המשימה הראשונה בוצעה בידי פטרול W בעת הפלישה האיטלקית למצרים. ב־15 בספטמבר 1940 יצא הפטרול למשימת סיור באזור אל־כופרה. לאחר שלא נתקלו בכוחות איטלקים, פנו דרומה והשמידו מצבורי דלק, מטוסים ושיירה איטלקית שעשתה את דרכה לאל־כופרה. פטרול T שהה גם הוא באזור ותקף כלי רכב איטלקים על הציר המוביל לאל־כופרה. שני הפטרולים שבו לבסיסים עם שלל של שתי משאיות ודואר רשמי. בתגובה, צמצמו האיטלקים את אורך הקווים והכפילו את מספר החיילים באזור תוך חודש.
ב־27 בדצמבר 1940, עזבו את קהיר פטרולים T ו־G, חצו את המדבר והגיעו לאזור אל־כופרה. עם הגעתם נפגשו עם כוחות צרפת החופשית שישבו בצ'אד. ב־11 בינואר 1941 ביצעו פשיטה משותפת על מרזק, נווה מדבר בדרומה של לוב שהיה בידי כוחות הציר. בתום שעתיים של לחימה, נותרה המצודה בידיים איטלקיות, אך שדה התעופה נהרס. הפטרולים נסוגו לזהור, מצודה שהייתה בידי כוחות צרפת החופשית. ב־31 בינואר, בעמק ג'בל שריף, נתקלה היחידה ביחידה איטלקית דומה, וספגה הרוג אחד ושלושה שבויים. שלוש ממשאיות הקבוצה ניזוקו בפעולה זו. האיטלקים ספגו 5 הרוגים ושלושה פצועים. ארבעה מאנשי קבוצת המדבר הלכו 320 קילומטרים, במשך עשרה ימים, ללא מזון, כשהם חולקים מכל מים של כעשרה ליטרים ביניהם. הפטרול (G) חזר למצרים ב־9 בפברואר, לאחר שכיסה 7200 קילומטרים. 6 משאיות שלו ניזוקו: 4 מאש אויב ושתיים נוספות מתקלות מכניות. משאית נוספת, שצירה האחורי נשבר, נגררה לאורך 1400 קילומטרים.
לאחר סיומו של מבצע מצפן, בעת שהכוחות האיטלקים נמצאו מחוץ לקירנאיקה, הוחלט להעביר את בסיסה של הקבוצה מקהיר לאל־כופרה. במעבר זה נוספו לקבוצה פטרולים Y ו־S. באפריל 1941, עם תחילת המתקפה של רומל וקורפוס אפריקה, הוטלה על הקבוצה משימת הגנה על אל־כופרה: המפקדה, פטרול T וכוחות צרפת החופשית נשארו באל־כופרה, פטרולים R ו־S נשארו בסביבתה ופטרולים G ו־Y הוצבו בנווה המדבר סיווה, תחת פיקודו של הקורפוס ה־13 הבריטי.
מבצע הסכמה.
בליל ה־13–14 בספטמבר 1942 נערך מבצע משולב גדול לתקיפת הנמל ומחסני הדלק הגרמנים והאיטלקים בטוברוק. מבצע הסכמה (Operation Agreement) כלל כוחות יבשתיים שהגיעו בעזרת ה־LRDG מנווה המדבר אל־כופרה במסע ארוך של כ־2700 ק"מ שעקף את קווי הגרמנים מדרום, וניסיון להנחית כוחות קומנדו מהים. כמו במבצע הקודם הוסע עיקר הכוח היבשתי הבריטי כ"שבויי מלחמה" שעליהם "שמרו" חיילים מקבוצת החקירה המיוחדת (SIG) לבושים כחיילים גרמנים. הנחיתה מהים נכשלה, והכוח היבשתי נאלץ להילחם מול כוחות איטלקים וגרמנים עדיפים. רוב הכוח הבריטי נהרג או נשבה ורק מעטים (ובהם קפטן באק וחלק מאנשי יחידת SIG) הצליחו לחזור לקווי הבריטים.
במסגרת מבצע הסכמה נערכו ארבע פשיטות בו זמנית נגד בסיסים חשובים של מדינות הציר בלוב בספטמבר 1942: בטוברוק מבצע הסכמה, בבנגאזי מבצע ביגמי, בנווה המדבר ג'אלו מבצע נייסטי) ובברקה מבצע קראוון.
מבצע קארוון.
מבצע קארוון (באנגלית: Operation Caravan) היה מבצע פשיטה בריטי משני במסגרת מבצע הסכמה, במערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. קבוצת המדבר ארוכת הטווח (LRDG) פשטה על בסיסים איטלקיים בברקה שבלוב. הבריטים טענו ש־35 מטוסים הושמדו על ידי הכוח הפושט. בתנועה אל היעד נסע הכוח כ־1,860 ק"מ.
העוצבה המדברית לטווח ארוך
עוצבת המדבר ארוכת הטווח
פסקל ברבו
פסקל בַּרבּוֹ (Pascal Barbot; נולד ב-1972), הוא שף צרפתי הפועל בפריז. משנת 2007 זכה בשלשה כוכבים במדריך מישלן במסעדה שלו ושל כריסטוף רואָה, ברובע ה-16, "ל'אסטראנס".
ילדותו ולימודיו.
ברבו נולד בכפר סן-גראן-לֶה-פואִי Saint Grand Le Puy על יד העיר וישי שבצרפת, בשנת 1972, כבן לאב פועל במפעל למכוניות ולאם עובדת במוסד טיפולי. בניגוד לרוב השפים הצרפתיים הגדולים ברבו לא גדל על תרבות בישול בבית ולא למד מאמא או סבתא שהיו בשלניות מעולות, אלא גדל בבית בו האוכל היה דבר רגיל.
ברבו החל ללמוד לבשל כשלמד בבית ספר לטבחות בשנים 1986–1989. אחר כך עבד במסעדות מקסים שבפריז, "קלאווה" (Clavé) שבקלרמון-פראן וטרואָהגרוֹ (Troisgros) ברואן (Roanne) שבמחוז לואר. השתלם בטבחות במשך שנתיים (1990-1992, אצל השף ז'ואל אנטונס במסעדה "לה סאבֶר" Les Saveurs (הטעמים) בלונדון, אחר כך הרחיב את ידיעותיו בתחום האומנות הקולינרית אף בעת שרותו הצבאי בקלדוניה החדשה (1992-1993) כששימש כשף של מטבח מפקד הצי הצרפתי באוקיינוס השקט והתרוצץ בין קלדוניה החדשה, ניו זילנד, פיג'י וטונגה.
המשך דרכו המקצועית.
אחרי השחרור מהצבא עבד כחמש שנים במסעדתו של אלן פאסאר, "ל'ארפז'" בפריז ובמהלך שהותו שם התקדם למדרגת "סגן שף" (sous-chef). אצל פאסאר למד את חשיבות חומרי הגלם, פאסאר התייחס לירק באותה מידת חשיבות וטיפול בה התייחס לפטריות כמהין או ללובסטר.
בשנים 1998–1989 עבד במשך שנתיים כשף המסעדה הצרפתית הפופולרית "אמפרסנד" בסידני באוסטרליה. באוסטרליה הכיר מגוון רחב של מטבחים, חומרי גלם וסגנונות בישול וקיבל תחושה של חופש ושל שחרור מהמסורת, אם בצרפת חשב תמיד על איך תבשיליו יתקבלו על ידי הסועדים, הרי שבאוסטרליה נוכח לדעת ששפים מצפים להפתיע את הלקוחות והלקוחות מצפים להיות מופתעים. עם חזרתו לצרפת עבד במשך שלושה חודשים כשף המסעדה הפריזאית הידועה "לאפרוז" (Lapérouse), שם התאחד עם כריסטוף רואה, הם עזבו אותה בגלל חילוקי דעות יצירתיים עם בעל המסעדה.
באוקטובר 2000 פתח ברבו יחד עם רואה, שהיה "מֶטר ד'אוטל" (רב מלצרים) ב"ל'ארפז'" (L'arpège), וב"לאפרוז" את המסעדה "ל'אסטראנס" L'Astrance (בה תשעה שולחנות והיא מסוגלת להאכיל 25 סועדים, וקרויה לפי פרח שגדל באזור הולדתו, הם בחרו בשם זה על מנת ששם המסעדה, הפותח באות 'A', יופיע בראשית מדריכי המסעדות) ברחוב בטהובן מס' 4, שהביאה לו את התהילה. ימים ספורים לאחר פתיחתה היא זכתה לביקורת נלהבת ב-Figaroscope, ברבו גם קיבל מפאסאר את רשימת כל לקוחותיו על מנת שיוכל לפנות אליהם ומהר מאוד היה קשה להשיג מקומות במסעדה.
המסעדה יוצאת דופן בקרב מסעדות הצמרת בעיצובה הפשוט, בחוסר הרשמיות של השירות שלה ובכך שלא נדרש לבוש רשמי כתנאי לסעוד בה. היא בעלת גישה חדשנית - אינה מציגה תפריט מסורתי, בעוד מספר מנות התפריט נקבע לפי בקשת הלקוח. אין בה למשל שימוש ברטבים הצרפתיים המסורתיים ובשמנת וחמאה, אין תוספת מלח, תוך קבלת השראה ממטבחים מארצות אחרות באסיה (תאילנד, יפן) ואירופה (במיוחד מספרד), לפעמים מ"הנובל קוויזין" הצרפתי והגסטרונומיה המולקולרית. יש המשייכים את ברבו לטרנד הביסטרונומיה ה"ממציא מחדש" את המטבח הצרפתי (זו דעתו של מייקל שטיינברגר, מבקר היין של ה"סלייט", בספרו Au Revoir to All That). אחרים מזהים בו פשוט נציג של האסכולה של אלן פאסאר.
מנת הדגל של המסעדה היא פואה גרא, הטובל בשמן אגוזי לוז, שלצידו גאלט פטריות עם ריבת לימון.
כבר בפברואר 2001 זכתה המסעדה החדשה בכוכב הראשון שלה במדריך מישלן, בשנת 2005 נוסף לה כוכב נוסף ובשנת 2007 קיבלה את הכוכב השלישי, עליו היא שומרת מאז (נכון לשנת 2011).
מסעדת "ל'אסטראנס" דורגה במקום ה-13 בעולם בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2011.
אחת מתלמידותיו של ברבו היא השפית אדלין גראטאר.
וילהלם שטקל
וילהלם שְׁטֶקֶל (בגרמנית: Wilhelm Stekel; 18 במרץ 1868 – 25 ביולי 1940) היה רופא ופסיכואנליטיקאי אוסטרי-יהודי.
קורות חיים.
וילהלם שטקל נולד בכפר בויאן שבחבל בוקובינה למשפחה מעוטת יכולת. אמו ניחנה באישיות חזקה ומילאה תפקיד חשוב בחייו. בשל ציוניו הגרועים בכיתה הנמוכה שלחוהו הוריו ללמוד את מקצוע הסנדלרות, אך כיוון שהשתעמם עד מהרה מהמלאכה החד-גונית, שב לבית הספר והיה לאחד התלמידים הטובים ביותר. שטקל הפגין כישרון מובהק למוזיקה, ולמד נגינה בפסנתר ובכינור, על אף מוצאו הדל. עניינו במוזיקה ליווהו כל חייו, והוא אף ערך ערבי מוזיקה קאמרית בביתו.
לאחר שהשלים את בחינות הבגרות ביקש שטקל ללמוד גרמנית והיסטוריה, אך כיוון שלא היה בתחומים אלה משום ביטחון לעתיד, נסע בשנת 1887 לווינה כדי ללמוד רפואה, שם שמע הרצאות על "מחלות פסיכיאטריות" מפיו של הפסיכיאטר ריכרד פון קראפט-אבינג. בשנת 1891 פנה שטקל למשרד המלחמה בבקשת מלגה, וזו הוענקה לו תמורת התחייבותו לשרת עם תום לימודיו כרופא צבאי. ב-10 ביוני 1893 הוענק לו תואר דוקטור לרפואה מטעם אוניברסיטת וינה. נראה כי שטקל הכשיל עצמו ביודעין בבחינת ההסמכה לרפואה צבאית, אך חויב, עם זאת, לעמוד לבחינה חוזרת. לבסוף הוסמך כרופא צבאי, ונאלץ להשלים את מחציתו השנייה של שירותו הצבאי. שטקל הצליח, עם זאת, להשתחרר לבסוף מהצבא, והועסק בקליניקה של קראפט-אבינג, שכן מאז ומתמיד גילה עניין בנוירולוגיה. בקליניקה למד שיטות טיפול היפנוטיות וטיפול בזרם חשמלי. מקץ שנה הקים קליניקה פרטית לרפואה נוירולוגית. יחד עם עמיתו הרופא הצ'כי-אוסטרי ממוצא יהודי וילהלם וינטרניץ ערך ניסויים בשיטות טיפול הידרותרפיות, אך הבין כי אלה אינן מסייעות לו להתחקות אחר מקורן של בעיות נוירוטיות.
שטקל התוודע לתאוריות של זיגמונד פרויד כבר בשנת 1891, בעת ששהה במכון למחלות ילדים על שם מקס קסוביץ. בשנת 1901 נועד עם פרויד, ומסר עצמו לטיפולו. הטיפול הקצר בן שמונה הפגישות נסב על בעיות בתפקוד המיני, והיווה בה בעת את אנליזת ההכשרה שלו. שטקל עודד את פרויד להנהיג דיוני עבודה שבועיים, שזכו לכינוי "מפגשי יום ד'", והתוודע באמצעותם לרופא והפסיכולוג האוסטרי ממוצא יהודי אלפרד אדלר. בשנת 1910 ייסדו השניים את הירחון "כתב עת מרכזי לפסיכואנליזה" ("Zentralblatt für Psychoanalyse"), ושטקל שימש כעורכו.