בקיץ תרס"ד, 1904, סמוך לוועידת המזרחי הראשונה בפרשבורג, פרסם ב"תל תלפיות" מאמר תמיכה בציונות בשם "דרישת ציון", שהכה גלים בהונגריה. הרב ברודי, יחד עם בנו הרב חיים ברודי, היו חברי תנועת המזרחי. הרב ברודי והרב משה אריה ראטה היו הרבנים היחידים בהונגריה של אותה תקופה, שתמכו בגלוי בתנועה הציונית, לאחר שהרב דוד צבי קאצבורג הונחה על ידי הרב ישעיהו זילברשטיין שלא לפרסם דברים בשבח הציונות, ונאלץ לחזור בו מתמיכתו וליישר קו עם עמדתם של רוב הונגריה, שהתנגדו בחריפות לציונות.
משפחתו.
הרב ברודי נשא לאישה את בתו של הרב שלמה גאנצפריד, מחבר הספר קיצור שולחן ערוך.
בנו הוא הרב ד"ר חיים ברודי, חוקר השירה העברית ורבה של פראג.
אלכסיי בוגוליובוב
אלכסיי בוגוליובוב (ברוסית: Алексей Петрович Боголюбов; 16 במרץ 1824 – 3 בפברואר 1896) היה צייר נוף רוסי.
ביוגרפיה.
בוגוליובוב נולד בכפר במחוז נובגורוד. אביו היה קולונל בדימוס. סבו מצד אמו של בוגוליובוב היה הפילוסוף והמבקר החברתי אלכסנדר רדישצ'ב.
בשנת 1841 סיים בוגוליובוב את בית הספר הצבאי, שירת בצי הרוסי ונסע עם הצי למדינות רבות. בשנת 1849, הוא התחיל להשתתף בשיעורים של האקדמיה לאמנויות סנט פטרבורג, שם למד אצל מקסים וורובייב. הצייר הצעיר הושפע מאוד מאיוואן איווזובסקי. ב-1853 הוא סיים את האקדמיה עם מדליית זהב גדולה. הוא פרש כקצין חיל הים ומונה לאמן במפקדת חיל הים.
מ-1854 עד 1860, הוא הסתובב ברחבי אירופה ועבד רבות. ברומא הוא הכיר את אלכסנדר איוונוב, ששכנע את בוגוליובוב להתמקד יותר בציור. בדיסלדורף למד בוגוליובוב שיעורים אצל הצייר אנדראס אכנבאך. בפריז הוא העריץ את אמני בית הספר ברביזון. הוא גם צייר את ציורי הקיר בקתדרלת אלכסנדר נבסקי.
בוגוליובוב חזר לרוסיה בשנת 1860. הוא הציג את עבודותיו באקדמיה וקיבל את התואר פרופסור. במשך זמן מה לימד באקדמיה. בשנות ה-60 הוא נסע לאורך הוולגה. ציוריו איבדו כל עקבות של רומנטיקה, והחליפו את האלמנט הזה בריאליזם מובהק של הטבע. בשנת 1871 הוא נבחר לאקדמיה הקיסרית לאמנויות.
משנת 1870 הוא התקרב לתנועת האמנות הנודדים, השתתף בכל התערוכות והפך לחבר בדירקטוריון שלהם. הוא היה מבוגר הרבה יותר מרוב חברי התנועה האחרים, היו לו הסתייגות מהרעיונות החברתיים של עמיתיו. בשנת 1873 עזב בוגוליובוב את האקדמיה בסולידריות עם חבריו הנודדים. הוא אפילו ניסה ליצור אקדמיה רוסית חלופית לאמנויות, ברומא.
לאחר 1873, התגורר בוגוליובוב בעיקר בפריז, בגלל מצב הלב שלו. ביתו היה כמו מושבה רוסית: מבקרים תכופים כללו את איוואן טורגנייב, איליה רפין, וסילי פולנוב,
ואחרים
ב-1885 פתח בוגוליובוב מוזיאון לאמנות בסראטוב, המוזיאון לאמנות רדישצ'ב, הקרוי על שם סבו. הוא נפתח לקהל הרחב שבע שנים לפני גלריית טרטיאקוב במוסקבה וחמש עשרה שנים לפני המוזיאון הרוסי בסנט פטרסבורג. קריאת המוזיאון על שם "המהפכן הרוסי הראשון", אלכסנדר רדישצ'ב, הייתה אתגר ישיר מול פני השלטונות: בוגוליובוב נאלץ לעבור מאבק משפטי ארוך כדי לקבל רשות לפתוח את המוזיאון.
בוגוליובוב נפטר ב-3 בפברואר 1896 בפריז.
הוא השאיר את כל כספו והונו (כ-200 אלף רובל רוסי (כ-6 מיליון דולר)) למוזיאון ולבית הספר לציור שלו.
בית הספר נפתח לאחר מותו של בוגוליובוב ונקרא בית הספר לציור בוגוליובוב. בין הציירים שלמדו בבית הספר של בוגוליובוב היו ציירים מודרניסטיים חשובים כמו ויקטור בוריסוב-מוסטוב, אלכסיי קארב ופבל קוזנצוב.
האף (נובלה)
החוטם (נובלה)
גביע הזהב של CONCACAF לנשים 2022
גביע הזהב של CONCACAF לנשים 2022, הוא גביע הזהב לנשים ה-11 שארגנה CONCACAF. הטורניר נערך במטרופולין מונטריי, מקסיקו והתקיים מ-4 ביולי עד ה-18 ביולי 2022. הגביע שימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2023, שנערך שנה לאחר מכן באוסטרליה וניו זילנד.
במשחק הגמר נפגשו ארצות הברית (בפעם התשיעית בתולדותיה) וקנדה, בשיחזור גמר הגביע הקודם מ-2018. בסיום המשחק, שנערך בגוואדלופה, ניצחה ארצות הברית 0-1 וזכתה בטורניר. אלכס מורגן, שכבשה את שער הניצחון בגמר, זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר. היא גם סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם 3 כיבושים, לצד שלוש שחקניות נוספות.
בעקבות מיקומן כארבע הראשונות, העפילו ארצות הברית, קנדה, ג'מייקה וקוסטה ריקה ישירות לגביע העולם כנציגות CONCACAF, ואילו האיטי ופנמה שסיימו במקום השלישי בשלב הבתים נשלחו לפלייאוף הבין-יבשתי על כרטיס נוסף לטורניר.
קפה פת (ירושלים)
קפה פת היה בית הקפה והקונדיטוריה המודרנית הראשונה בירושלים. בית הקפה היה ידוע גם כמקום מפגש חברתי, והוא פעל מ-1922 ועד תחילת שנות ה-70 של המאה העשרים.
היסטוריה.
קפה פת הוקם על ידי יהודה זאב פת ורעייתו חיה פת בשנת 1922. יהודה זאב וחיה הגיעו לפלשתינה מלודז' עם הוריה ואחיותיה של חיה (משפחת גולדברג) בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בשל היותו נתין רוסי גורש פת על ידי הטורקים לאלכסנדריה . באלכסנדריה, אומץ על ידי הקהילה היהודית המקומית, יחד עם צעירים יהודים נוספים שהגיעו לאלכסנדריה באותן נסיבות, ונשלחו לרכוש מקצוע. פת למד אפייה בקפה גרופי, הקיים עד היום באלכסנדריה ובקהיר. לאחר תום המלחמה חזר לארץ ישראל ופתח את "קפה קדם" ברחוב יפו, ובשנת 1922 עבר בית הקפה בשמו החדש "קפה פת" לצומת רחוב אבן בטוטה (לאחר הקמת המדינה: רחוב הרב קוק) ורחוב הנביאים. בני הזוג - יהודה זאב וחיה פת - התגוררו בקומה העליונה של הבניין.
בתקופת המנדט הבריטי היה בית קפה פת מקום מפגש מרכזי של החברה הירושלמית. בית הקפה הצטיין בעוגות שמרים משובחות שנאפו במקום, בקפה ריחני ובאווירה מכניסת אורחים וביתית. בבניין שבו פעל בית הקפה פעלה בחשאי, בקומה השנייה של הבניין, המפקדה של ההגנה, עליה פיקד יעקב פת, מפקד כוחות ההגנה בירושלים (יעקב פת היה בן דודו של יהודה זאב פת). כמו כן היו בבניין גם משרדים של "ועד הקהילה" –שהיווה את הבסיס להקמת עיריית ירושלים לאחר הקמת מדינת ישראל, משרדים של "ועד הצירים" – שקדם לסוכנות היהודית, משרדים של "מכון פסטר של אגודת הרופאים וחוקרי הטבע העבריים", וכן פעלה במקום מזכירות מחוז ירושלים של מפא"י שבראשה עמד משה ברעם. בקרבת מקום נמצאו משרדי ה"פלסטיין פוסט" ובית החולים "הדסה".
את בית הקפה פקדה אוכלוסייה מגוונת – אנשי ההגנה, שוטרים בריטים ואנשי צבא בריטים, רופאים ואחיות מבית החולים הדסה, סופרים ואנשי רוח, ושכנים, כמו: בני משפחת הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק, אנשי שכונת מאה שערים הסמוכה לבית הקפה, ובני משפחות מהקהילה הערבית הירושלמית, כמו: משפחת נשאשיבי.
בית הקפה הוזכר ביצירותיהם של סופרים רבים בני התקופה, וביניהם: ש"י עגנון, אחד עם, אליעזר בן יהודה, דוד שחר ופנחס שדה.
עם מותו של יהודה זאב פת, בגיל צעיר, המשיכה חיה פת, לנהל את בית הקפה ואת המאפייה בעזרת שלוש בנותיה: נחמה, שולה ומלכה. חיה פת הייתה בעלת אישיות מלבבת ושמחת חיים, וגם בשל כך הפך בית הקפה למוקד משיכה לציבורים נרחבים.
בית הקפה נמכר בשנת 1956, והמשיך לפעול בבעלות אחרת עד תחילת שנות ה-70.
הבניין ובית הקפה נהרסו בשנת 1974 ובמקום הוקם מגרש חנייה עירוני.
בשנת 2019 נחנך על המגרש בניין חדש בבעלות המכללה האקדמית הדסה. עם חנוכת הבניין הוצב לוח זיכרון על בניין המכללה, ברחוב הרב קוק, ובו היסטוריה קצרה של בית הקפה.
משפחת פת.
ליהודה זאב וחיה פת היו, כאמור, שלוש בנות: נחמה, שולה ומלכה.
הבת נחמה, נישאה לחיים ליטני (במקור: הנריק לייטאיזן), בעל בית מלאכה לצורפות. אחד מבניהם הוא העיתונאי יהודה ליטני.
הבת שולה, נישאה לשמואל טולידאנו, בכיר ב"מוסד", אשר שימש גם כיועץ לענייני ערבים של ראשי הממשלה: לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין, וחבר הכנסת בכנסת התשיעית.
הבת מלכה, נישאה לאפרים לוי, ממפקדי ההגנה בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות, ואחר כך איש קהילת המודיעין.
כמו כן, גדל במשפחתם כבן, מגיל צעיר, גדעון פת (גדעון מרקוס), בן אחותה של חיה פת"," שהיה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
על שם יעקב פת, בן דודו של יהודה זאב פת, קרויה שכונת פת בירושלים.
אפורית חלודית
אֲפֹרִית חֲלֻדִּית (שם מדעי: "Muschampia proteides") מין של פרפר ממשפחת ההספריתיים.
במרץ 2009 הוכרז המין כפרפר מוגן בישראל, כחלק מ-14 מיני פרפרים שהוכרזו כמוגנים בהתאם לחוק.
אטימולוגיה.
השם המדעי מרמז על הדמיון למין ל-"Muschampia proto". האפרית החלודית הייתה בעבר תת-מין של מין ונקראה Muschampia "proto" Ochsenheimer. פרוטו (מיתולוגיה יוונית) - נימפת ים, בתו של ניראוס.
תיאור.
מבחינה מורפולוגית, המין "Muschampia proto" נבדל ממין זה, ברקע לבן בצד התחתון של הכנפיים האחוריות עם גוון צהבהב-זית אצל זכרים, התפתחות משמעותית של האבקה לבנבנה בצד העליון של הכנפיים, בעוד שהצד התחתון של הכנפיים בצבע חום בהיר.
בין שני המינים קיים שוני בהדפס וצבע הכנפיים. עם זאת, לכל הפריטים הנחקרו באזורי העם הטלישי (אזור בין איראן, אזרבייג'ן, דרום עבר הקווקז ועד הים הכספי בדרום-מזרח) יש כתם לבן נוסף ברצועה הקרובה לקצה גבול הכנף הקדמית. תכונה זו נצפתה גם אצל פרטים מסוימים של אפורית חלודית בטורקיה.
השוואה של רצפי נוקלאוטידים וגנום מיטוכונדרי שהתקבלו מדגימות של אוכלוסיית אפורית חלודית מאזור הטליש (דרום אזרבייג'ן) הראתה הבדלים קטנים מאוכלוסיית אפורית חלודית הנמצאה בטורקיה.