בתֵּל נמצאו כאמור שרידים מתקופת הברונזה שעל בסיסם הוצעה השערת הזיהוי עם אַלַמֶּלֶךְ המקראית. מעט מצפון לתל (מחוץ למרכז הישוב) נמצאו שרידים של בית מרחץ רומאי בנוי מאבני גזית (מהמאות ה-2–3 לספירה). בתקופה הצלבנית הייתה במקום נחלה בבעלות המסדר הטמפלרי ועל ראש התל ניצב מגדל שמירה ששלט על הדרך בין עכו לשפרעם וליפו. הנחלה נזכרת במקורות רבים מן התקופה בשמות "דוק", "דוקה" או "דוקוס"
ב-1263 נכבש היישוב (יחד עם רוב הממלכה הצלבנית) על ידי הסולטאן הממלוכי בַּיְבַּרְס, אך אחר כך נחתם חוזה בין הצלבנים הפרנקים המעטים הנותרים לבין הסולטאן קלאוון ולפיו הנחלה והטחנה שלה (ראו להלן) הושארו בידי הצלבנים בתמורה לתשלום מס. מאוחר יותר שימש האתר כח'אן ונקרא "בורג' דעוך" או "בורג' דהוך". מבנה הח'אן, אשר שרידיו עוד נראים כיום על התל, היה רבוע ומוקף חדרי אחסון. בצפון-מערב התל פעלה באר אנטילית ולידה בריכה, שכנראה נבנתה בתקופה הצלבנית והמשיכה לשמש גם בתקופה העות'מאנית.
פרשת טחנת דוק הצלבנית וזיהויה.
במהלך המאה ה-12 התיישבו צלבנים בני מסדר האבירים ההוספיטלרי באזור מקורות נחל הנעמן שבעיינות אפק (בשמורת עין אפק של היום) והקימו במקום טחנת קמח (טחנת רכורדנא) שהופעלה במי הנחל. בראשית המאה השלוש-עשרה בנו הצלבנים בני מסדר האבירים הטמפלרים המתחרה גם הם טחנת קמח בנקודה נמוכה יותר במורד הנחל (טחנת דוק), והתפתח סכסוך בין חברי שני המסדרים על ניצול מי הנחל בטחנות ועל זכויות השיט בנחל.
תולדות הסכסוך הממושך תועדו במספר מסמכים ששרדו בארכיון ההוספיטלרי ובארכיון הווטיקן, ולפיהם הריב נגרר להצקות ולפעולות תגמול הדדיות שהדאיגו את ההנהגה הצלבנית, אשר הסתמכה להגנתה על כוחם הצבאי של חברי שני המסדרים. כך, ההוספיטלרים סכרו את הנחל ושחררו את המים בפתאומיות אל הטחנה הטמפלרית, והטמפלרים היו סוכרים את הנחל באזור הנמוך שלהם ובכך גורמים להצפות אצל ההוספיטלרים. בנוסף הטמפלרים גם היו משבשים את התנועה במעלה הנחל אל הטחנה ההוספיטלרית. שורה של הסכמים נחתמו והופרו על ידי הצדדים ברבות השנים (1201, 1235, 1262), וגם האפיפיור עצמו התערב בשלב מסוים בסכסוך וכפה הסכם על הצדדים.
את טחנת רכורדנא ההוספיטלרית היה מקובל לזהות עם מבנה הטחנה הצלבנית המבוצרת "כורדאני", העומדת גם כיום (נכון למרץ 2021) בשמורת עין אפק בסמוך לגשר החוצה את הנחל, והשערה הייתה שטחנת דוק הטמפלרית פעלה במורד הנחל בסמוך לתֵּל דַעוּךְ כ-3 ק"מ צפונית משם, ושהשם "דַעוּךְ" משמר את שם הטחנה "דוק". אך לא נמצאו שרידי טחנה באזור התל, וגם משיקולים גאוגרפים נראה שהמקום אינו מתאים להקמת טחנה שכזאת. בעיית הזיהוי נפתרה כשנתגלו בשנת 1999 שרידי טחנה צלבנית בתוך הביצות במרחק של כ-370 מטר במעלה הנחל, כלומר דרום-מזרחית, לטחנת כורדני. בעקבות גילוי זה מקובל לזהות דווקא את הטחנה שנתגלתה בביצות כטחנת רכורדנא ההוספיטלרית, ואת טחנת כורדני המבוצרת כטחנת דוק הטמפלרית, שנקראה על שם הנחלה הטמפלרית שבתל דַעוּךְ.
משנת הרב
משנת הרב הוא ספר מכתבי הראי"ה קוק בן עשרה פרקים, המקבץ פסקאות הגותיות שכתב הרב קוק בנושאים שונים, דוגמת עבודת ה' על היבטיה השונים, קורבנות, נבואה, הלכה ואגדה, ועוד. החיבור נערך בידי הרב משה צבי נריה ויצא לאור לראשונה בשנת ה'תרצ"ו, לקראת יום השנה הראשון לפטירת הראי"ה.
הוצאה לאור.
הספר נערך בידי הרב משה צבי נריה, המכונה בספר בשם "נריה" בלבד (כינויו כמדריך בתנועת בני עקיבא באותה עת), לקראת יום השנה הראשון לפטירת הראי"ה, ג' באלול ה'תרצ"ו. הספר יצא לאור בהוצאת ההנהלה הארצית של בני עקיבא בארץ ישראל, ונדפס בבית הדפוס "ציון – רוהלד" הירושלמי. זהו אחד מחיבוריו הראשונים של הרב נריה, אשר היה באותה עת כבן 23 בלבד.
הספר הגיע תוך זמן קצר לאירופה, ונקלט בין השאר בספריות ארגון בני עקיבא. בהתייחס לכך סיפר ניצול השואה הרב יהודה עמיטל:
תוכן.
בפתח הספר קבע הרב נריה הקדמה קצרה תחת הכותרת: "בראש מילין", אודות אישיותו של הראי"ה, סגנון כתיבתו, מקומו ההיסטורי ועוד. כן נזכרים שני ניסיונות מוקדמים לקיבוץ שיטתי של תורת הראי"ה: "המחשבה הישראלית" בעריכת אלחנן קלמנסון (ירושלים תר"פ), ו"ארץ חפץ" בעריכת הרב ישעיהו שפירא ("האדמו"ר החלוץ") (ירושלים תר"ץ). כן נזכרת עבודת העריכה של כרכי "אורות הקודש" בידי הרב הנזיר.
בשער הספר הוגדר החיבור: "פרקי-מחשבה בדעת-אלקים, תורתו, עבודתו ויראתו, ותחית עם-סגולתו על אדמת-קדשו. לקוטי-אורות מספריו הקדושים של מרן הרב אברהם יצחק הכהן קוק זצ"ל".
הספר עשוי עשרה פרקים, פרק פתיחה תחת הכותרת "תורת ארץ ישראל" (4 פסקאות), ומכאן והלאה תשעה פרקים ממוספרים: א – קרבת אלוהים (פסקה אחת). ב – עבודת אלוהים (9 פסקאות). ג – יראת שמיים (12 פסקאות). ד – תורה ומצוות (19 פסקאות). ה – תפילה (9 פסקאות). ו – קורבנות (5 פסקאות). ז – נבואה (9 פסקאות). ח – הלכה ואגדה (7 פסקאות). ט – כנסת ישראל (13 פסקאות). ט – המחשבה הישראלית (7 פסקאות). בסך הכל כולל הספר 95 פסקאות.
מקורות.
פסקאות הספר לוקטו מתוך מגוון מכתבי הראי"ה שרובם נדפסו קודם לכן: עקבי הצאן (יפו ה'תרס"ו), חביון עז (נדפס בפנקסי הראי"ה, כרך ג), אדר היקר (יפו ה'תרס"ו), אגרת אל ד"ר משה זיידל שטרם נדפסה באותה עת (אגרות הראיה א, אגרת קסד, משנת ה'תרס"ט), מאמרי "דרך התחיה" ו"תלמים" (כתב העת "הניר", יפו תרס"ט), שבת הארץ (ירושלים ה'תר"ע), מאמרי "טללי אורות" ו"קרבת אלוהים" (כתב העת "תחכמוני", ה'תר"ע, ה'תרע"א), מאמרי "זרעונים" (כתב העת "התרבות הישראלית", יפו ה'תרע"ג), ערפלי טוהר (קובץ ב משמונה קבצים, יפו ה'תרע"ד), אורות (ירושלים ה'תרפ"א), "סדר תפילה ליום הולדת מלך אנגליה" (ירושלים ה'תרפ"ג), אגרות ראיה (ירושלים ה'תרפ"ג), תוכנית הישיבה המרכזית (ראשית שנות ה'תר"פ), אורות התשובה (ירושלים ה'תרפ"ה), חבש פאר (מהדורה שנייה, ירושלים ה'תרפ"ה), "נאדר בקודש" (ירושלים ה'תרצ"ג), זרעים (כתב העת של תנועת בני עקיבא, ה'תרצ"ו), אורות הקודש (שהיה באותה עת בשלבי עריכה), וכן מתוך שיחות הגותיות שונות שרשם הרב נריה, בעת היותו תלמיד בישיבת מרכז הרב, מפי הראי"ה.
אנטול רנייה
אנטול רנייה (בגרמנית: Donald Maria Anatol Charles Nikolaus Hippolyt Rafael Waldemar Antonio Regnier; נולד ב-6 בינואר 1945) הוא זמר, גיטריסט וסופר גרמני.
ביוגרפיה.
נולד במונסינג, שבגרמניה, לאיש הקולנוע והטלוויזיה, שארל רנייה; ולשחקנית פמלה ודקינד, ביתו של המחזאי פרנק ודקינד. לו שתי אחיות, ביניהן השחקנית קרולה רנייה. הוא למד גיטרה ב בלונדון בהדרכתו של ג'ון ויליאמס. בשנות ה-60 הגיע לישראל להופעות בגיטרה. הוא לימד ונתן הרצאות במשך זמן רב בקונסרבטוריון של מינכן .
התנדב בישראל, בה הכיר את אשתו, המוזיקאית נחמה הנדל. לאחר נישואיהם עברו להתגורר בגרמניה ובשנת 1985 עברו להתגורר באוסטרליה. לזוג בת ובן.
סוזן ז'ורז'י
סוזן ז'ונה-לין ז'ורז'י פויג'רסקוס (; נולדה ב-27 ביולי 1976) ידועה בשם הבמה שלה, סוזן ז'ורז'י, היא זמרת דנית–אנדורית. ז'ורז'י ייצגה את אנדורה באירוויזיון 2009.
קריירה.
ז'ורז'י הייתה חברה בלהקה "Me &amp; My" יחד עם אחותה פרנילה. ב-2007, הלהקה הגיעה למקום השישי בקדם הדני לאירוויזיון 2007, עם השיר "Two Are Stronger Than One". באותה שנה, מסרה את הניקוד הדני באירוויזיון 2007. ב-4 בפברואר 2009, ז'ורז'י זכתה בקדם האנדורי לאירוויזיון 2009, ונבחרה לייצג את מדינתה באירוויזיון, עם השיר "La teva decisió (Get a Life)". ג'ורג'י הגיעה בחצי הגמר למקום ה-15 עם 8 נקודות, ולא העפילה לגמר.
חיים אישיים.
ז'ורז'י התחתנה ב-10 בספטמבר 2011. ז'ורז'י עברה לאנדורה ב-1995, והיא מדברת דנית, אנגלית, גרמנית וקטלאנית.
סוזן ג'ורג'י
מרי ספנסר ווטסון
מרי ספנסר ווטסון (באנגלית: Mary Spencer Watson; 7 במאי 1913 – 7 במרץ 2006) הייתה פסלת אנגלייה. ווטסון נולדה בלונדון ובילתה את רוב חייה בדורסט וקיבלה השראה מצפייה בבונים החוצבים אבני פורבק, קרוב לבית משפחתה שם. את יצירותיה ניתן לראות בין היתר באוניברסיטת קיימברידג' ובקתדרלת ולס.
ביוגרפיה.
ווטסון נולדה בלונדון ובשנת 1923 עברה משפחתה לבית כפרי בדורסט. אביה היה האמן ג'ורג' ספנסר ווטסון ואמה, הילדה, הייתה רקדנית ופנטומימאית. אביה רכש את אחוזת דונשאי בגבעות האי פורבק, שהפכה לביתה של ווטסון למשך שארית חייה. המשפחה עיטרה את האחוזה בסגנון ארטס אנד קרפטס והשתמשה במבני החוץ שלה כסטודיו ולהפקות מחול ותיאטרון. אחוזת דונשאי היה הייתה ממוקמת ליד מחצבות אבן באזור. ווטסון הוקסמה מהבונים וחוצבי האבן שראתה חוצבים את אבן פורבק המקומית עם כלים מסורתיים והחליטה להיות פסלת.
ווטסון למדה במכללה העירונית של בורנמות' יום בשבוע במהלך 1929 ו-1930 כדי להכין תיק עבודות לבחינת הכניסה לאקדמיה המלכותית לאמנויות. היא נדחתה על ידי האקדמיה והתקבלה לבית הספר לאמנות סלייד בלונדון במשך שנה לפני שהתקבלה לאקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1932. ווטסון למדה שם שלוש שנים במהלכן זכתה בכמה פרסים ופרסים. כדי לקבל יותר ניסיון בגילוף היא נרשמה לבית הספר המרכזי לאמנות ועיצוב בשנת 1936 שם היו מוריה האמנים ג'ון סקאפינג ואלפרד טרנר.