היפנים פתחו בהתקפה על המוצבים שהגנו על העיר מכיוון דרום ומזרח ב-30 בינואר. תנאי מזג האוויר, שכללו קור עז וסופות שלגים, הקשו על ההתקפה, אך לאחר ארבע שעות לחימה נטשו המגינים הסינים את עמדותיהם ונסו על העיר. האבידות בצד היפני לא היו גדולות, מלבד מותו של מייג'ור-גנרל אודרה יסוזומי, חלל המלחמה בעל הדרגה הגבוהה ביותר במלחמה זו. לאחר מכן המשיכו החיילים היפנים להתקדם אל העיר, וכבשו אותה ללא התנגדות, לאחר שחיל המצב הסיני ששהה במקום נמלט, ב-2 בפברואר.
מכשהיו תותחי הביצורים בידיהם, הפנו אותם היפנים אל ספינות צי בייאנג. בנוסף, הם גם הסירו את המחסומים שעמדו בכניסה לנמל ב-4 בפברואר, ואיפשרו את כניסתן של ספינות טורפדו, שערכו התקפות ליליות על הספינות הסיניות, בתוך מימי הנמל. בהתקפה משולבת שנפתחה ב-7 בפברואר ספגה דינגיואן נזק כבד והביאה לטיבוען של שלוש ספינות נוספות. צוותי ספינות הטורפדו החלו למרוד וניסו להימלט מהנמל, אך כולן הושמדו או נתפסו.
כשהיה ברור שהסינים הובסו, פנה האדמירל היפני איטו סוקיוקי לאדמירל הסיני, דינג רוצ'אנג, שהיה חברו במכתב אישי, הביע את צערו על שהם נאלצים להילחם זה בזה, והפציר בו להיכנע ובכך למנוע נזק כבד יותר ואובדן חיי אדם מיותר. איטו אף הציע לדינג לבקש מקלט מדיני ביפן עד תום המלחמה. דינג ויתר על ההצעה להיכנע, ותחת זו התאבד על ידי נטילת מנת יתר של אופיום במפקדתו. סגנו, אדמירל ליו, התאבד גם הוא לאחר שהורה לפקודיו לפוצץ את ספינות הצי כדי שלא יפלו לידיים יפניות.
הפיקוד על צי בייאנג עבר לידיו של התת-אדמירל הסקוטי ג'ון מקלור, שנכנע בשמו של דינג ב-12 בפברואר. תנאי הכניעה הכתיבו שהספינות הנותרות, הנמל והציוד שבו יעברו לידי יפן, ושכל החיילים והאזרחים הסינים, וכמו כן נציגי המעצמות הזרות ששהו בעיר יוכלו לעזוב באין מפריע. איטו קיבל את תנאי הכניעה, ויותר מכך, מכיוון שהתאבדותו של דינג תאמה את רוח הבושידו היפנית, הורה איטו לחייליו להתייחס לגופתו בכבוד.
תוצאות הקרב.
עם נפילת וייהאיוויי, הורה הנסיך גונג, בנו של הקיסר, על סגירת משרד האדמירליות בבייג'ינג, שכן הצי הסיני חדל מלהתקיים. היפני השיגו את מטרתם האסטרטגית באבטחת נתיבי האספקה שלהם ובשליטה על נתיבי השיט לבייג'ינג, ועל המהירות בה השיגו את מטרתם זו זכו לשבחים רבים ממשקיפים זרים שנכחו בקרב.
קרב וייהאיוויי נחשב לקרב האחרון במלחמת סין–יפן הראשונה, מכיוון שלאחריו נכנסו יפן וסין למשא ומתן לשלום. עם זאת, קרב ניוז'ואנג ומספר תקריות נוספות אירעו בטרם נחתם הסכם שימונוסקי, שסיים את המלחמה באופן רשמי.
Homo heidelbergensis
העצב המשולש
העצב המשולש ("TA: "Nervus trigeminus, נהוג לסמנו: CN V) "הוא זוג עצבי הגולגולת החמישי. אחראי לתחושה של הפנים ושל אזורים נוספים בקדמת הראש, ולתנועות לעיסה, נשיכה ובליעה.
סעיפי העצב.
העצב מתפצל לשלושה סעיפים גדולים, ומכאן שמו:
טרנטולה לבנת ברכיים ענקית
טרנטולה לבנת ברכיים ענקית (שם מדעי: "Acanthoscurria geniculata"), ידועה גם בשם טרנטולה לבנת ברכיים ברזילאית, היא מין של טרנטולה יבשתית מתחפרת שמוצאה ביערות ברזיל. בעבר נחשבה לטרנטולה המבוקשת ביותר בקרב מגדלים, בשל יופייה, גודלה ונטייתה שלא להסתתר.
תיאור.
לבנת הברכיים מתאפיינת בגוף שחור קטיפתי שעליו שערות אדומות ארוכות המעניקות לה ברק אדמדם. פרקי רגליה הלבנים על הרקע השחור הבוהק של רגליה הם שהעניקו לה את שמה. טרנטולה זו נחשבת לאחת הטרנטולות הגדולות ביותר, והיקף רגליה מגיע עד ל-23 סנטימטרים.
מחזור חיים.
טרנטולה זו גדלה מהר. הנקבה מגיעה לבגרות מינית ולשיא גודלה לאחר 4-3 שנים, ותוחלת חייה היא כ-15 שנה. הנקבה תטיל 1,000-800 ביצים אותן היא תאחסן בשק ביצים שתטווה מקורים. כמו במינים רבים של עכבישים, גם לבנת הברכיים עלולה לטרוף את הזכר לאחר ההזדווגות.
סביבת מחיה ואקולוגיה.
מקורה של לבנת הברכיים ביערות ברזיל. היא נוטה להתחפר באדמה וניתן למצוא אותה במחילות בבסיס גזעי עצים, מתחת לסלעים ועצמים גדולים אחרים.
תזונה.
כרוב הטרנטולות, לבנת הברכיים היא ציידת אופורטוניסטית האורבת לטרפה הכולל את כל בעלי החיים הקטנים ממנה, חרקים, עכבישים אחרים, בעלי חוליות שונים כגון לטאות ויונקים קטנים ודו-חיים. טרנטולה זו נחשבת רעבתנית במיוחד ונוטה לאכול בלי הפסקה כל עוד יש לה מזון זמין.
כחיית מחמד.
לבנת הברכיים אינה נחשבת קשה לגידול, ומוגדרת לרוב כטרנטולה שגם מגדל מתחיל יכול להתמודד עימה. יחד עם זאת, היא אינה רגועה כמו מינים אחרים (למשל הברכיפלמה השונות), והיא נחשבת תוקפנית יחסית בעיקר בצעירותה. ארסה של הטרנטולה אינה נחשב מסוכן לאדם (למעט במקרים של אלרגיה), אך גודל ניביה הופך את נשיכתה לכואבת. הטרנטולה אינה נוטה לנשוך, ותעדיף לבעוט מבטנה שערות צורבות. שערות אלו גורמות לפריחה ברוב בני האדם ויש לתת על כך את הדעת. טרנטולה זו נחשבת לרעבתנית במיוחד ויש לדאוג שלא להאכיל אותה מעבר לסף הקיבולת שלה שכן בניגוד למרבית המינים האחרים עלולה טרנטולה זו לאכול מעבר ליכולתה ולפגוע בעצמה.
שרון דנון
שרון דנון (נולדה ב-22 בספטמבר 1979) היא שחקנית, במאית וכותבת ישראלית.
ביוגרפיה.
שרון דנון נולדה וגדלה בראשון לציון, מכיתה ז' עד שהתגייסה לצבא הייתה בחוג לתיאטרון של נועם בן אז״ר. בצה"ל שירתה בתיאטרון חיל האוויר, במסגרתו שיחקה את אבישג בהצגה "החקירה", שאילן חצור עיבד וביים. בזמן הצבא השתתפה בסדנת משחק של רחל שור. ההצגה הראשונה בה שיחקה בתיאטרון הרפרטוארי הייתה "פרויקט מקבת'" במסגרת התיאטרון הקאמרי.
דנון בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב (2003-2000), בין חבריה לכיתה היו לוסי דובינצ'יק, רועי אסף, אודי רוטשילד וליאת אזר. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. הצגת הסיום שלה בסטודיו הייתה "מחזמר", פרי עטם של משה נאור ומעיין בלום, בבימויו של נאור, שהמשיכה ורצה אחר-כך בצוותא. בתום לימודיה שיחקה בהצגה "מיתוס", במסגרת אנסמבל עיתים של רנה ירושלמי, וטסה עם ההצגה לפסטיבלים שונים ברחבי תבל. בהמשך גם למדה במגמת קולנוע בבית הספר לאומנויות "מנשר לאמנות" ולמדה צילום ב"צילום בעם", בית ספר לצילום.
בשנים 2004–2012 שיחקה שרון דנון בתיאטרון אורנה פורת בתפקיד הראשי של עדי, בהצגה "העדי של עדי". היא שיחקה במדיטק בתפקיד הראשי של חנה'לה בהצגה "קרישנדו ואני" על פי ספרה של דבורה עומר. היא גם קריינה את הספר בסדרת ספרי שמע שניתן להוריד בתשלום מרשת האינטרנט ובנוסף לכך קריינה את הספרים "בקבוק הבושם של אמא" מאת יונה טפר, "קירות שלא רואים" מאת עפרה גלברט-אבני ו"אילן והדבר שנעלם" מאת מירה סביר.
ב-2005 שיחקה בהצגה "הדוכסית של אמלפי" מאת ג'ון וובסטר, בבימויו של גדי רול, בתיאטרון חיפה. היא גילמה את דמותה של קריולה, אשת סודה והמלווה של הדוכסית של אמלפי (רותי גולדברג-רוזן). בהצגה שיחקו גם יוסף אבו ורדה, ג'וליאנו מר ודורון תבורי.
בין השנים 2006 ל-2013 הייתה דנון שחקנית התיאטרון הקאמרי. היא שיחקה בקומדיה "יתוש בראש", פרי עטו של ז'ורז' פדו, בתפקיד אז'ני, חדרנית בבית מלון והייתה מועמדת על כך לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה לשנת 2006. היא זכתה במלגה ע"ש עדנה פלידל לשחקנים צעירים מטעם הקאמרי ב-2007. בהצגה "היה או לא היה" גילמה את דמותה של בלה, אשתו של אלכסנדר פן. בשנים 2010–2012 שיחקה בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" של ברכט בבימויו של אודי בן-משה.
ב-2004 הייתה לה תוכנית קיץ יומית "סברס" בטלוויזיה החינוכית, ששודרה בחופש הגדול.
בשנים 2005–2006 דנון הנחתה ושיחקה ב"שוונג", תוכנית נוער של מערכונים וראיונות בטלוויזיה החינוכית.
דנון שיחקה במיני-סדרה "חברות הכי טובות" ב-HOT, בתפקיד סופי. הסדרה מספרת על שלוש נשים בצעירותן ובבגרותן. ענת וקסמן שיחקה את סופי בבגרותה.
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "אדומות", "שירות חדרים", "פרשת השבוע" ו"הבורר".
ב-2013 דנון כתבה וביימה את הסרט הקצר "עקומה מעל גיל שלושים", שהוצג בסינמטק חיפה, במסגרת פסטיבל סרטים קצרים. בסרט היא מביאה את נקודת המבט הצינית שלה על המושג רומנטיקה.
תפקידים.
טלוויזיה וקולנוע.
טלוויזיה
קולנוע
טרנטולה לבנת ברכיים ברזילאית
Yellowdog Updater, Modified
עמנואל פוגצ'וב
ישיבת מאיר הראל
דייוויד ויר
דייוויד ויר (באנגלית: David Weir; נולד ב-5 ביוני 1979) הוא ספורטאי נכה בריטי המתחרה במשלחת הבריטית למשחקים הפאראלימפיים. ויר הוא אלוף עולם ובעל עשר מדליות פאראלימפיות, מהן שש מדליות זהב.
ביוגרפיה.
מרתון לונדון.
ויר גדל ברובע סאטון שבלונדון, והתמודד במרתון לונדון בכיסאות גלגלים, ואף זכה בתחרות המיני-מרתון שבע פעמים. בתחרות המרתון בכיסאות גלגלים הוא סיים בשנת 2000 במקום הרביעי בתוצאה של 1:47:11 שעות, ובשנת 2001 סיים במקום השלישי עם תוצאה של 1:50:05 שעות.
ויר זכה במרתון לונדון לראשונה בשנת 2002 עם תוצאה של 1:39:44 שעות. הוא היה המתחרה הצעיר ביותר בתחרות ושיפר את שיאו האישי בלמעלה משבע דקות. בשנת 2003 הוא סיים שני כששיפר את שיאו האישי עם תוצאה של 1:34:48 שעות, ב-2004 סיים שני פעם נוספת עם 1:42:50 שעות, ובשנת 2005 סיים במקום השלישי עם 1.36.03 שעות.
במרתון שנערך בשנת 2006 זכה ויר בפעם השנייה בקריירה עם תוצאה של 1:29:48 שעות, ב-2007 זכה בשלישית עם 1:30:49 שעות, ובשנת 2008 ניצח בפעם השלישית ברציפות והרביעית בסך הכל עם תוצאה של 1:33:56. ויר נאלץ לחכות עד שנת 2011 בטרם זכה במרתון פעם נוספת, וב-2012 השווה את שיאה של טני-גריי תומפסון עם זכייה שישית במירוץ.
המשחקים הפאראלימפיים.
אטלנטה 1996.