וילנר נולד בשנת 1947 בבוקרשט, רומניה לאלברט ויוהנה, ועלה עם משפחתו לארץ ב-1950. גדל בנס ציונה ולמד בבית הספר "דה שליט" ברחובות. התגייס לחיל התותחנים ב-1968, והוא רס"ן במילואים.
בשנת 1968 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה ובפיזיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1973 קיבל תואר מוסמך בכימיה מטעם אוניברסיטה זו. ב-1978 קיבל תואר דוקטור בכימיה.
ב-1997 התקבל כעמית האגודה האמריקנית לקידום המדע וב-2015 התמנה ליושב ראש החטיבה למדעי הטבע באקדמיה הישראלית למדעים.
נשוי לבלהה ואב לשתי בנות. סב ל-5 נכדים.
מחקריו.
רוב מחקריו מתמקדים באלקטרוניקה המולקולרית וביואלקטרוניקה. עבודתו המחקרית עוסקת בהרכבת מערכים מולקולריים, מאקרומולקולריים וביומולקולריים על-פני משטחים ובהפעלת המרכיבים הכימיים באמצעות אותות חשמליים ואותות אופטיים. הוא הצליח לפתח מערכות מולקולריות וביומולקולריות שהן כיום נדבך מרכזי של האלקטרוניקה והאופטואלקטרוניקה המולקולרית והביומולקולרית.
וילנר ביצע מחקר חלוצי וביסס מושגים וגישות יסודיות בתחום הביואלקטרוניקה. מחקריו בהפעלה חשמלית ואופטית של אנזימים, נוגדנים ו-DNA משמשים כלים בפיתוחים שונים. מחקרים אלה הציגו פתרונות מדעיים מקוריים להכנת ביוסנסורים חדשים. הוא פיתח טכניקות ליצירת מבנים מולקולריים עם תכונות כימיות שימושיות, לדוגמה: חיישנים רגישים שיכולים לגלות את כל הסוגים של חומרי הנפץ הקיימים. כמו כן, הצליח ליצור ארכיטקטורות מולקולריות הפועלות כמערכי חישה, כמכונות מולקולריות, כהתקנים אופטואלקטרוניים וכמערכות פוטוסינתטיות מלאכותיות ליצירת דלקים באמצעות אור שמש על ידי פענוח מנגנוני ההתארגנות של החומרים וקביעת התכונות הכימיות שלהם.
וילנר פרסם מאמרים מדעיים רבים. הוא שימש יועץ למשרד האנרגיה של ארצות הברית לבקרת פרויקטים של המחקר הבסיסי בנושא האנרגיה, וייצג את ישראל בגופים מדעיים שונים באירופה ובעולם.
משחק מדמה מציאות
מושיק טימור
אהרן איתין
אהרן אִיתִין (ראש השנה ה'תרכ"ה, 1864, בריאנסק, האימפריה הרוסית – י' בסיוון ה'תר"ץ, יוני 1930, תל אביב) היה ממייסדי אחוזת בית ובעל בית דפוס ביפו. עם הקמת תל אביב היה בעל הבית הדפוס הראשון בתל אביב.
ביוגרפיה.
איתין נולד בראש השנה בשנת תרכ"ה (1864) בעיר בריאנסק, עיר תעשייתית לחרושת כבדה שבמחוז בריאנסק שברוסיה, לסעדיה ומעלה, שנישאו לאחר שסעדיה שירת 12 שנה בצבא הצאר ניקולאי הראשון במסגרת הקנטוניסטים – "החטופים".
כאשר השתחרר אביו מהשירות הצבאי הממושך נהנה מזכויות-יתר מסוימות, בהן הזכות להתיישב מחוץ לתחום המושב. סעדיה, מעלה אשתו וצאצאיהם גרו אפוא בבריאנסק (האב סעדיה איתין היה יליד אוקראינה). אהרן קיבל חינוך יהודי וכללי, ואת הכשרתו במקצוע הדפוס קיבל בבית-דפוס שהיה בבעלותו של גנרל רוסי בדימוס בשם יוּדין. לימים רכש אהרן את בית-הדפוס. הוא נישא לרבקה בת נחום גרבוז מקורסק ונולדו להם שלוש בנות ושני בנים. בעירו בריאנסק היה אהרן איתין עסקן פעיל בענייני הציבור היהודי ומורשה של חובבי ציון.
העלייה לארץ ישראל והקמת בית הדפוס.
בשנת ה'תרס"ו (1906) עלה אהרן איתין לארץ ישראל, לאחר שמכר את בית הדפוס שלו בבריאנסק. הוא הביא עמו ארצה ממון רב וכן אותיות דפוס רוסיות ועבריות. ביפו קנה בית דפוס שהיה סגור בהוראת השלטונות העות'מאנים. הוא שיפץ, שכלל והרחיב והביא בית דפוס זה למצב פעיל. עם פתיחת בית-הדפוס של אהרן ביפו חודשו אפשרויות ההדפסה בעיר, לאחר שבית-דפוס קטן שקדם לו, שנוסד בידי א"ח זילברמן בשנת ה'תרמ"ח (1887), נסגר בפקודת השלטונות העות'מאניים. בית הדפוס סיפק את צורכיהם העסקיים של תושבי יפו והסביבה לדברי דפוס ולצורכי משרד, ויצר גם חותמות גומי עם ציוד מיוחד שיובא מגרמניה. גם פקידי השלטון של אז נהנו משירותיו של בית הדפוס. לאהרן איתין היו גם כישורים אמנותיים, שאותם יישם בעיצוב אותיות מסוגננות אשר שימשו לעיטור דברי דפוס.
אחותו של אהרן, פייגה-מנוחה, התגוררה ברוסיה ומצבה הכלכלי שם לא היה שפיר. במטרה לאפשר - לפחות לאחד מבניה - חיים טובים יותר, העלה אהרן ארצה בשנת 1907, בתמיכתו הכספית, את בנה סעדיה, שיכן אותו בביתו והתייחס אליו כאל אחד מבניו. סעדיה הפך לשותפו של איתין בבית הדפוס, אשר קיבל כעבור מספר שנים את השם "דפוס איתין את שושני". הדרך בה היה סעדיה שושני לשותפו של אהרון איתין יצרה נתק מוחלט בין שתי המשפחות - איתין וסעדיה שושני. על פי משפחת איתין, שושני הפך לשותף בדרך לא נאותה תוך ניצול מצבו של אהרון עם חזרתו מגלות מצרים. בשנת 1912 העלה אהרון איתין את אמו מעלה ואחותו פייגה-מנוחה רוזנרוט עם בני משפחתה. הם התמקמו בנווה צדק. בשנת ה'תרמ"ח (1908) היה אהרן שותפו של עקיבא אריה ויס בייסוד בית החרושת לאומנות עץ "בית אומנות" בבתי פיינגולד שמצפון ליפו, אך ימיו של בית חרושת זה היו קצרים.
בשנת 1915, עם הצטרפות האימפריה העות'מאנית למעצמות הציר במלחמת העולם הראשונה, גירשו השלטונות העות'מאניים בפקודו של ג'מאל פאשה (הקטן), המפקד הצבאי של החזית המזרחית, כ-750 מתושבי תל אביב ויפו שלא היו נתינים עות'מאנים והִיגלו אותם למצרים (גירוש יפו (1914)); בין המגורשים למצרים היו אהרן ובני משפחתו.
פעולות נוספות.
איתין היה ממייסדי בית הכנסת הגדול שברחוב אלנבי בתל אביב, ושימש שם כגבאי. כמו כן היה מפַּרנסיה של גימנסיה הרצליה, חבר הוועד המפקח הראשון שלה ויזם את הקמת חברת המניות שלה. הוא תמך כלכלית בילדים נזקקים אשר ביקשו ללמוד בגימנסיה וביניהם היה גם רפאל קלצ'קין.
איתין היה גם בין 66 המייסדים של שכונת אחוזת בית. בהגרלת המגרשים זכה איתין במגרש ברחוב יהודה הלוי 19, ובנה שם את ביתו הראשון.
איתין נפטר בתל אביב בי' בסיוון ה'תר"ץ (1930), ונקבר בבית הקברות הישן שברחוב טרומפלדור בתל אביב.
צאצאיו.
פָניה בתו, פעילה בקרב חובבי הבמה העברית ביפו, נישאה לנחום פפר (בנו של המורה אליעזר פפר שלימד בבית הספר לבנות שבנווה-צדק). פניה ונחום נסעו לצרפת ולמדו שם, היא – הוראה וצרפתית, והוא – הנדסה. עם חזרתם ארצה עבד נחום בגאולת קרקע כמהנדס-מודד בחברת הכשרת היישוב, וברבות הימים היה למהנדס בחברת הנפט העיראקית (IPC) והִרבה לנסוע לעיראק לרגל עבודתו. בשנת 1936, עם חזרתו ארצה במטוס משם, התרסק המטוס ליד עפולה ונחום נפצע ונפטר.
סעדיה בנו, שנקרא על שם סבו (אביו של אהרן), וכינויו היה 'איסיי', הוכשר כמהנדס חשמל והקים יחד עם פנחס רוטנברג את חברת החשמל, שבה היה המהנדס הראשי מיומה הראשון ועד ליציאתו לפנסיה. איתין היה מהנדס חשמל ורוטנברג מהנדס סכרים. איסיי איתין נישא לרבקה חנוך, בתם של מלכה ואברהם-גרשון חנוך, ממייסדי תל אביב.
דיבשה בתו, שלמדה בשווייץ, הייתה ד"ר למתמטיקה. היא נישאה לבנימין אמירה. שניהם היו ממייסדי הפקולטה למתמטיקה באוניברסיטה העברית.
מרים בתו הייתה בקטריולוגית ונמנתה עם צוות המעבדה הראשון של בית החולים הדסה בתל אביב. היא נישאה לדוד לוין, כלכלן, שהיה מבכירי חברת האשלג, וגם פעל רבות להעלאת ניצולי השואה.
נחום, הצעיר בבניו, היה בוגר אקדמיה לאמנות בפריז. הוא היה מחלוצי ענף תעשיית גלופות ההדפסה (צינקוגרפיות) שבתל אביב. היה גם מרוכשי השבועון העולם הזה בשנות החמישים, והמו"ל והעורך האחראי של הדו-שבועון "כלנוע" שיצא בתחילת שנות השלושים (כאשר המנהלה והמערכת מוקמו בבית איתין ברחוב לוינסקי 69 בתל אביב). כמו כן היה מצנט (תומך אמנותי) לציירים ישראליים רבים. נחום מעולם לא נישא.
זוראן פלאניניץ'
זוראן פלאניניץ (בסרבו-קרואטית: Zoran Planinić; נולד ב-12 בספטמבר 1982 במוסטאר, בוסניה והרצוגבינה הסוציאליסטית, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר קרואטי ממוצא בוסני, אשר שיחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירת מועדונים.
זוראן פלאניניץ' החל לשחק במחלקת הנוער של דוברבה זאגרב. בגיל 17 הוביל את הקבוצה הבוגרת לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הקרואטית בה הפסיד עם קבוצתו לציבונה זאגרב, הישג זה הוביל אותו להיבחר בסיום העונה לחמישיית העונה ולשחקן הצעיר של השנה בליגה הקרואטית.
שנה לאחר מכן, ציבונה זאגרב חשקה בשירותיו והחתימה אותו לשלוש עונות בעקבות הישגיו בעונה אשתקד וכן עקב יכולתו כנגדה בשלב חצי הגמר של משחקי הפלייאוף בליגה הקרואטית.
פלאניניץ' השתלב היטב בציבונה זאגרב, והפך לאחד הרכזים והקלעים הטובים ביורוליג והציג יכולת טובה שהתבטאה פעמיים בזכייה באליפות קרואטיה ובגביע הקרואטי, ואף כן גם בזכייה בתואר השחקן המצטיין בליגה הקרואטית של עונת 2001/02.
בשנת 2003 פלאניניץ' נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-22 הכללי על ידי הניו ג'רזי נטס שבה שיחק במשך שלוש עונות שבהן השיג ממוצעים של 4 נקודות, 1.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק. עקב מעמדו בקבוצה שהתבטא במיעוט דקות ובחוסר הזדמנויות לשחק החליט לסיים את דרכו בקבוצה וכן את קריירת ה-NBA שלו.
לאחר שבועות בודדים, פלאניניץ' חתם בקבוצה הספרדית טאו ויטוריה. הוא שותף באופן מלא במשחקיה, ונחשב לאחד משחקני המפתח של המועדון. הוא הוביל ביחד עם טיאגו ספליטר את טאו לפסגת הכדורסל הספרדי והאירופי כאשר זכה עימה באליפות ספרד, פעמיים בגביע הספרדי ובסופר קאפ הספרדי ולשתי העפלות רצופות לפיינל פור היורוליג.
ב-25 ביוני 2008, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם צסק"א מוסקבה.
ב-17 ביוני 2010, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם אופציה לעונה נוספת עם חימקי מוסקבה.
נבחרת קרואטיה.
פלאניניץ' חבר בסגל הנבחרת הלאומית של קרואטיה משנת 2001 מאז זומן לאליפות העולם לנבחרות צעירות, בה זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. מאז, פלאניניץ' לקח חלק עם נבחרתו באליפות אירופה של 2005 ושל 2007.
גרנדל