ב-1999 תפס פרבז מושארף את השלטון בפקיסטן בהפיכה צבאית. הבית הלבן נקט אז במדיניות של אי-הכרה בממשלות שעלו לשלטון בכוח הזרוע. ריינולדס התבקש על ידי שותפיו לעסקים לנסוע לפקיסטן ולהיפגש עם מושארף. מושראף ביקש מריינולדס לשמש כיועץ וכאיש קשר עם נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, ולהרגיע את הממשל האמריקאי בנוגע לכוונותיו של הממשל החדש בפקיסטן. ריינולדס גם טען בראיונות ברדיו האירי שבשל האמון שנבנה בינו לבין מושארף, הוא התבקש מאוחר יותר להסדיר את קיומם של שיחות שלום בין פקיסטן לבין הודו. שיחות אלו החלו בראשית 2001, אך פיגועי 11 בספטמבר גרמו לדחייתם. לאחר הפיגועים, מושארף לא היה מסוגל להיות בקשר עם הבית הלבן. הוא פנה לריינולדס שדרך הנשיא לשעבר ביל קלינטון נוצר הקשר בין פקיסטן לבין הנשיא דאז ג'ורג' ווקר בוש.
ביולי 2008 דווח כי ריינולדס לא מסוגל מבחינה בריאותית להעיד בדיוני ועדת מהון, שחקרה מעשי שחיתות בקרב פוליטיקאים, עקב שיטיון מתקדם. עוד קודם לכן התבקש ריינולדס להעיד על תשלומים שקיבל במהלך כהונתו כראש ממשלה.
בנובמבר 2007 הוכרז על ידי ועדת מהון כי בעת שהיה בנסיעה ממלכתית לניו יורק, קיבל ריינולדס תרומה שיועדה לפיאנה פול וחלק מהסכום לא הגיע למפלגה. באותה נסיעה הפנה ריינולדס את המטוס הממשלתי לעצירה לא מתוכננת באיי בהאמה.
מחלתו ומותו.
בדצמבר 2013 התפרסם על ידי בנו של ריינולדס שהוא נמצא בשלבים מתקדמים של מחלת האלצהיימר. אלברט ריינולדס מת ב-21 באוגוסט 2014. ראש הממשלה, אינדה קני, אמר: "כראש ממשלה הוא מילא תפקיד חשוב בקירובם של דעות שונות בצפון אירלנד וכתוצאה מכך הוא תרם תרומה חשובה לקידומו של תהליך השלום שהוביל בסופו של דבר לחתימתו של הסכם יום שישי הטוב". בהלווייתו של ריינולדס, שהתקיימה ב-25 באוגוסט, נכחו נשיא אירלנד, מייקל היגינס, ראש הממשלה אינדה קני, ראש ממשלת בריטניה לשעבר, ג'ון מייג'ור, מנהיג מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית של צפון אירלנד וחתן פרס נובל לשלום, ג'ון יום, נשיא שין פיין, ג'רי אדמס, השרה לענייני צפון אירלנד, תרזה וילרס, נשיאת אירלנד לשעבר, מארי מקאליס, הארכיבישוף של דבלין וראש עיריית דבלין. ריינולדס נטמן בטקס צבאי מלא.
אחורני-זימים
אחורני-זימים (שם מדעי: Opisthobranchia, נקראים בעברית גם אחור-זימאים או חינניות-ים) היא תת-מחלקה במחלקת החלזונות. היא כוללת בעיקר "חלזונות ערומים" החיים בים. פירוש שמה הוא 'בעלי זימים הקבועים בירכתי הגוף'. האחור-זימאים נחשבים לבעלי חיים יפים, צבעונים וססגוניים במיוחד ומכאן השם העברי "חינניות-ים".
תיאור כללי.
אחורני-זימים הם חלזונות ים שבהם הזימים נמצאים בחלק האחורי של הגוף. כמו כל החלזונות, כאשר הם צעירים מאוד חל תהליך של הסתובבות בשק הקרביים בו הזימים עוברים לחלק הקדמי של הגוף, אך כאשר הם מתבגרים קצת חל היפוך נוסף והזימים חוזרים לחלק האחורי של הגוף. החוקרים סבורים שתהליך הסתובבות כפול זה נבע מאורח החיים של האחורני-זימים הראשונים שהיו בעלי חיים מתחפרים שחיו בקרקעית הים. במקרה זה, אם פתח הזימים היה ממוקם בקדמת הגוף, במהלך תהליך ההתחפרות חול היה חודר לזימים וסותם את מערכת הנשימה. מאותה סיבה גם התפתחו אונות רחבות סביב הרגל.
המאפיין הבולט ביותר של האחור-זימאים הוא קונכייה מנוונת, בדומה לחשופיות. הקונכייה התנוונה לקונכייה קטנה מאוד המכוסה בגלימה ובאונות הצד של הרגל. מאחר שהקונכייה איבדה את חשיבות הביטחונית כמבנה קשיח המספק הגנה עצמית לחילזון, האחור-זימאים עברו להגנה מבוססת-כימיה: הפרשת חומרי רעל, חומצות (כגון חומצה גופרתית חריפה) או ארס קטלני. חלקן גם יורות תאי צריבה. כדי להזהיר את הטורפים הימיים שלפניהם בעל חיים ארסי ורעיל שמוטב שלא ינסו לטרוף, הם פיתחו צבעי אזהרה בולטים, דבר המקנה להם את מראם הססגוני.
האחור-זימאים הם הרמאפרודיטיים, כמו השבלולים, כלומר: כל פרט הוא בעל מערכת רבייה הן של זכר והן של נקבה.
אחורני זימים
אחורני-זימאים
היגל
חינניות-ים
בדר שאכר אל-סיאב
תלמי ה-12
אזור בקרת הטרמינל
קון-וו פאק
קון-וו פאק (בקוריאנית: 백건우, בתעתיק אנגלי: Kun-woo Paik; ) הוא פסנתרן דרום קוריאני של מוזיקה קלאסית.
ילדותו וצעירותו.
יליד סיאול, קון-וו פאק הופיע לראשונה כסולן בקונצרט פומבי בגיל 10 עם התזמורת הלאומית של קוריאה כשניגן את הקונצ'רטו לפסנתר של גריג. בשנים הבאות הופיע בקונצרטים נוספים בקוריאה, בין השאר ניגן תמונות בתערוכה מאת מוסורגסקי. מאוחר יותר למד בבית הספר ג'וליארד בניו יורק (1965-1971) אצל רוזינה לוין, וכן בלונדון (אצל אילונה קאבוש) ובאיטליה (אצל גידו אגוסטי ווילהלם קמפף).
קון-וו פאק זכה בתחרות על שם פרוצ'ו בוזוני בשנת 1969 ותחרות הבינלאומית לפסנתר על שם וולטר נאומבורג בניו יורק (בשנת 1971).
המשך הקריירה האמנותית.
במהלך השנים הופיע קון-וו פאק ברסיטלים במרכזי המוזיקה החשובים כדוגמת לינקולן סנטר, קרנגי הול, ויגמור הול ובאולם הבית של הפילהרמונית של ברלין. הוא ניגן גם עם התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת רשות השידור הבריטית (בלילה האחרון של הפרומס ב-1987), עם התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, התזמורת הלאומית הרוסית, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, תזמורת פריז, התזמורת הלאומית של צרפת, האנסמבל התזמורתי של פריז, תזמורת רשות השידור האיטלקית RAI בטורינו, התזמורת הפילהרמונית של ורשה, התזמורת הקאמרית האנגלית והתזמורת של רשות השידור הפולנית ותחת שרביטיהם של מנצחים כמו מאריס יאנסונס, נוויל מרינר, לורנס פוסטר, מיכאיל פלטניוב, דמיטרי קיטאיינקו, ג'יימס קונלון (שניצח על קונצרט הבכורה שלו בניו יורק ב-1972), ג'ון נלסון ואליהו ענבל.
קון-וו פאק הוא אורח קבוע בפסטיבלים חשובים למוזיקה קלאסית כמו ברלין פסטווכן, הפסטיבלים באקס-אן-פרובאנס, בלארוק ד'אנטרון, קולמאר,ספולטו,אלדבורו ורוויניה. הוא ערך סיורי קונצרטים מקיפים באוסטרליה, ניו זילנד,
אסיה, כולל ישראל (בה ניגן במרץ 2013 עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית) ובאיטליה.
הרפרטואר של האמן הוא מגוון מאוד וכולל יצירות נדירות כמו קונצ'רטו לפסנתר מאת בוזוני, הפנטסיה לפסנתר ותזמורת מאת גבריאל פורה ופנטסיה על נושאים מ"לליו" של ברליוז מאת פרנץ ליסט. כמו כן מבצע פאק מבחר רחב של טרנסקריפציות מאת ליסט וברליוז, ואת הקונצרטו לפסנתר מאת סוק-הי האנג.
קון-וו פאק הקליט את כל הקונצ'רטי לפסנתר של דמיטרי פרוקופייב יחד עם תזמורת רשות השידור הפולנית בניצוחו של אנטוני ויט, הקלטה שזכתה לדיאפזון הזהב ב-1993, את כל הקונצ'רטי לפסנתר מאת סרגיי רחמנינוב עם תזמורת רשות הישודר ממוסקבה תחת ניצוחו של ולדימיר פדוסייב, ותקליטים סולו של יצירות לפסנתר מאת סקריאבין, ליסט, מוסורגסקי, רחמנינוב,מנדלסון.
בשנת 2000 חתם פאק חוזה אסקלוזיבי עם חברת "דקא קלאסיקס". בתקליט הראשון שהוציא במסגרת חוזה זה כלל טרנסקריפציות של בוזוני לפי יצירות לעוגב מאת באך.
בשנים 2005-2007 הוא הקליט בחברת דקא את כל הסונאטות לפסנתר של בטהובן.
פאק הוא המנהל האמנותי של הפסטיבל למוזיקה בחוף האיזמרגד שבדינאר בצרפת.
הוא היה האמן הקוריאני הראשון בתחום המוזיקה הקלאסית שהוזמן רשמית בספטמבר 2000 לנגן בסין העממית.
בשנת 1987 קון-וו פאק ניגן בבכורה את הקונצ'רטו לפסנתר מאת לואי סאגה (Saguer).
חייו הפרטיים.
החל משנת 1974 קון-וו פאק מתגורר בפריז, יחד עם אשתו, השחקנית יון ג'ונג-הי. יון היא כוכבת ידועה בקוריאה הדרומית במיוחד הודות לפעילותה משנות ה-1960 המאוחרות.
לזוג יש בת כנרת.
דרכסלר
שבלולים
שבלולים, או חלזונות ריאתיים (שם מדעי: Pulmonata), הם בעלי חיים במחלקת חלזונות (מערכת הרכיכות) שמאופיינים בכך שהם חלזונות הנושמים אוויר באמצעות מבנה דמוי ריאה ולא באמצעות זימים. במשך שנים הם נחשבו לתת-מחלקה, אך לאחרונה נמצא שהם לא קבוצה טבעית (ענף, clade) אלא אוסף של מספר ענפים. השבלולים חיים בעיקר ביבשה, אך גם במקווי מים מתוקים וחלק קטן - גם בים. רובם בעלי קונכייה גירנית קשיחה ובולטת, אך ישנם מספר משפחות ומינים בהם הקונכייה התנוונה (ואלה מכונים חשופיות). במיון הטקסונומי הלינאי יש בקבוצה זו שלוש סדרות:
אנטומיה.
גוף החילזון מורכב משלושה חלקים עיקריים:
הקונכייה.
את גוף החילזון עוטפת הקונכייה, שהיא מבנה קשיח וחיוני עבור החילזון. הקונכייה מגנה מפני טורפים ומהווה מסתור מפני יובש בהיותה בלתי חדירה כמעט למים. הקונכייה ספירלית-בורגית ועשויה מחומר קרני (המורכב מסידן). בחלק מהמינים הקונכייה נתיישרה או נעלמה כליל.
הקונכייה מורכבת משלוש שכבות:
עובי הקונכייה מושפע מהאזור בו חי החילזון. חלזונות החיים בסביבה גירנית הם בעלי קונכיות עבות יותר, לעומת חלזונות החיים בסביבה לא גירנית. ישנם מינים של חלזונות, הנקראים חשופיות, בהם הקונכייה התנוונה כמעט לגמרי ואף נעלמה. החשופיות יכולות להתקיים גם בסביבה חסרת סלעי גיר ולהתחפר עמוק יותר באדמה, אך מאידך פגיעות יותר למזג האוויר ולכן לא יכולות להתקיים בתנאי יובש וחום שבהם חלזונות אחרים, בעלי קונכייה מתאימה, יכולים לעמוד.
מערכת הנשימה.
מערכת הנשימה אצל השבלולים מורכבת מריאה ופתחה הנקרא פנוימוסטום. הפנוימוסטום נסגר ונפתח לסירוגין, ובאותו הזמן חלל הריאה גדל וקטן, וכך נעשה חילוף הגזים בחילזון. הריאה מוקפת בכלי דם רבים הקולטים את החמצן שנכנס לריאה, ופולטים את הפחמן הדו-חמצני לחלל הריאה. החילזון שולט בפתיחה ובסגירה של הפנוימוסטום, וכך מונע איבוד מים. המקבילה להמוגלובין - חלבון נושא חמצן - אצל החלזונות היא חלבון ההמוציאנין, שבמקום ברזל מכיל נחושת.
מערכת העיכול.