המדע הבדיוני אינו מוגבל רק לספרות הכתובה ונפוץ מאוד גם כסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, תסכיתי רדיו וקומיקס. מגמה זו התגברה במיוחד לאור התפתחות טכנולוגיות האפקטים המיוחדים.
היסטוריה.
רסיסי מדע בדיוני הופיעו כבר בעת העתיקה, כגון אמונות מצריות עקב צורות כוכבים, אגדות על אלי השמש והירח, ועל אודות השמש כמרכבת אש.
יצירת הספרות הקדומה ביותר הנחשבת למדע בדיוני היא "ההיסטוריה האמיתית" של לוקיאנוס הסורי, סופר סאטיריקן שחי במאה ה־2 לספירה. בספר נדון מסע אל הירח, לראשונה בתולדות הספרות המוכרת. בשנת 1630 כתב האסטרונום יוהאנס קפלר את "סומניום", ככל הנראה יצירת המדע הבדיוני הראשונה שנכתבה על פי מאפייני הסוגה בצורתה המודרנית, קרי - עיבוד, הרחבה ופיתוח של רעיון מדעי. קפלר השתמש בכל הידע המדעי של תקופתו, ותיאור הירח שלו קרוב במידה מפתיעה לעובדות הידועות כיום. קפלר כתב את ספרו בצורה כזו כדי להתחמק מעינה הבוחנת של הכנסייה הקתולית, שאסרה עליו לפרסם ספר מדעי על הירח: הוא כלל לא התכוון לכתוב יצירת מדע בדיוני.
הספר הנחשב לרומן המדע הבדיוני המודרני האמיתי הראשון הוא "פרנקנשטיין", שכתבה מרי שלי ב־1818, ועוסק במדען שהצליח להקים לתחייה מפלצת מחלקי גופות, רומן זה נחשב גם ליצירה קלאסית של הספרות הגותית. במאה ה־19 דרך גם כוכבם של שניים מהמבשרים הגדולים של המדע הבדיוני - ז'ול ורן, שכתב יצירות כמו עשרים אלף מיל מתחת למים, והרברט ג'ורג' ולס שפרסם את "מכונת הזמן", "מלחמת העולמות", ועוד. הספרות הזולה תרמה אף היא להתפתחות הספרותית של המדע הבדיוני: רבים מהסופרים הנודעים של ימינו החלו בכתיבת סיפורים קצרים למגזינים כדוגמת Amazing Stories ,Analog Science Fiction and Fact וכן למגזיני פנזין קטנים.
במאה ה־20 בלטו סופרי המדע הבדיוני אייזיק אסימוב וארתור סי קלארק.
תת־סוגים.
מדע בדיוני "טכנולוגי".
יש הקוראים לו "מדע בדיוני קשה". תת־סוג זה מתאפיין ביצירת טכנולוגיה עתידנית המבוססת תחומי המדעים המדויקים: הפיזיקה, האסטרופיזיקה והכימיה ולעיתים אף הנדסה. למעשה, במרבית ספרות המדע הבדיוני, כולל התת־סוגות שיוצגו בהמשך, קיים הרובד של המדע הבדיוני הטכנולוגי. המדע הבדיוני הטכנולוגי ידגיש בסיפור את הציוד, הטכנולוגיה ואף יתן להם הסברים מקיפים לאופן פעולתם. במינוח זה השתמש לראשונה פ. סקיילר מילר ב־1957, בסקירת ספרו של ג'ון קמבל "איים בחלל" במגזין "Astounding Science Fiction". חלק מהניבויים הבדיוניים התממשו בדיעבד. לדוגמה, ארתור סי. קלארק תיאר וחזה לווייני תקשורת כבר ב־1945 במאמרו "'Extraterrestial Relays". סופרים מפורסמים מתת־סוג זה הם לארי ניבן, ורנור וינג' וכאמור ארתור סי. קלארק.
הסייברפאנק, הסטימפאנק ונגזרותיהם הם המשך ישיר לסוגת המדע הבדיוני הטכנולוגי, או חלוקה משנית בתוכו.
מדע בדיוני "חברתי".
יש הקוראים לו "מדע בדיוני רך". תת־סוג זה מתייחס בעיקר להתפתחויות העתידניות הקשורות בחברה האנושית. ניתן למצוא בו בעיקר קונפליקטים המבוססים על מדעי הרוח והחברה - כמו הפסיכולוגיה, הסוציולוגיה, האנתרופולוגיה ומדע המדינה. סופרים מפורסמים בתת־סוג זה הם אורסולה לה־גווין, פיליפ ק. דיק, אורסון סקוט קארד, ריי ברדבורי וקאזואו אישיגורו. ישנם סופרים שיצירותיהן נמצאות על הגבול בין מדע בדיוני קשה לרך, למשל מק ריינולדס, שיצירותיו עוסקות בפוליטיקה בשילוב עם פיתוחים בתחום המחשבים ומתארות סייבר־טרור.
עוד ניתן לשייך לתת־סוג זה את ענפי הספרות הספקולטיבית האוטופיים והדיסטופיים. נובלות סאטיריות מסוימות משויכות לעיתים גם הן לתת־סוג זה, כגון מסעי גוליבר, 1984, עולם חדש מופלא ועוד.
מסע בזמן והיסטוריה חלופית.
יצירות העוסקות במסע בזמן נכתבו כבר במאות ה־18 וה־19. יצירות אלו עוסקות בבעיות מסובכות ובפרדוקסים הנובעים ממסע בזמן, למשל פרדוקס הסבא. אחד הספרים המפורסמים מתת־סוג זה הוא מכונת הזמן של הרברט ג'ורג' ולס. היסטוריה חלופית היא בדומה למסע בזמן בו אנו חוזרים לנקודה מסוימת בעבר בו מתפתחת ההיסטוריה, אולם זה יהיה לכיוון חדש אותו בוחר הסופר. נקודת ההווה בה מתרחש הסיפור יכולה להיות מותאמת לימינו, לעבר או אפילו עתידנית. סופרים שכתבו ספרים מסוג זה הם פיליפ ק. דיק שכתב את האיש במצודה הרמה המתאר היסטוריה חלופית בה גרמניה ויפן מנצחות במלחמת העולם השנייה, פיליפ רות וולדימיר נבוקוב בספרו "עדה או ארדור: כרוניקה משפחתית".
ספרים מסוימים נחשבו לפני כמה עשורים כשייכים לז'אנר אחר בתוך המדע הבדיוני עברו בחלוף הזמן לז'אנר ההיסטוריה החלופית, מאחר שזמן ההווה בו מתרחש הסיפור הפך עבורנו לזמן עבר. אודיסיאה 2001 של א.ס. קלארק או 1984 של אורוול, לדוגמה, הם כבר היסטוריה חלופית עבורנו.
מדע בדיוני צבאי.
מדע בדיוני צבאי הוא תת־סוגה העוסקים לרוב בתיאור עימותים צבאיים, טקטיקות מלחמה, טכנולוגיית הנשק ותאור מהלך השירות הצבאי בעיני הדמויות. לסיפורים לרוב מאפיינים מקבילים לעימותים מההווה או העבר של כדור הארץ כך שמדינות מוחלפות בכוכבי לכת וספינות קרב בספינות חלל. לעיתים ספרים אלו כוללים עימותים עם חייזרים.
סייברפאנק.
סייברפאנק הוא תת־סוג המבוסס על תרבות השוליים של שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים ובעיקר על תרבות הפאנק. ספרות סייברפאנק מתארת עתיד קרוב יחסית, לרוב דיסטופי, המאופיין בחברה טכנולוגית מתקדמת. סממנים חוזרים הם בינה מלאכותית, שתלים ביוניים, הנדסה גנטית בקנה מידה רחב, שימוש בסמים וממשקי אדם־מכונה, כמו גם תאגידי־על וערי־ענק. סופרים בולטים הם ויליאם גיבסון וברוס סטרלינג.
מדע בדיוני חייזרי.
עלילת המדע הבדיוני החייזרי נסובה בדרך כלל סביב המפגש הראשוני עם חייזרים בעלי אינטליגנציה. זהו אולי הז'אנר המפורסם ביותר משנות ה־40 עד שנות 60 של המאה ה־20 שהקנה למדע הבדיוני את פרסומו. מאות סרטים התבססו על מתכונת זאת. ברובם הצטיירו החייזרים כאויבי האנושות, או כפולשים. ניתן לשייך ז'אנר זה לז'אנר אופראי, אולם התפתחותו של הז'אנר לקלסיקות מדע בדיוני ואובדן המבנה הסטנדרטי של אותה סביבה אופראית נדושה, מעמיד אותו כז'אנר בפני עצמו.
לז'אנר זה שלושה סוגים עיקריים:
דוגמאות חריגות הן סדרת ההיצ'י - פרדריק פול, סולאריס - סטניסלב לם, ארתור סי. קלארק - אודיסיאה 2001, חורגים לחלוטין מהמבנה האופראי. סדרת ההיצ'י בוחרת להתייחס לאלמנט הדיסטופיה, והתקווה לשיפור העולם במציאת טכנולוגיה חייזרית. סטניסלב לם מעדיף להדגיש את המוזרות האבסולוטית של החייזרות. ארתור סי. קלארק מעדיף להשאיר את הקוראים חסרי אינפורמציה לגבי החייזרים ותאורם, ומעדיף להציג את מעשיהם.
תחום נוסף בז'אנר החייזרים עוסק ביחסי גומלין בין האנושות לחייזרים זמן רב לאחר המפגש. דוגמאות לכך הן סדרת ה"עולם הרימום" של דייוויד ברין הכולל את הספר מלחמת הרימום, ועולם טבעת של ניבן, שמהווה בעצמו חלק מסדרת המרחב המוכר המתפרסת על תחומים רבים של המדע הבדיוני.
אופרת חלל.
אופרת חלל שמה דגש על הרפתקאות רומנטיות ומלודרמטיות המתרחשות בעיקר או לרוב בחלל. הרפתקאות אלה מערבות קונפליקט בין שני צדדים בעלי התקדמות טכנולוגית כלשהי. המאפיין העיקרי באופרות החלל הוא שהן נוטות להיות אפיות בגודלן. סיפורים אלה בנוים לרוב במסורת הומרית, לפיה קבוצת הרפתקנים מושלכת לסביבה עוינת השרועה כמרקחה במאבק בין הצדדים הלוחמים. טרילוגיית מלחמת הכוכבים וכן סדרת הטלוויזיה בבילון 5 הן דוגמאות לתת־ז'אנר מסוג זה.
אפוקליפסה.
אפוקליפסה בדיונית היא תת־סוגה של מדע בדיוני ואימה אשר מתארת את קץ הציוויליזציה. אפוקליפסה זו מוצגת בדרך כלל כתוצאה מאסון שעלול להיות סיכון קיומי כגון אפוקליפסת זומבים, מלחמה גרעינית, מגפה, פלישת חייזרים, אירוע פגיעת אסטרואיד, השתלטות רובוטים, סינגולריות טכנולוגית, אירוע על־טבעי, אסכטולוגיה, שינויי אקלים קיצוניים, דלדול משאבים, קריסה אקולוגית או אסון אחר.
ברדיו.
אורסון ולס נחשב לאביו של ז'אנר זה. ולס עיבד את ספרו של הרברט ג'ורג' ולס, מלחמת העולמות (לא ידוע על כל קשר משפחתי בין השניים), לתסכית רדיו בו כביכול מועבר שידור חי המתאר את האירועים. כששודר ב־30 באוקטובר 1938 בארצות הברית, בתחנת הרדיו של רשת CBS, ברחו המונים לרחובות בהאמינם שהפלישה אכן מתרחשת במציאות. עם זאת, מחקרים מאוחרים מפקפקים בטענה שהייתה היסטריה המונית, ואומרים שהיה זה ברווז עיתונאי.
יוצר נודע אחר בתחום המדע הבדיוני הרדיופוני הוא דאגלס אדמס, שספרו המצליח מדריך הטרמפיסט לגלקסיה נוצר לראשונה כסדרה של תסכיתים לרשת ה־BBC.
בקולנוע.
סרט מדע בדיוני הוא סרט בסוגה הקולנועית של מדע בדיוני. הדגש בסרטים אלה הוא על עלילה שבה לטכנולוגיה מתקדמת יש תפקיד מרכזי. סרטים אלה הם בדרך כלל עתירי אפקטים מיוחדים על מנת להציג טכנולוגיה עתידנית מתקדמת, עולמות רחוקים, חייזרים ועוד. חלק מסרטי המדע הבדיוני מבוססים על ספרים (למשל, הסרט חולית מבוסס על הספר חולית) וחלקם על תסריט מקורי. בעשורים האחרונים סרטי מדע בדיוני רבים הם גם סרטי פעולה. נושאים האופייניים לסרטים אלו כוללים בין השאר מסעות בחלל, מפגשים עם חייזרים, רובוטים, סייבורגים, אנדרואידים ובינה מלאכותית, מסע בזמן, הנדסה גנטית, סרטי אסונות ואפוקליפסה, סרטי גיבורי־על וסרטי קומיקס.
בטלוויזיה.
המדע הבדיוני בטלוויזיה רב־גוני כמעט כמו אחיו הספרותי ונע החל מהחזון האוטופי לעתיד, שבו ידביר המין האנושי את החוליים הטבועים בו וימשיך במחקר ובהתפתחות, וכלה בחזיונות האפוקליפטיים שבהם האנושות תושמד. כמו כן קיים ז'אנר מיסטי המשלב התפתחות כוחות כישוף וטלפתיה, כמו גם שימת דגש על הנדסה גנטית.