הוא מגריל מספר ממשי כלשהו (דרך ההגרלה איננה חשובה כל עוד לכל אינטרוול יש הסתברות חיובית). אם המספר שיצא קטן מהסכום שבידו, הוא משאיר אותו, אחרת מחליף.
הסיבה שזה עובד היא: נסמן את הסכום במעטפה הגדולה ב-X, בקטנה ב-Y, ואת המספר שהוגרל ב-R. כעת,
בסך הכול אפשר לראות שההסתברות שהמשתתף ינצח גדולה מ-50% כרצוי.
סייקס-פיקו
ורד יריחו
וֶרֶד יְרִיחוֹ היא התנחלות ומושב חקלאי הסמוכה ליריחו שהוקמה בשנת 1980. היא נמנית עם יישובי המועצה האזורית מגילות שמצפון לים המלח. היישוב משתייך לתנועת האיחוד החקלאי. המושב ממוקם על גבעה הצופה אל מחנה הפליטים עקבת ג'אבר ויריחו. מטיילת המושב ניתן לראות את בניין הקזינו של יריחו ואת צפון ים המלח. מדרום למושב נמצא מבנה עתיק מתקופת הברזל המשויך לממלכת יהודה. מבין כל יישובי המועצה האזורית מגילות ים המלח, זהו היישוב היחידי שלא הוקם, תחילה, כהיאחזות נח"ל.
היסטוריה.
ההתנחלות הוקמה כתוצאה מפילוג הגרעין החילוני מהגרעין הדתי שבישוב מצפה יריחו שהוקם ב-1977, בעקבות החלטה של ועדת השרים להתיישבות לפתרון הסכסוך. הקמת היישוב החלה באפריל 1980. גרעין של האיחוד החקלאי עלה לקרקע בנובמבר 1980, אך התושבים החילוניים במצפה יריחו סירבו להצטרף אליו, בטענה שאינם רוצים להתיישב בבקעה אלא סמוך ליישוב הקיים, שהוא קרוב יותר לירושלים. טקס חנוכת היישוב נערך ב-30 בדצמבר 1980 בנוכחות שר החקלאות אריאל שרון.
באופן זמני נקרא המושב מצפה יריחו ב', ושמו הקבוע ורד יריחו ניתן לו על-פי הפסוק "כתמר התרוממתי בעין גדי, וכשתילי ורד ביריחו", מספר בן סירא.
מיומו הראשון סבל היישוב מקשיים כלכליים, המתיישבים מימנו מכיסם את הקמת הבתים והתשתית החקלאית, באמצעות האיחוד החקלאי. האינפלציה הגואה בישראל בשנים 1984 ו-1985 הביא להחרפת המשבר, וב-1986 נאלצו התושבים לנטוש את היישוב. לאחר שחברת מקורות ניתקה את המים ליישוב עקב חוב עבור תשלומי מים. בשנות ה-90, במסגרת הסדר חובות המושבים ובעקבות "חוק גל" נמחקו חובות המושב.
בעקבות הסכם עזה ויריחו תחילה במאי 1994, עברה העיר יריחו לידי הרשות הפלסטינית, כולל מחנה הפליטים עקבת ג'אבר הממוקם כ-500 מטר מצפון ליישוב. האזור זכה לשגשוג כלכלי, בעקבות התגברות התיירות באזור ורבים מהמתיישבים נטשו את החקלאות והקימו צימרים. ב-1998 הוקם הקזינו ביריחו בסמוך שמשך מאות מהמרים ישראלים כל יום. אנשי המושב אף הקימו עמדה להחלפת כספים סמוך לקזינו. בספטמבר 2000, פרצה האינתיפאדה השנייה שהביא להפסקת הפעלת הקזינו ולקריסת התיירות באזור ולקשיים כלכליים ביישוב ב-13 בנובמבר 2000 ירו אנשיו של תאופיק טיראווי על ורד יריחו מתוך בניין הקזינו. צה"ל הגיב בירי פגזי טנקים על הבניין, שנהרס חלקית. באפריל 2001, שופץ הקזינו במהירות והיה מוכן להפעלה מחדש, אך מאז כבר צה"ל החל לאסור על כניסת אזרחים ישראלים לשטחי A, ומאז הוא נותר נטוש.
בשנת 2009 החלה חברת הבנייה בנייני בר אמנה בהקמת הרחבה קהילתית במושב.
אופי היישוב.
במושב מתגוררות כ-95 משפחות והוא קולט אליו תושבים חדשים. באזור החדש - ההרחבה, נבנו בתים פרטיים על שטח של כחצי דונם. היישוב ברובו מורכב ממשפחות צעירות עם ילדים הלומדים במסגרות הלימוד באזור, בית הספר היסודי שבקיבוץ קלי"ה ובית הספר השש שנתי בעין גדי.
ביישוב קיימים צימרים, בריכה, מרכז הפעלה לילדים ולנוער, מעון וגן ילדים.
במקום פועלת תנועת הנוער העובד והלומד.
ילדי היישוב לומדים בבתי ספר יסודיים בקלי"ה, בכפר אדומים ובמעלה אדומים ובחטיבות ביניים ותיכונים בירושלים, במעלה אדומים ובעין גדי.
רובין קוק (סופר)
רובין קוק (באנגלית: Robin Cook; נולד ב-4 במאי 1940) הוא סופר אמריקאי הדן בספריו באתיקה של הטכנולוגיה.
חייו.
קוק נולד בניו יורק ושימש כרופא לפני שהפך לסופר.
בספריו, עוסק קוק בטכנולוגיה עתידנית. מוטיב שחוזר בספריו הוא שימוש בטכנולוגיה כזו על ידי אנשים תאבי בצע, ויוצא מהם מסר של אזהרה לגבי שימוש לרעה בביוטכנולוגיה וברפואה. ספרו הנודע עילפון חושים (Coma), שיצא לאור ב-1977, מתאר מציאות עתידנית קשה שבה גורמים לבני אדם להגיע למצב תרדמת על מנת שישמשו כבנק איברים להשתלות כאשר ינתקו אותם ממכונת ההנשמה. הספר הופק כסרט על ידי מייקל קרייטון כבמאי ותסריטאי. ספרים נוספים שלו הופקו כסרטים.
מדעים קוגניטיביים
המדעים הקוגניטיביים (גם מדעי הקוגניציה, מדעי הקוגניציה והמוח או מדע ההכרה) עוסקים בחקר ההכרה, כלומר בחקר כל התהליכים המעורבים ברכישת ידע, עיבודו, ייצוגו ויישומו.
תיאור כללי.
המחקר במדעים הקוגניטיביים עוסק בנושאים רבים, ביניהם תפיסה, חשיבה, למידה, שפה, כישורים מוטוריים, המוח והאינטליגנציה. אופי המחקר הוא רב-תחומי, כלומר משתמש בידע ובשיטות שמקורם בתחומים שונים. התחומים העיקריים התורמים ידע ושיטות למדעים הקוגניטיביים הם: פסיכולוגיה (בייחוד פסיכולוגיה קוגניטיבית ונוירופסיכולוגיה), בלשנות (מודרנית, להבדיל מהבלשנות המסורתית), ביולוגיה (בעיקר נוירוביולוגיה), מדעי המחשב (בעיקר אינטליגנציה מלאכותית - כאשר התחומים העיקריים הם חישוב סימבולי ורשתות עצביות), פילוסופיה (בעיקר פילוסופיה אנליטית) ומתמטיקה. דגש רב ניתן ליצירת מודלים מתמטיים וסימולציות ממוחשבות, פעמים רבות תוך השוואת ביצועי המודלים להתנהגות אנושית אמיתית, כפי שהיא מתבטאת במחקרים התנהגותיים, ושיפור המודלים בהתאם.
המדעים הקוגניטיביים יכולים לזקוף לזכותם לא מעט. בין יתר הישגיהם, הם העלו מודלים של הטיות קוגניטיביות אנושיות, ותפיסת סיכון; וכן השפיעו על חקר ההתנהגות הפיננסית, הנחקרת בכלכלה. כמו כן קשורות אליהן תאוריות בפילוסופיה של המתמטיקה, תאוריות של אינטֶליגנציה מלאכותית ושכנוע.
המונח "קוגניטיבי".
המונח "קוגניטיבי" במדעים קוגניטיביים משמש לתיאור כל סוג של תהליך או מבנה מנטלי שניתן לחקור במונחים מדויקים. המשגה זו היא רחבה מאוד ואין לבלבל בינה לבין השימוש של המונח בפסיכולוגיה אנליטית, שם הוא מתייחס לחוקים פורמליים וסמנטיקה מותנית. עם זאת, השקפה זו דומה להשקפה היסטורית של המדעים הקוגניטיביים על טבעה של הקוגניציה - סמלית ולוגית.
מקור המילים "קוגניטיבי", "קוגניציה" הוא במילה הלטינית קוגנוסְקרה (cognoscere) שמשמעותה "לדעת, להכיר".
היסטוריה.
את העיסוק בקוגניציה ניתן למצוא עוד בכתבים של הפילוסופים היווניים (לדוגמה, בדיאלוג מנון של אפלטון), ולאורך כל ההיסטוריה בכתביהם של רנה דקארט, דייוויד יום, עמנואל קאנט, ברוך שפינוזה, מלבראנש, לייבניץ ג'ון לוק ורבים אחרים. כל אלו תרמו רבות לגילוי הפילוסופי של מושג הנפש, אך סט הכלים איתו עבדו היה שונה לחלוטין במהותו מסט הכלים שבשימוש המדענים הקוגניטיביים בימינו.
ההתפתחות המדעים המודרנית בתחום מדעי הקוגניציה החלה עם פרוץ ענף הקיברנטיקה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. החוקרים בתחום זה, ובראשם וורן מק'אלוג ווולטר פיטס, ביקשו למצוא את העקרונות הבסיסיים העומדים מאחורי הנפש. הם אלו שפיתחו את הגרסאות הראשוניות ביותר של מה שמוכר היום בשם רשת עצבית מלאכותית - מודל חישובי שמבנהו דומה לזה של רשתות עצביות ביולוגיות.
מבשר נוסף של המדעים הקוגניטיביים היה פיתוחה של תאוריית החישוביות והמחשב הדיגיטלי בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. אלן טיורינג וג'ון פון נוימן היו האבות המייסדים בתחומים אלו. המחשב המודרני, או מכונת פון נוימן, יהווה מעתה והלאה כלי עיקרי במדעי הקוגניציה, הן כמטאפורה או מודל לנפש, והן ככלי לפיתוח ומחקר.
בשנת 1959 פרסם נועם חומסקי סקירה על הספר 'התנהגות מילולית' (Verbal Behavior) של פרדריק סקינר. בזמנו, הפרדיגמה הביהביוריסטית של סקינר שלטה בכיפת הפסיכולוגיה. רוב הפסיכולוגים התמקדו בקשרים הפונקציונליים בין הגירוי לבין התגובה, מבלי להניח ייצוגים פנימיים. חומסקי טען שכדי להסביר שפה, אנו צריכים תאוריה כדוגמת הדקדוק הגנרטיבי, שלא זו בלבד שמניחה ייצוגים פנימיים, אלא אף מאפיינת אותם.
בשנות ה-70 ותחילת ה-80, חוקרים רבים בתחום המדעים הקוגניטיביים בחנו את האפשרות של בינה מלאכותית. חוקרים כדוגמת מרווין מינסקי, כתבו תוכנות מחשב שונות בשפות מחשב כגון LISP, בניסיון לאפיין באופן רשמי את הצעדים שבני האדם עוברים במהלך תהליכים קוגניטיביים שונים, כגון קבלת החלטות ופתירת בעיות. כל זאת נעשה בתקווה לנסות להבין טוב יותר את החשיבה האנושית, וכן בניסיון ליצור 'מוחות מלאכותיים'. גישה זו ידועה בתור "בינה מלאכותית סמלית" (Symbolic AI).
בסופו של דבר, החוקרים הבינו כי גישת הבינה המלאכותית הסמלית מוגבלת מדי ביכולותיה לתאר את מגוון היכולות הקוגניטיביות של המין האנושי, בצורה יעילה ושמישה. בשנות ה-80 המאוחרות ובשנות ה-90 עלו לשיח המדעי פרדיגמות מחקריות כדוגמת רשתות נוירונים וקונקציוניזם (Connectionism, חיבוריות) המיוחסות בעיקר לחוקרים ג'יימס מקללנד ודייוויד רומלהרט. לפי גישה מחקרית זו, הקוגניציה יכולה להיות מתוארת כסט של חיבורים סבוכים, המהווים רשת רבת-רבדים. ביקורות לגישה זו טענו כי ישנן תופעות מסוימות המוסברות באופן טוב יותר על ידי מודלים סימבוליים (השייכים ל-Symbolic AI), וכן שבמרבית המקרים מודלים קונקשניסטים שכאלה כה מסובכים ומורכבים, עד כדי איבוד יכולתם ההסברית. שני המודלים - המודל הקונקשניסטי והמודל הסימבולי שולבו לכדי מודל אחד, שמאפשר לנצל את יתרונות שתי הגישות להסבר הבעיה.
עקרונות.
רמות הניתוח.