בשנת 2021 התגלה על יד לוקסור יישוב גדול קרוב למקדש המוות של אמנחותפ השלישי, "אתון הבוהק", . העיר נבנתה על ידי אמנחותפ השלישי, קרוב ל היכן ששכנו הארמונות והמקדשים שבנה. העיר ננטשה על ידי אמנחותפ הרביעי. חוקרים מקווים שהחפירות במקום ישפכו אור על הסיבות לנטישה ולמעבר לאל-עמארנה.
מהפכה דתית - שינוי שם ודת חדשה.
אמנחותפ הרביעי הוכתר למלך במקדש האל אמון בתבאי או בסבירות נמוכה יותר בממפיס או בארמת. בזמן עלייתו לשלטון המצב הפוליטי הפנימי במצרים היה מורכב: כוהני האל אמון, צברו כוח, רכוש וסמכויות בנפרד מאלו של המלך. הם היוו גורם נוסף שהיה מעורב בשלטון. המאבק בין שתי הסמכויות הכוהניות, של תבאי (כוהני האל אמון) ושל און (כוהני רע-אמון) שהתחיל בימי תחותמס הרביעי, היה בעיצומו, בתמיכת המלך הקודם באחרונים.
בשנים הראשונות למלכותו נשאר אמנחותפ הרביעי בתבאי. מכתובות שנמצאו הוא המשיך לעבוד את האלים שהיו מקובלים בזמנו, אתום, אוסיריס, אנוביס, נחבת, חתחור, והעין של רע. הוא גם המשיך את בניית המקדש לאמון שהחל אביו בקרנך. גם הסגנון האמנותי נשאר ללא שינוי בשנים אלו.
השינוי הדתי החל בבניית המוקדשים לאתון, גלגל החמה הזוהר, בקרנך. מבנייה זו נמצאו תלאתאת, לבני קיר, ששימשו את אמנחותפ הרביעי לבניית המקדשים, שפורקו בתהליך שהחל בימי תות ענח' אמון וביתר שאת בידי חרמחב והוו חומר מילוי לבניית המקדשים של האחרון. בלבני קיר אלו היו עיטורים שלא דמו לסגנון האמנותי שהיה קיים עד תקופת אחנתון: האיקונוגרפיה שהייתה מקובלת של רע הייתה של בז עם גלגל השמש (אתון) על כתפו. הוסבה בידי אמנחותפ הרביעי לקרני שמש המסתיימות בכפות ידיים והנותנות חיים.
בניית מקדשים אלו החריפה את המתיחות בין שתי הכתות. בשנת מלכותו השנייה או השלישית, אמנחותפ הרביעי חגג פסטיבל סד, שבו הוא העלה מנחות רק לאל אתון, בניגוד למקובל. בפסטיבל זה נוסדה האמונה שהמלך הקודם ודיסקית השמש חד הם ובכך בעצם, הכוח העליון השולט נמצא אצל המלכים.
בשנת מלכותו החמישית עדיין נמצאו מספר מכתבים המכנים אותו אמנחותפ הרביעי, אך די מהר לאחר מכן, הופיע השם אחנתון על גבי אסטלת גבול של עמארנה, מאז ועד עולם. בד בבד חל שינוי בייצוג הסמלי של האל אתון. כל ההוויה הדתית השתנתה והעניקה לפרעה סמכות אלוהית מוחלטת. הוא לקח את המאבק בין הכתות הדתיות במצרים שלב נוסף קדימה, על ידי הצגת דת חדשה, אתניזם, שהאלילה את דיסקית השמש, אתן כאל הראשי ובטלה את הפולחן לכל האלים האחרים.
עיקר האמונה של דת זו הוא באל אתון ובהתממשות שלו, אתן, שהוא הבורא, המחיה, הזן והמפרנס הכול. הדת הדגישה את חשיבות וכוח אמירת האמת. אחד הביטויים לכך הוא השנוי באמנות שניסתה לתאר באופן יותר מציאותי את המוצגים.
אחנתון הביע את הערצתו לאל אתון בהמנון שחיבר לכבודו. ניתן למצוא קווי דמיון בין המנון זה ובין המזמור "ברכי נפשי" (תהילים ק"ד), אם כי לא כל החוקרים תומכים בהבחנה זו.
למרות הביטול של הסגידה לריבוי אלים, אין זו אמונה מונותאיסטית המוגדרת כאמונה באל אחד, אלה הנותיאיזם, אמונה באל אחד הניצב בראש פירמידה של אלים בלי לשלול צורות שונות ואחרות של התגלויות המתייחסות לאותו אל. אחנתון ואשתו נפרטיטי, הוגדרו כממשק היחידי אל האל המתווכים אותו לאנשים.
לכת זו, אתן, היו נחוצים פחות כוהנים, תפקידם הוגדר להגשת המנחות לאל והסרת השאריות בלבד. הם הוגדרו באופן ברור כמשרתים של האלוהות שהעיקר בהם היה פרעה בעצמו.
בשנת מלכותו השישית, אסר אחנתון את השימוש במקדשי האל אמון, החרים את רכושם וטימא אותם. כמו כן הוא הפנה את כל ההכנסות שהתקבלו מהעם למקדשי האל אתון.
לאחר מכן נטש את תבאי ועבר עם ביתו לעיר חדשה שבנה בחולות המזרחיים, אַחֶתְאַתון (אַחֶתְאַתון הוא "האופק של אתן"), הלא היא אל-עמארנה.
אחרית דבר.
בשנות מלכותו הייתה כל שימת ליבו של אחנתון נתונה לעיר החדשה ולדת החדשה. הוא לא הקדיש הרבה מאמצים לנעשה בחלק הצפוני של הממלכה שהגיעה עד סוריה בצפון והייתה נתונה לניהול עצמי של שליטים מקומיים. העובדה שמחוזות אלו גבלו באזורי השפעה של החתים ושל המיתנים, שהיו במלחמות וסכסוכים, ושהם עצמם ניהלו סכסוכים פנימיים שדרשו התערבות מצד מצרים ולא נענו לבקשות העזרה שלהם, פגעה במוניטין של מצרים וביכולת המשילות שלה.
במדיניות הפנים, גם כן היו צרות, שכן בשנים בין ה-8 למלכותו עד לשנה ה-12, התנהלו רדיפות נגד כת האמון ויתר האלים. הפסלים של האלים נותצו, ושמותיהם נמחקו ממוסדות ומאנדרטאות. גם פרטי רכוש פרטיים המכילים סימנים של אלים אלו הושמדו. הייתה אווירת טרור ופחד כללית בציבור. כלכלית, סגירת המקדשים פגעה במנוע הצמיחה של האזרחים, בה בשעה שבניית העיר החדשה דרשה הרבה משאבים. המדינה הייתה על סף פשיטת רגל.
העניינים הפנימיים נוהלו בפועל על ידי הסנדק איי ואת הצבא ניהל חרמחב. שניהם הפכו לפרעה ברבות הימים.
המלכה נפרטיטי מתוארת בקברים השונים ובשברי האנדרטאות כשותפה שווה לפרעה במלכות. בשנת מלכותו ה-12 של אחנתון, התיאורים נפסקים אולם יש רמזים לשלטון משותף עם סמנח כא רע. יש חוקרים שמתבססים על כתובות המעידות על שינוי שמה של נפרטיטי שסמנח כא רע הוא בעצם נפרטיטי ושהיא צורפה לשלטון משותף.
אחנתון מת בשנת 17 למלכותו. מעט תיעוד קיים לגבי שנות שלטונו האחרונות. לאחר מותו הוא נקבר בקבר המלך באל-עמארנה, בו כבר נקברה אמו. סמנח כא רע מלך כשנתיים אחריו ותות ענח' אתון, בנו של אחנתון מאשתו השנייה קיאה, עלה לשלטון. אחר עלייתו לשלטון, הוא "הפך" את המהפכה, שינה את שמו לתות ענח' אמון, חזר לתבאי ונטש את אחתאתון. איי, יורשו המשיך את הנטישה. יורשו של איי, חרמחב, ציווה להרוס את העיר ואת קברו של המלך ולמחוק את זכרו של אחנתון מכל המקומות. הוא העביר את המומיה שלו לעמק המלכים, לקבר KV55. שם נמצאה המומיה עם הסרקופג עם פנים מושחתות, על מנת שימנעו ממנו מנעמי החיים שלאחר המוות. במשך שנים היה ספק לגבי זהות המומיה בקבר זה, אולם בדיקות DNA הוכיחו את הקשר המשפחתי בין מומיה זו למומיה של תות ענח' אמון ולמומיה של אמנחותפ השלישי.
העיר אל-עמארנה.
הממצאים הארכאולוגיים.
המבנים שנחשפו באתר כוללים מקדשים לאל "אתון", ארמונות, מבנים ממלכתיים ומבני פקידים שניהלו את האדמיניסטרציה של הממלכה וכן מפעל ליצור זכוכית. בדרום העיר נמצא כפר שבו גרו הפועלים ואומנים שבנו את העיר. בצוקים שמסביב למישור בו שכנה העיר נמצאו מערות קבורה שנועדו לפקידים. מערות אלה נמצאו גם ברכס הדרומי של הצוקים. אתר הקבורה של המלך נמצא בוואדי המרכזי במזרח. קבר זה נשדד עוד בימי קדם. אחד המבנים שנמצאו הוא הארכיון. כבר בשנת 1891 זיהתה משלחתו של פלינדרס פיטרי מבנה שקראה לו "לשכת הסופרים". בבור האשפה של המבנה נמצאו שברי לוחות. המשלחת הגרמנית מצאה לוחות נוספים על מפתן הכניסה לבניין. על הצוקים שממזרח וממערב לנילוס נחקקו על גבי אסטלות, כתובות שתיארו את סיבת החלטתו של אחנתון להקים את עיר הבירה החדשה. כתובות אלה שימשו כסימני הגבול של העיר המתוכננת.
מבנה העיר.
העיר נבנתה בחופזה על קרקע בתולית, על גבי שטח של כ-13 קמ"ר. הבנייה התחילה בשנת מלכותו החמישית של אחנתון והסתיימה כ-9 שנים לאחר מכן, אולם היא הפכה לבירת הממלכה כשנתיים קודם לכך. חוקרים מעריכים שאוכלוסיית העיר מנתה בין 20,000 ל-50,000 נפשות. העיר הייתה מתוחמת על ידי אסטלות, חלקן נחצבו בצוקים וחלקן הוצבו בשטח.
על מנת לזרז את תהליך הבנייה, נבנו מרבית הבניינים מאריחי בוץ. הבניינים החשובים עברו ציפוי מאבנים מקומיות.
הריסות העיר מראות על מבנה רשתי: רחובות שהשתרעו מצפון לדרום, במקביל ל"דרך המלך" (הידועה גם בשם "Sikhet es-Sultan") שרוחבה היה כ-40 מטר ורחובות חוצים ממזרח למערב.
מגורי בית המלוכה שכנו בצד הצפוני, בחלק הידוע כ"העיר הצפונית". החלק המרכזי הכיל את האזור המנהלי והדתי והחלק הדרומי והפרברים יועדו למגורים.
העיר הצפונית.
העיר הצפונית כשמה, נבנתה באזור הצפוני של העיר. היא הייתה מקושרת לעיר המרכזית בדרך המלך הרחבה שאפשרה לכרכרות רתומות בסוסים להתנהל בה. בחלק הדרומי של העיר הצפונית, וממערב לדרך המלך נמצא מבנה מבוצר הידוע כארמון גדת הנהר הצפוני. ארמון נוסף באזור הוא הארמון הצפוני, שם התקבלו האורחים ועבדו את אתן. מגורי המשפחה המלכותית היו בדירות מאחורי הארמון. החלק העשיר והמהודר של הארמון היה מעוטר בציורי נוף וטבע. הוא הוקדש לאתון, כאשר על פי האמונה האל גר בהם. כתובות שנמצאו בארמון מראות שהארמון נבנה תחילה עבור נפרטיטי או , נשותיו של אחנתון, הוא הוסב מאוחר יותר כארמון לבתו הבכורה של המלך, הנסיכה .
לרובו של הארמון לא היה גג, כמו לבניינים נוספים בעיר, כמחווה של קבלת פנים לאתון. נמצאו גם עדויות למספר בניינים אדמיניסטרטיביים באזור.
בנוסף, האזור הכיל מתחם חצרות ומחסנים ומספר וילות מגורים גדולות. ממול, על דרך המלך נמצאו מכלולים של בתים גדולים מאד. הגדול מכולם, U25.11, שמשערים שהשתייך למישהו מקורב למלך. הייתה בו קפלת תפילה פרטית בנויה אבן.
על הריסות בית זה בנתה ב-1924 (EES-The Egypt Exploration Society) בראשות הארכאולוג את בנין המשלחת.
בזמן המודרני המקום הרוס.
הפרברים הצפוניים היו אזור מגורים שהיה בשימוש גם לאחר נטישת העיר. הבתים פה נראים פחות מתוכננים וקטנים יותר. בשנים 1929–1932 נחפר האזור על ידי המשלחת לחקר מצרים. הוא הכיל בתים במגוון גדלים.
ביתו של הבנאי הראשי האטיאי Hatiay (T34.1 &amp; 4) מתבלט בגלל משקוף מצויר מושלם שנמצא בו ושמוצג במוזיאון בקהיר. כמו כן התגלו באזור חפצים ופסלונים שונים.