את האלבום "Back To Earth" הוא הקליט בשנת 1978, כשכבר השלים את תהליך ההתאסלמות שלו. בראש העטיפה האחורית של האלבום מופיע הכיתוב "סורת אל-פאתחה" בערבית.
את החלטתו משנת 2005 לשוב למוזיקת הפופ הוא זוקף לזכות בנו, מוחמד, שהיה אז בן 21. הבן הביא הביתה גיטרה, ויוסוף שב לנגן בה. לבן מוחמד קריירה מוזיקלית משלו תחת השם Yoriyos ואלבום הבכורה שלו יצא בפברואר 2007. מוחמד גם אייר את עטיפת אלבומו של יוסוף "An Other Cup", בדומה לעטיפות אלבומיו של קט סטיבנס בשנות השבעים, אותם אייר בעצמו.
תרומותיו לארגוני צדקה.
לאחר ההתאסלמות והחלפת שמו ליוסוף אסלאם, הוא הפסיק להקליט ולהופיע, ממספר סיבות. הוא התייעץ עם האימאם במסגד שלו, שאמר לו שיש חכמי דת האוסרים על קריירה מוזיקלית, ואחרים מתירים זאת כל עוד השירים תקינים מבחינה מוסרית. הוא החליט לקטוע את הקריירה מחמת הספק, וגם ציין כגורם נוסף שהשפיע עליו את לחצי חברות התקליטים: "הדרישות המתמשכות של עסקי המוזיקה הפכו למטלה, ולא היוו עוד השראה."
מכיוון שאלבומיו הניבו רווחים של עשרות מיליוני דולרים, הוא החל לתרום כספים לגורמים חינוכיים וגופי סיוע בקהילה המוסלמית של לונדון ולגופים נוספים. בשנת 1983 הוא מימן הקמת בית ספר יסודי מוסלמי בברנט, ולאחר מכן מימן הקמת שני בתי ספר תיכוניים מוסלמים. בשנת 1992 הוא הקים את ארגון בתי הספר המוסלמים בבריטניה (AMS-UK), ואת ארגון הצדקה "חסדים קטנים" (Small Kindness) שמסייע לקורבנות בצורת באפריקה ולילדים יתומים ומשפחות נזקקות בחבל הבלקן, אינדונזיה ועיראק. הוא כיהן כיו"ר קרן הצדקה "סיוע מוסלמי" (Muslim Aid) משנת 1985 עד 1993.
פרשיות שנקשרו בשמו.
מחלוקת סלמאן רושדי.
בשנת 1989 צוטט בשגגה כמי שמביע תמיכה, לכאורה, בפסק ההלכה הקורא להרוג את סלמאן רושדי, מחבר הספר "פסוקי השטן". הוא פרסם הצהרה רשמית כי הוא מכחיש מכל וכל את הדברים, הסביר שהוא מתנגד באופן נחרץ לכל אלימות שהיא וטען שדבריו הוצאו לחלוטין מהקשרם. בשנים שעברו מאז הוא הכחיש דברים אלה שוב ושוב.
מניעת כניסתו לישראל.
יוסוף אסלאם ביקר מספר פעמים באופן פרטי בישראל. הוא התפלל במסגד אל-אקצא ב-1978 וחזר לישראל פעמיים בשנת 1988 כדי להזדהות עם מצוקת הפלסטינים בשטחים בתקופת האינתיפאדה הראשונה וכדי לסייע לילדים חולים ברמאללה. באחת הפעמים נאם בפני אלפים בכפר כנא ונשא דברים נגד מדיניותה של ישראל בשטחים הכבושים ויחסה לפלשתינאים.
לאחר מכן ניסה שוב להיכנס לישראל בשנת 1990 ובשנת 2000, ובשתי הפעמים נמנעה כניסתו. נציג ישראל אמר לרשת "ABC News" שיש לו הוכחות שכספי התרומה של יוסוף משמשים להלבנת כספים עבור חמאס. יוסוף אמר בתגובה שמעולם לא נתן כספים לחמאס. מבקריו טוענים שבשנת 1998 הוא עזר לגייס כספים לארגון צדקה קנדי, שהעביר לאחר מכן כספים לחמאס.
תגובתו לפיגועי ה-11 ספטמבר 2001.
מייד לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, הוא אמר: "ברצוני להביע זעזוע מעומק לבי על פיגועי הטרור חסרי ההבחנה שבוצעו נגד חפים מפשע בארצות הברית. עלי לומר שאין אף תלמיד ישר של האסלאם שיכול למחול על פעולה כזו. הקוראן משווה רצח של אדם אחד חף מפשע עם רצח האנושות כולה. אנחנו מתפללים למען המשפחות של כל אלה שאיבדו את חייהם במעשה נוראי ואלים זה, וגם למען אלה שנפגעו. אני מקווה שדבריי משקפים את הרגשות של כל המוסלמים וכל האנשים ברחבי העולם שלבם יוצא למען קורבנות האירוע העצוב הזה."
תגובתו לפיגועים גרמה לו לשבור את שתיקתו המוזיקלית, ובשנת 2001 הוא הופיע, לאחר יותר מ-20 שנה, בתשדיר לקראת מופע הצדקה "The Concert for New York City" למען כבאי ניו יורק, משטרת ניו יורק ובני משפחותיהם.
מניעת כניסתו לארצות הברית.
ב-21 בספטמבר 2004 עלה יוסוף לטיסה מלונדון לוושינגטון, לקראת פגישה עם הזמרת דולי פרטון, שביצעה כמה שנים קודם לכן את שירו "Peace Train" והתכוונה להקליט גרסאות כיסוי לשירים נוספים שלו. עם נחיתתו הסתבר ששמו מופיע ברשימה של אנשים שאסור להם להיכנס לארצות הברית. הוא נעצר על ידי אנשי המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית והוטס בחזרה ללונדון, בנימוק של "חשש מקשרים פוטנציאליים עם פעילויות הקשורות לטרור." בתגובה, יוסוף שוב גינה את הטרור ואת מעשי האלימות של מוסלמים קיצוניים, כפי שעשה פעמים רבות בעבר, וביקש לבדוק אם לא חלה טעות ברשימה. לבקשתו הצטרף גם שר החוץ הבריטי ג'ק סטרו.
לאחר בדיקה חוזרת הסתבר שאכן חלה טעות, והחשוד בפעילות טרור הוא אדם אחר בעל שם דומה. בשנת 2006 יוסוף נכנס ללא תקלות לארצות הברית ושר והתראיין מספר פעמים ברדיו כחלק מקידום האלבום החדש שלו. מאז ביקר שוב מספר פעמים בארצות הברית. בשנת 2008 חיבר שיר בשם "Boots and Sand" על פרשה זו.
תביעת דיבה על הטענה שהוא תומך בטרור.
באוקטובר 2004 פורסמו ידיעות בעיתונים הבריטיים "סאן" וסאנדיי טיימס בהן הובעה תמיכה במניעת כניסתו של יוסוף לארצות הברית, ונטען בהן כי הוא תומך בטרור. הוא תבע את העיתונים על הוצאת דיבה זכה בפיצויים והעיתונים פרסמו הצהרות התנצלות, בהן כתבו שהוא מעולם לא תמך בטרור וציינו שלאחרונה הוא קיבל את פרס "איש השלום" בפסגת חתני פרס נובל לשלום. יוסוף אמר שהוא שמח על כך שטיהרו את שמו הטוב. "זה כנראה הדבר הכי קל בעולם בימים אלה להפריח האשמות גסות נגד המוסלמים, ובמקרה שלי דבר כזה משפיע באופן ישיר על עבודות הצדקה שלי ומזיק למוניטין שלי כאמן. פגיעה כזו היא לעיתים קרובות קשה לתיקון." הוא הוסיף כי בכוונתו לתרום את הפיצויים שקיבל לקרן סיוע ליתומי רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004).
תביעת דיבה על הטענה שהוא נמנע מלשוחח עם נשים בלבוש חושפני.
באוקטובר 2004 פורסמה ידיעה ברשת החדשות "World Entertainment News Network" לפיה יוסוף סירב לשוחח עם נשים בלבוש חושפני. הטענות עלו לאחר נסיעתו לברלין, שם קיבל את פרס "אקו" עבור "הישגי חיים כמוזיקאי ושגריר בין תרבויות." הוא הכחיש את הטענות ותבע את הרשת, וזכה שוב. הרשת פרסמה מודעת התנצלות ושילמה לו פיצויים. יוסוף תרם את כספי הפיצויים לארגון הצדקה "חסדים קטנים".
דיסקוגרפיה.
תחת השם קט סטיבנס.
כמו כן ראו אור אנתולוגיות ואוספים רבים של שיריו.
המוסד לביטוח לאומי
המוסד לביטוח לאומי הוא המוסד האחראי על מימוש רוב הזכויות החברתיות במדינת ישראל, על פי רוב בדרך של תשלומי העברה. פעילות המוסד לביטוח לאומי מוסדרת בחוק הביטוח הלאומי, שהתקבל בכנסת בנובמבר 1953. כמו כן עוסק המוסד במימושם של חוקים נוספים בתחום הביטחון הסוציאלי, כגון חוק הבטחת הכנסה, ובהסכמים עם ממשלת ישראל, הנוגעים לביטחון סוציאלי.
היסטוריה.
המוסד לביטוח לאומי הוקם ב-1 באפריל 1954. בשנות קיומו הראשונות של המוסד לביטוח לאומי, תחומי פעילותו היו מצומצמים ורוב האחריות הוטלה על משרד הסעד.
הפעילות העיקרית של המוסד לביטוח לאומי בעת הקמתו הייתה בענף ביטוח זקנה ושארים. החוק קבע כי יגבה 1% ממשכורת העובד ו-1.5% מהמעבידים לצורך מימון קצבאות הזקנה והשארים, על אף שהיה ברור ששיעורים אלו לא יכלו לכסות את ההוצאות הנדרשות. שני הענפים האחרים של אותה תקופה, ביטוח אמהות וביטוח תאונות עבודה התנהלו באופן מאוזן. בתחילת 1960 הועלה שיעור דמי הביטוח הלאומי ל-3.7%.
במהלך שנות השישים, התרחבו תחומי האחריות של המוסד לביטוח לאומי, ומימוש רוב הזכויות הסוציאליות החלו מתבצעות דרכו. לשינוי זה הייתה השפעה עמוקה על אופייה של מדינת הרווחה בישראל – הביטוח הלאומי, בניגוד למשרד הסעד, מקדם תפיסה של זכויות חברתיות אוניברסליות, וזאת בניגוד לסעד הניתן לחלשים ביותר בלבד.
בשנות ה-80 חלו שני שינויים משמעותיים באופי פעילותו של המוסד. ראשית, החל מעליית הליכוד לשלטון בשנת 1977, וביתר שאת החל מתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, מדינת הרווחה הישראלית החלה להצטמצם וכתוצאה מכך חלה ירידה בהיקף הקצבאות שמשלם המוסד ובגובה קצבאות אלו. שינוי זה נמשך עד ימינו, פרט לתקופה קצרה של הרחבה בימי ממשלת רבין השנייה.
השינוי השני חל בשנת 1986. בשנה זו החליטה הממשלה על שיפוי מעסיקים – המדינה משלמת למוסד לביטוח לאומי חלק מהתשלום אותו שילמו המעסיקים בעבר לצורך ביטוח עובדיהם.
באפריל 2021 שינה המוסד את שמו בפרסומיו לשם "הביטוח הלאומי", ללא שינוי בשם שנקבע לו בחוק הביטוח הלאומי.
בדצמבר 2021, אתר הביטוח הלאומי הושבת בשל התקפת מניעת שירות מבוזרת, שלא כללה פגיעה או חדירה למערכות המידע המכילות את נתוני האזרחים. האתר הורד מאינטרנט למשך שעתיים, וכשהועלה מחדש הגישה אליו מכתובות IP מחוץ לארץ נחסמה זמנית.
אופי פעולתו.
הביטוח הלאומי הוא גוף סטטוטורי (גוף הפועל מכוח חוק) אשר פועל לפי . המוסד פועל, כמשתמע משמו, כמוסד ביטוחי – תשלום שוטף בעת שגרה מבטיח קבלת ההחזרים במקרה הצורך. אך בשונה מביטוח פרטי, הפרמיה בביטוח הלאומי אינה נקבעת לפי רמות הסיכון של המבוטח אלא על פי יכולת התשלום שלו (על פי הכנסתו וכן לפי גילו). כך נוצרת מערכת פרוגרסיבית – בעלי הכנסות גבוהות משלמים תשלומים גבוהים, וחסרי האמצעים משלמים סכומים נמוכים, והם הנהנים העיקריים מתשלומי המוסד. על כן, מבחינתם של בעלי הכנסות גבוהות יש בתשלום דמי הביטוח הלאומי מרכיב של מיסוי. הדגשת אופיים המיסוי של דמי הביטוח הלאומי נעשתה בהוראת שעה שתוקפה מאוגוסט 2009, שהכפילה את התקרה לדמי ביטוח לאומי, ללא שינוי בתקרה לגמלאות הביטוח הלאומי.