לפי סיווג ארנה-תומפסון האגדה מכילה את המוטיבים AT 592 - ריקוד בקוצים ו-AT 777 - היהודי הנודד.
ערפילית טלף החתול
ערפילית טלף החתול המכונה גם NGC 6334 היא ערפילית פליטה הממוקמת בקבוצת הכוכבים עקרב.
הערפילית התגלתה על ידי ג'ון הרשל בשנת 1837 בתצפית שערך בכף התקווה הטובה שבדרום אפריקה.
צבעה של הערפילית נגרם על ידי שפע של אטומי מימן מיוננים המצויים בה.
יוחנן פריד
הרב יוחנן פריד (נולד בד' באלול תש"א, 26 באוגוסט 1941) היה יו"ר בית הרב קוק, בעבר רב מושב בית מאיר וראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בירושלים ליצחק ולאסתר לבית נתנזן. אביו הוא נכדו של הרב נפתלי שוארץ. בתיכון למד בבית הספר לנערים "מזרחי" בירושלים (לימים: תיכון הימלפרב). החל מכיתה י"א, בעקבות המלצת הרב שלמה זלמן אוירבך ובתיווכו של מורו הרב שמחה הכהן קוק, למד אחרי הצהרים בישיבת מרכז הרב בהסדר מיוחד עם הרב צבי יהודה הכהן קוק. לאחר התיכון למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה ושירת בנח"ל. לאחר מכן למד במרכז הרב אצל הרצי"ה. השלים לימודי הוראה ב"מכון שבדרון" להוראה ולחינוך בירושלים, והוסמך לרבנות במכון הרי פישל ועל ידי מועצת הרבנות הראשית.
פריד לימד תנ"ך ומחשבת ישראל בקריית נוער שבירושלים, במדרשית נעם ובמדרשיית עמליה. בשנת תש"ל נקרא על ידי הרב צבי יהודה קוק לעמוד בראש מכון הלכה ברורה ובירור הלכה יחד עם הרב אריה שטרן, ועסק בעריכת כמה מן המסכתות שיצאו במסגרת המכון. מאוחר יותר - הקים לבקשת הרב צבי יהודה מרכז לימודי-תרבותי להנחלת מורשת הרב קוק בבניין ההיסטורי שבו גר הרב הראי"ה קוק, בית הרב קוק. במשך כעשרים שנה שימש כרב בית הכנסת "תקוותנו" בשכונת רוממה בירושלים.
פרסם מאמרים בנושאים הלכתיים-תורניים, במחשבת החסידות ובמשנת הרב קוק. בשנת תש"ן הוציא הרב יוחנן פריד את הכרך הרביעי של אורות הקודש, שנערך עוד בימי הרב הנזיר, ונשאר בכתב יד, וכלל את המאמרים של מוסר הקודש. בשנת תשנ"ה (1995) הוציא לאור את הספר "מזמורי תהילים ואורות הקודש", העוסק בקישורים בין כתביו של הרב קוק למזמורי התהילים. בשנים תש"ס-תשס"א הוציא לאור ספרי לקט מתוך כתבי החסידות בשם "נפשי יצאה בדברו", "מן היין המשומר" ועוד. מספר שנים שימש כר"מ בישיבת שבות ישראל.
פריד נמנה עם מייסדי גוש אמונים ושימש כדוברו הראשון במשך שלוש שנים. לאחר מכן הקים את הענף ליהדות וציונות במפקדת קצין חינוך ראשי של צה"ל. פיתח תוכניות חינוכיות בנושאי יהדות וציונות והטמיען במערכת ההדרכה של הצבא. שירת בצבא הקבע במשך כ-7 שנים והשתחרר בדרגת סא"ל.
במשך עשרים ושש שנה עמד הרב פריד בראש האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך. משנת תשנ"ה ועד שנת תשע"ה כיהן כרב מושב בית מאיר.
הרב פריד הקים ומשמש כראש בית המדרש לנשים "בת בי רב" של מכון לנדר. זכה בפרס ירושלים לתרבות יהודית.
הרב פריד מעורב בפרויקטים חינוכיים הפונים גם לציבור החילוני בישראל. בין היתר הוא משמש כרב מצעד החיים מאז ייסודו של המפעל.
בשנים תשע"ח - תשע"ט ערך את העלון 'לאורו', העוסק במשנת הראי"ה קוק.
משפחתו.
אשתו היא הרבנית נורית פריד, בתו של הרב ברוך רקובר, אב"ד חיפה, והיא נינתם של הרב יוסף חיים זוננפלד ראש ומנהיג העדה החרדית בירושלים, ושל שמחה מנדלבוים. מיקירי ובוני ירושלים. פריד היא מחנכת ומורה ללימודי היהדות וכן יוצרת התפקיד ומקימת המכון להכשרת טוענות רבניות. לבני הזוג שישה בנים ובנות. בנם אחיה הוא סגן הנשיא בחברת ויזה-כאל. בתם הדר נשואה לאל"ם גולן ואך.
שלמה טולידאנו
הרב פרופ' שלמה טולידאנו (נולד ב-1942) הוא רב ישראלי, מתמטיקאי, חוקר יהדות ומרצה. לשעבר ראש החוג לתושב"ע במכללת ליפשיץ בירושלים. מחבר ספרים בתחום מחשבת ישראל, ההלכה, פרשנות המקרא, ספרות חז"ל והראשונים.
ביוגרפיה.
בנו של הרב חביב טולידאנו.
בשנת 1965 סיים תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת פריז (סורבון), ועבודתו עסקה ב"משוואה דיפרנציאלית עם פיגור", בהדרכת פרופסור ליונס. בשנת 1992 הוסמך לרבנות על ידי הרב מרדכי אליהו. ב-1996 סיים תואר שני בתלמוד, באוניברסיטה העברית בירושלים, ועבודתו עסקה ב"שו"ת הרא"ש בכתבי-יד ובדפוסים", בהדרכתו של פרופסור ישראל תא שמע. בשנת 2002 סיים תואר שלישי בתלמוד באותה אוניברסיטה, בנושא: "רבי בצלאל אשכנזי – האיש, מפעלו הספרותי וספרייתו", בהדרכתו של פרופסור תא שמע. בין השנים 1972–2002 שימש כחוקר באוניברסיטה העברית, בתפקיד יועץ ראשי למדעי החברה במתודולוגיה סטטיסטית ובתוכנה סטטיסטית. החל מ-2002 שימש כראש החוג לתושב"ע במכללה הדתית למורים ע"ש ליפשיץ בירושלים.
חיבר את ספרי "דברי שלום ואמת" ארבעה כרכים לחיזוק פסקי ומנהגי יהדות מרוקו נגד הערעור שיצא עליהם בארץ הקודש.
הספר בנוי על פי סדרת הספרים ילקוט יוסף היות שהמערערים מתבססים בדרך כלל על חיבוריו של הרב עובדיה יוסף, שפסקיו סוכמו בספרים "ילקוט יוסף" על ידי בנו הרב יצחק יוסף.
במהלך חנוכת "הספרייה הספרדית" בראשות רבי מאיר אביטבול נפגש הראשון לציון הרב יצחק יוסף עם הרב טולידאנו, והתייחס למחלוקת ביניהם: "יושב פה איתנו ידידינו הרב שלמה טולידאנו, שהוא הוציא ספר 'דברי שלום ואמת', הספר הזה כולו נודע לחלוק על ה'ילקוט יוסף' ולהביא את מנהגי מרוקו. אני רוצה לומר לו, כבוד הרב, זו דרכה של תורה, זה דבר חשוב מאוד. אדרבה, 'יגדיל תורה ויאדיר', אנחנו מחפשים בסך הכל 'אמיתה של תורה', אין לנו נגיעות, כולם לומדים, כולם ברורים. התורה את כולנו מאחדת".
הרב טולידאנו משמש, החל משנת ה'תשנ"ו, כרב בית הכנסת "שמש ומגן" בשכונת רמות אלון בירושלים.
חומצה מינרלית
חומצה מינרלית או חומצה אנאורגנית או חומצה אי-אורגנית היא חומצה שמקורה בתרכובת אנאורגנית. המשותף לחומצות אלה הוא שחרור יון מימן בהתמוססותן במים. כמו כן חומצות אלה מסיסות ביותר במים אך אינן מסיסות לרוב במסיסים אורגניים.
בין חומצות אלה נמנות החומצה הגופרתית, חומצת המלח והחומצה החנקתית.
עוצמת החומציות של החומצות המינרליות נע בין חומצות חזקות (בעלי ערך הגבה נמוך) כגון חומצה גופרתית, לבין חומצות חלשות (בעלי ערך הגבה גבוה) כגון חומצה בורית.
לחומצות אלה שימושים רבים בתעשיות הכימיות, הן ליצירת חומרי מזון לבעלי חיים, והן בתעשיות הדשנים.
חומצה אנאורגנית
חומצה אי אורגנית
חומצה אי-אורגנית
גז אריזה
גז אריזה או גז אחסון (packaging gas) הוא גז המשמש ליצירת סביבה של אטמוספירה המאפשרת שמירה על מוצרי מזון, קוסמטיקה, ותרופות. גזים אלה הם לרוב גזים אינרטיים שאינם פוגעים במוצר עצמו, אך מבודדים אותו מהסביבה ובכך מונעים את קלקולו של המוצר.
גזים אלה יכולים גם לשמש כגזי הדף במוצרי מזון (לדוגמה בקצפת המאוכסנת במכל תרסיס).
כאשר הגזים משמשים לאריזת מוצרי מזון, הם מסומנים במספרי E:
גזי אריזה המשמשים בעיקר כחומרי הדף במכלי תרסיס (אירוסול):
גז אחסון
פרס מקס בורן
פרס מקס בורן (באנגלית: Max Born prize) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האגודה הפיזיקלית הגרמנית (Deutsche Physikalische Gesellschaft) והמכון האנגלי לפיזיקה (Institute of Physics), לזכרו של הפיזיקאי מקס בורן. הפרס ניתן בעבור תרומה יוצאת דופן לפיזיקה. הפרס מוענק שנה אחת לזוכה אנגלי ובשנה שלאחריה לזוכה גרמני. יחד עם הפרס מוענקת מדליית כסף, אשר בצד אחד מציגה את המשוואה pq - qp = h/2πi, ובצד האחר את שמות שני הארגונים המעניקים את הפרס.
בשנת 1981 זכה הפיזיקאי, יחיאל דומב בפרס. לאחר מכן עלה לישראל.
Project MUSE
חומר הזגה
חומר הֲזָגָה (באנגלית: Glazing agent או polishing agent) הוא חומר טבעי או סינתטי, המשמש כתוסף מזון בתעשיית המזון. חומר הזגה מספק מעטפת שעוותית אחידה לזיגוג מוצרי מזון, על מנת לשמור מאובדן לחות ולתת ברק. למשל, פירות רבים מצופים בשעווה להארכת חיי המדף שלהם, בתהליך הקרוי ״דינוג״.
הבדלים בין חומרי הזגה טבעיים לסינתטיים.
חומרי הזגה טבעיים.
ניתן למצוא חומרי הזגה טבעיים בצמחים או מיוצרים על ידי חרקים, כבשים ובעלי חיים אחרים. בטבע, חומרים אלה משמשים לשמירת הלחות של האורגניזם, אך האדם מנצל תכונה זו לציפוי מזון. חומרי ההזגה הטבעיים מיוצרים מחומרים שונים המסווגים כשעווה. שעווה טבעית מוגדרת כימית כאסטר בעל שרשרת פחמימנית ארוכה מאוד הכוללת גם שרשרת כוהלית ארוכה.
חומרי הזגה סינתטיים.
המדע יצר חומרי הזגה המחקים את חומרי הזגה הטבעיים. רכיבים אלה מוספים בשיעור משתנה להשגת זיגוג מיטבי למוצרים שונים. בתעשיות הקוסמטיקה, הרכב והמזון יש דרישה לחומרים בעלי התכונות הבאות:
רשימת חומרי הזגה.
חומרי ההזגה המשמשים בתעשיית המזון מסומנים במספרי E, לדוגמה:
דינוג.
דינוג (באנגלית waxing) הוא תהליך של ציפוי או הזגה של פירות וירקות בשעווה (דונג). ראשית מסירים את השעווה הטבעית של הפרי, לרוב בשטיפה, ולאחר מכן מצפים את הפרי בשעווה טבעית או סינתטית מבוססת-נפט.
הסיבות העיקריות לדינוג הן מניעת איבוד לחות (המתרחשת, למשל, לאחר שטיפת השעווה הטבעית של פירות הדר ותפוחים) לצורך עיכוב התכווצות וריקבון, ושיפור מראה הפרי. לעיתים מוסיפים לשעווה קוטלי מזיקים או צבע לשיפור המראה. דינוג פירות ידוע כבר מהמאה ה-12 או ה-13, למטרת עידוד תסיסת הפרי. דינוג מסחרי של פירות הדר לצורך הארכת חיי המדף החל בשנות ה-20–30 של המאה העשרים, ומאז אסתטיקה הפכה לאחת הסיבות העיקריות, כשצרכנים מעדיפים פירות מבריקים. בנוסף לפירות, לעיתים מדנגים גם ירקות, כגון ירקות השורש מניהוט (קסאווה) ולפת, מלפפון ועגבניות ירוקות. ניתן להבחין בין שעווה למטרת אחסון, לשעווה למטרת מכירה מיידית ולשעווה עם דרגת ברק גבוהה לצורך אסתטי.