בת ים (1), גבעתיים (4), הוד השרון (1), הרצליה (3), חיפה (1), ירושלים (1), כפר סבא (4), קריית אונו (2), קריית טבעון (2), ראש העין (3), ראשון לציון (1), רחובות (2), רמת גן (2), רמת השרון (2), רעננה (4), תל אביב-יפו (3).
תנועות נוער.
נוער מרצ.
נוער מרצ הוא ארגון נוער חינוכי פוליטי המשויך למפלגת מרצ. נוער מרצ הוקם עם הקמת מרצ, ב-1992 כאיחוד של נוער רצ ונוער מפ"ם, ורכזו הראשון היה אילן גילאון. כיום עומדת בראשו נגה מאיר. נוער מרצ מפעיל סניפים בערים רבות דוגמת תל אביב, ירושלים, חיפה, אשדוד, פתח תקווה, פרדס חנה-כרכור, קריית אונו, באר שבע ועוד. בסניפים מרוכזת פעילות תרבותית ופוליטית ונוער מרצ מקיים הפגנות ומשמרות מחאה, וזוכה לייצוג משמעותי במוסדותיה של מפלגת מרצ. חוקת מפלגת מרצ-יחד קבעה ייצוג של לפחות 2% מצירי ועידת המפלגה לנציגי נוער מרצ.
הארגון פועל לאור עקרונות השלום, הדמוקרטיה והצדק החברתי כפי שהם מופיעים, בין היתר, במגילת זכויות האדם, במגילת העצמאות של מדינת ישראל ובחוק יסוד כבוד האדם וחירותו. כיום פעילים בנוער מרצ כמה מאות בני נוער בגילאים 12 – 18 מכל רחבי הארץ.
הצבעים שלנו.
תנועת הנוער "הצבעים שלנו - נוער גאה למען שוויון ומיעוטים" הייתה תנועה אשר פעלה למען שוויון זכויות להומואים, לסביות, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ולמען מיעוטים אחרים. התנועה הוקמה בינואר 2003, סמוך לבחירות לכנסת ה-16, על ידי קבוצת בני נוער, בהנהגתו של אביב נטר ובסיועה של מיכל עדן, חברת מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מרצ.
במהלך 2003 קיימה הצבעים שלנו את פרויקט הדגל שלה: מאבק במדיניות בנק הדם של מגן דוד אדום האוסרת באופן גורף על מי שקיים יחסי מין הומוסקסואלים לתרום דם. המאבק קיבל את הכינוי "פרויקט מד"א". במסגרת המאבק הגיעו חברי התנועה לבתי ספר בהם התרימה מד"א וערכו הסברה לתלמידים מחוץ לשערים, ועודדו אותם למחוק את הסעיף הנדון בעט בשאלון התרומה. כתוצאה מהמאבק שונה הסעיף מ-"יחסי מין הומוסקסואלים" ל-"יחסי מין בין גברים משנת 77". התנועה הייתה חסרת תקדים, שכן זו הייתה הפעם הראשונה בה קמה תנועת נוער גאה שאומרת בגלוי כי איננה קבוצת תמיכה אלא תנועה חברתית. בשנת 2008, התנועה חדלה לפעול.
מוניציפלי.
מרצ היא בין המפלגות הבודדות שמריצה את מועמדייה בבחירות המקומיות תחת הפתק של מרצ. בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 2018 זכתה מרצ בעשרות נציגים במגוון רשויות:
אס. אס
פרנק ריימונד ליוויס
פרנק ריימונד ליוויס (באנגלית: Frank Raymond Leavis) (14 ביולי 1895 - 14 באפריל 1978) היה מבקר ספרות בריטי חשוב. הוא לימד ולמד במשך כמעט כל חייו באוניברסיטת קיימברידג', והיה נשוי לחוקרת הספרות קוויני ליוויס. כמשתתף בזרם הביקורת החדשה, ליוויס רומם את המוניטין של כמה אישים מתחום הספרות, והשפיל מוניטין של אישים אחרים על ידי אישיותו רבת הכוח ופרשנויותיו מלאות ההשראה. כך, לדוגמה, קבלת שירתם של ת"ס אליוט, עזרא פאונד, וג'רארד מנלי הופקינס, חבה רבות להצהרותיו של ליוויס באשר לגדולתם.
ליוויס הקים את הרבעון Scrutiny, שפרסם את כתביהם של טובי מבקרי הספרות האנגלים בזמנו. המוזיקולוג וילפריד מלרס כתב ברבעון ביקורות מוזיקה.
איוור ארמסטרונג ריצ'רדס
איוור ארמסטרונג ריצ'רדס (באנגלית: Ivor Armstrong Richards; 26 בפברואר 1893–1979) היה מבקר ספרות ורטוריקן אנגלי. ספריו, במיוחד משמעות המשמעות, "Practical Criticism", "Principles of Literary Criticism", ו-"The Philosophy of Rhetoric", היו מהספרים המכוננים של אסכולת הביקורת החדשה (הנחשבת לתחילת ביקורת הספרות האנגלית המודרנית), ורוב הדמויות המשפיעות באסכולה זו נמנו עם תלמידיו.
רעיונותיו לגבי מטאפורות.
כתוצאה מן הדבקות בעיון יסודי בטקסט ובמרכיביו, כגון המשפט, הניבים והמילים, ביטא ריצ'רדס בספרו "הפילוסופיה של הריטוריקה" עיון מעמיק במרכיבי הכתיבה והמטפורה האנגליים. במקום שני מרכיבי המטפורה - מילת היסוד (הפיגורה) והמשמעות המושאלת - שנידונו ברטוריקה הקלאסית, הציע ריצ'רדס את המונחים vehicle, tenor, &amp; focus:
לכל אחד משלושת המרכיבים יש גם תכונות עצמיות וגם משמעויות משניות, ואלה זוכות לגילוי ולהבלטה על ידי האנליזה של הפיגורה הלשונית למרכיביה. כך מתקבלת מטפורה רב-גונית ורב-משמעית, המעניקה לשיר או לטקסט את עושרו הרב-משמעי. על יסוד זה טענו חוקרים מאוחרים יותר, שהמונחים של ראצ'רדס כבר רומזים לכך, שהאנליזה של המטפורה משמשת כיסוד פרשני עיקרי בפירוש השירה הלירית.
ויליאם קורץ וימסט
ויליאם קורץ וימסט הבן (באנגלית: William Kurtz Wimsatt, Jr; 17 בנובמבר 1907 - דצמבר 1975) היה מבקר ספרות אמריקאי. וימסט נחשב לאחד מהפורמליסטים המשפיעים ביותר של הביקורת החדשה.
הוא ידוע במיוחד בשל שני מאמרים שכתב יחד עם מונרו ברדסלי, "The Intentional Fallacy" ו-"The" Affective Fallacy"", שהיוו מסמכים חשובים של הביקורת החדשה.
מונרו קרטיס ברדסלי
מונרו קרטיס ברדסלי (אנגלית: Monroe Curtis Beardsley; 10 בדצמבר 1915 – 18 בספטמבר 1985) היה פילוסוף אמריקאי שעסק באסתטיקה. ידוע במיוחד בזכות שניים ממאמריו, שנכתבו יחד עם ויליאם וימסט - ""The Intentional Fallacy" ו-"The Affective Fallacy"". מאמרים אלו היו מאמרי מפתח של הביקורת החדשה. כמו כן, ברדסלי כתב טקסט מבוא באסתטיקה וערך אנתולוגיה נחשבת בפילוסופיה.
ברדסלי התחנך באוניברסיטת ייל (B.A. 1936, Ph.D. 1939), שם קיבל את פרס ג'ון אדיסון פורטר. הוא לימד במספר מכללות ואוניברסיטאות, כולל מכללת מאונט הולוק ואוניברסיטת ייל, אך את מרבית הקריירה שלו בילה במכללת סווארמור (22 שנים) ובאוניברסיטת טמפל (16 שנים). עבודתו באסתטיקה ידועה בעיקר בזכות דגלה בתאוריה האינסטרומנטליסטית באמנות ובמושג החוויה האסתטית. ברדסלי נבחר לנשיא האגודה האמריקאית לאסתטיקה בשנת 1956.
ויליאם אמפסון
סר ויליאם אמפסון (באנגלית: William Empson;
27 בספטמבר 1906 - 15 באפריל 1984) היה משורר ומבקר בריטי.
אמפסון ידוע בעיקר בגלל הביקורות הספרותיות שלו, ובמיוחד ניתוחיו על השימוש בשפה ביצירות פואטיות. כמו כן, הוא ידוע גם בשל שירתו. בעבודתו התאורטית הוא הושפע מהפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין, שעסק בעיקר בקושי שמציבה השפה בהבעת מחשבות בבהירות. ספרו הידוע ביותר הוא ""Seven Types of Ambiguity". לספר זה נודעה השפעה מרכזית על תנועת הביקורת החדשה, אסכולה בתורת הספרות, שכיוונה תשומת לב רבה לטקסטים עצמם.
ביקורתו על מילטון ופוריטניות ב-"Milton's God"", הייתה התקפה חריפה ומסודרת על האתוס הנוצרי והפוריטני.
שירתו נחשבת לנבונה ויבשה: הערכתו הרבה למשורר המטאפיזי ג'ון דאן משתקפת במקומות רבים בעבודתו, ומאוזנת בהערכתו למחשבה בודהיסטית, ונטייתו לסאטירה.
רוברט פן וורן
רוברט פן וורן (באנגלית: Robert Penn Warren; 24 באפריל 1905 - 15 בספטמבר 1989) היה סופר ומשורר אמריקאי. זכה בפרס "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1974 וכן שלוש פעמים בפרס פוליצר לשירה ולספרות, לשנים 1947, 1958, ו-1979.
ביוגרפיה.
פן וורן נולד בגת'רי, קנטקי וקיבל תואר מאוניברסיטת ברקלי ב-1926.
במהלך שנות ה-30 המוקדמות של המאה העשרים היה וורן מעורב בתנועת "האגררים הדרומיים" (Southern Agrarians), ותרם למניפסט האגררי, יחד עם 11 משוררים וסופרים נוספים.
יצירתו ופרסים שקיבל.
יצירתו הידועה ביותר היא הרומן "כל אנשי המלך" , אשר זכה בפרס פוליצר ב-1947. יצירה זו נכללה ברשימת 100 הספרים הטובים באנגלית במאה העשרים שנערכה על ידי צוות העורכים של הספרייה האמריקאית המודרנית ב-2001.
ב-1974 קיבל וורן את הזכות לשאת בוושינגטון את הרצאת ג'פרסון - Jefferson Lecture in the Humanities, הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח. אות זה מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד בלבד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח.
בנוסף, פן וורן זכה בפרסי פוליצר לשירה ב-1958 על "Promises: Poems 1954-1956", וב-1979 על "Now and Then".
רשב&quot;ם
רבי שמואל בן מאיר (רשב"ם) (1080 לערך – 1160 לערך) היה פרשן המקרא, פרשן התלמוד ומבעלי התוספות, נכדו של רש"י ותלמידו. חי במחצית הראשונה של המאה ה-12. נודע במיוחד בנטייתו להיצמד לפשט הכתוב בעת פירוש המקראות.
ביוגרפיה.
רשב"ם נולד בעיר רמרו (Ramerupt) שבצפון צרפת, לרבי מאיר בן שמואל וליוכבד, אחת משלוש בנותיו של רש"י. אחיו הם רבינו תם, ריב"ם, שלמה ומרים, אמו של ר"י הזקן. הוא ואחיו היו לראשוני בעלי התוספות, ורבנו תם שאף למד אצלו היה למנהיג יהדות צרפת.
תאריכי לידתו ופטירתו.
תאריכי לידתו ופטירתו של רשב"ם אינם ידועים בוודאות. סבו רש"י נולד ב-1040 ונפטר ב-1105; בכמה מקומות מצינו עדויות שהוא התווכח עם סבו בפרשנות הפסוקים ואף הורה הלכות בפניו. מכיוון שלא סביר שהוא יתווכח עם סבו בטרם הגיעו לגיל 20–25. לכן סביר להניח שהוא נולד בין השנים 1080–1085 .
גם שנת מותו לא ידועה. בספר יוחסין (מאמר חמישי) מובאת מסורת שהוא נפטר בשנת תתקל"ה (1174/5), אמנם דוד רוזין כתב שזו טעות. הוא שיער שרשב"ם נפטר מעט אחרי 1160, בעקבות 'אגרת השבת' של ראב"ע. באיגרת זו, שכתב ראב"ע ב-6 בדצמבר 1158 כששהה בלונדון, ובה הוא יוצא בחריפות נגד הפרשן שפירש בפסוק "ויהי ערב ויהי בקר יום אחד" שהיום השני התחיל בבקר, כיוון שלפי זה יוצא ששבת מתחילה רק בבקר. ומדברי ראב"ע משתמע שאותו מחבר היה עדיין בחיים. ומכיוון שפירוש זה נמצא ברשב"ם, הוא הסיק שמדובר בו.
רבותיו של רשב"ם.