אחד המשאבים הטבעיים החשובים במדינה הוא הנילוס הלבן שחוצה אותה לאורכה. בנוסף, האזור עשיר במחצבים ומשאבים טבעיים כמו נפט, עפרת ברזל, נחושת, כרום, אבץ, טונגסטן, מיקה, כסף, זהב, יהלומים, אבן גיר ואנרגיה הידרואלקטרית. כלכלת המדינה, כמו מדינות מתפתחות אחרות, תלויה רבות בחקלאות. התוצרת החקלאית המתקבלת כוללת כותנה, אגוז אדמה, דורה, דוחן, חיטה, גומי ערבי, קנה סוכר, מניהוט מצוי, מנגו, פפאיה, בננה, בטטה ושומשום.
נפט.
לפני הכרזת העצמאות, דרום סודאן הפיקה 85% מהנפט הסודאני. לפי הסכם השלום בין הדרום לצפון חלוקת הרווחים תעשה במידה שווה, מפני שדרום סודאן תלויה בצינורות הנפט, בתי הזיקוק והנמל בפורט סודאן שנמצאים בסודאן ומייצאים את הנפט דרך הים האדום לעולם. רווחי הנפט מהווים 98% מהתקציב השנתי של דרום סודאן. לפי שר האוצר הדרום סודאני, רווחים אלו נאמדים בכ-8 מיליארד דולר.
בשנים האחרונות, החל סיוע כספי חיצוני משמעותי ממשלות וחברות בינלאומיות לתקציב המדינה תמורת זכויות לחיפוש נפט. נפט ומחצבים מינרליים אחרים נמצאים במדינה במיוחד באזור העיר בנטיו, בעוד שמחוזות ג'ונגליי, ואראפ ומדינת האיחוד משמשים כעתודות. בשנים 2005–2011, בהם הוגדרה דרום סודאן כחבל ארץ דרומי בסודאן, חילקה הממשלה הסודאנית את המדינה לאזורי חיפוש נפט. בחלקות 1,2 ו-4 ניתנו זכויות חיפוש ל-Greater Nile Petroleum Operating Company ששייכת למספר בעלים: חברת הנפט הלאומית של סין המחזיקה 40% בחברה, Petronas המלזית שמחזיקה 30% בחברה, Oil and Natural Gas Corporation ההודית שמחזיקה 25% מהחברה ו-Sudapet הסודאנית שמחזיקה 5% מהחברה. עקב הימצאותה של סודאן ברשימת מדינות המממנות טרור והתעקשותה של חרטום על שיתוף רווחי הנפט בכל משא ומתן שמנהלת דרום סודאן, חברות נפט אמריקאיות אינן יכולות לעשות עסקים עם דרום סודאן שהיא מדינה ללא מוצא לים. כמו כן, אין הימצאות של חברות אמריקאיות בכל סקטור הנפט בדרום סודאן.
בחלקות 3 ו-7, הנמצאות במדינת הנילוס העליון, ניתנו זכויות חיפוש לחברת Petrodar השייכת למספר בעלים: חברת הנפט הלאומית של סין מחזיקה ב-41% מהחברה, חברת Petronas מחזיקה ב-40%, חברת Sudapet מחזיקה ב-8%, חברת Sinopec ב-6% ו-5% על ידי חברת Al Thani.
אזור חיפוש נוסף, המכונה באופן רשמי על ידי הממשלה הסודאנית Block B, שייך בזיכיון לחברת Total S.A הצרפתית מאז שנות השמונים של המאה העשרים.
חקלאות.
דרום סודאן עשירה בקרקעות חקלאיות פוריות ואחת המדינות הגדולות בעולם מבחינת אוכלוסייה חקלאית. אולם, מאז 1999, כשסודאן החלה לייצא נפט, התוצרת החקלאית במדינה הולכת ומדלדלת. לפי הבנק העולמי, שיעור הגידול השנתי הממוצע של החקלאות במדינה משנת 2000 ועד 2008, עומד רק על 3.6% בהשוואה לגידול של 10.8% בכל שנה בעשור שקדם לו. ארגון המזון והחקלאות של האו"ם ביצע סקר מקיף של אדמות המדינה ומצא שרק 4.5% מאדמות המדינה מעובדות.
דרום סודאן מסתמכת על מזון מיובא ממדינות שכנות כמו אוגנדה, קניה וסודאן. עקב עלויות השינוע ואינפלציה, מחירי המזון יקרים בדרום סודאן. התוצרת החקלאית המדלדלת והתלות במזון מיובא הם הגורמים למחסור חמור במזון במדינה. לפי תוכנית המזון של האו"ם, קיימים 2.7 מיליון תושבים הזקוקים לסיוע בשנת 2012.
Cirrus Minor
משפט מילס
תחבורה בדרום סודאן
מערכת התחבורה בדרום סודאן היא אחת מבין מערכות התחבורה הכי פחות מפותחות ברחבי העולם.
כבישים מהירים.
רוב הדרכים המהירות בדרום סודאן הן דרכי עפר. רוב הדרכים שמקשרות את עיר הבירה, ג'ובה, עם ערים אחרות במדינה ומחוצה לה, אינן סלולות באספלט.
ב-12 בספטמבר 2012 נחנכה הדרך הסלולה הראשונה בדרום סודאן (לאחר קבלת עצמאותה). דרך זו, שאורכה 192 ק"מ, מקשרת את עיר הבירה ג'ובה עם העיר נימיול כחלק מפרויקט של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי לסלילת כביש מג'ובה לעיר גולו באוגנדה, שאמורה להקל על ייבוא וייצוא סחורות מדרום סודאן לשכנותיה ולחזק עימן את הקשר.
רכבות.
בדרום סודאן קיימים 248 ק"מ של מסילות ברזל ברוחב צר סטנדרטי (1,067 מ"מ) בקו יחיד המחבר את ואו עם העיר הסודאנית באבונוסה. הקו ניזוק במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה ושופץ במימון האו"ם.
תעופה.
שדה התעופה העמוס ביותר במדינה הוא שדה התעופה ג'ובה ממנו יוצאות טיסות לאנטבה, ניירובי, קהיר, אדיס אבבה וח'רטום. בנוסף מהווה כמעוזה של חברת פידר איירליינס. שדות תעופה בינלאומיים נוספים הם: שדה התעופה מלאקל ממנו יוצאות טיסות שבועיות לאדיס אבבה וחרטום, שדה התעופה ואו עם טיסה שבועית לחרטום ושדה התעופה רומבק עם טיסה שבועית לחרטום.
דרום סודאן איירליינס, מספקת שירות לנימיול ואקובו, בשניהם מסלול ההמראה אינו סלול. קיימים עוד מספר שדות תעופה קטנים בדרום סודאן ובכולם מסלולי המראה לא סלולים.
ולאדיסלאב שלנג
ולאדיסלב שלנג
ולדיסלאב שלנג
טייסת הגליל
טייסת הגליל (שנודעה גם כ"טייסת 3") הייתה מהטייסות הראשונות של חיל האוויר הישראלי כשהוקמה באפריל 1948 כגף של טייסת א'. הטייסת פעלה לאורך מלחמת העצמאות עד איחודה בינואר 1949 עם "טייסת 2" ("טייסת הנגב") וטייסת א' כדי ליצור את טייסת 100. במהלך המלחמה ביצעו טייסי הטייסת מעל 1,200 גיחות מבצעיות.
היסטוריה.
בעקבות קשיים מבצעיים שנבעו מריחוקו של שדה דב, בסיסה של טייסת א' מהנגב ומהגליל הוחלט בשירות האוויר על הקמת גפים באזורים אלו, שכונו נספחת א' (לימים טייסת מס' 2 וטייסת הנגב בניר עם) ונספחת ב' ביבנאל (ששמה שונה בהמשך לטייסת מס' 3 ולטייסת הגליל). את הדחיפה להקמת הטייסת בגליל נתנו הטייסים בני יישובי הצפון: משה פלדמן מבית קשת, פסח גרוסר מאשדות יעקב, פסח (פוסי) טולצ'ינסקי מכפר גלעדי וכן דניאל בוקשטיין. טולצ'ינסקי מונה למפקדה הראשון של הטייסת החדשה.
משימותיה של הטייסת הוגדרו כך:
ב-4 באפריל 1948 נחתו ביבנאל שני מטוסי אוסטר אוטוקרט הראשונים של הטייסת, ושעות ספורות לאחר מכן כבר המריאו לגיחות מבצעיות, למשימות סיור עם מפקדים מחטיבת גולני.
כוחות הטייסת פעלו בחודשים הבאים במשימות מבצעיות רבות וסייעו בין היתר בקרבות רמות נפתלי, קרב משמר העמק, בקרב על מצודת כ"ח, קרבות מלכיה, קרבות סג'רה, כיבוש כפר לוביה, קרבות עשרת הימים, מבצע יעל ומבצע חירם.
לאור הקרבה לחזית ולהתקפות חיל האוויר הסורי והארטילריה הערבית, עברה הטייסת ב-19 במאי לשדה התעופה מחניים, עברה לבסיס רמת דוד אך נאלצה לחזור באותו חודש ליבנאל ובאוקטובר עברה שוב לרמת דוד. ב-29 בינואר 1949 פורקה הטייסת ואנשיה הועברו לטייסת 100 בתל נוף.
מטוסי הטייסת.
הטייסת הפעילה את המטוסים שלהלן (לא בו זמנית) ובשיאה מנתה 8 מטוסים פעילים :
יוליוס באראש
יהודה יוליוס באראש
יהודה יוליוס ברש
יוליוס ברש
יוליו ברש
כרמ&quot;ן
כרמ"ן (ראשי תיבות: כרטסת מחירי נדל"ן) היא מערכת מידע שמופעלת ברשות המסים בישראל לתיעוד ועיבוד נתוני עסקאות במקרקעין משנת 1989. המערכת משמשת את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וגורמים ממשלתיים נוספים, בין היתר בחישוב מדדים. המערכת נפתחה לעיון הציבור לאחר הגשת עתירה נגד המדינה במאי 2009.
מאפייני המערכת.
על פי חובה לדווח לרשות המיסים על כל עסקת מכר מקרקעין בישראל בתוך 50 יום ממועד החתימה על החוזה, לשם חישוב מס שבח מקרקעין החל על עסקה זו. הדיווח נעשה באמצעות "טופס מש"ח", שאליו מצורף העתק החוזה. לאחר ההגשה מוזנים על ידי פקיד הפרטים שבטופס אל מערכת כרמ"ן. פרטים אלה כוללים:
לאחר הזנת הפרטים למערכת מחושבים באמצעותה המיסים אשר חלים על הצדדים לעסקה.
מאז הקמת המערכת בשנת 1989 נצברים בה הנתונים של כל עסקאות מכר המקרקעין שמתבצעות בישראל לרבות הפקעות של מקרקעין על ידי הרשויות (שהן למעשה עסקאות כפויות). לנוכח חשיבות המידע שבמערכת לפעילותן של יחידות ממשלתיות שונות, היא נפתחה בהדרגה, באישור שר האוצר, לעיון של יחידות אחדות ברמות חשיפה שונות. לאף אחת מהיחידות לא ניתנה הרשאה לעיון בשדות זיהוי הצדדים לעסקה. השימושים שעושות היחידות במערכת הם: קביעת מדדים וביצוע סקירות להשתנות מחירי מקרקעין על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, השמאי הממשלתי, יחידת המידע של משרד השיכון ומשרד האוצר, ביצוע אומדנים לשווי מקרקעין לצורכי מיסוי וצרכים אחרים על ידי שמאי רשות המיסים והשמאי הממשלתי.
פתיחת המערכת לעיון ציבור.
במרוצת השנים נעשו ניסיונות של גורמים שונים שאינם ממשלתיים לפתוח את מערכת הכרמ"ן לעיון בהנמקות שונות. בין היתר נטען שמדינות המערב נוהגות לחשוף את נתוני העסקאות במקרקעיהן במטרה להביא לשכלול השוק. בשנת 2009 פרסם השמאי הממשלתי הראשי עבודה שפרטה את הנזק שנגרם למשק כתוצאה מחסימת המערכת לעיון הציבור. בעבודה נקבע כי סגירת המערכת לעיון הציבור גורמת לשורה של השפעות שליליות על המשק ובהן: פגיעה באמינות הדיווח של נישומים לרשות המיסים, לפגיעה ביעילות השוק בשל העדר מידע, אפשרות להפצת מידע מטעה על ידי בעלי עניין בשוק, עידוד פעילות עסקנים ("מאכערים"), הגדלת סיכון לתרגילי עוקץ בעסקאות מקרקעין, הארכת הליכי ערר ובוררות, פגיעה באיכות שומות מקרקעין ופגיעה בהכנסות ממיסוי.