האובייקט עשוי להיות מסווג ככדור אש או "bolide" על פי דון יומנס, ראש תוכנית SpaceGuard להגנה מפני גופים קרובי ארץ של נאס"א. אירוע כזה מכונה "פרץ אוויר", כלומר, פיצוץ של מטאור בזמן מעברו דרך האטמוספירה. על פי ההערכה הראשונית של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה Roskosmos, המטאור נע לאורך מסלול נמוך במהירות של כ-30 ק"מ לשנייה. למרות הסמיכות למעבר אסטרואיד דואנדה, אירוע שקרה כ-15 שעות לאחר מכן, האסטרונומים הגיעו למסקנה כי שני האירועים אינם קשורים זה לזה.
המטאוריט היה מסוג כונדריט העשוי ברובו מסלע ולפיכך היה פגיע יותר בכניסתו לאטמוספירה (יחסית למטאוריט ברזלי), דבר המסביר את התפרקותו באוויר. בשעות שלאחר האירוע, התגלה חור בקוטר 6 מטרים באגם צ’ברקול הקפוא. קבוצה של מדענים מהאוניברסיטה הפדרלית של אורל הצליחה לאסוף 53 דגימות מסביב לחור ומאוחר יותר התברר כי מקורן במטאוריט. דגימות אלו לא עלו בגודלן על 1 סנטימטר.
ביוני 2013, דיווחו מדענים רוסים כי מיפוי מגנטי מתחת למיקום החור באגם הצביע על הימצאותו של גוף בגודל 60 סנטימטרים בתחתית האגם. הוערך כי משקלו של העצם הוא 300 קילוגרמים. לאחר מבצע שנמשך מספר שבועות הועלה המטאוריט מתחתית האגם ב-16 באוקטובר 2013. מסתו הכוללת היא 654 קילוגרמים וזה הוא הרסיס הגדול ביותר שנמצא מהמטאוריט.
בנובמבר 2013, שוחרר צילום וידאו ממצלמת אבטחה המראה את הפגיעה של המטאוריט באגם צ’ברקול. זו היא הפגיעה המצולמת הראשונה בהיסטוריה של מטאוריט. הוסק כי חלק זה של המטאוריט פגע באגם במהירות של 225 מטרים לשנייה (64% ממהירות הקול).
דווח על כ-1,500 פצועים, בהם שניים קשה, בעיקר מחלונות זכוכית שבורים שהתנפצו על ידי גל ההדף. כ-3,000 מבנים בשש ערים ברחבי האזור נפגעו בשל הפיצוץ וההשפעות סביבו. התפוצצות המטאור בשמיים יצרה אור מסנוור ובוהק רב והטילה צללים חזקים באור היום בצ'ליאבינסק. האור הבוהק נראה גם במחוז סברדלובסק, במחוז אורנבורג, ואפילו בקזחסטן.
KEF-2013
נטווייבס
נטווייבס הוא לוח מחוונים אינטרנטי, מעין דף בית מותאם אישית למשתמש, כדוגמת iGoogle, המאפשר שימוש בווידג'טים של יצרנים שונים. לוח המחוונים מבצע פעולות שונות ובהן: קישור לחשבונות ברשתות חברתיות מקוונות, מעקב אחר חדשות ובלוגים, הצגת לוחות שנה, כניסה לדואר אלקטרוני, רשימות מועדפים, הזנות RSS, קישורים למנועי חיפוש ועוד.
משתמש יכול לייצר לעצמו לוחות מחוונים בתחומים שונים באופן עצמאי וגם לקבל לוחות אוטומטיים. כל לוח מחוונים יכול להכיל מספר דפיות.
לדוגמה: אדם הרוצה לתכנן טיול לניו יורק יכול לייצר לוח מחוונים שמציג מידע מסוגים שונים על העיר ניו יורק: מקבץ חדשות, רשימת בלוגים, סרטים, תמונות, לוחות אירועים ועוד.
נטווייבס הוא כלי חינמי למשתמש הפרטי וניתן לרכישה על ידי חברות מסחריות, לצורך ניטור ומעקב.
בפברואר 2014 דירוג האתר באלקסה היה 1,734.
אירוע המטאור ב-2013 ברוסיה
מטאור צ'ליאבינסק
לאון פאסי
לאון (אריה) פאסי (ביוונית: Λέων Πασύ; 1906 – 1964 ) היה אצן יהודי יליד יוון, אלוף יוון ואלוף ישראל בריצות הבינוניות, אלוף המשחקים הבלקניים (1932) בריצת 800 מטר ובעל שתי מדליות ארד מהמכביות, בריצת 400 מטר (הראשונה 1932) ובריצת 800 מטר (השנייה 1935).
ביוגרפיה.
פאסי נולד וגדל בקוואלה. היו לו שלושה אחים אתלטים, יצחק, ג'ק ואלברט.
באליפות יוון שנערכה בשנת 1927 זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר.
באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1928 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר. מדליית כסף בריצת 400 מטר.
באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1931 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר.
במשחקים הבלקניים שנערכו באתונה, יוון בשנת 1932 זכה פאסי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.6 דקות. בתחרויות האתלטיקה של המכביה הראשונה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר, אחרי פריץ דויטשר מאוסטריה (52.9 שניות) וגס היימן מארצות הברית.
במשחקים הבלקניים שנערכו בזאגרב, קרואטיה בשנת 1934 זכה פאסי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר ומדליית ארד בריצת 800 מטר.
לאון פאסי זכה בגביע תסאליה בתחרויות שנערכו בסלוניקי בפברואר 1935 בתחרויות האתלטיקה של המכביה השנייה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:02.4 דקות) ופרנץ אורגלר מגרמניה (2:04.8 דקות) וסיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר. באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל, שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים, בנובמבר אותה שנה הוא זכה במקום הראשון בארבעה מקצועות, ריצת 400 מטר (53.2 שניות), ריצת 800 מטר (2:09.9 דקות), ריצת 1500 מטר (4:45 דקות) וריצת שליחים 4x400 מטר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפל פאסי בשבי הגרמני.
חיים אישיים.
פאסי נישא ב-1935 לרבקה אמרה והם עברו להתגורר בקביעות בתל אביב.לזוג נולדו 3 ילדים. רבקה עבדה כמורה. במלחמת העולם השנייה איבד את כל בני משפחתו שנישארו בייוון לאחר שנירצחו במחנות הריכוז וההשמדה באירופה.
ארקטיקום
ארקטיקום - מרכז מדע ומוזיאון (פינית Arktikum - Tiedekeskus ja museo) הוא מוזיאון בעיר רובניימי שבלפלנד, בצפון פינלנד. המוזיאון נפתח ביום העצמאות ה-75 של פינלנד, ב-6 בדצמבר 1992, ומוקדש לאספקטים שונים של הסביבה והאדם באזור הארקטי ובצפון אירופה.
התצוגה.
בארקטיקום מוצגות תערוכות מתחלפות ותצוגת קבע הנחלקת לשני חלקים:
המבנה.
הארקטיקום שוכן במבנה מוארך שחלקו הגדול הוא תת-קרקעי. החלק הבולט מעל פני הקרקע הוא "צינור" זכוכית באורך של 172 מטרים המוביל מרחבת כניסה בצורת חצי סהר שנוספה למבנה בצידו הדרומי בשנת 1997. צינור הזכוכית עובר מתחת לכביש ראשי ברוחב של 30 מטרים ומסתיים בצידו הצפוני של המוזיאון לחוף נהר. הצינור מייצג את "השער לצפון" ומאפשר חדירת אור טבעי למבנה. תצוגת המוזיאון ערוכה על פני שתי קומות באולמות תת-קרקעיים משני צדדיו של הפרוזדור, ומחקה מסתור מפני אקלים החורף הקר של הצפון. בבניין נעשה שימוש בחומרים מקומיים.
לאון פסי
ליאון פאסי
ליאון פסי
ספריית יהודה דקל
ספריית יהודה דקל היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה על ידי בועז דקל והמועצה לשימור אתרים בשנת 2009. ייעודה של ההוצאה הוא הוצאת ספרי מורשת והיסטוריה. המו"ל של ההוצאה הוא בועז דקל.
בשנת 2009, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומשפחת דקל חברו יחד והקימו את הספרייה כמפעל להנצחת שמו ומורשתו של יהודה דקל. ההוצאה מוציאה לאור גם את המגזין של המועצה לשימור אתרים.
ואדי חסה
ואדי חסה הוא הדרומי בין שלושת הנחלים האיתנים הזורמים אל ים המלח ממזרח (שני האחרים הם ואדי זרקא-מעין ונחל ארנון - ואדי אלמג'יב). זוהה על ידי חלק מהחוקרים כנחל זרד המקראי.
גאוגרפיה.
בנחל נביעות של מים מתוקים ומעיינות חמים. תחילתו של הנחל בהרים שממזרח לדרך בין מעאן (בדרום) לכרכ (בצפון), ליד הכפר אלחסא, וסופו ליד הכפר א-צאפי (המזוהה עם העיר צוער) שלחוף החלק הדרום-מזרחי של ים המלח. שטח אגן הניקוז של הנחל הוא כ-2,500 קמ"ר. הנחל מתחתר ויוצר קניון עתיר מים וצמחייה, וההליכה בו היא בתוך מים ברוב הדרך. בתוך הנחל צמחייה מרובה הכוללת קנה, סוף, קנה סוכר והרדוף הנחלים.
החוקר יוסף ברסלבי הביא תיאור של ואדי חסא כפי שנתגלתה לחוקרים בשנות הארבעים של המאה העשרים:
רוחבו של הנחל בסופו הוא כ-5-10 מטר ועמקו 15-65 ס"מ. המים צלולים, ועל שם צלילותם וטעמם זכתה צוער (עיר מקראית) ההיסטורית לשם הערבי א-צאפיה, היינו: הצלולה, הזכה. חלקו המערבי של הנחל ידוע בשם "סיל אל-קורהי".
לאורך הקניון של הנחל ונקיקי יובליו מצויות קבוצות קבוצות של מעיינות מים חמים (40-44 מעלות צלזיוס) וכן מעיינות מים קרים. המעיינות החמים פורצים בשלוש שרשראות, לאורך 12 ק"מ בקירוב. מימיהם החמים מעידים על עליה מעומק רב, אך בניגוד לרוב המעיינות החמים של ארץ ישראל הם עניים בכלור ובמלחים מינרליים אחרים, חסרים מימן גופרתי לחלוטין, ודומים בהרכבם לרוב המעיינות הקרים לאורך הנחל. כל המעיינות החמים יחד שופעים כ-36-37 מטר מעוקב לדקה, או כ-2,220-2,160 ממ"ק לשעה, שהם כ-60%-70% מכל המים הנובעים לאורך הנחל.
התיישבות, ניצול ומחקר.
יש המשערים שואדי חסה היוותה את הגבול בין מואב ואדום. נלסון גליק זיהה מערכת ביצורים מתקופת הברזל לאורך הנחל, עובדה המובאת כחיזוק להיות הנחל גבול בין אדום למואב. לאורך הנחל נמצאו שרידי יישובים רבים מתקופת הברונזה, תקופת הברזל, מהתקופה הנבטית ומהתקופה הרומית.
בסוף המאה ה-19 היו גדות האזור המערבי של ואדי חסה מעובדות באופן אינטנסיבי. לעומת זאת, באזור בו דרך המלך חוצה את הנחל פעלו שודדים שארבו לעוברים בדרך המלך. העות'מאנים בנו במקום מבנה משמר והציבו בו כח משמר. בימי המנדט הבריטי בטל המשמר, ואת הנחל עברו רק בשיירות.
בשנת 1939, חמש שנים לאחר הקמת מפעל המלח בסדום, ניתן למפעל זיכיון לנצל את מימי ואדי חסה. על ואדי חסה הוקם סכר ותעלת בטון נמתחה מהנחל אל בריכות האידוי של המפעל, לצורך שטיפת הבריכות.
בשנת 1942 ציידה חברת אשלג ארץ-ישראלית משלחת מדעית לשם ברור שפיעת מימיו של ואדי חסא, דרכי הגברתה וריכוזה לצורכי המפעל מדרום לים המלח. בראש המשלחת עמדו פרופ' יהודה ליאו פיקרד מהאוניברסיטה העברית בירושלים ומהנדס המים אברהם דה ליאו. בזכות משלחת זו, הראשונה בתולדות חקירת ארץ ישראל שעברה את הנחל לכל מלוא אורכו עד דרך כרכ, נתגלו פרטים רבים מאוד על הנחל.
טור סטרטיגרפי