שמו של האגם הוא הלחם של שתי מילים. פירושה של תחילית המילה (Fe או Fem) אינו ידוע ואילו חלקה השני (mund או und) הוא סיומת נפוצה בנורווגיה.
מחנה הפליטים דיר אל-בלח
מחנה הפליטים דיר אל-בלח (בערבית: مخيّم دير البلح) הוא מחנה פליטים פלסטיני, השוכן כקילומטר צפון מערבית לעיר הפלסטינית, דיר אל-בלח, ולמעשה מהווה חלק מהעיר עצמה.
המחנה מורכב ממספר מבני בטון, כ-8 בתי ספר וכן שירותים עירוניים אחרים. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, במחנה היו כ-12,004 נפשות נכון לאמצע 2006. זהו מחנה הפליטים הקטן ביותר ברצועת עזה לאור היותו בנוי על שטח שמשתרע על כ-0.16 קמ"ר בלבד.
התושבים המקוריים של המחנה, כמו רוב הפליטים הפלסטינים האחרים שיושבים ברצועת עזה, הגיעו מכפרים ועיירות בכל קצוות ארץ ישראל המנדטורית. בנוסף לכך רוב תושבי המחנה עבדו כפועלים בישראל לפני תחילת האינתיפאדה השנייה.
היסטוריה.
לאחר מלחמת העצמאות נבנה המחנה.
במקור המחנה אכלס כ-9,000 פליטים שישבו באוהלים ומבני בוץ, אותם אוהלים הוחלפו בבתים ממלט כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בסוף 1998 הרסו רשויות מטעם הרשות הפלסטינית מספר מבנים מהמחנה וזאת על מנת להאריך את דרך החוף הראשית המחבר בין דיר אל-בלח לחופי ים התיכון, כמה מהמשפחות שפונו קיבלו פיצוי כספי זעום על מנת שיוכלו לבנות בתים חדשים מחוץ למחנה. עוד באותה שנה הקימה אונר"א באמצעות מימון כספי מיפן מערכת ביוב למחנה.
במאי 2001 נערכה במקום הלוויה לתינוק פלסטיני שנורה מאש צה"לית, בהלוויה נכחו מאות אבלים.
בפברואר 2002 נערכה פשיטה ישראלית על המחנה, כ-6 טנקים ישראלים נכנסו לחלקו המזרחי של המקום ובזמן העימות נהרג שוטר פלסטיני ותושב המקום, שאדי מוסטפא אל-חסנת. מלבד אל-חסנת נהרגו כ-2 שוטרים נוספים, גם הם מאש צה"לית.
לצד אירועים בהם צה"ל נכנס למחנה היו אירועים בהם תושבי המחנה היו מערובים בניסיונות פיגועים בהתנחלויות הישראליות בגוש קטיף הסמוכה למחנה, בנובמבר 2003 תושב המחנה, מוחמד סולימאן חליל סרסור חוסל על ידי כוחות הביטחון הישראליים לאחר שהאחרון ניסה לחדור להתנחלות הישראלית, נצרים. שנה לאחר מכן, באוקטובר 2004 כ-2 צעירים מהמחנה, עלי ח'אלד אל-ג'ארו ואיאד פאיז יוסף אבו אל-עטא גם חוסלו על ידי כוחות הביטחון הישראליים לאחר שניסו לתקוף את ההתנחלות כפר דרום.
ליליאן, דוכסית האלאנד
ליליאן, דוכסית האלאנד (Princess Lilian, Duchess of Halland; 30 באוגוסט 1915 - 10 במרץ 2013) הייתה דוגמנית ורעייתו של הנסיך השוודי ברטיל, דוכס האלאנד.
ביוגרפיה.
ליליאן מאי דייוויס בסוונסי, הוריה נפרדו בשנות העשרים אך התגרשו ב-1939, היא עסקה בדוגמנות והופיעה במספר מגזיני אופנה וביניהם ווג.
ב-1940 נישאה לשחקן הסקוטי איוואן קרייג, זמן קצר לאחר נישואיהם התגייס קרייג לצבא הבריטי והלך לשרת באפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, בזמן היעדרו מהבית היא עבדה במפעל שייצר מכשירי רדיו עבור הצי המלכותי הבריטי וגם בית חולים. ב-1943 הכירה את הנסיך השוודי ברטיל במסיבת קוקטייל בלונדון ומיד לאחר מכן החל להתנהל ביניהם קשר, וזאת על אף שהייתה נשואה באותו זמן, לאחר שבעלה חזר מן המלחמה הוא הביע בפניה את רצונו להינשא לאישה אחרת והם התגרשו.
אחיו הגדול של ברטיל הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן היה השני בסדר הירושה לכתר השוודי אך ב-1947 הוא נהרג בתאונת מטוס, בנו של גוסטאב אדולף, קארל אדולף היה אז תינוק בן פחות משנה, בעקבות זאת היה נראה כי ברטיל משמש כיורש העצר ועומד לרשת את המלוכה, מסיבה זו ברטיל העדיף שלא להינשא לליליאן, וזאת על מנת שהוא לא יוצא מסדר הירושה בעקבות נישואים לפשוטת עם שלא מגיעה מרקע מלכותי. אך הם חיו יחדיו וב-1946 הנסיך קנה בית בפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבצרפת וזה שימש כביתם האישי.
לבסוף ברטיל לא הגיע לכס המלוכה וב-1976 אחיינו קרל גוסטב הוכתר כמלך, ואף הוא כמלך נישא לפשוטת עם, דבר ההוביל נישואים של ברטיל וליליאן בטקס שנערך בארמון דרוטנינגהולם.
לאחר לכתו של ברטיל היא המשיכה לייצג את משפחת המלוכה באירועים רשמיים, ב-2000 היא פרסמה את הביוגרפיה של אודות חייה עם הנסיך.
היא זכתה למספר אותות עיטור מטעם שוודיה וכן גם ממספר מדינות שונות.
בית משפט קהילתי
בתי המשפט הקהילתיים הוקמו כמודל חלופי לניהול ההליכים הפלילים ובמטרה למנוע רצדיביזם. בשל השפעות שליליות שעשויות להיות לכליאה על העבריין עצמו, מעגלי חייו והחברה כולה. ברחבי העולם פועלים מודלים שונים של בתי משפט קהילתיים, המכונים גם "בתי משפט פותרי בעיות". בישראל הם החלו לפעול לראשונה במתכונת של פיילוט בשנת 2014 ובשנת 2020 הופץ תזכיר חוק לצורך מיסודם.
בבסיס פעילותם של בתי המשפט הקהילתיים עומדת התפיסה המרכזית של הענקת טיפול ושיקום לעבריינים ושילובם מחדש בחברה שנועד להביא לצמצום תופעת ”הדלת המסתובבת” של מבצעי עבירות פליליות על רקע בעיות אישיות, חברתיות וכלכליות, הכוללות התמכרויות, מוגבלויות, חיים בעוני, הדרה חברתית ועוד. מעבר להיבטים האישיים, המתמקדים בבניית תוכנית שיקום אישית, קיימים גם היבטים חברתיים רחבים הנוגעים לחיסכון במשאבים ציבוריים, באמצעות חסכון בעלויות הכליאה והצפיפות בבתי הכלא, וחיזוק תחושת הביטחון האישי והלכידות החברתית.
בתי המשפט הקהילתיים בישראל נמצאים תחת בתי משפט השלום, בהם מתנהל ההליך הקהילתי כהליך פלילי לכל דבר, ועם זאת בעל מאפיינים ייחודיים הכוללים בין היתר מתן דגש רב להליכי השיקום של מבצע העבירה. במסגרת התנהלותו של ההליך נבנית תוכנית שיקומית מקיפה, בשיתוף הקהילה, בפיקוח בית משפט וכתחליף לעונש המאסר בפועל.
בעולם.
בשנות ה-80 הוקמו בתי המשפט הקהילתיים הראשונים בארצות הברית, אשר נקראו "בתי משפט פותרי בעיות" (PSC).הם התבססו על התפיסה הטיפולית-שיקומית, כדרך חלופית לניהול ההליכים הפליליים ומתוך מטרה מרכזית למנוע עבריינות חוזרת ועל כן התנאי הראשון להשתתפות בתוכנית הוא נטילת אחריות מצד הנאשם על העבירה אותה ביצע. המודל התרחב בהדרגה למדינות נוספות ברחבי העולם ובמודלים שונים להפעלה, כולם מתוך אותה נקודת מוצא משותפת.
מסקירה שנעשתה על מדינות בעולם ניתן למצוא מודלים מסוגים שונים לבתי משפט פותרי בעיות. בארצות הברית, אמנם הממשל הפדרלי האמריקני לא הסדיר את פעילותם של בתי משפט הייחודיים הרבים הפועלים בתחומו (בתי משפט לסמים, לעבירות מין, למשפחה וכו), אך הוא הסדיר זאת באמצעות מערך המורכב מגופים שונים. בלואיזיאנה בתי המשפט לסמים נמצאים תחת הנהלת בית המשפט העליון של המדינה. בקולורדו בתי משפט אלו פועלים תחת הנהלת בתי המשפט של המדינה. בקליפורניה פועלת וועדה מייעצת לבתי משפט פותרי בעיות, שסמכויותיה ותפקידיה הוגדרו בחוק. הוועדה אמונה על גיבוש המלצות ודרכי פעולה לבתי המשפט הפועלים בתחומים השונים: סמים, אלימות במשפחה, יוצאי צבא, גיל ההתבגרות ועוד.
בבריטניה הוקמה ועדה הבוחנת מודלים שונים של בתי משפט פותרי בעיות, אשר בין היתר דנה בשינויי החקיקה הנדרשים. באוסטרליה נמצאים בתי המשפט לסמים תחת אחריותו של בית המשפט השלום. לעומת זאת, בקנדה ובאירלנד הם באחריות הנהלת בתי המשפט. בניו זילנד פועלים בתי משפט קהילתיים כחלק ממערכת בתי המשפט המחוזיים.
נראה אם כן כי ברחבי העולם אין מנגנון אחיד וממוסד וקיימת שונות באופן שבו פועלים בתי המשפט. בחלקם פועלים בניהול מקומי ובחלקם כמערכת ארצית, חלקם ממוקדי תחום ומקומיים וחלקם כוללניים. ואולם לכולם מכנה משותף ברור- עבודה בצוות רב מקצועי ובשיתופי פעולה, הכל לטובת הצלחתו של הליך טיפולי שיוביל לאי חזרתיות על ביצוע העבירה.
בתי משפט קהילתיים בישראל.
במדינת ישראל פועלים כיום שישה בתי משפט קהילתיים על פי החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2019, לאחר שהפיילוט להפעלה ראשונה של המודל הסתיים בהצלחה, כאשר מספר נאשמים סיימו בהצלחה הליך שיקום אינטנסיבי וממושך. בחודש נובמבר 2014 הוקם בית המשפט הקהילתי הראשון בבאר שבע ולאחריו נפתחו בספטמבר 2015 ברמלה, במאי 2017 בתל אביב, בדצמבר 2018 במחוז צפון ובחודש ספטמבר 2019 נפתחו בתי המשפט במחוזות ירושלים וחיפה. סך המשתתפים במודל בתי משפט הקהילתיים עד לחודש פברואר 2020 עמד על 930 משתתפים שמתוכם 454 הם משתתפים פעילים, 236 משתתפים סיימו בהצלחה ו-240 משתתפים נשרו מן התכנית, זאת בין היתר בעקבות חוסר בהשתתפות פעילה בתוכנית השיקום ובהחלטת השופט הקהילתי. במקרים אלו יגזור השופט הקהילתי את דינו של הנאשם במסגרת ההליך הפלילי הרגיל או לחלופין יועבר התיק לדיון בבית המשפט הרגיל וזאת מבלי שפרוטוקול הדיון מההליך הקהילתי מועבר ומשמש כראיה.
ב-11 בנובמבר 2020 פורסם על ידי משרד המשפטים להערות הציבור תזכיר חוק סדר הדין הפלילי להוספת תיקון הנוגע לבתי המשפט הקהילתיים. בתזכיר החוק הוצע לעגן בחוק את פעילותם של בתי המשפט הקהילתיים בישראל. עוד הוצע כי החוק ייקבע כהוראת שעה לחמש שנים עד למיסודה המלא של תוכנית זו. הצעת החוק אושרה בכנסת ב-30 ביוני 2022. לצד עיגון בתי המשפט הקהילתיים (שפעלו עד אז כפיילוט) בחקיקה – הכוונה הייתה לבצע מהלך להרחבתם. באוגוסט 2022 השופט אביטל חן מונה לנשיא בתי משפט קהילתיים לתקופה של חמש שנים.
פרוצדורה.