ג'וליה רסניק (נולדה ב-9 ביולי 1952) היא פרופ' חבר בבית ספר לחינוך באוניברסיטה העברית. תחומי המחקר העיקריים שלה הם גלובליזציה של מדיניות חינוך, חינוך משווה, רב תרבותיות, הגירה וילדי מהגרים וחינוך בינלאומי. רסניק ערכה ספרים וגיליונות מיוחדים ופרסמה מאמרים רבים בכתבי עת מובילים בישראל ובשאר העולם, באנגלית ובצרפתית. בבית ספר לחינוך הקימה ב־2018 את המסלול האישי למצטיינים לתלמידי מוסמך ומשמשת ראש המסלול. מכהנת כחברת הוועד המנהל של AFEC Association Francophone d ’Education Comparée וכראש הסקציה Comparaisons Internationales בארגון AISLF Association International des Sociologies de Langue Française. היא חברת מערכת בכתבי עת אקדמיים Education comparée ו-International Studies of Sociology of Education.
הייתה חוקרת אורחת ביוניברסיטי קולג' לונדון, ב בבואנוס איירס, ב, ב (FLACSO אקוואדור) (FLACSO בואנוס איירס), באוניברסיטת קוסטה ריקה, באוניברסיטת מקגיל, באוניברסיטת מונטריאול ובאוניברסיטת קולומביה.
זכתה במענקים מהקרן הישראלית למדע (אחד מהם בשיתוף עם פרופ' אדריאנה קמפ, אוניברסיטת תל אביב) ומקרן GIF עם שותפיה הגרמניים (Prof. Helmut Bremer, Duisburg-Essen University; Prof. Fabian Kessl and Dr. Friederike Lorenz, Wuppertal University).
ביוגרפיה.
רסניק נולדה בשם ביאטריס חוליה דורפמן בבואנוס איירס, ארגנטינה, לבנחמין דורפמן ואתל קלוקס, ולה אח ושלוש אחיות (אלברטו, רינה, דורה ואנה). ב-1964 עלתה עם אחיה דרך עליית הנוער לארץ ושמה הוחלף לטובה דורפמן. היא התחנכה במוסד אחוזת שרה בבני ברק ובקיבוץ עין צורים. לאחר מלחמת ששת הימים חזרה לבואנוס איירס ולמדה בבית ספר התיכון תלפיות, למדה במדרשה למורים ובמקביל עבדה כמורה בבית ספר של הקהילה הספרדית. נישאה לראול רסניק והם עברו להתגורר במאר דל פלאטה, בה הקים ראול מפעל לייצוא דגים. ראול וג'וליה היו חברים פעילים בקהילה היהודית: ראול כחבר בוועד המנהל ורסניק כחברה בוועדת החינוך וועדת בית הכנסת של הקהילה. ב-1984 עלו לישראל עם שלושת ילדיהם: אריאל, חביאר- פבלו ומאיה.
משנת 2002 חייתה בזוגיות עם איב דוטרק (Yves Dutercq) פרופ' ב, צרפת. דוטרק נפטר במרץ 2020 בגיל 64 מנגיף קורונה, והשאיר אחריו אם ושלוש בנות.
השכלה ותחומי מחקר.
רסניק סיימה את לימודי התואר הראשון, השני והשלישי במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. עבודת התזה שלה לתואר שני הוגשה באוקטובר 1993 ועסקה בדימויים לאומיים במערכת החינוך - אידאולוגיה לאומית מדינתית בישראל. עבודת הדוקטורט שלה הוגשה ביוני 2001 ועסקה בגלובליזציה של מודלים חינוכיים והשוותה בין רפורמות מבניות של מערכות החינוך בישראל (1968) ובצרפת (1975, 1963, 1959).
מיד לאחר סיום הדוקטורט התקבלה רסניק כמרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית והיא פרופסור חבר שם עד היום.
את השוואת מדיניות חינוך בין ישראל וצרפת בשנות ה-2000 חקרה בשיתוף עם פרופ' איב דוטרק. המחקר העלה את ה managerialization של מערכות החינוך בישראל (דו"ח דוברת) ובצרפת.
מעורבות ציבורית וחינוכית.
רסניק ייסדה מחדש את האגודה הישראלית לחינוך משווה ב־2014, אגודה אקדמית שמטרתה לקדם את המחקר החינוכי ההשוואתי ואת ההוראה במוסדות אקדמיים בתחום דעת זה. היא שימשה נשיאה ראשונה של האגודה ומכהנת כיום כמזכירתה.
ב-2019 ו-2020 התקבלה כחברת וועדה לבדיקת בקשות המכללה האקדמית כנרת והמכללה האקדמית גורדון להארכת ההסמכה להעניק תואר ראשון.
מחקרים.
מחקר בין־לאומי רחב היקף של בתי ספר IB (International Baccalaureate) שכלל עבודת שדה באנגליה, ארגנטינה, אקוודור, ארצות הברית, צרפת, ספרד, קוסטה ריקה וקנדה. אימוץ של תוכניות IB בבתי ספר ציבוריים ברחבי העולם הוא תוצר מובהק של הגלובליזציה ושל מדיניות חינוכית נאו-ליברלית.
ילדי מהגרים הגדלים בסטטוס חוקי עמום חווים השלכות חברתיות כתוצאה מקיומם של משפחותיהן בצל החוק. בישראל מעריכים כי אלפי ילדים וצעירים גדלים באי ודאות חוקית כתוצאה מגלי מהגרי עבודה ומבקשי מקלט. מחקר זה בדק את תופעת הלימינליות החוקית בקרב צעירים וילדים ברמת המקרו, ברמת המסו (רמת הביניים) ורמת המיקרו ושופך אור על הסיפיות (לימינליות) החוקית ומשמעותה למהלך חייהם של ילדים ובני נוער מהגרים.
המחקר במימון הקרן הישראלית למדע ובשיתוף עם פרופ' אדריאנה קמפ, המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, אוניברסיטת תל אביב.
פרויקט המחקר האתנוגרפי בוחן את הפרקטיקות והפרספקטיבות של מורים גרמניים המגיעים לישראל להשתתף בסמינר בבית הספר הבינלאומי ללימודי שואה ביד ושם, בירושלים. במסגרת פרויקט המחקר, החוקרים ליוו ארבע קבוצות מורים מאזורים שונים בגרמניה בטיולים החינוכיים שלהן ביד ושם. המחקר כלל תצפיות, קבוצות מיקוד וראיונות עם המורים ועם אנשי הצוות של יד ושם. ההבדלים בין הדוריים וההיסטוריה המשפחתית של המורים משפיעים על התייחסותם לזיכרון השואה. התגלעה מתח בין מטרת יד ושם בהעברת זיכרון השואה לדורות הבאים לבין מטרת המורים המחפשים בלימודי השואה ביד ושם דרכים להתמודד עם אנטישמיות גואה בארצם.
המחקר מומן על ידי הקרן הגרמנית-ישראלית למחקר ופיתוח מדעי.
C++ 20
C++ 20 הוא שמו של תקן ISO/IEC עבור שפת התכנות ++C (תקן עוקב ל C++ 17). התקן נחתם טכנית על ידי WG21 בפגישה בפראג בפברואר 2020, אושר ב-4 בספטמבר 2020, ופורסם על ידי ISO בדצמבר 2020.
היסטוריה.
השינויים שהוחלו על טיוטת העבודה של C++ 20 שגובשה ביולי 2017 בטורונטו כוללים:
השינויים שהוחלו על טיוטת העבודה C++ 20 בישיבת הסתיו בנובמבר 2017 באלבוקרקי כוללים:
בית ספר עמק החולה
עמק החולה הוא חטיבת ביניים ובית ספר תיכון אזורי על גדת נהר הירדן, בקיבוץ כפר בלום שבגליל העליון. בבית הספר לומדים כ-1,200 תלמידים מיישובי המועצה האזורית הגליל העליון ומבואות חרמון וכן מיישובים נוספים בסביבה. בית הספר הוא בבעלות המועצה האזורית גליל עליון והוא מתנהל בשיתוף מלא עם המועצה האזורית מבואות חרמון.
בית הספר "עמק החולה" נוסד בשנת 1956, כבית חינוך משותף לקיבוצי האזור שהשתייכו בעבר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים.
ספורט.
בבית הספר פועלת זה שנים "האקדמיה הגלילית לספורט", פנימייה לספורטאים בגילאי ט'–י"ב מכל הארץ, הבאים להתחיל את דרכם בקבוצות הספורט האזוריות. בכיתות ז'–ח' פועלת עתודת ספורט וכיתה רוחבית למצוינות בספורט.
ענפי ספורט בבית הספר: כדורסל, קטרגל, טריאתלון, אולפן מחול ושחייה.
אליפויות: כדורסל: פעמיים אלופי הארץ בליגת העל, פעם אחת אלופי ISF וייצוג בצרפת. אתלטיקה: 5 פעמים אליפות הארץ במרוצי שדה. מחזיקים בשיאים ובאליפות בנים ובנות בזריקת דיסקוס, הטלת כידון והדיפת כדור ברזל. טריאתלון: קבוצת בית הספר והגליל אלופי הארץ 2005. אליפות רכיבת שטח ז'–ח' מקום ראשון.
מגמות.
תיאטרון ומוזיקה, אמנות ועיצוב המוצר, מנהל וכלכלה, משאבי אנוש, מכטרוניקה, לימודי גאוגרפיה, פיזיקה, ביולוגיה, קולנוע, כימיה, חקלאות, מדעי המחשב, מדעי החברה, חנ"ג, ערבית, מחול.
בית הספר משתתף בתוכנית התקשוב הלאומית של משרד החינוך.
יהודה נשיאה השלישי
יהודה נשיאה השני
פוליציטמיה ורה
פוליציטמיה ורה (באנגלית: Polycythemia vera) היא מחלה מיילופרוליפרטיבית נדירה, בה מח העצם מייצר יותר מדי כדוריות דם אדומות. בנוסף, מחלה זו עלולה לגרום לייצור יתר של כדוריות דם לבנות וטסיות דם.
תסמין קלאסי של פוליציטמיה ורה הוא גרד, במיוחד לאחר חשיפה למים חמים (למשל בעת אמבטיה) המופיע בכ-40% מהחולים ועשוי לנבוע משחרור עודף של היסטמין או ייצור עודף של פרוסטגלנדין . בנוסף, דלקת מפרקים גאוטית עשויה להופיע אצל עד 20% מהחולים ומחלת כיב פפטי נפוצה גם כן ככל הנראה בגלל עלייה בשחרור ההיסטמין מתאי המאסט, אך עשויה להיות קשורה לרגישות מוגברת לזיהום הליקובקטור פילורי. עם זאת, אנשים הסובלים מפוליציטמיה ורה עשוים לחיות כלל ללא תסמינים . ממצאי הבדיקה הגופנית בחולי פוליציטמיה ורה אינם ספציפיים, אך הם עשויים לכלול כבד או טחול מוגדלים, הסמקה או משקעי גאוט. לעיתים קרובות ניתן לחשוד בקיום המחלה עקב בדיקות מעבדה, כשהממצאים הנפוצים כוללים רמות המוגלובין והמטוקריט גבוהים (מדדים המשקפים את מספר כדוריות הדם האדומות) ומספר טסיות דם או ספירת תאי דם לבנים מוגברים. קצב שקיעת הדם (ESR) יורד במחלה עקב עלייה בפוטנציאל הזטה ומכיוון שפוליציטמיה ורה נובעת מעלייה חיונית בייצור תאי דם אדומים, לחולים יש חמצון תקין בדם ורמת אריתרופויאטין נמוכה (EPO). בהיותה פוליציטמיה ראשונית, המחלה נגרמת על ידי גידול שגורם לשגשוג והתבגרות של תאי דם אדומים, לבנים ומגריוקוציטיים (תאי המקור של הטסיות). בניגוד לפוליציטמיה משנית, המחלה קשורה לרמות נמוכות בסרום הדם של ההורמון אריתרופויטין. במקום זאת, תאי המחלה נושאים לעיתים קרובות מוטציה המפעילה את הגן טירוזין קינאז (JAK2), הפועל במסלולי האיתות של קולטן ה-EPO, מה שגורם לאותם תאים להתרבות ללא תלות בהורמון .
פוליציטמיה ורה לא מטופלת יכולה להיות קטלנית ומחקרים מצאו כי עם טיפול ההישרדות החציונית של המחלה עומדת על כ-10–20 שנה, בעוד שבהיעדר טיפול היא מתקצרת לשנתיים עד 3 שנים. מכיוון שלא ניתן לרפא את המחלה, הטיפול בה מתמקד בתסמינים ובהפחתת הסיבוכים הפקקתיים של המחלה על ידי הפחתת רמות תאי הדם האדומים. פלבוטומיה היא סוג אחד של טיפול שלעיתים קרובות ניתן בשילוב עם טיפולים נוספים. הטיפול כולל הוצאת דם מהגוף הגורמת למחסור בברזל, ובכך מקטין את רמת ההמוגלובין ומפחית את הסיכון לקרישי דם.
מקס אבגלן