היאשי כיהן בתפקיד ראש ממשלת יפן לתקופה קצרה ב-1937, ולאחר מכן ישב במועצה הקיסרית. בינואר 1943 לקה היאשי בדימום תוך-גולגולתי ומת בביתו ב-4 בפברואר, מבלי ששב להכרה. לאחר מותו הוענקו לו עיטור מסדר דיית הזהב ועיטור מסדר פרחי הפאולוניה.
סוזן דניאל
דוד ישי
דוד (דדו) ישי (27 ביוני 1953 – 16 בפברואר 2003) היה כדורגלן ישראלי. שיחק לאורך רוב הקריירה שלו שיחק במדי מועדון בית"ר ירושלים, ושימש כקפטן הקבוצה בתקופה בה זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע המדינה, בשנת 1976.
קריירה.
ישי נולד בשכונת מלחה בירושלים להורים עולי תוניסיה. הוא החל את הקריירה בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, ובלט במשחק הראש שלו. אברהם לוי, מנהל בית"ר ירושלים באותם ימים, התרשם מיכולתו, והוא עבר לשחק בקבוצת הנוער של היריבה העירונית.
בעונת 1972/1973 ערך ישי את הופעתו הראשונה במדי קבוצת הבוגרים של בית"ר, ושימש בה בתפקיד קשר ימני. בהמשך שיחק כחלוץ. בעונת 1973/4 החל לשחק באופן קבוע בהרכב. בעונת 1975/1976 הוביל את הקבוצה כקפטן כאשר הגיעה למקום השני בליגה ולזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע המדינה. בסיום העונה שלאחר מכן נפצע ישי פציעה קשה, ונאלץ לפרוש ממשחק למשך שנתיים.
בעונת 1979/1980 השתקם ושב לשחק במדי בית"ר. בתום אותה עונה ירדה הקבוצה לליגה הארצית (הליגה השנייה אז), וישי עבר לשחק בקבוצת בית"ר רמלה, בה נשאר עד לסיום קריירת המשחק שלו. בסך בכל ערך ישי 162 הופעות במדי בית"ר ירושלים, במשך שבע עונות. הוא כבש לאורך השנים 17 שערים.
אחרי הפרישה.
לאחר פרישתו, בשנת 1991/1992, שימש ישי בתפקיד מנהל בית"ר ירושלים למשך עונה אחת.
בשנות הארבעים לחייו לקה ישי בהתקף לב תוך כדי משחק במסגרת הליגה למקומות עבודה. מספר שנים לאחר מכן לקה בדום לב ונפטר בגיל 49.
על שמו נקראת קבוצת הוותיקים של בית"ר בשם "בית"ר דוד ישי ירושלים". בכל שנה נערך לזכרו משחק דרבי בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין ותיקי הפועל ירושלים, מסורת שבשנת 2015 הוחלפה במשחק בין ותיקי בית"ר ירושלים לבין בית"ר נורדיה ירושלים.
הינריך היינה
שלום שמואלוב
שלום שמואלוב (נולד ב-27 ביולי 1959 בגבעתיים) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
חייו.
נולד למשפחה בוכרית וגדל בגבעתיים. כבר בצעירותו השתתף במספר הצגות ילדים. את שירותו בצה"ל עשה בתיאטרון צה"ל ולאחר שחרורו למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
לאורך קריירת המשחק, לא נמנה שמואלוב עם צוות שחקנים של תיאטרון אחד. הוא גילם שלל תפקידים במחזות שונים במספר תיאטראות, בהם הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, החאן, בית ליסין, פסטיבל עכו, תיאטרון אנסמבל הרצליה ופסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, שאותו ייסד ב-1995 ושימש כמנהלו האמנותי עד לפרישתו בשנת 2011.
בטלוויזיה שיחק במספר סדרות, בהן "הבורגנים", "עספור" ו"רון", וכן בקומדיית המצבים "חצי המנשה" שם גילם את אחת מדמויותיו הזכורות ביותר, שלח בן-שילה.
בשנת 2014 שיחק שמואלוב בסדרת המתח "כפולים", וגילם את דמותו של ראש ממשלת ישראל.
משנת 2011 הוא מלמד באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב. באותה שנה התפקד למפלגת העבודה הישראלית והודיע על תמיכתו בשלי יחימוביץ'.
החל משנת 2018 משחק שמואלוב במחזמר "סלאח שבתי".
שמואלוב נשוי לשחקנית והמורה למשחק רות שמואלוב, ואב לשניים.
אבישי כהן (חצוצרה)
הירנומה קיאיצ'ירו
הירנומה קיאיצ'ירו (ביפנית: 平沼 騏一郎; 28 בספטמבר 1867 - 22 באוגוסט 1952) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-35.
ראשית חייו.
הירנומה נולד בעיר צויאמה שבמחוז אוקיאמה, למשפחת סמוראים זוטרה. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת טוקיו ב-1888, ולאחר מכן החל לעבוד במשרד המשפטים.
במהלך עבודתו במשרד המשפטים בנה הירנומה לעצמו מוניטין של לוחם בשחיתות שלטונית, וניהל עצמו מספר תיקים בעלי חשיפה רחבה. הוא שימש מנהל בית המשפט הגבוה בטוקיו ותובע ציבורי מטעם בית המשפט העליון של יפן. ב-1909 הוא תבע בהצלחה 25 חברי הדיאט של יפן באשמות של לקיחת שוחד מחברת הסוכר של יפן. הוא הפך לסגן שר המשפטים ב-1911, ושנה לאחר מכן התמנה לתפקיד התובע הכללי.
הירנומה יצא בגלוי כנגד השחיתות בפוליטיקה של יפן, וגישה זו התרחבה לאחר זמן מה גם להשפעות זרות, כגון סוציאליזם ודמוקרטיה ליברלית. יחד עם גנרל סדאו אראקי הוא הקים את הקבוצה הלאומנית קוקוהונשה (国本社). הוא הפך לנשיא בית המשפט העליון של יפן ב-1921.
בתקופת שלטונו של ימאמוטו גונבאה התמנה הירנומה לתפקיד שר המשפטים של יפן. במהלך כהונתו הוא סייע בהקמת משטרה חשאית שנועדה להילחם בקומוניזם, בסוציאליזם, ובשאר אידאולוגיות אותן ראה כחתרניות. ב-1924 הוא התמנה ליושב ראש בית האצילים והצטרף למועצה הקיסרית. ב-1926 הוענק לו תואר הקזוקו "דאנשאקו" (ברון).
מועצת הקיסר.
הירנומה ישב במועצה הקיסרית במשך עשור, במהלכו צבר השפעה רבה. הוא התנגד לרפורמות הכלכליות של ראש הממשלה ואקצוקי רייג'ירו, ולאישור אמנת לונדון מ-1930. לאחר שהצבא פעל על דעת עצמו ונכנס למנצ'וריה ב-1931, גייס הירנומה את תמיכת הממשלה בצעד, ואף סייע בהקמת מדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו, ואף דרש את פרישת יפן מחבר הלאומים. ב-1936 הוא התמנה לנשיא המועצה הקיסרית.
ראש הממשלה.
הירנומה התמנה לתפקיד ראש הממשלה ב-5 בינואר 1939. הדיון ששלט בפוליטיקה היפנית בתקופת כהונתו היה האם צריכה יפן לחבור לגרמניה הנאצית על מנת לנטרל את האיום שהציגה ברית המועצות. הירנומה תמך בהסכם אנטי-קומוניסטי, אך חשש שהסכם כזה עלול לגרור את יפן למלחמה עם ארצות הברית ועם בריטניה, בעוד מרבית כוחות צבא יפן עסוקים במלחמת סין–יפן השנייה. לאחר החתימה על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב באוגוסט 1939, התפטרה ממשלתו של הירנומה בעקבות כישלון זה ביחסי החוץ שלה, ובעקבות התבוסות הצבאיות היפניות בקרב חלקין גול במונגוליה.
שר הפנים.
לאחר התפטרותו מראשות הממשלה, קיבל הירנומה את תפקיד שר הפנים בממשלתו של פומימרו קונואה, משרה בה החזיק עד 1941. במסגרת תפקידו תמך הירנומה ברעיון השינטו המדיני, אך בד בבד הסתייג מפעולותיו של שר החוץ יוסוקה מצואוקה ומההסכם התלת-צדדי שחתם עם גרמנית הנאצית ועם איטליה הפשיסטית ב-1940. בעקבות התפטרותו של קונואה באוקטובר 1941, התפטר גם הירנומה.
ג'ושין.
הירנומה שימש ג'ושין, או יועץ בלתי רשמי, לקיסר הירוהיטו במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר מותו של סיונג'י קינמוצ'י, הגנרו האחרון מתקופת מייג'י, ב-1940, מילאו הג'ושין את מקומם. הקבוצה כללה את ראשי הממשלה לשעבר יונאי מיצומאסה, קונואה ונובויוקי אבה, כולם תומכי מדיניות חוץ אגרסיבית. באפריל 1945 מונה הירנומה פעם נוספת לתפקיד נשיא המועצה הקיסרית.
משפט.
לאחר מלחמת העולם השנייה נעצר הירנומה על ידי רשויות הכיבוש האמריקאי, ונאשם בביצוע פשעי מלחמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. הוא נמצא אשם ונידון למאסר עולם. הוא זכה לשחרור מוקדם ב-1952, ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
על בריקדות
על בריקדות (בפולנית: Na barykady) הוא שיר מהפכנים פולני שלחנו עממי. הוא נכתב בפולנית בשנת 1904 ומחברו אינו ידוע.
השיר קורא להנפת הדגל האדום, דגלם של הסוציאליסטים וקומוניסטים ברחבי העולם. נהגו לשיר אותו, או חלקים ממנו, גם מתורגם לעברית, בחוגי השמאל הציוני בארץ ישראל, כגון קיבוצי "השומר הצעיר".
המחשבת חופשית
טבריא
נובויוקי אבה
נוֹבּוּיוּקִי אַבֶּה (ביפנית: 阿部 信行; 24 בנובמבר 1875–7 בספטמבר 1953) היה גנרל בצבא יפן, מושלה הכללי של קוריאה, פוליטיקאי וראש ממשלת יפן ה-36.
ראשית חייו וקריירה צבאית.
אבה נולד בעיר קנאזווה שבמחוז אישיקווה למשפחת סמוראים. הוא עזב את לימודיו בתיכון על מנת להתגייס לצבא במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה. לאחר המלחמה למד באקדמיה הצבאית הקיסרית, ולאחר מכן המשיך למכללת המטה הצבאי, שם למד עם סדאו אראקי, לימים קצין לאומני קיצוני. אבה פיקד על רגימנט הארטילריה השלישי מ-1918 עד 1921.
אבה קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים הרביעית ב-22 בדצמבר 1930, ומאוחר יותר שירת כמדריך במכללת המטה, לפני שהפך לסגן שר המלחמה ומנהל האגף לענייני צבא במשרד המלחמה. בשנת 1933 קיבל דרגת גנרל, ובעקבות זאת קיבל את הפיקוד העליון על חיל המצב היפני בטאיוואן. ב-1936 סיים את השירות הפעיל, ונכנס לרשימת המילואים.
ראש ממשלה.
אבה לא היה הבחירה הראשונה להחליף את ראש הממשלה שהתפטר, הירנומה קיאיצ'ירו. מצד האזרחים, היו פומימרו קונואה וקוקי הירוטה עדיפים עליו, בעוד הממסד הצבאי וגורמים לאומניים קיצוניים תמכו בגנרל אוגאקי קזושיגה. לאחר שהכריז הגנרו האחרון, סיונג'י קינמוצ'י, שאין הוא מעוניין באף אחד מהמתמודדים, דחף הצבא את אוגאקי ביתר שאת. אולם, אוגאקי חלה ונאלץ לשהות בבית חולים. לפיכך, הושגה פשרה שלפיה יקבל שר המלחמה המכהן, אבה, את תפקיד ראש הממשלה. אבה לא השתייך לסיעת טוסיי-הא ולא לסיעת קודו-הא, ואף זכה לתמיכת הצי הקיסרי היפני.
אבה הפך לראש ממשלת יפן ב-30 באוגוסט 1939, ובאותה עת החזיק גם בתפקיד שר החוץ. במהלך כהונתו, שנמשכה ארבעה חודשים בלבד, שאף אבה להביא את מלחמת סין–יפן השנייה לסיומה ולשמור על נייטרליות בעימותים באירופה. הוא אף התנגד לכריתת ברית עם גרמניה הנאצית ועם איטליה הפשיסטית.
בשל חוסר תמיכה מצד גורמים צבאיים ומצד מפלגות אחרות, נאלץ אבה להתפטר, ויונאי מיצומאסה החליפו בינואר 1940.
המשך הקריירה.