סן פרנסיסקו, 1933. וויל, הילד מבטיח לעצמו לעולם לא להסיר את המסיכה, והציפור של טונטו מתעופפת לה. בסצנה שלאחר הקרדיטים, נראה טונטו כשהוא מתרחק לעבר המדבר.
שחקנים ודמויות.
עורך דין לשעבר שחוזר לביתו שבמערב הפרוע ומצטרף לקבוצת הריינג'רס של אחיו. לאחר שאחיו מת במארב שבוטש טמן לקבוצה, הוא נשבע להשיג צדק בכך שחובר לטונטו שעוזר לו להשיג את רוצחי אחיו.
אינדיאני מוזר, שמגייס את ג'ון שיעזור לו למצוא את מי שהשמיד את השבט שלו, בתמורה לעזרתו במציאת רוצחי אחיו של ג'ון. המשמעות של השם טונטו בספרדית היא טיפש - כנראה בשל ההתנהגות המוזרה שלו הוא זכה לשם הזה. מופיע בסוף הסרט כבדיחה על חשבונו.
מאדאם בעלת רגל מכנית. עוזרת לג'ון ולטונטו למצוא את בוטש מפני שהיא נחושה לנקום בו על שכרת את רגלה.
קצין בדרגת קפטן בחיל הפרשים של צבא ארצות הברית, שהופך למושחת ומנסה להכשיל את ג'ון במסעו למציאת צדק.
אשתו של דן, ומושא אהבתו של ג'ון. לפני אירועי הסרט, רבקה הייתה נתונה במשולש אהבה הרסני בין ג'ון ודן ריד.
איל הון בעל עבר צבאי שמניח מסילות רכבת בכל המערב, ובכך חוצה את גבול הטריטוריות של האינדיאנים. מתגלה בסוף כאחיו החורג של בוטש והמוח מאחורי כל המזימה.
פושע אכזרי וקניבלי, שטונטו מתעקש ללא הרף שהוא וינדיגו, שד מרושע זולל אדם.
חבר בכנופיה של בוטש.
נער צעיר, ששומע מטונטו הזקן את סיפור המרדף של ג'ון למציאת צדק.
אחיו של ג'ון, שנרצח על ידי בוטש. בעלה של רבקה. ריינג'ר מהולל.
חבר בכנופיה של בוטש.
בנם של דן ורבקה. אחיינו של ג'ון.
אחד ממנהלי העבודה של קול.
הפקה.
ג'וני דפ מגלם בסרט את טונטו האינדיאני, שנרתם לסייע לפרש טקסני (ארמי האמר) כדי לאכוף את החוק במערב הפרוע. צילומי הסרט נערכו בטקסס, ניו מקסיקו, יוטה וקולורדו. הצילומים החלו במרץ 2012, ותקציב הסרט תפח ל-250 מיליון דולר, מה שהביא את חברת דיסני הפקות להכריז באוגוסט 2012 על הקפאת צילומי הסרט. הסרט נחשב לכישלון קופתי, אף שבקושי החזיר את עלות ההפקה, עדיין נרשמו הפסדים בגזרת הפרסום.
מוזיקה.
פסקול הסרט הולחן על ידי הנס צימר והופק על ידי אולפני וולט דיסני. אלבום הפסקול יצא לאור ב-2 ביולי 2013 והיה נגיש להורדה דיגיטלית.
פסקול נפרד בשם "הפרש הבודד - מוזיקה בהשפעת הסרט" הכיל רשימת שירים של אמנים שונים ויצא לאור אף הוא ב-2 ביולי.
שיווק.
תמונה ראשונה מהסרט פורסמה באינטרנט באוגוסט 2012 ובה נראים ג'וני דפ וארמי האמר כטונטו והפרש הבודד. הקדימון הראשון לסרט יצא באוקטובר 2012.
הפרש הבודד
נפתלי הירץ אימבר
צרפת (עיר פיניקית)
צרפת היא עיר פיניקית המוזכרת במקרא. העיר ממוקמת בין הערים צור וצידון שבלבנון של ימינו. כיום נקראת העיר בערבית "סַרַפַנְד".
במקרא.
העיר צרפת מוזכרת בין השאר בספר מלכים א' פרק י"ז כאתר שאליו נשלח אליהו הנביא על ידי אלוהים לאחר התייבשות נחל כרית בו הסתתר בזמן הבצורת הקשה שפקדה את הארץ בימי אחאב. בסיפור מכונה העיר . אליהו נשלח בציווי אלוהי לגור בביתה של אישה אלמנה מקומית, שם הוא חי ביחד איתה ובנה. המשפחה מתקיימת גם כך בקושי רב לפני הצטרפות אליהו לביתם, האלמנה אף מתלוננת על כך בפני אליהו וזה מבטיח לה שאין צורך בדאגה מכיוון שעד שתסתיים הבצורת בישראל לא יחסר לה דבר. ואכן, בתקופת מגוריו בבית האלמנה מתואר מצב על-טבעי בו לא חסר לאלמנה שום מצרך לכלכלתה כפי שניבא אליהו. בהמשך הסיפור מסופר כי בנה של האלמנה חלה כל כך קשה עד שמת, האלמנה באה בטענה לאליהו כי מות בנה קרה באשמתו, אליהו בתגובה לוקח את הילד לחדרו שבמעלה הבית, השתטח ונשכב עליו שלוש פעמים והתפלל לאלוהי ישראל שישיב את נפשו לאחר שהילד "מת" לדברי המחבר המקראי. אליהו מחולל נס והילד חוזר לחיים. לאחר שהציל את בנה מכנה האישה את אליהו בכינוי "נביא האלוהים".
העיר מוזכרת גם בספר עובדיה: . אולם פרשני המקרא, רש״י ורד״ק ועוד, מבדילים בין העיר צרפת הסמוכה לצידון לבין ארץ צרפת המוזכרת בנבואת עובדיה.
שימוש בשם כיום.
על שמה של העיר נקראת בשפה העברית המודרנית צרפת אשר במערב אירופה.
מ&quot;י בן-גבריאל
מ.י. בן-גבריאל
מ. י. בן-גבריאל
משה יעקב בן-גבריאל
מ&quot;י בן גבריאל
מ.י. בן גבריאל
מ. י. בן גבריאל
איטקינה
ליל חניה
ליל חניה הוא שיר שכתב נתן אלתרמן בתקופה הסמוכה למלחמת העצמאות או מיד לאחריה ופורסם לראשונה בקובץ השירים "עיר היונה" בשנת 1957.
הרקע לכתיבת השיר.
אלתרמן במלחמה.
בתקופת מלחמת העצמאות היה אלתרמן כבן 38 ופטור מגיוס. למרות זאת גויס, לבקשתו, צורף לחוליית רגמים בגדוד 88 של חטיבה 8 והשתתף בקרב לכיבוש תל גת (תל עירני) והכפר עיראק אל-מנשייה בניסיון לפרוץ את הדרך לנגב הנצור. לפי עדויות שהביא פרופ' מנחם דורמן בספרו "נתן אלתרמן - פרקי ביוגרפיה", נפלו פצצות בקרבת העמדה בה התחפר הצוות של אלתרמן, כקילומטר וחצי מהתל עיראק-אל-מנשייה, וכך חווה באופן מעשי את חרדת החיילים בטרם היציאה לקרב ובמהלכו.
אלתרמן שוחרר משירות על ידי יצחק שדה, על פי השמועות, לבקשתו של בן-גוריון אשר אלתרמן היה מתומכיו המובהקים.
קובץ שירי עיר היונה.
הספר "עיר היונה" כולל הן שירים לאומיים והן שירים אישיים. השירים הלאומיים מתארים את המצב בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת המדינה על פי סדר התרחשותם: ההעפלה, קיבוץ הגלויות, כור ההיתוך, התפתחות השפה והעיר, תקופת מלחמת העצמאות ועוד עניינים שבמרכז סדר היום הציבורי. השיר עצמו מופיע לאחר השיר המתאר את ההכנות שלפני הקרבות ולפני שיר המלחמה עצמו.
השירים בספר נכתבו לאורך שנות הארבעים, אשר התאפיינו בתהליך מואץ של בנייה ומאבק לעצמאות ישראל. אלתרמן מתאר תהליך אבולוציוני של עניינים קטנים וטריוויאליים אך מעשיים, אשר ביחד מצטרפים למעשה הגדול. בשירי "עיר היונה" לא התאמץ אלתרמן לייפות את המציאות אלא תיאר אותה באופן ביקורתי ובוחן, ומתוך הבנה ואמפתיה.
הספר פורסם בשנת 1957 וזכה בפרס ביאליק.
תוכן השיר.
השיר נכתב בשפה גבוהה ומליצית, ובדרך כלל משמעויותיו העמוקות אינן מתבררות באופן מיידי בקריאה הראשונה. על מנת לגלות את הרבדים העמוקים שלו יש צורך בקריאה חוזרת ונשנית של הטקסט תוך כדי הכרה וקישור לאירועים והמאורעות שהתחוללו בתקופת הזמן שעל הרקע שלה נכתב.
השיר מתאר את הקמתו של מחנה צבאי זמני בטרם יציאה לקרב כלשהו. בהמשכו משולבות אבחנות של המשורר כמשקיף ב"מבט על" של משמעויותיה העמוקות והשפעתן של המלחמה ואחריתה על נפש האדם.
בית ראשון.
מחנה צבאי חדש מוקם כשלב הראשון לצורך התארגנות והיערכות הכוחות הלוחמים לפני היציאה לקרב. בקרב עצמו יגרמו הלוחמים לשפיכות דמים של עצמם ושל האויב על מנת להגן על בני אדם אחרים אשר בשמם יצאו.
"שופך דם האדם" הוא ציטוט מבראשית, פרק ט' פסוק ו' המזהיר שדינו של שופך דם אדם שדמו יישפך.
בית שני ושלישי.
בבתים אלו, שלא הולחנו ואינם בגרסה המושרת הידועה מתוארות המלאכות והפעולות של החיילים בהקמת המחנה ובהכנת המדים והציוד. המחנה הוא מעין עיר פרימיטיבית , ובה נוצר הווי ייחודי. המיוחד בבית זה שלא מוזכר בו הקרב. הבית הוא מעיין אתנחתא מהסיבה שלשמה נאספו כל אותם גברים.
בית רביעי.
עם רדת הערב, באשמורת הראשונה, ההכנות מסתיימות והמחנה עומד ומוכן. עם זאת, אין מדובר במחנה קבע אלא במחנה אוהלים זמני כמנהג הצוענים ובדומה לאופיה של ההוויה המלחמתית. זו יכולה להשתנות בכל רגע מכיוון שכבכל שעת חירום מתבטלים לחלוטין החוקים היוצרים מסגרות וכלים בחיי האדם, וההוויה כולה מרוכזת במאבק לשמירת החיים והקיום האישי. מיקום המחנה, "בין חוף וגבע", רומז לקרב הראשון במבצע יואב בין תל גת לנחל לכיש.
בית חמישי.
בבית זה, שהושמט אף הוא מהגרסה המושרת מתוארים קשרי חברות הנוצרים בין החיילים מתוך הבדידות ומתוך הצורך בקשרים חדשים במצב בו נעלם המעמד החברתי של ימי השגרה
בית שישי.
הבתים שש ושבע עוסקים בייצוג הווי הלוחמים ובשפה בה ניתן לדבר על מאורעות ורגשות אלו של אחווה ושותפות. האמנות ה"גבוהה" אינה מסוגלת להביע את הסיטואציה ודווקא דיבור ישיר ובוטה גם אם אינו נעים לאוזן יכול לשקף את רוח הזמן. על הווי זה של אחוות לוחמים למול הסכנה יכול להעיד רק "הזמר הנפוץ" העומד בניגוד ל"שירה הצרופה"
בית שביעי.
המשורר חוזה את "הזמר הנפוץ" שיבטא את חוויית המלחמה של החיילים הפשוטים. ללא "דקויות" של שירה אלא בלשון בוטה "בלי מורך לב ובלי חשש מפני הזול".
פרשנות.
אריאל הירשפלד רואה בתיאור "הזמר הנפוץ" המשתמש "ללא חשש מפני הזול" בדימויים נדושים וברגשנות שבח של אלתרמן לקיטש שכאשר הוא משולב במעשה אמנות מקנה לו "אנרגיות על". יפתח אופק כותב כי אלתרמן כ"משורר מגויס" מכיר בחובה שביציאה בקרב וכי רק הזמר העממי על צעקנותו ופגמיו האסתטיים המתאר רגשות עזים במקום לבטים ומורכבויות יכול להביע אמת פשוטה זו של חובת ההתגייסות. אורי קציר רואה ב"זמר הנפוץ" שבבית השביעי סיכום של נאום המפקד המשתמש במילים פשוטות ומובנות לכל ולא בשפה גבוהה ומליצית בפני החיילים בטרם צאתם לקרב.
בית שמיני.
הוא הבית השני והפזמון החוזר בגרסה המושרת. תיאור של הווי המחנה העסוק. השהייה במחנה, עם השירים והידידויות הארעיות, מכשף את החונים, כיחידים וככלל, ברוח הבלים. כאן, "רְעות רוח" נלקח מקהלת ("הכל הבל ורעות רוח") ואינה ה"רֵעות" מהבית החמישי. בבית זה מבטא אלתרמן תפיסת עולם לפיה גם ב"מלאכות החופזות" - מעשה הקמת המחנה הפשוט והזול יש מימד רוחני "כישופה של רעות רוח" והוא חלק מ"בניינה של ממלכה" - הקמת המדינה שבדרך.
בית תשיעי.