ולאד המשפד תמך בסילאגי, בין השאר בגלל שבערים הסקסוניות מצאו מקלט ותמיכה יריביו, הטוענים לכתר וולאכיה.
בסופו של דבר, נחתם ב-23 בנובמבר 1457 הסכם שביתת נשק בסיגישוארה, בנוכחות נציגים של הסקסונים ושל משלחת מוולאכיה.
העלאתו של מתיאש הוניאדי לכס המלכות.
אחרי שב-23 בנובמבר 1457 מת מלך הונגריה, אולאסלו (ולדיסלב) החמישי, מונה מיהאי סילאגי ב-1458 לעוצר ממלכת הונגריה, עד שאחיינו, מתיאש הוניאדי, עלה לכס המלכות. סילאגי הציל את מתיאש בן ה-16 מהכלא של משפחת גאראי בבודה, וכן הוא העביר את שאריות גופתו של יאנוש הוניאדי מבלגרד לקתדרלה ע"ש מיכאל הקדוש באלבה יוליה, בה נקברו ליד קבר אביו, ואיק (וויקו).
מתיאש הכיר לסילאגי תודה ומינה אותו רוזן של ביסטריצה.
חידוש המאבק בטורקים; הסכסוך עם מתיאש.
בעקבותיו של יאנוש הוניאדי, המשיך מיהאי סילאגי להיאבק בטורקים. ב-1458, הוא יצא יחד עם המלך מתיאש הצעיר, לעצור את האקינג'י שפלשו לדרום הונגריה, וגירש אותם. שניהם נכנסו לבלגרד בראש שלושת אלפים לוחמים וניסו לגייס שם צבא של צלבנים, אך הללו היו ברובם במצב מרושל ובלתי מאורגנים.
בחדשים הבאים המלך מתיאש מרד בחסות דודו והדיח את סילאגי מתפקיד המושל של הונגריה, שהעניק לו עם עלייתו לכס המלכות. סילאגי ניסה להתמרד ונעצר בתחילת אוקטובר 1458..
ב-1460 נבחר מיהאי סילאגי לוויבוד (שליט) של טרנסילבניה, כרת ברית עם ולאד המשפד
ובאביב אותה שנה פלש לבולגריה, והגיע עד וידין. אולם, שם הוא הובס ונלכד על ידי מיכאלולו עלי ביי, הסנג'ק-ביי של סמדרבו יחד עם לוחמיו.
הוא נשלח על ידי שוביו לאיסטנבול, שם הואשם בהפרת הסכם השלום. אנשיו עונו עד שנפחו את נשמתם, בעוד הוא עצמו הוצא להורג כשניסרו את גופו לשתיים באמצעות מסור.
קישורים חיצוניים ומקורות.
Ştefan Andreescu "Vlad Ţepeş între legendă şi adevăr istoric. Editura enciclopedică, Bucureşti, 1998"
אינפורמציה הדדית
בתורת האינפורמציה, האינפורמציה ההדדית (או המידע ההדדי) של שני משתנים מקריים היא גודל המודד את הקשר ההדדי ביניהם.
הגדרה.
האינפורמציה ההדדית בין שני משתנים דיסקרטיים formula_1 ו-formula_2 מוגדרת כ:
כאשר
formula_4
היא ההתפלגות המשותפת שלהם, ו-
formula_5
היא ההתפלגות של כל אחד מהמשתנים בנפרד, בהתאמה.
במקרה של משתנים רציפים, הסכום מוחלף באינטגרל כפול:
כאשר במקרה זה
formula_4
היא הצפיפות המשותפת שלהם, ו-
formula_5
היא הצפיפות של כל אחד מהמשתנים בנפרד, בהתאמה.
למען הדיוק יש להגדיר גם את בסיסי הלוגריתמים בביטויים שלעיל. לרוב משתמשים בבסיס 2 או בבסיס formula_9, ומציינים את הבסיס מראש.
הסבר אינטואיטיבי.
אינטואיטיבית, האינפורמציה ההדדית מראה עד כמה ידע על תוצאת formula_1 מלמדת על תוצאת formula_2:
הקשר לגדלים אחרים בתורת האינפורמציה.
אפשר לקשר בין האינפורמציה ההדדית לאנטרופיה ולאנטרופיה מותנית בצורה הבאה:
אנטרופיה מותנית
בתורת האינפורמציה, האנטרופיה המותנית היא תוחלת האנטרופיה של משתנה אקראי
formula_1
בהנחה שאנו יודעים את תוצאתו של משתנה אקראי אחר formula_2 (התוחלת היא על שני המשתנים האקראיים).
הגדרה.
אם נגדיר את האנטרופיה של formula_1 בהינתן זאת שתוצאתו של משתנה אקראי formula_2 היא formula_5 כ-formula_6, אז נקבל את ההגדרה הבאה לאנטרופיה מותנית של משתנים בדידים:
במקרה של משתנים רציפים, מחליפים את הסכומים באינטגרלים.
תכונות.
לכל שני משתנים אקראיים formula_2 ו-formula_1:
ריינג'ר 6
ריינג'ר 6 (באנגלית: Ranger 6) הייתה משימת חלל אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב-30 בינואר 1964 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות ברזולוציה גבוהה של פני הירח במהלך התרסקותה על פניו. בשונה מהמשימות הקודמות בתוכנית, לא נשאה משימה זו אף כלים מדעיים לשם ביצוע מדידות בחלל. הגשושית התרסקה על הירח בהצלחה (ובכך הייתה לחללית האמריקאית השנייה שפגעה בירח - ראשונה הייתה ריינג'ר 4), אך בעקבות כשל במערכות החללית לא הושגו הצילומים.
מבנה החללית.
ריינג'ר 6 הייתה חללית הריינג'ר הראשונה מבלוק 3. החללית כללה בסיס משושה מאלומיניום ברוחב 1.5 מטרים, עליו הורכבו מערכות ההנעה והכוח, מעליהם הורכב חרוט קטום ראש שהכיל את מצלמות הטלוויזיה. שני לוחות סולאריים באורך 1.537 מטרים וברוחב 0.739 מטרים נפרשו ככנפיים משני צדדים נגדיים של הבסיס, כך שאורך החללית מקצה לקצה היה 4.6 מטרים. אנטנת צלחת לטווח רחוק הורכבה על אחד מקודקודי הבסיס, ואנטנה היכולה לשדר ולקלוט אותות מכל הכיוונים הורכבה בראש החרוט הקטום. גובהה הכולל של החללית היה 3.6 מטרים.
ההנעה שנדרשה לתיקון המסלול סופקה על ידי מנוע הידרזין שהפיק דחף של 224 ניוטון. זווית הגישה נשלטה באמצעות 12 נחירי פליטה (שפלטו גז חנקן), שהיו כפופים להוראותיהם של 3 גירוסקופים, 4 חיישני שמש ראשיים ושניים משניים, וחיישן ארץ אחד. כוח חשמלי הופק על ידי הלוחות הסולאריים, ששטחם הכולל היה 2.3 מ"ר, שהפיקו 200 ואט. שתי סוללות בעלות קיבולת של 1.2 קילו-ואט-שעה (kW·h) שיכלו לספק חשמל במשך 9 שעות, סיפקו כוח חשמלי לכל אחד משני הסטים הנפרדים של מערכות הצילום והתקשורת. שתי סוללות בעלות קיבולת של 1 קילו-ואט-שעה (kW·h) שמרו אנרגיה לתפעול השוטף של החללית.
חלליות הריינג'ר מבלוק 3 נשאו מערכת שכללה 6 מצלמות טלוויזיה, ועברו טיהור לפני שיגורם כדי למנוע זיהום של קרקע הירח. מערכת מצלמות הטלוויזיה שנשאו חלליות הבלוק 3 שקלה 173 ק"ג, והחליפה את קפסולת הסייסמוגרף שנשאו הריינג'רים מבלוק 2. מבין 6 המצלמות, 2 היו בעלות יכולת סריקה מלאה ו-4 בעלות יכולת סריקה חלקית.
המשימה.
המשימה תוכננה להיות משוגרת על גבי משגר אטלס-אג'ינה B, לבצע תיקון מסלול אחד ולהתרסק על הירח כאשר תוך כדי היא מצלמת את פניו מגובה 1,448 ק"מ עד לגובה 6.4 ק"מ.
ריינג'ר 6 שוגרה ב-30 בינואר 1964, 15:49:00 UTC, מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה, למסלול חנייה סביב כדור הארץ. הפעלה שנייה של מנועי שלב האג'ינה הכניסה את החללית למסלול מעבר אל הירח. תמרון תיקון המסלול הושלם בהצלחה בתחילת המסע ממרכז הבקרה. ב-2 בפברואר, 65.5 שעות לאחר השיגור, התרסקה ריינג'ר 6 בקצה המזרחי של ים השלווה ב-. בזמן ההתרסקות כוונו מצלמות החללית לכיוון הנכון, אך אף שידור טלוויזיה לא נקלט ואף תמונה לא הושגה. וועדת החקירה קבעה כי ככל הנראה הגורם לתקלה היה קצר שנגרם בעת הפעלה בשוגג של מערכת הכוח של המצלמות למשך 67 שניות, כ-2 דקות לאחר השיגור.
אנקיצרטופס
המכון לתצלומי כתבי יד עבריים
המכון לתצלומי כתבי היד העבריים (באנגלית: Institute of Microfilmed Hebrew Manuscripts) נוסד בשנת 1952, כחלק מחזונו של ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון. מנהלו הראשון היה פרופ' נחמיה אלוני. בשנת ה'תשע"ז 2017 נפתח אתר כתיב במרשתת, המאפשר עיון בסריקות והעתקות של כתבי יד עתיקים ודפוסים ישנים בעברית ובנושאי יהדות, מהארץ ומהעולם, והוא המשכו של המכון לתצלומי כתבי יד עבריים, בשיתוף עם הספרייה הלאומית, אגודת פרידברג לכתבי-היד היהודיים, ומשרד ירושלים ומורשת הממשלתי של ישראל.
אודות המכון.
תפקיד המכון מיום הקמתו הוא איסוף עותקים (במיוחד של מיקרופילם) של כל כתבי היד באות העברית המצויים בידי מוסדות ואצל אספנים פרטיים.
המכון מכיל כיום מעל 75,000 סלילי מיקרופילם ואלפי סריקות, המהווים מעל 90% מכתבי היד הכתובים באות עברית או בשפה העברית הידועים.
המכון, הממוקם ופועל במסגרת הספרייה הלאומית מאפשר לחוקרים ומתעניינים להשוות כתבי יד עבריים הנמצאים פיזית בכל רחבי תבל, לצד מחקרים ופרסומים אחרים אודות כתבי היד שפורסמו לאורך השנים. לצד המכון פועלת מחלקת כתבי היד, המחזיקה כ-10,000 כתבי יד במקור.
בשנותיו הראשונות היה יוצא מנהלו מדי שנה למספר חודשים למדינות אירופה כדי לחפש כתבי יד עבריים, לבקש רשות לצלמם ולרכוש את הניתן לרכישה. בנובמבר 1952 יצא ד"ר אלוני לאיטליה ושווייץ, ב-1954 ביקר בהונגריה ולאחר מכן היה בצרפת וספרד.
מנהלים קודמים:
פרויקט "כתיב".
פרויקט "כתיב", שהושק עם הקונגרס העולמי ה-17 למדעי היהדות באוגוסט 2017, הוא "השלב הבא" בחיי המכון, שנועד להנגשת תצלומים של כל כתבי היד העבריים בעולם לציבור ברשת האינטרנט. המיזם משותף לספרייה הלאומית, לאגודת פרידברג לכתבי-היד היהודיים FJMS של אלברט ד' וננסי פרידברג ולתוכנית "ציוני דרך" במשרד ירושלים ומורשת, שמטרתה לשמר את המורשת הלאומית של ישראל. עם השקתו, ארבע שנים לאחר שהחל פרויקט הדיגיטציה, היו ב"כתיב" סריקות מלאות ברזולוציה מעולה של 45 אלף כתבי יד (מתוך 90 אלף) המחזיקים יחדיו 4.37 מיליון עמודים זמינים לציבור. המיזם נערך בשיתוף הספרייה הלאומית של צרפת (BnF), בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS), ספריית פאלאטינה, הספרייה הבריטית, הספרייה הלאומית של אוסטריה, ספריית מדינת בוואריה, ספריית רוזנטליאנה, יד יצחק בן-צבי, ספריית הוותיקן, היברו יוניון קולג', ספריית המדינה בברלין, הספרייה הלאומית הרוסית, הספרייה הלאומית המרכזית פירנצה ועוד.
טכנולוגיית האתר מבוססת על International Image Interoperability Framework (I3F) המהווה תקן בינלאומי לשיתוף תמונות והוא כולל מנוע חיפוש מתקדם, בו ניתן לחפש לפי מאפיינים שונים של כתבי היד, אך לא בתוך טקסט כתב היד עצמו (כיוון שטכנולוגיית OCR לכתבי יד איננה בשלה).
בראש הפרויקט עומדת צפרה זיו.
זלמן כהן