הדקר החיפני הוא מין גדול יחסית, המגיע לאורך מקסימלי של כ־140 ס"מ ולמשקל של כ־25 ק"ג. בשל העובדה כי דגים באזור הלבנט גדלים לממדים קטנים יותר מאשר בחלק המערבי של הים התיכון (תופעה המכונה "ננסות מזרח ים-תיכונית" הקשורה לתחלופת המים שאחראית להסעת חומרי מזון) גודלו של הדקר חיפני באזורינו קטן יותר. דקר חיפני נמצא בעומקים של 80 עד 220 מטר כאשר נפוץ יותר בעומקים של 80–160 מטר, בקרקעית בוצית חולית או מרובת סלעים המכוסים באצות אדומיות.
שמו העממי הוא לוקוס דַבָּע, דבע משמעו שמן בערבית וכינויו מתאר את גופו המוצק והרחב של הדקר החיפני.
דיג.
הדקר החיפני הוא ככל הנראה חשוב לענף הדייג בים התיכון באזורים בהם הוא שוכן, ובחופי אפריקה, אולם אין מספיק מידע אודות המין. הוא נלכד לרוב במערך חכות הנפרשות למטרת דיג של המין דקר שינני ("Epinephelus caninus").
טוקוגאווה אייאסו
עושר הרשתות
היסטוריה של הקיסרות הרומית
משך דור
משך דור הוא מדד המשמש בביולוגיה אוכלוסיית ודמוגרפיה כדי לשקף את הגודל היחסי של מרווחים בהקמת דור של צאצאים. משך דור בדרך כלל מבטא את הגיל הממוצע של נשים המתרבות בתוך האוכלוסייה. נניח כי נשים מתחילות להתרבות בגיל α ומפסיקות להתרבות (או מתות) בגיל ω, אז הגיל הממוצע של הרבייה הראשון של קבוצה של נשים הוא
formula_1
כאשר formula_2 הוא פונקציית סיכון, וformula_3 הוא הפוריות של נשים בגיל formula_4.
כאשר מבנה הגיל יציב, ניתן לתאר את משך הדור כגיל ההורות של אמהות לילדים בני יומם:
formula_5
כאשר formula_6 הוא המדד המלתוסיאני של האוכלוסייה.
חוק האי
חוק האי (ידוע גם בשם חוק פוסטר, על שם מניח החוק) הוא עקרון בביולוגיה אבולוציונית, לפיה בני המין קטנים או גדלים, בהתאם למשאבים הזמינים בסביבה. זוהי ליבת המחקר של ביוגאוגרפית איים. לדוגמה, ידוע כי ממותות ננסיות התפתחו מממותות רגילות על איים קטנים. תהליכים אבולוציוניים דומים נצפו בפילים, היפופוטמים, איילים ובני אדם.
הכלל נקבע לראשונה בשנת 1964 על ידי ג' בריסטול פוסטר בכתב העת Nature, במאמר תחת הכותרת "האבולוציה של היונקים על האיים". הוא למד 116 מינים השוכנים באי והשוה אותם למינים מקבילים ביבשת. הוא הציע כי יצורים מסוימים באי התפתחו לגרסאות גדולות יותר של עצמם, בעוד שאחרים הפכו לגרסאות קטנות יותר של עצמם. לשם כך, הוא הציע הסבר פשוט כי יצורים קטנים גדלים בהיעדר טורפים הנמשכים אליהם ביבשת ויצורים גדולים נעשים קטנים יותר עם היעדר מקורות מזון.
הרעיון הורחב בספר "תיאורית הביוגאוגרפיה של האי" של רוברט מק'ארתור ואדוארד וילסון. ב-1978, טד ג' קייס פרסם מאמר מורכב יותר בנושא בכתב העת Ecology. קייס הראה גם כי ההשערה המקורית של פוסטר לסיבת ההתרחשות היא פשטנית מדי ולא לגמרי נכונה.
פרדי כהנא
פרדי כהנא (נולד ב-3 ביולי 1927) הוא אדריכל ישראלי, חוקר תולדות האדריכלות בקיבוצים וחבר קיבוץ בית העמק.
ביוגרפיה.
כהנא נולד בשנת 1927 בצ'כוסלובקיה (צ'כיה). הודות לקינדר-טרנספורט, שבמסגרתו היגר לאנגליה בשנת 1939, ניצל מהמלחמה יחד עם ילדים נוספים. את הכשרתו כאדריכל רכש בפוליטכניק של לונדון , כשבעבודת הגמר שלו התמקד בהתפתחותן התכנונית של קומונות אוטופיות ושיתופיות. במסגרת לימודיו אף תכנן קיבוץ באנגליה בהשראת כתביו של האדריכל לה קורבוזיה.
בשנת 1954 עלה לישראל והצטרף יחד עם אשתו חנה לקיבוץ בית העמק. שנה לאחר מכן החל לעבוד במחלקה הטכנית של איחוד הקבוצות והקיבוצים. עבודתו הראשונה הייתה עדכון תוכנית המתאר לקיבוץ בית העמק (שהוכנה במקור על ידי האדריכל לאופולד קרקואר). כהנא עבד במחלקה הטכנית ואף עמד בראשה. לאחר איחוד מחלקות התכנון של האיחוד והמאוחד, פעל שנים רבות לצד האדריכלים חנן הברון וויטוריו קורינלדי. בשנת 1990 פרש מהמחלקה שהתפרקה ופתח משרד עצמאי בקיבוצו. במסגרת זו תכנן מספר פרויקטים מגוונים, כמו מבני חינוך, שימור וחידוש תחנת משטרת נהלל המנדטורית, חצר מרחביה ועוד.
החל משנות ה-90 עוסק כהנא בחקר התכנון הקיבוצי שבמסגרתו הקים ארכיון לנושא. בשנת 2011 הוציא לאור את ספרו "לא עיר לא כפר" המסכם את התכנון הקיבוצי בין השנים 1910–1990. ב-2015 פרסם גרסה דיגיטלית באנגלית לספרו Neither Village nor City בהוצאת eBookIt. "ארכיון התכנון והאדריכלות של הקיבוץ" המתבסס על אוספו של כהנא נחנך ביד טבנקין ב-2017 ומכיל כ-20,000 תצלומים, מסמכים, איורים ותוכניות.
ב-2018 אצרה שולמית ניר את התערוכה "לחלון מקום, פרדי כהנא - אדריכל" שהוקדשה ליצירתו והוצגה בחדר האוכל והמועדון בקיבוץ בית העמק.
ענקיות איים
ענקיות איים (אנגלית: Island gigantism) היא תופעה ביולוגית שבה גודלם של בעלי חיים שמשתכנים באי מבודד גדל באופן משמעותי לעומת בעלי חיים קרובים אחרים החיים באזור יבשתי.
יונקים טורפים גדולים הם נדירים לרוב באיים, עקב דרישות גדולות שלהם על מנת להתקיים וקשיים בפיזור על פני המים. בהיעדרם, הנישות האקולוגית עבור טורפים גדולים נכבשת על ידי ציפורים או זוחלים, וככל שבעל החיים גדול יותר, סיכוייו להיטרף קטנים. כך, למשל, באי גארגנו הים תיכוני במיוקן-פליוקן, באיים הקריביים כמו קובה, ועל מדגסקר וניו זילנד, חלק או כל טורפי העל היו ציפורים כמו נשרים, ינשופים ובזים, כולל כמה מן הדוגמאות המוכרות הגדולות ביותר מקבוצות אלה. עם זאת, ציפורים וזוחלים הם בדרך כלל טורפים פחות יעילים מאשר טורפים מפותחים או שהם אוכלים פחות מהם ונפוצים פחות מהם או נודדים.
היות שגודל קטן בדרך כלל מקל על אוכלי עשב לברוח או להסתתר מפני טורפים, הורדת לחץ הטריפה באיים מאפשר להם לגדול. אוכלי עשב קטנים עשויים ליהנות גם מהעדר תחרות מצד סוגים חסרים של אוכלי עשב גדולים יותר.
לכן, ענקיות איים היא בדרך כלל מגמה אבולוציונית הנובעת מהסרת מגבלות על גודל בעלי חיים קטנים הקשורים לטריפה או לתחרות. אילוצים אלה יכולים לפעול באופן שונה בהתאם לגודל החיה. עם זאת, למשל, בעוד שאוכלי עשב קטנים עשויים לברוח מטריפה על ידי מסתור, אוכלי עשב אחרים משתמשים בגודלם כדי להרתיע טורפים על ידי הפחדה. כתוצאה מכך, התופעה המקבילה של ננסות איים יכולה גם היא לנבוע מהסרת המגבלות הקשורות לטריפה או לתחרות על גודלם של אוכלי עשב גדולים. לעומת זאת, ננסות איים בין טורפים יותר נפוצה כתוצאה מהטלת מגבלות הקשורות למשאבים המוגבלים של טרף זמין על האיים. בניגוד לננסות איים, ענקיות איים נמצאת ברוב הקבוצות הגדולות של בעלי חוליות וחסרי חוליות.
סיבה נוספת שיכולה לגרום לענקיות איים היא אפקט המייסדים, כאשר פרטים גדולים יותר של האוכלוסייה ביבשת הם בעלי יכולת גבוהה יותר להתיישב באי.
עם הגעתם של בני אדם המייבאים טורפים (כלבים, חתולים, חולדות, חזירים), רבים מענקי האיים האנדמיים נכחדו.
דוגמאות למינים חיים ונכחדים.
יונקים:
עופות:
זוחלים:
חסרי חוליות:
ריינג'ר 7
ריינג'ר 7 (באנגלית: Ranger 7) הייתה משימת חלל אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב-28 ביולי 1964 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות ברזולוציה גבוהה של פני הירח במהלך התרסקותה על פניו. ריינג'ר 7 התרסקה על הירח בהצלחה ב-31 ביולי ותוך כדי התרסקותה שידרה תמונות של הירח. משימה זו הייתה המשימה המוצלחת הראשונה בתוכנית ריינג'ר, והמשימה האמריקאית הראשונה שצילמה את פני הירח בהצלחה.
מבנה החללית.
ריינג'ר 7 הייתה חללית ריינג'ר מבלוק 3. החללית כללה בסיס משושה מאלומיניום ברוחב 1.5 מטרים, עליו הורכבו מערכות ההנעה והכוח, מעליהם הורכב חרוט קטום ראש שהכיל את מצלמות הטלוויזיה. שני לוחות סולאריים באורך 1.537 מטרים וברוחב 0.739 מטרים נפרשו ככנפיים משני צדדים נגדיים של הבסיס, כך שאורך החללית מקצה לקצה היה 4.6 מטרים. אנטנת צלחת לטווח רחוק הורכבה על אחד מקודקודי הבסיס, ואנטנה היכולה לשדר ולקלוט אותות מכל הכיוונים הורכבה בראש החרוט הקטום. גובהה הכולל של החללית היה 3.6 מטרים.
ההנעה שנדרשה לתיקון המסלול סופקה על ידי מנוע הידרזין שהפיק דחף של 224 ניוטון. זווית הגישה נשלטה באמצעות 12 נחירי פליטה (שפלטו גז חנקן), שהיו כפופים להוראותיהם של 3 גירוסקופים, 4 חיישני שמש ראשיים ושניים משניים, וחיישן ארץ אחד. כוח חשמלי הופק על ידי הלוחות הסולאריים, ששטחם הכולל היה 2.3 מ"ר, שהפיקו 200 ואט. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1.2 קילו-ואט-שעה (kW·h) שיכלו לספק חשמל במשך 9 שעות, סיפקו כוח חשמלי לכל אחד משני הסטים הנפרדים של מערכות הצילום והתקשורת. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1 קילו-ואט-שעה (kW·h) שמרו אנרגיה לתפעול השוטף של החללית.
חלליות הריינג'ר מבלוק 3 נשאו מערכת שכללה 6 מצלמות טלוויזיה, ועברו טיהור לפני שיגורם כדי למנוע זיהום של קרקע הירח. מערכת מצלמות הטלוויזיה שנשאו חלליות הבלוק 3 שקלה 173 ק"ג, והחליפה את קפסולת הסייסמוגרף שנשאו הריינג'רים מבלוק 2. מבין 6 המצלמות, 2 היו בעלות יכולת סריקה מלאה ו-4 בעלות יכולת סריקה חלקית.
המשימה.
ריינג'ר 7 שוגרה ב-28 ביולי 1964, 16:50:07 UTC, על גבי משגר אטלס-אג'ינה B מנמל החלל קייפ קנוורל, למסלול חנייה סביב כדור הארץ בגובה 192 ק"מ. שעה וחצי לאחר השיגור הופעלו מנועי שלב האג'ינה שנית והחללית הוכנסה למסלול מעבר אל הירח. אחרי שנפרדה משלב האג'ינה נפרשו הלוחות הסולאריים של החללית, הופעלו מערכות הניווט, והתקשורת עברה לידי האנטנה לטווח הרחוק. יום אחר כך, ב-29 ביולי, בוצע תיקון המסלול והושלם בהצלחה.