באליפות ישראל בשחייה, שהתקיימה באוקטובר 1962, בבריכת "בת גלים" בחיפה, זכה מלמד ב-3 מדליות זהב וקבע שלושה שיאים לאומיים במשחה אחד, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:52.4 דקות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-19 דקות. תוך כדי משחה זה הוא שיפר את השיא גם במשחה ל-1000 מטר חופשי ובמשחה ל-800 מטר חופשי. בתחרות שחייה שנערכה בקיבוץ עין חרוד במרץ 1963 קבע מלמד במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 2:26.8 דקות, ובמשחה ל-400 מטר חופשי שיא ישראלי חדש נוסף של 4:45.3 דקות. הישגים אלו והישגים נוספים שקבע באותה שנה, הקנו לו את התואר "שחיין השנה בישראל" ל-1962.
אולימפיאדת טוקיו.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים מלמד במקום ה-23 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:20.7 דקות.
המכביה ה-7.
בתחרות השחייה של המכביה השביעית שנערכה בבריכת גלית שביד אליהו, בתל אביב באוגוסט 1965 זכה מלמד בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:18.8 דקות. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 4:22.3 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה ברומא, איטליה ביוני 1966 בהשתתפות 9 מדינות זכה מלמד במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.9 דקות והשיג את אלוף אירופה מיוגוסלביה, דה פולו (1:02.4 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "בת גלים" בחיפה באוקטובר אותה שנה, קבע מלמד שיא ישראלי חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:16.7 דקות.
משחקי אסיה.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בדצמבר 1966 זכה מלמד בשתי מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:00.4 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יורם שניידר, גרשון שפע ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 4:18.4 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.1 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה "בת גלים" בסוף אוקטובר 1967, לעיני 7000 צופים, קבע מלמד שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.8 שניות, שיפור לשיאו הקודם שעמד על 1:00.4 דקות, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת לדקה. הוא קבע שיא ישראלי חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:14.1 דקות. בנוסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, הוא וחבריו קבעו שיא ישראלי חדש בתוצאה של 4:23.7 דקות, תוך כדי המשחה קבע מלמד תוצאה של 58.8 שניות בזינוק שליחים. בסיום האליפות, זכה מלמד בגביע השחיין המצטיין.
בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת דנמרק שנערכה בבריכת השחייה "גלי גיל" ברמת גן באוגוסט 1968 לעיני 2000 צופים, קבע מלמד שיא ישראלי חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.8 דקות, אף על פי שרק החלים ממחלת החצבת בה לקה וטרם חזר לכושרו המלא. תוצאה זו עמדה במינימום האולימפי.
אולימפיאדת מקסיקו.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים מלמד במקום ה-11 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.6 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 59.4 שניות ובמקום ה-15 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:15.4 דקות.
המכביה ה-8.
בתחרות השחייה של המכביה השמינית שנערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן באוגוסט 1969 זכה מלמד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 59.1 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:12.7 דקות. בשני משחים אלו הוא סיים אחרי מארק ספיץ אחד מגדולי הספורטאים והשחיינים בכל הזמנים.
בשנים 1971–1973 למד ושחה מלמד במכללת וסט וירג'יניה שבארצות הברית.
יהודה לודוויג פיליפזון
לודוויג פיליפזון
יהודה לודוויג פיליפסון
ארנסט גומבריך
סר אֶרְנְסְט הנס יוסף גוֹמבְּריך (בגרמנית: Ernst Hans Gombrich; 30 במרץ 1909, וינה – 3 בנובמבר 2001, לונדון) היה חוקר תולדות האמנות יהודי יליד אוסטריה, שימש כמנהל במכון ורבורג בלונדון. זכה לפרסום עולמי בזכות ספריו הנודעים "היסטוריה של העולם לצעירים מכל הגילים" ו"קורות האמנות".
קורות חייו.
אֶרְנְסט הנס יוסף גוֹמבְּריך נולד ב-30 במרץ 1909 בווינה למשפחה יהודית משכילה. אביו קרל היה עורך דין ואימו ליאוני מבית הוֹק הייתה פסנתרנית מפורסמת. בשנים 1928–1933 למד באוניברסיטת וינה תולדות האמנות וארכאולוגיה קלאסית לדוקטורט.
ערב מלחמת העולם השנייה, עזב את אוסטריה עקב רדיפת היהודים לאנגליה שם עבד כעוזר מחקר במכון ורבורג. במשך שש שנות מלחמת העולם השנייה, שימש כמתרגם שידורי רדיו בשפה הגרמנית לאנגלית עבור ה-BBC. בסיום המלחמה שב לעבודתו במכון ורבורג. שנתיים לאחר שקיבל אזרחות בריטית בשנת 1947 מונה למנהל המכון.
כתביו שלא תורגמו לעברית.
רשימה חלקית:
The Blind Side
פיליפ
קוודרנטידים
שומר הדובים
המועצה המלכותית
המועצה המלכותית המכובדת ביותר של הוד מלכותה (אנגלית: Her Majesty's Most Honourable Privy Council), ובקיצור המועצה המלכותית, היא גוף של יועצים לריבון הממלכה המאוחדת. רוב חברי המועצה הם פוליטיקאים בכירים שכיהנו או שמכהנים בבית הנבחרים או בבית הלורדים.
המועצה המלכותית, שהחליפה את המועצה המלכותית של אנגליה, הייתה בעבר מוסד בעל כוח רב, אך כיום מדיניותה נתונה תחת בקרה של קבינט ממשלת בריטניה. המועצה מייעצת לריבון הבריטי בנוגע להפעלת סמכויותיו המלכותיות, ומוציאה צווים הידועים כ"דבר המלך במועצה" או "צווי המועצה". צווים במועצה קובעים תקנות ומינויים בממשלת בריטניה. הם ניתנים תחת היתר מיוחד בחוק הבריטי, המאציל למועצה סמכויות שונות, ובדרך כלל משמשים לצורך בקרה על מוסדות ציבוריים. המועצה מייעצת גם בנוגע למתן צ'ארטרים מלכותיים, שלפיהם מוענק מעמד מיוחד לגופים מאוגדים ומעמד עיר או רובע לעיירות.
למועצה יש גם תפקידים שיפוטיים, המואצלים בדרך כלל לוועדה השיפוטית. הוועדה מורכבת משופטים בכירים הממונים על ידי היועצים המלכותיים: שופטי בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת ובתי משפט בכירים באנגליה, בוויילס, בסקוטלנד ובצפון אירלנד. בעבר שימשה המועצה בית משפט לערעורים עבור האימפריה הבריטית בכללותה, והיא עודנה דנה בערעורים מהטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, משטחי בסיס ריבוניים, משטחי חסות ומחבר העמים הבריטי.
היסטוריה.
בתקופת שלטונם של המלכים הנורמנים קיבל הכתר האנגלי ייעוץ מחצר המלוכה, שהורכבה ממגנאטים, אנשי דת ופקידי ממשל בכירים. מטרתה המקורית של המועצה הייתה לייעץ לריבון בנוגע לחקיקה, ניהול ומשפטים. עם השנים תפסו גופים נפרדים תפקידים ייחודיים, שהתפתחו מחצר המלוכה. בתי המשפט נטלו על עצמם את הטיפול בנושאים משפטיים, ואילו הפרלמנט הפך למחוקק העליון של הממלכה. למרות זאת שמרה המועצה על הסמכות לדון במחלוקות חוקתיות, כערכאה ראשונה או כערעור. יתר על כן, חוקים שנקבעו על ידי הריבון לפי עצת המועצה, ולא בעצה אחת עם הפרלמנט, היו תקפים.
ריבונים חזקים נהגו להשתמש במועצה על מנת לעקוף את בתי המשפט והפרלמנט. לדוגמה, במאה ה-15 הקימה המועצה ועדה, לימים בית המשפט של חדר הכוכב, שהייתה בעלת סמכות להטיל כל עונש למעט עונש מוות, תוך היותה פטורה מסדר הדין הפלילי. הנרי השמיני היה יכול לחוקק חוקים באמצעות הכרזה בלבד, בתנאי שהתייעץ עם המועצה. הבכירות החקיקתית של הפרלמנט הושבה רק לאחר מותו של הנרי. למרות שנותרו ברשותה סמכויות חקיקתיות ושיפוטיות, הפכה המועצה לגוף אדמיניסטרטיבי בעיקרו. ב-1553 מנתה המועצה 40 חברים, אך הריבון נטה להסתמך על ועדה קטנה יותר, שלימים הפכה לקבינט ממשלת בריטניה המודרני.
בסיום מלחמת האזרחים האנגלית בוטלו המונרכיה, בית הלורדים והמועצה המלכותית. הבית הנותר של הפרלמנט, בית הנבחרים, הקים מועצת מדינה על מנת לחוקק חוקים ולטפל במדיניות האדמיניסטרטיבית. 41 חברי המועצה נבחרו על ידי חברי בית הנבחרים; בראש מועצת המדינה עמד אוליבר קרומוול, שהיה דה פקטו ראש המדינה. אולם, ב-1653 הוענק לו התואר "לורד פרוטקטור" (הלורד המגן), וגודל המועצה הופחת ל-13 עד 21 חברים שנבחרו על ידי בית הנבחרים. ב-1657 העניק בית הנבחרים סמכויות רחבות יותר לקרומוול, שחלקן היו בעבר ברשות המונרכים האנגלים. המועצה נודעה אז כמועצה המלכותית של הפרוטקטור; חבריה מונו על ידי הלורד פרוטקטור, בכפוף לאישור הפרלמנט.
ב-1659 בוטלה מועצת הפרוטקטור, זמן קצר לפני השבת המלוכה. צ'ארלס השני החזיר את המועצה המלכותית, אך בדומה למונרכים הקודמים של בית סטיוארט בחר להסתמך על ועדת יועצים קטנה יותר. בתקופת ג'ורג' הראשון הועברו סמכויות נוספות לוועדה. היא החלה להיפגש גם בלא נוכחות הריבון, והעבירה אליו את ההחלטות שקבעה. באופן זה חדלה המועצה כולה לשמש כחבר יועצים חשאיים לריבון, והתפקיד עבר לאחת מוועדותיה, היא קבינט ממשלת בריטניה.
הרכב המועצה.
הריבון, כשהוא פועל לפי עצת המועצה, ידוע כמלך במועצתו או כמלכה במועצתה. חברי המועצה ידועים בכינוים הקולקטיבי "הלורדים של המועצה המלכותית המכובדת של הוד מלכותה", או "הלורדים ואחרים של...". האישיות הבכירה במועצה היא הלורד נשיא המועצה, שהוא התפקיד הרביעי בחשיבותו בממשל הבריטי. הלורד נשיא המועצה הוא חבר הקבינט, ובדרך כלל מדובר ביושב ראש בית הנבחרים או ביושב ראש בית הלורדים. תפקיד נוסף בעל חשיבות הוא זה של פקיד המועצה, שחתימתו מופיעה על כל הצווים המוצאים על ידה.
חברי המועצה מכונים באנגלית Privy Counsellor או Privy Councillor. הכינוי הראשון הוא המועדף על משרד המועצה המלכותית (הגוף המספק למועצה שירותים אדמיניסטרטיביים), כיוון שהוא מדגיש את השימוש האנגלי במילה יועץ כאחד שנותן עצה, וזאת בניגוד למי שהוא חבר במועצה. יועץ מלכותי "מושבע ל" חבר המועצה כשהוא מצטרף אליה לראשונה.