הגרסה המשופרת למפציץ הוקר הארט, שפותחה על פי תנאי מכרז G.7/34, נרכשה על ידי חיל האוויר המלכותי כמטוס ביניים בזמן שמטוסים חד-כנפיים, כגון הפיירי באטל, עדיין היו בפיתוח והיה צורך בהרחבה מהירה של כוח המפציצים באמצעות שדרוג דגם קיים.
מבנה גוף ההיינד היה שילוב של צינורות פלדה חלולים ודוראלומיניום, הכנפיים היו מכוסות בד, בעוד הרכיב העיקרי שהבדיל אותו מההארט שקדם לו היה המנוע מסוג רולס-רויס קסטרל סימן V, והכנסת שיפורים מגרסאות מאוחרות של ההארט, כגון תא טייס אחורי נמוך יותר שפותח עבור ההוקר דמון, התקנת עמדה למטיל הפצצות והחלפת המחליק תחת הזנב בגלגל אחורי. אב הטיפוס (מס' ייצור K2915) נבנה בקצב מהיר בשל מחויבויותיה של הוקר לפרויקטים אחרים, וטיסת הבכורה נערכה ב-12 בספטמבר 1934. שינויים נוספים הוכנסו לאחר מכן (מסעף צינורות מפלט בתצורת "קרני אייל", מדחף עשוי מתכת תוצרת פיירי-ריד ושיפורים במנוע) וההיינד מסדרת הייצור הראשונה (מס' K4636) המריא לראשונה ב-4 בספטמבר 1935.
היסטוריה מבצעית.
ההיינד החל בשירות מבצעי בטייסת מס' 21 בנובמבר 1935, 527 מטוסים מסוגו נבנו בתוך שנתיים ובסופו של דבר צייד 26 טייסות של פיקוד המפציצים ועוד 13 טייסות-עזר של חיל האוויר המלכותי. מטוסי היינד נמכרו גם למדינות אחרות, כגון אפגניסטן, אירלנד, לטביה, איראן, פורטוגל, דרום אפריקה, שווייץ וממלכת יוגוסלביה. ב-1937 החל תהליך של הוצאת ההיינד מטייסות המפציצים המבצעיות של חיל האוויר המלכותי והוא הוחלף בפיירי באטל ובבריסטול בלנהיים, בעוד טייסות העזר בהן שירת משנות את ייעודן והופכות לטייסות קרב או סיור ימי. מעט לפני פריצתה של מלחמת העולם השנייה עדיין שירת ההיינד בטייסת מס' 613 במשימות שיתוף פעולה קרקעי והוחלף בגרסה אחרת של ההארט, ההוקר הקטור, בנובמבר 1939.
להיינד נמצא תפקיד חדש, החל מ-1937, בתור מטוס אימון דו-מושבי למפציצים והיווה את השלב השני בהדרכת פרחי טייס לאחר הטיסות שביצעו בדה הבילנד טייגר מות'. שנה לאחר מכן הותקן בהיינד ציוד לטיסת מכשירים שהרחיב את תפקודו והוא המשיך לשרת כמטוס אימון במהלך כל מלחמת העולם השנייה. גרסאות האימון של ההיינד פעלו גם בקנדה ובניו זילנד.
ב-1941 טסו מטוסי היינד דרום אפריקניים במשימות קרביות בתפקידם המקורי כמפציצים קלים כנגד הכוחות האיטלקיים במסגרת המערכה במזרח אפריקה. לפחות שני מטוסי היינד יוגוסלביים פעלו כנגד הגרמנים והאיטלקים במהלך המערכה בבלקנים באפריל 1941.
מטוסי היינד איראניים הופעלו כנגד כוחות בעלות הברית במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. בסיסי חיל האוויר האיראני האימפריאלי נכבשו בידי בעלות הברית תוך זמן קצר, ומטוסי ההיינד הושמדו או פורקו בידי הבריטים.
שירות.
ההוקר היינד שירת במדינות הבאות:
דייויד בלו
שרת התרבות
התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי
התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי (באנגלית: New Jersey Symphony Orchestra היא תזמורת סימפונית היושבת דרך קבע בניו ג'רזי, ארצות הברית. מטה התזמורת הוא בניוארק, ניו ג'רזי. המנהלת המוזיקלית והמנצחת הראשית של התזמורת מאז 2016 היא שיאן ג'אנג.
מיקום ואולמות קונצרטים.
פיליפ ג'יימס ייסד את התזמורת ב-1922. במשך שנות ה-40' של המאה ה-20, הופיעה התזמורת ב"סימפוני הול ניוארק". בימים אלה מופיעה התזמורת באולמות בשש ערים במדינת ניו ג'רזי:
אוסף כלי הקשת "תור הזהב".
לא מכבר התפרסמה תזמורת ניו ג'רזי ברכישה שביצעה, של 30 כלי קשת, בהם כמה שבנה אנטוניו סטרדיווארי, לקשתניה, מן האוסף של הרברט ר. אקסלרוד, בשנת 2003. לורנס טמבורי, שהיה אז נשיא התזמורת ומנהל עסקיה הראשי שלה, גרס, שרכישה זו תשפר את כוח המשיכה של התזמורת ואת יוקרתה, הן לקהל והן לתורמים. נמה ירווי אמר במפורש, שזו הייתה הסיבה העיקרית להסכמתו לקבל עליו את ניהול תזמורת ניו ג'רזי. התזמורת כינתה את האוסף בשם "תור הזהב" של כלי הקשת.
חילוקי דעות באשר לרכישת הכלים התגלעה כאשר התעוררו ספקות לגבי ערכו האמיתי של האוסף. אקסלרוד העריך את שוויו ב-49 מיליון דולר ומכר אותו לתזמורת ב-17 מיליון דולר. התברר, מכל מקום, שההערכה של 17 מיליון דולר הייתה קרובה יותר לערך השוק בעת המכירה. יתר על כן, חקירות של כתב עיתונות העלו ספקות באשר לאותנטיות המלאה של אחדים מן הכלים באוסף. כתב האישום הפלילי של אקסלרוד, שהובא למשפט בהמשך ונמצא אשם בהעלמת מס פדרלי שלא הייתה קשורה באוסף כלי הקשת, גרמה לתזמורת מבוכה ואי-נעימות בנושא העסקה שעשתה עם האיש.
באפריל 2004 התמנה סיימון ווד לנשיא תזמורת ניו ג'רזי, אחרי שטמבורי עבר לנהל את התזמורת הסימפונית של פיטסברג. ווד עצמו עזב את תזמורת ניו ג'רזי ביולי 2005 ועבר לתזמורת הסקוטית הלאומית. החקירה בנושא "אוסף תור הזהב" התנהלה בתקופת כהונתו של ווד. באוקטובר 2006 התמנה גרמילה למנהל הראשי כממשיכו של ווד.
במרץ 2007 הודיעו גרמילה ותזמורת ניו ג'רזי, שעקב קשיים כספיים חמורים, הם שוקלים למכור את אוסף "תור הזהב". ההסכם המקורי עם אקסלרוד כלל התחייבות מצד התזמורת להחזיק באוסף לפחות עשר שנים, אבל אקסלרוד הסכים לאפשר לתזמורת לנסות למכור את האוסף. התוכנית הייתה להשתמש בכספים שתכניס מכירת האוסף לסילוק החוב ולהגדלת קרן המענקים של התזמורת. שאיפת התזמורת הייתה למכור את האוסף בשלמות ולקבל אותו בהשאלה לשימוש נגני התזמורת, אבל פרשנים עמדו על הקושי לממש תוכנית כזאת.
בנובמבר 2007 הודיעה התזמורת על מכירת כלי "תור הזהב" לחברת השקעות אמריקאית ומשקיעים נוספים, תמורת $20 מיליון דולר וחלק מן הרווחים מכל מכירה בעתיד של הכלים. סעיף בהסכם הקנה לתזמורת זכויות נגינה ב-28 מן הכלים שנמכרו למשך 5 שנים לפחות.
עוד על התזמורת.
על אף בעיות המימון והמחלוקת בנושא אוסף הכלים, השתפרה רמתה האמנותית של התזמורת בתקופת כהונתו של נמה ירווי. בפברואר 2008 הודיעה התזמורת על סיום כהונתו של ירווי כמנהל המוזיקלי בסוף עונת 2008–2009. ירווי הסכים לכהן כיועץ אמנותי לאחר תום החוזה שלו כמנהל מוזיקלי, ובהמשך קיבל את התואר מנצח מהולל (conductor laureate). התזמורת צמצמה את סגל נגניה ואת מספר הקונצרטים למנויים, החל מעונת 2009–2010. מאז עונת 2006–2007 קיימה תזמורת ניו ג'רזי סדרת שידורי רדיו בארצות הברית, ובאוקטובר 2007 הודיע גרמילה שהשידורים יימשכו. באוקטובר 2009 הודיעה התזמורת על מינויו של ז'אק לאקומב למנהל המוזיקלי ה-13 של התזמורת, החל בעונת 2011-2011, בחוזה התחלתי ל-3 שנים, שהוארך ביולי 2012 עד עונת 2015–2016.
עם פרישתו של גרמילה מתפקיד הנשיא, הודיעה תזמורת ניו ג'רזי בדצמבר 2012 על מינוי ריצ'רד דייר לנשיאה הבא. הנשיא החדש החל בתפקידו בינואר 2013 וב-10 בינואר 2013 התפטר ממנו לאחר דיווחים על האשמה קודמת בהטרדה מינית ב-1996 והפרזות אפשריות במצב עסקיו.. ביוני 2013 התמנה ג'יימס רו לנשיא הבא של תזמורת ניו ג'רזי.
הקלטות.
תזמורת ניו ג'רזי ביצעה כמה הקלטות לחברת דלוס עם מנהלה המוזיקלי הקודם זדנק מאצאל, בהן יצירות מאת הקטור ברליוז, אנטונין דבוז'אק, ריינהולד גליאר ומודסט מוסורגסקי.
פיליפ ג'יימס
פיליפ ג'יימס (באנגלית: Philip James 17 במאי 1890 - 1 בנובמבר 1975) היה מלחין, מנצח ומחנך מוזיקה אמריקאי.
חייו.
לימודים.
ג'יימס נולד בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. בגיל צעיר החל לנגן בפסנתר ובכינור וקיבל שיעורים בתאוריה של המוזיקה. כמו כן שר במקהלת נערים בכמה מכנסיות ניו ג'רזי. משנת 1904 עד 1909 למד נגינה בעוגב אצל ג'. וארן אנדרוז וב-1907 החל ללמוד הרמוניה מתקדמת וקונטרפונקט אצל הומר נוריס. כן למד הלחנה אצל רובין גולדמרק, אליוט שנק ורוסריו סקאלרו והשתלם בנגינה בעוגב אצל ז'וזף בונה ואלכסנדר גילמן בפריז.
קריירת ניצוח והלחנה.
במלחמת העולם הראשונה ניגן ג'יימס בתזמורת הצבאית של חיל המשלוח האמריקאי, ובהמשך היה למנצחה. ויקטור הרברט שמע את עבודתו עם התזמורת ועם שחרורו של ג'יימס מן הצבא, שכר אותו כמנהל מוזיקלי לקומדיה המוזיקלית שלו "נערת הזהב שלי". ג'יימס ניצח על להקת האופרה של הרברט משנת 1919 עד 1922.
בשנת 1922 היה ג'יימס שותף להקמתה של התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי והיה למנצחה הראשון. משנת 1929 עד 1936 ניצח ג'יימס על הסימפונית הקטנה של במברגר, ששידרה מדי שבוע בתחנת הרדיו WOR בניו יורק. בשנת 1932 זכה בפרס של $5000 מרשת NBC על חיבורו הסאטירי "תחנה WGZBX", שתזמורות רבות וחשובות ביצעו אותו בהמשך. יצירותיו האחרות שזכו בפרסים בשנות ה-30' היו האוברטורה "ברט הארט", סוויטה לתזמורת מיתרים ו"שירת הלילה".
אף כי ג'יימס המשיך להלחין עד מותו ב-1975, יצירותיו רחבות-הממדים הושמעו רק לעיתים רחוקות לאחר אמצע המאה ה-20. עם זאת, כמה מיצירות הקודש המוקדמות שלו, בהן "מדיטציה" לעוגב והמזמור "על נהרות בבל", עודן ברפרטואר הכנסייתי.
קריירת הוראה.
ב-1923 החל ג'יימס את קריירת ההוראה הארוכה שלו באוניברסיטת ניו יורק, שם כיהן כראש המחלקה למוזיקה משנת 1934 עד 1956. בין תלמידיו שם היו מילטון בביט, ברנרד הרמן ומרווין דוויד לוי.
טמוקו
טמוקו (בספרדית: Temuco) היא עיר וקומונה בדרום צ'ילה, היא בירת פרובינציית קאוטין ובירת מחוז אראוקניה והעיר הגדולה ביותר בו. בעקבות הגישה הנוחה שלה הן לעמק האנדים והן לחוף משמשת טמוקו כמוקד הכלכלי התרבותי התיירותי וההיסטורי של אראוקניה. העיר ממוקמת כ־670 קילומטרים מדרום לבירה, סנטיאגו, היא משתרעת על פני שטח של 464 קמ"ר וע"פ מפקד האוכלוסין לשנת 2017 מתגוררים בה 282,415 תושבים.