פרדריק סוואן (באנגלית: Frederick Swann; נולד ב-1931) הוא נגן עוגב כנסייה וקונצרטים ומנצח מקהלות אמריקאי מן השורה הראשונה. סוואן מרבה בהקלטות וכיהן כנשיא איגוד נגני העוגב האמריקאי בשנים 2002–2008. במהלך הקריירה ארוכת-השנים שלו, בת למעלה מיובל, ניגן סוואן על רוב עוגבי הצינורות הנודעים בעולם והקליט מספר רב של תקליטורים. סוואן, שתואר כ"אחד מחשובי נגני העוגב באמריקה", הוא נגן עוגב אמריטוס של קריסטל קתדרלה ושל "כנסיית הקהילה הראשונה" בלוס אנג'לס.
בימים אלה מתגורר סוואן בפאלם דזרט שבקליפורניה, ומכהן כנגן הבית של כנסיית סנט מרגרט וכנגן ומורה אמן לעוגב באוניברסיטת רדלנדס.
ילדות, נעורים ולימודים.
פרדריק סוואן נולד בלואיסבורג, וירג'יניה המערבית. כבנו של הבישוף המתודיסטי תאודור מ. סוואן, החל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל חמש, אצל נגן העוגב בכנסייה המתודיסטית בווינצ'סטר, וירג'יניה, שם כיהן אביו ככומר בשנים 1937 עד 1943. בראיון בשנים הבאות סיפר, שמקלדת העוגב הפנטה אותו ממבט ראשון ועד מהרה התחיל לקבל שיעורי נגינה בעוגב. בגיל עשר החל סוואן לנגן בעוגב הכנסייה בטקסי התפילה, כאשר מורו מת באופן פתאומי.
אחיו הבכור של סוואן, אדגר, גם הוא נגן עוגב, נהרג בראשית מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1943 עברה משפחת סוואן לסטאונטון, וירג'יניה, ופרדריק המשיך ללמוד אצל העוגבאי ד"ר קרל ברומאן, פרופסור למוזיקה בקולג' מרי בלדווין. השיעורים התקיימו על עוגב "אמונס הווארד" בכנסיית טריניטי האפיסקופאלית. אחרי סיום בית הספר התיכון בסטאונטון, שם ליוה בפסנתר את מקהלת בית הספר, למד סוואן באוניברסיטת נורת'ווסטרן. בשנת 1952 קיבל תואר מוסמך למוזיקה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן ובשנת 1954 קיבל תואר מוסמך למוזיקת קודש מבית הספר של הסמינר התאולוגי בניו יורק.
קריירה.
נגינה בעוגב.
סוואן מילא תפקיד מרכזי בחיי המוזיקה בכנסיית ריברסייד המפורסמת בניו יורק, משנת 1952 עד 1982, תחילה כנגן עוגב מחליף (1952-57), אחר כך כנגן עוגב (1957-65) לצד וירג'יל פוקס, עד לפרישתו של פוקס בשנת 1964. בין 1966 ל-1982 כיהן סוואן כנגן עוגב, מנצח מקהלה ומנהל מוזיקלי בריברסייד.
החל בשנת 1982, היה סוואן נגן עוגב ומנהל מוזיקלי בקתדרלת קריסטל בגרדן גרוב, קליפורניה. בתקופת כהונתו בקתדרלת קריסטל (1982-98) נחשב על דעת רבים כנגן העוגב הנצפה ביותר בעולם, כיון שמיליונים בכל עיר גדולה ביותר מ-165 ארצות ברחבי העולם ראו ושמעו אותו מדי שבוע בטקסי התפילה ששודרו בטלוויזיה.
לאחר זאת כיהן סוואן כנגן העוגב של כנסיית הקהילה הראשונה (First Congregational Church) בלוס אנג'לס בין 1998 ל-2001, שם ניגן באחד עוגבי הכנסייה הגדולים בעולם. הכלי אדיר הממדים היה מצויד ביותר מ-20,000 צינורות נפרדים.
כעוגבאי קונצרטים בעל שם עולמי, הרבה להופיע ברסיטלים בצפון אמריקה, אירופה והמזרח הרחוק. באחת מעונות הקונצרטים, לא מכבר, ניגן סוואן ביותר מ-40 רסיטלים בצפון אמריקה ובשני סיורי קונצרטים באירופה, שכללו הופעות מיוחדות בקתדרלת נוטרדאם בפריז, בקתדרלת סנט פול בלונדון ובקתדרלה של פאסאו בגרמניה. במהלך הקריירה הארוכה שלו יצאו לסוואן מוניטין של חונך עוגבים חדשים, בלמעלה מ-600 כנסיות ואולמות קונצרטים, וכך נבחר לחנוך את הכלים החדשים ב"אורקסטרה הול" בשיקגו, אילינוי, עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, בשנת 1981 וב"דייוויס סימפוני הול" בסן פרנסיסקו עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, בשנת 1984. ב-9 בספטמבר 2003 חנך את העוגב הגדול ביותר באסיה, בסיאול, קוריאה הדרומית. ב-30 בספטמבר 2004 ניגן סוואן בקונצרט החגיגי לחנוכת העוגב בן 6,125 הצינורות של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס באולם הקונצרטים על שם וולט דיסני. כעבור חודש ניגן בעוגב הצינורות הגדול ביותר בברמודה, בכנסייה האנגליקנית באי.
הוראה.
סוואן נמנה עם סגל המורים בסמינר התאולוגי למוזיקת קודש בניו יורק ובמכללה להוראה של אוניברסיטת קולומביה ובמשך עשר שנים עמד בראש מחלקת העוגב של בית הספר מנהטן למוזיקה. בימים אלה הוא נגן הבית ומורה אמן לעוגב באוניברסיטת רדלנדס בקליפורניה.
נשיאות איגוד נגני העוגב האמריקאי.
בשנת 2002 נבחר סוואן לנשיא איגוד נגני העוגב האמריקאי (AGO). הוא נבחר שוב בשנת 2006 לתקופת כהונה שלישית של שנתיים כנשיא הארגון בן 25,000 החברים.
בשנת 2002 העניק לו סניף ניו יורק של AGO את התואר "המבצע הבינלאומי של השנה". ב-13 באפריל 2008 הכתיר אותו האיגוד ברסיטל חגיגי בכנסיית הקהילה הראשונה בלוס אנג'לס בתואר "נסיך הכתר של מלך כלי הנגינה" על "שירות מסור... במשך למעלה מיובל שנים". ב-1 ביולי 2008 החליפה איילין גנטנר את סוואן בתפקיד נשיאת איגוד נגני העוגב האמריקאי. בוועידה הארצית של האיגוד, ביולי 2010, בוושינגטון הבירה, קיבל סוואן את "פרס אדוארד האנסן" על הנהגה מצטיינת מאת סגן הנשיא, ג'ון ווקר (נגן עוגב).
יצירות שיצאו לאור.
יצירותיו של סוואן שיצאו לאור כוללות את Let the Whole Creation Cry ו"נעימה לחצוצרה ברה מז'ור" (1991), לצד עיבודים לעוגב של מזמורי תפילה נודעים כמו חסד מופלא, How Great Thou Art, Fairest Lord Jesus ו-O God Our Help in Ages Past.
הקלטות של יצירות לעוגב ולמקהלה.
פרדריק לאו
פרדריק (פריץ) לֵאוּ (באנגלית: Frederick Loewe, בגרמנית: Friedrich (Fritz) Löwe (מבוטא "לֵוֵה"); 10 ביוני 1901 - 14 בפברואר 1988) היה מלחין אוסטרי-אמריקאי ממוצא יהודי. הוא יצר עם הלבריתן אלן ג'יי לרנר את מחזות הזמר "גברתי הנאווה" ו"קמלוט", שהוצגו בברודוויי במשך שנים והיו גם לסרטי קולנוע מצליחים.
חייו.
לאו נולד בברלין להורים וינאיים, אדמונד ורוזה לווה. אביו היה כוכב אופרטה יהודי ידוע-שם, שהופיע ברחבי אירופה ובשתי האמריקות. הוא הופיע בתפקיד הרוזן דנילו בהפקה הברלינאית של האלמנה העליזה בשנת 1906.
פרדריק לאו גדל בברלין ולמד בבית הספר הפרוסי לקדטים מגיל חמש עד שלוש-עשרה. בגיל צעיר למד לנגן בפסנתר משמיעה ועזר לאביו לחזור על תפקידיו. בגיל שבע החל לחבר שירים. בהמשך למד בקונסרבטוריון למוזיקה בברלין (קונסרבטוריון שטרן), הווירטואוז קלאודיו אראו למד שנה אחת מעליו, ובין חבריו ללימודים היו פרוצ'ו בוזוני ואז'ן ד'אלבר. הוא זכה במדליית הולנדר מטעם בית ספרו והופיע כפסנתרן קונצרטים עוד בהיותו בגרמניה. בגיל 13 היה הפסנתרן הסולן הצעיר ביותר שהופיע אי פעם עם הפילהרמונית של ברלין. ג'פרי בלוק מציין, בערך "פרדריק לאו" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין, שלכל הפרטים האלה אין שום אישור או תיעוד פרט לדברי לאו עצמו, והם מוטלים בספק.
בשנת 1924 קיבל לווה האב הצעה להופיע בניו יורק ופרדריק נסע עמו לשם, נחוש בהחלטתו להלחין לברודוויי. החלטה זו התגלתה כקשה לביצוע, והוא קיבל על עצמו עבודות שונות, בהן החתמת בקר, כריית זהב והיאבקות. לבסוף מצא עבודה כפסנתרן במועדונים גרמנים ביורקוויל ובבתי קולנוע כמלווה לסרטים אילמים. גם לפרטים אלה אין כל תיעוד פרט לדברי לאו עצמו.
לאו החל להסתופף במועדון, שהיה מקום מפגש קבוע לאנשי תיאטרון, שחקנים, מפיקים, מנהלי תיאטרון ובמאים. שם פגש את אלן ג'יי לרנר בשנת 1942. עבודתם המשותפת הראשונה היה עיבוד מוזיקלי של הפארסה של בארי קונור "הפראייר" (The Patsy), בשם "מסמר המסיבה" (Life of the Party), ללהקת קבע מדטרויט, החזיקה מעמד על הבמה תשעה שבועות רצופים, שכנעה את הצמד לעשות יד אחת עם ארתור פירסון במחזה "מה קורה?" (?What's Up), שנפתח בברודוויי ב-1943 וזכה ל-63 הצגות. שנתיים אחריו עלתה על הבמה הצגת "היום שלפני האביב". שתי הצגות אלה היו כישלונות, אך עבודתם המשותפת הבאה, "בריגדון", פנטזיה מוזיקלית רומנטית שהתמקדה בעיקר בסקוטלנד, הציב את הצמד במעמד של היוצרים המצליחים ביותר של מחזות זמר משולבים. אחרי שיתוף הפעולה הבא שלהם, "המכורים לזהב" (1951) שעסק בימי הבהלה לזהב בקליפורניה בשנות ה-50' של המאה ה-19 והצליח פחות מקודמו, כתב הצמד את "גברתי הנאוה" (1956), עיבוד לפיגמליון של ג'ורג' ברנרד שו, והמחזמר הזה האריך ימים על הבמה יותר מכל הצגה אחרת בתקופתו ונחשב לאחד ממחזות הזמר המצליחים ביותר בכל הזמנים. כעבור שנתיים הוציאו מתחת ידיהם את ג'יג'י, עיבוד לנובלה של קולט, שזכה לפרס האקדמיה. יצירתם המשותפת האחרונה לברודוויי, "קמלוט", משנת 1960, עיבוד לגרסתו של ט. ה. וייט לאגדת המלך ארתור, עמדה בתלאות ההפקה, שכללו בעיות בריאות של הבמאי מוס הארט, מתחים אישיים וביקורות ראשונות גרועות, וזכתה לתקופת הצגות מכובדת בברודוויי.
אחד המאפיינים למחזות הזמר של לרנר ולאו לאחר "בריגדון" היה הצגת דמות מרכזית בגילומו של שחקן שאינו זמר, המגיש את שיריו בשילוב של דיבור ושירה. דוגמאות לכך הם לי מרווין בסרט "המכורים לזהב"; רקס הריסון על הבמה ובסרט "גברתי הנאוה"; לואי ז'ורדן ב"ג'יג'י"; ריצ'רד ברטון (במה) וריצ'רד האריס (סרט) ב"קמלוט".
אוסף יצירותיו של לאו נשמר במדור המוזיקה של ספריית הקונגרס בוושינגטון.
נבחרת ישראל עד גיל 17
ג. יהודה
Girl Gone Wild
Girl Gone Wild (בעברית: בחורה פרועה) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית מדונה. השיר יצא לאור כסינגל השני של מדונה מאלבום האולפן ה-12 שלה, MDNA. השיר יצא ב-2 במרץ 2012 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
וידאו קליפ.