בשנת 1948, שלוש שנים לאחר עריקתו, פרסם גוזנקו ספר פרי עטו בשם This Was My Choice ("זו הייתה בחירתי") ובו תיאור של פרשת עריקתו. בשנת 1954 ראה אור רומן פרי עטו בשם The Fall of a Titan ("נפילתו של ענק"), ספר רחב יריעה בן למעלה מ-500 עמודים על החיים ברוסיה שלאחר מלחמת העולם השנייה. הספר זכה באותה שנה בפרס הספרותי הגבוה ביותר בקנדה – פרס המושל הכללי, שהוענק לו בטקס פומבי שנערך מטעם ארגון הסופרים הקנדי באולם האוניברסיטה של אוטווה. הספר תורגם לעברית על ידי אהרן אמיר ויצא לאור בשני חלקים בשנת 1955.
סרט קולנוע אודותיו.
בשנת 1948 הופק סרט הקולנוע האמריקאי The Iron Curtain ("מסך הברזל") על סיפורו של איגור גוזנקו. בסרט השתתפו דיינה אנדרוז בתפקיד גוזנקו וג'ין טירני בתפקיד אשתו אנה. הסרט צולם במקומות ההתרחשות האמיתיים בקנדה.
לילה מוטרף במוזיאון 2
לילה מוטרף במוזיאון 2 (באנגלית: Night at the Museum: Battle of the Smithsonian) הוא סרט הרפתקאות קומי אמריקאי משנת 2009, שבוים על ידי שון לוי. זהו סרט המשך לסרט מ-2006 לילה מוטרף במוזיאון.
תקציר העלילה.
לארי דיילי (מגולם על ידי בן סטילר), אשר עבר בעברו כשומר במוזיאון, הוא כעת איש עסקים מצליח. הוא חוזר למוזיאון ומגלה כי חבריו הפסלים הועברו אל מרתפיו של מוזיאון הסמית'סוניאן שבוושינגטון משום שהם היו מיושנים וכי הם הוחלפו בהולוגרמות אינטראקטיביות וחדשניות.
בהמשך לארי טס למוזיאון הפדרלי בוושינגטון על מנת להציל את חבריו, לאחר שג'דדיה סמית הקאובוי המיניאטורי (מגולם על ידי אוון וילסון) יוצר עמו קשר ומדווח לו ששליט הפירמידות האכזר חאמונרע [(אחיו הגדול של אחמנרע) (מגולם על ידי האנק עזריה)], יחד עם איוון האיום, נפוליאון בונפרטה ואל קפונה, חברו יחדיו וכי זוממים להשתלט על מוזיאון הסמית'סוניאן. במוזיאון הסמית'סוניאן הוא פוגש בפסל השעווה של הטייסת אמיליה ארהארט (מגולמת על ידי איימי אדמס) שמסייעת לו להציל את חבריו.
לארי פוגש את חאמונרע, שמכריח אותו למצוא את הקוד ללוח המחייה את הדמויות עד הזריחה ואם לא הוא יהרוג את ג'דדיה שנמצא ברשותו. אחרי הרבה תהפוכות מתרחש קרב סופי שבמהלכו לארי וחבורתו מנצחת בפיקודו של ג'ורג' ארמסטרונג קסטר (מגולם על ידי ביל היידר), סוגרת את שער השאול והורגת את הרעים. בסוף הסרט כל המוצגים חוזרים בחזרה למוזיאון בניו יורק.
ברוך הגר (השני)
דגל יחידה
דגל יחידה הוא דגל ייחודי ליחידה צבאית מסוימת. השימוש בדגל המוקדש ליחידה צבאית נעשה לראשונה, ככל הנראה, במצרים העתיקה, כשתפקידו היה לרכז את היחידה סביב הדגל בשדה הקרב. בצבאות אירופה בימי הביניים נשאו דגלי היחידה את שלט האצולה של מפקד היחידה או האציל אליו הייתה היחידה שייכת.
כיום בצבאות רבים מונהגת מסורת של שימוש בדגלי יחידות ויש להם מקום של כבוד במורשת ומסורת הצבאית. במקרים רבים דגלים אלו מוצגים רק באירועים פורמליים ויצוגיים.
סוגי דגלי יחידות.
צבע (באנגלית: Colour) הוא מונח אשר מתייחס לדגל היחידה, לדגל צבאי, דגל ימי או אף דגל המדינה או המונרך. בתרגום הפשטני ביותר של המונח, 'צבע' מתייחס לדגל אשר לא מונף על תורן נייח אלא מושא באופן נייד, לחלופין 'צבע' יכול להתייחס לדגלים סמליים של כוחות מזוינים. בנוסף לכך, השימוש במונח 'צבעים' ברבים עשוי להתייחס לכל הדגלים והנסים המונפים על ידי אונייה. במסורת של צבאות רבים (בעיקר הצבא הבריטי), דגלי 'הצבעים' הם דגל היחידה (בצבא הבריטי בדרך כלל רגימנט) ודגל המונרך (מה שנפוץ כיום הרבה פחות מלבד בצבא הבריטי).
סטנדרט (באנגלית: Standard) הוא גרסה מוקטנת של צבעי היחידות אשר היו באופן היסטורי בשימוש יחידות פרשים, זאת משום הצורך לשאת את הדגל רכוב על סוס במהלך הקרב. תרגום נוסף ופשטני יותר למונח 'סטנדרט' לעומת 'צבעים' הוא; דגל צבאי או ימי אשר מונף על חבל או תורן, שלא כמו התרגום הפשטני של 'צבעים' שמתייחס לכל דגל אשר לא מונף על גבי תורן סטטי.
כיום המונחים 'סטנדרט' 'וצבעי יחידה' לעיתים מקבילים ובהרבה מקרים מתארים שניהם את דגלי היחידה, בעיקר משום שהשימוש בפרשים חלף משדה הקרב ודגלי היחידה הם ברוב המקרים דומים בצורתם בכל יחידות הצבא. גם בעבר היה לעיתים עירפול לגבי ההפרדה בין המונחים, כך בצבא הבריטי במאה ה-19 מי שנשא את 'צבעי הרגימנט' בשדה הקרב נקרא דווקא 'נושא סטנדרט' (Standard Bearer), אך קבוצת החיילים שתפקידה היה לשמור עליו ועל הדגל נקראו 'קבוצת הצבעים' (Colour Party).
גידאון (באנגלית: Guidon) הוא גרסה יותר קטנה של צבעי היחידות בצורת זנב סנונית. הגידאונים היו לאורך ההיסטוריה בשימוש יחידות הפרשים הכבדים (דרגונים ויחידות משמר) בעיקר בצבא הבריטי וכיום נמצאים באופן נרחב ביחידות צבא ארצות הברית. מקור השם 'גידאון' הוא עיוות המונח הצרפתי "guyde homme"; איש מדריך. כיום, המונח גידאון משמש בעיקר לתיאור דגלי יחידה קטנים יותר ובעלי זנב סנונית, כך בצבא ארצות הברית; דגלי היחידות הם 'גידאונים' בעוד שדגלי הזרועות והיחידות הגדולות יותר הם 'סטנדרטים'.
באנר ווקסילום (באנגלית: Banner, Vexillum) הוקסילום היה צורת דגל של הלגיונות הרומים אשר הורכב ממוט שבראשו העיט האימפריאלי הרומי ומתחתיו נתלה דגל בד אדום. הוקסילום הוא מדגלי היחידה הקדומים ביותר שמוכרים כיום, אך לרוב ההתייחסות הייתה לעיט בראש המוט בעוד שהדגל היה יותר קישוט. הבאנר בהגדרתו הפשוטה ביותר הוא פיסת בד עם סמל או סמלים כל שהם המייצגים את בעל הבאנר, בהגדרה רחבה יותר כיום המונח באנר מתאר לעיתים דגל אשר לא מוצב במקביל לתורן או מוט אלא תלוי כלפי מטה. השימוש בצורה זו של דגלים כדגלי יחידות אינה נפוצה כיום, עם זאת דוגמה מהעת המודרנית ניתן למצוא בשימוש הנרחב לצורה זו של דגלים בגרמניה הנאצית (בעיקר בהשראת האימפריה הרומית).
דגלי יחידות לפי מדינה.
הממלכה המאוחדת.
מלבד אולי ארצות הברית, הכוחות המזוינים של בריטניה הם ככל הנראה הכוח הצבאי בעל המורשת העשירה ביותר שנשתמרה בדבר החשיבות, הגיוון והסמליות של דגלי היחידות. כמו מדינות אירופה האחרות, גם בבריטניה היה שימוש נרחב בדגלים צבאיים בצבאות ימי הביניים, זאת כאמור בעיקר כדי לרכז יחידות בשדה הקרב ובכך לשלוט ביתר קלות במהלך הקרב. בעת החדשה הסדרת השימוש בדגלי יחידות החל בשנת 1747 ולאחר מכן שוב בשנת 1768 כאשר צו מלכותי הסדיר את העיצוב וצורת השימוש של דגלי היחידות.
לפי הקווים המנחים לעיצוב דגלי היחידות, כל רגימנט כלל שני סוגי צבעים: צבע המלך (King's Colour) וצבע הרגימנט (Regimental Colour). צבע המלך היה דגל הממלכה המאוחדת (יוניון ג'ק) אשר במרכזו סמל או מספר הרגימנט, צבע הרגימנט היה דגל בצבע המכפלת (פְייסִינג) של חיילי הרגימנט אשר במרכזו גם הוצב סמל או מספר הרגימנט ובקנטון השמאלי העליון היה דגל הממלכה המאוחדת. יוצאים דופן היו רגימנטים בעלי צבעי פייסינג לבנים, אדומים או שחורים; אלו בעלי צבעי אדום או לבן נשאו צבע רגימנט אשר הורכב מדגל צלב ג'ורג' הקדוש (צלב אדום על רקע לבן) ודגל הממלכה המאוחדת בקנטון השמאלי העליון, רגימנט בעל צבעי פייסינג שחורים הורא לשאת צבע רגימנט דומה, רק שבמקרה זה שלושת הקנטונים האחרים יהיו ריבועים שחורים (בפועל רגימנטים אלו נשאו צבעי רגימנט ללא הקנטונים השחורים).
ישראל.
בצבא הגנה לישראל בדומה לצבאות אחרים בעולם, ישנו דגל לכל זרוע וחיל כאשר בראשם דגל ראש המטה הכללי של צה"ל, דגל משרד הביטחון ודגל צה"ל. דגלי הזרועות כוללים את דגל חיל האוויר, דגל חיל הים ודגל משמר הגבול. בנוסף לאלו, ישנם גם דגלי חילות בהם חיל הרגלים, חיל השריון, חיל התותחנים, חיל האיסוף הקרבי, חיל הרפואה, חיל השלישות וחילות נוספים. בחיל הרגלים הישראלי אף נהוג דגל ייחודי לכל חטיבה; גולני, צנחנים, הנח"ל, כפיר וגבעתי. דגלי החילות וחטיבות חיל הרגלים מורכבים בדרך כלל משני צבעים המופרדים אחד מהשני בזווית אלכסונית אשר יורדת משמאל לימין (ראו דוגמת דגל חיל ההנדסה משמאל).
בנוסף לדגלים הרשמיים, רוב היחידות הקטנות יותר לרוב בגודל גדוד ומעלה אך לעיתים גם קטנות יותר, מאמצות לעצמם דגלי יחידה אשר מונפים בשטח היחידה או באירועים מיוחדים. דגלים אלו הם לרוב סמל היחידה על דגלי בד בצבעים שונים או בעלי רקע של צבעי החיל או החטיבה, כך לדוגמה, פלוגה בחטיבת גולני יכולה לאמץ לעצמה דגל לא רשמי שמורכב מסמל הפלוגה במרכזו של דגל חטיבת גולני, לחלופין גדוד שריון מסוים יעטר את דרכי הבסיס שלו בדגלים בצבעים שונים כאשר במרכזם סמל הגדוד.
בשונה מצבאות אחרים, בצה"ל מעולם לא הייתה מסורת של נשיאת דגלי יחידות בשדה הקרב (משום גילו הצעיר), כמו גם שליחידות הלוחמות אין דגלים רשמיים המייחדים אותם (למעט כאמור חטיבות חיל הרגלים). עם זאת, לעיתים בשעת קרב או פעילות מבצעית, כלי רכב קרביים או רק"מים כגון טנקים, עשויים לתלות את דגל החיל או במקרים נדירים יותר את דגל היחידה, על הרכב. כך לדוגמה, טנקים עשויים לשאת את דגל חיל השריון או אף את דגל הגדוד בראש האנטנה, לחלופין יחידות הנדסה עשויים לצאת לפעילות מבצעית כאשר דגל החיל מעטר את דחפורי הדי-9. מנהגים אלו לרוב אינם מקובלים, אך נפוצים במידה מסוימת כחלק 'מגאוות היחידה' של חיילי היחידות.
צרפת.
התקופה הנפוליאונית.