לרגל יום העצמאות ה-71 הוענק לאחיות באו "אות התקומה" בטקס שנערך במוזיאון חצר היישוב הישן בירושלים.
זוראן ג'ינג'יץ'
זוראן ג'ינג'יץ' (בסרבית: Зоран Ђинђић, , 1 באוגוסט 1952 – 12 במרץ 2003) היה ראש ממשלת סרביה בשנים 2001–2003, ונרצח, ככל הנראה בידי אנשי המאפיה הסרבית הקשורים למשטרו של סלובודן מילושביץ'.
חייו.
ג'ינג'יץ' נולד בבוסנסקי סאמאק, יישוב על נהר הסבה בצפון בוסניה. אביו, דרגומיר, היה פקיד בצבא היוגסלבי. אמו, מילה, הייתה דיילת. לג'ינג'יץ' הייתה אחות גדולה גורדנה. ג'ינג'יץ' שירת בצבא. ג'ינג'יץ' החל להתעניין בפוליטיקה כאשר היה סטודנט באוניברסיטת בלגרד.
כסוציאליסט תומך ברפורמות, ג'ינג'יץ' היה אסיר לכמה חודשים לאחר שניסה להקים ארגון סטודנטים לא קומוניסטי יחד עם סטודנטים מקרואטיה וסלובניה. כאשר שוחרר מהכלא המשיך את לימודיו בגרמניה תחת הפרופסור יורגן הברמאס בפרנקפורט. ב-1979 קיבל PhD בפילוסופיה מאוניברסיטת קונסטנץ. הוא דבר גרמנית בצורה מושלמת, ואנגלית ברמה בינונית.
ב-1989 שב ג'ינג'יץ' ליוגוסלביה כדי למלא תפקיד הוראה באוניברסיטת נובי סד, ויחד עם פורשים סרבים אחרים הקים את המפלגה הדמוקרטית. הוא היה ליושב ראש הוועד הפועל של המפלגה ב-1990, ונבחר לפרלמנט הסרבי באותה שנה. בעקבות קריסת הקואליציה קצרת החיים "זיידנו" (יחד) עם ווק דרשקוביץ' ווסנה פסיק, ג'ינג'יץ' נרשם כמועמד נפרד. לאחר סדרה מאסיבית של מחאות ציבוריות על זיופים בבחירות, ג'ינג'יץ' היה לראש העיר של בלגרד ב-1996, ראש העיר הלא קומוניסטי הראשון שהחזיק בתפקיד זה מאז מלחמת העולם השנייה.
ג'ינג'יץ לקח חלק מרכזי בהפלת משטרו של סלובודן מילושביץ' באוקטובר 2000, ואחריה הוביל את חזית "האופוזיציה הדמוקרטית הסרבית" לניצחון בבחירות לפרלמנט הסאבי. ב-25 בינואר 2001, נתמנה ג'ינג'יץ' לראש ממשלת סרביה. כראש ממשלה התקרב למערב ואף הסגיר את מילושביץ' לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שם עמד לדין על פשעי מלחמה.
ב-12 במרץ 2003, סמוך לאחד מבניני הממשלה בבלגרד, נורה ג'ינג'יץ' בחזהו ובבטנו על ידי צלף. הוא הוחש לבית החולים ונפטר על שולחן הניתוחים.
לאחר הרצח הודיעה ממשלת סרביה כי מאחורי הרצח עמד ארגון פשע בשם "כנופיית זמון" וכי הרצח היה ניסיון לעצור את המלחמה נגד הפשע המאורגן בסרביה.
ב-23 במאי 2007, אחרי משפט שנערך במשך 4 שנים, הורשעו ברצח 12 אנשים מהמאפיה הסרבית שרבים מהם היו בעברם ביחידה מיוחדת של המשטרה החשאית של מילושביץ שפעלו במבצעים מיוחדים בקרואטיה, בבוסניה וקוסובו וכנגד מתנגדיו של מילושביץ' בסרביה עצמה. שלושה מהם הורשעו שלא בפניהם.
פיגועי התאבדות בישראל
להלן רשימת פיגועי ההתאבדות שבוצעו בישראל, כולל ביהודה ושומרון וחבל עזה.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 מרבית הפיגועים שבוצעו בישראל היו כאלה שתכנונם כלל אפשרות נסיגה בטוחה למפגע - הנחת מטעני חבלה עם מנגנון השהיה, פיגועי מיקוח שהשתמשו בבני ערובה כקלף למשא ומתן, פיגועי ירי ממארב עם מסלול נסיגה, וכדומה. פיגועי התאבדות הפכו לתופעה רווחת יותר החל משנת 1993. לפני 1993 בוצעו שתי מזימות התאבדות שהיו חריגות לתקופתן.
גל ראשון של פיגועי התאבדות התרחש בישראל בשנות ה-90. בין השנים 1993 ל-1999 התבצעו 23 פיגועי התאבדות שגבו את חייהם של 165 בני אדם. גל שני של פיגועי ההתאבדות בישראל שהיה חמור מהראשון בהקפו ועוצמתו, החל בשנת 2000 והסתיים כליל בשנת 2009. בין השנים הללו התבצעו לפי נתוני השב"כ 146 פיגועי התאבדות שגבו את חייהם של 557 בני אדם, כאשר רובם התבצעו בין השנים 2001 ל-2003. שנת השיא הייתה שנת 2002 עם 53 פיגועי התאבדות.
חלק גדול מפיגועי התאבדות נעשה על ידי פלגים איסלמיסטיים קיצוניים. אך השריעה האסלאמית אוסרת את ההתאבדות, ודינם של המתאבדים הוא גיהנום. את האישור ההלכתי להתאבד בפיגוע, קיבלו פוסקים בכירים. במרץ 1996 התיר בכיר הפוסקים הסונים, יוסוף אל-קרדאווי, פיגועי התאבדות בקרב אוכלוסייה אזרחית בארץ ישראל. הוא ראה במבצעי הפיגועים כשהאידים, מי שמקריבים למען דתם ואומתם במלחמת ג'יהאד, ולא כמתאבדים. קרדאווי נתן היתר זה באופן בלעדי לפלסטינים. בשנת 2015 פסק כי גם לפלסטינים אסור לבצע התאבדות, כיוון ששמו ידם על רקטות שמגיעות לעומק ישראל.
מנתונים שנאספו עד אפריל 2002, בקרב טרור המתאבדים בלט גילם הצעיר, 100 היו בני 17-23, 46 נמנו עם קבוצת הגיל 24-30 ורק שלושה היו מעל גיל 48. רובם המכריע רווקים, ורק 19 נשואים. ברחוב הפלסטיני קיימת התנגדות בציבור הפלסטיני לשגר אנשים נשואים אל מותם. חלקם של בעלי ההשכלה בולט בקרב המתאבדים בעיקר בתקופת אינתיפאדת אל-אקצה. 53 מ–149 היו בעלי השכלה גבוהה ו-56 היו בעלי השכלה תיכונית. זאת כיוון שרבים מהם גויסו על ידי חמאס מאוניברסיטת א-נג'אח בשכם ומהאוניברסיטה האיסלאמית בעזה. 88 מהמתאבדים התגוררו ביהודה ושומרון, 52 ברצועת עזה,7 ממזרח ירושלים ו"הקו הירוק" ו-2 מירדן.
לפי נתוני צבא ההגנה לישראל, באינתיפאדה השנייה בוצעו 29 פיגועי התאבדות על ידי קטינים.
יישובי יש&quot;ע
דמוגרפיה - מונחים
קניין
נכס
בתחום החשבונאות, נכס מוגדר כמשאב הנמצא בשליטתה של ישות (בדרך כלל חברה) וצפוי להביא לישות הטבות כלכליות בעתיד.
להלן רשימה חלקית של תקנים בינלאומיים העוסקים בסוגים מסוימים של נכסים:
נכסים יכולים להיות נכסים מניבים כמו במקרה של השכרת בית או נטלים כמו במקרה של שכירת בית
האיליאדה
אפולו 11
אפולו 11 (באנגלית: Apollo 11) הייתה טיסת חלל שבמסגרתה נחתו לראשונה בני אדם על הירח. מפקד המשימה ניל ארמסטרונג והטייס באז אולדרין הנחיתו את רכב הנחיתה הירחי איגל על פני השטח של הירח ב־20 ביולי 1969, בשעה 20:17 לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC). 6 שעות ו־39 דקות מאוחר יותר ב־21 ביולי בשעה 02:56 UTC, ארמסטרונג עשה את הצעדים הראשונים של האדם על גרם שמיים אחר באמרו . באז אולדרין הצטרף אליו 19 דקות לאחר מכן. ביחד הם שהו כשעתיים ורבע מחוץ לחללית, ביצעו משימות מחקר ואספו 21.5 ק"ג של אדמה וסלעים מפני הירח. בעודם נמצאים על אדמת הירח, מייקל קולינס, טייס תא הפיקוד קולומביה, נשאר לבדו במסלול סביב הירח בתא הפיקוד של החללית אפולו. ארמסטרונג ואולדרין שהו 21 שעות ו־36 דקות על פני הירח באזור הנקרא "ים השלווה" ובסיומן המריאו מפני השטח וחברו עם קולינס ותאי הפיקוד/שירות של החללית אפולו במסלול סביב הירח.
אפולו 11 שוגרה ב־16 ביולי בשעה 13:32 UTC על ידי משגר הסטורן 5 ממרכז החלל קנדי, זו הייתה המשימה המאוישת השישית בתוכנית אפולו של נאס"א. חללית האפולו הייתה מורכבת משלושה חלקים: תא הפיקוד, בו שהו שלושה האסטרונאוטים במשך רוב המשימה וכן היה החלק היחיד שחזר לכדור הארץ; תא השירות אשר סיפק מערכת הנעה, חשמל, חמצן ומים עבור תא הפיקוד; ורכב הנחיתה הירחי אשר הורכב משני שלבים – שלב הנחיתה עבור נחיתה על פני השטח של הירח ושלב המראה המיועד לשגר את האסטרונאוטים בחזרה למסלול סביב הירח ולעגון עם תא הפיקוד.
לאחר שהשלב השלישי של משגר הסטורן 5 ביצע תמרון מעבר ירחי ושלח את חללית האפולו לכיוון הירח, החללית נפרדה מהמשגר ונעה במשך שלושה ימים עד אשר נכנסה למסלול סביב הירח. לאחר מכן ארמסטרונג ואולדרין עברו מתא הפיקוד אל רכב הנחיתה הירחי ונחתו בים השלווה ב־20 ביולי. בסיום שהותם על אדמת הירח, הם השתמשו בשלב ההמראה של רכב הנחיתה הירחי על מנת להיכנס למסלול סביב הירח ולעגון בחזרה אל תא הפיקוד בו שהה קולינס. לאחר עגינתם, הם נפרדו מרכב הנחיתה הירחי וביצעו מספר תמרונים אשר הוציאו אותם ממסלול סביב הירח ושלחו אותם לכיוון כדור הארץ. ב־24 ביולי תא הפיקוד ובו האסטרונאוטים, חדר לאטמוספירת כדור הארץ ונחת בצניחה אל מימי האוקיינוס השקט לאחר יותר משמונה ימים בחלל.
אפולו 11 נחשב על ידי רבים כהישג הבודד הגדול ביותר של האנושות. הצעד הראשון של ארמסטרונג על אדמת הירח שודר ישירות בטלוויזיה ברחבי העולם. אפולו 11 הביאה למעשה לסיום המרוץ לחלל והגשימה יעד לאומי משנת 1961 של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי אשר הכריז על כוונתה של ארצות הברית: "להנחית לפני תום העשור אדם על הירח ולהחזירו לכדור הארץ בשלום".
רקע.
בסוף שנות ה־50 ותחילת שנות ה־60 של המאה ה־20, ארצות הברית התנהלה במלחמה הקרה מול ברית המועצות. ב־4 באוקטובר 1957, ברית המועצות שיגרה את ספוטניק 1, הלוויין הראשון. הצלחה זו הפתיעה את האמריקאים ועוררה פחדים בקרב העולם המערבי. שיגור זה הוכיח כי לברית המועצות היכולת לשאת ראש נפץ גרעיני על פני מרחקים בין־יבשתיים וערער את התפיסה האמריקאית לפיה יש לארצות הברית עליונות צבאית, טכנולוגית וכלכלית על פני הסובייטים. שיגור הלוויין הוביל למשבר הספוטניק והחל את המרוץ לחלל. הנשיא דווייט אייזנהאואר נענה לאתגר על ידי הקמת מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי (נאס"א) והקמת תוכנית מרקורי, שמטרתה הייתה לשגר אדם למסלול סביב כדור הארץ. אולם ב־12 באפריל 1961, הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין הפך לאדם הראשון בחלל ולאדם הראשון במסלול סביב כדור הארץ. כמעט חודש לאחר מכן, ב־5 במאי 1961, אלן שפרד הפך לאמריקאי הראשון בחלל, כאשר השלים טיסה תת־מסלולית בת 15 דקות. עם חזרתו הוא קיבל שיחת טלפון מיורשו של אייזנהאואר, הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, אשר בירך אותו על הצלחת המשימה. עם זאת, בניגוד לטיסתו של גגארין, טיסתו של שפרד הייתה תת־מסלולית ולא השלימה הקפה של כדור הארץ, מה שהותיר את ברית המועצות בעליונות בתחום.