פרני השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008). היא התחרתה בשלושה מקצים, וזכתה במדליית הארד בכל אחד מהם. במקצה ל-50 מטרים חופשי (קטגוריה S8) היא סיימה במקום השלישי עם תוצאה של 32.37 שניות, אחרי האמריקאית אמנדה אברלוב שזכתה בכסף עם 32.20 שניות, וססיל דראבש נורלנד הנורווגית שניצחה עם 32.09 שניות.
במשחה ל-100 מטר חופשי סיימה בזמן של 1:08.56 דקות, וזכתה במדליית ארד נוספת אחרי הת'ר פרדריקסן הבריטית שעצרה את השעון על 1:08.48 דקות וג'סיקה לונג שזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:06.91 דקות. גם במשחה ל-400 מטר בסגנון חופשי זכתה פרני במדליית ארד שלישית, כשסיימה בתוצאה של 4:57.21 דקות, אחרי פרדריקסן שזכתה במדליית כסף נוספת עם 4:54.49 דקות ולונג שזכתה במדליית הזהב עם 4:50.17 דקות.
איינדהובן 2010.
באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 2010 זכתה פרני בשתי מדליות כסף. במקצה ל-100 מטר בסגנון חופשי זכתה סיימה במקום השני עם תוצאה של 1:09.08 דקות, ובמשחה ל-400 מטר חופשי זכתה במדליית כסף נוספת כשעצרה את השעון על 5:11.39 דקות.
לונדון 2012.
במשחקי אולימפיאדת הנכים לונדון (2012) סווגה פרני להתחרות בקטגוריה S7, והייתה לספורטאית המעוטרת ביותר במשחקים כשזכתה בשמונה מדליות זהב פאראלימפיות.
פרני פתחה את המשחקים עם שיא פאראלימפי בשלב המוקדמות של המשחה ל-100 מטר חזה עם תוצאה של 1:23.34 דקות, תוצאה אותה שיפרה במקצה הגמר כשקבעה שיא פאראלימפי חדש של 1:22.84 דקות, לפני הגרמנייה קריסטן ברוהן והאמריקאית קורטני ג'ורדן. את המשחה ל-50 מטר פרפר היא ניצחה עם תוצאה של 35.16 שניות, לפני בריאנה נלסון הקנדית שסיימה ב-36.03 שניות ומין הואנג הסינית שזכתה בארד עם 36.50 שניות, ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי זכתה במדליית זהב נוספת עם שיא עולם של 2:54.42 דקות.
במשחה ל-100 מטר חופשי קבעה פרני שיא פאראלימפי נוסף כשעצרה את השעון על 1:09.39 דקות, לפני ג'ורדן שזכתה במדליית הכסף עם 1:11.63 דקות וסוזנה רוג'רס הבריטית שסיימה שלישית עם 1:12.61 דקות. במשחה ל-50 מטר חופשי היא קבעה שיא פאראלימפי של 32.63 32.63 שניות, לפני ג'ורדן שסיימה ב-33.18 שניות והאוקראינית אני פליאן שזכתה במדליית הארד עם שיא אירופאי של 33.30 שניות, ובמקצה ל-400 מטר חופשי קבעה שיא עולם של 4:59.02 דקות, כשהקדימה בכמעט 20 שניות את סגניתה קורטני ג'ורדן שזכתה במדליית הכסף עם 5:18.55 דקות, ורוג'רס שקבעה שיא אירופאי של 5:18.93 דקות.
על שש המדליות האישיות הוסיפה פרני שתי מדליות זהב קבוצתיות. במקצה ל-4X100 חופשי סייעה לנבחרתה לזכות במדליית הזהב עם שיא עולם של 4:20.39 דקות, לפני המשלחת האמריקאית שסימה ב-4:24.57 דקות, והמשלחת הבריטית המארחת שסיימה את המקצה בזמן של 4:24.71 דקות. ומקצה ל-4X100 מעורב עזרה לנבחרת לזכות במדליית זהב נוספת עם תוצאה של 4:53.95 דקות.
יחסי ישראל–לוב
בין מדינת ישראל לבין לוב לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים מאז עצמאותה של לוב.
היסטוריה.
בשנים שלפני הכרזת עצמאותה של לוב (בשנת 1951), התנהל מבצע נרחב למען העלאת יהודי לוב לישראל, נציגים ישראלים שהו בטריפולי וניהלו משם מבצעי עלייה, פעילי העלייה השיגו את הסכמתם של מנהיגי המדינה שעתידה לקום להמשך פעילותם בתנאי שהם ישמשו שליחים של הסוכנות היהודית ולא של ממשלת ישראל, אולם לאחר עצמאותה של לוב סגרה הממשלה את משרד העלייה, גירשה את הפעילים ולא התאפשר לספינות ישראליות לפקוד את נמליה.
בהצבעה שהתקיימה באו"ם בשנת 1951 על צירופה של לוב לארגון הצביעה ישראל לחיוב ובכך הכריעה את הכף לטובת קבלתה לאו"ם, אולם כמה שנים מאוחר יותר הצטרפה לוב לליגה הערבית ולחרם הערבי והייתה בין מובילי הקול המתנגד לישראל. לאחר מלחמת ששת הימים הטילה צרפת אמברגו על ישראל, ולפיכך סיפקה 50 מטוסי מיראז' 5, שפותחו בשיתוף ישראל, ללוב במקום לישראל.
בפברואר 1973 הפיל חיל האוויר הישראלי מטוס נוסעים לובי. יירוט המטוס התרחש לאחר שחדר בטעות למרחב האווירי הישראלי מעל צפון סיני, שטח שהיה בשליטת ישראל באותה עת. כתוצאה מהתרסקות המטוס נהרגו 108 נוסעים ואנשי צוות.
במלחמת יום הכיפורים שלח שליט לוב מועמר קדאפי חיל משלוח גדול למצרים במטרה לסייע לה במלחמתה נגד ישראל. חיל המשלוח כלל כוחות שריון, ארטילריה ושתי טייסות מיראז' 5 שלקחו חלק פעיל בלחימה בחזית הדרום. כאשר נוכח נשיא לוב מועמר קדאפי שחוסיין מלך ירדן הודף בקשות של מנהיגי מדינות ערב להצטרף למלחמה ולתקוף את ישראל ממזרח, החל לגדף אותו וקרא לעם הירדני להתקומם ולהצטרף על דעת עצמו למלחמה.
ב-1976 סייעה לוב בחטיפת מטוס נוסעים של אייר פראנס, בכך שאפשרה את תדלוק המטוס בבנגאזי. החוטפים חוסלו ונוסעי המטוס שוחררו במבצע יונתן. בשנת 1977 תקף קדאפי בחריפות את מצרים שהחלה אז במגעים עם ישראל לקראת הסכם שלום אפשרי, וראה בכך הפרה מצרית של הצהרת ועידת ח'רטום. על רקע הקשר המתפתח עם ישראל יזמה לוב מעשי איבה במטרה לערער את שלטון מצרים, שהסלימו למלחמה בין לוב למצרים.
במאי 2011, במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, הציעה ממשלת קדאפי לישראל לפתוח שגרירות ולקיים יחסים דיפלומטיים בין המדינות, אך ישראל סירבה להצעה, בטענה שמעדיפה "לא לקיים יחסים עם מדינה מנודה".
במהלך מלחמת האזרחים השנייה בלוב, בדצמבר 2019, אמר שר החוץ של לוב בממשלת ח'ליפה חפתר שהוא מביע תקווה לנורמליזציה ביחסי ישראל-לוב. ביוני 2020, אמר סגן ראש ממשלת לוב עבד אל סאלאם אל באדרי כי לוב אינה אויבת של ישראל, ומעולם לא הייתה כזו.
בינואר 2022 כלי תקשורת בלוב ובערב הסעודית דיווחו כי ראש הממשלה הזמנית בלוב עבד אל-חמיד דבייבה, נפגש עם בכירים ישראלים, ביניהם גם ראש המוסד, דוד ברנע, במהלך ביקורו בירדן. על פי הדיווחים, השניים דנו בשיתוף פעולה ביטחוני בין ישראל ולוב ובסוגית נרמול היחסים. עם זאת, לשכתו של דבייבה הכחישה את דבר הפגישה.
קורייר ואייבס
קורייר ואייבס (באנגלית: Currier &amp; Ives) הייתה החברה המצליחה ביותר להדפסי ליתוגרפיה בארצות הברית. החברה פעלה בין השנים 1834 עד 1907 וייצרה למעלה ממיליון הדפסים. ההדפסים, שהיו זולים יחסית לציורי שמן, היו תמונות מקובלות שנתלו על קירות בבתים רבים בארצות הברית ובבריטניה. ההדפסים כללו שכפול (רפרודוקציה) של ציורי שמן ויצירות מקוריות בשלל נושאים, בהם סצנות היסטוריות (הידועה בהן היא סדרת מלחמת האזרחים האמריקנית ותמונת רצח אברהם לינקולן), תמונות מחיי הכפר (מראות של עבודות חקלאיות, ציד, דיג וכו'), חיי הים והספנות (ציד לווייתנים, ספינות שונות), מראות מן המערב הישן של אמריקה (נהר מיסיסיפי, מסילות ברזל בערבה, כריית זהב), ניו יורק וסביבתה (חיים עירוניים, נופי נהר הדסון), תמונות קומיות (קריקטורות פוליטיות, בדיחות מצוירות), כרזות (כולל כרזות בחירות) ועוד. בתחילה היו ההדפסים בשחור-לבן ונצבעו ידנית, אך עם התקדמות הטכנולוגיה החלה החברה להפיק גם ליטוגרפיות צבעוניות.
תולדות החברה.
נתניאל קורייר (1813–1888) החל לעבוד כבר בגיל 15 כפועל בסדנת הדפסים בבוסטון. ב-1833 עבר לפילדלפיה ושנה לאחר מכן הצטרף לסדנה בשותפות עם מדפיס ניו יורקי בשם סטודרט (Stodart), השותפות (שנקראה Stodart &amp; Currier) שרדה כשנה. בין השנים 1835–1856 ניהל קורייר את סדנת ההדפסים "N. Currier, Lithographer", שיצרה בעיקר ליטוגרפיות של אירועים חדשותיים ומן ההיסטוריה הקרובה. ההדפס "התבערה האיומה בספינת הקיטור לקסינגטון, 13 בינואר 1840" (Awful Conflagration of the Steam Boat Lexington) זיכה את קורייר בדף שבועי בעיתון הסאן הניו יורקי.
ב-1857 הזמין אייבס את מנהל החשבונות של החברה, ג'יימס מריט אייבס ((James Merritt Ives; (1824–95), להיכנס עמו לשותפות ומינה אותו למנכ"ל החברה, תוך יצירת המותג Currier &amp; Ives. אייבס, שהיה בעל תפיסה עסקית כמו גם הבנה של טעם הקהל, הכניס מודרניזציה הן בתחום הניהול והן בתחום ההפקה המתועשת של ההדפסים על ידי הכנסת טכנולוגיות של ייצור המוני ומכונות הדפסה מופעלות בקיטור, על מנת להוזיל את המוצר ולהפוך אותו למוצר צריכה. כך הפכה החברה ליצרנית ומשווקת הדפסים לציבור. ושיווקה את עצמה תחת הסיסמה "המרכז להדפסים זולים ועממיים" (The Grand Central Depot for Cheap and Popular Prints).
החברה העסיקה אמנים שעשו להם שם לאחר מכן. בשנת 1866 שכרו שלוש קומות בבנין בפילדלפיה. קורייר נפט ב-1888 ואייבס שבע שנים אחריו, אך בניהם המשיכו להפעיל את החברה, עד שחוסלה ב-1907 עקב כניסת טכנולוגיית דפוס אופסט ועליית הפופולריות של הצילום.
המכון לחקר המשפט העברי
המכון לחקר המשפט העברי ע"ש ישראל מץ הוא מרכז למחקר והוראה של המשפט העברי הפועל ליד הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, על פסגת הר הצופים.
המכון נוסד בשנת 1963, ביוזמת המשנה לנשיא בית המשפט העליון (בדימוס) פרופ' מנחם אלון, והוא פועל לשילוב דרכי המחקר במשפט העברי עם המחקר הקלאסי במדעי היהדות.
בהוצאת המכון פורסמו ספרים ומחקרים רבים, ביניהם מפעל מפתוח ספרות השו"ת בתקופת הראשונים ושנתון המשפט העברי המשמש במה למחקרים בנושא.
בראש המכון עומד כיום פרופ' בני פורת.
ארכף אדום-ראש
ארכף אדום-ראש (שם מדעי: Rhynchocyon petersi) קרוי גם סנג'י שחור הוא מין של חדף פיל במשפחת חדפי פיל (Macroscelididae) ובסוג ארכף גדול החי במזרח אפריקה. זהו הארכף הססגוני ביותר במשפחת חדפי הפיל.
תיאור.