עם גילויו, נטען בסיקורים תקשורתיים שונים שבהירות נראית השיא שלו תשיג את זו של הירח המלא או אף תעבור אותו, ולכן כונה "השביט של המאה". בפועל, הוא נראה אך בקושי לעין בלתי מזוינת.
מסלול.
כשהתגלה, ב-21 בספטמבר 2012, היה ISON במרחק של כ-6.29 יחידות אסטרונומיות מהשמש, מעבר למסלולו של כוכב הלכת צדק. זמן קצר לאחר גילויו הובחן כי מאפייני המסלול שלו דומים לאלו של השביט הגדול של 1680 והועלתה השערה שהם התפרקו מאותו גוף אב, אך השערה זו נפסלה. ב-1 באוקטובר 2013 חלף השביט במרחק של כ-10,800,000 ק"מ ממאדים, קרוב פי 6 מהמרחק הקרוב ביותר שלו מכדור הארץ. ב-31 באוקטובר מרחק השביט מהשמש היה זהה למרחק הממוצע של כדור הארץ מהשמש - יחידה אסטרונומית אחת (כ-149,600,000 ק"מ).
לפריהליון הגיע השביט ב-28 בנובמבר 2013, בשעה 18:36 UTC. בשעה זו היה במרחק של כ-1,800,000 ק"מ ממרכז השמש (כ-0.01244 יחידות אסטרונומיות). מאחר שרדיוס השמש הוא כ-700,000 ק"מ, השביט למעשה עבר במרחק של כ-1,100,000 ק"מ מפני השטח של השמש. מסלולו של השביט הוא כמעט פרבולי, מה שמרמז על כך שזהו שביט "טרי" המגיע למערכת השמש הפנימית בפעם הראשונה ושמקורו הוא בעננת אורט.
ב-14 בינואר 2014 כדור הארץ חלף קרוב מאוד למקום שבו היה השביט ב-31 באוקטובר 2013, כך ששוער כי ייתכן ויהיו במסלול זה חלקיקים מזנב השביט מה שיגרום למטר מטאורים חד פעמי. לא ניתן היה לדעת בוודאות האם יתרחש מטר מטאורים משום שמעולם לא תועד מקרה דומה בעבר. בפועל, לא דווח על פעילות מטאורים חריגה.
ב-8 בנובמבר 2013 השביט היה במרחק של כ-0.8 יחידות אסטרונומיות מהשמש והתקרב אליה במהירות של כ-47 ק"מ בשנייה (כ-169,000 קמ"ש), ובהירותו הייתה בסביבות 9. ב-13 בנובמבר, בעת שהיה במרחק של כ-0.67 יחידות אסטרונומיות מהשמש, חלה עלייה משמעותית בבהירותו של השביט ועל פי מקורות מסוימים היא הוגדרה כבהירות 6, אשר ניתן אף לראות בעין מאזורים חשוכים. ב-19 בנובמבר בהירותו הייתה בסביבות 5. בהירותו המשיכה להתגבר בימים שלפני הפריהליון. החלליות SDO ו-SOHO הצופות באופן קבוע בשמש ועקבו אחר השביט בהתקרבו אליה לא הצליחו לאתרו לאחר המעבר הקרוב לשמש ב-28 בנובמבר 2013. על פי רוב ההערכות שפורסמו באותו הזמן השביט התמוסס סמוך לרגע הפריהליון. מספר שעות לאחר הפריהליון אותר אזור בהיר שהיה ככל הנראה שיירי הגרעין. אזור זה החל להתבהר אך החוויר שוב לאחר מספר שעות נוספות. יום לאחר הפריהליון, ב-29 בנובמבר, בהירות השביט הוערכה ב-5. ב-30 בנובמבר בהירותו הוערכה ב-7, חיוור יותר משניתן לראות ממקום חשוך (גם מבלי להתייחס לקרבתו אל השמש), ומאז ככל הנראה המשיך להחוויר במהירות. ב-2 בדצמבר פרויקט הצפייה בשביט ISON אישר שהשביט התפרק.
סיקור תקשורתי.
לאחר גילויו בשנת 2012 כונה השביט בפי גופי תקשורת רבים "השביט של המאה", ונטען שבהירותו עשויה להיות כשל הירח המלא. באוקטובר 2013 טור בדיילי מייל תיאר את השביט כשביט המאה וטען שבהירותו תהיה פי 15 משל הירח.
מספר מדענים ביקרו את הסיקור התקשורתי הנרחב. האסטרונום קארל בטנס טען ביולי 2013 ש"מעט מאוד אסטרונומים וחוקרי שביטים רציניים חשבו ש-ISON יהיה בהיר כמו הירח המלא. זו לגמרי המצאה של התקשורת. אמרנו את זה במשך חודשים, אף אחד מאיתנו בפרויקט הצפייה ב-ISON לא חזה ש-ISON יהיה עד כדי כך בהיר".
סנט פיטר פורט
סנט פיטר פורט (באנגלית: Saint Peter Port; בג'רנסיאה וצרפתית: Saint Pierre Port, נהגה: "סן פייר פור") היא עיר הבירה של גרנזי, כמו גם הנמל הגדול ביותר בה. בעיר מתגוררים קרוב ל-17,000 בני אדם. העיר, ביחד עם סביבתה הקרובה, מהווה את קהילת סנט פיטר פורט, אחת מעשר קהילות גרנזי.
היסטוריה.
ידוע שהייתה קיימת באזור עיירה או תחנת מסחר עוד לפני העידן הרומי, אם כי השם בתקופה הקדם-נוצרית אבד.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת בחוף המזרחי של גרנזי. קהילת סנט פיטר פורט גובלת במספר קהילות אחרות באי: סנט סמפסון בצפון, וייל בצפון-מערב, סנט אנדרו במערב וסנט מרטין במערב.
חלוקה מנהלית.
הקהילה מחולקת לשני מחוזות בחירה: סנט פיטר פורט צפון וסנט פיטר פורט דרום.
הקהילה מחולקת בלי קשר לחלוקה הזו לארבעה קנטונים:
בנוסף האיים הרם וג'ת'ו שייכים לקהילה, אך אינם שייכים לאחד הקנטונים. למרות זאת הם שייכים למחוז הבחירה סנט פיטר פורט דרום.
תחבורה.
נמל התעופה גרנזי הוא נמל התעופה היחיד באי. הוא נמצא במרחק של 4.6 ק"מ דרום מערבית לעיר, בקהילת פורסט. משרדי בלו איילנדס, חברת התעופה של איי התעלה, ממוקמים בסנט פיטר פורט.
אנריקה קויאר
אנריקה קוֹיַאר מוֹנְטֶרוּבִאוֹ (בספרדית: Enrique Collar Monterrubio; נולד ב-2 בנובמבר 1934) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדות הקיצוני והחלוץ. קויאר נחשב משחקניה הבולטים ביותר של קבוצת אתלטיקו מדריד בכל הזמנים.
קריירת קבוצות.
קויאר שיחק במחלקת הנוער של "אימפריאל" המקומית, ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה ממדריד "פנייה נוריט". לאחר שנצפה על ידי סקאוט של קבוצת אתלטיקו מדריד, בשנת 1949, הצטרף קויאר למחלקת הנוער של הקבוצה. בשנת 1952, לאחר 3 עונות במחלקת הנוער, הושאל קויאר לעונה לקבוצת קדיס מהליגה השלישית, וסייע לה לסיים באותה עונה במקום ה-3 בליגה.
בשנת 1953 חזר קויאר לאתלטיקו. קויאר ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה בתאריך ה-13 בספטמבר, בהפסד קבוצתו בתוצאה 1–3 נגד אספניול. באותה עונה שיחק קויאר בסך הכל שלושה משחקי ליגה. עם תחילת עונת 1954/1955 הושאל קויאר לקבוצת ריאל מורסיה, ששיחקה באותה העת בליגת המשנה. הוא שיחק 11 משחקים בחצי עונה, ולאחר מכן חזר לאתלטיקו, בתקווה לקבל דקות משחק. בעונה שלאחר מכן כבר הפך קויאר לשחקן מוביל בהרכב הקבוצה.
בעונת 1959/1960 זכה קויאר עם אתלטיקו בגביע המלך הספרדי, שהיה הגביע הראשון של הקבוצה. בעונה שלאחר מכן זכתה הקבוצה פעם נוספת בתואר. בעונת 1961/1962 זכתה אתלטיקו בתואר האירופי הראשון שלה, בגביע אירופה למחזיקות גביע.
קויאר זכה עם אתלטיקו בגביע פעם נוספת בעונת 1964/1965, ועונה לאחר מכן כבר זכה באליפות ספרד.
באתלטיקו שיחק קויאר 16 עונות, ולזכותו מספר ההופעות השני הגבוה ביותר בקבוצה בכל הזמנים, עם 470 הופעות בכל המסגרות, ביניהן 353 הופעות בליגה. בנוסף הבקיע קויאר 105 שערים בכל המסגרות, ו-72 בליגה.
בתקופתו באתלטיקו נחשב קויאר לאחד השחקנים הטובים ביותר, והוביל יחד עם חואקין פיירו, שיצרו יחד את חוליית ההתקפה, בין הטובות ביותר שידעה הקבוצה. בנוסף, יחד עם הקשרים מיגל ג'ונס ואדלרדו רודריגס, המשיך קויאר להיות שחקן משפיע במועדון עד לעזיבתו לולנסיה.
קויאר כבש את השער ה-9 במשחק של אתלטיקו נגד הרקולס אליקנטה בעונת 1955/1956. המשחק נגמר בניצחון 0–9 לאתלטיקו והיה הניצחון בהפרש הגבוה ביותר שניצחה אתלטיקו אי פעם.
בשנת 1969 עבר קויאר לולנסיה, ולאחר עונה אחת במדי הקבוצה פרש קויאר ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל הצטרף קויאר לדירקטוריון במועדון אתלטיקו מדריד.
נבחרת לאומית.
הופעת הבכורה של קויאר במדים הלאומיים הייתה ב-19 ביוני 1955, במשחק ידידות נגד . במשחק זה הבקיע קויאר גם את שער הבכורה בנבחרת. קויאר השתתף עם נבחרת ספרד במונדיאל 1962 בצ'ילה, כאשר המשחק היחיד בו לקח חלק היה המשחק נגד .
לזכות קויאר 16 הופעות ו-4 שערים במדים נבחרת ספרד.
סוסומו הירסוואה
דער מאמענט
דער מאָמענט (דֶר מוֹמֶנְט; יידיש: 'הרגע') היה יומון יידי שהופיע בוורשה מ-5 בנובמבר 1910 עד 22 בספטמבר 1939. מייסדי העיתון היו נח פּרילוּצקי ואביו צבי פרילוצקי, שהיה עורכו הראשי.
הרעיון להוציא עיתון יהודי חדש יצא אל הפועל ב-1910, כשקיבל נח פרילוצקי מהממשלה הרוסית רישיון להוציא בוורשה יומון נוסף ביידיש, ועם פרישותיהם של הלל צייטלין ושל צבי פרילוצקי מהעיתונים "היינט" ו"אונזער לעבען", בהתאמה. העורך הראשי של העיתון היה צבי פרילוצקי, ולצדו בנו נח, הלל צייטלין, דוד דרוק וא. אַלמי (אליהו חיים שעפס) הצעיר, שהיה מזכיר המערכת הראשון עד הגירתו לארצות הברית ב-1913). בין המייסדים היה גם הפדגוג מגנוס קרינסקי. שמו של העיתון "דער מאָמענט" היה במקור שמו של מדורו הפוליטי היומי של צבי פרילוצקי ב"אונזער לעבען".
ביומון כתבו עוד מספר סופרים ועיתונאים מובילים, בהם מרדכי ספקטור, ב. יאושזון (משה יוּסטמן) וההומוריסטן "דער טונקלער" (יוסף טונקל), והוא התמודד בהצלחה עם מתחרהו העיקרי, היומון הוורשאי "הַיְינְט", שנוסד שנים אחדות לפניו.
בשנותיו הראשונות הצליח העיתון לשמור על קו א-פוליטי, אך עם הפיכתו של הלל צייטלין לפובליציסט הבולט בעיתון נקט העיתון קו ציוני ונוגד התבוללות. בשנתיים הראשונות כתב בו באופן קבוע שלום עליכם. בשנת 1916 הפך העיתון לשופרה הרשמי של המפלגה הלאומית היהודית ("ייִדישע פֿאָלקספּאַרטײ"), שנח פרילוצקי היה ממייסדיה וראשיה. ב-1933 החל זאב ז'בוטינסקי לפרסם מאמרים בעיתון, והחל מ-1935 הפך העיתון לביטאונה של התנועה הרוויזיוניסטית.
בימי החול כלל העיתון בראשיתו 4 עד 8 עמודים. בין שתי מלחמות העולם גדל העיתון לכדי 10 עמודים, ובערבי השבת וחגים מספר העמודים הכפיל את עצמו. עד סוף שנות העשרים היה עיתון פופולרי מאוד, אך בתחילת שנות השלושים, בעקבות משבר כלכלי (על רקע השפל העולמי) וניהול כושל, נקלע העיתון לקשיים. העיתון לא הצליח להתאושש מן המשבר לגמרי, אך בכל זאת המשיך להתקיים. העיתון נסגר לאחר שבניין המערכת נשרף בעקבות פגיעת פגז גרמני בבניין ב-22 בספטמבר 1939, עם הפלישה הגרמנית לפולין.
פלאש איירליינס