רוב הכנסתה הגיעו מאיורים לחברת התרופות ביאייר (Casa Bayer) וזה אף עזר לה לפתח את סגנונה האישי בציור. לדוגמה, על מנת לפרסם גלולות שינה, וארו ציירה עיניים בוהות בין דלתות של חדרים רבים וחרקים עפים אל אור נרות, ציור שתיאר נדודי שינה. וארו עבדה גם על לוח שנה בשביל החברה, בו הציגה את עונות השנה. למרות ההשפעה של הציורים המסחריים על עבודותיה המאוחרות יותר, היא חתמה על הציורים הלל בשם משפחתה של אמה – Uranga ובכך הפרידה בין עבודתה המסחרית לבין תדמית האומנית שלה.
למרות מגבלות הזמן, הצליחה וארו לעשות ניסויים אומנותיים רבים בציוריה ופתחה רעיונות שונים. בשנת 1943 היא יצרה את 'העקרב' בסגנון קוביסטי שאפשר היה לזהות בו חוש הומור אך גם משהו מאיים. בציור נוסף בשם 'המגדל', ניתן לזהות מעבר בין הסגנון שפיתחה בפריז לבין זה שפתחה במקסיקו. כאן השתמשה בסממנים סוריאליסטים, פרספקטיבה מעוותת ומשהו מאיים אך לא ברור. היא עבדה עם מוטיבים שחזרו שוב ושוב בציוריה, כמו מגדלים נוטים, צמחייה ושורשים שהופכים לדרכים, מכונות משונות המרחפות בחלומות שונים, כמו גם אלמנטים ביוגרפיים כגון נפילת אירופה והבריחה שלה משם.
שנת 1947 הייתה שנה חשובה מבחינות רבות, וארו הרחיבה את העבודות במישור אישי יותר בהם השתמשה בדימויים חזקים יותר. היא נפרדה מפרה שחזר לצרפת, ווארו, שלא רצתה לחזור לצרפת, יצרה מערכת יחסים עם טיס בשם ג'אן ניקול שהיה צעיר ממנה ב 14 שנים. מערכת יחסים זו נמשכה מספר שנים. גם לספרד סרבה וארו לחזור גם לאחר שזוכתה מכל פשע פוליטי. היא אהבה את מקסיקו ומלבד גיחה בת שנה לוונצואלה, נשארה בה עד יום מותה.
ההשפעות על עבודותיה.
הרבה מעבודותיה של וארו הן אוטוביוגרפיות. היא השתמשה בקורות חייה וחקרה זהויות שונות – אישיות ואוניברסליות בסגנון המיוחד לה. את מסע החיים שהיא עברה היא פתחה לדימויים ומטאפורות מרכזיות בעבודותיה והזמינה את הצופים לעולם שיש בו חדרים בתוך חדרים וחפצים יומיומיים, כמו כורסא או שולחן ההופכים לפנטזיות ומסע גילויים נפלא.
עבודותיה של וארו מלאות דמויות המופיעות לעיתים קרובות בתלבושות המכסות את הפה, או רעולות בצעיפים או במסכות ההופכות אותן לאילמות ונסתרות. היא משתמשת במרחבים שטוחים ובמבנים ארכיטקטוניים התוחמים ומגבילים את הדמויות. המוטיבים הארכיטקטוניים, כגון קשתות, אוהלים ומגדלים, משקפים את המקומות השונים שבהם ביקרה עם משפחתה.
רוב עבודותיה שאבו ממקורות אירופיים, דמויות המופיעות במעבדות מתכתבות עם דימויי קדושים מתקופת הרנסאנס. בפרטים הקטנים והמפורטים שבציוריה ניתן לראות את ההשפעה של הציור ההולנדי מהמאות ה 15 וה 16.
בחלק מהעבודות היא ממזגת בין הטבע לארכיטקטורה ומהדהדת את דמויי הצייר בוש (Bosch) שממנו הושפעה. כמוהו היא מדגישה את המוזר והשונה וממציאה מכונות שחלקן בעלי חיים כמו גם פרטים טכניים המאפשרים להן להתנייד. היא חזרה שוב ושוב אל העבר הספרדי שלה וציינה שהיא מעוניינת בעיקר בציור הפרימיטיבי אך גםבאל-גרקו ובגויה שהשפיעו על ציוריה.
כמו גויה, גם וארו המציאה יצורים משונים המסוגלים לעוף והשתמשה בחיות יער שונות והפכה אותם ליצורים הנראים אנושיים. בשונה מגוייה, בציוריה של וארו לא קיימת אלימות פיזית.
וארו אימצה הסוריאליזם וטענה שהסוריאליזם תרם לאומנות מה שהפסיכואנליזה תרמה לחקר התת מודע. אומנים סוריאליסטים שונים השפיעו על עבודותיה, בעיקר דה-צ'יריקו - שניהם ניצלו את האון הפסיכולוגי שבארכיטקטורה. וארו השתמשה גם בטכניקה של דימויים מקריים שפותחה על ידי פיירו די קוסימו (Piero di Cosimo) ולאונרדו דה וינצ'י ואומצה על ידי הסוריאליסט בריטון. היא השתמשה מוטיבים סוריאליסטים רבים בעבודותיה ואהבה לפתח בהן עלילות דרמטיות.
דמויותיה של וארו צוירו בדרך כלל במצבים נשיים מסורתיים, אפילו סטריאוטיפים כגון מבשלות וסורגות. היא הפכה גיבורים גבריים כגון המניאטור, יוליסס ופאן לנשיות. בכך הדגישה וארו את נקודת המבט הנשית ואיתגרה סטראוטיפיות. רבות מהדמויות שלה הן אנדרוגניות או חסרות מין ובכך חקרה את הסמליות שבמטמורפוזה. וארו הושפעה גם מקרינגטון שאיתה חקרה את הכוחות נפשיים ואת כוח היצירה שלהן ויחד המציאו שפה ציורית ששאבו מחיי היום יום, מסיפורי פיות ומחלומות ושבה השתמשה וארו ברבות מעבודותיה.
אף על פי שלוארו היה מקום נכבד כאומנית במקסיקו, לא נראה שהתרבות המקסיקנית השאירה את אותותיה בעבודות שלה.
אללה אסלאם
אללה אסלאם היא סדרה דוקומנטרית מקורית שנוצרה על ידי הבמאי דוד דרעי וצבי יחזקאלי. במאי ותסריטאי הסדרה הוא דוד דרעי. ארבעת פרקי הסדרה שודרו לראשונה בערוץ 10 בחודש ספטמבר 2012. הסדרה הוצגה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, שם הוקרנה לראשונה, תחת השם: "החצר האחורית של אירופה". הסדרה זכתה לכ-20% רייטינג.
"אללה אסלאם" מתחקה אחר המוסלמים החדשים והוותיקים של אירופה, הנמצאים בעינה של סערה חברתית, פוליטית ודתית שמעוררת עניין רב בעולם כולו. המפגש בין התרבויות השונות עמוס במטענים היסטוריים כבדים ובלהט דתי ולאומני. בתוך כך, בוחנת הסדרה את תעשיית ההפחדה מהאסלאם באירופה ואת הקשר של תופעה זו לעליית הימין הקיצוני באירופה כולה. בין היתר מתמודדת "אללה אסלאם" עם שורשי החששות שמציפה עליית האסלאם: תעשיית הגירת המוסלמים החוקית והלא חוקית, ההקצנה הדתית והטרור שמכה בבטן הרכה של אירופה.
צבי יחזקאלי, עיתונאי חדשות 10, שצבר מומחיות בכל הקשור לערבים והאסלאם במזרח התיכון, נכנס לדמות של עיתונאי פלסטיני ונוסע לבחון מקרוב את המתרחש בחצר האחורית של אירופה. ההכנות לקראת יציאתו למסע כוללים כניסה לדמות ולסיפור כיסוי שיאפשרו לצוות הסדרה לחדור לרחוב המוסלמי האירופאי תוך תיעוד הסיכון שצוות הסדרה נתקל בו באזורים בדלניים. הסדרה מגיעה למדינות שבהן ההתמודדות עם האסלאם בולטת מבחינות מגוונות: שוודיה, הולנד, צרפת, גרמניה, בלגיה, אנגליה ומדינות נוספות. את המוזיקה לפתיח ולכל ארבעת פרקי הסדרה כתב יונתן בר גיורא.
"פורום היוצרים הדוקומנטריים" בישראל בחר בסדרה לאחת מחמש סדרות התעודה הטובות לשנת 2012.
סקירה.
פרק 1 - בדלנות.
חלק משמעותי באסלאם האירופאי – צעירים, כמו גם ותיקים - מעדיף את הבדלנות על פני ההשתלבות במדינות אירופה אליהן היגר. גם המדינות האירופאיות הקולטות את המהגרים מעודדות בדלנות כאשר הן משכנות את המהגרים המוסלמים בסלאמס – שכונות עוני צפופות שבהן גואה הפשיעה, האבטלה והחיבור לדת הקיצונית. אך בשני הצדדים ישנה התחושה כי ההתנהלות ביומיום היא של "מדינה בתוך מדינה" - מדינת אסלאם דתית בתוך מדינה אירופאית דמוקרטית. איך נראית ההתנגשות היומיומית בין ערכי המערב לאלה של האסלאם?
פרק 2 - חוקי האל או חוקי המדינה?
האם יצליחו הפעילים למען החלת ה"שריעה" לחזק את מקומה של השריעה על חשבון חוקי המדינה והדמוקרטיה האירופאית? מאז החליטה אנגליה לתת תוקף חוקי להחלטות השריעה נפוצו בתי הדין הדתיים במדינה כפטריות אחר הגשם.
בשכונות מהגרים רבות אליהן מגיע צוות "אללה אסלאם" - בפריז, בהולנד ובאנגליה - נחשפות תופעות של העדפת חוקי השריעה והתעלמות מהחוק המקומי. איך נראה בית משפט שריעה? מי מגיע אליו? איך הפכו היכלי הצדק הדתי לקוראי תיגר על הערכים האירופאים והזמינו זעם אירופאי הדורש להגביל את הדת המוסלמית במרחב הציבורי. במקביל, מביאה הסדרה את הצד השני של המתרס - רצונה של אירופה לייצר שינוי חוקתי ולהגביל את האסלאם. אחת הדוגמאות הבולטות לחיכוך בין האוכלוסיות היא התפילות הנערכות בימי שישי ברחובות - בצרפת אסרו את תפילות המוסלמים ברחובות, לאחר שהפכו לעניין מעורר מחלוקת במדינה. זו הדוּגמה הבולטת ביותר לנראות הדתית-מוסלמית בקרב ההמון האירופאי. הדבר עורר עימותים בשל מה שמכנים עוברי אורח במקום 'השתלטות על המרחב האירופאי'. בנוסף - מתאר הפרק את תופעת ההתאסלמות האירופאית המתרחבת ובמעמד הנשים המוסלמיות שהיגרו לאירופה.
פרק 3 - טרור.
בשנים האחרונות מתמודדת אירופה יותר ויותר עם תופעת ההקצנה הדתית, שמביאה – ביעדים רבים באירופה לתסיסה והתגרות בשלטון החוק. זהו מסע אל הדור הצעיר החווה משבר זהות חריף, ונשאב לתוך ההקצנה הדתית ובמקרים מסוימים גם אל פעילות תאי טרור. משבר הזהות תוקף במיוחד את בני הדור הצעיר בחברה המוסלמית ומציף דילמות חריפות של "מזרח מול מערב": עד כמה להיטמע בתוך האירופאיות, או להישאב להקצנה הדתית מבית? מידת הצלחתה של מערכת החינוך לשכנע את בני הנוער בנחיצותו של המודל הדמוקרטי – אל מול המציאות השמרנית שהם חווים מבית.
רדיקליות והקצנה דתית: מסגדים שמכשירים פעילויות הסתה וטרור ומעודדים הקצנה דתית בקרב המוסלמים והביטוי שלה בטרור מוסלמי. העיר לוטון, למשל, השוכנת לרגלי לונדון – הפכה לאחד ממעוזי הטרור של אירופה כולה – הדבר הפך רשמי כאשר דלף דו"ח של שירות המודיעין הבריטי שחשף כי הממשל מכיר בכך שלוטון הפכה לתא הטרור האסלאמי המפותח ביותר באנגליה. הסדרה מגיעה ללוטון בניסיון לחדור אל המוקדים שבהם מתקיימים תאי הטרור, בין היתר למסגד רדיקלי המוגדר כאחד הרדיקלים ביותר במדינה כולה (ופועל במסווה של "מרכז דת אסלמי") ממנו שולחו טרוריסטים לפיגועי הטרור שהפתיעו את לונדון ב-2005. מה הפך דווקא את העיירה הפרברית הזו לכר פורה ונוח לפעילות טרוריסטית אסלאמית? במסגדים רבים אחרים שמקיפים את "המרכז הדתי" פוגשת "אללה אסלאם" מתפללים שמעידים בהיחבא על הפעילות האסורה שממשיכה להתקיים בלוטון, תחת עינם הפקוחה של השלטונות הבריטיים.