בשנת 1996, החליטה ממשלת ישראל להוציא מכרז ענק לבניית כביש אגרה חדיש ומודרני, ראשון מסוגו בישראל, שיבנה ויתופעל על ידי הסקטור הפרטי הידוע כיום בשם כביש 6. בטורונטו בקנדה קיים כביש אגרה מספר 407 שהמדינה החליטה להקים בארץ בדומה. אחת הקבוצות שהתכוונו לגשת למכרז החליטה להיפגש עם היזם הקנדי ולבדוק כיצד מפעילים כביש אגרה מסוג זה.
סביון התבקש לתאם פגישה וסיור בין נציגי הקבוצה הישראלית ובין היזם הקנדי ג'ון בק בעלים ונשיא חברת AECON הקנדית. במטרה להקים את הפרויקט במודל שיתוף פעולה בין המגזר הציבורי והפרטי בשיטת BOT. הפגישה הסתיימה בהצלחה גדולה, והקבוצה הישראלית החליטה לגשת למכרז ביחד עם היזם הקנדי. כשהקבוצה זכתה במכרז, מונה סביון למנכ"ל.
בינואר 2017, בתום 21 שנות עבודה, סיים אודי סביון את תפקידו כמנכ"ל חברת דרך ארץ.
השכלה.
סביון רכש בגרות מלאה בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי. תואר ראשון בגאוגרפיה עירונית מאוניברסיטת חיפה. בוגר קורס לפיקוד ומטה של המכללה לפיקוד ימי של צי ארצות הברית בניופורט רוד איילנד. תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. תואר שני נוסף במדעי המדינה בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה. בוגר המכללה לביטחון לאומי של צה"ל. עבר קורס גישור אצל עורכת הדין תמר ברק. סיים ופיתח קורס לניהול פרויקטים במסגרת חיל הים.
תחביבים.
הפלגה בסאפ (גלישה), טיולי טבע בישראל ומחוצה לה.
מעורבות ציבורית.
במסגרת תפקידו כמנכ"ל חברת דרך ארץ נחשף סביון בשנת 2012 לעמותת "שלוה".
העמותה הפועלת בעיקר מירושלים הוקמה לטפל בילדים עם מוגבלויות שונות ובני המשפחה שלהם. בתחילה דרך ארץ נתנה חסות ומימנה חלק מהתוכניות של העמותה כתרומה. בהמשך הקים סביון יחד עם קבוצת אנשי עסקים את אגודת הידידים של "שלוה" ומשמש מאז ועד היום כיושב ראש האגודה העוסקת בגיוס תרומות בארץ למען "שלוה". לאחרונה פרצה לתודעה העולמית להקת "שלוה" כפי שהדבר התבטא בהופעה באירוויזיון שנערך בתל אביב בשנת 2019. סביון לקח על עצמו למסד ולהקים את פעילות הלהקה שהביקוש להופעות שלה בישראל ומחוצה לה גדול.
משפחה.
את בת זוגו תמר בהלול, בת למשפחה ותיקה מטבריה, הכיר במהלך השירות הצבאי. כאשר שירתה כמוכמ"ת בסטלה מאריס. ב-3 בספטמבר 1972 נישאו. להם יש ארבעה ילדים ושמונה נכדים.
ספרים והרצאות.
בשנת 2018 פרסם סביון את ספרו "כביש מחבר ישראל", המתעד את פרויקט כביש 6 ומשמש כמורה דרך לניהול מגה פרויקטים בשיטת B.O.T.
סביון שימש כמרצה במשך שלוש שנים באוניברסיטת חיפה בתוכנית MBA קיימות, בקורס מימון פרויקטים בדגש על הגנה ושמירה על איכות הסביבה.
סביון מרצה בחוג מדיניות ציבורית לתואר MA באוניברסיטת תל אביב בנושא הקמת פרויקט כביש 6 בדגש על עקרונות הניהול.
סביון משמש כשופט ומבקר בתוכנית הפרויקטים בתוכנית Executive MBA באוניברסיטת תל אביב.
חיסונים נגד קורונה
Growing Up Is Getting Old
Growing Up Is Getting Old הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הבולגרייה ויקטוריה גאורגייבה. השיר יצג את בולגריה באירוויזיון 2021.
רקע.
ב-25 בנובמבר 2019, רשות השידור הבולגרית הכריזה כי גאורגייבה נבחרה לייצג את בולגריה באירוויזיון 2020. ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-21 במרץ, רשות השידור הבולגרית אישרה כי גאורגייבה נבחרה לייצג את בולגריה גם באירוויזיון 2021. השיר נבחר באמצעות קדם פרטי בן שישה שירים מתוך מיני-אלבום הבכורה של גאורגייבה, "A Little Dramatic". ב-10 במרץ 2021, הוכרז השיר הנבחר, "Growing Up Is Getting Old".
באירוויזיון.
ב-20 במאי 2021, גאורגייבה ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום השלישי עם 250 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה בולגריה למקום ה-11 עם 170 נקודות.
עודד חרמוני
עודד חרמוני (נולד ב-16 באוקטובר 1973) הוא עיתונאי לשעבר ב"הארץ", דה מרקר ובעל טור בכלכליסט, יזם ומשקיע הון סיכון בעמק הסיליקון וישראל, מייסד ושותף מנהל של קרן ההון סיכון האמריקאית J-Ventures. הוא השקיע בלמעלה מ-50 חברות סטארט אפ, בהן חברות ששוות מעל מיליארד דולר כמו יוטפו, דטהרובוט וויזבי מדיקל.
בעבר עמד בראש איגוד תעשיית ההיי-טק הישראלי (כיום IATI) ואיגוד ההון סיכון הישראלי (IVA) והיה ממייסדי הארגונים ICON, INTRO וכמו כן היה חבר במועצות המנהלים של הפדרציה היהודית בסן פרנסיסקו, JFCS, ידידי האוניברסיטה העברית בארצות הברית, מועצת האוניברסיטה של האוניברסיטה הפתוחה ובחבר הנאמנים של עיתון פורוורד. הוא חבר במועצת המנהלים של ארגון העיתונות העצמאי "שומרים" שהוא בין מייסדיו. הוא בוגר תוכנית ווסקנר למנהיגי קהילות יהודיות בארצות הברית ובוגר תוכנית גוונים.
ביוגרפיה.
עודד רן חרמוני נולד בירושלים עשרה ימים לאחר שאביו, רס"ן עודד חרמוני, קצין החינוך של גייסות השריון, נהרג בחזית הדרומית ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים. הוא קרוי על שמו של אביו. אמו היא המדענית והציירת, ד"ר מירה חרמוני – לוין, ואביו המאמץ הוא הפרופ' רפאל ד. לוין, חתן פרס ישראל לכימיה.
את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים ואחר כך שירת ביחידת דובר צה"ל בפיקוד המרכז והוא סרן במילואים. לאחר שירותו הצבאי החל את דרכו בעולם המדיה והעיתונות ובהמשך חייו הפך ליזם ולמשקיע הון סיכון. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה וסוציולוגיה (ולימודי כלכלה), ובעל תואר שני במנהל עסקים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודתו כעיתונאי וכעורך.
בשנת 1996 החליט לעזוב את החברה כדי להיות עיתונאי והצטרף למוסף הכלכלי של עיתון ירושלים שם חשף בין היתר פרשות הקשורות לראש הממשלה באותה תקופה, בנימין נתניהו שפורסמו במקביל בידיעות אחרונות.
כמה חודשים לאחר מכן חבר לחברו מהשירות הצבאי עמירם ברקת ויחד עם גדעון גולד הקימו את המוסף הכלכלי של "כל העיר"- "פלוס" שאותו הוא ערך בין השנים 1998–2000. בין היתר חשף כעיתונאי ועורך פרשות כלכליות שונות ושחיתויות בעיריית ירושלים שהובילו לפסיקות בג"ץ ולאישומים והרשעות פליליות (פרשת הולילנד, פרשת עין חמד).
בשנת 2000 הוא עבר למוסף הכלכלה של עיתון "הארץ", שם שימש כעיתונאי בכיר בתחום ההיי-טק. בשנת 2004 מונה לעורך מדור ההיי-טק והתקשורת ועורך "קפטן אינטרנט" עם שחר סמוחה. באותה שנה גם היה בצוות החשיבה האסטרטגי שבנה את העיתון הכלכלי המודפס דה מרקר, שמיזג לתוכו את מוסף הארץ כלכלה וערך את מדורי ההיי-טק, התקשורת וקפטן אינטרנט. במקביל, הקים באותה שנה עם חברו מהילדות, אסף יצחקי, את אתר Ozeret4u שנמכר מאוחר יותר לקבוצת דפי זהב אחרי שהפך לאתר הגדול בישראל למנקים, בייסיטרים ומטפלים. עם מכירת החברה ב-2006, הוא עזב את העיתונות והצטרף לקבוצת ההשקעות "קפיטל פוינט". מאז פרסם טור קבוע במגזין דה מרקר ובכלכליסט וכתב מאמרים בשניהם.
פעילות עסקית 2006–2010.
ב-2006 הצטרף כסמנכ"ל לקבוצת ההשקעות קפיטל פוינט ולחממה הטכנולוגית מיט"ג שבקצרין מתוך תפיסה ציונית של הגדלת ההשקעות בפריפריה. הוא היה בצוות שהנפיק את החברה בבורסה בתל אביב באותה שנה. במהלך השנים 2006–2010 הוא היה פעיל ב-14 מועצות מנהלים של חברות פורטפוליו בתחומי הרפואה, החקלאות, התוכנה והייצור.
חרמוני עזב את קפיטל פוינט ב-2010 בעקבות בקשה של בכירים בתעשיית ההיי-טק שיוביל את הקמת איגוד תעשיית ההיי-טק הישראלי, תפקיד שאותו מילא בין השנים 2010 לסוף 2011, עת שפרש בעקבות החלטת משפחתו לעבור לעמק הסיליקון.
איגוד תעשיית ההייטק.
עם כניסתו לתפקיד מנכ"ל ונשיא איגוד תעשיית ההיי-טק, הודיע חרמוני לחברי מועצת המנהלים כי הוא רואה בכך שירות מילואים לטובת התעשייה ולא ימלא את התפקיד יותר משנתיים. הקמת האיגוד לוותה בהתנגדות מגופים שונים- קרנות ההון סיכון שהתאגדו קודם לכן תחת IVA חששו שהגוף החדש שהתרחב לכלל תעשיית ההיי-טק לא ייצגם, מנגד התאחדות התעשיינים התנגדה להקמת הגוף בטענה שהם מייצגים את תעשיית ההיי-טק.
עם תחילת תפקידו קרא חרמוני לאחד את תעשיית ההיי-טק, לעבוד עם הממשלה, ועם הרשויות ולנסות למנף בצורה אופטימלית את המקבצים השונים שמהווים את החדשנות הישראלית - אקדמיה, חברות סטארט אפ, קרנות הון סיכון, חברות רב לאומיות, חממות טכנולוגיות ומשקיעים פרטיים ולאפשר לציבורים בחברה הישראלית שאינם חלק מהתעשייה ליטול בה חלק – חרדים, נשים וערבים. במהלך 18 החודשים ששימש בתפקיד, איגוד תעשיית ההיי-טק דחף לחקיקה של 3 חוקים שהתקבלו לקידום תעשיית ההיי-טק יחד עם משרד האוצר ושדולת ההיי-טק בכנסת:
במקביל יזם חרמוני את הקמת הקונגרס העולמי של ראשי איגודי ההון סיכון שהתקיים לראשונה בהשתתפות 30 מנהלי האיגודים הללו בניו יורק ב-2010 וב-2011 בירושלים.
חרמוני הקים יחד עם ערן וענונו, שעמד בראש אורקל ישראל ויורם יעקובי שעמד בראש מיקרוסופט ישראל את פורום החברות הרב לאומיות שקישר בין מנהלי חברות הרב לאומיות בישראל והאינטרסים המקומיים שלהם ויצר את הכנס השנתי של הגופים האלו.
במהלך תקופתו באיגוד ההייטק פעל חרמוני למזג לתוכו ארגונים שונים כדי ליצור מטרייה רחבה של תמיכה בתעשיית ההיי-טק. חברות המסחור של האוניברסיטאות, חממות טכנולוגיות, חברות רב לאומיות וחברות סטארט אפ הצטרפו לחברים הקיימים שהיו ברובם קרנות הון סיכון. עיקר מאמציו היו למזג את איגוד מדעי החיים הישראלי ILSI ואת איגוד תעשיית ההיי-טק לגוף אחד ששמו נקבע ל IATI ולאחר עבודה מאומצת של כשנה ולפני פרישתו מהאיגוד, אושר המיזוג והשם החדש בשתי מועצות המנהלים של שני הגופים. חרמוני, שעמד לסיים את תפקידו באיגוד ולעבור לעמק הסיליקון השאיר את המיזוג עצמו למחליפתו.