ב-27 במרץ הועבר הפיקוד על ארמיית הצנחנים הראשונה לידי גינתר בלומנטריט, בעקבות פציעתו של שלם. בלומנטריט והממונה עליו, יוהנס בלסקוביץ, שניהם הכירו בכך שהמצב אבוד. חזית הצבא לא הייתה שלמה, לא היו עתודות, ארטילריה חלשה, ללא סיוע אווירי ומעט טנקים. התקשורת הייתה חלשה, ואכן, עם קורפוס אחד מעולם לא נוצר קשר. התגבורות היו כל כך גרועות שהגנרלים החליטו שלא להשתמש בהם, כדי למנוע אבדות מיותרות.
אף על פי שלבלומנטריט היו פקודות קפדניות מהפיקוד העליון להחזיק ולהילחם, מה-1 באפריל, הוא נסוג עם מינימום נפגעים, ובסופו של דבר נסוג מעבר לתעלת דורטמונד-אמס ליער טאוטובורג. תוך שבוע מתחילת המבצע, בעלות הברית לקחו 30,000 שבויי מלחמה מצפון לרוהר.
וינסטון צ'רצ'יל.
ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל נכח במטהו של פילדמרשל מונטגומרי ליד פנלו ערב המבצע. לאחר מכן, צ'רצ'יל ומונטגומרי צפו בנחיתות של הכוחות המוטסים של מבצע ורסיטי ב-24 במרץ.
למחרת, 25 במרץ, ביקרו צ'רצ'יל ומונטגומרי במטה של הגנרל דווייט ד' אייזנהאואר. לאחר ארוחת צהריים ותדרוך, הפמליה הלכה לבית עם שקי חול המשקיף על הריין ועל קטע שקט ובלתי מוגן של גדת הנהר שבידי גרמניה. לאחר עזיבתו של אייזנהאואר, צ'רצ'יל, מונטגומרי וקבוצה של מפקדים ושומרים חמושים אמריקאים לקחו כלי נחיתה LCVP וצלחו למשך 30 דקות בשטח האויב, ללא בעיות. לאחר מכן הם ביקרו בגשר הרכבת ההרוס בווזל, ועזבו כאשר נראתה ארטילריה גרמנית מכוונת אליהם.
יריבויות צבאיות.
מבצע גזל בשבוע השלישי של מרץ תוכנן כהסתערות העיקרית על פני הריין, אך בוועידת מלטה בתחילת פברואר 1945, הוחלט להוסיף מעבר נוסף מדרום לרוהר. המעבר הנוסף נועד לשאוב כל ריכוז של כוחות המתנגדים לצליחה. שני מעברים קודמים למעשה התרחשו.
ב-7 במרץ, כוחות אמריקניים כבשו באופן בלתי צפוי את גשר לודנדורף במהלך קרב רמאגן. במהלך 10 הימים הבאים הקימו שש דיוויזיות ו-25,000 חיילים ראש גשר בצד המזרחי של הריין.
ב-22 במרץ, הגנרל ג'ורג' ס. פטון שלח את הארמייה השלישית שלו מעבר לנהר הריין, בניירשטיין, כדי להקים ראש גשר נוסף. הממונה עליו, גנרל עומר בראדלי, פרסם חדשות על המעבר הזה לעיתונות "בזמן שנועד לקחת חלק מהזוהר מהחדשות על המעבר של מונטגומרי". מאוחר יותר בראדלי נזכר שפטון דחק בתוקף בהודעה שאמרה "אני רוצה שהעולם ידע שהארמייה השלישית צלחה לפני שמונטי התחיל".
Strange Attraction
"Strange Attraction" הוא סינגל שיצא על ידי הלהקה הבריטית הקיור ב-1996 דרך אלקטרה רקורדס. תחילה, השיר יצא באלבומם "Wild Mood Swings", ויצא כסינגל בארצות הברית ואוסטרליה.
היסטוריה.
שום וידאו קליפ לשיר לא צולם כדי לקדם את הסינגל, ככל הנראה משום שרוברט סמית' חש שהסרטון האחרון לסינגל שיצא בלעדית בארצות הברית, "Fascination Street", לא היה מה שהלהקה כיוונה אליו. משום כך "Strange Attraction" נשאר הסינגל היחיד של The Cure (בלי להחשיב את המיקס המקורי של "Boys Don't Cry") ללא קליפ.
המיניות של אדולף היטלר
המיניות של אדולף היטלר היא נושא השנוי במחלוקת ומושא לוויכוחים היסטוריים ופסיכולוגיים זה זמן רב, וגם לפי מצב הידע כיום הוא נשאר ללא הכרעה סופית. בנושא זה נפוצו ספקולציות ותיאוריות קונספירציה רבות. שמו של היטלר נקשר במספר מאהבות פוטנציאליות, בהן: אחייניתו למחצה (אנג'לה) גֶֶלי ראובל, שהתאבדה ב-1931, יוניטי מיטפורד, שמתה ב-1948 מדלקת קרום-המוח שנגרמה בשל הקליע שלא הוצא מראשה כשניסתה לשים קץ לחייה כתשע שנים קודם לכן, ואווה בראון (לימים היטלר), איתה ניהל היטלר מערכת יחסים שנמשכה קרוב ל-14 שנים, עד לנישואיהם ב-29 באפריל 1945 מעט לאחר חצות ופחות מארבעים שעות לפני ששמו קץ לחייהם. לימים ציינה הביוגרפית של אווה בראון, הייקה גרטמייקר, כי היטלר ובראון ניהלו חיי מין תקינים; מכרים של אווה בראון סיפרו כי ראו אותה מצחקקת למראה התמונה של נוויל צ'מברלין ראש ממשלת בריטניה יושב על הספה בביתו של היטלר במינכן כשבא לביקור בגרמניה ב-1938, ואמרה: "לו רק ידע מה עבר על הספה הזו..."
מחקר מדעי.
ידע כללי.
עד כה לא נערך מחקר ותיעוד מלא על חיי המין של היטלר (אף על פי שההעדפות המיניות של רבים מחוג מכריו, כגון היינריך הימלר וארנסט רהם, מתועדות למדיי) אך ישנן אינדיקציות לכך שהיטלר ניהל מערכות יחסים עם מספר נשים בחייו, כמו ההשערה כי היטלר היה במערכת יחסים עם אחייניתו-למחצה גלי ראובל, שאף עברה לגור עמו באוקטובר 1929, אך ב-18 בספטמבר 1931 התאבדה בירייה בראשה מאקדחו לאחר ויכוח סוער שהיה לה עמו. העיתונאי וההיסטוריון יואכים פסט טען כי ראובל הייתה אהבתו הגדולה והיחידה של היטלר. כמו כן ישנן עדויות לאנטיפתיה שרחש כלפי הומוסקסואליות; ובמקביל אין ראיות למפגשים הומוסקסואליים שקיים לכאורה. ככלל, חיי המין של היטלר היו נושא לספקולציות ושמועות רבות ובמהלך מלחמת העולם השנייה אף הופצו הכפשות כזב כנגד התנהגותו המינית של היטלר.
הרבה מן הידוע על חייו הפרטיים של אדולף היטלר מגיע ממקורביו, לדוגמה, ארנסט האנפשטנגל שהיה חבר במעגל הפנימי של היטלר כתב: עם זאת, נראה שהאנפשטנגל נתן אמון מספיק בהטרוסקסואליות של היטלר מכיוון שניסה ליצור מערכת יחסים בינו לבין אהובתו לשעבר, בת השגריר האמריקני מרת'ה דוד. כמו כן בזמן מסוים חשב האנפשטנגל כי היטלר מחזר אחר אשתו, הלנה, אך היא אמרה לו: "האמן לי, הוא חסר מין לחלוטין, הוא לא גבר". האנפשטנגל גם טען כי הבמאית לני ריפנשטאהל שהייתה ידידה של היטלר כ-12 שנים ניסתה להתחיל עמו מערכת יחסים בתחילת היכרותם, אך היטלר דחה אותה. הקשר ביניהם דעך לאחר מות אחיה בחזית הרוסית, והוא נפסק כשהם התראו בפעם האחרונה בחתונתה שהתקיימה ב-21 במרץ 1944. לימים הכחישה ריפנשטאהל כי הקשר ביניהם נשא אופי רומנטי או מיני.
וכך כתב גם אלברט שפר על היטלר ואווה בראון כי "בסופו של דבר, בשעת לילה מאוחרת, היו פורשים לחדר-השינה שבקומה השנייה"
אדולף היטלר יצר סביבו דימוי של איש ללא חיי בית ומשפחה, המקדיש את כולו למען שליחותו הפוליטית וגרמניה הנאצית, גם מערכת היחסים בינו לבין אווה בראון שנמשכה קרוב ל-14 שנים הוסתרה מהציבור ולא הייתה ידועה רק למעגל הפנימי של חבריו, הסיבה לכך כמו שכתב זאת אלברט שפר בספרו: "הרבה נשים מעריצות אותי מפני שאינני נשוי. לתופעה זו הייתה חשיבות מיוחדת בתקופת המאבק. זה כמו אצל שחקן קולנוע: ברגע שהוא מתחתן, הוא מאבד חלק ניכר מקסמו בעיני הנשים, הרואות בו את אלילן".
חקירת ה- OSS בשנת 1943.
בזמן המלחמה התקבלו בבעלות-הברית שני דיווחים בניסיון לנתח את היטלר מבחינה פסיכולוגית, בשנת 1943 ביקש הגנרל ויליאם דונובן ראש המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות-הברית (OSS) מוולטר ס. לנגר לערוך ניתוח פסיכואנליטי לאדולף היטלר בכדי לראותו כ'אדם' ולהבין את המניעים שבבסיס מעשיו. שאלה עיקרית שעליה רצה הגנרל תשובה הייתה: נניח והיטלר סוטה-מין מהי הסטייה? בדו"ח שהתקבל טען לנגר כי היטלר הוא מזוכיסט, סובל מאימפוטנציה, וקופרופיל, עם זאת הוא מדחיק נטיות הומוסקסואליות בדו"ח נפרד שכתב הפסיכולוג הנרי מארי באותה השנה טען מארי כי אבחן אצל היטלר התנהגות סכיזופרנית, ובנוגע למיניותו התקבלו תוצאות דומות, ממצאים דומים מסר בחקירתו לאחר המלחמה אוטו שטראסר שהיה ממתנגדי היטלר במפלגה הנאצית, שטען כי היטלר הכריח את אחייניתו-למחצה גלי ראובל להשתתף עמו במפגש הכולל קופרופיליה. מנגד ההיסטוריון הבריטי איאן קרשו טען כי הצהרת שטראסר היא רק "תעמולה אנטי-היטלר".
מחקרים לאחר 1945.
במחקר שנערך לאחר מותו של היטלר הועלו טענות מגוונות לגבי נטייתו המינית של היטלר, כמו הומוסקסואליות, ביסקסואליות, ואף א-סקסואליות. אך לטענות אלו חסרות ראיות נחרצות, ורוב ההיסטוריונים נוטים להאמין כי היטלר היה הטרוסקסואל בנטייתו; כמו כן בשנת 2015 התפרסם כי בבדיקה גופנית שנערכה להיטלר בכלא לנדסברג יומיים לאחר הפוטש במרתף הבירה בשנת 1923, נרשם כי היטלר סובל ממונרוכיזם; וכן הטענה כי להיטלר יש בן מחוץ לנישואים בשם ז'אן מארי לורט, אך היסטוריונים כמו איאן קרשו טענו שבלתי סביר שהלה הוא בנו של היטלר. כמו כן מתאר קרשו את היטלר כמי שדחה מגע אישי ופעילות מינית, כולל הומוסקסואליות וזנות במיוחד בעת שהיה צעיר בווינה, מפני שפחד להידבק בעגבת, וכן שכשהיה חייל במלחמת העולם הראשונה נמנע היטלר מלהשתתף בדיונים מיניים עם חבריו, וכשאחד מהם התגרה בו על 'פרישותו' אמר לו היטלר כי "אמות מבושה בעת חיפוש אחר מין עם בחורה צרפתייה" ושאל אותו "לא נשאר לך כבוד גרמני?" וכן כשנשאל פעם על ידי חבר האם התאהב פעם באישה, אמר לו " מעולם לא היה לי זמן לכך, ולעולם לא אגיע לזה". קרשו אף משער כי היטלר העדיף נשים צעירות מכיוון שקל יותר לשלוט ולעצב אותן, לדוגמה אווה בראון הייתה צעירה ממנו ב-23 שנים, גלי ראובל ב-19 שנים, ומריה רייטר ב-21 שנים.
הדיוויזיה ה-79 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-79 (באנגלית: 79th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום כפיקוד התמיכה ה-79.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.