התביעה הטיפוסית אליה נזקקים צרכנים בעסקאות מכר מרחוק, עניינה בסירוב מצד העוסק לבטל את העסקה, (בתנאי שהודעת הביטול ניתנה במועד ולא מתקיים אחד הסייגים שפורטו לעיל) ולהשיב לצרכן את כספו. במקרים אלה, על הצרכן להגיש כתב תביעה בבית המשפט לתביעות קטנות (בהנחה שמדובר בעסקה ששוויה נמוך מ-30,000 ₪) במחוז בו נמצא אחד הסניפים של העוסק, או במחוז בו גר הצרכן. התביעה תתבסס על הפרת החובה לבטל את העסקה ולהשיב לצרכן את כספו, לפי סעיף 14ה לחוק הגנת הצרכן. בית המשפט הציג פעמים רבות את סלידתו מהתנהגות שמנוגדת להוראות החוק; כך למשל בתק (י-ם) 5042/07 פסק בית המשפט שעוסק שאינו מאפשר לצרכן לבטל את העסקה בצורה קלה- חייב בפיצויים לצרכן. בפרשה זו נקבע שעל העוסק לפצות את הצרכנית בסכום כולל של 5,800 ₪ (בגין אי ביטול העסקה וכן בגין הוצאות משפט ועגמת נפש). ראוי לציין שמחיר הממכר עמד על 615 ₪ בלבד. בתק (י-ם) 2447/03 נקבע שאי-גילוי עובדות לגבי הממכר, כאשר על-פי הנסיבות היה מקום לצפות כי יגולו, מהווה הפרה של החובה לנהוג בתום-לב שמקימה עילת ביטול עסקה לצרכן, וחיוב העוסק בפיצויים. בנוסף לכל אלה, בחוק הגנת הצרכן קיימות הוראות נוספות בהם יוכל הצרכן לעשות שימוש בסכסוכו עם העוסק. ביניהם:
א. סעיף 31(א) לחוק קובע שדין מעשה או מחדל שבניגוד לפרקים ב', ג', ד', או ד'1 (בכלל זה סעיפים 14ג ו- 14ה לחוק) כדין עוולה לפי פקודת הנזיקין (נוסח חדש). מדובר בתרופה אזרחית שמטרתה לאפשר לצרכן שנפגע כתוצאה מהפרה כאמור לשפות את עצמו בקלות יחסית על הנזק שנגרם לו.
ב. תביעה של פיצויים לדוגמה: סעיף 31א לחוק מגדיר מספר עילות שבהתקיימותן רשאי יהיה בית המשפט לחייב את העוסק לשלם לצרכן פיצויים ללא הוכחת נזק עד גובה של 10,000 ₪. בדברי ההסבר נאמר שמטרת הסעיף היא לעודד אכיפה "פרטית" של צרכנים באמצעות הענקת זכות לצרכנים לתבוע פיצויים לדוגמה מעוסק שהפרו את אחת מהוראות החוק שמנויות בסעיף 31א. פיצוי לדוגמה הוא פיצוי שעל המזיק לשלם לניזוק בסכום שאינו משקף הערכה של הנזק שגרם המזיק לניזוק על ידי העוולה, כמו הפיצוי התרופתי, אלא בא להעניש את המזיק על התנהגותו המזיקה ובכך להביא סלידה ממנה. הפיצוי לדוגמה מרתיע ומחנך כנגד מעשים הראויים לגינוי, ועל כן מחזק את ההגנה על זכויות ראויות. מבחינת הצרכן, הפיצוי לדוגמה בא לשפר את הכדאיות הכלכלית שלו לעמוד על זכויותיו. סעיף 31א(א) קובע: "נקשרה עסקה בין עוסק לצרכן והעוסק הפר, בקשר לאותה עסקה, הוראה מההוראות המפורטות להלן, רשאי בית המשפט לפסוק, בשל אותה הפרה, פיצויים שאינם תלויים בנזק (בסעיף זה - פיצויים לדוגמה), בסכום שלא יעלה על 10,000 שקלים חדשים"; ובהמשך: "(4) ביקש צרכן כי עוסק ישיב לו את החלק ממחיר העסקה ששילם או ביקש צרכן לבטל את חיובו, לפי סעיף 14ה(א)(1) או 14ה(ב)(1), בעקבות ביטול חוזה לרכישה של יחידת נופש לפי סעיף 14א(ג) או ביטול עסקת מכר מרחוק לפי סעיף 14ג(ג) - והעוסק לא השיב לצרכן את החלק ממחיר העסקה או לא ביטל את החיוב כאמור." אציין שבניגוד למקרים האחרים שמפורטים בסעיף 31א, בעסקת מכר מרחוק, הצרכן פטור מלהודיע לעוסק שהתנהגותו מהווה הפרה לפי סעיף 31א, כתנאי לתביעת פיצויים לדוגמה; די בכך שביקש לבטל את העסקה. ככל שמדובר ב"הפרה נמשכת" או "הפרה חוזרת", רשאי בית המשפט לפסוק פיצויים בגובה של עד 50,000 ₪. השיקולים שעל השופט לשקול בקביעת גובה הפיצוי מפורטים בסעיף 31א(ה), ואלה הם: אכיפת החוק והרתעה מפני הפרתו; עידוד הצרכן למימוש זכויותיו; חומרת ההפרה, היקפה הכספי ונסיבותיה; שוויה הכספי של העסקה שבקשר אליה בוצעה ההפרה; ההיקף הכספי של עסקי העוסק, וגובה הקנס הקבוע בשל אותה הפרה לפי סעיפים 23 או 23א, אם קבוע קנס כאמור. בתק (י-ם) 1756/08 נקבע שאין דרישה להתנהגות חסרת תום לב מצד העוסק כדי להקים זכות לפיצויים לדוגמה לטובת צרכן, מקום שנסיבות המקרה נופלות בגדרן של אחת החלופות המנויות בסעיף 31א לחוק הגנת הצרכן.
פן פלילי.
במקביל להליך האזרחי, התנהגות שמנוגדת להוראות חוק הגנת הצרכן היא בעלת אופי פלילי. סעיפים 23(ב)(6) ו-23(ב)(7) לחוק קובעים שבשיווק מרחוק או בעסקת מכר מרחוק, עוסק שלא גילה לצרכן פרטים או לא סיפק מסמך בכתב לפי סעיף 14ג, או שבעקבות ביטול על ידי צרכן, נהג בניגוד להוראות סעיף 14ה, דינו- קנס פי שבעה מן הקנס כאמור בסעיף 61(א)(2) לחוק העונשין. הפיקוח על הוראה זו מוטלת, כמו יתר הוראות החוק, על הממונה על הגנת הצרכן מכוח סעיף 20 לחוק. גם בפן הפלילי הפגין בית המשפט את יחסו להתנהגויות שמנוגדות להוראות החוק, לדוגמה: בתפ (תא) 5508/07 הורשעה הנאשמת (אשת טורס) בהטעיית צרכנים בפרטים מהותיים בעסקאות מכר מרחוק. ביהמ"ש הטיל על הנאשמת עונש קנס של 80,000 ₪ ובנוסף התחייבות להימנע מביצוע עבירות דומות למשך שנתיים (הסנקציה- קנס של 50,000 ₪). ראוי להוסיף שפרט להטלת עונשי קנס, אין בית המשפט נרתע מהטלת עונשי מאסר בפועל על אורגנים של עסקים שנמצאו אחראיים לביצוע עבירות בעסקאות מכר מרחוק. כך, בתפ (ראשון לציון) 4343/06 גזר בית המשפט עונש של 5 מאסר בפועל על מנהלה של החברות בסט פור יו סחר אלקטרוני בע"מ וקוויקנט בע"מ, בגין אי הספקת מוצרים ללקוחות בעסקאות מכר מרחוק.
המכרז האולימפי 2016
המכרז האולימפי 2016 היה המכרז שנועד לבחור את המארחת של אולימפיאדת 2016. תהליך הבחירה, שנוהל על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, החל ב-13 בספטמבר 2007, והסתיים בטקס ההכרזה בקופנהגן, דנמרק ב-2 באוקטובר 2009.
ארבע המועמדות שהצליחו לעלות לשלב הסופי במכרז הן שיקגו (ארצות הברית), מדריד (ספרד), ריו דה ז'ניירו (ברזיל) וטוקיו (יפן). מתוך ארבע הערים שזכו להגיע למועמדות הסופית, זכתה בתואר המארחת הרשמית של אולימפיאדת 2016 ושל המשחקים הפאראלימפיים לשנת 2016 העיר ריו דה ז'ניירו.
אחד השינויים הגדולים במכרז של 2016 היה ברמת ההתעניינות הגבוהה של הקהל והאזרחים בכל העולם. כוכבים ומפורסמים שונים גויסו לקחת חלק בקידום זכייתן של ערים שונות, וכל ראשי המדינות המועמדות הגיעו בעצמם לטקס ההכרזה, כשהבולט בהם היה ברק אובמה, נשיא ארצות הברית. איש מנשיאי ארצות הברית לא הגיע בעצמו מעולם קודם לכן לטקס המכרז האולימפי.
הרציונל להשתתפות במכרז.
זכייה במכרז האולימפי היא שאיפה לאומית מהגדולות בחיי מדינה. קיום המשחקים האולימפיים עשוי להביא לעיר ולמדינה המארחות הכרה בינלאומית. מעבר לכך, יביא האירוע לסיוע כספי מטעם הוועד האולימפי בבניית מתקני ספורט וכפר אולימפי שיוכלו לשמש לאחר תום האולימפיאדה את התושבים, ולבנייה ושיפור משמעותי לשנים רבות בתשתיות, ברכבות ובכבישים. אירוח האולימפיאדה והכנתה ארוכת השנים עשויים לתרום לעלייה משמעותית במקומות עבודה, וכן לעלייה בעסקים עם חברות באותה מדינה ומחוץ לה, בתיירות, ובניהול נכון תוביל להכנסות כספיות של מיליארדים. זאת מלבד הכבוד והגאווה הלאומית שבאירוח אירוע הספורט הבינלאומי הגדול בעולם. לאור סדרי הגודל בהם מדובר, מסתיים המכרז האולימפי כשבע שנים לפני מועד האירוע המתוכנן, דבר שיאפשר לעיר ולמדינה המארחות שנים של תכנון והיערכות.
תהליך המכרז.
המועד הסופי להגשת מועמדות למכרז לאירוח המשחקים האולימפיים לשנת 2016 היה ב-13 בספטמבר 2007. שבע הערים שהגישו מועמדות לפני תאריך זה נדרשו לאחר מכן לענות על שאלון מפורט בן 50 עמודים עד ל-14 בינואר 2008. הוועד האולימפי העניק דירוג לכל עיר ששוקלל על פי 11 קטגוריות כגון יכולת כלכלית ויכולת מימון, אבטחה וביטחון, מתקני ספורט מתאימים או תוכניות ריאליות לבנייתם, ניסיון קודם באירוח אירועי ספורט בסדר גודל בינלאומי, תחבורה, דיור ומגורים, דעת הקהל והתמיכה הציבורית, ועוד. ב-4 ביוני 2008 הציג הוועד האולימפי את הניקוד שקיבלו הערים המועמדות.
בשלב זה נפלו המועמדות דוחא, באקו ופראג, שהניקוד אותו צברו לא היה מספֵּק.
ארבע הערים שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר, ועברו לשלב הבא, היו שיקגו (ארצות הברית), מדריד (ספרד), ריו דה ז'ניירו (ברזיל), וטוקיו (יפן). עם המעבר לשלב השני היו המועמדות רשאיות להשתמש בסמלי הלפיד האולימפי והטבעות האולימפיות במסעות הפרסום שלהן לקידומן במכרז.
סקירה כללית של הערים המתמודדות.
שיקגו.
שיקגו נחשבה על ידי התקשורת כמועמדת בעלת סיכויים טובים לזכייה במכרז.
יתרונותיה התבטאו במערכת תחבורה ציבורית טובה, וכן בתשתית רחבה הקיימת כבר למתקני ספורט. יתרונות נוספים קשורים היו הן לאזור הזמן הנמצא "באמצע" בין קצוות העולם השונים, והן לקרבה של רשת NBC, חברת התקשורת בעלת הזכויות על שידורי המשחקים האולימפיים.
חסרונותיה היו באיכות הירודה של מתקני הספורט המוצעים, בתמיכה הממשלתית הנמוכה יחסית מתוך ציפייה שהמגזר הפרטי ישלים את החסר, ובהיותה של שיקגו עיר בעלת שיעור אלימות גדול במיוחד.
במכרז הסופי זכתה שיקגו למספר הקולות הנמוך ביותר, והודחה ראשונה מתוך הארבע שהגיעו לגמר.
טוקיו.
טוקיו זכתה בציון גבוה בזכות תוכניתה לבנות אצטדיון שיכיל 100 אלף מקומות, יכולתה הכלכלית הגבוהה ביותר, וההבטחה לאולימפיאדה "ירוקה" בה ייגרם הנזק המועט ביותר לסביבה.
חסרונה היה בתמיכה הציבורית המועטה לה זכה הרעיון בקרב תושביה ובקרב אזרחי יפן. בסקר שנערך בשנה שבה התקיים המכרז תמכו רק 56% מהתושבים ברעיון, דבר העלול להביא למיעוט מתנדבים ולאווירה לא אוהדת. במכרז הסופי זכתה טוקיו למספר הקולות הנמוך ביותר לאחר שיקגו, והודחה שנייה מתוך הארבע שהגיעו לגמר.
מדריד.