הגשר, המכונה על ידי תושבי העיר "הגשר הישן", תוכנן על ידי המהנדסים אדואר גרנייה ואוגוסט לטלייה. הוא נבנה בין השנים 1859–1861, על מנת לחבר את מרכז העיר אל תחנת הרכבת החדשה של העיר, שנבנתה מדרום לו. בהדרגה התברר כי רוחבו המצומצם איננו מספיק להובלת התנועה אל מרכז העיר, ולכן נבנה ממערב לו גשר אדולף - המכונה "הגשר החדש" - אשר הושלם בשנת 1903.
ערוץ ניקלודיאון
ניקלודאון
דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו
דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו, נקרא גם בשם אשת הסנדלר ודון פרלימפלין (בספרדית: Amor de Don Perlimplín con Belisa en su jardín) הוא מחזה קצר פרי עטו של המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה מסוגת הפארסה. המחזה נכתב ב-1928 והוצג לראשונה ב-Teatro Español במדריד ב-3 באפריל 1933.
תקציר העלילה.
המחזה מספר את סיפורו של רווק מזדקן, דון פרלימפלין, שמשרתתו מרקולפה משכנעת אותו שעליו להינשא מכיוון שהיא הולכת ומזדקנת ושהיא לא תוכל תמיד לטפל בו. דון פרלימפלין מביע ספקות, אבל מסכים לשאת לאישה את שכנתו בליסה, הצעירה ממנו בהרבה, שאינה מתאימה לו. בליסה נענית לשידוך מכיוון שאימה רודפת הבצע משכנעת אותה שכספו של דון פרלימפלין יהפוך אותה למושכת יותר בעיני גברים אחרים.
בליל כלולותיהם מופיעים שני שדונים, סוגרים את המסך ואומרים שיש דברים שיש להשאירם בלתי נראים. בבוקר המחרת מגלה דון פרלימפלין שהוא קורנן בליל כלולותיו בידי חמישה גברים שונים שנכנסו דרך חמישה סולמות מכל אחת מחמש הגזוזטרות. הוא מגיב בצורה מוזרה מכיוון שאין הוא נתקף קנאה, אלא הוא מאושר בשביל אשתו, מכיוון שהיא צעירה, הוא זקן והיא זקוקה לגבר צעיר שיספק אותה.
בליסה מתחילה לקבל מכתבי אהבה מגבר מסתורי עטוף בשכמייה אדומה. היא מתאהבת בגבר המסתורי וקובעת להיפגש איתו בגן ביתו של דון פרלימפלין. בליסה מגיעה למפגש בשעה שנקבעה, מבין הענפים מופיע הגבר עטוף בשכמייה רחבה. הגבר מועד פצוע אנוש, ומתברר שזהו דון פרלימפלין בעצמו, שאת מכתבי האהבה שלו העבירה מרקולפה.
צאצא
צאצא הוא מונח משפטי, המגדיר את הקשר בין הורה לבין בנו או בתו, נכדו, נינו וכן הלאה, בניגוד לשארות הכולל את כל קרובי המשפחה (כולל אחים, קרובים באמצעות נישואין ועוד).
במדינות בהם מעמד ילד מתהליך אימוץ שווה למעמדו של ילדים - גם ילד מאומץ וצאצאיו יכללו בהגדרת הצאצאים.
במקרא, לעומת זאת המילה צאצאים אינה מתייחדת לבני האדם, אלא אף לכל תולדות הבריאה (ראו ישעיה ל"ד, א': "תבל וכל צאצאיה"). משמעות זו נשמרה גם בעברית בת ימינו, כשהמונח משמש לתאר כל תוצר של רבייה, בבני אדם, בעלי חיים וצמחים.
נכד
נכד של יצור חי הוא בן בנו, או בן בתו של אותו יצור. באותו אופן, נכדה של יצור חי היא בת בנו או בת בתו.
מרבית היצורים בטבע, לרבות מרבית היונקים והעופות אינם מטפלים בנכדיהם. מעבר לזאת, מבין היצורים שכן מטפלים בנכדיהם, ברוב המקרים רק הנקבות מטפלות בנכדיהן ולא הזכרים (לדוגמה, פילות מטפלות בנכדיהן, אך לא פילים ממין זכר). האדם הוא בקבוצת המיעוט הקטנה בטבע, שבה הן הסב והן הסבתא מטפלים בנכדיהם. אצל מיני יצורים חיים, המטפלים בנכדים, קיים לחץ אבולוציוני להזדקנות איטית.
בתרבויות רבות, אדם מתייחס לא רק כבן להוריו אלא כנכד לזקניו. למשל, רבות מהדמויות המוצגות בתנ"ך, מוצגות באופן המזכיר את שם אביהן ושם סבן (למשל "זכריה בן ברכיה בן עדו"). כמו כן, בתרבויות רבות ובמדינות רבות לנכדיו של אדם יש זכויות חוקיות הקשורות בו. למשל, בישראל, אם אדם נפטר ולא הותיר אחריו צוואה, רכושו מחולק שווה בשווה בין ילדיו ואם ילדיו נפטרו לפניו, רכושו מחולק בין נכדיו. החוק עשוי להכיר גם בילדים ובנכדים מאומצים. בישראל, זכויותיו של בן מאומץ זהות לאלו של אחיו, שאינם מאומצים, אך זכויותיו של נכד מאומץ (ילד שבנו הטבעי של אדם אימץ) דווקא כן פחותות מאלו של נכדים, שאינם מאומצים.
מקור המילה מן התנ"ך, כמו בשבועת אברהם לאבימלך מלך פלשתים "אם תשקר לי ולניני ולנכדי". נקרא בתנ"ך גם שילש.
בנו של הנכד הוא נין (או ריבע). נכדו של הנכד הוא חימש.
מעטים מפרשני המקרא והתלמוד משתמשים במילה "נכד" במשמעות של בן אח או בן אחות. כך כתב הרשב"ם על לוט: "בשביל שהיה נכדו של אברהם", כשידוע שלוט היה בן אחיו של אברהם וגם גיסו אחי אשתו, אולם לא היה נכדו.
נכדה
צאצאים
ארמון הדוכס הגדול
ארמון הדוכס הגדול (בלוקסמבורגית: Groussherzogleche Palais) הוא ארמון בעיר לוקסמבורג, בירת לוקסמבורג. הוא משמש כמעונו הרשמי של הדוכס הגדול, ראש המדינה של לוקסמבורג.
הארמון ניצב באתר בלתי מבודד בליבה של העיר וצמוד למבנים אחרים באותו אזור. חזית החלק העתיק ביותר שבו, הנמצא בין שני צריחים, בנויה בסגנון הרנסאנס. החלק המרכזי של הארמון שנבנה בסגנון הבארוק מתוארך לתחילת שנות ה-40 של המאה ה-18.
היסטוריה.
לאחר שנחרב בשנת 1554 בהתפוצצות אבק שרפה, שוקם המבנה ושימש כבניין העירייה של העיר מ-1572 ועד ל-1795, ולאחר מכן כמטה הממשל בלוקסמבורג כולה עד לשנת 1817. מאז שימש כמעון מושל לוקסמבורג מטעם הולנד.
עם העברת השלטון בדוכסות לידי בית נאסאו-וילבורג ב-1890, יועד המבנה לשמש למגורי הדוכס הגדול ומשפחתו בלבד. בהנהגתו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג שופץ והותאם המבנה לייעודו וב-1859 נוסף לו אגף חדש.
במהלך הכיבוש הגרמני של לוקסמבורג במלחמת העולם השנייה, שימש הארמון לגרמנים כאולם קונצרטים וכמסבאה. נזק רב נגרם למבנה, ריהוטו ואוספי האומנות שבו. לאחר שובה מהגלות של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג ב-1945, חזר הארמון לשמש את ייעודו הקודם. הוא שופץ בשנות השישים וחודש כולו בשנים 1991–1996.
הארמון משמש למגורי הדוכס הגדול וכאתר למילוי חובותיו הרשמיות. לדוכס הגדול משרדים בבניין והוא מקבל בו אורחים רשמיים ומקיים בו נשפים לכבודם. ראשי מדינות המבקרים בלוקסמבורג לנים בארמון. בכל חג מולד משודרת מהחדר הצהוב בארמון ברכה מאת הדוכס לכל תושבי המדינה.
משנת 1945 ועד 1966 ניצבו אנשי משמר הדוכס הגדול במשמר טקסי בחזית המבנה. מאז ואילך ממלאים תפקיד זה חיילי צבא לוקסמבורג.
רשימת מדינות על-פי תפוקת הנפט הגולמי
להלן טבלה של דירוג מדינות בעולם על פי תפוקת הנפט הגולמי, המבוססת על נתוני מנהל מידע האנרגיה של משרד האנרגיה האמריקאי, נכון לפברואר 2013. 5 מפיקות הנפט הגולמי הראשיות הן: רוסיה 9.99 מיליון חביות נפט ביום (13.2%); ערב הסעודית 9.14 מיליון ח/י (12.1%); ארצות הברית 7.18 מיליון ח/' (9.5%); סין 4.15 מיליון ח/' (5.5%); וקנדה 3.56 מיליון ח/' (4.7%). מפיקות אלו תרמו 45% לתפוקה העולמית. חלקו היחסי של אופ"ק בתפוקה זו היה 42% למרות הירידה בייצור הנפט האיראני בשל הסנקציות המוטלות עליה. מדינות המפרץ הפרסי הפיקו כשליש מסך כל הנפט הגולמי המופק בעולם.
רשימת המדינות.
הנתונים נכונים לפברואר 2013.
קישורים חיצוניים.
[BP data includes crude oil, shale oil, oil sands and NGLs - natural gas liquids, the liquid content of natural gas where this is recovered separately].
תרבית חיידקים
בגני נטעתיך
בְּגַנִּי נְטַעְתִּיךָ הוא שיר אהבה מאת רחל המשוררת. נחתם ב-ב' באייר, תר"ץ 1930.השיר נכלל במסגרת תוכנית הלימודים, לבגרות חובה בספרות בבתי הספר התיכוניים בחינוך הממלכתי בישראל. עקב עיבודי הלחנה רבים שעבר השיר, הוא הפך לאחד השירים הפופולריים של רחל בארץ.
על השיר.
בכותרת השיר: "בגני נטעתיך", מכריזה המשוררת על גן שהוא שלה, ובו נטעה את אהובה. השיר הקצר המחורז כולל שני בתים ומילותיו מדודות. זהו אחד משירי האהבה המאושרים של רחל, שבו היא כאילו חוגגת את אהבתה ואת שירתה, בניגוד לשירי אהבה אחרים, שבהם היא דואבת את אהבתה הנסתרת.
בבית הראשון פונה הדוברת אל אהובה, שאין היא נוקבת בשמו או בזהותו, אך ניכר היטב שהוא מביא לה אושר גדול. אתה עץ שנטעתי בגני, מכריזה המשוררת ומוסיפה: בגני המוצנע - בלבי.
הדימוי של גוף האישה לגן אינו ייחודי לשירת רחל, והוא נמצא כבר בשירים קודמים, כמו "שיר השירים":  "גַּן נָעוּל, אֲחֹתִי כַלָּה; גַּל נָעוּל, מַעְיָן חָתוּם". או אצל ביאליק: "יֵשׁ לִי גָן וּבְאֵר יֵשׁ-לִי / וְעֲלֵי בְאֵרִי תָּלוּי דְּלִי; / מִדֵּי שַׁבָּת בָּא מַחֲמַדִּי, / מַיִם זַכִּים יֵשְׁתְּ מִכַּדִּי".. ההבדל הבולט בין דימוי הגן בשני המקורות לבין הדימוי שלו בשירה של רחל הוא בכך, שאצלם הגן הוא הגוף כולו המכיל, בדרך מטפורית, את חמודות האישה, ואילו בשיר "בגני נטעתיך" הגן הוא לבה של האישה. ראובן קריץ והלל ברזל נועצים בהבדל הזה את אופיו הייחודי, השונה, של הגן הצנוע, "המוצנע" כביכול של רחל, אך נושא עמו בכל הבית הראשון רמזים ארוטיים ברורים מצד אחד, וכמוסים מצד שני, שהיא מצליחה להבליע בבחירת המילים שלה.
רחל משמיטה את כ' הדימוי ופונה ישירות אל אהובה כאל עץ שנטעה בלבה, שהוא גנה המוצנע, הן משום שאיש לא יודע מה בלבה, אך גם משום שייתכן ואהבתה היא סודית, כמוסה, אסורה אפילו. יחד עם זאת, ענפיו ושורשיו של האהוב השתרגו ועמקו בגן המוצנע הזה, שגם אם הוא מלכתחילה נמצא כביכול בלב, אין הקורא יכול להימנע מההרמזים המתחברים גם בקישורים אינטרטקסטואליים למקורות ההשפעה דלעיל. זהו שיר על כוחו החזק של האהוב ששולט במשוררת המאוהבת, טוען הלל ברזל. הגן מסמל את חמודות האישה, וגם בבית השני היא מדגישה פעמיים: "זה אתה בו".