בישראל נהרגו חייל אחד ו-12 אזרחים, ביניהם שני עובדים זרים מתאילנד ועובדת זרה מהודו. 357 ישראלים נפצעו במהלך המבצע (לפי נתוני מד"א).
הצד הפלסטיני.
לפי גורמים פלסטינים, 286 פלסטינים נהרגו במהלך המבצע, מתוכם 256 ברצועת עזה, 28 באזור יהודה ושומרון ו-2 על גבול לבנון. הם נמנעים מלהבחין בין נפגעים אזרחיים לבין נפגעים מקרב ארגוני הטרור. לפי נתוני צה"ל, ארגוני הטרור ברצועת עזה ספגו לפחות 225 הרוגים. על פי דו"ח של מרכז המידע למודיעין ולטרור, 114 מההרוגים ששמותיהם פורסמו בעזה, זוהו כפעילים של ארגוני טרור, מתוכם 65 פעילי חמאס, 20 פעילי הג'יהאד האסלאמי, 25 פעילי פת"ח, 2 פעילי החזית הלאומית לשחרור פלסטין, פעיל אחד מגדודי המג'האידין ופעיל ועדות ההתנגדות העממית. לפני נתוני סוכנות זכויות האדם של האו"ם, 128 אזרחים פלסטינים נהרגו במהלך המבצע, בתוכם 40 נשים ו-63 ילדים. לפי נתוני משרד הבריאות הפלסטיני, 67 מההרוגים היו ילדים. לפי נתוני בצלם, 137 מתוך ההרוגים לא השתתפו בלחימה. לאחר סיום המבצע, פרסמו ארגוני הטרור בעזה את שמותיהם של 83 מלוחמיהם, שנהרגו במהלכו. לפי נתוני משרד הבריאות הפלסטיני יותר מ-5,700 פלסטינים ברצועת עזה וביהודה ושומרון נפצעו במהלך המבצע.
לאחר סיום המבצע.
עם סיום המבצע ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר הביטחון בני גנץ והרמטכ"ל אביב כוכבי פנו בהצהרה לציבור שבה סיכמו המבצע. הרמטכ"ל פרסם גם פקודת יום לסיום המבצע.
יחיא סנוואר ואיסמעיל הניה יצאו אף הם בהצהרות בסיום המבצע.
מועצת זכויות האדם של האו"ם אישרה הצעה להקמת ועדת חקירה להתנהלות ישראל במבצע. מדובר בהצעה שנוסחה על ידי הפלסטינים ואינה כוללת התייחסות לירי הרקטות מצד חמאס לעבר ישראל. בניגוד לוועדות קודמות, הוועדה הודיעה שתדון גם במה שקורה בתוך שטח ישראל. בהמשך, ישראל הודיעה שהיא לא תשתף פעולה עם ועדת החקירה.
כשלושה חודשים לאחר סיום המבצע הגיע צוות מהיחידה לסילוק פצצות של האו"ם (UNMAS) לבקשת אונר"א על מנת לבחון את בטיחותו של בית ספר בניהולו, וזאת לאחר שנחשף תחתיו פיר מנהרה במהלך המבצע. הצוות סולק על ידי חמאס, שסגר את האזור בפני המומחים. כתוצאה מכך בוטלה הבדיקה במתחם בית ספר נוסף, ושנת הלימודים הושעתה ל-4000 התלמידים הלומדים בהם עד להתאפשרות הבדיקה על ידי ה-UNMAS.
עימותים בין ישראל לרצועת עזה התחדשו זמן קצר לאחר סיום המבצע, עם הפרחת בלוני תבערה מרצועת עזה לישראל, הפגנות ליד גדר הגבול ותקיפות של מטוסי חיל האוויר הישראלי. ב-16 באוגוסט נורתה רקטה ראשונה מאז תום המבצע לעבר שדרות.
בחודש יולי 2021 פרסם ארגון Human Rights Watch דו"ח לפיו במבצע הצבאי הפר ארגון החמאס את דיני המלחמה וייתכן שאף ביצע פשעי מלחמה, כאשר שיגר אלפי רקטות לא מונחות לעבר ריכוזי אוכלוסייה אזרחית. במקביל טען הארגון גם להפרות של הצד הישראלי כלפי חמאס, כאשר תקף צה"ל יעדים אשר על פניו אינם צבאיים, טענות שהוכחשו על ידי צה"ל – הכחשות שנענו בקריאה שעל ארגונים בינלאומיים לקבל גישה לשדה הקרב ברצועה על מנת לחקור את הטענות ההדדיות לפשעי מלחמה.
בחנוכה של שנת 2021 העניק הרמטכ"ל אביב כוכבי אות הוקרה לחלק מהיחידות שפעלו במסגרת המבצע.
ב-6 בפברואר 2022, כשמונה חודשים לאחר סיום המבצע, נפטרה מפצעיה אזרחית שנפצעה קשה מרקטה בזמן המבצע.
ביוני 2022, מבחינת נתוני צה"ל, השנה שעברה מאז המבצע הייתה השנה השקטה ביותר בעוטף עזה ביחס לשנים שהגיעו אחרי המבצעים הקודמים שלאחר ההתנתקות, והיא התרחשה על רקע צעדים אזרחיים משמעותיים שממשלת ישראל יזמה בחודשים האחרונים. למשל, הוגדלה כמות הפועלים העזתים שעבדו בשטח ישראל.
פיצוי לתושבי ישראל על נזק כספי במבצע.
חוק מס רכוש וקרן פיצויים עוסק במתן פיצוי לישראלים שניזוקו כספית מפעילות צבאית. הטיפול במתן הפיצוי מוטל על רשות המיסים. החוק קובע את הכללים לפיצוי על נזק ישיר, כגון נזק לבתים ומכוניות שנפגעו מרקטה או נזק ליבולים חקלאיים בשדות שצה"ל חנה בהם. הטיפול במאות תביעות בגין נזק ישיר החל תוך כדי המבצע, על ידי צוותים שהעריכו את גובה הנזק.
כללים לפיצוי על נזק עקיף, כגון אובדן הכנסות ותשלום שכר לעובדים שנעדרו מעבודתם עקב המבצע (כתוצאה מסגירת מקום עבודתם בהוראת פיקוד העורף או סגירת מוסדות לימוד של ילדיהם), נקבעו בהוראת שעה בתקנות מס רכוש וקרן פיצויים.
ניתן צו הרחבה להסכם הקיבוצי בדבר פיצוי לעובדים שנעדרו מהעבודה במהלך המבצע והיו במרחק של עד 80 ק"מ מרצועת עזה. משמעותו היא כי מעסיקים יוכלו לקבל פיצוי בשל השכר ששילמו לעובדים שנעדרו מעבודתם במהלך המבצע בשל הנחיות פיקוד העורף (בנוסף לפיצויים על נזקים עקיפים אחרים) מרשות המיסים לפי תקנות מס רכוש וקרן פיצויים שהותקנו. הצו היווה גם מקור משפטי המחייב מעסיקים שטרם שילמו שכר זה לשלמו לעובדים.
רמי אבו לאבן
יוסף אבו לאבן
תומאס ליפטון
תומאס ליפטון (10 במאי 1850 – 2 באוקטובר 1931) היה סוחר ויזם סקוטי, אשר הקים את חברת התה ליפטון.
ביוגרפיה.
תומאס ג'והנסטון ליפטון נולד בגלאזגו, סקוטלנד כבן למשפחה מכובדת של מעמד הפועלים. ליפטון היה הצעיר מבין חמישה ילדים. הוריו היגרו מאירלנד לסקוטלנד בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19 בגלל התמוטטות האחוזה שלהם בזמן רעב תפוחי האדמה של אירלנד בשנת 1845. בשנות ה-60 של המאה ה-19, עם ההכרח לדאוג לקיומם, ואף על פי שאיבדו ארבעה מילדיהם בינקותם, הקימו בני הזוג חנות קטנה בה מכרו חמאה, חזיר וביצים.
ליפטון הצעיר, הילד היחיד ששרד, קיבל חינוך טוב אך בסיסי בבית הספר הקהילתי של סנט אנדרוז. עם זאת, ברצונו לעזור בפרנסת הוריו, הוא עזב את בית הספר בגיל 13 ועשה את דרכו בעבודות שונות, עד שנרשם כנער סיפון על ספינת קיטור בין גלאזגו לבלפסט. הוא הרוויח שמונה שילינג בשבוע. עבודה זו הייתה תחילתה של תשוקה לכל החיים לטיולים ושייט. עם השכר שחסך קנה לעצמו כרטיס הפלגה לניו יורק לאחר ששוחרר מהעבודה כנער סיפון, כדי לממש חלום להרחיק מעבר לקו בו שט.
במשך חמש שנים טייל ליפטון בכל רחבי ארה״ב, הועסק בעבודות רבות ומגוונות, שכללו תקופה במטע טבק בווירג'יניה, הנהלת חשבונות במטעי אורז בדרום קרוליינה, מוכר מדלת לדלת בניו אורלינס. העבודה בניו יורק כעוזר חנווני במכולת והמעקב שעשה אחר התפתחותו המהירה של עולם הפרסום והתחרות הקמעונאית, היא שקבעה את החלטתו להפוך את כיוון מסעו ולחזור לגלאזגו ולייצר את הונו.
המעבר לסחר בתה.
בגלאזגו פתח עד מהרה חנות משלו, שעם כושר העסקים הנרכש שלו התרחבה לרמה לאומית, ובכך נולדה אימפריית ליפטון. הוא ראה הזדמנות להתפרנס גם מבשר חזיר, ביצים וחמאה וגם ממעבר לסחר בתה.
בזכות מאמציו של ליפטון, התשוקה הבריטית הגדולה לתה הייתה כה נרחבת. באמצע המאה ה-19 של המאה העשרים, התה היה עדיין מצרך יקר שהיה זמין רק לדרגים העליונים בחברה. אך כשמחירי התה החלו לרדת, ליפטון ראה דרך למלא את הדרישה המוגברת לתה מהמעמד הבינוני והנמוך. הוא החליט להוריד את עלות המתווך ורכש בהדרגה מטעי תה בציילון.
ליפטון שיפר את אורך חיי המדף של תערובות התה ושיפר את תנאי השכר של הקוטפים. יצר תערובות ייחודיות משלו, שאותן העביר חזרה לבריטניה כדי למכור בקילו, חצי קילו ורבע קילו לאנשים רגילים. הוא התפאר בכך שתערובות התה שרקח התאימו לאזור בו היו נמכרות. מודעות הפרסום שלו התפארו במוצר שהוא 'התה המושלם שמתאים למים של עירך'.
תה ליפטון הפך במהרה לשם דבר. לאחר מות הוריו בשנת 1898 הוא שוכנע להעביר את עסקיו ללונדון ולנצל את הצלחתו - ליפטון הנפיק את החברה שלו בבורסה תמורת 2.5 מיליון ליש"ט.
אולי חשוב יותר מהכנסת המשקה הלאומי הבריטי לכל המעמדות החברתיים, היה דווקא האלטרואיזם הבלתי מוגבל של ליפטון, הפילנתרופיה החברתית ופעולותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1898 הוא קיבל, מהמלכה ויקטוריה, תואר אבירות על תרומתו לעסקים ועל עבודתו לצדקה. במהלך 1897 לדוגמה, הוא תרם 25,000 ליש"ט לנסיכת ויילס כדי לסייע בהקמת נאמנות המספקת ארוחות לעניי לונדון. בשנת 1902 הוא הפך לברון.
הבניה החופשית.
בהיותו בלונדון התיידד ליפטון עם הנסיך מוויילס אלברט אדוארד, לימים אדוארד השביעי. שני הגברים דמו בתשוקתם ליאכטות - אך בעיקר נקשרו זה לזה בזכות אחוותם בבנייה חופשית. הנסיך מוויילס הפך לפטרון של הבנייה חופשית הסקוטית בשנת 1870 שבה ליפטון הצטרף ל"לשכת סקוטיה" מס' 178 בגלאזגו בשובו מארצות הברית ליפטון התקדש ב-31 במאי, הועבר לחבר בונה והועלה לרב בונה ב-17 באוגוסט של אותה שנה.
פעילותו כספורטאי.
בתור חובב יאכטות נלהב, ליפטון קרא תיגר חמש פעמים על גביע אמריקה בין השנים 1899 עד 1930, אם כי מעולם לא זכה בו. למרות הפסדיו הוא התחבב מאוד על הציבור האמריקני, שהעניק לו גביע זהב לאחר תבוסתו האחרונה ב -1930.
לפני שנערך גביע העולם בכדורגל הראשון בשנת 1930, תרם תומאס ליפטון את "גביע סר תומאס ליפטון" ואת "גביע האתגר של ליפטון" באיטליה.
הוא גם תרם את גביע "קופה ליפטון" (Copa Lipton) לתחרויות בין קבוצות הכדורגל הלאומיות של ארגנטינה ואורוגוואי בין השנים 1905–1992.
פעילותו בזמן מגפת הטיפוס.
בתגובה לקריאה לאומית בשנת 1915 לפעולה מיידית לטיפול במגפת הטיפוס שפרצה בסרביה במהלך מלחה״ע ה-1, העמיד ליפטון את יאכטותיו לרשות הצלב האדום, ועדת בתי החולים לנשים סקוטיות וקרן הסיוע הסרבית, להובלת מתנדבי רפואה, רופאים, אחיות ונזקקים דחופים לציוד רפואי.