בשנת 2009 התארח הברלינר אנסמבל בתיאטרון הקאמרי והציג את אופרה בגרוש.
בוריס איוואנישווילי
משה נחשון
משה נחשון (קִיפֶּר) (כ"ו בתשרי תרמ"ט, 1 באוקטובר 1888, אנאנייב, פלך חרסון, רוסיה (אוקראינה) – 14 במאי 1977, תל אביב) היה פדגוג עברי, מייסד הגימנסיה העברית "תרבות" ברובנה ומנהלה הראשון, ומורה למתמטיקה בגימנסיה העברית "הרצליה" במשך 35 שנה.
ביוגרפיה.
נחשון נולד בשם משה קיפר בעיירה אָנַאניֶיב (Ананьев) שבפלך חרסון, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של פסיה-לאה (בת חנא-שמעון בקר) ונחמן קיפר. אביו ואבי-אמו היו מראשוני חובבי ציון.
קיבל חינוך תורני בחדר ולצדו עברית ולימודי חול (השכלה כללית). לאחר מכן החל ללמוד בגימנסיה המקומית. ב-1906 עלה ארצה עם אמו ואחיו, ולאחר חצי שנה שבה עבד כפועל במושבות וביקב בראשון לציון, שב לרוסיה לסיים את לימודיו בגימנסיה. משסיים, ב-1908, נסע לווהלין כשליח מטעם המרכז הציוני בווילנה לעבודה ציונית ותרבותית-עברית ברחבי הפלך. הישגיו הלימודיים אפשרו לו לעבור את מכסת הנומרוס קלאוזוס (ההגבלה על מספר היהודים הלומדים באוניברסיטאות ברוסיה), וב-1909 התקבל לאוניברסיטת אודסה, שם למד פיזיקה ומתמטיקה. בשבתו באודסה היה חבר בחוגים הציוניים בה ומבאי ביתו של מנחם אוסישקין. ב-1915 קיבל תואר מוסמך במתמטיקה בהצטיינות, והמשיך ללמוד עוד כשנתיים במכון לפסיכו-נוירולוגיה בבירה סנקט פטרבורג.
לאחר מהפכת פברואר (1917) נשלח מטעם רשת החינוך העברי "תרבות" במוסקבה להתמחות בחינוך עברי בגימנסיה העברית הראשונה של הרשת, שנוסדה בחארקוב, בהדרכת שלום יונה טשרנא. שם לימד חינוך מתמטי למורים ומתמטיקה בגימנסיה. כעבור שנה נסע לקייב ללמד מתמטיקה בסמינר למורים "תרבות" בהנהלת אהרן כהנשטם (1918–1919. ב-1919 קיבל תואר מוסמך בפדגוגיה מאוניברסיטת קייב.
לאחר מכן עבר לעיר רובנה שבווהלין (שאז נכנסה בתחומי פולין) ובשנת תרצ"ט (1919–1920) ייסד בה את הגימנסיה העברית "תרבות", שהייתה אחת מהגימנסיות העבריות הראשונות בפולין-אוקראינה. בנוסף כיהן כראש הלשכה הציונית בווהלין, ארגן מוסדות חינוך עבריים ופרסם שני ספרי לימוד עבריים: תרגום-עיבוד של ספר לימוד בגאוגרפיה, וספר לימוד בגאומטריה שחיבר עם משה אהרון בייגל.
בקיץ 1921 עלה לארץ ישראל, ומראשית שנת הלימודים תרפ"ב החל לכהן כמורה למתמטיקה בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. הוא לימד בגימנסיה במשך 35 שנה, עד פרישתו לגמלאות בשנת תשי"ז. בשנותיו האחרונות היה חבר ההנהלה וחבר הוועד המפקח.
במקביל לעבודתו כמורה, הוסיף לעסוק בעבודה ציבורית. בשנת תרצ"ג לקח חלק בייסוד מושב תל צור שליד אבן יהודה, וכיהן כיו"ר האגודה במשך כמה שנים. היה חבר מועצת פועלי תל אביב; מראשי אגודת המורים חברי מפא"י; מעסקני הסתדרות המורים, ממייסדי קופת הפנסיה של הסתדרות המורים בבתי הספר התיכונים וחבר הנהלתה בשנותיה הראשונות; וממייסדי מועצת המורים למען הקרן הקיימת לישראל וחבר הנהלתה מראשיתה ובמשך 25 שנה; ממייסדי ברית עברית עולמית וחבר הנהלתה, חבר אגודת הסופרים העבריים; ופעיל בארגון להשלטת העברית.
פרסם שני ספרי שעשועי מתמטיקה: "צא וחשב!" (2 כרכים, תרפ"ז–תרצ"ז) ו-"בפרדס המיספרים" (תשי"ט 1958) ותרגם מדריך לאריתמטיקה מאת המתמטיקאי הסובייטי מ"י ויגודסקי ("מדריך במתמטיקה אלמנטרית", תשכ"ז). פרסם מאמרים ב"החינוך" וביומונים בארץ.
משה נחשון נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
משפחתו.
אחיו זאב קיפר היה ממייסדי דגניה א', ונפטר ממלריה בשנתה הראשונה. אחיו אליהו נחשון (קיפר) היה ממייסדי קבוצת גבע. אחותו עדה טבֶרסקי הייתה מפעילות ארגון אמהות עובדות. אחותו יהודית נישאה לצייר שמואל בן-דוד (דוידוב). אחותו צפורה נישאה למיכאל תמרי-טַיטלמן, מראשוני העלייה השנייה ואיש הפועל הצעיר; בנם הוא הצייר והמאייר עמירם תמרי.
משה נחשון נשא ב-1914 את חנה בת אברהם בירמן (אחותו של המורה והעסקן הציוני הרוסי-ישראלי ישראל בירמן ודודתו של המתרגם אברהם בירמן). השניים היו הורים לשלושה: עמנואל קיפר, שטבע למוות בטיול כיתתי לירקון בהיותו תלמיד כיתה י"ב בגימנסיה הרצליה ב-1935; צפורה לובטקין; וכרמלה גֶלבֶּר, שנישאה לעמנואל גלבר (1917–1987), מפקד חיל ההספקה בצה"ל (1949–1957) ושגריר (בנם, פרופ' יואב גלבר, הוא היסטוריון ישראלי, חוקר הציונות, היישוב וההיסטוריה של מדינת ישראל).
בשנת תשי"ג-1953 נפטרה אשתו חנה. בתשט"ו נשא את חדוה נאור לבית גולדשטיין.
מ. קיפר
משה קיפר
פנחס אמתי
פנחס (פּיניֶה) אמִתַּי (ורכזון, נולד בי' באייר תרפ"ח, 30 באפריל 1928) הוא אנטומולוג (חוקר פרוקי-רגליים) שהתמחה בחקר העכבישנים, מחנך וסופר ישראלי. ותיק המתנדבים בגן החיות התנ"כי בירושלים (מ-1940). מרצה לביולוגיה בסמינר דוד ילין. חתן פרס פרוינד לקידום החינוך וההסברה המדעיים לציבור הרחב לשנת 1996. פעל רבות לחינוך ילדים ונוער למחקר וללימוד הטבע.
קורות חיים.
אמיתי נולד באביב 1928 למשפחה חרדית בעיר העתיקה בירושלים כבן בכור לשרה ומשה ורכזון. מילדותו אהב טבע והיה עוזרו של ד"ר אהרן שולוב, באיסוף חרקים. ד"ר ישראל אהרוני היה הראשון שהנחה אותו לעבודה מדעית ועודד אותו באיסוף חרקים וברישומם.
בין 1943 ל-1948 עבד כחשמלאי במפעל האשלג בסדום. במלחמת העצמאות, כאשר הירדנים הטילו מצור על סדום, הוא השתתף בקרבות לפתיחת המצור. לאחר שחרורו חזר לעבודה באוניברסיטה העברית כלבורנט ולאחר מכן התמנה גם לעוזר הוראה. בנוסף היה מורה לטבע בקריית ענבים.
ב-1955 התפרסם מאמרו הראשון על עקרבים כפולי עוקץ, וב-1959 התפרסם מאמרו על תגלית דרכי הרבייה אצל עקרבים. עקב הצורך בפיתוח חיסון פסיבי כנגד עקיצות עקרבים, פיתח אמיתי מכשיר חשמלי שכונה "מחלבת העקרבים" ואִפשר הפקת ארס עקרב לשם יצירת תרכיב חיסון.
החל מ-1962 היה מורה בסמינר דוד ילין בירושלים. ב-1969 היה שותף בחקר הלישמניה בישראל ובאתיופיה. בין השנים 1976 – 1995 שימש כמורה לזואולוגיה של "נוער שוחר מדע" במסגרת האוניברסיטה העברית. בשנים 1979–1982 שימש כאוצר האוסף האנטומולוגי של האוניברסיטה העברית. במקביל, בין השנים 1980–1995, הדריך במסגרת החברה להגנת הטבע. הדריך במשך שנים רבות את המתנדבים והמדריכים בגן החיות התנכ"י בירושלים. בספטמבר 2016 נקרא החדר שבו הדריך, על שמו.
בשנת 1960 יצא לאדיס אבבה שבאתיופיה ביחד עם ד"ר יז'י פּרוּשינסקי, כדי לחקור שם את שושנת יריחו (לישמניאזיס) המופצת שם על ידי עכברים. כיום (2019) עסוק אמיתי בכתיבת ספר על המחלה.
בשנת 1998 הגדיר הארכנולוג הפולני ד"ר יז'י פּרוּשינסקי עכביש חדש למדע מבני משפחת הקפצניים וקרא לו על שמו של אמיתי, 'פלגרה אמיתי' ("Phlegra amitaii"). ב-2021 נקרא על שמו מין של עקרב: עקרבחול אמיתי "Buthacus amitaii". שמות שונים של חרקים ועכבישים נקראים בעברית בשמות שהעניק להם אמיתי, כגון: עב-יד כושי, נבו יריחו, קטלן דו-גוני, שרקן וגמל שלמה עצבני.
ב-2019 הוענק לו אות "יקיר ירושלים" על התגליות החשובות במחקריו הרבים ועל תרומתו ליסוד המושג "טבע עירוני" בירושלים.
אמיתי נשוי משנת 1947 ליפה ולו שתי בנות, נגבה נבון (1949) וסיגל סוכצקי אמיתי (1964), שישה נכדים ושישה נינים. הוא מתגורר בשכונת בית וגן בירושלים.
ב-29.1.2020 נפטרה יפה אשתו האהובה, נקברה בחלקת יקירי ירושלים.
ב־4.2.2021 התפרסם מאמרו של Igor Armiach (עידו) ושותפיו, בו הגדיר זן חדש של עכביש ממשפחת הזאבנים, Evippa amitaii, וקרא לו על שמו של אמיתי.
הנגבי
הנגבי הוא שם משפחה עברי שמשמעותו "איש הנגב".
תרבות ואדי רבה
"תרבות ואדי רבה" הוא כינוי לישות תרבותית משלהי התקופה הפרהיסטורית, שזוהתה לראשונה בארץ ישראל על ידי הארכאולוג יעקב קפלן בעת חפירתו בתל אביב בשנת 1950. לאחר כשנה היא זוהתה ונחפרה שוב על ידו באתר על גדת ואדי (נחל) רבה, מיובלי נחל הירקון, בתחום מעברת ראש העין. באתר זה קבע קפלן לראשונה את זמנה היחסי של תרבות זו ברצף התרבויות משלהי התקופה הפרהיסטורית בארץ, ובחר לכנותה "תרבות ואדי רבה".
מאז משמש כינוי זה בספרות הארכאולוגית לציון ישות תרבותית שהתקיימה בארץ במחצית הראשונה של האלף השישי לפני הספירה. יש המגדירים אותה עדיין כסופה של התקופה הנאוליתית, בעוד שקפלן ואחרים רואים בה כבר את מבשרת התקופה הכלקוליתית. השימוש במונח "תרבות" בזיקה לפרק זמן זה הוא במשמעות הנובעת מן הממצאים הארכאולוגיים: הוא מציין הופעה חוזרת ונשנית של מכלולי תרבות חומרית (כלים, יישובים ועוד) בזמן ובאזור נתונים.
יישובי תרבות "ואדי רבה" מתגלים בעיקר בחבל הים-תיכוני של הארץ. כמה מן המאפיינים הבולטים של תרבות זו שונים לחלוטין מאלו של התרבויות הנאוליתיות שקדמו לה. שרידי היישובים של "תרבות ואדי רבה" מעידים על כפרים חקלאיים גדולים שפעמים השתרעו על פני עשרות דונמים. היו בהם בתים מרובעים בנויים מלבני בוץ הנתונים על יסודות אבן. כלי החרס עוצבו ביד בטכניקה מתקדמת מזו שרווחה בתקופה הקודמת. חלק מן הכלים היו בעלי עיצוב ייחודי. הם חופו ומורקו בשחור, באדום או בחום ועוטרו בחריתות, בטביעות או בצבע. לעיתים עוטרו כלים מסוימים בדמויות אדם או חיה, רמז לטקסי פולחן שהיו נוהגים בתקופה זו. בין כלי הצור בולטים בעיקר כלים לחטיבת עצים ולעידור (גרזינים, איזמילים וכילפות), ולהבים לחיתוך ולקציר (להבי מגל).
אלכסנדר טאירוב
אלכסנדר טאירוב (רוסית: Александр Яковлевич Таиров, (24 ביוני (לפי הלוח היוליאני) או ב-6 ביולי (לפי הלוח הגרגוריאני) 1885 ברומני, מחוז פולטבה, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) - 25 בספטמבר 1950 במוסקבה) היה במאי תיאטרון והוגה תיאטרון רוסי-יהודי.
חייו.