מאחר שבניית האזור המסחרי, שהיה אמור להיות מקור ההכנסה העיקרי של החברה התעכבה במשך 20 שנה, הבסיס הכלכלי שעל פיו הייתה אמורה לפעול לא היה קיים. לחברה לא הייתה יכולת להחזיר את הלוואות שקיבלה מהמדינה. וכבר בשנת 2000 הגיעה למצב של חדלות פירעון, מאחר שהייתה חייבת לעיריית ירושלים כ-370 מיליון שקל בשל היטלי פיתוח והיטלי השבחה ולמדינה כ-100 מיליון שקל נוספים בשל השקעתה הראשונית. לכן מאחר שעלה ספק רב אם חברת אלרוב תוכל לגבות את הסכום שנפסק לטובתה פנתה לבית המשפט המחוזי בירושלים בבקשה שיפרק את החברה.
מכירת חניון קרתא.
בשנת 2012, כחלק מהליך הפירוק של חברת קרתא, פורסם מכרז למכירת חניון קרתא, הנכס העיקרי של החברה. ב-12 בדצמבר 2013 זכתה חברת אלרוב במכרז לרכישת החניון קרתא בתמורה ל-110 מיליון שקל. זאת, לאחר שגברה בהליך התמחרות על שמונה מתמודדות נוספות שהציעו מחירים נמוכים יותר.
במרץ 2014, פסל הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה את הרכישה על ידי אלרוב מחשש ליצירת מונופול בחניוני העיר העתיקה, בשל החזקותיה של אלרוב בשני החניונים המתחרים הסמוכים. אלרוב ערערה על ההחלטה לבית הדין להגבלים עסקיים, אולם זה דחה את עתירת אלרוב ואישר את החלטת גילה. על רקע פסילתה של אלרוב, התקבלה ההצעה השנייה בגובהה בסך 107 מיליון שקל, שהציעה חברת ריט 1.
לאחר זכייתה במכרז העלתה חברת ריט 1 את מחירי החניה ב-40 אחוז, מהלך שעורר ביקרות מצד אלפרד אקירוב, בעל השליטה בחברת אלרוב, שטען שהתחייב לא לעלות את מחירי החנייה במשך 20 שנה, אך למרות זאת זכיתו במכרז בוטלה
ויפרדו לאם
וִיפְרֶדוֹ לָאם (ספרדית: Wifredo Lam; 8 בדצמבר 1902 - 11 בספטמבר 1982) נחשב אחד מגדולי הציירים הקובנים. ביצירתו החיה את התרבות הקובנית-אפריקנית.
חייו.
ויפרדו לאם נולד בסגואה לה גראנדה שבקובה. אביו היה ממוצא סיני ואמו הייתה צאצאית מולאטית לעבדים משוחררים. בילדותו נחשף לתרבות האפריקאית המגוונת, דבר שהשפיע בהמשך על יצירתו. בשנת 1916 עבר להוואנה ללימודי משפטים, מעבר שנכפה עליו על ידי משפחתו. בשנים 1918–1923 למד אמנות, וב-1923 עבר למדריד. באירופה נחשף הן לציוריהם של הירונימוס בוש ופיטר ברויגל והן להשפעות ולזרמים המודרניים. בשנת 1929 נישא לאווה פריץ, אולם בשנת 1931 נפטרו אשתו ובנו ממחלת השחפת. סביר שהטרגדיה האישית היא בין הדברים שהשפיעו על הטבע הקודר של עבודתו.
במהלך שנות ה-30 של המאה העשרים נחשף למגוון רחב של השפעות, כדוגמת הסוריאליזם, אנרי מאטיס. שורשי משפחתו מצד אימו, כעבדים משוחררים, הביאו אותו להזדהות עם האיכרים והשכבות העניות, ועם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד צידד ברפובליקנים, ואף תרם את כישרונו לעצב כרזות תעמולה רפובליקניות. לאחר שנפצע בשנת 1937 ולא יכל להשתתף בלחימה עבר לברצלונה, שם הציג לראשונה תערוכה מיצירותיו. פיקאסו, ששהה אז בברצלונה, הפך במהרה תומך גדול של לאם, והציגו בפני רבים מן האמנים המובילים של התקופה, כגון פרנאן לז'ה, ז'ואן מירו, ז'ורז' בראק ואנרי מאטיס.
בשנת 1938 עבר לפאריס ובהמשך הציג את התערוכה הראשונה של עבודותיו. בעבודתו מאותה תקופה ניכרת השפעה מהזרם הקוביסטי ומעבודתו של פיקאסו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה שותף, עם אינטלקטואלים אחרים, להתנגדות לפלישה הגרמנית לצרפת. עבר למארסיי, שם התחבר עם אנדרה ברטון וקלוד לוי-שטראוס ואחרים. עמדותיו החברתיות הביאו לכליאתו, ובשנת 1941 גורש למולדתו קובה.
עם מעברו להוואנה החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית. בשנת 1944 התחתן עם הלנה הוצר, ובשנת 1950 התגרש. בשנים אלה, במקביל לתחייתו האמנותית ולהכרה בינלאומית, הראה את נאמנותו לשכבות החלשות ואת תמיכתו בפידל קסטרו.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל לחלק את זמנו בין קובה לצרפת. אמנותו הייחודית זיכתה אותו בפרסים רבים. וילפרו לאם נפטר ב-11 בספטמבר 1982 בפאריס. מלבד יצירות רבות ומאות רישומים אישיים, הוא הותיר אחריו מורשת ייחודית של יצירה אפריקנית מודרנית.
יצירתו.
עם מעברו של ויפרדו לאם להוואנה בשנות הארבעים, החלה התקופה המכריעה ביצירתו, בהנגשת התרבות האפריקנית ובקירובה לאמנות המודרנית. הוא החל לערב בעבודתו יצירות העוסקות בטוטם ובוודו ויצר סגנון ייחודי, בו שילב גישות קוביסטיות עם דימויים וסמלים מעולם המיתולוגיה האפריקאית.
בשנת 1943 החל לעבוד על יצירתו הידועה ביותר, ה"ג'ונגל". היצירה משקפת את סגנונו הבוגר והיא מתארת ארבע דמויות עם ראשים, העוטים מסכה, המתמזגים באופן חלקי עם צמחייה טרופית עבותה. הציור תיאר את המתח בין המודרניזם לבין החיוניות והאנרגיה של התרבות האפריקאית. בתחילת דרכה עוררה מחלוקת, שכן נחוותה גם כסוג של ביקורת גם על הגזענות האמריקנית. "ג'ונגל" נרכשה בסופו של דבר על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק והוצגה על יד גרניקה, ציורו המפורסם של פיקאסו.
יצירה מפורסמת נוספת של לאם היא Zambezia, Zambezia, (1950), המתארת את היצריות והחושניות האפריקאית, ומוצגת במוזיאון גוגנהיים בניו יורק. בשלבים מאוחרים עסק גם בפיסול, קרמיקה והדפס. לאם זכה בהוקרה עוד בחייו, ויצירותיו מוצגות כיום במוזיאונים בעלי שם ברחבי העולם.
שתי תערוכות מיצירותיו של לאם הוצגו במוזיאון ישראל בירושלים:
יצירתו "קומפוזיציה" (1967), מאוסף ורה וארטורו שוורץ לאמנות, מוצגת במוזיאון ישראל באורח קבע.
קתי פרימן
קתרין "קתי" אסטריד סאלום פרימן, מדליה (OAM) (באנגלית: Catherine Astrid Salome "Cathy" Freeman, OAM, נולדה ב-16 בפברואר 1973) היא אתלטית אוסטרלית ממוצא אבוריג'יני, אלופה אולימפית ופעמיים אלופת עולם בריצת 400 מטר. בעלת התוצאה השישית בטיבה בעולם בריצה זו בכל הזמנים.
פרימן זכתה בכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני. בשנת 1998, נבחרה לאשת השנה של אוסטרליה , בשנת 2000 זכתה במדליית הספורט האוסטרלית ובשנת 2001 זכתה במדליית מסדר אוסטרליה.
ביוגרפיה.
פרימן נולדה בסלייד פוינט, מאקיי קווינסלנד. היא החלה להתאמן בגיל צעיר תחת הדרכתו של אביה החורג ברוס ברבר.
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו באוקלנד שבניו זילנד בשנת 1990 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.87 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה פרימן במקום שביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:26.42 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום 17 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.52 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו בוויקטוריה שבקנדה בשנת 1994 זכתה פרימן בשלוש מדליות, שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.25 שניות ובריצת 400 מטר בתוצאה של 50.38 שניות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.43 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג שבשוודיה בשנת 1995 זכתה פרימן במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.88 דקות, אחרי המנצחת ארצות הברית (3:22.29 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.60 שניות, אחרי המנצחת מארי-ז'וזה פרק מצרפת (49.28 שניות).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה פרימן במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אישי של 48.63 שניות, אחרי מארי-ז'וזה פרק שקבעה שיא אולימפי חדש של 48.25 שניות ולפני פלילט אוגונקויה מניגריה (49.10 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.78 שניות.
באליפות העולם שנערכה באתונה שביוון בשנת 1997 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.77 שניות.
באליפות העולם שנערכה בסביליה שבספרד בשנת 1999 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.67 שניות והגנה על תוארה. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:28.04 דקות, המנצחת הייתה רוסיה (3:21.98 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.11 שניות, לפני לוריין פנטון מג'מייקה (49.58 שניות) וקתרין מרי מבריטניה (49.72 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.81 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית (3:18.54 דקות) ובמקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.53 שניות, המנצחת הייתה פולין דייוויס-תומפסון מבהאמה (22.27 שניות).
בתחרויות האתלטיקה של משחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר שבאנגליה בשנת 2002 זכתה פרימן במדליית זהב בריצת 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.63 דקות.
היסטוריה של קרין
ההיסטוריה של קרין עוסקת בהיסטוריה של עולם קרין שבו מתרחשים המאורעות שבספרי הפנטזיה האפית רומח הדרקון. ההיסטוריה מתחלקת לשני חלקים: לפני החורבן (לפנה"ח, Prae Cataclius, PC) ואחרי החורבן (אחה"ח, Alt Cataclius, AC). אולם, לאחר מלחמת הכאוס, החלו מלומדים ואנשים בקרין לאפס את הספירה של אחה"ח, ולספור לחורבן השני (לחורה"ש, Secundus Cataclius, SC). את רוב האירועים עד למלחמת הכאוס, תיעד אסטינוס ברשומותיו, אך לאחר החורבן, נעלם בנסיבות מסתוריות ומשרתו, ברטראם ממסדר האסתטיקנים המשיך לכתוב את היסטורית העולם.
ההיסטוריה של קרין, בראייתה המורחבת יותר, נחלקת לעידנים אלו:
עידן הבריאה.
עידן הבריאה הוא העידן הראשון והוא מתרחש לפני 9000 לפנה"ח (אין תיארוך מדויק).