בריטניה החזיקה בשטח 20 שנים עד התבוסה במלחמת העצמאות של ארצות הברית. בריטניה גם ויתרה על שטחים במערב הרי האפלצ'ים, כולל מה שהיום נחשב לאינדיאנה. למעשה בריטניה לא שלטה בפועל בשטח, אלא מסרה אותו, ואת כל השטחים שממערב להרי האפלצ'ים, לידי השבטים הילידים. הסיבה לכך היתה, שבריטניה הייתה שקועה בחובות גדולים בעקבות המלחמה, ובקשה להימנע מסכסוכים עם השבטים, שיובילו להוצאות כספיות נוספות. היו מתיישבים בריטיים שזעמו על מסירת השטחים לאויביהם וניסו לנוע מערבה, כדי להתיישב בשטחים שנכבשו. אך השלטון הבריטי שלח צבא לאזור וסיכל את תוכניותיהם. לאחר שיושרו ההדורים עם השבטים הילידים, קיוותה בריטניה שהמתיישבים הצרפתים יעזבו. רובם אכן עזבו, ואלו שנשארו זכו ליחס טוב יותר מצד הבריטים, והמשיכו לסחור עם השבטים הילידים. אף על פי שארצות הברית זכתה בפועל בשטח בסופה של מלחמת העצמאות האמריקאית, נותרה ההשפעה הבריטית על השבטים הילידים חזקה, במיוחד ליד מבצר דטרויט. השבטים הילידים, שגובו בסוחרים בריטים מהאזור, סירבו להכיר בישות של ארצות הברית כשולטת בשטח, מה שהוביל למלחמת האינדיאנים הצפון מערבית. הבריטים גורשו באופן מלא מהאזור במסגרת מלחמת 1812.
טריטוריית אינדיאנה.
ממשלת ארצות הברית חילקה את השטחים לכמה טריטוריות, שהגדולה בהם היא הטריטוריה הצפון מערבית. ב-4 ביולי 1800, טריטוריית אינדיאנה הייתה הטריטוריה הגדולה ביותר שיוסדה מתוך הטריטוריה הצפון מערבית. הטריטוריה כללה את שטחיהן של המדינות הנקראות בימינו אינדיאנה, אילינוי, מישיגן, ויסקונסין ואוהיו. בשנת 1800 מנתה אוכלוסיית הטריטוריה 2,632 איש. הטריטוריה התפתחה ואוכלוסייתה גדלה (ב-1810 מנתה אוכלוסיית הטריטוריה 24,520 תושבים, וב-1816 מנתה אוכלוסיית הטריטוריה 63,897 תושבים) עד שב-17 בנובמבר 1816 הצטרף החלק הדרומי של הטריטוריה לאיחוד בתור המדינה ה-19 למניין.
במעמד מדינה בארצות הברית.
הממשלה החדשה שיוסדה פרסה תוכניות שאפתניות של הפיכת המדינה הצעירה למפותחת יותר ומשגשגת. התוכנית הובילה לסלילת דרכים ומסילות ברזל, חפירתן של תעלות ובנייתם של בתי ספר ציבוריים. החוקה החדשה שאושרה בשנת 1851, הגבילה את זכויות השחורים החופשיים במדינה ובין השאר מנעה מהם את זכות הבחירה. בשנות החמישים של המאה ה-19 אוכלוסיית המדינה עלתה על מיליון תושבים, שהציבה אותה במקום הרביעי באוכלוסייה במפקד האוכלוסין של 1860. אינדיאנה מלאה תפקיד חשוב ובעל השפעה פוליטית רבה במלחמת האזרחים בצד הצפוני. גם לאחר המלחמה לאינדיאנה נשארה השפעה פוליטית רבה מכיוון שהשתייכה למדינה מתנדנדת בבחירות האלקטוריאליות במשך 30 שנים.
היום המדינה משתייכת פוליטית למפלגה הרפובליקנית. תור הזהב הספרותי במדינה שהיה בין 1880 ל-1920, הגביר את ההשפעה התרבותית במדינה. בתחילת המאה ה-20, המדינה משכה עוד יותר מהגרים ממה שמשכה בתקופה הקודמת, ובסוף המאה ה-20 נהייתה מעצמה בתעשיית התרופות אחרי שחלו חידושים תקופתיים.
גאוגרפיה.
אינדיאנה נמצאת בצפון-מרכז ארצות הברית, גובלת במזרח באוהיו, בצפון במדינת מישיגן ובימת מישיגן (גוף המים הגדול ביותר הנמצא בשטחה של אינדיאנה), במערב באילינוי ובדרום מהווה נהר אוהיו (גם הנקודה הנמוכה ביותר באינדיאנה, 98 מטרים מעל פני הים) את הגבול בינה לבין מדינת קנטקי. גבולן הצפוני של המדינות אינדיאנה, אוהיו ואילינוי נקבע במקור כקו רוחב העובר דרך הקצה הדרומי של ימת מישיגן. גבול זה הוסט ב-16 קילומטרים כדי להגדיל את קו החוף של אינדיאנה. גם גבולותיהן של אוהיו ושל אילינוי הוסטו צפונה מאותה סיבה.
הנקודה הגבוהה ביותר באינדיאנה נמצאת במחוז ויין (389 מטרים מעל פני הים).
אינדיאנה היא אחת ממדינות הימות הגדולות. במדינה 24 גנים לאומיים ומאות אגמים.
נהר ובאש, שאורכו 764 קילומטרים, חוצה את המדינה מצפון-מזרח לדרום-מערב ובצדה הדרומי מהווה את גבולה עם אילינוי. נהר וייט, המתפצל מנהר ובאש, חוצה את מרכז המדינה בשני פלגים.
בתקופת הקרח האחרונה, צפון אינדיאנה היה מכוסה קרחונים בעוד שדרום אינדיאנה נשאר חשוף.
אינדיאנה מורכבת מ-92 מחוזות.
מזג אוויר.
מזג האוויר בצפון אינדיאנה שונה מאוד בדרומה. הטמפרטורות הממוצעות בחורף בצפון אינדיאנה נעות בין (1-) - (10-) מעלות צלזיוס, בעוד שבדרום אינדיאנה הן נעות בין (4)-(6-) מעלות. הטמפרטורות הממוצעות בקיץ בצפון נעות בין 18–29 מעלות, בעוד שבדרום הן נעות בין 21–32 מעלות. גשם יורד באופן שווה במשך חודשי השנה. טווח המשקעים נע בין 89 ס"מ בשנה ליד ימת מישיגן, ל-110 ס"מ לאורך נהר האוהיו בדרום. הממוצע באינדיאנה עומד על 100 ס"מ בשנה. ירידת השלג באינדיאנה נעה בהפרשים גדולים בין מקום למקום. לאורך ימת מישיגן נערמים 200 ס"מ בשנה, בעוד שבדרום הרחוק נערמים רק 36 ס"מ. נכון ל-2011, אינדיאנה מדורגת שמינית מבין מדינות ארצות הברית בנטייה לסופות טורנדו, בעוד שאוונסוויל ואינדיאנפוליס מדורגות במקומות 15 ו-8 בהתאמה מבין ערי ארצות הברית.
אזור זמן.
אינדיאנה היא אחת מ-13 מדינות ארצות הברית שמחולקות בין אזורי זמן. מיקומה של אינדיאנה בין אזור הזמן המזרחי של ארצות הברית לאזור הזמן של מרכז ארצות הברית הוביל לפיצולה של אינדיאנה בין שני אזורי הזמן. קו ההפרדה הוזז מערבה מספר פעמים לאורך השנים, כאשר במקור (עד 1961) היה בגבול עם מדינת אוהיו, אז כל אינדיאנה נכללה באזור הזמן המרכזי של ארצות הברית. 80 מתוך 92 מחוזות אינדיאנה נכללים באזור הזמן המזרחי של ארצות הברית, בעוד 12 האחרים נכללים באזור הזמן המרכזי של ארצות הברית. מאז שנת 2005 כל מחוזות אינדיאנה החילו עליהם את שעון הקיץ. נושא זה עדיין שנוי במחלוקת. באינדיאנה, מדינה בעלת מסורת חקלאית, הרבה חקלאים וחוואים מתנגדים לשעון הקיץ, מכיוון שהיום שלהם נשלט על ידי השמש, לא על ידי השעון. חקלאים תלויים לרוב בעובדים צעירים שהוריהם רוצים אותם בבית עד ארוחת הערב, לפעמים שלוש שעות לפני השקיעה. אינדיאנפוליס היא העיר בה השמש זורחת ושוקעת הכי מאוחר ביום מבין 50 הערים הגדולות בארצות הברית.
ממשל ופוליטיקה.
אינדיאנה ידועה מזה זמן רב כמעוז רפובליקני, ומאידך במערכת הבחירות של 2008 זכה המועמד הדמוקרטי ברק אובמה ברוב קולות הבוחרים. המושל הנוכחי של אינדיאנה הוא אריק הולקומב הרפובליקני, ולרפובליקנים במדינה רוב מיוחס בשני הבתים באספה הכללית של אינדיאנה. משנת 1900, תמכה אינדיאנה 5 פעמים בלבד במועמד דמוקרטי לנשיאות - בשנים 1912, 1932, 1936, 1964 ו-2008.
אמנם רק חמישה מועמדים דמוקרטים לנשיאות ניצחו באינדיאנה מאז 1900, אך 11 דמוקרטים נבחרו למושלים באינדיאנה במשך אותה התקופה. לפני שמיטש דניאלס הרפובליקני נבחר למושל בשנת 2005, אחזו הדמוקרטים במשרה במשך 16 שנים רצופות.
שבעה ממחוזות אינדיאנה תומכים במפלגה הרפובליקנית לקונגרס ארצות הברית על פי מדד ה-PCVI; כיום ישנם בקונגרס 7 נציגים רפובליקנים ו-2 דמוקרטים מטעם מדינת אינדיאנה. הרפובליקנים חזקים, מבחינה היסטורית-פוליטית, במזרח ובמרכז המדינה, ואילו הדמוקרטים חזקים בצפון-מערב המדינה. כמו כן, לעיתים מצביעים מחוזות מסוימים בדרום המדינה לדמוקרטים. מחוז מריון, המחוז המאוכלס ביותר המדינה, תמך במועמדים הרפובליקנים מ-1968 ועד לשנת 2000, אך שב והצביע לדמוקרטים בבחירות של 2004 ו-2008. מחוז לייק, המחוז השני בגודל אוכלוסייתו באינדיאנה, הוא מעוז חזק של הדמוקרטים; מחוז זה לא תמך ברפובליקנים מאז 1972.
שני הסנאטורים של מדינת אינדיאנה הם טוד יאנג ומייק בראון (רפובליקנים). יאנג הושבע לראשונה לסנאט בשנת 2017.
הנציגות של אינדיאנה לבית הנבחרים של ארצות הברית איננה רפובליקנית לחלוטין. מבחינה היסטורית-פוליטית, התמיכה ברפובליקנים לבית הנבחרים הייתה חזקה במזרח ובמרכז המדינה וכן בפרברים של הערים הגדולות. התמיכה בדמוקרטים, לעומת זאת, הייתה חזרה בצפון-מערב ובדרום המדינה ובערים הגדולות.
באוקטובר 2014 נישואים חד מיניים הפכו לחוקיים במדינת אינדיאנה לאחר שבית המשפט העליון דחה עתירה נגדית שהוגשה.
כלכלה.
התוצר הגולמי במדינה לשנת 2005 היה 214 מיליארד דולר אמריקאי. ההכנסה לנפש באינדיאנה הייתה 31,150 דולר אמריקאי בשנה. אחוז גבוה מהכלכלה מתבסס על תעשייה. מוצרים הנפוצים לייצור במדינה כוללים בין השאר ציוד תחבורה, מכוניות, ציוד אלקטרוני, מוצרים כימיים, מוצרי נפט ופחם, גומי, ופלדה.
כלכלתה המוקדמת של אינדיאנה סבבה סביב מסחר עם השבטים הילידים במקום. שנות השישים של המאה ה-19 ומלחמת האזרחים האמריקאית הביאו להשלמה מהירה של מסילות הרכבת ולגידול של התעשייה. בניית קרונות רכבת וייצור זכוכית נהיו לענפי התעשייה הבכירים במרכז אינדיאנה ששגשג, בעוד שכלכלת דרום אינדיאנה הושפעה לרעה מהמלחמה. ברוב אינדיאנה, המלחמה הובילה לעלייה בערך הסחורה החקלאית, והעלתה באופן משמעותי את רמת החיים באינדיאנה.
מיסוי.
הסמכות על המיסוי באינדיאנה כמעט לגמרי שייכת לאינדיאנה, אף על פי שההכנסה משמשת גם לתקציבים מקומיים (אזורים, מחוזים, עירוניים וכו'). מרכיבי תקציב אינדיאנה לשנת 2007 מפורטים בתמונה לעיל.
רוב תקציב המדינה מבוסס על מס קנייה (7%) ומס הכנסה (3.4%), בעוד רוב התקציבים המקומיים מתבססים על מס רכוש. מס הרכוש לא עולה על 1% משווי הרכוש. לרוב העובדים העצמאיים בתוך אינדיאנה, מס ההכנסה מכונה מהשכר אוטומטית. בשנת 2008 סך ההכנסות של אינדיאנה ממס הכנסה היה 4.68 מיליון דולר אמריקאי.
אינדיאנה גובה בנוסף מס תאגידים בסך 6.5% על הכנסות רוב התאגידים הפועלים בה שהקנה לה עוד 700,296,100 דולר אמריקאי.