תוכנית אורורה (Aurora) של סוכנות החלל האירופאית כוללת כוונה לבצע משימות מאוישות למאדים עד שנת 2030. התוכנית, שהתקבלה בשנת 2001, כוללת משימות לא מאוישות למאדים, סימולציות של משימות מאוישות למאדים על מנת להוכיח את אמינות הטכנולוגיה של משימה כזו, ובסופו של דבר ביצוע משימות מאוישות למאדים. עם זאת, עיכובים שונים והתנגדותן של כמה ממדינות אירופה החברות בסוכנות החלל האירופאית עלולים לגרום לביטול המשימות המאוישות למאדים במסגרת תוכנית אורורה.
רוסיה.
מספר הצעות למשימות מאוישות למאדים הוצעו על ידי מדענים רוסים. ההצעות דיברו על ביצוע המשימות בין השנים 2016 ו־2020. על פי ההצעות, צוות של ארבעה עד חמישה קוסמונאוטים ישהו בחלל במשך תקופה של שנתיים.
בשנת 2009 הסתיימה בהצלחה המשימה הניסויית מארס 500 של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה וסוכנות החלל האירופאית, בה צוות של שישה אנשים (ארבעה רוסים, צרפתי וגרמני) נכנסו למבנה סגור לתקופה של 640 ימים, כסימולציה של משימה מאוישת על מאדים.
על פי הצעה רוסית נוספת למשימה מאוישת למאדים בשיתוף עם סוכנות החלל האירופאית ונאס"א, ישלחו למאדים שתי חלליות, האחת נושאת צוות של כ־6 אסטרונאוטים והשנייה נושאת את המטען הלא מאויש. עם ההגעה למאדים, שלושה מן האסטרונאוטים ינחתו על מאדים וישהו בו לתקופה של כחודשיים. המשימה כולה תארך כ־440 ימים. עלות המשימה היא 20 מיליארד דולר ורוסיה אמורה לתרום כ־30% מהעלות. רוסיה הציעה לבצע את המשימה כבר בשנת 2015, אך יעד זמן זה אינו היה מציאותי.
בתוכנית החלל הפדרלית שממשלת רוסיה הציגה בשנת 2001 תוכנן לשגר את הנחתת "פובוס גרונט" למאדים, אך לאחר כישלונה סוכנות החלל הודיעה כי מדעניה עודנם עובדים על תוכנית "פובוס גרונט 2" שתשוגר לאחר 2025. בשנת 2018 צו נשיאותי הסמיך את תאגיד הטילים והחלל אנרגיה ואת תאגיד הטילים והחלל המאוחד לפתח טילי שיגור לטיסה למאדים, כשניסויי טיסה ראשונים מתוכננים לאחר 2028. באפריל 2018, ראש רוסקוסמוס, איגור קומארוב הודיע כי טיסה מאוישת רוסית למאדים תתרחש רק לאחר הצלחת תוכנית לונה 25.
מארס ואן (2012).
בשנת 2012 חשפה קבוצת יזמים הולנדית תוכנית לגיוס מימון כדי להקים בסיס מאויש פרטי על מאדים בשנת 2023 המכונה מארס ואן (Mars One). ההבדל העיקרי בין מארס ואן לפרויקטים מוצעים אחרים הוא שמארס ואן מאורגנת כעמותה ללא כוונת רווח, והיא שואפת להשתמש בספקים בינלאומיים, ללא עירוב פוליטיקה. זו תהיה משימה חד כיוונית, כלומר לא תהיה טיסה בחזרה לכדור הארץ. מי שמבקש לטוס למאדים ולהשתקע שם, הוזמן להציג את בקשתו בהקלטות וידאו באינטרנט.
עשרות אלפי בני אדם מכל רחבי העולם הציגו את מועמדותם, ולאחר מספר סינונים, באוקטובר 2014, נותרו כ־700 מהם שיתחרו על ארבעת המושבים בטיסה הראשונה. בפברואר 2015 הודיעה החברה כי לאחר סינונים רפואיים אושרו 50 גברים ו־50 נשים מכל רחבי העולם להתמודד לתפקידי האסטרונאוטים במשימה.
לפי התוכנית, בשנת 2018 תשגר מארס ואן לוויין תקשורת שיקיף את מאדים, רכב שטח רובוטי ב־2020 ולאחר מכן רכיבי הבסיס ולבסוף - המתיישבים. את האנרגיה הדרושה לבסיס יפיקו המתיישבים ממערך קולטי שמש בשטח של 3,000 מ"ר. טיל SpaceX Heavy של חברת SpaceX הנמצאת בבעלות היזם הפרטי אילון מאסק, ישמש לשיגור הציוד. כל המבצע יצולם וישודר לכדור הארץ כאירוע מדיה, וההכנסות מזכויות השידור ישמשו למימון התוכנית. שיגור אנשי הצוות מתוכנן לשנת 2026.
בוועידה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה שהתקיימה בטורונטו, קנדה באוקטובר 2014 הציגה קבוצת חוקרים מ־MIT מחקר ובו פירוט סימולציות שערכו, מהן עולה כי בטכנולוגיה הנוכחית, המושבה לא תשרוד למעלה מ־68 ימים.
בין מבקרי מארס ואן, דוקטור ג'וזף רושה, אסטרופיזיקאי במקצועו, הטוען כי הוא בין 100 המועמדים שנותרו במשימה, אך סביר להניח כי לעולם לא ינחת על מאדים, כיוון שיישום וביצוע המשימה אינם אפשריים.
ג'וזף טוען כי:
באשר לראיון, ג'וזף הוסיף ואמר: ולכן, בחירה במועמד לאסטרונאוט צריכה להיות הרבה יותר קפדנית בררנית, ומתישה.
בינואר 2019 הכריזה חברת מארס ואן על פשיטת רגל.
הצעות נוספות.
אפשרות ה"איש אחד, כיוון אחד".
בשנת 2006, ג'יימס מקליין, מהנדס נאס"א לשעבר, הציע לבצע בתחילה משימה מאוישת למאדים ללא חזרה לכדור הארץ, בה ישוגר רק אסטרונאוט אחד.
הצעת אגודת מאדים הגרמנית.
אגודת מאדים הגרמנית הציעה לבצע משימה מאוישת למאדים באמצעות שיגור של חמישה משגרי אריאן 5 משודרגים על מנת לשגר צוות של 5 אסטרונאוטים למשימה בת 1200 ימים, יחד עם מטען במשקל של כ־120,000 קילוגרם.
ניסויים ובדיקות.
במדינת הוואי בארצות הברית בוחנת נאס"א את פעילותם של צוות אסטרונאוטים בתנאי בידוד. במהלך חודש אוגוסט 2015 שישה אנשים נסתגרו בחדר מבודד ויצאו רק כשנה לאחר מכן כשהם לבושים בחליפות חלל.
במסגרת הבדיקות וההכנות לשיגור בני אדם למאדים, התבצע גם מחקר בשנת 2018 בתאומים זהים אשר אחד טס לחלל למשך שנה ומשנהו נשאר על כדור הארץ. תוצאות המחקר הצביעו על שינויים בביטוי הגנים אצל התאום ששהה בחלל.
משימות אנלוגיות.
המחקר לאפשרות הקיום על מאדים, כולל משימות על כדור הארץ, המדמות משימות שונות שיתקיימו במאדים, וכן בוחנות דברים נוספים שאפשר כבר לבדוק על כדור הארץ בטרם יהיו על מאדים. במשימות אלו נחקרים תנאי הבידוד, אמצעי הקשר, ניהול משאבי האנרגיה, ניהול משאבי מים ומזון, ודימוי ניסויים שונים. אחת מהמשימות האלו D-MARS, מתקיימת מאז 2018 מדי שנה במכתש רמון, הדומה במאפייניו הגאולוגים ובבידודו היחסי לצביליזציה. בהדמיה הגדולה והמתקדמת ביותר שנערכה עד כה, ותתחיל ב-10 באפריל 2021, האסטרונאוטים יבצעו מגוון רחב של ניסויים שזכו להתקבל לפרויקט, שבו מעורבים יותר מ-200 מדענים ב-25 מדינות.
ביקורת.
ישנם מדענים הטוענים שמשימות מאוישות למאדים יכולות דווקא לפגוע בחקר מדעי החלל. בשנת 2004, ועדה של "אגודת הפיזיקה האמריקאית" טענה ש"העברת סדר העדיפויות של נאס"א למשימות מסוכנות ויקרות לירח ולמאדים, משמעותה הזנחת המאמצים המבטיחים ביותר במדעי החלל"
ההסכמה המשולשת
ההסכמה המשולשת (בצרפתית: Triple Entente, ברוסית: Анта́нта), היא הברית בין בריטניה, צרפת ורוסיה, שהתגבשה בשנת 1907.
ההסכמה הגיעה למעשה לאחר תהליך של מספר שנים, שכלל בריתות והסכמים שונים בין הארצות החברות בה.
ב-1893 נחתמה הברית הצרפתית-רוסית, שחיזקה את הקשרים בין המדינות וערערה את מקומה של גרמניה.
ב-1904 נוצרה הסכמה מדינית בין בריטניה לצרפת, בעקבות חשש של בריטניה מהתעצמות הכוח הצבאי הגרמני, ובמיוחד מהתחזקות הצי הגרמני בצפון האוקיינוס האטלנטי ובים הצפוני, ושתי המדינות חתמו על ההסכמה הלבבית.
הברית הצרפתית-רוסית, לצד ההסכמה הלבבית, יצרו בעקיפין את הקשר בין בריטניה לרוסיה, ובשנת 1907 חתמו ביניהן בריטניה, צרפת ורוסיה על ברית - "ההסכמה המשולשת". ההסכמה המשולשת הביאה לקצה באופן סופי את מדיניות ההתבדלות של בריטניה עד לאותה תקופה, מדיניות שכונתה "הבדידות המזהירה".
במסגרת הברית הוסכם על שיתוף פעולה בין שלוש המדינות ונוצר איחוד הגנתי בין שלוש המעצמות האירופיות, איחוד שעמד מול הברית המשולשת שהייתה במרכז אירופה בין גרמניה, אוסטרו-הונגריה ואיטליה. ההסכמה המשולשת זכתה לתמיכה וחיזוק מצד מדינות נוספות בעולם, ובהן ארצות הברית, יפן, ספרד ופורטוגל.
הסחוס הטבעתי
הסחוס הטבעתי (TA: Cartilago cricoidea. קְרִיקוֹאִיד, מיוונית: krikoeides, בעל צורה עגולה) הוא הסחוס המקיף את קנה הנשימה, והוא המעניק לו את צורתו העגולה.
מבנה.
הסחוס הטבעתי נמצא מתחת לסחוס התריס (Thyroid cartilage) בגרון, והוא מחובר לרצועת הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Ligamentum cricothyroideum) על ידי מפרקי הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Articulatio cricothyroidea). מתחת לסחוס הטבעתי נמצאים סחוסי הקנה (Tracheal cartilage), שלהם צורת פרסה (צורה של האות C) על מנת לאפשר לוושט להתרחב על חשבון הקנה בזמן אכילה. אל סחוסי הקנה, מחובר הסחוס הטבעתי באמצעות רצועה הנקראת cricotracheal ligament. הסחוס הטבעתי מקושר לבלוטת התריס. למרות מיצר התריס המפריד ביניהם, שתי אונות של בלוטת התריס מתארכות לשני צדדיו של הסחוס הטבעתי. חלקו האחורי של הסחוס רחב יותר מחלקו הקדמי ונקרא לוחית (Lamina) חלקו הקדמי של הסחוס נקרא קשת (Arch).
על גבי הסחוסי הטבעתי יושבים סחוס התריס ושני הסחוסים הקיתוניים (Arytenoid cartilage). הסחוס הטבעתי הוא הסחוס המקובע מבין הסחוסים האלו. בזמן בליעה הוא זז מעט, ובזמן דיבור אינו זז.
טנק חילוץ M88
יסוד (פירושונים)
בולדווין השלישי
בולדווין
בשביל הנשמה
בשביל הנשמה היא עמותה שמטרתה להרבות את לימוד תוכני האמונה היהודית ומחשבת ישראל. פעולתה העיקרית היא חיבור והוצאה לאור של חוברות לימוד יומי קצר לבני נוער. על פי רישומי העמותה, היא הפיצה במצטבר מאות אלפי חוברות, חלקן תוך שיתוף פעולה עם משרד החינוך שמחלק אותן בחופש הגדול לתלמידי החינוך הממלכתי דתי.
העמותה הוקמה בשנת ה'תשס"ח לעילוי נשמת נרצחי הפיגוע בישיבת מרכז הרב על ידי חבריהם לישיבה.
רקע להקמה.