לאחר מלחמת העולם השנייה הוענקו לטייטלבויים אות גבורה, צלב גרונדלוואלד של צבא פולין.
בית הספר לצניחה
דניאל גופר
דניאל גופר (נולד ב-29 ביוני 1943) הוא פרופסור (אמריטוס) לפסיכולוגיה קוגניטיבית והנדסת גורמי אנוש בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון. הוא החזיק בקתדרה למדעי האדם בעבודה על שם יגאל אלון. גופר הוא עמית החברה לגורמי אנוש וארגונומיה, החברה הפסיכונומית והאיגוד הבינלאומי לארגונומיה.
ביוגרפיה.
דניאל גופר נולד בפתח תקווה. הוא סיים את לימודיו בתיכון ברנר בעיר בשנת 1961 והחל ללמוד פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. את התואר הראשון קיבל בשנת 1965, ואת התואר השני, בפסיכולוגיה, ב-1968.
גופר סיים את התואר השלישי באוניברסיטה העברית ב-1972 בהנחיית דניאל כהנמן. נושא הדוקטורט: Patterns of Eye Movements in Auditory Tasks of Selective Attention. בשנים 1973–1975 היה גופר פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
במקביל ללימודיו המתקדמים, גויס גופר בשנת 1966 ושירת כמדען בכיר וכראש יחידת המחקר באגף כוח אדם בצה"ל (1966-1970), וכמדען בכיר וראש הנדסת גורמי אנוש בחיל האוויר (1970-1979).
גופר הצטרף לסגל הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון בשנת 1979 כמרצה בכיר. הוא קודם לדרגת פרופסור חבר ב-1981 ולפרופסור מן המניין ב-1989. גופר החזיק בקתדרה למדעי האדם בעבודה על שם יגאל אלון משנת 1998 ועד לפרישתו כפרופסור אמריטוס ב-2011.
במהלך השנים היה גופר פרופסור אורח באוניברסיטאות ובמכוני מחקר שונים. בין השאר באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין; אוניברסיטת קולומביה; אוניברסיטת נניאנג בסינגפור; בחטיבת אדם-רכב בנאס"א, קליפורניה; אוניברסיטאות סווינבורן לטכנולוגיה ומונש באוסטרליה; אוניברסיטת מונפלייה 1 בצרפת ובבית הספר ללימודים מתקדמים בסנטאנה, פיזה, איטליה.
גופר כיהן גם בתפקידים ניהוליים בטכניון, וביניהם: מנהל מכון הטכניון לחקר הבטיחות בעבודה והנדסת אנוש, מנהל מרכז מקס ורטהיימר מינרווה לתהליכים קוגניטיביים, מרכז לימודי מוסמכים בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול, חבר בוועדת ההיגוי של הסנאט ובוועדת לימודי מוסמכים.
גופר נשוי לאסתר חומש. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים בקריית טבעון.
מחקריו.
פרופ' גופר משלב בין מחקר בסיסי ויישומי בפסיכולוגיה קוגניטיבית והנדסת אנוש, תוך התמקדות בתהליכי קשב, מדידת עומס עבודה ואימון ליכולות מורכבות. בשירותו בחיל האוויר עסק גופר בפרויקטים בתחומי תכנון המערכת, פיתוח תוכניות אימון וסימולטורים לטייסים, בקרי טיסה ותפקידים נוספים בעולם התעופה. גופר ערך גם מחקרים והוביל פרויקטים יישומיים בנושאי בטיחות בעבודה ובטיחות החולים וטיפול רפואי בבתי חולים ובמערכות בריאות.
פעילות מקצועית מחוץ לאקדמיה.
גופר מילא שורה של תפקידים מקצועיים בישראל ומחוצה לה. הוא הקים וכיהן כנשיא האגודה הישראלית לארגונומיה, חבר הוועד המנהל של המוסד לבטיחות ולגיהות, עמד בראש הארגון הבינלאומי לחקר קשב וביצועים, חבר בוועד המנהל של מרכז מינרווה בברלין, חבר בוועדת המומחים בתחומי החיים והטבע בחלל המייעצת לסוכנות החלל האירופית (ESA) וקרן המדע האירופית (ESF).
גופר היה גם עורך עמית של המגזין האירופי לפסיכולוגיה קוגניטיבית וחבר מערכת בכמה מגזינים מקצועיים: Acta Psychologica, European Journal of Cognitive Psychology, International Journal of Human Computer Interaction, Psychology - Israel Journal of Psychology, Human Factors, Journal of Experimental Psychology: Applied.
משנת 2005 גופר משמש כיועץ מדעי של חברת ACE– Applied Cognitive Engineering. החברה פיתחה, על בסיס מחקריו של גופר, את IntelliGym - פלטפורמה הדומה למשחק וידאו המיועדת לאמן ולשפר את הביצועים הקוגניטיביים של שחקני כדורסל, הוקי קרח וכדורגל.
פרסים והוקרות.
גופר זכה בפרס האגודה לגורמי אנוש וארגונומיה על שם ג'רום ה. אלי עבור המאמר הטוב ביותר בתחום גורמי אנוש בשנת 1994. המאמר הודפס מחדש בספר היובל של האגודה בשנת 2008 שכלל 30 מאמרים קלאסיים בתחום.
יחד עם פרופ' אשר קוריאט קיבל גופר מענק של 3 מיליון דולר להקמת מרכז מינרווה לחקר תהליכים קוגניטיביים וביצועי אנוש המשותף לטכניון ולאוניברסיטת חיפה.
גופר הוא עמית האגודה לגורמי אנוש וארגונומיה משנת 1996, עמית החברה הפסיכונומית מ-1998 ועמית האגודה הבינלאומית לארגונומיה משנת 2000. הוא קיבל ב-2013 את Hal Henrick Distinguished International Colleague Award על "תרומה יוצאת דופן בתחום גורמי האנוש והארגונומיה" מטעם האגודה לגורמי אנוש וארגונומיה, ארצות הברית.
חוף קלארי
חוף קלארי (באנגלית: Clarie Coast) הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חלק זה של ארץ וילקס מכונה גם חוף וילקס (באנגלית: Wilkes Coast).
חוף קלארי מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין כף מורס לבין נקודת פורקווה פה.
היסטוריה.
גילוי החוף.
הראשון שראה חוף זה היה רב החובל ז'ול דומון ד'אורוויל, בינואר 1840. ד'אורוויל היה הראשון שהבין, שצוקי הקרח שבהם צפה, היו חלק מהיבשת, ולא חלק ממדף קרח.
החוף מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית האוסטרלי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של רב חובל ג'יי. קיי. דייוויס (J.K. Davis).
מקור השם.
השם "חוף קלארי" ניתן לו על ידי ד'אורוויל.
ד'אורוויל קרא לחוף "חוף קלארי" (בצרפתית: Côte de Clarie), על שם אשתו של שארל ז'אקינו (Charles Jacquinot), שהיה רב החובל של הקורבטה זאלה ("Zélée"), הספינה השנייה אשר שימשה את משלחתו של ד'אורוויל.
השם "חוף וילקס" ניתן לאזור על ידי סר דאגלס מוסון.
מוסון קרא לחוף על שמו של צ'ארלס וילקס.
לקריאה נוספת.
• Frezzotti, M., &amp; Polizzi, M. (2002), 50 years of ice-front changes between the Adélie and Banzare Coasts, East Antarctica, Annals of Glaciology, 34, 235-240. https://doi:10.3189/172756402781817897
• Edited by: Thomas E. Chase and B.A. Seekins, Marine topography of offshore Antarctica; Clarie Coast to Ross Ice Shelf (long 130 degrees E to 170 degrees W); explanatory text, https://doi.org/10.3133/ofr02419N
• Jacques Talandier, Olivier Hyvernaud, Dominique Reymond, Emile A. Okal, Hydroacoustic signals generated by parked and drifting icebergs in the Southern Indian and Pacific Oceans, Geophysical Journal International, Volume 165, Issue 3, June 2006, Pages 817–834, https://doi.org/10.1111/j.1365-246X.2006.02911.x
קרנפורד
קרנפורד (באנגלית: Cranford) הוא רומן מאת הסופרת האנגלייה בת המאה ה-19 אליזבת גאסקל. הספר פורסם בשמונה חלקים בין דצמבר 1851 למאי 1853, במגזין "Household Words" בעריכת צ'ארלס דיקנס. ב-1853 יצא לאור כספר לאחר עריכה קלה.
הספר הפך פופולרי מאוד בשנים שאחרי מותה של אליזבת גאסקל.
רקע.
החלק הראשון, שפורסם ב-Household Words, והפך אחר כך לשני הפרקים הראשונים של הרומן, פורסם בתחילה כסיפור עצמאי. הדרך ששאר חלקי הסיפור פורסמו רומז לכך שלקח לגברת גאסקל זמן לחשוב על הפיכת הסיפורים לספר. באותה עת היא הייתה עסוקה בכתיבת הרומן "רות", שיצא לאור בינואר 1853.
"קרנפורד" תואר כ"כמעט חסר מבנה", ובהתחשב בצורה שבו פורסם, אין זה מפתיע שהוא חסר אחידות. א. ו. וורד מתאר את הרומן כ"אוסף סקיצות קצרות, ששולבו יחד בעדינות".
העיירה הקטנה קרנפורד שמתוארת בספר מקבילה לעיירה נוספטפורד (Knutsford) בצ'שייר, שם אליזבת גאסקל בילתה זמן רב בילדותה, וחזרה לשם לאחר נישואיה. המספרת ברומן מגיעה מהעיר התעשייתית דראמבל, המקבילה למנצ'סטר, שם חייתה הסופרת בזמן כתיבת הספר.
תקציר עלילה.
אין בספר ממש עלילה, הוא כולל אוסף של אפיזודות המתארות אנשים ומנהגים בעיירה קטנה בתקופה הוויקטוריאנית. הסופרת אליזבת גאסקל מעלה זכרונות מימי ילדותה בעיירה נוטספורד שבצ'שייר, ומתארת בחיבה אנשים ומנהגים שכבר אז היו מיושנים.
פרק 1 - החברה שלנו.
הספר מסופר מנקודת מבטה של מרי סמית', אישה צעירה המרבה לבקר בקרנפורד, וכשהיא בביתה היא מתכתבת עם דמויות אחרות, ומתעדכנת בנעשה בעיירה. הפרק הראשון מציג קבוצה של נשים מיוחדות וחביבות, שמנסות לשמור על אורחות חייהן המעודנות מפני כל שינוי. מיס דבורה ג'נקינס, בתו של הכומר המנוח, קובעת מהן הנורמות שלפניהן כל העיר צריכה לנהוג.
עם זאת, כשמתיישב בעיירה קפטן בראון, הוא מעמיד אתגר בפני כללי הנימוס של הנשים. דבר ראשון הוא מודה בגלוי שהוא עני. הדבר פוגע בעיקר במיס דבורה ג'נקינס, ומעבר לכך היא נפגעת מכך שקפטן בראון מעדיף את צ'ארלס דיקנס על פני ד"ר ג'ונסון (סמואל ג'ונסון). אף על פי כן טוב לבו של בראון גורם להיותו חביב על כולם. לקפטן בראון יש שתי בנות. הבכורה מיס בראון היא צעירה חולנית ונרגזת. לבת השנייה, מיס ג'סי, יש פנים תמימות, כמו אביה אינה מבינה את הקודים החברתיים. למשל היא מתגאה בכך שהדוד שלה הוא בעל חנות.
פרק 2 - הקפטן.
כמו בכל עיירה קטנה, כולם יודעים הכל על כולם, וגם המצב של משפחת בראון ידוע לכולם. המצוקה הכלכלית שלהם בולטת מהיום הראשון, ועד מהרה מתגלה טוב לבו של קפטן בראון. הדבר בולט ביותר ביחסו לבתו הבכורה, שחולה במחלה קשה. קפטן בראון ובתו הצעירה סובלים ממחסור כדי לספק לה מעט מותרות להקל עליה בסבלה.