להרחבה ניתן לקרוא במשחק שוק.
משפטים.
משפט
אם משחק formula_21 הוא סופר אדיטיבי ומשחק formula_42 שקול לו אסטרטגית אזי, המשחק formula_42 הוא סופר אדטיבי .
משפט
כל משחק formula_21 שקול אסטרטגית למשחק מונוטוני.
דוגמאות לפתרונות למשחקים בצורה קואליציונית.
פתרונות נקודתיים
ערך שפלי
כאשר R הוא יחס סדר על השחקנים, הסכום רץ על כל יחסי הסדר האפשריים (קיימים !n כאלה) ו-formula_46 היא קבוצת כל השחקנים שמקדימים את i ביחס הסדר R.
להרחבה ניתן לקרוא בערך שפלי.
גרעינון &lt;br&gt;
להרחבה ניתן לקרוא בגרעינון (משחק שיתופי).
פתרונות קבוצתיים
הליבה &lt;br&gt;
להרחבה ניתן לקרוא בליבה של משחק שיתופי
אתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל
אתר ההנצחה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל הוא אתר הנצחה בהר הרצל המוקדש להנצחת זכרם של אלפים מקהילת יהודי אתיופיה אשר נספו בדרכם לישראל בראשית שנות השמונים. האתר נחנך בשנת 2007.
רקע.
בשלהי שנות השבעים החל גל עלייה מאתיופיה, כאשר יהודים מקהילת ביתא ישראל יצאו ברגל לסודאן בתקווה להגיע לישראל. בתחילה הובאו עולים מסודאן לישראל בטיסות מסחריות מח'רטום דרך מדינות אירופה, בספינות חיל הים שאספו אותם מחוף הים האדום ובמטוסי חיל האוויר שנחתו במדבר הסודאני. לאחר שיותר ויותר יהודים הגיעו למחנות הפליטים בסודאן ומצבם בהם היה קשה ביותר הוציאה ישראל לפועל בסיועה של ארצות הברית ב-1984 את מבצע משה, בו הוטסו עולים אל מחוץ לסודאן במטוסים אזרחיים שחכרה ישראל ועל ידי מטוסים צבאיים אמריקניים. בסך הכל הגיעו לישראל בתקופה זו כ-16 אלף עולים.
כארבעת אלפים מיהודי אתיופיה שניסו לעלות ארצה דרך סודאן נספו במסעם – ברעב, במחלות ובהתקפות שודדים – או נחטפו ועקבותיהם לא נודעו עוד. הגורם העיקרי לתמותה היה תנאי התברואה הקשים במחנות הפליטים אום רקובה וגדריף שבסודאן, שהביא בשלהי שנת 1983 להתפרצות מגיפות קטלניות.
אתר ההנצחה.
אתר ההנצחה הוקם בפאתו המזרחית של מתחם הר הרצל, בסמוך לחלקות הקבורה של חיילי צה"ל שנפלו בתחילת שנות התשעים ואילך.
האתר הוא חצר פתוחה שקועה שבה נטוע דשא והיא מוקפת עצים ושיחים. לדברי אדריכל האתר נועד מבנהו השקוע ליצור תחושה של עלייה לרגל למקום קדוש.
החצר תחומה ממזרח על ידי סוללת עפר; לאורך פאותיה מצפון וממערב הוקמו מושבים מדורגים. כל אלו יוצרים אמפיתיאטרון קטן, המשמש את באי טקסי הזיכרון הנערכים באתר.
במבואה לחצר ניטעו עצי זית. בצידה השמאלי של המבואה ניצב קיר, ועליו כתובת המכריזה על שם האתר, והמספרת בקצרה את סיפור התלאות וההקרבה של ציבור העולים מאתיופיה בדרכו לישראל. כתובת זו נרשמה על גבי הקיר בעברית, אמהרית ואנגלית.
בקיר הדרומי של החצר משובץ מבנה עגול למחצה ובעל גג משופע בחתך של חרוט, הפתוח אל החצר. צורתו היא כבקתה חצויה. זהו "ביתן הסיפורים האישיים". על קירו העגול של המבנה נקבעו לוחות ועליהם עדויות של משתתפי העלייה – עדות מפי ילד, סיפורו של ראש קבוצת עולים, זכרונות של אם על החיים בסודאן, עדות אישית מפי קס. על גבי לוחות העדות נחרתו גם ציורים סימבוליים המתארים את החיים באתיופיה, הדרך לסודאן והשהות במחנות שם.
משמאלו של הביתן ומאחוריו נבנו כיפות חרוטיות נוספות, המסמלות את צורת גגות הטוקולים - בקתות המגורים האופייניות לכפרים ברמה האתיופית.
בדשא שבחצר, לפני הקיר הדרומי שלה, נקבעו טריזים של בטון המגיחים מן הדשא, המסמלים ככל הנראה את הצוקים והמכשולים שעמדו בדרכם של העולים, או את מצוקי הרי סאמיאן. בצידם נקבעו בדשא תלוליות מצופות אבנים, המסמלות את תילי האבנים שהונחו על גבי קבריהם של אלו שמתו בדרך העלייה ולא זכו להגיע לישראל.
לדברי האדריכל, אתר ההנצחה משתרע בין שני מוקדי נוף: האחד – מורשת הכפר באתיופיה, אותה מסמלים המבנה והכיפות שבצידו הדרומי של האתר, הפונה לכיוונה של אתיופיה; האחר – ירושלים, אותה מסמלים עצי הזית הנטועים במבואה לאתר. ביניהם פזורים הסמלים לדרך התלאות שעברו העולים - טריזי הבטון ותלוליות האבן.
על גבי הקיר הדרומי נרשם:
יזכור עם ישראל
את בניה ובנותיה של הקהילה היהודית באתיופיה,
גברים ונשים, זקנים וטף, מאות ואלפים במספר,
שחרפו את נפשם כשקמו וצעדו אל ארץ אבותיהם, לציון ולירושלים,
אך לא עמדו להם כוחם וגבורתם ולא זכו להגשים את משאת נפשם.
יהי זכרם נצור לנצח בקרבנו ועלילות דרכם נר לרגלינו עד עולם.
בצד כתובת זו נרשם הפסוק הבא:
והיה ביום ההוא יוסיף אדוני שנית ידו
לקנות את שאר עמו אשר יישאר
מאשור וממצרים ומפתרוס ומכוש
ומעילם ומשנער ומחמת ומאיי הים
מידע נוסף.
אתר ההנצחה תוכנן על ידי האדריכל גבריאל קרטס. עיצובו נעשה בשיתוף עם יוצרים וסופרים יוצאי אתיופיה, שעבודותיהם שולבו בו.
מתכנני הצמחייה והגינון באתר היו דפנה הלביץ וטוביה לבינוב.
האתר הוקם ביזמת המשרד לקליטת העלייה בשיתוף ההסתדרות הציונית העולמית ומשרד הביטחון.
האתר נחנך בטקס שהתקיים ב-14 במרץ 2007, במעמד ראש הממשלה, השר לקליטת העלייה, יושב ראש ההסתדרות הציונית, קסים ונכבדי עדת ביתא ישראל.
מאז נחנך האתר מתקיים בו מדי שנה טקס האזכרה הממלכתי לעולים מאתיופיה שנספו. טקס זה נערך קודם לכן באתר האנדרטה הזמנית לנספים, שהוקמה בשנת 1989 בגבעת המטוס. על פי החלטת הממשלה נערך טקס האזכרה מאז 2004 ביום ירושלים (כ"ח באייר) - מועד שנבחר על מנת לבטא את שאיפתם של העולים להגיע אל ירושלים.
אנדרטאות נוספות לזכר יהודי אתיופיה.
אנדרטאות נוספות לזכר יהודי אתיופיה נמצאות בקריית גת ובגבעת המטוס בירושלים - במקום בו נערך בעבר הטקס המרכזי לזכרם לפני שעבר אל הר הרצל.
ארכיטקטורת הרווארד
ארכיטקטורת הרווארד היא ארכיטקטורת מחשב בה מקום האחסון וערוצי המידע מופרדים ממש, בין אלה המשמשים את הפקודות להרצה, ואלה של המידע המעובד על ידי הפקודות.
מקורו של המונח הוא במחשב הרווארד סימן 1, שהיה בעל מקום מוגבל לאחסון מידע, אשר הוכל במלואו בתוך יחידת עיבוד מרכזית, ולא אפשר גישה לזיכרון אשר הכיל את הפקודות כזיכרון לעיבוד. תוכניות היו צריכות להטען על ידי המפעיל, והמחשב לא היה יכול לבצע אתחול לעצמו.
כיום, מעבדים מיישמים הפרדה שכזו בקווי המידע על פי רוב מטעמי ביצועים. חלק מהמעבדים אשר מוצהרים כ"מעבדי ארכיטקטורת הרווארד" מממשים, הלכה למעשה, ארכיטקטורת הרווארד מֻסְגֶּלֶת, כך שהם מסוגלים לבצע פעולה כמו טעינת תוכנה ממקום אחסון חיצוני, ולאחר מכן הרצתה.
עם זאת, קיימים גם רכיבים הנשענים על עקרונות ארכיטקטורת הרווארד קלאסית (בעיקר מעבדי אות ספרתיים ומיקרו-בקרים קומפקטיים), אך אפילו רכיבים כאלו מממשים לרוב פקודות מיוחדות לצורכי שליפת מידע מזיכרון התוכנה כטבלאות נתונים לקריאה בלבד ו/או פקודות לתכנות מחדש של זיכרון התוכנה.
בולגריה במשחקים האולימפיים
בולגריה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896). היא נעדרה מחמש האולימפיאדות הבאות, ושבה והשתתפה באולימפיאדת פריז (1924). מאז נעדרה מהמשחקים עוד שלוש פעמים: מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), אליה לא שלחה ספורטאים מסיבות כלכליות הנעוצות בשפל הכלכלי הגדול, מאולימפיאדת לונדון (1948) ומאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אותה החרימה בהיותה חלק מהגוש המזרחי שהחרים ברובו את המשחקים.
לאורך השנים צברו הספורטאים הבולגרים 224 מדליות, בהן 54 מדליות זהב. הענפים בהם בלטו הספורטאים הבולגרים במיוחד הם היאבקות (ענף בו היא מדורגת במקום התשיעי בכל הזמנים, עם 71 מדליות, מהן 16 מדליות זהב) והרמת משקולות (ענף בו היא מדורגת במקום הרביעי בכל הזמנים, אחרי ברית המועצות, סין וארצות הברית, עם 37 מדליות, מהן 12 מדליות זהב).
בולגריה השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). במשחקים אלה הגיעו הספורטאים הבולגרים להישגים צנועים יותר - 6 מדליות, בהן מדליית זהב אחת.
המשחקים האולימפיים מעולם לא נערכו על אדמת בולגריה. סופיה הגישה את מועמדותה לאירוח אולימפיאדת החורף של 1992, ודורגה במקום השני אחרי אלברוויל. במכרז לאירוח המשחקים של 1994 דורגה במקום הרביעי ואחרון, אחרי לילהאמר, אסטרסונד ואנקורג'.
היסטוריה.
לפני מלחמת העולם השנייה.
באולימפיאדת אתונה (1896) ייצג את בולגריה ספורטאי אחד, שארל שמפו, אזרח שווייצרי שהתגורר בסופיה, והתחרה בהתעמלות. המשלחת הבולגרית הרשמית הראשונה נשלחה לאולימפיאדת פריז (1924). היא כללה 24 ספורטאים (כולל נבחרת הכדורגל), שאיש מהם לא הגיע להישגים משמעותיים. גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928), בה השתתפו חמישה בולגרים בלבד, ובאולימפיאדת ברלין (1936), בה השתתפו 25 ספורטאים בולגרים, לא רשמו המשלחות הבולגריות הישגים מיוחדים.
שנות ה-50.
הספורטאי הבולגרי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף בוריס ניקולוב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת הלסינקי (1952). נבחרת הכדורסל סיימה במקום השביעי.
באולימפיאדת מלבורן (1956) עלו הישגי המשלחת הבולגרית לחמש מדליות. המתאבק ניקולה סטנצ'ב היה לבולגרי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, ושלושה מתאבקים נוספים, דימיטר דוברב, פטקו סירקוב וחוסיין מחמדוב, זכו במדליות כסף. נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת ברית המועצות (לאחר הארכה) וגברה על נבחרת הודו במשחק על המקום השלישי. נבחרת הכדורסל סיימה במקום החמישי.
שנות ה-60.