הזדהות כמנגנון הגנה היא דימוי של מישהו אחר כהמשך שלך. לעיתים קרובות פוגשים את ההזדהות הזאת אצל הורים שרואים כך את ילדיהם. מצד אחד ההורה המזדהה עם הילד, רואה את עצמו צעיר ומעניק לעצמו את הישגיו של הילד. מצד שני, ההורה גם משליך על ילד את רצונותיו, מטרותיו וצרכיו. התייחסות כזאת לאחרים מאפיינת אנשים עם נרקיסיזם מובהק.
המנגנון של הזדהות עם התוקפן גם יכול להיות מודע במידת מה ולכן, יותר נכון לשייכו למנגנון הגנה מסוג הזדהות.
כמנגנון הסתגלות.
הזדהות נמצאת בבסיס תהליך נורמלי של ניסיון להיות דומה לאדם אחר או קבוצת אנשים, לקבל תכונות בולטות שלהם. בצורה כזאת ההזדהות קיימת מהילדות המוקדמת. היא מתפתחת מהרצון הפרימיטיבי "לספוג לתוכך" ועד לצורות מורכבות וניתנות לשליטה.
הזדהות מאפשרת ליצור קשרים רגשיים עמוקים בין אנשים, להרגיש תחושות של ביחד. התהליך הזה גורם לאדם לקבל לא רק תכונות אופי אלא גם נורמות, ערכים וכללים שמתבטא בקונפורמיות.
הזדהות רגשית.
הזדהות רגשית זו יכולת להבנה של רגשות הזולת, בעזרת מעורבות רגשית ועניין בזולת. היא דורשת יכולת למודעות עצמית ויכולת לדיאלוג. יכולת להבין את עצמנו, לשים עצמנו במקום הזולת ולהבינו בדרך זו. אין הכרח שהחוויה תהיה משותפת אלא נדרשת יכולת להבינה כאילו היינו שותפים לה ומעורבים בה. חוסה אורטגה אי גאסט כותב בספרו מסות על אהבה: "איש חלש אינו מסוגל לתשומת לב אל מה שמחוץ לעצמו". כך שרק אדם בעל מודעות גבוהה ורגישה מסוגל להזדהות מלאה.
מרטין בובר מבחין בין אמפתיה הכוללת שכחה עצמית לבין יחסי אני-אתה הכוללים דיאלוג וזיקה של שני שותפים. כדי לכונן יחס של אני-אתה, בובר מדבר על הזדהות הכוללת מודעות עצמית וידיעה. "האני עומד מול עצמו שנתפרד, כעומד מול אתה ומחוזק בשל כך ויוצר זיקה". כלומר, אדם מתממש באופן מלא רק על ידי דיאלוג בין-אישי, הזדהות ומימוש של קשר. הזדהות רגשית היא חלק מאהבה ואינטימיות תוך התבוננות רגשית באחר והדדיות.
פראנס דה ואל טוען שהיכולת להזדהות עם האחר והדאגה לו, בלא איבוד הזהות העצמית היא מקור הסימפתיה האנושית, משום שהיא דורשת אני מפותח וראיית דברים מנקודת מבטו של הזולת. דה ואל סבור שגם אצל הקופים קיימת דאגה ואמפתיה כזו.
ההזדהות היא מילולית יותר מהאמפתיה, והיא מאפשרת הזדהות ללא אמפתיה, עם דעות, חשיבה, זיכרון ורגשות. קרייטלר וקרייטלר מצטטים את ליפס (Lipps) הטוען, שקיים הבדל מהותי בין הבנה להשתקעות אמפתית. הבנת רגשות הזולת כרוכה בהבחנה בין האני שלנו ושל זולתנו, ואילו באמפתיה הבדל זה מיטשטש ונעלם. הזדהות ואמפתיה מאפשרות תמיכה הדדית. תמיכה חברתית מתוך הזדהות מהווה חיזוק משמעותי ועידוד לאישיותנו ולמצבנו. כך גם אחריות לזולת חייבת לכלול יכולת להזדהות עמו ויכולת לשים את עצמנו במקומו – כדי שנוכל להבין את מצבו ואת העוול שאנו עלולים לגרום לו בפעולותינו.
הזדהות עם קבוצה.
השתייכות וקונפורמיות בתוך חברה מחזקות את הביטחון העצמי וגורמות להזדהות עמה. הזדהות יתר עלולה לבטל את האינדיבידואליות, ולהחליש ביקורת עצמית. עם זאת, היא מהווה דבק חברתי חזק כל כך עד שקל לאבד את עצמנו בתוך ההמון. בחברות שבהן האדם חש שייכות טבעית למשפחה ולחברה, ההזדהות טבועה באישיות. בתרבות המערבית, מטפחים את האינדיבידואליות ונוצר אחד הקונפליקטים הנפוצים בין היותנו חלק מחברה לבין אישיותנו הפרטית.
הזדהות יתר עם קבוצה עלולה לגרום לפעולות אלימות כנגד קבוצה שאין עימה הזדהות. עמנואל לוינס כותב: "האלימות מפסיקה את המשכיותם של האנשים, היא מוליכה אותם למלא תפקידים שבהם אינם מוצאים עוד את עצמם, היא מוליכה אותם לבגוד לא רק בהתחייבויותיהם אלא גם בסובסטנציה שלהם עצמם" "האלימות היא שלילת הסובייקט והפיכתו למשהו שאינו הוא. היא מצב שבו בני אדם ממלאים תפקידים ומזדהים עמם הזדהות יתר על ידי כפיפות לסדר חיצוני, מדיני או חברתי אך לא אישי".
ניקולאי דוחוב
ניקולאי דוחוב (ברוסית: Николай Леонидович Духов; 26 באוקטובר 1904 – 1 במאי 1964) מהנדס סובייטי, מראשי המפתחים של השריון והנשק הגרעיני הסובייטי. על פעילותו הוענקו לו פרס סטלין, פרס לנין, תואר גיבור העמל הסוציאליסטי שלוש פעמים ועיטורים רבים נוספים כולל עיטור לנין ארבע פעמים.
חייו.
ניקולאי דוחוב נולד בכפר באזור פולטבה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת חובש. דוחוב למד בבית הספר של הכפר ואחר כך בגימנסיה שסיים בשנת 1920. דוחוב עבד בעבודות שונות ובשנת 1925 בהיותו פעיל בקומסומול דוחוב קיבל היתר להתחיל ללמוד במכינה ללימודי הנדסה בחרקוב. עם סיום המכינה דוחוב עבר ללמוד הנדסת מכונות במכון הפוליטכני של לנינגרד וסיים אותו בשנת 1932.
פיתוח טנקים.
לאחר קבלת הסמכת מהנדס ניקולאי דוחוב התחיל לעבוד במפעל קירוב בלנינגרד. תחילה הוא הועסק בפיתוח טרקטורים. החל משנת 1936 דוחוב הועבר לצוות פיתוח כלים משוריינים. הפרויקט ראשון שלו היה פיתוח שדרוג של טנק מדגם T-28. הפרויקט הסתיים בשנת 1938. באותה שנה דוחוב הציע פרויקט חדש, טנק KV-1, ובהמשך השתתף בפיתוח KV-2
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוחלט להעביר תשתית לבניית טנקים לצ'ליאבינסק. ב-10 ביולי 1941 דוחוב נסע לאתר בניית מפעל חדש ומונה לסגן מתכנן כלים משוריינים ראשי ובשנת 1943 מונה למתכנן ראשי של המפעל. בהיותו בתפקיד זה דוחוב קידם תחילת ייצור סדרתי של טנקים במפעל החדש ופיתוח כלים משוריינים חדשים (בעיקר טנקים ותותחים ממונעים).
במקביל לעבודה במפעל, דוחוב עוד בהיותו בלנינגרד החל ללמד מהנדסים חדשים. עם העברתו לצ'ליאבינסק הוא המשיך בתחום זה ופעל להקמה בעיר מכון להכשרת מהנדסים חדשים.
פיתוח נשק גרעיני.
בשנת 1948 דוחוב הועבר לנושא חדש - פיתוח נשק גרעיני. הוא מונה לסגן של יולי חריטון במרכז פיתוח שהוקם לצורך זה. בתפקיד זה דוחוב היה אחראי על פיתוח חלקים שונים של פצצה גרעינית סובייטית. הוא לקח חלק פעיל בניסויים ראשונים של נשק גרעיני סובייטי בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
בשנת 1954 דוחוב מונה למהנדס ראשי של משרד תכנון חדש. באחריות המשרד היה תכנון ופיתוח של חימוש לטילים סובייטים. במהלך עשור שדוחוב היה בראש המשרד פותחו מערכות חימוש רבות.
טרלאו
טרלאו (Trelew), היא עיר בפרובינציית צ'ובוט בארגנטינה. בעיר מתגוררים 98,602 איש והיא נמצאת במרחק של 1,451 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.
היסטוריה.
העיר נוסדה כחלק מההתיישבות הוולשית בארגנטינה, וזהו גם מקור שמה בוולשית: Trelewis- "עירו של לואיס", על שמו של אחד מיוזמיה לואיס ג'ונס. היא הוקמה ב-20 באוקטובר 1886 כנקודת התחלה של קו רכבת לפוארטו מדרין, אשר נחנך ב-1888. הקו הורחב בהמשך, אך נסגר לבסוף ב-1961.
כלכלה.
העיר היא מרכז מסחרי ותעשייתי חשוב באזור, כמו גם מרכז תעשיית הצמר הארגנטינאית אשר 90% מפעילותה מתקיימים בעיר. התוצרת מיוצאת דרך הנמלים בפוארטו מדרין ופוארטו דסאדו.
אתרי התיירות העיקריים:
תחבורה.
נמל התעופה אלמירנטה מרקוס א. סר ממוקם במרחק של 7 ק"מ מהעיר ומשרת אותה ואת העיר הקרובה ראוסון, בירת פרובינציית צ'ובוט.
סמוט פרקן
סמוט פרקן (בתאית: สมุทรปราการ ) הוא מחוז במרכז תאילנד, שהוקם ב-9 במרץ 1946.
המחוז הוא חלק ממטרופולין בנגקוק, המחוז גובל בבירה בנגקוק בצפון ובמערב, במחוז צ'אצ'ואנגסאו במזרח, ובמפרץ תאילנד בדרום.
נמל התעופה סוברנבהומי ממוקם באמפור בנג פלי שבמרכז המחוז.
מקור השם בשתי מילים בסנסקריט: סמודרה (נהגה "Samudra") שמשמעותה "ים" ופקארה (נהגה "prākāra)" שמשמעותה "מצודה" או "חומות"
חלוקה מנהלית.
המחוז מחולק לשישה אמפורים, המחולקים לחמישים טמבונים, ול-396 מובאנים (Muban).
במחוז יש עיר (תסבאן נאקון) אחת, שלוש עיירות (תסבאן מואנג), ו-13 נפות (תסבאן טמבון).
בבחירות הארציות, מתחלק המחוז לשלושה אזורים, אחד שולח שלושה מחוקקים לבית הנבחרים, והשניים הנותרים, שולחים כל אחד שני מחוקקים.
מטרופולין בנגקוק
מטרופולין בנגקוק (בתאית: กรุงเทพมหานครและปริมณฑล) ידועה גם כבנגקוק רבתי, היא המטרופולין הגדולה בתאילנד וה-16 בגודלו באסיה. המטרופולין כוללת את עיר הבירה בנגקוק ואת חמשת המחוזות הסמוכים לה: נקון פתום, פתום טאני, נונתאבורי, סמוט פרקן וסמוט סכון.
שטח ואוכלוסייה.
המטרופולין משתרעת על שטח שגודלו 7,761.50 קמ"ר, בינואר 2008 הוערכה אוכלוסייתו בכ-11,971,000 תושבים, צפיפות האוכלוסין הוערכה בכ-1,301.42 בני אדם לקמ"ר.
התפתחות תעשיית התיירות בבנגקוק, גורמת למהגרי עבודה רבים מקרב האוכלוסייה הכפרית במדינה, ומשאר מדינות דרום-מזרח אסיה.
ב-20–30 שנים האחרונות מהגרים לבנגקוק הודים, פקיסטנים, פרסים, בורמזים, קמבודים, נפאלים, פיליפינים, סינים, לאוטים ועוד.
תופעה נפוצה במטרופולין היא היוממות; עובדים רבים מתגוררים מחוץ למטרופולין, והם נוסעים אליה ליום העבודה. במשך היום גדלה אוכלוסיית העיר ל-15–20 מיליון איש. בסופי שבוע ארוכים ובחג הסונגקראן, נראית הבירה כנטושה.
מאחר שהערים הסמוכות לבנגקוק היו בעברם ערים נפרדות, לכל עיר מרכז עירוני משלה. בשל הצמיחה הגבוהה של פרוורים בפאתי בנגקוק, נוצר גיבוב של מרכזים עירוניים.
רבים מבני מעמד הביניים משתמשים ברשת הכבישים המהירים כדי להגיע למקום מגוריהם, בני מעמד הפועלים עובדים לרוב באזור מגוריהם, אלא עם הם מועסקים בחברות המשלמות להם את דמי הנסיעה. רבים מהם עושים שימוש ברשת האוטובוסים העירונית, בשעות הבוקר המוקדמות נפוץ הקארפול.