האגודה מתאמנת בנתניה.
קולג`ים - מועדון ספורט בקריית השרון, נתניה - בריכת שחייה (קיץ בלבד), נורדיה - (קיץ בלבד), וינגייט ו"גני עומר" שבעומר (שלוחה בנגב), ובעולם המים שנמצא בנתניה.
בומברד
בומברד הוא כינוי לתותח כבד שהיה בשימוש בשלהי ימי הביניים. הבומברד נכנס לשימוש בסופה של המאה ה-14; משקלו הגיע לעיתים לכמה עשרות טונות, קוטרו היה גדול והוא ירה כדורי תותח במשקלים עצומים של כמה מאות קילוגרמים, שנטענו דרך לוע התותח. שימושו העיקרי היה הבקעת חומות האויב. מרבית הבומברדים נוצקו מברזל.
מספר דוגמאות לבומברדים בימי הביניים:
איוון גאלאמיאן
Library of Congress
י. חריף
ויקטור קנדינסקי
ויקטור קנדינסקי (ברוסית: Виктор Хрисанфович Кандинский; 6 באפריל 1849 - 3 ביולי 1889) היה רופא פסיכיאטר רוסי בן המאה ה-19.
חייו האישיים.
קנדינסקי נולד במרץ 1849, בכפר קטן בסיביר. מעט ידוע על ילדותו עד למעבר למוסקבה בהיותו בן ארבע עשרה. במוסקבה התקבל לגימנסיה נחשבת וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בהיותו בן 23 (בשנת 1872), סיים את לימודיו והתקבל להתמחות כרופא כללי באחד מבתי החולים של מוסקבה.
בשנים 1876 עד אפריל 1879 שירת בצבא כרופא צבאי והשתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית.
במאי 1877 אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בעקבות ניסיון אובדני שחווה בתקופת שירותו בצבא; הוא אושפז עד לאפריל 1878. בתקופת אשפוזו התאהב באחת מן האחיות שטיפלו בו. לאחר שמצבו של קנדינסקי השתפר, השניים התחתנו.
קנדינסקי אושפז שנית בין השנים 1878-1879 עקב הרגשה של מרה שחורה והזיות, ועקב כך הוחלט לשחררו מן השירות הצבאי. קנדינסקי התאושש, ובשנת 1881 עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד כפסיכיאטר בבית חולים פסיכיאטרי. הוא המשיך לעבוד בבית חולים זה עד להתאבדותו בשנת 1889.
תרומתו למדע.
בין השנים 1874-1876 פרסם 31 מאמרים על נושאים רפואיים שונים, במקביל לעבודתו בקליניקה. מאמרים אלו כוללים תרומה מקורית ומשמעותית לרפואה, וסקירת ספרות. שלושה מן המאמרים היו על נושאים פסיכיאטריים. בשנים אלו עסק גם בפילוסופיה ובפסיכולוגיה של הרפואה.
בין השנים 1879-1883 פרסם מספר מאמרים, שני ספרים, ותרגם שלושה ספרים חשובים ברפואה מגרמנית לרוסית.
בין השנים 1881-1889 עבד כפסיכיאטר ומחקריו התרכזו בפסיכופתולוגיה ובפסיכיאטריה משפטית. קנדינסקי התמנה למזכיר הכנס הפסיכיאטרי הרוסי הארצי הראשון, שנערך ב-1887. הוא נודע בעיקר על עבודתו בשנים אלו.
בשנת 1885 תורגם לגרמנית ספרו הראשון על הזיות והפך ברבות השנים לספר קלאסי בפסיכיאטריה.
בשנת 1888 הוא פיתח והציע שיטה חדשה למיון אבחנות פסיכיאטריות; שיטה זו מזכירה במידה רבה את שיטות המיון המודרניות המקובלות כיום.
בעקבות חוויותיו החל בתצפית קפדנית על שלבי מחלתו וכך כתב ספר ובו פירט מגוון רחב של סימנים פסיכופתולוגים. קנדינסקי היה הראשון שתיעד וטבע את שמם של ה"הזיות המדומות", וכן תיאר הזיות מוזיקליות והזיות של תחושה כללית. על שמו נקראת תסמונת קנדינסקי.
לאחר התאבדותו קיבלה אשתו חזקה על ירושתו המדעית, והמשיכה לפרסם את מאמריו המדעיים. בנוסף היא פרסמה גם שני ספרים שכתב, האחד ספר חלוצי בפסיכיאטריה משפטית על היכולת של חולה נפש לעמוד לדין, והשני על הזיות מדומות.
מוטי בן-משה
מוטי (מרדכי) בן משה (נולד ב-9 באפריל 1975) הוא איש עסקים, משקיע ויזם ישראלי. עסקיו של בן משה מרוכזים בחברה בשם אקסטרה הולדינג, הממוקמת סמוך לדיסלדורף, ועוסקת בתחומים: אנרגיה, טלפונים סלולרים, תיירות, ביטוח, וחיוב לקוחות (בילינג). כיהן כיו"ר אי.די.בי. פיתוח ממאי 2014 עד ספטמבר 2015. בן משה הוא בעל השליטה בקונצרן, אלון רבוע כחול ישראל.
חיים אישיים.
בן משה נולד בבאר שבע כמרדכי (מוריס) מושיאשווילי, למשפחה מסורתית, בנם של יעקב ושל אתרי מושיאשווילי, עולים מגאורגיה. בהיותו תינוק עברה משפחתו להתגורר בלוד, שם גדל. אביו היה מנהל סניף בנק מזרחי טפחות ברמלה. הוא התחנך בישיבת נחלים.
לאחר שחרורו מהצבא החל בן משה ללמוד כלכלה וחשבונאות באוניברסיטת בר-אילן. בשנה השנייה ללימודיו החליט להפסיקם ולבנות את עצמו בתור איש עסקים.
כיום, מתגורר בן משה בסביון עם רעייתו וארבעת ילדיו.
פעילות עסקית.
בסוף שנות ה-90 הקים בן משה את חברת התוכנה סייבר גייט, שעסקה בחיוב לקוחות (בילינג). החברה צמחה על בסיס שימוש בחיוב כאחוז מהמחזור, בניגוד להוצאות חיוב קבועות. בהמשך היגר לגרמניה וחבר לרשת קמעונית גדולה בגרמניה, רשת "אלדי", דרכה שיווק חבילות תקשורת ואינטרנט. הוא יצר שיתוף פעולה עם רשת תקשורת שבבעלות ענקית הטלקום הספרדית טלפוניקה, שפעילה גם בגרמניה. במקביל יצא למהלך של רכישת תשתיות תקשורת במחירים נמוכים. בשנת 2002 שב לישראל, אבל המשיך לנהל את עסקיו בגרמניה.
בשנת 2006 הקים בן משה קרן שהשקיעה בחוות סולאריות וטחנות רוח. המשבר בשנת 2008 הביא לתפנית בתחומי הפעילות של קרן ההשקעות, בעיקר בתחום הטלפונים הסלולרים, האנרגיה והשירות הפיננסי.
בן משה מכהן כיושב ראש חברת אקסטרה הולדינג, המרכזת את עסקיו. החברה מחזיקה ברישיונות לאספקת גז וחשמל בגרמניה, באנגליה, בהולנד ובאוסטריה.
ב-17 בדצמבר 2013 קבע בית המשפט שבן משה ביחד עם אדוארדו אלשטיין יקבלו את השליטה על חברת איי די בי מנוחי דנקנר, לאחר שנתן לבית משפט גילוי מלא על כל עסקיו. במהלך שנת 2014 רכש אדוארדו אלשטיין את החזקותיו של בן משה בחברה ובכך הגיעה לסיומה השליטה של בן משה באיי די בי
בפברואר 2016 זכה בן משה במכרז לרכישת אלון רבוע כחול.
תסמונת קנדינסקי
תסמונת קנדינסקי הקרויה על שמו של ויקטור קנדינסקי מתארת מצב פסיכוטי הנחשב כצורה של סכיזופרניה.
אצל הלוקה בצורה זו של המחלה מתקיימת מערכת רחבה של סימפטומים בעודו במצב של הכרה מלאה. סימפטומים אלו כוללים מחשבות שווא של רדיפה, ומחשבות בהן החולה נשלט על ידי כוח חיצוני לו.
בתסמונת זו ההזיות המופיעות יכולות להיות קשורות לכל החושים.
הלוקה בתסמונת מרגיש שהתהליכים הנפשיים המתרחשים אצלו, כמו כן, התפקודים המוטוריים והתחושתיים נשלטים על ידי גורם חיצוני.
רחוב חב&quot;ד (העיר העתיקה)
רְחוֹב חַבָּ"ד הוא רחוב עיקרי והארוך ביותר ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. קרוי על שמה של חסידות חב"ד, ובו בית הכנסת ובית המדרש של חב"ד.
הרחוב, ומקבילו (הנמוך ממנו) רחוב היהודים, בנויים לאורך ציר הקארדו של העיר העתיקה ומעליו; הם גבוהים בכ-2–5 מטר ממפלס החיים בתקופה הרומאית והביזנטית.
היסטוריה.
בראשית התקופה העות'מאנית, במאה ה-16, הוקם ברחוב מבנה גדול (הממוקם בקרן הרחובות חב"ד-אור החיים הצפון-מערבית; על גבי המבנה תוספת משנות ה-70 של המאה ה-20). ההתיישבות היהודית ברחוב התגברה בשנות ה-50 של המאה ה-19.
במאה ה-19, היה רחוב חב"ד מרכז מסחרי, שכלל חנויות רבות ויריד קבוע בשם "ח'אן חברון", אליו היו תושבי חברון הערבים מביאים תוצרת חקלאית: ירקות, ביצים ועופות למכירה; יהודים אנשי הגליל מצפת ומטבריה היו מביאים אליו: שמן זית, גבינה צפתית, דגי טבריה, וקצת מרכולת מדמשק, שהייתה עוברת דרך טבריה - פירות יבשים וכדומה. כן הם היו קונים שם "גליונות לשנה טובה", לוחות שנה, "מחצית השקל", קבלות מוזהבות, "מזרחים", מפיות לחלות וכיוצא בזה", מבתי הדפוס בירושלים.
בשנת 1918 ערך המשרד הארצישראלי מפקד ברחוב ומצא שהתגוררו בו 781 נפש.
במלחמת העצמאות נהרס רוב הרחוב, לאחר שהלגיון הערבי כבש אותו, ותושביו היהודים נכנעו ונאלצו לעזוב; ולאחר תקופת שבי בירדן, עברו להתגורר בשכונות המערביות של ירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים בשנות ה-70 של המאה ה-20, שומרו ושופצו הבתים הישנים ושרידיהם, ונבנו בתים חדשים למגורים כחלק משיקום הרובע היהודי כולו. בראשית המאה ה-21, הרחוב משמש בעיקר למגורים ופועלות בו חנויות אחדות, למזון, מזכרות לתיירים ועתיקות.
האנס אוטו
קרטוגרפיה של ירושלים
קרטוגרפיה של ירושלים היא היצירה, העריכה, העיבוד וההדפסה של מפות העיר ירושלים, מאז העת העתיקה, ימי הביניים והעת החדשה.
היסטוריה.
ימי הביניים.
בימי הביניים התגברה הכמיהה הדתית לעיר, ובהתאמה הפכה השליטה בה לסמל של יוקרה, בהתמודדות בין הדתות: הנצרות והאסלאם. מצב זה הביא הן ליצירתן של מפות דמיוניות, מפורטות או סכמטיות, שביטאו את הכיסופים הדתיים לשהות בעיר, והן ליצירתן של מפות שחתרו לתיאור ריאלי של העיר וסביבתה, והועמדו לרשותם של אנשי הצבא והמדינאים, ולתיאור ההיסטוריה של הקרבות לאחריהם לשם תהילתם של הלוחמים.
מפת מידבא היא מפעל קרטוגרפי מרשים שנערך בראשית התקופה, על גבי רצפת פסיפס בכנסייה בעיר מידבא, בין המאה ה-6 לבין המאה ה-8 (על פי השערות החוקרים). במפת ירושלים שנכללה בה, מתוארים תוואיה העיקריים בצירי הדקומנוס שנבנה בנחל צולב (עליו נבנו אחר כך, רחוב דוד ורחוב השלשלת) והקארדו, שנבנו בתקופה הרומית, וטופחו בתקופה הביזנטית.
העת החדשה.
הקרטוגרפיה בעת החדשה אימצה תמורות רבות ומהירות: התפתחות הטכנולוגיה של השרטוט והציור והמצאת חומרים חדשים: נייר וקרטון משופרים ולצדם צבעים עמידים וחדשים; התמורות ביכולות התעבורה והתחבורה הביאו לגילוים גאוגרפים חדשים ומפורטים ברחבי העולם ולצורות תיאור חדשות ומשופרות שלהם על ידי הקרטוגרפים, וההשפעה הייתה הדדית; ככל שהמפות היו מפורטות ונגישות, כך גם השתמשו בהן ובאופן יעיל, חוקרים, כובשי ארצות ומתיישבים.
גהאט
במדינות דרום אסיה, המושג גהאט משמעו מדרגות. בהשאלה, מדרגות המובילות לגוף מים, כשלרוב מדובר על נהר קדוש, אגם קטן או לנהר רחב ידיים.