מריה לואיסה בומבל (בספרדית: María Luisa Bombal; 8 ביוני 1910 - 6 במאי 1980) הייתה סופרת צ'יליאנית, שזכתה לשבחים ברחבי העולם, ונחשבה לאחת המשוררות הגדולות ביותר בצ'ילה. עבודתה התאפיינה לרוב במאפיינים ארוטיים, אפלים, פמיניסטיים וסוריאליסטים, ועסקה לעיתים קרובות במגדר ובנשיות. בנוסף זכתה בומבל בפרס הספרות העירוני של סנטיאגו של שנת 1942 על ספרה "העטוף" ("La Amortajada").
קורות חיים.
ראשית חייה.
מריה לואיסה בומבל נולדה בפסאו מונטריי בווינה דל מאר, לאב ארגנטינאי ואם ממוצא צפון אירופאי, וכתוצאה מכך נחשפה בילדותה גם ל וגם לספרות גרמנית. אחד הסופרים האהובים עליה בילדותה היה הנס כריסטיאן אנדרסן, שיצירותיו השפיעו ככל הנראה על עבודתה שלה. עם מות אביה בשנת 1923, בגיל 8 עברה בומבל עם אמה בלנקה אנתס פרכט ועם אחיותיה לפריז, שם סיימה את לימודי התיכון והאוניברסיטה. בשנת 1931 חזרה בומבל לצ'ילה, שם התגוררה עד שעברה לבואנוס איירס בשנת 1933, בשל הזמנת הקונסול פבלו נרודה. בבואנוס איירס עבדה בומבל ב, ונפגשה עם הכותבים המקובצים סביבו. כך, הפכה לפעילה בתנועה האינטלקטואלית של אותה תקופה
חיים אישיים.
כאשר חזרה בומבל לצ'ילה ב-1931 מלימודיה בפריז, פגשה חבר צעיר של משפחתה בשם יולוג'ו סאנצ'ס ארראזוריץ. בין השניים נפתח רומן אינטנסיבי, שעם סיומו בשנת 1933 עברה בומבל להתגורר בבואנוס איירס. בבואנוס איירס נישאה לאמן ; למרות היותו הומוסקסואל. הנישואים היו קצרים, שכן בומבל בחרה להינשא על מנת להימנע מבדידותה; בעוד לארקו ניהל במהלך נישואיהם רומנים עם גברים.
שנה לאחר חזרתה לצ'ילה ב-1940, נעצרה בומבל על ניסיון התנקשות במאהבה לשעבר יולוג'יו סאנצ'ס, ככל הנראה בשל היחס המזלזל שלו כלפיה.
לאחר שחרורה בשנת 1944 היא עברה לארצות הברית, שם התגוררה כמעט 30 שנה. בחודשיה הראשונים בארצות הברית החלה בומבל לסבול מאלכוהוליזם קשה שליווה אותה להמשך חייה, וככל הנראה הביא למותה. בנוסף, באותה שנה היא פגשה אמריקאי צרפתי בשם פאל דה סן פאל, שאליו נישאה ב -1 באפריל 1944. לשניים נולדה בת בשם ברידג'ט, על שם גיבורת הרומן השני של בומבל ("העטוף").
קריירה.
הקריירה הספרותית של בומבל החלה כאשר הוציאה לאור את הרומן "הערפל האחרון" בשנת 1935, בהשפעת התנועה האינטלקטואלית אליה נחשפה בבואנוס איירס. שלוש שנים לאחר מכן הוציאה לאור רומן בשם "העטוף" ("La Amortajada") שנחשב לרומן החשוב ביותר שלה. באוגוסט 1940 חזרה לצ'ילה, שם הוציאה לאור מספר סיפורים קצרים ביניהם "העץ" ו"האיים החדשים".
בשנת 1944 עברה בומבל לארצות הברית שם החלה להתמקד בכתיבת מחזות. בשנת 1947 פרסמה את ספרה האחרון " House of mist", שנכתב באנגלית, מה שהנגיש אותו לאנשים רבים נוספים וסייע להצלחתו בכל העולם.
מוות.
לאחר מות בעלה בשנת 1969, עזבה בומבל לבואנוס איירס. שם היא נשארה עד מותה ב־6 במאי 1980. מותה נגרם מהפרעה במערכת העיכול אשר ככל הנראה הייתה תוצאה של אלכוהוליזם.
לאחר מותה הופצה שמועה שלפיה בומבל נפטרה בודדה ונטושה בחדר משותף של בית חולים ציבורי. ברם, עשרים וחמש שנים לאחר מותה, הסנטור קרלוס בומבל, שהיה אחיינה, טען שמדובר במיתוס, ושדודתו נפטרה בעודה נעזרת ונתמכת על ידי בני משפחתה ועל ידי אחיות בבית החולים, ולא נאלצה להיות לבדה בימיה האחרונים.
השפעות ואופי כתיבתה.
עבודתה של בומבל התעמקה לעיתים קרובות במצבן של הנשים בחברה. על מנת להדגיש את בדידותן הרדיקלית של הנשים אל מול הגבריות השולטים בחברה, בחרה בומבל להתעמק בפסיכולוגיה של הדמויות הנשיות, ולא בסיפור העלילתי; וכתוצאה מכך עבודתה נוטה להיות לא ריאליסטית, ואפילו פנטסטית.
ביקורות רבות גרסו כי עבודתה אינה מחוברת למציאות, שכן כתיבתה מתרחקת מהריאליזם אל עולם המיסטיקה. למרות הביקורת, הטקסטים של בומבל מהווים מסמך היסטורי למצב החברתי והתרבותי של אמריקה הלטינית בתקופת הכתיבה.
עבודותיה "הערפל האחרון " ו"העטוף"; סמנו את תחילת חידוש באמריקה. בעבודות אלה שינתה בומבל את המבנה המסורתי של הרומן כמספר אירועים- ובמקום גישה זו בחרה בומבל לגשת באופן פואטי למניעיו הנסתרים של המצפון האישי.
ה"העטוף" ("La Amortajada").
ברומן "העטוף", מציגה בומבל דיוקן אינטימי של אישה הלכודה בנישואים אומללים ומבודדת באחוזתו המכוסה ערפל של בעלה. היא מתארת את הקושי שבמאבק נגד האדישות של בעלה, הערפל התמידי וחוסר הסיפוק שלה מחייה. הרומן מתאר חוויות בלתי רגילות באופן מוחשי ואמיתי- האישה ניגשת לגופתה של ילדה צעירה, מתרחצת בעירום בבריכה ופוגשת מאהב בסתר- באופן שבו אין הקורא יודע אם מדובר במציאות, או בפרי דמיונה של האישה, שמנסה לפצות על האופי המחניק של חייה.
"העטוף", כמו גם עבודותיה האחרות של בומבל, עוסק במניעים ובפסיכולוגיה של האישה ובחוויה הנשית באותה התקופה, ומציגים את הקונפליקט המגדרי שבין הגבריות והנשיות.
Winter Wonderland
Winter Wonderland (בעברית: ארץ הפלאות החורפית) הוא שיר שנכתב בשנת 1934 על ידי פליקס ברנרד והליריקן ריצ'רד ברנהרד סמית'. בשל הנושא העונתי שלו, הוא נחשב לעיתים קרובות כשיר חג מולד בחצי הכדור הצפוני. מאז הקלטתו המקורית של השיר על ידי ריצ'רד הימבר, הוא בוצע מחדש על ידי למעלה מ-200 אמנים שונים.
מילות השיר עוסקות ברומן של זוג בעונת החורף. גרסה מאוחרת יותר של השיר (שיצאה לאור בשנת 1947) כללה "ליריקה המתאימה לילדים". איש השלג שהוזכר בגשר השיר הוסב מכומר לליצן קרקס, וההבטחות שהזוג הבטיח בבית האחרון הוחלפו במילים על השתובבות. זמרים כמו ג'וני מאטיס חיברו בין שתי הגרסאות לשיר, והעניקו לו בית ופזמון נוסף.
איתמר גרוס
איתמר גרוס (נולד בשנת 1980) הוא פסנתרן, מלחין, מנהל מוזיקלי, מפיק מוזיקלי ומוביל להקת הגרובטרון, בה הוא יוצר ומופיע.
ביוגרפיה.
גרוס הוא בוגר האולפנה למוזיקה עמק יזרעאל, יוצא להקת חיל האוויר. בוגר בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו.
חלק מהאומנים איתם ניגן והקליט הם אתי אנקרי, נורית גלרון, להקת הדורבנים, יוני רכטר, שלמה גרוניך, איה כורם, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ותזמורת הג'אז הישראלית.
גרוס יצר את המיזם האומנותי Followspot יחד עם אהרון לוין.
גרוס נשוי ואב לשני ילדים. הוא מתגורר בתל אביב-יפו.
כתיבת שירים.
גרוס עצמו היה מעורב בכתיבת 13 שירים ומנגינות.
קישורים חיצוניים.
סיקור בעיתונות:
פאול ריטר (צייר)
פאול ריטר (בגרמנית: Paul Ritter; 4 במרץ 1829 - 27 בנובמבר 1907) היה צייר גרמני ותלמידו של קרל אלכסנדר היידלוף.
חיים.
בגיל ארבע פאול ריטר התחרש בגלל מחלה. הוא למד בבית הספר לחירשים ואילמים בהנחיית מיכאל וולקל בנירנברג. הוא למד ציור וגרפיקה בבית הספר לאמנות שימושית בנירנברג ונסע לצרפת, איטליה, דנמרק ואוסטריה.
ריטר נודע במיוחד בזכות תמונות אדריכליות גדולות של נירנברג העתיקה עם דמויות היסטוריות על רקע האדריכלות שהוצגה באמינות היסטורית של העיר העתיקה. התמונות הידועות ביותר שלו באוסף נירנברג כוללות את "השוק בנירנברג וקבלת הפנים של גוסטב אדולף בשנת 1632", "כניסת הקיסרית לנירנברג בשנת 1424" ו"המגדל הלבן וסביבתו".
הוא עבד בצמוד לאחיו לורנץ ריטר (1832–1921) לאורך כל חייו. בשנת 1888 מונה פאול ריטר לפרופסור על ידי הנסיך יורש העצר לויטפולד מבוואריה. בעזרת אחיו לימד בבית הספר לאמנויות יישומיות בנירנברג.
פאול ריטר נחשב לצייר האדריכלי החשוב ביותר של ההיסטוריציזם הגרמני. במלאת 100 שנה למותו, הוא זכה לכבוד על ידי תצוגת אוסף הציורים והפסלים במוזיאוני העיר נירנברג בסתיו 2007 בתערוכה גדולה.
פאול ריטר נותר רווק ולא נולדו לו צאצאים. עם זאת, הוא שמר על קשר הדוק עם אחיו לורנץ וילדיו.
בשנת 1870 הקים פאול ריטר מועדון של חירשים בנירנברג, שם היה החבר הראשון בהנהלה. האגודה התקיימה עד לפירוקה בשנת 1879. בשנת 1907 הוא נבחר כחבר כבוד בחברה החירשים "פרסה" לעבודות יד ואומנות במינכן.
הוא נקבר ב-29 בנובמבר 1907 בנירנברג.
בנירנברג-אברהרדהוף נקרא על שמו מרכז לקויי שמיעה באזור פרנקוניה התיכונה.
עבד אל-חפית', סולטאן מרוקו
פיג'ו סוג 163
פיג'ו סוג 163 (בצרפתית: Peugeot Type 163) היא מכונית משפחתית מסוג טורפדו ("Torpedo car" ), שיוצרה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1919–1924.
ולדמר רוזלר
ולדמר רוזלר (בגרמנית: Waldemar Rösler; 21 באפריל 1882 – 14 בדצמבר 1916) היה צייר נוף גרמני.
קורות חייו.
ולדמר רוזלר נולד ב־21 באפריל 1882 כבן של צלם בסטריסן ליד דרזדן. בילדותו המשפחה עברה לקוניגסברג. בשנים 1896 עד 1904 הוא למד באקדמיה לאמנות קניגסברג, שם גם הכיר את אשתו לעתיד. מוריו היו מקס שמידט, אמיל ניידה ולודוויג דטמן, והפך לתלמיד בכיתת המאסטר שלהם.
בשנת 1905 הציג את תערוכתו הראשונה בזצסיון הברלינאי. לאחר מכן שהה זמן ארוך יותר בגוט שילדק, בין אוסטרודה להוהנשטיין, מקום הולדתה של כלתו אודה הרדט, לה נישא בשנת 1906. בני הזוג התיישבו בגרוס-ליכטרפלדה ליד ברלין. בשנת 1907 אודה ילדה את התאומות לואיז ופריץ (שנהרגו בשנת 1943).
מקס ליברמן התוודע אליו בתערוכה ה-15 של הזצסיון הברלינאי ב-1908. מקס בקמן ותיאו פון ברוקהוזן הפכו לחברים שלו. בשנה שלאחר מכן הוא הפך לחבר בזצסיון. בשנת 1911, לאחר התפטרותו של מקס ליברמן, הוא נבחר לדירקטוריון של הזצסיון על פי הצעתו של בקמן.
לאחר פרוץ המלחמה העולמית הראשונה בשנת 1914 הוא גויס ונשלח לחזית המערבית בבלגיה וקודם לדרגת סגן בשנת 1915 ולחם בחזית. לאחר מכן הוא הוצב בממשל הכיבוש בבריסל.