עם זאת, הוא הוסיף לפתח פורמט כזה של מופע, והעלה כמה הצגות שזכו להערכה. ב-1968 העלה את המופע "אגדת מרדכי גבירטיג", ביידיש עם קטעי קישור בעברית. פישר הפיק, ערך את דברי הקישור וביים, ובמופע השתתפו עוד אשתו, צבי בורודו ומרדכי בן שחר (תפאורה מאת אלכסנדר בוגן).
בפברואר 1970 העלה את התוכנית "קמץ אלף והגדי הלבן", על מרק ורשבסקי ואברהם גולדפדן. בתוכנית, שבה השתתפו מרדכי בן שחר ואינו טופר, הוגש סיפור חייהם בעברית, והשירים חלקם במקור ביידיש וחלקם בעברית.
תוכניתם האחרונה של פישר ואשתו הייתה "פרנסות ביי יידן" ('פרנסות בישראל'). בתוכנית, שהועלתה בסוף חודש מאי 1971, הופיעו פישר וליפטון כשתיא רפאלי מלווה אותם בפסנתר.
עם להיטיו הידועים של פישר נמנים השירים "ארצנו הקטנטונת" שהלחין הנריק גולד, "חביבי" ("חביבי - הכל עובר, חביבי"; על יסודו קבעה להקת הכל עובר חביבי את שמה), "בעמדה" ("בחורים, בחורות"), "אמרי לי", "שלום".
כמו כן, חיבר גרסאות עבריות ל"שיר על עץ" של איציק מאנגר ו"צימוקים ושקדים" של אברהם גולדפדן, וכן חיבר מילים ללחנים רוסיים כמו "הגידו חבריא מדוע" ו"מנגינה נשכחת".
ב-17 ביולי 1971, זמן קצר לפני שעלה לבמה בבית שלום עליכם, לקה בהתקף לב, התמוטט ונפטר במקום, בגיל 54.
נקבר בבית עלמין הדרום.
במותו הותיר פישר את אשתו. לא היו לו ילדים.
יון אינקולץ
יון קונסטנטין אינקולץ (ברומנית: Ion Constantin Inculeț וברוסית: Ион (Иван) Константинович Инкулец) 5 באפריל 1884 - 18 בנובמבר 1940, היה פוליטיקאי רוסי-מולדובני-רומני, איש אמונו של אלכסנדר קרנסקי ושליחו לבסרביה, נשיא מועצת הארץ של בסרביה, שר לענייני בסרביה בממשלת רומניה, שר בריאות, שר פנים, שר תקשורת וסגן ראש ממשלה בממשלות רומניה בין שתי מלחמות העולם. אינקולץ נבחר להיות חבר האקדמיה הרומנית החל משנת 1918.
יום אינקולץ נולד בכפר רזן (Răzeni), היום ברפובליקה מולדובה ובאותו זמן באימפריה הרוסית. הוא למד בבית ספר יסודי בכפרו וב-1894 התקבל לבית הספר התאולוגי בקישינב. הוא בחר במסלול לימודים מדעי ונרשם לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת דורפאט. כעבור שנת לימודים אחת עבר לאוניברסיטה האימפריאלית של סנקט פטרבורג, שם סיים לימודיו בהצלחה עם דיפלומה מדרגה ראשונה והמלצה להוראה. בתקופת לימודיו יזם את הקמת אגודת הסטודנטים מבסרביה. בסיום לימודיו שימש כמורה פרטי לפיזיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה בבתי ספר פרטיים בסנקט פטרבורג.
ב-1917 נבחר להיות ציר בסובייט של סנקט פטרבורג מטעם המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. קרנסקי קירב אותו אליו ושלח אותו לבסרביה בראש קבוצה של 40 סטודנטים ומורים, שמוצאם מבסרביה. הם נשלחו על מנת לחזק את אחיזת הממשלה של קרנסקי בחבל בסרביה ולגייס את האוכלוסייה למטרותיה. חלק מאנשי הקבוצה נבחרו להיות צירים במועצת הארץ וב-21 בנובמבר 1917 נבחר אינקולץ להיות נשיא מועצת הארץ של בסרביה.
אינקולץ הוביל תחילה לעצמאות מוגבלת של בסרביה במסגרת פדרציה רוסית, אך לאחר מהפכת אוקטובר שינה קו לכיוון הצטרפות לרומניה. לאחר איחוד בסרביה עם רומניה יון אינקולץ צורף לממשלת רומניה כשר לענייני בסרביה ובהמשך כיהן כשר הבריאות, שר הפנים, שר התקשורת וסגן ראש הממשלה בממשלתו של יון ג. דוקה.
ב-23 באוגוסט 1918, יחד עם חברו, פנטלימון חאליפה, הקים את מפלגת האיכרים של בסרביה, מפלגה שדגלה במתן זכות בחירה אוניברסלית וחלוקת האחוזות הגדולות לאיכרים שאיבדו את אדמתן. משנת 1921 עמד בראש המפלגה, אך התקרב את המפלגה הלאומית ליברלית ולבסוף התאחד איתה ב-1923 וכיהן בכל הממשלות, שהונהגו על ידי המפלגה הזאת. הוא היה שר בריאות מ-6 ביוני 1927 ועד 3 בנובמבר 1928, שר פנים מ-14 בנובמבר 1933 עד 29 באוגוסט 1936, סגן ראש ממשלה מ-29 באוגוסט 1936 עד 14 בנובמבר 1937 ושר העבודות הציבוריות והתקשורת מ-17 בנובמבר 1937 ועד 28 בדצמבר באותה שנה. ב-28 ביוני 1940 מונה להיות שר בממשלת גאורגה טטרסקו והופקד על ביצוע פינוי בסרביה בעקבות האולטימטום, שהגישה ברית המועצות לרומניה.
ב-10 באוקטובר 1918 נבחר להיות חבר האקדמיה הרומנית לפי המלצה של פרופסור פטרו פוני.
יום אינקולץ נשא את הנסיכה רוקסנה קנטאקוזינו (Roxana Cantacuzino) ולשניים נולדו שני בנים, יון וג'אורג'ה.
לודוויג יורק פון ווארטנבורג
המצור על מובז'
המצור על מובז' (Maubeuge) שבצרפת, סמוך לגבול בלגיה, נערך בין ה-25 באוגוסט ל-6 בספטמבר 1914, והתנועות הצבאיות להשמתה במצור החלו יום קודם, ב-24 לחודש. אלה נערכו כחלק מן ההתקפה הגרמנית שבתחילת קרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, סמוך לאחר פרוץ המלחמה. עיקר כוחם של הגרמנים באותה גזרה עקף את העיר, כדי לא לאבד מתנופת ההתקפה, והמצור נערך כפעולה משנית. בסופו של המצור לכדו הגרמנים את העיר, תוך שביית יותר מ-30,000 חיילים צרפתים, ולקיחת מאות תותחים כשלל.
רקע.
מובז' ממוקמת לשתי גדותיו של נהר הסמבר (Sambre), יובלו של נהר המז, וכתשעה ק"מ מדרום לגבול הבלגי. לעיר נודעה חשיבות אסטרטגית ניכרת בהיותה מקום מפגש לחמישה קווי מסילת ברזל.
לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, וכלקח ממנה, הרחיבו הצרפתים את קו ביצוריהם בגבולם עם גרמניה, וכן האריכו אותו צפונה ומערבה בגבולם עם בלגיה, לנוכח האפשרות (שהתגשמה) לאיגוף גרמני דרכה במלחמה עתידית. כך נוספו במרכזו ובמערבו של הגבול עם בלגיה מבצרים באירסון (Hirson), מובז', ליל ודנקרק. סביב מובז' הוקם מערך הגנה ובו שש מצודות ועוד מספר מגננים.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בחזית המערב, ב-4 באוגוסט 1914, החלו הגרמנים ליישם את תוכנית שליפן. לפי התוכנית, הגרמנים כבשו את רובה של בלגיה בדרכם אל צרפת, עת התגברו על הבלגים בקרבות לייז' ואנטוורפן. עם כניסת הגרמנים לבלגיה נכנסו גם צרפת ובריטניה למלחמה, אולם גם מעצמות אלה לא הצליחו תחילה לעצור את הגרמנים. כך אירע בקרב מילוז ובקרב שרלרואה.
בעוד הצבא הצרפתי נשלח ברובו אל גבולותיה של צרפת עם גרמניה ובלגיה, החלו הבריטים לשלוח חיילים אל מעבר לתעלת למאנש, ואלה שהגיעו, החלו לתפוס את מקומם במערך מדינות ההסכמה בין מובז' ללה קטו (Le Cateau) עד ה-20 לחודש. ב-21 לחודש החלו הבריטים להתקדם לעבר מונס שבבלגיה, ובקרב מונס, אם כי נסוגו לאחריו, הצליחו לעכב מעט את הגרמנים ולגרום להם אבדות ניכרות.
ניתוק מובז'.
כמעט במקביל לתנועת הבריטים צפונה, החלו הגרמנים להתקדם בכיוון הפוך כמעט, כלפי מובז', הצליחו לחצות את הסמבר ב-21 לחודש, ונעצרו בקרבת מובז' בשל התנגדות צרפתית. לפיכך, וכיוון שמזרחה משם, עד ורדן, הצבא הצרפתי החל בנסיגה, וכמוהו גם הבריטים ממערב, הגרמנים החליטו ב-24 לחודש לעקוף את מובז', ולהמשיך להתקדם תוך ניתוקה והשמתה במצור. לצורך כך הגרמנים הקצו שלושה קורפוסים, שניים מהם מוחלשים ובהם אוגדה אחת פחות. אלה נעזרו ביחידות ארטילריה כבדות וכבדות מאוד, אשר התפנו למשימות חדשות עם נפילת נאמור בידי הגרמנים.
המצור.
הניתוק החל ב-25 לחודש, ולצורך ההתקפה על העיר הוקצה קורפוס המילואים ה-7, עליו פיקד גנרל לוטננט יוהאן פון צווהל. יתר הכוחות, כולל חלק מאלה שהוקצו קודם לצורך ניתוק העיר, המשיכו הלאה דרומה בעקבות כוחות מדינות ההסכמה הנסוגים. מן הצד הצרפתי, הגנרל פורנייה (Fournier), מפקד הכוחות במקום, אשר מנו כ-30,000 חיילים טריטוריאליים (כלומר, חיילי משמר ולא חיילי שדה), ואליהם נוספו כ-10,000 חיילים שהתמהמהו בנסיגתם, קיבל הוראה להחזיק במובז' ככל שיוכל, כדי להוות אבן נגף להתקדמות הגרמנים. שני הצדדים נערכו כעת להתמודדות ממושכת.
הגרמנים החלו להפגיז את הנצורים, באמצעות כלי הארטילריה הכבדים, מה-29 לחודש ועד 5 בספטמבר, והפגזה זו גרמה להרס רב במצודות שבמקום. ב-5 בספטמבר חיל הרגלים הגרמני החל בתקיפה. עד למחרת הגרמנים כבשו ארבע מבין המצודות, הבקיעו את מערך ההגנה, והצרפתים הנצורים נכנעו בערבו של אותו יום.
אחרית דבר.
בידי הגרמנים נפלו 32,692 שבויים וכ-400 תותחים. כן איבדו הצרפתים עוד כ-5,000 חיילים בהרוגים ובפצועים. הכוחות הגרמניים אשר צרו על העיר הספיקו לנוע דרומה, וסייעו לייצב את המערך הגרמני, אשר ספג מכה קשה במהלך הקרב על המארן. מובז' וסביבותיה נותרו בידי הגרמנים יותר מארבע שנים. ב-9 בנובמבר 1918, יומיים לפני יום שביתת הנשק, מובז' נכבשה מחדש בידי צבאות מדינות ההסכמה, עת הצבא הבריטי השתלט עליה.
לאחר המלחמה הועמד הגנרל פורנייה, שנכנע במובז' בראש חייליו, לדין צבאי, וזוכה.
קישורים חיצוניים.
מפה של מובז' (אתר גרמני)
אתר צרפתי אודות מצודות מובז'
המצור על מובז' באתר צרפתי
שני אתרים באנגלית ובהם תיאור קצר של המצור:
תיאור של החזית המערבית, אוגוסט ותחילת ספטמבר 1914, באנגלית:
בית החולים הנסן
SNK פליימור
SNK פליימור (באנגלית: SNK Playmore; ביפנית: 株式会社SNKプレイモア, Kabushikigaisha Esu Enu Kei Pureimoa, בעבר נקראה SNK לפני שנרכשה על ידי פליימור) היא חברת קונסולות ומשחקי וידאו יפנית. SNK הן ראשי תיבות ל-Shin Nihon Kikaku (ביפנית: 新日本企画, מילולית: "תכנון יפן חדש", אשר היה השם המקורי של SNK. השם המשפטי והמסחרי של החברה שונה ל-SNK בשנת 1986.
חברת SNK נוסדה בסואיטה, אוסקה, יפן, ביולי 1978 על ידי אייקיצ'י קווסאקי ופעלה עד 22 באוקטובר 2001. כאשר הוא חזה את סופה של החברה הראשונה, קווסאקי ייסד את חברת "פליימור" באוגוסט 2001. באוקטובר של אותה שנה, רכשה חברת פליימור את חברת SNK, ושינתה את שמה ל-SNK פליימור ב-2003.