בשנת 1929 וולברג נישאה בשנית, לרופא גוסטה גוטלין. עם מות אביה בשנת 1930, היא חזרה להלמסטאד והתמסרה לעסק המשפחתי. היא הפכה לחברה במועצת המנהלים של Wallbergs Fabriks AB, ובסופו של דבר היא היו"ר שלה בין השנים 1955-1965.
בעיר הולדתה, וולברג תכננה את מרבית מבני התעשייה ובתי מגורים פרטיים. היא הלכה לעולמה בעיר אורגריטה, ב־23 בינואר 1965.
הפיגוע בנצרים (2002)
הפיגוע בנצרים הוא פיגוע דקירה ורצח, שאירע ביישוב נצרים שבגוש קטיף, ברצועת עזה בבוקר יום שישי, ט"ז בניסן ה'תשס"ב, 29 במרץ 2002, ביום שבו יצאה ישראל למבצע חומת מגן בשטחי יהודה ושומרון. בפיגוע נרצחו בידי מחבל פלסטיני מיכאל אורלינסקי וטוביה ויזנר, שני הורים לתושבי נצרים, ששהו עם משפחתם ביישוב באותה עת לרגל חג הפסח.
הרקע לפיגוע.
בחודש מרץ 2002 ספגה מדינת ישראל את מספר האבדות הגבוה ביותר מבין כל חודשי האינתיפאדה השנייה: ביהודה ושומרון נרצחו למעלה מ־30 חיילים ואזרחים ישראלים, ובתחומי הקו הירוק נערכו 11 פיגועי התאבדות, שבהם נרצחו 81 ישראלים נוספים (לשם השוואה, בכל שלוש שנותיה של האינתיפאדה הראשונה נהרגו 90 ישראלים). כמעט לא חלף יום בחודש זה ללא פיגוע קטלני, ובסך הכל נרצחו 105 אזרחים ישראלים ונהרגו 26 חיילים ישראלים בחודש זה.
שיאם של הפיגועים היה הפיגוע במלון פארק – פיגוע התאבדות שנערך במלון פארק בנתניה בעיצומו של ליל הסדר (ב־27 במרץ 2002), יום קודם לפיגוע בנצרים, ובו נרצחו 30 חוגגים. כמו כן, בתחילת הלילה בו אירע הפיגוע, אירע רצח משפחת גביש בו נרצחו ארבעה בני אדם באלון מורה. ביום הפיגוע אירע גם הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל בו נרצחו שני בני אדם. יש המכנים את חודש מרץ 2002 בכינוי "מרץ השחור".
הרקע לפיגוע בנצרים.
כעשרים יום קודם לפיגוע, בבוקר ה-10 במרץ 2002, נרצח חייל צה"ל קובי איכלבוים בכניסה ליישוב, בידי מחבל ערבי אשר עבד ביישוב כפועל. המחבל הגיע לשער הכניסה ליישוב כשהוא חמוש באקדח וסכין, ועורר את חשדם של אנשי הביטחון. הללו קראו לו לעצור, אולם הוא שלף את אקדחו, ירה באיכלבוים אשר נפטר מפצעיו, ודקר את רבש"ץ היישוב. המחבל חוסל. גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, נטלו אחריות על הפיגוע.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-15 במרץ נרצחו שלושה חיילי צה"ל, רותם שני, מתן בידרמן ועלאא כבישי, בציר קרני-נצרים, בקרבת נצרים, כאשר טנק מסוג מרכבה 3 בו נסעו עלה על מטען גחון רב עוצמה. ארגון הטרור ועדות ההתנגדות העממית היושב ברצועת עזה נטל אחריות על הפיגוע.
הפיגוע.
בלילה שבין חמישי לשישי, ט"ז בניסן ה'תשס"ב, 29 במרץ 2002, היום הראשון של חול המועד פסח, חדר לנצרים הממוקם בצפון רצועת עזה פועל פלסטיני אשר עבד ביישוב במשך זמן רב, כשהוא מצויד בסכין וברימוני רסס. הוא הצליח לעלות מעל גדר הביטחון של היישוב באמצעות סולם, ולא נתגלה עקב גשם שוטף שירד באותו לילה. לאחר בואו ליישוב הסתתר המחבל בבית הכנסת ביישוב והמתין לשעת כושר.
בבוקר אותו יום, בסביבות 6:50, עשו את דרכם לתפילת שחרית בבית הכנסת ביישוב מיכאל אורלינסקי, בן 70 ותושב תל אביב אשר התארח בבית בנו יוסי, וטוביה ויזנר, בן 79 ותושב פתח תקווה אשר התארח בבית בנו הרב חנן. השניים תכננו להגיע לתפילה המתחילה בשעה 7 בבוקר.
השניים הגיעו לבית הכנסת, אולם שם התנפל עליהם המחבל אשר הסתתר במקום, דקר אותם, פצע אותם באורח קשה מאוד, ונמלט. חרף גילו המבוגר, נאבק טוביה ויזנר במחבל, והצליח לצאת מבית הכנסת. לאחר מכן, על אף פציעתו הקשה צעד כמה עשרות מטרים, תוך שהוא צועק: "מחבל, נדקרתי", ואז התמוטט.
תושב היישוב שביתו היה סמוך למקום האירוע, שמע את הצעקות וחש לעזרה. הוא ירה בנשקו מספר יריות באוויר כדי להתרות במהירות על אירוע חבלה, והזעיק רופא ואחות סמוכים. במקביל, נמצא בידי מתפללים בשביל הסמוך הנדקר השני. השניים נלקחו במהירות לחדר הטראומה ביישוב, הובהלו לבית החולים סורוקה בבאר שבע, אולם נפטרו מפצעיהם.
לאחר שדקר את השניים נמלט המחבל והסתתר במשך שעות בשיחים הנמצאים בכניסה ליישוב. כוחות ביטחון גדולים חיפשו אחריו במשך שעות, בעוד תושבי היישוב מסוגרים בביתם, אולם הוא נלכד רק בשעות אחר הצהרים, לאחר שיידה רימון רסס לעבר סגן קצין הביטחון של המועצה האזורית חוף עזה. הרימון לא התפוצץ והמחבל יצא מן השיח עם סכין במטרה לדקור. איש הביטחון ירה בו וחיסלו במקום. קודם לפיגוע הספיק המחבל לצייר על קירות בית הכנסת ביישוב צלבי קרס וכתובות נאצה בערבית.
פלוגות אל־קודס, הזרוע הצבאית של הג'יהאד האיסלאמי, נטלו אחריות על הפיגוע.
לאחר הפיגוע.
שני הנרצחים בפיגוע, מיכאל אורלינסקי וטוביה ויזנר, הובאו לקבורה בצהרי אותו יום, יום שישי. שניהם נטמנו בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
קטי ויזנר, אלמנתו של טוביה וניצולת שואה, התגוררה מאז ביישוב לצד בנה, ופונתה ממנו במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות. בשנה שלאחר הרצח הוציאה לאור מדרשת נצרים את אסופת המאמרים "בין עם ישראל לארצו – מבט אמוני ואתגרים מתחדשים". בסוף הספר נוספו דברים לזכר מיכאל אורלינסקי. בנו של מיכאל, יוסי, נפטר כעשרה חודשים לאחר הפיגוע ממחלה. אלמנתו איילת היא אחותה של רחל שבו, שנרצחה בפיגוע באיתמר שלושה חודשים לאחר הפיגוע בנצרים.
בעקבות הפיגוע, אשר בוצע בידי מחבל פלסטיני אשר עבד כפועל ביישוב, ובשל כך הכיר את המקום, ידע כיצד לבצע את הרצח וכיצד להסתתר ואף היה מצויד במפת היישוב, וכמו כן הפיגוע שאירע כעשרים יום קודם לכן בו נרצח חייל צה"ל קובי איכלבוים בידי מחבל שעבד ביישוב, נמנעו מאז ואילך תושבי נצרים מהעסקת ערבים בתחומי היישוב.
כחודש לאחר הפיגוע, בלילה שבין ה-23–24 לאפריל 2002, ניסו שלושה נערים פלסטינים, לחדור ליישוב נצרים על מנת לבצע פיגוע התאבדות ביישוב, ונורו בידי כוח צה"ל המוצב במקום. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות על הפיגוע. כשנה וחצי לאחר מכן אירע פיגוע חדירה נוסף לנצרים, במהלכו נרצחו שלושה חיילי צה"ל, אלון אברהמי, עדי אוסמן ושרית שניאור. ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי נטלו אחריות על הפיגוע.
המהפכה הבאדית
המהפכה הבאדית (בגרמנית: Badische Revolution) הייתה ניסיון כושל למהפכה לאומית-רפובליקנית נגד הדוכסות הגדולה של באדן בשנים 1848–1849 כחלק מאביב העמים בגרמניה נגד הקונפדרציה הגרמנית.
אביב העמים בגרמניה החל בחודש מרץ 1848 בדוכסות הגדולה של באדן בהשראת המהפכה בצרפת, המהפכנים הבאדים שאפו להפוך את באדן לדמוקרטיה במסגרת רפובליקה פדרלית פאן-גרמנית ולהפיל את מעמד האצולה שלטענתם דיכא את בני העם הגרמני ופילג אותו לפיאודומים.
חלק מהמהפכנים היו סוציאליסטים וחלק קפיטליסטים, אך כולם היו אנטי-מונרכיסטים. אחרי שפרצה המהפכה בבאדן פרצו התקוממויות דומות במקומות רבים שהיו תחת הקונפדרציה הגרמנית. נקודות השיא של המהפכה היו התקוממות הקר (Heckeraufstand) באפריל 1848 שהייתה ניסיון פשיטה על ארמון הדוכס בהובלת המהפכן פרידריך הקר והפיכת שטרופה ("Struve-Putsch)" בספטמבר 1848 שבה המהפכן גוסטב שטרופה עמד בראש צבא שכבש את העיר לראך (Lörrach).
המהפכה לוותה לפרקים גם ברדיפת יהודי באדן על ידי חלק מהמהפכנים.
המהפכנים מאזורי גרמניה השונים, כולל באדן, הקימו יחד את הפרלמנט הדמוקרטי של השטחים בשליטתם, האספה הלאומית של פרנקפורט בעיר פרנקפורט אם מיין. אותו אזור בו התחילו מהפכות אביב העמים היה גם המעוז האחרון של המהפכנים, ב-23 ביולי 1849 כוחות צבא פרוסיים כבשו את מעוז המהפכה ראשטאדט בבאדן והמהפכה דוכאה סופית.
בתרבות.
המהפכה הבאדית התקבעה כאירוע הרואי בתודעה ההיסטורית של באדן.
השיר המהפכני "Heckerlied", "הקרליד", "שיר הקר", על שם פרידריך הקר, שימש את המהפכנים הבאדים כהמנון בלתי-רשמי ונהיה שיר עם באדי, השיר מבטא התנגדות חריפה ל"סדר הישן" ושאיפות אלימות מאוד נגד כמרים ובני אצולה.
ב-1964 יצא לאור הספר "כתבי אנדריאס לֶנץ" מאת שטפן היים העוסק במהפכן באדי המהגר לארצות הברית. ב-1986 הופק סרט טלוויזיה גרמני בן ארבעה חלקים בבימויו של הבמאי הגרמני דיטר ברנר בשם "לנץ, או החירות", על פי ספרו של היים.
חולדה זיפנית אדומה
חולדה זיפנית אדומה (שם מדעי: Lophuromys sikapusi) היא מין של מכרסם מהמשפחת העכבריים, הנפוץ באפריקה שמדרום לסהרה במדינות: אנגולה, בנין, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, גינאה, קניה, ליבריה, ניגריה, סיירה לאון, טנזניה, טוגו ואוגנדה.
מאפיינים.
אורכו של המכרסם הוא אחד עשרה עד שלוש עשרה סנטימטרים, ואורך הזנב 6.5 עד 8.2 סנטימטרים ומשקלו 45–90 גרמים. אורך כפות רגליו האחוריות 2.1 עד 2.3 סנטימטרים ואורך האוזניים 1.5 עד 1.7 סנטימטרים.
צבע הפרווה חום עד אדמדם ולנקבות יש שלושה זוגות של פטמות.
המכרסם חי במרבית מדינות אפריקה שמדרום לסהרה במגוון בתי גידול הכוללים סוואנות, ביצות, אדמות חקלאיות, שפלות, הרים עד לגובה 1,600 מטרים ויערות גשם (כגון אגן הקונגו).
המכרסם חי על הקרקע וניזון בעיקר מחרקים, אך אוכל גם צמחים, חוליתנים אחרים ואפילו נבלות.
המכרסם חופר מתחת לקרקע מנהרות. הקן עשוי מעשב, והנקבה ממליטה בעונה הגשומה 2–3 גורים, לאחר הריון של כ-21 יום. הוא מתחיל להתרבות בגיל חודשיים.
בשל תפוצתו הרחבה של המין ובגלל הסיבה שהוא מצוי באזורים מוגנים רבים, המין מוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין שאינו בסיכון.
אמיל סומורי