בשנת 1989 יסדה קיין והנהיגה קבוצת חובבים בשם "Tanzkaleidoskop" ("קליידוסקופ המחול") ב"בית היינריך בודה" בלייפציג.
שיבה לבמה.
בשנת 2005, החלה אורסולה קיין, עם עמיתיה למחול מהאופרה בלייפציג, כריסטה פראנץ, זיגפריד פרולס, והורסט דיטמן, לעבוד על יצירת תיאטרון־מחול אוטוביוגרפית בשם "זמן – רוקדת מאז 1927", בניצוחם של הכוריאוגרפית הגרמנית הייקה הניג ושל פרידריך א. מינקוס.
בשנת 2006 זכה הפרויקט להצלחה באופרה של לייפציג. היצירה עובדה לסרט תיעודי בשם "Dancing with Time" מאת טרבור פיטרס עבור ZDF ו־ARTE, והוצג בבתי קולנוע גרמניים ב-2007/8 ובפסטיבלים בינלאומיים. בשנת 2008, יצא ספר מאת מריון אפלט בשם "Dancing with Time", שעיבד אף הוא את היצירה, והוסיף ראיונות ותצלומים של ארבעת הרקדנים המבוגרים.
משנת 2007 ואילך, המשיכה קיין לרקוד, בתיאטרון המחול העכשווי, יצירה בשם "קפיצות בזמן" "(ZeitSprünge)" מאת הייקה הניג, עם האנסמבל של הניג. המופע קיים יותר מ-30 הופעות והופעות אורח בפסטיבלים בינלאומיים. הפה דה דה (Pas de deux) שלה עם הורסט דיטמן לפרק האיטי מהסימפוניה החמישית של גוסטב מאהלר, הנראה גם בסרט התיעודי, נחשב בעיני הניג עצמה לאחד מרגעי השיא בתיאטרון המחול שלה. בשנת 2008 אורסולה קיין רקדה באופרה אלצ'ינה מאת גאורג פרידריך הנדל, עם הורסט דיטמן בתפקיד Ruggiero, בבימוי ובכוריאוגרפיה של הייקה הניג בפסטיבל הנדל בעיר האלֶה.
קיין נחשבה לתלמידה הקשישה ביותר שהמשיכה לרקוד, מבין תלמידותיה של מרי ויגמן.
פרסים וכיבודים.
בשנת 1993, לרגל יובל 300 שנה לאופרה של לייפציג, זכתה אורסולה קיין לחברוּת כבוד באופרה של לייפציג.
במרץ 2008, הכתיר מגזין הריקוד הבינלאומי "Ballettanz" את קיין "הגראנד דאם של המחול בלייפציג".
נשיא הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הורסט קלר, הזמין את קיין לביקור במשרד הנשיאות הפדרלית בארמון בלוו בברלין ב־27 במרץ 2008.
בוריתן
חציץ
הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז
הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז הייתה דיוויזיה של נאט"ו אשר כללה כוחות מארבע מדינות: גרמניה, בריטניה, הולנד ובלגיה. הדיוויזיה הייתה כוח תגובה מהירה שנועד לפתרון משברים.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1994. היא נועדה להוות כוח תגובה מהירה של נאט"ו שיפעל לפתרון משברים בכל רחבי העולם. כל אחת מארבע המדינות המייסדות של הדיוויזיה תרמה בריגדה אחת לצורך ההקמה. גרמניה תרמה את בריגדת התובלה האווירית ה-31, בריטניה תרמה את בריגדת התובלה האווירית ה-24, הולנד את בריגדת התובלה האווירית ה-11 ובלגיה את בריגדת הקומנדו.
הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס התגובה המהירה של הברית ומוקמה במטה המשותף ריינדהלן במנשנגלדבך. הדיוויזיה הייתה כפופה למפקדת נאט"ו, אולם הוסמכה לשרת גם את האיחוד המערב-אירופי.
זרימה דחיסה חד ממדית
קורפוס התגובה המהירה של הברית
קורפוס התגובה המהירה של הברית הוא כוח מיוחד של ברית נאט"ו אשר ממוקם בבריטניה וערוך לפריסה מהירה לצורך פתרון משברים מידיים בכל רחבי העולם.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוקטובר 1992 בבילפלד שבגרמניה על בסיס הקורפוס הבריטי הראשון. הוא כלל גם הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז. בשנותיו הראשונות הוצב הקורפוס במטה המשותף ריינדהלן במנשנגלדבך והוכפף למטה העליון של בעלות הברית באירופה. מטרתו של הקורפוס הייתה להוות כוח לתגובה מיידית הן בתוך שטחי נאט"ו והן מחוצה להם. הקורפוס השתתף במלחמת בוסניה ולאחר מכן במלחמת קוסובו.
עד שנת 2002 הקורפוס היה כוח צבאי סדיר שכלל יחידות סדירות ממדינות שונות, אולם בשנת 2002 עבר הקורפוס ארגון מחדש. כיום הקורפוס כולל מפקדה ומטה, אולם אין לו יחידות סדירות הכפופות לו. במקרה חירום, מקבלת מפקדת הקורפוס פקודה להרכיב באופן מיידי כוח משימה, והיא עושה זאת על בסיס יחידות שונות אשר מדינות נאט"ו מחויבות לתרום למשימה בעת הצורך. ב-2006 הועברה מפקדת הקורפוס מגרמניה לבריטניה, ומאז מאוישים מרבית התפקידים הבכירים בקורפוס בידי קצינים מהצבא הבריטי.
מפקדו הנוכחי של הקורפוס הוא לוטננט גנרל ניק בורטון.
דיוויזיית הפאנצר העשירית (בונדסוור)
דיוויזיית הפאנצר העשירית (בגרמנית: 10. Panzerdivision או בקיצור 10. PzDiv) היא דיוויזיית שריון של הבונדסוור הממוקמת בפייטסהכהיים.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1956. בשנותיה הראשונות כללה הדיוויזיה יחידות פאנצר בלבד, אולם לאחר פירוק הדיוויזיה ההררית הראשונה הוכפפה תחת פיקודה גם הבריגדה ההררית ה-23. סמל הבריגדה הוא פרח האדלווייס, אשר הפך בהדרגה למזוהה עם הדיוויזיה כולה. עד 2006, גם הבריגדה הצרפתית-גרמנית הייתה חלק מהדיוויזיה.
חיילי הדיוויזיה השתתפו כמעט בכל מלחמותיה של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה. הם הוצבו בבוסניה והרצגובינה, אלבניה, קוסובו, סומליה ואפגניסטן.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר הרביעית (בונדסוור)
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר הרביעית (בגרמנית: 4. Panzergrenadierdivision או בקיצור 4. PzGrenDiv) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת ברגנסבורג.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ביולי 1956 ונפרשה במחוזות המזרחיים של בוואריה: אוברפפלאץ, בוואריה התחתונה ופרנקוניה עילית. הבסיס שלה נמצא ברגנסבורג. ב-31 במרץ 1994 מוזגה הדיווייזיה יחד עם הדיוויזיה האווירית הראשונה ליצירת פיקוד הכוחות המוטסים.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השישית (בונדסוור)
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השישית (בגרמנית: 6. Panzergrenadierdivision או בקיצור 6. PzGrenDiv) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בנוימינסטר.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1958. הדיוויזיה נפרשה בשלזוויג הולשטיין ובהמבורג ובסיסה נמצא בנוימינסטר. בימות שלום הייתה הדיוויזיה כפופה להקורפוס הראשון, אולם במקרה של מלחמה הייתה אמורה לעבור תחת פיקוד מפקדת בעלות הברית בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד. לאחר סיום המלחמה הקרה הוחל בתהליך הפירוק של הדיוויזיה, אולם מפקדת הדיוויזיה נותרה על כנה תחת השם "דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השישית" עד 30 בספטמבר 1997.
דיוויזיית הפאנצר השביעית (בונדסוור)
דיוויזיית הפאנצר השביעית (בגרמנית: 7. Panzerdivision או בקיצור 7. PzDiv) הייתה דיוויזיית שריון של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בדיסלדורף.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1958. היא הייתה חלק מהקורפוס הראשון, ושימשה גם ככוח עתודה של קבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו. היא נחשבה לאחת הדיוויזיות המובחרות ביותר של הבונדסוור, ואף כונתה לעיתים "עמוד השדרה של הצבא הגרמני". רבים מהמפקחים הכלליים של הבונדסוור צמחו בשורות הדיוויזיה.
תשניק יילוד
ג'וני וסטון
ג'וני וסטון (באנגלית: Jonny Weston; נולד ב-16 ביוני 1988) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
ווסטון נולד בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. אמו היא מטפלת חינוכית ואביו מנהל תחנת רדיו נוצרית.
קריירה.
הופעתו הראשונה על מסך הקולנוע הייתה בשנת 2011 בסרט הקולנוע "כאב שימושי". באותה שנה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בהן "Supah Ninjas".
בשנת 2012 שיחק בסרטי הקולנוע "אודות שרי", "קרוליין וג'קי", בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "הגלישה הגדולה במאווריקס" ובסרט "ג'ון מת בסוף".
בשנת 2013 שיחק בסרטים "Sugar" ובשנה לאחר מכן שיחק בסרט המותחן "חטופה 3" ובשנת 2014 שיחק בסרט "Kelly &amp; Cal".
בשנת 2015 שיחק בסרטי הקולנוע "מורדים", "בחזרה לאתמול" ו"אנחנו החברים שלכם". שנה לאחר מכן שיחק בסרט המדע בדיוני "נאמנים". באותה שנה לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "Beyond Skyline" בו שיחק לצד פרנק גרילו.
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע "בנג'מין" שהוא הסרט האחרון שביים בוב סאגט.
שירין אבו עאקלה
שירין נסרי אבו עאקלה (בערבית: شيرين نصري أبو عاقلة, בתעתיק מדויק: שירין נצרי אבו עאקְלֶה; 3 באפריל 1971 – 11 במאי 2022) הייתה עיתונאית ערבייה נוצרית פלסטינית שעבדה ברשת אל-ג'זירה.
היא נהרגה מירי בעת שסיקרה עם צוות החדשות שלה פעולה של צה"ל במחנה הפליטים ג'נין. נסיבות הירי שהביא למותה לא התבררו עד תום.
ביוגרפיה.
שירין אבו עאקלה נולדה בשנת 1971 במזרח ירושלים, למשפחה ערבית-נוצרית (מלכיתית-קתולית) פלסטינית מבית לחם, וגדלה בבית חנינא. בגיל צעיר שהתה עם משפחתה של אמה בניו ג'רזי וקיבלה דרכם אזרחות אמריקאית.
בשנת 1987 החלה בלימודי אדריכלות באוניברסיטת ירדן למדע וטכנולוגיה, אך במהרה עברה ללימודי עיתונאות וקיבלה תואר ראשון באוניברסיטת אל-ירמוכ שבירדן, עם התמחות בעיתונות כתובה.
לאחר סיום לימודיה חזרה לרשות הפלסטינית, ועבדה בסוכנות אונר"א, ברדיו קול פלסטין, בערוץ הלוויין של עמאן, בקרן מיפתאח וברדיו מונטה קרלו.
בשנת 1997 החלה לעבוד ברשת אל-ג'זירה. אבו עאקלה הייתה כתבת שטח שסיקרה את מצבם של הפלסטינים בערים ובכפרים ביהודה ושומרון. בזמן האינתיפאדה השנייה סיקרה אירועים רבים, ובהם את הקרב בג'נין, ושמה נודע ברחבי העולם הערבי. ב־2005 הורשתה להיכנס לבית הסוהר שקמה וראיינה אסירים ביטחוניים שנגזרו עליהם תקופות מאסר ארוכות. השידורים החיים שלה והסיומת של כל דיווח ("אני שירין אבו עאקלה, אל-ג'זירה, פלסטין") היו אייקונים, והפכו אותה למודל לחיקוי עבור נשים ערביות, בעיקר לאלו שפנו לעיתונאות.
ביולי 2021, אבו עאקלה פתחה את השידורים הישירים המחודשים של אל-ג'זירה, לאחר שהתאפשר לרשת לשוב ולשדר מקהיר, בעקבות שיפור יחסי מצרים–קטר. היא עבדה באל-ג'זירה במשך 25 שנה עד מותה. במאי 2022, היא נורתה ונהרגה בעת שסיקרה עימות חמוש בין פלסטינים לחיילי צה"ל במחנה הפליטים ג'נין.
פרשת מותה.