בסיום קרבות מלחמת יום הכיפורים הוקם בגדה המערבית של האגם המר על משבצת הקרקע של מנהלת האגם המר המצרית, בסיס פנארה כיחידת משנה של בסיס אשדוד – יחידה 5533. בפיקודו של רס"ן יצחק שמיר. משימות היחידה היו: אבטחה מפני פיגועים באגם המר, סיוע לוגיסטי לגשרים בתעלת סואץ. מניעת אספקה מחטיבה מצרית שהייתה מנותקת מהצד המצרי בדרום האגם המר וחסימת מעבר מהארמייה השלישית (מצרים) הנצורה. הכח הראשון הגיע מבסיס אשדוד בפיקוד יצחק קוראל אלמוג. בימי הפסקת האש הראשונים הוטסו לאזור כ-30 מלוחמי 707 עם סירות גומי. ארבע ספינות מדגם "יתוש" הועברו מבסיס דפנה ויחד עם סירות גומי החלו לבצע סיורי נוכחות ומארבים. בהמשך נעשתה היחידה אחראית לקשר עם אוניות הסוחר התקועות באגם המר. היחידה התקיימה עד סוף פברואר 1974 שאז פורקה במסגרת הסכמי הפסקת האש עם מצרים.
בסיס עין גדי.
עין גדי נתפס על ידי חיל הים עוד במלחמת השחרור.
מסוף שנות השישים ובמשך שנים בוצעו "פריסות" של ספינות מסוגים שונים לים המלח, בעיקר בחוף עין גדי הספינות קיימו סיורי ביטחון ששוטף, בהתאם להערכות מצב מודיעיניות של פיקוד המרכז. השהיה לתקופות קצרות בעיקר לקראת חגי תשרי. פסח ויום העצמאות. הצוותים התבססו באוהלי מגורים ומבנים מאולתרים לחדר אוכל. מליחות של המים חייבה טיפולים מיוחדים לכלי השיט. בחוף לא היה שובר גלים שיגן על כל השיט מגלים שמרימה הרוח המזרחית בצהרי כל יום. בתום ההפלגה היה צורך למשות את הספינות מהמים. דבר שנעשה עם עגלה וטרקטור צמוד.
עם התגברות חשד/חשש/ההערכה/ידיעות להברחת פעילי פח"ע, הברחות אמל"ח וסמים בדרך ים המלח גדלו תדירות הדרישות לאבטחה מצד פיקוד המרכז. בשנת 1978 כינס מיכאל ברקאי מפקד חיל הים את סגל הפיקוד על חוף ים המלח והחליט על הקמת בסיס קבע בחוף עין גדי.
הבסיס הוקם תוך מספר חודשים והיווה תשתית לפעילות המערך המבצעי לביטחון שוטף. בגזרת ים המלח. שכללה תחנת מכ"ם קבועה מופעלת על ידי מוכמות ו. 4 שנקראו יחידה 5599 הופעלו על ידי צוות מילואים, נפרסו כל ערב לנקודות תצפית לאורך החוף. ספינות ברטרם שהוחלפו ביתושים, ביצעו סיורים בלילות בשיתוף פעולה עם חטיבה 417 ועם גדוד 414 של חיל האיסוף הקרבי. את המערך המבצעי תחזקו תומכי לחימה בתחום הטכני והלוגיסטי במקום ובבסיס אשדוד.
במחצית השנייה של 1984 התקבלה החלטה בחיל הים לסגור את בסיס עין גדי, משיקולי תקציב. ב-18 דצמבר 1984 נערך טקס להורדת נס השירות הפעיל לבסיס עין גדי בהשתתפות קציני מפקדת חיל הים. פינוי תכולת הבסיס למעט המגורים הסתיים ביום 21 בינואר 1985 בו הורד דגל חיל הים. בניני המגורים הועברו רשמית לידי פיקוד המרכז שהפך את המקום לאתר נופש לחיילי צה"ל. כעבור שנים מעטות פונו המגורים וכיום אין זכר לקיום בסיס במקום.
מערך הגילוי הזירתי.
המערך הוקם בשנת 1976 לאחר פיגוע כביש החוף וכלל 7 מוצבי שליטה אזוריים: מוצב בית פלדמן בדרום נתניה, תל אביב, אשדוד, ארז הישנה, תל רידאן. תחנת מכ"ם בבית הממשל באל עריש, ותצפית מכ"ם קדמית במוצב בודפשט.
מוצב האלוף – מוצב תצפית שהוקם במרכז הרצועה לפי דרישת אלוף פיקוד דרום ומאז נקרא "מוצב האלוף".הרעיון היה לחלק את הרצועה כדי להגביר שליטה במתרחש בחוף. מאוחר יותר הוקמה גם גדר תיל לתוך הים למניעת מעבר אנשים וכלי שיט מצפון לדרום רצועת עזה.
המוצבים בסיני פורקו עם מסירת חצי האי לידי המצרים. במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות, פורקו המוצבים בתל רידאן ומוצב האלוף. ונבנו שני מוצבים חדשים אשדוד חדש, ארז החדשה. ארז החדש כלל בתוכו את כלל מוצבי הרצועה: ארז הישנה, תל רידאן ואלוף. ו אשדוד ספג לתוכו את מוצבי מרכז המדינה תל אביב, אשדוד ובית פלדמן.
ניידות מכ"ם – יחידה 5511 עם 5 יוניות בים התיכון רצועת עזה. ויחידה 5599 בים המלח 4 יוניות. יחידה 199 שהוקמה כדי לגלות ולמנוע פעילות מצרית באגמי תעלת סואץ.
פרסים וציונים לשבח.
בשנת 1984 נערכה בין יחידות חיל הים תחרות לארץ ישראל יפה. בסיס אשדוד הגיע למקום הראשון וזכה בפרס שהיה – מכסחת דשא. אחריו היו בסיס ההדרכה ומספנת חיל הים שלישית. הראשון בין היחידות הקטנות היה בסיס עין גדי והשני אחריו בסיס תל-רידן שניהם יחידות משנה של אשדוד.
ב-31 באוגוסט 1993 העניק מפקד חיל הים עמי אילון ציון לשבח לפלגת הנחתות לדורותיה. התעודה נמסרה לאל"ם מייק אלדר בנוכחות הרמטכ"ל אהוד ברק.
בסיס אשדוד קיבל שלש פעמים את פרס הרמטכ"ל על התנהלות נכונה:
על חסימת החדירה לחוף זיקים, במהלך מבצע צוק איתן זכה מפקד סיירת כריש, בציון לשבח מהרמטכ"ל בני גנץ. בקרית השליטה במש"א ארז זכתה בתעודת הערכה ממפקד זרוע הים אלוף רם רוטברג.
מפקד חיל הים, אלוף אלי שרביט העניק לפלגה 916 בחודש יוני 2018 תעודת הערכה על פעילות מבצעית משמעותית שתרמה ישירות לביטחון ישראל, אשר במהלכה הפגינה הפלגה, מקצועיות, שילוביות ומבצעיות.
מפקד פלגה 916 סא"ל בוריס שוסטר, קיבל ממפקד חיל הים, אלוף אלי שרביט, תעודת הערכה על רצף מבצעים חשאיים בשטחי אויב והצלחות מודיעיניות, ב-14 ביוני 2018.
הנצחה.
הבסיס מסייע בתחזוקת יד לחללי חיל הים ב'גן אלישבע' באשדוד. ומארגן את טקס האזכרה המתחיל את אירועי שבוע חיל הים מדי שנה. חללי הבסיס הם:
קשר לציבור.
בסיס אשדוד מאומץ על ידי עירית אשדוד מקיים קשר מתמיד עם קהילת העיר אשדוד.
אחד המוסדות הנמצאים בקשר מתמיד עם הבסיס הוא בית הספר 'אורט ימי אשדוד'. תלמידי בית הספר מצטרפים לאימונים של יחידת הגוררות, ולאימוני הסיירות השונות בפלגה 916. תלמידי העתודה הטכנולוגית בבית הספר, ממומנים על ידי חיל הים, עוברים סיורים והתנסות עם המהנדסים וההנדסאים של הבסיס.
כמו כן, באירועים מיוחדים כמו יום חיל הים ויום השואה אף מתקיימים טקסים משותפים של הבסיס ותלמידי בית הספר.
בסיס חיל הים מקיים מדי מספר חודשים אירוח לתלמידי ישיבות ההסדר. בביקור מוצגים כלי השיט ונידונים תנאי השירות בים. התוצאה יותר מאנשי ישיבות ההסדר מגיעים לשירות צבאי בחיל הים.
מתקיים שיתוף פעולה בין הבסיס לבתי ספר של חינוך מיוחד באשדוד. מדי חודש מגיעים לבסיס תלמידים בגילאים שונים ומשתלבים בפעילות השוטפת של הבסיס. חיילי הבסיס מגיעים גם הם אל בתי הספר ועוזרים לתלמידים בעיסוקיהם השונים.
הבסיס נוהג לפתוח את שעריו ביום העצמאות ובמועדים אחרים לביקורי קהל.
מפקדי הבסיס.
מהקמת הבסיס ועד שנת 1980 היה מפקד הבסיס קצין ים בדרגת סא"ל. משנה זו ואילך הועלה התקן ומפקדי הבסיס מועלים לדרגת אל"ם לקראת קבלת התפקיד.
קישורים חיצוניים.
"בין גלים", דצמבר 2009, עמ' 12
מרים נוביץ
יעקב קאפיל
ויטוריו סטוררו
ויטוריו סטוררו (באיטלקית: Vittorio Storaro; נולד ב-24 ביוני 1940 ברומא) הוא צלם קולנוע איטלקי.
ביוגרפיה.
אביו של סטוררו היה מקרין סרטים באולפני לוקס שברומא, כך התוודע סטוררו לקולנוע ולאמנות הצילום כבר בגיל צעיר. בגיל 11 החל ללמוד צילום בבי"הס למקצועות טכניים.
בגיל 18 נרשם לבית הספר האיטלקי ללימודי צילום והיה לאחד הסטודנטים הצעירים ביותר שהתקבלו לבית הספר אי-פעם.
בגיל 20 הועסק כעוזר צלם וקודם לתפקיד צלם בתוך שנה בלבד. סטוררו בילה לאחר מכן מספר שנים בביקור בגלריות ומוזיאונים ברחבי אירופה מתוך רצון ללמוד עבודות שונות של אמנים, מוזיקאים ויוצרים מתחומים שונים.
בשנת 1965 חזר לעבודתו כעוזר צלם בסרטו הראשון של ברנרדו ברטולוצ'י "לפני המהפכה". את הקרדיט הראשון שלו כצלם בסרט קיבל כאשר צילם את "Giovinezza, Giovinezza" מ-1968.
"אסטרטגיית העכביש" היה הסרט השלישי שצילם והוא הסרט שסימן את תחילת שיתוף הפעולה הפורה עם ברטולוצ'י.
סטוררו צילם לברטולוצ'י גם את "הקונפורמיסט", "הטנגו האחרון בפריז", "לה לונה"," שמיים מגינים מעל", "הקיסר האחרון" ו"בודהה הקטן".
סטוררו זכה בפרס אוסקר הראשון שלו עבור צילום הסרט "אפוקליפסה עכשיו", סרטו האפי של פרנסיס פורד קופולה. לאחר שקופולה נתן לו יד חופשית ביצירת המראה הוויזואלי של הסרט.
שיתוף הפעולה בין סטוררו לקופולה נמשך בסרטים "אחד מהלב", "טאקר - האיש והחלום" ו"החיים בלי זואי" (חלק מהסרט "סיפורי ניו יורק").
את האוסקר השני שלו קיבל על צילום סרטו של וורן בייטי "Reds" מ-1981.
סרטו של ברטולוצ'י "הקיסר האחרון" הביא לסטוררו את האוסקר השלישי שלו. סטוררו קיבל גם מועמדות לאוסקר על צילום הסרט "דיק טרייסי" משנת 1990.
סטוררו צילם גם שניים מסרטיו של וודי אלן: "קפה סוסייטי" ו"גלגל ענק".
סטוררו נחשב לצלם רב-השפעה בקולנוע המודרני, בעיקר בשל השימוש בצבע באורות ובצללים בסרטיו. אסתטיקת הצילום והשימוש שלו בצבעים מושפעים רבות מהפילוסופיה של גתה ובעיקר מספרו "תאוריית הצבעים" אותו פרסם ב-1810. בספרו מתמקד גתה בתופעות פסיכולוגיות המיוחסות לצבעים שונים ובדרך בה הצבע משפיע על התפיסה שלנו של מצבים מסוימים. סטוררו משתמש בצבעוניות בסרטיו כדי להדגיש רגשות שונים ואף הגדיר את "אפוקליפסה עכשיו" כמסע בין צבעים. "כל סרטי הקולנוע הגדולים הם תוצאה של קונפליקט בין אור וחשכה" אומר סטוררו "אין דרך אחת נכונה לבטא את עצמך, יש אינסוף אפשרויות לשימוש באור, צללים וצבע. ההחלטות שתעשה לגבי קומפוזיציה, תנועה ושלל הקומבינציות של השילובים הללו- הם אלה שהופכים את הקולנוע לאמנות"
בשנת 2002 הוציא סטוררו לאור סדרת ספרים שבה הוא פורש את משנתו בנושא קולנוע וצבע באופן מוצק.
בשנת 2003 נבחר לאחד מעשרת צלמי הקולנוע המשפיעים בעולם על ידי גילדת צלמי הקולנוע הבינלאומית.
סטוררו מוכר גם בשל הופעתו האופנתית והמהודקת, כאדם ראוותני ומוחצן.