ניב שיחק בנוסף במספר תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע, בהפקות: "המלון של פיני", "דובדבני וקובץ'", "המיוחדת", "בית לחם","אינרציה", "מעצר בית", "השועלים", "גור ואוח","הכיתה המחורפפת", "תא גורדין 2", "השכונה", "עמוק במים","מפלצות קטנות", "החצר", "שני דגלים", "בראשית ברא", "חסמבה ושודדי הסוסים", "אסכולת התיאטרון השקספירי", "גלובוס", "אחד על אחד" ועוד. בשנת 2011 החל אף לדובב סרטים, ובמהלך השנים השתתף בדיבוב העברי של הסרטים: "רנגו", "הדרדסים", "מראה מראה","הלורקס",
"מלכת השלג", "גנוב על המיניונים", "הדרדסים 2", "הקסם במראה-מלכת השלג 2" ו"גנוב על העולם", "הדב פדינגטון 2", "משפחת סופר על 2".
קדמה (סרט)
"קדמה" הוא סרט קולנוע ישראלי, דרמה היסטורית, בבימויו של עמוס גיתאי, שיצא לאקרנים בשנת 2002 והשתתף בפסטיבל קאן.
עלילה.
אנקה, מנדל ואלכס הם ניצולי שואה ממזרח אירופה שנפגשים באניית המעפילים "קדמה", שהגיעה לחופי ארץ ישראל בשנת 1948. יחידת פלמ"ח נאבקת בשלטונות הבריטים, שמנסים לגרש את האנייה, ומספר ניצולים מצליחים להגיע לחוף. הקבוצה עוברת מסע אל המחנה שממנו יצאו לאחד הקרבות, במהלכו הם עוברים דרך כפר ערבי שתושביו ברחו. אנשי הפלמ"ח לומדים להכיר, באמצעות אנקה, מנדל ואלכס שמצטרפים אליהם למסע, את התלאות שעברו המעפילים, למרות שאינם דוברים את שפתם. במהלך המסע הקשה נוצרת קרבה ביניהם, וביחד הם מגיעים אל קרב קטלני בדרך לירושלים.
ביקורות ופרסים.
בסרט מוצגת מלחמת העצמאות באופן ביקורתי, וגיתאי מספר בו מחדש את המיתוסים הסובבים את הקמתה של מדינת ישראל. מתואר מסעם הקשה של פליטי השואה, שמגיעים לישראל ומוכנסים מיד לתוך הקרבות להקמת המדינה. הסרט התקבל יחסית בקרירות בישראל, אך השתתף בהצלחה בפסטיבלים ברחבי העולם, ביניהם פסטיבל סאו פאולו בברזיל, ופסטיבל קאן בצרפת.
הסרט היה מועמד למספר פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע לשנת 2002: מועמדות לשחקן המשנה הטוב ביותר ליוסוף אבו ורדה; העיצוב האמנותי לאיתן לוי; הפסקול לאלכס קלוד וישראל דוד; ועיצוב התלבושות ללאורה שיים-דינולסקו, שגם זכתה בפרס.
אגדת תקיעת הסכין בגב
אגדת תקיעת הסכין בגב (בגרמנית: Die Dolchstosslegende) הייתה אמונה רווחת ברפובליקת ויימאר ובגרמניה הנאצית, שצבא גרמניה לא הובס בשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה אלא הפסיד בגלל הבגידה ו"תקיעת סכין בגב האומה" של גורמי החברה האזרחית, במיוחד היהודים המרקסיסטים, הבונים החופשיים וגורמים נוספים שפעלו בגרמניה.
מקור אגדה.
מקור האמונה הזו הוא במפקדי הצבא הגרמני בזמן המלחמה, פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. לצבא הגרמני היה קושי להודות בתבוסה ולכן חיפשו להטיל את האשמה על גורמים אזרחיים וכך בעת מתן עדות בפני ועדת חקירה של הרייכסטאג, הם אמרו כי כניעת גרמניה הייתה בגלל "תקיעת סכין בגב" שביצעו גורמי שמאל (ובמשתמע אף יהודים) ושהצבא הגרמני מעולם לא הובס בקרב. הייתה זאת דרך להסביר את התבוסה במלחמה, אולם במציאות הצבא הגרמני הוא אשר המליץ על כניעה והעדיף שהחרפה תיפול על ראש הסוציאל-דמוקרטים שבלית ברירה הקימו ממשלה חדשה בשנת 1918.
שתי עובדות שעזרו לצבא ליצור את המיתוס הן:
הממשל החדש תרם גם הוא לטיפוח המיתוס. כאשר פרידריך אברט קיבל מצעד של תשעה גדודי משמר בשער ברנדנבורג בברלין אמר "בשמחה מקבלים אנו את פניכם בשובכם למולדת; שום אויב לא ניצח אתכם!" (10 בדצמבר 1918).
קבלתה בקרב העם.
רוב העם הגרמני קיבל מיתוס זה כעובדה, והאשמת היהודים והמרקסיסטים בתבוסה הפכה לנוהג רווח. בנוסף, אמונה זו היוותה בסיס נוח ושירתה היבטים פסיכולוגיים בחברה הגרמנית, שכן כוחות רבי עוצמה בגרמניה מתקופת הקיסרות הגרמנית נשארו, כמו למשל הרצון להתפשטות טריטוריאלית והשאיפות הצבאיות והמיליטריסטיות.
מפלגות הימין הקיצוני הפולקי עשו שימוש נרחב בביטוי זה, ולאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933 זכתה אגדת "הסכין בגב" לאישור ממשלתי רשמי כשהפכה לחלק מההיסטוריה המקובלת שנלמדה בבתי הספר הגרמניים.
דיוקן עצמי כבכחוס
פורטרט
סאמצחה ג'אוואחתי
ARPANET
ARPANET (ראשי תיבות של: Advanced Research Projects Agency Network, בתרגום חופשי: רשת הסוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים) הייתה רשת מיתוג המנות הראשונה בעולם, וממנה התפתחה רשת האינטרנט. הרשת מומנה על ידי DARPA, סוכנות הביטחון ומחקרים מתקדמים למחלקת ההגנה של ארצות הברית, לשימוש על ידי הפרויקטים באוניברסיטאות ובמעבדות מחקר בארצות הברית. חבילת מיתוג של ARPANET הייתה מבוססת על עיצובים של לורנס רוברט ממעבדת לינקולן, שקיבל השראה ורעיונות מג'יי סי אר ליקלידר. הרשת התחילה לפעול ב-29 באוקטובר 1969 כאשר ליאונרד קליינרוק , מפתח טכנולוגיית מיתוג המנות, חיבר יחידה במעבדתו שבאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם יחידה במעבדתו של דאגלס אנגלברט שבאוניברסיטת סטנפורד.
רקע.
ב-1958 מינה בתוקף סמכותו נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר את ד"ר ג'יימס ריאן קיליאן, נשיא המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ששימש עוזרו ויועצו למדע וטכנולוגיה, כראש צוות הקמה של סוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים (Advanced Research Projects Agency), בראשי תיבות "ארפא" (ARPA). בשנת 1970 צירפו את המילה "הגנה" (Defense) לשמה של הסוכנות, ושמה כיום הוא "דארפא" (DARPA).
מטרתה העיקרית של הסוכנות הייתה השבת העליונות במירוץ לחלל. בין מטרותיה של הסוכנות החדשה הייתה מציאת דרך טכנולוגית שתאפשר שימור יכולת התקשורת בתוך ארצות הברית ובין ארצות הברית לשאר העולם בעת מתקפת טילים של ברית המועצות. החשש היה מפני מתקפה גרעינית שתפגע בקווי התקשורת ותמנע יכולת תקשורת.
במהלך שנות ה-60 הקימה "ארפא" את רשת ARPANET כמענה לבעיה שהוצגה.
מאוחר יותר שונתה המטרה לאפשר לחוקרים ממקומות שונים גישה משותפת למחשבים והעברת תוכנות באמצעות קווי הטלפון.
היסטוריה.
שנות ה-60 - הקמה.
ב-1964 עלתה שאלה כיצד תתאפשר תקשורת יציבה בין גופי הממשל וההגנה השונים בארצות הברית אם המלחמה הקרה תהפוך למלחמה בין המעצמות ומרכזי התקשורת הקיימים יפגעו. ארגון ראנד, העוסק בייעוץ לממשל האמריקאי, הציע להקים רשת מיתוג מסרים במקום שיטת התקשורת המקובלת באותה עת - מיתוג נתיבים. שני עקרונות עמדו בפני מפתחי הרשת דונלד דייוויס ופול ברן:
לניתוב המסרים נבחר מחשב DDP-516 של חברת הניוול, ששימש כנתב, שיכול לחבר בין 4 מחשבים ברשת מקומית לשישה נתבים ברשתות מרוחקות, הרשת השתמשה בפרוטוקול 1822 שתיאם בין החומרה לתוכנה ולנתב במחשב (ראו NCP).
ב-1971 היו כבר 15 מחשבים מחוברים לרשת וב-1972 היו 37.
שנות ה-70 - פיתוח טכנולוגי.
ב-1971 הצליח ריי טומלינסון (Raymond Samuel Tomlinson) לפתח עבור רשת התקשורת של "ארפא" תוכנת דואר אלקטרוני שאפשרה להעביר הודעות בין משתמשים שונים, טומלינסון היה זה שקבע את התו "@" (הקרוי בסלנג "שטרודל", בעברית תקינה "כרוכית" ובאנגלית "At") כמפריד בין שם המשתמש לבין שם הרשת בה נמצא המשתמש. באוגוסט 1982 נקבע תקן פשוט למשלוח דואר אלקטרוני (SMTP) שאפשר משלוח דואר בין מחשבים מתוצרת חברות שונות. מסמך ההגדרות הטכניות של הפרוטוקול נקרא בהתחלה "סטנדרט 10" ומאוחר יותר שונה שמו לתקן RFC 821.
בין החוקרים שעבדו על הרשת היו בוב קאהן, שפיתח את המודל של רשת בעלת ארכיטקטורה פתוחה - רשת אליה מחוברים מחשבים שונים, המכילים חומרה שונה ומפעילים תוכנות שונות. ב-1973 הצטרף וינט סרף לפרויקט ויחד הם בנו את פרוטוקול TCP/IP,
דואר זבל אלקטרוני ראשון נשלח ב-3 במאי 1978 באמצעות Arpanet. כשגארי תוקרט מחברת ייצור המחשבים DEC שרצה לפרסם את הדגמים החדשים למשפחת המיני מחשבים מסוג System-20, שלח ל-357 איש, מסר שהכיל הזמנה להגיע להשקת הדגמים החדשים.
שנות ה-80 - היישומים הצבאיים נדחקים לטובת שימוש אזרחי.
ב־1 בינואר 1983 הוחלפה התשתית של ARPANet, שהייתה מבוססת עד אז על NCP לחבילת הפרוטוקולים TCP/IP, שנולדה בעקבות מאמצי המחקר. זוהי למעשה הנקודה שבה הפך האינטרנט להיות דומה לרשת המוכרת כיום - מבחינת התשתית הלוגית. בכך למעשה התפצלה ARPANet לגוף אזרחי ולגוף צבאי, שנקרא Milnet.
הקרן הלאומית למדעים מימנה את שלד הטלקומוניקציה עבור האינטרנט NSFNet והרשת התפתחה והגיעה לאוניברסיטאות ומרכזי מחקר.
שנות ה-90 - גישת משקי הבית לרשת.
ב-1991 פרסם המדען הבריטי טים ברנרס-לי מ-CERN את התקן ראשון לשפת HTML ואת ה-HTTP וה-WWW, ב-1992 אימצו את התקן באופן רשמי.
הדפדפן מוזאיק יצא לשוק ב-1993 ושינה את חוויית הגלישה, ובדצמבר 1994 יצאה הגרסה הראשונה של נטסקייפ, הדפדפן המסחרי הראשון שהביא את חוויית האינטרנט לציבור הרחב.
רק ב-1994 פתחה ממשלת ארצות הברית את רשת האינטרנט האקדמאית לציבור הרחב והאינטרנט הפך להיות זה המוכר כיום. הציבור מתחבר לרשת באמצעות ספקי גישה לאינטרנט וספקי הולכה.
הקרן הלאומית למדעים התנגדה למסחור הרשת כיוון שעל פי העקרונות המוצהרים הרשת הייתה אמורה להיות חינוכית ומחקרית. אולם הושג הסכם על פיו נעשה שימוש ברווחים מהתעבורה המסחרית למען שיפור התשתית של הרשת.
אלכסיי השני
אלכסיי השני (ברוסית: Алексий II; נולד כאלכסיי רידיגר, ברוסית Алексей Михайлович Ридигер; 23 בפברואר 1928 – 5 בדצמבר 2008) היה פטריארך מוסקבה ורוס כולה, וראש הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בין השנים 1990–2008.
חייו.
נולד בטאלין בירת אסטוניה העצמאית. אביו היה כומר ממוצא גרמני בלטי שברח מרוסיה אחרי מהפכת אוקטובר 1917. בילדותו ביקר עם הוריו מספר פעמים במנזר באי ואלאם שאז היה בשטח שבשליטת פינלנד מה שהשפיע על החלטתו להיות כומר.