מימון פרויקטים ותמיכה מוסדית.
מוסדות מחקר הממומנים על ידי BMBF יחד עם המדינות בתחום מדעי החברה והרוח הם:
שמונה מוזיאוני מחקר:
בנוסף, חמישה מוסדות נוספים מקבלים תמיכה מוסדית:
לבוש יהודי מרכז תימן
לבוש יהודי מרכז תימן הוא הלבוש שלבשו היהודים שגרו באזור מרכז תימן, בעיקר במחוז צנעא.
לבוש הגברים.
לבוש עליון.
הלבוש העליון היה נקרא קֻפְטַאן (נקרא גם: קֲמִיץ או עַנְתֲּרִי). הקפטאן הוא שמלה בעלת שרוולים ארוכים, שמגיעה עד אחרי הברכיים. לקפטאן יש פתח קדמי שמתחיל מפתח הצוואר ומגיע עד אזור הטבור, תפור משני צידיו באמרה שנקראת קִיטַאן, ורכוס בחלקו העליון בכפתור. בחלקו הפנימי של הפתח תפור כיס. הקפטאן לימי החול צבעו שחור או כחול כהה, ולשבת וחגים צבעו לבן.
מתחת לקפטאן היו לובשים בגד שזהה בגזרתו לקפטאן, אבל ישן יותר, והוא נקרא תִּחְתַּאנִי (בגד תחתון). צבע התחתאני לבן בדרך כלל. בבגד זה הסתובב היהודי בביתו, ובצאתו לרחוב לבש מעליו או במקומו (בימות הקיץ החמים) את הקפטאן.
לבוש תחתון.
בעבר, במקום מכנסיים היו לובשים מַיְזַר או חִזַאם, שהיא חתיכת בד הכרוכה מגובה המותניים עד אמצע השוקיים. כדי להחזיק את המיזר היו קושרים חתיכת בד בחוזקה על המותניים, שנקראה חִזַאם או מגער.
החל ממחצית המאה ה-20 הגיעו לתימן מכנסיים, להם קראו סִרוַאל, והם שימשו כעין תחתונים בימינו.
כיסוי ראש.
כובע.
בעבר, לבשו כולם כובע הנקרא לִגֵּ'ה. הכובע היה עשוי בד, תפור שש חתיכות אחת על גבי השנייה. על הבסיס היה מכסה בד משי, עליו רקומים פסים אלכסוניים בצבע לבן, אדום או שחור. על השטח העליון היה עיגול גדול רקום במשי אדום, וסביבו שישה עיגולים קטנים יותר. מהעיגול הגדול יצאו שני פסים אלכסוניים אדומים, שירדו עד תחתית הלג'ה. היו גם סוגים של לג'ה בעלי שמונה עיגולים קטנים, והיו בעלי אחד-עשר. בדורות האחרונים הלג'ה הייתה בשימוש הרבנים בלבד.
בדור האחרון הכובע הנפוץ היה כובע לבד שחור, שנקרא כְּוַאפִי. בשבת לבשו כובע דומה, אך תפור מבד חלק, בצבע שחור או בורדו.
בעבר, לבשו הילדים כובע הנקרא עֻמַרִי עם רקמה, תפור מבד בצבע אדום לבן (דומה בצורתו ללג'ה).
מצנפת.
סביב הלג'ה והכואפי קשרו מֲצַר, שהיא מצנפת מבד משי שחור ליום חול, ולשבת עם פסים כחולים ולבנים.
הצעירים שאינם נשואים לא קשרו מצר סביב הכובע.
נעליים.
רוב תושבי תימן כלל לא הלכו עם נעליים בימות הקיץ, אלא רק הזקנים והחולים היו נועלים נעלי עור. בימות החורף, היו לובשים סנדלי עץ, שנקראו קַבְקַאב.
טלית.
בעבר הטלית הייתה מבד ארוג פסים בצבע לבן שחור, בשם סִגַּ'אדֵּה. מאוחר יותר ארגו את הטלית אריגה יפה ועדינה, בד שחור חלק, ושמה היה שַׁמְלֵה בַּלַדִּי. בשמלה זו היו משתמשים בשבתות.
בתקופה האחרונה הטלית ליום חול הייתה נקראת שַׁמְלֵה, והיא טלית עשויה מבד שחור גס. בעשרות השנים האחרונות לפני העלייה הגדולה לארץ ישראל, רוב היהודים קנו לעצמם לשבתות טליתות ארוגות פסים שחורים או כחולים על בד לבן, שיוצרו באירופה.
בימי חול כל יהודי בצאתו לרחוב היה מקפל את הטלית ומניחה מקופלת על כתפו, כאשר מגיע לבית הכנסת מתעטף בה לקראת התפילה, ובהגיעו לביתו היה מוריד אותה. בשבת, כל יהודי בצאתו לרחוב היה מעוטף עטיפה מלאה בטליתו, ולא מניחה מקופלת על כתפו.
משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות (גרמניה)
משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות (בגרמנית: Das Bundesministerium für Verkehr und digitale Infrastruktur, בקיצור BMVI), הוא משרד פדרלי בגרמניה. המשרד אחראי על פיתוח התחבורה והתשתית הטכנולוגית במדינה. תקציב המשרד בשנת 2020 היה כ־36.7 מיליארד אירו. מטה המשרד הראשי ממוקם בבירת גרמניה, ברלין והמשרד המשני ממוקם בבון.
המשרד מעסיק כ־1,245 עובדים, מתוכם כ־693 עובדים בבון, כ־552 בברלין ועד 15 מחוץ לגרמניה.
המשרד הוקם באמצעות מיזוג של "משרד התחבורה הפדרלי" ו"המשרד הפדרלי לתכנון אזורי ופיתוח עירוני". שני המשרדים הוקמו בשנת 1949. המשרד החדש נקרא תחילה "המשרד הפדרלי לתחבורה, בנייה ושיכון" (BMVBWׂ) עד שאימץ את השם "המשרד הפדרלי לתחבורה, בנייה ופיתוח עירוני" (BMVBS) בשנת 2005. השם הנוכחי אומץ ב־17 בדצמבר 2013.
סוכנויות.
המשרד מפקח על 63 סוכנויות ורשויות המעסיקות כ־25,000 איש. היחידה העסקית של BMVI כוללת את הרשויות הבאות:
מבנה ארגוני.
משרד התחבורה והתשתיות הדיגיטליות כולל תשע מחלקות וועדה מדעית מייעצת:
איתמר דשל
איתמר דשל (נולד בשנת 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת יואב. קודם לכן שימש קצין אג"ם של עוצבת אדום ומפקד גדוד נצח יהודה.
ביוגרפיה.
דשל התגייס לצה"ל, ושובץ בגדוד שמשון. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד שמשון ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן היה מפקד פלוגה בגדוד שמשון. בשנת 2009 הקים ושימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד נצח יהודה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד לביא בין השנים 2012–2013. בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת שומרון. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח כפיר.
באוקטובר 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד נצח יהודה, תפקיד בו שירת עד 17 במאי 2018. בהמשך מונה לקצין אג"ם של עוצבת אדום בין השנים 2018–2021. ב-12 בספטמבר 2021 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יואב.
חיים אישיים.
דשל מתגורר באילת, נשוי לשירה ואב לחמישה.
יצחק ארנברג
חיים יצחק ארנברג, (נולד ב-10 בפברואר 1950 בירושלים), הוא הרב האורתודוקסי של ברלין. בעבר כיהן כרב במינכן, בשנים 1990–1997.
ביוגרפיה.
ארנברג נולד ב-10 בפברואר 1950 בירושלים. הוריו, יחיאל מישל וציפורה ארנברג, נולדו בישראל למשפחות חסידיות שגרו בישראל דורות רבים.
כאשר היה בן 5 עברה המשפחה מיפו לבני ברק שם גדל. אביו היה איש עסקים בענף עיבוד היהלומים.
ארנברג הוא השני מבין שלושה בנים. אחיו הבכור, יעקב, עדיין מתגורר בבני ברק. אחיו הצעיר, משה פנחס ארנברג, נפטר בשנת 1987 בתאונת דרכים ליד פתח תקווה.
לאחר בר המצווה שלו, הוא למד בישיבת השרון, ואחר כך בגיל 16 הצטרף לישיבת "הרי יהודה" בבית מאיר ליד ירושלים. ראש הישיבה (והמייסד) של "הרי יהודה" ומאוחר יותר ולימים חותנו, הרב צבי כהנא-גרושקא (1921–1996), היה ההשפעה העיקרית שלו ומנטורו הרוחני שעיצב את ארנברג בשנותיו הראשונות.
בשנת 1970 התחתן ארנברג עם נחמה, בתו הבכורה של ראש הישיבה והזוג עבר לעיר אשקלון.
בשנת 1975, לאחר חמש שנים של לימודים, ופעילות חברתית במסגרת מוסד תלמודי באשקלון, הוסמך לרבנות על ידי הרב יוסף חיים בלוי, לימים הרב הראשי של אשקלון.
לאחר הסמכתו בשנת 1975 חזר ארנברג לישיבת "הרי יהודה" בבית מאיר כדי להיות ר"מ בישיבה. בתקופה זו הוא לקח תפקיד פעיל יחד עם הרב כהנא בהנהלת הישיבה.
קריירה רבנית.
בשנת 1983 עבר ארנברג לווינה, שם כיהן לראשונה כרב של תנועת המזרחי עד 1989. באותה השנה עבר ארנברג עם משפחתו למינכן שבגרמניה, שם כיהן כרב בין השנים 1989 ו-1997. מאז הרב ארנברג היה הרב של הקהילה היהודית האורתודוקסית בברלין.
הרב ארנברג הוא חבר בוועדת הקבע של ועידת רבני אירופה. בשנת 2003 הקים הרב ארנברג את ארגון ORD (ועידת הרבנים האורתודוקסית של גרמניה) שמטרתו הייתה להקל על שיתוף הפעולה של רבני גרמניה לפיתוח מתמשך של החיים האורתודוקסים היהודיים בגרמניה. ארנברג כיהן כיו"ר ה-ORD מאז הקמתו ועד 2010.
המשרד לפיתוח ושיתוף כלכלי (גרמניה)
המשרד לפיתוח ושיתוף כלכלי (בגרמנית: Das Bundesministerium für wirtschaftliche Zusammenarbeit und Entwicklung, בקיצור BMZ) הוא משרד פדרלי בגרמניה. המטה המרכזי של המשרד ממוקם בבון עם מטה משני בבירת גרמניה ברלין.
המשרד, שנוסד בשנת 1961, פועל לפיתוח כלכלי בתוך גרמניה ויצירת שותפויות כלכליות עם ארצות אחרות. המשרד משתף פעולה עם ארגונים בינלאומיים העוסקים בפיתוח ובהם קרן המטבע הבינלאומית, הבנק העולמי והאו"ם. ממשלת גרמניה מתכוונת להעלות את היעילות של מדיניות הפיתוח הגרמנית בהתאם להצהרת פריז על יעילות הסיוע, באמצעות חלוקת עבודה בינלאומית ברורה ותיאום טוב עם תורמים אחרים. בעתיד, גרמניה תרכז את שיתוף הפעולה בכ-60 מדינות שותפות. ה-BMZ ימשיך להעניק למדינות אחרות תמיכה במסגרת תוכניות אזוריות או תוכניות העוסקות במגזרים ספציפיים. ב-17 מדינות, התוכניות השוטפות יושלמו כמתוכנן וסיום שיתוף הפעולה הפיתוח הדו-צדדי.
במשרד עובדים כ-1,100 איש, ותקציבו בשנת 2020 היה כ-12.4 מיליארד אירו.
המשרד אחראי על פעילות KfW, בנק ממשלתי שמקדם ונותן מימון לפרויקטי פיתוח ברחבי העולם. כמו כן המשרד אחראי על GIZ - סוכנות ממשלתית למתן עזרה לפיתוח, מימון תוכניות לימוד, הפעלת רשת חברתית פורטל הבוגרים של גרמניה וכו'.
מלחמת נגורנו קרבאך
אדם צובר זכרונות
יחסי אנדורה–ארגנטינה
יחסי אנדורה–ארגנטינה הם היחסים הדיפלומטיים בין נסיכות אנדורה לרפובליקה הארגנטינאית. שתי המדינות חברות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות ובאו"ם.
היסטוריה.
אנדורה וארגנטינה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 באפריל 1995, לאחר שאנדורה אימצה חוקה חדשה המכוננת אותה כדמוקרטיה פרלמנטרית. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים; היחסים בין שני העמים היו מוגבלים והתרחשו בעיקר בפורומים רב-צדדיים. במרץ 2010 חתמו שתי המדינות על הסכם להחלפת מידע בענייני מיסים.