ב- 9/7/2015 פרסם רשם העמותות דוח ביקורת על התנהלות הארגון והעומדים בראשו, בהם קבע, בין השאר: "...יו"ר הארגון פעל לא אחת, בחוסר סמכות, בניגוד לתקנון תוך ניגוד עניינים חמור, ... המעלים חשש לפעולות תחת ניגוד עניינים, כן עולה חשש כי פעילותו של היו"ר נעשתה בין היתר לטובת ענייניו האישיים, וזאת בניגוד להוראות סעיף 34 ג', לחוק העמותות האוסרת על חלוקת רווחים..."
בינואר 2017, תוקן חוזר מנכ"ל משרד החינוך ונקבע בו שפורום ועדי ההורים היישוביים הוא שייצג את ההורים ויקבל את תשלומי ההורים הנגבים במסגרת תשלומי הרשות.
חברות בארגון ההורים הארצי.
בעמותה שלושה סוגי חברים:
יקותיאל יהודה גרינוולד
הרב יקותיאל יהודה (זלמן לייב) (ליאופולד) גרינוַולד (בכתיב שנהג בזמנו: גרינוואלד; באנגלית: Leopold Greenwald; סיגט, תר"ן, 1890 – קולומבוס, אוהיו, י"ח בניסן תשט"ו, אפריל 1955) היה רב והיסטוריון הונגרי-אמריקאי, מחבר פורה של ספרים רבים בנושאי הלכה והיסטוריה יהודית. ידוע בעיקר במחקריו על יהדות הונגריה.
ביוגרפיה.
גרינוולד נולד בעיר סיגט בחבל מרמורש, לאביו ר' יעקב, שהיה דרשן בעיר. למד בישיבתו של הרב שמואל רוזנברג באונסדורף, ובישיבת הרב משה גרינוולד בחוסט. נישא לבת הרב צבי הירש הורוביץ, רב קהילת הרמנשטאדט בטרנסילבניה.
מגיל 14 החל לפרסם מאמרים בכתבי העת היהודיים, בשפות עברית, ויידיש. בעיקר עסק בחקר הקהילות האורתודוקסיות בהונגריה ותולדות המאבק בתנועה הרפורמית בארץ זו. במסגרת מחקריו עבר בקהילות רבות, עיין בארכיונים ובספרי הקהילה ורשם כתובות על מצבות ישנות. בימי מלחמת העולם הראשונה שירת כחייל בצבא ההונגרי, ולפי עדותו גם במסעותיו כחייל, בעת עוברו סמוך לבתי עלמין יהודים היה מנצל את הזמן לרישום המצבות. הוא הגיע גם לאלבניה שם חיפש ומצא את קברו של משיח השקר שבתי צבי.
מאמרו הראשון פורסם בביטאון התורני "נטעי בחורים" בהיותו בן 15. את ספרו הראשון, "בית יהונתן", על תולדות ר' יונתן אייבשיץ, פרסם בסיגט בשנת תרס"ח, בגיל 16. מאז פרסם בהונגריה ובארצות הברית יותר מ-40 ספרים ומאות מאמרים בכתבי העת.
בשנת תרפ"ה (1925) היגר לארצות הברית ושימש כרב בקהילת קולומבוס שבאוהיו עד יום פטירתו.
צבי הרי נדל
צבי הַרי נָדֶל (Zvi Harry Nadel; 1908 – 1987) היה מלחין, פסנתרן, מורה ותאורטיקן מוזיקה ישראלי.
תולדות חייו.
נדל נולד בבודפשט, אך עבר עם הוריו בעודו ילד ללבוב שבגליציה (לאחר המלחמה בפולין), ארץ מוצאו של אביו. הוא סיים את חוק לימודיו בבית ספר תיכון למסחר, ובו בזמן סיים את הקונסרבטוריון המקומי במקצוע ראשי – פסנתר. המשיך להשתלם בקונסרבטוריון ע"ש שופן בוורשה , כתלמידו של פרופ' אלכסנדר מיכאלובסקי . עקב גיוסו לצבא הפסיק את לימודיו, מלחמת הקיום הניעה אותו לנגן בתזמורות למוזיקה קלה; השתתף בשידורי רדיו ובהקלטות. במלחמת העולם השנייה עבר את התלאות שנפלו בחלקם של מיליונים, וסופו שהגיע עם הצבא הפולני (חיל אנדרס), שבו שירת, למזרח הקרוב ולארץ ישראל. בשנות השירות נפצע ונשאר נכה. בארץ המשיך תקופת מה ליצור בתחום המוזיקה הקלה במדינה החדשה. כמו כן חזר והוסיף להשתלם אצל יוסף טל ופאול בן-חיים. לאחר מכן התמסר במשך שנים למחקר המבנה של השיטה הדיאטונית, להוראת המוזיקה ולהלחנה. התגורר עם משפחתו בשכונת בת גלים בחיפה.
להקת הרוויו "ציל צליל".
ב-1947, לאחר הגיעו ארצה, שיתף נדל פעולה עם ידידיו הנריק (צבי) גולד-זהבי (Henryk Gold) ויוסף גולנד ועיבד יצירות מוזיקה קלה עבור תוכנית רוויו מוזיקלי. הוא אף כתב את העיבוד הראשון של שירו המפורסם של גולד זהבי "ארצנו הקטנטונת".
בשנת 1948, בעת מלחמת העצמאות, יסד בשיתוף האמרגן-מנהל אברהם בן-אדיר (בוגטיר) והכנר עמנואל-אמיל ברי את להקת הרוויו הצבאי "ציל צליל" שהייתה אחת מהלהקות הצבאיות הראשונות, בה השתתפו כמה מכוכבי התקופה בהם אלכסנדר יהלומי.
נדל הוביל את הלהקה, שמנתה כ-20 איש – רובם עולים חדשים וחבריו לתזמורת הצבא הפולני – כבמאי, מלחין ופסנתרן. אופי המופעים ותוכנם המיוחד תוארו בעיתוני התקופה כ"תמזוגת של מוזיקה זמרה ורקוד במסגרת של הוי והומור". על איכותה המוזיקלית כתב ב"מעריב" אורי קיסרי: "מצוין הוא התיזמור של הרי נדל. ביצוע התזמור נעשה על ידי כנר מזהיר, עמנואל ברי, המנצח בסגנון הולם וקולט על המנגנים, שכל אחד מהם אמן על כליו".
הלהקה זכתה להצלחה רבה והופיעה יותר ממאה פעמים בכל רחבי הארץ. עם שחרור החיילים המשיכה דרכה כלהקה אזרחית, שפעלה זמן קצר, עד לסוף שנת 1949.
מחקר מוזיקלי.
החל מתחילת שנות ה-50 התמקד נדל בחקר מבנים של סדרות צלילים, או סולמות, ובעיקר הסולם הדיאטוני במסגרת השיטה הדיאטונית. במשך שנים חיבר מכלול שלם של עבודות ששילבו בין מחקרים מוזיקולוגים לשיטות הלחנה (בדומה לעבודות של ארנולד שנברג ופאול הינדמית, שעסקו גם הם בחקר הצלילים והשיטתיות של המוזיקה מנקודת מבט של מלחין היוצר שיטות הלחנה חדשות).
תפיסתו המוזיקלית והאומנותית של נדל, על מרכיביה השונים, התאורטיים והפרקטיים, יוצרת, בכללותה, תורה. תורה זו מאפשרת אינטגרציה של מבנים מוזיקליים קיימים ושיטות הלחנה ידועות. בה בעת, היא מאפשרת פיתוח רחב היקף של מבנים מוזיקליים חדשים ושיטות הלחנה שלא נודעו קודם לכן. אחד מהיבטיה המפתיעים והנועזים של תורת נדל הוא ההוכחה, שהמוזיקה שנוצרה במאה העשרים, מבית היוצר של ארנולד שנברג והאסכולה הווינאית, המושתתת על שיטת שנים-עשר הטונים (דודקפוניה), או השיטה הסריאלית (סריאליזם), איננה תופעה סינתטית המנותקת מן העבר, אלא שלב טבעי ואורגני בהתפתחות אבולוציונית.
טענה רווחת היא, שהמוזיקה המודרנית נעדרת כללי תחביר וכללי כתיב ברורים. טענה זו אינה נעדרת בסיס. עם זאת, יש לעמוד על הבט נוסף בתורת נדל, תורה המאפשרת חשיפת חוקיות תחבירית וחוקיות דקדוקית מאתגרת ביצירות מוזיקליות מודרניות, מבלי שהיוצר היה כלל מודע לדבר.
מרכיב מרכזי ועקבי בעבודותיו, הנושא עמו תפיסה אסתטית, הוא הסימטריה של כתב התווים המערבי ביחס לתו רה כפי שמומחש בתרשים משמאל, בכתב ידו של נדל.
התרשים מציג כיצד מתקבל "היסוד ההפטטוני" (הדיאטוני – בן שבעה תווים ) באמצעות מעגל הקווינטות על ידי הוספת שלוש קווינטות באופן סימטרי מכל צד ביחס לטון רה. הרחבה נוספת על ידי שלוש קווינטות נוספות מכל צד יוצרת את "היסוד הדודקפוני" (בן 12 צלילים). באופן דומה הרחבה על ידי שתי קווינטות בלבד יחסית לרה יוצרת את "היסוד הפנטטוני" בן חמשת הצלילים (מי-לה-רה-סול-דו).
הסולמות הפנטטוניים מוכרים מהמוזיקה העממית מסביב לכל העולם, וניתן לראות בהם יסוד קדום למוזיקה ההפטטונית. מנגד, ההפטטוניות מהווה יסוד קדום למוזיקה הדודקפונית אליה הגיעה באמצעות הכרומטיזציה (Chromaticism) בהתפתחות היסטורית בת מאות שנים. לפיכך ניתן לראות בהתפתחות בין הפנטטוניות להפטטוניות ומשם לדודקפוניות מעין תהליך "התרבות צלילים" היסטורית.
בהשראת תהליך זה יצר נדל אקסטרפולציה ל"יסוד טריאטוני" קדום בן שלושה תווים בלבד (לה-רה-סול). סולמות טריאטונים אינם מוכרים בעולם האתנומוזיקולוגיה מבחינה היסטורית. נדל השתמש בטריאטוניות כרעיון תאורטי אותו פיתח כשיטת הלחנה במוזיקה האמנותית המתקדמת של המאה ה-20.
מחקריו של נדל זכו להערכה מרובה על ידי חשובי המוזיקאים וחוקרי המוזיקה בתקופתו בארץ, בהם יצחק אדל, פאול בן-חיים ועדן פרטוש. פרופ' יוסף יאסר (Joseph Yasser) האמריקאי, אחד המוזיקולוגים החשובים בדורו, הכיר בחשיבות הגדולה של עבודתו של נדל והתייחס אליה במאמר ב"רבעון למדע המוזיקה" (באנגלית), ובו נאמר: " מבין התאוריות הבולטות ביותר על המוזיקה המודרנית, שהועלו בשנים האחרונות בחלקי עולם שונים, ראויה לתשומת-לב מיוחדת, זו המטפלת באופן יסודי בהסברות דיאטוניות של תופעות כרומטיות. תאוריה זו פותחה באופן עצמאי על ידי המחברים פרופ' ג'והן וינסנט באמריקה, ד"ר אווניר דה מונפרד בצרפת ומר הארי נאדל בישראל. הם הנם, קרוב לוודאי, התאורטיקאים המוזיקליים החשובים ביותר שבדור הצעיר, שנאבקו בשיטתיות בבעיה מיוחדת זו, וכל אחד מהם גילה גישה מיוחדת משלו. אולם רק הראשון מבין שלושת המחברים שיחק לו עד כה מזלו לפרסם את תוצאות מחקרו במלואו".
למרות חוות הדעת וההמלצה, לא הצליח נדל עד ליום מותו להשיג את התמיכה הממסדית שנדרשה על-מנת לפרסם מאמריו בכתבי העת לחקר המוזיקה המובילים בעולם, למעט שני פרסומים שיצאו לאור בכתב העת הישראלי "תצליל".
ב-1955 נערך סימפוזיון על מחקרו של נדל בנושא הסולמות הדיאטוניים.
הוראה ותלמידים.
במשך שנים לימד נדל דורות רבים של מלחינים ומוזיקאים בקונסרבטוריון ובביתו בבת גלים בחיפה, עד שלעיתים כינו אותו בבדיחותא "האקדמיה של חיפה". בתקופה מסוימת, שבה התגבשה קבוצה של שישה מתלמידיו, ובהשראת "קבוצת השישה", דובר על "השישיה החיפאית". "הָרֶאיסטים" הוא כינוי נוסף שיוחד לתלמידיו, על שום מרכזיות התו "רה" בתורת נדל. בעזרת תלמידיו שיכלל נדל את השיטות שפיתח. הלימודים כללו הכנת התלמיד בטכניקות המקובלות כגון תאוריה, הרמוניה ותזמור, ולאחר מכן התנסות בהלחנה באמצעות השיטות של נדל. בין תלמידיו: משה רסיוק, רחל חיים, אבי גולדבליט, שולמית רובינוביץ', חווה אילון (צ'רני), יובל שי-אל, אריה ליפסקי, אינה זלצמן, יותם כהן, עופרה שניידרמן, יונית לאונר, הדס רוזוליו, דוד תדמור, שלמה דובנוב, רובי סרגי, יעקב זיסו, עופר בן-אמוץ ורבים נוספים.
יצירות והקלטות.
נדל הלחין מספר רב של יצירות קאמריות, תזמורתיות וקוליות. עם זאת, לא מוכרת רשימה מסודרת של כלל יצירותיו.
להלן רשימה חלקית של יצירות מתועדות בהקלטות רדיו והקלטות פרטיות: