בשנת 1912 ניצחה בבחירות בפולין הקונגרסאית המפלגה הלאומית-דמוקרטית (האֶנדֶקים), מפלגה אנטישמית שדגלה באפליית היהודים. היא התאחדה עם מפלגת "הריכוז הלאומי", ושתיהן יחד דרשו להפעיל חרם על העסקת יהודים וקניית סחורות מהם. כתוצאה מכך אולץ ביחובסקי לעזוב את עבודתו בבית החולים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נקרא לעבוד בתור רופא ראשי בבית החולים לאנשי צבא בעיר וינּיצָה. בשנת 1918, בסיום המלחמה, חזרה לוורשה והחל מחדש את עבודתו המקצועית והציבורית. הוא היה חבר בוועדת המערכת של העיתון "נוירולוגיה פולנית" ("Neurologia Polska"), סגן נשיא האיגוד לנוירולוגיה, חבר ועד הנאמנים של האגודה לרפואה ברפובליקה הפולנית, ומפקח על בית יתומים לילדים יהודים.
ביחובסקי חסיד של תורת האאוגניקה, וטען שהמחלה המכונה נוירופתיה פריפרית, המופיעה בתדירות גבוהה יותר אצל היהודים, איננה תורשתית אלא נגרמת על ידי תנאים חברתיים וכלכליים שאליהם הם נחשפים. במסגרת רעיונותיו אלו, ייסד סמינריון לחקירת מצבם הגופני והנפשי של היהודים. הוא פעל לחידוש המאמצים להגדרתה של הישות "יהודי" מבחינה גנטית, ופעל לקידום גרסה הומניסטית של הגדרה זו. על פי ההיסטוריון של הגנטיקה רפאל פלק, לגישתו זו היו שותפים גם הציונים, שרצו לשמר עם מוגדר ומופרד גנטית.ביחובסקי נבחר לנשיא הוועדה המאוחדת של כל החברות הציוניות בווארשה, והיה הראשון שכתב מאמרים על דבר הרעיון הציוני בעיתונות הפולנית. הוא נבחר לנשיא האגודה היהודית למלחמה בשחפת "בריאות" (Brijus-Zdrowie), שנוסדה בשנת 1908 ביוזמת ד"ר יוסף דוידזון, והפעילה מרפאה בוורשה ובית הבראה בעיר הסמוכה אוֹטְבוֹצְק. כמן כן היה חבר הוועד של "מושב זקנים", נבחר לפרנס הציבור בקהילה, והיה חבר במועצת העיר בשנים (1923– 1934). כאשר תכננו במועצה לאסור את השחיטה היהודית, נלחם ביחובסקי בהחלטה זו, כתב חוברת מחקר מקיפה המסבירה את הנושא והצליח לבטל את רוע הגזירה. בשנת חייו האחרונה חלה במחלה אנושה וידע שסופו קרוב, הוא לא גלה זאת לבני משפחתו ונסע בפעם האחרונה לארץ-ישראל. כאשר שב, נפל למשכב שממנו לא קם. הוא נקבר בבית הקברות היהודי אוקופווה בוארשה.
ביחובסקי נישא לג'יזל הורוביץ, ולזוג נולדו שלושה ילדים, שאחד מהם נפטר בילדותו. בנו גוסטב ביחובסקי , פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי, ובתו מרתה אוסנוס (Marta Osnos), חוקרת סרטן, היגרו לארצות הברית.
ביחובסקי חיבר יותר ממאה מאמרים וספרים על מחלות נוירולוגיה, בשפות פולנית, רוסית, גרמנית, צרפתית ועברית.
אתנה - המועצה הלאומית לקידום נשים בספורט
סוכרת (פירושונים)
לואר 130
לואר 130 (בצרפתית: Loire 130) היה מטוס ימי חד מנועי צרפתי מתקופת מלחמת העולם השנייה שיוצר על ידי חברת לוַּאר תעופה .
באמצע שנות ה-30 דרש הצי הצרפתי פיתוחו של מטוס ימי שיוכל לפעול מסיפונן של אוניות מערכה וסיירות. הלואר 130 המריא לראשונה ב-1934 והועדף על ידי הצי הצרפתי על פני חמישה דגמי אחרים. המטוס נכנס לשירות ב-1937 ו-150 יחידות סופקו לצי הצרפתי, כאשר הוא מחליף את מרבית המטוסים הימיים שהיו בשירות צרפת עד אז. המטוס שירת את הצי הצרפתי, וכן את יחידות צרפת של וישי במהלך מלחמת העולם השנייה. לא מעט יחידות שרדו את המלחמה, ונותרו בשירות הצבא הצרפתי, במיוחד ביחידות ששירתו במושבות צרפת, עד שנת 1951.
לוידס של לונדון
לויד'ס של לונדון {באנגלית: Lloyd's of London), הידוע בדרך כלל בשם "לויד'ס", הוא שוק ביטוח וביטוח משנה הממוקם בלונדון. בניגוד לרוב מתחרותיו בענף, הוא אינו חברת ביטוח אלא גוף תאגידי המנוהל על פי "חוק לויד'ס 1871" וחוקים נוספים. הוא פועל כשוק הדדי-חלקי שבתוכו מספר רב של גופים פיננסיים, המקובצים בתאגידים, המתאחדים כדי לאגד ולפזר את הסיכון שאותו הם מבטחים. חתמים אלה, או "חברים", הם אוסף של תאגידים ואנשים פרטיים כאחד, והם מכונים באופן מסורתי "שמות" ("Names").
לויד'ס של לונדון פועל מבניין לוידס הממוקם בסיטי של לונדון הוא אחד הסמלים הארכיטקטוניים של לונדון.
אליפות העולם בשח מהיר 2012
אליפות העולם בשחמט 2012 - שחמט מהיר התקיימה באסטנה, בירת קזחסטן בין התאריכים 6–8 ביולי 2012 ותחרות בליץ בין התאריכים 9–10 ביולי 2012. לתחרות הוזמנו שחמטאי הצמרת העולמית. מספר ימים לפני תחילת התחרות התקיימו משחקי מבחן לשחקנים שלא הוזמנו ישירות לגמר האליפות.
בתחרות השתתפו 16 שחמטאים שהתמודדו בינם לבין עצמם, כאשר כל שחקן שיחק נגד כל אחד מהאחרים בשיטת ליגה בת סיבוב אחד, דהיינו 15 משחקים לכל שחקן.
באליפות השח המהיר ניצח סרגיי קריאקין שזכה ב-11.5 נקודות מתוך 15 אפשריות, במקום השני מגנוס קרלסן עם 10.5 נקודות, ובמקום השלישי (בהתרת נקודות) אלוף העולם לשעבר וסלין טופאלוב עם 9.5 נקודות.
נציג ישראל, בוריס גלפנד, סיים במקום השישי עם 8 נקודות.
תחרות הבליץ נערכה במתכונת שבה כל שחקן משחק נגד כל אחד מהאחרים בשני הצבעים, דהיינו 30 משחקים לכל שחקן. בתחרות זו ניצח אלכסנדר גרישצ'וק עם 20 נקודות מתוך 30 אפשרויות, במקום השני מגנוס קרלסן עם 19.5 נקודות, ובמקום השלישי סרגיי קריאקין עם 18.5 נקודות. נציג ישראל, בוריס גלפנד, סיים במקום העשירי עם 13.5 נקודות.
בתחרויות השתתפו השחמטאים הבאים:
1860-1869
ליאו ראיין
ליאו ג'וזף ראיין הבן (באנגלית: .Leo Joseph Ryan Jr; 5 במאי 1925 - 18 בנובמבר 1978) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, שנרצח בעת מילוי שליחות לגיאנה על ידי אנשי כת מקדש העם.
ביוגרפיה.
ראיין נולד בנברסקה. במלחמת העולם השנייה הוסמך לקצין בצי ארצות הברית ושירת כצוללן (1943–1946). הוא למד באוניברסיטת קרייטון בנברסקה והשיג תוארי BA ו-MS (1949 ו-1951). לאחר מכן עבד כמורה להיסטוריה בבית ספר תיכון ולאחר מכן כמורה בעיר דרום סן פרנסיסקו בקליפורניה וכחבר מועצת העיר שם (1956–1962). בשנת 1962 נבחר לראש העירייה וכיהן בתפקיד זה כשנה בטרם נבחר לאספה הלאומית של מדינת קליפורניה, בה כיהן עד 1972. במהלך כהונתו, ב-1970, כעת שכיהן כיושב ראש ועדה של האספה המחוקקת שפיקחה על מערכת בתי הסוהר של קליפורניה, נאסר כשהוא פועל תחת שם בדוי ובילה עשרה ימים במאסר במטרה לעמוד על התנאים שם. כמו כן הכניס שינוי חשוב במערכת החינוך של המדינה. הוא פרסם שני ספרים בנושאים ציבוריים.
ב-1972 נבחר ראיין לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, ובהמשך שב ונבחר לכהונה זו שלוש פעמים נוספות. שם היה פעיל בהגברת הפיקוח על פעולותיה של סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית. כמו כן גילה עניין בפעולותיהן של כתות שונות ובכללן כת הסיינטולוגיה וביטא ביקורת עליהן ואזהרה בדבר השפעתן על אנשים צעירים וניתוקם ממשפחותיהם. כמו כן תמך בהקלת עונשה של פטרישיה הרסט.
השליחות לגיאנה.
ב-1978 התעורר עניינו של ראיין בפעולותיה של כת מקדש העם בגיאנה, כאשר באותה עת החלו להתפרסם טענות אודות מעשי התעללות והפרת זכויות אדם שנעשו על ידי אנשיה, שרבים מהם היו תושבי קליפורניה לשעבר. הוא החליט לצאת אל משכן הכת ג'ונסטאון שבגיאנה, והצהיר כי אם המושבה הפכה ל"גולאג", הוא יעשה כל אשר לאל ידו כדי לשחרר את אנשיה. לטענת העיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל", שפרסם תחקיר על הפרשה, ניסה ראיין לשווא לקבל מידע על המתרחש בג'ונסטאון ממחלקת המדינה של ארצות הברית, אשר ניסתה לחסום את חקירותיו. אף על פי כן יצא ראיין לג'ונסטאון בגיבוי הממשל האמריקני ובמימונו.
ראיין הגיע לג'ורג'טאון בירת גיאנה ב-14 בנובמבר 1978 בלוויית 17 קרובים של אנשי הכת, מספר עיתונאים וצוות טלוויזיה של רשת NBC. הוא פגש את אנשי הסניף המקומי של כת מקדש העם וניסה לשווא להשיג הזדמנות לדבר ברדיו עם ג'ים ג'ונס, מנהיג הכת. ב-17 בנובמבר יצא ראיין במטוסים קלים לג'ונסטאון עם חלק מחברי משלחתו. הם התקבלו שם בסבר פנים יפות. באותו יום ולמחרת ערכו ראיונות עם אנשי הכת, וקיבצו 14 מחבריה שביקשו לעזוב אותה, וכן חבר כת אחד, לארי לייטון, שהתחזה למבקש לעזוב. באותו יום נערכה על ראיין התקפה בסכין שנכשלה. הוא רצה להישאר במקום עד למחרת כדי לסייע לחברי כת נוספים שרצו לעזוב את המקום, אך סגן ראש המשלחת הדיפלומטית של ארצות הברית בגיאנה, שנלווה למשלחת, פקד עליו לעזוב את המקום.
הרצח.
המשלחת ועמה אנשי הכת שביקשו לעזוב והמתחזה הגיעה למנחת המטוסים המקומי לקראת השעה חמש אחר הצהרים. שני המטוסים שנועדו להטיסם איחרו להגיע בכחצי שעה. כאשר הראשון ועליו ראיין נסע אל קצה המסלול כדי להמריא פתח באש המתחזה לייטון, שהיה בתוכו, ופצע כמה מנוסעיו. למשמע היריות פתחו באש על המטוס כמה מאנשי הכת שהיו במנחת. הם הרגו את ראיין, שלושה עיתונאים וחבר הכת שביקש לעזוב אותה. כמו כן נפצעו בסך הכול תשעה אנשים נוספים. התוקפים ירו בראשו של ראיין וכן ירו כדורים רבים בגופו כדי להבטיח את מותו. יתר הנוסעים במטוסים נמלטו מהם אל השדות הסמוכים.
בהמשך אותו יום התאבדו בפקודתו של ג'ונס 909 אנשי כת מקדש העם שהתגוררו בג'ונסטאון.
משהגיעו הידיעות על ההתקפה על ראיין לשגריר ארצות הברית בגיאנה, הוא פנה אל השלטונות המקומיים לעזרה, אך הצבא הגיאני הצליח להגיע למקום רק למחרת. החיילים גילו את נפגעי ההתקפה וכן את גופות מאות אנשי הכת.
ליאו ראיין היה אב לחמישה. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי שער הזהב בקליפורניה.
בשנת 1987 נידון לארי לייטון בארצות הברית למאסר עולם על חלקו ברצח ראיין וחברי משלחתו. הוא שוחרר בשנת 2002, לאחר שריצה 18 שנות מאסר.
הנצחה.