מביצי הדגים בוקעות פגיות באורך של כארבעה מילימטרים החיות במים הפתוחים סמוך לפני המים. גופן כמעט חסר צבענים, חרטומן קצר והן מכוסות קשקשים. לפגיות שגדלו לאורך של כ-12 מילימטרים חרטום בולט שחלקו העליון וחלקו התחתון שווים באורכם וסנפיר גב הנמשך לכל אורך גופן. בפגיות בוגרות יותר צומח החלק העליון של חרטומן מהר יותר מהחלק התחתון עד לצורה האופיינית לדג חרב. עם הזמן חלקו הקדמי של סנפיר הגב שלהם גדל וחלקו האחורי קטן, משהגיעו לאורך של 52 סנטימטרים מתפתח סנפיר גב שני ומשהגיעו לאורך של 150 סנטימטרים נותר מסנפיר הגב הראשון שלהם רק חלקו הקדמי.
דיג.
עד התפשטות הדיג בעזרת מערך חכות (longline fishing), נידוגו דגי חרב בכמויות קטנות במגוון שיטות, בעיקר בעזרת צלצלים. מערך חכות משמש להשלכת מאות ואף אלפי קרסים לים, בעומקים ועם פתיונות המכוונים ללכידת דגי חרב.
דגי חרב הם דגי מאכל שמנים (גופם עשיר בשמנים). נהוג להתקין אותם כאומצות על מנגל. צבע בשרם משתנה לפי תזונתם, כך למשל בשר דגים שנידוגו באזור החוף המזרחי של אמריקה הצפונית ורדרד יותר.
דיג חובבים.
דג-החרב הוא אחד הדגים הפופולריים והנחשקים ביותר בדיג ספורטיבי ודיג חובבים.
השיטה הנפוצה לדיג חובבים של דגי חרב היא דיג מסירה במים עמוקים. ניצול יתר של דגי חרב בעזרת מערכי חכות במים רדודים, הביא לצמצום במספרם במקומות אלו. הדגים עדיין נפוצים במרחק העולה על 60 קילומטרים מהחופים ונגישים רק באמצעות כלי שיט. באתרים אלו הטלת עוגן אינה מעשית ולכן הדייגים מניחים לסירה להיסחף ומשליכים למים חכות מחוזקות המתאימות לכוח שיכולים להפעיל דגי החרב. לפתיון משתמשים בחתיכות גדולות של דגים או בפתיונות מלאכותיים המדמים את מזונם של דגי החרב או מקלורים.
הדיג עצמו נעשה בדרך כלל בטרולינג, הדייגים משליכים חכה מסירה נעה ומחכים שדג יבלע את הפתיון. עיקר העניין בדיג של דגי חרב אינו בשרם אלא המאבק להעלותם לסירה. הדגים החזקים נאבקים ומנסים להימלט והניסיון להתישם יכול להימשך מספר שעות ולעיתים אף להסתיים בניצחונו של הדג.
עד לתחילת המאה ה-21 פוחלצים של דגי-חרב שנידוגו בדיג חובבים היוו גביעי דיג (trophy) נחשקים ודייגים נהגו להצטלם לצד הדג התלוי אותו דגו. עם התגברות המודעות האקולוגית בקרב הציבור הרחב והדייגים, יותר ויותר נהוגה שיטת "תפוס ושחרר" כדי לא לפגוע באוכלוסיית דגי החרב.
דג-החרב נחשב לאחד מהדגים הנחשקים והיוקרתיים ביותר בדיג ספורטיבי בשל האתגר הרב שבלכידתו, המאבק העיקש של הדג וגודלו המרשים. דגי-חרב נשקלים ונמדדים ואחד האתגרים בדיג ספורטיבי הוא שבירת שיא גודל הדג שנתפס בחכה.
כותבים כגון זיין גריי וארנסט המינגוויי, שהיו גם דייגים חובבים, תיארו באופן מליצי ומהלל את החוויה והאתגר שבדיג דגי חרב, ואף דגו מספר דגי חרב גדולים מאוד בעצמם.
דג-החרב הוא סמלה של האגודה הבינלאומית לדיג ספורטיבי (International Game Fishing Association) - ארגון המקדם דיג ספורטיבי ומפקח עליו, ובין השאר מחזיק ספר שיאים של דגי ענק שנידוגו לפי כללי הארגון.
כשרות.
עוד בגמרא מוזכרים ה"כטספטייס ואכספטייס" (; אולי גרסה ארמית של המילה היוונית ξιφιός, ממנה נגזר שמו המדעי של המין גם כיום) כדגים שיש להם קשקשים אך עתידים להשירם, ולכן כשרים. המקור הראשון הידוע שהכשיר את "דג בעל החרב" הוא הרב חיים בנבנישתי, שהתבסס על טענה לפיה הדג המוזכר משיר קשקשיו בכעס כשמעלים אותו מן המים. התשובה צוטטה על ידי פוסקים רבים במאות הבאות, שהעידו כי דגים מסוג זה נאכלו בקהילות ישראל. במאה ה-20 גופי כשרות כמו אגודת הרבנים התירו את דג-החרב ספציפית. פקפוק בכשרותו עלה לראשונה, ככל הידוע, ב-1951. הרב משה דוד טנדלר, שהיה דוקטור למיקרוביולוגיה, ציין אותו כאסור ברשימה שערך עבור מחלקת הכשרות של האיחוד האורתודוקסי, ונימק שלא מצא לו קשקשים בבגרותו. ב-1961 התפוצץ העניין כשהרב איסר יהודה אונטרמן ענה בשו"ת שדג החרב מותר; טנדלר פרסם בתגובה כי למין אין קשקשים כשהוא בוגר, ושלדעתו הסוג אליו התייחס הרב בנבנישתי היה למעשה המפרשן. בכך נפתח פולמוס סוער שנמשך כעשור, נסוב על דקויות ומחלוקות עבר בשאלת הקשקשים והשלכותיהם על כשרות דגים, ועירב מספר איכתיולוגים. הציץ אליעזר הצטרף לאוסרים והרב שמעון אפרתי נמנה עם המתירים. הדיון נטה לצד טנדלר בייחוד אחרי שהרב הקונסרבטיבי יצחק קליין התיר את הדג, והסוגיה הפכה לאבן בוחן בין הקונסרבטיבים לאורתודוקסים. משנות ה-70 של המאה ה-20 התקבל האיסור על דג החרב בחוגים האורתודוקסיים בפועל, על אף הסתייגויות רבות, אם כי יהודים במדינות הים התיכון כמו טורקיה הוסיפו לאכלו.
מצב שימור.
דג חרב אינו נמצא בסיכון עולמי לפי IUCN אולם בצפון האוקיינוס האטלנטי הוא עמד בסכנת הכחדה.
בשנת 1998 פתחו מספר ארגונים סביבתיים בארצות הברית במסע יחסי ציבור הקורא להפסקת צריכת בשר דגי חרב עקב הסכנה הנשקפת למין. סיסמת המסע "תנו לדגי חרב הזדמנות" (במקור "Give Swordfish a Break") והמסע עצמו נחל הצלחה שהתבטאה בהכרזה פומבית של שפים ושל רשתות מזון על הפסקת השימוש בדגי חרב. בעקבות מסע יחסי הציבור, הציע "שירות הדיג הימי הלאומי" ("National Marine Fisheries Service" ארגון פדרלי הכפוף למחלקת המסחר של ארצות הברית) תוכנית לשימור דגי החרב הכוללת את עקרונות מסע יחסי הציבור. נשיא ארצות הברית לשעבר, ביל קלינטון, קרא לאסור מכירה ויבוא של דגי חרב והממשל קבע אזור באוקיינוס האטלנטי, בשטח של 343,670 קילומטרים רבועים, בו נאסר הדיג. מיזם השימור נחל הצלחה ואוכלוסייתו כיום מתאוששת ועומדת על כ-5% יותר מהיעד שנקבע. גם בצפון האוקיינוס השקט מצבו טוב והאוכלוסייה ככל הנראה בת-קיימא, כאשר האוכלוסייה המזרחית סובלת מדיג-יתר אך לא הוכחדה והאוכלוסייה המערבית בריאה ולא סובלת מדיג-יתר.
דגי חרב נפוצים גם בים התיכון אך מספרם פחת עקב דיג אינטנסיבי וכיום נדיר לראות אותם במרחקים שקטנים מ-30 קילומטר מהחוף. אוכלוסיית דגי החרב בים התיכון מוגדרת כ"נתונה בסכנה". דגי חרב נצפו בעבר (כולל בשנים האחרונות) גם בחופי ישראל.
מתג אופטי
מתג אופטי הוא רכיב המאפשר הפניה וחסימה של אות אופטי במערכת תקשורת אופטית מבוססת סיב אופטי או במערכת משולבת רכיבים אופטיים.
יש שיטות שונות ליצור ושימוש במתג אופטי כאשר חלקן אופטיות, חלקן חשמליות וחלקן מכניות.
אריק באנה
אריק באנדינוביץ' (באנגלית: Eric Banadinović; נולד ב-9 באוגוסט 1968) הידוע בשם הבמה אריק באנה (Eric Bana), הוא שחקן קולנוע וקומיקאי אוסטרלי.
ביוגרפיה.
באנה נולד במלבורן, ויקטוריה שבאוסטרליה, למשפחה מרקע נוצרי. אביו אוון יליד-קרואטיה שעסק כמנהל לוגיסטי בחברת קטרפילר, ואמו אלינור ילידת-גרמניה הייתה מעצבת שיער. לו שני אחים גדולים. את ילדותו בילה בפרבר טולהמרין אשר במערב העיר מלבורן.
כנער צפה באנה בסרט "מקס הזועם", בכיכובו של השחקן האמריקאי מל גיבסון, והחליט שהוא רוצה להיות שחקן קולנוע. ב-1991 החל לערוך מופעי סטנד-אפ כברמן במלון מקומי במלבורן.
קריירה.
ב-1993 ערך באנה את הופעתו הטלוויזיונית הראשונה בתוכנית "Tonight Live", ההופעות שלו בתוכנית העניקו לו מקום בתוכנית המערכונים "Full Frontal". בעקבות הופעותיו הקומיות המצליחות הוציא ב-1994 אלבום קומדיה בשם "Out of Bounds".
ב-1997 הופיע באנה בסדרה קומית פרי עטו "The Eric Bana Show". על תוכניתו קיבל באנה את פרס לוגי, פרס הטלוויזיה האוסטרלית. באותה השנה רשם באנה את הופעתו הראשונה בסרט אוסטרלי, בקומדיה "הטירה".
בשנת 2000 השתתף באנה בדרמת הפשע האוסטרלית "צ'ופר". בסרט שיחק באנה את דמותו של צ'ופר ריד, פושע ואסיר אוסטרלי לשעבר, בשביל התפקיד גילח באנה את שיערו והעלה כ-30 קילוגרמים. על תפקידו בסרט קיבל באנה את פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע. תפקיד זה סלל את דרכו של באנה להוליווד. הבמאי רידלי סקוט התרשם מאוד מיכולת המשחק של באנה בסרט צ'ופר והחליט ללהק אותו לסרטו "בלאק הוק דאון". בסרט גילם באנה את דמותו של סמל ראשון נורם "הוט" גיבסון. למען התפקיד השיל מעצמו באנה את כל השומנים שאגר לצורך צילומי הסרט צ'ופר, באנה אף התאמן עם יחידת לוחמה מיוחדת בארצות הברית שם למד כיצד לירות ברובה.
ב-2003 נבחר באנה על ידי הבמאי אנג לי לגלם את גיבור הסרט "הענק" (האלק/פרופסור באנר) לצידה של ג'ניפר קונלי. על תפקידו בסרט קיבל באנה שבחים רבים מצד המבקרים. כמו כן, באותה שנה דיבב באנה בסרט האנימציה שובר הקופות "מוצאים את נמו". ב-2004 שיחק באנה באפוס ההיסטורי "טרויה" לצד בראד פיט ואורלנדו בלום, וגילם את דמותו של הנסיך המיתולוגי הקטור.
ב-2005 שיחק באנה בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן", בסרט גילם את דמותו של סוכן המוסד אבנר קאופמן, המבוססת על דמותו של יובל אביב, במהלך מבצע זעם האל לחיסול חברי חוליית ספטמבר השחור. שנתיים לאחר מכן שיתף פעולה עם השחקנית דרו ברימור בדרמה הקומית "לשחק עם המזל". באותה שנה קיבל באנה את פרס האקדמיה האוסטרלית השני שלו על תפקידו בסרט "אבי רומולוס".
בשנת 2008 שיחק באנה לצידן של סקרלט ג'והנסון ונטלי פורטמן בדרמה הרומנטית "נערת בולין האחרת". בסרט גילם באנה את דמותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. ב-2009 שיחק באנה בתפקיד הנבל קפטן נרו בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס "סטארטרק", הסרט ה-11 בסדרת סרטי מסע בין כוכבים.
בשנת 2017 שיחק בסרט "", פנטזיה היסטורית על המלך ארתור אשר הפך למיתוס. בסרט באנה מגלם את יות'ר פנתדרגון, לצידם של צ'ארלי האנם, ג'וד לאו, אסטריד ברג'ס פריסבי ודג'ימון הונסו.