במהלך ההפגנות השכל תועד צועק לעבר קצין ושוטרת ממוצא אתיופי שניסו לפנותו, שעליהם להתבייש משום שהוא הביא לישראל את הוריהם. לאחר פרסום הקלטות אלו התנצל השכל על הדברים. בנאום שנשא, אמר השכל: "דמוקרטיות אינן קורסות ביום אחד. זהו תהליך איטי ומתמשך, תהליך שמרדים את עירנות האזרחים. אנחנו בַּתהליך וכדאי שנתעורר!", תוך שהוא מתייחס אל ספרו של בנג'מין קרטר הט מאוניברסיטת הרווארד "The Death of Democracy" המתאר כיצד קרסה רפובליקת ויימאר.
בפברואר 2022 יצא לאור ספרו "בלפור: יומן מאבק", המתאר את המאבק נגד המשך שלטונו של בנימין נתניהו.
חיים אישיים.
השכל מתגורר ביבנה, נשוי לעליזה, אשת חינוך, ולהם ארבעה ילדים ונכדים. הוא בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה וכן למד באוניברסיטת חיל האוויר של ארצות הברית.
פרסים.
בינואר 2022 זכה בתואר "המצטיין בפעילות חברתית של 2021" במסגרת "משפיעני השנה" של תנועת דרכנו ודמוקרטTV. בטיעוני הזכייה נכתב: "ממובילי מחאת היחידת ומחאת 'אין מצב'". בשנה החולפת הפך לסמל למאבק הציבורי נגד השחיתות השלטונית".
חובב חותן משה
חֹבָב בֶּן רְעוּאֵל הַמִּדְיָנִי חֹתֵן מֹשֶׁה הוא דמות מקראית הנזכרת בפרשת בהעלתך, ב. נאמר כי בעת נסיעת בני ישראל מהר סיני בדרכם להיכנס לארץ ישראל, משה הציע לחובב להצטרף אל עם ישראל בכניסתו לארץ. חובב סירב ובקש לשוב לארצו, אך משה הפציר בו להישאר. לא נאמר מה עלה בגורל ההצעה.
זיהוי.
זיהויו של חובב בן רעואל שנוי במחלוקת גדולה בין מפרשי המקרא, התלוי בעיקר בשאלה האם הביטוי "חותן משה" מתייחס לרעואל או לחובב, ובשאלה האם חובב הוא יתרו או בנו של יתרו.
על פי חלק מהמפרשים, חובב היה בנו של יתרו, ויתרו הוא 'רעואל'. במדרש מובא שחובב הוא יתרו בעצמו, ו"חובב" הוא שם אחד מתוך שבעה שמות שהיו ליתרו (חמשת הנוספים הם יתר, רעואל, חֶבֶר, פוטיאל, קֵיניׂ). לפי פרשנות האבן עזרא, חובב היה אחיו של יתרו ושניהם אחים של צפורה וגיסים של משה (ונקראים חותן במשמעות מורחבת, דהיינו ממשפחת חותן).
מדרש השם.
המכילתא, הכותב שחובב הוא יתרו, מסביר את שמו בכך שהוא היה חביב ל. לפי פרשנות ילקוט שמעוני: "חבב-שחיבב את התורה".
תולדותיו.
על פי חלק מהמפרשים, חובב אכן התרצה לחבור לעם ישראל, וקיבל נחלה בארץ באזור יריחו.
לאחר שישבו בני חובב זמן מה ביריחו, היגרו דרומה לאזור מגוריו של העמלק, ולפני ששאול פותח במלחמה נגד עמלק, הוא מציע להם לעזוב את המקום כדי שלא יינזקו במלחמה, וכך אכן עשו. צאצאיו של חובב, הנקראים 'קיני', נזכרים כמה פעמים בספר שופטים, ביניהם יעל אשת חבר הקיני.
חובב בן רעואל
אגנוטולוגיה
אגנוטולוגיה (מאנגלית: Agnotology) היא מחקר התופעה התרבותית של זריעת ספק ובורות, בייחוד באמצעות פרסומים מדעיים בלתי מדויקים או מטעים. התחדיש נטבע על ידי רוברט פרוקטור (Robert N. Proctor), פרופסור באוניברסיטת סטנפורד המתמחה בהיסטוריה של מדע וטכנולוגיה. מקור שם המונח מיוונית עתיקה: ἄγνωσις (אגנוסיס) – "שאינו יודע" ו-λογία (לוגיה) – "לימוד נושא". ביתר הרחבה המונח מדגיש את המצב הנפוץ יותר ויותר כשכל שאדם יודע יותר על נושא מסוים כך הוא חש יותר חוסר ביטחון לגביו מאשר בעבר.
דוגמה ראשונה במעלה לייצור מכוון של בורות המצוטטת על ידי פרוקטור היא הקנוניה של חברות הטבק לייצר ספק לגבי הסיכון לחלות בסרטן כתוצאה מעישון. תחת המסווה של מחקר מדעי, פרסמה תעשיית הטבק מחקרים על כל דבר מלבד סיכוני הטבק במטרה לנצל את אי הוודאות של הציבור. בין הסיבות השורשיות לבערות שמקורה בהשפעות תרבותיות אותן מונה פרוקטור: הזנחה של כלי התקשורת, סודיות וצנזורה ממשלתית, השמדת מסמכים, צורות מגוונות של בררנות, חוסר תשומת לב ושכחה פוליטית-תרבותית המוטמעת או שהיא בת מניעה.
אגנוטולוגיה מתמקדת גם בשאלות איך וכיצד צורות ידע מגוונות לא מגיעות לידי ביטוי, או שמתעלמים מהן או שהן מעוכבות. לדוגמה, ידע על טקטוניקת הלוחות צונזר וגילויו עוכב לפחות למשך עשור משום שעדויות מפתח היו מידע מסווג הקשור ללוחמה תת-ימית.
היסטוריה.
מקור.
המונח "אגנוטולוגיה" נטבע לראשונה בהערת שוליים בספרו של פרוקטור: "מלחמות הסרטן: כיצד פוליטיקה מעצבת את מה שאנו יודעים ואיננו יודעים על הסרטן" משנת 1995:
בראיון שנערך עמו ב-2001 במסגרת תחביבו כמלטש ומשבץ אבני חן על עבודתו עם הסלע הצבעוני אגט, צוטט פרוקטור, "בבדיחות דעת למחצה בלבד", כשהוא משתמש במונח על מנת לתאר את המחקר שלו כ"אגנוטולוגיה". הוא קישר בין שני הנושאים הבלתי קשורים לכאורה בציינו את חוסר הידע והמחקר הגאולוגי על אגט מאז שתואר לראשונה על ידי תאופרסטוס בשנות 300 לפנה"ס, יחסית למחקר הנרחב על סלעים ומינרלים אחרים כדוגמת יהלומים, אזבסט, גרניט ופחם, שלכולם יש ערך כלכלי רב יותר. הוא אמר כי אגט היה "קורבן לחוסר עניין מדעי", אותה "אפתיה מובנית" לה קרא "ההבניה החברתית של הבערות".
הוא צוטט אחר-כך כמי שכינה את תחום התמחותו כ"אגנוטולוגיה, מחקר הבערות", בכתבה ב-New York Times מ-2003 על היסטוריונים של הרפואה המעידים כעד מומחה.
פרוקטור ארגן צמד אירועים במשותף עם אשתו לונדה שיבינגר (Londa Schiebinger), אף היא פרופסור להיסטוריה של המדע. הראשון היה סדנה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ב-2003 שכותרתה: "אגנוטולוגיה: התוצר התרבותי של בערות", והשני היה כנס באוניברסיטת סטנפורד ב-2005 שכותרתו "אגנוטולוגיה: התוצר התרבותי של בערות".
כלכלה פוליטית.
ב-2004 הציגה לונדה שייבינגר הגדרה מדויקת יותר של אגנוטולוגיה במאמר על מסעות המחקר המדעיים של המאה ה-18 והיחסים בין המגדרים, ועימתה אותה מול אפיסטמולוגיה, תורת ההכרה, כשהיא טוענת שהאחרונה דנה בשאלה כיצד אנו יודעים בעוד שהראשונה דנה בשאלה מדוע איננו יודעים: "לעיתים קרובות בערות איננה החוסר בידע אלא התוצאה של מאבקים תרבותיים ופוליטיים".
מייקל בטנקורט (Michael Betancourt) הרחיב את השימוש במונח כתיאור ביקורתי של הכלכלה הפוליטית במאמר מ-2010 שכותרתו: "ערך בלתי חומרי ומחסור בקפיטליזם דיגיטלי". הניתוח שלו התמקד בבועת הדיור כמו גם בכלכלת הבועה של התקופה מ-1980 ל-2008. בטנקורט טוען שיש לכנות כלכלה פוליטית זו "קפיטליזם אגנוטולוגי" משום שהייצור השיטתי והשמירה של הבערות היא מאפיין עיקרי שאפשר לכלכלה לפעול משום שהיא אפשרה את יצירת "כלכלת הבועה".
הטיעון של בטנקורט הועלה בהקשר לרעיון של עבודה רגשית (affective labor). הוא טען כי
לדעתו, תפקיד עבודה רגשית הוא לאפשר את המשכת ההשפעות האגנוטולוגיות המאפשרות את השמירה על הסטאטוס קוו הקפיטליסטי.
אגנויולוגיה.
מילה דומה מאותם שורשים יווניים היא "אגנויולוגיה", שפירושה "המדע או המחקר של הבערות, הקובע את איכותה ותנאיה" או "הדוקטרינה הנוגעת לאותם דברים שאנחנו בורים לגביהם בהכרח" מתארת ענף של הפילוסופיה אותו חקר ג'יימס פרדריק פרייה (James Frederick Ferrier; 1864-1808) במאה ה-19.
השפעת כלי התקשורת.
הזמינות של כמויות עצומות של מידע בעידן המידע הנוכחי לא בהכרח מייצרת אזרחים ידעניים. במקום זאת היא מאפשרת לאנשים רבים לצרוך את המידע מתוך בלוגים או אתרי חדשות המחזקים את האמונות המוטמעות שלהם, ודעתם מוסחת מקבלת מידע חדש על ידי אמצעי בידור זולים או החוזרים על עצמם. יש עדות סותרת כיצד הצפייה בטלוויזיה משפיעה על האינטליגנציה כמו גם על עיצוב ערכים.
דיסציפלינה מדעית חדשה שיש לה קשר עם אגנוטולוגיה היא קוגניטרוניקה:
נראה שתחום הקוגניטרוניקה גדל שכן כנסים בינלאומיים התרכזו בנושא. הכנס הבינלאומי השלישי נערך בסלובניה ב-2013.
חבב חותן משה
פארק הזהב
פארק הזהב הוא פארק עירוני, המהווה מרחב טבע אורבני בליבה של קריית שמונה. זהו השטח הציבורי הפתוח הגדול והמרכזי בעיר, המשתרע על שטח של כ-110 דונמים. הוא ממוקם בדופן המערבי של עמק החולה, בחלקה המזרחי של קריית שמונה, למרגלות גבעת שחומית, שהיא שלוחת בזלת המתנשאת לגובה של 172 מטר מעל פני הים. שמו ניתן לו על שם "נחל עין זהב" החוצה אותו מצפון לדרום ותפוקתו השנתית בממוצע היא 3.668 מיליון מ"ק ב-30 השנים האחרונות. לאחר שיקום הנחל והפארק, מקיים האזור מערכת אקולוגית טבעית בלב העיר, המזכיר באופיו את שמורות הטבע הבניאס והדן. בריכת השחייה הנטושה, שכוסתה בצמחייה בלתי עבירה, מזכירה עיר עלומה ביערות הגשם.
הפארק.
האופי הטופוגרפי של הפארק הוא מישורי משופע, חלקו הצפוני נמצא ברום 121 מטר וחלקו הדרומי ברום 91 מטר. חלקו הצפוני מגונן ומתוחזק באופן אינטנסיבי והאזור הדרומי עבר חישוף מצמחייה. חלקו המרכזי הוא אזור צמחיית בר - בחלקה סבוכה מאוד, ומכונה בפי ותיקי היישוב "הג'ונגל". באזור זה, שהוא בית גידול לח, השתמר יער גדות טבעי באופיו הראשוני, שמזכיר את שמורות הטבע הגדולות של מקורות הירדן - הבניאס והדן. בפארק אדמת סחף (אלוביום) כמעט ללא מסלע. פני הקרקע מתוארכים לתקופת ההולוקן בעידן הקנוזואיקון. ממוצע המשקעים הרב שנתי הוא 550 מ"מ. בפארק זורמים שני נחלי איתן שנפגשים: נחל עין זהב ונחל הטחנות.
אל הפארק זורם מצפונו נחל איתן, נחל "עין זהב", שאורכו 2.5 ק"מ. תחילתו במעיין "עין זהב" הנובע באִי תְּנוּעָה על כביש 90 בצפונה של קריית שמונה, וסופו בתעלה המערבית של עמק החולה. מקור זרימתו של המעיין במי גשמים, המחלחלים דרך סלעי גיר במשך 3 שנים, עד הגעתם לשכבת סלע אטומה. תפוקתו הממוצעת לשנה ב-30 השנים האחרונות היא 3.668 מיליון מ"ק. מקור שמו המקורי של המעיין נעוץ בשמו הערבי, "עין א-דהב".