א-רחמאן רקם קשרים עם אוסאמה בן לאדן, אותו פגש לראשונה במהלך מלחמת אפגניסטן עם ברית המועצות.
פעילויות בארצות הברית.
ביולי 1990, טס א-רחמאן לניו יורק, דרך ערב הסעודית, פקיסטן וסודאן והחל לקחת חלק פעיל בניהול התשתית הפיננסית והארגונית של אל-קאעידה בארצות הברית. בטרם נסיעתו, קיבל א-רחמאן ויזת תייר משגרירות ארצות הברית בח'רטום בירת סודאן וזאת על אף העובדה כי שמו נכלל ברשימת המעקב אחרי טרוריסטים של מחלקת המדינה של ארצות הברית. ב-17 בנובמבר, ביטלה מחלקת המדינה האמריקנית את אשרת התייר שלו. למרות זאת, באפריל 1991, השיג א-רחמאן גרין קארד ממשרד ההגירה בניוארק שבמדינת ניו ג'רזי.
באוגוסט 1991, לאחר שהייה של מספר חודשים בחו"ל, ניסה א-רחמאן לשוב אל ארצות הברית. לאחר שבביקורת הדרכונים בשדה התעופה התגלה כי הוא נכלל ברשימת מעקב הטרור, החלו גורמים רשמיים בארצות הברית בהליך לביטול מעמד תושב הקבע אותו קיבל.
בשל העובדה כי היה זכאי לערער על ההחלטה לשלילת מעמדו, נאלץ הממשל האמריקאי לאפשר לו להיכנס למדינה. עם זאת, ב-6 במרץ 1992, נדחה ערעורו של א-רחמאן ונשלל מעמד תושב הקבע שלו. א-רחמאן הגיש בקשה לשלטונות האמריקאיים לשם קבלת מקלט פוליטי. הדיון בבקשתו התקיים ב-20 בינואר 1993.
על אף תמיכתה של ארצות הברית במאבקם של המוג'אהדין באפגניסטן, התבטא א-רחמאן בחריפות כנגד ארצות הברית, וכנגד ישראל ויהודים. הוא הוציא פסק הלכה המתיר לשדוד בנקים ולהרוג יהודים בארצות הברית. במסגרת אחת מדרשותיו במסגד, כינה את האמריקאים "צאצאי קופים וחזירים שניזונים משולחנות האוכל של הציונים, הקומוניסטים והקולוניאליסטים".
א-רחמאן, אשר נהג להטיף ולשאת דרשות בשלושה מסגדים באזור עיר ניו יורק, היה מוקף בגרעין של חסידים מסורים, אשר מתוכן יצאו האנשים שהיו אחראיים לפיגוע במרכז הסחר העולמי בשנת 1993, כדוגמת אל סייד נוסייר, שבין היתר הואשם במעורבות ברצח ח"כ לשעבר הרב מאיר כהנא, מייסד הליגה להגנה יהודית, אך לא הורשע בסופו של דבר.
מעורבות בפיגועים במצרים.
בשנת 1993, אירעו פיגועי טרור רבים במצרים אשר גרמו ללמעלה מ-1100 הרוגים ופצועים (בהשוואה לכ-322 הרוגים בשנה שלפני). חקירת האירועים הביאה למסקנה כי הארגון שעומד מאוחרי פיגועי הטרור הוא אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה, הקבוצה האיסלאמית בהנהגתו של א-רחמאן.
בתקופה שקדמה לפיגועים, נהג א-רחמאן לשאת את דרשותיו הדתיות בברוקלין, להקליטן ולהפיצן ברחבי מצרים. במסגרת הקלטות אלו הטיף להרג של כופרים, לביצוע פעולות להדחת נשיא מצרים חוסני מובארכ ולהפיכת מצרים למדינת הלכה מוסלמית.
ההתארגנות לפיגוע במגדלי התאומים (1993).
תכנון הפיגוע במגדלי התאומים החל כבר בשנת 1991, על ידי רמזי יוסף, כוויתי ממוצא פקיסטני, אשר קיבל עצות מדודו חאלד שיח' מוחמד, בכיר בארגון אל-קאעידה (נחשב למוח שמאחורי פיגועי 11 בספטמבר). על פי עדות אחד השותפים לפיגוע, כוונת המפגעים הייתה לפגוע ביהודים, ובתחילה הם חיפשו יעדים לפיגוע בשכונות יהודיות בברוקלין. אולם בהמשך החליט יוסוף לפגוע במגדלי התאומים בהם עבדו יהודים רבים.
באוגוסט 1992, יוסוף ופלסטיני בשם אחמד עג'אג' הגיעו לארצות הברית בטיסה מפקיסטן, כדי להתחיל בהכנות לפיגוע. יוסוף נכנס למדינה עם דרכון עיראקי מזויף, ובנמל התעופה קנדי בניו יורק טען כי הוא נמלט מסדאם חוסיין וביקש מקלט. נקבע לו תאריך לשימוע ובינתיים הוא השתקע בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. שם הוא פגש את א-רחמאן, אשר הטיף במסגד בעיר. לאחר שא-רחמאן, שהיה אחראי על גיוס המחבלים לפיגוע, הציג את יוסוף לאנשים שהיו אמורים לסייע לו, יוסוף החל להרכיב את מטען החבלה שישמש אותו בפיגוע.
ב-26 בפברואר 1993, הסיע יוסוף את מכוניתו (אשר בתוכה הוטמן מטען החבלה) לחניון התת-קרקעי שמתחת למגדל 1. הוא החנה את המכונית והפעיל את פתיל ההשהייה. כעבור 12 דקות התפוצצה המכונית וגרמה ל-6 הרוגים ו-1040 פצועים, בעיקר משאיפת העשן שהגיע עד לקומה ה-93 בבניינים.
מעצרו והרשעה.
בעקבות הפיגוע, החלה הבולשת הפדרלית לעקוב אחר א-רחמאן וחסידיו באופן הדוק יותר. הארגון גייס קצין לשעבר בצבא המצרי בשם עימאד סאלם, שהצליח להפוך לעוזר אישי ושומר ראשו של השייח. במסגרת עבודתו החשאית הצליח להקליט את א-רחמאן במסגדים באזור ניו יורק וניו ג'רזי ומורה על רצח אמריקאים. בנוסף סייע סאלם לחשוף תוכנית אליה היה קשור השייח להטמנת חמישה מטענים בנקודות שונות בניו יורק, תוך כוונה לפוצץ את בניין המזכירות של האומות המאוחדות, את מנהרות לינקולן והולנד, את גשר ג'ורג' וושינגטון ובניין נוסף של הבולשת הפדרלית.
א-רחמאן נעצר ב -24 ביוני 1993, יחד עם תשעה מחסידיו. ב-1 באוקטובר 1995, הורשע בקשירת קשר חתרנית, במעורבותו בפיגוע בבנייני התאומים, ובתכנון מספר פיגועים באזור העיר ניו יורק. כמו כן נמצא השייח אשם בתכנון התנקשויות בחיי אנשי ציבור, כולל נשיא מצרים חוסני מובארכ.
בשנת 1996 נידון א-רחמאן למאסר עולם, אותו ריצה במרכז הרפואי הפדרלי בטנר שבצפון קרוליינה, עד למותו.
במהלך שנת 2013 דחה ממשל ברק אובמה את בקשת מוחמד מורסי, נשיא מצרים, לשחרר אותו, 20 שנה אחרי הפיגוע. בשל מצבו הבריאותי הרעוע.
מאמצים לשחרור.
בנאום שנשא בכיכר א-תחריר נשיא מצרים מוחמד מורסי ב-30 ביוני 2012, יום לפני השבעתו, הביע את רצונו לשחרורו של א-רחמאן, יחד אסירים מצרים נוספים. מאוחר יותר, הבהיר דובר ארגון האחים המוסלמים במצרים, כי כוונתו של מורסי הייתה להסגיר את א-רחמאן על מנת שירצה את מאסרו במצרים ולא לשחררו ממאסר וזאת מטעמים הומניטריים בשל מצבו הבריאותי הלקוי של השייח.
בפברואר 2013, העריך מודיע של הבולשת הפדרלית כי שחרורו של א-רחמאן אינו עומד על הפרק וזאת בשל מסוכנותו הרבה.
השפעת מאסרו.
בשנת 1997, ביצעו חברי ארגונו של א-רחמאן, אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה, שני פיגועים שכוונו כנגד תיירים אירופאים בעת ביקורם במצרים, דוגמת הטבח בלוקסור, אשר התרחש ב-17 בנובמבר 1997, במסגרתו תקפה חוליה של הארגון קבוצת תיירים שביקרה במקדש חתשפסות ורצחה 62 מהם.
ב-9 באפריל 2002 הואשמו 4 אנשים מצוות ההגנה של א-רחמאן כולל עורכת הדין לין סטיוארט, כי שיתפו פעולה עם השייח. במסגרת הקשר שנוצר, הצליח השייח לפרסם מתאו פסק הלכה שהורה למאמינים מוסלמים "לשפוך את דמם של ישראלים ויהודים בכל מקום". מכתב האישום שהוגש עלה כי הארבעה העבירו הודעות לשייח וקיבלו ממנו מסרים במטרה להפיצם בקרב חסידיו. בשנת 2005 הורשעו הארבעה.
משפחתו.
לא-רחמאן היו שתי נשים. מאשתו הראשונה איישה חסן גאודה נולדו לו 7 ילדים. מאשתו השנייה איישה זודי, נולדו לו 3 ילדים נוספים.
זמן קצר לפני שהגיע לניו יורק, בשנת 1990, שלח השייח את שניים מבניו, אחמד ומוחמד, לאפגניסטן. הם התגייסו לכוחות הטליבאן ונטלו חלק בלחימה כנגד הצבא האמריקאי במדינה.
אחמד נעצר בשנת 2001 בעיר קאבול שבאפגניסטן על ידי כוחות מהברית הצפונית. מוחמד נעצר בפקיסטן בשנת 2003 ואחר כך גורש למצרים ושוחרר בשנת 2010. בן נוסף של השייח, אסד, נהרג בשנת 2011 בהתקפה של מזל"ט אמריקאי בעיר קאבול שבאפגניסטן. בהתקפה נהרג גם מוחמד עאטף, סגנו של הטרוריסט אוסאמה בן לאדן.
הפיקו שלי
מלכה רופא
מלכה רופא (10 באוקטובר 1915, אודסה, רוסיה – 4 באוקטובר 1996, קיבוץ מעוז חיים, ישראל) הייתה לוחמת ואלחוטאית בפלמ"ח ובפל"ים, גדעונית, ושליחת המוסד לעלייה ב' לעיראק ולאירופה, הקימה את תחנת האלחוט החשאית של המוסד לעלייה ב' בבגדאד, לשם יצאה במסווה של חייל בריטי. שירתה כמדריכת אלחוט. הייתה חברת קיבוץ מעוז חיים.
ילדות ונעורים.
נולדה ב-10 באוקטובר 1915 באודסה ללאה ודוד רופא, תופרת וכובען במקצועם. בשנת 1922, בדרכה של המשפחה לארץ, חלתה בטיפוס. אביה טיפל בה במסירות עד שהחלימה, אך נדבק בעצמו במחלה ונפטר. עם הגעתם לארץ ישראל, התיישבו בתל אביב ונעזרו בקרובי משפחה. אמה התפרנסה מעבודות תפירה והיא ואחיה בילו את רוב זמנם אצל סבתם. בשנת 1932 נפטרה האם. האח נשלח לכפר הנוער מאיר שפיה וחי את חייו הבוגרים בקבוצת גבע. היא נדדה בין קרובים וידידים וקבעה את מקומה במשפחתו של איש הפלמ"ח יצחק חופי. הם היו הנכדים של אותם הסבים.
אלחוטאית בפלמ"ח.
למדה בסמינר לוינסקי ובשנת 1935 נשלחה להכשרה בקיבוץ נען. כעבור שנה הגיעה לקבוצת חוגים ברעננה ועבדה בחינוך הגיל הרך. ב-1937 הצטרפה לקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, עבדה במטבח והצטרפה לקבוצה מצומצמת של אתתים, מעבירי מסרים באופן חשאי.
בשנת 1933 הצטרפה לארגון ההגנה ושירתה בתפקידי קישור. מדריכיה היו אליהו סחרוב ושמואל ליפוביץ. מקבוצת הקשר עברו חלק מהחברים לנודדת וחלק לתעשייה הצבאית, מדריכי תע"ש היו דוד ליבוביץ ושושנה ממרציק. בשנת 1942 גויסה על ידי מפקד הנפה, ישראל בן אליהו לקורס אלחוט, שנערך מטעם הסוכנות היהודית בחסות הבריטים, שהיו אחראים על הפיקוח והציוד. המקשר בין הסוכנות לבריטים היה משה דיין. במסגרת הקורס הוכשרו המשתתפים באלחוט מורס במטרה להקים תחנות מורס במחתרת, במקרה שגרמניה הנאצית תכבוש את ארץ ישראל. הקורס נמשך שלושה חודשים והתקיים בתל אביב. לאחר שסיימה את הקורס חזרה למעוז חיים ועבדה בתחנת האלחוט שהוקמה שם על ידי הבריטים יחד עם חנן שילוח, תחת פיקודו של אורי ברנר. זמן קצר לאחר מכן הוקמה במעוז חיים תחנת אלחוט של הרשת הארצית של ההגנה בפיקודה.
שליחה לבגדאד במסווה של קצין בריטי.
בתחילת שנת 1943 יצאה לסמינר שליחים של הקיבוץ המאוחד בקיבוץ גבעת השלושה, שם הודיע לה יהודה ברגינסקי, חבר גבעת השלושה ואיש המוסד לעלייה ב', לה כי היא מועמדות לשליחות לעיראק, במטרה להקים בבגדאד תחנת אלחוט שתקיים קשר עם הארץ.