עד שנת 2007 עמד במקום המבנה ההיסטורי של מחלבות טרה. בשנה זו רכשה את הקרקע "אמות השקעות" שהיא זרוע ההשקעות בישראל של חברת אלוני חץ.
עקב גודלו הקטן יחסית של מגרש הבניין, נדרשה בנייה של חניון בעומק של כ-30 מטר. כיוון שמפלס מי התהום במקום הוא כ-14 מטר מתחת לקרקע, נדרש תכנון לבניית בארות ושאיבת מי תהום בהספק גבוה יחסית לבניינים דומים באזור. גם התוואי של הקו האדום ברכבת הקלה המתוכנן לעבור באזור הקשה על ביצוע החפירה, כיוון שלא ניתן היה לבנות עוגנים בכיוון תוואי זה.
המגדל נבנה על ידי חברת "אל-הר הנדסה" מקבוצת קרדן נדל"ן. בתחילת 2015 הגיע המגדל לגובהו המרבי והושלם בסוף אותה השנה.
אטריום היה המגדל הראשון מסוגו בישראל שזכה להסמכה בינלאומית גבוהה לבנייה ירוקה – Leed Platinum.
עלות הקמת הפרויקט שהסתיים בשנת 2015 לערך הוא 950 מיליון ש"ח.
משה פרנק
משה פרנק (לימים דרורי, 10 בינואר 1894 – 18 בנובמבר 1969) היה מחנך עברי, מורה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה שהשפיע על המשוררת לאה גולדברג יותר מכל מוריה שלימדוה בקובנה, ליטא. מורה בגימנסיה הריאלית בלפור בתל אביב ובממשיך דרכה - תיכון עירוני א'.
ביוגרפיה.
משה פרנק נולד ב-10 בינואר 1894 בעיירה איזבלין (הסמוכה לוולקוביסק, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס), שבעים קילומטר מדרום-מזרח לגרודנו. הוא בא לארץ ישראל לראשונה ב-1914 כדי ללמוד בסמינר למורים מיסודו של דוד ילין בירושלים, במטרה להכשיר את עצמו להיות מורה לספרות עברית ולהיסטוריה יהודית. שהותו בארץ נקטעה לאחר כמה חודשים, בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה. פרנק נאלץ לחזור לרוסיה. סמוך לסוף המלחמה החל ללמד בבתי ספר תיכוניים בגרודנו ובווירבאלן ()&lt;/small&gt;, שבליטא תחת הכיבוש הגרמני. בשנים 1922 עד 1924 יצא לחופשה מההוראה כדי ללמוד פילוסופיה באוניברסיטה של ברלין.
ב-1925 הצטרף פרנק לחבר המורים בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה. הוא שימש כמורה לתנ"ך ולהיסטוריה עברית ושם הכיר את התלמידה לאה גולדברג. פרנק לימד אותה מ-1926 עד 1928, כשהייתה בת 15 עד 17. הגימנסיה בקובנה הוקמה ב-1920 בהנהלתו של איש החינוך הנערץ מגרמניה, הד"ר משה שוואבה (לימים, רקטור האוניברסיטה העברית בירושלים). כשעלה שוואבה לארץ ישראל ב-1924, מילא את מקומו הד"ר אהרן ברמן (שהיה לימים, מ-1937 עד 1964, מנהלו של "תיכון חדש" בתל אביב).
פרנק הקים את החוג (סקציה) לספרות, שפעל מחוץ לתוכנית הלימודים הרגילה של הגימנסיה, ושבו השתתפה לאה גולדברג. המורה לספרות במסגרת לימודי החובה היה המשורר נתן גרינבלט. הוא ערך (ביחד עם משה כהן) את הדו-שבועון "נתיבות", שבו פורסם שירה הראשון של גולדברג - מחזור השירים "מזמור לאור" בפברואר 1927 טרם מלאו לה 16. בכיתתה הייתה מוכרת בתור "המשוררת שלנו". הסופרים הוותיקים פיירברג ואברהם מאפו שאותם לימד גרינבלט לא עוררו את התעניינותה של לאה. לעומת זאת משכו את תשומת לבה הסופרים הצעירים יותר שהציג פרנק לפני שומעיו בחוג לספרות: תחילה אורי ניסן גנסין ויוסף חיים ברנר ומאוחר יותר שמואל יוסף עגנון, ושירי אברהם שלונסקי שהתפרסמו בחוברות "הדים". היא התאהבה בו וכדי לשאת חן בעיניו, מעידה מינה לנדוי, למדה לאה בעל פה את קהלת ושיר השירים; אולם פרנק המבוגר ממנה לא ראה בלאה אלא תלמידה מצוינת, והפך לראשון בשלשלת האהבות הנכזבות שלה – בגברים שכולם היו מבוגרים ממנה, עובדה שחוקרים רבים הסיקו ממנה את הכמיהה לתחליף אב. לאחר סיום לימודיה בגימנסיה (1928) נאלצה לאה גולדברג להמתין במשך שנתיים בליטא לקבלת מלגה ללימודים באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. כך הזדמן לה לשוב ולפגוש את פרנק.
פרנק עלה לארץ ישראל ב-1931 ועד קיץ 1935 היה שקוע בלימודי הפילוסופיה בהר הצופים, אשר מומנו על ידי מלגה (בעזבונו של פרנק נשתמר מכתב המלצה שקיבל בספטמבר 1931 מהגימנסיה בקובנה בחתימות המנהל יואל ברוצקוס וסגנו הד"ר אהרן ברמן. מכתב התעודה נשלח אל "האגודה לקידום הידע בקרב יהודי קובנה", שהתחייבה לשלם את דמי מחייתו של פרנק במשך שלוש שנות לימודיו בירושלים, בסך 4 לא"י לחודש. המלגה שלו הוארכה בארץ בשנה נוספת). הוא היה לאסיסטנט של הפרופסור הוגו ברגמן לצדו של נתן רוטנשטרייך (שנהיה לימים רקטור האוניברסיטה בשנים 1965 עד 1969).
את עבודת הגמר שלו הגיש פרנק עם תום לימודיו. נושא העבודה היה "קהילות אשכנז ובתי דיניהן מהמאה הי"ב ועד סוף המאה הט"ו". ההיסטוריון פרופ' יצחק בער, שהיה אחד משופטי העבודה, כתב בחוות-דעתו כי זו עבודה מצוינת היכולה להתקבל כעבודת דוקטורט ולא רק כעבודת גמר. עבודת הגמר, שפורסמה כספר בהוצאת דביר, בתרצ"ח (1937), משרתת עד היום חוקרים המתעניינים בנושא.
ב-1935 נשא פרנק לאשה את הד"ר ברכה קנטור, רופאת ילדים מקובנה. הזוג השתקע בדירה ברח' מלצ'ט 37 בתל אביב. שם נולד ב-1937 בנם היחיד יעקב (לימים הפרופ' יעקב דרורי, מומחה לשיקום חולי לב). לאחר הלידה הפסיקה לעסוק ברפואה והתמסרה לגידול בנה עד הגיעו לגיל 11. אחר כך עבדה כרופאת ילדים בקופת-חולים (כללית) עד מותה ב-1964.
במשך שבע שנים, מ-1935 עד 1942, עבד פרנק כמורה בגימנסיה הריאלית בלפור בתל אביב. בתום אותן שנים עלה שוב לירושלים והתקבל ללימודי ההמשך במחלקה לפילוסופיה בהר הצופים, בהיותו כבר בן 48. כעבור שנתיים, בשנת 1944, שב לגימנסיה בלפור, שבה לימד עד 1946. ב-1946 החליטה עיריית תל אביב להקים מערכת ציבורית של בתי-ספר תיכוניים. וב-1947 נהפכה גימנסיה "בלפור" לתיכון העירוני הראשון בעיר, תיכון עירוני א'. משה פרנק (ששינה את שמו למשה דרורי עם הקמת המדינה) צורף לסגל התיכון, ולימד בו תנ"ך עד יציאתו לגמלאות ב-1958.
ב-1962 מצאה גולדברג לנכון לפרוע את חובה למורה שהשפיע עליה יותר מכל מוריה שלימדוה בקובנה. ארגון בוגרי הגימנסיה ע"ש שוואבה בקובנה ביקש אז את מורי הגימנסיה ותלמידיה ששרדו לכתוב זיכרונות לקובץ ספרותי שיוקדש ל"היכל ששקע". שמו של משה פרנק לא הופיע ברשימת הנענים לפנייה. אולם לאה גולדברג העדיפה לספר עליו במאמר שתרמה לקובץ. את אשר עשתה לאהובה, המשורר אברהם בן יצחק בספרה "פגישות עם משורר", החליטה לעשות לפרנק במאמרה, 34 שנה לאחר סיום לימודיה בגימנסיה. דבריה, הסוקרים את הקשר בינה לבין פרנק, מצביעים בגילוי לב על השפעתו של פרנק על עבודתה הספרותית:
פרנק מת בתל אביב ב-18 בנובמבר 1969, בגיל 75. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב-יפו.
יותר איטי מלב
יותר איטי מלב הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מאת ובבימויים של ינאי גוז ויוני זיכהולץ משנת 2012.
עלילה.
לילי (רוני הדר), היא סופרת בת שלושים. חמש שנים קודם לכן היא כתבה רומן ביכורים בשם "זאבת נעורים", שנחל הצלחה ועתה היא מחפשת ללא הועיל רעיון לספרה החדש.
לילי הולכת לבר "המתנ"ס", בבעלות שרה (שרה סיני), שגם שרה בו ובו מסתובבים הטיפוסים הביזאריים ביותר בתל אביב. לילי משתפת את שרה בקשייה ושרה מציעה לה למצוא גיבור ואומרת לה:
בבר לילי מבחינה בנינו (גיא לואל), צייר מציצן, רומנטיקן מלנכולי. לפרנסתו מצייר גרפיטי של שירים בהזמנה ומצייר פורטרטים של נשים על הטיילת בים. לילי מחליטה שהוא הגיבור עליו תכתוב את ספרה. היא מתחילה איתו, מנהלת איתו רומן, הוא מתאהב בה.
חברו הטוב ביותר של נינו הוא פרדי (פיני טבגר), גבר חרדי שמנהל חיים כפולים: ביום הוא בעל לאשה ואב לילדה שאותם הוא אוהב ובלילה הוא טרנסקסואל, שלובש בגדי נשים ושוכב עם גברים. עם אחד מהם, דורון (עומר עציון), הוא מקיים יחסי מין סאדו-מזוכיסטיים. דייוויד (שלום שמואלוב), המו"ל של לילי, מזהיר אותה שהיא עלולה להתאהב והדבר עלול להפריע לה בעבודתה. בשלב מסוים לילי מתאהבת בנינו ואז היא צריכה להחליט אם לבחור באהבה או בספר וכשהיא בוחרת באהבה – הוא כבר גילה את מניעיה האמיתיים ונוקם בה, בספר שלה, בלב שלה.
אודות ההפקה.
זהו שיתוף פעולה קולנועי שני בין ינאי גוז ליוני זיכהולץ, שביימו סרט קודם בשם "אלנבי רומאנס" בשנת 2005 שהפך לקאלט תל אביבי. שני הסרטים עוסקים בבחור ובחורה שמעבירים לילה רומנטי בתל אביב ונחשפים לכל הדמויות הליליות של העיר. בעוד ש"אלנבי רומאנס" הסרט ממוקם באתרים הידועים של תל אביב, הרי ב"יותר איטי מלב" הסרט ממוקם בחלקים אורבניים וישנים, הצילום מאוד אפל וחשוך.
המימון לסרט הגיע בתחילה ממקור פרטי - חברת פרקסיס וקיבל אחר-כך מענק מקרן רבינוביץ' לקולנוע והסתכם ב-800,000 שקלים. הסרט הוקרן ביישובים שונים ברחבי ישראל ובסינמטק תל אביב. הוא מכר 5,200 כרטיסים והכנסותיו היו 197,600 שקלים, יותר מכל סרט עצמאי אחר בשנת 2012.
מלחין המוזיקה הוא אופיר לייבוביץ', גיטריסט להקת נקמת הטרקטור, שהלחין מוזיקת ג'אז אפלה.
הזמרת שרה סיני, שרה ארבעה שירים בסרט וגם משחקת בו. היא מגלמת את דמותה של שרה, בעלת פאב, שגם שרה בו.
את שיר הנושא של הסרט, "העיר הלבנה", שיצא כקליפ, כתב יוני זיכהולץ. הלחין עיבד והפיק מוזיקלית איתי פרלמן נסיך. את השיר מבצעים שרה סיני ופיני טבגר.
הקרנות בבתי קולנוע, פסטיבלים ופרסים.
הקרנת טרום בכורה הראשונה ב-1 במרץ 2012 במועצה אזורית משגב.
טרום בכורה – הפסטיבל הבינלאומי השביעי לקולנוע גאה (11 ביוני 2012). בפסטיבל זכה פיני טבגר בפרס מיוחד על משחק
(12 ביוני 2012) – במסגרת תחרות קולנוע עצמאי-עלילתי בפסטיבל קולנוע דרום.
הסרט הוקרן במשך שלושה חודשים בסינמטק תל אביב: החל מ-4 ביולי ועד ל-28 בספטמבר והוצג בספטמבר גם בסינמטק ירושלים.
המרכז הבין-לאומי לירידים וקונגרסים של טנריפה