מוטי (מרדכי) פרידמן היה בעל חברה שהתמחתה בחיפושי וקידוח נפט, החל מ-1954, לאחר שנחקק חוק הנפט. במהלך מלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים, מתוך מטרה שיתחיל בהפקת נפט בשדה הנפט באבו רודס עוד עם שלהי המלחמה. מיד לאחר המלחמה הוחלט כי הטיפול בנפט בסיני יעשה על ידי חברה ממשלתית, והוקמה חברת "נתיבי נפט", שמחצית ממניותיה היו בבעלות משרד הביטחון והמחצית השנייה בבעלות משרד האוצר. פרידמן גויס לניהול החברה במעיין "שירות מילואים". ב-21 ביולי 1967 הועבר בפעם הראשונה נפט מאבו רודס לישראל. החברה הקימה מתקן קידוח באבו רודס ואף הקימה ליד השדה יישוב לעובדים בשם "שלהבת". עד 1973 סיפקה החברה כמחצית מתצרוכת הנפט של ישראל. עם זאת, הפקת הנפט בסיני נשמרה כסוד, והתגלתה רק עם חשיפת פרשיית השחיתות בחברה.
את פרשת השחיתות חשף הגאולוג דוד ניב ב-1971. בתחילת שנות ה-70, בעת שעבד במכון הגאולוגי, כתב ניב תזכיר שכלל שלושה חלקים. שני החלקים הראשונים עסקו בשאלות מקצועיות בנושא חיפושי נפט בים התיכון ובנושא הכלים הארגוניים לחיפושי נפט שהקימה מדינת ישראל. החלק השלישי התבסס על שמועות שהגיעו לאזניו ובתזכירו ביקש מהגורמים המוסמכים לבודקם. השמועות היו כי במקום להעסיק את "לפידות" - חברה ממשלתית לחיפושי נפט שכבר הייתה קיימת וחיפשה תעסוקה, הקים צבי דינשטיין, סגן שר האוצר באותה עת, חברה חדשה - "נתיבי נפט" שבה הועסק מקורבו, מרדכי פרידמן, כמנכ"ל. על פי הטענה, נוהלה "נתיבי נפט" בשחיתות, בזבזנות והייתה מעורבת בעסקאות שוחד. בעיתונות דווח כי פרידמן, שכיהן קודם לכן כבעליה ומנהלה של חברת קידוחי נפט פרטית, מכר את ציודה של החברה הפרטית שבבעלותו תמורת סכום רב לחברה בשם "מדבר", אשר מצידה שילמה סכום זה לכיסו של פרידמן, מכיוון שציפתה לקבל חוזי קידוח מטעם "נתיבי נפט".
בנובמבר 1971 הוקמה ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט אלפרד ויתקון, שהיו בה חברים גם מאיר זורע ואברהם קליר. זאת הייתה הפעם הראשונה שהממשלה עשתה שימוש בכלי של ועדת חקירה ממשלתית לבירור שערוריות. את ניב והמדינה ייצג בדיוני הוועדה עורך הדין רם כספי. ממצאי הוועדה, שפורסמו באפריל 1972, ניקו את פרידמן ודינשטיין מהאשמות שהוטחו בהם. היו שטענו כי תלונתו של ניב הייתה כנה וכי הוא אינו אשם בהולדת הפרשה שהתעוררה על ידי גורמים אינטרסנטיים בתוך הממסד השלטוני שניצלו את תזכירו כדי לבוא חשבון עם יריביהם.
פרידמן מצידו התפטר מהנהלת החברה בראשית 1972. גם לאחר התפטרותו נמשכה חקירת המשטרה, ופרידמן הואשם והורשע בשורת עבירות של העלמת הכנסות ועבירה על חוקי מטבע חוץ.
מאיר גירון החליף את פרידמן בניהול החברה, ואחריו מונה כמנהל המהנדס ד"ר מיכאל קיש.
ב-1973 פגעה מלחמת יום הכיפורים בתפוקת הנפט. תושבי "שלהבת" פונו מבתיהם, ולא חזרו אליהם גם לאחר המלחמה. נכון ל-2002, 28 שנים לאחר תום המלחמה, לא קיבלו עדיין התושבים פיצויים על הפינוי החטוף.
בספטמבר 1975 הסכימה ישראל, כחלק מהסכם ההפרדה בין ישראל למצרים, לפנות את אבו רודס. נתיבי נפט למעשה חדלה לפעול ב-1977.
חברת נתיבי נפט אינה קיימת עוד באופן רשמי, ומופיעה כחברה ממשלתית במעמד "חברה מחוקה" במאגר רשם החברות במשרד המשפטים.
טוני קארון
טוני קארון (באנגלית: Tony Karon) הוא עיתונאי יהודי דרום אפריקאי הפועל בארצות הברית.
חייו.
נולד בקייפטאון ולמד באוניברסיטת קייפטאון היסטוריה כלכלית. בנעוריו היה פעיל בתנועת הבונים דרור. בין השנים 1987 ל-1990 היה עורך המגזין New Era שמתח ביקורת על משטר האפרטהייד ולכן נסגר תדירות והיה פעיל נגד המשטר. אחר כך שימש ככתב ועורך בעיתונים Cape Times וב-Mail &amp; Guardian.
בשנת 1993 עבר לניו יורק ומאז מתגורר בעיר עם אשתו ובנו. הוא שימש כעורך של Foxnews.com, אתר האינטרנט של פוקס ניוז וככתב של המגזין Time Out. בשנת 1997 הצטרף ככתב לעניינים בינלאומיים באתר האינטרנט של הטיים מגזין וכיום משמש כעורך בכיר באתר וכותב מדי פעם טורים וכתבות. כמו כן מתראיין מדי פעם ברשתות פוקס ניוז, CNN וב-MSNBC.
טוני קארון הוא מבקר חריף של מדינת ישראל ומתנגד לציונות. במאמר דעה שפרסם באוקטובר 2010 בבלוג שלו (ואשר ראה אור גם באתרי חדשות נוספים), קארון מתנגד לעצם קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית וטוען כי "לנתניהו אין מנדט של העם היהודי לטעון כי מדינת ישראל היא הבית הלאומי של היהודים בעולם. יהודים רבים כמוני מתנגדים לכך".
דירוג מטריצה
פילוסופי
יצחק דוב קופלמן
הרב יצחק דוב קופלמן (בכתב יידי: קאפעלמאן ; 1906, ה'תרס"ו - 17 ביוני 2011, ט"ו בסיוון ה'תשע"א) היה ראש ישיבת לוצרן בשווייץ.
ביוגרפיה.
נולד בחרקוב שבאוקראינה. למד 18 שנה אצל הרב שמעון שקופ בישיבת שער התורה בגרודנא. במלחמת העולם השנייה הוגלה לסיביר ועבד בעבודת פרך. אחרי המלחמה הועמד בראש ישיבת "קאפעלן", שהוקמה מחדש ליד העיר אנטוורפן שבבלגיה. יחד עם הרב חיים יעקב רוטנברג נסע לפראג לאסוף גרעין ראשוני של תלמידים בין פליטי השואה. הרב קופלמן עמד בראשות הישיבה במשך למעלה מעשר שנים, ולאחר מכן עבר לניו יורק לעמוד בראשות ישיבת "שערי יושר" (שנקראה על שם ספרו הידוע של רבו הרב שקופ).
בינו לבין הרב שמחה בונים אלתר האדמו"ר החמישי לבית גור נרקמו קשרי ידידות כאשר בשנת ה'תש"ח - 1948 שהה האדמו"ר באנטוורפן. הוא אף שלח את בנו, הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור הנוכחי, ללמוד תורה מפיו בישיבת "קאפעלן".
בשנת ה'תשכ"ד עבר לכהן בראשות ישיבת לוצרן (בעיירה קרינץ שליד לוצרן) שבשווייץ, והחליף בתפקיד זה את הרב משה סולובייצ'יק. ניהל עד לפטירתו את הישיבה, חרף גילו המבוגר. שימש בישיבה גם כמשגיח.
ביקר לראשונה בישראל בשנת 1955, כאשר נסע לחפש מועמד מתאים לתפקיד ראש הישיבה שיכהן במקביל לו, במקומו של הרב ניז'ניק, שעזב אז את הישיבה. בסופו של דבר נבחר לתפקיד זה הרב אליקים שלזינגר.
הרב קופלמן היה מן היחידים שנכחו בשעת פטירתו של רבו הרב שמעון שקופ בביתו שבגרודנה. ובפרוץ השואה לקח הוא מביתו של הרב שקופ את כתביו. הרוסים ניסו לאלצו למסור את הכתבים, אך ללא הצלחה. כתבים אלה פורסמו בספר "חידושי רבי שמעון יהודה הכהן".
השאיר אחריו בן, רבי משה קופלמן, וארבע בנות. אחת מהם הייתה נשואה לרבי משה רוזמרין, מחבר ספר אמרי משה על כמה ממסכות הש"ס.
לקראת החגים והימים הנוראים הגיעו מאות יהודים ממדינות אירופה להשתתף עמו בתפילות החג. בשמו נקשרו סיפורי ישועות ורבים פנו אליו לקבלת ברכות.
הלך לעולמו בט"ו בסיוון ה'תשע"א, בן 105. בצוואתו הורה להכתיר את בנו רבי משה כממלא מקומו בראשות הישיבה.
בשנת תשע"ה (2014) יצא לאור בעריכת תלמידיו ספרו "שיח יצחק", הכולל מערכות ודברי מוסר על חומש בראשית. בשנת תשע"ז יצא הכרך על שמות.
חסידות משכנות הרועים
משכנות הרועים הוא שמה של קהילה חסידית-ירושלמית מצומצמת שמונה כ-180 משפחות, ומרכזה בשכונת מאה שערים בירושלים. החסידות היא אחת הקבוצות המרכיבות את העדה החרדית. בראשותה עומד האדמו"ר רבי חיים רבינוביץ.
היסטוריה.
הקהילה הוקמה בסביבות שנת תש"מ בבית הכנסת שהיה שייך לחסידות ויז'ניץ בבתי מילנר (על יד קריית שומרי אמונים). בהמשך עברו למשכנם הנוכחי בבית הכנסת "קהל יראים" (לשעבר "מארמרושע שוהל") במאה שערים, שהשתייך קודם לכן לנטורי קרתא.
ראש הקהילה היה הרב בנימין רבינוביץ, בן אחר בן ליהודי הקדוש מפשיסחה, ודיין בבד"ץ העדה החרדית. לאחר פטירתו הוכתר בנו רבי חיים באופן רשמי כאדמו"ר של החסידות. אחיו של רבי חיים הוכתרו אף הם לאדמו"רים, רבי עקיבא לאדמו"ר מפוריסוב ורבי מאיר שלום לאדמו"ר מקאלשין.
שמה של החסידות מבוסס על הפסוק ().
פעילות.
שני האדמו"רים היו חסידי בויאן ורבים ממנהגיה מבוססים על חסידות זו.
מלבד מרכזה של החסידות יש לה שלושה בתי כנסיות ברמת בית שמש, ואחד בקריית יואל שבארצות הברית, שבו הרב היה בנו של האדמו"ר, הרב שאול יצחק, עד לפטירתו. הפוסק של החסידות הוא הרב יהושע אשר כהנא, נכדו של הרב בנימין רבינוביץ (בן חתנו רבי אלימלך מספינקא) וחתנו של הרב מנחם מונדרר.
ליפ דאב
ליפ דאב (באנגלית: Lip dub) הוא וידאו קליפ המשלב דיבוב שפתיים של המשתתפים לצלילי שיר מפורסם המושמע ברקע. הז'אנר זכה לפופולריות רבה בשנים 2009–2010, בעיקר בשל התפתחות הפלטפורמות לשיתוף סרטוני וידאו ביתיים כשבראשן YouTube. סרטוני הליפ דאב נחשבים לדוגמה לסרטונים ויראליים, שבמקרים מסוימים הגיעו תוך ימים ספורים לעשרות ואף מאות אלפי צפיות. ליפ דאב נראה בדרך כלל כסרטון ביתי שהוכן על ידי חובבנים בהשקעה מינימלית ובספונטניות. אולם למעשה, לצורך הכנת סרטון ליפ דאב איכותי נדרשת השקעה רבה ודיוק בפרטים. הסרטון מצולם לרוב בשוט אחד, כאשר מצלמת הווידאו עוברת בין חדרים ומסדרונות שונים באתר הצילום ומתמקדת לסירוגין על השחקנים המדבבים בשפתיהם את השיר המושמע ברקע. על פי רוב כל שחקן מדבב מספר שניות מועטות את השיר עד שהמצלמה עוברת לשחקן הבא.
סרטון הליפ דאב לשיר "I Gotta Feeling" של הבלאק אייד פיז, אשר צולם בספטמבר 2009 על ידי תלמידי החוג לתקשורת באוניברסיטת קוויבק שבקנדה, היה אחד הסרטונים הראשונים בתחום שהגיעו לתפוצת ענק, זכה ליותר מ-10 מיליון צפיות, נחשב לאחד מהבולטים בז'אנר.
סרטון הליפ דאב לשיר "Marry you" של ברונו מארס, אשר צולם במאי 2012 בשידור חי, זכה ליותר מ-24 מיליון צפיות, נחשב אף הוא לאחד הבולטים בז'אנר.
קריטריונים.