הגן הסיני תוכנן כך שלא ניתן יהיה לראות את כולו בבת אחת. התוכנית של הגן הסיני הקלאסי מציג בפני המבקר סדרה של מבטים חטופים על הנוף הבנויים היטב כמו במסגרת של תמונה: מבט על בריכה, על סלע, חורשת חזרן, עץ בפריחה, או מבט על פסגת הר רחוק או פגודה. הסופר והפילוסוף הסיני גִ'י צֶ'נְג (计成, בפין-יין: "Jì chéng") בן המאה ה-16 שחיבר ספר על אומנות הגנים כתב: "יש להחביא את הוולגרי ואת ההמוני ככל הניתן, ולכלול את המצוין והנפלא".
כמה תיירים מערביים מוקדמים שביקרו בגנים הקיסרים הסיניים חשו שהגנים כאוטיים, עמוסים בבניינים בסגנונות שונים, ובנויים ללא כל סדר נראה לעין, אבל האב הישועי ז'אן-דני אטירה, שחי בסין מ-1739, והיה צייר החצר עבור קיסר סין, ציין שיש בגן הסיני "אי סדר יפהפה, אנטי-סימטריה". "יש להעריך את האומנות שבו אורגן אי סדר זה. הכול נעשה בטוב טעם, ומאורגן היטב כל כך, שאין שום מקום שממנו ניתן לצפות בכל היופי, אתה חייב לראות את המקום פינה אחר פינה".
גנים סינים קלאסיים קיימים בגדלים שונים. שטחו של הגן הגדול ביותר בסוג'ואו, גן המנהלן העניו, הוא קצת יותר מ-100 דונם, כשהבריכה תופסת כחמישית משטח הגן. אבל הגן לא היה חייב להיות גדול. גִ'י צֶ'נְג הקים גן עבור ווּ יוּאוּיוּ', הגזבר של מחוז ג'ינלינג, ששטחו היה פחות מעשרה דונם, והסיור בגן ארך ארבע מאות צעדים מהכניסה לנקודת התצפית האחרונה, אבל ווּ יוּאוּיוּ' אמר כי הגן הכיל את כל הפלאים של המחוז במקום אחד.
הגן הקלאסי היה מוקף חומה שנצבעה בדרך כלל בלבן ששימש רקע טהור לפרחים ולעצים. בדרך כלל שכנה בריכת מים במרכז הגן. מבנים רבים, קטנים כגדולים, היו מסודרים סביב הבריכה. בגן שהקים גִ'י צֶ'נְג שתואר לעיל, המבנים השתרעו על שני שלישים מהשטח, בעוד שהגן עצמו השתרע על השליש הנותר. בגן המשכילים היה המבנה המרכזי בדרך כלל ספרייה או חדר עבודה, המקושר באמצעות מעברים מקורים לביתנים אחרים שסייעו לחלק את הגן לסצנות אינדיבידואליות או לתמונות נוף. האלמנטים המהותיים האחרים של גן המשכילים היו צמחים, עצים וסלעים, שכולם סודרו על מנת לעצב נופים מושלמים קטנים. גני משכילים השתמשו לעיתים קרובות במוטיב "הנוף המושאל" (借景, בפין-יין: "Jièjǐng" - "גְ'יֵה-גִ'ינְג"), נקודות תצפית בלתי צפויות המשקפות כמו מבעד למסגרת תמונה את הנוף שמחוץ לגן, כמו פסגות ההרים מסביב, והופכות את הנוף החיצוני להרחבה של הגן.
אדריכלות.
בגנים סינים יש מבנים רבים: היכלות, ביתנים, מקדשים, מעברים מקורים, גשרים, קיוסקים ומגדלים, המשתרעים על חלק גדול משטח הגן. בגן המנהלן העניו בסוג'ואו יש ארבעים ושמונה מבנים, כולל בית המגורים, כמה היכלות שנועדו למפגשים משפחתיים ולבידור, שמונה עשר ביתנים שנועדו לצפות מהם על חלקים שונים של הגן, ומגוון של מגדלים, מעברים מקורים וגשרים, שכולם נועדו לצפות בחלקים שונים של הגנים מזוויות צפייה שונות. המבנים בגן לא תוכננו להשתלט על הגן, אלא להתמזג עמו בהרמוניה.
גנים קלאסיים כללו מסורתית מבנים אלו:
בנוסף להיכלות וביתנים גדולים אלו היה הגן מלא בביתנים קטנים יותר (אף הם מכונים "טינג"), שנועדו לתת מחסה מהשמש או מהגשם, להרהר בנוף, לדקלם שיר, ליהנות מהרוח הקלה או לנוח. הביתנים שוכנו במקומות שבהם ניתן היה לצפות בזריחה, שבהם אור הירח בוהק על פני המים, שבהם ניתן לצפות בלבלוב בסתיו, במקום שבו ניתן היה לשמוע את הגשם הדופק על עלי הבננה, או במקום שבו הרוח שרקה בינות לגבעולי החזרן. לעיתים הביתנים נסמכו לקיר של מבנה אחר ולעיתים הם היו מבנים בודדים בנקודות תצפית בגן, ליד הבריכה או בפסגת גבעה. לעיתים קרובות היו ביתנים אלו פתוחים משלושה צדדים.
שמות הביתנים בגנים הסיניים מבטאים את הנוף או החוויה שהם מציעים למבקר:
מבנה אופייני נוסף לגנים הסיניים הוא מגדל בן שתי קומות (לוֹאוּ או גֶה), בדרך כלל בקצה הגן, כאשר קומת הקרקע עשויה אבן, והקומה העליונה, שגובהה כשני שלישים מגובה קומת הקרקע, צבועה בלבן. ממגדל זה יש תצפית על חלקים בגן או על נוף מרוחק.
בחלק מהגנים יש ביתן אבן ציורי בדמות ספינה, השוכן בבריכה (מכונה "שְׂיֵה", "פָאנְג", או "שְׁפָאנְג"). לביתנים אלו יש בדרך כלל שלושה חלקים, קיוסק עם גמלונים מכונפים בחזית, אולם אינטימי יותר במרכז, ומבנה בן שתי קומות מאחור שבו תצפית על הבריכה.
מעברים מקורים (לָאנְג) הם פרוזדורים צרים מקורים המקשרים בין בניינים, מגינים על המבקר מהגשם ומהשמש, ואף עוזרים לחלק את הגן לחלקים שונים. מעברים מקורים אלו בנויים לעיתים רחוקות בקו ישר, הם בצורת זיגזג או בצורת עקלתון, עוקבים אחרי קיר הגן, גדת הבריכה, או מטפסים על הגבעה של גן הסלעים. במעברים אלו יש חלונות קטנים, לעיתים עגולים או בצורות גאומטריות משונות, על מנת שהעוברים דרכם יכול לראות במבט חטוף את הגן או הנוף.
חלונות ודלתות הם אלמנט אדריכלי חשוב בגן הסיני. לעיתים הם עגולים (חלונות ירח או שער סהר) או סגלגלים, משושים, מתומנים או בצורת עציץ או פלח של פרי. לעיתים עשויה מסגרת החלון מקרמיקה מעוטרת בפרטים רבים. החלון יכול לשמש כמסגרת תמונה מתוכננת בקפידה של ענף של עץ אורן, עץ שזיף בפריחה, או פינת חמד אחרת בגן.
גשרים הם מאפיין נפוץ נוסף של הגן הסיני. כמו המעברים המקורים, הם ישרים לעיתים רחוקות, בדרך כלל בצורת זיגזג או שהם מתקמרים מעל לבריכות, תוך רמז לגשרים בסין הכפרית, והם גם משמשים נקודות תצפית על הגן. גשרים עשויים מעץ בלתי מעובד או מסוללות מורמות של גושי אבן. בחלק מהגנים יש גשרים צבועים בצבעים בהירים או בצבעי לכה, והגן מקבל עקב כך אופי עליז.
לעיתים קרובות מכילים גנים בתים קטנים חמורי סבר להתבודדות ומדיטציה, לעיתים בצורת בקתת דיג כפרית, ומבנים מבודדים המשמשים כספריות או כחדרי עבודה (שׁוּפָאנְג).
הרים מלאכותיים וגני סלעים.
ההר המלאכותי (גְ'יָאשָׁאן) או גן הסלעים הוא אלמנט בלתי נפרד בגנים הסינים הקלאסיים. פסגת ההר הייתה סמל לסגולה, יציבות וכוח סבל בפילוסופיה של קונפוציוס ובאי צ'ינג. פסגת הר על גבי אי הייתה גם החלק המרכזי באגדה על האיים של בני האלמוות, ולכן הפכה לאלמנט מרכזי בגנים קלאסיים רבים.
גן הסלעים הראשון שהופיע בהיסטוריה של הגן הסיני היה ב"גן הארנבת" (兔園, פין-יין: "Tù yuán"), שנבנה במהלך תקופת שושלת האן המערבית (206 לפנה"ס – 9 לספירה). בתקופת שושלת טאנג הועלה הסלע לדרגת חפץ אומנתי, שנבחן על פי צורתו (שִׂינְג), החומר שממנו היה עשוי (גְ'ה), צבעו (סֶה) ומרקמו (וֶן), כמו גם על ידי קשיותו, שקיפותו, וגורמים נוספים. המשורר בָּאי ג'וּ'יִי (白居易, בפין-יין: "Bai Juyi"; 846-772) חיבר קטלוג של הסלעים המפורסמים של אגם טאי, המכונה "טָאיְחוּ שְׁגִ'י". סלעים אלו מאבן גיר שגולפה בעזרת סחיפה, הפכו לסלעים המבוקשים ביותר עבור גנים.
בתקופת שושלת סונג היו ההרים המלאכותיים עשויים בעיקר מאדמה. אבל הקיסר חְווֵיְדְזונְג (徽宗, בפין-יין: "Huīzōng" שלט 1100–1126) פגע קשה בכלכלת האימפריה כשהורה להרוס גשרים מעל לתעלה הגדולה על מנת לשנע סלעים גדולים בדוברות לגן הקיסרי. בתקופת שושלת מינג הגיעה האופנה של השימוש בערימת סלעים על מנת ליצור הרים מלאכותיים ומערות לשיאה. במהלך שושלת צ'ינג נחשבו גן הסלעים של תקופת מינג למלאכותיים מדי וההרים שנבנו היו עשויים מסלעים ואדמה.
על פסגת ההרים המלאכותיים בגנים הסיניים כיום יש כיום ביתן צפייה קטן. בגנים קלאסיים קטנים, ייצג סלע משכילים (供石, בפין-יין: "Gōng shí") בודד את ההר, או שורה של סלעים ייצגה רכס הרים.
מים.
בריכה או אגם הם האלמנט המרכזי בגן סיני. המבנים העיקריים בגן שוכנים בדרך כלל לצד הבריכה, וביתנים מקיפים את האגם על מנת לצפות בו מזוויות שונות. בגן יש בדרך כלל בריכה לפרחי לוטוס, שלצידה ביתן מיוחד לצפייה בפרחים. בדרך כלל יש דגי זהב בבריכה, וביתנים מעל למים על מנת לצפות בהם.
לאגם ולבריכה יש תפקיד סמלי חשוב בגן. ב"ספר התמורות" (אי צ'ינג) מייצגים המים קלילות ותקשורת, והם נושאים את מזון החיים במסעו דרך העמקים והמישורים. הם גם המשלים להר, האלמנט המרכזי הנוסף בגן, ומייצגים את החלומות ואת האינסוף של החללים. צורת הבריכה בגן מסתירה לעיתים קרובות לצופים מגדה אחת את הגדות האחרות, תוך יצירת האשליה שהבריכה נמשכת לאינסוף. הרכות של המים עומדת בניגוד למוצקות של הסלעים. המים משקפים את השמים, ולכן הם משתנים כל הזמן, אבל אפילו רוח קלה יכולה לרכך או למחוק את ההשתקפויות.
האגמים והביתנים על גדותיהם בגנים הסיניים הושפעו גם מיצירה קלאסית סינית נוספת של הספרות הסינית: "שְׁשְׁווֹ שִׂין-יוּ'" (世說新語, בפין-יין: "Shìshuō xīnyǔ") או "תיאור חדש של סיפורי העולם" מאת הסופר לְיוֹ יִיצִ'ינְג (劉義慶, בפין-יין: "Liú yìqìng"; 444-403), שתיאר את הטיולים שנהג לערוך הקיסר גְ'ייֵנְוֶן (晋简文帝, בפין-יין: "Jìn jiǎnwéndì", שלט 372) משושלת ג'ין (265–420) לאורך גדות הנהרות הָאוֹ ופּוּ, בגן היער הנפלא (חְווָאלִין יְוֵּ'אן). בגנים רבים, בייחוד בגנים שמדרום ליאנגצה ובגנים הקיסריים שבצפון סין, יש אלמנטים ושמות שנלקחו מיצירה זו.