נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס נפגשו בניקוסיה ב-21 בנובמבר 2017. הם דנו על פיתוח מאגרי פחמימנים במזרח הים התיכון ועל פרויקטים של אנרגיה מועילה הדדית. הם עודדו ובירכו על יוזמות של המגזר הפרטי בפרויקטים של תשתיות אנרגיה, החשובות לביטחון האנרגיה של כל שלוש המדינות, כגון קישור ה-EuroAfrica Interconnector.
אוסקר פטיפורד
אוסקר פטיפורד (באנגלית: Oscar Pettiford; 30 בספטמבר 1922 – 8 בספטמבר 1960) היה נגן קונטרבס, צ'לן ומלחין ג'אז אמריקאי. הוא היה אחד הנגנים הראשונים שעבדו בסגנון הבי בופ.
ביוגרפיה.
פטיפורד נולד באוקמולגי, אוקלהומה. אמו הייתה משבט צ'וקטאו, ואביו היה חצי צ'רוקי וחצי אפרו-אמריקאי. הוא גדל וניגן בלהקה המשפחתית בה שר ורקד לפני שעבר לפסנתר בגיל 12, ואז עבר לנגן בקונטרבס כשהיה בן 14. הוא צוטט באומרו ש"הוא לא אהב את הדרך בה אנשים מנגנים בבס ולכן פיתח את דרכו לנגן אותו".
אף על פי שזכה להערכה רבה מאמנים רבים וביניהם נגן הקונטרבס מילט הינטון, הוא ויתר בגיל 14, (1941) מכיוון שלא האמין שהוא יכול להתפרנס ממקצוע זה. כעבור חמישה חודשים הוא פגש שוב את הינטון, ששכנע אותו לחזור למוזיקה.
בשנת 1942 הצטרף ללהקת צ'רלי בארנט ובשנת 1943 זכה לתשומת לב ציבורית רחבה יותר לאחר שהקליט עם קולמן הוקינס בשירו "האיש שאני אוהב".("The Man I Love")
באותה תקופה פטיפורד הקליט גם עם הפסנתרן ארל היינס ועם נגן הסקסופון בן ובסטר. לאחר שעבר לניו יורק, הוא היה אחד הנגנים (יחד עם דיזי גילספי, ת'לוניוס מונק, קני קלארק) שבתחילת שנות הארבעים נגנו יחד במועדון הג'אז "Minton's Playhouse" בהארלם, שם התפתח סגנון המוזיקה שלימים נקרא בי-בופ bebop. הוא ודיזי גילספי הובילו קבוצת בופ בשנת 1943.
בשנת 1945 נסע פטיפורד עם הוקינס לקליפורניה, שם הופיע בסרט "The Crimson Canary", סרט מסתורין הידוע בפסקול הג'אז שלו, בו הופיע גם הזמר והגיטריסט ג'וש ווייט.
לאחר מכן עבד עם דיוק אלינגטון בין השנים 1945 ל-1948 ועבור וודי הרמן בשנת 1949. לאחר מכן עבד בעיקר כמנהיג להקה בשנות החמישים. כמנהיג הוא גילה בשוגג את קנונבול אדרלי. לאחר שאחד הנגנים שלו שכנע אותו לאפשר לאדרלי, מורה לא ידוע למוזיקה, לעמוד על הבמה, הוא שמע את אדרלי מבצע קטע סולו של יצירה תובענית וקשה במיוחד, אותה ביצע אדרלי בצורה מרשימה.
פטיפורד נחשב לחלוץ הצ'לו ככלי סולו במוזיקת הג'אז. הוא ניגן לראשונה בצ'לו כבדיחה על מנהיג הלהקה שלו (וודי הרמן) כשירד מהבמה בזמן הסולו שלו וחזר, באופן בלתי צפוי, עם צ'לו וניגן עליו. בשנת 1949, לאחר שסבל משבר זרוע, פטיפורד לא הצליח לנגן בבס שלו, ולכן התנסה בצ'לו שחבר השאיל לו. הוא כוונן אותו ברביעיות, כמו קונטרבס, אך אוקטבה גבוהה יותר, פטיפורד מצא את האפשרות להופיע במהלך השיקום שלו (שבמהלכו זרועו הייתה במתלה) ועשה את ההקלטות הראשונות שלו עם הכלי בשנת 1950. הצ'לו הפך לפיכך לכלי המשני שלו, והוא המשיך להופיע ולהקליט איתו לאורך כל הקריירה שלו.
הוא הקליט רבות במהלך שנות ה-50 של המאה העשרים עבור חברת הקלטות הג'אז האמריקאית "Debut Records", חברת ההקלטות העצמאית "Bethlehem Records" ו-"ABC Paramount".
באמצע שנות החמישים הוא ניגן בשלושת האלבומים הראשונים של ת'לוניוס מונק שהוקלט עבור החברת ההקלטות Riverside Records.
בין השנים 1954–1958 הוביל פטיפורד גם הרכבי שישייה ("סקסטט"), להקות ביג בנד ותזמורות ג'אז שניגנו במקומות במנהטן כמו Birdland, שם המשיך לחקור השמעות אינסטרומנטליות יוצאת דופן, כולל קרן צרפתית ונבל. נגן כלי הנשיפה והמלחין גיגי גריס שיתף פעולה עם פטיפורד בעיבודים החדשים של אלבומי hi-fi של התזמורת.
בשנת 1958 עבר פטיפורד לקופנהגן, דנמרק והחל להקליט עבור חברות אירופיות.
לאחר שעבר לאירופה הוא הופיע לעיתים קרובות עם מוזיקאים אירופיים, כמו הגיטריסט אטילה צולר, וגם עם מוזיקאים אמריקאים אחרים שהתיישבו באירופה, כמו הפסנתרן באד פאוול והמתופף קני קלארק.
הוא נפטר בשנת 1960 בקופנהגן זמן קצר לפני יום הולדתו ה-38, מנגיף שקשור למחלת הפוליו.
כתף קרה
"כתף קרה" הוא ביטוי המשמש להביע פעולה של התעלמות, דחייה או התכחשות לאחר. כמו כן הביטוי משמש לציין התנהגות אדישה וקרירה.
מקורו של הביטוי מיוחס למשורר סר וולטר סקוט שטבע את הביטוי ביצירה שפורסמה בשנת 1816, שהוא למעשה תרגום שגוי של ביטוי שהופיע בתרגום הלטיני של הביבליה, וולגאטה. ישנה גם אטימולוגיה עממית מוטעית שהיא נפוצה לביטוי זה.
הביטוי "כתף קרה" שימש ביצירות ספרותיות רבות ונכנס לשפת העם. הביטוי משמש כתיאור ליחס של ריחוק ובוז, מבט מבזה מעבר לכתף ואפילו בהקשר של אישה שמנסה לדחות התנהגות של גבר אגרסיבי ואף תוקפני. השימוש בביטוי כתף קרה פופולרי מאוד בעיקר כביטוי לתיאור פעולת התעלמות ממישהו או משהו, או מתן תגובה לא ידידותית.
אטימולוגיה.
השימוש המתועד הראשון בביטוי היה בשנת 1816 על ידי סר וולטר סקוט בשפה הסקוטית ביצירה שכתב: "אנטיקורי". הביטוי הזה הוא בעצם תרגום "מוטעה של הביטוי הלטיני dederunt umerum recedentem" מתוך ספר נחמיה מתרגום הלטיני של התנ"ך וולגאטה, שפירושו למעשה "בעקשנות הם הפנו את גבם אליך". מקורו בתרגום השבעים, תרגום של המקרא וחיבורים עתיקים אחרים ביוונית עתיקה. השם הלטיני לעצם הזרוע קיבל בטעות את התרגום השגוי, כי לעיתים פירוש המילה במקור הוא "כתף" או "אחורה".
ציטוט מהיצירה של וולטר סקוט בה הופיע הביטוי במקור:
" (...) אולי אכפת לך כי חוסר אהבתה של הרוזנת הגיע רחוק יותר מאשר רק לתת לך כתף קרה".
המילה המקבילה בה השתמש סקוט כדי לתאר את הסיטואציה כחלק מהביטוי "כתף" מקבילה למילה המשמשת לתיאור של תחושת קור אשר נתמכת עוד יותר על ידי שימוש בהקשר של המילה הזו בפעמים אחרות ביצירה השלמה של סקוט ממנה לקוח הביטוי. הביטוי מופיע גם באחת מיצירותיו המאוחרות של סקוט בשם: "באר סנט רונאן". לאחר שנות ה -20 של המאה העשרים הביטוי נהיה נפוץ גם באמריקה. ביוני 1839 במכתב לעורך בעיתון "The Bangor Daily Whig and Courier" שראה אור בניו אינגלנד נכתב: "מספר דמויות בולטות ויועצים בקבינט הפנו כתף קרה לשגריר שלהם, על ההתנהגות העצמאית שלו באותו אירוע".
ישנו עוד הסבר נפוץ יחסית למקורו של הביטוי, שבלשנים טוענים שהוא אטימולוגיה עממית שהשתרשה בטעות. הסבר זה, שמקורו של הביטוי הוא בהגשת כתף קרה של בשר כבש או בשר אחר לאורחים לא רצויים - חזר על עצמו בכמה ספרי אטימולוגיה לא אקדמיים (לא מדעיים) אף על פי שהוא אינו נכון ככל הנראה.
גורם אחד טוען כי ההסבר לביטוי נובע מפעולה מילולית מאוד: הפנייה של כל הגב, או לפחות הכתף, לאדם שמנסים להימנע ממנו.
יחסי מצרים–רומניה
יחסי מצרים–רומניה הם יחסי החוץ בין מצרים לרומניה.
היסטוריה.
ב-6 בדצמבר 1879 כוננו הנסיכויות הרומניות המאוחדות יחסים דיפלומטיים עם האימפריה העות'מאנית, שהייתה אחראית על יחסי החוץ של ח'דיוות מצרים. ב-1 באפריל 1906 כוננה ממלכת רומניה יחסים דיפלומטיים עם ח'דיוות מצרים, ופתחה בה נציגות דיפלומטית. ב-3 באפריל 1926 שדרגה רומניה את הנציגות לדרגת צירות. ב-15 בדצמבר 1941 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות מלחמת העולם השנייה, והם חודשו רק ב-2 באפריל 1947. ב-1 באפריל 1957 שדרגו המדינות את רמת הנציגות לרמת שגרירות. בשנת 2018 חגגו שתי המדינות 112 שנות יחסים דיפלומטיים.
יחסים כלכליים.
בראייה היסטורית כלכלית ומסחרית קצרה ניתן להבחין בצמיחה מתמדת של יחסי הסחר הדו-צדדיים, שרמתם הגיעה בשנים 2014 ו-2015 לכמיליארד דולר, והבטיח למצרים את המקום הראשון בקרב שותפות הסחר של רומניה באפריקה.
בין הייצוא הרומני למצרים יש: דגנים (בעיקר חיטה), מוצרי נפט, עץ, כימיקלים, מוצרי מתכת, ציוד תעשייתי וחשמלי, מכוניות וחלקי חילוף, צמיגים, רהיטים וכו'. הייצוא המצרי לרומניה כולל: ירקות ופירות, מוצרי מזון, תרופות, כימיקלים, חומרי פלסטיק, קרמיקה וכלי זכוכית, טקסטיל, ציוד תעשייתי וחשמלי וכו'.
קיימת פרספקטיבה אמיתית של חברות רומניות להגדיל עוד יותר את שיתוף הפעולה הכלכלי בהתחשב בתוכניות הפיתוח המשמעותיות של המגזרים הכלכליים העיקריים במצרים כגון חשמל, נפט וגז, חקלאות ומשאבי מים, תשתיות, דיור, הובלות נהרות, רכבת וכבישים, תיירות. ועוד. כמה חברות רומניות המתמחות בתחומים אלה כבר הצהירו כי הן מעוניינות להשתתף בתוכניות אלו וחלק מהחוזים כבר נחתמו ונפרשו.
שרמן מינטון
שרמן "שיי" מינטון (באנגלית: Sherman "Shay" Minton; ) היה סנאטור מטעם אינדיאנה ושופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית.