רוברט בֶּרֶן (במקור בקופן עד 1902, בהונגרית: Berény Róbert; בודפשט, 18 במרץ 1887 – בודפשט, 10 בספטמבר 1953) היה צייר יהודי-הונגרי, גרפיקאי, זוכה פרס מיהאי מונקאצ'י פעמיים וזוכה פרס קושוט (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל).
ביוגרפיה.
רוברט בקופן נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוכן נאנדור בריני (בקופן) ושל פרנצישקה לינדנר. סבו וסבתו מצד אביו היו שאנדור בקופן, עצמאי ודורוטיה שולוף, סבו וסבתו מצד אמו היו מור לינדנר, סוחר, ויוליה גרינפלד. רוברט בריני הוא נציג בולט של תנועת האוונגרד ההונגרית. את לימודיו החל בשנת 1904 בבית הספר לעיצוב של טיבדאר זמלני. בשנת 1905 עבר לפריז שם הפך לתלמיד באקדמיה ז'וליאן. במהלך שהותו שם הוא הושפע מהאמנות של אנרי מאטיס ושל פול סזאן. הוא למד וטיפח מגמות בסגנון אמנות בן זמנו והיה שייך ל"מאדיאר ואדאק" (Magyar Vadak), כלומר "הפראים ההונגרים" שהוא מושג מאוחר בתולדות האומנות ההונגרית.
לאחר שחזר להונגריה פרסם בכתב העת הספרותי והאמנותי החשוב ניוגט. ציורו כבר התאפיין באותה תקופה על ידי אקספרסיוניזם וקוביזם. בשנת 1909 הפך לחבר בקבוצת האוונגרד שלימים נודעה בשם השמונה ולאחר מכן באגודה החדשה לאמנים ב-18 במאי 1912, ברובע 5 בבודפשט, נשא לאישה את אילונה שפיצר, בתם של דיולה יאקאב שפיצר ושל קלרה אַבֶּלֶס.
ברן לקח תפקיד פעיל בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית והיה לראש מחלקת ציור במנהל האמנות. הוא עיצב כרזות, אז נוצרה הכרזה המפורסמת ביותר שלו, "לנשק, לנשק". לאחר 1919 היגר לגרמניה והתגורר בברלין עד 1926. בתקופה זו פורסמו קריקטורות שלו על אליס באלינט, ששנדור פרנצי ואימרה הרמן.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התקרב סגנונו למסורות מושבת האמנים של באיה מארה, הוא הושפע רבות מאמנותם של קארוי פרנצי ואאורל ברנאט והצטרף ליצירתו של חוג גרשם. משנת 1934 בילה את רוב זמנו בזבגני (יישוב במחוז פשט). בנוסף לציור ולעיצוב פוסטרים, גם עבודתו הגרפית משמעותית. הגרפיקה שלו הייתה בעיקר גיר אדום, משרה של עץ אגוז, דיו מדולל, כך שהם הפכו לייחודיים, הוא לא אהב את הגרפיקה המשוכפלת. בשנת 1948 מונה למרצה באוניברסיטה לאמנויות יפות בבודפשט. עבודותיו הן בעיקר טבע דומם, עירום ודיוקנאות.
מרבית יצירותיו נשמרות בגלריה הלאומית של הונגריה, מספר רב של יצירותיו נמצא במוזיאון יאנוס פאניוניוס בפץ', באוסף דיאק בסקשפהרוואר ובבעלות פרטית.
חלק משמעותי מיצירתו עדיין נמצא בחשיפה כיוון שבמהלך מלחמת העולם השנייה יצירות רבות שלו נעלמו. אחת מיצירותיו המצטיינות (אישה ישנה עם אגרטל שחור) התגלתה, למשל, על ידי גרגיי ברקי, חוקר השמונה, כתפאורה לסרט סטיוארט ליטל - העבודה הועברה בחזרה להונגריה בסוף 2014.
הוא התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אילונה שפיצר, ממנה התגרש בשנת 1924. אשתו השנייה הייתה אטלקה ברויאר (1898–1977), בתם של מיקשה ברויאר ושל רודולפינה יוסטוס, איתה התגורר משנת 1926 ועד מותו.
אבו סלמאן
אבו סלמאן ידוע גם בשם עזבת אבו סלמאן, או עזבת סלמאן (בערבית: أبو سلمان) הוא כפר פלסטיני בשומרון, השוכן 7 ק"מ מדרום לקלקיליה. בכפר חיים 899 תושבים. הכפר צמוד להתנחלות אורנית מצידה הצפוני.
היסטוריה.
מיקומו המקורי של הכפר היה על ראש גבעה, כ-700 מטר ממערב, בשם "ח'רבת זכור". בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת טולכרם. לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, הכפר היה אומר להיכלל בשטח המדינה הערבית. אך במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, הוסכם שקו הגבול בין ישראל לירדן ("הקו הירוק") יעבור ממזרח לכפר. תושבי הכפר קיבלו את האפשרות להישאר בשטח ישראל או לעבור לצד הירדני. מאחר שרוב האדמות החקלאיות שלהם נכללו בשטח ירדן, הם החליטו לעבור ולהקים את הכפר מחדש על האדמות שהחזיקו. אדמות פוריות שממוקמת סמוך לתוואי נחל קנה שהכפר הוקם בגבעה שמעליהם.
לפי עדויות ארכאולוגיות "ח'רבת זכור" הייתה מיושבת כמעט ברציפות מאז תקופת הברונזה הקדומה. במקום נערכו מספר חפירות וסקרים ארכאולוגים. השרידים הקדומים ביותר נתגלו במערות קבורה. עיקר השרידים במקום הם מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל והתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל וכוללים מבני מגורים, מצודה, בית בד, בורות מים רבים וגתות. על אדמות "ח'רבת זכור" ניטע יער חורשים והוקמו היישובים קיבוץ חורשים בינואר 1955, ונירית ב-1981.
לאחר 1967.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אבו סלמאן נמצאת תחת שלטון ישראלי. בשנת 1983 החלה הקמת של ההתנחלות אורנית מדרום לכפר, על ידי יזמים פרטיים שלטענתם רכשו קרקעות באזור. בשל מחלוקת על הבעלות על הקרקעות הם נרשמו אחר כך כאדמות מדינה.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך כל האדמות החקלאיות שלו סווגו כשטח C, בשליטה ישראלית מלאה.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2002, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, שתחצוץ בין השטחים שבהם מתגוררים הפלסטינים ביהודה ושומרון ובין השטחים הישראלים. ב-5 בספטמבר 2002, השאירו חיילי צה"ל במסגד הכפר מפה וצו תפיסת אדמות לצרכים צבאיים. הצו הודיע רשמית לתושבי הכפר כי גדר ההפרדה תעבור באדמותיהם, ולצורך כך הופקעו כמה מאות דונם של תושבי הכפר. כדי לכלול את שטח אורנית מצדה המערבי של הגדר, באזור אבו סלמאן היא נבנתה בין 1 ל-3 ק"מ ממזרח, כך ששטחים חקלאיים נרחבים של תושבי אבו סלמאן נמצאים ממערב לגדר, והגישה אליהם לא מתאפשרת רוב הזמן, כולל מטעי זיתים שדות וחממות שפורקו. בינואר 2004 אשרה מועצת התכנון העליונה במנהל האזרחי את תוואי כביש 5250 שצפוי להיסלל על אדמות הכפר, ככביש גישה נוסף להתנחלות אלפי מנשה.
לצורך, מעבר לשטחים החקלאיים שמצידה המערבי של הגדר, הוקם סמוך לכפר "מחסום אבו סלמאן – 1419" הנפתח בבוקר ובערב לכ-15 דקות כל פעם לצורך מעבר.
ענת שן
ענת שן (נולדה ב-1959) היא אמנית מיצג ישראלית. עבודותיה עוסקות בדימויים טקסיים סביב מיניות נשית.
ביוגרפיה.
ענת שן נולדה בישראל בשנת 1959. למדה במדרשה למורים לאמנות, רמת השרון. הופיעה מאז שנת 1983 בעשרות פסטיבלים ותערוכות, ביניהם בפסטיבל עכו, פסטיבל ישראל ופסטיבל מיצג באוקראינה. לימדה מיצג במדרשה ובמכון אבני. מנחה אורחת בסדנה השנתית לאמנות המיצג בבמת מיצג . שן היא נכדתו של ליאופולד שן, מייסדה של קריית טבעון.
פעילותה האמנותית.
בשנים 1984–1986 עסקה שן בפעילות אמנותית אינטנסיבית, לבד ובשיתוף עם דן זקהיים. ב-1984 השתתפה בתערוכה לבנה בדיזנגוף סנטר עם העבודה "רדי מיידן", מעין טקס חניכה פולחני אמנותי, תוך שהיא הופכת תכנים אישיים למוטיבים טקסיים שימושיים למען הכלל. העבודה הפכה התמודדות נשית אישית ואוניברסלית לטקס פוסט-מודרני בעל אופי שמאני.
בשנת 1985 הציגה את "נרקיס שמן", יצירה שהתייחסה לגופן בשם זה, תוך החזרתו להקשר המקורי של התעסקות אובססיבית בעצמי ובהשתקפויותיו.
בשנת 1985 העלתה שן יחד עם זקהיים את עבודתם "להיגרר לפוליטיקה בשדה". העבודה, שהוצגה במסוף ניצנה בגבול מצרים, היוותה טקס נטיעות שביקש לגשר בין טריטוריות, תרבויות, לאומים. השניים ביצעו ריקוד לצלילי השיר "אני מאמין" של שאול טשרניחובסקי בתרגום לערבית, כשחליפתו של זקהיים הייתה עשויה מדגלי ישראל ומצרים. עוד באותה שנה הוצגה העבודה "מלך צפרדע מלך לטאה" בדיזנגוף סנטר. העבודה עסקה במפגש בין שתי ישויות-על סימבוליות מתחרות ומשלימות באמצעות שני מצבי תאורה.
ב-1988 הזמינה תמר רבן את שן ואת זקהיים להעלות יחד ערב מיצגים בסטודיו שלה במקלט עירוני מס' 209 ברמת אביב. הצלחתו של הערב הראשון הניעה את השלישייה להמשיך לפעול יחד, ובהמשך הדרך להקים את עמותת מקלט 209 לקידום האמנות הבינתחומית בישראל. במקלט 209 יכלו האמנים להגיע לחקירה והתנסות שלא התאפשרו ב ובגלריות. לאורך מספר שנים יצרו שן, רבן וזקהיים, יחד עם אמנים אורחים ושותפים ליצירה, סדרת אירועי אמנות בינתחומיים במקלט ובאתרים אחרים. בנוסף לפעילותם האמנותית, לימדו ויזמו הרצאות בתחום האמנות הבינתחומית.
בתוכנית הראשונה ב-209 הציגה ענת שן את "האם אתה רוצה להתחתן איתי?". העבודה, שארכה 20 דקות, היוותה מעין טקס לבחורה שמחפשת זוגיות. רצף שקופיות הוקרן על וילון והציג דימויים שונים בעוד שן והמשתתפים האחרים, לבושים שמלות עתירות בד שעיצבה שן, ביצעו פעולות טקסיות של שירה, ריקוד בליווי מוזיקה כמקהלה בטרגדיה יוונית. כל זאת במטרה לתת מקום לסיטואציה המביכה וביקורת על הכלים שהחברה מנסה להתמודד עם הכאב שבה.
תוכנית מספר 3 נוצרה עבור פסטיבל ישראל 1990. היא הוצגה במקלט של תיאטרון ירושלים ואחר כך המשיכה והוצגה במקלט 209 ברמת אביב. בתערוכה המיצג כלל טקס ריפוי עולמי באמצעות תרופה נגד תולעים ולטאות שהוצאו מגופה שן, טקס אמנותי-רוחני.
קורין סוטר
קורין סוטר (בגרמנית: Corinne Suter; נולדה ב-28 בספטמבר 1994) היא גולשת סקי אלפיני שווייצרית,אלופה אולימפית מאולימפיאדת בייג'ינג (2022), אלופת עולם, בעלת שתי מדליות כסף ומדליות ארד באליפויות העולם בסקי אלפיני.
סוטר, זכתה ב-3 ניצחונות במסגרת גביע העולם, ובגביע העולמי בסופר G ובגלישה במורד בשנת 2020.
ביוגרפיה.
סוטר נולדה בשציץ, השוכנת בקנטון.
באליפות העולם שנערכה באורה בפברואר 2019 היא זכתה בשתי מדליות, אחת מכסף ואחת מארד. מדליית כסף בגלישה במורד אחרי אילקה שטואץ מסלובניה ולפני לינדזי וון מארצות הברית ומדליית ארד בסופר g אחרי סופיה גוגיה מאיטליה ומיקאלה שיפרין מארצות הברית שזכתה בזהב.