במהלך השנים 1974 ו-1975 התחרה במרוצי מכוניות ספורט, במיוחד עבור ב.מ.וו. יחד עם האנס-יואכים שטוק השניים התחרו במספר מרוצים באירופה, אפריקה וצפון אמריקה. בנובמבר 1975 הצמד זינק ראשון למרוץ 9 השעות של קילמאי, אך סיים במקום השני לאחר שנאלץ להתמודד עם בעיות של רעידות במנוע.
לקראת עונת 1976 חתם פטרסון על חוזה עם קבוצת Shadow, אך שוכנע על ידי קולין צ'פמן, הבעלים של קבוצת לוטוס, להישאר בקבוצה תוך הבטחה להאיץ את פיתוח הלוטוס 77. במרוץ הראשון של העונה התחרה עם הדגם החדש, אך לאחריו עזב את הקבוצה והצטרף לקבוצת מרץ' עבורה ניצח את הגרנד פרי האיטלקי. בסיוום העונה הצטרך לקבוצת טירל והתחרה עם דגם ה-P34B בעל ששת הגלגלים. בהקפה החמישית של גרנד פרי יפן, מרוץ הסיום של העונה, התנגש עם ז'יל וילנב, נהגה של קבוצת פרארי. כתוצאה מהנגשות נהרגו מרשל וצלם שעמדו בסמוך למסלול.
בהחלטה שהפתיעה רבים חזר פטרסון לקבוצת לוטוס בעונת 1978. הוא ניצח בגרנד פרי דרום אפריקה ובאוסטריה. מריו אנדרטי, שותפו לקבוצה, זכה באליפות הנהגים כשפטרסון משמש כמספר 2 אולטימטיבי - הצמד סים מספר מרוצים במקומות הראשון והשני. שני הניצחונות הושגו במרוצים בהם אנדרטי התקשה. במרוצים אחרים התחרה במרחק קרוב מאוד מאחורי אנדרטי, מה שהוביל לספקולציה בדבר הוראות קבוצתיות לטובת האמריקאי.
מותו.
באימון לקראת גרנד פרי איטליה נפגעה מכונית הלוטוס 79 של פטרסון בצורה שלא איפשרה לתקן אותה בזמן לקראת המרוץ. לקבוצה הייתה מכונית נוספת, אך היא הותאמה למידותיו של אנדרטי, שהיה נמוך מפטרסון. המכונית הנוספת שהייתה לקבוצה הייתה לוטוס 78, מכונית ששימשה את הקבוצה בעונה הקודמת ולא הייתה מתוחזקת במיוחד.
בימים שלאחר המרוץ נהגים רבים טענו שהוא הוזנק מוקדם מידי. אף על פי שהזינוק אמור להתבצע כשכל המכוניות בעמידה מלאה, האור הירוק ניתן בזמן שהמכוניות בשורות האחרונות עדיין התקדמו לעבר המיקום שלהם בזינוק. כתוצאה מכך, המכוניות מאחור, שעדיין היו בתנועה, נצמדו במהירות מכוניות הראשונות שזינקו ממצב עמידה ויצרו אפקט אקורדיון בכניסה לפנייה הראשונה. אנדרטי, וילנב, ז'אן-פייר ג'אבויל וניקי לאודה, שהיו ראשונים, יצאו מהפנייה ללא בעיה. פטרסון שזינק מהשורה השלישית החל את המרוץ בצורה לא טובה ונעקף על ידי אלן ג'ונס, ז'אק לאפיט וג'ון ווטסון.
ג'ודי שכטר וריקארדו פטרזה, שזינקו ממקומות 10 ו-12, עברו ימינה מעבר לקו שהפריד בין המסלול ובין הפנייה למסול מונזה הישן. שכטר הצליח לחזור למסלול ולהיכנס לפני קבוצת המכוניות שנסעה לצידו. פטרזה, לעומת זאת, חזר למסלול בסמוך למכוניתו של ג'יימס האנט. האנט זז עם המכונית שמאלה וגרם לתאונה בה היו מעורבים פטרסון, ויטוריו ברמבילה, קרלוס ראוטמן, האנס-יאוכים שטוק, פטריק דפלייה, דידייה פירוני, דרק דאלי, קליי רגאצוני וברט לונגר.
הלוטוס של פטרסון פגעה במעקה הבטיחות והחלה לעלות באש לפני שחזרה ונעצרה באמצע המסלול. פטרסון היה לכוד במכונית, אך האנט, רגאצוני ודפלייה מיהרו לחלץ אותו עם כוויות קלות, בעוד המרשלים במסלול כיבו את הרכב הבוער. הוא נשכב באמצע המסלול, כשהוא בהכרה מלאה ועם פגיעות קלות ברגליים. עיקר תשומת הלב הופנתה לברמבילה, שנפגע בראשו מגלגל שעף באוויר. פטרסון וברמבילה פונו לבית החולים והמרוץ הוזנק מחדש לאחר שהמסלול נוקה מחלקי המכוניות.
בצילום רנטגן שנעשה בבית החולים נמצאו 27 שברים ברגליו. לאחר התייעצות עם פטרסון הוא הוכנס לטיפול נמרץ, במטרה לייצב את העצמות השבורות ככל האפשר. בין הרופאים התעורר ויכוח האם ניתן לטפל בכל השברים. במהלך הלילה החמיר מצבו בשל תסחיף שומן, שהוביל לאי-ספיקת כליות בבוקר. בעה 9:55 נקבע מותו.
לאחר מותו.
נסיבות מותו של פטרסון נידונו בבית המשפט האיטלקי. נהג המרוצים ריקארדו פטרזה ומנהל המרוץ ג'יאני רסטילי, העומדו לדין על חלקם בתאונה. פטרזה הואשם בהריגה בשל חזרה למסלול בצורה לא בטוחה. רסטילי הואשם בהזנקה המקודמת שהובילה לתאונה. באוקטובר 1981 זיכה בית המשפט את שניהם מכל אשמה.
ברברו, אלמנתו של פטרסון, התקשתה להתמודד עם מותו. בדצמבר 1987 התאבדה ונקברה לצידו של רוני בחלקה המשפחתית בארברו. לזוג הייתה בת בשם נינה לואיז, שנקראה על שמה של אשתו של יוכן רינדט.
בשנת 2003 הוצב בעיר הולדתו פסל בדמותו. במאי 2008 פתחה בתו מוזיאון לזכרו בעיר, אך זה נסגר כשנה וחצי לאחר מכן לאחר שלא הצליח לגייס מימון ממשלתי.
מחקר אקדמי שפורסם בשנת 2016 הציג מודל מתמטי הבוחן את היכולת האישית של הנהגים ביחס ליכולת המכונית עימה התחרו. על פי המחקר דורג פטרסון כנהג ה-21 בטיבו מקרב נהגי האליפות מיום הקמתה.
בשנייד
בשנייד (בהונגרית: Besenyőd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי בשנייד.
בבשנייד חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום היה בית קברות יהודי. משנת 1885 היו יהודי המקום כפופים לקהילה היהודית בנירבאטור. בשנת 1944 יהודים רבים מבשנייד נרצחו בשואה.
לשקוד
לשקוד (בהונגרית: Laskod) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בלשקוד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 1,107 ובשנת 2020 רק 878 תושבים.
יהודי לשקוד.
יהודים החלו להתיישב בלשקוד בסוף המאה ה-18. רובם התפרנסו ממסחר וכמה היו בעלי משקים. במקום היו בית כנסת ובית קברות יהודי. הקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי.
אחרי כניסת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 הועברו יהודי לשקוד לגטו בקישווארדה, וכעבור שבועות מספר שולחו עם כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר רק כמה יהודים, ועזבו תוך זמן קצר את המקום. בשנת 1963 כבר לא היו יהודים בלשקוד
פין ארגוס
סטפן פין ארגוס (באנגלית: Steffan Fin Argus; נולד ב-1 בספטמבר 1998) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מוזיקאי ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה.
ארגוס נולד בדס פליינס, אילינוי. יש לו אחות גדולה, סיידי, ואחות צעירה, לייסי. בילדותו שיחק וניגן בתיאטרון. ארגוס למד בתיכון מיין ווסט ולאחר מכן למד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון.
קריירה.
ארגוס החל לשחק בהפקות תיאטרון מקומיות בגיל צעיר והיה חבר בלהקת "קידז בופ". הוא חתום על חוזה דוגמנות בסוכנות הדוגמניות, פורד מודלס. הוא דיגמן לאיב סן לורן ובשנת 2016 עבור בארניז ניו יורק. הוא הוציא מיני אלבום בשנת 2017 שכותרתו "Lost at Sea".
הוא כיכב בסדרת האינטרנט "The Commute". ארגוס לוהק לתפקיד הראשי כזאק סוביץ' בדרמה המוזיקלית "עננים" של דיסני+. הוא שיחק בסוכני S.H.I.E.L.D. כגרסה צעירה יותר של גורדון, ששיחק בעבר השחקן ג'יימי האריס.
עבד אל-עזיז, סולטאן מרוקו
מולאי עבד אל-עזיז הרביעי (בערבית: عبد العزيز الرابع; 24 בפברואר 1875 – 4 באפריל 1943) היה סולטאן מרוקו בין השנים 1894–1908. בנו ויורשו של חסן הראשון, סולטאן מרוקו. יחסיו החמים של עבד אל-עזיז עם האימפריה הקולוניאלית הצרפתית הביאו להישמרות המלוכה המרוקאית עם הקמת מושבת מרוקו הצרפתית לאחר המשבר המרוקאי הראשון. כמו כן, יחסים אלו הובילו לסדרת מרידות נגד שלטונו שלבסוף הביאו להדחתו והחלפתו באחיו הצעיר, עבד אל-חפיט', סולטאן מרוקו.
ביוגרפיה.
עבד אל-עזיז נולד ב-24 בפברואר 1875 במרקש, הרביעי בבניו של חסן הראשון, סולטאן מרוקו ואשתו החמישית, לאלה רוקיה, עלמה טורקית שמקורה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית. לעבד אל-עזיז ניתן חינוך פרטי ואביו הכין אותו להיות ליורשו העתידי. במותו של חסן הראשון ב-9 ביוני 1894, עבד אל-עזיז ירש את הכתר המרוקאי. אף על פי זאת, עבד אל-עזיז לא החל בשלטון ישיר על הממלכה המרוקאית עד לאחר מותו בשנת 1900 של הוזיר הגדול (השר העליון) בחצר המלוכה שלו, אחמד בן מוסא. כאשר ירש אותה, הסולטנות המרוקאית השתרעה על שטחים נרחבים במערב מדבר סהרה אך מרכזי האוכלוסין והממשל כולם רוכזו באזור שממערב הרי האטלס. כמו כן, מרוקו פגשה בסדרת אסונות צבאיים נגד ממלכת ספרד והרפובליקה הצרפתית השלישית לאורך המאה ה-19, דבר שהחליש את מעמדה ביחס למעצמות אירופאיות שעם המרוץ לאפריקה החלו להתעניין בסיפוחה.
עם עלייתו לשלטון בפועל בשנת 1900, עבד אל-עזיז פנה לייעוץ אירופי בניסיון להביא למודרניזציה של אומתו ובמיוחד לבצע רפורמה בשיטות המיסוי. מאמצים אלה, שנכשלו בעיקר עקב היעדרם המוחלט של מנהלים שהוכשרו בפרקטיקות מודרניות, גרמו לטינה רבה נגד הסולטאן החדש בקרב נכבדי חצר המלוכה מהזרם השמרני. אינטרסים אירופיים יריבים בצפון אפריקה סיבכו את הנושא, צרפת והקיסרות הגרמנית החלו להילחם על ההשפעה במרוקו ולאחר המשבר המרוקאי הראשון בשנת 1906 הגיעו לבסוף המעצמות להסדר בנוגע למעמדה של מרוקו. רוב שטחיה של מרוקו ממזרח לאטלס סופחו למושבות הצרפתיות שלעתיד הפכו לאלג'יריה ומאוריטניה, צפון מרוקו, סהרה המערבית ואיפני סופחו לשליטת ספרד ורוב מרוקו עצמה הפכה למושבת מרוקו הצרפתית. כאמור, הודות ליחסים החמים עם הצרפתים הצליחה השושלת העלווית השלטת בהנהגת עבד אל-עזיז לשמור על כסאה בשלטון.