ב-1 בספטמבר 2008 הגישה הקרן הלאומית הצעה בגובה 6.3 מיליון לירות שטרלינג על מנת להעביר לחזקתה את האחוזה למטרות שימור, ביחד עם הגנים והאדמות. בדצמבר 2009 הודיעה הקרן כי הצעתה התקבלה.
מבנה.
אחוזת סיטון דלאוואל היא יצירתו האחרונה של ואנברו, ונחשבת ליצירת המופת הגדולה ביותר בקריירה האדריכלית שלו; בתקופה זו של הקריירה שלו הוא היה מומחה בעל שם בסגנון בארוק אנגלי, אותו שכלל בהשוואה לסגנון הבארוק היבשתי של טירת הווארד או ארמון בלנהיים המקושט והנוקשה. חלק ניכר מהקישוטים באחוזה היו מוסווים. לצללית של הבית הייתה חשיבות זהה למראה הפנימי שלו.
התפיסה העיצובית של ואנברו בבואו לתכנן את האחוזה הייתה דומה למה שיישם בטירת הווארד ובארמון בלנהיים: חלק המרכזי, המכיל את חדרי המדינה והחדרים העיקריים, ומשני צדדיו אגפים. האגפים מחוברים לחלק המרכזי באמצעות מעברים שבהם שלושה פתחים עם משקוף קשתי, ומעל כל אחד מאלה נמצא גמלון. מכל צד יש שבעה פתחים קשתיים של חלונות הנמצאים מעל הארקדה שבקומת הקרקע. בחלק המרכזי היו שני מגדלים עם מעקות וצריחונים.
באגף המערבי נמצאים חדרים משניים וחדרי שירותים. הוא נפגע בשרפה הראשונה אך שוחזר לצורתו המקורית, והמאפיינים הבולטים שלו הם קולונדה גדולה ומטבח עם קמרונות. האגף המזרחי מכיל את האורווה, שהיא חדר גדול בעיצוב ארמון, עם תאים ואבוסים תואמים. בין שתי הכנפיים הייתה חצר גדולה שאורכה 55 מטרים ורוחבה 46.5 מטרים. הצד החיצוני של הבית הוא עדיין דוגמה טובה לסגנון הבארוק האנגלי, אך החלק הפנימי של חדרי המדינה לא שוקם מאז השרפה.
סיטון דלאוואל היה אחד מהבתים היחידים שוואנברו בנה ללא שיתוף פעולה עם ניקולס הוקסמור. ואנברו, שהיה בשלהי הקריירה שלו, לא התחשב עוד בכללי האדריכלות של הדור הקודם. האבן הכפרית שימשה לבניית כל חזית הבית, כולל חזית הכניסה, וזוג העמודים התאומים תמך בלא יותר מקרניז אבן. לעמודים לא היה ייעוד כלשהו מבחינה מבנית, והם נוצרו מתוך מטרה ליצור שילוב של כח ועוצמה, אך גם של קישוט עדין.
חזית הגן היא בעלת יחסים מושלמים ומראה נוקשה במקצת, ובמרכזה נמצא פורטיקו בעל ארבעה עמודים שמעליהם מרפסת. הקישוט בחזית זו מבוסס על מעקה פשוט המסתיר את קו המתאר של הגג, וארובות המוסוות כקצה מחודד (Finial) במעקות של המגדלים הנמוכים.
בפארק האחוזה, המשתרע על שטח של 1.6 קילומטר רבוע, נמצא מאוזוליאום אבן עם כיפה מצופה בעופרת ופורטיקו הנשען על מונוליתים גדולים. מבנה זה הוקם על ידי לורד דלאוואל לזכר בנו היחיד ג'ון, שמת ב-1775 בגיל 20. בפארק נמצא גם אורנז'רי (חממת הדרים), שמעליו קבוצות של פסלים וכרובים; אחד מהפסלים האלה מתאר את דמותו של דוד המלך עם קלע ריק מעל גופתו של גוליית.
סטגדיש
סטגדיש הוא קטע מוזיקלי בן שניות בודדות המנוגן באמצעות מערכת תופים, לאחר בדיחה או קטע הומוריסטי, לשם הדגשת שורת המחץ שלו. נגינת הסטגדיש מאפיינת בעיקר מופעי סטנד-אפ או מונולוגים בתוכניות אירוח. לעיתים, כאשר הבדיחה אינה מוצלחת במיוחד, מנגן המתופף את המקטע בסרקזם, או שאדם בקהל מחקה את קול התופים. חיקוי זה הוא גם מקור המילה "סטגדיש", שהיא אונומטופיה של צליל התופים.
ספריית אשורבניפל
הספרייה המלכותית של אשורבניפל, הקרויה על שם אשורבניפל, מלכהּ האחרון של האימפריה הנאו-אשורית, היא אוסף של אלפי לוחות ושברי חרס המכילים טקסטים מגוונים בכתב יתדות המתוארכים למאה ה-7 לפנה"ס. בעקבות הטיפול הרשלני בחומר המקורי חל ערבוב בין הכתבים, כך שרבים מהטקסטים המקוריים לא ניתנים לשיחזור או אף לסיווג, ורק מעטים שרדו בשלמותם.
מסורות ארמניות ופרסיות מציינות שספריית אלכסנדריה שנוסדה בידי תלמי יורשו של אלכסנדר הגדול, הייתה פרי יוזמתו של אלכסנדר, לאחר שביקר בנינווה וראה את חורבות ספריית אשורבניפל.
הכתבים נמצאו בחפירות נינוה בירת אשור (כיום תל קויונגיק) בצפון מסופוטמיה, באזור הנמצא כיום בשטח עיראק. גילוי הספרייה נזקף לזכותו של הנוסע, הארכאולוג ואיש האשכולות הבריטי אוסטן הנרי לייארד וצוותו. רוב הלוחות נלקחו לאנגליה ושוכנו במוזיאון הבריטי בלונדון. הכתבים הראשונים נתגלו ב-1849 בארמון סנחריב מלך אשור, ארמון המכונה "הארמון הדרום-מערבי". שלוש שנים מאוחר יותר גילה עוזרו של לייארד, האשורולוג האשורי הורמוזד רסאם, ספרייה דומה בארמון המלך אשורבניפל, בצידו הנגדי של התל, אולם הממצאים הללו לא תועדו, ועם הגעתם לאירופה התערבבו הלוחות זה בזה ובלוחות ממקורות אחרים, ואבדה האפשרות לדעת מי גילה כל לוח ואיזה מהלוחות שייך לאיזה אתר. כתוצאה מכך כיום לא ניתן לשחזר את התוכן המקורי של כל אחת משתי הספריות החשובות הללו.
אשורבניפל היה יודע קרוא וכתוב, והחזיק ברשותו אוסף גדול של כתבים ולוחות. הוא שלח סופרים לכל אזור של הממלכה הנאו-אשורית על מנת לאסוף כתבים עתיקים, ושכר סופרים משכילים על מנת להעתיק טקסטים שהיו בעיקר ממקורות בבליים. הוא נודע כמלך מלומד אך התפרסם גם באכזריותו כלפי אויביו, ולפיכך יכול היה לאיים באלימות על מנת להשיג כתבים מבבל וסביבתה.
השברים מהספרייה המלכותית כוללים כתובות מלכותיות, כרונולוגיות, כתבים דתיים ומיתולוגיים, חוזים, מענקים ותקנות מלכותיים, מכתבים ממלכתיים, ומגוון מסמכים מנהליים. חלק מהטקסטים כוללים נבואות, אותות, לחשים ונעימות לאלים שונים, ואחרים הקשורים לרפואה, לאסטרונומיה ולספרות. כתבים נוספים שנמצאו בספרייה הם האפוס השומרי עלילות גילגמש, סיפור בריאת העולם - "אנומה אליש", אגדת האדם הראשון - "אדאפה", וסיפורים כגון העני מניפור. כתבים אלו נכתבו בשפה האכדית, בכתב יתדות, על גבי לוחות טין בלתי אפויים.
נינוה נחרבה בשנת 614 לפנה"ס על ידי בעלי ברית בבלים, סקיתים ומדיים. במהלך שריפת הארמון נפגעה גם הספרייה, וחלק מהלוחות, הכתובים כתב יתדות על גבי טין, נאפו חלקית, מה שגרם דווקא לשימורם לאורך שנים. מצד שני, משערים שחלק מהכתבים היו על לוחות שעווה, יריעות עור, ואולי גם פפירוס, ומשערים שבשריפה זו כתבים אלו אבדו.
מאגר המידע של אוספי המוזיאון הבריטי מונה 30,943 "לוחות חרס" מאוסף ספריית נינוה, ונאמני המוזיאון יחד עם אוניברסיטת מוסול בעיראק הוציאו לאור בשנת 2002 אתר מקוון ובו צילומי הלוחות ואפשרות חיפוש בתמלול הכתבים. מכיוון שחלק מהלוחות שייכים זה לזה כהמשך למסמך אחד, מעריכים שמדובר למעשה רק ב-10,000 כתבים שונים בשתי הספריות. להערכת החוקרים, מסמכי הספרייה המקוריים, שכללו יריעות עור, לוחות שעווה וככל הנראה גם פפירוס, הכילו מגוון ידע רחב בהרבה, אך זה, כאמור, אבד.
ארון ראמזי
ארון ג'יימס ראמזי (באנגלית: Aaron James Ramsey; נולד ב-26 בדצמבר 1990) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הקשר בניס ובנבחרת ויילס.
קריירת מועדונים.
לפני שהחל לשחק כדורגל ראמזי היה שחקן ראגבי, ואף שיחק עבור הקבוצה המקומית של קירפילי. הוא קיבל הצעה לחוזה בקבוצת סנט הלנס לאחר ששיחק נגדה, אך סירב כיוון שכבר חתם באקדמיית הנוער של קארדיף סיטי.
ראמזי היה כדורגלן בולט כבר בהיותו ילד צעיר, וב-1998 החליט לדחות את הצעתה של ניוקאסל יונייטד לחוזה וחתם בקבוצה המקומית קארדיף סיטי. הוא החל להתקדם בקבוצות הגיל השונות של המועדון, וערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת במשחק האחרון של עונת בצ'מפיונשיפ, בו החליף את פול פארי בדקה האחרונה של ההפסד 0 - 1 להאל סיטי. בגיל 16 שנים ו-124 ימים הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של המועדון, ושבר את שיאו של ג'ון טושאק. בחודשים שלאחר מכן דחתה הנהלת המועדון מספר הצעות תמורת ראמזי.
ב-6 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה לעונת , לאחר שהחליף את ג'ימי פלויד האסלביינק בניצחון 2 - 1 על ברנלי. בדצמבר שלאחר מכן הוא חתם על החוזה הראשון שלו כמקצוען, ופתח לראשונה בקריירה ב-5 בינואר במשחק גביע ה-FA מול צ'ייסטאון החובבנית, במקומו של סטיבן מקפייל המושעה. בזכות יכולתו הגבוהה הוא היה מועמד לתואר שחקן הסיבוב, אך לבסוף הפסיד למייקל מיפסוד מקובנטרי סיטי. ב-26 באפריל הבקיע את שער הליגה היחיד שלו בקארדיף, בתיקו 3 - 3 עם ברנלי. שלושה שבועות לאחר מכן הוא פתח לראשונה בהרכב, בניצחון 3 - 1 על קווינס פארק ריינג'רס, והחל לבסס את מעמדו בהרכב הקבוצה. באותה עונה השתתף ב-22 משחקים בכל המסגרות, כולל גמר גביע ה-FA. הוא היה השחקן השני הצעיר ביותר שמשחק בגמר, לאחר קרטיס וסטון ממילוול שעשה זאת ב-2004.
במרץ 2008 הציע אלכס פרגוסון (מאמן מנצ'סטר יונייטד) לשלם 5 מיליון לירות שטרלינג תמורת ראמזי, ותוך זמן קצר הצטרפו למאבק על שירותיו ארסנל, ניוקאסל יונייטד, ליברפול ואברטון. בסופו של דבר הודיע פיטר רידסדייל, יושב ראש קארדיף סיטי, כי ההנהלה בראשותו החליטה לקבל את הצעתה של ארסנל בגובה 5 מיליון לירות שטרלינג, שאינה כוללת סעיף השאלה שיאפשר לראמזי להישאר בקבוצה לעונה נוספת. העסקה נתמכה בין השאר על ידי טים ברטון שעבד בארסנל בשנות ה-80, והמליץ עליו למאמן ארסנל ארסן ונגר, בנוסף לכך שטען כי עדיף שראמזי יצטרף לארסנל בגלל סגנון המשחק שלו שיתאים למועדון הלונדוני.
ב-10 ביוני 2008 אושר כי ראמזי החליט לחתום בארסנל, ששילמה תמורתו לקארדיף סיטי 4.8 מיליון לירות שטרלינג. אחת הסיבות לחתימתו הסופית בארסנל כעבור שלושה ימים הייתה גישתו של המאמן ארסן ונגר, שהטיס את ראמזי ואת משפחתו לשווייץ על מנת לשוחח על תוכניותיו עבור ראמזי ועל עתידו המקצועי האפשרי בארסנל. ונגר אמר על ראמזי כי הוא "שחקן עם מנוע פנטסטי, בנוי היטב, טכניקה טובה וראיית משחק טובה".