מצוות התלויות בארץ נוהגות בעציץ נקוב מן התורה, אך נוהגות בעציץ שאינו נקוב מדרבנן בלבד; ראו עציץ שאינו נקוב. בשנת השמיטה, מותר לגדל צמחים בעציץ שאינו נקוב הנמצא בתוך בית; צורת גידול זאת נקראת מצע מנותק.
עציץ בתרבות.
ראו עציץ פרחים - שיר של חיים נחמן ביאליק.
בית הדר דפנה
בית הדר דפנה הוא בניין משרדים שחזיתו פונה לשדרות שאול המלך בתל אביב. שמו נגזר מהצטלבות הרחובות בה הוא שוכן - רחוב דפנה ורחוב הנרייטה סולד, אשר בעת הקמת הבניין נקרא רחוב הדר.
המבנה.
המבנה הברוטליסטי בסגנונו, תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ובנו רם. הוא נבנה על ידי קבלני הבניין אריה פילץ ובנו אברהם, והקמתו הסתיימה בשנת 1971. המבנה בנוי בצורת משטח מוארך בן שתי קומות הנמתח לאורכן של שדרות שאול המלך. על המשטח ניצבים ארבעה מגדלים מדורגים וצמודים זה לזה - המגדל המערבי הוא הנמוך ביותר ובו 9 קומות והמזרחי הוא הגבוה בהם ובו 13 קומות. מגדל זה גדול מהיתר גם בשטחו, והוא משתרע צפונה לאורך רחוב הנרייטה סולד. במבנה שני מגרשי חניה - האחד תת-קרקעי והאחר שוכן על גג בניין המסד והגישה אליו היא באמצעות מעליות לכלי רכב. בעבר נשא המבנה יריעות בטון אשר סיפקו הצללה מפני אור השמש, אך אלה פורקו מסיבות בטיחותיות. לאחרונה נצבע בית הדר דפנה בלבן, דבר המרכך מעט את הרושם הברוטליסטי שהוא מותיר.
המבנים בבעלות מינהל הדיור הממשלתי, דן חברה לתחבורה ציבורית, עמידר וחברת משולם לוינשטיין.
שימושים.
משרדים רבים שוכנים בבניין, לרבות פרקליטות מחוז תל אביב ומחוז מרכז (פלילי). עוד שוכנות בבניין הנהלת דן חברה לתחבורה ציבורית ומרפאות המחלקה לפסיכוגריאטריה של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. במקום שכן מטה המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים.
השרפה.
ב-21 בנובמבר 1978 פרצה שרפה בפיר בתוך המבנה הצפוני. עשן סמיך כיסה את הקומות העליונות. מסוק של חיל האוויר הישראלי הוזנק למקום ולוחם היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) שולשל בכבל מהמסוק לקומות העליונות עם מסכות עשן. באמצעות סולם חבלים שהועבר לגג המבנה, חולץ אדם שישב על מפתן החלון בקומה 12 אל הגג. האירוע כולו הסתיים בשלום וללא נפגעים משמעותיים.
ג'קומו ג'ירולמו קזנובה
מסגד הים (יפו)
מסגד הים (ערבית: مسجد البحر, "מסג'ד אלבחר") הוא מסגד קטן השוכן בטיילת חומות הים, בצדו הצפוני של גן המדרון ביפו העתיקה. המסגד עשוי מאבן כורכר ובפינתו הדרום-מערבית ניצב מינרט, שבראשו מרפסת למואזין. המסגד אינו פתוח לקהל.
המסגד הוקם ב-1675 והוכרז כווקף על ידי מושל סנג'ק עזה מוסה רדואן פאשה. במסגד זה היו המלחים המוסלמים מתפללים לפני צאתם להפלגה. ב-1962 דיווחה עיריית תל אביב כי המבנה משמש כמחסן. הרשות לפתוח יפו העתיקה ביקשה להפוך את המקום לאתר תיירות אלא שבעקבות התנגדות מוסלמית חזר המסגד לייעודו המקורי המסגד שופץ בשנת 1997.
בשנת 2013 שופץ המסגד כולל צריח וחזיתות המבנה.
איזבל הראשונה, מלכת ירושלים
איזבל הראשונה, מלכת ירושלים (בצרפתית: Isabelle de Jérusalem) הייתה מלכת ממלכת ירושלים הצלבנית. איזבל נולדה בשנת 1172, עלתה לכיסא המלוכה בשנת 1190 ונפטרה בשנת 1205. לכאורה - בת למשפחת מלוכה הקרובה למוקדי כוח ומחזיקה במושכות השלטון - הייתה המלכה איזבל דמות טרגית וחלשה ששימשה כבובה בידי כוחות פוליטיים חזקים ממנה שהשתמשו במעמדה החוקי כטוענת לכתר ממלכת ירושלים על מנת להשיא אותה לאצילים הזקוקים לה כ"חותמת כשרות" למימוש שאיפותיהם לכתר.
ילדות.
איזבל הייתה בתו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים ואשתו (השנייה) מריה קומננה אחיינית מדרגה שנייה של הקיסר הביזנטי מנואל הראשון.
נישואי אמלריך עם מריה קומננה נועדו ליצור ברית בין שני הכוחות הנוצריים המשמעותיים במזרח התיכון, ולגשר על סכסוכים מתמשכים בין שני הצדדים. המגעים בין ירושלים הצלבנית לקונסטנטינופול הביזנטית בנוגע לחתונה נערכו כשנתיים, בעיקר בגלל דרישתו הבלתי מתפשרת של אמלריך להשבת הריבונות על אנטיוכיה לידיו. לאחר שוויתר לבסוף על דרישה זו, התאפשרה כריתת הברית, שנחוגה באופן רשמי ביום חתונתו של אמלריך בעיר צור ב-29 באוגוסט 1167.
איזבל הייתה אחותם למחצה של בלדווין הרביעי, מלך ירושלים וסיבילה, מלכת ירושלים - צאצאיו של אמלריך מנישואיו הראשונים.
היא תוארה על ידי היסטוריונים בני תקופתה כאשה יפה וההיסטוריון המוסלמי אימד א-דין אל איספהאני מצין כי הייתה בעלת שיער שחור ועור בהיר. כשהיה על ערש דווי העניק אמלריך לאשתו מריה קומננה ובתו איזבלה את העיר שכם כנחלה עצמאית, וזאת מאחר שידע כי לאחר מותו ירש אותו בנו מנישואיו הראשונים. עם מותו של אמלריך עלה לשלטון בממלכה בנו המצורע בלדווין הרביעי, בעוד איזבל התגוררה במשך רוב שנותיה במצודת שכם בה התגוררו אימה ואביה החורג בליאן מאיבלין. שכם נותרה נחלתה של איזבל ובהמשך שמשה כנדוניה בעת נישואיה.
נישואים ראשונים.
בגיל 8 הובטחה איזבל להיות כלתו של אונפרוא הרביעי מטורון. את השידוך עשה אחיה למחצה, המלך בלדווין הרביעי. לפי ויליאם מצור ההיסטוריון הצלבני הנישואים סודרו על מנת לנתק את משפחת איבלין שכוחה עלה מקשר עם טוענת לכתר ממלכת ירושלים מחד ועל מנת לשלם חוב של כבוד שחב בלדווין הרביעי למשפחתו של המפרי.
בשנת 1183 כאשר הייתה בת 11 והמפרי בן 17 נערכה חתונת הזוג במצודת כרך, בעת החתונה הותקף המבצר על ידי צבא מוסלמי בפיקודו של צלאח א-דין, על פי ההיסטוריוגרפיה של התקופה אסר צלאח א-דין על המוסלמים לירות לעבר המגדל בו בילה הזוג את ליל הכלולות. ההיסטוריון הצלבני שם בפי אם החתן את המסר לצלאח א-דין:
מאבק על המלוכה.
המצב הפוליטי של ממלכת ירושלים הלך והחמיר, תחת התקפות בלתי פוסקות של הצבא המוסלמי בראשות צלאח א-דין מחד ומאבקי כוח בין מפלגות פנימיות בתוך הממלכה על רקע מחלתו ההולכת ומחמירה של באלדווין הרביעי החל מאבק כוחות על כיסא המלך. לאחר המצור על מבצר כרך החליט באלדווין הרביעי להמליך את אחינו בלדווין החמישי (באלדווין ממונפראטו) בנה של אחותו סיביל מנישואים ראשונים. המלך, על ערש דווי, ותחת איום התפוררות של הממלכה הכריז על אספת אצילים בה נקבעו (בין היתר) סדרי הירושה.
על פי ההחלטה נקבע למלך הצעיר עוצר - רימון השלישי רוזן טריפולי. כן הוחלט כי אם ימות המלך ההחלטה על זהות היורש תנתן לוועידה של מלכי צרפת, גרמניה, אנגליה והאפיפיור. ועדה זו תדון בזכויות שתי האחיות למחצה איזבל וסיבילה או צאצאיהן לכתר ממלכת ירושלים. כוונת ההחלטה הייתה להרחיק את סיבילה ובעלה מהשלטון למרות העובדה שעל פי החוק היה כס המלוכה צריך לעבור לידם.
בשנת 1183 מת המלך באלדווין הרביעי, אחת הדמויות הטרגיות וההירואיות בהיסטוריה של ממלכת ירושלים וארץ ישראל ואת מקומו ירש ילד בן שש - באלדווין החמישי, בעוד השלטון נמצא למעשה בידי ריימון מטריפולי. באביב 1185 נכרת חוזה לשביתת נשק בין הצלבנים למוסלמים לאחר ששני הצדדים הגיעו לאפיסת כוחות. ובשנה לאחר מכן נפטר לפתע המלך הילד באלדווין החמישי. למרות החלטת מועצת האצילים שחייבה החלטה של ועדת שליטים אירופאים לגבי המלך החדש של ממלכת ירושלים, פעלה מפלגת החצר - המתנגדת להחלטה ובהפיכת בזק בוטלו כל סדרי הממשל שנקבעו בעבר. מפלגת החצר בראשות ז'וסלין דה קורטני, אפוטרופסו של המלך המנוח, תפסו את ירושלים וניהלו בה מהלכים להכתרת גי דה ליזיניאן ומתנגדיהם בראשות ריימון מטריפולי שהתכנסו בשכם מתוך כוונה להכתיר את איזבל ובעלה. במהלך מפתיע, המכריע את הכף - ככל הנראה על מנת להימנע מעימות, או מחוסר עניין בכיסא המלך - חמק אונפרוא מטורון בלילה משכם והופיע למחרת בבוקר ה-20 ביולי 1186 בכנסיית הקבר שבירושלים ונשבע אמונים לסיביל ובעלה - המלך החדש של ירושלים.
מפלגת אצילי הממלכה בראשות ריימון מטריפולי התפרקה, והם הופיעו זה אחר זה בפני גי וסיבילה ונשבעו אמונים. באלדווין ד'איבלין אדון רמלה העדיף לעזוב את ממלכת ירושלים מלשרת את גי דה ליזיניאן באמרו
ריימון מטריפולי, הסתגר במצודת טבריה ובלחץ האירועים ובהרגשה כי טבעת חנק מתהדקת סביבו כרת ברית - שביתת נשק עם צלאח א-דין, צעד שנתפס כבגידה של ממש.
קרב חיטין ואבדן ממלכת ירושלים.
בחודש יולי 1187 ניצח צלאח א-דין את צבא ממלכת ירושלים בקרב קרני חיטין, התבוסה הייתה מוחלטת ובסוף הקרב הושמד הצבא הצלבני במערכה ויחד איתו אבדה כמעט כל האצולה הבכירה שניהלה את המדינה. לאחר הקרב כבשו המוסלמים במסע בזק את רוב ערי הארץ כולל ירושלים ונעצרו רק מול חומות העיר צור שהגנתה נוהלה על ידי קונרד ממונפראטו.
בקיץ שנת 1188 נעתר צלאח א-דין להפצרות של המלכה סיבילה לשחרר את בעלה גי דה ליזיניאן שהוחזק כשבוי בדמשק והלה יצא לדרכו מלווה בפמליה קטנה של פדויי שבי אל טריפולי בה התרכזו פליטי קרב קרני חיטין ופליטים ממבצרים שנכנעו לצבא המוסלמי. משם המשיך גי דה ליזיניאן אל צור - לשעבר עירו המלכותית, שם הוברר לו כי מעמדו כמלך ירושלים אבד אף הוא בקרב קרני חיטין. קונרד ממונפראטו החל לנהל את ענייניו כשליט דה פקטו של ממלכת ירושלים, חשף בכך שאיפות אותן יביא לידי מימוש עם הבשלת הנסיבות.
גי דה ליזיניאן שמעולם לא היה מדינאי או פוליטיקאי שנון אך לא חסר אומץ והעזה יצא בראש גדוד קטן ושם את העיר עכו תחת מצור. מצור זה שנמשך שלוש שנים וסימן את תחילת מסע הצלב השלישי גבה קורבנות רבים ובהם המלכה סיבילה ושתי בנותיה שנספו ממחלה בקיץ 1190. מותה של סיבילה ערער את הבסיס לטענתו של גי דה ליזיניאן לכתר ירושלים והותיר את איזבל כיורשת החוקית הבאה לכתר.
מלכת ירושלים.
סיבוב שני של מאבק על המלוכה.