September (בעברית: ספטמבר) הוקלט מחדש בשנת 2018, על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, כחלק מהקלטות המיני-אלבום, "Spotify Singles". גרסתה יצאה לאור ב-13 באפריל 2018, על ידי ספוטיפיי, תוך שהועלתה לערוץ היוטיוב הרשמי של החברה. הגרסה ספגה שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה, אך גונתה על ידי אלי ויליס.
האודיו של השיר, אשר פורסם ב-14 באפריל 2018 והועלה לערוץ היוטיוב הלא רשמי של סוויפט צבר קרוב למיליון צפיות.
רקע.
"Spotify Singles" היא סדרת שירים מקוריים וגרסאות כיסוי שמוקלטות על ידי אמנים שונים. האלבום מוקלט באולפני ספוטיפיי שונים ומופץ ברשת הסטרימינג לאחר מכן. את האלבומים שיצאו במסגרת הסדרה התחילו להוציא כבר בשנת 2016. ספוטיפיי מממנים את הקלטת האלבום ואת הניהול שלו. האלבום יצא בדרך כלל בפורמט של מיני-אלבום ומכיל שני שירים. בשנת 2017, הוציאה סוויפט את אלבום האולפן השישי שלה "Reputation", אשר זכה להצלחה חסרת תקדים, אך ספג ביקורות מעורבות ושנויות במחלוקת. כמה חודשים לאחר צאתו, הוחלט כי לאור הצלחתה בספוטיפיי, תקליט סוויפט מיני-אלבום "Spotify Singles" משלה. במסגרת המיני-אלבום, הקליטה מחדש את הלהיט "Delicate" שיצא כסינגל החמישי מתוך "Reputation", ואת השיר "September" של ארת', וינד אנד פייר, בגרסה מחודשת שהופקה על ידה, ביחד עם המפיק המוזיקלי בריאן גרון.
הגרסה הופצה להשמעה בספוטיפיי ב-13 באפריל 2018, וזכתה להצלחה רבה כאשר צברה למעלה מ-37.5 מיליון השמעות בסך הכול.
ביקורת.
גרסתה של סוויפט ספגה ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, אך גונתה על ידי אלי ויליס. בבילבורד נכתב כי "הכותב המשותף של "September", הביע את זעמו סביב גרסתה של טיילור סוויפט לשיר שיצא בחודש שעבר. סוויפט הוציאה את הביצוע העדין, המשלב בתוכו בנג'ו ל-"September", ב-12 באפריל, מה שגרם לסערה אכזרית בנוגע לכך". מעבר לכך, הצהיר ויליס כי "לא באמת חשבתי שהיא עושה עבודה איומה, אך כן הרגשתי שהגרסה שלה רדומה כמו צב שיכור שנמנם מתחת לחמנייה לאחר בליעת בקבוק ואליום". אמירותיו השנויות במחלוקת של ויליס ספגו ביקורת קשה, היות שטענו כי "הוא הגזים באמירותיו". בניגוד מוחלט לוויליס, הצהיר פיליפ ביילי חבר בארת', וינד אנד פייר, כי "אני מחבב אותה. גרסתה החופשית של סוויפט לשיר מאוד מגניבה. תודה". השיר זכה לסיקורים בעשרות אתרי מוזיקה שונים כמו "Vox", וושינגטון פוסט, ו-"NME".
שיח'ה חליווה
שיח'ה חוסיין חליווה (בערבית: شيخة حسين حليوى ; נולדה ב-11 באוקטובר 1968) היא סופרת, משוררת ואשת חינוך בדואית-ישראלית.
ביוגרפיה.
שיח'ה חליווה נולדה בכפר הבדואי (כפר בלתי מוכר) אל־ריי בצפון ישראל.
כשהייתה בת 13 הוריה התגרשו. אביה עבר ליפו והיא גדלה יחד עם אחיה ואמה בצריף ללא חשמל ותנאי מחיה דלים וקשים. אמה עבדה קשה מאוד כדי לאפשר לה ולאחיה חינוך בבתי הספר טובים.
חליווה הצטיינה בלימודיה בבית הספר היסודי בבסמת טבעון ובתיכון בית ספר נזירות נצרת שבחיפה אך ספגה לעג מהתלמידים בשל הניב השונה שלה. "המורים זיהו מיד שאני תלמידה מצטיינת, אבל ספגתי מטחים של לעג במפגש עם התלמידים. "זה היה מפגש טראומטי עבורי. הרגשתי ששערים של גיהנום וגן עדן נפתחים בפני בו זמנית. מצד אחד זכיתי להיכנס לעולם עשיר כל כך בהשכלה, ומצד שני הרגשתי בודדה, לא מקובלת ונאלצתי להתמודד עם הלעג. הרגשת הזרות ליוותה אותי כל הזמן. לא הרגשתי בטוחה, לא הרגשתי שום שייכות. כשהייתי ילדה התביישתי בזהות שלי ובמקום ממנו באתי".
בגיל שמונה עשרה נישאה לבן דודה ועברה להתגורר עמו ביפו. לבני הזוג ארבעה ילדים.
אקדמיה.
חליוה בעלת תואר בוגרת אוניברסיטה בחינוך, בשפה ובספרות ערבית ותואר שני בלימודי ערבית ואסלאם וממשיכה את לימודיה לתואר שלישי באוניברסיטת חיפה. חליוה מלמדת ומרכזת לשפה ולספרות ערבית בבית ספר טרה סנטה ביפו, כותבת ומפתחת תוכניות לימודים במרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט”ח), כותבת ומפרסמת לילדים ולמבוגרים.
יצירה.
השירים והסיפורים שכתבה שיח'ה חליווה התפרסמו בכתבי עת בישראל ובעולם הערבי ותורגמו באנגלית, בצרפתית, בפולנית ובגרמנית."היא נחשבת בשנים האחרונות אחת הסופרות הפלסטיניות הבולטות בסצנה הספרותית המקומית והערבית".
שירה.
שיריה מבטאים את השאיפה לשחרור ובניית זהות פלסטינית אוניברסלית "אני תערובת של זהויות. חווה את חלקיה הפגומים של כל זהות המגדירה אותי יותר מחלקיה הבריאים. התחלתי לכתוב כדי להתריס בפני הבגרות ולהערים עליה, כדי להיאחז בילדות ובטירוף שלה כאשר סכין הגיל מונחת על צווארי. הבגרות במילון האקולוגי שלי פירושה, במיוחד בעיני האשה, הרגעת קצב החיים".
ספר השירה "אולי נצטרך ליותר מיער" הופיע במהדורה דו לשונית בתרגום ובעריכה משותפת של חליוה ורחל פרץ מתוך ספר בכתובים העתיד לצאת בקרוב)
השיר "מחוץ לעונות למדתי לעוף"(שירה, ירדן 2015) שכתבה המשוררת שיח'ה חליווה נכלל בבגרות בספרות (2020) ועשה היסטוריה כשיר הראשון של משורר/ת ערבי/ה ישראלי/ת שנכלל בבחינה.
סיפורת.
אסופות של "סיפורים קצרים": "גבירות האפלה" (ירדן, 2015), "החלונות הם ספרים רעים"(ירדן, 2016), "ההזמנה מס' C345" (ישראל, 2018).
"חליווה מציגה פנים אחרות של הספרות הפלסטינית ושל הנרטיב הפלסטיני דרך הקול הכי מוחלש בקהילה הכי מודרת. הכתיבה שלה פורצת גבולות של ז'אנרים והיא מערבולת של זהויות, מערכות יחסים, ומתח בין מרכז לשוליים. היא הופכת את הספרות הפלסטינית לספרות קוסמופוליטית. היא מתמקדת באדם ובצל שלו, בבעלי חיים פגועים, בדמויות נידחות ומודרות. היא קול בודד, מרענן וייחודי, היא בבחינת צמח בר יפהפה שהפציע במדבר במפתיע מבלי שאיש השקה וטיפח.
בקיץ 2021 יצא לאור לראשונה בעברית אוסף סיפורים קצרים שלה, "אתנחתא לנביחות", בתרגום אילנה המרמן.
בשנת 2022 יצא לאור בעברית הספר "למלחמה יש אף גדול", תירגמו מערבית: רחל פרץ ושיח'ה חליווה."קובץ של תשעה סיפורים קצרצרים, מקוריים מאוד, מצחיקים לפרקים, שמותחים בחדווה את גבולות הדמיון"
רווחיות גולמית
אבי בירן
אבי בירן (נולד ב-25 בינואר 1964) הוא מעצב וצורף ישראלי המתמחה באמנות יהודית. ממייסדי קיבוץ קלע אלון שברמת הגולן ומורה דרך כעיסוק מקביל.
ביוגרפיה.
בירן נולד בחיפה בשם אבא אברהם בירן. למד בבית הספר היסודי "הבונים" ובתיכון אורט קריית ביאליק. בגיל 17 שינה את שמו לאבי אברהם בירן. מדריך נוער בתנועת הנוער "המחנות העולים". את שירותו בצה"ל העביר בחיל האוויר. בשנת 1982 ייסד עם חבריו את קיבוץ קלע גולן שברמת הגולן. שימש כמזכיר וראש ועדת תרבות של הקיבוץ. בשנת 1989 מפרק עם חבריו את הקיבוץ הצעיר שהפך ליישוב קהילתי. בשנת 1989 עבד כמדריך אמנות ב"תיכון רמה" בירושלים. עבד כשליח הסוכנות היהודית כמדריך אמנות במחנות הקיץ של מחנות "רמה" בארצות הברית וקנדה בשנים 1988 ו-1990.
השכלה.
1986–1990 בוגר תואר ראשון של המחלקה לצורפות באקדמיה "בצלאל", האקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים. 1998–2000 לימודי המשך לקראת תואר שני במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל בשיתוף עם החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
מורה לצורפות.
בשנים 1994–1996 עבד כמרצה ב. בשנים 2009–2010 עבד כמורה לצורפות בתיכון טכנולוגי ויצו רחובות.
מורה דרך.
בשנים 2011–2013 למד בקורס למורי דרך של בית הספר לתיירות שלוחת ירושלים בניהול אוניברסיטת חיפה. בשנת 2014 למד במכללת אגד, קורס נהגי רכב ציבורי בפיקוח משרד התמ"ת ומשרד התחבורה.
בית מלאכה לצורפות.
בשנת 1990 הקים בית מלאכה בירושלים המתמחה בעיצוב וייצור של אמנות, עם התמקדות באמנות יהודית בת זמננו ומנהל אותו מאז ועד היום. בית המלאכה נמצא בבית אות המוצר הירושלמי.
צורף אמנות יהודית.
כבר במהלך לימודיו כסטודנט במחלקה לצורפות של בצלאל החל להשתתף בתערוכות משותפות, ובנה שפה עיצובית מלאת הומור בתחום האמנות היהודית. במהלך הקריירה שלו, השתתף במעל ל-80 תערוכות משותפות ברחבי הארץ וברחבי העולם (אוסטריה, ארצות הברית, בלגיה, גרמניה, הולנד, יפן, מקסיקו, פנמה, סין, סיגפור, ספרד, צרפת, קוריאה הדרומית, קנדה, שוודיה ותאילנד) והציג ב-4 תערוכות יחיד. עיצוביו הם חלק מהאוספים של מוזיאונים מובילים (מוזיאון ישראל, מוזיאון ארץ ישראל, המוזיאון היהודי של ניו יורק, מוזיאון סקירבל בלוס אנג'לס ועוד), גלריות נבחרות ואוספים פרטיים מהמובילים בעולם. בירן מרצה על צורפות בכנסים בינלאומיים, השתתף בתחרויות רבות, זכה בציונים לשבח ובפרסים כשהבולטים ביניהם הם פרס מוזיאון ישראל לעיצוב אמנות יהודית בת זמננו ע"ש יסלזון, ובכך היה למעצב הצעיר ביותר שזכה בפרס זה לזמנו, ובפרס האמנות היהודית של הביאנלה לאמנות ליטורגית בארצות הברית.
מתחילת שנות ה-90 חבר בירן בגילדה האמריקאית לאמנות יהודית
ב-1998 עיצב סיכה להנצחת גולדה מאיר ראש ממשלת ישראל, עבור נשות הבונדס. הסיכה זכתה בציון לשבח על ידי המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה. הפרס הוענק לבירן על ידי עזר ויצמן נשיא המדינה ובנימין נתניהו ראש ממשלת ישראל.
ב-2000 וב-2001 עיצב את גביע הניצחון של פסטיבל הזמר של רשות השידור. ב-2000 זכו בגביע אקי אבני וחיה סמיר עם השיר "תפילת האור" וב-2001 זכתה קרן שני עם השיר "ריקוד החיים".
ב-2000 עיצב את כנפי הטיסה של מערך כלי הטיס הבלתי מאוישים של חיל האוויר וחיל התותחנים. ב-2001 עיצב את כנפי טייסת 150.
ב-2001 עיצב את המדליה לזכר אסון התאומים בהנפקה של החברה הממשלתית למדליות. המדליה ניתנה כשי רשמי על ידי אריאל שרון ראש ממשלת ישראל להילרי קלינטון בעת ביקורה בישראל.
חיים אישיים.