לפני מלחמת העולם השנייה חיו באורשה כ-37,000 תושבים. אורשה נכבשה על ידי הצבא הגרמני ביולי 1941. בתקופת הכיבוש הקימו הגרמנים מספר מחנות ריכוז באזור העיר, בהם נספו רוסים ויהודים רבים. באורשה פעלה בתקופת הכיבוש הגרמני קבוצת מחתרת סובייטית שחבריה פוצצו עשרות מוקשים מתחת רכבות גרמניות. ב-27 ביוני 1944 שחרר הצבא האדום את אורשה.
יהודי אורשה.
בראשית המאה העשרים נמנו באורשה כ-7,300 יהודים, כמחצית מכלל אוכלוסייתה. בתקופת השלטון הסובייטי החלו יהודים רבים לעבוד במפעלים ובמוסדות ממשלתיים, וכן בחקלאות, הגם שרבים מהם הוסיפו לעסוק במלאכה.
עד קיץ 1938 פעלו בעיר שני בתי ספר ביידיש.
ערב פלישת הגרמניה לאורשה, חיו בעיר עצמה 7,992 יהודים, וכן כ-600 יהודים נוספים באזור תחנת הרכבת שלה. רבים מהם נמלטו לתוך ברית המועצות לפני הכיבוש הגרמני.
בשואה.
לאחר כניסת הגרמנים לעיר, ב-16 ביולי 1941, נערך רישום של כל תושבי העיר. יהודי אורשה חויבו לשאת סרט שרוול שחור עם מגן דוד, והוטלו עליהם הגבלות שונות. באוגוסט 1941 נרצחה קבוצה של גברים יהודים בסמוך לעיר, וכעבור זמן מה נרצחו בעיר עצמה עוד כמה גברים יהודים.
בספטמבר 1941 הוקם בעיר גטו בסמוך לבית העלמין היהודי בה, ובתוך שלושה ימים רוכזו בו כ-2,000 יהודים. במקביל הפיצו הגרמנים בקרב היהודים שמועות שבקרוב ישלחו אותם לארץ ישראל. כעבור זמן מה גודר הגטו, הוצבה סביבו שמירה, ונותק המגע בין תושביו לכלל האוכלוסייה בעיר. הצפיפות, היעדר תזונה מספקת ותנאים סניטריים ירודים גרמו להתפרצות מגפת טיפוס בגטו. כמו כן, יהודים נשלחו לעבודת כפייה, ועל תושבי הגטו הוטל לשלם לגרמנים כופר כבד בכסף ובדברי ערך.
בימים 26 בנובמבר ו-27 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים, בפיקודו של פאול קרל אייק, את מרבית תושבי הגטו, כ-1,800 נפשות, בבית העלמין היהודי בעיר. בגטו נותרו כ-30 בעלי מלאכה ובני משפחותיהם, והם נרצחו לאחר מכן.
בינואר ופברואר 1942 נעצרו ילדים ממשפחות מעורבות בעיר, ונשים שהיו נשואות ליהודים, ורובם נרצחו בבית הקברות היהודי. באפריל 1942 נרצחו עוד 53 יהודים בעיר. יהודים אחדים שהסתתרו בזמן חיסול הגטו ונתפסו, נרצחו אף הם בבית העלמין.
פוליטיקה של ארגנטינה
הפוליטיקה הארגנטינאית כוללת תנועות, מפלגות וארגונים רבים. ארגנטינה היא מדינה המוגדרת בחוקתה כ"רפובליקה ייצוגית פדרלית". על פי החוקה צורת המשטר היא נשיאותית ונשיא המדינה הוא ראש המדינה וראש הממשלה בעת ובעונה אחת. סמכויות החקיקה נתונות בידיהם של נשיא המדינה ושני בתי הקונגרס הלאומיים (הבית העליון - הסנאט והבית התחתון - בית הנבחרים של ארגנטינה). מערכת המשפט זוכה לעצמאות ואינה תלויה בממשלה או בבתי החקיקה. בקונגרס של ארגנטינה מתקיימת מערכת רב-מפלגתית ובחירות מתקיימות בזמן קבוע.
היסטוריה.
בעוד שמבחינה חוקתית מתנהלת ארגנטינה כרפובליקה דמוקרטית, הרי שמשנות ה-30 ולאורך השנים אירעו במדינה מספר הפיכות צבאיות אשר שיבשו את השלטון הדמוקרטי במדינה. משברים כלכליים שפרצו במדינה לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר כהונותיו של חואן פרון בתפקיד הנשיא גרמו לצבא להשתלט על המדינה ולהשליט בה משטרים צבאיים.
בשנת 1912 נחקק במדינה חוק 8871 המחייב את הגברים להצביע בבחירות חשאיות, וכתוצאה מכך נסללה הדרך להשתלבות המעמד הבינוני בממשלה והפחתת השליטה של האליטות. בשנת 1947, תחת נשיאותו של חואן פרון, הוכנס תיקון לחוק המחייבת גם את הנשים להצביע בבחירות.
כהונתו הדיקטטורית של הגנרל חורחה רפאל וידלה החלה בשנת 1976, אך בשנת 1982 ועל רקע הכישלון של ארגנטינה מול בריטניה במלחמת פוקלנד התערערה יציבות המשטר ושלטונו של ביניונה הסתיים בשנת 1983. באותה שנה התקיימו בחירות דמוקרטיות בהן זכה ראול אלפונסין ממפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי. בפני אלפונסין עמדו אתגרים משמעותיים בהם מרד בשורות הצבא ומשברים כלכליים. בשנת 1989 התפטר אלפונסין כשישה חודשים לפני תום הקדנציה שלו. בבחירות שהתקיימו לאחר מכן נבחר לנשיא קרלוס מנם מנהיג המפלגה הפרוניסטית ולאחר כהונה אחת יזם, בהסכמת ראול אלפונסין שהיה באותה העת מנהיג האופוזיציה, תיקון לחוקה שאיפשר לו להיבחר לנשיאות לקדנציה נוספת. מנם כיהן בנשיאות כעשור עד שנת 1999, ולאחר עשרות שנים של תהפוכות בשלטון היה מנם הנשיא הראשון שסיים את כהונתו כנשיא בצורה מסודרת והעביר אותו לפרננדו דה לה רואה שנבחר באופן דמוקרטי.
דה לה רואה התפטר ב-21 בדצמבר 2001 מתפקידו בעקבות המהומות שפרצו במדינה עקב המשבר הכלכלי הקשה ששרר אז בארגנטינה. בתקופה לאחר מכן כיהנו בתוך תקופה קצרה של 15 ימים 4 נשיאים זמניים עד שהקונגרס מינה את אדוארדו דואלדה מהמפלגה הפרוניסטית. בעקבות הפגנות ענק שהתקיימו נגדו החליט דואלדה לקיים בחירות לנשיאות. בבחירות זכה נסטור קירשנר שהחל בתפקידו במאי 2003. בבחירות שהתקיימו לאחר תום הקדנציה שלו באוקטובר 2007 זכתה אשתו כריסטינה פרננדס דה קירשנר בנשיאות.
ב-10 בדצמבר 2019, אלברטו פרננדס מהמפלגה החוסטיסיאליסטית (שרצה תחת הסיעה "החזית של כולם") נכנס לתפקידו כנשיא, לאחר שהביס את יריבו מאוריסיו מאקרי בבחירות הכלליות של 2019.
ב-14 בנובמבר 2021, קואליציית המרכז-שמאל של סיעת השלטון הפרוניסטית בארגנטינה, "החזית של כולם", הפסידה את הרוב בבית הנבחרים בפעם הראשונה מזה 40 שנה, בבחירות של 2021. ניצחון סיעת המרכז-ימין "ביחד לשינוי" משמעותו שנתיים קשות לנשיא המכהן אלברטו פרננדס, שגם הפסיד את שליטתו המוחלטת בסנאט (35 סנאטורים מתוך 72), מה שיקשה עליו לקדם תהליכים, גם במערכת המשפטית. זה גם יאלץ אותו לנהל משא ומתן עם האופוזיציה על כל הצעת חוק שהוא ישלח לבתי המחוקקים.
מפלגות פוליטיות בארגנטינה.
שתי המפלגות הגדולות בארגנטינה הן המפלגה החוסטיסיאליסטית, אשר דוגלת בהשקפה הפרוניסטית שפיתח חואן פרון בשנות ה-40, ומפלגת האיחוד האזרחי הרדיקלי שנוסדה בשנת 1981.
בלינג רינג
בלינג רינג (באנגלית: The Bling Ring) הוא סרט קולנוע מסוגת פשע/דרמה בבימויה וכתיבתה של סופיה קופולה. בסרט משחקים אמה ווטסון, טאיסה פרמיגה, לזלי מאן, ישראל ברוסארד וקייטי צ'אנג. צילום הסרט החל במרץ 2012. הסרט יצא לאקרנים ב-14 ביוני 2013.
עלילה.
הסרט מבוסס על סיפור אמיתי. קבוצה של מתבגרים בשם "The Bling Ring" מאתרים את בתיהם של ידוענים במטרה לשדוד אותם כאשר הם נעדרים משם. בין הידוענים הנשדדים פריס הילטון, לינדזי לוהן ואורלנדו בלום.
הפקה.
צילומי הסרט החלו במרץ 2012 בלוס אנג'לס קליפורניה. פריס הילטון שבמציאות נשדדה מ-"The Bling Ring" הסכימה להשתתף בסרט בהופעת קמע. קירסטן דנסט וגאווין רוזדייל צפוים לשחק בסרט בתפקיד משני. חלק מסצנות הסרט מצולמות בבתיהם המקורים של הידוענים שנשדדו.
קורבן אדם
קורבן אדם או הריגה טקסית היא פעולת המתה של בן אדם אחד או יותר, כחלק מפולחן דתי, שמהווה מקבילה לפרקטיקות השונות של הקרבת בעלי חיים ושל קורבן דתי באופן כללי.
קורבנות אדם היו נפוצים בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה. קורבנות בדרך כלל נהרגו בטקסיות ובאופן שהיה אמור "לרצות" את האלים, רוחות או מתים, למשל כמנחת פיוס, או כקורבן הודיה על ניצחון צבאי (שבדרך כלל בא משבויי המלחמה), לדוגמה בטריומף.
בתקופת הברזל, בד בבד עם התפתחויות הקשורות לדת (עידן הציר), קורבן אדם נעשה פחות ופחות נפוץ בכל רחבי העולם העתיק, עד שקיבל מעמד של פעולה ברברית בזמנים טרום מודרניים. עם זאת, בעולם החדש קורבן האדם המשיך להיות נפוץ בדרגות שונות, עד ההתנחלות האירופית באמריקה.
בעידן המודרני, אפילו הקרבת בעלי חיים נעלמה כמעט מכל הדתות הגדולות, וקורבן האדם הפך נדיר ביותר. רוב הדתות מגנות את הדבר, והחוקים החילוניים המודרניים מתייחסים אליו כאל רצח. בחברה שמגנה את קורבן האדם, נעשה שימוש במונח "רצח פולחני".
קורבן אדם מובחן מרצח תינוקות, כגון רצח תינוקות בנות. רצח תינוקות פירושו גרימת מוות במכוון דווקא לתינוק או לילד שאינו רצוי לסביבתו החברתית של בני-האדם, מבלי סיבה פולחנית או דתית, ואילו קורבן אדם פירושו גרימת מוות במכוון דווקא לאדם הרצוי לאל כקורבן, עם סיבה פולחנית או דתית מובהקת.
בדתות ובתרבויות השונות.
מצרים העתיקה.
ייתכן שישנן ראיות להקרבת קורבן אדם במצרים העתיקה, בתקופת השושלת הקדומה באבידוס, כאשר במותו של מלך הוא ילווה במשרתים, לפעמים גם בכירים, שימשיכו לשרת אותו בחיי נצח. בשלדים שנמצאו לא היו סימנים מובהקים לזאת, מה שמוביל גם להשערות שונות, ביניהן שויתור על החיים לשרת את המלך היה אולי מעשה מרצון, ואולי בוצעו בהשפעת סמים שהיו נהוגים במדינה.
בסביבות 2800 לפנה"ס נעלמו כל ראיות אפשריות לקורבן אדם במצרים העתיקה, אם כי נתגלה שהיו נוהגים לקבור את פסלי המשרתים בקברי הממלכה העתיקה, דבר אשר מעיד אולי על כך שלפני כן היה נהוג קורבן אדם.
מסופוטמיה.
במסופוטמיה, הקרבת קורבן אדם התגלתה בקברים המלכותיים של מסופוטמיה העתיקה. ההנחה היא ששופטים, שומרים, מוזיקאים, ידידות וחתנים היו מבצעים התאבדות פולחנית על ידי לקיחת רעל.
בדיקה חדשה של גולגולות מבית הקברות המלכותי באור שהתגלתה בעיראק לפני כמעט מאה שנה, תומכת בפרשנות מזוויעה יותר של הקרבת קורבנות אדם הקשורים לקבורות האליטה במסופוטמיה העתיקה מכפי שהוכרה בעבר. לטענת הארכאולוגים, עובדי הארמון, כחלק מטקס המלוכה המלכותי, לא הומתו ברעל, אלא במקום זאת, הם הומתו על ידי מכשיר חד, כגון חנית, שפגע בראשם.
ארץ ישראל.
מקורות בתנ"ך מצביעים על כך שהייתה מודעות לקורבן אדם באזור ארץ ישראל.