בשנת 1984 עבר לנשוויל. הפריצה הגדולה בקריירה שלו אירעה כאשר המוזיקאית הידועה טורי איימוס, לאחר שהאזינה לאלבום שלו 'כבישים אדומים' בעת מסע ההופעות שלה, ביקשה ממנו שייתן את הקטע הפותח במסע ההופעות שלה – 'מתחת לוורוד'. מילר הלך וצבר קהל מעריצים בקרב מוזיקאים אחרים מתחומים מוזיקליים מגוונים. הוא ערך מסעי הופעות עם מוזיקאים שונים דוגמת אדי ודר מלהקת פרל ג'אם, להקת בודינס, ריצ'י הייבנס וארלו גאת'רי ובנוסף חיבר שירים ביחד עם אמנים כמו ננסי גריפית', פיטר רוואן וקים קרנס.
בשנת 2005 זכה מילר בפרס גראמי בקטגוריית האלבום הילידי אמריקני (אינדיאני) הטוב ביותר, עבור אלבומו האינסטרומנטלי 'שירי חלומות הארזים'.
באחד הראיונות אמר:, "אני מעריך אנשים שנאבקים עבור מטרה כלשהי. אני נאבק למען האמת. אם אתה נאבק עבור דבר שאתה מאמין בו, אין לך מושג על כמה אנשים תוכל להשפיע". שיריו תמיד היו רוחניים מאוד ובלטו בעיסוקם באמונה הנוצרית ובלשונו האינדיאנית המקורית; היצירה 'גשם הנשמה' היא דוגמה לדיאלוג אלגנטי זה. הוא חצה גבולות של ז'אנרים בתקליט 'שמע תפילותינו' שיצא בשנת 2000 בהוצאת 'אינטגריטי מיוזיק' כפרויקט מוזיקת תפילה נוצרית. בעוד שכמה מן השירים נכתבו במשותף עם יוצרים מוכרים בז'אנר הזה, מילר הקליט מחדש מספר שירים מוכרים דוגמת 'שבחים' מתוך האלבום 'הדרך האדומה' 'הקשיבו לי' מתוך 'עורב בשלג' אשר, בהקשר חדש, הבהיר את הנקודה שניתן להיות אינדיאני לחלוטין ובו בזמן גם נוצרי בכל מאת האחוזים. השירים הבולטים ביותר באלבום היו מן הסתם גרסת הכיסוי שלו לשיר 'אני מאמין בך' של בוב דילן ופרשנות חדשה שנתן לספיריטואל "Ain't Gonna Let Nobody Turn Me Around".
מילר שיתף פעולה עם מספר מוזיקאים אינדיאנים מוכרים כמו רוברט מיראבאל, קרלוס נקאי וג'ואן שננדואה. הפרויקט שלו עם מיראבאל, "סוויטה אינדיאנית" (Native Suite), היה פרויקט ניסיוני ומסורתי, בהשתתפות חליל וכלי הקשה, בנוסף לשירת pow-wow מוהיקנית. הוא תרם את קולו גם לאלבום 'מוזיקת אור' של תומאס קינקייד משנת 2000 שהשתתפו בו רוב מאת'ס והדיווה הנוצרית האוסטרלית מישל טיומז.
בתחילת 2008 עבד מילר על פרויקט בעיר לה קרוס שבויסקונסין עבור 'בית השואבה' (The Pump House ), מרכז אומנויות אזורי. מילר צייר אחת מן האנפות הרבות בגובה שני מטרים שיוצעו במכירה פומבית ויוצבו ברחבי העיר במחווה לאמנות. בעיר לה קרוס גם התקיימה ב-25 באפריל 2008 הבכורה העולמית לסימפוניה של ביל מילר 'המעוז האחרון', בביצוע התזמורת הסימפונית של לה קרוס בהשתתפות מוזיקאים ורקדנים אינדיאנים, ובניצוחה של איימי מילס. הסימפוניה שחוברה במשותף עם ג'ושוע יודקין וקריסטין וילקינסון, נוצרה בהשראת ביקור שערך מילר בגיל תשע באתר הקרב המפורסם 'ליטל ביגהורן'. היצירה שנקראת 'סימפוניה של תקווה' עוסקת באותו קרב, ובפיוס שעבור ביל מילר, אדם המקדיש עצמו לשורשיו האינדיאנים והנוצרים - חייב להתגשם.
מים אפורים
מים אפורים (גם מים דלוחים, דלוחין) הם שפכים שאין בהם הפרשות אדם וניתן לעשות בהם שימוש חוזר (בשונה מ״מים שחורים״). כמויות משמעותיות של מים דלוחים מגיעות ממכונות כביסה, מדיחי כלים, כיורים, מקלחות ואמבטיות רחצה, ובמידה פחותה גם ממזגנים. שימוש במים דלוחים להשקיית גינה, הזרמה אל מכלי ההדחה של האסלה, שטיפת רצפות וכדומה, חוסך במים שפירים ובעלותם הגבוהה.
מים דלוחים אינם ברמת מי השתייה ולא עומדים בתקן הנדרש לאספקה ביתית, ולכן אסור לעשות בהם שימוש שיש בו מגע עם הגוף.
כאשר רוצים לתכנן מערכת טיהור מים אפורים צריך להתייחס לשלושה סוגי חומרים שיימצאו בחלק מהמים האפורים: פסולת אורגנית, שומן וחומרים כימים. אפשר להתמודד עם האתגר באמצעות מסננים ופתרונות מכניים וכימיים הדורשים חשמל, כמו כן אפשר ליצור מערכת סינון טבעית המבוססת על צמחים בעיקר.
בישראל החוק מתיר הקמת מערכות לטיהור מים אפורים ברשויות או עסקים, וקיימות חברות פרטיות רבות שעוסקות בכך.
היתרון המובהק בשימוש במים אפורים באסלות או גינות או תעשייה הוא חיסכון בשימוש במים ראויים לשתייה.
שימושים אפשריים במים דלוחים.
הדחת אסלות.
השימוש בדלוחין מיועד בעיקר להשקיה בעלות כספית נמוכה. ניתן לעשות שימוש בדלוחין להדחת אסלות, אך לשם כך נדרשת השקעה בהתקנת מכל איסוף עם משאבת לחץ, הזרמת עודפים לגינה, סינון משופר (למניעת סתימת המצוף) ומעבר אוטומטי תחליפי לאספקת מים שפירים (מן התשתית העירונית). שינוי כזה יאפשר חיסכון בצריכת מים שפירים המשמשים להדחת האסלה. עם תחזוקה נאותה לא יהווה שימוש זה בעיה בריאותית. עידוד השימוש בדלוחין להדחת אסלות יוביל לחיסכון במים שפירים וכתוצאה מכך להפחתה בשאיבת מי התהום, וכמו כן לחיסכון בטיפול במים שכיום מוזרמים יחד עם מי השופכין לביוב.
נכון לשנת 2020 בישראל, לא מותקנות מערכות מים אפורים בבתים חדשים שנבנים.
השקיית גינה.
לצורך השקיית גינה בדלוחין אפשר לנקוט בשתי גישות שונות: מערכת סינון מכנית או מערכת טיהור אקולוגית.
סינון מכני.
יש לטמון מכל מתאים באדמה ולהפנות אליו את הדלוחין. בפתח הכניסה צריך להיות מסנן סיבים ומוצקים ובמכל צריכה להיות משאבה לשאיבת המים. בשל כך נדרשת גם נקודת חשמל קרובה. המכל יהיה קטן דיו על מנת שתחלופת המים בו תהיה מהירה, כדי שהתהליך הבקטריאלי שהוא עובר לא יספיק להשחיר את המים בתהליך של זיהום משני, המעלה את רמת הזיהום. קיימת אפשרות להעביר את המים האפורים ללא מכל ישירות לצנרת מחוררת בגינה, ואף לחסוך משאבה אם המים יצברו לחץ ברדתם מקומה גבוהה יותר. חובה לאפשר אופציה של הזרמת המים לביוב, עם ברזים או "תא פילוג" (על מנת שהקרקע תושקה תקופות, רק במי גשם ומים שפירים).
השקייה במים אפורים אינה מומלצת ל:
הסיבה שטומנים את המיכל בקרקע ומשקים מתחת לאדמה היא על מנת שלא יהיה מגע ישיר בין אדם למים ובין העלים של הצמחים למים, זאת כדי שלא יהיה מגע ישיר עם חיידקים שמים אפורים עלולים להכיל.
בהקשר לכך ראוי לשקול שימוש במי גשם כתחליף עדיף לשימוש ביתי בתקופת החורף.
טיהור אקולוגי.
יש להזרים את המים האפורים, המכילים מעט שאריות מזון, שומנים וחומרי ניקוי מתפרקים אל כלי קיבול בו יעשה תהליך טיהור ראשוני של הפסולת האורגנית על ידי תולעים אדומות. לאחר מכן המים יזרמו למיכל הפרדה משומן, העושה שימוש בתכונת השומן לצוף מעל המים כדי לסנן אותם. לבסוף המים יוזרמו למיכלים מלאים בחצץ או טוף ובהם שתולים צמחים ספציפיים.
נתוני צריכה.
ישראל נמצאת בראש מדינות העולם ברמת טיהור מי שפכים. כ-86% ממי השפכים העירוניים מטוהרים במכונים (במקום שני ספרד עם 19%). המים המטוהרים הופכים למים שפירים, בהם משתמשים לצרכים חקלאים באמצעות מכוני טיהור שפכים המפוזרים ברחבי הארץ. עם זאת, משרד הבריאות הישראלי מתנגד לאגירה של מים דלוחים לשימוש ביתי.
על פי נתוני חברת מקורות לשנת 2007, למעלה משליש מכלל צריכת המים בישראל היא צריכה ביתית, ומתוכה 40% הם דלוחין קלים לטיפול מכיורי הרחצה, המקלחת ואמבט. הצריכה הממוצעת לדלוחין קלים היא 58 ליטר לנפש ליום. הדלוחין הכבדים כוללים 8 ליטר לנפש לכביסה, וכ-30 ליטר לנפש לשטיפת כלים.
סיכונים.
יש הטוענים כי שימוש פרטי מוגבר במי הדלוחין הקלים נעשה באופן חובבני על חשבון מכוני הטיהור, גורם לעליית ריכוז המים השחורים במתקנים, ובאופן זה מקטין את יעילותם. בנוסף קיים חשש בריאותי להיווצרות חיידקים במכלי המים האפורים הביתיים על ידי תדירות תחלופה נמוכה, תחזוקה ירודה, והחשש לשימוש אדם שגוי.
בדלוחין הכבדים קיימת פסולת אורגנית שעלולה לכלול חידקים מעוררי מחלות ולכן יש שמכלילים אותם עם מי השופכין. השימוש הבעייתי במים אלו נובע מהריכוז הגבוה של החומרים הבסיסיים החזקים, אשר מקורם מדטרגנטים שבחומרי הניקוי כמו סבון, אבקת כביסה וכלים, וחומרים אורגניים מזהמים. כאשר משקים את הגינה במים אלו לאורך זמן, קיים חשש לפגיעה בקרקע לגידול צמחים, ולחילחול של מים מזוהמים לתת-קרקעים, וכן לשימוש מוטעה לרחצה ושתייה.
לפיכך, עמדת משרד הבריאות הישראלי היא להשאיר את הטיפול במי הביוב בישראל לרשויות המקומיות. בתקופה האחרונה הגמיש המשרד את עמדותיו ומאפשר שימוש במי דלוחין בתעשייה ובבנייני משרדים ובתנאי שרמת הטיהור שלהם תהיה גבוהה, ויכלול פיקוח תפעול מחמיר.
מים אפורים בישראל.
משרד הבריאות מתיר הקמת מתקנים לטיפול במים אפורים על ידי רשויות מקומיות או עסקים טעוני רישוי, בהנחיה שפרסם ב-2008.
משרד הבריאות אסר על שימוש במים אפורים בבתים פרטיים ובבתים משותפים מתוך חשש שהמערכות שיותקנו לא יהיו מקצועיות מספיק.
בסוף שנת 2012 אישר משרד התקנים תקן למערכת מים אפורים, זאת אומרת שגובש מתווה לפיו מערכות אלו יעבדו שיבטיח את הבטיחות שלהן בכל מקום אשר יותקנו.
בישראל קיימות עשרות חברות פרטיות העוסקות בטיפול במים אפורים.
בשנת 2014 עלתה הצעת חוק ״שימוש חוזר במים אפורים״ שנועד ״להסדיר התקנה, טיפול, הפעלה ושימוש במערכות להפרדה, איסוף ושימוש חוזר במים אפורים, לשם השגת חסכון במים, ניצול מיטבי של משאבי המים והגברת הקיימות של השימוש במים במגזר העירוני״.
מים אפורים בעולם.
במדינות רבות בעולם פועלים למען שימוש במים אפורים וטיהורם ברמה המדינית.
בארצות הברית:
בחלק ממדינות ארצות הברית השימוש במים אפורים מותנה באישור הרשויות ומותר בבתים פרטיים במסגרת יחידה משפחתית. בטקסס ובקליפורניה השימוש במים אפורים מותר לא רק בדירות מגורים אלא גם במסחר ובתעשייה. באריזונה, טקסס וניו מקסיקו צרכנים ״קלים״ של מים פטורים מאישור רשויות.
טיהור וניקוי מים אפורים.