בשנת 1931 בעקבות הפלישה היפנית למנצ'וריה הורה צ'יאנג קאי שק להוציא מהמוזיאון את חפצי הערך שבו מחשש שצבא יפן יבזוז אותם. בעקבות הנחיה זו, ב-6 בפברואר 1933 הועברו 13,491 ארגזים בשתי רכבות מהכיכר שלפני שער העוצמה האלוהית של העיר האסורה, לדרום סין. האוספים הועברו לשאנגחאי, ובהמשך, בעקבות התקדמות הצבא היפני לאנשון ולייבין. בתום מלחמת העולם השנייה הושבו חלק ניכר מהארגזים לעיר האסורה.
פרוץ מלחמת האזרחים הסינית בתום מלחמת העולם השנייה, והפסדי כוחותיו הביא בשנת 1948 להחלטת צ'יאנג קאי שק להעביר את החשובים שבין חפצי הערך לטאיוואן. הנג לי-וו, לימים מנהל המוזיאון, פיקח על העברת חפצי ערך לטאיוואן. האוסף הועבר בשלושה משלוחים, במשך ארבעה ימים בפברואר באותה שנה, והגיע לג'ילונג. בסך הכל הועברו 2,972 ארגזים, אולם אלה כללו את החפצים היקרים והידועים ביותר שבאוסף. תפיסת העיר האסורה על ידי הכוחות הקומוניסטיים מנעה המשך העברת הארגזים לטאיוואן.
האוסף אוחסן במחסני הרכבת, ובהמשך הועבר למפעל לייצור קנה סוכר בסמוך לטאיצ'ונג. עם השלמת מבנה המוזיאון בשנת 1965 הועברו אליו האוספים.
בתקופת מהפכת התרבות, במסגרתה נהרסו חפצי אמנות היסטוריים רבים, הסתמכה טאיוואן על הצגת האוספים ושמירתם על מנת לטעון שהיא המייצגת האמיתית של תרבות סין.
עמדת ממשלת סין העממית הוא שהאוסף נגנב, ועל טאיוואן להשיבו לסין. מאידך טאיוואן טוענת כי עצם שמירת האוסף בטאיוואן, הביא לכך שנמנעה השמדתו בתקופת מהפכת התרבות, ולכן האוסף שייך לה.
מבנה המוזיאון.
הקמת מבנה המוזיאון נמשכה בין מרץ 1964 לאוגוסט 1965, על מנת לאפשר הצגת פרטי האוסף הגדול (ובו למעלה מ-655,000 מוצגים).
המוזיאון שופץ בשנים 1967, 1970 וב-1996 החל שיפוץ מקיף של המוזיאון שהסתיים בשנת 2006. במסגרת שיפוץ זה נסגרו שני שלישים משטחי התצוגה של המוזיאון.
מבנה המוזיאון אינו יכול להציג את כל המוצגים, ואלה מוצגים בתחלופה של אחת לשלושה חודשים, כאשר בכל עת מוצגים כ-60,000 מוצגים בלבד.
הסניף הדרומי.
סניף נוסף של המוזיאון נבנה במחוז ג'יאיי בדרום המדינה. מבנה המוזיאון, אשר הקמתו החלה בשנת 2005, והוא צפוי להיות מושלם בשנת 2013 יכלול שטחי תצוגה וכן גן סיני.
מוצגי המוזיאון.
במוזיאון מוצגים כ-93,000 פרטים הכוללים קליגרפיות, חרסינה, כלי ברונזה, ציורי נוף, פסלים שמקורם בעיר האסורה. עוד כולל המוזיאון כ-562,000 ספרים וכתבי יד.
האוסף כולל 6,000 פסלי ברונזה, 5,2000 ציורים, 3,000 קליגרפיות, 12,000 פרטי ירקן, 3,200 פרטי אמייל וכן מניפות מסורתיות, בגדים ומטבעות.
רק כ-1% מהאוסף מוצג בכל עת לקהל, כאשר יתרת האוסף נשמר במרתפים מוגנים.
בין המוצגים הידועים שבמוזיאון ניתן למנות את כרוב הג'יידיט – פסל עשוי ג'יידיט בצורת כרוב סיני; פסל עשוי ישפה המדמה בשר חזיר מבושל ברוטב; מגילת צ'ינגמינג (אחד משני העתקים של המגילה); סירה מגולפת מאבן זית; והיצירה "מאה סוסים" משנת 1728, המשלבת טכניקה מערבית עם ציור מסורתי סיני.
רנו FT
תכריך
הנסיכה וילהלמינה מפרוסיה
אברבנל
סבסטיאן הקדוש
סבסטיאן הקדוש (באיטלקית San Sebastiano, 256 בגאליה נארבוננסיס - 288 לערך ברומא) הוא קדוש ומרטיר נוצרי.
תולדות חייו.
לפי חיבור מראשית המאה ה-5, אשר יוחס בעבר בטעות לאמברוזיוס הקדוש, ולפי מקראת הזהב, הוא היה בן גאליה נארבוננסיס אשר התחנך במילאנו ושימש כקצין במשמר הפרטוריאני בתקופתם של הקיסרים דיוקלטיאנוס ומקסימנוס. הוא פעל בחשאי להפצת הנצרות בקרב אסירים ואנשי צבא רומאים, ואף מיוחסים לו מספר ניסים בהם ריפוי אישה אילמת.
משהתגלה לבסוף, בשנת 286, נדון בגין בגידה ונקשר לעץ. מטח חיצים נורה לעברו והוא הותר במקום לדמם למוות. באורח נס הוא לא מת, ואירנה הקדושה, נוצרייה מרומא, באה לחפשו במקום על מנת להביא את גופתו לקבורה. היא הביאה אותו לביתה וסעדה אותו. בעת שהותו אצלה, ריפא ילדה עיוורת מעיוורון. הוא נתפס שוב והוצא להורג במכות אלה. לפי חיבור משנת 354 הוא נקבר בקטקומבות בוויה אפיה, ולפי המסורת שמורים שרידיו בכנסיית סבסטיאן הקדוש מחוץ לחומות (San Sebastiano fuori le mura) ברומא.
פולחן.
פולחנו של הקדוש החל במאה ה-4 והגיע לשיאו במאות ה-14 וה-15. יום חגו חל ב-20 בינואר במערב וב-18 בדצמבר במזרח.
בדומה לגאורגיוס הקדוש, היה גם סבסטיאן הקדוש חייל, וככזה נחשב אף הוא לפטרונם של החיילים. בשל ירי החצים בו הוא נחשב גם לפטרונם של הקשתים. מעשה הירי מתקשר גם אל העובדה שמיוחסת לקדוש היכולת לשעות לתחינתם של חולי הדבר, דבר המזכיר שילוב דומה שהתקיים אצל האל היווני אפולו. לפי המסורת מגפת דבר שפקדה את לומברדיה פסקה עם הקמת מזבח שהוקדש לו, ומאוחר יותר, בשנת 680, נגאלה גם העיר רומא ממגפה קשה בשל התערבותו. היו שכללו את סבסטיאן הקדוש בין ארבעה-עשר הקדושים המסייעים, אך לרוב שמו נפקד מרשימה זו. עוד נחשב הקדוש לפטרונם של ספורטאים ואתלטים, ושל הערים אורמי במלטה, סן סבסטיאן בספרד, ריו דה ז'ניירו בברזיל והערים קזרטה ופטיליה פוליקאסטרו (Petilia Policastro) באיטליה.
באמנות.
באמנות מתואר סבסטיאן הקדוש כגבר צעיר ואתלטי, כיאה למעמדו כחייל וכפטרונם של הספורטאים והאתלטים. הסצנה הפופולרית ביותר מתולדות חייו היא ירי החצים לעברו, ובמידה פחותה מזו, שחרורו כשהוא מדמם מהעץ אליו נקשר, עם תום האירוע.
בשנת 1911 הוציאו המחזאי האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו והמלחין הצרפתי קלוד דביסי את היצירה הקולית מות הקדושים של סן סבסטיאן. את תפקיד סבסטיאן הקדוש נתנו שני היוצרים לאידה רובינשטיין, והארכיבישוף של פריז הביע את זעזועו לנוכח הליהוק של קדוש נוצרי לאשה יהודייה. זמן קצר לאחר מכן הוכנסו יצירותיו של ד'אננוציו לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית (ה"אינדקס").
בשנת 1975 יצא סרטו של דרק ג'רמן, "סבסטיאן", המציג בלטינית את סיפור חייו של סבסטיאן הקדוש.
בשירה העברית מוכר סבסטיאן הקדוש בזכות יונה וולך שכתבה בספרה 'שירה' שיר בשם זה, שבו נכתב, בין השאר:
רָצִיתִי לְהָקִים עַל שְׁמוֹ/
מַשֶּׁהוּ שֶׁיַּגְשִׁים סֶבָּאסְטְיַאן/
מַשֶּׁהוּ כְּמוֹ/
בֵּית יֹורֵי בַּקֶּשֶׁת/
שֶׁמֵּחֲרַכָּיו רוֹאִים עִיר וְרֻדָּה
הר קסיון
מגדל ח'ליפה
פירוט
פּירוֹט (בסרבית: Пирот) היא עיר הממוקמת בדרום מזרח סרביה, ושוכנת 330 קילומטרים מהבירה בלגרד, 35 ק"מ מגבול בולגריה, 70 ק"מ מהעיר סופיה ומהווה את בירת מחוז פירוט.
אקלים וטופוגרפיה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת המרבית בעיר היא 18.5oc והטמפרטורה השנתית הממוצעת המזערית היא 6oc. כמות המשקעים הממוצעת היא 505 מ"מ בשנה. תוואי השטח הוא הררי.
היסטוריה.
התיישבות מאורגנת, מתועדת המקום במאה ה-2 לפנה"ס, בעת הממלכה התראקית. במאה ה-2, הייתה במקום עיר קטנה בשם טורס Turres ובמאה ה-4, מתועדת העיר לראשונה בכתב, במפת פויטינגר של האימפריה הרומית המערבית. במאה זו נכבשה מספר פעמים על ידי שבטים גותים ובהמשך במאה ה-5, על ידי ההונים. ההיסטוריון פרוקופיוס מציין, שיוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, הורה לשקם ולהרחיב את ביצורי העיר, אשר בשלהי המאה ה-6, הייתה נתונה בשליטה ביזנטית.
החל מסוף המאה ה-7, עברה העיר לשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה ונותרה בשליטתה עד לתחילת המאה ה-11, עת חזרה לשליטת הביזנטית, עם קריסת האימפריה הבולגרית. בשנת 1182 נרשמה לראשונה שליטה סרבית על העיר, כאשר נכבשה על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וניהולה נמסר לדספוט מקומי. במאה ה-12, חזרה העיר לידיים בולגריות עם כיבושה על ידי צבאות האימפריה הבולגרית השנייה. ב-1282 עברה העיר עברה שוב לחזקת מממלכת סרביה, עת מלך בממלכה סטפן אורוש השני, מלך סרביה. ב-1386 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, אשר התיר לישות סרבית וסלית, בראשית הדספוט סטפן לזרביץ להתקיים במקום. הדספוטט המשיכה להתקיים עד לתחילת המאה ה-15.
בתקופה העות'מאנית, נקראה העיר שירקוי והיא שימשה כמוצב צבאי. בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שוחררה העיר והפכה שוב לחלק מנסיכות סרביה, תחת הנסיך מילאן הרביעי. העיר נכבשה על ידי צבאות בולגריה, במהלך מלחמת בולגריה-סרביה, הוחזרה לסרבים במסגרת הסכם בוקרשט (1886) ונפלה שוב לידי הבולגרים, במלחמת העולם הראשונה. כשהצטרפה בולגריה למדינות הציר, במלחמת העולם השנייה, נמסרה העיר פירוט לפיקדון לבולגרים, על ידי אדולף היטלר, תוך הסכמה להכיר בתביעותיה הטריטוריאליות לאחר המלחמה.
כלכלה.
בסמיכות לעיר עובר עורק התחבורה הפאן אירופאי, מסדרון 10, שמחבר את אירופה עם אסיה. בנוסף עובר דרך העיר קו מסילת הברזל המחבר את הבלקן לטורקיה. פירוט נודעה בעבר, כמרכז מחלבות וייצור מוצרי חלב, עור, צמר, עץ ותעשיית בגדים. בראשית המאה ה-21 התפתחו גם מגזרים תעשייתיים נוספים, כגון מפעלים למוצרי גומי ומפעלי צמיגים ובראשית המאה ה-21 גם מפעלים לעיבוד בשר ומפעל טקסטיל, המעסיק כ-2000 עובדים.
הקהילה היהודית.
תולדות הקהילה.