גנרל אלכסנדר מקקארל (סאנדי) פאץ' (באנגלית: Alexander McCarrell "Sandy" Patch; 23 בנובמבר 1889 - 21 בנובמבר 1945) היה קצין בצבא ארצות הברית שנודע בזכות שירותו במלחמת העולם השנייה הן במערכה באוקיינוס השקט, בקרב גוודלקנל, והן במערכה באירופה המערבית בשנים 1944–1945 כמפקד הארמייה השביעית של צבא ארצות הברית.
ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת.
פאץ' נולד בבסיס צבא ארצות הברית "פורט הואצ'וקה" באריזונה עליו פיקד אביו. הוא רצה ללכת בעקבות אביו, ולהתחיל בקריירה צבאית, והתקבל לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית בווסט פוינט, בשנת 1909. שלא כאביו, לא הצטרף לחיל הפרשים, שכן הבין שזמנו של החיל חלף. ב-1913 היה לקצין בחיל הרגלים.
במלחמת העולם הראשונה שירת פאץ' בתחילה כמדריך בבית הספר למקלענים בארצות הברית, ולאחר מכן נשלח אל החזית. הוא משך את תשומת לבו של הגנרל ג'ורג' מרשל שהיה אז מאנשי מטהו של מפקד חיל המשלוח האמריקאי, הגנרל ג'ון פרשינג.
בתקופה שבין המלחמות המשיך פאץ' בשירות בצבא הקבע, ולאחר שמרשל מונה לראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, נשלח פאץ' לבסיס פורט בראג בצפון קרוליינה לפקח שם על אימון החיילים בתקופת ההתעצמות שקדמה לכניסת ארצות הברית למלחמה.
מלחמת העולם השנייה.
זירת האוקיינוס השקט.
פאץ' קודם לדרגת מייג'ור ג'נרל במרץ 1942. באותה שנה נשלח לזירת האוקיינוס השקט על מנת לארגן את הגנת קלדוניה החדשה שהוחזקה בידי אנשי צבא צרפת החופשית בפיקודו של ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה. באותה השעה הייתה צפויה מתקפה יפנית על קלדוניה החדשה בדרך אל אוסטרליה. פאץ' נטל את הפיקוד על יחידות שונות ומפוזרות של תושבי האיים ואנשי צרפת החופשית, והביא עמו סיוע בכוח אדם, באספקה ובחימוש. עם זאת, יחסיו עם ד'ארז'נלייה עלו על שרטון, והשניים הסתכסכו ביניהם על נושא הפיקוד על הכוחות באי. רק לאחר התערבותו של הגנרל שארל דה גול יושרו ההדורים, אך לאחר אי ההצלחה של היפנים בקרב ים האלמוגים חלפה סכנת הפלישה המיידית, ושירותיו של פאץ' נדרשו במקום אחר.
הכוחות שנאספו בחופזה באזור קלדוניה החדשה עוצבו בידי פאץ' לדיוויזיה שכונתה "דיוויזיית אמריקל" (Americal Division) (הלחם של המילים "אמריקה" ו"קלדוניה"), ומספרה הרשמי היה דיוויזיית חיל הרגלים ה-23 של צבא ארצות הברית. דיוויזיה זו נשלחה אל הקרב בפעם הראשונה בקרב גוודלקנל באוקטובר 1942 והחליפה את דיוויזיית הנחתים הראשונה שספגה אבדות כבדות מאז שנחתה באי באוגוסט 1942. פאץ' עצמו החליף את הגנרל אלכסנדר ונדגריפט כמפקד כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, כוחות שמנו אז כ-50,000 לוחמים. פאץ' הוביל באופן אישי את המתקפה על העמדה החשובה בהר אוסטן ומול עמדות נוספות בהרים המבוצרים בהם החזיקו היפנים. בדצמבר מונה פאץ' למפקד הקורפוס ה-14, ותחת מנהיגותו, בפברואר 1943 הסתיים הקרב בניצחון בעלות הברית, והיפנים נסוגו מגוודלקנל.
הזירה האירופית.
מרשל, שהתרשם ממנהיגותו של פאץ' בגוודלקנל, שלח אותו לחזית האירופית. בתחילה כיהן פאץ' כמפקד הקורפוס ה-4 באיטליה, ולאחר מכן מונה למפקד הארמייה השביעית במקום הגנרל מארק קלארק. תחת פיקודו נחתה הארמייה באזור הריביירה הצרפתית בדרום צרפת במסגרת מבצע דרגון ב-18 באוגוסט 1944. ב-18 באוגוסט קיבל פאץ' דרגת לוטננט גנרל. הוא הוביל את הארמייה צפונה דרך עמק הרון, וב-9 בספטמבר 1944 נפגשו כוחותיו ליד העיר דיז'ון עם כוחותיו של הגנרל ג'ורג' פטון מהארמייה השלישית שנחתו בחופי נורמנדי ופילסו את דרכם מזרחה. פאץ' סבל מטרגדיה אישית כאשר בנו, קפטן אלכסנדר פאץ' נהרג בקרב ב-22 באוקטובר 1944.
פאץ' המשיך לפקד על הארמייה השביעית עד לסוף המלחמה באירופה במאי 1945, נכנס עמה לאדמת גרמניה ולאורך עמק הריין והוביל את המתקפה על קו זיגפריד ולאחר מכן נע לאזור דרום גרמניה. כוחותיו של פאץ' שיחררו את מחנה הריכוז דכאו והוא סייר במקום. כוחותיו היו אלו ששבו את הנאצים הבכירים אלברט קסלרינג והרמן גרינג. פאץ' נפגש עם גרינג ושוחח עמו.
מותו ומורשתו.
באוגוסט 1945 הוחזר פאץ' לארצות הברית על מנת לפקד שם על הארמייה הרביעית. עם הגיעו לסן אנטוניו לקה בדלקת ריאות פתאומית וחריפה. הוא מת ב-21 בנובמבר 1945 ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-56. גופתו נטמנה בבית הקברות וסט פוינט.
מחנה הצבא האמריקני בשטוטגרט נקרא על שמו בשנת 1952. המחנה הוא מפקדת פיקוד אירופה של ארצות הברית. בשנת 1954 הועלה לאחר מותו לדרגת גנרל מלא.
צבי רודי
צבי רוּדי (Zvi Rudy; 26 ביוני 1900 – 28 בספטמבר 1972) היה סופר, מסאי, סוציולוג, פילוסוף ודוקטור למדעי הטבע, חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת 1939.
ביוגרפיה.
רודי נולד בשנת 1900 במיכלובו שבסמוך לעיר ביאליסטוק, במערב האימפריה הרוסית (כיום פולין), בן לדב, בעל מרכז תעשייה לאריגים, ולשרה בת שמואל סלאפאק.
את השכלתו קיבל בבית ספר עירוני גרמני ורוסי בביאליסטוק ובאוניברסיטאות פראג, ברלין, לייפציג ופריז, והוסמך כדוקטור לפילוסופיה ודוקטור למדעי הטבע על הדיסרטציות "הוויטליזם במאה ה-20" ו"הדומיניות של בעלי החיים הירודים".
רודי פרסם מספר רב של מאמרים, מסות ומחקרים בעיתונות בעברית ולועזית. שימש כמרצה לפילוסופיה וסוציולוגיה במספר בתי ספר גבוהים באירופה, והרצה בקונגרסים בינלאומיים בתחומים אלה ובפסיכולוגיה.
רודי עלה לארץ ישראל באפריל 1934 והיה ממייסדי ומראשוני המרצים לבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב וכיהן במוסד כמרצה ראשי לפילוסופיה וסוציולוגיה בין השנים 1935–1959.
בשנת 1948 ייצג את ארץ ישראל בקונגרס הבינלאומי לפילוסופיה באמסטרדם, בו הרצה על "הסוציולוגיה של ההמון". ולאחר הקמת המדינה קיבל את תפקיד המסגנן הראשי ורושם "קורות הימים" (Annales) במשרד החוץ.
בשנת 1939 היה רודי חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל עבור ספרו "לכסיקון לפילוסופיה: והמדעים הקרובים לה", שיצא בהוצאת דביר.
התגורר בתל אביב והיה נשוי לדורה לבית הורֶנשטיין.
רודי נפטר בשנת 1972 ונקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
סימן יעקובי
בתורת המספרים, סימן יעקובי הוא הכללה של סימן לז׳נדר.
שימושו העיקרי הוא בפירוק ובדיקת ראשוניות של מספרים שלמים, בעיקר בשביל יישומים שונים בתחום הקריפטוגרפיה.
הגדרה.
עבור מספר שלם formula_1 וּמספר טבעי אי־זוגי formula_2, סימן יעקובי formula_3 מוגדר כמכפלת סימני לז׳נדר המתאימים לפירוק של formula_2 לגורמיו הראשוניים:
עבור כל זוג formula_7 סימן לז'נדר מוגדר על ידי:
תכונות.
התכונות של סימן יעקובי נובעות ישירות מהקשר שלו לסימן לז׳נדר.
formula_21
בדומה לסימן לז׳נדר,
אם formula_24 אז formula_25 הוא שארית אי־ריבועית formula_26
אם formula_25 הוא שארית ריבועית formula_26 אז formula_29
אבל, בשונה מסימן לז׳נדר, אם formula_29 אז formula_25 לא בהכרח שארית ריבועית formula_26.
דוגמאות.
formula_33
&lt;math&gt;
\left(\frac{33}{5}\right)
=\left(\frac{3\cdot11}{5}\right)
=\left(\frac{3}{5}\right)\cdot\left(\frac{11}{5}\right)
=\left(\frac{5}{3}\right)\cdot(-1)^
ג'ון א. ליסט
ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר
ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר (מכונה בראשי תיבות ביוד"א) היא הישיבה המרכזית של חסידות ויז'ניץ בבני ברק. לפני השואה פעלה הישיבה בעיירה ויז'ניצא. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב מנחם ארנסטר.
רקע.
בין השנים תרס"ב-תרע"ד הייתה ישיבה בוויז'ניץ בשם "בית ישראל" שנוהלה על ידי האדמו"ר רבי ישראל הגר (ה"אהבת ישראל") ובנו רבי מנחם מנדל הגר (לימים האדמו"ר מווישובה). הלימוד בישיבה כלל ש"ס ושולחן ערוך חושן משפט כדרך הישיבות בהונגריה וברומניה ששילבו לימוד הלכה עם לימוד תלמוד. רבי ישראל היה בוחן את הבחורים מדי ערב ראש חודש, ורבי מנחם מנדל שכיהן כראש הישיבה היה בוחן מדי ערב שבת. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזב רבי ישראל את ויז'ניץ ועבר לגרוסוורדיין שם ניהל את חצרו עד פטירתו. בעקבות המלחמה נסגרה הישיבה.
הקמת הישיבה מחדש לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מספר שנים לאחר המלחמה החל לכהן ברבנות העיירה, רבי אליעזר הגר, בנו של האדמו"ר רבי ישראל ולימים ממלא מקומו באדמו"רות בוויז'ניץ. בשנת תרפ"ג (1923) ייסד רבי אליעזר את הישיבה מחדש בשם "בית ישראל ודמשק אליעזר" והעמיד בראשה את הרב דוד צבי שנייבאלג, דיין ומו"צ העיירה. תחת הנהגתו התרחבה הישיבה והייתה הגדולה ביותר בחבל בוקובינה. בישיבה היה, שלא כמקובל אז, חדר אוכל ופנימייה ("מלון" כפי שכונתה) לבחורים, כדי שלא יצטרכו לחזר על הפתחים לאוכל ולינה ("ימים"). בישיבה למדו שיעור בגמרא בעיון ושיעור בשולחן ערוך אורח חיים. הבחורים למדו בכוחות עצמם גמרא בקיאות ושולחן ערוך יורה דעה. בשיעורים הנמוכים למדו גם נ"ך, חומש עם רש"י וקיצור שולחן ערוך. רבי אליעזר היה בוחן ביום שישי על לימודי הגמרא ובמוצאי שבת על חומש רש"י, וכן היה מוסר שיחת מוסר. בישיבה ניתן דגש גם על יראת שמים, תפילה והשקפה יהודית וחסידית.
רוב התלמידים בישיבה הגיעו מבוקובינה ובסרביה. היו בה גם תלמידים ממרמורש וטרנסילבניה, אף על פי שרבי אליעזר החמיר את תנאי הקבלה עבורם, בשל ריבוי הישיבות באזורים אלה.
עם כניסת הרוסים לרומניה נסגרה הישיבה.
הישיבה בישראל.
רבי אליעזר הגר עלה לישראל בחודש ניסן תש"ד (אפריל 1944) והקים את הישיבה מחדש בתל אביב. כשהגיע רבי משה יהושע הגר בן אחיו רבי חיים מאיר הגר לישראל, בחודש אב באותה שנה, מינהו רבי אליעזר לכהן בראשות הישיבה.
באייר תשי"א (1951), כשנה לאחר אכלוס קריית ויז'ניץ, עברה הישיבה לבני ברק ושם מקומה עד היום.