מייסד האתר הוא איש העסקים הסורי-לבנוני-אמריקאי ג'מאל דניאל. האתר הושק בינואר 2012. צוות המנהלים של האתר כולל אקדמאים, עיתונאים בעלי-שם ואנשי עסקים בכירים.
האתר מקיים שותפויות עם שבעה-עשר ארגוני חדשות גדולים ממדינות במזרח התיכון, בהן טורקיה, ישראל, איראן, מצרים, איחוד האמירויות, עיראק ועוד.
בין השותפים באתר: "אלח'בר" (אלג'יריה), "אל-מסרי אליום" (מצרים), אזאמאן (לונדון, בגדד, בֵּירוּת), מעריב, כלכליסט, ידיעות אחרונות (ישראל), "אל-קבאס" (כווית), א-נהאר (לבנון) ,"אל-ספיר" (לבנון), אל-חיאת (לונדון, בבעלות סעודית), "אלאִקתִצאד וָלְאעמאל", "הארבר טוּרק" (טורקיה), סאבאן (טורקיה), מילייֶט (טורקיה), ראדיקאל (טורקיה) אָל ח'אלֵייג' (איראן), ו"אָל טנג'יר" (מרוקו).
בכל יום, בוחרים עורכי האתר ומתרגמים לאנגלית תמהיל של מאמרים שאינם מופיעים או זמינים בשפה האנגלית. האתר וצוות התורמים שלו בונים את התוכן היומי ממאמרים המתורגמים מהעיתונות האיראנית, הטורקית והישראלית והמדינות הערביות השונות, בשילוב עם פרשנות ודיווחים מקוריים של כתבי האתר. הכתבות מלוות לעיתים קרובות בסרטוני וידאו. האתר הוא רב-לשוני, כל הכתבות בו כתובות הן באנגלית, והן בשפתו של הכָּתב (עברית, ערבית, פרסית או טורקית).
בין כתבי הפורטל בשפה העברית – הכתבים עקיבא אלדר, שלומי אלדר, ג'קי חוגי, גתית גינת, אורי סביר, דני זקן, מזל מועלם ובן כספית.
בן-שלח מנוצה
בן-שלח מנוצה (שם מדעי: "Erucaria microcarpa"; בעבר: "Reboudia pinnata") הוא צמח חד-שנתי מדברי, בסוג שלח. צמח זה נפוץ מאוד בחבלים המדבריים ובחבלי הספר של ארץ ישראל. הפרח בהיר בהשוואה לשאר מיני הסוג, וצבעו ורוד בהיר או לבן. בעבר שויך לסוג "בן-שלח" ("Reboudia").
תקופת פריחתו של הבן-שלח המנוצה היא בין חודשי ינואר לאפריל. הפרחים מגיעים לאורך של 8 עד 10 מ"מ` הפרי קצר, ואורכו 7 עד 13 מ"מ. בעת ההנצה העלים מתפרקים פעמיים או שלוש.
הצמח גדל באזורי ערבה ומדבר, ונפוץ באזורים יבשים בדרום ארץ ישראל ובמרכזה. עם אזורי תפוצתו בארץ ניתן למנות את מדבר שומרון, הרי יהודה, מדבר יהודה ובקעת ים המלח, עין גדי, הנגב הצפוני, הרי אילת, הערבה ובקעת הירדן. תפוצתו העולמית היא באזור הסהרו-ערבי, המאופיין באקלים מדברי.
הבן-שלח המנוצה משמש מאכל לבעלי החיים בנגב, ובהם לכבשים, לפרפרים ולגמלים.
אמיל צוקרקנדל (ביולוג)
אמיל צוקרקנדל (Émile Zuckerkandl; 4 ביולי 1922 - 9 בנובמבר 2013) היה ביולוג מולקולרי יהודי אמריקאי, מראשי ומייסדי התחום. נכדם של אשת החברה הווינאית ברטה צוקרקנדל והאנטומיסט אמיל צוקרקנדל. יחד עם עמיתו לינוס פאולינג גילה את מנגנון השעון המולקולרי.
תולדות חייו.
נולד בווינה למשפחת צוקרקנדל/ סבתו, ברטה צוקרקנדל, הייתה בעלת הסלון התרבותי המפורסם בעיר. בעת האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), בהיותו בן 16 וכאשר אמו על ערש דווי, נמלט יחד עם סבתו לפריז ומשם לאלג'יר. ב-1945 שב לפריז ולמד שנה באוניברסיטת פריז. לאחר מכן (ולאחר מות סבתו) עבר לארצות הברית. ב-1947 סיים תואר שני בפיזיולוגיה מאוניברסיטת אילינוי ובהמשך קיבל תואר דוקטור בביולוגיה מאוניברסיטת פריז. תחומי עיסוקו היו חקר תפקודי חלבונים במנגנונים שונים וחקר האבולוציה ברמה המולקולרית.
ב-1957 הכיר את לינוס פאולינג ויצא למחקר פוסט-דוקטורט עמו במכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1962 הציגו השניים את עבודתם פורצת הדרך והגדירו את מנגנון השעון המולקולרי, טכניקה במחקר גנטי המאפשרת לתארך את המועד בו התפצלו שני מינים מאב קדמון משותף.
ב-1965 שב צוקרקנדל לפריז על מנת לנהל את המכון למחקר בביוכימיה מולקולרית (Centre de Recherche de Biochimie Macromoléculaire). ב-1971 ייסד והיה עורכו הראשון של כתב העת המדעי לאבולוציה מולקולרית ("Journal of Molecular Evolution").
צוקרקנדל היה מבכירי המתנגדים לקונסטרוקטיביזם חברתי ולתכנון תבוני.
נפטר ב-9 בנובמבר 2013 בפאלו אלטו שבקליפורניה.
אופיר רחום
שאלת הביצה והתרנגולת
תרבות דילמון
אהרן הנרי שטרן
מייקל אייזנר
מייקל אייזנר (באנגלית: Michael Eisner; נולד ב-7 במרץ 1942) הוא איש עסקים יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בשל תפקידו כמנכ"ל חברת וולט דיסני בין השנים 1984–2005.
ביוגרפיה.
אייזנר נולד למשפחה יהודית חילונית בניו יורק. אימו, מרגרט, הקימה חברת בטיחות אמריקאית ושימשה כנשיאת בית חולים. אביו, לסטר, עבד כעורך דין וכמנהל אזורי של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני המקומי. סבא רבא שלו, זיגמונד, הקים חברת בגדים מוצלחת בארצות הברית. סבתא רבתא שלו, ברטה וייס, שייכת למשפחת מהגרים שהקימו את עיירה קטנה בניו ג'רזי. הוריו הם צאצאים של מהגרים יהודים מגרמניה. לאייזנר 16 קרובי משפחה שנרצחו בשואה.
אייזנר גדל בפארק אווניו שבמנהטן. הוא למד בבית הספר אלן-סטיבנסון ולאחר מכן עבר לבית הספר לורנסוויל . לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד תואר בלשון האנגלית באוניברסיטת דניסון וסיימו בשנת 1964.
אייזנר נשוי לג'יין ולהם שלושה ילדים.
העבודה ב-ABC וסרטי פרמאונט.
לאחר שעבד זמן קצר ב-NBC ו-CBS, התקבל אייזנר לעבודה כעוזר למנהל תוכן בתחום הלאומי ב-ABC. אייזנר התקדם ב-ABC עד לתפקיד סגן נשיא תוכן.
בשנת 1976 גויס אייזנר לתפקיד מנכ"ל סרטי פרמאונט. במהלך עבודתו הופקו בפרמאונט סרטים מצליחים כגון מסע בין כוכבים, שודדי התיבה האבודה, חופשי על הבר ועוד. ב-1984 פרש אייזנר מתפקידו בפרמאונט והתמנה לתפקיד מנכ"ל חברת וולט דיסני.
דיסני.
לאחר מותו של וולט דיסני ב-1966, ניסו גורמים רבים להשתלט על החברה, ובעלי מניות דיסני ניסו לגייס את אייזנר לתפקיד המנכ"ל.
במחציתה השנייה של שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 החלה דיסני להתחדש. ההתחדשות החלה עם הסרט מי הפליל את רוג'ר ראביט (1988) ובת הים הקטנה (1989). בעקבות סרטים אלו זכו אולפני ההנפשה של וולט דיסני להצלחות קופתיות וביקורתיות. דיסני הרחיבה את פעילותה גם בתחום הסרטים למבוגרים, כאשר יו"ר החברה דאז ג'פרי קצנברג רכש את סרטי מירמקס בשנת 1993. בנוסף רכשו דיסני מקורות מדיה נוספים כמו ABC ו-ESPN.
בחלק הראשון של שנת 1990 אייזנר ושותפיו החלו לתכנן את "עשור דיסני", שכלל בניית פארקים חדשים ברחבי העולם, הרחבת פארקים קיימים, סרטים מקוריים חדשים והשקעות חדשות בתקשורת. לא כל התכנונים בוצעו לבסוף, אך בין התכנונים שהושלמו היה בניית "דיסנילנד פריז", הקמת "אולפני MGM" (כיום "אולפני הוליווד של דיסני"), "פארק ההרפתקאות של דיסני קליפורניה" (כיום "הרפתקאות דיסני בקליפורניה"), "MGM Studios" (היום "וולט דיסני פארק"), סרטים שונים וזיכיונות.
ב-2005 הודח אייזנר מתפקידו כנשיא ומנכ"ל דיסני.
אחרי דיסני.
ב-7 באוקטובר 2005, לאחר שסיים את תפקידו בדיסני, החל אייזנר להנחות תוכניות אירוח. התוכניות שלו כללו בעיקר שיחות עם מנכ"לים, מנהיגים פוליטיים, אמנים ושחקנים. בין אורחיו ניתן למנות את צ'אק נוריס, פרנק גרי, ועוד. אייזנר שימש גם כמפיק תוכניתו.
במרץ 2007 השיקה חברת ההשקעות של אייזנר אולפן חדש, "Vuguru", שהפיק והפיץ סרטוני וידאו לאינטרנט ואמצעי מדיה שונים. ב-2009 מימן אייזנר בכספו על מנת להפיק תוכנית אולפן שכשלה.
ב-2012 התקבל להיכל התהילה של האקדמיה לטלוויזיה.
מדע, טכנולוגיה וחברה
מדע, טכנולוגיה וחברה (STS - Science, Technology and Society) הוא שדה מחקרי בין-תחומי הבוחן את השפעותיהם ההדדיות של פיתוחים מדעים וטכנולוגיים יחד עם גורמים חברתיים ופוליטיים. החוקרים בתחום מעלים שאלות לגבי ההשלכות של התפתחויות מדעיות וטכנולוגיות על החברה והתרבות, וכיצד תפיסות תרבותיות, חברתיות ופוליטיות שונות משפיעות על התפתחות המדע והטכנולוגיה. בנוסף, המחקר בתחום פועל לקידום מעורבות אזרחית וחשיבה ביקורתית לגבי התפתחויות מדעיות וטכנולוגיות.
התפתחות התחום.
מדע, טכנולוגיה וחברה הוא תחום מדעי חדש יחסית. אחד הראשונים לחבר בין טכנולוגיה לחברה היה רוברט ק. מרטון שכותרת עבודת הדוקטורט שלו שפורסמה בשנת 1938 הייתה "מדע, טכנולוגיה וחברה באנגליה של המאה ה-17". בעבודה זו הוא הראה שמדע וטכנולוגיה אינם מתפתחים במנותק מהמבנה החברתי של התקופה. התחום קיבל תנופה בשנים שבין שתי מלחמות העולם, ולאחר מכן במשך המלחמה הקרה, אז החלו היסטוריונים, מדענים וסוציולוגים של המדע להתעניין בקשר בין מדע וחברה. אבן דרך נוספת היא ספרו של תומאס קון "המבנה של מהפכות מדעיות" שיצא לאור בשנת 1962. בספר זה קון הציע מודל היסטורי-סוציולוגי לאופן בו מתרחשות מהפכות במדעי הטבע. על פי מודל זה השיקולים של מדענים כאשר הם זונחים תאוריה מסוימת ומאמצים אחרת אינם לוגיים בלבד, אלא מובלים גם על ידי שיקולים פוליטיים וחברתיים.