אגנש קניירש, (מקודם בולגאר (בריגר), בהונגרית: Kenyeres Ágnes; בודפשט, 22 ביולי 1911 – 2012) הייתה לקסיקוגרפית, פילולוגית, יהודייה-הונגרייה, עמיתה של הספרייה האוניברסיטאית.
ביוגרפיה.
אגנש קניירש למדה באוניברסיטה בבודפשט, מוריה היו היסטוריון הספרות יאנוש הורבאט והלשונאי זולטאן גומבוץ. עבודת הדוקטורט שלה פורסמה בשנת 1934 בשם "התפילות הנטויות בהונגריה". היא הייתה עמיתה בספריית כתבי היד של הספרייה האוניברסיטאית והייתה אחראית לטיפול בקודקסים הלטיניים בהונגריה. בין 1960 לבין 1966 ערכה את סדרת ספרי החינוך בשם עולם התרבות, ובין 1967 לבין 1994 ארגנה וערכה את "הלקסיקון הביוגרפי ההונגרי" החשוב בן ארבעת הכרכים.
משפחתה.
אגנש נולדה במשפחה יהודית כבתם של אישטוואן בולגאר (מקודם: בריגר) (1872–1967) סוחר בגדי אופנה ושל רגינה סלקאי (שולסינגר) (1878–1955).
סבה וסבתה מצד אביה היו אברהם בריגר (1844–1909), עצמאי ואתל (אסתר) שטרן (1845–1929), סבה וסבתה מצד אמה היו וילמוש סלקאי (שולסינגר), מורה מקומארנו ורוזה פוירלשר (1848–1935).
ב-31 באוקטובר 1935 נישאה לאימרה קניירש (1911–1962) מרצה באוניברסיטה, לימים סופר והיסטוריון ספרותי. ייתכן שאגנש קניירש המירה את דתה לפני נישואיה, לנצרות הרומית-קתולית כדתו של בעלה אימרה קניירש.
תיקון חוקתי שאינו חוקתי
ינס יול
ינס יול (בדנית: Jens Juel; 12 במאי 1745 – 27 בדצמבר 1802) היה צייר דני, הידוע בעיקר בזכות הדיוקנאות הרבים שלו הוא נחשב כצייר הדיוקנים הדני המוביל ב.
ביוגרפיה.
הוא נולד בבית אחיה של אמו יוהאן יורגנסן, שהיה מורה בבית ספר בבלסלב שבאי פונן. ינס יול היה בנם של וילהלמיין אליזבת יול, ויורגן יורגנסן שהיה מנהל בית ספר בגמבורג, לא רחוק מבלסלב.
יול גילה עניין בציור מגיל צעיר, והוריו שלחו אותו להיות חניכו של הצייר יוהאן מייקל גרמן בהמבורג, שם עבד קשה במשך חמש או שש שנים והשתפר עד כדי כך שרכש מוניטין של צייר. במהלך לימודיו התפרנס מציור נופים, דיוקנאות ותמונות ז'אנר. בשנות העשרים המוקדמות שלו, עבר לקופנהגן כדי ללמוד באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות. בשנת 1767 הוענקה לו מדליית הזהב הקטנה ובשנת 1771 מדליית הזהב הגדולה, שניהם לנושאים מקראיים.
בשנת 1772 עזב יול את קופנהגן, ועבר לרומא שם שהה ארבע שנים יחד עם אמנים דנים אחרים, כולל ניקולי אבידגור. מרומא, הוא עבר לפריז, בזמנו מרכז לציור דיוקנאות. בשנת 1777 המשיך לז'נבה, שם שהה שנתיים בביתו של חברו צ'ארלס בונה בחברת אמנים דנים אחרים, ביניהם יוהאן פרדריק קלמנס. בז'נבה זכה יול במהרה להכרה אמנותית והוא צייר דיוקנאות רבים. באמצעות בונה שהפך לחבר כבוד באקדמיה הדנית, המוניטין שלו הגיע לדנמרק. לאחר שהות קצרה בהמבורג, שם פגש וצייר דיוקן של המשורר פרידריך גוטליב קלופסטוק, מחבר "המשיח", הוא חזר לקופנהגן בשנת 1780. כאן צייר דיוקנאות לבית המלוכה והאצולה. במקביל גם לצייר נופים וציורי ז'אנר, והוא הוגדר כצייר החצר.
ב-4 באפריל 1782 נבחר פה אחד לחבר באקדמיה הדנית והפך למנהל האקדמיה בשנת 1795 והמשיך בתפקיד עד מותו.
יול קבור בבית הקברות באסיסטנס בקופנהגן.
ניקולה ז'יז'יץ' (כדורסלן)
ניקולה ז'יז'יץ' (בסרבית: Никола Жижић; נולד ב-17 בפברואר 1994) הוא כדורסלן מונטנגרי המשחק בעמדת הקלע במטאלץ ולייבו.
קריירה.
הוא החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 2010/2011, בה שיחק בבודוצ'נוסט פודגוריצה.
בשנת 2012 עבר לסוטייסקה ניקשיץ', בה שיחק במשך ארבע עונות. בשנת 2013 זכה איתה בגביע המונטנגרי, כשהוא קולע את מספר הנקודות הרב ביותר בטורניר הגמר.
בספטמבר 2016 חתם לשלוש עונות בזלזניק בלגרד, אך לבסוף עזב אחרי עונה אחת.
ב-17 בדצמבר 2018 חתם בדינאמיק.
שמורת נחל הקיבוצים
שמורת נחל הקיבוצים היא שמורת טבע מוכרזת בעמק המעיינות שבעמק בית שאן, שהוכרזה ב-10 בינואר 2006. שטח השמורה הוא כ-70.1 דונם. השמורה סובבת את נחל הקיבוצים.
החי.
יונקים.
בעבר חיה הלוטרה האירופית במי הנחל ובסביבה הקרובה אליו, אך כיום נכחדה מהאזור.
דגים.
בנחל חיים מגוון דגים, וביניהם: אמנון הגליל, אמנון ירדן, אמנון מצוי, אמנונית יוסף, עגלסת מצויה, בינית גדולת קשקש, בינית ארוכת ראש, לבנון ליסנר ונאוית מצויה.
הצומח.
בנחל גדלים מיני צמחים שונים כמו: קנה מצוי, סוף מצוי, פטל קדוש, קנה סוכר גבוה, פלגית שיחנית, סמר ימי, אגמון החוף, מכבד הביצות, לוטוס צר עלים, שנית גדולה, אשל הירדן, ערידת הביצות, ליסמכיה מסופקת, מרור ימי, ובמים גדל בשפע צמח טבול נדיר - קרנן טבוע.
ניקולה ז'יז'יץ'
שמורת נחל עשוש
שמורת נחל עשוש (או שמורת עשוש) היא שמורת טבע מוכרזת בנגב, שהוכרזה ב-1 בדצמבר 1992. שטח השמורה הוא כ-399,517 דונם. השמורה סובבת את נחל עשוש.
חלק ניכר מתחום השמורה (במערב ובדרום) הוא שטח אש, שהכניסה אליו אסורה ללא אישור ביטחוני.
בתחומי השמורה לא קיימים מעיינות, ורק לאחר שיטפונות נדירים נקווים מים בגבים העמוקים שבנחלי המרחב.
החי.
יונקים.
במרחבי השמורה חיים היונקים – צבי הנגב, ראם לבן, יעל נובי ופרא פרסי.
זוחלים.
בשמורה חי חרדון צב מצוי.
עופות.
בשמורה חיים מיני העופות: נשר מקראי, עקב עיטי, עיט סלעים, אלימון עפרוני ועוד.
בגדה הדרומית של נחל נקרות מפעילה רשות הטבע והגנים תחנת האכלה לנשרים. צעד זה נועד להפחית את השפעת מטוסי חיל האוויר המתאמנים בסביבה על הנשרים הדוגרים בערבה.
התנועה האתית
התנועה האתית (קרויה גם תנועת התרבות האתית או התרבות המוסרית) היא גישה פילוסופית הדוגלת במוסר שאינו מתבסס על דת מסוימת.
התנועה נוסדה ב-1876 על ידי פליקס אדלר. התנועה נועדה להוות חלופה לאמונה דתית המתאימה לתקופה המודרנית. בהתחלה לא כללה התנועה טקסים ומנהגים דתיים, אך מאוחר יותר חלק מקהילות התנועה הוסיפו לה חגים ומועדים המציינים ערכים הומניסטיים.
התנועה האתית התפתחה מתנועות שקידמו הומניזם חילוני בארצות הברית ובאירופה במאה ה-19. התנועה שימשה כבסיס לתנועות אחרות שצמחו ממנה, שהבולטות בהן הן האגודה ההומניסטית הבריטית והאיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי.
התנועה האתית מבוססת על מספר עקרונות מוסר אוניברסליים הנדרשים כדי לחיות חיים משמעותיים ומספקים וליצור עולם בו טוב לכולם.
היסטוריה.
ייסוד התנועה האתית.
התנועה האתית התפתחה על רקע אכזבת האינטלקטואלים מהערכים שרווחו בתקופה הוויקטוריאנית. האינטלקטואלים בבריטניה ביקשו לייסד חברה המבוססת על עקרונות מוסר מתקדמים יותר, ומשנת 1793 החלו להיפגש בקפלה בדרום לונדון ולקדם ערכים הומניסטיים. בשנת 1829 החלה התנועה לקדם את זכויות האישה.
בשנת 1883 החלה לפעול בבריטניה (Fellowship of the New Life), שבהמשך הפכה לאגודה הפביאנית. עם חבריה נמנו סופרים ומשוררים רבים, וכן הסקסולוג הבלוק אליס ופעיל זכויות בעלי החיים הנרי סולט. האגודה שאפה לגרום לשינוי חברתי על ידי הגדרת כללי מוסר פשוטים, שכל אחד יכול ליישם בחיי היומיום.
במקביל לפעילות בבריטניה הוקמו קהילות של התנועה האתית בארצות הברית, בהתאם לעקרונות שהותוו על ידי פליקס אדלר. אדלר גדל בארצות הברית אך נשלח לגרמניה ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, שם הושפע מאוד מתפיסת הניאו-קאנטיאניזם, לפיה קיים מוסר שאינו חלק מתפיסה דתית, בגלל אי-היכולת להוכיח או להפריך את קיומו של האל. מוסר זה הוא מוסר אנושי שאינו שואב את כוחו מציווי אלוהי או מדת מסוימת, ולכן מתאים לבני כל הדתות.
בשנת 1873, בגיל 23, חזר לארצות הברית, והתבקש לשאת דרשה בבית הכנסת עמנו-אל שבו כיהן אביו כרב. בני הקהילה רצו לוודא שהוא מתאים להיות היורש העתידי של אביו, שהיה מנהיג הקהילה. דרשתו, "יהדות העתיד", הכתה בהלם את בני הקהילה. הוא נמנע במכוון מלהזכיר את האל במהלך ההרצאה כולה, והציג את תפיסת היהדות-העתידית שלו כדת אוניברסלית של מוסר, שאינה מצטמצמת לגבולות הדת היהודית אלא פונה לאנושות כולה. הייתה זו דרשתו הראשונה והאחרונה בבית הכנסת.
חברי הקהילה דאגו לו למשרה חלופית כמרצה באוניברסיטת קורנל. הוא נכנס לתפקידו זה ב-1874 אך נאלץ לפרוש שנתיים מאוחר יותר, לאחר שהותקף כאתאיסט. ב-1902 קיבל משרה בקתדרה לאתיקה פוליטית וחברתית באוניברסיטת קולומביה, ולימד בה עד פטירתו ב-1933.
בשנת 1876 הציג בהרחבה את תפיסותיו בנאום בכנס של אינטלקטואלים בניו יורק. נאום זה הוביל בשנת 1877 לייסוד האגודה לתרבות אתית בניו יורק, שהייתה הראשונה מסוגה. בתוך מספר שנים צמחו אגודות דומות בפילדלפיה, שיקגו וסנט לואיס.
האגודות לתרבות האתית אימצו מספר עקרונות יסוד:
למעשה, עקרונות התנועה היוו חלופה מוסרית לדת, ונתנו מענה למשבר הדתי שרווח בקרב האליטה האינטלקטואלית. עם זאת, התנועה אימצה עמדה נייטרלית לגבי אמונות דתיות, ולא דגלה באתאיזם, תאיזם, אגנוסטיות או דאיזם.
התנועה האתית בארצות הברית.
פעילות התנועה האתית בארצות הברית בלטה בתחילה בניו יורק. האגודה בניו יורק הקימה גן ילדים, בית ספר, שירות סעד מחוזי וחברת בנייה. אגודות אתיות בערים אחרות יישמו פרויקטים דומים. בניגוד למוסדות דת, האגודות נמנעו מגיוס פעיל של חברים חדשים. עם הזמן התפתחו טקסים חברתיים, בכל יום ראשון ובמועדים המותאמים לעונות השנה. אלינור רוזוולט הייתה חברה באגודה האתית בניו יורק.