במהלך אירועי "מצור", אולטרון חדר לאחוזת האוונג'רס והשתלט על ג'וקסטה. הוא הכריז על עצמו כ"אולטרון פים", וביקש להרוג את אביו ולכבוש את היקום. פים הציע לאולטרון פשרה, לפיה ג'וקסטה תהיה כלתו של אולטרון בתנאי שאולטרון יגלה את עצמו אל חלל האולטרה. אולטרון הסכים, אך לפני שעזב אמר כי ישלוט באנושות. האוונג'רס ביקרו בעתיד אפשרי, בו אולטרון הרג כמעט את כל האנושות. קאנג הכובש גייס אותם נגדו, אך קבוצה של גיבורי-ונבלי על אחרים מרחבי הזמן והחלל הרסה את אולטרון. מאוחר יותר, קבוצת אינטליג'נסיה גילתה גופה של אביר חלל, וניסו להפעיל את מקור כוחו. התגלה כי אביר-החלל מכיל את תודעתו של אולטרון, אשר ברח. איירון מן צפה בבריחתו, וחזה כי כאשר יחזור יגרום לאפוקליפסה.
כפי שאיירון מן חזה, אולטרון חזר באירועי "עידן אולטרון", כבש את העולם והציב זקיפים ברחובות כדי שיקטלו גיבורים. התגלה כי אולטרון למעשה נמצא בעתיד, ומעניש את האנושות דרך ויז'ן. בעוד קבוצה אחת נוסעת לעתיד להילחם באולטרון, וולברין והאישה הבלתי-נראית נסעו לעבר כדי להרוג את פים לפני שיצור את אולטרון. התוצאה היא עתיד אחר, בו איירון מן הוא מנהיג קבוצת דפנדרס ובעל נושאות מטוסים ואילו מורגן לה-פיי שולטת בחצי מהעולם. הצמד חזר לעבר, מנע מוולברין להרוג את פים והחלו לעבוד איתו על תוכנית אחרת. תוכנית זו שכתבה את תוצאות העימות עם אינטליג'נסיה, בו איירון מן התקשר אל פים, שהפעיל תוכנית אל-כשל וכיבה את אולטרון.
ניצה ולחם
ניצה ולחם היא סדרת אינטרנט מאת הצמד רועי כפרי וניב מג'ר, צמד קומיקאים, מוזיקאים, כותבים ועורכי תוכן וגרפיקה ישראלים, שהחלו את דרכם המשותפת בשנת 2007.
היסטוריה אישית.
בספטמבר 2006 פרסם רועי כפרי לראשונה ברשת סרטון, באתר Flix (אתר הסרטונים של "תפוז אנשים"), ואותו ערך, צילם והציג מול המצלמה. לאחר מכן החל לעבוד כעורך תוכן ב-Flix, שם יצר את סדרת הרשת "חתולונובלה" שזכתה לפרסום רב ברשתות החברתיות השונות. במסגרת העבודה פגש את ניב מג'ר שבשנת 2007 החל גם הוא להעלות סרטונים לאתר Flix, יחד עם חבריו, תחת השם "חבורת ניתוח קיסרי". אחר כך החל לעבוד באתר Flix כעורך וגרפיקאי.
פעילות באינטרנט.
הצוות התפרסם באמצעות הסרטונים שהעלו באתר Flix שבו עבדו יחד, בעיקר בזכות הומור הנונסנס, הקטעים המוזיקליים והגרפיקה שהשתפרה מפרק לפרק. הם זכו להכרה בעיקר בזכות הסרטונים "שיח קסמים", "האמת שנפגעתי" (בשיתוף עם אסי כהן) "הורג אותך", "צא רפא", "שיחות עם אלוהים" ו"חלום על לחם". בסוף 2012 עזבו כפרי ומג'ר את עבודתם באתר Flix, אך המשיכו בפעילותם האינטרנטית כצמד. כיום השניים פעילים ביוטיוב.
הכרה טלוויזיונית.
בשנת 2011, בעונה השנייה של התוכנית הקומית "קאמבק" המשודרת בערוץ HOT Comedy Central של חברת HOT, הופיעו כפרי ומג'ר כ"ניצה ולחם" בפינה בסוף התוכנית, בפורמט דומה לסרטונים שהעלו לרשת.
הרביוור
אוכל צמחים
אסיר פוליטי
אסיר פוליטי הוא אדם שנעצר, נשפט ונידון לעונש מאסר, אותו הוא מרצה, כשכל אשמתו או עיקרה מסתכמת בדעותיו ופעילותו הפוליטית. מי שעבר תהליך כזה והשתחרר, הוא אסיר פוליטי לשעבר.
תופעת האסירים הפוליטיים התקיימה ומתקיימת בעיקר במדינות טוטליטריות, שאינן מכירות בחירות המחשבה וחופש הביטוי כזכויות יסוד של אזרחיהן. אסירים פוליטיים רבים באים מקרב הדיסידנטים וכליאתם היא אמצעי דיכוי של השלטון, לצד אשפוז כפוי במוסדות פסיכיאטריים.
היחס לאסירים פוליטיים במשטרים מדכאים הוא חמור, אך משטרים דמוקרטיים, במיוחד מדינות דמוקרטיות שידעו בעברן תקופות של טוטליטריות, וכן תנועות לזכויות האדם, חולקים כבוד רב לאסירים פוליטיים לשעבר ומפעילים לחצים על המשטרים הטוטליטריים למען שחרור או הקלות לאסירים פוליטיים נוכחיים.
בעבר, במיוחד בתקופת האינקוויזיציה הספרדית, הפורטוגזית והאימפריה הבריטית, מתנגדים פוליטיים וקרובי משפחה מלכוניים שסומנו כמתחרים פוטנציאלים על כתר המלוכה אם לא הומתו או הוצאו להורג, הוגלו או נאסרו בתנאים לא תנאים בטירות מבודדות. במקרים מסוימים האחרונים הועברו לעיתים לבידוד בצינוק בתנאי מחיה מינימליים, לעיתים תוך הפעלת שיטות עינויים שונים.
ד"ר אוקטביאן וולפה (ברומנית: Octavian Vulpe), אסיר פוליטי לשעבר ברומניה הקומוניסטית, פרסם ספר בשם "Puterea de a învinge" ("הכוח לנצח") ובו נתן תיאור לאסיר פוליטי:
לעיתים אסירים פוליטיים מעלים על הכתב את זכרונותיהם ותובנותיהם. חלק מהפרסומים הללו הפכו לטקסטים פוליטיים מכוננים, למשל ארכיפלג גולאג של אלכסנדר סולז'ניצין, והזהו אדם? של פרימו לוי.
קריטריונים להגדרת אסיר פוליטי.
מדינות הכולאות אסירים פוליטיים טוענות לרוב, שלא מדובר באסירים פוליטיים, אלא בפושעים או מחבלים. משום כך דרושים קני מידה להבדלה בין אסירים פוליטיים לאסירים פליליים.
בדוח של מומחים עצמאיים, שהועבר למזכיר הכללי של מועצת אירופה, ב-3 במאי 2001, נקבעו לראשונה קריטריונים לקביעת זכאותו של אסיר לתואר "אסיר פוליטי". הדוח קובע שאדם, שנשללה חירותו האישית, יחשב לאסיר פוליטי:
קריטריונים דומים ניתנו גם על ידי ארגונים אחרים, ביניהם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, הפועל לאיתור וזיהוי אסירים פוליטיים, הנקראים גם אסירי מצפון ולהשגת חנינה עבורם.
קבוצות ידועות של אסירים פוליטיים.
תופעת האסירים הפוליטיים התקיימה ומתקיימת בעיקר במדינות טוטליטריות, שאינן מכירות בחירות המחשבה וחופש הביטוי כזכויות יסוד של אזרחיהן. אסירים פוליטיים רבים באים מקרב הדיסידנטים וכליאתם היא אמצעי דיכוי של השלטון, לצד אשפוז כפוי במוסדות פסיכיאטריים.
להלן דוגמאות למדינות טוטליטריות שבהן נפוצו מאסרים פוליטיים:
מאסרים פוליטיים התרחשו לא מעט גם במדינות דמוקרטיות:
עו&quot;ס לחוק הנוער
רמון קאזס
רמון קאזס אי קרבו (בקטלאנית: Ramon Casas i Carbó; 4 בינואר 1866 - 29 בפברואר 1932) היה צייר, רושם ומעצב גרפי שהשתייך לזרם האימפרסיוניזם וממבשרי המודרניזם הקטלאני. הוא הרבה לצייר דיוקנאות, קריקטורות והנציח ביצירותיו אנשי רוח, כלכלנים בכירים, פוליטיקאים ודמויות מוכרות בחברה הגבוהה בברצלונה, מדריד ופריז. כמעצב גרפי, הכרזות והגלויות שיצר היו לאבני בוחן בקונספט המודרניזם הקטלאני. מיומנותו הנדירה של קאזס בציור וברישום הביאה לו פרסום רב ועד מהרה הפך ליקיר הבורגנות בברצלונה.
קורות חייו.
ברצלונה ופריז.
קאזס נולד בברצלונה למשפחה בעלת אמצעים. אביו היה איש עסקים שעשה הון רב בעסקי סוכר וטבק במטאנסס (קובה), ואמו באה ממשפחה מבוססת מן הבורגנות הקטלאנית.
בשנת 1877 עזב קאזס את בית-הספר ובשל כישרונו הייחודי בציור, החל לקבל שיעורי רישום אצל ז'ואן ויסנס. ב-1881, כשהוא בן 15 בלבד, ייסד יחד עם חבר את כתב-העת ל'אבנס (L'Avenç). בגיליון שראה אור ב-9 באוקטובר 1881 פורסמה סקיצה של חצר מנזר סנט בנט דה באג'ס.
באותו חודש, כשהוא מלווה בבן דודו מיקל קרבו, סטודנט לרפואה, יצא לפריז ולמד בסטודיו של קרולוס דוראן, צייר שהושפע רבות מסגנונו של אדואר מאנה, ולאחר מכן אצל אנרי ז'רווה. בשהייתו בפריז שימש כתב עבור כתב-העת ל'אבנס בבירה הצרפתית. הוא חלק את זמנו בין ברצלונה לפריז, כשהוא מבלה את תקופות הסתיו והחורף בפריז ויתר השנה בספרד הוא הרבה לנסוע. ולטייל ברחבי חצי-האי האיברי ושהה תקופות ממושכות במדריד ובגרנדה; בעת שהייתו במדריד הרבה לחקור את היצירות הקלאסיות במוזיאון הפראדו. בעקבות הביקור בגרנדה החל להתעניין בנושאים המאפיינים את אזור אנדלוסיה וצייר את "דיוקן עצמי בחליפת פלמנקו" שפתח לו דלת לסלון פריז. בינואר 1884 שלח לגלריית פארס רישום בשם "תחרות שוורים", הראשון בסדרת יצירות שעסקו בנושא מלחמות השוורים, נושא שהיה חביב על הפריזאים וכיכב ביצירותיו משך שנים אחדות. במרץ של אותה שנה שב לברצלונה ובשנת 1885 חזר לפריז, שם ביקר באופן סדיר באקדמיית אנרי ז'רווה, שם התוודע לציירים נוספים, בהם סנטיאגו רוסיניול, ובין השניים נקשרה ידידות אמיצה. עם שובו לברצלונה השתתף בתערוכה בגלריה פארס בה הציג ציור נוף בשם סנט הילרי. בשנת 1886 יצא בשלום ממחלת שחפת ונדרש לתקופת החלמה ממושכת אותה בילה בברצלונה.
קאזס ורוסיניול הרבו לנסוע ברחבי קטלוניה ובשנת 1889 שיתפו פעולה בספר "קטלוניה - הנשקפת מן הכרכרה שלי" שכלל טקסטים של רוסיניול ואיורים של קאזס. הוא החל להציג בקביעות בגלריית פארס בברצלונה, אך נושאי היומיום בהם עסקו יצירותיו לא זכו לאהדת הקהל; למרות זאת המשיך לצייר ויצר עבודות כגון: "טקס החניקה למוות", "ההתקפה", "ריקוד לעת ערב", "תהלוכת קורפוס כריסטי בסנטה מריה דל מאר", ועוד. סגנונו שילב במיומנות גוונים חיים על רקע אפרורי עם פרט מעודן וסינתטיות בעת רישום קהל רב.
בשנת 1890 חזר לפריז בחברת סנטיאגו רוסיניול, מיקל אוטריו ואיגנסיו סולואגה והם התגוררו במולן דה לה גאלט שבשכונת מונמארטר. רוסיניול הכין סדרת כתבות לעיתון לה ונגוארדיה בשם "מן הטחנה" ששילבו איורים של קאזס. באותה תקופה יצר בין היתר את "באוויר הפתוח" ואת "ריקוד במולן דה לה גאלט" יצירות בהן ניכרות השפעות של אנרי טולוז לוטרק, תאופיל-אלכסנדר סטינלן, וז'אן לואי פורן.
יחד עם רוסיניול ועם הפסל אנריק קלרסו ארגנו תערוכה בגלריית פארס בשנת 1890; העבודות מתקופה זו הן אמצע הדרך בין הסגנון האקדמי לזה של האימפרסיוניסטים הצרפתים. סגנון זה שנודע בשם מודרניזם, היה עדיין בחיתוליו אך האמנים היוצרים בו החלו להתוודע זה לזה ואלה הקטלאנים החלו להזדהות יותר עם ברצלונה מאשר עם פריז.