הארמייה ה-58 (ברית המועצות)
מוסקבה (אונייה)
מוסקבה (ברוסית: Москва) הייתה סיירת טילים ואוניית הדגל של צי הים השחור הרוסי. האונייה הוכנסה לשירות בצי הסובייטי בשנות ה-80 של המאה ה-20, ושירתה בצי הרוסי במהלך המלחמה הגאורגית-רוסית (2008), במעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה (2015) ובמלחמה נגד אוקראינה ב-2022, שבה נפגעה וטבעה.
האונייה תוכננה לפגוע בספינות שטח גדולות של האויב. היא יכלה גם לבצע הגנה אווירית של יחידות מרוחקות ותמיכה באש עבור חיל הנחתים.
ב-24 בפברואר 2022 השתתפה האונייה בכיבוש אי הנחשים. לפי הודעות שלטונות אוקראינה, המשפט "ספינת מלחמה רוסית, לכו תזדיינו" הופנה נגד ספינה זו. ב-14 באפריל 2022 טבעה במהלך גרירה לכיוון נמל סבסטופול לאחר שניזוקה לילה לפני כן בפיצוץ.
היסטוריה.
הרכבת כלי השיט החלה ב-1976 במיקולאייב שבאוקראינה (ברית המועצות) והסתיימה בשנת 1982. בינואר 1983 נכנסה האונייה רשמית לשימוש מבצעי של הצבא האדום. שמה המקורי היה סלאבה ("Слава").
ב-1990 נכנסה האונייה לשיפוץ ושדרוג ארוך שנים במספנת מיקולאייב, שנמשך עד שנת 2000. השיפוץ, שבמהלכו התרחש פירוק ברית המועצות, נתקל בבעיות תקציב רבות, שנפתרו על ידי כך שחלק מציוד הלחימה של הספינה שהייתה עתה בבעלות הפדרציה הרוסית הועבר לטובת אוקראינה. שמה של הספינה שונה ל"מוסקבה" ב-1996.
ב-2008 השתתפה האונייה במלחמת גאורגיה–רוסיה. ב-2014 השתתפה בסכסוך האוקראיני-רוסי, וב-2022 בפלישה הרוסית לאוקראינה.
טביעתה.
בלילה שבין 13 ל-14 באפריל 2022 אירע פיצוץ או שריפה על הסיפון. על פי דיווחים אוקראיניים, הייתה זו תוצאה של פגיעת טילים. הרוסים הכחישו פגיעה כזו. כך או כך, "מוסקבה" ניזוקה קשות. גורמים במערב ובארצות הברית אישרו את טענת אוקראינה. באוקראינה עיתון פרסם לכאורה תיעוד של פגיעה בספינה. ב-14 באפריל דיווח משרד ההגנה הרוסי כי האונייה טבעה תוך כדי גרירה במהלך סערה.
אורך הספינה היה 186 מטרים, ומשקלה היה 12,500 טונות. היא הייתה חמושה ב-16 טילי שיוט מסוג "וולקן" ושהגיעו לטווח של לפחות 700 קילומטרים. בעת טביעתה נשאה מערכות S-300.
מוסקבה היא הספינה הראשונה שאיבד הצי הרוסי בקרב – אם הטענה האוקראינית אכן נכונה – מאז 1941, אז מפציצי צלילה גרמניים השביתו את ספינת המלחמה הסובייטית "פטרופבלובסק" בשעה שעגנה בנמל.
לפי האתר האוקראיני של "פורבס", טביעתה היא האובדן הצבאי היקר ביותר של רוסיה במלחמה עם אוקראינה - על פי השוואות לכלי שיט דומים הוערך שווייה בכ-750 מיליון דולר אמריקאי.
כשבוע לאחר הטביעה טען כלי התקשורת הפרו-רוסי ראדובקה שמשרד ההגנה של רוסיה הצהיר ב"תדריך סגור" ש-116 מלחים נהרגו על סיפון האונייה ויותר ממאה עדיין נעדרו. זמן קצר לאחר שפורסם, נמחק הפרסום. אוקראינה טענה שכמחצית מצוות האונייה, כ-250 איש מתוך צוות של 510 קצינים ומלחים, נהרגו ונפצעו כתוצאה מפגיעת הטילים. ממשלת רוסיה טענה כי מלח אחד שהיה עליה נהרג, ועוד 27 מוגדרים נעדרים. לפי הודעת משרד ההגנה הרוסי, שאר 396 אנשי הצוות שרדו את הפיצוץ.
הנגידות במצרים
הנגידות הייתה מוסד ההנהגה של הקהילה היהודית במצרים בתקופת שלטונם של הפאטמים, האיובים והממלוכים, החל ב ועד המאה ה-16. תוארו הרשמי של הנגיד מטעם השלטון המוסלמי היה "ראיס אל יאהוד" (ראש היהודים). במשך כמאתיים שנה החזיקו בתפקיד צאצאיו של הרמב"ם.
ראשית הנגידות.
המידע על ראשיתה של הנגידות לוקה בחסר והחוקרים חלוקים מתי נוצרה נוצרה המשרה ומה הסיבות להיווצרותה.
בספרות העברית מימי הביניים שרדו מספר מסורות על ראשיתה של הנגידות.
בשו"ת הרדב"ז ובספר דברי יוסף מובאת מסורת שרווחה בקרב יהודי מצרים לפיה בשנת 974 התחתן הח'ליף הפאטמי עם נסיכה עבאסית והיא ספרה לבעלה על מוסד ראשות הגולה הנהוג בארץ מולדתה בבל, והציעה לו ליסד מוסד דומה במדינתו, והחליף קיבל את הצעתה.
במגילת אחימעץ, שנכתבה בדרום איטליה בשנת 1054 מסופר שכאשר כבש החליף הפאטמי אבו תמים מעד אל-מועיז את מצרים הוא מינה את פלטיאל, רופא יהודי ממוצא איטלקי לשמש כנגיד הקהילות היהודיות במצרים.
הרב מימון הציע שהנגיד הראשון היה פלטיאל שמונה על ידי הח'ליף אבו תמים אל מועיז כובש מצרים, כחיקוי ותחליף למשרת ראש הגולה.
למרות מסורות אלו, לא נמצאו בגניזת קהיר אזכורים של התואר נגיד לפני תקופתו של רבי יהודה בן סעדיה שכיהן כנגיד בשנות השבעים של המאה ה-11 וממסמכים אחרים שהתגלו בגניזה מראשית שלטון הפאטמים עולה שהסמכות העליונה של יהודי האימפריה הייתה מוסד הישיבה הארץ ישראלית ולא מוסד הנגידות. בשל כך, טענו חלק מהחוקרים (למשל דוד איילון ומרק כהן) שהנגידות החלה רק במחצית השנייה של המאה ה-11 ופלטיאל לא שימש סמכות עליונה ליהודי מצרים אלא רק כפקיד חשוב בממשל הפאטמי. לפי כהן, היו שני גורמים להיווצרותה של משרת הנגידות, האחד - החלשות הישיבה הארץ ישראלית שעברה לצור בעקבות הפלישה הסלג'וקית לסוריה וארץ ישראל, והשני - רצונם של השלטונות ושל מניהיגי היהודית שההנגה היהודית תהיה בקרבת מקום למושבו של השלטון המרכזי. כהן משווה בין היווצרות הנגידות לבין מעברו של הפטריאך הקופטי מאלכסנדריה לפוספאט שהתרחש גם הוא במחצית השנייה של המאה ה-11. לטענת כהן, ייתכן שהוזיר באדר אל-ג'מאלי שעודד את מעברו של הפטריאך היה מעורב גם בהעברת סמכויות ההנההגה של היהודים מהגאון הארץ ישראל לנגיד היושב בקהיר.
חוקרים אחרים (למשל אלינער ברקת) סוברים שיש לקבל באופן עקרוני את המסורת ששורשיה של הנגידות הם מראשית השלטון הפאטמי, אם כי לא תמיד נשאה המשרה אותו אופי כמו בזמנים מאוחרים יותר. לפי ברקת, מראשית השלטון הפאטמי החלו השלטונות למנות את אחד מיהודי החצר לכהן כ"ראיס אל-יהוד" שבידו הסמכות הרשמית העליונה על כל היהודים הרבניים הקראים והשומרונים, ובכפוף אליו שימשו גאוני ארץ ישראל כסמכות העליונה של היהודים הרבניים בלבד. כאשר הראיס אל-יאהוד היה קשור למוסדות הישיבה העניק לו הגאון את התואר המקראי נגיד כמקבילה לתוארו הערבי "ראיס אל יהוד". ההבדל בין תקופת ראשית הנגידות לבין התקופות המאוחרות יותר הוא שבהתחלה הייתה המשרה בעיקר משרה מנהלית מטעם השלטונות האיסלאמים ורק במאה השתים-עשרה, עם חורבנה של ישיבת ארץ-ישראל, התבסס מעמדו של הנגיד כסמכות והנהגה רוחנית ולא רק כמינוי מנהלי של השלטונות המוסלמיים.
תפקידים וסמכויות.
הנגיד היה הסמכות הרשמית על היהודים הרבניים, הקראים והשומרונים מטעם השלטון המוסלמי. בסמכותו הייתה גביית מס הג'יזיה שהוטל על היהודים. רבים מהנגידים שימשו כרופאים, יועצים או שרים בחצר השליטים המוסלמים ובעקבות כך נוצר להם קשר בלתי אמצעי עם השלטונות, אותו ניצלו לסייע לאחיהם היהודים.
בדרך כלל, הנגידים היו תלמידי חכמים, וחלקם אף היו המנהיגים התורניים של דורם ועמדו בראשות הישיבה בקהיר. בידי הנגידים הייתה הסמכות למנות דיינים והם עמדו בראשות בית הדין הגדול שבקהיר. בכתובות ובמסמכים משפטיים היה נהוג להזכיר את שמו של הנגיד המכהן ולציין שהמסמך נכתב בשמו ומטעמו של הנגיד.
הנגידים נהגו למנות נציגים שיפעלו בשמם בקהילות השונות במצרים ארץ ישראל וסוריה. בדרך כלל נשא הנציג המקומי מטעם הנגיד את התואר הערבי "מֻקַדַם" (שמשמעותו מנהיג ממונה). בתקופות מאוחרות יותר, (בעיקר בזמן שלטונה של משפחת שולאל ומעט קודם לכן) כונה נציגו של הנגיד בארץ ישראל, בתואר האיטלקי "וויצו-נגיד" שמשמעותו סגן-נגיד.
הנגידים.
לאחר תקופת צאצאי הרמב"ם.
על הנגידים שעמדו אחרי רבי דוד מימוני השני אין ידיעות רבות ועל חלקם ידוע רק שמם וגם מי שידועים עליו פרטים נוספים לא ידועות שנות כהונתו המדויקות.
קרבאליו
כריסטי פיצ'ר
דברי יוסף
ראשות הגולה
עליית אליהו השמיימה
מיקל וסגה
מיקל וסגה (בספרדית: Mikel Vesga Arruti; נולד ב-8 באפריל 1993) הוא כדורגלן ספרדי-בסקי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אתלטיק בילבאו.
קריירה.
וסגה נולד בחבל הבסקים בעיר ויטוריה שבספרד. הוא החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של המועדון המקומי.
בשנת 2014 עבר וסגה לקבוצת המילואים של אתלטיק בילבאו. בהמשך נכנס להרכב במקום איקר אונדבארנה שסבל מפציעות. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבכירה. המשחק הראשון שלו היה נגד ספורטינג חיחון, שבשורותיה הוא שיחק בהמשך. החל משנת 2017 הוא שיחק בהשאלה בקבוצות אחרות בלה ליגה. החל מעונת 2019/20 הוא חזר לאתלטיק בילבאו, וחתם על חוזה עד שנת 2024.
בשנת 2018 השתתף במשחק של נבחרת חבל הבסקים בכדורגל.
דיוויזיית הפרשים-שוצן של המשמר
דיוויזיית הפרשים-שוצן של המשמר (בגרמנית: Garde-Kavallerie-Schützen-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר המלחמה השתתפה בדיכוי מרד הספרטקיסטים.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה באביב 1918 על בסיס דיוויזיית הפרשים של המשמר. השם "שוצן" הוא כינוי לחיילי עילית רגליים בצבאות דוברי גרמנית. מפקד הדיוויזיה היה גנרלויטננט היינריך פון הופמן וראש מטהו היה ולדמר פאבסט. חיילי הדיוויזיה עברו אימון מיוחד בידי וילי רוהר לפני שנשלחו לחזית המערבית והשתתפו במתקפת האביב.
לאחר סיום המלחמה חזרה הדיוויזיה לברלין. היא הפכה למזוהה מאוד עם הימין הקיצוני בגרמניה, ורבים מחייליה הצטרפו לפרייקור. כוח מהדיוויזיה השתתף בקרבות חג המולד בניסיון כושל לדכא את המרד של דיוויזיית הצי העממית. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות מרץ בברלין. מפקדת הדיוויזיה הייתה זו שריכזה את המצוד שהוביל ללכידתם ורציחתם של רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט. הדיוויזיה פורקה וחייליה פוזרו בין הבריגדות ה-7, ה-30 וה-31 של הרייכסווהר.
מגדל עיפרון