בהמשך, קטניס התחברה עם רו, המיועדת ממחוז 11, וכרתה איתה ברית. הן החליטו ביחד לפוצץ את מקור המזון של הקרייריסטים. במהלך המבצע, רו נהרגה, וקטניס הניחה עליה פרחים ושרה לה. לאחר ההכרזה של קברניטי המשחק שיוכלו להיות שני מנצחים, קטניס מוצאת את פיטה הפצוע ומטפלת בו עד שהבריא. כדי להשיג את התרופה לטיפול בפצעיו, קטניס הרדימה את פיטה בעזרת תרופה מרדימה, והגיעה אל המשתה שהתרחש בקרן השפע. לקראת הסוף, מתגלים מוטציות של זאבים, בעלי העיניים של המיועדים שמתו. קטניס ופיטה צופים בקייטו נהרג עד שקטניס יורה בו חץ. אך לבסוף, הוכרז, שבניגוד להחלטה הקודמת, צריך להיות מנצח אחד בלבד. קטניס הוציאה את גרגרי היער הקטלניים, ואמרה לפיטה לאכול אותם, כדי שאף אחד מהם לא יצטרך להרוג את האחר. רגע לפני שהם בולעים את הגרגרים, קברניטי המשחק אפשרו שיהיו שני מנצחים. בסוף הספר הראשון, קטניס התוודתה ואמרה לפיטה שאהבתה אליו הייתה מזויפת.
התלקחות.
לאחר המשחקים, קטניס הייתה שמחה שחזרה ליער, ולמחוז 12. גייל מתעלם ממנה בגלל הרומן שלה עם פיטה, ולא היו לו הזדמנויות רבות לראותה, משום שהחל לעבוד במכרות. כך גם פיטה, כי הוא גילה שהתנהגותה במהלך המשחקים הייתה מזויפת. כשהנשיא סנואו הגיע לביתה ואיים עליה ועל האנשים הקרובים אליה - היא הייתה מסוגלת לעשות הכל כדי לשמור עליהם בחיים - לכן פיטה הציע לה נישואים בשידור חי, בקפיטול. כשהכריזו על משחקי הרעב ה-75 - הגמול הרבעוני ה-3, הוחלט שהמיועדים יהיו מנצחים ממשחקים קודמים. למחוז 12 יש שני מנצחים זכרים (היימיטץ' ופיטה), ונקבה אחת, שזו היא. היא גם ידעה שלא משנה מי ייבחר, גם אם היימיטץ', פיטה יתנדב להחליף את מקומו. אחרי ההכרזה על הגמול, קטניס כרתה ברית עם היימיטץ' כדי להגן על חייו של פיטה תמורת חייה שלה, אבל פיטה החליט את אותה החלטה בדיוק, רק ההפך. קטניס הייתה צריכה לחזור עם פיטה לזירה, יחד עם מנצחים נוספים מן המחוזות האחרים. לכן, בשביל שהיא תזכה בכמה שיותר נותני חסות, פיטה סיפר בראיון שלו שהם התחתנו בסתר, ובכלל שהיא בהריון ממנו. במשחקים היא פוגשת כמה אנשים שהפכו לבני ברית שלה ושל פיטה. אחד האנשים, ביטי, הוא גאון מחשבים. יש לו תוכנית שתמוטט את שדה הכוח בזירה. במשחקים קטניס מתוודעת לאהבתה כלפי פיטה, ומבינה סוף-סוף כמה חשוב הוא לה. קטניס יורה חץ בשדה הכוח, וממוטטת אותו. המנצחים שנשארו בחיים ברחו, ופיטה נלקח לקפיטול. במהלך הסיפור היא פוגשת שתי נשים ממחוז 8 בשם בוני וטוויל, והן מספרות לה שהשידורים של מחוז 13 מזויפים. הן יודעות זאת לפי כנף העורבני החקיין, כנף שמופיעה כול פעם מחדש בקצה המסך, כל שנה. הן מאמינות שמחוז 13 קיים איכשהו, ובעצם חלק מהייצור שלו היה פיתוח אטומי, ולכן הם מסתירים את המחוז ואומרים שהוא נחרב עד היסוד. הן מאמינות שאולי גם נשארה קהילה, והם חיים מתחת לקרקע. קטניס מגלה שהן צודקות, ובזירה אוספת אותה רחפת אל מחוז 13. ברחפת, קטניס מגלה את היימיטץ', פיניק וקברינט המשחק, ומגלה מהיימיטץ' שפיטה נלקח לקפיטול.
היא פוגשת בגייל, והוא מספר לה שמחוז 12 הושמד.
עורבני חקיין.
מחוז 13 דוחק בקטניס להפוך ל'עורבני חקיין', סמל המרד של המחוזות. לאחר המון שכנועים, קטניס הסכימה להיות העורבני חקיין בכמה תנאים, לדוגמה חנינה לפיטה ולעוד מיועדים, אם ינצחו במרד. חלק ממחוז 12 הצליח להימלט ולהיאסף את מחוז 13 בזכות גייל. במחוז מקעקעים את תוכנית היום על היד, וקטניס מוגדרת כ'מבולבלת נפשית'. היא ומשפחתה, ששרדו, מקבלים בית מיוחד, עם חלון, עשרים סנטימטר מעל פני האדמה, כדי שנורי- החתול של פרים יכול לצאת לטייל החוצה דרכו. זה גם חלק מעסקת העורבני-החקיין. לאחר מספר אירועים, פיטה מגיע למחוז 13, והם מגלים שהוא עבר "ציִד" - באמצעות 'צרעות ציד', הקפיטול עיוותו לו זכרונות, וגרמו לו לחשוב שקטניס הרגה את משפחתו, השמידה את מחוז 12, ושהיא האויב והוא צריך להרוג אותה. כאשר היא רואה אותו, פיטה חונק אותה אבל קטניס שורדת. ניתן לראות שקטניס חסרת אונים וכאובה מאוד, אך לאט לאט פיטה מתחיל לחזור לעצמו, אך לא לגמרי. לעיתים הוא נוהג לשאול שאלות של "אמיתי או דמיוני". פרימרוז, אחותה הצעירה, מתה בקרב הגדול בקפיטול כשהיא ניסתה להציל כמה ילדים שנפצעו שם, מהפגזה שביצע מחוז 13. המחוזות ניצחו במרד, אך עם זאת מסופר בספר שקטניס לא דיברה במשך זמן רב (הגדירו אותה כ"אווקס נפשית") - עד ליום ההוצאה להורג של הנשיא סנואו. יש לה חץ יחיד, והיא הורגת את קווין, הנשיאה של מחוז 13. בעקבות המעשה, מוצאים את הגופה של הנשיא סנואו ואף פעם לא ידעו אם הוא נחנק מצחוק או שההמון רמס אותו. מצד שני, לאף אחד לא היה אכפת. מסופר גם, שבאסיפה, שבה השתתפו כל המנצחים שנשארו בחיים (קטניס, פיטה, היימיטץ', ג'והאנה, אנני, ביטי ואנובאריה) הציעו שיתקיים עוד משחק רעב אחרון. אך בו, בניגוד לשאר, יישלחו ילדים אך ורק מהקפיטול, ביניהם נכדתו של הנשיא סנואו. ההצעה מתקבלת ברוב של 4 על 3, אך מעולם לא התקיימה. לאחר המשפט קטניס נשלחת בחזרה למחוז 12 ומנסה להקים את חייה מחדש.
גייל נשלח לעבודה, משרה מכובדת במחוז 2. היא כועסת עליו, ומדמיינת שיהיה בזרועותיה של נערה אחרת, ועל כך שהיא מעולם לא נזקקה לאש שלו. יש לה מספיק אש משל עצמה. בסוף מתואר שפיטה שואל אותה, "את אוהבת אותי, אמיתי או דמיוני?" והיא עונה לו שזה אמיתי.
לאחר מכן, מתוארים חייהם אחרי הכול, הם מכינים ספר, כמו הספר של מר אוורדין, זירות משחקי הרעב נהרסו, ונבנו אנדרטאות זיכרון. אחרי חמש עשרה שנה של שכנועים מצד פיטה, ובחשש ופחד רב, היא יולדת לו ילדה, בעלת שיער כהה וכחולת עיניים, ולאחר מכן גם ילד, בעל שיער בלונדיני מתולתל ועיניים אפורות. סיוטיה של קטניס לעולם לא נעלמים, אך פיטה נמצא כדי להרגיע אותה, ואומר לה שאין לה ממה לחשוש, ויש להם אחד את השנייה.
בנימין רוי מוטלסון
יוסי שמר
וריד השער
מיוזסקור
קולוראדו
Vala היא שפת תכנות מונחית־עצמים אשר מטרתה ליצור שפת תכנות חדישה למפתחי GNOME ללא תלויות וללא שימוש ב־API שונה לעומת יישומים וספריות שנכתבו בשפת C.
valac, מהדר Vala, מתרגם קוד Vala לקוד בשפת C. הוא משתמש במערכת GObject ליצירת מחלקות וממשקים המוצהרים בקוד המקור של Vala.
Vala נועדה לאפשר גישה לספריות קיימות הכתובות בשפת C (בעיקר לספריות מבוססות GObject), ללא צורך בהסבתן. כל מה שצריך הוא קובץ API המכיל את הצהרות הפונקציות והמחלקות בתחביר Vala.
Vala משוחררת תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU LGPL) גרסה 2.1.
תכונות.
תחביר Vala דומה לתחביר C#, אך שונה כדי להתאים למערכת GObject. בין תכונותיה של Vala ניתן למצוא תכונות המאפיינות שפות חדשות רבות:
קוד לדוגמה.
דוגמה פשוטה לתוכנית "שלום עולם" ב־Vala:
int main()
print("Hello, world !\n");
return 0;
הידור הקוד מתבצע באמצעות valac, מהדר Vala, דרך המסוף (בהנחה שקוד המקור נמצא בקובץ "helloworld.vala"):
valac helloworld.vala
דוגמה מורכבת יותר המציגה מספר תכונות מונחות עצמים של Vala, המהודרת באותה הצורה:
using GLib;
public class Sample : Object
public void run()
stdout.printf("Hello, world !\n");
static int main(string[] args)
var sample = new Sample();
sample.run();
return 0;
דוגמה לתוכנית "שלום עולם" באמצעות GTK+:
using Gtk;
int main(string[] args)
Gtk.init(ref args);
var window = new Window();
window.title = "שלום עולם !";
window.border_width = 10;
window.window_position = WindowPosition.CENTER;
window.set_default_size(350, 70);
window.destroy.connect(Gtk.main_quit);
var label = new Label("שלום עולם !");
window.add(label);
window.show_all();
Gtk.main();
return 0;
הידור הקוד, באמצעות המסוף, מתבצע עם הוספת אפשרות המכלילה את הספרייה GTK+ (בהנחה שקוד המקור נמצא בקובץ "helloworld.vala"):
valac --pkg gtk+-3.0 helloworld.vala
דיליז'נס
דיליזַ'נְס (מצרפתית: Diligence, שקדנות, התמדה. בערבית: "חנטור" (עגלה) ובעברית: "מהירה") הייתה כרכרת נוסעים ובה מקום לשישה עד עשרה נוסעים שהייתה רתומה לשני סוסים (בעיר, במישור או בדרך טובה) או שלושה (בדרכים בין-עירוניות ובעליות) והיוותה את אמצעי התחבורה הציבורית העיקרי בארץ ישראל בין אמצע המאה ה-19 לראשית המאה ה-20.
טווח הזמן המדויק להפעלת הדיליז'נסים היה בין ביקורו של הקיסר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ב-1869, לכבודו נסללה דרך יאה למעבר עגלות בין יפו לירושלים (עד אז התאפשרה רק תנועה על גבי חמורים, פרדים, סוסים וגמלים) לבין פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ובפריפריה גם לאחריה. הדיליז'נסים הראשונים יובאו לארץ ישראל על ידי הטמפלרים שהפעילו שירות תחבורה ציבורית בין מושבותיהם עוד ב-1867.
בדיליז'נס קטן היה ספסל יחיד לאורך העגלה, עליו יכלו לשבת שישה נוסעים גב אל גב. בדיליז'נס גדול היו שני ספסלים לאורך הדפנות או שלושה ספסלים לתשעה או עשרה אנשים. העגלה הייתה סגורה וצוידה בקפיצים לבלימת זעזועים ושימשה גם להובלת חבילות ודואר. תנאים אלה היוו שיפור ניכר ביחס לעגלות הקלות, הרתומות לחמור שהיו כלי התחבורה הנוח ביותר עד אז (פרט לרכיבה על בהמה). כאשר היה הדיליז'נס נקלע לעלייה קשה או לבוץ, נדרשו הנוסעים לרדת ולדחוף את הכרכרה בכוחות עצמם. הנסיעה בין יפו לירושלים בדיליז'נס נמשכה כ-14 שעות שנפרשו על פני יום וחצי, כולל עצירה ללילה בשער הגיא, הנסיעה בכיוון ההפוך נמשכה 12 שעות.