סמוך לשעה 17:30 הבחינה הסיירת המשוריינת "בלק פרינס", שהייתה במסך הקדמי של ג'ליקו, בסיירת "פאלמות'", שהייתה חלק מכוח הסיור של ביטי. היה זה הקשר הראשון בין שני חלקי הצי הבריטי, שהלכו וקרבו זה לזה. הכוח הבריטי הראשון שיצר מגע עם הצי הגרמני היה שייטת סיירות המערכה של אדמירל משנה הוראס הוּד. ג'ליקו הורה להוד, עוד בתחילת הקרב, לצאת לעזרתו של ביטי, אך הוד לא הצליח למצוא אותו. כעת, בשעה 17:38, נתקלה הסיירת הבריטית "צ'סטר", שהייתה בכוח המיסוך של הסיירות הבריטיות והפליגה לפניהן, בכוח הסיור הקדמי הגרמני, בפיקודו של אדמירל משנה בדיקר. הראות הייתה גרועה, עקב ערפל ואובך, והבריטים לא היו בטוחים מי האוניות שמולם; הגרמנים, שזיהו את יריביהם נכונה, הטעו אותם על ידי איתות בריטי, ו"צ'סטר" התקרבה עוד יותר. אז פתחו הגרמנים באש על האונייה הבריטית, והסבו לה נזק כבד. ואולם, גם הגרמנים לא ידעו מי עומד מולם; מתוך האובך והערפל הגיחו סיירות המערכה של הוד, והמטירו אש כבדה על הסיירות והמשחתות הגרמניות. הסיירת הגרמנית "ויסבאדן" נפגעה קשות, ונעצרה במקומה, בעוד חברותיה נמלטות לכיוון הסיירות של היפר. היפר שלח לעזרתן כוח של משחתות וסיירות, ואלה הותקפו על ידי משחתות וסיירת בריטית. התפתח קרב מבולבל, שבו ניסו הגרמנים לגבור על התותחים הכבדים של הוד בעזרת טורפדו, אך הבריטים הצליחו לחמוק מהם, במחיר של משחתת אחת, "שארק" שהוטבעה.
במקביל, חידשו ביטי ואוון תומאס את הקרב מול הגרמנים הקרבים, שעדיין לא היו מודעים לעובדה שהצי הגדול קרוב מאוד אליהם. ביטי החל לפנות לצפון מזרח, במטרה להטעות את הגרמנים ולמנוע מהם זיהוי מהיר של צי אוניות המערכה הבריטיות, והוד נע בכיוונו של ביטי, כדי לחבור אליו ולתפוס את מקומו בטור. שני הציים העיקריים היו קרובים מאוד זה לזה; השלב העיקרי של הקרב, קרב אוניות המערכה, עמד להתחיל.
שלב שני: קרב אוניות המערכה.
ג'ליקו קיבל את ההודעה על איתורו של צי האויב יחד עם ביטי. הוא הורה לאוניותיו להגביר מהירות, והתקדם דרומה. כעת היה עליו לקבל החלטה גורלית: כיצד לפרוש את הצי שלו. הצי נע במבנה של טורים; כדי להיכנס לקרב, היה על הצי לעבור למבנה של טור ארוך, כדי שכל תותחי האוניות יוכלו לירות. השאלה הייתה לאן לפרוש את הטורים - לימין, כלומר מערבה, או לשמאל, מזרחה. ההכרעה הייתה גורלית, שכן פרישה לא נכונה של הצי הייתה עלולה להביא אותו למצב שבו הגרמנים יהיו אלה שיחצו את ה-T הבריטי, ולא להפך, כפי שרצה ג'ליקו. לרוע המזל, לא סיפק ביטי במשך השעה הקרובה כל נתונים על האויב: מיקומו, כיוון הפלגתו ומהירותו. כל אלה היו חשובים מאוד לג'ליקו כדי לקבל את ההחלטה. כאשר החל ביטי להעביר הודעות, בשעה 18:00 בערך, לא היו אלה ברורות. עם זאת, ג'ליקו קיבל את ההחלטה הנכונה, ובשעה 18:15 הורה לצי שלו להסתדר בטור שמאלה, מזרחה. שר הפליג ישירות, בניצב לקו הבריטי המתארגן.
הקרב של הוּד ושל הסיירות המשוריינות הבריטיות.
בנוסף לראות הגרועה, שמנעה ממנו לראות את הצי הבריטי ולחוסר המידע המודיעיני, הוסחה דעתו של שר גם בשל המשך ההיתקלות בין סיירות המערכה של הוד לסיירות הגרמניות. שתי סיירות משוריינות בריטיות, "ווריור" ו"דיפנס", שהיו במסך הקדמי של הבריטים, זיהו את הסיירת הגרמנית הפגועה, "ויסבאדן", אשר נפגעה, כזכור, על ידי סיירות המערכה של הוד. בתוך כל ההתארגנות של הצי הגדול, כאשר עשרות אוניות תמרנו כדי להיערך במיקומן המחודש, זינקו שתי הסיירות אל האונייה הגרמנית הפגועה. לרוע מזלן, גילו שתי האוניות הבריטיות שהן נמצאות תחת אש תותחי אוניות המערכה הגרמניות, שכבר היו קרובות מאוד למקום. "דיפנס" ספגה מיד שורת פגיעות, התפוצצה וטבעה על כל 903 אנשיה. ל"ווריור" היה יותר מזל; אף על פי שנפגעה, לא השלימו הגרמנים את המלאכה, מכיוון שנקרתה להם מטרה גדולה יותר. אוניית המערכה "וורספייט", שהייתה בשייטת של אוון תומאס, נפגעה במערכת ההיגוי שלה, ולא ניתן היה לשלוט על תנועתה. האונייה החלה לנוע במעגל, ואוניות המערכה הגרמניות החלו לירות עליה. אף על פי ש"וורספייט" נפגעה משלושה עשר פגזים כבדים, שרדה האונייה הבריטית את הקרב והצליחה לחזור לנמל בכוחות עצמה.
במקביל, חבר הוד לסיירות המערכה של ביטי, והכוח המשולב של סיירות המערכה הבריטיות החל להמטיר אש כבדה על אוניותיו של היפר, שהפליג כחלוץ לפני הצי הגרמני. בתחילה הצליחו הבריטים לפגוע בכמה מסיירות המערכה הגרמניות; "לוצוב", אוניית הדגל של היפר, נפגעה כה קשה עד שהיפר נאלץ לעבור ממנה למשחתת. ואולם, בשעה 18:33 נפגעה אוניית הדגל של הוד, "אינבינסיבל", ממטח פגזים שנורה מהסיירות הגרמניות "לוצוב" ו"דרפלינגר". "אינבינסיבל" התפוצצה וטבעה; מצוותה שרדו 6 אנשים בלבד, לעומת 1,020 שטבעו, בכללם אדמירל משנה הוד.
קרב אוניות המערכה.
הראות בים הייתה גרועה, מה גם שהשמש החלה לשקוע מאחורי הצי הגרמני (שהפליג לצפון מזרח). אדמירל שר היה סבור שהבזקי האש שהוא רואה לפניו הם של סיירות המערכה היורות זו על זו; ואולם בשעה 18:25 הגיע אל שר מסר דחוף מאחת מן המשחתות המלוות: שבויים בריטיים, שנלכדו מאחת מהאוניות הבריטיות שטובעו, דיווחו שכוח של כעשרים אוניות מערכה בריטיות נמצא בסמוך.
דקות ספורות לאחר מכן, בשעה 18:30, זיהו אוניות הצי הגדול, שהיה עתה ברובו ערוך בטור קרבי, את האוניות הגרמניות, והחלו לירות עליהן. רק עשר אוניות בריטיות פתחו בפועל באש, אך הגרמנים באוניות המערכה הראשונות בטור גילו לחרדתם שהם עומדים מול הצי הגדול כולו שחצה את ה-T שלהן, ולא רק מול שייטת של סיירות מערכה. לשר לא היה ספק באשר למצבו הקשה; האש הכבדה שהנחיתו הבריטים על הצי הגרמני הביאו את שר, לאחר שלוש דקות בלבד, להורות לאוניותיו לבצע פנייה של 180° לאחור, ולסגת. התמרון, "פניית קרב לימין", בוצע במיומנות ובהצלחה, ושר ניתק מגע.
ג'ליקו החליט שלא לרדוף ישירות אחרי הצי הגרמני, שנע כעת לדרום מערב; הוא המשיך לנוע דרומה, במטרה להיות בין הצי הגרמני ובין בסיסיו, וכך - קיווה ג'ליקו - לכפות עליו קרב שבו יושמדו הגרמנים. שר היה מודע היטב לסכנה, והחליט לנקוט בתמרון נועז: הוא הורה לאוניותיו, בשעה 18:55, לפנות שוב 180°, הפעם צפונה, ולתקוף בשנית את הצי הבריטי. שר קיווה שיצליח להביך ולבלבל את הצי הבריטי, וכך לנתק מגע ולחזור לבסיסיו. ואולם, התמרון נכשל; הפנייה הביאה את שר שוב אל מול הצי הבריטי, ובפעם השנייה הצליח ג'ליקו לחצות את ה-T של הצי הגרמני. בפעם זו כבר היה הצי הבריטי פרוס באופן מלא, האש שהנחיתו אוניות המערכה הבריטיות על הצי הגרמני הייתה כבדה בהרבה, והאוניות הגרמניות ספגו פגיעות קשות, כמעט ללא יכולת להשיב אש יעילה. שר הורה, בפעם השלישית, על ביצוע פנייה לאחור. הפעם התבצעה הפנייה בצורה חלקה הרבה פחות מאשר בפעמים הקודמות: האוניות הגרמניות היו תחת מתקפה כבדה, ומערך הקרב של הצי הגרמני החל להתפורר.
"דהרת המוות", הגרמנים מנתקים מגע.
שר הבין שהוא נמצא בסכנה גדולה מאוד. הבריטים היו כעת במצב שבו היו יכולים להשמיד את כל אוניות המערכה הגרמניות, גאוותה של גרמניה. צי אוניות המערכה הגרמניות לא היה קריטי לגרמניה כמו שהיו אוניות המערכה הבריטיות חשובות לבריטניה, אך המכה המורלית הייתה עלולה להיות חמורה. שר החליט ששימור אוניות המערכה הוא המטרה החשובה ביותר, גם במחיר אובדנן של אוניות אחרות. הוא הורה לסיירות המערכה הגרמניות לתקוף את הצי הבריטי, ובמקביל הורה שר לאוניות המערכה, בפעם השלישית באותו קרב, לפנות 180° ולנתק מגע. הפעם לא נעשתה הפנייה בצורה חלקה כל כך, בשל האש הבריטית הכבדה, אך אף על פי שהמבנה הקרבי של אוניות המערכה הגרמניות החל להתפורר, הצליח שר לנתק מגע.
סיירות המערכה הגרמניות הסתערו על הטור הבריטי, תחת אש כבדה, במה שנקרא לאחר מכן "דהרת המוות". האוניות הגרמניות היו כבר פגועות מהקרב עם הסיירות הבריטיות ומאש אוניות המערכה הבריטיות, וכעת היו נתונות לאש כבדה ביותר. הן ניצלו על ידי הוראה נוספת של שר: כמה דקות לאחר שהורה לסיירות המערכה שלו לתקוף את הבריטים, הורה שר לשייטות המשחתות להסתער אל הצי הבריטי ולתקוף אותו בטורפדות. סיירות המערכה הגרמניות הצליחו לחמוק, אך ניזוקו קשות.
ג'ליקו חזה מצב מעין זה לפני הקרב. הוא חשש שהטורפדות הגרמניים טובים יותר מאלה של הבריטים, ועלולים לגרום לנזק חמור לאוניותיו. לפיכך, הורה ג'ליקו לאוניותיו - כפי שתכנן מראש - לפנות לאחור, כדי לחמוק מהטורפדות הגרמניים. הוראה זו הייתה אחת ההוראות היותר שנויות במחלוקת לאחר הקרב, כפי שיורחב להלן. במשך כעשרים וחמש דקות, מ-19:16 עד 19:40, היו האוניות הבריטיות עסוקות בהתחמקות מ-31 טורפדות גרמניים, התחמקות שעלתה יפה, אם כי לעיתים רק בקושי; הסתערות זו עלתה לגרמנים בשתי משחתות שהוטבעו. זמן זה היה קריטי לשר, ובחסות המתקפה ומסכי עשן כבדים שהניחו אוניותיו הצליח לנתק מגע. היריות האחרונות שהחליפו ביניהם האוניות העיקריות היו בשעה 20:15, כאשר סיירות המערכה הבריטיות הגיעו שוב למגע עם מקבילותיהן הגרמניות. איש לא יכול היה לדעת שאלו המטחים האחרונים שיחליפו ביניהן אוניות שטח גדולות משני הצדדים עד לתום המלחמה.
קרב הלילה.