בעיה נוספת נוצרה כאשר בתו הבכורה של פרדיננדו, אן סטנלי, רוזנת קסטלהייבן, הפכה באופן רשמי ליורשת עצר (מותנית), לכס מלכותה של אליזבת עם מות סבתה ב-1596. נוצר סכסוך משפטי מורכב בין דרבי ואחייניותיו, שנגרר במשך שנים רבות. זה הוביל לפסק דין שקבע כי האי מאן, שהיה בחזקת פרדיננדו סטנלי, רוזן דרבי החמישי, מולאם ויחשב כרכוש המלכה. עם זאת, המלכה ויתרה על זכותה להחזיק באי כאות הוקרה למשפחת סטנלי על נאמנותה. לוויליאם סטנלי הוענקו לת'ום הול בלנקשייר ונווסלי הול במרסיסייד יחד עם אדמות ואחוזות אחרות בלנקשייר, בקמברלנד, ביורקשייר, בצ'שייר, בוויילס ובמקומות נוספים, ואילו בנותיו של פרדיננדו קיבלו מעמדות הקשורים לברונות ואת האי מאן. הן מכרו אותו לדודם, ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי. תואר הרוזנות שלו אושר מאוחר יותר על ידי ג'יימס הראשון, תוך שמירה על התואר הלורד של מאן. תוך כדי שהוא שומר על תוארו זה, דרבי העביר את ניהול האי מאן לאחייניתו, אן סטנלי. בשנת 1612 הוא העביר את התואר לאשתו, אליזבת.
קריירה.
משפחת סטנלי, כיורשים החוקיים לכס המלוכה של אנגליה דרך מרי טיודור, אחותו של הנרי השמיני, נחשדו באהדה לכנסייה הקתולית הרומית, כאשר ההתנגדות למלכה אליזבת הייתה בעיקר על רקע דתי. אליזבת מיסדה את הדת הפרוטסטנטית באנגליה ודחתה את האפיפיור וההשפעה הקתולית של ספרד במדינה. היו שמועות רבות סביב מותו בטרם עת של פרדיננדו סטנלי, שחוזר על ידי המורדים במלכה אליזבת כדי שיוביל ניסיון להפילה, אך נשאר נאמן לה. בשל האופי הפתאומי והאלים של מחלתו האחרונה, רבים חשדו שהורעל.
אולי בגלל הפוטנציאל להיווצרות מרד צבאי בברית עם קתולים איריים, המלכה אסרה במפורש על ויליאם סטנלי לקחת חלק במלחמתו של רוברט דבורוקס, רוזן אסקס השני באירלנד. בגלל הגבלת מעורבותו בפוליטיקה הארצית, דרבי, הקדיש את זמנו בעיקר לניהול אחוזותיו ולתפקידו הדומיננטי בממשל המקומי בלנקשייר וצ'שייר. בשנת 1603 הוא הפך לחבר של מועצת המלכה של אנגליה.
המלכה אליזבת העניקה בסופו של דבר לדרבי חברות במסדר הבירית, ויורשה המלך ג'יימס מינה אותו ללורד צ'מברלין של צ'סטר. כמה שנים לאחר מותה של אשתו הוא העביר את אחוזותיו לחזקת בנו ג'יימס, והותיר לעצמו קצבה של 1,000 ליש"ט. הוא קנה בית בסמוך לנהר די מחוץ לצ'סטר, שבו הוא חי כגמלאי, עד מותו ב-29 בספטמבר 1642.
התאוריה הדרבית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר.
התאוריה הדרבית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר מציעה כי ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי, כתב את המחזות והשירים שיוחסו באופן מסורתי לויליאם שייקספיר מסטרטפורד-שעל-איבון .
מועמדותו של דרבי הוצעה לראשונה בשנת 1891 על ידי ג'יימס גרינסטריט ולאחר מכן נתמכה על ידי אבל לה - פרנק ואחרים. גרינסטריט גילה כי מרגל ישועי, ג'ורג פנר, דיווח ב - 1599 שדרבי "עסוק בכתיבת קומדיות לשחקן המצוי". באותה השנה דרבי נרשם כמממן של אחת מלהקות הדרמה לילדים של לונדון, "הבנים של פול". כמו כן, הייתה לו גם להקת תיאטרון משלו, "אנשי דרבי", ששיחקה מספר פעמים בחצר המלוכה של המלכה אליזבת הראשונה ב - 1600 ו - 1601. גרינסטריט גם טען כי הסצנות הקומיות ב"עמל אהבה לשווא" (מחזה מוקדם של שייקספיר) הושפעו מטקס מסורתי בהשתתפות 9 נכבדים שהתקיים רק בעיר הולדתו של דרבי, צ'סטר. ליאו דוהרטי, כותב הביוגרפיה של סטנלי עבור הביוגרפיה הלאומית של מילון אוקספורד, טען בספרו האחרון שסטנלי הוא הנער הצעיר בסונטות של שייקספיר. שמו גם נקשר בתאוריות החבורה השונות של הכתיבה השייקספירית. אחת מהן תוארה בספרו של גילברט סלאטר, "שבעת השייקספירים"(1931), שבו הוא טוען כי העבודות נכתבו על ידי שבעה מחברים שונים, ביניהם ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי.
קישורים נוספים בין ויליאם שייקספיר לבין דרבי:
מרי סידני, רוזנת פמברוק
מרי הרברט, רוזנת פמברוק (באנגלית: Mary Herbert, Countess of Pembroke, נולדה מרי סידני [Sydney]; 27 באוקטובר 1561 – 25 בספטמבר 1621) הייתה מחשובי המשוררים האנגלים בתקופה האליזבטנית ופטרונית של השירה. אחותו של המשורר פיליפ סידני.
משפחה.
מרי סידני נולדה בארמון תיקנהיל, ביוודלי, ווסטרשייר ביום 27 באוקטובר 1561. היא הייתה אחת מארבע בנותיהם של סר הנרי סידני ומרי דאדלי, בתו של ג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד. מרי גדלה בעיקר בטירת לדלו, מקום מושבו של נשיא הכוחות הוולשים, תפקיד בו החזיק אביה עד 1586. כמו אחיה, סר פיליפ סידני, היא קיבלה חינוך קלוויניסטי, שכלל לימודים קלאסיים, צרפתית, איטלקית, עברית, מוזיקה ורקמה.
בעקבות מותה של אחותה הצעירה, אמברוזיה, בשנת 1575, מרי זומנה ללונדון כדי לשמש כבת לוויה למלכה, אליזבת הראשונה. בשנת 1577, דודה, רוברט דאדלי, סייע אביה, לסר הנרי סידני, להסדיר את נישואיה לבעל בריתם, הנרי הרברט, רוזן פמברוק ה-2. כרוזנת של פמברוק, מרי הייתה אחראית על מספר אחוזות כולל: רמסבורי, מנזר כנסיית הקיסוס, בית וילטון וטירת ביינארד שבה, כך מסופר, הם אירחו את המלכה אליזבת לארוחת ערב. הטירה מוזכרת במחזה "ריצ'רד השלישי" של המחזאי האנגלי ויליאם שייקספיר. הסצנה השביעית במערכה השלישית מתרחשת בטירה.
היא ילדה לפמברוק ארבעה ילדים. הבן הבכור, ויליאם (1580-1630) עשוי להיות האיש הצעיר המתואר בסונטות של שייקספיר. בנם השני, פיליפ, הפך לרוזן פמברוק ה-4, עם מותו של אחיו בשנת 1630. בנים אלה היו "הזוג שאין דומה לו" שלהם הוקדש הפוליו הראשון של ויליאם שייקספיר. בזמנים שונים, שניהם היו פטרונים של אנשי המלך. למרי היו גם שתי בנות, קתרין (1581-1584) ואן.
חייה ועבודתה.
מרי סידני גודלה על פי המסורת ההומניסטית. במאה ה-16, נשות האצולה חונכו כך שיהיו להן היכולות הבאות:
השכלתה של מרי סידני אפשרה לה לתרגם את "ניצחון המוות" של פטרארקה וכמה יצירות אחרות באירופה. היה לה עניין רב בכימיה והיא הקימה מעבדה לכימיה בבית וילטון, שנוהלה על ידי אחיה החורג סר וולטר ראלי. עוד תחומי עניין שלה היו ייצור תרופות, קודים מוזיקליים ודיו סתרים. היא הפכה את בית וילטון, ל"גן עדן למשוררים", שנודע בשם "מעגל וילטון", חוג סלון של ספרות ושירה תחת חסות הרוזנת, שכלל את אדמונד ספנסר, סמואל דניאל, מייקל דרייטון, וסר ג'ון דייוויס. מטרתה המשותפת עם אחיה סר פיליפ סידני הייתה לחזק את השפה, הספרות והשירה האנגלית ואת התמיכה בדת ה"אמיתית", שהיא לדעתם, שילוב של קלוויניזם עם העקרונות של קסטיליון ומעשי צדקה. היא עצמה הייתה תאולוגית קלוויניסטית ואישיותה הציבורית (לפחות) נתפסה כאדוקה, מוסרית ומשכילה. היא נחשבה למוזה של סמואל דניאל בשירו "דליה" (Delia) - חילוף אותיות של המילה אידיאל (Ideal).
מרי סידני עוררה יצירתיות בכל הסובבים אותה, כוללים המעגל, קרובי המשפחה ומשרתיה. פיליפ סידני כתב את "ארקאדיה" על מנת לשעשע אותה בבית וילטון. מרי גם לקחה על עצמה את המשימה של עריכה והוצאה לאור של "ארקאדיה", שחיבר אחיה פיליפ, כ"ארקאדיה של הרוזנת מפמברוק", מהספרים הנקראים ביותר באנגלית ב-200 השנים הבאות.
בעלה של מרי נפטר ב-1600 והותיר אותה, על פי דיווחו של ג'ון אוברי, עם תמיכה פיננסית קטנה מהצפוי. צוואת בעלה דרשה שהיא לא תינשא בשנית. לאחר מכן, זמנה הוקדש לניהול וילטון ואחוזות פמברוק האחרות, בשמו של בנה, ויליאם הרברט, רוזן פמברוק ה-3, שלגמרי השתלט על תפקידה כפטרונית של האמנויות. אחרי ביקורו של המלך ג'יימס בשנת 1603 בבית וילטון, שבו הופיעה להקתו של שייקספיר "אנשי המלך", מרי יצאה מווילטון ושכרה מספר בתים בלונדון. אף על פי שאין ספק כי אנשי המלך הופיעו בווילטון לפני המלך ומרי סידני, לא ברור אם ויליאם שייקספיר בעצמו היה איתם. עם זאת, הוא ביקר בווילטון לפחות פעם אחת, כפי שעולה ממכתבה של מרי לבנה, בו היא מפצירה בו לבוא לוילטון, כי "האיש שייקספיר איתנו".
בין השנים 1609–1615 מרי גרה בקרוסבי הול, סמוך לצ'לסי, לונדון. קיימת השערה כי היא התחתנה בחשאי עם הרופא שלה, סר מתיו ליסטר, ונסעה לספא ביבשת עמו, שם העבירה את זמנה בירי באקדחים ומשחק בקלפים. היא בנתה אכסניית ציד בבדפורדשייר עם נופים יפים, בית יוג'טון, שג'ון בניאן מתייחס אליה ביצירותיו, כ"בית היופי".
מרי סידני מתה מאבעבועות שחורות, בגיל 59, בביתה ברחוב אלדרסגייט, לונדון, זמן קצר לאחר שהמלך ג'יימס ביקר אותה ביוג'טון הול. לאחר לוויה גדולה בקתדרלת סנט פול, נקברה לצד הרוזן, בחלקת הקבר המשפחתית, מתחת למדרגות המובילות לשורת המקהלה בקתדרלת סולסברי והונצחה בשלט זיכרון בסמוך.
תרגום ספר תהלים.