בשנים שלאחר מכן השתתף ג'רארד בעיקר בפרסומות טלוויזיה (כ-400 פרסומות), בין היתר כדובר חברת פורד. באמצע שנות השבעים נבחר לגלם את ד"ר אלן סטוארט באופרת הסבון "The Doctors" (הרופאים). לאחר מכן השתתף בכמה סרטים ובפרק "The Handyman" בסדרה "בית קטן בערבה". בשנת 1979 נבחר לגלם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25". תפקיד זה, אותו גילם עד לשנת 1981, הקנה לו את עיקר פרסומו. אחריו השתתף בעוד כמה סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. בין היתר גילם תפקידים ראשיים בסדרות "ילד הקראטה" ו-"E.A.R.T.H. Force".
כבר בשנות השבעים החל לסבול מהשמנה. בשלב מסוים הגיע למשקל של כ-160 ק"ג, השמנת יתר חולנית אשר סיכנה את חייו. בשנת 2005 עבר ניתוח מעקף קיבה מציל חיים שבעקבותיו השיל כ-65 ק"ג ממשקלו, וסיפורו תועד ושודר בערוץ דיסקברי בריאות .
ג'רארד היה נשוי לשחקנית קוני סלקה בשנים 1979–1987 ולשניים נולד בן אחד בשנת 1981. לג'רארד בת נוספת מקשר אחר.
אגודת כדור הארץ השטוח
מסגד בני אומייה
מחמד בן אל-קאסם
מחמד בן אל-קאסם (בערבית: محمد بن القاسم العلوي) היה אימאם שיעי ממשפחת עלי שהוביל מרד כנגד העבאסים בראשית המאה השלישית לספירה המוסלמית. המרד פרץ בפרס ובעיקר באזור תאלקאן בשנת 834 (היא 219 להג'רה) בימי אל-מעתצם באללה. למרות הצלחות ראשוניות, המרד הובס ומוחמד נעצר ונשלח לבגדאד. לאחר מאסר קצר, מוחמד הצליח להימלט משביו ומאז לא נודעו עוד עקבותיו. אחדים מאמינים שהוא נכנס לע'יבה (הסתר) והוא עתיד לשוב ולהופיע כמהדי הגואל בקץ הימים.
מנטו צ'באללה מסימאנג
מנטומבזנה "מנטו" אדמי צ'באללה מסימאנג (אנגלית: Mantombazana "Manto" Edmie Tshabalala-Msimang; 9 באוקטובר 1940 - 16 בדצמבר 2009), הייתה פוליטיקאית דרום אפריקאית. כיהנה כסגנית שר המשפטים בין השנים 1996 ל-1999 וכשרת הבריאות, בין השנים 1999 ל-2008, תחת הנשיא תאבו מבקי וגם תחת הנשיא קגאלמה מוטלנטה.
מסימאנג עמדה במוקד של ביקורת בינלאומית עקב ניסיונה לטפל במגפת האיידס בדרום אפריקה בעזרת ירקות, כסלק ושום, במקום בתרופות אנטי-רטרו-ויראליות ("הקוקטייל"), ודחייתה את הקשר המדעי בין נגיף הHIV למחלת האיידס.
אודות.
מסימאנג נולדה בדרבן וסיימה את לימודיה באוניברסיטת פורט-הייר ב-1961. היא למדה רפואה במכון לנינגראד בברית המועצות בין השנים 1962 ל-1969. הוכשרה כגניקולוגית מורשית בטנזניה ב-1972, וב-1980 קיבלה תואר שני בבריאות הציבור מאוניברסיטת אנטוורפן.
מדיניות איידס.
פרסומה השלילי של מנטו הגיע בעקבות היותה "מכחישת איידס", השוללת את הקשר בין מחלת האיידס לנגיף ה-HIV ואת הטיפולים המוצעים על ידי מדע הרפואה המודרני לטיפול במחלה. היא כונתה ד"ר סלק, מכיוון שקידמה את השימוש בסלק, שום, לימון ותפוחי אדמה אפריקאים, יחד עם תזונה בריאה, ורמזה לכך שתרופות לאיידס הן רעילות. בראיון שנתנה ברדיו בשנת 2000 סירבה להגיד אם היא סבורה שיש קשר בין נגיף הHIV למחלת האיידס.
נפטרה ב-16 בדצמבר 2009 בעקבות סיבוכים הקשורים לניתוח השתלת כבד שעברה.
ברמכים
הברמכים, בערבית אל-בַרַאמִכַה (البرامكة), היו משפחת וזירים גדולים שהשיגה השפעה רבה בתקופתם של כמה ח'ליפים עבאסיים. המשפחה הייתה במקור משפחה של כהני דת בודהיסטים מאזור נאוובהאר ממערב לבלח' באפגניסטן. השם "בראמכה" הוא הגרסה הערבית למילה "Parmukh" בסנסקריט (प्रमुख) שמשמעותה "כהן דת".
הברמכים היו מראשוני התומכים במרד העבאסי באומיים בראשות א-ספאח. הדבר העניק לראש המשפחה, ח'אלד בן ברמכ, השפעה ניכרת בחצר, ובנו יחיא היה הווזיר הגדול של הח'ליף אל-מהדי (775-785) והחונך של הארון א-רשיד (786-809). יחיא נפטר בשנת 809, ובניו אל-פצ'ל (קרי: אל-פדל) וג'עפר (חי בין 767–803) מילאו שניהם תפקידים רמי דרג בחצרו של הארון א-רשיד.
הברמכים היו פטרוני המדע והאמנויות וסייעו להפצת המדעים ההודיים ומאקדמיית גונדישפור הפרסית ברחבי העולם הערבי. הם היו הפטרונים של מלומדים כמו גביר (Gebir) וג'בריל אבן בוח'טישו. הם היו המייסדים של מפעל הנייר הראשון בבגדאד. הברמכים תרגמו בעיקר ספרות רפואית ובכך טמנו את הזרעים למפעל "בית החוכמה" שהוקם בימי אל-מאמון. כוחם הרב של הברמכים והשפעתם בחצר מתבטאים בסיפורי אלף לילה ולילה, בהם מככב הוזיר הגדול ג'עפר. אחד מהסיפורים הכלולים בקובץ זה טבע את הביטוי "ארוחה ברמכית" (באנגלית: "Barmecide feast").
בשנת 803 סר חינם של הברמכים בעיני הארון א-רשיד והוא אסר רבים מאנשיהם. על נפילתם של הברמכים מסופרות גרסאות רבות. לפי אחת מהן היו רעיו הקרובים ביותר של הארון א-רשיד אחותו עבאסה והווזיר ג'עפר. על מנת שיוכל לבלות זמן רב יותר במחיצתם, הוסכם כי יינשאו בנישואים פורמליים בלבד ונאסר עליהם להתראות שלא במחיצתו של א-רשיד כדי שלא יעמידו צאצאים. לאחר שעבאסה ילדה תאומים, א-רשיד הוציא את ג'עפר להורג. כמו כן א-רשיד אסר והחרים את רכושם של כל בני המשפחה להוציא את מוחמד אחיו של יחיא. ייתכן כי הנקמנות המופלגת שבה נהג א-רשיד בברמכים נבעה מרמיזות של אנשי חצר שהוא היה אך ורק כלי שרת בידי הברמכים.
סיבות אחרות לנפילתם הציעו א-טברי ואבן ח'לדון. בין היתר הוזכר ההדר והפאר שבו הם חיו ואשר הטיל צל על יוקרתו של הח'ליף. הברמכים הקימו בבגדאד צבא בן 20 אלף תומכים תחת השם "גיס הכַרְנַבִיַה" והם זכו לתמיכת 30 אלף לוחמים אחרים. בהסתת השר אל-פצ'ל בן רביע הושם מעקב אחרי בני המשפחה ונתגלתה מזימה לחולל מרד בדילאם שבפרס בתמיכתם. הברמכים הואשמו גם בהתססת המוני עם בח'וראסאן. בשל האיום שהציבו על יציבות כסאו, הסיר אותם א-רשיד מעל פניו וכוחם היה לנחלת ההיסטוריה.
החזית הדמוקרטית
הסימפוניה הלירית
הסימפוניה הלירית אופוס 18 של אלכסנדר פון זמלינסקי חוברה בשנת 1922. ביצוע הבכורה היה ביוני 1924 בפראג, בניצוח המלחין. הסימפוניה הלירית היא יצירתו המוכרת ביותר של זמלינסקי.
לסימפוניה שבעה פרקים מקושרים והיא כתובה לזמרי בריטון וסופרן סולו נוסף לתזמורת סטנדרטית; מקור הטקסטים המושרים ביצירתו של המשורר הבנגלי זוכה פרס נובל רבינדרנת טאגור, בתרגום לגרמנית של האנס אפנברגר.
פרקי הסימפוניה.
אלבן ברג הצהיר על הסימפוניה כמקור השראה לכתיבתו וציטט את הפרק השלישי בסוויטה הלירית שלו לרביעיית מיתרים.
אינסטרומנטאציה.
סופרן, בריטון ותזמורת גדולה בהרכב הבא:
ביצירה זו עושה זמלינסקי שימוש ראוי לציון באפקט הגליסנדו הן בכלי הקשת והן בטרומבונים.
עמוד הקלון
עמוד הקלון היה אמצעי ענישה מקובל בעולם העתיק ובימי הביניים עבור עבירות פעוטות יחסית. עמוד הקלון היה סד עץ או טבעת מתכת שריתקו אדם לעמוד או מקום מסוים, בדרך כלל מקום ציבורי מרכזי. מטרת הקשירה הייתה לבייש את הנקשר ולאפשר לעוברים ושבים לעשות בו כרצונם מבלי שהוא יוכל להתגונן.
עונש זה הוטל גם על אישים ידועים, למשל: דניאל דפו כתב בשנת 1702 חיבור פוליטי סאטירי בו טען בשבחם של ה"נון קונפורמיסטים" ובעד הסובלנות. מאמרו התפרש כפגיעה בערכיה של הכנסייה האנגליקנית, ודפו הושלך לכלא למשך שנה, וגם נכבל לעמוד הקלון בפומבי במשך שלושה ימים, כל יום במקום אחר.
ענישה בקהילות היהודיות.
עמוד הקלון היה מקובל גם כאמצעי ענישה בקהילות יהודיות, אמצעי שהופעל על ידי מוסדות הקהילה כנגד בני קהילה סוררים. בבתי כנסת ישנים, כמו בית-הכנסת בפְּשִיסְחָה (Przysucha) אשר בפולין, ניתן לעיתים לראות את שרידי עמודי הקלון שכונו בשם "קונה", "קונֶע" או "קונא".
לא רק אנשים נענשו בקשירה לעמוד הקלון, היו גם ספרים, שנידונו לשריפה והוצגו תחילה בעמוד הקלון, בקונא.
אבוט
אַבּוֹט (באנגלית: Abbot) הוא שם משפחה אנגלי שמשמעותו אב מנזר
צ'אק אידסון
הפיגוע בבית שאן (1974)
פיגוע בית שאן הוא פיגוע של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין בראשות נאיף חוואתמה שהתרחש ב- ה' כסלו ה'תשל"ה (19 בנובמבר 1974) בבית שאן. בפיגוע נרצחו ארבעה מתושבי בית שאן ונהרגו שלושת המחבלים. הפיגוע התפרסם גם בגלל התגובה הסוערת של תושבי בית שאן, שהתעללו בגופות המחבלים.
הפיגוע היה חלק מגל הפיגועים הקשה של שנות ה-70 של המאה ה-20 שיצא מהפתחלנד בלבנון וכלל גם את הפיגועים באוטובוס ילדי אביבים, במעלות, במלון סבוי, בכביש החוף, ובנהריה.
מהלך האירועים.
חדירת המחבלים.
שלושה מחבלים פלסטינים, חברי ארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין שבראשות נאיף חוואתמה, שחדרו מירדן מחופשים כפועלים נכנסו לפנות בוקר לבניין בן 4 קומות בשכונת טירת צבי בבית שאן. הם היו מצוידים ברובי קלשניקוב, רימוני יד, מטעני חבלה, גרזנים, רמקול וכרוזים לניהול משא ומתן. הם ירו בדלתות הדירות ופגעו במזל אדרי, שמתה מאוחר יותר מפצעיה, בחדר המדרגות. אז פרצו לתוך הדירה של בני משפחת ביבס בקומה השלישית. אחרי שרצחו את אם המשפחה, זהרה ביבס ביריות, הם זרקו רימונים מן החלונות, ודרשו את שחרור מחבלים, ביניהם הארכיהגמון הילריון קפוצ'י, מן הכלא הישראלי. שלושת ילדי משפחת ביבס קפצו בהוראת הוריהם מחלון הקומה השלישית, ויצאו בפציעות בלבד, בדירה המקבילה גרו משפחת מלול, כאשר אב המשפחה הוריד את בנו התינוק באמצעות סל למטה ולאחר מכן קפצו האב והאם מהחלון ובכך ניצלו בפיגוע נפצעו גם כ-17 ישראלים נוספים, רבים מהם ילדים שקפצו מן הבניין וחלקם מפגיעות רסיסים של הרימונים שנזרקו לחצר. תושב השכונה ג'אן פייר אלימי נהרג מיריות המחבלים בחצר הבניין כשעזר בפינוי הפצועים. הנמלטים מן הבניין ברטו אסרף הזעיק כוח של משמר הגבול שכיתר את הבניין. ונעשה ניסיון למשא ומתן.
פעולת ההשתלטות.