בתפיסתו של אמן הגרפיטי ופרשן התרבות, פאב פייב פרדי "היא הדוגמה המושלמת של האמן החזותי". לאחר מותו של מייקל ג'קסון, הרכב מבקרי אמנות ארגנטינאים ראו בה "האמנית האוניברסלית היחידה שנותרה בעינה". מבקרים רבים, כולל דניאל מולינה, גרסיאלה ספרנצה ואלישיה דה ארטיגה הסבירו שהיא עצמה "ביטוי מולטימדי שמרכז את האופנה, המחול, הצילום, הפיסול, המוזיקה, הווידאו והציור". תפיסה דומה צוינה בידי ג'ון פארלס כשהזמין את הקהל לראות בה "פרויקט אמנות רב-מדיה מתמשך". אמן האשליות דייוויד בליין תיאר אותה "כמי שבעצמה היא יצירת האמנות הגדולה ביותר שלה – דבר כה משפיע עד כדי בלתי נתפס". פרופסור ג'ון ר. מאי ללימודי אנגלית ודת הסיק שהיא "גזאמטקונסטוורקית" וכותב המוזיקה הסקוטי אלן מקגי אמר שהיא "אמנות פוסט-מודרנית שכמותה לעולם לא נראה עוד".
השפעה מסחרית.
הסמיוטיות וההשפעה של מדונה התרחבו גם בתחום בתי הספר העסקיים וקהילת השיווק. כלכלנים, משווקים, יזמים, או מומחים עסקיים אחרים ניתחו או ערכו קורסים אשר חוקרים את "אסטרטגיות" ההצלחה והמסחריות שלה; כך למשל האקדמאי דאגלס קלנר אמר כי "אי אפשר לתפוס את תופעת מדונה במלואה בלי לנתח את אסטרטגיות השיווק שלה".
הכלכלן והחוקר רוברט מ. גרנט הקדיש אודותיה שיעור בשנת 2008 והדגיש את ההקשר של עולם הבידור לתחרותיות. מומחה השיווק והפרופסור סטיבן בראון מאוניברסיטת אלסטר כינה אותה "גאון שיווקי" בעת שחקר את המקרה שלה. הפרופסור לעסקים אורן הררי טבע את הביטוי "אפקט מדונה" בהשראת הטקטיקות והשינויים העסקיים שלה, בעוד שראה את השימוש בו גם לאנשים פרטיים וגם לארגונים. דוקטור פיטר ואן האם מ-"NATO Review" הסביר את "עקומת מדונה", ביטוי ששימש כמה אנליסטים עסקיים לתיאור ה"הסתגלות למשימות חדשות תוך שמירה על עקרונות עצמך". הוא הסביר עוד כי "עסקים משתמשים במדונה כמודל לחיקוי של המצאה עצמית מחדש". הפסיכולוג כריסטופר ברגלנד ניתח את הצלחתה של הזמרת גם הוא אך מנקודת מבט של מדעי המוח.
כמו כן, זכתה מדונה להערכה ממגוון מומחים בתעשייה כאשת עסקים וכמה מהם כינו אותה "אשת העסקים החכמה ביותר באמריקה". בית הספר לעסקים של קלי אמר שהיא יותר מ"סמל פולחן הפופ" "והייתה אימפריה מהיום הראשון". פרופסור רוברט מיקליץ' תיאר אותה כתאגיד בפני עצמה, כאשר דיבר על כך בספרו מ"הגל למדונה". קולין בארו, חוקר אורח בבית הספר למינהל קרנפילד, ראה בה "ארגון בפני עצמה". מרטין קופ מומחה ביזמות והתאורטיקן, ג'יימי אנדרסון, כינו אותה כמישהי ש"נולדה להיות יזמית". בשנת 2018, פטרישיה ליפה דייוויס מ-"Campaign", עסקה במדונה בגיל 60, והציעה את המקרה שלה כדוגמה טובה למשווקים המתמקדים בקבוצות דמוגרפיות ישנות יותר של נשים. תרומתה בסיוע לעיצוב עסקי המוזיקה זכתה להערכה על ידי לוסי או'בריאן, שאמרה כי מדונה הפכה לראשונה "שניצלה את הרעיון" של אמנית הפופ כמותג בשנות השמונים. העורך ג'רלד מרזורטי אמר כי מטרתה של מדונה הייתה להכניס את תופעת ה"כוכבות" לתוך המולטימדיה.
כבר בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 גופים ואנשים רבים כינו אותה כזמרת המצליחה ביותר שיש תוך כדי שבשנת 1998 גינס שיאי עולם הכתירו אותה באופן רשמי כזמרת שמכרה הכי הרבה אלבומים ושירים בכל הזמנים. חוקרים מכתב העת "Journal of Business Research" כינו אותה לא רק כזמרת המצליחה ביותר שיש בהיסטוריה מבחינה מסחרית, אלא גם כזמרת המצליחה ביותר בכל הזמנים בתחום סיבובי ההופעות; על כך, הצהירו שישנה "הכרה במותג ובאורח החיים שלה". בשנת 2015 לימדה יועצת המגדר והמוזיקולוגית לורה ויניאלה בקורס שהוקדש למדונה באוניברסיטת אוביידו כי "היא האישה היחידה שיש לה קריירה כה ארוכה ומצליחה בעולם המוזיקה".
מדונה הפכה לאישה הראשונה שהופיע על שער מגזין פורבס. בנוסף, היא נכללה בכמה מרשימות ההכנסות וההון שלהם מאז הקריירה המוקדמת שלה בשנות השמונים ואף הוכתרה כזמרת העשירה ביותר. מגזין העסקים האמריקני, "Fast Company" כינה אותה כ"מותג הפופ הגדול ביותר על פני כדור הארץ". בשנת 2021, פורסם בפורבס כי לאורך הקריירה הרוויחה מדונה למעלה מ-1.2 מיליארד דולרים.
טרנדים תרבותיים.
ברוב חלקה של הקריירה שלה, הקשר עם מדונה והמגמות משך פרשנויות של מספר משקיפים, כולל פרשנויות תקשורת ואנשי אקדמיה כאחד. עוזר הפרופסור הקנדי קן מקלוד מאוניברסיטת טורונטו, אישר בספרו We Are the Champions" (2011)" כי "היא מילאה חלק בכמה טרנדים תרבותיות". היסטוריון האמנות ג'ון א. ווקר ראה בה "מייצרת טרדנים חריפה" (בתחומים כמו אמנות או קולנוע) והפרופסורית מרי קרוס הבחינה גם ב"התאמה שלה לטרנדים תרבותיים". עם זאת, המרצה סוזן הופקינס מאוניברסיטת דרום קווינסלנד, שכתבה לאתר "The Conversation" בשנת 2016, אמרה כי מדונה "חלוצה בהרבה טרנדים תרבותיים שלא עשו חסד לנשים עובדות ממוצעות".
באופן כללי מדונה נחשבת למי שעזרה, העלתה את המוטיבציה, הכניסה, או יצרה אוכלוסייה של כמה דברים כגון מונחים, מקומות, פרקטיקות תרבותיות, מגמות אופנה או מוצרים ש-"MuchMusic" ראתה בהם כ"טרנדים הגדולים בעולם".
מנואל הרדיה, שר התיירות בבליז אמר כי השיר "La Isla Bonita" משך תיירים לסן פדרו. דוגמה דומה התרחשה כשעברה לליסבון בסביבות שנת 2017, ובכך משכה אל המדינה תיירים וגרמה להתעניינות של תיירים בנדל"ן של המדינה. מקורות רבים כמו עיתון אינדפנדנט זיכו את מדונה בפופולריות של המיסטיקה היהודית בעולם המערבי. הסופרת האמריקאית והמחנכת לשעבר אליסון סטרובל אמרה כי: מדונה הפכה עד כדי כך לפופולרית שזה היה פשוט למצוא מקום ללמוד עליה". בניו יורק טיימס טענו כי מדונה הביאה את היוגה לתודעה. הפרופסוריות איזבל דייק ופמלה מוס זיכו אותה במיוחד בפופולריות של אשטנגה יוגה. סטיבן אורספרונג ממכללת סמית' דיבר על השפעתה של מדונה בתחום האופנה וטען כי היא יצרה "שוק חדש של אופנה" ובנוסף טען כי האומנות שלה "הותירה חותם בעולם". המרצה הדני הנריק וולגארד טען כי מדונה הפכה את תחום מוזיקת הדאנס לפופולרי בעולם בזכות השירים שלה והקליפים שלה.
פרופסורים אמריקאים טענו שהיא תרמה גם לפופולריות של מילים וביטויים בלקסיקון האנגלי. הם כללו את המונח "wannabe" בו השתמש המגזין טיים בשנת 1985 לתיאור תופעת "Madonna Wannabe", תופעה בה אנשים רבים רצו להיות כמו מדונה וחיקו אותה באופן גורף. מונח נוסף שהיה פופולרי בזכותה היה בשם הסרט הראשון בו שיחקה סוזאן סוזאן אשר באנגלית שמו היה: "Desperately Seeking Susan" (מחפש נואשות את סוזן). שם הסרט הופץ רבות בכותרות העיתונים והפך לביטוי פופולרי. קריסטין ליב מחברת "BuzzFeed News" טענה כי מדונה העלתה את הפופולריות של המושג "Celesbian" (הכלאה בין המילים סלבית ולסבית) בזכות הנשיקה שלה עם בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה בטקס פרסי ה-VMA של 2003. בזכות טקס זה הומצא גם המושג "מדונה-בריטני" אשר היה בשימוש רב בשנת 2004.
האקדמאית ג'וליאנה צובטקובה ציינה כי דולצ'ה וגבאנה "קיבלו את הכרתם הבינלאומית הראשונה בזכות מדונה", ואילו עיתונאים כמו לין הירשברג כתבו כי תשומת הלב סביב מעצבת האופנה אוליביה ויסקנס הועצמה בזכות הזמרת. "בדיילי טלגרף" טענו כי בזכות מדונה ציוריה של פרידה קאלו הפכו לפופולארים בקרב אספני אומנות. החוקרים רונדה האמר ודאגלס קלנר התייחסו לקליפ של השיר "Frozen" בו מדונה לבשה תלבושת הודית וטענו באותה תקופה כי נשים אשר לבושות בהשפעת נשות דרום אסיה צפויה להיות תופעה פופולרית במהלך הזמן הקרוב, הם טענו כי "אף על פי שמדונה לא יזמה את היופי של אביזרי האופנה ההודיים [...] היא כן העלתה אותם לעין הציבור בכך שהיא משכה את תשומת לב התקשורת העולמית". לדברי המבקרים הלטיניים, היא העבירה את הבורלסק לתרבות ההמונית.
הכתב מארק בגו טען כי מדונה ביחד עם מייקל ג'קסון עזרו לבסס את הצלחתו של ערוץ MTV. מבקר המוזיקה סטיבן תומאס ארלוויין אמר כי היה לה "תפקיד עצום בפופולריות של מוזיקת הדאנס". מבקרים אחרים טענו כי דווקא למדונה הייתה השפעה בהעלאת הפופולריות של המוזיקה האלקטרונית. סופרים כמו לוסי אובראיין טענו כי למדונה הייתה גם השפעה בתנועת הרייב, בעיקר בשנות ה-90. על פי חברת "The Vinyl Factory", הסינגל שלה "Vogue" העלה את הפופולריות בשימוש של הכלי "Korg M1". בנוסף השיר העלה את התודעה סביב ריקודי הווג.
מדונה בתרבות הפופולרית.
מדונה כאייקון פופ ודמות על תרבות פופולרית גרמה לאנשים רבים לנתח את אישיותה ועבודותיה המוזיקליות והוויזואליות לאורך השנים. בשנות התשעים, האקדמאי דגלאס קלנר ראה בה "סמל תרבות פופ בעל השפעה רבה" ו"הזמרת המדוברת ביותר במוזיקה הפופולרית". התפיסה המתמשכת של מדונה כנושא בתרבות הפופולרית באה לידי ביטוי על ידי יועצי תקשורת וחוקרי לימודי מדיה כאשר אמרו כי: "מדונה ממשיכה להיות נוכחות מאתגרת בתוך התרבות הפופולרית".
בשנת 2012, מבקרים לטיניים כמו ויקטור לנור תפסו את מדונה כהאדם המשפיע ביותר על התרבות הפופולרית באותה תקופה. בשנת 2015, חוקר מהתכנית "מחקר בתחומים" של אוניברסיטת ראטגרס אמר כי "מדונה הפכה לאייקון הפופ הגדול והחשוב ביותר מבחינה חברתית, כמו גם השנוי במחלוקת ביותר". כשהגיעה לגיל 60 בשנת 2018, הציג הגרדיאן סדרת מאמרים הדנה בדמותה בנקודת מבטם של מספר מחברים, כולל כותבי טור או מוזיקאים. במסגרת הערות אלה, כותבת הטור "המשקיף" ברברה אלן כתבה כי "היא רצתה להגדיר את הצייטגייסט ולא רק לשקף אותו" ואמרה כי "התרבות הפופולרית עדיין מריחה מההשפעה שלה". במאמר שלה היא ציינה גם שמדונה היא "הניצולה הגדולה ביותר של הפופ"