בשנת 1988 העניקה את קולה לדמות "ג'סיקה ראביט" כוכבת הסרט המצויר "מי הפליל את רוג'ר ראביט". הדמות עגולת החמוקיים קיבלה השראה מדמויות הפאם פאטאל בסרטי פילם נואר, וקולה הנמוך והסקסי של טרנר העניק לדמות את האפיון הדרוש לשם כך. בין היתר, תיזכר הדמות בשל אחד ממשפטי המפתח שאומרת "ג'סיקה ראביט" בסרט "I'm not bad, I'm just drawn that way" (אני לא מרושעת, פשוט ציירו אותי כך). בשנת 1989 הופיעה לצד דאגלס פעם נוספת בסרט מלחמת רוז ברוז, קומדיה שחורה שתיארה מאבק גירושין בין בני זוג, המגיע לשיאים של רשעות ושפלות. גם סרט זה זכה להצלחה קופתית וביקורתית.
שנות ה-90.
טרנר זכתה להצלחה גם על במת התיאטרון. ב-1990 הייתה מועמדת לפרס טוני על תפקידה במחזה "חתולה על גג פח לוהט" שהועלה בברודוויי.
בשנת 1994 כיכבה בקומדיה השחורה של ג'ון ווטרס "אמא סדרתית" בתפקיד בברלי סטופין, עקרת בית מבולטימור, הרוצחת את כל מי שמאיים בעיניה על הדרך האידילית שבה היא מנהלת את משפחתה. כן תרמה את קולה לפרק בסדרה "משפחת סימפסון" ו לאחר מכן הפחיתה מאוד את הופעותיה, והופיעה בתפקידי משנה בעיקר, הזכור מהם הוא שרה ליסבון, אם המשפחה בסרט "חמש ילדות יפות" שביימה סופיה קופולה בשנת 1999.
שנות ה-2000.
משנת 2000 מופיעה טרנר בהצגת היחיד "טלולה", שבה היא משחקת את שחקנית העבר האקסצנטרית טלולה בנקהד. במסגרת זו היא יוצאת למסעות ברחבי ארצות הברית. בשנת 2000 עברה ללונדון כדי להשתתף בגרסת הבמה של הסרט "הבוגר". ב-2001 היא החלה להופיע בטלוויזיה בסדרה "חברים" ושיחקה בתפקיד אמו הטרנסג'נדרית של צ'נדלר, דמות שהופיעה בשלושה פרקים. בשנת 2005 שבה והופיעה בברודוויי במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". הופעתה העניקה לה מועמדות נוספת לפרס הטוני. הצלחת המחזה הביאה להעברתו ללונדון בשנת 2006. היא גם הופיעה כעורכת דין בסדרה "חוק וסדר".
בשנת 2006 הופיעה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "ניפ/טאק", ודיבבה דמות בסרט "מפלצת של בית".
חיים אישיים.
בשנת 1984 נישאה טרנר ליזם הנדל"ן האמריקאי-יהודי ג'יי וייס. בתם המשותפת, רייצ'ל אן וייס, נולדה ב-14 באוקטובר 1987. על אף שטרנר נולדה למשפחה מתודיסטית, סיפרה טרנר כי "אימצה מידה מסוימת של מסורת יהודית וזהות", בשל נישואיה לבעלה היהודי וחינוך בתם כיהודייה. בשנת 2007 הודיע הזוג על גירושיו.
בשנת 1992 אובחנה טרנר כחולה בדלקת מפרקים שיגרונית, לאחר שסבלה מכאבים במשך כשנה. ככל שהתקדמה המחלה, והתרופות שקיבלה שינו את מראה של טרנר, גוועה קריירת הקולנוע שלה. טרנר האשימה גם את גילה, וטענה כי לאחר גיל 40 פחת העניין בה. הפוגה במחלתה בסוף שנות ה-90 העניקה לה אפשרות לקדם את קריירת המשחק שלה.
טרנר חברה במספר רב של ארגוני מודעות פוליטית וארגוני צדקה, בין היתר היא משרתת בחבר הנאמנים של הארגון הליברלי "People for the American Way", תומכת בארגון אמנסטי אינטרנשיונל, ובארגון הצדקה "Citymeals-on-Wheels". היא הייתה מתומכיו הראשונים של הסנטור הדמוקרטי ג'ון קרי, במירוץ לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004. טרנר היא תומכת רבת שנים במפלגה הדמוקרטית. כן היא פעילה בהעלאת המודעות למחלת דלקת המפרקים השיגרונית.
בשנת 2008 יצאה לאור אוטוביוגרפיה שכתבה בשיתוף פעולה עם הסופרת גלוריה פלדט בשם "Send Yourself Roses: Thoughts on my Life, Love, and Leading Roles" (שלחי לעצמך פרחים: מחשבות על החיים, אהבה, ותפקידים ראשיים). הספר היה לרב מכר והופיע ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס" במשך שלושה שבועות. עם פרסום הספר נתבעה על ידי השחקן ניקולס קייג' בטענה כי האמור בספר כאילו נעצר בשל נהיגה בשכרות, וכי גנב כלב מסוג צ'יוואווה אינו נכון. טרנר התנצלה בפומבי על פרסום הדברים.
מחוזות ניקרגואה
מבחינה מנהלית ניקרגואה מחולקת ל-15 מחוזות (departamento) ו-2 אזורים אוטונומיים (regione autónoma). המחוזות מחולקים לנפות.
קברים וקבורות בתקופת הברונזה הביניימית
הקבורה בתקופת הברונזה הקדומה המתוארכת לשנים 3000 - 2300 לפנה"ס נעשתה במערות, הקבורה הייתה של משפחות רבות ובתי אב שלמים. בתקופת הברונזה הביניימית המתוארכת לשנים 2300 - 2000 לפנה"ס, חל שינוי במנהגי הקבורה של האוכלוסייה. הקבורה הייתה של יחידים או של משפחות קטנות שנטמנו בקברי פיר או קברים מגליתיים אשר נחצבו ונחפרו על ידי התושבים. לעיתים הקבורה נעשתה על ידי הנחת הגופה בשלמותה בקבר – קבורה ראשונית, אבל לרוב הקבורה הייתה קבורה משנית, כלומר ליקוט העצמות מהקבורה הראשונית לאחר שנשאר רק השלד והשארתה בערימה או בפיזור בקבר אחר.
נתגלו מנהגים שונים המבדילים בין קבוצות קברים נפרדות בבית קברות של יישוב מסוים. כתוצאה מהשינוי במנהגי הקבורה נוצרו בתי קברות.
טיפוסי קברים.
את הקברים בתקופה זו ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות:
קברי פיר.
קברים אלה נחצבו באזורי סלע גירני או ברכסי הכורכר במישור החוף. קבר פיר מתאפיין בפיר אנכי אשר ממנו הייתה הכניסה לחדר קבורה תת-קרקעי אשר נסתם בדרך כלל באבן. חדרי הקבורה היו מגוונים: מרובעים, מעוגלים וללא צורה מוגדרת. לעיתים מפיר אחד נחצבו מספר חדרי קבורה. קברי הפיר שימשו לקבורת יחיד ולעיתים גם לקבורת משפחות. קברי פיר נמצאו בהרי הגליל, בעמק החולה, בעמק בית שאן, במישור החוף, בהרי יהודה ובבקעת הירדן.
תת קבוצה של קברי הפיר היא קברי פיר בנויים בקרקע. קברים אלה נבנו מאבני גיר ומלוחות בזלת והונחו בתוך בורות שנכרו באדמה. חדרי הקבורה היו מקורים ומרוצפים בלוחות מאבן בזלת. טיפוס קבר זה נמצא בקיבוץ דגניה א' מדרום לתל בית ירח. הקברים שימשו לקבורה משפחתית.
קברים מגליתיים.
קברים הבנויים מאבנים גדולות בלתי מסותתות שכוסו בדרך כלל בתלוליות עפר ואבנים. מנהג קבורה זה היה נהוג גם בתקופת הברונזה הקדומה, אבל בשלהי האלף השלישי לפנה"ס נעשה שימוש נרחב בשני טיפוסים של קברים מגליתיים:
קבורות בגלי אבנים – בקבורה זו הונח הנפטר על פני הסלע וסביבה נבנה ארגז העשוי מלוחות אבן. ארגז הקבורה בתוך תיבת אבן בנויה מאבנים (הן בקבורה ראשונית והן במשנית), תיבת האבן כוסתה בגל אבנים ובתלולית עפר, בתוך התיבה הונחו כלי חרס, כלי נחושת, חרוזים ועוד אשר שימשו כמנחה. הקבורה מטיפוס זה נקראת בעברית רוגם (Tumulus). שדות קבורה מתקופת הברונזה הביניימית מוכרים בגולן, בבקעת הירדן ובהר הנגב שם נתגלו אלפי רגמים ליד יישובים, בראשי רכסים ועל גבעות.
קבורות בדולמנים – הדולמן נבנה משישה לוחות אבן גדולים לא מסותתים. בארץ ישראל הגודל הממוצע של האבנים הוא 0.9 X 0.7 X 4 מטר ומשקל כל אבן למעלה מטון. המבנה הוא אבן על הקרקע, ארבע אבנים סדורות כמלבן והאבן השישית הגדולה מכולן מונחת מעל כשולחן. המבנה שימש כחדר קבורה וכוסה באדמה או גל אבנים עד ליצירת רוגם. שדות דולמנים נפוצים ברמת הגולן ועבר הירדן המזרחי. הדולמנים שימשו לקבורה כבר בברונזה הקדומה, אבל על פי הארכאולוגית קלר אפשטין חלק ניכר מהדולמנים נבנה לראשונה בתקופת הברונזה הביניימית.
קבורה זו נפוצה ליד היישובים. קבורה זו היא סימן היכר מובהק של התקופה.
קברים וקבורה בשדות הקבורה סביב תל יריחו (תל א-סולטאן).
הארכאולוגית קתלין קניון חפרה בשנות ה-50 של המאה ה-20 את שדות הקברים שסביב תל יריחו. הקברים היו קברי פיר אשר נחפרו באדמת חוואר הלשון. היא ביצעה מחקר על בסיס כ-500 קברים וחילקה אותם לשבע קבוצות. הפרמטרים לניתוח היו:
קברי פגיון (Dagger).
קברי לוחמים, בקברים אלה נקברו גברים בלבד. בכל קבר שלד אחד. נמצאו 150 (כ-31% מהקברים שנחקרו) קברים מרוכזים אחד ליד השני. הקברים היו של קבורה ראשונית. נמצאו שלדים שלמים שלא נבזזו בתנוחת עובר – הזרועות מקופלות לראש והרגליים מקופלות לבטן. גודל הפיר כ-2 מטר, קוטר חדר הקבורה כ-2 מטר. ליד כל הנקברים בסמוך לחזה נמצא פגיון. בנוסף נמצאו סיכות ברונזה אשר שימשו לחיבור הלבוש, וחרוזים לקישוט. לא נמצאה קרמיקה. המסקנה הייתה שמדובר בקברי אצילים לוחמים אשר היו המעמד השליט עם זכויות יתר. גיל הלוחמים בעת המוות נע בין 20 ל-45 שנים.
קברי כלי חרס (Pottery Tomb).
בקברים אלה נקברו בעיקר נשים, אבל נמצאו גם שלדי גברים. כ-15% מהקברים שנחקרו. בכל חדר קבורה היו מספר נקברים בקבורה משנית. קברים אלה היו גדולים יותר מאשר קברי הפגיון, גודל פיר כשלושה מטר עומק, קוטר חדר 3 - 5 מטר. בחדרי הקבורה נמצא ריכוז גדול של כדים, רהיטים – מעין מיטות (השתמרו המסמרים ולעיתים גם העץ). הקברים היו של נשים וגברים ממעמד נמוך יותר. נשות הלוחמים לא נקברו איתם יחדיו אלא בקברים נפרדים.
קברי חרוזים.
בעיקר קברי נשים כ-70% - 80% מהנקברים, השאר גברים. פחות מ-10% מכלל הקברים שנחקרו. קברים אלה היו בעלי פירים בעומק מטר אחד, לא הושקע מאמץ רב בחציבתם. השלדים נמצאו מפורקים בקבורה משנית. מנחות הקבורה דלות מאוד, בעיקר חרוזים מעצם או אבן חצי יקרה. מסקנתה של קניון הייתה שהקברים שימשו נשים במעמד נמוך או שפחות.
קברים מורכבים.
בקברים אלה נקברו בעיקר גברים, נמצאו גם ילדים ונשים. הקברים שימשו לקבורה משנית. כ-10% מהקברים שנחקרו. עומק הפיר כ-2 מטר, קוטר חדר הקבורה כ-2 מטר, לרוב חדר קבורה עגול.
מנחות הקבורה כללו כמות גדולה של כלי חרס, וכמות קטנה של פגיונות. בקברים אלה נקברו גברים ממעמד לוחמים נמוך יותר (אולי משרתים).
קברי ענק.