כשחזר לארצות הברית השתקע בסן חוזה והחל ללמוד באוניברסיטה, אולם נשר במהרה לאחר שהתאהב בסגנון החיים ההיפי בסן פרנסיסקו, ועבר לגור בקומונה. לייק התחתן ב-1975, אולם נישואיו לא החזיקו מעמד והתפרקו לאחר שאשתו גילתה כי היה יוצר ומשתתף בסרטים פורנוגרפיים, במיוחד כאלו המשלבים אלמנטים של קשירה וסאדומאזוכיזם.
במשך שמונה השנים הבאות חי לייק בחוות גרינפילד, מושבה בגודל 5,600 אקרים ליד קלפלה, צפונית לקליפורניה. שם פגש את חברתו קלרלין בלזס, אותה כינה "צרצרית", אשר הפכה למושא הפנטזיות שלו והשתתפה ברבים מסרטיו הפורנוגרפיים. חששותיו של לייק משואה גרעינית הובילו אותו לבנות בונקר ליד מקום מגוריו, אולם כאשר בעל השטח גילה על כך הורה על הפסקתה המידית של הבנייה.
הרציחות.
ב-1981 הכיר לייק את חברו צ'ארלס נג דרך מודעה במגזין של משחקי מלחמה. נג הודח מחיל הנחתים של ארצות הברית ב-1984 לאחר שנשפט וריצה מאסר בגין גנבה ועריקה, ולייק הזמין אותו להתגורר עמו בבקתה בווילסיויל ששכר מבלזס. ליד הבקתה בנה לייק מבנה אשר תיאר ביומניו כ"צינוק". הוא ככל הנראה כבר רצח בעת זו את אחיו דונלד ואת חברו צ'ארלס גונר, לאחר שגנב את כספם ואת זהותו של גונר.
לאורך השנה הבאה פתחו לייק ונג בשרשרת מעשי אונס, עינויים ורצח. בין קורבנותיהם היו שכנם לוני בונד, בת זוגו ברנדה אוקונר, בנם הפעוט לוני ג'וניור, וכן הארווי ודבורה דאבס ובנם שון. לפי תיקי בית המשפט, הם הרגו את הגברים והילדים במהירות אך שמרו את הנשים בחיים כדי שיוכלו להמשיך לאנוס ולענות אותן לפני שירצחו אותן או יניחו להן למות מפצעיהן. קורבנות ידועים אחרים הם חברים וקרובים אשר באו לחפש אחר בונד ואוקונר, שני גברים הומוסקסואליים, ומספר עמיתים לעבודה של נג.
ב-2 ביוני 1985, נג נתפס גונב מלחציים מחנות כלים בסן פרנסיסקו, ונמלט. לייק הגיע לחנות כעבור מספר שעות כדי לשלם עבור הכלי הגנוב, אך המשטרה כבר הייתה במקום. השוטרים הבחינו שלייק לא דמה כלל לתמונה שהופיעה ברישיונו, שנשא את השם "רובין סטפלי", תושב סן דייגו אשר דווח כנעדר בידי משפחתו כמה שבועות קודם לכן. לייק נעצר לאחר שאקדח עם משתיק נמצא בתא המטען של רכבו. בתא המעצר בלע לייק מספר גלולות ציאניד שתפר לתוך חולצתו ומת כעבור ארבעה ימים.
לוחית הרישוי הייתה רשומה על שמו של לייק אך הרכב על שמו של פול קוסנר, נעדר נוסף אשר נעלם ב-1984. זיהוי הלוחית הובילה את המשטרה לבקתה בווילסיויל, שם אותר הצינוק של לייק ומאחוריו אתר קבורה מאולתר, בו נמצאו, בהערכה גסה, כ-18 קילוגרמים של עצמות אדם שרופות אשר היו שייכות ל-11 קורבנות לפחות.
שניים מהקורבנות זוהו מאוחר יותר כבונד וסטפלי, ונורו בראשם לאחר שפיותיהם נחסמו. המשטרה מצאה "מפת אוצר" מצוירת שהובילה אותם לשני דליים קבורים; אחד מהם הכיל את תעודות הזהות של הקורבנות וחפצים אישיים שונים, מה שהצביע על כך שמספר המתים הכולל עשוי להיות כעשרים וחמש. הדלי השני הכיל את יומניו של לייק אותם כתב בין השנים 1983–1984, ושתי קלטות וידאו המתעדות את העינויים שעברו ברנדה אוקונר ודבורה דאבס. באחת מהן נראה נג אומר לאוקונר, "את יכולה לבכות וזה, כמו כל השאר, אבל זה לא יעזור לך. אנחנו די.. קרי-לב, אפשר לומר". בקלטת השנייה נראית דאבס פצועה באופן כה חמור עד כי "לא היה לה סיכוי לשרוד".
אשתו של לייק, קלרלין בלזס, שיתפה פעולה עם המשטרה והחוקרים ובשל כך קיבלה חסינות משפטית. בתיקים המשפטיים נכתב כי בלזס מסרה כלי נשק וחומרי חקירה אחרים לרשויות, וכי השתתפה כעדה מרכזית במשפטו של צ'ארלס נג ב-1999.
יחסי בנין–גרמניה
יחסי בנין–גרמניה הם יחסי החוץ בין בנין וגרמניה.
סקירה כללית.
הרפובליקה הפדרלית של גרמניה כוננה יחסים דיפלומטיים עם בנין בשנת 1962, כשהדגש הוא על שיתוף פעולה בפיתוח.
התמיכה הגרמנית זוכה להערכה רבה בבנין. במשא ומתן הבין-ממשלתי באוקטובר 2019 התחייבה גרמניה כ-60 מיליון אירו לפרויקטים דו-צדדיים בין השנים 2019–2020, בנוסף לכ-19 מיליון אירו שסופקו לבנין במסגרת פרויקטים גלובליים.
שיתוף פעולה דו-צדדי מתבצע בהתאם לתוכנית הפיתוח הלאומית שאומצה בשנת 2018. שלוש העדיפויות העיקריות הן ביזור ופיתוח מקומי; מי שתייה, ניהול מים, תברואה וניהול פסולת מוצקה; וביטחון תזונתי וחקלאות. לפיתוח החקלאי יש חשיבות רבה בהפחתת העוני. מומחים גרמנים מייעצים לממשלה ליישום האסטרטגיה החקלאית הלאומית, במטרה לתמוך בביטחון המזון. במקביל, רשתות הערך המוסף של מוצרים חקלאיים (כותנה, שיאה, אגוזי קשיו, אורז וכו') נתמכות ברחבי בנין.
יחסים כלכליים.
היקף הסחר בין גרמניה לבנין הוא צנוע. הסחר הדו-צדדי עם גרמניה עלה שוב מעט בשנת 2018. גרמניה ייצאה סחורות בשווי 39.598 מיליון אירו לבנין וייבאה סחורות בשווי 793,000 אירו; בנין דורגה אז במקום ה-154 כשותף ליצוא ובמקום ה-188 כשותף לייבוא עבור גרמניה.
למגזר הפרטי בגרמניה אחזקה ברובם בחברה המקומית CIMBENIN באמצעות חברת בת נורווגית של היידלברגמנט. DHL פועלת שם גם מאז 1984.
מדי וסמלי האס אס
מדי וסמלי האֶס אֶס שימשו את חברי ארגון ההגנה והמודיעין של המפלגה הנאצית, השׁוּצְשְׁטָאפֶל (הידוע בקיצור "אס אס"), בין השנים 1925–1945 כדי לבדלם מהוורמאכט, מהמדינה הגרמנית ומהמפלגה הנאצית.
צבע המדים ושימושם.
אף על פי שהוכנו כמה מערכות מדים עבור האס אס לאורך השנים, המערכת השחורה שנכנסה לשימוש בשנת 1932 היא הידועה ביותר. סכימת הצבעים שחור-לבן-אדום אפיינה את האימפריה הגרמנית, ואומצה מאוחר יותר על ידי המפלגה הנאצית. הצבע השחור היה מקובל בתנועות פשיסטיות כמו החולצות השחורות באיטליה עוד לפני ייסוד האס אס. צבע זה נבחר גם מסיבות היסטוריות, בדומה לצבע השחור של המדים של משמר המלכים והקיסרים הפרוסיים, אשר עוטרו בתגים עם סמל גולגולת ועצמות. מדי האס אס עוצבו כדי לשקף סמכות ולזרוע אימה. במהלך מלחמת העולם השנייה, עובדי כפייה במפעלי הוגו בוס ייצרו מדים אלו ורבים אחרים. מאות מפעלים הורשו לייצר את המדים, וחלקם השתמשו בעובדי כפייה מקרב אסירי המלחמה או כלואים במחנות הריכוז, שם גם יוצרו המדים.
במהלך שנות המלחמה השימוש במדים השחורים הצטמצם. היחידות הקרביות של הפלוגות המערכתיות של האס אס (SS-Verfügungstruppe) ומאוחר יותר הואפן אס אס לבשו מדים בגווני אפור-ירוק שונים עם סמלי אס אס. רוב אנשי האס אס לבשו סוגים שונים של מדי הוואפן אס אס או טוניקת שירות בצעי ירוק-אפור. ענפי אס אס שלבשו לרוב בגדים אזרחיים בשטחי הרייך (כמו הגסטאפו והקריפו) השתמשו במדים אפורים-ירוקים בשטחים הכבושים, כדי להיבדל מהאזרחים.
מדי האס אס עוטרו בשלל סמלים. לרוב נעשה שימוש בתגי צווארון שהעידו על דרגה ותפקיד, יחד עם חפתים ותג שרוול שהעידו על חברות בענף מסוים.
עיצוב וסגנון המדים.
מדי האס אס בין השנים 1925–1928.
האס אס ראה בעצמו המשך של פרייקור וקבוצת נאציות שונות כולל בריגדת ארהארדט, קסדת הפלדה ובמיוחד האס אה, אשר האס אס הייתה כפופה לה בתחילה. מדי וסמלי האס אה הראשונים היו צבאיים למחצה ועוצבו על ידי הנאצים באמצעות שילוב מדים ממלחמת העולם הראשונה ומאפיינים שונים של קבוצות פרייקור, כמו מגפיים גבוהים, פגיונות וכובע מצחייה צבאי (kepi). שמונת שומרי הראש של אדולף היטלר, מדיוויזיית האס אס הראשונה (שכונו מאוחר יותר כוחות הלם, Stosstrupp), אימצו במאי 1923 סמל גולגולת ועלה של עץ אלון, סמלים מקובלים בהיסטוריה הצבאית האירופית.
בשנת 1924, כאשר המפלגה הנאצית הוחרמה בעקבות הפוטש במרתף הבירה, איתר גרהרד רוסבך (Gerhard Roßbach) עודפי חולצות ג'ינס חומות במחסן באוסטריה, שייעודו לשמש כמדים טרופיים במלחמת העולם הראשונה. כאשר האס אה הוקם מחדש בשנת 1925 (והאס אס היוותה יחידה בתוכו), חולצות אלו שימשו כמדים רשמיים.
בשנת 1925 היטלר הורה להקים יחידת משמר חדשה, מפקדת ההגנה (Schutzkommando), ובראשה עמד יוליוס שרק. שרק הביא ליחידה כמה חברים מכוחות ההלם, כולל אמיל מוריס וארהרד היידן. הסמל היחיד בשימוש היה תג כתף של צלב הקרס, לרוב כזה שהכין כל אחד באופן עצמאי, למעט החברים במפקדת ההגנה, שענדו סמל גולגולת שהוצמד לכובע או לצווארון. באותה השנה מפקדת ההגנה פתחה את שורותיה, ושמה שונה לפלוגות סער (Sturmstaffel), וב-9 בנובמבר שונה שוב לפלוגות המגן (Schutzstaffel), שכונה בקיצור אס אס. בשנה הבאה אימצה האס אס את מערכת סמלי הדרגות המוכרת הראשונה שלה, כשהדרגות נענדו בדומה למקובל באס אה על חולצות חומות או ביגוד צבאי למחצה.