עם קרוביו, פייר בונאר, מוריס דני, אנרי-גבריאל איבלס, פול רנסון, שחלקו את רעיונותיו, הקים את ״תנועת הנאבי״ ("הנביאים" בעברית). הם נפגשו בקביעות כדי לדבר על תיאוריות של אמנות, סמליות, תורת הנסתר. מאוחר יותר הצטרפו אליהם לתנועה ארמנד סגה, אדואר וויאר ואחרים.
לתקופה קצרה התנועה תרמה לעולם אמנות האוונגרד על ידי השתתפות בתערוכות, הפקת תפאורות תיאטרליות. עם זאת, בסביבות 1896 התרופפו הקשרים של הקבוצה וכל אחד מהם הלך בכיוון האישי. בקיץ 1891 עזב סריזייה את פונט-אוון והתיישב ב-Huelgoat, לשם חזר בקיץ .1892 שם פגש את השחקנית הפולניה גבריאלה זפולסקה. הוא צייר דמויות מונומנטליות ומוצקות של איכרים ברטונים. לוח הצבעים שלו השתנה, הוא כבר לא השתמש בצבעים טהורים אלא שבר אותם באפור. משנת 1893 עבר עם גבריאלה זפולסקה לשאטונוף-דו-פאו (Châteauneuf-du-Faou) מקום שהפך למגוריו הראשי משנת 1906 ועד סוף ימיו.
הוא בילה את החורפים בפריז, ועבד עם חברו, מייסד התיאטרון דה ל'אובר. אמני הנאבי, כולל סריזייה, עבדו על תפאורות ותלבושות של התיאטרון הסימבוליסטי. בעבודות אלו הביעו האמנים את האידיאלים והסינתזה שלהם באמצעות מספר אמצעי ביטוי.
גרמניה.
ב-1895 נענה סריזייה להזמנה לבקר במנזר הבנדיקטיני של ביורון, בגרמניה. לנזירים-האמנים של המנזר היו עקרונות לפיהם חוקי היופי הם אלוהיים, וחבויים בצורה מסתורית בטבע, ויכולים להתגלות רק לאמנים בעלי חוש פרופורציה והרמוניה של צורה.
הוא התלהב מהדוקטרינה הזו, ובשובו לפריז ניסה לשכנע את חבריו בחידושה ובחשיבותה, אך היא לא זכתה להצלחה הצפויה וסריזייה לקח מרחק מחבריו הוותיקים. לאחר מספר נסיעות לביורון, הוא שם לעצמו מטרה ליישם את תורת הנזירים על ידי פיתוח אמנות המבוססת על חישוב ומדידה.
התמקדותו המאוחרת באמנות מצרית, איטלקית ושטיחי קיר מימי הביניים הובילים אותו ליצור עבודות דקורטיביות.
הוא לימד בקביעות באקדמיה רנסון בפריז משנת 1908.
ב-22 בפברואר 1912, הוא התחתן עם אחת מתלמידותיו שנפגש באקדמיה זו, מרגריט גבריאל-קלוד, הידועה יותר כציירת בשם מרגריט סריזייה, לה מוריס דני הציע כמתנת חתונה את ציורו.
מות.
פול סריזייה מת ב-7 באוקטובר 1927 מהתקף לב בזמן שנסע לבקר את אשתו המאושפזת.
הוא נקבר בבית הקברות סן-צ'ארלס. ביוזמת חבריו הוקמה על קברו אסטלת קבורה שעוצבה על ידי מוריס דני.
קישורים חיצוניים.
תאונת הדרכים סמוך לים המלח
תאונת הדרכים סמוך לים המלח התרחשה ב-30 באוקטובר 2018 בכביש 90, ובה נהרגו שמונת בני משפחת עטר – ההורים וששת ילדיהם, תושבי פסגות.
ב-30 באוקטובר 2018 בצהריים נהג יריב עטר, אבי משפחת עטר, במכונית רנו לוגן בכביש 90 מצפון לדרום. באותו זמן נהג לורן אנקרי בג'יפ מסוג טויוטה לנד קרוזר מדרום לצפון, בסופו של בילוי משפחתי במלון בים המלח יחד עם אשתו ובתו, כשבגופו החומר הפעיל המצוי בקנאביס שאותו צרך ערב קודם לכן במטרה להקל על הכאבים מהם סבל. הכביש באזור זה הוא כביש בין-עירוני דו-סיטרי בעל נתיב אחד בכל כיוון נסיעה, כשקו הפרדה מקווקו מפריד בין הנתיבים. בקילומטר ה-216 של כביש 90, בין מצדה לעין בוקק, יצא לנקרי לעקיפה של מכונית שברולט קרוז שנסעה לפניו, ולשם כך עבר עם הג'יפ לנתיב הנסיעה הנגדי, שבו נסעה משפחת עטר. כתוצאה מכך התנגשה חזית צד ימין של הג'יפ בחזית צד ימין של הרנו. כתוצאה מהתאונה, בסמוך לאחר ההתנגשות, רכב הרנו החל לבעור. אנקרי ואנשים נוספים ניסו לחלץ את בני המשפחה מהרנו הבוער, אך לא הצליחו בכך מחמת עוצמת הלהבות.
שמונת בני משפחת עטר נספו בתאונה והובאו לקבורה בבית העלמין בנתניה, עיר מגורי אמו של יריב עטר. אשתו ובתו של אנקרי נחבלו ופונו במסוק לבית חולים.
הנהג הפוגע, לורן אנקרי, הורשע בבית המשפט המחוזי בבאר שבע בשמונה עבירות של הריגה ובעקיפה בדרך לא פנויה. בקביעת העונש התחשב בית המשפט בעברו התעבורתי של אנקרי, שכלל 22 הרשעות, 14 מתוכן בעבירות של נהיגה במהירות מופרזת ועבירות מסכנות חיים נוספות. אנקרי נדון לעשר שנות מאסר, שישה חודשי מאסר על תנאי ועוד 18 חודשי מאסר על תנאי, ופסילת רישיון הנהיגה שלו ל-22 שנים. בנוסף חויב לשלם פיצוי בסך 150,000 ש"ח לקרובי משפחה של הרוגי התאונה. אנקרי ערער על גזר הדין לבית המשפט העליון וערעורו נדחה.
הנצחה.
כאשר ישיבת הר ברכה הקימה מסלול לימוד יומי של הספר פניני הלכה בשם 'הפנינה היומית' היא הקדישה את הלימוד לעילוי נשמתם של משפחת עטר שהיו מתומכי הישיבה.
איך אתה הולך
Pale September
אלישע באב&quot;ד
אלישע באב"ד (נולד ב-4 בינואר 1944) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה חברתית ולפסיכולוגיה של החינוך בבית ספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. במשך השנים היה פרופסור-אורח בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית: באוניברסיטת פרינסטון, באוניברסיטת פנסילבניה, במכללת ולסלי ובאוניברסיטת בוסטון. כמו כן היה פרופסור-אורח באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד, באוניברסיטת בואנוס איירס בארגנטינה, וב בניו זילנד.
ביוגרפיה.
נולד ברחובות לשפרה ולד"ר יעקב באב"ד. אמו הייתה מורה לאנגלית. אביו היה בן למשפחת רבנים, ויועד להיות הרב הראשי של לבוב, אך בגלל ההתפתחויות הפוליטיות באירופה שינה מסלול, עלה לארץ ישראל, הפך לחוקר-מומחה בתחום החלב, והועסק במכון וולקני ובפקולטה לחקלאות ברחובות. לבאב"ד שתי אחיות: חנה פלדמן ושאולה פרנקל (מורה לאנגלית, נשואה לפרופ' אביעזרי פרנקל, ואם לישי פרנקל, מנכ"ל האוניברסיטה העברית), ואח אחד, פרופ' יאיר באב"ד (מומחה למערכות מידע).
באב"ד למד בבית ספר יסודי תחכמוני ברחובות, ובתיכון למד בישיבת נחלים ואחר כך, בתיכון עירוני ב' (תיכון צייטלין) בתל אביב.
בשנים 1961–1963 שירת בצבא שרות חובה בחיל התותחנים. הוא המשיך לשרת במילואים במערך מדעי ההתנהגות (ממד"ה).
בשנים 1963–1967 למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטה העברית. לאחר סיום התואר הראשון נסע לאוניברסיטת דיוק בארצות הברית ללימודי תואר שלישי בפסיכולוגיה וסיים את התואר בשנת 1971. עם חזרתו לישראל (באותה שנה) התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1994 התמנה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1985–1988 היה ראש החוג לחינוך, ובשנים 2002–2004 כיהן כראש בית הספר לחינוך.
באב"ד שימש במשך השנים מדריך לתלמידי תואר שני ותואר שלישי רבים, בכתיבת עבודות המ.א. והדוקטור שלהם. בין הסטודנטים שהדריך בעבודות הדוקטור שלהם ניתן למנות את מרים אבנרי-כהן, אריק טאיב (מרצה במכללת ספיר), זהר טל (הנשיא לשעבר של המכללה האקדמית אחווה), אברהם ליפשיץ (לשעבר ראש מינהל החינוך הממלכתי הדתי במשרד החינוך ומזכ"ל בני עקיבא) ואייל פאר (פרופסור למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית).
בשנת 1998 הקים מסלול אישי מחקרי לדוקטורט למצטיינים בפסיכולוגיה חברתית-חינוכית, וניהל אותו במשך כ-25 שנה. חלק מבוגרי המסלול מועסקים כיום כפרופסורים וחוקרים בכירים במיטב המוסדות האקדמיים בישראל.
באב"ד פרש לגמלאות בשנת 2012, אך הוא ממשיך ללמד ולעסוק במחקר גם לאחר פרישתו.
מחקרו.
תחומי מחקרו העיקריים של באב"ד הם:
התפתחות תחומי מחקרו במהלך השנים.
בשנות ה-70 התעניין באב"ד במחקר "פיגמליון בכיתה" של רוזנטל וג'ייקובסון (מ-1968), וערך במשך כ-40 שנה מחקרים משותפים עם רוזנטל וחוקרים אחרים בנושא זה. הוא חקר נבואות המגשימות את עצמן, אפקטים של ציפיות והטיות קוגניטיביות ורגשיות, ובעיקר הנושא של "התנהגות דיפרנציאלית של המורים" כלפי תלמידים שונים בכיתה, בתהליך ש"משדר" את הציפיות הנבדלות שישפיעו על התלמידים, הישגיהם והדימוי העצמי שלהם.
בהמשך, עבר באב"ד אל הפסיכולוגיה של תקשורת לא-מילולית של דמויות סמכות (מורים) והשפעותיה (הסמויות אך החזקות) על המקבלים (תלמידים). לאחר מכן, עבר למחקרים על הטיות והשפעות בעולם המדיה התקשורתית הרחבה, וחקר את השדרים הלא-מילוליים המוטים של שדרני טלוויזיה ומראייני טלוויזיה שחרגו בצורה בולטת מן הנורמות לגבי הוגנות ואובייקטיביות של שידור ציבורי. מחקרו על התנהגות מוטית מאוד של שדרן ידוע בשני ראיונות בחירות מפורסמים, הוביל את באב"ד ליצירת מערך ניסוי מחקרי שבו ניתן היה לבדוק את ההשפעה הסיבתית של ההתנהגות הלא-מילולית של המראיין על שיפוטי הצופים התמימים את הפוליטיקאי המרואיין.
החקירה על תהליכים בזמני בחירות הובילה את באב"ד לסדרת מחקרים נוספת שהתמקדה בהשפעות של הטיות הקשורות לחשיבה משאלתית (Wishful Thinking) על התהליך שבו מצביעים מתבקשים לנבא את תוצאות הבחירות. שיאם של המחקרים הללו היה במחקר אינטנסיבי של שלוש מערכות הבחירות שנערכו בשנה אחת (2020).
בכיוון אחר, החקירה של תהליכי האינטראקציה בין מורים ותלמידים הובילה את באב"ד להתמקדות בתהליכי ההערכה של הסטודנטים את המרצים במערכת ההשכלה הגבוהה (שם נהוג לבצע הערכת סטודנטים בכל הקורסים). גם תחום זה היה ונשאר שנוי במחלוקת בין החוקרים ואנשי המינהל האקדמי. המחקרים והעמדה התאורטית של באב"ד הדגישו את חשיבותם של תהליכי התנהגות ותקשורת לא-מילולית של המרצים בהשפעה לקביעת הערכותיהם של הסטודנטים את המרצים. למחקרים, לממצאים ולתיאוריה המוצעת נודעת חשיבות מיוחדת בשנים האחרונות, עם המהפכה הדרמטית של ההוראה המקוונת וההוראה מרחוק, ובמיוחד עקב מגפת הקורונה, שהחריפה את הצורך בהוראה אלטרנטיבית.
פרסומיו.
מבחר ממאמריו.
באב"ד פרסם כ-120 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים. להלן העיקריים שבהם:
חיים אישיים.
נשוי לד"ר דינה אבני-באב"ד. אב לשניים.
מתגורר במעלה אדומים.
קהילת יהודי חלב