ב-8 באוגוסט 2011 הכה הטייפון "מויפה" בעיר דאליין ופרץ את אחת מסוללות ההגנה של מפעל הכימיקלים. התושבים הגרים בקרבת המפעל פונו, הפרצה תוקנה והרשויות דיווחו כי לא אותרה דליפת חומרים. עם זאת, האירוע העלה חשש ציבורי כבד מפני זיהום, בטענה שאף אם באירוע זה לא דלף חומר מסוכן, בסערה עתידית עלול להיפרץ אחד ממכלי האחסון שבמפעל ולהציף את העיר בכימיקלים רעילים.
לדבריו של ואנג צאנפה , פרופ' לחוק סביבתי וראש המרכז לעזרה משפטית לקורבנות זיהום בבייג'ינג, המפעל אינו חוקי מלכתחילה, כיוון שלא עבר את בדיקות הערכת ההשפעה הסביבתית המחייבות על פי החוק. בנוסף, מידע הנגיש לציבור מראה כי הקמת המפעל מפרה את התקנות הרשמיות, שכן המפעל ממוקם במרחק של 20 ק"מ בלבד ממרכז העיר, ועל כן אינו עומד בדרישת המרחק המינימלי שמגדיר החוק.
14 באוגוסט 2011.
בעקבות אירועי הטייפון והתקרית במפעל, יזמו תושבי דאליין "צעידה" (sanbu 散步, מינוח נייטרלי המשמש בסין לציון מחאה, במטרה להתחמק מהצנזורה) בכיכר העם בעיר. המידע הופץ באמצעות וייבו, רן-רן (רשת חברתית סינית בעלת פורמט דומה לפייסבוק), טוויטר, בלוגים ופורומים אינטרנטיים. לא ידוע מיהם מארגני המחאה.
ב-14 באוגוסט נאספו בכיכר עשרות אלפים בדרישה לסגור מיידית את המפעל ולהעבירו למקום אחר, וכן לפרסם את ממצאי החקירה שנערכה במפעל. ראש המפלגה הקומוניסטית בעיר טאנג ג'ון וראש העיר לי ואן-צאי הגיעו למקום ההתרחשות וניסו להרגיע את המפגינים בהבטחה להעביר את המפעל אל מחוץ לגבולות העיר, אך לדברי נוכחים במקום הם נענו בקריאות בוז.
בשבועות שלאחר מכן פעלו גופי הצנזורה למחיקת פוסטים המתייחסים לאירוע המחאה ולחסימת חיפושים אינטרנטיים של המושגים "PX", "דאליין" ו"מחאת דאליין". פוסטים רבים שנמחקו הועלו מחדש על ידי התושבים תחת כותרות לא מחשידות, או ללא התייחסות למיקום, במטרה לעקוף בדרך זו את הצנזורה. הרשויות ניסו לחסום במיוחד את הניסיון של טאנג ג'ון ולי ואן-צאי להרגיע את המפגינים.
הפשרה.
ב-14 באוגוסט בשעות אחר הצהריים הסכימה עיריית דאליין להעביר את המפעל אל מחוץ לעיר, אך לא הודיעה מהו המיקום החדש או מועד ההעברה. מאוחר יותר פורסם כי המיקום החדש שנבחר הוא פארק תעשייתי באי סי-ג'ונג.
בתחילת חודש דצמבר 2011 הודלף לרשת מסמך, לפיו המפעל עבר בדיקות בטיחות ויחדש במהרה את פעילות הייצור. זמן קצר לאחר מכן דיווחו תושבים מקומיים כי עולה עשן מארובת המפעל וכי פועלים מגיעים לעבוד בו. התקשורת המקומית בסין דיווחה על חידוש הפעילות, אך הדיווחים הוסרו מהרשת. גורמים רשמיים והנהלת המפעל סירבו לאשר או להפריך את הדיווחים, וטענו כי המעבר לאי סי-ג'ונג יצא לפועל, אך יארך זמן מה.
מחאות סביבתיות דומות בסין.
המחאה בעיר שיאמן ב-2007: המחאה הגדולה הראשונה בסין נגד הקמת מפעל לייצור PX. ב-1 ביוני 2007 צעדו 8,000-10,000 תושבים מקומיים במחאה על הקמת המפעל. בעקבות המחאה והבעות ההתנגדות הציבורית שהוסיפו לעלות אחריה, הועבר הפרויקט לעיר ג'אנגג'ואו (Zhangzhou) שנמצאת אף היא בתחומי פרובינציית פוג'יין.
המחאה בעיר נינגבו (Ningbo) ב-2012: מחאה נגד הרחבת מפעל לייצור PX בתחומי העיר, אשר החלה ב-24 באוקטובר 2012 ונמשכה כשבוע. המחאה החלה בפעילותם של כ-200 מתושבי הכפרים באזור, והתפתחה לקהל של אלפים עד עשרות אלפים מפגינים, אשר התעמתו עם כוחות המשטרה.
המחאה בעיר מאומינג (Maoming) ב-2014: ב-30 במרץ 2014 צעדו למעלה מאלף תושבים מקומיים במחאה על הקמת מפעל לייצור PX, כתוספת לבית זיקוק הפועל בעיר, הנמצא בבעלות משותפת של השלטון המקומי וחברת סינופק (Sinopec). הנמצאת בבעלות המדינה. המחאה החלה כצעדה שקטה, אך בהמשך התפתח עימות בין המפגינים לכוחות המשטרה.
לייב אקשן
לייב אקשן (Live action, מילולית: "פעולה חיה") הוא צילום, דיגיטלי או בפילם, שלא באמצעות הנפשה קלאסית או ממוחשבת. המונח משמש בתעשיית הקולנוע, הטלוויזיה והפקות וידאו אחרות. מאחר שטכניקה זו היא הנורמה, השימוש במושג לרוב מיותר, ונעשה בו שימוש בדרך כלל רק במקרים שבהם מצופה שייעשה שימוש בהנפשה, כמו למשל בסרטי פיקסאר ובמשחק וידאו, או כאשר היצירה היא עיבוד קולנועי של סרט או סדרה מצוירת, כמו סרטי הקולנוע "סקובי-דו" (2002), "הפלינטסטונס" (1994) או "101 כלבים וגנבים" (1996). שימוש בבובות או בדגמים, כמו למשל בסרט "בעקבות הקריסטל השחור" (1982) נחשב גם כן כלייב אקשן, ובלבד שלא נעשה שימוש בסטופ מושן להנפשתן.
במונח זה נעשה שימוש גם בעולם ההנפשה, על מנת להתייחס לדמויות שאינן מונפשות, בסרטים , כגון "ספייס ג'אם" (1996), "מי הפליל את רוג'ר ראביט" (1988), "" (2003), או "מרי פופינס" (1964), בהם בני אדם ודמויות מונפשות חיות יחדיו, כך שדמויות ה"לייב אקשן" הן דמויות "אמיתיות", כגון בוב הוסקינס וג'ולי אנדרוז, לעומת הדמויות המונפשות כגון רוג'ר ראביט.
המונח נפוץ בהקשרים של סרט או סדרת טלוויזיה המבוססים על יצירה מאוירת כגון חוברת קומיקס. עיבודים של קומיקסים ללייב אקשן נפוצים במיוחד בסרטי גיבורי-על, כגון "סופרמן" (1978), "באטמן" (1989), "הנוקמים" ֹׁׁׁ(2012), "הפנתר השחור" (2018), "אקוומן" (2018) ועוד רבים אחרים; וגם בסדרות טלוויזיה כמו "החץ" ו"המתים המהלכים".
ככל שגובר השימוש בתמונות הנוצרות באמצעות מחשבים (Computer-generated Imagery) בתעשיית הקולנוע, חלק ממבקרי הקולנוע, כגון מארק לנגר, מוצאים לנכון לדון ביחסים שבין הלייב אקשן לבין ההנפשה. לטענתם - סרטים חדשים, שמשתמשים באפקטים מיוחדים ממוחשבים, לא ניתנים להשוואה עם סרטי לייב אקשן המשלבים בתוכם דמויות מונפשות, וזאת בשל תפיסת הריאליזם של שילוב שני הסגנונות.
מקומות של זיכרון (הרובע הבווארי)
אנדרטת "מקומות של זיכרון ברובע הבווארי: הדרה ונישול, גירוש ורצח של יהודי ברלין בין השנים 1933-1945" (בגרמנית: Orte des Erinnerns im Bayerischen Viertel: Ausgrenzung und Entrechtung, Vertreibung, Deportation und Ermordung von Berliner Juden in den Jahren 1933 bis 1945) תוכננה על ידי היסטוריון האמנות, המבקר והאוצר פרידר שנוֹק (Frieder Schnock) והאמנית והמרצה פרופ' רנאטה שטי (Renata Stih) ונחנכה ב-11 ביוני 1993. האנדרטה מורכבת מ-80 שלטים המפוזרים ברחבי הרובע הבווארי, שהוא חלק משכונת שנברג שבברלין. לכל שלט שני צדדים: באחד נרשם חוק או תקנה, ולעיתים עדות אישית, משנות השלטון הנאצי המגביל את היהודים, ובשני ציור או סמל מתאים.
רקע היסטורי.
בין 1898–1908 בנתה חברת הקרקע הברלינאית (Berlinische Boden-Gesellschaft) על קרקע הרובע הבווארי מבנים רבים בסגנון ביתי עם דירות מרווחות. הרחובות בשטח הבנוי נקראו על שמות מקומות בבוואריה. תושביו הראשונים של הרובע היו גרמנים אמידים. מספר היהודים בשכונת שנברג היה רב – בשנברג כולה חיו בשנת 1933 כ-16,000 יהודים, כ-10% מהקהילה היהודית בברלין באותו הזמן, והיא כונתה "שווייץ היהודית" – אך לא ידוע מספרם המדויק ברובע עצמו. בשכונה חיו בין היתר אלברט איינשטיין, גרטרוד קולמר וחנה ארנדט. בעקבות עליית הנאצים לשלטון דוכאו היהודים, ובשנת 1941 החלו לגרש יהודי מהרובע, ובאביב 1943 נעצרו גם הפועלים בני השכונה וגורשו. ב-19 במאי 1943, הרובע וברלין כולה, כפי שדווחו הנאצים, היו "נקיים מיהודים" (Judenfrei).
בניית האנדרטה.
במשך שנים אחרי השואה לא נותר זכר לקהילה היהודית הגדולה במקום, מלבד אנדרטת אבן במיקומו של בית הכנסת הישן של הרובע, ולוח זיכרון במקום שבו התגורר אלברט איינשטיין בין השנים 1918–1933. בשנת 1983 החלה קבוצה של תושבי השכונה להתעניין בעברה ובתולדותיה במהלך השואה. הם מצאו מסמכים ותעודות רבות – בין השאר מכתבים ויומנים, תמונות, רישומים של הגסטפו. באמצעות המידע הצליחו לשחזר את ההיסטוריה של רוב בתי השכונה. את תוצאות המחקר פרסמו בתערוכה, שלה קראו "החיים בשנברג–פירדנאו בשנים 1933–1945". בשנת 1988 החל אחד מתושבי הרובע הבווארי לאסוף שמות של קורבנות ה"אריזציה" בשכונה. לאחר שנת עבודה אסף למעלה מ־6,000 שמות, ותיעד גם הפקעת רכוש יהודי. בהמשך לצעדים אלו, בתחילת שנות ה-90 החלו תושבי השכונה בסיוע עיריית רובע שנברג לחפש דרך להנציח את הקהילה היהודית המקומית. הוכרזה תחרות, ומתוך 96 הצעות נבחרה הצעתם של צמד אמנים בשם שטי ושנוק. הם הציעו להציב ברחבי הרובע שלטים עם חוקים שנחקקו נגד היהודים בתקופת השלטון הנאצי. בסך הכול נתלו כ־80 שלטים, חלקם במקומות הקשורים לכיתוב בשלטים.
כבר בתהליך הצבת השלטים הראשונים של הפרויקט החלו מתגלעות מחלוקות סביבו. בעת תליית אחד השלטים צעק אחד התושבים בשכונה לעבר התולים "חזירים יהודים, עופו מכאן!". בהמשך הגיעו תלונות גם מן הצד השני על תליית שלטים אנטישמיים, ולמקום הגיעו כוחות משטרה שביקשו להוריד את השלטים. הפשרה שהושגה הייתה שלכל שלט תוצמד לוחית הסבר קצרה, שמבהירה כי מדובר באנדרטת זיכרון.
אי הר המדבר
אי הר המדבר (באנגלית: Mount Desert Island, לעיתים בראשי-תיבות: MDI) הוא אי ה-52 בגודלו בארצות הברית, הנמצא במחוז הנקוק שבמדינת מיין. שטח האי הוא כ-280 קמ"ר, ואוכלוסייתו הקבועה מונה כ-10,000 נפשות. אולם, האי משמש יעד תיירותי בימי הקיץ, בעיקר מבקרים בפארק הלאומי אקדיה וביעדי נופש נוספים.
היסטוריה.
התיישבות צרפתית וחורבן האי.
מקור שם האי הוא מתצפיותיו של מגלה הארצות הצרפתי סמואל דה שמפלן, שהבחין ב-6 בספטמבר 1604, במהלך מסעו באזור כי פסגות הרי האי צחיחות, ובשל כך כינה את האי "île des Monts Déserts" - אי הרי המדבר.