א-נסור נולד בסלט שבצפון עבר הירדן בשנת 1939. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטה האמריקנית בביירות וסיים תואר שני בניהול באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית. לאחר מכן סיים לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת סורבון שבפריז.
א-נסור נבחר לראשונה לפרלמנט בשנת 1989 ומאז מכהן כחבר פרלמנט עד היום. לאורך השנים כיהן בתפקידי שר התכנון (1984-1985), שר החינוך (1989), שר החוץ (1991), שר התעשייה והכלכלה (1993), השר להשכלה גבוהה (1996) וסגן ראש הממשלה (1997-1998). כמו כן א-נסור היה מהכלכלנים הבולטים של ירדן במספר ארגונים כלכליים בינלאומיים כמו הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומית ו-UNESCO.
ב-10 באוקטובר 2012, לאחר התפטרות ממשלתו של פאיז א-טראונה, מינה המלך עבדאללה את א-נסור לראשות הממשלה. לאחר הבחירות הכלליות בירדן בינואר 2013 הטיל המלך עבדאללה ב-9 במרץ על א-נסור את תפקיד הרכבת הממשלה פעם נוספת. הוא סיים את תהליך ההרכבה ב-30 במרץ 2013, אז הושבעה הממשלה לתפקיד. ביוני 2016 הוחלף א-נסור בהאני אל-מולקי.
מריה קרולינה מאוסטריה
מריה קרולינה מאוסטריה (בגרמנית: Maria Karolina von Österreich; 13 באוגוסט 1752 - 7 בספטמבר 1814) הייתה מלכת נאפולי, אשתו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, בתה ה-13 של מריה תרזה ואחותה של מארי אנטואנט.
ביוגרפיה.
מריה קרולינה נולדה ב-13 באוגוסט 1752 בארמון הופבורג, וינה, בירת האימפריה ההבסבורגית, לפרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמריה תרזה. היא נקראה על שם שתי אחיותיה הגדולות שמתו שנקראו באותו שם אך משפחתה הכירה אותה בשם שרלוט. מריה קרולינה הייתה בקשר מאוד טוב עם אחותה מארי אנטואנט, עד שבשנת 1767 הפרידה אותן אמן בעקבות התנהגותם הרעה.
בשנת 1767 מתה אחותה מריה יוזפה שהייתה אמורה להתחתן עם פרננדו הרביעי, מלך נאפולי, ועל מנת לשמר את הברית עם ספרד חיתנו ב-7 באפריל 1768 את מריה קרולינה עם פרננדו.
ב-12 במאי 1768 הגיעה מריה קרולינה לנאפולי, ופגשה את בעלה. מריה קרולינה לא אהבה כלל את בעלה, אולם למרות זאת ילדה לו 18 ילדים, שמתוכם רק 7 הגיעו לבגרות. מריה קרולינה התערבה בפוליטיקה המקומית, ועד מהרה החלה להחליף את היועצים ואנשי הממשל הספרדים ביועצים אוסטרים, ובשל כך הייתה מאוד לא פופולרית.
היו שגרסו כי היא שאמרה את המשפט המפורסם: "אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות", שנקשר למארי אנטואנט בזמן המהפכה הצרפתית, אחרים טענו כי המשפט נאמר על ידי הדוכסית של טוסקנה בסביבות 1760 וכי מריה קרולינה אימצה אותו לעצמה
כיום ברור לחוקרים כי המשפט נאמר זמן רב לפני תקופת מלכותה של מריה קרולינה, או של מארי אנטואנט, שכן בספרו של ז'אן-ז'אק רוסו, הווידויים אשר פורסם ב -1767, מצוטט משפט זה כאנקדוטה ידועה בהיסטוריה הצרפתית.
למריה קרולינה משייכים גם את הצלחת הפיצה בקרב האצולה בנאפולי, בכך שביקשה לבנות תנור לבנים במטבח הארמון על מנת שהטבח יוכל להכין פיצות עבורה ועבור אורחיה. הפיצה שבמאה ה-18 הייתה נפוצה כמאכל של העניים, נהפכה בזכות קרולינה למאכל הנחשב ראוי לאצילים.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות נכבשה ממלכת נאפולי על ידי הצרפתים, ומריה קרולינה ומשפחתה עברו לסיציליה. בשנת 1813 עברה מריה קרולינה לאוסטריה, ובדרכה לשם שמעה על תבוסת נפוליאון בונפרטה בקרב לייפציג, וב-7 בספטמבר 1814 מתה בווינה משבץ.
משפחתה.
בשנת 1768 התחתנה מריה קרולינה עם פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ממנו נולדו לה 18 ילדים:
אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו
אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו (רוסית: «Господи! Помоги мне выжить среди этой смертной любви», גרמנית: Mein Gott, hilf mir, diese tödliche Liebe zu überleben) הוא שמו של ציור גרפיטי שצויר על ידי דמיטרי ורובל על חומת ברלין, ואחד הציורים הידועים בגלריית איסט סייד. הציור צויר בשנת 1990 ומתאר את מנהיג גרמניה המזרחית, אריך הונקר, ואת נשיא ברית המועצות, ליאוניד ברז'נייב, בחיבוק רעים. הציור מבוסס על תמונה שצולמה בשנת 1979, ביום השנה השלושים לייסוד הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
התמונה.
התמונה האייקונית המנציחה את החיבוק המפורסם צולמה על ידי רג'יס בוסו (Régis Bossu) במזרח ברלין ב-7 באוקטובר 1979. ברז'נייב ביקר במזרח גרמניה לרגל חגיגות ה-30 לייסודה של מזרח ברלין כאומה קומוניסטית. יומיים לפני כן (ב-5 באוקטובר) חתמו מזרח גרמניה וברית המועצות על הסכם לעשר שנים של תמיכה הדדית, ובו מזרח גרמניה תספק ספינות, מיכּון וציוד כימי לברית המועצות, ובתמורה ברית המועצות תספק דלק וציוד גרעיני למזרח גרמניה. הזכויות על התמונה נתונות בידי התאגיד קורביס (Corbis Corporation).
הציור.
ורובל יצר את הציור בשנת 1990. ביחד עם ציורי קיר אחרים בקטע חומה זה, הציור לא הוסר לאחר נפילת החומה, אבל ונדליזם ופגעי מזג האוויר הובילו בהדרגה להרעת מצב הציור. במרץ 2009 הוסר הציור מהחומה בלחץ אדים, יחד עם ציורים מפורסמים אחרים, על מנת לאפשר לאמנים המקוריים לצייר מחדש בצבעים עמידים יותר. ורובל הוזמן לצבוע מחדש את עבודתו, את 3000 הפאונד שקיבל מעבודה זו החליט לתרום לטובת פרויקט אמנות חברתי ברובע מרצאן בברלין.
לפני תחילת עבודתו המחודשת של ורובל על ציור הקיר, נפגשו הוא וצלם התמונה וצולמו יחדיו ב-16 ביוני 2009 עם העתקים של יצירותיהם.
אצטדיון הזוהר
מאני מורי
עמנואל "מאני" מורי (באנגלית: Emanuel "Manny" Mori; נולד ב-25 בדצמבר 1948) הוא נשיא המדינות הפדרליות של מיקרונזיה בשנים 2007-2015.
ביוגרפיה מוקדמת.
מורי נולד באי פפן ולמד בבית הספר התיכון על-שם קסביאר. ב-1969, למד באוניברסיטת גואם וסיים תואר במנהל עסקים בשנת 1973. מורי התקבל להתמחות בהנהלת סיטיגרופ בגואם. ב-1974 הפך למשנה המנכ"ל בסניף של החברה בסאיפאן.
ב-1976 עזב מורי את סיטיגרופ והתקבל למשרת עוזר מנהלן של אזור מקירונזיה. ב-1979 הוא הפך לסוכן מס הכנסה של צ'ואוק. לאחר מכן הוא נבחר להיות מבקר בנק FSM מ-1981 ועד ל-1983. בהמשך נתמנה להיות נשיא הבנק והמנכ"ל עד 1997. באותה השנה נתמנה מורי להיות סגן נשיא הבנק הפדרלי של מיקרונזיה, תפקיד שבו החזיק עד ל-1999, אז נבחר לקונגרס המיקרונזי.
קריירה פוליטית.
מורי נבחר לקונגרס המיקרונזי בבחירות ביניים שהתקיימו ב-1 ביולי 1999. הוא נבחר שוב בכל שנתיים בשנים 2001, 2003, 2005 ו-2007. ב-11 במאי 2007 נבחר מורי לנשיא מיקרונזיה במקום ג'וזף אורוסמל. הוא הושבע לנשיאות עוד באותו היום.
חייו האישיים.
מורי נשוי אב לארבע בנות מאשתו הראשונה אלינה אקיאק. הוא נישא בשנית לאמה מורי.
בקרל (פירושונים)
אלי לס
אלי לס (נולד ב-5 ביוני 1975 בבאר שבע) הוא זמר-יוצר, גיטריסט רוק ישראלי ומורה.
ביוגרפיה.
לס נולד ב-1975 בבאר שבע. בגיל 3 עבר יחד עם משפחתו לקיבוץ דגניה א', שם ספג השפעות מקומיות אשר מאפיינים את סגנונו המוזיקלי ושיריו. מגיל צעיר למד לס לנגן באקורדיון, חצוצרה וגיטרה, שהיא הכלי המלווה אותו מתחילת דרכו המוזיקלית ועד היום.
קריירה מוזיקלית.
ב-1990, בעודו תלמיד תיכון, היה לס גיטריסט וזמר בלהקת הרוק "גורמט", שהופיעה מעט והתפרקה ללא חומר רשמי מוקלט.
ב-1991 הקים לס את להקת "איסטרא בלגינא", שנקראה על שם הביטוי הארמי אִסְתְּרָא בִּלְגִינָא קִישׁ קִישׁ קָרְיָא. "איסטרא בלגינא" ניגנה רוק מתקדם וג'אז, הופיעה מעט וטרם פירוקה הוציאה קלטת, שנקראה בשמה וכללה חומר מקורי של לס.
ב-1994, במקביל לשרותו הצבאי כתצפיתן מוטס, הצטרף לס להרכב הג'אז התל אביבי "אורג'אזמה" (הלחם של המילים אורגזמה וג'אז), שם ניגן דווקא גיטרה בס וזאת על אף שמעולם לא למד לנגן בכלי זה. גם "אורג'אזמה" פעלה למשך תקופה קצרה, הופיע מעט מאוד ולא הותירה אחריה חומר רשמי.
עם שחרורו מהצבא חזר לס לביתו בדגניה א' ונחשף למוזיקה חדשה יותר בסגנונות הגראנג' והאינדי. ב-1999 בעת ששהה בקנדה, שכר לס טייפ 4 ערוצים והחל להקליט חומר מקורי באנגלית.
שנה לאחר מכן, חזר לס לארץ וזכה לחשיפה תקשורתית ראשונה כאשר הקים את להקת "Black Blender (בלנדר שחור)". הלהקה כללה את לס בשירה וגיטרות, אסף דר בגיטרה בס, יפתח כדן בגיטרה (מתופף להקת "מטבוחה" שהתפרקה באותה שנה) ואלעד סטרומר בתופים. ב-2003 הוציאה הלהקה בלייבל פאסט מיוזיק, את אלבומה היחיד "Jets (סילונים)", אך הוא לא זכה להצלחה רבה. זמן קצר לאחר צאתו התגלתה בגופו של דר מחלת הסרטן כשהיא במצב מתקדם, ולאחר כמה ימים הוא נפטר מהמחלה והלהקה התפרקה. לאחר שהתפרקה, כדן המשיך לנגן עם ההרכבים "חמישיית אלברט בגר" ו"פאניק אנסמבל" והפך למנהל האומנותי של מועדון הגדה השמאלית, ולס להקליט שירים על גבי טייפ 4 ערוצים. רוב השירים היו באנגלית ומיעוטם בעברית.
בהמשך השנה פגש לס את איציק אדרי (Salesmen) וצוריאל פניגשטיין (בעבר מתופף להקת "הדרקונים"), והשלושה גילו שלהם אהבה משותפת לניל יאנג. ב-12 בנובמבר 2003, ביום הולדתו ה-58 של יאנג, הקימו השלושה את להקת "The Dogs", כאשר לס בשירה וגיטרות, אדרי בשירה ובאס ופניגשטיין בתופים. בחורף 2004, בקיבוץ עין גב, קיימה הלהקה את הופעתה הראשונה, והרבתה להופיע בעיקר בפלורנטין, בערבי הלייבל פית/קית שבו חתום לס. ב-2005 הופיעה הלהקה בפסטיבל שאנטי לולו בגבעת ברנר וקיימה מספר הופעות מצומצם בפאב "גרביצקי" שהיה באזור.
ב-2004 הוציא לס בלייבל פית/קית את אלבומו הראשון "כוכב מלא באכסניות". האלבום כלל 15 שירים, מתוכם 10 בעברית ו-5 באנגלית, שהוקלטו על גבי טייפ 4 ערוצים. שירי האלבום, כמו רוב שיריו של לס, עסקו בעיקר בנוף המקומי של חיי קיבוץ ועיר ובחיים בעולם מלאכותי ותעשייתי, אך גם באהבה, סקס וריקנות.