הוא כתב הספד לאחר רעידת האדמה באנטיוכיה ונאומים רטוריים ספורים שלגבי חלקם לא ברור האם נכתבו על ידו או על ידי תלמידו כוריקיוס. 162 מכתבים המופנים לאנשים בעלי שררה, חברים, ומתנגדים ספרותיים, שופכים אור על מצבה של הרטוריקה המתוחכמת של תקופתו ועל דמותו של פרוקופיוס עצמו. הקטע של מסה פולמוסית נגד הניאופלטוני פרוקלוס שבעבר חשבו שהוא פרי עטו של פרוקופיוס משויך על פי הפרשנות העכשווית לניקולאוס, הארכיבישוף ממסניה בפלופונס בן המאה ה-12. כתביו התאולוגיים של פרוקופיוס מכילים פירושים על ספרים שונים הכלולים בכתבי הקודש, הן הברית הישנה והן החדשה.
יעקב קנטורוביץ (רב)
הרב יעקב קנטורוביץ (תרל"ג, 1873 -תש"ו, 1945) היה רבן של אוזדה וטימקוביץ ולאחר מכן מרבני יהדות ארצות הברית, חבר הנשיאות של אגודת הרבנים באמריקה וראש ישיבת תורה ודעת למשך כשנה.
תולדותיו.
נולד ברוסיה הלבנה לאביו זאב חיים ולאמו העניא האדע - למד בישיבת וואלוז'ין והיה לתלמידו של הרב רפאל שפירא ופעמים אף מילא את מקומו בבית דין. נישא לשיינדעל - בתו של הרב יצחק יחיאל דוידוביץ, חותנם של הרב אליהו הלוי פיינשטיין אב"ד פרוז'ין והרב דוד פיינשטיין רבה של אוזדה וסטארבין (אביו של הרב משה פיינשטיין). אביה הרב יצחק יחיאל דוידוביץ נפטר בעודה בת שנה, והיא אומצה על ידי גיסה הגדול הרב אליהו הלוי פיינשטיין.
היה מעשרת האברכים בכולל אברכים הראשון - 'כולל בראדסקי', לה נבחר על ידי הגדול ממינסק, ובה למד שש שנים. בתקופה זו חזר לביתו רק לסוכות ופסח.
שימש ברבנות כשלש שנים בעיר ווארטישצינא, ובשנת תרס"ז קיבל את משרת הרבנות באוזדא, לאחר מכן בעיר שאצק ומשם בטימקאוויץ.
היה בקשר הדוק עם הרב משה פיינשטיין ואחיו הרב מרדכי - בני גיסו.
בשנת תרפ"ח הצליח לברוח מרוסיה הקומוניסטית לארצות הברית, מצבה הרוחני של יהודי המקום שבר את רוחו ובחר להיות רב בטרנטון שבניו ג'רזי, והתפרנס בדוחק ממתן כשרות למפעלים, היה מחברי הנשיאות של אגודת הרבנים באמריקה, בשהותו שם היה בקשר הדוק עם הרב משה רוזין.
בשנת תרצ"ג התמנה על ידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ לראש ישיבת תורה ודעת, שבה הגיע ללמד שלושה ימים בשבוע. כעבור כשנה נפצע בתאונה קשה. גם לאחר שהחלים מחמת בריאותו הרופפת התפטר ממשרתו שהועברה אל הרב שלמה היימן, היה בא מפעם לפעם למסור שיעורים בישיבה ונותר להיות "הרב המסמיך" של הישיבה וכל בחור נבחן אצלו טרם התקבל.
נפטר בהושענה רבה בשנת תש"ו, נקבר בארצות הברית, בשנת תשמ"ה הועלו עצמותיו ועצמות אשתו לארץ ישראל.
כוללות
כוללות הספרדים
כוללות האשכנזים
טאורוס
טאורוס (Taurus) הוא שם שמקורו בלטינית ומשמעותו .
Peace (אלבום)
Peace (שלום) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק המתקדם הישראלית, זינגלה. הוא מכיל יצירת קונספט אנטי מלחמתית שנכתבה בהשפעת מלחמת יום הכיפורים ומושרת בשפה האנגלית.
הפקה.
את הלחנים כתבו עדי וייס, אודי טמיר ואפרים ברק, והמילים נכתבו על ידי דוד בכר וע"י אחיו, מפיק האלבום ומנהל הלהקה יעקב בכר. האלבום הוקלט ב-1975–1976 באולפני קולינור. הלהקה ייעדה את האלבום להפצה בינלאומית ואף הייתה במגעים עם חברת Decca אולם הדבר לא יצא אל הפועל ובסופו של דבר הוא יצא ב-1977 בהוצאת "התקליט חיפה" במהדורה ראשונית של 750 עותקים. חברי הלהקה התאכזבו קשות מן התוצאה - טכנאי של "התקליט חיפה" שינה את הסדר המקורי של השירים וערך מחדש את המיקס, מה שפגע לתחושתם באיכות הסאונד של האלבום. לעטיפה נבחר ציור של צבי גרא המציג היפי שצורך סמים קשים - דימוי שחברי הלהקה לא אהבו. בנוסף, האלבום הופץ בישראל בלבד והמכירות היו חלשות.
ב-1993 יצאה לאלבום מהדורת תקליטור במארז Jewel Case על ידי האוזן השלישית בשיתוף "התקליט חיפה". מכיוון שסרטי המאסטר המקוריים אבדו, השיגו אנשי "האוזן השלישית" עותק של המאסטר שנשמר אצל חבר הלהקה אפרים ברק על סליל טייפ 1/4 אינץ' והשתמשו בו להכנת רימסטר של האלבום. בהזדמנות זו סדר השירים תוקן. לדיסק נוספו כבונוסים מספר שירים בעברית שהלהקה הקליטה באותן שנים מתוך כוונה לכלול אותם בתקליט שני, שבסופו של דבר לא יצא. חלק מהשירים הועברו ישירות מתקליטי שדרים בהוצאת "התקליט חיפה", והם נערכו וקוצרו כדי להתאים למגבלות פורמט הדיסק.
ההוצאה המחודשת מכרה מספר עותקים גדול ואף שווקה למדינות שונות, ולמעשה היא אחראית לפרסום של הלהקה. ההצלחה הביאה את האוזן השלישית להוציא בשנת 2002 מהדורה שנייה של הדיסק במארז קרטון "מיני-ויניל".
בין רצועות הבונוס בהוצאת האוזן השלישית נמצא אחד השירים שזכו לפופולריות גדולה בהופעות של הלהקה, "טוסטוס ירוק בדרך לאסיה". הגרסה המצורפת לדיסק היא הקלטת פלייבק מאולפני קולינור, שברקע ניתן לשמוע את קולו של שטרן שמוביל את הנגנים. שנים מאוחר יותר הוסיף שטרן לפלייבק את קולו כסולן, וביצוע זה נכלל באוסף שהפיץ באופן עצמאי בשנות ה-90, "מסיבה בפנים". בפלייבק מנגנת אסיה שרון, אודותיה נכתב השיר המקורי, בחליל צד. אסיה החליפה את מרדכי חכם, הצ'לן שאמור היה לנגן את קטע הפתיחה.
ב-2015 הוציאה האוזן השלישית מהדורה חגיגית ע"ג ויניל, הכוללת רק את שירי האלבום המקורי, ללא הבונוסים, ועם רימסטר חדש המבוסס על העברה מוויניל פרומו עם המיקס המקורי של האלבום משנת 1975.
עמודי הבריאה
The Bright Side
העול (חוג)
הָעֹל היה חוג רעיוני של מלומדים ואקדמאים ירושלמים, שנוסד בראשית שנת 1939 והתקיים כשנה. נקרא "הָעֹל" - על שם קבלת "עול מלכות שמים". נוסד ונוהל על ידי אנשי האוניברסיטה העברית: יהודה לייב מאגנס, גרשם שלום ושמואל הוגו ברגמן. לפי תפיסתם של המייסדים הם דגלו בסוציאליזם ובדת היהודית; הם שאפו ליצור סינתיזה רעיונית בין הזרמים הללו, שתתרום לחיי הרוח בארץ ישראל וברחבי תבל. על פי ברגמן לאחר עשור, מאגנס חשב "לאסוף מסביב לחוג הדתי הזה 'עדה'", אך תוכניתו "לא יצאה לפועל". חוג "העול" פרסם מכתבים ששלחו מאגנס ומרטין בובר אל המנהיג ההודי גנדי, בתגובה לעצתו, שהייתה אופיינית למשנתו, ליהודי גרמניה לקבל את גזרות גרמניה הנאצית מבלי התנגדות אלימה.
משחק הוגן (סרט, 2010)
משחק הוגן (באנגלית: Fair Game) הוא מותחן פוליטי אמריקאי על מאבקו של זוג על האמת מאחורי העילות הרשמיות למלחמת עיראק. הסרט, בכיכובם של נעמי ווטס ושון פן, זכה ב"פרס חופש הביטוי" של ה-NBR, המועצה הלאומית לביקורת סרטים. הסרט מבוסס על הביוגרפיה של סוכנת ה-CIA ולרי פליים, ועל זו של בעלה, השגריר לשעבר ג'וזף וילסון, שניהם גיבוריה של פרשת פליים.
עלילת הסרט.
ולרי פליים נשואה ואם לשני ילדים קטנים, אבל היא גם סוכנת של ה-CIA. רק בעלה ושני הוריה יודעים זאת, אך גם בעלה, השגריר לשעבר וילסון, לא יודע בדיוק מה היא עושה.
בשנת 2002 מחפשת ארצות הברית הוכחות לקיום נשק גרעיני בידי סדאם חוסיין, או לפחות תוכניות לייצור נשק כזה. ל-CIA מגיע מידע, שסדאם חוסיין קנה, כביכול, 500 טון אורניום בניז'ר. ממוניה של ולרי שואלים אותה, האם בעלה יכול להיות האדם המתאים, לשלוח אותו לניז'ר כדי לאמת את המידע. היא חושבת שכן. וילסון היה שנים רבות שגריר במדינות אפריקאיות שונות, והוא נשלח לניז'ר. אחרי חזרתו הוא מדווח, שאין כל סיכוי שהמידע נכון. אבל בוש כבר יצא בהכרזות, שסדאם חוסיין קנה 500 טון אורניום באפריקה.
בינתיים עובדת ולרי על אפשרויות נוספות להגיע למידע מתוך עיראק. היא יוצרת קשר עם רופאה צעירה ממוצא עיראקי (משוחקת על ידי לירז צ'רכי) ומצליחה לשכנע אותה, לנסוע לעיראק ולתחקר את אחיה, אחד המדענים הבכירים בעיראק. גם היא חוזרת עם מידע, שוולרי בינתיים אימתה ממקורות נוספים, שאין לעיראק שום תוכניות גרעין.
ארצות הברית בכל זאת פותחת ב-19 במרץ 2003 במתקפה על עיראק. חייהם של המדענים שמהם קיבלה ולרי מידע, נמצאים בסכנה, וולרי הבטיחה להציל אותם. וילסון כותב מאמר, שמתפרסם ב-14 ביולי 2003, בו הוא חושף שהנשיא בוש שיקר, רק כדי למצוא תירוץ לצאת למלחמה, ושלא הייתה שום מכירה של אורניום מניז'ר לסדאם חוסיין. הבית הלבן משיב מלחמה וטוען, שווילסון לא אמין, שהוא נשלח לניז'ר על ידי אשתו ולא על ידי ה-CIA, שאשתו היא סוכנת של ה-CIA, והממשל אף חושף את שמה.
ה-CIA דרש ממשרד המשפטים לפתוח בחקירה בעקבות חשיפת שמה של הסוכנת, מעשה שמהווה עבירה פלילית, וכאן מתחילה הדרמה האמיתית של הסרט. מחד קיים הרובד הפוליטי על המאבק בין ה-CIA לבית הלבן ובין תומכי המלחמה למתנגדיה, ומאידך הופכת ההמולה גם למבחן קשה ביותר לנישואין של פליים ווליסון. אילולא כתב וילסון את המאמר, לא הייתה זהותה של פליים נחשפת. בניגוד לבעלה, גם עכשיו היא לא מעוניינת להשיב מלחמה, מחשש לנידוי ולאיבוד פרנסתם. רק כאשר היא עוזבת עם שני הילדים את הבית ועוברת להורים שלה, מדבר איתה שם אביה, איש חיל האוויר לשעבר, ומשכנע אותה לחזור לבעלה ולהיאבק על האמת.
המדענים, אותם הבטיחה ולרי להציל, נרצחו על ידי ארצות-הברית, כדי שלא ייוודע שלא היה נשק להשמדה המונית בידי עיראק. וילסון ממשיך במסע שלו לטיהור שמו ושמה של אשתו, שאת שניהם התקשורת בינתיים השמיצה, כדי להגן על בוש והמלחמה. הוא מרצה בפני קהל גדול ושואל אותם: "כמה מכם מכירים את 16 המילים שהנשיא בוש נאם לאומה, שהובילו אותנו למלחמה?" הכוונה היא למשפט:
אף לא אחד בקהל מרים את היד. אך כשווילסון שואל: "מי מכם יודע מה שמה של אשתי?", כולם מרימים את היד.
אז מוסיף וילסון:
בסוף הסרט משלימים בני הזוג, ולרי נחשפת בתקשורת ואף מעידה בפני ועדה של הקונגרס. היא מתחילה לקרוא את עדותה, ואז נחתכת הסצנה במעבר לעדות המצולמת האמיתית של ולרי פליים.