פירוליט הוא שמו של סלע תאורטי הנחשב למייצג את הרכב המעטפת העליונה של כדור הארץ. ההרכב של הפירוליט הוא ברובו דוניט והיתר בזלת תולאיטית. מבחינה כימית ניתן לומר שהוא כמעט זהה בהרכבו לפורסטריט.
הרכב אולטרה-מאפי היפותטי זה הוצע לראשונה בשנת 1962 על ידי הגאוכימאי האוסטרלי טד רינגדווד (Alfred Edward "Ted" Ringwood, 1930–1993) שפעל במסגרת האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בגאוכימיה וגאופיזיקה ניסויית, על שמו נקרא המינרל רינגוודיט.
השם "פירוליט" נטבע בכוונה להסביר את הרכבה הכימי והמינרלוגי של המעטפת העליונה, ומורכב מראשי התיבות של פירוקסן ואוליבין – המינרלים העיקריים המרכיבים אותו, ומהמילה היוונית λίθος (ליתוס) שפירושה: אבן.
אליעזר זיגפריד הופיין
זיגפריד הופיין
הקומיסיה הציונית
הועדה הציונית
הוועדה הציונית
ועד הצירים לארץ ישראל
גלעד פרלמן
גלעד פרלמן (נולד ב-1 ביולי 1970) הוא שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
פרלמן נולד בתל אביב וגדל ברחובות. בשנת 1996 סיים 3 שנות לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב לצד גולן אזולאי ונדב אסולין.
תיאטרון.
בפסטיבל עכו: ב-1996 שיחק ב"קדימה חוטאים...", וב-1997 ב"סטפן", שגם זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל באותה שנה. בתיאטרון הסמטה שיחק בהצגה "אם פוטנציה".
שיחק בהצגות ילדים רבות: "קריוס ובקטוס", "הקוסם מארץ עוץ", "עוץ לי גוץ לי", וכן גילם תפקיד ראשי במחזמר "פו הדב" בחנוכה 2001.
ב-1998 שיחק בהצגה "הילד שברא את העולם" בפסטיבל חיפה להצגות ילדים וב"גשם של אור" שהוצגה בתיאטרון לילדים ונוער אורנה פורת.
במסגרת העמותה לקידום התיאטרון החברתי שיחק ב"אלי כהן".
כמו כן שיחק ב"שיקספיר – מה זה הדבר הזה?!" - הצגה שזכתה ב"פרס הצלינדר הנודד" של אמנות לעם, ב"אצבעוני", ב"שלגיה" לצד דפנה דקל (חנוכה 2005), "האי ברחוב הציפורים" ו"בילבי".
בתיאטרון הבימה גילם את ברנארד ב"מותו של סוכן".
כתב ביים ושיחק בהצגת הבידור "עוד חבר כזה ואבדנו" בכיכובו של זאב רווח. ההצגה מספרת על נהג מונית שחוזר פצוע הביתה אחרי משמרת לילה בה ניסה לעזור לזקנה שנשדדה. בעקבות בלבול בכתובות שמסר בבית החולים מתגלה שהוא בעצם נשוי לשתי נשים. חברו הטוב שמנסה לעזור לו לכסות על הסוד רק מסבך אותו יתר ויותר. ההצגה מבוססת על קומדיה של ריי קוני וכן משתתפים בה נתן נתנזון, חיים זנאתי, יוסי וידר, שרון אלימלך וחני פרץ.
פרלמן ביים מספר הצגות ומופעים: "גברים בצד" – קברט סאטירי מוזיקלי; "בן אדם" של להקת ענבל בכיכובו של מתי סרי; "בילבי" – מחזמר לילדים (עם חנה לסלאו ודביר בנדק); "פו הדוב"; "סבא אליעזר והגזר" (עם יהורם גאון ועירית ענבי); "נחשון כל יכול והחברים מהופ" (עם אסף אשתר); "שוליית הקוסם" (עם ציפי מור) ו"דפנה ודודידו" (עם דפנה דקל).
ב-2012 שיחק בהצגה "ככה זה לא תשובה" שכתב איז'ו ליבוביץ' שגם ביים אותה לצד גולן אזולאי. ההצגה מספרת על בני זוג הנמצאים במשבר נישואין עקב חזרתו בתשובה של הבעל. בהצגה שיחקו גולן אזולאי, גלעד פרלמן, חיים זנאתי ויניב נחמיאס.
ב-2015 שיחק פרלמן בהצגה "אדוני שר האוצר" שכתב שלמה משיח וביים רוני מנדלסון. בהשתתפות יהורם גאון, גילת אנקורי/ענת עצמון, הדר רצון רותם ודורין קריו. ההצגה זכתה בפרס הצגת הבידור של השנה לשנת 2016 במסגרת פרס התיאטרון הישראלי.
קולנוע וטלוויזיה.
שיחק בקופרודוקציה האמריקאית-גרמנית-ישראלית "Facing the Forests", בסרט "פובידיליה" לצד עופר שכטר ואפרת בוימוולד, ובסרטו של ערן קולירין "ההתחלפות".
בטלוויזיה השתתף במערכונים בתוכניתו של ספי ריבלין "בא רגוע" בערוץ 1. בערוץ הילדים השתתף בתוכנית "אסור שבת".
פרסומות.
פרלמן השתתף בפרסומות של דנונה-שטראוס, ערוצי זהב, סלקום, קופת גמל דש, ויזה כאל, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, ניקול, מפעל הפיס, חיסון שפעת, אייס קנה ובנה, שופרסל דיל, בזק, הפניקס, בנק ירושלים, אופי טורס, פיצה דומינוס ועוד. ב-2014 כיכב בקמפיין לעידוד הבחירות של רשת ("בני תבור") בהשתתפות כל כוכבי "רשת" בר רפאלי, אברי גלעד, מודי בר און, הילה קורח, משה פרץ, אליאנה תדהר, שלום אסייג, מאיר אדוני, אסף גרניט, רד אורבך, מירי בוהדנה, רון שחר, עברי לידר ועוד.
חיים אישיים.
נשוי ואב לשניים, מתגורר בתל אביב.
תקרית נממוגי
תקרית נממוגי (ביפנית: 生麦事件; ידועה גם בשם תקרית קנאגאווה) הייתה התקפת סמוראים על אזרחים זרים ביפן, שארעה ב-14 בספטמבר 1862. בעקבות התקרית הפציצו ספינות בריטיות את העיר קגושימה.
השתלשלות האירועים.
ביום המדובר יצאו ארבעה נתינים בריטים לטיול לאורך דרך הטוקאידו, דרך הכפר נממוגי (כיום חלק מהעיר יוקוהמה), בדרכם לבקר במקדש בקווסאקי. הארבעה היו צ'ארלס לנוקס ריצ'רדסון (Charles Lennox Richardson), סוחר משאנגחאי, וודת'ורפ צ'ארלס קלארק (Woodthorpe Charles Clark), ויליאם מרשל (William Marshall), שני סוחרים נוספים מיוקוהמה, ומרגרט וטסון בורדייל (Margaret Watson Borradaile). הקבוצה חצתה את נמל יוקוהמה בסירה בשעה 14:30, והגיעה לכפר קנאגאווה, שם עלו חבריה על סוסים.
בחולפם בכפר קווסאקי בדרכם צפונה פגשה הקבוצה בפמליה של היסמיצו שימאזו, אביו של הדאימיו של סצומה טדיושי שימאזו, בדרכה דרומה. הקבוצה המשיכה לרכוב לאורך הדרך מבלי לרדת מסוסיהם עד שהגיעו לגוף הראשי של הפמליה, שחסמה את כל הדרך. באותה עת ביפן החזיק כל סמוראי בזכות להרוג כל אדם שמפגין חוסר כבוד, אך האזרחים הבריטים נהנו מזכויות אקסטריטוריאליות ולכן החוק לא היה תקף עליהם. ריצ'רדסון, שהוביל את הקבוצה הבריטית, רכב קרוב מדי לפמליה ואחד משומרי ראשו של שימאזו הכה אותו בחרבו. שני הגברים האחרים נפצעו באורח קשה ובורדייל נותרה ללא פגיעה, והשלושה הצליחו לרכב משם במהירות, אך ריצ'רדסון נפל מסוסו וגסס, ושימאזו הורה לבצע בו מכת חסד.
כהגנה על מעשיהם הביאו תומכי שימאזו את המקרה של יוג'ין ואן ריד, שירד מסוסו והשתחווה בפני תהלוכת הדאימיו. הם השתמשו במקרה זה על מנת להדגיש את התנהגותם חסרת הכבוד של הבריטים. הקהילה המערבית ביפן לא ראתה את התנהגותו של ואן ריד בעין יפה, שכן הדעה הרווחת הייתה שמערביים צריכים להתנהג כשווים ליפנים, לפחות.
השלכות התקרית.
התקרית עוררה בהלה בקרב הקהילה הזרה ביפן. סוחרים רבים הפעילו לחץ על נציגי ממשלותיהם כדי שינקטו בצעדים כנגד יפן. בריטניה דרשה פיצויים מממשלת יפן ומהדאימיו, ובנוסף לאסור, לשפוט ולהוציא להורג את התוקפים. הממשלה שילמה לבריטניה פיצויים בסך 100,000 לירה שטרלינג, אך הנהגת סצומה התחמקה מאכיפת הדרישות ועל כן שנה לאחר מכן תקפו הבריטים את סצומה, במה שנודע ביפנית בשם מלחמת אנגלו-סצומה. שייטת של ספינות מלחמה בריטיות הפליגה לקגושימה, בירת האן סצומה, בדרישת פיצויים על התקרית. כשהתחמקו אנשי סצומה פעם נוספת, החרימו הבריטים מספר כלי שיט של סצומה והחזיקו בהם כערובה. להפתעת הבריטים החלו היפנים לירות עליהם מתותחי חוף, והבריטים השיבו באש משלהם. ההתקפה גבתה את חייהם של חמישה יפנים (שפינו את תושביהם מהאזור לפני שתקפו מהחוף) ושל אחד-עשר בריטים. הנזק לרכוש היה גבוה וכחמש מאות בתים נשרפו בקגושימה ושלוש מספינות סצומה שקעו.
ההתקפה עוררה את השתאות אנשי סצומה מעוצמתו של הצי המלכותי הבריטי, ובעקבות זאת ניסו לחתום על חוזה סחר עם הבריטים. מאוחר יותר באתה שנה שילמה סצומה לבריטניה 25,000 לירה שטרלינג, לפי דרישת הפיצויים. את הכסף לוותה סצומה מממשלת השוגון, אך מכיוון שחמש שנים מאוחר יותר נפלה השוגונות בעקבות רסטורציית מייג'י לא נדרשה להחזיר את ההלוואה.
התקרית היוותה את הבסיס לספרו של ג'יימס קלאוול גאי ג'ין.
מטריקס מטאלופרוטאז
מטריקס מטלופרוטאז
זיגפריד ון וריסלנד
זיגפריד אדולף (צדוק) וַן וריסלנד (לעיתים: פריסלנד, פריזלנד, וריזלנד; Siegfried van Vriesland; 2 במאי 1886, תרמ"ו, הארלם, הולנד – 4 בדצמבר 1939, כ"ב בכסלו ת"ש, תל אביב), עורך דין במקצועו, היה פעיל ציוני, מראשוני התנועה הציונית בהולנד, גזבר ההנהלה הציונית (1919–1929) וחבר ההנהלה (1923–1927); הקונסול הכללי של הולנד בארץ ישראל (מ-1929); ממנהלי חברת אשלג ארץ-ישראלית (1929–1938) ומנכ"ל נמל תל אביב (1938–1939).
קורות חיים.
זיגפריד אדולף (צדוק) ון וריסלנד נולד בהארלם שבהולנד בשנת 1886, השני משלושת ילדיהם של דאופיה לבית סכולמֶסטר ואדולף איזידור ון וריסלנד. אחיו הצעיר, ויקטור ון וריסלנד (Victor E. van Vriesland; 1892–1974), היה לימים משורר ומבקר הולנדי.
זיגפריד קיבל חינוך יהודי וכללי. למד משפטים באוניברסיטת ליידן, ובעת לימודיו, בשנת 1910, היה ממייסדי אגודת הסטודנטים הציונים ההולנדית. עבד כעורך דין ברוטרדם. משנת 1913 ועד 1918 כיהן כמזכיר כבוד של ועד ציוני הולנד.
ב-1918 הוזמן ון וריסלנד על ידי ד"ר חיים ויצמן להצטרף לוועד הצירים, ובאפריל 1919 הגיע ללונדון כדי להתחיל בתפקידו. ביוני אותה שנה עלה לארץ ישראל כגזבר ועד הצירים, ופעל לרה-ארגון של הקרנות הציוניות. על רקע מאורעות תרפ"א הצטרף לשורות ההגנה העצמית היהודית.
ון וריסלנד היה חובב אמנות ותמך באמני הארץ.
בקונגרס הציוני שנערך בשנת 1923 נבחר ון וריסלנד כחבר ההנהלה הציונית. לאחר הקונגרס של 1925 התפטר מתפקידו ונסע לפעול במסגרת ההנהלה בארצות הברית. כעבור כמה שנים, כשהועמד הארי סאקר בראש ההנהלה, שב ואן פריזלנד לתפקידו כמנהל מחלקת הכספים.
בשנת 1929 פרש מההנהלה הציונית והחל לעבוד כמנהל בחברת אשלג ארץ-ישראלית תחת משה נובומייסקי. מאותה שנה כיהן כקונסול הכללי של הולנד, לאחר שמשנת 1927 היה קונסול הולנד בירושלים.