המין המוכר ביותר בחפיפה לאזור ישראל הוא ארז הלבנון, ולו אזכורים והקשרים תרבותיים ענפים בשפה העברית המקראית ובעברית המדוברת בת זמננו. ארז הלבנון אינו גדל בר בארץ ישראל, פרט להר החרמון. ניתן למצוא אותו באזורים ההררים של לבנון, בה הוא מוגדר כסמל המדינה. פרטים אחדים ניטעו באזור גוש עציון.
ארזי לבנון בר גדלו בגליל העליון המזרחי (אזור צפת והרי מירון) בשלהי עידן הקרח האחרון ועם השינוי האקלימי נדחקו צפונה ולגובה רב יותר.
בארץ ניתן למצוא ארזי לבנון נטועים בהתנחלות תקוע ובאזור כפר עציון.
עצי ארז אטלנטי ניטעו על-ידי קרן קיימת לישראל באזור הגליל העליון המזרחי. ניתן לראות עצי ארז אטלנטי ב"מצפור הארזים ע"ש טוביה אשבל" אשר ביער ביריה, וביער הבעל שם טוב בסמוך לעיר צפת. ביער הבעל שם טוב נשתלו עצי ארז אטלנטי צעירים במקום אורנים שקרסו בסופות שלג. מקורו של הארז האטלנטי הוא בהרי האטלס אשר במרוקו ובאלג'יריה, שם הוא גדל בר. מכאן שמו הנוסף, "ארז האטלס".
באזורים אחרים בעולם נפוצים מינים אחרים של עץ הארז, ובהם ארז הימלאי, ארז טורקי וארז קפריסאי, הנפוצים בהתאמה בהרי ההימלאיה, טורקיה וקפריסין.
הארז בתרבות.
ארז הלבנון, הנחשב מסורתית לעץ בניה חזק ומשובח, מופיע במרכז דגל לבנון. בתנ"ך משמש ביטוי לחוסן, בניגוד לאזוב הקיר: "וַיִּתֵּן אֱלֹהִים חָכְמָה לִשְׁלֹמֹה וּתְבוּנָה... וַיְדַבֵּר, עַל-הָעֵצִים, מִן-הָאֶרֶז אֲשֶׁר בַּלְּבָנוֹן, וְעַד הָאֵזוֹב אֲשֶׁר יֹצֵא בַּקִּיר" (); "קוֹל ה', שֹׁבֵר אֲרָזִים; וַיְשַׁבֵּר ה', אֶת-אַרְזֵי הַלְּבָנוֹן" (). ארזי הלבנון שמשו בין יתר העצים והחומרים לבנין בית המקדש הראשון: "הִנֵּה אֲנִי בוֹנֶה-בַּיִת לְשֵׁם ה' אֱלֹהָי... שְׁלַח-לִי עֲצֵי אֲרָזִים בְּרוֹשִׁים וְאַלְגּוּמִּים, מֵהַלְּבָנוֹן" () עדות לקשרי המסחר המתפתחים באותה תקופה בין ממלכת ישראל המתגבשת ובין צור וצידון.
המילה 'ארז' ממשיכה לשמש בעברית המדוברת ביטוי לחוסן במגוון ביטויים 'חסון כארז', 'בחור כארז', וכן האמירה התלמודית – "אם בארזים נפלה שלהבת, מה יעשו אזובי קיר" (מועד קטן).
שימושים.
עץ הארז משמש כעץ נוי באזורים המתאימים לגידולו. העץ והשמן המופק ממנו ידועים כדוחי עש וזו אחת הסיבות שעץ הארז משמש לבניית ארונות בגדים.
לאימומים (כלים המשמשים ליצירת נעליים) איכותיים משתמשים בעץ ארז בשל יכולתו לספוג לחות ולמנוע ריחות.
קישורים חיצוניים.
תמונות של עצי ארז מקיבוץ מעלה החמישה כדאי להוסיף לערך בעברית.
איוה איקוקו טוג'ורי
איוה איקוקו טוג'ורי (4 ביולי 1916 - 26 בספטמבר 2006), אמריקאית ממוצא יפני ששידרה ברדיו של האימפריה היפנית שידורי תעמולה לכוחות ארצות הברית בעת מלחמת העולם השנייה.
חייה.
איוה איקוקו טוג'ורי נולדה בלוס אנג'לס למהגרים יפניים. היא גדלה בסביבה אמריקאית, שפתה הראשונה הייתה אנגלית וידיעתה את השפה היפנית הייתה קלושה. ביוני 1941 קיבלה תואר ראשון בזואולוגיה. זמן קצר לאחר מכן נסעה ליפן לבקר את דודתה שחלתה. הייתה זו נסיעתה הראשונה ליפן.
ב-7 בדצמבר 1941, כאשר תקפה יפן את ארצות הברית בפרל הארבור, שהתה איוה ביפן, ללא אמצעי קיום וללא יכולת לחזור לארצות הברית. קרובי משפחתה, שחששו מאירוח נתינת אויב בביתם, ביקשו ממנה לעוזבו. איוה ביקשה משלטונות יפן לכלוא אותה ביחד עם יתר אזרחי ארצות הברית ששהו ביפן בפרוץ המלחמה, אך היפנים אילצו אותה להצטרף לצוות השדרנים של שידורי התעמולה שלהם בשפה האנגלית, שכלל כתריסר נשים דוברות אנגלית.
לשידורי תעמולה אלה, באנגלית טובה ובקול נשי, הייתה האזנה מרובה בקרב חיילי ארצות הברית וימאי הצי האמריקאי בחזית האוקיינוס השקט, שהיו מרוחקים אלפי מילין מבתיהם, כאשר לתוכן התעמולה עצמו הם התייחסו בהומור. החיילים כינו את כל השדרניות בשם "שושנת טוקיו" ("טוקיו רוז").
לאחר כניעת יפן ב-1945 יצאו עיתונאים אחדים ליפן על מנת לחפש את "שושנת טוקיו" ולראיין אותה, והציעו סכומי כסף גבוהים עבור הראיון. עובדת ברדיו טוקיו הצביעה בפניהם על איוה. איוה, שנישאה בינתיים לאזרח פורטוגל ממוצא יפני שהתגורר ביפן, הייתה סבורה כי התשלום עבור הראיון יתרום לקיום של בני הזוג והסכימה להתראיין.
איוה העניקה את הראיון, כאשר בחוזה ההתקשרות שלה עם הכתבים הצהירה כי הייתה "שושנת טוקיו". אחד הכתבים מסר את הראיון הכתוב לקציני מודיעין של צבא ארצות הברית ואיוה נעצרה על ידי השלטונות האמריקים ביפן ב-1945. חקירת ה-FBI ומשרד המשפטים הסתיימה ללא המלצה להעמידה לדין, והיא שוחררה ב-1946 לאחר שהוחזקה כשנה במעצר.
בשנת 1948 ביקשה רשות לחזור לארצות הברית ועניינה התעורר מחדש. היא נעצרה שוב והובאה לארצות הברית והועמדה לדין בשנת 1949 באשמת בגידה. היא הורשעה באחד משמונה סעיפי האישום ונדונה לעשר שנות מאסר ולקנס של עשרת אלפים דולר.
היא שוחררה מהמאסר בשנת 1956 בגין התנהגות טובה, אך הוצא נגדה צו גירוש מארצות הברית, אותו הצליחה לבטל בהליכים משפטיים שארכו שנתיים.
בשנת 1976 שודרה בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "60 דקות" תוכנית על "שושנת טוקיו" שתיארה את הפרשה מנקודת מבטה של איוה. הדבר הוביל לחנינה שהוענקה לה בשנת 1977 על ידי הנשיא ג'רלד פורד. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות ארצות הברית שחנינה כזו הוענקה לאחר הרשעה בבגידה. לעת זקנתה התגוררה בשיקגו.
הפרדוקס של ברי
הפרדוקס של ברי הוא פרדוקס הנובע מהגדרה מילולית של מספר, בצורה שלכאורה נוגדת את עצמה. ניסוח אפשרי שלו הוא חיפוש .
תיאור הפרדוקס.
הפרדוקס עוסק בשפה, ובמקורו עוסק בשפה האנגלית, אולם נביא כאן "תרגום" שלו לעברית. השינוי אינו מהותי.
ניתן להגדיר באמצעות מילים בעברית מספרים. לדוגמה, את 2 ניתן להגדיר בתור "המספר החיובי הזוגי הקטן ביותר", או למשל באמצעות המילה "שתיים". אנו מעוניינים בקבוצת כל המספרים הטבעיים שניתנים לתיאור על ידי מילה או צירוף מילים בני פחות מ-100 אותיות. נדרוש בנוסף עבור כל מספר שצירוף המילים יתאר אותו בלבד, ולא קבוצה אינסופית של מספרים (למשל "כל המספרים הטבעיים" אינו צירוף מילים שנתייחס אליו כמתאר מספר מסוים).
כעת, מכיוון שהגבלנו את מספר האותיות לפחות מ-100, וקיים מספר סופי של אותיות בעברית (22), הרי שקיים מספר סופי של צירופי מילים, ומכאן שקיים מספר סופי בלבד של מספרים טבעיים שניתן לתאר על ידי פחות מ-100 אותיות. מכיוון שיש אינסוף מספרים טבעיים, נובע מכך שקבוצת המספרים הטבעיים שאינם ניתנים לתיאור על ידי פחות מ-100 אותיות איננה ריקה.
כעת, על המספרים הטבעיים מוגדר יחס סדר טוב ולכן בכל תת-קבוצה של מספרים טבעיים קיים מספר שהוא הקטן ביותר, ובפרט בקבוצת המספרים שאינם ניתנים לתיאור על ידי פחות מ-100 אותיות. נתאר מספר זה על ידי צירוף המילים "המספר הקטן ביותר שאינו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות".
כעת הגענו לסתירה לכאורה, מכיוון שבצירוף המילים שבו השתמשנו כדי לתאר את המספר היו פחות ממאה אותיות.
פתרון הפרדוקס.
שורש הפרדוקס הוא בעובדה שהמשפט שלנו מתייחס אל עצמו, מצב הגורר פרדוקסים לעיתים קרובות.
כדי להבין את הבעייתיות בהתייחסות עצמית באופן חד יותר, נסתכל על המשפט "המספר המוגדר במשפט זה ועוד 1". במקרה זה הבעייתיות של המשפט ברורה מאליה, כך שאף אחד לא יתייחס אליו כפרדוקס - הוא מפנה אל תוצאת החישוב המוגדרת בו עצמו. התוצאה היא שאי אפשר לחשב את המספר ה"מוגדר" בו.
במשפט "המספר הקטן ביותר שאינו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות", ההתייחסות העצמית מסתתרת בעובדה שהוא מדבר על מספרים בני פחות ממאה אותיות בעוד שהוא עצמו אחד כזה. כדי לחדד את הנקודה, ניתן לנסח את המשפט כך: "המספר הקטן ביותר שאינו מוגדר במשפטים מסוג זה". הפעם ההתייחסות העצמית ברורה לחלוטין, והפרדוקס - איננו.
קסאם
קסאם היא רקטת קרקע-קרקע פשוטה העשויה מתכת ומלאה חומר נפץ. הדלק של המנוע הרקטי שלה מורכב מתערובת של סוכר ואשלגן חנקתי. התערובת בוערת בקצב מהיר ויוצרת גזים בכמות גדולה, וכך משגרת את הרקטה.
הרקטה פותחה על ידי ארגון חמאס ומיוצרת ברצועת עזה. הרקטה קרויה על שמו של עז א-דין אל-קסאם בשל היותו סמל במלחמה נגד עלייתם של היהודים בארץ ישראל בשנים שקדמו לקום המדינה היהודית. הרקטה משמשת את ארגוני הטרור הפלסטינים הפועלים שם בעיקר לירי על יישובים ישראליים בעוטף עזה הסמוכים לגבול הרצועה וקודם לביצוע תוכנית ההתנתקות שימשה לירי על יישובי גוש קטיף. הרקטה עשויה צינור מתכת פשוט. רקטות הקסאם הראשונות היו עשויות מעמודים של תמרורים.
אף שמדובר ברקטה פרימיטיבית, בעלת טווח קצר ודיוק נמוך ביותר, המספר הרב של הפעמים שבהם שוגרו רקטות קסאם לעבר ריכוזי אוכלוסייה אזרחית בישראל הביא לקורבנות בנפש. כל ירי של רקטות קסאם הנופל בתוך אזור מאוכלס גורם לבהלה (ראו גם: הלם קרב) וכתוצאה מכך לקושי בתפקוד היום-יומי של התושבים. היישובים הסובלים ביותר מירי רקטות קסאם הם העיר שדרות, הקיבוצים והמושבים בעוטף עזה, ויישובי גוש קטיף עד לפינויו. רוב הקורבנות בנפש ורוב הנזקים לרכוש הם בשדרות.
מאפייני הרקטה.
לרקטת הקסאם המקורית היו שלושה דגמים. בנוסף אליהם ייצרו וייבאו ארגוני הטרור הפלסטינים השונים רקטות אחרות. להלן טבלה המרכזת את דגמי הרקטות העיקריים הנורים אל עבר ישראל.
בנוסף ל"קסאם" המקורי, פיתחו ארגוני הטרור רקטות שונות:
באמצעי תקשורת בישראל אין מבחינים בדרך כלל בין סוגי הרקטות, אלא מכנים את כל הרקטות הפלסטיניות תלולות-המסלול "טיל קסאם", המשמש את כל סוגי הרקטות הבינוניות התקניות הנורות על ישראל.
היסטוריה.