אליפות וימבלדון 1947 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-23 ביוני והסתיימה ב-4 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים. החל משנת 1947 לפני תחרויות הבוגרים החלו להתקיים תחרויות נוער - תחרויות יחידים לנערים ונערות.
טניסאיי ארצות הברית זכו בכל התארים, תוך שיתוף נציג אוסטרליה בתחרות זוגות מעורבים.
התחרות.
תחרות הגברים.
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר, ג'ק קרמר (), נפגש עם תום בראון () וניצח אותו ב-3 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. מנצחת התחרות בשנת 1946 פאולין בץ () לא השתתפה בתחרות. כמו בתחרות הגברים, 8 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר מרגרט אוסבורן דופונט () ניצחה את דוריס הארט (), ב-2 מערכות.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי התחרות בשנת 1946 תום בראון וג'ק קרמר () לא השתתפו בתחרות כזוג. 4 זוגות דורגו.
במשחק הגמר רוברט פלקנבורג וג'ק קרמר () שיחקו נגד טוני מוטרם () וביל סידוול () שלא היו מדורגים וניצחו אותם ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 48 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק פאט טוד ודוריס הארט () שיחקו נגד לואיז ברוף ומרגרט אוסבורן () וניצחו אותן ב-3 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 80 זוגות. מנצחי התחרות בשנת 1946 תום בראון ולואיז ברוף ( לא השתתפו בתחרות זו כזוג. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ג'ון ברומיץ' () ולואיז ברוף () ניצחו בשתי מערכות את קולין לונג וננסי בולטון (). באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
נציגות ארץ ישראל.
לאליפות 1947 לראשונה הגיעו נציגי היישוב היהודי.
גרטרוד קורנפלד () שהשתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא ניצחה את דניס פריטצ'הרד () בשתי מערכות (4-6, 2-6) ובסיבוב השני היא הפסידה לג'וי גאנון () בשתי מערכות (6-3, 6-3).
יהודה פינקלקראוט () השתתף בתחרות הגברים במשחק הראשון הוא ניצח קם מלפרוי () ב-3 מערכות. במשחק השני הוא הפסיד לוולדיסלב סקונצקי () ב-3 מערכות.
מרדכי אפל () שיחק נגד קלוד ליסטר () והפסיד ב-3 מערכות.
יואל לרנר (פעיל ימין)
יואל לרנר (1941 - 9 ביולי 2014) היה פעיל ימין רדיקלי, בלשן, מתרגם ומחנך. מייסד "מחתרת גל" (גאולה לישראל), שביקשה בשנות ה-70 לחולל הפיכה בישראל ולפוצץ את מסגדי הר הבית. הורשע בקשירת קשר להנחת מטען חבלה בהר הבית.
קורות חייו.
לרנר נולד בברוקלין ב-1941 ללב (או ליב) ולאלקה (או אלסי), למשפחה חילונית. למד בדרום אפריקה.
בשנת 1960, בהיותו בן 19, עלה לישראל. למד באוניברסיטה העברית, וקיבל תואר ראשון בעברית ובבלשנות שמית.
נישא לשרה וסיגל לעצמו אורח חיים דתי. גר בירושלים ובהמשך עברו לקריית שמונה, שם עסק בהוראה וייסד בשנת 1965 את בית הספר התיכון "המתמיד", אותו הפך מתיכון מקצועי דו-שנתי לתיכון עיוני ארבע-שנתי בשנת 1970 שבה המשפחה לירושלים.
לימד במוסדות חינוך תיכוניים, בהם ישיבת נתיב מאיר, במבשרת ציון, ביד בנימין, ובבית אל. עסק רבות בתרגום ובכתיבת דברי הגות ומחקרים בעברית התנ"ך.
במאי 1973 החל משפטם של לרנר והרב מאיר כהנא באשמת הסתה למרד, לאחר ששלחו לערבים בישראל וביהודה ושומרון מכתבים הקוראים להם להגר תמורת סיוע כספי, אך המשפט הופסק.
באוגוסט 1973 הורשע לצד 8 מחבריו בליגה להגנה יהודית בפרשת הפגיעה במוסדות המיסיון בירושלים בפברואר אותה שנה. בשנת 1975 הועמד לדין בשנית, הורשע בעבירה של המרדה, וריצה תקופת מאסר של שנה.
באוגוסט 1978 הועמד לדין ונעצר עד תום ההליכים באשמת הקמתה של מחתרת גל (ראשי תיבות של "גאולה לישראל"), שמטרתה להקים בישראל ממשלה לפי ההלכה. הפעם נגזרו עליו 3 שנות מאסר, מתוכן ריצה שנתיים.
הצטרף לתנועת כ"ך עם הקמתה ונכלל פעמיים בין מועמדיה לכנסת. מאוחר יותר חבר לפרופ' שאול גוטמן בהקמת תנועת ימין ישראל והוצב במקום החמישי ברשימתה בבחירות לכנסת הארבע עשרה (1996) אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
היה פעיל בולט בעידוד העלייה להר הבית, קיים סיורים רבים על ההר, העביר הרצאות ופרסם חוברות מידע בנושא.
הרשעה בפלילים.
ביולי 1982 הוא נעצר לשלושה חודשים לפי צו מעצר מנהלי שהוציא שר הביטחון, ובהמשך הורה בית המשפט על מעצרו עד לתום ההליכים נגדו, בעקבות כתב אישום שהוגש לבית המשפט המחוזי בירושלים בעניין. באוקטובר 1982 נדון לשנתיים וחצי מאסר על קשירת קשר עם שני נערים לפוצץ את כיפת הסלע. על פי דיווחים בתקשורת, השופט ציין שזו הרשעתו הרביעית בקשירת קשר למרות התחייבות קודמת של לרנר כי יחדל מפעילות מחתרתית. יוער, עם זאת, כי הגם שמדובר היה בהרשעתו הרביעית, לא כל הקודמות היו "בקשירת קשר".
בשנת 1996 הועמד לדין, יחד עם מיכאל בן חורין ושני אחרים, על עריכה, הוצאה לאור ופרסום של ספר: "ברוך הגבר". הארבעה הורשעו בפרסום הסתה לגזענות ובתמיכה בארגון טרור וערעורם לבית המשפט המחוזי נדחה. אולם בערעור של לרנר לבית המשפט העליון, שנדון לאחר פסק הדין שזיכה את מוחמד יוסף ג'בארין, הושגה הסכמה על הסדר טיעון על פיו בוטלה הרשעתו בתמיכה בארגון טרור, בהתחשב בתקדים ג'בארין ובכך שתפקידו בפרסום הספר היה של יועץ לשוני, ועונשו צומצם למאסר על תנאי של ארבעה חודשים למשך שלוש שנים.
לרנר נפטר בי"א בתמוז תשע"ד (9 ביולי 2014).
אבזאח
יואל לרנר
אבזאכים
אבזחים
קולימה (עיר)
קולימה (בספרדית: Colima) היא בירת מדינת קולימה במקסיקו.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-15 ביולי 1523 תחת השם "וייה דה סן סבסטיאן דה קולימה" על ידי הקונקיסטאדור הספרדי גונסלו דה סנדובל בהוראת הרנאן קורטס במטרה לחזק את השליטה באזור שנכבש זה עתה על ידי הספרדים. בעקבות מחלה שהתפשטה בהתיישבות היא עברה מקום למקומה הנוכחי ב-20 בינואר 1527.
בקולימה התרחשו מספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. לאחר המלחמה וקבלת עצמאות מקסיקו קולימה ואזורה היו חלק מדינת חליסקו. ב-1824 קולימה קיבלה מעמד של עיר. העיר והאזור רצו להפוך למדינה נפרדת, אך דרישותיהם לא התקבלו. ב-1824 נוצרה מדינת קולימה, אך היא חזרה ונפרדה מחדש מחליסקו לסירוגין במשך העשורים הבאים. בכל אחת מהפעמים קולימה הייתה עיר הבירה. ב-1856 נוצרה מדינת קולימה כמדינה נפרדת לחלוטין מחליסקו, כשהעיר קולימה נקבעה להיות בירתה.
קולימה נכבשה מספר פעמים על ידי הפלגים השונים במהפכה המקסיקנית שהתרחשה בין 1910 ו-1921.
כלכלה.
קולימה היא המרכז הכלכלי של מדינת קולימה. הכלכלה המקומית מסתמכת על גידול מקנה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, אורז, דורה, קנה סוכר, מלונים, ליימים, עגבניות, מנגואים, קוקוסים, תמרינדי, פפאיות, בננות ואגבה, מסחר ותיירות. בנוסף הכלכלה מסתמכת במידה מועטת על כריית אבן גיר ותעשייה, הכוללת בעיקר עיבוד מזון.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן ניתן למנות את אוניברסיטת קולימה.
תחבורה.
את קולימה משרת נמל התעופה ליסנסיאדו מיגל דה לה מדריד, הנמצא במרחק של כ-22 קילומטרים מהעיר. מרבית הטיסות מהנמל יוצאות למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
דברי המדינות
דברי המדינות (סינית מסורתית: 國語, סינית מפושטת: 国语, פין-יין: Guóyǔ) הוא ספר ההיסטוריה הקדום ביותר בסין במבנה של סיווג ההיסטוריה לפי מדינות. הספר מאגד רישומים היסטוריים ממספר מדינות, החל מתקופת שושלת ג'וֹאוּ ועד 453 לפנה"ס.
היוצר.
"דברי המדינות" כנראה נכתב החל מהמאה ה-5 לפנה"ס ועד סוף המאה הרביעית לפנה"ס. הפרק הקדום ביותר של היצירה הוא "דברי ג'וֹאוּ". כותב הספר אינו ידוע בוודאות. החל מסְה-מָה צְ'ייֵן נהגו ההיסטוריונים הסיניים לשייך את היצירה לדְזְווֹ צְ'יוֹמִינְג, שהיה בן זמנו של קונפוציוס וכתב גם את הדְזְווֹ גְ'ווָאן - הפרשנות המפורסמת לספר "האביבים והסתוים". תרמה לכך גם העובדה כי מעל 60 מהמקרים המצוינים בדְזְווֹ גְ'ווָאן מופיעים גם ב"דברי המדינות". "דברי המדינות" אף נחשב למסורת החיצונית של "האביבים והסתוים", המכילה מסורות שלא נכנסו לכתבים הרשמיים.
בתקופת שושלת גִ'ין החלו מלומדים רבים כגון פֿוּ שׂוֵ'אן ולְיוֹ שׂוֵ'אן לחשוד כי דְזְווֹ צְ'יוֹמִינְג אינו הכותב, ובתקופת שושלת טָאנְג אף טענו דָאן ג'וּ ולוּ צ'וּן, כי היצירה אינה שייכת לאותו סוג ספרות שיצר דְזְווֹ. התפיסה הכללית הייתה שהיצירה נוצרה על ידי יוצרים רבים, וגָ'או יִי בן תקופת שושלת צ'ינג שילב את הגישות בטענה כי דְזְווֹ פשוט ליקט מאמרים מבלי לבצע בהם עריכה.
הוויכוח על זהות היוצר ניטש עד היום. ככלל מאמינים החוקרים כי דְזְווֹ לא היה יוצר יחיד, אך אין כל ראיה חותכת לאחד הצדדים. התפיסה המקובלת היא כי הספר נכתב על ידי מספר היסטוריונים שהכירו את המדינות השונות, על בסיס היסטוריות של השושלת הקיסרית והמדינות המשועבדות אשר סודרו ונערכו לכדי אוסף אחד. לא מן הנמנע שדְזְווֹ לקח חלק בפעילות זו.
תוכן.
"דברי המדינות" מחולק ל-21 פרקים, המאוגדים לשמונה מגילות העוסקות בשבע מדינות ובשושלת ג'וֹאוּ:
מאפיינים סיפוריים.
הסיפורים ב"דברי המדינות" מפורטים ומסועפים, וישנה נטייה לעסוק במספר נושאים במקביל תוך הוספת גוזמאות ופרטים. זאת בניגוד לשפתו התמציתית של הדְזְווֹ גְ'ווָאן. נטייה זו גררה ביקורת רבה על "דברי המדינות" בספרים העתיקים של טרום תקופת צִ'ין.