ב-1991 השתתף בסרטו של שמעון דותן "אריות הים" לצד אורי גבריאל, ובהפקה האמריקאית "שעתנו היפה ביותר" שביים שמעון דותן והפיק מנחם גולן. ב-1994 שיחק בסרט ההוליוודי "שרשרת הפיקוד" שביים דוד וורט, לצידו של מייקל דודיקוף. ב-1996 השתתף בסרטו של אייל חלפון "האיטלקים באים" לצד שרון רג'יניאנו. ב-1998 גילם איש שב"כ בסרט "מותה של רקדנית דיסקו" שכתבו יאיר רוה ורועי צהר וביים אמנון וינר. ב-1999 גילם את דניאל בסרט זוכה 8 פרסי אופיר של אריק קפלון "החברים של יאנה". לזר השתתף בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני" שביים ערן ריקליס ושודרה בין השנים 1996-1999. בשנת 2000 שיחק בסדרה "לתפוס את השמיים" שכתב שלמה משיח וביים ינקול גולדווסר. ב-2002 גילם את יואב בסרט דל תקציב (בי מובי) בשם "תזזית" שביים יוסי פורקוש המספר על משפחה המגלה כי לבנם יש "דיבוק". ב-2004 גילם גמ"ח צעיר לצד שולי רנד בסרטו של גידי דר "האושפיזין". בין השנים 2003–2005 גילם את זבולון רוטנברג, בנו הבכור של האדמו"ר בטלנובלה החסידית "החצר" ששודרה בערוץ התכלת ומאוחר יותר בערוץ 10. ב-2007 גילם את גיל בסדרת הטלוויזיה האי. ב-2010 גילם את רפי בסדרת הטלוויזיה "טקסי דרייבר". ב-2012 השתתף בסרט "זוהר הרקיע" המספר את סיפורו של טייס קרב הנשלח רגע לפני קבלת כנפי הטיסה לאימון פסיכולוגי לקראת תוכנית ההתנתקות; ובסרט "קשר חופשי" שביימו עמיאור והילה ארציאל.
חזרה בתשובה.
בשנת 2001 החל תהליך של חזרה בתשובה בעקבות חברו לדירה ולימודים בבית צבי שלומי צים שחזר בתשובה ("שלישיית הופל'ה"), ובמהלכו למד בכולל בתל אביב. על תהליך זה סיפר ריאיון לעלון השבת "גילוי דעת": "הייתה לי עבודה בתיאטרון, משכורת גבוהה והימים היו פנויים. הרגשתי שעמום נוראי שהוביל לתחושת חידלון, עצבות, דיכאון, אבדון וייאוש שהולידו כעס וזעם. היה לי חבר שחקן שהתחיל תהליך של חזרה בתשובה, ובפעם הראשונה סיפר לי על ההסתכלות האלטרנטיבית. אני זוכר שזה פגע בי חזק בבטן. הרגשתי פתאום שיש לי נקודה של תקווה, נקודה להיאחז בה, נקודת מוצא מהפלונטר שנקלעתי אליו. מרגע שהחבר שלי התחיל לדבר איתי, עברתי תהליך של שנה וחצי עד שהשתכנעתי והסכמתי שיש אלוקים. זו הייתה עבודה שכלתנית אקדמית ללא אמונה. חשיבה חילונית גמורה. הגעתי למסקנה שמעל לספק סביר שיש כח מכוון יותר משאין".
לאחר חזרתו בתשובה החל לשחק בסרטים המיועדים למגזר החרדי, ובתיאטרון תאיר - שם גילם בין היתר את יוספוס פלביוס במחזה "יודפת" ושיחק לצד גולן אזולאי במחזה "שברי לוחות" ע"פ סיפור מאת הרב חיים סבתו. תקופה מסוימת לימד משחק בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
לזר שיחק במספר גדול של סרטים חרדים כגון הנקמה היהודית, חטיפת אייכמן, יש דין ויש דיין, הנבל הכחול, חבל"ש, הזכייה הגדולה, תעלומת אבני החושן, 72 שעות ועוד.
על משחקו בתיאטרון תאיר אמר בריאיון לעלון השבת "גילוי דעת": "מבחינת הסטנדרטים התקציביים, המעטפת, הרמה הטכנית היא ברמה פחות מושקעת באופן טבעי אך התכנים הם בעלי חשיבות וערך. אני לא מרגיש לרגע אחד שתיאטרון תאיר נופל מבחינה מקצועית ואף להפך. אני מרגיש היום שאני נמצא במקום הטוב והנכון ביותר. תיאטרון תאיר משתווה ברמתו לתיאטרון הקאמרי ועולה עליו מבחינת התכנים".
חיים אישיים.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר בבני ברק.
עבד א-רחים אל-כיב
עבד א-רחים אל-כיב (בערבית: عبد الرحيم عبد الحفيظ الكيب; השם המלא בתעתיק מדויק: עבד אלרחים עבד אלחפיט' אלכיב; 2 במרץ 1950 – 21 באפריל 2020) היה פוליטיקאי לובי, פרופסור להנדסת חשמל, ויזם. כיהן כראש הממשלה של מועצת המעבר הלאומית מנובמבר 2011 עד אוקטובר 2012.
אל-כיב מונה לראש הממשלה על ידי מועצת המעבר הלאומית לאחר התפטרותו של מחמוד ג'יבריל. הוא המשיך בתפקיד גם לאחר שהקונגרס הלאומי הכללי בראשות מוחמד מגריף נבחר באוגוסט 2012. באוקטובר 2012 הוא סיים את תפקידו והוחלף בעלי זידאן.
ביוגרפיה.
עזב את לוב בשנת 1976 על מנת להצטרף לאופוזיציה הלובית. עבר ללוס אנג'לס שבארצות הברית, שם עשה תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת דרום קליפורניה. לאחר מכן עבר לראלי שבקרוליינה הצפונית. בשנת 1984 סיים את הדוקטורט. בשנת 1985 הצטרף לאוניברסיטת אלבמה ושם הפך לפרופסור בשנת 1996.
חיבר מחקרים רבים ועמד בראש פרויקטים אוניברסיטאיים רבים בכל רחבי העולם.
מת מהתקף לב ב-21 באפריל 2020.
ויקטור אלטר
ויקטור אלטר (בפולנית: Wiktor Alter; 7 בפברואר 1890 האימפריה הרוסית - 17 בדצמבר 1941\17 בפברואר 1943 ברית המועצות) היה ממנהיגי הבונד בפולין וממארגני הקמתו של הוועד היהודי האנטי פשיסטי.
ביוגרפיה.
הוא נולד בעיר מלבה, בפולין של היום, במשפחה חסידית עשירה. הוא למד בבלגיה, באוניברסיטת גנט, שם קיבל את התואר ב-1912 בהנדסת מכונות. לאחר קבלת התואר הוא חזר לוורשה והצטרף אל תנועת הבונד. הוא נעצר על ידי השלטונות עקב פעילותו הפוליטית ונשלח לסיביר. הוא הצליח להימלט והגיע לבריטניה, שם הצטרף אל מפלגת הלייבור.
לאחר מהפכת אוקטובר הוא חזר לרוסיה, לאחר 1918 הוא השתקע בפולין שזה עתה זכתה בעצמאות. הוא היה אחד המנהיגים של תנועת הבונד בפולין בתקופה שבין מלחמות העולם.
עזיבת פולין עם פלישת הנאצים.
עם פלישת הגרמנים לפולין ב-1 בספטמבר 1939 התקיים דיון בקרב חברי ההנהגה של הבונד האם נכון להישאר בפולין הכבושה, או לעזוב את פולין לרוסיה. דיון זה הושפע מדיונים שהיו בקרב חברי המפלגה הפולנית הסוציאליסטית (פפ"ס).
חברי הנהגת הבונד והפפ"ס סברו כי על חברי ההנהגה הסוציאליסטית לעזוב את פולין הכבושה שכן הבונד ראה עצמו שותף למאבק של פועלי פולין נגד הפולש הפשיסטי גרמני ובעצם הישארותם על אדמת פולין הם מסכנים את עצמם. אך היו גם כאלה שסברו כי יש להשיב מלחמה, ולאחד את כל הפועלים כדי להילחם בגרמנים הפולשים. לבסוף הוחלט כי ההנהגה תעזוב את פולין, והם עזבו קבוצות קבוצות מזרחה. באחת הקבוצות שעזבה היה ויקטור אלתר. אלתר וחבריו פנו לכיוון מזריץ' שמטרתם הייתה להגיע ללובלין. ב-9 בספטמבר הגיעו למזריץ', וב-11 בספטמבר הגיעו ללובלין.
עם פלישת הסובייטים למזרח פולין השתנו תוכניותיהם של חברי הבונד, וחברים שונים פנו וניסו להגיע לגבול הליטאי. גם ויקטור אלתר הבין כי הסובייטים עתידים להגיע אל לובלין, ניסה לצאת מלובלין ולהגיע אל הגבול הליטאי, אך הוא נתפס בידי הסובייטים והכניסו אותו לכלא הסובייטי.
המאסר בכלא הסובייטי.
ויקטור אלתר נתפס בידי הנ.ק.ו.ד ב-26 בספטמבר 1939, הוא הועמד למשפט בפני בית דין צבאי, וב-20 ביולי 1941 נגזר עליו עונש מוות באשמת פעילות אנטי סובייטית. מנהיג בונד נוסף שנתפס אף הוא וישב בכלא הסובייטי היה הנריק ארליך ואף עליו נגזר גזר דין מוות. ארליך ואלתר הואשמו כי עסקו בפעילות ריאקציונית, קשרו קשר עם הבורגנות הבין-לאומית, שיתפו פעולה עם מתנגדי המשטר הסובייטי וקיימו קשרים עם המערב. חבריהם חברי הבונד עסקו רבות בשאלה מדוע נתפסו, ועשו פעולות רבות כדי להביא לשחרורם.  גזר דינם הומתק לבסוף ל-10 שנות מאסר, וב-14 בספטמבר 1941 שוחררו במפתיע מבית הכלא הסובייטי.
מותו.
לאחר שחרורו מן הכלא החל להקים את הוועד היהודי האנטי פשיסטי, השלטונות הסובייטים תכננו למנותו בתור מזכיר כללי של הוועד. הוא שוב נעצר על ידי הסובייטים יחד עם הנריק ארליך ב-4 בדצמבר 1941 בטענה על קשרים עם הביון הגרמני. ב-17 בדצמבר 1941 הוצא להורג בירייה. לפי מקורות אחרים, ההוצאה להורג בוצעה רק ב-17 בפברואר 1943.
מה ג'ונג
צבע הכשף
צבע הכשף (באנגלית: The Colour of Magic) הוא ספר פנטזיה הומוריסטי מאת טרי פראצ'ט, הספר הראשון בסדרת עולם הדיסק. הספר ראה אור ב-1983, תורגם לעברית על ידי איה בר ב-1997.
עלילה.
הדמות הראשית בספר היא סתמרוח. סתמרוח הוא סטודנט כושל באוניברסיטה, שתואר לעיתים קרובות על ידיו מוריו כ"שווה הערך הכישופי למספר אפס". סתמרוח מצטייר כאדם פחדן ביותר, חסר מזל ובעל גישה צינית לחיים. אולם במקרים רבים, למרות היותו לא-יוצלח, מצליח סתמרוח להתגבר על המכשולים ולהציל את העולם שוב ושוב.
כתוצאה מצירוף מקרים הוא מוכרח על ידי שליט העיר אנק מורפורק, האציל האבלוק וטינרי, לשמש כמדריך של זוגפרח. זוגפרח הוא תייר עשיר ונאיבי שהגיע כל הדרך מהאימפריה האגאטיאנית כדי לטייל ולחזות בפלאיה של העיר אנק מורפורק. במולדתו הוא עובד כסוכן ביטוח.
סתמרוח מדריך את זוגפרח במרחבי העיר ושמו של התייר העשיר יוצא למרחקים. זוגפרח מוכר פוליסת ביטוח לבעלי הפאב התוף השבור וזה מצית אותו כדי לגבות את הכסף, דבר שמביא לפריצת שרפה ענקית ברחבי העיר. סתמרוח וזוגפרח מצליחים להימלט מן העיר, ופותחים במסע ברחבי עולם הדיסק. מבלי ידיעתם, מסעם מונחה על ידי משחק בין האלים: הגבירה מפעילה את סתמרוח וזוגפרח, בעוד גורל מנסה להכשיל ולהצר את צעדיה.
נעמן (דמות מקראית)
נַעֲמָן היה שר צבא ארם בתקופת בית אחאב. הוא מוזכר בתנ"ך ב, שם מסופר על הירפאותו מצרעתו בעזרת אלישע.
על פי המדרש, נעמן מונה לשר צבא ארם, לאחר שבמלחמה בין ארם לישראל, משך בקשתו לתומו ובמקרה הרג את אחאב.
מדברי הגמרא משמע ששמו הנוסף היה "הדדרימון בן טברימון", והוא הדדרימון המוזכר במקרא. שם זה הוא כנראה על שם האל הארמי הדד-רמן.
צרעת נעמן.