ינשוף השדות הוא דורס לילה בינוני בגודלו, שאורכו נע בין 34 ל-43 ס"מ ומשקלו 206–475 גרמים. עיניו גדולות, ראשו גדול, צווארו קצר וכנפיו רחבות. מקורו השחור קצר, חזק ומכופף. נוצות גופו מגוונות בצבעיהן, הנעים מחום-צהבהב לחום, בעוד שנוצות כנפיו וזנבו מפוספסות. מוטת כנפיו היא 85 - 103 ס"מ. הנקבות גדולות יותר במעט מהזכרים. צבען הצהוב-כתום של עיניו מודגש על ידי הטבעות השחורות שמקיפות את כל אחת מהן. מסביב לעיניים יש טבעות גדולות של נוצות לבנות המשוות להן מראה של מסיכה.
תפוצתו של ינשוף השדות היא מהרחבות בתפוצות העופות - הוא מצוי בכל היבשות פרט לאנטארקטיקה ולאוסטרליה. הוא מתרבה באירופה, באסיה, בצפון ובדרום אמריקה, באיים הקאריביים, בהוואי ובאיי גלאפגוס. גודל הטריטוריה נע בין 0.18 ל-2.42 קמ"ר, והוא תלוי בזמינות המזון. הוא אינו עוף נודד מובהק, אולם בחורף הוא ינדוד מתחומי תפוצתו הצפוניים. הוא יחיה באזורים בהם קיימות אוכלוסיות מכרסמים גדולות. בשנים שבהן אוכלוסיית העכברושים מצומצמת הוא ינדוד ויחפש מקום שבו זמינות המזון גבוהה יותר.
ינשוף השדות מקנן על הקרקע, לרוב בבתי גידול כמו ערבות, טונדרות, סוואנות ואדמות מרעה. הקנים מוסתרים על ידי צמחייה גבוהה, והוא מרופד קלות בעשבים ובנוצות. הנקבה תטיל ארבע עד שבע ביצים בכל תטולה (בכל שנה תטולה אחת), אולם בסביבות עשירות במזון גודל התטולה עשוי להגיע אף ל-12 ביצים. הדגירה נעשית בעיקר על ידי האם, ומשכה 21 - 37 ימים. לאחר ארבעה שבועות הצאצאים יחלו בגידול נוצות. ינשוף השדות ידוע בתכסיס שהוא עורך לטורפים המתקרבים לקן שלו - הוא יעמיד פנים כאילו אחת מכנפיו פגועה ויתרחק מהקן.
הצאצאים יגיעו לבגרות מינית בגיל שנה. בחצי הכדור הצפוני עונת הרבייה נמשכת ממרץ ועד יוני, כששיאה מתרחש באפריל. בחצי הכדור הדרומי עונה זו מתחילה בספטמבר. על מנת למשוך את הנקבות, הזכרים יבצעו מופעי ראווה בזמן תעופה, ובמהלכם אף ישירו לבת זוגתם. מופע הראווה הבולט של ינשוף השדות כולל תעופה לגובה רב, ואז צלילה במהירות גבוהה. במהלך התעופה הזכר יטיח את כנפיו זו בזו (כמעין מחיאות כפיים) בקצב של 2 עד 6 "מחיאות" בשנייה. ינשוף השדות הוא על פי רוב בעל חיים מונוגמי, אולם נראה שהקשר בין בני הזוג מוגבל לעונות הרבייה.
בניגוד לינשופים רבים אחרים, ינשוף השדות מתחיל לצוד את מזונו בשעות היום או בין הערביים. הוא ימשיך לצוד את מזונו בשעות הערב, אולם לרוב יפסיק עם רדת הלילה. בדרך כלל הוא יעוף בגובה נמוך מעל הקרקע, יעוט על טרפו וילכוד אותו בעזרת רגליו. הוא אינו בעל חיים טריטוריאלי מובהק - מספר פרטים עשויים לחפש את מזונם באותה הטריטוריה. תזונתו מורכבת בעיקר ממכרסמים, ובמיוחד מחולדות, אולם הוא עשוי לטרוף גם יונקים קטנים וחרקים גדולים. מקורו וטפריו חזקים, וחושי הראייה והשמיעה שלו חדים, וכך הוא מותאם לתפיסת טרפו תוך כדי תעופה.
ינשוף השדות מאוים על ידי מספר בעלי חיים שנוהגים לטרוף אותו, כמו נץ גדול, בז נודד, בז ארקטי, עקב אדום-זנב, אוח השלג, עיטם לבן-ראש, זרון תכול ("Circus cyaneus"), עורב שחור ושחף כספי. בית הגידול הפתוח והמישורי בו הוא חי גורם לו להיות גלוי יחסית לטורפיו. גורם תמותה מרכזי נוסף הוא התנגשות עם כלי רכב ומטוסים.
בישראל ינשוף שדות הוא מין חולף וחורף נדיר. בעבר קינן בישראל, אך הוא נכחד ממנה בעקבות דריסה בשל היותו מקנן בקרקע.
הקרב על בריטניה 1940
משאבה
משאבה היא מכונה, המשמשת להעברת נוזל או גז ובאופן עקיף להגברת לחצו או מהירותו. המונח מתייחס בדרך כלל למכונה השואבת נוזלים, בעוד מכונה השואבת גזים נקראת גם מפוח או משאבת ריק (משאבת ואקום) ומכונה הדוחסת גזים נקראת גם מדחס. משאבות מונעות בדרך כלל על ידי מנוע חשמלי, אך לפעמים גם על ידי מנוע דיזל, מנוע בנזין או ידנית. במקומות שונים בעולם יש עדיין משאבות רוח השואבות מים בכוח אנרגיית הרוח המפעילה רוטור הנמצא בראש המגדל.
סוגי משאבות.
משאבות נחלקות לשתי קבוצות עיקריות על פי עיקרון פעולתן:
משאבות דינמיות (או קינטיות) ומשאבות שינוי נפח.
משאבות דינמיות.
משאבות מסוג זה מעניקות לנוזל אנרגיה קינטית ועל ידי כך גורמות לזרימתו.
משאבות שינוי נפח.
במשאבות אלה מושגת פעולת השאיבה על ידי הקטנה והגדלה של נפח חלל השאיבה. המשאבה דוחקת את הנוזל ועל ידי כך גורמת לזרימתו.
משאבות צנטריפוגליות.
משאבות צנטריפוגליות עושות שימוש במאיץ, המסתובב וגורם להגברת הלחץ והספיקה של הנוזל הנשאב. משאבות צנטריפוגליות משמשות להזרמת נוזלים דרך צנרת. הנוזל נכנס אל המאיץ קרוב לציר הסיבוב, ומואץ כלפי הקוטר החיצוני באופן רדיאלי לאורך צלעות המאיץ אל בית המשאבה, המזכיר צורת בית שבלול ומשם לצינור היציאה. השימוש הנפוץ למשאבות אלו הוא בעיקר לספיקות גבוהות בעומד הידראולי נמוך.
משאבות צנטריפוגליות רב דרגתיות.
משאבות צנטריפוגליות רב דרגתיות הן משאבות צנטריפוגליות אנכיות עם תאי שאיבה ומאיצים מרובים, העיצוב של המשאבות מאפשר התקנה במערכת אופקית עם יציאה וכניסה הנמצאת באותו מישור ובאותו קוטר צינור. המשאבות זמינות בגדלים שונים לפי דרישה של לחצים וכמויות מים שונים עבור יישומים שונים ממקומיים ועד לצורכי תעשייה ספציפיים. המשאבות מיוצרות מיציקת ברזל ומיציקת נירוסטה, השימוש הנפוץ במשאבות אלו הוא בעיקר לספיקות לא גדולות בעומד גבוה כגון אספקת מים למבנים רבי קומות, הגברת לחץ מים ומערכות סחרור קיטור.
משאבות קידוח מי תהום (משאבות באר).
הפעלת משאבות מהסוג זה חוסכות עלויות אדירות בהפעלה ובאחזקת המשאבות בקידוחי מים, בעולם משאבות קידוח טבולות הן מהסוג המוביל לשימוש במשקי המים, המשאבות מיוצרות בטכנולוגיה מתקדמת המבטיחה ביצועים אופטימליים ומיוצרות בגדלים שונים. גוף המשאבה וחלקיה עשוי לרוב מחומר נירוסטה בעל התנגדות גבוהה לשחיקה וכתוצאה מכך ירידה בעלויות הפעלה ויעילות גבוהה יותר בשאיבה ואריכות ימים. המשאבה יכולה לעבוד ברציפות במשך זמן רב ללא תקלות, אמינות גבוהה ותוצאות גבוהות גם בתנאים קשים לזה היא תוכננה ונועדה, מסנן נירוסטה ואל חוזר מובנים במשאבה היא תוספת קו ייצור של יצרנים מסוימים, מסנן למניעת כניסת גופים זרים לתאי השאיבה ואל חוזר למניעת חזרת נוזל ומניעת הנעת המשאבה בכיוון הפוך היוצר שחיקה מיותרת. המשאבות מסוגלות לתפקד תחת דרישת שינוי פיקוד מורכב ומהיר להצגת מופעי מים ומיזרקות. התקנת המשאבות אפשרית בצורה אנכית או אופקית.
משאבות בוכנאיות.
משאבות בוכנאיות שייכות לקבוצת משאבות שינוי-נפח. חלקיה היסודיים של משאבה בוכנאית הם: בוכנה, צילינדר ושסתומי יניקה וסניקה חד-כיווניים. פעולת השאיבה במשאבות מסוג זה מושגת על ידי הקטנה והגדלה של חלל השאיבה (נפח הצילינדר) באמצעים מכניים (הבוכנה). תנועת הבוכנה מעלה גורמת להגדלת חלל השאיבה מתחתיה, ועקב כך לירידת הלחץ בצילינדר מתחת ללחץ האטמוספירי. כתוצאה מהפרש לחצים זה נפתח שסתום היניקה והנוזל נינק לתוך הצילינדר. עם תנועת הבוכנה מטה קטן נפח חלל השאיבה, הנוזל הנדחק על ידי הבוכנה סוגר את שסתום היניקה, פותח את שסתום הסניקה ונסנק החוצה מן הצילינדר. ברוב המשאבות שני השסתומים מצוידים בקפיצים, שתפקידם לשכך את כוחות האינרציה הפועלים על דיסקת השסתום כשהוא נפתח, וכדי להבטיח שהשסתום נסגר על תושבתו. גובתת מילוא מונעת דליפת נוזל מן הצילינדר סביב מוט הבוכנה.
במשאבה בוכנאית פשוטה מתבצעת יניקה במשך מהלך אחד וסניקה במשך המהלך השני. חסרונה הוא לחץ סניקה מתנודד ובלתי קבוע. משאבות בוכנאיות, כמו כל משאבות שינוי-הנפח, הן בעלות פריימינג עצמי, כלומר מסוגלות לשאוב אוויר ונוזל ואין צורך למלא אותן בנוזל לפני ההפעלה.
שימושים: משאבות בוכנאיות קטנות, המונעות על ידי פיקה, משמשות כמשאבות אספקת דלק וכמשאבות שמן סיכה במנועי דיזל קטנים. משאבות בוכנאיות המונעות על ידי משאבות הידראוליות או בכח פנאומטי משמשות לשאיבת חומרים סמיכים והתזתם בשיטת האיירלס. משאבות בוכנאיות ידניות משמשות לריקון אגן השמן במנועים קטנים ולשימושים דומים אחרים.
משאבת קיטור בוכנאית בעלת פעולה כפולה.
משאבות בוכנאיות, המונעות ישירות על ידי קיטור (direct acting steam pumps), היו המשאבות הסטנדרטיות באוניות וגם בתעשייה עד לאחר מלחמת העולם השנייה. המשאבות פועלות בלחץ קיטור נמוך (עד 10 bar), ובעבר שימשו לשירות כללי (אספקת מי-קירור, כיבוי אש ושאיבת מי שיפוליים) ולהעברת מי-הזנה לדודי הקיטור. עם פיתוחן של משאבות צנטריפוגליות גדולות נדחקו הצדה המשאבות הבוכנאיות, אך הן עדיין משמשות לריקון מכלים במכליות דלק (stripping pumps), כמשאבות מי הזנה לדוד ולשאיבת מי-שיפוליים. קיימות בתעשייה משאבות בוכנאיות כפולות, המופעלות על ידי אוויר דחוס.
למשאבה שתי בוכנות נגדיות, המחוברות למוט בוכנה משותף – בוכנת קיטור ובוכנת שאיבה. בוכנת הקיטור מונעת על ידי לחץ קיטור, המסופק לסירוגין לאחד משני צדדיה על ידי שסתום חלוקה מחליק (shuttle valve), כשבו זמנית מנוקז הקיטור מצדה השני. שסתום החלוקה מופעל באמצעות מערכת של מנופים ממוט הבוכנה המשותף. משאבות קיטור כפולות מצוידות בשני זוגות של בוכנות, הפועלות בהפרש של 180 מעלות אחת מהשנייה, בארבעה זוגות של שסתומי יניקה וסניקה ובשני שסתומי חלוקת קיטור.