כאשר נואש מהקיבוצים פנה בן-גוריון לתנועת המושבים אשר לאחר דיונים וויכוחים פנימיים בשאלת יכולתם של העולים להיקלט במסגרת שיתופית-חקלאית הסכימה לקחת על עצמה את קליטתם וארגונם של העולים במושבים חדשים הן מתוך אידאולוגיה ציונית והן מתוך שאיפה להגדיל את כוחה הפוליטי של התנועה אשר היוותה אז אחוז קטן מאוד מההתיישבות העובדת ונתפסה כזניחה ונחותה מהקיבוצים.
השנים הראשונות.
מושבי עולים רבים הוקמו על חורבותיהם של כפרים ערבים נטושים מתוך המחשבה על ניצול הבתים אשר נשארו עומדים על תילם בתור בתיהם הראשונים של המתיישבים כאשר במושבי עולים שהוקמו בשטח בתולי התגוררו המתיישבים בפחונים, בדונים ולעיתים באוהלים, העיקר ליישב את מרחביה החדשים של המדינה החדשה והוצאת רבבות העולים החדשים מן המעברות בהן שררו תנאי תברואה קשים, אבטלה ודכדוך. מהלך זה היה כדבריו של לוי אשכול, ראש מחלקת ההתיישבות, שתי ציפורים במכה אחת ("שממת הארץ טומנת בחובה פתרון לשממת האדם").
על אף הכוונה להרחיב את התוצרת החקלאית של ישראל וכיבוש האדמה הועסקו המתיישבים במושבי העולים תחילה בעבודות שכירות כגון בניית בתיהם שלהם (על כך קיבלו משכורת נמוכה ממוסדות המדינה), הנחת קווי מים וסלילת כבישים מתוך כוונה לאפשר למתיישבים לכלכל את עצמם עד ביסוסו של המשק החקלאי.
מושבי העובדים בתחילת דרכם עברו משברים וטלטלות קשות, תשתיות לקויות כגון היעדר כבישים, ניקוז, תאורת רחוב וקווי מים בנוסף לגנבות ורציחות שהתבצעו על ידי מסתננים וקשיי הסתגלות פיזיים וחברתיים לחיי חקלאות ולמסגרת כפר שיתופי נתנו אותותיהם במתיישבים ויצרו גלי עזיבות לערים ובחזרה למעברות, מה שאילץ את תנועת המושבים ומחלקת ההתיישבות לצרף משפחות נוספות לעיתים מארצות מוצא שונות ובניגוד לדעת חברי המושב הוותיקים מה שיצר קשיים נוספים וכך הלאה.
העולים החדשים היו לרוב יוצאי עיר וחסרי כל ניסיון בחקלאות ובקיום מערכות מוניציפליות-חברתיות-קהילתיות וגויסו להקמת מושבים על ידי שליחי תנועת המושבים ותנועות התיישבות אחרות (הפועל המזרחי וכו'...) היישר מהמעברות ומארצות מוצאם לרוב בלי להבין לעומק את משמעות הבחירה להקים מושב ואת השלכותיה.
כדי לתמוך במהלך ההתיישבות קרא דוד בן-גוריון לבני המושבים הוותיקים (הכוונה לבני נהלל, כפר יהושע, כפר ויתקין וכו' ולא לתנועת בני המושבים) לעזוב את משקיהם לפרק זמן קצר ולשמש מדריכים מקצועיים וחברתיים לעולים החדשים. ההיענות לקריאתו זו, במסגרת תנועה ללא שם, הייתה דלה בתחילה כאשר רק חברי מושבים ספורים הסכימו לקחת על עצמם את התפקיד (וגם זה לזמן מוגבל) אך תפסה תאוצה בחלוף הזמן למרות שגם בשיאה לא הספיקה ואנשי מחלקת ההתיישבות נאלצו להביא מדריכים עירוניים ועוזבי קיבוצים כדי להשלים את המכסה הדרושה.
לעומת זאת, בשל מדיניות התכנון הממשלתית, רבים ממושבי העולים מוקמו באזורי ספר אסטרטגיים, כמו בגבול הצפון, בעמק בית שאן ובפרוזדור ירושלים (שהיה אז מוקף בגבול עם ירדן). במספר מקרים, נפגעו התושבים בחדירות מחבלים. מושבים אחרים מוקמו בנגב, הרחק מאפשרויות תעסוקה אלטרנטיביות למי מן התושבים אשר לא צולחת בידיו העבודה החקלאית.
העובדה שתושבי המושב היו במקרים רבים מהגרים מאותה מדינה (ואף לעיתים מאותו אזור) עיכבה לעיתים קרובות את השתלבותם בתרבות הישראלית; במקרים אחרים יושבו שתי קבוצות מתרבויות שונות (למשל, מושב חדיד שהוקם על ידי עולים מתימן אליהם צורפו עולים מרומניה) והדבר גרם למתיחות בין-תרבותית.
רבים ממושבי העולים סבלו (ואף סובלים היום) ממצוקות כלכליות וחברתיות בשל תנאים אלה.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:המושב]]
[[קטגוריה:עלייה]]
[[קטגוריה:שנות ה-1950 בישראל]]
מברק נוביקוב
מברק נוביקוב (נקרא גם דו"ח נוביקוב, ברוסית: Николай Васильевич Новиков) הוא כינוי למברק ששלח ניקולאי נובִיקוֹב (Новиков, Novikov), שגריר ברית המועצות בארצות הברית (אפריל 1946 - אוקטובר 1947), למנהיגי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בספטמבר 1946. במברק מתאר נוביקוב את מדיניות החוץ של ארצות הברית בתקופת ממשלו של הארי טרומן, כפי שהיא נתפסת על ידיו.
רקע.
מיד בתום מלחמת העולם השנייה, שבה שיתפו פעולה ממשלות ארצות הברית בריטניה וברית המועצות (שלושת הגדולים), החל להיווצר מתח בין ארצות הברית ובריטניה לבין ברית המועצות. מתח זה, שעצימותו שונה מתקופה לתקופה, מכונה המלחמה הקרה. רוזוולט נפטר באפריל 1945, ולא הספיק לקבל את כניעת גרמניה הנאצית ויפן, וסגנו הארי טרומן החליפו. בתקופת ממשלו שונתה מדיניות ארצות הברית מקצה לקצה. הדוקטרינה ששלטה עד אז, דוקטרינת מונרו, השואפת לבדלנות אמריקנית: אירופה לאירופאים ואמריקה לאמריקנים, דוקטרינה זו שונתה לדוקטרינת טרומן. מרכיבים רבים חברו יחד ליצירת דוקטרינה זו, כמו השינויים המהירים במלחמה הקרה, השתלטות ברית המועצות על חלקים נרחבים במזרח אירופה, מרוץ החימוש ועוד. אירועים אלו לא פסחו על טרומן, שהבין שיש לשנות מדיניות אל מול הסובייטים.
דוקטרינת טרומן והמברק הארוך.
אחד הגורמים לשינוי זה הוא "המברק הארוך, בו תיאר ג'ורג' קנאן, דיפלומט אמריקני בכיר במוסקבה, במברק ארוך (מעל 5,300 מילים), את השקפתו לגבי ברית המועצות ושאיפותיה, ומלחמתה בקפיטליזם. מברק זה העניק לקנאן מעמד בתחום מדיניות החוץ האמריקנית כלפי ברית המועצות, והוא היה מעורב מאוד בכתיבת תוכנית מרשל. המברק הפך גם למאמר שפרסם קנאן תחת שם בדוי 'X'. במברק זה מציע קנאן לשנות מדיניות אל מול הקומוניזם, למדיניות שלימים תקרא מדיניות ההכלה,containment, או תורת הבלימה. טרומן עצמו מזכיר את המברק בנאומו בפני הקונגרס, כאשר הוא מבקש לאשר העברת סכום עתק של 400,000,000$ לידי יוון וטורקיה בשל מלחמת האזרחים שמתרחשת שם, ובקשתם לעזרה. נאום זה הוא הנאום שהתווה את דוקטרינת טרומן, המושתתת על הפחד מאפקט הדומינו.
תוכן המברק.
מברק נוביקוב נכתב כתגובה למברק הארוך. גם מברק זה היה ארוך, וכלל נושאים רבים. הוא מתנגח בממשל טרומן, ומכנה אותו קיצוני. הוא רואה בו שינוי משמעותי מממשלו של רוזוולט, שזה האחרון חיפש שיתוף פעולה עם הכוחות הגדולים, ואילו ממשל טרומן רוצה לשלוט על העולם ולכפות את הקפיטליזם על כל מדינות העולם וגם על ברית המועצות. כהוכחה לכך הוא מראה את הרחבת הכוחות המזוינים של ארצות הברית בתום המלחמה, למרות שארצות הברית מעולם לא החזיקה צבא שלום. נוביקוב רואה בכך הוכחה לניסיון האמריקני לקחת לעצמו פטרונות על העולם.
המברק נחשף לעיני המערב רק לאחר נפילת הגוש הקומוניסטי.
עומד בשער
עומד בשער הוא אלבומו השביעי של הזמר והמלחין עמיר בניון שיצא לאור בספטמבר 2008, האלבום כולו מוקדש לגאולה היהודית ולבואו של מלך המשיח, וכל שיריו נכתבו על ידי בניון. האלבום שווק על ידי חברת ההפקות הפרטית של בניון נבל עשור והתו השמיני.
הסינגל "עומד בשער" זכה להצלחה רבה, גם הדואט "נדבר מחר" עם אבי עברי ו"דרך". באלבום עשרה שירים ובהם "לא כחול, לא לבן", שיר מחאה נגד התנהלות הממשלה, המבוסס על השיר "כחול ולבן זה צבע שלי". בפזמון כתב בניון "זה לא כחול ולא לבן, זה לא הצבע שלי, לא צבעי אדמתי, לא דמותי. לא מזכיר לי את עצמי".
עשרת המבצעים של הרבי מליובאוויטש
קבוצת המליליט
קבוצת המליליט היא קבוצת מינרלים סורוסיליקטיים (סורו ביוונית ערימה - סיליקטים במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן, נתרן, אלומיניום, מגנזיום ולעיתים ברזל.
המינרלים בקבוצת המליליט.
המינרלים בקבוצת המליליט הם תמיסות מוצקות של כמה מיני מינרלים שהחשובים בהם הם הגהלניט והאקרמניט. בחלק מהמינרלים משתתפים גם היסודות בריליום, בריום ואבץ.
תכונות.
הרכב וקריסטלוגרפיה.
נוסחת המבנה הכימי הכללית של קבוצת המליליט היא Ca,Na)2(Mg,Al)[4]Si2O7)
המינרלים בקבוצת המליליט מתגבשים במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טטרגונולית סקלנוהדרלית" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית " P 421m ". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.715, ו-c=5.099Å.
למינרלים בקבוצת המליליט יש מבנה בסיסי זהה על פי הנוסחה הכללית הבאה: ("A"2"B(T"2O7. מבנה המליליט מורכבת מזוגות משולבים של "T"O4, כש-"T" יכול להיות צורן, אלומיניום או בור, בצורת עניבת פרפר. כשהם משתפים אחת הפינות הופכת נוסחת הזוג ל-"T"2O7. "עניבות פרפר" אלו מקושרות ביניהן ללוחיות באמצעות קטיוני "B". הלוחיות מקושרות האחת לשנייה באמצעות קטיוני "A", כשהנפוצים ביותר הם סידן ונתרן. אלומיניום משתתף גם כ-"T" וגם כ-"B".
תכונות פיזיקליות.
הגבישים של המינרלים בקבוצת המליליט זעירים (עד כמילימטר) והמינרלים מופיעים בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או גרגירית. יש להם פצילות מובחנת על {001} וחלשה על {110}, והם נשברים באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרלים בינונית, 5.5-5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 2.95.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרלים הם חד-ציריים שליליים. מקדמי השבירה של מינרלי המליליט הם: nε=1.626-1.658 ו-nω=1.632-1.669. גבישי המליליט שקופים למחצה, מינרלים טהורים של מליליט הם חסרי צבע, אבל בגלל זיהומים צבעם הוא בדרך כלל לבן, צהבהב, חום ירקרק, אפור או אפור ירקרק.
גילוי ומקור שם.
המינרל הראשון בקבוצה נתגלה לראשונה ב-1796 בקפו די בובה (Capo di Bove) בהרי אלבן (Alban), בנפת רומא שבמחוז לאציו באיטליה. מקור השם מיוונית מלי (μέλι) – "דבש" על שם הגוון הצהוב הנפוץ של המליליט וליתוס (λίθους) – "אבן". הגאולוג והמינרלוג הצרפתי ז'אן-קלוד דלמטרי (Jean-Claude Delamétherie; 1817-1743) היה ראשון שתיאר את המינרל.
שימושים.