נושא החקלאות היה אחד הנושאים המרכזיים בסיבוב קנדי. בזמן סיבוב דילון, הקהילה האירופאית הייתה בתהליך פיתוח מדיניותה החקלאית המשותפת (Common Agricultural Policy), שהתגבשה במידה רבה רק סמוך לסוף הסיבוב. כתוצאה מכך, הקהילה האירופית ביטלה את מכסיה הכבולים למוצרים חקלאיים רבים, כדי שתוכל לקבעם לפי דרישות המדיניות המשותפת החדשה, כמתחייב על פי אמנת רומא משנת 1952. ארצות הברית נתנה לקהילה לבטל את התחייבויותיה למכסים הישנים, ובמרץ 1962 הגיעה להסכם עם הקהילה לגבי מוצרי הייצוא האמריקאים החשובים שמכסיהם הכבולים בוטלו, כאשר ניתן לארצות הברית לקבל פיצוי אם לא יתממש ההסכם, ואחרת תוכל להעניש את הקהילה על פי כללי GATT ליישוב סכסוכי סחר. לבסוף לא גובש הסכם, ובמאי 1963 הנשיא קנדי ציווה על העלאה במכסים המוטלים על מספר מוצרי ייצוא אירופאים חשובים. בינתיים ארצות הברית הגיעה באפריל 1964 להסכם עם בריטניה לגבי סחר בדגנים, המיועד בין היתר ללחוץ על אירופה להגיע להסכם בתחום החקלאות. ייצוא דגנים לקהילה האירופאית היה חשוב במיוחד לארצות הברית מבחינת שמירה על מאזן תשלומים סביר, וחשיבותו בחלקה נבעה מדעת הקהל האמריקאי, הסובר כי ניתן לתקן את מאזן התשלומים האמריקאי אם רק ייפתחו השווקים האירופאים. לכן, מתחילת סיבוב קנדי היה חשוב מאוד לארצות הברית ולמייצאות דגנים אחרות להבטיח גישה לשווקים עולמיים ולא לאבד יותר מהשווקים האירופאים. בה בעת, מדינות הקהילה האירופאית עוד היו בתהליך טיפוח המדיניות החקלאית המשותפת, אם כי בשלב מאוחר יחסית. המציאות הזאת הקשתה גם בכך שעודדה מדינות אחרות לא להוריד חסמים על מוצרים חקלאיים בעוד המדיניות החקלאית המשותפת נשארת כמו שהיא, כיוון שהייתה דאגה מכניסת המוצרים האירופאים המוגנים לתוך שווקיהן כאשר אירופה מאיימת על גישתן לשווקים החקלאיים האירופאים הרווחיים, מהם הפיקו סוחרים אמריקאים בלבד מיליארד וחצי דולרים בשנת 1966.
לצד המדיניות החקלאית המשותפת, ניסו משתתפות הסיבוב לחתור לשיטה להורדת המכסים הגבוהים על מוצרים חקלאיים באופן כללי. במקום להתמקד במכסים כרגיל, הקהילה האירופאית הציעה להתמקד ברמת הסיוע המדינתי לחקלאים, כי היה זה מכנה משותף בחקלאות האירופאית והאמריקאית, וגם היו לסיוע השפעות על התעסוקה והחברה. הקהילה הציעה לבסס הפחתות על-בסיס מדד המשקף את ההפרש בין המחיר העולמי ובין הסכום המגיע ליצרן. ארצות הברית התנגדה להצעה, כי למעשה היא לא הייתה מובילה להפחתת מכסים וכי היא הייתה צפויה ליצור הגבלות נוספות מבחינת רמת הסיוע שמותר להעניק לחקלאים ולמנוע ליברליזציה מסחרית במקום לעודדה.
בנוסף לשאלת שיטת ההפחתות המתאימה למוצרים חקלאיים, לארצות הברית היה עניין לחבר הסכם על סיוע בינלאומי במזון. עד סיבוב קנדי רק היא נהגה לחתום על הסכמים מהסוג הזה, כאשר מדינות אחרות ראו בהם עלות נוספת ובלתי רצויה, ולכן הן התנגדו לדרישה האמריקאית. ארצות הברית התעקשה ליצור הסכם סיוע כדי שיהיה קשה יותר למדינות אחרות להפסיק לייבא את דגניה או לכבוש שוק חוץ, מחמת דרישת ההסכם לספק כמויות דגנים משמעותיות במקומות אחרים למטרות סיוע.
תהליך המשא-ומתן על חקלאות בכלל ועל דגנים בפרט היה קשה ותחילה לא הניב פירות, והמחדל הזה נחשב כמאיים על הניסיון לסיים את הסיבוב לפני שתפוג סמכות המשלחת האמריקאית ב-30 ביוני 1967. לבסוף התגבש "תזכיר ההסכמה לגבי מרכיבים עיקריים למשא ומתן לקראת הסכם עולמי על דבר דגנים" (Memorandum of Agreement on Basic Elements for the Negotiation of a World Grains Arrangement), המכיל בעיקר כללים למשא ומתן בעתיד. ההסכם כלל גם הסכם סיוע בינלאומי במזון, כדרישת ארצות הברית. סוכם כי מגדלות הדגנים העיקריות תשתפנה פעולה בהתאמת ההיצע לשווקים הפתוחים. לקראת סוף הסיבוב, ביוני 1967, הייתה דרישה מיפן ומהמדינות הנורדיות לשנות את ההסכם באופן הנותן להן לספק ציוד חקלאי במקום דגנים או כסף, אבל הדרישה נדחתה עקב חשש ארצות הברית שהשבר יכרסם במטרתה להפנות דגנים למגוון שווקים. בנוסף, נקבעה העלאת המחירים המזעריים לחיטה מעל המחיר אשר נקבע בהסכם החיטה הבינלאומי (International Wheat Agreement) משנת 1949. הופחתו גם באופן משמעותי מכסים על מוצרים חקלאיים רבים, כשכל הפחתה כלולה בתוכנית המכסים הרגילה עליה חתמה כל מדינה.
הסכם הדגנים לא הבטיח לארצות הברית גישה לשוקי הדגנים האירופאים. כדי להגביר את הלחץ על אירופה לספק זאת, השגריר הרטר איים באוקטובר 1966, בעקבות לחץ פנימי בארצות הברית, שמשלחתו תעזוב אם אירופה לא תציע הצעה הוגנת לליברליזציה בשוק המוצרים החקלאיים. אך לבסוף ההישגים האחרים היוצאים מהסיבוב הצדיקו לדעת האמריקאים לסיים את הסיבוב גם מבלי פתיחת השוק האירופאי.
כימיקלים.
גם הסחר בכימיקלים היה נושא חשוב בדיוני סיבוב קנדי. עד סיבוב קנדי החיל הממשל האמריקאי מכסים על כימיקלים בנזיניים (benzenoid chemicals) על פי מערכת מחירי המכירה האמריקאים (American Selling Price, ASP), שקבעה את מחירי הכימיקלים המיובאים כאילו היו דומים למחירי המוצרים האלה בתוך ארצות הברית. המחירים הפנימיים האלה היו בדרך כלל גבוהים מהמחירים האמתיים ב-71% עד 102%, ובכך ההסדר הגדיל באופן משמעותי ביותר את המכסים המשולמים על ידי מייצאי כימיקלים אירופאים.
נושא הכימיקלים היה מאוד חשוב למדינות אירופה בגלל פגיעת מערכת מחירי המכירה האמריקאים בביטחון חברות אירופאיות: הן לא יכלו להיות בטוחות טרם הייצוא לארצות הברית על איזה מחיר יתבסס המכס. חילוקי הדעות בתחום הכימיקלים, כמו בתחום הדגנים, כמעט גרמו לסיכול הסיבוב, בגלל הפער בין המציאות ובין דרישות הקהילה האירופאית ובריטניה, ונראתה התקדמות לכיוון הסדר רק לקראת סוף הסיבוב. בדצמבר 1965, ביקש השגריר הרטר מוועדת המכסים (Tariff Commission) האמריקאית, על פי הוראות הנשיא ג'ונסון, לחשב איך ניתן להמיר את מערכת מחירי המכירה האמריקאים לשערי מכסים רגילים. לאחר קבלת הדוח המבוקש, חובר דוח נוסף על השפעת החלפת המערכת במערכת מכסים רגילה, וכן על השפעת הפחתת המכסים האלה ב-50% על תעשיות אמריקאיות.
סוכם כי ארצות הברית תבטל את מערכת מחירי המכירה האמריקאים, בעוד היא זכתה בהפחתות מכסים אירופאיות הרבה יותר עמוקות בתחום הכימיקלים מההפחתות האמריקאיות. בנוסף, ארצות הברית שכתה לביטול הדרה נגד דגמי מכוניות אמריקאים במסי הכבישים המוטלים על ידי הקהילה האירופאית, הפחתת ההעדפה הבריטית למוצרי טבק מקומיים וביטול המכסות השווייצריות לפירות משומרים בסירופ תירס.
אמצעים נגד היצף.
בסיבוב קנדי טופל גם נושא האמצעים נגד היצף. היצף מוגדר כמכירת מוצר בשוק חיצוני במחיר זול יותר ממחירו בשוק הבית, כדי להחזיק בחלק גדול יותר מהשוק החיצוני. הייתה התנגדות לחוק נגד היצף (Anti-Dumping Act) האמריקאי מצד הקהילה האירופאית ובריטניה, בגלל שהחוק האמריקאי הרשה התחלת חקירה בלי כל תלונה על היצף וגם במקרה של תלונה בלתי מבוססת. מעת פתיחת התחקיר הראשוני הייתה השהייה בהסדרי המכסים לייבוא מוצרים עליהם מדובר בתחקיר, ובמקום להתחיל לחשב את הנזק היוצא מההיצף עם התחלת התחקיר הראשוני, תחקיר החישוב היה מתחיל אחריו, וממשיך להפריע להסדרי הסחר במוצרים זמן ארוך יותר מאשר נדרש. למדינות אחרות לא הייתה חקיקה כדוגמת החקיקה האמריקאית ולא היה שימוש נרחב בהסדר שכזה, למעט קנדה, בה יושמה בתדירות יחסית חקיקה שלא דרשה פגיעה כתנאי לתחקיר.
ארצות הברית מצידה, חששה שהפחתת מכסים משמעותית כמו ההפחתה הצפויה כתוצאה מסיבוב קנדי תגרום לשימוש נרחב יותר בחקיקה נגד היצף במדינות אחרות, וגם ראתה בסיבוב הזדמנות להשפיע על התגבשות מדיניות הקהילה האירופאית נגד היצף, שהייתה בתהליך היווצרותה. עם זאת, לא ראתה המשלחת האמריקאית לנכון לשנות את סעיף 6 ל-GATT, הדן בהיצף, כי שינוי כזה היה דורש את הסכמת הסנט האמריקאי, שם כוחות פרוטקציוניסטיים היו עלולים למנוע הסכמה כזאת.
על הרקע הזה הוחלט כבר ב-1966 לא לשנות את ה-GATT באופן שיחייב מדינות במפורש, אבל להעניק לסעיף 6 פרשנות חדשה, המכונה "הנחיות למניעת היצף" (Anti-Dumping Code). נקבע כי התחקיר הראשוני וחישוב הנזק יתרחשו בבת אחת, כי ייתבעו דמי נזקים רק עם ההיצף היה הגורם העיקרי בגרימת הנזק וכי כל אחד ממייצרי מוצר נתון בתוך מדינה ייחשב כמייצר פנימי. ההנחיות התקבלו לבסוף כאחד מנספחי ההסכם הסופי של הסיבוב.
סיום הסיבוב.
הסכמי סיבוב קנדי נחתמו ב-30 ביוני 1967. היום האחרון לפני שפג חוק הרחבת הסחר האמריקאי. במסמך הראשון, המכונה "הפעולה הסופית" (Final Act), נמנים שאר ההסכמים שהתקבלו וחתומות כל המדינות שהשתתפו בסיבוב. הראשונה מבין השאר היא נספח ז'נבה משנת 1967, בה רשומים מכסי מדינות ה-GATT החדשים לשישים ושבע מדינות ששינו את מכסיהם כתוצאה מהסיבוב. בנוסף להסכמים, הוכנו נספחים להצטרפות ל-GATT של איסלנד, אירלנד, ארגנטינה ופולין.
בעת החתימה על הסכמי סיבוב קנדי, המדינות המשתתפות יצרו תקדים ברור להמשך הפחתת מכסים, למשא ומתן מוצלחים למרות כמות משתתפות רבה ואף לטיפול מערכת ה-GATT בחסמי סחר בלתי מכסיים. כל פני הליברליזציה המסחרית האלה התקדמו עוד יותר בסיבובים הבאים, הממשיכים גם הם לפתח את הסחר הבינלאומי.
מתתיה היצהרי
ויסנטה פרר
EZ Way
EZ Way היא רשת בתי ספר העורכת קורסי הכנה לבחינה הפסיכומטרית. בנוסף לקורסי הכנה לבחינה הפסיכומטרית הרשת מציעה גם קורסי הכנה למבחני אמי"ר ומימ"ד.
היסטוריה וקורסים.