במסע הרביעי נתקל גוליבר בחברה המתוקנת ואוטופית, המיוצגת דווקא על ידי סוסים. בארץ הסוסים הנבונים והמתורבתים, הם ה"הוינהנהונים", הוא פוגש גם את גזע האנשים המכונים "יאהו". אלה ידועים כבריות מתועבות, מזוהמות וחסרות חינוך. ההוינהנהונים מקבלים את גוליבר לתוכם בתחילה, אולם אט אט הם משתכנעים שגם הוא יאהו, למרות חינוכו ומלבושיו. גוליבר מתאר למארחיו את "מעלות" התרבות, המשפט והמדינאות באנגליה בצורה סטירית חריפה שמעוררת בהם שאט נפש, ומשמשת את סוויפט כהזדמנות לבוא חשבון עם יריביו הפוליטיים באנגליה. בכך פוסל סוויפט את סיכוייו של המין האנושי להיחלץ מתהומות הברבריות שלו, ואפילו שהצליח לפתח לעצמו "תרבות" אינו שונה במהותו מהקוף. חלק זה הוא הפסימי ביותר שבכל חלקי המסע, וגוליבר חוזר ממנו מיזנתרופ, המלא תיעוב לשאר בני האדם ומעדיף את חברת הסוסים על החברה האנושית. גוליבר מגורש מארץ ההוינהנהונים ומחפש אי בודד לחיות בו לבדו, אולם מלחים פורטוגלים מוצאים אותו ומחזירים אותו לאנגליה. קברניט הספינה הפורטוגלית מוצג כאדם טוב-לב המטפל בגוליבר במסירות למרות התנהגותו המוזרה והמיזנתרופית. כשהוא חוזר הביתה אשתו ובני ביתו מקבלים אותו באהבה, אך הוא אינו מצליח להבחין בטוב הלב ובאהבה שמורעפים עליו. בסופו של דבר הוא מתנחם בחברתם של שני סוסים שהוא קונה ומגדל, ומנסה לשוחח אתם בשפת ההוינהנהונים. הספר הרביעי מציג, אם כן, בצורה אירונית גם את המיזנתרופיה.
חיזוי מדעי.
בספרו של סוויפט מצויות שתי עובדות מדהימות מתחום האסטרונומיה שנתגלו דורות רבים אחרי כן. למשל, האסטרונומים של לאפוטה גילו אצל הכוכב מאדים שתי הילות, כפי שגילו מדענים 156 שנים אחרי כן, כי למאדים שני ירחים. כמו כן הצליח לנבא באופן משונה את משך סיבובם של ירחים אלה, ואת מרחקם ממאדים. כאשר כתב כי פובוס מקיף את הירח ב-10 שעות, ונמצא במרחק של שלוש קוטר מאדים אחד מהם, פובוס, מקיף את מאדים בשליש הזמן שנמשך סיבובו של מאדים סביב צירו. על ידי כך נוצר הרושם כי הוא עולה במערב ושוקע במזרח. זהו הגוף היחיד הידוע עד כה שמקיף גוף אחר מהר יותר מאשר מסתובב הגוף האחר סביב צירו.
בגלל ניבוי זה נקרא מכתש על פני ירח דימוס, על שם סוויפט - מכתש סוויפט, ומכתש נוסף על פני הירח פובוס, נקרא גוליבר, ומכתשים נוספים נקראים על שמם של דמויות מהספר.
תרגומים לעברית.
הספר תורגם לעברית פעמים רבות. רוב התרגומים אינם מלאים.
עיבודים למדיה.
סיפורי המסעות של גוליבר עברו הרבה עיבודים לסרטים, ביניהם הסרט מסעות גוליבר שיצא בשנת 2010.
בשנת 2000 עלה בישראל המחזמר ״גוליבר״ בו שיחקו שרון צור, גדי יגיל, אדם, אורי גבריאל, וקרן שמש.
נולדו.
ינואר
מאי
יוני
יולי
אוגוסט
ספטמבר
דצמבר
2002 היא שנה פלינדרומית, הראשונה במילניום השלישי. השנה הפלינדרומית הקודמת לה היא 1991, וזו שתבוא אחריה היא 2112.
פיגועי 11 בספטמבר, שהתרחשו בשנה זו, הם מתקפת טרור שבה נספו קרוב ל-3,000 בני אדם. הפיגועים הכו בהלם את ארצות הברית ואת העולם המערבי כולו, שעמד מול מה שנראה כסרט קולנוע אפוקליפטי שקרם עור וגידים. השלכותיהם המדיניות, החברתיות והתרבותיות היו מרחיקות לכת. הם פקחו את עיני העולם לסכנות הטרור האיסלאמי, והביאו למפנה במדיניות ארצות הברית במזרח התיכון, למלחמת אפגניסטן ובעקיפין גם למלחמת עיראק ב-2003.
חמשיר
חמשיר הוא שיר קצר והיתולי בחרוזים, שבו חמש שורות (מכאן הָהֶלְחֵם חמש-שיר). השורה הראשונה, השנייה והחמישית חייבות להיות מורכבות משלוש רגליים תלת-הברתיות בעלות אותו משקל, בדרך כלל אנאפסט, והשלישית והרביעית חייבות להיות מורכבות משתי רגליים תלת-הברתיות, גם הן באותו משקל. השורה הראשונה והשנייה מתחרזות זו עם זו, כך השלישית והרביעית, והחמישית עם הראשונה והשנייה, כך שסכמת החריזה היא א,א,ב,ב,א.
יש הטוענים שמקור הצורה בעיר לימריק שבאירלנד, ומכאן שמו האנגלי של החמשיר, limerick; הסבר אחר לשם הוא שמקורו בצורה שירית דומה ובה פזמון חוזר המסתיים במילה "לימריק".
אופיו של החמשיר הוא היתולי, והעיקרון הוא למצות במסגרתו הקצרה רעיון או נושא. על פי רוב מוצגת בשורה הראשונה דמות, לעיתים קרובות בציון אזור גאוגרפי ("הייתה נערה מאוגנדה"). בהמשך מפותחת אנקדוטה קומית על אודות אותה דמות, והשורה החמישית תהיה בדרך כלל זו שתכלול את שורת המחץ. לעיתים קרובות יכלול החמשיר משחק מילים או צלילים. תת-קבוצה גדולה מאוד של חמשירים הם החמשירים הכוללים תכנים גסים ומיניים.
צורת החמשיר מקושרת בראש ובראשונה לשפה האנגלית. המשורר הבריטי אדוארד ליר מפורסם בחמשירים שכתב במסגרת שירי איגיון שחיבר לרוב.
העברית אינה מתמסרת בקלות למקצב של החמשיר הקלאסי. את החמשיר הביא לשפה העברית אורי סלע. ספר החמשירים הראשון שלו הופיע אמנם רק ב-1967 ודידי מנוסי הקדים אותו בהוצאת הספר "101 חמשירים" בשנת 1958, אך ההיסטוריה של החמשירים העבריים מתחילה בשנות החמישים בשבועון "העולם הזה". סלע המציא את המילה "חמשיר" והנהיג סוגה ספרותית זו בעברית. הוא החל בפרסום חמשירים באותן שנים ואף ערך מדור שבו כתב חמשיר ללא השורה האחרונה והקוראים התבקשו להשלים אותו. לאחר מכן פרסם בקביעות חמשיר יומי ב"ידיעות אחרונות" וב"מעריב", שבו הגיב על אירועים פוליטיים.
פנק
פֶנֶק או שועל המדבר (מערבית: فَنَك, תעתיק: פַנַכּ; אנגלית fennec; שם מדעי: "Vulpes zerda"; סינונים "Fennecus zerda") הוא המין הקטן מכל השועלים ומכל המינים במשפחת הכלביים.
מאפיינים.
משקלו הממוצע של פנק בוגר הוא כ-1 ק"ג. מזונו העיקרי הוא חרקים. אזורי המחיה הטבעיים של הפנק הם מדבריות צפון אפריקה (סהרה), חצי האי ערב וחצי האי סיני. גרעיני רבייה של הפנק הוקמו גם בערבה ובנגב על ידי גיורא אילני.
קרובו האבולוציוני הקרוב ביותר של הפנק הוא שועל צוקים, אולם הפנק שונה באופן מהותי משאר מיני השועלים, הן גנטית והן התנהגותית. לפנק 32 זוגות כרומוזומים, לעומת 35 ו-39 בשאר מיני השועלים. הפנק חי בלהקות, בעוד שאר מיני השועלים הם חיות מתבודדות.
לפנק דרכים רבות לשרוד במזג אוויר המדברי העוין. ביום הוא מתחפר במהירות בחולות ויוצר שם מנהרות המשמשות הגנה הן מטורפים והן מהשמש. הוא צד את טרפו בלילות. מזונו מורכב מכל הבא ליד, ומאחר שאינו יכול להיות בררן במדבר, הוא צד אף בעלי חיים הקרובים לגודלו, כגון נחשים ועקרבים. מזון שאינו נאכל בו-במקום נשמר במחילות.
סימן ההיכר של הפנק הוא אוזניו הגדולות במיוחד. בנוסף להיותו בעל חוש שמיעה מצוין, משמשות האוזניים לקירור גופו, בשל היותן משטח נרחב הבא במגע עם האוויר. הפנק כמעט ואינו מקרר את גופו כדרך הכלביים (על ידי הלחתה - אידוי מים מדרכי הנשימה), ומחקרים הראו כי בשיטה זו הוא חוסך נוזלים רבים. עיניו הגדולות והחומות ואפו הקטן משווים לו מראה גורי.
הפנק מסוגל לקפוץ ממצב מנוחה לגובה מטר. כך הוא יכול לתפוס חרקים במהירות, בלי להבריח אותם בתנועות מיותרות.
עונת הייחום מתרחשת בחודשים ינואר-פברואר. הזכר מגן על השטח באגרסיביות רבה ומונע כניסת זרים לתחומו. הוא חופר את המחילות בסביבות חודש מרץ, מעט לפני הולדת הצאצאים (2–5 גורים בהמלטה). הזכר הוא שמביא מזון לאם ולוולדות בזמן ההמלטה ולאחריה.
נחשון אפריקאי
נחשון אפריקאי (שם מדעי: "Anhinga rufa") היא מין עוף מים המשתייך לסוג נחשון ממשפחת הנחשוניים הקרובה לקורמורנים. הנחשון האפריקאי נפוץ בעיקר באזור אפריקה שמדרום לסהרה.
בעבר היה הנחשון האפריקאי נפוץ באזור הגליל ובעמק החולה וכתוצאה מהתייבשות האזור נעלם מישראל, וכיום חולף בה בעונות הנדידה בלבד. הנחשון נמצא בסכנת הכחדה מכל אזור הסהר הפורה (איראן, עיראק וסוריה), בעקבות ייבוש הנהרות הגדולים, בניית סכרים והטיית הנהרות למטרות חקלאיות.
הנחשון האפריקאי מקנן בקן הממוקם על עץ ועשוי לרוב מענפים, והנקבה מטילה בין 3 ל-6 ביצים. לעיתים קרובות סמוכים אתרי הקינון לאלה של אנפות, קורמורנים ועופות מים אחרים. תזונתו של הנחשון האפריקאי מתבססת אך ורק על דגים.
קטופה מצויה
קֵטוּפָּה מצויה (שם מדעי: Ketupa zeylonensis) היא דורס לילה הנפוץ ברחבי איראן, הודו, פקיסטן, סרי לנקה, עיראק וטורקיה. הקטופה המצויה נמצאת בקרבת מקווי מים וניזונה בעיקר מדגים, מצפרדעים ומסרטני נחל, שאותם היא משיגה בסביבת נחלים זורמים. קריאת הקטופה נשמעת כ"הוּפהוּפהוּפ" חלשה או כ"הוּהוּהוּ" חלשה.
מאפיינים.
אורכה של הקטופה המצויה כ-55 סנטימטרים. במראה החיצוני שלה בולטות ה"אוזניים" הארוכות. גופה מכוסה בנוצות (למעט החלק התחתון של הרגליים), שעליהם פסים חומים-שחורים עדינים. נוצות החלקים העליונים הן חומות-אדומות, ונוצות החלקים התחתונים - חומות-צהבהבות. על אצבעות רגליה מצויים קשקשים עם בליטות חדות, המסייעים לה לתפוס טרף חלקלק כמו דגים. עיני הקטופה צהובות. ההבדלים בין הזוויגים אינם משמעותיים. הקטופה מטילה ביצה אחת או שתיים, לרוב בקניהן של עופות אחרים או בבקיעי סלעים. הדגירה היא בת 38 ימים, והצאצאים מסוגלים לעוף בגיל שבעה שבועות.
בישראל קיננו פרטים בודדים בלבד. בשנת 1863 צד הנרי בייקר טריסטראם (חוקר טבע שפעל בארץ) קטופה בנחל כזיב. מאז לא נראו יותר קטופות במערב הגליל. עוד חמש קטופות ניצודו בשנים 1879 - 1913 בצפון-מערב הכנרת. שני פרטים נוספים ניצודו באזור בשנים 1946 ו-1950, הקטופה האחרונה שתועדה בישראל נצפתה וצולמה ב-1975 באזור חמת-גדר. בשנות השבעים נמצאו צנפות שהכילו בעיקר שרידי דגים וסרטנים, בדרום הגולן, אך סקר בשנים 1983 - 1984 לא גילה אף קטופה מצויה או שרידים לפעילותה - ונראה שנעלמה מהאזור.
מיון.
לקטופה מצויה ארבעה תת-מינים:
במקרא.