חברת "פרוסידיס" הייתה בעלת הזכויות על הפצת הסדרה, אך לקראת סוף שנות ה-80 התגלעו חילוקי דעות בין "פרוסידיס" לבין ויקטור ויליאן (Victor Villien), בעל הזכויות על התקליטים המקוריים, שהמוזיקה מתוכם שימשה את "פרוסידיס" כמוזיקת ליווי לסדרת הטלוויזיה. חילוקי הדעות הובילו את הצדדים לבית המשפט, אשר פסק לזכותו של ויליאן ושלל מ"פרוסידיס" את זכויות ההפצה. כיוון שרשתות טלוויזיה רבות שידרו את הסדרה תחת רישיון שניתן להם מחברת "פרוסידיס", בעקבות תוצאת המשפט הן איבדו את הרישיון לשידור הסדרה ושידורה הופסק במדינות רבות. זכויות השידור בפולין נשמרו, כיוון שאולפני ההפקה Se-ma-for שמרו לעצמם את זכויות השידור, ולא היו זקוקים לרישיון מחברת "פרוסידיס". עם זאת, בעקבות נפילת הגוש המזרחי נסגרו האולפנים, שהיו בבעלות המדינה, וזכויות השידור של הסדרה קולרגול עברו לידי ספריית הסרטים הלאומית של פולין. לאור זאת, מספר פרקים של הסדרה קולרגול עדיין זמינים לקנייה בפולין, בפורמט VHS או DVD.
בכתוביות הפתיחה של סדרת האנימציה "היה היה - האדם", גם היא מבית היוצר של "פרוסידיס", מופיעה דמותו המצוירת של קולרגול כחלק מהסמל של חברת "פרוסידיס".
בישראל.
בישראל שודרה הסדרה בשנות ה-70, החל מאוקטובר 1977, במסגרת שידורי הטלוויזיה הלימודית. מדבבי הסדרה לעברית היו ישראל גוריון, אלי גורנשטיין, נירה רבינוביץ' וציפי שביט בתפקיד קולרגול, שגם שרה את נעימת הפתיחה (). על הנוסח העברי אחראי - אהוד מנור.
המנון בלארוס
אנו, בלארוסים (בלארוסית Мы, беларусы) הוא ההמנון הלאומי של בלארוס. את המילים להמנון כתב מיחאס קלימקוביץ' ואת המוזיקה הלחין נסטור סקאלובסקי (Niescier Sakałoŭski) ב-1944.
ב-1955 הוא אומץ לראשונה כהמנון הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, שהייתה לפני 1991 חלק מברית המועצות. לאחר התפרקות ברית המועצות המוזיקה נשמרה, אולם המילים נכתבו מחדש על ידי ולדימיר קריזני. מ-1991 ועד 2002 לא אומצו מילים אלה באופן רשמי, ולכן בתקופה זו הושר ההמנון עם המנגינה בלבד וללא מילים. מצב זה השתנה ב-2002 כאשר אלכסנדר לוקשנקו, נשיא בלארוס, נתן הוראה רשמית הקוראת לאמץ את המילים של קריזני וקלימקוביץ'.
המנון בלרוס
טרוליבוס
טרוליבוס (בדרך כלל נקרא Trolleybus; בגרמנית Oberleitungsbus או O-Bus) הוא אוטובוס ציבורי המונע באמצעות רשת החשמל. הטרוליבוס דומה בחזותו ובמבנהו לאוטובוס רגיל, אך הוא מצויד במנוע חשמלי, ובאמצעים המחברים אותו אל חוטי חשמל התלויים, בדרך כלל, מעל למסלול נסיעתו. על רשת החשמל המזינה את הטרוליבוס לכלול שני חוטי חשמל מקבילים הסוגרים מעגל חשמלי, וזאת בניגוד לאמצעי תעבורה מסילתיים, המשתמשים במסילה כחלק מהמעגל. בדומה לאוטובוס המונע באמצעות מנוע בעירה פנימית, הטרוליבוס יכול להיות דו-קומתי (ראו דגם AEC 761T) או ארוך, ולהתחלק לשתי יחידות או יותר באמצעות מחבר דמוי אקורדיון.
היסטוריה.
רעיון הנעתו של כלי רכב באמצעות מקור חשמלי חיצוני קבוע נוסה לראשונה בברלין בשנת 1882 עם הצגתו של ה"אלקטרומוטה" (Elektromote). בתחילת המאה ה-20 הופיעה רשת הטרוליבוס הראשונה בגרמניה, והרעיון יושם עד מהרה במדינות אחרות באירופה ובארצות הברית. בשנות ה-60 וה-70 פורקו רשתות טרוליבוס במספר מקומות בעולם, בעיקר בשל העדפת השימוש באוטובוסים רגילים, שניידותם טובה יותר. עם זאת, לקראת סוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 גברה ההתעניינות באמצעי תחבורה זה מחדש, בעיקר בשל שיקולים סביבתיים. כיום מופעלים טרוליבוסים במאות ערים בעשרות מדינות ברחבי העולם, בעיקר ברחבי אירופה ואמריקה, וכן בסין ובקוריאה הצפונית.
יתרונות.
לטרוליבוס מספר יתרונות.
אוטובוס חשמלי
ולטר ונק
ולטר ונק (בגרמנית: Walther Wenck; 18 בספטמבר 1900 - 1 במאי 1982) היה גנרל חיל השריון בוורמאכט. מילא תפקיד חשוב בסוף מלחמת העולם השנייה בקרב על ברלין.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ונק נולד בעיר ויטנברג. בשנת 1919 הצטרף לפרייקור וב-1920 הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה היה קצין מבצעים של דיוויזיית הפאנצר ה-1 והשתתף במבצע ברברוסה, וב-28 בדצמבר 1942 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. ב-1944 היה קצין המבצעים של ארמיית הפנצר הראשונה והשתתף בקרבות באוקראינה. בשנת 1944 מינה אותו היינץ גודריאן, ראש המטה הכללי, לעוזרו הראשי ולמפקד הלוגיסטיקה של הוורמאכט.
מתקפת מפנה השמש.
ב-12 בינואר 1945 פתחו הרוסים במתקפה מסיבית בחזית המזרחית ותוך זמן קצר הגיעו לקרבת נהר האודר ואיימו לכתר את הגרמנים בפרוסיה המזרחית.
על החזית הגרמנית הגנה קבוצת ארמיות ויסלה עליה פיקד היינריך הימלר. היטלר מינה את הימלר לתפקיד זה כי חשב שבאזור זה, הקרוב לברלין, חשוב שיהיה מופקד איש נאמן לו כמו הימלר למרות שלא היה לו כל ניסיון צבאי.
גודריאן תכנן מתקפה שתחדור לעומק הרוסים ותעצור את התקדמותם לעבר ברלין. הוא ביקש מהיטלר להורות על פינוי הצבא הגרמני הנצור בחצי האי קורלנד בלטביה ולהפנות לו חלק מהיחידות העסוקות בקרבות בהונגריה. היטלר סירב, והוויכוח ביניהם התלהט כאשר גודריאן דרש כי בראש המתקפה יעמוד ונק ולא הימלר. לבסוף הסכים היטלר בלית ברירה למינויו של ונק.
על פי התוכנית, ארמיית פאנצר האס אס ה-11 בפיקודו של גנרל האס אס פליקס שטיינר הייתה אמורה לחדור ליד שטטין את קווי הרוסים שהיו בפיקודו של ז'וקוב. אם המתקפה הייתה מתפתחת היטב, הייתה מצטרפת ארמיית הפאנצר השישית בפיקודו של זפ דיטריך מדרום ושני הכוחות היו אמורים להפגש בעורף הרוסים ולכתר אותם.
למתקפה ניתן שם הקוד מבצע מפנה השמש (Unternhmen Sonnenwende). הכוונה הייתה ליום הארוך ביותר (היפוך החורף) וליום הקצר ביותר (היפוך הקיץ), בתקווה שהמבצע אכן יהיה נקודת היפוך במצב בחזית.
הייתה זאת המתקפה הגדולה האחרונה של הגרמנים במלחמת העולם השנייה שהוקצו לה קרוב ל-1,200 טנקים מסוג פנתר וטיגר ומטוסי שטוקה.
המתקפה החלה ב-16 בפברואר 1945. הרוסים לא היו מוכנים לה והטנקים מסוג T-34 שלהם היו בעורף החזית. ביום הראשון למתקפה חדרו הטנקים של שטיינר בסיוע הפצצות מטוסי שטוקה, 13 ק"מ ולקחו בשבי שלושת אלפי שבויים.
למחרת, ב-17 בפברואר 1945 המשיך שטיינר לנוע ונעץ טריז באגפו של ז'וקוב עד כי שתי ארמיות הטנקים הסובייטיות שנועדו להבקיע לברלין נקראו לחזור כדי לבלום התקדמות נוספת שלו.
ונק היה מרוצה מתוצאות המתקפה ותכנן את השלב השני שבו תבקיע ארמיית הפאנצר השלישית מדרום ושתי הזרועות ייפגשו בעורף הרוסים.
היטלר ביקש שונק יגיע לברלין כדי למסור לו על התקדמות המתקפה. לפנות בוקר יצא ונק בחזרה לשטטין לאחר שלא ישן שלוש יממות. נהגו עצר את מכונית ה-ב.מ.וו ואמר כי אינו יכול להמשיך בנסיעה. ונק נטל את ההגה ופתח בדהרה על האוטובאן ברלין-שטטין. כעבור שעה קלה נפלה עליו תרדמה והמכונית התנגשה במעקה של גשר רכבת. הנהג וקצין נוסף שישנו מאחור נזרקו מהמכונית ואילו ונק נתקע מאחורי ההגה חסר הכרה. המכונית החלה לעלות באש. הנהג למרות שהיה פצוע, שבר את חלון המכונית וגרר החוצה את ונק. ונק הובהל לבית חולים כשהוא סובל משבר בגולגולת, חמש צלעות שבורות וחבלות וכוויות בכל חלקי גופו.
היטלר מינה במקום ונק את גנרל הנס קרבס, נאצי נאמן. בינתיים פתח ז'וקוב במתקפה, הזרוע הדרומית לא הוכנסה לפעולה ושטיינר נאלץ להסיג את כוחותיו לנקודת ההתחלה ארבעה ימים מתחילת המתקפה.
ההישג היחיד של המתקפה הזאת היה דחיית המתקפה על ברלין בחודשיים כדי לתגבר את כוחות הצבא הרוסי באזור ולכבוש את רצועת החוף בפומרניה.
מפקד הארמייה ה-12.
לאחר תקופת החלמה נתמנה ונק ב-10 באפריל 1945 למפקד הארמייה ה-12 שאך זה אורגנה מחדש והוצבה ליד נהר האלבה, דרומית מערבית לברלין. תפקידו העיקרי של ונק היה למנוע מכוחות בנות הברית לחצות את האלבה אולם אייזנהאואר קיבל כבר החלטה לעצור את כוחותיו על האלבה ולתת לרוסים להשלים את המלחמה.
ב 16 באפריל 1945 פתחו הרוסים לאורך 160 ק"מ בחזית האודר במתקפתם האחרונה. מצפון תקף רוקוסובסקי בראש החזית הבלארוסית השנייה, במרכז תקף ז'וקוב בראש החזית הבלארוסית הראשונה ומדרום תקף קונייב בראש החזית האוקראינית הראשונה. תוך ימים ספורים הם הגיעו לפאתי ברלין.
היטלר וגנרל וילהלם קייטל תכננו מתקפה שתציל את ברלין. ונק יתקוף מדרום לכוון פוטסדם עם הארמייה ה-12. הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה תיסוג מפרנקפורט על האודר ותחתור להתחבר אל הארמייה ה-12 במתקפה לעבר ברלין. מצפון יתקוף גנרל האס אס פליקס שטיינר והכוחות יחברו ויסגרו על הרוסים בפאתי ברלין.
ב-23 באפריל 1945 הגיע קייטל למפקדתו של ונק. הוא פרש בפני ונק ואנשי מטהו מפה והניח את אצבעו על ברלין. הוא אמר כי: "המערכה על ברלין זה אך החלה וכי על המאזניים מוטלים גורלה של גרמניה ושל היטלר". הוא הביט על ונק ואמר: " מחובתך להסתער ולהציל את הפיהרר, עליך להפנות את חייליך אחורנית ולהסתער לכיוון ברלין יחד עם הארמייה התשיעית של בוסה". ונק ידע שאין לו כוחות לבצע זאת אבל אין טעם להתווכח עם קייטל והוא אמר לו שיעשה כמיטב יכולתו. לאחר צאתו של קייטל כינס ונק את אנשיו ואמר להם: " זה יהיה אווילי לנוע לעבר ברלין ולהיכנס למלתעות הרוסים. אנו ננוע לעבר ברלין ככל שנוכל כדי ליצור מסדרון שיאפשר לאזרחים להימלט למערב ובו זמנית נחתור למגע עם הארמייה התשיעית הנסוגה כדי לנסות ולמלט אותה למערב. גורלו של אדם יחיד (היטלר) כבר לא אכפת".