פליישר שימש כמנהל התקשורת של אליזבת דול כאשר זו התמודדה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2000. לאחר שדול פרשה מהמרוץ הוא הצטרף לקמפיין של ג'ורג' וו. בוש. כאשר נבחר בוש לנשיאות ארצות הברית, מינה את פליישר לתפקיד דובר הבית הלבן.
לפליישר מיוחס השימוש במושג "פיגועי רצח" (homicide bombing), שהשתמש בו כדי לתאר את מה שקרוי בפי כל "פיגועי התאבדות", באפריל 2002, על מנת להדגיש את הקונוטציה של הטרור עם הטקטיקה שלה.
ב-19 במאי 2003, הוא הודיע כי יתפטר מתפקידו זה, כשהוא מציין כי הסיבה היא רצונו לבלות זמן רב יותר במחיצת אשתו וכן לעבוד במגזר הפרטי. הוא הוחלף בסגן דובר הבית הלבן סקוט מקלאלן ב-15 ביולי 2003.
פרשת פליים.
פליישר נחשב לדמות מרכזית בפרשת ההדלפה של שמה של סוכנת ה-CIA, ולרי פליים; הוא העיד כי סקוטר ליבי, מי שהועמד לדין בסופו של דבר ושימש אז כראש המטה של סגן הנשיא דיק צ'ייני, סיפר לו שוולרי פליים היא סוכנת, מספר שבועות קודם למועד שבו הצהיר במשפט על כך שנודע לו הסטאטוס שלה מפי עיתונאי.
ב-7 ביולי 2003 נשאל פליישר לגבי ג'ו וילסון, בעלה של הסוכנת פליים, שגריר ארצות הברית לשעבר, שכתב מאמר מערכת באותה עת, המבקר את המודיעין עליו נסמך הנשיא בוש כדי לבנות את התיק מול דעת הקהל האמריקאית לפלישה בעיראק. באופן ספציפי, נתבקש פליישר להגיב לטענה של וילסון כי נשלח לניז'ר לחקור את הטענות כי סדאם חוסיין ביקש לרכוש "עוגה צהובה" של אורניום ולא מצא שום ראיה שזה אירע אי פעם.
ב-29 בינואר 2007, פליישר העיד בפתיחת משפטו של סקוטר ליבי, כי ליבי סיפר לו ב-7 ביולי 2003, במהלך ארוחת צהריים, לגבי פליים, שהיא אשתו של וילסון. כתב רשת הטלוויזיה MSNBC, דייוויד שאטר, סיכם את העדות של פליישר בתוכנית הפוליטית "הארדבול":
פליישר העיד כי "המידע לגבי אשתו של וילסון היה חדש עבורי. זז היה הפעם הראשונה ששמעתי זאת". הוא העיד גם כי דן ברטלט, יועץ הנשיא לענייני תקשורת, סיפר לו את אותו דבר במטוסו של הנשיא, רק ימים לאחר מכן, בטיסה לנז'יר עם הנישא בוש. לאחר מכן, פליישר העביר את האינפורמציה הנ"ל למגזין טיים, לכתב ג'ון דיקרסון, ולכתב רשת החדשות NBC, דייוויד גרגורי באוגנדה, במהלך המסע לאפריקה.
דיקרסון הכחיש שאי פעם התקיימה כזו שיחה. פליישר נתן את התדרוך האחרון שלו ב-14 ביולי 2003.
ב-18 ביולי 2005, העיתון "בולמברג" דיווח כי בעדותו תחת שבועה בפני חבר המושבעים שחקרו את ההדלפה, פליישר הכחיש כי ראה מזכר שהופץ על מטוסו של הנשיא ב-7 ביולי 2003, מזכר שציין את שמה של פליים בהקשר לשליחות של וילסון וציין אותה כ"סוכנת חשאית" של ה-CIA. למרות עדות זאת, בכיר לשעבר בממשלו של בוש שגם כן היה באותה עת במטוס, העיד כי ראה את פליישר מעיין במסמך.
בעל הטור, רוברט נובאק, המזוהה עם ההדלפה העיתונאית בפרשה, התקשר לפליישר ב-7 ביולי 2003, עוד בטרם הנסיעה של פליישר במטוסו של הנשיא בוש לאפריקה. לא ברור עד היום אם פליישר החזיר צלול לנובאק. בנוסף, פליישר גם מוזכר בניירות כתב האישום כנגד סקוטר ליבי, של מי שמונה להיות החוקר המיוחד לפרשה, פטריק פיצ'ג'רלד. ניירות כתב האישום מצהירים כי ליבי סיפר לפליישר שפליים היא עובדת עבור ה-CIA ושעובדה זו אינה כה ידועה.
לאחר שחתם על הסכם חסינות, פליישר העיד כי חשף את זהותה של פליים בפני עיתונאים לאחר ששמע זאת מליבי. למרות זאת, בסופו של דבר נתגלה כי ריצ'רד ארמיטאג' היה הראשון שחשף את זהותה של פליים בפני עיתונאים, סגן מזכיר המדינה, ולא סגן הנשיא צ'ייני או סקוטר ליבי.
ליאור חלפון
פיזור ראמאן
פיזור ראמאן (הגייה:) הוא פיזור לא-אלסטי של אור מחומר. תופעה זו התגלתה על ידי ונקאטה ראמאן בנוזלים ועל ידי גריגורי לנסברג ולאוניד מנדלשטאם בגבישים.
כאשר אור מפוזר מחומר, רוב הפוטונים מפוזרים בצורה אלסטית - לפוטון המפוזר אנרגיה זהה לזו שהייתה לפוטון הפוגע, כך שתדירותו ואורך הגל שלו אינם משתנים. לעומת זאת, אחד מתוך כ-10 מיליון פוטונים מפוזר בצורה לא אלסטית בה מתבצעת החלפת אנרגיה עם החומר. התופעה הנצפית היא שחלק מהאור המפוזר הוא באורך גל שונה מהאור המקורי. ההבדל מבטא את הפרש האנרגיות בין הפוטון המקורי לפוטון המפוזר ומספק מידע לגבי דרגות החופש הפנימיות של החומר (רוטאציות, ויברציות וכן רמות אלקטרוניות).
בשנת 1922, הפיזיקאי ההודי צ'נדרסקהארה ונקאטה ראמאן פרסם את עבודתו על "נפיצה מולקולארית של אור", מאמר ראשון בסדרה בה הוצג מחקר שלו ושל עמיתיו שהוביל לבסוף (28 בפברואר 1928) לגילוי האפקט הקרינתי שעל שמו. בשנת 1930 זכה ראמאן בפרס נובל בפיזיקה על עבודתו. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הציג ג'ורג' פלאצ'ק חישובים תאורטיים יסודיים המאפשרים לחשב את מידת הפעילות של אופני-תנודה (modes) שונים. מקדמי פלאצ'ק, הקרויים על שמו, נמצאים גם כיום בשימוש נרחב למטרה זו.
פיזור סטוקס ואנטי-סטוקס.
הפוטון שמפוזר מהחומר יכול למסור אנרגיה לחומר או לקחת ממנו אנרגיה (בהנחה שהאטומים או המולקולות של החומר מצויים במצב מעורר), בהתאם להתפלגות האנרגיה בחומר (הטמפרטורה שלו). פיזור בו פוטון מפסיד אנרגיה לחומר נקרא פיזור סטוקס, על-שם ג'ורג' סטוקס. בפיזור זה לפוטון החדש אורך גל ארוך יותר ותדירות קטנה יותר מהפוטון המקורי. פיזור בו הפוטון לוקח אנרגיה מהחומר נקרא פיזור אנטי-סטוקס ובו לפוטון החדש אורך גל קצר יותר ותדירות גבוהה יותר מאשר הפוטון המקורי (ראו איור). רכיב הקרינה שפוזר ללא שינוי תדירות נקרא פיזור ריילי.
לרוב ניתן על פי יחס עוצמות הפיזור של האנטי-סטוקס מול הסטוקס להפיק מידע על הטמפרטורה של החומר לפי הסטטיסטיקה של הקוואזי-חלקיק העובר אינטראקציה עם הפוטון:
formula_1
כאשר:
כפי שמודגם באיור, עוצמת קווי האנטי-סטוקס חלשה מזו של קווי הסטוקס. לפי הנוסחה, ככל שהפרש האנרגיות בין שני המצבים קטן יותר, העוצמה היחסית של קווי האנטי-סטוקס גדולה יותר.
שימושים לספקטרוסקופיית ראמאן.
ספקטרוסקופיית ראמאן היא שיטה אנליטית המתבססת על איסוף האור לאחר פיזור ראמאן וניתוח עוצמת הפיזור באורכי גל שונים על מנת ללמוד על הדוגמה. לספקטרוסקופיית ראמאן שימושים רבים בתעשייה ובמחקר וביניהם:
מייקל צ'רטוף
מייקל צ'רטוף (באנגלית: Michael Chertoff; נולד ב-28 בנובמבר 1953) הוא עורך דין יהודי אמריקאי שכיהן כמזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית (2005-2009) תחת נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן. אחד ממנסחי חוק הפטריוט. היה שופט בבית משפט לערעורים, תובע פדרלי ועוזר לתובע הכללי.
שנותיו הראשונות והקריירה המשפטית.
צ'רטוף נולד בעיר אליבת', ניו ג'רזי לרב גרשון ברוך צ'רטוף (1996-1915), עסקן תלמודי שעמד בראש קהילת "בני ישראל" באליזבת', ולליבייה צ'רטוף (לשעבר אייזן), דיילת באל על. סבו, הרב פול צ'רטוף, שהיגר לארצות הברית עם הוריו מהאימפריה הרוסית הצארית, כיום בלארוס, היה ידוע כחכם תלמודי.
צ'רטוף למד ב"מרכז החינוך היהודי" בעיר אליזבת' וכן במכללה הקדם אקדמית, פינגרי סקול בניו ג'רזי. לאחר מכן, למד באוניברסיטת הרווארד, בה היה עוזר מחקר בספרו של ג'ון הארט "דמוקרטיה וחוסר אמון", כשהוא מסיים ב-1975. במהלך מחקר זה שהה גם כשנה בבית הספר לכלכלה של לונדון וחקר בנושא מדע המדינה בבריטניה. לאחר מכן, סיים בהצטיינות את בית ספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ב-1978, ובמשך שנה שימש כעוזר לשופט בבית משפט לערעורים, מוראיי גורפיין. ב-1979-1980 שימש עוזר לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ויליאם ברנמן.
לאחר מכן, עסק בעריכת דין פרטית במשרד עורכי הדין "לאת'אם אנד וואטקינס" בין השנים 1983-1980, לפני שנשכר כתובע במשרדו של מי שהיה אז התובע של מנהטן, רודולף ג'וליאני, כשהוא עובד על תיקים כנגד המאפיה ותיקי שחיתות פוליטית. באמצע שנות ה-90, צ'רטוף שב לעבוד בחברת לאת'אם אנד וואטקינס" לזמן קצר, והקים את סניף החברה בניו ג'רזי.
חיים אישיים.
צ'רטוף נשוי למריל ג'סטין, ולזוג שני ילדים, אמילי ופיליפ. המשפחה מתגוררת בפוטומאק מרילנד. לפני שמונה לעמוד בראש המחלקה לביטחון המולדת, צ'רטוף התגורר בווסטפילד, ניו ג'רזי.
שירות ציבורי.
בספטמבר 1986 צ'רטוף סייע לתובע של המחוז הדרומי של ניו יורק, רודולף ג'וליאני בניהול משפט גדול נגד המאפיה, שנודע כניצחון משמעותי במאבק בפשע המאורגן בניו יורק.
ב-1990, צ'רטוף מונה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש האב לכהן כתובע המחוז של ניו ג'רזי. אחד המשפטים המשמעותיים שלו היה נגד ראש עיריית ניו ג'רזי, שקיבל עונש של שנתיים מאסר בכלא פדרלי בגין הונאה. צ'רטוף נשאר בתפקידו גם לאחר חילופי הממשל ב-1993, לבקשת הסנאטור הדמוקרטי ביל בראדלי, והיה לתובע היחיד בכל המדינה באותה עת שלא הוחלף בתפקידו. צ'טוף נותר בתפקידו עד שנת 1994, עת חזר לעבוד כעורך דין פרטי במשרד עורכי הדין "לאת'אם אנד וואטקינס".
למרות ידידותו עם פוליטיקאים מהמפלגה הדמוקרטית, צ'רטוף נטל תפקיד מרכזי פעיל בחקירת פרשת "וואייטווטר", נגד הנשיא ביל קלינטון ורעייתו הילרי, וכיהן כיועץ מיוחד לוועדת הסנאט שחקרה את האישומים נגדם. בשימוע בסנאט שנערך ב-2003, לגבי מינויו של צ'רטוף כשופט פדרלי, הייתה הילרי קלינטון - שהפכה לסנאטורית - היחידה שהצביעה נגד מינויו. קלינטון אמרה שהצבעתה הייתה מחאה על "היחס הלא ראוי" (לדבריה) של הצוות של צ'רטוף לעובדים הזוטרים בבית הלבן, במהלך חקירת פרשת "וואיטווטר".