בשנות ה-60 ערך פרוסט ראיון נדיר עם הפושע הנאצי באלדור פון שיראך, לאחר שזה השתחרר ממאסר. בשנת 1972 שוחח טלפונית עם היועץ לביטחון לאומי ומזכיר המדינה של ארצות הברית דאז, הנרי קיסינג'ר. בשנת 1977 ראיין את ריצ'רד ניקסון בראיון יוצא דופן, שעובד לימים למחזה ולסרט ("פרוסט/ניקסון"). בינואר 1980, היה מהאחרונים לראיין את מוחמד רזא פהלווי, שאה איראן האחרון. הראיון שודר ב-17 בינואר ברשת ABC. מ-1987 ל-2008 הגיש את התוכנית "דרך חור המנעול" בין השנים 1993 ל-2006 הגיש את התוכנית "ארוחת בוקר עם פרוסט". ב-2007 התדיין עם מנהיג לוב מועמר קדאפי. ביוני 2010 הגיש ב-BBC תוכנית תיעודית על הסאטירה. מנובמבר 2006 עד 2012 הגיש את התוכנית "דייוויד פרוסט על העולם" ב"אל ג'זירה" בגרסתה האנגלית. החל מ-2012 הגיש את התוכנית "ריאיון עם פרוסט".
פרוסט מת בגיל 74 מהתקף לב, על סיפונה של ספינת התענוגות "המלכה אליזבת", אשר שימש כדוברה. בין מספידיו דייוויד קמרון.
הישגים בולטים.
פרוסט היה האדם היחיד שראיין את כל ראשי ממשלת בריטניה מ-1964 עד 2010: הרולד וילסון, אדוארד הית', ג'יימס קלהאן, מרגרט תאצ'ר, ג'ון מייג'ור, טוני בלייר, גורדון בראון ודייוויד קמרון, ואת כל נשיאי ארצות הברית מ-1969 עד 2008: ריצ'רד ניקסון, ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, רונלד רייגן, ג'ורג' בוש האב, ביל קלינטון וג'ורג' בוש הבן.
פלסטיק ונוס
פלסטיק ונוס הייתה להקת נויז ורוק אלטרנטיבי ישראלית אשר פעלה בשוליים והייתה ידועה בשל סגנונה המוזיקלי הרועש.
שנות התשעים.
1990 - הולדת הלהקה.
בתחילת 1990, זמן קצר לפני שהוקמה פלסטיק ונוס, היו הגיטריסט יורם גור, הבאסיסט מט רומי (מלהקת הפאנק החיפאית "שרמוטה מעופפת בהרים") והמתופף אילן אברמוביץ' שנודע בשם הבמה "דיימונד", בלהקת רוק אלטרנטיבי בשם אוסקר היה. בהופעה במועדון הפינגווין באותה שנה, שהורכבה משירים מקוריים של הלהקה ששרו כל אחד מהחברים, רוב הקהל הזדעזע מעוצמת המוזיקה ועזב את המועדון. בין המעטים שנשארו לצפות בלהקה המיוחדת במינה הייתה הזמרת רונית ברגמן, שהייתה בת 26, אחותו של הבמאי ניר ברגמן, שהתלהבה מהסגנון הרועש של אוסקר היה.
זמן קצר לאחר ההופעה שמה של הלהקה הצדיק את עצמו, והיא התפרקה. כמה ימים לאחר מכן ברגמן וגור הפכו לזוג והקימו את פלסטיק ונוס. הלהקה, אשר שאבה את שמה מהשיר "Venus In Furs" של הוולווט אנדרגראונד, כללה את ברגמן בשירה ויצירת השירים, גור בגיטרה (כלי שברגמן בעצמה ידעה לנגן בו אך לבסוף הסתפקה בתפקיד הסולנית), דיימונד בתופים ואת הבאסיסטית הגר מגן. מגן הייתה בין 1989-1987 באסיסטית להקת תחנה סופית שהונהגה על ידי יעל כהן, לעתיד מתופפת המכשפות. לאחר שלהקה זו התפרקה עם קלטת סקיצות, מצאה מגן מודעת "דרוש/ה באסיסט/ית" שפרסמה פלסטיק ונוס בעיתון "העיר", ונענתה לה.
1991 - ככה זה לא יכול להמשיך.
חברי הלהקה גרו במגדל העמק, ותוך זמן קצר עברה לתל אביב, זאת על אף שהיו מנותקים מההווי שם. הלהקה זכתה לביקורות טובות במקומונים כאשר הופיעה במועדונים בתל אביב, חיפה וירושלים (שאותה דווקא תיעבו, זאת למרות שמגן הייתה ירושלמית במקור). המוזיקה הייתה מלנכולית, קודרת ושורטת עם המון רעש ודיסטורשן והתאפיינה בשירה חזקה וזעקות שבר מפיה של ברגמן וטקסטים שכתבה ועסקו בכאב, אהבה נכזבת, בדידות וזרות. הלהקה גם זכתה לתמיכה מצד חנות התקליטים "האוזן השלישית" ומאיש החנות יהודה בן מוחא, מומחה למוזיקה אלטרנטיבית שבאותה עת חיפש להקה שיוכל להפיק.
במאי 1991 הוקלטה הופעה של פלסטיק ונוס במועדון הפינגווין, שהפכה לאלבומה הראשון של הלהקה. האלבום, "פלסטיק ונוס", יצא בחברת "האוזן השלישית" והופץ על ידי NMC. האלבום יצא על גבי תקליט ויניל בלבד וכלל 9 שירים שכתבה ברגמן והלחינה יחד עם גור. שני צידי התקליט התחלקו ל"שד" ו"שדיים" ושמות השירים צוינו רק במספרים ובאותיות שם הלהקה (1פ, 2ל, 3ס וכו'). בהמשך צורפה מדבקה ובה שמות השירים. האלבום זכה להצלחה רבה וכלל את הלהיטים "רק אם תחבק", שהוא גם השיר המוכר ביותר של הלהקה, "נסיעה", "13" (שהושר באנגלית) "משהו לא בסדר" ו"מרזב (ככה זה לא יכול להמשיך)". בקול הפופ הוקרנו שני קליפים לשירים "מרזב" שצולם בהופעה ו"רק אם תחבק", בבימוי בוריס סויסא (מלהקת שרמוטה מעופפת בהרים) ועידו שמי. הקליפ ל"רק אם תחבק" זכה לתשומת לב מיוחדת לא רק בגלל הצלחתו של השיר, אלא גם משום שהשתתפו בו אנשים מהקהילה הגאה ואנשים עם מוגבלות - דבר שהיה יוצא דופן בתעשיית הקליפים בארץ. כמו כן, דרך קבע בהופעותיה אחד מאוהדי הלהקה נשמע צועק את המשפט "ככה זה לא יכול להמשיך!" (המשפט לקוח מתוך השיר "מרזב", הפחות מוכר בשמו המקורי).
למרות ההצלחה, חברי הלהקה, ובמיוחד ברגמן, לא הרגישו שמקומם כאן, וניסו להשתלב בסצנת השוליים ולהתרחק מאור הזרקורים. כמו כן, הלהקה הושמה ללעג בהופעה שערכה בסוף אותה שנה, ויצאה ממנה בשן ועין, בגלל שלקראת סופה באו שוטרים והורו ללהקה להפסיק לנגן בטענה שהמוזיקה צורמת ומחרישת אוזניים. בתגובה לצעד זה, זעקה ברגמן "תנו לעשות רעש בשקט!", כלומר, שללהקה תינתן הזכות לנגן את המוזיקה שלה כמו שהיא, ולא משנה עד כמה היא רועשת. בהופעה נוספת נאלצה הלהקה לסיים את אחד משיריה, "13", מוקדם מהצפוי, זאת לאחר שהשומרים במועדון התפרעו והוציאו מהקהל אדם שרקד פוגו; תקרית זו תועדה בשיר בשם "השומרים לא אוהבים פוגו", שנכלל במהדורת הדיסק של אלבומה הראשון של הלהקה.
ב-1992 השתתפה הלהקה במופע "תרנגולי הרוק" בפסטיבל ערד. במופע זה, שבו בוצעו גרסאות רוק לשירים של להקת התרנגולים, ביצעה הלהקה גרסה זועמת, מכוסחת ומטורפת ל"שיר השכונה". בהמשך השנה הקליטה הלהקה את השירים "יש פה חושך (יש פה דם)", "אינטלקטועים" ו"המוקיון של אלוהים", שקודם לכן בוצעו בהופעות בלבד. השירים לא יצאו לאור באופן רשמי ונחשפו רק ב-2014.
1993 - העזיבה ללונדון.
בתחילת 1993 קיימה הלהקה הופעת פרידה ברוקסן, שלאחריה החלה מעבירה את מרכז פעילותה ללונדון. מאחר שדיימונד החליט להישאר בארץ נאלצה הלהקה לחפש מתופף חדש אשר יחליף אותו. תחילה צורף המתופף ליאור (לירי) אביטל, אך כמה ימים לאחר המעבר החליט לירי לפרוש והוחלף על ידי מתופף להקת "ריר" אריק חיות, אך זה פרש כדי להתמקד בלהקתו והוחלף על ידי מתופפים שונים מחוץ לישראל. לאחר שצורף המתופף המקדוני דניאל דימיטרובסקי החלה פלסטיק ונוס בהקלטת חומר חדש באנגלית. באותה שנה שודר בטלוויזיה סרט דוקומנטרי אודות הלהקה שצילם אחיה של רונית, הבמאי ניר ברגמן. הסרט, "רעש בשקט", אשר בזכותו הצליח ברגמן האח להתקבל כעבור שנה לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, תיעד את הימים האחרונים של הלהקה בארץ, מהופעת הפרידה ועד העזיבה.
1994 - חודשיים במיטה.
בתחילת 1994 הוציאה פלסטיק ונוס, בחברת תקליטים קטנה ועצמאית בשם "Dental", תקליטון שדרים שכלל את השירים "Two Months In Bed (חודשיים במיטה)" ו"Lola (לולה)". הפעם, לאחר שבאלבום הראשון יצרה הלהקה מוזיקה צורמת ורועשת ומעט קשה לעיכול (שבכל זאת הצליחה), יצרה פלסטיק ונוס מוזיקה מפותחת, בשלה ומאורגנת יותר, עם דגש כבד על הרעש. שני השירים זכו להצלחה רבה והושמעו לא מעט ברדיו האנגלי. עם זאת, חברת התקליטים שבה יצא תקליטון השדרים התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
את התקליטון שלחה הלהקה לחברת התקליטים ~swim של מלכה שפיגל ובעלה קולין ניומן. לאחר שהתרשמו מהשירים החתימו שפיגל וניומן את הלהקה בחברתם ופלסטיק ונוס החלה בהקלטת אלבום חדש. החברה הפיקה ללהקה הקלטות בבריטניה עם טכנאים ומפיקים בריטים ועם רונן טל הישראלי. התוצאה הייתה תקליטון שדרים נוסף בשם "Steady (יציב)", שיצא ב-1995 והושמע גם הוא ברדיו.
בהמשך השנה יצא בבריטניה, גרמניה וישראל האלבום המלא, שנקרא "Helven Park (פארק האלבן)". האלבום כלל 14 שירים שכתבו ברגמן וגור, חלקם עם דימיטרובסקי. פרט לשירים מתוך תקליטוני השדרים זכו להצלחה גם השירים "Kiss (נשיקה)", "Haircuts Land (ארץ התספורות)", "I'm Going Where (אני הולכת לאן)", "God (אלוהים)" ו"Bone Cake Ache (כאב עוגת עצמות)". לשיר "Lola" נוצר קליפ מצילומים של הסרט "רעש בשקט".
למרות שההצלחה לה זכה האלבום לא השתוותה לזו של הראשון, הוא לווה בסיבוב הופעות מוצלח באירופה וישראל. בתום סיבוב הופעות זה חזר דימיטרובסקי והוחלף על ידי מתופפת משווייץ בשם פיל. אך זו, כמו חיות ולירי הקודמים, פרשה זמן קצר לאחר מכן והוחלפה על ידי מחשב שהפיק צלילי תופים והופעל על ידי מט רומי (מתופף אוסקר היה) ואשתו מיכל.
שנות האלפיים.
2000 - מראה.
יחד עם הזוג רומי ועדיין בלונדון, הקליטה הלהקה אלבום שלישי בשם "Mirror (מראה)". הפעם היה מדובר באלבום מלודי יחסית, עם עיבודי דאנס קלילים ומוזיקה רקידה, אך הוא נגנז ויצא רק מאוחר יותר.
ב-1997 החלה פלסטיק ונוס עובדת על אלבום נוסף, אך גור נפצע קשה בתאונת דרכים כאשר מכוניתו התרסקה לתוך קיר. לאחר כמה חודשים חזר גור לישראל ועבר תהליך שיקום ארוך. בשל כך נאלצה הלהקה לגנוז את האלבום ולהאט את קצב פעילותה.
ב-1998 הקליטה להקת הרוק והפאנק "נשרפת" גרסת כיסוי לשירה של פלסטיק ונוס "צפצוף", מתוך אלבומה הראשון. גרסתה של נשרפת לשיר, אשר הייתה ברובה א-קפלה, נכללה באלבומה היחיד שיצא באותה שנה, "רוק חסך למאולפים ולמעולפים".