בואו נולדה בברוקלין, בת שלישית לאחר ששתי אחיותיה נפטרו בלידתן. המשפחה חיה בעוני ואמה סבלה מהתקפי פסיכוזה ואפילפסיה, בהם אף ניסתה לתקוף אותה. בגיל 13 עזבה בואו את בית הספר והחלה לעבוד לפרנסתה ב"ניית'נ'ס פיימוס" בקוני איילנד. האם נפטרה כאשר מלאו לבואו 18. את חייה הקשים המתיקה צפייה כמעט יום-יומית בסרטים ובגיל 16 קבעה לה למטרה להפוך לכוכבת על מסך הכסף.
ב-1921, בגיל 16, זכתה בואו בתחרות "Fame and Fortune" שארגן המגזין Brewster, במסגרתה ביצעו המתחרים קטעי משחק. זוכים בתחרות בשנים שלפני כן זכו בחוזה להופעה בסרט. אולם, בואו הוחתמה רק בפברואר 1922 לסרט "מעבר לקשת בענן" (Beyond the Rainbow), לאחר שלא הרפתה מהמארגנים, וכל הופעותיה בסרט נקצצו בעריכה.
בעידודו של אביה, המשיכה בואו לחזר על פתחי אולפני הראינוע של ניו יורק ולבסוף זכתה בתפקיד ילדה-נערית ("Tom Boy") בסרט "Down to the Sea in Ships" (1923). לאחר מספר סרטים נוספים, הופיעה בסרט "גריט", על פשע נעורים לפי סיפור מאת פרנסיס סקוט פיצג'רלד, גם הפעם בתפקיד ילדה-נערית (הסרט הוקרן החל מינואר 1924 אך צולם מספר חודשים לפני כן). כמו כן נבחרה לאחת מ-13 כוכבות הקולנוע המבטיחות ביותר של WAMPAS Baby Star (Western Association of Motion Picture Advertisers) לאותה שנה.
צמיחת ושיא הקריירה.
ביולי 1923 עזבה בואו את ניו יורק להוליווד והוחתמה לאולפני "Preferred Pictures", בהם שיחקה בעשרה סרטים אילמים, רובם בהפקתו של ב. פ. שולברג (B. P. Schulberg). הופעתה הראשונה בתפקיד ראשי הייתה בסרט "Wine" מ-1924. ב-1925 הופיעה בארבע-עשרה הפקות, שש מהן של Preferred Pictures והשאר כ"השאלה" לאולפנים אחרים. סרטה הגדול ביותר מאותה תקופה היה "עידן הפלסטיק" (The Plastic Age), בו הופיע גם קלארק גייבל בתפקיד קטן.
ב-1926 השתחררה בואו מהחוזה עם Preferred Pictures והפכה לשחקנית חופשיה, לרוב עבדה עם אולפני סרטי פרמאונט. סרטה החשוב ביותר מתקופה זו הוא "It" ("זה"), שנבחר לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית ב-2001. הסרט, שהיה שובר קופות, הפך את בואו מכוכבת ל"אגדה" וסמל ודמותה בו קיבעה את המושג "It girl" (אישה שיש לה את "זה", כלומר ניצוץ מושך שגברים רוצים להיות אתה ונשים רוצות להיות כמוה). באותה שנה הופיעה בסרט זוכה האוסקר "כנפיים".
כניסת הסרט המדבר לא פגעה בתחילה בקריירה של בואו, שהמשיכה להיות "מלכת הוליווד". איכות הקול שלה ומבטאה הברוקלינאי המתנגן שהדגיש את מוצאה הפשוט ממעמד הפועלים לא הפריע לה לכאורה והיא לוהקה בתפקידים ראשיים בסרטים כגון "עקומות מסוכנות" (Dangerous Curves), "המסיבה הפרועה" (The Wild Party) בבימויה של דורותי ארזנר, ו"ילד מוצאי-שבת" (The Saturday Night Kid). אך המשחק מול מיקרופון היווה, לבואו כמו לרבים מכוכבי הסרט האילם, מכשול ופגם בזוהר ובקסם שהיו במשחקה בעבר.
ההתדרדרות וסוף חייה.
ב-1931 החל מצבה להתערער, התדלדלות ההפקות, רומנים עם עמיתים כגרי קופר וויקטור פלמינג ושערוריות בהן שחררה את חרצובות לשונה ותקפה עמיתים ומנהלים בשפה גסה וצינית, גבו את מחירם חברתי. גם שמועות על נטייתה המינית עקב מגוריה יחד עם מזכירתה, דייזי דה-וו (Daisy De Voe), התישו את כוחה. כאשר גילתה בואו שדה-וו מעלה בכספיה, תבעה אותה לדין. המשפט, בו נפרשו חייה הפרטיים וחיי המין שלה ופורסמו בעיתונים, גבה ממנה מחיר נפשי וגופני כבד והיא חוותה התמוטטות עצבים.
ב-1933 כיכבה בסרטה האחרון, "הופ-לה" (Hoop-La), באולפני פוקס. לאחר מכן פרשה לנבדה עם שחקן המערבונים רקס בל (Rex Bell, לימים סגן מושל המדינה). כאשר התכוון בל לרוץ לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1944 ניסתה בואו להתאבד בטענה שטוב לה המוות מחיים ציבוריים. החל משנת 1949 אושפזה מספר פעמים בבית חולים פסיכיאטרי.
היא נפטרה ב-1965 מהתקף לב.
אזכורים תרבותיים.
לעיתים נטען כי הדמות המצוירת "בטי בופ" מבוססת על דמותה.
קטעים מסרטיה משולבים בסרטו של וודי אלן, "זליג".
דמותה של פפי מילר בסרט הארטיסט מ-2011 הושפעה מדמותה של בואו ומניירות רבות של השחקנית ברניס בז'ו נלמדו ממשחקה של בואו.
נפתלי טלמן
נפתלי טלמן (בגרמנית: Naftali Norbert Thalmann; 30 באפריל 1926 - 28 במרץ 2012) היה גאוגרף ישראלי, חוקר מושבות הטמפלרים בארץ ישראל.
קורות חיים.
ילדות ונעורים.
נפתלי טלמן נולד לחיה לבית קוכמן ולחיים שלום טלמן, בעיר החופשית דנציג. אביו, היה בעל חנות צעצועים מקומית ואימו, הייתה מיילדת ידועה בקרב הקהילה היהודית. בגיל שלוש הלך לגן ילדים יהודי בעיר ואחר כך לבית ספר עממי כללי עד כיתה ד'. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נעשו חיי היהודים קשים וההורים נאלצו לשלחו לבית ספר יהודי פרטי, שם למד עד כיתה ח'. בשנת 1938, כאשר הפכו חיי היהודים לבלתי נסבלים, ארגנה הקהילה היהודית בעיר קבוצה של משפחות, ומשפחת טלמן ביניהם, שנשלחו כמעפילים לארץ ישראל על גבי האונייה "אסתיר". תלאות רבות עברו על מעפילי "אסתיר" ולאחר ארבעה וחצי חודשים של נדודים, הגיעה האונייה אל מול חופי ארץ ישראל.
המשפחה התיישבה בעיר עפולה וטלמן נשלח למוסד של עליית הנוער בכפר הנוער הדתי "כפר חסידים" שם למד מגיל 14 עד גיל 16 וחצי. בכפר הנוער, גמר אומר כי ברצונו ללמוד את מקצוע החקלאות ועבר לבית הספר החקלאי "מקוה ישראל" – שם הוכשר להיות מדריך חקלאי. מצויד בהכשרה זו, חזר לכפר הנוער וניהל שם את גן הירק. אחר כך התגייס לצבא ושירת את שירות החובה כמדריך בחיל התותחנים.
חייו הבוגרים.
לאחר שירותו הצבאי, נשא לאישה את חנה לבית קרייטנר (הנערה בעלת הצמה והסינר משירו של נתן אלתרמן – "צריף בנגב") והם עברו להתגורר במושבה יקנעם. לאחר כשנה, נקרא לעבוד בבית הספר החקלאי כדורי, שם עבר הכשרה כמורה לחקלאות. בכדורי נולד בנו הבכור אלי. כעבור שלוש שנים, עברה המשפחה לכפר הנוער והילדים "הדסים", שליד נתניה. נפתלי עבד שם כמורה לחקלאות ואשתו, חנה, כאם בית. ב"הדסים" חיו במשך ארבע שנים (1956–1960), ושם גם נולדה בתו, דורית. ב-1960 עברו מ"הדסים" לחדרה והוא החל לעבוד כמורה לחקלאות בחווה החקלאית "ערוגות פלז" בחדרה, שם הדריך פרחי הוראה של הסמינר למורים לחקלאות ולטבע, ובמדרשת רופין, בסמינר למורים חקלאיים (1960–1980). כאשר הועבר הסמינר לבית ברל, המשיך ללמד שם בין השנים 1980–1993. נפתלי לימד שני מקצועות בחקלאות ושימש כמדריך פדגוגי. ב-1987, נפטרה אשתו חנה, והוא נשא לאישה את אווה לבית גנדלמן. נפטר לאחר מאבק עיקש במחלה ממושכת ב-28 במרץ 2012, ו' בניסן תשע"ב, בעיר חדרה.
פועלו האקדמי.
במקביל לעבודתו, למד בערבים בבית הספר להשתלמות עובדי הוראה לתואר ראשון בהיסטוריה. לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר שני ושלישי. פועלו האקדמי-מחקרי המחדש והחשוב, עסק בהתיישבות גרמנים נוצרים בארץ ישראל ובירושלים, ובהתיישבות הטמפלרית בארץ. עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית רות קרק ואלכס כרמל, עסקה במשק החקלאי הטמפלרי, והחידושים הטכנולוגיים שלו. ד"ר טלמן קיים קשרים הדוקים עם צאצאי הטמפלרים בגרמניה ובאוסטרליה. הוא הציג את עבודותיו המחקריות בכנסים רבים בישראל ומחוצה לה, בין פרסומיו השונים:
אגרופן
אגרופן הוא סוג של נשק קר. האגרופן עשוי ממתכת, לרוב ברזל, ומעוצב כך שיתאים לאחיזה ביד כאשר חלקו בולט מעבר לפרקי האצבעות. האגרופן נועד להגברת העוצמה של מכת אגרוף, ולשמירה על ידו של המכה בה בעת. בעת מתן מכת אגרוף תוך שימוש באגרופן מעוצב האגרופן כך שיגרום לשטח מגע קטן יותר ונוקשה יותר עם היריב, וכתוצאה מכך נגרם נזק רב יותר. האגרופן גם סופג חלק ניכר מעוצמת המכה, ובכך מגן על אצבעותיו של התוקף.
צבי הרמן סגל
צבי (הרמן) סגל
הרמן סגל
מ. א. ביגיל
מ.א. ביגיל
מ&quot;א ביגיל
טבלן מצויץ
טבלן מצויץ (טַבְלָן מְצֻיָּץ, שם מדעי: "Podiceps cristatus") הוא עוף מים ממשפחת הטבלניים, הגדול מבין בני המשפחה הנראים בארץ ישראל.
בלבוש החורף כיפתו שחומה ושוליה האחוריים מזדקרים מעט. חלקי הגוף העליונים ועורף הצוואר שחומים בהירים. קדמת הצוואר, הגחון וצידי הגוף לבנבנים-אפרפרים. בלבוש הקיץ הכיפה משחירה, ושתי ציציות קצרות המתרחבות למעין קרניים מתמשכות ממנה לכיוון העורף; כמו כן מתפתח אז סביב הצוואר צווארון בולט שצבעו חלודי-זהוב.
אין הבדלים בניצוי בין זכר לנקבה. המתבגר דומה לבוגר בלבוש החורף.
אורך הגוף כ-50 ס"מ, ומוטת הכנפיים 59-73 ס"מ. המשקל 850 גרם. הגוף גלילי ומוארך. בעת השחייה רוב גופו שקוע במים ויוצר צללית נמוכה מאוד. הצוואר הארוך נישא אז בזקיפות. המקור ישר, בינוני, מגושם ומחודד בקצהו. צבעו חום-אדמדם. הרגליים קבועות באחורי הגוף. פיסת הרגל פחוסה. לכל אחת מ-4 האצבעות אונת שחייה רחבה ונפרדת, אף שהאצבע האחורית מנוונת למדי. הכנף קצרה וצרה. הזנב קצר מאוד. צבע קשתית העין אדום. הרגליים ירקרקות-זיתניות.
הטבלן המצויץ הוא חורף שכיח למדי וחולף נדיר למדי בישראל. רוב החורפים מתרכזים בכנרת ובסביבתה. עד לשנות ה-60 דגר בביצות החולה ובאתרים אחרים. על פי רוב הוא שוהה לבדו או בזוגות, ורק לעיתים נדירות רואים אותו בקבוצות קטנות ודלילות (עד 5 פרטים). הוא ניזון מדגיגים אך גם מסרטנים וממזון צמחי.
בילי רוז