מה שעכשיו ארמניה המודרנית הופרדה לאחרונה מאיראן על ידי הניצחון הרוסי במלחמת רוסיה-פרס (1826-1828). הפסד זה במלחמת רוסיה-פרס בשנים 1826–1828 במחצית הראשונה של המאה ה-19 גרם לאיראן להפסיק באופן בלתי הפיך את שטחי ארמניה (בין שאר השטחים), שהפכה חלק מתפיסת איראן במשך מאות שנים לרוסיה הקיסרית אושר בחוזה טורקמנצ'אי משנת 1828.לאחר התאגדותה של רוסיה, ארמניה נשארה בתחום הרוסי עד לפירוק ברית המועצות.
מלחמת נגורנו-קרבאך (1992).
מאמצי גישור שלום חדשים יוזמו על ידי נשיא איראן, אכבר האשמי רפסנג'אני במחצית הראשונה של שנת 1992, לאחר האירועים בחוג'אלי והתפטרותו של הנשיא אזריה עיאז מוטאליבוב. על ידי ניהול דיפלומטיה של הסעות בארמניה ובאזרבייג'ן במשך מספר שבועות, הצליחו דיפלומטים איראניים להביא את נשיא אזרבייג'ן יקוב ממדוב ונשיא ארמניה לבון טר-פטרוסיאן לטהראן לשיחות דו צדדיות ב-7 במאי. הקומוניקט של טהראן נחתם על ידי ממדוב, טר-פטרוסיאן ורפסנג'אני בעקבות הסכמת הצדדים לנורמות משפטיות בינלאומיות, ליציבות הגבולות ולהתמודדות עם משבר הפליטים. עם זאת, מאמצי השלום הופרעו למחרת כאשר הכוחות הארמנים כבשו את העיר שושה ונכשלו לאחר לכידת העיירה לכין ב-18 במאי.
בעוד שאיראן ניסתה לשמור על השלום בין שתי מדינות, הנהגת אזרבייג'ן האשימה את איראן בגיבוי שבשתיקה לארמניה, מה שהביא למתיחות בין אזרבייג'ן לאיראן, והגביר את הקשרים בין ארמניה לאיראן.
איראנים-ארמנים.
הקהילה הארמנית באיראן היא אחת הקהילות הארמניות הגדולות והוותיקות בעולם, כמו גם הגדולות במזרח התיכון. למרות שלארמנים היסטוריה ארוכת שנים של אינטראקציה ורקורד חברתי-תרבותי שלובים עם פרס / איראן, הקהילה הארמנית של איראן התעוררה כאשר שאה עבאס העתיק את מקומו מאות אלפי ארמנים מנחיצ'בן, באותה תקופה על הגבול עם האימפריה העות'מאנית השכנה המתחרה., לאזור באיספהאן שנקרא ניו גויפה בראשית המאה ה-17, שנוצר כדי להפוך לרובע ארמני. איראן זיהתה במהירות את המיומנות של הארמנים במסחר. הקהילה הפכה לפעילה בפיתוח התרבותי והכלכלי של איראן.
המיעוט הארמני שנותר ברפובליקה האיסלאמית של איראן הוא עדיין הקהילה הנוצרית הגדולה במדינה, לפני האשורים. הארמנים נותרו המיעוט הדתי החזק ביותר באיראן. הם מונו שני מושבים בפרלמנט האיראני (הגדול ביותר בענף המיעוט הדתי) והם המיעוט היחיד עם מעמד רשמי שומר במועצות האפוטרופוס וההבחנה המועילה. כיום באיראן נותרו כ-150,000-300,000 ארמנים, מחציתם גרים באזור טהראן. רבע מתגוררים באיספהאן, והרובע השני מתרכז בצפון מערב איראן. רוב הארמנים גרים בפרברי טהראן, בעיקר נרמק, מג'ידייה, נדרשה וכו'.
סחר.
חשיבות מיוחדת היא לשיתוף הפעולה בתחום אבטחת האנרגיה. צינור המספק גז טבעי איראני לארמניה הושלם לפני שנים רבות. בנוסף, שתי המדינות יישמו גם פרויקטים אחרים של מיליוני דולרים. אלה כוללים הקמת שני מפעלים הידרו-חשמליים על נהר אראקס המסמנים את הגבול הארמני-איראני, קו העברה שלישי במתח גבוה המקשר בין רשתות חשמל וסכרים, בין יתר הפרויקטים.
ביולי 2007 נחתם תזכיר על תחילת מחקרי היתכנות על רעיונות הקמת מסילת ברזל ארמנית-איראנית ובית זיקוק נפט בבעלות רוסית שיעבד את הגולמי האיראני. בנוסף, ממשלות ארמניה ואיראן עבדו על הסכם סחר חופשי דו צדדי שיכול להיחתם עד סוף 2007.
נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד צוטט באומרו "הרפובליקה האיסלאמית של איראן מברכת ותומכת בפיתוח קשרים עם ארמניה באזורים שונים, במיוחד בתחום האנרגיה כמו גם תחבורה, ספורט ותיירות."
נפח הסחר בין שתי המדינות גדל ל-200 מיליון דולר בשנת 2009, יחסי הסחר ממשיכים להיות חזקים. לסכום של 300 מיליון דולר עד שנת 2014.
בשנת 2014, שרי האנרגיה האיראניים והארמנים הסכימו על הקמת קו העברת כוח חדש מארמניה לאיראן בהתאם למאמצי שתי המדינות להגביר את קשרי האנרגיה.
ביוני 2015 שתי המדינות הסכימו להתחיל בבניית קו העברת הכוח השלישי. הושלם בשנת 2018. לאחר שהפרויקט יופעל בקיטור, הוא כמעט ישלש חילופי חשמל בין שתי המדינות השכנות.
תיירות.
ארמניה ואיראן חולקות קשרים תיירותיים נרחבים. כ-35,000 תיירים איראנים ביקרו בארמניה במחצית הראשונה של 2014, מתוך סך של 495,967 תיירים שהגיעו לארמניה במחצית הראשונה של 2014. זה הראה עלייה של 17.3% לעומת התקופה המקבילה אשתקד. בשנת 2014 איראן דורגה במקום ה4 במספר התיירים הגדול ביותר שמבקרים בארמניה, מאחורי רוסיה (44% מסך התיירים), גאורגיה (28%) והאיחוד האירופי (גרמניה, צרפת, איטליה וסקנדינביה). נכון לשנת 2014 תיירים איראנים הסתכמו בכ־7% מסך התיירים הזרים המבקרים בארמניה.
מספר התיירים האיראנים המבקרים בארמניה נמצא בעלייה מתמדת במשך שנים, ושתי המדינות כבר חשפו תוכניות לחתימה על מזכר בנושא שיתוף פעולה בתחום התיירות.
"איראן היא שוק חשוב עבורנו. המדינה הזו היא לא רק שכנתנו, אלא יש לנו יחסי שכנות טובים איתה, וזה חשוב לתחום." אמר ראש מחלקת תיירות במשרד הכלכלה הארמני, מכח אפרסיאן, יולי 2014.
קשרים תרבותיים.
לפרטנית ולפרסית האיראנית הייתה השפעה מילונית ואוצר מילים מסיבית על השפה הארמנית. למעשה, כאשר בלשנים ניסו לסווג את השפה ארמנית בסוף המאה ה-19, הם סיווגו (בטעות) אותה כשפה איראנית.
בשל ההיסטוריות הארוכות המשותפות הארוכות מאוד, ניתן למצוא רבים מהקפלים, המנזרים והכנסיות הארמניות העתיקים בעולם באיראן של ימינו. חלקם הם בין היתר מנזר סנט סטפנוס ומנזר סנט תדאוס.
הנספח התרבותי של איראן בארמניה, רזה אטופי, הודיע כי שתי המדינות הגיעו להסכם ראשוני להכנת סדרת טלוויזיה משותפת. לדבריו, המיזם המשותף יציג את החיים החברתיים והתרבותיים של איראן וארמניה וירחיב את הקשרים הקולנועיים בין שתי המדינות.
כמה מאלפי המנזרים והכנסיות הארמניות בנות המאה העתיקות עד מאה שנים רשומים כבר מספר שנים (מאז 2008) ברשימת מורשת עולמית של אונסק"ו, בשם "אנסמבל המנזרים הארמני של איראן".
Music (פסקול)
גדעון גרץ
גדעון גרץ (נולד ב-29 בספטמבר 1929) הוא פסל שווייצרי-ישראלי, המתגורר בפיאזולה , סמוך לפירנצה, איטליה.
קורות חייו.
גרץ נולד בתל אביב, בנם של היינץ ורחל גרץ (לבית בן-טובים), נין ליצחק אייזיק בן-טובים.
בנערותו למד במוסד החינוכי בבית אלפא, בחברת הנוער בקיבוץ נגבה והיה חבר בתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1946 התקבל לבית-הספר החקלאי במקווה-ישראל. בראשית שנת 1948, בגיל שבע-עשרה וחצי, התגייס לשורות הפלמ"ח יחד עם חבריו מחיפה, שהיוו את הכשרת כפר-מנחם. שירת בפלוגה ד' של הגדוד החמישי בחטיבת הראל. כחייל בדרגת טוראי השתתף בקרב של השיירה האחרונה שעלה לירושלים, בקרב על שועפת ובקרב על שיח-ג'ראח. במהלך הקרב על כיבוש בית נששיבי, נפצע ברגלו ופונה לבית החולים הדסה הר-הצופים. לאחר תקופת החלמה בת חודשיים ומחצה, חזר לפעילות מלאה בשורות המחלקה ששהתה במשלטים באזור לטרון. בתחילת שנת 1949 השתחררה המחלקה והשלימה את הקמת קיבוץ רבדים. בשנת 1951 הצטרף לפעילות הימית המתרחבת של משפחתו – מ. דיזנגוף ושות'. בקיץ אותה שנה הוא וחברתו מרים פראושטטר עברו בשוגג את הגבול עם סוריה, במהלך טיול פרטי, נשבו ונכלאו בדמשק. גרץ נפצע ברגלו מירי ונותח במהלך שביו. השנים שהו בכלא הסורי חמישה חודשים ושוחררו במסגרת עסקת חילופי שבויים.
בשנת 1954 החל לימודיו באקדמיה לפיסול ב-Accademia di belle arti בפירנצה ובשנת 1956 התקבל ל Les Beaux-Arts ("בוזאר") בפריז, שם היה תלמידו של הפסל מרסל ג'מון. בשנת 1960 השתקע בפירנצה.
עבודתו האמנותית.
עד ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נשאה יצירתו אופי פיגורטיבי. לאחר מכן החל לעסוק בפיסול מופשט, כשהוא עושה שימוש בטכניקות ייחודיות להלחמה וכיפוף מתכות. הוא הרבה ליצור פיסול גדול מידות שיועד למרחב הציבורי.
עבודותיו בתחום הפיסול מוצגות במוזיאונים ובאתרים ציבוריים ברחבי העולם. בין היתר, מוצבים פסליו במקומות ציבוריים בערים מרכזיות בכמו ציריך, דטרויט, ניו יורק, לוס אנג'לס, בריסביין, שיקגו וברלין. בין עבודותיו הבולטות בישראל: הפסל "האור הפנימי" בקמפוס מכון ויצמן, הפסל "קשר גורדי" המוצב בשדרות בן-גוריון בתל אביב, מול "בית איילה" והפסל "שלהבת עציוני" בירושלים, שהוקם על ידי עמותת ותיקי גדוד מוריה של חטיבת עציוני.
משפחתו.
אביו, היינץ גרץ, היה שותפם של מאיר דיזנגוף ומאיר אריסון בבעלות על חברת הספנות מ. דיזנגוף ושות'. אחת מאניות החברה, "אברהם גרץ" שנקראה על שם אביו, עלתה לכותרות בישראל ובעולם בשנת 1952 כאשר אדן גרץ, בנו של היינץ ואחיו של גדעון, השתלט על הספינה במימי ארצות הברית ואיים להטביע אותה על אנשיה, אם אביו לא יתמנה לשר התחבורה. באותה שנה עבר לאיטליה, בה הקדיש שנים רבות למחקר על הצייר וינסנט ון-גוך, מחקר שהתפרסם כספר משנת 1963 בשם "שפתו הציורית של ון-גוך". אחיו של היינץ, פול גרץ, היה מפיק הוליוודי ידוע ("האם פריז בוערת").
בחודש נובמבר 1979 נשא גדעון לאשה את סוניבה סונד רסמוסן מאוסלו. נולדו להם שני בנים ושתי בנות. הבן דן ("ביבי") הקים יקב ידוע באיטליה, שיינותיו משווקים גם בישראל
דודתו (אחות אִמו) הייתה אספנית האמנות הנודעת אילה זקס-אברמוב.
קרל מלצ'ין
קרל וילהלם כריסטיאן מלצ'ין (בגרמנית: Carl Wilhelm Christian Malchin; 14 במאי 1838 -23 בינואר 1923) היה רסטורטור וצייר נוף גרמני שצייר בעיקר מוטיבים כפריים ונופי עיר.
חיים.