אוור בלום היא נערה בעלת כוחות על-טבעיים. הוריה, אחותה ריילי והכלבה שלה "בטרקפ" נהרגו לפני זמן רב בתאונה. מאז, היא מסוגלת לראות הילות של אנשים אחרים המעידות על מצב הרוח שלהם, לקרוא מחשבות, ולראות את כל עברו של אדם שהיא נוגעת בו. בבית הספר שבו היא לומדת, אוור מתבודדת ונחשבת למוזרה. היא אינה מרוצה מכוחותיה, ורוצה לחזור לחיים רגילים. דיימן אוגוסטה, תלמיד חדש שהגיע מניו מקסיקו, נחשב בעיני התלמידים למהמם ומגניב. אוור נמשכת אליו מסיבה אחרת - אין לו הילה, היא לא יכולה לקרוא את מחשבותיו, ואיתו היא מרגישה נורמלית.
לאחר מותה של משפחתה, אוור מסוגלת להיפגש עם אחותה כרוח מדי יום אוור עוברת לביתה של דודתה, סאבין, שעובדת כעורכת דין, היישר מביתה בעיר יוג'ין שבמדינת אורגון. בבית ספרה החדש, אוור מתחברת עם היוון ומיילס והם נהיים לחבריה היחידים.
דיימן אוגוסטה, נער מסתורי מגיע יום אחד לבית ספרה של אוור. אוור מתאהבת בו, אך מצד שני גם חברתה היוון. על פי הסיפור, דודתה של אוור, סאבין, עורכת מסיבת תחפושות לכבוד האלווין. אוור התחפשה למארי אנטואנט, אך הופתעה לגלות שדיימן, שלא הוזמן למסיבה, הגיע בתחפושת של האציל פרזן. נשיקתם הראשונה של אוור ודיימן, התרחשה במסיבת התחפושות על יד הבריכה בביתה של אוור, אך הייוון, חברתה של אוור רואה את הנשיקה ונפגעת מכך רבות.
לאחר שאוור גילתה כי דיימן הוא למעשה בן אלמוות עם כוחות זהים לשלה והוא הפך אותה לבת אלמוות, היא כועסת עליו ופונה לאלכוהול כדי להשכיח את כאבה.
במשך הסיפור אוור נתקלת בדרינה, דמות מסתורית שמתחברת להייוון, אך משהו בה נראה לה חשוד. בסוף התברר לה כי דרינה היא בת אלמוות בעצמה, גרושתו של דיימן מלפני מאות שנים. כמו כן, התברר לאוור כי סיבת מות משפחתה היא באשמת דרינה, שניסתה להתנקש בחייה, מפני שהיא צפתה את התאהבותו של דיימן באוור. אוור פגעה בדרינה באחת הצ'אקרות שלה, והיא נהרגת במקום.
בזמן מאבקה עם דרינה, אוור מובלת לסמרלנד, ארץ מיוחדת בה דיימן חיכה לה. שם הם מתפייסים ואוור מתחילה את דרכה כבת אלמוות.
לאורך הספר, אוור מקבלת מדיימן את פרח הצבעוני האדום המסמל את אהבתם הנצחית.
אבו אל-אסווד א-דואלי
אַבּוּ אלְ-אַסְוַד טַ'אלִם בְּן עַמְר בְּן סֻפְיַאן א-דֻּאַלִיּ (בערבית: أبو الأسود ظالم بن عمرو بن سفيان الدؤلي; 603 לערך–688) היה מדקדק ערבי שפעל בעיר בצרה, וחבר קרוב של הח'ליפה עלי בן אבי טאלב. ייסד את הדקדוק הערבי, פיתח את שיטת התשכיל (ניקוד) הראשונה בערבית.
שיטת התשכיל של אבו אל-אסווד.
בתחילה נכתבה הערבית ללא סימנים דיאקריטיים. עם כיבושי האסלאם נוצר צורך ללמד ערבית המוני אנשים, ולכן היה צורך בסימנים דיאקריטיים כדי להקל על ההגייה. לפי המסורת, מועאויה הראשון פקד על זיאד אבן אבו ספיאן, הוואלי של בצרה, למצוא את האדם שיתאים למשימה זו, והוא פנה לאבו אל-אסווד, שהציג את מערכת התשכיל הראשונה, אשר ייצגה רק את התנועות הקצרות.
שיטת התשכיל של אבו אל-אסווד משתמשת בנקודה אדומה, להבדיל מהטקסט השחור, כדי לייצג את התנועות, כאשר ההבחנה איזו תנועה מיוצגת נעשית בעזרת מיקום הנקודה: נקודה מעל האות מקבילה לפתחה (a), מתחת לה מקבילה לכסרה (i) ובצדה לדמה (u). מאוחר יותר התווספה הכפלת הנקודה לסימון תנווין ונקודה צהובה לייצוג המזה. השיטה של אל-אסווד שונה באופן מהותי מהסימנים הנהוגים כיום, המבוססים על שיטתו המאוחרת יותר של אל-ח'ליל בן אחמד.
תנווין
תַנְוִּין (בערבית: تَنوِين) הוא אחד מסימני התשכיל. הוא מסומן על ידי הכפלה של אחד הסימנים (פתחה, כסרה או דמה) ומסמן שצריך להוסיף נון לאחר התנועה. הוא מסומן רק בסופי מילים ולרוב מעל אליף או תא מרבוטה.
בערבית.
ספרותית.
כאשר כותבים בערבית ספרותית עם תשכיל, ישנן שלוש וריאציות לתנווין: "פתחתן (פתחה כפולה) ـً, כסרתן (כסרה כפולה) ـٍ ודמתן (דמה כפולה) ـٌ", המבוטאות כ-"/an/ ,/in/ ו-/un/", בהתאמה. התנווין יבוא רק בסופי מילים, בדרך כלל בתצורת اً (על גבי אליף), ةً (על גבי תא מרבוטה) או ءً (על גבי המזה).
מדוברת.
בערבית מדוברת, התנווין קיים רק במילים וביטויים השאולים מהערבית הספרותית, (בעיקר הפתחתן).
כתב ערבי סיני.
כתב ערבי סיני הוא כתב פרסו-ערבי שאומץ לכתיבה של שפות סיניות כמו מנדרינית (במיוחד הניבים באזור לנין, זונגיואן ומנצ'וריה) או בדונגאן. מערכת כתיבה זו ייחודית (בהשוואה למערכות כתיבה אחרות המבוססות על ערבית) בכך שכל התנועות, ארוכות וקצרות, מסומנות במפורש בכל עת בסימני תשכיל (לא אבג'ד). בכתב זה, נעשה שימוש נרחב בשלושת וריאציות התנווין לייצוג צליל "/-n/", ולפעמים גם לייצוג צליל /"ng-/".
באכדית.
תנווין היה בשימוש באכדית לסימון זוגיות (עד שהיא נכחדה בתקופה הבבלית העתיקה).
מוג'אהידין
ג'ורג' ארמיטאג' מילר
ג'ורג' ארמיטאג' מילר (באנגלית: George Armitage Miller; 3 בפברואר 1920 - 22 ביולי 2012) היה פסיכולוג אמריקאי, אחד ממייסדי תחום הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. הוא גם תרם ללידתו של תחום הפסיכובלשנות ולמדעים הקוגניטיביים באופן כללי.
מילר כתב מספר ספרים והוביל את פיתוח תחום ה-WordNet, מסד נתונים לקסיקלי של קשרים בין מילים ברשת האינטרנט. במאמר שפרסם מילר בשנת 1956 הוא טבע את המושג "המספר הקסום שבע, פלוס או מינוס שתיים". המספר הקסום, שנתגלה על ידי מילר בניסוי שערך, מייצג מגבלה ממוצעת של 7 לקיבולת זיכרון לטווח קצר של האדם. מאמר זה מצוטט למעלה מ 30,000 פעמים והשפיע גם בתחומי הפסיכולוגיה והתרבות הרחבים יותר. הוא אף זכה בפרסים כגון המדליה הלאומית למדע.
בן קרוס
בן קרוס (באנגלית: Ben Cross; 16 בדצמבר 1947 – 18 באוגוסט 2020) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי, שהיה ידוע בעיקר מתפקידו בסרט "מרכבות האש" בו גילם את דמותו של האתלט היהודי בריטי הרולד אברהמס.
ביוגרפיה.
נולד בלונדון בשם הארי ברנרד קרוס למשפחה אירית קתולית ממעמד הפועלים. אמו הייתה עוזרת, ואביו היה שוער ואח במקצועו. הוא החל לשחק בגיל צעיר מאוד, ובלט במשחקו כישו בתחרות בבית הספר בגיל 12. התחנך בבית ספר תיכון לבנים דוונפורט בעיר פלימות' במחוז דבון.
תחילת הקריירה.
בתחילה עבד קרוס בעבודות שונות כגון ניקוי חלונות, מלצרות ונגרות. הוא היה נגר באופרה הוולשית הלאומית וב"תיאטרון אלכסנדרה" בברמינגהאם. ב-1970 התקבל לבית הספר למשחק האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), אך לא גילה עניין בתחום התיאטרון הקלאסי.
לאחר סיום לימודיו ב-RADA הופיע קרוס במספר מחזות בתיאטרון "דיוק'ס פלייהאוס" (Duke's Playhouse) בהם "מקבת'", "חשיבותה של רצינות", ו"מותו של סוכן" מאת ארתור מילר. אחר כך הצטרף ל"פרוספקט תיאטר קומפני", ושיחק ב"פריקלס", "הלילה השנים עשר" ובמחזה "The Royal Hunt of the Sun" של פיטר שאפר. כמו כן השתתף במחזמר המצליח "יוסף וכתונת הפסים המשגעת", ושיחק בתפקידים ראשיים ב"אקווס" של פיטר שאפר, ב-"Mind Your Head" ובמחזמר "אירמה לה דוס" בתיאטרון היימרקט שבעיר לסטר.
תפקידו המשמעותי הראשון בקולנוע היה בשנת 1976 בסרט "גשר אחד רחוק מדי" בתפקיד טרופר בינס, בסרטו של ג'וזף אי לוין, דרמה אפית על מלחמת העולם השנייה בכיכובם של שחקנים בינלאומיים כמו דירק בוגארד, שון קונרי, מייקל קיין וג'יימס קאן.
ב-1977 התקבל קרוס לרויאל שייקספיר קומפני ושיחק בהצגת הבכורה של "Privates on Parade", ובמחזה "Wild Oats". דרכו של קרוס להצלחה בינלאומית החלה ב-1978 עם הופעתו במחזמר "שיקגו" בתפקיד בילי פלין, עורך הדין החלקלק של רוקסי הארט.
שנות השמונים והתשעים.
כשהופיע במחזמר "שיקגו" נבחר להשתתף בסרט "מרכבות האש" שזכה במספר פרסי אוסקר. שני השחקנים הראשיים של הסרט קרוס עצמו ואיאן צ'ארלסון זכו בתואר "השחקן המבטיח של שנת 1981" בפרסי מועדון ורייאטי.
תפקידו הבא היה כרופא סקוטי, ד"ר אנדרו מייסון, הנאבק בפוליטיקה של מערכת הבריאות הבריטית בשנות העשרים של המאה העשרים, בסדרת הטלוויזיה "המצודה". הסדרה בת 10 פרקים היא עיבוד דרמטי לרומן באותו שם מאת הסופר א. ג'. קרונין, והופקה על ידי ה-BBC. עוד השתתף במיני-סדרה "The Far Pavilions" של רשת ITV בה גילם את דמותו של אשטון פלהאם-מרטין, קצין בחיל הפרשים הבריטי, הנקרע בין שתי תרבויות.
ב-1982 איפשר איגוד השחקנים האמריקאי לקרוס לשחק במחזה "Lydie Breeze" מאת ג'ון גואר שהועלה באוף ברודוויי בניגוד להחלטה קודמת. ההחלטה הייתה קשורה למאמץ משותף של איגוד השחקנים, הליגה של תיאטראות ניו-יורק ואיגוד השחקנים הבריטי לאפשר לשחקנים בריטים ואמריקאים הזדמנויות לעבוד בשתי המדינות ללא הגבלה.
במהלך אולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1984, השתתף קרוס בפרסומת עבור חברת אמריקן אקספרס יחד עם ג'קסון שולץ בן ה-87, אצן שהשתתף באולימפיאדת 1924 ושדמותו הופיעה בסרט "מרכבות האש". ב-1986 החליף קרוס את ג'יימס גרנר בסדרת סרטי פרסומת של מצלמות פולרויד ספקטרה.
ב-1985 השתתף קרוס בתפקיד ברני גרינוולד בעיבוד מחודש של "המשפט הצבאי של המרד על הקיין" על פי המחזה של הרמן ווק שהועלה ב"תיאטרון המלכה".