מקורו של הוויליאמסון במעיין גדול במרכז מחוז קלאמת, בצד הצפוני של הר פואגו (Fuego Mountain), ביער הלאומי וינמה, כ-65 קילומטרים צפונית-מזרחית לקלאמת פולס (מילולית "מפלי קלאמת", המכונה "מפלי בירת השורשים" מכיוון שהמים עמוסים בחומרי מזון מביצת העשב קלאמת כמה קילומטרים במעלה הזרם, ו"לקצף שמצטבר בבסיס המפלים יש מראה של גלידת וניל על בירת שורשים".). הוא זורם בקשת גדולה צפונה דרך ההרים, ואז מערבה, ואז דרום-מערב דרך קלאמת מארש (Klamath Marsh, ביצת העשב קלאמת) ו. במורד הזרם מהמקלט, הנהר זורם בערך במקביל ל של ארצות הברית. כ-8 קילומטרים צפונית ליישוב , ב, נשפך אליו מימין הנחל ספרינג קריק (Spring Creek). בצ'ילוקווין, נשפך אליו משמאל הנהר ספראג. הוויליאמסון נשפך לקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון ליד הצוק המכונה מודק פוינט (Modoc Point), כ-30 קילומטרים צפונית-מערבית לקלאמת פולס.
אגן הניקוז.
בגבהים נמוכים יותר יחד עם נחלים גדולים אחרים, מספק אגן הניקוז של הוויליאמסון מים להשקיית שדות מרעה ושטחי חקלאיים אחרים. חיות משק רועות במקומות רבים באגן. יערות, שנכרתו לעיתים קרובות לעץ, מכסים כ-81% מהאגן והחוות מהווים 6%, בעוד שהמרעה, שטחי הביצות, המים והאזורים העירוניים מכסים יחד 13%. המשקעים באגן, השוכן בצל הגשם של רכס הקסקייד, עומדים על ממוצע של 580 מילימטרים בשנה לאורך הוויליאמסון מעל המפגש עם הנהר ספראג וכ-510 מילימטרים לאורך הספראג.
דיג.
הוויליאמסון ידוע בדגי טרוטת הפס האדום של האגן הגדול הפראיים והגדולים במיוחד, הנעים לנהר כדי להשריץ ולברוח מאגם קלאמת העליון כשהוא מתחמם. דגים בני שלוש "מגיעים בדרך כלל לאורך של 50 סנטימטרים או טוב יותר". מספר קטן יותר של דגי טרוטה חומה משגשגים גם בוויליאמסון, במיוחד אחרי השפך של ספרינג קריק. גם הדג הנדיר "" ("מוצץ הנהר לוסט") חיים בנהר אך הם מוגנים ואסור לדוג אותם ולשמור אותם באופן חוקי. טרוטת עין-הקשת ו-"Salvelinus fontinalis" (באנגלית Brook trout) קטנים יותר חיים בנהר שמעל קלאמת מארש. חלק גדול מהקרקע לאורך הנהר הוא בבעלות פרטית, והגישה לציבור מוגבלת.
היסטוריה גאולוגית.
בתקופות הפליסטוקן המוקדמות, היו אגם קלאמת העליון וקלמאת מארש גדולים בהרבה; ונשמרו כאגמים וביצות רדודים על ידי המשך שקיעת האגן תוך הצטברות משקעים רבים והתרוממות לאורך מתלול ההעתק המזרחי. התפרצותו של הר מזאמה לפני כ-7,700 שנה תרמה כמות עצומה של משקעים לאגם ולאגני הביצות, ומילאה את הקניון של הנהר ויליאמסון.
שימור.
מאז 2003, "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) וארגונים אחרים פועלים לשחזור כ-31 קילומטרים רבועים של אדמות ביצות בדלתה של הנהר ויליאמסון בקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון. הדלתה, שהייתה בעבר סכורה ומנוקזת עבור שטחים לחקלאות, מהווה בית גידול למיליוני עופות נודדים, כמו גם מינים מקומיים רבים של דגים, רכיכות וצמחי מים.
מגרש הפועל בפתח תקווה
מגרש הפועל בפתח תקווה היה אצטדיון כדורגל של הפועל פתח תקווה (כדורגל) ושל קבוצת הפועל מחנה יהודה ברחוב אברבנאל שבפתח תקווה. המגרש היה בשימוש בין 1940 ל-1967, אז הקבוצה עברה לאצטדיון האורווה.
איירין ליבליך
איירין ליבליך (באנגלית: Irene Lieblich 20 באפריל 1923 - 28 בדצמבר 2008) הייתה אמנית יהודיה ממוצא פולני וניצולת שואה. היא ידועה באיור ספריו של זוכה פרס נובל יצחק בשביס-זינגר ובציוריה המדגישים את החיים והתרבות היהודית. היא בת דודה רחוקה של הסופר היידישאי והמחזאי י"ל פרץ.
ביוגרפיה.
אירן וכטר נולדה ב-20 באפריל, בערב השני של חג פסח, בשנת 1923 בזמושץ', פולין. היא הייתה בתם של ליאון וחנה (לבית ברונדוויין) וכטר. אביה היה רופא. אחיה היחיד, אח צעיר בשם נתן, נרצח בגיל 13 במהלך השואה. איירין הייתה ניצולת השואה.
כשנשאלה על חוויותיה כניצולת שואה, אמרה ליבליך:אני לא מדברת על החוויות שלי בתקופת השואה. אני לא מתעכבת על הרגעים האלה. מה שעלינו לזכור זה את הנשמות היהודיות שלא שרדו וזה מה שאני מנסה לעשות - ללכוד אותן כדי להחזיר את רוחן. יש להן הרבה מה לספר לנו ולהראות לנו על חייהם. אולי לצד היותי אמנית, אני עכשיו גם היסטוריונית.
חיים אישיים.
היא ויעקב ליבליך נישאו ב-1946 והיגרו ממערב גרמניה לשיקגו, עם בנם נתן ב-1952. הבת מלי נולדה בשיקגו, ב-1953.
יצירתה.
בין השנים 1955–1980 התגוררה המשפחה בברוקלין, ניו יורק, שם כתבה איירין שירה שפורסמה בכתבי עת יהודיים, בעיקר בעיתון בשפת היידיש "הפורוורד", מאמצע שנות ה-60 עד סוף שנות ה-70. ב-1971, בגיל 48, החלה איירין לצייר. היא נרשמה לשיעורי אמנות שהתקיימו במוזיאון ברוקלין לאמנות, שם המדריכים התרשמו מהיכולות הטבעיות שלה. בעידוד הפרופסורים שלה, איירין החלה להציג את עבודותיה באזור ניו יורק. היא זכתה בפרס הראשון על ציור בפסטיבל האמנות של הפרבנד בניו יורק ב-1972, שנה בלבד לאחר שהחלה לצייר.
במהלך השנים 1973–1974, יצירתה נותרה בתערוכה בגלריית Artists Equity בניו יורק, שם ראה אותה הסופר הידוע וחתן פרס נובל לעתיד, יצחק בשביס זינגר. זינגר התעקש שהמו"לים שלו ישכרו את ליבליך כדי לאייר את ספריו לילדים, ביניהם "סיפור על שלוש משאלות ", ו-"גבורת האור".
בשנת 1980 היא עברה למיאמי ביץ', פלורידה, שם המשיכה לאייר ולצייר. בשנת 1995, עבודותיה הוצגו בתערוכה שכותרתה "זכרונות חיים" במלון הילטון פונטנבלו, מיאמי ביץ', שהתקיימה במקביל לכינוס העולמי הרשמי האחרון של ניצולי השואה .
יצירותיה של ליבליך הוצגו בגלריה של המרכז לספרי יידיש באמהרסט, מסצ'וסטס כחלק מתערוכה משנת 2004 לציון מאה שנה להולדתו של בשביס זינגר. המוזיאון בראשון לציון שיחזר את ציורה של ליבליך "עולמו של יצחק בשביס זינגר" על הכרזה, שהוציא לרגל טקס שנערך ב-1 ביוני 2003. תערוכה משנת 2010 שהתקיימה בהיברו יוניון קולג', ניו יורק, הציגה את עבודתה על הכריכה הקדמית של הקטלוג.
ריצ'רד מקבי כתב על אחד האיורים של ליבליך המתאר פרטיזנים יהודים במלחמת העולם השנייה החוגגים את חג החנוכה ביער מלא שלג בעוד חלקם שומרים, "החיבור הפשוט מגלה אט אט קודם אדיקות אמיצה, אחר כך שובבות ילדותית ולבסוף את הרצינות הקטלנית של השומרים. אמונה יהודית בשיא כוחה."
קשריה עם יצחק בשביס זינגר.
על זינגר, ליבליך אמרה פעם: "אוצר המילים שלי מוגבל מכדי לתאר את הגאונות של מר זינגר". ליבליך וזינגר נהנו מיחסים מועילים הדדיים, שכן אמנותה של ליבליך האירה את רוח זיכרונותיו של זינגר בחיי השטעטל ובערכים יהודיים מסורתיים. זינגר וליבליך נפגשו לראשונה בגלריה Artists Equity בברודוויי ב-1973, שם הוצגו יצירותיה.
ליבליך נזכרה שראתה גבר כפוף שהציץ בציוריה והעיר שהוא מזהה את הבתים בהם, בטוח שהם מתארים את השטעטל שלו. ואכן, הציור המדובר שיחזר שורת בתים בבילגוריי, הכפר בפולין שבו גדל זינגר. המפגש הזה גרם לזינגר לבקש מליבליך לאייר את אחד מספרי הילדים שלו, "סיפור על שלוש משאלות" .
ליאת אלקיים
ליאת אלקיים (נולדה ב-22 ביוני 1975) היא סופרת, עיתונאית, מבקרת תרבות ומרצה ישראלית לכתיבה וביקורת. אלקיים מבקרת בעיתון "הארץ" ומרצה במחלקה ללימודי תרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר. ספרה הראשון "אבל הלילה עוד צעיר" (כנרת זמורה-ביתן, 2019) היה רב מכר וזכה בפרס משרד התרבות לספר ביכורים, וראה אור גם בגרמניה.
ביוגרפיה.
אלקיים החלה את דרכה במהלך שירותה בצה"ל ככתבת ומפיקה בעיתון הצה"לי "במחנה" (1993). לאחר שירותה הצבאי למדה אמנות פלסטית לתואר ראשון בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק .
בוגרת תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. באותן שנים הייתה חברת מערכת עיתון הפקולטה למשפטים “פלילים". לאחר מכן המשיכה ללימודי תואר שני בביקורת התרבות באוניברסיטת תל אביב (2003) ותסריטאות בבית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים (2005).
בשנים 2008–2012 הייתה חברה ותלמידה בתוכנית "בית מדרש יוצרים" של "עלמא" – המרכז לתרבות עברית.
אלקיים כתבה, ערכה ועבדה כמבקרת תרבות בעיתונים רבים. ב-1996 כתבה את מדור התרבות "מה קורה?" במקומון "זמן תל אביב". בשנים 1998–1999 הגישה פינה בתוכנית הבוקר של מרב מיכאלי ברדיו תל אביב. לאחר מכן שימשה כמבקרת טלוויזיה בטור שבועי מקומוני "ידיעות תקשורת", מבית "ידיעות אחרונות". בשנים 2001–2003 שימשה כעורכת כתבות המגזין של עיתון "תל אביב".
משנת 2008 אלקיים מבקרת טלוויזיה וספרות במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ". בשנים 2008–2012 שימשה סגנית עורך מוסף ספרים של העיתון, והייתה מבקרת תרבות במוסף.
בשנת 2012, ייסדה את הטור השבועי "טיסות נכנסות / טיסות יוצאות" במוסף יום שישי של עיתון "הארץ", אותו כתבה כעשור. במקביל, כתבה טור שבועי בשם "קופסה שחורה" שעסק בביקורת טלוויזיה במוסף יום שישי של "גלריה" בעיתון "הארץ".
בשנים 2014–2016 הייתה יושבת ראש ועדת ספרות לילדים בסל תרבות ארצי.
משנת 2010 מרצה במכללת ספיר במחלקה לתרבות, יצירה והפקה ובמחלקה לקולנוע בנושא כתיבת ביקורות, מבנה הסיפור הקצר.
חיים אישיים.
אלקיים היא ילידת תל אביב ומתגוררת בה עם בן זוגה ושתי בנותיה.
בריומאי
סילקבורג (כדורגל)
בר יומאי
יחסי ברזיל–סלובניה
יחסי ברזיל-סלובניה (בפורטוגזית: Relações entre Brasil e Eslovênia, Slovene) מתייחס ליחסים הבילטרליים בין ברזיל לסלובניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.