"סרטו האחרון של בלה לוגוסי".
זמן קצר לפני שמת באוגוסט 1956, עבד בלה לוגוסי עם ווד על מספר רב של פרויקטים, שרבים מהם לא מומשו, ולא היו קשורים ל"תוכנית 9". בין הסצנות שלהן לוגוסי הצטלם: בכי בהלוויה, הליכה בחזית ביתו של טור ג'ונסון לאור יום, הליכה באופל הלילה ועמידה על רקע תפאורות של קברים, בתפקידו המפורסם ביותר כדרקולה. כאשר לוגוסי מת, הפרויקטים הללו נגנזו וכל תיעוד להם אבד, לבד מהסצנות שצוותו ל"תוכנית 9".
מורשת.
בשנת 1991 יצא קומיקס שהאירועים המתוארים בו היו מעין המשך לסרט. בשנת 2009 הוסרט הקומיקס.
בשנת 2006 עובד הסרט להצגת תיאטרון, מאת ובבימויו של ג'יימס גורדון טיילור. ההצגה גם הוסרטה על קלטת וידאו.
מאותה השנה, הסרט יוצא בארצות הברית במהדורות צבעוניות וערוכות מחדש ועל תקליטורים.
מתוכננת גם לצאת גרסת תלת מימד לסרט.
בשנת 2009 הכריזו שתי חברות הפקה אמריקאיות על כוונתן להפיק גרסה מחודשת ל"תוכנית 9 מהחלל החיצון": האחת, "שודדי הקברים מהחלל החיצון", נכתבת ומבוימת בידי כריסטופר קלר, וזמן יציאתה לאקרנים לא ידוע, אך ככל הנראה שתצא לאחר צאת "תוכנית 9" הנכתבת ומבוימת בידי ג'ון ג'ונסון, ומתכונן שתצא לאקרנים לא לפני תום 2013.
חלקו האחרון של הסרט "אד ווד" מ-1994 מתאר את הפקת הסרט.
שחרור מחבלים בישראל (2013)
דליה בר-אל
דליה בר אל (נולדה ב- 30 ביולי 1949) היא סופרת ומשוררת ישראלית. עובדת סוציאלית במקצועה.
ביוגרפיה.
נולדה בפתח תקווה בשנת 1949 למשפחה ותיקה בעיר. כבר בצעירותה נהגה לפרסם בעיתוני ילדים. קיבלה תואר ראשון בסוציולוגיה ובספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב. קיבלה תואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת בר-אילן. למדה תרפיה באומנות בלסלי קולג'.
כיום, חברה באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל ובאקו"ם, מעבירה הרצאות ומפגשים על תלמידים במסגרת סל תרבות ארצי. בר-אל נשואה עם 3 ילדים, ועובדת בבית החולים אסותא.
יצירתה.
בר-אל פרסמה בעיקר ספרי ילדים ונוער - סיפורים, שירים, ואגדות. בנוסף, היא פרסמה מעט ספרי פרוזה ושירה. בר-אל סיפרה שהיא שואבת השראה מהילדות שלה, ומחיי המשפחה שלה היום. בנוסף, היא ציינה את אחותה הגדולה כמקור השראה גדול עבורה. באתר תפוז, נכתב על ספרה "אצל מיקי בגן אין בלגן"
יצחק משה דניאל
יצחק משה דניאל (בבולגרית: Исак Мойсей Даниел; 12 בנובמבר 1895 רוּסֶה, נסיכות בולגריה – 16 בספטמבר 1942, תל אביב, ארץ ישראל המנדטורית) היה מחזאי ובמאי תיאטרון בבולגריה, רומניה, צרפת ואוסטריה. לאחר עלייתו לישראל הקים וניהל את "תיאטרון סדן", התיאטרון האמנותי ובהמשך את המטאטא ונחשב לאחד מאבות התיאטרון הסאטירי של ישראל.
ביוגרפיה.
באירופה.
יצחק דניאל נולד בנובמבר 1895 בעיר רוּסֶה שבנסיכות בולגריה למשפחה אמידה וציונית. (ממשפחתו נודע הרב שמואל דניאל, איש סלוניקי שעבר לאיזמיר, בעל הספר "זקן שמואל" על בעל הטורים והבית יוסף.) סיים גימנסיה בולגרית ממשלתית בעירו. הוא היה פעיל בתנועה הציונית בבולגריה ונמנה עם ראשי התנועה בעירו. בביתו ספג את החיבה לתיאטרון. בראשית העשור השני של המאה ה-20 יצא ללמוד בימוי באקדמיה הממלכתית לאמנות דרמטית בברלין. לאחר מלחמת העולם הראשונה המשיך את לימודיו בווינה ובמשך שנתיים הועסק כעוזרו של מקס ריינהרדט. בהמשך ביים דניאל מחזות בתיאטרון האודסאי בווינה ובתיאטראות העירוניים בקראיובה, בוקרשט ופריז. בבולגריה ייסד דניאל בית ספר ללימודי משחק שאחת מבוגרותיו הייתה השחקנית הבולגרייה הנודעת זורקה יורדנובה. דניאל ביים בתיאטרון הלאומי הבולגרי בסופיה, וברפרטואר שלו נכללו מיצירותיהם של ויליאם שייקספיר, אוסקר ויילד, גרהרט האופטמן, ארתור שניצלר ומולייר.
במקביל היה דניאל חבר בתנועת "ההסתדרות לשפה ותרבות העברית" בראשות אלברט רומנו. בין 1916 ל-1920 כתב וערך במספר ביטאונים של הקהילה היהודית בבולגריה ובכללם "ההד היהודי" (אברייסקי אקו) בעריכת בנימין ארדיטי וכן הוציא לאור בבולגרית חוברת על שירת ביאליק. ב-1921 נבחר לוועד המרכזי של התנועה, אשר שם לו למטרה להכשיר חלוצים לצורך בניין ארץ ישראל. ב-1922 נמנה דניאל עם מייסדי ומנהלי האגודה הקואופרטיבית "עברייה", אשר פעלה בסופיה בתחום רכישה והפצת ספרים וכתבי עת והעניקה סיוע לעורכים וכותבים מקרב הקהילה להוציא לאור את יצירותיהם. בהנהלת האגודה פעלו ביחד איתו גם הרב אשר חננאל ושאול מיזאן.
בארץ ישראל.
ב-1926 עלה דניאל לארץ ישראל. הוא לימד משחק ועם תלמידיו נמנו זאב ברלינסקי ושושנה דואר. הוא הקים את תיאטרון "סדן" ביחד עם קבוצת שחקנים שכללה את נתן כוגן ומשה חורגל, אך בשל קשיים תקציביים הפסיק התיאטרון את פעילותו לאחר שהעלה שלוש הצגות בלבד. חילוקי דעות שפרצו בתוך התיאטרון הארץ ישראלי בין מנחם גנסין למרים ברנשטיין-כהן, הובילו לפנייתה של ברנשטיין-כהן לדניאל, שאותו פגשה בזמן שהות חברי הקבוצה בברלין, לבא ולביים בתיאטרון. הצעד הוביל לעימות עם גנסין ולפירוק התיאטרון הארץ ישראלי. ב-11 בנובמבר 1926 הקים דניאל את "התיאטרון האמנותי", שבו היו חברים מרבית שחקני התיאטרון הארץ ישראלי ובכללם רפאל קלצ'קין, מרים ברנשטיין-כהן, שמעון פינקל ויעקב הורוביץ, וניהל אותו.
התיאטרון האמנותי, שפעל ללא תמיכה כלכלית, נקלע לקשיים, ולאחר שהעלה ארבע הצגות, נסגר. דניאל עזב את ישראל לגרמניה וארצות הברית ושב אליה שנה מאוחר יותר.
באפריל 1928 ייסד דניאל את תיאטרון "המטאטא" והיה מנהלו הראשון. תכניו של תיאטרון זה, שנכתבו על ידי מיטב הכותבים של התקופה, ובהם בפרט עמנואל הרוסי וה. אביחנן, עסקו בסאטירה פוליטית וחברתית בהקשר לנעשה ביישוב היהודי בארץ וזכו לפופולריות בקרב בני היישוב. ב-1932 סיים את עבודתו בתיאטרון.
דניאל היה ממקימי בית הקפה הראשון בתל אביב, "קפה סמדר", שבו הוצגו גם תוכניות אמנותיות וקברט. ב-1939, לאחר סגירת "קפה סמדר" הקים דניאל את הקברט "הרקיע השישי", שבו הופיעו בת-זוגו סוניה ברונקוב, ששרה וניגנה בפסנתר, וידידו נתן כוגן. בתקופה זו פעל דניאל כפרילנסר בתחום המחזאות והאמרגנות, בהצלחה חלקית בלבד. בין השאר העסיק את הבמאי שעלה מרומניה אברהם בן-יוסף בבימוי שתי הצגות, אך הן לא הועלו על הבמה.
ב-1942, חודשים ספורים לפני מותו, שב לעבוד במטאטא.
יצחק משה דניאל נפטר בספטמבר 1942 בבית החולים הדסה בתל אביב מטיפוּס, והוא בן 47 וערירי. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
ימים ספורים לאחר מותו ילדה שחקנית "המטאטא" ברונקה זלצמן את בנה הבכור, וקראה לו על שמו, דניאל (דניאל גִדרון, כיום במאי תיאטרון בארצות הברית).
ב-26 בנובמבר, במלאת חודשיים לפטירתו, נערך באולם "אהל" נשף לזכרו מטעם תיאטראות "הבימה", "אהל" ו"המטאטא".
סיטקה
סיטקה (באנגלית: Sitka; שמה בתקופת השלטון הרוסי עד 1867 – "ארכנגלסק החדשה", ברוסית: Ново-Архангельск) היא עיר באלסקה פאנהנדל (Alaska Panhandle) שבמדינת אלסקה. סיטקה היא העיר הגדולה ביותר בארצות הברית במונחי שטח. העיר ואזור העיר (The City and Borough of Sitka) שוכנים על האי בראנוף (Baranof Island) ועל חציו הדרומי של האי צ'יצ'אגוף (Chichagof Island) בארכיפלג אלכסנדר שבאוקיינוס השקט (הארכיפלג מהווה חלק מדרום-מזרח אלסקה).
שטח השיפוט שלה כולל 12,461.8 קילומטר רבוע. סיטקה היא הרביעית בגודלה במדינת אלסקה במונחים של אוכלוסייה אחרי אנקורג', פיירבנקס וג'ונו. החלק העירוני של סיטקה ממוקם בחלק המערבי של האי בראנוף.
מקור השם.
השם סיטקה נגזר משפת טלינגיט (נשמע: ח'לינקיט) ומשמעותו האנשים של החלק החיצוני של האי ברנוף שי-אה-טי-קה.
היסטוריה.
האזור שבו שוכנת סיטקה כיום, יושב על ידי שבט טלינגיט לפני כ-10,000 שנה. הרוסים התיישבו באזור בשנת 1799 וקראו לו "המבצר על שם המלאך מיכאיל" (форт Архангела Михаила, "Fort Arkhangela Mikhaila"). המושל הרוסי של האזור, אלכסנדר בראנוב, נשלח על ידי הצאר הרוסי פאבל הראשון במסגרת של משלחת מסחר. בשנת 1802 לוחמי טלינגיט החריבו את היישוב הרוסי תוך כדי הרג של 400 מתושביו ושבי של הנותרים. רק מתי מספר הצליחו להימלט. בראנוב נאלץ לשלם כופר של 10,000 רובל כדי לשחרר את השבויים.
בראנוב חזר לסיטקה ב-1804 בספינת המלחמה "נווה" עם כוח גדול של חיילים רוסים ואינדיאנים משבט אליוט. הספינה הפציצה את המבצר שהיה בידי הטלינגיט אבל לא הצליחה לגרום נזק משמעותי. גם מתקפה יבשתית שהופעלה על המבצר נסוגה מפני הלוחמים המגנים. בסופו של דבר כמות אבק השריפה שהייתה בידי הטלינגיט אזלה והם נאלצו לסגת מהמבצר. לאחר כיבוש המבצר מחדש שינו הרוסים את שמו של היישוב לארכנגלסק החדשה על שמה של העיר ארכנגלסק, העיר הגדולה ביותר במחוז שבו נולד בראנוב.
הטלינגיט הקימו מבצר על מיצר פירל בצד של מיצר צ'טהם כדי לכפות חרם מסחרי על היישוב הרוסי. ב-1808 סיטקה הוכרזה בירת האזור כשבראנוב עדיין המושל.
הקתדרלה על שם הקדוש מיכאיל נבנתה בסיטקה בשנת 1848 והפכה למושבו של הבישוף הרוסי אורתודוקסי של קמצ'טקה, האיים האלאוטיים ואלסקה. הכנסייה המקורית נשרפה עד היסוד בשנת 1966 אולם היא שוחזרה במדויק כשההבדל היחיד בן החדש לישן הוא צבע השעון בקדמת הכנסייה שהפך שחור מלבן במקור.
למרות ריחוקה של סיטקה, היישוב נקרא פעם "פאריס של הפסיפיק".במחצית הראשונה של המאה ה-19 סיטקה היוותה את הנמל החשוב ביותר בחוף המערבי.