הקרדיגן נקרא על שם ג'יימס ברודנל, רוזן קרדיגן השביעי, מייג'ור-גנרל (גנרל ראשי, דרגה המקבילה לאלוף) בצבא בריטניה אשר הנהיג את הסתערות הבריגדה הקלה במהלך הקרב על בלאקווה במלחמת קרים. הדגם של הקרדיגן עוצב בדומה למקטורן מצמר סרוג אשר נראה שהקצינים הבריטים לבשו לאחר המלחמה. פרסום סיפור הקרב בצירוף התהילה לה זכה ברונדל לאחר המלחמה גרמו לפופולריות של פריט הלבוש. נראה שבתחילה המושג התייחס רק לווסט חסר-שרוולים, אבל עם הזמן עבר לתאר גם פרטי לבוש נוספים.
כיום, קרדיגנים פשוטים לרוב נלבשים מעל חולצות או תחת ג'קט מחוייט, כצורה פחות רשמית של מקטורן או ווסט אשר מחזיקים את העניבה לאחר שג'קט החליפה הוסר. הקרדיגן הוא פריט הניתן ללבישה בצורה רב גוונית, יש קרדיגנים המשמשים לאירועים רשמיים וכאלה שלא. כמו כן, ניתן ללבוש את הקרדיגן בכל מזג אוויר, אף על פי שלרוב הוא נלבש בחורף. הקרדיגן מגיע במגוון של אורכים (ברך, אגן, מותן), צבעים וסגנונות (חלק, פסים ועוד).
ראמי חמדאללה
פרופ' ראמי חמדאללה (בערבית: رامي الحمد الله; נולד ב-10 באוגוסט 1958) הוא פוליטיקאי ובלשן פלסטיני, שכיהן כראש ממשלת הרשות הפלסטינית בין השנים 2013-2019. מחליפו הוא מוחמד אשתייה.
ביוגרפיה.
ראמי חמדאללה נולד בכפר ענבתא, הסמוך לטולכרם.
בשנת 1980 קיבל תואר ראשון באנגלית ובאמנות מאוניברסיטת ירדן. את התואר השני השלים ב-1982 באוניברסיטת מנצ'סטר, וב-1988 קיבל תואר דוקטור בבלשנות יישומית מאוניברסיטת לנקסטר. חמדאללה שימש כפרופסור לבלשנות באוניברסיטת א-נג'אח, ובשנים 1998–2013 כיהן כנשיא האוניברסיטה.
בשנת 2000 נהרגו שלושת ילדיו של חמדאללה, תאומים בני 11 וילד בן 9, בתאונת דרכים. אשתו של חמדאללה, אשר נהגה ברכב, התנגשה ברכב ישראלי סמוך לשכם. היא נפצעה קשה ואושפזה בתרדמת במשך חצי שנה. לאחר שהתאוששה, נולדה לזוג בת.
ב-2002 התמנה למזכ"ל ועדת הבחירות המרכזית, ובמסגרת תפקיד זה פיקח על הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית (2005) ועל הבחירות הכלליות ברשות.
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
ב-2 ביוני 2013 הודיע נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על מינויו של חמדאללה לראש ממשלה. ב-6 ביוני הושבעה ממשלתו של חמדאללה. כעבור כשבועיים, ב-20 ביוני, הגיש את התפטרותו, אולם זמן קצר לאחר מכן חזר בו מהתפטרותו. ב-2 ביוני 2014, בעקבות הסכם הפיוס בין ארגון חמאס לפת"ח מונה לעמוד בראש "ממשלת טכנוקרטים".
ב-2017 טען שישראל, יחד עם מנגנוני הביטחון הפלסטינים, מנעה אינתיפאדה שלישית במדיניותה כלפי פיגועי הטרור הפלסטיני בין השנים 2015–2016.
ב-13 במרץ 2018 ניצל מהתנקשות בו בעת ביקורו ברצועת עזה.
ב-29 בינואר 2019 הגיש את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה לנשיא עבאס.
אמנון אשל אסולין
דינה אברמסון
דינה אברמסון (נולדה ב-20 ביוני 1982 כ"ט בתמוז ה'תשמ"ב) היא עיתונאית, פובליציסטית ושחקנית ישראלית. אברמסון כותבת טורי דעה, שימשה ככתבת בערוץ הראשון ובערוץ 2 ומגישה בתוכנית הלילה של ערוץ 20.
ביוגרפיה.
הוריה עלו לארץ בשנת 1979 מארצות הברית כדי להקים את היישוב מתתיהו ושם נולדה. לאחר מכן עברו ההורים להתגורר ביישוב בית אל שבבנימין שם העבירה את ילדותה. בגיל 16 החלה לשדר בערוץ 7 תוכנית לבני נוער. הראיון הראשון שעשתה היה עם הזמר יהודה גלאנץ שכיכב באותה תקופה. בגיל 18 עברה לגור בעוטף עזה וביישוב נצרים שבגוש קטיף שם התגוררה עד לביצוע ההתנתקות בקיץ 2005.
בגיל 19 אברמסון הופיעה ושיחקה בהצגת יחיד בשם "מאז שנפלת" העוסקת בעולמם של מתבגרים בציבור הדתי לאומי, הצגה שרצה 6 שנים.
עבודתה בתקשורת.
כשהחלו דיבורים על ההתנתקות החלה לעבוד במשרד הדוברות של מועצה אזורית חוף עזה ובדוברות של היישוב נצרים. היא הופיעה בתוכניות אירוח רבות וקישרה בין עיתונאים זרים מהעולם לאוכלוסיית גוש קטיף, ושיתפה באמצעות טור אישי במעריב את מה שעובר על המתנחלים. היא פונתה בסופו של דבר בכוח מהישוב נצרים, היישוב האחרון שפונה בישובי גוש קטיף.
לאחר ההתנתקות החלה להגיש את פינת פרשת השבוע בתוכנית "שקוף" מגזין אקטואליה בערוץ החינוכית עם גיל קופטש במשך שנה, עד שהתוכנית ירדה מלוח השידורים של הערוץ, ושימשה במקביל ככתבת וידאו של ערוץ יהדות nrg.
אברמסון הייתה בין מקימי 'מרכז תקשורת שדרות'; מרכז הסברה אזרחי של תושבי שדרות אשר עסק בהפצת כתבות וידאו ופרינט בזמן אמת, ותיעד את המתרחש בעיר תחת המצב הביטחוני הרעוע באותה תקופה, בשל ירי הקאסמים מעזה שהתגבר.
בין השנים 2007–2009 שימשה ככתבת החדשות של ערוץ אחד. בתחילה בחדשות המקומיות ולאחר מכן בחדשות מבט. היא סיקרה את המתרחש באזור הדרום והמגזר הדתי-חרדי. הייתה כתבת הדרום בזמן מבצע עופרת יצוקה, ובנוסף עסקה בסיקור האוכלוסייה החרדית בירושלים.
היא הופיעה בתוכנית מחוברות 2 סדרה יומית דוקומנטרית, כאחת מתוך חמש נשים המתעדות את חייהן. בדגש על היותה אישה דתייה תיעדה את חיי היום יום שלה יחד עם בן זוגה.
השתתפותה בסדרה עוררה כעס לצד עידוד במגזר שהתקשה עם מספר הופעות ואמירות שלה.
בין השנים 2010–2011 הייתה כתבת תחקירים בתוכנית 360 בערוץ 2 לצד העיתונאים רינו צרור, גדי סוקניק, לינוי בר גפן ושרה ב"ק. בתוכנית זו חשפה את פרשת הכת הסדיסטית מירושלים בראשות דניאל אמבש, חסיד ברסלב שהיה נשוי למספר נשים, שהורשע ל 26 שנים בגין אחזקת נשים בתנאי עבדות "בשבי מנטלי". באחר, עוררה זעם בקרב המתנחלים כאשר סיקרה את הסכסוך בנבי סאלח מנקודת מבטם של הפלסטינים.
אברמסון שיחקה בסרטים "ההזמנה" סרטה העלילתי של רותי גרוסברגר, והסרט "חליצה" של יסכה שלו ובו שיחקה גרושה מהמגזר הדתי.
אברמסון בעלת תואר בתקשורת במכללת ספיר אותו סיימה בשנת 2009 . למדה בבית הספר לטלוויזיה של רשת ובמכללה לניו מדיה.
אברמסון מתעסקת בכתיבתה בסוגיות רגישות במגזר הדתי. כמי שחייה נעים בתפר בין דתיים לחילונים, היא משתפת וכותבת על הקונפליקט בטוריה ב-ynet ,nrg ובמוצ"ש. כתבות וטורים רבים שכתבה עוררו תגובות סוערות בציבור הדתי.
אחד מהמאמרים שכתבה ופרסמה ב-ynet על נושא המקוואות, הביאו לסערה ציבורית ובו סיפרה על היותה גרושה שטובלת במקווה והטאבו שרק לנשים נשואות מותר להשתמש במקווה פסול ולא נכון. הדבר אף נידון בבג"ץ והשופטים בקשו מהשר לשעבר לשירותי דת ומהרב הראשי הרב יונה מצגר להסביר מדוע לא יאפשרו את הטבילה במקווה ללא "חקירת" האשה. עוד טור שכתבה מיד לאחר גירושיה תחת הכותרת "גרושה וטוב לה". בו היא מספרת על גירושיה ומעודדת נשים לאזור אומץ ולבדוק את עצמן, האם טוב להן במערכת היחסים שלהן עם בן זוגם. מאמרה עורר תגובות רבות.
במהלך 2013 שימשה אברמסון פאנליסטית קבועה בתוכנית "באים לשבת" בהגשת העיתונאי החרדי מנחם טוקר בערוץ 2, במסגרת שידורי רשת. עם הקמתו של ערוץ 20 הגישה את תוכנית הלילה של הערוץ - "20 בלילה" עם אילנית לוי, הקומיקאי יאיר אורבך, ליאור דיין ואלירז שדה. בתחילת 2015 אף ערכה את פרויקט "50 נשים מעוררות השראה" עבור המגזין 'נשים'.
בשנת 2013 ליהקה עבור תוכניות וסדרות ישראליות, ביהן גולשי ספות, הסדרה שלוש והייתה חלק מצוות התחקירים של האח הגדול.
בשנת 2014 כתבה טור דעה והתראיינה בכלי התקשורת. כנגד מחירן המוגזם של החתונות בישראל ואף הייתה שותפה בפרויקט של עמותת בית אברהם לארגון חתונה חברתית בישראל באמצעות קמפיין המונים.
בשנת 2015 הייתה ממנהלות קבוצת הפייסבוק "דתיות עסקיות מדברות" המונה כיום (2019) 10,000 נשים
באותה שנה כתבה טור אישי במגזין החודשי לגבר הדתי - 'קידוש' בבעלות העיתונאי והקריקטוריסט אור רייכרט, טורים במגזין 'נשים' מבית תכלת תקשורת, בלוג בדה-מרקר קפה.
בשנת 2016 מונתה אברמסון לעורכת ראשית של אתר "המומלצים" אשר עוסק בחדשות טובות והמלצות על עסקים בישראל.
בשנת 2017 מונתה אברמסון לעורכת ערוץ Mako יהדות שם כתבה בין היתר טורים בנושא יהדות ופנאי.
אברמסון הייתה ממפיקי ועידת המחר של הציונות הדתית עבור האגף לתרבות יהודית של משרד החינוך בנתניה.
נכון לשנת 2019, אברמסון מנהלת את סימפל מדיה משרד פרסום באינטרנט, ניו מדיה ומשמשת כעורכת ראשית באתר המומלצים. בנוסף, היא מרצה במעוף הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים של משרד הכלכלה והתעשייה ומשמשת כיועצת האקדמית של הקורס לשיווק דיגיטלי מטעם הטכניון.
חיים אישיים.
בספטמבר 2014 התחתנה בשנית. באפריל 2016 נולדה לה בת.
ראמי אל-חמדאללה
בילי שפירא
בילי (בִּלְהָה) שפירא (נולדה ב-1953) הייתה סגנית נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
שפירא נולדה וגדלה בבאר שבע. הוריה הם ברונסילבה וחיים הלפרין, שעלו לישראל מפולין ורוסיה אחרי מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אלופת הנגב בקפיצה לגובה בשנת 1969, וייצגה את ישראל בתחרויות באירופה.
שפירא השלימה תואר ראשון בלימודים רוסיים וביחסים בינלאומיים, ותואר שני במינהל ומדיניות ציבורית. היא החלה את עבודתה באוניברסיטה העברית ב-1976.
ב-2002 מונתה לראש המחלקה (לימים אגף) למינהל תלמידים, אחרי שקודמתה בתפקיד, גיסתה לוינה שפירא, נרצחה בפיגוע בקמפוס הר הצופים.
מ-2009 ועד 2017 שימשה כסגן נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה.
מינואר 2016 ועד ספטמבר 2017 כיהנה שפירא כיו"ר פורום המנכ"לים של ועד ראשי האוניברסיטאות.
במסגרת תפקידה קידמה שפירא פרויקטים שונים כמו מיזם המוזיאון לזכר אלברט איינשטיין (נכון לשנת 2020 עדיין לא הוקם), הקמת בניין סוזן וצ'ארלס גודמן למדעי המוח (ELSC) ועוד.
חיים אישיים.
בעלה של שפירא הוא חגי שפירא, מנכ"ל חברת הביטוח שירביט. היא אם לארבעה וסבתא לנכדות.
קווירילה