סטפן ברצקי ( - 21 ביוני 1988) היה פושע מלחמה נאצי ממוצא גרמני בוקוביני. כששימש כשומר במחנה אושוויץ משנת 1942 עד שנת 1945 הוא הכה ורצח אסירים מיוזמתו והשתתף ברצח המוני ובסלקציות. לאחר המלחמה התיישב ברצקי בגרמניה המערבית. הוא נשפט במשפט אושוויץ השני והיה בעל הדרג הנמוך ביותר מבין עשרים וארבע הנאשמים. בית המשפט גזר עליו מאסר עולם ושמונה שנים על השתתפות ברצח של יותר מ-8,000 בני אדם. ברצקי הביע חרטה על מעשיו, העיד נגד הממונים עליו לשעבר והתאבד בכלא.
ביוגרפיה.
סטפן ברצקי נולד בשנת 1919 למשפחה גרמנית בוקובינית בצ'רנוביץ, אז חלק מממלכת רומניה. אביו היה מכונאי טלפונים. הרמן לנגביין, היסטוריון אוסטרי ואסיר פוליטי באושוויץ, ציין כי ברצקי נולד באותה עיירה של ויקטור פסטק, שומר באושוויץ שהוצא להורג על ידי הנאצים מכיוון שסייע לבריחתו של זיגפריד לדרר מאושוויץ. השכלתו של בארצקי הייתה יסודית בלבד והגרמנית שלו הייתה גרועה. לאחר שלמד בבית הספר היסודי, למד חייטות ולאחר שסיים את הכשרתו הועסק במפעל לייצור גרביים. הוא גויס לואפן אס אס בשנת 1941, לאחר שנאום בכנסייתו עודד אותו לחזור לגרמניה כחלק ממדיניות "היים אינס רייך" (חזרה הביתה לרייך) של יישוב מחדש של גרמנים אתניים (פולקסדויטשה) בגרמניה. הוא התיישב בורוצלב.
אושוויץ.
ברצקי שירת כקצין בלוקים באושוויץ בין השנים 1945-1942. כמו שומרים אחרים, הוצגו לו סרטי תעמולה אנטישמיים כגון "היהודי זיס (סרט, 1940)" ו"אום קרוגר" לאחר העבודה. ברצקי טען במשפטו כי כאשר שאלו השומרים מדוע אסירים נשלחים לאושוויץ, נאמר להם שכולם עבריינים מסוכנים שהורשעו בחבלה. כששאלו כיצד ילדים קטנים יכולים להיות אשמים, הוסבר לשומרים שהם אינם משכילים מכדי להבין, ויהיה ברור מאוחר יותר. כמו כן נאמר להם שכל הדברים שאושרו על ידי אדולף היטלר הם חוקיים. ברצקי טען כי לא האמין להבטחות אלה ושקל לא לחזור מחופשה ברומניה אליה נסע בשנת 1943. הוא לא עשה זאת מכיוון שלדבריו חשש מהשלכות נגד משפחתו. לטענת ד"ר רבקה ויטמן, הודאתו של ברצקי כי ידע כי רצח המוני של יהודים אינה חוקית, חתמה את הרשעתו.
במשפטו תיאר ברצקי כיצד הוא התייחס לאסירים שהורעבו או חלו ומשך הועברו לאושוויץ. הוא לא אפשר לאף אחד מהם להירשם למחנה והחזיק אותם בבלוק סגור עד שליחתם אל מותם. ברצקי היה ידוע בעיסוק שכונה "ציד ארנבות", בו הורו לאסירים להסיר את כובעם, כאשר מי שלא עשה זאת מהר מספיק הוכה ונורה למוות.
עם זאת, בפעמים אחרות, הוא ניסה לסייע לאסירים. אובר-שטורמפיהרר יוהאן שוורזשובר, מפקד אושוויץ השני, סיכל מאמצים אלה. שוורצהובר אמר לברצקי שאסור לו לרחם על אסירים יהודים. במהלך חיסול מחנה המשפחות (טרזיינשטט) ביולי 1944 ביקש ברצקי מממונים עליו להציל את חייהם של הילדים הכלואים במקום. נערכה סלקציה, וחלקם ניצלו, אך פרנץ לוקאס התערב כדי למנוע את הצלת הבנות. כשהתבקש להסביר את מעשיו במשפטו, הצהיר ברצקי כי לעיתים קרובות השתתף בהצגות תיאטרון של בלוק הילדים במחנה המשפחתי.
לאחר פינוי אושוויץ הועבר ברצקי לדיוויזיית הגרנדיר אס אס ה-32 ונלכד על ידי הכוחות הסובייטים בתחילת מאי. הוא שוחרר ב-17 באוגוסט, התיישב ליד קובלנץ ועבד בחנות פחם. בשנת 1953, הוא נכלא ל-21 יום על תקיפה. שנתיים לאחר מכן, הוא קיבל קנס בגין התנגדות למעצר. בשנת 1956 הוא נקנס שוב ב-300 מארק גרמני על תקיפה.
מעצר ומשפט.
ללברצקי הוצא צו מעצר ב-3 במרץ 1960, והוא נתפס כעבור חודש. הוא הואשם במשפט אושוויץ השני והיה בדרגה הנמוכה ביותר מבין עשרים וארבעה הנאשמים שם. הסנגורים שלו היו יוג'ן גרהרדט ואנגלברט יורשקו. מכיוון שהנאשמים נשפטו על פי חוק פלילי רגיל, נעשתה הבחנה בין מעשי רצח ואכזריות בודדים שאפשר להאשימם בהם לבין השתתפות בתוכנית ההשמדה ההמונית, שבהם הנאשמים היו רק שותפים. במשפט הוכח כי ברצקי רצח מיוזמתו והיה אחד משומרי האס אס האכזריים יותר ולכן הוא קיבל עונש חמור יותר מרבים מהממונים עליו.
ברצקי נמצא אשם בחמישה סעיפי רצח:
בנוסף, בית המשפט מצא כי הוא אשם בשלושה פשעים נוספים. אלה כללו ענישת אסירים שניסו לתקשר עם אסירים בחלקים אחרים של המחנה, כאשר אילץ אותם לבצע תרגילים מאומצים, במהלכם ירה בחמישה אסירים לפחות. בית המשפט לא העניק עונש נוסף על פשעים אלה אלא השתמש בהם כעדות נוספת לאכזריותו של ברצקי. אוטו דב קולקה ועדים נוספים העידו כי ברצקי הרג אסירים אחרים, אך הוא לא הואשם ברציחות אלה. הוא נידון למאסר עולם ושמונה שנים.
מכיוון שבית המשפט הגדיר אותו כ"פתי" ו"פחות אינטליגנט מהנאשמים האחרים", הודאתו של ברצקי כי ידע שהרצח ההמוני של יהודים היא פשע, שימשה כראיה שהנאשמים האחרים ידעו אף הם כי מעשיהם פליליים. הוא היה הנאשם היחיד שהעיד נגד נאשמים אחרים, והציג עדות על התנאים במחנה. על רופא האס אס פרנץ לוקאס, שהכחיש בתחילה שהשתתף בסלקציות, אמר ברצקי, "לא הייתי עיוור כשד"ר לוקאס עשה סלקציות על הרמפה... חמשת אלפים איש הוא שלח להמתה בגז תוך חצי שעה". ברצקי אמר שלוקאס שינה את התנהגותו במהלך חודשי המלחמה האחרונים רק כאשר היה ברור שגרמניה תפסיד. לאחר עדותו, עדים אחרים התייצבו ואמרו שלוקאס בחר אסירים למוות. בסופו של דבר הודה לוקאס שעשה זאת בארבע הזדמנויות, אך רק בהוראות מהממונים עליו. בית המשפט מצא כי הוא השתתף ברצח.
הכלא וההתאבדות.
ברצקי העיד גם נגד קורט קניטל, אחראי מחלקת התעמולה באושוויץ. ברצקי העיד כי קניטל אמר שצריך לרצוח נשים וילדים יהודים מכיוון שהם גזע נחות. לדברי ברצקי, "למדנו כיצד לרצוח מהרצאותיו של אדון קניטל".
בהיותו בכלא, עזר ללנגביין במחקר על המחנה. ברצקי אמר לו שהוא מקווה שאושוויץ לעולם לא יקרה שוב. לדברי לנגביין, הוא קיבל את אשמתו ואמר כי ריצוי מאסר הוא הדבר היחיד שהוא יכול לעשות עבור האסירים שרצח. ברצקי ערער על עונשו, וכאשר הערעור נכשל, בארצקי התאבד בכלא בבאד נהיים ב-21 ביוני 1988.
פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה
פסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה (בצרפתית: Festival du cinéma méditerranéen de Montpellier או CINÉMED) הוא פסטיבל קולנוע שנערך בעיר מונפלייה שבדרום מערב צרפת.
היסטוריה.
הפסטיבל נוסד בשנת 1979 ומאורגן על ידי מועדון הקולנוע על שם ז'אן ויגו (Ciné-Club Jean Vigo à Montpellier), ונערך מדי שנה בסתיו. מטרתו לקדם את אמנות הקולנוע באגן הים התיכון, אזור הים השחור, פורטוגל וארמניה.
המנהל האמנותי של הפסטיבל מאז 2015 הוא כריסטוף לפרק.
במהלך השנים אירח הפסטיבל סרטים רבים מישראל, בין השאר את הסרטים:
פרסים.
הפסטיבל מחלק מספר פרסים, שהחשוב שבהם הוא ה"אנטיגונה ד'אור", בין זוכי הפרס היו:
גרהרד רולפס
__ללא_תוכן__
פרידריך גרהרד רולפֿס (Friedrich Gerhard Rohlfs; 14 באפריל 1831 – 2 ביוני 1896) היה גאוגרף גרמני, חוקר ארצות, סופר והרפתקן. נודע במסעותיו החלוציים בסהרה.
קורות חייו ומסעותיו.
רולפס נולד ב-1831 בברמן, שהייתה עיר חופשית במסגרת הקונפדרציה הגרמנית. ב-1848, עוד בימי לימודיו בגימנסיה באוסנבריק, התנדב לצבא, השתתף במלחמת שלזוויג הראשונה ואחרי קרב איסטד ביוני 1850 הועלה בדרגה. בדחיפת משפחתו למד רפואה באוניברסיטאות היידלברג, וירצבורג וגטינגן, אך לא הגיע לכלל הסמכה. ב-1856 התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, שירת באלג'יריה בתפקיד חובש וצוין לשבח על אומץ לב שגילה במערכה על כיבוש אזור קביליה. במהלך שירותו בצפון אפריקה למד ערבית, וב-1861, אחרי השחרור מהשרות הצבאי, עקר לפאס במרוקו שם ניתן לו לעסוק ברפואה. בתקופה זו יצא למסעות בנאות המדבר של מרוקו, בהם מסע לאורך נהר דרעא , ובאחד מהם הותקף בידי מורי הדרך שלו ונפצע קשות. ב-1864 חצה את הרי האטלס והגיע דרך נאות תאפילאלת לנאות המדבר של תואת באלג'יריה. רולפס נחשב לאירופי הראשון שהרחיק לשם. לטריפולי בחוף לוב חזר דרך נווה רדאמס.
אחרי ביקור קצר בגרמניה חזר לאפריקה, ובשנים 1865–1867 ערך את מסעו הגדול שבו יצא מטריפולי, חצה את מדבר סהרה, עבר בחבל פזאן ובשטחי אימפריית קאנם בורנו והגיע למערב אפריקה דרך ימת צ'אד ולאורך נהר ניז'ר עד לאגוס לחוף מפרץ גינאה.
דוחותיו של רולפס, שהכילו תצפיות שרשם ביומניו ומפות ששירטט, נערכו בידי הקרטוגרף הגרמני אוגוסט פטרמן . פרסומם הקנה לרולפס מקום של כבוד בקהיליית הגאוגרפים הגרמנים, ופטרמן אף דאג לתמיכה כספית במיזמיו. ההכרה בהישגיו זיכתה את רולפס ב-1868 במדליית הפטרון מטעם החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית יחד עם פטרמן, שקיבל באותו מעמד את מדליית המייסדים וייצג את רולפס בטקס.
בשלהי 1867, בהוראת מלך פרוסיה (לימים וילהלם הראשון, קיסר גרמניה), צורף רולפס כמשקיף למשלחת העונשין הבריטית לאתיופיה. ב-1869 יצא מטריפולי למסע שבו חצה את מדבר לוב מזרחה לאלכסנדריה במצרים, ובדרכו פקד את נווה המדבר סיווה. אחרי כן חזר לגרמניה, נשא אישה והשתקע לתקופת-מה בעיר ויימאר.
ב-1873–1874 הוצב רולפס בראש משלחת שאורגנה בחסות הח'דיו של מצרים אסמאעיל פאשא במטרה לחקור את מדבר לוב מערבית לנאות המדבר שבקצה עמק הנילוס. בתחילת 1874 יצאו אנשיה מנווה המדבר דאח'לה בכוונה להגיע לאל-כופרה, אך התקדמותם מערבה נבלמה ברכסי החוליות של ימת החול הגדולה שהגמלים התקשו לטפס בהם. המשלחת נאלצה לחזור צפונה בלי שהשלימה את משימתה. בנקודת המפנה של מסעם הקימו רולפס ואנשיו גל-עד, בין היתר לציון אירוע יוצא דופן של גשם באזור וכינו אותו בשם "שדה הגשם" (Regensfeld). ב-1875 נסע לארצות הברית להרצות על מסעותיו.