כל מספר, פרט למספרים 1 ו-9, יש לו שני שכנים על ציר המספרים, למשל, למספר 5 שכנים המספרים 4 ו-6 - למספרים 1 ו-9 יש רק שכן אחד לכל אחד מהם. סימון השכנות על לוח הסודוקו נותן לפותרים רמזים נוספים וגם היעדרם של הסימונים מהווה רמז לאיזה מספרים לא באים בחשבון.
שורש 189
שורש 189, או גַאוֹ בּוּ (בסינית: 高部, פיניין: Gāo bù) הוא השורש המאה שמונים-ותשעה של הכתב הסיני. פירושו "גבוה", "הרבה" או תואר כבוד, והוא אחד מתוך 8 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מעשרה קווים.
במילון קאנגשי יש 34 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
במהלך תקופת שושלת מינג (1644-1368), העניק הקיסר שמונה שמות משפחה לשימוש היהודים, שאותם ניתן לזהות עד היום, ואחד מהם הוא 高 גַאוֹ (Gāo).
טרינקומאלי
ניו-יורקר
Boy With Luv
היראקליס
מועדון הכדורסל היראקליס סלוניקי הוא מועדון כדורסל יווני מהעיר סלוניקי המשתתף בליגת העל היוונית בכדורסל והיורופקאפ. הוא משמש כמחלקת הכדורסל של איגוד האתלטיקה היראקליס.
צבעי המועדון הם כחול ולבן, הוא נקרא על שם הגיבור המיתולוגי הרקולס (המופיע גם על סמלו) ואולם הבית של המועדון הוא אולם איבנופיאו בסלוניקי, המכיל 2,500 מושבים.
היסטוריה.
מועדון האב, איגוד האתלטיקה היראקליס, נוסד ב-1908, והתמקד בעיקר בכדורגל. מועדון הכדורסל נוסד בשנת 1921 והתחיל לשחק במסגרת הליגה היוונית החצי-מקצוענית בשנת 1928, אז זכה באליפות הראשונה של המועדון ושל הליגה. בפלייאוף ניצחו היראקליס את א.א.ק. אתונה, ניר איסט ו-VAO. הקבוצה זכתה באליפות יוון בפעם השנייה והאחרונה שלה בשנת 1935. מאז היראקליס סיימה כסגנית 3 פעמים (1936, 1962 ו-1964) והגיעה לגמר הגביע היווני 3 פעמים (1981, 1994 ו-1996). כמו כן, העפילה הקבוצה פעמיים לחצי גמר גביע ספורטה (1995 ו-1997).
ב-2006 ירדה היראקליס לליגת המשנה וב-2010 חזרה לליגה הבכירה. כעבור עונה ירדה שוב, אך בחרה לשחק בליגה השלישית בעקבות חובות רבים. בעונת 2013 עלתה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה. בסוף עונת 2018/19 חזרה היראקליס בחזרה לליגת העל היוונית, אחרי היעדרות של 8 שנים. בעונת 2020/21 חזרה הקבוצה לאירופה, כשהגיעה לשלב רבע הגמר של עונת 2020/2021 ביורופקאפ, אז הפסידה 80–105 לעירוני נס ציונה. בעונת 2021/2022 עלתה מהמוקדמות והוגרלה בבית עם בשאקשהיר קולג'י, ליידן ומורנר בר, אך סיימה במקום האחרון עם ניצחון אחד בלבד, 83-82 על מורנר בר במחזור האחרון.
תארים והישגים.
תחרויות מקומיות.
אליפות (2): 1927/28, 1934/35
סגנות (3): 1935/36, 1961/62, 1963/64
סגנות (3): 1980/81, 1993/94, 1994/96
אליפות (2): 1974/75, 1977/78
תחרויות אירופאיות.
חצי גמר (2): 1994/95, 1996/97
אהרון שמש
אירקליס סלוניקי
מועדון הכדורסל היראקליס
הירקליס סלוניקי
אירקליס סלוניקי (כדורסל)
הירקליס סלוניקי (כדורסל)
איידהו סטאמפיד
סעד תפוחי
סעד תפוחי (נולד ב-2 בדצמבר 1948, ל' בחשוון ה'תש"ט) הוא מהנדס חשמל ישראלי, פרופסור אמריטוס במכללה האקדמית להנדסה על שם סמי שמעון. בעבר שימש כדיקן הפקולטה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה במכללה.
ביוגרפיה.
נולד בקהיר לניסים, חייט, ופורטונה, מורה למלאכה בבית הספר האיטלקי בקהיר. כשהיה תינוק עלתה המשפחה לישראל, דרך מחנה עולים באיטליה ומעברות בית ליד ותלפיות, והתיישבה בירושלים.
למד בבית הספר על שם גרשון אגרון בירושלים, ולאחר מכן בבית ספר המקצועי לטכנאי בזק, בו סיים מסלול ארבע שנתי מורחב. טרם גיוסו לצה"ל נתגלתה בעיה רפואית ובעקבותיה שוחרר משירות. בהמשך גויס לשירות מילואים בחיל האוויר.
בשנת 1969 החל בלימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל בשלוחה של הטכניון בבאר שבע, שלימים הפכה לאוניברסיטת בן-גוריון. עם סיום הלימודים עבד בבית הספר לטכנאי בזק כמורה ומחנך ומנחה פרויקטים. בין היתר הקים את מגמות האלקטרוניקה ותעשייה וניהול בבית הספר.
במקביל לעבודתו בבית הספר למד לתואר שני במדע וחומרים אלקטרוניים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו השלים בשנת 1982. את עבודת המחקר שלו כתב על הקטנת הרעש האלקטרוני בקדם מגברים לגלאי כספית יודיד ולגילוי קרינת X באנרגיות נמוכות.
בשנת 1984 החל בלימודים לדוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון, אותם השלים בשנת 1988. נושא המחקר שלו היה תכונות מגנטיות, מוליכות ועל מוליכות של תרכובות האקטינידים בשיטת קליטת אותות ללא מגע, ואת עבודת המחקר ביצע בקריה למחקר גרעיני בדימונה. עם סיום לימודי הדוקטורט עבד כמרצה מן החוץ באוניברסיטת בן-גוריון במשך כ-10 שנים וכן במכון הטכנולוגי חולון.
הוא המשיך לעבוד בבית הספר המקצועי לטכנאי בזק, שהפך בהמשך ל"מכללת בזק". ביוזמתו הוקם בית ספר להנדסאים לעובדי בזק ואף הורחב ללימודי תואר אקדמי בהנדסה לעובדי בזק, בשיתוף עם המכון הטכנולוגי בחולון. עוד יזם את פתיחת שלוחת הטכניון ללימודי חוץ במכללת בזק, ואף ניסה לקדם תוכנית להפיכת מכללת בזק למכללה אקדמית להנדסת טלקומוניקציה, אולם זו לא יצאה אל הפועל. בגיל 50 פרש מן המכללה ועבר לאקדמיה.
קריירה אקדמית.
בשנת 1999 החל לעבוד כראש המחלקה להנדסת חשמל מערכות הספק במכללת סמי שמעון, בתקופתו שונתה תוכנית הלימודים כך שהיא תעניק בסופה תואר .B.Sc, וכפועל יוצא מכך גדל בהדרגה מספר הסטודנטים במחלקה. בשנת 2004 נפתח קמפוס חדש של המכללה באשדוד, והוא מונה גם למנהלו האקדמי, נוסף על תפקידו כראש מחלקה.
בין השנים 2006–2017 כיהן כדיקן הפקולטה להנדסת חשמל במכללה, בשני הקמפוסים שלה, וכן כיו"ר ועדת ההוראה של הפקולטה. בתקופה זו הוקם מסלול הלימודים לטכנולוגיות תקשורת וכן נפתחה תוכנית לימודים לתואר שני. בשנת 2011 מונה לדרגת פרופסור חבר, ובין השנים 2015–2017 עמד בראש התכנית לתואר שני בהנדסת חשמל. בשנת 2017 מונה לראש בית הספר ללימודי מוסמכים במכללה.
כמורה, מרצה וכראש בית הספר לימד פרופ' תפוחי אלפי סטודנטים בכל המקומות בהם עבד.
תחומי מחקר.
המחקר שזיכה את תפוחי בתואר דוקטור עסק בחקר תכונות על מוליכות על מוליכות ומגנטיות של תרכובת האקטינידים בשיטת מדידה ללא מגע. התרכובות התבססו על היסוד הרדיואקטיבי נפטוניום, על מנת להסיק מסקנות על תרכובות רדיו אקטיביות אחרות ושימושים. לצורך מחקר זה הוא פיתח שני מתקנים:
פעילות ציבורית.
תפוחי הוא חבר במועצה ה-13 להשכלה גבוהה משנת 2017 ובנוסף חבר המועצה ההנדסית בהתאגדות מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה.
חיים אישיים.
נישא בגיל 26 להלן ממן, שנפטרה בגיל 60 כתוצאה ממחלת ניוון שרירים. לזוג שלושה ילדים.
בשנת 2013 נישא בשנית לאנה קושניר.
אינטרמארשה–וואנטי–גובר מאטריו
מקסי סינגל
נורית יעקבס־ינון
נורית יעקבס־ינון (נולדה ב־6 בספטמבר 1973) היא במאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה, בעלת 'סרטי אלומה', אמנית מיצבי וידאו, אוצרת ופעילה חברתית ישראלית.
ביוגרפיה.
נורית יעקבס־ינון גדלה במשפחה דתית בעיר רחובות, בתם של אלחנן ונעמי יעקבס. נשואה ואם לארבעה ילדים.
בשנים 1998-1994 למדה קולנוע במעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה, במקביל ללימודי הוראת קולנוע במכללת ליפשיץ. בתקופת לימודיה שודר בערוץ 2 סרט עלילתי קצר בבימויה, 'לא דיברנו עוד על הזקנה' (1997). סרט הגמר שלה 'משונה להיות אשה פשוטה' (1999) הוקדש למשוררת זלדה ושודר בערוצי הטלוויזיה. בתום לימודי הקולנוע ב"מעלה" למדה עריכה בבית הספר ג'אמפ קאט בתל אביב. מאז לימודיה ולאורך שני עשורים עבדה כרכזת מגמות ומורה לקולנוע והייתה מדריכה ארצית לקולנוע במשרד החינוך - במקביל ליצירה קולנועית ואמנותית.
ב־2006 סיימה תואר ראשון בחינוך ותקשורת במכללת ליפשיץ. היא בוגרת תואר שני בתוכנית רודרמן למצטיינים בהיסטוריה של יהדות ארצות הברית ומדינת ישראל באוניברסיטת חיפה; בוגרת סדנת קולנוע תל אביב-לוס אנג'לס למפיקים ויוצרים של אוניברסיטת תל אביב 2001; סדנת מנהיגות בתחום קולנוע עצמאי של מחלקת המדינה של ארצות הברית 2007; סדנת פיתוח פיצ'רים תיעודיים במסגרת 'גרינהאוס' בתמיכת האיחוד האירופי בהנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה 2008; ובוגרת תוכנית "גוונים" בנושא "יהדות ופלורליזם" של הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו 2014.
פעילות חברתית וציבורית.
יעקבס־ינון היא ממייסדות ומובילות "פורום הקולנועניות ויוצרות הטלוויזיה בישראל"; ממייסדי ומובילי קהילת "נחת רוח", מניין הלכתי משותף לנשים וגברים בשוהם; היא חברת מערכת כתב העת "דעות", בהוצאת 'נאמני תורה ועבודה'; חברת המועצה הציבורית של ארגון "בית הלל - הנהגה תורנית קשובה"; עמיתת 'קרן האני' למנהיגות קהילתית פלורליסטית בישראל ומלגאית קרן פוזן לתרבות יהודית.
חברת האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה; לקטורית, שופטת ומנהלת אמנותית של מיזמי קולנוע בפסטיבלי קולנוע שונים ובקהילה (בין היתר, מנהלת אמנותית של תחרות סרטי סטודנטים בפסטיבל 'אפוס' לסרטי תרבות ואמנות במוזיאון תל אביב, 2018-2010; מנהלת אמנותית ומנחה של מיזם "ישראלים מהסרטים" - סדרות קולנוע המארחות יוצרים עם סרטיהם. מרצה לקולנוע, תרבות ואמנות, ליהדות ומגדר במסגרות שונות.
קולנוע וטלוויזיה – פילמוגרפיה נבחרת.
יעקבס־ינון נעה בין התיעודי לאמנותי ועוסקת רבות בחיבור שבין נשים ודת. חלק מיצירותיה הן:
וידאו ארט, אוצרוּת ותערוכות.
מי בפנים ומי בחוץ: מסע אמנותי אקטיביסטי בשלושה חלקים.
נורית יעקבס־ינון היא יוזמת ומובילת הטרילוגיה 'מי בפנים ומי בחוץ' העוסקת בקשרים שבין נשים, דת ומדינה. מיזם רב־תחומי זה כלל תערוכות, מיצבי וידאו ארט, סרטים, ספרים, הרצאות, הופעות בתקשורת ופעילות חברתית להעלאת סוגיות הגיור והממזרות לשיח הציבורי וקריאה לתיקון.
שורש 39