קולאו לחם במלחמה הפונית השנייה (218-201 לפנה"ס) ובמהלכה נפל בשבי הקרתגים. נסיבות האירוע אינן ידועות, והוא השתחרר משביו רק בסיומה של המלחמה, כחלק מתנאי השלום שכפה סקיפיו אפריקנוס על הקרתגים המנוצחים. את הוקרתו למצילו הביע קולאו בדרך מיוחדת. הוא צעד בטריומפוס של סקיפיו אחר מרכבתו כשלראשו פּילֶאוּס – "מצנפת החירות", אותו כובע לֶבֶד מחודד שחבשו עבדים משוחררים ביום בו הוענקה להם חירותם. קולאו הוסיף לחלוק כבוד רב לסקיפיו לא רק בחייו אלא גם אחרי מותו. בהלווייתו הלך לפני המיטה חבוש אותו פילאוס, וליד קברו בפּוֹרְטָה קָאפֶּנָה חילק למלווים האבלים מוּלְסוּם, יין מומתק בדבש.
ב-195 לפנה"ס היה קולאו אחד משלושה לגאטים (שליחים דיפלומטיים) שיצאו בשליחות הסנאט אל קרתגו. משימתם הייתה לבדוק אם נכונות טענות יריביו הפוליטיים של חניבעל, כי רקם קשר עם המלך אנטיוכוס לצאת במלחמה נוספת נגד רומא.
ב-187 לפנה"ס נבחר קולאו לפראיטור פרגרינוס (praetor peregrinus), המגיסטראט שפיקח על ענייני המשפט שבין אזרחים רומיים לשאר תושבי איטליה שהיו בעלי ברית לרומא. באותה שנה בחר הסנאט בקולאו לחקור האשמות לשחיתות שהעלו יריביהם הפוליטיים של הסקיפיונים, ובראשם קאטו הזקן, נגד סקיפיו אפריקנוס ונגד אחיו לוקיוס קורנליוס.
ב-185 לפנה"ס הציג קולאו את מועמדותו לקונסולאט, אך נכשל.
ב-171 לפנה"ס שוב יצא קולאו בשליחות דיפלומטית לאפריקה. הוא נשלח עם שני לגאטים נוספים אל מסיניסה ואל קרתגו, כדי לגייס פרשים נומידים ופילים לניהול המלחמה נגד פרסאוס, מלך מוקדון.
לקריאה נוספת.
Cook, S.A. and others (editors). "The Cambridge Ancient History, vol. viii: Rome and the Mediterranean, 218-133 B.C." Cambridge, Cambridge University Press, 1954. pp. 368-373.
רפובליקת וימאר
נישואים הומוסקסואלים
מרגרט פרייס
דיים מרגרט פרייס (באנגלית: Margaret Price; 13 באפריל 1941 - 28 בינואר 2011) הייתה זמרת סופרן ולשית.
ילדות ונעורים.
פרייס, שנולדה בבלקווד, מונמות'שייר, באה ממשפחה חובבת מוזיקה והחלה לשיר להנאתה כבר בילדותה. בתחילה לא תכננה לפתח לעצמה קריירה מכשרונה; חלומה היה להיות למורה לביולוגיה, שכן הוראה היה מקצוע מקובל במשפחתה.
בגיל 15 ארגנה לה מורתה למוזיקה בבית הספר מבחן שירה אצל צ'ארלס קנדי סקוט, ששכנע אותה ללמוד אצלו בטריניטי קולג' למוזיקה בלונדון והשיג לה מלגת לימודים. בשנות לימודיה הראשונות הוכשרה פרייס לשירת מצו-סופרן.
אחרי סיום לימודיה, הצטרפה ל"זמרי אמברוזיה", אבל נרתעה מרישום לתחרויות שירה. במידה רבה היה זה אביה שהביא לגילויה, כשיצא בשתדלנות נמרצת למענה בלהקות אופרה שונות.
קריירה.
הופעת הבכורה של פרייס באופרה הייתה ב-1962, בתפקיד כרובינו בנישואי פיגרו של מוצרט באופרה הוולשית הלאומית. באותה שנה הצטרפה פרייס לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, שם שרה תפקידי משנה. פריצת הדרך שלה הגיע כאשר תרזה ברגנצה ביטלה הופעה ופרייס, ששימשה לה כמחליפה, זכתה בהזדמנות להופיע במקומה - גם הפעם בתפקיד כרובינו, הופעה שפרסמה אותה בן לילה.
המנצח והפסנתרן ג'יימס לוקהארט שכנע את פרייס להמשיך בשיעורי השירה לשיפור הטכניקה שלה ולפיתוח המשלב הגבוה הזוהר, שעשה אותה לאחת מזמרות הסופרן הלירי הפופולריות ביותר בשנות ה-70' וה-80' של המאה ה-20. תמיכה ועידוד קיבלה פרייס גם מאוטו קלמפרר, שניצח על ההקלטה הראשונה לתפקיד ראשי באופרה שלמה - פיורדיליג'י בכך עושות כולן של מוצרט. ההקלוטה משנת 1972 ביצרה את מעמדה של פרייס כמומחית למוצרט.
בשנים הבאות הופיעה פרייס כאורחת בבתי אופרה חשובים. הופעתה הראשונה במטרופוליטן אופרה התקיימה ב-1985, בתפקיד דסדמונה באותלו של ורדי.
פרייס לא אהבה מסעות, על כן דאגה תמיד לבימת "בית", שם נשארה והופיעה במשך חלקה הגדול של כל שנה - תחילה קובנט גארדן, אחר קלן, ומאז 1971 האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, שם חיה עד לפרישתה ב-1999, אז חזרה לוויילס וקבעה את משכנה בעיר חוף קטנה, שם בילתה את זמנה בגידול כלבים גזעיים.
רפרטואר.
פרייס התפרסמה בעיקר בגילום דמויות מאופרות של מוצרט, בייחוד פיורדיליג'י, דונה אנה בדון ג'ובאני, הרוזנת בנישואי פיגארו (אחרי ששרה את כרובינו וברברינה בתחילת דרכה), ופמינה בחליל הקסם. נוסף לכך שרה תפקידי ורדי, כגון אמליה בנשף המסכות, תפקיד שביצעה גם בהקלטה עם לוצ'אנו פאבארוטי, אליזבטה ("דון קרלוס") ודסדמונה ("אותלו"), תפקידה הראשון במטרופוליטן אופרה, המרשלין ב"אביר הוורד" ואריאדנה ב"אריאדנה בנקסוס", שתיהן של ריכרד שטראוס ודריאנה לקוברר של צ'ילאה. עם זאת, מתוך חשש שמא תאמץ מדי את קולה, הגבילה את היקף הרפרטואר שלה.
פרייס גם הייתה פעילה מאוד כזמרת לידר, והרגישה בנוח הן בניב הרומנטי של פרנץ שוברט, רוברט שומאן או ריכרד שטראוס והן בזה של האסכולה הווינאית השנייה.
במהלך הקריירה שלה, הרבתה פרייס להקליט אופרות ולידר. אחת מהקלטותיה המפורסמות ביותר היא בתפקיד "איזולדה" בהקלטה השלמה של קרלוס קלייבר לטריסטן ואיזולדה של ריכרד וגנר, תפקיד שלא שרה מעולם על במה.
הכוח הממוכן הנסיוני
הכוח הממוכן הנסיוני (Experimental Mechanized Force) היה יחידה צבאית בגודל חטיבתי של הצבא הבריטי. הכוח הוקם באופן רשמי באוגוסט 1927, והיה מיועד לבדיקתן ופיתוחן של טכניקות ואמצעים הנדרשים ללוחמת שריון. במהלך תקופה של שנתיים הכוח השתתף במספר תרגילים שהוכיחו את יכולתו של כוח ממוכן (חיל שריון וחיל רגלים ממוכן) נגד צבאות מסורתיים המבוססים על חיל רגלים וחיל פרשים, וכנראה שבגלל סיבה זו גם זכה להתנגדות רבה מקרב הקצונה השמרנית הבכירה בצבא הבריטי. הכוח פורק ב-1929, אולם המסקנות מקיומו הביאו להקמת כוחות משוריינים בצבאות אירופה, ובראשם הורמאכט הגרמני שאימץ ופיתח את תורת הלחימה המשוריינת לדוקטרינה צבאית שלמה — הבליצקריג.
ראו גם.
מצביאים ותאורטיקנים של לוחמת שריון:
קולכיצין
קולכיצין (Colchicine) הוא אלקלואיד המופק מצמח הסתוונית ומשמש ברפואה ובבוטניקה.
שימושים כתרופה.
הקולכיצין הוא חומר רעיל, ולכן ניתן במינונים קטנים. הוא יעיל בהפגת כאבים, בדלקות מפרקים ובמקרים חריפים של שיגדון. התרופה מביאה לתוצאות אופטימליות כאשר נוטלים אותה מיד עם הופעת התסמינים הראשונים של המחלה. השימוש בצמח כמרפא לשיגדון תואר כבר במאה הראשונה לספירה על ידי הרופא היווני פדניוס דיוסקורידס במדריך לצמחי מרפא שכתב (De Materia Medica). הקולכיצין עצמו בודד ב-1820 על ידי שני כימאים צרפתים. התכונות האנטי דלקתיות ושיכוך כאבים המאפיינות אותו, נובעות מיכולתו להתרכב עם החלבון טובולין.
הקולכיצין מיוצר באופן סינתטי. בשנת 2009 הקולכיצין הוכר כתרופה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקני לטיפול בקדחת ים תיכונית משפחתית, מחלה תורשתית הנפוצה באנשים ממוצא ים תיכוני לרבות יהודים ממוצא צפון אפריקאי ומארצות אגן הים התיכון. התרופה מסייעת להפחתת תדירות התקפי המחלה. נטילת קולכיצין אפקטיבית גם במניעת סיבוכים של מחלה זו, כגון אי ספיקת כליות, הנגרמים כתוצאה משקיעת חלבון בשם עמילואיד.
התרופה משמשת גם לטיפול במחלות אחרות הקשורות בהצטברות חלבונים, כמו סקלרודרמה, עמילואידוזיס משני, וכן כתרופה אנטי-דלקתית לחולי תסמונת בכצ'ט. התרופה ניתנת בנטילה דרך הפה או בזריקה תוך-ורידית.
קולכיצין משמש גם כתרופה לטיפול בדלקת קרום הלב.
קולכיצין משמש כתרופה ברפואה וטרינרית, וזאת בהקשר למחלות בבעלי חיים, בהן קדחת שר-פיי בכלבים, המקבילה הווטרינרית לקדחת ים תיכונית משפחתית באדם. כמו כן משמש הקולכיצין לטיפול מקומי ביבלת נגיפית על עטיני עיזים.
חברת ביוטכנולוגיה אוסטרלית פיתחה תרופה נגד תסמונת המעי הרגיז המכילה קולכיצין ותרופה אנטי דלקתית נוספת. חברת תרופות אנגלית מפתחת מהקולכיצין תרופה לטיפול בסרטן ונטורופתים משתמשים בו במגוון רחב של טיפולים, כולל כאבי גב.
תופעות לוואי.
לקולכיצין יש רמת ריפוי נמוכה, יחסית לרעילות שלו. תופעות הלוואי של טיפול בקולכיצין עלולות לגרום לבחילות, להפרעות בתפקוד המעיים ולהקטנה מסיבית במספר הכדוריות הלבנות. מינונים גבוהים יכולים להרוס את מח העצם ולגרום לאנמיה. תופעות אלו הופכות את התרופה לפופולרית פחות בטיפול בחולי שיגדון, והנטייה כיום היא מעבר לתרופות נוגדות דלקת אחרות.
הרעלת קולכיצין.
הרעלת קולכיצין ניתנת להשוואה עם הרעלת ארסן. התסמינים מתחילים שעתיים עד 5 שעות לאחר הבליעה והם כוללים תחושת שרפה בפה ובגרון, חום, כאבי בטן, פגיעה במערכת העיכול וכשל כלייתי. תופעות אלו יכולות להמשך כ-24 שעות לאחר החשיפה לרעל. אחרי 24 עד 72 שעות, מתרחש כשל רב-מערכתי הכולל הלם עקב איבוד נוזלים רב שעלול לגרום למוות, נזק לכליות, אנמיה, חולשת שרירים וכשל נשימתי. ההחלמה מתחילה לאחר 6-8 ימים. אין אנטידוט (סם נגד) ספציפי נגד קולכיצין, אך קיימים מספר טיפולים.
בשנת 2007 פרסם מנהל המזון והתרופות האמריקני קריאה להחזרת תמיסות קולכיצין להזרקה מתוצרת יצרן מסוים, עקב מקרי תמותה שנגרמו משימוש בתרופה. החברה מסרה כי "קולכיצין היא תרופה בלתי-צפויה, שעשויה לגרום לתופעות לוואי קשות בטיפול שגוי או ללא בדיקות מתאימות."
בוטניקה.
בבוטניקה משתמשים בקולכיצין לצרכים מסחריים, להשבחת זני צמחים ולגידול סוגי פירות ללא זרעים כמו מלון.
אל-בחר אל-אחמר
וילאית אל-בחר אל-אחמר (מדינת הים האדום; בערבית: ولاية البحر الأحمر) נמנית עם 18 מדינות סודאן. שטחה הוא 218,887 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 1,124,473 נפש (נכון ל-2006). בירתה היא פורט סודאן.