ג'ין סיברג נולדה במרשלטאון, איווה שבארצות הברית, בעיירה קטנה. משפחתה הייתה נוצרית-לותרנית. אמה הייתה מורה מחליפה ואביה רוקח. סיברג רכשה השכלה באוניברסיטת איווה.
בגיל 17 לוהקה לתפקיד ז'אן ד'ארק בסרטו של אוטו פרמינגר, "Saint Joan" ("סיינט ג'ואן"), המבוסס על מחזהו ההיסטורי של ג'ורג' ברנרד שו. סיברג נבחרה לתפקיד מבין יותר מ-3,000 מועמדות אחרות. על אף שהסרט נקטל על ידי מבקרי הקולנוע, הוא הזניק את הקריירה של סיברג שהפכה לכוכבת בן-לילה, ולוהקה לסרט נוסף של פרמינגר, "Bonjour Tristesse" ("שלום לך, עצבות") שיצא כשנה לאחר מכן. ב-1959 הופיעה בסרט הבריטי "The Mouse that Roared" ("העכבר ששאג") לצידו של פיטר סלרס. ב-1960 היא הופיעה בסרטו הצרפתי של ז'אן-לוק גודאר - "À bout de souffle" ("עד כלות הנשימה"; מוכר גם בשמו האנגלי "Breathless"). הסרט, בו כיכבה סיברג לצידו של ז'אן-פול בלמונדו, זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם, וסימן את תחילתו של הגל החדש בקולנוע הצרפתי. סיברג הפכה לידוענית ולסמל אופנה הן בצרפת והן בהוליווד, והחלה לזכות בתפקידים בכירים בתעשיית הקולנוע, כשהחשוב שבהם הוא בסרט "Lillith" ("לילית"), סרטו האחרון של רוברט רוסן בו כיכבו גם וורן בייטי, פיטר פונדה וג'ין הקמן. בשנים לאחר מכן דעכה במקצת הקריירה שלה, והיא הופיעה יותר בסרטים אירופיים ובעיקר צרפתים. ב-1969 הופיעה בתפקיד הנשי הראשי בסרט המכורים לזהב, המבוסס על המחזמר "צבע את עגלתך" של לרנר ולווה, לצדם של לי מרווין וקלינט איסטווד, אם כי בשירים דובב קולה. תפקידה הגדול האחרון היה בסרט האסונות "Airport" ("נמל תעופה (1970)"), בו כיכבו כמה מן הכוכבים הגדולים של התקופה - ברט לנקסטר, דין מרטין ועוד. סיברג אף שיחקה בשני סרטיו היחידים של בעלה השני רומן גארי, "Oiseaux vont mourir au Pérou, Les" ("הציפורים באות למות בפרו") ו-"!Kill" ("הרג").
חייה האישיים.
חייה האישיים של סיברג זכו גם הם לפרסום רב, ובייחוד נישואיה לסופר הצרפתי רומן גארי, בעלה השני מתוך ארבעה, ואבי בנה, אלכסנדר דייגו גארי . באותה התקופה בה הייתה נשואה לגארי, שנות השישים של המאה העשרים, היא התחילה להיות מעורבת בפוליטיקה האמריקאית הרדיקלית. היא תמכה בגלוי במאבק האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות ובפרט בתנועת הפנתרים השחורים, בה תמכה כלכלית וציבורית. ה-FBI ראה בפנתרים השחורים, הארגון החמוש ובעל האג'נדה המהפכנית, איום ממשי על ביטחונה של ארצות הברית, ופתח בסדרה של מבצעים לא חוקיים כדי לפגוע בארגון ובתומכיו (תוכנית COINTELPRO). סיברג, שהצהירה על תמיכתה בארגון ועל כך שתרמה לו כסף רב בפרהסיה, הפכה גם היא למטרה. ה-FBI החל לצותת לשיחותיה בטלפון ולעקוב אחר תנועותיה. גם ארגוני שחורים אחרים, שלא ראו בעין יפה את מעורבותה של האישה הלבנה במאבקם, איימו ומיררו את חייה.
בשנת 1970, כשהייתה בהריון עם ילדה השני, הפיץ ה-FBI בראשותו של ג'ון אדגר הובר ידיעה שקרית על כך שאביו של הילד אותו נושאת סיברג ברחמה אינו גארי אלא אחד מראשי הפנתרים השחורים. ה-FBI קיווה בכך לפגוע במעמדה הציבורי. הידיעה השקרית פורסמה בלוס אנג'לס טיימס, במגזין ניוזוויק ובעוד כ-100 עיתונים ברחבי ארצות הברית וזכתה לתהודה תקשורתית רבה. סיברג נכנסה בעקבותה לטראומה וילדה טרם זמנה, כשהפג מת כעבור יומיים בלבד. היא האשימה במוות את ה-FBI, ובמסיבת עיתונאים שקיימה זמן מה לאחר מכן הציגה לעיתונאים ההמומים את גופתו של בנה, והדגישה את צבע עורו - לבן, כך שלא ייתכן שאביו היה שחור עור. הצעד הקיצוני שם קץ לשמועות, אולם הוא לא מנע מה-FBI להמשיך ולעקוב אחריה, ולסיברג לשקוע בדיכאון. נישואיה עם גארי הסתיימו והיא עזבה את ארצות הברית ועברה לפריז. קריירת המשחק שלה אמנם השתקמה קמעה, ברם היא ניסתה להתאבד עוד מספר פעמים בימי השנה למותה של התינוקת. באחת הפעמים אף קפצה אל מתחת לגלגליה של הרכבת התחתית של פריז. כמו כן, היא התמכרה לאלכוהול ולתרופות, והחלה לצאת עם גברים מפוקפקים ואלימים, שניצלו אותה כספית ורגשית.
באוגוסט 1979 דווח על היעדרותה. לאחר 11 ימים של אי-בהירות נמצאה גופתה במושב האחורי של מכוניתה, שחנתה ברובע השישה-עשר של פריז. המשטרה דיווחה כי סיברג מתה לאחר שבלעה מנת יתר של כדורי הרגעה. בעלה השני, רומן גארי, שקע בדיכאון בעקבות מותה והתאבד אף הוא כשנה לאחר מכן (למרות שציין במכתב כי אין קשר בין התאבדותו להתאבדותה).
בשנת 2019 אמזון הוציאה את הסרט "סיברג" , המבוסס על חייה של השחקנית ומתמקד במעקב שנערך אחריה על ידי האף בי איי. את דמותה של סיברג מגלמת קריסטן סטיוארט.
תסמונת המוח החצוי
ג'ין סברג
טג'יקיסטן במשחקים האולימפיים
טג'יקיסטן משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הטג'יקים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובאולימפיאדת ברצלונה (1992) השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
הספורטאי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה הג'ודוקא ראסול בוקייב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בהמשך אותם משחקים זכה המתאבק יוסופ עבדוסלומוב במדליית כסף. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה המתאגרפת מבזונה צ'ורייבה במדליית ארד, והייתה לאישה הראשונה שזוכה במדליה אולימפית לזכות טג'יקיסטן. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה האתלט דילשוד נזרוב לטג'יקי הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, ביידוי פטיש.
טג'יקיסטן השתתפה לראשונה באולימפיאדת חורף באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002). היא שלחה למשחקים גולש סקי אלפיני אחד, אנדריי דריגין, שהיה גם הספורטאי היחיד שייצג אותה בטורינו ובוונקובר. בשלוש האולימפיאדות לא הגיע דריגין להישגים משמעותיים.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
שיקוי
יריב לוין
יריב גדעון לוין (נולד ב-22 ביוני 1969, ז' בתמוז ה'תשכ"ט) הוא יו"ר סיעת הליכוד וחבר הכנסת מטעמה. בעבר שימש כיושב ראש הכנסת, שר התיירות, יו"ר הקואליציה, יו"ר ועדת החוץ והביטחון ויו"ר ועדת הכנסת, שימש גם כשר לביטחון הפנים למשך 11 ימים עד למינויו של גלעד ארדן לתפקיד. עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה.
לוין נולד בשכונת קטמון בירושלים. אמו גאיל הייתה מנהלת מחלקת אסיה ואפריקה בספרייה הלאומית, מאנשי תנועת החירות. אביו הוא פרופ' אריה לוין (האוניברסיטה העברית), חתן פרס ישראל לבלשנות. הוריה של אמו, מיכאל וקייטי קפלן, היו חברי האצ"ל. אליהו לנקין חבר האצ"ל, מפקד הספינה אלטלנה וחבר הכנסת הראשונה מטעם תנועת החרות, היה דודה של אמו. סנדקו בברית המילה היה השר מנחם בגין, לימים ראש ממשלת ישראל.
לוין סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר בויאר בירושלים. בצה"ל שירת ביחידה 8200 שבחיל המודיעין, עסק בתרגום מערבית ולאחר מכן היה מפקד מגמה באולפן לערבית. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ועסק כעורך דין בתחום המסחרי-אזרחי.
ב-1995 חיבר מילון למונחים כלכליים עברי-ערבי-אנגלי, ערבי-עברי-אנגלי, אנגלי-ערבי-עברי, אשר יצא לאור בהוצאת קסת. מהדורה שנייה יצאה בהוצאת מינרוה בשנת 2010. המילון זכה בפרס "מילה בסלע" של חיל המודיעין לעבודות בתחום התרגום.
פעילותו הציבורית של לוין החלה בתא הסטודנטים של הליכוד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם שימש דובר ולאחר מכן סגן יו"ר התא. בשנת 1997 עמד בראש צוות ההקמה של סניף הליכוד בעיר מודיעין, ובשנת 2003 נבחר לתפקיד יו"ר הסניף. לוין שימש ראש מטה יום הבחירות לראשות עיריית מודיעין של חיים ביבס. היה נציג מתנגדי תוכנית ההתנתקות בוועדת הפיקוח על משאל המתפקדים שנערך בקרב חברי הליכוד, וייצג את חברי הכנסת שהתנגדו להתנתקות בהליכים משפטיים שונים.
בשנת 2006 מונה על ידי יו"ר הליכוד בנימין נתניהו לעמוד בראש המטה לביקורת השלטון שהוקם בליכוד, על מנת לרכז פעילות אופוזיציונית של התנועה מול ממשלת אולמרט. במסגרת פעילות זו עתר לוין לבג"ץ נגד ראש הממשלה בדרישה למנות שר הרווחה לאחר תקופה ארוכה בה לא אויש התפקיד. כמו כן היה חבר בפורום משפטי למען ארץ ישראל.
לצד פעילותו הציבורית במסגרת הליכוד, לוין היה שותף להקמתה של סיעת מח"ץ – משפטנים חדשים צעירים, אשר התמודדה לראשונה בבחירות למוסדות לשכת עורכי הדין בשנת 1999. לוין, שהוצב בראש רשימת הסיעה, נבחר כחבר המועצה הארצית של הלשכה וכחבר ועד מחוז ירושלים מטעמה. בבחירות שהתקיימו בקרב חברי המועצה הארצית, נבחר לוין לתפקיד סגן ראש הלשכה. בנוסף עמד לוין בראש ועדת עורכי הדין השכירים של הלשכה. בבחירות שנערכו למוסדות הלשכה בשנת 2003 הגדילה סיעת מח"ץ את כוחה, ובעקבות זאת כיהן לוין בשנים 2003–2005 בתפקיד ממלא מקום ראש הלשכה. במסגרת פעילותו בלשכה היה שותף לפרויקט הסיוע המשפטי שלה, "שכר מצווה", וכן הוביל שורה של רפורמות בכללי האתיקה של עורכי הדין. לוין היה מיוזמי משוב השופטים, במסגרתו נבחנה התנהלות השופטים באולמות המשפט. תוצאות המשוב פורסמו על ידי לשכת עורכי הדין.
פעילותו בכנסת ה-18.
בבחירות המקדימות שהתקיימו לרשימת הליכוד לכנסת ה-18 נבחר לוין כנציג מחוז השפלה, הוצב במקום ה–21 ברשימת הליכוד ונבחר לכנסת. ב-3 באוגוסט 2009 נבחר לעמוד בראש ועדת הכנסת, ובתפקיד זה הוביל גיבוש של תקנון חדש לכנסת. לוין כיהן גם כנציג הכנסת בוועדה לאיתור מועמדים למשרת היועץ המשפטי לממשלה. בחודש יולי 2011 מונה על ידי יושב ראש הכנסת ליושב ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית של הכנסת עם סיירה לאון.