קבררה נולד בעיירה ארמסטרונג שבפרובינציית סנטה פה. בעקבות זכייתו של חואן קרלוס סבאלה במדליית הזהב בריצת מרתון באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), החל להתחרות באתלטיקה. ב-1938 עבר לבואנוס איירס והחל להתאמן במועדון סן לורנסו. באותה שנה זכה באליפות ארצו בריצת 5000 מטר. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ארגנטינה, והתיידד עם חואן פרון. לאחר שחרורו הצטרף למפלגה הפרוניסטית.
אולימפיאדת לונדון הייתה התחרות הבינלאומית הגדולה הראשונה בה התחרה קבררה. לאורך רוב המירוץ הוליך הבלגי אטיין גלי, שהיה גם הראשון להיכנס לאצטדיון האולימפי. כ-400 מטרים לפני קו הסיום התמוטט גלי ונפל, וקבררה חלף על פניו וזכה במדליית הזהב.
קבררה זכה גם במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס ב-1951. באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים במקום השישי, ולהישג דומה הגיע גם במרתון בוסטון שנערך ב-1954. לאחר מכן פרש, והחל לעסוק כמורה לחינוך גופני. ב-1981 נהרג בתאונת דרכים סמוך לבואנוס איירס.
דלפו קברארה
Army of Mushrooms
Army Of Mushrooms (בעברית: צבא של פטריות) הוא האלבום השמיני של הרכב המוזיקה האלקטרונית הישראלי אינפקטד מאשרום.
האלבום יצא ב-8 במאי 2012, תחת חברת התקליטים Dim Mak Records ורובו כלל רצועות בסגנונות שלא היו אופייניים לאינפקטד עד כה, כגון אלקטרו האוס, דראם נ' בייס ודאבסטפ ובין היתר נכללות בו רצועות כמו רמיקס לשיר The Pretender (במקור שיר של Foo Fighters), קטע דאבסטאפ נסיוני בשם "U R So Fucked" (שיצא קודם לכן כסינגל ב-14 בפברואר 2012) וקטע הטראנס ה"טהור" היחיד באלבום "Serve My Thirst" .
עטיפת האלבום נחשפה לראשונה ב-20 במרץ 2012.
"Nation of Wusses" יצא כסינגל ב-3 באפריל 2012.
האלבום הודלף לרשת ב-1 במאי כשבוע לפני תאריך יציאתו הרשמי.
מחברות איתיאל
ספר מחברות איתיאל (בערבית: "مقامات معي الرب"), " היא מקאמות אלחרירי 1951", נכתב על ידי המשורר הערבי אל-חרירי ותורגם לעברית על ידי המשורר יהודה אלחריזי.
היצירה.
השם "מחברות איתיאל" הוענק על ידי החוקר האנגלי צ'רני, על סמך שמו של המגיד בנוסח העברי. מדובר ביצירה סיפורית הכתובה בפרוזה מחורזת (סג'ע) כשמשולבים בה קטעי שירים שקולים. במתכונתו הקלאסית מופיע סוג ספרותי חדשני זה בדרך כלל באסופה של מספר מקאמות, כשכל פרק עומד לעצמו ומספר סיפור עצמאי. במקאמות שונות ישנן שתי דמויות חוזרות ומופיעות שמהוות גורם מלכד הנותן לאסופה את אופייה כיחידה אחת: הגיבור, שבהן הגיבור הנכלולי הוא משוטט משכיל ופקח, בדרך כלל מחופש לאיש עני וקבצן, מוציא בתחבולותיו מהמספר את כספו, ומוביל אותו לאירועים מביכים ולעיתים אף אלימים. אבל, המספר או המגיד ממשיך לתור אחר חברתו של הגיבור, מוקסם מיכולתו הרטורית.
כפי שנזכר במבוא למחברות איתיאל: "מקפיד אלחרירי על הפרוזה המחורזת במקאמות שלו, וגם הוא מרבה בשילוב שירים שקולים שבעצם נוכחותם מוכיחים את מיומנותו המקצועית הגבוהה של המשורר. את סיפורי עלילותיו המגוונות של אבו זַיְד, נוכל חביב ורב תחבולות, הוא מפקיד בידי מספר אחד, חַארית' אִבְּן חַמאם. אלחרירי מביא את הלשון הערבית ביצירתו לשיאים סגנוניים שהופכים את חיבוריו למפורסמים בעולם הערבי כולו, במזרח כמו במערב. יצירתו מפליאה באוצר המילים העשיר שלה, במשחקי הלשון המשוכללים והמפתיעים ובמגוון הביטויים העושים שימוש בעושרה של השפה הערבית. יצירתו של אלחרירי מהווה את השלב האחרון בהתקבלותה הרשמית של המקאמה כסוגה ספרותית בקרב העילית התרבותית. אלחרירי הוא אשף הצימודים, החידות, האיגרות ההפוכות, הנקראות גם מן הסוף להתחלה וכיוצא באלו תחבולות לשון, שהיו אהובות ביותר על הקהל באותה תקופה בשל יסוד ההפתעה והחידוד הטמון בהן. לא בכדי זכו ה'מַקַאמַאתּ' פרי עטו לאין ספור העתקות ופירושים והן נחשבות לפרק רב חשיבות בקלאסיקה של הספרות הערבית הימי-ביניימית".
יצירת המופת של אלחרירי זכתה לתפוצה אדירה, בקרב קהל צרכני הספרות, ערבים ויהודים. אלחריזי הוא היחיד שהצליח לתרגם לעברית את המלאכה המורכבת של אלחרירי. יצירתו של אלחרירי מנתה חמישים מקאמות, ואלחריזי תרגם, כעדותו במבוא לספר "תחכמוני", את היצירה בשלמותה: "העתקתי כל הספר במילים נכוחים / ושירים כבדולחים", כלשונו. הישג זה של אלחריזי ראוי מהווה את פיסגת הישגיו כ"מעתיק".
כתב יד אחד.
כפי שצוין במבוא לספר מחברות איתיאל: "רק כמחצית מן התרגום העברי הגיע לידינו כ-25 מחברות, בכתב יד יחיד שמצאו בתימן, שפורסם לראשונה על ידי החוקר האנגלי צ'רני בשנת 1872, מהמחברת השנייה עד העשרים ושש, וכן את סופה של המחברת הראשונה. המחברת העשרים ושבע מקוטעת ואין ממנה אלא ראשיתה וקטע אחד נוסף. נוסף לחוסר בשירים במקומות אחדים בדפי הספר נעלם חלק מהשורות העליונות, מחמת רטיבות ועוד יש מקומות אחדים מטושטשים". המהדורה המודרנית, מנוקדת ומבוארת, של י' פרץ מסתמכת על אותו מקור.
תוכן המחברות.
בספר ישנה חלוקה למקאמות שמתחלקות למחברות:
הסגנון.
אלחריזי בתרגומו למחברות איתיאל עושה רושם של לשון ביצירה מקורית. רק במקומות שתרגומם מדויק ומילולי, הוא מלאכותי וקשה.
הספר מחברות איתיאל ערוך לא רק כאוסף סיפורים, דברי חריפות וחומר שעשועים, אלא גם ובעיקרו כתעודה ספרותית-היסטורית, וכפרק חשוב בתולדות הספרות העברית. הוא שימש לרבים דוגמה למופת, ומספר משוררי המחברת בישראל הגיע לעשרות.
כמתכונת "מחברות איתיאל" נוצר ספר תחכמוני כיצירה של יהודה אלחריזי ולא תרגום.
ישנן מילים רבות שיהודה אלחריזי מצא להם תחליף, במחברות איתיאל יש שגיאות בדקדוק בייחוד במין, כגון: "מלים נוראים",
אולם מתוך השוואת "מחברות איתיאל" למקאמות אלחרירי מתברר, שאלחריזי שאף ליהד את המקאמות של אלחרירי ואין כל פלא, שבחר בדרך זו, כי הוא סבר, שהשירה הערבית והלשון הערבית מקורן בתרבות ישראל. וכה דבריו (בהקדמה לתחכמוני):
השוואה בין המקור בערבית לתרגום בעברית.
שמות האנשים בחלק המקאמות של אלחרירי שנשארו לנו, מספרם ארבעים וששה, כשליש מהם לא תורגמו בכלל כשליש השמות נמסרו בשמות אנשים מן המקרא המתאימים במהותם התאמת-מה לאנשי המקור הערבי.
כפי שנזכר בספר אלחריזי: אלחריזי לא מתרגם את שם המקור, אלא הוא בוחר בשבילו שם עברי מן המקרא, המתאים לו לפי מהותו של בעל השם".
מכל שמות המקומות שבמקור הערבי תרגם אלחריזי תרגום של ממש רק אחד בלבד: אל-פורתו – פרת ( מח' כ"ב). בערך החלק החמישי של השמות הושמט לגמרי. ואת כל השמות שבתרגום הוא מעברת מלבד שם משורר עברי אחד – שמואל בן עדיה - שמובא על ידי אלחרירי ונשאר בידי אלחריזי בערבית – מתוך גאוות אלחריזי כי המשורר העברי נזכר אצל אל-חרירי בשמו.
הוא כתב שמות המקאמות במקור, בכתובות שעליהן, הם על פי מקומות העלילות שבהן. יש מקאמה מעררה של דמשק, של מכה, של נסברין ועוד. הכתובות בתרגום הן על פי התוכן ואין בהם כל שם של מקום. המחברות נכתבו כמו המקור בפרוזה חרוזה, אולם אין התאם גמור בין המשפטים החרוזים שבתרגום למשפטים החרוזים של המקום. ברצותו הוא מרחיב וברצותו מקצר, יש משפטים שאינו מתרגם בכלל, ויש שהוא מוסיף משפטים חרוזים משלו.
להן פרטים שהוחלפו בתרגום:
מחברת האותיות המתהפכות.
היא המחברת השש עשרה - מקאמה מחורזת המתארת חבורה המשתעשעת בהמצאת משפטים פלינדרומיים - "מליצות מתהפכות" בלשונו של המחבר.
אמר המגיד: והייתה חברתנו חבור נחמד / ומספרנו כמספר אצבעות היד
בחר בלב רחב.
חון לדל נוח.
חֲבֺש לַכּל שבח.
רצון הֱיֵה נוצר".
פלינדרומים נוספים המופיעים במחברת:
בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו
הארכיבזיליקה האפיפיורית של יוחנן הקדוש בלטראנו (באיטלקית: Arcibasilica Papale di San Giovanni in Laterano; בלטינית: Basilica Sancti Ioannis in Laterano או Archibasilica Sanctissimi Salvatoris) ברובע לטראנו שבעיר רומא, היא הקתדרלה של הדיוקסיה של רומא ומקום מושבו הרשמי של בישוף רומא, הוא האפיפיור. הבזיליקה היא העתיקה ביותר מבין ארבע הבזיליקות הפטריארכליות בעיר, והיא הכנסייה הראשית (כנסיית אם) של הכנסייה הקתולית. דקאן הבזיליקה הנוכחי הוא אגוסטינו ואליני, ויקאר של בישוף רומא. נשיא צרפת משמש באופן מסורתי ומתוקף תפקידו (ex officio) קאנון של הבזיליקה, תואר שעבר בירושה ממלכי צרפת, שהחזיקו בו מאז ימי אנרי הרביעי.
מעמדה כארכיבזיליקה מציב אותה מעל כל הכנסיות הקתוליות, כולל בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן. בזיליקת יוחנן הקדוש עצמה נמצאת בעיר רומא, מחוץ לגבולות קריית הוותיקן, אך מתוקף ההסכמים הלטרניים מ-1929 היא הוכרה כשטח אקס-טריטוריאלי של הוותיקן, בדומה למעמדן של שגרירויות בעולם.
הבזיליקה נקראת על שם יוחנן המטביל ויוחנן כותב הבשורה ועל שם סמיכותה לארמון הלטראנו. בגלל מעמדה המיוחד מוקדש לה יום חג במסגרת חגי הקדושים הנוצרים והוא חל ב-9 בנובמבר, יום הקדשת הבזיליקה.
היסטוריה.
האימפריה הרומית.
בשטח שבו ניצבת הבזיליקה עמדו בימי האימפריה הרומית שני מבנים חשובים. האחד היה המבצר החדש של פרשי המשמר הפרטוריאני (בלטינית: Castra Nova equitum singularium), שנבנה על ידי הקיסר ספטימיוס סוורוס בשנת 193. לאחר ניצחונו של קונסטנטינוס על מקסנטיוס, שתחת פיקודו נלחם המשמר, וכניסתו לרומא בשנת 312, פיזר קונסטנטינוס את המשמר והמבצר נהרס. שרידי המבצר נמצאים בדיוק מתחת לספינת הבזיליקה.