נולד בווינה, להורים יהודים (אב מקורפו ואם מווינה) שהמירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית. למד תולדות האמנות וגרמנית באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. לאחר שבגר, ב-1917, החל לביים בתיאטרון באוסטי נד לבם (אאוסינג) ובקטוביץ.
ב-1920 עבר לביים בתיאטרון המדינה באולדנבורג, שם היה למנהל האמנותי של התיאטרון ויזם את המודרניזציה שלו, פתיחתו לכל המעמדות ורענון הרפרטואר. את רעיונותיו ביטא בכתבי העת שייסד - "כתבים דרמטורגיים של תיאטרון המדינה של אולדנבורג" ("Dramaturgische Blätter of the Oldenburger Landestheater") ו-"Der Ziehbrunnen". הוא יצר קשרים עם מקס ריינהרדט, שהיה למנטור שלו.
ב-1923, על רקע חילוקי דעות עם הנהלת התיאטרון, לא חודש החוזה שלו. בשנים 1924–1925 היה מנהלו האמנותי של הפולקסתיאטר (Volkstheater) בווינה. בשנים 1925–1926 ניהל אמנותית את התיאטרון בברסלאו ובין השנים 1926–1928 עבד בתיאטרון הקומי בדרזדן. בין 1928 ל-1932 היה מנהל הדרמה והאופרה בתיאטרון המדינה בדרמשטאדט. מיד עם עליית הנאצים לשלטון עבר לתפקיד דומה בתיאטרון הגרמני בפראג וכן כיהן כמרצה באוניברסיטה הגרמנית למוזיקה ואמנויות הבמה של פראג.
ב-1939 נמלט מצ'כיה ליוון, שם ייסד באתונה את האופרה הממלכתית של יוון, והיה מנהלה. אחת מהזמרות שגילה וטיפח הייתה מאריה קאלאס. בשנת 1943 נאסר כיהודי על ידי כוחות הכיבוש הנאצים ונשלח למחנה הריכוז חיידרי. הוא שוחרר עם נסיגת הכוחות הגרמניים מיוון שנה לאחר מכן. בעת מלחמת האזרחים ביוון צידד בעמדות הקומוניסטיות, אך לא היה חבר מפלגה.
בין 1947 ל-1951 ביים ולימד אמנויות הבמה בבית האופרה של אנקרה. לאחר מכן שב לאתונה. בשנת 1952, הוזמן על ידי מכס ברוד לביים בתיאטרון הבימה, בה ביים את ההצגות "הציפור הכחולה" ו"מעשה בחייל".
ב-1952 זכה בחוזה לבמאי האופרה הראשי של תיאטרון המדינה במיינץ, שם נפטר שלוש שנים מאוחר יותר.
חיים אישיים.
ב-1922, בעת שהותו באולדנבורג, המיר דתו לנצרות קתולית ונשא לאשה את השחקנית גרטרוד וסלי. לשניים נולד בן יחיד ב-1923 שנפטר ב-1985.
אמו, רגינה, הלכה לעולמה במחנה ריכוז.
אינפורמליזם
אינפורמליזם הוא מונח בתולדות האמנות שנטבע בצרפתית על מנת לתאר מספר גישות לציור מופשט משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. המונח כולל את כל זרמי ההפשטה שהתפתחו בצרפת וביתר מדינות אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, זאת בדומה לאקספרסיוניזם המופשט האמריקאי. בתוך זרם האינפורמליזם ניתן לאפיין מספר מגמות סגנוניות מובחנות, כגון ההפשטה הלירית, ציור החומר, אסכולת פריז, טאשיזם ואכזריות ארט. המונח שימש את מבקר האמנות הצרפתי, מישל טאפיה, בספרו משנת 1952, "Un Art Autre", על מנת לתאר סגנונות אמנותיים שהמשותף להם הוא התבססות על תהליכים אמנותיים לא פורמליים שלעיתים קרובות כרוכים בשימוש במחוות. טאפיה כינה אמנות זו כ"אחרת" (art autre) מפני שראה בה כמסמנת שבר ביחס למסורת הציורית הקודמת לה (הכינוי ניתן בהתייחס לאמנות מופשטת לא גיאומטרית).
באותה שנה בה פורסם ספרו של טאפיה הוצגה בפריז תערוכה בשם "אמנות אחרת" ("Un Art Autre"). בתערוכה הציגו האמנים הבאים: קרל אפל אלברטו בורי, ווילם דה קונינג, ז'אן דבופה, ז'אן פאטריה, ז'ורז' מתיו, ז'אן-פול ריופל וולס (אלפרד אוטו וולפגנג שולץ). אמנים חשובים נוספים שלקחו חלק בזרם זה הם: הנרי מישו, הנס הארטונג ופייר סולאז'.
שיטה ומאפיינים.
בתוך האינפורמליזם כל אמן מאפשר ביטוי חופשי לחומרים בהם הוא משתמש ולאיכויות שלהם, שנתפסות כבלתי צפויות, לצד גישה הדוגלת בשימוש אקראי במחוות אמנותיות; בכך האמן דוחה את אלמנט השליטה שיש בתפיסה המסורתית של ציור ושל התפתחותו של הציור, לפיה היצירה נוצרת מהרעיון שמוביל בתורו אל העבודה המוגמרת, אותה יכול הצופה לקרוא בחופשיות. ה"הרפתקה הציורית" בזרם האינפורמליסטי היא חדשה לגמרי: במקום לצאת מתוך המשמעות אל בניית הסימנים שיגלמו אותה, האמן מתחיל מיצירת הסימנים, להם הוא מעניק את המשמעות המתאימה. ביצירותיו של לורן ג'ימנז-בלאגואר , למשל, שפת הסימנים עוברת הפשטה משמעותית כאשר מתאפשרת דרכה לערוך פרשנות אוניברסלית של שפה פרטית.
המאפיינים של ציור מסוג זה הם: מחווה ציורית ספונטאנית, אוטומטיות, שימוש אקספרסיבי בחומר, היעדר דעות קדומות, ותפיסה לפיה המעשה הציורי מייצר את הרעיון והיצירה היא המקום והרגע בו האמן מגלה את עצמו; לעיתים מתווספים היבטים קליגרפיים לאמנות זו, כמו למשל בעבודותיהם של ז'ורז' מתיו, האנס הארטונג או פייר סולאז'.
אלכסנדר מקניקול
אלכסנדר "אלכס" מקניקול (באנגלית: Alexander "Alex" MacNicoll; נולד ב-1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
מקניקול למד משחק באוניברסיטת דה סיילס, בפנסילבניה. מקניקול משחק בסדרות טלוויזיה אמריקאיות ובסרטים מאז 2013. בסדרה טרנספרנט גילם את דמותו של קולטון מ-2014. בשנת 2017 הוא גילם את פיטר סטאנדל בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות". בשנת 2019 הוא גילם את לוק הולברוק בסדרה המקורית של נטפליקס "עולם חדש".
קני הו
קני הו (, ; נולד ב-29 בדצמבר 1959) הוא מעצב תלבושות ואופנה. במרוצת השנים עבד הו לצד ידוענים רבים דוגמת הספייס גירלז, ג'ון גודמן, Girls Aloud והוסטלייף.
קריירה.
שנותיו הראשונות.
הו החל את לימודיו האקדמאים במכללה על שם דניאל סטיוארט, באדינבורו, סקוטלנד. הו למד עיצוב תלבושות בבית הספר לאומנויות "וימבלדון" בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. כשהיה עדיין בבית הספר, עיצב את התלבושות הראשונה שלו עבור הזמר דייוויד בואי.
ספייס גירלז.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1996, התחיל הו לעבוד לצד הספייס גירלז כעוזר מלתחה בסרט הטלוויזיה אודותן, "Spiceworld". מאוחר יותר, מונה למעצב האישי של הלהקה. הוא עיצב את כל תלבושותיהן בסיבוב ההופעות שלהן, "Spiceworld Tour". בשנת 1999 עיצב יחד עם חברת הלהקה לשבר, ג'רי האליוול, את בגדיה בסיבוב ההופעות הראשון שלה. לאחר שהלהקה התפרקה, עיצב כמה מהתלבושות הזכורות ביותר של ויקטוריה בקהאם, מלאני סי ואמה בנטון.
פרנק דה ויט
פרנק דה ויט (באנגלית: Frank de Wit; נולד ב-13 בפברואר 1996) הוא ג'ודוקא הולנדי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
קריירה.
דה ויט השתתף באולימפיאדת ריו (2016), שבה הוא הודח כבר בקרב הראשון שלו על ידי איבילו איבנוב הבולגרי.
בינואר 2021, הוא זכה במדליית הכסף בתחרות המאסטרס בדוחה, קטר. בחודש יוני של אותה השנה, הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם בג'ודו, שהתקיימה בבודפשט, הונגריה.
באולימפיאדת טוקיו 2020, דה ויט החל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח באיפון את פניימינה פרסיבל מסמואה, אך הודח בסיבוב השלישי לאחר הפסד בווזארי לדומיניק רסל הגרמני.
נתן קליינברגר
נתן קליינברגר (6 במאי 1929 – 21 בספטמבר 2014) היה ניצול שואה, לוחם פלמ"ח, סגן פרקליט מחוז חיפה ונשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
ביוגרפיה.
רקע משפחתי, ילדות ומלחמת העולם השנייה.
נתניאל סנדק קליינברגר נולד בעיר וייליצ'קה הסמוכה לקרקוב שבפולין. הוריו אברהם ומרים התפרנסו מחנות גָּלַנְטֶרְיָה אותה הפכו לבית קפה ולבסוף מבית מזרח שהיה שייך להורי אימו יוסף ורוזליה איינהורן. אביו נפטר מהתקף לב כשנתן היה בן עשר, שלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה והשאיר אחריו אישה וארבעה ילדים, נתן היה השלישי ביניהם. עד פרוץ המלחמה סיים ארבע כיתות בבית הספר העממי. לאחר פרוץ המלחמה המשפחה עסקה בטחינת גרעיני חיטה ושיפון לקמח ומהשכרת חנותם ונתמכו בידי אחיה האמיד של אימו.
שואה ונדודים במלחמת העולם השנייה.
באוגוסט 1942 גורשה המשפחה עם יהודי וייליצ'קה. נתן בן ה-13 שהה מאז אותה עת ולאורך המלחמה במחיצתו של אחיו זיגמונד בן ה-20, בנפרד ממשפחתם. הם נשלחו לעבוד במפעל פלדה בסטאלובה וולה, ממנו נמלטו ונדדו ממקום למקום. הם שהו בגטו בוכניה, הועברו על ידי האס אס למחנה הריכוז פלאשוב עליו פיקד אמון גת, בו עבד נתן ביצור כפתורים. בשלהי 1943 הועברו לצ'סטוצ'ובה, שם עבד בבית חרושת שמייצר תחמושת קלה. בסוף 1944 כשהרוסים התקרבו הם נלקחו למחנה הריכוז בוכנוואלד ומשם לפלסברג. במרץ 1945 אחיו הוכה למוות. אחר-כך נתן הועבר למאוטהאוזן שבאוסטריה עילית. ב-6 במאי 1945
. בשואה איבד נתן קליינברגר את כל משפחתו הקרובה ורוב משפחתו הרחוקה.
עלייה לישראל, התיישבות והשירות בפלמ"ח.
הוא הצטרף יחד עם נערים נוספים לחיילי הבריגדה היהודית שנסעו לאורך איטליה, עד שהובאו לכפר הדייגים סנטה מריה אל בניו בדרום איטליה, בו חיילי הבריגדה הקימו כפר נוער ושיכנו נערים שמצאו במחנות ושהה בו ארבעה חודשים. ב-8 בנובמבר 1945 הגיע לנמל חיפה בעליית פרינסס קאתלין הלגלית. הוא התיישב בקיבוץ גבעת השלושה במסגרת עליית הנוער כחלק מקבוצה, ב-1947 התאחדו עם קבוצת הנוער העובד ילידי הארץ והיוו ביחד גרעין הכשרה. במאי 1946 הגיעה לקיבוץ חברתו, לימים אשתו, הֶלָה וולף, ניצולת שואה. וולף לחמה בגדוד הפורצים במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות.
קליינברגר התגייס לפלמ"ח בהכשרה מגויסת ועבר אימון אינטנסיבי וקורס חבלה אצל יצחק ארד. הוא הצטרף לגדוד החמישי של חטיבת הראל. מפקד הגדוד היה שאול יפה וכעבור זמן קצר החליפו מנחם רוסק, המ"פ היה יצחק ארד. בסיס האם שלו היה חולדה, ממנו ליווה שיירות לירושלים. ב-25 באפריל 1948 השתתף בכיבוש שייח' ג'ראח, אך הכוח נסוג בלחץ הבריטים. הוא עבר ביחד עם חלק מהגדוד לסמינריון למורים בעין כרם. השתתף בניסיון הכיבוש של הגבעה הצרפתית, שם נתקל הכוח בלגיון הירדני. ביחד עם מחלקתו השתתף בקרבות בשכונות העיר ובמשלטים סביבה.
פציעה ושיקום.