אות העיטור הוא כחול ובו שני פסים לבנים דקים. כאשר אדם זכאי ליותר מעיטור מופת אחד הוא עונד תג בצורת הפארה על אות העיטור ודין תג זה כעיטור נוסף. על אף נוהל זה, מרבית השוטרים שקיבלו יותר מעיטור מופת אחד עונדים יותר מאות עיטור אחד. אות העיטור על הצד השמאלי של החזה והעיטור עצמו, כאשר הוא נענד, הוא נענד בצד ימין.
עיטור המופת (שב&quot;ס)
עיטור המופת משטרה
ג'ון מילר אדיי
הגנרל סר ג'ון מילר אדיי (באנגלית: John Miller Adye; נולד ב-1 בנובמבר 1819 ומת ב-26 באוגוסט 1900) היה גנרל בריטי.
ביוגרפיה.
אדיי היה בנו של מייג'ור ג'יימס פ. אדיי, נולד ב-1 בנובמבר 1819 בסבנאואקס שבקנט, אנגליה. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', וב-1836 נכנס לרגימנט הארטילריה המלכותי. הוא קודם לדרגת קפטן ב-1846, ושירת במלחמת קרים כמפקד חטיבה וכעוזר השליש הראשי של הארטילריה (קיבל מעמד עמית, C.B, במסדר האמבט, קודם לדרגת מייג'ור ולאחר מכן לדרגת לויטננט קולונל). במהלך המרד ההודי הגדול בשנת 1857 הוא שירת בתפקיד מטה בעל סמכות מעטה.
בשנת 1860 הוא קודם לדרגת קולונל. משנת 1863 עד לשנת 1866 היה אדיי סגן השליש הראשי בבנגל, וב-1866 הוא חזר לביתו באנגליה.
בשנים 1870-1875 היה אדיי מנהל הארטילריה והמלאי במשרד המלחמה. הוא קיבל מעמד "אביר מפקד" (K.C.B) במסדר האמבט בשנת 1873, קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' ב-1875, ומונה למשרת מודד התחמושת הראשי בשנת 1880. בשנת 1882 הוא השתתף במערכה לכיבוש מצרים, והיה השני בסולם הפיקוד. על כך הוא קיבל את מעמד "אביר הצלב הגדול" (G.C.B) במסדר האמבט, ואת הוקרת הפרלמנט.
הוא היה מושל גיברלטר בין השנים 1883-1886, וצוין כמי שידע לשמור על האיזון הנכון בין הצרכים של גיברלטר כמבצר צבאי לבין הצרכים של האוכלוסייה האזרחית שהתגוררה שם. בתקופה זו החלו לגלות את הכישרון האומנותי שלו (ראו בהמשך).
הוא נישא לקלרה ג'ואן וויליאמס (Clara Joan Williams) בשנת 1899. נולדו להם שלושה ילדים: שתי בנות, ויניפרידה (Winifreda) ואוולין ויולט (Evelyn Violet), ובן אחד, סר ג'ון אדיי שייהפך להיות מייג'ור גנרל בצבא הבריטי.
אדיי היה בנוסף גם צייר וסופר, ותיאר את התנסויותיו בעבודות כמו: "סקירה של מלחמת קרים" (1859; Review of the Crimean War), "זכרונות מהחיים הצבאיים" (1895; Recollections of A Military Life).
הציור שלו "מבט על גיברלטר" נמצא כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, ושני ציורים נוספים של הודו נמצאים במוזיאון הצבאי הלאומי בלונדון.
חב&quot;ד בקמפוס
Chabad on campus
מעשה עץ הדעת
Beautiful Life
Beautiful life הוא אלבום האולפן השני של הזמר שי נובלמן. האלבום הופק על ידי שי נובלמן ויצא בחברת פונוקול. מילות השירים באלבום הן באנגלית.
הפקה.
האלבום זכה בצאתו להד תקשורתי. שלושה שירים מתוכו שובצו ברשימות השידור של תחנות הרדיו הארציות, השג נדיר בתקופה בה הרדיו הישראלי לא נהג לפרגן ליוצרים ישראלים שהקליטו בשפה זרה.
השירים Girlfriend ו- Baby in the rain, שיצאו כסינגלים והפכו ללהיטיו הראשונים של נובלמן בישראל, לוו בקליפים, כשהאחרון שבהם (שבויים על ידי הבמאי אורן שי), עלה לגמר תחרות הקליפים האמריקאית IMVF שנה אחר כך.
הסינגל הרביעי מהאלבום, Wonderful (דואט של נובלמן והגיטריסט גבע אלון), נבחר על ידי מאזיני תוכנית הקצה בגלגלץ כשיר הישראלי האהוב לשנה זאת.
השיר "The yellow sun" נכתב על קבוצתו האהודה של נובלמן, בית"ר ירושלים, ומתארח בו כוכב העבר של הקבוצה, דני נוימן.
באלבום ליוותה את נובלמן להקה שמנתה כמה מן הנגנים הבולטים של סצנת האינדי רוק הישראלית דאז:
גבע אלון בגיטרה ושירה, יותם בן חורין בגיטרה בס ושירה ואיסר טננבאום מלהקת רוקפור בתופים.
שירי האלבום התאפיינו בהרמוניות קוליות של נובלמן וחבריו, ורובם גם בצליל רוקנרולי בסיסי ומחוספס יותר בהשוואה לאלבומו הקודם.
סמל קטלוניה
סמל קטלוניה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית קטלוניה שבספרד.
הסמל מעוצב כמגן זהב שעליו ארבעה פסים מאונכים אדומים. מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד. הסמל יורש את עיצובו מסמלה של ממלכת אראגון ששלטה באזור בימי הביניים והייתה כוח משמעותי באגן הים התיכון. זהו אחד הסמלים העתיקים ביותר בעולם וקיימת מחלוקת בין היסטוריונים ומומחי הרלדיקה מהו מקורו המדויק של הסמל, ממלכת אראגון או רוזנות ברצלונה שהייתה עצמאית והתאחדה עם ממלכת אראגון במאה ה-12.
המקור הקדום ביותר לעיצוב הפסים נמצא בקבר רוזנת קטלוניה שמתה ב-1057 וקבורה בקתדרלת ז'ירונה.
לאור העבר ההיסטורי שלו, מופיע הסמל גם בסמל ספרד, בסמל אנדורה ובסמלי .
אל תיתנו להם רובים
אל תיתנו להם רובים הוא שיר פציפיסטי בן 17 בתים, שחיבר נתן אלתרמן הצעיר בשנת 1934 (שהיה אז בן 24) ופורסם לראשונה בחוברת "טורים" ב-27 ביולי 1934, במלאת 17 שנים לשימוש בגז כלור במלחמת העולם הראשונה. השיר מושפע מחוויות מלחמת העולם הראשונה ובפרט לוחמת הגז במלחמה. לימים שינה אלתרמן את טעמו והתייחס לשיר כיצירה בוסרית ואף התנגד למסר הפציפיסטי שבו. לפיכך לא נכלל השיר באף קובץ שירים רשמי שיצא בחיי המשורר, ונדפס מתוך מחברותיו רק ב-1984 במסגרת הקובץ "שיריו הראשונים של אלתרמן" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. במהלך ההתנגדות להסכמי אוסלו שימש שם השיר ככותרת לסטיקר שביקש להתריע בפני ההיתר שניתן על ידי ממשלת יצחק רבין לאספקת נשק לרשות הפלסטינית.
נסיבות כתיבת השיר.
לדברי אלישע פורת, האירוע שהשפיע על אלתרמן לכתיבת השיר היה הדיווח על מותו של אחרון נפגעי התקפות הגז בפריז (או ידיעה דומה כגון הידיעה ב"דבר" על אודות גורלם של נפגעי הגז המתעוורים ויוצאים מדעתם גם 16 שנים לאחר המלחמה). השיר השתלב במגמה הפציפיסטית בכתיבה העברית, שאותה הוביל אברהם שלונסקי והיו שותפים לה משוררים נוספים כרפאל אליעז, לאה גולדברג ואלכסנדר פן, שפרסם ביולי 1935 את שירו "נגד!".
תוכן השיר.
השיר הוא מונולוג אותו נושא פצוע מן המלחמה באוזניה של אחות רחמניה. בדבריו הוא מספר חוויות חיילים וזוועות מתקופת שירותו ובעיקר חוזר על כך שהרג חיילי אויב שהיו בדיוק כמוהו והפכו לאויביו רק משום שניתנו להם רובים. אלתרמן כמובן לא חווה בעצמו את חוויות המלחמה (שכן היה עוד ילד אז), אך יכול היה ללמוד עליהן מספרי חוויות המלחמה שהתפרסמו בסמוך לכתיבת השיר. בשנת 1929 פרסם אביגדור המאירי את ספרו "השגעון הגדול", וב-1932 פרסם את המשכו "בגיהנום של מטה". ב-1929 גם ראה אור ספרו של אריך מריה רמרק "במערב אין כל חדש".
המילים "אל תיתנו להם רובים", המהוות את כותרת השיר, מופיעות בשורה האחרונה: "שְׁנֵי בָּנִים לִי. שְׁנַיִם... / אֲהַבְתִּים מְאוֹד. לִבּוֹתֵיהֶם טוֹבִים. / אַךְ בְּבוֹא הַיּוֹם... לְמַעַן הַשָּׁמַיִם, / אַל תִּתְּנוּ לָהֶם רוֹבִים!".
קבלת השיר.
השיר התקבל בקרב בני הנוער ובתנועות הנוער, אך לא ההנהגה ואף לא אלתרמן עצמו בשנים שלאחר כתיבת השיר קיבלוהו. השיר הולחן על ידי סטפן וולפה, שהיה קומוניסט וסבר כי שיר אמור לצמוח "מלמטה", ולכן לא מסר אותו לביצוע אמן, והוא הושר רק במסגרת תנועות הנוער. לדברי האתר "זמרשת", הוא הוקלט בלחנו המקורי לראשונה בשנת 1951, מאז הוקלט מספר פעמים נוספות.
בשנת 1991 הולחן השיר מחדש והוקלט על ידי דויד ברוזה עבור אלבומו "נשיקה גנובה". בשנת 2008 הקליט גרסה נוספת לשיר, עבור התקליט "לשם שינוי - אוסף שירים לשינוי חברתי".
פרפרזה על מילות השיר בסטיקרים.
במסגרת ההתנגדות להסכמי אוסלו הופץ סטיקר עם הכיתוב "אל תיתנו להם רובים", שמחה נגד אספקת נשק לפלסטינים והפך לססמה נגד כל העברת נשק לפלסטינים בנימוק שכל נשק שיועבר לפלסטינים ישמש לטרור נגד ישראל. הסטיקר הפופולרי נכלל ב"שירת הסטיקר" שחיבר דויד גרוסמן וביצעה להקת הדג נחש. הביטוי הופנה גם מהכיוון ההפוך - מחוגי השמאל נגד מתנחלים והשימוש החופשי מדי שהם עושים בנשקם לטענתם.
כאשר התחוללו בירושלים בשנת 2008 פיגועי דריסה שבהם השתמשו המפגעים בטרקטור, נתלו כרזות בלשון "אל תתנו להם טרקטורים".
תחיה שפירא
תחיה שפירא (נולדה בשנת 1947) היא משפטנית ישראלית, כיהנה כסגן נשיא בתי משפט השלום לנוער במחוז תל אביב ושופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב. מכהנת כיו"ר ועדת העזבונות במשרד המשפטים.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בתל אביב, בתם של הרב שלמה וצפיה גורן. שירתה שירות סדיר בצה"ל. בשנת 1970 סיימה לימודי משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב, ובשנת 1973 סיימה תואר שני במשפטים. את ההתמחות עשתה בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובשנת 1972 הוסמכה כעורכת דין.
בין השנים 1972-1975 שימשה כעוזרת ליועץ המשפטי במשרד העבודה והרווחה. בין השנים 1975-1980 שהתה עם משפחתה בארצות הברית, שם עבד בעלה ד"ר אהוד שפירא בתפקיד בכיר בבנק לאומי והיא עבדה כעורכת דין שכירה בניו יורק. בשנת 1980 שבה לישראל ולתפקידה הקודם במשרד העבודה והרווחה. בשנת 1984 שבה עם משפחתה לניו יורק, שם המשיך בעלה בעבודתו בבנק לאומי והיא עבדה כעורכת דין. בשנת 1986 התקבלה כחברה בלשכת עורכי הדין בניו יורק.
בשנת 1989 שבה עם משפחתה לישראל. במאי 1990 נבחרה כשופטת בית משפט השלום לנוער, וביולי 1997 מונתה כסגן נשיא בתי משפט השלום לנוער במחוז תל אביב. ביולי 2002 מונתה לכהונת שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 פרשה לגמלאות.