בני (שייקה אופיר) וסיסי (ז'אק כהן) הם שני אמנים כושלים המצליחים לשכנע את כהן (יוסף שילוח) בעל מועדון ומקורב לארגוני הפשע, להשקיע בהפקת הצגה על פי "מחכים לגודו" סכום של 500,000 לירות. כשההצגה נכשלת הם נאלצים לברוח על נפשם ולחפש עבודות שונות על מנת להחזיר את הכסף. בין השאר הם עובדים אצל סוכן ביטוח (זאב רווח), בשוק האפור ולבסוף הם מגיעים לדימונה ומתיידדים עם "הכושים העבריים" שעוזרים להם להיחלץ מהצרה, ומכנסים את כהן בעל המועדון ואנשיו שרודפים אחרי השניים, לצרה הרבה יותר גדולה.
ז'לקו רזנטוביץ'
ז'לקו רז'נטוביץ', המכונה "ארקאן" (17 באפריל 1952 - 15 בינואר 2000) היה פושע ומנהיג צבאי סרבי, המוכר בזכות פעילותו בארגון והנהגת כוחות מיליציה במהלך מלחמות יוגוסלביה. הוא היה ברשימות הפושעים המבוקשים ביותר של האינטרפול במהלך שנות ה-80 וה-70 בעבור מעשי רצח ושוד במדינות אירופה, ומאוחר יותר הואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות. ארקאן נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.
קריירת פשיעה.
ארקאן נעצר לראשונה בשנת 1966 ונכלא שנה במוסד לעבריינים צעירים סמוך לבלגרד. אביו שלח אותו להתגייס לצי היוגוסלבי, אך הוא נמלט לפריז. ב-1969 נעצר על ידי המשטרה הצרפתית והוחזר ליוגוסלביה, שם נשפט לשלוש שנות מאסר. בשנים הללו, ארקאן היה חסוי תחת השגחת מפקד המשטרה החשאית היוגוסלבית, סטאנה דולאנץ. מדי פעם כששארקאן היה בצרות, דולאנץ עזר לו בתמורה לעזרתו למשטרה החשאית היוגוסלבית.
משמר המתנדבים הסרבי.
באוקטובר 1990, עם החרפת המתיחות ביוגוסלביה, הקים ארקאן את משמר המתנדבים הסרבי שכונה "הטיגריסים של ארקאן", בחסות המטה הכללי היוגוסלבי. המיליציה הורכבה בעיקר מאולטראס של הכוכב האדום בלגרד.
הטיגריסים של ארקאן קבעו את המטה ובסיס האימונים שלהם בכפר ארדוט שבמזרח קרואטיה. המיליציה התקיימה מאמצע 1991 עד סוף 1995, תחילה באזור ווקובאר בקרואטיה. הכוח כלל כ-200 אנשי קבע, ובין 500 ל-1000 איש בסך הכל. הכוחות התחמשו בציוד המשטרה במהלך המלחמות בקרואטיה ובוסניה.
בסתיו 1995 לחמו הטיגריסים של ארקאן באזור באניה לוקה, סאנסקי מוסט ופריידור. ארקאן פיקד בעצמו על רוב הפעולות, ותגמל את קציניו וחייליו המצטיינים בדרגות, עיטורים ושלל שנבזז במהלך הקרבות.
FK אוביליץ'.
בחודש יוני 1996, נרכש מועדון הכדורגל אוביליץ' על ידי רזנטוביץ' וזה והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית.
לאחר שמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א התפטר ארקאן מתפקיד נשיא אוביליץ' ומסרו לצצה.
לוסי ארנון
לוסי ארנון (נולדה ב-7 באפריל 1928) היא זמרת סופרן ישראלית שפעלה בעיקר בשנות ה-50 ובשנות ה-60.
ביוגרפיה.
ארנון נולדה בעיר העתיקה בירושלים, בתם של דוסיה לבית וינשטיין ועזרא בר, דור חמישי בירושלים. "אביה היה מורה במקצועו. בהיותה כבת שנתיים, בשנת 1930, עברה עם משפחתה לדרבן שבדרום אפריקה. לאחר שהות של כ-16 שנים בדרום אפריקה, בשנת 1946, שבה המשפחה ארצה והשתקעה בחיפה, שם גרה דודתה, שהייתה נשואה למלחין ומנצח המקהלות משה ביק. ארנון שימשה כעורכת וקריינית בתחנת שידור רדיו בריטית בשם J.C.L.A שפעלה בחיפה ושידרה עבור החיילים הבריטים.
בתקופת מלחמת העצמאות הצטרפה ללהקת הכרמל של חטיבת כרמלי. בשנת 1950 נישאה לאפרים ארנון, שאותו הכירה בלהקה.
ארנון השתתפה בהקלטה המקורית של מחזה האופרה "תמר", שהלחין בסוף שנות ה-50 מרק לברי. בשנות ה-60 יצא תקליט שלה, שכלל שירים של מלחינים בולטים מהקלאסיקה הישראלית: "אומרים ישנה ארץ" (טשרניחובסקי / אנגל), "עלם חן" (רות חשמן / מרדכי זעירא), "סירתי" (נחום נרדי), "קציר בעמק" (עמנואל הרוסי / משה וילנסקי), "אוּרי" (רפאל קלצ'קין / יששכר מירון), "השדה נצא" (דובי זלצר) ו"ביתי אל מול גולן" (יוסף נצר / חיים ברקני). את השירים עיבד שמעון כהן בליווי תזמורת הבידור של קול ישראל. בנוסף השתתפה לוסי בתקליט משירי "פינוקיו" ו"פיטר פן". בתקליט זה השתתפו בשירה גם ילדיה אלדד ומירית.
ארנון הרבתה להופיע עם תזמורת הבידור של קול ישראל והשתתפה במספר אירועים של הסתדרות העובדים הכללית ומועצת פועלי חיפה.
ביצועיה היו בעיקר בשפה העברית אבל היא שרה גם באנגלית וספרדית וקיימה מסע הופעות בינלאומי.
היא הופיעה גם לצידם של אלברט כהן, שושנה דמארי, יונה עטרי, שמעון בר ורמה סמסונוב.
ארנון הופיעה גם עם התזמורת הסימפונית חיפה, שרה עם להקת מדריגל החיפאית, שם צוין כי "שרה בקול נקי, ברור ובקלות", שימשה כסולנית המקהלה הקאמרית חיפה וכסולנית להקת זמרי הגליל בסיבוב ההופעות שלה בארצות הברית.
היא הרבתה להופיע בקיבוצים וכן בערבי פולקלור ישראלי בפני תיירים במלון "דן" בחיפה וכן הופיעה בפני תיירים באניות שעגנו בנמל חיפה.
ב-1967 ייצגה את ישראל בפסטיבל לזמר הקל שנערך ליד העיר סופוט שבפולין. היא החליפה את רבקה רז. משם נסעה להשתתף בפסטיבל זמר בבלגיה.
בשנות ה-80 עזבו בני הזוג ארנון לארצות הברית ושהו שם קרוב ל-27 שנים. משם שבו להתגורר בחיפה.
פרי חדש
צביר ברווז הבר
צביר ברווז הבר (נקרא גם Messier 11 ,M11, או NGC 6705) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים מגן הנמצא במרחק של כ-6,000 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-2,900 כוכבים, אחד הצבירים הפתוחים העשירים ביותר המוכרים כיום.
היסטוריה.
הצביר התגלה בשנת 1681 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירך (Kirch), שתיאר אותו כערפילית עם כוכב שדרגת בהירות נראיתו 8. בשנת 1733 זיהה האסטרונום הבריטי ויליאם דרהאם כי מדובר בצביר כוכבים. שארל מסיה צפה בו בשנת 1764 ותיאר אותו כצביר המכיל כוכבים רבים וכלל אותו בקטלוג מסיה.
לצביר דרגת בהירות 6.3 כך שכמעט לא ניתן להבחין בו בעין. באמצעות משקפת ניתן לזהות אותו כשתי מעלות מדרום מזרח לכוכב β במגן, אך דרוש טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר עצמם, שהבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 8. הצביר כולל כ-500 כוכבים מדרגת בהירות 14 או נמוכה יותר, שניתן להבחין בהם באמצעות טלסקופ חובבים איכותי.
מאפייני הצביר.
קוטרו של צביר ברווז הבר הוא כ-50 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-6,000 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-14 דקות קשת. צורתו של הצביר משולשת, שבאחד מקודקודיה כוכב בהיר שצבעו כתום, ומזכירה להקת ברווזי בר במעופם ומכאן שמו.
הצביר עשיר וצפוף ביחס לצבירים פתוחים ומכיל כ-2,900 כוכבים. כמו בצבירים פתוחים אחרים, מרבית הכוכבים בצביר הם צעירים מסוג ספקטרלי B, שצבעם כחלחל, אך הוא כולל לא מעט כוכבים זקנים - ענקים צהובים, כתומים ואדומים, שבהירותם גדולה יותר משל הכוכבים הצעירים כך שנוכחותם ניכרת. גילו של הצביר מוערך בכ-220 מיליון שנים.
מסיה 11
דיוקן עצמי
דיוקן עצמי (או אוטופורטרט) הוא ייצוג דמותו של אמן בציור, צילום, פיסול או בטכניקות אמנותיות אחרות, מעשה ידיו של האמן עצמו.
דיוקנאות עצמיים היו קיימים מאז ומתמיד, אולם רק מאז תקופת הרנסאנס החל ז'אנר זה להיות פופולרי בקרב אמנים, והוא ממשיך להיות פופולרי גם כיום. היסטוריונים מצביעים על כך שתחיית הז'אנר בתקופת הרנסאנס התאפשרה הודות למראות שבזמן הרנסאנס הפכו לפחות מעוקלות ולזולות יותר, וכן הודות לטכניקת לוחות הצביעה מעץ.
אמנים רבים ציירו פורטרטים עצמיים כמעט במשך כל חייהם, ובכך יצרו סדרה של דיוקנאות. עם אמנים אלו נמנים רמברנדט ווינסנט ואן גוך.
היו אמנים שהוסיפו את דיוקנם לציורים של סצנות דתיות. אפשר להבחין בכך באמצעות מבטם הפונה לצופים. לדוגמה, בוטיצ'לי בימין התמונה סביב ישו והמדונה. ייתכן שדיוקנאות אחרים הפונים לצופים בתמונה זו הם מזמין התמונה וכיוצא בזה.
אד מיזריקורדיאם
פרידל טלר-בלום
פרידל טלר-בלום (10 ביוני 1932 - 30 בינואר 2021) הייתה זמרת סופרן ואופרה ישראלית-אמריקאית, שפעלה בעיקר בשנות ה-60.
ביוגרפיה.
פרידל טלר-בלום נולדה בווינה לאמן הקברט אוסקר טלר. לאחר האנשלוס ומאסרו הקצר של אביה, נמלטה המשפחה לארצות הברית. טלר למדה במכללת האנטר ובאוניברסיטת קולומביה.
בגיל 16 החלה בהופעותיה. בין השאר הופיעה בתפקיד ויולטה בלה טרוויאטה ובתפקיד הראשי במאדאם באטרפליי. בין השאר הייתה חברה בסטודיו אופרה של המטרופוליטן אופרה בניו יורק ובאנסמבל של הפולקסאופר של וינה.
בשנת 1961 עלתה לישראל. היא הופיעה פעמים רבות בבית האופרה הישראלית בתל אביב, בין השאר בתפקיד בת יפתח ובתפקיד מרגריט באופרה פאוסט. כמו כן שרה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הקאמרית הישראלית, הופיעה בפסטיבל אבו גוש הראשון (1965), השתתפה בקונצרטים שהוקלטו ל"קול ישראל" ולתחנות רדיו נוספות. בשנת 1968 השתתפה בביצוע הבכורה ליצירתו של המלחין הישראלי יעקב גלבוע "שנים-עשר החלונות של שאגאל בירושלים".
מאז שנת 1976 ועד למותה לימדה טלר-בלום פיתוח קול וזמרה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב, ובשנים 1985–1991 עמדה בראש המגמה הווקאלית.
חזקיה די-סילווה
חזקיה די סילבה
קנדיס סוואנפול
ויקטור גלוגר
ויקטור גלוגר (נולד ב-1958) הוא שף ישראלי זוכה פרסים ממוצא ארגנטינאי, המתמחה באוכל צרפתי, ים תיכוני וכן ספרדי ולטיני.
ביוגרפיה.
ויקטור גלוגר נולד בבואנוס איירס שבארגנטינה, למד מזרחנות ויחסים בינלאומיים. בשנת 1978, בהיותו בן 19 עלה לישראל במסגרת השומר הצעיר ובגיל 22 נסע לצרפת ללמוד וטרינריה. במהלך לימודיו החליט שהוא רוצה ללמוד בישול בעקבות מודעה של בית ספר למלונאות, שראה באקראי במטרו של פריז. את בית הספר למלונאות סיים בתואר cap (טבח בדרגה A ו-B) בשנת 1982.