רשתות UUCP נפוצו במהירות בשל מחירן הנמוך והיכולת להשתמש בקווים שכורים, בקישורי X.25 ואפילו בחיבורי ARPANET. בנוסף לרשתות אלו לא הוצמדו תקנות נוקשות בהשוואה לרשתות מאוחרות יותר כמו CSNET ו-Bitnet. עד 1981 גדל מספר שרתי UUCP ל-550. מספר זה כמעט הכפיל עצמו ל-940 בשנת 1984. Sublink Network, שפעלה מאז 1987 ביססה את הקישוריות שלה על UCCP על מנת להפיץ דואר אלקטרוני והודעות באיטליה.
המעבדה הלאומית לפיזיקה של אנגליה.
בשנת 1965, הציע רוברט דייביס מהמעבדה הלאומית לפיזיקה של אנגליה רשת נתונים ארצית שתבוסס על מיתוג מנות. ההצעה לא התקבלה ברמה הארצית אבל עד 1970 הצליח דייביס לתכנן ולבנות רשת מבוססת מיתוג מנות על מנת לענות על צרכיה הרב תחומיים של המעבדה וכן במטרה להוכיח את יכולתה המבצעית של הטכנולוגיה. עד שנת 1976 חוברו 12 מחשבים וכן 75 מסופים. התקנים נוספים הוספו בהדרגה עד אשר הרשת הוחלפה בשנת 1986.
איחוד הרשתות ליצירת האינטרנט.
TCP/IP.
לאור קיומן של שיטות כה מגוונות לרישות היה צורך באיחוד הגישות. על מנת לפתור את הבעיה גייס רוברט אי. קאהן מסוכנות DARPA את וינטון סרף מאוניברסיטת סטנפורד. לקראת 1973, הגיעו השניים למסקנה שניתן לגשר על הפערים בין פרוטוקולי רשת על ידי הסתרתם באמצעות פרוטוקול בין רשתי משותף. במקום שהרשת תהיה אחראית על האמינות, כפי שהיה ב-ARPANET, השרתים קיבלו אחריות זו. סרף מציין את תרומתם של הוברט צימרמן, גרארד ללאן ולואיס פוזין (מעצב רשת CYCLADES) בעבודה על התקן החדש.
המפרט של פרוטוקול "" שנוצר על ידי קבוצת העבודה של וינטון סרף, יוגן דלל, וקארל סאנשיין בדצמבר 1974 מכיל את השימוש הראשון במושג "אינטרנט" כקיצור ל"אינטרנטוורקינג" (בעברית: בין רשתיות). מפרטים מאוחרים יותר חזרו על השימוש במונח. בתחילה השתמשו בו כשם תואר ולא כשם עצם כמקובל.
לאחר שתפקיד הרשת הופחת למינימום הנדרש, התאפשר לאגד יחד כמעט את כל סוג הרשתות ללא תלות במאפיניהם הייחודיים. כך נפתרה הבעיה המקורית של קאהן. DARPA הסכימה לממן פיתוח של תוכנת אב-טיפוס ולאחר מספר שנים הוצגה הדגמה ראשונה. ההדגמה המחישה גישור בין רשת Packet Radio במפרץ סן פרנסיסקו לבין רשת ARPANET. ב-22 בנובמבר 1977, הורחבה ההדגמה לשלוש רשתות. הרשת השלישית הייתה רשת ה Atlantic packet satellite network. כתוצאה מהמפרטים הראשונים של ה-TCP בשנת 1974 נולד הTCP/IP באמצע 1978. עד 1981, פורסמו ואומצו הסטנדרטים הרלוונטיים בצורה של RFC שמספרם 791, 792,793.
DARPA עודדה ומימנה יישום של TCP/IP עבור מגוון מערכות הפעלה ואז תיאמה תהליך העברה של כל השרתים בכל רשתות המנות שברשותה לשימוש ב TCP/IP. ב-1 בינואר,1983, הפכו פרוטוקולי TCP/IP לפרוטוקולים היחידים שאושרו ברשת ARPANET כתחליף ל פרוטוקול NCP
מעבר מ-ARPANET למספר רשתות פדרליות בכיסוי רחב: MILNET,NSI וכן NSFNet.
לאחר ש ARPANET הוקמה ועבדה מספר שנים, החלה ARPA לחפש סוכנות אחרת שתיקח אחריות על הרשת. התפקיד המרכזי של ARPA היה מימון מחקר ופיתוח פורצי דרך ולא ניהול אתר תקשורת. לבסוף, ביולי 1975, עברה הרשת לרשותה של סוכנות התקשוב האמריקאית שהייתה חלק ממחלקת ההגנה של ארצות הברית. בשנת 1983, הוחלט להפריד את החלק הצבאי של רשת ARPANET לרשת אוטונומית שכונתה MILNET. ה-MILNET הפך מאוחר יותר לרשת צבאית לא מסווגת בשם NIPRNET. בנוסף הייתה רשת בסיווג סודי בשם SIPRNET ורשת בעלת סיווג סודי ביותר ומעלה בשם JWICS.
ל-NIPRNET קיימים gateways מבוקרים לרשת האינטרנט הציבורית.
הרשתות שהתבססו על ARPANET מומנו על ידי הממשלה ולכן היו מוגבלות לשימושים לא מסחריים כגון מחקר. שימוש מסחרי היה אסור באופן גורף. הדבר גרם לכך שהרשתות חוברו בתחילה רק לאתרים צבאיים ומוסדות אקדמיים. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 חוברו עוד מוסדות חינוכיים ואף חברות מסחריות כמו HP.
גם NASA NSF וכן אגף האנרגיה של ארצות הברית נהיו מעורבים במחקר האינטרנט והחלו לפתח יורש ל-ARPANET. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 פיתחו האגפים הללו את הרשתות בעלות כיסוי נרחב הראשונות שהיו מבוססות TCP/IP. סוכנות החלל NASA פיתחה את רשת המדע של NASA, ה-NSF פיתח את CSNET ואגף האנרגיה קידם את רשת ה-ESNet.
שימוש באינטרנט והשלכות תרבותיות.
דואר אלקטרוני ו-Usenet.
דואר אלקטרוני היה קיים עוד לפני האינטרנט ושימש כאמצעי חשוב ביצירתו. הדואר האלקטרוני נוצר ב 1965 כאמצעי למשתמשים רבים במחשב מרכזי לתקשר ביניהם. ייתכן שבין המערכות הראשונות שהיה להן דואר אלקטרוני היו Q32 של חברת SDC וכן CTSS של MIT.
רשת ה-ARPANET תרמה רבות להתפתחות הדואר האלקטרוני. ישנו דוח אחד שמדבר על העברות דואר ניסיוניות בין מערכות קצת לאחר שARPANET הוקמה. בשנת 1971 יצר ריי טומלינסון את מה שיהיה לימים פורמט הכתובת התקני של הדואר האלקטרוני תוך שימוש בסימן הכרוכית @ על מנת להפריד בין שמות משתמשים ושמות שרתים.
מספר פרוטוקולים פותחו על מנת לאפשר שליחת דואר בין קבוצות של מחשבים משותפי זמן על מערכות שונות כגון UUCP ומערכת VNET של IBM. כך ניתן היה להעביר דואר בין מספר רשתות ביניהן ARPANET, BITNET וכן NSFNet. בנוסף ניתן היה להעביר דואר לשרתים שחוברו ישירות לאתרים אחרים באמצעות UUCP.
UUCP אפשר פרסום קובצי טקסט שיכלו להיקרא על ידי רבים אחרים. תוכנת החדשות שפותחה על ידי סטיב דניאל וטום טרסקוט בשנת 1979 שימשה להפצת חדשות והודעות בסגנון לוח מודעות. התוכנה התפתחה במהירות לכיוון קבוצות דיון בנושאים מגוונים.
מנועי חיפוש.
אפילו לפני ה WWW, היו מנועי חיפוש שניסו לארגן את האינטרנט. הראשון היה ארצ'י (מנוע חיפוש) מאוניברסיטת מקגיל ב-1990, שלאחריו הגיעו ב-1991 WAIS וגופר.
כל שלוש המערכות הללו קדמו להמצאת ה WWW אבל כולן המשיכו לאנדקס את הרשת וכן את האינטרנט במשך מספר שנים אחרי שהרשת הופיעה.
ככל שהרשת התרחבה, מנועי חיפוש וכן מדריכי אתרים נוצרו כדי לעקוב אחר עמודים ברשת ולאפשר לאנשים למצוא דברים. מנוע החיפוש מבוסס הטקסט הראשון היה WebCrawler בשנת 1994. לפניו, ניתן היה לחפש רק את הכותרים של עמודים ברשת. מנוע חיפוש מוקדם נוסף היה Lycos שנוצר ב-1993 כפרויקט אוניברסיטאי ואף היה הראשון שהשיג הצלחה מסחרית. בשנות ה-90 המאוחרות של המאה ה-20 נעשו מנועי חיפוש ומדריכי אתרים מקובלים בקרב המשתמשים במיוחד אלה של Yahoo ושל Altavista.
עד אוגוסט 2001, נעשו מנועי חיפוש מקובלים יותר ממדריכי אתרים בעיקר בשל עלייתה של חברת גוגל אשר פיתחה גישות חדשות לשליפת מידע לפי רלוונטיות.
רשתות חברתיות.
רשת חברתית מקוונת היא פלטפורמה לקבוצה של אנשים שמתקיים ביניהם קשר. כבר ב-ARPANET, ראשוני המתחברים אליה ראו אותה כאמצעי לשיתוף פעולה בין חוקרים. כתוצאה מהופעתה של רשת האינטרנט, לרשתות חברתיות יש תפקיד חדש ומתחזק, בעלת תכונות מיוחדות. יישומי אינטרנט מנצלים את קיומן של רשתות חברתיות ומעצימים את השפעתן. לרשתות החברתיות תרומה בתהליכים החשובים לפרט, כמו מציאת עבודה, בן זוג, שותף עסקי או איתור מומחיות נדירה ונחוצה.
היסטוריוגרפיה.
חששות רבים הועלו בנוגע להיסטוריוגרפיה העוסקת בהתפתחות האינטרנט. בפרט הועלה החשש שקשה למצוא תיעוד לגבי התפתחות האינטרנט בשל מגוון סיבות שביניהן העדר תיעוד מרוכז של רוב ההתפתחויות המוקדמות אשר הובילו לבסוף לאינטרנט.
הווטיקן
הקרן לידידות בין נוצרים ויהודים
אוריאל הד
אוריאל הד (הייד; Uriel Heyd; 26 ביולי 1913 – 13 במאי 1968) היה מזרחן, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, נודע במחקריו על טורקיה.
תולדות חייו.
הד נולד בקלן שבקיסרות הגרמנית בשנת 1913, בן לברתי (לבית לוי) ומקס הייט (Heydt). בין השנים 1931–1933 למד באוניברסיטאות קלן, מינכן, היידלברג וברלין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל כדי ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר מוסמך בשנת 1939 ותואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בשנת 1947. במסגרת לימודיו למד טורקית בהנחייתו של פרופ' גוטהולד אליקים וייל. הד עבד מספר שנים במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, ואחר כך היה מזכיר ראשון של שגרירות ישראל בארצות הברית, ומסוף דצמבר 1949 יועץ בצירות ישראל באנקרה. באוקטובר 1951 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, ומאז ועד מותו לימד בחוג ללימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ועסק בחקר האימפריה העות'מאנית, תוך סריקה שיטתית של ארכיונים עות'מאניים. בשנת 1957 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה. בין השנים 1956–1963 עמד בראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה באוניברסיטה העברית. בין תלמידיו היו המזרחנים אריה שמואלביץ, אמנון כהן, משה מעוז ושמעון שמיר.
הנחה את אלכס כרמל במהלך כתיבת ספרו "תולדות חיפה בימי הטורקים" אשר פורסם בשנת 1969.
הד נפטר בפתאומיות במאי 1968, בגיל 55. בהלווייתו השתתף נשיא המדינה זלמן שזר. היה נשוי לשושנה זליגזון ואב לשני בנים ובת. שני בניו המשיכו בדרכו והיו לחברי סגל באוניברסיטה העברית. מיכאל הד היה פרופסור בחוג להיסטוריה, ודוד הד הוא פרופסור לפילוסופיה העוסק באתיקה רפואית.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
שואי
שוּאי (בפורטוגזית: Chuí) היא עיר במדינת ריו גראנדה דו סול בברזיל בגבול עם אורוגוואי. היא נחשבת לעיר הדרומית ביותר בברזיל, ושוכנת ממש צמוד לגבול - מעברו השני של הגבול שוכנת העיר צ'ואי האורוגוואית. הגבול בין שתי המדינות עובר בשדרה המרכזית Avenida Internacional.
בעברה הייתה חלק מהעיר סנטה ויטוריה דו פאלמר, וכאשר הופרדה ממנה בשנת 1997 זכתה לתואר העיר הדרומית בברזיל.