בעלת תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים, שניהם בהצטיינות, מהאוניברסיטה העברית. בעלת רישיון עריכת דין בישראל.
בשנת 2003 מונתה ליועצת למנהל רשות החברות הממשלתיות במשרד האוצר. בתפקידה הייתה חברת צוות הניהול בהליכי ההפרטה המרכזיים במשק: אל על, צים, בזק ובתי הזיקוק באשדוד ובז"ן חיפה. בתקופה זו הובילה הרשות רפורמות מבניות מרכזיות במשק, בענפי התשתיות והתחבורה, כדוגמת פיצול רשות הנמלים והרכבות לחברות ממשלתיות נפרדות, והעברת מע"צ לחברה ממשלתית.
בשנת 2009 מונתה לסמנכ"לית פנים, תכנון ופיתוח במשרד ראש הממשלה (לשעבר אגף תיאום, מעקב ובקרה), תחת המנכ"לים אייל גבאי והראל לוקר. במסגרת תפקידה כיהנה כדירקטורית בחברת "מקורות" ו"מקורות ייזום ופיתוח".
בין השנים 2014–2020 כיהנה בתפקידי ניהול בארגון הג'וינט העולמי (JDC), כמנכ"לית מרחב חבר המדינות וכמנהלת משותפת של התכנון והתוכניות הגלובליים בארגון. בינואר 2021 נבחרה לתפקיד מנכ"לית הקרן לידידות.
ביוני 2021 הכריזה שרת התחבורה והבטיחות בדרכים, מרב מיכאלי כי היא תמנה את פרנק למנכ"לית המשרד. חודש לאחר מכן אושר המינוי בישיבת הממשלה.
מתגוררת בתל אביב, בזוגיות ואם לבת.
ג'ון הברל
ג'ון הברל (באנגלית:John Haberle; 1856–1933) היה צייר אמריקאי בסגנון הטרומפ-לויל (אילוזיה). טבע הדומם שלו של חפצים רגילים נצבע בצורה כזו שאפשר לטעות בזיהוי החפצים עצמם. הוא נחשב לאחד משלוש הדמויות המרכזיות - יחד עם ויליאם הארנט וג'ון פטו - שציירו בצורת זו טבע דומם בארצות הברית ברבע האחרון של המאה ה -19.
ראשית חייו.
הברל נולד בשנת 1856 בניו הייבן, קונטיקט, והיה בנם של מהגרים שוואביים. בגיל 14 עזב את בית הספר ונכנס לחניכות אצל חרט. הוא עבד גם שנים רבות כמאייר והכין תערוכות של מוזיאון פיבודי לידיעת הטבע באוניברסיטת ייל, ועבד בפיקוחו של הפליאונטולוג עתניאל צ'ארלס מארש. הברל החל ללמוד שיעורים באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק בשנת 1884, שם נתקל לראשונה בציור טרומפ-לויל.
קריירה.
סגנונו של הברל מאופיין בעיבוד מוקפד של אובייקטים דו ממדיים. הוא הדגיש במיוחד את תיאורי חפצי נייר, כולל שטרות כסף. הציור "מגירה של רווק" (1890–1894) אופיינית לגישתו: ניירות שונים, כולל שטרות, בולי דואר, תמונות, קלפי משחק, כרטיסים וגזרי עיתון, מוצגים על גבי משטח מישורי במהותו. חפצים אחרים - משקפי ראייה, מסרק, צינור, גפרורים וכן הלאה - הם רדודים מספיק בנפחם כדי לא לקלקל את האשליה.
כמו ויליאם הארנט, הוא הוזהר על ידי השירות החשאי להפסיק לצייר כסף מנייר, אך הוא המשיך בכך לאורך כל שנות יצירתו כמו הציור "שינויי הזמן" (1888) . הוא צייר נושאים אחרים כמו "ציפחה" (כ־1895), "סלסלת בוטנים קלויים טריים" (1887), "צינור החימר" (1889) ועוד.
במהלך הקריירה שלו הציג הברל עבודות במוסדות אמנות כמו האקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק והאקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה בפילדלפיה. בשל הפופולריות של סגנונו והנושאים שצייר, עבודתו הוצגה גם במקומות שאינם מקובלים להצגת אמנות, כמו חנויות ספרים, סלונים, חנויות משקאות ובתי מלון.
בשנת 1893, בעיות עיניים שלו גרמו להברל להתרחק מעבודות מפורטות, אף שהוא המשיך לצייר. בין עבודותיו המאוחרות יותר ציורים של פרחים בסגנון משוחרר יותר, ובשנת 1909 הוא צייר את הציור האחרון שלו בסגנונו המיוחד - "הלילה הגדול", באוסף המוזיאון לאמנות אמריקאית בקונטיקט.
הברל נפטר בשנת 1933 בניו הייבן, קליפורניה.
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית ינואר 2018
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית נערכה בבאר שבע ב-27 בינואר 2018.
ראו גם.
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית
מקדש גנגאיקונדה
מקדש בריהאדיסוואראר בגנגאיקונדה צ'ולאפורם (בטמילית: கங்கைகொண்ட சோழீசுவரர் கோயில்) הוא מקדש הינדי המוקדש לאל שיווה בכפר גנגאיקונדה צ'ולאפורם הממוקם במחוז במדינת טאמיל נאדו שבדרום הודו. בניית המקדש הושלמה בשנת 1035 לספירה על ידי כחלק מבירתו החדשה. מקדש זה של שושלת צ'ולה דומה בעיצובו, ויש לו שם דומה למקדש בריהאדיסוואראר העתיק יותר (נבנה במאה ה-11) השוכן כ-70 קילומטרים מדרום-מערב ב. מקדש גנגאיקונדה צ'ולאפורם קטן ומעודן יותר ממקדש תנג'אבור. שניהם הם בין מקדשי שיווה הגדולים ביותר בדרום הודו ודוגמאות למקדשים בסגנון .
המקדש הראשי, המבוסס על תוכנית ריבועית, מוקדש לאל שיווה, אך מוצגים בו כמקובל בהינדואיזם אלוהויות הינדיות אחרות כמו וישנו, דורגה, , , ואחרים. הפתח שלו פונה אל הזריחה וקודש הקודשים, כמו גם ה, מכוונים על ציר מזרח-מערב. בנוסף למקדש הראשי, יש במתחם המקדש מספר מקדשים קטנים יותר, מבני ומונומנטים אחרים, כאשר חלקם נהרסו חלקית או שוחזרו במאות מאוחרות יותר. המקדש התפרסם בפסלי הברונזה שלו, יצירות האמנות על קירותיו, דמותו של השור המיתולוגי והמגדל הנישא שלו, כמו גם חשיבותו מכך שנבנה על ידי רג'נדרה הראשון, והכתובות החקוקות הרבות שבו, אם כי אף אחת מהן איננה של הקיסר.
פרט למקדש זה, העיר העתיקה גנגאיקונדה צ'ולאפורם, בירת אימפריה אסייתית חזקה מסביבות 900 לספירה ועד 1215 לספירה, כלומר למעלה משלוש מאות שנים, נחרבה לחלוטין יחד עם שאר המקדשים ההינדים העיקריים של תקופת שושלת צ'ולה, והותירה מקום שומם. מקדש גנגאיקונדה צ'ולאפורם נשאר מקדש פעיל. ארבעה טקסים יומיים, ופסטיבלים שנתיים רבים מתקיימים שם, מתוכם הבולטים ביותר מהא שיוורטרי בחודש מאסי הטאמילי (פברואר – מרץ), אייפסי פורנמי במהלך חודש אייפסי (אוקטובר - נובמבר) ותירובדיראי במהלך חודש מרגאזי (דצמבר – ינואר). המקדש הוא אחת האטרקציות התיירותיות המתויירות ביותר בטאמיל נאדו. (בראשי תיבות ASI) מנהל את המקדש כמונומנט מורשת מוגן. ארגון אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית בשנת 2004, יחד עם מקדש איראווטסווארה בדראסורם. שני מקדשים אלו הם הרחבה של אתר המורשת העולמית "המקדשים החיים הגדולים של צ'ולה" שהוכרז ב-1987 וכלל אז רק את מקדש בריהאדיסוואראר בתנג'אבור.
מיקום.
מקדש בריהאדיסוואראר שוכן בכפר גנגאיקונדה צ'ולאפורם, כ-280 קילומטרים מדרום-מערב לצ'נאי וכ-50 קילומטרים מהעיר . ב, כ-70 קילומטרים דרומית-מערבית, שוכן מקדש בעל שם זהה, מקדש בריהאדיסוואראר, ומקדש נוסף, מקדש איראווטסווארה, נמצא כ-30 קילומטרים דרומית-מערבית. שלושתם הוקמו בתקופת שושלת צ'ולה ושלושתם אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
המקדש נמצא על כביש 81 המחבר בין טירוצ'יראפאלי לבין צ'ידמבארם. העיר הסמוכה צ'ידמבארם מחוברת לערים מרכזיות אחרות ברכבות יומיות ברשת הרכבות ההודית, בשירותי האוטובוסים של טאמיל נאדו ובכבישים הלאומיים 36, 81 ו-245. נמל התעופה הקרוב ביותר עם שירותים סדירים הוא (קוד IATA: TRZ), כ-120 קילומטרים משם.
אף על פי שהמקדש שוכן בפנים הארץ, המקדש נמצא ליד הנהר , בתוך הדלתה של הנהר עם גישה למפרץ בנגל ודרכו לאוקיינוס ההודי.
תיאור.
אדריכלות.
מקדש גנגאיקונדה צ'ולאפורם בנוי בסגנון עם תוכנית ריבועית. החצר המקורית היא שני ריבועים צמודים, כול ה, ה"אופאפיתם" (upapitham, הבימה עליה נבנה המקדש), תוכניות המקדש, "קודש הקודשים" (, garbha-griya, מילולית "בית הרחם") והאלמנטים של המגדל כולם בצורת ריבוע ומשלבים עיגולים ועקרונות של סימטריה גאומטרית. האלמנטים המבניים דומים למקדש בריהאדיסוואראר הגדול בתנג'אבור. שניהם כוללים חצר שהכניסה אליה דרך מספר שערים ו קטן יחסית. בפנים מקדשים שרובם מכוונים על ציר מזרח-מערב; כמה מאונכים לציר זה. מתחם המקדש כולל את האולמות "ננדי מנדפה", "אלנקר מנדפה", "מהא מנדפה", "מוקהא מנדפה" ו"ארדה מנדפה". חלק מאלה נוספו ושוחזרו על ידי ממלכות הינדיות לאחר המאה ה-14 או על ידי פקידי שימור אמנות בהודו הבריטית במאה ה-19.
אורך האופאפיתם הגלוי הוא 103.63 מטרים ורוחבו 30.48 מטרים עם ציר מזרח-מערב, אך חלק ממנו כנראה חסר, כשהיסודות ששרדו מכוסים באדמה ועם משטח משוחזר לתיירות. על החלק הגלוי, קובע בלסוברהמניאם, אורך הגרבה-גרייה (קודש הקודשים) הוא 30.48 מטרים, אורך מהא מנדפה (האולם הגדול) הוא 53.34 מטרים, ואורך ארדה מנדפה (אולם חלקי) הוא 19.81 מטרים. ארדה מנדפה שצורתו ריבועית מחבר בין קודש הקודשים לבין האולם הגדול. המקדש הוא אחד הראשונים שבהם היו אולמות עם עמודים, שהפכו למאפיין נפוץ במקדשים הבאים.
המקדש הראשי בנוי על מבנה מוגבה עם החצר באורך 170 מטרים וברוחב 98 מטרים. שטח קודש הקודשים הוא 9.3 מטרים רבועים ונכנסים אליו דרך הארדה מנדפה. על הפתח של קודש הקודשים מגינים (רוחות שומרי הסף), בגובה של 1.8 מטר. קודש הקודשים מכיל את בריהאדיסוואראר (שיווה) בצורה של לינגאם. לינגאם זה גובהו 4 מטרים והיקף בסיסו 18 מטרים.
יש פסל עשוי משברי אבנים וטיח של השור המיתולוגי רובץ בחצר, 200 מטרים מול קודש הקודשים. שור זה כנראה אינו הפסל המקורי שהיה מונוליתי. ישנם חמישה מקדשים סביב קודש הקודשים ובאר אריה, שנוספה במהלך המאה ה-19. באתר המקדש יש פיסול מונוליתי של , תשעת האלים הפלנטריים.
סרי-וימאנה.
גובה ה (מגדל המקדש) הוא 55 מטרים, נמוך ב-3 מטרים ממקדש תנג'אבור. היסטוריונים מאמינים כי גובה המקדש נקבע בכוונה נמוך בממדיו בהשוואה למקדש תנג'אבור מתוך כבוד שחלק הקיסר רג'נדרה צ'ולה הראשון ליצירת המופת של אביו. בהשוואה למקדש תנג'אבור, שלמגדל שלו יש קווי מתאר ישרים, למגדל במקדש זה קווי מתאר מפותלים, קעורים מעט כלפי מעלה. הוא מחולק לשמונה אזורים.