לאחר התפרקות הלהקה התחיל גייטלי את קריירת הסולו שלו. בשנת 2000 הוא הוציא אלבום בשם "New Beginning", ובו כמה סינגלים בולטים. הסינגל "New Beginning", שנושא את שם האלבום, הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים הבריטי. סינגל אחר מהאלבום הוא גרסה מחודשת לשיר Bright Eyes. הסינגל הזה שימש כפסקול לסדרת טלוויזיה המבוססת על הסיפור גבעת ווטרשיפ, שבה דיבב גייטלי את הדמות של שחורי (Blackavar). כמו כן הסינגל I believe, שהגיע למקום האחד עשר במצעד הפזמונים הבריטי, שימש כפסקול לסרט בילי אליוט. סינגל נוסף מאותו אלבום, Stay, הגיע למקום השלוש עשרה במצעד הפזמונים הבריטי. בשנת 2001 נפרדו דרכיהם של גייטלי ושל חברת התקליטים שלו פולידור כשאז גייטלי החליט להקדיש את זמנו למשחק. בשנת 2007 הקליט גייטלי את הסינגל Children of Tomorrow עבור תוכנית דרמה בתחנת הרדיו BBC7 המבוססת על סדרת הטלוויזיה הבדיונית דוקטור הו.
בשנת 2002 שיחק גייטלי בתפקיד יוסף בהצגת התיאטרון יוסף וכתונת הפסים המשגעת (באנגלית: Joseph and the Technicolour Dreamcoat), שהוצגה בווסט אנד בלונדון. גייטלי גילם דמויות נוספות בהצגות תיאטרון שונות, בהם את תופס הילדים בצ'יטי צ'יטי בנג בנג (2004-2005), דנדיני בסינדרלה (2005) והדחליל בהקוסם מארץ עוץ (2006). בנוסף לכך כיכב גייטלי בתוכניות טלוויזיה שונות כגון תוכנית כישרונות בשנת 2006, ובעונה השנייה של התחרות הבריטית רוקדים על הקרח (Dancing on Ice) בשנת 2007. בשנת 2008 כיכב גייטלי בסרט האימה קרדו (Credo), או קללת השטן (Devil’s Curse) בשמו האמריקאי.
ביוגרפיה.
גייטלי נולד למשפחה ענייה של מעמד הפועלים בדבלין, אירלנד, והיה הבן הרביעי מתוך חמישה. עוד בצעירותו הוא שיחק בתפקידים שונים בהצגות של בית ספרו. גייטלי ניפרד מבן זוגו הראשון סטיבן האוורד בשנת 1993. בשנת 1999, עוד כשהיה חבר בלהקת בויזון ולפני תחילת קריירת הסולו שלו, הצהיר גייטלי על עצמו כהומוסקסואל בריאיון לעיתון סאן הבריטי, דבר שגרם לתדהמה בקרב מעריציו ולאכזבה בקרב מעריצותיו. באותו ריאיון לסאן גילה גייטלי כי משנת 1998 היה בקשר זוגי עם אלוי דה יונג, זמר בלהקת הפופ ההולנדית Caught in the Act. לואי וולש אמר אז שאם היה יודע זאת עליו לא היה מלהק אותו לבויזון, בטענה שזה לא מקובל. יציאתו מהארון של גייטלי תרמה לשיפור דעת הקהל ביחס להומוסקסואלים באותה תקופה בבריטניה, והפך את גייטלי לסמל חיובי של יציאה מהארון. עם קבלתו של גייטלי כהומוסקסואל בלהקת בויזון וכמחווה עבורו הקליטו חברי הלהקה את הקליפ לשיר Better כשבו הם נראים בזוגיות עם אישה בעוד שגייטלי נראה בזוגיות עם גבר.
לאחר שנתיים בהם סבל גייטלי מדיכאון ומהתמכרות לתרופות נפרדו בשנת 2002 גייטלי ודה יונג, וגייטלי חזר אז לדבלין. לאחר זמן מה החל לצאת גייטלי עם איש העסקים אנדרו קאוולס, לו הוא נישא בטקס בקפלה בלאס וגאס בשנת 2003. ב-19 במרץ 2006 נישאו שוב גייטלי וקאוולס בטקס איחוד אזרחי שהתקיים בלונדון. הזוג גר והיה פעיל חברתית בשכונת הייגייט בלונדון, שכונה שגייטלי מאוד אהב ואשר חי בה עד מותו. ביולי 2009 נפרץ ביתם ונשדדה ממנו תכולה בשווי של 80,000 ליש"ט.
גייטלי היה פעיל בארגוני צדקה בבריטניה. הוא היה אחד התומכים בארגון הצדקה הבריטי Missing People, המסייע למשפחות של ילדים שברחו מבתיהם ולילדים עזובים, ואחד הנציגים של ארגון הצדקה הבריטי Caudwell Children Charity, העוזר לילדים בעלי מוגבלויות ולילדים חולים. בעזרת הופעות התרמה הכניס גייטלי אלפי ליש"ט לקופות ארגונים אלה. כמו כן, בשלוש השנים שקדמו למותו שקד גייטלי על כתיבת ספר ילדים בשם "עץ העונות" אותו הוא התכוון לפרסם לקראת חג המולד 2009. בהלווייתו הבטיח חברו ללהקה קיטינג כי הספר ייצא לאור.
בלילה שבין ה-10 ל-11 באוקטובר 2009 נפטר גייטלי כתוצאה מבצקת ריאות, בבית הנופש שלו ושל בן זוגו קאוולס במיורקה, ספרד, לאחר בילוי משותף של השניים בעיר פלמה דה מיורקה. למרות פרסומם של חשדות והשערות כי גייטלי מת מצריכת סמים או משתיית אלכוהול מרובה קבעו מקורות רשמיים בספרד כי מותו היה מוות טבעי. חברי להקת בויזון הנותרים הגיעו למיורקה ביום שלאחר המוות והביעו את תדהמתם וצערם הרב על מות חברם. ב-16 באוקטובר הטיסו חברי הלהקה את גופתו לדבלין שם נערך לו טקס הלוויה שבו נכחו, בין היתר מעריצים, ידוענים ופוליטיקאים.
The Fame Monster
The Fame Monster (בעברית: מפלצת התהילה, מעוצב: The Fame Mons†er) הוא המיני-אלבום השלישי של זמרת הפופ ליידי גאגא, שיצא כמהדורה חדשה של אלבום הבכורה שלה "The Fame" משנת 2008, ב-15 נובמבר 2009 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. תחילה האלבום היה אמור לצאת כמהדורת דלוקס של "The Fame" אך גאגא החליטה להוציא את כול שמונת השירים כמיני אלבום.
מבחינה מוזיקלית, האלבום הוא בסגנון הפופ עם השפעות של דיסקו, רוק גלאם, ומוזיקת סינת'פופ של שנות ה-70 וה-80. האלבום מושפע מהופעות אופנה ולפי גאגא האלבום מתאר את הצד האפל של התהילה בעזרת מטפורות מפלצתיות. כריכת האלבום נוצרה על ידי הדי סלימאן ויש לה נושא גותי, שבגללה נדחו במקור על ידי חברת התקליטים שלה אך גאגא שכנעה אותם. ביציאתו האלבום קיבל ביקורות טובות ממבקרי מוזיקה. במדינות מסוימות הוא צורף עם "The Fame" וכבש את מצעדי המדינות באוסטרליה, בריטניה, אוסטריה, בלגיה, פינלנד, גרמניה, ניו זילנד, פולין, ושווייץ. בארצות הברית הגיע למקום החמישי במצעד האלבום הרשמי, בילבורד 200 והגיע לפסגת המצעד של האלבומים האלקטרונים\דאנס של בילבורד. האלבום זכה בפרסים רבים ומיציאתו השיג כשש מועמדויות לפרס גראמי שכולל את המועמדות השנייה של גאגא לפרס "אלבום השנה" וזכה בפרס בקטגוריית "אלבום הפופ הטוב ביותר" בשנת 2010. ברחבי העולם מכר מעל ל-8 מיליון עותקים.
הסינגל המוביל, "Bad Romance" זכה להצלחה בין לאומית כאשר כבש מעל ל-25 מצעדי מדינות וזכה בשני פרסי גראמי ובארצות הברית הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הבא "Telephone" בשיתוף ביונסה הפך לאחד מתוך "הסינגלים הנמכרים בכול הזמנים" והגיע לתואר פלטינה משולשת בארצות הברית לאחר שמכר מעל ל-3 מיליון עותקים ושבר שיא גינס בזכות הווידאו קליפ שלו. הסינגל השלישי "Alejandro" הפך להצלחה נוספת של גאגא וכבש את מצעדי בולגריה, פינלנד, צ'כיה, ישראל, מקסיקו, רומניה, ועוד, והוכתר כתואר פלטינה כפולה בארצות הברית ואיטליה. הסינגל הרביעי והאחרון, "Dance in the Dark" זכה להצלחה מתונה משום שיצא לאור במקומות נבחרים וללא וידאו קליפ משלו, אך השיג מועמדות לפרס גראמי והגיע לעשירייה המובילה בפולין, צ'כיה, והונגריה.
רקע וכתיבה.
"The Fame Monster" הוא אלבום המשך לאלבום הבכורה המצליח של גאגא משנת 2008, "The Fame". ההשראה ליצירת האלבום הגיעה לדברי גאגא ממסעותיה ברחבי העולם בעקבות אלבום הבכורה וחשיפה למוזיקה בינלאומית. בנוסף, ההשראה הנוספת והעיקרית היא "הצד האפל" של התהילה. כל אחד משמונה שירי האלבום מייצג פחד שונה שלה. הסינגל המוביל, "Bad Romance" התהדר בקליפ מושקע כלכלית, שכולו סבב סביב תלבושות אומנותיות של מעצב האופנה אלכסנדר מקווין. הוא זכה להצלחה רבה כמו הסינגל עצמו, והפך באותו זמן לקליפ הנצפה ביותר באתר בכול הזמנים. בתחילתו מופיעה סצנה ובה 7 תאים, כמספר השירים באלבום (לא כולל הסינגל עצמו), נפתחים, ומתוך כל אחד מהם מגיחה מפלצת כלשהי, אשר מייצגת את הפחדים שבהם עוסקת גאגא באלבום.
בתחילה, "The Fame Monster" כלל לא היה אמור להיות אלבום בפני עצמו. ההחלטה הראשונית של חברת התקליטים שבה גאגא חתומה, הייתה למנף את הצלחת אלבום הבכורה ולהגדיל את מכירותיו, על ידי כך שתוציא אותו במהדורה מחודשת אשר תכלול את שמונת השירים החדשים. אולם, בעקבות התנגדותה של גאגא למהלך, שלדבריה היה שגוי מבחינה כלכלית כלפי מעריציה ומהבחינה האומנותיות, הוחלט להוציא את השירים בצורה נפרדת כאלבום בפני עצמו, אך גם לצרפו כ-EP לאלבום הבכורה. בכך גדלו מכירותיו של אלבום הבכורה בצורה ניכרת ושל "The Fame Monster" שהגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד, ולמקום הראשון בעוד כ-12 מצעדים שונים ומכר מעל ל-8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
נושאים והפקה.
"The Fame Monster" מכיל כשמונה שירים במהדורתו הסטנדרטית. התקליט מציג את הטעם של גאגא לפאסטיש, כשהוא מתבסס על "גלאם ארנה של שנות השבעים, דיסקו להקת אבבא ועצבני כמו סטייסי Q", על פי מגזין הרולינג סטון. ניל מקורמיק ממגזין הדיילי טלגרף הרגיש ש"אף על פי שלא היה מאוחד מבחינה נושאית כמו קודמו, The Fame Monster מציג שירים מרתקים שהורכבו מכוח. האנרגיה התוססת, המנגינות הנועזות והסנסציוניזם הבלתי פוסק כמעט". הטקסטים מכילים מטפורות זומביות בשירים כמו "Monster" ("הוא אכל את ליבי ..."), סגנון קוזאק כמו המוזיקה ב-"Teeth", ("נשוך את הבשר של הילדה הרעה שלי...") ו-"Dance In The Dark" (" סיליקון, מלוח, רעל, הזרק לי ... ") שמתייחס גם במילותיו לאנשים מפורסמים שפגשו סוף טרגי בחייהם בהם, מרילין מונרו, ג'ודי גרלנד, סילביה פלאת', הנסיכה דיאנה, וליבראס וג'ונבנט רמזי. הקלטות האלבום נערכו בלוס אנג'לס, לונדון, אוסקה ואמסטרדם. ארבעה משיריו הופקו בעיקר על ידי רדוואן, עם הפקות נוספות בשירים האחרים של רון פייר, פרננדו גאריביי, טל הרצברג, רודני דארקצ'ילד ג'רקינס, טדי ריילי, וספייס קאובוי. גאגא הייתה מפיקה משותפת בכל השירים.