בנובמבר 2016 ביקרה סגנית נשיא ארגנטינה, גבריאלה מיצ'אטי בריאד, שם אמרה כי מדינתה תולה תקוות רבות ביחסים עם סעודיה כשהיא מתחילה להניע את הכלכלה שלה מחדש לאחר פתרון הבעיות הכלכליות שלה, שהחלו לאחר המשבר הפיננסי ב-2001.
כריסטין מבומה
כריסטין מבומה (באנגלית: Christine Mboma; נולדה ב-22 במאי 2003) היא אתלטית נמיבית. היא סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020) בריצת 200 מטר ושיאנית אפריקה ובעלת תוצאת השנה בעולם (2021) בריצת 400 מטר.
ביוגרפיה.
באליפות זמביה שנערכה בלוסקה, בירת זמביה ב-11 באפריל 2021 קבעה מבומה בריצת 400 מטר שיא אפריקה חדש, שיא עולם עד גיל 20 ואת תוצאת השנה בעולם של 49.24 שניות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן 30 שנים של גריט ברואר מגרמניה המזרחית (49.42 שניות). שבוע לאחר מכן, היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על תוצאה של 49.22 שניות. ביוני שיפרה אותו שוב ל-48.54 שניות.
סגנית אלופה אולימפית.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה מבומה במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא עולם עד גיל 20 של 21.81 שניות, אחרי אליין תומפסון-הרה מג'מייקה שקבעה את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של 21.53 שניות ולפני גבריאל תומאס מארצות הברית (21.87 שניות).
Quercus hartwissiana
עדי אברהמי
עדי אברהמי (נולדה ב-3 באפריל 1990) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בתל אביב-יפו. בצעירותה, ועד לסיום בית הספר התיכון, הייתה פעילה בשבט "צבר" של תנועת "הצופים", כחניכה, מדריכה ורכזת הדרכה.
בין השנים 2004–2008 הייתה חברה ב"להקת צופי תל אביב", ובמסגרת הלהקה השתתפה בארבעה מחזות זמר בבימויו של המחזאי והבמאי ירון כפכפי, איתם הופיעה ברחבי הארץ והעולם: "החיים לדוגמה", "ילדים של החיים", "1976" ו"לא שולט בזה".
שירתה בצה"ל בין השנים 2008–2010 בבית הספר לתותחנים במחנה שבטה, כמדריכת תותחנים במדור נט"ר ומדור צפ"ה.
בשנת 2011 החלה בלימודי משחק בבית הספר למשחק ולתיאטרון בית צבי, אותם השלימה בשנת 2014. בשנים אלה הופיעה בתפקידים ראשיים בשמונה הצגות שונות במסגרת תיאטרון בית צבי ותיאטרון הספרייה.
במקביל ללימודי המשחק, החלה לעבוד על אלבום מוזיקלי ראשון, בהפקתם של תמיר קליסקי ואהרון קמיגרוב, ובשנת 2015 הוציאה סינגל ראשון מתוך אלבום בכורה, אולם כחודש לאחר מכן גנזה את האלבום כולו משיקולים אמנותיים.
בשנת 2015 השתתפה במחזמר "שיער" שעלה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של משה קפטן. בשנה זו עלתה גם עם מופע פסנתר ראשון בשם "המסע אל האמת" במסגרת פרויקט בית היוצר. התמודדה גם בעונה השלישית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון 2016" עם שירה של מירי מסיקה, "בקרקס הזה".
בשנת 2016 השתתפה בסרט "מעבר להרים ולגבעות" של הבמאי ערן קולירין.
בין השנים 2015–2018 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "קול אחד" – הצגת דרמה מוזיקלית בנושא הטרדות מיניות שזכתה בפרס אסיטז' ישראל לשנת 2018 להצגה הטובה ביותר לילדים ונוער. עוד השתתפה בתפקידים ראשיים בהצגת הדרמה "מחושמלים" בתיאטרון "ישראטרון", בהצגת הילדים "ספר הג'ונגל – המחזמר" בבימויו של חנוך רוזן בתיאטרון הספארי, בעיבוד המחודש של אופרת הרוק "מאמי" בבימויו של דניאל אפרת בתיאטרון תמונע ובתיאטרון הספרייה, וכן במופע האומנותי האינטראקטיבי "הטרנספורום" ובמופעים מוזיקליים נוספים.
במקביל לקריירת המשחק, המשיכה אברהמי לעבוד על סינגלים חדשים, ובמרץ 2018 יצא לאור הסינגל הראשון שלה, "היא שעמדה", המדבר על הזכות לבחור והזכות האנושית לקום ולעמוד באור, על אף הקשיים ותהפוכות החיים. הסינגל הופץ כשבועיים לפני חג הפסח בסימן "מעבדות לחירות רוחנית" וזכה להדים תקשורתיים רבים ולביקורות חיוביות. בחודש יוני של אותה שנה יצא הסינגל השני, "היי ברוך הבא" שזכה גם הוא לביקורות טובות.
בשנת 2019 הוציאה שני סינגלים נוספים – "תדבר", איתו הופיעה במצעד הגאווה בתל אביב באותה שנה, ובעקבותיו הוזמנה להופיע עם שיריה בפני הקהילה היהודית במועדון הצוזאמן בברלין, ו"מספיק לחשוב!".
בדצמבר 2020 יצא הסינגל החמישי שלה, "תגבירי", ובמאי 2021 הוציאה סינגל נוסף – "זה מתחיל בצעד", שהפך תוך זמן קצר לשיר הנושא של קרן החלומות על שם תמר אברמוביץ'.
ביוני 2021 העלתה את מופע הבכורה שלה ברחבי הארץ.
אנדרה לוט
אנדרה לוט (בצרפתית: André Lhote; 5 ביולי 1885 - 24 בינואר 1962) היה צייר קוביסטי צרפתי של נושאי דמות, נופים ודומם. הוא היה גם פעיל ומשפיע מאוד כמורה וככותב על אמנות.
ראשית חייו.
לוט נולד ב-5 ביולי 1885 בבורדו, צרפת, למד גילוף בעץ ופיסול מגיל 12, כשאביו מסר אותו ליצרן רהיטים מקומי כדי להכשירו כפסל בעץ. הוא נרשם לאקול דה ביו-ארט בבורדו בשנת 1898 ולמד פיסול דקורטיבי עד 1904.
בזמן שהותו שם, הוא החל לצייר בזמנו הפנוי ועזב את הבית בשנת 1905, ועבר לסטודיו משלו להתמסר לציור. הוא הושפע מגוגן וסזאן וקיים את תערוכתו האישית האישית הראשונה בגלריה דרואט בשנת 1910, ארבע שנים לאחר שעבר לפריז.
קריירה.
לאחר שעבד בתחילה בסגנון פוביזם, עבר לוט לקוביזם. הוא צמח לצד כמה מאבות האמנות המודרנית, כולל דושאן ואחרים.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה קטע את עבודתו, ולאחר שחרורו מהצבא בשנת 1917, הוא הפך לאחד מקבוצת הקוביסטים שנתמכו על ידי ליאון רוזנברג. בשנת 1918 הוא הקים כתב העת לאמנות אליו תרם מאמרים על תורת האמנות עד 1940.
לוט לימד באקדמיה נוטרדאם דה שאנז בין השנים 1918 עד 1920, ומאוחר יותר לימד בבתי ספר אחרים בפריז - כולל האקדמיה דה לה גרנדה שאומייר. כמו כן הקים בית ספר שלו, האקדמיה אנדרה לוט במונפרנאס בשנת 1922.
לוט הרצה על אמנות בצרפת ובמדינות אחרות, כולל בלגיה, אנגליה, איטליה, משנות החמישים גם במצרים ובברזיל. במצרים עבד עם הציירת המצריה Effat Nagy תוך שימוש בארכאולוגיה מצרית כנושא לעבודתם.
עבודתו זכתה בפרס הראשון בציור לשנת 1955, וועדת הפיסול של אונסק"ו מינתה אותו לנשיא של האגודה הבינלאומית לציירים, חרטים ופסלים.
לוט נפטר בפריז בשנת 1962.
יחזקאל פיקר
יחזקאל פיקר (1910, סוקולקה, פולין – 30 בינואר 1983, חיפה, ישראל) היה חבר ההגנה וטייס מתנדב בטייסת אספניה (Escuadrilla España) במלחמת האזרחים בספרד. היה חבר מועצת הפועלים בחיפה במשך שנים רבות. שלא כמו מרבית הצעירים הארץ-ישראלים שהתנדבו להילחם לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים הספרדית (כ-150–200 במספר), פיקר לא השתייך למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. כחבר ההגנה ומפא"י, פיקר היה אחד הציונים הבודדים בין המתנדבים שלחמו נגד המורדים הלאומנים בספרד. לצדו ניתן למנות את דוד קרון ואת זלמן זלצמן.
ביוגרפיה.
פיקר נולד בפולין ב-1910 לחיים פיקר. עלה ארצה ב-1927, ובמאי 1933 נסע לשווייץ לצורך לימודי הכשרה מקצועית. באונייה פגש את חיים ארלוזורוב, שהיה בדרכו לגרמניה בעקבות עליית היטלר לשלטון, כדי לנסות ולהעלות ארצה יהודים ולהציל את רכושם ("הסכם העברה").
לפי עדותו של פיקר, ארלוזורוב הציע לו להשתלם בלימודיו בצ'כוסלובקיה במקום בשווייץ. פיקר שמע לעצתו של ארלוזורוב, ובעת שהותו בצ'כוסלובקיה, באוגוסט 1933, השתתף בקונגרס הציוני ה-18 בפראג. מפראג נסע פיקר ללונדון לקורס טיס במימון ההגנה, ולאחר מספר חודשים חזר ארצה. בארץ עבד במפעל וולקן במפרץ חיפה. ב-1936, בעקבות פגישה עם דב הוז, ממייסדי ארגון ההגנה, ומייסד חברת "אווירון", נסע פיקר שוב ללונדון לקורס מתקדם יותר, בסופו צבר 15 שעות סולו.
בשל היותו אזרח ארץ-ישראלי, ולא אנגלי, לא יכול היה להמשיך ולהשתלם בטיסה באנגליה. הוא החליט להתנדב כטייס במלחמת האזרחים הספרדית, שפרצה ב-18 ביולי 1936, בעקבות מרד צבאי לאומני שהוביל הגנרל פרנסיסקו פרנקו נגד ממשלת החזית העממית שעלתה לשלטון בבחירות חודשים אחדים לפני כן.
פיקר הגיע לפריז, חבר למתנדבים הרפובליקנים ופגש את אנדרה מלרו, מייסד טייסת אספניה, שמנתה באותו זמן כ-15 טייסים מתנדבים. באוגוסט 1936 הגיע פיקר למדריד דרך טולוז וברצלונה.
טייסת אספניה בפיקודו של מלרו פעלה תקופה קצרה מאוד (עד פברואר 1937). הטייסת רשמה 23 גיחות, רובן במטוס Potaz 540 צרפתי (שכונה בספרדית Ataúd Volante – "ארון מתים מעופף"), שמלרו הצליח להעביר מצרפת בשלבים המוקדמים ביותר של המלחמה. בימי המלחמה הראשונית נטתה ממשלת החזית העממית בצרפת בראשותו של לאון בלום לתמוך במקבילתה הספרדית. בראשית אוגוסט יזמה ממשלת צרפת הסכם לאי-התערבות בין המעצמות, ותוך ימים אחדים הכריזה על אימוץ חד-צדדי של מדיניות זו, ועל הפסקת אספקת הנשק לספרד. בהמשך אימצה ממשלתו של בלום מדיניות של "אי-התערבות בעירבון מוגבל", שאפשרה משלוחי נשק מצומצמים לספרד, אשר מלרו שיחק תפקיד מרכזי בארגונם.
בזמן שהותו במדריד, בין הגיחות, התגורר פיקר יחד עם שאר הטייסים במלון מפואר (כפי הנראה מלון פלורידה) שם פגש לפי עדותו את איליה ארנבורג, שהיה באותו זמן הכתב צבאי של העיתון הסובייטי "איזבסטיה" בספרד.
פיקר השתתף במספר גיחות בתור טייס משנה. בנובמבר 1936 נאלץ לנטוש את מטוסו ונפצע בצניחה, אך הצליח לחזור לקווי הרפובליקנים ולחזור לטייסת.