דגל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
דגל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הנוכחי אומץ ב־20 בפברואר 2006. החוקה החדשה, שאושרה בדצמבר 2005 ונכנסה לתוקף בפברואר 2006, הכריזה רשמית על חזרה לדגל דומה לזה אשר היה בשימוש בשנים 1963–1971, עם שינוי קל מכחול כהה לתכלת, אשר מסמל שלום. הפס האדום באמצע הדגל מסמל את "דם הקדושים המעונים של המדינה", הצהוב את העושר של המדינה, והכוכב מסמל על "עתיד זוהר עבור המדינה".
הדגלים הקודמים.
הדגל הקודם האחרון אומץ בשנת 1997. הוא דומה לדגל אשר היה בשימוש מ-1960 עד 1963. במקור, הכוכבים בצד שמאל ייצגו את ששת אזורים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אך מאז נוספו עוד ארבעה אזורים עצמאים ועיר עצמאית אחת (קינשאסה, הבירה). הדגל מבוסס על הדגל שבמקור היה בשימוש על ידי האיגוד האפריקאי הבינלאומי של המלך לאופולד השני (ארגון שהיה אמור להיות ארגון הומניטרי, אך תפקד בעיקר בתור חזית לניצול אינטרסים כלכליים בקונגו על ידי המלך לאופולד) והונף לראשונה ב-1877. העיצוב המקורי של הדגל נוצר לכאורה על ידי החוקר המפורסם הנרי מורטון סטנלי והוא מורכב מרקע כחול עם כוכב זהוב בעל חמש פינות במרכזו, כאשר הכוכב אמור לסמל את "אור הציויליזציה" אשר בוהק כעת בעוז באפריקה האפלה. אותו עיצוב היה בשימוש בדגל של מדינת קונגו החופשית לאחר שהטריטוריה הוכרה רשמית כרכוש פרטי של המלך לאופולד השני בועידת ברלין.
לאחר קבלת עצמאות מבלגיה ב-30 ביוני 1960, אותו עיצוב בסיס נשאר אך ששת הכוכבים נוספו על-מנת לסמל את ששת האזורים של המדינה באותה העת. עיצוב זה היה בשימוש רק שלוש שנים, משנת 1960 עד שנת 1963.
הדגל של הרפובליקה השנייה של קונגו (שמה של הטריטוריה בתחילת שלטונו של מובוטו ססה סקו), נהיה הדגל הרשמי לאחר שמובוטו ייסד את הדיקטטורה שלו. דגל זה נמצא בשימוש משנת 1963 עד שנת 1971 והורכב מאותו כוכב זהוב אשר הוקטן ונמצא בפינת ההנפה של הדגל עם פס בצבע צהוב ואדום חוצה אלכסונית את הדגל.
דגל זה שונה שוב לאחר שמובוטו החליט לשנות את שמה של המדינה לזאיר ב-1971. דגלה של זאיר (הירוק למטה) נוצר כחלק מניסיונו של מובוטו להחזיר את המדינה למדינה מאפיינים אפריקאים ונותר בשימוש עד נפילת שלטונו ב-1997.
דגל וייטנאם
דגל וייטנאם (בווייטנאמית: cờ đỏ sao vàng, מילולית - "הדגל האדום עם הכוכב הצהוב") הוא דגלה הלאומי של וייטנאם. הוא אומץ ב-30 בנובמבר 1955. יחס הממדים שלו הוא 2:3 ובמרכזו כוכב צהוב בעל חמישה קודקודים, המסמל את מנהיגות המפלגה הקומוניסטית הווייטנאמית.
הצבע האדום מסמל הצלחה ומהפכה. חמשת הקודקודים מסמלים את העובדים, האיכרים, החיילים, האינטלקטואלים והצעירים.
דגל טנזניה
דגל טנזניה אומץ בשנת 1964. הוא נגזר מדגל טנגנייקה ודגל זנזיבר הקודם. הדגל מחולק באלכסון על ידי רצועה שחורה שקצותיה צהובים היוצאת מהחלק התחתון של צד המוט. המשולש העליון (בצד המוט) הוא ירוק והמשולש התחתון הוא כחול.
מדרון חלקלק
מדרון חלקלק הוא כשל לוגי ומטפורה, לפיה על אף שצעד מסוים יכול להיות ראוי מצד עצמו, הוא עלול להביא לשורה של השלכות שבסופן תהיה השלכה שלילית.
רעיון המדרון החלקלק דומה לרעיון תאוריית הדומינו (או "", או "שיטת הסלמי"), אך משמש לעיתים קרובות דווקא בדיון בדילמות בנושאים הקשורים לאתיקה וזכויות.
בתחום הרטוריקה "כשל המדרון החלקלק" הוא כשל לוגי, שמבקש להפריך טענה על ידי הצגת סדרה של אירועים שכביכול מתחייבים נסיבתית מהטענה, אף שאין ביניהם קשר נסיבתי.
המדרון החלקלק כטיעון.
מבנה טיעון "המדרון החלקלק" מגדיר את א' ו-ב' כאירועים, מצבים, מדיניות, פעולה וכדומה, וטוען למבנה הבא:
בדרך כלל, הטיעון מתבסס על אחד משני המבנים הבאים:
כשל המדרון החלקלק.
טיעון המדרון החלקלק יכול להיות גם כשל לוגי של כשלי אי-רלוונטיות השייך למשפחת הכשלים טווח ביניים. הטענה כאן היא סופיסטית: אם א' יתרחש, באופן בלתי נמנע יתרחש ב'. לעיתים קרובות, לובש הטיעון דמות "חדק הפיל": אם החדק נראה, סימן שהפיל כולו ניצב מאחוריו. במובן זה, דומה כשל המדרון החלקלק לכשל גנטי, רק במהופך. אם הקשר הסיבתי בין הדבר העומד לקרות לבין הדבר שעל פי הטיעון יבוא בהכרח אחריו אינו חזק דיו- מדובר בכשל לוגי.
טיעוני מדרון חלקלק לובשים לעיתים קרובות בדיון דמות של כשל דחליל (איש הקש), פעמים רבות באמצעות שימוש ברדוקטיו אד אבסורדום, במבנה הבא:
הטיעון עשוי כמובן להיות תקף (אם אכן קיים מדרון חלקלק בנקודה זו) ואז הדחליל אינו באמת דחליל כי אם דבר שרצוי להימנע ממנו. דוגמה לטיעון תקף:
דוגמה לטיעון לא תקף:
דוגמאות:
המדרון החלקלק באתיקה.
בטיעון "המדרון החלקלק" נעשה שימוש רב בביואתיקה. טיעון המדרון החלקלק שגור, בין השאר, בפי המזהירים מפני המתות חסד באומרם שהכשרתן, אף במקרים חריגים, עלולה להוביל להמתה שיטתית של זקנים וחולים ולזילות מוחלט של ערך החיים.
פרופ' אברהם שטינברג, הציג עמדה בזכות השימוש בשיקול "המדרון החלקלק":
דברים דומים כתב המשנה לנשיא בית המשפט העליון, מנחם אלון:
פרופ' א' דווידסון תיאר במהלך דיון בוועדת הכנסת:
טיעונים מקבילים למדרון חלקלק.
ישנם כמה וכמה טיעונים מקבילים למדרון חלקלק: מומנטום, חיכוך סטטי ואינדוקציה.
מקבילת המומנטום.
לפי מקבילה זו, התרחשות א' תניע תהליך שיוביל באופן בלתי נמנע לאירוע ב'. התהליך עשוי להיות קשור בקשרים סיבתיים בין האירועים, אך הדגם תלוי במידת האיתנות של ההקבלה לעקרון הפיסי של המומנטום. מקבילה זו לובשת לעיתים קרובות דמות "תאוריית דומינו" או "הדבקה".
מקבילת החיכוך הסטטי.
בפיזיקה, יש בדרך כלל חיכוך רב יותר כנגד עצמים לא נעים (חיכוך סטטי) מאשר כנגד עצמים נעים (חיכוך קינטי). טיעונים המשתמשים במקבילה זו מניחים כי הרגלים או עכבות של אנשים פועלים באופן דומה: כאשר ישנם שינויים רחבי היקף, קל יותר לשנות התנהגות באופן בלתי רצוי (וזה טיעון שדורש הוכחה נפרדת, כמובן).
מקבילת האינדוקציה.
המקבילה כאן דומה לאינדוקציה מתמטית, וממחישה את פרדוקס הערימה. מעריכים את ההקשר (נזק או היעדרו) של כיתת אירועים א1, א2, א3..., אn. מניחים כי בכל "ח'" האירוע א'ח אינו שונה בהרבה מ-א'ח+1, כך ש-א'ח מוערך בדומה ל-א'ח+1.
אנחנו מסיקים שעבור "ח'" עד איבר "n" האירוע א'ח יוערך בדומה ל-א'1.
על כן, א'1 צריך להחשב מזיק אם א'n נחשב מזיק. לדוגמה:
ביהדות.
בהלכה, ישנם איסורים מדרבנן שאין להם מקור באיסורי התורה, ונאסרו "כדי להרחיק את האדם מן העבירה". דוגמה לכך בתחילת המשנה, מסכת ברכות פרק א', בעניין זמן קריאת שמע של ערבית. חכמים אמרו "עד חצות הלילה" בעוד שמהתורה הזמן הוא עד עלות השחר.
ככלל, במסורת היהודית מקובל המונח "סייג" (=גדר) האוסר לבצע פעולה מסוימת, לא מתוך שפעולה זו אסורה- גופא, אלא מתוך כך שביצוע פעולה זו עלול להוביל ביצוע פעולות אחרות. כך ההלכה אוסרת על רכיבה על חמור בשבת לא מתוך איסור אלוהי לעשות כן - אלא משום שהרוכב עלול לקטוף ענף עץ על מנת להשתמש בו לזירוז החמור. על מנת למנוע את קטיפת הענף (- הפעולה האסורה המקורית), ההלכה אוסרת גם רכיבה על חמור שהיא לכשלעצמה פעולה מותרת. לעניין זה יש קשר למושג "מראית עין" שהוא מקרה פרטי של מדרון חלקלק.
עם זאת, שיקול זה מוגבל על ידי הכלל ש"אין גוזרים גזירה לגזירה", האומר שאם פעולה א' היא הפעולה האסורה מהתורה, ההלכה אוסרת את פעולה ב' שתוביל לפעולה א', אך לא אוסרת על ביצוע פעולה ג' שתוביל לפעולה ב' שתוביל לפעולה א'.
רכוש
רכוש, קניין או נכס הוא מונח המגדיר דבר השייך לאדם מסוים או לקבוצת בני אדם. זיקת שייכות זו מוגדרת בדרך כלל כבעלות על קניין.
תכונות הרכוש.
כדי שדבר ייחשב רכוש, כלומר, כדי שתתקיים בו זיקת בעלות לאדם או קבוצת בני אדם, נדרש שניתן יהיה לייחס לו מספר תכונות יסוד, שרק כאשר כולן מתקיימות בו זמנית ניתן לכנות דבר כלשהו "רכוש":
מהות הבעלות.
בעלות על קניין מוגדרת כזיקה בלעדית, פיזית או משפטית, בין אדם או קבוצת בני אדם לרכוש. בדרך כלל, מתקיימות הזיקה הבלעדית הפיזית והמשפטית בו זמנית. לדוגמה, אדם עשוי להחזיק בכיסא בביתו, וגם להיחשב כבעליו על–פי חוק. סוגים מסוימים של רכוש, עם זאת, נמצאים בזיקה לבעליהם רק באופן משפטי. כלומר, הם מוגדרים על–ידי החוק כרכוש של אדם או קבוצת אנשים. כך, לדוגמה, חוקי זכויות יוצרים או חוקי פטנטים מגדירים זיקת בעלות משפטית בין אדם או קבוצת בני אדם לחלק מדבר שאינו מצוי או אינו יכול להיות מצוי בבעלותם הפיזית, או לאופן מסוים של עשיית דברים.
בדרך כלל, נובעת מהזיקה הבלעדית בין אדם או קבוצת אנשים לרכוש שורה של זכויות — כלומר, אופני שימוש המותרים אך ורק לאותו אדם או אותה קבוצה ביחס לרכוש. זכויות אלו כוללות תמיד את כל הזכויות הבאות:
ישנן מתכונות מורכבות של בעלות על רכוש, שבחלקן אחת או יותר מהזכויות אינה ממומשת, או שלא ניתן לממשה, אך מתכונות אלו מתאפשרות רק בזכות מימוש של זכות ההעברה על ידי הבעלים. לדוגמה, כאשר דירה מושכרת, בעליה מיישם את זכות ההעברה שלו כדי לוותר מרצונו על חלק מזכויות השימוש שלו, בתמורה להעברת רכוש על–ידי השוכר.
במקרים מסוימים, הבעלות על רכוש מסוים עשויה להיות מחולקת בין מספר אנשים. כלומר, מספר אנשים מוכרים בחוק כבעלים של רכוש או חלקים ממנו. במקרה כזה, עשויות להתגלע מחלוקות בין הבעלים בנוגע למימוש ארבע הזכויות הראשונות. לעיתים קרובות, ניתן להתיר מחלוקות כאלו רק באמצעות קביעה משפטית.