Scalable Link Interface (בראשי תיבות: SLI; בתרגום חופשי לעברית: ממשק קישור הרחבה) הוא שם המותג עבור טכנולוגיה של חברת NVIDIA המאפשרת לקשר בין שני כרטיסים גרפים או יותר ביחד על מנת ליצור פלט יחיד. SLI הוא יישום של עיבוד מקביל לגרפיקה ממוחשבת שנועד להגדיל את כוח העיבוד הזמין לגרפיקה, וזאת על מנת להגיע לרמת ביצועים גרפים טובה יותר. SLI ניתן לשימוש בלוחות עם לפחות שני (Quad-Core או 2-Way SLI) חיבורי PCIE בגודל X16 במהירות של X8 לפחות (להבדיל מ-AMD CrossFireX אשר מסוגל לפעול גם עם חיבור במהירות של X4).
כדי שהכרטיסים יתקשרו אחד עם השני ולא ישתמשו באפיק ה-PCIE כדי להעביר ביניהם נתונים (ובכך לבזבז תעבורה וליצור צוואר בקבוק), NVIDIA יצרו חיבור מיוחד בשם "גשר SLI" (אנגלית: SLI Bridge) שמאפשר תקשורת בין הכרטיסים תחת אפיק מיוחד שמוטבע ישירות על המעגל המודפס של הכרטיס הגרפי ורוחב הפס שלו הוא 1GB/s. גשר SLI בא בתצורות של 2 כרטיסים, 2 כרטיסים עם רווח ביניהם, 3 כרטיסים ו-4 כרטיסים.
AMD CrossFireX
AMD CrossFireX (נודע בעבר כ-CrossFire) הוא שם המותג עבור טכנולוגיה של חברת AMD אשר פותחה במקור על ידי ATI טכנולוגיות. הטכנולוגיה מאפשרת לעד ארבעה כרטיסים גרפים להיות בשימוש במחשב אחד, וזאת על מנת להגיע לרמת ביצועים גרפיים טובה יותר.
בנימין צינקר
בנימין (בני) צינקר (צין) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס רמון ובסיס תל נוף.
חייו.
צינקר למד בבית הספר הריאלי ובפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה. התגייס לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב ב-1967. במלחמת ששת הימים שירת בטייסת הפוגות של בית הספר לטיסה, את טבילת האש שלו עשה בגיחת הפצצת המכ"ם המצרי באל עריש, בהמשך המלחמה השתתף בגיחות מבצעיות נוספות. לאחר המלחמה הוצב בטייסת מיסטרים והשתתף במלחמת ההתשה. בהמשך עבר להדריך בבית הספר לטיסה והיה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר. ב-1970 עבר לטייסת 69 ("הפטישים") בה עבר הסבה למטוסי פנטום והשתתף בגיחות עומק במצרים. ב-1973 עבר לטייסת סקייהוק. במלחמת יום הכיפורים נפגע מטוסו והוא נאלץ לנחות נחיתת אונס ברפידים, בהמשך המלחמה השתתף בגיחות רבות ואף נפצע בגיחת סיוע לכוחות קרקע ברמת הגולן.
לאחר המלחמה שירת צינקר בתפקידי מטה. ב-1976 היה חבר במשלחת הראשונה שיצאה לקלוט את מטוסי ה-F-15 איגל לחיל האוויר, יחד עם איתן בן-אליהו, משה מלניק, יואל פלדשו ושאול סיימון. הוא שירת כסמ"ט א' של הטייסת החדשה שהוקמה, טייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול"). ב-1977 מונה למפקד טייסת 140, טייסת סקייהוק ובמאי 1979 מונה למפקד טייסת 133. הוא פיקד על הטייסת עד מאי 1981, תקופה בה הפילה הטייסת 13 מטוסי מיג. ב-13 בפברואר 1981 רשם את הפלת הבכורה העולמית של מטוס מיג-25. צינקר הוזנק לעבר המיג הסורי שניסה ליירט מטוס צילום ישראלי מדגם פנטום והפילו באמצעות ירי טילי לביד בשמי סוריה. במבצע אופרה היה מספר שתיים במבנה מטוסי הטייסת שחיפה על מטוסי ה-F-16 שהפציצו את הכור העיראקי
במבצע שלום הגליל שירת בתפקיד מטה ובהצבת חירום בטייסת 133, במהלך המלחמה הפיל מטוס מיג 23 סורי. ב-1983 מונה לעוזר הנספח האווירי בוושינגטון וב-1984 מונה למפקד בית הספר לטיסה בבסיס חצרים. ב-1986 מונה למפקד בסיס רמון ומיולי 1990 עד אוקטובר 1992 שירת כמפקד בסיס תל נוף בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון בשירות הקבע כיהן כנספח האווירי בארצות הברית.
לאחר שירותו הצבאי מונה ב-1997 למנכ"ל קרדן שירותים וב-1999 למנכ"ל קרדן תקשורת.
בני צינקר
האלפים הברניים
האלפים הברניים (בגרמנית: Berner Alpen, בצרפתית: Alpes bernoises) הם רכס הרים בהרי האלפים בדרום מערב שווייץ.
אף על פי שמשמם ניתן להבין כאילו הם שייכים לקנטון ברן, רכס האלפים הברניים עובר גם בקנטונים הסמוכים פריבורג, וו, וואלה. ואכן יש המכנים את הרכס ה'אלפים הפריבורגים' או 'האלפים של קנטון וו' בהתאמה.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא הר פינסטרארהורן (Finsteraarhorn), שהוא גם הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון ברן.
גבולות הרכס הם עמק הרון מאגם ז'נבה במערב עד העיר מרטיני שם פונה העמק מזרחה והופך לגבולם הדרומי עד לחיבורו עם נהר ארה על ידי נהר טוטנסיבאך (Totenseebach) היורד מאגם טוטנסי (Totesee), נהר ארה ממזרח עד לאגם ברינץ, והאגמים ברינץ ותון מצפון. הגבול הצפון-מערבי שלהם אינו מוגדר בבירור, והוא עובר בערך בקו שבין אגם ז'נבה ואגם תון, שם מתמזגים ההרים בהדרגה אל תוך השפלה השווייצרית ונעלמים באזור העיר פריבורג.
עמק הרון מפריד בין האלפים הברניים לבין האלפים השבליים (Chablais Alps) ממערב, ובין האלפים הפניניים (Pennine Alps) מדרום. חלקו העליון של עמק הרון מפריד בינם לבין האלפים הלפונטיניים (Lepontine Alps) בדרום מזרח.
מעבר גרימזל ונהר ארה מפרידים בינם לבין האלפים האוריים (Uri Alps) ממזרח, ובין האלפים האמנטליים (Emmental Alps) מצפון.
השלגים המפשירים ברכס האלפים הברניים מתנקזים על ידי נהר ארה ויובלו נהר זאנה (Saane) מצפון, ועל ידי נהר הרון מדרום ונהר רויס (Reuss) ממזרח.
הנוף ואפשרויות הטיול שהורחבו עם פריסת קווי הרכבת, הפכו את החלק הצפוני של האלפים הברניים, המכונה גם רמת ברן, לאחד האזורים המתוירים ביותר בהרי האלפים, ופרסמו בעולם את השמות גרינדלוולד, לאוטרברונן ואינטרלאקן.
גאוגרפיה.
רכס האלפים הברניים הוא אחד מהרכסים החשובים ביותר בהרי האלפים, המתחיל בערוץ סן-מוריס (Saint-Maurice) דרך שפך הרון לאגם ז'נבה ועד מעבר גרימזל (Grimsel Pass).
אורכו של הרכס המרכזי הוא 100 קילומטר ממערב (הר הדאן דה מורסל) למזרח (ההרים זידלהורן מדרום וצ'ינגל מצפון), והפסגה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הפינסטרארהורן המתנשאת לגובה של 4,274 מטר ומהווה את קו פרשת המים בין קנטון ברן וקנטון ואלה. בנוסף היא מהווה קו פרשת המים בין נהר הריין ונהר הרון ובעצם בין הים הצפוני והים התיכון.
בנוסף ישנם מספר רכסים נמוכים יותר הנקראים גם "טרום האלפים" (Pre-Alps), המתחילים באזור אגם תון וממשיכים לכיוון הרכס המרכזי (רכס ניזן-אלבריסטהורן), בעוד אחרים (רכס גאנטריש-שאפברג-רושה דה ניי ועוד) ממשיכים במקביל לרכס המרכזי לכיוון אגם ז'נבה ונעלמים בהדרגה אל תוך השפלה השווייצרית.
מפגשו של הרכס עם עמק הרון יוצר הבדל גדול בין צדו הדרומי, בו מסתיימים ההרים בצוקים מרשימים מעל עמק הרון, לצדו הצפוני, שבו ההרים נכנסים אל החלק היפה ביותר בקנטון ברן (המכונה גם רמת ברן), ושולחים זרועות אל תוך הקנטונים הסמוכים, וו ופריבורג, ובהדרגה יורד גובה הפסגות עד שההרים נעלמים אל תוך השפלה השווייצרית או אל תוך האגמים תון וברייניץ ממזרח.
מחקר.
בשונה מאזורים רבים אחרים בהרי האלפים שנחקרו בעיקר על ידי מדענים זרים, האלפים הברניים נחקרו על ידי מדענים מקומיים, ביניהם האחים מייר (Meyer) אראו (Aarau) ופרנץ יוזף (Franz Joseph) הוגי (Hugi). הם חקרו את ההרים הנוחים לגישה, ובנוסף, גם כבשו את רוב הפסגות הגבוהות באזור. בשנת 1841 חוקר ההרים השווייצרי לואי אגסי יחד עם מספר מדענים נוספים, הקימו תחנת מחקר זמנית על קרחון אונטראר, ומשם צפו על הקרחונים מסביב והוציאו מספר משלחות מחקר.
עדות נוספת למחקר השווייצרי באזור ניתן למצוא בפרסומים על עבודתם של דזור (Pierre Jean Édouard Desor) וגוטליב סטודר (Gottlieb Samuel Studer), שאף שחברי מועדון האלפים האנגלי קדמו להם בטיפוסים באזור, עדיין מצאו כר נרחב למחקר באזור, והיו בין היתר הראשונים שטיפסו על האלטשהורן והשרקהורן, וכן הראשונים לצלוח את מעברי היונגפראויוך והאייגריוך הנחשבים לקשים ביותר באלפים.
אזור יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
במזרח הרכס שוכן אזור קרחון אלטש הנחשב לאזור הקרחונים הגדול ביותר באלפים.
הקרחון הוכרז בשנת 2001 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ובשנת 2007 הורחב עוד וכיום הוא כולל גם את הר הביטשהורן והרים וקרחונים נוספים באזור.
האתר נקרא יונגפראו-אלטש-ביטשהורן, על שם קרחון אלטש ושתי הפסגות המפורסמות יונגפראו וביטשהורן המאפיינות ביותר את הרכס.
הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים
פיל ג'אגיילקה
פיליפ ניקודם ג'אגיילקה (באנגלית: Philip Nikodem Jagielka; נולד ב-17 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם והקשר בסטוק סיטי מהצ'מפיונשיפ.
קריירת קבוצות.
תחילת הדרך.
ג'אגיילקה נולד במנצ'סטר למשפחה ממוצא פולני וסקוטי. הורי אביו נמלטו מפולין במהלך מלחמת העולם השנייה והשתקעו באנגליה.
בילדותו שיחק בכל עמדות הכדורגל בקבוצות ילדים שונות: הוא היה חלק מנבחרת בית הספר היסודי מורלאנדס בו למד, שיחק בקבוצת יום ראשון בשם "הולי פמילי פוטבול קלאב" ומאוחר יותר בקבוצת הייל בארנס. ג'אגיילקה נרשם לאקדמיית הכדורגל של אברטון והתאמן בקבוצות נוער שונות עד שלבסוף הצטרף למחלקת הנוער של שפילד יונייטד בשנת 1998 כשהוא בן 15.
שפילד יונייטד.
בשפילד שיחק ג'אגיילקה בעמדת הקשר המרכזי. הוא התקדם בקבוצות הנוער של המועדון עד ש-5 במאי 2000, בטרם מלאו לו 18, ערך את הופעתו הראשונה במשחק הקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בצ'מפיונשיפ. בינואר 2001 חתם על חוזה לשלוש שנים בשפילד. עד לעונת ביסס ג'אגיילקה את מקומו בהרכב הקבוצה. כל התעניינות בשחקן הצעיר מצד קבוצות אחרות, מהן מהפרמייר ליג, נדחתה על ידי שפילד יונייטד.