כשפרצה מהפכת הציפורנים הפורטוגזית ב-1974, כנגד הדיקטטורה של מרסלו קייטנו, יורשו של אנטוניו דה אוליביירה סלזר, היה רמליו איאנש באנגולה, כחלק מהצבא הקולוניאלי שם. הוא חזר לליסבון, השתתף במהפכה ובעקבות הצלחתה מונה על ידי ראשי הכת הצבאית לנשיא ה-RTP (הטלוויזיה הציבורית הפורטוגזית), בלי לפרוש מהצבא ומהכת השלטת.
ניסיון ההפיכה הקומוניסטי והבחירה לנשיאות.
הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בפורטוגל נערכו באפריל 1975, לאספה שתכונן את חוקתה החדשה של המדינה. המפלגה הקומוניסטית הפורטוגלית (PCP) קיבלה בהן כ-13% בלבד מהקולות. בנובמבר 1975, כשנה וחצי לאחר "מהפכת הציפורנים" וכחצי שנה לאחר הבחירות הדמוקרטיות הראשונות הללו, ניסה הפלג הקומוניסטי של הכת הצבאית, להשתלט על המדינה ולעצור את תהליך הדמוקרטיזציה. רמליו איאנש עמד בראש הפלג הפרו דמוקרטי של הכת הצבאית, שהיה יותר סוציאל-דמוקרטי באופיו. הוא ניצח בעימות כנגד הקומוניסטים וקיבע בכך את הכיוון הדמוקרטי והפרו מערבי של פורטוגל, לעשורים שלאחר מכן.
ביוני 1976, כחצי שנה לאחר דיכוי ניסיון ההפיכה הקומוניסטי נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לנשיאות פורטוגל, על פי חוקתה החדשה. בבחירות אלה ניצח רמליו איאנש ברוב מוחץ של כ-62% מהקולות, משום שנתמך על ידי מרבית הכוחות הדמוקרטיים במדינה, מימין למפלגה הקומוניסטית. שלושת המתחרים האחרים, נציגי המפלגה הקומוניסטית עצמה כמו גם הפלג השמאלי רדיקלי בכת הצבאית, התחלקו בשאר הקולות, כשזכו כל אחד בכ-14% ופחות.
נשיא פורטוגל.
רמליו איאנש החל לכהן כנשיא פורטוגל ב-14 ביולי 1976. בארבע השנים של הקדנציה הראשונה שלו, הוא הפקיד את ראשות הממשלה בידי אישים מהשמאל הדמוקרטי. ממשלות אלה אמנם שמרו ומיסדו את הדמוקרטיה במדינה, אך המצב הכלכלי נותר גרוע וכתוצאה מכך נטתה דעת הקהל יותר ויותר ימינה. בחירות 1979 ו-1980 לפרלמנט הפורטוגלי ביטאו תזוזה זו בדעת הקהל ולרמליו איאנש לא נותרה ברירה אלא להטיל את הרכבת שתי ממשלותיו לאחר מכן, על נציג הימין - מרכז במדינה.
למרות התזוזה ימינה, בסוף 1980 נבחר רמליו איאנש אישית, מחדש, לנשיאות פורטוגל ושוב ברוב מוחלט - כ-56% מהקולות. בניגוד לבחירות לנשיאות ארבע שנים קודם לכן, הפעם, יריבו העיקרי היה נציג איחוד כוחות הימין - מרכז הדמוקרטי, אנטוניו סוארש קרניירו, שזכה בכ-40% מהקולות.
רמליו איאנש כיהן עד פברואר 1986 כנשיא פורטוגל, נציג השמאל הדמוקרטי, כאשר במחצית הראשונה של הקדנציה הזו הממשלות תחתיו נוטות בדרך כלל ימינה, בניגוד לעמדותיו שלו. הרוב הפרלמנטרי של הימין - מרכז בפרלמנט, גם החליש במידה רבה את סמכויות הנשיא במדינה והגביר את כוחו הפוליטי של ראש הממשלה, שדרכו הייתה בדרך כלל מנוגדת לדרכו של רמליו איאנש באותן שנים. עם זאת, בבחירות לפרלמנט הפורטוגלי ב-1983 חזרה המטוטלת ונעה שמאלה ורמליו איאנש יכול היה למנות את מריו סוארש מנהיג המפלגה הסוציאליסטית לראשות הממשלה.
ממשלת השמאל של סוארש שלטה בפורטוגל כשנתיים עד אמצע 1985 ונפלה גם היא, משנכשלה בתיקונו של המצב הכלכלי. באותה תקופה כבר עמד רמליו איאנש לקראת סיום נשיאותו, בשל האיסור החוקתי להיבחר לנשיאות פורטוגל יותר מפעמיים ברצף. הוא סמך על כך, שלמרות דעותיהם הדומות, לא יטילו עליו הבוחרים את האחריות לכשלונותיו הכלכליים של סוארש והקים מפלגת שמאל דמוקרטי משל עצמו - "מפלגת החידוש הדמוקרטי" (" Partido Renovador Democrático").
לאחר הנשיאות.
בבחירות אוקטובר 1985 זכתה אמנם מפלגתו החדשה של הנשיא, להישג, כשקיבלה כ-18% מהקולות (הנשיא עצמו כיהן עדיין עד 9 במרץ 1986), אבל אף גוש לא קיבל בבחירות אלה רוב וכתוצאה מפיצול המחנות, גם לא נוצרה מפלגת שלטון של ממש. הממשלה שהוקמה - ממשלת שמאל - מרכז כללה גם את מפלגתו של רמליו איאנש, אבל הייתה ממשלת מיעוט בלתי יציבה, שהחזיקה מעמד כשנה וחצי בלבד. נפילתה ובחירות יולי 1987 שבעקבותיה, סימנו גם את סוף דרכו הפוליטית של נשיאה ה-16 של פורטוגל. מפלגתו קיבלה כ-5% בלבד מהקולות (לעומת כ-18% שנתיים קודם לכן) ואיבדה 38 מ-45 המקומות שהיו לה בפרלמנט הפורטוגזי. הוא התפטר ממנה מיד לאחר התבוסה ומאז הוא ממשיך בפוליטיקה רק כחבר במועצת המדינה, גוף בו הוא מכהן עקב היותו נשיא נבחר לשעבר של פורטוגל.
הרחק מבונוויל
(בון) הרחק מבונוויל (באנגלית: Out from Boneville) הוא ספר שיצא באנגלית בשנת 1995 ובעברית בשנת 2008 על ידי המחבר ג'ף סמית והוא הכותר הראשון בסדרת הספרים בון בעברית תרגמה אותו אורנה כץ הספר עם 138 עמודים (ממוספרים).
עלילה.
לאחר ניסיונו הכושל של בלופר בון להיבחר לראשות העיר בונוויל, הוא ושני בני דודיו בני בון וסמיילי בון מסולקים מהעיירה ומגיעים לעמק. בעמק הם מוצאים מקלט אצל סבתא בן ונכדתה ת'ורן, ומנסים ללא הצלחה לחזור לבונוויל, עקב כך שיצורים מפלצתיים בשם עכבראשים רודפים אחריהם. את העכבראשים מוביל אדם מסתורי בשם "מכוסה הראש", שרוצה לתפוס את האחים לבית בון למטרות לא ידועות.
לעזרת שלושת הבונים מגיע דרקון אדום, שמתברר שהגן על ת'ורן כשהייתה קטנה, עקב ניסיון העכבראשים להרוג אותה. במהלך העלילה, בני בון מתאהב בת'ורן, ובלופר בון צובר חוב גדול שעליו לפרוע, ומכריח אותו להישאר בעמק.
אל-מג'דל (טבריה)
אוניות המערכה מסדרת סבסטופול
אוניות המערכה מסדרת סבסטופול היו אוניות המערכה שנבנו עבור הצי הרוסי הקיסרי לקראת מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריית בנייה.
לאחר מלחמת רוסיה–יפן האימפריה הרוסית איבדה חלק משמעותי של הצי. בנוסף לצורך לחידוש הצי היה צורך להפיק לקחים מהמלחמה במהלך החידוש. אחד הדרישות החדשות היה להגדיל את יכולת האונייה להמשיך בתפקוד לאחר מספר פגיעות.
על תחילת הבנייה הוחלט על ידי ניקולאי השני ב-17 בדצמבר 1908. הדומה אומנם הכירה בחשיבות בניית האוניות אך התנגדה לתקצוב הענק הנדרש. בסופו של דבר בעקבות התערבות של פיוטר סטוליפין נושא התקצוב מצא את פתרונו והיה ניתן להתחיל בקידום הפרויקט.
בניית כל ארבע האוניות בסדרה החלה באותו יום 3 ביוני 1909 ב-2 מפעלים של סנקט פטרבורג. התכנון היה לסיים את הבנייה כבר בשנת 1912. בעקבות בעיות תקצוב הבנייה התעכבה. רק במהלך יוני-ספטמבר 1911 האוניות ירדו למים. גם לאחר מכך היו עיכובים באספקת חימוש ומערכות הנעה לאוניות.
האוניות נכנסו לשירות לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה. בהתאם למדיניות הפיקוד העליון האוניות לא עזבו את תחומי המפרץ הפיני ולמעשה לא השתתפו באף קרב ימי במהלך מלחמה זו. תרומתם צומצמה להשתתפות בהצבת מוקשים וליווי אוניות אחרות. אומנם נוכחותם הרתיע את הצי הגרמני מפעילות התקפית באזור.
במהלך שנות ה-30 אוניות שהיו בשרות עברו חידוש מערכות נשק, פיקוד ושליטה ושיפוץ כללי.
סבסטופול.
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-17 בנובמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה האוניה השתתפה בהגנת על סנקט פטרבורג ובשנת 1921 בדיכוי מרד קרונשטאדט. באותה שנה שמה של האונייה השתנה ל"הקומונה הפריזאית". בשנת 1929 סוכם להעביר את האוניה לים השחור במטרה לחזק את צי הים השחור.
במהלך מלחמת העולם השנייה האוניה השתתפה בקרבות ובהעברת אספקה לסבסטופול הנצורה. ב-31 במאי 1943 לאונייה הוחזר שמה המקורי.
לאחר מלחמת העולם השנייה האוניה הוצבה בסבסטופול. בשנת 1954 היא הוצאה משרות והפכה לאונית הדרכה. בשנים 1956–1957 האוניה הוצאה משרות והועברה למיחזור מתכת.
פולטבה.
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-4 בדצמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. ב-24 בנובמבר 1919 התרחשה שרפה גדולה על האוניה. האוניה נפגעה קשה מאוד. במהלך שנים היו תוכניות לשקם אותה אך למעשה היא לא שוקמה ולא חזרה לשירות. חלק מתותחי האוניה פורקו והועברו לוולדיווסטוק בו הם שולבו במערכת הגנת החוף. יתר חלקי האוניה בסופו של דבר הועברה למיחזור מתכת.
פטרופבלובסק.
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-24 בדצמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה השתתפה האוניה בהגנה על סנקט פטרבורג ובשנת 1921 השתתף צוות האוניה במרד קרונשטאדט. באותה שנה שמה שונה ל"מאראט".
במלחמת החורף השתתפה האוניה בהפגזות של החוף הפיני. עם תחילת מלחמת העולם השנייה האוניה השתתפה בהגנת הלנינגרד הנצורה. ב-23 בספטמבר 1941 האוניה נפגעה קשה בהפצצה אווירית. אף על פי שלא יכלה לנוע, התותחים שלה היו פעילים במהלך כל המערכה על העיר. ב-31 במרץ 1943 הוחזר לאוניה שמה המקורי.
לאחר המלחמה הוכרזה כאוניית הדרכה ובשנת 1953 הוצאה משרות והועברה למיחזור מתכת.
גנגוט.
האונייה נכנסה לשירות פעיל ב-26 בדצמבר 1914. במהלך מלחמת העולם הראשונה האונייה הוצבה בהלסינקי (שהיה אז בתחומי האימפריה הרוסית). בעקבות חוזה ברסט-ליטובסק אוניות הצי הרוסי היו צריכות לעזוב את פינלנד ובהתאם לכך האוניה עברה לקרונשטאדט. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה האוניה השתתפה בהגנת על סנקט פטרבורג. בשנת 1921 שמה שונה ל"מהפכת אוקטובר".