כתובות נדר פיניקיות פתחו בהקדשה לאל, לרוב לתנת: "לרבת לתנת פנ בעל" (כלומר "לגבירה, לתנת פני-בעל"), ולעיתים גם לבעל חמון: "לרבת לתנת פנ בעל ולאדן לבעל חמן" (כלומר "לגבירה, לתנת פני-בעל, ולאדון, לבעל-חמון"). לעיתים הוקדשה הכתובת רק לבעל חמון, ולעיתים רחוקות לאלים אחרים. לאחר ההקדשה לאלים נכתב "אש נדר", כלומר "אֲשֶׁר נדר", ולאחר מכן שם הנודר (ולעיתים נודרת או נודרים; בחלק ממקרים אלה המילה "נדר" נוטה) וייחוסו, ולעיתים גם מוצאו, תוארו או מקצועו. בסופן של חלק מהכתובות נוסף הנוסח "כ שמע קל" "כ שמע קל יברכ" וכיוצא בהם, שמשמעותם "כי שמע/שמעה/שמעו קולי (ו)יברכני/יברכו". בחלק מהכתובות סדר מרכיבי התבנית הקבועה שונה.
עיצוב.
המצבות עצמן היו לרוב אומנותיות ומסוגננות, ונחרטו עליהן עיטורים וסמלים דתיים שונים. הסמלים הנפוצים הם סמל תנת , סמל סהר עם גלגל, יד או ידיים פרושות מעלה, וקדוקאוס. הסמל הראשון, ששמו המקובל הוא סמל תנת, מסמל לדעת רוב החוקרים את תנת; על מטבע יווני מאשקלון נטבע הסמל ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ, כולמר "פני-בעל", כינויה של תנת בתבנית הקבועה של הכתובות. הסמל השני, הסהר עם הגלגל, הוא סמלו של בעל-חמן; הוא מופיע לא רק במצבות בהן בעל חמן נזכר יחד עם תנת, אלא גם במצבות המוקדשות לבעל חמן בלבד, ולא מופיע כלל על המצבות המוקדשות לתנת בלבד. בנוסף, הסמל מופיע על מצבות משמאל, שגם בהן נזכר בעל חמן (למשל מצבת כלמו). סמל הקדוקאוס מסמל אולי את שני האלים כחלק מפולחן משותף כלשהו, אך משמעותו המדויקת אינה בהירה. הביטוי "פני בעל" הנפוץ במצבות לתנת, בא לידי ביטוי במסכות פנים שנמצאו בקרתחדשת ועליהן סהר וגלגל, סמל בעל חמן, כלומר הן פניו של בעל - "פני בעל". חלק ממאפייני הפולחן האלה מגלים קשר הדוק לפולחן הכנעני בחצור, שבמקדש המצבות שהתגלה בה נמצאו מצבה ועליה סמל סהר וגלגל, ושתי ידיים פרושות מעלה לכיוון הסמל. בחצר בית המלאכה הקשור למקדש התגלתה מסיכת חמר ללא זקן או שפם, בדומה למצבות הפוּניות. במצבה מליליבאום , שהייתה מרכז שלטוני פיניקי בסיציליה, ועליה כתובת נדר, נראים בנוסף לסמלי תנת ובעל חמן, קדוקאוס, מקטר וכהן פורש את ידו, גם במה מוגבהת ועליה שורת מצבות, בדומה לאופן הצבת המצבות בחצור.
יוצאים מן הכלל.
ברוב הכתובות לא מפורט הנדר, אך בחלק קטן מהכתובות נכתב מה נדר הנודר, למשל נציבים ומסיכות, מזבח נחושת ועגלת עץ. ישנן כתובות בהן נדרו אנשים על אנשים אחרים, למשל על בניהם של הנודרים, או לתשלום נדריהם של אנשים אחרים, ובאחת הכתובות נודר הנדר כותב שנדרו נידר "על אבי וצבאו". כתובת CIS I 196 נידרה על ידי סבם של שני מציביה, שלפי תוכנה השיתו אותה לצוואתו.
חלק מהכתובות אינן נדר, אלא מתנה: בכתובת מסלכה מופיע "אש יתן" במקום "אש נדר" הנפוץ, אך בהמשך בא הנוסח "כי שמע קולי יברכני" המעיד על היענות האל לקולו של המאמין. בכתובות מקרתחדשת נמצא נוסח מקוצר לאחריו שם המקדיש בלבד, בכתובת מקירתא נכתב אך גם קיים הנוסח ואף . בכתובת אחת מקרתחדשת ההקדשה לאלים רגילה, אך במקום "אש נדר" מופיע פשוט . בכתובת אחרת מקרתחדשת הוקדש מזבח לשדרפא על ידי בונהו, כדי שישמע קולו: "לאדון לשדרפא, מזבח זה אשר בנה יקצאלם (שם פרטי) [...] ישמע ק[לי]", וכן מוזכרים שני השופטים שכיהנו בעת כתיבתה. בכתובת מקירתא מוזכרת "חמישים שנים למלכי" בלי לציין את שם המלך. בכתובת אשמן מארח מדרום-מזרח סרדיניה הקדיש הנודר לאשמון, אל הרפואה, מזבח נחושת כי שמע קולו וריפא אותו. גם בכתובת זאת מוזכרים שני השופטים שכיהנו בעת כתיבתה. בכתובת סטנדרטית מקרתחדשת מוזכרים שני השופטים שכיהנו בשנת כתיבתה וכן ירח הצבתה. בחלק ניכר מהכתובות מקירתא מודגש שנידר נדר, בנוסח "נדר אש נדר" (נֶדֶר אֲשֶׁר נָדַר). נוסחים אחרים שנמצאו הם: , , ובכתובת פונית-חדשה מקירתא נמצא נוסח מיוחד, כנראה סוג מיוחד של נדר: "ביום נועם וברכה פצה (את פיו לבטא) נדר זה רמכעט (שם פרטי) לבעל, שמע את קולו וברכו". במספר כתובות נמצא רק "נדר" ולאחריו שם הנודר. נוסחת הנדר התקבעה כל כך שהפכה לגנרית, שבכתובת מאוחרת מקירתא נכתב "לאדון לבעל, נדר אשר נדר יכנשלם בן בדעשתרת הרב לבעל ולתנת הבעלים שלו, שמעו את קולו, כתבו (עליו) טובות, פעמיו (צעדיו) חוננו".
הנוסחה הנפוצה "כ שמע קל ברכ" על הטיותיה השונות מופיעה רק בחלק מהמצבות, וברבות מהן היא משתנה מאוד. היא קיימת בין השאר בצורת "כי שמע קול דבריו", "ביום נועם אשר ביום ברוך", "שמע קולה ברך אותה", ואף בנוסח מיוחד "ישמע/ישמעו אלים קולו".
בכמה כתובות נמצא גם נוסח אזהרה מפני גניבת המצבה, בהן הגנב מוזהר שתנת או בעל חמן, שלכבודם הוצבה המצבה, יענישוהו.
דוגמות.
מצבה סטנדרטית מקרתחדשת, המזכירה את תנת ובעל חמון, ואת שושלת אבותיו של הנודר:
כתובת פיניקית באותיות יווניות מקירתא:
כתובת המסתיימת ב"כי שמעו קולו ברכוהו", המוגדרת כמתנה ולא כנדר:
מוצא הכתובות.
בקרתחדשת לבדה נמצאו יותר מ-3,000 כתובות נדר. מחוץ לקרתחדשת נמצאו כתובות אש נדר גם בהדרומטום , בקירתא, במלטה, בפאולי גריי (בדרום-מזרח סרדיניה), בסלכה ובקרליס, ומספר כתובות בפיניקיה עצמה, בעיר חמון (כיום אום אל-עמד). כתובות בנוסח דומה התגלו אף בצידון, בסביבות צור, באתונה, בגולגי, במצרים, בכתיון ובאידליון, וגם בקרתחדשת נמצאו נוסחים שאינם זהים לנוסח הנפוץ. מחוץ לקרתחדשת נפוצים יותר הנדרים לאלים אחרים מתנת ובעל חמון. על פי מצבה שחרוטה עליה הנוסחה הכללית בלבד, ללא נודר, וכן מצבה בה הנוסחה הכללית מופיעה בפיניקית אך שם הנודרת ביוונית, ייתכן שהמצבות היו מיוצרות בסיטונאות לפי הנוסח הקבוע, ולאחר שהיה אדם קונה מצבה בעקבות נדר שנדר, היו מוסיפים בחריטה את שמו למצבה.
באוגרית נמצאו שתי מצבות המקדישות קרבנות לאל דגון. מבנה הכתובות שונה ממבנה כתובות הנדר הפיניקיות, אך תפקידן הפולחני דומה.
תרומתן של הכתובות למחקר.
על אף שנוסח רוב הכתובות זהה כמעט לחלוטין, ניתן ללמוד מהן על חייהם, מנהגיהם, סדריהם החברתיים ולשונם של הפוּניים, הפיניקים שהתיישבו מעבר לים, ובייחוד בקרתחדשת וסביבתה.
זהויות וייחושׂ.
מהכתובות עולה כי הפיניקים הזדהו בעיקר לפי מוצאם, כאשר הנודר כתב לרוב את שמו ואת שם אביו, או שושלתו הגברית מספר דורות אחורה. באחת הכתובות, בה מקדיש המצבה הוא אינו נודר הנדר, שושלת הנודר מגיעה 16 דורות אחורה, ובכתובת שבורה בראשיתה מקרליס מוזכרים לפחות 17 דורות. במספר מקרים, במקום שם אדם ואביו מוזכר שם האדם, תוית "ש", ושם אדם אחר, ומקרים אלה מרמזים, ככל הנראה, על מנהג אימוץ. לעיתים הייחוס היה על פי אדוניו של הנודר, ולאחר שמו הפרטי היה בא "עבד" ושם אדוניו, ואף שושלת אדוניו.
בחלק מהמקרים בהם מציבת המצבה היא אישה נכתבה השושלת הגברית של אבותיה, אולם במיעוט המקרים נכתבה שושלת אמותיה, שושלת מעורבת שם אישהּ או אף שם אישהּ ושושלתו. יש גם שאישה התייחשה לפי אביה ואישהּ, וכן בכתובת אחת שנידרה על-ידי שתי נשים נמצא שאחת התייחשה לפי אביה, והשנייה לפי אישהּ, ככל הנראה הראשונה נשואה והשנייה לא. יש גם מקרים בהם נכתבה שושלת נשית של גבר, אך ייתכן שהדבר נובע מהיותו עבד.
לעיתים הנודר הזדהה גם לפי מקצועו, אך נדיר מאוד שהזיהוי המקצועי החליף את הזיהוי המשפחתי ולא בא יחד איתו. הזיהוי לפי המקצוע מאפשר ללמוד על המקצועות הנפוצים בקרתחדשת ושמותיהם. רבים מהמקצועות הנזכרים זהים לעברית ומזוהים באמצעותה, כמו סופר, רופא, נגר, טבח, גלב אלים (סַפָּר במקדש), חרש וכן חרש ארונות, חובל, רוקח, יועץ, ממליח, ברא, פועל (יוצר) המגרדות, זובח, מודד, מליץ, חרם, אורג המלקוח, מוכר הפול, מוכר הקטורת, ונוסכי מתכות כגון חרוץ, ברזל ונחושת. חלק מהמקצועות, כגון "מסרוע", "פתא", "סהב", "ברש", "מקדח", "גגפם" ו"רקא", לא ידועים, וחלק מתבהרים דרך שפות שמיות אחרות, כגון "פועל הרחמת" - פועל במלאכת השיש, לפי רחמא (שיש) בתדמורית . מתוך שושלות היוחסין והמקצועות המצוינים בכתובות עולה כי לעיתים מקצועות עברו במשפחה. מהכתובות אף עולה שלקרתחדשת הובאו סופרים מפיניקיה, כגון "הסֹפר אִש צִדֹן". המקצועות המוזכרים בכתובות מעידים אף על המערכת המנהלית הפיניקית: מקצועות כגון "סֹפר הדלחת" ו"פֹעל התעלית" מעידים על שירותי תיעול ואף על סופרים במשרד התיעול העירוני בקרתחדשת הגדולה.
בכתובות מוזכרים גם תארים ומעמדות דתיים. אחד התארים המוזכרים הוא "שנא" מהשורש ש.נ.ה., שמשמעותו אדם היודע ושונה את הלכות הפולחן, וזה הוא השורש הקדום לשם תנאים. חלק מהנודרים הזדהו כעבדי מקדשים כגון "עבד בית צד-תנת (ב)מערת", "עבד בית מלך-עשתרת", "עבד בית עשתרת באתר הקדוש", "עבד בית שמש", "עבד בית ארשף", "עבד בית אשמן", וכן "עבד עשתרת האדירה", שהוא אולי עבד במקדש עשתרת ואולי עבד האלה עצמה. נודרים אחרים הזדהו ככהנים: "כהן של בעל-שמים", "כהן אלת (תנת או אשרה)" וכן "רב כהן אלת", "כהן אשמן-עשתרת", וכן "הכהן". זיהויים דתיים נוספים המצויים בכתובות הם "איש בְּעמת איש עשתרת" ו"עמיתה של עשתרת ארך ".