ב-10 בספטמבר התפנו מח'רטום כל האירופאים, למעט גורדון והקונסול האוסטרי, בספינה "עבאס". ב-18 בספטמבר עלתה הספינה על שרטון ובעלי בריתו של המהדי רצחו את כל יושביה וביניהם סגנו של גורדון, הקולונל סטיוארט. בין השאר היו בספינה גם מסמכים שפירטו במדויק את מצבת הכוח המצרי בח'רטום ואת תביעותיו של גורדון להושטת עזרה. המידע שכנע את המהדי כי יקל עליו לכבוש את ח'רטום, וב-21 באוקטובר הביא את עיקר כוחותיו לח'רטום. בתחילת נובמבר הצליחו שליחיו של קיצ'נר להעביר לגורדון חבילת מכתבים שנעטפה בגיליון של העיתון "סטנדרד" מלונדון ובו גילה גורדון את הידיעה כי מטרת כוח החילוץ היא גורדון לבדו. על כך כתב ביומנו: "אני מצהיר, אחת ולתמיד, שלא אצא מסודאן עד אשר כל אדם שיבקש לצאת את הארץ תינתן לו אפשרות לעשות זאת... אם יגיעו לכאן שליח או הוראה בכתב, שאני מצווה לצאת את הארץ לא אציית אלא אשאר כאן; ארד שאולה עם העיר, וכל האחריות תחול עלי".
ב-12 בנובמבר החלו כוחותיו של המהדי להפגיז את ח'רטום מתותחים שנפלו לידיהם כשהביסו את הצבא המצרי שנשלח נגדם שנה קודם לכן. בינתיים החלו המים בנהר לרדת, כמקובל בעונה זו של השנה, והתעלה שנחפרה מדרום החלה להתייבש. האויב החל להתקרב יותר ויותר לעיר. ב-13 בדצמבר כתב גורדון: "אם חיל המשלוח לא יגיע תוך 10 ימים, ואני אינני מבקש יותר מ-200 איש, עלולה העיר ליפול; עשיתי כמיטב יכולתי כדי לשמור על כבוד ארצי. היו שלום." את יומנו, מברקים ורישומים צרר גורדון בחבילה שאותה שלח עם הספינה "בורדאיין" למאטאמה על מנת לפגוש את חיל החלוץ הבריטי.
בסוף דצמבר הגיע כוח החילוץ הבריטי לקורטי שבסודאן והתפצל לשניים. חלק אחד המשיך בדרך הארוכה במעלה נהר הנילוס המתעקל בנקודה זו מזרחה וצפונה. חלקו השני של הכוח צעד בדרך הקצרה דרך המדבר, כשמטרתו מאטאמה שבקצה עיקול הנילוס, והגיע לשם ב-19 בינואר 1885 כשהוא מביס בדרך את כוחות המהדי שניסו לעצרו. במאטאמה פגשו אנשי הכוח בארבע ספינות תותחים שגורדון שיגר אליהם באמצע דצמבר מח'רטום לאחר שקיבל ידיעות על התקרבותם. מהמכתבים ששלח גורדון הבינו המפקדים האנגלים כי מצבו נואש. הם שיפצו שתיים מהספינות וב-24 בינואר הפליג בהן המפקד האנגלי, צ'ארלס וילסון, בראש כוח ובו 20 חיילים בריטים ו-250 חיילים סודניים.
ב-26 בינואר 1885, בשעה שלוש לפנות בוקר, הסתערו 50,000 לוחמי המהדי על ח'רטום. החיילים המצרים העייפים והרעבים, שהמוראל שלהם היה בשפל המדרגה, לא הצליחו לעצור את הכוחות העדיפים, והמורדים חדרו לעיר וביצעו בה מרחץ דמים. אין יודעים בדיוק כיצד מת גורדון. בורדיני ביי, אחד מסוחרי ח'רטום, סיפר כי גורדון נהרג על גרם מדרגות ארמונו. מאוחר יותר ערפו את ראשו והשליכו את גופתו לאחת הבארות. ראשו הערוף נישא לאוהלו של המהדי והוצב שם בין שני ענפי עץ.
יומיים אחר־כך, ב-28 בינואר (יום הולדתו ה-52 של גורדון), תחת אש בלתי פוסקת של רובים משתי גדות הנהר, הגיע כוח המשימה של וילסון כדי לגלות כי ח'רטום נפלה בידי המורדים וגורדון כבר אינו בין החיים. במצב זה החליט הפיקוד הבריטי לפנות את חיל המשלוח הבריטי מסודאן.
לאחר מכן נרגעו מעט הרוחות וסודאן הפכה למעשה לשטח בשליטת המהדי, עד שבשנת 1898 יצאו הבריטים והמצרים למערכה מאורגנת וגדולה תחת פיקודו של קיצ'נר. תוך מספר חודשים, לאחר תכנון רב ואימון החיילים מראש, הצליח הכוח האנגלו-מצרי להביס את האנצאר, לדכא את המרד ולהחזיר את סודאן לשליטה אנגלו-מצרית.
נקודת המפנה במערכה זו הייתה אזור אומדורמאן, שהיווה את לב אזור סודאן המהדיסטית והכיל את הריכוז הגדול ביותר של חיילי האנצאר. קיצ'נר נכנס לסודאן והתקדם לאורך נהר הנילוס בסיוע ספינות תותחים ותוך כדי בניית מסילת ברזל כנתיב אספקה, הוא נלחם לאורך הדרך במספר קרבות כנגד כוחות האנצאר ולבסוף פגש בכוחם העיקרי מעט צפונית לאומדורמאן, שם התרחש הקרב. ב-2 בספטמבר 1898 נערך קרב אומדורמאן, בין כוח של הצבא הבריטי בראשותו של הוריישו קיצ'נר לצד חיילים מצרים וסודאנים כנגד כוח גדול בהרבה של סודאנים מהדיסטים, כחלק מהמלחמה המהדית, שבו הביס הצבא הבריטי את הכוחות המהדיסטים. הקרב היה אחד מהקרבות החשובים של המלחמה המהדית ובעצם סימן את סוף המרד המהדיסטי והשלטון המהדיסטי בסודאן, כאשר בקרב אומדיוויקרט שבא אחריו שאריות ההתנגדות כמו גם המהדי שבראשן הובסו.
אחריתה של הח'דיוות.
בשנת 1892 עלה לשלטון עבאס חלמי השני אשר היה עוין לבריטים, אולם בשנת 1904 הוא החל לתמוך בבריטים ואף הסתכסך בעקבות כך עם הכוחות הלאומנים במצרים. בשנת 1906, תקרית על הגבול המצרי-עות'מאני שימשה את בריטניה כתירוץ להטיל אולטימטום על הממשל העות'מאני שאפשר לבריטניה לספח את חצי האי סיני לתוך מצרים, ובכך לחזק את האבטחה על שתי גדותיה של תעלת סואץ, עורק התחבורה הראשי בין אירופה לאסיה, אשר היה אחראי על חלק מרכזי מכלכלת מצרים.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צידד עבאס השני, הח'דיו של מצרים, באימפריה העות'מאנית, ובשל כך הודח על ידי הבריטים לטובת דודו חוסיין כאמל. הריבונות העות'מאנית הרשמית במצרים, הסתיימה באופן רשמי, חוסיין כאמל הוכרז כסולטן מצרים, והארץ הפכה לפרוטקטורט בריטי.
לני סטרן
לני סטרן (נולדה ב -28 באפריל 1952) היא גיטריסטית וזמרת גרמניה-אמריקאית. נודעה גם כנגנית על "נגוני" חשמלי (ngoni - כלי פריטה שמוצאו ממאלי).
ביוגרפיה.
סטרן נולדה כמגדלנה ת'ורה, במינכן, גרמניה ב-28 באפריל 1952. החלה ללמוד לנגן על פסנתר בגיל שש. כעבור כמה שנים עברה ללימודי הגיטרה.
היא הייתה שחקנית בגרמניה, והופיעה בטלוויזיה, ולאחר מכן, בשנת 1977, נרשמה למכללת ברקלי למוזיקה. התגוררה בבוסטון עד שנת 1980, ואז עברה לניו יורק.
בשנת 1983 הקימה להקה משלה עם פול מושן בתופים וביל פריזל בגיטרה.
הייתה נשואה לגיטריסט מייק סטרן.
בשנת 2017 נבחרה לני סטרן לאחת מ-"50 הגיטריסטים הסנסציוניים ביותר בכל הזמנים בגיליון 50 שנה של "Guitar Player magazine".
בשנת 2018 השתתפה בנגינה באלבום "All Over the Place", אותו פרסם בעלה מייק סטרן, ובו ניגנה יחד עם החצוצרן רנדי ברקר, הסקסופוניסטים קני גארט, כריס פוטר, בוב פרנצ'יני ובוב מלאך ואחרים.
המוזיקה של לני עברה שינוי בעשור וחצי האחרונים, כשהיא איחדה את סאונד הג'אז העכשווי שלה בשילוב עמוק עם סגנונות מערב אפריקה. היא נסעה ולמדה בהרחבה במאלי ובסנגל, והופיעה יחד עם הזמר והיוצר סאליף קייטה ונגנים אפריקאים נוספים.
ועדת שמיטה
ועדת שמיטה היא ועדה של רבנים, המוקמת לקראת שנת השמיטה, ותפקידה לפקח על שמירת ההלכות הקשורות לשמיטה. ישנן כמה וועדות שמיטה שונות, המייצגות מגזרים שונים:
הרפוליקה של מצרים
רנה מבורבון
רנה מבורבון, דוכסית לורן (בצרפתית: Renée de Bourbon-Montpensier; 1494 – 26 במאי 1539), הייתה אחותו של שארל דה בורבון, דוכס בורבון ואשתו של אנטואן, דוכס לורן.
ביוגרפיה.
רנה נולדה ב-1494 לז'ילבר, רוזן מונפנסייה וקיארה גונזאגה, בתם של פדריקו הראשון גונזאגה, מרקיז מנטובה ומרגרטה מבוואריה, מרקיזת מנטובה, וגדלה עם בנות דודיה, נסיכות צרפת. ב-26 ביוני 1515 התחתנה עם אנטואן באמבואה. הנישואין נערכו על ידי פרנסואה הראשון, מלך צרפת. פרנסואה הבטיח את אנטואן עבור המלכה האלמנה, מרי טיודור האנגלית, אך כאשר מרי בחרה בן זוג אחר, החליף אותה פרנסואה ברנה.
כניסתה לננסי תוארה בכרוניקה. היא הגיעה לננסי מבר-לה-דוק בתחילת מאי 1516. תחילה עצרה במרחק קצר מהעיר בכפר בשם Laixou. לאחר שש שעות נהנתה מפיקניק מפואר, הגיעה לשערי ננסי שם פגשה אותה מקהלה ששרה לכבודה, מלווה בירי תותח מהחומות.
לפי הדיווחים, לדוכסית רנה לא היה כוח אופי להפעיל השפעה פוליטית כלשהי בלורן. עם זאת, היא התפרסמה בטעמה האיטלקי המשובח, ונאמר כי הביאה את "חסדי ועידון בית המלוכה המנטואני" ללורן. פריחת האמנות שהתרחשה בננסי מימי שלטונו של אנטואן יוחסה לה.
באוגוסט 1538 הצטוותה רנה להגיע לחצר המלוכה בקומפיין לפגוש את מריה מאוסטריה, מלכת הונגריה. במרץ 1539 היא נסעה לנויפשאטו לפגוש את אנטואן שסבל מכאבי בטן והם חזרו לננסי. רנה נפטרה בננסי מדיזנטריה ב-26 במאי 1539.
משפחתה.
ב-26 ביוני 1515 התחתנה רנה עם אנטואן, דוכס לורן, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
Mona Lisas and Mad Hatters (Part Two)
(בתרגום חופשי: מונה ליזות וכובענים מטורפים חלק שני) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, מתוך אלבומו "Reg Strikes Back".
השיר יצא לאור כסינגל 12 אינץ' בארצות הברית בלבד, ב־1988. הסינגל לא כלל את גרסת האלבום. בזמן יציאת הסינגל יצאו רמיקסים נוספים לשיר מאת המפיק האמריקאי .
אף על פי שהשיר לא זכה לפופולריות מיוחדת, כמה מבקרים מצאו שהוא השיר "המרתק ביותר" או "המבריק ביותר" באלבום. ג'ון עצמו אמר: .
ג'ון ביצע את שתי הגרסאות של השיר בהופעותיו מזמן יציאתו לאור ב־1988 ועד 1990, ובשנים 1992–1993.
כתיבה ומוזיקה.
מבחינה רעיונית השיר הוא המשך לשיר "Mona Lisas and Mad Hatters" שמתוך האלבום "Honky Château" (1972), שיר שעסק בעיר ניו יורק. השיר המקורי נכתב לאחר תקרית ירי שאירעה מתחת לחלון המלון בניו יורק של כותב המילים, ברני טופין, והוא קודר ופסימי. שיר ההמשך מעט חיובי ומפויס יותר ומתמקד גם בדברים החיוביים שטופין מצא בעיר, כמו תרבות וספורט, אם כי הוא עדיין זוכר שהעיר "לקחה ממני את הילד שבי".