לאחר התייצבות המצב בשטחי צפון המדינה ששוחררו בידי צרפת, החל צבא מאלי בשיתוף עם כוח המשימה האפריקני המיוחד למאלי לשוב ולתפוס את השליטה שם. בחודש יוני הושג הסכם שלום בין ממשלת מאלי לבין המורדים בני שבט הטוראג מהתנועה הלאומית לשחרור אזווד, שב-2012 פתחו במרד מול הממשלה בבמקו אולם בהמשך תמכו בפעילות הצבאית הצרפתית נגד הטרור. בעקבות החתימה על ההסכם נכנסו כוחות של צבא מאלי לעיר קידאל, מעוזם של שבט הטוראג. לאחר ההסכם הכריז הנשיא הזמני דיונקונדה טראורה כי הבחירות לנשיאות יתקיימו ב-28 ביולי.
ב-25 במאי החל צבא צרפת להסיג את כוחותיו מהמדינה. במדינה נותרו מספר מצומצם של חיילים שנועדו לסייע לשלטון המרכזי לשמור על שליטתו. במקביל בוטל מצב החרום ששרר במדינה מאז החלה התקיפה הצרפתית.
באוגוסט 2013 נערכו הבחירות הכלליות לנשיאות מאלי בהם ניצח המועמד איברהים בובאכר קיטה. לאחר כשנה, עם התייצבות המצב הביטחוני והתחזקותו של השלטון המרכזי במדינה, ב-15 ביולי 2014 הכריזה צרפת על סיום המבצע.
מועאז אל-ח'טיב
מועאז אל-ח'טיב (ערבית: أحمد معاذ الخطيب الحسني, בתעתיק מדויק: אחמד מעאד' אלח'טיב אלחסני; נולד ב-1960) הוא נשיא הקואליציה הסורית הלאומית של האופוזיציה והכוחות מהפכניים ולשעבר אימאם המסגד האומיי בדמשק.
ח'טיב למד בצעירותו גיאופיזיקה שימושית, ועבד כמהנדס ומנהל במספר חברות נפט גדולות. בין השאר עבד בסניף הסורי של "Royal Dutch Shell", במשך שש שנים. הוא חבר החברה הגאולוגית הסורית והאגודה הסורית למדע פסיכולוגי. כיהן בעבר כנשיא ונשאר נשיא כבוד של האגודה האסלאמית לאורבניות.
ב-11 בנובמבר 2012 נבחר ח'טיב לנשיא הקואליציה הסורית, שהיא חלק מכוחות המורדים במלחמת האזרחים בסוריה.
מועז אל חטיב
מועאז אל-חטיב
מועאז אל חטיב
אנדי רובין
אנדרו (אנדי) אי. רוּבין (באנגלית: Andrew E. "Andy" Rubin, נולד ב-1962) הוא מהנדס אמריקאי יהודי, מייסד ומנכ"ל החברות  Danger ו-Android (שנקנתה על ידי גוגל ומוכרת כמערכת ההפעלה אנדרואיד). כיהן כסגן נשיא מערכת הנייד הדיגיטלית של חברת "גוגל" ובמהלך 2013 מונה על ידי פייג' לנהל את מחלקת הרובוטיקה בגוגל הכוללת חברות שנרכשו לשם כך כגון בוסטון דיינמיקס. רובין פיקח על פיתוח מערכת אנדרואיד, מערכת הפעלה של קוד פתוח למכשירי טלפון מתקדמים, עד שהוחלף על ידי סונדאר פיצ'אי. על שמו רשומים שבעה עשר פטנטים, והוא בעל הון מוערך בכ-100 מיליון דולר.
קורות חיים.
רובין גדל במדינת ניו יורק שבארצות הברית. אביו הוא פסיכולוג שהקים חברה לשיווק ישיר משלו. רובין הפעיל מערכת מחשב מסוג BBS בילדותו. בבגרותו סיים תואר במדעי המחשב בקולג' יוטיקה במרכז מדינת ניו יורק, ב-1986. מסיום לימודיו ועד 1989 עבד כמהנדס רובוטיקה, ובין השנים 1989 ל-1992 עבד כמהנדס ייצור לחברת אפל. אחר כך עזב לטובת ספין-אוף שהתמקד במערכות הפעלה וממשק של אפל, עד עזיבתו ב-1995. הוא עבר לעבוד כמהנדס עבור חברה שנרכשה על ידי מיקרוסופט. ב-1999 הקים את חברת Danger יחד עם שותף נוסף, פרויקט עליו עבדו במשך 3 שנים.
בשנת 2003 ייסד רובין את חברת "אנדרואיד", שפיתחה תוכנה לטלפונים ניידים. ב-2005 נמכרה החברה ל"גוגל", ורובין התמנה לסגן נשיא בכיר, האחראי על פיתוח מערכת אנדרואיד בגוגל.
ב-2013 נבחר לנהל את חטיבת הרובוטיקה בגוגל, תחום אליו נכנסה גוגל כשחקן חדש ואותתה נכונות להעמיד חטיבה יוקרתית עם רכישות מאסיביות בענף, כגון חברת בוסטון דיינמיקס.
באוקטובר 2014, לאחר 9 שנים, עזב את גוגל כדי להקים "חממה" לקידום חברות הזנק בתחום החומרה. על פי תחקיר הניו יורק טיימס, הרקע לעזיבתו את החברה היה תלונה של עובדת בגוגל על הטרדה מינית כלפיה מצידו של רובין.
הלוגיקה של אריסטו
גישתו של אריסטו ללוגיקה הייתה שיטתית יותר מזו של קודמיו, והוא הפך אותה לתורה סדורה המאפשרת להבחין בין טיעונים מבוססים לטיעונים שאינם מבוססים על סמך זיהויה של הצורה הלוגית של הטיעונים. טיעון הוא תקף כאשר ההנחות מספיקות לשם תמיכה במסקנה, כך שלא ייתכן שההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית. ההכרח הלוגי של הטיעונים התקפים נובע מכך שלטענות ישנו מבנה פנימי, למשל, שבכל טענה ישנו נושא ונשוא, ושכל טענה היא כללית או פרטנית, וישנו מספר מוגבל של צורות שבהן ניתן לקשר טענות זו לזו (למשל, טיעונים שבהם שתי ההנחות פרטניות, והמסקנה כללית, או כאלו שבהם אחת ההנחות כללית אך שלילית, השנייה פרטית, והמסקנה כללית, וכו'). מבין הצורות האפשריות של טיעונים בני שתי הנחות ומסקנה אחת, גילה אריסטו את הצורות של הטיעון התקף או המופתי, המוביל תמיד מהנחה אמיתית למסקנה אמיתית. אריסטו טען שבאמצעות צורות אלו משמשת הלוגיקה ככלי עבור המדע וכאמצעי להתקדמות הידע. קיים היום ויכוח האם, לפי אריסטו, הלוגיקה היא חלק ממשי מהפילוסופיה (כמו, למשל, האתיקה) או רק כלי עבודה (אורגנון) של הפילוסופים.
מושגי היסוד בלוגיקה האריסטוטלית.
מושגי היסוד בלוגיקה האריסטוטלית הם: מונח, טענה, טיעון, נביעה, היסק, וכלל המרה. כמו כן ניתן להחיל בקלות על הלוגיקה האריסטוטלית את המונחים המודרניים של תקפות נאותות, וכלל היסק. תפקיד הלוגיקה הוא להבחין בטיעונים בעלי צורות תקפות, כלומר כאלו שבהם מהנחות אמיתיות נובעת מסקנה אמיתית. טיעונים שאינם עומדים בקריטריונים האלו, אינם טיעונים תקפים. ישנם כללי המרה המאפשרים להראות כי טענות שונות בצורתן הן למעשה שקולות זו לזו (ר' להלן) וכך להרחיב את מספר צורות הטיעון התקפות.
להלן נבחן תחילה את הרעיון שלטיעון יש צורה לוגית, לאחר מכן נדון בעקרונות היסוד של הלוגיקה אצל אריסטו, ולבסוף נדון במגבלותיה של הלוגיקה האריסטוטלית.
צורתו הלוגית של הטיעון.
טיעון הוא קבוצה של משפטים (או קבוצה של טענות) שחלקם הנחות ואחד מהם הוא המסקנה, והקבוצה נחשבת טיעון כאשר המעבר בין ההנחות למסקנה הוא תקף, כלומר כאשר המסקנה נובעת בהכרח מן ההנחות. מהי נביעה הכרחית? כאשר ניתן לומר שאין מצב עניינים שבו ההנחות אמיתיות אבל המסקנה שקרית, כלומר כאשר אין דוגמה נגדית. באמצעות הניתוח של מבנן הבסיסי של טענות, אריסטו זיהה כי לטיעונים בעלי שתי הנחות ומסקנה ישנו מספר סופי של צורות, וחלק מהן הן כאלו שמשמרות את האמת של ההנחות וכך מבססות את אמיתותה של המסקנה. לטיעונים כאלו קרא אריסטו סילוגיזם.
נוכל להבין את הרעיון של הצורה הלוגית של טיעון תקף אם נחשוב על ההבדל בין תקפות ואמיתות. לדוגמה: נתונות שתי הנחות:
מסקנה: כל היוונים הם בני תמותה.
התקפות של טיעון זה כמעט ברורה מאליה. ברור גם שאם שתי ההנחות אמיתיות, גם המסקנה, בהכרח, אמיתית. אין באפשרותנו להעלות על דעתנו מצב שבו ההנחות אמיתיות והמסקנה אינה אמיתית. אבל מה אם אחת ההנחות שקרית? או אז הטיעון עודנו תקף, אף שבמקרה כזה ייתכן שהמסקנה שקרית. אריסטו סבור כי הטיעון תקף בזכות צורתו, ללא קשר לשאלה האם חלק מהטענות שקריות מבחינת התכן שלהן. ההבחנה בין טיעון תקף שבו ההנחות אמיתיות לטיעון תקף שבו ההנחות אינן אמיתיות היא ההבחנה בין נאותות (soundness) לאי-נאותות של הטיעון, אבל היא אינה משפיעה על תקפות הטיעון עצמה. צורתו הכללית של הטיעון הזה היא כזו:
מסקנה: כל א' הוא ג'
יש לשים לב לכמה פרטים חשובים בנוגע לניתוח הצורני של מבנה הטיעון, על פי אריסטו. ראשית, ישנם בטיעון שלושה מונחים כוללים אשר כל טענה מקשרת בין שניים מהם. בטיעון תקף ישנו מונח מסוים (ב') אשר מופיע בהנחה הראשונה ומופיע שנית בהנחה השנייה, והוא המתווך בין שני המונחים (א' ו-ג'), אשר מופיעים כל אחד בהנחה אחת בלבד. במסקנה, המונח המתווך (ב') אינו מופיע כלל, ומה שהמסקנה מלמדת אותנו זה על הקשר שבין השניים האחרים (א' וג'). אריסטו הוא שהמציא את מתודת ההפשטה המאפשרת להציג מונחים באמצעות אותיות, וזהו צעד חשוב בדרך להמצאתו של המשתנה. כמו כן, יש לשים לב לכך שמלבד המונחים, המיוצגים באמצעות אותיות, מופיעים בגרסה הצורנית של הסילוגיזם קבועים לוגים, דהיינו מילים כגון "כל", "הוא" (האוגד), וכן מילים נוספות שעוד לא פגשנו בטיעון שלעיל, כגון "חלק מ" והשלילה באמצעות "אינו". כאשר אנו מצרינים את הטיעון אנו נפטרים אך ורק מן השמות של המונחים, ואילו הצורה הלוגית של הטיעון, המיוצגת באמצעות הקבועים הלוגים, נשארת חשופה לעינינו.
מתפיסה זו של הצורה התקפה של הטיעון יוצא שאם בטיעון מסוים ההנחות אמיתיות והמסקנה שקרית אזי הטיעון אינו תקף. למשל בטיעון-לכאורה, שדומה לקודם:
מסקנה-לכאורה: כל היוונים הם בני אדם.
נניח ששתי ההנחות אמיתיות. עדיין ייתכן שהמסקנה אינה נכונה, למשל אם אנו מוכנים להחשיב את סוסיהם של היוונים כיוונים. מכאן שבטיעון-לכאורה שבחנו ישנה בעיה - אין יחס של נביעה בין ההנחות והמסקנה. צורת הטיעון בה אנו מתבוננים איננה תקפה, וכל טיעון בעל אותה צורה יהיה טיעון בלתי תקף:
מסקנה-לכאורה: כל ג' הוא א'
כל טיעון בעל צורה כזו אינו תקף, והוא יכונה כשל לוגי.
עד עכשיו בחנו טיעונים שבהם כל הטענות הן טענות כלליות. אולם ישנם גם טיעונים תקפים המקשרים טענות פרטניות, כלומר כאלו שבחלק מהטענות המקושרות בהם הקבוע הלוגי אינו "כל" אלא "חלק מ". למשל:
מסקנה: חלק מהצומחים על העצים הם הדרים
והנה צורת הטיעון:
מסקנה: חלק מ-ב' הם ג'
ֿאריסטו הבחין גם בשלילה כאחד מן הקבועים הלוגים, וכך הבחין בין צורתן של טענות חיוביות ושל טענות שוללות. באמצעות כך הוא זיהה צורות נוספות של טיעונים תקפים, למשל:
מסקנה: אף דג אינו נמר
והנה צורת הטיעון:
מסקנה: אף ג' אינו א'