כיום בשנת 2021, אירופה היא היבשת היחידה שבה הומוסקסואליות חוקית בכל המדינות. מתוך 52 המדינות עם צבא, ב-38 מדינות להט"בים מוצהרים יכולים להתגייס לצבא. ב-43 מתוך 56 המדינות באירופה ישנה הגנה חלקית או מוחלטת מאפליה על בסיס מגדר ונטייה מינית. ב-24 מדינות ישנה הכרה מסוימת בזוגיות חד מינית וב-19 מדינות יש לזוגות חד-מיניים אפשרות לאמץ.
כמה מדינות באירופה אינן מכירות באיגודים חד מיניים. נישואין מוגדרים כאיחוד אך ורק בין גבר לאישה בחוקות ארמניה, בלארוס, בולגריה, קרואטיה, גרוזיה, הונגריה, לטביה, ליטא, מולדובה, מונטנגרו, פולין, רוסיה, סרביה, סלובקיה ואוקראינה. אולם מבין אלו, ארמניה מכירה בנישואין חד מיניים שנערכו בחו"ל, וקרואטיה, הונגריה ומונטנגרו מכירות בשותפויות חד-מיניות. מזרח אירופה נתפס כבעל זכויות משפטיות והגנות פחותות, תנאי מחיה גרועים יותר ודעת קהל פחות תומכת באנשי להט"ב מאשר במערב אירופה.
כל מדינות אירופה המתירות נישואין מאפשרות גם אימוץ משותף של זוגות חד מיניים, וכך גם אנדורה. מבין המדינות שיש להן איגודים אזרחיים, אף אחת מלבד אנדורה לא מאפשרת אימוץ משותף, ורק מחצית מאפשרות אימוץ הורה חורג של בן או בת הזוג. שלוש המדינות הראשונות באירופה מבחינת שוויון עבור קהילת הלהט"ב על פי "ILGA-Europe" הן מלטה, בלגיה ולוקסמבורג. מערב אירופה נחשבת לעיתים קרובות לאחד האזורים המתקדמים ביותר בעולם שאנשי קהילת הלהט"ב יכולים לחיות בהם.
אמריקה.
זכויותיהם של להט"בים באמריקה משתנות באופן ניכר בין חלקי היבשת ובין המדינות השונות.
נישואים חד מיניים הפכו לחוקיים בקנדה (בפריסה ארצית) מאז 2005, בארגנטינה מאז 2010, גם בברזיל (בפריסה ארצית) וגם באורוגוואי מאז 2013, בארצות הברית (בפריסה ארצית) מאז 2015, בקולומביה מאז 2016, באקוודור מאז 2019. ובקוסטה ריקה מאז 2020. במקסיקו נערכים נישואים חד מיניים בעיר הבירה מקסיקו סיטי וב-17 המדינות מתוך ה-32 במקסיקו בהן אגואסקליאנטס, באחה קליפורניה, באחה קליפורניה הדרומית, קמפצ'ה, צ'יאפס, צ'יוואווה, קוהאווילה, קולימה, אידלגו, חליסקו, מיצ'ואקאן, מורלוס, נאיאריט, נואבו לאון, אואחאקה, פואבלה וקינטנה רו כמו גם בעיריות בגררו, קרטרו וסקטקס. איגודים אלה מוכרים בפריסה ארצית.
נכון לשנת 2021, בקרב מדינות שאינן עצמאיות, נישואים חד מיניים חוקיים גם בגרינלנד, בשטחי ברמודה מעבר לים, איי פוקלנד, איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, כל הטריטוריות הצרפתיות: גוואדלופ, מרטיניק, סן ברתלמי, גיאנה הצרפתית, סן מרטן, וסן-פייר ומיקלון, ובהולנד הקריבית בעוד שנישואים שנערכו בהולנד מוכרים בארובה, בקוראסאו ובסנט מארטן. יותר מ-700 מיליון אנשים החיים במדינות או בגופים תת-לאומיים באמריקה, קיימים נישואים חד מיניים.
בינואר 2018 קבע בית הדין הבין-אמריקני לזכויות אדם כי האמנה האמריקאית לזכויות אדם מכירה בנישואים חד מיניים כזכות אדם. קביעה זו הפכה ללגליזציה של איגודים כאלה לחובה במדינות הבאות: ברבדוס, בוליביה, צ'ילה, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, אקוודור, אל סלבדור, גואטמלה, האיטי, הונדורס, מקסיקו, ניקרגואה, פנמה, פרגוואי, פרו וסורינאם. ארגנטינה, ברזיל, קולומביה ואורוגוואי גם הן נכללו בסמכות בית המשפט, אך כבר היו נישואים חד מיניים חוקיים בהן לפני מתן פסק הדין. יתר על כן, בכמה מדינות אחרות ישנם חוקים המכירים בסוגים אחרים של איגודים חד מיניים (צ'ילה).
עם זאת, בתשע מדינות אחרות ישנן עדיין עבירות פליליות בגין "זיוף" בספרי החוקים שלהן. 9 מדינות אלה הן ג'מייקה, דומיניקה, ברבדוס, סנט לוסיה, אנטיגואה וברבודה, סנט וינסנט והגרנדינים, גרנדה, סנט קיטס ונוויס, וגיאנה, האחרונה שבהן היא ביבשת דרום אמריקה והשאר בהאיים הקריביים. כולן חלקים לשעבר של הודו המערבית. מבין מדינות אמריקה החברות בארגון האומות המאוחדות, 24 מדינות חתמו בעד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית. המדינה היחידה שחתמה נגד ההצהרה היא סנט לוסיה. 10 המדינות האחרות נמנעו.
אוקיאניה.
בדומה ליבשות אחרות, זכויות להט"ב באוקיאניה הן מגוונות למדי. נכון לשנת 2021, קבלת קהילת הלהט"ב נעה בין שוויון זכויות משמעותיות אשר מוענקות בניו זילנד, אוסטרליה, גואם, הוואי, איי מריאנה הצפוניים, ואליס ופוטונה, קלדוניה החדשה, פולינזיה הצרפתית ואיי פיטקרן ובעונשים פליליים שנותרו בגין פעילות הומוסקסואלית ב-6 מדינות בהן סמואה, איי שלמה, פפואה גינאה החדשה, קיריבטי, טונגה, טובאלו והטריטוריה של איי קוק. אף על פי שהקבלה הולכת וגוברת ברחבי האוקיינוס השקט, אלימות וסטיגמה חברתית עדיין קיימים עבור קהילות להט"ב, אשר מובילים לבעיות בתחום הבריאות, כולל גישה לטיפול ב-HIV במדינות כמו פפואה גינאה החדשה ואיי שלמה שבהן הומוסקסואליות היא עבירה פלילית.
הממלכה המאוחדת הציגה עמדות חברתיות שמרניות וחוקים נגד קהילת הלהט"ב בכל רחבי האימפריות הבריטיות, כולל מושבותיה ברחבי האוקיינוס השקט בזמנו. מורשת זו נמשכת בחוקים נגד להט"ב המצויים ברוב המדינות בחבר העמים שלאחר מכן. המתנגדים לזכויות הלהט"ב באוקיאניה נימקו את עמדתם בכך שהם טענו שהיא נתמכת על ידי המסורת וכי הומוסקסואליות היא "סגן מערבי", אף על פי שהחוקים נגד הלהט"ב עצמם הם מורשת בריטית קולוניאליסטית. בכמה מדינות באוקיינוס השקט ישנן מסורות עתיקות שקדמו להתיישבות המשקפת נקודת מבט מקומית ייחודית של מיניות ומגדר, כגון הפאפאפין בסמואה ופאקאליטי בטונגה. מבין מדינות וטריטוריות אוקיאניה, כ-18 מדינות וטריטוריות חתמו בעד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית, ביניהן גם טובאלו וסמואה שחתמו בעד ההצהרה למרות האיסור על הומוסקסואליות במדינתן. המדינה היחידה שחתמה נגד ההצהרה היא איי שלמה. 3 המדינות האחרות (פפואה גינאה החדשה, קיריבטי וטונגה) נמנעו.
אסיה.
זכויות להט"ב באסיה הן מוגבלות ביחס לאזורים רבים אחרים בעולם. פעילות מינית חד-מינית איננה חוקית לפחות ב-20 מדינות אסיה בעוד שרק 17 מדינות לפחות חוקקו הגנות מפני אפליה על רקע נטייה מינית עבור אנשי קהילת הלהט"ב. נכון לשנת 2021 המדינות ישראל, תאילנד, הודו, נפאל, יפן וטייוואן מספקות מגוון רחב יותר של זכויות להט"ב ביבשת משאר המדינות הנמצאות בה.
מתוך 48 המדינות באסיה, הומוסקסואליות חוקית ב־26 מדינות בלבד, וב־2 מדינות נוספות היא חוקית רק בחלק מהמדינה (רוסיה בצ'צ'ניה בפועל ואינדונזיה רק אצ'ה ). נוסף על כך, הומוסקסואליות חוקית בכל 3 הטריטוריות שבאסיה (אקרוטירי ודקליה, הונג קונג ומקאו) וכן ב־6 מתוך 7 המדינות שיש להן הכרה מוגבלת. כלפי זוגיות לסבית חלה קבלה במספר מדינות גבוה יותר מאשר זוגיות הומוסקסואלית, אשר חוקית ב-44 מדינות ובמדינה אחת נוספת חוקית רק בחלק מהמדינה. כמו כן, לסביות חוקית בכל הטריטוריות שבאסיה וכן בכל המדינות שיש להן הכרה מוגבלת.
ב-7 מדינות אשר קיים בהן משטר אסלאמי דתי מאוד קיים עונש מוות להומוסקסואלים. מדינות אלה הן איחוד האמירויות הערביות, איראן, ערב הסעודית, קטר, תימן, אפגניסטן וברוניי. באיראן וברצועת עזה הומוסקסואלים לעיתים מוצאים להורג ללא משפט. עונשים אחרים המקובלים בגין נטייה חד־מינית, ובגין הומוסקסואליות בפרט, הם קנסות, מאסר (לעיתים אף מאסר עולם) ובמספר מדינות מוסלמיות גם ענישה גופנית כגון מלקות, הצלפות ועינויים. מבין מדינות אסיה החברות באומות המאוחדות, 12 מדינות חתמו בעד הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית, ו-21 מדינות חתמו נגד ההצהרה, רובן המוחלט מדינות עם משטר אסלאמי דתי. 16 מדינות נמנעו.
אפריקה.
זכויותיהם של להט"בים באפריקה הן מוגבלות מאוד ביחס ליבשות אירופה, אמריקה, אוקיאניה וחלקים מאסיה.
מתוך 54 המדינות שחברות בארגונים האומות המאוחדות, האיחוד האפריקאי או שתיהם, האגודה הבינלאומית להומוסקסואלים ולסביות הצהירה בשנת 2015 כי הומוסקסואליות חוקית ב-20 מדינות ואינה חוקית ב-34 מדינות אפריקה. ארגון הקמפיין לזכויות האדם מציין כי שתי מדינות נוספות, בנין והרפובליקה המרכז אפריקאית, אינן מוציאות הומוסקסואליות מחוץ לחוק, אך יש להן חוקים מסוימים החלים באופן שונה על אזרחים הטרוסקסואלים והומוסקסואלים.
מעולם לא היה חוק פלילי נגד פעילות מינית חד-מינית במדינות בנין, בורקינה פאסו, חוף השנהב, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ג'יבוטי, גינאה המשוונית, מדגסקר, מאלי, ניז'ר ורואנדה. במשך השנים, המדינות אנגולה, בוטסואנה, כף ורדה, גבון, גינאה ביסאו, לסוטו, מוזמביק, סאו טומה ופרינסיפה, איי סיישל ודרום אפריקה התירו בחוקן פעילות חד מינית במדינה.
מאז 2011, מספר מדינות מפותחות שוקלות או מיישמות חוקים המגבילים או אוסרים תמיכה כללית בתיקצוב מדינות המגבילות את זכויותיהם של אנשי להט"ב. למרות זאת, מדינות אפריקאיות רבות סירבו לשקול להגדיל את זכויות הלהט"ב באזורן, ובמקרים מסוימים אף ניסחו חוקים להגברת הסנקציות נגד אנשי הלהט"ב. מספר מנהיגים אפריקאים טוענים שנטייה חד מינית הובאה ליבשת מאזורים אחרים בעולם. עם זאת, מרבית המחקרים בעולם מוכיחים כי הומוסקסואליות הייתה חלק ניכר מתרבויות אפריקאיות שונות בעבר.