חמש שנים לאחר מכן, אלפבה פוגשת שוב את פיירו, והשנים מתחילים לנהל רומן, למרות שפיירו נשוי ואב לילדים. אלפבה מנסה להתנקש בחייה של מאדאם מוריבל, ונכשלת במשימתה, וכנקמה, פיירו נרצח על ידי המשטרה החשאית. אלפבה, ביגונה, מצטרפת למנזר. כעבור שבע שנים, היא וליר - שנרמז שהוא בנם הממזר שלה ושל פיירו - יוצאים למסע לביתו הרחוק של פיירו, במחוז וינקוס. אלפבה רוצה להתנצל בפני אלמנתו, סרימה, אך סרימה לא נותנת לה להתנצל. אלפבה, ליר, ונני (שמצטרפת אליהם מאוחר יותר) מבלים שנים עם סרימה ומשפחתה, עד שכוחות הקוסם הורגים את כל המשפחה, חוץ מהילדה הצעירה, נור, שנלקחת בשבי.
אלפבה, שהתחפשה למכשפה כשעזבה את המנזר, מתחילה באמת לעסוק בכישופים לאחר שהיא מוצאת ספר קסמים ענק בשם "גרימרי" בטירה של סרימה. נסרוז, שהפכה בינתיים לשליטת ארץ המאנצ'קינים, גם היא הפכה למכשפה. נסרוז נהרגת כאשר ביתה של דורותי נוחת עליה. אלפבה מגיעה ללוויה, ופוגשת שם את גלינדה, שגם היא החלה לעסוק בכישופים. השתיים רבות על פוליטיקה - כי גלינדה מצדדת בשלטונו של הקוסם, וגם על נעליה האדומות של נסרוז, אותן נתנה גלינדה לדורותי כמתנה. הן נפרדות כאשר היחסים ביניהן קרירים.
אלפבה נפגשת שוב עם הקוסם, ומגלה שהוא הגיע מעולם אחר, ושכל מטרתו בעוץ היא למצוא את ה"גרימרי". ובנוסף - כי רוב הסיכויים הם שהוא אביה הביולוגי, לאחר שאנס את מלנה. אלפבה מנסה להגיע להסכם עם הקוסם בו הוא ישחרר את נור, אך הוא מסרב. היא חוזרת לצפון הרחוק, ומחליטה בדרך לרצוח את מאדאם מוריבל כפי שרצתה שנים קודם לכן. לאחר שהיא מנחיתה מהלומה על ראשה של מוריבל, היא מבינה שהאישה נפחה נשמתה עוד קודם להגעתה. ואולם אלפבה לוקחת אחריות על הרצח, כדי לקדם את מטרותיה הפוליטיות.
בתגובה, הקוסם שולח את דורותי וחבריה להתנקש בחייה של אלפבה. אלפבה - שבשלב זה מתחילה להשתגע ולאבד את אחיזתה במציאות - בטוחה שהדחליל המלווה את דורותי הוא בעצם אהובה, פיירו, ששרד את עימותו עם המשטרה החשאית, ושולחת את החיות האהובות עליה לקדם את פניו. דורותי וחבריה אינם מבינים את יללות הזאבים, ומרגישים מאוימים, אז איש הפח הורג את כולם. אלפבה שולחת את הקופים המעופפים - שהיא יצרה בעזרת ספר הקסמים ואשר מספקים לה חברה בטירה - כדי לדרוש מדורותי את הנעליים האדומות, אך אלה דבוקים לרגליה. כשהיא מגיעה לטירה, דורותי מודה לאלפבה שאכן הקוסם שלח אותה לרצחה, אך שהיא רק ילדה קטנה ולא מסוגלת למעשה נורא כל כך, ושהיא הגיעה אליה רק לבקש את סליחתה על כך שהרגה בשוגג את אחותה נסרוז. אלפבה, שלא קיבלה את הסליחה שהיא ביקשה מסרימה, מאבדת את עשתונותיה, וכשהיא מתפרעת היא מציתה בטעות את שמלתה. דורותי, בתמימות, זורקת עליה דלי מים ואלפבה נמסה.
כשדורותי חוזרת לארמון הקוסם, היא מגלה שהוא מתכוון לחזור לאמריקה ושם להתאבד. היא בעצמה גם מוצאת את דרכה הביתה, אך תושבי עוץ אינם יודעים זאת, ובסערת השמועות שמתחוללת לאחר העלמות דמויות אלה, אלפבה - שהייתה מאוד מסתורית ונחבאת אל הכלים - נזכרת בתור מכשפה מרשעת, ודורותי בתור מתנקשת אכזרית. מיתוסים קמים ביחס לגורלה של אלפבה, כולל נבואה שמרמזת שהיא עתידה לקום יום אחד לתחיה.
מחזמר.
בשנת 2003 עלה המחזמר "מרשעת" לבימות ברודוויי בכיכובן של קריסטין צ'נוות' בתפקיד גלינדה ואידינה מנזל בתפקיד אלפבה.
את השירים כתב סטיבן שוורץ ואת ספרון ההצגה כתבה וויני הולצמן.
המחזמר זכה להצלחה גדולה, שבר שיאי קופות וזיכה את השחקנית הראשית שלו, אידינה מנזל, בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר.
נכון לאוקטובר 2019, המחזמר עדיין רץ. ב-2021 עתיד לעלות לאקרנים הסרט המוזיקלי המבוסס על המחזמר.
סון האונג מין
עוזרר אדום
אבן-חן
אבן חן (פירושונים)
מסדר ז'בוטינסקי
אפר וסט סייד
אפר וֶסט סייד (באנגלית: Upper West Side, הצד המערבי העליון) היא שכונה ברובע מנהטן, ניו יורק, ששוכנת בין סנטרל פארק ונהר ההדסון, ובין מערב רחוב 59 ומערב רחוב 116. אפר וסט סייד נכללת לעיתים על ידי ענף הנדל"ן כשכונה השייכת למורנינגסייד הייטס.
כמו אפר איסט סייד, אפר וסט סייד הוא אזור יוקרתי, שרבים מתושביו עובדים באזורים מסחריים במרכז העיר ובמנהטן. יש לו מוניטין כמרכז תרבותי ואינטלקטואלי של ניו יורק (אוניברסיטת קולומביה בקצה הצפוני של השכונה) וכן מרכז אמנות (מרכז לינקולן נמצא בקצה הדרומי). אפר איסט סייד לעומת זאת נחשב לאזור מסחרי ועסקי יותר.
גאוגרפיה.
אפר וסט סייד מתוחם בדרום על ידי רחוב 59, במזרח על ידי סנטרל פרק ועל ידי נהר ההדסון במערב. גבולה הצפוני של השכונה פחות מוגדר, אם כי מבחינה היסטורית מיוחס לרחוב 110, אך לעיתים מתייחסים לרחוב 125 כגבולה הצפוני של השכונה, כולל מורנינגסייד הייטס. האזור שמצפון למערב רחוב 96 ומזרחו של ברודוויי גם מזוהה כעמק מנהטן. האזור החופף ממערב לשדרת אמסטרדם עד לפארק ריוורסייד נחשב כעבר כמחוז בלומינגדייל.
במורנינגסייד הייטס, ממערב להארלם, נמצאים קתדרלת סנט ג'ון האלוהי, אוניברסיטת קולומביה, ברנארד קולג', בנק רחוב המכללה לחינוך, המועצה הלאומית של הכנסיות, יוניון תאולוג'יקל סמינרי, בית הספר מנהטן למוזיקה, הקולג' למורים של אוניברסיטת קולומביה, בית המדרש לרבנים באמריקה כמו גם קבר גרנט וכנסיית ריברסייד.
דמוגרפיה.
ב-2010 התגוררו באפר וסט סייד 209,084 בני אדם – ירידה בכמות האוכלוסייה משנת 1990, אז התגוררו באזור זה 210,993 בני אדם. 140,850 (67.4%) מהתושבים הם לבנים, 31,347 (15%) הם ממוצא היספני, 15,834 (7.6%) הם ממוצא אפרו-אמריקני, 15,988 (7.6%) הם ממוצא אסייתי, 221 (0.1%) הם ממוצא אינדיאני או ילידי אלסקה, 671 (0.3%) הם מגזעים אחרים.
נסים בכור אלחדף
פארק ג'ו-הו
פארק ג'ו הו (בהנגול: 박주호; ) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בסוואן ובנבחרת דרום קוריאה בעמדת הקשר ולסירוגין גם כמגן שמאלי.
קריירת מועדונים.
לאחר שהרשים בליגת האוניברסיטאות בקבוצתו, חתם פארק על החוזה המקצועי הראשון שלו במוטו הוליהוק היפנית אשר שיחקה בליגה השנייה. לאחר מכן עבר לקאשימה אנטלרס עמה זכה באליפות בשנת . שנה לאחר מכן חתם בג'ובילו איוואטה איתה זכה בגביע הליגה היפנית.
ביוני , פארק חתם ל-4 שנים בפ.צ. בזל. ביולי זכה עם המועדון בטורניר קדם-עונתי "יורנקאפ". ב-20 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בניצחון 1:3 נגד לוצרן. בסיום עונתו הראשונה במועדון הוא זכה עם המועדון באליפות, גביע והעפיל עם המועדון לשמינית גמר ליגת האלופות. בעקבות עומס המשחקים שנוצר עונה לאחר מכן, פארק איבד את מקומו בהרכב אבל הצליח לסיים את העונה עם 21 משחקים בליגה ועוד 14 באירופה. ב-21 באפריל 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בתיקו 2:2 נגד ת'ון.
ב-17 ביולי 2013 חתם פארק במיינץ 05 לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות במועדון תמורת מיליון אירו.
ב-28 באוגוסט 2015 חתם פארק בבורוסיה דורטמונד תמורת שלושה וחצי מיליון יורו.
ב-18 בדצמבר 2017 חזר לקוריאה הדרומית וחתם באולסן יונדאי.
ב-19 בינואר 2021, פארק חתם בסוואן.
קריירה בינלאומית.
בשנת פארק השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20. ב-18 בינואר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד . פארק נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, אך לא לקח חלק במשחקים. במונדיאל 2018 נכלל שוב בסגל ושותף במשחק ההפסד לנבחרת שוודיה.
אבו עפכ
אַבּוּ עַפַכּ (בערבית: أبو عفك; נפטר בשנת 624) היה משורר יהודי בחבל חג'אז. בהיסטוריוגרפיה האסלאמית מסופר שחיבר סאטירה בגנותו של הנביא מוחמד, ועל כן נרצח בשנתו על ידי מקורבו של הנביא.
על חייו.
אבו עפכ התגורר באל-מדינה והיה שייך לשבט עמר בן עוף. על פי המסופר הוא היה זקן ושׂבע ימים והגיע לגיל מאה ועשרים. הוא חי בתקופת בואו של מוחמד לאל-מדינה, סירב להתאסלם וכפר בחוקיותו של מוחמד כנביא. התנגדותו למוחמד גדלה כאשר נודע לו שאדם בשם אל-חארת' בן סויד בן א-צאמת נהרג בפקודתו של מוחמד. מעשה זה גרם לאבו עפכ כעס רב, והוא כתב כמה שירים סאטיריים בגנותו של מוחמד. בשירים אלו נכללה קריאה לאנשי שבטו שלו להתנגד למוחמד. אירוע זה מתואר בספרו של אבן אסחאק, "חיי שליח האלוהים" (سيرة رسول الله - "סירת רסול אללה"), שנחשב לביוגרפיה הראשונה של מוחמד.
בשירתו משבח אבו עפכ את גבורתם ונאמנותם של אנשי שבטו:
השיר ביחד עם שירים נוספים, מופיע בתרגום אנגלי.
חרוזים אלה הכעיסו מאוד את מוחמד ששאל: "מי יטפל באדם המנוול הזה בשבילי?". מאורע זה התרחש, על פי המסופר, בשוואל, בתחילת החודש השנים-עשר מההג'רה של מוחמד. סאלם בן עומייר אל-עמרי (سالم بن عمير العمري), אחד מהצחאבה, שהיה מקונן מפורסם וכן לחם בצבאו של מוחמד בקרב בדר, קם ונשבע להרוג את אבו עפכ. הזדמנות נאותה נקרתה לפניו, כאשר בלילה חם אחד ישן אבו עפכ בחצר ביתו. סאלם בן עומייר, שידע על כך מבעוד מועד, נכנס לחצר ודקר אותו בחרבו בחזהו עד שהחרב נגעה במיטתו של אבו עפכ. לקול צעקות הקרבן, רצו בני ביתו לעברו והכניסו אותו לתוך הבניין. לאחר שנקבע מותו הוא נקבר.
לאחר הניצחון בקרב בדר עלה כוחו של מוחמד באל-מדינה באופן ניכר, והוא יכול היה להרשות לעצמו לפעול נגד מתנגדיו. שניים מהם היו המשוררים שכתבו כנגדו חרוזים לגלגניים – המשוררת עסמאא בינת מרואן (عصماء بنت مروان) והמשורר אבו עפכ, שניהם ממוצא יהודי. שניהם נהרגו על ידי אנשים שהיו שייכים או מקורבים לשבטיהם, אולם מותם לא זכה לתשומת לב רבה וכן לא נעשתה כל פעולה של נקמת דם מצד קרובי ההרוגים.