היטלר מינה בצוואתו האחרונה את שרנר למחליפו כמפקד על הוורמאכט (ה-OKH) אך המינוי הזה היה חסר משמעות כי לא היה לו שום מטה לפקד עליו, מינוי זה נבע מחוסר הבנתו של היטלר לגבי מצב המלחמה בחזית ועד כמה קרובה התבוסה הגרמנית מה שחשב.
ב-8 במאי 1945 עזב שרנר את חייליו וטס לאזור טירול לארגן את "המבצר הלאומי". פקודיו האשימו אותו כי נטש אותם באמצע הקרבות. הם היו האחרונים שנכנעו לצבא האדום ב-11 במאי 1945.
שרנר נוכח כי כל התוכנית של "המבצר הלאומי" הייתה רק על הנייר וב-18 במאי 1945 הוא הסגיר את עצמו לאמריקאים.
לאחר המלחמה.
שרנר הוסגר לברית המועצות שם נשפט על פשעי מלחמה ונדון ל-25 שנות מאסר. באפריל 1952 קוצר מאסרו לשתים עשרה וחצי שנים. בדצמבר 1954 הועבר לגרמניה המזרחית וב-1958 הורשה לעבור לגרמניה המערבית.
בגרמניה המערבית נאסר שוב באשמת הוצאות להורג בלתי חוקיות של חיילים שהואשמו בעריקה. הוא נידון לארבע וחצי שנות מאסר. שרנר שוחרר ב-1963 וחי באלמוניות במינכן עד למותו ב-2 ביולי 1973.
מחלת פאג'ט
מחלת פאג'ט (באנגלית: Paget's Disease) היא מחלה של הפטמה. המחלה נקראת על שם המנתח האנגלי אשר תיאר אותה ב-1874, סר ג'יימס פאג'ט (james Paget). מחלה זו מייצגת בקירוב כ-3% מקרצינומות השד. גיל החולות לרוב נע מ-40 ל-70 שנה, אך המחלה יכולה לפגוע גם בגברים.
מחלת פאג'ט היא צורה מיוחדת של קרצינומות צינורות ההפרשה הגדולים של השד, אשר פולשת לפטמה ולהילת הפטמה. כתוצאה מפלישה זו מתחוללים שינויים אקזמטוזיים בעור הפטמה והילת הפטמה. שינויים אלו הם משניים לקרצינומה עצמה. הפרוגנוזה במחלת פאג'ט היא פחות טובה מאשר קרצינומה לא פולשנית של הצינורות (הידועה בשם DCIS) ואצל 30% עד 40% מהחולות מוצאים גרורות בעת הניתוח.
הסימן הבולט ביותר הוא השינויים בעור הפטמה והילת הפטמה. האזור נעשה אדום, עבה ומחוספס. מופיעים חריצים וכיבים וטפטוף מימי-דמי. מבחינה מיקרוסקופית המחלה מתאפיינת בהימצאם של תאי גידול מיוחדים באפידרמיס המכונים תאי פאג'ט. אלה הם תאים גדולים פי שניים מתאי האפידרמיס, והם אנאפלאסטיים, מוגדרים היטב ובעלי ציטופלזמה בהירה מאוד, כאילו הם ריקים.
גרעיני תאי הגידול הם וסיקולרים, היפרכרומטיים ולרוב נמצאת סביבם הילה בהירה, שאותה ניתן לצבוע בעזרת צביעות למוקופוליסכרידים, כגון צביעת PAS או ALCIAN BLUE. בתחילה נמצאים תאים אלה בשכבה הבסיסית של האפידרמיס, אך אחר כך הם מתרבים ויוצרים גושי תאים המונחים במקום תאי האפידרמיס בכל השכבות. הם אינם חודרים לדרמיס, שבו ניתן למצוא רק הסננה לימפוציטרית ותאי פלזמה.
בחיפוש מיקרוסקופי ניתן לראות את הקשר לקרצינומת הצינורות.
הטיפול במחלה הזו דומה לזה של כל הקרצינומות האחרות של השד, הפרוגנוזה תלויה בסוג הקרצינומה הראשונית ובמידת התפשטותה.
פאג'ט
גדעון כפן
גדעון כפן (נולד ב-1953 בשדה נחמיה כגדעון כליפא) הוא זמר, מלחין ומשורר ישראלי.
ילדותו.
כפן נולד בשנת 1953 וגדל בקיבוץ שדה נחמיה שבעמק החולה כגדעון כליפא. החל לעסוק במוזיקה עוד בגיל צעיר, והצטרף לתזמורת הקיבוץ וניגן על גיטרה. הוא החל לימודי הלחנה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ושם גם למד לנגן על קונטרבס. בשנת 1971 הוא התגייס ללהקת הנח"ל.
דרכו המוזיקלית.
בשנת 1973 שר קולות רקע באלבומם השני של כוורת "פוגי בפיתה" בשנת 1974. באותה שנה (1974) גם התפרסם שירו המולחן הראשון של כפן בפסטיבל הילדים ("אני אוהב את נוני" למילותיה של רות חשמן). ב-1976 העמיד יחד עם חברו מהלהקה גידי שחם מחזמר רוק בשם "שפנים בחלל", שלימים שונה שמו ל"צמודים בחלל". את השיר הבולט ביותר בו, "כסני בשמיכה אינדיאנית", הלחין כפן למילותיה של רות רבינוביץ', ושרה אותו קורין אלאל. המחזמר נכשל מסחרית, למרות שמבחינת איכותו המוזיקלית הוא דווקא זכה להערכה. הכישלון שבר את כפן שעקר להולנד, שם המשיך ללמוד מוזיקה ולעבוד בתחום עד שחזר לארץ בשנת 1983. בארץ הקליט כפן שני שירים: "ילד השדה" ו"רכבת המחשבות", שזכו להשמעות רבות.
כפן גם שיתף פעולה עם יוצרים נוספים, וכתב עבור קורין אלאל את המילים לשירים "מותק" (יחד עם צרויה להב), "חיה בתוך קופסה" ו"יושב על ענן" (עם אלאל עצמה), ועבור חוה אלברשטיין כתב והלחין את השירים "אבק של כוכבים" ו"שיר עם רחוק". בשנת 1986 שיתוף הפעולה עם אלברשטיין התהדק וכפן הלחין את כל שירי אלבומה "מהגרים". בשנת 1988 יצא אלבומה "הצורך במילה הצורך בשתיקה" שכלל שירים נוספים שהולחנו על ידו.
בין השנים 1988 ל-1989 הקליט כפן אלבום בכורה שכלל שירים שכתב במהלך השנים, למעט שיר אחד שכתבה חוה אלברשטיין. האלבום לווה בהופעות עם להקת "הסניף" בה היו חברים אורי בינשטוק, ערן צור ואורי בלק. האלבום מכר כ-4000 עותקים ולא זכה להצלחה רבה. בתחילת שנות התשעים הקליט את אלבומו השני וביצע הופעות במועדון רוקסן בתל אביב מדי חודש ובמועדונים נוספים בעיר. האלבום שהוקלט נגנז אחרי מלחמת המפרץ וכפן עזב את הארץ.
קבוצת החקירה המיוחדת
קבוצת החקירה המיוחדת (באנגלית: Special Interrogation Group המוכרת בראשי התיבות SIG) הייתה יחידת עילית בצבא הבריטי שכללה מתנדבים יהודים דוברי גרמנית רובם מארץ ישראל. היחידה ערכה פעולות פשיטה מיוחדות, תוך התחזות לחיילים גרמנים, כנגד כוחות מדינות הציר במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
הקמת היחידה.
בעל הרעיון להקמת SIG היה קפטן הרברט ססיל באק (Herbert Cecil A. Buck) בעל עיטור צלב צבאי (Military Cross) ששירת ביחידות המשמר הסקוטיות והפאנג'ביות. באק, בלשן של השפה הגרמנית בוגר אוניברסיטת אוקספורד, נפל בשבי הגרמנים בינואר 1941, ונמלט בחזרה למצרים כשהוא מחופש לחייל גרמני. הוא הופתע כמה קל היה לו, בהיותו דובר גרמנית שוטפת, לעבור דרך קווי הגרמנים, והציע הקמת יחידה של דוברי גרמנית שתפעל מאחורי קווי האויב. קפטן באק מונה למפקד היחידה והוא גייס את חבריה מבין לוחמי הקומנדו היהודיים של קבוצת הקומנדו מספר 51 שחזרו מפעילות באריתריאה ושהו אז במחנה אימונים בג'ניפה סמוך לתעלת סואץ, ואחר כך במחנה בורג' אל ערב שליד אלכסנדריה.
במרץ 1942 כתב קולונל ממחלקת המחקר המודיעין במשרד המלחמה שבלונדון כי חלק מקבוצת הקומנדו של המזרח התיכון מספר 51 שפורקה לאחרונה והכוללת יהודים ארץ-ישראלים דוברי גרמנית יצורפו ל:
מכתב נוסף של קולונל איירי דרש להקצות ליחידה כלי רכב מתאימים.
רוב הלוחמים היו בוגרי קומנדו 51 שלחם במסגרת המערכה במזרח אפריקה ופורק בשנת 1941. חלקם הגיעו ישירות מהפלמ"ח, ההגנה והאצ"ל. מגויסים יהודים נוספים הגיעו מהכוחות הצ'כים החופשיים, מלגיון הזרים הצרפתי ומכוחות צרפתיים אחרים בהם היו יהודים מאזורים דוברי גרמנית. בין המגויסים היו ישראל כרמי (הגיע מהבאפס ושרת בהמשך כקצין משטרה צבאית ראשי), קרל כהנא (שהמשיך ב-SAS ונמנה אחר כך עם מקימי בית הספר לצניחה של צה"ל) ודב כהן (הגיע מהאצ"ל וכינויו "שמשון", מפקד הפריצה לכלא עכו ב-1947 שבה נהרג) כהנא, כהן וכרמי, וכן לוחמים נוספים ביחידה, בנוסף גויסו ליחידה שני שבויי מלחמה גרמנים, ולטר אסנר (Walter Essner) והרברט ברוקנר (Herbert Brueckner). לפני המלחמה היו השניים חברים בלגיון הזרים הצרפתי ובמלחמה שרתו ברגימנט ה-361 של קורפוס אפריקה. הם נשבו על ידי הבריטים בנובמבר 1941, ולאחר ששכנעו את חוקריהם כי היו קומוניסטים אנטי-נאצים בעברם הם גויסו לשמש כסוכנים כפולים. מספר הלוחמים ביחידה נע בין 20 ל-38.
היה ניסיון לשיתוף פעולה עם המחלקה הגרמנית של הפלמ"ח. קפטן באק ביקר באתר האימונים של המחלקה במשמר העמק והציע לאחד כוחות. באוגוסט 1942 יצאו למצרים שלושה מאנשי המחלקה הגרמנית ובהם מפקד המחלקה, שמעון אבידן, במטרה להתאמן במשותף עם ה-SIG, אלא שהמפקדה הבריטית התנגדה לשיתוף פעולה זה והשלושה חזרו כלעומת שבאו.
אימונים.
מחנה האימונים של היחידה הוקם בקצה המרוחק של קבוצת מחנות מבודדים מערבית למרסא מטרוח. בנוסף לאימונים צבאיים מקובלים בניווט ובקרב פנים אל פנים למדו חברי היחידה טיפול בכלי נשק ובחומרי נפץ גרמניים, ונהיגה ותחזוקה של כלי רכב גרמניים. כל אחד מחברי הקבוצה קיבל זהות בריטית למקרה של נפילה בשבי ויוכר כחייל אנגלי ולא יהודי, וזהות גרמנית למטרות מבצעיות. כל הפעילות במחנה נוהלה בגרמנית. פקודות היום פורסמו בשפה זו ולעיתים היו מעירים אדם באמצע הלילה על מנת שידבר גרמנית. מטעמי סודיות נאסר על חברי היחידה ליצור קשר עם חיילים בריטים במחנות הסמוכים. שני שבויי המלחמה הגרמנים שהצטרפו ליחידה, אסנר וברוקנר, לימדו את חבריה את העגה הנהוגה בקורפוס אפריקה ואת שירי הלכת הגרמניים. לקראת ביצוע משימות קיבל כל משתתף פנקס משכורת גרמני, סיגריות ושוקולדים מתוצרת גרמניה, ואפילו מכתבי אהבה מזויפים לאהובה בגרמניה.
כחלק מהאימונים הם השתמשו בכלי רכב שלל גרמניים, עברו מאחורי קווי הגרמנים בסמוך לברדיה והקימו מחסומי דרכים. כשהם לבושים כשוטרים צבאיים גרמנים הם עצרו וחקרו נהגים גרמנים ואספו מודיעין תוך כדי כך. לעיתים נכנסו למחנות גרמניים ושוחחו עם חיילים.
פעולות.