הפסטיבל מעניק מדי שנה אותות הוקרה ליוצרות וליוצרים, ולאקטיביסטים שנבחרים על ידי צוות ההיגוי של קואליציית "לבי במזרח".
בפסטיבל 2013 הוצגו בין היתר:
אותות הוקרה הוענקו ל: מרסלה אדרעי (אקטיביסטית), אהרון אלמוג (משורר), רבקה בכר (שחקנית תיאטרון וקולנוע, ציירת), יוסף דחוח הלוי (עיתונאי ופעיל חברתי), סמדר לביא (חוקרת), אהובה עוזרי (מוזיקאית). הטקס לווה במופעי מחול של הרקדנית והכוריאוגרפית יפעת נח - "ליברה".
פסטיבל 2014 התקיים בתאריכים 18–25 במאי והוצגו בין השאר: המופע "בת המקום", קונצרט שירת נשים והשקה לאוסף "בת המקום" (בעריכתם של אופיר טובול, זהר אלמקייס וחן אלמליח) הכולל שירים של 17 זמרות, הצגת יחידה "שום גמדים לא יבואו" על-פי ספרה של שרה שילה (עיבוד ובימוי: רויטל איתן, מוזיקה מקורית: ישראל כסיף, משחק: שנטל כהן), הקרנה של הסרט של חנה אזולאי-הספרי "אנשים כתומים", בתום ההקרנה התקיים פאנל בהשתתפות חנה אזולאי–הספרי, שירה אוחיון ומירב אלוש לברון, המופע "באבא דיאלי" של עדי קיסר וחנה ואזנה גרינולד.
במסגרת הפסטיבל התקיים טקס הענקת אותות הוקרה מטעם קואליציית לבי במזרח. מקבלי הפרס היו: אלי חמו (קולנוען), סמי שלום שיטרית (משורר, קולנוען וחוקר), שושה גורן (שחקנית תיאטרון וקולנוע), שירה אוחיון (משוררת, אשת חינוך וחוקרת), קציעה עלון (חוקרת אמנות ושירה), יוסי אוחנה (מייסד קהילות שרות).
בפסטיבל 2015 הוצגו בין השאר: הצגת בכורה של ההצגה "הליכה למעשה" על פי ספרה של זמירה פורן־ציון, העוסקת בנשים במרחב שבין זהויות וזיכרונות, בין מזרח למערב, בין זרות לשייכות, בין ציות למחאה. הקרנו הסרטים "שם אב" של מיטל אבוקסיס, "עליה" של נעם אדרי, "סרט ערבית" של איל שגיא ביזאווי ושרה ציפרוני, "שיר ידידות" של רפאל בלולו על רבי דוד בוזגלו. בין מופעי המוזיקה בפסטיבל היו: "גשר המיתרים - מאיסטנבול באהבה" עם הזמרת הטורקייה רנין מסרי, "נשים מבשלות סיפור" בבימויה של סיגלית בנאי, "קהילות שרות פרס ומדי" עם הזמרת והפייטנית ג'אנט יהודיאן ו"שחרחורת לבי" עם הסופרת איריס אליה כהן. בנוסף הוצגה התערוכה "אמא שלי כותבת פתקים" שיצרו סהר עדס ופורטונה (מזל) עדס.
מופעי פסטיבל 2016 כללו בין השאר את: זיו יחזקאל ואמאל שהין בהופעה, גילה בשארי במופע פייטנות תימני, סיגלית בנאי במופע בכורה "עבריה", הקרנת הסרט "פורטרט ירוחמי" של מיטל אבוקסיס ורובי אלמליח, הקרנת בכורה של הסרט "הכפר" של דוד מיימוני והתערוכה "דיו שחורה" של מיכה שמחון. מופע הפתיחה היה קונצרט של מוזיקאי הג'אז אבטה בריהון ואנסמבל "תזטה".
בפסטיבל 2017 הוצגו בין השאר: קונצרט הבכורה של היצירה "בחיק בת עין" של להקת "דיוואן אל בנאת"; סרטה הדוקומנטרי של מורן איפרגן "הקיר", נערכה הצגת בכורה של הסרט "לאן נעלמו הילדים", על משפחות ממוצא אשכנזי ותימני שיקיריהן נעלמו; בכורת המופע "פיוטים שאהבתי" המשלב ניגונים ממסורות ישראל ממזרח ומערב; הסרט של דוד דרעי "סאלח, פה זה ארץ ישראל"; לירז צ'רכי הופיעה עם הפרויקט המוזיקלי שלה שמשלב ביטים אלקטרוניים ומוזיקה איראנית משנות השישים; ההצגה "אל תתערבו לי"; ועוד.
במסגרת הפסטיבל הפיקו אופיר טובול וכרמן אלמקייס את המופע "קסטת הזהב" - מופע מחווה למוזיקת הקסטות של התחנה המרכזית, ולזמרים שצמחו מתוכה.
פסטיבל 2018 התקיים בתאריכים 25–28 ביוני בכמה מוקדים בתל אביב: מועדון "בסקולה", סינמטק תל אביב, התיאטרון הערבי-עברי ביפו, תיאטרון "ענבל", "גלריה 4" בפלורנטין ובית "אחותי". בפסטיבל הוצגו בין השאר: "מופע חפלה" עם הזמרת ליאת בנאי; הזמרת אמל שהין עם להקת אמל, במופע שהוקדש לגדולי הזמרות והזמרים הערבים בכל הזמנים: מוחמד עבד אל־והאב, אום כולתום, עבד אל־חלים חאפז, פריד אל־אטרש ופיירוז, בביצועים מיוחדים; להקת מרקש אקספרס במופע בכורה - "עוֹלָה מִן הַמִּזְרָח": הצדעה לזמרות הגדולות של המוזיקה האוריינטלית, ממרוקו ואלג'יר, דרך ישראל עד לבנון ומצרים; השקת המופע "עאפאכּ" של גוסטו, זמר, כותב ומלחין מוערך ממוצא מרוקאי; "לה פלפולה גרוב" - מוזיקה עיראקית, בשילוב נגינה, ריקוד ושירים קלסיים. בין הסרטים שהוצגו היו: "סרט בורקס" - סרטה של אורית אופיר רונאל, שבמרכזו סיפור ההצלחה המסחררת של העסק המשפחתי שבו היו שותפים סבה וסבתה, שייסדו את רשת "סמי בורקס"; "אישה של בית" - סרטה של ג'יין ביבי, על החברה הגרוזינית הפטריארכלית. ההצגה "יולדות" - סיפור האמהות, מחטיפת ילדי תימן מזרח ובלקן ועד היום; "שָׁלוֹם לַזָּמִיר" – מופע המביא את מיטב השירה הפרסית הקלאסית, שכתבה הסופרת והמחזאית דליה כהן-קנוהל; והתערוכה "לבי במטבח" - מחווה למטבח המזרחי.
אות ההוקרה של "לבי במזרח" הוענק לגילה בשארי (זמרת וחוקרת), מנשה אמיר (מומחה לענייני איראן) וד"ר מאיר בוזגלו (פילוסוף ופעיל חברתי).
פסטיבל 2019 התקיים בתאריכים 24–27 ביוני. בפסטיבל הוצגו בין השאר: הצגת יחיד - ״ברוך שעשני חוּמה״ של נועם שוסטר-אליאסי, מופע מוזיקה של ברק כהן, המחזה "ז'קוב ז'קוב" (כתיבה: תמר לוין על פי ספרה של ולרי זנתי בתרגום רמה איילון,
בימוי: איתי פלאוט, משחק: אוולין הגואל, מוזיקה: אבי בללי), להקת קום תרא במופע בכורה (רקפת אמסלם, אלברט סופר, מיכאל וקנין). והוצגו הסרטים: "לבנטינית" של רפאל בלולו, "אישה" (תסריט ובימוי: ישראלה שאער מעודד, עורך: אורן אדר, מוזיקה מקורית: ישי אדר), מופע משותף: "אסף אמדורסקי – רועי חסן"
אות ההוקרה של "לבי במזרח" הוענק לאמנה כנעאן (יזמת חברתית, מנכלי"ת עמותת למענך), מרינה טושיץ (מוזיקאית, נגנית עוד), ג'נט בלאי (משוררת), מיכאל אלקיים (צייר), אורנה זקן (אמנית), אסנת טרבלסי (מפיקה - יוצרת) ולעמותת עמר"ם - הכרה צדק וריפוי בפרשת חטיפת ילדי תימן, מזרח ובלקן.
בשנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה נערך הפסטיבל במהדורה מקוונת. הפסטיבל שודר בלייב בדף הפייסבוק של הפסטיבל והיה זמין לכולם ובחינם. הוא שודר מכמה מוקדים בתל אביב-יפו: התיאטרון הערבי עברי יפו, קפה שפירא, בית אחותי, ואודיטוריום אניס ביפו. בין היתר הוצגו: מופע של הזמרת רון פרץ; ההצגה 'בלוק 30' בבימויה של חנה ואזנה-גרינולד ובה סיפורם של נשות ואנשי הפריפריה; מופע בכורה של איילת אורי בניטה, מוזיקאית יוצרת בכלי הקשה ושירה; בכורה להצגה 'עיבראקית' על ילדה הנאבקת להזכיר לאמה את סיפורי תקופת המעברה; המופע 'רדיו בגדד' – שירי געגוע מעיראק של נגן הדרבוקה אביב עזרא יחד עם יוהנה ריטמולר בכינור ושירה ויניב מייזל בעוד ושירה; הסרט 'אין סנטימנטים' על הגירה מהקווקז ועוד.
"פסטיבל לבי במזרח 2021" נערך בסוף אוקטובר 2021.
E=mc²
E=mc2 (לעיתים מכונה משוואת איינשטיין) היא משוואה נודעת מתחום הפיזיקה שניסח אלברט איינשטיין. המשוואה קובעת את היחס בין מסה (m) של עצם לבין האנרגיה (E) שלו; אנרגיה שווה למסה כפול מהירות האור (c) בריבוע.
השלכותיה של המשוואה נרחבות מאוד. היא ערערה את עקרונות המכניקה הקלאסית, גרמה לגילוי ההיתוך והביקוע הגרעיני והובילה בסופו של דבר להגיית תורת היחסות הכללית.
המשוואה התפרסמה לציבור הרחב בעיקר משום שהובילה לפיתוח פצצת האטום. כיום היא נחשבת לאחת מן המשוואות החשובות והמפורסמות ביותר מתחום הפיזיקה, ומהווה סמל לתרבות ומדע.
משמעות המשוואה.
בפיזיקה, הגודל "מסה" הוא גודל שמתאר שתי תכונות: כמה גוף מתנגד לתאוצה וכמה הוא מושך דברים אחרים אליו לפי כוח המשיכה. משמעות הנוסחה היא שככל שגוף צובר יותר אנרגיה, המסה שלו תשתנה בהתאם. לדוגמה, כדי לפרק אטום מימן לפרוטון ואלקטרון נפרדים זה מזה (לא קשורים), צריך להשקיע אנרגיה. לפי הנוסחה, ניתן להסיק שמערכת שמכילה פרוטון ואלקטרון שנפרדים זה מזה היא מסיבית יותר ממערכת שמכילה אטום מימן אחד, זאת על אף שבשתי המערכות יש אותם חלקיקים בדיוק. במקרה הזה, לפי הנוסחה, השינוי במסה יהיה בסדר גודל של formula_1 קילוגרם, קטן פי 100,000 ממסת האלקטרון – ולכן בחיי היום יום האפקט הזה זניח וקשה מאוד למדידה. עם זאת, במאיצי חלקיקים שבהם חלקיקים נהיים מאוד מהירים ואנרגטיים, העלייה במסה היא מובהקת.
ניתן לתאר זאת גם בכיוון ההפוך: כדי ליצור חומר במסה formula_2, צריך להשקיע אנרגיה בסך formula_3 (דבר שניכר בתופעות כמו יצירת זוגות).
על פי המשוואה, כמות האנרגיה המקסימלית שניתן להפיק מעצם זהה למסת העצם כפול מהירות האור בריבוע. אפילו למסות קטנות יחסית, ערכה של אנרגיית המנוחה גבוה מאוד.
ישימות.
את המשוואה E=mc² ניתן להחיל על כל העצמים בעלי מסה, שכן היא קובעת שמסה היא אנרגיה. ישימות הנוסחה לעצמים נעים תלויה בהגדרת המסה בה נעשה שימוש במשוואה.
בפיזיקה המודרנית המסה היא בעוד שאנרגיה אינה כזו. לכן, בדרך כלל, משוואה זו מיושמת על עצם שאינו נע מנקודת הייחוס של הצופה. מנקודת המבט של נקודת ייחוס אחרת, העצם עשוי להיות בתנועה, ולכן המשוואה אינה ישימה לנקודת ייחוס שנייה זו.
שימוש במסה יחסית.
המאמרים המקוריים של איינשטיין התייחסו ל־formula_4 במה שנקרא היום "מסה יחסית". דבר זה קשור ל"מסת מנוחה" formula_5 (כלומר מסת העצם מנקודת היחוס לפיה הוא נייח) בדרך הבאה:
אך כדי להגיע למשוואה formula_7 עלינו להתחיל במשוואה formula_8 (זוהי למעשה ה"נורמה" היחסותית של וקטור ה־4־תנע במרחב מינקובסקי), כאשר התנע formula_9 הוא אפס (ולכן גם המהירות formula_10 היא אפס). כלומר, במקרה במיוחד שבו העצם נייח, formula_11 שווה ל־formula_12, או formula_13. זהו המקרה היחידי בו קיימת המשוואה בצורה formula_7. בכל מהירות אחרת, עלינו להחזיר למשוואה את הגורם formula_15 במשוואה הכללית.
אם נציב כעת formula_16 במשוואה
formula_6