לזיזפי האיזמל פרווה צפופה וצמרירית. צבעם חדגוני, ונע בין חום שוקולד לחום אפרורי, חום בהיר, אוכרה, זהוב או אפור דהוי. לעיתים יש כתמים כהים סביב העיניים והמצח או במרכז הגב. הכנפיים שחרחרות או סגלגלות, והזרועות, הרגליים והחוטם בולטים בצבעם הארגמני-בורדו.
ביולוגיה.
זיזפי האיזמל מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים, ביצות או סוואנות גשומות, וכולם יש נוכחות מסוימת ביער האמזונס. הם חיים לרוב בשפלות, אך עשויים להיות נוכחים על מדרונות הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים.
זיזפי האיזמל פעילים בשעות הלילה, וצדים בעיקר חרקים גדולים שנישאים ונאכלים לאחר מכן במקום מסתור; מדי פעם הם מגוונים את תזונתם בפירות קטנים ובדו-חיים. בשעות היום הזיזפים תופסים מחסה במערות ועצים חלולים, ולנים במושבות בינוניות של עד 75 פרטים. מעבר לכך, אין מידע רב אל אורח החיים והביולוגיה של המינים בסוג.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
זיזף לבן
זיזף לבן (שם מדעי: "Ectophylla alba") הוא מין עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לאמריקה המרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו. יש לו פרווה ייחודית, לבנה לחלוטין שנדירה במיוחד אצל עטלפים, כנפיים שחרחרות ואוזניים ועלה אפי צהובים. הזיזף חי בקבוצות קטנות ביערות הגשם, ובונה לעצמו אוהלים מעלים גדולים על ידי ניקוב אסטרטגי של צלעות העלה בשיניו; האוהלים משמשים לו למחסה מפני שמש, גשם וטורפים. הזיזף הלבן ניזון אך ורק מתאנים ומתרבה עד פעמיים בשנה כשבכל פעם נולד גור יחיד. הזיזף הלבן נחשב לעטלף נדיר למדי ואוכלוסייתו נמצאת בירידה מתמשכת עקב אובדן בית גידול.
טקסונומיה ומיון.
הזיזף הלבן תואר מדעית לראשונה בשנת 1892 על ידי הזואולוג האמריקני הריסון אלן; ההולוטייפ שבו השתמש אלן לתיאור המין החדש נאסף על ידי צ׳ארלס הסקינס טאונסנד ליד נהר סגוביה במזרח הונדורס בשנת 1887. אלן העניק לו את השם המדעי ״אקטופהילה אלבה״; המילה הראשונה מורכבת משתי מילים יווניות ״אקטוס״ ו״פולון״ ומשמעותן היא ״עלה זקוף״ בהתייחס לעיטור עלה האפי הבולט שלו. המילה השנייה מקורה במילה הלטינית ״אלבוס״ (= לבן) בהתייחס לצבע הלא אופייני. השמות הנפוצים של הזיזף הלבן באנגלית הם: עטלף לבן, עטלף לבן הונדורי ועטלף בנאי לבן. למרות היותו עטלף צבעוני ובולט, הזיזף הלבן נצפה שוב בטבע רק 60 שנה לאחר גילויו.
הזיזף הלבן משתייך למשפחת הזיזפיים בתת-סדרת דמויי נשפון; בתוך משפחת הזיזפיים, הוא מסווג תחת תת-משפחת זיזפי התאנים. הזיזף הלבן מוכר כיום כטקסון מונוטיפי, אולם בעבר היו תקופות מסוימות שהוא וזיזף מקונל שויכו לסוג אחד. מבין זיזפי התאנים, זיזף מקונל בעל הקרבה החיצונית והפילוגנטית הגדולה ביותר לזיזף הלבן. מינים נוספים שקרובים אליו פילוגנטית וחיצונית הם ערפדון קטן, ערפדון צהוב-אוזן וזיזף רחב-חוטם.
תיאור.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים.
הזיזף הלבן הוא עטלף חיוור ונאה עם מראה סימפתי שאינו אופייני לעטלפים. הוא מתאפיין בגוף קומפקטי וכדורי, ראש רחב ומעוגל, פנים חינניות וכנפיים קצרות יחסית. גולגולתו העדינה בעלת קודקוד מעוגל ומתאפיינת בשקעים עמוקים ליד ארובות העין. אוזניו גדולות, רחבות ומעוגלות ולהן צפירים זעירים, משוננים וקמורים. חרטומו רחב וקצר במיוחד, לועו דק, שפתו התחתונה מכוסה ב8–10 יבלות עגולות ומתחתיהן 4 גבשושיות זעירות. עיניו שחורות, חרוזיות ובולטות בתוך השקע שסביבן, והן האיבר הכהה ביותר בגופו.
על אפו של הזיזף הלבן מתנוסס עיטור עלה אפי גדול, רחב ומשונן, והוא מורכב מחנית ארוכה זקופה ומפרסה רחבה סביב הנחיריים העמוקים והחזיתיים; בנוסף, מאחורי העיטור יש טבעת יבלתי נפוחה שאינה בולטת כל כך. הפיגמנציה הבהירה של העיטור האפי בשילוב עם הפרסה והנחיריים החזיתיים, מעניקים לזיזף הלבן מראה ברווזי או חזירי. משנן השיניים של הזיזף בכל לסת הוא: formula_1 ובסך הכול 28 שיניים. הזיזף הלבן הוא עטלף קטנטן; אורך ראשו וגופו 37–47 מ״מ, אורך הזרוע 25–31 מ״מ ואורך אוזניו 10–15 מ״מ; משקלו 5–7 גרם בלבד ומוטת כנפיו בסביבות 10.2 ס״מ; בכך, הוא קטן יותר מעמיתו זיזף מקונל. הזכרים גדולים במעט מן הנקבות. בדומה לזיזפים רבים גם מין זה נטול זנב, וכנף הזנב שלו אינה מפותחת ומצטמצמת לכדי קרום דק וצר בצידי הרגליים.
כסות ומראה חיצוני.
הפרווה של הזיזף הלבן קצרה, צפופה וצמרירית עם מרקם משי עדין ורך. כפי שמרמז שמו הרשמי והמדעי, הזיזף הלבן מתאפיין בפרווה לבנה כשלג שייחודית בקרב העטלפים; מלבד הזיזף הלבן, יש רק עוד שני סוגי עטלפים בעלי צבע דומה מתוך 175 הסוגים שבסדרת העטלפים כולה: אשמן הרפאים שלאחד ממיניו יש אף סימפטריה עם הזיזף הלבן באמריקה המרכזית, וערפד מדומה רפאים מיבשת אוסטרליה. מכיוון שהפרווה שזורה בשערות אפרפרות, הצבע הכללי עשוי לנוע מלבן בוהק ללבן קרם, לבן מלוכלך או אפור צפחה עדין, בפרט במפשעה, בצלעות ובפלג הגוף האחורי.
הכנפיים שחרחרות או אפורות כהות בניגוד מובהק לגוף הלבן, וכנף הזנב חיוורת וחסרת שיער. האוזניים, הצפירים, העיטור האפי ויבלות השפתיים בצבע צהוב עז שמעורב לעיתים בכתמתם. הרגליים והזרועות אדומים-ורודים, עצמות הכנף צהובות-כתומות, כפות הרגל בצבע חום-אוכרה והטפרים חיוורים. חלקים מסוימים בפנים עשויים להיות ורודים, וסביב העיניים השחורות יש טבעת אפורה כהה. מתחת לעור הגולגולת, יש לזיזף שכבה דקה של פיגמנציית מלנין שחורה יוצאת-דופן שאינה נראית לעין, והיא נועדה להגן על המוח מפני קרינת אור על-סגול.
פיגמנטציה צהובה.
הפיגמנטציה הצהובה-כתומה של הזיזף באוזניים ובעיטור האפי היא ייחודית, ונובעת מריכוז גבוה של קרוטנואיד מסוג לוטאין שאותו הזיזף מפיק ממזונו בדומה לפלמינגו. בכך, הזיזף הלבן הוא היונק המתועד הראשון שמסוגל לרכז בעור שלו קרוטנואידים ברמה המספיקה ליצור צבע בולט. הפיגמנטציה משתנה בין הזוויגים ובין הבוגרים לצעירים. באוזניים למשל, על אף שבהירות הפיגמנט אינה משתנה משמעותית עם הגיל, הרוויה של הצבע הצהוב גבוהה וחדה יותר אצל הבוגרים. בעיטור העלה האפי הדבר בולט אפילו יותר: העיטור של הזכרים בעל בהירות ורוויה גבוהה בהרבה משל נקבות בוגרות וזכרים צעירים, וניתן לזהות אותם באמצעות צבע צהוב בהיר ועז.
ההבדלים הנזכרים בפיגמנטציה הצהובה אצל הזיזף הם ביטוי של דו-צורתיות זוויגית שמשפיעה על הברירה הזוויגית: מאחר שהצבע הצהוב של העיטור והאוזן מופק מהמזון, ככל שהוא עז, רווי ובהיר יותר אצל הזכר הדבר מצביע על כושר גופני גבוה, וכך הנקבה יכולה להשתמש בצבע כמדד לבחירת בן הזוג. מכיוון שריכוז קרוטנואידים מסוג לוטאין מונע פגיעה ברשתית העין, ייתכן שהפיגמנטציה הצהובה מצביעה גם על שימוש מפתיע בראיית צבעים במהלך הלילה.
תפוצה.
הזיזף הלבן הוא הטקסון המונוטיפי היחיד במשפחת הזיזפיים שאנדמי לאמריקה המרכזית. התפוצה שלו מצומצת יחסית, וכוללת את מזרח הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה וצפון פנמה באזור המכונה ״השפלה הקריבית״. טווח התפוצה שלו משתרעת מחוף האוקיינוס האטלנטי במזרח עד לאגם ניקרגואה במערב. המין נחשב לנדיר למדי ואינו נלכד לעיתים קרובות ברשתות ערפל. בית הגידול שלו מורכב בעיקר מיער גשם טרופי לח, ירוק-עד או משני שמותאם יותר לדרישות התזונה שלו. הוא מצוי בעיקר בשפלות ובמידה פחותה בגבעות ומדרונות הררים נמוכים ברום 700 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה.
התנהגות ובניית אוהלים.
הזיזף הלבן הוא עטלף חברותי פעיל לילה, ואחד מ-4 סוגים במשפחת הזיזפים שמשתמשים בעלים לבניית אוהלים למחסה לצד זיזף בנאי, זיזף פירות וזיזף מקונל. שיטת הבניה לעומת זאת שונה לחלוטין ביניהם: הזיזפים האחרים כוססים את הפטוטרת של מספר עלים גדולים, עד לחיתוך חלקי שמוביל לקריסם למטה בזה אחר זה ויצירת אוהל אנכי; הזיזף הלבן לעומתם, מתמקד בעלה ענק אופקי ויחיד, ומנקב בנגיסות קטנות את מרבית הוורידים משני צידי העורק המרכזי, עד שהעלה הענק מתקפל משני צדדיו לזווית הנדרשת. על מנת למנוע מהעלה הענק לקרוס, הזיזף חייב לוודא שיש לו תמיכה מספקת שתשא את משקלו, ולכן הוא מנקב את העלה בצורה מדויקת ואסטרטגית: הניקוב נעשה במרחק של 5 מ״מ מהעורק המרכזי, תוך כדי שמירה על מרווח בין נקב לנקב; נוסף על כך, הוא מותיר את בסיס העלה וקצהו חפים מניקובים. אף על פי שזיזף יחיד מסוגל לבנות את האוהל לבדו, לעיתים קרובות משתתפים בבניה מספר זיזפים היות שמדובר במשימה מורכבת מדי עבור עטלף כה קטן. ברגע שהאוהל מוכן, מתקבצת בתוכו בהדרגה מושבה קטנה של 1–15 פרטים שהאוהל מספק עבורה מחסה מפני שמש, גשם, רוח, טורפים וטפילים. הזיזפים הלבנים נצמדים לאורך העורק המרכזי של העלה זה בצד זה במבנה ייחודי בצורת אשכול. אוהל שבתוכו אשכול זיזפים מכונה על ידי חוקרי הטבע ״לול עטלפים״.
לאחר שהעלה הוסב לאוהל באמצעות חיתוך הוורידים, תוחלת החיים הממוצעת שלו מתקצרת משמעותית והוא קמל ומתייבש לאחר 7.5 שבועות (במקום 61 שבועות אצל עלה רגיל). בשל כך, הזיזפים הלבנים אינם יכולים להסתפק בבנית אוהל אחד אלא ממשיכים לבנות בקצב איטי רשת אוהלים ברחבי היער, כך שברגע שאוהל אחד יתייבש יהיה להם מספר אוהלים חלופיים מוכנים. הזמן המרבי שבו הזיזף שוהה באוהל אחד הוא 45 יום, אך בדרך כלל הוא מחליף אוהל אחת לכמה ימים, וכך מתאפשר לו גם להחליף את אזור ליקוט המזון מבלי להתרחק מאתר הלינה.