לדברי ג'ק ואן אומן, מחבר הספר "בנות המסטקים", אמו, רני ואן-אוממן-דה-פריס, והנדריקה היו שתיים מהנשים שביצעו עבודות כפייה באגפה-קומנדו, שהיה מחנה לווין של דכאו, שנמצא במינכן-גייזינג כ-14 ק"מ מהמחנה הראשי של דכאו. שתי הנשים היו חברות בהתנגדות ההולנדית, והן נכלאו גם במחנות הריכוז פיכט וברוונסברוק לפני העברתן לאגפה ב-15 באוקטובר 1944 עם קבוצה של חברי התנגדות לשעבר ונשים הולנדיות אחרות.
החל מדי יום עם ספירת אסירים בשעה 5:00 בבוקר, הם הוצעדו אל המפעל, שהיה חלק מרשת המפעלים העצומה שהפעילה אי גה פארבן. היא הצטוותה להרכיב טיימרים להצתת נשק, כולל תחמושת ארטילרית, פצצות ורקטות V1 ו-V2, הם חיבלו במאמצי הייצור במידת האפשר. בסוף כל יום עבודה בשעה 18:00 אחר הצהריים הם הוצעדו חזרה למינכן-גיסינג, שם ישנו שש או שבע נשים בחדר בבניין שנהרס לאחר הפצצה.
שביתת אסירים באגפה-קומנדו.
האסירים בדכאו ובמחנות המשנה שלה היו בסיכון לעיתים קרובות מהפצצות בעלות הברית, שכוונו למפעלים ומסילות ברזל במינכן וסביבתה יותר מ-70 פעמים במשך חמש שנים כדי להשמיד או לפחות לשבש ולעכב את ייצור החימוש הצבא. למרות הסכנה, האסירים במתקנים אלה "לא הורשו לחפש מחסה בבונקרים או במקלטים", כתוצאה מכך רבים "חיו בפחד מתמיד מהפצצות מאוויר של בעלות הברית".
כתוצאה מההפצצות, כותב ואן אומן, לא היה ניתן לעבור בכביש בן 14 הקילומטרים, המוביל בין דכאו לאגפה עד לינואר 1945, מה שמנע אספקת מזון וציוד. כאשר אזלו המלח והמצרכים האחרים, החלו מנהלי המפעל להוסיף יותר מים למנות המרק של האסירים "ובמקביל ניסו להגדיל את מכסות הייצור." נשים רבות, שהיו בתת-תזונה, חלו בקדחת הבטן, בשחפת ובמחלות אחרות, אך נלחמו להישאר באגפה זמן רב ככל האפשר מאחר שאם היו נשלחות לבית החולים הצפוף בדכאו ככל הנראה זה היה מביא למותן.
בנקודה זו, מציין בית ההיסטוריה של בוואריה, "האסירים ההולנדים הפסיקו לעבוד, אף על פי שזו נחשבה לחבלה שעונשה מוות." הנדריקה חריסטן, כותבת בזכרונותיה שהבחינה בשלט:
לאחר מכן, מרי ואדרס, אחת האסירות ההולנדיות, נתפסה כמסיתה ונשלחה לבונקר במחנה הריכוז דכאו, אך עקב נסיבות ברות מזל, ההוצאה להורג מעולם לא בוצעה. לדברי ואן אומן, משתתפי השביתה האחרים "נענשו בשעות עמידה במסדר בחצר בית המשפט" באגפה. שלושה חודשים אחר כך הושבת המפעל.
זיכרונותיה של הנדריקה חריטסן על תקופת שהותה באגפה-קומנדו ובמחנות ריכוז נאציים אחרים ממשיכים להיות משותפים באמצעות אירועים מיוחדים ברחבי הולנד וגרמניה, כולל קריאת זיכרונותיה שטרם פורסמו, "העולם היה לבן", ותערוכת "המצלמה" של אלכסנדר שטייג בשנת 2017 ופסל המוקדש לזכרם של כ-550 עובדי כפייה במחנה הלווין "גיזינגר" אגפה-קאמארוורקה.
מותה.
לאחר מחלה קצרה נפטרה הנדריקה "קיקי" גריריסן-היינסיוס באמסטרדם ב-27 בדצמבר 1990. חברי הקהילה קיבלו את ההזדמנות להיפרד ממנה במרכז האירועים אוסדורף באמסטרדם ב-31 בדצמבר 1990 וב-2 בינואר 1991. טקס שריפת גופתה נערך לאחר מכן ביום השני ב-2 בינואר בקרמטוריום ווסטגארד בפארק הזיכרון ווסטגארד באמסטרדם.
הנדריקה חריטסן זכתה לכבוד לאומי ובינלאומי על פעילותה בהתנגדות ההולנדית במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-15 בספטמבר 1989 הוענק לה על ידי יד ושם התואר חסיד אומות העולם ושמה רשום בפאנל הימני הקיצוני של חומת הולנד, שם 13 מלמטה, בגן חסידי אומות העולם, שנמצא בהר הרצל בירושלים.
לחריטסן הוענק גם על ידי ממשלת הולנד "צלב הזיכרון ההתנגדות".
וצלב קלאוס
יחסי אוזבקיסטן–צ'כיה
יחסי אוזבקיסטן–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן וצ'כיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בינואר 1993. עם פתיחת שגרירות צ'כיה באוזבקיסטן באוקטובר 2004, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הגיעו לרמה חדשה.
צ'כיה הכירה בעצמאותה של אוזבקיסטן ב-24 בינואר 1992. יסודות הדיאלוג הפוליטי בין שתי המדינות החלו בתאריכים 14-16 בינואר 1997 במהלך ביקורו הרשמי של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב בצ'כיה. בהזמנתו של קרימוב, הגיע נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס לביקור רשמי באוזבקיסטן בתאריכים 12-15 בספטמבר 2004.
צ'כיה היא אחת המדינות הראשונות במזרח אירופה שביצעה רפורמות פוליטיות וחברתיות-כלכליות רחבות היקף, והיא מובילה באזור מבחינת צמיחה כלכלית. יחסי אוזבקיסטן עם מדינה זו מבוססים על עקרונות ידידות ושיתוף פעולה, אמון הדדי וכבוד. אוזבקיסטן וצ'כיה מעוניינות באותה מידה בפיתוח יחסים דו-צדדיים, ונוצר דיאלוג קבוע להרחבת שיתוף הפעולה. הן חולקות דעות משותפות בנושאים בינלאומיים. ביקורו של הנשיא ואצלב קלאוס הוא ביקורו הרשמי הראשון של נשיא צ'כיה באוזבקיסטן. טקס קבלת פנים רשמי נערך בבית המגורים בדורמון ב-13 בספטמבר.
במהלך שיחותיהם ניתחו הנשיאים את המצב הנוכחי ואת סיכויי היחסים הדו צדדיים והחליפו דעות בנושאים בינלאומיים בעלי אינטרס הדדי. צוין כי ביקור זה הוא אירוע חשוב בהיסטוריה של היחסים הדו צדדיים. צוין כי הדיאלוג האוזבקי-צ'כי ברמה הגבוהה יעלה את שיתוף הפעולה לרמה חדשה. כפי שציין הנשיא קרימוב, דיאלוג פוליטי, שיתוף פעולה כלכלי וקשרים אחרים עם צ'כיה חשובים לאוזבקיסטן. אוזבקיסטן רואה בצ'כיה שותפה אמינה ותומכת באופן מלא בצ'כיה במעקב אחר האינטרסים הפוליטיים והכלכליים שלה באזור.
צ'כיה רואה גם באוזבקיסטן שותף אמין במרכז אסיה. היא תומכת ביוזמתו של נשיא אוזבקיסטן להקמת שוק משותף במרכז אסיה. צ'כיה מעריכה את מאמצי אוזבקיסטן לקידום שילוב אזורי וביטחון.
שתי המדינות מקדישות תשומת לב מיוחדת לפעילות הוועדה הבין-ממשלתית לשיתוף פעולה עם סחר, כלכלה, מדע וטכנולוגיה, תוך חיזוק שיתוף הפעולה במאבק בטרור והקצנה דתית, הגירה בלתי חוקית וסחר בנשק, פשע מאורגן וסחר בסמים.
הדיונים נמשכו במהלך השיחות המורחבות בין המשלחות הרשמיות של שתי המדינות. השיחות התמקדו בהמשך הפיתוח של שיתוף הפעולה המסחרי והכלכלי וחיזוק הקשרים החברתיים. ב-1 במאי 2004, לאחר הצטרפותה של צ'כיה לאיחוד האירופי, הסתיים ההסכם הבין-ממשלתי משנת 1993 בנושא שיתוף פעולה בין סחר, כלכלה, מדע וטכנולוגיה. בעניין הזה פיתחו הצדדים הסכם חדש בנושא שיתוף פעולה בתחום הכלכלי, התעשייתי והמדעי-טכני, שנחתם ב-28 ביוני 2004. על פי המסמך, הטיפול בין האומות המועדפות ביותר הונהג בין שתי המדינות.
היחסים הכלכליים מוסדרים על ידי מספר מסמכים חשובים בנושא עידוד הדדי והגנה על השקעות, שיתוף פעולה בין מוסדות פעילות כלכלית זרה לבנקים לאומיים, שנחתמו במהלך ביקורו הרשמי של הנשיא קרימוב בצ'כיה בינואר 1997.
שיתוף פעולה בין לשכות המסחר והתעשייה באוזבקיסטן וצ'כיה תורם לעסקים הרחבים יותר. בנוסף, מפעלים של תעשיות תיירות, ביטוח, תרופות, נפט וגז וכימיקלים משתפים פעולה הדוק. חשמליות וטרוליבוסים צ'כיים מיובאים לאוזבקיסטן. מתנהל משא ומתן בין גורמים אוזבקיים לבין משרד ההגנה הצ'כי על אספקת מטוסי תובלה צבאיים. נכון לעכשיו, 16 פרויקטים אוזבקים-צ'כים מפותחים.
אוזבקיסטן מייצאת בעיקר סיבי כותנה, בדים וחלק ממתכות לא ברזליות לצ'כיה, בעוד שהיא מייבאת ציוד, מוצרי גומי ותרופות מצ'כיה. ניתן להרחיב את הרשימה אם יזמים היו פעילים יותר ושיתפו פעולה. יש לכך הזדמנויות.
כחלק משיתוף הפעולה החברתי-תרבותי, כישרונות צעירים מאוזבקיסטן משתתפים בתערוכה העולמית המסורתית לאמנות ילדים בלידיצה שבצ'כיה מאז 1994. ממשלת צ'כיה מעניקה מדי שנה מענקים לסטודנטים וחוקרים אוזבקים. האקדמיות למדעים, משרד החקלאות ומשאבי המים, משרד החינוך הציבורי ומשרד הבריאות יצרו שיתוף פעולה הדוק בתחומי מדע החומרים, הרפואה, המיקרו-אלקטרוניקה, הפיזיקה הגרעינית, הנדסת מכונות ופרמקולוגיה. במהלך השיחות הוסכם על הרחבת שיתוף הפעולה בתחומים אלה.
יחסי אוזבקיסטן–אסטוניה
יחסי אוזבקיסטן–אסטוניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לאסטוניה.
לאחר שאוזבקיסטן קיבלה עצמאות בשנת 1994, נוצרו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. הצדדים שוקלים מספר טיוטות והסכמים בין ממשלתיים ואמנות. בתמיכת תנועת הנוער קמולות וארגונים ציבוריים אחרים, הוקמה חברת ידידות אוזבקיסטן-אסטוניה בטשקנט במטרה ליצור קשרים תרבותיים.
בשנת 2003 מחזור הסחר בין הרפובליקה של אוזבקיסטן לאסטוניה הסתכם ב-2.1 מיליון דולר.
אלבריחה
אלבריחה (מספרדית: Alebrije) הם בובות-פסלי אמנות עממיות מקסיקניות, שצבעיהם עזים המבוססים על יצורים פנטסטיים (פנטזיים או מיתולוגיים). מקור פסלים אלו, כחלק מהמצאת המונח מקורו בקרטונרו יליד מקסיקו סיטי פדרו לינארס. לינארס סיפר שב-1930 כאשר הוא היה חולה בעודו במיטתו הוא היה מחוסר הכרה. כשהיה מחוסר הכרה הוא חלם על מקום מוזר המדומה ליער. שם ביער הוא ראה עצים, בעלי-חיים, סלעים, עננים שפתאום הפכו לצורה מוזרה בהם סוגים שונים ומשונים של בעלי-חיים אבל לא ידועים, בין היתר, היה חמור עם כנפי פרפר, תרנגול עם קרני שור, אריה עם ראש נשר אשר כולם צעקו את המילה "אלגריס אלגריס"!. עם החלמתו החל לשחזר את היצורים שראה בחלומו דרך קרטון, נייר המורכב ברצועות נייר עם דבק כאבזור.
עבודתו משכה את תשומת ליבו של בעל גלריה אשר היה בקוארנאווקה בדרום מקסיקו, ומאוחר יותר התגלה גם לאומנים דייגו ריבקה ופרידה קאלו. בשנות ה-80 ארגן קולנוע הבריטי על ידי יהודית ברונובסקי, בו הראו סדנת הפגת מלאכת-יד אומנותית מקסיקנית בארצות-הברית בהשתתפות פדרו לינארס, מנואל ג'מנס ואומנית הטקסיל מריה סבינה מאואקסקה.
יחסי אוזבקיסטן–שוודיה
יחסי אוזבקיסטן–שוודיה הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אוזבקיסטן ובין ממלכת שוודיה.
היסטוריה.