רוברט הגיע לבודפשט מגליציה לפני מלחמת העולם הראשונה. בשנות העשור השני של המאה ה-20, מפקד משטרת בודפשט אישטוואן סימון העסיק את רוברט פיינזילבר במפקדה בודפשט. השוטרים לקחו לחדרו את מבצעי ניסיונות ההתאבדות שהורדו מ"גשר הציפורים", הצריח של "גשר פרנץ יוזף" (היום שמו גשר החירות), כדי להניא אותם מהמעשה הקטלני שלהם.
במחצית השנייה של שנות העשרים חילק תה חם וניהל מקלט לילה. מאוחר יותר ביקר אנשים עשירים, חברות, בנקים ואסף תרומות. במטבח החופשי שלו חילק ארוחת צהריים חינם לרעבים בכיכר קלוואריה (Kálvária tér) בכיכר קאלווין (Kálvin tér), בשוק העניים של כיכר האלר (Haller tér) - מאוחר יותר גם בפארק העירוני של בודפשט, ואחר כך חילק בכיכר אלמאשי 200–300 מנות מרק ביום. הוא נהנה מפופולריות רבה, עם תומכים יוקרתיים שגם הגנו עליו מפני פעולות אפשריות של השלטונות.
עם זאת, כאשר המטבחים של "הדוד רוברט" פעלו כבר במשך עשור ושמו הפך למושג, התברר שהחלק המיטבי של המזון והבגדים שנאספו מהעשירים מעולם לא הגיעו לעניים. הוא מעל ברוב הכספים שגויסו, קנה שני בתים בווינה לפי השמועה. הוא נעצר בשנת 1930 בגין שערוריית כספי הסיוע. המשטרה קבעה שלא ניתן להחרים את רכושו בווינה. התברר שהוא לא אזרח הונגרי אלא טורקי ולא ניתן להעמידו לדין, לכן גורש מהמדינה. הוא עזב את הונגריה ב-2 במאי 1930. עזיבתו המוזרה והספקולציות לגבי אישיותו עדיין מעמידות הרבה סימני שאלה. הוא מת בגיל 92 בבית חולים לחולי נפש שטיינהוף בווינה.
הנצחה.
"אני חי בהונגריה כבר שלושים שנה." "מה שנותר מההון שלי הוצע לעזור למתאבדים ולאנשים עניים." "אני אמשיך בעבודה הזו כל עוד אוכל לזוז." "ההון שלי אזל ברובו, אבל היום אני נעזר באנשים שהצלתי והחזרתי לחיים." "בשוק המקורה יש לי מכרים בין הסוחרים והם עוזרים לי בכל מקום. אני מרגיש שהאושר הגדול ביותר הוא היכולת להקל על סבלם של אחרים." "המטרה והמשמעות של החיים עבורי היא צדקה. אם יהיה לי עוד עושר כשאמות, אשאיר אותו לעניים עד הפרוטה האחרונה." "המשאלה שלי היא שכאשר אמות, אקבר בארון העץ הפשוט ביותר, והפרוטות ייחסכו יינתנו גם לאנשים המורעבים, שכשלו." "עוד משהו: אני לא מצטער שהייתי יהודי." "אחרי הכל, גם שנים עשר השליחים היו יהודים."
מתוך פירוט קורות חייו של רוברט פיינזילבר שהופיע ב-1929 בגיליון 18 ביולי של כתב העת "הונגרים" (Magyarság).
מקום ליד הים
מקום ליד הים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1988 בכתיבתו ובבימויו של רפאל רביבו, עם אלון אבוטבול וענת צחור בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על ניסיונו של אסיר משוחרר וחברתו שהידרדרה לזנות, לשקם את חייהם והזוגיות שלהם ולפתוח פאב ליד הים. הניסיון נכשל ומסתיים באופן טראגי בגלל עבריינים. בסרט יש קטעים של יחסי מין ועירום מלא של אבוטבול וצחור.
הסרט היה הפקה ישראלית-צרפתית. צלם הסרט, ז׳אן בופטי, צילם קודם את סרט הפולחן "רוקמת התחרה" בכיכובה של איזבל הופר. צילומי הסרט הסתיימו בקיץ 1987, אולם הוא יצא לאקרנים רק כשנה אחר כך. במהלך הצילומים הסתכסכו השחקנים עם הבמאי רביבו, אבוטבול ביקש לפרוש אך לבסוף השלים את הצילומים.
תקציר העלילה.
גידי (אלון אבוטבול) משתחרר לאחר שלוש שנים בבית כלא באשמת שוד מזוין. הוא עולה על קבר אימו בליוויית חזן (יעקב בנאי) ונפגש עם חברו יקי (דוד מנחם) שגם הוא השתתף בשוד בו גידי לקח עליו את אשמת הירי. יקי מכיר לו תודה, נותן לו ג'יפ וכסף. גידי מגיע לחברתו פרלה (ענת צחור) ומתברר לו שבשנות כליאתו היא הידרדרה לזנות. הסרסור שלה הוא אסי (שלמה תרשיש). גידי מתעמת איתו ואסי חובט בו קשות.
פרלה בתחילה לא רוצה את גידי ומגרשת אותו אבל לאחר זמן היא מתאהבת בו שוב.
אדר לסרי (אריה מוסקונה) הכיר את גידי מהכלא. הוא מציע לו בית בחוף פלמחים בו התגוררה אימו המנוחה כדי שישפץ ויהפוך אותו לפאב. גידי ופרלה מגיעים לבית המוזנח והמטונף ומתחילים לנקות ולשפץ אותו. בזמנם החופשי הם מתרחצים בעירום ומקיימים יחסי מין על החוף.
אדר חייב כסף לסוחר הסמים סלים (אסי הנגבי) וזה לוחץ עליו בתמורה להעביר משלוח סמים. אדר מבקש זאת מגידי והוא מוכן אך ברגע האחרון הוא מסרב.
אסי מגיע למקום ולוחץ על פרלה לחזור לעבוד עבורו. הוא גם שולח את היצאנית רוזה (שלומית הגואל) שתשכנע אותה אך היא מסרבת.
אסי משלם לעבריין ברוך (אלקסיס סלאם) שישלח אנשים להצית את הבית על הים. אדר שנמצא שם נפגע קשה בשריפה ומת בבית החולים. פרלה רוצה לחזור לביתה אך אביה (מוסקו אלקלעי) דוחה אותה.
גידי מתנפל על ברוך שמציע לו להרשות לפרלה לחזור לזנות כי יש לו לקוחות עשירים. בתגובה מבקש ברוך מאסי לחסל אותו. גידי רוצה לעזוב את תל אביב ולחזור לכפר שלו ופרלה מסכימה. הם נפגשים בנמל תל אביב ולאחר שהיא עוזבת מגיעים אסי ועוזרו ותוקפים את גידי. הם נאבקים מעל ומתחת למים עד שהם שוקעים וטובעים.
בית רובי
בית רובי (באנגלית: Robie House) הוא נקודת ציון היסטורית לאומית של ארצות הברית שנמצאת כעת בקמפוס של אוניברסיטת שיקגו בשכונת סאות' סייד של הייד פארק בשיקגו, אילינוי. נבנה בשנים 1909–1910 ותוכנן כבית חד משפחתי על ידי האדריכל פרנק לויד רייט והוא נחשב לדוגמה הבולטת ביותר של סגנון בתי ערבה, הסגנון האדריכלי הראשון שנחשב לאמריקאי ייחודי. הוא הוגדר כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-27 בנובמבר 1963, והופיע ברשימה הראשונה של המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-15 באוקטובר 1966. בית רובי ומבחר מבנים אחרים של רייט נרשמו ברשימת אתרי מורשת עולמית תחת הכותרת "אדריכלות המאה ה-20 של פרנק לויד רייט" ביולי 2019.
היסטוריה.
רייט עיצב את בית משפחת רובי בסטודיו שלו באוק פארק (Oak Park), אילינוי בין 1908 ל-1909. העיצוב הקודם לבית משפחת רובי היה בית פרדיננד פ. טומק בריברסייד, אילינוי, שתוכנן על ידי רייט בשנים 1907–1908. בזמן שהזמין את רייט לעצב את ביתו, פרדריק רובי היה רק ​​בן 28 ועוזר המנהל של חברת אקסלסיור אספקה, חברה בצד הדרומי של שיקגו בבעלות ובניהולו של אביו. אף על פי שעל גבי שרטוטים מאוחרים יותר של בית רובי נרשמו תאריכים משנת 1906, רייט לא יכול היה להתחיל את התכנון של הבניין מוקדם יותר מאביב 1908, כי משפחת רובי רכשה בפועל את הנכס רק במאי של אותה שנה. הוא ואשתו, לורה הירונימוס רובי, בוגרת אוניברסיטת שיקגו בשנת 1900, בחרו את הנכס בשדרות דרום וודלאון 5757 כדי להישאר קרובים לקמפוס ולחיי החברה של האוניברסיטה. הנכס היה מגרש עירוני טיפוסי בהייד פארק, באורך 55 מטרים וברוחב 18 מטרים.
הקבלן הנבחר לפרויקט, H.B. Barnard Co. משיקגו, החל לבנות ב-15 באפריל 1909. רייט לא פיקח על בניית הבית אלא רק בשלבים המוקדמים ביותר. הוא סגר את הסטודיו שלו באוק פארק בסתיו 1909 ועזב לאירופה כדי לבצע את העבודה שהובילה לפרסום ספרו, Wasmuth Portfolio. הוא ייפה את כוחו לאדריכל הרמן ו. פון הולסט , שהמשיך להעסיק את מריון מהוני גריפין , שרטטת במשרדו של רייט, וג'ורג' מאן נידקן, מעצב פנים ממילווקי, ויסקונסין, שעבד עם רייט בבית סוזן לורנס דנה בספרינגפילד, אילינוי, בית אייברי קונלי בריברסייד, אילינוי, ובית מאייר מאי בגרנד ראפידס, מישיגן, כדי להמשיך בעבודתם על הפרויקט. ניתן לראות את השפעתו של נידקן בעיצוב חלק מהריהוט לבית וכן בשטיחים במבואה, בסלון ובחדר האוכל.
משפחת רובי - פרדריק, לורה ושני ילדיהם, פרדריק ג'וניור ולוריין - עברו לגור בבית במאי 1910, אף על פי שהפריטים האחרונים, כולל שטיחים ורהיטים, הגיעו רק ינואר 1911. העלות הסופית של הבית הייתה 58,500 דולר - 13,500 דולר עבור הקרקע, 35,000 דולר עבור התכנון והבנייה של הבניין, ו-10,000 דולר עבור הריהוט. (שווי פשוט מותאם לאינפלציה של 58,500 דולר ב-1910 נע סביב 1.5 מיליון דולר ב-2015, אם כי דרכים אחרות להשוואת מחיר וערך לאורך זמן יכולות להעמיד את הנתון הזה על 10 מיליון דולר מבלי לקחת בחשבון פרמיה פוטנציאלית כלשהי כתוצאה מהתהילה ההיסטורית של הבית.) התקציב המקורי של משפחת רובי היה 60,000 דולר.
אולם, תקופת מגוריה של משפחת רובי בביתם הייתה קצרה. כתוצאה מבעיות כלכליות, שנגרמו עקב מותו של אביו ביולי 1908, שהשאיר אחריו חובות מהימורים, שפרדריק רובי ירש ללא ידיעתו (לכאורה מסתכם בכמיליון דולר, או שווה ערך ל-27 מיליון דולר כיום), ומהידרדרות נישואיו, פרדריק רובי נאלץ למכור את הבית לאחר שהוא ומשפחתו גרו בו 14 חודשים בלבד. דייוויד לי טיילור, נשיא חברת טיילור-קריצ'פילד, סוכנות פרסום, קנה את הבית ואת כל תכולו בעיצוב של רייט בדצמבר 1911. טיילור מת פחות משנה לאחר מכן, ואלמנתו, אלן טיילור, מכרה את הבית ואת רוב תכולתו למרשל ד. ווילבר, גזבר סוכנות הסחורה של וילבר, בנובמבר 1912. בני הזוג וילבר היו המשפחה האחרונה שגרה בבית רובי - 14 שנים.