בשנת 2015, גרצ'יץ' היא השתתפה בעונה השנייה של "X Factor סרביה". לאחר שלב האודשין, חבר השופטים החליט להקים להקה עם גרצ'יץ' ועוד ארבע בנות. גרצ'יץ' סירבה והודחה מהתחרות. בשנת 2019, גרצ'יץ' השתתפה בעונה השלישית של "The Voice קרואטיה" וזכתה במקום השלישי. לאחר ההשתתפות בתוכנית, גרצ'יץ' חתמה חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. ב-16 באוקטובר 2020, הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Imuna na strah", שהגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הקרואטי. ב-14 בדצמבר 2020, רשות השידור הקרואטית הכריזה על גרצ'יץ' כאחת מ-14 האמנים שישתתפו בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2021. ב-13 בפברואר 2021, גרצ'יץ' זכתה בקדם עם השיר "Tick-Tock". זמרות נוספות שהשתתפו בקדם הן ברנרדה ברונוביץ' ונינה קראליץ'. ב-18 במאי 2021, גרצ'יץ' ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות וכשלה בניסיונה להעפיל לגמר.
Tick-Tock (שיר של אלבינה גרצ'יץ')
Tick-Tock (בעברית: טיק-טוק) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקרואטית אלבינה גרצ'יץ'. השיר יצג את קרואטיה באירוויזיון 2021.
רקע.
ב-17 בפברואר 2020, דמיר קדז'ו ניצח בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2020, ונבחר לייצג את ארצו בתחרות עם השיר "Divlji vjetre". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. לאחר מכן, רשות השידור הקרואטית הודיעה כי קדז'ו לא ייצג את מדינתו באירוויזיון 2021, וכי המדינה תערוך קדם. ב-26 באוקטובר 2020, רשות השידור הקרואטית פתחה את ההרשמה לקדם, שנסגרה ב-10 בדצמבר. ב-13 בפברואר 2021, השיר "Tick-Tock" זכה בקדם עם 198 נקודות, ונבחר לייצג את קרואטיה באירוויזיון 2021.
באירוויזיון.
ב-18 במאי 2021, גרצ'יץ' ביצעה את השיר בחצי הגמר הראשון של התחרות וכשלה בניסיון להעפיל לגמר. השיר היה השיר הראשון שהצבעות חבר השופטים והקהל היו בעשירייה הראשונה, שלא העפיל לגמר.
אורה נגבי
אורה נגבי (נולדה ב-18 ביוני 1929) היא ארכאולוגית ישראלית. פרופסור אמריטה בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים.
נגבי נולדה ב-18 ביוני 1929 בתל אביב לבן ציון ברודצקי ודבורה ברודצקי (לבית פרנקל) שעלו ארצה כחלוצים בראשית העלייה הרביעית. היא למדה בבית הספר היסודי תל נורדאו ובגימנסיה שלווה בעיר. אמהּ נהרגה בביתם ברח' דב הוז בהפצצה של חיל האוויר המצרי על תל אביב בראשית מלחמת העצמאות.
לאחר המלחמה החלה נגבי ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. בתחילה תכננה להתמחות בחקר המוזיקה הערבית, אבל בהשפעת קורס שלמדה אצל ליאו אריה מאיר פנתה ללימודי ארכאולוגיה. נושא עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך, משנת 1956, היה "כלי הפולחן בארץ-ישראל בתקופה הכנענית והישראלית".  נושא הדוקטורט שלה, משנת 1963, היה "צלמיות המתכת הכנעניות בארץ-ישראל ובסוריה". שתיהן נכתבו בהנחיית נחמן אביגד. הדוקטורט שימש בסיס לספרה Cannanite Gods in Metal שסקר וקטלג באופן מקיף יותר מ-1,700 צלמיות כנעניות, מחמישים אתרים ארכאולוגיים בישראל ומחוצה לה, כאלף מתוכן מגבל שבלבנון.
נגבי לימדה בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב, החל מייסודו, על ידי יוחנן אהרוני, ועד צאתה לגמלאות.
היא השתתפה בחפירות ארכאולוגיות רבות; עמדה בראש חפירות הצלה אחדות, ובהן במצד גבעת שפירא; ניהלה בשיתוף עם אברהם בירן את החפירה בתל ציפור, ובשיתוף עם זאב הרצוג את חפירות תל מיכל בהרצליה והייתה שותפה לפרסום ספר על החפירות. כמו כן חפרה עם הרצוג בתל גריסה ("תל נפוליאון" ברמת גן).
היא לקחה חלק בחפירה בטומבה טו סקורו שבקפריסין, בראשות אמילי ורמיול מאוניברסיטת הרווארד.
מחקריה.
פועלה של נגבי התמקד בעיקר בחקר הארכאולוגיה של תקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. היא חקרה את כלי החרס שנתגלו בחפירות, וכללו כלים שיוצרו בארץ, ולצדם כלים שיובאו לארץ מקפריסין, יוון ומצרים. נוסף על כך התמחתה בחקר חפצי המתכת בני התקופה ובעיקר פסלוני המתכת שהציגו את דמויות האלים הכנעניים. היא התעניינה בקשרים בין הלבנט, קפריסין ואיי הים האגאי בתקופות הברונזה והברזל ועסקה בהתפשטותם של הפיניקים באגן הים התיכון.
היא הייתה נשואה לבוטנאי משה נגבי (2008-1927) והתעניינותה בתרבות המינואית סחפה גם אותו. השניים כתבו יחד מאמרים אחדים בתחום הארכאובוטניקה שעיקרם צמחי תרבות – הכרכום התרבותי והשושן הצחור - המיוצגים בציורי קיר מינואיים מאקרוטירי (תירה) ומכרתים ובציור רצפה דומה שהתגלה בתל כברי.
פרייבט אקוויטי
קרחון דייוויס (אנטארקטיקה)
קרחון דייוויס (באנגלית: Davis Glacier) הוא קרחון באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
פני הקרחון בתרוניים ביותר.
אורכו של הקרחון 15 קילומטרים.
הקרחון מנקז את מידרונותיו הצפון-מערביים של הר ג'ורג' מארי.
הקרחון זורם לעבר החוף של ארץ ויקטוריה, ונשפך אל הים למול הקצה הדרומי של האי לאמפלו. בשפכו, גובהו של הקרחון 152.4 מטרים מעל פני הים.
הקרחון זורם על פני הים הקפוא לכיוון צפון, לאורך חופו המערבי של האי לאמפלו, ומשתלב לתוך לשון הקרח צ'יטהאם.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם.
שקלטון נתן לקרחון את שמו.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ון קינג דייוויס (John King Davis), שהיה הקצין הראשון ולאחר מכן רב החובל של הספינה נמרוד, אשר שימשה את המשלחת.
לקריאה נוספת.
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 399
• Matthias Bernet, Reinhard Gaupp, Diagenetic history of Triassic sandstone from the Beacon Supergroup in central Victoria Land, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 2005, 48, pp.447-458. ffhal-00097126f
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 148
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 195
אנרכו-פציפיזם
אנרכו-פציפיזם, המכונה גם פציפיזם אנרכיסטי ואנרכיזם פציפיסטי (או שלומנות אנרכיסטית), היא אידאולוגיה אנרכיסטית הדוגלת בשימוש בצורות התנגדות לא אלימות במאבק לשינוי חברתי. האנרכו-פציפיזם דוחה את עקרון האלימות שנראה כצורת כוח ולכן סותר אידיאלים מרכזיים של אנרכיסטים כמו דחיית היררכיה ודומיננטיות. אנרכו-פציפיסטים רבים הם גם אנרכיסטים נוצרים, הדוחים את השימוש בלוחמה ובאלימות.
אנרכו-פציפיסטים אינם דוחים את השימוש בפעולה מהפכנית לא אלימה נגד הקפיטליזם והמדינה במטרה להקים חברה וולונטרית שלווה. ההשפעות הראשונות העיקריות של האידאולוגיה נבעו מהפילוסופים הנרי דייוויד תורו ולב טולסטוי ואילו מאוחר האידאולוגיה גם קיבלה השראה מהרעיונות של מהטמה גנדי. תנועות אנרכו-פציפיסטיות צמחו בעיקר בהולנד, רוסיה, בריטניה וארצות הברית לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
היסטוריה.
הנרי דייוויד תורו (1817–1862) היה המשפיע ההיסטורי והחשוב במחשבה האנרכיסטית האינדיבידואלית בארצות הברית ובאירופה. חיבורו של תורו "אי-ציות אזרחי" ("התנגדות לשלטון אזרחי") נקראה כך בגלל ההשפעה שקיבל על ידי ליאו טולסטוי, מרטין בובר, מהטמה גנדי ומרטין לותר קינג הבן בשל תמיכתם בהתנגדות לא אלימה. על פי איגוד משכון השלום בבריטניה, זה היה גם התקדים העיקרי לאנרכו-פציפיזם. ת'ורו עצמו לא מנוי לפציפיזם, ולא דחה את השימוש במרד מזוין. הוא הדגים זאת בתמיכתו הבלתי מוסמכת בג'ון בראון ובביטולי אלימות אחרים, וכתב את בראון כי "השאלה אינה על הנשק אלא על הרוח בה אתה משתמש בו."
בשנות ה-40 של המאה ה-20, הביטול האמריקני ותומך באי ההתנגדות הנרי קלארק רייט וחסידו האנגלי ג'וזף בארקר דחו את רעיון הממשלות ודגלו בצורה של אנרכיזם אינדיבידואליסטי פציפיסטי. בשלב מסוים היה לאנרכו-פציפיזם האנרכיזם הנוצרי העיקרי. תנועת טולסטויאן ברוסיה הייתה התנועה האנרכו-פציפיסטית הגדולה הראשונה.
אלימות תמיד הייתה שנויה במחלוקת בקרב אנרכיסטים. בעוד שאנרכיסטים רבים אימצו את התעמולה האלימה של המעשה במהלך המאה התשע עשרה, אנרכו-פציפיסטים התנגדו ישירות לאלימות כאמצעי לשינוי. טולסטוי טען כי אנרכיזם חייב להיות לא אלים מאחר שהוא, מעצם הגדרתו, התנגדות לכפייה וכוח, וכיוון שמדינה היא אלימה מטבעה, גם פציפיזם משמעותי חייב להיות אנרכיסטי. פרדיננד דומלה ניואנהאוס היה ושימש גם בכינון המגמה הפציפיסטית בתנועה האנרכיסטית. בצרפת הופיע אנטי-מיליטריזם חזק בחוגי האנרכיסטים האינדיבידואלים, כאשר אמיל ארמנד הקים את "Ligue Antimilitariste" בדצמבר 1902 יחד עם חבריו האנרכיסטים ג'ורג 'יבטוט, אנרי ביילי, פרף-ג'אבל, אלברט ליברטאד ואמיל ג'נביון. ה-"Ligue antimilitariste" היה אמור להפוך לחלק הצרפתי של ה-"International International antimilitariste" (AIA) שהוקם באמסטרדם בשנת 1904.