בפתח החוברת הראשונה כתב גרודזנסקי שכוונת כתב העת להיות, על פי הטרמינולוגיה הרוסית, "כתב עת עבה" ובאנגלית "high brow", כלומר כתב עת רציני המיועד לקורא בן המעמד הבינוני, רחב דעת ואופקים, המתעניין בקביעת עמדה תרבותית ופוליטית ובבירור עיוני של סוגיות בתחומי הפילוסופיה הפוליטית, הסוציולוגיה והתרבות. אחת המגמות של כתב העת הייתה לחבר בין היצירה העברית במדינת ישראל לבין יצירה עברית ויהודית בתפוצות, בעיקר בארצות הברית. בין היתר היווה כתב העת במה להוגים יהודים מחוץ לארץ כהנס מורגנטאו ומילטון הימלפרב. כוונה מוצהרת נוספת הייתה להתנתק מהחיבור, שהיה קיים באותה תקופה, בין כתבי עת לבין מנגנונים מפלגתיים.
כתב העת התחלק לשלושה מדורי-על: עיונים, בעל "תפקיד השכלתי", ובו סיכומים אקטואליים לגבי חזית המחקר במדעי החברה בעיקר באמצעות סקירות מקוריות ומתורגמות מאת אנשי אקדמיה בכירים בתחומם. עדויות, הכולל סיפורים ושירים בעיקר של יוצרים בני הדור וגנזך, המיועד לקריאה מחודשת של חומרים של יוצרים עבריים שספריהם אזלו מן השוק וסקירות מודרניות של חומר ישן (למשל מסה של נתן זך על יוסף חיים ברנר). כמו כן התקיימו המדורים מכתבים, למכתבים למערכת, שוליים למאמרי-תגובה קצרים, וספרים לסקירת ספרים.
למרות העושר התוכני ואנשי השם שכתבו בכתב העת והשתתפו בעריכתו, כתב העת לא היה כלכלי ונתמך על ידי הוועד היהודי-אמריקאי. כיוון שכתב העת לא נמנע מלעסוק בעניינים אקטואליים, הגיעו עד מהרה תלונות על כך שהעורך נוקט עמדה פוליטית מפלגתית בניגוד להצהרותיו, וזאת בתקופת מערכת הבחירות לכנסת השישית סביב הדחתו של דוד בן-גוריון מהנהגת מפא"י על–ידי "דור הביניים" של המפלגה. הקרע בין הגורם המממן, הוועד היהודי-אמריקאי, שדרש להתרחק מפוליטיקה לבין העורכים גרודזנסקי וסדן, שביקשו להתמודד עם האקטואליה, גרם לסגירת כתב העת בסוף 1965.
M41 (מ-Messier 41, או NGC 2287) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים כלב גדול הנמצא במרחק של כ-2,300 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-100 כוכבים.
היסטוריה.
הצביר התגלה על ידי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה שכלל אותו בקטלוג ערפיליות שפורסם בשנת 1654. ב-16 בפברואר 1702 הוא התגלה בשנית על ידי ג'ון פלמסטיד, שציין שמדובר בצביר כוכבים ושוב על ידי גיום לה ז'נטיל ב-1749. הצביר נצפה על ידי שארל מסיה ב-16 בינואר 1764 והוכנס לקטלוג מסיה בו הוא מתואר כצביר של כוכבים קטנים ללא ערפילית. אריסטו ציין בשנת 325 לפני הספירה את קיומו של עצם דמוי שביט מדרום לסיריוס וייתכן שהוא למעשה הבחין בצביר, שניתן לראיה ללא ציוד עזר.
לצביר דרגת בהירות נראית 4.5 כך שניתן לראותו ללא ציוד עזר כאשר תנאי התצפית הם טובים במיוחד. באמצעות משקפת ניתן להבחין בכוכבי הצביר הבהירים ביותר, שלהם דרגת בהירות 6.9. מיקומו של הצביר הוא מעט יותר מ-4 מעלות מדרום לסיריוס וכ-20 דקות קשת (שליש מעלה) מצפון-מערב לכוכב 12 בכלב גדול.
מאפייני הצביר.
קוטרו של M41 הוא כ-25 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-2,300 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-38 דקות קשת – יותר מקוטרו של הירח המלא. הצביר מכיל כ-100 כוכבים מסוגים שונים, ביניהם ענקים אדומים וכתומים וכוכבי הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי A, כך שגילו של הצביר מוערך ב-190 מיליוני שנים. הצביר מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-34 קילומטר בשנייה.
במרחק זוויתי של כ-4.3 מעלות מדרום מזרח ל-M41 נמצא צביר פתוח נוסף שנקרא Collinder 121. צביר זה עמום בהרבה, אך נמצא באותו המרחק ממערכת השמש כמו M41, כך שהמרחק בין הצבירים הוא כ-180 שנות אור בלבד וייתכן שנוצרו ביחד מאותה ערפילית.
זפ הרברגר
יוזף "זֶפּ" הֶרבֶּרגֶר (גרמנית: Josef "Sepp" Herberger; 28 במרץ 1897 - 28 באפריל 1977) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני. הרברגר ידוע בעיקר בזכות קריירת האימון הארוכה (28 שנים) שעשה בנבחרת גרמניה, עימה זכה במונדיאל 1954, בגמר שזכור כ"נס של ברן". בנוסף, הוא האדם שלו מיוחסות קלישאות הכדורגל: "הכדור הוא עגול" ו"כדורגל משחקים 90 דקות".
ביוגרפיה.
זפ הרברגר נולד במרץ 1897 בעיר מנהיים. כשהיה בן 14 נפטר אביו, והרברגר נשלח לעבוד באתרי בנייה ובמפעל מתכות על מנת לעזור בפרנסת המשפחה. במרץ 1916, קצת לפני יום הולדתו ה-19, גויס הרברגר לצבא הגרמני. הוא שירת בצבא כמעט שלוש שנים, ובינואר 1919 השתחרר. לאחר שהשתחרר, המשיך לשחק בקבוצת ואלדהוף מנהיים, בה שיחק מאז 1914. במהלך שנותיו ככדורגלן, הוא שיחק שלוש פעמים בנבחרת גרמניה וכבש שני שערים לטובתה.
ב-1930, לאחר ארבע שנים בקבוצת טניס בורוסיה ברלין, הודיע הרברגר על פרישתו ועל מעבר למשרת מאמן הקבוצה. הוא אימן בקבוצה שנתיים, וב-1932, התמנה לעוזרו של דוקטור אוטו נרץ באימון נבחרת גרמניה. שנה לאחר מכן, הפך הרברגר לחבר במפלגה הנאצית, שהחלה לצבור כוח בפוליטיקה הגרמנית.
ב-1936, לאחר שגרמניה הודחה במפתיע ברבע גמר הטורניר האולימפי על ידי נבחרת נורווגיה, התפטר נרץ והרברגר מונה למאמן הנבחרת במקומו. מרגע מינויו, החל הרברגר להקדיש את כל כולו לנבחרת הגרמנית. המבחן הראשון של הרברגר היה מונדיאל 1938, שאליו הגיעה גרמניה כאחת המועמדות לזכייה. למרות הציפיות המוקדמות, הפסידה גרמניה כבר בסיבוב הראשון לשווייץ והודחה מהטורניר. הרברגר טען שההדחה המוקדמת נבעה מכך שהשלטונות בברלין הכריחו אותו לשתף שחקנים מאוסטריה, שבאותו הזמן כבר הייתה תחת שליטה גרמנית.
למרות ההדחה המבישה, נשאר הרברגר בתפקידו, אך מלחמת העולם השנייה שיבשה את תוכניותיו וגרמה להפסקת פעילות הכדורגל בכל אירופה. למרות זאת, המשיך הרברגר לעקוב אחר שחקני הנבחרת, שרבים מהם נשלחו להילחם ברחבי היבשת. הוא ניסה למנוע מהצבא לסכן את שחקניו יתר על המידה, ודוגמה לכך היא פריץ ואלטר - אותו דאג לשלוח לבסיס חיל האוויר שם הכיר את אחד מהקצינים הבכירים, כדי שזה ישמור עליו. עם סיום המלחמה, הוגדר הרברגר על ידי וועדה מיוחדת כחבר לשעבר במפלגה הנאצית, אבל כיוון שלא נטל חלק פעיל בפעולותיה, הוא לא יישלח למחנה עצורים בברית המועצות.
ב-1950, לאחר מסע יחסי ציבור רחב היקף, הוחזר הרברגר למשרת מאמן הנבחרת בה החזיק לפני המלחמה. באותה שנה, הוחרמו שני חלקיה של גרמניה מהשתתפות בגביע העולם, והרברגר החל להכין את נבחרתו לגביע העולם שייערך ארבע שנים לאחר מכן. גרמניה בראשות הרברגר אכן העפילה למונדיאל 1954 שנערך בשווייץ, ורשמה את אחת ההפתעות הגדולות בתולדות גביע העולם, כאשר זכתה בתואר על חשבון הונגריה החזקה שהייתה המועמדת הבולטת לזכייה. בשלב הבתים המוקדם נפגשו שתי הנבחרות, ונבחרת גרמניה הובסה בתוצאה 8-3. שני ניצחונות על טורקיה העלו את גרמניה לרבע הגמר. בשלב רבע הגמר ניצחה גרמניה את יוגוסלביה 0-2, ובחצי הגמר ניצחה את אוסטריה 1-6. במשחק הגמר שוב פגשה גרמניה את הונגריה, שלא נוצחה ב-32 משחקיה הקודמים. ההונגרים עלו ליתרון 2-0 בתוך שמונה דקות, אך שער של מקס מורלוק וצמד שערים של הלמוט ראן, האחרון שבהם שש דקות לסיום המשחק, קבעו מהפך 2-3 והכתירו את הגרמנים לאלופי עולם בפעם הראשונה. ההצלחה בטורניר נקראה "הנס של ברן" ויצרה תחושת אוטופיה בגרמניה שלאחר המלחמה.
תחת שרביטו של הרברגר, המשיכה גרמניה המערבית להתבסס בצמרת העולמית של עולם הכדורגל. במונדיאל 1958 העפילה אלופת העולם לחצי הגמר, אך הפסידה לשוודיה ולצרפת וסיימה במקום הרביעי. ארבע שנים לאחר מכן, במונדיאל 1962, הודחה גרמניה ברבע הגמר על ידי יוגוסלביה. משחקו האחרון של הרברגר כמאמן הנבחרת היה ב-7 ביוני 1964, בניצחון על נבחרת פינלנד, כשאחריו העביר את שרביט המאמן לעוזרו, הלמוט שן.
הרברגר נפטר מדלקת ריאות באפריל 1977 בוויינהיים הסמוכה לעיר הולדתו מנהיים.
מסיה 41
אברהם יבין
אברהם יבין (הלפרין) (23 בספטמבר 1928, ט' בתשרי תרפ"ט – 18 ביולי 2019, ט"ו בתמוז תשע"ט) היה עורך ספרותי ומתרגם ישראלי. שימש כעורך בהוצאת עם עובד בשנים 1952–1993, ובמשך 20 שנה היה העורך הראשי של סדרת "ספריה לעם" שלה.
תולדות חייו.
יבין נולד בערב יום כיפור בעיר קורץ שבפולין (כיום באוקראינה) וגדל בעיר רובנו. למד בבית הספר העברי "תרבות" בעיר מגוריו. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל, התגורר תחילה בירושלים ברחוב תחכמוני ולאחר מכן בתל אביב. למד בבית הספר "תחכמוני" ובגימנסיה גורדון.
בשנים 1952–1955 שימש כעוזרו של שלמה גרודזנסקי בהוצאת עם עובד. ב-1962–1965 היה חבר מערכת כתב העת "אמות". בשנים 1968–1971 היה עורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובשנים 1971–1973 ערך את מוסף "תרבות וספרות" של "הארץ". משנת 1973 ועד פרישתו ב-1993 היה העורך הראשי של סדרת "ספריה לעם" של עם עובד. משנת 1993 היה חבר האקדמיה ללשון העברית.
מאז פרישתו ערך את ספריהם של מאיר שלו, יהושע קנז וחיים באר. על עריכתו הודה לו באר: "לעורכי הנאמן אברהם יבין בעל ביקורת התבונה הטהורה שמיטיב עמי ועם אשר יוצא מתחת ידי כל הימים".
בנוסף לעבודת עריכה עסק יבין מאז פרישתו מעריכה גם בתרגום מאנגלית ומיידיש. ערך (יחד עם יהושע קנז) גם את ספריו של יורם ברונובסקי, "החיים וכל קסמם הרע: דפי יומן 1971–1998" ו"מכתבים מדומים: מסעות, מפגשים, דיוקנאות ופולמוסים במחוזות התרבות" בהוצאת כרמל. במסגרת ספריית אופקים ערך את ספרה של אניטה שפירא, "ברנר: סיפור חיים" (2008) וספרו של אהוביה מלכין "האקטיביסט: סיפור חייו של אליהו גולומב, 1893–1929" (2007).
נפטר בט"ו בתמוז תשע"ט, 18 ביולי 2019.
מבחר מתרגומיו.
כל הספרים יצאו בהוצאת עם עובד, אלא אם צוין אחרת.
ג'ומנג'י