ייצוג נשי חוזר ונשנה בז'אנר הפנטזיה שמקורו בשנות השישים של המאה העשרים, היא הלוחמת עם השריון החשוף במיוחד. ייצוגים אלה כוללים עיצוב שריון המורכב מלוחות דקורטיביים קטנים החושפים חלקים גדולים של הגוף, כולל איברים חיוניים, מה שהופך אותו ללא יעיל כלל כהגנה. שכיחותו של ייצוג זה מובאת לעיתים קרובות כדוגמה להחפצה המינית הנפוצה בתרבות הגיקית, הכוללת משחקי וידאו, ספרי קומיקס וסרטים. בתגובה לכך, בלוג האמנות Women Fighters in Reasonable Armour (נשים לוחמות בשריון סביר) מקבץ ייצוגים של לוחמות הלובשות שריון "מציאותי".
אלימות נגד נשים.
ישנה ביקורת כלפי משחקי וידאו בשל האלימות נגד נשים המתוארת בהם. לדוגמה, המשחק Dead Island: Riptide משנת 2013 עורר מחלוקת כאשר המהדורה המיוחדת של "פיתיון הזומבים" עבור המשחק כללה פסל של פלג גופה העליון של אישה מבותרת בעלת חזה גדול בביקיני חושפני. בנוסף, המשחק Grand Theft Auto V ספג ביקורת רבה על האלימות כלפי נשים המיוצגת בו, עד כדי כך שחנויות מסוימות באוסטרליה סירבו להחזיק את המשחק במלאי.
המשחק Custer's Revenge משנת 1982 נודע לראשונה בכך שהוא מכיל אזכורים של אונס ושל כמה קבוצות אינדיאניות. ארגון הנשים הלאומי מתח ביקורת על אזכורים אלה בטענה שהם פוגעניים וגזעניים. דוגמה עכשווית יותר הוא המשחק טומב ריידר, משחק האתחול לסדרת משחקי טומב ריידר שיצא ב-2013, שקיבל ביקורת על כך שנעשה בו שימוש באונס ככלי לפיתוח הדמות של לארה קרופט. יוצרי המשחק הכחישו כי הסצנה המדוברת מתארת ניסיון אונס.
ייצוג של גברים.
גם דמויות גבריות מיוצגות באופן סטראוטיפי במשחקי וידאו. ייצוג של גבריות שחוזר על עצמו הוא פנטזיית הכוח. בייצוג זה, על אף שהגוף של הדמות מוצג באופן מחופצן והיפר-גברי, מאפיינים אלה נשללים אל מול סוכנות הדמות כדמות הראשית, גיבור הסיפור, וייצוג לכוחו של השחקן בתוך עולם המשחק.
סטריאוטיפים ואלימות.
גברים מיוצגים במשחקי וידאו כשריריים וגדולים. הראש, החזה, המותניים והיריכיים גדולים יותר אצל דמויות גבריות רבות מאשר אצל גברים במציאות. לעיתים קרובות, הדמויות הגבריות מאופיינות בתוקפנות ואלימות. יוצרי המשחק Grand Theft Auto V ספגו ביקורת על האופן שבו ייצגו נשים במשחק, אך גם על האופן שבו ייצגו גברים. יש המפרשים שתיים מהדמויות הראשיות במשחק, טרבור פיליפס ומייקל דה סנטה, כדמויות המתארות גברים ככלל כשקרנים, רמאים, בעלים ואבות רעים, ופסיכופתים.
בכתבתו על סקסיזם במשחקי וידאו באתר GamesRadar, דייוויד יוטון ביקר כמה מהסטיראוטיפים הבולטים בייצוגים גבריים. בפרט, הוא התייחס לאפיון של גיבורי המשחקים כמעין אדם קדמון עם שרירים לא מציאותיים, רגשות המוגבלים לאגרסיביות, ומחסור בולט בלבוש בפלג הגוף העליון.
בתוכנית PBS Game / Show, הודגש כי משחקי וידאו יכולים לקדם בקרב בנים וגברים אידיאל גוף בלתי סביר, חוסר יכולת להביע רגש, או לחץ להיות גברי ולהנהיג. בנוסף, הודגש כי הרוב המכריע של הדמויות שפועלים באלימות ונפגעים ממנה במשחקי וידאו הם גברים, בעוד שבדרך כלל נשים וילדים נותרים מוגנים.
"בינגו הגיבור הגברי", ניסוי מחשבה של מעצבת המשחקים אנה קריידר משנת 2014, נועד להראות כי דמויות רבות ובולטות של גיבורים גבריים מאופיינות באותם סטריאוטיפים. זאת, כיוון שניתן למלא עבורם כרטיס בינגו המכיל את התכונות הבאות:
סקסואליזציה של גברים.
מבקרים רבים מצביעים על המבט הגברי כסיבה לכך שדמויות גבריות אינן מחופצנות מינית כמו דמויות נשיות, ומזכירים את ההנחה הרווחת בתעשיית משחקי הווידאו לפיה רוב הגיימרים הם גברים הטרוסקסואלים, ושעל חברות המשחקים לפנות אליהם.
דנטה דאגלס ממגזין Paste מגדיר שלוש דרכים באמצעותן דמויות גבריות עוברות סקסואליזציה:
ייצוג של דמויות להט"ביות.
דמויות להט"ביות היו מיוצגות במשחקי וידאו כבר בשנות השמונים והתשעים. על אף שקיימת מגמה של התרחבות הייצוג הלהט"בי במשחקי וידאו, לעיתים קרובות הזהות של דמויות אלה אינה מתגלה במשחק עצמו, אלא רק במדיה משנית כגון קומיקס המבוסס על המשחק.
בהיסטוריה של משחקי הווידאו, תוכן להט"בי היה כפוף לחוקים ולתקנות שהשתנו עם השנים. חוקים אלה היו על פי רוב הטרוסקסיסטיים, בכך שהתייחסו להטרוסקסואליות כנורמלית אך צנזרו או לעגו להומוסקסואליות. נינטנדו וסגה באמריקה, יחד עם חברת Maxis האמריקאית, משטרו את תוכן המשחקים באמצעות דירוג תוכן שלא אפשר לנושאים להט"ביים לבוא לידי ביטוי באופן מלא, ולפעמים בכלל. חלק ממשחקי הווידאו היפניים, למשל, כללו במקור דמויות טרנס, כמו Birdo מהמשחק Super Mario Bros. 2, Poison מסדרת המשחקים Fight Final ו-Flea מהמשחק Chrono Trigger. בשל הקפדתה של נינטנדו באמריקה על תקני איכות שהגבילו ייצוג להט"בי, ונטייתה לתרגם משחקים באופן ששומר על חוויית המשחק ולא על משמעות מילולית, זהותן של דמויות אלה שונתה או נמחקה בתרגום.
תעשיית משחקי הווידאו נחשבת על ידי אנליסטים רבים כבעלת הטיה הטרונורמטיבית. לדברי אנשי מקצוע בתעשייה, הסיבות להטרונורמטיביות זו הן הדמוגרפיה של השחקנים, דעותיהם של יוצרי המשחקים, הסיכון לתגובת נגד מתוך התעשייה, ומגבלותיו של המדיום ביצירת סיפור.
תוכן להט"בי מבוסס-בחירה, כמו האפשרות במשחקי BioWare לפתח יחסים רומנטיים עם דמות מאותו המין של דמות השחקן, הוא ייצוג בעל סיכון נמוך, המופיע רק במשחקי ווידאו. כשישנו ייצוג להט"בי במשחק, זה לרוב באמצעות אפשרות בחירה זו, שמטילה את האחריות לייצוג על השחקנים במקום על המפתחים. מכיוון שז'אנרים כמו משחקי תפקידים ומשחקים מרובי משתתפים מאפשרים הכי הרבה בחירה מצד השחקן ואפשרויות לפתח יחסים רומנטיים, הם הז'אנרים עם הכי הרבה ייצוג להט"בי. דרך נוספת בה מתקיים ייצוג להט"בי במשחקים הוא באמצעות ייצוג עדין מאוד, או שניתן להימנע ממנו, כך שהוא פונה לקהל להט"בי מבלי להרחיק שחקנים הטרוסקסואליים או הומופוביים. דוגמה לכך הוא המחשק The Sims.
הן אנשים מתעשיית משחקי הווידאו והן להט"בים המשחקים במשחקי וידאו מעדיפים שייצוג להט"בי יהיה חלק רגיל בנרטיב המשחק על פני ייצוג שהופך את הדמויות הלהט"ביות לחריגות או ייחודיות.
שחקנים ושחקניות להט"ביים משתמשים בפרשנות קווירית של מדיה על מנת לפצות על חוסר הייצוג הלהט"בי במשחקים. מחקר מצא שזו דרך נפוצה עבורם להתחבר לדמויות השחקן שנוצרו לרוב על מנת שיהיה קל לשחקנים גברים הטרוסקסואלים להתחבר אליהם.
נטייה מינית וזהות מגדרית מהוות רכיב חשוב במשחקי ווידאו מסוימים, כשהמגמה היא לעבר נראות גדולה יותר של זהויות להט"ביות. לוסיין סולבאן , גבר הומו וכותב המשחק Far Cry 3: Blood Dragon, אמר שדמויות הומוסקסואליות או לסביות לא יופיעו במשחקי וידאו בעתיד הנראה לעין, מלבד דמויות משניות מאוד או כאפשרות בחירה שאינה חובה כמו במשחקי Mass Effect ו-Dragon Age. בניגוד לחיזוי זה, דמותו של דוריאן פאבוס במשחק Dragon Age: Inquisition היוותה התקדמות משמעותית בייצוגן של דמויות הומוסקסואליות במשחקים, בכך שהנטייה המינית שלו השפיעה על אלמנטים עלילתיים המתרחשים ללא קשר לבחירה לממש את האפשרות לפתח איתו קשר רומנטי.
עם העלייה בכמות משחקי הווידאו הכוללים נושאים הקשורים לדמויות ונושאים להט"בים, הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD) כוללת משנת 2018 קטגוריה למשחקי וידאו בטקס פרסי התקשורת שלה, עבור משחקים עם תוכן להט"בי יוצא מן הכלל.
השפעות של ייצוג מגדרי במשחקי ווידאו.
השפעות על גישות מגדריות של השחקנים/ות.
מחקר שנערך בשנת 2008 מצא כי גברים דיווחו שהם משחקים יותר משחקי וידאו אלימים מנשים. המחקר מצא שככל שהם נחשפו ליותר אלימות במשחקי ווידאו, הם היו פחות בטוחים ביכולת השיפוט שלהם כשנדרשו לפרש תרחיש של הטרדה מינית שנבחר בשל עמימותו. החשיפה למשחקי וידאו אלימים הייתה בקורלציה גם עם עמדות התומכות באונס.
השפעות על ילדים.
לדמויות במשחקי וידאו יש פוטנציאל לעצב את תפיסתם של השחקנים על תפקידים מגדריים. באמצעות תהליכי השוואה חברתית, השחקנים לומדים מהן הציפיות מצד החברה מבחינת מראה, התנהגות ותפקידים. בזיקה ליחסים המגדריים שניתן לראות במשחקי וידאו, בנות עשויות לצפות מעצמן להיות קורבן תלותי, וללמוד שתחומי האחריות שלהן כוללים לשמר מראה יפה ומושך מינית. לעומתן, בנים עשויים להבין שתפקידם הוא להציל ולהגן על נשים. ילדים מפנימים את התפקידים הללו בזיקה למגדר שלהם, והם מהווים בסיס עבורם לקבוע כיצד לפעול ואליו תפקידים לאייש - גם כמבוגרים. לתפקידים מגדריים יש השפעה משמעותית על נקודות המבט של ילדים ועל התפקידים שהם לוקחים על עצמם בהמשך חייהם. סמלים נשיים וגבריים מעצבים את זהותו של הילד או הילדה.
העדפות של שחקנים/ות.
על אף שמשחקים שכללו אפשרות לבחור דמות ראשית נשית קיבלו ציוני ביקורת טובים יותר, הם מכרו פחות עותקים ממשחקים עם דמות ראשית גברית בלבד. דוח Penny Arcade ייחס את ההבדל לתקציבי שיווק גדולים יותר למשחקים עם גיבורים גבריים. למשחקים עם דמות ראשית נשית בלבד היה בממוצע רק 50% מתקציב השיווק של משחקים עם אפשרות לבחור בדמות ראשית נשית או גברית, ו-40% מתקציב השיווק של משחקים עם דמות ראשית גברית בלבד. משחקים עם דמות ראשית גברית בלבד כללו משחקי ספורט ומלחמה פופולריים כמו Madden NFL ו-Call of Duty. ג'סי דיבניץ' הצהיר ב-2010 שהגורמים המשפיעים על מכירות הם המותג של המשחק, תקציבי השיווק שלו, תקציבי הפיתוח שלו, נוסף על גורמים רבים אחרים, אך דווקא המגדר של הדמויות הראשיות אינן מהוות גורם משמעותי.