בין תלמידיו של צלטר (בתקופות שונות) היו פליקס מנדלסון, פאני מנדלסון וג'אקומו מאיירבר. פליקס מנדלסון היה אולי תלמידו הנבחר של צלטר, שהתפעל במכתב לגתה מכשרונותיו של תלמידו בן ה-12. צלטר הנחיל למנדלסון את אהבתו העזה למוזיקה של באך, אהבה שהמריצה את מנדלסון להשקיע מאמצים רבים בהשבתו לחיים של המתאוס פסיון של באך, באקדמיה לזמרה בחסותו של צלטר. ביצוע מחודש זה הביא להערכה מחודשת ולהחייאה של יצירות באך, שעד אז נשכחו ברובן הגדול וההתייחסות אליהן הייתה כאל דבר שאבד עליו הכלח. לאחר מות צלטר קיווה מנדלסון להחליפו בתפקיד מנהל האקדמיה לזמרה, אבל המשרה נמסרה לקרל פרידריך רונגנהאגן.
צלטר נשא לאישה את יוליה ראפריץ בשנת 1798, שנה לאחר מות אשתו הראשונה, סופיה אלאונורה פלריקה. יוליה הייתה זמרת ידועת-שם באופרה של ברלין.
צלטר קבור בכנסיית סופיה בברלין.
צלטר חיבר ביוגרפיה של פאש, שיצאה לאור ב-1801.
קרל פרידריך כריסטיאן פאש
קרל פרידריך כריסטיאן פאש (בגרמנית: Carl Friedrich Christian Fasch; 18 בנובמבר 1736 - 3 באוגוסט 1800) היה מלחין וצ'מבליסט גרמני.
פאש נולד בצרבסט, בנו של המלחין יוהאן פרידריך פאש, תלמיד של יוהאן סבסטיאן באך. מורו הראשון היה אביו. בשנת 1756 החל לשרת בחצרו של פרידריך הגדול מפרוסיה, שם היה משנה לצ'מבליסט החצר קרל פיליפ עמנואל באך. כשקפ"ע באך עזב את החצר בשנת 1787, תפס את מקומו. בשנת 1791 ייסד את ה"אקדמיה לזמרה" בברלין (Sing-Akademie zu Berlin), שהייתה עד מהרה למרכז חשוב בחיי המוזיקה של ברלין. בקונצרטים של האקדמיה קידם פאש את המוזיקה של י. ס. באך ומלחינים ידועי-שם אחרים של תקופת הבארוק, כמו גם מוזיקה בת זמנו. בשנת 1796 בא בטהובן לביקור באקדמיה.
פאש מת בברלין בשנת 1800. את מקומו כראש האקדמיה תפס קרל פרידריך צלטר.
נפות מולדובה
מבחינה מנהלית מולדובה מחולקת ל-32 נפות או "ראיונים" (ברומנית: Raioane), 3 רשויות עירוניות, אזור אוטונומי (גגאוזיה) ואזור מיוחד (טרנסניסטריה) שלא נמצא תחת השליטה של הממשל המרכזי. הנפות כוללות חלוקת משנה לעיריות ומועצות מקומיות.
ערפילית הינשוף
ערפילית הינשוף (ידועה גם כ-M97 או NGC 3587), היא ערפילית פלנטרית בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה שמרחקה ממערכת השמש אינו ידוע במדויק ומוערך בכ-2,800 שנות אור.
היסטוריה.
הערפילית התגלתה ב-16 בפברואר 1781 על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו וידידו של האסטרונום שארל מסיה. מסיה עצמו צפה בערפילית רק ב-24 במרץ וצירף אותה לקטלוג מסיה כשהוא מתאר אותה כערפילית בדובה הגדולה ליד מראק, שהיא קשה לצפייה, אורה חלש ואין בה כוכבים. ויליאם הרשל צפה בערפילית בשנת 1789 וציין שהיא בהירה למדי, עגולה ושבהירותה אחידה. ג'ון הרשל צפה בה ב-1831 וציין שהיא עגולה ואחידה, ושבהירותה דועכת בשוליה במהירות עד להיעלמותה, אך ללא גבול חד. בשנת 1844 ויליאם פרסונס צפה בה באמצעות הטלסקופ בקוטר של 36 אינץ' שלו ושרטט אותה. השרטוט, שנראה כמו פנים של ינשוף נתן לה את שמה. פרסונס גם זיהה שבמרכז הערפילית יש כוכב. ויליאם האגינס זיהה בשנת 1866 שספקטרום האור הנפלט מהערפילית מורכב בעיקר משני פסי פליטה בהירים.
תצפית.
ערפילית הינשוף נמצאת כ-2.25 מעלות ממזרח-דרום-מזרח למראק (β בדובה הגדולה) וכ-5.8 מעלות ממערב לפקדא (γ בדובה הגדולה). עם בהירות נראית מדרגה 9.9 נדרש טלסקופ כדי להבחין בה וכדי לראות את פני הינשוף או את הכוכב שבמרכזה נדרש טלסקופ גדול או צילום ארוך חשיפה. בשל הספקטרום של הקרינה הנפלטת ממנה, שחלק ניכר ממנו נמצא בסמוך לשיא הרגישות של העין האנושית, הערפילית נראית יותר בהירה בתצפית ישירה מאשר בצילום.
כ-50 דקות קשת מצפון-מערב לערפילית הינשוף נמצאת הגלקסיה M108.
תכונות.
ערפילית הינשוף נחשבת כאחת הערפיליות הפלנטריות המורכבות ביותר. צורתה נובעת משתי מעטפות של גז דליל ומיונן, הפנימית בצורת טורוס שמן או גליל עבה וקצר, שמישורו נטוי ביחס לקו הראייה אליו, והחיצונית כדורית. מרבית הקרינה הנפלטת מהערפילית נמצאת בשני תחומים של אורכי גל: תחום אחד מורכב משני פסי פליטה סמוכים בצבע ירוק עם אורכי גל של 5,007Å ו-4,959Å שנפלטים מחמצן מיונן פעמיים ([O III]) והתחום השני מורכב משלושה פסי פליטה סמוכים בצבע אדום עם אורכי גל של 6,584Å ו-6,548Å הנפלטים מחנקן מיונן פעם אחת ([N II]) ו-6,563Å (קו Hα) הנפלט ממימן מיונן ([H II]). מסתה של הערפילית מוערכת בכ-0.15 מסות שמש ומסת הכוכב שבמרכזה מוערכת בכ-0.7 מסות שמש. הכוכב המרכזי הוא ננס לבן עם בהירות נראית מדרגה 16 בלבד, שכן בשל טמפרטורת פניו שמגיעה לכ-95,000 קלווין, רובה המוחלט של קרינתו היא בתחום העל-סגול והיא שמעוררת את הערפילית ומאפשרת את הארתה. מרחקה של הערפילית ממערכת השמש לא ידוע במדויק, שכן שיטות מדידה שונות נותנות תוצאות שונות. התוצאות השונות נותנות טווח של בין 2,000 ל-3,600 שנות אור, שעבור גודלה הזוויתי של כ-3.4 דקות קשת, נותן לה קוטר שנע בין 2 שנות אור ל-3.5 שנות אור. מדידות של הסחת דופלר של פסי הפליטה מראות שהמעטפת מתפשטת במהירות של 60-70 קילומטר בשנייה כך שהערפילית נוצרה לפני 4,500 - 8,000 שנים.
סולימאן הגדול
שלמה כהן (1921 – 18 בפברואר 2009), הידוע בכינוי סוּלימאן הגדול, היה זמר ישראלי ומחלוצי השירה בציבור בארץ.
ביוגרפיה.
שלמה כהן נולד ב-1921 בנווה צדק, תל אביב במשפחה בת שבעה בנים ושתי בנות. אביו, יעקב שלמה כהן (1889–1964), שעלה מתימן בשנת 1912, היה פעיל ציבור בקהילת יוצאי תימן, מראשי התאחדות התימנים ומזכיר מועצת העובדים שלה בתל אביב, ציר לאספת הנבחרים וחבר הוועד הלאומי. אחיו איתמר כהן היה סולן להקת הנח"ל בשנות ה-50.
בנעוריו היה כהן חבר בלהקת בני מחול, ובפלמ"ח היה אחד מחברי "חבורת האש", שמרבית חבריה היו מהמחלקה הערבית של הפלמ"ח. אנשי החבורה נהגו לעשות קומזיצים בשעות הערב והיו יושבים מסביב למדורה ושרים שירים עבריים, כמו: "איל, איל בן קרניים", "מה יפים הלילות בכנען", "שושנת תימן" ועוד.
לאחר קום המדינה נותרו בחבורה רק סולימאן ובני משפחתו: אשתו שרה וילדיו: חופני כהן הבכור (שכינויו היה סולימאן הקטן), פנחס (פיני) כהן, שהיה סולן צוות הווי הנח"ל (וכיום חי בניו יורק), יזהר כהן וורדינה כהן.
שלמה כהן ואשתו היו מופיעים באירועים שונים והקליטו שני תקליטים: בשנת 1978, אלבום לכבוד 30 שנה למדינת ישראל: "30 שנות זמר מסביב למדורה" עם סולימאן הגדול וחבורת זמר מקיבוץ שפיים, ובשנת 1994 את האלבום "זמרת הארץ עם משפחת סולימאן הגדול".
בשנת 1992 הוענק לו תואר יקיר העיר גבעתיים.
לנכדיו מבתו ורדינה יש שמות מוזיקליים, והם קרויים מיתר, סול, קשת ותו בשל הקשר העמוק של המשפחה למוזיקה.
עיריית גבעתיים קראה כיכר (מעגל תנועה) ברחוב ריינס על שמו. ליד הכיכר יש שלט הנצחה לזכרו.
כהן המשיך להופיע כמעט עד יומו האחרון, על אף מחלת הכליות שסבל ממנה.
הוא נפטר בשנת 2009 ממחלתו, בגיל 88. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
יוהאן פרידריך פאש
יוהאן פרידריך פאש (בגרמנית: Johann Friedrich Fasch; 15 באפריל 1688 - 5 בדצמבר 1758) היה מלחין גרמני.
ביוגרפיה.
פאש נולד בבוטלשטדט. הוא היה נער מקהלה בווייסנפלס ולמד אצל יוהאן קונאו בבית הספר על שם תומאס הקדוש בלייפציג. בהמשך ייסד "קולגיום מוזיקום" בעיר זו. לאחר זאת ערך מסעות ברחבי גרמניה, התמנה לכנר בביירוית בשנת 1714 ואף החזיק במשרות של מוזיקאי חצר בגרייץ ובלוקאבץ. בשנת 1722 היה לממונה על המוזיקה בצרבסט ובמשרה זו כיהן עד מותו.
יצירותיו כוללות קנטטות, קונצ'רטי, סימפוניות ומוזיקה קאמרית. אף לא אחת מיצירותיו יצאה לאור בתקופת חייו, ורבות מיצירותיו הווקאליות, ביניהן אופרות, אבדו. מכל מקום, בני זמנו העריכו אותו מאוד (יוהאן סבסטיאן באך העתיק בכתב יד רבות מיצירותיו), ואפילו עיבד 2 פרקים מתוך טריו סונטה שלו בדו מינור ל 2 כינורות ולבאסו קונטינואו עבור עוגב (רי"ב 585). כיום רואים בו חוליה חשובה בין תקופת הבארוק לתקופה הקלאסית.
מיצירותיו היותר ידועות:
פאש מת בצרבסט בגיל 70. הוא היה אביו של המלחין ונגן הצ'מבלו קרל פרידריך כריסטיאן פאש.
קישורים חיצוניים.
הכחדת העשירי (בצבא)
אורן ציבלין
אורן ציבְלין (נולד ב-12 ביוני 1969) הוא עיתונאי, סופר, תסריטאי ופרסומאי ישראלי.
חיים אישיים.
אורן ציבלין גרוש ואב לשניים, צמחוני מגיל צעיר ומתגורר ביפו.
ביוגרפיה.
ציבלין גדל והתחנך ברמת גן, בוגר בתי הספר "הגפן" ו"אוהל שם" בעיר. החל את דרכו העיתונאית כבר בגיל 9 ככתב צעיר של העיתון "משמר לילדים". בין השאר ראיין בתקופה זו את נשיא המדינה דאז, יצחק נבון. כנער עבר לעיתון "מעריב לנוער", שם שימש ככתב נוער במשך חמש שנים, ערך טור אישי ופרסם מאות כתבות.
את שירותו הצבאי עשה ככתב צבאי של העיתון "במחנה", והיה החייל הראשון בצבא הסדיר שערך עיתון צבאי – "במחנה גדנ"ע". לאחר שחרורו שימש כרכז כתבים וכעורך של עיתון הנוער "ראש 1". מגיל 22 ערך במשך חמש שנים את קבוצת עיתוני "כולנו" ("כולנו", "פילון", "זומביט", ו"ניצני מדע").
בתקופה זו עבר ציבלין גם לתחום הטלוויזיה, ערך והגיש את תוכנית האירוח לנוער "מוקש" בערוץ 2, "מתגלגלים" בטלוויזיה החינוכית, תוכניות החג של קשת, שידורי הילדים של ערוץ 1 לאחר רצח רבין ועוד. בנוסף גיבש רעיונות לתוכניות טלוויזיה מצליחות כגון "הקרנבל של מיכל" בהנחיית מיכל ינאי, וכן עסק בתסריטאות ילדים (למשל: "סופר דופר"). בשנת 1997 החל לערוך תוכניות בערוץ הילדים, ובמשך שלוש שנים ניהל את המו"לות והיזמות של ערוץ 6 וערוץ 8.
ספרות ילדים ונוער.