במהלך מלחמת סין-יפן השנייה, ייצ'אנג היה מחסן אספקה ראשוני עבור הצבא הסיני המגן. באוקטובר 1938, כאשר היפנים עברו במעלה נהר היאנגצה לעבר העיר האסטרטגית צ'ונגצ'ינג, התברר כי יש לפנות את ייצ'אנג. תוך 40 יום, בהנחיית איש העסקים לו ג'ואופו, הועברו למעלה מ -100,000 טונות של ציוד ו -30,000 איש במעלה הזרם באמצעות ספינת קיטור או על ידי סבלים שהובילו ספינות קטנות יותר דרך מפלי שלושת הערוצים לצ'ונגצ'ינג.
בשנת 1940 התרחש באזור קרב זאויאנג-ייצ'אנג.
סומית איילון
סומית איילון הוא סוג של חסילון טרוגלוביטי במשפחת Typhlocarididae.
תיאור.
מין זה גדל ל -4 עד 5 אורך ס"מ ועיוור, ומכאן שמו.
הפצה.
זן סומית איילון (Typhlocaris ayyaloni) התגלה בשנת 2008 במערת איילון בישראל, ליד רמלה. הוא נמצא חי בבריכה קטנה של מים מליחים עשירים בגופרית, כ-100 מטר מתחת לפני הקרקע, ללא גישה טבעית לפני השטח. זהו אחד משמונה מינים חדשים שהתגלו לאחרונה באזור, האחרים הם "Tethysbaena" ophelicola, "Metacyclops longimaxillis", "Metacyclops subdolus", "Akrav israchanani" (מינים יבשתיים שנמצאו רק מתים וגם בחלקים אחרים של המערה), "Ayyalonia dimentmani" (מינים יבשתיים). ), "Lepidospora ayyalonica" (מינים יבשתיים), ומין שעדיין לא ידוע על שם בסוג "Collembola".
איומים.
מין זה נמצא בסכנת הכחדה, משום שידוע על הימצאו רק באקוויפר הירקון-תנינים, שחווה ירידה במפלס המים. זהו אחד ממקורות המים העיקריים בישראל.
דאיסן
דאיסן (ביפנית: 大仙市) היא עיר במחוז אקיטה שביפן. נכון לשנת 2019, העיר מונה 81,133 תושבים המתגוררים ב-31,457 בתי אב, בצפיפות אוכלוסין של 94 נפשות למטר רבוע. שטחה הכולל של העיר הוא 866.77 קילומטרים רבועים.
גאוגרפיה.
דאסין שוכנת בשטחים המרכזיים של מחוז אקיטה. היא גובלת בעיר אקיטה (בירת המחוז) ממערב, ובמחוז איווטה ובהרי סאו ממזרח. שטחה הכולל של העיר גדול מכל שטח מטרופולין טוקיו (הגדול בעולם).
דמוגרפיה.
לפי נתוני מפקד האוכלוסין היפני, אוכלוסיית דאיסן הגיעה לשיאה בסביבות שנת 1960 ומאז היא נמצאת בירידה מתמדת.
אקלים.
לדאיסן אקלים סובטרופי גשום ("Cfa" בשיטת קפן) עם הבדלי טמפרטורה עונתיים גדולים. בקיץ חמים עד חם (ולעיתים לח) והחורפים קרים (לעיתים קור קשה). משקעים יורדים כל השנה, ובעיקר מאוגוסט עד אוקטובר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.1 מעלות צלזיוס. ממוצע הגשמים השנתי הוא 1648 מ"מ כאשר ספטמבר הוא החודש הגשום ביותר. הטמפרטורות הן הגבוהות ביותר נמדדות באוגוסט, בסביבות 25.1°C, והנמוכות ביותר בינואר, בסביבות - 1.5°C.
היסטוריה.
האזור של דאיסן של ימינו היה חלק ממחוז דיווה העתיק. בתקופת אדו, האזור היה בשליטת סאטאקה , שהועברה לדומיין קובוטה מאחזקותיהם הקודמות במחוז היטאצ'י. לאחר תחילת תקופת מייג'י והקמת מערכת העיריות המודרניות, האזור נהיה חלק ממחוז סמבוקו, אקיטה ב-1878.
העיר דאיסן הוקמה ב-22 במרץ 2005, כתוצאה ממיזוג של העיר Omagari, העיירות Kamioka, Kyōwa, Nakasen, Nishisenboku, OTA ו-Semboku, והכפר Nangai.
שלטון.
לאחר המיזוג זכתה דייזן להבחנה של אספת העיר הגדולה ביותר בכל יפן, 145 חברים. מודל ראשות העיר כולל ראש עיר שנבחר ישירות ובית מחוקקים חד-ביתי המונה 28 חברים. העיר מספקת חמישה חברים לאספה מחוז אקיטה. מבחינת הפוליטיקה הלאומית, העיר היא חלק מרובע אקיטה 3 בבית הנבחרים של יפן בבפרלמנט של יפן.
כלכלה.
כלכלת דאיסן מבוססת על חקלאות והאזור ידוע בייצור האורז שלו. מבשלות סאקה רבות ממוקמות בעיר.
חינוך.
בדאיסן 16 בתי ספר יסודיים ציבוריים ו-11 חטיבות ביניים ציבוריות המופעלות על ידי ראשות העיר, וחמישה בתי ספר תיכוניים ציבוריים המופעלים על ידי מועצת החינוך של מחוז אקיטה. ישנו גם תיכון פרטי אחד. המחוז מפעיל גם בית ספר אחד לחינוך מיוחד לבעלי מוגבלות.
ויקטור פולישצ'וק
ויקטור פולישצ'וק (באוקראינית: Viktor Polishchuk; 9 באוגוסט 1929; האיסין במחוז ויניצה, אוקראינה - 18 במרץ 2009) הוא חסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, בגיל 14, התגורר בהאיסין, יחד עם אימו לאונידה זליכובסקיה (Leonida Zhelikhovskaya) בבית בו עבדו גיסה של אימו, פיוטר לשינסקי ( Leshchinskiy) ואשתו אולימפיאדה כמשגיחים בחווה חקלאית. אביו נלקח על ידי המשטרה החשאית טרם המלחמה ומאז נותק עמו הקשר.
בחודש מאי 1943, בזמן פינוי הגטו בעיירה, הביא לשינסקי לביתו שני יהודים, אב ובנו לב וארקדי ברשטיין. השניים עבדו כחייטים במפעל בעיר ויהדותם הייתה גלויה לכל ומשכך תפיסתם על ידי הגרמנים הייתה עניין של זמן.
בין החודשים מאי - אוקטובר 1943 חיו השניים תחת השגחתם של הזוג לשינסקי ותפקידם של ויקטור ואימו היה להאכילם ולדאוג לפנות את צורכיהם מן המחבוא בו שהו. באוקטובר 1943 הצליח לשינסקי להבריח את השניים בסיוע חברו פיוטר סמופאל לאזורים בטוחים משלטון הגרמנים. בהמשך חזרו לב וארקדי ברשטיין לגור באוקראינה .
לאחר המלחמה נשא ויקטור לאישה את אלוירה, בת למשפחה שהצילה גם כן יהודים במהלך המלחמה. לשניים נולדו שני ילדים, נטלי, בשנת 1953 ופטר בשנת 1959. המשפחה השתקעה בזפרוז'יה באוקראינה, שם עבד ויקטור כקרדיולוג.
ב-24 באוקטובר 1995 הוכרו הזוג לשינסקי, ויקטור פולישצ'וק ואימו לאונידה על ידי יד ושם כחסידי אומות עולם ושמם הונצח בלוח הזיכרון. ויקטור כל חייו הדגיש כי את פעולת ההצלה לא עשה על מנת לקבל פרס או הכרה כלשהן.
לאחר ההכרה בו כחסיד אומות העולם ועלייתה של ביתו נטלי לישראל, החל ויקטור לחלק את חייו בין אוקראינה וישראל ואף קיבל אזרחות ישראלית ועלה לארץ ב-28 בדצמבר 1997.
ויקטור מת ביום 18 במרץ 2009 ונקבר לצד אשתו ואביה בבית הקברות "פרבומייסקויה" בזפרוז'יה, אוקראינה.
ביתו נטלי עלתה לישראל, נישאה לאדם ממשפחת וסרמן והתגוררה ברחובות. בהמשך לאחר מותו נישאה לבוריס סובוטייויץ, איתו התגוררה בערד עד מותה ביום 2 באוגוסט 2020. נטלי לא הותירה אחריה צאצאים.
נכדו של ויקטור, בנו של בנו פטר, אנטון הובא בשנת 2009 לבקשת ויקטור בסיוע עמותת עצום, לטיפול בארץ לאחר שחלה בלוקמיה ואף נמצא לו תורם מח עצם, אך אנטון מת טרם ההשתלה ביום 7 ביולי 2009. אנטון נקבר בסמוך לוויקטור בבית הקברות בזפרוז'יה. לפטר בן נוסף, סטס, אשר מתגורר בארצות הברית.
במהלך חודש יוני 2021, בנוכחות בנו של ויקטור פטר, ובסיוע שליח חב"ד בזפרוז'יה הרב מנחם ערנטרוי סומן קברו של ויקטור פולישצ'וק כקבר השייך לחסיד אומות העולם. לידו אותר קבר אימו של ויקטור ליאונידה.
נחל קטורה
נחל קטורה הוא נחל באזור הערבה הדרומית, שתחילתו בעין קטורה ונביעתו בבקעת קטורה, הוא זורם ממערבו של הר קטורה, שהוא חלק מצוקי שירות. נחל קטורה נשפך לערבה. באזור הנחל ניתן להבחין בתצורות סלע רבות. כמו כן נמצאו מאובני צמחים, ועצי שיטה. באזור הנחל מסתובבים יעלים ושפני סלע. נחל קטורה קרוי על שמה של קטורה, אשת אברהם.
תוואי הנחל.
חלקו העליון של הנחל עובר במישור של בקעת קטורה, מכאן זורם לכיוון צפון -מערב, הערוץ הקודם מתאפיין במדרגות אדמת סחף, הגבוהה מעט מאפיק הנחל, בכיוון ההפוך. בסביבות המפל הזורם מעל אבן גיר קשה, יש מעט גבים המתמלאים במים בעונת החורף. גובהו של המפל כ - 380 מ', ומימיו נופלים מגובה של כ - 130 מטרים בשתי מדרגותיו, אל האפיק התחתון של הנחל, שם נובע עין קטורה, למרגלותיו של המצוק, באזור הצפוני של הנחל. משמאל למעיין מתרכזים המים במקום אחד. שפיעתו של הנחל מועטה וזאת בהתאם לכמות הגשמים היורדת באזור.
אזור הנחל.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הקימו במקום אנשי הנח"ל שוקת. שוקת זו שופצה על ידי חברי קיבוץ גרופית. מי המעיין אינם ראויים לשתייה. בסביבות הנחל ניתן לראות עדרי יעלים וציפורים נודדות. במקום נמצאו מאובני צמחים שגילם מתוארך ל־90 מיליון שנה. שכבות הסלע מתאפיינות בצבעים שונים. שכבות של חרסית ירקרקה ואדומה וביניהם עורקים העשויים גבס גבישי צבעוני והוא ייחודי למקום. באזור הדרומי של הנחל גדלים עצי שיטה. בחלקם של עצי השיטה מטפס סהרון משלשל.
קבאדי
קָבַּאדִי הוא ספורט קבוצתי. המשחק נערך בין שתי קבוצות של שבעה שחקנים, כשמטרת המשחק היא ששחקן בודד בהתקפה, המכונה "שודד (raider)", ירוץ בחצי המגרש של הקבוצה היריבה, יפסול כמה שיותר שחקני-מגן על ידי נגיעה, יחזור לחצי המגרש של הקבוצה התוקפת בלי להיות מוכשל על ידי המגנים, והכל בנשימה אחת. נקודות נצברות עבור כל שחקן הגנה שנפסל על ידי השודד, ואילו הקבוצה היריבה מרוויחה נקודה על עצירת השודד. השחקנים מוצאים מהמשחק אם הם נפסלים או מוכשלים, אך הם שבים חזרה למשחק על כל נקודה שקיבלה הקבוצה שלהם מפסילה או מהכשלה.
ענף זה פופולרי בתת־היבשת ההודית ובמדינות אסייתיות אחדות שמסביב. אף על פי שמשחק הקבאדי מופיע בהיסטוריה של הודו העתיקה, המשחק זכה לפופולריות כספורט תחרותי רק במאה ה-20.
זהו הספורט הלאומי של בנגלדש. כמו כן, זהו המשחק הרשמי של המדינות ההודיות של אנדרה פראדש, ביהר, הריאנה, קרנאטקה, קרלה, מהאראשטרה, אודישה, פנג'אב, טאמיל נאדו, טלנגאנה ואוטר פרדש.
ישנם שני תחומים עיקריים של קבאדי: "פונג'אבי קבדי", המכונה גם "סגנון מעגל", כולל צורות מסורתיות של הספורט הנערכות במגרש מעגלי בחוץ, ואילו "הסגנון הסטנדרטי", הנערך על מגרש מלבני בתוך אולם ספורט. הסגנון הסטנדרטי הוא הסגנון בו משתמשים כיום בליגות מקצועיות גדולות ובתחרויות בינלאומיות.