מקצת האנדרטאות הן פסלים מאבן או מברונזה. במספר מקרים התבססו האנדרטאות על מבנים פגועים המסמלים את הקרבות שהתחוללו סביבם, דוגמת הפילבוקסים בתל גיבורים שבחולון ובגשר עד הלום ומגדלי המים ביד מרדכי ובבארות יצחק.
כמה עשרות אנדרטאות – בעיקר כאלו שהוקמו משנות השישים ואילך – תוכננו כמרחב, שבו שובץ מספר גדול של מרכיבים עיצוביים. הדוגמה הבולטת לשכאלו היא אנדרטת חטיבת הנגב בבאר שבע, שתוכננה על ידי דני קרוון.
אחת מהאנדרטאות הבלתי שגרתיות ביותר בעיצובן שהוקמו היא האנדרטת פורצי הדרך לירושלים שליד מושב שואבה, מעשה ידי נעמי הנריק, המעוצבת ככף יד העשויה צינורות מתכת והשלוחה אל עבר ירושלים.
שימוש מועט יחסית נעשה באנדרטאות בשרידי ציוד צבאי. נזכרו לעיל אנדרטת הטנק בדגניה א' ואנדרטאות הנשק בירושלים, צפת וטבריה. בין האנדרטאות מטיפוס זה בולט השימוש במשוריינים המאולתרים שניבנו בראשית המלחמה. כאלו הם שרידי המשוריינים בשער הגיא – מן האנדרטאות המוכרות ביותר של המלחמה - שמקורה בכלי רכב שנפגעו וננטשו שם לאחר קרבות השיירות בגזרה זו. משוריינים נוספים ניצבים באנדרטאות לשיירת יחיעם, במזכרת בתיה ובקיבוץ גלאון.
רבות מהאנדרטאות מן העיצובים השכיחים שנמנו לעיל הוקמו בשנים הראשונות שלאחר המלחמה ובולט בהן השימוש בעיצוב ובחומרים פשוטים וצנועים, שאפשר ששיקפו את התנאים הכלכליים והשקפת העולם ששררו אז. השימוש בחומרים מורכבים יותר נעשה נפוץ בעיקר באנדרטאות שהוקמו שנים רבות לאחר המלחמה.
עם מתכנני ויוצרי האנדרטאות נמנו אמנים ואדריכלים ידועים ובהם חנה אורלוף, אבא אלחנני, יצחק דנציגר, בתיה לישנסקי, יחיאל ערד, יעקב פינקרפלד, מיכאל קארה, דני קרוון, יוחנן רטנר, נתן רפופורט, יחיאל שמי ויגאל תומרקין. בולט בין היוצרים הוא האדריכל אשר חירם, אשר תכנן עשר אנדרטאות.
מקורות.
ספרים:
אלף (מערכת מידע)
אלף היא מערכת מידע לניהול קטלוגים של ספריות ומנוע חיפוש לחיפוש מסווג בהם, בעברית ובשפות לועזיות.
מערכת המידע נמצאת בשימוש באלפי ספריות לאומיות, ספריות אקדמיות ואחרות בעולם. בישראל התוכנה נמצאת בשימוש כל האוניברסיטאות ומרבית המכללות האקדמיות וכן בכמה ספריות עירוניות ואחרות, כגון הספריות של עיריית תל אביב-יפו (בית אריאלה).
כמו כן התוכנה בשימוש לניהול קטלוגים כגון הקטלוג המאוחד של הספריות בישראל, הקטלוג המאוחד לכתבי עת בישראל ועוד.
היסטוריה.
עד 1987 נוהלו כרטסות הספרים בספריות האקדמיות בישראל באופן ידני, באמצעות כרטיסי נייר בארון מגירות.
בראשית ימי האינטרנט היו כל האוניברסיטאות מחוברות זו לזו באמצעות הרשת הראשונית, שהייתה זמינה למוסדות אקדמיים בלבד, בגישה דרך מחשב מרכזי דוגמת המיינפריים והוואקס.
תוכנת אלף פותחה בשנים הראשונות על ידי מרכז המחשבים של האוניברסיטה העברית בירושלים ועד 1986 כל הספריות באוניברסיטה, כולל הספרייה הלאומית (אז "בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי") שפעלה בחסותה ושכנה במתחם הקמפוס בגבעת רם, החלו להסב את הכרטסות הידניות למערכת זו. היתרון של התוכנה ביחס לתוכנות מקבילות באותם ימים הייתה היכולת להזין ולחפש נתונים בכמה שפות וצורות אלפבית במקביל. פיתוח התוכנה הופרד לחברה בשם "אלף יישום" בעוד שההפצה והשיווק נעשו על ידי חברת אקס ליבריס. לימים, בשנת 1995, מוזגה "אלף יישום" לתוך אקס ליבריס, שהפכה לחברה פרטית עצמאית מהאוניברסיטה.
עד שנת 1991, כל המכונים המדעיים ומוסדות ההשכלה הגבוהה עברו להשתמש בתוכנה זו, וכרטסות רבות הועברו לארכיון. ממשק המשתמש, של התוכנה, שנקראה "אל"ף 300", פעל באמצעות ה-Telnet, היה קשה להבנה ופעל בעיקר על ידי מתן פקודות טקסט שונות, שאת שפתן היה על מבקרי הספרייה ללמוד.
בשנת 1999 עם הנחלת האינטרנט ומהפכת המחשב האישי, הומרו ממשקי הקיטלוג והחיפוש הטקסטואליים מול מחשב מרכזי לממשק אל"ף 500, שעובד בתצורת שרת-לקוח שהפך נגיש באמצעות דפדפן האינטרנט. כך הפכה התוכנה לידידותית יותר למשתמש, ובשנים שלאחר מכן הפכה לקטלוג ציבורי מקוון הנגיש מהאינטרנט, ללא צורך בהגעה לספרייה.
בשנים מאוחרות יותר החלו בתהליכי סריקה ופענוח מאורגנים וכיום קיימת גישה מקוונת רחבת היקף דרך תוכנה זו גם לקובצי מסמכים ומידע סרוקים, ואף לסרטים ולקובצי קול. בין השאר ארכיון עיתונות יהודית היסטורית מנוהל בתוכנה זו, וארכיבי עיתונים הועברו אליו מעיתונים מראשית הציונות ועד ימינו. כך גם ארכיונים ממשלתיים בחלקם חשופים לציבור כקטלוג ציבורי מקוון.
עצלן חיוור-גרון
עצלן חיוור-גרון (שם מדעי: Bradypus tridactylus) הוא אחד המינים בסוג עצלן תלת אצבע השוכן ביער גשם טרופי בצפון אמריקה הדרומית.
הוא דומה במראו, ולעיתים קרובות מזוהה בטעות כעצלן חום-גרון, אשר לו תפוצה רחבה יותר.
מראה וממדים.
לעצלן חיוור-גרון ראש עגול ואוזניים חיצוניות קטנות.
גפיו ארוכות וקצרות, אורך ידיו כמעט כפול מאורך רגליו, כאשר לכל יד ורגל יש שלושה טפרים.
אורך גופם של הזכרים הוא בין 45 ל-55 ס"מ ואורך זנבם הקצר הוא בין 4 ל-6 ס"מ.
הם שוקלים מ-3.2 ל-6 ק"ג.
לעומתם, הנקבות גדולות יותר, אורכן בין 50 ל-75 ס"מ ומשקלן בין 3.8 ל-6.5 ק"ג.
פרוותו מגיעה לעד 10 ס"מ באורכה ומצויים בה בדרך כלל אצות ירוקות אשר נותנות לעצלן מראה ירקרק ועוזרות בהסוואתו בנוסף מצויים חרקים שונים כמו עצלני עש וסוגים מסוימים של חיפושיות.
צבע הפרווה אצל עצלן בוגר הוא אפור על רוב גופו, וכתמים כהים יותר נמצאים על גבו, כתפו ומפרק הירך שלו.
לזכרים יש כתם צהוב בהיר או כתום על הגב שמחולק בפס שחור מרכזי.
קשה להבדיל בין עצלן חיוור הגרון לבין עצלן חום הגרון שקרוב אליו בסוגו, אך לו, כששמו מרמז, יש כתם צהוב חיוור על הגרון.
עיניו גדולות וככל הנראה חסרות תאי מדוכים ברשתית, דבר המציע שסוג עצלן זה אינו יכול לראות בצבעים.
למרות שאוזניו קטנות למראה לעצלן חיוור גרון יש שמיעה מצוינת.
כמו כן, דווח שיש לו חוש ריח טוב.
אנטומיה.
לעצלן יש תשע חוליות צוואר ראשוניות אשר נותנות לו יכולת גמישות גבוהה. כתוצאה מכך, עצלן חיוור גרון יכול לכופף את ראשו קדימה ואחורה עד 270° ולסובב אותו עד 330°.
ברשותו שני נקבים בקדמת לוע האף, מאפיין המבדיל אותו משלושת המינים האחרים.
לנקבות יש שתי בלוטות חלב באזור החזה.
לזכרים אין בלוטת הערמונית נבדלת, אין להם שק אשכים ורק שלפוחית זרע ראשונית.
הפה מצופה ברירית שחורה, למרות שלשונם הגדולה והכבדה בצבע ורוד.
מרקם החך מקומט, והלשון מכוסה בחריצים רבים, ככל הנראה כדי להתאים לתזונת העצלן.
כמו לעצלני תלת אצבע אחרים, יש לו רק חמש שיניים בכל צד של הלסת העליונה וארבע בכל צד של הלסת התחתונה וצורתן פשוטה ועגולה.
השיניים הקדמיות בלסת העליונה קטנות בהרבה משאר השיניים.
לעצלן ושט קצר אבל הקיבה גדולה ומסובכת, בנוסף יש להם נרתיק גרוני בתחילת המעי הגס.
בית גידול ותפוצה.
עצלן חיוור גרון נמצא רק ביערות טרופיים של צפון אמריקה הדרומית, לרבות גיאנה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, מערב ונצואלה וקולומביה, וברזיל בצפון האמזונאס.
אין תת-מינים ידועים.
אורח חיים וביולוגיה.
עצלנים חיוורי-גרון הם סוליטרים, אוכלי עלים, שחיים כמעט את כל חייהם על העצים. הם אוכלים רק עלים כולל אלו של המשי ושל ההוואה. בין טורפי העצלן ידועים היגואר, ההרפיה והאנקונדה.
עצלן חיוור-גרון ישן על עצים בדרך כלל במהופך כאשר הוא נתלה עם ידיו ולפעמים הוא נשאר בתנוחה זאת גם כמה זמן לאחר שהוא מת. העצלנים ישנים מעל לשמונה עשרה שעות כל יום, והם עוברים בין ענפי העץ רק באטיות רבה. הם יורדים מהעצים מעת לעת כדי לעשות את צורכיהם בערימה של כדורים קטנים בבור שנחפר באדמה. הם משמיעים קול שריקה חלש הנשמע כ"אאי".
למרות אורח חייהם כשוכני עצים מובהקים, הם גם שחיינים יעילים בעת הצפות.
רבייה.
ההזדווגות מתרחשת על העצים, תקופת ההריון לוקח כשישה חודשים שאחריו מולידה האם צאצא אחד.
הצעירים נולדים כבר עם פרווה מלאה ועיניים פקוחות.
העצלן חיוור-גרון הצעיר נאחז בחלקה התחתון של אמו בחודש הראשון לחיו, אז הוא מגיע למשקל של כ-300 גרם.
הם מתחילים לאכול אוכל מוצק בגיל שלושה שבועות, ונגמל באופן מלא מחלב אם זמן מה לאחר החודש הראשון.
בהתחלה לצעיר יש פרווה רכה אפרפרה-חומה, שנעשית קשה וכהה יותר ככל שהוא גדל.
הם מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל שלוש.
הרב יהושע נויבירט
גארי דייוויד גולדברג
גארי דייוויד גולדברג (Gary David Goldberg; 25 ביוני 1944 – 22 ביוני 2013) היה סופר ומפיק טלוויזיה וקולנוע יהודי אמריקאי. גולדברג היה ידוע בעיקר בזכות עבודתו על סדרות הטלוויזיה "קשרי משפחה" (1982–1989), "ספין סיטי" (1996–2002) והסדרה האוטוביוגרפית-למחצה "גשר ברוקלין" (1991–1993).
קורות חיים.
גארי דייוויד גולדברג נולד ביוני 1944 בברוקלין שבניו יורק, לאנה וג'ורג' גולדברג, עובד דואר. הוא למד בתיכון לאפייט בברוקלין, ולאחר מכן באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס, ובאוניברסיטת המדינה בסן דייגו , כאשר בסוף לימודיו החליט להיות סופר. בשנת 1969 הוא פגש את דיאנה מיהאן, לימים אשתו. בני הזוג הקימו וניהלו מעון יום בברקלי, קליפורניה, במהלך שנות ה-70.
קריירה.
גולדנברג החל את הקריירה שלו בתקופה בה התגורר בישראל, בשנת 1972, כאשר גילם את התפקיד הראשי בסדרה ללימוד אנגלית - "The Adventures Of Scooterman". עבודתו הראשונה שלא למול המצלמה הייתה בשנת 1976, בתור תסריטאי עבור הסדרה "The Bob Newhart Show", מטעם רשת CBS.