תיקון זה הביא לירידה משמעותית בעבירות הבניה, אך מנגד הועלו טענות נגד החוק, בעיקר במגזר הערבי, והיו אף שדרשו לבטלו. בעקבות טענות אלו הודיע משרד היועץ המשפטי לממשלה כי תוקל האכיפה כנגד מבני מגורים בלתי חוקיים בשטחים חקלאיים עד לאישורה של תוכנית מתאר לבנייה חוקית באזורים אלו.
תהליך החקיקה.
לאחר הגשת מסקנות ועדת קמיניץ, הוגשה הצעת החוק לכנסת, ב-1 בינואר 2016 הובא החוק להצבעה לקריאה ראשונה, לאחר אישורו ברוב קולות, נידון בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוצעו בו מספר שינויים, ב 5 באפריל 2017 עבר החוק המתוקן בקריאה שנייה ושלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.
התיקון לחוק נחקק ביזמתן של סיעות הימין בכנסת בתגובה להקצאת תקציבים ממשלתית לקידום תוכניות מתאר ביישובים ערביים (החלטת ממשלה 922). התיקון לחוק הוחל במזרח ירושלים, אף על פי שמזרח ירושלים לא קיבלה תקציבים לקידום תוכניות מתאר. כתוצאה מכך חל גידול ניכר במספר המשפחות הערביות במזרח ירושלים שנאלצו להרוס את בתיהן.
המפלגות שהצביעו בעד החוק הם: הליכוד, ישראל ביתנו, כולנו, הבית היהודי, יהדות התורה, ש"ס (רוב חברי הכנסת נעדרו מהמליאה). הסיעות שהצביעו נגד: המחנה הציוני, הרשימה המשותפת, יש עתיד (רוב חברי הכנסת נעדרו מהמליאה), מרצ.
השפעת החוק.
בשנים שלאחר כניסת החוק לתוקף, 2017–2019, חלה ירידה של 41% בעבירות הבנייה הנפוצות, ושל 75% בעבירות הבנייה החמורות.
ראש הרשות לאכיפה במקרקעין, אבי כהן, דיווח כי בשנת 2019 לבדה הוצאו 1,264 דרישות לתשלום קנס מנהלי, מתוכן 496 מבנים בלתי חוקיים נהרסו על ידי הבעלים באופן עצמאי, ועוד 182 מבנים קיבלו ארכה לפינוי מרצון בפרק זמן נקוב. 37 ממקבלי הדרישות החליטו לערער. חברה אחת שביצעה עבירת בנייה שילמה את הקנס; וכל היתר שלא הרסו ולא שילמו – 549 עבריינים, הועברו לטיפול ההוצאה לפועל. זאת לעומת פחות מ-20% מימוש של צווי ההריסה והפסקת עבודה בתקופה שקדמה לחוק קמיניץ.
בשנת 2020 הוגברה אכיפת החוק במזרח ירושלים ועיריית ירושלים הגבירה מאוד את הריסות הבתים שנבנו ללא היתר. רוב ההריסות מתבצעות בידי התושבים עצמם כדי להימנע מהעלויות הכספיות הגדולות הכרוכות בהריסה על ידי העירייה. משפחות רבות שביקשו דחייה בשל המצב הכלכלי והחשש להידבקות בשל התפשטות נגיף הקורונה במזרח העיר, נדחו על ידי הלשכה המשפטית בעיריית ירושלים ועל ידי בתי המשפט. בינואר 2022 הפגינו תושבי ג'בל מוכאבר בכיכר ספרא נגד הרס הבתים בשכונה.
שינויים בחוק.
במשך השנים שלאחר חקיקת החוק נשמעו טענות לפיהן הוא נוגע בעיקר במבנים חקלאיים במושבים, דבר שהעלה טענה בדבר שימוש פוליטי בחוק כנגד יישובים ערביים.
ב-11 באוקטובר 2020 הגישה חברת הכנסת ר'דיר מריח (יש עתיד - תל"ם) הצעה להקפאת החוק עד לאישור תוכנית מתאר בישוביים ערביים אך ההצעה נדחתה ברוב של 56 כנגד 37.
במקביל במהלך שנת 2020 התקיימו דיונים עם המפלגות הערביות במטרה להשיג פשרה בצורת אכיפת החוק שתהיה מוסכמת על כל הצדדים.
ב-12 בנובמבר 2020 הודיע משרד היועץ המשפטי לממשלה כי הגיע להסכמה עם משרד המשפטים, משרד האוצר (שהרשות לאכיפה במקרקעין נמצאת תחת סמכותו) ועם הרשימה המשותפת כי יחולו הקלות במדיניות האכיפה בכל הקשור למבני מגורים בלתי חוקיים שהוקמו על שטחים חקלאיים לתקופה של מספר שנים עד לאישורה של תוכנית מתאר לבניה ביישובים אלו.
ביוני 2021, במסגרת המשא ומתן הקואליציוני להרכבת הממשלה על ידי חבר הכנסת יאיר לפיד, עמדה דרישת מפלגת רע"מ לתיקון חוק קמיניץ כאחד הנושאים המרכזיים הדורשים פתרון ופשרה בין המפלגות.
צ'יהירין
צ'יהירין (באוקראינית: Чигирин; ביידיש: טשערין) היא עיירה במחוז צ'רקאסי שבאוקראינה, בעלת חשיבות היסטורית. העיר הייתה בירת המדינה הקוזקית העצמאית במאה ה17, כמו כן בעיר זו נוסדה חסידות ברסלב והיא הוותה את מרכז חסידות זו במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
מקור השם כנראה מגיע מהמילה הטטרית "צ'יגיר" שפירושה הוא הגלגל שמשמש להרמת הדלי בבאר.
גאוגרפיה.
הטירה נבנתה על גבעה חולית בולטת, שמונה קילומטרים מדרום לדנייפר בצומת בין נחל טיאסמין ונחל איראקליי, כאשר שני הנחלים מקיפים אותה, כמעט לחלוטין. הגישה היחידה אל הטירה דרך היבשה, היא שטח צר וביצתי, מוקף בגבעות מיוערות. בשל התנאים הטופוגרפיים הייחודיים, נבחר המקום כדי לבנות בו מצודה על מנת להגן על השטחים הפולניים מפני התקפות של הטטרים.
העיר המודרנית משתרעת על שתי גדות הטיאסמין.
גאולוגיה.
צ'יהירין נמצאת באזור חבורת נובאוקראינסקי, במרכז מגן אוקראינה, באזור שמתאפיין בסלעים מאפיים מתקופת הפרקמבריון, כמו גרנודיוריט וקוורץ-מונוזוניט. בעיר עצמה ניתן לראות הרבה דוגמאות של אבן חול צהבהבה, שנוצרה כתוצאה משיקוע באפיק הנהר.
היסטוריה.
במקום היה מאחז קוזקי מבוצר מאז המאה ה-16. בשנת 1589 הוקמה במקום טירה באישור המלך הפולני זיגמונט השלישי.
צ'יהירין הייתה מקום מגוריו של בוגדן חמלניצקי ובה פרץ בשנת 1648 "מרד חמלניצקי". לאחר המרד הפכה העיר לבירת ההטמן, ולמעשה הפכה לבירתה של המדינה הקוזקית. בתקופה זו צ'יהרין הייתה אחת מהערים הגדולות באוקראינה עם אוכלוסייה של כחמישים אלף איש.
בשנת 1676, לאחר כשנתיים של קרבות, כבשה נסיכות מוסקבה את העיר, ובכך הסתיימה למעשה עצמאות הקוזקים.
שנה לאחר מכן, צבא עות'מאני אדיר בן למעלה ממאה אלף חיילים ניסה לכבוש את העיר מידי הרוסים. הצבא שהגן על העיר מנה כעשרים ושבעה אלף פרשים. למרות היתרון המספרי הגדול של העות'מאנים, ההתקפה נכשלה והם נאלצו לסגת באבדות כבדות.
לרוסים לא היה זמן רב להתענג על ניצחונם. בשנת 1678 שלח הסולטן מהמט הרביעי את הווזיר הגדול קרא-מוסטפא בראש צבא של מאתיים אלף חיילים להתקיף את העיר. לאחר מצור של חודש ימים העיר נכבשה ונחרבה.
העות'מאנים עזבו את העיר בשנת 1681 לאחר הסכם השלום עם האימפריה הרוסית.
בשנת 1797 הוכרזה צ'יהירין כעיירה במחוז קייב.
בשנות החמישים של המאה העשרים עברה העיר פיתוח תעשייתי ונפתחו בה מספר מפעלים, מה שגרם לעלייה במספר התושבים.
העיר במאה ה-21.
צ'יהירין המודרנית היא עיירה תיירותית נעימה, שבה מוזיאונים ואתרים היסטוריים המציינים את מורשת הקוזקים ואת ההיסטוריה של אוקראינה העצמאית. הטירה שעל הגבעה שוחזרה והיא מהווה אטרקציה לתיירים. בקצה הדרומי של הגבעה, נבנתה בשנת 1967 אנדרטת אבן ענקית לזכר המרד הקוזקי בשנת 1648.
כמו כן שוחזרה כנסייה עתיקה והוקמה "השמורה ההיסטורית והתרבותית של צ'יהירין", שכוללת את העיר וחמישה כפרים מסביבה. השמורה היא למעשה ארגון העוסק בשמירה על אתרים היסטוריים, מחקר היסטורי והנגשת האתרים והמידע לציבור הרחב. בשטח השמורה נמצאים חמישה מוזיאונים ושלושים וחמישה אתרים בעלי חשיבות היסטורית. השמורה הוקמה בשנת 1989, בהוראה של ממשלת ברית המועצות ועיקר עניינה, שימור ההיסטוריה הקוזקית וחקר התפתחות הלאומיות האוקראינית.
יהודים.
היהודים ישבו בעיר, שנקראה ביידיש "טשערין" מאז ייסוד הטירה על ידי הפולנים. היהודים נמלטו מהעיר עם תחילת המרד הקוזקי ושבו להתיישב בה רק בסוף המאה ה-18. באמצע המאה ה-19, היהודים מנו יותר משליש מאוכלוסיית העיר. תקופה זו הייתה שיא הנוכחות היהודית בעיר. בעיר היו ארבעה בתי כנסת, שני בתי קברות, ושני תלמודי תורה. סוחרים יהודים היו הרוב במועצת המסחר של העיר, ושתי מחצבות בעיר היו בבעלות יהודית. הקהילה היהודית החזיקה ארגון של עזרה לנזקקים, שתמך במאות משפחות יהודיות.
קהילת טשערין הייתה המרכז הראשון לחסידות ברסלב. הזיקה בין רבי נחמן לעיר נוצרה כבר בזמן נעוריו כשהתגורר בכפר בנפה, וגם לאחר מכן הוסיף לבקר באזור.
לאחר מותו של רבי נחמן, החליפה צ׳יהירין את ברסלב, בתור המעוז המרכזי של החסידות. מי שעמד אז בראש החסידים בעיר היה אברהם בער, נכדו של רבי נחמן עצמו.
גם נתן מנמירוב עבר לעיר כשנאלץ להימלט מחרם ב-1834. בשנות ה-1840 התמנה נחמן גולדשטיין, גדול תלמידיו של רבי נתן, לרב העיר ושימש עד 1895. בתקופתו, הייתה צ'יהירין המרכז הגדול ביותר של חסידות ברסלב. גם יורשיו אברהם שטרנהרץ והרב האחרון נחמן בר אפריים, נכדו של רבי נחמן, היו קשורים בברסלב.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, היו שני פוגרומים בעיר ומרבית היהודים בחרו לעזוב. בשנת 1919 נותר רק בית כנסת אחד פעיל.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נותרו בעיר קצת למעלה ממאה יהודים, רובם נהרגו על ידי הנאצים בשנת 1943. בשנת 1989 דווח על חמישה יהודים שחיו בצ'יהירין בסך הכל, כיום לא ידוע על יהודים שחיים שם. באחד מהמוזיאונים המקומיים ישנה תצוגה של מצבות מבתי הקברות היהודים ועליהם סמלי מגן דוד ואותיות עבריות.
בית העלמין היהודי בעיר, בו קבורים הרב גולדשטיין ורבים מתלמידיו וכן שלושה נכדים של רבי נחמן מברסלב, עדיין קיים אבל אינו משופץ או משוקם ורק שרידי מצבה מנופצת מעידים על מקומו.
צ'יהירין בספרות ובאמנות.
בסרט "באש ובחרב" משנת 1999 שמתבסס על הרומן מאת הנריק סנקביץ' מוקדש חלק ניכר לעיר. הסרט פותח בסצנה המתרחשת בעיר, שמוגדרת שם כגבול המזרחי של האיחוד הפולני-ליטאי. חלק גדול מעלילת הסרט מתרחשת בעיר או בסביבתה.
פולקטרוניקה
פולקטרוניקה (באנגלית: Folktronica; מוכרת כאלקטרו-פולק) היא סוגה מוזיקלית המורכבת מאלמנטים שונים של מוזיקת פולק ואלקטרוניקה, ולרוב מאופיינת בשימושים בכלי נגינה אקוסטיים – במיוחד כלי מיתר – ובמקצבים של מוזיקת היפ הופ, מוזיקה אלקטרונית או מוזיקת דאנס, אם כי היא משתנה לעיתים קרובות, בהתאם לשיר או האלבום.