השימוש באנגוב השתנה בזמנים ובתרבויות שונים. במאה השביעית נהגו להוסיף אלקלי לכלי חרס יווניים לפני השרפה הראשונה כדי לקבל חלקיקים עדינים מאוד. ברומא במאה הראשונה נהגו לצבוע את הכלים בשחור, ולאחר מכן באדום וכך לקבל תוצאה מעודנת יותר של השילוב בין שני הגוונים.
בחלקה המזרחי של ממלכת פרס, בין המאות התשיעית לשתים עשרה, נהגו לערבב באזור סמרקנד בין פיגמנטים של צבע לחימר לבן דק שלאחר מכן הונח על משטח חימר שעוטר בפיגמנטיים צבעוניים ובעיטורי קליגרפיה של כתב כופי, בדרך כלל בצלחות וקערות. בתקופה מאוחרת השתמשו בציורים של חיות, פרחים וצורות גאומטריות על רקע שחור, לפעמים עם זיגוג חסר צבע או בגוון ירוק.
במאה ה-17 יוצרו בסטאפורדשייר חלק מיצירות הקדרות החשובות באנגליה. מרבית הכלים היו לשימוש ביתי כצלחות, וכדים ונעשו עם חימר אדום ועוטרו באנגובים בצבעים שונים.
חוש מניין
קארן גילאן
קארן שילה גילאן (באנגלית: Karen Sheila Gillan; נולדה ב-28 בנובמבר 1987) היא שחקנית, במאית ודוגמנית סקוטית. התפרסמה בעיקר בתפקידיה כאיימי פונד המלווה של הדוקטור האחד עשר בסדרה "דוקטור הו", בתור נביולה ביקום הקולנועי של מארוול ורובי ראונדהאוס בסרט " ובסרט ההמשך ".
ביוגרפיה.
גילאן נולדה באינברנס, סקוטלנד שבממלכה המאוחדת, למשפחה קתולית. בת יחידה להוריה, מארי וריימונד גילאן. בגיל שבע למדה לנגן בפסנתר. מילדותה אהבה לשחק, היא הצטרפה לכמה להקות תיאטרון לנוער והשתתפה בהפקות בבית הספר בו למדה "צ'ארלסטון אקדמי". בגיל 16 החלה ללמוד ב"טלפורד קולג'" שבאדינבורו. אחר כך התקבלה לבית הספר למשחק "איטליה קונטי אקדמי" בלונדון לתואר ראשון. בגיל 18 עברה לגור בלונדון כדי ללמוד בבית הספר למשחק.
קריירה.
ב-2007 לפני שגילאן החלה לשחק, היא עבדה כדוגמנית עבור "London Fashion Week" ועבור המעצבת אלגרה היקס בתצוגת הסתיו/חורף. בראיון אמרה שלא תוותר על קריירת המשחק כדי לחזור לדוגמנות. שהיא נהנתה לדגמן, אבל המשחק היה תמיד מטרתה העיקרית.
בתחילת הקריירה שלה כשחקנית, הופיעה גילאן במספר סדרות דרמה בטלוויזיה. התפקיד הקבוע הראשון של היה בסדרת המערכונים "המופע של קווין בישופ" (The Kevin Bishop Show) בו הופיעה במשך שנתיים וגילמה דמויות שונות בהן דמויות של ידוענים כמו קייטי פרי ואנג'לינה ג'ולי. היא הופיעה בתפקיד ג'יני בסרט הטלוויזיה "Stacked" של צ'אנל 4. גילאן שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "The Well" סדרה של סרטי אימה קצרים ששודרו ב-BBC. מאוחר יותר הם שודרו כסדרת רשת של BBC.co.uk.
במאי 2009 לוהקה גילאן לתפקיד איימי פונד, המלווה של הדוקטור האחד עשר (מאט סמית) בסדרת המדע בדיוני הבריטית "דוקטור הו". הפרק הראשון בו הופיעה כאיימי פונד היה "השעה האחת -עשר" ואת בת דמותה כילדה גילמה בת דודתה של גילאן, קייטלין בלקווד. גילאן השתתפה קודם לכן בסדרה, בפרק מהעונה הרביעית (2008) "השריפות בפומפיי" בו גילמה את הדמות סות'סייר. בתפקיד איימי פונד הופיעה בעונות החמישית, השישית והשביעית של "דוקטור הו" כשלצידה משחק ארתור דרוויל בתפקיד בן-זוגה רורי ויליאמס.
בתיאטרון הופיעה גילאן לראשונה באוקטובר 2011 ב-Donmar Warehouse שבלונדון. היא שיחקה במחזה "Inadmissible Evidence" מאת ג'ון אוסבורן לצידו של דאגלס הודג'.
ב-2012 גילמה את דמותה של דוגמנית העל ג'ין שרימפטון בסרט "We'll Take Manhattan" של BBC Four. הסרט תיאר את מערכת היחסים בין שרימפטון והצלם דייוויד ביילי.
היא לוהקה לתפקיד בריטני ב"רומיאו ובריטני", עיבוד לרומיאו ויוליה מאת שייקספיר, שמביים דויד בדיאל.
ב-2014 שיחקה בתפקיד נביולה בסרט "שומרי הגלקסיה" ביקום הקולנועי של מארוול. עבור תפקיד זה גילחה את ראשה ונשארה קרחת בזמן צילומי הסרט. ב-2017 שיחקה בסרט ההמשך ". ב-2018 גילאן שבה לתפקידה בתור נביולה בסרט ", וגם ב" שיצא ב-2019.
בשנת 2017 כיכבה בתור רובי ראונדהאוס בסרט ", לצד דה רוק, קווין הארט וג'ק בלאק. בנוסף באותה שנה, גילמה את אנני בסרט "המעגל" לצידה של אמה ווטסון.
ב-2019 כיכבה גם בסרט ההמשך "".
מארק ואן דה מיארופ
מארק ואן דה מיארופ (בפלמית: Marc Van de Mieroop; נולד ב-22 באוקטובר 1956) הוא אשורולוג בלגי.
למד עד 1978 באוניברסיטה הקתולית של לובן. ב-1980 קיבל את התואר השני שלו מאוניברסיטת ייל וכעבור שלוש שנים את הדוקטורט שלו. משנת 1996 מכהן כפרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון הקדום באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא ידוע בהיסטוריה המקיפה והמתומצתת שלו.
תחומי ההתמחות שלו כוללים היסטוריה חברתית כלכלית ופוליטית, בתקופות מראשית הכתב ועד לאלכסנדר מוקדון.
דוולט ברדי
דוולט ברדי (נפטר בסביבות שנת 1432) היה ח'אן של אורדת הזהב בשנים 1424-1420. בשנותיו האחרונות שלט בחצי האי קרים, תחת חסות אורדת הזהב והיה יריב של אחיינו, האג'י גיראי הראשון
דוולט ברדי היה בנו של טאש טימר או באש טמיר, מצאצאי טוקה טמיר ובן דוד רחוק של טוכטמיש. לפי מקורות אחרים, אך פחות סביר, היה בנו של ירמפרדן או ג'אבאר ברדי, הח'אן של אורדת הזהב וצאצא של ברקה ח'אן.
ביוגרפיה.
אחרי מות ג'אבאר ברדי ח'אן בשנת 1419 אורדת הזהב חולקה זמנית בין דוולט ברדי ובין אולוג מוחמד, שהשתלט על הבירה סאראי. בשנת 1420 הטיל דוולט ברדי מצור על סאראי וכבש אותה. אולוג מוחמד הודח וגורש. בשנים 1424-1423 שניהם, אולוג מוחמד ודוולט ברדי הובסו על ידי ברק (או בורק) ח'אן, שהפך לשליט אורדת הזהב עד לשנת 1427.
אולוג מוחמבד מצא מקלט לזמן מה בליטא ובתמיכת הדוכס הגדול ויטאוטאס הגדול חזר לשלטון באורדת הזהב בשנים 1432 -1428. באותו זמן, אחרי תבוסתו על ידי ברק ח'אן, דוולט ברדי ח'אן ואנשיו התיישבו בחצי האי קרים.
. השנים 1430-1428 היו שנים קשות בשביל תושבי הערבות שמצפון לים השחור, הידועות גם כ"ערבות הטרנספונטיניות" בעקבות מגפת הדבר,וגם כן בגלל המלחמות על ההגמוניה באזור.
ככל הנראה, בתמיכתם של צאצאי האמיר אידיגיי ושל השבט שירין מחצי האי קרים, ניסה ללא הצלחה לפלוש לשטח שבשליטת דוולט ברדי, אולם נסוג אחרי מות הדוכס ויטאוטאס.
דוולט ברדי בעצמו, התערב זמן מה בסכסוך על שלטון שפרץ בליטא וצידד במחנה של הדוכס הגדול שביטריגאילו, אחי המלך ולדיסלב השני יגיילו, נגד יריבו, זיגיסמונד קיישטוטאיטיס. למרות תמיכתו של שביטיגאילו, תוך כדי עימות עם אחיינו, האג'י גיראי, לא הצליח דוולט ברדי להתחזק בשלטונו בקרים והוא נרצח בשנת 1432.
חרף בריתו עם שביטריגאילו וגם עם הדוכס (קניאז) הגדול של מוסקבה, ואסילי השני העיוור, לא עמד אהמט, בנו של דוולט ברדי, מול המתקפה המשולבת של כוחותיו של אולוג מוחמד ושל הטטרים מקרים ונוצח בשנת 1433. בנסיבות אלה נוצרו תנאים להקמת הח'אנות העצמאית של קרים תחת הנהגתו של האג'י גיראי הראשון.
מקורות אחדים מספרים כי בת אחת של דוולט ברדי, ששמה אינו ידוע, הפכה לאשתו השנייה של הקיסר יואנס הרביעי של טרפזונטס.
כמנון ירוק
איור עיתונות
איור עיתונות הוא סוגה באיור, שכוללת פרשנות על אירוע חדשותי או על אישיות חדשותית. איורי העיתונות מתאפיינים פעמים רבות בהגזמה ובהומור עוקצני, תוך קריאת תיגר על השלטון והפניית תשומת לבו של המעיין בהם לבעיות חברתיות שונות ולשחיתות.
תולדות התחום.
עם האיורים העיתונאיים החשובים בתולדות העיתונות נמנים האיור "הצטרף, או מות" ("Join, or Die"; 1754) מאת בנג'מין פרנקלין, שעסק בצורך באחדות במושבות האמריקאיות; האיור "מועדון החושבים" ("Der Denker-Club"; 1819), שאויר בתגובה לפיקוח ולצנזורה שהוחלו בעקבות צווי קרלסבד על אוניברסיטאות בגרמניה; ואיורו של המאייר האנגלי ארנסט שפארד "פסיעת האווז" ("The Goose-Step"; 1936), שעסק בחימושה של גרמניה מחדש תחת שלטונו של היטלר. "פסיעת האווז" התפרסם לראשונה במגזין הבריטי "פאנץ'", שבו התפרסמו כמה איורים עיתונאיים חשובים נוספים.
ישנם מוסדות המרכזים ומתעדים בארכיונים ייעודיים את איורי העיתונות לדורותיהם, ובהם המרכז ללימוד הגרפיקה הפוליטית (Center for the Study of Political Graphics) בארצות הברית, וארכיון האיורים הבריטי (British Cartoon Archive) של אוניברסיטת קנט בממלכה המאוחדת.
ההכרה הממסדית בתחום האיור העיתונאי, ובעיסוקם של מאיירי העיתונות, מתבטאת בין היתר באמצעות מספר פרסים המוענקים על הצטיינות באמנות איור זו. למשל, מאז 1922 מוענק פרס פוליצר לאיור עיתונאי (למאיירים אמריקאים), ובטקס פרסי העיתונות הבריטי (British Press Awards), שנערך מטעם מגזין התקשורת "Press Gazette", מוענק פרס "מאייר השנה". בישראל ניתן מאז שנת 2002 פרס דוש לקריקטורה ל"יוצרים מצטיינים בתחום הקריקטורה בכלל, וזו הפוליטית בפרט, בעיתונות הישראלית".
איורי עיתונות מודרניים.
איורי העיתונות מצויים פעמים רבות לצד מאמר המערכת בעיתון, ולעיתים רחוקות יותר הם מצויים בפינת קומיקס קבועה. כיום, עם פיתוח המדיה האינטרנטית, ניתן למצוא איורי עיתונות רבים גם ברשת. במדיה זו נוסף סוג חדש של איור עיתונאי - סרטונים מצוירים פוליטיים, שנערכים בתוכנות כמו פלאש.
איורי העיתונות שונים באופיים, אך ישנו סגנון מסוים הרווח בקרב רובם. מרבית האיורים כוללים מטפורות חזותיות וקריקטורות, לתיאור של נושאים פוליטיים מורכבים, בצורה המביאה הסתכלות הומוריסטית או רגשית על נושא שבכותרות. לעיתים יציגו האיורים תיאור סטריאוטיפי, מוטה או מכפיש של אישיות או אירוע מסוים.
לעיתים מעוררים איורי העיתונות מחלוקת, ודוגמה לכך היא פרשת קריקטורות מוחמד (2005), שבה פורסמה קריקטורות של נביא האסלאם מוחמד בעיתון הדני "יילנדס פוסטן", ובעקבותיהן נוצר משבר בין דנמרק לעולם המוסלמי.
די־אן־איי