ברוב קהילות הספרדים והחסידים נוהגים כמנהג האר"י, לפיו סדר הנענועים הוא: דרום, צפון, מזרח, מעלה, מטה ומערב. בעת הנענועים מפנים את הפנים ומסתובבים לכיוון הרוח אליה מנענעים. בקהילות תימן על פי מנהג הבלדי סדר הרוחות הוא: מזרח, מערב, מעלה, מטה, דרום, צפון. רוב השאמי מנענעים כשיטת האר"י שלעיל, ויש מקהילות השאמי שמנענעים כסדר השולחן ערוך שלעיל ומנהג אשכנז. יש לציין כי לגבי צורת העמידה נחלקו המנהגים בקהילות תימן: רוב המחוזות נהגו לעמוד כלפי מזרח ולהטות רק הלולב לכל הרוחות, ויש שנהגו לסובב גופם לכל רוח.
מצוות ערבה במקדש.
בנוסף לנטילת הערבה יחד עם שאר המינים, יוחד טקס נוסף לערבות בלבד, בבית המקדש. במשנה נאמר כי היו לוקחים ערבות ממוצא שליד ירושלים, מביאים אותן למקדש וזוקפים אותן בצידי המזבח. ערבות אלו היו גדולות במיוחד וגובהן היה גדול באמה מגובה המזבח - שגובהו היה עשר אמות. לאחר מכן היו מקיפים את המזבח ואומרים "אנא ה' הושיעה נא". כך, בכל יום מימי חג הסוכות (חוץ משבת), וביום השביעי- מקיפים את המזבח שבע פעמים ועושים זאת גם אם הוא חל בשבת.
לאחר החורבן, נשאר זכר למצווה זו במנהג ההושענות, שבו מקיפים את בימת בית הכנסת עם ארבעת המינים. בכל יום מששת הימים הראשונים של חג הסוכות מקיפים את הבימה פעם אחת, וביום השביעי, הושענא רבה, מקיפים את הבימה שבע פעמים ומקיימים חיבוט ערבה.
אספקת ארבעת המינים באירופה בימי הביניים.
כשעם ישראל ישב על אדמתו, יכול היה כל אדם להשיג את ארבעת המינים סמוך לחג הסוכות, אולם לאחר חורבן המקדש והתפזרות עם ישראל לגלות ובין השאר גם לאירופה, נערמו על כל המבקש לקיים את המצוות ארבעת המינים קשיים רבים. בארצות מרכז אירופה וצפונה לא גדלו שלושה המינים: תמר, אתרוג והדס מפאת חוסר התאמה אקלימית. את שלושת המינים הללו ניתן היה לייבא מדרום איטליה, איי יוון וספרד. אך היו תקופות בהן הסחר לא היה מפותח ואופי ההתיישבות היהודית באירופה שהיה מפוזר באזורים נרחבים ומרוחקים ובריכוזים קטנים הערימו קשיים על אספקת ארבעת המינים לקהילות אלו. בקושי זה דנו בהרחבה בספרות ההלכה של פוסקי אשכנז, בעיקר בנוגע ל'לולב היבש'. במאה ה-17 חלה שיפור בזרימת המסחר לאירופה ובכך התאפשרה חלוקה סדירה וצודקת לכל הקהילות ואף לאנשים פרטיים.
רמזים בארבעת המינים.
לארבעת המינים נאמרו כמה משמעויות במשך הדורות: כמשל לה', לדמויות מקראיות, לעם ישראל ולאברי האדם, וכן כרמז למים.
משל לקב"ה.
ארבעה מינים שבלולב רומזים לקב"ה, כל מין מפני פסוק שהקב"ה מוזכר בו.
דמויות מקראיות.
עוד רומזים המינים לאבות האומה:
בספר הזוהר מובאת פרשנות קבלית לארבעת המינים, לפיה הם משל לאושפיזין ולשבע הספירות:
משל לעם ישראל.
עוד רומזים המינים לחלקים בעם ישראל:
אגידת ארבעת המינים, מסמלת את האחדות בין כל הסוגים בעם ישראל.
משל לאברי גוף האדם.
נאמר בהושענות של רס"ג כי ארבעת המינים באים לכפר על האדם, כל מין על איבר הדומה לו במראהו:
ארבעת המינים והמים.
ארבעת המינים מתייחדים בכך שהם "גדלים על המים", ולכן מבטאים את שפע המים בארץ ישראל ואת התלות בהם, כפי שנכתב בתלמוד הבבלי:
והלקיחה שלהם היא שמזכה בהורדת המטר. מאפיין זה מתחבר עם עניינו של סוכות, חג האסיף כשמו בתורה, שהוא זמן האסיף של יבול הצומח.
בתלמוד הירושלמי נאמר:
קישורים חיצוניים.
כתבות ומאמרים:
הלכות:
שונות:
כמעיין המתגבר
כמעיין המתגבר (באנגלית: The Fountainhead) הוא רומן פילוסופי של הסופרת והפילוסופית האמריקאית איין ראנד. הספר ראה אור בשנת 1943 והפך במהרה לרב מכר ואף לסרט קולנוע (1949) בכיכובם של גרי קופר ופטרישה ניל. הרעיונות המובעים בספר זכו לתהודה רבה במשך שנים רבות ומבטאים את עקרונות ההגות האובייקטביסטית של ראנד.
עלילת הספר מתרחשת בניו יורק של שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, על רקע תקופת הזוהר של גורדי השחקים. אדריכלים שונים נאבקים מאבק קשה על הזכות לעצב את קו הרקיע של העיר. הווארד רוארק, גיבור הספר, הוא אדריכל בודד שתומך באדריכלות המודרנית ומנהל מאבק קשה נגד "אנשי החיים המשומשים", כפי שהוא מכנה את כל בני האדם החיים על חשבון תבונתם של אחרים. הספר מאדיר ומעריץ את האדם היוצר המעומת עם האדם הטפיל וחסר היצירתיות, ומהווה הקדמה לאידאולוגיה של איין ראנד המוצגת בספרה "מרד הנפילים" - האובייקטיביזם. רבים טוענים כי דמות זו מבוססת ברובה על האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט, על אף שראנד עצמה שללה טענה זו.
עלילה.
העלילה מתרחשת בתחילת המאה ה-20. הווארד רוארק ופיטר קיטינג מסיימים את לימודיהם בבית הספר לאדריכלות. בעוד רוארק מועף מבית הספר מפאת אופיו המרדני וסירובו ללמוד וליישם את אדריכלות העבר, פיטר מסיים את בית הספר בהצטיינות ועם הצעת עבודה במשרד אדריכלות מפורסם.
פיטר והווארד מגיעים לניו יורק. פיטר נכנס לעבודה במשרד האדריכלות המפורסם בעיר ומצליח להתחבב על כולם בשל שאפתנותו וצביעותו. הווארד מצליח לקבל עבודה במשרדו של האדריכל היחיד שהוא רוחש כלפיו הערצה - הנרי קמרון. פיטר נהיה שותף במשרד הגדול וצובר פופולריות וכסף רב. הווארד, לעומתו, לא כובש את לב האנשים, בנייניו זוכים ללעג, והוא מתקשה לקבל עבודה. בעבודותיו המעטות, הוא מכיר מספר אנשים שהופכים להיות תומכיו לאורך כל הדרך.
בשל מחסור בעבודה, הווארד רוארק נאלץ לעזוב את עבודתו ולעבוד עבודת כפיים במחצבה. שם, הוא מכיר את בתו של הבוס של קיטינג, דומיניק פרנקון, ובין השניים מתפתח רומן. בתחילה לא ידועה לה זהותו, אך כאשר היא רואה את בנייניו היא מחליטה, שהעולם אינו ראוי או מוכן לבניינים כבנייניו של רוארק, ומכפישה את שמו, כעיתונאית, בכל הזדמנות.
בהמשך, הופכת דומיניק למשען היחיד בחייו של רוארק, ומתמסרת למענו בכל מובן אפשרי.
באותו הזמן מתחרה פיטר קיטינג על בניית גורד שחקים שחשיבותו רבה. הוא מוצא עצמו קורס תחת הלחץ של הממונים עליו לתכנן את הבניין המדהים ביותר שתוכנן אי פעם. הוא פונה אל רוארק, מיואש, על מנת שיתכנן עבורו את הפרויקט. הווארד מסכים בתנאי אחד: שתוכניותיו שלו יהיו הסופיות, בלי שינוי אחד קטן. פיטר זוכה במכרז עם תוכניתו של הווארד, ונעזר בו בפרויקטים נוספים. רוארק, לטענתו, מסכים בכל פעם מחדש, כיוון שאין הוא יכול להרשות לבניין להיות מתוכנן על ידי פיטר או שכמותו כאשר ביכולתו למנוע זאת.
כאשר רוארק מבקר באתר הבנייה, הוא מוצא שבמבנה נערכו כמה שינויים, שאותם קיטינג פשוט לא הצליח למנוע. רותח מזעם, הווארד מפוצץ את הבניין שהוא עצמו יצר ומועמד למשפט שמקבל הד תקשורתי רב. רוארק נהפך לחביב עוד פחות על העם, אם זה בכלל אפשרי, וסיכוייו לנצח במשפט שואפים לאפס. ולמרות זאת, רוארק מטיח בחבר המושבעים את העובדות ואת דעותיו שלו על המדינה והחברה שבה הם חיים, שלא מוכנה לקבל את יצירתו. הוא מזוכה לבסוף מכל אשמה. השטח המפוצץ נרכש על ידי איל הון שקונה גם את שירותיו של הווארד לבניית המבנה החסכוני והיפה שתכנן, והפעם בלי שינויים. ומשכיר את החדרים בו לכל דורש.
הווארד "על גג העולם" בונה את גורדי השחקים שכל חייו חיכה להקים.
דמויות מרכזיות בספר.
הווארד רוארק - דמותו של הווארד רוארק מייצגת בין השאר את האדריכלות המודרנית האמריקאית שיצרה את גורדי השחקים הראשונים ואת מפעלי התעשייה המודרניים על ידי שימוש בחומרים חדשים וטובים יותר, תוך כדי ויתור על המאפיינים הקלאסיים מימי הביניים הרנסאנס, וכו'.
רוארק נאמן לעצמו ולדעותיו לכל אורך הדרך, לא מפחית מערכו כדי שרעיונותיו יתקבלו ולהפך, על אף כל הקשיים שהחברה מציבה לו. הוא אדם יהיר ומתנשא שאיננו מוכן לקבל את החברה ודבק בערכיו ובמוסר האישי שלו. הוא מזלזל באנשים כפיטר קיטינג ולא חש כלפיו דבר מלבד רחמים. הוא אוהב את האדריכלות בכל רמ"ח איבריו, ובעל כישרון מיוחד למצוא פתרון לכל בעיה. נתפס כמתבודד מכיוון שאינו מחפש להיות חלק ממעמד, קבוצה או אגודה כלשהי, למרות יכולתו להתחבר לכל אדם בעל דעות דומות לשלו.
פיטר קיטינג - פיטר מעולם לא רצה להיות אדריכל, והוא חסר כל כישרון. שאיפותיו האמיתיות טורפדו עוד בילדותו על ידי אמו השאפתנית, אשר דחפה אותו לכיוון לימודי אדריכלות הרווחיים. אך לפיטר יש כישרון אחד שלרוארק אין - הוא חברותי ונעים ויודע להתחבב על הבריות, ומנצל זאת למטרותיו האישיות, תוך העמדת פנים שכל דבר שהוא עושה הוא לטובת הכלל והחברה. פיטר הוא אדם טיפש, שמסתבך בלי להבין לאן הוא מכניס את עצמו. קל להשתמש בו, ולהחדיר בו רעיונות. הוא חסר כל עקרונות משל עצמו. או במילים אחרות, ההפך הגמור של הווארד רוארק.
אלסוורת' טוהי - מבקר אמנות ואדריכלות מפורסם, מקים ארגוני עובדים ואיגודים שונים, גאון מרושע. משתמש בקשריו והשפעתו כדי למנוע עבודה מהווארד רוארק. מגדיר עצמו כאוהב כל אדם וטוען שאלטרואיזם היא המעלה הגדולה ביותר בעולם ולכן אדם אנוכי כרוארק לא צריך ליצור ולהפיץ את דעותיו הבלתי מתחשבות ברצונות האנשים שסביבו. איין ראנד השתמשה בדמותו של הרולד לאסקי - תאורטיקן פוליטי סופר ופוליטיקאי, שהפיץ את הרעיונות הסוציאליסטיים-דמוקרטיים והיה יו"ר של מפלגת הלייבור.