למצב הרוח ולרגשות יש השפעה על הזיכרון, ישנם פריטי מידע הנשמרים בשל השפעתם הרגשית. אחד החוקרים תיאר אותם כ"מותירי צלקת ברקמות הזיכרון". עם זאת, יש הסבורים שגם פריטי מידע מעוררים רגשית נשמרים בעיקר בשל נטייתו של האדם לשוב ולחשוב עליהם. אירועים טראומטיים נחרטים במוח כנראה בשל פעילותם של הורמוני לחץ. אחת הדרכים למנוע זיכרון פוסט טראומתי היא להזריק, סמוך למועד הטראומה, נוגדים לפעילות ההורמונלית. גם רגשות חיוביים מסייעים באחסון בזיכרון, כנראה בשל פעילותם של נוירוטרנסמיטרים. אחת הדרכים לשפר אחסון זיכרון היא שימוש בלמידה מהצלחות. לא כל רגש יעודד זיכרון. חרדה עלולה ליצור גם עומס קוגניטיבי ובשל כך לפגוע בתהליכי זכירה והיזכרות (דבר זה יכול להוביל, למשל, לפגיעה בהצלחה במבחן). בתרבויות שבהן מקובל לזכור ולא להעלות מידע על הכתב, הזיכרון טוב יותר. באופן כללי, ככל שיש יותר מוטיבציה לזכור, הזיכרון מאוחסן זמן רב יותר. כך למשל, לפני המצאת הטלפון הסלולרי, כל אחד זכר עשרות ואולי אף מאות מספרי טלפון, אולם מאז הפכו הטלפונים הסלולריים לנפוצים, נדיר למצוא אדם הזוכר יותר מכמה מספרים ספורים. האדם הממוצע כמעט ואינו נדרש לכך לאור זה שרוב מספרי הטלפון מאוחסנים במכשיר הנייד.
זיכרון תלוי מצב רוח.
זיכרון תלוי מצב רוח (Mood-dependent memory) הוא כשהזיכרונות הנגישים לשליפה במצב רוח מסוים תלויים בין היתר בדברים שנלמדו כאשר אותו מצב הרוח נחווה בעבר. כלומר, ישנה סבירות גבוהה יותר שזיכרון שקודד במצב רוח טוב יישלף כאשר האדם נמצא שוב במצב רוח טוב. השפעה זו אינה קשורה לאופי או לתוכן של הזיכרון עצמו, אלא לעובדה שהאדם נמצא באותו מצב רגשי שבו קודד הזיכרון בעבר.
אפקט ההלימה.
אפקט ההלימה (Congruence effect) הוא כשמצב הרוח משפיע גם על אופי הזיכרון שיקודד או יישלף. כלומר, כאשר אדם נמצא במצב רוח חיובי סביר יותר שהוא יזכור מידע חיובי וכשהוא במצב רוח שלילי סביר יותר שהוא יזכור מידע בעל אופי שלילי.
הערכה
הערכה חלופית
הערכה חלופית היא גישה חדשה בתורת המבחנים. המושג מתייחס לאופן הערכת המסגרת החינוכית את הפרט הלומד בה. הערכה זו נקראת בשפה המקצועית "הערכה חלופית" מכיוון שהיא מהווה חלופה להערכה המסורתית והמקובלת, המבוססת על מבחנים.
ההערכה החלופית בודקת את יכולות התלמיד שאינן נבדקות במבחן רגיל. בשיטת הערכה זו נבדקת מידת יכולתם של תלמידים ליישם את הידע, את המיומנויות ואת ההבנה שרכשו – בתנאים הקובעים של "העולם האמיתי" שמחוץ לבית הספר ולא רק באמצעות בחינות.
לגישת "ההערכה החלופית" יש ביקורת על הגישה המסורתית של מבחנים. עיקר הביקורת היא על מבחנים בעלי שאלות סגורות. הגישה שבה השתמשו בשנות ה-90 של המאה ה-20, טוענת כי מבחן בצורתו המוכרת, כלומר מבחן שבו נעשה שימוש במכשירי כתיבה כמו נייר ועיפרון, אינו מכסה את כל סוגי הלמידה שראוי שיוערכו. ההערכה המסורתית באמצעות מבחן אינה מודדת את כל יכולות התלמיד, אלא לרוב את יכולת זכירת החומר ויציקתו לתשובה מובנית, שלא כמו ההערכה החלופית שדורשת מהתלמידים מיומנויות חשיבה גבוהות כמו: תכנון, ארגון ומיזוג מידע, הסקת מסקנות, ביקורתיות וכדומה.
בהערכה החלופית נעשה שימוש נרחב במטלות ביצוע ובעבודות כגון: כתיבת עבודת חקר, תלקיט עבודות, הכנת משחק, הכנת דגם ועוד. עם זאת, אין היא זונחת לחלוטין את העקרונות הבסיסיים של ההערכה, כמו תוקף ומהימנות, שנעוצים בתורת המבחנים המסורתית. בנוסף, ההערכה החלופית שלא כמו השיטה המסורתית מתמקדת בתהליך הלמידה ולא רק בתוצר, ומציגה ללומד
במסגרת רפורמת "ישראל עולה כיתה" של משרד החינוך שולבה גישה זו באופן נרחב. במסגרת התוכנית נקבע כי על בתי הספר לגבש דרכים מגוונים להערכת התלמידים ולצד בחינות יונהגו שיטות הערכה כגון עבודות חקר, הצגה בעל פה של עבודות ונאומים. ההערכה החלופית בתוכנית זו באה לידי ביטוי גם בבחינות הבגרות והיא מהווה 30 אחוזים מהציון הסופי. מתכונת ההערכה נקבעת על ידי שיקולי בתי הספר. בין היתר, מטרות שיטות ההערכה החלופיות הן להכין את התלמידים בתיכון לקראת אתגרים בלימודים האקדמיים בהמשך חייהם, וכן לספק להם כלים להתמודדות עם אתגרים חברתיים עכשוויים.
כפלטפורמה ייחודית להערכה חילופית יכול להוות אמצעי מיטבי:
(1) לביטוי מלוא כישורי התלמיד
(2) לטובת קידום מטרות תחומי הדעת.
תורת המבחנים
תורת המבחנים היא התחום החוקר את השימוש במבחנים השונים, ומקדם אותו.
ניתן לחלק את תורת המבחנים לשתי גישות מרכזיות:
שני גורמים חשובים בתורת המבחנים הם מהימנות ותוקף. זאת משום שהם משפיעים על דיוק ונכונות של המדידה.
מבחן
מבחן, בחינה או מבדק הוא כלי מדידה או תהליך שיטתי שנועד לבחון תכונה (כמו: טיב הידע או הביצוע, כישורים, אופי) של אדם בתחום מסוים, לרוב באמצעות שאלון עליו הוא נדרש לענות בזמן מוגבל. טיב הביצוע יכול להימדד ביחס לביצועי שאר האנשים או ביחס לחומר הלימודי, על פי קריטריונים קבועים מראש.
מהות המבחן.
כל מבחן בודק, למעשה, משתנה מסוים, האמור להצביע תכונות של על משתנה אחר. למשל, מבחן אינטליגנציה (IQ) אמור להצביע על מידת התבונה של אדם, בעוד שלמעשה הוא מודד משתנה אחר, אשר, אמנם, קשור במשתנה האינטליגנציה אך אינו זהה לו. כך גם מבחנים פסיכוטכניים, האמורים לנבא את יכולותיו של אדם, אולם, תוצאות המבחן, גם אם מצביעות על היכולות, אינן נותנות תשובות, שהן נכונות בהכרח בכל המקרים, לגבי היכולות האמיתיות.
תחומי יישום של מבחנים.
מבחנים לגבי בני אדם משמשים בתחומים שונים, כמו: בפסיכולוגיה קלינית (מבחני אישיות), בתחום החינוך, בו המבחן הוא הכלי העיקרי בו נעשות הערכה ומדידה בחינוך פורמלי, בתחומי התעסוקה והקבלה לעבודה ועוד.
חקר המבחנים ותכנונם נעשה במסגרת תורת המבחנים.
סוגי מבחנים.
מבחן רב-ברירתי (מבחן אמריקאי).
במבחן רב-ברירתי משתמשים בשאלה ובמספר תשובות אפשריות ("מסיחים") שאחת מהם היא התשובה הנכונה לדוגמה:
לפעמים אף אחת מהתשובות נכונות או שכולן נכונות ויש תשובות בנוסח: "אף תשובה אינה נכונה" או "תשובות א' ו ד' נכונות" או "כל התשובות נכונות".
מבנה זה מאפשר את מתן התשובה הנכונה גם ללא כל הבנה בנושא. למעשה, תוחלת הציון במבחן המכיל תשובה נכונה ושלושה מסיחים (כלומר, כמו בדוגמה, 4 אפשרויות) היא 25, בניגוד לתוחלת 0 במבחן התשובות החופשיות המקביל. כדי לבטל את כדאיות הניחוש נבנו מבחנים בהם הניקוד לתשובה שגויה הוא שלילי. סוג זה של מבחן מכונה מבחן סיבירי, כנראה בגלל אפשרות קבלת ציון הנמוך מ-0. גרסאות נוספות של המבחן מתירות הקפה של יותר מתשובה אחת בכל שאלה וגם בהן תוחלת הציון של נבחן חסר ידע היא 0.
תשובות חופשיות.
מבחן בשאלות חופשיות קשה יותר לבדיקה אך קל יותר להכנה (לרוב האנשים) ולא מאפשר ניחוש בניגוד למבחן אמריקאי.
יש מבחנים שדורשים תשובה בת מילים ספורות, לעיתים אפילו מילה אחת בלבד, ויש הדורשים מענה ארוך ומפורט.
דוגמאות: &lt;br&gt;
מבחן מעשי.
מבחן הנעשה מול עיני הבוחן מתאים למבחני נגינה, משחק (מבחן בד), שפה, נהיגה ועוד, שבהם יש לעמוד על יכולתו המעשית של הנבחן.
גם המבחן המעשי נחלק לכמה סוגים: מבחן שהנבחן עובד בזמנו החופשי ונבדק בסוף על ידי הבוחן ומבחן שהבודק מסתכל על אופן הביצוע.
מבחן פסיכוטכני: מהותו לבחון את רמת היצירתיות והחשיבה של האדם.
מדידה והערכה
במדעי החברה, מדידה היא התאמה של ערכים מספריים לתכונות או לגדלים על פי כללים.
יש שוני מהותי בין המדידות הנערכות במדעי המדויקים (כגון פיזיקה וכימיה), בין מדידות והערכות הנערכות במדעי החברה ובין מדידות והערכות הנערכות בחינוך הפורמלי. שוני זה מתבטא קודם כל בהגדרת המדידה במדעים המדויקים שהיא השוואת גודל לא מוכר לגודל מוכר (השוואה אל יחידת מידה או כפולותיה). יש גם תחומים שבהם חלק מהמדידות דומות לאלה שבמדעים המדויקים וחלק לאלה שבמדע החברה או שהמדידות בהן בעלות מאפיינים חלקיים של המדידות מהמדעים המדויקים. תחומים אלה הם מדעי הרפואה, ביולוגיה וככל הנראה גם מדעי כדור הארץ. המדידות במדעים המדויקים הן בעלות איכויות גבוהות שהחשובה בהן היא האובייקטיביות הכמעט מוחלטת שלהן. אולם לא כל גודל או תכונה אפשר למדוד או קל למדוד בסטנדרטים גבוהים כל כך. ערך זה יסביר את מאפייני המדידות במדעי החברה ובמדעי הרפואה ואת ההליכים הדרושים כדי להקנות להן איכות גבוהה עד כמה שאפשר. בנוסף יוסבר פה מושג ההערכה.
מדידה היא התהליך בו נתקבל המידע הגולמי אודות התכונה המבוקשת. תהליך המדידה מחייב כלי מדידה: מכשיר (פנימי או חיצוני למודד) המאפשר את קבלת הנתונים. כמו כן נחוצה אמת מידה: היכולת להשוות את התכונה הנמדדת להגדרה ידועה מראש. מדידה עשויה להיות מדויקת (לרוב כאשר כלי המדידה חיצוני למודד) או גסה (לרוב כאשר כלי המדידה פנימי למודד).
דוגמה: מדידת משקל היא התהליך בו מתקבל הנתון הגולמי אודות משקלו של עצם. לצורך כך משתמשים בכלי למדידת משקל, כגון מאזניים (כלי חיצוני למודד) או תחושת-כובד בעת הרמת או הזזת העצם (כלי פנימי למודד). אמת המידה עשויה, במקרה זה, להיות "קילוגרם" (מספר קילוגרמים מדויק), או ידיעה גסה בדבר "הרבה" או "מעט" קילוגרמים ביחס לנורמה כלשהי.
להערכה שתי משמעויות אפשריות:
סולם מדידה.
אחת הסיבות לשוני בהגדרת המושג מדידה בין המדעים המדויקים לבין מדעי החברה הוא שמדעי החברה משתמשים ביותר סולמות מדידה מאשר המדעים המדויקים. ישנם ארבעה סולמות מדידה: שמי, סדרי, ריווחי ומנתי. המדעים המדויקים מודדים ערכים בשני הסולמות האחרונים בלבד.
אמינות לעומת חוסר הטיה.