המתודה אינה שיטה עיונית או תאורטית, אלא בעיקר שיטה מעשית ויישומית המתורגלת במסגרת הסדנאות בהנחייתה של מוסקוביץ'. הסדנאות והתרגול נועדו להעניק לשחקן שיטות עבודה ואמצעים חדשים לעיצוב הדמות. המתודה אינה שוללת את התפיסות הרווחות בהכשרת שחקנים, שיסודן בשיטתו של סטניסלבסקי ולפיהן על השחקן להגיע לדרגת הזדהות פסיכולוגית מלאה עם הדמות שהוא מגלם; המתודה אינה עוסקת כלל בתכנים של הזדהות, אלא חושפת את השחקן לדרך חדשה לעיצוב הדמות.
בצד היישומי, המתודה מתבססת על עקרון של פעולת גומלין דו סטרית בין משאבים פיזיים, רגשיים ושכליים של השחקן. מטרתה ללמד, לפתח ולתרגל אצל השחקן יכולת הבעה וביטוי משחקי המחייב שליטה וירטואוזית באמנות המשחק ובייחוד שליטה פיזית–מנטלית, פיתוח ויצירת שפה פיזית–חזותית שמובילה לעיצוב הדמות ותנועותיה הפיזיות במרחב. זו שפה שנוצרת בתהליך "המעבדה" הפרטי של השחקן, כאשר חומרי הגלם עבורה נשאבים מתוך המקורות והמשאבים האישיים שלו.
בעת התרגול, כל המשאבים של השחקן מופעלים ומתחברים יחדיו כמו "כלים שלובים" אל תוך מערכת משחקית אחת, כאשר משאב אחד מזין או מצית את השני לפעולה. התהליך יכול להתחיל מגירוי פיזי ולהצית את הרגש ואת התודעה. באותה מידה, הגירוי התודעתי מוקרן על הצד הפיזי ועל המערך הרגשי שלו.
תהליך התרגול אינו ליניארי ופניותיו החדות והמפתיעות במהלך הסדנה, מטלטלות את השחקן למצבים בלתי צפויים, אל תוך הגומחות הכי נסתרות של התודעה פיזית-רגשית. תהליך "הטלטול המפתיע" מעורר את השחקן לקראת חוויה חדשה, ובאופן בלתי צפוי הוא פוגש ומגלה את האני שלו.
הכאוס.
פעולת השחקן מתורגלת במסגרת הסדנאות הנערכות בשיטת "אימפרוביזציה מודרכת", השונה מסוגי האלתור הקיימים. זה לא "משחקי תיאטרון", אלא תהליך עבודה מורכב מנטלית ומפרך פיזית, תהליך של למידה ובנייה. הפעולות שהשחקן מבצע בסיטואציה נתונה, הן אלתור אסוציאטיבי טוטאלי. הפעולות נעשות ללא הכנה מוקדמת ובתוך כאוס של מצבים משתנים סביבו ובתוכו. המאמץ, האינטנסיביות והפעולה המשתנה מרגע לרגע מביאים לגיוס כל משאביו של השחקן בעת ובעונה אחת.
ההנחיות ליצירת מצבי משחק ניתנות במהירות מואצת וברצף בלתי פוסק, תוך יצירת מצבים ושינויים בלתי צפויים. זהו תהליך של "זרימה" שבמהלכו השחקן עובר מסיטואציה נתונה לסיטואציה חדשה, תוך התחברות אליה והשתנות מיידית בעקבותיה. המעבר מלווה בשינוי פיזי העובר על השחקן ומתבטא בשינוי שפת הגוף ושינוי האנרגיה הרגשית שמחוללים שינוי תודעתי וחוזר חלילה. המשתתפים בתרגול נדרשים לעמוד בקצב מוכתב של מצבים, להגיב אליהם, להשתנות במהירות, לפשוט וללבוש צורה, להחליף דמויות, לסקרן, להפתיע, ליצור תכנים חדשים מרגע לרגע, תוך ריכוז וקשב להנחיות חדשות אשר ממשיכות לזרום במהלך ביצוע המשימות המשחקיות הנתונות. על השחקן להיות קשוב לעמיתו ולעצמו, לשמור על קואורדינציה בחלל, לשתף פעולה עם שותפים לבמה, להיות מושפע מהם ולהשפיע עליהם בעת ובעונה אחת.
המהירות המוכתבת וקצב השינויים ממצב למצב לא משאירים זמן למחשבה, מצמצמים ומאפסים את מרחב "ההכנה" לקראת הפעולה שתובעת מהשחקן תגובה מיידית ואותנטית. מימד הזמן הקצר יוצר מציאות חדשה של פעולה המתקיימת ללא "רזרבה" של שהות הנדרשת לביקורת עצמית. כך, בהיעדר זמן לבקרת תגובה, פעילותו של שחקן היא בלתי מבוקרת ובלתי רציונלית. התודעה פועלת כדחף תוך שחרור תכנים מתת-מודע, כי אין זמן לחשוב.
השרבוט כשיטת עבודה.
בשיאו של תהליך, מופיע "השרבוט הסוריאליסטי". השרבוט מבוצע על ידי השחקן באמצעות גופו במרחב הפיזי תוך גירוי כל המשאבים הסמויים שבתוכו. זה מביא אותו לחוויה מנטלית אינטנסיבית. השחקן, תוך כדי התמודדות מול הכאוס המשתלט עליו, מושלך באופן בלתי צפוי אל תוך "המרחבים הפנימיים" של עצמו ומוציא אותם מתרדמתם. אלו הם המשאבים הפוטנציאליים, אשר לא באו עד כה לידי ביטוי בעבודתו כשחקן, כי היו רדומים.
תרגול ואימון מתמשכים במתודה מביאים את השחקן לשליטה מוחלטת בטכניקת "השרבוט" שהופכת לכלי עבודה זמין בעת עיצוב הדמות. על פי המתודה, אין צורך "לשחזר" את המציאות באמצעות זיכרון רגשי, (שיטת סטניסלבסקי), אלא ניתן לעצב אותה על הבמה, בדומה לעבודת מעצב היוצר מוצר חדש, כאשר חומרי הגלם ליצירה זו באים מתוך השחקן עצמו.
קישורים חיצוניים.
עם פטירתה:
כריסטינה קירשנר
אוסטרלופיתקוס גרהי
אוסטרלופיתקוס גרהי (שם מדעי: "Australopithecus garhi"; "פיתקוס" מיוונית: πίθηκος, קוף-אדם, "אוסטרלו" מלטינית: australis, דרומי, garhi פירושו "הפתעה" בעפרית) הוא מין נכחד של הומינין מן הסוג אוסטרלופיתקוס. נמצאו ממנו רק מעט מאובנים במחוז עפר שבאתיופיה, שגילם על פי תיארוך רדיומטרי כ- 2.5 מיליון שנה. המין גרהי הוא בין המועמדים להיות אב קדמון ישיר של סוג האדם, וייתכן שהוא ההומיניד הראשון באבולוציה של האדם שסיתת כלי אבן. מאובני גרהי סווגו לראשונה כמין נפרד בשנת 1996 על ידי שני פלאואנתרופולוגים, האתיופי ברהנה אספאו והאמריקני טים וייט ועמיתים נוספים, וקיבלו את השם גרהי ב-1997 על ידי הפלאואנתרופולוג האתיופי יוהנס היילה-סילסי.
מורפולוגיה.
מין זה הוגדר רק לאחרונה ומעט מאוד ידוע עליו עקב ממצאים חלקיים: מספר פרטים הכוללים שברי גולגולת, שיניים, עצמות זרוע ועצמות ירך. עצמות אלו דומות מאוד לעצמות אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שהתגלו באותו אזור, אבל התיארוך שלהם מאוחר יותר - 2.5 מיליון שנה לפני זמננו, בהשוואה ל 3.6 עד 2.9 מיליון שנה אצל אפרנסיס. בנוסף נמצאו הבדלים בצורת השיניים: הטוחנות והקדם-טוחנות אצל גרהי גדולות משל אפרנסיס, ודומות בגודלן לאלו של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס ומיני פרנתרופוס. ואולם הניבים והחותכות של גרהי אינן מוקטנות כמו במינים אלו. הבדל זה רומז על שינוי בתזונה של גרהי יחסית לאפרנסיס הקדום יותר. על בסיס ההבדל בשיניים סווג גרהי כמין נפרד, אשר ככל הנראה התפצל מאפרנסיס והחליף אותו באתיופיה. מידות גופו ונפח המוח של גרהי אינם ידועים, אך סביר לשער שבדומה לאפרנסיס, גם הוא הלך בקומה זקופה וגודל מוחו היה כשל קוף-אדם.
אבולוציה.
בין אם גרהי השתלשל מאפרנסיס ובין אם לא, הוא אחד המועמדים הטבעיים להיות אב קדמון של סוג האדם, המופיע ברשומות המאובנים לכל המוקדם 2.3 מיליון שנה לפני זמננו. ייתכן שגרהי היה ההומיניד הראשון שלמד לסתת כלי אבן, שכן בשנים 1992–1994 התגלו באתיופיה כלים מן התרבות האולדובאית המתוארכים ל-2.6 מיליון שנה לפני זמננו, היינו קדומות מכל מין אדם שהתגלה עד כה ומתאימות לתקופתו של גרהי, בסמיכות לעצמות מאובנות המסווגות כעצמות גרהי, ובסמיכות לעצמות אנטילופות שעליהן סימני חתכים שנעשו בכלי אבן חדים.
הרב הראשי לצה&quot;ל
יקופ קדרי קראוסמאנאולו
יקופ קדרי קראוסמאנאולו (בטורקית: Yakup Kadri Karaosmanoğlu; 27 במרץ 1889 - 3 בדצמבר 1974) היה סופר, משורר ודיפלומט טורקי. כיהן כחבר פרלמנט. נצר למשפחת קראוסמאנאולו, מהמשפחות הנודעות של העיר מניסה שבמערב טורקיה. מחשובי הסופרים הטורקיים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
חייו.
יקופ קדרי נולד בקהיר. עם מעברה של משפחתו למניסה, החל ללמוד בבית הספר היסודי שבעיר. בשנת 1903 החל את לימודיו התיכוניים באיזמיר, אך לאחר פטירתו של אביו שב עם אמו למצרים, וסיים את חינוכו העל-יסודי בתיכון צרפתי באלכסנדריה. בשנת 1908 התקבל ללימודי משפטים באוניברסיטת איסטנבול, אך לא השלימם. בשנת 1909 הצטרף לחוג הספרותי "שחר העתיד"
(Fecr-i Âti), בתיווכו של חברו שהאבטין סוליימן (Şehabettin Süleyman).
בשנת 1916 נסע יקופ קדרי לשווייץ לשם קבלת טיפול רפואי במחלת השחפת, והתגורר בה כ-3 שנים. במאמרים שפרסם ביומון הפוליטי "איקדאם" ("השקידה") בשנות שביתת הנשק של מודרוס, הביע תמיכה במלחמת העצמאות. בשנת 1921 נקרא לאנקרה ושימש בה בתפקידים שונים. בשנת 1923 נבחר לפרלמנט הטורקי כנציג מחוז מרדין, ובשנת 1931 נבחר לייצג את מחוז מניסה.
בצד פעילותו הציבורית הוסיף יקופ קדרי לעסוק בכתיבה עיתונאית וספרותית. בשנת 1932 יסד עם ארבעה מחבריו את הירחון הפוליטי "קדרו" (Kadro). הפצתו של כתב העת, שדגל בעקרונות הכמאליזם והסתייג מהאידאולוגיה המרקסיסטית, הופסקה כעבור 3 שנים בשל השקפות קיצוניות שיוחסו לתכניו. לאחר שנסגר הירחון מונה קדרי לשגריר ארצו בטירנה, בירת אלבניה. בשנים שלאחר מכן מונה לשגריר בפראג (1935), האג (1939), ברן (1942) וטהראן (1949), ובשנת 1951 שב לכהן כשגריר ארצו בשווייץ. ב-27 במאי 1960 נבחר לאספה המכוננת, ובשנים 1961–1965 שימש בתפקידו האחרון כפוליטיקאי כנציג מחוז מניסה בפרלמנט.
פועלו הספרותי.