אצל בני אדם יש לעיתים קרובות סבילות להשפעה האנטי-אפילפטית של קלונאזפאם. שימוש קבוע בבנזודיאזפינים גורם להתפתחות סבילות. באופן כללי תרפיה לטווח קצר יעילה יותר בקלונאזפאם מאשר שימוש לטווח ארוך בטיפול באפילפסיה. מחקרים רבים מצאו שמתפתחת סבילות מאפיינים האנטי-אפילפטיים של קלונאזפאם בשימוש כרוני, מה שמגביל את היעילות לטווח ארוך שלה כתרופה אנטי-אפילפטית.
הפסקת נטילת התרופה.
הפסקה פתאומית או מהירה של נטילת קלונאזפאם עלולה לגרום להתפתחות תסמונת נסיגה הגורמת לפסיכוזה המתאפיינת בדיספוריה (מועקה), רגזנות, תוקפנות, חרדה והזיות. הפסקה פתאומית של נטילת התרופה עלולה לגרום לסטטוס אפילפטיקוס. יש להפחית נטילת תרופות אנטי-אפילפטיות ממשפחת הבנזודיאזפינים, וקלונאזפאם במיוחד, בצורה איטית והדרגתית במשך חודשים כדי להפחית השפעות של ההפסקה.
אמצעי זהירות מיוחדים.
חילוף החומרים אצל קשישים הוא איטי יותר מאשר אצל צעירים ולכן הם רגישים יותר להשפעות הבנזודיאזפינים גם אם ברמות דומות של פלזמה בדם. ההמלצה היא שהמינונים אצל קשישים תהיה מחצית מזו הניתנת לצעירים למשך תקופה שלא תעלה על שבועיים.
בנזודיאזפינים דורשים זהירות מיוחדת בשימוש אצל נשים הרות, אנשים המכורים לסמים או אלכוהול ואצל אנשים בעלי הפרעה נפשית.
בדרך כלל לא ממליצים לאנשים קשישים להשתמש בקלונאזפאם כתרופת שינה בשל החוזק שלה, יחסית לבנזודיאזפינים אחרים.
זהירות אצל ילדים: לא מומלץ לתת קלונאזפאם לילדים מתחת לגיל 18. שימוש אצל ילדים צעירים מאוד עלול להיות מסוכן במיוחד. מבין התרופות האנטי-אפילפטיות קלונאזפאם ופנוברביטל גורמות להפרעות התנהגותיות בשכיחות הגבוהה ביותר.
היריון.
יש הוכחות רפואיות מסוימות לפגמים שונים, למשל, פגמים בלב או עיוותים בפנים כאשר משתמשים בקלונאזפאם בשלבים הראשונים של ההיריון, אבל הנתונים אינם פסקניים. הנתונים גם אינם פסקניים לגבי האם בנזודיאזפינים כמו קלונאזפאם גורמים להפחתה או העלאה של מנת משכל בעובר המתפתח. כאשר לוקחים קלונאזפאם בשלבים המאוחרים של ההיריון עלולה להתפתח תסמונת נסיגה אצל היילוד.
פרופיל הבטיחות של קלונאזפאם בזמן היריון הוא פחות ברור מאשר בנזודיאזפינים אחרים. השימוש בקלונאזפאם בזמן היריון צריך להיות רק אם בטוחים שהרווח הקליני גדול יותר מהסיכונים הקליניים לעובר. יש להיזהר בשימוש בקלונאזפאם גם בהנקה.
תגובות בין תרופות.
קלונאזפאם מפחיתה את רמת קארבאמאזפין ורמת קלונאזפאם מופחתת על ידי קארבאמאזפין. נוגדי פטריות ממשפחת אזול (azole) עלולים לדכא את המטבוליזם של קלונאזפאם. קלונאזפאם עלולה להשפיע על רמות של פניטואין בהפחתה שלה או העלאה שלה. פניטואין יכולה להפחית את רמת הקלונאזפאם על ידי הגדלת מהירות הסילוק של קלונאזפאם הכמעט 50% והפחת מחצית החיים שלה ב-31%. קלונאזפאם מגדילה את רמות פרימידון ופנוברביטל.
מנה עודפת.
אדם שצרך יותר מדי קלונאזפאם עלול לסבול מאחד או יותר מהסימפטומים הבאים:
ברניקי השלישית
ברניקי (ברניקה) השלישית (ביוונית: Βερενίκη; 120 לפנה"ס - 80 לפנה"ס), המכונה גם קלאופטרה ברניקי, הייתה מלכת מצרים העתיקה בשנים 101 - 88 לפנה"ס לצד בעלה ודודה תלמי העשירי, ופעם נוספת בשנים 81 - 80 לפנה"ס.
חייה.
ברניקי נולדה בשנת 120 לפנה"ס, בתם של תלמי התשיעי ואחותו, קלאופטרה סלנה, ונכדתם של תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית.
בשנת 107 לפנה"ס הודח אביה מן המלוכה, ודודה, תלמי העשירי, עלה לשלטון. ברניקי נישאה לו בשנת 101 לפנה"ס. קלאופטרה החמישית הייתה בתם.
תקופת מלוכתה הראשונה הסתיימה בשנת 88 לפנה"ס, עם הדחתו של תלמי העשירי בידי אביה, תלמי התשיעי. אחרי מות אביה, בשנת 81 לפנה"ס, שבה ברניקי לשלוט במצרים.
אחרי עלייתה לשלטון אולצה ברניקי להינשא לתלמי האחד עשר, בנו של תלמי העשירי. לפי מקורות אחדים הוא היה אחיה למחצה של ברניקי, בנה של קלאופטרה סלנה הראשונה, וברניקי אמצה אותו כבן בתקופת שלטונה המשותף עם תלמי העשירי. אחרים מעלים את האפשרות שהיה בנה של ברניקי עצמה.
תלמי האחד עשר רצח את ברניקי 19 יום אחרי נישואיהם. הרצח עורר את זעם העם המצרי, שמרד בתלמי ורצח אותו כנקמה כעבור ימים אחדים.
אזכורים בתרבות.
סיפור חייה של ברניקי היווה השראה לאופרה ברניקי מאת גאורג פרידריך הנדל.
יצחק ועקנין
שלמה ברוודה
הרב שלמה ליב ברוודה (נכתב: ברעוודה; ה' באדר תרצ"א, 22 בפברואר 1931 - כ"ו בטבת תשע"ג, 9 בינואר 2013) היה מגיד מישרים, פרשן תורת הגר"א ומחבר ספרים על תורתו.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית בעיר ניוארק למשה יצחק מברנוביץ' ולמרים לבית קנטרוביץ' מהעיירה ז'טל. אביו היה איש חינוך, דור שביעי (בן אחר בן) לרבי חיים חייקל מאמדור. אמו הייתה נכדת רבי אפרים מרדכי אפשטיין ממינסק, מחבר הספר מירא דכיא על פרקי אבות וספרים נוספים.
למד בישיבת מיר בארצות הברית שאליה התקבל למרות מדיניותה לא לקבל ילידי ארצות הברית. למד שם אצל מי ששימש אז כמשגיח, הרב יחזקאל לוינשטיין, שאותו החשיב כרבו המובהק. אחר כך למד בישיבת לייקווד אצל הרב אהרן קוטלר. בעצת הרב לוינשטיין עלה ללמוד בישיבת מיר בירושלים. עמד בקשר עם הרב מבריסק ועם החזון איש.
בשנת תשי"ד נשא את לאה, בת הרב אברהם ברוך גרינבלט מבריסק, שעלה לירושלים. לאחר נישואיו למד בכולל קמניץ ובכולל חזון איש. בתקופה זו החל בעיסוקו הממושך בתורת הגר"א, ובעצת הרב לוינשטיין החל במסירת שיחות מוסר בישראל ובחוץ לארץ. בשנת תשי"ז (1957) נסע לחמש שנים ללמד בארצות הברית. בשנת תשכ"ב (1962) חזר לבני ברק. בשנת תשכ"ג, בעקבות בקשת הרב אלעזר מנחם שך והרב יעקב ישראל קניבסקי, חיבר את ספרו הראשון, "עמלה של תורה", שעסק במעלת לימוד התורה ומעמדם של אברכי הכוללים. בשנים אלו יצר קשר הדוק עם הרב שך והרב קנייבסקי וראה עצמו כתלמידם. הרב שך כתב עליו באחת ההסכמות לספריו "שיש לו ידיעה גדולה בדברי הגר"א ויודע לפענח צפונות ורמזים בכתבי הגר"א".
בשנת תשכ"ח (1968) נסע ללונדון לטיפול רפואי ונשאר להתגורר שם במשך קרוב לשתים עשרה שנה. בשנת תשל"ט (1979) שב לבני ברק. החל משנת תשמ"ח (1988) ועד סוף ימיו חילק את זמנו בין ירושלים לניוארק, כשהוא ממשיך בעבודתו הספרותית ובמסירת שיעורים בישיבות, כוללים ובתי כנסיות. שיעוריו שודרו ונאגרו ב"קול הלשון", "קול הדף" ו"קול הפרשה".
נפטר בארצות הברית לאחר מחלה ממושכת, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
שיטתו.
בשיעוריו התמקד בכמה נושאים: תוכחה כנגד קיום מצוות שלא מתוך חיוניות ("מלומדה" בעגה הישיבתית), מעלת התפילה, הקדשת החיים ללימוד תורה, צביונו של בן ישיבה, חיים רוחניים, חינוך עצמי לנתינה, הצורך בעמל ועוד. נהג לדבר בסגנון תובעני, כשאת יסודות דבריו ביסס בעיקר על ספרי הגר"א, עליה חיבר ספרים ואותה הפיץ.
משפחתו.
בניו הם: חיים חייקל, ישעיה זאב, ואהרן. חתניו הם: הרב יוסף יוסלובסקי, הרב יעקב יצחק אלטוסקי, והרב אשר דרוק.
גיסו הוא הרב אפרים גרינבלט, מחבר סדרת ספרי השו"ת רבבות אפרים.
ספריו.
סדרת איפה שלמה על תורת הגר"א:
באסל ע'טאס
יודית תמש
באסל ג'טאס
גרמא בשבת
גרמא בשבת הוא מונח בהלכות שבת, המתאר עשיית אחת ממלאכות שבת האסורות - בצורה שאינה ישירה. בהגדרה המדויקת של 'גרמא' ישנם כמה דרכים באחרונים.
במשנה מוזכרת דוגמה למלאכת מכבה הנעשית ב'גרמא': על ידי הצבת כדים מלאים במים בדרכה של שרפה, באופן שכשהאש תגיע לכדים, הם ייבקעו מהחום, והמים יכבו את האש - מעשה זה הותר, אף שכיבוי אש הוא אחד מל"ט מלאכות של שבת.
בימינו ישנם מכונים העוסקים בפתרונות טכנולוגיים, למקרים של צורך חיוני של רפואה וביטחון, שחלק ניכר מהן קשור ב"גרמא בשבת" - כגון ייצור כיסא גלגלים, רכב סיור ביטחוני ביישובים ועוד, הפעולים בצורה של 'גרמא'.
מקור.
כאמור כבר במשנה נזכר היתר 'גרמא' בקשר להיתר כיבוי שרפה בשבת, באופן שהכיבוי אינו נעשה באופן ישיר:
בתלמוד מוסבר היתר הכיבוי באופן זה, מפני שכלל איסורי שבת שנאסרו מן התורה הם דווקא שנעשים על ידי פעולה ישירה ולא בגרמא, כך נאמר בתלמוד: "לא תעשה כל מלאכה" עשייה הוא דאסור גרמא שרי (=מותר). בתלמוד הובא היתר גרמא גם לגבי איסור מחיקת השם.
להלכה.
להלכה נחלקו הפוסקים האם גרמא מותר לכתחילה אף בשלא לצורך (צורך גדול \ צורך מצווה \ הפסד), או שכל היתר הגרמא הוא רק בכגון זה. בספר המרדכי הביא את דעת הרב יואל שכתב שאין להתיר רק במקום הפסד, כדעתו פסק הרב משה איסרליש.
אולם דעת הרא"ש להתיר אפילו בלא הפסד וכך דעת הרב יוסף קארו ועוד.
אמנם לגבי מלאכה ביום טוב על ידי 'גרמא' התירו רבים אף לכתחילה.
הגדרת גרמא.
האחרונים נחלקו כיצד להגדיר גרמא - איזה מעשה יש להחשיבו כעושה מלאכה בידיים, ואיזה מעשה נחשב כגרמא.
הרב חיים עוזר גרודזנסקי בספרו "אחיעזר" מציע חלוקה בין סוגים שונים של גרמא - כאלו שבהכרח יקרו, כמו הזריה לרוח והשימוש ב"ריחיים של מים", לעומת מקרה של אי ודאות - כמו במקרה כיבוי המים בידי הכדים.
ככלל, כל שנראה שהפעולה נמשכת מכוח מעשיו הישירים של האדם הרי היא נחשבת כעשייה שלו ואיסורה מהתורה. וכאשר אין ניכר שהפעולה נעשית מכוח מעשיו אלא רק נגרמת מהם, הרי זה 'גרמא'. למשל, כאשר האדם מסיר סכר והמים שהתחילו לזרום חוללו פעולה, אם הפעולה נעשתה במקום קרוב, הרי היא נקראת 'כוח ראשון' והיא נחשבת מעשה גמור של האדם. ואם הפעולה התחוללה במקום רחוק, היא נקראת 'כוח שני', והיא 'גרמא'. כיוצא בזה, אם המלאכה נעשתה מיד, הרי היא פעולה ישירה ואסורה מהתורה, ואם המעשה של האדם גרם לכך שלאחר זמן תיעשה המלאכה, הרי זה 'גרמא'.
יוצא מהכלל.