ריינדרס נולד באונסטוודה ב-27 במרץ 1879. אביו היה ראש העיר. הוא התחנך באסן ולאחר מכן נרשם לאקדמיה הצבאית המלכותית בברדה. ב-1896 התגייס לצבא הולנד. בין 1899–1912 שרת ברגימנט ה-1. בין 1912–1915 למד בבית הספר הגבוה (Hoogere Krijgsschool) של הצבא ההולנדי. ב-1 בספטמבר 1913 הוא הועלה לדרגת קפטן והוצב ברגימנט ה-18. ב-1918 הוא הוצב במטה הכללי ושרת שם עד 1 בדצמבר 1925 אז הועלה לדרגת מאיור והוצב ברגימנט ה-19. לאחר מכן מונה לראש מטה הבריגדה ה-1. ב-1 באוגוסט 1928 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1 בנובמבר 1931 מונה למפקח על זרוע החי"ר. ב-1 בנובמבר 1933 הוא הועלה לדרגת גנרל מאיור, וב-1 במאי 1934 מונה לראש המטה הכללי. ב-28 באוגוסט 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל. יומיים לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא מונה למפקד העליון של כל הכוחות המזוינים של הולנד כדי להכין את הארץ למלחמה.
ריינדרס חשש שגרמניה הנאצית תפלוש להולנד. הוא גילה שהכוחות המזוינים של הולנד במצב מוזנח מאוד, והגיש תוכנית שאפתנית ויקרה מאוד להכנסת שיפורים בצבא. כמו כן הוא דרש לשנות ולהגדיל את מערך הגיוס. עמדותיו התקיפות גרמו לכך שהוא הסתכסך עם הקבינט הביטחוני של הולנד. המצב החמיר כאשר היה צורך לתכנן את תוכנית הקרב של הולנד. ריינדרס דרש שהצבא ההולנדי יתגונן לאורך זמן בצפון בראבנט וימתין לתגבורת מבעלי בריתו. הדרג הפוליטי לעומת זאת, סבר שהתגוננות כזו תהיה מיותרת, והציע שהצבא יסוג לברדה וייצב שם את קווי ההגנה שלו. בישיבת הקבינט שנערכה ב-2 בינואר 1940 נכשל ריינדרס בניסיונו לשכנע את חברי הקבינט בעמדתו. ב-5 בפברואר הוא התפטר מתפקידו ועזב את הצבא. אנרי וינקלמן החליף אותו בתפקיד.
לאחר פרישתו מהצבא ניהל ריינדרס חיים מנותקים ומסוגרים. במאי 1940 כבשו הגרמנים את הולנד לאחר קרב קצר. בסתיו 1944 הוא התבקש לעמוד בראש המחתרת ההולנדית. הוא סירב ודרש שהמלכה וילהלמינה עצמה תבקש זאת ממנו. לאחר שהולנד שוחררה מהכיבוש הגרמני, ריינדרס לא זכה בשום עיטור על חלקו במהלך המלחמה. הוא היה פגוע מאוד מכך, ופרסם חוברת בשם De wisseling in het Opperbevel van Land- en Zeemacht in Februari 1940. Hare oorzaken en hare gevolgen (השינוי בפיקוד העליון של כוחות היבשה והים בפברואר 1940. סיבותיו והשלכותיו), אשר בה הציג את תוכניתו ערב המלחמה ותקף את מתנגדיו, ובמיוחד את שר ההגנה אדריאן דיקסהורן. דיקסהורן פרסם חוברת תגובה, וריינדרס פרסם חוברת נוספת שבה ענה לטענותיו של דיקסהורן. ריינדרס נפטר בהאג ב-31 בדצמבר 1966.
ב-14 ביולי 1908 הוא נישא למריה וילמינה נייסינג. נולדה להם בת אחת.
המלחמה האיטלקית–אתיופית הראשונה
ארן יגאר
ארן יגאר (ביפנית: エレン・イェーガー) הוא דמות הפרוטגוניסט בסדרות המאנגה והאנימה "מתקפת הטיטאנים".
ביוגרפיה בדיונית.
ארן נולד בעיירה בתוך מחוז שיגאנשינה, עיירה קטנה בת מאות שנים שמוקפת חומות גדולות, וגדל בה עד שנהרסה על ידי הטיטאנים. חלומו של ארן היה להשמיד את הטיטאנים ולחקור את העולם שמחוץ לחומות. בגיל 9 הרג שניים מהחוטפים שרצחו את משפחתה של מיקאסה, ושכנע אותה להילחם בהם חזרה - ובכך להרוג את החוטף השלישי בזמן שהוא תפס את ארן וחנק אותו. מאותו היום מיקאסה נצמדה לארן ולדרכו להשיב מלחמה ולהיות חזקה. אימו של ארן עצמו מתה בפרק הראשון של הסדרה, כאשר הטיטאן הענק בגובה 60 המטרים פרץ את החומה ואיפשר לטיטאנים לפלוש אל העיר. היא נמחצה תחת ביתה ולא יכלה לברוח, ועקב כך נטרפה על ידי טיטאן לנגד עיניו של ארן-מה שמביא אותו לרצות להשמיד את כל הטיטאנים. בהמשך הסדרה מתגלה שארן מסוגל להפוך לטיטאן ההתקפה משום שלאחר שאביו, גרישה, גילה על מות אימו של ארן, קלרה, הוא הזריק לו חומר מעמוד השידרה של אדם המסוגל להפוך לטיטאן מרצונו (כמו דמויות נוספות בסדרה- ריינר, אנני, ברטולדט ועוד).בשביל להפוך לטיטאן לאחר שאביו הזריק לו את הנוזל ארן היה צריך לאכול בן אדם שמסוגל להפוך לטיטאן ובכך לרשת את הכוחות שלו ולחזור לצורתו האנושית. האדם שארן אכל היה אביו, גרישה, ובעקבות אכילתו הוא קיבל את כוחות שני הטיטאנים שהיו לגרישה: טיטאן ההתקפה (שעל שמו נקראת הסדרה) והטיטאן המייסד (שהוא הטיטאן שהיה ברשותה של משפחת המלוכה רייס).
אישיות.
ארן מתואר כאידיאליסט, חמום מוח, אגרסיבי, נחוש ואימפולסיבי. פעמים רבות, בעקבות אישיות השלכות רבות נגרמות, הן לטובה והן לרעה. כדוגמה, בפרק השני של הסדרה, כאשר נאלץ לפעול ולהתאמן על התמרון התלת-ממדי, לא הצליח, אך עם נחישותו הרבה, הצליח, על אף שהתגלה בסוף כי המתקן היה חלוד ושבור ולכן לא הצליח לפעול אותו קודם.
אוסקר מיכילס
פרנסואה פידל אוסקר מיכילס (בצרפתית: François-Fidèle-Oscar Michiels; 24 ביולי 1881 – 14 ביוני 1946) היה גנרל בלגי אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא בלגיה במהלך הקרב על בלגיה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
מיכילס נולד בבריסל ב-24 ביולי 1881. בגיל 11 הוא נרשם לבית ספר צבאי, ושלוש שנים לאחר מכן התגייס לבית הספר לצוערים בנאמור. ב-1897 הוא סיים את לימודיו והתגייס לצבא בדרגת קורופורל. ב-1901 הועלה לדרגת סרג'נט ועבר ללמוד בבית הספר לקצינים. ב-1903 סיים את בית הספר בדרגת לוטננט. ב-1913 הוצב מיכילס במבצר לייז'. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הוצב במטה הדיוויזיה ה-3. בשל אומץ הלב שגילה במהלך הקרב על האיסר הועלה לדרגת קפטן. הוא המשיך להילחם עם הדיוויזיה ה-3 עד סוף המלחמה, ועוטר בדרגת מפקד בלגיון הכבוד.
במרץ 1919 הוא מונה למרצה במכללת המלחמה. בתפקידו זה הוא שימש כמדריכו האישי של נסיך הכתר לאופולד. ביוני 1931 עזב את המכללה בדרגת לוטננט קולונל ומונה לראש מטה הקורפוס ה-1. במרץ של השנה הבאה הועלה לדרגת קולונל. ב-1934 מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-1. ביוני 1937 הועלה לדרגת גנרל מאיור ומונה לראש מחלקת כוח האדם של משרד ההגנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, מונה מיכילס למפקד הדיוויזיה ה-7. הוטל עליו לחזק את ההגנות על גבול בלגיה למקרה שגרמניה הנאצית תחליט לפלוש לארץ. ב-2 בפברואר 1940 עם התקדמות המלחמה, מונה מיכילס לראש המטה הכללי של הצבא הבלגי. הוא פיקד על הצבא הבלגי במהלך הקרב על בלגיה. ב-27 במאי הציע מיכילס למלך לאופולד לשלוח נציג למשא ומתן עם הגרמנים. המלך הסכים, ולמחרת בבוקר נכנע בפני הגרמנים. ב-30 במאי כינס את מיכילס את קציני הצבא הבלגי, הודה להם על שירותם, וביקש מהם להישאר בארץ ולא להימלט. הגרמנים לקחו אותו למחנה שבויים בגרמניה. ב-1943 הם הציעו לו לחזור לבלגיה ולסייע בניהול הארץ תחת הכיבוש הגרמני, אולם הוא סרב. ב-7 במאי 1945 הוא שוחרר בידי הצבא האדום.
מיכילס חזר לבלגיה וסייע בשיקומו של הצבא הבלגי לאחר המלחמה. בסוף 1945 הוא פרש מהצבא והחל לכתוב ספר על הקרב על בלגיה. הוא לא הספיק לסיים את הספר ונפטר ב-14 ביוני 1946.
כביש 717
כביש 717 הוא כביש רוחב אזורי העובר ברמת יששכר, בתחומי מועצה אזורית הגלבוע. אורכו 3.8 קילומטרים והוא משמש כדרך גישה למושבים רמת צבי ומולדת ואל הכפר הערבי טייבה.
קלווה
קלווה (בגרמנית: Kleve; בהולנדית: Kleef; בספרות הרבנית: קליווא) היא עיירה באזור הריין התחתון בצפון מערב גרמניה ליד הגבול ההולנדי ונהר הריין. מהמאה ה-11 ואילך, קלווה הייתה בירת רוזנות ואחר כך דוכסות . כיום, היא בירת מחוז קלבה במדינת נורדריין-וסטפאליה. בעיר נמצא אחד הקמפוסים של אוניברסיטת ריין-וואל למדעים שימושיים . בקרב היהודים העיר ידועה בשל פולמוס הגט מקליווא.
היסטוריה.
קלווה נשלטה בימי הביניים על ידי מספר דוכסיות.
במהלך מלחמת שלושים השנים הייתה העיר בשליטת הרפובליקה ההולנדית, אשר בשנת 1647 העניקה ליוהאן מאוריץ ואן נאסאו-זיגן שליטה בעיר. בשנת 1701 הפכה קלווה לחלק מממלכת פרוסיה.
במהלך הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, קלווה נכבשה על ידי חיילי המהפכה הצרפתית ב-19 באוקטובר 1794. ב-1795 היא שולבה בחלק רור , שהפכה לחלק מהרפובליקה הציסרנית ב-1797, שבתורה סופחה רשמית על ידי הרפובליקה הצרפתית הראשונה ב-1802, והפכה להקיסרות הראשונה ב-1804. פרוסיה החזירה את העיר לשליטתה ב-1815.
במהלך מלחמת העולם השנייה קלווה הופצצה קשות, ולמעלה מ-90% מהמבנים בעיר ניזוקו קשות.
דמוגרפיה.
נתוני מפקד האוכלוסין.
נכון לשנת 2013, התגוררו בעיר 50,650 איש. צפיפות האוכלוסין הייתה 517.9 נפש לקמ"ר. 86.7% מהתושבים היו בעלי אזרחות גרמנית (כולל תושבים בעלי אזרחות כפולה) ו-10.1% היו בעלי אזרחות נוספת של מדינות באיחוד האירופי (5.6% הולנדים ו-2.9% פולנים).
כמו שאר אזור הריין התחתון, קלווה היא עיר קתולית ברובה. 61.1% מהתושבים הם קתולים, 14.4% פרוטסטנטים ו-24.6% "אחרים". רוב האחרים הם תושבים ללא כל זיקה דתית, אך ישנן בעיר גם קהילות מהכנסייה האורתודוקסית הרוסית וקהילות מוסלמיות גדולות.
הקהילה היהודית.
העדויות הראשונות ליהודים בעיר הן מהמאה ה-14; הקהילה הגיעה לשיא גודלה בסוף המאה ה-19 עם כמאתיים יהודים ולאחר מכן מספרם ירד בהדרגה.
מרבית היהודים עזבו את העיר עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, ו-50 נותרו בה ערב מלחמת העולם השנייה, מתוכם הרוב המוחלט נשלחו למחנות במזרח אירופה עד 1943. בית הכנסת של קלווה נהרס במהלך ליל הבדולח. כיום ניתן לראות את שרידיו ב"כיכר בית הכנסת". חמישים יהודים שקשורים לקלווה ונרצחו בשואה מונצחים שם על ידי שלטים הנושאים את שמם, ואת תאריכי ומקומות מותם.
בשנת 1767 עמדה העיירה במרכזה של מחלוקת בין רבני אירופה הבולטים, מחלוקת שכונתה הגט מקליווא, על חוקיות גט שניתן על ידי חתן ששפיותו הייתה מוטלת בספק.
מטריה אווירית