סקאלין הגן על אופן פעולתה של ממשלתו במהלך הקריירה המאוחרת שלו, והיה גאה בכך שהוא כיהן כראש ממשלה בתקופה שהייתה שוברת אחרים. עם זאת, הוא חי עוד שנים רבות כדי לראות שההיסטוריה מצדיקה את רבים מרעיונותיו הכלכליים, במיוחד גישת המימון האינפלציוני שבזמנו נחשבה לגישה רדיקלית במיוחד, אך הפכה להיות אחת מהרעיונות המרכזיים של הכלכלה הקיינסיאנית, שאומצה על ידי אוסטרליה ועל ידי רוב ממשלות המערב בסוף שנות השלושים ובשנות הארבעים. ג'ון מיינרד קיינס עצמו הצהיר שתוכנית ראשי הממשלה של סקאלין, שגרמו לו לצרות רבות ולתבוסה בבחירות, "הצילה את המבנה הכלכלי של אוסטרליה". לאחר הבחירות של 1931 הודה האקונומיסט שסקאלין "עשה רבות כדי להעלות את אוסטרליה על מסלול השיקום". כמה מהצעדים שהוצעו על ידי סקאלין ונדחו על ידי האופוזיציה של מפלגת אוסטרליה המאוחדת, יושמו בסופו של דבר על ידה כאשר היא הנהיגה את הממשלה, ובכך נגרם לסקאלין סיפוק רב. סקאלין ניחם את עצמו שהקריירה הפוליטית של רבים מהמנהיגים העולמיים, שכיהנו בתפקידיהם עם פרוץ המשבר הכלכלי העולמי, הסתיימה תוך זמן קצר. בין השנים 1927 – 1935 רק ראש ממשלה אחד במדינות אוסטרליה נבחר מחדש ומנהיגי מדינות העולם בני זמנו של סקאלין, כמו הרברט הובר בארצות הברית, רמזי מקדונלד בבריטניה, ריצ'רד בדפורד בנט בקנדה וג'ורג' פורבס בניו זילנד, כולם הובסו במערכת בחירות קשה לאחר פרוץ המשבר.
על שמו של סקאלין קרויים פרבר של הבירה קנברה ומחוז בחירה בפרברי מלבורן. כמו כן קרוי על שמו מונולית סקאלין באנטארקטיקה.
יום טוב ליפמן הלפרין (ביאליסטוק)
רבי רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (תקע"ו, 1816, רוזינוי, ליטא - ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ביאליסטוק, פולין) היה רב ליטאי, שכיהן ברבנות ערים שונות במרחב הליטאי פולני. נודע על שם ספר השו"ת שלו, ה"עונג יום טוב".
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1816 ברוז'ינוי לרב ישראל היילפרין רבה של העיר, שהיה תלמידו וקרוב משפחתו של הרב יום טוב ליפמן הלפרין, ידידו של רבי חיים מוולוז'ין ומחבר הספר "קדושת יום טוב". בהיותו כבן 3 (1819), עקרה המשפחה למינסק עם מינויו של אביו לרבה של העיר. במינסק למד בצעירותו מפי חכמי העיר, ובעיקר מראש הישיבה המקומית, רבי מנחם מנדל מפולוצק. הוא נישא למינה גולדה בת ר' יוסף.
בהיותו בן 20 (1836, תקצ"ו) התמנה למשרת רבנות ראשונה בעיירה קרעווא שליד וילנה. מעיירה זו עבר לכהן כרבה של טשכנובצ'ה שבפולין, אחריה התמנה לרבנות קיידאן, ואחריה לרבנות מזריטש שבפולין. הוא הודח מרבנות מזריטש לאחר שהכריז חרם על החסידים בעיר, הכולל איסור על שתית יינם ונישואין עמם.
בתרי"ט, 1859 התמנה כרבה של ביאליסטוק, משרה בה החזיק עשרים שנה עד פטירתו. הוא היה חביב מאוד על בני קהילתו, וסיפורים על פיקחותו ושנינותו נפוצו בקרב יהודי ליטא שכינוהו בחיבה "ר' ליפא'לה". מעמדו כאחד מגדולי הדור במרחב בו פעל, הביא אותו להביע את עמדתו במגוון נושאים שעמדו על הפרק, וידועה התנגדותו הנחרצת לספרים "סדרי טהרות" של הרב גרשון חנוך הניך ליינר מראדזין, ולספר "דקדוקי סופרים" של רבי רפאל נתן נטע רבינוביץ. מלבד זאת היה מעורב אישית בכל ענייני הקהילה בביאליסטוק.
הוא נפטר בביאליסטוק ביום ו' בשבט תרל"ט, 30 בינואר 1879, ונקבר בבית הקברות המקומי.
בנו, רבי חיים נפתלי הערץ הלפרין, שכיהן בחייו כמורה הוראה בביאליסטוק, ירש את מקומו כראש בית הדין בביאליסטוק. שנה לאחר פטירת ריט"ל (תר"מ, 1880), הדפיס בנו זה את תשובותיו ההלכתיות בספר השו"ת, "עונג יום טוב", בעריכת ר' אברהם יצחק עפשטיין; הספר התקבל בקרב לומדי בתי המדרש, והוא זוכה למהדורות חדשות גם במאה ה-21.
יום טוב ליפמן הלפרין
עונג יום טוב (ספר)
עלייה ב
דיוויד אוילאו
סיעה ב
פרנצ'סקו רוזי
פרנצ'סקו רוסי (באיטלקית: Francesco Rosi; 15 בנובמבר 1922 - 10 בינואר 2015) היה במאי קולנוע איטלקי. שניים מסרטיו זכו בפרסי הקולנוע החשובים: פרס דקל הזהב ודב הזהב. רוזי נחשב אחד מהבמאים האיטלקים הבולטים במה שכונה בזמנו "הגל החדש האיטלקי", שצמח לאחר ירידת זרם הנאוריאליזם בקולנוע האיטלקי. סרטיו של רוזי, במיוחד אלו שנוצרו בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, נחשבו כבעלי מסרים פוליטיים ועסקו בבעיות חברתיות. דוגמה לכך הוא סרטו מ-1979, "Cristo si è fermato a Eboli", שהתבסס על ספרו של קרלו לוי, "ארץ שכוחת אל". סרטיו המאוחרים יותר נטו לעסוק בחומרים ספרותיים. הוא המשיך לביים עד 1997 וסרטו האחרון היה "לשוב הביתה", עיבוד קולנועי לספרו של פרימו לוי, "ההפוגה".
רוזי נולד בנאפולי ועבד בצעירותו במחיצתו של הבמאי לוקינו ויסקונטי.
סרטו, "Salvatore Giuliano", מ-1962, עסק בפושע הסיציליאני הנודע סלווטורה ג'וליאנו. הסרט ערב לחלופין עבר והווה והוגש בצורה כאילו דוקומנטרית. סרטו, "Il Caso Mattei" (מקרה מאטיי), זכה ב-1972 בפרס דקל הזהב לסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט עסק בחייו של איש הציבור האיטלקי אנריקו מאטיי שמותו ב-1962 בתאונת מטוס מסתורית העסיק רבות את הציבור באיטליה.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2008 הוקרנו 13 מסרטיו בתוכנית מיוחדת שהוקדשה ליוצרים קולנועיים בעלי איכות והישגים יוצאי דופן. הוא זכה באותו פסטיבל בפרס דוב הזהב למפעל חיים. הענקת הפרס לוותה בהקרנת סרטו, "Salvatore Giuliano", זוכה פרס דוב הזהב לבמאי הטוב לשנת 1962. ב-2012 העניק פסטיבל הסרטים של ונציה לרוזי את פרס אריה הזהב למפעל חיים.
The Angelcy
גונסלו הרדיה
גונסלו אזקיאל הרדיה (בספרדית: Gonzalo Ezequiel Heredia, נולד ב-12 במרץ 1982; מונרו, פרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא שחקן ארגנטינאי. הוא ידוע בתפקידו בעיקר בטלנובלות הארגנטינאיות "lobo" ו"עשירים לא מבקשים רשות". הרדיה היה מועמד בשני פרסי "מרטין פיירו" בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר" בתפקידיו בטלנובלות "Valientes" ו"Malparida".
ביוגרפיה.
בין השנים 1996 -1997 למד ב-"Complejo Cultural Comunicanto" טכניקה קולית, טכניקת תנועה ודרמה. בשנים 1997-1998 למד בתיאטרון "Teatro grupo La barraca".
בשנת 2000 השתתף בפרסומת הראשונה שלו לחברת משכנתאות בשם "Crédito Hipotecario". כמו כן, באותה שנה, הרדיה לקח חלק בפרסום לחברת קוקה-קולה. פריצתו הגדולה של הרדיה התרחשה בשנת 2001, כאשר כיכב בטלנובלה הארגנטינאית "EnAmorArte".
בשנת 2003 שיחק בסדרה הארגנטינאית הקצרה "Tres padres solteros" ("שלושה אבות רווקים"), בה גילם את דמותו של מאוריציו.
בשנת 2004 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Frecuencia 04" ("תדר 04"), בה גילם את דמותו של פדרו.
בשנת 2005 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Una familia especial" ("משפחה מיוחדת"), בה גילם את דמותו של דייגו. שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Los secretos de papá" ("הסודות של אבא").
בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות", בה גילם את דמותו של מתאו פומבאוור.
בשנת 2007 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Mujeres de nadie" ("נשים של אף אחד"), בה גילם את דמותו של רולנדו לצד אגוסטינה צ'רי.
בשנת 2009 שיחק בסרט הארגנטינאי "Felicitas" ("פליסיטס").
בשנים 2009 -2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Valientes" ("אמיצים"), בה גילם את דמותו של אנסו סוסה. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2010.
בשנת 2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida" ("ילדה רעה"), בה גילם את דמותו של לאוטרו. על תפקידו זה הועמד לפרס "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בשנת 2011.
בשנים 2011- 2012 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "Los unicòs" ("היחידים"), בה גילם את דמותו של קמדו.
בשנת 2012 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Lobo" ("זאב"), בה גילם את דמותו של לוקאס מורנו. באותה שנה, שיחק בהצגה הארגנטינאית "El montaplatos" ("מעלית השירות").
מסוף שנת 2013 עד אמצע שנת 2014 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Mis amigos de siempre" ("החברים שלי מאז ומתמיד"), בה גילם את דמותו של חוליאן לצד אגוסטינה צ'רי, ניקולס קברה, ניקולס ואסקז ואמיליה אטיאס.
בשנת 2016 החל לשחק בטלנובלה "עשירים לא מבקשים רשות" בתפקיד אגוסטין לצד אגוסטינה צ'רי.
בשנת 2018 שיחק בהצגה "זרים מושלמים" לצד אגוסטינה צ'רי.
בשנת 2019 כיכב בתפקיד הראשי בטלנובלה התקופתית הארגנטינאית "ארץ אהובה" ("Argentina, tierra de amor y venganza)."
ב-20 בספטמבר 2021 עלתה הטלנובלה "la 1-5/18" שם הוא מגלם את ברונו לצד אגוסטינה צ'רי.
חיים אישיים.
בין השנים 2007 -2009 היה במערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית מרסדס אוביידו.
בין השנים 2009 -2010 היה במערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית ססיליה רות.
ב-2010 נכנס למערכת יחסים עם השחקנית הארגנטינאית ברנדה גנדיני שהופיעה לצדו בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida". ב-2011 נולד בנם הראשון, אלוי. ב-2017 נולדה בתם השנייה, אלפונסינה.
שנה קשוחה מאוד
שנה קשוחה מאוד (באנגלית: A Most Violent Year) הוא סרט פשע אמריקאי בבימויו של ג'יי. סי. צ'נדור שיצא לאקרנים ב-2014. בסרט מככבים אוסקר אייזק וג'סיקה צ'סטיין.
עלילה.
הסרט מתרחש בניו יורק בחורף 1981, מהשנים האלימות ביותר שידעה העיר. אייבל מוראלס (אוסקר אייזק) הוא מהגר מקולומביה שהקים בניו יורק עסק משגשג להובלה ומסחר בדלק לחימום. הוא חותם על חוזה לרכישת מסוף דלקים על שפת האיסט ריבר. לפי החוזה הוא משלם מראש 40% מהסכום במזומן, ועליו לשלם את היתרה בתוך 30 יום, אחרת העסקה תתבטל, הוא יפסיד את המקדמה והנכס יימכר ליריביו.