ב-2011 הוקמה קרן פיתוח הנכסים של הרפובליקה ההלנית (HRADF) , שמטרתה המרכזית היא למנוע התערבות של הממשלה בתהליך ההפרטה ולהאיץ אותו. הקרן הפכה בהדרגה למחזיקה בעשרות נכסים ציבוריים, כולל חברות אנרגיה, הספקת חשמל, גז ומים, נמלים ימיים, נמלי תעופה, מסילות רכבת ותאגידים של תחבורה ציבורית, חברות טלקומוניקציה, שירותי דואר, תאגיד השידור היווני, נדל"ן, אצטדיונים ומתקני ספורט ופרויקטים של פיתוח קרקעות. כחלק מהתנאים לתוכנית החילוץ השלישית, יוון הסכימה להקים גוף חדש שינהל את תהליכי ההפרטה ויפקח על הנכסים והחברות שבבעלות ציבורית. HRDAF, קרן היציבות הפיננסית (HFSF), קרן נוספת המחזיקה בנכסי נדל"ן ציבוריים (ETAD) וקרן המחזיקה במניות של הממשלה בחברות שונות (EDIS) הפכו לחלק מגוף על הנקרא HCAP במאי 2016. מטרת ההקמה של HCAP הייתה למנוע התערבות ממשלתית בניהול נכסים ציבוריים, להאיץ את תהליך ההפרטה, וליצור מנגנון פיקוח בהשתתפות המוסדות האירופאיים. בנוסף לדירקטוריון של HCAP הוקמה ועדה מפקחת ששניים מתוך חמשת החברים בה ממונים על ידי המוסדות האירופאיים.
חברות ונכסים משמעותיים שהופרטו:
המרכז הלאומי של העצמאים והאיכרים
המרכז העצמאי של העצמאים והאיכרים (בצרפתית - Centre National des Indépendants et Paysans ובראשי תיבות - CNI) היא מפלגת ימין ליברלית שמרנית בצרפת. המפלגה נוסדה ב-1949 מאיחודן של מספר מפלגות ליברליות שמרניות קטנות. בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית היו שניים מראשי הממשלה חברי המפלגה - אנטואן פינאי וז'וזף לניאל. גם נשיא צרפת רנה קוטי היה חבר המפלגה, והנשיא ואלרי ז'יסקר ד'אסטן החל את דרכו כחבר המפלגה.
משבר החוב ביוון (2010 - הווה)
ווקובאר
ווּקוֹבָאר (בקרואטית: Vukovar, בסרבית קרילית: Вуковар) היא עיר נמל בחבל סלאבוניה אשר במזרח קרואטיה השוכנת במפגש הנהרות ווּקָה והדנובה. ווקובר היא בירת מחוז ווקובאר-סריימיה ונודעה בשל הנזקים הכבדים שנגרמו בה במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור בתקופה הכלקוליתית. בתקופת האימפריה הרומית הוקמו לאורך הדנובה ובכלל זה באזור קרואטיה המודרנית מצודות ומסביבן התפתחו ריכוזי אוכלוסין. לאחר קריסת האימפריה הרומית המערבית, היגרו לאזור שבטים סלאביים ובמקביל אליהם שבטי אווארים. במהלך ימי הביניים נשלט האזור על ידי ממלכת קרואטיה ובהמשך עבר לחזקת ממלכת הונגריה. היישוב מוזכר לראשונה בכתובים במסמכים מהמאה ה-13 תחת השם ווקובו (בקרואטית: Vukovo).
ב-1526 נכבש האזור על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג ובהמשך נכלל בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית, עבר השטח לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור ווקובאר הועבר לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית, תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
לאחר המלחמה עברה ווקובאר לחזקת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. האזור הפך בהדרגה למרכז שיווק תוצרת חקלאית, וכן התפתחו בו תעשיות טקסטיל מזון ויין.
במסגרת תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה ובמהלכה עמדה ווקובאר תחת מתקפה כבדה של הצבא העממי היוגוסלבי. העיר הופגזה ונגרמו נזקים כבדים לבמני ציבור ומגורים וכן נפגעו מאות מתושביה ומגיניה. ב-2007, הרשיע בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שנים מקציני צבא יוגוסלביה בעוון רצח של כ-200 מאזרחי העיר.
דמוגרפיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה החל תהליך תיעוש מואץ של האזור שלווה בהגירת עבודה לווקובאר. מספר התושבים בעיר גדל באופן משמעותי. בין 1948 ל-1991 גדל מספר תושבי העיר ב-146 אחוזים. מלחמת העצמאות של קרואטיה שלוותה בפגיעות קשות בעיר ולאחריה במשבר כלכלי הובילו לירידה במספר תושבי ווקובאר. בין 1991 ל-2011 קטן מספר תושבי העיר בכ-41 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי ב-2011 היו 57.37 אחוזים ממוצא קרואטי ו-34.87 אחוזים ממוצא סרבי.
הקהילה היהודית.
קהילה יהודית אשכנזית נוסדה בעיר בראשית המאה ה-19. בני הקהילה נמנו עם המעמד הבינוני-נמוך, ומהם נמנו בעלי מלאכה זעירים וכן פקידים, עמילי מכס ומשווקי תוצרת חקלאית. ב-1835 מנתה הקהילה 35 נפשות. באמצע המאה ה-19 הפכה הקהילה לממוסדת, וב-1850 הוקם בית העלמין הקהילתי. ב-1857 הוקם בית הכנסת הראשון וב-1889 בית הכנסת הגדול. בית הכנסת הגדול תוכנן על ידי האדריכל לודוויג שֵׁנֶה והיה בית הכנסת הראשון באזור קרואטיה שלראשו גג כיפה. לצד בית הכנסת הוקם תלמוד תורה ובו למדו 20 תלמידים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בעיר פעילות ציונית ונפתח סניף התנועה הציונית וכן סניף אגודת נוער של התנועה. ב-1921 מנתה הקהילה 453 נפשות, ב-1931 306, ובפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בווקובאר 213 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והקמת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ ואיש לא ניצל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוסב מבנה בית הכנסת הראשון לכנסייה, ובראשית שנות ה-50 נהרס. בית הכנסת המרכזי הגדול נפגע קשות במהלך המלחמה ולאחריה, ב-1958 הוא נמכר, ובהמשך נהרס. בבית העלמין מצויות כ-100 מצבות. בראשית שנות ה-90, במהלך מלחמת העצמאות הקרואטית, הוא ניזוק קשות, ולאחר מכן שוקם. בית העלמין מתוחזק על ידי הרשות המקומית.
ערים תאומות.
לווקובאר שלוש ערים תאומות, והן:
Adobe Flash
Sosumi
קדימה מדע
World ORT קדימה מדע הוא ארגון חינוכי הפועל בישראל ללא מטרות רווח לקידום החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל.
היסטוריה.
קדימה מדע הוקם בשנת 2007 כנציגות בישראל של הארגון החינוכי הבינלאומי "World ORT", הפועל למעלה מ-135 שנה ביותר מ-50 מדינות. לאחר היפרדותם של World ORT ורשת אורט ישראל, החל הארגון העולמי לפעול בישראל בשמו החדש.
בשנת 2015 החל הארגון בהקמת רשת בתי ספר מדעית טכנולוגית חדשה. מאז מנהלת הרשת שישה בתי ספר בישראל: הודיות, כפר הנוער הדתי, הישיבה התיכונית אביר יעקב, כפר סילבר, תיכון לוינסון ותיכון רבין בקריית ים.
תוכניות חינוכיות.
עבודת הארגון מתמקדת בייזום ופיתוח של תוכניות ופרויקטים חינוכיים בנושאי מדע וטכנולוגיה, ופועל בשיתוף משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, מוסדות אקדמיה וארגונים נוספים מהמגזר השלישי והעסקי, ביניהם משרד החינוך, המשרד לפיתוח הנגב והגליל, SanDisk, הטכניון, המכללה הטכנולוגית באר שבע ואחרים. הפרויקטים מוטמעים במערכות החינוך הפורמליות והבלתי פורמליות בישראל, בעיקר בפריפריה.
חלל צה&quot;ל
זבה גדולה
תיאטרון זירה
תיאטרון זירה היה תיאטרון שוליים שנוסד על ידי מיכאל (מיקו) אלמז ופעל בתל אביב בשנים 1949–1959.
היסטוריה.
לאחר שחזר מלימודי תיאטרון בניו יורק והושפע מתיאטראות שולים, הקים אלמז בשנת 1949 תיאטרון קטן עם מספר שחקנים מצומצם, שהעלה הצגות מקוריות, נסיוניות ואוונגרדיות. ההצגות הראשונות פעלו כאשר הצופים ישבו סביב הבמה כבזירה ומכאן היה שם התיאטרון. רק לאחר זמן מה עברו להצגות חזיתיות. התיאטרון פעל באולם קטן ברחוב ריינס 6.
אלמז תרגם וביים את רוב המחזות, בהם:
בין שחקני התיאטרון היו יהודה פוקס, טלילה בן זכאי, מיה זיו, עדנה שביט, אליהו לוי, אליעזר יונג, עמוס אריכא, אלישבע מיכאלי, שלומית קפלנסקי, רות גלר ועוד.
הקהל הישראלי לא היה בשל למחזות אלה, והתיאטרון נקלע לקשיים כלכליים. אלמז ביקש מאברהם דשא (פשנל), שהיה עד אז נהג מונית שהסיע שחקנים להצגות, לעזור לו בניהול התיאטרון. זה היה ניסיונו הראשון של פשנל בעולם הבידור. פשנל החליט שכדי לשפר את מצבו של התיאטרון יש להעלות הצגות "קלילות" יותר. בין הצגות אלה יש לציין:
בשנת 1958 התמנה ג'ורג' ואל כמנהל האדמיניסטרטיבי של התיאטרון ושימש בתפקיד עד סגירתו.
למרות כל זאת נאלץ התיאטרון לסגור את שעריו ב-1959. לתיאטרון זירה מקום חשוב בתולדות התיאטרון בישראל. הוא היה הראשון שהעלה מחזות אוונגרדיים וניסיוניים שהתיאטראות הממוסדים סירבו להעלותם.
קטלוג מאוחד לכתבי עת
קטלוג מאוחד לכתבי עת הוא קטלוג ביבליוגרפי המרכז רישומי קטלוג של כתבי עת ממספר קטלוגים, לרוב מהקטלוגים השונים של הספריות השונות של מדינה מסוימת.
קטלוג מאוחד מאפשר למעוניינים להגיע בקלות לכתב העת בו הם מעוניינים, על ידי כך שהוא מרכז במקום אחד את רישומי הספריות השונות, והוא חוסך מהמבקשים את כתב העת לחפש את הפריט בקטלוגים השונים של הספריות השונות.
קטלוג מאוחד לכתבי עת בישראל.
בישראל, מנהלת הספרייה הלאומית את "הקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS)". הקטלוג מאגד רישומים של מעל 100,000 כתבי עת מכ-170 מוסדות, בהם אוניברסיטאות, מכללות וספריות של מגוון מכוני מחקר פרטיים, ממשלתיים ואקדמאים. הקטלוג מנוהל בשיתוף עם "מלמ"ד" - המרכז לשירותי מידע דיגיטליים, המאגד את פעילות הספריות בישראל,
היסטוריה.