לפני הבחירות הכלליות בפרו ב-2011, שניים מהמועמדים לנשיאות, קייקו פוחימורי ואלחנדרו טולדו, הביעו את תמיכתם באיחודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים, אך אף אחד מהם לא נבחר. הזוכה בבחירות, אויאנטה אומאלה, הצהיר כי הוא מתנגד להכרה משפטית בזוגות חד מיניים. באפריל 2014, המחוקק קרלוס ברוס קיבל עצומה שנחתמה על ידי כ-10,000 אנשים בעד התרת איחוד אזרחי לזוגות חד מיניים. ברוס, שהציע את השינוי בחוק בספטמבר 2013, הביע את תקוותו שהוא "יקל על האפליה איתה מתמודדים תושבי הלהט"ב הפרואנים".
הצעת החוק הייתה אמורה לעלות לדיון ב-7 באפריל בפני ועדת המשפטים וזכויות האדם, אך בסופו של דבר נדחתה עד לאחר חג הפסחא. ביוני 2014 נדונו בקונגרס מספר הצעות חוק המעניקות צורות שונות של הכרה. לאחר הדיון, הפוליטיקאי ברוס, שהצהיר במאי 2014 קודם לכן בפומבי שהוא הומוסקסואל, החליט שיש להצביע על הצעת החוק האזרחית המקורית שלו המעניקה לזוגות חד מיניים זכויות מקיפות יותר, בנפרד מההצעות האחרות, הצעת החוק המאפשרת הכרה במערכות יחסים חד-מיניות אשר הייתה אמורה להידון במושב הפרלמנט הבא, שהחל באוגוסט, אם כי הדיון נדחה בסופו של דבר פעם נוספת.
באמצע דצמבר 2014, במהלך השבוע האחרון של שנת החקיקה 2014, הוכרז כי הצעת החוק תהיה הדבר הראשון על סדר היום של הממשלה במושב הפרלמנטרי החדש, שהחל בתחילת מרץ 2015. ב-10 במרץ נדחתה הצעת חוק האיחוד האזרחי של ברוס בהצבעה של 7–4 עם 2 נמנעים ו-2 היעדרויות בוועדת המשפטים. סנאטור אחד קרא לקונגרס לשקול מחדש את הצעת החוק וההצעה הייתה אמורה להצביע ב-17 במרץ, אך הישיבה הושעתה עקב חוסר נוכחות של סנאטורים. על סדר היום עמדה גם הצעה חלופית בשם "איגוד סולידארי" אשר הייתה אמורה להצביע בתוך שבועיים, אם כי הישיבה מעולם לא התממשה. ב-14 באפריל 2015, הצעת החוק נגנזה רשמית על ידי ועדת המשפטים לאחר שקיבלה שני קולות בלבד בעד במהלך בחינתה מחדש.
חברי הקונגרס ברוס ואלברטו דה בלאונדה, ממפלגת הימין-מרכז פרואנים עבור שינוי, הציגו מחדש הצעת חוק להכרה באיחוד אזרחי בקונגרס בסוף נובמבר 2016. הצעת החוק נושאת את חתימותיהם של פוליטיקאים שונים, בהם ג'ינו קוסטה, סרג'יו דאווילה, ויסנטה זבאלוס, אנה מריה צ'וקוואנקה, גידו לומברדי, ג'נט סאנצ'ז אלווה, חואן שפוט וסגנית הנשיא מרסדס אראוז. המועמד לנשיאות פדרו פבלו קוצ'ינסקי הודיע על תמיכתו באיחודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים במהלך הקמפיין שלו לנשיאות.
ב-8 באוגוסט 2020 קבע משרד הכלכלה והאוצר כי בני זוג של זוגות חד מיניים של עובדי שירותי בריאות זכאים לקבל הטבות בירושה.
נישואים חד מיניים.
ב-14 בפברואר 2017 הוגשה בקונגרס הפרואני הצעת חוק המאפשרת הכרה בנישואים חד מיניים. הצעת החוק בחסות אינדירה הוילקה, מריסה גלאב, טניה פאריון טארקי, אלברטו קינטנילה, מנואל דמרט, הוראסיו זבאלוס, מרקו ארנה ואדגר אוצ'ואה ממפלגת החזית הרחבה ואלברטו דה בלאונדה, גווידו לומברדי וקרלוס ברוס ממפלגת פרואנים עבור שינוי. הוילקה הצהירה כי החקיקה לא עוסקת ב-"יצירת הכרה משפטית אד-הוק לזוגות חד מיניים אלא עבור הרחבת את שוויון הזכויות לא יותר ולא פחות מזה". ההצעה מבקשת לשנות את סעיף 234 של הקוד האזרחי כדי להגדיר נישואים כ-"איחוד המוסכם מרצון על ידי שני אנשים בעלי יכולת חוקית לעשות זאת".
ב-9 בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם (בהן פרו) מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא. הפסיקה, שקבעה תקדים מחייב למדינות רבות באמריקה הלטינית, קובעת כי,
ב-11 בינואר, נשיא בית המשפט העליון של פרו ויו"ר מערכת המשפט במדינה, דוברלי רודריגז, הצהירו שעל פרו לציית לפסיקה. ב-29 בינואר 2018, שר השיכון קרלוס ברוס העריך שנישואים חד מיניים יתאפשרו בפרו בתוך שנתיים, בעוד מספר מחוקקים ושופטים לשעבר של בית המשפט העליון, בהם המחוקק אינדירה הוילקה, הצהירו כי "נישואים חד מיניים יהיו חוקיים בקרוב בפרו. לא משנה מה". עם זאת, ממשלת פרו טרם הוציאה החלטה רשמית בעניין.
הכרה בנישואים שנערכו בחו"ל.
ב-16 בספטמבר 2016, בית הדין לרישום של המרשם הלאומי לזיהוי ומעמד אזרחי (RENIEC) פסק לטובת זוג חד מיני אשר נישא בחו"ל, בהתחשב בכך שנישואים חד מיניים אינם סותרים את החוק והסדר הבינלאומי. בני הזוג, אשר נישאו בבלגיה, ביקשו לרשום נכס שרכשו במדינה. עם זאת, הרשם הציבורי סירב. ב-3 בפברואר קבע בית המשפט כי הדין החל במקרה זה הוא הדין הבלגי ולא החוק הפרואני. ככזה, קבע כי בני הזוג יכולים לרכוש ולרשום נכס בפרו. הרשם הציבורי שוב סירב ואמר כי על אף שבמקרה זה הנישואים נערכו על פי החוק הבלגי, הדבר סותר את החוק והסדר הבינלאומי על פי אמנות שנחתמו על ידי פרו. בספטמבר, בית המשפט קבע כי הנישואים אינם יכולים להיות עולים בקנה אחד עם הסדר הציבורי הבינלאומי מכיוון שנישואים חד מיניים מותרים במדינות רבות ושוב קבע כי החוק הפרואני אינו חל על המקרה מכיוון שמדובר בנישואים המנוהלים על פי חוקי בלגיה. כתוצאה מכך, לזוגות חד מיניים שנישאו במדינה זרה יהיו רשאים לרשום נכסים שרכשו בפרו ויוכרו זכויותיהם הכלכליות.בפסק דין שפורסם ב-9 בינואר 2017, בית המשפט החוקתי ה-7 של לימה הורה ל-"RENIEC" להכיר ולרשום נישואים של זוג חד מיני, אוסקר אוגרטצ'ה ופידל ארוצ'ה, שנישאו בעבר במקסיקו סיטי. בית המשפט קבע כי אי הכרה בנישואים חד מיניים שנערכו במדינות אחרות תהיה מפלה ביותר ומנוגדת הן לחוקה הפרואנית והן להוראות של חוקות בינלאומית רבות. בית המשפט מצא כי "הסיבה היחידה שבגינה לא הוכרו הנישואים היא משום שנכרתו בין בני אותו המין", בעוד טענה זו "אינה סבירה ואובייקטיבית". בנוסף, ציטט תקדימים בינלאומיים רבים, כולל אטלה ריפו ובנותיו נגד צ'ילה ואוברגפל נגד הודג'ס. "RENIEC" הצהיר כי יערער על פסק הדין לבית המשפט העליון לצדק של לימה. בית המשפט העליון לצדק דחה את התיק במרץ 2018, מכיוון שאוגרטצ'ה הגיש את התביעה נגד "RENIEC" שישה ימים מאוחר מדי. אולם בית המשפט לא פסק לגופו של עניין. אוגרטצ'ה הודיע על כוונתו לערער לבית המשפט לחוקה. בית המשפט דן בתיק ב-20 ביוני 2018. ב-3 בנובמבר 2020, בית המשפט לחוקה הצביע בעד 3–4 לדחות את עתירתו של אוגרטצ'ה לרשום את נישואיו ב-"RENIEC". אוגרטצ'ה הוא מייסד התנועה ההומוסקסואלית של לימה, קבוצת תמיכה להט"ב פרואנית שנוסדה בשנת 1982.
באפריל 2019, הורה בית המשפט החוקתי האחד-עשר של בית המשפט העליון לצדק בלימה לרשום את הנישואים החד-מיניים של סוזל פאראדס וגרייס אלחובין, שנישאו ב-2016 במיאמי.
באפריל 2019 דווח כי ארבעה תיקים המבקשים הכרה בנישואים חד מיניים בפרו תלויים ועומדים. אחד מהם מדבר על נישואים שנערכו בחו"ל, שבגינם ביקשו בני הזוג הכרה בפרו באמצעות תביעה משפטית. אחר הובא על ידי אזרח פרואני המבקש את הזכות להינשא לבן זוגו החד-מיני בפרו מבית משפט בלימה. נלי פארדס רוחאס, תובעת ציבורית של "RENIEC", קראה לקונגרס הפרואני להכשיר נישואים חד מיניים בחוק.
הגנה מפני אפליה.
סעיף 2.2 לחוקת פרו קובע כי "לכל אדם הזכות לשוויון בפני החוק. אין להפלות אדם על בסיס מוצא, גזע, מין, שפה, דעה, מצב כלכלי, או כל מאפיין ייחודי אחר" בעוד ניתן לכלול נטייה מינית וזהות מגדרית תחת "כל תכונה מבדלת אחרת", אך אינן מוזכרות במפורש.
עם זאת, מאז מאי 2004, קוד הנוהל החוקתי (חוק 28.237) קובע במפורש כי ניתן להשתמש בכתב האמפארו, מונח ברוב מדינות העולם הדוברות ספרדית לערובה חוקתית להגנה על אנשים מפני איום או הפרה של הזכויות המוכרות בחוקה, במקרה של אפליה המבוססת על אפליה על רקע נטייה מינית.
ביולי 2013, הקונגרס הצביע נגד, 56–27 עם 18 נמנעים, הצעת חוק לתיקון חוקי פשע השנאה של פרו כך שיכללו נטייה מינית וזהות מגדרית.
עד פברואר 2016, נוסח חוק עונשין חדש שהיה תלוי ועומד בוועדת המשפטים וזכויות האדם אשר יקבע הגנה מפורשת עבור תושבי להט"ב מפני אפליה, רדיפה והסתה לשנאה. כדי לשבור את המבוי הסתום הפוליטי בתוך הקונגרס, צו ממשלתי (מספר 1323) המוסיף את המונחים נטייה מינית וזהות מגדרית לחוקי פשעי שנאה ומניעת אפליה קיימים, פורסם בעיתון הרשמי של המדינה, עם כניסת חוק העונשין החדש לתוקף ב-7 ינואר 2017. הצו הוצא על ידי הנשיא הנבחר לאחרונה פדרו פבלו קוצ'ינסקי.
עם זאת, במאי 2017, הקונגרס הפרואני הצביע ב-66 קולות מול 29 כדי להסיר את הוראות הצו מחוקי פשעי השנאה ונגד אפליה. לחברי המפלגה הלאומנית הגדולה בקונגרס, פופולאר פורס, שמנהיגה הפסיד לקוצ'ינסקי בבחירות 2016, הצטרפו חברי מפלגת הברית להתקדמות, כדי להסיר את ההוראות שהונפקו בצו. אף על פי כן, הנשיא קוצ'ינסקי הטיל וטו על החקיקה, וחברי המפלגות המתנגדות מאז לא הצליחו לעקוף את הווטו שלו. החל מנובמבר 2018, על פי סעיפים 46 ו-323 לחוק העונשין, הצו שניתן בשנת 2017 על איסור של אפליה, הסתה לאפליה ופשעי שנאה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית מוגדר כחוק.
בשנת 2020, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם קבע שאזול רוחאס מרין, אישה טרנסג'נדרית, עברה עינויים במעצר משטרתי בשנת 2008 בה הייתה מוגדרת עוד כגבר הומוסקסואל.
חוקים אזוריים.