פרנץ רומפלר (בגרמנית: Franz Rumpler; 4 בדצמבר 1848 – 7 במרץ 1922) היה צייר ז'אנר ונוף אוסטרי.
ביוגרפיה.
הוא היה בנו של יוהאן רומפלר (1807–1876), חוטב עצים, ואחיו של יוהאן רומפלר, הצעיר (1845–1918), פסל עץ. השיעורים הראשונים שלו קיבל מאביו. לאחר שהפגין כישרון יוצא דופן, הוא נשלח לווינה להמשך לימודים, בגיל חמש עשרה, וקיבל מספר פרסים על עבודתו.
הוא משך את תשומת ליבו של הקרדינל פרידריך פרינס צו שוורצנברג, ובתמיכתו הכספית הצליח ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות אצל אדוארד פון אנגרט. בין השנים 1871–1875 ערך כמה נסיעות לימודים לאיטליה. במהלך תקופה זו הוא לקח גם שיעורים מהנס מקארט. הוא ערך מסע לימודי נוסף לצרפת בשנת 1879.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 שימש כפרופסור לציור היסטוריה באקדמיה. תלמידיו כללו את קולומן מוזר ויוזף שטויצנר. בשנת 1897 ערך את תערוכתו הגדולה ביותר, עם למעלה מ-230 עבודות, ונבחר לאזרח כבוד בעיר הולדתו טכאו.
בשנת 1904 התיישב בקלסטרנובורג, שם הגיע בהשפעת בית הספר ברביזון והקים את "אגודת אמנים". הוא גם קידם את הקריירה של אמנים צעירים מבטיחים, כמו אגון שילה. מאוחר יותר הוא היה חבר ב"אגודה לקידום מדע, אומנות וספרות גרמנית בבוהמיה". תפקיד בו מילא עד שנת 1919.
הוענק לו מסדר כתר הברזל בשנת 1908.
הוא נפטר בשנת 1922.
בשנת 1929, לאחר מות אשתו, מריה, נמכר עזבונו במכירה פומבית וההכנסות נתרמו לעמותות שונות לעיוורים.
רחוב ברובע אוטאקרינג הווינאי נקרא על שמו בשנת 1936.
חמור לבן
"חמור לבן" היא להקת רוק ירושלמית, שהוקמה בסוף 1997 והייתה חלק מגל של רוק ופופ ירושלמי שהופיע בסוף שנות ה-90, וכלל מספר הרכבים שניסו לפרוץ לתודעה הרחבה.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה על ידי הזמר גלעד מילוא, הבסיסט איציק אלון, הגיטריסט זהר מיכאלי והמתופף אייל כהן שהיה אז עולה חדש מקנדה. לקראת סוף דרכה, הצטרף אליה גם הגיטריסט שאול גרוס.
הלהקה פעלה בעיקר בירושלים, וחרשה את כל העיר, אך הופיעה בעיקר במועדונים "גלסנוסט", "פרגוד" וה"סינדרום", וב"צוללת הצהובה", שם הקליטה בהפקה עצמית ep בכורה שכלל את השיר "ונוס השחורה", וב־1999 הקליטה את אלבומה המלא היחיד שנקרא "מדינה למכירה" (על שם שיר הנושא של גלעד מילוא), ב'אולפני יואב גרא' בתל אביב במסגרת פרויקט גמר של בית הספר לסאונד במקום. הלהקה הופיעה כמה פעמים בתל אביב במועדונים "בארבי" ו"לוגוס", והשתתפה פעם אחת בפסטיבל ערד.
"חמור לבן" הופיעה בין השאר בערב להקות ב"פרגוד" עם "בתרי זוזי" ו"קרח תשע", הייתה להקת חימום של מופע יחיד של יובל בנאי בצוללת הצהובה, ואמורה הייתה לחמם הופעה של מאיר אריאל ב"גלסנוסט" שבוטלה ברגע האחרון בלחץ מחאת ארגון הלהט"בים. החשיפה הרשמית הראשונה שההרכב זכה לה היה בכתבה של אבי גולדברגר (אז כתב לענייני מוזיקת פופ ואחד מהבעלים של הפאב "סטארדסט") לעיתון "כל העיר" שהתבססה על ראיון עם חברי ההרכב בראשית דרכו.
הסגנון המוזיקלי שלה נבע מההשפעות שהביאו חברי ההרכב לחדר החזרות (למשל המתופף אייל כהן והבסיסט איציק אלון באו בין השאר מרקע של מטאל פרוגרסיבי) שהתגבשו לבסוף לכדי סוג של רוק עם נגיעות של פוסט-פאנק. ללחנים שותפים כל חברי ההרכב, והטקסטים, שעסקו במחאה פוליטית לצד נגיעות בהיבטים אישיים יותר, נכתבו על ידי מילוא ומיכאלי. הבסיסט איציק אלון תרם גם קולות בכמה שירים.
הופעותיה של הלהקה התאפיינו בריפים גיטרה-באס אנרגטיים, תיפוף וירטואוזי, ומופע תיאטרלי של הזמר מילוא שניחן בגוון קול ויכולת תנועה על קשת רגיסטרים שמזכירה את איכות שנות ה-70, בשילוב טקסטים פואטיים אך נוקבים מבחינה פוליטית ואישית עם התייחסות ישירה לתרבות ההמונים והקפיטליזם שצבר תנופה במחצית השנייה של שנות ה-90, כולל ביקורת על השפעת תרבות הצריכה הזו על תעשיית המוזיקה בארץ.
הלהקה התפרקה בסוף שנת 2000, בין השאר מסיבות כלכליות. סולן הלהקה, גלעד מילוא, פצח אז בקריירה מוזיקלית בינלאומית בתחום ה פופ-רגאיי והפך לכוכב סלבריטי בקניה ובאפריקה כולה, ובדרך לכוכבות בקנה מידה עולמי. המתופף אייל כהן חזר בתשובה ואחרי הרפתקאות שונות חזר לקנדה. הבסיסט איציק אלון מנגן בהרכב "נוסטלגיה ירושלמית" שמתמחה בגרסאות כיסוי לביטלס ורוק ישראלי קלאסי. והגיטריסט מיכאלי הפך לפילוסוף וגיטריסט מטאל-פלמנקו לעת מצוא.
קישורים חיצוניים.
מבחר שירים מרפרטואר הלהקה:
ספר מקבים א
ספר מקבים ב
ספר מקבים ג
ספר מקבים ד
מועדון ימי הכוח
מועדון ימי הכוח (בספרדית: Club Náutico Hacoaj) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי, שמרכזו נמצא ברובע טיגרה בבואנוס איירס רבתי. אף על פי שהמוסד נוסד כמועדון חתירה, הוא מארח מגוון רחב של פעילויות, כולל כדורסל, הוקי שדה, כדורגל, גולף, כדור סופט, טניס וכדורעף, בין היתר.
המועדון נחשב לאחד המוסדות החשובים בקהילה היהודית בארגנטינה, יחד עם מועדון מכבי.
היסטוריה.
מספר רב של יהודים הגיע לראשונה לארגנטינה באמצע המאה ה־19. באותם זמנים ארגנטינה עודדה הגירה מאירופה. היהודים הראשונים הגיעו מרוסיה, פולין, האימפריה האוסטרו-הונגרית וגרמניה, בעוד שיהודים אחרים הגיעו מהאימפריה העות'מאנית. קבוצות אלה הקימו את בתיהן בעיקר באזורים הכפריים של בואנוס איירס, אנטרה ריוס וסנטה פה, שם עבדו כחקלאים.
במהלך העשורים של שנות העשרים והשלושים הגיעה קבוצת מהגרים שנייה לארגנטינה, שפיתחו את הקריירה המקצועית בערים הגדולות במדינה, ועבדו כמורים, עיתונאים, שחקנים ופוליטיקאים. המחוזות שבהם התיישבו הכי הרבה יהודים היו וילה קרספו, בלוואנרה, פלורס, ברקאס, לה בוקה ואזורי פרברים. כפי שנהגו בדרך כלל, יהודים ארגנו את פעילותם החברתית בהקמת מוסדות משלהם כמו בתי תפילה, בתי קברות, בתי חולים, ועדים ומועדונים.
מאוריסיו שוורליך, מהנדס יהודי צעיר, ביקש להתקבל כחבר במועדון החתירה של טיגרה פרטידו, אך בקשתו נדחתה. בחשד שהדחייה נבעה ממוצאו היהודי, התקשר שוורליך לקרוביו וחבריו במטרה ליצור מועדון חתירה שייצג את הקהילה היהודית. בלילה של 24 בדצמבר 1935 התקיימה פגישה בה הוכרזה הקמת "קלוב נאוטיקו ישראליטה" ("מועדון חתירה ישראלי" בספרדית). המילה "נאוטיקו" (נאוטיקה) הייתה אמורה להדגיש את פעילות החתירה שלה, שכן באותה תקופה זה היה המועדון הראשון בו יהודים יכלו לעסוק בספורט זה. שנה לאחר מכן המועדון שינה את שמו ל"מועדון ימי הכוח" על שמו של מועדון הכוח (בווינה, אוסטריה), שפורק אחר כך על ידי הנאצים בשנת 1938. המועדון התחיל במקום שכור קטן בטיגרה, עם מעגן, כמה סירות, מגרשי טניס, כדורסל, כדורגל, בניין ראשי בסגנון קולוניאלי, מעונות ורחבת ריקודים מעץ.
הבריחה מהגיהנום (סרט)
אוגוסט שפר
אוגוסט שפר (בגרמנית: August Schaeffer; 30 באפריל 1833 - 29 בנובמבר 1916) היה צייר ומנהל מוזיאון אוסטרי.
ביוגרפיה.
אוגוסט שפר היה בנם של המנתח קרל שפר ואשתו אליזבת שייבנבוגן. הוא נולד בפרבר ווינאי. אחותו יוזפינה מגדלנה נישאה לימים לצייר לודוויג הלוסקה, אחות נוספת לצייר קארל בורומאוס פוסט.
בין השנים 1852–1856 למד שפר באקדמיה לאמנויות וינה אצל צייר הנוף פרנץ שטיינפלד. משנת 1857 הוא יצא לנסיעות לימוד נרחבות בדרום ומערב אירופה, במיוחד לים הצפוני, להונגריה ולהרי האלפים. בשנים 1871–1874 הוא עבד בספרייה, והיה אוצר בשנים 1874–1880 של הגלריה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. בשנים 1892–1910 היה מנהל גלריית התמונות של מוזיאון קונסטיסטורישס וינה. בתפקיד זה ארגן את המוזיאון כמוסד מדעי ומיסד היבט השימור.
כצייר, היה אוגוסט שפר מחויב לסגנון רומנטי-מאוחר, לימים לסגנון האימפרסיוניזם, והיה פעיל בעיקר כצייר נוף, בעיקר ייצוגים של נופי יער אופייניים.
שפר היה חבר באגודת האמנים איינטרכט, ומ־1861 חבר הנהלה קונסטלרהאוס, 1884–1886 ומ־1913 חבר כבוד במוסד זה. הוא כתב גם כרוניקה של 50 שנה לשיתוף הפעולה של האמנים בקונסטלרהאוס. בשנים 1889–1916 היה חבר ועד באגודת העתיקות. בשנת 1911 הוא זכה לתואר אצולה ומאז נקרא אוגוסט שפר אדלר פון וינולד. בשנת 1915 הוא הפך לחבר מועצה. שפר כתב כמה כתבים עם תוכן אמנותי-היסטורי ועל המוסדות שעבורם עבד.
נישואיו הראשונים היו בשנים 1862–1889 עם זמרת האופרה אמילי הופמן (1835–1889). לאחר מותה הוא התחתן שוב בשנים 1905–1916 עם אוגוסטה וואהרמונד.
הוא נקבר בבית העלמין הקהילתי בנוסדורף.
והיא שעמדה (פירושונים)
מתיאס פרייהוף
מתיאס פרייהוף (בגרמנית: Matthias Freihof; נולד ב-25 בנובמבר 1961) הוא שחקן גרמני.
ביוגרפיה.
פרייהוף נולד בפלאואן, לאחר התיכון שירת בצבא העם הלאומי. הוא למד באקדמיה לדרמה בברלין ולאחר מכן החל לעבוד בתיאטרון בברלין, לאחר מכן עבר לעבוד בתיאטרון בפרנקפורט.
ב-2002 שיחק תפקיד משנה ב-"Führer Ex", סרט ביוגרפי על נאו-נאצי מברלין הקומוניסטית, הוא גילם את היינריך הימלר בסרט "מבצע ואלקירי".
הוא גם הופיע רבות בטלוויזיה והיה לו בין היתר תפקיד קבוע באופרת הסבון "Marienhof".
בדיבוב לגרמנית של הסרט "היפה והחיה" הוא דיבב את התפקיד הראשי של החיה.
בנוסף למשחק הוא הוציא מספר סינגלים כזמר.
משה יצחק אשכנזי (טדסקי)
משה יצחק אשכנזי (טֶדֶסְקִי - Tedeschi, טריאסט, 6 ביוני 1821 - 17 ביוני 1898), היה מורה ומחנך, סופר, פרשן המקרא ומתרגם יהודי-איטלקי. רוב ימיו הוא עסק בהוראה, להוציא תקופה קצרה של כהונה כרבנות באיספלטרו. הספרים שכתב ופרסם יצאו בעיקרן למטרות חינוכיות ונשענו על הפרשנות היהודית המסורתית בשילוב עם הפרשנות היהודית המתונה, שהתפתחה מימי משה מנדלסון ועד שד"ל, שהיה גם אחד ממוריו של אשכנזי.
שמו.