בסוף 2013, לאחר שיצאו לאור מספר סינגלים, החליטה רייטר לגנוז את אלבום הבכורה, והחלה בעבודה על אלבום חדש.
ב-23 בפברואר 2015, פורסם הסינגל הראשון מאלבום הבכורה המחודש של רייטר, "Mind Of A Gambler". את השיר כתבה והלחינה רייטר בשיתוף עם אריאל לבינסון שגם הפיק ועיבד מוזיקלית.
בשנת 2020, התארחה בגרסה מיוחדת לשיר "באת לי פתאום", של הזמרת קרן פלס.
לירות שטרלינג
פייר לה מואן ד'איברוויל
פייר לה מואן ד'איברוויל (בצרפתית: Pierre Le Moyne d'Iberville; 16 ביולי 1661 - 9 ביולי 1702) היה פריבטיר (שודד ים), מגלה ארצות, רב חובל, קולוניאליסט ומייסד לואיזיאנה הצרפתית.
תולדות חייו.
נולד ב-Ville-Marie (מונטריאול), בנו השלישי (מתוך 12) של שארל דה-מואן במקור מדייפ, צרפת.
החל את הקריירה שלו כחובל בשירות "חברת מפרץ האדסון" (Compagnie de la Baie d'Hudson), שנועדה לייצוא פרוות מקוויבק. ספינות החברה נועדו גם לסיור וניתקלו באופן אלים עם ספינות בריטיות מתחרות. ב-1686, במסגרת ריכוז מאמץ צרפתי להדרת הבריטים מצפון אמריקה (Compagnie du Nord), כבש ד'איברוויל מצודה בריטית והחזיק בה במשך שנה. ב-1688 שב לצרפת וחזר לקוויבק על סיפון ספינה משלו לצורך השתתפות במלחמת המלך ויליאם, בה נטל חלק בפשיטה על ניו יורק וטבח שנקטדי (Schenectady massacre; 8 בפברואר 1690).
בהמשך, בין השנים 1692 ל-1697 ניצח על תנועת ספינות אספקה מצרפת לאקדיה, קוויבק, חסימת גישה של ספינות אספקה בריטיות לניו אינגלנד ופשיטות על חופי צפון החוף המזרחי הבריטי.
ב-1698 הטיל לואי פליפו, רוזן פונשנטרה (Louis Phélypeaux, comte de Pontchartrain), שר הימייה הצרפתי והאחראי על המושבות מעבר לים על ד'איברוויל לחקור את דלתת המיסיסיפי בשפכו למפרץ מקסיקו. המיסיסיפי אמנם נחקר כבר ב-1682 על ידי רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל, אך כיוון שהאזור נתבע על ידי ממלכת ספרד, לא חזרו מאז צרפתים לפקוד את המקום. באוקטובר יצא ד'איברוויל מנמל ברסט עם ארבע ספינות. במרץ 1699 הגיע לאזור הדלתא ורק לאחר שפגש מספר אמריקאים ילידים (אינדיאנים) שזכרו את קוואלייה היה בטוח שהגיע למיסיסיפי. הוא הקים מבצר במקום בו נמצאת כיום העיר בילוקסי, הותיר בו 81 איש ושב לצרפת. בינואר 1700 שב והקים את מבצר מיסיסיפי 40 מייל במעלה הנהר. בפברואר 1701 הקים מבצר במוביל. באפריל 1702 עזב את האזור. בשנת 1719 יסד אחיו, ז'אן-בטיסט לה מואן ד'איברוויל (Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville) את העיר ניו אורלינס. בשנים 1699 - 1702 נשא ד'איברוויל בתואר "מושל לואיזיאנה".
במהלך מלחמת המלכה אן יצא ב-1706 עם ארבע ספינות. באפריל כבש את האי נוויס משם התקדם להוואנה, ממנה יצא להתקפה על ההתיישבות הבריטית צ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית) במהלכה מת, ככל הנראה מקדחת צהובה.
ד'איברוויל נחשב לגיבור לאומי קנדי-צרפתי, הלוחם הראשון יליד קנדה, על שמו מקומות בקוויבק בהם Mont D'Iberville, ההר הגבוה בקוויבק ופסלו ניצב בין 14 פסלי הגיבורים באנדרטת הגיבורים באוטווה הבירה.
אלכסנדר זיסקינד מהורדנא
ג'ון סמית
יום חופש התכנה
ז'אק ברנדנברגר
ז'ק ברנדנברגר
מירט
קונאן או'בריין
יהושע שטאמפפר
יהושע שטאמפר
רוס בארנט
רוס רוברט בארנט (באנגלית: Ross Robert Barnett; 22 בינואר 1898 - 6 בנובמבר 1987) היה פוליטיקאי מהמפלגה הדמוקרטית, מושל מיסיסיפי בין 1960 ל-1964. נודע בתמיכתו במדיניות ההפרדה הגזעית בשיא תקופת ההתנגדות של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית להפרדה. נודע באמירותיו הגזעניות הבוטות, שנסמכו על אמונה מוצקה בתאולוגיה שמטרתה להצדיק את ההפרדה והעבדות כגון: "The Negro is different because God made him different to punish him" ("הכושון הוא שונה כיוון שאלוהים ברא אותו שונה כדי להעניש אותו.").
שנים ראשונות.
בארנט היה הצעיר בין עשרת בניו של ותיק מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה וקיבל תואר של עורך דין מאוניברסיטת מיסיסיפי ב-1926. בארנט נודע כאחד מעורכי הדין המוצלחים במדינה וכיהן כראש לשכת עורכי הדין של מיסיסיפי בין 1943 ל-1953.
ב-1951 וב-1955 רץ למשרת המושל ונכשל. במערכת הבחירות של 1959 הצליח להיבחר וכהונתו החלה ב-8 בינואר 1960. במהלך שנת כהונתו הראשונה חגג מאה שנה לפרישת מדינות הקונפדרציה ועלה לרגל לאתרי הנצחה לגיבורי צבא הקונפדרציה בני מיסיסיפי.
מעצר נוסעי החופש.
בשנת 1961 החליטו קבוצות מעורבות של פעילים לבנים ושחורים לאתגר את ההפרדה בתחבורה הציבורית לאחר פסק דין בוינטון נגד וירג'יניה (Boynton v. Virginia) שפסק שאינה חוקתית. הם עלו לאוטובוסים ציבוריים של קווי גרייהאונד ונסעו ממדינות הצפון דרומה. פעילות זו, שנקראה "נסיעות חופש" וזכתה לסיקור תקשורתי נרחב ואוהד במדינות הצפון וברחבי העולם, גרמה להתקלויות אלימות בתחנות האוטובוס המרכזיות בדרום, כאשר אזרחים דרומיים זועמים תקפו את האוטובוסים המעורבים ואת יושביהם. בג'קסון, אורגנה האלימות בשיתוף המשטרה המקומית ואנשי קו קלוקס קלאן ו"מועצות האזרחים הלבנים". המושל בארנט הורה למשטרה לעצור את הנוסעים, פעילי זכויות אדם לבנים ושחורים בשל הפרעתם לסדר הציבורי. במהלך מעצרם ננקטה נגד הפעילים יד קשה ביותר. התנהלותו של בארנט תרמה לפופולריות שלו בקרב הקהל במיסיסיפי, אך גרמה נזק תדמיתי רב מחוצה לה.
מהומות Ole Miss.
ב-20 בספטמבר 1962 היה ג'יימס מרדית לאפרו-אמריקאי הראשון שקיבל תואר בוגר אוניברסיטה במיסיסיפי. בארנט סירב לאשר את כניסתו של מרדית לקמפוס בעיר אוקספורד, בניגוד לצו בית משפט. לפיכך הוטל על המושל קנס בסך $10,000, אותו לא שילם, למרות שנשפט לכלא בעוון ביזיון בית המשפט, לא נשא גם בעונש זה. אמריקאים רבים נחשפו לראשונה לדמותו בהקשר לאירוע זה. עם זאת, המהלך הקנה לו תמיכה ללא תקדים במדינתו. במהלך משחק פוטבול בג'קסון בו נכח זמן קצר לאחר התקרית הונפו בהפסקה מאות דגלי קונפדרציה ביציעים והקהל שאג: "!We want Ross". רוס ירד אל הדשא נטל מיקרופון ונשא נאום קצרצר על אהבתו למיסיסיפי ולדרך החיים שלה. למחרת (ב-1 באוקטובר), כאשר מרדית הגיע לקמפוס בליווי של מרשלים פדרליים, פרצו מהומות הידועות כ"Ole Miss riot" (Ole Miss הוא כינוי לאוניברסיטת מיסיסיפי). הקהל הלבן שנהנה מתמיכתו הפומבית של המושל לא איפשר את כניסת הכוח הפדרלי לקמפוס, דבר שחייב את רוברט קנדי להזרים למקום כוחות משטרה צבאית ומשמר לאומי. במהומות נהרגו שני אנשים, עיתונאי וסקרן בלתי-מעורב. הזמר בוב דילן כתב על האירוע את השיר "Oxford town".
תום הכהונה.
כהונתו של בארנט תמה ב-21 בינואר 1964, הוא לא התמודד אך תמך בסגנו פול ג'ונסון (Paul B. Johnson, Jr). מאז מלחמת האזרחים המפלגה הרפובליקנית לא הייתה קיימת במיסיסיפי. המפלגה, שחרתה על דגלה את ביטול העבדות לא הייתה רצויה בדרום ולא היה לה כל כוח אלקטורלי. אולם, התפתחות התנועה לזכויות האזרח איפשרה למועמד רפובליקני, רובל פיליפס (Rubel Phillips), להתמודד מול סגנו של בארנט. בארנט דיבר על הרפובליקנים כ"יאנקים" (צפוניים) והשתמש נגד פיליפס בשפה בוטה במיוחד.
זמן קצר לפני תום כהונתו הופיע בארנט במפגיע במשפטו של ביירון דה לה בקווית' (Byron De La Beckwith), רוצחו של פעיל זכויות האדם מדגר אוורס ולחץ את ידו לנגד עיני השופט והמושבעים. דה לה בקווית' לא הורשע במשפט זה אלא 30 שנה מאוחר יותר.
רוס ברנט
Israel-Nachrichten
Israel Nachrichten
מכון לאו בק
איגרת חוב מלחמה
איגרת חוב מלחמה היא איגרת חוב ממשלתית המונפקת במטרה לממן פעולות צבאיות בעיתות מלחמה. איגרות מלחמה מגייסות הון עבור הממשלה וגורמות לציבור האזרחי תחושת השתתפות במאמץ המלחמתי. שיטה זו אף יעילה כאמצעי לשליטה בשיעורי אינפלציה, בעת שהכלכלה נמצאת בפעילות-יתר, על ידי הוצאת כסף מן המחזור עד לאחר תום המלחמה. עם תום המלחמה ניתן להפוך את איגרות המלחמה לנזילות, לעודד את הצריכה במשק, ובכך לסייע לכלכלה לעבור לפעילות בעיתות שלום. עידוד הציבור לרכוש איגרות מלחמה מלוות לעיתים בפנייה לפטריוטיזם ולמצפון הציבור. איגרות מלחמה ממשלתיות נוטות להניב רווחים נמוכים ממחירי השוק ומוצעות במגוון רחב של שיעורי השקעה כדי שיהיו זמינים לכל כיס. בחלק מן המדינות שהשתתפו בשתי מלחמות העולם היו איגרות המלחמה לכלי משמעותי בגיוס ההון הדרוש לניהול המלחמה.
עד מלחמת העולם הראשונה.
לאורך תקופה ארוכה בהיסטוריה ממשלות נהגו ללוות כסף מן הציבור כדי לממן מלחמות. בדרך כלל פניית הממשלה הייתה נעשית לקבוצה קטנה של מממנים עשירים, כך למשל נתן מאיר רוטשילד, אולם באותם ימים לא היה הבדל בין חובות שנצברו במהלך מלחמה או בעיתות שלום. אחד השימושים הראשונים בביטוי "איגרת מלחמה" נעשה עת שהקונגרס האמריקני גייס 11 מיליון דולר באמצעות חקיקה מ-14 במרץ 1812, כדי לממן את מלחמת 1812, אולם גיוס ההון לא נעשה מן הציבור. ייתכן שאיגרות המלחמה הישנות ביותר שעדיין לא נפרעו הן איגרות בריטיות (קונסולים) שהוצעו לראשונה בשנת 1751 ואשר חלקן מימנו את המלחמות הנפוליאוניות.
היה זה הבנקאי האמריקאי ג'יי קוק (Jay Cooke) אשר מכר לראשונה איגרות מלחמה לציבור הרחב, כשהוא פונה לרגשי הפטריוטיזם של הציבור. בין השנים 1862 ו-1864 קוק השתמש באנשי מכירות כדי לגייס מן הציבור למעלה מחצי מיליארד דולר באיגרות מלחמה שנשאו ריבית שנתית בשיעור 6% כדי לתמוך במדינות האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. בעת מלחמת האזרחים הונפקו איגרות מלחמה על ידי ממשלות האיחוד והקונפדרציה גם יחד. על פי הערכות 62% מתקציב המלחמה של האיחוד מומן מכסף שגויס באמצעות איגרות מלחמה.