בצבא נפאל משרתים כיום שני גדודי גורקה אשר הוקמו עוד במאה ה-18 והם יחידות הגורקה העתיקות ביותר. גדודים אלו שירתו בין היתר במשימות חיל משלוח של האו"ם בין היתר בסיני בשנת 1974.
משטרת סינגפור כוללת כוח אשר גויס תחילה מחיילי גורקה לשעבר. כוח זה "משלחת הגורקה" (Gurkha Contingent) הוא כיום כוח עילית במשטרת סינגפור אשר משמש לתגבור עמדות משטרה ובמשימות מיוחדות.
תזיזו ת'רגליים 2
תזיזו ת'רגליים 2 (באנגלית: Happy Feet Two) הוא סרט אנימציה ממוחשבת שיצא לאקרנים בשנת 2011, ומשמש כסרט ההמשך לסרט "תזיזו ת'רגליים". הסרט בוים והופק על ידי ג'ורג' מילר.
עלילה.
הפינגווין ממבל, שהראה לממלכת הפינגווינים הקיסריים את כישרונו בריקוד נהיה אבא.
בנו-אריק עצמאי בדיוק כמו אביו, רק בדרך שלו. אריק פעם אחת ניסה לרקוד ואז הצאצאים הקטנים צחקו עליו ומאז אריק לא רוצה יותר לרקוד.
במקביל רמון, חברו של ממבל עוזב את הפינגווינים הקיסריים והולך לאדמות של הפינגווינים האדליים. אליו מצטרפים אריק, אטיקוס ובודיסאה.
כשהם מגיעים לשם מפתיע אותם ממבל שרואה שאריק פתאום שם את סוואן המעופף כמודל לחיקוי שלו, ומאמין בשיטה שלו-לרצות ולקבל את זה.
ממבל לוקח את הילדים הביתה כשצצה לפניו בעיה- קרחון ענקי נפל וחסם את דרכי היציאה מממלכת הפינגווינים הקיסריים.
ממבל חייב לדאוג לאוכל שלהם ולדאוג שבסוף כולם יצאו.
זמן מה לאחר מכן ממבל קורא לפינגווינים האדליים שבראשם הגורו וסוואן.
הם מתחילים לרקוד סטפס כדי להזיז את השלג בשביל שהוא יפול ויזיז את הקרחון, אך ממבל מבין שכוחם לא יספיק ואז הוא קורא לשבט של פילי ים ענקיים שבאים לעזרתו. הם מצליחים להפיל את השלג, וכך יוצאים כל שאר הפינגווינים הקיסריים.
בסופו של הסרט אריק רוקד ושר וכל חבריו מצטרפים אליו.
אולביה טמפיו (נפה)
אולימפיאדת החורף 1944
אולימפיאדת החורף 1944 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב מלחמת העולם השנייה.
אירוח האולימפיאדה נמסר לעיר קורטינה ד'אמפצו שבאיטליה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בישיבתו ה-38, שנערכה בלונדון ב-9 ביוני 1939. קורטינה ד'אמפצו הועדפה על פני שתי הערים המתמודדות האחרות במכרז האולימפי – מונטריאול שבקנדה ואוסלו שבנורווגיה.
למרות המלחמה ערך הוועד האולימפי הבינלאומי ב-1944 אירועים שונים כדי לציין מלאת חמישים שנים לייסודו. אלו נערכו במטה הוועד בלוזאן שבשווייץ מה-17 ועד ה-19 ביוני באותה שנה.
לימים, ב-1956, אירחה קורטינה ד'אמפצו את משחקי אולימפיאדת החורף השביעית וצפויה ב-2026 לארח ביחד עם מילאנו את משחקי אולימפאידת החורף העשרים ושש.
עיצור בתר-מכתשי, מחוכך שורק, אטום
עיצור בתר-מכתשי מחוכך שורק אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʧ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-tS. העיצור מוכר לדוברי עברית כצד"י גרושה (צ׳) המשמשת לכתיבת מלות סלנג (לדוגמה: "התגלץ׳", "ריצ׳רץ׳") ומלים שאולות. כדי לבטא עיצור זה נדרש לבטא את העיצורים [] ו-[] בו-זמנית. זהו צליל ה-צ' במילה צ'אט, וכמו Ch במילה באנגלית Chase וכדומה.
למעשה, תעתיקו האמיתי של עיצור זה אינו /tʃ/ אלא /ṯʃ/, שכן בהידמות בסיס החיתוך (המכתשי) של פונמת /t/ לזה של /ʃ/ (בתר־המכתשי) הופך זה לאלופון [ṯ] (עיצור בתר-מכתשי, סותם, אטום), אך מפאת הנוחות והזהות לאוזניים רגילות, נוח יותר לתעתקו כבתמונה הנ"ל.
הלמברכטס
הלמברכטס (בגרמנית: Helmbrechts), היא עיירה במחוז הוף בבוואריה שבגרמניה, והיא השלישית בגודלה במחוז. העיירה שוכנת בקצהו הדרומי של יער פרנקוניה, בקרבת הכביש המהיר A-9, בחצי הדרך בין קלמבך והוף, כ-20 ק"מ דרומית מערבית לחוף.
הלמברכטס נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1232, בשמו של האביר דיטריקוס הלמברכטס. בשנת 1422 הכריז הרוזן פרידריך החמישי מנירנברג על הלברכטס כעיירה. מאז 1810 נכללת הלמברכטס בתחומה של מדינת בוואריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בשטחה של הלמברכטס מחנה ריכוז לנשים. מחנה הריכוז "הלמברכטס" היה מסונף למחנה הריכוז פלוסנבירג.
כלכלתה של הלמברכטס מתבססת על תעשיית פלסטיק ותיירות.
העלייה השנייה (ספר)
העלייה השנייה הוא ספר שראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי בירושלים בשנת תשנ"ח 1997. הספר כולל שלושה חלקים-כרכים: מחקרים, מקורות, ו-אישים. בשלושת הכרכים הובאו מבחר תמונות של אישים, אירועים ונופים.
ב"מבוא כללי" לספר סקר פרופ' ישראל ברטל את מאפייני ההיסטוריוגרפיה הישראלית של תקופת העלייה השנייה: "הדיון בייחודה של העלייה השנייה מתמקד בקבוצה של מטביעי החותם שבה, אשר זכתה לכינוי 'העלייה השנייה העובדת'. לקבוצה זו שלושה מאפיינים בולטים: האחד הוא מוצאם החברתי - רובם היו צעירים, שהגיעו לארץ מעיירות קטנות במזרח-אירופה, ללא משפחה, ללא מקצוע וללא אמצעים משלהם. המאפיין השני הוא הרקע הרעיוני - רובם היו יוצאי בתי שומרי מסורת, שעברו תהליכי חילון קודם לעלייתם. הם הביאו עמם ציונות לוהטת וכמיהה לבנות חברה אחרת, ... המאפיין השלישי הוא בתחום הארגון" של העולים בארגונים חדשים.
כרך מחקרים.
הוא קובץ 23 מאמרים על תקופת העלייה השנייה בעריכת ישראל ברטל. החלק הראשון "התקופה ורקעה", כולל מאמרים על האידאולוגיה של אנשי העלייה השנייה, על השלטון העו'מאני בארץ, על מדיניות ההסתדרות הציונית ופועלה במשך שנות התקופה ועל התפתחות ההתיישבות היהודית לסוגיה, בעיר, במושבה ובקבוצות הראשונות. החלק השני, "העלייה השנייה העובדת" כולל מאמרים על הזרמים הפוליטיים ביישוב ומפלגות הפועלים, כגון "הפועל הצעיר" ו"פועלי ציון"; על טיפוסים שונים בקרב העולים החלוצים והוותיקים ודיוקנם החברתי וההגותי; על הפועלות והחלוצות וארגוניהן; על היחסים בין העולים והחלוצים לבין אנשי היישוב הישן, שחלק ניכר מהם היו "ספרדים", וביניהם לבין עולי ארצות האסלאם. החלק השלישי, "תרבות וחברה", עוסק במחקר התרבות החומרית וביצירה הספרותית, בתודעה העצמית של אנשי העלייה השנייה, בתהליכי היזום וההקמה של המוסדות החינוכיים, בתי הספר והטכניון, וטיפוחה של הלשון העברית כשפה יומיומית, ובהקמת ארגוני המגן והריגול: בר-גיורא, השומר וניל"י.
כרך מקורות.
הוא לקט מקורות שנוצרו בתקופה על ידי אנשי העלייה השנייה ובני תקופתם בעריכת פרופ' יהושע קניאל ועורכת המשנה אסתר שטיין-אשכנזי; הלקט אמור לייצג את רוח התקופה באמצעות קטעי המלל שהובאו בו. הם נלקחו מתוך העיתונים: "הפועל הצעיר", "האחדות", "העולם", השִלֹח, "החרות", "המוריה", ו"דער יודישער ארבייטער"; הגות, כגון כתבין של א"ד גורדון; איגרות, כגון של דוד בן-גוריון; כרוזים, תזכירים, תקנונים, פרוטוקלים של כינוסים וישיבות, יומנים אישיים, ודברי זכרונות, ומסמכים שונים שנוצרו במשך התקופה ונשמרו ב"ארכיון העבודה", הארכיון הציוני, וחלקם נדפסו בכתב העת "אסופות".
כרך אישים.
הוא אסופה של מבחר האישים הבולטים ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה, על פי בחירתה של מערכת הספר ובעריכתו של פרופ' זאב צחור.
בכרך האישים נכללו בין השאר (לפי סדר אלפבית): יוסף אהרונוביץ', אהרן אהרנסון, אהרן אליהו אייזנברג, יהושע אייזנשטאדט-ברזילי, אברהם אלנדאף, שלום אלשיך, יצחק אפשטיין, לוי אשכול (שקולניק), דוד בלוך-בלומנפלד, דבורה בארון, יוסף בוסל, דוד בן-גוריון, מרדכי בן הלל הכהן, אליעזר בן-יהודה (פרלמן), חיים בן עטר, יצחק בן-צבי, רחל ינאית בן-צבי, שמחה בן-ציון אלתר (גוטמן), יוסף חיים ברנר, יוסף ברץ, אהרן דוד גורדון, זאב גלוסקין, ישראל גלעדי, מאיר דיזנגוף, מיכאל הלפרן, יצחק אלעזרי וולקני (וילקנסקי), עקיבא אריה ויס, נחום (וילבושביץ), מאיר וילקנסקי, יוסף חיים ויתקין, יוסף חיים זוננפלד, אלכסנדר זייד, יעקב זרובבל, יהושע חנקין, יצחק טבנקין, נחום טברסקי, יעקב טהון, יוסף טרומפלדור, שמואל יבנאלי, דוד ילין, אליעזר יפה, בצלאל יפה, הלל יפה, ברל כצנלסון, שלמה לביא, זלמן דוד ליבונטין, יצחק לוי, יוסף לוריא, אפרים משה ליליין, מנשה מאירוביץ, בן-ציון מוסינזון, יהודה לייב מטמון-כהן, חנה מייזל שוחט, עדה מימון, נסים מלול, שרה מלכין, נח נפתולסקי, משה סמילנסקי, שמואל יוסף עגנון, בן-ציון מאיר חי עוזיאל, יוסף עזריהו (אוזרקובסקי), אברהם אלברט ענתבי, מנדל פורטוגלי, שלמה צמח, אברהם יצחק הכהן קוק, חיים מרגליות קלווריסקי, שלמה קפלנסקי, שמעון רוקח, אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' (אז"ר), יהושע רדלר-פלדמן (ר' בנימין), מאיר רוטנברג, ארתור רופין, שמעון רוקח, רחל המשוררת (רחל בלובשטיין), דוד רמז, אליעזר שוחט, ישראל שוחט, מניה שוחט, ליאון שטיין, מנחם שינקין, יוסף אליהו שלוש, יוסף שפרינצק, ברוך (בוריס) שץ וצבי שץ.
הספקטרום הרגשי
הספקטרום הרגשי (באנגלית: Emotional Spectrum) הוא קונספט בדיוני של הספקטרום האלקטרומגנטי המתקיים ביקום DC של חברת DC קומיקס, ובעיקר בחוברות גרין לנטרן. צבעי הספקטרום הרגשי נרתמים כמקורות כוח בידי ארגונים בדיוניים שונים המחזיקים בטבעות כוח, כמו חיל הפקחים הירוקים, חיל הפקחים הכחולים ושבט אינדיגו.
הרעיון נוצר בידי הכותב ג'ף ג'ונס בין השנים 2007–2009 כהסבר מחודש למיתוס הגרין לנטרן, והוטמע בסדרות השונות במהלך סיפורי "הלילה האפל ביותר" ו"היום הבהיר ביותר".
צבעים.
ביקום DC, הספקטרום הרגשי מחולק לשבעה צבעי הקשת בענן, כאשר כל צבע מבטא רגש מסוים: זעם (אדום), תאוות בצע (כתום), פחד (צהוב), כוח רצון (ירוק), תקווה (כחול), חמלה (אינדיגו) ואהבה (סגול).