בסדרת גמר ה-NBA פגשה מיאמי את דאלאס מאבריקס. פוזי היה אחד מהשחקנים החשובים ביותר בקבוצה במהלך סדרת הגמר, הן בהתקפה והן בהגנה. הוא שמר בקשיחות על הפאוור פורוורד המוביל של היריבה, דירק נוביצקי, וכן על ג'וש הווארד. בהתקפה הוא קיבל פעמים רבות כדורים לקליעה, מאחר ששניים מכוכבי מיאמי, וייד ושאקיל אוניל, קיבלו שמירה צמודה משחקני דאלאס. במשחקים המכריעים בסדרה הפגין פוזי יכולת מרשימה במיוחד - הוא השיג "דאבל דאבל" עם 16 נקודות ו-10 ריבאונדים במשחק הרביעי, ובמשחק השישי בסדרה קלע שלשה חשובה שסייעה לקבוצתו לנצח. פוזי זכה עם מיאמי באליפות הראשונה בקריירה שלו, לאחר ניצחון 2–4 בסדרת הגמר.
בעונת העפיל פוזי עם מיאמי פעם נוספת לפלייאוף, אך על אף שהשיג ממוצעי שיא בקריירה של 7.8 ריבאונדים ו-1.2 חסימות, בנוסף ל-7.8 נקודות למשחק, הודחה מיאמי כבר בסיבוב הראשון על ידי שיקגו בולס. באוגוסט 2007 חתם פוזי על חוזה לעונה אחת בבוסטון סלטיקס, שהייתה קבוצה בהתחדשות וצירפה שני שחקנים מובילים חדשים - קווין גארנט וריי אלן. בעונתו היחידה בבוסטון, , סייע פוזי לקבוצה לזכות באליפות השנייה שלו. בסדרת הגמר, מול לוס אנג'לס לייקרס, היה פוזי אחד משחקני המפתח עבור קבוצתו, כאשר קלע 8.7 נקודות בממוצע.
לאחר אותה עונה החליט פוזי שלא לחדש את חוזהו בבוסטון והצטרף לקבוצת ניו אורלינס הורנטס. על אף שלא שימש כשחקן חמישייה בניו אורלינס, הוא הפגין יכולת טובה בעונתו הראשונה במדי הקבוצה. במשחקי הפלייאוף של אותה עונה הוא קלע 11.4 נקודות והוריד 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך לא מנע את הדחתה של קבוצתו על ידי דנוור נאגטס בסיבוב הראשון.
ב-11 ביולי 2010 נשלח פוזי בטרייד לאינדיאנה פייסרס.
ביל פריסל
הוצאת מוריה
אנרי דיפרק
אנרי דופרק
אריה ליב סמיטיצקי
אנרי דופארק
ל. סימן
ל' סימן
ל. סמן
ל' סמן
א. חיצוני
א' חיצוני
א' אחירב
א. אחירב
א' שמו
א. שמו
אריה לייב סמיטיצקי
פרנקפורט ע&quot;נ מיין
מרפק טניס
מרפק טניס או דלקת של עילית העלי הצידי (באנגלית: Lateral epicondylitis) מתאר מצב כאוב באזור המרפק על רקע נזק לגיד המשותף של השרירים הפושטים של האמה. מהלכה הטבעי (ללא טיפול כלשהו) של ההפרעה כולל תקופות של החמרה והקלה עד החלמה מלאה ברוב המקרים במהלך שנתיים לכל היותר. לטיפולים שמרניים או ניתוח תוצאות מעולות ב-90 אחוזים מהמטופלים, אך נראה שבטווח הארוך התסמינים חוזרים בחלק מהמטופלים.
מרפק טניס הוא הפרעת השריר-שלד השכיחה ביותר באזור המרפק, עם שיעור היארעות של 1-2 אחוזים. ההפרעה מופיעה על רקע מאמצים חוזרניים וטכניקה לקויה במשחק טניס או משחק רקטות אחר, אך מרפק טניס מופיע גם על רקע מאמצים חוזרניים במגוון עיסוקים אחרים הכוללים הנעה של שורש כף היד וסיבוב של האמה כלפי מעלה ומטה (למשל שימוש במברג).
אטיולוגיה.
הגיד המשותף של השרירים הפושטים הוא מוצאם של קבוצת השרירים הפושטים והמסובבים את האמה כלפי מעלה. הגיד נאחז בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע (epicondyle lateralis humeri). מאמצים חוזרניים על הגיד המשותף כמו חבטות גב-יד בטניס גורמים נזקים לרקמה שקצב החלמתה נופל מקצב הפגיעה בה, בין היתר הודות לאספקת הדם הדלה של הגיד, ובסופו של דבר לתהליך ניווני בגיד, לקרעים ולדלקות. רוב הקרעים, חלקיים או מלאים, מתגלים בשריר פושט שורש היד החישורי הקצר.
מניעה.
חלק מהמאמצים החוזרניים על הגיד המשותף ניתנים למניעה. שיפור טכניקות משחק לקויות כגון חבטת גב-יד בעזרת יד אחת בלבד, חבטה בכדור המשחק שלא במרכז המחבט ושימוש במחבט שגודלו אינו מתאים לשחקן תצמצם עומסים מיותרים על שרירי המרפק. בתחומי עיסוק אחרים, ארגונומיה מוקפדת עשויה להשיג מטרות דומות.
אבחון.
אנשים הסובלים ממרפק טניס מתארים כאב ורגישות בחלקו הצידי של המרפק. האבחנה מאוששת במישוש הגיד המשותף של הפושטים ובבדיקות המחוללות כיווץ סטאטי של השרירים הפושטים. בדיקות נוספות כגון צילום רנטגן יכולות לשלול או לגלות הפרעות אחרות, אך אין בהן כדי להעיד על קיומו של מרפק טניס.
טיפול.
טיפולים שמרניים נמצאים בקו הראשון לטיפולים במרפק טניס. רובם מכוונים להפחתת כאב ולחיזוק רקמת השרירים הפושטים. ביניהם נמצאים נטילת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, שימוש בחבק מסביב לאמה המשפיע על חלוקת העומסים בין שרירי האמה, תרגילי חיזוק ומתיחה של השרירים הפושטים הנערכים מספר פעמים ביום ומכשירים חשמליים שונים. לעיתים מוזרקים סטרואידים ישירות לאזור הכאב.
ניתוח נלקח בחשבון לאחר כישלון טיפולים שמרניים שנמשכו לפחות שנה ולאחר שנשללו גורמים אחרים לכאב. בין ההליכים הניתוחיים הקיימים, ניתוק של הגיד המשותף, הארכה של השריר פושט שורש היד החישורי או הטריה של החלקים המנוונים של הגיד המשותף וחיבורו מחדש לעצם הזרוע.
כתב ערבי
T-40 הוא טנק סיור אמפיבי תוצרת ברית המועצות שהופעל על ידי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
כלי רכב אמפיביים היו חשובים לצבא האדום, עדות לכך היא ייצורם של יותר מ-1,500 טנקים אמפיביים בשנות ה-30 של המאה ה-20. ה-T-40 היה אמור להחליף את טנקים הקלים ה-T-37 וה-T-38 והציג שיפור במספר תחומים: מנוע הכוהל של ה-T-38 הוחלף במנוע בנזין מודרני יותר והוא חומש במקלע בעל קליבר של 12.7 מ"מ לעומת מקלע ה-7.62 מ"מ שהיה בשימוש ב-T-38. עיצובו היה מעולה, אך משום לחצי מלחמה הסובייטים העדיפו ייצור של טנקים אמפיביים קלים, ורק מספר קטן של T-40 נבנו.
ייצורו של הT-40 החל קרוב מאוד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, והיה אמור להיכנס לתפקיד ביחידות סיור. כשהצורך לכמות גדולה של טנקים נהיה קריטי, עוצבה גרסה שנייה, לא אמפיבית, של הטנק. עיצוב זה הפך לטנק הT-60. טנק זה היה פשוט יתר, זול יותר, בעל חימוש טוב יותר ומילא אותם התפקידים של הT-40. תחת לחץ המלחמה, נעצר ייצורו של T-40 לטובת ייצורו של T-60. לכן, יוצרו רק 222 יחידות T-40 לעומת 6,000 יחידות של T-60.
הT-40 צולם רבות לאורך מבצע ברברוסה וגם במהלך ההגנה על מוסקבה. הופעותיו של הטנק הפכו נדירות לאחר 1941. כמה T-40 שנשארו בשירות עד שנת 1946 שימשו להכשרת טירונים בבסיסי אימונים.
שיעור היארעות
אינגריד בטאנקור
יוסטוס ליפסיוס
יוסטוס ליפסיוס (18 באוקטובר 1547 - 23 במרץ 1606) היה פילולוג והומניסט פלמי.
ביוגרפיה.
נולד בבראבנט (כיום מחוז ברבאנט הפלמית שבבלגיה), נשלח על ידי הוריו לקולג' של מסדר הישועים בעיר קלן שבגרמניה, ואחר כך למד באוניברסיטת לוון. הוא שימש כמזכירו של הקרדינל דה גראנוול ברומא ושהה שם שנתיים שבמרוצתן הקדיש את זמנו הפנוי ללימוד ספרות לטינית, ובחן כתבי יד עתיקים בותיקן.
ב-1570 ביקר בארצות השפלה, בגרמניה, באוסטריה ובבוהמיה, וחזר לעיר לוון. אך בעקבות מלחמת שמונים השנים בין המורדים ההולנדים לבין הספרדים, נאלץ לעבור להולנד וב-1579 התמנה לפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ליידן, שם נחשב לתומך הקלוויניזם.
הוא נשאר בליידן אחת עשרה שנה - תקופה שבה כתב את החשובות שביצירותיו. בין היתר, הכין לפרסום את ספרו "סנקה" וערך ופרסם את ספרו "טקיטוס" שיצא לאור במספר מהדורות. בחלקן היו אלה עבודות מחקר ובחלקן היוו אוסף של כתבי המחברים הקלאסיים של העת העתיקה.
ב- 1589 פרסם את מחקרו "על הפוליטיקה", שבו הטיף לאיחודן של הדתות הקתולית והפרוטסטנטית. הוא הוסיף וטען שאם כי לימד במדינה המטיפה לסובלנות דתית, אין מקום ליותר מאשר דת אחת שהיא דת המדינה, וכי על הממשלה לאכוף דת זו באמצעות "האש והחרב". דבריו אלה עוררו את חמתם של הפרוטסטנטים, והוא ניצל בזכות הרשויות של ליידן שגרסו כי הביטוי "האש והחרב" אינו אלא דימוי לפעילות נמרצת.
באביב 1590 עזב את ליידן באמתלה שהוא נוסע למעיינות הרפואיים של העיר ספא (כיום במחוז ולוניה בבלגיה), אך נסע למיינץ שבגרמניה, שם שב לזרועותיה של הכנסייה הקתולית. מאורע זה עורר עניין רב בעולם הקתולי, והוא הוזמן לחצרות נסיכים ולאוניברסיטאות באיטליה, באוסטריה ובספרד. הוא העדיף להישאר בארצו והתמנה לפרופסור ללטינית באוניברסיטת לוון. אך במהרה התמנה ליועצו של פליפה השני, מלך ספרד, עסק בהיסטוריוגרפיה ושימש כיועץ גם לאלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה. ב- 1605 פרסם ספר שהיה בבחינת מבוא להיסטוריה של ברבאנט.
יוסטוס ליפסיוס נפטר בלוון כתוצאה ממחלת כבד. רחוב בבריסל נקרא על שמו, וב-1990 הבניין שהוקם במקום שבו היה רחוב זה כדי לשמש כמטה האיחוד האירופי נקרא בניין יוסטוס ליפסיוס. פסלו ניצב בחזיתו של בניין זה.
מורשתו.
רעיונותיו בדבר האזרח האידיאלי - אדם הפועל מתוך היגיון השולט בעצמו וברגשותיו והמוכן להיאבק למען דעותיו, מצאו הסכמה בקרב המלומדים של תקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית. השקפתו זו, שבאה על ביטויה בפוליטיקה, גורסת גישה רציונלית מצד המדינה והמנגנון הממשלתי כלפי הנתינים. הוא הטיף גם למען הגנה צבאית חזקה. עקרונות אלה מונחים ביסודה של המדינה המודרנית.
יוסטוס ליפסיוס פרסם יצירות רבות בנושאים רבים ושונים ובהם דת, פוליטיקה, פילוסופיה והעת העתיקה, וניהל התכתבות ענפה עם מלומדים אחרים. הוא כתב מספר יצירות שמטרתן הייתה להחיות את האסכולה הסטואית ברוח הנצרות, שהמפורסמת שבהן היא "על ההתמדה". גרסתו הסטואית של ליפסיוס השפיעה על מספר הוגי דעות בני זמננו ויצרה את התנועה האינטלקטואלית של הנאו-סטואיציזם.