לאור המסורת הדמוקרטית ליברלית של הממלכה המאוחדת והניסיון המועט בתחילת המאה ה-20 באנטישמיות, הממלכה המאוחדת יותר אמביוולנטית ביחס לשיח השנאה כלפי היהודים ומאפשרת את קיומה. לאור זאת, לתקשורת הבריטית חלק משמעותי בקידום הרגשות האנטי-יהודיים בממלכה המאוחדת העכשווית, תוך שימוש במלוא הקונוטציות השליליות ואף שימוש במונח "ציונות". כשתנועת הסולידריות הבינלאומית קידמה על רקע זה את האנטי-ציונות, הדמוניזציה והבידוד של ישראל. עד כי הממלכה המאוחדת הפכה למובילה האירופית המרכזית בתחומי האנטי-ציונות והאנטישמיות, תוך יזום בידוד אקדמאי וחרם על סחורות ישראליות. שכתוצאה מהן ישראל הפכה לאומה מצורעת בעיני אינטלקטואלים בריטים ומערב אירופאים רבים. במקרה הטוב ישראל מתוארת בשיח השנאה הבריטי כאנכרוניזם בלתי נסבל; לעיתים קרובות יותר כ"שתל קולוניאלי גזעני" ו"מדינת אפרטהייד" במזרח התיכון; במקרים מסוימים אף כגלגול עכשווי של גרמניה הנאצית. הרגשות האנטי-ציוניים הפכו לחלק מהשיח המרכזי בממלכה המאוחדת ומתרחשות באופן קבוע בקרב האליטות האקדמיות, הפוליטיות, והתקשורתיות; וכמעט ולא זוכות לגינוי. עד כי קיימת כיום האמונה החזקה בקרב האזרח הפשוט כי הממלכה המאוחדת אינה לוקה בבעיית אנטישמיות ויהודופוביה, אלא רואה את המציאות כפי שהיא ומעמידה ביקורות. כך שטיעונים לאנטישמיות בריטית נתפסים כמנוצלים כביכול על ידי ישראל ותומכיה הציוניים, המבקשים להסיט את השיח מבעיית הגזענות האמיתית עכשווית - והיא האסלאמופוביה.
הכיסוי התקשורתי של הממלכה המאוחדת את הסכסוך הישראלי-פלסטיני לוקה באנטי-ישראליות ואנטישמיות, תוך נקיטת גישה אקטיבית והעסקת כתבים מקומיים פלסטינים המחויבים למטרת עמם ולא לסיקור אובייקטיבי של האירועים. ל-BBC חלק בולט בכך, לאור תדמית הערוץ כבעל רמת מקצועיות ואמינות בינלאומיים גבוהים. מניתוח סיקור ה-BBC את ישראל עלה כי סיקור ה-BBC את ישראל היה ב-85 אחוז מהמקרים שלילי, 15 אחוז נייטרלי, ו-0 אחוז חיובי. כשלרוב ישראל מוצגת כמדינה סוררת ומרואיינים ישראלים זוכים ליחס עוין על ידי המראיין אלא אם מבקרים את מדיניות ישראל. כשהטרור הפלסטיני לעולם לא מוצג כטרור אלא כ"קיצונים" או "חמושים" ורציחות ישראלים על ידי פלסטינים מוצגים כהריגות. שלושה מחקרים שהתפרסמו בין השנים 2002–2004 קבעו כי ה-BBC נוקט בגישה לא פרופורציונלית בכיסוי הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובנקיטת עמדה אקטיבית מוטה, אנטי-ישראלית ופרו-פלסטינית עקבית. החוקרים טענו לאי-דיוקים וחוסר אובייקטיביות בכיסוי הערוץ, הכוללים: בחירה סלקטיבית של עובדות, והשמטת עובדות באופן מודע כך ש"יציגו את ההפך מהאמת". הם סיכמו כי "באופן תדיר, דיווח ה-BBC מטעה. לעיתים נראה כי הם ממצאים חומר כך שיתאים לדעות הקדומות שלהם". היו אף כאלו שהאשימו את ה-BBC בעידוד האנטישמיות בממלכה המאוחדת, אירופה והעולם באופן מכוון.
ב-27 בינואר 2013, יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, פרסם ה"סאנדיי טיימס" קריקטורה אנטישמית בה נראה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בונה חומה כאשר המלט הוא דם פלסטינים הלכודים בין האבנים. הקריקטורה עוררה זעם רב בישראל ובעולם, וגונתה על ידי הליגה נגד השמצה. בעקבות הביקורת התנצלו בעלי העיתון, רופרט מרדוק, והעיתון עצמו, על פרסום הקריקטורה.
ב-2013 התבטא שר החוץ הבריטי לשעבר ג'ק סטרו בצורה אנטישמית כאשר טען ש"המכשול לשלום במזרח התיכון הוא כסף יהודי בלתי מוגבל ששולט בממשל ובקונגרס האמריקאיים ומעוות את רצון הציבור".
אחרי בחירתו של ג'רמי קורבין, שידוע בדעותיו האנטי-ישראליות ותמיכתו בחמאס וחזבאללה, לראשות מפלגת הלייבור בממלכה המאוחדת חלה עלייה בגילויי אנטישמיות בקרב בכירים במפלגה. באפריל 2016 הסתבכו מספר חברים ופוליטיקאים בולטים בעקבות דברים אנטישמיים שאמרו: חברת הפרלמנט, נאז שאה שכתבה בפוסט כי יש לעשות לישראל רילוקיישן לארצות הברית, קן ליווינגסטון (אשר כיהן בעבר כראש עיריית לונדון) שטען כי "היטלר היה ציוני" וסאלים מולה (לשעבר ראש עיריית בלקבורן) שטען שישראל עומדת מאחורי דאעש ואחראית לפיגועי נובמבר 2015 בצרפת. בעקבות דבריהם, נאלצה המפלגה להשעות את שלושתם וקורבין עצמו ספג ביקורת קשה על סירובו לגנותם בפומבי ועל כך שאינו פועל מספיק לעקירת האנטישמיות מבין שורות המפלגה.
ב-21 במרץ 2017 ערך בית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) כנס אנטישמי בהשתתפות ריצ'רד פאלק ומכחיש השואה גלעד עצמון. במהלך הכנס התבטאו פאלק ועצמון באופן אנטישמי והאחרון אף הכחיש את השואה והמליץ לסטודנטים לקרוא את עבודתו של דייוויד אירווינג. בית הספר לכלכלה הודיע שקיבל תלונות על התבטאויות אנטישמיות במהלך הכנס ושהוא חוקר אותן.
אנטישמיות מוסלמית.
לפי מנפרד גרסטנפלד במאה האחרונה התגבשו בעולם המוסלמי תנועות איסלאמו-נאציזם בעלות אידאולוגיות ג'נוסיידיות המבוססות עצמן על בסיס פרשנות הקוראן. כשבין תנועות אלו נמנות: חמאס, אל-קאעידה, המדינה האסלאמית, חזבאללה, טליבאן, בוקו חראם, א-שבאב, ועוד.
אנטישמיות בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני נפוצה לא רק באירופה, אלא גם בקרב הפלסטינים. שורשיה עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר בראש ערביי ארץ ישראל עמד המופתי חג' אמין אל-חוסייני, שהיה אנטישמי קיצוני, פרו-נאצי ואף שיתף פעולה עם אדולף היטלר כדי לפעול להשמדת היהודים. בשלהי מלחמת העולם השנייה נלכד אמין אל-חוסייני בידי בעלות הברית והוכרז כפושע מלחמה. הוא נמלט ומצא מקלט בארצות ערב, שראו בו גיבור לאומי. הפעילות האנטי-יהודית ואנטי-ציונית של אל חוסייני פרסה כנפיים מעיראק דרך החזית לשחרור פלסטין והתפשטה בעולם המוסלמי וארגוני השמאל באירופה.
במשך שנים, גם לפני האינתיפאדה השנייה, הופעלה בשטחים הסתה אנטישמית מסיבית בבתי הספר ובאמצעי התקשורת הפלסטיניים, אשר עודדו לא רק שנאת ישראל אלא שנאת יהודים באשר הם. זו האחרונה נפוצה בעיקר בקרב החוגים האיסאלמיים-הדתיים בשטחים ואף בישראל, כגון חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והתנועה האסלאמית (של ערביי ישראל), אשר מציגים את היהודים ככופרים, כאויביו של האל, אשר יש להשמיד במלחמת קודש (מצוות הג'יהאד) ואף מצווה וכבוד גדול למות במלחמה זו (ראו שאהיד).
ההסתה הפלסטינית, שנעשתה הן על ידי הרשות הפלסטינית החילונית והן על ידי ארגוני טרור דתיים-אסלאמיסטים כמו החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ), תרמה רבות להתפרצות האינתיפאדה השנייה, להסלמה גדולה באלימות ולנכונות של פלסטינים רבים לבצע פיגועי התאבדות כנגד אזרחים ישראליים.
בעקבות התגברות הטרור המוסלמי, מלחמתה של ארצות הברית בו ומהומות המוסלמים בצרפת, פורסמו לעיתים קריקטורות נגד האסלאם. נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, שידוע כמכחיש שואה ושקרא להשמדתה של מדינת ישראל, הכריז בתגובה על תחרות קריקטורות על השואה ובהמשך גם יזם ועידה על הכחשת השואה.
אחמדינז'אד אינו היחיד שהשמיע הצהרות אנטישמיות: במספר הזדמנויות צוטטו הצהרות אנטישמיות מפי אישים שונים ובהם נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס, ראש ממשלת מלזיה עד שנת 2003 מאהאטיר מוחמד, ראש עיריית לונדון קן ליווינגסטון ואיש הימין הקיצוני הצרפתי ז'אן מארי לה פן.
אל-מנאר, תחנת הטלוויזיה של חזבאללה, ידועה בתכניה האנטישמיים החריפים ובהסתה שלה כנגד ישראל והיהודים. בשל תכנים אלה היא נאסרה לשידור בצרפת (בה יש מיעוט מוסלמי גדול) ואף הוכרז כארגון טרור על ידי ארצות הברית. גם מדינות מוסלמיות מתונות יותר מפיצות תכנים אנטישמיים בתקשורת ההמונים וביצירות האמנות והבידור. במצרים, בה ספרות אנטישמית היא די נפוצה, הופקה סדרת הטלוויזיה האנטישמית "פרש ללא סוס" המבוססת על הפרוטוקולים של זקני ציון ובטורקיה הופקו סרטי "עמק הזאבים" האנטישמיים שאף גרמו להידרדרות היחסים בין ישראל לטורקיה.
הכחשת השואה נפוצה בקרב הערבים והמוסלמים. ממבטאיה הבולטים הם נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד, שקרא פעמים רבות (גם בתוקף תפקידו כנשיא איראן) להשמדת ישראל, ועבד אל-עזיז א-רנתיסי, מראשי החמאס, שלבסוף חוסל על ידי חיל האוויר הישראלי. הכחשת השואה היא גם עמדתו הרשמית של ארגון הטרור חמאס, שבמסמך רשמי כתב: "מה שכביכול נקרא שואה [...] הוא סיפור מומצא ללא ביסוס ... ההמצאות של האשליות הגדולות הללו על פשע לכאורה שמעולם לא קרה, [...] חושף בבירור את הפנים הגזעניות של הציונים, שמאמינים בעליונות הגזע היהודי על שאר האומות."
איש הדת, המוסלמי יוסוף אל-קרדאווי, הנחשב לאחד מהפוסקים המוסלמים החשובים והמשפיעים ביותר, הוא בעל עמדות אנטישמיות אותן הוא מביע בדרשותיו ובפסקי הדת שלו. בנאומיו הוא ייחל להשמדת כל היהודים בידי אללה ומאמיניו. בדרשה שנשא ב-2009 הצדיק את השואה ואמר שאדולף היטלר העניש את היהודים ו"העמיד אותם במקומם".
אנטישמיות נוצרית.