מבצע רביב נחשב למסובך ביותר והסתיים בהצלחה הודות לפעילות רבה של זירת ים סוף, שדרשה התארגנות, אימונים וביטחון שדה. הופעלו בה שלוש נחתות 36 מטר שהנחיתו את הכוחות בחוף אחד ופינו אותם בחוף אחר. במהלך הביצוע המורכב חלו לא מעט תקלות שנחלצו בתושיה ובמקצוענות. בנוסף להיותו מפקד הזירה גם הפיקוד הימי של המבצע היה בידיו.
בתקופת פיקודו של אלמוג זכתה הזירה להצלחות אך ספגה גם מספר מהלומות. ב-24 בינואר 1970 התפוצצה משאית תחמושת שפונתה מהאי שדואן וגרמה לעשרות הרוגים. כוח קומנדו ימי מצרי שפעל מעקבה הצליח לפגוע שלוש פעמים בנמל אילת, ב-6 בפברואר, 15 במאי ו-19 ביולי 1970, ולגרום נזקים לכלי שיט שעגנו בו. לאחר החדירות גודרו המעגנים גם מתחת למים הוצבו מכשירי סונאר והאבטחה שופרה.
בסוף שנת 1970 נקלטו ספינות הדבור החדשות בזירת ים סוף והיוו את הכוח העיקרי לשמירת הביטחון השוטף עד להגעת ספינות הטילים שנתיים מאוחר יותר.
הדרכה בפו"ם ויציאה לגמלאות.
בחודש יולי 1970 מסר אלמוג את הפיקוד על הזירה לאל"ם עזרא קדם ("כריש") ועבר לתפקיד מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
למרות כישוריו המקצועיים של אלמוג ויחסי האמון שבנה עם אנשים לא נמצא לו תפקיד בכיר מתאים בחיל הים. אלמוג שאהב את הים חשב לצאת לשירות כרב חובל בצי הסוחר. לשם כך נדרש להשלים את ידיעותיו ולקבל הסמכה רשמית בקורס לרבי חובלים שנערך על ידי המכון להכשרה ימית.
מנהל בית הספר לקציני ים עכו.
בהמלצת מפקד חיל הים בנימין תלם לוועד המנהל מונה אלמוג בשנת 1973 למנהל בית הספר לקציני ים בעכו. אלמוג שימש בתפקיד עד שנת 1996.
מטרת החינוך, להשקפתו של אלמוג, הייתה החינוך לשמו כשממנו יושגו מטרות נוספות, כמטרות לימודיות ומקצועיות. הוא ביקש לשים דגש במידה שווה הן על המקצועות העיוניים למיניהם והן על המקצועות הימיים, ובמקביל להנעים את שהותם של התלמידים במוסד מבלי לוותר על עקרונותיו החינוכיים. בתקופתו טופח הקשר בין הקדטים לבין חברי הסגל וההנהלה, ואלמוג הכיר כל תלמיד ותלמיד באופן אישי. פיתח תחביב של ידיעת התנ"ך והעמיד שאלות ידע בתנ"ך במהלך השיחה.
כניסה לתפקיד.
בשנת 1973 החליטה מועצת המנהלים למנות את אלמוג לתפקיד המנהל לאחר שהמנהל המכהן, דוד מימון, איש הפלי"ם הודיע על התפטרותו על רקע חילוקי דעות עם סגל בית הספר. משימתו הראשונה על-כן הייתה להרגיע את הרוחות ולהשיב את העבודה לסדרה, מה שעלה בהצלחה בזכות יחסי האנוש הטובים שאלמוג ידע לטוות עם כל אדם. כניסתו לתפקיד הייתה סמוך לפתיחת שנת הלימודים תשל"ד ופריצת מלחמת יום הכיפורים. המורים וההנהלה גויסו והלימודים התחדשו רק אחרי סוכות.
התארגנות לחינוך.
אלמוג ניהל את בית הספר בתקופה בה ידעה מערכת החינוך בארץ שינויים רבים והכניס בו חידושים בהתאם לצרכים באותה עת. במטרה לשמור על מספר התלמידים מחד, ולא לוותר על הרמה מאידך, נוספו תחילה מקצועות מתקדמים כמחשבים, אוטומציה ובהמשך נפתחה מגמה חדשה – מגמת אלקטרוניקה שהצטרפה למגמות הקלסיות הוותיקות: שיט ומכונאות ימית.
לאחר מספר שנים נוספה מכללה ללימודי המשך ונפתחו כיתות י"ג וי"ד אשר הקנו דיפלומות של טכנאי והנדסאי במגמות המכונה והאלקטרוניקה, ומגמת השיט התאימה את תוכנית הלימודים שלה לדרישות טכנאי תעשייה וניהול בנוסף ללימודי הים.
כאשר מערכת החינוך בארץ עברה רפורמה למבנה של חינוך יסודי שש שנתי ותיכוני שש שנתי התאים אלמוג את בית הספר לשינוי כך שהחל לקלוט לא רק בוגרי כיתות ח' אלא גם בוגרי ט', דבר שהעלה את מספר הנרשמים לבית הספר.
בתקופתו של אלמוג ידע בית הספר שני גלי עלייה מברית המועצות וממדינות חבר העמים. הגל הראשון חל בשנות השבעים והשני המסיבי יותר – בשנות התשעים. תחת שרביטו של אלמוג נערך המוסד לקלוט את הנערים העולים באמצעות הקמת כיתות אולפן, שיעורי עזר וחונכים מכיתות בוגרות. הנפל בין התלמידים מעליות שונות היה דומה ובהמשך הגיעו לא מעט מילדי העולים להישגים כמצטייני-על בבית הספר ומגשימי הקצונה לאחריו.
קדטיות - אחד הצעדים המהפכניים ששינה את צביונו של המקום היה קבלת בנות. במהלך שנת 1987 קיבל אלמוג את פנייתה של תלמידה מנהריה שדרשה להתקבל לבית הספר והודיעה שהיא מוכנה להיאבק על כך. משנת הלימודים הבאה נפתחה ההרשמה גם לבנות. הצעד שובר המוסכמות הזה, שהחל עם קבלתן של שמונה בנות למעוז הגברי, נחל הצלחה רבה בעיקר עקב המדיניות שנקט אלמוג ואשר עיקריה היו שוויון בין הבנים לבנות בכל החובות והזכויות. צעד נוסף נעשה במינויה של אישה למנהלת ההוראה של בית הספר, אשר גם הוא נחשב אז למהפכני בקציני-ים. אחוז הבנות הלומדות בבית הספר כ-20 - 30 בכל מחזור.
אלמוג היה חובב שיט מפרשים. גם בשבתות היה מבלה עם משפחתו בחוף בית הספר. הדבר הפך למנהג ובוגרים החלו להתקבץ בכל שבת על חוף בית הספר ולהפליג בסירות מפרש שלהם אשר נשמרו בסככה. מתוך השיחות עלה הרעיון להקים אגודת ידידי בית הספר שתתבסס על הבוגרים ותתמוך בפעילויות בית הספר הדורשות מימון. רב-חובל מלאכי אפרת, בוגר המחזור הראשון של בית הספר הימי שליד הטכניון (שמו של בית הספר לקציני ים בשנותיו הראשונות), נעשה יו"ר. העמותה נרשמה באוגוסט 1982 בשם "בוגרי בי"ס לקציני ים".
אלמוג חשב שבית הספר לקציני ים הוא מוסד אתגרי ומיוחד. לכן הסגל החינוכי חייב להכיר היטב כל תלמיד בו. לדעתו בית הספר מלמד עקרונות והמיומנות המקצועית תבוא עם הצטברות הניסיון וידע נוסף. הדבר החשוב לדעתו הוא עיצוב האופי של התלמיד, חינוך לערכים של שיתוף פעולה, מוכנות, הקפדה והפנמת נורמות של שיטתיות, אמון וגאות יחידה. כמכשיר עיקרי להקנית ערכים אלה ראה את הניהול העצמי.
כלי שיט וימאות מעשית.
אלמוג ראה בים כלי חינוכי מדרגה ראשונה. לכן פתח את מחלקת השיט לפעילותם של התלמידים בשעות אחר הצהריים ודאג למצוא לבית הספר גם כלי שיט גדולים יותר בהם יוכלו התלמידים להפליג לאורך חופי הארץ ולאיים הסמוכים לה. נמצא תורם ליאכטה בשם "פולנייז", וכשזו לא ענתה עוד על הצרכים, נתרמה ב-1979 על ידי האנס קאהן, בעל חברת ספנות מהולנד, אניית חופים קטנה. לבית הספר הייתה זו אוניית אימונים גדולה ושמה הוסב ל"רב-חובל זאב הים". האניה שימשה להפלגות אימונים בנמלי הים התיכון. בשנת 1986 הלכו וגדלו הוצאות תחזוקתה והוחלט למכרה על אף שמילאה תפקידה היטב במאות הפלגות אימונים.
במקומה נרכשה ב-1990 ספינת אימון דו-מנועית מבריטניה שנקראה באותו שם והיא שימשה את בית הספר עד 1997.
אלמוג החליט על בניית שתי ספינות מפרש בחצר בית הספר על ידי הסגל. בליווי ותרומה של האנס קאהן. הספינה הראשונה הושקה ב-10 במאי 1990 ונקראה "עתיד" על-שם חברה לשירות ימי עתיד, חלוצת האוניות בחידוש הימאות העברית. הספינה השנייה הושקה במאי 1993 ונקראת "ארי הים" כשם הספינה בה יצאו כ"ג יורדי הסירה לדרכם ממנה לא שבו.
ספינות אלה, "עתיד" ו"ארי הים", פעילות ועומדות לשירות לימודי הימאות עד היום. הן מהוות כלי לא רק לתרגול מעשי של הלימוד התאורטי בכיתות אלא גם להתנסות במשמרות הים ולהקניית ערכים כעבודה בצוות ואחריות הדדית, שאותם ראה אלמוג כמטרות החינוך הימי.
במקביל עודד אלמוג את התלמידים להשתתף בכל המשטים הימיים שהתקיימו בארץ, ואלה נערכו על ידי כלי השיט הקטנים יותר של בית הספר.
מבנים בבית הספר.
בתקופת אלמוג הוקמו מבנים ייעודיים נוספים לבית הספר אשר אלמוג קרא להם בשמות של הצוללות. בנין רהב ובנין דולפין למגורים ומועדון.
מסירת התפקיד.
בשנת 1995 הודיע אלמוג למועצת מנהלים כי הוא מבקש לסיים את תפקידו. לדעתו יש מקום למנהל חדש. מועצת המנהלים בראשותו של שמואל טנקוס בחרה בסא"ל (מיל') אלי רגב כמנהל במקומו. ב-20 ביוני 1996 התקיים טקס החלפת מנהלים במקביל לסיום שנת הלימודים ואלמוג פרש.
תחביבים.
אלמוג היה איש אשכולות, ועסק בתחומי ידע והתעניינות רבים, כדוגמת אסטרונומיה, מטאורולוגיה, גאוגרפיה, אך מעל לכל הייתה אהבתו להיסטוריה ולארכאולוגיה. בשנת 1965, עת היה מפקד צוללת, יצא עם צוותו ל'שירות לאומי' – השתתפות בחפירות באתר מצדה.
בשנת 1985 היה ממקימי עמותת דולפון - ארגון יוצאי שייטת הצוללות. תפקיד בו כיהן עד 1996 במשך כל תקופת תפקידו בבית הספר קציני ים.
אהבתו לעם ולארץ הייתה אהבת אמת, מלאת תחושות שמחה על כל אירוע לאומי מחד, וכאב חד על כל איוולת לאומית וחברתית מאידך. בלטה בקיאותו בהיסטוריה של עם ישראל בתקופות השונות, בעיקר תקופת החשמונאים ובית שני, ובקיאותו ברזי התנ"ך.
כנער וכבוגר, היה איש ספורט וחובב מושבע של כדורגל, תחום בו עסק עד כניסתו לצה"ל. על אף השנים הארוכות מאז עזב את עיר הולדתו לטובת מגורים בחיפה, לא פסקה אהדתו ואהבתו למקורותיו בכפר סבא, שתמיד שימשה עבורו מולדת ראשונה. אהבה נוספת, שלה הקדיש שעות פנאי רבות, סבבה סביב הקלטת שירי עמים והאזנה להם שוב ושוב. אישיותו רבת הפנים של אלמוג התבטאה בתוצאות משאל שנערך בין תלמידי בית הספר ולשאלה "מה יהיה עיסוקו הבא של אלמוג?" זכתה התשובה "מגיש תוכניות שירי עמים ברדיו המקומי" למירב הנקודות.
על כל זאת נוספה חיבתו לשיט מפרשים. אלמוג היה מבלה את ימי סוף השבוע בחוף בית הספר בחברת בוגרים חובבי שיט כמוהו.
משפחתו.
בעת שירותו בשייטת הטרפדות, הכיר אלמוג את רותי לבית לפל, קצינת השלישות ביחידה וב-9 ביוני 1954 נשא אותה לאישה. הם הקימו את ביתם בשכונת קריית אליעזר בחיפה ונולדו להם שתי בנות ובן.
מותו והנצחתו.