צרפת החדשה וניו אינגלנד היו במצב מלחמה זו עם זו שלוש פעמים במהלך המאה ה-18. המלחמה הראשונה הייתה מלחמת המלכה אן, שהייתה סעיף משנה של מלחמת הירושה הספרדית שהתנהלה באירופה בשנים 1702–1713, המלחמה השנייה הייתה מלחמת המלך ג'ורג' שהייתה סעיף משנה של מלחמת הירושה האוסטרית שהתנהלה באירופה בין השנים 1744–1748 והמלחמה השלישית הייתה המלחמה בין הצרפתים לאינדיאנים (מלחמת שבע השנים) החלה בעמק אויו. "המלחמה הקטנה" (petite guerre) של הקנדים הרסה את הכפרים והעיירות הצפוניות של ניו אינגלנד, ובזמנים מסוימים הגיעה דרומה עד לוירג'יניה. המלחמה הגיעה גם למבצרים שלאורך עמק נהר ההדסון.
מלחמת המלכה אן.
במהלך מלחמת המלכה אן, כבשו הבריטים את אקדיה וכוח בריטי הצליח לכבוש את פורט רויאל, בירתה של אקדיה ב-1710. כתוצאה מכך נאלצה צרפת לוותר לבריטניה על השליטה בחלק היבשתי של נובה סקוטיה במסגרת הסכם אוטרכט ב-1713. השטחים שמהווים כיום את ניו ברנזוויק נותרו שטחי מחלוקת ואי הנסיך אדוארד והאי קייפ ברטון נשארו בידיהם של הצרפתים. בעלותה של בריטניה על עמק הנהר הדסון הובטחה גם היא באותו הסכם. במהלך המלחמה, עימותים צבאיים בנובה סקוטיה כללו פעולות מצור רבות ופשיטות.
מלחמת האב רייל.
במהלך ההסלמה שהובילה לפרוץ מלחמת האב רייל (Father Rale's War) פלשו אנשי עם המיקמאק (Mi'kmaq) למבצר החדש בקנסו (Canso). עקב החשש ממצור, שבה סגן המושל ג'והן דוקט (John Doucett) במאי 1722, 22 בני מיקמאק באנאפוליס רויאל כדי למנוע תקיפה של עיר הבירה. ביולי 1722 הטילו המיקמאק והאבנאקי (Abenaki) מצור על אנאפוליס רויאל במטרה להרעיב את תושבי העיר. המיקמאק לכדו 18 סירות דיג ושבויים.
כתוצאה מהסלמת העימות מושל מסצ'וסטס, סמואל שיוט (Samuel Shute), הכריז באופן רשמי מלחמה על עם האבנאקי ב-22 ביולי 1722. פעולות ראשונות במלחמה התקיימו בחזית של נובה סקוטיה. ביולי 1724 קבוצה של שישים אנשי מיקמאק פלשו לאנאפוליס רויאל. הסכם השלום ששם קץ למלחמה סימן שינוי משמעותי ביחסי המתיישבים האירופאים עם המיקמאק, תושביו המקוריים של האזור. ההסכם היה בתוקף עד 1999
מלחמת המלך ג'ורג'.
במהלך מלחמת המלך ג'ורג', הידועה יותר בתור מלחמת הירושה האוסטרית ושהתנהלה בין השנים 1744–1748, כוח של המיליציה של ניו אינגלנד תחת פיקודם של ויליאם פפרל (William Pepperrell) ושל קומודור פיטר וורן (Peter Warren) מהצי המלכותי, הצליח ללכוד את לואיסבורג (Louisbourg) ב-1745. על פי חוזה אייס לה-שאפל (Treaty of Aix-la-Chapelle) שסיים את המלחמה ב-1748, צרפת המשיכה להחזיק בלואיסבורג בתמורה לשטחים שכבשה במלחמה בהולנד ובהודו ועל פי חוזה השלום החזירה אותם. אנשי ניו אינגלנד זעמו וכמשקל נגד לכוחם המתמשך של הצרפתים בלואיסבורג, הקימו הבריטים את ההתיישבות הצבאית בהליפקס ב-1749. במהלך מלחמת המלך ג'ורג', העימותים צבאיים בנובה סקוטיה כללו פלישה על קסנו, מצור על אנאפוליס רויאל, מצור על לואיסבורג, משלחת לדוק דה-אנוויל והקרב על גרנד פרה.
מלחמת האב לה-לוטרה.
מלחמת האב לה-לוטרה (Father Le Loutre’s War) שהתנהלה בין השנים 1749–1755 בארקדיה ובנובה סקוטיה בין הבריטים ותושבי ניו אינגלנד, מצד אחד ובין עם המיקמאק ותושבי אקדיה מצד שני. הבריטים גם הקימו באופן חד צדדי קהילות בלוננבורג (Lunenburg) ובלורנסטאון (Lawrencetown). לבסוף הבריטים הקימו מבצרים בקהילות האקדיות בווינדזור, בגרנד פרה ובציגנקטו (Chignecto).
במשך כל המלחמה המיקמאק והאקדים תקפו את הביצורים הבריטים בנובה סקוטיה ואת היישובים הפרוטסטנטים החדשים שהוקמו. מטרתם הייתה לעקב את ההתיישבות הבריטית ושצרפת תרוויח זמן ותוכל ליישב מחדש את יישוביה באקדיה. המלחמה הסתיימה לאחר שש שנים בתבוסתם של המיקמאק, של האקדים ושל הצרפתים בקרב פורט בסז'ור (Battle of Fort Beauséjour). במהלך המלחמה, היה האזור האטלנטי של קנדה עד לנדידת אוכלוסין רבה יותר, הקמת ביצורים נרחבת יותר ולתנועת כוחות צבאיים רבה יותר מאשר אי פעם. האקדים והמיקמאק עזבו את נובה סקוטיה אל המושבות הצרפתיות של האי סנט ז'אן (כיום אי הנסיך אדוארד) ולאי רויאל (כיום האי קייפ ברטון).
מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
המלחמה הקולוניאלית הרביעית והאחרונה במאה ה-18 הייתה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים שהתנהלה בין השנים 1754–1763. שאיפתם של הבריטים הייתה לנטרל כל איום צבאי ולשבש את קווי האספקה החיוניים ללואיסבורג ולגרש את האקדים. הבריטים החלו את גירוש האקדים עם המערכה על מפרץ פנדי (Bay of Fundy Campaign) ב-1755. במשך תשע השנים הבאות מעל 12,000 אקדים גורשו מנובה סקוטיה. במקביל התנהלה סדרה של תשעה קרבות ימיים.
בחזיתות בסנט לורנס ובמוהאוק, הצרפתים החלו לעמוד בפני האתגר של תביעות הקרקע של סוחרי הפרוות וסוחרי הקרקעות האנגלו-אמריקנים לעליונות בטריטוריית אוהיו שממערב להרי האפלצ'ים. ב-1753 החלו הצרפתים את הכיבוש הצבאי של טריטוריית אוהיו על ידי בניית שורה של מבצרים. ב-1755 שלחו הבריטים שני רגימנטים לצפון אמריקה כדי לגרש את הצרפתים ממבצרים אלה, אך המבצרים נהרסו על ידי הקנדים הצרפתים ועל ידי בעלי בריתם מהאומות הראשונות בהתקרב הכוחות הבריטים. המלחמה הוכרזה באופן רשמי ב-1756 ושישה רגימנטים צרפתים היו תחת פיקודו של הגנרל דה מונקלם (Louis-Joseph de Montcalm).
תחת מפקדם החדש השיגו הצרפתים לראשונה שורה של ניצחונות על הבריטים, שהראשון בהם היה במבצר ויליאם הנרי (Fort William Henry) מדרום לאגם שאמפליין (Lake Champlain). בשנה שלאחר מכן הושג ניצחון אף גדול יותר של הצרפתים כאשר הצבא הבריטי, שמנה כ-15,000 איש, הובס בהתקפה צרפתית על הביצורים של קרילון (Carillon). ביוני 1758 כוח בריטי של 13,000 חיילים סדירים נחת במבצר לואיסבורג וכבש אותו לצמיתות. בשנה שלאחר מכן הוחלט לכבוש את קויבק סיטי. לאחר כמה ניסיונות נחיתה כושלים, כולל שני קרבות עקובים מדם, הצליחו הבריטים לכנס את הצבא על החוף ולהחזיק בשטח. מונקלם, בניגוד לחוות דעתם של קציניו, יצא עם כוח שסבל מנחיתות מספרית כדי להתנגש בבריטים. בקרב שהתנהל מיד לאחר מכן, נהרג המפקד הבריטי, מונטקלם נפצע אנושות ו-658 בריטים ו-644 צרפתים נהרגו. עם זאת, באביב 1760, הגנרל הצרפתי האחרון, פרנסואה גאסטון דה לוי צעד ממונטריאול לקויבק סיטי והביס את הבריטים בקרב סיינט פוי (Battle of Sainte-Foy). כעת התהפך הגלגל והצרפתים צרו על הבריטים שהתבצרו בתוך הביצורים של קויבק סיטי. בסופו של דבר אולצו הצרפתים לוותר על רוב נחלותיהם בצפון אמריקה כאשר חתמו על חוזה פריס ב 1763.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
עם הסרתו של האיום הצרפתי, המושבות האמריקניות-הבריטיות נעשו חסרות סבלנות. הם סירבו לשלם מיסים כדי לקיים כוח צבאי גדול כאשר היה כבר ברור שאין שום אויב נראה לעין. תרעומת זו התחזקה על רקע אי הסכמתם של הבריטים לספח למושבות את עמק האוהיו ושטחים נוספים במערב שבעבר נתבעו על ידי הצרפתים. רגשות אלה היו חזקים במיוחד בפנסילבניה ובוירג'יניה שהיו להן תביעות חזקות על שטחים אלה. במקום זאת הוחלט ששטחים אלה יוקצו לטובת האומות הראשונות. מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שהתנהלה בין השנים 1775–1783, עמדה בסימן רצונם של אנשי המושבות להתנתק מהשלטון הבריטי ולקבל את השטחים הללו. הכוחות האמריקנים כבשו את מונטריאול ושורה של מבצרים בעמק רישלייה, אך ניסיונם לכבוש את קויבק סיטי נכשל. באותה תקופה נשארו רוב הקנדים הצרפתים בעמדה נייטרלית.
במשך כל המלחמה, שודדי הים האמריקנים הרסו את הכלכלה הימית על ידי פלישות ליישובי החוף. התקיימו התקפות חוזרות ונשנות של שודדי ים אמריקנים וצרפתים כמו הפשיטה על לוננבורג ב-1782, פשיטות רבות על ליברפול שבנובה סקוטיה בין השנים 1776–1780 ופשיטה על אנאפוליס רויאל ב-1781. שודדי הים פשטו גם על קנסו ב-1775 ושוב ב-1779 וגרמו שם נזק רב לענף הדייג. כדי להגן מפני פשיטות אלה, הוצב הרגימנט ה-84 במבצרים לאורך החוף האטלנטי של קנדה. פורט אדוארד בנובה סקוטיה הפך למפקדת הכוחות שתפקידם היה למנוע פלישה אמריקנית להליפקס.
במהלך המלחמה תפסו שודדי הים האמריקנים 225 ספינות שהיו בדרך אל או מנמלי נובה סקוטיה. ב-1781, כתוצאה מברית אמריקנית-צרפתית כנגד בריטניה, הייתה התנגשות עם הצי הצרפתי. הבריטים לכדו הרבה שודדי ים אמריקנים, במיוחד בקרב בהליפקס. הצי המלכותי השתמש בהליפקס כבסיס שממנו שיגרו את התקפותיהם על ניו אינגלנד.
כישלונם של המהפכנים האמריקנים לבסס עצמם בשטחים שמהווים היום את קנדה והמשך התמיכה בבריטניה של חלק מאנשי המושבות, גרמה לפיצול בשטחי האימפריה הבריטית בצפון אמריקה. רבים מהאמריקנים שנותרו נאמנים לכתר הבריטי, עברו צפונה והרחיבו את גודלה של האוכלוסייה הדוברת אנגלית בצפון אמריקה הבריטית. ארצות הברית העצמאית שלטה בשטחים בדרום.
המאה ה-19.
מלחמת 1812.
גם לאחר סיום מלחמת העצמאות של ארצות הברית שררו עוינות וחשד הדדי בין ארצות הברית לבריטניה. על רקע זה הכריזו האמריקנים מלחמה על הבריטים ב-1812. בין הסיבות לפרוץ המלחמה היו ההטרדות הבריטיות של הספינות האמריקניות, כולל גיוס כפוי של מלחים אמריקנים לצי המלכותי הבריטי, שנדרשו למעורבות הבריטית במלחמות הנפוליאוניות. לאמריקנים לא היה צי ראוי לשמו שהיה מסוגל להתמודד עם הצי הבריטי וכך פלישה לקנדה הייתה האמצעי המעשי היחיד לתקיפת האימפריה הבריטית. האמריקנים שישבו במחוזות הספר המערביים קיוו שהפלישה לא רק תשים את הקץ על התמיכה הבריטית להתנגדות האינדיאנית להתרחבות מערבה, אלא גם תסדיר אחת ולתמיד את התביעות שלהם על הטריטוריות המערביות.