אסתטיקה של בימוי, במאים ידועי שם (דוגמת פיטר ברוק), דרמה ישראלית, כתיבת מחזות, הפקת הצגות, משחק ובימוי ותיאטרון רפואי-שמשי-רוחני.
איזידור כהן
איזידור כהן (באנגלית: Isidore Cohen; 16 בדצמבר 1922 – 23 ביוני 2005) היה כנר יהודי-אמריקאי, שנודע בעיקר בנגינת מוזיקה קאמרית, בעיקר כחבר ברביעיית ג'וליארד ובשלישיית בוזאר.
חייו.
כהן נולד בברוקלין שבניו יורק. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש וסיים את בית הספר התיכון למוזיקה ולאמנות במנהטן, אף כי מטרתו הייתה לימודי רפואה. לימודיו הקדם-רפואיים בברוקלין קולג' הופסקו עקב גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה לשירות באירופה. לאחר זאת השתנה כיוון הקריירה שלו מרפואה למוזיקה, כתוצאה מנגינתו הן בתזמורת הצבא והן בלהקות ג'אז.
עם שובו לחיים האזרחיים, התקבל ללימודים בג'וליארד כתלמידו של איוון גלאמיאן. גלאמיאן היסס אם לקבל אליו תלמיד בן עשרים וארבע, אבל לא רצה להשיב ריקם פני חייל משוחרר. מנקודה זו ואילך, החלה הצלחתו כמוזיקאי. נגינתו ב"מעשה בחייל" של סטרווינסקי משכה אליו את תשומת לבו של המלחין.
משנות ה-50 של המאה ה-20 היה כהן כנר ראשי בתזמורות בפסטיבל קאזאלס בצרפת ופוארטו ריקו, נוסף לכמה הרכבים בניו יורק. כשניגן אצל קאזאלס, פגש את אלכסנדר שניידר, שהזמין אותו להצטרף לרביעייה שלו ככנר שני בשנת 1952. בתקופת נגינתו שם, הקליטה הרביעייה את המכלול הראשון של רביעיות המיתרים של היידן, ציון דרך שנזכר ב"טיים מגזין".
מ-1958 היה כהן כנר שני ברביעיית ג'וליארד, משרה בה החזיק קרוב לעשור. כחבר ברביעייה, נמנה כהן על סגל המורים בבית הספר ג'וליארד משנת 1958 עד 1966.
ב-1968, אחרי פרישתו של הכנר דניאל גילה, פנו הפסנתרן מנחם פרסלר והצ'לן ברנרד גרינהאוס אל כהן והציעו לו להצטרף לשלישיית בוזאר. על אף מיאון ראשוני, השתכנע לבסוף והצטרף לשלישייה, שנחשבה באמצע שנות ה-70' לשלישיית הפסנתר העסוקה והנודעת ביותר בעולם, הן בסיורי קונצרטים והן בהקלטות. בתקופתו של כהן בשלישייה, התבצעו עשרות הקלטות, בהן מכלול שלישיות הפסנתר של היידן ובטהובן, כמו גם יצירות של צ'ייקובסקי, רחמנינוב, אייבס, דבוז'אק ושוסטקוביץ'. אחרי עשרים ושלוש שנים עם הקבוצה, החליפה אותו הכנרת אידה קאוואפיאן.
כמורה, נמנה כהן על סגל המורים במוסדות לימוד ובפסטיבלים רבים נוסף לג'וליארד, בהם פסטיבל המוזיקה של אספן בקולורדו ומכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק בסטוני ברוק ובית הספר מנהטן למוזיקה.
הקשר הממושך ביותר שלו היה עם בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו, שם לימד החל ב-1966 במשך קרוב לארבעים שנה.
איזידור כהן נפטר ברובע הברונקס, ניו יורק בשנת 2005.
הלכה כבתראי
הלכה כבתראי או הלכתא כבתראי (מארמית: "הלכה כאחרונים") הוא כלל בפסיקת הלכה בתלמוד, הקובע שבמחלוקת שבין חכמים ראשונים ואחרונים, הלכה כאחרונים. כלל זה נמצא בגאונים ובראשונים: כל מקום שחולקים שני אמוראים ולא נאמרה הלכה כמי, הלכה כבתראי, לפי שהאחרונים דקדקו יותר מהראשונים להעמיד הלכה על בוריה, שהאחרונים ידעו סברת הראשונים וסברתם, והכריעו בין אלו הסברות, ועמדו על עיקרו של דבר.
מקור ויישומים.
הכלל אינו מופיע בתלמוד, ומקורו בדברי הגאונים. הראשונים השתמשו בכלל כדי לפסוק הלכה ברבות מן המחלוקות בין האמוראים בתלמוד. כמו כן, כלל זה הובא כנימוק לכך שבמחלוקות בין התלמוד הירושלמי לתלמוד הבבלי, הלכה כדעת הבבלי אשר נערך בתקופה מאוחרת יותר. בדורות מאוחרים יותר, קיים שימוש נפוץ בכלל לפסיקת הלכה במקרים שבהם יש דעות שונות בספרי הפוסקים, אף שהיו טענות אחדות לפיהן הכלל תקף רק לפסיקת הלכה במחלוקות שבתלמוד ולא במחלוקות מאוחרות יותר. שימוש כזה בכלל היה נפוץ במיוחד אצל חכמי אשכנז במאה ה-15, ובעקבות כך עמדה נקודה זו במוקד הביקורת של הרמ"א על שיטת הפסיקה של הבית יוסף שפסק כדברי הרי"ף והרמב"ם גם במקרים בהם פוסקים מאוחרים יותר חלקו עליהם.
הגבלות.
הכלל מוגבל רק למחלוקות שהן 'מאביי ורבא ואילך', כלומר מהדור הרביעי של האמוראים והלאה, ואילו במחלוקות בין האמוראים בדורות המוקדמים יותר נוהג כלל הפוך: אין הלכה כתלמיד במקום הרב. הנימוק שניתן להבדל בין הדורות הראשונים לאחרונים הוא שבתקופה המוקדמת פסיקת ההלכה נשענה בעיקר על מסורת מרב לתלמיד מבלי עיון והשוואה בין מקורות הלכתיים שונים. במחלוקות שנמצאות על קו התפר בין הדורות – כלומר, מחלוקות בין אביי ורבא עצמם לבין רבותיהם – קיימת חוסר בהירות בפסיקת ההלכה; במחלוקות אחדות נפסק כאביי ורבא, במחלוקות אחרות נפסק כרבותיהם, ויש מחלוקות שבהם הדבר נשאר בספק או שהוא נתון במחלוקת.
הגבלה נוספת לכלל היא שכאשר תלמיד נחלק עם רבו בחייו ורבו לא קיבל את טענותיו, אין אומרים בזה הלכה כבתראי, שכיוון ששני הצדדים שמעו זה את זה, אין עדיפות לאחרון. הגבלה דומה היא שכאשר פוסק מאוחר כתב את דעתו בלי להיות מודע לפסיקה הפוכה של פוסק מוקדם יותר – אין בזה עדיפות לאחרון, מכיוון ששני הצדדים לא שמעו זה את זה. על פי זה כתב המהרי"ק, שכאשר מוצאים דעה של פוסק קדמון שלא הופיעה בספר נפוץ, דוחים מפניה את דעות האחרונים שפסקו בניגוד אליה, משום שייתכן שאם היו האחרונים מודעים לפסיקתו של אותו פוסק הם לא היו חולקים עליו. הרדב"ז הרחיב הגבלה זאת לכל מקרה שהפוסק האחרון לא הביא את דברי הפוסק שקדם לו, שאז יש להניח שלא הכיר את דבריו.
הלכתא כבתראי
ישראל גודוביץ
ישראל מאיר גוּדוֹביץ' (נולד ב-12 בינואר 1934) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה.
גודוביץ נולד בחיפה ליעקב ולפרידה, שהייתה נכדתו של הרב אריה לייב הכהן פופקא (מצד ביתו סוניה שרה בלוך) ונינתו של החפץ חיים; נולד ארבעה חודשים לאחר פטירת החפץ חיים ונקרא על שמו. הוא בוגר תיכון חדש ובוגר הפקולטה לאדריכלות של הטכניון בחיפה וכן עמית לתואר שני באדריכלות באוניברסיטת טוקיו - שם למד אצל האדריכל קנזו טנגה, והצטרף לצוות של קבוצת U.R.T.E.K יחד עם האדריכלים ארטה איסוזקי ורייקו טומיטה.
הפרויקט הבולט הראשון שיצר גודוביץ היה בית ספר שדה בחצבה, שזכה לפרסום עולמי, ובעקבותיו נערכה תערוכת אדריכלות במוזיאון ישראל. גודוביץ תכנן גם את בית ספר שדה נעמה בשארם א-שייח' וכן תכנן הרחבה לבית ספר שדה עין גדי. בשנים 1967–1975 היה ממונה על התכנון הכפרי במשרד השיכון.
במסגרת קמפיין הבחירות לראשות העיר של רון חולדאי בשנת 1998, טבע גודוביץ לראשונה את המושג "העיר ההיסטורית של תל אביב", ואף תחם את גבולותיה בין הרחובות יהודה הלוי והרכבת ומסילת הרכבת הישנה בדרום, הים במערב, נחל הירקון בצפון ורחוב אבן גבירול במזרח. בעקבות זכייתו של חולדאי בבחירות הוא מינה את גודוביץ למהנדס העיר, והוא כיהן בתפקיד זה מינואר 1999 ועד פרישתו לאחר כשנה, במרץ 2000. בתקופת כהונתו הציג את חזונו לעיר בתערוכה שנקראה "אם תרצו". בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 רץ בראש רשימת "מדינת תל אביב" למועצת העיר, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
ביולי 2014 נבחר לתפקיד יו"ר הוועד המנהל של העמותה המנהלת את ארכיון אדריכלות ישראל.
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של "האח הגדול", אך פרש מרצונו כעבור עשרה ימים בבית לאחר שהגיע לדבריו לתחושת מיצוי.
משפחתו.
גודוביץ היה נשוי לאראלה מאמצע שנות ה-50 ועד למותה ב-2022. היא הייתה אדריכלית וכן שותפתו לעבודה. הוא מתגורר בתל אביב ואב לשני בנים: ד"ר תומר גודוביץ, מומחה לתחבורה ציבורית, והאדריכל דקל גודוביץ.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
יחזקאל סופר
הרב יהושע יחזקאל סופר (נולד בי' באלול תש"ז, 26 באוגוסט 1947) הוא מרצה חסיד חב"ד; היה רב הקמפוס באוניברסיטת בן-גוריון בשנים 1976–1993.
ביוגרפיה.
נולד במחנה עקורים בגרמניה, לשבתאי ולטויבע סופר, ניצולי השואה. בבחרותו למד בישיבות פוניבז' ובריסק. במהלך לימודו בישיבת בריסק, התוודע לחסידות חב"ד והחל ללמוד חסידות בחשאי. בשנת תשכ"ה התגלה הדבר, והוא נאלץ לעזוב את הישיבה הליטאית לטובת ישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד. בניסן תשכ"ז נסע ללמוד במשך כשנה בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק. בשנת תשכ"ט נישא לשרה, בתו של רחל והנגן החסידי שניאור זלמן לוין מכפר חב"ד.
סופר הוא מרצה ותיק. הוא החל להרצות בשנת 1970 בתיכונים בארץ, עד שהתמנה ב-1971 בהשפעת פרופסור ירמיהו ברנובר שהיה חבר בסנט של האוניברסיטה בבאר שבע, לכהן כרב בקמפוס, תפקיד אותו נשא 20 שנה.
בראשית שנות התשעים, תמך בזיהויו ופרסומו של הרבי מחב"ד כמשיח. לאחר פטירת האחרון בשנת 1994, פרסם את החוברת "יתבררו ויתלבנו" שבה טען כי התברר שהרבי מחב"ד אינו המשיח. הוא חזר והדגיש עמדה זו בספרו "במאי קמיפלגי" (2012). שיטה זו נחשבת חריגה גם בקרב הזרם המתון בחב"ד.
מוסר שיעורים בספרי חסידות ובפירוש רש"י לתורה, ומשמש כמרצה במכללת בית רבקה שבכפר חב"ד ב'. ספרו "לדעת להאמין" מבוסס על מאות הרצאות שלו, שיצאו גם בדיסקים.
משפחתו.
הרב סופר אב לשמונה ילדים, מתגורר בשכונת רמות שבירושלים.
אוולין
ברקשייר האת'אויי
סיבילה מלכת ירושלים
סיביל, מלכת ירושלים
מדינה ללא מוצא לים
מדינה ללא מוצא לים היא מדינה אשר כולה מוקפת ביבשה, או שכל קווי החוף שלה גובלים באגני ניקוז פנימיים – אגני ניקוז שאינם מאפשרים מעבר מים לגופי מים אחרים כמו נהרות ואוקיינוסים. הגדרה מקוצרת למדינה ללא מוצא לים היא "מדינה שכל או כמעט כל גבולותיה הם יבשתיים".