מסיבות אלה ואחרות, על פי החוקרים רוזריו, סקרימשו, האנטר ובראון, "התפתחות הזהות המינית של לסביות, גייז, וביסקסואלים היא תהליך מורכב. שלא כמו מיעוטים אחרים (כגון מיעוטים אתניים וגזעיים), אין המיעוטים הלה"בים גדלים בתוך קהילות של אנשים דומים, מהם הם לומדים על זהותם, ואשר מחזקים ותומכים בזהות זו... אלא אנשים לה"בים לעיתים קרובות גדלים בקהילות שהן או בורות או עוינות באופן מוצהר לזהותם.
לפעמים, אנשים שהמשיכה המינית שלהם אינה רצויה בעיניהם, בוחרים להבדיל את עצמם באופן מכוון מזהות המיעוט, וזה מייצר אצלם זהות של נטייה מינית שהיא שונה מהנטייה המינית שלהם בפועל. זהות של נטייה מינית, אך לא נטייה מינית, מוכרת כמשתנה בעקבות פסיכותרפיה, קבוצות תמיכה, ואירועי חיים. אדם בעל משיכות הומוסקסואליות יכול להזדהות במגוון צורות. הוא יכול לאמץ זהות לה"בית, לדבוק בזהות הטרוסקסואלית, להיבדל מהזהות הלה"בית בתור "גיי לשעבר", או להימנע מכל סוג של תיוג זהותי לגבי מיניותו.
מודלים של התפתחות זהות מינית.
מספר מודלים נוצרו כדי לתאר את היציאה מהארון כתהליך עבור אנשים לה"בים. היסטורית, המודלים האלה ראו התפתחות של זהות מינית כרלוונטית רק למיעוטים מיניים. אך במציאות, לא כל אדם להט"בי פועל לפי מודל מסוג זה. למשל, ישנם צעירים להט"בים שנהיים מודעים ומקבלים את הזהות המינית או המגדרית שלהם ללא קונפליקט, בדומה לחבריהם ההטרוסקסואלים והסיסג'נדרים, ואינם חווים סטיגמה או בושה. מודלים עכשוויים יותר נוקטים בעמדה שהתהליך של התפתחות זהות מינית היא אוניברסלית. מודלים אלה מנסים לשלב מודלים נוספים של התפתחות זהותית, כמו מודל מרסיה לסטטוסים של אגו-זהות.
מודל קאס להתפתחות זהותית, על פי ויויאן קאס, כולל שישה שלבים מובחנים אותם עוברים פרטים שיוצאים מהארון בהצלחה: (1) בלבול זהותי, (2) השוואה זהותית, (3) טולרנטיות זהותית, (4) קבלה זהותית, (5) גאווה זהותית, (6) סינתזה זהותית. המודל של פסינגר להתפתחות זהותית של הומואים ולסביות מכיל ארבעה שלבים ברמות האינדיבידואליות והקבוצתיות: (1) מודעות, (2) חקירה, (3) העמקה/מחויבות, (4) הפנמה/סינתזה.
יש מודלים להתפתחות זהות מינית שאינם מתייחסים לשלבים מסודרים, אלא מתארים התפתחות זהותית כמכילה תהליכים זהותיים עצמאיים. למשל, מודל דאוגלי מתאר שישה תהליכים עצמאיים לא מסודרים: (1) יציאה מזהות הטרוסקסואלית, (2) פיתוח סטטוס זהותי לה"בי אישי, (3) פיתוח זהות חברתית לה"בית, (4) הפיכה לצאצא לה"בי, (5) פיתוח סטטוס של אינטימיות לה"בית, (6) כניסה לקהילה להט"בית.
המודל המאחד להתפתחות זהות מינית הוא המודל היחיד שמשלב גם זהות הטרוסקסואלית בסטטוסים הזהותיים שלו, וכולל הטרוסקסואליות כפויה, חקירה פעילה, פיזור, העמקה והתחייבות לסטטוס, וסינתזה.
המודלים העכשוויים רואים היווצרות זהות מינית כתהליך אוניברסלי, שלא רלוונטי רק למיעוטים מיניים. מחקרים מאוחרים יותר תומכים בתאוריות אלה, ומעידים שגם אוכלוסיות הטרוסקסואליות עוברות את השלבים של מרסיה להתפתחות זהות מינית.
סוגים של זהות, נטייה, או משיכה מינית.
הרשימה הבאה כוללת מגוון זהויות והגדרות לנטיות מיניות רווחות. עם זאת, ישנן עוד זהויות, וריאציות והגדרות שאינן ברשימה, והרשימה משתנה ככל שהתפישה של אנשים משתנה לגבי המשיכות שלהם.
פריוקים
MVP של ליגת העל בכדורסל
שחקן העונה בליגת העל בכדורסל
שחקן העונה של ליגת ווינר
MVP של ליגת ווינר
כרמית
כרמית הוא יישוב קהילתי בצפון הנגב הממוקם בתחומי המועצה המקומית מיתר.
היסטוריה.
היישוב הוקם כיוזמה משותפת של המועצה האזורית בני שמעון ושל מינהל מקרקעי ישראל, במטרה להרחיב את אוכלוסיית המועצה בפרט ואת אוכלוסיית הנגב בכלל. החלטת הממשלה על הקמת היישוב התקבלה בשנת 1999, ומיד אחר כך החלו מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הבינוי והשיכון בתכנונו. ב-2000, אישרה הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה דרום את התוכנית הראשונית של היישוב שהכינה חברת "גדיש הנדסה וניהול", כחברה מנהלת של מינהל מקרקעי ישראל. בדצמבר 2001, לאחר שאושרה בוועדה המחוזית, התוכנית הועברה לאישור המועצה הארצית לתכנון ולבנייה. באפריל 2003, החליטה המועצה הארצית להקפיא את התוכנית לבניית הישוב, לטובת הקמת יישוב גדול יותר בסמוך בשם "יתיר", על ידי חברת דנקנר השקעות שזכתה במכרז להקמתו.
ביולי 2004, לאחר הליך שנמשך מספר שנים, החליטה הוועדה המחוזית להמליץ בפני שר הפנים, אברהם פורז, על ביצוע שינויים במרחבי התכנון באזור, כך ששטחי היישובים המתוכננים "חירן" ו"יתיר" ו"כרמית" יסופחו ליישוב מיתר. צירוף שלושת היישובים החדשים למיתר נועד ליצור יישוב פרברי גדול, בו למעלה מ-10,000 יחידות דיור. ההחלטה על הקמת היישוב "יתיר" של קבוצת דנקנר לבסוף בוטלה, ותכנונה של כרמית נמשך.
בסוף שנת 2005, אושרה הקמת הקמת שלב א' של כרמית על ידי הוועדה המחוזית דרום. שלב א' של כרמית כלל את החלק הדרום מערבי של היישוב, שבו 117 מגרשים של 450 מ"ר וכן שטחים ציבוריים פתוחים. מתוך תוכנית ליישוב ששטחו 1265 דונם ובו 739 בתים על מגרשים של חצי דונם. התוכנית המפורטת אושרה באפריל 2006.
במהלך שנת 2009 החלו סלילתו של כביש הגישה ליישוב. בפברואר 2011 החל שיווק המגרשים ביישוב. בשנת 2013 נרכשו עוד כ-130 מגרשים על ידי מתיישבים משלב ב' (בנוסף ל-50 מגרשים משלב א' אשר נרכשו בעבר) ובאוגוסט אותה שנה החל שיווק שלב ג' של היישוב.
בתחילת שנת 2014 הונחו בשטח קווי הביוב והוצבו תאי החשמל במגרשים. במסגרת מעבר בסיסי צה"ל לנגב, יצאה באפריל 2014 מנהלת המגורים בצה"ל עם פרויקט מגורים לאנשי הקבע העתידים לעבור לנגב. במסגרת הפרויקט שווקו לאנשי הקבע כ-200 מגרשים. לאור הביקוש הרב לפרויקט, מנהלת המגורים יצאה לשלב ב'.
בניית הבתים הפרטיים החלה במהלך חודש מרץ 2015 כאשר המשפחות הראשונות עברו ליישוב בסוף יולי 2016.
נכון לשנת 2020 מתגוררות ביישוב כ-500 משפחות. ביישוב קיימים גני ילדים ובית ספר יסודי.
אופי היישוב.
היישוב כיום מונה כ 500 משפחות, בשלב הסופי מתוכנן היישוב לכלול 2,500 יחידות דיור על שטח של 4,500 דונם. הקליטה לכרמית מתבצעת על ידי הסוכנות היהודית, המועצה המקומית מיתר ותנועת אור.
היישוב מעורב (דתיים וחילוניים)
כרמית ממוקם בצמוד ליער כרמים שבצפון הנגב, במרחק קצר מבסיס קריית המודיעין הצפוי להיבנות באזור בשנים הקרובות. היישוב נמצא על צומת הכבישים 60 ו-31, והוא הקרוב ביותר למחלף כביש 6 המגיע לצומת שוקת, מרחק נסיעה של 15 דקות מבאר שבע, ושעה מתל אביב ומירושלים.
בשטחי היישוב נמצא בית כנסת ומרכז קהילתי אשר נבנה על ידי תורמים.
ביישוב גני ילדים ובית ספר צומח.
ויקטור צוי
ויקטור רוברטוביץ' צוי (ברוסית: Виктор Робертович Цой; 21 ביוני 1962, לנינגרד, ברית המועצות - 15 באוגוסט 1990, טוקומס, לטביה, ברית המועצות) היה מוזיקאי רוק סובייטי, מייסד וסולן להקת קינו (Кино). נהרג בתאונת דרכים ב-15 אוגוסט 1990 בגיל 28.
צוי נחשב לאחד מזמרי הרוק הרוסי החשובים ביותר בסוף שנות השמונים של המאה ה-20 והוא בעל השפעה רבה על המשך התפתחות הזרם. גם מספר עשורים לאחר מותו, שיריו זוכים לפופולריות רבה ומעריצים.
ביוגרפיה.
ויקטור צוי נולד לאב ממוצא קוריאני ואמא רוסייה ב-21 ביוני 1962 בלנינגרד, שבברית המועצות. אמו של צוי, ולנטינה וסילבנה, הייתה מורה, ואביו, רוברט מקסימוביץ', היה מהנדס. הוא החל לכתוב שירים בגיל 17. השירים המוקדמים שלו התייחסו לנושאים כמו החיים ברחובות לנינגרד, אהבה וחברים. במהלך תקופה זו, הרוק היה מחתרתי ומוגבל בעיקר ללנינגרד. השלטון הסובייטי נתן מענקים לאמני פופ, סיפק להם דיור, אולפני הקלטה וכל דבר אחר אשר היו זקוקים לו כדי להצליח. אבל לא כך היה עם אמני הרוק. לכן להקות רוק קיבלו מימון קטן אם בכלל, הם לא קיבלו חשיפה בתקשורת ממשלתית ובקרב הציבור רווחה דעה שהרוק היה "מוזיקה שמקשיבים לה נרקומנים ובריונים". בשנת 1974, למד ויקטור באקדמיה אומנותית על שם סרוב, אך סולק בגיל 18, לכאורה בשל ציונים נמוכים, על אף שכבר אז היה מעורב מאוד בסצנת הרוק ואולי היה זה הגורם לסילוקו. בשלב זה צוי החל לבצע את השירים שהוא כתב במסיבות. באחת ההופעות האלה הוא נחשף בפני בוריס גרבשיקוב, חבר להקת הרוק "אקווריום". בוריס לקח את צוי תחת חסותו ועזר לו להקים להקה משלו. זה סימן את תחילת הקריירה של צוי כמוזיקאי והפיכתו לאגדת רוק.
תחילתה של להקת קינו.
מועדון הרוק של לנינגרד היה אחד המקומות הציבוריים המעטים שבהם הורשו אמנים לנגן מוזיקת רוק. זאת הייתה שנת 1982, בה עלה ויקטור צוי להופעת בכורה. הוא הופיע כאומן סולו הנתמך על ידי שני חברי להקת אקווריום. הליריקה החדשנית והעמוקה שלו יחד עם המוזיקה הרשימו את הקהל.
צוי רצה להתנסות עם מילים ומוזיקה כדי ליצור משהו טרי שאיש לא שמע מעולם.
צוי הצליח במטרתו. זמן קצר לאחר ההופעה הוא גייס מוזיקאים אחרים והם יצרו יחד את "קינו", (ברוסית "קולנוע"). הם הקליטו קלטת דמו בדירתו של צוי. הקלטת הזו התפשטה מהר סביב לנינגרד, ולאחר מכן בכל רחבי הארץ על ידי חובבי רוק. קינו החלה לצבור קהל מעריצים.
האלבום הראשון.
בשנת 1982, קינו הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם שנקרא "45". האלבום הזה הראה לראשונה את שאיפתו של צוי לעסוק בנושאים פוליטיים במוזיקה שלו. לא משהו שאמנים רבים אחרים היו מוכנים לעשות.