בטקס השקת אונייה ניתנת תשומת לב רבה למסורת. הכרזה מוקדמת על שם האונייה אינה רצויה ורק במהלך הטקס ניתן השם. כאשר בקבוק השמפניה לא נשבר במכה הראשונה או עף מעבר לגוף האוניה, רואים בכך סימן רע לבאות.
בהשקת ספינת סער 4 הראשונה במספנות ישראל, אח"י רשף, הטילה גב' גולדה מאיר את בקבוק השמפניה שהיה קשור כמטוטלת. העוצמה לא הייתה מספיק חזקה ודופן המבנה העלי של הספינה הייתה גמישה וכך הבקבוק נותר שלם. מפקד הספינה מיכה רם תפס את הבקבוק ושבר אותו על הדופן לתשואות הקהל. אח"י רשף שירתה שנים רבות בחיל הים ללא פגע או רבב.
קורבן אדם - בתקופה הקלאסית שררה אמונה טפלה שכדי להצליח בקרבות, ספינת המלחמה חייבת לטעום דם אנוש במהלך השקתה. היה מנהג באזור הים התיכון וכן בהשקות ספינות הוויקינגים שיועדו למלחמה לפיו עבד או שבוי נקשר על גושי תמיכת השדרית כך שכשגוף הספינה מחליק, ואוסף מהירות בדרכו לים, גופתו נמחצה. לאחר מכן קבעו את ראשו שניתק על עמוד החרטום. באיי שלמה המשיך המנהג למאה העשרים עד שמאוחר יותר הוחלף בהתזת דם תרנגול.
טקס שינוי שם הספינה.
כאשר הוחלט לשנות את שם הספינה, יש צורך בטקס טבילה דומה לטקס השקת אונייה. הטקס מתחיל בהסרת השם המקורי, כתיבת שמה המקורי של הספינה על פיסת נייר, קיפולה והנחתה בקופסה. לאחר מכן יש לשרוף את הקופסה ולזרוק את האפר לים לאחר הגאות כך שהזרם ייקח את האפר לעומק הים. אם הטקס נערך הרחק מהחוף, יש לזרוק את האפר לנהר כדי שיצוף במורד הזרם. אם המקום הוא אגם יש לבצע זאת בליל ירח מלא.
טקס שינוי השם מחייב הסרת כל עקבות השם הישן של הסירה, כולל ספר היומן, הניירת והשלטים הכתובים על גוף הספינה. לאחר טקס ביטול השם הישן, ניתן להטביל את האונייה בשמה החדש.
במקומות שונים נפוצה האמונה ששינוי שם הספינה נחשב בעבר למזל רע, מפני שהמלחים האמינו שלאנייה יש נשמה משלה לאחר ששמה פורסם. הסבר אחר שניתן לכך הוא ששינוי שם הספינה עלול להתקבל כניסיון להערים על אלוהי הים. על פי האגדה, שם הספינה נרשם ב"יומן המעמקים" שלו, ולכן שינוי השם מבלי להודיע על כך לנפטון - אל הים, יעלה את חמתו. הסבר מעשי יותר לרתיעה משינוי שם של ספינה היה שספינות מסחר פיתחו מוניטין בנמלים בהם ביקרו. שינוי שם הספינה עלול לגרום לבעיות עבור הקברניט והצוות בביקור הבא.
בישראל לאחר קום המדינה שרר מנהג להחלפת שמות משפחה לשם עברי. כך גם בצי הסוחר הישראלי אוניות שנרכשו החליפו את שמם לעברי. החלפת השם נעשתה בלא טקס מיוחד. כאשר האנייה מחליפה בעלים נפוץ המנהג לשינוי שם בעת החלפת דגל רישום האונייה.
טקסים היתוליים.
עצם קיום האמונות איפשר לעיתים לימאים לבצע מתיחות בצורה של טקסים לשבירת השגרה. רב חובל צבי מריאנסקי מספר שמדי פעם כאשר נכנס עם אונייתו לים קשה, כדי להרים את מורל הצוות ארגן טקס ברכה לאלוהי הים פוסידון ונפטון בשפות שונות. את מועד הטקס היה קובע לפי ידע שהיה לו כי מזג האוויר עומד להשתנות לטובה. כך שהטקס נערך כהלכתו ומזג האוויר השתפר, כולם היו מרוצים.
בבניית הספינה.
תהליך בניית הספינה חשוב מאוד לקיומה. נוצרו אמונות ומנהגים הקובעים את הדרך הנכונה לכך:
באזור המפרץ הפרסי הייתה אמונה שאם אשה בהריון תעבור מעל לוחות ספינה במהלך בנייתה היא תלד בן זכר. אך לכך יהיה מחיר: מישהו מבוני הספינה, ימות לפני תום הבנייה, או שקברניטה ימות בהפלגה הראשונה. על כן היה משמר מיוחד שנועד למנוע זאת. אמונה דומה הייתה בין הדייגים במערב אירופה שאסרו על נשים לעבור מעל רשתותיהם הפרושות לייבוש בחוף.
מפליגים.
"יונה" הוא ביטוי ותיק בקרב מלחים, שמשמעותו איש צוות או נוסע שמביא איתו מזל רע. הכינוי מבוסס על יונה הנביא המקראי. הכמרים עקב בגדיהם השחורים ותפקידם לשמש בטקסי קבורה נחשבים כמביאי מזל רע להפלגה.
לפי המסורת הרוסית עורכי דין ומתפללים עלולים לגרום צרות בהפלגות. ימאי בעל עיניים בצבעים שונות יגרום צער ועדיף להשאיר בחוף.
במסורת הרוסית לעומת זה איש צוות בעל רגליים עקומות לקשת נחשב למביא מזל טוב. גם להביא תינוק לסיפון זה מזל טוב.
ימים חסרי מזל.
האמונות הנפוצות ביותר של מלחים כרוכות במניעת מזל רע. מספר מועדים בשנה נחשבים חסרי מזל שכדאי להימנע מלצאת לים בהם. ה-13 בכל חודש בלוח הכללי נחשב כיום חסר מזל. ורצוי להימנע מלצאת בו לים.
יום ששי ה-13 בחודש.
יום שישי נחשב ליום חסר מזל במסורת הנוצרית זה היה יום צליבתו של ישו. האמונה הנפוצה ביותר היא שזה לא מזל להתחיל הפלגה או 'להפליג' ביום שישי. היות שיום ששי מופיע כל שבוע ולא ניתן להימנע משיט בו צומצמה האמונה ליום ששי שחל בו ה-13 בחודש. ימים כאלה חלים פעם או פעמיים בשנה. המודעות לסיכון מיציאה לים ביום זה קיימת בצורה משמעותית גם בצי הסוחר הישראלי. קברניטים זוכרים שקיבלו החלטה לצאת או לחכות שהתאריך יתחלף ולצאת אחר חצות.
רב חובל הלל ירקוני מספר שביום ו' 13 בספטמבר 1996, סיימה אונייתו "צים ישראל" את הפריקה בנמל חיפה, וחברת צים דחקה בו לצאת. הנתב הוציא את האנייה מהנמל וירקוני המתין בלא תנועה (Drifting בלשון הימאים) כשעתיים עד אחרי חצות כשהתחלף התאריך ואז יצא להפלגה שעברה בשקט יחסי.
רב חובל צבי מריאנסקי מספר בספר זכרונותיו כי כאשר עשה תיקון במכלית בהיותה בנמל אילת ומצא שהסיום יקרה ביום ששי ה-13 בחודש. הודיע למנהל הקו בחברת צים שבכוונתו להמתין בנמל לצאת לאחר חצות. קיבל תשובה שהדבר אינו מאושר. אך כמומחה למיכליות ודאי ימצא פתרון. אכן בתיאום עם המכונאי ראשי כוונו כך שהתיקון התארך ויצאו לים אחרי חצות. קברניט אונייה אחרת שיצא באותו יום בשעה 17:00 נקלע בהפלגה למצבים קשים.
רב חובל אברהם אריאל קברניט א.ק. צפונית של חברת צים, נקלע למצב שהיה צריך לצאת לים מנמל חיפה ביום ששי ה-13 בחודש מאי 1960. אריאל התלבט עם עצמו וזכר עצה שקיבל מרב חובל ותיק אדמונד שגי יצא עם אונייתו כשהוא צופר בצופר האונייה. ההפלגה עברה בשלום.
תאריכים נוצריים.
חג ההתגלות - ימאים בעולם הנוצרי נרתעים לעיתים קרובות להפליג ב-2 בפברואר "חג ההתגלות מתוך אמונה שכל מסע שהחל אז יסתיים באסון. זה עשוי להיות להיות קשור לנוהג להסיר את כל קישוטי חג המולד עד למועד זה מנהג שנשמר היטב בתקופות הוויקטוריאניות.
קין והבל- יום ב' הראשון בחודש אפריל נחשב חסר מזל. לפי המסורת הנוצרית היה בו יום הולדתו של קין והיום בו רצח את אחיו הבל.
חורבן סדום ועמורה – יום ב' השני בחודש אוגוסט נחשב גם הוא לחסר מזל. ביום זה לפי המסורת הנוצרית החריב ה' את סדום ועמורה.
"31 בדצמבר"' נחשב ליום חסר מזל. ביום זה לפי המסורת הנוצרית התאבד יהודה איש קריות בתלייה.
במסורת הימאים הרוסים גם יום שני שחל ב-13 בחודש הוא יום חסר מזל וכדאי להימנע מלצאת לים בו.
מזג אוויר.
במאה ה-18, נוצרה אמונה בחוף המזרחי של ארצות הברית על כך שבמצב בו נראים עננים מתגלגלים וגלים נשברים על החוף. נחשב כמבשר רעות, ולכן הפלגה בימים בהם שוררים תנאים כאלה היא בלתי רצויה.
זריחה אדומה.
ימאים מלמדים שאם הזריחה אדומה כדאי לנקוט אזהרה שהיום הקרוב יהיה מסוכן.
"שמיים אדומים בלילה, ימאים שמחים; שמיים אדומים בבוקר, ימאים נזהרים."
לאמירה זו יש למעשה תוקף מדעי מסוים, כי היא מניחה שמערכות סערה יתקרבו ממערב, ולכן היא בדרך כלל נכונה רק בקווי רוחב אמצעיים, שם, בגלל סיבוב כדור הארץ, רוחות רווחות נעות מערבה למזרח. אם שמי הבוקר אדומים, זה מפני ששמים בהירים מעל האופק ממזרח מאפשרים לשמש להאיר את החלק התחתון של עננים נושאי לחות. לעומת זאת, כדי לראות עננים אדומים בערב, אור השמש חייב להיות נתיב ברור ממערב, ולכן הרוח המערבית הרווחת חייבת להביא שמים בהירים.
סירנות.
בנות הים או הסירנות היו יצורים מיתולוגיים, יפים החיים באי. אשר עם מוזיקה וקולות הקסם פיתו ימאים לקרב את ספינותיהם ולעלות על שרטון בחוף הסלעי של האי שלהם. לאמונה זאת אין חיזוק אין אף אחד שחזר מהאי וסיפר על כך. אך כאשר נקלעת האונייה למזג אוויר גרוע מייחס הצוות את הדבר לאחד הימאים שלא פיצה כיאות את הסירנה שבילה עימה בנמל האחרון.
נשים בים.
התפתחה אמונה כי השטת נשים באונייה מביאה מזל רע. פוטנציאל להסחת דעת או הרגזת אלי הים שיגרמו לים סוער. באמונה שרווחה בין הדייגים אף פגישה עם אישה בדרך לסירה הייתה סימן רע. לעומת זה ימאים רבים האמינו שהים ירגע וסערות ישככו למראה אשה עירומה. מכאן הסיבה כי אוניות רבות זכו לפסל חרטום בדמות אשה חשופת חזה.
לימאים הרוסים יש לכך הסבר האמונה נובעת, בשל העובדה שבאנגלית המונח ship/boat הוא בלשון נקבה. המונח אונייה בשפה הרוסית "קרבל" הוא בלשון זכר. לכן, הספינה תקנא בתשומת הלב שאנשי צוות נותנים לאישה שהופיעה בה.
נשים בחדר מכונות.
אצל מעט מכונאים ראשיים בחיל הים הישראלי, התפתחה אמונה שאשה בחדר המכונות תגרום למכונות להתבלבל. מכונאי ראשי החרד לספינתו ימנע מנשים המצטרפות להפלגה לרדת למכונה. דיווחים על מקרי תקלות שאין להם הסבר הופיעו לאחר ביקורים בחדר המכונות.
סימנים ואזהרות.
בריחת עכברים מהספינה לחוף מסמלת שהספינה תטבע בהפלגה. יש המסבירים את האמונה בכך שחדירת מים לחלקיה התחתונים של הספינה מבריחה ממנו את המכרסמים.
זרי פרחים המובאים לספינה מתקבלים בהסתייגות על ידי הימאים. פרחים מעוררים אסוציאציה של כאילו מסמנים אבל. מישהו מהצוות בקרוב ימות או הספינה עצמה. אמונה זאת הייתה רווחת בעיקר בין מרבית הצוללנים שלא הסכימו לקרב פרחים לצוללת.
הזמנת רוח.