גֶגֶן (בהונגרית: Gégény) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גגן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,964 תושבים בשנת 1990 עד 1,872 תושבים בשנת 2020.
יהודי גגן.
יהודים החלו להתיישב בגגן מסוף המאה ה-18 ומוזכרים כבר במפקד משנת 1770. רובם היו סוחרים וחלקם בעלי מלאכה או בעלי משקים.
הקהילה היהודית.
עד שנת 1885 הקהילה היהודית קיבלה שירותי דת מקהילת נירטש, ומשנה זו נהייתה כפופה לקהילת קמצ'ה.
בשנת 1925 לאחר שהתמלא בית העלמין הישן, קודש בית עלמין חדש. ובאותה שנה נבנה בית הכנסת החדש לאחר שהקודם נשרף.
בקהילה היו "חדר" ומלמד ילדים וכן שוחט.
האנטישמיות בכפר והשמדת הקהילה בשואה.
האנטישמיות הגיעה לכפר בתקופת הטרור הלבן אז נשדדו חנויות יהודיות רבות. בשנת 1920, אז שלטה רומניה באזור, הותקפו יהודים אחדים מגגן בפקודת השלטונות.
בשנת 1942, נשלחו 18 צעירים יהודיים מהכפר לעבודות כפייה.
בשנת 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, הועברו כל היהודים לנירג'האזה, משם הוסעו, עם יתר יהודי המחוז, למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר 16 שורדים מבני הקהילה, אך הם עזבו את המקום תוך זמן קצר. בניין בית הכנסת ובית העלמין נהרסו.
AEC רגאל VI
AEC רגאל VI (באנגלית: AEC Regal VI) היה אוטובוס, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב הכבד Associated Equipment Company (AEC) בין השנים 1962–1979 בבריטניה.
ייצוא "AEC רגאל VI".
דגם "AEC רגאל VI" יוצא לארצות הבאות: ארגנטינה, אוסטרליה, בלגיה, הולנד, פורטוגל ו-אורוגוואי. ההזמנות היותר לדגם היו 150 יחידות לאזור מונטווידאו באורוגוואי, ויותר מ-500 יחידות ל- בואנוס איירס, ארגנטינה.
באוסטרליה נרכשו סך הכל 205 יחידות. 105 יחידות נרכשו עבור "Melbourne and Metropolitan Tramways Board" במלבורן, 30 יחידות עבור "Municipal Tramways Trust" ו-75 יחידות עבור "Transperth" בעיר פרת'. בדרום אפריקה, AEC תכננה סגנון משלה של דגם "רגאל VI", שהיה קרוי "הקודו" (The Kudu). דגם זה הורכב משלדת ריגל VI, מנוע AV690 (מנוע אנכי בנפח 11.3 ליטר) המותקן על הקיר הקדמי במקום מתחת לרצפה. זה אפשר זרימת אוויר נקייה באופן מהימן למנוע.
Giveback
ויאתיו כל לעבדך
ויאתיו כל לעבדך הוא פיוט אנונימי הנאמר, לפי נוסח אשכנז המזרחי, בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף של ראש השנה ויום הכיפורים, לפני הקטע 'ותמלוך אתה ה' לבדך' החותם את ברכת קדושת השם. הפיוט מרחיב את תוכנו של הקטע שלפניו הוא משובץ, ומתאר את קבלת מלכות ה' בידי כל יושבי תבל לעתיד לבוא. לפי חלק מהמנהגים, הפיוט מושר גם בהקפות בשמחת תורה.
ככל הנראה, הפיוט נתחבר בתקופה הקדם-קלאסית בתולדות הפיוט (המאות ה-4 וה-5)
מבנה.
הפיוט בנוי לפי אקרוסטיכון אלפביתי, כאשר כל שורה פותחת בפועל עם תחילית "וי..." ולאחריו האות המתאימה ("ויאתיו... ויברכו... ויגידו...).
תוכן.
הפיוט עוסק בהמלכת ה' על ידי כל העולם בעתיד לבוא, כאשר כל עמי תבל יזנחו את אמונותיהם ויקבלו את מלכות האל, בהתאם לתוכנם של הקטעים הנוספים לברכת קדושת השם בראש השנה וביום הכיפורים ("ובכן תן פחדך" וכו'), שביניהם הוא משובץ.
הרעיון שכל האנושות תכיר במלכות ה' מבוסס על נבואות רבות. רעיון זה מופיע הרבה בתפילות ראש השנה, ובא לידי ביטוי בברכת מלכויות בתפילת מוסף.
לחנים.
רבים מהלחנים לפיוט זה הם שירי לכת.
לשיר כמה לחנים מוכרים, בהם של חסידות ויז'ניץ, של רבי שלמה קרליבך, חסידות ברסלב, הרב יהודה לייב הלוי אשלג, ישיבת חברון, ישיבת עתניאל, ישיבת הר עציון, ישיבת ירושלים לצעירים, יוני גנוט, ניצן חן, אהרלה סמט בלחן של הלל פלאי באלבום אהר'לע, מרדכי בן דוד בלחן של אלי קליין באלבומו צעקה ועוד.
איי פונטיין
איי פונטיין (באיטלקית: Isole Ponziane) הם ארכיפלג בים הטירני, סמוך לחוף לאציו שבאיטליה.
שם האיים נובע משם האי הגדול ביותר בארכיפלג - האי פונזה.
אלפרד ג'וזף קאסון
אלפרד ג'וזף קאסון (באנגלית: Alfred Joseph Casson; 17 במאי 1898 - 20 בפברואר 1992) היה חבר בקבוצת האמנים הקנדית המכונה קבוצת השבעה. קאסון ידוע בעיקר בזכות תיאורי הנופים, היערות והחוות בדרום אונטריו, והיה החבר הצעיר ביותר בקבוצת השבעה.
חיים וקריירה.
קאסון נולד בשנת 1898 בטורונטו, אונטריו, לאב קווייקר אנגלי, ג'ון אדווין קסון, ולאם קנדית, הנרייטה. בגיל תשע עבר לגואלף, ועבר להמילטון בגיל ארבע עשרה. החשיפה הראשונה לאמנות הייתה לו בבית הספר הטכני של המילטון, שם התבקש על ידי המורה להפגין את כישוריו בפני הכיתה. אביו שלח אותו לעבוד בגיל 15 כשוליה בחברת ליתוגרפיה של המילטון. בשנת 1915 חזרה המשפחה לטורונטו. במקביל לעבודה, הוא השתתף בשיעורי ערב בבית הספר הטכני המרכזי. התערוכה הציבורית הראשונה של עבודותיו הייתה בתערוכה הלאומית הקנדית, בשנת 1917 הוא נשכר על ידי חברת חריטות מסחרית בריגדן.
בשנת 1919 עבר קאסון לחברה אחרת ושם עזר לפרנקלין קרמייקל. קרמייקל וקאסון עברו ביחד לחברת הדפסת המשי הקנדית הראשונה, סמפסון, מתיוס בע"מ, שהוקמה על ידי האמן ג'יי א. סמפסון ואיש העסקים סי. א. ג. מתיוס. קרמייקל הציג את קאסון למועדון האמנויות בטורונטו, שם פגש אמנים ידועים רבים, כולל אמנים נוספים מקבוצת השבעה.
במהלך שנות העשרים המשיך קאסון לצייר בזמנו הפנוי יחד עם קבוצת השבעה. אלפרד נהנה לעבוד בצבעי מים וב־1925 ייסד יחד עם קרמייקל ופ.ה. בריגדן את האגודה הקנדית לציירים בצבעי מים. לאחר שפרנק ג'ונסטון, עזב את קבוצת השבעה בשנת 1921, קאסון נראה כמחליף הולם. מאוחר יותר בשנת 1926, הוא הוזמן על ידי קרמייקל להיות חבר בקבוצת השבעה. באותה שנה הוא גם הפך לחבר עמית באקדמיה המלכותית הקנדית.
לאחר שקרמייקל עזב בשנת 1932 ועבר להוראה בקולג' לאמנות באונטריו, הפך קאסון למנהל האמנותי של חברת הדפסת המשי שלהם ומאוחר יותר לסגן נשיא בשנת 1946. בשנת 1952, הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר כבוד.
בשנת 1924 התחתן קאסון עם מרגרט פטרי.
אביו נפטר זמן קצר לאחר נישואיו, והוא נאלץ לטפל ולתמוך באמו האלמנה. לאחר התפרקות קבוצת השבעה בשנת 1932, הוא עזר בהקמת קבוצת הציירים הקנדית בשנת 1933. כמה מחברי קבוצת השבעה הפכו לחברים בקבוצת הציירים הקנדית, ביניהם לורן האריס, ארתור ליסמר, פרנקלין קרמייקל ואחרים.
בשנת 1954 הוא היה אחד משמונה עשרה אמנים קנדיים שהוזמנו על ידי הרכבת הפסיפית הקנדית לצייר ציורי קיר בתוך הקרונות החדשים שנכנסו לשירות ברכבת הטרנס-יבשתית הקנדית. כל ציור קיר תיאר פארק לאומי או פרובינציאלי אחר; קאסון צייר את פארק מחוז אלגונקווין.
אלפרד ג'וזף קאסון נפטר בשנת 1992, שלושה חודשים בלבד לפני יום הולדתו ה -94, ונקבר בשטח אוסף האמנות הקנדי של מקמייקל, יחד עם קבוצה נוספת של אמנים בקבוצת השבעה.
שטיח טורקי
שטיח טורקי (בטורקית: Türk halısı) הוא סוג של שטיח אוריינטלי, שנארג באזורים הטורקיים, בדרך כלל באסיה הקטנה.
השטיח הוא מעשה אריגה עבה, המיוצר על נול ומשמש במבני מגורים. השטיחים הטורקיים עוררו עניין בדעת הקהל העולמית רק לאחר תערוכה עולמית, שנערכה בווינה, במחצית השנייה של המאה ה-19. מלאכת האריגה הייתה מלאכה משפחתית והשטיחים ריפדו ובודדו את האוהלים של השבטים הנודדים עם בהמותיהם. עם הזמן נוצרו באנטוליה מרכזי אריגת שטיחים מובחנים, בעלי אפיונים משלהם.
בבאקו יש מוזיאון שטיחים טורקיים הגדול בעולם.
מריאן גורצקי
מריאן גורצקי (נולד ב־1940) הוא מדען ישראלי ממציא ויזם בתחום הנדסה גנטית. מאבות הביוטכנולוגיה בישראל.
קורות חיים והשכלה.
גורצקי נולד להלנה (לבית וגמן) ויונה קליינר בבוריסלב, עיירה פולנית תחת הכיבוש הרוסי, כיום בשטח אוקראינה. אביו גויס להצבא האדום ואמו נשארה בעיירה עם התינוק. כאשר הגרמנים כבשו את העיירה האם החליטה למסור את בנה בן השנה לאישה פולניה על מנת להצילו. מיכאלינה טושקביץ (סודיק) קיבלה את הילד וגידלה אותו כפולני קתולי. היא הוכרה ב־18 בפברואר 1982 על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
בתום מלחמת העולם השנייה מריאן הוחזר לאמו והתגורר איתה ועם בעלה השני תאודור הרצל שמר, אשר בסוף המלחמה שינה את שמו לגורצקי. המשפחה עברה לוורשה וגרה שם עד עליית האם האלמנה והבן לישראל, ב־1958, במסגרת עליית גומולקה. רק כשנה לפני עלייתם לישראל, גילה את זהותו היהודית. בארץ התקבל לטכניון למחלקה לכימיה. שם סיים תואר אקדמי של בוגר אוניברסיטה.
לאחר מכן שירת שירות חובה בצה"ל ככימאי, במדור דלקים בחיל ההספקה, כיום חיל הלוגיסטיקה.
אחרי השרות הצבאי סיים תואר אקדמי שלמוסמך אוניברסיטה בטכניון ותואר אקדמי של דוקטור במחלקה לביופיזיקה במכון ויצמן למדע בהדרכת פרופסור אברהם פצ'ורניק ופרופסור מאיר וילצ'ק. את ההשתלמות במסגרת פוסט-דוקטורט עשה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT וחזר למכון ויצמן למדע כאיש סגל אקדמי.
עבודתו המדעית.
מחקריו של פרופסור גורצקי התמקדו בתחומי ביולוגיה מולקולרית והנדסה גנטית. הוא כתב למעלה מ-75 מאמרים.
קידום תחום הביוטכנולוגיה.
ב-1980, הצטרף לעמיתו פרופסור חיים אביב בהקמת חברת "ביוטכנולוגיה כללית בע"מ" (BTG), הראשונה בארץ שפיתחה חלבונים רקומביננטים בשיטות הנדסה גנטית. הוא שימש בשלב ראשון כמדען ראשי ואחראי לענייני מו"פ ואחר כך כמנהל כללי, עד שנת 2000.