מאז הגיע לארצות הברית בסוף 2001, המשיך ד"ר מנסור ביתר שאת בפעילותו הדתית והפוליטית כנגד האסלאם הרדיקלי ולמען זכויות אדם. הוא ובניו שהצטרפו למאבקו, הקימו ומנהלים את המרכז הקוראניסטי הבינלאומי הממוקם בצפון וירג'יניה, הכולל בין היתר אתר אינטרנט עשיר בשפה הערבית ובשפה האנגלית. באתר מאות ממאמריו, מחקריו ופרקים מספריו הרבים שנכתבו במהלך השנים.
ד"ר מנסור החזיק במספר משרות אקדמיות וציבוריות. בשנת 2002 היה חבר בקרן הלאומית לדמוקרטיה (National Endowment for Democracy), ובמסגרת חברותו בקרן זו כתב ופרסם מאמרים על שורשי הדמוקרטיה בעולם המוסלמי.
בשנת 2003 קיבל משרה מטעם התוכנית לזכויות האדם של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, כדי לחקור את מערכת החינוך המוסלמית בארצות הברית ולהמליץ על רפורמות.
באוקטובר 2004 יצא ד"ר מנסור בפומבי כנגד הארגון המוסלמי העומד מאחורי בנייתו של מסגד ברוקסברי, בעלות של 22 מיליון דולר ואמר שמנהיגיו מגלים סובלנות בלתי ראויה ותומכים בתפיסות המקדמות שנאה ומטפחות קיצוניים. בשנת 2004 שיבח אותו דניאל פייפס, היסטוריון, סופר, פרשן פוליטי ונשיא "פורום המזרח התיכון", על פעילותו ועל אומץ לבו לצאת בגלוי כנגד האסלאם הרדיקלי.
בשנת 2007 ערך עליו העיתון "הוושינגטון פוסט" כתבה והדגיש את העובדה שעשרות "פאתוות" מרחפות מעל לראשו של ד"ר מנסור מצד אנשי דת על "חטא הכפירה", בשל פעילותו כנגד האסלאם הרדיקלי בשל דרך הלימוד שלו את האסלאם וקריאתו רפורמות.
בשנת 2008 יצא ד"ר מנסור בפומבי כנגד המועצה ליחסים אמריקאים-אסלאמיים (The Council on American–Islamic Relations - CAIR), ארגון גדול הפועל בארצות הברית וידוע בקשריו עם ארגון האחים המוסלמים ואמר: "התרבות של CAIR איננה שונה מזו של אוסאמה בן לאדן. לארגון זה שני פנים. היכן הם המתונים? מעולם לא שמענו אותם...הרי מסרים של שלום וסובלנות אינם עושים חדשות".
המרכז הקורניסטי הבינלאומי (IQC)
כאמור, מאז הגיע לארצות הברית, הקים ד"ר מנסור את המרכז הקואניסטי הבינלאומי בצפון וי'רג'יניה. בניו אף הם שותפים פעילים בפעילויות המרכז, ומטרתו לקדם מסרים של אסלאם סובלני מתון, דמוקרטי, הדוגל בחופש הדת והפולחן, חופש הביטוי וזכויות הפרט. הם מתבססים על הקוראן בלבד ודוחים את החדית' והסונה - דברי הנביא וסיפור חייו. המרכז מפיץ את מסרין בערבית ובאנגלית בארצות הברית ובחו"ל באמצעות האינטרנט, סרטי טלוויזיה ועיתונות. הוועד המנהל של המרכז הקוראניסטי הבינלאומי מורכב מאנשים מכל הדתות המונותאיסטיות: מוסלמים, נוצרים ויהודים. לדבריו של ד"ר מנסור, במצרים לבדה יש כיום לזרם הקוראניסטי למעלה מ-10,000 חסידים.
אמריקאים למען שלום וסובלנות - Americans for Peace and Tolerance
ד"ר מנסור הוא חבר מייסד ושותף במועצה האמריקנית למען שלום וסובלנות, יחד עם הפעיל הפוליטי צ'ארלס ג'ייקובס והפרופסור למדעי המדינה מבוסטון קולג', ד"ר דניס הייל. מטרת האגון היא "לקדם דו קיום בשלום באמריקה מגוונת מבחינה אתנית, באמצעות חינוך הציבור האמריקאי על הצורך במנהיגות פוליטית מתונה התומכת בערכי סובלנות וערכי יסוד אמריקאים בקהילות ברחבי ארצות הברית כולה". ארגון זה יצא בביקרות חריפה כנגד הקמת המסגד עתיר המיליונים (17 מיליון דולר) ברוקסברי בטענה שהתרומות לבנייתו נתנו על ידי אסלאמיסטים קיצוניים ושמנהלי המסגד מטיפים לשנאה ובדלנות אסלמיסמית. לדברי מנסור הוא ביקר במסגד, הקשיב להטפות ומצא שם חומרים גדושי שנאה כלפי אמריקה, הכתובים בשפה הערבית. על ביקורתו, תבעה האגודה האסלמית של בוסטון את ד"ר מנסור על הוצאת דיבה.
קואליציית המוסלמים החופשיים - Free Muslims Coalition
ד"ר מנור חבר במועצת מנהלים (מאז ספטמבר 2004) של קואליציית המוסלמים החופשיים, ארגון ללא מטרות רווח של מוסלמים אמריקאים וערבים החשים שהאלימות הדתית והטרור לא נדחו באופן מוחלט וחד משמעי על ידי הקהילה המוסלמית. הקואליציה מבקשת לחסל את התמיכה רחבת הבסיס לקיצוניות וטרור אסלאמיים, ולתמוך ולחזק את המוסדות הדמוקרטיים-חילונים בעולם המוסלמי על ידי תמיכה במאמצי הרפורמציה האסלמית, וכדי לקדם את פרשנות חילונית מודרנית של האסלאם על בסיס הרעיון כי האסלאם שוחר שלום, דמוקרטיה, אהבה ומצוי בהלימה עם דתות ואמונות אחרות.
המרכז לפלורליזם אסלמי - Center for Islamic Pluralism
ד"ר מנסור הוא המייסד והנשיא הזמני של המרכז לפלורליזם אסלמי.
יחסו של ד"ר מנסור לטרור האסלמי.
ד"ר מנסור וחבריו לזרם הקוראניסטי, טוענים שהאסלאם הרדיקלי מעוות את הקוראן, את מסריו ומפרש אותו באופן שישרת את מטרותיו להשתלט על העולם וליצור ח'ליפות כלל עולמית תחת חוקי השריעה. הם יוצאים באופן נחרץ וגלוי כנגד האסלאם הרדיקלי, כנגד הטרור האסלאמיסטי, כנגד טיפוח פולחן המוות והעדר ייחוס ערך עליון לחיי אדם. מנסור וחבריו גורסים כי טרור מנוגד באופן מוחלט לרוח האסלאם והוא בבחינת חטא שאין עליו כפרה. מנסור יוצא לא רק כנגד הטרור האקטיבי הזורע הרס והרג בפועל, אלא גם כנגד מה שהוא וחבריו מכנים "הטרור הפסיבי", הסכמה בשתיקה עם הטרור האקטיבי והיעדר ביטויים של התנגדות גלויה ונחרצת כנגד הטרור האסלאמיסטי על צורותיו השונות.
כותב ד"ר מנסור במאמרו "זה המפוצץ את עצמו והורג חפים מפשע, מפסיד את חייו בעולם הזה ובעולם הבא" על תופעת השאהידים בקרב האסלאמיסטים הקיצוניים:
את הצידוקים להרג ורצח, מוצא האסלאם הרדיקלי והפחות רדיקלי בחדית', אותו קרא מנסור לבטל יחד עם חבריו לזרם הקוראניסטי, וכך הוא אומר לגבי החדית' ומלחמת האסלאם בכל מי שאיננו מוסלמי או נחשב ככופר (Kufur):
ד"ר מנסור ממשיך את מאבקו באסלאם הרדיקלי ובטרור האסלאמיסטי, מאבק אותו הוא רואה כמשימת חייו, גם בארצות הברית וקורא לממשל האמריקאי להצטרף למאבק בהתפשטותו של הטרור האסלאמיסטי. במכתב לנשיא ברק אובמה ב-29 ביוני 2010 כותב ד"ר מנסור:
יחסו של ד"ר מנסור ליהודים ולקונפליקט הישראלי-פלסטיני.
על פי הקוראניסטים, אחת הסיבות שיש לבטל את החדית' היא מכיוון שהחדית' איננו האסלאם הטהור והוא מגביר שנאה, אלימות וחוסר סובלנות כלפי האחר. שנאת יהודים וקריאה להרג יהודים, מהווים מרכיב נפוץ בכתבי החדית', כדוגמת הפסוק (מתורגם מאנגלית) המופיע בצחיח מוסלם 41:6985, ומיוחס לאלבח'ארי. פסוק זה מופיע בין היתר, באמנה של ארגון חמאס:
פסוק זה ורבים אחרים כדוגמתו, מצוטטים אינספור פעמים על ידי מטיפים דתיים בהטפות שטנה כלפי ישראל והיהודים.
לד"ר מנסור קשרים רבים עם ישראלים ויהודים בכל רחבי העולם, הן על בסיס אקדמי-מחקרי והן על בסיס שותפות רעיונית של הצורך הדוחק להיאבק באסלאם הרדיקלי.
באחד מנאומיו בבוסטון בפני מנהיגים יהודיים, אמר ד"ר מנסור: "ביטחונה של מדינת ישראל חשוב לי מאוד ואני מגן עליה ואמשיך להגן עליה, כי אני אוהב את מצרים. האויב שלנו, הקוראניסטים, איננו ישראל. האויב שלנו הוא העריצים השולטים במדינות ערב והטרוריסטים הוואהבים הפנטיים".
במאמרו "הערכת הפוליטיקה האמריקאית שנה לאחר נאומו של הנשיא אובמה בקהיר", המבקר קשות את תפיסתו של הנשיא אובמה כלפי העולם האסלמי, כותב ד"ר מנסור:
יחסו של ד"ר מנסור למעמד האישה באסלאם.
במאמר "זכותן של נשים לעבוד ולהגיע למעמד בחברה המוסלמית", כותב ד"ר מנסור את הדברים הבאים:
האם הקוראן קורא להרוג את הכופרים?
במאמרו The false penalty of apostasy - העונש הכוזב על כפירה, כותב מנסור:
במאמר סוקר מנסור בהרחבה את הפוליטיקה של האסלאם לאחר היווסדו ומביא סימוכין מן הקוראן הסותרים את תפיסת "עונש המוות על כפירה". הוא טוען ואף מוכיח כי העונש על הכפירה נוצר בחדית' לצרכים פוליטיים בעת התפשטות האסלאם ומלחמות הכיבוש שלו. את המאמר הוא מסכם במילים הבאות:
מאמרים וספרים.
מנסור כתב עד כה 24 ספרים ו-500 מאמרים שפורסמו בעיתונים ובכתבי עת שונים בשפה הערבית (אל-אכבר, אל-אהרם, אל-וואטן ועיתונים נוספים) ובשנים האחרונות בשפה האנגלית. כתביו עוסקים בהיבטים שונים של האסלאם: היסטוריים, תרבותיים ודתיים. נושאים מרכזיים הם ההיסטוריה של הווהביזם בערב הסעודית, ביקורת נוקבת כלפי תפיסת ותרבות הג'יהאד, קנאות וקיצוניות דתית ודיקטטורה בחשיבה האסלמית; זכויות נשים בעולם המוסלמי; על הצורך ברפורמה במערכת החינוך המצרית; כמו כן כתיבה אמנותית כמו פרוזה ומחזות.
מאמרים נבחרים (בשפה האנגלית)
הצתה
הצתה היא פעולה יזומה של הבערת אש (להבדיל מהתלקחות ספונטנית).
שימוש האדם הקדמון באש החל אצל ההומו ארקטוס או בתחילת ימיו של ההומו סאפיינס. השגת יכולת זו הייתה נקודת מפנה באבולוציה האנושית החברתית והתרבותית שאפשרה לבני האדם להתרבות במהירות בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים.
חיכוך הוא הדרך הפרימיטיבית המקובלת ביותר להצתת אש. דרכים שונות להצתת אש באמצעות חיכוך היו ידועות עוד בתקופת האבן הקדומה, ועודן משמשות בימינו. הקשה באבני צור ופלדה הייתה דרך נפוצה נוספת להצתת אש.
שיטות מודרניות להצתת אש, המבוססות גם הן על חיכוך, הן שימוש בגפרור או במצית המבוסס על דלק. להצתה ללא דלק משמש גביש פיזואלקטרי, כלומר חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי ויוצר ניצוץ. הצתת אש בכוונה רעה היא פשע.
דרכי הצתה.