אינלנד אמפייר נוגע בכל אותם נושאים שהעסיקו את לינץ' בשלב זה של יצירתו - ובעיקר האופן שבו עולם הקולנוע משפיע על חיי האדם באמצעות הדימויים והחלומות שהוא מייצר. בסצנת הכתוביות שבסוף הסרט מגיחה לפתע לורה הרינג ממלהולנד דרייב, ומייצרת את הקשר התמטי והרגשי שבין שני הסרטים. בכך הוא איננו רק סרט מסוג זרם תודעה אלא גם קולנוע רפלקסיבי המביט על עצמו מבפנים ומגלה את הפנים האמיתיות שמאחורי החלום, שאינם אלא פניו של הסיוט. דניס לים מהמגזין סלייט כתב כי "הסרט הוא שלוש שעות של סיוט בהקיץ אשר נוטל הן את צורתו והן את תוכנו ממוחה המעורפל של שחקנית בהוליווד" והוסיף כי השימוש בצילום וידאו בניגוד לצילום בפילם הופך את הסרט כביכול למוכר יותר משום שווידאו הוא המדיום הקרוב לצרכן הביתי והוא גם מעורר אסוציאציות לסרטים ביתיים, לפורנוגרפיה, ולסרטונים ויראליים.
בראיונות שהעניק לינץ' לקראת יציאת הסרט הוא אמר כי הוא לעולם לא יחזור יותר לצלם בפילם וכי הצילום בווידאו דיגיטלי מאפשר את מה שבלתי אפשרי בצילום בפילם. כמו כן הוא כינה את הצילום בפילם "דינוזאור". באמצעות הצילום בווידאו מפרק לינץ' את הסרט מ"קולנועיותו" ומאפשר לעצמו לייצר חוויה אסתטית שונה בהביטו כביכול על תעשיית הקולנוע החלומית מבחוץ. זהו למעשה פירוקה המוחלט של הפנטזיה ההוליוודית. כפי שעלילת הסרט משקפת את החרדה מבגידה וניאוף, כך סגנונו של הסרט משקף את החרדה מהעשייה הקולנועית עצמה ומהאופן שבו היא מציגה את הדילמות הללו על המסך.
מבקר הקולנוע מארק פישר כתב כי הסרט נראה לרוב כמו "שילוב של רצפי חלומות המרחפים בחלל ללא כל קרקע יציבה מתחתם. כמו חלום ללא חולם, שבו שום פריים איננו בטוח ומוצק. למעשה הסרט הוא המטורף ולא הדמויות שבתוכו. זה כאילו שהוליווד בעצמה חולמת על עצמה."
Kaggle
Kaggle היא חברה שמתפעלת קהילה מקוונת של מדעני נתונים ומתרגלי למידת מכונה. Kaggle מאפשר למשתמשים למצוא ולפרסם מערכי נתונים, לחקור ולבנות מודלים בסביבת מדעי נתונים מבוססי אינטרנט, לעבוד עם מדעני נתונים ומהנדסי למידת מכונה אחרים, ולהיכנס לתחרויות כדי לפתור אתגרי מדעי הנתונים.
Kaggle החלה את דרכה בשנת 2010 על ידי הצעת תחרויות למידת מכונה וכעת היא מציעה גם פלטפורמת מאגרי נתונים ציבורית, שולחן עבודה מבוסס ענן למדעי נתונים וחינוך לבינה מלאכותית. אנשי המפתח שלה היו אנתוני גולדבלום וג'רמי הווארד. ניקולס גרואן היה יו"ר המייסד שהחליף אותו מקס לבצ'ין. הון עצמי גויס ב-2011 שהעמיד את שוויה על 25 מיליון דולר. ב-8 במרץ 2017, גוגל הודיעה שהיא רוכשת את Kaggle.
קהילת Kaggle.
ביוני 2017 הודיעה Kaggle שהיא עברה 1 מיליון משתמשים רשומים, או Kagglers, ונכון לשנת 2021 יש לה למעלה מ-8 מיליון משתמשים רשומים. הקהילה משתרעת על פני 194 מדינות. זוהי קהילה מגוונת, החל מאלו שרק התחילו את דרכם ועד החוקרים מהידועים בעולם.
תחרויות Kaggle מושכות באופן קבוע למעלה מאלף קבוצות ויחידים. לקהילה של Kaggle יש אלפי מערכי נתונים ציבוריים וקטעי קוד (הנקראים "גרעינים" או kernels ב-Kaggle). רבים מהחוקרים הללו מפרסמים מאמרים בכתבי עת שנבדקו בסקרי עמיתים בהתבסס על ביצועיהם בתחרויות Kaggle.
עד מרץ 2017, קרן Two Sigma Investments ניהלה תחרות על Kaggle לקוד אלגוריתם מסחר.
איך פועלות תחרויות Kaggle.
לצד התחרויות הציבוריות שלה, Kaggle מציעה גם תחרויות פרטיות המוגבלות למשתתפים המובילים ש Kaggle. וכן מציעה כלי חינמי למורים למדעי הנתונים להפעיל תחרויות למידת מכונה אקדמיות, Kaggle In Class . בנוסף, Kaggle גם מארחת תחרויות גיוס שבהן מתחרים מדעני נתונים על הזדמנות להתראיין בחברות מובילות בתחום מדעי הנתונים כמו פייסבוק, Winton Capital ווולמארט.
ההשפעה של תחרויות Kaggle.
Kaggle ריצה מאות תחרויות למידת מכונה מאז הקמת החברה. התחרויות נעו בין שיפור זיהוי מחוות עבור Microsoft Kinect ליצירת בינה מלאכותית של כדורגל עבור מנצ'סטר סיטי ועד לשיפור החיפוש אחר בוזון היגס ב- CERN.
תחרויות הובילו לפרויקטים מוצלחים רבים, כולל קידום הטכנולוגיה המתקדמת בחקר ה-HIV, דירוגי שחמט וחיזוי תנועה. במיוחד נודעים ג'פרי הינטון וג'ורג' דאל שהשתמשו ברשתות עצביות עמוקות כדי לזכות בתחרות בהנחיית Merck. ולאד מני (אחד מתלמידיו של הינטון) השתמש ברשתות עצביות עמוקות כדי לזכות בתחרות בהנחיית אדזונה. זה עזר להראות את הכוח של רשתות עצביות עמוקות והביא לכך שהטכניקה נלקחה על ידי אחרים בקהילת Kaggle. טיאנקי צ'ן מאוניברסיטת וושינגטון השתמשה גם ב-Kaggle כדי להראות את הכוח של XGBoost, שמאז השתלטה על היער האקראי כאחת השיטות העיקריות שבהן השתמשו כדי לזכות בתחרויות Kaggle.
כמה מאמרים אקדמיים פורסמו על בסיס ממצאים שנעשו בתחרויות Kaggle. מפתח לכך הוא ההשפעה של ה-Leaderboard בשידור חי, המעודד את המשתתפים להמשיך לחדש מעבר לשיטות העבודה הטובות ביותר הקיימות. השיטות הזוכות נכתבות לעיתים קרובות בבלוג "Kaggle, Kaggle Winner's Blog" .
שיאין (בסינית: 希音; נכתב באנגלית SHEIN) היא חברת קמעונאות אינטרנטית של אופנה מהירה סינית. החברה ידועה במחירים הנמוכים בהם היא משווקת ביגוד המיוצר בסין.
היסטוריה.
Shein נוסדה בשנת 2008 בנאנג'ינג שבסין על ידי על ידי כריס שו. האתר המקורי של המותג היה Sheinside.com ונמכרו בו בגדי נשים בלבד. בשלבים הראשונים שלה, החברה הייתה יותר עסק דרופשיפינג מאשר עסק קמעונאי. החברה לא הייתה מעורבת בעיצוב וייצור הבגדים ובמקום זאת הייתה מקבלת את מוצריה משוק הבגדים הסיטונאי בגואנגג'ואו. בשנת 2014, החברה יצרה שרשרת אספקה משלה ורכשה את "Romwe", חברת קמעונאות נוספת של מסחר אלקטרוני סינית.
בשנת 2015, שונה שם המותג ל-Shein.
בשנת 2020, שיאין היה המותג המדובר ביותר בטיקטוק וביוטיוב והמותג הרביעי הכי מדובר ברשת האינסטגרם.
עד שנת 2013 היו לחברה 100 עובדים, וכבר הקימו את המטה שלה בגואנגג'ואו, סין.
כמו כן בשנת 2018, החברה חוותה פריצת אבטחה שחשפה את כתובות האימייל והסיסמאות של 6.42 מיליון משתמשים, מה שהוביל מומחי אבטחה לבקר בחריפות את אסטרטגיית האבטחה של החברה ואת חוסר היכולת להגן כראוי על המידע של לקוחותיה.
ביוני 2020, אפליקציית Shein נאסרה לשימוש בהודו בשל חשש לפרטיות. ביולי 2020 מכרה החברה שרשרת עם צלב קרס שלאחר מכן הוסרה מהאתר לאחר ביקורות מהמשתמשים (המותג הבהיר כי מדובר בסמל דתי בודהיסטי, לא בצלב הקרס הנאצי).
ב, החברה נסחרת בלמעלה מ-220 מדינות. במאי 2021, היישומון של החברה היה אפליקציית הקניות שבוצעו הכי הרבה הורדות שלה בארצות הברית. לפי בלומברג ביזנסוויק, המודל העסקי של החברה הרוויח ממלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין.
עד יוני 2021, לחברה היה נתח שוק של 28% באופנה המהירה בארצות הברית.
בשנת 2021, מעצבים עצמאיים שונים התלוננו על עותקים של פריטיהם שנמכרו על ידי שיאין ללא אישור, והיו קריאות לחרם על החברה. החברה משתמשת במודל עסקי של אופנה מהירה על רקע שיטות עבודה לא אתיות כדי להשיג מחירים נמוכים.
באוגוסט 2021 סוכנות הידיעות רויטרס פרסמה תחקיר מקיף העוסק בתנאי ההעסקה של החברה בפסי הייצור שלהם, שהם נחשבים תנאי עבדות על פי חוק העבדות המודרנית של בריטניה וגם אוסטרליה.
עורך ראשי
עורך ראשי (גם: עורך אחראי או עורך ניהולי) הוא עורך במערכת עיתונאית או בהוצאה לאור, שהוא בעל אחריות סופית על תוצריה, אופן פעולתה, ועל המדיניות שלה.
העורך בעל הדרגה הגבוהה ביותר של הוצאה לאור עשוי להיות מכונה גם עורך ניהולי, אך כאשר ישנם מספר עורכים ניהוליים העורך הראשי עולה על האחרים. ההבדלים בין המונחים לא תמיד חד־משמעיים, וישנם הבדלים בפירושם בין גופים שונים.
תפקיד העורך הראשי ופעולותיו.
העורך הראשי עומד בראש כל מחלקות הארגון והוא נושא באחריות על האצלת משימות לאנשי הצוות וניהולן. המונח משמש לעיתים קרובות בעיתונים, כתבי עת, בטלוויזיה וברדיו. העורך הראשי הוא בדרך כלל החוליה המקשרת בין המוציא לאור עצמו או הבעלים לבין צוות המערכת.
המונח מיושם גם על כתבי עת אקדמאיים, שבהם העורך הראשי נותן את ההחלטה הסופית אם מאמר שהוגש יפורסם. החלטה זו מתקבלת על ידי העורך הראשי לאחר שחיפש מידע מסוֹקרים ומבקרים שנבחרו על בסיס מומחיות רלוונטית. עבור כתבי עת גדולים יותר, ההחלטה היא לרוב בהמלצת אחד מכמה עורכים-שותפים שלכל אחד מהם יש אחריות על חלק מכתבי היד שהוגשו.
תחומי האחריות האופייניים של העורך הראשי ושל העורכים הניהוליים כוללים:
ילנה פולנובה
ילנה דמיטרייבנה פולנובה (ברוסית: Elena Dmitrievna Polenova; 15 בנובמבר 1850 - 7 בנובמבר 1898) הייתה ציירת וגרפיקאית רוסית בסגנון ארט נובו. היא הייתה אחת המאיירות הראשונות של ספרי ילדים ברוסיה. אחיה היה צייר הנוף וסילי פולנוב.
ביוגרפיה.
רוב בני משפחתה היו מעורבים בעיסוקים אמנותיים או מדעיים. אביה, דמיטרי ואסילביץ' פולנוב, היה היסטוריון ודיפלומט שכיהן כיועץ למלוכה. היא גדלה באחוזות המשפחה בנפת אולונט ובמחוז טמבוב. אמה, מריה, כתבה סיפורי ילדים ואמנית חובבת, סיפקה את שיעורי הציור הראשונים שלה. החל משנת 1859, היא ואחיה קיבלו שיעורים מפאבל צ'יסטיאקוב .
באותה תקופה, נשים לא התקבלו לאקדמיה הקיסרית לאמנויות ולכן, בגיל ארבע עשרה, היא נרשמה לבית הספר לציור שהופעל על ידי החברה הקיסרית לעידוד האמנויות, שם למדה אצל איוון קראמסקוי. מ-1869 עד 1870, היא ביקרה בצרפת ולקחה שיעורים פרטיים משארל ג'ושוע צ'פלין.