בשנת 1958 הצטרפה לקבוצת האמנים בראשות מרסל ינקו שהקימה את כפר האמנים עין הוד, שם גרה עד יום מותה. ב-1960 השתלמה בעבודה תעשייתית עם אמייל במפעל גוסטבסברג שבשוודיה. ב-1970 נבחרה על ידי משרד החינוך להתארח ב-Cite Internationale des arts בפריז, שם למדה קליגרפיה וציור בשיטת סומי אצל האמן הקוריאני אונג-נו-לי.
אריון הציגה לאורך השנים בתערוכות יחיד רבות בישראל ומספר תערוכות ברחבי העולם. נפטרה בעין הוד ב-1998, בגיל 86.
ירוסלב באקו
ירוסלב באקו (בפולנית: Jarosław Bako; נולד ב-12 באוגוסט 1963) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער.
קריירה.
באקו גדל באולשטין שבפולין והחל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית בתחילת שנות השמונים. באקו עבר במספר קבוצות בפולין, ביניהן ל.ק.ס. לודז' ולגיה ורשה. בשנת 1989 עבר לקבוצת זגלביה לובלין ועמה זכה באליפות בעונתו השנייה במועדון. בעקבות הצלחתו בליגה הפולנית, מייד לאחר הזכייה באליפות הוחתם באקו בקבוצת הפאר הטורקית בשיקטש, עמה זכה באליפות בשנת 1992. לאחר שנתיים בטורקיה חזר באקו לפולין, וחתם באלופה דאז, לך פוזנן, שם שיחק עונה אחת.
בינואר 1994 הגיע באקו לישראל, כשהוחתם בהפועל תל אביב על ידי המאמן משה סיני, וכבר באותה עונה הגיע עם הקבוצה עד גמר גביע המדינה. באקו היה אחד הזרים הראשונים בתולדות הפועל תל אביב, והוא שיחק בקבוצה יחד עם שני שחקנים פולנים נוספים - הבלם דמיאן לוקאשיק והקשר קז'ימיש מוסקאל. בתחילת עונת 1995/1996 היה שותף באקו למשחקיה הראשונים של הפועל תל אביב אי פעם בגביע אופ"א. לאחר שנתיים וחצי בקבוצה הוחלף באקו על ידי שביט אלימלך שהגיע מעירוני ראשון לציון, ועבר לשחק בהפועל ירושלים למשך עונה אחת.
בשנת 1997 חזר באקו לפולין, ושיחק שלוש שנים נוספות בקבוצת נעוריו מאולשטין. באקו פרש בשנת 2000, אך לאחר שלוש שנים שיחק עונה נוספת בקבוצת חובבים בפולין.
באקו הוא שחקנה לשעבר של נבחרת פולין. ב-1 ביוני 1988 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות. בסך הכל רשם במהלך הקריירה 35 הופעות במדי הנבחרת. ב-13 באוקטובר 1993 רשם את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת נורווגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994.
לאחר שפרש שימש באקו כמאמן שוערים בקבוצת פולוניה ורשה. בשנת 2012 מונה לעוזר המאמן בקבוצה.
אמנדה רנטגן-מאייר
אמנדה מאייר-רנטגן (בגרמנית: Amanda Röntgen-Maier; 19 בפברואר 1853 – 15 ביולי 1894) הייתה כנרת ומלחינה שוודית. היא הייתה האישה הראשונה שסיימה תואר בלימודי ניהול מוזיקלי מן הקולג' המלכותי למוזיקה של סטוקהולם, בשנת 1869.
חייה.
אמנדה מאייר נולדה לבית מוזיקלי בלנדסקרונה וגילתה כישרון מוזיקלי מגיל צעיר. ראשית הכשרתה בכינור ובפסנתר הייתה אצל אביה. בגיל שש-עשרה החלה מאייר ללמוד בבית הספר המלכותי למוזיקה בסטוקהולם, שם למדה כינור, עוגב, פסנתר, צ'לו, הלחנה והרמוניה.
מאייר הופיעה בנגינת קונצ'רטי לכינור הן בשוודיה והן מחוצה לה. היא המשיכה ללמוד הלחנה אצל קרל ריינקה והאופטמן ריכטר בקונסרבטוריון של לייפציג וכינור אצל אנגלברט רנטגן, קונצרטמייסטר בתזמורת הגוונדהאוס באותה עיר. בתקופה זו חיברה סונאטה לכינור, שלישיית פסנתר וקונצ'רטו לכינור ותזמורת. הקונצ'רטו שלה לכינור בוצע לראשונה ב-1875, עם מאייר כסולנית, וקיבל ביקורות חיוביות.
בלייפציג פגשה את הפסנתרן והמלחין הגרמני-הולנדי יוליוס רנטגן, בנו של המורה לכינור של מאייר, אנגלברט רנטגן. אחרי מות אביו, נישא הזוג בשנת 1880 בלנדסקרונה ועבר לאמסטרדם. הנישואים שמו קץ להופעותיה הפומביות של אמנדה, אבל הזוג המשיך לארגן סלונים מוזיקליים והופעות מוזיקליות באירופה של אנטון רובינשטיין, יוזף יואכים ויוהנס ברהמס.
בשנת 1887 חלתה רנטגן-מאייר בשחפת. בתקופת מחלתה, שהה הזוג בניס ובדאבוס. יצירתה האחרונה הייתה רביעיית פסנתר, שחוברה במהלך נסיעה לנורווגיה בשנת 1891. היא מתה ב-1894 באמסטרדם.
דוד ינאי
דוד ינאי (7 ביולי 1935 - 16 בדצמבר 2006) היה אדריכל ישראלי, לימד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון.
ביוגרפיה.
ינאי נולד בירושלים והתגורר בכרמל בחיפה רוב חייו הבוגרים. למד אדריכלות בטכניון והתמחה אצל פרופסור אל מנספלד בשנים 1961–1964. הוא התמנה למרצה בטכניון והועלה לדרגת מרצה בכיר באמצע שנת 1971. הוא המשיך ללמד בטכניון עד שנת 2003. במקביל עבד בתכנון פרויקטים שונים, בהם: המכון לחקר ימים ואגמים, בית הלוחם חיפה, שכונות במעגן מיכאל ובעין גב ובתים פרטיים.
סכסוכים משפטיים.
במהלך התמחותו, השתתף ביחד עם אליהו עטייה בתחרות אדריכלים לתכנון בניין חדש לעיריית ירושלים, בלא שתיאם זאת עם המנחה שלו, שזכה באותה תחרות במקום הראשון. ינאי זכה במקום השלישי, אולם נמחק מרשימת הזוכים ובעקבות זאת פנה לבית המשפט בדרישה להכרה פומבית בזכייתו. ינאי נדון לשנת הרחקה מאגודת האינג'ינרים על ידי ועדת האתיקה של האגודה בעקבות השתתפותו בלא תיאום בתחרות.
בשנת 1966 תבע ינאי את מעסיקו, פרופסור אל מנספלד, בטענה שהפר את זכויות היוצרים שלו והציג את עצמו כמי שתכנן מבנה ברנגון ואת המכון לחקר הגרעין בטכניון, בעוד אלו תוכננו על ידו. בית המשפט דחה את התביעה וקיבל את טענתו של מנספלד שינאי פעל לפי הוראותיו, הנחיותיו ותחת השגחתו כשכיר במשרדו.
בינואר 1970 זכה בתחרות אדריכלים לתכנון בית הלוחם בחיפה. ביולי 1977 הגיש ינאי תלונה במשטרה בה נטען שהקבלן של בית הלוחם בנה את המבנה באיכות ירודה ודרש סכומים מנופחים בחשבונות כוזבים ובעקבות זאת המשטרה פתחה בחקירה. ארגון הנכים ועיריית חיפה התייצבו לצידו של הקבלן ופיטרו את האדריכל ינאי. ינאי פנה לבג"ץ בדרישה למנוע את פיטוריו, אך השופטים הפנו את ינאי להגיש תביעה אזרחית וטענו שבג"ץ אינו המקום לבירור עובדות המקרה. לעזרתו של ינאי הוקם ועד ציבורי שביקש להאבק בשחיתות שכלל את מרדכי וירשובסקי, מאיר זורע, יוחאי בן נון ויעקב רודיטי, יו"ר אגודת האדריכלים בישראל. בהמשך הוגשו כתבי אישום שהסתיימו בהרשעת נציגי הארגון. כמו כן, המעורבים הגישו תביעות נזיקין הדדיות.
בקשה של ינאי לעצור את בניית בית הלוחם עד בירור תביעתו נגד העירייה על פיטוריו נדחתה על ידי בית המשפט, והבית נפתח לבסוף בשנת 1985. אולם בהמשך בית המשפט הוציא צו שאסר על בניית בית יד לבנים הצמוד לבית הלוחם שלא דרך האדריכל דוד ינאי ובעקבות זאת החליטה העירייה לבנות את בית יד לבנים באתר אחר.
דוד ינאי נפטר ב-16 בדצמבר 2006. התגורר בטל מנשה, היה נשוי לשבלת ינאי ממנה התגרש בתחילת שנות התשעים, ואב לשניים.
מסך (תיאטרון)
בתיאטרון, מסך הוא חוצץ עשוי בד בדרך כלל, המפריד בין הבמה לבין אולם הצופים. לפני תחילת ההצגה המסך סגור, והוא נסגר בין המערכות ובסוף ההצגה.
יש להבדיל בין מסך במובן זה לבין קוליסות המהוות חלקי תפאורה, שלעיתים עשויות בדים.
היסטוריה.
ביוון העתיקה לא היה מסך בתיאטרון, הוא הופיע לראשונה במאה הראשונה לפני הספירה בתיאטרון הרומי. בתיאטרון בימי הביניים לא היה מסך ראשי, אבל השתמשו במסכים קטנים להסתרה של חלקים מהבמה. המסך החל לכבוש את הבמות בתחילת המאה ה-16 מאיטליה. גם בתיאטרון היפני המסורתי יש מסך ראשי.
כיום אין הרבה תיאטרות בהם נמצא מסך, את הסתרת הבמה בזמן ההצגה מבצע התאורן על ידי החשכת התאורה שמעל הבמה, והקהל נחשף לתפאורה עם כניסתו לאולם ההצגה.
מדד להצלחת ההצגה.
בסוף ההצגה נסגר המסך ונפתח שוב לשם השתחוויית השחקנים ומחיאות הכפיים של הקהל. מספר הפעמים שבהם המסך נסגר ונפתח לשם כך, הוא מדד להצלחת ההצגה.
אה&quot;מ פרוליק (1806)
אוניית הוד־מלכותו "פְרוֹלִיק" (באנגלית: HMS Frolic) הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג בריג-סלופ (18 תותחים) של הצי המלכותי הבריטי. היא נבנתה על ידי בּוּל מברידפורט, והושקה ב-9 בפברואר 1806. ב-8 באוקטובר 1812 הוכנעה לאחר קרב עז על ידי הסלופ האמריקני "ווספ". "פרוליק" נלקחה שלל, אך עוד באותו יום חילצו אותה הבריטים משבייה ולכדו את "ווספ". היא הוצאה מן השירות ונגרטה ב-1813.
מרדכי זאב ברוידא
ד"ר מרדכי (מרקוס) זאב ברוידא (ברודא) (Markus Braude; עשרה בטבת תר"ל (1869), בריסק דליטא – 1949, ירושלים) היה רב, מחנך, עסקן ופעיל ציוני.
קורות חיים.
אביו היה הרב אריה לייב ברודא (רב ואב"ד בלבוב, מצאצאי רבי יואל סירקיש (הב"ח), שאול וואהל, והרב צבי אשכנזי), ואמו, חנה, בתו של הרב צבי הירש אורנשטיין אב"ד בריסק.
בצעירותו עברה משפחתו לגור בריישא ולבוב, בעקבות מינוי אביו. הוא למד בבית הספר הריאלי בלבוב, ואחר-כך השלים את בחינת הבגרות שלו בגימנסיה המקומית, ואף קיבל תעודת בגרות. מפני התנגדות סבו לא המשיך ללמוד באוניברסיטה, ורק אחרי פטירת סבו נסע לברלין ולמד בבית המדרש לרבנים ובאוניברסיטה במגמת פילוסופיה.
בשנת 1898 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת פרייבורג על דיסרטציה בנושא "על ההכרה התחושית הטהורה". מכיוון שלפי חוקי אוסטריה לא היה תוקף לתואר של אוניברסיטת חוץ ולתואר הדוקטור שלה, נאלץ כדי שיוכל למלא תפקיד באוסטריה, להיבחן שנית בפקולטה הפילוסופית באוניברסיטת לבוב.
לאחר מכן שימש כרב-מטיף בבית הכנסת המודרני (טֶמפֶּל) בעיר סטניסלבוב (כיום: איוונו-פרנקיבסק) למשך כשבע שנים, החל משבועות 1900 עד לסוף שנת 1906.
היה ממשתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל (1897), והשתתף כציר בקונגרסים ציוניים נוספים.
היה פעיל בפוליטיקה המקומית, ומיוזמי התוכנית הפוליטית שנקבלה באספה הכלל ציונית האוסטרית שהתקיימה ביולי 1906 בועידת קרקוב (שותפו לתוכנית היה אדולף ביהם).