בצבא התקבל מוטולה לתיאטרון צה"ל, אך העדיף במקום זאת ללכת לפרויקט גרעיני נח"ל אומנויות למצפה רמון שיזם אביטל מוסינזון, מתוך כוונה לשלב אמנות עם נח"ל. הוא עשה טירונות קרבית של חצי שנה ואחר-כך התגורר במשך שנה במצפה רמון, שם לימד תיאטרון בבתי ספר. במסגרת זאת הוא העלה ביחד עם עוד שני חברים את ההצגה "מנהל הבית" של הרולד פינטר. אחר-כך שירת כלוחם וסמל מחלקה. לאחר שחרורו מהצבא הוא למד במשך שנה אצל רחל שור במכינה של ניסן נתיב, ואחר-כך למד במשך שלוש שנים בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1995-1992). כבר בשנה ב' ללימודיו בסטודיו ביים מחזה קצר.
בתום לימודיו בסטודיו שיחק במשך חמש שנים בתיאטרון הבימה ובבית ליסין (2000-1995). ההצגה הראשונה בה שיחק הייתה "המפקח בא" בהבימה, בבימויו של שמואל וילוז'ני, בה הופיע לצידם של שלמה בר-שביט, רמה מסינגר ואברהם מור. אחר-כך שיחק בתפקיד הראשי ככריסטיאן המאהב בהצגה "סירנו" לצידם של ששון גבאי ורמה מסינגר.
במקביל לתיאטרון שיחק בסדרות הטלוויזיה "סיטון", "כסף קטלני", קפה פריז", "טירונות" ו"שלווה".
מוטולה כתב וביים את המחזה "אומרים שעקץ אותו דבור" שעלתה ורצה בתיאטרון תמונע (2001-2000), מערכון על נחיל דבורים שנכנס לסלון של זוג ומשבש את חייהם. בשנים 2002–2003 למד בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי. הוא כתב וביים את המחזה "פח" שהציג בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא (2011), שמספר על ילד שאביו נוטש אותו בפח הזבל, שם הילד פוגש אדם נוסף ומתפתח ביניהם קשר. הוא כתב פרקים לסדרה "ילדות רעות" ודיאלוגים לסדרה "מעורב ירושלמי" בה גם שיחק.
ב-2008 שיחק בהצגה "קפיצה לחו"ל" שהציגה בתמונע, בבימויה של נטע מורן. ההצגה העוסקת ביגאל (מוטולה), מחזאי שנטש את אשתו דנה (יעל אבקסיס) שנכנסה להריון ממנו לטובת קריירה בלונדון ושב אליה כעבור ארבע שנים, כשהיא נשואה לשאולי (אלחי לויט).
ב-2005 ביים פרויקט מונולוגים ממחזות העולם שהציגו עולים חדשים בתיאטרון גבעתיים. באותה שנה ביים את שמואל ברו בהצגת היחיד פרי עטו של ברוך על טראומת ההגירה של עולי אתיופיה לישראל שהציגה בתיאטרונטו. בשנת 2010 ביים את מהרטה ברוך בהצגת היחיד פרי עטה "מהרטה בעיר הגדולה" שהציגה בצוותא. מיולי 2012 מוטולה משחק בהצגה "כולם היו בניי" בקופרודוקציה של תיאטראות חיפה והקאמרי, לצידם של נתן דטנר, לאורה ריבלין ונטע גרטי.
מוטולה לימד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב (במסגרת הסדנה של רחל שור), בו העלה את המחזה "אף אחד לא מת" שכתב (2004), הוא לימד בבית הספר למשחק "מנוע חיפוש" (2009-2006) ובבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, מאז 2006 מלמד במסגרת אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב ומאז שנת 2012 הוא מלמד משחק לתיאטרון בבית הספר "אימפרו".
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע.
בעשור הראשון של המאה ה-21 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" בתפקיד איציק, הבן הסורר היוצא בשאלה של שמעון שדה (שמיל בן-ארי). בעונה הראשונה הוא חי עם חברתו (אורלי פרל) והם מגיחים ביחד לבית המשפחה הדתי. בעונה השלישית איציק מפתח רומן עם דינה חדד (מירי מסיקה), אשתו של יונה חדד (עמוס לביא).
ב-2010 הגיש ביחד עם גיסו עומר קריגר את תוכנית הרדיו "הלילה הזה" בגלי צה"ל.
מוטולה שיחק עיתונאי ישראלי בסרט "מינכן" של סטיבן ספילברג (2006) וגילם את דמותו של הרוצח הפסיכופת בסרט האימה הישראלי "כלבת" (2010).
בתקופת לימודיו בניסן נתיב שיחק בסדרה "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית, וגילם את דמותו של איתי כץ, הנער שאינו בטוח בזהותו המינית. ביולי 2012 שודרה הסדרה "עניין של זמן" (ספין אוף של הסדרה הקודמת) בה איתי כץ המבוגר (ירון מוטולה) יצא מהארון וחי עם בן-זוג (בועז קונפורטי).
חיים אישיים.
בשנים 2007–2009 למד לתואר ראשון בבימוי וחינוך במכללת סמינר הקיבוצים.
מוטולה נשוי מאז שנת 1999 למיכל קריגר, צלמת, ולהם שתי בנות.
זאב גרין
זאב ועלוול גרין (5 ביולי 1928 - 21 בנובמבר 2011) היה פרופסור וראש המחלקה לאפידמיולוגיה ובריאות הציבור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומנהל מרכז יעקובוביץ לאתיקה רפואית ביהדות.
ביוגרפיה.
גרין נולד בויניפג שבקנדה בשנת 1928, בן למשפחה חילונית ציונית שבה שתי אחיות מבוגרות ממנו. למד לתואר ראשון בחקלאות באוניברסיטת מניטובה. המשיך באותה אוניברסיטה לתואר שני בבקטריולוגיה וקיבל תואר דוקטור לבקטריולוגיה מאוניברסיטת מינסוטה.
הוא הצטרף לסגל אוניברסיטת מינסוטה בשנת 1959. לאחר שנתיים קיבל פניה להצטרף לצוות המחקרי של נאס"א, לצורך כך לקח חופשה מהאקדמיה. לאחר חמש שנים החלה אוניברסיטת מינסוטה בשיתוף-פעולה עם נאס"א, ופרופ' גרין חזר לאקדמיה ומונה למנהל המחקרים המשותפים.
בשנת 1963 הצטרף לקהילת חב"ד במיניאפוליס, והתקרב לרבי מנחם מנדל שניאורסון, ואף קיים אתו קשרי מכתבים. בשנת 1986 עלה לישראל.
בשנותיו האחרונות הרצה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והתגורר בבאר שבע.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו " Curiosity and the Desire for Truth: The spiritual journey of a NASA scientist".
גרין נפטר מהתקף לב בגיל 83, בדרך להרצאה.
השאיר אחריו את אשתו, גייל, וחמישה ילדים.
גרנד סנטרל
תחנת פן
מחנה הריכוז אורניינבורג
מחנה הריכוז אורניינבורג (בגרמנית: Konzentrationslager Oranienburg) היה מחנה ריכוז נאצי בעיר אורניינבורג שבקרבת ברלין, אחד ממתקני המעצר הראשונים שהוקמו על ידי הנאצים בגרמניה עם עלייתם לשלטון בשנת 1933. נכלאו בו יריבים פוליטיים של הנאצים מאזור ברלין, מרביתם חברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה וסוציאל-דמוקרטים, כמו גם הומוסקסואלים.
היסטוריה.
המחנה הוקם במרץ 1933 במרכז העיר אורניינבורג, שבועות אחדים לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה על ידי כוחות אס אה שהשתלטו על מפעל נטוש. העצירים הושמו ב"מעצר מגן" בלי מעורבות של מערכת המשפט, ולרוב אף בלי שיוחסה להם עבירה מסוימת. מרבית העצורים שוחררו לאחר מספר שבועות, אחרים הועברו למחנות ריכוז אחרים.
ב-16 במאי 1933 אושר המחנה כמחנה ממשלתי, ותוקצב ככזה.
אורניינבורג שימש כמחנה בעיקר עבור אסירים מברלין ומברנדנבורג. האסירים הראשונים שהגיעו אליו היו 40 צעירים יהודים בגילאי 13- 20, שהגיעו מפנימיית וולציג (Wolzig) והואשמו בהסתה קומוניסטית.
החל מ-27 במרץ 1933 ניתנו מספרים לאסירים. המספר האחרון שתועד במסמכי המחנה היה 2874. מספרים של אסירים ששוחררו לא ניתנו לאסירים אחרים.
בכל תקופת המחנה נרשמו רק שתי בריחות מוצלחות ממנו. אחת מהן הייתה של גרהרט סיגר (Gerhart Seger), שהצליח להימלט לפראג וכתב על המתרחש במחנה; היינריך מאן הוסיף הקדמה לדבריו. היה זה אחד המסמכים הראשונים שתיארו את פעולותיהם של הנאצים במחנות הריכוז.
המחנה מילא תפקיד חשוב במסע הטרור של המשטר הנאצי כנגד האופוזיציה בתקופה הראשונה להתבססותו בברלין. מתנגדים פוליטיים שהצליחו להימלט מגרמניה הפיצו ידיעות על הזוועות המתחוללות במחנה אורניינבורג, ומכונת התעמולה הנאצית גויסה להזמתם. לאחר חיסולו המעשי של האס אה בליל הסכינים הארוכות, עבר מחנה אורניינבורג לידי האס אס, שהחליט על סגירתו ב-13 ביולי 1934 והחליפו במחנה הריכוז זקסנהאוזן.
בעת פירוקו של המחנה ביולי, הוחזקו בו למעלה מ-3,000 אסירים, מתוכם מתו לפחות ששה עשר, בהם המשורר והאנרכיסט אריך מיזם. בנוסף הוחזקו בו גם פרידריך אברט הצעיר וקורט הילר.
פרט אולי
בית ספר תיכון נופי גולן
בית הספר התיכון "נופי גולן" הוא בית ספר ממלכתי על יסודי וארבע-שנתי בבעלות משותפת של המועצה המקומית קצרין ומועצה האזורית גולן, ובפיקוח משרד החינוך, המחוז ההתיישבותי. בית הספר נוסד ב-1985 בקצרין, רמת הגולן. בית הספר הוא בית הספר התיכון היחיד בקצרין. לומדים בו כ-500 תלמידים בכיתות ט' עד יב' מכל רחבי הגולן. מנהלת בית הספר היא הילי מרום.
בית הספר עלה לכותרות בעקבות פרשיית רצח תאיר ראדה.
פרויקטים.
בבית הספר ישנם פרויקטים רבים אשר נועדים לעודד מצוינות בקרב התלמידים.
תחרויות.
בין כל הלימודים, כל שנה נשלחות קבוצות תלמידים מבית הספר לתחרויות.
רצח תאיר ראדה.
ב-6 בדצמבר 2006 נרצחה במהלך יום הלימודים התלמידה תאיר ראדה בשירותי בית הספר, פשע שזכה לחשיפה תקשורתית רבה. בעקבות הרצח בית הספר רושת במצלמות אבטחה.
יואל שוהם
יואל שוהם (נולד ב-9 באפריל 1944) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער. כמו כן, בשנות ה-60 היה שוהם גם טניסאי שולחן בולט, סגן אלוף המכביה (השביעית 1965).
ביוגרפיה.
שוהם נולד וגדל בקיבוץ מעיין צבי ולמד בבית הספר החקלאי כפר גלים. בהמשך למד שנתיים במדרשה לחינוך גופני וינגייט. שוהם היה פעיל בנעוריו בטניס שולחן, ובגיל 15 צורף לנבחרת ישראל בטניס שולחן. במקביל היה פעיל גם בכדורגל, ובגיל 16 החל לשחק כשוער בקבוצה הבוגרת של מכבי חדרה.
בגיל 18 צורף לנבחרת הנוער של ישראל בכדורגל, ועבר לשחק בליגה הבכירה, במדי מכבי פתח תקווה. בשנת 1963 הצטרף להפועל תל אביב, כמחליפו של יעקב חודורוב שעזב את הקבוצה באותה שנה. ב-25 בינואר 1964 היה לכדורגלן הראשון בישראל שקיבל את הציון 10, על משחקו בניצחון 3–0 על מכבי חיפה באצטדיון בלומפילד.
בשנת 1964 התגייס לצה"ל, ליחידת מדס"ים (מדריכי ספורט) בפיקוד הצפון, ולאחר מכן עבר לשחק בקבוצת הפועל רמת גן. ב-7 בדצמבר 1966 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת רומניה. בכך הפך שוהם לספורטאי הישראלי הראשון שמייצג את נבחרת ישראל בשני ענפי ספורט שונים (שנים לאחר מכן עשה זאת גם נמרוד דרייפוס). לאחר מכן שימש שוהם כשוער המחליף של חיים לוין ויצחק ויסוקר, אך לא צבר הופעות נוספות בנבחרת.