החברה המולדובנית נותרה שמרנית מבחינה חברתית בעוד רובה מוגדרת בגיל מבוגר, אשר כתוצאה מכך אפליה ואלימות כלפי חברי קהילת הלהט"ב הן שכיחות. בשנת 2018, ארגון הלהט"ב האירופי, "ILGA-Europe" דירג את מולדובה במקום ה-43 מתוך 49 מדינות באירופה בכל הנוגע לחקיקה למען זכויות להט"ב בעוד מיקומה שופר משש שנים קודם לכן, כאשר דורגה במקום האחרון. בשנת 2021, עלתה למיקום ה-36.
מעמד בחוק.
במסגרת ברית המועצות, הקוד הפלילי אסר על פעילות הומוסקסואלית עם עונש מאסר של כ-5 שנים. מילים כגון הומוסקסואליות או גיי לא היו נוכחות בשום קוד סובייטי ומערכת המשפט הסובייטית השתמשה במונח "סדום" בעת העמדות לדין בנושא.
בארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות (ק.ג.ב.) הוקמה מחלקה מיוחדת למאבק בהומוסקסואליות. השירותים החשאיים השתמשו בסחיטה כדי לגייס סוכנים מקהילת הלהט"ב. קיומה מנעה את האפשרות של הופעת ארגון להט"ב כלשהו, או מדיה מודפסת שתוכננה במיוחד עבור חבריה.
לאחר התפרקות ברית המועצות וקבלת עצמאותה של מולדובה באוגוסט 1991, מאז 1995, הומוסקסואליות בין מבוגרים בהסכמה הועברה אי-הפללה והוגדרה כחוקית בעוד משרד הבריאות הודיע במכתב רשמי כי הומוסקסואליות אינה נחשבת למחלה עוד. בספטמבר 2002 הונהגו חוקים חדשים המשווים את גיל ההסכמה בין זוגות חד מיניים לזוגות הטרוסקסואלים - 18 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות.
מולדובה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
לצד אי הכרתה של מולדובה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 1994.
הגנה מפני אפליה.
במשך תקופה ארוכה, קואליציה גדולה של ארגוני זכויות אדם, בהם "GenderDoc-M", הפעילו לחץ אזרחי על ממשלת מולדובה ליישום חקיקה נגד אפליה בהתאם לסטנדרטים האירופיים, שתכלול איסור אפליה על בסיס נטייה מינית.
חוק האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה אומץ על ידי הפרלמנט המולדובי ב-25 במאי 2012, ונחתם על ידי הנשיא ניקולאיה טימופטי ב-28 במאי 2012. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2013.
ב-1 בינואר 2019 נכנס לתוקפו "חוק התעמולה התקשורתית" האוסר על "הפצת תוכניות טלוויזיה רוסיות בנושאי חדשות, ניתוח, פוליטיקה וצבא" אשר מכיל סעיף האוסר על שידורי תקשורת המפלות על בסיס נטייה המינית. סעיף 11 לחוק קובע כי "אסור על תוכניות אודיו-ויזואליות להפיץ הסתה, קידום או הצדקה של שנאה גזעית, שנאת זרים, אנטישמיות או צורות אחרות של שנאה המושתתות על חוסר סובלנות או אפליה על בסיס מין, גזע, לאום, דת, מוגבלות או נטייה מינית".
זהות מגדרית.
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את שמם ומגדרם החוקיים במסמכים רשמיים במולדובה, אך נדרשים לקבלת אבחון פסיכיאטרי המאשר את ה-"טרנסג'נדריות" שלהם לשם כך.
תנאי מחיה.
במולדובה קהילת הלהט"ב מוגדרת כקטנה אך תוססת ופתוחה. מועדון הלהט"ב הראשון של קישינב, "Jaguar Dance and Music Club", נפתח בשנת 2009. מצעד הגאווה הראשון של המדינה נערך באפריל 2002 עד שנת 2007 בה נאסר בטענה כי הומוסקסואליות "מערערת את ערכי הנצרות של מולדובה". ב-11 במאי 2008, המשטרה והרשויות עמדו כנגד מצעד הגאווה בקישינב שנמנע על ידי המונים שהקיפו, הפחידו ותקפו את משתתפי המצעד. ראש עיריית קישינב, דורין קירטואקה, אשר החזיק בסיסמת הקמפיין שלו במהלך הבחירות לראשות העיר "ראש עיר צעיר, צוות ליברלי, בירת אירופה", אסר על המצעד ערב קודם לכן. האיסור על קיומו עורר פגיעה בחופש האספה אשר הובילה לביקורות ודאגה בינלאומיות, כולל משר החוץ הבריטי, דייוויד מיליבנד.
פסק הדין של באצ'קובסקי ואחרים נגד פולין במאי 2007 היה מקרה בולט, בו פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם (ECHR) כי בעודו אוסר על קיום מצעדי גאווה שלווים בין השנים 2004–2005 (אף על פי שהתקיים למרות איסורו בשנת 2005), ראש עיריית ורשה, לך קצ'ינסקי, הפר שלושה סעיפים של האמנה האירופית לזכויות אדם: סעיף 11 הנוגע לחופש האספה, סעיף 13 העוסק בזכות ערעור וסעיף 14 המחייב חוקים נגד אפליה. בשנת 2012 קבע בית הדין כי רשויות מולדובה הפרו את זכויות אדם באמנה בכך שביטלו את האירוע בשנת 2008. במאי 2017 ארגנו פעילי להט"ב מצעד שליו במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה. גורמים במשטרה ביטלו את האירוע זמן קצר לאחר תחילתו, בגלל חששות בטיחותיים משום שקבוצות אורתודוקסיות פונדמנטליסטיות החלו לתקוף את משתתפיו. נשיא המדינה, איגור דודון תמך בהתקפות ואמר כי, "מעולם לא הבטחתי להיות נשיא עבור ההומואים, הם היו צריכים לבחור בנשיא משלהם". הוא גם פגש באופן אישי את קבוצת הרדיקלים ובירך אותם. עם זאת, כ-450 אנשים השתתפו במצעד, שהיה מספר שיא של משתתפיו באותה תקופה.
במאי 2018 ארגנו בהצלחה פעילי להט"ב את המצעד ה-17. המשטרה הגנה על המשתתפים מפני רדיקלים, והשתמשה בגז מדמיע כדי להדוף אותם. הנשיא דודון בירך שוב את המפגינים הקיצונים והפגנת אלימותם כלפי המצעד. עם זאת, קיום המצעד זכה לתמיכה משגרירויות רבות בהן: ארגנטינה, בלגיה, קנדה, צ'כיה, דנמרק, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, לטביה, ליטא, הולנד, נורווגיה, פורטוגל, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
הומופוביה.
ביוני 2011 ניצלה מולדובה את מושבה במועצת זכויות האדם של האו"ם כדי להצביע נגד ההחלטה המוצלחת הראשונה של האו"ם המגנה אפליה ואלימות כלפי להט"ב על בסיס נטייתם המינית וזהותם המגדרית.
סקוט לייבלי, מתנגד מולדובני נמרץ לזכויות להט"ב, קשר נטייה הומוסקסואלית לבין רצח העם ברואנדה והשואה, וביקר במולדובה בשנת 2010 כדי להתנגד לחוק נגד אפליה בתעסוקה על בסיס נטייה מינית. הצעת החוק עברה בוועדה פעמיים לפני שנעצרה בעקבות התנגדות מפלגת הקומוניסטים שהציגה את ביקורו של לייבלי כסיבה להתנגדותה. אולם, הצעת החוק אושרה בשנת 2012.
מאז 2012, מספר ערים חוקקו איסורים על "תעמולה הומוסקסואלית" אשר הוגדרו כ-"סמליים" בעוד אינם כללו סוגים של סנקציות מנהליות או קנסות בהן:
איסורים דומים נחקקו גם במחוזות הבאים:
איסורים דומים נחקקו על ידי הכפרים הבאים של מחוז פלסטי:
ב-30 באפריל 2013 אישר הפרלמנט של גגאוזיה הצעת חוק לאסור "תעמולה" של הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות כגון נישואים חד-מיניים ואימוץ על ידי זוגות חד מיניים. הצעת החוק לא כללה כל סוג של עיצומים מנהליים או קנסות אך חלק מהוראותיה אסרו על כל פעילות ארגון הקשור ללהט"ב באזור. הוראה נוספת נועדה לאסור על כל מועדונים הקשורים ללהט"ב ומוסדות בידור. ב-20 ביוני 2013 נפסלו הוראות אלה על ידי החלטת בית המשפט, שקבע כי חוקים אלה פוגעים בחופש הביטוי וזכויות אדם.
ב-23 במאי 2013, למרות חוק נגד האפליה המונע אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, הפרלמנט של מולדובה העביר הצעת חוק האוסרת על תעמולה של זנות, פדופיליה ו-"כל מערכת יחסים אחרת מאשר אלה הקשורים לנישואין ומשפחה" בהתאם. הצעת החוק כוללת גם קנסות. ההצעה נחתמה ב-5 ביולי 2013 ונכנסה לתוקף ב-12 ביולי 2013. החוק לא אסר במפורש "תעמולה" של הומוסקסואליות, אך ניתן היה לפרש זאת ככזה על ידי שופטים. עם זאת, ב-11 באוקטובר 2013 אישר הפרלמנט הצעת חוק שנועדה להסיר את התוכן אשר יכול היה להתפרש כאיסור על "תעמולה הומוסקסואלית".
במאי 2019, עורכת דין לזכויות אדם המייצגת את ארגון הלהט"ב היחיד במולדובה, "GENDER-DOC" הייתה קורבן של פיגועי הצתה בעוד כי מצאה את מכוניתה נשרפת מחוץ למשרדה במרכז קישינב על ידי תוקף לא ידוע. היא דיווחה למשטרה על הפיגוע שלדבריה סירבה לחקור את האירוע כי לא ראתה את הנזק כ-"משמעותי".
תיק עזרה ראשונה
הירדן (נורווגיה)
הירדן (בנורווגית: Hirden) הוא שמה של מיליציה צבאית למחצה, אשר שימשה כזרוע הצבאית של מפלגת נאשונל סמלינג בנורווגיה בשנות מלחמת העולם השנייה. הארגון נבנה על פי המודל של האס אס בגרמניה הנאצית.
היסטוריה.
ב-1933 הקים וידקון קוויזלינג בנורווגיה את המפלגה הפשיסטית נאשונל סמלינג. כבר מימיה הראשונים, התעמתו אנשי המפלגה רבות עם אנשי מפלגות השמאל והקומוניסטים, שנהגו לפוצץ את הכנסים שלהם ולהפריע לנאומים שלהם. לפיכך, החליט קוויזלינג להקים עבור המפלגה מיליציה צבאית למחצה על פי המודל של האס אס בגרמניה. אנשי המיליציה לבשו מדים מיוחדים, ושמרו בכנסי המפלגה. המיליציה שימשה גם כיחידת אבטחה אישית עבור קוויזלינג, ולפיכך קיבלה את השם "הירדן" - בימי הביניים, כונו בנורווגיה שומרי ראשו של המלך בשם "הירד".
ב-9 באפריל 1940 פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה. הפלישה זכתה מלכתחילה לתמיכה מלאה של אנשי נאשונל סמלינג, ובמיוחד של קוויזלינג עצמו שקיווה שהגרמנים ימנו אותו כראש ממשלת נורווגיה. לאכזבתו, בשנתיים הראשונות לכיבוש בחרו הגרמנים להטיל על נורווגיה משטר כיבוש צבאי מלא. אולם למרות זאת, אנשי נאשונל סמלינג קיבלו השפעה רבה על הנעשה בארץ. אנשי ההירדן עבדו בשיתוף פעולה הדוק עם האס אס, וסייעו בלכידתם של אנשי מחתרת נורווגים. ב-1941 הפך השירות בהירדן לחובה עבור כל הגברים חברי המפלגה. הייתה תוכנית להרחיב את השירות גם לנשים, אולם היא לא יושמה.