לאחר הצלחת "יום שישי ה-13", קינג הוטרדה על ידי מעריץ אובססיבי שעקב אחריה ופרץ לדירתה. בעקבות חוויה זו, קינג פרשה מקריירת המשחק והתרכזה בציור. למרות פרישתה, קינג ביצעה קולות במספר סרטי קולנוע, כגון: "מה עובר על גילברט" (1993), "בזמן שישנת" (1995) ו"טיטניק" (1997).
ב-2008, תוכננה קינג להופיע ביציאה מחודשת של "יום שישי ה-13", אך לאחר מספר ימים הוחלט בהפקה שאף שחקן מהסרט המקורי לא יופיע בסרט; אליס הארדי הופיעה בסצנת הפתיחה, אך מגולמת על ידי סטפני רודס. מאוחר יותר, הופיעה קינג סרט האימה והמדע הבדיוני "Walking Distance", סרטה הראשון מזה 27 שנים.
בוראט
בוראט הוא תרכובת כימית המכילה אוקסיאניון של בור, כאשר אטום הבור בדרגת חמצון 3+. יון הבוראט הפשוט ביותר הוא 3−BO3, לו מבנה משולש מישורי, אך קיימים רבים אחרים. היון 3−BO3 יוצר מלחים עם יסודות מתכתיים, ומינרלים מסוג זה הם הצורה הנפוצה בטבע של בור. ניתן למצוא אותו גם במבנה המשלב סיליקטים, ליצירת מנרלי בורוסיליקט כמו טורמלין. רבות מתרכובת הבוראט מגיבות בקלות עם מים ומכילות קבוצות הידרוקסיד מבניות, ולכן הן למעשה הידרוקסובוראטים.
כימיה מימית.
יוני בוראט מופיעים בתמיסה מימית בכמה צורות; בתנאים חומציים עד כמעט-נייטרליים, כחומצה בורית - זו מסומנת לעיתים קרובות כ-H3BO3, או באופן מדויק יותר B(OH)3. ה-p"K"a של חומצה בורית הוא 9.14 ב-25 מעלות צלזיוס. החומצה מגיבה עם מולקולות המים ליצירת טטרהידרוקסיבוראט:
אניונים פולימריים המכילים יחידות OH מבניות (פוליהידרוקסובוראטים) נוצרים בטווח pH 7-10, אם ריכוז הבור גבוה מכ-0.025mol/L. הידוע ביותר מבין אלה הוא היון המצוי במינרל בוראקס:
כנופיית שטרן
STS-52
STS-52 הייתה המשימה ה-13 של קולומביה וה-51 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-22 באוקטובר 1992 ונמשכה קרוב לעשרה ימים.
לי אוסוואלד
לי אוסוולד
סנטיאגו רמון אי קחאל
סנטיאגו רמון אי קחאל (בספרדית: Santiago Ramón y Cajal; 1 במאי 1852 - 17 באוקטובר 1934) היה רופא היסטולוג, פיזיולוג ופתולוג ספרדי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1906. מחקריו החלוציים במבנה המיקרוסקופי של המוח היו מקוריים ורבי השפעה, והוא נחשב בעיני רבים לחוקר המוח הגדול בכל הזמנים.
תולדות חייו.
רמון אי קחאל נולד לחוסטו רמון-קסאסוס ואנטוניה קחאל בפטיליה דה אראגון, שבחבל נווארה, ספרד. רמון-אי-קחאל היה ילד מרדני ועבר בתי ספר רבים בעקבות התנהגות לא נאותה, ואף נכלא בגיל 11 כאשר הרס את שער העיירה באמצעות תותח שהכין בביתו. הוא היה צייר נלהב, ובתקופה מסוימת שימש גם סנדלר וספר. את לימודיו הגבוהים החל בבית הספר לרפואה בסרגוסה וסיים אותם ב-1873.
לאחר מיונים קפדניים נבחר לשרת כקצין רפואי בצבא הספרדי. הוא השתתף במשלחת לקובה בשנים 1874–1875, שם נתקל לראשונה במלריה ובשחפת. לאחר שחזר לספרד, התחתן עם סילווריה פאניינאס-גרסיה ב-1879, ולזוג נולדו ארבע בנות ושלושה בנים. רמון-אי-קחאל מונה לפרופסור בולנסיה ב-1881, וב-1883 קיבל את תואר הדוקטור לרפואה במדריד. לאחר מכן זכה בתוארי פרופסורה בברצלונה ובמדריד. הוא היה מנהל המוזיאון של סרגוסה בשנת 1879, המנהל של המוסד הלאומי להיגיינה (1899), ומייסד המעבדה למחקרים ביולוגיים (1922; שמה שונה לאחר מכן למוסד קחאל).
רמון אי קחאל מת במדריד בשנת 1934 ונטמן בבית הקברות דה לה אלמודנה.
פעילותו המקצועית.
מחקרו המפורסם ביותר של קחאל היה על המבנה של מערכת העצבים המרכזית. קחאל השתמש בשיטות צביעה היסטולוגיות שפותחו על ידי המדען בן זמנו, קמילו גולג'י. גולג'י מצא כי בצביעה של רקמות מוח בחומצת כסף כרומטית, רק מספר קטן של נוירונים נצבעו בצבע כהה. תגלית זו סייעה לקחאל לגלות את פרטי המבנה של נוירון בודד, והובילה אותו למסקנה שרקמת המוח בנויה מיחידות נפרדות, תאים אוטונומיים, ולא מרשת של נוירונים מחוברים. קחאל סיפק בזאת את ההוכחה המרכזית לתיאורית הנוירון. נוסף על כך, הוא הציג תיאור מפורט (בתוספת איורים) של סוגים שונים של תאי עצב ושל הַקשרים ביניהם. איוריו המרהיבים והמדויקים להפליא, משמשים עד היום למטרות לימודיות.
מחקרו פורסם ב-1889, וב-1906 הוא זיכה את קחאל ואת גולג'י בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה. רמון אי קחאל קיבל אותות הוקרה רבים, ובהם: תואר דוקטור של כבוד לרפואה באוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת וויסבורג ואוניברסיטת קלארק.
הוא פרסם יותר ממאה מאמרים מדעיים בצרפתית, בספרדית ובגרמנית. עם הבולטים שבהם נמנו: חוקים והצעות למחקרים מדעיים, התנוונות והתחדשות של מערכת העצבים, יסודות ההיסטולוגיה, ורעיונות חדשים על האנטומיה של מרכזי עצבים. לצדם פרסם סדרה של חמישה ספרי מדע בדיוני בשם "סיפורי חופשה" תחת השם "דוקטור בקטריה".
נחום טבת
נחום טבת (נולד ב-4 ביוני 1946 בקיבוץ מסילות) הוא פסל ומורה ישראלי לאמנות.
הוא מכהן כפרופסור באקדמיה "בצלאל" לאמנות בירושלים שם הקים ומנהל את המסלול ללימודי המשך (החל משנת 2001) ואת התוכנית לתואר שני.
ביוגרפיה.
נחום טבת נולד בשנת 1946 בקיבוץ מסילות בעמק בית שאן, כבנם השני של מנדל טויב ופייגה לבית מארין. בזמן לימודיו בתיכון למד אמנות בסמינר "אורנים" אצל מרסל ינקו, קליר יניב וסימה סלונים. בצבא שרת טבת כקצין בחיל השריון והשתתף במלחמת ששת הימים בחזית רמת הגולן. אחרי שלקח כמה שיעורים במכון אבני לאמנות בתל אביב, הופנה על ידי שרה לוי, בעלת גלריה, שהתרשמה מכישוריו, אל הצייר והמורה רפי לביא בעיר רמת גן.
בשנת 1971 הציג טבת לראשונה מעבודותיו בתערוכה קבוצתית שאצר לביא בבית האמנים בתל אביב. ב-1972 הציג טבת בתערוכה קבוצתית בגלריה שרה גילת בירושלים. בתערוכה השתתפה קבוצה של אמנים מתלמידיו של רפי לביא. עבודותיו של טבת בתערוכה השתמשו בטכניקת הקולאז', שהשימוש בה אפיין רבים מאמנים אלו שנודעו בדיעבד כמזוהים עם סגנון "דלות החומר". עבודותיו של טבת באותה עת עשו שימוש בסלוטייפ ונייר כדי ליצור "מבניות מופשטת-מינימליסטית".
באוקטובר 1974 הציג טבת את העבודה "מיטות" בתערוכה ב"גלריה שרה גילת". בתערוכה בנה טבת מבני עץ דמויי מיטות, בגודל אחיד של 60 על 190 ס"מ. פיזורן בחלל יצר מתח בין אשליית השימושיות של האובייקטים כאובייקט ממשי לבין היותן תוצר אמנותי המהווה מערכת סגורה בעלת היגיון פנימי. האמן רוברט ראושנברג היה בישראל, לרגל הקמת תערוכה במוזיאון ישראל וביקר ב"גלריה שרה גילת". בעת הביקור רכש ראושנברג מספר עבודות מטבת. אחר כך גם ארגן לטבת מלגה לשהות קצרה באירופה.
בשנת 1976 הציג טבת תערוכת יחיד בביתן בילי רוז לאמנות במוזיאון ישראל. בתערוכה יצר טבת מבנים גאומטריים העשויים מלוחות עץ סיבית. בניית המבנים וסידורם בחלל העמיד ערכים של סדרתיות ושל צירופי יחידות במרכז המודעות האמנותית. בנוסף, הציג טבת עבודות העושות שימוש בזכוכית כמצע לפעולות ציוריות.
בינואר 1978 הציג טבת תערוכה בגלריה של ברטה אורדנג בניו יורק. ב-1979 הציג טבת תערוכה במוזיאון ברוקלין. ברישומים שהוצגו בתערוכות אלו יצר טבת עימות בין הצורות הגאומטריות המצוירות ביצירה לבין המצע עליהן הן צוירו. באחת העבודות, "עיגול על רקע שחור" (1978), הופיע עיגול על גבי נייר החתוך לצורה הדומה לסימן פלוס הפוך. בשנת 1980 חזר טבת לישראל. בריאיון עיתונאי הסביר טבת את חזרתו לישראל בהבנה כי לא הרגיש שהיה "חלק ממערכת תרבותית" בארצות הברית.
בשנות ה-90 העביר נחום טבת קורס במכללת בצלאל שנקרא "מינימל ארט בישראל, לאן נעלם אהוד פקר?"
נחום טבת היה הקיצוני שבין האמנים המינימליסטים הישראלים במחצית שנות השבעים. הוא תפס את היצירה (פיסול בדרך כלל) כתהליך אמפירי, המבוסס על מערכת "הימנעויות" תוך כדי הפשטה מצמצמת (רדוקציוניסטית). מטרת תהליך היצירה הייתה העברת "מהות" המדיום הפלסטי. מה שחשוב היא נוכחותו והדרכים להבלטתו. כל יצירה שלו הייתה מערכת סגורה בעלת הגיון פנימי שאיפשר הצדקות פנימיות לכל פעולה. יצירותיו בדקו את מידת הצמצום האפשרית תוך כדי שמירת המוצר בתחומי הגדרות האמנות הפלסטית. לפחות שתי תכונות של יצירות אלו גורמות להן לשבות את כללי המשחק של המינימליזם ההיסטורי: א. יש בהן ממד פיוטי, אנושי ולירי שנובע מאופן הנגיעה בצבע, מיחסי גומלין "רגישים" בין קו רשום וקו מנוסר למשל, ומתחושת העשייה האנושית (רישום, ניסור וכיוצא באלה) המגולמת בעבודות. ערך מוסף פיוטי זה קיים בעבודות כאילו כלאחר יד, במקרה, כתוצר לוואי של העשייה. ב. חלק מעבודות אלו של טבת נראות כחפצים שימושיים: שולחנות, מיטות, לוחות עץ שנוסרו לשם שימוש ונזנחו באחד משלבי העשייה.
ריצ'רד ייטס
ריצ'רד ייטס (באנגלית: Richard Yates; 3 בפברואר 1926 – 7 בנובמבר 1992) היה סופר אמריקאי אשר כתב רומנים וסיפורים קצרים. הוא נחשב לאחד מגדולי הסופרים האמריקנים בכל הזמנים. ייטס תיאר את דרמת החיים של מעמד הביניים האמריקאי באמצע שנות העשרים. מבחינה ספרותית הוא נחשב כמי שסגנונו עומד בין ג'רום דייוויד סלינג'ר לג'ון צ'יוור.
ביוגרפיה.
ריצ'רד ייטס נולד ביונקרס, ניו יורק. הוריו התגרשו כשהיה בן שלוש ורוב ילדותו עברה עליו במגורים בערים שונות ורבות. הוא התעניין לראשונה בעיתונאות ובכתיבה כאשר היה מועמד לפנימייה באייבון, קונטיקט. לאחר שעזב את אייבון, הצטרף לצבא ושרת בצרפת ובגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. באמצע שנת 1946 שב לניו יורק, שם עבד כעיתונאי, פרילנס, "סופר צללים" (כתב נאומים קצרים עבור רוברט קנדי) ובאופן פומבי כתב בעבור איגוד רמינגטון רנד – מפעל מכונות עסקי.