ארקולה הראשון, אחיו-למחצה של בורס, ירש אותו והיה דוכס פרארה בין 1471 ל-1505 היה פטרון אמנות והקים בה חצר אליה הוזמנו מוזיקאים, ציירים, סופרים ואדריכלים. בנו, אלפונסו הראשון נשא ב-1502 את לוקרציה בורג'ה. בתקופת שלטונו, היה מעורב במלחמת ליגת קמברה כאשר נלחם בין 1508 ל-1510 עם מדינת האפיפיור ונגד הרפובליקה של ונציה. ב-1513 החליף צד. ונלחם לצד צרפת וונציה נגד "הליגה הקדושה" שכללה את מדינת האפיפיור, האימפריה הרומית הקדושה, ספרד ועוד. כך ניצב ב-1516 עם הצד המנצח. בנו, ארקולה השני, נשא לאשה את רנה, נסיכת צרפת, בתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת.
בנו אלפונסו השני נשא לאשה את לוקרציה, בתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. לאחר מותה ב-1561 נשא לאשה את ברברה, אחותו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולאחר מותה ב-1572 נשא לאשה את מרגריטה גונזגה, בתו של גוליאלמו גונזגה, דוכס מנטובה. בתקופתו הגיעה דוכסות פרארה לשיאה והוא היה פטרונם של משוררים, בהם טורקוואטו טאסו ומלחינים כלוצאסקו לוצאסקי, קרלו ג'זואלדו וג'ירולאמו פרסקובלדי.
ב-1570 נפגע האזור קשות ברעידת אדמה.
לאחר מותו של אלפונסו השני ב-1597 ללא יורש חוקי, עברו אדמות דוכסות פרארה לידי צ'זארה ד'אסטה, דוכס מודנה, שצירפן לדוכסות מודנה ורג'ו.
פטרונות אמנות ומדעים.
ארקולה הראשון החליט להקים בחצרו חצר רנסאנסית שוחרת מוזיקה ואמנות, שתתחרה בחצר בית מדיצ'י בפירנצה והאפיפיור יוליוס השני ברומא. מוזיקאים רבים, הן איטלקים כמו צ'יפריאנו דה רורה, לוצאסקו לוצאסקי וקרלו ג'זואלדו והן פרנקו-פלמים כמו גיום דופאי, ז'וסקן דה פרה וז'אק דה ורט עבדו בחצרות הדוכסים מבית אסטה כממונים על המוזיקה. אלפוזו הראשון היה פטרונו של המחזאי לודוביקו אריוסטו. ארקולה השני החזיק בחצרו, כמוהו כאצילים רבים באירופה של אותה תקופה, תזמורת ומקהלה, ושכר מוזיקאים ידועי-שם לעמוד בראשן. קרלו ג'זואלדו, שנשא לאישה את אחייניתו של הדוכס אלפונסו השני, כתב בפרארה ארבעה ספרי מדריגלים. ג'ירולאמו פרסקובלדי נולד בפרארה והיה תלמידו של ג'זואלדו.
על בוגריה המפורסמים של אוניברסיטת פרארה נמנים אמטוס לוזיטנוס, ניקולאוס קופרניקוס, פאראצלסוס ורבים אחרים.
פרנץ קליין
פרנץ קליין (23 במאי 1910 - 13 במאי 1962) היה צייר אמריקאי. הוא מזוהה עם תנועת האקספרסיוניזם המופשט של שנות הארבעים והחמישים. קליין היה חלק מאסכולת ניו יורק, יחד עם ציירי פעולה אחרים כמו ג'קסון פולוק, וילם דה קונינג, רוברט מאת'רוול, ג'ון פרן ולי קרסנר, כמו גם משוררים, רקדנים ומוזיקאים מקומיים.
קורות חיים.
קלין נולד בוילקס-בארה, קהילה קטנה לכריית פחם במזרח פנסילבניה. כשהיה בן שבע, אביו של קליין התאבד. בתקופת נעוריו עבר ללהייטון, פנסילבניה וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון להייטון. מאוחר יותר התחתנה אמו ושלחה אותו למכללת ג'ירארד, אקדמיה בפילדלפיה לנערים ללא אב. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, קלין למד אמנות באוניברסיטת בוסטון בין השנים 1931 ל - 1935, ואז שהה שנה באנגליה בבית הספר הת'רלי לאמנות בלונדון. במהלך תקופה זו פגש את אשתו לעתיד, אליזבת ו' פרסונס, רקדנית בלט בריטית. היא חזרה עם קלין לארצות הברית בשנת 1938.
עם חזרתו לארצות הברית, עבד קליין כמעצב בחנות כלבו בניו יורק. לאחר מכן עבר לעיר ניו יורק בשנת 1939 ועבד אצל מעצב נוף. בתקופה זו פיתח קלין את הטכניקות האמנותיות שלו וזכה להכרה כאמן משמעותי.
מאוחר יותר לימד במספר מוסדות, ביניהם מכללת בלאק מאונטיין בצפון קרוליינה ומכון פראט בברוקלין. הוא העביר קייצים בין השנים 1956 עד 1962 בציור בפרובינסטאון שבמסצ'וסטס ומת בשנת 1962 בניו יורק ממחלת לב ראומטית, עשרה ימים לפני יום הולדתו ה-52.
פיליפ פייר
פיליפ ג'וזף פייר (באנגלית: Philip Joseph Pierre) הוא פוליטיקאי מסנט לוסיה, שמכהן כראש ממשלת סנט לוסיה מאז 28 ביולי 2021, וכמנהיגה הפוליטי של מפלגת העבודה של סנט לוסיה מאז 18 ביוני 2016. הוא ייצג את מחוז מזרח קסטריז בפרלמנט מאז 1997.
פייר שימש בעבר כשר התיירות, התעופה אזרחית והשירותים הפיננסיים הבינלאומיים בין השנים 1997–2000, כסגן ראש הממשלה והשר לתשתיות, שירותי נמל ותחבורה בין השנים 2011–2016, וכמנהיג האופוזיציה בין השנים 2016–2021.
פוליטיקה.
פייר הצטרף למפלגת העבודה של סנט לוסיה (SLP) בשנת 1985, ושימש כגזבר המפלגה בין השנים 1986–1992. בשנת 1992 הוא התמודד לראשונה בבחירות הכלליות במחוז מזרח קסטריז, אך לא ניצח בהן. לאחר שכיהן כיו"ר ה-SLP בין השנים 1992–1996, פייר התמודד שוב בבחירות הכלליות במחוז מזרח קסטריז בשנת 1997 וניצח. בממשלתו של קני אנתוני בין השנים 1997–2000 שימש פייר כשר התיירות, התעופה האזרחית והשירותים הפיננסיים הבינלאומיים.
פייר נבחר מחדש כנציג מזרח קסטריז לפרלמנט מזרח בבחירות הכלליות של 2001, 2006 ו-2011. בשנת 2011 הושבע כסגן ראש הממשלה והשר לתשתיות, שירותי נמל ותחבורה. פייר שמר על מושבו בבחירות הכלליות ב-2016, אך מפלגת העבודה הפסידה בבחירות. קני אנתוני התפטר מתפקיד ראש המפלגה, וב-18 ביוני 2016 נבחר פייר ליורשו, וכן הפך למנהיג האופוזיציה של הפרלמנט.. בשנת 2019 ארנסט הילייר נבחר לסגנו במפלגה וביחד הם החלו להתכונן לבחירות הבאות לפרלמנט המדינה.
פייר הוביל את מפלגת העבודה בבחירות הכלליות לראשות ממשלת סנט לוסיה בשנת 2021, בהן זכתה המפלגה ברוב המושבים בפרלמנט (13 מושבים מ-17). ב-28 ביולי 2021 הוא הושבע לראשות ממשלת סנט לוסיה.
לוקרציה ברבריני
לוקרציה ברבריני (באיטלקית: Lucrezia Barberini; 24 באוקטובר 1628 - 24 באוגוסט 1699) הייתה אשת אצולה איטלקית, ולאחר נישואיה גם דוכסית מודנה. היא נולדה למשפחת ברבריני והייתה רעייתו האחרונה של פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה.
ביוגרפיה.
לוקרציה נולדה ב-24 באוקטובר 1628 והייתה הבכורה מבין חמשת ילדיהם של טדאו ברבריני, נסיך פלסטרינה ואנה קולונה, בתו של פיליפו קולונה, נסיך פליאנו. היא הייתה אחותם של מפאו ברבריני והקרדינל קרלו ברבריני והאחיינית הגדולה של האפיפיור אורבנוס השמיני. הדודים שלה כללו שלושה קרדינלים; פרנצ'סקו ברבריני, אנטוניו ברבריני וג'ירולמו קולונה.
בן דודה לורנצו אונופריו קולונה, נסיך פליאנו, היה בעלה של מארי מנצ'יני; אחייניתו של השר הראשון בצרפת הקרדינל מאזארן.
ב-14 באוקטובר 1654 היא התחתנה עם פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה והייתה אמו של רינאלדו ד'אסטה שירש את אביו כדוכס מודנה. הזוג התחתן בלורטו, מארצ'ה בבזיליקת הבית הקדוש. במובנים רבים הנישואין ייצגו שביתת נשק בין בית אסטה לברבריני שנטלו צד זה נגד זה במהלך מלחמת קסטרו הראשונה. פרנצ'סקו לחם, למעשה, לצד אביו נגד חייליו של טדאו ברבריני.
נולד להם בן אחד, רינלדו ד'אסטה, דוכס מודנה, שהתחתן עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג.
לוקרציה מתה במודנה ב-24 באוגוסט 1699.
נס רוסי
נס רוסי (ברוסית: Русское чудо) הוא סרט קומדיה רוסי משנת 1994, בבימויו של מיכאל קוקשנוב .
תקציר העלילה.
הפסיכולוג המפורסם יורי קושמארובסקי צריך לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית, אך הוא אינו יכול להגיע לשם. המנהל מצליח למצוא כפיל של קושמארובסקי. הבעיה היא שלכפיל (סמיון פאראדה ) אין מושג מה הוא צריך לעשות על הבמה.
נורבגים
צאגא כרסטוס
__ללא_תוכן__
צאגא כרסטוס (בצרפתית: Zaga Christ; סביבות 1610, דמביה, אתיופיה – 22 באפריל 1638, פריז, צרפת) היה אתיופי נוצרי בן המאה ה-17 שטען שהוא בנו ויורשו של יעקב, קיסר אתיופיה. צאגא כרסטוס נמלט ב-1629 מארצו, הגיע לאירופה ובסוף שנותיו חי בצרפת שבה מת ונקבר.
קורות חייו.
צאגא כרסטוס נולד באתיופיה במועד כלשהו בין השנים 1610 ו-1614, ולפיכך ספק אם אביו מולידו היה קיסר אתיופיה יעקב הראשון שנהרג בידי סוּסנֶיוֹס ב-1607. צאגא כרסטוס נמלט ממקומו ב-1629 עם פמליית מלווים ומצא מפלט אצל שליט סולטנות סנאר , שבדרום סודאן. בגלל איומים על חייו מצד קיסר אתיופיה, סוסניוס, נסע למצרים, ומקהיר יצא לארץ ישראל. על הגעתו לירושלים בתקופת התענית שלפני הפסחא ב-1632 העיד הפרנציסקני אוז'ן רוז'ה שפגש אותו שם.
צאגא כרסטוס הובא בברית הנצרות הקתולית ב-1632 על ידי פאולו דה לודי (Paulo da Lodi), הקוסטוס של משמורת ארץ הקודש.
מארץ ישראל נסע דרך יוון לרומא שבה שהה מספטמבר 1632 ועד אוקטובר 1634. דמותו ועניינו משכו תשומת לב בשל האינטרסים של המיסיון הקתולי באפריקה, והיו אף שראו בו התגלמות של הכומר יוחנן ("פרסטר ג'ון") האגדתי, מלכהּ הנוצרי של אתיופיה. בעת שהותו של כרסטוס ברומא דחק הקיסר פאסיל את רגלי המיסיונרים הקתולים מאתיופיה: תחילה ריכז אותם בפרמונה ולאחר מכן, ב-1633, גירש אותם מאתיופיה. צאגא כרסטוס התקבל אצל האפיפיור ופגש בכירים בכנסייה הקתולית בתקווה לתמיכה במשלחת לאתיופיה שתסייע לו בכיבוש כס הקיסרות, בעוד אנשי ה"פרופגנדה פִֿידה" (הפצת האמונה) בוותיקן ראו בו אמצעי להמרת האתיופים לנצרות הקתולית. צאגא כרסטוס המשיך לצפון איטליה והתארח בחצרו של דוכס סבויה. ארבעת הפרנציסקנים שמונו ללוות אותו פרשו זה אחר זה כשגילו שאין בכוונתו לחזור לארצו, ומתחילת 1635 התעכב בצרפת. מפגשו שם עם הקרדינל רישלייה מצביע על ההכרה במעמדו הרם, וכך גם קצבת המחיה שקיבל מטעם מלך צרפת, למרות הפקפוקים בזהותו כיורש כתר הקיסרות האתיופית.