השרת בבעלות חברת טונגיאנט, והחל לפעול במרץ 2005. נחשב לאחד מהגדולים בתחומו, ומתחרה בויקיה, PBworks , Google Sites, ו-Wetpaint.
ב-Wikispaces ויקים פרטיים בעלי תכונות מתקדמות, למטרות לימודים, עסקים, ולמלכ"רים, זמינים בתשלום שנתי. במרס 2009 היו מעל 2.2 מיליון משתמשים רשומים, ומעל 900,000 ויקים, מתוכם היו כ-100,000 ויקים למי שהיו לכל היותר בעלי השכלה תיכונית.
בשנת 2012 החלה Wikispaces לשתף פעולה עם פלטפורמת הלימודים (וב 2.0) Glogster EDU אשר החלה להטמיע אלמנטים באתר Wikispaces. ב-31 בינואר 2019, האתר נסגר.
פארנזה
פובידל
פובידל (בצ'כית: povidla, בפולנית: powidła או 'powidło, בגרמנית: Pflaumenmus) היא מרקחת סמיכה העשויה שזיפים. המרקחת הסמיכה (המכונה בגרמנית "פירה שזיפים") עשויה משזיפים בלבד, ללא תוספת סוכר.
המרקחת נעשית על ידי בישול ארוך (מספר שעות) בטמפרטורה נמוכה של שזיפים בשלים. המרקחת מוכנה לרוב משזיפים הנקטפים בשלהי הסתיו או ראשית החורף, לאחר מספר קרות בהן הטמפרטורות הנמוכות מגבירות את מתיקות הפירות (בדומה ליין קרח).
באוסטריה ובבוהמיה משמשת המרקחת לייצור "עוגת פובידל", למילוי כופתאות מאודות המכונות גרמקנודל, ולמריחה על "בוכטלן" (לחם אופייני למטבח האוסטרי).
פובידל בהלכה.
הפובידל מוזכר בדברי הרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך בנוגע לשאלה מה מברכים על פרי שאיבד את צורתו. האם ברכת בורא פרי העץ או ברכת שהכל:
הפובידל נזכר גם בדיני שביעית בשאלה האם מותר לעשות ריבה מפירות שביעית. וכך כותב החזון איש:
משפחת פארנזה
משפחת פארנזה (באיטלקית: Farnese) הייתה משפחת אצולה איטלקית. השפעתה הייתה ניכרת בעיקר בתקופת הרנסאנס האיטלקי. בין האישים הבולטים במשפחה נמנים האפיפיור פאולוס השלישי ונכדיו הקרדינל אלסנדרו פארנזה ואוטאביו פארנזה, דוכס פארמה, הקרדינל אודוארדו פארנזה ואודוארדו פארנזה, דוכס פארמה וכן ג'וליה פארנזה היפה (Giulia la bella), פילגשו של האפיפיור אלכסנדר השישי לבית בורג'ה. המשפחה החזיקה בדוכסות פארמה ופיאצ'נצה בין 1545 ל-1731.
היסטוריה.
מקורה של המשפחה בקסטרום פרנטי (Castrum Farneti) ועדות לקיומה ניתן למצוא כבר בשנת 984. אחד מבני המשפחה, פייטרו, נזכר כמגן הגיבלינים בטוסקנה ב-1110. בני משפחה נוספים לקחו חלק במלחמות בטוסקנה עד שב-1319 התיישבו בטושיה שבלאציו ורכשו את העיירה פארנזה. בעקבות בריתות ושיתופי פעולה עם קרדינלים מובילים הצליחו להגדיל את שטחם בלאציו, שהייתה חלק ממדינת האפיפיור. למשל, ב-1368 סייע ניקולו פארנזה לאפיפיור אורבנוס החמישי במלחמותיו נגד הגיבלינים ובתמורה זכה בנחלות בצפון לאציו ובפריווילגיות שהציבו את משפחתו באותו מעמד כמו משפחות רומאיות עתיקות ונכבדות כבית אורסיני ומשפחת קולונה.
במהלך המאה ה-15 הורחבו נחלות המשפחה עד אגם בולסנה. חלק מבני המשפחה היו מצביאים-שכירים ברומא וסיינה, אחד מהם, רנוצ'יו פארנזה (1390–1450) זכה לתואר סנטור רומא. בנו, פייר לואיג'י, נשא לאשה בת משפחתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני, משפחת קסטני, אחת העתיקות והמכובדות ברומא. בתו הייתה ג'וליה פארנזה היפה, שבגיל 19 ונשואה (לאורסינו אורסיני), שימשה כפילגשו של האפיפיור אלכסנדר השישי לבית בורג'ה. אחיה, אלסנדרו, זכה בהשתדלותה לתואר קרדינל ולימים היה לאפיפיור פאולוס השלישי. הוא הורה להקים את ארמון פארנזה במרכז רומא כבית מגורי המשפחה. הארמון קיים עד היום ומשמש את שגרירות צרפת.
את נכדו, שנקרא אף הוא אלסנדרו, מינה האפיפיור לקרדינל בגיל 14. את בנו הבלתי-חוקי פייר לואיג'י, מינה למפקד צבא מדינת האפיפיור (גונפלוניירה) והעניק לו את העיר קסטרו (בלאציו), שטחים לחופי אגם בולסנה ותואר של דוכס. ב-1545 הכתיר את בנו לדוכס פארמה. בנו, אוטאביו, הוכתר ב-1547 בתואר הכפול דוכס פארמה ופיאצ'נצה.
ב-1641 התגלע סכסוך בין אודוארדו פארנזה לבין משפחת ברבריני ובן המשפחה, האפיפיור אורבנוס השמיני. בעקבות הסכסוך נודה אודוארדו מהכנסייה וצבא האפיפיור צר על קסטרו. אודוארדו ארגן קואליציה בהשתתפות דוכס ונציה, פירנצה ומודנה. המלחמה והמצור על קסטרו, שחוללו הרס מוחלט של העיר, נמשכו עד 1644 ולאחר מותו של אורבנוס השמיני הוצתו מחדש וכלו רק ב-1649.
ב-1731 איבדה המשפחה את הדוכסות, כאשר לא נותרו בה יורשים זכרים. בת המשפחה, אליזבטה פארנזה, שנודעה בספרדית בשם איסבל דה פרנסיו, נישאה לפליפה החמישי, מלך ספרד. בנם, קרלוס השלישי, מלך ספרד ירש את הדוכסיות באיטליה.
קדד גדול-פרי
קֶדֶד גדול-פרי (שם מדעי: Astragalus macrocarpus), הוא מין צמח השייך לסוג קדד בתת-משפחת הפרפרניים במשפחת הקטניות. זהו שיח רב-שנתי.
הצמח נפוץ בעיקר בחלקים הפנימיים של מישור החוף, וכמו כן מצוי בשאר חלקי הארץ. צמח גבוה יחסית לשאר מיני הקדד. העלעלים מרובים. צבע הפרחים צהוב, הפרי גדול ונפוח, ספוגי בחלקו החיצוני. צבע הפרי ורוד או בז'. מין זה מהווה פונדקאי בלעדי לפרפר כחליל הקדד. זהו פרפר קטן, שצבעיו חום-כתום, ונחשב לנדיר ובסכנת הכחדה בארץ. כיום ידוע על קיומה של אוכלוסייה יציבה שלו בארץ רק באזור הרי אפרים-השרון הצפוני.
פשטידת הפלא
פשטידת הפלא (אנגלית: The Magic Pudding) הוא ספר ילדים מאת הסופר והמאייר האוסטרלי נורמן לינדזי.
זהו ספר מסעות קומי ונונסנסי שנכתב בשנת 1918, ונחשב לקלאסיקה של ספרות הילדים והנוער האוסטרלית. הוא מספר על קואלה בשם באניפ בלוגם, הפוגש שני חברי "אגודת הפשטידאים" שברשותם פשטידת פלא - היא מדברת והולכת, ומבקשת שיאכלו אותה כל הזמן, מכיוון שהיא לעולם אינה נגמרת.
הספר מחולק לארבע פרוסות במקום פרקים, ומכיל שירים הומוריסטיים רבים. הטון הכללי של הספר הוא פרוע ולעגני.
הספר יצא בעברית במסגרת סדרת "הרפתקה ראשונה: קלאסיקה לראשית קריאה" מבית ההוצאות אוקיינוס ומודן הוצאה לאור.
נהרדעא (ישיבה חרדית)
הגימנסיה העברית ע&quot;ש שוובה בקובנה
הגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה (בשמה העברי הרשמי: הגימנסיון העברי בקובנה; בליטאית: Kauno žydų gimnazija או Švabės hebrajų gimnazija, ומאוחר יותר – Kauno žydų II gimnazija; ביידיש: שוואבעס גימנאזיע) הייתה הגימנסיה העברית השנייה בגודלה אחרי הגימנסיה הריאלית העברית במערכת החינוך היהודי של העיר קאוּנָס (קובנה), ברפובליקה הליטאית הראשונה. הגימנסיה נוסדה בשנת 1920 ופעלה עד לסיפוחה של ליטא לברית המועצות בקיץ 1940. מנהליה הראשונים היו ד"ר משה שוובה וקופל וולוצקי. אחריהם התמנו לתפקיד ד"ר אהרון ברמן, לימים מנהל תיכון חדש בתל אביב, שמואל קאפִּיט וד"ר יואל ברוצקוס. המוסד טיפח ערכים חינוכיים, תרבותיים יהודיים וציוניים בקהילת ליטא בין שתי מלחמות העולם. בין היתר, למדו בגימנסיה המשוררת לאה גולדברג והפילוסוף עמנואל לוינס.
השנים הראשונות.
הגימנסיה נוסדה ב-27 באוגוסט 1920 על הריסות בית-הספר הרוסי למסחר (שחידש את פעילותו ב-1919 אך נקלע ל"מלחמת תרבות" שבה הפסיד לרוח העברית-הלאומית), וזכתה להכרה רשמית על ידי המיניסטריון הליטאי לענייני השכלה. אחרי שפוטרו כל מורי המוסד הרוסי התארגן ועד ההורים החדש - בראשותו של הד"ר בנימין ברגר - ובא בדברים עם הד"ר משה שוובה, איש החינוך הנערץ מגרמניה, ומנהל מחלקת בתי-הספר בלשכת השר לענייני היהודים בליטא (ולימים רקטור האוניברסיטה העברית בירושלים), והלה הזמין כוחות חינוך עבריים לבית הספר החדש. מאלה שנותרו בעיר מימי הכיבוש הגרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה וממורים מחוץ-לארץ הורכבה מועצה פדגוגית, שהייתה חדורה שאיפה להקים מוסד חינוכי-מודרני ולאומי-עברי. בראש המוסד הוזמנו לעמוד קופל וולוצקי, לשעבר מנהל בית-ספר ממשלתי ליהודים (בשפה הרוסית) שנתמנה למלא תפקיד של המנהל האדמיניסטרטיבי, וד"ר משה שוואבה שנבחר למשרת המנהל הפדגוגי.
ברוב מרץ ומתוך הכרת החשיבות ההיסטורית של השעה ניגשו המורים הצעירים, ביוזמתו של הד"ר שוובה, ליצור בגולה טיפוס מודרני של משכיל עברי-לאומי היונק משורשי התרבות העברית וממקורות ההשכלה הכללית והקשור לעם ישראל ולמולדתו. אבל לא בנקל עלה בידיהם הדבר: רבים מבין תלמידי בית הספר הרוסי התנגדו בתוקף למהפכה הלאומית-הלשונית, ובהמשיכם את דרכי המהפכה הרוסית, שממנה אך זה באו, נתכנסו לאסיפות והביעו את מחאתם. אך ההכרה הלאומית ניצחה והתלמידים שלא רצו לקבל עליהם את ההסדר החדש, נאלצו לעזוב את המוסד.