ב-1818 התמודד ג'ון ריינולדס ללא הצלחה בבחירות על מושב בסנאט של ארצות הברית. ב-1826 הוא נבחר בפעם הראשונה לבית הנבחרים של אילינוי, וכיהן בו עד 1830. אף על פי שזיהה את עצמו על חברי סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית, הוא קנה לעצמו הערכה רבה הן מצד אנשי סיעתו של ג'קסון והן מצד מתנגדיה בשל מתינותו.
באוגוסט 1830 נבחר ריינולדס כמושל אילינוי וב-6 בדצמבר הוא הושבע לתפקידו. בנאום ההשבעה שלו הוא קרא למתן חינוך חובה כללי, לביצוע עבודות ציבוריות, להשלמת כרייתה של תעלת אילינוי ומישיגן, ולביצוע שיפורים בנמל שיקגו. הוא גם דחף והמליץ על השלמת בנייתו של בית הסוהר המדינתי הראשון באלטון, במימון ישיר של המדינה. האירוע הבולט ביותר בתקופת כהונתו של ריינולדס כמושל הייתה ב-1832. הוא גייס את המיליציה המדינתית, והיה המפקד בשטח, ולעיתים קרובות השתתף באופן אישי בקרבות. הוא קיבל מהנשיא ג'קסון דרגת מייג'ור גנרל, וקיבל רשות לחתום על הסכמים עם האינדיאנים. מגפת כולרה שהתחוללה לאחר המלחמה הייתה גם היא אירוע בולט בתקופת כהונתו של ריינולדס כמושל.
ב-17 בנובמבר 1834 התפטר ריינולדס מכהונתו כמושל לאחר שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כדי לאייש את מושבו של צ'ארלס סלייד שנפטר. הוא נבחר למושב הקונגרס הבא וכיהן בו עד 3 במרץ 1837. בבחירות לבית הנבחרים של 1836 לא עלה בידו להיבחר שוב. בסופו של דבר הוא נבחר שנתיים לאחר מכן וכיהן שוב בבית הנבחרים ממרץ 1839 ועד מרץ 1843.
ב-1837, בין שתי כהונתיו בבית הנבחרים, ויחד עם אחרים, הוא היה שותף לסלילת מסילת הרכבת הראשונה בעמק המיסיסיפי, באורך של 10 ק"מ, שבה הובל פחם מכרה הפחם שבבעלותו שבצוקי המיסיסיפי אל סנט לואיס שבגדת הנהר הנגדית. בשל אי היכולת הכספית לרכוש קטר, הרכבת נמשכה על ידי סוסים. בכל אופן, באביב שלאחר מכן נמכרה החברה בהפסד גדול.
ב-1839 מונה ריינולדס כאחד מנציבי התעלות ונסע לפילדלפיה כדי לגייס כספים למטרה זו. במהלך אותה שנה הוא גם ערך ביקור עם רעייתו באירופה. הוא הפגיש את מייסד תנועת המורמונים ג'וזף סמית' בפני הנשיא מרטין ואן ביורן כאשר סמית' ביקש עזרה בקשר לקשיים שהיו מנת חלקה של תנועתו במיזורי. צעד זה נעשה על ידי ריינולדס מתוך תקווה לזכות בקולותיהם של חברי תנועת המורמונים, שמספרם באילינוי הלך וגדל, בהקשר פוליטי עתידי.
ב-1846 נבחר ריינולדס לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים של אילינוי. במהלך תקופת כהונתו זו הוא השפיע על ההחלטה על סלילת דרך מקאדם הראשונה באילינוי בין בלוויל לבין סנט לואיס. ב-1848 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות על מושב בסנאט של אילינוי. ב-1852 הוא נבחר שוב לבית הנבחרים המדינתי, ואז כיהן כיושב ראש הבית. ב-1858 התמודד ריינולדס ללא הצלחה בבחירות על תפקיד המפקח המדינתי על בתי הספר, ולאחר מכן עסק בעבודת עיתונות.
ב-1860, כשכבר היה זקן וחולה, השתתף ריינולדס בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, שם הוא נמנה עם הנציגים שהתנגדו לבחירתו של סטיבן דאגלס כמועמד המפלגה לנשיאות, ותחת זאת הוא תמך בבחירתו של ג'ון ברקינרידג'. בכל אופן, בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה, כנגד מועמד הרפובליקנים אברהם לינקולן, פרסם ריינולדס מאמרי תמיכה בדאגלס. התכתבויותיו ערך פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית ובמהלכה הראו שהוא גילה אהדה לרצונן של מדינות הדרום לפרוש מן האיחוד.
חיים אישים.
ריינולדס נישא פעמיים: ב-1817 הוא נשא לאישה את קתרין דובק, וב-1836 לשרה א. וילסון, אך לא נולדו לו ילדים.
ג'ון ריינולדס נפטר בבלוויל ב-8 במאי 1865, זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים. הוא נטמן בבית הקברות וולנאט היל שבעיר.
לנדקרויצר P. 1000
לנדקרויצר P. 1000 (בגרמנית: Landkreuzer P. 1000) היה תכנון של גרמניה הנאצית לבנות טנק במשקל של כ-1000 טון לשימוש במהלך קרבות מלחמת העולם השנייה.
הרעיון לבנייתו הוצע על ידי מנהל קרופ אדוארד גרוטה ביוני 1942, שכבר כינה אותו בשם "לנדקרויצר". העיצובים והשרטוטים שהוגשו של הרכב הוצגו בדצמבר 1942. הטנק תוכנן להיות במשקל של כ-1,000 טון, בהיותו כבד בהרבה מהפאנצר סימן 8 (הטנק הכבד ביותר שנבנה אי פעם והיה במשקל של כ-188 טון). הפרויקט זכה לתמיכתו האישית של אדולף היטלר, שהביע עניין בפיתוח הטנק, אך בסופו של דבר הפרויקט בוטל על ידי שר החימוש אלברט שפר בתחילת 1943.
הגודל המוצע של הטנק היה עצום, אם הוא היה מפותח הוא היה שוקל כ-1,000 טון, יותר מפי חמישה ממשקלו של פאנצר סימן 8, הטנק הגדול ביותר שנבנה אי פעם על ידי גרמניה הנאצית. המשקל המחולק שלו כלל כ-300 טון של חימוש (המשקל הכולל של התותחים עצמם היה 100 טון, כך ששריון הצריח היה אמור לשקול כ-200 טון), כ-200 טון של שריון ושלד, וכ-100 טון של רכיבי מסילה ומכונאות, בעוד המשקל הנותר היה מחולק למאפיינים שונים של הטנק. המשקל העצום הזה היה אמור להתחלק על פני הקרקע בפלטפורמה באורך כ-39 מטרים ורוחב של כ-14 מטרים.
התפתחות.
ב-1941 ערכו אנשי משפחת קרופ מחקר אסטרטגי של טנקים סובייטיים כבדים מ-1941, המחקר הוליד גם את הטנק הסופר-כבד פאנצר סימן 8. המחקר הוביל לכך שאחד מאנשי החברה, הציע ב-23 ביוני 1942 לאדולף היטלר כלי של ארטילריה מונעת עצמית במשקל של כ-1,000 טון שאותו כינה "לנדקרויצר" (בגרמנית: רכב שטח). כדי להגן על הטנק העצום, הוא היה אמור לשאת שריון בגודל של כ-25 סנטימטרים, כמו כן כמה תותחי נ"מ היו אמורים להיות מותקנים על סיפון המנועים של הרכב כדי להדוף תקיפות מטוסי תקיפה של בעלות הברית.
היטלר התלהב מהרעיון של אנשי חברת קרופ והורה להם להתחיל בפיתוחו של הטנק ב-1942. נכון ל-29 בדצמבר 1942 הושלמו כמה רישומים ראשוניים, עד אז קיבל הרעיון את השם "Ratte" (בגרמנית: עכברוש) מאת היטלר עצמו. שר החימוש של גרמניה הנאצית, אלברט שפר לא ראה פוטנציאל ריאלי בטנק וביטל את הפרויקט ב-1943 לפני שניתן היה לייצר אב טיפוס כלשהו, אם כי זה הוביל לרעיון של לנדקרוזר P.1500, שהיה כבד יותר מהלנדקרויצר P. 1000. הרעיון הכללי לטנק כל כך גדול סוכם על ידי היינץ גודריאן, באומרו כי: "הפנטזיות של היטלר עוברות לפעמים את הענק".
בית הכנסת מאיור
קלמן פילטר
Midnight Sun (אלבום)
Midnight Sun (בעברית: שמש-חצות) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הסקוטית מגי ריילי. האלבום יצא לאור ב-27 בספטמבר 1993, על ידי חברת התקליטים EMI (Electric and Musical Industries). הוא הגיע בשיאו למקום ה-38 במצעד האלבומים הרשמי של שווייץ.
באלבום נכלל הלהיט "Follow the Midnight Sun", שזכה להצלחה והפך לאחד מהמזוהים ביותר עם ריילי באותה העת.
M.R. All the Mixes
M.R. All the Mixes (בעברית: מ.ר. כל המיקסים) הוא אלבום הרמיקס הראשון של הזמרת-יוצרת הסקוטית מגי ריילי. אלבום הרמיקס יצא לאור ב-15 במרץ 1996, על ידי חברת התקליטים EMI (Electric and Musical Industries). האלבום כולל את הלהיט "To France" שחולק לשלושה רמיקסים.
לאחר יציאתם של "Echoes" ו-"Midnight Sun" הוחלט להוציא אלבום רמיקס שיכלול רמיקסים שונים לשיריה של ריילי.
מיכל רשף (עיתונאית)
מיכל רשף (נולדה ב-2 ביוני 1985) היא עיתונאית ישראלית, כתבת חוץ בתאגיד השידור הישראלי. החל מ-2017 משמשת כמגישה מחליפה בתוכניות "העולם היום", "השבוע", "חדשות הלילה" ובתוכניות נוספות. קודם לכן הייתה כתבת לענייני חינוך של אתר "וואלה!" ובהמשך שימשה גם כמגישה מ-2009 עד שעברה לתאגיד השידור.
קריירה.
את תחילת דרכה כעיתונאית התחילה רשף ב-2009 כאשר הצטרפה לאתר וואלה!. תחילה שימשה ככתבת החינוך באתר, ולאחר מכן קודמה לתפקיד מגישה. בוואלה סיקרה, בין היתר, אירועים חדשותיים מרכזיים רבים, בהם הבחירות לנשיאות ארצות הברית, מבצע צוק איתן והבחירות לכנסת העשרים.
ב-29 בנובמבר 2017 הודיעה רשף שלאחר 8 שנות עבודה בוואלה! היא עוזבת את האתר ועוברת לדסק החוץ בתאגיד השידור הישראלי. רשף משמשת גם כמנחה מחליפה בתוכניות כגון "העולם היום", "השבוע" ו"חדשות הלילה".
חיים אישיים.
רשף נשואה לאמנון ואם לשניים, מתגוררת בירושלים.
מרגרתה שטוקהאוזן
מָרְגַַרֶתֶה שְטוֹקְהַאוּזֶן(בגרמנית: Margarethe Stockhausen 29 במרץ 1803 - 1877), ששם נעוריה מרגרתה שמוק, הייתה זמרת סופרן, שניהלה קריירה מרשימה באירופה ובבריטניה בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-19. היא היתה אשתו של הנבלן פרנץ שטוקהאוזן (האב), ואמם של המוזיקאים ידועיפ-השם יוליוס, פרנץ והנרי שטוקהאוזן.
מרגרתה שמוק נולדה בגָבְּווִילֶר, אלזס, בת לנוטריון. היא למדה פיתוח קול בפריז אצל ג'וזפה קטרופו. גם לאחייניתה יוזפינה בילדשטיין הייתה קריירה כזמרת. בתקופת שהטצה בפריז, פגשה מרגרתה את הנבלן הצעיר פרנץ שטוקהאוזן (נ. 1789), שהתפרנס אז מהוראה ומנגינה בקונצרטים. פרנץ היה חבר של סבסטיאן אראר ועמד בקשרי מכתבים עם בטהובן, נמנה עם חוג מודעיו של פרנסואה האבנק והיה שותפו לדירה של הכנר כריסטיאן אורהאן. מרגרתה ופרנץ נישאו בפריז בשנת 1822, הביאו ילדים לעולם והופיעו יחד בקונצרטים, לעתים קרובות כשפרנץ מלווה אותה בנבל. תחילה התפרסמה שטוקהאוזן ברסיטלים של שירי אלזס, שהתקבלו באהדה בפריז, ונודעה ביפי קולה, שהצטיין בזוך פניני ובעומק רגשות. היא הייתה קתולית אדוקה.
אגה (צרפת)
אגה (בצרפתית:Agay ) הוא אתר נופש בשטח השיפוט של העיר ("קומונה") סן-רפאל במחוז ואר בצרפת, על חוף הים התיכון, בריביירה הצרפתית
הוא משתרע לאורך שפת תחנת עגינה למרגלות גבעות ופסגת רסטל ד'אגה (287 מ'), שהיא חלק מהמסיב אסטרל. אגה שוכן בין סן רפאל (9 ק"מ במערב) לקאן (35 ק"מ במזרח)