פילדלפיה (באנגלית: Philadelphia ) היא העיר הגדולה ביותר במדינת פנסילבניה שבארצות הברית, הכוללת את כל מחוז פילדלפיה.
לעיר תפקיד מרכזי בהיסטוריה האמריקנית. בשנת 1776 נציגי המושבות השונים התכנסו בפילדלפיה והכריזו בה את הצהרת העצמאות של ארצות הברית. בשנת 1787 אושרה בעיר החוקה האמריקאית.
לפי מפקד האוכלוסין של 2015 חיים בעיר כ-1,567,442 תושבים. היא העיר השישית בגודלה בארצות הברית. באזור המטרופוליטני של פילדלפיה גרים כ-6.1 מיליון אנשים, מה שהופך אותה לאחת מהמטרופולינים הגדולים בארצות הברית. העיר ממוקמת בערך באמצע הדרך בין שני מטרופולינים גדולים אחרים — אזור העיר ניו יורק ואזור וושינגטון הבירה, המרוחקים כל אחד מספר שעות נסיעה מפילדלפיה.
פילדלפיה היא העיר העיקרית של האזור המטרופוליני של עמק הדלאוור, הנקרא כן על שם הנהר שלגדתו העיר שוכנת.
בלשון הדיבור מרכז העיר הוא "העיר המרכזית" (Center City) והוא מרכז העסקים והתרבות של העיר. בסמוך לנהר דלאוור, נמצאת "העיר הישנה" (Old City), שהיא המרכז ההיסטורי של העיר. בחלק זה של העיר נמצא היכל העצמאות בו הוכרזה עצמאות ארצות הברית ונכתבה החוקה האמריקאית. סמוך לו, במה שמכונה "פארק העצמאות", נמצאים מבנים היסטוריים נוספים.
היסטוריה.
פילדלפיה היא אחת מהערים הוותיקות ביותר בארצות הברית. היא נוסדה ב-1682 על ידי קבוצת קווייקרים בראשות ויליאם פן. שמה של העיר שילב את המילים היווניות "פילוס" (אהבה) ו"אדלפוס" (אח), והוא שמה היווני והרומי העתיק של עמאן. פן סבל מרדיפה דתית עקב השתייכותו לאגודת הקווייקרים ורצה שהמושבה שלו תהיה מקום בו כל אחד יכול לסגוד בחופשיות, ולכן בחר בשם שיצג את אחד מעקרונות הבסיס של האגודה- "אהבת אחים". מסיבה זו העיר גם מכונה בארצות הברית "העיר של אהבת אחים" (מאנגלית: The City of brotherly love).
בסוף המאה ה-18 הייתה לעיר הבירה של המדינה החדשה והעיר הגדולה ביותר בארצות הברית. בזמן הזה היא האפילה על בוסטון ועל ניו יורק בחשיבות פוליטית וחברתית. לבנג'מין פרנקלין שנולד בבוסטון היה תפקיד מיוחד בעלייתה.
בין 3 במאי ו-4 ביולי 1844 התרחשו בעיר מהומות בין נייטיביסטים אמריקנים לבין מהגרים אירים קתולים על רקע וויכוח שנגע לדת בבתי הספר. במהומות נגרם נזק משמעותי לרכוש ולכנסיות, וכן היו מספר נפגעים ואף מספר מקרי מוות. בעקבות המהומות פרשו הקתולים ממערכת החינוך הציבורית ויסדו את החינוך הפרטי הקתולי.
גאוגרפיה ואקלים.
גאוגרפיה.
על פי מפקד התושבים האמריקני, גודל שטח העיר הוא 369.4 קמ"ר, שמתוכם 349.9 קמ"ר יבשה ו-19.6 קמ"ר מים. מרכיבי המים כוללים את נהר הדלאוור, שעל גדתו המערבית יושבת העיר, נהר הסקוקל, נחל קובס, נחל ויסייקן ונחל פניפק.
הנקודה הגבוהה ביותר בפילדלפיה נמצאת בשכונת "גבעת הערמון" (Chestnut Hill), בגובה של 432 רגל מעל פני הים. הנקודה הנמוכה ביותר, בגובה 10 רגל מעל פני המים, נמצאת קרוב למבצר מפלין שבדרום-מערב פילדלפיה, בנקודת המפגש של נהר דלאוור ונהר הסקוקל.
המחוזות הסמוכים לפילדלפיה הם מונטגומרי מצפון; בקס מצפון-מזרח; ברלינגטון, ניו ג'רזי מזרחה; קמדן, ניו ג'רזי מדרום-מזרח; גלוסטר, ניו ג'רזי דרומה ומחוז דלאוור ממערב.
אקלים.
האקלים בפילדלפיה מתון, עם ארבע עונות. בעונת הקיץ חם ולעיתים גם לח, שיא הלחות מגיע בחודשים יולי-אוגוסט. בסתיו ובאביב נעים. גשמים יורדים בדרך כלל כל השנה, עם 8 עד 11 ימים גשומים בחודש. כמות הגשמים הממוצעת היא 1,068 מילימטר בשנה.
ימי החורף קרים, אולם רק במעט מהימים הטמפרטורה יורדת מתחת למינוס 10 מעלות צלזיוס. אופי ירידת השלגים משתנה, לפעמים כמות השלג היא קטנה, ולעיתים מתחוללות סופות שלגים. במרכז העיר ובפרוורים הפנימיים של ניו ג'רזי יורד בדרך כלל שלג קל, ושלגים כבדים יורדים בצפון ובמערב העיר.
הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת בחודש ינואר היא מינוס 4 מעלות צלזיוס, והטפרטורה הגבוהה הממוצעת היא 4 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת בחודש יולי היא 21 מעלות צלזיוס והממוצע הגבוה הוא 30 מעלות צלזיוס, אף על פי ששיא גלי החום לטמפרטורה של מעל 35 מעלות צלזיוס ועומס החום הגבוה ביותר מגיע ל-43 מעלות צלזיוס. השיא הרשמי של הטמפרטורה הנמוכה היה מינוס 24 מעלות צלזיוס ב-9 בפברואר 1934, והשיא הגבוה ביותר היה 41 מעלות צלזיוס ב-7 באוגוסט 1918.
כלכלה.
כלכלת פילדלפיה מבוססת על ייצור, זיקוק, מזון, ושירותים פיננסיים. בעיר יש גם בורסה לניירות ערך.
העיר היא ביתן של חברות גדולות רבות, כרשתות טלוויזיה בכבלים, ספקיות אינטרנט, חברות ביטוח, חברות אנרגיה, חברות לשירותי מזון וחברות רוקחות.
השלטון הפדרלי מילא תפקיד חשוב בפילדלפיה. העיר הייתה בירתה של ארצות הברית לפני הקמת וושינגטון.
השכלה.
ברחבי פילדלפיה ישנם 347 בתי ספר ציבורים ופרטיים הפועלים בה.
בעיר שוכנת אוניברסיטת פנסילבניה, החברה בליגת הקיסוס ונחשבת לאחת מהאוניברסיטאות הטובות ביותר בעולם.
ספורט.
פילדלפיה היא ביתן של קבוצות ספורט חשובות וגדולות, ואחת מ-12 הערים בארצות הברית שלהן יש קבוצות בכל ארבע ליגות הספורט המרכזיות.
תחבורה.
התחבורה בפילדלפיה היא מגוונת ומורכבת. בעיר ישנן רכבת תחתית ורכבת חשמלית, וכן מערכת אוטובוסים מפותחת ונוחה. בנוסף, יש בעיר נמל גדול. יתרה מכך, את העיר משרתים שני נמלי תעופה עיקריים. הראשון הוא נמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה, שהוא אחד מנמלי הבית של חברת אמריקן איירליינס, והשני הוא נמל התעופה "נורת'איסט" ("צפון-מזרח").
ערים תאומות.
לעיר פילדלפיה 8 ערים תאומות:
שעון חורף
לאון בלום
לֵאוֹן בְּלוּם (בצרפתית: Léon Blum; 9 באפריל 1872 – 30 במרץ 1950) היה פוליטיקאי יהודי צרפתי, מנהיג מפלגת SFIO (קודמתה של המפלגה הסוציאליסטית) וממקימי החזית העממית. כיהן כראש ממשלת צרפת שלוש פעמים: בפעם הראשונה במשך קצת יותר משנה, מ-1936–1937, בפעם השנייה למשך כחודש ב-1938, ושוב במשך כחודש לאחר מלחמת העולם השנייה. ראש הממשלה היהודי הראשון של צרפת.
חייו.
אנדרה לאון בלום (André Léon Blum) נולד בשנת 1872 בפריז במשפחה יהודית אמידה. אביו, אברהם, היה סוחר ולו חמישה בנים. המשפחה הייתה מעורה בתרבות צרפת, וכמו חלק מיהודי אירופה באותה תקופה אימצו בניה בחום את ערכי המהפכה הצרפתית: "חירות, שוויון, אחווה".
לימודים וקריירה ספרותית.
בלום למד משפטים בסורבון היוקרתית, וסיים את לימודיו ב-1894. לאחר מכן פיתח קריירה מוצלחת גם כמבקר ספרות. הוא חיבב במיוחד את יצירותיהם של סטנדל, ז'ול מישלה, אנדרה ז'יד ומרסל פרוסט, והעריץ את שייקספיר וטולסטוי. המוערך עליו מכל היה גתה, שלגביו נחשב בלום מומחה בקנה מידה כלל-אירופי. הביוגרף הישראלי שלו, אילן גריילסאמר, כינה את בלום בספרו: "איש של מילים". לדבריו, בכל תפקידיו שמר מבקר הספרות שהפך ראש ממשלה על רגישותו לשפה, והכיר בחשיבותן של מילים ובחשיבותו של אופן השימוש בהן בכל תפקידיו.
פעילות פוליטית.
ב-1894 הייתה זו פרשת דרייפוס שהניעה את בלום להיכנס לחיים הפוליטיים. הוא הצטרף למאבק למען משפט הוגן לדרייפוס, ומצא בין השותפים למערכה גם אנשי ספרות כגון אמיל זולא, אקדמאים, ליברלים וסוציאליסטים. בין מנהיגי המאבק היה חבר הפרלמנט מטעם הסוציאליסטים ז'אן ז'וֹרֶס, שבלום חש כלפיו הערכה עצומה, ובהדרגה נרקמו בין שני האישים קשרים אישיים, פוליטיים וחברתיים.
ב-1895 צורף למועצת המדינה (Conseil d'État), והחל לכתוב ליומון המפלגה הסוציאליסטית "ל'הומניטה" (בצרפתית L'Humanité, "האנושות"; בלום הוא שהציע את שם העיתון). ב-1899, בעקבות השפעת ז'ורס, שהפך למורו ולמקורבו, הצטרף בלום למפלגה הסוציאליסטית.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נדחה בלום משירות בצבא הצרפתי. מיד לאחר ההתנקשות בז'אן ז'ורס, שאז כבר היה מנהיג הסוציאליסטים, נכנס בלום בן ה-42 לפעילות פוליטית קדחתנית. תחילה נבחר כיו"ר הנהלת המפלגה ואחר כך נבחר כחבר פרלמנט מן המניין ב-1919.
בשנים 1919–1920 הייתה המפלגה הסוציאליסטית שרויה בעימותים פנימיים על רקע שאלת המהפכה הרוסית והמהפכנות הסוציאליסטית. לשווא התאמץ בלום רבות למנוע את הפילוג, שראה כהרסני (מורו, ז'ורס, עמל שנים רבות לאחד את כל הפלגים, הזרמים והמפלגות הסוציאליסטיים לכדי גוף אחד). הרדיקלים המהפכניים התפלגו וייסדו את המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, הצטרפו לקומינטרן ולקחו עמם את היומון "ל'הוּמניטה", שהיה ספינת הדגל של המפלגה. בלום לא התייאש, הקים יומון מתחרה בשם "לה פּוֹפּוּלֵר" ("Le Populaire") ועמד בראש המפלגה הסוציאליסטית הלא-מהפכנית.
כמרקסיסט אדוק סירב ליאון בלום להשתתף בממשלות לא-סוציאליסטיות, שאותן ראה כבורגניות וכמשרתות את צורכיהם של בעלי ההון. הקמת ממשלה סוציאליסטית, ללא קשר לתמיכה האלקטורלית שלה זכתה המפלגה, הייתה בלתי אפשרית שנים רבות, מכיוון שללא תמיכת הקומוניסטים לא הייתה הקואליציה מחזיקה מעמד, ואילו הקומוניסטים סירבו לשתף פעולה בהתאם לקו שהנחה הקרמלין. לדבריהם, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית הייתה מפלגה בורגנית במסווה, והם כינו אותה "סוציאל-פשיסטית".
ללאון בלום גם הייה דעות גזעניות ופרו קולוניאליזם,לכן ב-9 ביולי 1925 הוא אמר מול ה"שבר דדפוטה"("Chambre des" "députés"):"אנו מודים שאולי יש לא רק זכות, אלא חובתם של מה שמכונה הגזעים העליונים, שלעיתים טוענים עבורם זכות מעט מוגזמת, למשוך אליהם גזעים שלא הגיעו לאותה רמה. מידת התרבות והציוויליזציה"
כינון החזית העממית.
עם עליית הנאצים והתחזקות יסודות הפשיזם באירופה בכלל ובצרפת בפרט, שינה הקרמלין את עמדתו ונתן אור ירוק לשיתוף פעולה עם הסוציאליסטים.