בסוף 1942, למרות התנגדות הקולקטיב וגילו המתקדם, יזם פרידלנד את הקמתה של "הלהקה הצבאית", אם הלהקות הצבאיות העבריות, שפעלה במסגרת הצבא הבריטי, והחלה להופיע בפברואר 1943. עם הלהקה, שכללה בין היתר את אליהו גולדנברג, נתן כוגן ובתיה לנצט, העלה את "בנפול מצדה". פרידלנד המשיך את פעילותו במסגרת הלהקות הצבאיות גם במהלך מלחמת העצמאות, וביים את להקת "הכרמל" של חטיבת כרמלי. פרידלנד ביים תוכנית בעלת שני חלקים: "מחזה רגיל" ו"שתי שבתות" בהשתתפות החיילים הצעירים: אריק לביא, יהודה אפרוני, לוסי ארנון, אהובה צדוק ושמואל רוזן. בשנות החמישים הקים וביים את הלהקה הדרמטית של המטכ"ל.
בין תלמידיו, במסגרות השונות, לאורך השנים היו: יעקב אורלנד, ימימה אבידר-טשרנוביץ, שרה לוי תנאי, אברהם ניניו, בתיה לנצט, נחום בוכמן, יצחק שילה, חנה מרון, יוסי ידין, מרדכי בן זאב, עדה טל, בומבה צור, גדעון שמר, דן בן אמוץ, דבורה קידר, שרגא פרידמן, איתן פריבר, שלמה בר שביט, שמוליק סגל, מישא אשרוב, שלמה ניצן, יהודה אפרוני, דליה פרידלנד, שמחה דיניץ ושמוליק עצמון.
את מירב עבודות הבימוי שלו עשה פרידלנד ב"הבימה", אך גם עשה חיל בבימוי מסכתות והצגות-עם. פרידלנד היה הראשון שהעלה אותן בארץ, בערים, קיבוצים, מושבות וכפרים. ביניהן: "משא ביאליק" - מסכת רבת משתתפים שציינה שנה למותו של המשורר הלאומי והועלתה במסגרת תערוכת "ימי ביאליק" (עם תלמידי הסטודיה) - חיים נחמן ביאליק ו"חזון הרצל", מסכת שהוצגה עם העלאת עצמותיו של חוזה המדינה. בנוסף, ביים את ההצגה "מנדל החוכר" בתיאטרון אהל.
שנה לפני מותו, ערכו לו תלמידיו ומוקיריו, ערב הצדעה ב"החמאם" בהנחייתו של יוסי ידין. באישון לילה העלו תלמידיו לאורך השנים, זכרונות מימי הסטודיה.
פרידלנד נפטר בגיל 69 ממחלה ממארת וארונו הוצב בתיאטרון הבימה. לאחר מכן נטמן בבית העלמין בקריית שאול. הוא הותיר מאחוריו את אשתו, השחקנית חנה'לה הנדלר ואת בתו, השחקנית דליה פרידלנד.
פרס מדיסיס
פרס מדיסיס (בצרפתית: Prix Médicis) הוא פרס ספרותי צרפתי הכולל שלושה פרסים שונים ונחשב לאחד הפרסים היוקרתיים בעולם בתחום הספרות.
פרס מדיסיס.
הפרס המרכזי נוסד בשנת 1958 על ידי גאלה ברביזן וז'אן-פייר ז'ירודו. הפרס מוכרז מדי שנה בחודש נובמבר ומוענק לסופר הכותב צרפתית "שפרסומו עדיין אינו תואם את כישרונו".
בין הזוכים בפרס מדיסיס: אלי ויזל (1968), ז'ורז' פרק (1978), ברנאר-אנרי לוי (1984), כריסטיאן רושפור (1988).
פרס מדיסיס לסופר זר.
בשנת 1970 נוסף לפרס על הכתיבה בצרפתית פרס נוסף פרס מדיסיס לסופר זר (בצרפתית: "Prix Médicis étranger").
בין הסופרים הזוכים בפרס: מילן קונדרה (1973), פיליפ רות (2002).
הסופרים הישראלים שזכו ב"פרס מדיסיס לסופר זר": דוד שחר (1981), אהרן אפלפלד (2004), דויד גרוסמן (2011), אברהם ב. יהושע (2012).
פרס מדיסיס לחיבור עיוני.
בשנת 1980 נוסף פרס מדיסיס לחיבור עיוני (בצרפתית: "Prix Médicis essai").
בין הזוכים בפרס מדיסיס לחיבור עיוני: אלברטו מנגל (1998)
מוזיאון השעווה
הצעת מחקר
הצעת מחקר היא מסמך שכותב מדען ובו הוא מתאר בפרוטרוט תוכנית שיש לו לחקירה של עניין מסוים בעתיד הקרוב.
הצעות מחקר נכתבות מסיבות מגוונות, כגון בקשת תקציב עבור המחקר שהן מתארות, לשם קבלת רשות לבצע את המחקר מטעם ועדת האתיקה של מוסד המחקר (אם מדובר, למשל, בניסוי בבני אדם או בבעלי חיים המוגנים בחוק), לשם קבלת רשות לבצע את המחקר מטעם ועדות המוודאות שמחקרים אינם מסכנים את החברה והסביבה (למשל מחקרים במחוללי מחלות), בתור חלק ממטלה לימודית, כגון לקראת עריכת מחקר עבור תזה, או כתנאי לקבלת עבודה במוסד מחקרי (תנאי כזה דורש לרוב גם אישור של הצעת המחקר על ידי גורם מממן).
הצעות מחקר מנוסחות בדומה למאמר מדעי, אולם בניגוד למאמרים הן כתובות בלשון עתיד והדגשים בהן מעט שונים. כמו במאמר מדעי, יש בהן פרקים הדנים ברקע למחקר, בנחיצותו, בשיטות של המחקר בתוצאות ובמשמעות התוצאות ופרק של רשימת סימוכין. אולם, ישנם הבדלים במבנה של חלק מהפרקים האלה בין הצעות המחקר לבין המאמרים המדעיים. בניגוד למאמר מדעי, פרק התוצאות דן בכמה תוצאות אפשריות או תוצאות צפויות ולא בתוצאות של ממש – כי עדיין אין כאלה תוצאות. בהתאם לזאת הפרק הדן במשמעות התוצאות דן במשמעות של התוצאות הצפויות או האפשריות. כמו כן, פרק השיטות מפורט הרבה יותר בהצעות מחקר מאשר במאמרים מדעיים וזאת כדי לאפשר בדיקה יסודית של עלות המחקר, סיכוניו וההתמודדות איתן ובעיותיו המוסריות וההתמודדות איתן. במאמר מדעי הדן בניסוי בבני אדם, לדוגמה, החוקר יכתוב כמה משתתפים התנדבו למחקר ומה הייתה שיטת הדגימה (למשל, 11 משתתפים במדגם נוחיות) אך רק בהצעה הוא יפרט כיצד בדיוק הוא עומד לגייס אותם ואילו שיטות הוא עומד לנקוט כדי לשמור על פרטיותם. הצעת מחקר עשויה לכלול תוצאות ראשוניות שהתגלו על ידי החוקר במהלך מאמץ מחקרי אחר ולא התפרסמו.
בניגוד למאמרים מדעיים, הצעות מחקר מכילות הרבה פעמים את קורות חייהם המקצועיים של החוקרים במטרה לשכנע את הגורמים המאשרים או מממנים את הצעת המחקר כי כוח האדם העתיד לנהל את המחקר אכן יכול לעשות כך. לדוגמאות: ספק אם תאושר הצעת מחקר עבור מחקר שבמהלכו ניתנת זריקה למשתתפים, כאשר אין בצוות החוקר איש המוסמך להזריק לבני אדם וספק אם הצעת מחקר בתחום הביולוגיה תמומן כשהצוות המחקרי מורכב ממתמטיקאים בלבד. בחלק מהמוסדות האקדמיים, פירוט קורות החיים של העוסקים במחקר המוצע כמטלה לימודית נועד לבדוק אם מנחה התזה אכן יכול להדריך את התלמיד בתחום מחקר זה.
לרשימת הסימוכין שבהצעות המחקר יש תפקיד נוסף לזה שיש לה במאמר מדעי. כמו במאמרים מדעיים, הסימוכין מקושרים בעיקר לפרקי הרקע והדיון בתוצאות. אולם בשונה ממאמרים מדעיים, שבהם הסימוכין נועדו כמעט ורק כדי להוכיח את טענות כותב המאמר, בהצעת מחקר רשימת סימוכין נרחבת מוכיחה גם את הכרות החוקר עם נושא המחקר. רשימת סימוכין שחסרים בה מאמרים בני השנים האחרונות או מאמרים קלאסיים בנושא המחקר עשויה לתת רושם לא טוב לגורם הממן את הצעת המחקר.
גורמים המממנים מחקרים מפרסמים על פי רוב מסמך הקרוי "קול קורא להצעות מחקר" ובו הם מפרטים את הנושאים שבהם הם מממנים מחקר ואת הדרישות הנוספות מהמחקרים שהם מוכנים לממן ואת הדרישות הניסוחיות מהצעות המחקר. גורמים כאלה עשויים להיות קרנות מחקר ממשלתיות או פרטיות וגופים עסקיים.
האצטדיון העירוני בוורוצלב
אצטדיון העירוני בוורוצלב (בפולנית: Stadion Miejski we Wrocławiu) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר ורוצלב שבפולין. האצטדיון, שבנייתו הסתיימה בספטמבר 2011, מכיל 42,771 מושבים ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת שלונסק ורוצלב. כמו כן, אירח האצטדיון מספר משחקים במסגרת יורו 2012. שמו של האצטדיון טרם נקבע, והשם הנוכחי זמני ובלתי רשמי.
ישיבת ארץ הצבי
תפארת שלמה
יוסף חיים שוואקי
יוסף חיים שוואקי (Yosef Chaim Shwekey; נולד בו' באייר תשמ"ד, 8 במאי 1984) הוא זמר חסידי.
ביוגרפיה.
שוואקי נולד בירושלים למשפחת שוויקה (במקור: שוויכה), מיוצאי חלב, מצאצאי הרב אהרן שוויכה, רבה הראשי של חלב. אמו ילידת פולין.
בצעירותו עבר עם משפחתו לארצות הברית. למד בישיבה בישראל במשך שלוש שנים ואחר כך חזר לארצות הברית, שם נישא.
בשנת 2010 עלה לישראל והוא מתגורר ברמת בית שמש. שוואקי לומד בכולל אברכים.
אחיו הגדולים הם: יעקב שוואקי והמלחין משה דוד שוואקי.
דיסקוגרפיה.
בשנת 2009 הוציא את אלבומו הראשון - "לא לפחד" בהפקת שמח מיוזיק. בין המלחינים: משה לאופר ואחיו משה-דוד שוואקי. בין המעבדים יונתן רזאל.
בסוף שנת 2011 יצא אלבומו השני - "חביבין עלי". על הלחנים והעיבודים אחראים יואלי דיקמן, אלי כהן ואיצי ברי.
בשנת 2015 יצא אלבומו השלישי - "הכל לטובה".
קורינתיה (ספינה)
קורינתיה (ביוונית: Κορινθία) הייתה ספינה יוונית שהובילה נוסעים לארץ ישראל בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים. במקורות עבריים אחדים נקראה הספינה בשם "קורינטיה".
היסטוריה.
הספינה קורינתיה בת 7,500 טון הפליגה בקו מרסיי - חיפה. מסלול הפלגתה, שארכה כשבוע, היה מרסיי - פיראוס - אלכסנדריה - חיפה וחזור. הקורינתיה הייתה אחת מן הספינות שעלו בהן, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בין יתר נוסעיהן, גם עולי עלייה ד'. עלייה זו הייתה עלייה גלויה, לגלית לכאורה, אך למעשה הייתה זו צורה של ההעפלה של עולים שעלו בעזרת מסמכים מזויפים או בזהויות בדויות, בעזרת תעודות שזוויפו או דרכונים אמיתיים שהוחלפה בהם התמונה. חלק מהעולים בעלייה זאת עלו עם תעודות של חיילי הבריגדה היהודית שנשארו באירופה לצורך פעולות הבריחה, או כאלו שהתחזו לחיילים ארץ ישראלים בצבא הבריטי היוצאים לחופשה בארץ.
מאחר שהספינה הובילה לארץ, בגלוי, עולים לגליים (או שנחזו כלגליים), פורסמו בעיתונות התקופה מעת לעת מספרי העולים שהגיעו לארץ בכל הפלגה. לסיקור מיוחד זכתה הגעתו לארץ, על סיפון הקורינתיה, ב 29 באפריל 1947 של יצחק צוקרמן ממפקדי מרד גטו ורשה.