המבצע נהגה בתחילת עד אמצע 1940 וגובש כבר באוגוסט 1940, פחות משלושה שבועות לאחר שהיטלר הוציא את הצו הראשון שהיה אמור להכשיר את הקרקע להוצאתו לפועל של מבצע אריה ים. התוכנית זכתה לתפוצה רחבה ואף פורסמה בשנים 1940–1941. עד 1942 מסמכים גרמנים על מבצע גרין הגיעו לידי הצבא האירי דרך הצבא הבריטי ותורגמו לאנגלית על ידי זרוע המודיעין הצבאי האירי G2.
למרות אופיו המפורט, היסטוריונים רבים חושבים שמבצע גרין היה רק כלי איום ותעמולה ולא מבצע ממשי. תוכנית W , שהייתה תוכנית בריטית-אירית ליום בו הנאצים יחליטו לפלוש לאי האירי, תוכננה במטרה להכשיל את הפלישה הגרמנית.
התוכנית ופרטיה.
אף על פי שסוכנות המודיעין הנאצית כלל לא החלה לאסוף מודיעין באירלנד עד אמצע 1939, מבצע גרין היה יסודי בפרטיו. אפשר ליחס זאת לאיסוף המודיעין על האי האירי על ידי אזרחים גרמנים שהיגרו למקום בשנות ה-30 של המאה ה-20. עדות לכך היא העובדה שתוכנית הפלישה לאירלנד הייתה מוכנה תוך מספר ימים מבקשת הפיקוד הנאצי לאסוף מודיעין על אירלנד. בתחילת מלחמת העולם השנייה, היטלר רצה לשמור על האופציות שלו פתוחות ולכן העדיף לחכות להצעה בריטית לפתוח בשיחות שלום (אולי בתיווך מדינות נייטרליות) לפני שיחשוב על תקיפת בריטניה או בעלת בריתה האירית. גם כאשר מבצע ארי הים נדחה ובסופו של דבר נגנז בעקבות פתיחת מבצע ברברוסה, צוות התכנון שעבד עליו הוציא שתי גרסאות חוזרות ועדכניות של מבצע גרין.
לנאצים היו 5 תיקים שלמים שנגעו למבצע, כאשר כל אחד מהם היה מוקדש לתחום צבאי מסוים. אחד מהתיקים הכיל שבעה עשר עמודים של סקיצות מפורטות של 233 ערים, עיירות וכפרים ברחבי האי האירי. בתיק אחר של התוכנית באוקטובר 1941 הוסיפו אנשי האבווהר כ-332 תצלומים של האזור הכפרי של אירלנד וקו החוף, בעיקר תמונות תיירותיות, ששימשו בהמשך להפניה למפות מדויקות ביותר למטרות צבאיות. היו גם פרטים על נתיבים אפשריים שכוחות גרמנים יכולים לפלוש דרכם לאירלנד.
למרות הירידה לפרטים וניסיונות לדייק ככל האפשר, חלק ניכר מהנתונים לא היו מעודכנים או לא שלמים. לדוגמה, מסילת הרכבת גאלווי-קלידן מתוארת כפועלת, אך היא נסגרה ב-1935. במסמכים גם היה חסר מידע על ריכוזי החיילים הבריטים בערים אלו.
חלקו של המבצע בתוכנית הפלישה לבריטניה.
אם נניח בצד את המטרות התעמולה והטקטיות האפשריות של מבצע גרין, הרבה מהיבטי התכנון הצבאיים שהיו במבצע גרין נחשבים בצורה הטובה ביותר כמשלימות את מטרותיו של מבצע ארי הים. הנאצים סברו כי תוכנית גרין עומדת במספר יעדים צבאיים:
תסמונת מלורי-וייס
תסמונת מלורי-וייס (באנגלית: Mallory–Weiss syndrome) הוא מצב בו ישנו דימום כתוצאה מקרע ברירית בצומת הקיבה והוושט. תסמונת מלורי-וייס נגרמת בדרך כלל כתוצאה מהקאות חוזרות וקשות כתוצאה מאלכוהוליזם או בולימיה, אם כי יכול להיגרם מכל מצב הכולל הקאות אלימות. התסמונת תוארה לראשונה ב-1929 על ידי ג'יי קנת' מאלורי וסומה וייס בחולים אלכוהוליסטים.
תסמונת מלורי-וייס מופיעה לעיתים קרובות כאפיזודה של הקאות דמיות (המופטיזיס) לאחר הקאות אלימות, אך עשויה להיות מאובחנת גם באמצעות דם בצואה (מלנה). ברוב המקרים, הדימום מפסיק באופן ספונטני לאחר 24–48 שעות, אך לעיתים נדרש טיפול אנדוסקופי או כירורגי לתיקון הקרעים. לעיתים נדירות התסמונת עלולה להיות קטלנית. תסמונת מלורי-וייס קשורה לעיתים קרובות לאלכוהוליזם, הפרעות אכילה, הקאות יתר בהיריון וישנן עדויות לכך שנוכחות של בקע סרעפתי ותופעת לוואי נדירה של NSAIDS הם גורמי סיכון. במקרים נדירים, הפרעות כרוניות כמו מחלת מנייר העלולה לגרום לבחילות והקאות לזמן רב יכולה להיות גם כן גורם סיכון. הקרע בתסמונת מערב את שכבת הרירית והתת-רירית, אך לא את השכבה השרירית (בניגוד לקרע של הוושט הכולל את כל השכבות). רוב החולים הם בין הגילאים 30 ל-50, על אף שהתסמונת תוארה גם בתינוקות בני 3 שבועות, כמו גם אצל קשישים.
אבחנה ודאית של התסמונת מתבצעת באמצעות אנדוסקופיה. הטיפול בדרך כלל כולל תמיכה ומעקב בלבד, שכן דימום מתמשך אינו שכיח לרוב. עם זאת, ניתן לבצע צריבה או הזרקה של אדרנלין לקרע כדי לעצור את הדימום באנדוסקופיה. לעיתים נדירות במיוחד, ייתכן ותידרש אמבוליזציה של העורקים המספקים את האזור כדי לעצור את הדימום. אם כל הטיפולים נכשלו, ניתן לבצע גסטרוטומיה גבוהה כדי לקשור את כלי הדם המדמם.
בליי אוריול
בליי אוריול (ברוסית: Белый орёл; בעברית: נשר לבן) היא להקת פופ רוסית שנוסדה ב-1996 על ידי איש העסקים ולדימיר ז'צ'קוב, שביצע באופן אישי את רוב להיטי הלהקה.
שיא הפופולריות של הלהקה הגיע בשנים 1997–1999, אז צולמו 7 קליפים, ששודרו באופן פעיל בטלוויזיה. בסך הכל יש ללהקה 22 קליפים. הגל השני של הפופולריות של הלהקה קשור ליציאת הלהיט "אה ו צ'יסטום פולה" ב-2001.
הלהיט של הלהקה "קאק אופויטלני ו רוסיי וצ'רה" («Как упоительны в России вечера») קיבל את פרס אובציה על שנת 1998 בקטגוריה להיט השנה, ופרס גרמופון הזהב בשנת 1999.
ג'ואי אריאס
ג'ואי אריאס (באנגלית: Joey Arias; נולד ב-3 באוקטובר 1949,פאייטוויל) הוא אמן, שחקן קולנוע ואמן דראג אמריקאי.
ביוגרפיה.
ג'ואי אריאס נולד בפאייטוויל שבקרולינה הצפונית וכאשר הוא היה בן שש המשפחה עברה ללוס אנג'לס.
לאחר סיום בית הספר הוא התחיל להופיע כזמר ובשנת 1976 הוא עבר לניו יורק. בהיותו בניו יורק הוא הכיר את קלאוס נומי והופיע לציוד והיה מעצב תלבושות. הוא גם הופיע בהופעות משותפות עם אן מגנוסון. הוא היה פעיל מאוד בסצנת ההופעות בעיר ניו יורק במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2003 ג'ואי אריאס עבר ללאס וגאס בה הופיע בהופעות של "סירק דו סוליי" שנערכו ב-New York-New York Hotel and Casino. לאחר שש שנים, בשנת 2009 הוא חזר לניו יורק ויככב בהופעה "אריאס עם טוויסט". בהמשך מחזה הוצג בפריז ובלוס אנג'לס. בשנת 2011 הוצגה בגרסה המורחבת של המחזה.
ג'ואי אריאס משחקת בסרטי קולנוע. בשנת 1995 היה לו הופעת אורך בסרט "קדילאק של סופשבוע". בשנת 2016 היא הצטלמה בסרט ספרדי לצד אמנדה לפור.
בשנת 2014 הוא התחתן עם בן זוגו רבת שנים אך כעבור כמה שנים הם התגרשו.
ארנולד רוזין
ארנולד רוֹזִין (1930–2018) היה רופא גריאטר ישראלי, מאבות מקצוע הגריאטריה ומניחם של יסודות הרפואה הגריאטרית בישראל. מנהלו הראשון של המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד (1969–1977), מנהל המחלקה הגריאטרית במרכז הרפואי שערי צדק (1977–1996) ומנהל כללי של המרכז הרפואי שערי צדק (1982–1984). יקיר ירושלים (2010).
ביוגרפיה.
רוזין נולד וגדל ובגלאזגו, סקוטלנד. היה חניך ומדריך "בבני עקיבא". הוא סיים דוקטורט ברפואה בעיר הולדתו והתמחה בגריאטריה בלונדון בהדרכתה של ד"ר מרג'ורי וורן , "אם הגריאטריה המודרנית".
בשלהי שנות ה-50 נישא למרטה וינשטוק-רוזין, לימים פרופסור לרוקחות, כלת פרס ישראל לרפואה. בשנת 1969, עלו בני הזוג לישראל עם שלושת ילדיהם, וכעבור שנה נולד ילדם הרביעי.
רוזין ניהל את המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד בגדרה במשך כ-8 שנים ומשנת 1977 ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1996, ניהל את המחלקה הגראיטרית ב בירושלים. למשך שנתיים (1982–1984) היה המנהל הכללי של בית החולים שערי צדק. במרוצת השנים לימד והכשיר מאות סטודנטים לרפואה, ובשנת 1985 התמנה לפרופסור בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. הוא פרסם למעלה מ-100 מאמרים וכן פרקים בספרי מקצוע בתחומי הרפואה הפנימית והגריאטריה והיה יושב ראש וחבר בוועדות ציבוריות ואקדמיות שונות. ב-1982 ייסד את המרכז לטיפול בקשיש בקהילה (מלב"ב), עמותה למען חולי אלצהיימר.
היה חבר מוביל בוועדת הכנסת שניסחה את חוק ביטוח סיעוד.
הוא הקים את המרכז ללימודי הזִקנה, שהיה מנהלו.
תחביבו העיקרי היה ריצות למרחקים ארוכים. הוא השתתף בריצות מרתון רבות. את שנותיו האחרונות לחייו הקדיש ללימוד מקרא, תלמוד והלכה.
זינס פרי מודי
זינס פרי מודי (באנגלית: Zenas Ferry Moody; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון השביעי בשנים 1882–1887.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
זינס פרי מודי נולד בעיירה גרנבי שבמסצ'וסטס לתומאס הובי והאנה פרי. ב-1851 היגרה המשפחה לטריטוריית אורגון לאחר שהפליגה בנתיב הימי שעבר דרך מצר פנמה. מודי עבד כמודד וכמוכר בחנות בעיר בראונסוויל שבאורגון עד אשר עבר ב-1856 לאילינוי. ב-1862 הוא שב לאורגון והתיישב בעיר דה דאלס. בעיר זו הוא הקים חנות כלבו והיה אחראי על המדידות של שמורת האינדיאנים אומטילה. ב-1865 הוא סייע להקים את חברת התחבורה של אורגון ומונטנה. במהלך התקופה בה הוא חי בדה דאלס הוא היה סוכן ההובלה הראשי של תעשיית הצמר ממזרח אורגון.
פוליטיקה.
ב-1880 נבחר מודי לבית הנבחרים של אורגון. במהלך תקופת כהונתו שם הוא גם שימש כיושב ראש הבית. ב-1882 נבחר מודי כמושל אורגון השביעי, וכיהן בתפקיד זה מספטמבר 1882 ועד ינואר 1887.
חיים אישיים.
ב-1853 נשא מודי לאישה את מרי סטיבנסון. לזוג נולדו חמישה ילדים, כולל מלקולם א. מודי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, וראלף א. מודי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של אורגון וכעוזר התובע הכללי של אורגון. מודי היה אחיינו של ויליאם מונטגיו פרי, איש דת ואיש ציבור במחוז אוטווה שבמישיגן, ודודנו של תומאס ו. פרי, סנאטור מטעם מישיגן.
זינס פרי מודי נפטר בסיילם ב-14 במרץ 1917. הוא נטמן בבית הקברות סיטי ויו שבעיר.
אנדרו ברנאפ
אנדרו ברנאפ (באנגלית: Andrew Burnap; נולד ב-5 במרץ 1991) הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס טוני לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו במחזה "הירושה".