המיני-סדרה הייתה בהתחלה אמורה להיות מפחידה הרבה יותר, ובעלת יותר הרפתקנות בסיפורה. לפני שהחל לעבוד עם אמן התכנון על "ההרפתקאות המופלאות של פלפג'ק", פטריר מקהייל הציע את התוכנית בשנת 2006, תחת הכותרת "Tomb of the Unknown". הסדרה עוקבת אחרי שני אחרים – גרגורי וּולטר – שאחרי שסגרו עסקה עם השטן, יוצאים למסע בארץ ה"באמצע" (Land of the In-Between) כדי למצוא את העמודים של ספר הסיפורים הנשכחים.
ההפקה של הסדרה החלה בסוף 2013. פטריק מקהייל במקור חזה 18 חלקים לסדרה, אך עקב מגבלות זמן ותקציב לסדרה יצאו 10 חלקים. עיצובים מספר הרעיונות המקורי של הסדרה מראים מכשפה חסרת עור שמגלפת קוביות משחק מעצמותיהם של ילדים חטופים, בנוסף לעלילה מתמשכת של ארבעה פרקים שבה וירט וגרג הופכים לחיות בצורה הדרגתית. (גרגורי הופך לברווז וירט הפך ל"או דוב או כלב, אף אחד לא יכול להגיד מה...")
האמנות בסדרה מושפעת ממקורות אמנותיים רבים, כולל את משחק הלוח משנות ה-1890 של האחים מקלאפין "בריכת הצפרדעים", איורים של גוסטב דורה ששומשו לספר "דון קישוט", איורים מספרים של האנס כריסטיאן אלכסנדר, איורים של חתול צ'שייר של ג'ון טניל מ"אליס בארץ הפלאות", וקטעים מסרטי האנימציה "Dogville Comedies".
מוזיקה.
מלודיות רבות משנות ה-50 של המאה ה-20 נשמעות בסדרה. אלייז'ה ווד, המדבב של וירט, אמר פעם "אם הסדרה הזו הייתה תקליט, היא הייתה מתנגנת על פונוגרף". שירים מהסדרה כוללים את "Into the Unknown" שהולחן על ידי פטריק מקהייל ומבוצע על ידי ג'ק ג'ונס, "A Courting Song" שהולחן על ידי The Petrojvic Blasting Company ובוצע על ידי פרנק פיירפילד, ו-"Come Wayward Souls" שמבוצע על ידי סמואל ראמזי בתור היצור.
רוב השירים של הסדרה הועלו באופן רשמי לאתר יוטיוב. בגרסת ה-DVD ניתן לשמוע את השירים, ביחד עם סרטון ללא דיאלוג, בתכונה מיוחדת שנקראת "גרסת המלחין". גרסה מורחבת של הפסקול, הכוללת 32 שירים וזמנה הכולל כ-44 דקות, יצאה לאור כתקליט של חברת מונדו באוגוסט 2016.
1870 בגרמניה
ורנר שארף
ורנר שארף (בגרמנית: Werner Scharff; 16 באוגוסט 1912, פוזנן – 16 במרץ 1945, זקסנהאוזן) היה יהודי-גרמני, שהיה חבר בתנועת ההתנגדות למשטר הנאצי. הוא הוצא להורג במחנה הריכוז זקסנהאוזן בגלל פעילותו ב"קהילה לשלום ובנייה" (גרמנית: "Gemeinschaft für Frieden und Aufbau"), שהקים יחד עם הנס וינקלר.
ביוגרפיה.
ורנר שארף נולד למשפחה יהודית בפוזנן (אז חלק של האימפריה הגרמנית) בשנת 1912. המשפחה עברה לברלין בשנת 1918. לאחר מותו של אביו בשנת 1929, התחיל שארף ללמוד אלקטרוניקה כדי לטפל באמו ובשני אחיו הקטנים. בשנת 1938 הוא התחתן עם גרטרוד ויסמן. הגירה מתוכננת של הזוג היהודי נכשלה. בשנת 1941 החל שארף לעבוד כחשמלאי בבית כנסת בלווצובשטראסה בברלין-מואביט, ששימש כאתר גירוש משנת 1942 על ידי האס אס. כחשמלאי, מותר היה לשארף לנוע בחופשיות בתוך אתר הגירוש ולעזוב אותו בכל עת. הוא השתמש ביכולתו להברחת מסרים, אוכל ובגדים מקרובי המשפחה של העצורים לאתר הגירוש בקנה מידה גדול. בזכות עבודתה של בת זוגו פנסיה גרון, שעבדה כמזכירה במשרד הרישום של הקהילה היהודית ואחראית על כתיבת רשימות הגירוש, הוא גם הצליח להזהיר רבים מחבריו ומכריו מפני גירושים קרובים.
גירוש ובריחה.
כאשר שאר חברי הקהילה גורשו בקיץ 1943, שארף ברח והצטרף למחתרת ב-10 ביוני 1943. כעבור ארבעה שבועות, ב-14 ביולי, עצר אותו הגסטפו והוא גורש לגטו טרזיינשטט. אולם הוא לא נשאר זמן רב ונמלט ב-7 בספטמבר יחד עם פנסיה גרון. יעדו היה כתובתו של חבר בתנועת ההתנגדות הנס וינקלר, שהומלץ לו בטרזינשטט כמחבוא אפשרי בברלין.
בתנועת ההתנגדות.
ורנר שארף היה מלא רעיונות כיצד לעודד באופן פעיל אזרחים אחרים להתנגדות פסיבית נגד הנאצים, אך הוא נזקק לאנשים שיעזרו לו. כששמע וינקלר על תוכניותיו של שארף, הוא היה מוכן מיד להשתתף. יחד עם גונטר סמואל ואריך שוורץ, וינקלר כבר הפעיל קבוצת התנגדות רופפת עוד לפני פרוץ המלחמה כדי לעזור להציל יהודים מגירוש. קבוצת ההתנגדות נודעה מאוחר יותר כ"קהילה לשלום ובניה" (בגרמנית: "Gemeinschaft für Frieden und Aufbau").
עבודתו בבית המשפט המחוזי נתנה לווינקלר אפשרות לארגן דרכונים מזויפים ולהנפיק תעודות פטירה של יהודים שהוסתרו במקומות שלו ושל חבריו. היו לו גם חברים ומכרים רבים שהיו מוכנים לספק תלושי מזון ולינה. שארף הפך בהדרגה לראש הארגון שהורכב בעיקר מחברים ומכרים שלו ושל ווינקלר, מתנגדי המשטר הנאצי, ואזרחים בעלי השקפה דומה מברלין-ודינג, ברלין-מיטה וברלין-קרויצברג. הוא פיתח רעיונות חדשים כיצד להפיץ הודעות שרשרת ועלוני התנגדות וכיצד לגייס תומכים חדשים. יחד עם וינקלר הוא ארגן את ההפצה הרחבה של העלונים שלהם, בהם הם באו בפנייה ועודדו חשיבה עצמאית והתנגדות למלחמה. יתר על כן, הם סיפקו מקלט ל-6–10 יהודים נרדפים בכל עת. שארף ווינקלר אף יצרו קשר עם תושבי אסיר מחנה המלחמה סטלאג III-A בלוקנוואלדה, ככל הנראה במטרה להשיג גישה בסופו של דבר למחסן הצבאי. זה היה חלומו של שארף לשחרר את היהודים האחרונים שנכלאו בכלא ובמחנה המעצר בבית החולים היהודי בברלין.
רבים, ובעיקר אשתו של הנס וינקלר, חשבו שהארגון מתנהג בפזיזות מדי. חברת הקבוצה הילדה ברומברג אכן נעצרה באפריל 1944 לאחר הלשנה של אלמנתו של מוכר הספרים שהוצא להורג אוגוסט בונאס ג'וניור. (1890–1944). אף על פי שברומברג לא חשפה את שאר חברי הקבוצה ואף הצליחה להוליך את שולל הגסטפו, הם בסופו של דבר איתרו את הקבוצה ועצרו את ורנר שארף ב-14 באוקטובר 1944. שארף הובא לכלא באלכסנדרפלאץ, נחקר ועונה באכזריות. זמן קצר לאחר מכן נעצרו גם וינקלר וחברים רבים בארגון.
בסוף 1944 הועבר שארף למחנה הריכוז זקסנהאוזן. הוא הוצא להורג ב-16 במרץ 1945. פנסיה גרון הוצאה להורג גם במחנה הריכוז. רבים מחברי הקהילה האחרים שרדו את המלחמה.
ליגת האומות של CONCACAF
ליגת האומות של CONCACAF (באנגלית: CONCACAF Nations League; בספרדית: Liga de Naciones CONCACAF; בצרפתית: Ligue des Nations de la CONCACAF) היא תחרות כדורגל לנבחרות המאורגנת על ידי CONCACAF – הקונפדרציה לכדורגל של אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והאיים הקריביים.
התחרות מחליפה, במידה רבה, את משחקי הידידות של פיפ"א.
העונה הראשונה של טורניר הגמר של התחרות הייתה אמורה להתקיים באפריל 2020 אך נדחתה פעמיים בשל התפרצות מגפת הקורונה, וצפויה להיערך ביוני 2021.
היסטוריה ומבנה התחרות.
הטורניר נחקר והועלה לראשונה לוועדה של CONCACAF ב-8 באפריל 2017, והוכרז לראשונה בנובמבר 2017. הוא בא כתוצאה מרעיון זהה שכבר עבר אישורים סופיים בקונפדרציית אופ"א, ובעצם החל כבר להיות מיושם באירופה בשם ליגת האומות של אופ"א. נשיא CONCACAF באותה עת, ויקטור מונטגליאני אמר כי ההצעה באה לעזור לנבחרות בקונפדרציה לקיים לוח משחקים סדיר ותדיר, כיוון שחלק מהנבחרות אפילו לא מגיעות ל-10 משחקים בתקופה של ארבע שנים, וצריכות משחקים תחרותיים הרבה יותר ממשחקי ידידות כדי להיכנס לכושר ולהעלות את רמתן. מוקדמות העונה הראשונה החלו להתקיים ב-6 בספטמבר 2018 והסתיימו ב-24 במרץ 2019 וקבעו את הדירוג הראשוני של הליגה המחולקת למספר רמות. העונה הראשונה של טורניר הגמר הייתה אמורה להתקיים באפריל 2020 אך נדחתה פעמיים בשל התפרצות מגפת הקורונה, וצפויה להיערך ביוני 2021.
מבנה התחרות.
הליגה מחולקת לשלוש ליגות: A, B ו-C, ובכל ליגה ישנם ארבעה בתים המקיימים יחסי תמורות ביניהם (ירידות ועליות), בהתבסס על תוצאות הטורניר האחרון ששוחק. הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים בכל בית נכנסות לתחרות גמר. ארבע הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים בבתים של ליגה A - נכנסות לפלייאוף נוקאאוט בסופם מוכתרת המנצחת לאלופת הטורניר, וארבע הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים בבתים של ליגה B וליגה C - עולות לליגה מעליהם. בנוסף ארבע הנבחרות שסיימו במקומות האחרונים בבית בכל הליגות יורדות לליגה מתחתיהן.
הטורניר גם קובע איזה מהנבחרות תשתתף בעונה הבאה של גביע הזהב של CONCACAF.
רצח סטוליפין
רצח סטוליפין בוצע ב-1 (14) בספטמבר בשנת 1911 כאשר נרצח פיוטר סטוליפין, יושב ראש מועצת השרים של האימפריה הרוסית, על ידי סוכן האוכרנה, דמיטרי בוגרוב. סטוליפין מת מפצעיו כעבור כמה ימים.
הירי של בוגרוב.
בסוף אוגוסט 1911 שהה הקיסר ניקולאי השני עם משפחתו ושותפיו, כולל סטוליפין ואורחים זרים (כולל בוריס השלישי, יורש העצר הבולגרי) בקייב לרגל פתיחת האנדרטה לאלכסנדר השני לציון יום השנה ה-50 לביטול הצמיתות. ב-1 (14) בספטמבר 1911 הקיסר, בנותיו ושרים קרובים, סטוליפין ביניהם, צפו בהצגה "סיפורו של הצאר סלטן" בתיאטרון העירוני של קייב. באותה תקופה היה ברשות האוכרנה בקייב מידע כי מחבל הגיע לעיר במטרה לתקוף פקיד בכיר ואולי את הקיסר עצמו. מידע זה התקבל מדמיטרי בוגרוב. במהלך ההפסקה השנייה של ההצגה "סיפורו של הצאר סלטן", שוחח סטוליפין על אודות התזמורת עם שר משק הבית הקיסרי, הברון ולדימיר פרדריקס ושר האדמות הרוזן פוטוצקי. לפתע התקרב בוגרוב לפיוטר סטוליפּין וירה פעמיים מהבראונינג שלו: הכדור הראשון פגע ביד, השני בבטן ופגע בכבד. ממותו המיידי של סטוליפין הציל צלב ולדימיר הקדוש. לאחר שניפץ אותו, הכדור שינה כיוון ללב. כדור זה פילח את החזה, חסם את הסרעפת והכבד. לאחר שנפצע, סטוליפין הצטלב, שקע בכורסה בכבדות ובבהירות, בקול שנשמע לא רחוק ממנו, אמר: "שמח למות בעד הצאר".
מות סטוליפין.