לסימונים של המטוסים של ארצות הברית ושל רוסיה היו צומתי דרכים משותפות מעניינות במשך השנים. "שירות האוויר של חיל הקשר של צבא ארצות הברית" (Aviation Section, U.S. Signal Corps), קודמו של חיל האוויר של ארצות הברית, שהיה קיים בין השנים 1914–1918, החל לסמן את מטוסיו כבר בימי מרד פנצ'ו וייה (מרץ 1916 – פברואר 1917) במקסיקו, עוד לפני כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הסימון על הכנפיים היה פשוט כוכב מחומש בצבע אדום (לימים הסימון של חיל האוויר הסובייטי), ללא קו מתאר חיצוני כלשהו. באפריל 1917, עם כניסתה של ארצות הברית למלחמה, הונהג רונדל עגול בצבע כחול שבתוכו כוכב מחומש לבן שקדקודיו משיקים להיקף העיגול ובתוך הכוכב היה עיגול אדום שהיקפו השיק לזוויות הפנימיות של הכוכב. בפברואר 1918 הנהיג "שירות האוויר של צבא ארצות הברית" (US Army Air Service) רונדל בעיצוב צבעים דומה לזה של חיל האוויר של האימפריה הרוסית אך עם פרופורציות דומות יותר לרונדלים של חילות האוויר של מדינות ההסכמה, כלומר, מעגל חיצוני אדום, בתוכו מעגל כחול שבתוכו עיגול לבן. בשלב זה רוסיה כבר יצאה מהמלחמה. סיבה נוספת לזניחה זמנית של רונדל הכוכב הקודם, הייתה גם היא בשל דמיונו ממרחק לסמל חיל האוויר הגרמני. לאחר המלחמה הוחזרה גרסת הרונדל הקודם של העיגול הכחול – כוכב לבן – עיגול אדום.
במלחמת העולם השנייה, לאחר המתקפה על פרל הארבור בדצמבר 1941, היה ברור שהעיגול האדום שבתוך הרונדל של חיל האוויר האמריקני עלול להזכיר את העיגול האדום של דגל יפן (Hinomaru) שהוטבע על גבי מטוסי חיל האוויר היפני וממרחק או בתנאי מזג אוויר גרועים עלול לחול בלבול בין מטוסי חילות האוויר שנלחמו זה בזה. לפיכך, הוחלט במאי 1942 לצבוע את העיגולים האדומים שברונדל האמריקני בלבן. בשלב מסוים הגיעו בפיקוד החיל למסקנה שהסיבה לבלבול בין המטוסים האמריקנים ליפנים לא נובע מהדמיון בצבע אלא מהדמיון בצורה. הסתבר שיכולת ההבחנה בצבע כמעט לא רלוונטית ממרחק. לאחר לא מעט מקרים של מטוסים שהופלו מ"אש ידידותית" ולאחר כמה ניסיונות להנהיג רונדל בצורות שונות (כמו רונדל בצורה אובלית שבתוכו שני כוכבים, למשל) הוחלט ביוני 1943 להוסיף לרונדל הכחול עם הכוכב הלבן שני פסים לבנים אופקיים מימינו ומשמאלו. קו המתאר ההיקפי של הרונדל החדש סומן בפס אדום דק ובספטמבר 1943 שונה קו המתאר לכחול. לאחר המלחמה, בינואר 1947, הוספו בתוך הפסים הלבנים פסים אדומים דקים, רונדל חיל האוויר האמריקני שנהוג עד היום.
חילות האוויר של בריטניה ושל הדומיניונים שלה.
מטוסי חיל האוויר המלכותי שפעלו במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט גם הם נהגו למחוק את העיגול האדום מהרונדל שלהם, מאותה סיבה שעשה כן חיל האוויר האמריקני. מאותה סיבה וכדי ליצור לעצמם ייחוד ביחס למטוסי חיל האוויר המלכותי, עשו כן חילות האוויר של הדומיניונים השונים. חיל האוויר המלכותי הקנדי החליף את העיגול האדום בעלה עץ אדר, חיל האוויר המלכותי האוסטרלי השתמש בדמות קנגורו מקפץ בצבע אדום כשפניו תמיד פונים לכיוון הטיסה של המטוס, חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד ניסה בהתחלה להשתמש בעלה של שרך כסוף (צמח ייחודי לניו זילנד) בצבע אדום, אך בסוף נפלה ההחלטה על קיווי אדום שגם פניו תמיד פונים לכוון הטיסה וחיל האוויר הדרום אפריקאי השתמש בדמות דלגן (סוג של אנטילופה) בצבע כתום. להוציא את השינויים הללו, המתאר הכללי של הרונדלים של חילות האוויר הללו נשאר זהה לזה הבריטי, עיגול חיצוני כחול, רקע פנימי לבן והסמל הייחודי לאותו חיל. הרונדלים הללו נהוגים עד היום, להוציא את חיל האוויר הדרום אפריקאי ששינה לחלוטין את הרונדל שלו בתקופת משטר האפרטהייד שבה התנתק מהקשרים עם בריטניה ופעם נוספת לאחר נפילת משטר האפרטהייד.
רונדלים לראות נמוכה.
כבר בעיצומה של מלחמת העולם השנייה ובאופן נרחב יותר בעשורים האחרונים, הוכנסו לשימוש רונדלים לתנאי ראות נמוכה. הכוונה לרונדלים שהצבעים שלהם "רגועים" יותר, בעלי ניגוד נמוך ולרוב בגוונים של שחור־אפור־לבן או רק עם קווי המתאר של הרונדל המקורי. כיום הסיבה לעיצוב זה נובעת מכך שהתברר כי כלי נשק מונחים תת־אדום מתבייתים על הצבעים שהיו נהוגים ברונדלים והיה צורך לשנות את גודל הרונדלים ואת הניגוד שבין הצבעים. עוד קודם לכן הוכנסו הרונדלים הללו לשימוש כדי לא להתפשר על עקרונות ההסוואה ועדיין לעמוד בנורמות הבינלאומיות של זיהוי מטוסים.
מאמצע מלחמת העולם השנייה ועד סופה, נהג חיל האוויר של גרמניה הנאצית להשתמש ברונדל לראות נמוכה, שהיה מבוסס רק על קווי המתאר החיצוניים של צלב הברזל ומחקו את הצלב הפנימי.
רונדל חיל האוויר הישראלי.
בימיו הראשונים של חיל האוויר הישראלי הונהג בו רונדל לבן עם קו מתאר עגול דק בצבע כחול שבתוכו ניצב מגן דוד מלא כחול. בשלב מסוים שונה הרונדל ונמחק קו המתאר הכחול וזהו הרונדל הנהוג עד היום. רונדל לתנאי ראות נמוכה נהוג בצורת מגן דוד כחול ללא העיגול הלבן.
אלופי הפלות – מטוסים.
בנוסף לספירת הפלות עבור טייסים, נוהגים לספור גם את ההפלות שביצע כל מטוס קרב והללו מסומנות על דופן המטוס (לרוב בצורת רונדל חיל האוויר שאליו השתייך המטוס שהופל).
מטוס מיראז' 3 מספר 159 של חיל האוויר הישראלי הפיל 13 מטוסים, וזהו שיא עולמי להפלת מטוסי סילון. מטוס F-16A נץ מספר 107 של חיל האוויר הישראלי הפיל 6.5 מטוסים, שיא עולמי עבור מטוס F-16.
מערכות מיקרו אופטו-אלקטרו-מכאניות
מערכות מיקרואופטואלקטרומכניות
ואלריאן קויבישב
סרוויוס טוליוס
סרוויוס טוליוס (לטינית: Servius Tullius) היה, על-פי המסורת, מלכה השישי של רומא, בשנים 535-578 לפנה"ס. מוצאו מוטל בספק, אך נראה שהגיע מחוץ לחברה הרומית, וכנראה ממעמד נמוך, אולי אפילו עבדותי. מן הסיפורים שהשתמרו עולה כי תפס את השלטון, ככל הנראה, באורח בלתי-חוקי, ולפיכך ניתן לראות בו טיראן. סרוויוס ערך ברומא שורה של רפורמות מקיפות, כולל ארגון מחדש של הצבא, ייסוד מפקד אוכלוסין, חלוקה מחדש של העם הרומי לשבטים וייסוד אספת עם חדשה. השינויים שערך בחברה הרומית פעלו רבות להורדת כוחה המסורתי של האריסטוקרטיה, ולהעלאת קרנו של מעמד אזרחי חדש. משום כך רואה בו המחקר כמי שהשׂיא תרומה גדולה להולדתה של הרפובליקה הרומית בשלהי המאה ה-6 לפנה"ס, והוא נתפס כ"מייסד שני" של רומא.
קורות חייו.
מוצאו.
המסורת העממית הרומאית גורסת כי סרוויוס נולד כעבד, ועוד בהיותו ילד התרחש מקרה יוצא דופן: כאשר ישן עלה ראשו בלהבות ללא סיבה נראית לעין, אך סרוויוס נותר ללא פגע. לאחר אירוע זה זכה לתשׂומת לב מיוחדת מצד המלך טרקוויניוס פריסקוס, ובמיוחד מאשת המלך, המלכה טאנאקוויל (Tanaquil), אשר פירשה את הנס כאות לעתידו המזהיר של סרוויוס.
לפי סיפור אחר, מוצאו של סרוויוס הוא מן העיר הלטינית קורינקולום (Corniculum). אמו של סרוויוס הייתה נסיכה בשם אוקרסיה (Ocresia) ואביו היה אחד ממכובדי העיר. במלחמה שפרצה בין רומא לקורניקולום, נהרג אביו של סרוויוס ואמו נלקחה בשבי בעודה נושׂאת את בנה בבטנה. בשל היותה נסיכה הורשתה לחיות בארמון המלך עם בנה. גרסה זו מייחסת לסרוויוס מעמד אצילי ומכובד, ומחלצת אותו מן המוניטין המפוקפקים של עבד שזהות אביו אינה ידועה.
על פי גרסה שלישית, סרוויוס היה בנו של אל. לפי גרסה זו התעברה אמו על ידי איבר מין זכרי שהופיע באורח פלא באָח הארמון, ולכן סברו שאביו הוא האל וולקן (או האל שהיה פטרון הארמון). מוטיב האש היה שכיח במיתוסים עתיקים בחצי האי האיטלקי, והוא נוכח גם במיתוס של רומולוס ודמויות מיתיות נוספות.
כך או כך, הגרסאות הללו מספקות לגיטימציה לשלטונו של סרוויוס, בהסבירן כיצד אדם שהגיע 'משום מקום' תפס את השלטון והפך למלכם של הרומאים. עבד שהופך למלך עלול לעורר שערורייה, אך אם מתברר שהוא נסיך במוצאו המקורי, או לחלופין בנו של אל, הבעיה נעלמת. (קורנל 130-141)
קיימת גם עדותו של הקיסר קלאודיוס, שלפיה סרוויוס לא היה אלא הרפתקן אטרוסקי בשם מַסְטַרְנא, שתפס את השלטון ברומא. עדות זו לא התקבלה במחקר המודרני.
מהלך חייו.
כאשר גדל הפך לסגן הנאמן ביותר למלך טרקוויניוס פריסקוס, אייש מספר תפקידי פיקוד ומשׂרות בעלי אחריות, ולבסוף נשׂא לאישה את בת המלך. לאחר הירצחו של המלך בידי מתנקשים שנשלחו על ידי בניו של אנקוס מארקיוס, דאגה המלכה טאנאקוויל בדרך עורמה שסרוויוס יזכה בכתר. עם עלייתו למלוכה דאג להגלות את המַרְקִיִי (Marcii), כלומר את בני-המלך אנקיוס מארקיוס ומשפחתם, שמחוגיהם יצאה מזימת הרצח.
מותו של סרוויוס.
שתי בנותיו של סרוויוס, טוליה (Tullia) המבוגרת וטוליה הצעירה נישׂאו (בהתאמה) לשני בניו של טארקוויניוס פריסקוס - לוקיוס ואַרוּנְס (Arruns). טוליה הצעירה התאכזבה מבעלה, שלא היה די שאפתן לעומת אחיו הגדול לוקיוס, בו זיהתה כמיהה לגדוּלה המשותפת גם לה. לפיכך, רקמו השניים להביא למות בני זוגם ולהתחתן אחד עם השנייה. משאירע הדבר החלו השניים לגייס בעלי ברית מקרב האצולה הרומית על מנת להדיח את סרוויוס ולהמליך תחתיו את לוקיוס.