זהו בניין בן 45 קומות, המציע 399 חדרים ו-519 יחידות דיור (ששייכות ל-Four Seasons Place). פרויקט שיפוץ בתי מלון - מלון Four Seasons הונג קונג מבצע תוכנית שיפורים הכוללת חדרי אירוח ותכונות לובי מסוימות. כדי להבטיח הפרעה מינימלית לאורחים, שיפורים אלה יבוצעו בשלבים עם בידוד מתאים. רצפות חיץ חדשות מסודרות כדי להקל על העברת כל צליל בחדרי האירוח, והעבודה תוזמן בזמנים של תפוסה מלאה. מלון פור סיזנס הונג קונג נותר פתוח עם פעילות כרגיל לאורך כל תקופת השינוי ומצפה לספק שירותים יוצאי דופן לאורחים במהלך שהותם.
בנובמבר 2009, המלון הפך למלון הראשון בעולם שבין כתליו שוכנות שתי מסעדות של שלושה כוכבים כל אחת במדריך מישלן האדום. המסעדה הצרפתית "קפריס" (Caprice) זכתה בשלושה כוכבים במהדורת שנת 2010 של מדריך מישלן האדום להונג קונג, ובכך היא הצטרפה למסעדה הקנטונזית "לונג קינג הין" (Lung King Heen), שקיבלה שלושה כוכבים במהדורת 2008.
פייר ארמה
פייר ארמה (בצרפתית: Pierre Hermé; נולד ב-20 בנובמבר 1961) הוא שף פטיסייר (קונדיטור, בצרפתית: Pâtissier) ומחבר ספרי אפייה צרפתי ידוע.
ביוגרפיה.
פייר ארמה נולד בקולמר, הוא הדור הרביעי למשפחת אופים אלזסית, בגיל 14 החל לעבוד כשולייתו של גסטון לנוטר. ב-1996 היה ארמה מייסד משותף של Socrepa (Société de Créations Pâtissières Sarl) ביחד עם שארל זנאטי ומישל פרטון.
בסוף שנת 1996, הוא עזב את פושון, ופתח את "פייר ארמה פריז" (Pierre Hermé Paris) ביחד עם שארל זנאטי. הם השיקו את חנותם הראשונה בטוקיו ב-1998, ואחריה פתחו את Salon de Thé ביולי 2000. בשנת 2001, שב ארמה לסצנת הגורמה בפריז. המגדנייה הראשונה שלו ברחוב בונפארטה 72 באזור שדרות סן ז'רמן נחלה הצלחה רבה. ב-2004, הוא השיק חנות שנייה ברחוב ווז'יראר 185. בראשית 2005 פתח בטוקיו את מכולת היוקרה
(luxury convenience store) וגם בר שוקולד (Chocolate Bar). שניהם ממוקמים ברובע אומוטסנדו. בהם שווקו הרעיונות מ"פייר ארמה פריז".
פייר ארמה זכה באות לגיון הכבוד (Chevalier de la Légion d'honneur) מידי נשיא צרפת ז'אק שיראק, ב-3 במאי 2007, זמן קצר לפני בחירתו של ניקולא סרקוזי.
בשלהי שנת 2009 היו בבעלות "פייר ארמה פריז" שבע חנויות בטוקיו, שש בפריז וחנות מקוונת.
השיל מקראקא
רבי אברהם יהושע השיל מקראקא (בקצרה: רבי העשיל מקראקא; נודע יותר בשם: הרבי רבי העשיל; ~ה'שנ"ה, 1595 - כ' בתשרי ה'תכ"ד, 21 באוקטובר 1663) היה רב פולני ותלמיד חכם בולט. מגדולי דורו ורבם של רבים מגדולי פוסקי פולין במאה ה-17. כונן מחדש את ישיבות פולין לאחר גזירות ת"ח-ת"ט.
שימש כראש ישיבה ומרא דאתרא בלובלין ובקראקא, ונודע בחריפותו. רוב ככל כתביו אבדו, וליקוט דברי תורה שנמסרו בשמו נדפס בספר "חנוכת התורה". מלבדם נמצאו חידושיו על מסכת בבא קמא, וכן חלק מגיליונותיו על הטור.
ביוגרפיה.
נולד לרב יעקב ב"ר אפרים נפתלי הירש שכיהן כרבן של בריסק ולובלין. אבי אמו היה רבי מאיר יואל מבריסק והמשפחה מתייחסת למהר"י וייל.
בילדותו למד מפי אביו שכיהן אז כרבה של בריסק, והתפרסם כעילוי. לפי המסופר אמרו עליו חכמי בריסק כי "יפה כח הבן מכח האב". הוא נישא בצעירותו לבת הגביר הבריסקאי ר' משה ר' ליזרש, ולאחר שנפטרה זמן קצר לאחר הנישואין, נישא לבת הגביר יהודה בן רבי שאול ואהל.
עוד בהיותם בבריסק היה שותף לאביו בניהול הישיבה המקומית והרצה בה מתורתו לתלמידים. עבר ללובלין ביחד עם אביו, שהתמנה אז כרב העיר, ושניהם שימשו בראשות הישיבה המקומית. לאחר פטירת אביו בט"ז בכסלו ה'ת"ד (1643) התמנה במקומו כרבה של לובלין. בעת גזירות ת"ח-ת"ט עשה בווינה בשתדלנות למען היהודים בפזורה, הוא הופיע לפני אנשי המלוכה והתרים יהודים עשירים למען הקהילות החרבות באוקראינה ובפולין. בימים אלו שהה אצל הרב המקומי, רבי שבתאי שפטיל הלוי הורוביץ בן השל"ה ומחבר "ווי העמודים".
בשנת ה'תט"ו (1655) בעקבות פטירתו של רבי יום-טוב ליפמן הלר (ה'תוספות יום טוב') התמנה רבי השיל במקומו כרבה של קרקוב הגדולה. במהלך שנות כהונתו בקרקוב שב לווינה לצורך פעילות שתדלנית ושהה בה זמן ממושך.
גם בקרקוב עמד בראש ישיבה גדולה ורבים מתלמידיו למדו אצלו בה. הוא כונן מחדש את בית הדין בקרקוב, והעמיד בראשו דיינים מהשורה הראשונה בפולין של אותם הימים, המפורסמים שבהם: רבי מיכל טייאר מחבר "סדר גיטין" ו"ברכת המים", ורבי ברכיה שפירא מחבר "זרע ברך".
תשע שנים כיהן ברבנות קרקוב עד פטירתו בחול המועד סוכות, כ' בתשרי ה'תכ"ד, 21 באוקטובר 1663.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב, על יד הרב יהושע העשיל, בעל ה"מגיני שלמה", ועל מצבת קברו נחרת:
בפנקס החברה קדישא של קרקוב נאמר כי נוסח המצבה נקבע בשל צוואתו של רבי השיל שלא לחקוק עליו תוארי כבוד, במקום זאת כתבו בפנקס ה'יזכור': .
משפחתו.
לרבי העשיל היו ארבעה בנים ושבע בנות, מהם:
העשיל מקרקא
העשיל מלובלין
צפירת שבת
צפירת שבת היא קול צופר המושמע בשכונות דתיות וחרדיות בישראל ובמספר מדינות נוספות, בזמן הדלקת הנרות לפני כניסת שבת וחג. מטרת הצפירה היא הכרזה על כניסת השבת או החג, ותזכורת לחדול ממלאכות האסורות בשבת וחג, ולהדליק את נרות השבת והחג.
מקור המנהג.
נוהג זה מופיע כבר במשנה בסוף מסכת סוכה, במשנה המתארת את התקיעות שנערכו בכל יום בבית המקדש, מציינת המשנה שלוש תקיעות שנתקעו זמן מה קודם לכניסת שבת על מנת להבדיל את העם ממלאכה, ושלוש תקיעות בשעת כניסת השבת עצמה שנועדו להכריז כי מכאן ואילך אסורה כל מלאכה עד לצאת השבת או החג. במשך השנים שימשו כלים שונים לפעולה זו, בין השאר שופר וחצוצרה.
בדומה למנהג הקדום, גם כיום מקובל להשמיע את הצפירה פעמיים, פעם אחת זמן מסוים קודם לזמן כניסת שבת, והשנייה בזמן כניסת שבת.
בשנים האחרונות הוחלפו במקומות רבים הצופרים ברמקולים המשמיעים מוזיקה חסידית או מזמורי שבת לפני ובסמוך לצפירה. בין השאר הוביל את מיזם זה רפאל הלפרין שתרם מערכות כאלו למקומות רבים.
בישראל, בזמן מבצע צוק איתן לא הושמעה צפירת השבת במקומות רבים, לבקשת פיקוד העורף, על מנת למנוע בהלה מיותרת מהתושבים.
במספר מקומות גררו התקנת צופר או רמקול התנגדות של התושבים החילונים בסביבה להפעלתם.
בשוק מחנה יהודה בירושלים נהגו בעבר לתקוע בשופר כמה שעות לפני כניסת השבת (ככל הנראה, שם צולמה התמונה המצורפת לערך). דבר זה נועד לבשר לבעלי העסקים בשוק כי הגיע העת לחדול מעסקים לסגור את העסק ולהתחיל בהכנות לקראת שבת, שלא ייווצר מצב שבו נסגרים העסקים בשוק עם כניסתה של השבת ובעלי העסקים והקונים יגיעו לידי חילול שבת. וכיום ישנם חסידים שעוברים בין הדוכנים כדי לזרז את המוכרים לקראת כניסת השבת.
במספר מקומות נהוג להשמיע צפירה גם ביציאת השבת, כמו למשל בקריית בעלז בירושלים שם מושמעת הצפירה בזמן יציאת השבת לשיטת רבינו תם. בספר יוסיפון מובא שבירושלים בזמן בית המקדש היה עולה התוקע בערב שבת ובצאת השבת.
איי קרלי
מקסים כהן
מקסים "מקסי" כהן (גם קהאן) (25 בינואר 1918 - 18 במאי 2006) היה מפקד בכיר בצה"ל ובמשטרת ישראל וספורטאי אולימפי שייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (1964) בירי צלחות חרס.
ביוגרפיה.
כהן נולד בדרום אפריקה ועלה לארץ ישראל בשנת 1935. למד טכנולוגיה בטכניון והיה פעיל בכיר בארגון "ההגנה". שימש מדריך ארצי לנשק קל ושדאות. בין השנים 1940–1946 שירת בצבא הבריטי, השתתף בקורס קצינים ראשון שאורגן למתנדבים היהודים והערבים לצבא, היה בעל דרגת מייג'ור בבריגדה היהודית, והשתתף בקרבות באיטליה.
בשנת 1945 יצא למחנות העקורים וסייע בארגון עלייה דרך הולנד ובלגיה. בתום שירותו בצבא הבריטי עסק במסחר במחנות צבאיים וסייע ברכישת תחמושת לשימוש "ההגנה".
במלחמת העצמאות פיקד על המשמר הנע בחיפה. לאחר מכן התמנה למפקד גדוד בחטיבת כרמלי וביולי-אוגוסט 1948 היה מפקד החטיבה. בסיום שירותו בצה"ל התגייס למשטרת ישראל. היה ממקימי בית הספר לשוטרים בשפרעם, מראשוני משמר הגבול, ומונה לסגן מפקד מחוז חיפה. בין אפריל 1960 למאי 1961 שימש מפקד מחוז צפון, בעת העדרו של מפקד המחוז אברהם זלינגר לצורך חקירת אדולף אייכמן.
כהן היה אלוף ישראל בירי בצלחות חרס, יו"ר מועדון החוגלה ורכז ענף צלחות החרס בתחרויות המכביה. התחרה כנציג ישראל בתחרויות בינלאומיות, ובראשן אולימפיאדת טוקיו (1964) בה הגיע למקום ה-47 בין 53 המתחרים. בשנת 1958 השתתף באליפות העולם בקליעה בברית המועצות והגיע למקום השלישי בתחרות ירי בצלחות חרסינה. בשנת 1969 זכה במקום הראשון באליפות עולם ליחידים ובמדליית הזהב בתחרות המכביה, בה גם שבר את שיא המכביה בירי צלחות חרס. בשנת 1968 מונה כהן לחבר בוועדה לניסוח מחודש של חוקת ההתאחדות העולמית לקליעה.
שני בניו של כהן, עמיהוד ודניאל כהן, שנהרג בחילופי אש בגיזרה הסורית ב-2 באפריל 1970, היו חברי נבחרת ישראל בירי צלחות חרס. לאחר נפילתו של בנו, מקסים כהן הקים וניהל את המטווח "מועדון החוגלה" בקיסריה.
אבי דותן
אבי דותן (נולד בפתח תקווה ב-27 בדצמבר 1953) הוא מנכ"ל חברת פי גלילות לשעבר, יו"ר מג"ל (מפעלי גז לישראל) וניצב בדימוס ממשטרת ישראל.
ביוגרפיה.
דותן גדל בירושלים ולמד בישיבת בני עקיבא בנתניה. את שירותו הצבאי החל בחיל השריון וסיים בדרגת סגן כמדריך ראשי (מד"ר) בבה"ד 11.