המכשיר בעל מסך 5.7 אינץ' ברזולוציה Quad HD 1440X2560, עם מסך Gorilla Glass 4 בדומה ל-Galaxy Alpha, מצלמת המכשיר היא מצלמת 16 מגה-פיקסל עם צילום וידאו 4K ומייצב תמונה משופר יותר מאי פעם+פלאש LED. המצלמה הקדמית ברזולוציה גבוהה יחסית של 3.7 מגה פיקסל עם הגדלת הזווית במצלמה מ-77° ל-90° ואפשרות ל-"סלפי פנורמי" ב-120°. המכשיר כולל חיישן טביעות אצבע, חיישני דופק, קרינת שמש, לחץ, חמצן, לחץ דם ועוד, וכן חיישן Air Gestures. למכשיר 3G Ram ומעבד מרובע ליבה סנאפדרגון 805 במהירות 2.7 GHz של Qwalcom או מעבד סמסונג אקסינוס 5433 מתומן ליבות עם ארבע ליבות 1.9 ג'יגה הרץ וארבע ליבות במהירות 1.3 ג'יגה הרץ שרץ על אנדרואיד 4.4.4. למכשיר אחסון פנימי 32 ג'יגה, וניתן להרחבה לעד 128GB נוספים באמצעות כרטיס Micro-SD. המכשיר מגיע עם העט המיוחד המותאם למכשיר S-Pen . למכשיר סוללת 3,220 מיליאמפר ומידותיו: גובה 153.5 מ"מ רוחב 78.6 מ"מ ועוביו 8.5 מ"מ. המכשיר יושק בצבעים שחור, לבן, ורוד וזהב.
אפלבאום
אפלבאום, אפלבום או אפלבוים (לעיתים: אפפלבוים), הוא שם משפחה (מגרמנית Apfelbaum – עץ תפוחים).
הדי ביננפלד
הרטה "הדי" ביננפלד-ורטהיימר (בגרמנית: Hertha "Hedy" Bienenfeld-Wertheimer; 17 באוקטובר 1907–1976) הייתה שחיינית יהודייה-אוסטרית. בעלת מדליית ארד מאליפות אירופה בשחייה במשחה ל-200 מטר חזה ובעלת 6 מדליות, מהן 5 מדליות זהב ומדליית כסף אחת משתי המכביות הראשונות.
ביננפלד ופריצי לוי, יריבתה בתחרויות וחברתה, זכו בשתי המדליות היחידות שאוסטריה זכתה בהן באליפות אירופה בשחייה עד לשנות ה-2000.
ביוגרפיה.
ביננפלד התאמנה בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגי ורטהיימר (Zsigo Wertheimer; 1897–1965).
בשנת 1924 זכתה ביננפלד בתחרות השנתית חוצה וינה (Quer durch Wien), שחייה במים פתוחים למרחק של 5 מייל בדנובה, לעיניהם של 500,000 צופים. שנה לאחר מכן, היא סיימה שנייה אחרי פריצי לוי חברתה לקבוצה ומאז היא הפכה לדוגמנית בגדי ים פופולרית עבור מגזינים אוסטריים.
מדליית ארד באלופת אירופה.
באליפות אירופה בשחייה הראשונה לנשים שנערכה בבולוניה, איטליה, בשנת 1927 זכתה ביננפלד במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:27.0 דקות, אחרי הילדה שרדר (3:20.4 דקות) ושרלוט מואה (3:25.2 דקות) שתיהן מגרמניה.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיימה ביננפלד במקום 13 במשחה ל-200 מטר חזה.
בשנת 1930 נישאה ביננפלד למאמנה זיגו ורטהיימר.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכתה ביננפלד ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:24.8 דקות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:34.8 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:27.8 דקות, אחרי פריצי לוי (1:17.4 דקות). במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:18 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 5:34.6 דקות.
עקב היותם יהודים, נאלצו בני הזוג ורטהיימר לברוח לפני מלחמת העולם השנייה מאימת הנאצים. הם ברחו ללונדון ומשם לארצות הברית. באמריקה הם התגוררו בניו יורק ועבדו כמדריכי שחייה. לאחר מכן ניהלו עסק נדל"ן מצליח בפלורידה. לאחר מותו של בעלה, היא חזרה להתגורר בווינה, שם היא סייעה מבחינה כלכלית ורגשית לחברתה משכבר הימים, פריצי לוי, שנאבקה בסרטן השד.
לזוג לא היו ילדים. היא נפטרה בשנת 1976.
שמעון בן הרוש
שמעון בן הרוש הוא שוטר ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב. בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד מחוז מרכז.
חייו.
בן הרוש שירת במגוון תפקידי פיקוד במשטרת ישראל. בתחילת שנות ה-90, שירת כראש לשכת סיור ומבצעים (רסל"מ) במרחב הנגב. בהמשך שירת כסגן מפקד מרחב הנגב. ב-2004 מונה למפקד מרחב שמשון, מרחב שהיה אחראי לישובי מועצה אזורית חוף עזה ולמעברים בין ישראל לרצועת עזה, הוא מילא תפקיד זה במהלך ההכנות וביצוע תוכנית ההתנתקות ועד לפירוק המרחב בסיומה. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה למפקד קורס פיקוד ומטה של המשטרה. ב-2009 מונה למפקד מרחב השפלה בדרגת תת-ניצב. ב-2013 מונה לסגן מפקד מחוז מרכז.
במהלך 2014 הורחק למשך שבועיים מהמחוז ונשלח למעצר בית בעקבות חקירה שנפתחה נגדו בחשד להטרדה מינית וביצוע מעשה מגונה בשוטרת-חיילת שהייתה כפופה לו. לאחר חקירת מח"ש הוחלט להגיש נגדו כתב אישום אך לאחר מכן הוחלט כי יועמד לדין משמעתי. בסופו של דבר הוא פוטר מהשרות
מלחמות האזרחים ברפובליקה הרומית
מלחמות האזרחים היו אחד המאפיינים הבולטים ברפובליקה הרומית המאוחרת (133 לפנה"ס – 44 לפנה"ס או 27 לפנה"ס). הסיבה למעשי האיבה הייתה הקיטוב הפוליטי בין שתי הסיעות העיקריות ברומא העתיקה הפופולרים והאופטימאטים.
רקע.
הרפובליקה הרומית המאוחרת.
בתקופת מלחמת האזרחים הייתה הרפובליקה הרומית האימפריה השלטת באגן הים התיכון. בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס השלימה רומי את כיבושו של חצי האי האפניני; בהמשך המאה ה-3 הכניעה את קרתגו בשתי מלחמות קשות וממושכות ובשנת 146 לפנה"ס החריבה אותה כליל; במאה ה-2 והראשונה לפנה"ס כבשה את יוון וכמעט את כל הממלכות ההלניסטיות באסיה הקטנה ובמזרח התיכון. רומא כבשה גם חלקים נרחבים של חצי האי האיברי, חלקים מאפריקה הצפונית ואזורים נוספים.
כיבוש שטחים היה אחד הכוחות המניעים המרכזיים בפוליטיקה הרומית, והיה חיוני לכלכלה של האימפריה, שנשענה במידה רבה על עבודת עבדים. כיבוש שטחים חדשים וסיפוחם לתחומי האימפריה הביא הון רב לקופת האימפריה, שפע של עבדים ויוקרה פוליטית למצביאים הרומיים, שעמדו בראש מסעות הכיבוש. מצביאים מנצחים זכו לכבוד רב, שהיה חיוני לצבירת הון פוליטי ברומא. מצביאים שנחלו ניצחונות גדולים על האויב, או הביאו לסיפוח שטחים חדשים לתחומי האימפריה הרומית, היו זכאים לערוך טריומף - מצעד ניצחון רב רושם.
הרפובליקה הייתה מחולקת לפרובינקיות ולאיטליה גופה. בגלל קשרי פטרון-קליינט ברומא העתיקה לכל אחד מהאריסטוקרטים הבכירים היו מוקדי כוח שמהם יכול היה לשאוב תמיכה ואף כוח אדם לצבאו. כך בסיס כוחו העיקרי של פומפיוס היה במזרח. הקשרים הטובים בין המחוזות המזרחיים ופומפיוס נוצרו בשנות ה-60 עת נלחם בפיראטים, במיתרידטס וערך מסע מלחמה גדול שהגיע מאסיה הקטנה עד שערי ירושלים. יתרה מכך, חלק ניכר מהווטרנים של פומפיוס קיבלו חלקות אדמה באזור זה והוא יכול היה להסתמך עליהם בעת הרחבת שורות צבאו.
רקע פוליטי.
למרות הרפורמות של סולה, הרוחות המשיכו לסעור ברומא, והחיים הפוליטיים הפכו אלימים יותר ויותר (דוגמה מפורסמת לכך היא קשר קטילינה). על רקע האלימות הגוברת והמחלוקות הסיעתיות בתוך המעמד השליט (ה-nobilitas) חברו שלושה פוליטיקאים רומאים בשנת 60 לפנה"ס ליצירת ברית הידועה בשם הטריומווירט הראשון. היו אלה גנאיוס פומפיוס מגנוס - המצביא המפורסם ביותר ברומא בעת כינון הטריאומווירט, מרקוס ליקיניוס קראסוס - האיש העשיר ביותר ברומא ומי שדאג לממן את מסעי הבחירות של יוליוס קיסר, ויוליוס קיסר עצמו. לחיזוק הברית השיא קיסר את בתו יוליה לפומפיוס - ברית נישואין שנהגתה לצרכים פוליטיים אך הולידה אהבה גדולה בין בני-הזוג. הטריאומווירט היה חסר כוח פוליטי רשמי, ונאלץ לפעול מאחורי הקלעים להשגת קולות בבחירות תומכיהם למשרות פוליטיות.
הברית הפוליטית עם הכוחות החשובים ברפובליקה הרומית הייתה בעלת חשיבות עליונה לקיסר. בשלב הראשון הבטיחה לו הברית את הקונסולאט של שנת 59 לפנה"ס, ובשלב השני את הפיקוד הצבאי הבכיר לו התאווה. בהמשך הבטיחה הברית את עורפו הפוליטי ברומא בזמן שנלחם בגאליה. אלמלא הברית יכול היה הסנאט להפסיק את מסע הכיבושים כרצונו. הברית הייתה בעלת עוצמה פוליטית רבה (כדבריו של סווטוניוס: דבר לא נעשה ברפובליקה בלי הסכמתם). עם זאת, שלושת הטריומווירים לא שלטו באופן מוחלט בפוליטיקה הרומית, והיה עליהם להמשיך ולטפח יחסים טובים גם עם פוליטיקאים זוטרים יותר.
למרות כוחו של הטריאומווירט היו לקיסר אויבים פוליטיים בעלי עוצמה רבה. טריבון הפלבס פובליוס קלודיוס פולכר, בן החסות של קראסוס, ניסה לחזק את מעמדו על ידי התקפות על פומפיוס וכך היה עשוי להחליש את הברית ביניהם. קאטו הצעיר, נציגה הבולט של הסיעה השמרנית, התקיף את קיסר עוד בזמן היותו קונסול ברומא והחריף את התקפותיו כשקיסר היה עסוק במלחמה בגאליה.
אויביו הפוליטיים של קיסר ניסו לערער את הברית האסטרטגית בין קיסר לשני שותפיו ולפגוע במינוי שניתן לו, הודות לו יכול היה להמשיך במסע הכיבושים הנרחב. הסכנה הגדולה ביותר ארבה לקיסר בשנת 56 לפנה"ס, כאשר שני הקונסולים של אותה שנה - גנאיוס קורנליוס לנטולוס מרקלינוס ולוקיוס מארקיוס פיליפוס - ניסו למנות אדם אחר למושל גאליה טרנסאלפינה. כדי להתמודד עם האיום נפגשו הטריאומווירים בלוקה בשנת 56 לפנה"ס והחליטו שקראסוס ופומפיוס ירוצו למשרת הקונסול. בחירתם הסירה את האיום שנשקף לקיסר. כמו כן הסכים הסנאט לשלם את שכרם של הלגיונות שגויסו ללא אישור מוקדם ממנו.