אָגְרִיסְטָדַה, (לאדינו: Agristada), היא סוג של בלילה חמצמצה, ספרדית יהודית מתפוצות הבלקנים ואסיה הקטנה המשמשת כרוטב או ציר לתבשילים שונים, אותם נהוג להגיש בדרך כלל כמנות ראשונות לפני ארוחת חגי שלוש הרגלים.
אטימולוגיה.
מקור השם אגריסטדה הוא מהמילה הספרדית בת ימי הביניים אָגְרֶסְטוֹ (Agresto) שהתייחסה לחומץ פירות בחומציות גבוהה שהוכן מענבי בוסר ותפוחים ושימש כציר להכנת הרוטב.
היסטוריה ותפוצה.
הסולטאן העות'מאני באיזיט השני הזמין את מגורשי ספרד להתיישב ברחבי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה בחבל הבלקן. היהודים שהיו אוריינים ובעלי מקצוע נקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה ושגשגו. היה זה מיזוג של תרבויות ושילוב של מטבחים. המטבח היהודי אימץ אל חיקו מאכלים השאולים מן המטבח העות'מאני כגון אנג'ינרה, אפיו וקציצות כרישה והנחיל למטבח הבלקני מאכלים כגון בורמואלוס, מרנג'נה אסאדה והאגריסטדה, אשר תפוצתה הייתה הרחבה ביותר בקרב מטבחי עמי הבלקן. למשל, נטען שמקורו של מרק האבגולמונו היווני הוא מהאגריסטדה. התפוצה הרחבה של הרוטב הביאה לעיתים לאובדן ההקשר המקורי של השם אגריסטדה, שכאמור התייחס לרוטב או הציר עמו מכינים מאכלים שונים וניכוס שגוי שלו לכל התבשיל.
הכנת המאכל.
ההכנה מתבססת על הרתחת בלילה המורכבת מביצים, קמח העשוי מחיטה ברוב ימות השנה, בחג הפסח קמח מצה או תפוחי אדמה, מיץ לימון ותבלינים שונים. במהלך רתיחתו, מוסמך בעדינות הציר תוך הקפדה על מרקמו.
הגשת המאכל.
בחג הפסח נהוג להגיש מנה קרה של דג קרפיון מטוגן עם אגריסטדה, (לאדינו:Peshkado kon Agristada), כאשר עורך סדר הפסח היה מכובד בראשו של הדג. הכבוד היה רב, אך האכילה מייגעת במיוחד. גרסת דג נוספת היא הגשת נסיכת הנילוס המבושלת ברוטב. גרסאות נוספות לפסח התבססו על חלקי פנים כגון מוח, כבדים וקורקבני עוף. בתפוצות אסיה הקטנה נהגו בחגים נוספים, להגיש גם תבשילים בגרסאות חמות, כגון כדורי בשר מבושלים באגריסטדה, (לאדינו:bóndigas kon Agristada).
סכנדר קובטי
סכנדר קובטי (בערבית: إسكندر قبطي, תעתיק מדויק: אסכנדר קבטי; נולד ב-1975) הוא תסריטאי, במאי קולנוע, אמן ושחקן. סרטו המוכר ביותר, "עג'מי", היה מועמד ב-2010 לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
קובטי נולד ביפו ב-1975 למשפחה פלסטינית. אמו, מארי, היא אשת חינוך ומנהלת בית הספר יאפא הערבי-דמוקרטי ביפו, ואביו, איליה, הוא נגר. קובטי בעל תואר ראשון מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, הוא למד משחק ובימוי בתיאטרון הטכניון, שיחק (בערבית) בהצגה "סוף-סוף", בבימוי אוריאל זוהר בשנת 2001 בטכניון ובפסטיבל בירושלים. הוא אף כתב, ביים וערך מספר סרטים בדיוניים, תיעודיים וניסיוניים קצרים. קובטי התחיל לימודי תואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב, אך פרש כשהחל לשמש כעוזר במאי בסרטו של ערן ריקליס "הכלה הסורית" (2004). ב-2009 נבחר קובטי לכתוב את התסריט לגרסה הישראלית-ערבית של "רחוב סומסום". בסוף אותה שנה נישא למונא.
ביצירות הווידאו שלו מציף קובטי את בעיותיהם של הערבים בישראל. קובטי חי כיום עם משפחתו באבו דאבי, מלמד קולנוע בשלוחה המקומית של אוניברסיטת ניו יורק ויוצר סרטים ואמנות.
פעילותו האמנותית.
"אמת" (2003).
בשנת 2002 יצר את הסרט הקצר "אמת" עם המוזיקאי רביע בוכארי, ששודר בערוץ 8. הסרט מתאר שני פלסטינים המבקרים באתרים שונים בעיר יפו שאינם תיירותיים, תוך שהם מגוללים את ה"היסטוריה" של המקום כמו מדריכי טיולים. הסרט מציג סדרה של דיאלוגים סותרים בין שני האנשים אודות סיפורים מדומיינים סביב כמה אתרים, אשר מתפתחים גם לוויכוחים אודות משמעותם הדתית לכאורה. אתרים אלה מומצאים מחדש כאתרי מורשת יהודית, אשר מוכיחים לכאורה את זיקתו ההיסטורית של העם היהודי לארץ ישראל. קובטי ובוכארי הובילו בעבודה זו מהלך מורכב המתייחס הן לז'אנר הסרטים התיעודיים החותרים לחשוף את ה"אמת" של מקומות, והן למסורת הדרכת הטיולים האוריינטליסטית בעיקרה השכיחה ביפו. בעבודה, ההופכת להיות פרודיה אלטרנטיבית הנקראת באירוניה "אמת", מעלים קובטי ובוכארי שאלות על הכאן ועכשיו, על העבר, ועל כתיבה מחדש. לדעת אוצר התערוכה, חנא פרח, אך על אף העיסוק הנרחב בזיכרון, הנצחה ושכחה בתרבות הפלסטינית בכלל ובעיר יפו בפרט, הוא לא מייצר נרטיב פלסטיני לאומי משמעותי ומייצג.
"עג'מי" (2009).
המורכבות של יוצרים פלסטינים אזרחי מדינת ישראל עם תמיכה ומימון ממשלתיים, התגלתה ביתר שאת כשקובטי ביים את סרטו העלילתי המלא הראשון, "עג'מי". הסרט יצא בשנת 2009, לאחר עבודה שנמשכה שבע שנים יחד עם ירון שני. הסרט זכה להצלחה ולפרסים רבים, בהם פרס אופיר לסרט הטוב ביותר וציון לשבח בפסטיבל קאן. סכנדר שיחק תפקיד מרכזי בסרט. הסרט היה בין חמשת המועמדים לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2010.
מספר ימים לפני טקס חלוקת הפרסים, אמר לכתב ערוץ 2 כי הוא "לא מייצג את מדינת ישראל, זה דבר מאוד טכני, ככה זה עובד באוסקר. כתוב ישראל כי הכסף מגיע מישראל. יש לך במאי ישראלי, יש לך במאי פלסטיני, יש לך שחקנים פלסטינים ושחקנים ישראלים. הסרט טכנית מייצג את ישראל, אבל אני לא מייצג את ישראל. אני לא יכול לייצג מדינה שלא מייצגת אותי". דבריו אלו עוררו סערה בארץ. קובטי עצמו אמר כי העובדה שהסרט הביא למעלה מ-200,000 צופים לבתי הקולנוע היא ההישג האמיתי ולא זכייה באוסקר, מאחר שרצונו הוא לפתוח לאנשים את העיניים למציאות של הפלסטינים בישראל דרך הסרט. הוא הוסיף כי הבעיה האמיתית אינה חוסר רצון להתמודד עם בעיות אלו, אלא המהירות בה אנשים בוחרים לשלול את הצד השני. שותפו של קובטי לבימוי ירון שני, לעומת זאת, הביע את דעתו כי הסרט הוא ישראלי, מייצג ומדבר "ישראליות" ועוסק בסוגיות ישראליות. לדעת מבקרים מסוימים, "עג'מי" הוא ייצוג של החופש האמנותי בישראל, שהוא מפתח חיוני ליצירתיות התרבותית בישראל בכללה, ולמרות הצהרתו של קובטי שאולי אינו מייצג את ישראל, הסרט דווקא כן מייצג אותה.
CoptiCo.
במאי 2018, הפעיל קובטי למשך שלושה חודשים חברת פטנטים בשם CoptiCo בגלריית בית הגפן, חיפה. החברה מייצרת ומשווקת מוצרים חכמים המעוצבים על מנת לפתור בעיות תרבותיות וחברתיות גלובליות, ובמיוחד כאלה בחברה הפלסטינית. לפי אתר החברה, מטרתה של CoptiCo היא להתמודד עם הבעיות הגדולות שעל סדר היום של האוכלוסיות הערביות ולאמץ מחקר ופיתוח בנושאים של שלום, דו-קיום, שוויון מגדרי וסולידריות חברתית.
גן עדן (להקה)
גן עדן היא להקת רוק ישראלית שנוסדה בשנת 1975 בנתניה. הלהקה הוציאה אלבום בשם "גן עדן" ב-16 בינואר 1979, והתפרקה.
לאורך גילגוליה השונים הייתה הלהקה קשורה לסירוגין לדמויות שונות כגון המפיק אשר ביטנסקי, המוזיקאי והמפיק גרי אקשטיין, הזמר אריק סיני, בעל חברת התקליטים מאיר אזולאי והמוזיקאים ערן כרמלי, צביקה פיק ומני בגר. הלהקה הופיעה בין השאר בפסטיבל נביעות 1978, בערבי רוק בבית ליסין ובקיבוצים. הבמאי אורי ברבש ביים סרט תיעודי אודות הלהקה הנקרא, גם הוא "גן עדן" (1977).
הלהקה התאחדה ארבע שנים לאחר מכן, כשההרכב מתחלף מספר פעמים ושוב התפרקה ב-1985. הפעם הלהקה הצליחה להוציא שירים מצליחים כמו: "שלוות הלילה", "בואי נרוץ", "כזה סימפתי" ו"שמש חמה".
חברי הלהקה.
גלגול ראשון (1975–1976):
גלגול שני (1976–1979): האלבום "גן עדן"
גלגול שלישי (1983): הסינגל "שלוות הלילה".
גלגול רביעי (1983–1984): הסינגל "בואי נרוץ"
גלגול חמישי(1984): הסינגל "כזה סימפתי"
גלגול שישי(1985): הסינגל "שמש חמה"
נווה ירושלים
נווה ירושלים היא רשת חרדית של מדרשות המיועדות במקור לנשים. הסניף הראשי נמצא בשכונת הר נוף בירושלים.
נווה ירושלים הוקמה ב-1970 על ידי הרב דוד רפסון כאחד המוסדות הראשונים לנשים חוזרות בתשובה. המוסד שכן בתחילה בשכונת בית וגן בירושלים. עם הזמן התפתח המוסד לרשת חינוך בינלאומית וכיום ישנם קמפוסים של נווה ירושלים גם בצפון אמריקה ובבריטניה. המרכז בירושלים מציע תוכניות נפרדות באנגלית (נוה ירושלים) ובעברית (נווה חיים). מלבד לימודי יהדות ברמות שונות, כוללים המסלולים סמינר למורים וכן מרכז לייעוץ משפחתי ולקידום מקצועי. בקמפוס בירושלים לומדות מדי שנה כ-1000 תלמידות.
המכללה מציעה גם לימודי עיצוב גרפי וארכיטקטורה. כיום לומדות במכללה כ-1,500 תלמידות.
סניפים לנשים קיימים בבולטימור, דטרויט לוס אנג'לס, מונטריאול, מנצ'סטר וברוקלין. סניפים לגברים קיימים בבית ישראל ובבית וגן בירושלים, במונסי, ניו יורק, ובוויטפילד שבאנגליה. ישיבת מעלות נמצאת בניוארק בניו ג'רזי והרשת מפעילה גם מכון להכשרת מורים בהר נוף.
יעקב זרבבל
י. זרבבל
י. זרובבל
דורפאט
עליית נהר הארנו על גדותיו (1966)
ב-4 בנובמבר 1966 עלה נהר הארנו על גדותיו והציף את מרכז העיר פירנצה, בשיטפון נהרגו כ-101 בני אדם, כ-5,000 משפחות נותרו חסרות-בית, נפגעו אלפי יצירות אמנות ונהרסו מיליוני ספרים עתיקים ויקרי ערך. היה זה השיטפון החמור ביותר בתולדות העיר מאז 1557. אלפי מתנדבים וסטודנטים לאמנות מרחבי העולם ("מלאכי הבוץ", angeli del fango באיטלקית) הגיעו לעיר במטרה לסייע לפנות את מאות-אלפי טונות הבוץ ולשקם את העיר ואת יצירות האמנות. בעקבות השיטפון פותחו שיטות חדשניות לשחזור יצירות אמנות. עם זאת, גם כיום יצירות אמנות רבות לא שוחזרו.
רקע.