בשנת 1986 רכשה חברת Jacques Bogart S.A. את הזכויות על בית האופנה והשיקה קולקציה חדשה של בגדי "Ready to Wear" תחת השם "Le Dix". האוסף הראשון עוצב על ידי מישל גומה באוקטובר 1987, שנשאר לתפקד כמעצב ראשי בבית האופנה במשך חמש השנים הבאות. הוא הוחלף בשנת 1992 במעצב ההולנדי יוזסוף טימיסטר שהתמקד בהחזרת המותג למעמדו בתעשיית האופנה. במהלך כהונתו של טימיסטר, ניקולה ג'סקייר צורף כמעצב, ובסופו של דבר קודם לתפקיד המעצב הראשי בשנת 1997.
בשנת 1992, נבחר בית האופנה לעצב את בגדי הנבחרת הצרפתית לאולימפיאדת ברצלונה.
בשנת 2000 עמדו הכנסות החברה על 113.2 מיליון פרנקים צרפתים.
ב-2001 נמכר בית האופנה לתאגיד קרינג (לשעבר קבוצת גוצ'י/PPR).
ב-2018, הצהיר מנכ"ל בלנסיאגה סדריק שרבי, כי מכירות המותג הן הצומחות בקצב המהיר ביותר בקבוצת קרינג, לפני המותג המוביל גוצ'י.
בתחילת שנת 2020, התקבלה החלטה בחברה לחזור לתחום האופנה העילית, 52 שנים לאחר שהפסיק בית האופנה להציגה בתצוגת הקיץ .
תמסיר
ארל קייב
ארל קייב (באנגלית: Earl Cave; נולד ב-23 ביוני 2000) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה.
קייב נולד בלונדון לזמר האוסטרלי ניק קייב ולשחקנית והמעצבת האנגלייה סוזי ביק. הוא גדל בברייטון שבמזרח סאסקס יחד עם אחיו התאום ארתור. יש לו גם שני אחים למחצה מבוגרים, לוק וג'תרו. הוא למד בבית הספר התיכון בדה, שם השתתף בהצגות תיאטרון. הוא איבד את אחיו התאום בתאונה ליד צוק בשנת 2015.
ארז ג'ינו
ג'ינו
ארקדיוש רביצקי
שלוש בנות נועזות
שלוש בנות נועזות (באנגלית: Three Daring Daughters) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1948 בצבעי טכניקולור בבימויו של פרד וילקוקס, עם ג'נט מקדונלד, חוסה איטורבי וג'יין פאוול בתפקידים הראשיים.
חוסה איטורבי מופיע בתפקיד עצמו כשחקן, מנצח ופסנתרן. באחד הקטעים הוא מלווה בנגינה (ביחד עם אחותו אמפרו) וניצוח על תזמורת, את אמן מפוחית הפה לארי אדלר בנגינת הרפסודיה הרומנית של אנסקו.
העלילה הרומנטית היא על אם גרושה שרוצה לפתוח פרק ב' בחייה אבל שלוש בנותיה רוצות להחזיר את אביהן אליה.
תקציר העלילה.
לואיז מורגן (ג'נט מקדונלד) היא אם יחידנית שמגדלת את שלוש בנותיה - טס (ג'יין פאוול), אילקה (אן טוד) ואליקס (אלינור דונהיו). לפרנסתה היא עובדת בכתב עת לעיצוב מודרני. היא נמצאת במתח ומתלוננת על חולשה. היא גם מאחרת לטקס הגמר של טס.
רופא המשפחה אומר לבנות המודאגות כי אמם זקוקה לחופשה. לואיז מסרבת, אך הבנות לוחצות עליה ואומרות כי יתנהגו יפה ואין לה ממה לחשוש. לואיז מזמינה שייט וחופשה בקובה.
אבי הבנות נמצא באפריקה זמן ממושך. הבנות רוצות שיחזור לניו יורק להתאחד עם לואיז. הן מגיעות לבוס שלו רוברט נלסון (אדוארד ארנולד) ומשכנעות אותו שיחזיר את אביהן לניו יורק.
בינתיים פוגשת לואיז בספינה את חוסה איטורבי שנוסע למסע קונצרטים בהוואנה. הוא מתאהב בה ממבט ראשון ומנגן לכבודה את "חלום האהבה" של פרנץ ליסט.
איטורבי מחזר בלהט אחרי לואיז, והיא מהססת אך לבסוף מסכימה להצעתו להתחתן והם מתחתנים וחוזרים לניו יורק. לואיז חוששת איך יקבלו הבנות את נישואיהם ומחליטה שבשלב ראשון איטורבי יוצג רק כ"ידיד".
הבנות מקבלות את איטורבי בקרירות מופגנת. הן לא אוהבות את הנגינה הקלאסית שלו ושרות את Route 66 והוא מוכיח להן שהוא גם יודע לאלתר את המנגינה הזאת.
הן מספרות ללואיז על תוכניתן להחזיר את אביהן. לואיז כועסת עליהן מאוד ואומרת שזה לא מעיניינן וכי אביהן נטש אותן ולא התעניין בהן, וכי היא ואיטורבי נשואים.
איטורבי נעלב מיחס הבנות ועוזב את המשפחה. מצב רוחה של לואיז מידרדר והבנות חשות בכך ומבינות שטעו. הן מבקשות ממר נלסון לעצור את הגעת אביהן לניו יורק ואז גם מתברר שאביהן נשוי כבר שלוש שנים.
הבנות מגיעות לאיטורבי ומתחננות שיחזור למשפחה, והוא לא יכול לעמוד בהפצרותיהן וחוזר. כולן נהנות להיות בקונצרט ולשמוע את לארי אדלר המנגן במפוחית פה את הרפסודיה הרומנית מס'1 של אנסקו בלווי תזמורת עליה מנצח איטורבי ומנגן בפסנתר ביחד עם אחותו אמפרו. בבית כולן שרות ביחד בסוף הטוב כשאיטורבי מלווה אותן בפסנתר.
ממיק כירורגיה חדשנית
ממיק כירורגיה חדשנית בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור של פלטפורמה רובוטית לניתוחים זעיר-פולשניים.
החברה הוקמה בשנת 2012 על ידי פרופסור ניר שוולב, דביר כהן וקרן הון סיכון פרגרין. כהן הוא מנכ"ל החברה מאז אוקטובר 2013, והוא גם נשיא החברה הבת בארצות הברית, Memic Innovative Surgery Inc. יו"ר החברה ממרץ 2018 הוא ד"ר מוריס פרה, המשמש גם כיו"ר ומנכ"ל אינסייטק. משרדה הראשי של החברה ומרכז הפיתוח שלה שוכנים באור יהודה, ולה מרכז הנדסה וייצור בעכו.
מוצר עיקרי של החברה הוא Hominis, רובוט המשמש לניתוחים בחלל הבטן, כולל כריתת רחם, בגישה דרך הנרתיק. במרץ 2021 קיבלה החברה את אישור ה-FDA למכירת הרובוט, לאחר ניסוי קליני בבלגיה ובישראל (בבית החולים רמב"ם). לדברי החברה זהו המוצר היחיד שקיבל את אישור ה-FDA לניתוח רובוטי דרך הנרתיק.
עם בעלי המניות של החברה נמנות קרנות הון סיכון אחדות, חברת מבטח שמיר אחזקות ואוניברסיטת אריאל בשומרון. בשני סבבי גיוס ראשונים גייסה החברה 18 מיליון דולר, ובנוסף קיבלה מענק של שני מיליון דולר מרשות החדשנות. בסבב גיוס שלישי, שנערך באפריל 2021 לאחר שהחברה קיבלה את אישור ה-FDA לשימוש ברובוט שפיתחה, גייסה החברה 96 מיליון דולר. באוגוסט 2021 פורסם שהחברה עומדת להתמזג עם חברת הספאק MedTech Acquisition.. בינואר 2022 דווחה החברה על סדרת עסקאות רכישה של המערכת בבתי חולים ברחבי ארצות הברית, ומיד לאחר מכן בית החולים לנשים ע"ש ג'קסון החל להציע לנשים לבצע ניתוחים גניקולוגיים באמצעותה.
ספאק
ממיק
מטרו אקסודוס
אלברט הנרי קרביאל
אלברט הנרי קרביאל (באנגלית: Albert Henry Krehbiel; 25 בנובמבר 1873 - 29 ביוני 1945), היה הצייר האמריקאי המעוטר ביותר באקדמיה הצרפתית. הוא ידוע בעיקר כאימפרסיוניסט אמריקאי. מאוחר יותר בקריירה שלו, קרביאל התנסה בציור מודרניסטית יותר.
חיים וקריירה.
קרביאל נולד באיווה, בשנת 1873. בשנת 1879, הוא עבר עם משפחתו לניוטון שבקנזס, שם היה אביו פעיל מנוניטי ויצרן כרכרות, ומאוחר יותר היה מייסד שותף של מכללת בית אל. בקיץ 1898 עשה קרביאל את דרכו מניוטון לשיקגו באופניים יחד עם אחיו הצעיר, ונרשם למכון לאמנות לסמסטר הסתיו. אלברט הנרי קרביאל הפך לבוגר המכון לאמנות בשיקגו, שם קיבל בשנת 1902 מלגת נסיעות אמריקאית ללימודים באירופה. בשנת 1903 החל את שלוש שנות לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל צייר ההיסטוריה וצייר הקיר ז'אן פול לורנס. בשנת 1905, הוא זכה לכבוד ושתיים מיצירותיו הנאו-קלאסיות נבחרו לתערוכה השנתית של סלון פריז, של אגודת האמנים הצרפתית.
כשחזר לארצות הברית, קיבל קרביאל עבודה לצייר את ציור הקיר בבית המשפט לנוער בשיקגו בשנת 1906. בשנת 1907 הוענק לו פה אחד בתחרות ארצית עבודה לעיצוב וציור של אחת עשרה הקירות בבניין בית המשפט העליון באילינוי בספרינגפילד, בירת המדינה. ציורי הקיר בבניין בית המשפט העליון הושלמו בשנת 1911.
בשנים 1918 ו-1919 בילה קרביאל את קיציו במושבות אמנות בסנטה מוניקה, קליפורניה ובסנטה פה, ניו מקסיקו. משנת 1920 עד 1923 בילה את הקיץ אך ורק בסנטה פה כחבר במושבת האמנות שם. בקיץ 1922 ו-1923 הוזמן קרביאל על ידי המוזיאון של ניו מקסיקו בסנטה פה להשתתף בתוכנית האמנים המבקרים וקיבל סטודיו בארמון המושלים היוקרתי לצד הריאליסט בן זמנו רוברט אנרי.
לקרביאל היו תערוכות עם שאר האמנים במושבת האמנות של סנטה פה - ואגודת טאוס לאמנים - כמו ג'ורג' בלווז וגוסטב באומן, ועם מרסדן הרטלי. אמנים בולטים נוספים שאיתם הציג קרביאל בתקופה זו כוללים את ויליאם ויקטור היגינס, ארנסט ל. בלומנשיין, ג'ון סלואן, ריימונד ג'ונסון וסטיוארט דייוויס.
קרביאל היה חבר פקולטה במכון לאמנות בשיקגו במשך 39 שנים ובמכון הטכנולוגי של אילינוי במשך 32 שנים. בשנת 1926, הוא סייע בהקמת בית הספר לציור קיץ של מכון שיקגו לאמנות בסוגטוק, מישיגן, שם בילה את רוב השנים בקיץ בהוראה וציור. בשנת 1934, פתח קרביאל בית ספר קיץ לאמנות משלו בסוגטוק. לעיתים קרובות היה מבקר בסוגטוק גם בחורף כדי לתאר את האזור המכוסה שלג.
בשנים 1912 עד 1930, פרט לציורי נופי האזור בשמן, הוא גם צייר בצבעי מים ואינספור ציורים בפסטלים. לעיתים קרובות צייר תושבים מקומיים בחודשים החמים שעבדו בשדות או הקדיש זמן להנציח את נוף היער עם נחלים בקירבו. מדי פעם, קרביאל היה מבקר בעיר גלנה שבצפון אילינוי, בסופי שבוע ובחגים, כדי לצייר בדים גדולים.
כשלימד במכון לאמנות בשיקגו והתגורר במרכז שיקגו, פנה קרביאל להנציח את הנופים העירוניים, רובם במרחק הליכה ממקום עבודתו. סצנות מוכרות אלה צוירו מגדות נהר שיקגו. רובן צוירו בשעות העומס כאשר מכוניות והולכי רגל מילאו את הגשרים והרחובות. הוא צייר את גשר שדרת מישיגן ואת נהר שיקגו מספר פעמים, כל אחד מנקודת מבט שונה. רוב תמונות הגשר בוצעו בשנת 1920, שנת פתיחתו, כאשר מגדלי הגשר עטופים כרזות וסרטים אדומים, לבנים וכחולים.