תפיסת הריח תלויה, במידה רבה, בנסיבות. ריח בישול נתפש כרצוי בעת בישול, אך לא לאחר הארוחה או כאשר יש תחושת מלאות. גם גורמים תרבותיים לוקחים חלק בתפישת הריח - מה שנעים לאחד עשוי להיות לא נעים לאחר. ריחה של הגויאבה למשל הוא ריח שנוי במחלוקת, כאשר לרוב האנשים דעה מוצקה עליו לכאן או לכאן.
מחקר ריחות הוא שדה מחקר מתפתח, אך הוא מסובך ומורכב. מערכת ההרחה האנושית יכולה להבחין בין אלפי ריחות שונים על בסיס כמות מועטה ביותר של חומר הנישא באוויר. חוש הריח של חיות רבות טוב יותר. ישנם, למשל, סוגים של פרחים המפרישים ריחות הנקלטים על ידי דבורים במרחק של קילומטר ויותר.
פרומונים הם ריחות כימיים המשמשים לתקשורת. נקבת העש יכולה להפריש פרומון שיגרה את הזכר ממרחק של כמה קילומטרים. מלכות דבורי הדבש מפרישות באופן קבוע פרומונים ששולטים על פעילות הכוורת. הפועלות בכוורת יכולות להפריש ריחות שיקראו לדבורים אחרות לתוך חלל מתאים כאשר הנחיל עובר ממקום למקום, או לסמן "אזעקה" כאשר הנחיל נמצא תחת איום.
ריחות מלאכותיים.
זיהוי ריחות באופן מלאכותי.
מדענים עובדים על ייצור מכונות מריחות שיוכלו להתמודד עם ריחות שונים - החל מבחינת בשמים וכלה בזיהוי מחלת הסרטן, אך ה"אפים המלאכותיים" טרם הגיעו לרמת ביצועים מספקת.
ייצור ריח טוב כגורם משיכה.
כבר אלפי שנים שכל התרבויות בכל העולם מייצרות תכשירים להוספת ריח טוב - בשמים, במגוון שיטות, צורות, ומצבי צבירה. ראה על כך בערך המרוחב בושם ובערך חומרי ריח.
מדענים אחרים עובדים על הפקת ריחות באופן אוטומטי על בסיס מגוון מצומצם של ריחות, כפי שניתן להרכיב מגוון צבעים על בסיס מספר צבעי יסוד.
בשנות השמונים היה גל אפנתי של "עטי ריח" - עטים צבעוניים, שכל אחד מהם אופיין בריח מסוים. זו דוגמה לאופנה שהטכנולוגיה גרמה.
חברת סמסונג הודיעה על הגשת פטנט על טלפונים סלולריים המכילים מכל בושם לפליטה בלחיצה על כפתור או בכניסת שיחה.
אמפולת ריח בננה, שהוא אחד הריחות שחיקויו המלאכותי רווח יותר, משמשת לבדיקת אטימותו של מסנן מסכת אב"כ: אם ניתן להריח את הריח, המסכה אינה אטומה או שמסנן הפחם טעון החלפה.
כאשר הועלתה האופרה "האהבה לשלושה תפוזים" בישראל בתחילת שנות התשעים, חולקו לקהל כרטיסי ריח. במהלך ההופעה, בין הסצנות, הוצג על הבמה שלט שנשא מספר. הקהל התבקש לגרד את המשבצת המתאימה למספר, כדי להפיק ריח התואם את הסצנה הקרובה.
ייצור ריח רע כגורם דחייה.
משטרות ברחבי העולם משתמשים בריח רע לפיזור הפגנות. למשטרת ישראל ישנו רכב הנקרא מכתזית, שאם ממלאים את המיכל שלו בבואש הוא מתיז ריח רע על המפגינים, במטרה להרתיע אותם מלהפגין, ולגרום להם ללכת לביתם להתנקות.
תנועת ההתנגדות הצרפתית, ניסתה להילחם בנאצים במלחמת העולם השנייה באמצעות נשק צחנה מיוחד שיוצר על ידי האמריקאים. "פצצות הסירחון" היו אמורות להיות מושלכות על קצינים נאצים ולהדביק אותם בצחנה נוראה, אולם כתוצאה מתקלות מקומיות בהפעלה, פשט הסירחון בכל פריז, ולפיכך נגנז הנשק.
זיהוי אנשים לפי ריח גופם.
מחקר אמריקאי מגלה שלכל אחד מאיתנו יש ריח גוף ייחודי משלו. בעקבות המחקר השקיע משרד ההגנה האמריקאי בפיתוח מכונה שתזהה אנשים על פי ריח גופם. הפרויקט שמתוכנן בפנטגון מבוסס על הרעיון שלכל אדם גנים שמייצרים ריח גוף ייחודי.
זיהוי מצבים גופניים לפי ריח.
כלבים ניחנים בכושר הרחה המאפשר להם להריח ריחות בריכוזים שאדם לא יכול להבחין בהם. מחלות הומניות שונות מתאפיינות בריחות ספציפיים אותם כלבים יכולים להריח, למשל סוכרת, מחלות סרטן שונות, וכן מצבים נפשיים שונים.
וויליאם מקינלי
פצצה גרעינית
כור אטומי
ארנבת
אַרְנֶבֶת (שם מדעי: "Lepus") הוא סוג של יונקים קטנים ממשפחת הארנביים הכולל את המינים הגדולים ביותר בסדרת הארנבאים ובראשם ארנבת אירופית ששוקלת מעל 5 ק"ג.
המין ארנבת אסמית (Caprolagus hispidus) וארבעת מיני הסוג ארנבת אדומה (Pronolagus), הופרדו מסוג זה. כל שאר הסוגים במשפחת הארנביים מכונים ארנבים.
אדוארד סעיד
אדוארד ודיע סעיד (בערבית: إدوارد وديع سعيد; 1 בנובמבר 1935 - 24 בספטמבר 2003), היה חוקר ומבקר ספרות פלסטיני, פרופסור לאנגלית ולספרות השוואתית באוניברסיטת קולומביה ופעיל בתנועה הלאומית הפלסטינית. סעיד, הנחשב לאחד מאבות הפוסטקולוניאליזם, יצר את המושג "אוריינטליזם" בהקשרו המודרני, באמצעותו ביקר את גישת המערב כלפי המזרח, ובמיוחד כלפי מדינות ערב, וטען כי מקורה בשאיפות האימפריאליסטיות של ארצות המערב ובגישה אתנוצנטרית ואף גזענית. סעיד נודע גם כאחד האידאולוגים הבולטים של הפלסטינים, חבר במועצה הלאומית הפלסטינית, וכמבקר חריף של מדינת ישראל.
תולדות חייו.
אביו של סעיד היגר מירושלים לארצות הברית בתחילת המאה ה-20, התאזרח בה. לאחר המלחמה היגר למצרים ועסק במסחר. קרובי משפחתו נשארו בירושלים בשכונת טלביה. משפחתו של סעיד השתייכה לדת הנוצרית אנגליקנית. לטענת סעיד, לאחר מותו המוקדם של אחיו הבכור ג'רלד בבית חולים בקהיר, מספר ימים לאחר הלידה, בחרו הוריו לקיים את הלידה הבאה, זו של אדוארד, בירושלים ואצל מיילדת יהודיה, בעת ביקור משפחתי אצל קרוביהם. הוא נקרא 'אדוארד' על שם אדוארד השמיני, שהיה אז נסיך ויילס. סעיד גדל ולמד בקהיר ומדי פעם ביקר עם הוריו אצל קרובי משפחתו בירושלים. בתקופת אל-עלמיין בשנת 1942, התגוררה משפחת סעיד מספר חודשים ברמאללה, שם שכרה בית עד שיירגע מצב המלחמה במצרים.
את לימודי בית הספר היסודי עשה בבית ספר גאזירה בקהיר.
בדצמבר 1947, בעת שפרצו המאורעות בתחילת מלחמת העצמאות לאחר החלטת החלוקה, שהה סעיד עם הוריו בביקור בירושלים. המשפחה עזבה למצרים לפני התלקחות הקרבות, וכעבור מספר שבועות הגיעו לקהיר גם קרובי המשפחה הירושלמים. בהמשך המלחמה, נסעה משפחת סעיד לארצות הברית ושהתה שם.
סעיד למד בקולג' ויקטוריה שבאלכסנדריה, אולם סולק מבית הספר ונשלח ללמוד בבית הספר 'מאונט הרמון' (הר חרמון) שבארצות הברית. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון, ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. שימש משך שנים רבות פרופסור לאנגלית ולספרות השוואתית באוניברסיטת קולומביה, וכן לימד באוניברסיטאות הרווארד, ג'ונס הופקינס וייל. סעיד היה פובליציסט פורה ופרסם בעיתונים בינלאומיים רבים, ביניהם "אל-אהראם ויקלי", הגרסה האנגלית של "אל-אהראם"). הוא היה פסנתרן מוכשר ובמשך שנים פרסם טור בענייני מוזיקה בעיתון "The Nation". בשנת 1999 ייסד את "תזמורת דיוואן מערב-מזרח" בצוותא עם המוזיקאי דניאל בארנבוים, שהיה ידידו הקרוב. תזמורת זו קירבה בין מוזיקאים צעירים מישראל ומארצות ערב.
סעיד נפטר בניו יורק בגיל 67, לאחר מאבק ממושך במחלת הלוקמיה.
אוריינטליזם.
סעיד ביקר את גישת המערב כלפי המזרח. לדבריו בספרו "אוריינטליזם" (1978), במסורת המערב שררה מסורת ארוכה של דימויים שגויים ורומנטיים של אסיה והמזרח התיכון, ששימשה הצדקה לשאיפות הקולוניאליות של ארצות הברית ואירופה. הספר נכתב כראשון בטרילוגיה העוסקת בקשרים בין המזרח והמערב. הספרים האחרים בטרילוגיה הם שאלת פלסטין וכיסוי המזרח.
התזה.
"אוריינטליזם" כתוב במסורת סוגת הכתיבה הידועה כהיסטוריה של הרעיונות, בה מתוארים רעיונות יסוד מסוימים - בדרך כלל בהיסטוריה של המערב - ונדונים מאפיינים קבועים ודינמיים בהם, על פני התקופה שבין יוון הקלאסית והתקופה המודרנית. הטקסט המכונן במסורת זו הוא ספרו של ארתור לאבג'וי , "שרשרת הוויה גדולה" (Great chain of being). "אוריינטליזם" נכתב לפי חוקי הסוגה, ודן בדמות המזרח המשתקפת בתרבות המערב, מיוון הקלאסית ועד למודרנה. ספרו של סעיד קנה לו פרסום עולמי, והעמיד אותו בליבה של מחלוקת מתמשכת על תוכני ספרו ועל התזה שביטא בו.
בספר גרס סעיד כי המערב - כמעין ישות תרבותית אחידה מיוון ועד ימינו - מגדיר את עצמו ביחס ל"מזרח", שזוהה אצל היוונים עם ממלכת פרס (סעיד פותח את דיונו בתיאור "הפרסים" של אייסכילוס), ועם הזמן זוהה עם העולם הערבי והאסלאם. ההבחנה בין "הם" ו"אנחנו" (עמ' 285) גורמת להטיית יחסו של המערב למזרח בדרכים שונות, שביטוין הפוליטי הוא "סטריאוטיפים גזעניים, אידאולוגיים ואימפריאליסטים" (עמ' 286). סעיד כינה את הפרשנות הזאת "אוריינטליזם" וטען שהיא באה לידי ביטוי בכל אינטראקציה של העולם המערבי עם המזרח, ובפרט במחקר, בספרות ובאומנות. מנקודת מבטו של סעיד, חוקרי המזרח - האוריינטליסטים - פעלו לא לקידום של ידע, אלא לשימוש בידע כדי לבסס שליטה. כלומר, הטקסטים שהאוריינטליסטים כתבו לא הכילו מידע (במובנו כידע מדעי), אלא כוונון של הקורא, כפעולה ישירה או כבחירה להימנע מפעולה, באופן שיוביל לדיכוי המזרח על ידי המערב. על פי סעיד הטקסטים האוריינטליסטים דומים יותר למודעת פרסומת מאשר לכתבה עיתונאית. הטיעון התאורטי הושתת על תאוריות כדוגמת משלב כוח/ידע של מישל פוקו (בכתביו המאוחרים) שסעיד היה מחלוצי יישומו (התייחסות ישירה ומפורטת לנושא נמצאת בספרו של סעיד כיסוי המזרח, שנכתב כהשלמה לאוריינטליזם, ועסק בדרך בה המדיה התקשורתית במערב "מכסה" את המזרח, כלומר עוטפת ומסתירה אותו). ביקורתו העזה של פוקו (המוקדם) בקשר למתודה ולפרקטיקה של ההיסטוריה של הרעיונות, לא אומצה על ידי סעיד.
דוגמה ידועה היא ניתוח של סעיד לטקסט של ברנרד לואיס:
סעיד ניתח קטע זה תוך התמקדות במקור האטימולוגי שלואיס נותן ל"התרוממות", כלהלן:
להמחשת ביקורתו של סעיד על לואיס, ניתן להבחין בדמיון שבין "מהפך" או "התרוממות" ובין הביטוי האנגלי "Uprising" (מרד) והביטויים העבריים "התקוממות" ו"קוממיות", כולם מלשון "קימה".