גביע אפריקה לאומות 1998 היה הטורניר ה-21 של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך בבורקינה פאסו החל מה-7 בפברואר עד ה-28 בפברואר. מצרים זכתה בגביע בפעם הרביעית בתולדותיה לאחר שניצחה את דרום אפריקה במשחק הגמר.
המדינות המשתתפות.
16 מדינות לקחו חלק בטורניר הגמר. נבחרת העפילה באופן אוטומטי לטורניר כמארחת, ונבחרת העפילה אוטומטית אף היא בעקבות זכייתה בטורניר הקודם. שאר 14 הנבחרות העפילו דרך שלב המוקדמות בו השתתפו 28 נבחרות.
מרטין ריינולדס
מרטין אדוארד ריינולדס (באנגלית: Martin Edward Reynolds; נולד ב-22 בפברואר 1949) הוא אתלט בריטי בעבר, בעל מדליית כסף אולימפית בריצת שליחים.
ביוגרפיה.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1970 כחבר נבחרת אנגליה זכה ריינולדס במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.05 שניות, אחרי ג'מייקה (39.46 שניות) וגאנה (39.82 שניות). באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.0 שניות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה ריינולדס במדליית כסף בריצת שליחים 4X100 מטר ביחד עם אלן פסקו, דייוויד המרי ודייוויד ג'נקינס בתוצאה של 3:00.46 דקות, אחרי קניה (2:59.83 דקות) ולפני צרפת (3:00.65 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.71 שניות. בשלב רבע הגמר הוא קבע שיא אישי של 46.11 שניות ובשלב המוקדמות תוצאה של 46.46 שניות.
אירנ&quot;א
הסוכנות לחדשות הרפובליקה האיסלאמית (בפרסית: ایرنا, ידועה בשם IRNA קיצור של "Islamic Republic News Agency") היא סוכנות החדשות הרשמית של הרפובליקה האסלאמית של איראן.
הוקמה בשנת 1934 ונשלטת וממומנת על ידי הסוכנות לתרבות והכוונה איסלאמית. הסוכנות מוציאה לאור מגוון כתבי-עת, וכן עיתון בשם איראן. לסוכנות כ-60 משרדים בתוך איראן ועוד כ-30 הפזורים ברחבי העולם.
IRNA (איראן)
חסידות מחנובקא
פוליטיקה 2.0
פוליטיקה 2.0 היא מונח המתייחס לשינויים שחלו התנהלות הפוליטית בעקבות השימוש בפלטפורמות וב 2.0. פוליטיקאים משתמשים בכלי וב 2.0, כגון פייסבוק, טוויטר, יוטיוב, בלוגים וכו' במטרה לקדם את מעמדם, ליצור קשר עם המצביעים, לגייס כספים ועוד. הפלטפורמה מאפשרת לפוליטיקאים להתבטא בצורה חופשית ומגוונת, לכוון את מאמצי הקמפיין לקהל מטרה מסוים, להעביר מסר בעלות זולה יחסית, באופן מתמיד ועדכני. השינוי בקרב הבוחרים בא לידי ביטוי בעובדה שהמדיה המקוונת יוצרת אינטראקטיביות ותקשורת דו-סטרית בין התומכים לבין המועמד, מאפשרת לבוחרים לתקשר בינם לבין עצמם, ולמעשה ליצור מעין קהילה שיש בידה כלים לפעילות ולהתארגנות, אשר לא היו קיימים במדיה המסורתית. הכלים החדשים מאפשרים לקהל גדול ליצור תכנים ולשתף אותם, הם נגישים, זולים, ומתעדכנים באופן תדיר.
פוליטיקה 2.0 בארצות הברית.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, הרבה להשתמש במדיה המקוונת. בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008 עשה אובמה שימוש רחב באינטרנט וברשתות החברתיות, במקביל לשימוש בכלי התקשורת המסורתיים. לגולשים היה חלק גדול בקמפיין האינטרנטי של הנשיא, כדוגמת הקליפ "התאהבתי באובמה" אשר אמנם אינו פרי יוזמתו, אך קיבל סיקור מכלים חברתיים רבים. על פי מספר מקורות ברבע הראשון של 2007, אובמה גייס 32 מיליון דולר, כאשר שליש מהם ברשת. פוליטיקאים רבים מנסים לחקות את הצלחתו של אובמה ולנהל קמפיין בחירות בעזרת פלטפורמת וב 2.0.
פוליטיקה 2.0 בישראל.
המפלגות הישראליות משקיעות כסף רב בקמפיינים באינטרנט. עם זאת, סקר שערך TheMarker בשנת 2008, גילה כי בישראל האינטרנט עדיין משמש בעיקר ככלי לאיסוף מידע על מפלגות ועל מועמדים לראשות הממשלה ולא מקום לנקיטת עמדה או למעורבות.
בשנים האחרונות ראש הממשלה בנימין נתניהו עושה שימוש נרחב באינטרנט, הוא פתח חשבון בפייסבוק ובטוויטר, וב-2011 נתניהו העלה סרטון ליוטיוב שבו הוא מדבר עם הגולשים.
נשיא המדינה לשעבר, שמעון פרס, עשה גם הוא שימוש בפוליטיקה 2.0, והשיק עמוד פייסבוק פעיל. לקראת ההשקה פנה בית הנשיא למוזיקאי נוי אלוש, כדי להפיק קליפ אינטרנטי שיתפרסם בכל הרשתות החברתיות בו יופיע פרס ויציע לגולשים להיות חבריו בפייסבוק. את הקליפ "Be my Friends for peace" חשף בית הנשיא באולפני פייסבוק ביום ההשקה ב-06.03.12.
שי אזולאי (צייר)
שי אזולאי (נולד ב-5 במאי 1971) הוא צייר ישראלי.
חייו.
אזולאי נולד בקריית שמונה. בהיותו בן שמונה עברה משפחתו לערד. הוא שירת בצנחנים והחל לצייר במהלך טיול למזרח הרחוק אחרי השחרור. אזולאי למד ציור בבצלאל, שם השלים תואר ראשון בשנת 2000 ותואר שני בשנת 2007 בהצטיינות. כמו כן, השתלם באקדמיה Minerva שבהולנד. הציג תערוכות בארץ ובעולם בהן תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב (2011), בטוקיו בגלריית ארטאנויוראנו (2013),
תערוכות קבוצתיות בניו יורק, לונדון, פריז, ורומא. עבודותיו נמצאות באוספים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם ביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון אשדוד, בנק פועלים, בנק דיסקונט, ובנק לאומי. החל משנת 2010 הוא מרצה ביחידה ללימודי חוץ של בצלאל, ובשלוחה החרדית של בצלאל.
אזולאי נשוי ואב לשישה ילדים. אחיו הוא השחקן גולן אזולאי.
אמנותו.
ציוריו של שי אזולאי נמנים עם אותם עצמים מצוירים שגוף האדם ניכר בם, ולו רק מעצם עשייתם באמצעות פעולת הציור - שהלא הפעולה הציורית מתבצעת באמצעות הושטת היד קדימה לעבר העולם, וזו מטביעה את חותמה וזיכרונה בפריטים המצוירים. אלא שבציוריו של אזולאי נוכחותו זו של הגוף אף מצוינת, מודגשת, זוכה לתמטיזציה בכמה דרכים: למשל, בהתווייתו של הגוף כריבוי פעמיו במרחב, כהתקבצותו לחבורת אנשים היושבים במעגל (מעגל קבוצתי), או כהזדמנותו ברבים בדמותן של בריות המסתדרות במפגן כלשהו לצורה של מגן דוד (מגן דוד). בשני מקרים אלו, ייצוגו של הגוף ומעמדו הייצוגי הם אבני-הבניין בהרכבתה של צורה, שנהוג לסמל באמצעותה שלמות ואבסולוטיות.
לריבויו ולהתרבותו של הגוף בחלל מצטרפים דימויי גוף המטיל את עצמו על מקומו, כאשר בציורים כמו יריקה הגוף מוצג כפולט את חומרי גופו. גוף זה מוצג כמטיל את שאריתו, המכתימה את העולם בסימן של הפרעה, של עודפות, של פעולה שיש עימה קלון. התזת רוק זו, בין כל קהל העבודות של אזולאי, עשויה להיראות כהתרחשות המקבילה לנזילות הצבע הניגרות מתוך צורה ציורית מופשטת, למשל, מתוך צורה כתמית מרובעת של צבע שחור בציור שהיה. בהקשר שכזה, אלמנטים ציוריים המייצגים את פניו האוטונומיות של הציור (שההיסטוריה המודרניסטית חשבה עליהם כאמצעים החוסמים את תפקידיו החקייניים, המימטיים של הציור) מוצגים כבני מינם של שיירי הגוף, כשאריות חילוף החומרים שלו הנפלטות אל החוץ.
בזמן שהגוף והציור מזילים את שאריותיהם – או גם, ברגע שבו הגוף והציור נעשים סרח-עודף נוזלי ששרד לאחר מעשה, הם קיימים בעולם כדמויות השייכות כל-כולן למעשה הציור, או למעשה תעתועים אחר, שכמו בסרטי-אימה מתגלות לפתע כגופים נזילים המגירים את חומרי תוכנן. הן בנות מינה של התנועה הציורית - הקשורה במכחול רטוב הנאחז ביד המכילה בתוכה את נוזלי הגוף - ולכן הן גם כבבואותיו המימיות גרידא של העולם, המתגלות כחזיונות נרקיסיסטיים העולים במים ותוך כדי כך גם מגלים את קיקיוניותם ואת העדרו של גופם הממשי, שמראיתו המתעתעת נוזלת ונבלעת אל תוכם של מים עכורים. "ניתן לדבר על השארית כמו על מראה" כותב בודריאר, "פירוש הדבר הוא ש [...] הממשי התנדף כדי לפנות מקום לדימוי ממשי יותר מן הממשי, והיפוכו של דבר - השארית התנדפה מן המקום שהוקצה לה כדי להגיח מן הצד ההפוך, כמה שהיא הייתה השארית שלו וכו'".
בצד הפה היורק ישנו גם זה המצייר, פה שכמו מוציא מתוכו ציור, כאשר הדמות בציור כמו צייר-פה אוחזת את המכחול בפיה ומציירת עמו. במקום שמתוך הפה ייצאו קול ודיבור (הנחשבים ביהדות כביטוי המובהק לנוכחותו ולתוקפו של סובייקט מוחלט), נפלט מתוכו ציור. ואפשר לומר זאת גם כך: הפה משמיע ומדבר ציור. ה"פה ועכשיו" של מעשה הציור מתממשים באמצעות הפה, ואיבר שפעם היה דובר פעולותיה של אמנות מושגית מועמד כעת לרשותו של הציור.
ציור זה, כנושא דברה של ראיית עולם מושגית ואיקונוקלסטית (שהרי קול ודיבור לא נועדו למראה עיניים), מיוצג, למשל, בשיעור ציור פה ורגל, כמתודה, כשיטה שיש לה בית מדרש של לימוד והתנסות. ה"אסכולה" של ציור זה שייכת לנכים, למוגבלים-בגופם, לאלו שגופם הוא בבחינת חסר, אלו שגופם הוא כשארית של גופים תקניים יותר. אבל חשוב לציין בהקשר זה את מה שהוא כמעט בגדר המובן מאליו: הציור של שי אזולאי אינו מתבצע באמצעות הפה או הרגל – אלא כדרך השגרה באמצעות היד; אבל כאשר דמותם של הציירים שתוקי היד ארוגה בפועלה של היד המציירת, דמותם זו גם עולה כעקב אכילס שלה. דמויות ציירים שתוקי-יד אלו כמו מגלמים את היד ואת פועלה אשר עשויים היו שלא להיות. או ליתר דיוק, ציירי פה-רגל אלו מגלמים את פועלה של היד המתמידה בציורה כמעשה שגם יכול היה שלא להיות. מעשה ציור זה הוא שאריתו-פליטתו-מוצאו של גוף פגום, אך בה-בעת הוא גם הגוף הפגום עצמו, חומר-מחומריו, בשר-מבשרו. הציור הזה, כמו הגוף הפגום, רוצה את תיקונו; והציור הזה, כמו הגוף הפגום, הוא גם כלי למעשה של "תיקון", מכשיר המסייע במאמץ לביטויו של דבר-מה (אידיאי? אידיאלי? מנטלי? ספיריטואלי?), שהוא תמיד גדול מכפי מידותיו.
שי אזולאי
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1890