בשנת 1936 נתמנה גבריאלי למפקח ומדריך בתי הספר של הזרם הכללי באזור חיפה, העמקים והצפון, שימש יו"ר במספר ועדות פדגוגיות, וכן היה ראש המערכת שגיבשה את תוכנית הלימודים לבתי הספר היסודיים, שהפכה לתוכנית הלימודים של בתי הספר הממלכתיים והממלכתיים-דתיים. ולאחר שהונהגה שיטת החינוך הממלכתית, נתמנה למפקח מחוז תל אביב, למעט השנים בהם היה מנהל בית ספר.
החל משנת 1960 כיהן כיו"ר המזכירות הפדגוגית לחינוך היסודי ולהכשרת מורים והשתלמותם, תפקיד בו שימש עד ליום פטירתו.
גבריאלי נפטר ב-2 ביוני 1964, ונטמן בחיפה. לאחר מותו הוציא לכבודו משרד החינוך והתרבות חוברת זיכרון בכתב העת "בחינוך ובתרבות - בעיות, סקירות, ידיעות", מספר (37) 1, ירושלים, סיוון תשכ"ה, יוני 1965.
גבריאלי עסק בכתיבה ספרותית לילדים ולנוער, ובכתיבה בתחום הפדגוגיה של ספרי לימוד, מאמרים ודרכי הוראה.
גבריאלי היה חבר המערכת הקבועה של אנציקלופדיה תרבות ביחד עם אשר ברש, י. פרישמן, ואלימלך-שמעון רימלט, אשר יצאה בהוצאת מסדה.
בשנת 1963 זכה בפרס החינוך של עיריית תל אביב, שחולק אותה שנה לראשונה, עבור ספרו "אורחות חנוך".
בשנת 1965 הוסב בית הספר היסודי "כרמל" בתל אביב על שמו (בית הספר גבריאלי-הכרמל),
על שמו נקרא גם בית הספר היסודי "גבריאלי" שבמזרח חיפה כיום בית ספר לאקולוגיה ולספורט.
ידידי השכחת (פרויקט)
ידידי, השכחת?! הוא מיזם שעסק בחשיפת עולם הפיוט היהודי לאלפי סטודנטים באוניברסיטאות השונות ולעשרות אומנים וזמרים מובילים בעולם המוזיקה הישראלית. מטרות הפרויקט היו ליצור הכרות מעמיקה בין סטודנטים וצעירים למסורות פיוט יהודי עשירות ומגוונות, ולתת לזמרי ישראל כלים להעמקה עיונית בפיוטים ולפיתוח מוזיקלי עכשווי של הז'אנר.
המיזם שקרוי על שם פיוט באותו שם, פעל בין השנים 2002 – 2012 במסגרת הלל ישראל במרכזים ברחבי הארץ, והוא פרי שיתוף פעולה בין הלל ישראל, בהובלת בית הלל ירושלים וקרן אבי חי.
התפתחות הפרויקט.
בראשית שנות האלפיים, כשהפיוט היה עדיין מושר בעיקר בבתי הכנסת, החלה קרן אבי חי בהובלתו של הנאמן מטעם הקרן, ד"ר מאיר בוזגלו, מהלך להחייאה ושימור של עולם הפיוט, כחלק מהתרבות היהודית על מסורותיה השונות. החזון של קרן אבי חי והתשוקה של סטודנטים מהלל באוניברסיטה העברית, בהובלתו של המנהל אלי ברקת והרכזים יגאל דוד ומוטי בוטבול הולידו מיזם ניסיוני בשם 'סעודה שלישית'. בין השנים 2000 - 2002 נפגשו אנשי רוח, אומנים ופייטנים לסעודה שלישית הכוללת שיחה ופיוט, במעונות הסטודנטים בהר הצופים. בפגישה השתתפו אדם ברוך, הפייטן יוסף אלימלך, יאיר דלאל, הפייטן דוד שחר, הזמר אהוד בנאי והפייטן ר' אלעזר מאיר עטיה. בין חברי הגרעין המייסד של המיזם היה היוצר יאיר הראל ובין המורים המובילים היה הפייטן הרב דוד מנחם.
בשנת 2002, בעקבות ההיענות הגדולה למפגשי 'סעודה שלישית' ומתוך רצון ליצור מופע של מפגש מוזיקלי חי שמתקיים ביום חול, במרחב נייטרלי שאינו בית הכנסת - החל לפעול פרויקט "ידידי השכחת?!". תחילה פעל הפרויקט בבית הלל באוניברסיטה העברית בהובלת חלי טביבי, לראשונה נפגשו זמרי רוק עם פייטנים למפגש שהצריך דו-שיח מעמיק ולימוד של שני הצדדים, ממנו נולדה יצירה משותפת. הסטודנטים היו מעורבים במופע ולקחו חלק פעיל בפרשנות הטקסטים על ידי מדרשי פיוט. במקביל למופעים, פעלה בבית הלל גם סדנת פיוט לסטודנטים שביקשו להעמיק עוד יותר בהיבטים המוזיקליים והטקסטואליים של עולם הפיוט.
עם הזמן הלך והתרחב מעגל הזמרים והזמרות שהשתתפו במיזם ובשנת 2005 נולד בית מדרש הלל לזמרי ישראל. במסגרת בית המדרש נפגשו הזמרים אחת לכמה חודשים ליום עיון או לסוף שבוע בהם הם למדו ושמעו הרצאות מפי פרופסורים ואנשי רוח מתחום הפיוט והתרבות היהודית ויוצרים במסגרת סדנאות מוזיקליות אותן הנחו פייטנים בולטים מהמסורות השונות.
לאחר שנת פעילות במתכונת זו, התרחב הפרויקט ופעל גם בהלל באוניברסיטת בן-גוריון ובהלל באוניברסיטת תל אביב. לצד זאת נוסף נדבך חדש של ערבי עיון, המפגישים איש רוח ופייטן לערב אינטימי של לימוד והעמקה, בשיתוף קהל הצעירים. בשנת 2007 הצטרפו לפרויקט גם תאי הארגון בקמפוסי המוסדות האקדמאיים בחיפה, במרכז הבינתחומי הרצליה, בעמק יזרעאל, בתל חי ובמכללת ספיר.
לצד שבתות פיוט ארציות, השתתפות בפסטיבלים ובית מדרש הלל לזמרי ישראל התקיימו מדי שנה, ובכל מרכז, שישה מופעים, שישה ערבי עיון וסדנת פיוט.
במהלך השנים השתתפו במיזם עשרות אלפי סטודנטים וצעירים מרחבי הארץ.
תוצרי הפרויקט.
במסגרת הפרויקט נערכו הופעות בקמפוסים ובמרכזי תרבות בערים הגדולות, ערבי לימוד של פייטנים ואנשי רוח, שבתות פיוט לסטודנטים, הופעל בית מדרש לאמנים שלמדו ויצרו בעקבות הלמידה והועברו שעורים פרטים לאמנים על ידי מרצים ופטיינים. בין המופעים הבולטים שהופקו במהלך השנים היו "ערב הפיוט הגדול", המופע הגדול ביותר במסגרת הפרויקט, שנערך ב-2011 בהיכל התרבות בתל אביב; 5 פסטיבלי פיוט בירושלים ו-2 בתל אביב והמופע החותם של פסטיבל ישראל בשנת 2006.
בעלי התפקידים בפרויקט השתתפו כאנשי תוכן בסדרת הטלוויזיה "אבן גבירול פינת יהודה הלוי" ערוץ 23, בה שולבו 15 זמרים מקבוצת האמנים של הפרויקט כמופיעים ודרשנים.
לצד תוצרי הפרויקט הישירים והמובהקים, ישנם "תוצרי לוואי": אלבומי פיוט רבים שהוציאו שהשתתפו בפרויקט "ידידי השכחת?!", מופעי 'ידידי השכחת' שמועלים על במות שונות כבר ללא קשר לפרויקט, שיתופי פעולה שנוצרו במסגרת הפרויקט וממשיכים לייצר תרבות יהודית ישראלית ועוד.
פרויקט "ידידי השכחת?!" פעל במשך עשור והסתיים בשנת 2012.
אקסל שפרינגר (הוצאה לאור)
חברת אקסל שפרינגר (בגרמנית: Axel Springer AG) היא חברת תקשורת גרמנית, שנוסדה ב-1946 על ידי אקסל שפרינגר והיא כיום ההוצאה לאור הגדולה ביותר בגרמניה לעיתונים, השלישית בגודלה למגזינים ואחת הגדולות ביותר באירופה, לאמצעי תקשורת באופן כללי.
היסטוריה.
חברת אקסל שפרינגר - Axel Springer Verlag GmbH (בשמה הנוכחי Axel Springer AG) נוסדה בהמבורג ב-1946 על ידי אקסל שפרינגר ואביו היינריך, שהיה באותה עת מוציא לאור ידוע בזכות עצמו. כשנוסדה, היא כללה רק עיתון קטן אחד, בשם NORDWESTDEUTSCHE HEFTE ומגזין רדיו קטן HÖRZU. החברה גדלה והתפתחה במהירות. ב-1948 הקים אקסל שפרינגר את עיתון הערב היומי הראשון שלו HAMBURGER ABENDBLATT, וב-1952 הוקם העיתון "בילד", שהוא כיום העיתון הנפוץ והנקרא ביותר באירופה. שנה אחר כך נקנה בית ההוצאה לאור של "די ולט", לרבות השבועון WELT am SONNTAG והעיתון די ולט עצמו. האחרון הפך במהרה לעיתון הדגל של ההוצאה, המיועד לקהל אקסקלוסיבי ברמה אינטלקטואלית גבוהה. ב-1959 התרחבה חברת אקסל שפרינגר גם להוצאת ספרים, משנרכשה על ידה הוצאת אלשטיין וכעבור שבע שנים, ב-1966 נוסף לה גם מטה בברלין, שהפך למרכז הקבוצה, אף כי המבורג נותרה מרכז חשוב.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים התייצבה הקבוצה בראש מתנגדי הטרור השמאלי של אז. עקב כך, ב-1968 סבלו משרדיה בברלין מהפגנות וחסימות מצד קבוצות סטודנטים שמאלנים רדיקלים, וקבוצת באדר מיינהוף אף הציבה את חברת אקסל שפרינגר כיעד מרכזי להתקפותיה. ב-1972 הניחה קבוצת הטרור הזו שש פצצות במשרדי החברה בהמבורג. שלוש מהן התפוצצו ו-17 איש נפצעו. ב-1975 התפוצצה פצצה במשרדי הקבוצה בפריז ואגף צרפתי של הטרוריסטים הללו לקח על עצמו את האחריות לכך.
ב-1985 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, וזמן קצר אחר כך באותה שנה, נפטר מייסדה אקסל שפרינגר ואת השליטה בה קיבלה אשתו החמישית, פרידה שפרינגר. שנה אחר כך החלה חברת אקסל שפרינגר להתרחב ולהוציא לאור עיתונים, כתבי עת וספרים גם במדינות נוספות מחוץ לגרמניה, תחילה באיטליה, אחר כך במדינות נוספות באירופה ובהמשך, בעולם כולו.
ההוצאה לאור כיום.
אקסל שפרינגר מעסיקה כיום (2012) כ-13,000 עובדים ב-36 מדינות בעולם. החברה מוציאה לאור יותר מ-230 עיתונים ומגזינים שונים וכן כ-80 פרסומי אינטרנט ויש לה בנוסף לכך גם שליטה מלאה או חלקית ברשתות רדיו וטלוויזיה שונות. סך כל הכנסותיה בשנת 2011 הגיע לכ-3.2 מיליארד אירו, כאשר מעל לרבע מזה מגיע מחוץ לגרמניה. הרווח היה מעל חצי מיליארד אירו. סך כל שווי הנכסים של הקבוצה מוערך בכמעט ארבעה מיליארד אירו (אקוויטי - כמעט שני מיליארד אירו). החל מ-1985 נסחרת מניית החברה בבורסה הגרמנית בפרנקפורט, והחל מה-10 בספטמבר 2010 היא חלק ממדד ה-MDAX. סמל המניה הוא SPR. מנכ"ל החברה כיום והחל מ-2002 הוא מתיאס דופנר (נולד 1963), לשעבר העורך הראשי של עיתון הדגל של הקבוצה, די ולט. על פי פרסומים שונים, שהוכחשו אמנם על ידי הקבוצה, הוא המנהל השכיר שמשכורתו הגבוהה ביותר בגרמניה.
אף שהקבוצה מחשיבה את "די ולט", כעיתון הדגל שלה ומייעדת אותו לקהל קוראים אקסקלוסיבי ואינטלקטואלי, העיתון הנמכר ביותר על ידה כיום הוא דווקא "בילד". עיתון זה הוא גם הנמכר והנקרא ביותר באירופה ומספר קוראיו נאמד בכ-12 מיליון איש, מדי יום. הקבוצה מוציאה לאור החל מ-1986 גם את "אוטו בילד", ירחון המכוניות הנמכר ביותר באירופה - שבעה מיליון עותקים מדי חודש, את "קומפיוטר בילד", שהוא מגזין המחשבים הנמכר ביותר באירופה, את "ספורט בילד" - מגזין הספורט הנמכר ביותר באירופה, ועוד.
הקשר לישראל.