התומכים במודל מבקשים להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות. הם גורסים כי בעוד שלקות פיזית, חושית, אינטלקטואלית או פסיכולוגית, יכולה לגרום לפרט מגבלות תפקודיות, אין זה חייב לגרור אחריו מצב של נכות. מצב של נכות יגרם כאשר הסביבה כושלת בהתאמתה לצרכים של אותם אנשים. לדידם, החברה היא זו אשר הופכת את האדם למוגבל בשל הניסיון "לתקן" את היחיד, המתמודד עם נכות כלשהי, ולהתאימו לסביבה ולחברה. תגובת החברה היא שגורמת לאפליה דעות קדומות ולמעשה יוצרת הדרה חברתית של קבוצות מיעוט בחברה.
הנחת היסוד של התנועה לחיים עצמאיים היא שלאנשים עם מוגבלות ישנה המומחיות המיטבית בכל הנוגע לצרכיהם ולכן הם צריכים לקחת לידיהם את היוזמה, אישית וקבוצתית, לתכנון ולהעלאת פתרונות טובים יותר העוזרים להשתלבותם וכן הם חייבים להתארגן לקראת השגת כח פוליטי. התנועה מדגישה שאנשים עם מוגבלויות הם קודם כל אזרחים ורק לאחר מכן צרכני טיפול רפואי, שיקום ושירותים סוציאלים. לכן, כאזרחי חברה דמוקרטית, לאנשים עם מוגבלויות זכות שווה לחופש, שליטה ובחירה בחייהם וכן הזכות להגדיר את זהותם - דברים שנתפסים כמובנים מעליהם על ידי אזרחים אחרים ללא מוגבלות. לכן פעילי התנועה דורשים הסרת חסמים מוסדיים והתייחסותיים. בהתאם לכך, שירותי תמיכה כמו טכנולוגיות עזר, השלמת הכנסה או עזרה אישית הנחוצים להשגת שוויון הזדמנויות צריכים להיות מסופקים בהתאם למוגבלות האישית ותוך מתן אפשרות בחירה בין ספקי שירותים שונים.
"חיים עצמאיים אין פירושם שאנחנו רוצים לעשות הכל בעצמנו, שאיננו נזקקים למישהו, או שאנו אוהבים לחיות בבדידות. משמעות חיים עצמאיים שאנו דורשים את אותם בחירות ושליטה בחיינו שלהם זוכים אחינו הבלתי מוגבלים, שכנינו וחברנו המקבלים זאת כמובן מאליו. אנחנו רוצים לגדול במשפחתנו, ללמוד בבית ספר שבשכונתנו, לנסוע באותו אוטובוס שבו נוסעים שכננו, לעבוד במשרות שתואמות את רמת השכלתנו ואת רמת עניינו ולגדל את משפחתנו. אנחנו אכן אנשים רגילים שחולקים את אותו הצורך לחוש שייכים, מוכרים ואהובים." (דר' אדולף רצקה).
להדגיש כי המודל החברתי אינו מתעלם מהלקות ומחשיבות של קבלת טיפול רפואי. הם מבקשים לאמץ גישה הוליסטית ולהכיר בכך שלכל לקות יש היבטים פיזיים ופסיכולוגיים. טיפול רפואי מתאים נחוץ, אך אין בכך כדי להטיל צל על הצורך בשינוי חברתי רדיקלי אשר יסייע לאנשים עם מוגבלות להשתלב באופן משמעותי בזרם המרכזי של החיים בקהילה.
באנגליה אימצו את המושג integrated/ inclusive living – חיים משולבים. זאת מתוך הכרה בכך שכל בני האדם הם יצורים חברתיים התלויים זה בזה ולכן חיים עצמאיים באמת אינם אפשריים. מפרספקטיבה זו, אותן פעולות ואידאולוגיות אשר גורמות לדיכוי אנשים עם מוגבלויות, מדכאות גם קבוצות אחרות (קהילת הלהט"בים, קשישים, נשים, מיעוטים אתניים וכו') ובכך מציבות חסמים בפני יצירת דמוקרטיה ייצוגית כוללנית אמיתית.
אחת המטרות המרכזיות שממשיכה להעסיק את חברי התנועה ברחבי העולם, היא הצורך בהפחתת בפתרונות דיור מוסדיים, אשר מפרידים את האדם עם המוגבלות מחיי הקהילה, לטובת הרחבת האפשרויות לפתרונות דיור בקהילה.
המרכזים לחיים עצמאיים בישראל.
בישראל קיימים שישה מרכזים לחיים עצמאיים: הראשון שבהם הוקם בירושלים בעקבות שביתת הנכים ב-2001 שהוביל מטה מאבק הנכים המרכז הוקם בשנת 2003, תחת עמותת "נכים עכשיו", אשר פועלת החל משנת 2000 לשינוי חברתי בתחום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות. המרכז השני, בבאר שבע, הוקם בשנת 2005 בשיתוף עם עמותת "שוויון וצדק לנכים", המרכז השלישי הוקם בחיפה בשנת 2009 בשיתוף עם עמותת אחווה – איגוד רב תחומי לאנשים עם מוגבלות , ובשנת 2010 הוקם המרכז הרביעי בסחנין בשיתוף עמותת אלמנאל. בשנת 2010 הוקם בגליל העליון המרחב לחיים עצמאיים בשיתוף עמותת נגישות ישראל, ובשנת 2011 הוקם בתל אביב המרכז השישי בשיתוף עמותת ״בקול״.  המרכזים לחיים עצמאיים נוסדו מתוך אידאולוגיה וצורך של אנשים עם מוגבלות לפתח שירותים המותאמים להם, כפי שהם תופסים את צורכיהם ואת המענים המתאימים להם. המודל שפותח בארץ הוא שילוב של מרכז תמיכה – רב שירותי ורב- נכותי, המנוהל ומופעל על ידי אנשים עם מוגבלות ומיועד להם. המרכזים מלווים את כל תהליכי החיים ומפעילים תוכניות מגוונות התומכות בחיים עצמאיים של אנשים עם מוגבלות. חלק מהתוכניות פועלות להשגת שינוי חברתי, וחלקן מספקות מענים קונקרטיים לצרכיהם של אנשים עם מוגבלות. השירותים במרכז ניתנים לאנשים עם כל סוגי המוגבלות: פיזיות, חושיות, נפשית, קוגניטיבית ועוד. לכל מרכז אפיונים ייחודיים משלו בהתאם לסוג האוכלוסייה אותה הוא משרת ומאפייניה הייחודיים (לדוגמה המרכז בבאר שבע הוא רב תרבותי ומתמקד בין היתר במתן שירותים לאוכלוסיית הבדואים, למרכז בתל אביב פונים אנשים צעירים רבים המתגוררים באזור וכו').
המרכז לחיים עצמאיים בירושלים.
המרכז לחיים עצמאיים בירושלים מחויב לתפיסה שלכל בני האדם ערך בלתי מותנה ושווים בזכותם, שיש לכבד כל אדם בשל ייחודו, לכבד את הזכות לחיות, לפעול, לתרום מכישוריו באופן שווה ובכל קהילה שיבחר. המרכז מנוהל על ידי האנשים אותם הוא משרת ופועל למתן מענה התואם את הצרכים וסדר העדיפויות של כל אחד ואחד.
בשנת 2008 התקיימה במרכז סדרת מפגשים בנושא לימודי מוגבלות בה הרצו מרצים שונים מהארץ והעולם. סדרת ההרצאות וחוברת תקצירי ההרצאות שפורסמו בעקבותיה הם אחד מגופי הידע הראשונים שפורסמו בעברית בתחום זה והיו נגישים לאנשים עם מוגבלות ולקהל הרחב.
בבסיס האידאולוגיה של המרכז לחיים עצמאיים עומדת ההכרה של שוויון בין כל בני האדם ושולטת התפיסה של התעצמות האדם עם המגבלה. תפיסתם גורסת כי אנשים עם מוגבלות, יחד עם יועצים עמיתים מקצועיים, יקבעו מהו הסיוע הטוב ביותר עבור אוכלוסייה זו. המרכז מתנגד לפטרונות מצד הסביבה ואנשי המקצוע, אלא תומך בעבודה משותפת, בה לאנשים עם מוגבלות זכות הבחירה וההחלטה.
אחד היעדים החשובים של המרכז הוא הקטנת הסטיגמה בחברה, זאת על ידי הגדלת השתלבותם של חברי הקהילה באוכלוסייה. מטרות המרכז הן לאפשר לאנשים עם מוגבלות לנהל אורח חיים עצמאים בקהילה ולשלוט בחייהם; להבטיח מיצוי זכויות ושוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלות לקבלת שירותים ומשאבים מכל המוסדות הקיימים; לפתח מודל של מרכז לחיים עצמאיים שיהווה דוגמה ומקור ידע לפיתוח מרכזים נוספים בארץ. בהתאם לכך, פעילות המרכז עוסקת במתן שירותים לאנשים עם מוגבלויות – כולל ייעוץ על ידי עמיתים עם מוגבלות, בכל תחומי החיים, סדנאות להכשרה לחיים עצמאיים בקהילה וקורסים לרכישת מיומנות לצמצום פערים ולהשתלבות בתעסוקה בשוק הפתוח. בנוסף המרכז פועל לשינוי חברתי באמצעות ועדות פעולה שונות.
כל התוכניות והשירותים במרכז ניתנים לאנשים עם כל סוגי המוגבלויות: נכות פיזית, עיוורים, חרשים, אנשים עם לקויות למידה, פיגור התפתחותי ונפגעי נפש.
לקריאה נוספת.
Oliver, Mike. (2004). The social model in action: If I had a hammer. In: Barnes, C. &amp; Mercer, G. (eds.). Implementing the social model of disability: Theory and research. (pp. 18-31). Leeds: The Disability Press
Levy, Chava Willing 1988. A people’s history of the independent living movement, Lawrence, KS: University of Kansas.
Williams, G. H. (1983). The movement for independent living: An evaluation and critique. Social Science &amp; Medicine, 17(15), 1003–1010.
מוגבלות ומיניות
מוגבלות ומיניות מתייחסת להתנהגות והעיסוק של אנשים עם מוגבלות במין. מוגבלויות שונות עלולות להשפיע על יכולת התפקוד המיני, הן ברמה הרגשית והן ברמה הפיזית והחושית. מוגבלות פיזית, כמו פגיעה בחוט השדרה למשל, עלולה לפגוע בתפקוד המיני של האדם. עם זאת, אנשים עם מוגבלות יכולים ליהנות מקיום יחסי מין תוך שימוש באביזרי עזר כמו צעצועי מין, מיטה מתכווננת או במציאת תנוחות פיזיות מותאמות. אנשים עם מוגבלויות שונות יכולים להסתייע בשירותי מטפל מיני מוסמך.
מיניות מוגבלות ויחסים.
מיניות היא חלק חשוב מחיי האדם, הכולל בתוכו מספר מרכבים: התנהגותי, רגשי, מיני, אהבה, ויחסים עם אחרים.
אנשים מתעניינים ולומדים על מיניות ממספר מקורות עיקריים: משפחה וחברים - התא המשפחתי (הורים, אחים ועוד), חברים (מביה״ס, שכונה ועוד) או ממקורות מידע כמו תוכניות לחינוך מיני בבתי ספר, עיתונים, ספרים ואמצעי מדיה שונים (אתרי אינטרנט ועוד) .
איכות ועומק המידע המועבר מהיכרויות אישיות עם משפחה וחברים, מסתמך בעיקר על הידע והניסיון של מקור המידע. אצל אנשים עם מוגבלות קיים לעיתים שוני מהותי ביכולת התפקוד כך שלבני המשפחה והחברים לא יהיה מענה הולם לשאלות ולצרכים השונים, נוסף על כך, פעמים רבות לא מתייחסים לאנשים עם מוגבלות כבעלי צורך מיני, ולכן מעט מאוד מההורים, בני המשפחה והחברים יעלו את הנושא עם קרוביהם המתמודדים עם מוגבלות.
מיטצ'ל טפר, במאמרו "קידום יכולת מינית"' מדגיש שמיניות אינה תלויה ביכולת ללכת, לשמוע, לראות או ללמוד. כל אדם הוא מעצם היותו מיני, ויש לו יכולת לאהוב ולהיות נאהב, גופנית ורגשית גם יחד.
קיימות שתי דעות קדומות עיקריות ומנוגדות בנוגע למניותיהם של אנשים עם מוגבלות: הראשונה, אנשים עם מוגבלות נתפסים כמתעניינים ומתעסקים יתר על המידה במיניות שלהם ושל האחרים, התנהגותם והתבטאויותיהם נראות מוגזמות ובלתי נשלטות. הדעה הקדומה השנייה, אנשים עם מוגבלות נתפסים כאימפוטניטים, אי מיניים שאינם מתעניינים במין. הדעה השנייה הנה הרווחת.