מלבד חובותיו ככומר, אודיירנה עסק באסטרונומיה, כמו גם בפילוסופיה של הטבע, פיזיקה, בוטניקה ומדעים אחרים. הוא חקר מעבר אור במנסרה, פיתח הסבר ראשוני של הקשת בענן וחקר תופעות מטאורולוגיות. כמו כן, הוא פיתח
מיקרוסקופ בסיסי וחקר עיני חרקים ושיני נחשים ארסיים.
בתחום האסטרונומיה, אודיירנה היה חסיד נלהב של גלילאו גליליי, ובמיוחד התרשם מתצפיותיו על כוכבים וערפיליות. מה שהוליד התעניינות ארוכה בערפיליות, למרות שרוב עבודתו האסטרונומית התרכזה בגופים במערכת השמש.
חקר מערכת השמש.
בשנים 1646 ו-1653, אודיירנה צפה בשבתאי וצייר סקיצות מדויקות של כוכב הלכת וטבעותיו. בשנת 1656 הייתה לו התכתבות קצרה בנושא עם כריסטיאן הויגנס, ופרסומו "Protei caelestis vertigines sev. Saturni systema", משנת 1657, הוא אחת העבודות המוכרות ביותר שלו.
ב-1652 הוא צפה בליקויים של ירחי צדק, כמו גם במעברים של הצלליות שלהם על דיסקת כוכב הלכת. ב-1656 פרסם את עבודתו המוכרת ביותר, "Medicaeorum Ephemerides" - האפימריס (לוח השנה המתאר את תנועתם של גרמי השמים) הראשון של הירחים הגליליאניים, שהיה מבוסס על תאוריה משופרת של תנועת ירחי צדק, על פי תרומה של שלושה סוגי הפרעות מחזוריות, המקבילה לתאוריה פלנטרית מודרנית.
במאמרו משנת 1656, אודיירנה מתאר את הופעתם של השמש והירח, כולל כתמי שמש וליקויים.
עבודתו על ערפיליות.
עבודתו של אודיירנה משנת 1654 - "אודות שביטים ועצמי השמיים הנערצים" - היא אולי המעניינת מכולן. לרוע המזל, עבדה זו זכתה להתעלמות ונשכחה עד שהתגלתה במאמר משנת 1985 (מאת סריו ושותפיו). אודיירנה סבר כי יש הבדל מהותי בין שביטים וערפיליות: עקב תנועתם ושינוי בהופעתם של שביטים, הוא סבר כי הם עשויים מחומר ארצי יותר, בעוד שערפיליות עשויות מכוכבים. בחלק הראשון של המאמר הוא עוקב אחר רעיונותיו של גלילאו אודות שביטים. בחלק השני, המעניין יותר, הוא מתאר רשימה של 40 ערפיליות בהן צפה, עם סקיצות ותרשימים למציאתן.
אודיירנה סיווג עצמים ערפיליים לשלוש קטגוריות, בהתאם ליכולת להפרידם לכוכבים : Luminosae - ניתנים להפרדה בעין לא מזוינת, Nebulae - נראים כערפיליות בעין אך ניתנים להפרדה בטלסקופ, Occultae - לא ניתנים להפרדה גם בטלסקופ. כ-25 עצמים מתוך רשימה זו זוהו עם גרמי שמיים עמוקים המוכרים לנו כיום (בעיקר צבירים פתוחים), בעוד שאחרים הם עצמים מדומים (asterisms) או מתוארים בפירוט שאינו מספיק לזיהוי.
קטלוג העצמים הערפיליים של אודיירנה כולל תגליות עצמאיות של גלקסיית אנדרומדה וערפילית אוריון (M42) ובין 9 ל-16 תגליות מקוריות של עצמים נוספים, שרובם נכנסו אחר-כך לקטלוג מסיה, וביניהם: M6, M36, M37, M38, M41, M47, ערפילית הלגונה וצביר אלפא פרסאוס. כמו כן, בעבודתו הוא יצר את הציור הקדום ביותר שהשתמר של ערפילית אוריון.
השפעה מדעית והנצחה.
גילוייו של גרמי שמיים עמוקים נעשו כחלק מפרויקט גדול שיזם, בבניית אטלס שמיים מקיף, פרויקט שהוא מעולם לא סיים. אודיירנה נפטר בשנת 1660 בפלמה דה מונטקיארו.
למרות תגליותיו באסטרונומיה, שהיו מעניינות ואף מרשימות לתקופתו, תרומתו של אודיירנה הייתה בעלת השפעה מועטה על המדע באותה תקופה. שתי הסיבות העיקריות לכך היו כנראה בידודו היחסי - פרסומיו כמעט ולא היו מוכרים מחוץ לסיציליה - והעובדה שתאוריו האסטרונומיים נטו להיות מהולים באסטרולוגיה.
אודיירנה הונצח על ידי הקהילה האסטרונומית על ידי מתן שמו לאסטרואיד 21047, שקודם לכן סומן כ-1990 SE5.
מקוק ארוך זנב
דיבר הכתוב בהווה
דיבר הכתוב בהווה (או דבר שנאמר במקצת והוא נוהג בכל) הוא כלל בפרשנות ההלכתית למקרא ולמשנה, לפיו לעיתים נוקט מקור הלכתי בדוגמה פרטית מסוימת לדין ('מקרה פרטי'), דוגמה שנבחרה על פי המקרה המצוי ביותר למעשה (ה"הווה"), אך הכוונה היא שמהדוגמה הפרטית נלמד את הדין לכל המקרה הכללי, כלומר לכל הדוגמאות הקרובות למקרה שצוין במפורש בכתוב. כאשר הרחבה זו מובנת מאליה, אין צורך בכל רמז או דרשה נוספים לצורך הפעלת כלל זה. מכלל זה נגזרות מסקנות הלכתיות למעשה.
מקור הכלל.
כלל זה מוזכר כבר במשנה (משנה מסכת בבא קמא פרק ה משנה ז):
הכלל מופיע בין כללי הפרשנות שבהם השתמש רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי (המפורטות במדרש "שלושים ושתים מידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי"), שם הוא נקרא: "דבר שנאמר במקצת - ונוהג בכל".
דוגמאות.
הציווי להעניש את העוסק בכישוף נאמר בתורה רק לגבי אשה: "מכשפה לא תחיה" (שמות כב, יז), אך רש"י בעקבות מדרשי ההלכה מציין שאין הבדל בעניין זה בין גברים לנשים, אלא שהעיסוק בכישוף היה נפוץ יותר בין הנשים.
איסור אכילת טרפה נאמר על טרפה הנמצאת בשדה (שמות כב, ל). למעשה על פי ההלכה אין כל הבדל בין טרפה שנמצאה בשדה לטרפה שנמצאה בבית, אלא שזוהי דוגמה שכיחה, שכן בהמות נטרפות יותר בהיותן בשדה (מובא ברש"י).
טומאת בעל קרי נאמרה על "מקרה לילה", כדוגמה בלבד (דברים כג, יא ורש"י).
טומאת אהל שנמצא בו מת מוזכרת בציון המקרה שהאדם נפטר בהיותו בתוך האהל, אבל הדין כך גם אם מת מחוצה לו ולאחר מכן הוכנס לאהל (במדבר יט, יד ופירוש רמב"ן).
המצווה להעניק מתנות עניים נאמרה על "גר יתום ואלמנה" (דברים כד, יט-כא), והיא מכוונת לכל עני באשר הוא (אברבנאל, שם).
בקרבן הפסח נאמר בתורה שאדם יכול להצטרף לחבורה אחת עם שכנו (שמות יב, ד), אך הוא הדין גם למי שמתגורר רחוק ממנו (מכילתא שם).
באיסור בשר בחלב הוזכר בישול "גדי בחלב אמו" (שמות כג, יט), אך אין הבדל בין גדי לבין בהמות אחרות ובין חלב אמו לחלב אחר (מכילתא משפטים פרשה כ).
האיסור לקלל חרש (ויקרא יט, יד) הוא דוגמה לכל אדם, והוזכר מפני שיש המקללים חרש תוך ניצול מוגבלותו (פירוש רבנו בחיי).
במצוות נטילת לולב הוזכרו "ערבי נחל" (ויקרא כג, מ), והוא הדין לערבות הגדלות במקום אחר (משנה סוכה פרק ג משנה ג ופירוש רבי עובדיה מברטנורא שם).
לכלל זה דוגמאות גם במשנה. במשנה מסכת שבת נאמר: "ערביות יוצאות רעולות, ומדיות פרופות, וכל אדם, אלא שדברו חכמים בהוה". כוונת המשנה היא שנשות ישראל שבערב ופרס מותרות לצאת מרשות היחיד לרשות הרבים בשבת בלבוש המקובל במקומם, ואין לבוש זה נחשב למשא האסור בהוצאה מרשות לרשות. למעשה יציאה בלבוש זה מותרת גם במקומות אחרים בהם לא מקובל לבוש זה, אלא שהמשנה הביאה את המקרה המצוי, שנשות ערב הם אלו היוצאות רעולות בדרך כלל, וכן נשות פרס בפריפה.
מקרים שנויים במחלוקת.
במקרים מסוימים התעוררה מחלוקת פרשנית והלכתית, האם מקרה מסוים מובא בתורה כדוגמה לדברים נוספים או שההלכה שנאמרה לגביו אכן מצומצמת למקרה זה בלבד.
לגבי "הבא במחתרת", שמותר להורגו לאלתר מתוך הנחה שהוא מסוגל גם להרוג את בעל הבית, חלוקות הדעות: יש אומרים שזוהי דוגמה בלבד לחדירת גנב לבית, ואין כל הבדל בדרך כניסתו, ונקט הכתוב דוגמה זו "מפני שרוב גנבים מצוין במחתרת" (ברייתא, בבלי סנהדרין עב, א). ויש אומרים שדווקא במחתרת אנו מניחים שהוא מסוגל גם להרוג, ואם לא חתר תחת הבית אלא בא בדרך אחרת - אין להורגו ללא אזהרה מוקדמת (ברייתא אחרת שם, לפירוש רש"י).
לעיתים הכל מודים שהדין רחב יותר מן הדוגמה הכתובה בתורה, ובכל זאת התעוררה מחלוקת האם כוונת התורה שיש חומרה נוספת במקרה המסוים שהוזכר בה. חומרה יתירה זו תתבטא בחומרת העונש, בידי שמים או אף בידי בית הדין.
איסור עינוי אלמנה ויתום (שמות כב, כא) נאמר, לדעת רבי ישמעאל במכילתא, ובעקבותיו בפירוש רש"י, כדוגמה לאיסור לענות כל אדם. לדעת רבי עקיבא (מכילתא שם), ובעקבותיו בספר מצוות גדול (לאוין ח), אמנם אסור לענות כל אדם אבל יש חומרה מיוחדת בעינויים של אלמנה ויתום. כמו כן האיסור להונות גר (שמות כב, כ), לדעת רשב"ם הוא דוגמה בלבד, ואילו לדעת הרמב"ם (הלכות מכירה יד, טו) יש בו איסור נוסף. גם על האיסור לקלל מנהיגים ושופטים (שמות כב, כז) טוען הרשב"ם ש"דיבר הכתוב בהווה", שמקובל לקלל אותם מתוך כעס על מעשיהם, ואילו לדעת הרמב"ם (הלכות סנהדרין כו, ב) יש בהם איסור מיוחד.
פארואזית
פארואזית (Føroyskt) היא שפה צפון-גרמאנית אינסולרית מקבוצת השפות הגרמאניות של משפחת השפות ההודו-אירופאיות המדוברת באיי פארו, וגם במדינות נוספות כגון דנמרק ונורווגיה.
השפה התפתחה מן הניב המערבי של השפה הנורדית העתיקה יחד עם הנורווגית, האיסלנדית והשפה הנכחדת הנקראת נורן. השפה החיה הקרובה אליה ביותר היא האיסלנדית.
נטילת לולב
רב ירמיה בר אבא
רב ירמיה בר אבא היה אמורא מהדור השני לאמוראי בבל (אמצע המאה ה-3 לערך). היה מתלמידיו של האמורא המפורסם רב. מופיע פעמים רבות גם בתלמוד הירושלמי, ושם הוא נקרא רב ירמיה סתם, בלא שם אביו. יש אומרים שנקרא גם רבי ירמיה רבה (הגדול).
רבותיו.
כאמור, היה רב ירמיה בר אבא בעיקר תלמידו של רב, והיה נוהג בדרך כלל על פי פסקיו. עם זאת, נחשב כתלמיד חבר שלו, והיה פונה אליו בגוף שני, ולא בגוף שלישי כמקובל בין תלמיד לרבו.
רב ירמיה נושא ונותן עם חכמי דורו הידועים: רב הונא, רב יהודה, ועוד. רב נחמן, שהיה דיין מפורסם, הפנה אליו פעם דין תורה. רוב אזכוריו בתלמוד הם הלכות שמסר בשם חכמי הדור הבולטים: רב, שמואל ורבי יוחנן. מספר פעמים מסר על שאלות שנשלחו מבית מדרשו של רב לשמואל ("שלחו ליה מבי רב לשמואל"), המשויכות לתקופה שאחרי פטירתו של רב.
משפחתו וחבריו.
על משפחתו ידוע מעט: אביו היה שמו "אבא", והיה בעל תשובה מפורסם בדורו. (לגרסה אחרת: אחי אביו, ושמו "אחא" הוא היה הבעל תשובה) רב הונא בר חייא היה חתנו, וגם בנו רב הונא בריה דרב ירמיה בר אבא ונכדו מרי מוזכרים כחכמים.. לפי דעת היימן, בנו הוא רבה בר ירמיה.