הקליפ עם הצילום הטוב ביותר.
מאקלמור וראיין לואיס – "Can't Hold Us"
שיר הקיץ של השנה.
ואן דיירקשן – "Best Song Ever"
הקליפ הטוב ביותר עם מסר.
מאקלמור וראיין לואיס – "Same Love"
אם סיסטמס
טורה! טורה! טורה!
טורה! טורה! טורה! (באנגלית: Tora! Tora! Tora!) הוא סרט מלחמה אפי אמריקאי משנת 1970, המשחזר את מתקפת היפנים של פרל הארבור והאירועים שקדמו לה. שם הסרט נגזר מהמילים שהיו הקוד לפתיחת המבצע. טורה ביפנית זה נמר (טייגר) אבל הכוונה הייתה שתי המילים היפניות TOtsugeki RAigeki" (突撃雷撃), שמשמעותן "התקפת ברק".
התסריט מבוסס על הספר טורה! טורה! טורה! של גורדון פרנג' (1963) ו"החותם השבור" של לדיסלאס פאראגו (1967).
את הצד היפני גילמו שחקנים יפנים שדברו יפנית בלבד בבימוי יפני של טושיו מסודה וקינג' פוקסאקו. את הצד האמריקאי ביים ריצ'רד פליישר.
הבמאי אקירה קורוסאווה השתתף בהכנות שארכו כשנתיים ובכתיבת התסריט אך הודח על ידי המפיקים זמן קצר לאחר התחלת הצילומים והוחלף על ידי ריצ'רד פליישר.
נושאת המטוסים "יורקטאון" שימשה מודל לנושאת המטוסים היפנית "אקאגי" משם נוהלה ההתקפה.
אחת הטעויות הבולטות בשחזור המתקפה הייתה כאשר מטוסי התקיפה טסים מעל הרכס החולש על הנמל ועליו צלב גדול לזכר הנופלים האמריקאים בהתקפה הזאת.
האמריקאים ביקרו את הסרט כי לדעתם הציג את היפנים באור חיובי ואת האמריקאים כמבולבלים וחסרי ביטחון. הסרט הצליח מאוד ביפן וגרף 194 מיליון ין.
תקציר העלילה.
היחסים בין יפן וארצות הברית הורעו לאחר שזו הטילה אמברגו על משלוחי נפט ליפן כדי לעצור את התפשטותה במזרח הרחוק. בסרט מראים את חתימת חוזה ההגנה בין יפן, גרמניה ואיטליה (מדינות הציר).
על נושאת המטוסים אקאגי נמצאים אדמירל איסורוקו יממוטו (סו ימאמורה), אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, מפקד הצי האווירי הראשון (אג'ירו טונו), קומנדר מינורו גנדה, מתכנן המתקפה (טאטסויה מיהאשי) והטייס מיטסו פושידה (טקהירו טאמורה), מפקד מטוסי התקיפה. הטייסים היפנים עוברים אימונים על מודלים של פרל הארבור והדרכות לזיהוי אניות הצי האמריקאי בשמותיהן.
גנרל שורט (ג'ייסון רוברדס) חושש מחבלה במטוסים על ידי גורמים עוינים באי ופוקד להוציא את המטוסים על מסלולי ההמראה כדי שיהיה אפשר להשגיח עליהם יותר טוב - החלטה הרת אסון.
בוושינגטון די. סי. מצליח מפקד המודיעין של גזרת המזרח הרחוק, קולנל בראטון (א.ג. מרשל) לפענח בעזרת מכונת PURPLE תשדורת בעלת 14 סעיפים שהאחרון בהם היה מתן אולטימטום בשעה 13:00 למזכיר המדינה קורדל הול (ג'ורג' מקריידי). ביחד עם עוזרו הקריפטולוג לויטננט קומנדר אלווין קרמר (וסלי אדי) הוא מגיע לפנטגון שכולו ריק מאנשים בגלל יום ראשון. ראש המטות המשולבים, ג'ורג' מרשל יצא לרכיבה על סוס. לבסוף הם מצליחים למצוא את מזכיר המדינה (ג'ורג' מקריידי), מזכיר המלחמה (ג'וזף קוטן), הרולד סטארק, ראש המבצעים הימיים (אדוארד אנדרוז) וגנרל מרשל (קית' אנדס). מרשל נותן פקודת התראה אך בגלל קשיי קליטה בהוואי היא נשלחת כטלגרמה רגילה ומגיעה לאחר סיום ההתקפה.
היפנים שולחים את מכתב האולטימטום לשגרירם בוושינגטון אבל בגלל הצורך לפענח אותו הוא הגיע 55 דקות לאחר תחילת המתקפה וכך יכול היה רוזוולט להודיע כי ארצות הברית הותקפה ללא כל אזהרה.
אדמירל קימל (מרטין בלסם), מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית מוציא את נושאות המטוסים "אנטרפרייז" בפיקודו של ויליאם הולסי ו"יורקטאון" למשימות באוקיינוס השקט והן ניצלו מההתקפה. כשעה לפני ההתקפה הוא מקבל הודעה על טיבוע צוללת יפנית זעירה בפתח הנמל ומגיע למפקדה בעת פתיחת ההתקפה.
לשם התראה מוקמת תחנת מכ"ם על אחת הפסגות, בתחילה ללא קשר קווי ואחר כך על ידי טלפון שדה. החייל במשמרת מזהה במכ"ם מטוסים מתקרבים ומדווח אך במפקדה עונים לו שאלה כנראה מטוסי B-17 אמריקאים.
מדריכת טייס נתקלת לראשונה בקבוצת המטוסים ומציחה בקושי להימלט מהם.
לבסוף נוחתים הטייסים על נושאת המטוסים ובראשם פושידה. הם צוהלים ושמחים ובחדר המפקדה יושבים הקצינים הבכירים בראשותו של יממוטו ומאזינים להודעה מרדיו טוקיו המודיע על ההתקפה ומשבח את יממוטו. כולם מוחאים לו כף אבל הוא נעמד חמור פנים ואומר: "מפני שתקפנו לפני הגשת האולטימטום אני חושש, הערנו ענק ישן שקם חדור כעס ומרץ להגיב נגדנו".
משה &quot;טעטשר&quot; רוזנפלד
משה "טעטשר" רוזנפלד (25 בדצמבר 1869 - 15 באוקטובר 1939) היה חסיד ויז'ניץ, הידוע בפעילותו למען יהודים כחבר מועצה בעיר חוסט, כיום באוקראינה.
ביוגרפיה.
שמו.
אביו, נפתלי דיאמנט, נולד בשטריזב בגליציה ועבר לעיר אוז'הורוד (ידוע גם כאונגוואר) שם עבד אצל חייט בשם רוזנפלד. כאות הוקרה על שאימץ אותו כבן שינה שמו מדיאמנט לרוזנפלד. לאחר נשואיו לאסתר עבר לגור בבית חותנו בעיר טעטש. שם נולדו בניו שמואל חיים, לייבוש, פייביש, משה ובתו גיננדל.
שמו, משה, ניתן לו בעקבות שיטפון שאירע בסמוך ללידתו ממנו ניצלה משפחתו בעקבות הפסוק "כי מן המים משיתיהו" (ספר שמות, פרק ב', פסוק י').
משפחתו.
עם נשואיו למלכה (בתם של ר' מרדכי שלמה קסירר ובילא בת ר' ייעקל פרקש) עבר להתגורר בעיר מגוריה חוסט (לכן בחוסט הוא כונה משה טעטשער, ואילו בטעטש כונה משה חיסטר). מלכה נפטרה בשנת 1936 וקבורה בחוסט. הוא היה בעליו של בית מסחר למכולת בסטונאות, עסק ביבוא קפה, נפט ופירות קולוניאליים בקנה מידה גדול.
פרטים אלו אודותיו מופיעים בספר "זכרון מאיר".
למשה ומלכה רוזנפלד נולדו שבעה בנים ובת אחת, רבים מהם נספו בשואה.
אחרית ימיו.
בספר שלוחא דידן מסופר כי בתשרי ת"ש, שבוע לפני מותו יצאו גזירות חדשות על ידי השלטונות ההונגרים על יושבי הכפרים. היהודים תושבי הכפרים נדרשו למלא טפסים ושאלונים רבים. הרב משה טעטשר ביודעו את הקושי של אותם תושבים להתמודד עם טפסים ושאלונים אלו פרסם הודעות בכל כפרי הסביבה כי כל מי שמתקשה במילוי טפסים אלו מוזמן לביתו ביום א' (ג' חשון ת"ש - אוק' 1939) והוא יישב עם כל אחד ויסייע בידו במילוי הטפסים והשאלונים. בשבת (ב' חשון ת"ש) חש לפתע ברע ומת. הכפריים אשר הוזמנו לביתו למילוי השאלונים התייצבו, אמנם, אך במקום זאת הצטרפו להלוייתו.
פעילותו בקהילת חוסט.
הרב משה טעטשר היה ראש הקהילה בחוסט עד סוף שנות העשרים (לא ידוע בדיוק מאיזו שנה). משה רוזנפלד "טעטשר" עמד בקשרים עם הפקידות הגבוהה במחוז. במלחמת העולם הראשונה שחרר צעירים יהודים רבים מן השירות בצבא ובמלחמה בחזית.
צבי מנשל בספרו המקיף על העיר חוסט ואנשיה "קהילת חוסט והסביבה- ספר זיכרון" מתאר את ביתו של הרב משה רוזנפלד כבית מידות, העומד בפינת רחוב המכס ורחוב "תחנת הרכבת הקטנה".
היה דמות מרכזית בקהילה וכתובת לטיפול בבעיות מול השלטונות כפי שמתואר בסיפורים הרבים בספרי הקהילות כגון הספר "אהל נפתלי" ובספר "זכרון מאיר".
הרב משה היה מחסידיו הקרובים ביותר של רבי ישראל הגר (אהבת ישראל) בכל פעם שהרבי היה מגיע מויז'ניץ (שהייתה ברומניה באותם ימים) לחוסט (שהייתה שייכת לצ'כוסלובקיה) היה מתארח בביתו המרווח של הרב משה או בבית בכור בניו של הרב משה - יעקיל. הרב משה היה נוהג לנסוע לעיתים קרובות אל "הרבי" שלו כדי להתייעץ עמו על דברים שונים. בחגים היה מתארח אצל הרבי או שהרבי היה מתארח אצלו. הוא היה אחד החסידים המקורבים ביותר אל הרבי. ראו תמונה משותפת.
הרב הגר אף נתן לרב משה "טעטשר" רוזנפלד קפטן (קפוטה) ובו נקבר לאחר מותו.
פעילות פוליטית.
משה טעטשר היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של צ'כיה (בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ובה הייתה צ'כיה מדינה עצמאית) וחבר מטעמה במועצת העיר.
בזכות מעורבותו השתתפו רבים מהקהילה בבחירות, דבר שחיזק את מעמדו וכך נבחר לתפקידים מוניציפליים וממשלתיים שאפשרו לו לעזור להרבה יהודים ולעמוד על מימוש זכויותיהם ואזרחים במדינה ובעיר.
ראשי "המזרחי" פנו אליו ובקשוהו להצטרף אליהם אך הוא דחה אותם בטענה שיותר חשוב לו להשתייך למפלגה השלטת מאשר להגדיל את כמות החברים היהודים באופוזיציה.
למרות עמדה זו הצטרף לבסוף כחבר ב"אגודת ישראל" ואף השתתף מטעמה בכמה כנסיות גדולות (כך נקראים הכינוסים שלהם) שבהם נאם וזכה להכיר שם את ה"חפץ חיים" ואת האדמו"רים מגור ומטשורטקוב.
שליו בוש מצויר
שליו בוש מניפורי
שליו בוש הסלע
שליו בוש הג'ונגל
ADP (פירושונים)
קבוצת השבעה
קבוצת השבעה (באנגלית: Group of Seven) הייתה קבוצה של ציירי נוף קנדיים בשנים 1920–1933, שהאמינה כי ניתן ליצור "אמנות קנדית ייחודית", ויזמה תנועה אמנות לאומית. הקבוצה הוחלפה על ידי "קבוצת הציירים הקנדית" בשנת 1933, שכללה חברים מקבוצת ביבר הול שהיו בעלי היסטוריה של הופעה בעולם יחד עם קבוצת השבעה.
חברי הקבוצה.
פרנקלין קרמייקל (1890–1945), לורן האריס (1885–1970), אלכסנדר יאנג ג'קסון (1882–1974 ), פרנק ג'ונסטון (1888–1949), ארתור ליסמר (1885–1969), ג'יימס הארווי מקדונלד (1873–1932), ופרדריק וארלי (1881–1969).
מאוחר יותר הוזמן אלפרד ג'וזף קאסון (1898–1992) להצטרף בשנת 1926, אדווין הולגייט (1892–1977) הפך לחבר בשנת 1930, ולמוין פיצג'רלד (1890–1956) הצטרף בשנת 1932.
שני אמנים נוספים הקשורים לקבוצה הם טום תומסון (1877–1917) ואמילי קאר (1871–1945).
היסטוריה.
טום תומסון, ג'. ה. מקדונלד, ארתור ליסמר, פרדריק ורלי, פרנק ג'ונסטון ופרנקלין כרמייקל נפגשו כעובדי חברת העיצוב Grip Ltd. בטורונטו. בשנת 1913 הצטרפו אליהם אלכסנדר יאנג ג'קסון ולורן האריס. לעיתים קרובות הם נפגשו במועדון האמנויות בטורונטו כדי לדון בדעותיהם ולשתף את אמנותם.