אקסצנטריים עשויים להבין או לא להבין את נורמות ההתנהגות של החברה בה הם חיים – בין כך ובין כך, הם פשוט לא מוטרדים מאי-קבלת התנהגויותיהם או אמונותיהם בחברה, ומתנהגים באינדיבידואליות קיצונית. רבים מהמוחות המבריקים בהיסטוריה הציגו מגוון של התנהגויות ואמונות לא רגילות.
אקסצנטריים מסוימים נחשבים לתמהונים ולא לגאונים. התנהגות אקסצנטרית נחשבת פעמים רבות לחריגה, למרות שהיא עלולה גם להטריד. רבים מהאנשים שנחשבו לאקסצנטריים בלבד אובחנו מאוחר יותר כחולים במחלות נפש שונות, דוגמת הפרעה טורדנית-כפייתית.
לאחרים עשוי להיות טעם אקסצנטרי בתחום מסוים של חייהם: אנשים עשויים להתלבש לבוש אקסצנטרי, או לעסוק בתחביב אקסצנטרי.
התנהגויות אקסצנטריות קושרו לאפיון פסיכולוגי המזהה פיצוי יתר, חוסר ביטחון, סוגיות ילדות לא פתורות, פרישות לא רצונית וסוגיות מיניות אחרות, אהבה נכזבת או לא נענית וסוגיות רומנטיות אחרות, רגשות מודחקים, מגושמות חברתית, שגעון לדבר אחד ומגוון סוגיות פסיכולוגיות-חברתיות אחרות – גם אם האדם לא יאובחן כלוקה בהפרעה נפשית.
אפיונים פסיכולוגיים המקושרים לעיתים לאקסצנטריות הם תסביך נפוליאון, תסמונת פיטר פן, הפרעה טורדנית-כפייתית, הפרעות הקשת האוטיסטית ובאופן מובהק ביותר תסמונת אספרגר. התנהגות אקסצנטרית אף קושרה לשימוש בסמים.
חלק מהאקסצנטרים עשויים להצהיר על אקסצנטריות או ליצור רושם של אישיות אקסצנטרית באופן מודע ומכוון, בניסיון להבדיל את עצמם מהנורמה החברתית ולהציג את אישיותם כייחודית (בין השאר בעקבות הסטריאוטיפ החיובי שנוצר לעיתים לאקסצנטריות בתרבות הפופולרית ובקרב דמויות בדיוניות).
אקסטרווגנטיות היא סוג של אקסצנטריות הקשורה לבזבוז וגודש יתר.
אפיונים.
הפסיכולוג דייוויד ויקס מציין שאנשים עם פגיעה מנטלית "סובלים" מהתנהגותם, בעוד אקסצנטריים בריאים מאושרים למדי. הוא גם מציין שאקסצנטריים פחות פגיעים לפגיעה מנטלית מאחרים. זאת אפשר לקשר לכך שבעלי אישיות מופנמת סובלים מפגיעות מנטליות יותר מהמוחצנים, הנוטים לגרום לאנשים שסביבם לסבול.
לפי ויקס, ישנם ארבעה עשר מאפיינים העשויים להבדיל בין אדם אקסצנטרי בריא לבין אדם רגיל או לבין אדם בעל פגיעה מנטלית. חמשת הראשונים נפוצים בקרב הנחשבים לאקסצנטריים:
פיבי קייטס
פיבי בל קייטס (באנגלית: Phoebe Belle Cates; נולדה ב-16 ביולי 1963) היא שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית, שנודעה בעיקר הודות למשחקה בסרטי נעורים.
קייטס נולדה בניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית בעיקרה, מלבד סבה מצד אמה שהיה סיני-פיליפיני. משפחתה עסקה בתעשיית הבידור, הן בטלוויזיה והן בברודוויי. אביה, ג'וזף קייטס (במקור "כץ") היה מפיק ידוע בברודוויי, אשר סייע ביצירת שעשועון הטלוויזיה שאלת ה-64 אלף דולר. אימה של קייטס, לילי, נולדה בסין. קייטס למדה בבית הספר ג'וליארד. היא כיכבה בסרט "נעורים בקצב מהיר" ובסרטי נעורים נוספים. היא גם שיחקה במיני-סדרה "תחרה" בשנת 1984.
קייטס הייתה כוכבת משנה בסדרת סרטי "גרמלינס", כוכבת המשנה בסרט "אלף האורות של ניו יורק", וכיכבה בסרט "פרד תתפגר" (Drop Dead Fred). היא הופיעה על כריכת מגזיני נוער כ"סבנטין", "Tean Beat". קייטס גם הופיעה על במת התיאטרון בשנת 1985 במחזה אוף ברודוויי "Rich Relations" של דייוויד הנרי הואנג וכיכבה בשנת 1994 בקומדיה הרומנטית "הנסיכה קאראבו".
בשנת 2005 פתחה קייטס בוטיק אופנה בשם Blue Tree בשדרת מדיסון שבניו יורק.
חיים אישיים.
קייטס נישאה בשנת 1989 לשחקן זוכה האוסקר קווין קליין, אותו פגשה כשנבחנה לתפקיד בסרט "החברים של אלכס". להם שני ילדים: אחת מהן היא הזמרת גרטה קליין הידועה בשם הבמה פרנקי קוסמוס.
איריק האדום
אליזה (זמרת)
אָליזה ז'קוטֶה (בצרפתית: Alizée Jacotey; נולדה ב-21 באוגוסט 1984 בעיר אז'קסיו בקורסיקה, צרפת), היא זמרת פופ צרפתייה, שהתפרסמה בזכות הלהיט Moi...Lolita שיצא ב-2000.
ילדותה ונעוריה.
אליזה הידועה בכינוי "לילי", החלה במסלול רקדנות כבר בילדותה בבית ספר לריקודים בקורסיקה. את אימוניה המשיכה עד גיל 15, ובמהלך הזמן זכתה בתחרות ריקוד שאורגנה על ידי חברת תעופה הנמצאת כיום כחלק מחברת התעופה "סוויסאייר". עקב ניצחונה, זכתה אליזה בטיול לאיים המלדיביים.
בשנת 1999 הופיעה אליזה בתוכנית הטלוויזיה "Graines de star" (בעברית: נבטי הכוכבים), שם התגלתה על ידי הזמרת מילן פארמר שכתבה לה שני אלבומים עם המפיק לורן בוטונה (Laurent Boutonnat).
חייה האישיים.
ב-2003–2012 הייתה נשואה לזמר הצרפתי ג'רמי שאטליין (Jérémy Chatelain). ב-2005 נולדה לזוג בת.
מ-2016 נשואה לגרגואר ליונט. ב-2019 נולדה לזוג בת.
מתגוררת כיום בקורסיקה.
קריירה.
סינגל הבכורה של אליזה "Moi... Lolita" שוחרר במאי 2000 בצרפת, וב-2001 באירופה ובאסיה. הסינגל זכה להצלחה מסחררת בצרפת, למרות שלא הגיע למקום הראשון, ובמצעד כל הזמנים במדינה הוא ממוקם במקום ה-31 עם מכירות של מעל 1,200,000 עותקים. השיר הצליח גם באסיה ובאירופה והגיע למקום הראשון בספרד ובאיטליה, ולמקום השני בבלגיה, גרמניה והולנד. בישראל השיר הגיע למקום הראשון במצעד בגלגלצ וסיים במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי לשנת 2001 במקום השמיני.
בסוף 2000 יצא אלבום הבכורה "Gourmandises" ממנו יצאו הסיגלים "L'Alizé", "Parler tout bas" ושיר הנושא "Gourmandises". בעקבות פרסום אלבומה הראשון שגרם לתדמיתה לעבור לכיוון המראה הסקסי מיני, נבנה במקביל לאליזה מראה תדמית של נערה בת עשרה רגילה לחלוטין, וזאת כדי ליצור ולשמר את הרושם הנקי של נערה ממוצעת כמו כולם.
במהלך השנים עם התבגרותה נבחרה אליזה לסמל סקס במגזינים שונים, ואף נבחרה בשנים 2010 ו-2011 בסקר "האישה הכי סקסית בעולם" שנערך על ידי מגזין FHM הצרפתי בתור האישה השנייה הכי סקסית בעולם מתוך 100 מועמדות. אלבומה השני של אליזה, "Mes courants électriques", יצא ב-2003 וממנו שוחררו הסינגלים J'en ai marre ! / I'm fed up! ו J'ai pas vingt ans ! / I'm not twenty!. האלבום הצליח באירופה אך פחות מאלבומה הראשון.
ב-2007 ראה אור אלבומה השלישי "Psychédélices" אותו הפיקה בעצמה. האלבום יצא רק בשווייץ, בלגיה, צרפת ובמקסיקו, שם נחל הצלחה כשהגיע לראש מצעד המכירות. בתחילת 2010 יצא אלבומה הרביעי "Une enfant du siècle" (ילדת המאה). האלבום לא הצליח יחסית לקודמיו אף שהגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים הצרפתי.
ב-2013 השתתפה אליזה בגרסה הצרפתית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" (Danse avec les stars) והגיעה למקום הראשון. כמו כן, באותה שנה יצא גם אלבומה החמישי "5".
ב-2014 יצא אלבומה השישי, "Blonde".
פטריק פירס
פטריק הנרי פירס (באירית: Pádraig Anraí Mac Piarais.באנגלית: Patrick Henry Pearse, או Pádraig Pearse; 10 בנובמבר 1879 – 3 במאי 1916), היה מורה, משורר, סופר, עורך דין ופעיל פוליטי לאומני אירי. הוא היה המפקד העליון של מרד הפסחא באירלנד בשנת 1916, והוצא להורג על ידי הבריטים יחד עם מנהיגים אחרים של המרד, והפך בעיני רבים לסמל של המאבק על עצמאות אירלנד.
תחילת דרכו.
פטריק פירס נולד בדבלין ברחוב גרייט ברנסוויק, הקרוי כיום רחוב פירס (Pearse Street) על שמו ועל שם אחיו וילי. אביו, ג'יימס פירס, שהיה שייך לדת היוניטרית, הגיע לאירלנד מבירמינגהאם שבאנגליה, והקים עסק סיתות מצליח, והמשפחה חייתה בנוחות של מעמד הביניים. אימו הייתה בת למשפחה אירית, והשפה המדוברת בביתה הייתה אירית. אביה היה מתומכי תנועת "אירלנד הצעירה" בשנת 1848, והיה חבר באחווה הרפובליקנית האירית.
אביו היה אוטודידקט, ופירס גדל מוקף בספרים. הוא גם אימץ פוליטיקה רדיקלית מגיל צעיר, וסיפר כיצד היה מתפלל לאלוהים למען שחרורה של אירלנד מהבריטים, ומבטיח שיקדיש למאבק זה את חייו. לאביו היו שני ילדים מנישואים קודמים, אמילי וג'יימס, ומנישואיו השניים, למרגרט בריידי, נולדו האחים וילי ופטריק פירס. את חינוכו המוקדם קיבל בבית הספר של "האחים הנוצריים", שם גם פיתח אהבה גדולה לשפה האירית.
הוא הצטרף לתנועת התחייה האירית, שביקשה להשיב את השפה והתרבות אותן ניסו הבריטים להשכיח במדיניות מכוונת, לפיה היה מותר ללמד בבתי הספר רק אנגלית, ויצירות אנגליות. פירס האמין כי הדרך לגיבוש הזהות והלאומיות האירית עוברת דרך השפה . הוא החל ללמד אירית, וב-1908 פתח בית ספר דו-לשוני, בו למדו התלמידים באירית ובאנגלית.
בגיל 23 החל לערוך את "An Claidheamh Soluis" ("חרב האור"), ביטאונה של "הליגה הגאלית, הארגון המרכזי של התחייה האירית. בדצמבר 1913 הושבע פירס לארגון ה-IRB, האחווה האירית הרפובליקאית. הארגון פעל למען סיום השלטון הבריטי באירלנד והחלפתו ברפובליקה אירית.
גיבורי צעירותו של פירס באו מהפולקלור האירי, אך כשהגיע לשנות ה-30 לחייו החל להתעמק בסיפוריהם של גיבורי המאבק הרפובליקני האירי, דוגמת חברי האירים המאוחדים תאובלד וולף טון ורוברט אמט. השניים היו פרוטסטנטים, אך את ההשראה למרידת 1916 שאב פירס הקתולי האדוק מהם.
ב-1900 השלים תואר BA בשפות מודרניות, ובהן אנגלית, אירית וצרפתית, באוניברסיטה המלכותית של אירלנד. באותה שנה הוסמך כבריסטר. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1901, אך טען בפני בית המשפט רק במקרה אחד, של המשורר ניל מקברייד, אשר הואשם בכך ששמו מופיע בכתב "בלתי קריא" על פני עגלתו – כלומר, בשפה האירית, שהוצאה מהחוק. הוא הפסיד במשפט, אך המקרה הפך לסמל של המאבק האירי. על פסק הדין כתב פירס בטורו בעיתון ש"בפועל, הייתה זו קביעה שאירית היא שפה זרה על אותו משקל של יידיש".
סנט אנדה.