Shakira (בעברית: שאקירה, מעוצב: ) הוא אלבום האולפן העשירי של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה, שיצא לאור ב-21 במרץ 2014, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. שאקירה התחילה לתכנן את הפרויקט ב-2011 והמשיכה אותו לתוך שנת 2012, בה היא עזבה את חברת התקליטים הקודמת שלה אפיק רקורדס ועברה לתקליטי RCA. הסינגל המוביל מהאלבום, "Can't Remember to Forget You" יצא לאור ב-13 בינואר 2014, ודורג במקום 15 במצעד הבילבורד הוט 100.
האלבום דורג במקום 2 במצעד האלבומים האמריקאי, מה שהופך את האלבום למצליח ביותר של הזמרת במצעד האמריקאי, כשהוא עוקף את אלבומה החמישי, "Laundry Service" מ-2001 שדורג במקום השלישי. בבריטניה, הגיע האלבום למקום 14.
רקע והפקה.
באוקטובר 2010, שאקירה הוציאה לאור, את אלבום האולפן התשיעי שלה הנקרא "Sale el Sol", אשר זכה להצלחה גדולה בשוק הלטיני והאמריקאי. שנה לאחר מכן בנובמבר, שאקירה חשפה בריאיון עם מגזין בילבורד כי היא התחילה לכתוב חומרים חדשים ולעבוד עם מפיקים שונים לאלבום חדש. לאחר שנה, היא סיימה את חוזה ההקלטות שלה עם אפיק רקורדס והוחתמה תחת חברת התקליטים "רוק ניישן" למטרות ניהול. בדצמבר 2013, נודע כי שאקירה חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים RCA רקורדס, ממנה האלבום ישתחרר.
שאקירה החלה להקליט את האלבום באוגוסט 2011, אחרי ששיתפה פעולה עם מפיקים שונים כולל בני בלנקו, טייסטו, רדוואן, מקס מרטין, ד"ר לוק, LMFAO ואייקון. לאחר חודש, נודע שהיא גם שיתפה פעולה עם המפיק פרננדו גריביי, הזמרת סיה ואסתר דין. בספטמבר 2013, שאקירה אמרה כי: "סוף סוף הרגשתי בנוח עם השירים האלה כמו במכנסי הג'ינס הקרועים שלי". בנובמבר, היא הודיעה שהיא כותבת חומרים אחרונים לאלבום, ובינואר 2014, הוא יצא לאור.
מיקומים במצעדים ומכירות.
עם הוצאת האלבום, הוא דורג במקום הראשון באייטונס ב-62 מדינות. האלבום דורג במקום 14 במצעד האלבומים הבריטי.
האלבום מכר 80,000 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון ליציאתו. האלבום דורג במקום השני במצעד האלבומים האמריקאי עם 84,000 עותקים נמכרים, מה שהופך את האלבום לאלבום המצליח ביותר של הזמרת במצעד האמריקאי, כשהוא עוקף את אלבומה החמישי "Laundry Service", מ-2001 שדורג במקום השלישי. למרות זאת, האלבום הוא לא האלבום המצליח ביותר במכירות של השבוע הראשון; הוא מכר 5000 עותקים פחות מאלבומה "She Wolf", מ-2009 שדורג במקום ה-15 עם 89,000 עותקים נמכרים.
האלבום נחשב לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בקולומביה.
מיקומי שיא.
האלבום זכה להצלחה עולמית כאשר נכנס למצעדים רבים, ואף בשיאו הגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד 200, שם הפך לאלבום המצליח ביותר של הזמרת.
אריק פלזנטס
אריק פלזנטס (באנגלית: Eric Pleasants; 1911–1998) היה אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
אריק פלזנטס נולד בבריטניה בשנת 1911. בילדותו למד בבית ספר בעיר נוריץ'. בהיותו בן 14 עזב את הלימודים ועסק בעיסוקים שונים; היה מתלמד בחשמלאות, יערן, מתאגרף, מתאבק ואז מרים משקולות שהציג את ביצועיו בבריטניה וביבשת אירופה.
פלזנטס הצטרף לארגון הפציפיסטי הבריטי "איגוד המחויבות לשלום" (Peace Pledge Union) אשר היה למעשה זרוע של איגוד הפשיסטים הבריטי, איגוד שהתנגד למלחמה והטיף לנהל משא ומתן לשלום עם גרמניה הנאצית.
בשנת 1939, בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף פלזנטס לצי הסוחר, על מנת להימנע מגיוס לצבא הבריטי. הוא שירת על ספינה שהובילה תפוחי אדמה מהאי ג'רזי שבאיי התעלה לבריטניה. בזמנו החופשי בחר לשהות באי. באי פגש פלזנטס בבריטי אחר דניס ג'ון לייסטר, אף הוא איש האיגוד.
ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי ג'רזי נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה.
בעת הכיבוש שהה פלזנטס באי. הוא עסק בעבודת ארעי באיסוף תפוחי אדמה, אך יחד עם חברו לייסטר עסק גם בביזה של בתים נטושים באי. הם נתפסו, נשלח למחנה מעצר בצרפת ולבסוף נשלחו שניהם לגרמניה.
בהיותם בגרמניה הצטרפו פלזנטס ולייסטר בשנת 1944 לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים. לימים יטען כי הוזמן לשדר שידורי תעמולה באנגלית ממרלין, שם פגש לדבריו שני בוגדים בריטים אחרים, ג'ון אמרי וויליאם ג'ויס ("לורד האו האו") ששידרו שידורי תעמולה לבריטניה בשירות הנאצים. לדבריו שוחח עימם גם על האפשרות שיועמדו בעתיד לדין באשמת בגידה.
מאחר שהחיל הבריטי החופשי לא נועד לצורכי לחימה, אלא לצורכי תעמולה וכלל לא יותר משלושים איש, לא השתתף פלזנטס בלחימה אלא נדד ברחבי גרמניה. לקראת סוף המלחמה היה בעיר דרזדן, שם נשא לאשה בחורה גרמניה. בפברואר 1945 היה עד להפצצת דרזדן על ידי בעלות הברית, כאשר רבבות מתושביה נהרגו והעיר נחרבה לחלוטין.
פלזנטס ואשתו היו בברלין כאשר הצבא האדום התקרב לעיר, ונמלטו ממנה דרך תעלות הביוב. בסופו של דבר מצאו עצמם בשטח הכיבוש הסובייטי. פלזנטס מצא תעסוקה בקרקס נודד. בשנת 1946 הוא ואשתו נעצרו על ידי הנקו"ד. הוא הופרד מאשתו, הואשם בריגול ונדון ל-25 שנות עבודת כפייה בגולאג חוג הארקטי. מאז לא ראה יותר את אשתו.
בשנת 1953, לאחר מותו של סטלין, שוחרר פלזנטס מהגולאג ושב לבריטניה. הוא נחקר על מעשיו במלחמה אך לא הועמד לדין. הוא חבר לאדי צ'פמן, הסוכן הכפול שהערים על הנאצים, אותו הכיר מהאי ג'רזי, והכתיב לו את זכרונותיו מן המלחמה. הספר יצא לאור בשנת 1957 בשם
"I Killed to Live – The Story of Eric Pleasants as told to Eddie Chapman"
(הרגתי כדי לחיות – סיפורו של אריק פלזנטס כפי שסופר לאדי צ'פמן).
גרסה נוספת של הספר ראתה אור לאחר מותו של פלזנטס בשם
" Hitler's Bastard. Through Hell and Back in Nazi Germany and Stalin's Russia"
ממזרו של היטלר. לגיהנום ובחזרה בגרמניה הנאצית וברוסיה הסטליניסטית).
אריק פלזנטס נפטר בשנת 1998.
נגן לי ירדן
נגן לי ירדן הוא שיר משנת 1971 שכתב יעקב שרת והלחין מוני אמריליו ובוצע לראשונה על ידי רבקה זהר בפסטיבל הזמר והפזמון שנת תשל"א, 1971, בעיבודו של אריה לבנון.
השיר עוסק בימת הכנרת ומתאר אותה באמצעות מטפורות שונות המבוססות על מאפיינים גאוגרפיים של אזור הכנרת ובאמצעות אזכורים של פריטים שונים הקשורים בכנרת ובסביבתה. בבית הראשון היא מכונה "כינור מי התכלת" עליו מנגן נהר הירדן, מקור מימיה של הכנרת. מטפורה זו מבוססת על הדעה הרווחת לפיה השם כנרת, הנגזר מן המילה "כינור", נובע מצורתו של האגם - צורת כינור. בבית השני מכנה שרת את הכנרת "עדי" לצווארו של הגליל. בבית השלישי מוזכרת רחל המשוררת הקבורה בבית הקברות כנרת. עוד מוזכרים בשיר הר ארבל ורמת הגולן.
השיר, שבוצע על ידי רבקה זהר בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"א ונכלל באלבומה "סבתא רבקה" שיצא באותה שנה, הגיע במצעד הפזמונים העברי השנתי למקום ה-13 במצעד של קול ישראל ולמקום ה-12 במצעד של גלי צה"ל. במרוצת השנים בוצע על ידי זמרים שונים בעיבודים שונים, ביניהם מילי מירן, גלי עטרי, רוחמה רז, צמד העמרנים ועמיר בניון, כשביצועה של זהר נכלל באוסף הרביעי הנושא את שם התוכנית ארבע אחרי הצהריים ובקובץ השירים ציוניוני הדרך.
מוטי גל
מרדכי (מוטי) גל (כ"ג בטבת תשי"ב, 21 בינואר 1952 - י' באדר ב' תשע"ד, 12 במרץ 2014) היה במאי ומפיק סרטים חוזר בתשובה חסיד חב"ד ושליח חב"ד ברמת גן למעלה משלושים שנה.
ביוגרפיה.
נולד ביפו ליוסף ורחל מאוליבר יוצאי בולגריה. שירת בגולני ובמלחמת יום הכיפורים פיקד על סיירת החטיבה הירושלמית, וחצה את תעלת סואץ יחד עם האוגדה של אריאל שרון. לאחר שחרורו מצה"ל, עבר קורס אבטחה מיוחד שיועד לאנשי ביטחון ונשלח לארגנטינה, שם עברת את שם משפחתו ל"גל". למד לימודי קולנוע וצילום באוניברסיטת ניו יורק. לאחר סיום הלימודים ליווה כצלם ובמאי את מאבקה של אביטל שרנסקי לשחרורו של בעלה, נתן שרנסקי מכלאו בברית המועצות.
בשנת תשל"ח פגש את אבי פיאמנטה שהיה אז בתהליך חזרה בתשובה ודרכו התוודע לחסידות חב"ד. למד בישיבת "הדר התורה" החב"דית לחוזרים בתשובה, בקראון הייטס. לאחר שחזר בתשובה נישא בתשל"ט למלכה והזוג התגורר בכפר חב"ד. בה'תשמ"ד החל לשמש שליח חב"ד ראשי ברמת גן ושימש בתפקיד למעלה משלושים שנה.
בתחילת שנות ה-2000 הוא שב אל תחום עיסוקו והקים עם חברו שוקי בן פורת את חברת "פרי עץ הדעת", שהפיקה סרטים המיועדים למגזר החרדי, ובהם: "לילה בגומחה", "דג מלוח", "שדה מוקשים" ו"הנבל הכחול", חלקם השאירו חותם בציבור החרדי וזכו לאהדה גדולה, והציבו רף גבוה בתעשיית הקולנוע החרדי. הוא הפיק את הסרט "המסע המופלא בארץ", מסע של שלושה נערים בישראל המגלים את מורשתם.
בשנת 1990, בתקופת "התרגיל המסריח", שימש מתווך בין יצחק שמיר לרבי מחב"ד, ונסע באותו תקופה מספר פעמים אל הרבי על־מנת להעביר מסרים משמיר. הוא נלווה לשמיר בוועידת מדריד.
בשנת 2000 הקים את מיזם "בית מעשים טובים" ברמת גן העוסק בחלוקת מזון ועזרה לילדים. רכש מבנה גדול בתל אביב והקים בו את ארגון "יהודה וישראל" עבור ילדים מחוננים, יוצרים ואמנים במטרה לעודד אותם להתעניין ביהדות. בנוסף לכך, הקים יחד עם בתו את "מדרשת התעוררות" לנשים ולנערות, בה מתקיימים שיעורים קבועים ופעילויות נוספות.