סנדרלנד המשיך להיות חלק מהחיים הציבוריים באנגליה, והיה פעיל ביצירת הקשר עם חצר המלוכה של הנובר בכל הנוגע לצעדים שיינקטו לאחר מותה ההולך וקרב של המלכה אן. הוא התוודע לג'ורג' הראשון ב-1706, אך כשהנסיך הבוחר הוכתר למלך הוא קיבל את המשרה הפחותה בחשיבותה של לורד לוטננט של אירלנד. באוגוסט 1715 הוא הצטרף לקבינט ממשלת בריטניה בתפקיד הלורד שומר החותם. הוא כיהן בתפקיד זה עד מרץ 1718, בו מונה לתפקיד הלורד הראשון של האוצר, וכיהן גם בתפקיד הלורד נשיא המועצה. בתקופה זו הוא היה דה פקטו ראש ממשלת בריטניה. סנדרלנד התעניין במיוחד בהצעת חוק האצולה, שהייתה אמצעי שנועד להגביל את מספר החברים בבית הלורדים, אך ההצעה כשלה בין השאר בגלל התנגדותו של סר רוברט וולפול.
באפריל 1716 מתה אשתו אן, וב-1717 הוא נישא לג'ודית טיצ'בורן מאירלנד. מאשתו השלישית נולדו שלושה ילדים, אך כולם מתו בגיל צעיר. שנתיים לאחר נישואיו הוענק לו תואר אביר במסדר הבירית.
התפוצצותה של בועת הים הדרומי הובילה להרס הקריירה הפוליטית שלו. הוא נטל חלק בהפעלת התוכניות ב-1720, אך לא הרוויח מכך מאומה; אולם, דעת הציבור פנתה נגדו ובזכות מאמציו של וולפול הוא זוכה בבית הנבחרים שחקר את הנושא. באפריל 1721 הוא התפטר מכל תפקידיו, אך שמר על קשריו עם ג'ורג' הראשון עד מותו ב-19 באפריל 1722.
סנדרלנד היה בעל רצון רב לאיסוף ספרים, והקדיש משאבים רבים להקמת הספרייה באחוזה המשפחתית אלת'ורפ, שבתחילת המאה ה-18 נחשבה לאחת הטובות ביותר באירופה. חלק מתכולת הספרייה הועבר לארמון בלנהיים ב-1749.
לזר גינזבורג
לאזאר גינזבורג
לזר לאגין
לאזאר לגין
לאזאר לאגין
טאורידה
אוקטאב מירבו
סבסטיאן בראנט
סבסטיאן בראנדט
סבסטיאן ברנדט
ז'אן זאק רוסו
נוטינגהם
משפט עזר
הירש לעקערט
הרש לקרט
מכשול ההפרדה
מרד 1698
מרד 1698 (ברוסית: Стрелецкий бунт 1698 года) היה מרד יחידות צבאיות במוסקבה שהתרחש במהלך שלטונו של פיוטר הגדול.
רקע.
במרץ 1698 הופיעו במוסקבה 175 חיילים שערקו מהיחידות שהשתתפו במערכות אזוב. בהתאם לטענותיהם הם הושארו תקופה מסוימת באזוב אך הובטח להם שבשנת 1697 הם יוחזרו לבירה. במקום זאת, הם נשלחו לעיר שדה. ניסיון שלטונות העיר לעצור אותם לא הצליח. הם יצרו קשר עם נסיכת סופיה שהייתה עצורה במנזר נובודוויצ'י. באפריל 1698 הצליחו חיילי היחידות נאמנות לשלטון לגרום לחיילים המורדים לעזוב את העיר והם חזרו ליחידותיהם. התסיסה נמשכה וב-6 ביוני מרדו החיילים במפקדיהם, בחרו בנציגות והחלו להתקדם למוסקבה. המורדים, שכוחם הגיע לכ-4,000 איש, רצו להכריז על נסיכת סופיה כצארינה, ואם תסרב, התכוונו להציע את השלטון לוסילי גוליצין שהיה בגלות במחוז ארכנגלסק. השלטונות שלחו יחידות צבא נאמנות ובקרב שהתרחש ב-18 ביוני הובסו המורדים.
הוצאות להורג.
במהלך חודש יוני 1698 הוציא להורג אלכסיי שאין, שהיה המפקד הצבאי העליון, כ-130 מורדים. כ-2,000 מורדים פוזרו לערי שדה שונות ולמנזרים.
ב-25 באוגוסט 1698 חזר פיוטר הגדול למוסקבה מאירופה. הוא החליט על ביצוע חקירה מחודשת. במהלך התקופה עד לפברואר 1699 הוצאו להורג כ-1,200 חיילים מהיחידות המורדות. בהתאם להוראת הצאר, היו בויארים ופקידי שלטון בכירים צריכים להשתתף בהוצאות להורג באופן אישי. לפי עדויות, נהרגו חלק מהנידונים על ידי פיוטר הגדול בעצמו.
חלק מהוצאות להורג בתלייה בוצעו מול חלונות החדר בה התגוררה נסיכת סופיה. כתוצאה מהמרד, היא הוכרחה להתנזר.
בסופו של דבר פוזרו כל היחידות הצבאיות המורדות. משפחות החיילים המורדים הוצאו ממוסקבה ורכושם נלקח לטובת המדינה. החקירות וההוצאות להורג נמשכו עד לשנת 1707.
ממונה על היחסים
chargé d'affaires (נהגה: "שָרְזֵ'ה דָאפֵר"; צרפתית; מילולית: "ממונה על העניינים", ובעברית לעיתים: "ממונה על היחסים") הוא מונח בינלאומי בתחום הדיפלומטיה, המתייחס לשתי דרגות של שליחים דיפלומטיים העומדים בראש משלחת דיפלומטית באופן זמני.
Ministres chargés d'affaires.
chargés d'affaires (או בתוארם המלא "ministres chargés d'affaires"), אשר נקבעו בדרג הרביעי של שליחים דיפלומטים כפי שהוגדר בקונגרס וינה, הם ראשי משלחת דיפלומטית קבועה בעלי הרשאה לשרת במדינה המארחת ואשר, עקב סיבות שונות, לא ניתן, או לא רצוי, לשלוח לאותה מדינה נציג דיפלומטי בדרגה גבוהה יותר (אף שהמדינה השולחת ומדינת החוץ מקיימות יחסים דיפלומטיים). במקרים מסוימים ה-chargé d'affaires עשוי להתמנות כשליח לתקופות ארוכות. כך למשל, כאשר בראש המשלחת עומד שגריר שאינו תושב, או כאשר מדינות קשרו ביניהן קשרים דיפלומטיים אך לא החליפו שגרירים, או כאשר השגריר נקרא לשוב למדינתו לתקופת מה (כדי להביע חוסר שביעות רצון, או חילוקי דעות בין המדינות) אולם המדינה המוחה אינה חפצה עדיין לנקוט בצעד הקיצוני של ניתוק היחסים הדיפלומטיים. קיימים מקרים בהם ה-chargé d'affaires נותר בשליחותו לפרקי זמן ללא הגבלה. כיוון ש-chargé d'affaires לא צריך להציג כתב האמנה לראש המדינה המארחת, במינויו לשליחות ניתן להימנע ממפגשים רגישים מבחינה מדינית, או מצעד העלול להתפרש כאישור או הכרה בממשל המדינה המארחת. באופן דומה, המדינה המארחת עשויה להביע את הסתייגותה בסירובה לקבל שגריר ממדינת החוץ, אולם תרצה להמשיך בקיום יחסים דיפלומטיים באמצעות ה-chargés d'affaires. ההבדל במינוי Ministre chargé d'affaires להבדיל מ-Chargé d’affaires ad interim הוא בכך שכתב האמנה של הראשון מועבר משר החוץ של המדינה השולחת לשר החוץ של המדינה המארחת. ל-Ministres chargés d'affaires יש קדימה על פני Chargés d’affaires ad interim.
Chargés d’affaires ad interim.
Chargé d’affaires ad interim (ממונה על יחסים זמני) הוא שליח דיפלומטי העומד באופן זמני בראש משלחת דיפלומטית בהיעדרו של ראש המשלחת המואמן. המידע על היות שליח דיפלומטי Chargé d’affaires ad interim מועבר על ידי ראש המשלחת הדיפלומטית לשר החוץ של המדינה המארחת בכל עת שראש המשלחת יוצא באופן זמני את גבולות המדינה המארחת, או בעת שראש המשלחת נעדר מן המדינה המארחת לתקופת ביניים של חילופי ראש משלחת. יש ומדינות מארחות מעניקות אף לממונה על היחסים הזמני את התואר minister, המדרג אותם לצד ראשי משלחות דיפלומטיות אחרות.
הסכם השלום הנצחי (1686)
הסכם השלום הנצחי הוא הסכם שנחתם בין רוסיה הצארית לבין האיחוד הפולני-ליטאי ב-1686 וסיים את מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667).
ההסכם החדש אשרר את הסכם אנדרוסובו למעט נושא עיר קייב. בהתאם להסכם החדש העיר עברה לידי רוסיה הצארית. מצד הרוסים ההסכם נחתם על ידי וסילי גוליצין.
חתימת הסכם הייתה בסיס לברית פולנית-רוסית במלחמת הצפון הגדולה בתחילת המאה ה-18. כמו כן, רוסיה הצארית החלה בתמיכה במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית שנוהלה על ידי האיחוד הפולני-ליטאי, אוסטריה וונציה.
רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי
אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי
רבי אלעאי
משה קוה
משה קוה (נולד ב-1943) הוא פיזיקאי ישראלי. פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כנשיא האוניברסיטה בין השנים 1996–2013.
ביוגרפיה.
קוה נולד בטשקנט, אוזבקיסטן, לאחר שמשפחתו נמלטה אליה מוורשה ב-1939 מאימי מלחמת העולם השנייה. ב-1950 עלה עם משפחתו לישראל, ושירת בצה"ל בנח"ל.
ב-1971 פרסמו קוה ונתן אביעזר מאמר בתחום המוליכות החשמלית, בו הצביעו על מקרים שבהם ההתנגדות החשמלית אינה תלויה בחזקה חמישית של הטמפרטורה כפי שחזה חתן פרס נובל פליקס בלוך. עם השנים החל קוה לעסוק בתכונות תובלה של מערכות לא מסודרות, ובפרט באפקטים של לוקליזציה חלשה. בתקופה זו שיתף פעולה עם חתן פרס נובל בפיזיקה, סר נוויל מוט מאוניברסיטת קיימברידג'. כפיזיקאי, פרסם קוה כ-300 מאמרים בתחומי פיזיקת מצב מוצק, מערכות לא מסודרות, תאוריות כאוס בחומר וכן על מזעור מכשירים אלקטרוניים.
קוה כיהן בעבר כראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן וכרקטור האוניברסיטה. בשנים 1999–2000 כיהן גם כראש ועד ראשי האוניברסיטאות בישראל (ור"ה). ב-2014 פרש לגמלאות והוא עתה פרופסור אמריטוס.
מכהן החל מ-1992 כפרופסור אורח במעבדות קבנדיש באוניברסיטת קיימברידג', אנגליה.
ב-2004 זכה קוה בפרס רוטרי לקידום ההשכלה הגבוהה בישראל.
ב-2018 זכה בפרס ההשכלה הגבוהה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, על מנהיגות מיוחדת לקידום מוסד אקדמי.
חיים אישיים.
קוה נשוי לדורית ואב ל-4 ילדים. אחותו היא פרופסור ברכה קרמרסקי, מרצה לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כלתו היא העיתונאית שלי טפיירו.
פרנץ לפורט
פרנץ יקולביץ' לפורט (ברוסית: Франц Яковлевич Лефорт; 2 בינואר 1656 - 12 במרץ 1699) היה מדינאי וגנרל רוסי של המאה ה-17 ממוצא שווייצרי. שימש כמפקד הצי הרוסי.
ראשית חייו.
לפורט נולד בז'נבה במשפחת סוחרים. עד לגיל 14 למד בבית הספר המקומי ועם סיומו נשלח למרסיי להמשך לימודי מסחר. בשנת 1674 בניגוד לרצון המשפחה נסע להולנד. הוא החל לשרת בצבא הצרפתי וההולנדי. זמן קצר לאחר מכך, נסע למוסקבה וקיבל דרגת קפטן בצבא.