הרפובליקה הפולנית הראשונה איבדה את עצמאותה באופן סופי בשנת 1795 עם סיום חלוקת פולין וסיפוח שטחה לשלוש ישויות מדיניות: האימפריה הרוסית, גרמניה ואוסטרו-הונגריה. במשך למעלה מ-100 שנה פולין כמדינה חדלה להתקיים. מלחמת העולם הראשונה והריק שנוצר בעקבותיה עם נפילתן של האימפריות הישנות, כמו גם הכאוס הפוליטי והחברתי ששרו בה ותחיית תנועת העצמאות הפולנית שהרימה ראש היוותה הזדמנות להשבת העצמאות של פולין. כבר במהלך המלחמה, עם כיבושם של שטחים נרחבים ברחבי פולין על ידי גרמניה, הכריזו השלטונות הגרמניים ב-5 בנובמבר 1916 על הקמת מועצת המדינה הזמנית (בפולנית: Tymczasowa Rada Stanu) במסגרת ממלכת פולין אם כי היו עמומים באשר לסמכויותיה וזו הייתה הלכה למעשה ממשלת בובות. בחוזה ברסט-ליטובסק שבין ברית המועצות ובין גרמניה שהביא לסיום את המלחמה במזרח בשנת 1918, דובר על הבטחת עצמאות לפולין בחסות גרמניה. המשטר הבולשביקי ברוסיה הכיר בפירוש ב"זכות העמים להגדרה עצמית". בתום המלחמה, עקב לחצים שהפעילה מועצת העוצרים (בפולנית: Rada Regencyjna), הבטיחו שלטונות הקיסרות הגרמנית לשחרר את יוזף פילסודסקי, ממנהיגי תנועת העצמאות הפולנית שישב לפני כן גם בכלא הרוסי. בינתיים, ב-6 בנובמבר 1918 בלובלין הכריזו הקומוניסטים על הקמת רפובליקה קומוניסטית, ובאותו היום הכריזו סוציאליסטים בראשות איגנצי דשינסקי על הקמתה של הממשלה הזמנית של הרפובליקה הפולנית העממית (בפולנית: Tymczasowy Rząd Ludowy Republiki Polskiej).
החדשות על כך פורסמו בגיליון "קורייר ורשבסקי" ביום ראשון, 10 בנובמבר 1918, ובמקביל הודפס מוסף מיוחד בעמוד האחרון של כתב עת זה, שכותרתו "שובו של המפקד פילסודסקי". תוכנו הודיע כי יוזף פילסודסקי הגיע ב-10 בנובמבר 1918 בשעה 7:30 בבוקר לוורשה ברכבת מהירה מברלין לאחר ששוחרר ממבצר מגדבורג שם היה כלוא למעלה משנה על ידי הגרמנים.
ב-11 בנובמבר מונה באופן רשמי למפקד הצבא הפולני. ב-14 בנובמבר פורקה מועצת העוצרים. ינדז'יי מורצ'בסקי מונה על ידי פילסודסקי לתפקיד לראש הממשלה (נשיא מועצת השרים) במקומו של איגנצי דאשינסקי. ב-15 בנובבמבר שונה באופו רשמי שמה של המדינה ממלכת פולין לרפובליקה הפולנית. ב-22 בנובמבר מונה פילוסדסקי לתפקיד ראש המדינה (בפולנית: Naczelnik Państwa) לאורך קיומה של הרפובליקה הפולנית השנייה זהו היה חגה הלאומי של פולין. מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי ברית המועצות וגרמניה הנאצית שמה קץ לציונו של החג שכן הממשלה הפולנית ירדה למחתרת ופולין הייתה תחת כיבוש זר. לאחר המלחמה, עם השתלטות הקומוניסטים על השלטון והקמת הרפובליקה העממית של פולין שהייתה גרורה של ברית המועצות, יומה הלאומי של פולין צוין ב-22 ביולי ונקרא יום ההתחדשות הלאומית של פולין (בפולנית: Narodowe Święto Odrodzenia Polski), לציון יום פרסום המניפסט של הוועד הפולני לשחרור לאומי. עם נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1989 והקמת הרפובליקה הפולנית השלישית חודש ציונו של חג זה.
מנהגי החג.
ביום העצמאות נערכים חגיגות וטקסים ברחבי פולין. בבירה ורשה נערך הטקס הראשי הכולל מצעד צבאי בשתתפות ראשי השלטון ובהם נשיא פולין וראש ממשלת פולין. בערי פולין האחרות גם כן נערכים טקסים שונים כמו גם תצוגות של כלי נשק וקונצרטים.
פעולות מחאה בחג.
יום העצמאות משמש גם לפעולות מחאה של ארגוני ימין קיצוני בחברה הפולנית.
יום העצמאות הפולני
המזלג המלוכלך
המזלג המלוכלך, הידוע גם כמערכון המסעדה, הוא מערכון של מונטי פייתון שהופיע בפרק 3 בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון", ובהמשך גם בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי". מערכון זה בולט בהיותו המערכון הראשון של מונטי פייתון שבו הדמויות מגיבות לקהל "משמיע בוז".
"אנטרטיינמנט ויקלי" דירגו את מערכון המסעדה כאחד מ-20 המערכונים המובילים של מונטי פייתון. באנגליה משתמשים בו בחומרי קורס מאושרים לשלב 2 של תוכנית הלימודים של בתי הספר הממלכתיים.
המערכון.
גבר (גרהאם צ'פמן) ואשתו (קרול קליבלנד) נהנים מבילוי לילי במסעדה צרפתית יקרה. הגבר מגלה שקיבל מזלג מלוכלך ומבקש בנימוס מגסטון המלצר להחליף אותו.
גסטון (טרי ג'ונס) מתנצל מאוד ורץ להביא את המלצר הראשי, ג'ילברטו (מייקל פיילין). ג'ילברטו מגיע, דורש לפטר את כל צוות שטיפת הכלים, אומר לגסטון לדווח על החדשות הללו למנהל מיד, ונרתע בגועל מהמזלג.
המנהל (אריק אידל) מגיע, אומר לג'ילברטו להירגע, ואז מתיישב ליד השולחן ומתנצל "בענווה, עמוקות ובכנות" על המזלג המלוכלך. הוא נהיה אמוציונלי כשהוא מסביר להם את הבעיות שצוות המסעדה סבל מהן, ופורץ בבכי. מונגו הטבח (ג'ון קליז) נכנס, גוער בזוג על כך שביקרו גבר כל כך פגיע, ומניף את הסכין שלו על שולחנם. ג'ילברטו אוחז בראשו, תוך שהוא מתלונן על "פצע המלחמה שלו". המנהל דוקר את עצמו בבטן עם המזלג המלוכלך, צורח "זה הסוף! הסוף!" ומתמוטט ארצה.
מונגו מרים את הסכין שלו מעל צ'פמן וזועק, "נקמה!" ג'ילברטו מקיף את פינת השולחן ותופס את הטבח הזועם בדיוק בזמן. "מונגו!" הוא מתנשף, "מונגו, לעולם אל תהרוג לקוח!" ג'ילברטו מת מפצע המלחמה שלו. מונגו מרים את הסכין שלו שוב, אבל גסטון מתמודד איתו לפני שיהיה באפשרותו להרוג את צ'פמן. שקופית שחורה מופיעה ובה כתוב, "ועכשיו... שורת המחץ!" (באנגלית: "!And Now… The Punchline")
"מזל שלא אמרנו כלום על הסכין המלוכלכת", אומר צ'פמן לתוך המצלמה. לאחר מכן הקהל משמיע בוז כשצ'פמן מתנגד לכך.
ישנם מספר שינויים במערכון בגרסה המופיעה בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי". למלצר קוראים "ג'וזפה" במקום "גסטון", אין קהל, והשחקנים לא קוראים בוז כשצ'פמן מעביר את "שורת המחץ", ששונתה מעט ל"מזל שלא סיפרתי להם על הסכין המלוכלכת".
סגנון כתיבה.
מערכון זה משקף את מחשבותיהם של מונטי פייתון לגבי שורות מחץ. מונטי פייתון החליטה מההתחלה שהם הולכים לזרוק שורות מחץ, וזה היה מערכון בתוכניות שהשתמשו בשורות נדושות כמו הסכין המלוכלכת. רוב המערכונים של מונטי פייתון פשוט מסתיימים בפתאומיות, ולפעמים אפילו מופיעות דמויות האומרות "איזה מערכון מטופש" ויוצאות. ב-"Monty Python Live in Aspen", טרי גיליאם מסביר:
עישון יד שלישית
מצעד הגאווה במוסקבה
מצעד הגאווה במוסקבה (ברוסית: Московский Гей-Прайд; הידוע גם כ-"Moscow Pride") הוא מצעד גאווה והפגנת להט"ב למען שיפור מעמד זכויות להט"ב ברוסיה אשר התרחש במוסקבה, בירת רוסיה מדי שנה בין השנים 2006–2011 בחודש מאי. קיום המצעד נאסר בקביעות על ידי עיריית מוסקבה, בראשות ראש העיר יורי לוז'קוב (עד 2010) אשר היה ידוע כמתנגד חריף להומוסקסואליות אותה כינה כ-"שטנית" ואת משתתפי המצעד כ-"מתרוממים" (כינוי גנאי להומוסקסואלים). ההפגנות ב-2006, 2007 ו-2008 לוו כולן בהתקפות הומופוביות, שנמנעו ב-2009 על ידי הזזת מיקום ההפגנה ברגע האחרון. מארגני ההפגנות לאורך השנים היו הפעיל ניקולאי אלכסייב וחברי ארגון זכויות הלהט"ב הרוסי, "Gayrussia.ru".
באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני ההפגנות בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112. בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק לאורך השנים כי האיסורים על קיום המחאות מפרות את חופש ההתאגדות המובטח באמנה האירופית לזכויות אדם. במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה – עקב אפליה ממומנת ונתמכת ממשלתית נגד אזרחי קהילת הלהט"ב הרוסית.
היסטוריה.
מצעד 2006.
קיום מצעד הגאווה הראשון במוסקבה ב-27 במאי 2006 נאסר על ידי השלטונות. ראש הביטחון של ראש עיריית מוסקבה, ניקולאי קוליקוב, הצהיר בראיון בתחנת הרדיו "הד מוסקבה", כי כינוס ההפגנה תאסר בגלל הדעות השליליות של האוכלוסייה הרוסית כלפיה באומרו, "כל הביטויים הפומביים על ידי הומואים ולסביות חייבים להיות אסורים... הם מפרים את הזכויות שלנו. יש לנו את המסורות שלנו, המון קבוצות דתיות אמרו לנו שהם נגד התרת קיום המצעד הזה". המופתי הראשי של הממשל הרוחני המרכזי של רוסיה למוסלמים, טלגת תדז'ודין, דגל באלימות כלפי פעילי זכויות להט"ב: "אסור לאפשר את המצעד, ואם הם בכל זאת יוצאים לרחובות, אז צריך להרביץ להם. למיעוטים מיניים אין זכויות, הם חצו את הגבול. מיניות חלופית היא פשע נגד אלוהים". מנהיגים רוסים נוצרים אורתודוקסים הדהדו את דעותיו, והכריזו שהומוסקסואליות היא "חטא המשמיד בני אדם ודן אותם למוות רוחני".