צמדים בוגרים משריצים בנהרות ואז מתים. הפגיות הצעירות, הנקראות אמוצטס, מבלות כשנתיים בנהרות, שם הן חיות מחופרות במשקע וניזונות מחומר רקב אורגני וממיקרואורגניזמים שהן מסננות מהמים (כמו: אצות). לאחר מכן, האמוצטס עוברים מטמורפוזה שאורכת מספר חודשים ומגיעים לשלב הבוגר.
מינים מסוימים אינם ניזונים לאחר המטמורפוזה, בעוד שאחרים נודדים לים או לאגמים, שם הם ניזונים מסוגים שונים של דגים ואף מיונקים ימיים. המינים בהם הבוגרים נודדים לים מתחילים להיזון מדגים אחרים זמן קצר לאחר המטמורפוזה, עוד בעודם שוחים במורד הזרם.
טקסונומיה וסיסטמטיקה.
מומחי טקסונומיה משייכים את הצמדים והמיקסינות לתת-מערכת החולייתנים במערכת המיתרניים, הכוללת גם את תת-מערכות מיתרני הזנב ומיתרני הראש. מחקרים פילוגנטיים ומורפולוגיים עדכניים משייכים את הצמדים והמיקסינות לעל-מחלקת חסרי הלסתות. על-המחלקה השנייה היא החולייתנים הלסתניים, והיא כוללת את דגי הסחוס, דגי הגרם, הדו-חיים, הזוחלים, העופות והיונקים. הצמדים משתייכים כולם לסדרה אחת, סדרת הצמדאים (Petromyzontiformes), הכוללת 10 סוגים בשלוש משפחות, שתיים מהן מונוטיפיות ברמת הסוג. בסך הכל מזוהים כיום כ־38 מיני צמדים. חלוקה למשפחות וסוגים:
הצמדים כמזון.
צמדים שימשו כמזון לאדם כבר בתקופות עתיקות, ונחשבו למעדן בתקופת הרומאים. בימי הביניים הם נאכלו על ידי בני המעמד הגבוה ברחבי אירופה, במיוחד בעתות צום, משום שטעמם בשרי יותר משל רוב הדגים האחרים.
גם כיום צמדים גדולים נחשבים למעדן במיוחד בדרום-מערב אירופה (פורטוגל, ספרד וצרפת) ובמחצית הצפונית של פינלנד. מדינות נוספות בהן נאכלים צמדים הן שוודיה, רוסיה, ניו זילנד, המדינות הבלטיות, יפן וקוריאה הדרומית.
כמה מינים של צמד, ובכללם הצמד הכספי ("Caspiomyzon wagneri"), צמדי הנהרות ("Lampetra fluviatilis" ו- "Lampetra planeri") וצמד הים ("Petromyzon marinus"), הם בעלי ריר וסרום רעילים, ועל כן דורשים ניקוי יסודי לפני הבישול. בבריטניה, צמדים משמשים לעיתים קרובות כפיתיון לדיג, בדרך כלל כשהם מתים.
הצמדים כמזיקים.
צמדי ים הפכו למזיק משמעותי בימות הגדולות באמריקה הצפונית לאחר שתעלות מלאכותיות אפשרו להם להגיע לשם בתחילת המאה ה-20. הצמדים נחשבים למין פולש בימות הגדולות, אין להם שם אויבים טבעיים והם ניזונים ממינים רבים בעלי חשיבות כלכלית לאדם כמו טרוטת האגמים. כיום הצמדים מצויים בעיקר בנחלים הנשפכים לימות. מחסומים מיוחדים מונעים את תנועת הבוגרים במעלה הזרם, ובנוסף נעשה שימוש ברעלים קוטלי צמדים (Lampricides) אשר אינם פוגעים ברוב המינים האחרים החיים במים. מדובר בשיטות מורכבות ויקרות אשר אינן מחסלות את הצמדים בימות אלא רק מגבילות את מספרם. שיטות חדשות להגבלת אוכלוסיית הצמדים הנמצאות בשלבי פיתוח כוללות שחרור צמדים שעברו סירוס כימי ושימוש בפרומונים לפגיעה במחזור החיים של הצמדים.
קורטז
ראקה
חדקן אירופאי
החצרות הכלליות
212 (שיר)
212 הוא שיר של הראפרית האמריקאית אזיליה בנקס, הכולל סמפול של השיר "Float My Boat" של המוזיקאי הבלגי לייזי ג'יי. השיר יצא לאור ב-6 בדצמבר 2011 כסינגל הראשון מהמיני אלבום הראשון של בנקס, 1991. השיר נכלל גם באלבום הבכורה של בנקס, Broke with Expensive Taste. שם השיר לקוח מקידומת הטלפון של האזור בו גדלה בנקס, שכונת הארלם שבניו יורק. הקליפ לשיר, שצולם בשחור-לבן, פורסם בערוץ היוטיוב של בנקס ב-12 בספטמבר 2011, ובו רוקדת בנקס ושרה.
השיר נכלל בספר "1001 Songs You Must Hear Before You Die", ובמספר סרטים וסדרות טלוויזיה, בהם "בנות", "בלינג רינג" ו"עצבניות אש".
יוני גרשטין
משמר הלילה (2004)
חוגת עצים
חוגת עצים (שם מדעי: "Lullula arborea") הוא מין יחיד בסוגו של ציפור שיר ממשפחת העפרוניים. דומה בגודלה ובמראה לדרור, ובעלת גוף עגלגל ומוצק. אורכה 15 ס"מ, מוטת כנפיה 28 ס"מ ומשקלה 30 גרם.
תפוצה: נפוצה על פני מרבית אירופה, מערב אסיה וצפון אפריקה. אוכלוסיית החוגות השוכנת בחלק המערבי של טווח התפוצה ממעטת לנדוד, בעוד שהחלק השוכן במזרח טווח התפוצה, נודד בחורף דרומה. בישראל חורפת מצויה למדי. קינונים בודדים נמצאו בצפון הארץ, בגובה 1700 ומעלה.
מזון: בעיקר זרעים. בקיץ, בעונת גידול הגוזלים, מזינה אותם גם בחרקים ועכבישים.
קינון: למרות שמה, חוגת העצים היא דוגרת קרקע, כמו כל משפחת העפרוניים.
בסטיון
אריך קוש
אריך קוֹש (בסרבו-קרואטית: Erih Koš, בסרבית קירילית: Ерих Кош; 15 באפריל 1913, סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 25 במאי 2010, בלגרד, סרביה) היה סופר ומתרגם יוגוסלבי ממוצא יהודי, חתן פרס נין ל-1967 ומבולטי אנשי הרוח של יהדות יוגוסלביה וסרביה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
אריך קוש נולד בסרייבו ובה רכש השכלה תיכונית. בהמשך, רכש תואר במשפטים באוניברסיטת בלגרד. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, הצטרף קוש לכוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר שחרור יוגוסלביה השתלב קוש במנגנון הממשל היוגוסלבי וכיהן במספר תפקידים מינהליים בתחום התרבות והאמנות במדינה.
במקביל, פרסם קוש 12 רומנים, 10 אסופות של סיפורים קצרים וכן מספר רב של מאמרים ותרגומים. הוא זכה למספר פרסים ביוגוסלביה ובכלל זה פרס נין על ספרו "הרשת" (בסרבו-קרואטית: "Mreža"). ספריו פורסמו גם מחוץ ליוגוסלביה ובכלל זה בארצות הברית, בברית המועצות, בגרמניה המערבית, בבריטניה ובצ'כוסלובקיה. קוש היה חבר האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות. אריך קוש הלך לעולמו בבלגרד ב-2010 והוא בן 97 שנים.
המשחק של גרי
המשחק של גרי (באנגלית: Geri's game) הוא סרט קצר קומי בהנפשה ממוחשבת של חברת פיקסאר מ-1997. הסרט נכתב ובוים על ידי ג'אן פינקווה, והוקרן לפני הסרט באג לייף.
הסרט זכה בפרסים רבים, ובניהם בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
עלילה.
בפארק שליו בפריס, על רקע שלכת בתחילת אוקטובר 1997, וקולותיו של אקורדיון שמנגן A Night in Tunisia, הדמות הראשית, גרי (שדובב על ידי בוב פיטרסון, אם כי הדמות מעולם לא אומרת שום מילים), קשיש מקריח בחליפה משחק משחק שחמט נגד עצמו. הוא "הופך" לכל שחקן אחרי כל סיבוב על ידי הליכה לאט לצד השני של לוח השחמט, שם הוא משנה את אישיותו ומלביש או מסיר את משקפיו כדי להראות את שינוי האופי הזה.
ככל שהמשחק מתקדם, הקיצוצים מואצים ונראה יותר ויותר כאילו יש שני אנשים שמשחקים; בשלב מסוים, אחריי 2 דקות ו -25 שניות, הפריים אפילו מציג את ידו של "היריב" בקדמת הבמה ואת גרי האחר בפוקוס ברקע. האלטר אגו האגרסיבי של גרי, שמשחק כשחור, זוכה במהרה נגד גרי המקורי, ולוכד את כל חייליו למעט המלך והמלכה. לאחר מהלך רע אחד של המלך, מלכתו של גרי נלכדת ונמצאת במהרה בשחמט.
עם זאת, גרי מנצח את עצמו על ידי זיוף התקף לב כדי להסיח את דעתו של האלטר-אגו כדי שיוכל לסובב את הלוח סביבו ומפיל את קופסת החלקים מהשולחן עליו הוא משחק. בעוד העצמי החלופי שלו שמח לאיד, גרי מנסה לבדוק מה הוא עכשיו מלך יריבו. כשהוא מגלה שהוא עכשיו זה שמפסיד, והבין מה קרה, גרי המקורי מנצח במשחק בכך שהוא מטיל את מלכו ומעביר לידיו סט תותבות כפרס. לאחר מכן מכניס אותם גרי לפיו, מגחך ומתבדר בניצחונו כשהוא יושב ואילו המצלמה נמשכת לאחור ומגלה שהוא היה לבדו כל הזמן.
הפצה.
בכורת הסרט לעצמו נעשתה ב-24 בנובמבר 1997 בתיאטרון בסנטה מוניקה, קליפורניה, ארצות הברית. ב-25 בנובמבר 1998 (כשנה לאחר הבכורה) החל הסרט להופיע לפני "באג לייף". בהמשך הופיע הסרט גם במהדורת ה-VHS וה-DVD של "באג לייף". קלטת VHS של הסרט לעצמו יצאה בסוף 1998 במהדורה מוגבלת, וזו נחשבת כיום לנדירה במיוחד. עם זאת, הסרט נכלל במארז ה-DVD "אוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר - חלק 1".
חוסר עקביות בשחמט.
במהלך הסרט נראים מהלכים בלתי אפשריים בשחמט וחוסר עקביות. למעשה, המשחק בו שיחק לכאורה גרי היה לא נכון ובלתי חוקי.
המשחק מתחיל בסדר 1.e4 e5 2.f3 d5 3.Be2 Nc6 4.Na3 Bxa3, לאחר מכן נעלם הרץ הלבן אשר עבר למשבצת e2 ומופיע ללא כל קשר במשבצת f1. לאחר מכן ממשיך המשחק בסדר 5.d4 Nxd4 6.Nh3, ואז נעשה מהלך בלתי אפשרי: חייל שחור נעמד על משבצת C3 בה הוא אינו יכול לעמוד על אף שבפריים שלאחר מכן הוא חוזר למשבצת a3. לאחר מכן ממשיך המשחק במהלכים בלתי אפשריים ולא חוקיים, לאחר מכן ממשיך המשחק וכמה וכמה פעמים נעשה מט אם כי דמותו של גרי לא הבחינה בכך.
נאולוכוס
נָאוּלוֹכוּס (ביוונית: Ναύλοχα, נָאוּלוֹכָה; בלטינית: Naulochus) הייתה עיר עתיקה או אולי רק מעגן פתוח לאניות בחוף הצפון־מזרחי של סיציליה, בין מילאי לכף פלורוס (Pelorus). היא מפורסמת בשל הקרב הימי הגדול שנערך לחופיה ב־36 לפנה"ס, בין הצי של אוקטביאנוס בפיקודו של אגריפה לבין הצי של סקסטוס פומפיוס. פירוש השם "נאולוכה" ביוונית הוא "חניית אניות", ומכאן כי שימשה מעגן פתוח (roadstead) לאניות סוחר. יש הסבורים כי לא הייתה מיושבת, אך סיליוס איטליקוס, מחבר הפואמה "פּוּנִיקָה", מונה אותה עם הערים בסיציליה שהתייצבו לצדה של קרתגו במלחמה הפונית השנייה. מתיאורו של ההיסטוריון היווני־רומי אפיאנוס את הקרב הימי מניחים כי נאולוכוס נמצאה בין מילאי לבין כף רסוקולמו (Rasoculmo), הסמוך לכף פלורוס ונקרא אצל תלמי "כף פָלָקרוּם" (בלטינית: Phalacrum promontorium).
ארתור (פירושונים)
בג&quot;ץ יהודה דורון נגד משרד הפנים רשות האוכלוסין וההגירה ואחרים