עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה לנוס עם האל מרס מהמיתולוגיה הרומית, וברוב הכתובות מופיע שמו כחלק מהשילוב "לנוס מארס" (דבר יוצא דופן שכן לרוב השם הרומי קדם לשם הקלטי).
לנוס היה אל מרכזי בפולחן שבט הטרוורי, והיה לו מרכז פולחני בטריר ובמרטברג (כיום בגרמניה). שתי כתובות לכבוד האל התגלו גם בדרום מערב בריטניה, דבר המעיד על פולחנו גם באי הבריטי. אחת הכתובות מזהה את לנוס עם האל אוקלוס:
הפולחן לכבוד לנוס בטריר ראה באלה הקלטית אנקאמנה, שזוהתה עם האלה הרומית ויקטוריה, את בת זוגו. אולם כתובת שהתגלתה בלוקסמבורג מזהה את האלה הקלטית אינקיונה כזוגתו של האל.
ליטאוויס
ליטאוויס (Litavis או Litauis) המכונה גם ליטאווי (Litaui) או ליטאוויה (Litauia) היא אלה במיתולוגיה הקלטית - ככל הנראה אלת אדמה, שפולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו). כתובות לכבוד האלה התגלו באנייה-לה-דוק ובמאלאן, בקוט ד'אור שבצרפת. בכתובות אלה מצוינת האלה כזוגתו של האל הרומי - גאלי מרס קיקולואיס.
ככל הנראה מקור שמה של האלה במילה הפרוטו קלטית "ליטו" שמשמעה "להאכיל" - ככל הנראה בשל זיהוייה כאלת האדמה המאכילה את האנושות.
ליטאווי
ליטאוויה
משתת
משתת היא כלי עיבוד חקלאי רתום לטרקטור, שנועד לשבור את התשתית הקשה שנוצרה בקרקע לאחר עיבוד חוזר על עצמו לאותו עומק, או בעקבות דריכה של אופני הטרקטור על קרקע לחה שנוטה להתהדק.
במשתת יכול להיות מספר שונה של רגליים, רגליים אלו מוחדרות בצורה אלכסונית לתוך האדמה ושוברות את הרגבים בעומק האדמה מבלי לפזרם על פני השטח.
פעולת המישתות מסייעת במצבים בהם האדמה מיועדת לגידולים שיעמיקו שורש בתוכה, כדי שהשורשים לא יתקשו להתפתח בשל אדמה קשה וצפופה.
את המשתת ניתן להחדיר מעומק שטחי ועד עומק של מטר לתוך האדמה, אך לרוב אין צורך להעמיק יותר מ-40 עד 45 ס"מ. המשתת יכולה להכיל שלוש רגליים או יותר, כל עוד הטרקטור מסוגל למשוך אותו. הרגליים מסודרות בצורך ראש חץ, או בשתים או יותר שורות, כשכל רגל פועלת במרווח שבין שתי הרגלים שלפניה. סידור זה נועד כדי להקטין עד כמה שאפשר את מאמץ המשיכה שעל הטרקטור לספק, וגם להגיע לשבירה מרבית של התשתית. ככל שיש יותר רגליים והחדירה יותר עמוקה, כך נדרש טרקטור חזק וכבד יותר כדי להפעילו.
לאחר פעולת המשתת, פני הקרקע נראים די חלקים, אולם הקרקע מרוסקת בעומקה.
ישנם כמה סוגים של משתתים: פרפלאו, ישר, אלכסוני, וקשתי.
במקום בו יש שאריות יבול רבות או עשבים שוטים, מוחלפת פעולת המשתת בחריש על מנת להצניע את שאריות הצמחייה בקרקע. באדמות שלא עובדו זמן רב מבצעים מעבר משתת ואחריו מעבר מחרשה ובצורה זו פותחים את הקרקע לעיבוד.
טיגרינייה
פראמונה
מיגוגה
מאפונוס
מאפונוס (Maponos או Maponus - "הבן הקדוש") היה אל במיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בבריטניה ובגאליה.
עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה האל עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
אל זה התגלגל לדמות המיתולוגית מאבון אפ מודרון מהמיתולוגיה הוולשית, בה נחשב לבנה של אלת האדמה. מתוך אנלוגיה זו ניתן להסיק שגם במיתולוגיה הקלטית היה מאפונוס בנה של אלת האדמה דיאה מאטרונה.
מקור שמו במילה הגאלית "מאפוס" שמשמעה "בן".
כתובות לכבוד האל התגלו בבורבון-לה-בן ובשאמלייר שבגאליה (צרפת של ימינו) וכן בצפון בריטניה באזור קורברידג' וצ'סטרהולם של ימינו, והיישוב מאפוריטום הקדום נקרא על שמו של האל.
פאולה אקרמן
פאולה אקרמן (באנגלית: Paula Ackerman; כ"ח בכסלו תרנ"ד, 7 בדצמבר 1893 – ו' בשבט תשמ"ט, 12 בינואר 1989) הייתה האישה הראשונה שהנהיגה קהילה יהודית כרבה בארצות הברית – בשתי קהילות רפורמיות במיסיסיפי ובפלורידה.
ביוגרפיה.
נולדה בשם פאולה הרשקוביץ (Paula Herskovitz) בכ"ח בכסלו תרנ"ד (7 בדצמבר 1893) בעיר פנסקולה שבפלורידה. היא נישאה לרב ויליאם אקרמן בשנת תרע"ט (1919). בעלה היה רב בית הכנסת הרפורמי "בית ישראל" בעיר מרידיאן שבמדינת מיסיסיפי. הוא נפטר במפתיע בשנת תש"י (1950), ופאולה אקרמן תפסה את מקומו כראש הקהילה, אף על-פי שלא הוסמכה רשמית לרבנות. אקרמן הנהיגה את הקהילה כאילו הייתה רב במשך שלוש שנים, עד שנמצא רב מוסמך (הסמכה על-פי כללי היהדות הרפורמית) שהחליף את בעלה המנוח. בשנת תשכ"ב (1962) שוב מילאה אקרמן תפקידים רבניים, הפעם בבית הכנסת "בית אל" שבעיר הולדתה. גם בפעם הזאת הופקדה המשימה בידיה עקב היעדרו של רב מוסמך מהקהילה. כעבור תשעה חודשים נמצא רב מוסמך להנהגת הקהילה בפנסקולה שבפלורידה, ואקרמן חדלה למלא את התפקידים שהופקדו בידיה.
פאולה אקרמן נפטרה במדינת מיסיסיפי, שבה חיה רוב ימיה, בו' בשבט תשמ"ט (12 בינואר 1989).
עד שנת תשל"ב (1972) לא הוסמכו בארצות הברית נשים לרבנות, וגם כיום הסמכת נשים לרבנות קיימת רק בקהילות מהזרם הרפורמי. האישה הראשונה שהוסמכה רשמית כרבּה רפורמית בארצות הברית הייתה סאלי פריסנד מקהילת טינטן פולס במדינת ניו ג'רזי. לפיכך, לא הייתה לאקרמן אפשרות להתמנות במקום בעלה במינוי קבוע, וגם כך הסכמת הקהילה שתמלא את מקומו של בעלה למשך שלוש שנים הייתה מקרה בלתי-רגיל שנבע מהאסון שהקהילה נקלעה אליו. בכל זאת, מינויה הזמני של אקרמן נפל על קרקע פורייה, ונתפס בקהילה הרפורמית של ארצות הברית כצעד שיכשיר את הקרקע להסמכת נשים לרבנות באופן רשמי. בדיווח של טיים מגזין מ-22 בינואר 1951, מצוטט הרב מוריס אייזנדרת, שהיה אז נשיא איחוד הקהילות העבריות של אמריקה (איחוד הקהילות הרפורמיות בארצות הברית) באומרו: "אין למנוע מנשים את הזכות להיות מוסמכות. אין דבר בפרקטיקה או בעקרונות של היהדות הליברלית המונע את האפשרות שאישה תכהן כרב".
במכתב פרטי שכתבה אקרמן בקשר לאפשרות שתמונה רשמית להנהגת הקהילה כרב היא כתבה: "אני יודעת עד כמה הרעיון הזה מהפכני - זהו לפיכך אתגר, ואני מתפללת שאוכל לעמוד בו. אם רק אוכל לטמון זרע להשתתפות רחבה יותר של האישה היהודית - אם יהיה בכך כדי לפתוח דרך לתלמידות יהודיות לעבור הכשרה להנהגת קהילות - תהיה משמעות כלשהי לחיי."
גרנות (פירושונים)
שרון כידון
שרון כידון (נולדה ב-12 ביולי 1970) היא מנחת טלוויזיה ויוצרת סרטים דוקומנטריים ישראלית. אשת פרסום בעברה.
ביוגרפיה.
שרון כידון נולדה בשם שרון ויכסלבאום בתל אביב. את שירותה הצבאי עשתה כמש"קית עיתונות ביחידת דובר צה"ל.
למדה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן בחוג למדעי המדינה וספרות אנגלית. היא בעלת תואר שני בתקשורת ועיתונאות מאוניברסיטת בר-אילן.
החלה את דרכה המקצועית בפרסום גיתם, כמזכירה, בשנים 1992–1994. בשנים 1994–1996 החלה את צעדיה הראשונים בטלוויזיה כעוזרת עורך בחדשות ערוץ 2, בשנות ההקמה הראשונות.
בשנים שלאחר מכן מילאה שורה של תפקידים בתחום התקשורת השיווקית: מנהלת פרסום ויחסי ציבור של יבואנית הרכב "סוכנות מכוניות לים התיכון"; ניהלה במשך למעלה משלוש שנים את מערך התקשורת השיווקית בבזק בינלאומי, והייתה שותפה להשקת שירותי האינטרנט ומיתוג החברה. בשנת 2003 מונתה לתפקיד ניהול מערך התקשורת השיווקית בחברת הסלולר פרטנר אך פרשה.
בתקופה זו עברה מניהול ותכנון קמפיינים, עריכת תוכניות, להגשת פינת פרסום בתוכנית הבוקר "רשת על הבוקר". כשנה מאוחר יותר הגישה בטלוויזיה החינוכית תוכנית משלה שנקראה "תיק שיווק". בתוכנית, מלבד ההנחיה, עסקה גם בעריכה, כתיבת תסריטים והגשת כתבות.
בשנת 2005 הצטרפה לזכיינית ערוץ 2 "רשת", והגישה תוכניות שונות במשך שלוש שנותיה שם:
במהלך שנת 2008 החליפה כידון למשך מספר חודשים את סיון רהב-מאיר בהגשת תוכנית הבוקר של "קשת", "יום חדש". את התוכנית הגישה לצידם של אורן וייגנפלד ויורם בינור.
בשנת 2009 החלה ליצור סרטים דוקומנטריים עבור ערוץ עשר (בהם הסרט המדובר "עיני רנטגן - סיפורו של הרב יעקב איפרגן").
החל מנובמבר 2012 הנחתה למשך כשנה לצד שי גולדן את התוכנית "מדברים על זה" ששודרה בערוץ 2, בשידורי הזכיינית "רשת". בנוסף, הגישה בערוץ 2 תוכנית ראיונות אישית בשם "משהו אישי – עם שרון כידון".
בנובמבר 2013 החלה להנחות את התוכנית החדשה רשת כלכלית בערוץ 2. במקביל הגישה לצד שי גולדן את התוכנית "מייבשים את הביצה" ברדיו תל אביב העוסקת בסיכום השבוע בתקשורת, שזכתה בפרס תוכנית המלל הטובה ביותר לשנת 2011 מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב. ובנוסף הגישה פעם בשבוע את התוכנית הכלכלית "סוגרים חשבון" בחינוכית 23.
באוקטובר 2014 החלה להנחות פעמיים בשבוע, יחד עם דניאל בן סימון, תוכנית ראיונות פוליטית בשם "כידון ובן סימון" ב"רשת" (ערוץ 2). באותה שנה יצרה את התוכנית התיעודית "אבחונים בהפרעה" העוסקת בתעשיית האבחונים הדידקטיים ובתיוגם של ילדים כבעלי הפרעות קשב וריכוז. בנוסף, יצרה את התוכנית התיעודית "ילד בכל מחיר", על תעשיית טיפולי הפוריות בישראל. בשנת 2017 החלה להנחות את התוכנית "אקטואליות".
בשנת 2018 יצרה את הסרט הדוקומנטרי "ארבעת השבטים" לרגל תשעה באב. הסרט נוצר בהשראת נאום השבטים של הנשיא ראובן ריבלין, ובמהלכו היא נפגשה עם נציגי ארבעת השבטים: חילוני, חרדי, דתי-לאומי וערבי.
בעשור השני של המאה ה-21, כידון פעילה כחברת הוועד-המנהל של עמותת "כוח נשים", הפועלת לקידום מנהיגות נשים בישראל.
בשנת 2019 החלה להחליף בחלק מימי השבוע את אודי סגל בהנחיית התוכנית "לפני החדשות". באפריל 2021 החלה להגיש את התוכנית יחד עם שי גולדן באופן קבוע.