קבוצת בראבו כללה שתי פלוגות חי"ר, מחלקת מרגמות, מחלקה נגד טנקים ומחלקת מקלעים.
הקמה הגדוד.
לאחר כישלון מבצע סוואנה הפליטים שירתו בקבוצת בראבו מצאו את עצמם ללא כל אפשרות לחזור לאנגולה, צבא דרום אפריקה אשר העריך את היעילות וכוח הלחימה של הפליטים החליט למסד את היחידה ושלח את קולונל ברייטנבך לגייס אנשים נוספים מקרב הפליטים ומקרב קבוצות שהתנגדו לממשלת התנועה העממית לשחרור אנגולה בדרום אנגולה. קולונל ברייטנבך החליט להקים את הכוח החדש על דגם לגיון הזרים הצרפתי, זאת מפני שידע שהוא רק יוכל לדרוש מהם נאמנות ליחידה ולא לדרום אפריקה.
קולונל ברייטנבך מיקם את היחידה החדשה ליד הגבול עם אנגולה בנקורוקורו, דודג' סיטי ובאפלו. התנאים בבסיסים היו קשים, הנגדים והחוגרים התגוררו ביחד, החיילים הנשואים שיכנו את המשפחות שלהם בבסיסים גם כן. בתחילה הייתה התנגדות בפיקוד הבכיר לגיוס חיילים שחורים (באותו הזמן הייתה יחדה אחת בלבד בצבא דרום אפריקה אשר הייתה מעורבת) אבל עקב החשש שאבדות בקרב החיילים הלבנים יכולות להוביל ללחץ על הצבא להפסקת הפעילות בדרום אנגולה הובילה לאישור היחידה ולארגונה במסגרת גדוד.
גדוד 32 הורחב לשבע פלוגות חי"ר, אגף סיור ופלוגת תמיכה המורכבת ממחלקת מרגמות 81 מ"מ, מחלקת נ"ט ומחלקת מקלעים.
בגדוד שירתו חיילים דרום אפריקנים לבנים לצד חיילים שחורים מאנגלוה שצבא דרום אפריקה מאפשר לחיילים מצבאות אחרים, כמו בריטניה ואוסטרליה, לשרת גם ביחידה אבל רק לאחר שקיבלו אזרחות דרום אפריקנית. כל המשרתים בגדוד היה מתנדבים אשר עברו תהליך מיון קשה. הגדוד נוהל בעיקר בפורטוגזית וגם הלבנים שירתו ביחידה היו חייבים ללמוד את השפה.
הגדוד קיבל דגל וסמל רשמי רק ב־1985 והיה ליחדה הצבאית היחידה של צבא דרום אפריקה שקיבלה את הדגל והסמל שלה בשטח לחימה.
פעילות מבצעית.
הגדוד פעל באזור הגבול שבין דרום אפריקה לאנגולה, הגדוד התמקד בעיקר בפעילות כנגד הזרוע הצבאית של ארגון העם של דרום-מערב אפריקה וכנגד הזרוע הצבאית של התנועה העממית לשחרור אנגולה אשר סייעו לפעילות שלהם כנגד דרום אפריקה. הגדוד היה מבצע סיורים עמוקים לתוך דרום אנגולה במסוקים או ברגל, משבש פאת פעילות האויב וחוטף טרוריסטים בשביל חקירות מודיעין. כאשר הגדוד היה יוצא למבצע רק מחצית הייתה יוצא בזמן שהמחצית השנייה נשארה בבסיס ובמבצע הבא היו מתחלפים.
קיום הגדוד היה מסווג והצבא הסתיר את קיומו עד שב־1981, עקב כתבות בעיתונות העולמית שטענו שדרום אפריקה מפעילה יחידה של שכרי חרב לבנים בדרום אנגולה אשר מבצעים פשעי מלחמה, צבא דרום אפריקה הודע בקיום היחידה אבל הכחיש שמדובר ביחידה של שכרי חרב.
עם התחזקו הסיוע הקובני להתנועה העממית לשחרור אנגולה במאבק נגד האיחוד הלאומי לעצמאות מוחלטת של אנגולה, שכלל סיוע שריון כבד, הגדוד חומש בנשק כבד נגד טנקים וסוללת ארטילריה.
סיירת.
לגדוד הייתה סיירת (Recce Wing) אשר הוקמה 1978 וכללה 12 איש שהוגדלה ל־40 ב־1983, הסיירת הורכבה מקצינים שהראו יכולת פיקודית תחת אש ונגדים וחיילים בעלי וותק בגדוד. הסיירת הייתה פועלת במנותק מהגדוד והייתה יוצאת לפשיטות עד 250 קילומטרים לתוך אנגולה שבהם אספו מידע מודיעני על פעילות האויב ומידע לעדכון המפות של אנגולה אשר היו בידי הצבא. כאשר הסיירת הייתה משתתפת במצבעים התפקיד שלה היה משתנה מאיסוף מודיעין להקמת מצבורי דלק למסוקים, תפקיד גששות ליחידות הצבא הסדיר ועם התקדמות המלחמה גם לתפקידי רכישת לבבות של האוכלוסייה האזרחית והטרדת קווי האספקה של האויב בעומק השטח. אף על פי שכל אנשי הסייר עברו קורס צניחה הם בדרך כלל יצאו למבצעים על גבי מסוקים. הלוחמים בסייר אומנו בשימוש כל כלי הנשק של הגוש המזרחי שהיו באנגולה וזאת כדי לאפשר להם לפעול בחופשיות בעורף האויב מבלי להזדקק לתמיכה והספקה מדרום אפריקה.
צוות בסיירת כלל בין שלושה לחמישה אנשי צוות, אשר כללו מפקד, מפעיל רדיו ושני לוחמים, המפקד אשר היה קצין או נגד נקרא "בוס". המפקד נשא מכשיר רדיו אל חוטי, משקפת, משקפי ראיית לילה והיה חמוש ברובי AK-47 עם 12 מחסניות ו- 50 כדורים בשרשירים עבור מקלע RPD שנשא המקלען. הסגן של המפקד היה מפעיל הרדיו והוא היה חמוש ב- AK-47 עם שבע מחסניות, מטול רימונים M-79 עם 20 רימונים ותחמושת נוספת עבור המקלען והיה מציוד ברדיו בעל תדר גבוה. לוחם אחד היה חמוש במקלע RPD ונשא כ־500 כדורים והלוחם השני היה חמוש ב- RPK עם שבע מחסניות ותחמושת נוספת עבור RPD.
במהלך פעילות בשטח הצוות היה מתקשר בעזרת קוד מורס בלבד וזאת כדי לחסוך בחיי הסוללות של מכשירי הקשר ולתת להם זמן רב יותר לפעול בעומק שטח האויב.
פירוק.
לאחר עצמאות נמיביה בשנים 1989–1990, היחידה נסוגה לדרום אפריקה והוצבה בעיירה בפומפרט במדבר בפרובינציית כף הצפוני כ־50 קילומטרים מבוטסואנה. לאחר המעבר בחזרה לדרום אפריקה הגדוד נשלח לטפל במאבקים שבטיים בפרובינציית נטאל. ב־8 באפריל 1992 חברי גדוד 32 היו מעורבים באירוע בפולה פארק, בחאוטנג, בו נורו ונהרגו אזרחים. האירוע עורר ביקורת נרחבת, במיוחד מהקונגרס הלאומי האפריקני והניע את שר הביטחון לבקש חקירה של ועדת גולדסטון.
כאחת מתוצאות המשא ומתן בין המפלגה הלאומית להקונגרס הלאומי האפריקני, היחידה פורקה במרץ 1993. לאחר פירוק הגדוד הועברו חברי היחידה הנותרים ליחידות אחרות. הממשלה ישבה את החיילים השחורים ומשפחותיהם בפומפרט, בשנת 2008 נותרו עדיין כרבע מאלף שלוש-שתיים המשפחות המקוריות בפומפרט, כאשר הם חיים בעוני.
לאנשים שירתו בגדוד לא הוענקו שום מדליות עבור אומץ, חייל אחד הומלץ על ידי מפקדיו לקבלת שני מדליות לאומץ אבל הבקשות נדחו על ידי הפיקוד העליו, רק מדליית עבור המולדת (מדליית מערכה צבאית) הוענקה על ידי ממשלת דרום אפריקה לחברי הגדוד.
מאוחר יותר חברי היחידה סייעו בהקמה או הצטרפות לחברות צבאיות פרטיות כמו אקזקיוטיב אאוטקמס, שלחמו בצד הממשלה האנגולית נגד האיחוד הלאומי לעצמאות מוחלטת של אנגולה.
מבנה הגדוד.
על כל פלוגה פיקד קצין לבן שנגד בכיר לבן משמש לו כסגן, על כל מחלקה פיקד סמל שחור שתחתיו היו כ־14 חיילים.
בתרבות.
הדמות שמגלם לאונרדו דיקפריו, דני ארצ'ר, בסרט לגעת ביהלום הוא לוחם לשעבר בגדוד.
עוז כץ
עוז כץ (נולד בשנת 1962) הוא אתלט עבר ישראלי. אלוף ושיאן ישראל בריצות ל-400 מטר ול-800 מטר. הוא השיאן הנוכחי (2021) בריצת 800 מטר. האתלט הישראלי הראשון שרץ 800 מטר מתחת ל-1:50 דקות.
ביוגרפיה.
כץ התאמן בקבוצת הפועל חיפה ובהמשך בקבוצת הפועל קריית ביאליק בהדרכתו של איתמר פדן.
אלוף ישראל.
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יוני 1978 זכה כץ במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא נוער חדש לגילאי 19 של 49.60 שניות, לפני מאיר קופלר ממכבי תל אביב (49.80 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1979 זכה כץ בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.22 שניות ובכך הגן על תוארו ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:53.5 דקות, לפני רוני מעוז ממכבי תל אביב (1:54.4 דקות) ונמיר קאשי מאס"א תל אביב (1:54.6 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף בסוף יוני 1980 הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש לנוער של 1:51.6 דקות, לפני נמיר קאשי (1:55.0 דקות) וצבי דאובר מהפועל אשדוד (1:55.7 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי 1981 זכה כץ במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:51.44 דקות, לפני צבי דאובר (1:51.64 דקות) ועופר טרומר מהפועל עמק חפר (1:51.73 דקות).
בתחרות בין-ארצית שנערכה בהדר יוסף בתחילת יוני 1982 ניצח כץ בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש של 1:49.82 דקות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-1:50 דקות.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-1 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בריצת 400 מטר שיא ישראלי חדש של 48.39 שניות.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בגלזנקירכן, גרמניה ב-19 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 48.0 שניות. בתחרות שנערכה באמסטרדם שבהולנד ב-29 באוגוסט הוא זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם יואב מקל, אלון אלייקים ומרק הנדלסמן בשיא ישראלי חדש של 3:12.41 דקות.
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-12 זכה כץ בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.74 דקות ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.98 דקות.
בתחרות שנערכה בקובלנץ, גרמניה ב-18 במאי 1983 קבע כץ בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש של 1:47.8 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בתוצאה של 1:48.58 דקות, אחרי מרק הנדלסמן שקבע שיא ישראלי בינלאומי חדש של 1:47.19 דקות. מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.46 שניות, אחרי מארק הדלסמן (47.80 שניות) ואלון אלייקים מהפועל ירושלים (48.48 שניות). נוסף לכך הוא קבע בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם שמואל איס, אלון אלייקים ומרק הנדלסמן שיא ישראלי חדש של 3:10.74 דקות, שיא החזיק מעמד 19 שנים.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1984 זכה כץ בפעם הרביעית במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.55 דקות, לפני ליאור מימון (1:53.95 דקות) ועופר תיכון (1:54.20 דקות), שניהם מאס"א תל אביב.