תמרורי הדרך והשלטים במדינת ישראל מצייתים ונסמכים ברובם על התקן הבין-לאומי כפי שנקבע בוועדת וינה לתקנון תמרורים עם זאת חלק מהתמרורים במדינת ישראל שונים במידה מהתקן.
בהתאם לתקנות התעבורה, התשכ"א-1961, הצבתם של תמרורים היא בסמכותן של רשות תמרור מרכזית ורשות תמרור מקומית. לקצין משטרה נתונה סמכות להציב בדרך תמרור זמני הנושא עליו סימן מטעם משטרת ישראל. בתקנות אלה נקבעה גם חובת הציות לתמרורים על ידי עוברי דרך (המשתמשים בדרך לנסיעה, להליכה, לעמידה או לכל מטרה אחרת).
התפתחות לוח התמרורים בישראל.
עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 התמרורים שהוצבו בישראל היו לפי לוח התמרורים הבריטי. בסוף שנות ה-60 עוצב לוח התמרורים הישראלי הראשון והוא פורסם לראשונה בינואר 1970. במהלך השנים הלוח התעדכן מספר פעמים ונעשו בו שינויים, אך הלוח כולו לא הוחלף ושימש את משרד התחבורה, נהגי ישראל ומערכות המשפט הישראליות במשך למעלה מ-40 שנה, מינואר 1970 ועד 26 ביוני 2011.
עדכון של הלוח פורסם באוקטובר 2002 ומאז בעקבות שינויי תקינה והצטברות של דרישות לשינויים שחלקם נבע מהפיתוח המואץ של רכבת ישראל, כבישים מהירים והתכנון לבניית רכבות עירוניות במרכזי הערים נוצר צורך בכתיבת הלוח מחדש וב-2007 פרסם משרד התחבורה טיוטה למהדורה המעודכנת של התקנות וההנחיות להצבת תמרורים לקראת פרסום הלוח החדש.
לוח התמרורים הנוכחי פורסם בדצמבר 2010 והוא תואם גם את אמנת וינה לתקנון תמרורים שישראל חתומה עליה. הוא מורכב מ-257 תמרורים (לעומת 188 בלוח הישן) ו-95 סמלים שרובם חדשים, בחלוקה ל-10 קטגוריות (במקום 6 בלוח הקודם), שהן:
תמרורים ושילוט ייחודיים לישראל.
למרות ההסתמכות על התקן הבינלאומי קיימים מספר שלטים הייחודיים לישראל. עיקר השוני נובע מכיתוב על גבי שלטים בהם מופיע טקסט כתוב, תמיד בשפה העברית ובדרך כלל מלווה בכיתוב בערבית ובאנגלית. שלט ייחודי לישראל הוא שלט "כביש אגרה" ועליו ציור של דרך והסמל הרשמי למטבע שקל חדש. שלט ייחודי נוסף הוא השלט "אזור אסור ללימוד נהיגה" (418) והשלט המבטל אותו (419). השלט תמרור עצור מסתמך על הדוגמה הבין לאומית אך לא מכיל טקסט כמקובל בשלטים בארצות אחרות אלא ציור של יד לבנה וללא כיתוב. בנוסף לכך קיימים מספר הבדלים מינוריים בשלטים של ישראל ביחס לתקן הבין-לאומי כך למשל תמרור "חניה" הוא ריבוע כחול ובו האות העברית ח' בנוסף לאות הלטינית P.
זכות קדימה (מקרקעין)
זכות קדימה, בדיני הקניין, היא זכות במקרקעין המקנה לבעליה קדימות במקרה של מכירת זכות בנכס. כלומר, כשברצונו של בעל זכות קיימת בנכס (כגון בעל הנכס) למכור את זכותו, הוא חייב להציע את הזכות לבעל זכות הקדימה, לפני שיציע אותה לכל אדם אחר. זכות קדימה היא אחת מחמש הזכויות במקרקעין המוסדרות בחוק המקרקעין של מדינת ישראל. חוכר לדורות (שוכר הנכס לתקופה שלמעלה מעשרים וחמש שנים) דומה לבעל הנכס בעניין זה והוא יכול להעניק זכות קדימה.
לאחר שנרשמה בטאבו זכות הקדימה, רשם המקרקעין נדרש שלא לרשום העברה כלשהי של הזכות במקרקעין, אלא אם נוכח שהתקיימו תנאי זכות הקדימה (קרי, שהזכות במקרקעין הוצעה קודם כל לבעל זכות הקדימה).
יצירת זכות קדימה.
זכות קדימה יכולה להיווצר על פי הסכם או מכוח הוראות החוק.
זכות קדימה לפי הסכם.
ניתן לכרות חוזה שבו מקנה בעל הזכות בנכס את זכות הקדימה לאדם אחר. על מנת שתחול כזכות קניינית (כלפי כולי עלמא), זכות הקדימה צריכה להירשם במרשם המקרקעין (טאבו), באמצעות שטר עליו חותמים הצדדים.
זכות קדימה על פי הסכם מוסדרת בסעיף 99 לחוק המקרקעין:
זכות קדימה לפי דין.
לצד זכות הקדימה לפי הסכם, חוק המקרקעין מסדיר שני מקרים נוספים בהם חלה זכות קדימה: זכות קדימה בין יורשים וזכות קדימה בין בני זוג.
מימוש זכות קדימה.
האופן בו יש לממש את זכות הקדימה מוסדר בסעיפים 102 ו-103 לחוק המקרקעין:
זכות הקדימה אינה מונעת העברת הזכות בנכס מבעליה לאדם אחר ללא תמורה כלשהי, כי זכות הקדימה אינה חלה על מתנות. זכות הקדימה עוברת יחד עם הזכות שלגביה היא חלה, כך שמקבל המתנה אינו יכול להעביר את הזכות הלאה ללא התחשבות בזכות הקדימה.
פרמישלני
הקרן לידידות
הקרן לידידות (באנגלית: International Fellowship of Christians and Jews; תרגום: 'האחווה הבינלאומית בין יהודים לנוצרים') היא ארגון חברתי הפועל בארצות הברית ובישראל בתחומי עלייה וקליטה, רווחה וביטחון.
המשאבים הכספיים של הקרן מגויסים ברובם המוחלט מתרומות של נוצרים אוונגליסטים התומכים בציונות בארצות הברית וברחבי העולם וחלקם הקטן מתרומות של יהודים ברחבי העולם וישראלים. הקרן גייסה מאז הקמתה יותר מ-1.3 מיליארד ש"ח לביצוע מגוון פרויקטים חברתיים בישראל.
אודות הקרן.
הארגון נוסד בארצות הברית בשנת 1983 על ידי הרב יחיאל אקשטיין בשם Holyland Fellowship of Christians and Jews במטרה לקדם ידידות, הבנה ותיאום בין נוצרים אוונגליסטים ויהודים בכל הנוגע לעניינם המשותף באהדה לציונות ובתמיכה בישראל. עם אקשטיין חברו מנהיגים בולטים בימין האמריקאי, ביניהם פט רוברטסון, ג'רי פולוול ואחרים שמצאו לנכון לקדם בקרב קהל תומכיהם מטרות של סיוע לעליית קהילות יהודיות במצוקה וקליטתן בישראל. ב-1991 הוסב שם הארגון ל-International Fellowship of Christians and Jews. בשנת 2000 פתח הארגון משרד בישראל בשם "הקרן לידידות", ללא אזכור השותפות הנוצרית-יהודית בשם העברי. לוגו הארגון חודש בשנת 2012 ובו שמו הבינלאומי של הארגון. הרב יחיאל אקשטיין כיהן כנשיא הארגון עד לפטירתו. נשיאת הקרן היא יעל אקשטיין בתו הפעילה בארגון מזה 14 שנה.
פעילות הקרן.
הקרן פועלת באופן עצמאי ובשיתוף פעולה עם גופים נוספים בתחומי עוני ורווחה, חירום וביטחון ועלייה וקליטה. הקרן תומכת בארגונים ובעמותות רבות המסייעים לאוכלוסיות במצוקה, ברשויות מקומיות ובפרויקטים ממשלתיים ופועלת למען רווחתם של יהודים וחיזוקן של קהילות יהודיות ברחבי העולם. במסגרת זו היא מפעילה מאות פרויקטים בשנה, המקדמים קבוצות שונות בחברה הישראלית: עולים חדשים, ילדים ונוער בסיכון, קשישים וניצולי שואה, מיעוטים ועוד, ותומכת בפרויקטים לאומיים המופעלים באמצעות משרדי ממשלה שונים. היא גם מפעילה מערך מתנדבים ארצי.
בין הארגונים הנתמכים על ידי הקרן לידידות: אחריי, רוח נשית, עמותת עלם, הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל, מפעל החסד יד ביד, יד לקשיש ואמונה - תנועת האישה הדתית לאומית.
פעילות בתחומי עוני ורווחה.
הקרן מימנה, בין השאר גם את עמותת הצדקה "יהודה יעלה" של יפה דרעי, את מוסדות "מגדל אור" של הרב יצחק דוד גרוסמן, את בתי התמחוי של דודי זילברשלג, ועוד. זילברשלג נזקק לפסק הלכה מיוחד שהתיר את שיתוף הפעולה החרדי-נוצרי. ההיתר אפשר להשתמש בכספי הקרן לצורכי סעד בלבד וסיוע לנזקקים, אבל אסר לקיים בו בתי מדרש, לימוד ותפילה.
פעילות בתחומי עלייה, קליטה ויהדות התפוצות.
במסגרת פעילותה למען יהדות התפוצות הקימה הקרן ביולי 2014 מחנה פליטים ליהודים שברחו מאימת מלחמת האזרחים במזרח אוקראינה, כ-200 במספר, ואף סייעה באוגוסט לחילוצם של כעשרים מהם, מהעיר הנצורה לוגנסק.
ביקורת על פעילות הקרן.
בקרב גורמים יהודיים אורתודוקסים, הן דתיים לאומיים והן חרדיים, קיימת מחלוקת בדבר היחס אל הקרן. היו בהם שמתחו עליה ביקורת, אף על פי שמייסד הקרן והרוח החיה בה, הרב יחיאל אקשטיין, הוא רב אורתודוקסי, ואף מוסמך של ישיבה יוניברסיטי (הרב יוסף דב סולובייצ‘יק). גורמים אלה ראו בפעילותה משום פעילות מקדמת מיסיון. לטענתם, מטרת הקרן, בתרומותיה הרבות, לרכוש את אמון הציבור, לפרוץ את מחסום ההרתעה היהודי בפני הנצרות וליצור לה לגיטימציה. כמו כן, לטענתם, תמיכת הנוצרים במדינת ישראל היא מפני שהם רואים במדינה שלב בגאולה הנוצרית, בה הם מאמינים, ועל כן אותם גורמים שוללים נחרצות קבלת כספי סיוע מהקרן.
בין הרבנים האורתודוקסים שפסקו שאסור לקבל כסף מהקרן לידידות, נמצאים הרבנים אברהם שפירא (הראשון שפסק איסור בשנת תשס"א), מרדכי אליהו, שמחה הכהן קוק, דב ליאור, יעקב שפירא, צפניה דרורי, שלמה אבינר, אליקים לבנון, נסים קרליץ ומאיר מאזוז.
רבנים אורתודוקסים אחרים, כגון אליעזר מלמד, נחום רבינוביץ', ישראל רוזן, שמואל אליהו?, חיים אמסלם ודוד סתיו מתירים לקבל כספים מהקרן.
הרב עובדיה יוסף פסק לפחות פעמיים, שמותר לקבל כספים מהקרן לידידות, דבר שבא לידי ביטוי במוסדות ההשכלה הגבוהה שהקימה בתו, עדינה בר-שלום גם אקשטיין עצמו טען שהרב עובדיה יוסף תמך בו עם זאת, בעקבות לחצים שהופעלו עליו, הורה הרב יוסף למקורביו ב-2006, להשעות את קבלת תרומות הקרן לידידות עד לבירור הדברים.
לגבי הרב יוסף שלום אלישיב יש מחלוקת אם התיר או אסר את כספי הקרן לידידות
בתקופת כהונתו של אורי לופוליאנסקי בראשות עיריית ירושלים, נמנעה זו משיתוף פעולה עם הקרן, בשל פסיקות הרבנים המתנגדים. יורש מקומו של לופוליאנסקי בראשות עיריית ירושלים, ניר ברקת, החליט ב-2009 על חידוש שיתוף הפעולה עם הקרן ובירך על פעילותה.