ראשי המפלגה לא ביקשו בשלב הראשון לרדת לפעול במחתרת אלא להפך, במסורת הנרודניקים מ-1876 הם ביקשו להרחיב את התחברותם לעם ולמוסדו השלטון שלו על ידי כניסה לתפקידים במועצות הפועלים, בקואופרטיבים ובתנועות הנוער. זאת לאו דווקא תוך הפגנת היותם אנשי צ"ס.
אחת הדרכים להמשיך ולפעול באופן לגלי הייתה באמצעות תנועת הנוער יוגנד צ"ס שפעלה באופן נרחב למדי בקייב, פודוליה, ווהלין, בילה צרקווה, מינסק, אודסה, חרקוב וסראטוב.
ב-20 ביולי 1923 נעצר ראש מפלגת צ"ס ישראל בר-יהודה ופעילים ראשיים נוספים. מעצרים נוספים נערכו בדצמבר 1923 ובמרץ 1924. חלק מהעצורים שוחררו וחלק נשלחו למאסר ולגלות בסיביר. ב-1924 חוסלו סניפי המפלגה והפעילות הלגלית היחידה שנותרה הייתה פעילות תנועת הנוער, ה"יוגנד".
ועידת המפלגה הרביעית התקיימה בדירה בת ארבעה חדרים בלנינגרד, לשם עקרה את מרכז פעילותה. בין המתכנסים היו זלמן אהרונוביץ' (ארן), מרדכי נמירובסקי (נמיר), יולי רטנר, לוי שניידר ועוד. בוועידה הוחלט שעל המפלגה לחבור למרכז תנועת החלוץ במוסקבה ולפנות לקו של "אקטיביזם פוליטי", שפירושו היה השתתפות באסיפות של יהודים בלתי מפלגתיים, בעלי מלאכה, וקבוצות המיועדות להתיישבות והפצת כרוזים בקרב יהודים בנוגע לשאלות השעה. הכרוזים יצאו בגלוי כנגד היבסקציה, המחלקה הממשלתית שקמה על מנת לדכא את היהדות ו"הלאומניות הבורגנית". עקב הכרוזים והפעילות נעצרו פעילים רבים של ס"צ ויוגנד-ס"צ. חלק מהפעילים "הוחלפו" עם אזרחים רוסים שנדונו לגירוש מארץ ישראל על ידי שלטונות המנדט וכך השתחררו ממאסר וקיבלו אשרות לעלייה לארץ.
התנועה התחסלה למעשה ב-1926 לאחר שהרוב המכריע של פעיליה המרכזיים עלו לארץ ישראל וחברו לאחדות העבודה. הפעילות המפלגתית במוסדות הציוניים התאחדה עם פלג של פועלי ציון בשם "הברית העולמית של פועלי ציון ימין" ונקראה 'ברית הפועלים העברית הסוציאליסטית פועלי ציון - צ"ס'.
קשרים עם אחדות העבודה.
משלחת של עשרה אנשי צ"ס השתתפה בקונגרס הציוני ה-12 בקרלסבד ב-1921 ושם יצרו קשר ראשוני עם חברי אחדות העבודה.
לקראת הקונגרס ה-14 גייסה אחדות העבודה את אנשי צ"ס ברוסיה למכירת "השקל הציוני", המקנה זכות בחירה בקונגרס ועל ידי כך לזכות במספר גדול של צירים.
עם עלייתם של אנשי צ"ס לארץ ישראל מצאו רובם בית פוליטי באחדות העבודה.
צחוק קטלני
איליה דומיטרסקו
איליה דומיטרסקו (ברומנית: Ilie Dumitrescu; נולד ב-6 בינואר 1969 בבוקרשט) הוא כדורגלן עבר רומני. הוא נחשב לשחקן התקפה מחונן, והיה חלק משלישיית ההתקפה המפורסמת והנחשבת של נבחרת רומניה, כאשר שיחק לצידם של גאורגה חאג'י ופלורין רדוצ'ויו. שלושת השחקנים הללו היו חלק מהנבחרת הרומנית שהדיחה בהפתעה רבה את נבחרת ארגנטינה בשמינית גמר מונדיאל 1994.
קריירת מועדונים.
דומיטרסקו הצטרף כילד בן 8 לאקדמיית הנוער של סטיאווה בוקרשט, בשנת 1977. הוא עבר דרך כל מחלקות הנוער של המועדון, עד שהגיע לסגל הקבוצה הבוגרת לראשונה באפריל 1987. גם כיום, דומיטרסקו נחשב לשחקן המוכשר ביותר שייצרה אקדמיית הנוער של המועדון הרומני.
אחרי שערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרומנית, הוא הושאל למועדון הקטן אולט סקורניצשטי על מנת לצבור ניסיון, כאשר בסטיאווה, מועדון שזכה בעונה לפני כן בגביע אירופה לאלופות לא היה מקום בהרכב בשבילו, שחקן צעיר בן 18. אך כאשר שיחק באולט, איליה נהיה לשחקן הרכב ראשון כבר ממשחקו הראשון בקבוצה, כאשר שיחק דווקא כמגן שמאלי. למרות זאת, הוא לא נענה משינוי בתפקידו, כיוון שרגיל היה לשחק כשחקן התקפי יותר. כאשר היה מושאל למועדון הצנוע, המאמן הרומני הנודע מירצ'ה לוצ'סקו, הבחין בכישוריו של דומיטרסקו וחזה לו עתיד מזהיר בכדורגל הרומני.
עד מהרה, תחזיותיו של לוצ'סקו החלו להתממש, כאשר איליה חזר לשחקן בסטיאווה חדור במוטיבציה ורצון משחק. הוא הפך לשחקן הרכב פותח בסטיאווה, כבר בגיל 19, והפך להיות חלק ויטלי מסגל המועדון, שבתקופה הזו שיחקו בו כדורגלנים בסדר גודל של גאורגה חאג'י ומריוס לאקאטוש.
הוא ניסה לעבור לשחק באיטליה, אך לאחר שני משחקים בלבד, דומיטרסקו נופה מקבוצתו, וחזר לשחק במועדון הביתי שלו סטיאווה, הפעם כקפטן הקבוצה. כקפטן, סייע לסטיאווה לזכות באליפות רומניה ב-1993, והגיע איתה באותה העונה לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
לאחר שהרשים מועדונים רבים באירופה, בעת ששיחק במונדיאל 1994, טוטנהאם הוטספר האנגלית, רכשה אותו מסטיאווה. מספר ימים בלבד לאחר שהצטרף לטוטנהאם, דומיטרסקו מצא את שמו נמצא בעיצומה של שערורייה. על מנת להגביר את מכירותיו, העיתון האנגלי ניוז אוף דה וורלד, פרסם כתבה על כך שאיליה דומיטרסקו רודף אחר שירותיה של נערת ליווי. הסיפור התגלה כבדיה, אבל הוא הספיק לכך שטוטנהאם תשאיל אותו למועדון הספרדי סביליה, אם אפשרות לרכישה בתום מועד ההשאלה. בסופו של דבר, איליה נהנה מתקופת משחק טובה בסביליה, והמועדון הספרדי ניסה לרכושו. העסקה לא יצאה לפועל, בשל העלויות הרבות שהמועדון הספרדי לא היה יכול לממן ואיליה חזר לטוטנהאם.
באמצע עונת 1995/1996, טוטנהאם מכרה את דומיטרסקו לקבוצת וסטהאם יונייטד. מאמן וסטהאם, הארי רדנאפ, האמין מאוד ביכולתו של דומיטרסקו, ורכש אותו אף על פי שלא הוכיח את עצמו מספיק בטוטנהאם. אחרי 10 משחקים בלבד בווסטהאם, אשרת העבודה של דומיטרסקו באנגליה היוותה בעיות להמשך דרכו במדינה, והוא נאלץ לעזוב את וסטהאם ללא תמורה.
בקיץ 1996, הוא חתם על חוזה לעונה אחת, במועדון המקסיקני קלוב אמריקה. אחרי שסיים את חוזהו בקבוצה, חתם ביריבתה של אמריקה, אטלנטה. גם בקבוצתו השנייה במקסיקו, הוא שיחק עונה אחת בלבד, וכך לאחר שנתיים במקסיקו, דומיטרסקו חזר למועדון הנעורים שלו ב-1998. לאחר מחצית עונה בליגה הרומנית, דומיטרסקו הכריז על פרישתו ממשחק מקצועני בהפתעה רבה, כאשר היה רק בן 29.
קריירה בינלאומית.
בשנת 1989, דומיטרסקו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת רומניה, כאשר עלה לשחק כמחליף במשחק נגד יוון. משם המשיך לייצג את הנבחרת הרומנית גם במהלך מונדיאל 1990.
במונדיאל 1994, איליה שיחק בכל חמשת המשחקים של הנבחרת הרומנית בארצות הברית, והוא כבש שני שערים חשובים מאוד במשחק נגד ארגנטינה, הראשון לאחר 11 דקות, והשני לאחר 20 דקות של משחק. השער השני החזיר לרומניה את היתרון במשחק, לאחר שארגנטינה השוותה לפני כן במהירות. בעקבות המשחק, נבחרת רומניה העפילה לרבע גמר המונדיאל, הישג השיא של ברמה הבינלאומית.
קריירת אימון.
לאחר שפרש ממשחק, ניסה דומיטרסקו למשך זמן קצר להיות סוכן שחקנים. מאחר שלא צלח הצלחות רבות בתחום, פנה לקריירת אימון. בשנת 2000, קבוצת אוצלול גאלאצי מליגת העל הרומנית, ביקשה ממנו להתמנות למאמנה. איליה הסכים, ובכך בעצם סלל את ראשית דרכו כמאמן מקצועני. אחרי עונה בגאלאצי, הוא עבר לאמן את FCM באקאו ובבראשוב. אחרי כן, אימן את נבחרת רומניה עד גיל 21. במהלך האימון של הנבחרת הצעירה, אימן דומיטרסקו גם בקפריסין את אלקי לרנקה. ממנה התקדם לקבוצות צמרת בקפריסין ואף אימן מאוחר יותר ביוון, בין היתר את פאוק סלוניקי. בשנת 2009 אימן את קבוצת פנטרקיקוס ובשנת 2010 אימן את קבוצת סטיאווה בוקרשט.
מדעי הים
עין תנוריה
עין תנוריה הוא מעיין במרכז רמת הגולן, כשני קילומטרים מצפון למושב יונתן, ברום של 624 מטר מעל פני הים.
זהו מעיין איתן הנובע באופן רציף ואחיד לאורך כל השנה. מימיו מגיעים ממי תהום שירדו באזור לפני שנים רבות וחילחלו דרך שכבות הבזלת עד שמצאו מוצא בנקודת הנביעה.
ליד המעיין בנויה בריכה האוגרת את מימיו. בעבר השתמשו במים אלה לשתייה ולהשקיה במושב יונתן, אך כיום כמעט שאין שואבים ממנו מים.
המעיין הוא חלק מאוסף מעיינות (עינות תנוריה) הפזורים באזור המעיין. מעיינות אלו יחד עם עינות פחם הסמוכים הם מקורות נחל גמלא אשר נשפך לכנרת.
אבנר שלו
אבנר שלו (נולד ב-1939 בירושלים) הוא תת-אלוף בדימוס שכיהן כקצין חינוך ראשי וכיו"ר יד ושם.
מהלך חייו.
שירות בצה"ל.
שלו התגייס לצה"ל בשנת 1956 ושירת בנח"ל. לאחר קורס קציני חי"ר נותר להדריך בבה"ד 1. בהמשך עבר לצנחנים, לגדוד הנח"ל המוצנח. שימש במספר תפקידי פיקוד בגדוד ובמלחמת ששת הימים לחם בקרבות בחזית המצרית ונפצע בעת כיבוש רפיח.
הוא שימש כראש ענף ההסברה אצל קצין חינוך ראשי ובתחילת יוני 1972 הוצב כראש לשכת הרמטכ"ל דוד אלעזר – תפקיד אותו מילא עד שחרורו של אלעזר מהצבא ב-1974. שלו נטל חלק בדיונים המדיניים לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים. הוא אף השתתף, עם האלוף (מיל') אהרן יריב, בפגישה הראשונה עם גנרל אל-גאמסי בקילומטר ה-101, פגישה שלאחריה הושגה הפסקת האש עם מצרים.
לאחר המלחמה ביקש שלו לשרת במערך החינוך של צה"ל והיה קצין חינוך ראשי. במסגרת תפקידו היה גם אחראי על תחנת הרדיו גלי צה"ל. בתפקידו כקצין חינוך ראשי התרכז באתגר שנוצר לאחר מלחמת יום הכיפורים: בניית האמון הצבאי של צה"ל ביכולותיו וביכולות הטמונות בחברה הישראלית. שלו עסק בחיזוק לימוד מורשת הקרב וערכי הלחימה של צה"ל וכן בפיתוח והכשרת מפקדים בתחום המנהיגות והפיקוד המבוססים על הערכים המעצבים את הזהות היהודית-ישראלית. הקים את בסיס ההדרכה של חיל החינוך להכשרת קצינים ולגיבוש התורה המקצועית של צה"ל בתחום המנהיגות. בעקבות שורת התפקידים שמילא התבקש לשמש מרצה בכיר במכללה לביטחון לאומי. בשנת 1980 פרש מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
מנהל מינהל התרבות.