הסיפור הקצר הראשון שלה "Freedom of the Race", ראה אור ב-1953 במגזין המדע הבדיוני של הוגו גרנסבק, "Science Fiction Plus". סיפור קצר שני "The Lady in the Tower" פורסם רק כשלוש שנים אחר כך ב-"The Magazine of Fantasy and Science Fiction". במשך כעשור לאחר מכן מק'קפרי פרסמה רק סיפורים קצרים, וגם זאת לא בכמות גדולה, עד שיצא לאור ב-1967 ספרה הראשון Restoree. הספר היה בין השאר גם סאטירה למבוגרים, על הדרך בה תיאר המדע הבדיוני של אותה תקופה את הנשים, כחסרות ישע לחלוטין. גיבורת הספר הייתה אשה חזקה מאוד דווקא, בנוסף להיותה יפהפייה.
סדרת "רוכבי הדרקונים של פרן", סדרת ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה, שהקנתה למק'קפרי את עיקר פרסומה, כללה במקורה שלושה ספרים בלבד: Dragonflight, אשר יצא לאור ב-1968 ותורגם לעברית תחת השם מעוף הדרקון, Dragonquest, שיצא לאור שלוש שנים אחריו ו-The White Dragon, שיצא לאור כעבור עוד שבע שנים, ב-1978. הספר הראשון בסדרה זו, "מעוף הדרקון", היה הספר השני של מק'קפרי והוא זכה בשנת צאתו לאור, 1968, הן בפרס הוגו (עבור הסיפור "Weyr Search") והן בפרס נבולה (עבור הסיפור "Dragon Rider") וסלל בעצם את המשך דרכה הספרותית של המחברת. לנוכח הצלחת הסדרה, מק'קפרי גם הרחיבה מאוד את תוכניותיה לגביה, תוך כדי כתיבתה, ובסופו של דבר כתבה לא פחות מ-24 ספרים שונים על העולם של פרן, שבראה, חלקם יחד עם בנה, טוד מק'קפרי, סופר מדע בדיוני בזכות עצמו (חלק מספריו יצאו לאור תחת השם טוד ג'ונסון).
במקביל לסדרת פרן יצרה מק'קפרי עוד לפחות שלוש סדרות ספרים אחרות, בנוסף לכתיבת ספרי מדע בדיוני ופנטזיה העומדים בזכות עצמם, שלא כחלק מסדרה. שלוש הסדרות האחרות שכתבה היו:
בין הספרים שאינם חלק מסדרה, שכתבה היו: (Decision at Doona (1969), The Ship who Sang (1969), The Rowan (1990 ועוד.
שלושת ספרי הדרקונים המקוריים של מק'קפרי תורגמו ויצאו לאור גם בעברית: מעוף הדרקון (תרגום: יוסף כרוסט. יצא לאור פעמיים, ב-1981 בהוצאת מעריב וב-2002 בהוצאת אופוס), מסע הדרקון והדרקון הלבן (שני האחרונים יצאו לאור ב-2002 בהוצאת אופוס בלבד, תרגום: ענבל שגיב). בנוסף, תורגם ויצא לאור ב-1981 בהוצאת "עם עובד" גם הספר הספינה המזמרת (תרגום: אריה חשביה), ובהוצאת זמורה ביתן יצא לאור ב-1998 הספר שירת הגבישים, שהוא הראשון משלושת ספרי סדרת קילשנדרה של מק'קפרי.
פרסים.
מק'קפרי זכתה בפרסים רבים על כתיבתה. בנוסף לפרסי הוגו (1968) ונבולה (1969), שהוזכרו, היא זכתה גם בפרס סקיילרק (1976), "עט הזהב", "פרס מרגרט אדוארדס", "פרס דיטמר" (1979, אוסטרליה), "פרס גנדלף" (1979) לספר הפנטסיה הטוב ביותר שיצא בשנה הקודמת, על ספרה "הדרקון הלבן", בלרוג (1980, שני סוגים), ספר השנה של מועדון ספרי המדע הבדיוני (SFBC 1994, 1993, 1992, 1990 ,1989 ,1986), פרס HOMer (1991), פרס קרל אדוארד וגנר (2000), ב-2005 "אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה של אמריקה" הכתירה אותה ל-Grand Master ה-22 שלה וב-2007 זכתה בפרס רוברט היינליין.
בפסטיבל אייקון 2012 בישראל התקיים כנס מיוחד לכבודה.
אן מקפרי
אן מקקפרי
פדרציית הכדורגל הצרפתית
עמל ומעבר
עמל ומעבר (עזרה מסורה לחולה ולקשיש) היא רשת בתי אבות וחברת סיעוד המתמחה במתן שירותי סיעוד, מהחברות הפרטיות הגדולות בארץ בתחום הסיעוד, המטפלת בלמעלה מ-25,000 מטופלים.
פעילות.
החברה הוקמה בשנת 1984 בשם "עמל סיעודית", וב-1995 נרכשה על ידי אבי רויכמן וערן גורן. בשנת 2000 נכנס תאגיד גרנות כשותף ב-50% מהרשת. בשנת 2015 נרכשה על ידי דליה קורקין (30%) ואיש העסקים היהודי-אמריקאי הארי גרוס (70%), תמורה 240 מיליון ש"ח. קורקין היא גם מנכ"לית הרשת מתחילת המאה ה-21. בדצמבר 2021 נמכרה החברה לקרן פימי תמורת מיליארד ש"ח.
החברה מעסיקה כיום 20,000 עובדים סיעודיים, אחיות, פיזיותרפיסטים ועובדים כלליים להשגחה בעשרות מוסדות טיפוליים ובתי אשפוז פרטיים.
ברשות החברה ארבעה בתי אבות גדולים הכוללים מחלקות סיעודיות, לצד 16 בתי אבות קטנים בירושלים וב-15 קיבוצים בכל רחבי הארץ.
בתי האבות הגדולים הם:
כחלק מדגש על בטיחות ואיכות הטיפול בדיירים, בכל החדרים והמרחבים הציבוריים מותקנות מצלמות. צוות בכיר נמצא במקום 24 שעות ביממה כדי לתת מענה לכל צורך.
בכל הבתים מתבצע טיפול בשיטות חדשניות ומתקדמות: באמצעות מציאות מדומה, טיפול באומנות, טיפול בתנועה, טיפול בנגינה וטיפול באמצעות בובות.
בתי אבות בקיבוצים
עמל ומעבר היא החברה היחידה בישראל הפועלת בתחום בתי האבות בקיבוצים. לרשותה 15 בתי אבות בקיבוצים, בעמיר, חולתה, חצור, גבעת ברנר, עין החורש ועוד. המודל של בתי האבות בקיבוצים מחולק לשלושה מסלולים, בהתאם להחלטת הקיבוץ: הבית של הקשישים נשאר בקיבוץ ונחתם הסכם שכירות ארוך טווח כשהקיבוץ משלם עבור הטיפול בקשישים, או שלא משולמים דמי שכירות והשירות לחברים ניתן ללא תשלום תמורת העברת התשלום מהמדינה, ובאפשרות השלישית משולמת שכירות נמוכה יותר וניתנות הנחות לקשישים. לרוב, 50% מהדיירים בבתי הסיעוד בקיבוצים הם בני המקום והוריהם של בני המקום, ו-50% מגיעים מבחוץ.
כמו כן, החברה מפעילה תוכניות לשיקום וטיפול בקהילה, כמו הפעילות של חברת "ידיד נפש" לטיפול וחונכות למשתקמים, חברת "תלמ" שמספקת שירות פסיכולוגי בכל רחבי הארץ.
בשנת 2021 קרן פימי רוכשת את השליטה בקבוצת עמל ומעבר, לפי שווי של כמיליארד שקל מידי איש העסקים היהודי-אמריקאי הארי גרוס ומנכ"לית הרשת דליה קורקין.
תיעוש
תיעוּשׂ הוא האידאולוגיה (אינדוסטריאליזם) או התהליך (אינדוסטריאליזציה) המכוונים הפיכתה של מדינה או חברה למבוססת על תעשייה (בניגוד להתבססות על חקלאות או על ייצור-עצמי של מוצרים בבתי מלאכה קטנים). התיעוש כמגמה נרחבת החל עם המהפכה התעשייתית במאה ה-19 אולם ניתן לזהות תיעוש גם בשלבים היסטוריים מוקדמים הרבה יותר, למשל במעבר לייצור כלי חרס באמצעות אובניים בעת העתיקה.
מאפייני תיעוש.
התיעוש מתבסס על מיכון, אוטומציה והתקדמות טכנולוגית לשם הגברת הייצור. התיעוש מאופיין בריכוז של הייצור במפעלים ובתי חרושת וביצירת יחידות גדולות על ידי חלוקת עבודה, כלומר הרכבת יחידות קטנות יותר המיוצרות בנפרד ותוך התמקצעות, תוך שימוש בפס ייצור ובשרשרת אספקה. זאת בניגוד למוצרי בתי מלאכה, בהם מיוצר כל המוצר באותו מקום ועל ידי אותם אנשים. הדבר מאפשר מספר יתרונות, בהם הגדלת כושר הייצור לייצור המוני המאפשר ייעול הייצור והוזלה של המוצר הסופי, עבודה לפי תקנים, הבטחת איכות ועוד. כל אלו מאפשרים את העלאת רמת החיים של כלל האוכלוסייה, על ידי הנגשת מגוון גדול, זול ובדוק של מוצרים, וכן גלובליזציה, כלומר, תנועת סחורות הטומנת בחובה האצה והעמקה של הקשרים הפוליטיים, התרבותיים והכלכליים בין מדינות, חברות ויחידים מכל העולם. התיעוש מעודד מחקר ופיתוח טכנולוגי ומדעי ומשמש זרז רב עוצמה במדינות המפותחות.
ניתן להבחין בין תיעוש קפיטליסטי, בו נמצאים אמצעי הייצור בידיים פרטיות והוא נענה לחוקי היצע וביקוש, לבין תיעוש במדינות קומוניסטיות וטוטליטריסטיות, בו אמצעי הייצור מולאמים והמדינה שולטת בפרמטרים כגון אילו מוצרים ייוצרו, באילו כמויות ובאיזה מחיר.
ביקורת.
ביקורת התיעוש מגיעה משני מקורות עיקריים: חברתי וסביבתי.
הסולידריות החברתית בחברה מתועשת חלשה יותר מאשר בחברות המבוססות על חקלאות ובתי מלאכה קטנים וקיימת בה פחות תחושה קהילתית. כוח-אדם נודד למרכזי התעשייה, מתרכז בערים גדולות ונוטש את אזורי הכפר. בשל המיומנות הנמוכה הנדרשת מעובד פס-ייצור, בניגוד למיומנות הגבוהה שנדרש לה אומן המייצר לבדו את המוצר כולו, התחזק כוח המיקוח של המעסיק, המסוגל להחליף את העובד בעובד אחר, מבלי לפגום בתפוקת בית-החרושת. כך גרם הייצור ההמוני להרעת תנאיהם של העובדים במפעלים, עד כדי יחס אינסטרומנטלי לעובדים. כמו כן, בדרגים הנמוכים, העבודה משעממת וחדגונית ומדכאת את היצירתיות והאישיות של העובד. הפנמת רווחת העובד על ידי המעסיק, קידומו ופיתוח חוקי זכויות עובדים מובילים לאיזון טוב יותר בחברות המתועשות המתקדמות בין עובדים ומעסיקים.
מפעלי ייצור מהווים איום מבחינת איכות הסביבה, הם הורסים את הסביבה הטבעית עליה הם מוקמים, פוגעים באיזון האקולוגי פולטים מזהמים וגורמים לזיהום אוויר, זיהום מים ופליטת גזי חממה. עם זאת, שיתוף פעולה בין גורמי הגנת הסביבה לקברניטי התעשייה מסייע לשילוב נאות של המפעל בסביבה.
אופיר טורס
אופיר טורס היא חברת תיירות ישראלית.
היסטוריה.
החברה נוסדה במאי 1952 בשם "אופיר", במשרד ברחוב אלנבי בתל אביב.
אופיר טורס מספקת שירותים בתחום התיירות והנופש, וביניהם הזמנות בחברות תעופה ובמלונות, השכרות רכב, חבילות נופש, חבילות שיט, טיולים מאורגנים, סיוע בקבלת אשרות כניסה ועוד.
פעילותה של "אופיר ישראלי" כוללת בנוסף להזמנת מלונות, אטרקציות וטיסות פנים, גם הפקת אירועים וטיולים לקבוצות ולחברות במשק הישראלי.
"אופיר גאוגרפי" משווקת טיולים מודרכים ליעדים אקזוטיים. היעדים כוללים את יבשת אפריקה, דרום אמריקה ומרכז אמריקה, המזרח הרחוק ומדינות האוקיינוס השקט.
לחברה כ-450 עובדים ב-35 סניפים.
ליאון בלאושטיין
ליאון בלאושטיין (נפטר ביוני 2020) היה אקולוג ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג לביולוגיה אבולוציונית וסביבתית באוניברסיטת חיפה. מחקרו התמקד בוויסות אוכלוסיית יתושים, שימור דו-חיים ושימור מגוון ביולוגי.
ביוגרפיה.