בעבר נהגו לכנות משפחות של שפות לפי המסורת המקראית המחלקת את עמי העולם לצאצאי בניו של נח – שם, חם ויפת. כשנתגלה קשר בין השפות השמיות לקבוצה של שפות המדוברות באפריקה, קראו להן ביחד "משפחת השפות השמיות־חמיות". כיום מקובל יותר לכנות משפחות של שפות על פי אזורים גאוגרפיים שבהם הן מדוברות בהווה או היו מדוברות בעבר, ולפיכך השם המקובל הוא: "השפות האפרו־אסיאתיות". משפחות אחרות המכונות לפי אזורים גאוגרפיים הן: שפות הודו־אירופיות, שפות קווקאזיות, שפות אוראליות, שפות סינו־טיבטיות.
רכישת שפה טבעית.
ילדים שנחשפים לשפה טבעית כלשהי, רוכשים אותה בלי צורך בהדרכה. ילדים מגיבים לשפת אמם בצורה מיוחדת כבר בגיל כמה שבועות. ילד בריא מגיע לשליטה טובה בשפת אמו עד גיל 3, ולשליטה מלאה עד גיל 6. רכישת שפה בלא הדרכה אפשרית עד תחילת גיל ההתבגרות. לא ידוע על מקרה שבו מתבגר או מבוגר רכשו שפה חדשה, כפי שילד רוכש שפה, כלומר בלי כל הוראה או הדרכה. ילד יכול לרכוש יותר משפה טבעית אחת עד תחילת גיל ההתבגרות, אם הוא נחשף לכמה שפות.
שפות מתוכננות והתפתחותן לשפות טבעיות.
שפות מתוכננות הן חיקויים מלאכותיים של שפות טבעיות, שיצרו אותן לצורך תקשורת בינלאומית, לצרכים אמנותיים או לצורכי מחקר בלשני. אחת הדוגמאות לשפות כאלה היא שפת האספרנטו שמיוחדת בכך שבמשך הזמן קהילות קטנות בעולם אימצו אותה וילדים רכשו אותה באופן טבעי, לפיכך, ניתן להחשיב אותה היום כשפה טבעית.
השפות הנפוצות ביותר.
השפות הנפוצות ביותר הן:
אגיר
אגיר (בנורדית עתיקה: Ægir) הוא ענק ים החי באוקיינוס במיתולוגיה הנורדית.
דמותו.
למרות שהוא מפורסם בנדיבותו כלפי האלים, חששו ממנו בני האדם. הוא משבר ספינות ולוקח את משאותיהן ומלחיהן לארמונו שבתחתית הים. יורדי הים הקריבו לו קורבנות כדי לפייסו ולהימלט מזעמו, במיוחד אסירים לפני היציאה לשיט. אשתו, אלת הים ראן, ילדה את תשע עלמות הגלים, שלבשו גלימות וצעיפים בצבע לבן. שני משרתיו הנאמנים היו אלדיר ופימאפינג. השני נהרג על ידי האל לוקי בעת משתה שנערך בארמונו של אגיר שבתחתית הים ליד האי הלר. אגיר היה ידוע באירוח הבזבזני שהיה נוהג לכבוד האלים האחרים.
אסיר (מיתולוגיה)
האֵסיר (בנורדית עתיקה: Æsir, ביחיד ás; כתיב חלופי בעברית: אייסיר) הם האלים העיקריים של הפנתאון במיתולוגיה הנורדית. באסיר כלולות רוב הדמויות העיקריות במיתולוגיה זו, כגון אודין, פריג, תור, בלדר וטיר.
במקביל לאסיר, קיים שבט שני של אלים, הוא הוואניר. הדמויות הבולטות בוואניר הן האל ניורד וילדיו פריה ופרייר. לאחר המלחמה בין האסיר לוואניר הצטרפו הללו לאסיר בתור בני ערובה.
מבחינת אופיים, הוואניר קשורים בעיקר לעיבוד ולטיפוח, ואילו האסיר לכוח ולמלחמה. האסיר נשארו צעירים לנצח בגלל תפוחיו של אודין, אם כי יכלו להיהרג באופן לא טבעי. על פי הנבואה, כמעט כולם צפויים למות בראגנארוק.
במיתולוגיה הנורדית.
בו-בזמן שבתרבויות אחרות ישנן משפחות "מבוגרות" ו"צעירות" של אלים, כמו טיטאנים ואלים אולימפיים ביוון העתיקה, האסיר והוואניר הם בני אותו הזמן. שני שבטי האלים נלחמו, חתמו על הסכמים והחליפו שבויים.
יש יסוד להשערה כי האינטראקציות המתוארות בין האסיר לוואניר משקפות את סוג האינטראקציות שהיו נפוצות בין שבטים נורדיים באותה תקופה. לפי תאוריה נוספת, הקרב המיתולוגי בין האסיר לוואניר משקף קונפליקט דתי בין הערכים העתיקים של הוואניר (שעסקו בעיקר בפריון ובשלום יחסי) לבין הערכים הלוחמניים היותר מאוחרים של האסיר. ייתכן גם שהמאבק רומז לקונפליקט שבין הרומאים לסבינים. התאולוג מירצ'ה אליאדה טוען ששני הקונפליקטים הם בעצם גרסאות שונות של המיתוס ההודו-אירופי, שבו מתואר קונפליקט ושילוב בין אלי השמיים והשליטה לבין אלי האדמה והפריון.
בלדר
במיתולוגיה הנורדית, בלדר (בנורדית עתיקה: Baldr) הוא אל, אחד מהאסיר ואחד מבניהם של אודין ופריג, אשר סיפור מותו והלוייתו משמעותי. בלדר מופיע באדה הפואטית, שליקטה במאה ה-13 מקורות יותר מוקדמים, באדה הפרוזאית, שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון, ובצורה אוהמריסטית בגסטה דנורום של ההיסטוריון הדני סקסו גרמטיקוס.
באדה הפרוזאית בלדר מתואר כיפה תואר, בהיר, וחכם מאוד. סיפור מותו של בלדר מפורט יחסית באדה הפרוזאית, שבה מסופר שהאל לוקי ישטה באל הוד'ר העיוור ויגרום לו לירות בבלדר חץ שיהרוג אותו, וכי מותו הוא אסון עצום בשביל האסיר. האדה הפואטית והאדה הפרוזאית כותבות שאודין ורינד יולידו את ואלי בשביל להרוג את הוד'ר. בתיאורים של אירועי רגנרוק, האדה הפואטית מספרת כי בלדר יקום לתחייה לאחר הרגרנרוק, ביחד עם הוד'ר.
מקורות.
אדה פרוזאית.
בחלק "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning) של האדה הפרוזאית ישנו תיאור של בלדר:
"בנו השני של אודין הוא בלדר, ועליו אומרים כולם דברים טובים. הוא הטוב ביותר, וכולם מהללים אותו. פניו בהירות כל כך שקרני אור יוצאות ממנו, ויש צמח לבן מאוד שצבעו כצבע מצחו של בלדר, וצמח זה הלבן ביותר בצמחים. מכך אתה יכול לשפוט את יופי שיערו וגופו. הוא הצנוע ביותר, החכם ביותר, והרהוט ביותר מכל האסיר, ואף אחד לא יכול לשנות את פסיקותיו. הוא שוכן במקום בגן עדן בשם בריידאבליק, ולשם דבר מלוכלך לא יכנס."
מעבר לתיאור זה, רוב מה שמסופר על בלדר הוא סיפור מותו והלוויותו, שמתואר כטרגדיה גדולה שתוביל לרגנרוק. באדה הפרוזאית מותו של בלדר מתואר כך:
לבלדר פעם החלו להופיע חלומות שהצביעו על כך שחייו בסכנה. כשבלדר סיפר זאת לאֶסיר, הם החליטו על התאספות, þing , והחליטו שהם יבקשו שבלדר יהיה בטוח מכל הסכנות האפשריות. בעקבות זאת, פריג קיבלה הבטחות מהיסודות, הסביבה, מחלות, חיות, אבנים, ועוד. לאחר שפריג קיבלה הבטחות אלו, האלים שעשעו עצמם עם זה שבלדר כעת היה בלתי פגיע. לא משנה מה הם עשו לו, לא נגרם לו נזק. לוקי גילה זאת ולא היה מרוצה ממה שקרה, אז כאשר הוא מתחזה לאישה, הוא הלך אל פריג בפנסאליר, מקום משכנה.
שם, פריג שואלת את המבקרת מה האסיר עושים בהתאספות. האישה אומרת שהאסיר יורים על בלדר אך לא נגרם לו נזק. פריג מסבירה כי כלי נשק ועץ לא יפגעו בבלדר, משום שהיא קיבלה שבועות מכולם. האישה שואלת את פריג אם כל הדברים נשבעו שלא לפגוע בבלדר, ופריג עונה לה שיש יוצא דופן אחד, נבט של עץ ממערב לוולהאל. ושמו דבקון. הדבקון נראה לה צעיר מדי בשביל שתבקש שבועה ממנו. לוקי נעלם.
לוקי מגיע להתאספות של האסיר כשבידו הדבקון, ומשטה באל העיוור הוד'ר, שירה בחץ שבראשו הדבקון. החץ עובר הישר דרך בלדר והורג אותו, מה שמזעזע את האסיר. מרוב שהיו מזועזעים והלומים, האלים תחילה יכלו רק לבכות מצערם. זו הצרה הנוראית ביותר שקרתה אי פעם לבני אדם או לאלים. פריג קמה ושאלה בהכרזה "מי כאן מבין האסיר שרוצה לזכות בכל אהבתי מוכן לרכב אל הל ולבקש ממנה פדיון על בלדר".
הרמולד, (Hermóðr), אח של בלדר, מסכים לבקשתה של פריג ומגיע להל. בו זמנית, לבלדר עורכים הלוויה מפוארת שאליה מגיעים ישויות רבות, כשהחשובים ביותר מביניהן הם אודין ופריג, הוריו. בזמן ההלוויה, נאנה, אשתו של בלדר, מתה מרוב צער וגוויתה ממקמת ביחד עם בלדר בסירה הגדולה ביותר, רינגהורן, שמעלים אותה באש, וגוויותיהם נשרפות יחדיו. הרמוד מוצא את בלדר ונאנה בהלהיים. הרמוד משיג הסכם על החזרה של בלדר ונאנה, ביחד עם הרמוד, שולחת מתנות לפריג ולפולה. הרמוד חוזר לאסיר ומספר להם על מה שקרה. למרות הכל, ההסכם בסוף לא מתממש בגלל השחתה של ענקית בשם ת'וק (Þökk "תודה"), שמתואר שהיא כנראה לוקי במסווה.
אדה פואטית.
לא כמו באדה הפרוזאית, באדה הפואטית למותו של בלדר התייחסויות קצרות, והסיפור לא מפורט. בלדר מוזכר בשירים "חזון הנביאה" (Völuspá), ב"התנצחות של לוקי" (Lokasenna), והוא הנושא של השיר "חלומות בלדר" (Baldrs Draumar).
בחזון הנביאה, נביאה אל-מתה מעניקה לאל אודין ידע. בארבעה בתים בשיר, היא מזכירה את בלדר. בראשון היא מספרת לאודין שהיא ראתה את גורלו של בלדר, ומזכירה דבקון:
בשני הבתים הבאים, הנביאה אומרת שהוד'ר רצח את בלדר, מזכירה את הולדת אחיו של בלדר (ואלי) לנקום את מותו, ומדברת על יגון פריג, אמו של בלדר. הנביאה גם מפרטת שואלי הרג את הוד'ר כשהיה בן לילה אחד, ושהוא לא שטף את ידיו או סרק את ראשו לפני שהרג אותו:
בבית מאוחר יותר בשיר, הנביאה מנבאת כי לאחר רגנרוק בלדר והוד'ר יקומו לתחייה:
בשיר "ההתנצחות של לוקי" האלים מחליפים העלבות עם האל לוקי. אמו של בלדר, פריג, מזכירה את בלדר. היא אומרת ללוקי שאם בלדר היה לצידה באותו רגע, לוקי היה נהרג. לוקי משיב לה שהוא הסיבה שבלדר לא לצידה:
השיר "חלומות בלדר" פותח בכך שהוא מספר על כך שהאלים פעם התאספו ודנו למה לבלדר היו חלומות רעים:
אודין רוכב להל (עולם המתים) על גבי סלייפניר, סוסו. אודין מגיע לנביאה מתה ומעיר אותה ממותה בעזרת קסמים. הנביאה שואלת את אודין מי הוא, והוא עונה לה ששמו וגטאם (Vegtam "נודד"). אודין שואל את הנביאה ארבע שאלות והיא עונה לו בעל כורחה על השלוש הראשונות, ובכל פעם אומרת שהיא לא תדבר יותר. בשאלה הרביעית היא מבינה שוגטאם הוא אודין במסווה ולא עונה לו. אודין משיב שהיא לא נביאה, אלא שהיא האם של שלושה יוטנאר. הנביאה אומרת לו לרכב בחזרה הביתה גאה, כי הוא האדם האחרון שהיא תדבר איתו עד שלוקי ישתחרר משרשראותיו.
בשאלתו הראשונה, אודין שואל את הנביאה בשביל מי הספספלים עטורים בטבעות מבריקות והרצפות מצופות זהב. הנביאה עונה לו שעבור בלדר בהיכל מתבשל תמד:
בשאלתו השנייה, אודין שואל את הנביאה מי יהיה רוצחו של בלדר, והיא משיבה לו שהוד'ר יהיה: