כמו כן, הצבא העמיד לרשותו בניין מיוחד, שממנו נוהלה עבודת הפיקוח של "הבריחה" על מחנות הפליטים באזור הכיבוש האמריקני, ובדירתו הפרטית התקין הצבא קו טלפון צבאי, שאפשר קשר ישיר עם גרמניה ועם כל נקודה אחרת של "הבריחה" באירופה שבה חנה הצבא האמריקני. הדבר היה חשוב במיוחד עבור עבודת "הבריחה", כי באותה עת היה הקשר הטלפוני מחוץ לאוסטריה בכי רע.
בין הפליטים שעברו דרך זלצבורג הייתה גם פרידה לבית שמולוביץ. אבא ופרידה הכירו והתחתנו בזלצבורג ב-1947.
בישראל.
לאחר החלטת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל ב-1947 עלו גפן ורעייתו ארצה בדרכונים מזויפים והשתקעו בחיפה. גפן החל לעבוד בנמל חיפה כפקיד מטענים.
בשנת 1950 פנה אליו מי שהיה מפקדו בתנועת "הבריחה", אשר בן נתן, שהיה ראש המודיעין באירופה, וגייס אותו לשליחות ברומא מטעם המוסד. גפן שהה באיטליה ארבע שנים, מהן שנתיים כיהן בראש המוסד באיטליה. במסגרת תפקידו בתקופה זו היה מעורב בחשיפתו ובהחזרתו ארצה של הסוכן הכפול טד קרוס. תוך כדי עבודתו ברומא למד גפן באוניברסיטה, והוענק לו התואר דוקטור על עבודת המחקר: "מדינת ישראל ומגילת העצמאות שלה".
ב-1954 חזר מהשליחות באיטליה ועבר לעבוד במשרד החוץ בירושלים. בין השנים 1956–1958 שירת כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל בלימה בירת פרו. בין השנים 1963–1967 שירת כיועץ מדיני וממלא מקום שגריר בשגרירות ישראל בבואנוס איירס. בין השנים 1967–1971 שירת בטורונטו כקונסול כללי. שליחותו האחרונה בחו"ל הייתה כשגריר ישראל ברומניה בין השנים 1977–1982.
בנוסף על תפקידיו בחו"ל, מילא גפן תפקידים מגוונים במשרד החוץ בישראל, בהם סגן מנהל המחלקה לקשרי תרבות החל מאפריל 1960, מנהל מחלקת קשרי תרבות ומדע (1972–1977) ויועץ לשר החוץ יצחק שמיר.
גם לאחר שיצא לגמלאות המשיך גפן לעבוד כגמלאי במשרד החוץ, כעורך הכללי של "שנתון המסמכים הרשמיים" של משרד החוץ בשנים 1993–1998. הוא שימש גם יושב ראש איגוד יוצאי ליטא בישראל בין השנים 1987–1992
הוא התגורר עם רעייתו בירושלים ונולדו להם שלושה ילדים.
פעילות פוליטית.
גפן היה חבר מפלגת העבודה הישראלית, ובינואר 1974 הקים את החוג הרעיוני ע"ש דוד בן-גוריון במפלגה וכיהן כיו"ר שלו. היה זה חוג נצי, שביקש להוביל את מפלגת העבודה בדרך שגפן כינה "ממלכתית אקטיביסטית" ולא בדרך היונית, לה קרא גפן "כיתתית תבוסתנית". גפן קרא בעיתונות להקמת ממשלת אחדות לאומית ויצא נגד החוג הרעיוני לליבון בעיות חברה ומדינה, שקרא להפסקת ההתנחלויות והכרה באש"ף. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 תמך גפן בשמעון פרס לראשות הממשלה וראה בו מי שיחדש את תנופת ההתיישבות ביהודה ושומרון.
פעילותו של גפן הייתה בניגוד להוראת נציבות שירות המדינה, שקבעה שגפן, כעובד מדינה בכיר, אינו רשאי לעסוק בפעילות פוליטית.
לאחר יציאתו לגמלאות הקים תנועה פוליטית, מפלגת הגמלאים, והתמודד בבחירות לכנסת השתים-עשרה ב-1988, ובבחירות לכנסת השלוש עשרה ב-1992, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
ספרים שפרסם.
במהלך השנים פרסם גפן מספר ספרים, הן בנושאים היסטוריים והן בנושאים פוליטיים.
בן-עמי פיינגולד
פישור
מיכל בירן
התפלגות פרמי דירק
ג'ורג' סיגל
ג'ורג' סיגל הבן (באנגלית: George Segal, Jr.; 13 בפברואר 1934 – 23 במרץ 2021) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1973 על הופעתו בסרט "מגע של איכות" ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1966 על הופעתו בסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?".
סיגל התפרסם בשנותיו האחרונות בעיקר ככוכב הסיטקום "תהרוג אותי וזהו".
ביוגרפיה.
סיגל נולד בעיר ניו יורק וגדל בעיירה גרייט נק שבלונג איילנד, ניו יורק למשפחה יהודית. אביו ממשפחת סגל ואימו ממשפחת סלובודקין (שם שמציין את מוצאם מהעיירה סלובודקה).
הוא למד בתיכון פנימייתי השייך לקהילת אגודת הידידים (הקווייקרים), למד ב"מכללת האוורפורד" שבפנסילבניה ולאחר מכן ב"אוניברסיטת קולומביה" משם סיים בהצלחה את לימודיו בשנת 1955.
ב-1956 התגייס לצבא האמריקאי.
קריירה קולנועית.
סיגל החל את דרכו כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הופיע בדרמות "היום הארוך ביותר" בתור נחת אמריקאי, "ספינת השוטים" בתפקיד הנוסע היהודי דייוויד, ב"מלך עכברוש" בתפקיד הראשי הראשון של סיגל בתור "המלך" במחנה השבויים היפני ובמערבון "הזמנה לאקדוחן".
על עבודתו המוקדמת קיבל סיגל בשנת 1965 את פרס גלובוס הזהב לשחקן המבטיח הטוב ביותר, בצוותא עם השחקן הישראלי חיים טופול.
בשנת 1966 זכה סיגל לשדרוג משמעותי בקריירה שלו בזכות תפקיד שקיבל מהבמאי מייק ניקולס בדרמה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?".
על הופעתו בתפקיד המדריך הצעיר והנאה ניק הועמד סיגל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף להופעתו המוערכת שיחק סיגל באותה שנה גם בתפקיד הראשי במותחן הריגול הבריטי
"המשימה ברלין" ובדרמת המלחמה "הפיקוד האבוד".
ב-1967 הופיע סיגל בסרט הפשע של רוג'ר קורמן המבוסס על "טבח יום ולנטיין" בתפקיד הרוצח השכיר פיטר גוסנברג חבר ה"כנופיה הצפונית".
ב-1968 הועמד סיגל לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו במותחן הקומי "לא דרך להתייחס לגברת" בתור הבלש מוריס ברומל
ושיחק בסרטו של סידני לומט "ביי ביי איש אמיץ"
ב-1969 שיחק בסרט המלחמה "הגשר על הרמאגן" בתפקיד לוטננט פיל הארטמן.
בשנת 1973 זכה סיגל בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי/ מוזיקלי על הופעתו בתפקיד סטיב בלקבורן בקומדיה הרומנטית הבריטית "מגע של איכות". בשנות ה-70 התפרסם גם לצידה של ברברה סטרייסנד בקומדיה "הינשוף והחתלתולה" בתור הכתב פליקס, לצידו של רוברט רדפורד בדרמת הפשע הקומית "היהלום הלוהט" ולצידה של גולדי הון במערבון "הדוכסית ודיטווטר פוקס" בו שיחק בתפקיד המהמר דיטווטר פוקס.
בשנת 1976 זכה סיגל להנחות את טקס האוסקר לצידם של כוכבי קולנוע בדמותם של ולטר מתאו, ג'ין קלי, רוברט שו וגולדי הון.
ב-1978 שיחק סיגל בקומדיית הבישול "רציחות קטנות של אשפי מטבח גדולים" בתפקיד יזם המזון המהיר רובי רוס.
ב-1981 הופיע סיגל בקומדיה "עותק פחם" לצידו של כוכב הקולנוע דנזל וושינגטון בהופעת הבכורה שלו. שנות השמונים אופיינו בקיפאון מסוים בקריירת המשחק של סיגל והוא נפנה לעסוק במוזיקה. יש לו להקת ג'אז משלו.
ב-1989 שיחק בקומדיה המצליחה "תראו מי מדבר" בתפקיד אלברט, גבר נשוי המכניס להריון את גיבורת העלילה רואת החשבון מולי ג'נסן (קירסטי אלי).
ב-1991 השתתף בדרמה המוזיקלית "למען הבנים" בתור ארט סילבר כותב הבדיחות של הבדרנית דיקסי לאונרד (בט מידלר).
בשנת 1996 שיתף פעולה עם בן סטילר בקומדיות "אני, אשתי ואמי החורגת" בתפקיד אד אביו המאמץ של מל קופלין ו"כייבל גאי" בהפקתו של סטילר בתור אביו של סטיבן (מתיו ברודריק).
באותה השנה חזר סיגל לשתף פעולה עם ברברה סטרייסנד לאחר כ-26 שנה בדרמה הקומית בבימויה "שתי פנים למראה".
הופיע בפעם האחרונה בקולנוע בשנת 2010 בדרמה הקומית "על אהבה וסמים אחרים" בתפקיד אביו של ג'יימי רנדל (ג'ייק ג'ילנהול).
החל משנת 2013 שיחק סיגל בסדרת הטלוויזיה הגולדברגים.
תהרוג אותי וזהו.
בשנותיו המאוחרות זכה סיגל להכרת המבקרים ולפרסום בעיקר בזכות תפקידו בקומדיית המצבים המצליחה "תהרוג אותי וזהו". סיגל הופיע בתפקיד ג'ק גאלו, המוציא לאור העוצמתי של המגזין במשך כשבע עונות והועמד פעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקן הקומי הטוב ביותר.
חיים אישיים.
סיגל היה אב לשתי בנות מאשתו הראשונה, המפיקה והעורכת, מריון סיגל פריד.
אשתו השנייה, לה היה נשוי עד למותה, הייתה לינדה רוגוף.
סיגל היה נשוי בשלישית, משנת 1996, לסוניה גרינבאום.
סיגל נפטר מסיבוכים מניתוח מעקפים בסנטה רוזה, קליפורניה, ב-23 במרץ 2021, בגיל 87.
הוביט (פירושונים)
מבצע אבוקה
מבצע אבוקה היה פעולה של צה"ל שמטרתה להחריב את בתי הזיקוק, המפעלים הפטרוכימיים, נמל הנפט ומפעלי הדשנים המצריים בעיר סואץ ב-24 באוקטובר 1967, בתגובה לטיבוע המשחתת אילת, כארבעה חודשים לאחר תום מלחמת ששת הימים.
רקע.
ב-21 באוקטובר הותקפה המשחתת אח"י אילת, שהייתה בסיור ביטחון שוטף באזור פורט סעיד, בירי טילי סטיקס ששוגרו מספינות טילים מצריות מדגם קומאר ששהו בפתח נמל פורט סעיד. לאחר שנפגעה משלושה טילים, טבעה המשחתת הישראלית. במתקפה נהרגו 47 חיילי צה"ל ו-91 נפצעו. ישראל הופתעה מהמתקפה המצרית וראתה בה אקט מלחמתי בתקופת רגיעה. בתגובה החליטה ישראל לפגוע במתקנים כלכליים באזור העיר סואץ.
הוטל על פיקוד הדרום להיות בכוננות לביצוע מתקפה ארטילרית על יעדים בסואץ החל מ-24 באוקטובר בשעה 14:00. כחלק מההיערכות הנחה אלוף פיקוד הדרום, ישעיהו גביש את מפקד חטיבה 401, אל"ם אורי בר-און, להיערך למתקפה. מתוך כוחות החטיבה רוכזו שתי סוללות תותחים מתנייעים 155 מ"מ וגדוד שריון בטווח ירי אל המטרות. כוחות צה"ל לאורך תעלת סואץ דוללו והוכנסו למקלטים וחיל האוויר הישראלי הוכנס לכוננות לסיוע במידת הצורך.
המבצע.