שלושה ימים לאחר האירוע דיווח דף הפייסבוק הרשמי של משמר הגבול האוקראיני כי יש ראיות לכך שחיילי הכוח, כולם או חלקם, נשבו בעודם בחיים ולא נהרגו במהלך ההתקפה. לאחר יומיים, צבא אוקראינה הודיע שהחיילים שהגנו על "אי הנחשים" לא נהרגו.
לפי ההודעה, החיילים הצליחו לבלום שתי מתקפות של הצבא הרוסי, ולאחריהן, כשאזלה להם התחמושת, נכנעו. ההודעה מבהירה כי כל התשתיות באי הוחרבו בתקיפה. בשידורי הטלוויזיה הרוסית נראו החיילים האוקראינים מועברים לקרים לאחר שנשבו.
הם שוחררו במרץ 2022 תמורת 19 חיילי הצי הרוסי.
תגובות.
קריאתם של 13 המגינים האוקראינים לעבר הרוסים: פורסמה בהרחבה בכלי התקשורת וברשתות החברתיות והפכה ל"צעקת הקרב" של אוקראינים רבים נגד הכיבוש הרוסי ונערכו השוואות על השפעת מילותיהם של הלוחמים למקרים מפורסמים אחרים בעולם, כגון "זכרו את אלמו" בקרב אלמו.
יום לאחר המתקפה הודיע נשיא אוקראינה זלנסקי כי .
במהלך ימי המלחמה הוצגו לראווה תמונותיהם של 13 הלוחמים מאי הנחשים, בתצלום המשותף עם נשיא אוקראינה, על בית האופרה בקייב, לצד תמונת הטייס שנודע בתור "רוח הרפאים של קייב", וויטלי סקקון.
לאחר הקרב.
החל מסוף אפריל 2022, יזמה אוקראינה מספר מתקפות נגד. באחת מהן, נעשה שימוש במל"טי ביירקטאר.
הניסיון הכושל לכיבוש אוקראיני.
לקראת יום הניצחון על גרמניה הנאצית ב-9 במאי הורה הנשיא זלנסקי לבצע ניסיון אוקראיני לכבוש חזרה את אי הנחשים. לדברי גנרל מיור איגור קונאשנקוב, דובר משרד ההגנה של רוסיה, הניסיון הכושל הסתכם באבדות אוקראיניות גורפות של לוחמים ושל ציוד צבאי רב, ובהן כ-60 אנשי צבא, 4 מטוסים (3 מפציצי Su-24 ומטוס קרב Su-27), 10 מסוקים מסוגים שונים, 3 סירות משורינות מדגם Centaur וכ-30 כטב"מים. על האי נותרו גופותיהם של 27 לוחמים אוקראינים.
בתקשורת הרוסית מדווחים שהוראת זלנסקי לבצע את ההתקפה על אי הנחשים ניתנה למען יצירת הישג לפני 9 במאי והיא נתמכה על ידי יועצים בריטיים והתנגדו לה ראשי צבא אוקראינים. דובר משרד ההגנה האוקראיני הודיע שרוסיה פרסה על אי הנחשים מערכות הגנה אנטי-אוויריות מהסוגים Tor-M2 ו-Panţîri וייתכן שבעתיד ייפרסו שם סוגים נוספים של כלי נשק.
יציאת הרוסים מהאי.
ביום 30 ביוני 2022 הודיע משרד ההגנה של רוסיה שכוחות צבא רוסיה עזבו את האי כמחווה של רצון טוב. לפי האוקראינים, המאמצים של כוחות צבא אוקראינה הם אלו שאילצו את הרוסים לסגת מהאי. התקפה אוקראינית קדמה לנסיגה. המודיעין הבריטי טען כי בניגוד לטענות של הרוסים, הם לא נסוגו מאי הנחשים בתור מחווה של רצון טוב - אלא מפני שלא הצליחו לעמוד בכמות והיקף המתקפות האוקראיניות על האי לאורך השבועות שקדמו לנסיגה.
ליגת העל הטנזנית
ליגת העל הטנזנית (בסווהילי: Ligi Kuu Tanzania Bara), היא ליגת הכדורגל הבכירה בטנזניה, ומשתתפות בה נכון לעונת 2021/2022, 16 קבוצות.
הליגה הוקמה רשמית בשנת 1965, והאלופה בעונה הראשונה הייתה סנדרלנד.
הליגה כיום מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל הטנזנית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
נכון לעונת 2021/2022, בליגה 16 קבוצות, אשר משחקות 2 סיבובי משחק אחת נגד השנייה. הקבוצה המסיימת במקום הראשון (האלופה) מעפילה למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית, מחזיקת הגביע וסגנית האלופה מעפילות לגביע הקונפדרציה האפריקאי, בעוד 3 הקבוצות במקומות האחרונים בליגה יורדות לליגת המשנה הטנזנית.
קבוצת יונג אפריקנס היא הקבוצה המצליחה ביותר בטנזניה, עם 22 זכיות באליפות הליגה (מאז 1965). שנייה בדירוג היא סימבה עם 21 אליפויות, ושניהן שולטות בכדורגל הטנזני ומקורן מחלקים שונים בעיר הגדולה ביותר בטנזניה, דאר א-סלאם.
רגימנט אזוב
מחלקת המבצעים המיוחדים של אזוב (באוקראינית: Окремий загін спеціального призначення) היא יחידה ימנית קיצונית ונאו-נאצית המשתייכת למשמר הלאומי של אוקראינה. השתתפה לראשונה בלחימה בזמן הכיבוש מחדש של מריופול מידי כוחות בדלנים פרו-רוסים ביוני 2014. אזוב הוקם בתחילה כמיליציה התנדבותית ב-5 במאי 2014 במהלך המשבר באוקראינה. ב-12 בנובמבר 2014, אזוב שולב במשמר הלאומי של אוקראינה (הכפוף למשרד הפנים של אוקראינה), ומאז כל החברים ביחידה הם חיילים בחוזה המשרתים במשמר הלאומי של אוקראינה.
בשנת 2018 פעילי זכויות אדם ישראלים חתמו על העצומה להפסקת מכירת נשק לאוקראינה בטענה שישראל מוכרת נשק אוטומטי בסגנון תבור ונגב לממשלת אוקראינה בידיעה שחלק מהנשק הזה מגיע לידיהם של המיליציה הימנית קיצונית אזוב. למרות ההאשמות כי הקבוצה היא אנטישמית, חלק מחברי הקהילה היהודית באוקראינה תומכים ומשרתים בגדוד אזוב. אחד מחבריה הבולטים הוא נתן חזין, מנהיג "מאות היהודים" במהלך הפגנות יברומאידאן ב-2013 בקייב.
בשנת 2017 הוערך גודלו של הגדוד בלמעלה מ-2,500 חברים, אך עד שנת 2022, הוא הוערך בכ-900.
ב-2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, רגימנט אזוב נלחם נגד הצבא הרוסי במריופול ובראשו ניצב דניס פרוקופנקו. עם כיבוש מריופול וכניעת המגינים נפלו בשבי הרוסי רבים מלוחמי הרגימנט. שני מפקדי אזוב, שלא נפלו בשבי, Konstantin Nemicev ו-Serghei Veliciko מבוקשים על ידי הרוסים באשמת עינוי ורצח שבוים רוסים. הרוסים הציע מיליון רובלים (שווה ערך ל-16,600 יורו בעת הפרסום) עבור מידע שיובל ללכידתם
קישורים חיצוניים.
https://www.washingtonpost.com/world/2022/04/06/ukraine-military-right-wing-militias/ וושינגטון פוסט, 6 באפריל 2022
מרי תותרי
מרי תותרי (בערבית: ماري توتري; 4 בנובמבר 1958 – 14 ביולי 2018) הייתה מרצה, חוקרת, ומומחית לענייני החברה הפלסטינית. תותרי הייתה ראש החוג לאזרחות במכללת אורנים, הערביה הראשונה שהתמנתה כחברת דירקטוריון הספרייה הלאומית בירושלים, חברת הנהלת האגודה הסוציולוגית הישראלית. תותרי הייתה פעילה חברתית וציבורית בתחום זכויות נשים ושוויון בין ערבים ויהודים.
ביוגרפיה.
תותרי נולדה בשכונת ואדי אלג'מאל בחיפה, לאב מוכר פלאפל ואם עקרת בית, בת שנייה במשפחה בת שש נפשות. היא למדה בבית הספר הערבי קתולי נזירות כרמלית ובתיכון האורתודקסי הערבי בחיפה. סיימה תואר ראשון ב-1980 בספרות אנגלית ואומנות באוניברסיטת חיפה ועבדה כמורה לאנגלית בתיכון. ב-1992 סיימה תואר ראשון נוסף בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן המשיכה לתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ולדוקטורט במדעי המדינה, גם הם באוניברסיטת חיפה. היא שימשה מרצה באוניברסיטת חיפה ובמכללת אורנים.
פעילותה באקדמיה.
תותרי נחשבה מומחית בנושא החברה הפלסטינית. מחקריה עסקו בסכסוך הישראלי-פלסטיני, מעמד החברה הערבית בישראל, תקשורת ומגדר.
בעבודת התזה שלה לתואר שני, בהנחייתו של סמי סמוחה, היא עסקה במקרה של כפר ברטעה, שנחצה על ידי הקו הירוק.
עבודת הדוקטורט, שכתבה בהנחייתם של אילן פפה וגבי וימן, הייתה בנושא "תקשורת ובניית אומה: התקשורת הפלסטינית כחקר מקרה". בעבודתה היא בחנה את תפקיד התקשורת הפלסטינית מאז תחילת תהליך אוסלו, תוך התמקדות בשבע השנים מהקמת הרשות הפלסטינית ועד לפרוץ האינתיפאדה השנייה. העבודה פורסמה כספר ב-2015.
לאחר סיום לימודי הדוקטורט התמנתה למרצה וראשת החוג לאזרחות במכללת אורנים, ובהמשך כיהנה גם כראשת החוג למדעי החברה, וכחברת הנהלת הפקולטה למדעי החברה והרוח. היא הייתה מנהלת משותפת של היחידה לעשייה אזרחית במכללה. היא הרצתה בנושאי מגדר ואי שוויון מגדרי, ריבוד ואי שוויון בישראל, סוציולוגיה של הדת, סטטיסטיקה תיאורית והסקתית, השכלת ערביי ישראל, ונשים בעולם הערבי.
פעילותה החברתית.
תותרי הייתה פעילה בהתנדבות במספר ארגוני חברה אזרחית וערבית:
פרסומיה.
בין הספרים והמאמרים שכתבה:
חיים אישיים.
תותרי נישאה מיד לאחר סיום לימודי התיכון להנרי תותרי, מורה למתמטיקה, והיא אם לשלוש בנות: ד"ר מנאל תותרי ג'ובראן, מרצה וחוקרת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן; מאיסה תותרי פאח'ורי, פוסט דוקטורנטית במכון טרומן; ומונא תותרי, עורכת דין במשרד צבי מיתר, בעלת תואר שני במשפטים ובכלכלה.
סטיוארט האר
מייג'ור גנרל סר סטיוארט האר (באנגלית: Steuart Welwood Hare; ספטמבר 1867 - 25 באוקטובר 1952) היה קצין בכיר בצבא בריטניה. השתתף בקרבות בצפון הודו במסגרת המשחק הגדול. במלחמת העולם הראשונה לחם, כמפקד בריגדה ובהמשך כמפקד דיוויזיה, במערכת גליפולי, בחזית המקדונית ובמערכה על סיני וארץ ישראל.
ביוגרפיה.
סטיוארט האר נולד ב-1867 בעיירה אלברסטוק במחוז גוספורט שבהמפשייר (דרום אנגליה) לג'יימס האר (1928-1836) ולאליס שרלוט טייט (Alice Charlotte Tait) (1911-1841), אח לעוד 3 ילדים של בני הזוג (אליס הארייט האר, לוסי אדית' האר ומארי סטילוול האר). האב, ג'יימס האר, היה קצין בצבא בריטניה בדרגת לוטננט קולונל ושירת תקופות ארוכות בהודו.
בנעוריו למד האר באיטון קולג' והמשיך בלימודים צבאיים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1886.
קריירה צבאית.
שנים ראשונות.
ב-5 במאי 1886, עם סיום לימודיו באקדמיה, התגייס האר לצבא הבריטי והוצב ברגימנט רובאי המלך בדרגת לוטננט. זמן קצר לאחר גיוסו נשלח לשירות בהודו שם השתתף, בין 1884 ו-1895, בקרבות בפקיסטן ואפגניסטן כחלק מניסיונה של בריטניה לחזק את אחיזתה בצפון הודו במהלך המשחק הגדול מול רוסיה. בין השאר השתתף האר במערכה לשחרור צ'יטראל.
בתקופת שירותו ברגימנט הרובאים הועלה האר, ב-1894 לדרגת קפטן וב-1904 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה למפקד הבטליון השלישי של הרגימנט. ב-1908 הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומנה למפקד הבטליון השני של הרגימנט.
טרום מלחמת העולם הראשונה.