ביוני הצטרף לפנאתינאיקוס.
קריירת נבחרות.
גנאה שיחק בנבחרות הצעירות של חבל הבסקים, אבל כששב לרומניה בחר לייצג את הנבחרת הרומנית הבוגרת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 ביוני 2017, בניצחון 3–2 על במשחק ידידות.
מבוגיי מאיי
הכנסייה האורתודוקסית הפולנית
הכנסייה האורתודוקסית הפולנית (בפולנית: Polski Autokefaliczny Kościół Prawosławny; ברוסית: Польская православная церковь) היא אחת מהכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות. הכנסייה נוסדה ב-1924 על מנת לארגן את הנוצרים האורתודוקסים ממוצא פולני בחלקה המזרחי של המדינה בעקבות עצמאות פולין לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הגורם המרכזי שהוביל להקמתה של הכנסייה היו תוצאותיו של הסכם ריגה שסיים את המלחמה הפולנית-סובייטית ואשר הותיר כמות גדולה של שטחים שהיו בעבר בשליטת האימפריה הרוסית, במסגרת הרפובליקה הפולנית השנייה ובכלל זה אזור מערב בלארוס וווהלין האוקראינית שם חיו אוכלוסיות אורתודוקסיות משמעותיות. אובדן הקשר עם הכנסייה הרוסית האורתודוקסית בברית המועצות, בשל הרדיפה הדתית שם, הותיר את הכמורה האורתודוקסית בפולין במשבר, ובשנת 1924 הובילה הפטריארכיה האקומנית מהלך למתן אוטוקפליה לכנסייה האורתודוקסית הפולנית.
החל משנת 1948 כפופה הכנסייה באופן רשמי לכנסייה האורתודוקסית הרוסית. זוהי הכנסייה השנייה בגודלה בפולין ונכון ל-2021 משתייכים אליה כ-504,000 מאמינים (מוצהרים), יש בה 486 אנשי כמורה והיא מחולקת ל-249 קהילות מאמינים (יחידה ארגונית בסיסית בכנסייה). מאז 1998 עומד בראש הכנסייה מטרופוליטן ורשה וכל פולין, סאווה (הריצ'וניאק).
היסטוריה.
שורשים.
על אף שהכנסייה האורתודוקסית הפולנית כגוף אוטונומי היא חדשה יחסית לכנסיות אחרות, והיותה של פולין כמעוז של קתוליות, לנצרות הארתודוקסית שורשים עמוקים בדברי ימיה של פולין הודות לקרבתה של פולין לרוס של קייב (ממנה יצאו רוסיה, אוקראינה ובלארוס) וקיומם של מיעוטים סלאביים מזרחיים (אשר נודעו באירופה בשם רותנים) בחלקים של מזרח פולין, כמו גם שינויים תכופים בגבולותיה המזרחיים של פולין. בשנת 981 נכבשו אזורים משמעותיים במזרח פולין על ידי נסיך רוס של קייב ולדימיר הראשון, ועד אמצע המאה ה-14 היו שטחים אלו שייכים כמעט ברציפות לנסיכים הרותנים. במקביל לכך החל תהליך של יישוב אדמות אלה שנמשך מאות שנים. האזורים שייושבו החליפו בעלות פעמים רבות, וקרבות רבים התנהלו באזורי הספר בין נסיכות מזוביה (סובב ורשה), פולין, רוסיה וליטא. עם כיבוש האדמות הללו על ידי הנסיכים הרותנים נבנו הכנסיות האורתודוקסיות הראשונות. בשנת 1191 נבנתה כנסיית בוריס וגלב בגרודנו (היום בשטח בלארוס). כמו כן ישנו תיעוד לקיומה של כנסייה אורתודוקסית מ-1240 במיילניק שבמחוז פודלסיה. בשנים 1219–1220 ייסד דניאל הדוכס של גליציה בישופות אותודוקסית באוהרוסק שבמחוז לובלין ובנה שם קתדרלה ומנזר. בתורו, בשנים 1237–1240 העביר אותו הדוכס את מושבה של הבישופות האורתודוקסית לחלם, אף טרם הקמתה של בישופות לטינית שם (ב-1358).
ממלכת פולין.
לאחר הצטרפות נסיכות האליץ'-וולין לממלכת פולין תחת שלטון קז'ימייז' הגדול, גדלה מעורבותה הפוליטית של הכנסייה. המלך הפולני הוביל מהלך מול הפטריארך של קונסטנטינופול ליצירת מטרופוליט בשטח פולין ולאחר שקיבל את אישורו מינה לתפקיד המטרופוליט את אנטוני מטרופוליט גליציה.
בתקופת הרפורמציה בפולין במהלך המאה ה-16 מעמדה של הכנסייה האורתודוקסית נחלש ונציגי משפחות צאילים המירו דתם לפרוטסטנטיות או קתוליות. חוסר הסדר הפנימי בכנסייה האורתודוקסית הובילה גורמים בה לקרוא לאיחוד. ההיררכיה האורתודוקסית התייחסה למהלך זה בחשש רב. הסינוד שהתנגד להכפפת הכנסייה לאפיפיור ביצע מספר רפורמות פנימיות ובראשן חיזוק המסדרים הנוצריים על חשבון הבישופים. שלושה בישופים ממורמרים שהתכנסו בסוקאל החליטו על איחוד והכפפת הכנסייה לאפיפיור. לאחר שנתמכו בידי הדוכס יאן זמויסקי הם פנו למטרופוליטן מיכאל עם טיוטת ההצעה. זה האחרון התנה שלושה תנאים: ביטחונות של המלך על שוויון בין הכמורה האורתודוקסית והקתולית, הגנה על הבישופים הרותניים מפני הפטריארכים ושליחיהם ומתן מקום לאצילים האורתודוקסים בסנאט הפולני. המלך זיגמונט השלישי אישר את בקשתם מלבד מתן מקום בסנאט לאצולה האורתודוקסית, בטענה שזה לא בסמכותו לאשר שינוי היות שפולין הייתה באותה העת חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, וכך בשנת 1596 עם חתימתו של הסכם איחוד ברסט, הוקמה הכנסייה הרותנית המאוחדת (בפולנית: Ruski Kościół Unicki) על מנת לפייס בין הרותינים האורתודוקסים שישבו בפולין לכס הקדוש. כאשר מטרופולין קייב הוכפף לשליטת הפטריארך של מוסקבה ב-1685 ושולבו במבנה הפוליטי של רוסיה הצארית, באמצעות הסכם גרימלטוב ב-1686, שאפו האפיפיור והשלטונות הפולניים להשמיד לחלוטין את הכנסייה האורתודוקסית בפולין, מחשש שהם יהפכו לבעלי ברית של מוסקבה. ההנחה הייתה שכל האצילים האורתודוקסים באיחוד הפולני-ליטאי יצטרפו לכנסייה המאוחדת. תחת לחץ השלטונות, הבישוף של לבוב יוזף שומלנסקי קיבל רשמית את סמכות השיפוט של האפיפיור בשנת 1700. שנתיים לאחר מכן, הבישוף של לוצק, דיוניזי זבוקרשיצקי (1695–1702) הצטרף גם הוא. יחד עם מעמד האצולה האורתודוקסית, מנזרים וקהילות רבות הצטרפו לאיחוד בלחץ ממשלתי. כאשר שלושה בישופות הצטרפו לאיחוד, הכנסייה האורתודוקסית באיחוד הפולני-ליטאי צומצמה לבישופות ביילורוסית אחת, במוהילב. מצב זה נותר ללא שינוי עד לחלוקת פולין ב-1795.
הרפובליקה הפולנית השנייה.
מרגע שהכריזה פולין על עצמאותה, שאפו מנהיגי הכנסייה האורתודוקסית לניתוקה מהפטריארך של מוסקבה וקבלת מעמד של אוטוקפליה. ב-12 בפברואר וב-13 באפריל 1920 התייעצו נציגי משרד הדתות והחינוך הציבורי עם פרופ' ולדיסלב אברהם , מומחה למשפט קאנוני מאוניברסיטת לבוב על הסכם אפשרי עם הבישופים האורתודוקסים, שתחום שיפוטו יהיה שטח פולין. ועידות אלה החליטו כי יצירת קשר עם הבישופים תקדים את זמנה עקב חוסר יציבות הגבול המזרחי של הרפובליקה הפולנית השנייה שהייתה שרויה במלחמה עם ברית המועצות. עם זאת, הוסכם כי האורתודוקסיה הפולנית תהפוך במהירות לעצמאית מהאורתודוקסיה הרוסית. בתקופה זו, בשל חזרתם של אנשי דת מרחבי האימפריה הרוסית לשעבר, ההיררכיה האורתודוקסית בפולין רק החלה להתארגן. בשנת 1920, הרשויות הפולניות הוציאו היתר לבישוף בביאליסטוק, ולודז'ימייז' (טיכוניצקי) , לנהל את מחוזות גרודנו וורשה. אף על פי כן, הם משכו החלטה זו לאחר שנודע להם דעותיו הפרו-רוסיות של הבישוף. הוא גורש מהמדינה והוחלף על ידי הארכיבישוף של מינסק וטורובסקי. במקביל, הבישוף יז'י (ירושבסקי), שבא מרומא, תמך באוטונומיה האפשרית של הכנסייה האורתודוקסית בפולין. הוא הצטרף לבישופים דיוניזי מווהלין, פנטליימון רוז'נובסקי מפינסק-נובגורוד, סרג'יץ מביילסקו וולודז'ימייז' מביאליסטוק וגרודנו (האחרון כאמור שינה את דעתו). הבישופים היו חלוקים בדעותיהם בדבר אוטוקפליה אפשרית. כל הבישופים היו בעלי אזרחות רוסית, ולכן מלבד המטרופוליטן יז'י, רק דיוניזי ופנטליימון תמכו ברעיון האוטונומיה. עקב כך מגעי הממשלה נרקמו רק איתם, ועקפו את שאר קבוצת הבישופים.
ב-16 בספטמבר 1921 הוזמנו אנשי הדת הבכירים ביותר של הכנסייה האורתודוקסית למשרד הדתות הפולני . בפגישה השתתפו הארכיבישוף יז'י (ירושבסקי), הבישוף פנטליימון (רוז'נובסקי) והבישוף דיוניזי מווהלין. לאחר קריאת הדו"ח על מצבה של הכנסייה האורתודוקסית בפולין, השר מאצ'יי ראטאי הודיע לבישופים הנוכחים על תוכניות הממשלה לעתיד הכנסייה האורתודוקסית בפולין שבבסיסה עמדה אוטוקפליה. השר רטאי גם הציע שהארכיבישוף יז'י (ירושבסקי), בשל הסמכות שהוא נהנה מקרב המאמינים ואנשי הדת, יהפוך לראש הכנסייה הזו. לאחר חילופי הדעות הצהירו הבישופים שהם יהיו מוכנים להקים מחדש את הכנסייה האורתודוקסית בפולין על בסיס אוטוקפליה, בתנאי שיקבלו את הסכמתו של הפטריארך טיכון, שעמד בראש כנסיית האם, הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. במקביל למאמציה של ממשלת פולין, שלח הארכיבישוף יז'י לאחר התייעצות עם פנטלימון ודיוניזי מכתב לפטריארך טיכון וביקש להבהיר את מצבה של הכנסייה האורתודוקסית בפולין ולפעול למען אוטוקפליה עתידית. ביום זה הכירו הבישופים במטרופוליטן יז'י כממונה עליהם והתחייבו לעשות מאמצים להשיג אוטוקפליה מהפטריארך של מוסקבה, בהתאם לחוק הקאנוני. למרות זאת, הארכיבישוף של וילנה וליטא, אלוטריוס (בוגויאוולנסקי) , התנגד אישית להחלטות המטרופוליטן יז'י בעניין זה, סירב להזכיר את שמו במהלך התפילות, והוביל התנגדות להחלטותיו של זה האחרון כמו גם פנטליימון שבינתיים שינה את דעתו וגם הוא הורחק מהכנסייה.
ב-14 באוקטובר 1921 אמור היה להיערך כינוס של מועצת בישופים, במטרה לקבוע סופית את כיוון הפעולה של הכנסייה בנושא האוטוקפליה. עם זאת, הדבר לא יצא לפועל בשל התנגדותם של אלה שלא היו בעד עצמאות הכנסייה האורתודוקסית בפולין, ולודז'ימייז' ופנטלימון (רוז'נובסקי), ששינו את עמדתם. רק בינואר בשנה שלאחר מכן נערכה פגישה של מועצת הבישופים, אך הדיון שהתקיים שם לא הוביל להסכמה בשאלת מעמדה העתידי של הכנסייה. למרות זאת, משרד הדתות הציג תקנות זמניות על יחסי השלטון עם הכנסייה האורתודוקסית בפולין בצו, ללא הסכמת כל הבישופים ומבלי להתייחס למעמד הכנסייה ביחס לכנסיות האורתודוקסיות האחרות.