לפני שהחל לעסוק במשחק, עבד רולי בדוגמנות במגוון ארצות, כגון: איטליה, צרפת, מקסיקו וארצות הברית. לאחר מכן נרשם לבית הספר לאמנויות במגמת משחק במקסיקו. את הופעתו הראשונה על המסך עשה רולי בשנת 2000, כששיחק בטלנובלה "אהבה ראשונה" בתפקיד משני, לצד אנהי. מאז הפך רולי לכוכב, וכיכב במגוון טלנובלות פופולריות, כגון: "כיתה 406", "רובי (טלנובלה)", "כנגד כל הסיכויים" ו"תשוקות". בשנת 2008 כיכב רולי לצד דנה גרסיה, בטלנובלה "Un Gancho al Corazon", טלנובלה מקסיקנית המבוססת על הטלנובלה "חיים שלי", בכיכובם של נטליה אוריירו ופקונדו ארנה.
בשנת 2021 כיכבה לצדה של אנג'ליק בויר בטלנובלה המקסיקנית ""Vencer el pasado" בדמותו של מאורו אלוורז.
בשנת 2022 החל לשחק בטלנובלה המקסיקנית "Los ricos también lloran"" בדמות הראשית כלואיס אלברטו.
חיים אישיים.
ב-31 בדצמבר 2007 התחתן רולי עם חברתו זה חמש שנים, ססיליה גז'יאנו. ב-15 בינואר 2010 נולד לזוג בן בשם סנטיאגו.
ב-2011 התגרש מאשתו, ססיליה גז'יאנו. הוא יצא עם השחקנית ארסלי ארמבולה ("בדרך אל האושר", "חבקי אותי חזק", "השיבה הביתה"). הוא הודיע על פרידתו בטוויטר ב-24 בספטמבר 2013. שבוע לאחר מכן הם נראו יחד שוב.
באוקטובר 2014 הודיע רולי שהוא נמצא במערכת יחסים רשמית ויציבה עם השחקנית אנג'ליק בויר.
השניים הכירו על סט הסדרה תרזה ב-2010, וחזרו למסך ב-2013 עם הסדרה "החיים שגנבו ממני" בויוה. לאורך הסדרה הפצו שמועות על רומן המתקיים ביניהם.
ליצ'ה אלבנזה
ליצ'ה אלבנזה (באיטלקית: Licia Albanese; 22 ביולי 1909 - 15 באוגוסט 2014) הייתה זמרת סופרן איטלקייה ידועה ויושבת הראש לשעבר של "קרן ליצ'ה אלבנזה-פוצ'יני", שנוסדה בשנת 1974 למטרת סיוע לאמנים וזמרים צעירים.
ביוגרפיה.
אלבנזה, ילידת בארי, הופיעה לראשונה, בהופעה בלתי רשמית, במילאנו בשנת 1934, כשהחליפה זמרת נעדרת במאדאם באטרפליי של פוצ'יני, האופרה שבה ייקשר שמה לעד. במשך למעלה מ-40 שנה הופיעה יותר מ-300 פעמים בתפקיד צ'ו-צ'ו סאן. אלבנזה קצרה שבחים ברבים מתפקידיה, בהם מימי, ויולטה, ליו ומאנון לסקו, גילומה את הגיישה שגורלה נגזר היה ונשאר האהוב ביותר. הקשר שלה עם יצירה זו החל בשלב מוקדם עם מורתה, בת-דורו של המלחין ומפרשת חשובה של התפקיד הראשי בדור הקודם.
חילוקי דעות מסוימים נוגעים לשאלה, מתי התקיימה הופעת הבכורה הרשמית של אלבנזה. ייתכן שהייתה באותה שנה (1934) בתיאטרון העירוני בבארי, כששרה בלה בוהם, או בפארמה, או במילאנו ב-1935 ב"מאדאם באטרפליי". בסוף אותה שנה הופיעה לראשונה בלה סקאלה בתפקיד לורטה ב"ג'אני סקיקי". עד מהרה נחלה הצלחה גדולה ברחבי העולם, בייחוד בהופעותיה בכרמן, "הידיד פריץ" ו"מאדאם באטרפליי" באיטליה, צרפת ואנגליה.
לאחר הצלחתה הניכרת באיטליה, צרפת ואנגליה, הופיעה אלבנזה לראשונה במטרופוליטן אופרה ב-9 בפברואר 1940, בראשונה ל-72 הופעות על הגשר היפני של תפאורת "מאדאם באטרפליי" בבית האופרה הישן של המטרופוליטן. הצלחתה הייתה מיידית ואלבנזה נשארה במטרופוליטן למשך 26 עונות ושרה שם בסך הכל ב-427 הצגות של 17 תפקידים ב-16 אופרות. היא עזבה את הלהקה ב-1966 עקב סכסוך עם המנהל הכללי רודולף בינג, בלי פרידה רבת-פאר. אחרי שהופיעה בארבע הפקות במהלך 1965-66, נקבעה לה הופעה אחת בלבד לעונה הבאה. היא החזירה את החוזה בלי לחתום עליו.
ארטורו טוסקניני הזמין את אלבנזה אליו להצטרף לשידורי ההפקות הקונצרטנטיות של לה בוהם ולה טרוויאטה עם תזמורת NBC באולפן הרדיו בשנת 1946. שתי ההופעות המלאות יצאו אחר כך בתקליט אריך-נגן ובתקליטור בחברת RCA ויקטור.
אלבנזה הייתה גם מעמודי התווך של האופרה של סן פרנסיסקו, שם שרה בין 1941 ל-1961, 22 תפקידים ב-120 הצגות על פני 20 עונות. התמדתה בסן פרנסיסקו נבעה בחלקה מהערכתה הרבה למנהל הלהקה המהולל, גטאנו מרולה. לאורך כל שנות הקריירה שלה המשיכה להופיע בקשת רחבה של מקומות. קהלי מאזינים ברחבי הארץ שמעו אותה ברסיטלים, קונצרטים ואופרות; היא השתתפה במופעי צדקה, בידרה חיילים, הופיעה בתוכנית רדיו שבועית משלה והתארחה בתוכניות רדיו וטלוויזיה של אחרים, והרבתה בהקלטות.
ב-1956 הופיעה בתפקיד דסדמונה בסרט סרנדה לצדו של מריו לנצה.
אלבנזה באה לסן פרנסיסקו בקיץ 1972 לקונצרט הגאלה המיוחד בזיגמונד סטרן גרוב לחגיגת היובל לאופרה של סן פרנסיסקו. יחד עם עמיתים רבים ששרו בעבר עם הלהקה, שרה אלבנזה את דואט האהבה מתוך "מאדאם באטרפליי" של פוצ'יני עם הטנור פרדריק יגל, בליווי תזמורת האופרה של סן פרנסיסקו בניצוח מנהל הלהקה הוותיק קורט הרברט אדלר. אחר, בספטמבר 1973, חזרה לסן פרנסיסקו להשתתף בקונצרט מיוחד בכנס המוזיקה בגולדן גייט פארק עם לוצ'אנו פאבארוטי ותזמורת האופרה של סן פרנסיסקו, גם הפעם בניצוח אדלר; הפעם צולם הקונצרט לשידור חי בטלוויזיה. היה זה יום קר, מעונן ונשוב רוחות וברגע מסוים לקח פאבארוטי חלק מן הצעיף הארוך והכבד שהיה כרוך על צווארו וחלק אותו עם אלבנזה.
גם לאחר קריירה המקיפה שבעה עשורים, עוד המשיכה אלבנזה להופיע מדי פעם. אחרי שסטיבן זונדהיים ותומס שפארד שמעו אותה שרה את ההמנון הלאומי של ארצות הברית בפתיחת העונה במטרופוליטן, שיבצו אותה לתפקיד זמרת אופרטה, הדיווה היידי שילר ב"פוליס" של זונדהיים בקונצרט עם הפילהרמונית של ניו יורק באולם אוורי פישר בשנת 1985. בעונת האביב של 1987 של התיאטרון הפתוח ביוסטון, טקסס, כיכבה אלבנז בהפקה בימתית מחודשת של אופרטה זו, שזכתה להצלחה רבה.
נפתלי גליקסברג
נפתלי גליקסברג הוא יוצר סרטים ישראלי.
ביוגרפיה.
גליקסברג הוא בנם של הרב יוסף ואילה גליקסברג. למד בישיבת באר יעקב ובישיבת פוניבז'. בשנות ה-30 לחייו, לאחר שהשלים לימודי הסמכה לרבנות, עזב את החברה החרדית והחל בלימודי קולנוע באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1989 היה ממקימי בית הספר לקולנוע וטלוויזיה "מעלה" בירושלים, ושימש כמנהלו הראשון. במקביל הקים באותן שנים את המסלול הראשון לקולנוע באולפנה לבנות בנווה דקלים. בשנת 1999 התמנה לראש מסלול וידאו ואנימציה במרכז האקדמי ויצו חיפה, ושימש בתפקיד כשש שנים. בשנים 2004–2008 כיהן כיו"ר פורום היוצרים הדוקומנטריים, במסגרתו יסד את התחרות השנתית לקולנוע דוקומנטרי ישראלי, ואת קטלוג הפורום.
סרטו "להיות שמעון פרס" הוא סרט מעקב אחרי נשיאה התשיעי של מדינת ישראל, שמעון פרס. הסרט שודר לראשונה בשידור קשת ערוץ 2 בשנת 2014. עוד טרם להקרנתו עורר הסרט גל שמועות, לאחר שנטען כי הופעלו לחצים מטעם
אנשיו של פרס לצנזר את הסרט ואף למנוע את הקרנתו. גליקסברג הוא יוצר, עורך ראשי, ומפיק של הסדרה "צו האופנה" שעלתה לאוויר ב-2011 בערוץ הראשון. הסדרה התיעודית בת החמישה פרקים בהנחייתה של קרן מור בוחנת את הזהות הישראלית דרך מאה שנות אופנה. בשנת 2008 הוקרנה ב-"yes" דוקו-סדרה בשם "חתונה ישראלית", שתיארה את תהליך ההליכה לחופה של שישה זוגות ישראלים. סדרה נוספת שביים ויצר היא הסדרה "סיפורי נתב"ג", ששודרה בקשת ערוץ 2 בשנת 2010. בשנת 2006 שודר סרט התחקיר שלו "אזעקת אמת", שעסק בהתנהגות הרמטכ"ל דן חלוץ במלחמת לבנון השנייה. בשנת 2005 כתב וביים סדרה תיעודית בת ארבעה פרקים, "אנטישמיות לא מה שחשבת", ששודרה ברשת בערוץ 2. באותה שנה ביים גם את הסרט "תיק לא סגור", שחשף פרטים נוספים אודות רצח רבין, הסרט שודר בשידורי קשת. בסרט חושף גליקסברג לראשונה את הבגדים שלבש רבין בליל הרצח. ב-2004 ביים את סרט התחקיר "אנחנו נגיע בזמן", שעסק בהתרסקות המעבורת קולומביה, ושודר במסגרת שידורי קשת בערוץ 2. באותה שנה ביים גם את הסרט "מי אתה אלחנן טננבוים", (תסריטאי ומנחה - ד"ר רונן ברגמן) ששודר במסגרת שידורי רשת בערוץ 2. בשנת 2002 ביים וערך את פינת "המבקרים" במסגרת התוכנית "המוסף" ששודרה בערוץ 8. ב-2003 ביים את הסרט התיעודי "משימה 107", שעקב אחר ההכנות האחרונות של הטייס אילן רמון לטיסתו במעבורת החלל קולומביה. בשנת 2018 יצר את הסדרה התיעודית "השריקה של התנועה" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. בשנת 2021 שודרה הסדרה הדוקומנטרית "שופטים בשר ודם" שיצר גליקסברג ואשר עסקה במעמדו של בית המשפט העליון ושופטיו ובמתח בין בית המשפט לרשות המחוקקת. הסדרה שודרה בכאן 11 של תאגיד השידור הציבורי.
דואג האדומי
דֹּאֵג הָאֲדֹמִי (שמו נכתב גם כדויג) הוא דמות מקראית. נודע לשמצה עקב הריגת כהני נוב שהואשמו בסיוע לדוד בהמלטותו מפני שאול.
משמו של דואג ניתן להסיק שמוצאו ככל הנראה מאדום. יוסף בן מתתיהו מכנה אותו "דואג הסורי" וזאת כנראה בעקבות הגרסה "ארמי" תחת "אדמי" המתועדת בתרגום השבעים.
הסיפור התנ"כי.
על דואג מסופר בספר שמואל א' פרקים כ"א-כ"ב. כמו כן מזמור נ"ב בתהילים נכתב אודותיו.
דואג היה "אַבִּיר הָרֹעִים, אֲשֶׁר לְשָׁאוּל", כלומר השר הממונה על הרועים בממלכתו של שאול. ניתן להבין כי דואג היה איש אדוק - מתואר כ"נֶעְצָר לִפְנֵי ה'" במשכן נוב. בעת שהותו במשכן נוב, היה עד לעזרה שהגיש הכהן הגדול אחימלך בן אחיטוב לדוד בברחו מפני שאול. דואג סיפר על כך לשאול אשר גזר מוות על אחימלך ובית אביו. כאשר סירבו עבדי שאול לבצע את גזר הדין, פנה שאול לדואג והורה לו לפגוע בכוהנים. דואג ביצע את צו המלך באכזריות רבה: הרג שמונים וחמישה כוהנים והכה בעיר נוב "מֵאִישׁ וְעַד אִשָּׁה, מֵעוֹלֵל וְעַד יוֹנֵק וְשׁוֹר וַחֲמוֹר וָשֶׂה, לְפִי חָרֶב".
מדרש שמו.