נירה עדי שירתה בצה"ל בלהקת הנח"ל. השתתפה, בין השאר, בתוכנית התשיעית של להקת הנח"ל "מה בוער" שכתבו יחיאל מוהר ואפרים קישון וביים דוד ברגמן.
בשנת 1997 איירה את ספר השירים לילדים "איזו שמש! איזה אור" מאת מניה נהיר שיצא לאור בהוצאת ידע-סלע בתל אביב.
בשנת 1982 החלה תהליך של חזרה בתשובה, ופרשה מתחום המשחק.
בתיאטרון.
במועדון התיאטרון: ב-1962 גילמה את התפקיד הנשי הראשי במחזמר "פנטסטי" מאת טום ג'ונס שביים מנחם גולן.
במועדון התיאטרון בחיפה: ב-1962 שיחקה בהצגה "ציפורי לילה" - מערכונים ופזמונים מאת דן אלמגור, מרדכי לבנון, ראובן בר יותם, אפרים קישון, פוצ'ו, שמעון צבר ודידי מנוסי; שביים חיים טופול.
בתיאטרון דו רה מי עממי: ב-1963 שיחקה בהצגה "אתה אוהב את היצ'קוק?", קומדיה בלשית מוזיקלית מאת מיכאל דרומש שביים שלמה בר שביט.
במועדון החמאם: ב-1964 שיחקה ב"שייקספיר איננו" - תוכנית פרודית על מחזות ויליאם שייקספיר שנכתבה על ידי חיים חפר, נעמי שמר ועמוס קינן ובבימויו של שמואל בונים.
בתיאטרון פשוש: ב-1965 שיחקה בהצגה "הטירה" שעיבדה (על פי סיפורים לילדים שכתבו אברהם שלונסקי ("עלילות מיקי מהו"), נתן אלתרמן ("האפרוח העשירי"), מרים ילן שטקליס (השיר "חברות"), ע. הלל ("לא יאומן כי יסופר"), אהרן זאב ("יונים לבנות") ואוריאל אופק) וביימה נעמי פולני.
בתיאטרון זווית: ב-1966 שיחקה בהצגה "שמו הולך לפניו" מאת אפרים קישון שביים שמוליק עצמון.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1967 שיחקה בהצגה "הכושי עשה את שלו" מאת יוסף לפיד שביים שמואל בונים. שיחקה במחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" מאת סמי גרונמן שביים שמואל בונים, וגילמה (לסירוגין עם רינה גנור) את דמותה של שרה אנדרשפט בהצגה "רב-סרן ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו שביים גרשון פלוטקין. באותה שנה שיחקה בהצגה לילדים "הנסיכה והרועה" מאת ניקולאס סטיוארט גריי (על פי סיפור מאת הנס כריסטיאן אנדרסן) שביים דוד לוין. ב-1968 שיחקה בהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקר שביים שמואל בונים.
ב: ב-1968 גילמה יחד עם לורה סהר את בנות לוט בהצגה "סדום סיטי" מאת בנימין גלאי שביים אברהם אסיאו.
במסגרת חגיגות שנת ה-20 למדינת ישראל: ב-1968 השתתפה בערב שירי לוחמים שביים שמואל בונים.
בתיאטרון לילך: ב-1969 שיחקה בהצגה "הציפור הכחולה" מאת מוריס מטרלינק שביים אברהם דוד. ב-1976 שיחקה בהצגה "קופיקו העליז" מאת תמר בורנשטיין-לזר שביים רפי שחר, ובהצגה "ג'ק ואפונת הפלא" שעיבד אוריאל אופק.
ב-1969 הקימה לצד אביבה פז את הצמד "שתיים בלילה", ושיחקה בהצגה "טופז" מאת מרסל פניול שביים יואל זילברג.
בתיאטרון המרתף: ב-1971 עלתה ההצגה בתרגומה "שלום ולא להתראות" מאת אתול פוגרד שביים ראובן אדיב. בהצגה שיחקו אמיר אוריין/ברוך ברקין ורחל תימור.
בתיאטרון הזמן: ב-1972 השתתפה במופע "שמחה רבה - פסח בא".
בתיאטרון בדים: ב-1972 שיחקה לצד ישראל גוריון ואבי יקיר בהצגה "שירים וסיפורי בדים" שעיבד אוריאל אופק על פי אגדות עם שונות, וביים נדב לויתן.
בטדי הפקות: ב-1975 שיחקה במחזמר "אגדות אנדרסן" מאת יוסי בכר שביים בני פורת.
בטלוויזיה.
ב-1965 שיחקה בסרט הקצר "טלפון שבור" שביים נתן גרוס עבור המכון לפריון העבודה והייצור.
ב-1966 שיחקה בסרט "סבינה והגברים" בבימויו של פיטר פריישטאט.
ב-1970 החלה להגיש לצד אמיר אוריין (ובהמשך לצד ישראל גוריון ולצד עזריאל אשרוב) את התוכנית "משחקצב" ב. התכנית יועדה לגילאים צעירים וסיפרה לילדים על העולם הסובב אותם באמצעות שירים, סיפורים ומשחקים. השירים נכתבו או תורגמו במיוחד לתוכנית. מקצת מהתסריטים התבססו על תוכנית שהופקה ב-BBC. את התכנית הפיקה אסתר סופר, וביימו אנטואן סאלח ורינה הררית.
בין השנים 1972–1974 הנחתה (לצד רפי גרנות ועזרא דגן) את הסדרה "אות אות אות" ב. מטרת הסדרה הייתה ללמד את הילדים את אותיות האלף בית. התסריטים נכתבו, בין היתר, על ידי תמר אדר. כל פרק יוחד לאחת מאותיות האלף-בית, ועזרא דגן התחפש לחיה ששמה מתחיל באות שנלמדה באותו הפרק (למשל, באות ו' היה ווילי הווירוס). עבור הסדרה נכתבו שירים חדשים, שיצאו לאחר מכן בשני אלבומים. את התוכנית ערכה והפיקה דנה כוגן וביימה ורדינה ארז.
ב-1980 החלה להנחות את התוכנית "3, 4, 5 וחצי" (לצד יונה אליאן, ששי קשת, וישראל גוריון, והבובות צ'ומפי (שמעון כהן) ואין-שם (עמי וינברג). את התוכנית ביימו בין השאר ציפי פינס, ניל וייסברוד ושרה טראויס. לאחר חזרתה בתשובה של עדי ופרישתה מהתוכנית, החליפה אותה שרי צוריאל.
מוזיקה.
ב-1966 השתתפה כחלק מ"שלישיית בנות" (לצד זהר אוריין ודבורה דיקובסקי) באלבום "אח פגישה שכזאת", שירי פלמ"ח מאת חיים חפר. התקליט יצא לאור על ידי בימות והד ארצי.
חיים אישיים.
בשנות ה-60 הייתה נשואה לדודיק סמדר, ממנו התגרשה כעבור מספר שנים. יש להם בן משותף (נולד ב-1963).
לאחר שחזרה בתשובה שינתה את שמה למירה והתחתנה עם הרב אברהם לואיס (מתלמידי החזון אי"ש ומראשוני תלמידי ישיבת קמניץ אשר למד בחברותא יחד עם הרב יוסף ליברמן, ראש כולל שומרי החומות) עד לפטירתו בשנת 2012.
כשלושה חודשים לאחר פטירת בעלה השני, שינתה את שמה למאירה והתחתנה עם הרב יעקב אדלשטיין. את הזוג שידך הרב יצחק זילברשטיין.
Love to Go
Love to Go הוא סינגל של התקליטן הבלגי, Lost Frequencies, שלישיית המוזיקה האלקטרונית ההולנדית, זונדרלינג , והזמר-יוצר הבריטי-זימבבואי, קלווין ג'ונס. השיר יצא, על ידי Found Frequencies וארמנדה מיוזיק, ב-17 באפריל 2020. השיר נמצא במיני-אלבומו השני של Lost Frequencies, "Cup of Beats".
נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-92 מיליון פעמים בספוטיפיי, ולמעלה מ-13 מיליון פעמים ביוטיוב.
סימון תזונתי
ערכים תזונתיים
סטילוקתניום וואלאסי
סטריפינג
סטריפינג (stripping. נקרא גם הפרדת קרומים) הוא הליך רפואי שבו מבוצעת פעולה של הפרדת קרומי שק מי השפיר מצוואר הרחם ודופן הרחם של אישה הרה הנצרכת להשראת לידה.
מתי נעשית הפעולה.
פעולת הסטריפינג מבוצעת בדרך כלל כאשר האישה ההרה או הצוות הרפואי מעוניינים לבצע פעולה שתהווה השראת לידה. למשל בהגיע ההרה לשבוע 42, או כשיש צורך לבצע את הלידה באופן יזום.
לעיתים אין אפשרות לעשות סטריפינג, כמו במקרה של שליית פתח או מצג עכוז. כמו כן תנאי הכרחי לביצוע הסטריפינג הוא פתיחה של אצבע לפחות בצוואר הרחם.
אופן הפעולה.
הסטריפינג מבוצע על ידי רופא או מיילדת, באמצעות הפרדה ידנית של קרומי שק ההיריון מדופן הרחם בתנועה סיבובית של 360 מעלות. פעולה זו גורמת לשחרור פרוסטגלנדינים המרככים את צוואר הרחם ובכך מכינים אותו ללידה. מלבד ריכוך הצוואר, פעמים רבות פעולה זו גם גורמת לצירים שיופיעו בתוך כ-24 שעות ויובילו לקידום תהליך הלידה. לעיתים יש לחזור על הפעולה מדי כמה ימים כדי לעורר את צירי הלידה.
פעמים רבות פרוצדורה זו גורמת לדימום קל כתוצאה מהפרדת הקרום.
בהלכה.
מכיוון שפעמים רבות הסטריפינג מלווה בדימום קל, יש סוברים שדם זה מחיל על האישה טומאת נידה. מנגד יש אומרים שדם שמופיע לאחר פעולה זו אינו מטמא, משום שהוא נחשב לדם מכה.
Humble Quest
Humble Quest הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס. האלבום יצא לאור ב-25 במרץ 2022, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל.
סינגלים.
הסינגל המוביל של האלבום "Circles Around This Town", יצא לאור ב-7 בינואר 2022.
גטבול, מישורי הגאות של קוריאה
גטבול (בקוריאנית: 갯벌) הוא השם שניתן למקבץ של ארבעה אזורים של מישורי בוץ באזורי הגאות והשפל בקוריאה הדרומית שהוגדרו בשנת 2021 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הם ממוקמים בחופי הים הצהוב בין סין לחצי האי הקוריאני, והם בין המערכות האקולוגיות של מישורי הגאות והשפל הגדולות והחשובות בעולם. מטרת האתר להדגים את הקשר בין המגוון הגאוגרפי למגוון הביולוגי ואת התלות ההדדית של המגוון התרבותי והפעילויות האנושיות בסביבה הטבעית.
מאפיינים.