הקומיסריון לענייני יהודים (בבולגרית: Комисарството по еврейските въпроси) הייתה מחלקה במשרד הפנים של בולגריה שפעלה מה-26 באוגוסט 1942 ועד ה-9 בספטמבר 1944, ונועדה לרכז את הטיפול ב"בעיה היהודית". על הקומיסריון הוטל ליישם את החוק להגנת האומה שחוקק נגד יהודי בולגריה, הוא ניהל את מבצע גירושם של 11,323 יהודי תראקיה היוונית, מקדוניה הווארדארית והעיר פירוט למחנה ההשמדה טרבלינקה, ואת ניסיונות גירוש יהודי בולגריה "הישנה".
רקע.
בפברואר 1940 מינה בוריס השלישי, מלך בולגריה את בוגדאן פילוב לראש ממשלת בולגריה. פילוב מינה את פטר גברובסקי לשר הפנים. גברובסקי היה ידוע בדעותיו האנטישמיות וכיהן כיושב ראש ארגון ראטניק. גברובסקי מינה לעוזרו המיוחד את עורך הדין אלכסנדר בלב שנמנה עם ראשי ארגון "ראטניק". בלב נשלח לגרמניה הנאצית כדי ללמוד את חוקי נירנברג ואופן יישומם. ב-21 בינואר 1941 אושר בפרלמנט הבולגרי החוק להגנת האומה, אשר דמה במתכונתו לחוקי נירנברג. ביולי 1942 אישרה ממשלת בולגריה חוק אשר התיר לממשלה הבולגרית "לנקוט בכל האמצעים כדי לפתור את סוגיית יהודי הממלכה". מתוקף חוק זה, הוקם ב-26 באוגוסט "הקומיסריון לשאלות יהודיות" וב-3 בספטמבר הועמד בראשו אלכסנדר בלב.
פעילות הקומיסריון.
הקומיסריון פעל בשני מישורים עיקריים. הראשון, באמצעות פקידיו פיקח הקומיסריון על יישום תקנות החוק להגנת האומה ובכלל זה: הפסקת הפעילות הפוליטית בקרב יהודי בולגריה ובכלל זה תנועות הנוער והחרמה שיטתית של רכוש קהילתי ופרטי בבעלות יהודית. השני, יישום הפתרון הסופי בבולגריה בשני שלבים. בשלב הראשון, גירוש למחנות ההשמדה של היהודים בשטחים שסופחו לבולגריה - תראקיה ומקדוניה. בשלב השני גירוש יהודי "בולגריה הישנה". בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב בשם ממלכת בולגריה, על הסכם עם תיאודור דנקר בשם גרמניה הנאצית, בדבר גירושם של 20,000 יהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה, אל השטחים הנתונים לשליטת הגרמנים בפולין. במהלך מרץ 1943 גורשו 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה הווארדארית ופּירוֹט אל מחנות ההשמדה, ועם זאת נכשל ניסיון גירושם של לפחות 6,365 יהודים מבני "בולגריה הישנה", לאחר מאבק שניהלו מנהיגי הקהילה היהודית תוך שהם מסתייעים בקומץ פוליטיקאים וראשי הכנסייה בבולגריה. ב-26 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה, כצעד ראשון לקראת גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה.
באוגוסט 1943 נפטר בוריס השלישי, מלך בולגריה ולאחר מותו פסקו הניסיונות לגרש את יהודי בולגריה. השלטון החל מגמיש את עמדותיו כלפי יהודי בולגריה וחלו בו חילופי גברי. בעקבות חשיפת שערוריית שחיתות שבה היה מעורב אלכסנדר בלב, הוא אולץ להתפטר. ראש הממשלה איוואן בגריאנוב מינה את השופט דימיטר פרוטיץ לראש הקומיסריון והחלו מהלכים לביטול "החוק להגנת האומה". ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת של בולגריה וקימון גאורגייב התמנה לראש ממשלת בולגריה. "הקומיסריון לשאלות יהודיות" נסגר. במהלך ההפיכה נורה אלכסנדר בלב למוות על ידי פרטיזן יהודי.
אנטון יוגוב מהמפלגה הקומוניסטית הבולגרית מונה לשר הפנים. הוקם בין דין מיוחד לשפיטת משתפי הפעולה עם הנאצים אשר בפועל עסק בעיקר בענישת רודפי הקומוניסטים שעימם נמנו גם יהודים. 18 מפקידי הקומיסריון הועמדו לדין ומהם 8 לא התייצבו למשפט, מקצתם חוסלו טרום המשפט על ידי פרטיזנים. אלכסנדר בלב נדון למוות, אך במועד המשפט כבר לא היה בין החיים. שני פקידי קומיסריון נדונו למאסר עולם, אך לא הופיעו למשפט. ירוסלב קאליצין המשנה לראש הקומיסריון הועמד לדין וב-7 במרץ 1945, הורשע ונדון ל-15 שנות מאסר, קנס של 500,000 לבות והחרמת רבע מרכושו. 10 פקידי קומיסריון זוכו או לא נשפטו כלל, ועל השאר הוטל עונש של שנתיים עד עשר שנות מאסר.
צזאר קוניקוב
צזאר לבוביץ' קוניקוב (ברוסית: Це́зарь Льво́вич Ку́ников) (23 ביוני 1909 - 14 בפברואר 1943), היה קצין יהודי בחיל הים הסובייטי, גיבור מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1909 בעיר רוסטוב על הדון במשפחה יהודית מתבוללת. אביו היה מהנדס מכונות ואמו - עקרת בית. בשנת 1918, במהלך מלחמת האזרחים, נמלטה המשפחה מהעיר מפני הצבא הלבן המתקרב ועברה לבאקו. בשנת 1925 עברו למוסקבה. בשנת 1928 התגייס צזאר קוניקוב לחיל הים של ברית המועצות ושירת בו במשך שנתיים. לאחר סיום השירות התקבל ללימודי הנדסת מכונות באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בתום הלימודים עבד כמהנדס ולאחר מכן כטכנולוג ראשי באחד המפעלים במוסקבה.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941, התנדב לשירות בצבא האדום (למרות שבשל תפקידו היה אמור להיות פטור מגיוס). בתחילת שירותו שובץ כקצין פוליטי ביחידת חיל הים, אך בהמשך, לפי בקשתו, התמנה לתפקיד פיקודי. הא פיקד על יחידת ספינות המשמר שלחמה בים האזוב ליד חופי מריאופול וטגנרוג. בשנת 1942, לאחר נסיגת הצבא האדום מחופי הים האזוב, פוצצו הספינות ומאנשי צוות הספינות ומחיילים נוספים אורגן גדוד נחתים. קוניקוב מונה למפקד הגדוד.
בתחילת 1943 תכנן הפיקוד הסובייטי מבצע לשחרור העיר נובורוסיסק. לפי התכנון כוח ההשתלטות העיקרי (חטיבת חיל רגלים וגדוד שריון) היה אמור לנחות מן הים צפונית לעיר, לתפוס ראש גשר וממנו להתחיל מתקפה על העיר. כדי להטעות את הגרמנים הוחלט על נחיתת כוח נוסף, קטן יותר, מדרומית לעיר. כוח זה היה אמור להיות כוח ההסחה, אשר יגרום לגרמנים לפצל את כוחותיהם. צזאר קוניקוב מונה למפקד כוח ההסחה (שכלל כ 270 חיילים).
בליל שבין 2 ל 3 בפברואר 1943 הונחתה היחידה בפיקודו של קוניקוב על החוף. הנחיתה בוצעה בהצלחה מלאה. החיילים השתלטו על עמדות גרמניות על החוף תוך אבדות מעטות (הורג וכמה פצועים). עם עלות השחר התעשתו הגרמנים והחלו לתקוף את הכוח של קוניקוב. חייליו עמדו בגבורה בכל התקפות האויב. בסוף היום הוביל קוניקוב התקפת נגד, שבמהלכה השתלטו חייליו על עמדת תותחים גרמנים. לאחר ההשתלטות הפעילו את תותחי השלל נגד הגרמנים.
בינתיים, המבצע לנחיתת הכוח העיקרי (מצפון לנובורוסיסק) הסתבך ונכשל. הגרמנים הצליחו להדוף את כוח הנחיתה הסובייטי. מפקד המבצע נאלץ לשנות את התוכנית המקורית - מעתה היחידה של צזאר קוניקוב הפכה מכוח ההסחה לכוח העיקרי. ספינות חיל הים החלו להזרים הספקה ותגבורות לשטח שנכבש על ידי חייליו של קוניקוב.
צזאר קוניקוב המשיך לפקד על כל הכוחות בשטח הנחיתה עד ל-12 בפברואר, אז נפצע קשה מרסיסי פגז. הוא פונה מהאזור על ידי ספינה לעיר גלנדז'יק. כעבור יומיים מת מפצעיו בבית החולים.
אנדרטאות גבולות גטו ורשה
אנדרטאות גבולות גטו ורשה בעיר ורשה בירת פולין היא מערכת של 22 אנדרטאות המציינת אתרים שונים לאורך התוואי שבו התמשכה חומת גטו ורשה במהלך קיומו. האנדרטאות הוקמו בשנים 2008–2010.
הקמת האנדרטאות.
מערכת האנדרטאות הוקמה ביוזמת המכון ההיסטורי היהודי ועיריית ורשה על מנת להנציח את מקומו של הגטו, שכל חלקיו נהרסו על ידי הגרמנים. האנדרטאות הוצבו באתרים שונים לאורך תוואי חומת הגטו שנבחרו משום המשמעות שנודעה להם במהלך תקופת קיומו.
האנדרטאות נבנו במהלך שנת 2008. רובן נחנכו ב-19 בנובמבר 2008 על ידי ראש עיריית ורשה האנה גרונקייביץ-ואלץ (Hanna Gronkiewicz-Waltz). האנדרטה ה-22 נחנכה ב-27 בינואר 2010, ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה.
האנדרטאות עוצבו על ידי אלאונורה ברגמן (Eleonora Bergman) ותומאש לץ (Tomasz Lec) ביחד עם אווה פוסטולה-קוזלובסקה (Ewa Pustoła-Kozłowska) ויאן יגיילסקי (Jan Jagielski). הקמתן מומנה על ידי עיריית ורשה ומשרד התרבות והמורשת הלאומית של פולין.
מבנה האנדרטאות.
האנדרטאות הוקמו ברובן על גבי פאותיהם של כני בטון בגובה של 230 סנטימטרים, שהוקפו בריצוף. במקרים אחדים הן הוצמדו אל קירות מבנים. כולן כוללות שלושה מרכיבים כמפורט להלן.
מפת גבולות הגטו.
כל אנדרטה כוללת מפת תבליט של מרכז ורשה בימי קיום הגטו, בגודל של 60X70 סנטימטרים. עליה נקבע תבליט נוסף של שטח הגטו בגבולותיו המקוריים (שהשתנו מספר פעמים במהלך שנות קיומו). מסמר מרובע על גבי תבליט הגטו בכל אנדרטה מצביע על מיקומה של אותה אנדרטה ביחס לגבולות הגטו.
טקסט.
כל אנדרטה כוללת לוח זכוכית (בגודל של 50X36 סנטימטרים), הקבוע מתחת למפות התבליט. עליו מופיע הלוגו הדו-לשוני (פולנית ואנגלית) "MUR GETTA/GHETTO WALL 1940-1943" (כלומר "חומת הגטו 1940–1943"). בצדו מובא באותן שפות טקסט המבוא האחיד הבא:
לצדו של הטקסט האחיד מופיעים על גבי כל אנדרטה טקסט קצר המתייחס להקשר לגטו של האתר בו היא ניצבת וכן תצלום היסטורי אחד (או אחדים) של הגטו המתייחסים לאותו אתר. הטקסטים נכתבו בגופן המזכיר הדפסת מכונת כתיבה מתקופת השואה.
סימון גבולות הגטו.
על גבי הקרקע בקרבת האנדרטאות נקבעו פסי בטון ברוחב של 25 סנטימטרים, שעליהן נקבעו בברזל יצוק הכתובות MUR GETTA/GHETTO WALL 1940-1943. אלו מסמלים את המיקום המדויק של תוואי חומת הגטו.
אתרי האנדרטאות.
אנדרטאות חומת הגטו הוקמו באתרים הבאים (רשימה לא מלאה):
גירוש יפו
כדורעף במשחקים האולימפיים
תחרויות כדורעף נערכות כחלק מהמשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
היסטוריה.