קשה לטעון שזרם התודעה הוא ייצוג מהימן של תודעת האדם, גם אם מדובר בייצוג של הרובד המילולי בלבד בתודעתו. מאחר שתודעה אינה דבר נראה וניתן למדידה, ייצוגה מסתמך על מודל תרבותי, שמשתנה בהתאם לתקופה ולהנחות היסוד שלה. כך, למשל, מודל הנפש של זיגמונד פרויד שונה באופן מהותי ממודל הנפש שהיה מקובל בימי הביניים. לפיכך, ייצוגה של תודעה בספרות מדיאוולית (גם אם זו אינה כתובה בסגנון זרם התודעה) יהיה שונה מייצוג תודעה בספרות המודרנית.
ההבדל אינו חייב להיות צורני בלבד, להתבטא באופן בו כתובים הדברים, הוא יכול להיות גם רחב יותר. מהלך מחשבתי שנראה הגיוני בתקופה מסוימת, תחת הנחות יסוד מסוימות, יראה בלתי הגיוני בתקופה אחרת.
דוגמה מובהקת לכך ניתן למצוא דווקא באירוע שאינו ספרותי. ג'רלד מוויילס ניסה במאה ה-12 להוכיח שהאי מן שייך לבריטניה ולא לאירלנד. כדי להוכיח טענה זו, הוא הצביע על העובדה שיש נחשים באי. ומאחר שעל פי כל המסורות הקיימות פטריק הקדוש גירש את הנחשים מאירלנד, ולכן באירלנד אין נחשים, הרי שהאי אינו חלק מאירלנד. כדאי לשים לב כי אירלנד נתפסת כאן לא כמקום שגבולותיו משתנים על פי שרירות ליבו של האדם, אלא כמהות ברורה ומובחנת, כמעט מנותקת מההיסטוריה האנושית.
במובן מסוים, אם כן, זרם התודעה אינו מייצג מהימן של תודעת האדם, אלא של האופן בו תודעת האדם נתפסה בזמנים שונים.
לכתוב תודעה – התנגשות מוטיווציות.
כתיבה בזרם תודעה באופן גלובלי (כלומר, כל הטקסט הוא זרם תודעה, ולא רק חלקים ממנו, כמו פרקים מסוימים ב"יוליסס") מציגה בפני הכותב אילוצים מסוימים, שעמם עליו להתמודד. חוסר המודעות של האינפורמנט לנמענים לא רק מאפשר לכותב להציג את מחשבותיו הפרטיות והאישיות ביותר של הגיבור, הוא גם מציג בפניו קשיים.
ראשית, לאינפורמנט אין צורך להסביר לעצמו דברים שהוא כבר יודע. כך, למשל, אין לו סיבה מיוחדת להציג את עצמו. הוא יודע מי הוא, יודע את שמו, ויודע כיצד הוא נראה. כמו כן, הגיבור לא צריך לפרט לעצמו במחשבותיו מי זה אותו "הוא" עליו הוא חושב, בעוד שהקורא זקוק לאינפורמציה זו כדי להבין דברים בסיסיים בעולם המיוצג.
במילים אחרות, בעוד המחבר מעוניין לספק לקורא מידע אקספוזיציוני, מידע בסיסי להבנת המתרחש, לגיבור אין שום אינטרס לעשות זאת. לדברי דורית קון, זו הסיבה שבשלה מתחילים סיפורים רבים, הכתובים בסגנון זה, בהתעוררות. כך המחבר מספק גם סיבה להתחלת זרם התודעה (ובכך לא גורם לתחושה שהחדירה לנפש הדמות נעשית באמצע הדברים, ומכאן גם לא מבליט את קיומו), וגם מסוגל לספק מעט מידע בסיסי, בתואנה שלוקח לגיבור המתעורר זמן לזהות את סביבתו.
בעיה נוספת, חשובה לא פחות, היא תיאור הסביבה בה הגיבור נמצא. מאחר שהקורא מקבל רק את מחשבות הגיבור, על הסופר למצוא דרך לתאר את המתרחש בעולם דרך מחשבות אלה. דרך אחת להתמודד עם הבעיה היא למקם את הגיבור במקום אחד, ובכך לצמצם למינימום את הצורך בתיאור זה. דרך אחרת היא לגרום לגיבור לחשוב על הדברים המתרחשים סביבו ועל סביבתו, וכך להציג את האירועים לקורא בעקיפין. חלק מהסופרים אף תמללו את הדברים שהגיבור רואה, ובכך ניסו ליצור את הרושם שהגיבור אינו "חושב", אלא פשוט חווה את האירועים או מתבונן בעולם מבלי לנסות לפרש אותו.
מזרח גרמניה
אוטונומיה
אוֹטוֹנוֹמְיָה (מיוונית: αυτονομία "עצמיות בחוק"; מקור המושג בצירוף המילים αὐτο - עצמי, ו-νόμος - חוק, שמשמעו: 'הקובע חוק לעצמו'), מושג רחב שהוראתו הכללית מציינת מידת ריבונות או יכולת תפקוד בלתי תלויה, בתחום פעילות כלשהו או ביחס לפרמטרים כלשהם. המושג עשוי לשמש להתייחסות לאופן הפעולה של פרט או גוף חברתי, כמו גם של מערכות ביולוגיות ושל מכונות ועצמים מופשטים (כגון, פונקציות מתמטיות), ומהווה מושג בסיסי במגוון תחומים החל מפילוסופיה של המוסר ותאוריה פוליטית וביואתית, דרך סוציולוגיה ופסיכולוגיה ועד לביולוגיה, רפואה, הנדסה ומתמטיקה.
השימוש הראשון המוכר במונח הוא מאמצע המאה השבע עשרה (1623-4) אך את שורשיו הרעיוניים ניתן למצוא כבר בפילוסופיה היוונית העתיקה.
בשימוש העממי מבטא המונח בדרך כלל שאיפה לחירות בתחום מסוים של החיים. שימוש זה מטשטש את ההבחנה שתבעו פילוסופים בין 'אוטונומיה אישית', ל'אוטונומיה מוסרית' ו'אוטונומיה פוליטית'. "אוטונומיה מוסרית, ששורשי הדיון בה מיוחסים בדרך כלל לעמנואל קאנט, היא היכולת של הפרט להתלבט ולבחור לעצמו את חוקי המוסר המנחים אותו, במקום להיענות ללא שיקול דעת לתכתיבים חיצוניים; אוטונומיה אישית היא יכולתו של פרט לקבל החלטות לגבי עצמו ולנתב את פעילותו (הגדרה זו אינה מתייחסת בדרך כלל להיבטים או תכנים מוסריים); ואוטונומיה פוליטית היא מצב בו החלטותיו של הפרט מכובדות, מוערכות ונענות במסגרת הקשר פוליטי."
בהקשרים מדיניים משמש המושג אוטונומיה להגדרת מצב בו לאוכלוסייה מוגדרת (אם מבחינה טריטוריאלית או זהותית) מוענקת ריבונות עצמית מוגבלת. לרוב מדובר בממשל עצמי האחראי לניהול ענייני הפנים (כולל חקיקת חוקים), כאשר בכל הנוגע לענייני חוץ, ביטחון, מסחר וקשרי חוץ, הישות האוטונומית כפופה לחלוטין לשלטון המרכזי; לעיתים מדובר בריבונות רחבה או צרה יותר (למשל, אוטונומיה תרבותית).
בהקשרים שאינם חברתיים, כבהתייחסות למערכות ביולוגיות ומכניות או לעצמים מופשטים, משמש המושג לציון מידת החופש של המושא לפעול ללא תלות במערכות חיצוניות או פרמטרים מסוימים.
בפוליטיקה.
טריטוריה או ישות אוטונומית.
המושג אוטונומיה משמש בין היתר לתיאור מצב בו אזור מסוים במדינה, או לקבוצה מסוימת בתוך מדינה ישנה זכות לשלטון עצמי מוגבל, הכולל חקיקת חוקים הנוגעים לענייני פנים, כאשר בנושאי חוץ, ביטחון וסחר היא כפופה לשלטון המרכזי.
קיומה של טריטוריה אוטונומית בתוך שלטון מרכזי מעיד לעיתים על חולשת השלטון המרכזי כיוון שעצם הענקת זכויות והכרה בעצמאותה החלקית של אוכלוסייה מסוימת מהווה ויתור של הגורם השולט על שליטתו באותה אוכלוסייה.
אוטונומיה מלאה היא בדרך-כלל דרישת קדם לעצמאות מדינית, אולם אוטונומיה לא תמיד מובילה לעצמאות. באוטונומיה קשרי הפנים מנוהלים על ידי התושבים של המתחם האוטונומי אך אין להם רשות לנהל קשרי חוץ.
דוגמאות לאוטונומיות הן כורדיסטן, גרינלנד והונג קונג. בישראל הרשות הפלסטינית מתקיימת באוטונומיה חלקית בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה (שבפועל נמצאת תחת שליטת חמאס)
בדרך כלל באזורים המוגדרים כאוטונומיה מועלית דרישה לקבלת עצמאות מלאה, כמו במקרים של קטלוניה וחבל הבסקים בספרד, צ'צ'ניה הנמצאת תחת שלטון רוסיה.
בפילוסופיה.
בפילוסופיה נהוג להבחין בין שני מובנים של אוטונומיה. מובן אחד נוגע ליכולתו של אדם לנהל את חייו. באופן כללי, ניתן לאפיין מובן זה כיכולת לבחור את העניינים המשמעותיים בחייך מתוך מגוון ראוי. המטאפורה המקובלת היא שאדם אוטונומי, לפי מובן זה, הוא "הסופר של סיפור חייו" או "הנהג במכונית".
ודוק: על אף שלכאורה ככל שהעניין משמעותי יותר לחייו של אדם, היינו חושבים שיכולת הבחירה יותר קשורה באוטונומיה, אין זה תמיד כך. אף שבחירה בקרן פנסיה עשויה להיות חשובה מאוד לרווחת האדם הבוחר בה, מקובל לחשוב שמה שחשוב בקרן הוא התשואות ממנה בלבד. לכן, אדם שמפקיד את גורל החסכונות שלו בידי יועצת פנסיה אינו פחות אוטונומי. לעומת זאת, אדם שייתן לחברה שמתמחה בבחירת מקצוע לבחור עבורו את הקריירה עלול להיות פחות אוטונומי וכך לאבד משהו משמעותי בחייו. דוגמת הקריירה אינה אינטואיטיבית, משום שהאדם בחר להפקיד את גורל הקריירה שלו בידי החברה, אך ניתן לחשוב על מצב בו הדבר הזה היה קורה בכפייה באמצעות חוקי המדינה והיה מביא אנשים לבחור במקצועות שבאופן כללי יותר טובים להם.
אוטונומיה במובן זה נוטה להיות מבולבלת עם מספר קונספטים נפרדים:
מובן נוסף של אוטונומיה נוגע למרחב אינטרסים שכל אדם נהנה משליטה בלעדית בו. במובן הזה, אוטונומיה היא היכולת ליהנות מאי התערבות של אחרים בתחום מסוים של אינטרסים והניהול שלהם. האינטרסים המוגנים במובן זה הם בדרך כלל הפרטיות, הכבוד ושלמות הגוף.
דוגמה למובן זה של אוטונומיה ניתן למצוא בדיון להצדקות של הגנה עצמית. על פי התפיסה במשפט הגרמני, האמנה החברתית מביאה לכך שאדם מוותר על מרבית החירות שלו כחלק מהחוזה החברתי, אך האינטרסים החוסים תחת אינטרס האוטונומיה נשארו כבמצב הטבעי. לכן, כאשר פרט תוקף פרט אחר, בין אם התוקף אשם ובין אם לאו, הוא חודר למרחב האוטונומי של המותקף (לעיתים מנוסח כ"פגיעה באוטונומיה"), שם למדינה אין סמכות לגיטימית להתערב בחירותו להגיב.
נביאי התנ&quot;ך
רון ריבסט
אוטיזם
אוטיזם היא שונות נוירולוגית הנגרמת משילוב של , תורשתיים וגנטיים. זוהי תסמונת קלינית, שמתאפיינת בלקויות שונות בתחום הקשרים הבין-אישיים, בתחום החברתי, השפתי והתקשורתי. מאפיינים נוספים המעידים על אוטיזם הם התנהגות סטראוטיפית ורפיטטיבית (חזרתית) והפרעה בכישורים החברתיים. האוטיזם (המכונה גם "אוטיזם קלאסי") נכלל בספקטרום האוטיסטי.
נהוג לחלק את מאפייני האוטיזם לשלוש קבוצות נפרדות:
בעשור האחרון של המאה העשרים, התברר שלתסמונת יש קבוצות מאפיינים נוספות שכוללת בעיות ויסות חושי (כגון עודף רגישות למגע או חוסר רגישות יחסי לכאב) ובעיות קואורדינציה.
באבחנה של אוטיזם קלאסי, מאפייני האוטיזם בולטים בדרך כלל במהלך שלוש שנות החיים הראשונות. הופעת המאפיינים מתחלקת לשתי קבוצות. ישנם ילדים החווים נסיגה תפקודית בין הגילים שנה וחצי עד שנתיים וחצי, ומנגד, ישנם מאפייני אוטיזם שמתגלים גם לפני גיל שנה.
מאפיינים.
מאפיינים המעלים חשד ראשוני לאוטיזם אצל פעוטות.