בחודשים האחרונים של 1944 הדיוויזיה יצאה מאזור זה והחלה לסגת דרומה דרך נורווגיה חזרה לכיוון גרמניה, זאת משום הסכם הפסקת אש בין פינלנד וברית המועצות בספטמבר 1944. בחודשי המלחמה האחרונים במהלך 1945, הוצבה הדיוויזיה בחזית המערבית בדרום מערב גרמניה וצרפת. היא הייתה אמורה להשתתף בקרב על הבליטה, אך הגיע דרומה באיחור של מספר ימים, במקום היא נשלחה להשתתף במבצע 'רוח צפונית' (Nordwind); התקפה גרמנית על הקו של בעלות הברית באזור אלזס-לורן. לאחר הלחימה בגבול הצרפתי, נשלחה הדיוויזיה אחורה באפריל 1945 שם היא נותרה בעתודה עם שאריות בלבד מהכוח הלוחם המקורי שלה, היא נכנעה לכוחות צבא ארצות הברית באוסטריה חודש לאחר מכן עם סיום המלחמה.
עושים היסטוריה!
ערפד חנאן כותב יומן
ערפד חנאן כותב יומן הוא רומן לנוער שנכתב על ידי טים קולינס. זהו הרומן הראשון בסדרת ערפד חנאן. עלילת הספר כתובה דרך נקודת המבט של הדמות הראשית, נייג'ל מאלט, ערפד מתבגר בן 100 שנה שעוד לא רכש את הכוחות הבסיסיים של כל ערפד, ובדרך, עליו להתמודד עם קשיי גיל ההתבגרות שהחיים מזמנים לו.
עלילת הספר.
נייג'ל מאלט, הוא ערפד בן 99, ומאוחר יותר בן 100; שנידון להישאר לנצח בגיל 15. ביומן שלו, נייג'ל מתאר לקוראים מצבים מביכים בחיי היומיום שלו כערפד מתבגר.
היומן מתחיל ביום הראשון ללימודים, נייג'ל פוגש בנערה חדשה בשם קלואי ספארו, ומתאהב בה. על מנת להרשים אותה, הוא מחליט להשוות לפניו הבעה "רושפת", על מנת להפנט אותה כמו שההורים שלו מהפנטים, אך נכשל בכך. מאוחר יותר, נייג'ל מספר על כך שההורים שלו חזרו ממסע ציד בלונדון חולים, ובכך משער שהם שתו דם עם ריכוז אלכוהול גבוה. בנוסף, הוא מתאר את טיפשותה של אחותו הצעירה, מייביס, ביחס לערפד ממוצע.
בינתיים, נייג'ל משכנע את אבא שלו לרשום פתק למר ג'נקינס, המורה לחינוך גופני שמתעלל בו, שנייג'ל חולה; אך מתעצבן מכך שאביו עדיין חושב שהוא קיים במאה הקודמת, וכותב על גבי קלפים. לאחר מכן, המשפחה של נייג'ל יוצאת לטיול השנתי שלה. בטיול, נייג'ל מנסה לשכנע את ההורים שלו לקנות לו מכונית, במטרה להרשים את קלואי, אך שניהם מסרבים לו. בתיכון, מר ג'נקינס מסכים לקבל את הפתק מנייג'ל, אך חושד שהוא משקר לו. כשנייג'ל שואל את אביו איך הוא יכול להרשים את קלואי, הוא מייעץ לנייג'ל להפסיק עם הדאודורנט שלו, במחשבה שהניחוח חוסם את הריח הטבעי שלו, אך כשנייג'ל מנסה זאת, הוא מתחיל להסריח, וממשיך לשים את הדאודורנט.
לאחר מכן, נייג'ל שומע שויין מחבב את קלואי, ומחליט לזרז את התהליך בכך שיספר לה שהוא ערפד, אך כשהוא מנסה לספר לה על כך, הניבים שלו מתארכים והוא בורח. כמה ימים לאחר מכן, נייג'ל מגלה שמר טלבוט, אב הבית של התיכון, הותקף על ידי ערפד, ונייג'ל חושד שהוריו הם התוקפים, אך כשהוא מעלה את הטיעונים נגדם, הם מכחישים הכל. למחרת, נייג'ל מטייל בפארק, אך מותקף על ידי סנאים. בספריית התיכון, מר ג'נקינס בודק את נייג'ל בחשדנות, אך נייג'ל מתחמק ממנו. בטיול השנתי לגן החיות, נייג'ל מנסה לגרום לקלואי להתאהב בו, אך תוכניתו נכשלת היות שהסוריקטות זורקות עליו אבנים, ולאחר אירוע זה, נייג'ל הופך למנודה. לאחר אירועים אלו, נייג'ל שומע שויין וקלואי הפכו לזוג ועקב כך הוא נכנס לדיכאון. לאחר מספר שבועות של דיכאון, נייג'ל מגלה שקלואי נפרדה מויין, ומבקש ממנה להיות חברה שלו, אבל זאת האחרונה מסרבת בטענה שהיא צריכה להתאושש מהפרידה.
במקביל, נייג'ל פוגש פעם נוספת את מר ג'נקינס, ששואל על המחלה, וזה האחרון עונה בתשובה מתחמקת, ובכך רק מגביר את החשדות של מר ג'נקינס. לאחר מכן, נייג'ל מתכנן להזמין את קלואי לראות איתו את דמדומים, וכך הוא יוכל לגלות לה שהוא ערפד; אך החברים שלו מקבוצת הגותים, מפריעים לתוכנית שלו בכך שהם מצטרפים איתם לסרט. בערב, נייג'ל מחליט לכתוב לקלואי את האמת במכתב ושולח אותו בדואר, אך מתחרט על כך. יום למחרת, נייג'ל פוגש את קלואי בשער התיכון, ומנסה לספר לה על עובדת היותו ערפד, אך מתבלבל. רק אז, נייג'ל מגלה שהניבים שלו התארכו וחשפו את עובדת היותו ערפד. קלואי מנשקת אותו ובורחת. לאחר מכן, נייג'ל מספר שקלואי הסכימה להיות חברה שלו באופן "רשמי" ועקב כך, הוא נגרר למכות עם ויין; בנוסף, הוא מספר על כך שביום שישי ה-13, קלואי הרשתה לו לנשק אותה נשיקה צרפתית.
לאחר מכן, נייג'ל ומייביס חוגגים את יום ההשתנות ה-100 שלהם, ונייג'ל מאושר מכך שהצליח להשיג את קלואי לפני יום ההשתנות. לאחר מכן, הוא מצליח לקצור בעצמו דם משליח של בנק הדם בפעם הראשונה, אך לאחר מכן מרגיש אשם על כך. במקביל, קלואי באה לבקר את המשפחה של נייג'ל ונגעלת מכך שהם שותים דם, אך מקבלת את זה בהבנה, היות שזה חלק מתרבות הערפדים. קלואי מזמינה אותו לביתה; שם נייג'ל מצליח באמצעות תחבולה פשוטה להימנע מאכילת האוכל. באחת הפעמים כשנייג'ל יוצא לבית קברות על מנת להתבודד, הוא תופס את אבא שלו כשהוא אורב לאישה אחרת, שמתבררת כ-אמא שלו, ומתברר לו ששניהם משחזרים את יום שבו הם נפגשו לראשונה (כמקביל ליום נישואים). מאוחר יותר, בספרייה, נייג'ל מצליח בדרך לא דרך להפנט את קלואי, וכתוצאה מכך, הוא מבולבל. אבא של נייג'ל מחליט, לאחר מסע ציד נוסף בלונדון, שהגיע הזמן לדבר איתו על תזונת ערפדים מבני אדם.
כמה ימים לאחר מכן, נייג'ל מקבל פתק מקלואי, בו היא מבקשת ממנו להיפגש איתה בשבת באולם הספורט. נייג'ל מגיע לשם, אך ההזמנה מתבררת כמלכודת של מר ג'נקינס, שחטף את קלואי ומתגלה כערפד בשם ואצלב שאביו של נייג'ל יצר בצעירותו. ואצלב מתנה לנייג'ל שהוא ישחרר את קלואי בתנאי שהוא יביא את אבא שלו למקום. נייג'ל עושה כדבריו של ואצלב, וזה האחרון משחרר את קלואי, ונייג'ל וקלואי משאירים את אבא שלו ואת ואצלב לבדם. בחצר, נייג'ל מגלה שהוא סוף סוף קיבל את יכולות הערפד שלו, ומשתמש בהם כדי לשחרר את אבא שלו, לא לפני שהוא מסכים לדו-קרב נגד ואצלב. בבית, אמא שלו מספרת לו על איך שאבא שלו יצר את ואצלב, והותיר אותו גוסס במנהרות הביוב של פראג. לאחר אימונים בפארק, נייג'ל מגיע לקרב מול ואצלב, ומנצח אותו. נייג'ל מגלה אותו לאלסקה בתנאי שלא ישמש שם בתור מורה למשך 100 שנה. הספר מסתיים בכך שנייג'ל מספר על כך שהוא הפך לפופולרי בתיכון ועל כך שקלואי נתנה לו לשתות מדמה.
חקר
רפאל יצחק וסרמן
פיטר הילמן
פיטר הילמן (4 בדצמבר 1928 - 20 ביוני 2013) היה פרופסור במכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית ומייסד מוזיאון המדע בירושלים.
ביוגרפיה.
הילמן נולד בדרום אפריקה ב-1928. הוא קיבל תואר דוקטור לפיזיקה גרעינית באוניברסיטת הרווארד בשנת 1953. הוא עלה לישראל בשנת 1960. בשנת 1964 נתמנה לעמוד בראש המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע. בשנת 1967 החל לעסוק בנוירוביולוגיה ומדעי המוח. בשנת 1969 התמנה להיות פרופסור מן המניין במכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית.
הנגשת המדע לציבור הרחב.
בשנת 1980 הגה הילמן את רעיון הקמתו של מוזיאון למדע בירושלים, בעקבות ביקור במוזיאון המדע בסן פרנסיסקו, וכצעד ראשון במימוש חזונו הקים באוניברסיטה העברית את "עין רואה – סדנא למדע" אשר פעלה באוניברסיטה במשך כעשר שנים.
פעילות הסדנה נעשתה במקביל לקידום הרעיון של הקמת מוזיאון מדע גדול ומבוסס, רעיון אשר זכה לתמיכה של האוניברסיטה העברית והקרן לירושלים וזכה לידי מימוש בשנת 1992 עם חנוכתו של מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד ירושלים.
הילמן שימש בהתנדבות כמנהלו הראשון של המוזיאון במשך כשלוש שנים ועם צאתו לגמלאות בשנת 1995, המשיך עד ימיו האחרונים לשמש כמנהל מדעי בהתנדבות.
עדי לב
עדי לב (20 באוגוסט 1953 – 12 במרץ 2006) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בטרנסילבניה ועלתה עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1969, בגיל 16. למדה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ובבית צבי – בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה והשתלמה בסדנת משחק בניו יורק, בשנות ה-70 של המאה ה-20. החלה את דרכה כשחקנית בתיאטרון הבימה.
בשנת 1984 העלתה את הצגת היחיד "לואיזה בוכה לואיזה צוחקת", במרכז התרבות "צוותא".
כתבה מחזה יחיד, "תפקידים שלא שיחקתי", בשיתוף עם הבמאית והמורה למשחק, סופי מוסקוביץ'.
השתתפה בסרטי הקולנוע תלווה לי את אשתך (בבימוי זאב רווח, 1989), "מי האבא?", (בבימוי אלי קנר, 1996) וכנפיים שבורות (תסריט ובימוי ניר ברגמן, 2002). בתיאטרון הופיעה ב-1999 במחזמר עלובי החיים (מחזמר) בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד גברת תנרדייה.
בטלוויזיה השתתפה בסדרה תמונות יפואיות. הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים בשנים 1995–1996. כמו כן, הופיעה ב-2002 בסרט סוחרי גומי, על פי מחזהו של חנוך לוין, בבימוי זאב רווח.
נישאה ב-1981 לפטר ורטהיימר, נגן כלי נשיפה, שחקן קולנוע ותיאטרון. לזוג נולדו בן ובת. הבת, שירלי ורטהיימר, היא מדבבת.
בסוף חודש ספטמבר 2005 אובחנה לב כחולת סרטן.
נפטרה במרץ 2006, בגיל 52.
פעולת 15 באוגוסט 1915
פעולת 15 באוגוסט 1915 הייתה קרב ימי קטן, בין מפרשית בריטית חמושה לבין צוללת גרמנית, אשר התרחש בעת מלחמת העולם הראשונה, מול חופי גרייט ירמות' (Great Yarmouth) שבחוף המזרחי של אנגליה. הקרב נסתיים, בניגוד גמור ליחסי הכוחות שבין כלי השייט, בהטבעת הצוללת על כל אנשי צוותה.
רקע.
במלחמת העולם הראשונה ערכו הגרמנים מתקפת צוללות במטרה להחניק את הספנות של מדינות ההסכמה. הגרמנים ניסו לפגוע במיוחד בספנות הבריטית, כיוון שבהיות בריטניה אי, הייתה תלויה במיוחד בנתיבי הים לכלכלתה.