מאחר שהייתה נחושה שלא ללכת בדרכם של הוריה, נרשמה וושינגטון כנערה ללימודים במכון אקסבייר בהדרכתו של גמביט. במכון, נוצר לוושינגטון רקורד אקדמי עשיר ואחריות, והיא התעניינה יותר בשיפור יכולותיה כאדם וכמוטאנט מאשר במתח ובחיכוך בין בני האדם למוטאנטים, בהם האקס-מן מעורבים בדרך כלל.
כחברת כיתתו של גמביט, וושינגטון נאלצה להתמודד עם הגעתה של תלמידה חדשה בשם פוקס. היא התאהבה במדריך כיתתם, אף על פי שנמשכה גם לפוקס עצמה, מה שמלמד על נטיות ביסקסואליות. משיכתה של בלינג! אל פוקס הסתיימה לאחר שהתברר שפוקס היא מיסטיק, שניסתה לחבל במערכת היחסים בין גמביט לרוג.
אירועי יום אם ולאחריו.
בלינג! שמרה על כוחותיה לאחר אירועי בית, שבהם מכשפת השני ביטלה את כוחם של מעל 90% מהמוטאנטים. מאוחר יותר היא עזרה יחידתו של האבוק, כש-O.N.E, חוליה ממשלתית שמפעילה את הזקיפי הסנטינל מגיעה על מנת להגן על מעט הנותרים מבין המוטאנטים שחיים במכון. בנוסף היא נקראת כדי לעזור לצוותים הבכירים של אקס-מן כאשר אפוקליפס חוזר, בעיקר בשל מיעוט דמויות בכירות מן האקס-מן. למרות המלצותיהם של רוג והאבוק ולאחר שהוצעה לה משרה באקס-מן החדשים, מגלה רוקסי כי למרות כשרונה במשימות שטח, היא מאוימת על ידי הרעיון להיות חברת אקס-מן במשרה מלאה, בשל הסכנה הכרוכה בכך. בנוסף שקלה לעזוב את המכון עם חברתה ללימודים אוניקס מחשש ש-O.N.E יורו בקרוב להפוך את שטח בית הספר למחנה מעצר.
עם זאת, בלינג! וחברה נשארים בבית הספר. בלינג! היא אחת מהתלמידים שהועברו למימד לימבו במהלך מאמציו של השד בלסקו לאתר את מג'יק. הם חזרו לבית הספר לאחר שהובס. לאחר שבית הספר נסגר במהלך אירועי , עברו האקס-מן לסן פרנסיסקו על מנת להקים בסיס חדש בקליפורניה. בלינג! חוזרת לבית הספר, ועוזרת לשלוט במהומות שנוצרו סביב הצעתו של מחוקק בשם סיימון טראסק לאכיפתם של חוקים האוסרים את רבייתם של המוטאנטים. במהלך הקרב הסופי על אוטופיה, בלינג! חברה לפרנזי ולנקרה בקרב נגד מונסטון/גברת מארוול.
אמפלייט.
לאחר שהותקפו בידי אמפלייט (אחיה של אם) מ-Generation X, המוטאנטים הוזהרו להישאר קרובים זה לזה ולדווח על כל דבר יוצא-דופן. רוקסי מחליטה ללכת לבדוק את האמפיתיאטרון אף על פי שאוניקס מזהירה אותה לא ללכת לבד, אלא שהיא אומרת שתישאר בטווח ראייה. בעודה מסתכלת על המים היא מבחינה במגדלור שמתחיל לנוע לפתע לעבר החוף, לפני שנעלם. לאחר ששב ומופיע מאחוריה, היא פגשה את אמפלייט, שלוכד אותה.
לאחר שהוחזקה כאסירתו, רוקסי מנסה להילחם בחזרה נגדו ונכשלת, עד שרוג מגיעה להציל אותה. לאחר קרב ארוך ניצחו אותו ושלחו אותו למימד ממנו הגיע. מאוחר יותר, בשיחה עם סורג', מרקורי וטראנס, רוקסי מגלה שהיא מאוהבת ברוג.
ואלברז'יך
בן שני
בן שני (נולד ב-21 בדצמבר 1969) הוא עיתונאי ובמאי טלוויזיה ישראלי זוכה פרס סוקולוב לעיתונות.
ביוגרפיה.
שני נולד בבת ים, גדל ברמת השרון.
הוא בוגר תיכון אלון ושירת בצה"ל בנח"ל מוצנח.
סיים תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה ובמדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בלימודי משפט (לבוגרי מדעי החברה) מאוניברסיטת בר-אילן.
במהלך לימודיו באוניברסיטה עבד ככתב בתוכנית החדשות המקומיות של ערוצי זהב. לאחר מכן עבר לערוץ הראשון ושימש חבר מערכת יומן ובמאי סרטי תעודה. ב-2003 עבר לחדשות 10, שימש כעורך, כתב ומנהל תוכן של סרטי תעודה וכתב בכיר בתוכנית "שישי". ב-2005 זכה בפרס סוקולוב על התחקיר "שנה לילדי רמדיה". בבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006 שימש כעורך הראשי והפרויקטור של שידורי חדשות 10 מהאולפן בכיכר רבין. במסגרת עבודתו בערוץ יצר סרטים תיעודיים, בהם: "רבין" מ-2003, על ראש ממשלת ישראל יצחק רבין; "אלכסנדר הגדול" מ-2004, על אלכס גלעדי; ו"רלף" מ-2005, על מאמן הכדורסל רלף קליין.
בספטמבר 2008 עבר לערוץ 2 ומאז הוא משמש חבר מערכת בתוכנית "עובדה". בין הכתבות הבולטות שלו היו ריאיון עם רונה רמון, אלמנתו של אילן רמון; חשיפת יומן השבי של רון ארד; "הבן הסודי של משפחת "; סיפור חייו של רפי איתן; ליווי נסיעתה של רות דיין בגיל 92 לבנה אסי דיין ששהה במעצר בית בערבה; וליווי מסע הבחירות של יאיר לפיד. כמו כן יצר את הפינה "4 דקות", בה הוא מתעד עם הצלם אוריאל סיני דמויות ציבור ישראליות. בין הסרטים התיעודיים הבולטים שיצר בעבודתו ב"עובדה": "הילדים מהתמונה" מ-2007, בו שחזר תמונת ילדים מאושוויץ; "לגלות את סוביבור" מ-2010, על עבודת הארכאולוג יורם חיימי בחשיפת סוביבור; "תיכון ההזדמנות האחרונה" מ-2011, על תיכון ברונקו וייס ברמלה ומנהלו חילי טרופר - סרט שזכה במדליית כסף בפסטיבל ניו יורק לקולנוע ולטלוויזיה ובפרס הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו; "המסע של אסף" מ-2016, על מסעו של הנער אסף יסעור קטוע-הידיים להשגת ידיים ביוניות; וכן "נשארתי בחיים" מ-2021 על שירה איסקוב, ששרדה את ניסיון הרצח של בעלה.
שני נמנה עם סגל המרצים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ומגיש בסדרה "אוניברסיטה משודרת". הוא נשוי לקרן ואב לשלושה.
טובה בארי
טובה בארי (נולדה ב-1947) היא חוקרת השירה העברית בימי הביניים, פרופסור אמריטה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
טובה בארי נולדה בהונגריה למרגלית ואליהו אבינרי (פרקש). היא למדה לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לספרות עברית. את עבודת הגמר כתבה בהדרכת פרופ' עזרא פליישר על שירי הקודש של ישראל נג'ארה. בעבודת הדוקטור ליקטה שלוש מאות פיוטים של יוסף בן חיים אלברדאני, פייטן וחזן שפעל בבבל באמצע המאה העשירית, בה הוכיחה שבשונה ממה שהיה מקובל במחקר, גם בבית כנסת מרכזי בבגדאד אמרו פיוטים במסגרת ליטורגית בדומה למוכר מבתי כנסת בארץ ישראל.
בארי זכתה שלוש פעמים במענקי מחקר של הקרן הלאומית למדע. היא מלמדת שירת ימי הביניים בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ופרסמה ספרים ומאמרים בתחומי מחקריה השונים. מחקריה עוסקים בשירה העברית במזרח במאות העשירית והאחת-עשרה, על פי כתבי יד מן הגניזה הקהירית, וכן בשירה העברית בארץ ישראל ובמזרח במאה השש-עשרה, ובעיקר בשירתו של ישראל נג'ארה. ספרה "החזן הגדול אשר בבגדאד: יוסף בן חיים אלברדאני" ראה אור בשנת תשס"ג וזכה בפרס יצחק בן-צבי (בשנת תשס"ה).
בארי מתגוררת בירושלים ונשואה לפרופ' כתריאל בארי.
רון (סדרת טלוויזיה)
רון היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת הדרמה הקומית אשר יצרו וכתבו רון פלדמן (שגם מביים אותה ומגלם את התפקיד הראשי בסדרה) וענת אורן, שעלתה לשידור ב-29 במרץ 2015 בערוץ Yes Comedy.
הסדרה הופקה על ידי יולי-אוגוסט הפקות, ואת הפסקול המקורי חיבר המלחין עומרי להב.
הסדרה נוצרה תחילה כפרויקט הגמר של רון פלדמן במסגרת לימודיו במכללת ספיר. הפרויקט זכה במקום הראשון בפרס הפורמט הטלוויזיוני בפסטיבל קולנוע דרום 2012 ומודי בר און, שהיה המרצה של פלדמן במכללה, הפך לעורך התוכן של הסדרה ואף הופיע בה בתפקיד אורח.
עלילה.
רון (רון פלדמן) הוא רווק מובטל מחיפה בשנות השלושים לחייו, המתגורר בדירת סבתו המתפוררת בחולון. הסדרה עוסקת בניסיונותיו של רון להתקדם בחייו למרות כל הקשיים. רון מתאפיין כבחור עצלן, שפשוט לא עושה כלום עם החיים שלו. דרך מעלליו הסדרה מציגה את החיים היומיומיים בישראל בתקופה הנוכחית. במהלך הסדרה פוגש את ענת בשיעור נהיגה מונעת, והם הופכים להיות חברים טובים.
לוקוב (פירושונים)
איילת בן יוסף
דייוויד לאני
דייוויד ראסל לאני (באנגלית: David Russell Lange; 4 באוגוסט 1942 – 13 באוגוסט 2005) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-32 בין השנים 1984 – 1989. הוא עמד בראש הממשלה הרביעית של מפלגת הלייבור של ניו זילנד, שביצעה רפורמות משמעותיות, אך כאלה שלא תמיד התיישבו עם מה שמצופה ממפלגה סוציאל-דמוקרטית. לאני היה ידוע בשנינותו ובצחות לשונו. ממשלתו יישמה רפורמות שוק חופשי מרחיקות לכת. הלן קלארק תיארה את החקיקה שהפכה את ניו זילנד לאזור חופשי מגרעין, כמורשת שלו.
ראשית חייו.
דייוויד לאני נולד בפרבר של העיר אוקלנד. הוא היה בנו של רופא ממוצא גרמני. משפחתו סבלה מאפליה במהלך מלחמת העולם הראשונה עקב מוצאה הגרמני ולאני עצמו יתמודד ב-1984 עם ניסיון להכפישו על רקע מוצאו הגרמני. הוא התחנך בבתי ספר באוקלנד וב-1965 הוא השלים תואר במשפטים באוניברסיטת אוקלנד. את לימודיו הוא מימן באמצעות עבודה במפעלי תעשיית בשר קפוא. ב-1968 הוא נשא לאישה את נעמי קרמפטון. ב-1970 הוא השלים את לימודי התואר השני שלו במשפטים ועסק בייצוג משפטי במשך כמה שנים.
במשך כל ימי חייו סבל לאני מהשמנת יתר חולנית ומהבעיות הרפואיות שנגרמו ממנה. ב-1985 היה משקלו כ-175 ק"ג והוא עבר ניתוח הצרת קיבה כדי להוריד ממשקלו. כושר הנאום שלו חיפה על מראהו המגושם בימיו בבית הספר התיכון.
ראשית הקריירה הפוליטית.
לאני הצטרף למפלגת הלייבור ב-1963 וסייע למערכת הבחירות של פיל אמוס באותה שנה ושל נורמן דאגלס ב-1966. ב-1974 הציע בן דודו, מייקל באסט, שלאני יתמודד לבחירה מטעם הלייבור על מושב במועצת העיר אוקלנד, שנשלטה ברובה על ידי גורמים שמרניים. ב-1975 התמודד לאני בבחירות הכלליות מטעם מחוז הבחירה של הובסון והגיע שלישי. בסופו של דבר הצליח לאני להיכנס לפרלמנט של ניו זילנד ב-1977 כנציג הלייבור במחוז הבחירה של מנגרה, פרבר פועלים של אוקלנד עם אוכלוסייה מאורית גדולה. עם כניסתו לתפקיד, עשה לאני רושם רב בבית הנבחרים כנואם מוכשר ושנון וכמקור לפורענות מבחינתו של ראש הממשלה, רוברט מולדון.