חברי הוועד הודיעו שכל 25 איש מבני 22 ומעלה, היושבים בארץ לפחות שנה אחת, "החיים מעמל כפיהם ואינם מתפרנסים מן הצדקה", אשר רכשו כל אחד "שקל" בסך חצי מג'ידי (מטבע טורקי), רשאים לבחור ציר אחד אל האספה הכללית של הכנסייה. הם סבבו בערים ובמושבות, גבו את ה"שקלים" ופיקחו על הבחירות שנעשו לפי "דעות נעלמות" (כלומר בבחירה חשאית).
ראשי היישוב הישן לא הגיבו לפעילות. לא היה להם כל עניין באספה שבה הארגון והדיון איננו בידי רבנים או מנהיגים מקובלים ומסורתיים של הציבור, לפיכך גם ההגבלה לכלול באספה רק אנשים שאינם חיים על החלוקה לא נגעה להם. מכתב אחד בעיתון חבצלת אמנם מוקיע את "המנהיגים החדשים שנטלו רשות לעצמם לבזות את יושבי ארץ הקודש", אך לא מדובר בתגובה קיצונית ורבת היקף.
מצד שני ראו חלק מבני הדור השני של "היישוב הישן" וחלק מהנהגת הספרדים ברכה גדולה באיחוד הכוחות בין אנשי ההתיישבות החדשה ובין אנשי "ארבע ערי הקודש", הם גם בחרו צירים והציגו נוכחות בולטת באספה.
הצירים.
לאספה נבחרו 70 צירים וביחד עם אוסישקין, שהיה נשיא הכנסייה כללה מליאת הכנסייה 71 איש, כמו הסנהדרין הגדולה.
הצירים ייצגו 22 ערים ומושבות ממטולה בצפון ועד באר טוביה בדרום. מטולה שלחה שני צירים, ראש פינה - ארבעה (בהם המורה הנודע שמחה חיים וילקומיץ), יסוד המעלה - אחד (פישל סלומון), חיפה - ציר אחד, ראשון לציון שיגרה שלושה צירים, פתח תקווה - ארבעה (בראשם יהושע שטמפפר), רחובות - שני צירים (אהרון אייזנברג ומשה סמילנסקי), זכרון יעקב, המארחת, שיגרה שישה צירים.
ירושלים שיגרה את המשלחת הגדולה והמגוונת ביותר שכללה 18 צירים. בהם דוד ילין, אליעזר בן-יהודה, יחיאל מיכל פינס, יחיאל צבי צימרינסקי, אברהם אלנדאף (ראש הקהילה התימנית בירושלים), רפאל חיים הכהן (ראש העדה הפרסית בעיר) ועוד. יפו (כולל נוה צדק) שיגרה שבעה צירים ובהם שמעון רוקח, יחזקאל דנין (סוכובולסקי) ובן ציון מוסינזון. צפת שיגרה ארבעה צירים וטבריה שלושה (בהם יהושע חנקין). כן השתתפו ד"ר הלל יפה (רופא המושבות), נציג חדרה וחיים מרגליות קלווריסקי ממנחמיה.
מזכיר הכנסייה היה אגרונום צעיר בן המושבה, אהרן אהרנסון.
הצירים הגיעו לזכרון יעקב ביום שישי והתארחו בבתי איכרים שהוכנו מראש למעמד. בליל שבת נערכה תפילה חגיגית בבית הכנסת הגדול של זכרון יעקב ועם צאת השבת נפתח הכינוס הראשון של מליאת הכנסייה. בית הפקידות היה מקושט בדגלי טורקיה ובתמונת הברון רוטשילד. האורקסטרה של ראשון הנעימה בנגינה שנמשכה בכל ימי הכינוס.
כתב העיתון "השקפה" כתב בעיתונו על המעמד:
הכינוס.
מקום הכינוס נקבע בבית הפקידות בזכרון יעקב. ומועד הכינוס נקבע בין ה-22 באוגוסט כ"ט באב תרס"ג ועד ה-24 באוגוסט, א' באלול 1903 (בדיוק במקביל לקיומו של הקונגרס הציוני ה-6 בבזל). לנשיא הוועידה נבחר פה אחד מנחם אוסישקין שבחר שני סגנים (שכונו "סופרים"), דוד ילין וד"ר וייץ מזכרון יעקב. פעולתו הראשונה של אוסישקין הייתה קשורה לפוליטיקה הפנימית של הקונגרס הציוני - שיגור "מברק ברכה" להרצל ולצירי הקונגרס הציוני השישי שעמד ערב כינוסו. למעשה היה בכך משום קריאת תִּגָּר של אוסישקין על הרצל כדבר ראש-אספת יהודים אחד אל משנהו.
בימים ראשון ושני (23, 24 באוגוסט) נערכו עוד ארבע ישיבות ובהן נדונו בעיות שונות של היישוב היהודי בארץ ישראל: תמיכת הברון ויחס הפקידות, שיטות החינוך, היחס בין היישוב החדש ליישוב הישן ובפרט לרבניו ולבעיית השמיטה במושבות החקלאיות, שאלת קדימותה של השפה העברית ועוד. בניגוד לחגיגיות הפתיחה, הוויכוחים בישיבות היו סוערים "כמו לו רעשה הארץ", כדברי כתב ה"השקפה".
שני נושאים נוספים הסעירו את הרוחות, האחד דרישתו של אוסישקין שהכנסייה תאפשר גם לנשים לבחור ולהיבחר. ב-1903 רק ניו זילנד ואוסטרליה נתנו זכות בחירה לנשים (אך לא זכות להיבחר) והצעתו של אוסישקין התקבלה בתדהמה על ידי הצירים. עם זאת, ולאחר ויכוח סוער ביותר, בעיקר בין הנציגים הדתיים והספרדים לנציגי המושבות, עברה ההצעה ברוב שהומרץ על ידי אוסישקין. הנושא השני שהלהיט את הרוחות היה הידיעה שהגיעה עם נעילת הכנסייה על כך שהקונגרס בבזל אימץ את תוכנית אוגנדה של הרצל. החלטת ועידת הנעילה של הכנסייה ייפתה את כוחו של אוסישקין להתנגד להחלטת הקונגרס.
הכנסייה אישרה את התקנון שכלל ארבעה סעיפים:
נאום הנעילה של אוסישקין הסתיים במילים, שנאמרו בעברית אשכנזית:
אף החלטה מהחלטות הכנסייה לא קוימה.
תוצאות.
מיד עם תום דיוני הכנסייה התכנסה באותו מקום ובהשתתפות חלק מהצירים ועידת הייסוד של הסתדרות המורים (או כפי שנקראה אז, "אגודת המורים העברים בארץ ישראל").
ההצלחה והתעלות הנפש חלפו עד מהרה. אוסישקין שגה כאשר ניסה לצאת בגלוי כנגד מעמדו הייחודי של הרצל בתנועה הציונית וכל מפעל בו נגע, ובכלל זה הכנסייה, הוקע על ידי ראשי הציונות הממוסדת כניסיון פוליטי להשגת מעמד אישי. הקונגרס לא ראה בכנסייה נציגות לגיטימית ואף חשש שחיזוקה יביא להרחבת הקרע בין "ציוני ציון" לבין ה"אוגנדיסטים" ולפירוק הקונגרס הציוני ובכך שמט בסיס לקיומה.
גם חברת יק"א, שניהלה את מושבות הברון, סירבה להכיר ב"הסתדרות הארץ ישראלית" כגוף ייצוגי ובכך שמטה בסיס נוסף לקיומה.
השלטונות הטורקיים החלו לחשוש מפני האפשרות שהגוף החדש יצמח ויהפוך למוסד ממלכתי יהודי עצמאי מדי והצרו את צעדיהם המהוססים של נציגי הציבור היהודי. אוסישקין סבר שהיו אלה נציגיו של הרצל בקונגרס ש"ייעצו" לטורקים לגדוע את הנציגות הארץ ישראלית בעודה באיבה. הוועד הנבחר לא הצליח לגייס כספים, וכעבור שנתיים חדל להתקיים.
משפט (העמדה לדין)
מבחן ה-t
תיבת הילוכים חצי־אוטומטית
תיבת הילוכים חצי אוטומטית היא סוג של תיבת הילוכים ידנית שהשימוש בה אינו דורש הפעלת מצמד.
אופן פעולה של תיבת הילוכים רובוטית.
במתכונת רגילה של ייצור המוני של מכוניות, דוושת הקלאץ' של תיבה רובוטית דומה לדוושת מצמד של תיבת הילוכים ידנית, חוץ מידית הילוכים זזה קדימה ואחורה כדי להעלות ולהוריד הילוכים, במקום תבנית בצורה של H. בבוגאטי ויירון משתמשים בתיבה 7 הילוכים. בפורמולה אחת, הותאמה המערכת כך שתתאים להגה בצורה של שתי ידיות, לחיצה על הידית הימנית מעבירה להילוך גבוה יותר (מעלה הילוך), ואילו לחיצה על הידית השמאלית מורידה הילוך.
חיישני אפקט-הול חשים את כיוון העברת הילוך, יחד עם חיישן בתוך תיבת הילוכים שחש את המהירות ואת ההילוך הנבחר, המידע מוזן לתוך יחידת עיבוד המרכזית (מחשב). ואז היחידה קובעת את התזמון הטוב ביותר הנדרש עבור העברה חלקה של הילוך עולה או יורד, בהתבסס על המידע הנקלט מתוך שני החיישנים וכן גורמים אחרים כגון: סיבובי מנוע, בקרת יציבות אלקטרונית, מיזוג אוויר ולוח המחוונים.
אפקט הול
יחידת העיבוד המרכזית מפעילה את יחידה האלקטרו-מכנית אשר משלבת או מנתקת את המצמד, הנשאר בסנכרון מלא עם פעולת שילוב ההילוך שהנהג החל לבצע.
היחידה האלקטרו-מכנית כוללת מנוע בעל תנועה ליניארית (קווית) המוצמד למערכת הילוכים לצורך השגת מנוע בעל תנועה ליניארית; המנוע עושה שימוש בנוזל הבלמים של מערכת הבלמים, שמפעיל בוכנה הידראולית המניעה את המנוע הראשי של המצמד.
חלק מהיחידה האלקטרו-מכנית-מנוע בעל התנועה הקווית (ליניארית).
הכוח של המערכת טמון בעובדה שציוד אלקטרוני יכול להגיב הרבה יותר מהר ומדיוק יותר מבן אדם, ולוקח את היתרון של דיוק של אותות אלקטרוניים כדי לאפשר את פעולת המצמד ללא התערבות של הנהג. כדי לחנות, לנסוע ברוורס ולנטרל את ההילוכים, הנהג חייב למשוך את שתי הידיות בהגה ביחד. אחרי שהוא יעשה זאת, המכונית תעשה את אחת משלוש האפשרויות.
יש צורך במצמד רק כדי להתניע את המכונית. להעלאת הילוך מהירה, את כוח המנוע ניתן לנתק, ואת הקולר ניתן לשחרר עד שהמנוע יורד למהירות הדרושה עבור ההילוך הבא.
על מנת ששיניים של הקולר יחליקו לתוך השיניים של הטבעת לא רק במהירות, אלא גם חייבים להתאים למקום. זה מחייב חיישנים שימדדו לא רק את המהירות, אלא גם את המיקומים של השיניים, וזה יכול לחייב את המצערת צריכה להיפתח בצורה רכה או קשה.
העברת הילוכים מהירה יותר מצריכה טכניקות כמו: power shifting. דורשים תיבת הילוכים קשה או מצמד "כבד" או אפילו תיבת הילוכים בעלת שני מצמדים.
מרוצים.
התוכנית "Car Crazy" עשתה פרק על "Le Mans Museum of the Automobile",
ולפי התוכנית ידית החלפת-הילוכים נמצאה בשימוש כבר משנת 1912 עם מכונית מרוץ-לה מאנס. המערכת נמצאה בתוך גלגל ההגה. התיבה הרובוטית נבדקה על ידי צוות Lotus במרוצי פורמולה אחד. השימוש הראשון בתיבה רובוטית במרוצים היה מתחילת 1970.
עם זאת, בשנת 1989, ג'ון ברנארד ו-Harvey Postlethwaite, המהנדסים והמעצבים של חברת פרארי, יצרו תיבת הילוכים חצי-אוטומטית הנמצאה בשימוש במכונית Ferrari 640 single-seater. למרות הבעיות הקשות שהיו בבדיקות, המכונית הראשונה בעלת התיבה הרובוטית זכתה במרוץ-פורמולה אחד על ידי הנהג נייג'ל מנסל.
מאז שנת 1994 תיבת הילוכים חצי-אוטומטית שולטת מבחינת הטכנולוגית. מכונית ה-F1 האחרונה שצוידה עם תיבת הילוכים ידנית היה בשנת 1995.
קרייזלר.
התיבה הראשונה [M4/Vacamatic Transmission 1941] החצי אוטומטית שווקה על ידי קרייזלר. זה היה ניסיון להתחרות נגד תיבות הילוכים האוטומטיות של יצרניות רכב אחרות, בכל זאת עדיין היה קלאץ בתיבת ההילוכים חצי-אוטומטית של קרייזלר, ההבדל העיקרי היה תוספת של נוזל המקשר בין המנוע לקלאץ', וכן את מנגנון העברת הילוכים.
בנהיגה רגילה, המצמד לא היה בשימוש. התמסורת עצמה הייתה מסונכרנת באופן מלא בדגם