תחקיר וחקירת מצ"ח שנערכו בעקבות המקרה ניקו את החיילים מכל אשמה וקבעו שמותה של רייצ'ל קורי היה תאונה שנגרמה עקב חוסר האחריות של פעילי ISM, שכן קורי נהרגה מפגיעת חתיכת בטון שדחף הדחפור והייתה מוסתרת מאחורי ערימת עפר, שם נהג הדחפור לא יכול לראותה. עם זאת, עד היום באוניברסיטה בה למדה קורי ממשיכים פרופסורים ופעילים אנטי-ישראלים לטעון כי נהג הדחפור מחץ את גופה שוב ושוב על אף שראה את גופתה ללא רוח חיים.
פעילי ISM ופעילי שמאל רדיקלי האשימו את ישראל ב"רצח מכוון" של קורי ודרשו מחברת קטרפילר להפסיק למכור דחפורים לישראל. אף על פי שממשלת ארצות הברית הסתפקה בדו"ח המסקנות שפרסם צה"ל, פעילי ISM והוריה של קורי קראו לחקירה עצמאית שתבוצע על ידי ארצות הברית. שלטונות ארצות הברית דחו את קריאתם.
תביעות משפטיות.
בשנת 2005 הגישה משפחת קורי תביעות בארצות הברית נגד קטרפילר, צה"ל ומשרד הביטחון על אחריות למותה של רייצ'ל קורי. התביעות נדחו. גם ערעור המשפחה על פסק הדין נדחה.
בתחילת שנת 2010 הגישו הוריה תביעת נזיקין אזרחית בבית המשפט המחוזי בחיפה נגד משרד הביטחון. בחודש נובמבר 2010 פורסם כי חברת קטרפילר משעה אספקת ציוד לישראל עד תום המשפט אך ב-2012 החלו להגיע דחפורי D9 חדשים לצה"ל. באוגוסט 2012 נדחתה התביעה.
בהכרעת הדין כתב השופט עודד גרשון כי הדחפור ומפעיליו ביצעו פעילות מלחמתית של חישוף תחת אש ומותה של קורי היה תאונה – כך שאין מקום לפצות את המשפחה. הוא דחה גם את הטענה על רשלנות, משום ששדה הראייה של נהג הדחפור היה מוגבל, בניגוד לזה של המנוחה. "היא העמידה עצמה במודע בסכנה", אמר השופט, והוסיף כי מדובר ב"תאונה שהביאה על עצמה". כמו כן ציין אזהרת מסע של ממשלת ארצות הברית שפורסמה ביום האירוע והזהירה אזרחים אמריקנים מהגעה לאזור עזה והגדה המערבית. השופט ציין גם כי "עמד בתוקפו צו האלוף שהכריז על ציר פילדלפי שטח צבאי סגור ואסר על כניסת אזרחים לאזור זה".
ארבעה גורמים מקצועיים, כולל מומחה מטעם משפחת קורי, קבעו כי נהג הדחפור לא יכול היה לראות את קורי במקום בו עמדה. מסקנה זו אושרה על ידי בית המשפט.
בנוסף, דחה גרשון את הטענות של משפחת קורי בדבר חקירה רשלנית של מצ"ח בפרשה, ובדבר נזק ראייתי, בעקבות נתיחת הגופה.
משפחת קורי ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון. ב-12 בפברואר 2015 דחה בית המשפט העליון את ערעורה בנוגע לנסיבות מותה של קורי, אך החזיר לדיון בבית המשפט השלום תביעה בנוגע לטיפול בגופתה ובנתיחה שלאחר המוות.
הנצחה וזיכרון.
לאחר מותה הונצחה קורי במגוון דרכים. שירים נכתבו אודותיה והוקדשו לזכרה. בלונדון הועלה מחזה בבימויו של אלן ריקמן בשם "שמי הוא רייצ'ל קורי" המבוסס על דברים שכתבה במכתבים וביומנים.
הצגה עליה הועלתה בפסטיבל האשה הערבייה-עברייה ב-2008, ועל ידי "הזירה הבין-תחומית" ב-2013. סרטים תיעודים שעסקו בסיפורה של קורי הופקו במהלך השנים בידי ה-BBC, פלסטינים וישראלים. סימון ביטון ביימה את הסרט רייצ'ל ב-2009 והוא הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בברלין. במשט לעזה ב-2010 הייתה גם ספינה מאירלנד הקרויה על שמה. הספינה נתקלה בקשיים טכניים, ולבסוף נעצרה על ידי חיל הים הישראלי, עגנה כשנתיים בנמל חיפה, וביולי 2012 הוטבעה במימי הים התיכון. על שמה של קורי נקראו רחובות ברמאללה ובטהראן, ונפתח לה אתר זיכרון באינטרנט.
חול המועד
חול המועד (בראשי תיבות: חוה"מ) הוא כינוי ביהדות למועדים מהתורה, שבהם לא ציוותה התורה לקיים יום טוב. משמעות הדבר שימים אלה נחשבים מבחינה הלכתית במעמד שבין יום חג ליום חול. ימים כאלה קיימים בשני חגים בלבד, הנמשכים שבוע בסך הכל: חמישה ימים בין היום הראשון של פסח לשביעי של פסח ושישה ימים אחרי היום הראשון של סוכות.
בחול המועד ישנן הגבלות הלכתיות שונות על מלאכה, אך הן מעטות ביחס למלאכות האסורות ביום טוב ולמלאכות האסורות בשבת. בנוסף ישנן הגבלות על נוהגי אבלות שונים. את ימי חול המועד מכבדים באכילה ושתייה ובלבישת בגדים חגיגיים. רבים מנצלים ימים אלו כדי לנפוש ולבלות, ובישראל מקומות עבודה רבים מוציאים את העובדים לחופשה מרוכזת בימים אלו.
בשל יום טוב שני של גלויות, בחו"ל נגרע יום אחד מחול המועד (שהוא היום הראשון של חול המועד בארץ ישראל). במרבית השנים חלה שבת באחד מימי חול המועד, והיא מכונה 'שבת חול המועד'.
במקורות.
בפרשת המועדות המופיעה בספר ויקרא (פרשת אמור) נאמר כי חג הסוכות וחג הפסח חלים שמונה ושבעה ימים (בהתאמה), כאשר היום הראשון והאחרון בהם הם 'מקרא קודש' או 'שבתון', אך אין התייחסות לתוכן הימים שביניהם, מלבד ציווי להקרבת קורבנות מיוחדים בימים אלו.
בתורה שבעל פה.
בתורה שבעל פה, ישנה מסכת מיוחדת במשנה ובגמרא העוסקת בחלקה הגדול בדיני חול המועד - מסכת מועד קטן. בספרא ובגמרא מסכת חגיגה הובאו מדרשי הלכה על פיהם חול המועד אסור במלאכה. חלק מהראשונים הבינו ממדרשי ההלכה כי חלק מאיסורי המלאכה בחול המועד הם איסורים מהתורה, אך הדעה המקובלת בין הפוסקים היא כי דרשות אלו הן אסמכתאות, ולעיקר איסור המלאכה בחול המועד תוקף של דרבנן, ולא מהתורה.
איסור מלאכה.
לפי ההלכה, ישנן מלאכות שאסור לעשותן בחול המועד. בתלמוד, איסור זה נדרש מהמקרא, אולם ישנה מחלוקת בין הראשונים אם האיסור הוא מדאורייתא, כלומר נובע מפרשנות של המקרא, או מדרבנן, כלומר חידוש של חז"ל שרק הסמיכו אותו על המקרא.
קיימת מחלוקת בפוסקים, האם ל"ט המלאכות האסורות בשבת ויום טוב משום יצירה, אסורות באופן כללי גם בחול המועד מלבד אותן מלאכות שהותרו, או שבחול המועד אסורות רק מלאכות שיש בהן טרחה. על כל פנים, מסחר ודברים שיש בהם טרחה מרובה אסורים.
מלאכות שהותרו בחול המועד.
בחול המועד הותרו שבעה סוגי מלאכות:
אוכל נפש.
הכנת מזון למועד. מותר מעשה אומן, מותר לתכנן מראש מלאכה זו במועד, ויש אומרים שמותר לעשותה בשכר לאחרים. מותר גם לעשותה בפומבי, אם ניכר שעושה לצורך המועד.
מכשירי אוכל נפש.
שימוש בציוד להכנת מזון וטיפול בצרכי הגוף, וכן לשם רפואה והיגיינה, גם תיקון הציוד מותר, ומותר לעשות בשכר לאחרים. אך אם תכנן מראש מלאכתו למועד, מותר רק מעשה הדיוט.
מכשירי מכשירים, כגון תיקון רשתות שצדים בהם עופות מותר לעשות בהם רק מלאכת הדיוט ולא מלאכת אומן.
שאר צורכי המועד.
לדוגמה שטיפת רצפה, או תיקון רכב - מותר מעשה הדיוט בלבד, ובתנאי שלא תכנן מלאכתו למועד. אסור לעשות לאחרים בשכר.
מלאכת דבר האבד.
מלאכה שאם לא תעשה, ייגרם לאדם נזק או הפסד. מותר גם מעשה אומן, ולאחרים בשכר. כל זאת רק בתנאי שלא דחה את המלאכה בכוונה לחול המועד כשהיה יכול לעשותה מקודם.
מלאכה לצורך מצווה.
מעשה אומן מותר אם עלול להפסיד את ההזדמנות לקיום המצווה, ואפילו אם תכנן מראש את המלאכה למועד. לעשות בשכר לאחרים, מותר רק אם זמן המצווה במועד, וישתמש ברווח לשמחת המועד. מעשה הדיוט מותר גם לצורך אחרי החג, אם לא יהיה לו זמן.
צורכי רבים.
לדוגמה לתקן דרכים או מקווה. מותר גם מעשה אומן לצורך המועד, לתכנן מראש מלאכתו למועד, ולעשות לאחרים בשכר.
פועל שאין לו מה לאכול.
מותר לו לעשות כל מלאכה בשכר עבור אחרים. ומותר לשכור אותו גם למלאכות האסורות בחול המועד. ישנה מחלוקת בין האחרונים האם מדובר על פועל שאין לו מה לאכול כלל, אפילו לחם ומים, או שמדובר על פועל שאין לו את הצרכים הדרושים לו לחג, כגון בשר ויין.
מנהגי כבוד החג.
אבלות.
אין מתאבלים ואין מספידים נפטרים בחול המועד.
הנחת תפילין.
דין הנחת תפילין בחול המועד אינו מפורש בחז"ל, יש שכתבו לדייק מדבריהם שיש להניח, ואכן רוב הראשונים נהגו להניח, אך ראשונים רבים אחרים סברו שאין להניח תפילין בחולו של מועד. רבי יוסף קארו בספרו 'בית יוסף' כתב שמאחר ובתלמוד לא נתפרש דין זה, לכך אין לעבור בידיים על דברי רבי שמעון בר יוחאי בזוהר ולהניח.
כיום, המנהג הנפוץ בארץ ישראל שאין מניחים תפילין בחול המועד, כפי שאין מניחים בשבת ויום טוב, אמנם יש שמניחים בצנעה, ובשנים האחרונות יש שהקימו מניינים נפרדים להניח תפילין, בהסכמת פוסקים מסוימים. בחוץ לארץ רבים מניחים תפילין, חלקם בברכה, וחלקם בלי ברכה, ויש, בעיקר מבין החסידים, שאין מניחים. קיימים מנהגים נוספים בעניין כגון מנהג המחלק בין רווקים לנשואים, ועוד.
איסור כביסה, גילוח ותספורת.
חכמים אסרו לכבס, לגלח ולהסתפר בחול המועד. סיבת האיסור היא מפני כבוד הרגל (חג), כדי שאנשים לא ידחו את הכביסה, התספורת והגילוח לחג, ויכנסו לחג כשהם מנוולים בשיער מגודל. מי שלא התגלח או הסתפר מסיבות מובנות, כגון שהיה שבוי או בבית כלא, התירו לו חכמים לגלח במועד. בימינו, כשרבים נוהגים להתגלח בכל יום, יש מתירים להתגלח כיוון שגם מי שהתגלח בערב החג צריך להתגלח שוב בתוך המועד, על מנת שלא יראה מנוול במועד.
קציצת ציפורניים.
נחלקו התנאים האם מותרת קציצת ציפורניים בחול המועד. לדעת רבי יהודה אסור הדבר, ואילו לדעת רבי יוסי היא מותרת. ההלכה נפסקה כדעת רבי יוסי. בתלמוד מובא שיש איסור לקצוץ בקוצץ ציפורניים, אך לדעת הרי"ף והרא"ש איסור זה נאמר לגבי דיני אבלות ולא לגבי חול המועד. בשולחן ערוך נאמר שקציצת ציפורניים מותרת, ואילו הרמ"א כתב שקציצת ציפורניים אסורה. הנוהגים כרמ"א מקלים בכמה מקרים: בקציצת ציפורניים בפה, בקציצתם לילד קטן, בקציצתם כאשר קצץ אותם בערב החג, בקציצתם לצורך טבילת אשה, ויש מתירים לקצצם גם בערב שבת למי שרגיל בכך.
ראיית נגעים בחול המועד.