בתחילת תנופתה של תנועת התשובה היו שני דרשנים בולטים במיוחד, שהשפיעו עליה בצורה מכרעת – הרב אמנון יצחק, העומד בראש "ארגון שופר" והרב ראובן אלבז, ראש מוסדות "אור החיים". שיטות הפעולה של שני רבנים אלה שונות: הרב אמנון יצחק נותן הרצאות מעיר לעיר, נושא דברים בפני קהל, ומפיץ את רעיונותיו באמצעות קלטות (בעבר) ודיסקים והאינטרנט, אך אינו מבסס סביבו קהילת לומדים. הרב ראובן אלבז, לעומתו, עסוק בארגון קהילות לומדים מקומיות "מלמטה". ברקע פעל ארגון נוסף שריכז פעילות ענפה של החזרה בתשובה ושני הרבנים הנ"ל שתפו איתו פעולה, ושמו "ערכים". בשנים האחרונות רבו הארגונים העוסקים בתחום זה; כאשר ארגון "צהר" מחקה את פעילות הסמינרים של "ערכים" אלא שהוא מתמקד בציבור עממי, וארגון "הידברות" פרץ דרך חדשה כשהחל לשדר בערוץ משלו שדורי טלוויזיה, כשהוא נותן במה הן לאנשי "ערכים" והן לסיפורי "חוזרים בתשובה". כמו כן ישנם מספר ארגונים המייעדים עצמם לציבור אקדמאי. תנועת התשובה עושה שימוש רב באמצעים טכנולוגיים מודרניים כמו ערוצי הקודש, קלטות שמע, קלטות וידאו ותקליטורים.
ארגון "איילת השחר" מפעיל תוכנית "חברותא" ליצירת חברותות טלפוניות של מתנדבים חרדים עם חילונים המעוניינים להרחיב את הידע שלהם בנושאי יהדות. לפי סקר הלמ"ס לשנת 2009, 5.4% מהציבור היהודי הבוגר בישראל מגדירים את עצמם בעלי תשובה.
התארגנויות בעלי תשובה.
קהילת "שדה צופים".
בשנת 1995 נפגש הרב עודד ניצני עם קבוצה של בעלי תשובה כדי לדון במצב הכללי של בעלי התשובה בתוך החברה החרדית. בעקבות הפגישה הזו הוקמה קהילת שדה צופים ועוד מספר גרעינים שידועים היום בשם הכללי "תנועת הקהילות". הרעיון מאחורי ההתארגנויות הללו הוא שבעלי התשובה יפתחו לעצמם מוסדות עצמאיים כמו בתי ספר, בתי כנסת ואפילו מרכזי תעסוקה. כמו כן, מודגשת בארגונים ובקבוצות אלו, היכולת של בעלי התשובה להידבר עם הציבור החילוני בצורה טובה יותר, מאשר חרדים מלידה, וכך להגדיל את ממדי תנועת התשובה. התנועה מקיימת כנס רב משתתפים מדי שנה במושב בית מאיר ובו נואמים בעיקר בעלי תשובה מפורסמים כמו אורי זוהר וכן דיינים, רבנים וראשי ישיבות, כולם בעלי תשובה.
חזרה בתשובה בתרבות החילונית.
בישראל.
ישנן מספר התייחסויות בולטות בתרבות החילונית לתופעת החזרה בתשובה. ברובן בולטת תחושת האובדן של משפחותיהם וחבריהם החילוניים של החוזרים בתשובה, וספקנות כלפי ההחלטה לעבור אל החברה החרדית המסוגרת.
אווריסט גאלואה
עדה (שפת תכנות)
עָדָה (באנגלית: Ada) היא שפת תכנות עילית, מובנת, אימפרטיבית, מונחת־עצמים עם טיפוסיות סטטית. עדה הורחבה מ־פסקל ושפות אחרות. עדה תומכת בתכנות לפי חוזה, טיפוסיות חזקה מאוד, הקבלת תהליכונים, ותכנות אי־דטרמיניסטי .
עדה פותחה בעקבות מכרז של משרד ההגנה האמריקני כדי להחליף יותר מ־450 שפות תכנות שהיו בשימוש צבאי בארצות הברית. התהליך כלל הוצאת מסמכי דרישות עבור השפה וארבעה צוותים אזרחיים נתנו מענה. לאחר מספר חזרות על התהליך, נבחרה הצעתם של מדען המחשב היהודי־צרפתי ז'אן דויד איצְ'בִּיה וצוותו מצרפת, שכונתה "גְרִין" בשנת 1979. החל מ־1983 עדה נכנסה לשימוש צבאי בארצות הברית ובצבאות נאט"ו וחברות אזרחיות נאלצו לתכנת עם השפה כל רכיב חומרה או תוכנה שנועדו לשימוש צבאי בארצות הברית, אך הדרישה נזנחה עם השנים עקב מחסור במתכנתי עדה. החל מהתקן השני של עדה שהופיע ב־1995, המתכנן והמעצב המרכזי שלה הוא מדען המחשב האמריקני ס' טָאקֶר טָאפְט.
עדה מצטיינת באמינותה ומפחיתה את הסבירות לשגיאות תוכנה בזמן ריצה בעזרת תחביר נוקשה ומפורש שמאפשר בדיקות קוד בזמן הידור ואכיפת סגנון תכנות החיוני לבטיחות גורלית. על מנת להתמודד עם שגיאות בזמן ריצה, עדה מציעה טיפול מתקדם בחריגות ו־"תכנות לפי חוזה" שיבטיח את יכולת התכנה להתמודד עם מצבים בלתי צפויים ולמנוע קריסת מערכת שהמחיר שלה עלול לעלות בחיי אדם או בנזקים כלכליים אדירים.
הודות לאמינותה הגבוהה ויעודה הצבאי, עדה הייתה השפה המועדפת בתכנות מערכות זמן אמת, מערכות תומכות חיים בענף הרפואה, מסחר אלקטרוני ובנקאות, מערכות תעופה וחלל שונות, לוויינים, בקרות לניווט משגרי לוויינים וטילים, תחבורת המונים כגון רכבות תחתיות ומטוסי נוסעים, רכיבי חומרה ותוכנה לשימוש צבאי מגוון עבור צוללות, כלי שריון, מסוקי קרב, כטב״מים, חמקנים, מפציצים, מטוסי קרב, מערכות מכ"ם, ולוחמה אלקטרונית במדינות נאט"ו לרבות ארצות הברית.
היסטוריה.
בשנות ה־70 משרד ההגנה האמריקני התמודד עם יותר מ־450 שפות תכנות במערכות המשובצות בחומרה ותוכנה שהיו בשימוש צבאי בכל זרועות כוחותיה של ארצות הברית. חלקן היו מיושנות, קשות לתחזוקה, תלויות בחומרה, ואף אחת מהן לא נתנה מענה לתכנות מודולרי בטוח שיאפשר שימוש חוזר בקוד, ופיצול הצוותים שעבדו על אותם הרכיבים מבלי לסרבל את תהליך התחזוקה ואמינות הקוד.
בשנת 1975 משרד ההגנה האמריקני הקצה קבוצת עבודה ייעודית למשימה למצוא או לאפיין שפת תכנות שתחליף את כל השפות המיושנות בהתאם לדרישות שהציבו משרד ההגנה האמריקני ומשרד ההגנה הבריטי. לאחר חיפושים ומספר עיצובים מתחרים שעברו שינויים עבור השפה האידיאלית שתענה לכל הדרישות, נולדה ב־1983 שפת התכנות עדה שעברה תקינה בינלאומית באותה שנה והחליפה בהדרגה יותר מ־400 שפות תכנות שהיו בשימוש צבאי בארצות הברית עד לשנת 1996.ארבעה צוותים נענו למכרז והצעותיהם כונו: ”Red“ מטעם Intermetrics בראשות המעצב בֶּנְגָ'מִין בְּרוֹסְגוֹל. ”Green“ מטעם CII Honeywell Bull בראשות המעצב ז׳אן איצְ׳בִּיה. ”Blue“ מ־SofTech בראשות ג'וֹן גוּדְאִינַף. ו־”Yellow“ מטעם SRI International בראשות המעצב גֵ'יי סְפִּיצְזֵן. באפריל 1978 רק ההצעות Red ו־Green עלו לשלב הבא. במאי 1979 זכתה Green, הצעתו של איצ׳ביה, וקיבלה את השם עָדָה (באנגלית Ada) על שם הרוזנת עָדָה לָאבְלֵייס שנחשבת למתכנתת הראשונה בהיסטוריה. עיצוב זה הושפע משפת התכנות LIS שפיתחו איצ׳ביה וצוותו במהלך שנות ה־70. מדריך ההוראות עבור שפת התכנות עדה פורסם לראשונה ביוני 1979 על ידי ACM. ב־10 בדצמבר (יום הולדתה של הרוזנת עדה) בשנת 1980 משרד ההגנה האמריקני תיקנן באופן רשמי את השפה בתקן MIL-STD-1815 המציין את שנת הלידה (1815) של הרוזנת עדה לאבלייס במספר התקן. בשנת 1981 ניצל טוני הואר את ההזדמנות בטקס זכייתו בפרס טיורניג כדי למתוח ביקורת על שפת התכנות עדה שהיא מורכבת למדי ולכן לא אמינה. אבל מאוחר יותר חזר בעצמו כשכתב הקדמה לספר לימוד עבור עדה.
עדה משכה תשומת לב בקרב מתכנתים רבים בתחילת דרכה. תומכיה ואחרים טענו שעם הזמן היא תהפוך לשפה פופולרית גם בשימוש כללי למטרות אזרחיות. איצ׳ביה הכריז אז בפומבי שבתוך עשור תהיינה רק שתי שפות שתשרודנה והן עדה ו־Lisp. מהדרי עדה הראשונים התקשו ליישם את השפה המורכבת הגדולה, מה שהוביל לביצועים ירודים הן בהליך ההידור והן בזמן הריצה. מפתחי המהדרים השונים השקיעו מאמצים ומשאבים רבים כדי לעמוד בכל התנאים התובעניים של מערכת האימות העצומה והמסובכת שהציב בפניהם משרד ההגנה האמריקני כדי לוודא שהמהדרים אכן עומדים בתקני השפה ומוכנים לשימוש תעשייתי. בקובץ הז'ארגון של מונחי ההאקרים שהצטבר מהשנים 1975–1983 תוארה השפה באותם ימים בקרב האקרים כך:היא בדיוק מה שכל אחד היה יכול לצפות - שפה שאושרה בפקודה, עוצבה על ידי ועדה, קשה לשימוש, ובאופן כללי גרמה לבזבוז מיותר של הון עתק. [...] עדה לאבלייס בוודאי הייתה מחווירה מהשימוש שנעשה בשמה.היישום החוקי הראשון של עדה שעמד במבחן האימות וכל התקנים היה ה־NYU Ada/Ed Translator שפותח באוניברסיטת נְיוּ יוֹרְק, ואושר ב־1983. מהדר זה פותח בשפת התכנות SETL שהייתה מבוססת על תורת הקבוצות במתמטיקה ופותחה גם היא באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1991 משרד ההגנה האמריקני דרש לראשונה שכל תוכנה המיועדת לשימוש צבאי תהיה חייבת להיות מתוכנתת בעדה, עם זאת נתנו אישורים מיוחדים למקרים חריגים לעיתים קרובות. הדרישה נזנחה באופן הדרגתי ופסקה ב־1997 כשמשרד ההגנה הראה מגמה עולה באימוץ רכיבי מדף שלא היו מתוכנתים בעדה. במדינות נאט"ו הייתה דרישה דומה עבור מערכות פיקוד ובקרה. עדה הייתה השפה המועדפת למטרות הגנה במדינות כמו שוודיה, גרמניה וקנדה.
עד סוף שנות ה־80 ובתחילת שנות ה־90 מהדרי השפה כבר השתכללו, הביצועים שלהם השתפרו, ורוב הבעיות נעלמו. אך השפה עדיין התמודדה עם בעיות שמנעו או עיכבו את אימוצה וניצול מלוא כוחה, כמו צורת ניהול תהליכונים בשפה שרוב מתכנתי מערכות זמן־אמת לא היו רגילים אליה משפות אחרות.
הודות ליכולתה של עדה לאכוף תנאי פיתוח החיוניים לבטיחות גורלית, השפה אומצה גם בפרויקטים מסחריים ללא מטרות צבאיות היכן שקריסת מערכות עלולה לעלות בחיי אדם או בנזקים כלכליים אדירים כגון בתעשיית התעופה האזרחית, מערכות לפיקוח טיסה, משגרים מסחריים כגון ה־Ariane 4 ו־5, לוויינים ומערכות חלל אחרות, תחבורת רכבות, ובנקאות. לדוגמה מערכת בקרת הטיסה של מטוס הנוסעים הידוע בּוֹאִינְג 777 פותחה בעדה ואינו פרויקט צבאי. מערכות פיקוח הטיסה של קנדה ובריטניה פותחו אף הן בעדה. דוגמה נוספת לשימוש אזרחי בעדה שאינו בענף התעופה היא מערכות האיתות ברכבת המהירה TGV של צרפת, והרכבות התחתיות של לונדון, פריז, ניו יורק, והונג קונג.