עמדות שנויות במחלוקת.
הנדקה נודע בכך שהכחיש את פשעי המלחמה שביצעו הסרבים ביוגוסלביה וכן השתתף בהלווייתו של הרודן סלובודן מילושביץ' בשנת 2006 בבלגרד.
פרס נובל.
על פועלו בתחומי הספרות הקולנוע והתיאטרון הוענק לו פרס נובל לספרות בשנת 2019. בעקבות עמדותיו הפוליטיות השנויות במחלוקת התפטרו שניים מחברי ועדת הפרס לאחר שנודע על מתן הפרס להנדקה.
חייו האישיים.
נשוי בשנית לסופי סמין הנדקה ומתגורר באוסטריה.
התחברות-תראבוט
וייסבירגר
וויסבירגר (WeissBeerger) היא חברה ישראלית המתמחה בפיתוח ושיווק כלים לבקרת מכירה של משקאות חריפים בברים.
החברה נוסדה בשנת 2009 על ידי עומר עגיב ואורי פינגרר. כיום עגיב הוא מנכ"ל החברה ופינגרר הוא סמנכ"ל פיתוח עסקי. החברה פועלת בשיתוף עם מבשלות, מפיצים וברים בישראל ובגרמניה ובעלת קשרי פיתוח עם SAP, ומוסדות אקדמאיים שונים. החברה פיתחה ומשווקת באופן בלעדי מספר מוצרים לשוק האלכוהול, לרבות WeissTap, WeissPour, ומערכת הבקרה לחביות הבירה: Alcohol Analytics.
בינואר 2018 נרכשה החברה על ידי יצרנית הבירה הגדולה אנהאוזר-בוש אינבוו.
מוצרים.
Alcohol Analytics - מערכות לבקרת מזיגה
מערכת זו פותחה על ידי חברת וייסבירגר בשילוב עם חברת SAP וחברת חקר שוק בינלאומית. המערכת מאפשרת מדידת הצריכה של ברזי הבירה בנקודת המכירה (פאב/מסעדה) בזמן אמת. השימוש במערכת איפשר לראשונה גישה למידע ונתונים אודות צריכת הבירה מהחבית. המערכת מספקת נתוני צריכה וסטטיסטיקות לגבי אופי הצריכה של המותגים, תחרותיות, תמחור אופטימלי וייעול תפעולי. הנתונים זמינים לצפייה מרחוק באמצעות ממשק לטאבלטים וטלפונים סלולריים. המערכת נמצאת בשימוש בפאבים ומסעדות ברחבי הארץ.
WeissPour - מערכות למזיגה עצמית של משקאות חריפים
וייסבירגר פיתחה מערכת המאפשרת התקנת מוזגים אלחוטיים על גבי בקבוקי משקאות חריפים כדי לאפשר מזיגה עצמית וחיוב מדויק של הלקוח בהתאם לצריכה. בשנת 2012 השיקה וייסבירגר פרויקט משותף עם חברת טמפו משקאות לגבי מוצר זה. וייסבירגר התקינה באופן עצמאי מערכות WeissPour בעשרות ברים, מסעדות, מלונות וספינות נוסעים ברחבי הארץ.
WeissTap - שולחן למזיגה עצמית
מערכת בקרה להתקנה על גבי ברזי בירה המאפשרת מזיגה עצמית של בירה מן החבית על ידי הלקוח משולחן בפאב. המוצר מפותח ומשווק על ידי וייסבירגר, מופץ באופן ישיר לברים וכן באמצעות החברה המרכזית להפצת משקאות (קוקה קולה ישראל). המוצר זכה להצלחה רבה בשוק הישראלי וכעת מופץ גם בחו"ל. עד היום התקינה וייסבירגר עשרות מערכות ברחבי הארץ.
חואן פבלו קולינס
סלבה צ'פלין
סטניסלב (סלָבָה) צ'פלין (20 ביולי 1932, וישני וולוצ'יוק, פרובינציית קָלינין, ברית המועצות – 28 באפריל 2013, תל אביב) היה במאי ישראלי.
ביוגרפיה.
צ'פלין נולד וגדל ברוסיה הסובייטית, בעיר וישני וולוצ'יוק שבפרובינציית קָלינין (כיום במחוז טבר) ברוסיה הסובייטית.
למד באוניברסיטה הרוסית הממלכתית לאומנות הקולנוע. ביים מספר סרטים באורך מלא ברוסיה, ובהפקות אלו העסיק כעוזרת במאי ראשונה את לינה, אשתו לעתיד. ב-1957 התחתן עם לינה, וב-1976, כשהיה בן 44, עלו בני הזוג לישראל.
ביים יותר מ-40 סרטים, עלילתיים ותיעודיים, קצרים וארוכים. בין סרטי התעודה השונים שביים לטלוויזיה הישראלית ניתן למנות: ב-1979 את הסרט "שעה אחת בחייו של פרופסור קריין", ב-1982 את הסרט "הקול האנושי", ב-1987 את הסרט "שניים בדרך" וב-1988 את הסרט "קרפיון חי" בהשתתפות מיקי קם, שכתבה עדה בן נחום.
במשך שנים לימד קולנוע לצד אשתו לינה בבית הספר לאמניות הבמה "בית צבי".
ב-1993 ביים לערוץ הראשון את הסרט "אהבות ביתניה" שכתב מוטי לרנר. ב-1998 ביימו הזוג את הסרט "אגף ההפלות" בהשתתפות עזרא כפרי ופירה קנטר. ב-1999 ביים את סרט הטלוויזיה "גנרל שוורצפוט צד נמרים ורודים במדבר סהרה" בהשתתפות יוסי עיני, גילי שושן ומוטי כץ. הסרט מספר את סיפורם של חייל אמריקאי וחייל עיראקי הנפגשים במדבר בתקופת מלחמת המפרץ, ומערכת היחסים המתפתחת ביניהם.
ב-2002 ביימו הזוג את הסרט "חצוצרה בואדי" על פי ספרו של סמי מיכאל. הסרט זכה במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בפרס הראשון בפסטיבל סרטי אהבה ברוסיה ובמקום הראשון בפסטיבל הקולנוע היהודי בניו יורק.
ב-2003 ליוו הבמאים ברכה זיסמן כהן ודני ברנע את הזוג במהלך עבודתם ויצרו את הסרט התיעודי "הצ'פלינים" על חייהם של לינה וסלבה צ'פלין.
ב-2003 ביימו הזוג את סרט הטלוויזיה על פי התסריט של עדנה מזי"א ואלונה קמחי "היה או לא היה" המספר את סיפור אהבתם של שחקנית תיאטרון הבימה חנה רובינא והמשורר אלכסנדר פן. סרט זה זכה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסרט הטלוויזיה הטוב ביותר. ב-2009 ביימו הזוג את סדרת הטלוויזיה "סוזנה הבוכייה" המבוססת על ספרה של אלונה קמחי.
ב-2010 ביימו הזוג את סרט הקולנוע "מוקי בוערה" שכתב משה זונדר. הסרט מספר את סיפורו של נער מתבגר, דור שלישי לשואה. ב-2011 ביימו את סרט הטלוויזיה "בדמי ימיה" לפי סיפורו של ש"י עגנון. הסרט מספר על נערה המתאהבת במרצה לספרות שהיה אהוב נעוריה של אמה.
סלבה הופיע במספר סרטים כשחקן: ב-1987 גילם רופא בסרטו של רנן שור "בלוז לחופש הגדול", ב-1988 גילם את ד"ר קליין בסרטו של יואל שרון "בצילו של הלם קרב", וב-2006 גילם מנקה בסרטו של יובל שפרמן "הדברים שמאחורי השמש".
נפטר ב-2013 בגיל 81. לזוג צ'פלין אין ילדים. על כך אמר סלבה בריאיון ל"מעריב": "אין פה אידאולוגיה ואין פה אילוצים, פשוט לא יצא לנו להביא ילדים, קורה".
האיגוד העולמי למדעי היהדות
האיגוד העולמי למדעי היהדות הוא ארגון הגג לחקר מדעי היהדות. חברים בו חוקרים, תלמידים ואנשי רוח מכל רחבי העולם. נשיא האיגוד העולמי למדעי היהדות הוא פרופ' משה אידל מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
האיגוד העולמי למדעי היהדות היא עמותה ציבורית ללא כוונת רווח, המתקיימת מדמי החבר השנתיים ומתמיכתם של גופים ציבוריים וקרנות בישראל ומחוצה לה. משרדיו שוכנים בבניין ע"ש יצחק רבין למדעי היהדות בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
תולדותיו.
האיגוד הוקם בשנת 1958 בקונגרס השני למדעי היהדות. הקונגרס הראשון התקיים בשנת תש"ז 1947 ביוזמתם של חוקרים במדעי היהדות מן האוניברסיטה העברית בירושלים.
בראש האיגוד העולמי למדעי היהדות עמדו: פרופ' אפרים אלימלך אורבך (1969 – אוגוסט 1989), פרופ' עזרא פליישר (אוגוסט 1989 – יוני 1993), השופט פרופ' מנחם אלון (יוני 1993 – אוגוסט 2005), חבר הכנסת לשעבר פרופ' מנחם בן-ששון (אוגוסט 2005 – מאי 2006), פרופ' שרה יפת (מאי 2006 - אוגוסט 2009), פרופ' יוסף קפלן (2013-2009). בקונגרס העולמי השישה עשר למדעי היהדות (אוגוסט 2013) נבחר פרופ' משה אידל לנשיא האיגוד.
מטרות האיגוד.
לשמש מסגרת מאחדת לארגוני המחקר של שלל המוסדות והארגונים למדעי היהדות בישראל ומחוצה לה.
לארגן ועידות בינלאומיות וקונגרסים שנושאם מדעי היהדות בהקשרם הרחב, להעניק חסות לכנסים העוסקים במדעי היהדות, לקדם את המחקר בתחומים השונים של מדעי היהדות,
להוציא לאור ספרים וכתבי עת המוקדשים לתחומי המחקר של מדעי היהדות, לסייע למוסדות מדע ומחקר בעולם בריכוז ובאיסוף חומר בנושאים השייכים למדעי היהדות, לדאוג לתאם ולטפח קשרים ושיתוף פעולה בין המוסדות וגופי המחקר העוסקים במדעי היהדות בעולם.
האיגוד עורך מדי ארבע שנים את הקונגרס העולמי למדעי היהדות. הקונגרס הוא במרכז פעילותו של האיגוד העולמי למדעי היהדות. הוא מתקיים מאז קיץ תשי"ז 1957, אחת לארבע שנים באוניברסיטה העברית בירושלים.
קונגרס זה הוא החשוב מסוגו בעולם. בשנת 2013 לקחו בו חלק כאלף וחמש מאות חוקרים ואנשי רוח מרחבי העולם. על פי המסורת הנהוגה באיגוד מאז הוקם, הרצאות הקונגרס מוצאות לאור כאסופה המחולקת על פי חטיבות הקונגרס. מאמרי הקונגרס העולמי השלושה-עשר התפרסמו במסגרת פרויקט 'לקט' ברשת האינטרנט. מאמרים בעקבות הקונגרס הארבעה-עשר ראו אור בשלושה כרכים. דברי הקונגרס העולמי החמישה-עשר עלו לאתר האיגוד.
מלבד הקונגרס העולמי המתקיים אחת לארבע שנים, יוזם האיגוד העולמי כינוסים שנתיים, המתקיימים אחת לשנה באחת האוניברסיטאות בארץ. הכינוסים השנתיים פתוחים לכל החוקרים ולקהל הרחב.
פרסומים.
האיגוד מוציא לאור את כתב העת מדעי היהדות.
האיגוד מוציא לאור מקורות לחקר תולדות תרבות ישראל:
מלגות.
קרן הזיכרון לתרבות יהודית.
לאיגוד העולמי למדעי היהדות קרן מלגות - מפעל משותף לאיגוד העולמי למדעי היהדות ולקרן הזיכרון לתרבות יהודית, לזכרו של פרופ' א"א אורבך שהיה נשיא האיגוד וסגן-נשיא קרן הזיכרון לתרבות יהודית.
המפעל נועד לקדם את עבודות המחקר של חוקרים צעירים מצטיינים ולסייע להם לפרסם את ספרם הראשון.
המלגות מוענקות לפוסט-דוקטורנטים במדעי היהדות שסיימו את עבודת הדוקטורט בהצטיינות, ושקיבלו את תואר הדוקטור עד שלוש שנים קודם לתאריך הגשת המועמדות. המלגות הן בגובה של $10,000 לשנה אחת. הזוכים במלגות יוזמנו לשאת הרצאה על נושא מחקרם בקונגרס העולמי למדעי היהדות.
מענק תמיכה בפרסום ספר.
בעקבות עלויותיהן הגבוהות של הוצאות ספרים מדעיים בעברית, החל משנת 2014, מעניק האיגוד מענקי תמיכה לספרים העתידים לראות אור, ולמחבריהם חוזים חתומים עם הוצאות ספרים.
מילא 18
מילא 18 (פולנית Miła 18 - "מיווה 18") היה מקלט ששימש כבונקר עבור מפקדת הארגון היהודי הלוחם, קבוצת מחתרת יהודית שפעלה בגטו ורשה בפולין במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.