ז'אן נולדה ב-7 בינואר 1528 בעיר סן-ז'רמן-אן-לה, כבתם של אנרי השני, מלך נווארה ושל מרגריט מנווארה שהייתה אחותו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. כשהייתה בת 13 אולצה על ידי דודה, פרנסואה הראשון להינשא לוילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג. נישואים פוליטיים אלה בוטלו כעבור ארבע שנים, היות שלזוג לא היו ילדים. ב-1548 אחרי מות פרנסואה הראשון ועלייתו לשלטון של אנרי השני, מלך צרפת, ז'אן ד'אלברה נישאה לאנטואן דה בורבון, דוכס ונדום שהיה יורש העצר הצרפתי במקרה שבית המלוכה של ולואה לא יעמיד בן זכר שיוכל לרשת את כתר צרפת. היא ילדה לו חמישה ילדים שמהם שרדו שניים בלבד: אנרי, (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) וקתרין דה בורבון (1559–1604).
ב-25 במאי 1555 מת אביה, אנרי השני, מלך נווארה, וז'אן ובעלה הפכו לשליטי ממלכת נווארה. כמלכת נאווארה, ז'אן ד'אלברה תמכה בהוגנוטים והפכה את הקלוויניזם לדת הממלכה. היא גירשה מנווארה את הנזירות ואת הכמרים הקתוליים ופקדה על הרס הכנסיות הקתוליות. היא דאגה לתרגם את הברית החדשה לשפתם של הבסקים ושל אנשי בארן שהיו נתיניה.
המאבק בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים התפשט ברחבי צרפת והפך למלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562. בעלה של ז'אן ד'אלברה, אנטואן דה בורבון שלחם לצד הקתולים, נפצע קשה במצור על העיר רואן ומת מפצעיו ב-13 בנובמבר 1562. כתוצאה, בנה אנרי הפך ליורש העצר הצרפתי. היא נמנעה מלתמוך באחד הצדדים עד 1568, כאשר הביעה את תמיכתה בפרוטסטנטים ועברה אל העיר לה רושל שהייתה מעוזם.
ז'אן ד'אלברה לקחה חלק בשיחות השלום בין הצדדים הלוחמים שהביאו לסיומה של מלחמת הדת השלישית ב-1570. באותה שנה הסכימה להשיא את בנה אנרי למרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת, בתה של קטרינה דה מדיצ'י שניהלה את ענייני המדינה בשם בנה שארל התשיעי, מלך צרפת.
ז'אן ד'אלברה מתה במפתיע בפריז ב-9 ביוני 1572, חודשיים לפני שנערך טקס נישואים זה. פשטו שמועות שהורעלה בפקודת קטרינה דה מדיצ'י - שמועות שהופרכו מאוחר יותר.
השתלשלות מאורעות זו מתוארת בספרו של אלכסנדר דיומא האב "המלכה מארגו" (1845).
משפחתה.
ב-20 באוקטובר 1548 התחתנה ז'אן עם אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
פרנסואה דה לאוול
פרנסואה-קסָאבייה דה מונמורנסי-לאוול (בצרפתית: François-Xavier de Montmorency-Laval; 30 באפריל 1623 – 6 במאי 1708) היה הבישוף הקתולי הראשון של צרפת החדשה (המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה ובעיקר קוויבק). הוא מונה לתפקידו בגיל 36, ושירת בו באופן רשמי 25 שנים; 24 שנים נוספות שהה בצרפת החדשה ללא תואר רשמי, תוך שהוא מהווה דמות מוסרית חשובה ומשפיעה על ניהול המושבות.
תולדות חייו.
דה לאוול נולד בכפר ליד פריז, בן למשפחת האצולה החשובה והעתיקה בית מונמורנסי. מגיל 8 החל לקבל הכשרה לכמורה והוכיח שקדנות והתלהבות. בגיל 24 מונה ככומר, ותשוקתו סימנה אותו כמועמד לפעילות מיסיונרית.
בשנת 1659 מינה אותו האפיפיור אלכסנדר השביעי לבישוף צרפת החדשה, כדרך לכפות את מרות הכס הקדוש על פעילות הישועים שם. תוקף מרותו וסמכותו של דה לאוול נכפה גם על ידי מכתב ששלח המלך לואי ה-14 למושל צרפת החדשה, בו הדגיש את הצורך לציית לבישוף החדש בכל מקום ומקום. מבחינה רשמית מונה דה לאוול לבישוף סמלי (טיטולרי) של פטרה (בירדן) כיוון שקהילת צרפת החדשה לא הצדיקה דיוקסיה, כלומר לא הייתה גדולה מספיק לשם מינוי בישוף.
ב-13 באפריל 1659 הפליג דה לאוול מנמל לה רושל לאמריקה.
לאחר שביסס את מעמדו ואת הכנסייה, החליט דה לאוול לייסד מוסד שיכשיר כמרים עבור הקהילות ועבור העבודה המיסיונרית. ב-1663 הקים את "סמינר קוויבק" (Séminaire de Québec; נקרא גם "הסמינר הגדול של קוויבק", Grand Séminaire de Québec). הסמינר הוקם כקהילת כמרים בהתאם לדיונים שנערכו בוועידת טרנטו כמרכז ללימודי תאולוגיה ולהכשרת פרחי כמורה. הסמינר שימש גם כמקום מגוריו הזמני של הבישוף של קוויבק עד לחניכת מגוריו הרשמיים ב-1677 והיה לגורם מרכזי בחיי הכנסייה של קנדה. בהמשך צמחה מן הסמינר אוניברסיטת לאוול.
הוא פעל להקמת כנסיות מקומיות ובתי ספר, מינה כמרים, דאג להשתלמותם ולקידומם ועסק בבקרה אחר תפקודם. ב-1659 עמד מספר הקהילות על חמש, וב-1688 עלה מספרן ל-35 ובהן שירתו 102 אנשי כמורה. ב-1674 נקבע כינויו ל"בישוף קוויבק". הוא יצר גם קשרים טובים עם הישועים, שנחשבו לעצמאיים מדי בעיני האפיפיור והיה למתווך נאמן על שני הצדדים. דה לאוול היה הגורם המוסרי העליון בצרפת החדשה ולא אחת התעמת עם המושלים המקומיים בנושאי מוסר ומשטר.
אחד מהמאבקים העיקשים ביותר של דה לאוול היה כנגד יחס המתיישבים לאינדיאנים הילידים. הוא עודד מיסיונריות בקרבם אך לא צידד ביחס משפיל ובעיקר התמודד כנגד מנהגם של המתיישבים למכור משקאות אלכוהוליים לילידים, אליהם התמכרו האחרונים עד מהרה.
ב-1684 הפליג לצרפת על מנת להגיש את התפטרותו וחזר עם מחליפו ז'אן-בטיסט דה לה קרואה דה שֶוְורייר דה סן-ואלְיֶיה (Jean-Baptiste de la Croix de Chevrières de Saint-Vallier). אף על פי שסן-ואלְיֶיה עמד באופן רשמי בראש הכנסייה, דה לאוול שמר על מעמד איש המוסר הבכיר, ואף ביצע את הטקסים הדתיים בהיעדרו של סן-ואלייה.
דה לאוול נפטר מזיהום כיב ברגלו ונקבר בקתדרלת נוטרדאם דה קוויבק בקוויבק סיטי העתיקה, שהוקמה בתקופת כהונתו.
ב-22 ביוני 1980 הכריז עליו האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"מבורך", השלב האחרון לפני ההכרזה על אדם כקדוש.
שמוליק ברנר
שמואל (שמוליק) ברנר (נולד ב-8 במרץ 1981 בקריית ביאליק) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז במספר קבוצות מליגת העל הישראלית וכיום משמש כמאמן
קריירה.
בצעירותו שיחק ברנר בנבחרת בית ספרו, אורט ביאליק ואף זכה עימה באליפות ליגת התיכונים בעונת . לאחר עונה זו, עלה לבוגרים וחתם בהפועל גליל עליון, בה שיחק במשך שנתיים והיה שותף גם למשחקיה בגביע קוראץ' ובגביע ספורטה, אך לא הצליח לבלוט, בעיקר בגלל מיעוט דקות המשחק שקיבל.
בעונת חתם בעירוני קריית אתא, בה החל לקבל דקות משחק בהדרגה ויכולתו השתפרה בהתאם. עונתו השנייה בקבוצה הייתה מהטובות שלו בליגת העל. הוא קלע 6.3 נקודות, הוריד 2.6 ריבאונדים ומסר 4.4 אסיסטים שלא סייעו לקבוצתו שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה. ברנר המשיך לשחק בקריית אתא עד לאמצע עונת ועבר למכבי חיפה, אך גם עימה ירד ללאומית.
בקיץ 2005 חתם בהפועל עפולה, במסגרתה הציג ממוצעים של 10.5 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-4 אסיסטים ב-7 דקות למשחק בלבד שהקנו לו את תואר שחקן העונה של הליגה הלאומית יחד עם דורון קרמר. לאחר מכן שיחק במשך שלוש עונות בעירוני רמת גן, בחלקן שימש אף כקפטן הקבוצה.
ב-5 באוקטובר 2009 חתם בברק נתניה. בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל אותה עד לפיינל פור ונבחר לחמישיית העונה בליגת העל, ובעונה השנייה סיים כמלך האסיסטים של הליגה עם 6.2 אסיסטים למשחק. בעונת 2010/2011 היה שותף ברנר להפסד של הקבוצה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא קולע בגמר 6 נקודות.
ב-23 ביוני 2011 חתם במועדון כדורסל הבקעה, העולה החדשה לליגת העל.
באוקטובר 2012 חתם בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל.
בקיץ 2013 פרש, והחל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן מכבי ראשון לציון.
במהלך עונת 2016/17, לאחר פיטורי אריק שיבק, קודם לעמדת מאמן הקבוצה.
ב-10 באפריל 2018 הודיע מועדון הכדורסל מכבי ראשון לציון כי החליט להיפרד ממאמן הקבוצה שמוליק ברנר לאור תוצאות הקבוצה. במקומו מונה לתפקיד צביקה שרף שיאמן את הקבוצה עד סוף עונת 2018/19 .
ב1/1/19 החל את תפקידו כמנהל המקצועי של אגודת עירוני ״דור העתיד״ קריית אונו במקומו של ברק פלג.
במרץ 2021 מונה למאמנה של מכבי רמת גן מהליגה הלאומית
חול (דמות מקראית)
חוּל, על פי המסופר בספר בראשית, היה בנו השני של ארם בן שם בן נח, ואחיו, בני ארם השמי: עוץ, גתר ומש. על פי הגרסה המופיעה בדברי הימים א' יש האומרים כי לא היה בנו של ארם כי אם אחיו, כלומר, בנו של שם. במצודת דוד נאמר: "אלו הד' [כלומר: עוץ, חול, גתר ומשך] היו בני ארם ולקצר חשבם בבני שם כי בני בנים הם כבנים".
חול נזכר בבראשית:
ובדברי הימים א':
לפי ההיסטוריון היהודי מהעת העתיקה, יוסף בן מתתיהו, חול הוא אבי ומייסד האומה הארמנית.
סנקט מוריץ
שליו קשקשים
שליו קשקשים (שְׂלַו קַשְׂקַשִּׂים), המכונה גם שליו הכותנה או שליו כחול (שם מדעי: "Callipeplasquamata"), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת השַׂלווים האמריקניים. זהו עוף אפור כחלחל הנמצא באזורים הצחיחים, ממערב ארצות הברית ועד מרכז מקסיקו. הוא מזוהה בקלות בעזרת ציצת הנוצות שבראשו המזכירה פונפון של צמר גפן. שמו של "שליו הקשקשים", ניתן לו, בשל המופע של נוצות החזה והגב שלו, המזכיר קשקשים. הקן ממוקם בחללים שבינות לעשביה ובו מטילה הנקבה בין 9 ל-16 ביצים מנומרות. כאשר היא מוטרדת היא מתרחקת בריצה, ולא בתעופה ונעצרת בטווח ראייה מהקן.
תת-מינים.
לשליו הקשקשים 4 תת-מינים.
ממלכת נאווארה
קשקשים
ג'ון קולייר
ג'ון קולוזר (באנגלית: John Maler Collier; 27 בינואר 1850 - 11 באפריל 1934), אשר כונה ג'ק בפי בני משפחתו וחבריו, היה אמן בריטי ידוע וסופר. צִייר בסגנון פרה-רפאליטי והיה אחד מציירי הדיוקנאות החשובים בזמנו. שתי נשותיו היו בנותיו של תומאס הנרי האקסלי.
ביוגרפיה.
קולייר נולד למשפחה רבת השפעה. סבו, ג'ון קולייר, היה סוחר קווייקר שכיהן בפרלמנט. אביו היה אף הוא חבר פרלמנט, ושימש תובע כללי ושופט במועצת המלך. אחיו הבוגר היה שר המלחמה בממשלה ויושב ראש מועצת מחוז לונדון.