נולד לרבי נפתלי חיים אדלר והינדא בת רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ. נקרא 'ישראל אליעזר' על שם סבו רבי ישראל הגר (אהבת ישראל) ובנו רבי אליעזר הגר (דמשק אליעזר). אביו היה בנו החורג של רבי ברוך הגר, האדמו"ר מסערט ויז'ניץ ואחיו של רבי חיים מאיר (אמו צירל, נישאה לרבי ברוך לאחר פטירת בעלה הרב מרדכי יהודה). הרב נפתלי חיים היה מיוחס מצד אביו לאדמו"רי לעלוב ומצד אמו היה נינו של רבי נפתלי חיים הורוביץ מדז'יקוב-ירושלים.
למד בישיבת בית אברהם, שם כיהן גיסו רבי שמואל ברזובסקי (כיום האדמו"ר מסלונים) כר"מ. בשנת תשל"ד נישא לריקל גיטל, בתו של דודו (חתן נוסף של רבי חיים מאיר הגר) הרב משה ארנסטר. לאחר הקמת קריית ויז'ניץ ברחובות מונה לרב החסידות על ידי דודו רבי משה יהושע הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, תפקיד שמילא במשך כ-30 שנה. נהג לנסוע מדי פעם לנתניה להתפלל בבית הכנסת 'דז'יקוב-ויז'ניץ' שאביו הקים בעיר.
בכ"ב באייר תשע"ב (14 במאי 2012), חודשיים לאחר פטירת דודו, רבי משה יהושע הגר, הוכתר לאדמו"ר על ידי בן דודו האדמו"ר מויז'ניץ. חצרו נקראת 'דז'יקוב-ויז'ניץ'.
משפחתו.
אחיו הרב מרדכי היה רב קהילת "מנחה חדשה-דז'יקוב" בבורו פארק.
לרב אדלר שני בנים ושמונה בנות. בניו: מנחם מנדל דוד, נשוי לחיה חנה בת הרב ברוך שטרנבוך רבה של קהילת ויז'ניץ בברכפלד (בן הרב אליהו שטרנבוך וחתן הרב מנחם ארנסטר), והרב לוי יצחק, רב הקהילה בבית שמש, חתנו של הרב אלימלך בידרמן.
בנותיו:
צירל, נשואה לרב דוד משה רוזנבוים, רב קריית קרעטשניף בעיר רחובות. בן רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים, האדמו"ר מקרעטשניף.
שרה פראדל, נשואה למרדכי שלמה, בן הרב חיים דוב שטרן, חתן רבי ישראל אברהם פורטוגל, האדמו"ר מסקולען.
רחל, נשואה לישראל, בן הרב שמעון למברגר ממאקווא והמכהן כרב קהילות החסידים ברמת בית שמש ד' 1.
יוכבד, נשואה למיכאל ישראל, בן רבי אליהו עזריאל בידרמן, האדמו"ר מלעלוב בני ברק.
חוה, נשואה ליוחנן, בן רבי ברוך מאיר יעקב שוחט, האדמו"ר מקרלין סטולין.
אסתר, נשואה ליעקב, בן רבי מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג זצ"ל ומשמש כראש ישיבות פיטסבורג.
מרגלית, נשואה למרדכי שלמה, בן רבי נחום דב ברייאר האדמו"ר מבויאן.
רבקה, נשואה ליחיאל דוד, נכד רבי ישראל צבי יאיר דנציגר האדמו"ר אלכסנדר.
חסידות דז'יקוב ויז'ניץ.
רקע.
חסידות דז'יקוב היא חסידות מגזע רופשיץ שפעלה בגליציה בעיר דז'יקוב (טרנובז'ג) קרוב למאה שנה, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. רוב החסידים, וכן האדמו"ר רבי אלטר'ל ובנו הרב הצעיר, נרצחו בשואה. לחצר זו היה קשר הדוק עם חצר ויז'ניץ, האדמו"ר מוויז'ניץ רבי ישראל הגר היה חתנו של רבי מאיר הורוביץ מדז'יקוב (ה"אמרי נועם"), ונכדו של רבי מאיר, רבי אלטר (האדמו"ר האחרון), היה חתנו של רבי ישראל הגר. כך גם לרבי חיים מאיר הגר (ה"אמרי חיים" מויז'ניץ) היה חתן רבי יהודה הורוביץ, בנו של רבי אלתר מדז'יקוב. רבי חיים מאיר עצמו שהה בצעירותו אצל רבי יהושע (ה"עטרת ישועה" מדז'יקוב, גיס אביו), נהג לשיר ניגוני דז'יקוב ועסק בתורת ומעשיות חסידות דז'יקוב. אחר השואה אף ניסה להכתיר את אחד מהנכדים לאדמו"ר, אך הלה סירב. שנים לאחר מכן הוכתרו כמה נכדים לאדמו"רים אך הם לא הצליחו לפתח חצרות מבוססות.
אביו של רבי ישראל אליעזר, רבי נפתלי חיים, הוא צאצא של שני האדמו"רים הראשונים בשושלת, רבי אליעזר ורבי מאיר. הוא הקים בנתניה, שם כיהן כרב, בית כנסת בשם 'דז'יקוב-ויז'ניץ' והיה מכונה האדמו"ר מדז'יקוב-ויז'ניץ, בעיקר בשנותיו האחרונות.
קהילות ומוסדות.
"קריית דז'יקוב-ויז'ניץ" בבית שמש, המרכז של החסידות, נמצאבשיכון דזיקוב ויזניץ שברמת בית שמש בקריה בית מדרש במבנה זמני, כולל אברכים, תלמוד תורה 'אמרי נפתלי' ובית ספר 'בנות הינדא'. עד אמצע תשע"ט התגורר האדמו"ר בעיר רחובות, שם ניהל את מרכז החסידות.
בבני ברק יש גם בית כנסת של החסידות בשם 'אמרי נפתלי' הממוקם ברחוב בן יעקב כמו כן באלעד יש בית כנסת הממוקם ברחוב המאירי.
אברהם יעקב מסדיגורה (השלישי)
מנזר אותימיוס
מנזר אותימיוס (נכתב גם אבטימיוס) הוא אתר ארכאולוגי השוכן במרכזו של מישור אדומים, אזור התעשייה של מעלה אדומים, כקילומטר מדרום לנחל אוג. במקום נמצאים שרידיו של מנזר אשר נוסד בשנת 428 בידי אותימיוס הקדוש, מראשוני הנזירים במדבר יהודה.
היסטוריה.
המנזר נוסד תחילה כלאורה ובו כנסייה שסביבה נבנו 12 תאי מגורים לנזירים. בשנת 482, מספר שנים לאחר מותו של אותימיוס בשנת 473, הפך המנזר לקוינוביון, הוא הוקף חומה ובמרכזו הוקמה כנסייה חדשה. במנזר נחצבו בור מים גדול שסיפק את צורכי הנזירים ואיפשר לקיים באתר בוסתן. אותמיוס עצמו נקבר בקריפטה מתחת לקפלה קטנה שנבנתה במרכז המתחם, וזו השתמרה. המנזר נפגע ברעידת אדמה בשנת 660 אך שוקם והמשיך להתקיים עד המאה ה-13. במאה ה-13 הפך האתר לחאן דרכים אשר נודע בשם "חאן אל-אחמר" (החאן האדום), וננטש באופן סופי בתקופה העות'מאנית. האתר לא היה נגיש לקהל עד שנת 2010, עת הועבר לניהולה של רשות הטבע והגנים. בקור במקום מותנה בתיאום מראש לקבוצות בלבד המבקרות במוזיאון השומרוני הטוב
אורכו של האתר כ-90 מטרים ורוחבו כ-80 מטרים. נוסף על בור המים, שרידי הכנסיות והקריפטה, נשתמרו בו תאי נזירים, אכסניה, פסיפס ותעלות מים.
HSBC ארנה
HSBC ארנה (בפורטוגזית: HSBC Arena), הידוע גם בשמות Arena Olímpica ("ההיכל האולימפי"), Arena Multiuso ("ההיכל הרב-תכליתי") ו-Rio Arena ("היכל ריו"), הוא אולם ספורט הממוקם בבארה אולימפיק פארק שבשכונת בארה דה טיז'וקה בריו דה ז'ניירו.
האולם נחנך ב-2007, לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר באותה שנה, כחלק מה"ספורט סיטי קומפלקס סנטר" שכלל אז גם את מרכז ספורט המים מריה לנק ואת ולודרום בארה ולקראת האולימפיאדה יכלול מתקני ספורט נוספים. HSBC ארנה מכיל 15,430 מקומות ישיבה.
במהלך המשחקים הפאן-אמריקאיים 2007 נערכו באולם תחרויות התעמלות וכדורסל. לאחר מכן אירח גם את אליפות העולם בג'ודו (2007), טורניר הטניס של ריו (2009), טורניר MMA (2011) ומספר קונצרטים שבחלקם הופיעו אומנים בינלאומיים מוכרים ואף כוכבי נוער אמריקאיים. בהופעות יכול האולם להכיל עד 18,000 מקומות.
בספטמבר 2014 אירח האולם את צמד משחקי הגביע הבין-יבשתי בכדורסל בהשתתפות הקבוצה המקומית פלמנגו ומכבי תל אביב (זוכת היורוליג ב-2014). קבוצת פלמנגו ניצחה בסיכום שני המשחקים וזכתה בגביע.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) אירח ההיכל את תחרויות ההתעמלות, ההתעמלות האומנותית והטרמפולינה. בזמן המשחקים, מספר המקומות באולם צומצם מעט לכ-12,000 צופים בלבד, כיוון שהוסרה טבעת המושבים התחתונה.
מרכז ספורט המים מריה לנק
מרכז ספורט המים מריה לנק (בפורטוגזית: Parque Aquático Maria Lenk) שוכן בשכונת בארה דה טיז'וקה שבריו דה ז'ניירו. הוא נבנה לכבוד המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר ב-2007, ונקרא על שם השחיינית הברזילאית מריה לנק שנפטרה באותה שנה. לצדו הוקמו מתקנים נוספים שנעשה בהם שימוש במשחקים - ולודרום בארה ו-HSBC ארנה. המרכז ממוקם בבארה אולימפיק פארק
בריכת השחייה המרכזית במתקן מוקפת ביציעים מקורים המכילים כ-8,000 מקומות ישיבה, ולצדה בריכות נוספות לענפי מים אחרים, כגון בריכה עמוקה עם מקפצה לתחרויות קפיצה למים. תשתיות הבריכה מותאמות גם לבעלי צרכים מיוחדים וכוללים גם חדרי אימונים, מלתחות ועוד. במסגרת המשחקים הפאן-אמריקאיים אירחה הבריכה תחרויות שחייה, שחייה צורנית וקפיצה למים.
לאחר המשחקים הפאן-אמריקאיים הועבר מרכז השחייה לוועד האולימפי הברזילאי, שהיה אמור להפעילו כמרכז ראשי לאימונים ותחרויות, הכשרת מאמנים ושופטים לתחרויות שחייה ועוד. בפועל, הוועד האולימפי הברזילאי לא השתמש בקומפלקס השחייה, מה שעורר ביקורת ציבורית מחשש שהמבנה הפך ל"פיל לבן".
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) אירח המרכז את תחרויות הכדורמים (השלבים המוקדמים) והקפיצה למים. מרכז השחייה יארח גם תחרויות באולימפיאדת הנכים. לצורך כך שופצה הבריכה החיצונית הסמוכה לה כדי שתוכל לשמש כבריכת החימום של המתקן.
במהלך המשחקים האולימפיים הפכו לפתע המים בבריכת הקפיצות לצבע ירוק בוהק. יום למחרת גם המים בבריכה הסמוכה, בה נערכו משחקי כדורמים והשחייה הצורנית הפכו ירוקים. לאחר בדיקה, המארגנים הודיעו שהסיבה לשינוי בצבע המים הן האצות. בגלל תנאי החום הקיצוניים בבריכה והעובדה כי לא נושבת בה רוח, התפתחו במקום אצות שהפכו את צבע המים לירוק. הן אינן מזיקות, ולמתחרים לא נשקפה סכנה. בהמשך פורסם כי האשמה היא טעות טכנית של מפעילי הבריכה ששגו בתפעול המערכות לסינון המים והתקלה סודרה.
המרכז הלאומי לרכיבה
בית הספר הצבאי לפרשים והמרכז הלאומי לרכיבה בעיר ריו דה ז'ניירו, ממוקמים יחד במתחם של כ-100 דונם באתר בשם "וילה מיליטר" (בפורטוגזית: Vila Militar), סמוך לפארק דאודורו בעיר. מרכז הרכיבה נחנך בשנת 1922, והוא מציע שלל קורסי אימונים לצד אורוות מרווחות המכילות מאות סוסים, מתקני טיפול ומרפאות לסוסים ומכונים לחקר סוסי מרוץ והשבחתם, הכשרת פרשים, מאמנים ומטפלים ופנימייה עבורם. המכון מעניק תואר ראשון לפרשים מאומנים, מבצע שיתופי פעולה בינלאומיים נרחבים ומארח תחרויות.