השואה השקטה הוא ביטוי המתייחס בעיקר להתבוללות בקרב יהודי ארצות הברית, כאסון לאומי שגורם לצמצום והיעלמות האוכלוסייה היהודית מדור לדור, אך כך גם בקרב קהילות יהודיות במדינות אחרות. כמו כן משתמשים במונח זה למספר נושאים בלתי קשורים זה לזה בקרב מספר קבוצות חברתיות ותת-תרבויות כדי לבטא תפיסה שלהם כשואה, אסון וחורבן.
התבוללות.
מאז השואה, ביהדות, וכיום בעיקר בקרב יהודים אורתודוקסיים-דתיים ומסורתיים, הביטוי משמש לתאר התבוללות של יהודים (התבוללות תרבותית ודתית בקרב לא-יהודים) כמצב אסוני, בין השאר בהקשר של נישואים בין-דתיים. הפעילים נגד התבוללות זו מפרסמים שכיום שיעור הנישואים עם לא-יהודים בקרב יהודי ארצות הברית, למשל, הוא 55%, דבר המשפיע לרעה על הדמוגרפיה של העם היהודי בעולם. כך לדוגמה, הרב אפרים בוכוולד , מראשי העוסקים בהחזרה בתשובה בארצות הברית, טוען כי שואה שקטה זו עלולה להביא לכיליון הדרגתי של קהילת יהודי ארצות הברית בתוך כ-30 שנים. בהקשר זה אמרה ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר: .
בדצמבר 1992 קיימה הכנסת דיון בנושא "דרכים לביעור נגע ההתבוללות בתפוצות". חבר הכנסת בנימין נתניהו אמר בו: "מה שנוצר במחצית המאה האחרונה, מאז מלחמת העולם השנייה, זה איום של השמדה שקטה, של שואה שקטה, שבאמצעותה נעלמים יהודים רבים בדרך ההתבוללות, או דרך נישואי התערובת, או דרך ילדים יהודים שלא נולדים". חבר הכנסת משה קצב אמר: "לאחר ההשמדה הפיזית של שישה מיליוני יהודים בתקופת השואה, באה ומתרחשת בימים אלה השואה הרוחנית. ולדאבוננו, התהליך הזה של ההתבוללות ונישואי התערובת מחריף והולך. [...] רק העלייה לישראל, ועמה הגברת הזיקה לדת היהודית, לעם היהודי, יכולה, אדוני היושב-ראש, לעצור את המגמה השלילית המחריפה והולכת, ועל ידי כך נוכל להציל את עם ישראל משואה רוחנית".
בדיון בכנסת בשנת 2017, בהקשר של עבודה בשבת, אמר חבר הכנסת ישראל אייכלר כי "השואה השקטה בארצות הברית זו ההתבוללות של היהודים שם".
בישיבת ממשלה בשנת 2019 שעסקה במצב הקהילות היהודיות בעולם אמר שר החינוך, רפי פרץ, שנישואי תערובת בין יהודים ללא יהודים גרמו לאובדן שישה מיליון יהודים בשבעים השנים האחרונות, והם בבחינת שואה שנייה. הליגה נגד השמצה הגיבה לדבריו של פרץ: "השימוש במונח "שואה" לתיאור נישואי תערובת פסול ומהווה זילות של השואה. בנוסף, זה תורם למתח הקיים ממילא בין ישראל ליהדות ארצות הברית. כשר החינוך וכראש איחוד מפלגות הימין, אנו קוראים לרב רפי פרץ לקדם דיאלוג מכבד ולהידרש למחלוקות הקיימות בצורה אחראית." בעקבות פנייה מיושב ראש הסוכנות היהודית יצחק הרצוג השיב לו פרץ: "מתוך חרדה עמוקה לגורל העם היהודי השתמשתי במילה "שואה", ביטוי שבא לבטא את עומק הכאב וייתכן ולא היה במקומו."
שימושים נוספים לביטוי.
הפלות.
בקרב אקטיביסטים הפעילים נגד הפלות, הביטוי "השואה השקטה" או "שואת תינוקות" משמש לתאר הפלות מלאכותיות. למשל, אחת הקבוצות החברתיות הפועלות בתחום זה בארצות הברית קרויה בשם "ניצולי שואת ההפלות". לדברי פעילים נגד הפלות, החל מ-1973 (בה הותרו הפלות בפסק דין רו נגד וייד), בוצעו בארצות הברית כ-50-60 מיליון הפלות מלאכותיות, דבר המושווה לרצח עם ולשואת יהודי אירופה.
פגיעה בקהילות יהודיות במהלך השואה.
לעיתים, יש המשתמשים בביטוי 'השואה השקטה' ביחס להשמדה או לפגיעות שספגו קהילות יהודיות מסוימות במהלך השואה. המשתמשים בביטוי זה, מבקשים להגביר את המודעות הציבורית לסיפורים שלדעתם לא זוכים למקום הראוי להם בזיכרון הקולקטיבי.
גרמי שמיים
סן מיגל דה איינדה
סן מיגל דה איינדה (בספרדית: San Miguel de Allende; לעיתים מקוצר לסן מיגל) היא עיר במדינת גואנחואטו במקסיקו. היא נמצאת במרכז מדינת גואנחואטו, במרחק של 97 קילומטרים מהעיר גואנחואטו, בירת גואנחואטו, ובמרחק של 274 קילומטרים ממקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
סן מיגל דה איינדה ידועה בתור העיר הראשונה במקסיקו ששוחררה משלטון ספרד במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו.
העיר והמתחם הישועי חסוס נסרנו דה אטוטונילקו הוכרו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2008.
היסטוריה.
לפני בואם של הספרדים לאזור, במקום בו נמצאת העיר התקיימה התיישבות ילידית בשם איסקואינפן.
ב-1542 הנזיר הפרנציסקני חואן דה סן מיגל ייסד בקרבת איסקואינפן כנסייה וכפר בשם "סן מיגל אל גראנדה". הילידים לא היו מרוצים מהקולוניזציה של האזור והם תקפו את הכפר בשנים שלאחר מכן עד שהוא ננטש באזור 1550. הספרדים לא ויתרו וב-1555 הכפר נוסד מחדש כמיסיון וכמוצב צבאי, צפון-מערבית למיקום הכפר המקורי.
כעבור כמה שנים התגלו מצבורי כסף באזור מדינת סקטקס של היום. בעקבות כך הוקמה דרך ממקסיקו סיטי לאזור סקטקס שעברה דרך סן מיגל. הילידים המשיכו לתקוף, וההתיישבות הפכה לאתר צבאי וכלכלי חשוב. הממשל של מלכות המשנה של ספרד החדשה עודד התיישבות באזור במטרה לדכא את ההתקפות, כמו גם נתינת אוטונומיה מסוימת ופטור ממס לשבטי הילידים.
הדרכים שהוקמו קישרו את סן מיגל להתיישבויות הכורים באזורי מדינות סקטקס וסן לואיס פוטוסי של היום, והיא הפכה למרכז מסחרי חשוב. עקב כך, ההתיישבות הפכה לאחת העשירות והגדולות במלכות המשנה של ספרד החדשה. סן מיגל הגיעה לשיא גדולתה באמצע המאה ה-18, עת נבנו מרבית המבנים הגדולים בעיר.
ב-1810 התגלה קשר נגד השלטון הקולוניאלי הספרדי, בהנהגתם של מיגל אידלגו אי קוסטייה וחוספה אורטיס דה דומינגס, ביחד עם אנשים נוספים, בהם כמה מאנשי סן מיגל. אחד מהם היה איגנסיו איינדה. ההודעה על גילוי הקשר עברה דרך סן מיגל אל העיירה דולורס (כיום דולורס אידלגו), שם שהו אידלגו ואיינדה. עקב כך ב-16 בספטמבר באותה שנה זעק אידלגו את "זעקת דולורס" (Grito de Dolores), במהלכה קרא אידלגו לאנשי דולורס להתקומם נגד השלטון הספרדי וגייס צבא מורדים. בכך נפתחה מלחמת העצמאות של מקסיקו. צבא המורדים יצא מדולורס ועצר בקרבת המתחם הישועי חסוס נסרנו דה אטוטונילקו. משם המורדים המשיכו אל סן מיגל והשתלטו עליה, והיא הפכה להתיישבות הראשונה ששוחררה משלטון הספרדים.
ב-1826, לאחר סיום המלחמה, סן מיגל קיבלה מעמד של עיר ושמה שונה לסן מיגל דה איינדה, כהוקרה לאיגנסיו איינדה, שהוצא להורג על ידי הספרדים במהלך המלחמה. למרות הפיכתה לעיר, כלכלת העיר הצטמצמה והאוכלוסייה התחילה לעזוב את העיר. מצב זה נמשך במשך מרבית המאה ה-19. היה שיפור קל במצב העיר במהלך תקופת שלטונו של הנשיא פורפיריו דיאס בסוף המאה, במהלכה החקלאות השתקמה ונבנו באזור סכרים, אמות מים ומסילות. עם זאת, באותה זמן הפסיקה הכרייה במדינת גואנחואטו והעיר חזרה לגווע, עד שבתחילת המאה ה-20 היא הייתה על סף הפיכה לעיר רפאים.
בסוף שנות ה-30 ובתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 העיר "התגלתה" על ידי אמנים אמריקאים שהתרשמו מהמבנים הקולוניאליים. הם הקימו בתי ספר לאומנות שזכו להצלחה בקרב וטרנים אמריקאים בוגרי מלחמת העולם השנייה, שגם חזרו והתיישבו בעיר לאחר שפרשו לגמלאות, וסן מיגל דה איינדה הפכה למעין "מובלעת" אמריקאית במקסיקו. בנוסף, האמנים הרבים שהתיישבו בסן מיגל דה איינדה גרמו לגדילה משמעותית של תעשיית התיירות בעיר.
כלכלה.
כיום כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תיירות ותעשייה. באזורים מסביב לעיר חקלאות היא עדיין הענף המרכזי, ומגדלים באזור בין היתר תירס, חיטה, שעועית ואלפלפה.
ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
סן מיגל (מקסיקו)
יחזקאל ברשטין
רבי יחזקאל הלוי ברשטין (לעיתים בטעות: ברנשטיין. תרמ"ט, 1889 (בערך), טרסטינה - ח' בחשוון תש"ב, 29 באוקטובר 1941, הפורט התשיעי, קובנה), היה תלמיד חכם וראש ישיבה ליטאי. נודע בעולם הישיבות על שם ספרו ה"דברי יחזקאל".
ביוגרפיה.
נולד בשנת תרמ"ט (1889) בטרסטינה שבמחוז ביאליסטוק, לרב צבי הירש ברשטין. בגיל צעיר יצא ללמוד בישיבות ליטא ולא יכל לשוב לבית הוריו שהיה בשטח שבשליטה פולנית.
בתרס"ח החל ללמוד בישיבת סלובודקה, שבה כונה כמנהג הימים על שם עיר הולדתו 'יחזקאל טרסטינער'. לצידו החלו ללמוד באותה שנה בישיבה, גם 'ראובן מינסקער' ו'דניאל סידרער' שהתפרסמו לאחר מכן בעולם הישיבות. במהלך לימודיו בסלובודקה, האזין גם לשיעוריו של הרב ברוך דב ליבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק שפרשה מישיבת סלבודקה, והייתה ממוקמת בקרבת מקום. קיימת סברא שבאותם ימים למד גם מפי רבי אברהם אהרן בורשטיין "הגאון מטבריג".
בי"ב בסיוון תרע"ג, נישא לשפרה בתו של ר' אבא ראובן אש מוואבאלניק, ועבר להתגורר בעיירה זו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גלו לוואבאלניק תלמידי ישיבה רבים, התארגנה בבתי המדרש ישיבה זמנית, ובה העביר רבי יחזקאל ברשטין שיעורים, לצדו של הרב המקומי רבי יהודה לייב פורר. תלמידם מאותם ימים הוא הרב אלעזר מנחם מן שך.
במהלך המלחמה גלו בני משפחתו לאזור חרקוב, והוא נפרד מהם והגיע לקרמנצ'וג שבה שהתה גם ישיבת "כנסת ישראל" מסלובודקה. לאחר המלחמה חזר לוואבאלניק והתאחד עם משפחתו, אך התברר שחמיו שהיה המפרנס העיקרי של המשפחה כולה, נעדר, וכנראה הוגלה בידי הרוסים. לא היה להם מקור פרנסה בוואבאלניק, והם נאלצו לעקור ממנה.
בין השנים תרע"ח-תרפ"ב (1918-1922), שימש כר"מ בישיבה שהוקמה אז בקרילוב שבמחוז חרסון, בראש הישיבה עמד הרב המקומי רבי אברהם לייב שור. השנים למדו בחברותא מדי ערב שבעה דפי גמרא, וסיימו יחד את התלמוד הבבלי פעמיים במשך שנתיים. מתלמידיו בקרילוב: רבי אברהם אליהו מייזס, רבי הלל פאליי, ורבי אפרים זאב גרבוז.