על פי הערכות בין 700 ל-800 אלף גרמנים גורשו באופן "פראי" מצ'כוסלובקיה בין החודשים מאי עד אוגוסט 1945. גירושים אלה נעשו בעידוד מדינאים צ'כוסלובקים והוצאו לפועל בדרך כלל על ידי הרשויות המקומיות, באמצעות קבוצות של מתנדבים חמושים ובסיוע הצבא. טרנספר מאורגן על פי הסכמות ועידת פוטסדאם התנהל בין החודשים ינואר-אוקטובר 1946. 1.9 מיליון גרמנים גורשו לאזור האמריקאי בגרמניה, שהיה מאוחר יותר למדינת גרמניה המערבית. יותר ממיליון איש גורשו לאזור הסובייטי, אשר היה מאוחר יותר לגרמניה המזרחית. לכ-250,000 גרמנים אתנים שזוהו כאנטי-פשיסטים, וגרמנים אתנים שהיו חיוניים לתעשייה, הותר להישאר בצ'כוסלובקיה. עם זאת, משפחות רבות שלהן שמות משפחה גרמנים הוכרו כ"צ'כים" והותר להן להישאר בבתיהם. כך ואצלב קלאוס נשיאה השני של הרפובליקה הצ'כית, ורודולף שוסטר נשיאה השני של סלובקיה, נושאים שמות משפחה גרמנים.
על פי הערכות, מספר ההרוגים במהלך גירושים אלה נע בין 10,000 ל-250,000 נפש. בשנת 1995 קבעה ועדה גרמנית-צ'כית הערכה ולפיה מספר ההרוגים נע בין 15,000-30,000 נפש. מניין מקרי המוות כולל מקרי רצח, התאבדות, מוות ברעב, מחלות, מוות במחנות מעצר ומוות בנסיבות טבעיות.
רומניה.
בריחת בני המיעוט האתני הגרמני מתחומי רומניה החלה בסתיו 1944. בתחילת 1945 החלו כוחות הכיבוש הסובייטי בגירוש של גרמנים מתחומי רומניה. כ-213,000 גרמנים פונו, גורשו, או היגרו מרומניה. כפי שקרה במדינות אחרות באירופה באותה תקופה, חלק מן המגורשים איבדו את חייהם במהלך פעולות הגירוש. בשנת 1945 נשלחו 67,332 גרמנים וגרמניות מרומניה לעבודות פרך בשטחי ברית המועצות, לפי מקורות אחרים - בין 70,000 ל-75,000. הם הוחזקו שם לכל היותר עד שנת 1950 ורוב רובם חזרו לרומניה. כ-15% מתו במחנות העבודה. מיעוט גורש לאוסטריה וגרמניה. אחרים גורשו למישור ברגאן יחד עם קבותות אתניות וחברתיות אחרותץ מתוך אוכלוסייה של כ-786,000 גרמנים שחיו ברומניה בטרם פרוץ המלחמה, נותרו בה כ-400,000 בשנת 1950. בשנת 1977 חיו כ-355,000 גרמנים ברומניה. אחרי שבשנת 1967 כוננה רומניה יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המערבית, בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלו רבים מן הגרמנים לעזוב את רומניה, יותר מ-160,000 גרמנים עזבו את המדינה בשנת 1989 לבדה. בשנת 2002 חיו ברומניה כ-60,000 מבני המיעוט הגרמני.
המגורשים בגרמניה ובאוסטריה.
ב-29 באוקטובר 1946 היו בשטחי גרמניה הכבושים על ידי בנות הברית כ-9.5 מיליון פליטים ומגורשים גרמנים: 3.6 מיליון באזור הבריטי, 3.1 מיליון באזור האמריקאי, 2.7 מיליון באזור הסובייטי, 100,000 בברלין, ו-60,000 באזור הצרפתי.
מספרם של הפליטים שגורשו אל תוך גרמניה גדל, ובשנת 1950 נמנו בגרמניה המערבית 7.9 מיליון (16.3% מכלל האוכלוסייה). מוצא הפליטים הגרמנים שהגיעו לגרמניה המערבית היה ברובו משטח פולין שלאחר המלחמה, כ-5.5 מיליון איש, רובם מן הטריטוריות המזרחיות, שני מיליון פליטים מאזור הסודטים, ויתרתם מדרום מזרח אירופה, מן המדינות הבלטיות ומרוסיה.
באזור הסובייטי גדל עד 1948 מספר הפליטים ל-4.2 מיליון (24.2% מהאוכלוסייה), ובשנת 1950, שנה לאחר ייסוד גרמניה המזרחית, היו בה 4.4 מיליון פליטים.
בשנת 1950 היוו 12.2 מיליון המגורשים (בגרמנית: Heimatvertriebene) 18% מאוכלוסיית שתי מדינות גרמניה, בעוד 500,000 מגורשים נוספים מצאו מקלט באוסטריה ובמדינות אחרות. בגלל הגירה המונית זו אוכלוסיית גרמניה גדלה ב-9.3 מיליון איש (16%) בין השנים 1939 ל-1950, למרות מספר ההרוגים הגדול בימות המלחמה.
עם תום המלחמה ישבו על גבולה המזרחי של גרמניה המוני פליטים, חלקם חיו במחנות עקורים. בחלק מן המדינות המהוות את גרמניה היו הפליטים לחלק משמעותי ביותר באוכלוסייה: בשלזוויג-הולשטיין היוו הפליטים 45% מסך האוכלוסייה, ובמקלנבורג-מערב פומרניה 40% מסך האוכלוסייה. מצב דומה שרר באזורים אחרים לאורך גבולה המזרחי של גרמניה עד לבוואריה בדרום. במדינות המערביות של גרמניה היו מספרי הפליטים נמוכים באופן משמעותי, ובמיוחד בשטח שבשליטת צרפת. מן הפליטים שמצאו עצמם בגרמניה המזרחית, רבים היגרו מערבה.
סייבר
Enthroned
Burzum
Thorns
איירבוס 320
זואי סלדנה
זואי סלדנה-פרגו (באנגלית: Zoe Saldana-Perego; נולדה ב-19 ביוני 1978) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, הידועה בזכות משחקה בסרטים "קרוסרודס", "", "קולומביאנה" והתפרסמה לקהל הרחב מתפקידה כניוטה אוהורה בסרטי "סטארטרק", "האויב בתוכנו - סטארטרק" ו"", כנייטירי בסרטו של ג'יימס קמרון; "אווטאר" ובתור וגאמורה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול.
סלדנה הופיעה בשלושה מתוך חמשת הסרטים הרווחיים ביותר בכל הזמנים ("אווטאר", " ו"), והיא היחידה שהגיעה להישג זה.
ביוגרפיה.
נולדה בשם זואי ידירה זלדנה נזריו (Zoe Yadira Saldaña Nazario) בעיר פסאיק, ניו ג'רזי שבארצות הברית. היא גדלה בשכונת ג'קסון הייטס, בקווינס, ניו יורק. יש לה שתי אחיות, סיסלי ומריאל. אביה מת בתאונת רכב בסביבות יום הולדתה התשיעי, ואמם עברה עם הילדים לרפובליקה הדומיניקנית, שם העבירה את שבע השנים הבאות בחייה. בזמן שהיא גודלה על ידי אביה החורג דגוברטו גאלאן, אביה הביולוגי ארידיו סלדנה, היה דומיניקני, ואילו אמה, אסליה נזאריו היא פורטוריקנית.
היא דוברת ספרדית ואנגלית. היא למדה בלט באחד מבתי הספר היוקרתיים לריקוד, ריטמוס אספסיו די דנזה. עם חזרתה לארצות הברית, היא החלה להשתתף בתיאטרון בניו יורק המעלה הצגות בעלות מסרים חיוביים לנוער במצוקה.
קריירה.
ניסיונה כרקדנית וכשחקנית במה זיכה אותה לבסוף בתפקיד ראשון בסרט הקולנוע "מרכז הבמה" בשנת 2000.
עד להופעתה בשוברי קופות הוליוודים כ"", "סטארטרק" ו"אווטאר", הופיעה סלדנה בסרטי נעורים כמו "אהבה לאורך כל הדרך" (2001), "קרוסרודס", (2002) ו"שורת המתופפים" (2002), כמו גם בסרט הקומדיה של סטיבן ספילברג "טרמינל" (2004) ובמותחן "שמונה צדדים לאמת" (2008).
בשנת 2009 שיחקה בסרט "סטארטרק" ולאחר מכן בשני המשכיו, "האויב בתוכנו - סטארטרק" משנת 2013 ו"" משנת 2016.
בשנת 2010 גילמה את שרה קוטון בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
בשנת 2011 שיחקה כשחקנית ראשית בסרט הפעולה "קולומביאנה", אותו הפיק לוק בסון.
בשנת 2014 גילמה את דמותה של גאמורה בסרט "שומרי הגלקסיה" בחלק מהיקום הקולנועי של מארוול.
בשנת 2016 כיכבה סלדנה בסרט "נינה", ביוגרפיה על מוזיקאית הג'אז נינה סימון. הסרט מתאר את עלייתה של הזמרת המנוחה לתהילה וליחסים עם המנהל שלה קליפטון הנדרסון. משפחתה של סימון מתחה ביקורת על ההחלטה ללהק את סלדנה לתפקיד. באוגוסט 2020, סלדנה התנצלה על קבלת התפקיד, ואמרה "אני כל כך מצטערת. אני יודעת יותר טוב היום ולעולם לא אעשה זאת שוב. היא אחת הענקיות שלנו ומישהו אחר היה צריך לספר את הסיפור שלה". עוד בשנת 2016, היא שיחקה בסרט ההמשך "" בו שבה לגם את הדמות של ניוטה אוהורה, ושיחקה בדרמת הפשע "חי את הלילה" בכיכובו של בן אפלק שגם ממונה על בימוי הסרט.
בשנת 2017 שבה לגלם את גאמורה בסרט " שביים ג'יימס גאן. היא שחזרה את התפקיד בסרטים " (2018) ובסרט ההמשך שלו "" (2019); שאת שניהם ביימו האחים רוסו.
כמו כן, בשנת 2017, שיחקה סלדניה את מיס מולי בסרט "אני הורגת ענקים", העיבוד של הקולנוען הדני אנדרס וולטר לרומן הגרפי באותו שם מאת ג'ו קלי. באותה שנה, היא הופיעה בתור התוכי הפיראט בסרט ההנפשה " המבוסס על סדרת האנימציה ".
ב-3 במאי 2018, היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ברחוב 6920 על תרומתה לקולנוע.
בשנת 2021, סלדנה כיכבה בשני תפקידים של נטפליקס, כשהיא הופיעה בתור רוזה בסרט ההנפשה המוזיקלי "ויוו", ודיבבה את הדמות הראשית בסדרת ההנפשה "מאיה ושלושת הלוחמים". עוד נודע, היא תצטרף לצוות השחקנים בסרטו התקופתי של דייוויד או. ראסל שטרם נמצא לו שם.
היא תשוב לתפקידה כנייטירי בסרטי ההמשך "" ו"אווטאר 3", המתוכננים לצאת לאקרנים ב-2022 ו-2024 בהתאמה.
חיים אישיים.
ביוני 2010 התארסה לבן זוגה בעשר שנים האחרונות, קית' בריטון, שחקן ומנכ"ל החברה "My Fashion Database". בנובמבר 2011 בני הזוג הודיעו על פרידתם. סלדנה הייתה במערכת יחסים עם השחקן בראדלי קופר מדצמבר 2011 עד ינואר 2013.
במרץ 2013 פתחה במערכת יחסים עם אמן האיטלקי מרקו פרגו. השניים נישאו לאחר שלושה חודשים, ביוני 2013 בלונדון. לסלדנה ולפרגו יש שלושה בנים, תאומים שנולדו בנובמבר 2014, והשלישי נולד בפברואר 2017. סלדנה הצהירה שילדיה יהיו רב לשוניים מכיוון שהיא ובעלה מדברים ספרדית, איטלקית ואנגלית סביבם.
ביולי 2016, במהלך ראיון למגזין The Edit, חשפה סלדנה שהיא חולה בתת-פעילות של בלוטת התריס כחלק ממחלת השימוטו, כמו גם אמה ואחיותיה. כדי להילחם בהשפעות של מחלה זו, היא אמרה שהיא ובעלה מקפידים על תזונה נטולת גלוטן ומוצרי חלב.
פורטוגל במלחמת העולם הראשונה
בראשית 1916 החלה פורטוגל להשתתף במלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה. חייליה נלחמו בחזית המערבית במסגרת חיל משלוח לקרבות בצרפת ובמקביל התנהלה מלחמה קולוניאלית בין המושבה הפורטוגלית במוזמביק למזרח אפריקה הגרמנית. בעורף היה המצב הפוליטי מעורער והקשיים שהציב מצב המלחמה ערערו את היציבות עד כדי מלחמת אזרחים בסמוך לסיום המלחמה העולמית.
לפני הכניסה למלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביקשה פורטוגל לשמור על נייטרליות. אולם ספינותיה סבלו מהתקפות צוללות במסגרת מערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה. כמו כן הוטרדה מושבתה אנגולה על ידי שכנתה, דרום-מערב אפריקה הגרמנית (כיום נמיביה).