עוראבי פרס את כוחותיו להגנת קהיר מפני הכוחות הבריטים שתחת פיקודו של וולסלי. כוחו העיקרי התחפר בתל אל-כביר, צפונית למסילת הרכבת ולתעלת המים המתוקים המקשרות בין קהיר לאסמאעיליה, והתארגן בחופזה במערך הגנה.
וולסלי ביצע מספר סיורים מקדימים ליד קווי ההגנה של המצרים, ולאחר שווידא שהמצרים לא איישו מוצבי חוץ בלילה לאבטחה ההיקפית שלהם, הוא החליט לבצע את התקיפה בלילה ולהניע את כוחותיו בחסות החשיכה. הבריטים הפעילו בקרב זה כ-18,500 חיילים ו-70 תותחים, ומניין הכוחות של עוראבי הגיע ל-15,000 חיילים ו-60 תותחים.
ההתקפה בוצעה בהצלחה, ב-13 בספטמבר 1882, כאשר מספר האבדות הבריטי הרשמי היה 57 וכן 380 פצועים ו-22 נעדרים, לעומת 1,396 חיילים מצרים הרוגים ו-681 פצועים. כוחותיו של עוראבי נסו, הבריטים רדפו אחריהם וכבשו את קהיר, שנותרה כעת ללא כל הגנה.
ראש הממשלה הבריטי גלאדסטון רצה שעוראבי יישפט במשפט ציבורי ולאחר מכן יוצא להורג, אך לאחר עיון ביומניו ובמסמכים רבים אחרים נמצאו מעט מאוד ראיות שניתן יהיה על פיהם להוציא אותו להורג. בעקבות כך, הבריטים הפחיתו את דרגת אישומיו, שפטו אותו וגירשו אותו לציילון (כיום סרי לנקה).
האימפריה הבריטית שלטה על מצרים לאחר מכן, עד ההסכם האנגלו-מצרי (1922) וההסכם האנגלו-מצרי (1936), שהעניקו בהדרגה לממשלה המצרית את השלטון במדינה.
מלחמת אנגליה-מצרים
השיר על האדמה
"השיר על האדמה" (בגרמנית: Das Lied von der Erde) הוא פסל וסדרת עבודות מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. העבודות, מסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, נושאות שמות שונים והן מציגות מוטיב משותף של אדמה המונפת באוויר, כמעין מזבח.
היסטוריה.
בשנת 1978, במסגרת הפגנה של שלום עכשיו בכניסה ליישוב שילה, הוצב פסל דמוי שובך שיצר תומרקין, ממנו הופרחו עשרות יונים. המחאה נולדה על רקע החלטת הממשלה להקים את היישוב וכתגובה לשלט שהוצב על ידי מתיישבי שילה ובו הכיתוב "כיכר המחסום לשלום". הפסל שיצר תומרקין - "שובך יונים" - עוצב כמשטח בטון שממנו יוצאים 6 מוטות ברזל ועליהם מבנה עשוי עפר שעוצב בצורה של שובך יונים. תומרקין העיד כי צורה זו נוצרה בהשפעת מבנים דומים אותם ראה בעת ביקורו במצרים. לאחר שהוקמה היצירה, למורת רוחו של תומרקין, ראו בה תושבי שילה נכס וערך ליישוב, ואף פרסמו מודעת תודה לאמן.
באותה עת יצר תומרקין שורה של יצירות דומות העושות שימוש באדמה כבחומר פיסולי. תומרקין בחר לחלק מן העבודות את השם "השיר על האדמה", המהווה מחווה לסימפוניה "השיר על הארץ" (1908–1909) מאת גוסטב מאהלר. בעבודות אלו החליף גוש אדמה מלא את מבנה השובך, והוא הונח על גבי מבנה נמוך, עשוי קורות פלדה דמוי מזבח. תומרקין ראה באדמה כביטוי לשורשיות ואותנטיות וביקש לעמת אותה עם חומרים אחרים, מודרניים.
קבוצה של פסלים בעלי מוטיב זהה הוצגה בשנת 1978 בתערוכת יחיד במוזיאון ישראל תחת השם "חמש וריאציות על נושא האדמה". בעבודות שהציג שם יצר תומרקין תערובת אדמה שהוקשתה בחומרים פלסטיים. תומרקין הצהיר כי האדמה בעבודות מוצגת "כמיתוס, כמחזוריות נצחי, כמחאה, כהיסטוריה וכקונטרפונקט למודול של מרובע הזהב". דורית לויטה תיארה בביקורת אודות התערוכה את מרכזיותו של מושג ה"אדמה" בתרבות הישראלית וטענה כי תומרקין יצר בעבודות רדוקציה של המושג, כך ש"האדמה אינה רק סמל לדברים העומדים מחוצה לה, אלה היא הדבר עצמו, הממשות והמהות האחרונה." קבוצה נוספת של עבודות מסדרה זו הוצגו גם בתערוכה בגלריה ג'ולי מ' בתל אביב בשנת 1979. בנוסף, יצר בשנים 1978–1979, כמה הדפסים בעלי מוטיב זה בבטכניקה של תצריב בסדנת ההדפס ירושלים.
תומרקין השתמש במוטיב של האדמה המונפת גם בעבודות נוספות. ב"פסל הידידות", אנדרטה שנוצרה בין השנים 1979-1977 על ידי תומרקין בעיר לוד, החליף גוש בטון יצוק את האדמה. תומרקין הטביע בבטון טביעות ידיים וסימני צמיגים וכן את הנוסחה של חתך הזהב ואילו ב"צליבת האדמה" (1981) נתלה גוש אדמה על גבי צלב פלדה כאנדרטה לעקירת היישובים הערבים איקרית ובירעם.
בשנת 1991, לרגל תצוגה רטרוספקטיבית של עבודותיו במוזיאון תל אביב לאמנות, שיחזר תומרקין את הפסל "השיר אודות האדמה" והחליף בו את האדמה בצבר אבנים. בשנת 1994 הוצב הפסל בגן הפסלים שהקים תומרקין בכוכב הירדן.
Livery Company
Livery Company (ליוורי קומפני) היא אחד מ-108 האיגודים הרשמיים שהיו במקורם איגודים מקצועיים או מסחריים, הפועלים בסיטי של לונדון. רוב האיגודים נקראים " ... Worshipful Company of" עם הוספת שם העיסוק, סוג המסחר או המקצוע. מרבית האיגודים האלה קמו בימי הביניים כגילדות אחראיות על כללי העיסוק בתחום מסוים, לרבות כללי המסחר, גובה התגמולים ותנאי העבודה. השם Livery Company שאול מהתלבושת המסורתית - ה Livree של פקחיהן, שהיו רשאים לפקח על מקומות השיווק בתחום הסיטי של לונדון ולאסור על הפעילות המקצועית של מתחרים שמחוץ לגילדות.
ה- Livery Companies הראשונות הוקמו במאה ה-14 וזכו להכרה באמצעות צ'רטר של מלך אנגליה. עד לרפורמציה הפרוטסטנטית, הן היו מעורבות בפעילויות דת, כמו בתמיכת הקפלות והכנסיות ובניהול הטקסים, במיוחד של המחזות הדתיים הנוצרים הידועים כ"מיסתריות".
כמה מה- Livery Companies המשיכו בתפקידם המקצועי עד ימינו: למשל ה
-Scriveners' Company הממשיך להיות אחראי להסמכת חבריו הבוגרים במקצוע של נוטריונים, ה-Apothecaries' Company העוסק בלימודי המשך ובהסמכה בכמה תת-התמחויות רפואיות, ו - Hackney Carriage Drivers המאגד את נהגי המוניות המוסמכים של לונדון שהתשלמו ב"ידיעת לונדון". שאר האיגודים הפכו לאיגודים בעלי פעילות פילנתרופית גרידא, למשל Longbow Makers' Company.
108 ה- Livery Companies הפעילים, משחקים תפקיד חשוב בחיי החברה וברשתות החברתיות של לונדון ומתגאים בהיסטוריה ארוכה של תמיכה בחינוך ובתרבות. הם שומרים על זכויות הצבעה באיגוד של לונדון.
אחרי שבשנת 1746 הוכר ה-Worshipful Company of Carmen, לא קמו איגודים חדשים מסוג זה במשך מעל מאה שנה, עד שבשנת 1926 הוקם ה-Honourable Company of Master Mariners שהשיג הכרה רשמית בשנת 1932.
האיגודים שקמו אחריו נקראים לעיתים קרובות "modern Livery Companies".
בשנת 1999 התארגן ה- Worshipful Company of Security Professionals, איגוד של אנשי ביטחון, נרשם ב-19 בפברואר 2008 כ-Livery Company ה-108. קיימים עוד שני גופים, ה-Worshipful Company of Parish Clerks (איגוד של פקידים פרוכיאליים וה-Company of Watermen and Lightermen שלא זכו להכרתם כ-livery company אלא כ City companies בלבד. עוד שלוש "גילדות" - של המחנכים (Company of Educators), של היחצ"נים (Public Relations Practitioners) ושל המומחים באמנות (Company of Arts Scholars) ממתינות עדיין להכרה.
קישורים חיצוניים.
Matthew Engel "British institutions: livery companies, Financial Times Magazine, 21.12.2012"
מועדון הארבע
רופא משפחה
ציקלוס (קומפלקס שרשרת)
הומולוגיה סינגולרית
השיר של אש וקרח
אפריל היינריקס
אפריל דואן היינריקס (אנגלית: April Dawn Heinrichs; נולדה ב-27 בפברואר 1964) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה בעמדת החלוצה. קפטנית נבחרת ארצות הברית כשזו זכתה בגביע העולם הראשון שנערך ב-1991 בסין, ומאמנת ראשית של נבחרת ארצות הברית (2005-2000).
קריירה.
כשחקנית.
אפריל היינריקס נולדה ב-1964 בעיר דנוור שבקולורדו. ב-1986 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, כשבמהלך שנותיה באוניברסיטה היא זכתה פעמיים בפרס שחקנית השנה ושלוש פעמים נבחרה להרכב הראשון של ה"אול-אמריקן". באותה שנה היא אף ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, השתתפה עימה במונדיאליטו שנערך באיטליה ונבחרה לכדורגלנית השנה בארצות הברית.
בעקבות המחסור בליגת כדורגל מקצוענית בארצות הברית באותן שנים, עברה היינריקס ב-1987 לסרייה א' האיטלקית - אחת מליגות כדורגל הנשים היחידות שפעלו אז באופן מקצועני. היא שיחקה במשך שלוש שנים ביובנטוס ובפראטו וונדר, ולאחר מכן חזרה לארצות הברית.
בנובמבר 1991 שיחקה היינריקס בטורניר הבינלאומי הגדול היחיד בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם. היינריקס יצרה ביחד עם חברותיה לנבחרת - מישל אקרס וקארין ג'נינגס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד. את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7. בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5 (היינריקס כבשה צמד), והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה. במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחה ארצות הברית 1-2 וזכתה בטורניר. היינריקס זכתה להיות הקפטנית הראשונה בהיסטוריה שמניפה את גביע העולם בכדורגל נשים.
באותה שנה הודיעה היינריקס על פרישתה ממשחק פעיל. ב-46 משחקים בנבחרת ארצות הברית היא כבשה 35 שערים.
כמאמנת.
ב-1990 החלה היינריקס את קריירת האימון שלה, כשמונתה למאמנת קבוצת הנשים של אוניברסיטת פרינסטון. שנה לאחר מכן היא עזבה את פרינסטון והחלה לאמן באוניברסיטת מרילנד. במרילנד אימנה היינריקס במשך חמש שנים והשיגה מאזן של 56 ניצחונות, 40 תוצאות תיקו ו-7 הפסדים בלבד. ב-1995 זכתה היינריקס בפרס מאמנת השנה בחוף המזרחי, לאחר שהובילה את האוניברסיטה לזכייה באליפות ה-NCAA בפעם הראשונה בתולדותיה. באותה שנה, אף החלה לשמש כעוזרת-מאמן בנבחרת ארצות הברית.