במאלי של ימינו מתנהלת מלחמת אזרחים בין הדיקטטור גנרל קאזים לבין אנשי הטוארג. רופאי ארגון הבריאות העולמי אווה רוחאס ופרנק הופר חוקרים מחלה המתפשטת ברחבי מאלי. טוארג מושחת בשם זקארה מנסה לרצוח את אווה, אך היא ניצלת בזכות התערבותו של דירק פיט, מהסוכנות הלאומית למים וימים של ארצות הברית (NUMA), שצלל בסמוך.
דירק מקבל מטבע זהב של קונפדרציית המדינות של אמריקה שנמצא בניגריה. רמז ל"טקסס" שאבדה מזמן, דירק מלווה את היאכטה של הבוס שלו סנדר כדי לחפש אותה. בת זוגו אל ג'ורדינו ורודי גאן מסוכנות NUMA מלווים אותו. תחילה הם מעבירים את אווה והופר כדי שימשיכו לחקור את המחלה ואז ימשיכו במעלה ניז'ר.
איש העסקים איב מסארד והדיקטטור גנרל קאזים מנסים למנוע מהרופאים לגלות את מקור המחלה. קאזים שולח גברים לתקוף את היאכטה. דירק, אל ורודי שורדים, אך היאכטה נהרסת. רודי עוזב לקבל עזרה בזמן שדירק ואל הולכים לחלץ את הרופאים.
לאחר שהצילו את אווה, כשהם עוזבים את מאלי, הם נלכדים על ידי המתקוממים מהטוארג. מנהיגם, מודיבו, משכנע את הקבוצה שהם ניצודים על ידי קאזים, מראה לאווה את אנשיו מתים מהמחלה שהיא עוקבת אחריה. היא מגלה כי המים מכילים רעלים ואין טיפול זמין. אל נקלע למערה עם ציור המציג את "טקסס". דירק מאמין ש"טקסס" נתקעה כשהנהר התייבש ואותו נהר שנשא את הספינה עובר מתחת לפני הקרקע.
בעקבות ערוץ הנהר עד הגבול הם נקלעים למפעל הסולארי של מסארד, מקור הזיהום. הכימיקלים מחלחלים לאט לעבר האוקיינוס, שם הם יתרחבו במהירות עם כניסתם למי מלח ויהרגו את צורות החיים באוקיינוס ברחבי העולם. ממשלת ארצות הברית לא תתערב במהלך מלחמת אזרחים במדינה ריבונית. מסארד וזקארה תופסים אותם, שומרים על אווה ושולחים את דירק ואל במשאית לקאזים. הם בורחים באמצע המדבר. משרמים מטוס שנהרס בהתרסקות והופכים אותו ליאכטה יבשתית, הם עוזבים את המדבר.
דירק ואל חוזרים למפעל, בעזרתו של מודיבו. כדי לכסות על קיום הפסולת, מסארד מתכנן להשמידו באמצעות חומרי נפץ. מחשש שהרס המפעל יגרום לזיהום מים עולמי, אל הולך להסיר את הנפצים בזמן שדירק מנסה לחלץ את אווה. דירק הורג את זקארה לאחר מאבק אכזרי, אך מסארד בורח באמצעות מסוק. אל מנטרל בהצלחה את הנפץ בעוד מסארד זועם. השלושה עוזבים את המפעל במכונית Avions Voisin C-28, וקאזים רודף אחריהם במסוק תקיפה, כשצבאו עוקב אחריו. סדרת פיצוצים לאורך ערוץ הנהר היבש חושפת את הריסות "טקסס". השלישייה מסתתרת בספינה ומשתמשת בתותח שלה כדי להשמיד את קאזים ואת המסוק שלו והורגים אותו. מודיבו מגיע עם תגבורת של אנשי טוארג, מכריחים את צבא קאזים להיכנע ולסיים את מלחמת האזרחים.
המפעל מושבת, ועוצר את מקור הפסולת הרעילה, והשאר מטופל. סנדקר מסכים לעבוד בסתר עבור ממשלת ארצות הברית תמורת מימון NUMA. הזהב מה"טקסס", השייך טכנית למדינות הקונפדרציה של אמריקה, נותר בידי אנשי מודיבו. משתמע כי מסרדה מורעל על ידי קרל, סוכן אמריקאי סמוי, בעוד דירק ואווה מתחילים מערכת יחסים.
הפקה.
הצילומים העיקריים החלו בנובמבר 2003, כאשר הסרט צולם בעיקר במרוקו, עם חלקים באנגליה (באולפני המפשייר ושפרטון) ובספרד. סצנת פעולה אחת בת 46 שניות עלתה להפקה 2 מיליון דולר, אך בסופו של דבר לא הגיעה לקיצוץ הסופי. למקונוהיי שולמו 8 מיליון דולר, לפנלופה קרוז שולמו 1.6 מיליון דולר ולריין ווילסון שולמו 45,000 דולר. בסך הכל עשרה תסריטאים ליטשו את התסריט, כשבסופו של דבר ארבעה קיבלו קרדיט בסרט, שהוסיף 3.8 מיליון דולר לתקציב הסרט; דייוויד ס' וורד הרוויח 500 אלף דולר עבור עבודתו אף על פי ששמו לא מופיע בכתוביות הסיום. בתחילה אושר תקציב הפקה של 80 מיליון דולר, אך העלויות עלו ל-100 מיליון דולר עם תחילת הצילומים והגיעו ל -160 מיליון דולר עד לסיום ההפקה.
קידום.
כדי לקדם את הסרט, השחקן מתיו מקונוהיי נהג בטריילר משלו של איירסטרים (שצויר בכרזה גדולה של הסרט מכל צד) ברחבי אמריקה ועצר בבסיסים צבאיים ובאירועים רבים כמו דייטונה 500 (למרוץ הגדול). הוא הקרין את הסרט למעריצים, ערך אירועי חתימות וראיונות בכל עצירה. שיאי הטיול הוצגו בערוץ מיוחד של רשת E!, במקביל ליציאת הסרט. מקונוהיי גם ניהל בלוג על המסע שלו באתר הבידור של MTV.
לדברי מקונוהיי, הסרט נועד להיות הראשון בזיכיון המבוסס על הרומנים של קלייב קאסלר, אודות דירק פיט (בדומה לזה של ג'יימס בונד), אך הכישלון הקופתי קבר כל תוכניות לסרט המשך.
תביעות משפטיות.
במשך כמעט עשור היה קאסלר מעורב בתביעה משפטית ממושכת נגד מפיק הסרט, פיליפ אנשוץ, וחברת הקולנוע שלו Crusader Entertainment LLC (כיום חלק מקבוצת הבידור Anschutz). זה התחיל בפברואר 2005 כאשר קאסלר תבע את אנשוץ ואת החברה תמורת 100 מיליון דולר על כך שלא התייעץ איתו באשר לתסריט. הסופר טען גם להפרת החוזה מכיוון שהחברה לא הצליחה להתקדם להפקת סרט לספר השני, אנשוץ תבע את הסופר על "סחיטה לכאורה וניסיונות חבלה נגד הסרט לפני יציאתו בשנת 2005". קאסלר טען שהובטח לו "שליטה מוחלטת" בעיבוד הקולנועי של הספר, אך כשזה לא קרה, הוא האמין שהדבר תרם לכישלונו בקופות. לדבריו, "הם רימו אותי כבר מההתחלה. הם כל הזמן שיקרו לי... ופשוט נמאס לי מזה." אולם חברה של אנשוץ תבעה בטענה שהתנהגותו של קאסלר תרמה לבעיות הסרט. לטענתם, לקאסלר אכן היו זכויות אישור מסוימות בנוגע לתסריט ובחירת שחקנים ובמאים, אך הוא היווה גורם חוסם, דחה תיקוני תסריט רבים ותקף את הסרט בתקשורת עוד לפני שהסרט יצא. ב-15 במאי 2007, חבר מושבעים פסק לטובתו של אנשוץ והעניק לו 5 דולר מיליון פיצויים. ב-8 בינואר 2008 החליט השופט ג'ון שוק כי החברה של אנשוץ אינה נדרשת לשלם לקאסלר 8.5 דולר מיליון בגין זכויות לספר השני. ב-10 במרץ 2009 הורה אותו שופט על קלייב קאסלר לשלם 13.9 דולר מיליון הוצאות משפט לחברת ההפקה.
שנה לאחר מכן, במרץ 2010, ביטל בית המשפט לערעורים בקליפורניה את החלטת השופט שוק לפסוק לטובת אנשוץ והחברה שלו בסך 5 מיליון דולר פיצויים וכמעט 14 מיליון דולר הוצאות משפט. לאחר מכן ניסה קאסלר להתחיל מחדש את ההליכים המשפטיים ביולי 2010 על ידי הגשת תביעה חדשה לבית המשפט העליון בלוס אנג'לס בטענה שבית המשפט לערעורים החזיר לו את הזכות להחזיר את 8.5 מיליון הדולר, שהוא האמין שהחברה של אנשוץ הייתה חייבת לו על הספר השני. בתגובה אמר עורך הדין של חברת ההפקה, "הם מנסים להעמיד פנים שזה עוד לא היה משפטי. קאסלר מעולם לא הצליח לקבל את העובדה שהוא הפסיד בתיק הזה. הוא לא קיבל את פסק הדין של חבר המושבעים ואז במשך שנה ניסה לגרום לשופט בית משפט לומר כי המושבעים טעו (קאסלר היה זכאי ל-8.5 מיליון דולר). ובית המשפט אמר 'ממש לא'. לאחר מכן הם ביקשו ערעור וזה לא עבד. ואז הם ערערו לבית המשפט העליון בקליפורניה והם לא לקחו את התיק. לכן, אף על פי שהיה מספר רב של בתי משפט שסירבו, הם מנסים הכל מחדש."
לא התרחשו התפתחויות נוספות בתיק במשך כמעט שלוש שנים עד לדצמבר 2012, כאשר שני הצדדים חזרו לבית המשפט כדי לשמוע איזה צד אחראי לתשלום סכום של 20 מיליון דולר הוצאות משפטיות. עם זאת, בית המשפט לערעורים בקליפורניה הכריז כי "לא היה צד מנצח לצורכי שכר טרחת עורכי דין." הוא הגיע למסקנה כי "לאחר שנים של התדיינות משפטית שני הצדדים לא השיגו דבר - לא אגורה אחת של נזק ושום צעד הצהרתי."
הרפובליקה ההלנית השנייה
הרפובליקה ההלנית השנייה (ביוונית: Ἑλληνικὴ Δημοκρατία) הייתה רפובליקה, אשר התקיימה ביוון בין השנים 1924–1935.
היסטוריה.
הקמת הרפובליקה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנגד קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון לכניסתה של יוון למלחמה, וכתוצאה מכך אולץ ב-1917 לפרוש לגלות, ובנו אלכסנדרוס הראשון עלה לכס המלוכה. בנו גאורגיוס יצא עמו לגלות, וב-1920 שב ממנה, לאחר מות אלכסנדרוס, אחיו. ראש הממשלה הליברלי אלפתריוס וניזלוס סבר כי הגיע הזמן להפוך את יוון לרפובליקה, אך הוא הובס בבחירות, וקונסטנטינוס שב לכס מלך יוון. ב-27 בספטמבר 1922 ויתר קונסטנטינוס הראשון על כס המלוכה בעקבות מהפכת ה-11 בספטמבר 1922, וגאורגיוס לקח את מקומו.
בשנים אלו הייתה יוון מדינה המצויה במלחמה ובמצב של אי יציבות. המלחמה עם טורקיה הסתיימה בתבוסה יוונית, ובאובדן של שטחים רבים באסיה הקטנה. כמיליון וחצי יוונים הפכו לפליטים, ועזבו את השטחים שנכבשו על ידי טורקיה, על מנת להתיישב ביוון. מצב זה הביא לאי שקט חברתי, ולחוסר יציבות פוליטית.
בעקבות ניסיון הפיכה מלוכני ב-1922 שכשל, התבקש גאורגיוס על ידי הממשלה "לצאת לחופשה" בגלות, בעוד שהממשלה תדון בצורת המשטר הראויה ליוון. ב-19 בדצמבר 1923 יצא גאורגיוס לרומניה, וב-25 במרץ 1924 הוכרז על הקמת הרפובליקה ההלנית השנייה. גאורגיוס הודח באופן רשמי, נשללה ממנו אזרחותו היוונית, ורכושו הוחרם.
בבחירות שנערכו ב-5 ביולי 1928 גדל כוחה של המפלגה הליברלית, וב-19 באוגוסט אותה שנה היא הכריחה את הממשלה לערוך בחירות חדשות, בהן זכתה ב-228 מתוך 250 המקומות בפרלמנט. אלפתריוס וניזלוס עמד בראש ממשלת יוון עד 1932, אז הפסידה מפלגתו בבחירות, למפלגת העם בהנהגת פנאגיס צלדאריס. במרץ 1933 ניסה אחד ממקורביו לבצע הפיכה שנכשלה, וביוני 1933 נעשה ניסיון שני להתנקש בחיי וניזלוס. נטיותיה הפרו-מלוכניות של הממשלה הובילו לניסיון הפיכה צבאית במרץ 1935, בהנהגת וניזלוס וגנרל ניקולאוס פלסטירס. בעקבות כישלון ההפיכה עזב וניזלוס את יוון פעם נוספת. הוא נמלט לרודוס וממנה לנאפולי ופריז.