• באתר "פרויקט תל אביב" - "מבנים / בניינים לשימור בתל אביב", מופיעה רשימת מבנים המיועדים לשימור: רחוב ברנר - בתים מס׳ 6,4,2; הגלבוע 4, 14; מרכז בעלי מלאכה פינת רחוב יצחק נפחא 5; מרכז בעלי מלאכה 21 פינת יוחנן הסנדלר 15; מרכז בעלי מלאכה31; שיינקין 2 פינת אלנבי 51; שיינקין 39; שיינקין 65 פינת הגלבוע 1; שיינקין 73 פינת ביל"ו 2.
רונו
צפארי
צפארי היה פארק ציפורים ששכן בפארק הירקון (גני יהושע) בתל אביב-יפו, על הגדה הצפונית של נחל הירקון. מקור השם "צפארי" הוא הלחם בסיסים של המילים "ספארי" ו"ציפור".
פעילות.
הצפארי הוקם בשנת 1994 והוא השתרע על פני שטח של 30 דונם תחת כיפת השמיים, ובו צמחייה טרופית, נחלים ומפלי מים. במקום שכנו ציפורים ממגוון סוגים ומספר קטן של מיני זוחלים. עוד פעלו בצפארי מתחם יער הציפורים - מתחם סגור בו בעלי הכנף חופשיים להסתובב ליד בני האדם, פינת ליטוף ופארק שעשועים וג'ימבורי בסגנון אפריקאי המכונה "ג'ונגה ג'ונגה" שהוקם במתחם בשנת 1996 (כשלפניו הוקם ב-15 באפריל 1995 "פארק פאוור ריינג'רס" למשך תקופה קצרה).
המקום נוהל על ידי חברת "עיר השעשועים", אשר נוסדה בשנת 1975, ושבבעלותה גם "לונה פארק תל אביב" שבתל אביב, "סופרלנד" בראשון לציון וכן פארק המים "הממדיון" בתל אביב.
כנגד הצפארי הועלו טענות כי מינים שונים של ציפורים שוחררו או הצליחו לברוח מכלוביהם. חלקם של המינים הצליחו לייסד אוכלוסיות מבוססות באזור פארק הירקון, ולעיתים אף להתפשט לשאר הארץ, ולהפוך למינים פולשים הדוחקים מיני ציפורים מקומיים וכך פוגעים במגוון הביולוגי. בולט במיוחד המקרה של המיינה המצויה.
סגירת המקום.
ב-26 באוקטובר 2017 הופסקה פעילות הצפארי לאחר שחברת גני יהושע החליטה לא לחדש את הזיכיון להפעלתו, וכל הציפורים הועברו למתחם לונה פארק תל אביב שנמצא גם הוא בבעלות עיר השעשועים.
בעלי החיים שהיו בצפארי.
בעבר היו בעלי חיים אלה בצפארי, אך כולם כבר הועברו למקומות אחרים; חלקם מוגנים אך חלקם נמצאים במקומות ללא הגנה, כמו הלונה פארק בתל אביב שהועברו לשם מספר עופות הנמצאים ללא פיקוח וחשופים לרעש וגשם.
בעלי החיים שהיו בצפארי כללו:
פנקס חוגר
קפה קליפורניה
קפה קליפורניה היה בית קפה ומסעדה שהקים אייבי נתן. המסעדה פעלה בתל אביב במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 ושכנה ברחוב דיזנגוף פינת רחוב פרישמן, בבניין פסז' הוד (אז משכן התיאטרון הקאמרי והיום תיאטרון בית ליסין).
המסעדה נפתחה ב-1959 והתמחתה במטבח אמריקאי־איטלקי. לראשונה בתל אביב יכלו תושבי העיר ליהנות מקציצת המבורגר או צ'יזבורגר בתוך לחמנייה לצד צ'יפס. כמו כן הוגשו כאן מנות שונות מהמטבח האיטלקי, כגון ספגטי בולונז, רביולי וקנלוני. קליפורניה הייתה מרכז תוסס של חיי הבוהמה התל אביביים ומתחרה ממשית לקפה "כסית" הוותיק. היא משכה אליה רבים מבני הדור הצעיר שכבר ראו בכסית וכן בקפה רוול מקומות מיושנים. שנות פעילותה היו בתקופה בה הסתיימה תקופת הצנע והחלו השינויים התרבותיים של שנות ה-60, ולכן בניגוד לשאר בתי הקפה של אז, שעוד שמרו על מידה רבה של צניעות, קליפורניה הייתה חדשנית ו"חצופה". היא התפרסמה בין השאר גם כמסעדה הראשונה שהגישה המבורגרים לא כשרים.
אישים רבים שפקדו את המסעדה התיידדו עם אייבי נתן שהיה אז בחור צעיר שהשתחרר זה מכבר משירות בחיל האוויר. קשרים אלו היו בין השאר הבסיס לתחילת פעילותו הפוליטית למען השלום אשר בה החל באמצע שנות ה-60.
הרכבת התחתית של מדריד
הרכבת התחתית של מדריד (ספרדית: Metro de Madrid), בירת ספרד, היא בין מערכות הרכבת התחתית הגדולות בעולם ובין עשר המערכות הארוכות בעולם. המערכת שהוקמה בשנת 1919 היא השנייה בגודלה באירופה, אחרי זו של לונדון, והיא משרתת כשישה מיליון תושבים במטרופולין של מדריד. כיום כוללת המערכת 231 תחנות ומסלולים באורך כולל של 282.5 קילומטרים.
פרישת מערכת הרכבת התחתית מאפשרת גישה לכל אזורי העיר מדריד ולמרבית פרבריה, וכן קישור למערכי התחבורה הנוספים במטרופולין. במסגרת תוכניות הפיתוח של המערכת מתוכננת פתיחתם של שני קווים חדשים והארכתם של קווים קיימים, למתן כיסוי רחב יותר של פרברי העיר, וכן מודרניזציה של תחנות המערכת הישנות והתאמתן לסטנדרטים החדשים.
סקירה.
הרכבת התחתית כחלק ממערך תחבורה כולל.
הרכבת התחתית במדריד מקושרת היטב לאמצעי התחבורה הנוספים בעיר ומאפשרת מעבר פשוט ונוח בין כל שתי נקודות בעיר ובפרבריה. המערכת מקושרת לשתי תחנות הרכבת הגדולות במדריד - אטוצ'ה וצ'מרטין, המאפשרות מעבר לשרות הרכבות הספרדי ולרכבת הפרברית של מדריד. כמו כן, כוללת הרכבת התחתית לא פחות מ-20 תחנות קישור לקווי הרכבת הפרברית ושלוש תחנות המקושרות לרכבת הקלה של מדריד, המובילה לפרבריה המערביים של העיר. הרכבת התחתית מקושרת גם לתחנת פרינצ'יפה פיו (Príncipe Pío), לשעבר תחנת הרכבת הצפונית של העיר, אשר משמשת כיום כבסיס אוטובוסים בין-עירוניים מרכזי. בשנת 2007 הוארך מסלולו של קו עד לטרמינל 4 של נמל התעופה מדריד-בראחס, ובכך הושלם למעשה קישורה של הרכבת התחתית במדריד לכל אמצעי התחבורה המובילים אל העיר וממנה.
אזורים תפעוליים.
רשות התחבורה האזורית מחלקת את הקהילה האוטונומית של מדריד למספר אזורים תפעוליים בצורת טבעות המקיפות את מרכז העיר מדריד בקטרים שונים. טבעת A כוללת את מרכז העיר, טבעות B2, B1 ו-B3 מרוחקות יותר מהעיר (בסדר עולה ביחס למרחק) וכוללות את שוליה הרחוקים ופרבריה, וטבעות C1 ו-C2 כוללות ערים הנמצאות מחוץ למטרופולין מדריד אך בגבולות הקהילה האוטונומית.
בנוסף לחלוקה זו, קיימת חלוקה לאזורים של החברה המפעילה את הרכבת התחתית:
במרבית הקווים העוברים מאזור A לאזור B1 יש צורך בהחלפת רכבות, מכיוון שתדירות הרכבות בטבעות החיצוניות נמוכה מזו של הרכבות בטבעת A המרכזית.
כרטיסים ותעריפים.
תעריפי הכרטיסים נקבעים לפי חלוקת האזורים התפעוליים של הרכבת התחתית. כרטיס רגיל משמש לנסיעה בודדת בגבולות אחד האזורים התפעוליים, וכרטיס במחיר כפול משמש לנסיעה בין שני אזורים או יותר. כל סוגי הכרטיסים מאפשרים מעבר בין קווי הרכבת השונים, ותקפים מעת העברתם בקורא כרטיסים בתחנת הכניסה ועד העברתם בקורא כרטיסים בתחנת היציאה או למשך שלוש שעות, המוקדם מבין השניים.
הרכבת מציעה גם כרטיסיות מוזלות של 10 נסיעות בודדות וכרטיסים תקופתיים - לחודש או לשנה - התקפים לאזור MetroMadrid או לכל המערכת. כמו כן, קיימים כרטיסים תקופתיים למשך 1, 3, 5 או 7 ימים המיועדים לתיירים, ומאפשרים נסיעות בלתי מוגבלות באזור MetroMadrid או בכל המערכת. בתחנות הרכבת התחתית בנמל התעופה קיים היטל נוסף בגובה מחיר נסיעה בודדת.
שעות פעילות ותדירות.
הרכבת התחתית פועלת בכל ימות השנה בין השעות 06:00 בבוקר ל-01:30 בלילה. בשעות השיא בבוקר פועלות הרכבות בתדירות של 3-4 דקות, בשעות השיא בצהריים בתדירות של רכבת לשבע דקות, ולאחר חצות יורדת התדירות ל-15 דקות בין רכבת לרכבת. במרבית התחנות מותקנים שעונים דיגיטליים המציגים את הזמן שנותר עד להגעת הרכבת הבאה לתחנה.
היסטוריה.
הקו הראשון של הרכבת התחתית במדריד נפתח ב-19 באוקטובר 1919 וכלל 8 תחנות לאורך 3.5 קילומטרים. הקו הראשון נבנה בחתך צר ורציפי התחנות היו באורך 60 מטרים. במהלך השנים הבאות הורחב הקו ונפתחו שני קווים נוספים, עד שבשנת 1936 כללה המערכת שלושה קווים מלאים (, ו-) וקו קישור () בין בית האופרה לתחנת הרכבת הצפונית בעיר (כיום תחנת Príncipe Pío). במהלך מלחמת האזרחים הספרדים, שימשו כל תחנות הרכבת התחתית כמקלטים מפני מתקפות אוויריות.
לאחר מלחמת האזרחים ומלחמת העולם השנייה, נמשכו עבודות פיתוח הרכבת התחתית שלב אחר שלב. בשנת 1944 נחנך קו הרכבת הרביעי ובשנות השישים נבנה הקו החמישי בחתך צר אך עם תחנות באורך 90 מטרים. בסמוך להשלמת הקו החמישי, הוארכו רציפי תחנות קו ל-90 מטרים.
בתחילת שנות השבעים המשיכה הרכבת להתפתח במענה לגידול האוכלוסין ולתהליך הפרבור במדריד. תוכננו קווים חדשים בעלי רציפים באורך 115 מ' וכן הורחבו הקווים ו-. קו רכבת שפעל בשולי העיר הוארך עד למרכז העיר, חובר למערכת המרכזית והפך לקו . ב-1979 הוביל ניהול כושל למשבר ולביטולן של תוכניות רבות שטרם יצאו לפועל. לאחר השלמתן של התוכניות שהיו בעבודה היה אורך מסילות הרכבת התחתית כ-100 קילומטרים.
בתחילת שנות התשעים עברה המערכת לניהולו של גוף ציבורי - Metro de Madrid, וחודשו עבודות הפיתוח והבניה. קווים , ו- הוארכו ונבנה קו שיצא לפרברי העיר. קו התמזג לתוך קו ונבנה קו 15px חדש שיצא ממרכז העיר לכיוון נמל התעופה בראחס. קו שנבנה היה הראשון לצאת משולי העיר והגיע לשתי ערים בפרברי מדריד.
בעשור הראשון של המאה ה-21 עברה מערכת הרכבת התחתית שדרוג משמעותי, נבנו כ-50 קילומטרים חדשים של מנהרות רכבת תחתית, בהן גם המשכו של קו עד לנמל התעופה וקו החדש, שנקרא גם MetroSur (מטרו-דרום) ומהווה קו לולאה בפרבריה הדרומיים של מדריד. קו הלולאה נחנך ב-11 באפריל 2003 וכלל 41 קילומטרים של מנהרות ו-28 תחנות חדשות הכוללות תחנת קישור לקו המוביל למרכז העיר.
מרבית מאמציה של הקהילה האוטונומית של מדריד בתחום התחבורה מושקעים בהרחבה ופיתוח הרכבת התחתית. במהלך השנים 2003 - 2007, הושקה תוכנית בעלות של מיליארדי דולרים שהרחיבה או האריכה את מרבית קווי הרכבת התחתית. במהלך התוכנית נבנו 90 קילומטרים חדשים של מסילות וכ-80 תחנות חדשות. התוכנית חיברה למערכת הרכבת התחתית אזורים חדשים רבים בעיר וכן את פרבריה המזרחיים והצפוניים. כתוספת של הרגע האחרון, הוארך גם קו לטרמינל 4 החדש של נמל התעופה.
תכנון ועיצוב התחנות.