לאחר מכן נבדק סיפרט בידי רופא מומחה לנוירולוגיה ופסיכיאטריה, אשר ציין בחוות דעתו את התנהגותו המשונה של סיפרט, את חוט המחשבה המפוזר שלו, ואת חיוכו התמידי שהופיע לעיתים במצבים לא מתאימים. כמו כן הבחין כי סיפרט הביע מחשבות פרנואידיות בנוגע לרופאיו והתנהג בצורה פנאטית, ממצאים שרומזים כי ייתכן והוא סובל מסכיזופרניה, אך מאחר שלא הציג סימני מסוכנות או אלימות לא ראה הרופא צורך באשפוזו במוסד פסיכיאטרי.
באותה תקופה חשף סיפרט בפניו אחיו הצעיר שברצונו לחטוף ילדות צעירות ולהשתמש בהן ככל שירצה. לפי עדותו של אחיו, תכנן סיפרט לארוב לילדות בסמוך לכבישים כפריים, להמם אותן ולהביאן לביתו שם ישמור אותן במרתף, שאת בנייתו כבר החל לתכנן.
ב-7 באוקטובר 1955, התחתן סיפרט עם רנטה אורסולה, שנפטרה כעבור שש שנים ב-11 בפברואר 1961, כתוצאה מתסחיף במהלך לידה מוקדמת. משפחתו דיווחה כי סיפרט "התפרק" לחלוטין בשל מותה של אשתו, וראה את הרופאים כאשמים העיקריים וכאחראיים לכך באופן אישי. הוא כתב מכתב באורך מאה ועשרים עמודים בשם "הריגת אם - גורל אינדיבידואלי וניתוח מערכתי", אותו שלח לסוכנויות שונות, לרופאים, וליצרני תרופות, ובו ניסה להוכיח שהטיפול שאשתו קיבלה היה שגוי, האשים את החברה בפשעים שונים והשווה את צוות הרופאים לרוצחים.
סיפרט הכין את כל כלי הנשק שלו כחודשיים לפני ההתקפה על בית הספר. החנית הוכנה משילוב של מקל מטאטא וסקרייפר, האלה מצינור של משאבה, והלהביור מתרסיס קוטל חרקים אותו מילא בשמן מנוע ישן ומדלל צבע.
הטבח.
ב-11 ביוני 1964, מעט אחרי השעה 09:00 בבוקר, התקרב סיפרט לשטחי בית הספר כשהוא חמוש בלהביור מתוצרת ביתית, בחנית ובאלה. בית הספר היה מורכב מבניין מרכזי אחד וארבעה צריפי עץ המכילים כל אחד כשני חדרי כיתות, וסך הכל היה מאויש ב-8 מורים ו-380 תלמידים.
כשנכנס לבית הספר דרך השער הקטן יותר נצפה סיפרט בידי שלושה שומרים אשר חשבו אותו לאיש אחזקה אשר הגיע לתקן את המנעול השבור של השער, ושאלו אותו לפשר מעשיו. הוא התעלם מהם וחסם את השער עם בלוק עץ, מתקדם לעברה של אנה לנגוהר, מורה אשר שהתה באותה העת בחצר יחד עם קבוצת תלמידות. כשלנהוגר, אשר הכירה את סיפרט, שאלה אותו אם היא יכולה לעזור לו, הוא הצית את הלהביור ותקף אותה ואת הילדות.
משם המשיך לכיוון הצריפים והחל לנפץ את החלונות עם אלתו, מכוון את הלהביור לעבר התלמידים ומצית אותם. הוא המשיך לתקוף את התלמידים אשר התרוצצו וקפצו בכל רחבי המבנה הבוער עד שאזל הדלק של הלהביור, אותו השליך על הרצפה.
כשאחת המורות, גרטרוד בולנראת', יצאה אל חצר בית הספר, דקר אותה סיפרט בחזה עם חניתו והלך לכיוונן של אורסולה קוהר ומורה נוספת, אשר סגרו בפניו את הדלתות. סיפרט הצליח לפתוח אחת מהן בכוח, גורם לקוהר לאבד את שיווי משקלה וליפול. לאחר שהיא התגלגלה במורד גרם המדרגות ונחתה על הרצפה סמוך לבניין, דקר אותה סיפרט בשתי הרגליים ובכתף.
לאחר מכן נמלט סיפרט מבית הספר ובלע קוטל חרקים רעיל בשם פראת'יון או E605 בניסיון להתאבד, אך מאחר שהחומר היה מדולל הוא לא מת באופן מידי. שלושים אנשים שונים מצוות בית הספר רדפו אחריו לכיוון תעלת פסי רכבת, שם עצר וניסה להרחיק אותם עם חניתו. כאשר המשטרה הגיעה לזירה בשעה 09:38 ניסה סיפרט לדקור את אחד השוטרים, אך נורה ברגלו ונוטרל. הוא נעצר ונלקח למחלקה הרפואית של האוניברסיטה בלינדנת'הל שם תוחקר מספר פעמים לפני שמת בשעה 20:35.
ההתקפה נמשכה בערך כרבע שעה. אורסולה קוהר מתה במקום, בעוד שגרטרוד בולנראת' נכנעה לפצעיה ומתה בבית החולים בשעה 13:00. יחד עם המורות אנה לנגוהר וווילטרוד שווידן, עשרים ושמונה תלמידים נלקחו לבית החולים כאשר חלקם סובלים מכוויות ב-90% מגופם. שמונה תלמידות מתו בשבועות שלאחר מכן.
מוקסה טכנולוגיות
מוקסה טכנולוגיות (באנגלית: Moxa Technologies) היא חברת טכנולוגיה טייוואנית, המתמחה בקישוריות קצה, מחשוב תעשייתי ופתרונות תשתיות רשת. מטה החברה בטאיפיי, טייוואן.
היסטוריה.
בשנת 2005 מוקסה מימנה תחרות חיבורים בינלאומית לגילוי יישומים חדשים של שרתי מכשירים אלחוטיים.
עד שנת 2005 הייתה מוקסה חברה של 30 מיליון דולר, ועד 2008 של 100 מיליון דולר. בתגובה לתחרות נאלצה החברה להתמקד במוצרים יוקרתיים.
בנובמבר 2018 הודיעו מוקסה וטרנד מיקרו על הקמת תאגיד משותף בשם TXOne Networks אשר יתמקד בצרכי האבטחה של האינטרנט התעשייתי של הדברים (IoT).
בשנת 2019 חברו מוקסה ואוניברסיטת טייוואן הלאומית להשקת מעבדת מחקר ופיתוח בשם מעבדת החדשנות ברשת MOXA-NTU. המוקד העיקרי של המעבדה יהיה ברשת רגישות לזמן.
מוקסה אמריקה.
Moxa Americas היא חברת הבת האמריקאית של מוקסה עם מטה בברי, קליפורניה. Moxa Americas הוקמה בשנת 1992 ומעסיקה כ-800 עובדים.
צ'צ'לקה מנומרת
צ'צ'לקה מנומרת (שם מדעי: "Ortalis guttata") הוא מין של עוף קרקע מהסוג צ'צ'לקה שבמשפחת ההוקיים. המין נפוץ ביער האמזונאס במדינות ברזיל, בוליביה, קולומביה, ונצואלה, פרו ואקוודור עד לגובה של 1,700 מטר מעל לגובה פני הים. היא תוארה בידי החוקר יוהאן בפטיסט פון שפיקס בשנת 1825.
מאפיינים.
אורכו של הצ'צ'לקה המנומרת הוא 40 עד 60 סנטימטרים ומשקלו 500 עד 600 גרמים.
צבעו של העוף חום למעט הראש האפור והזנב השחור. צבע הנוצות משתנה בין תת-המינים השונים.
העוף שוכן עצים ושם מחפש פירות, זרעים וחרקים למאכל. העופות מזדווגים בין אוקטובר לנובמבר ובונים קנים כ־2 מטרים מעל לקרקע.
מין זה מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין שאינו בסיכון בשל יכולתו להסתגל גם לבתי גידול שנפגעו בידי האדם (כמו יערות האמזונאס) ועקב גודלו הקטן יחסית למיני הסוג הוקו, שרבים מהם מצויים בסכנה בטבע.
מרים סקלרץ
מרים סקלרץ (נולדה ב־17 ביולי 1971) היא פרופסור במכללת אורות ישראל ובמכללה האקדמית חמדת.
ביוגרפיה.
מרים נולדה בכ"ד בתמוז תשל"א בניו יורק, לד"ר שניאור ובתיה הופמן, שירתה בשירות לאומי בתחום החינוך, למדה לתעודת הוראה בתנ"ך ובתורה שבעל פה במכללת אורות ישראל במקביל ללימודי תואר ראשון במסגרת האוניברסיטה הפתוחה. כמו כן למדה שנתיים במדרשת מת"ן בירושלים, סקלרץ היא בעלת תואר שני ותואר שלישי בתנ"ך מאוניברסיטת בר-אילן.
בהיותה סטודנטית בבר-אילן עבדה כעוזרת מחקר ב'מפעל מקראות גדולות הכתר' ו'המקרא בפרשנות חז"ל'.
החל משנת 2003 סקלרץ מלמדת במכללת אורות ישראל ובמכללה האקדמית חמדת. בהמשך עמדה בראש החוג למקרא במכללה האקדמית חמדת, ומשנת 2006 עומדת בראש התוכנית ללימודי המשך במכללת אורות ישראל קמפוס רחובות. בשנת 2009 החלה לשמש כראש התוכנית לתואר שני בהוראת מקרא וספרות חכמים במכללת אורות ישראל. היא זכתה בתואר מרצה מצטיין בשני המוסדות. בתחילת שנת 2020 מונתה לפרופ' חבר.
תחומי מחקריה העיקריים הם הפרשנות היהודית בימי הביניים תוך התמקדות בפירוש הרמב"ן לתורה ואומנות השירה המקראית, סקלרץ פרסמה בנושאים אלו מאמרים רבים, אשר הפכו למאמרי יסוד בנושאים אלו.
מרים משמשת כחברה בוועדת המקצוע של התנ"ך בחינוך הממלכתי דתי במשרד החינוך ומקדמת דרכים להוראה מיטבית של התנ"ך בבתי הספר ובמוסדות להכשרת מורים.
נשואה לד"ר שלמה ולהם ארבעה ילדים.
עליזה קלבנוב פלורנטל
עליזה קלבנוב פלורנטל (נולדה ב-13 ביוני 1948) היא אמנית, צלמת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה.
עליזה קלבנוב פלורנטל נולדה בתל אביב, בת לפרניה שדלצקי (ילידת פולין, עלתה לארץ-ישראל בשנת 1934) וליחזקאל קלבנוב (יליד ליטא, עלה לארץ-ישראל ב-1944).
היא סיימה תואר ראשון בתורת הספרות הכללית, תעודת הוראה בהצטיינות. כמו כן, לימודי תעודה - מוסמכת באמצעות יצירה והבעה, וכן תואר שני בחינוך מיוחד מטעם אוניברסיטת חיפה. את עבודת הדוקטורט שלה השלימה באוניברסיטת ARU אשר באנגליה.
בין השנים 1987–1990 ניהלה את מרכז חומר וצבע במעון "נווה צאלים" ברמות השבים, לאחר מכן הקימה את 'סטודיו משאבים' לטיפול ושינוי באמצעות יצירה והבעה ליחידים ולקבוצות 1990–2021. כמו כן, העבירה סדנאות והרצתה שנים ב'מכללת לוינסקי לחינוך' ובסוגיות בתקשורת בין-אישית, תקשורת לא מילולית באוניברסיטת בר-אילן. בנוסף, היא מעבירה הרצאות בנושאים כמו אושר, הומור ומוות ויצירה מתוך משבר כמנוף. בנוסף, היא מנהלת קבוצת נשים 'משאבים בשביל נשים' בתקופת הקורונה בחיק הטבע ויוזמת מפגשים בשילוב יוגה צחוק לקבוצות יהודיות ערביות בסטודיו משאבים, בעקבות אירועי מבצע 'שומר חומות'.
לפני כעשרים שנה הוסיפה את השם הפרטי רות, על שם רות המואביה (נולדה ב-ו' סיוון- חג שבועות).
צילומיה של קלבנוב פלורנטל הופיעו בעיתונים כגון 'הארץ', 'את' וכיוצא בזה, כמו כן הופיע צילום שלה בספר שערכה גלי מנור על אביה אהוד מנור 'רק מילה בעברית', הוצאת מופת. 2021
היא זכתה בתחרות הסיפור הקצר מטעם מפעל הפיס. התחרות נערכה בשנת 2005 בספריית הוד השרון.
לאחר שהתאלמנה מאלי פלורנטל 1948- 2020 (איש סיירת גולני, ובעלים של חברת פלורמא) כתבה לזכרו את ספר השירה 'הלך כמו מלח'.
היא אם לחמישה.
ספריה.
מאמרים ופרסומים בכתבי עת
מחקר
לואיס דגן
לואיס (אריה) דגן הוא איש עסקים, יזם וקבלן בניין ישראלי. הגה ויזם את אזור סחר חופשי אילת.
ביוגרפיה.
לואיס (אריה) דגן נולד (ב-31 ביולי 1941) בבואנוס איירס, למרים ואליעזר פישמן יוצאי לודז', פולין, שהגיעו לארגנטינה ערב מלחמת העולם השנייה. המשפחה עלתה בשנת 1950 לישראל באונייה "קווין אליזבט" שהפליגה לגנואה, ומשם הפליגו באונייה "קדמה" של חברת צים, לחיפה. התגוררו במעברת "שער עלייה" ליד חיפה, אחר-כך עברו לשכונת הדר יוסף בתל אביב ולבסוף קבעו את משכנם
בראשון לציון.