ב-4 בינואר 1951 ידיד של בוגנדה, הצ'יף נזילאקמה מת בנסיבות לא ברורות, אחרי שנחקר במבאיקי על ידי השופט רנו. נסער, בוגנדה ביקר בשווקים וקרא לעם להחרים את הבחירות בסימן אבל. בתירוץ ש"נתפסו בשעת מעשה" בהתאספות בלתי חוקית, הוא נעצר על ידי השלטונות באותו יום יחד עם אשתו, ילדתו בת 6 ושני המזכירים של "סוקוללה". הוחזקו במעצר עד ל-12 בינואר. משפטם עמד להיפתח ב-15 בינואר אך סניגורו הצליח לדחות אותו. בוגנדה שב לפריז ב-20 בינואר וכתב קובלנה בנוגע לנסיבות מעצרו. הרשויות בפריז לא הגיבו וב-29 במרץ בית משפט השלום במבאיקי, בעל סמכויות מוגבלות, דן אותו ל-30 ימי מאסר בפועל, שני חודשי מאסר על תנאי ו-2000 פרנקים קנס. גם אשתו ושני המזכירים נידונו לעונשי מאסר על תנאי. הידיעה על פסק הדין הגיעה אליו ב-26 במאי, כלומר כעשרים יום לפני הבחירות, ללא ספק כדי למנוע ממנו להתייצב בפני הבוחר. ב-2 ביוני עירער בוגדנה על גזר הדין והתאפשר לו להשתתף בבחירות שהתקיימו ב-17 ביוני.
קישורים חיצוניים.
"Central Africa: Death of a Strongman"
Paul Yange "Barthélemy Boganda (1910-1959), "élu de Dieu" et des centrafricains"
26/09/2006
יונקים מימיים
יונקים מימיים הם קבוצה לא טקסונומית של יונקים החיים באזורי מים שונים וכן בנויים לחיים בהם. הם כוללים יונקים ימיים החיים בים ובאוקיינוס וכוללים מספר מועט יחסית של מינים, וכן יונקי מים מתוקים החים באגמים, ביצות, נהרות, פלגים, מעיינות ושאר מקווי מים מתוקים הכוללים מספר גדול בהרבה של מינים מקבוצות שונות.
לכל קבוצות היונקים הימיים יש מספר מאפיינים דומים עקב הסתגלותם לסביבה מימית, בדומה לעופות ימיים ולזוחלים ימיים (וכן של מים מתוקים) שגם הם התפתחו על היבשה: כדי לא להיחנק בעת שחייה יש להם שסתומים בצוואר ובנחיריים שמונעים מהמים לחדור אליהם. המים פוגעים בראייה והחיות ששם צריכים להשתמש בחושים אחרים: לווייתני השיניים משתמשים באקולוקציה המבוססת על גלי קולות החוזרים מעצמים אל הלווייתן. ללוטרות ולטורפים הימיים יש שפם המזהה רעידות מתחת למים ולברווזן יש חישה חשמלית לגילוי סרטנים קטנים. חלקם גם רואים באור מוגבל כמו חיות לילה יבשתיות ויש להם שני תאי גנגליון בעין, לעומת יונקי מים אחרים שיש להם אחד בלבד. ליונקי הים (וכן לדובים) יש גם כליות גדולות יחסית, כדי לנקות את הגוף ממלחים מזיקים מהים.
כדי לנוע ביעילות במים הם מניעים את גופם וזנבותיהם מעלה-מטה כמו תולעת ומניעים את גופם בצורה הרבה יותר גמישה מחיות יבשה. לפעמים הם גם איבדו לחלוטין את גפיהם ומשתמשים בזנבותיהם לשם כך. עם זאת כלבי הים נעים בעזרת סנפיריהם והתחשים נעים לאט יותר בעזרת זנבם השטוח והם גם מסוגלים להתקדם על הקרקעית. גם הניבתנים מסוגלים לנוע על הקרקעית על ידי ניביהם הגדולים שבהנהון מזיזים את הגוף קדימה. מכיוון שהמים מרטיבים ומקררים יש לרוב המינים פרווה צפופה ומבודדת, אך לחלקם, כמו הלווייתנים, אין שיער וכתחליף יש להם שכבת שומן עבה מתחת לעורם (ואלו כמעט היונקים היחידים שאין להם שיער). הם צריכים אומנם לצוף, אך גם לאכול מתחת למים וצריכים להיות כבדים יותר כדי לא לצוף באמצע ציד תת-מימי. יונקים אחדים עולים לאכול למעלה והם צריכים בעיקר לצוף בעת האכילה ולכן להיות יותר קלים. הדולפינים יכולים לאכול מעל ומתחת למים והם צריכים להיות נייטרלים כדי לאכול ולעלות או לרדת תוך כדי האכילה. ליונקי מים-עמוקים כאלו יש עצם כבדה ליד הלסת התחתונה ומבנה גוף קל יחסית כדי להצליח בכך. יש לדולפינים גם מוח גדול יחסית לגופם, אך לא בטוח שזה קשור להסתגלותם לימים, מאחר שכמה יונקי מים כמו התחשים אינם בעלי חיים אינטליגנטים. זה גם לא קשור לשימוש אקולוקציה כי עטלפים שמשתמשים בזה גם אינם בעלי מוח כזה.
קבוצות יונקים מימיים.
רשימה זו היא חלקית. מינים נוספים חיים בעיקר בשולי המים (כמו אייל קורא, הפילים, תאו אסייתי, קודו הביצות וקובוס המים) ויכולים להיחשב גם כיונקי מים. היונקים הבאים חיים בתוך המים:
עמראני
עִמראני (1454–1536) היה מגדולי המשוררים היהודים בפרס. נחשב לממשיך דרכו של המשורר מולאנא שאהין, וכמוהו חיבר אפוסים בסגנון הספרותי הפרסי הקלאסי על סיפורים מהמסורת היהודית.
קורות חיים.
עמראני נולד בשנת 1454 בעיר אספהאן שבפרס הספווית. "עמראני" הוא כנראה שם העט שלו, ושמו המלא אינו ידוע. בסביבות גיל 25 עמראני עבר לעיר כאשאן, העיר בה הוא חי ופעל עד פטירתו בשנת 1536. הנסיבות לכך שבחר לעבור לעיר אחרת אינן ידועות במלואן, אך בכתביו יש רמזים לכך שהוא החל בפעילותו הספרותית והלירית עוד באספהאן ועורר קנאה, וייתכן שזה מה שהניעו לעזוב את העיר. באותה תקופה העיר כאשאן נחשבה למרכז תרבותי גדול לתושבי האזור, והייתה בה קהילה יהודית מאורגנת היטב. לא ידועים פרטים רבים על משפחתו וזהותה, אך ביצירתו "גנג-נאמה" (ספר האוצר) הוא מקדיש כמה מהפרקים האחרונים לייעוץ עצות והדרכה לבנו ג'לאל אל-דין שר שלום.
ביחד עם מולאנא שאהין, עמראני נחשב לאחד מגדולי משוררי יהדות פרס. ידוע על לפחות כ-20 חיבורים שנכתבו על ידו, ועוסקים בנושאים מגוונים. בראש ובראשונה, חיבוריו ממשיכים את המסורת שהתחיל המשורר שאהין ומהווים עיבוד של סיפורים מהתנ"ך והמסורת היהודית לשירה אפית, הכתובה כמיטב המסורת של הספרות הפרסית הקלאסית ובפרט של יצירותיה הגדולות של הספרות הפרסית כגון השאהנאמה, יצירותיו של פירדוסי ושל המשורר הידוע חאפז.
חיבוריו של עמראני כתובים בפרסית יהודית, הדיאלקט היהודי של השפה הפרסית שבו דברו יהודי פרס, ונכתבו כולן באלפבית העברי. הוא הרבה יותר מאשר מולאנא שאהין לערבב מילים עבריות בכתיבתו.
חיבוריו.
ידוע על כ-20 חיבורים של עמראני, רובם מצויים עד היום בכתב יד אך זכו להעתקים לאורך הדורות. החיבורים הם כולם פואטיים באופים, אך בסגנונות שונים. רובם עוסקים במסורות יהודיות וחלקם בנושאים כלליים יותר. להלן פירוט של כמה מחיבוריו:
האנציקלופדיה המקוונת של סדרות של מספרים שלמים
נשיא דרום אפריקה
נשיא הרפובליקה של דרום אפריקה (באנגלית: The President of the Republic of South Africa) הוא ראש המדינה והעומד בראשות ממשלת דרום אפריקה, על פי חוקת המדינה. בין השנים 1961 עד 1994 ראש המדינה נקרא נשיא המדינה (State President).
הנשיא נבחר על ידי האספה הלאומית (National Assembly), שהיא הבית התחתון של הפרלמנט והוא לרוב מנהיג מפלגת הרוב, שמאז הבחירות הרב-גזעיות הראשונות שנערכו בדרום אפריקה ב-27 באפריל 1994, היא מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני. התפקיד נוצר במקור כדי להבחין בינו לבין תפקיד ראש הממשלה שכיום לא קיים, אך שני התפקידים אוחדו בחוקה של 1983 שהגדירה תקופת כהונה של ארבע שנים. החוקה של 1993 ואלה שכוננו אחריה, הגבילו את כהונת הנשיא לשתי תקופות של חמש שנים כל אחת. הנשיא הראשון שנבחר על פי חוקה זו היה נלסון מנדלה והנשיא הנוכחי הוא סיריל רמפוזה.
על פי החוקה הזמנית, שהייתה בתוקף בין 1994 ל-1996, הוקמה ממשלת אחדות לאומית שבה כיהן סגן נשיא מטעם מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר. בנוסף לתאבו מבקי, הנשיא הקודם פרדריק וילם דה קלרק כיהן גם כסגן נשיא בתוקף תפקידו כמנהיג המפלגה הלאומית, שהייתה המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט שנבחר אז. אך דה קלרק התפטר והלך לאופוזיציה עם מפלגתו. כיום ממשיכה להתקיים קואליציה על פי החוקה הנוכחית שכוננה ב-1996, למרות שבהמשך לא מונה אף אחד ממנהיגי מפלגות האופוזיציה לתפקיד סגן הנשיא.
הנשיא חייב להיות חבר האספה הלאומית בזמן בחירתו. עם בחירתו הוא מתפטר מתפקידו זה למשך תקופת כהונתו.
תהליך הבחירה.
בדרום אפריקה נהוגה שיטה מיוחדת לבחירת הנשיא. שלא כמו דומיניונים או מושבות בריטיות לשעבר, שאימצו את שיטת הממשל הפרלמנטרית-רפובליקנית ואלה שנוהגים על פי שיטת הממשל הבריטית, בראש ממשלת דרום אפריקה עומד הנשיא, שמשמש בה בעת כראש המדינה, ראש הממשלה והמפקד העליון של כוחות ההגנה. בניגוד לשיטה הנשיאותית הנהוגה ברבות ממדינות העולם, נשיא דרום אפריקה נבחר על ידי הפרלמנט, ולא באמצעות בחירה ישירה של העם או של חבר אלקטורים ובפועל הוא יכול להשפיע על תהליכי חקיקה בהיותו מנהגי מפלגת הרוב בפרלמנט. בצורה זו החוקה קבעה שיטה שמשלבת הן את צורת הממשל הפרלמנטרית והן את צורת הממשל הנשיאותית באופן הפוך מזה שהונהג בישראל.
הנשיא נתון להגבלות שמונעות את שליטתו התמידית על הממשלה, כפי שהיה נהוג במדינות אפריקניות אחרות. תקופת הכהונה היא של 5 שנים והנשיא לא יכול לכהן יותר משתי תקופות כהונה רצופות. כך ששיטת הבחירה של הנשיא מנסה למנוע את האפשרות של צבירת כוח בידי הנשיא כפי שהיה בתקופת האפרטהייד או במדינות אפריקניות רבות.
סמכויות הנשיא.
מקום משכנו של הנשיא הוא ב"בניין האיחוד" (Union Buildings) בפרטוריה וכן יש לו לשכה בקייפטאון. כמו כן יש לו מעון רשמי בשתי הערים.
אלון לוי
אלון לוי (נולד ב-10 ביוני 1984) הוא שחקן, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי וזמר ישראלי.
ביוגרפיה.
לוי נולד וגדל בקיבוץ גן שמואל. בן אמצעי בין חמישה אחים: אחות בכורה, שלושה אחים בנים ואחות צעירה.
לוי למד משחק בסטודיו למשחק של ניסן נתיב. במהלך השנים השתתף במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
כיום (2018) לוי עובד כמטפל רוחני.
קריירה.
בשנת 2006 שיחק לוי בהצגת הילדים "כספיון" בהפקת תיאטרון נדנדה בטכניקת התיאטרון השחור בעיבודה של איילה קורקוס, ובבימויו של אבי מלכה, על פי פאול קור, ולצידו של עידן יסקין.
בשנת 2007 הופיע לראשונה בטלוויזיה כששיחק שביצע את שיר הפתיחה של "הנפילים", ששודרה ב-yes. לוי גילם בסדרה את צוריה (צורי) בתפקיד ראשי.