הליכי הדיון בבית המשפט הקהילתי ייחודיים ואינם כוללים ניהול של משפט הוכחות או קיום דיון מקדמי. תנאי הכניסה להליך חלופי זה הוא הודאה של הנאשם בביצוע העבירה המיוחסת לו במסגרת הסדר טיעון ומחויבותו להליך טיפול ושיקום הדורש השקעה רבה מצדו. ההליך אינו מתאים לעבירות קלות במיוחד, הצפויות להסתיים בגזר דין קל, או לעבירות חמורות במיוחד, אשר בדרך כלל מסתיימות בגזר דין הכולל מאסר משמעותי, ועל כן נקבע כי הליך הדיון בבית המשפט הקהילתי מיועד בעיקרו לעבירות מסוג סמים, רכוש, אלימות ואיומים, אשר בהיעדר שיקום וטיפול צפויים הנאשמים לעונשי מאסר בפועל.
הדיונים בבתי המשפט מתקיימים בתדירות גבוהה ובפיקוח הדוק של בית המשפט אחר ההתקדמות בתוכנית השיקום שגובשה ואשר יכולה לכלול מגוון רחב של מענים כגון השלמת השכלה, גמילה מאלכוהול ומסמים, השתלבות בתעסוקה, מיצוי זכויות, התמודדות עם עוני וחובות ועוד. בית המשפט מפקח באופן צמוד על העבריין מתוך מטרה לעקור מן השורש את תופעת העבריינות וכדי להחליף את הענישה בתהליך שיקום משמעותי.
הצוות בבית המשפט הקהילתי מורכב משופט, תובע משטרתי, פרקליט, סניגור, קצין מבחן קהילתי, עובדת סוציאלית קהילתית ורכזת. צוות בית המשפט מורכב מאנשים קבועים, שפיתחו דרכי התנהלות על בסיס הכרות אישית ויצירת יחסי אמון וקשרי עבודה טובים.
לאיוש ברטה (פסל)
לאיוש ברטה (במקור בק, בהונגרית: Barta Lajos; בודפשט, 9 במרץ 1899 – קלן, 8 במאי 1986) היה פסל יהודי-הונגרי ואחיהם של הצייר אישטוואן ברטה ושל הציירת מריה ברטה.
ביוגרפיה.
לאיוש בק נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה בק (ברטה) (1857–1922) ושל גיזלה ברודי. משנת 1911 היה סטודנט של המכללה לאמנות שימושית בבודפשט, שם היה סטודנט לקרמיקה של ריכרד זוט. בשנים 1915–1916 היה סטודנט פרטי של אדה טלץ'. בין 1920 לבין 1922 הוא יצא למסע לימודים באיטליה. בינתיים עבד למחייתו כעובד מקצועי במפעל לטרקוטה במילאנו. בשנים 1923–1924 הוא העבד במפעל הטרקוטה טים (Tim) בבודפשט.
בשנים 1925–1927, במהלך שהותו בפריז, התוודע לשאיפותיה של האמנות המודרנית. משנת 1927 התגורר שוב בבודפשט. בשנת 1932 פגש את הצייר הסוריאליסטי אנדרה רוז'דה (במקור: רוזנטל), שהפנה את תשומת ליבו למאמצים האמנותיים המודרניים. בשנים 1938 עד 1943 הם התגוררו עם רוז'דה בפריז. לאיוש ברטה בא במגע עם הסוריאליסטים בפריז ויצר את עבודותיו המופשטות הראשונות. מהרגע שהוורמאכט כבש את פריז החיים של היהודים נעשו חסרי ביטחון יותר ויותר. כתוצאה מכך, שני האמנים ויתרו על הסטודיו, ירדו למחתרת וחזרו לבודפשט עם ניירות מזויפים בפברואר 1943 דרך ברלין ווינה. ברטה חזר לבודפשט עם הניירות המזויפים שלו והסתתר. אחרי מלחמת העולם השנייה הוא היה חבר בבית הספר האירופי משנת 1945 ועד לפירוקו. משנת 1949 קיבל סטודיו בבזאר גן הטירה (בבודה) ועבד שם. בין השנים 1962–1963 ביקר בפריז שוב. בשנים 1963–1965 עבד במושבת האמנים בקצ'קמט. בשנת 1965 היגר לגרמניה המערבית, שם קיבל תחילה סטודיו במושבת האמנים רולנדסק (Rolandseck) ואחר כך התיישב בקלן. בשנים 1970–1974 עבד שוב בפריז במשימה פרטית גדולה. משנת 1975 הוא קיבל כמה הזמנות מונומנטליות בגרמניה המערבית. ברטה נפטר בקלן בגיל 87 ב-8 במאי 1986.
עבודותיו.
באמנותו שילב באופן ייחודי בין שאיפות האוונגרד הקלאסי למסורות הפולקלוריסטיות של מזרח אירופה. כל אחת מיצירותיו חדורות במעין כוח ארכאי העוקב אחר פשטותן של צורות טבעיות. מגוון הצורות שניתן לתפוס בטבע מאפיין את אמנותו, הבנויה מצורות גאומטריות (כדור, עמוד, ספירלה) המטוהרות עד הקצה.
רישומיו ופסליו מושפעים מאר נובו, אר דקו, סוריאליזם ואמנות לא פיגורטיבית. לאיוש ברטה היה אחד הבודדים שנותרו נאמנים למודרניות של שנות ה-40 של המאה ה-20, ואפילו באווירה המשתנה של שנות השישים והשבעים, הוא הונחה על ידי שאיפותיו ורעיונותיו של האוונגרד הקלאסי. פעילותו בתחום זה ממלאת פער והיא ייחודית באמנות ההונגרית והגרמנית כאחד.
בסוף הקריירה שלו, השפה הפורמלית שלו ברורה לחלוטין, הצורות הגאומטריות הפשוטות והמרמזות שלו מעבות את כל צורות הטבע. הפסלים שלו הם אפוא גם מופשטים וגם אורגניים.
אנטוניה בריקו
אנטוניה לואיזה בריקו (באנגלית: Antonia Louisa Brico 26 ביוני 1902 - 3 באוגוסט 1989)
הייתה מנצחת ופסנתרנית.
ביוגרפיה.
ילדות, נעורים ולימודים.
אנטוניה לואיזה בריקו נולדה ברוטרדם, הולנד, לאם הולנדית קתולית לא נשואה. הורי משפחת האומנה שלה שינו את שמה לוילהלמינה וולטואיז. בשנת 1908 היגרה משפחת האומנה שלה לארצות הברית יחד איתה והשתקעה בקליפורניה. עם סיום בית הספר התיכון הטכני באוקלנד בשנת 1919 הייתה כבר פסנתרנית מחוננת והתנסתה בניצוח. באוניברסיטת ברקלי עבדה כעוזרת למנצח של האופרה של סן פרנסיסקו. לאחר קבלת התואר בשנת 1923 השתלמה בפסנתר אצל מורים שונים, שהידוע ביניהם הוא זיגמונט סטויובסקי.
בשנת 19072 החלה בריקו את לימודיה באקדמיה למוזיקה של ברלין ובשנת 1929 סיימה את לימודי התואר השני בניצוח, האמריקאית הראשונה שעשתה זאת. במהלך תקופה זו הייתה שם תלמידתו של קרל מוק, מנצח התזמורת הפילהרמונית של המבורג, אצלו למדה עוד שלוש שנים לאחר קבלת התואר.
קריירה.
לאחר הופעת הבכורה שלה כמנצחת מקצועית עם הפילהרמונית של ברלין, בפברואר 1930, עבדה בריקו עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו והפילהרמונית של המבורג, וזכתה בשבחי הביקורת והקהל. הופעות כמנצחת אורחת עם "תזמורת הנגנים הסימפונית" בדטרויט, וושינגטון הבירה ומקומות אחרים לא איחרו להגיע. ב-1934 התמנתה למנצחת "תזמורת הנשים הסימפונית", ששינתה את שמה בינואר 1939 (לאחר שגם גברים התקבלו אליה) ל"תזמורת בריקו הסימפונית".
ביולי 1938 הייתה בריקו לאישה הראשונה שניצחה על הפילהרמונית של ניו יורק, וב-1939 ניצחה על התזמורת הפדרלית בקונצרטים ביריד העולמי של ניו יורק. במהלך מסע הופעות מקיף באירופה, שבו הופיעה הן כפסנתרנית והן כמנצחת, הזמין יאן סיבליוס את בריקו לנצח על הפילהרמונית של הלסינקי.
בריקו קבעה את מושבה בדנבר, קולורדו בשנת 1942. כאן ייסדה את "אגודת באך" ואת "הרכב נגניות כלי המיתר" כמו כן ניצחה על "תזמורת אנשי העסקים של דנבר", שהייתה ב-1968 ל"סימפונית של בריקו", וב-1948 הייתה למנצחת "הסימפונית הקהילתית של דנבר" (בהמשך הפילהרמונית של דנבר). בין השנים 1958 ל-1963 הייתה מנצחת התזמורת הפילהרמונית של בולדר היא לימדה פסנתר, ניצוח ופיתוח קול. בין תלמידיה היו ג'ודי קולינס, דונלד לואץ', ג'יימס ארב וקרלוס מוזר. בריקו המשיכה להופיע כמנצחת אורחת עם תזמורות ברחבי העולם, בהן תזמורת הנשים של יפן.
סרט תיעודי על חיי בריקו בשם "אנטוניה: דיוקן אישה", מאת הבמאית ג'יל גולדמילו, בעזרת ג'ודי קולינס, תלמידתה לשעבר של בריקו, הופיע בשנת 1974. בריקו תיארה בגילוי לב את מאבקה במשך כל שנות הקריירה שלה עם האפליה המגדרית, שמנעה ממנה לנצח ביתר תכיפות. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר והפופולריות שלו הייתה אחראית באופן חלקי להזמנות שקיבלה בריקו לנצח על תזמורת פסטיבל בעיקר מוצרט בקונצרטים, שכל הכרטיסים להם נמכרו ושהוקלטו על ידי קולומביה רקורדס בשנת 1975, ועל הפילהרמוניה של ברוקלין בשנת 1977.
מוות ומורשת.
בריקו מתה בדנבר בשנת 1989 לאחר מחלה ממושכת, בגיל 87.
"היסטורי קולורדו", לשעבר "החברה ההיסטורית של קולורדו", מחזיקה באוסף גדול של מסמכיה האישיים. בשנת 1986 הוכנסה ל"היכל התהילה של נשות קולורדו".
סרטה של הבמאית ההולנדית מריה פיטרס "המנצחת" על חייה של בריקו, בכיכובה של כריסטיאנה דה ברוין בתפקיד אנטוניה בריקו, יצא לאקרנים בשנת 2018.
ספר מצויר לילדים "In One Ear And Out The Other: Antonia Brico And Her Amazingly Musical Life", מאת מאת דיאן וורת'י עם איורים של מורגנה ואלאס, יצא בהוצאת ספרי פני קנדי בשנת 2020.
אגם סנוסה
אגם סנוסה הוא האגם השישי בגודלו בנורווגיה . האגם ממוקם בנפות סטיינקייר וסנאסה שבמחוז טרנדלג. כביש, שחוצה את שוודיה ונורווגיה עובר לאורך חופו הצפוני של האגם וקו נורדלנד, החוצה את המחוזות טרנדלג ונורדלנד עובר לאורך חופו הדרומי של האגם.
אורכו הממוצע של האגם הוא כ-40 קילומטרים אורך ורוחבו הממוצע הוא כ-3 קילומטרים. גובה פני האגם הם 24 מטרים מעל פני הים, והוא מגיעה לעומק מקסימלי של 186 מטרים. האגם נוצר על ידי שחיקה של קרחונים. במפה נראה שהאגם הוא הרחבה של פיורד טרונדהיים. האגם נשפך אל נהר בייאלווה, הנשפך אל פיורד טרונדהיים.
ראפולט
ראפולט (בהונגרית: Rápolt) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקוצ'ורד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 182 ובשנת 2020 רק 137 תושבים.
יהודי ראפולט.
בראפולט חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובקצה בית העלמין הציבורי ניתן למצוא שתי מצבות של יהודי המקום. יהודים מהכפר נרצחו בשואה.
איציק אידלס
הרב יצחק משה (איציק) אידלס (ה'תשי"א – י' באב ה'תש"ף) היה רב דתי לאומי, מתלמידי הרב צבי יהודה קוק, וראש ישיבת הר שלום באשתמוע.
ביוגרפיה.
הרב איציק אידלס נולד בכפר סבא בשנת תשי"א.
למד במחזור הראשון של ישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק, לאחר נישואיו התגורר בקריית ארבע, עד תקופת הפינוי מחבל ימית.