חשוב להדגיש את ההבדל בין גישתו הפוליטית של סיסתאני לבין גישת השלטון השיעי באיראן. השלטון השיעי באיראן תומך בגישה הפוליטית הנקראת "שלטון חכם ההלכה" (וילאית אל-פקיה). גישה זו צברה תאוצה לאחר מהפכתו של האייתוללה ח'ומייני באיראן בשנת 1979 ונמשכת עד היום. גישה זו תומכת ברעיון כי המדינה והממשלה צריכות להיות מנוהלות על ידי אנשי הדת ובהתאם לחוק האסלאמי.
מנגד, סיסתאני משתייך לאסכולה השיעית השתקנית והמתונה אשר לפיה איש הדת מדיר עצמו מן הפוליטיקה. עם זאת, סיסתאני פיתח מודל שתקני מיוחד משלו- הוא אינו ממלא שום תפקיד פוליטי או ציבורי אך למרות זאת, הוא הפך לאחת הדמויות המשפיעות בפוליטיקה העיראקית. בנוסף לכך, סיסתאני, בניגוד לאייתוללה ח'ומייני אינו מעוניין לעמוד בראש השלטון במדינה. לדידו, על אנשי דת להימנע מכניסה לממשלה ולפוליטיקה ובמקום זאת ליישם השפעה שקטה.
מחלוקת זו הנמצאת בקרב הקהילה השיעית, לגבי היחס הראוי בין דת לפוליטיקה, מתבטאת ביחסים האמביוולנטיים שיש לסיסתאני עם הממשל באיראן. מצד אחד ניתן לראות כי סיסתאני משדר קרבה לאיראנים ותומך בהסכמים מדיניים איתם וזאת למרות הסנקציות האמריקאיות על איראן. מצד שני, סיסתאני נזהר מאוד ומתייחס בחשדנות כלפי הממשל האיראני כפי שניתן לראות זאת בסירובו בעבר להיפגש עם קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס של משמרות המהפכה ובאופן דומה בדחייתו פגישה עם מחמוד אחמדינז'אד, נשיא איראן לשעבר.
יחסיו של סיסתאני עם ארצות הברית גם התאפיינו באמביוולנטיות, אף על פי שסיסתאני לא העדיף עימות אלים עם ארצות הברית, הוא התריס נגד רשויות ארצות הברית כאשר תוכניותיהם היו מנוגדות לדעותיו, למשל ב-2004, כשקרא להקדמת הבחירות בניגוד לתוכניותיהם של האמריקאים.
המשך דרכו.
גם בעשור השני של המאה הנוכחית התרחשו מספר משברים שהחזירו את סיסתאני לתפקיד של "פוסק פוליטי". אחד מהמשברים המשמעותיים ביותר שהתרחשו היה בשנת 2014 עם עליית ארגון המדינה האסלאמית (דאעש). לנוכח האיום מצד ארגון מיליטנטי זה, פרסם סיסתאני פתווה הקוראת לאזרחי עיראק "להגן על המדינה, על תושביה, על כבוד אזרחיה ומקומותיה הקדושים". במקביל, דחף סיסתאני להחליף את הממשלה העיראקית ואת העומד בראשה- נורי אל-מאלכי, שלא הצליחו להתמודד כראוי מול דאעש. בתגובה למהלך זה של סיסטאני אלפים הצטרפו לכוחות המזוינים במאבק מול דאעש ובד בבד נורי אל-מאלכי התפטר מתפקידו.
בנובמבר 2019 לאחר שהממשלה העיראקית הגיבה באלימות כנגד הפגנות נרחבות, שמחו על שחיתויות ושירותים לקויים במערכות המדינה, קרא סיסתאני לממשלה להתפטר, לקיים רפורמה בבחירות ולהקדימן. בהמשך לכך וכבר באותו החודש, ראש הממשלה עאדל עבד אל-מהדי התפטר מתפקידו והפרלמנט עבר רפורמה בבחירות בדצמבר.
לאחר מותו.
סיסתאני בן ה90 נמנע מלהופיע בציבור ומפרסם את הצהרותיו על ידי מתווכים. בדיווח מ"בגדאד פוסט" אף נטען כי סיסתאני נמצא במצב של תרדמת ואינו יכול להיפגש עם אנשים.
מותו של סיסתאני עלול ליצור וואקום בהנהגה השיעית בעיראק ולכן ישנו חשש כי את הוואקום השלטוני-דתי הזה יתפוס האייתוללה חמינאי השולט באיראן וינסה להרחיב את השפעתו בעיראק. לנוכח חששות אלו יש לקחת בחשבון שמוסד ה"מרג'עייה" (מושב אנשי הדת הבכירים בנג'ף) בו צמח סיסתאני, הוא מוסד בן יותר מ-1,000 שנים שעבר עליות ומורדות ותמיד שרד וכן סיסתאני, שבשנות ה-90 עד 2003 לא היה הדמות החזקה כפי שהיא היום ואיש לא שיער שכך יהיה. לכן, יכול להיות כי מוסד ה"מרג'עייה" בנג'ף יוכל להמשיך ולספק מחליף ראוי לסיסתאני לאחר מותו.
ולמרות כל זאת, אין להתעלם מהחשש למציאת מחליף ראוי לסיסתאני כיוון שישנו חוסר באנשי דת כריזמטיים (כולל בנו של סיסתאני- מוחמד רידא אל-סיסתאני שהוסמך כאייתוללה) ודווקא בזמן כה קריטי שכן לראשונה, לאורך כל ההיסטוריה של המוסד השיעי הדתי בנג'ף, לא היה לרשות הדתית הזו תקופה כמו זו הנוכחית שבו לאדם כריזמטי כמו סיסתאני יש יכולת השפעה אמיתית על נושאים פוליטיים.
טטובו
טטובו (במקדונית: Тетово, באלבנית: Tetova, בטורקית: Kalkandelen) היא עיר בצפון-מערב מקדוניה הצפונית, הממוקמת לצד הרי שר פלנינה ומחולקת על ידי נהר הפנה. העיר משתרעת על שטח של 1080 קמ"ר, ברום 468 מטרים מעל פני הים. אוכלוסיית העיר מונה נכון לשנת 2002 כ-53,000 תושבים. העיר היא בירת מחוז טטובו.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים אשר נמצאו העידו כי ההתיישבות באזור החלה כבר בשנים 1200–2200 לפני הספירה. בימי קדם, המקום כונה בשם "אוהנום" בו התיישבו שבטים אילירים. המקום היווה נקודה אסטרטגית אשר אפשרה מעבר בין איליריה למקדוניה. בתקופה שבין 500–850 לפני הספירה הדרדנים פלשו לאזור, וגרשו שבטים מקדונים מקומיים.
בשנת 171 לפני הספירה, חבר מלך איליריה האחרון גנטיוס לרפובליקה הרומית וביחד כבשו את אוהנום. שנתיים מאוחר יותר, גנטיוס בגד ברומאים, חבר לפרסאוס והם הצליחו להוביל את צבאותיהם לניצחון על הרומאים. העיר לא החזיקה מעמד בשליטתם זמן רב ונכבשה שוב על ידי הרומאים. מאוחר יותר, פרסאוס פלש לעיר, בזז אותה, וטבח באנשיה.
בשנת 168 לפני הספירה, הרומאים הביסו סופית את גנטיוס ואת פרסאוס והקימו את הפרובינציה איליריקום. בעקבות הפלישות של הקלטים של האוסטרוגותים בהנהגת תיאודריך הגדול ושל ההונים הרומים בנו ערים מבוצרות באזור. הנצרות התפשטה בשלב מוקדם יחסית באוהנום על ידי פאולוס. במאה ה-4 לספירה האזור הפך לחלק מהאימפריה הביזנטית.
לאחר התקפות סלאביות על האזור במאה ה-6, רוב המבצרים ננטשו והוחרבו. בסוף המאה ה-10, האזור הפך לחלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה. לאחר עשרות שנים של מאבק ולחימה, חזר האזור להוות חלק מביזנטיון שוב ב-1018. במהלך המאות ה-13 וה-14 האזור נשלט מספר פעמים על ידי משטר סרבי או בולגרי אך לא לאורך זמן ממושך.
לאחר שנות שליטה עות'מאנית מועטות, סקנדרבג וכוחותיו האלבנים כבשו את העיר. בסוף המאה ה-14 ולאחר מותו של סקנדרבג, האימפריה העות'מאנית כבשה את העיר בחזרה. בשנות השליטה העות'מאנית, העיר נודעה בשם קלקאנדלן (Kalkandelen) אשר בתרגום לעברית פירושו הוא חודר-שריון, כהוקרה לנפחי הנשק המקומיים.
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית העיר נשלטה על ידי אלבניה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה (1913-1915) נכבשה העיר על ידי סרביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה בולגריה וסרביה נאבקו על שטח המקום, בתום המלחמה, לאחר ניצחון סרבי, האזור נכלל בשטח יוגוסלביה.
לאחר משאל העם בשנת 1991, מקדוניה פרשה מיוגוסלביה והפכה למדינה עצמאית. במהלך מלחמת קוסובו, טטובו הפך לבית לכ-100 אלף פליטים. בשנת 2013, העיר היא אחת מהבירות הכלכליות החינוכיות התרבותיות התיירותיות והספורטיביות של מקדוניה. במאה ה-21 החלה העיר סובלת מתהליכי פרבור, נכון לנתונים משנת 2009 יש בה אחוזי פשע מהגבוהים במדינה.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2002 מרכיביה האתניים של העיר הם:
יג'יסן קזוסן
יג'יסן קזוסן (ביפנית: やじさんかずさん) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים.
המשחק נערך על גבי טבלה מרובעת. המבנה של הלוח דומה מאוד לזה שליג'ילין: תחילה ישנם תאים "מצביעים" (כוללים מספר וחץ המצביע "למעלה", "למטה", שמאלה או "ימינה") או ריקים. סוג תא נוסף, תאים שחורים, יכול להתגלות במהלך פתרון החידה.
המטרה היא לצייר לולאה אחת רציפה שלא חותכת את עצמה העוברת דרך כל תא שאינו שחור ואינו מצביע. על הלולאה "להיכנס לכל תא דרך מרכז אחת מצלעותיו, ו"לצאת" מצד אחר; כל הפניות הן בנות 90°.
לכל תא מצביע, המספר שבתוכו מציין את מספר התאים השחורים הנמצאים בכיוון אליו החץ מצביע. שלא כמו בחידות אחרות של ניקולי, החידוש שבמשחק, הוא שיכולים להיות תאים מצביעים מטעים; יכולים להיות מצביעים לא נכונים, וכן יכולים להיות מצביעים הסותרים מצביעים אחרים. האתגר במשחק הוא לגלות
אילו מן התאים המצביעים הם לא נכונים ואילו נכונים. תא שהתגלה כלא נכון, נצבע בשחור והמידע שבו הופך ללא תקף משלב זה ואילך.
בסוף המשחק:
יכולים להיות תאים שחורים שאינם נספרים על ידי התאים המצביעים.
שיטות פתרון.
מכיוון שישנם רמזים מטעים בטבלה, יהיה קשה למצוא נקודת פתיחה נוחה. נקודה שבכל זאת יהיה נוח להתחיל עמה היא מציאת ערכים לא הגיוניים: משום שתאים שחורים אינם יכולים להיות סמוכים (לחלוק צלע), רק חצי מהתאים בכל שורה או טור יכולים להיות מושחרים.
אות מלחמת יום הכיפורים
אות מלחמת יום הכיפורים הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במלחמת יום הכיפורים, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
הזכאות לאות.
את האות קיבלו האנשים הבאים:
בני משפחה של זכאים שנפטרו יכלו להגיש בקשה ולקבל את העיטור בשמם.
האות.
במרכז האות פס אדום רחב סמל לחללים הרבים של המלחמה, משני צדדיו פסים בתכלת ובלבן המזכירים את פסי הטלית, המרמזת ליום הכיפורים בו פרצה המלחמה.
ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. האות יוצר מבד ארוג, לאחר מלחמת לבנון השנייה החל ייצור האות ממתכת מצופה אמייל.
ענידת האות.
האות נענד על מדי א' בצד שמאל של החזה מעל לכיס. חייל שקיבל צל"ש במהלך המלחמה עונד אותו על גבי האות.
נאננה
אלסנדרו פלורנצי
אלסנדרו פלורנצי (באיטלקית: Alessandro Florenzi; נולד ב-11 במרץ 1991 ברומא, איטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מילאן ובנבחרת איטליה.
קריירה.
קריירת מועדונים.