הקורפוס הוא אחד משלושת הקורפוסים העיקריים והסדירים של הצבא הסורי. ארבע הדיוויזיות של הקורפוס מוצבות לאורך הגבול עם ישראל, לאורך הגבול עם ירדן וסביב דמשק.
מלחמת האזרחים בסוריה.
מאז שנת 2011, חלק מיחידות הקורפוס לוקחות חלק פעיל בלחימה כנגד המורדים כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה. לפי עדויות שונות הדיוויזיה החמישית אף ביצעה פשעי מלחמה בלחימה סביב העיר דרעא (שם היא מוצבת דרך קבע), בנוסף ישנן עדויות דומות גם כנגד הדיוויזיה התשיעית לגבי לחימה של חלק מיחידותיה באזור אל-תל. ניתן להניח שבשל מיקום יחידות הקורפוס, יחידות נוספות השתתפו בלחימה לאורך אזור הגבול עם ישראל ופאתי דמשק.
בנוסף לדיוויזיות הקורפוס הראשון, ישנן שתי חטיבות עצמאיות אשר שוכנות דרך קבע לאורך הגבול עם ישראל; החטיבה הרגלית ה-90 מצפון והחטיבה הרגלית ה-61 מדרום. נכון ליוני 2014, ישנם דיווחים על כך שהחטיבה ה-61 התפוררה כמעט לחלוטין תחת הלחימה כנגד המורדים באזור הגבול עם ישראל. ב-23 ביולי 2014 מפקדת החטיבה ה-90 ממערב לעיירה אל כום הייתה יעד לתגובת נגד של צה"ל כתגובה לירי של טיל נ"ט מכיוון סוריה שהרג את הנער מומחד קראקרא.
בין דמיון למציאות
בין דמיון למציאות הוא סרט עצמאי משנת 2007 שנכתב ובוים על ידי אנתוני הופקינס. הסרט עוסק בתסריטאי גוסס שעלילת סרטו החדש יוצרת מעין אוטוביוגרפיה שלו. כמקובל בסרטים מסוג זה, העלילה של הסרט אינה ליניארית ולא מתגלגלת בסדר המקובל של התפתחויות קולנועיות. לפרקים היא גם מתבססת על תהליך כתיבת הסרט עצמו. הסרט הופק בתקציב זעום והופץ באופן מוגבל. כמו כן, הקאסט כלל גם שחקנים רבים מתחילים, אלמונים או שאינם מקצועיים.
הסרט צולם בהבחנה גבוהה, נערך והוקרן דיגיטלית.
הפקה והפצה.
הופקינס הגדיר את התסריט כהרהור פילוסופי על החיים. הוא הראה את טיוטת התסריט הראשונה לסטיבן ספילברג, ששיבח אותו אך הזהירו כי לא יהיה קל להפיק ולהפיץ סרט בעל אופי שכזה. הופקינס ניסה למכור את התסריט לאולפנים שונים. כולם סירבו מאותה סיבה שציין ספילברג. אשתו של הופקינס גייסה את הסכום הנדרש להפקת הסרט באופן עצמאי, 10 מיליון דולר, ושימשה גם כמפיקה הראשית. הופקינס ליהק את השחקנים והצילומים החלו ב-12 ביוני 2006. כאנשי הצוות בסרט שימשו, בעיקר, סטודנטים לקולנוע. הופקינס גם כתב את המוזיקה לסרט וניצח על התזמורת הקאמרית שניגנה אותה.
"בין דמיון למציאות" הוצג בפסטיבל סאנדנס ב-20 בינואר 2007. הסרט הוקרן לראשונה באופן רשמי, לפי תזמון שנקבע מראש עם רשתות בתי הקולנוע שהציגו אותו, ב-26 באוקטובר 2007, והקרנתו ארכה כשבוע. הסרט היה כישלון קופתי כצפוי, לא הוקרן יותר מאז ה־1 בנובמבר 2007 ולא יצא על גבי שום מדיה אחרת באופן חוקי, כאשר סך הכנסותיו בתום הקרנתו היו 27,769 דולר.
Slipstream (סרט)
סרילנקה איירליינס
מס כשר
"המס הכשר" (או "המס היהודי") הוא עלילה/אגדה אורבנית שהופצה על ידי ארגונים אנטישמיים, ארגוני "עליונות לבנה" וארגונים רדיקליים אחרים. לטענתם, חברות מזון משלמות בניגוד לרצונן, וכך גם הצרכנים משלמים בלי ידיעתם, כספים לארגונים יהודיים, שנועדו לתמוך במיזמים ציוניים ובישראל.
הרקע לטענות אלו הוא התשלום שחברות מזון משלמות כדי לקבל תו כשרות למוצריהן.
עלילה.
גופים אנטישמיים, ארגוני "כוח לבן" וארגונים רדיקליים אחרים מפיצים את האגדה האורבנית לפיה תו ההכשר שניתן למוצרי מזון מהווה מס מיוחד שנגבה מלקוחות בלי ידיעתם. בנוסף, הם טוענים כי חברות מזון "נסחטות" ונאלצות לשלם "מס כשר" כדי למנוע חרם על מוצריהן, ושמס זה משמש לתמיכה במיזמים ציוניים ובמדינת ישראל.
לפי קתלין מ. בלי (Kathleen M. Blee), פרופסורית לסוציולוגיה מאוניברסיטת פיטסבורג, ישנן קבוצות גזעניות שמעודדות את הצרכנים להימנע מ"מס כשר" על ידי החרמת מוצרים כשרים. בכנס הביקורת השנתי לאירועים אנטישמיים (Annual Audit of Antisemitic Incidents) בשנת 2000 דווח על ידי ארגון בני ברית קנדה כי ארגונים גזעניים עודדו צרכנים לבקש מהממשלה החזר מס, בשל "המס היהודי", שיתבטא בתשלומי מס ההכנסה שלהם.
בשנת 1997 רשות המס הקנדית דיווחה על תופעה של עלונים המעודדים צרכנים לבקש ניכוי מס לתשלומי המס שלהם "מכיוון שהם תרמו לכאורה לארגונים דתיים יהודיים כאשר הם רכשו מוצרים כשרים". שרת המס הקנדית ג'יין סטיוארט ציינה כי "המסר המועבר בעלונים אלו הוא פוגעני ביותר לקהילה היהודית בפרט, ולאוכלוסייה הקנדית בכלל. "ניכוי המס" המתואר איננו אלא בדיה ואני מפצירה בכל משלמי המיסים להתעלם מהמסר המופץ בעלונים אלו".
תו הכשרות.
תו הכשרות נועד להגדיל את היקף המכירות של המוצר, ותהליך קבלת ההכשר הוא וולונטרי. תווי הכשרות מעודדים את רכישת המוצר לא רק בקרב יהודים, אלא גם בקרב מוסלמים, מאמיני הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי וקבוצות אוכלוסייה אחרות. נתונים אף מראים שהעלייה במכירות בעקבות קבלת ההכשר, מניבה לרוב הכנסות העולות על עלות קבלת ההכשר.
מס יהודי
דוד יעקובסון
הרב דוד יעקובסון (1852–1926) - היה רבה של העיירה לובביץ' בימי כהונתו של האדמו"ר שלום דובער שניאורסון.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה לובביץ' בשנת ה'תרי"ב (1852) לרב בן-ציון יעקובסון. בגיל 14 נישא ללאה - בתו של הרב אברהם זליקסון - רבה של לובביץ' דאז. לאה הייתה בת 12 ביום נישואיהם. נולדו להם 14 ילדים, מתוכם ידועים שמות של שמונה: זלמן, זלדה, לזאר, יוסף, ריסיה (ראיסה), ריבה, טאיבה, אידה.
עם פטירתו של הרב זליקסון בשנת ה'תרמ"ב (1882) דוד יעקובסון מונה על ידי האדמו"ר שמואל שניאורסון, לתפקיד הרב הראשי של העיירה.
רבי יוסף יצחק שניאורסון כותב עליו:
רוב שנות כהונתו עברו בימי כהונת האדמו"ר שלום דובער שניאורסון. בימיו העיירה הגיעה לשיא פריחתה - היא הפכה למרכז החשוב ביותר של חסידות חב"ד. העיירה הייתה יישוב גדול יחסית - על פי מרשם האוכלוסין של 1897 בלובביץ' התגוררו 2,711 תושבים, מהם 1,660 יהודים. היא הייתה אז מרכז יהודי להשכלה דתית ומקצועית, תעשייה ומסחר.
אייל באט
אייל באט (נולד ב-1966) הוא מלחין, פסנתרן ומעבד ישראלי.
ביוגרפיה.
רוב יצירתו כתובה למקהלות, והיא כוללת יותר מ-200 יצירות ועיבודים. בין המקהלות המבצעות את יצירותיו מקהלת מורן, מקהלת העפרוני, מקהלת אנקור, המקהלה הפילהרמונית תל אביב ועוד. יצירותיו בוצעו בתחרויות ובפסטיבלים בינלאומיים בספרד ובהולנד ובפסטיבל אבו גוש בישראל.
כתיבתו לבמה כוללות אופרה לילדים בבימוי מלא, "ברמלי", ושתי יצירות שביצעו התזמורת הפילהרמונית הישראלית והתזמורת הקאמרית הישראלית. כן חיבר מוזיקה לתיאטרון.
אייל באט מתמחה בליווי מקהלות ומרבה להופיע עמן. בין השאר היה הפסנתרן הראשון של מקהלות מורן ובשנים האחרונות הוא מלווה בקביעות את אנסמבל זמרי מורן.
אייל הוא בעל תואר שני בהצטיינות בהלחנה מאוניברסיטת בר-אילן. בין מוריו היו אנדרה היידו, בטי אוליברו וגדעון לבינסון. בנוסף אייל הוא בוגר מכללת לוינסקי לחינוך במקצוע חינוך מוזיקלי ובהתמחות בניצוח מקהלות.
שדה מרס (סנקט פטרבורג)
שדה מרס (ברוסית: Ма́рсово по́ле - "מארסובו פוליי") הוא פארק רחב ידיים במרכז העיר סנקט פטרבורג שברוסיה. הפארק קרוי על שם אל המלחמה הרומי מרס. שטחו של הפארק 90 דונם.
מצפון לפארק מצויים ארמון השיש וכיכר סובורוב, ממערב לפארק קסרקטיני גדוד פבלובסקי, ממזרח מצוי גן הקיץ ומדרום לפארק מצוי נהר המויקה.
היסטוריה.
כאשר העיר סנקט פטרבורג הוקמה על ידי הצאר פיוטר הגדול אזור הפארק היה אזור מיוער שכונה בשם "המדשאה הגדולה". באזור אורגנו טקסים לרגל סיום המלחמה הצפונית הגדולה, ולאזור ניתן השם "שדה התענוגות". בשנת 1740 נבנו בפארק שבילים.
בשנת 1777, לאחר בניית ארמון הקיץ בתכנונו של האדריכל ברתולומאו רסטרלי עבור קיסרית רוסיה יקטרינה הגדולה, שונה שם הפארק ל"מדשאת הצארינה". בשלהי המאה ה-18 הפך הפארק למחנה אימונים צבאי, ונערכו בו צעדות של צבא רוסיה, אימונים ומצעדי ניצחון.
בשנת 1799 הוצב בפארק אובליסק לזכרו של פיוטר רומיאנצב, ובשנת 1801 הוצבה בפארק אנדרטה לזכרו של אלכסנדר סובורוב. בשנת 1805 שונה שם הפארק לשמו הנוכחי, והאנדרטה של סובורוב הועברה לכיכר סובורובה.
לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 הפסיק הפארק לשמש כמחנה אימונים צבאי והפך לאתר הנצחה. ב-23 במאי 1917 נקברו בפארק קורבנות מהפכת פברואר, והוקם בו קבר אחים ל-184 מתוך 1,382 האזרחים שנהרגו במהפכה.
בין השנים 1917–1919 הוקמה בפארק אנדרטה ל"לוחמי המהפכה" בתכנונו של האדריכל לב רודנב. בשנת 1918 שונה שם האתר ל"אתר הנצחה לקורבנות המהפכה" אולם בשנת 1944 הושב לאתר שמו הקודם.
בשנת 1943, בתקופת המצור על לנינגרד במהלך מלחמת העולם השנייה, הוסב הפארק לגן לגידול ירקות עבור תושבי העיר הרעבים ובאותה שנה הוצבו 16 פנסים לא הרחק מגשר ניקולאי הסמוך.
בתחילת שנות האלפיים הוסרו העיצובים המתכתיים הסמוכים לאש התמיד. האתר משמש בעיקר כאתר הנצחה וטיולים, אך משמש לעיתים גם כבמה להפגנות כפי ששימש בינואר 2017 כשנערכה בו הפגנה כנגד העברת קתדרלת איסק הקדוש לחסות הכנסייה. כך גם במחאות שפרצו במרץ 2017
אש תמיד.
ב-6 בנובמבר 1957 הוקמה במרכז הפארק אש תמיד - הראשונה שהוקמה ברחבי רוסיה. מאתר זה הועברה האש לאש התמיד שהוקמה בסמוך לחומת הקרמלין במוסקבה בשנת 1967.
קבר אחים.