ב-2003 יצא לאור אלבום המוזיקה הראשון שלה וב-2007 השני. אלבומים אלו עמדו בסימן מוזיקת לאדינו עממית בעיבוד מוזיקלי מחודש בסוגות רוק, פאנק וג'אז. ב-2012 יצא לאור אלבומה השלישי שנקרא "גראסיה" על שמה של דונה גרציה נשיא ובו חומר מקורי של ארואסטי ובכלל זה לחן לנאום של גלוריה סטיינם שתורגם ללאדינו. האלבום שילב מוזיקת עולם, מוזיקת היפ הופ עם השפעה מסורתית ספרדית ומיצב את ארואסטי כיוצרת בולטת בתחום, אשר זכתה לכינוי פמיניסטית רוק הלאדינו. ב-2016 יצא לאור אלבומה "זמן להתעורר" (בלאדינו: Ora de Despertar) שכלל שירי ילדים, תוך לימוד בסיסי של השפה. ב-2017 הוציאה לאור ספר ילדים באנגלית ובלאדינו כהמשך לאלבום. ב-2017 יצא לאור אלבומה "ביחד" (בלאדינו: Endjuntos) ובו גרסאות באנגלית ובלאדינו לשירי חגי ישראל ומועדיו.
ב-2020 הוציאה לאור ספר ילדים נוסף בשם "שבת שלום" (בלאדינו: Buen Shabat, Shabbat Shalom) המתאר את הבית היהודי ספרדי, ומלמד את השפה ואורחות החיים שהיו נהוגים בעבר. ב-2021 יצא לאור אלבומה השישי שנקרא מונסטיר שהוקדש כהוקרה ליהדות ביטולה אשר חרבה בשואה. באריך הנגן השתתפו 30 מוזיקאים מ-5 מדינות ששרו בשלוש שפות: אנגלית, לאדינו ומקדונית. אחד מהשירים נכתב לזכרה של אסתר עובדיה פרטיזנית ילידת ביטולה שנפלה ב-1944 בקרב מול כוחות צבא בולגריה וזכתה בהמשך לעיטור גיבורת יוגוסלביה. האלבום זכה לתואר "אלבום הטוב ביותר של מוזיקה יהודית" לשנת 2021, על ידי ארגון "אלמה" בארצות הברית. בהמשך אותה השנה הוציאה לאור את אלבומה "חנוכה" אשר כלל שירים מסורתיים וחדשים אשר כתבה לחג החנוכה. האלבום כלל ביצוע מחודש לשירה הנודע של פלורי יאגודה "שמונה נרות" (בלאדינו: Ocho Kandelikas).
ארואסטי הוציאה לאור שני אלבומי אוסף. ב-2010 את "פסטיבל מוזיקה ספרדית חלק ראשון" ובו רמיקס של תמיר מוסקט לשיר "ילדתי" (בלאדינו: Hija Mia), וב-2012 את "פסטיבל מוזיקה ספרדית חלק שני" ובו השתתף זמר ההיפ הופ Y Love.
סופיה סוחובו-קובילינה
סופיה סוחובו-קובילינה (ברוסית: Софья Сухово-Кобылина; 1825 – 7 באוקטובר 1867) הייתה ציירת רוסית. היא הייתה האישה הראשונה שסיימה בהצטיינות את האקדמיה האימפריאלית לאמנויות. אחותה, יבגניה טור, ואחיה, אלכסנדר סוחובו-קובילין, היו שניהם סופרים ידועים.
ביוגרפיה.
היא נולדה למשפחה עשירה בעלת אדמות. אביה, ואסילי (1782–1873), היה במינהל הרוסי. היא ואחיה חונכו בבית על ידי פרופסורים מאוניברסיטת מוסקבה. לאחר שהחליטה על קריירה כאמנית, קיבלה שיעורים מצייר הנוף, יגור מאייר. הוא היה משוכנע שיש לה כישרון אומנותי, ולחץ על קבלתה לאקדמיה הקיסרית. ב-1849, אחת מיצירותיה זכתה לשבחים רבים בתערוכה באקדמיה.
מ-1850 עד 1851, היא ליוותה את מאייר וכמה מתלמידיו האחרים במסע לאיטליה. ציור ששלחה בחזרה לאקדמיה כיצירת בחינה זכה במדליית כסף. מ-1852 עד 1853 יצאה לנסיעה נוספת עם מאייר הפעם לחצי האי קרים. ציור ששלחה משם זכה במדליית זהב. היא סיימה את לימודיה ב-1854 עם מדליית זהב נוספת וביצעה ציור שהראה את עצמה מקבלת את המדליה, כמסר שדרך אקדמית זו פתוחה כעת לנשים.
ב-1857 היא נסעה להתגורר ברומא וביתה הפך למקום מפגש של אמנים רוסים שביקרו באיטליה. בהיותה שם, היא התרחקה בהדרגה מציור נוף לטובת ציור פרוטרטים. היא גם כתבה מאמרים עבור מגזינים רוסיים על רוסים מפורסמים שביקרו או חיו ברומא, שרבים מהם עדיין בעלי ערך להיסטוריונים לנוכחיים.
המידע על החודשים האחרונים לחייה לא ברורים. המילון האנציקלופדי של ברוקהאוז ואפרון אומר שהיא מתה ברומא, בעוד שהמילון הביוגרפי הרוסי אומר שהיא חזרה לאחוזת אביה ליד קובילינקה זמן קצר לפני מותה.
רטרוספקטיבה גדולה נערכה באקדמיה האימפריאלית ב-1868 ולמעלה מ-150 מיצירותיה נמכרו. רובם נופים של איטליה ודיוקנאות של איטלקים מפורסמים. רוב ציוריה נותרו באוספים פרטיים.
מים בינלאומיים
ישראלים זוכי פרסים בינלאומיים
ועידות פגוואש בנושא מדע ועניינים בינלאומיים
בית הספר לעסקים בינלאומיים באי מאן
הלשכה לתערוכות בינלאומיות
הבריגדות הבינלאומיות
ארגון הקולג'ים הבינלאומיים
מרכז הכנסים הבינלאומיים של סטוקהולם
פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו
יגור מאייר
יגור מאייר (ברוסית: Егор Мейер; 1820/1823 – 29 בינואר 1867) היה צייר וחוקר נוף רוסי שבילה חלק מהקריירה שלו בסיביר.
ביוגרפיה.
ב-1839, הוא החל ללמוד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות; במיוחד השתתף בסדנאות ציור הנוף של מקסים וורוביוב. לאחר שסיים שנה אחת בלבד, הוא כבר קיבל הזמנה לצייר נופים של ארמון אלכסנדר. מ-1841 עד 1842, הוא השתתף במשלחת מדעית להרי אלטאי וסיאן בראשות חוקר הטבע, פיוטר צ'יחאצ'יוב. הציורים שעשה זכו במדליית כסף באקדמיה ב-1843.
לאחר 1844, הוא התגורר באודסה. מאוחר יותר באותה שנה, הוא זכה בתואר "אמן", קיבל מדליית זהב מהאקדמיה והתחתן. הוא גם קיבל קצבה עבור לימודים באירופה ונסע לאיטליה, אך נאלץ לחזור בשנת 1849 כאשר כל משתלמי האקדמיה הוחזרו לרוסיה.
כדי לשמור על הקצבה שלו, הוא נסע ברחבי דרום רוסיה, שלח ציורים לאקדמיה, אבל זה לא הספיק לו לפרנסה. ב-1851, הוא התנצל על כך שלא שלח אותם לאקדמיה, כי נאלץ למכור אותם לעזור בפרנסת משפחתו. ב-1853, לאחר שהגיש עבודות שעשה בחצי האי קרים, הוא זכה בתואר "אקדמי".
שנתיים לאחר מכן, הוא עבר לסיביר, השתקע בניקולייבסק-על נהר אמור, שם הקים בית קטן וסטודיו. הוא צייר יצירות בעלות אופי אתנוגרפי ואייר ספרים של חוקרים כמו ריצ'רד מאאק, לאופולד שרנק, ולב שטרנברג. הוא גם צייר את התמונה האחרונה של הפריגטה הרוסית, "פאלאדה" לפני שטובעה. ב-1855, הוא עזר להדוף נחיתה שבוצעו על ידי כוחות אנגלו-צרפתים במפרץ דה-קסטרי.
מ-1855 עד 1858, הוא ליווה משלחת של החברה הגיאוגרפית הרוסית, וערך שרטוטים של בניית הערים הרוסיות הראשונות במזרח סיביר. בשנת 1858 הוענק לו מסדר סטניסלאוס הקדוש. ב-1861 כיהן בוועדה שסייעה בקביעת הגבול הסיני-רוסי.
בשנת 1863, בריאותו החלה להיכשל והוא חזר לסנט פטרסבורג, שם המשיך לצייר סצנות של סיביר כדי לסייע בתמיכה בחינוך האמנותי של בנותיו. הוא נפטר בבית חולים בשנת 1867.
ח'אנום
קלאמת (מחוז)
מילי עשת
מילי עשת (נולדה ב-30 ביוני 1993) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בירושלים, בגיל 6 עברה עם משפחתה למושב מסילת ציון. בוגרת מגמת מחול בתיכון לאומנויות בירושלים. אביה, אריק עשת, הוא מפיק תיאטרון, שחקן, מדבב ומורה למשחק. אמה, אילווה עשת, עלתה משוודיה וכיום שחקנית, מדבבת ומורה למשחק. אחיותיה הן השחקנית מאיה עשת. ונועם עשת, בעלת מותג הבגדים anwear.
קריירה.
בשנת 2001 דיבבה את לוסי בסדרה "רחוב החיות 64", בשנת 2005 דיבבה את ורדי בסרט "" ובשנת 2006 דיבבה את קתלין בסרט "ברבי ו-12 הנסיכות הרוקדות".
בשנת 2009 הופיעה עשת לראשונה בקולנוע בסרט "אילי ובן" בבימויו של אורי רביד.
בשנת 2015 דיבבה את ג'ינג'ר ברדהאוס בסרט "אבר אפטר היי - האביב המכזיב".
בשנת 2016 הופיעה בתפקיד מרכזי בסרט "מעבר להרים ולגבעות" בבימויו של ערן קולירין. הסרט הופיע גם בפסטיבל קאן. הסרט מספר על דמותו של סא"ל דוד גרינבאום, איש קבע שמשתחרר משירות ארוך בצבא ומנסה לעשות את צעדיו הראשונים בחברה האזרחית. אולם ניסיונו להיכנס לעולם העסקים מסתבך, והוא נשאב לסבך הכוחות האפלים המושלים בחיים בישראל. עשת שיחקה בסרט את בתו של דוד, יפעת גרינבאום, אקטיביסטית, המפתחת רומן עם צעיר פלסטיני.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הטלוויזיה "רוצחות מבית טוב" על רצח מלה מלבסקי, בתפקיד שוטרת סמויה.
בשנת 2019 השתתפה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "חמישים".
בשנת 2020 הופיעה בסרט הקצר "רוני", המספר על אישה אשר יחסיה עולים על שרטון עם בן זוגה המשרת בעזה.
בשנת 2021 הופיעה בסרט "הברך" בבימויו של נדב לפיד. הסרט זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן.
בשנת 2022 הופיעה בסרט "עקרה" של הבמאי הרב מרדכי ורדי, אשר מספר על אישה הנאנסת על ידי רב המבטיח לה לרפא אותה מעקרותה, ועל התמודדותו של בעלה ואימו עם האונס. עשת משחקת את פייגי, האישה הנאנסת על ידי הרב.
אמנות מבוססת בינה מלאכותית יוצרת
אמנות מבוססת בינה מלאכותית יוצרת מתייחסת לכל אמנות שנוצרה על בסיס שימוש בבינה מלאכותית.
כלים ותהליכים.
ברמה הבסיסית ביותר, אמנים יכולים להשתמש באלגוריתמים מבוססי חוקים, בכל מיני צורות של חיקוי מברשות צבע וכדומה. ז'אנר זה הוא יותר "כלי עזר לאמן" ופחות נחשב כ"בינה מלאכותית יוצרת". אחת הגישות היותר מוקדמות לשימוש ברשתות נוירונים מלאכותיות הייתה התוכנה של גוגל שיודעת לקחת תמונות קלט ולהפוך אותן לתמונות "פסיכדליות" שנותנות הרגשה של חלום או הזייה בהקיץ.
רשתות נוירונים "פשוטות" של גנרטור - שופט, GAN.