נכון לכעת, עדיין יש ביקוש למשחקיות ולשהייה בהן, גם בימים שבהם לכל אחד ישנה אפשרות לשחק במכשיר הנייד שלו במשחקים מתוחכמים לא פחות מאלה שבמשחקיות. בשנות ה-90 אכן נדמה היה שהביקוש המדובר רב יותר מהסיבות שהוזכרו. עם-זאת, כיום ישנן יותר משחקיות מבעבר והתרחבותן ההדרגתית ממשיכה להביא קהל סקרן לצד לקוחות קבועים שלא יוותרו על ביקור במשחקייה השכונתית שבקניון הקרוב. ייתכן ואחת הסיבות לכך היא נוסטלגיה - השהייה במשחקיות כחוויה מתמשכת, אך נדמה שהסיבה העיקרית לכך היא החוויה ההמונית של התרוצצות ממכונה למכונה לצד אנשי צוות שניתן להיעזר בהם בכל שאלה ובעיה.
רכישת פרסים.
השחקן יכול להחליט לשמור את הכרטיסים שהרוויח לפעם הבאה או לרכוש בחלק מהם פרסים שגודלם, מורכבותם ואורך "חייהם" משתנה בהתאם למחיר בכרטיסים שיש להוציא עליהם. כדור למשחק, למשל, יעלה על פי רוב יותר מאוסף מדבקות, שיעלה יותר מבלון, שיעלה פחות-או-יותר כגומי-לעיסה (מסטיק) אחד. ישנה אפשרות למספר שחקנים לרכוש פרס על ידי חיבור הכרטיסים שכל אחד מהם הרוויח ("לשלב"). ניתן להחזיר פרסים שנבחרו ולהמירים באחרים, כל עוד לא עוברים את מכסת הכרטיסים שנצברו. כך, למשל, מי שהרוויח 500 כרטיסים לא יוכל לרכוש פרס ששוויו אפילו כרטיס אחד יותר.
נתן בירמן
נתן בירמן (נולד ב-18 בנובמבר 1947) הוא חצוצרן ומורה למוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה.
נתן (נָאוּם) בירמן נולד בקורוסטן שליד ז'יטומיר, באוקראינה הסובייטית (ברית המועצות). הוא בוגר אקדמיה למוזיקה על שם מוסורגסקי באורל שברוסיה, הוא למד אצל פרופ' שולוקוב ומאוחר יותר השתלם במשך מספר שנים אצל פרופ' טימופיי דוקשיצר במוסקבה.
שימש חצוצרן הראשון של התזמורת הפילהרמונית של אורל וכיהן כחבר בחבר השופטים בתחרות הבינלאומית לנגני כלי נשיפה במינסק ב-1988 וכן בתחרות הבינלאומית לנגני כלי נשיפה ביקטרינבורג בשנת 2007.
בשנת 1990 עלה לישראל, ומאז הופיע עם התזמורות המובילות בארץ: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ראשון לציון. השתתף בפסטיבל למוזיקה בכפר בלום ובפסטיבל אבו גוש, ושימש חצוצרן של חמישיית כלי הנשיפה הישראלית והחצוצרן הראשון של התזמורת הסימפונית חיפה.
כיום משמש חצוצרן ראשון של חמישיית כלי הנשיפה הישראלית ונגן וסולן חצוצרה ראשון של התזמורת הסימפונית החדשה-חיפה.
בינואר 2014 יצא בירמן לסיבוב קונצרטים עם התזמורת הסימפונית החדשה חיפה בארצות הברית עד חודש מרץ 2014.
בירמן פעיל כמורה לחצוצרה בבתי ספר ברחבי הארץ. תלמידיו זכו בפרסים בתחרויות בארץ ובעולם.
חיים אישיים.
בירמן נשוי ואב לבת. מתגורר בחולון.
מערך לונדון
מערך לונדון (באנגלית: London Array) הוא חוות טורבינות רוח ימית, הממוקמת בים הצפוני, מול שפך נהר התמזה, במרחק של 20 קילומטרים מחוף בריטניה.
החווה מכילה 175 טורבינות רוח, המותקנות על פני שטח של 90 קילומטרים רבועים ומפיקות עד 630 מגה ואט חשמל.
בשנת 2001 הראו מחקרים את התאמת אתר החווה להקמת חוות טורבינות רוח. בשנת 2005 החלו הליכי התכנון והרישוי של החווה. עבודות הקמת החווה החלו במרץ 2011. בשלהי 2012 החלה החווה לייצר חשמל ובאפריל 2013 הסתיים השלב הראשון שתוכנן להקמתה וכל טורבינות הרוח בה הפכו לפעילות. החווה נחנכה על ידי ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, ב-4 ביולי 2013.
החווה תכיל גם שלוש תחנות ביניים ימיות לניתוב החשמל, אשר טרם הושלמו. הטורבינות והתחנות יקושרו אלו לאלו ואל חוף קנט שבבריטניה באמצעות 430 קילומטרים של כבלי חשמל תת-ימיים.
תוכנן שלב שני של בניית התחנה, שבעקבותיו היא הייתה אמורה להכיל 341 טורבינות רוח על פני שטח של 245 קילומטרים רבועים, אשר יפיקו עד 1,000 מגה ואט חשמל, ולהיות חוות טורבינות הרוח הימית הגדולה בעולם.
בשנת 2014 הוכרז על ביטול השלב השני של המיזם, עקב חשש שהוא יזיק לאוכלוסיית ציפורי הים באזורו.
החווה תוכננה ונמצאת בבעלות קונסורציום של שלוש חברות פרטיות – DONG Energy, E.ON UK Renewables ו-MASDAR. חברת בת של תאגיד רויאל דאטש של הייתה שותפה לקונסורציום אך פרשה ממנו ב-2008.
עלות הקמת החווה הגיעה ל-1.8 מיליארד לירות שטרלינג.
נמל התעופה הבין-לאומי ונוקובו
נמל התעופה התעופה הבין-לאומי ונוקובו (ברוסית: Международный аэропорт Внуково) הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם כ-28 ק"מ מדרום מערב למרכז מוסקבה. נמל התעופה ונוקובו הוא אחד משלושת נמלי התעופה הראשיים של מוסקבה (לצד נמל התעופה שרמטייבו ונמל התעופה דומודדובו). בשנת 2010 עברו בוונוקובו 9.46 מיליון נוסעים, גידול של 22.5% לעומת שנת 2009. זהו נמל הרביעי בגודלו ברוסיה על פי מספר הנוסעים העוברים בו.
נמל התעופה ונוקובו נפתח לפעילות בתקופת מלחמת העולם השנייה כשדה צבאי, אולם הפך לשדה תעופה אזרחי לאחר המלחמה.
היסטוריה.
נמל התעופה ונוקובו הוא הוותיק מבין נמלי התעופה הפעילים של מוסקבה. בנייתו אושרה על ידי ממשלת ברית המועצות לשעבר בשנת 1937, לאחר שגבר עומס התנועה בשדה התעופה חודינקה אשר היה סמוך יותר לעיר. ונוקובו נפתח לפעילות ב-1 ביולי 1941. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה במקום בסיס צבאי וטיסות אזרחיות החלו מוונוקובו רק לאחר תום המלחמה. ב-15 בספטמבר 1956 המריאה מן השדה טיסת הבכורה הסדירה במטוס טופולב Tu-104, לאירקוצק ולאומסק. אף מטוסי איליושין II-18 (ב-20 באפריל 1956) ו-טופולב Tu-114 (ב-24 באפריל 1961) ערכו את טיסות הבכורה הסדירות משדה זה. בשנת 1980 הורחב השדה לכבוד אולימפיאדת מוסקבה. בשנת 1993 עבר השדה לידי חברה מסחרית מוגבלת במניות.
בשלהי 2003 נפתחה בוונוקובו תוכנית בניין ופיתוח עסקי בקנה מידה נרחב, לאחר שמניות השליטה בחברה המפעילה את השדה הועברו מן הממשלה הרוסית לידי הממשל המקומי במוסקבה. כחלק מתוכנית הפיתוח העסקי של השדה הושלמה בשנת 2004 בניית טרמינל נוסעים B. לטרמינל זה מגיעות טיסות בינלאומיות, אולם בעתיד מתוכנן לעשות בו שימוש לטיסות פנים. הטרמינל, בשטח 80 אלף מטר רבוע, מאפשר תנועה של 4 מיליון נוסעים בשנה. בחודש אוגוסט 2005 החל לפעול קו הרכבת אארואקספרס המחבר בין נמל התעופה לתחנת הרכבת קייבסקי במרכז מוסקבה. בדצמבר 2010 נפתח טרמינל A החדש.
מיקום וקיבולת.
מבין שלושה נמלי התעופה של מוסקבה ונוקובו נמצא בגובה הרב ביותר ולכן במקרים של ערפל הוא משמש לעיתים כנמל תעופה אלטרנטיבי. בשדה שני מסלולי טיסה מצטלבים, באורך 3,000 מטר ו-3,060 מטר. כל מסלול הוא ברוחב 60 מטר ובנוסף שולי בטיחות של 10 מטר בכל צד. קיבולת השדה היא 60 טיסות נכנסות ויוצאות בשעה. בשדה שני בתי נתיבות לטיסות סדירות (טרמינל A וטרמינל B), בית נתיבות לתעופה כללית (טיסות שכר ומטוסי עסקים), וטרמינל מטען. בשדה 60 מקומות חניה למטוסי נוסעים.
קיבולת הנוסעים המרבית של בתי הנתיבות היא 3,000 נוסעים בשעה. בשדה 4,000 עובדים. בתחום נמל התעופה ונוקובו נמצא מפעל של חברת המטוסים טופולב המשמש לשיפוץ ולהסבת מטוסים.
בקצהו הצפוני של נמל התעופה נמצא מתקן תחבורה של ממשלת רוסיה המשרת אישי ממשל ואת נשיא רוסיה באמצעות יחידת האוויר "רוסיה". שימושו זה של השדה גורם לסגירתו לעיתים כאשר ממריאים או נוחתים מטוסי הנשיא וממשלת רוסיה עם נוסעים רמי דרג.
דרכי הגישה.
בנמל התעופה ונוקובו תחנת רכבת אירואקספרס לתחנת קייבסקה במרכז מוסקבה. מחיר הנסיעה ברכבת בכיוון אחד 320 רובל (נכון ליולי 2013). מוונוקובו יוצאים אף מספר קווי אוטובוס למוסקבה וכן מוניות שירות.
קרום (מחזה)
קְרוּם: מחזה עם שתי לוויות ושתי חתונות הוא מחזה פרי עטו של חנוך לוין משנת 1975.
תקציר העלילה.
קרום בן ה-38 שב מאמריקה לבית אמו ולשכונה בה גדל. כשאמו באה לקבל את פניו בשדה התעופה, הוא אומר לה:
טרודה, חברתו לשעבר של קרום, עומדת להתחתן עם תכטיך, טכנאי במקצועו, בעל תסביך נחיתות. כשקרום חוזר, טרודה, שעדיין מאוהבת בו, חוזרת אליו ותכטיך מפנה את מקומו בהכנעה:
קרום מפנטז על ממון רב, נשים יפות, וקריירה של סופר מצליח. אבל בלחץ הגיל, הסביבה ואמו הוא מחליט להתחתן עם טרודה.
חברו הטוב של קרום הוא תוגתי, היפוכונדר לבוש פיג'מה, שמצוי רוב הזמן בביתו ומוטרד מהשאלה מתי כדאי לעשות התעמלות:
מול תוגתי גר זוג בשם דולצ'ה ופליציה, שמרבים ללכת לאירועים כגון חתונות ומסיבות בר מצווה, לזלול ולשתות בהם ולרכל על חתני וכלות השמחה.
אדם נוסף שמתגורר בשכונה הוא שקיטא, שנוהג רוב הזמן לשתוק. בשלב מסוים שקיטא עוזב את השכונה כי משעמם לו.
דופה, חברתה של טרודה, היא בחורה רווקה, שמחה ומכוערת, שרוצה מאוד להתחתן:
טרודה מכירה לה את תוגתי, חברו של קרום, השניים מתאהבים ומתחתנים.
כשקרום פוגש את צוויצי, בחורה יפה עליזה ממשפחה, הוא מתאהב בה ומבטל את נישואיו. אלא שצוויצי מנהלת רומן עם ברתולדו, בחור איטלקי, עומדת לטוס ללוס אנג'לס ולהתחתן עם מישהו והיא אינה נענית לקרום. בעקבות זאת טרודה ותכטיך שבים זה לזרועות זו ומתחתנים.
דופה ותוגתי נשואים באושר, עד שתוגתי נופל למשכב. הוא מאושפז בבית החולים, שם מתברר שיש לו גידול בראש. כשעושים לו ניתוח להסרת הגידול, תוגתי נפטר.
כשהוא בבית החולים דופה מחליטה לעזוב את הבית ולנסות את מזלה במקום אחר:
בסיום המחזה נפטרת אמו של קרום. קרום נשאר בודד ואינו עושה דבר על מנת להגשים את חלומותיו.
הדמויות.
את גיבור המחזה קרום תיאר מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ: "המתלבט הנצחי של לוין, עם נימות צ'כוביות, שתמיד מחפש חיים במקום אחר למרות שהוא יודע שאין".
המחזה בדפוס.
בקובץ כתבי חנוך לוין:
הפקות.
בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי.