ג'ויס מנסור (באנגלית: Joyce Mansour; 25 ביולי 1928 – 27 באוגוסט 1986) הייתה משוררת וסופרת מצרייה-צרפתייה שנולדה באנגליה. נחשבת לאחת המשוררות הסוריאליסטיות הידועות ביותר בעולם. היא חיברה 16 ספרי שירה, וכן מספר קטעי פרוזה ותיאטרון.
ביוגרפיה.
מנסור נולדה בשנת 1928 בעיר באודן שבאנגליה, להורים יהודיים-מצריים. היא התגוררה בצ'שייר למשך חודש לפני שמשפחתה עברה דירה לקהיר, בירת מצרים.
בצעירותה, הצטיינה כאצנית וכקופצת לגובה והתחרתה בתחרויות סוסים. היא גם התחרה בתחרויות סוסים.
מנסור למדה באוניברסיטת קהיר.
מנסור החלה לגלות את הסוריאליזם הפריזאי בעודה מתגורר בקהיר. היא עברה לפריז בשנת 1953, בגיל 20.
אוסף השירים הראשון של מנסור יצא לאור בפריז בשנת 1953, על ידי פייר סגרס.
היא מתה מסרטן בפריז בשנת 1986.
חיים אישיים.
מנסור נישאה בראשונה בשנת 1947, אך בעלה נפטר שישה חודשים לאחר נישואיהם. בשנת 1949, היא נישאה בשנית עם סמיר מנסור.
מוזיאון למבורגיני
מוזיאון למבורגיני (באיטלקית: Museo Lamborghini) הוא מוזיאון רכב שממוקם בסנט'אגתה בולונייזה שבאיטליה. המוזיאון הוקם בשנת 2001 על ידי חברת למבורגיני ומוצגים בו רכבי החברה.
המוזיאון.
המוזיאון נמצא בעיר סנט'אגתה בולונייזה, שבה ממוקם המטה של למבורגיני. עיר זו נמצאת בסמוך לעיר מרלנו, שבה נמצא מטה פרארי, ובסמוך לבולוניה, שבה נמצא מטה מזראטי. קומת הקרקע של המוזיאון מוקדשת לכלי רכב היסטוריים, והמפלס העליון מציג דגמים אחרונים, סדרה של מכוניות קונספט ומספר מכוניות מרוץ.
בשנת 2019 נפתח מחדש המוזיאון אך בצורה שונה כמוזיאון MUDETEC (Museo delle Tecnologie).
שלזיה האוסטרית
שלזיה האוסטרית, או באופן רשמי דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה, הייתה אזור אוטונומי בממלכת בוהמיה והמלוכה ההבסבורגית (משנת 1804 האימפריה האוסטרית, ומ-1867 ציסלייטניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית). היא קשורה במידה רבה לאזור כיום של שלזיה הצ'כית והייתה, היסטורית, חלק מאזור שלזיה.
גאוגרפיה.
שלזיה האוסטרית כללה שני שטחים, המופרדים על ידי רצועת היבשה המורבית מורבסקה אוסטרה בין נהרות אוסטרביצה ואודר.
האזור המזרחי של Ostravice סביב צ'שין נמתח ממרומי הקרפטים המערביים בדרום, שם גבל עם ממלכת הונגריה, לאורך נהרות האולזה והוויסלה העליונה לגבול עם שלזיה הפרוסית בצפון. במזרח נהר ביאלה וביילסקו הפרידו בינו לבין פולין קטן, שהיה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, ששולב בממלכת גליציה ולודומריה בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772.
השטח ממערב לנהר אודר המשתרע מהעיירה אופבה ועד לבילה וודה היה מוגבל על ידי רכס ההרים Jeseníky במזרח הסודטים בדרום, המפריד בינו לבין מורביה, ונהר האופבה בצפון. במערב הרי הזהב יצרו את הגבול עם מחוז קלדסקו.
היסטוריה.
האזור היווה במקור את החלק הדרום מזרחי של דוכסות שלזיה מימי הביניים, פרובינציה של ממלכת פולין בתקופת בית פיאסט. במהלך המאה ה-14 רוב דוכסי שלזיה הכריזו על עצמם וסאלים בוהמיים.
כחלק מארצות הכתר הבוהמי, שלזיה נפלה בידי הארכידוכס ההבסבורגי פרדיננד הראשון מאוסטריה בשנת 1526, לאחר שלאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה האחרון מבית יגלו נהרג בקרב מוהאץ'. עם הירושה הנשית של הקיסרית ההבסבורגית מריה תרזה על כס המלוכה בשנת 1740, המלך הפרוסי פרידריך הגדול תבע את מחוז שלזיה ובלי לחכות לתשובה, ב-16 בדצמבר החל את המלחמה השלזית הראשונה, ובכך פתח את מלחמת הירושה האוסטרית הגדולה יותר. מסע המלחמה שלו הסתיים בשנת 1742 עם הניצחון הפרוסי בקרב על צ'וטוסיץ שהוביל להסכמות ברסלאו וברלין, בהן חולקה שלזיה.
על פי תנאי ההסכם, ממלכת פרוסיה קיבלה את רוב השטח כולל את המחוז הבוהמי קלאדסקו, בעוד שרק חלק קטן מדרום-מזרח שלזיה נשאר בידי המלוכה ההבסבורגית, המורכבת מ:
ממלכת הבסבורג הקימה את דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה, שנותרה נחלת כתר בוהמית ובירתה בעיר אופבה. בשנת 1766 הוענק תואר דוכס טשן לנסיך אלברט מסקסוניה, חתנה של מריה תרזה, ואילו תואר דוכס טרופאו ויגרנדורף נשאר אצל בית ליכטנשטיין. אזור ניסה הוחזק בידי בישופי ורוצלב עם מגוריהם בטירת יאנסקי וורצ'ה "(" יוהניסברג).
כאשר בשנת 1804 הקיס הקיסר ההבסבורגי פרנץ השני את האימפריה האוסטרית, תוארו כלל את "הדוכס של שלזיה העליונה והתחתונה". שלזיה האוסטרית חוברה ברכבת עם בירת אוסטריה וינה, כאשר קו הרכבת הצפוני של הקיסר פרדיננד הורחב לתחנת בוהומין בשנת 1847. במהלך הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 הפכה דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה לאדמת כתר של ציסלייטניה האוסטרית.
בנובמבר 1918 בוטלה המונרכיה הכפולה. חלקה הגדול של שלזיה האוסטרית נמסר למדינת צ'כוסלובקיה שהוקמה על ידי חוזה סן ז'רמן, משנת 1919, למעט צ'שין שלזיה (דוכסות טשן לשעבר), שאחרי המלחמה הפולנית-צ'כוסלובקית חולקה בשנת 1920 לאורך נהר אולצה וחלקה המזרחי נפל בידי פולין. חלקים קטנים יותר של הדוכסות הפכו גם הם לחלק מפולין, בעוד אזור הלוצ'ין הצמוד לשלזיה הפרוסית נפל בידי צ'כוסלובקיה.
דמוגרפיה.
על פי מפקד אוכלוסייה באוסטריה, שלזיה האוסטרית בשנת 1910 הייתה ביתם של 756,949 אנשים, שדיברו את השפות הבאות:
עיירות מרכזיות.
עיירות עם יותר מ-5,000 איש בשנת 1880:
חלוקה מנהלית.
דוכסות שלזיה העליונה והתחתונה חולקה במקור לשני המחוזות "(בזירקה)" טשן וטרופאו. במזרח טשן הוקמה הדוכסות האוטונומית ביילסקו בשנת 1754. עם המהפכות של 1848 ועד לפירוקה אורגנה שלזיה האוסטרית מחדש למחוזות:
חיים פרדס
הרב חיים מאניס הלוי פרדס היה רב ודיין ישראלי, כיהן כאב בית הדין הרבני בתל אביב-יפו וכרב בתי כנסת בעיר. מהדיר ומפרש כתבי המהר"ל מפראג. פרש מתפקידו לאחר שהודה במסגרת עסקת טיעון בעבירות של שוחד מיני ומעשה מגונה בהסכמה.
תולדות חייו.
נולד בשנת 1934 לאביו אברהם יששכר הלוי פרדס, ממשפחת אדמו"רי חסידות סטאשוב. למד בישיבת מרכז הרב והיה לתלמידו המובהק של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, אך עם השנים התקרב לעולם החרדי. נשא את רחל, בת הרב מרדכי יהודה לייב זק"ש ונכדת הרב יעקב משה חרל"פ.
כיהן כרב בתי הכנסת "בית אל" ו"היכל מאיר" בצפון תל אביב, ובשנת 1975 התמנה לדיין בבית הדין הרבני בעיר. בהמשך הפך לאב בית הדין. בשנת 1979 התמודד על משרת רבה האשכנזי של נתניה וזכה לתמיכת הרב הראשי שלמה גורן, אך הפסיד לרב ישראל מאיר לאו.
היה מרצה פופולרי בענייני יהדות. עסק רבות בתורת המהר"ל ואף ההדיר ופירש את כתביו (ראו להלן).
נפטר בג' בסיוון ה'תשנ"ט, ונקבר בבית הקברות סנהדריה. בנו, הרב שניאור זלמן פרדס, הוא אב בית הדין הרבני בנתניה.
פלילים.
בנובמבר 1989, פורסם כי הרב פרדס חשוד שהציע לכמה נשים להיפגש עמו ביחידות מפגשים בעלי אופי מיני, בתמורה לקיצור הליכים משפטיים שהן היו נתונות בהם בבית הדין שעמד בראשו. אחת המתלוננות אף טענה כי הקליטה את השיחות עמו, וכי שילם לה דמי שתיקה כדי שלא תפרסם את ההקלטה. בתחילת דצמבר אישר היועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש למשטרה לחקור את הרב פרדס, שהיה במעמד של שופט.
פרדס הכחיש את כל החשדות, וטען כי תמיד נכח אדם נוסף בעת המפגשים, וכי הפרסום פגע בשמו הטוב. עם זאת, בהמלצת הרב יוסף שלום אלישיב, הסכים לעסקת טיעון, במסגרתה יודה בחלק מן המעשים שיוחסו לו, יתפטר מתפקידו וייגזרו עליו שישה חודשי מאסר בפועל שיומרו בעבודות שירות, הוא יואשם ב"מעשה מגונה שלא בכפייה" בלבד, וכמו כן אחד מהמקרים לא יוכלל בכתב האישום.
בעקבות לחץ ציבורי, סירבו שופטיו לאשר את המרת המאסר בעבודות שירות. סנגורו יעקב ויינרוט החליט לא לערער על כך לבית המשפט העליון, מחשש שיבטל את עסקת הטיעון מעיקרה לאור ההתנגדות הציבורית. פרדס הורשע במעשה מגונה שלא בכפייה וכן במרמה והפרת אמונים, נידון ל-6 חודשי מאסר בפועל, והחל בריצוי עונשו ב-1 בינואר 1991. מאסרו קוצר בשליש, והוא שוחרר לאחר ארבעה חודשים.
לאחר שחרורו ביקש מהנהלת בית הכנסת "היכל מאיר" לשוב ולכהן כרב בבית הכנסת, אך רוב הגבאים התנגדו לכך. בבית הכנסת "בית אל", לעומת זאת, הוא חזר להעביר שיעורים לבקשת המתפללים, מהלך שספג ביקורת מצד רבנים ומצד נפגעות העבירות בהן הודה. עד יום מותו המשיך הרב פרדס להכחיש את המיוחס לו.
מילקשייק אבק שרפה
גיורגי לוריה
גיורגי לוֹרְיָה (בגאורגית: გიორგი ლორია; נולד ב-11 במאי 1989) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת השוער באנורתוסיס פמגוסטה ובנבחרת גאורגיה.
קריירה.
לוריה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת נוער קטנה מהליגות הנמוכות, ובשנת 2002 הצטרף למחלקת הנוער של דינמו טביליסי. לקראת עונת 2004/2005 עלה לוריה לשחק גם בקבוצת הבוגרים של המועדון, ובהמשך תפס את חולצת ההרכב הראשון.
באוגוסט 2014 עזב את דינמו טביליסי לאחר 12 שנים בקבוצות הגיל השונות, והצטרף ל-OFI כרתים מליגת העל היוונית, בה שימש השוער הראשון. בסוף העונה הוא עזב את הקבוצה, בשל בעיות כלכליות אליהם נקלע המועדון.
לאחר שכבר סיכם את תנאיו בפאוק סלוניקי אך לבסוף לא חתם, הצטרף לוריה לאולימפיאקוס ביולי 2015, כשהוא חותם על חוזה לשנתיים. לוריה היה אמור לשמש כשוער גיבוי לרוברטו חימנס הספרדי, אך הצוות המקצועי של אולימפיאקוס בחר להשקיע בשני שוערים יוונים צעירים, אנדראס יאניוטיס וסטפנו קאפינו, ולוריה נאלץ לעזוב את אולימפיאקוס לאחר שעברו רק חודשיים מאז חתם במועדון.
בספטמבר 2015 חתם לוריה בקריליה סובייטוב סמרה, העולה הטרייה לליגת העל הרוסית. בעונתו הראשונה במועדון סיימה הקבוצה במקום התשיעי, אך בעונתו השנייה סיימה הקבוצה במקום ה-15 וירדה לליגה הרוסית השנייה. לקראת עונת 2017/2018 הוא הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית.