הוצאת אוניברסיטת וסליאן (באנגלית: Wesleyan University Press) היא מוציא לאור אקדמי המהווה חלק מאוניברסיטת וסליאן במידלטאון, קונטיקט. מנהלת ההוצאה הנוכחית היא סוזנה טאמינן, משוררת ומסאית.
היסטוריה ופעילות ההוצאה.
ההוצאה נוסדה בשנת 1957. היא מוציאה לאור ספרי שירה וספרים על מוזיקה, מחול, תיאטרון, לימודים אמריקאים וקולנוע. ב־1965 מכרה ההוצאה את המחלקה שפרסמה את המקראה לתלמידי בית ספר My Weekly Reader, והמשיכה להחזיק בחטיבת הפרסומים האקדמיים. כל מלאכת העריכה מתרחשת בבניין משרדי המערכת בקמפוס אוניברסיטת וסליאן. את ההדפסה בפועל מבצע קונסורציום של הוצאות אקדמיות של אוניברסיטאות ומכללות בניו אינגלנד.
ההוצאה בולטת בין ההוצאות האקדמיות בארצות הברית בסדרת שירה ותיקה, שמפרסמת משוררים ותיקים וחדשים כאחד. בסדרה יצאו יותר מ־250 כותרים, ובהם חמישה ספרים שזכו בפרס פוליצר, ספר שזכה בפרס בולינג'ן, שלושה ספרים שזכו בפרס הספר הלאומי, שניים שזכו בפרס חוג מבקרי הספרות הלאומי של ארצות הברית, וספר שזכה בפרס הספר האמריקאי. לפי הניו יורק טיימס"," הישגים אלו עולים על הוצאות אקדמיות גדולות ועשירות יותר. גם בסדרות אחרות זכו ספרים שראו אור בהוצאה בפרסי פוליצר, פרסי הספר האמריקאי, ופרסים אחרים.
הפילוסוף נורמן א' בראון והמוזיקאי ג'ון קייג' היו שניים מהבולטים במחברים שהוציאו ספרים בהוצאה בשנותיה הראשונות. את סדרת השירה טיפח בראשיתה המשורר ריצ'רד וילבור, שכיהן באותה עת כפרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת וסליאן. באמצע שנות ה־50 של המאה ה־20, כיהן הסופר וההיסטוריון ויליאם מנצ'סטר כעורך ההוצאה. המשורר דונלד הול, לימים משורר הקונגרס של ארצות הברית, שימש חבר מערכת בוועדה לשירה בהוצאה בין השנים 1958 ו־1964. בשנות ה־60 שימש ת"ס אליוט הן "עורך נודד" של סדרת השירה והן יועץ מיוחד לעורך ההוצאה. כ"עורך נודד", היה תפקידו של אליוט למצוא עבור ההוצאה משוררים אנגלים ואירופים מבטיחים.
לדבריה, אוניברסיטת וסליאן היא המוסד האקדמי הקטן ביותר בארצות הברית שמפעיל הוצאה אקדמית משלו, וסדרת השירה של ההוצאה היא השנייה הכי ותיקה בארצות הברית. בהוצאה רואים אור מדי שנה כ־25 ספרים. את הכותרים מפיץ הקונסורציום University Press of New England.
Circles Around This Town
Circles Around This Town הוא שיר של זמרת הקאנטרי האמריקאית מארן מוריס. הוא נכתב על ידי מוריס, יחד עם בעלה ראיין הורד, ג'וליה מייקלס וג'ימי רובינס. הוא יצא לאור ב-7 בינואר 2022, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, "Humble Quest". השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה ברחבי העולם.
רקע וכתיבה.
אמרן מוריס הגיעה לראשונה לפריצת הדרך המסחרית שלה ב-2016 עם הסינגל "My Church". השיר עזר לה להשיג חוזה הקלטות במסגרתו הוציאה אלבום ("Hero") שהנפיק להיטי קאנטרי נוספים. היא זכתה להצלחה עם עוד כמה סינגלים נוספים שהוציאה במהלך הקריירה שלה. מוריס כתבה את "Circles Around This Town" כהכנה לאלבום האולפן הבא שלה. הוא הולחן עם ראיין הורד וג'וליה מייקלס במהלך סתיו 2020 בתקופה "חסרת השראה עמוקה", לדברי מוריס. זו הייתה אחת הפעמים הראשונות שלה שהיא כתבה שיר לבדה, בעקבות מגפת הקורונה שיצרה ריחוק חברתי. לדברי מוריס, היא התקשתה בכתיבת שירים היעדר מקומות פתוחים שהיא יכלה לשהות בהם.
הקונספט של השיר מבוסס על המסע של מוריס בעולם הקאנטרי. הוא מתאר את מעברה לנאשוויל, טנסי וחתימתה על חוזה ההקלטות עם קולומביה נאשוויל. "אני מקווה שכאשר מאזינים ישמעו את זה, הם יוכלו לשמוע קצת את עצמם בסיפור הזה, על אף שהוא שלי", אמרה מוריס בריאיון ל-"CMT". הרצועה הוקלטה ביחד עם המפיק המוזיקלי גרג קורסטין. "הייתי צריכה להקליט את השיר הזה כדי לחלץ את עצמי מהשעמום המוזר והדיכאון שאני חושבת שלכל בן אנוש על הפלנטה הזו היה במהלך השנתיים האחרונות", הסבירה.
וידאו קליפ.
את הווידוא קליפ של "Circles Around This Town" ביים הארפר סמית'. הוא שאב השראה מקליפים של אמני קאנטרי משנות התשעים. לדברי מוריס, היא העריכה את האסתטיקה של הקליפים מאותו העשור. "תמיד קיבלתי השראה כל כך מהצבעים התעשייתיים והמנופחים של קליפים משנות התשעים, אז [הבמאי] הארפר סמית' ואני רצינו שהאסתטיקה של הקליפ הזה תשקף את הגישה המגורענת הזו שהייתה נפוצה באותה העת. הגיבורות שלי מאותה התקופה הן: שריל, פיונה ואלאניס".
בקליפ מופיעה ריבה מקנטייר, והוא הוקרן בבכורה עולמית באותו היום בו הופץ הסינגל.
הוצאת אוניברסיטת ווזליאן
No One Dies from Love
No One Dies from Love (בעברית: אף אחד לא מת מאהבה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת השוודית טובה לו. הוא יצא לאור ב-3 במאי 2022 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, "Dirt Femme" (2022). זהו האלבום הראשון שלה שיוצא בהוצאת חברות התקליטים פריטי סוויד ומטאורי. לו כתבה את השיר ביחד עם לודוויג סודרברג, הידוע גם בשם א. סטרוט. השיר הופק על ידי סודרברג. הווידאו קליפ שלו הופץ באותו היום ובוים על ידי צוות הקולנוע הברזילאי "סרטי אלסקה" ("Alaska Filmes").
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-15 מיליון השמעות.
רשימת השמעה.
No One Dies from Love – סינגל
No One Dies from Love – סינגל
אזורנות (אמנות)
אֲזוֹרָנוּת (באנגלית: Regionalism) היא תנועה אמנותית ריאליסטית ומודרנית אמריקאית, שכללה ציורים, ציורי קיר, הדפסי אבן ואיורים, המציגים מצבים אמיתיים מאזורים כפריים ופריפריאליים, בעיקר מאזורי המערב התיכון של אמריקה. התנועה נוצרה לראשונה בשנות ה־30 של המאה ה־20 כתגובה ל, והסתיימה בשנות ה־40, בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה והיעדר התפתחות בתוך התנועה. התנועה הגיעה לשיא תפוצתה בין השנים 1930 ל־1935, אז היא קיבלה הערכה רבה, בשל תמונותיה המעודדות של לב לבה של ארצות הברית, בתקופת השפל הגדול. חרף היעדרם של הבדליים סגנוניים בין אמנים מסוימים, אמנות אזורנית הייתה, באופן כללי, סגנון אמנותי מסורתי ושמרני, שפנה לנושאים אמריקאיות פופולריים, תוך שהוא מאתגר את השליטה של האמנות הצרפתית בתחום זה באותן שנים.
ראשית האזורנות.
לפני מלחמת העולם השנייה, מושג המודרניזם באמנות לא הוגדר בבירור בהקשר של האמנות האמריקאית. בנוסף, היה מאבק לאפיון סוג אמריקאי ייחודי של אמנות. בדרך לקביעה מה תהיה אמנות אמריקאית, כמה אמנים אמריקאים דחו את המגמות המודרניות שנבעו מתערוכת הארמורי ואת השפעות אירופאיות, במיוחד מהאסכולה הפריזאית. על ידי דחיית סגנונות מופשטים אירופאים, אמנים אמריקאים בחרו לאמץ ריאליזם, שתיאר סצנות עירוניות וכפריות אמריקאיות. חלקית בגלל השפל הגדול, האזוריות הפכה לאחת מתנועות האמנות הדומיננטיות באמריקה בשנות ה־30, כשהשנייה הייתה ריאליזם סוציאלי. באותה תקופה, ארצות הברית הייתה עדיין מדינה חקלאית, כאשר חלק קטן מאוד מאוכלוסייתה חי בערים תעשייתיות כמו ניו יורק ושיקגו.
ציור הסצנה האמריקאית.
ציור הסצנה האמריקאית הוא כינוי לשילוב של אזורנות וריאליזם בזרם חברתי אמריקאי הידוע גם בשם ”ריאליזם עירוני“. חלק גדול מציור הסצנות האמריקאי מעביר תחושה של לאומיות ורומנטיקה בתיאורים של חיי היומיום האמריקאיים. תחושת הלאומיות הזו החלה לאחר מלחמת העולם הראשונה. במהלך שנות ה־30, אמנים אלו תיעדו וציירו ערים אמריקאיות, עיירות קטנות ונופים כפריים; חלקם עשו זאת על מנת לחזור לתקופה פשוטה יותר הרחק מהתיעוש, בעוד שאחרים רצו להצהיר הצהרות פוליטיות, מהפכניות ורדיקליות דרך הציורים. בציורי הסצנה האמריקאית, ניתן לראות אזורים מקומיים ועיירות קטנות. לעיתים קרובות, התחום מכונה בשם ”אזוריות אמריקאית“ , ואלו המתארות סצנות אורבניות, עם תודעה פוליטית וחברתית, נקראות ”ריאליזם חברתי“. הזרם הקליפורני של ציור הסצנה האמריקאית ידוע בשם ציור הסצנה הקליפורנית .
דעיכה.
כאשר מלחמת העולם השנייה הסתיימה, האזורנות והריאליזם הסוציאלי איבדו את מעמדן בעולם האמנות האמריקאית. סוף מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה הביאה לשינוי בתפיסה הפוליטית של האמריקאים ואפשרה למבקרים מודרניסטים לצבור כוח. אזורנות וריאליזם סוציאלי איבדו גם פופולריות בקרב הקהל האמריקאי בגלל חוסר התפתחות בתוך התנועה בגלל המגבלות ההדוקות של האמנות לנושאים חקלאיים. אותם החליף האקספרסיוניזם המופשט, שנשא בתואר המודרניזם האמריקאי, והפך לתנועה האמנותית הבולטת והפופולרית לאחריהן.
חשיבות.
אזורנות הגבילה את התפשטות האמנות המופשטת לחוף המזרחי, דבר שאפשר לאמנות האמריקאית לצבור ביטחון ולא להסתמך על סגנונות אירופיים. כשהאמנות האמריקאית התבססה במלואה, האזורנות הצליחה אז לגשר על הפער בין אמנות מופשטת לריאליזם אקדמי בדומה לאופן שבו האימפרסיוניסטים גישרו על פער עבור הפוסט־אימפרסיוניסטים, כדוגמת פול סזאן, וינסנט ואן גוך ופול גוגן בדור קודם בצרפת. למרות העובדה שאזורנות התפתחה מתוך כוונה להחליף את ההפשטה האירופאית בריאליזם אמריקאי אותנטי, היא הפכה לגשר לאקספרסיוניזם מופשט אמריקאי, בראשות תלמידו של בנטון, ג'קסון פולוק. כוחו של פולוק כאמן נבע בעיקר בשל עידודו והשפעתו של תומאס הארט בנטון.
השפעה.
נורמן רוקוול ואנדרו וייאת׳ היו שני ממשיכי דרכו העיקריים של הריאליזם של האזורנות. רוקוול הפך פופולרי במיוחד בזכות ציוריו במגזינים, שכללו איורים של משפחות אמריקאיות. וייאת׳ צייר את , אחד הציורים האהובים ביותר של אמריקה, בשורה אחת עם אמריקן גותיק.