניתן למצוא בסדנאות הקדרות שפעלו בכפר הקדרים ראשיא אל פֻח'אר (תל פאחר) שבמורדות החרמון או בחברון, בסדנאות השונות של משפחת אלפֻאח'ורי. כלים אלו נצרפו בתנורים מסורתיים שהוסקו בעצים, בפחם או בגללים בשרפה נמוכה. סדנאות שונות פעלו גם בעזה, והתייחדו ביצירתם של כלי חרס שחורים (פֻח'ארה אסוַד) שנוצרו על ידי הוספת חומרים אורגניים כמוץ שעורה לתנור או בשריפת חיזור (תְִַטויסה). העשן מבעירת חומרים אלו בתוך התנור, העניק לכלים את צבעם השחור האופייני.
לצד אלו התקיימה מסורת של יצירת כלי בישול או כלים שימושיים אחרים לשימוש עצמי מסלע חרסיתי מעורב בקש או חצץ. עבודות אלו נעשו על ידי נשים בבניית-יד ונצרפו בתנורים מאולתרים, בתנורי בישול או אף ללא שרפה כלל. כלים כאלו, שמקורם באזור השומרון ומאזור רמאללה, לדוגמה, התאפיינו גם בשימוש בעיטור העשוי תחמוצת הברזל, שמקורה בבקעת הירדן.
במהלך המאה, החלו מסורות אלה להיפגע ולהתמעט בעקבות מגמות התיעוש, והחל משנות השמונים גם בשל יבוא כלים מתחרים מחוץ לישראל. עד לשנת 1999, לדוגמה, פעלו בעיר חברון 11 סדנאות שונות. אולם בשנת 2007 נמנו בעיר שמונה קדרים בלבד. באפריל 1983 נערכה במוזיאון ארץ ישראל תערוכה שהציגה את הקדרות של הכפר רשיא אל פאחר מלבנון.
אמנות הקרמיקה הארמנית.