משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי (קריבנרים ואפורים) (באנגלית: The Royal Scots Dragoon Guards (Carabiniers and Greys) או בראשי תיבות: SCOTS DG) הוא רגימנט שריון בצבא הבריטי. הרגימנט נוסד ב-2 ביולי 1972 באדינבורו, סקוטלנד, על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים: רגימנט הקרביניירים ה-3 (משמר הדרגונים של נסיך ויילס) ורגימנט הסקוטים אפורים המלכותי (הדרגונים ה-2).
הרגימנט כיום משרת כחלק מחטיבת השריון ה-7 אשר מוצבת בגרמניה כחלק מהכוחות הבריטים בגרמניה. בשנת 1998 הפך הרגימנט לראשון שקלט את טנקי הצ'אלנג'ר 2 החדשים והוא מוגדר כיום הרגימנט מסוג 58, כלומר הוא מכיל 58 טנקי צ'לנג'ר 2 בנוסף לרק"מי סיור, פיקוד, קשר ולוגיסטיקה.
מבנה ויעוד.
כאמור הרגימנט מכיל סך הכל 58 טנקי צ'לנג'ר 2 ומחולק לאסקדרון מפקדה, שלושה אסקדרוני שריון ואסקדרון סיוע וסיור ממוכן. כל אסקדרון שריון מכיל שלוש מחלקות של ארבעה טנקים כל אחת ושני טנקים למ"פ וסגנו, כלומר 14 טנקים סך הכל באסקדרון. אסקדרון הסיוע והסיור נקרא באופן רשמי 'אסקדרון שריון בינוני', הוא אסקדרון B ברגימנט ומכיל מבנה דומה לאסקדרונים המשרוינים אך במקום טנקים הוא עושה שימוש ברק"מי סיור סימיטר.
היסטוריה.
מאז הקמת הרגימנט בשנת 1971, שירת הרגימנט בשנים הראשונות להקמתו בעיקר בצפון אירלנד. בשנת 1991 נשלח הרגימנט להשתתף במלחמת המפרץ, בין השנים 1996-7 שירת הרגימנט בבוסניה ובשנים 2000-1 שירת פעמיים בקוסובו כחלק מכוח קוסובו. במהלך מלחמת עיראק בשנת 2003 שירתו יחידות הרגימנט בקרבות השונים בעיקר באזור העיר בסרה, בין היתר השמידו בקרב אחד 14 טנקי הרגימנט 14 טנקי אויב, מה שנודע בתור 'קרב ה-14-0'. בשנים 2006-7, 2008 ושוב בשנת 2010 נשלחו יחידות הרגימנט לשירות באפגניסטן.
כאמור, הוקם הרגימנט ב-2 ביולי 1971, על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים:
רגימנט הקרביניירים ה-3 (משמר הדרגונים של נסיך ויילס).
'רגימנט הקרביניירים ה-3 (משמר הדרגונים של נסיך ויילס)' (באנגלית: 3rd Carabiniers (Prince of Wales's Dragoon Guards)) הוקם בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים:
רגימנט הסקוטים אפורים המלכותי (הדרגונים ה-2).
'רגימנט הסקוטים אפורים המלכותי' (באנגלית: 'Royal Scots Greys') הרגימנט נוסד בשנת 1678 עם הקמת שלוש יחידות דרגונים סקוטים אשר בשנת 1681 הפכו ל-'רגימנט הדרגונים הסקוטי המלכותי' אשר קיבל את המספר 'הדרגונים ה-4' ב-1694, בשלב זה סוסי הרגימנט היו אפורים והוא כבר החל להיות ידוע בתור "הדרגונים האפורים".
בשנותיו הראשונות, הרגימנט עסק בעיקר במשימות שיטור פנימיות ברחבי סקוטלנד. בשנת 1688 ישב הרגימנט בלונדון בזמן תחילתה של המהפכה המהוללת, כאשר הרגימנט הצהיר את נאמנותו לויליאם השלישי ונשלח להמשך הלחימה בסקוטלנד. על שירות הרגימנט בשנים סוערות אלו, הוא קיבל את התואר 'מלכותי' ומוספר בתור רגימנט הדרגונים ה-4 בצבא המלך החדש. בשנת 1693 בהצגת הרגימנט בלונדון לפני המלך, כל סוסי הרגימנט היו אפורים מסיבות לא ברורות, מרגע זה הרגימנט החל להיות מוכר בתור 'הדרגונים האפורים' או 'הרגימנט הסקוטי של דרגונים אפורים'. באירוע זה קיבלו חיילי הרגימנט גם את המעילים האדומים שהגדירו אותם כחיילי המלך.
בשנת 1694 יחד עם שני רגימנטי דרגון נוספים, הועבר הרגימנט להולנד שם שירת במהלך מלחמת תשע השנים, כאשר במהלך כשלוש שנים עסק הרגימנט בעיקר בסיור ואבטחה ולא השתתף בקרבות רבים אל מול האויב. לאחר פסק זמן של חמש שנים בסקוטלנד, נשלח הרגימנט פעם שנייה לשרת בהולנד בשנת 1702 כחלק מצבאו של ג'ון צ'רצ'יל במהלך מלחמת הירושה הספרדית שם נלחם הרגימנט במספר מערכות וקרבות ברחבי מערב אירופה. שנה לאחר המלחמה, הרגימנט הוצב בסקוטלנד והשתתף בדיכוי התקוממות היעקוביטים מה שערך כארבע שנים והסתיים בשנת 1719. לאחר המרד, הרגימנט חזר למשימות שיטור ברחבי סקוטלנד למשך ה-23 שנים הקרובות.
בשנת 1742 נשלח הרגימנט חזרה לאירופה להשתתף עם הצבא הבריטי במלחמת הירושה האוסטרית, בחודשים הראשונים הוצב הרגימנט במשימות שמירה ושיטור ובהמשך הצטרף ללחימה. ב-27 ביוני 1743 הרגימנט השתתף בקרב דטינגן, שם ככל הנראה הוצב בשורה הקידמית של הצבא ולחם כנגד יחידות הפרשים הצרפתיות. נאמר על הרגימנט לאחר מכן שלחם בגבורה כאשר הסתער באופן פזיז כנגד האויב אך ספג מעט מאוד נפגעים, בקרב זה הרגימנט אף הצליח לחזור דגל היחידה הצרפתית (מה שנחשב הישג מהמעלה הראשונה ובושה ליחידה המובסת).
בשנים הבאות שירת הרגימנט במספר מוקדים מסביב לבריטניה בלי אירועים חריגים למעט ההוספה של פלוגה קלה לרגימנט בשנת 1755. אם תחילתה של מלחמת שבע השנים, נשלחה הפלוגה הקלה וסופחה זמנית לפלוגות פרשים קלות נוספות בנחיתה בצרפת, שאר הרגימנט הגיע עם הצבא ב-1758 לגרמניה. ב-13 באפריל 1759 השתתף הרגימנט בקרב ברגן אותו הפסידו צבאות בריטניה, בראונשווייג והנובר, כאשר הרגימנט שימש להגנת הנסיגה יחד עם יחידות פרשים נוספות. במשך שנות המלחמה עד 1763, נלחם הרגימנט לצד יחידות הפרשים האחרות בשלל קרבות ומערכות המלחמה.
לאחר המלחמה בשנת 1764 ועד למערכת הסיום של המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1815, מלבד השתתפות במערכה בארצות השפלה (1793-4) הרגימנט לא נשלח להשתתף במספר המערכות של התקופה והוא נותר באיים הבריטים. במהלך השנים האלו בדומה ליחידות דרגון נוספות, עבר הרגימנט שינוי מחיל רגלים רכוב לרגימנט פרשים מלא.
אחד מנקודות השיא במורשת הגדוד והקרב שהקנה לרגימנט את סמלו הייחודי, היה קרב ווטרלו בשנת 1815. אם חזרתו של נפוליאון לצרפת וחידוש הקרבות, הורחב הרגימנט כהכנה להשתתפות במערכה. הרגימנט היה גדול מכפי שהיה אי פעם עם 946 חיילים וקצינים אשר התחלקו לעשר מחלקות, שש מהם נשלחו לארצות השפלה כדי להשתתף בקרבות הבלימה כנגד הכוחות הצרפתיים בראשות נפוליאון. כוחות הרגימנט הושמו תחת פיקוד 'חטיבת האיחוד' (Union Brigade) שכלל גם את רגימנט האינסקילינג (הדרגונים ה-6) ורגימנט הדרגונים המלכותי (הדרגונים ה-1), החטיבה פספסה את קרב קאטר ברה והגיע לאזור רק לאחריו. יומיים לאחר מכן בבוקר ה-18 ביוני, הוצב הרגימנט בקו השלישי באגף השמאלי של הצבא הבריטי, שם הוחזק ובשלב הראשון לא נשלח קדימה. כאשר היה חשש שחיל הרגלים הצרפתי ישבור את הקו הבריטי במרכזו, נשלחו שתי חטיבות הפרשים לכיוון המרכז כנגד התור הצרפתי כאשר תחילה הרגימנט נותר בעתודה.
בסיבות השעה 13:30, רגימנט ההילנדרים ה-92 החל להישבר במרכז והסקוטים אפורים נשלחו לסייע, הם רכבו בהסתערות לא מהירה מידי משום האדמה השבורה והצליחו בכך לשבור את ההתקדמות הצרפתית ולהציל את הקו הבריטי מקריסה. במהלך התקפת הרגימנט את התור הצרפתי, סמל מהרגימנט ראה את 'העיט הנפוליאוני' של התור הצרפתי והצליח להילחם בצרפתים שהגנו עליו ולקחת אותו. בשלב זה הרגימנט היה מפוזר והמשיך לתקוף תור צרפתי נוסף ובהמשך מצאו עצמם כוחות הרגימנט מול הקו הצרפתי הראשי. לאחר שספגו אבדות קשות, הרגימנט ושאר יחידות החטיבה ניסו להתארגן ליד הוגנוט במרכז שדה הקרב כאשר ניתקלו בהתקפת נגד של קירסירים צרפתים, לבסוף הצליח הרגימנט להגיע אחורה לקו הבריטי ותמך בהמשך הקרב באגפו השמאלי. בסוף יום הקרב איבד הרגימנט 104 חיילים עם 97 פצועים וכחצי מהסוסים, הוא נותר בארצות השפלה כחלק מהסכמי השלום עד 1816.
בין השנים 1816 עד 1854, נותר הרגימנט באיים הבריטים במשימות שונות עד לפרוץ מלחמת קרים, שעם תחילתה נשלח הרגימנט להילחם יחד עם 'החטיבה הכבדה'. לאחר שנתיים של לחימה בחצי האי קרים חזר הרגימנט לבריטניה שם נותר עד שנת 1899 ומלבד כמה יחידות שנשלחו למערכות ברחבי העולם הרגימנט נותר רובו ככולו באיים הבריטים עד לפרוץ מלחמת הבורים. במהלך המלחמה שירת הרגימנט תחת דיוויזיית הפרשים בקרבות השונים ברחבי דרום אפריקה עד סיומה בשנת 1902, הרגימנט נותר באזור עוד שלוש שנים לשמירה על השקט והביטחון.
קישורים חיצוניים.
סול אינוויקטוס
סול אינוויקטוס (בלטינית: Sol Invictus - השמש הבלתי מנוצח) היה אל השמש הרשמי של האימפריה הרומית לאחר שהקיסר אורליאנוס הוסיף את פולחנו לצד הדת הקיימת ב-274. החוקרים חלוקים בדעתם אם האל הוא חידוש של אל השמש הלטיני סול שנעבד בימי הרפובליקה (אך היה אל שולי יחסית לגלגולו המאוחר), אימוץ של האל מיתרה, או של האל אלאגבאלוס שאת פולחנו ניסה הקיסר אלאגבאלוס לאמץ שנים קודם. אורליאנוס בנה בשדה מרס מקדש לכבודו של האל ויזם משחקים על שמו שנקראו ludi solis. פולחן האל נמשך גם לאחר מותו של אורליאנוס וקיסרים רבים אחריו השתמשו בדמותו וטבעו את דמותו על מטבעותיהם, עד למותו של קונסטנטינוס, אז התקבלה הנצרות כדת הרשמית.
דווקא קונסטנטינוס עצמו הרבה להשתמש בדמות האל. הוא הציג את עצמו כשולט בחסותו של סול אינוויקטוס, ועיטר את קשת קונסטנטינוס בשלוש דמויות נושאות נס עם דמות האל. כמו כן, נבנה שער הניצחון בזווית כזאת לפסל הענקי של סול אינוויקטוס שמחוץ לקולוסיאום, כך שהפסל יוצר רקע דומיננטי לקשת. קונסטנטינוס גם קבע את יום ראשון כיום המנוחה הרשמי של האימפריה הרומית, יום שנחשב ליומו של אל השמש.
גם לאחר מותו של קונסטנטינוס המשיך פולחנו בצורה לא רשמית והתופעה הייתה רחבה עד כדי כך שאוגוסטינוס ראה צורך להטיף כנגדה. קיימות דעות שחג המולד נחגג ב-25 בדצמבר בהשפעתו של חג סול אינוויקטוס שהיה ביום ההיפוך החורפי - שחל בסביבות ה-21 בדצמבר.