פרויקט מינרט (באנגלית: Project MINARET) היה פרויקט ריגול שהופעל על ידי הסוכנות לביטחון לאומי (ה-NSA) ובמסגרתה עקבה הסוכנות אחרי התקשורת האלקטרונית בניסיון ללקט מידע על שורה מאזרחי ארצות הברית, והעבירה את המידע לכל ארגוני המודיעין האחרים בארצות הברית, החל מהשירות החשאי של ארצות הברית, מחלקת ההגנה של ארצות הברית, ה-CIA, ה-FBI וכן סוכנויות ביון מרחבי העולם (הבולטת שבהן הייתה סוכנות הביון הבריטית, מטה התקשורת הממשלתית).
הפרויקט היה פרויקט אח לפרויקטים אחרים שעסקו בריגול, הן לפרויקט שאמרוק והן לפרויקט נמיה
היסטוריה.
החל מ-1962 לסוכנות לביטחון לאומי הייתה רשימה של כל אמריקאי שנסע לקובה, בהמשך רשימה זו הורחבה לרשימה שכוללת סוחרי סמים. 5 שנים לאחר תחילת תחזוק הרשימה הורה נשיא ארצות הברית, לינדון ג'ונסון להוסיף לרשימה את פעילי התנועה האנטי-מלחמתית . הנשיא שהחליף את ג'ונסון, ריצ'רד ניקסון הרחיב אף הוא את הרשימה, הפעם אלו היו מנהיגי התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, מספר עיתונאים ואפילו כ-2 סנאטורים.
הרשימה נוצרה על ידי רשויות אכיפת החוק בשיתוף פעולה סודי וחסוי עם סוכנויות הביון, כדי לשמור על הסודיות בעניין הוחלט שלא יהיה פיקוח שיפוטי לפרויקט, רמת הדאגה לכך שהפרויקט יחשף לעיני הציבור הביאה לעובדה שהתכנים שהעבירה הסוכנות לביטחון לאומי ל-FBI או ה-CIA הושמדו כשבועיים לאחר המסירה שלהם אך נשמרו כ"סוד שמור" שלא צוין באף אחת מרשומות הסוכנויות שפורסמו לציבור.
פסק דין קית' מ-1972 שניתן על ידי בית המשפט העליון הפך את נושא הריגול נגד אזרחים לשנוי במחלוקת אף יותר מבעבר, התומכים בריגול שכזה טענו כי לממשל יש את הסמכות להגן על האומה האמריקאית מפני פעילות חתרנית מבפנים ומתנגדי הריגול טענו שהדבר מלווה בהפרת פרטיות וזכויות בסיסיות רבות. מחלוקת זו הפכה לליבת המאבק המשפטי נגד פרויקט מינרט.
בין 1967 ל-1973 נרשמו ברשימה כ-1,650 אזרחים אמריקאים וארגונים וכן כ-5,925 זרים. ב-1975 העיד מנהל הסוכנות לביטחון לאומי, לו אלן ג'וניור בפני ועדת המודיעין של הסנאט כי הסוכנות תחזקה למעלה מ-3,900 דוחות על אמריקאים הנמצאים ברשימה. מלבד עדותו של אלן ג'וניור גם סקירת של מחלקת המשפטים האמריקאית מעלה כי מספר חוקים נגד האזנות סתר הופרו.
אחת התוצאות של הפרויקט הייתה חקיקת חוק המעקב הזר (ה-FISA) שנחקק ב-1978 וכבל את יכולות הסוכנות לרגל בקצב ובצורה שעשה זאת קודם לכן, אם לא די בכך בעקבות החוק הוקם מערך של צווים וביקורות שיפוטויות.
יעדי הפרויקט.
כאמור כ-1,650 מאזרחי ארצות הברית היו יעדים של סוכנויות הביון, המפרסומים שבהם היו הסנאטור הרפובליקני הווארד בייקר, השחקנית ג'יין פונדה, המתאגרף מוחמד עלי, ההומוריסט ארט בוכוואלד, מנהיג התנועה לזכויות האזרח מרטין לותר קינג ואף הסנאטור הדמוקרטי פרנק צ'רץ' שהוא בעצמו עמד בראשות "ועדת צ'רץ'" שנקראה על שמו, הוועדה חקרה את הפרויקט וכן את מבצע מוקינגברד (שבמסגרתו הופעל הפרויקט).
ווסטפול
השיר שלנו לאירוויזיון
השיר שלנו לאירוויזיון 2021
ווסטפולד
The Hill
The Hill (בעברית: "הגבעה", בהתייחס לגבעת הקפיטול) הוא אתר חדשות אמריקאי, הפועל מוושינגטון הבירה, שהחל כעיתון בשנת 1994. האתר בבעלות "הוצאת Capitol Hill", שבעצמה כפופה לבעלות ".News Communications, Inc".
תוך התמקדות בפוליטיקה של ארצות הברית, מדיניות, יחסים בינלאומיים ועסקים, סיקורו של The Hill כולל את הקונגרס האמריקאי, נשיאות ארצות הברית ומערכות הבחירות בארצות הברית. באתר האינטרנט שלו, The Hill מתאר את פעילותו כ
חלק משמעותי מתשומת הלב לה זוכה האתר היא היותו נייטרלי ולא-מפלגתי, בניגוד לעיתונים אחרים כמו וושינגטון פוסט ופוקס ניוז. על פי מחקר של "קרן נייט" משנת 2020, The Hill נקרא בדרך כלל על ידי קהל מתון, הנוטה מעט אל הימין הפוליטי. The Hill, שמתחרה בעיקר בפוליטיקו, מציג מגוון רחב של השקפות עורכים מכל הקשת הפוליטית; עם זאת, בדרך כלל בעלי הטורים ותורמיו נחשבים לשמרניים יותר.
זמאן שאה דוראני
זמאן שאה דוראני (בפשטו/פרסית/אורדו/ערבית: زماں شاہ درانی; 1770 – 13 בספטמבר 1845) היה האמיר (נסיך) הריבון של האימפריה הדוראנית בין השנים 1793–1801. זמאן היה בנו של טימור שאה דוראני ונכדו של אחמד שאה דוראני. במהלך שלטונו של זמאן שאה נחלשה ההשפעה הדוראנית בחבל פנג'אב לנוכח עלייתה של האימפריה הסיקית והגבולות הדוראנים בתוך תת-היבשת ההודית נסוגו מנהר אינדוס לעבר ח'ייבר פח'טונח'ווה ובלוצ'יסטן.
ביוגרפיה.
מעט מאוד ידוע על צעירותו של זמאן שאה דוראני, הוא היה החמישי מבניו של טימור שאה דוראני ונולד בשנת 1770. בצעירותו חונך במוסדות השלטון ובהנהגת חיל הפרשים של הצבא הדוראני.
אמיר דוראני.
לאחר מותו של אבי זמאן; טימור שאה דוראני, בשנת 1793, תפס בנו החמישי, זמאן, את כס המלוכה בעזרת תמיכתו של האציל פיינדה חאן מחצר המלוכה, שהיה צ'יף שבט ברקזאי. זמאן פנה אז לקראת מדיניות אגרסיבית במלחמות על השטחים הדוראנים בתת-היבשת ההודית במטרה לחזור על מעלליו וניצחונותיו הצבאיים של סבו, אחמד שאה דוראני. התערבות אפגנית אפשרית זאת בתת-היבשת עוררה חשש בפי מפקדי חברת הודו המזרחית הבריטית (חברה בת של האימפריה הבריטית), אשר גרמו לפתח עלי שאה קאג'אר, שליט השושלת הקאג'ארית בממלכת פרס, להפעיל לחץ על השליט האפגני ולהסיט את תשומת ליבו מתת היבשת.
בשנת 1798 הביסו הסיקים, תחת פיקודו של המהרג'ה רנג'יט סינג, את הכוחות הדוראנים של זמאן שאה במערכה על גורל עמק האינדוס. במסגרת ויתורי השטחים ניתנה העיר לאהור לידי הסיקים ואלו הפכו אותה לבירתם. עם לאהור אבד כל חבל פנג'אב מידי השליטה הדוראנית. חבל זה, שהיה העשיר ביותר בכל האימפריה הדוראנית, הביא לרוב הכנסות המדינה ובחוסרו היא החלה להתפרק. מנהיגי האצולה השבטית החלו למרוד בשלטונו של זמאן שאה ותמכו בטענת אחיו הבוגרים לכס הדוראני. בתגובה זמאן הורה על הוצאה להורג של מספר מנהיגי אצולה, בהם ראש שבט ברקאזי, שבנו דוסת מוחמד ח'אן, נשבע לנקום בזמאן ושושלתו על כך.
השאה הפרסי הלך צעד קדימה בכך שעזר למחמוד, מושל הראת ואחיו הבוגר של זמאן, בניסיון להדיח את אחיו הצעיר. מפרס הועברו למוחמד כוחות אדם וכסף ופתח עלי עודד אותו להתקדם לעבר קנדהאר, אותה זמאן הפך לבירה במקום קאבול. מחמוד, בסיוע הווזיר שלו, פתח' חאן ברקאזי, בנו הבכור של הצ'יף פיינדה ח'אן, ועם תמיכתו של פתח' עלי שאה קאג'אר, כבש את קנדהאר והתקדם לעבר קאבול ברכס הינדו-כוש. זמאן היה באותה העת במערכה צבאית בתת-היבשת ההודית ועם הגעת הבשורה על מרד אחיו הוא מיהר לחזור לאפגניסטן. כוח צבאו העייף של זמאן הובס במהרה על ידי תומכיו הרבים של מחמוד, זמאן עוור ונכלא בשנת 1800 בעוד אחיו ירש אותו.
לאחר ההדחה.
בשנת 1803 הופל מחמוד מהכס ואת מקומו החליף אחיו, שאה שוג'אע דוראני. שוג'אע שחרר את זמאן ווידע שיהיה צמוד אליו צוות מטפלים עקב נכותו. בשנת 1809 מחמוד השיב לעצמו את הכתר מידי שוג'אע אך זמאן הצליח לברוח לאימפריה הסיקית, שם ניתנה לו חסות בידי יריבו לשעבר, רנג'יט סינג. זמאן שאה נפטר ב-13 בספטמבר 1845 בהודו הבריטית. הוא נקבר במזאר, פנג'אב.
רצח מסעוד אבוטבול
רצח מסעוד אבוטבול התרחש ב-11 באוקטובר 1953 בקיבוץ נווה אילן. אבוטבול נרצח בשנתו במגוריו בקיבוץ ביריות מסתננים.
הרצח.
מסעוד פרוספר אבוטבול נולד במרוקו בשנת 1933. בגיל 18 לערך עלה לישראל והצטרף לקיבוץ נווה אילן במסגרת גרעין שהתכונן לעלות להתיישבות בנגב. הוא עבד בקיבוץ כרפתן.
הקיבוץ שכן בקרבת הקו הירוק. ב-11 באוקטובר 1953 חדרו ליישוב מסתננים משטחי הגדה המערבית הסמוכים. בשעת חצות לערך הם ירו באבוטבול שישן במיטתו באחד המבנים בשולי הקיבוץ. הירי נעשה בתוך חדרו או מבחוץ ואבוטבול נפגע בראשו ובחזהו ונהרג.
קול היריות נשמע בקיבוץ אך משמעותו לא הובנה. המסתננים לא גנבו דבר מהמשק.
דבר הרצח התגלה בארבע לפנות בוקר על ידי אחד מחברי הקיבוץ שבא לחדרו של אבוטבול להעירו לעבודה. לאחר שנקש על דלת החדר ללא מענה פרץ חבר הקיבוץ פנימה ומצא את גופת הנרצח. במקום התגלו תרמילים של תת מקלע מדגם טומיגן וכן עקבות המסתננים.
הרצח היה ההתקפה העשירית במהלך עשרה ימים של מסתננים מירדן על ישראלים.
אבוטבול הובא לקבורה בקיבוץ נווה אילן.
לאחר הרצח.
ועדת שביתת הנשק המעורבת הישראלית-ירדנית קבעה ב-1 בדצמבר שההתקפה הפרה את הסכם שביתת הנשק בין המדינות.
לימים הונצח שמו של מסעוד אבוטבול באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל.
אירוע זה היה חלק מסדרת אירועי הטרור נגד ישראלים בישראל בשנות ה-50, אשר עליהם הגיבה ישראל בפעולות התגמול.
מרגרט ריי
מרגרט אליזבת ריי לבית ולדשטיין (בגרמנית: Margarete Elisabeth Rey; 16 במאי 1906 – 21 בדצמבר 1996) הייתה סופרת ומאיירת יהודיה-אמריקאית ילידת גרמניה, שנודע בעיקר בשל סדרת ספרי הילדים "ג'ורג' הסקרן" שיצרה עם בעלה הנס ריי בין השנים 1939–1966.
ביוגרפיה.
מרגרט אליזבת ולדשטיין נולדה ב-16 במאי 1906 בהמבורג, הקיסרות הגרמנית. בתם של גרטרוד (רוזנפלד) ופליקס ולדשטיין. אביה היה חבר הרייכסטאג. היא למדה אמנות בבאוהאוס שבדסאו, באקדמיה לאמנות דיסלדורף ובאוניברסיטת מינכן בין השנים 1926 ל-1928 ולאחר מכן עבדה בפרסום. בשנת 1935 היא עזבה את גרמניה לריו דה ז'ניירו, ברזיל בשל עליית הנאציזם. בריו פגשה לראשונה את הנס ריירסבאך, איש מכירות יהודי גרמני מהמבורג גם כן, שהיה חבר של משפחתה. הם נישאו בשנת 1935 ועברו לפריז, צרפת בשנת 1936.