לאחר מינויו של אדולף היטלר לקנצלר גרמניה ב־30 בינואר 1933 ותפיסת השלטון על ידי מפלגתו, המפלגה הנאצית, החלו החיים היהודיים בלאופהיים להשתנות לרעה. בעשורים הקודמים היו היהודים חברים משפיעים ובולטים בכל צורות החיים, לא רק בחיים הכלכליים אלא גם בתחום התרבותי. לא-יהודים רבים הועסקו על ידי עסקים המופעלים על ידי יהודים ועל ידי משקי בית יהודים. יהודים השתתפו בכל תחומי החיים הציבוריים והמסחריים. בעלי המלאכה המקומיים סמכו על לקוחות יהודים שיקנו את מוצריהם. היהודים היו חברים בכמה אגודות תרבותיות, פוליטיות וחברתיות. כל היחסים הללו החלו להתרופף או אפילו להיעלם בפתאומיות לאחר ינואר 1933. ב-1 באפריל 1933 החל גם בלאופהיים החרם הנאצי ברחבי הארץ על עסקים יהודיים, שאורגן על ידי יוליוס שטרייכר. חברי ה-SA המקומי התמקמו מול חנויות יהודיות במטרה להפחיד לקוחות פוטנציאליים ולמנוע כניסתם. חלונות חנות אחת נופצו. בשנה שלאחר עליית הנאצים לשלטון, במהלך מה שמכונה "גלייכשלטונג", נשללה חברות היהודים בלאופהיים בכל הארגונים הלא יהודים, בין אם זה פוליטי או תרבותי. ב־6 בנובמבר 1935 צילם מנהיג קבוצה מפלגתית לא מקומי של ה-NSDAP לקוחות שנכנסו לחנות נעליים, שבמקרה הייתה בבעלות יהודי. נגרמה מהומה כזו שהמשטרה נאלצה לבוא כדי לפזר את הקהל, שזעק להתעללות בלקוחות הנכנסים על ידי קריאתם "פולקסוורטר" (בוגדי העם) ו"יודנקנכט" (משרת יהודים). לתעמולה של מפלגת השלטון היו השפעות בכך שמחזור העסקים היהודים ירד באופן דרמטי; הכנסות חנות אחת ירדו אפילו ב-80%. לקוחות רבים הלכו במקום זאת לבצע קניות באולם ובביבראך. חוקי נירנברג משנת 1935 הפחיתו את היהודים בגרמניה למעמד של אזרחים סוג ב' ואסרו על היהודים להעסיק אריות מתחת לגיל 45. ב־8 באפריל 1938 מוקמו סוחרי הבקר היהודים בחלק נפרד בשוק הבקר השבועי, וב-1 בינואר 1939 בוטלו לצמיתות הרישיונות לסוחרי הבקר היהודים. מיוני ואילך היה צריך לסמן את כל העסקים היהודיים. ביולי נאסר על הרופאים היהודים להוציא מרשמים רפואיים. בספטמבר בוטלה הרשאתם של יהודים לעריכת דין. באותה שנה היו מגבלות והטרדות כמו הוספתם של שרה וישראל בהתאמה לשמות פרטיים שאינם יהודים, החרמה והנפקה מחדש של דרכונים לאחר הוספת J גדולה. עם זאת, יהודים רבים נצמדו לעסקים שהקימו אבותיהם וקיוו כי על ידי שמירה על פרופיל נמוך הם יוכלו להתמודד עם הסערה. מתיעוד עולה כי ביולי 1938 היו עדיין 45 עסקים המנוהלים על ידי יהודים בלאופהיים.
רצח ארנסט פום ראט, המזכיר השלישי של שגרירות גרמניה בפריז, בידי הרשל גרינשפן שימש עילה לפוגרום ארצי ביהודים ברחבי גרמניה ואוסטריה בלילה שבין 9–10 בנובמבר 1938, הידוע בכינוי ליל הבדולח. בלאופהיים הושחתו חנויות יהודיות ובית הכנסת נשרף עד היסוד. המקומיים מנעו מכוחות הכיבוי לכבות את האש. מספר תושבים יהודים נעצרו והועברו לבית העירייה. משם הם הוצעדו לבית הכנסת הבוער, מלווים על ידי חברי המפלגה הנאצית, שם נאלצו להקשיב להתקפה חריפה על ידי מנהיג ה-SS, ולאחר מכן אולצו לבצע תרגילים גופניים מול הבניין הבוער. במהלכם הותקפו פיזית ונפצעו כמה מהם. לאחר מכן שוחררו כמה מהם ואילו היהודים הבולטים יותר הועברו למחנה הריכוז דכאו. האחד, זיגמונד לאופהיימר, הוכה למוות על ידי שומרי האס אס במהלך כליאתו שם. עד פברואר 1939 שוחררו 16 מהגברים הכלואים. העבריינים העיקריים מעולם לא הועמדו לדין מכיוון שהם נהרגו במהלך המלחמה או נעדרו. לעומת זאת, 16 מקומיים נשפטו בשנת 1948. כולם טענו שהם פועלו לפי פקודות. ארבעה מהם זוכו ואילו 12 האחרים נידונו לתקופות מאסר שנעו בין חודשיים לשנה בגין פשעים נגד האנושות והיותם מסייעים להצתה.
סוף החיים היהודיים בלאופהיים.
כמה ימים לאחר הפוגרום של ליל הבדולח יושם צו להפקעת עסקים יהודיים. בעקבות זאת, כל העסקים היהודיים נדרשו לעבור אריזציה. בלאופהיים פירוש הדבר היה שחלק מהחנויות היהודיות נקנו על ידי אחד או כמה מהעובדים לשעבר בשיעור נמוך משמעותית ממחיר השוק הנוכחי. עם זאת, מרבית העסקים הללו לא הצליחו לשרוד זמן רב מכיוון שחסר להם הון ומומחיות לניהול מפעל, במיוחד מכיוון שלא הייתה אפשרות לייצא סחורות.
כתוצאה מהאפליה המואצת של היהודים ההגירה מלאופהיים גדלה בשנת 1939 ל-32. בשנת 1940 רק 14 אנשים הצליחו להימלט מהדיכוי ובשנת 1941 ארבעה יהודים מלאופהיים הצליחו לעזוב את גרמניה. לאחר שקופחו מהעסקים, נגזלו ברשות החוק באופן שיטתי נכסיהם האחרים, היהודים פונו מבתיהם והוקצו להם מקומות מגורים חלופיים. חלקם הועברו לבניין משרדיו של הרב לשעבר, שהפך כעת לבית אבות יהודי, בו תנאי החיים היו קשים ביותר. אחרים נשלחו להתגורר בוונדלינסגרובה (Wendelinsgrube), אזור יישוב ייעודי ליד מכרה חצץ ממש מחוץ לשטח הבנוי של לאופהיים, שם הוקמו בתים קטנים מאז 1927 כדי לספק מקום לינה למובטלים ולחסרי בית. עד 1939 הבתים הללו היו מורכבים מבקתות עץ ללא מים זורמים או חשמל. תושבי וונדלינסגרובה לשעבר עברו לנכסים היהודיים שהיהודים הוכרחו לנטוש. ב־28 בנובמבר 1941 יצא המשלוח הראשון של יהודי לאופהיים, בתחילה לשטוטגרט, ואחר כך לריגה. גל הגירושים השני התרחש ב־25 במרץ 1942, כאשר מספר יהודי לאופהיים הועברו לממשל הכללי של פולין. הגירוש הסופי התרחש ב-19 באוגוסט 1942, כאשר 43 יהודי לאופהיים שנותרו, בהם כל תושבי וונדלינסגרובה שנותרו, הועברו מזרחה למחנה הריכוז טרזיינשטט. תאריך זה מסמן את סיומן של למעלה מ־200 שנות היסטוריה יהודית בלאופהיים מאחר שאף אחד מהמהגרים או המגורשים ששרדו לא חזר להתגורר בלאופהיים.
התפתחות האוכלוסייה היהודית בלאופהיים.
הטבלה שלהלן מציגה את התפתחות האוכלוסייה היהודית בלאופהיים ומציגה גם את מספרם ביחס למספר התושבים הכולל של לאופהיים.
מתוך 249 היהודים הרשומים בלופיים בשנת 1933, 126 הצליחו להציל את חייהם על ידי בריחה מגרמניה והגירה ליעדים זרים שונים.
רבני הקהילה היהודית בלאופהיים.
רשימה מלאה של כל רבני לאופהיים אינה קיימת. הרב הראשון מוזכר בשנת 1730 אך יש חסר ברשומות עד 1760.
לאחר פרישתו של הרב דר' ליאופולד טרייטל, ב-1 באפריל 1923, רבנות לאופהיים חדלה להתקיים.
ראו גם.
היסטוריה של היהודים בגרמניה
Love I'm Given
Love I'm Given (בעברית: אהבה שנותנים לי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אלי גולדינג. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2020 על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל השמיני מתוך האלבום "Brightest Blue".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של גולדינג ב-19 באוגוסט 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. בקליפ ניתן לראות את גולדינג בתוך טבעת אגרוף במהלך הנעילה. את הסרטון ביימה ריאן ווייט, שביימה גם את הווידאו קליפ "Flux".
Traitor
Traitor (בעברית: בוגד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית אוליביה רודריגו. הוא יצא לאור כסינגל הרביעי מתוך אלבומה הבכורה, "Sour". השיר יצא לאור כסינגל ב-9 באוגוסט 2021 על ידי חברת התקליטים גפן רקורדס.
רקע והרכב.
השיר הוא בלדת אינדי-פופ. "Traitor" היא הרצועה השנייה באלבום, ולאחריה "Drivers License". אנטרטיינמנט ויקלי ציינו כי השיר מהווה הקדמה לסינגל הראשון מתוך האלבום וכי במילותיו מתואר כעס, בעוד "Drivers License" עוסק בעצב ובדיכאון שלאחר הפרידה.
בתוכן הלירי של השיר מתואר בן זוגה לשעבר של רודריגו מתחיל מערכת יחסים עם בחורה אחרת, בזמן שהיא לא מצליחה להתגבר על כך ומנסה להבין מה השתבש.
ב-5 באוגוסט 2021 הודיע גארי טראסט, מנהל חטיבת המצעדים של מגזין בילבורד בעמוד הטוויטר שלו כי השיר צפוי לצאת כסינגל לתחנות הרדיו האמריקאיות ב-9 באוגוסט של אותה השנה.
ביקורות.
עם צאת האלבום, זכה השיר לשבחים מהמבקרים.
מגזין בילבורד ציין את השיר כרצועה הטובה ביותר מתוך האלבום Sour, וציין לטובה את הביצועים הקוליים של רודריגו, בנוסף להגשה הגולמית של השיר. מגזין הנוער האמריקאי טין ווג תיאר את השיר כ-"קרוב למושלם, עם ביצוע הפולק הקליל [שמזכיר את] קייסי מאסגרייבס". המגזין האינטרנטי The A.V. Club ציין את השיר כ"שיר הפגיע ביותר של [רודריגו] עד כה, המתאר בדיוק מה כואב כל כך בסיום מערכת היחסים שלה."
הצלחה מסחרית והופעות חיות.
אף על פי שהשיר לא יצא כסינגל מתוך האלבום, הוא הגיע לעשירייה הפותחת במצעדים באוסטרליה, אירלנד, ניו זילנד, בריטניה, ארצות הברית וקנדה. בנוסף - הגיע השיר למעמד זהב באוסטרליה, ניו זילנד וקנדה וכמו כן, גם למעמד כסף בבריטניה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. השיר צבר כ-100 מיליון השמעות בפלטפורמה בתוך 22 יום, ושבר את השיא לשיר שאינו סינגל שהוחזק קודם לכן על ידי השיר "Exile" של טיילור סוויפט - שהגיע להישג תוך 54 ימים.
הופעות חיות.
רודריגו ביצעה את השיר לראשונה בסרט ההופעה שלה, "Sour Prom" שעלה לאוויר ב-26 ביוני 2021 בעמוד היוטיוב שלה.
וידאו קליפ.
קליפ ל"Traitor" צולם באמצע חודש ספטמבר 2021 ויצא לאור ב-21 באוקטובר 2021.
Our Song (שיר של אן-מארי ונייל הורן)
Our Song (בעברית: השיר שלנו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האנגלייה אן-מארי, בהשתתפות הזמר האירי נייל הורן. השיר יצא לאור ב-21 במאי 2021, על ידי חברות התקליטים אסיילום רקורדס, מייג'ור טום ווורנר, כסינגל שלישי מתוך אלבומה של אן מארי "Therapy".
רקע והכרזה.