זכתה לחשיפה כלל-ארצית ראשונה כשזכתה ב-2008 בתוכנית הריאליטי "גריז" בערוץ 2. בתוכנית זו חיפשו את השחקנים הראשיים להפקת המחזמר "גריז" בבימויו של משה קפטן ובהפקת יריב יפת בתיאטרון בית ליסין. לאחר שזכתה במקום הראשון לצד‬ שחר ישי החל תהליך החזרות (שכלל גם את השחקנים מיכל אמדורסקי, הנרי דוד, יעל דואני ויובל אברמוביץ'), אולם לאחר 3 שבועות של חזרות הוחלט לגנוז את הפקת המחזמר.
במהלך חודשי הצילומים לתוכנית והחזרות נחשפו כישוריה לציפי פינס - המנכ"לית והמנהלת האמנותית של תיאטרון בית לסין - שהייתה אחת השופטות בתחרות. בסיום ההפקה, ליהקה פינס את זלצמן לקבוצת צעירי התיאטרון שהקימה.
בתיאטרון.
בתיאטרון בית ליסין: ב-2007 השתתפה כמפעילת בובות ומגבה קולית בשירה ב"אבניו קיו" שביים משה קפטן. ב-2008 שיחקה במחזמר "ברודוויי פינת פרישמן" שכתב וערך דניאל אפרת וביים גלעד קמחי. ב-2009 גילמה את הרמיה בהצגה "חלום של לילה בליל קיץ" מאת שייקספיר שביים גלעד קמחי. ב-2010 גילמה את אנה במחזמר "אביב מתעורר" שכתב סטיבן סייטר (על פי מחזה מאת פרנק ודקינד) וביים גלעד קמחי. ב-2011 גילמה את לוקרציה בהצגה "מנדרגולה" שעיבד יעקב שבתאי (ע"פ ניקולו מקיאוולי) וביים גלעד קמחי. באותה שנה גילמה את לינדה במחזמר "אחים בדם" מאת ווילי ראסל שביים גלעד קמחי; ושיחקה במחזמר "הקוסם מארץ עוץ" שעיבדו דניאל אפרת וגלעד קמחי שגם ביים בשיתוף תיאטרון המדיטק. ב-2012 גילמה את יערה בהצגה "משאלה אחת ימינה" שעיבדה דפנה אנגל ע"פ ספרו של אשכול נבו וביים גלעד קמחי. ב-2013 גילמה את הפיה בהצגה "פינוקיו - דל'ארטה" שעיבדו דניאל אפרת וגלעד קמחי שגם ביים. ב-2017 גילמה את התפקיד של חנה מרון בקומדיה המקורית "השחקנית" מאת גור קורן שביים גלעד קימחי.
בתיאטרון המסחרי: ב-2014 גילמה את כיפה אדומה במחזמר "כיפה אדומה" שעיבד וביים רועי ניגרי.
בתיאטרון הספרייה: ב-2014 גילמה את בת הים הקטנה במחזמר "מקס בארץ האגדות" מאת אורי אוריין שביים אלדר גרויסמן.
בתיאטרון אורנה פורת: ב-2015 שיחקה בהצגה "טובים השניים" שכתבו בן זיידמן ושירילי דשא שגם ביימה.
בתיאטרון הבימה: ב-2015 גילמה את הפילגש של פרון במחזמר "אוויטה" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס שביים משה קפטן. ב-2017 החלה לגלם את דמותה של נעמי שמר (לסירוגין עם אביטל לבני) במחזמר "סימני דרך" מאת אורן יעקובי וגיורא יהלום שביים משה קפטן. ב-2018 החלה לגלם את נועה במחזמר "מיקה שלי", המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום, גם הוא בבימויו של משה קפטן.
בשנת 2019 לוהקה לתפקיד גלוריה במחזמר פלאשדאנס, לצידם של ריקי גל, צחי הלוי, מיי פיינגולד, עדי כהן ורועי ויינברג בבימויו של עומר זמרי, בהפקת הבכורה של תיאטרון תל אביב בניהולו של מאור מימון.
דיבוב.
ב-2009 דיבבה את לוצ’יה בסדרת הטלוויזיה "בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ'". ב-2010 דיבבה את שלי בסרט "מסביב לעולם בחמישים שנה". ב-2011 דיבבה את צ'יאו בסדרת הטלוויזיה "יוהו וחברים", ואת קליאו בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות הפיראטים - מסעות בעולם האומנות". ב-2012 דיבבה את מוד בסרט "מפלצת בפריז"; את טיני בסרט "זמביזיה"; את תיונה בסדרת הטלוויזיה "אמה ודין"; את גליס בסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים" ואת שן פיית השיניים בסרט "שומרי האגדות". ב-2013 דיבבה (לצד אלי ומריאנו) את ג'ני בסרט "לעוף על הזמן", דיבבה את ונסה בסדרת הטלוויזיה "וונדי" והשתתפה בדיבוב הסרט "לשבור את הקרח". ב-2014 דיבבה את גליס בסרט "טינקרבל ופיית הפיראטים". ב-2019 דיבבה את חדקרתולי בסרט "". ב-2021 דיבבה את דולורס בסרט "אנקאנטו".
מוזיקה.
בספטמבר 2012 העלתה את המופע "רויטל זלצמן שרה חוה אלברשטיין" במסגרת "תהל Unplugged" בתיאטרון "תהל".
בשנת 2017 השתתפה בעונה השלישית של "אקס פקטור ישראל".
יוהאן קרמר
יוהאן פול קרמר (בגרמנית: Johann Paul Kremer; 26 בדצמבר 1883 - 8 בינואר 1965) היה פרופסור לאנטומיה ולגנטיקה האנושית באוניברסיטת מינסטר שהצטרף לשורות הוורמאכט ב-20 במאי 1941. הוא גם היה קצין באס אס ורופא מחנה אושוויץ בזמן מלחמת העולם השנייה, מיום 30 באוגוסט 1942 עד יום 18 בנובמבר 1942.
היה חבר במפלגה הנאצית וביצע ניסויים באסירי מחנה אושוויץ בירקנאו. נידון למוות במשפט אושוויץ הראשון, אך עונשו הומר לאחר מכן למאסר עולם והוא שוחרר מהכלא בשנת 1958.
קרמר נודע לשמצה בשל יומנו האישי, הוא הכיל רישומים יומיומיים על מעשי רצח ואכזריות של המתה בגז ואקציות נוספות.
"5 בספטמבר 1942: בבוקר נכחתי באקציה מיוחדת במחנה הריכוז לנשים; הנורא ביותר מכל הזוועות. אובר-שטורמפיהרר טילו צדק כשאמר לי שזהו תחתית התחתית. בערב לקראת שמונה נכחתי בפעילות מיוחדת ב"הולנד". בגלל נוהלי הקצבות המזון הם קיבלו חמישית ליטר של שנפס, 5 סיגריות, 100 גרם של סלמי ולחם, כל הגברים זעקו כדי לקחת חלק בפעולות כאלה. היום ומחר (יום ראשון) עבודה".
חייו לפני אושוויץ.
קרמר נולד בשטלברג. החזיק בדוקטורט ברפואה ובפילוסופיה ולמד גם מדעים מדויקים ומתמטיקה. הוא למד באוניברסיטאות בהיידלברג, שטרסבורג וברלין. קיבל את תוארו ברפואה בשנת 1919 ואת תוארו בפילוסופיה בשנת 1914. החזיק במשרות בכירות, ביניהן פרופסור בפקולטות לאנטומיה בבון ובמינסטר, אחראי על מחלות פנימיות בבית החולים העירוני של ברלין ועוד. בשנת 1929 נהיה לדוצנט לאנטומיה ובשנת 1936 נהיה לפרופסור מן המניין. ביומנו האישי החזיק שני מאמרי מחקר שחיבר בתחום התורשה וחקר התאים.
ניסויים רפואיים.
הרופאים במחנות הריכוז לא הוצבו בהם כדי לטפל באסירי המחנות, אלא כדי ליצור את הרושם שקיים טיפול רפואי באסירים. בפועל, הם סייעו בפעולות ההשמדה, בררו בסלקציות מי מבין האסירים החדשים שהגיעו למחנה יישלח לעבודה ומי יישלח למוות, נכחו בהוצאות להורג וברציחות בגז, ערכו ניסויים רפואיים על האסירים, ובנוסף, חתמו על אלפי תעודות פטירה ורשמו בהן סיבות מוות פיקטיביות. הניסויים באסירים נערכו על ידי רופאי האס אס משלוש סיבות עיקריות: על מנת לדעת איך לשפר את בריאות חיילי גרמניה הנאצית, לצורך תוכניות לאחר המלחמה (ריבוי הילודה) וכן לצורך תמיכה בעקרונות הגזע הארי. חלק מהניסויים נערכו בחסות חברות תרופות ומוסדות רפואיים על מנת לשרת את האינטרסים שלהם ולקדם את הקריירה של המועסקים בהם. קרמר התעניין במיוחד בהשפעה שהייתה להרעבה על הגוף, בייחוד על הכבד, הוא ערך ניסויים על אסירי המחנה שהתאשפזו בבית החולים במחנה, שם בחר את אלו שהתאימו ביותר לצרכיו. לעיתים קרובות הוא ביצע ניתוחים בהם הסיר דגימות מהכבד, הטחול והלבלב. במספר רישומים ביומן שלו הוא תיעד הסרה של דגימות "חיות וטריות" ממספר קורבנות, כגון רישום מיומנו מיום 15 באוקטובר 1942 בו כתב "דגימות חיות וטריות של כבד, טחול ולבלב הוצאו מפרטים יוצאי דופן". ביומנו תיעד עוד לפחות חמישה "ניתוחים" דומים. קרמר הצהיר בעדות שלו בפני בית המשפט ב-30 ביולי 1947: "בחנתי היטב את האסירים בקבוצה זו (שנועדה להשמדה) וכשאחד מהם עניין אותי במיוחד בשל המצב המתקדם של הרעב בגופו, הורתי לסניטר הרפואי להשאיר אותו לסוף ולהודיע לי לאחר שחולה זה ייהרג על ידי זריקה".
אקציות מיוחדות.
כל רופאי האס אס נדרשו להיות נוכחים במה שנקרא "אקציות מיוחדות", שם קוד לרצח האסירים בגז. הקורבנות העיקריים של רציחות אלה היו ילדים, קשישים, אימהות עם תינוקות וכל האסירים האחרים שלא נחשבו ככשירים לעבודה. במהלך משפטו, קרמר תיאר כיצד התבצעה ההמתה בגז ומה היה תפקידו שם כרופא. הפעלת תאי הגזים נעשתה בפאתי המחנה; הקורבנות הועברו לשם ברכבות, וברגע שהגיעו לשם "האנשים הוכנסו לצריפים בהם הופשטו ואז נלקחו עירומים לתאי הגזים. לרוב לא אירעו תקלות, מאחר שאנשי האס אס שמרו על השקט בכך שסיפרו לאסירים שהם הולכים להתקלח ולעבור חיטוי נגד כינים. לאחר שכולם הוכנסו לתא הגזים הדלת נסגרה ואיש אס-אס במסכת גז זרק פחית של גז ציקלון בה דרך פתח בקיר הצדדי". תפקידו של קרמר היה לשבת במשאית יחד עם צוות רפואי ולהיות בכוננות לטפל בקציני אס-אס שאולי ייפגעו מהגז.
הוצאות להורג והלקאות.
לאורך יומנו של קרמר מופיעים תיעודים רבים של נוכחותו בהוצאות שונות להורג ובהלקאת האסירים. קיימים לפחות ארבעה רישומים על הוצאות להורג בירי, הזרקה קטלנית של פנול ושיטות אחרות שלא ציין במשפט. הוא תיאר לא פחות משלושה אירועים בהם חזה בענישה של אסירים. הרופאים נדרשו לבדוק את הקורבנות לפני העונש ולהיות נוכחים במהלכו. בפועל, הרופאים מעולם לא בדקו את הקורבנות ומעולם לא התנגדו לענישות.
עדות והרשעה.
יוהאן קרמר הועמד לדין במשפט אושוויץ הראשון בפני בית המשפט העליון בקרקוב במהלך החודשים נובמבר ודצמבר 1947. בהסתמך על התוכן שביומנו והודאותיו, קרמר לקח חלק ב-14 המתות בגז וכן במספר רב של הוצאות להורג ו"פעולות מיוחדות". במהלך עדותו, הוא תיאר את התהליך בו בחר את קורבנותיו, ואת תהליך השגת המידע הדרוש לצורך מחקרו לגביו הצהיר: "לאחר שקיבלתי מידע זה סניטר רפואי בא והרג את החולה בזריקה לאזור הלב. למיטב ידעתי כל החולים האלה נהרגו בהזרקות פנול. החולה מת מידית לאחר קבלת הזריקה. אני בעצמי מעולם לא חילקתי הזרקות קטלניות".
אליפות וימבלדון 1893
אליפות וימבלדון 1893 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-10 ביולי והסתיימה ב-20 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות.
תחרות הגברים.