כאשר הנאצים גיבשו את הכוח הפוליטי, מפלגות אחרות הוצאו מחוץ לחוק או התפרקו בעצמן. מבין שלושת שרי מפלגת העם הלאומית המקוריים, פרנץ זלטה הצטרף למפלגה הנאצית באפריל 1933, הוגנברג עזב את הקבינט ביוני כאשר מפלגת העם הלאומית התפרקה ופוזרה וגורטנר נשאר ללא מפלגה. במקור היו עוד כמה פוליטיקאים עצמאיים בקבינט, בעיקר כאשלו שנשארו מממשלות קודמות. פאפן היה הראשון מבין אלה שהודח בתחילת אוגוסט 1934. ב-30 בינואר 1937 העניק היטלר את אות הזהב המפלגתי לכל חברי הקבינט הלא-נאצים הנותרים, ורשמו אותם למפלגה. רק פאול פון אלץ-ריבנאך, רומי-קתולי אדוק, סירב לקבל את האות, והתפטר. באופן דומה, ב-20 באפריל 1939, הוענק לולטר פון בראוכיטש ולוילהלם קייטל אות הזהב המפלגתי. יוליוס דורפמילר קיבל אותו בדצמבר 1940 והצטרף רשמית למפלגה רק ב-1 בפברואר 1941. קרל דניץ הגיע אחריו ב-30 בינואר 1944, ובכך לא נותרו פוליטיקאים עצמאיים או מנהיגים צבאיים בקבינט.
כוחו הממשי של הקבינט כגוף הצטמצם כאשר הוא הפסיק להתכנס באופן אישי וגזרות הוגדרו בין המשרדים על ידי שיתוף וסימון טיוטות, שהגיעו להיטלר לדחייה, עדכון או חתימה רק כאשר תהליך זה הושלם.
נפילת הקבינט.
בזמן שממשלת הרייך השלישי התפרקה בסוף מלחמת העולם השנייה ולאחר מותו של היטלר ב-30 באפריל 1945, ירשה אותה ממשלת גבלס קצרת-הימים אשר הוחלפה ב-2 במאי בממשלת פלנסבורג.
העמדה למשפט.
במסגרת ה-"Reichsregierung" (ממשלת הרייך) הוגש כתב אישום נגד קבינט הרייך כארגון פשע על ידי בית הדין הצבאי הבינלאומי. עם זאת, בסופו של דבר נקבע כי בתום משפטי נירנברג הוא אינו ארגון פשע.
עד נפילת המשטר הנאצי במאי 1945 התאבדו חמישה מחברי קבינט הרייך (היטלר, בורמן, הימלר, גבלס ורוסט). שישה אחרים כבר מתו. עם זאת, 15 חברי הקבינט שנותרו בחיים הואשמו בנפרד ונשפטו על פשעי מלחמה על ידי ה-IMT יחד עם מרטין בורמן שנשפט שלא בפניו כיוון שחשבו שהוא עדיין בחיים. שמונה נידונו למוות (בורמן, הנס פרנק, פריק, גרינג, קייטל, פון ריבנטרופ, רוזנברג וסייס-אינקוורט) שישה נכלאו (דוניץ, פונק, הס, פון נורת', ריידר וספיר) ושניים (שאכט ופון פאפן) זוכו.
ארבעה חברי קבינט נוספים נשפטו על ידי בית משפט צבאי אמריקאי במשפט המיניסטריונים שלאחר מכן. כולם מלבד מייסנר הורשעו ונכלאו. אחד (שלגלברגר) נשפט במשפט השופטים ונכלא. אחד (קארל הרמן פרנק) נשפט על ידי בית משפט צ'כי ונידון למוות. חמישה נוספים (בקה, פון בלומברג, פון בראוצ'יטש, סלדטה ות'יראק) מתו במעצר אצל בעלות הברית לפני שהובאו למשפט. לבסוף, חברי הקבינט הנותרים, כולל חלק מאלה שזוכו במשפטי בעלות הברית, הובאו בפני בתי דין של דה-נאציפיקציה, אשר סיווגו את רמת האשמה שלהם וקבעו אם הענישה מוצדקת. בין המורשעים בתהליך זה היו הירל, פון פאפן ושאכט.
צ'וקיסאקה
מחנה קרסטינץ
מחנה קרסטינץ היה בית כלא ששימש כמחנה ריכוז בקריסטינץ שבקרואטיה בתקופת שואת יהודי קרואטיה. הוא היה ממוקם בטירה המשקיפה על הכפר.
המחנה.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בנתה ממשלת ממלכת יוגוסלביה בית כלא ליד קרסטינק והשתמשה בו למעצר אסירים פוליטיים. במרץ 1941, ערב פלישת מדינות הציר לקרואטיה, נעצרו ונכלאו בקרסטינץ מספר רב של מתנגדי המשטר מזאגרב.
כמה שבועות לאחר הכליאה התמוטטה יוגוסלביה וב-19 באפריל 1941 השתלטו על הכלא שלטונות מדינת קרואטיה העצמאית שזה עתה הוקמה. האסירים הופרדו על בסיס מוצא אתני, כאשר המחנה פוצל לחלקים "סרבים", "יהודים" ו"קומוניסטים". לאחר מבצע ברברוסה, המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית פתחה מחתרת בשם צבא השחרור העממי של יוגוסלביה. משטר אוסטאשה הגיב בהריגת כמה מאסירי מחנה קרסטינק.
ב-9 ביולי 1941, הוצאה להורג קבוצה ראשונה במחנה. המפלגה הקומוניסטית הגיבה בארגון . ב-13 ביולי כל האסירים הצליחו להימלט. אך הניסיון אורגן בצורה גרועה ורוב האסירים נתפסו ונורו ביערות מקסימיר .
אזובסטאל
מפעל המתכות אזובסטאל (באוקראינית: Mеталургійний Kомбінат Азовсталь) היה מתקן תעשייתי לייצור וערגול מתכות ופלדה הממוקם על שפך נהר קלמיוס לים אזוב בעיר הנמל מריופול שבמחוז דונצק בדרום-מזרח אוקראינה, ומכאן שם המפעל באוקראינית (Азов אזוב + сталь סטאל, פלדה) המפעל הוא בעצם חברה בשם זהה תחת חברת תעשיית המתכות הגדולה מנטיווסט של SCM.
המפעל התפרסם במיוחד בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה והמצור על מריופול כשהוא מהווה כעין מצודה וכיס התנגדות לכיבוש הרוסי במריופול. ב-19 באפריל 2022 החלו בדלנים פרו-רוסיים לתקוף את המפעל לאחר אולטימטום שהוצב לחיילים המתבצרים בתוכו להניח את נשקם, והתחוללו בו קרבות עזים בין הצדדים בשעה שאלפי אזרחים וחיילים מתבצרים במבוך המנהרות שבו; כמו יתר העיר, המפעל נמצא תחת הפצצות כבדות מהצד הרוסי וספג הרס רב, והמתבצרים בתוכו שרויים בתנאים הומניטריים קשים.
היסטוריה.
בפברואר 1930, על-פי החלטה של המועצה העליונה לכלכלה לאומית של ברית המועצות, הוחלט על הקמתת אזובסטאל פלדה ומתכות כחלק מתוכניות החומש שתוכננו בגוספלאן. ההחלטה להקמת המפעל במאריופול, שהייתה אז חלק מאוקראינה הסובייטית, נבעה בשל הקרבה היחסית שתקל על ההובלה הימית ממרבצי הברזל בסמוך לעיר קרץ' שבחצי האי קרים. בניית האתר החלה ב-7 בנובמבר באותה השנה, וכשנה לאחר מכן החלה בניית הנמל בשטח המפעל שישמש להובלת המטען. בסה"כ הוקצו כ-292 מיליון רובל לבניית המפעל.
ב-12 באוגוסט 1933 הופק לראשונה במפעל ברזל מותך מתנור פיצוץ מס' 1, ובינואר 1935 החל ייצור הפלדה. המפעל היה אחד ממפעלי המתכת הגדולים בברית המועצות ומשך אליו עובדי תעשייה רבים מבלארוס, גאורגיה, קזחסטן ורוסיה עד להפסקת הפעילות בו ב-7 באוקטובר 1941 בשל העברת התעשייה הסובייטית מזרחה עקב פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במה שנודע כמבצע ברברוסה.
בזמן הכיבוש הגרמני 1941–1943.
בשנת 1942, לאחר כיבוש המפעל בידי גרמניה הנאצית שב המפעל לפעולה בידי קרופ AG כמו יתר מפעלי המתכות שהיו בשטחים הכבושים והחל לייצר תחמושת ורימונים עבור גרמניה הנאצית; בספטמבר 1943 לאחר תבוסת הגרמנים בקרב קורסק ועם התקדמות הצבא האדום לכיוון אוקראינה, נסוגו הכוחות הגרמניים מאזור דונבאס ופוצצו את מפעל הפלדה אזובסטאל, כמו את יתר המפעלים שהפעילו מחדש לאחר פינויים למזרח בידי ברית המועצות.
שיקום המפעל 1943–1945.
לאחר נסיגת הגרמנים ופיצוץ המפעל החלו העבודות לשיקום המפעל שהיה הרוס לחלוטין; כחלק מעבודות השיקום ובשל המלחמה שהייתה בעיצומה נבנו במפעל בונקרים תת-קרקעיים ורשת מפותחת של מנהרות תת-קרקעיות ומערכות תקשורת. בשנת 1944 חזר לפעול במפעל תנור-הפיצוץ והחלה הפקת החמצן הדרוש לייצור הפלדה וב-3 ביולי 1945 חזר המפעל לפעולה.
הפלישה הרוסית לאוקראינה 2022.
בשלהי חודש פברואר 2022, בראשית הפלישה הרוסית לאוקראינה והמצור על מריופול, הזהירו פוליטיקאים אוקראינים והנהלת המפעל מפני נזקים העלולים להתרחש למפעל, וניסו לנקוט צעדים שיבטיחו מניעת נזק סביבתי במפעל. עם זאת, במהלך החודשים מרץ ואפריל, בשל הפצצות אוויר רוסיות, נגרם הרס למבני המפעל; במהלך חודש אפריל, בעת שהכוחות הרוסיים וכוחות בדלניים פרו-רוסיים בחבל דונבאס כבשו את מרבית העיר מאריופול, הנתונה במצור מאז החלה הלחימה, נסוגו חלק מהכוחות המגנים האוקראינים מחיל הנחתים האוקראיני ומרגימנט אזוב והתבצרו במפעל יחד עם אזרחים רבים, כאשר הבונקרים והמנהרות התת-קרקעיים משמשים להם מחסה נאות. על-פי ההערכות, נמצאים בשטח המפעל כ-3,500 מתבצרים. המצב בתוך המפעל קשה, והמתבצרים אף העבירו מסר כי כל הנמצאים בתוכו עלולים למצוא שם את מותם. כמו כן נטען כי הכוחות הרוסיים עשו שימוש בפצצות חודרות בונקרים בהפצצות על המפעל.
ב-21 באפריל, לאחר שבועות של לחימה עיקשת, הכריז נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי ההתקפה על המפעל תיפסק כדי למנוע אבדות נוספות לצד הרוסי, אך הוא יושם במצור עד לכניעת המתבצרים. מאידך גיסא, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי הודיע כי המשא ומתן להפסקת הלחימה בין המדינות ייפסק אם שארית הכוחות האוקראינים במפעל ייהרגו. מאוחר יותר הודיעה רוסיה כי המתבצרים במפעל נכנעו - דבר שהתברר כלא נכון לעת עתה; מנגד טענה אוקראינה כי ההתקפה על המפעל לא נפסקה כהודעת הרוסים.
ייצור והפקה.
אזובסטאל מתכות כוללת מספר מפעלי ברזל ופלדה, וכן מפעלים לייצור קוק (מלבד מפעל נוסף לייצור קוק (HKAZ) שנמצא בבעלות החברה באבדייבקה, מחוז דונייצק). במפעל ישנם שישה תנורי-פיצוץ לייצור הפלדה, ומפעלים לגלגול מתכות, מסילות רכבת ונמל ימי.
בשנת 2005 הייצור במפעל עמד על 5,906,000 טון פלדה, ב-2014 לאחר תחילת הלחימה בדונבאס חלה ירידה מעטה בייצור ודווח כי הייצור השנתי של פלדה גולמית היה מעל 4,000,000 טון. באותה עת עבדו במפעלי המתכת כ-40,000 עובדים.
הנהלה.
בשנת 1984 הפך המפעל להיות מפעל לייצור מתכות. ובשנת 2006 עברה החברה לבעלות ישירה של קבוצת מטינווסט האוקראינית (Metinvest Holding LLC, שהיא תחת חברת הגג ההולנדית Metinvest B.V) שהוקמה באותה השנה ורובה בבעלות SCM בבעלות איש העסקים והאוליגרך האוקראיני רינאט אחמטוב. חברות הבת של המפעל (שהוא בעצם חברת אזובסטאל) הן: SigmaTV ,Marita ,AzovMed, SigmaTV Channel.
כתובות נדר פיניקיות
כתובות נדר פיניקיות, או כתובות אש נדר, הן כתובות חרותות על מצבות שהוקמו על ידי הפיניקים, רובן בעיר קרתחדשת. הכתובות כללו הקדשה לאל או לאלים (לרוב תנת ובעל חמון), ולאחר מכן את שם המקדיש, בתבנית קבועה. על אף התבנית הקבועה ברוב הכתובות, יש בהן מידע תרבותי ולשוני רב הנוגע לפיניקים ולמנהגיהם.
מבנה הכתובות.