בוטה נולד בטורינו שבחבל פיימונטה, איטליה, שהייתה באותה עת הייתה מסופחת לצרפת, ובוטה גדל והתחנך בתרבות צרפתית. אביו, ההיסטוריון האיטלקי קרלו בוטה, היה בצעירותו תומך נלהב וידידו האישי של נפוליאון ושל הסיפוח הצרפתי. אימו הצרפתייה נפטרה בילדותו. לאחר סיום השלטון הצרפתי בפיימונטה קיבל האב ב-1815 אזרחות צרפתית, וב-1817 מונה כרקטור האקדמיה ברואן בנורמנדי שבצרפת, לשם עבר עם בנו. ברואן החל פול-אמיל בוטה בלימודים מכינים לקראת לימודי רפואה, ובמקביל גילה עניין בתרבויות המזרח התיכון ולמד ערבית. ב-1822 עבר עם אביו לפריז שם המשיך בלימודי מדעים.
מסעות חקר.
באפריל 1826 יצא כרופא (חרף העובדה שלא הוסמך ככזה) וכחוקר טבע על סיפון ספינת חקר למסע סביב כדור הארץ, מסע שנמשך שלוש שנים והסתיים ביולי 1829. המסע, שחצה אוקיינוסים, עבר בחופי ברזיל, מקסיקו וקליפורניה, המשיך להוואי, משם לסין וחזרה לאירופה. בוטה מילא בהצלחה את תפקיד הרופא, היה לדמות נערצת על חברי הצוות, ובעיקר הרבה לעסוק בחקר הטבע במקומות שבהם עגנה הספינה ואסף דוגמיות וממצאים להחזיר עמו לצרפת. עם השלמת המסע ומסירת הממצאים שב בוטה ללימודי אנטומיה, ובינואר 1830 קיבל דוקטורט.
ב-1831 הפליג בוטה לאלכסנדריה שבמצרים במטרה לשפר את שליטתו בערבית ולעסוק בחקר הארץ והטבע. לאורך מסעו, שנמשך שנים אחדות, רכש היכרות מעמיקה עם הארץ, עם אנשיה ועם תרבות ערב. בקהיר הכיר את בנג'מין דיזראלי, התיידד עמו והותיר עליו רושם עז. בוטה שימש, ככל הנראה, השראה לדמות הנוסע הצרפתי בספרו של ד'יזראלי "קונטריני פלמינג". הוא הצטרף כרופא לצבאו של מוחמד עלי, ובמסגרתו המשיך בסיוריו ובמחקרי הארץ והטבע ואסף ממצאים עבור המוזיאון בפריז. עם תום מסע זה שב לפריז, וב-1836 נשלח שוב למסע חקר בים סוף ובתימן. עם סיומו המוצלח של המסע לתימן התכוון בוטה להמשיך במסעות חקר נוספים, אך שוכנע בידי חבריו בסלוני פריז להצטרף לשירות הקונסולרי הצרפתי ולמסד בכך את חיבתו לנסיעות ולחקר ארצות, על בסיס היכרותו המעמיקה עם הלבנט, מומחיותו בתרבות ערב ושליטתו בשפה הערבית.
מוסול.
ב-1842 מינה אותו לואי פיליפ, מלך הצרפתים כקונסול בעיר מוסול שבעיראק, תפקיד שנוצר במיוחד עבור בוטה במטרה לאפשר לו חקר עתיקות האזור. באותה עת גבר העניין בתרבות אשור ובמציאת שרידי העיר נינוה, שהאמינו כי קבורים תחת העיר מוסול או בסביבתה. במוסול הכיר בוטה את עמיתו הבריטי אוסטן הנרי לייארד, היכרות שהתפתחה לידידות אמיצה וארוכת שנים והניבה שיתופי פעולה פוריים.
חפירותיו הראשונות של בוטה באתר קויונג'יק, שם קיווה למצוא את שרידי נינוה, לא הביאו לתוצאות מעוררות עניין. משעבר בוטה ב-1843 לחפור מעברו השני של הנהר באתר חורסבאד, שם קיווה לאתר לבסוף את נינוה, נתגלו במהרה שרידי מבנה מרשים, שזוהה כארמונו המלכותי של מלך אשור סרגון השני בבירתו דור שרוכין. ממצא זה, אף שלא היה נינוה, עורר התרגשות והעניק פרסום רב לבוטה. החפירה נמשכה עד אוקטובר 1844, והממצאים תועדו וצוירו בקפדנות בידי צייר הארכאולוגיה אז'ן פלנדן שנשלח לסייע לבוטה. אלה מן הממצאים שהיו ניתנים לטלטול הועמסו בהמשך על רפסודות במטרה להובילם במורד החידקל והשאט אל ערב אל עיר הנמל בצרה, ומשם באוניה למוזיאוני אירופה, אולם כמחציתם אבדו לבלי שוב בשל טביעת הרפסודות העמוסות לעייפה בנהר. הממצאים ששרדו את המסע מוצגים במוזיאון הלובר בפריז. בוטה שב לפריז ב-1847 עטור תהילה, והשתתף בחנוכת התצוגה האשורית בלובר.
שנים אחדות לאחר מכן המשיך אוסטן הנרי לייארד את חפירת אתר קויונג'יק, מקום הזיהוי הראשוני של בוטה, והפעם מצא את שרידי נינוה - התברר כי בוטה שהקדימו פשוט לא חפר עמוק מספיק.
ירושלים.
לאחר מהפכת 1848 וייסוד הרפובליקה הצרפתית השנייה מינה שר החוץ החדש של צרפת, אלפונס דה למרטין, את בוטה לתפקיד קונסול צרפת בירושלים (השלישי במספר, לאחר הקונסול אלואי-ז'ורל), מינוי שנכנס לתוקף ב-14 באפריל 1848. באותה עת גילתה צרפת, כמעצמות אחרות, עניין רב בהרחבת השפעתה בירושלים העות'מאנית ובארץ ישראל, ומכוח יחסיה עם האימפריה העות'מאנית והסכמי הקפיטולציות היה הקונסול הצרפתי בעל החסות והסמכות השיפוטית על כלל תושביה הקתוליים של ארץ ישראל. המינוי גם שיקף את עניינה הגובר של צרפת בארכאולוגיה מקראית בארץ הקודש. ב-1850 קיבל בוטה את פניה של המשלחת הארכאולוגית הצרפתית הרשמית לארץ הקודש בראשות לואי פליסיאן קניאר דֶה סוֹסִי, וסייע לה במשימתה. ב-1853 קודם לדרגת קונסול כללי. במהלך שבע שנות כהונתו בירושלים נדרש בוטה תכופות להתערב בסכסוכים דתיים בין העדות השונות בעיר, ולא רווה נחת מכך.
אחרית ימיו.
ב-1856 סיים בוטה את כהונתו בירושלים, וקיבל את משרת הקונסול הכללי בטריפולי (אז חלק מסוריה וכיום בלבנון), שם שירת לאורך 13 השנים הבאות. בשנים אלה הידרדרה בריאותו, וב-1868 ביקש לסיים את תפקידו ולשוב לצרפת. בפברואר 1869 שב לצרפת, ובחר לבלות את אחרית ימיו בעיירה אשר (Achères) שבמחוז איבלין, סמוך לפריז. הוא נפטר שם כעבור שנה, במרץ 1870.
על שמו קרוי רחוב בירושלים שבו שוכנת הקונסוליה הצרפתית.‏
חנה יעוז
חנה יָעוֹז קֶסְט (1935 - 24 באפריל 2014) הייתה חוקרת ספרות ישראלית, פרופסור חבר בחוג לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. מחקרה עסק במחקר ספרות השואה, ניצולי שואה והדור השני לשואה.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת 1935 בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ב' בעיר ולאחר שירותה הצבאי השלימה תואר ראשון ותואר שני מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט עשתה באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים 1956 ל-1983 לימדה ספרות והיסטוריה בתיכון.
בשנת 1967 החלה ללמד באוניברסיטת בר-אילן. היא פרסמה 60 מאמרים בכתבי-עת מקצועיים, ערכה ספרי-לימוד, ספרי-עזר ואנתולוגיות.
בשנת 1989 הקימה את "מרכז סאל ואן גלדר" להוראת השואה באוניברסיטת בר-אילן.
משנת 1995 ועד מותה הייתה עורכת משנה של כתב עת לשירה "פסיפס".
הייתה נשואה למשורר איתמר יעוז-קסט, ולהם שני ילדים (שלהב ואראל).
חנה יעוז קסט
חנה יעוז- קסט
הפיצוץ ברחוב בן יהודה
בריאן רובסון
בריאן רובסון (באנגלית: Bryan Robson; נולד ב-11 בינואר 1957) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר. הוא ידוע בעיקר בשל תקופתו במנצ'סטר יונייטד, במהלכה הפך לקפטן שכיהן התקופה הארוכה בתולדות המועדון. כיום משמש כשגריר מנצ'סטר יונייטד ברחבי העולם.
רובסון החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון, בטרם עבר למנצ'סטר יונייטד ב-1981. הוא היה שותף לזכיית הקבוצה בשתי אליפויות הפרמייר ליג, שלוש פעמים בגביע ה-FA וכן בגביע אירופה למחזיקות גביע. לקראת סיום הקריירה שלו, עבר ב-1994 לשמש כמאמן-שחקן בקבוצת מידלסברו. רובסון שיחק 90 פעמים במדי נבחרת אנגליה בכדורגל, והוא מדורג במקום השישי בדירוג ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים. הוא הבקיע במדי הנבחרת 26 שערים וכיהן תקופה ארוכה כקפטן שלה.
בשנת 1996 פרש רובסון ממשחק והפך למאמן מידלסברו באופן בלעדי. בשבע שנים כמאמן הקבוצה הוא הוביל אותה לשלוש הופעות בגמר גביע ה-FA, שבכולן הפסידה, ולשתי העפלות לפרמייר ליג. מאוחר יותר אימן שנתיים בקבוצת העבר שלו כשחקן, וסט ברומיץ' אלביון, וכיהן כמאמן תקופות לא מוצלחות בברדפורד סיטי ובשפילד יונייטד. בספטמבר 2009 מונה למאמן נבחרת תאילנד.
ראשית חייו.
רובסון נולד בצ'סטר-לה-סטריט שבמחוז דורהאם לבריאן רובסון סניור, נהג משאית במשך זמן רב, ולמאורין רובסון. הוא היה השני מבין ארבעת ילדיהם, אחרי אחותו שושן ולפני אחיו הצעירים ג'סטין וגארי שהיו גם הם כדורגלנים. רובסון גדל בכפר ויטון גילברט עד היותו בן 6, עת עברה משפחתו להתגורר ליד צ'סטר-לה-סטריט, העיר בה נולד.
כילד אהד רובסון את קבוצת הכדורגל ניוקאסל יונייטד, וגיבור ילדותו היה חלוצה של ניוקאסל, ויין דייוויס. הוא היה נלהב במיוחד לכדורגל מגיל צעיר והצטרף לנציב סקאוטים מקומי, על מנת שיוכל לשחק בקבוצת הכדורגל שלהם. רובסון למד ב"בית הספר התיכון המודרני בירטלי סאות'" ומאוחר יותר ב"בית הספר הקהילתי של בימיש ע"ש לורד לאוסון", בו ייצג את בית הספר בתחרויות כדורגל ואתלטיקה. הוא כיהן כקפטן הן בקבוצת בית הספר שלו והן בקבוצת הכדורגל המחוזית. כנער ניסה רובסון להתקבל למחלקות הנוער של המועדונים ברנלי, קובנטרי סיטי, שפילד ונסדיי, ניוקאסל יונייטד ווסט ברומיץ' אלביון.
כאשר היה רובסון בגיל 15 ואחז באופציה להמשיך לשנה נוספת בלימודים האקדמאיים שלו בתיכון, הוא נענה בקיץ 1972 להצעתו של מנהל וסט ברומיץ' אלביון, דון האו, לשנתיים של אימונים במועדון. שכרו עמד על חמש לירות שטרלינג לשבוע בשנה הראשונה ועל שמונה לשבוע במשך השנה השנייה.
קריירה ככדורגלן.
וסט ברומיץ' אלביון.
לקראת סיום עונת 1973/1974, השנייה בהסכם שלו עם וסט ברומיץ', הופיע רובסון לראשונה בקבוצת המילואים של המועדון, במשחק נגד המילואים של אברטון בגודיסון פארק. הוא חתם על חוזה מקצועני בווסט ברומיץ' בקיץ 1974, במסגרתו הרוויח 28 לירות שטרלינג לשבוע. במהלך עונת 1974/1975 היה רובסון שחקן קבע בקבוצת המילואים, אך לא הוזמן על ידי דון האו לשחק בקבוצה הבוגרת. לאחר עזיבתו של האו שלושה משחקים לפני סיום העונה, זומן רובסון לראשונה לקבוצה הבוגרת על ידי המאמן הזמני בריאן וייטהאוס. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה במשחק נגד יורק סיטי באפריל 1975, בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 1-3. במשחק השני, בו ניצחה וסט ברומיץ' 0-2 את קארדיף סיטי, הבקיע רובסון את שערו הראשון בקבוצת הבוגרים, והבקיע גם במשחק האחרון של אותה עונה, בו שיחקה קבוצתו נגד נוטינגהאם פורסט.