אפיקים הפקות היא חברה להפקת סרטי טבע, ובעיקר טבע ישראלי, שנוסדה בשנת 1983 בקיבוץ אפיקים על ידי הצלם והבמאי, משה אלפרט. רוב הסרטים שהפיקה החברה היו ברובם בשיתוף פעולה או עבור רשתות טלוויזיה כמו נשיונל ג'אוגרפיק, BBC ועוד.
כיום, קשורה "אפיקים הפקות" עם חברת סוני בציוד צילום ועם חברת קנון בעדשות האופטיות. במשך השנים זכו סרטי הטבע של "אפיקים הפקות" למוניטין רב, וכמה מהם זכו בפרסים בפסטיבלים לסרטי טבע ברחבי העולם, כשבנוסף, סרטים אלו זכו למיליוני צפיות ברחבי העולם.
My Story (שיר)
My Story (בעברית: הסיפור שלי) הוא שיר שהוקלט על ידי הטיקטוקרית והזמרת האמריקאית לורן גריי. השיר יצא לאור ב-10 באוגוסט 2018, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום וכסינגל הבכורה של גריי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי דני שאה, פליסיטי בירט, בלייר דרייאן ולורן גריי והופק על ידי סקיי אדמס. את השיר הוציאה גריי לאחר שזכתה להצלחה רבה ברשת החברתית מיוזיקלי, שהייתה אפליקציית רשת חברתית סינית שאיפשרה יצירה ושיתוף של סרטוני וידאו ולשידור חי. בהמשך, הפכה לטיקטוק.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
קליפ המילים הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של לורן גריי ב-14 באוגוסט 2018, ארבעה ימים לאחר צאתו של השיר כסינגל. קליפ המילים זכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-9.2 מיליון צפיות בסך הכול. במהלך קליפ המילים ניתן לראות את גריי מבצעת תנועות שונות, תוך שמופיעות מילותיו על המסך עצמו.
בנוסף לקליפ המילים, הוציאה גריי קליפ אנכי שזכה להצלחה כאשר צבר למעלה מ-1.4 מיליון צפיות.
איגוד תעשיית ההקלטות המלזי
איגוד תעשיית ההקלטות המלזי (במלאית: Persatuan Industri Rakaman Malaysia; באנגלית: Recording Industry Association of Malaysia; בראשי תיבות: RIM) הוא ארגון מוזיקה ללא כוונת רווח, שנוסד ב-12 בדצמבר 1978, כאיגוד המפיקים של מלזיה (באנגלית: Malaysian Association of Phonograph Producers; בראשי תיבות: MAPP). בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, הארגון שינה את שמו ל-האיגוד המלזי של מפיקי הפונוגרמה והווידוגרמה (באנגלית: Malaysian Association of Phonogram and Videogram Producers and Distributors; בראשי תיבות: MAPV). השם הנוכחי של האיגוד אומץ ב-1996.
כיום, האיגוד מייצג למעלה מ-340 חברות הקלטה ועסקים אחרים שקשורים לתעשיית המוזיקה. האיגוד מהווה כ-95% מכל ההקלטות הלגיטימיות הזמינות והמסחריות בשוק המוזיקה במלזיה.
תחת המשרד לענייני סחר פנים וצרכנים, האיגוד חבר בכוח המשימה המיוחד לזכויות יוצרים של המשרד. האיגוד היה גם חבר בוועדת התיקון לחוקי זכויות היוצרים של היועץ המשפטי לממשלת מלזיה.
RIM מוכר על ידי הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית. RIM גם חבר באיגוד תעשיית המוזיקה אסיאן (AMIA).
בעבר, האיגוד היה אחראי על פרס תעשיית המוזיקה של מלזיה.
מאז 2017, RIM אחראית על מצעדי הפזמונים במלזיה.
תעודות על מכירות.
RIM אחראית על הענקת דרגות הוקרה לאמנים על הישגים במכירות אלבומים במלזיה: זהב ופלטינה.
תקליטי CD מקומיים
תקליטי CD בין-לאומיים
מכירות משולבות
הורדות דיגיטליות
טיקטוקר
Recording Industry Association of Malaysia
Persatuan Industri Rakaman Malaysia
קהילת יהודי שפייר
הקהילה היהודית בשפייר (שפיירא כפי שנקראה בפי היהודים) היא חלק מיהדות גרמניה ואחת מהקהילות הוותיקות והחשובות ביותר בקרב יהדות אשכנז בימי הביניים.
במשך כאלף שנים התקיימה בשפיר קהילה יהודית מפוארת. היא הרכיבה יחד עם הערים וורמס (ורמיזא) ומיינץ (מגנצא) את איחוד שלוש הקהילות היהודיות הגדולות שלאורך הריין, שנודעו בכינוי קהילות שו"ם (שפיירא, ורמיזא, מגנצא). עד היום ניתן להבחין בשרידי קהילה זו בשמות משפחה הנושאים את שם היישוב, כדוגמת שפירו או שפירא.
בימי הביניים הייתה בעיר קהילה יהודית, שראשיתה המדויקת אינה ברורה. ידוע כי בשנת 1084 הזמין בישוף העיר רודיגר חוזמן את היהודים להתיישב בעירו, העניק להם כתב זכויות והקצה שטח לשכונה יהודית נפרדת שתוקף בחומה לצורכי הגנה. במקביל, בשנה זו אירעה שרפה במגנצא, שגרמה ליהודים רבים מהקהילה היהודית לעבור ממנה לשפייר.
בשנת 1096, בזמן מסע הצלב הראשון הייתה קהילת שפייר אחת הראשונות בגרמניה שאירע בהן פוגרום, כחלק מאירועי גזירות תתנ"ו. עם זאת, עקב התערבותו של בישוף העיר, שהגן על היהודים במבצרו, הצלבנים הצליחו להרוג כאחד עשר יהודים בלבד ומרבית הקהילה ניצלה. גם לאחר הפוגרום נותרה בעיר קהילה יהודית גדולה. קהילות וורמייזא ומגנצא, שהיו חשובות יותר משפיירא לפני גזירות תתנ"ו, נפגעו באופן קשה ביותר, ושרידיהן (בהנהגת רבי קלונימוס הזקן) ברחו לשפייר. ככל הנראה, עובדה זו סייעה להפיכת שפייר למרכז תורני משמעותי במאה ה-12.
בגזירות ק"ט (1349) נחרבה הקהילה. היא חודשה לאחר מכן אך לא שבה עוד למעמדה הקודם.
הקהילה היהודית בשפייר נכחדה במלחמת העולם השנייה, שואת העם היהודי, אך התחדשה בשנת 1989, עם נפילת מסך הברזל.
בשנת 2021 הכירה אונסק"ו באתרים ההיסטוריים היהודיים בשפייר כאתר מורשת עולמית, בהכרזה משותפת לוורמס ומיינץ – קהילות שו"ם – בשל היותן ערש התרבות היהודית באירופה.
תחילת ההתיישבות היהודית.
ההתייחסות המוקדמת ביותר להתיישבות יהודית לאורך נהר הריין היא משנת 321 בקלן, ישנם חוקרים הסבורים כי יהודים התגוררו גם בשפייר בשלהי העת העתיקה, אך אין לכך ראיות. אין עדויות על יהודים בגרמניה במאות השנים הבאות, ומשערים כי עם קריסת האימפריה הרומית, גם הקהילה היהודית התפזרה.
מן המאה העשירית, שבה כבר היו קהילות יהודיות מבוססות בוורמס ובמיינץ, אין עדויות ברורות לישיבת יהודים בשפייר, והחוקרים נחלקו האם הייתה בתקופה זו קהילה יהודית קטנה בעיר, או שעד 1084 לא הייתה בשפייר קהילה יהודית. התיישבות נרחבת של יהודים בעיר שפייר החלה בשנת 1084, ומשנה זו ישנם עדויות מתועדות לקיומה של קהילה יהודית בעיר. יהודים שנמלטו מפוגרומים במיינץ, וורמס ומערים אחרות בריינלנד תפסו מקלט אצל יהודי שפייר. הם באו ביוזמתו של הבישוף רודיגר חוזמן (1073–1090), שהזמין מספר גדול של יהודים להתגורר בעירו. ב-13 בספטמבר 1084 חתם בישוף העיר רודיגר חוזמן על פריווילגיה (כתב זכות) המקנה זכויות רבות ליהודים.
כתב הזכויות שהעניק הבישוף רודיגר חוזמן חרג מהנוהג בכל מקום אחר באימפריה הרומית הקדושה. יהודי שפייר הורשו לבצע כל סוג של מסחר, חלפנות כספים, החזקת אדמות, הפעלת בתי דין והעסקת לא-יהודים כמשרתים. הם גם לא נדרשו לשלם אגרת שמירה על גבולות העיר.
יהודים הורשו להוכיח את זכויותיהם גם בשבועה או בעדים, דבר שנאסר עד אז.
הסיבה לבקשת הבישוף מהיהודים להגיע לשפייר הייתה תפקידם החשוב בעסקי הכסף והסחר ומפני שהתיישבות היהודית נתפסה כמדד להתפתחות עסקית. כמו כן נדרשו בשפייר מלווי כספים בהיקף גדול להקמת קתדרלת שפייר. סיבה נוספת שבישופים, אדונים או מלכים העניקו פריווילגיות והגנה ליהודים היא שבכך הבטיחו לעצמם הכנסות ודמי הגנה ניכרים מהיהודים. מכיוון שרדיפת יהודים והגבלות סחר הובילו לחסרונות כלכליים ניכרים ולאובדן הכנסות, היה זה טובת השליט לבלום את הלהט האנטישמי של אנשי הדת הנוצרית.
שש שנים לאחר נתינת הפריווילגיה, בשנת 1090 אישר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את כתב הזכויות כשיצא במסע לאיטליה בשנת 1090, הוא אף הרחיב את הכתב לכל יהודי האימפריה הרומית הקדושה. הכתב הוענק על ידי היינריך הרביעי לנציגי הקהילה: רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, רבי דוד בן משולם ורבי משה בן יקותיאל. הוא הדגיש את זכותם לדון בענייניהם בבתי דין נפרדים.
כחלק מהפריבילגיה ליהודי האימפריה הוכנסו כללים נוקשים להטבלה לנצרות כדי לבלום את התופעה. אצל ילדים היא הוצאה אל מחוץ לחוק ויהודים שהוטבלו לנצרות מרצונם נדרשו לחשוב על כך במשך שלושה ימים. כמו כן יהודים שהוטבלו איבדו את זכויותיהם לירושה מקרוביהם היהודים.
על פי מסמכים מהתקופה, היה אדם ששימש כ"פרנס הקהילה" של שפייר, הוא נבחר על ידי הקהילה ואושר על ידי הבישוף. מאוחר יותר, הוקמה בעיר "מועצת יהודים" בת שתים עשרה חברים בראשות הרב היהודי שייצג את הקהילה. בשנים 1333 ו-1344 אישרה מועצת העיר שפייר את סמכות מועצת היהודים.
גזירות תתנ"ו.
ב-3 במאי 1096, ח' באייר ד'תתנ"ו, שש שנים בלבד לאחר נתינת תעודת הזכות ליהודי האימפריה, שטף את ערי גרמניה גל פוגרומים שבוצעו על ידי אספסוף צלבני מוסת שנע במהלך מסע הצלב הראשון לכיוון ארץ ישראל בראשות אציל צרפתי בשם "גיום לה שארפאנטייה".
יחד עם איכרים מקומיים מהסביבה תקפו הפורעים את היהודים ואת בית הכנסת. בדיווח על פרעות תתנ"ו בשפייר, מיינץ וורמס, שנכתב בסביבות 1097–1140 על ידי "האנונימי ממיינץ", נכתב: . גם את הצלתם על ידי הבישוף יוהאן הוא תיאר: .
האירועים בשפייר מוזכרים גם בכרוניקה של שלמה בן שמעון על פרעות תתנ"ו, אותה כתב בסביבות 1140. הוא כתב כי הפורעים הרגו בשפייר 11 יהודים, בהם שרה אשתו של שבתאי הגביר, ששחטה את עצמה והתאבדה על קידוש השם.
לאחר הפרעות הבישוף העניש את הפורעים בחומרה, אך עם זאת הוא גבה תשלום גבוה מהיהודים עבור הצלתם.
האנונימי הביא עדות על עשרה נרצחים, לעומתו שלמה בן שמעון הזכיר אחד עשר נרצחים. ישנם מהחוקרים שהעריכו כי בתוך ה-11 נמנתה גם האשה שהתאבדה, אולם אחרים טענו שהמספר התעגל ל-10 כדי להשוות את ההרוגים בפרעות לעשרת הרוגי מלכות.