המרכז הבין-לאומי לירידים וקונגרסים של טנריפה (בספרדית: Centro Internacional de Ferias y Congresos de Tenerife) הוא מבנה, השוכן בעיר סנטה קרוס דה טנריפה באי טנריפה שבאיים הקנריים בספרד. המבנה, שנפתח במאי 1996, משתרע על פני יותר מ-40,000 מטרים רבועים ומשמש מרכז לקונגרסים ולירידים.
המתחם תוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטראווה. הוא מוגדר כמבנה שיכול להכיל ירידים גדולים, שטחי סחר, תערוכות וכנסים שהתקיימו באי טנריפה. האולם בקומה העליונה משתרע על שטח של 12,000 מטרים רבועים וככזה הוא החלל המקורה הגדול ביותר באיים הקנריים. הבניין משמש בעיקר לאירועים גדולים של הקרנבל סנטה קרוס דה טנריפה.
פייטרו דה קורטונה
פייטרו ברטיני (באיטלקית: Pietro Berrettini; 1 בנובמבר 1596 או 1597 - 16 במאי 1669) הידוע כפייטרו דה קורטונה (Pietro da Cortona) היה צייר, אדריכל ומעצב פנים בשיא תקופת הבארוק.
חייו.
ברטיני בקורטונה ופעל ברומא בשירותה של משפחת ברבריני והאפיפיור אורבנוס השמיני, בן המשפחה. בין היתר צייר את דיוקנאות בני המשפחה, עיצב ועיטר את ארמון ברבריני ברומא וצייר את הפרסקו הענק המעטר את תקרת ה"גראנד סאלון" (הסלון הגדול) של הארמון. הפרסקו, שציורו ארך שש שנים (1633-1639) נקרא "האלגוריה של ההשגחה העליונה וכוחה (של משפחת) ברבריני". כן עיצב ועיטר את הוילה המשפחתית באוסטיה.
ב-1637 עבר לפירנצה, שם עיטר בפרסקאות, בשירותו של פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, חדרים בארמון פיטי. בין חדרים אלה, ידועים החדרים המכונים "ארבעת עידני האדם": "עידן הזהב" ו"עידן הכסף" צוירו בשנת 1637. בשנת 1641 נוספו "עידן הברונזה" ו"עידן הברזל". בעקבות הצלחתו בעיטור חדרים אלה, התבקש דה קורטונה לעטר את חמשת החדרים בחזית הקומה המרכזית של הארמון (חדרי קבלת הפנים של הדוכס). דה קורטונה יצר חמישה חדרים הנקראים "חמשת כוכבי הלכת" והם מבוססים על חמשת האלים (על פי המיתולוגיה הרומית המקושרים לכוכבים אלה, על פי מיקומם במערכת השמש על פי תלמי: ונוס (מקושרת לנוגה, אפולו (השמש), מארס (מקושר למאדים), יופיטר (מקושר לצדק) וסטורנוס (מקושר לשבתאי). מאחר שדה קורטונה עזב את פירנצה בשנת 1647, היה זה תלמידו צ'ירו פרי שהשלים את החדרים בשנים שלאחר עזיבתו. חדרים אלה היוו השראה לחדרי כוכבי הלכת בארמון ורסיי שהוזמנו על ידי לואי ה-14, מלך צרפת מאת שארל לה ברון.
רוב עבודותיו כאדריכל לא שרדו. יצירתו הגדולה הידועה ביותר היא כנסיית סנטי לוקא ומרטינה (Santi Luca e Martina), סמוך לפורום רומאנום.
עוד לפני שנודע כצייר ואדריכל, התמחה באנטומיה ויצר סדרת איורים אנטומיים.
אונייוב
אונייוב (בפולנית: Uniejów) היא עיירה במחוז לודז' בפולין. העיירה כוללת שני כפרים – בודה וקושצ'לניצה אונייובסקיה (Kościelnica Uniejowskie) – שהיו בעבר עצמאיים. העיירה היא אתר תיירותי ומאז 2011 היא במעמד של אתר ספא בזכות המעיינות החמים שבה. כל שנה נערך בעיירה יריד בסגנון ימי הביניים ובו תחרויות אבירים. בעיירה ובסביבותיה קיימים מספר בונקרים מתקופת מלחמת העולם השנייה.
תולדות היישוב.
תיעוד ראשון של העיירה קיים משנת 1136. בשנת 1285 קיבלה העיירה זכויות של עיר.
במאות 14-15 הייתה העיירה מקום משכנם של הארכיבישופים לבית גנייזנו (Gniezno) ומושלי פולין. במאות 15-16 הייתה העיירה מרכז מסחרי ומרכז אמנויות ומלאכה.
עם חלוקת פולין השנייה (1793) נכללה אונייוב בשטח פרוסיה, ומשנת 1815 הוכללה בשטח רוסיה. בסוף המאה ה-19 נשללו זכויות העיר של אונייוב.
בשנת 1918, כאשר שבה וקיבלה פולין את עצמאותה, נכללה אונייוב בתחומיה. ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיירה כ-3,660 תושבים.
יהודי אונייוב.
ראשיתו של היישוב היהודי בעיירה היא באמצע המאה ה-18. במחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה הקהילה לעצמאית, ובשנות ה-70 של המאה ה-19 כיהן בה הרב ישעיה קפלן. בתחילת המאה ה-20 מילא תפקיד זה הרב אפרים שרגא הלוי.
רוב יהודי העיירה התפרנסו ממסחר וממלאכה, וחלקם החזיקו בה בתי חרושת. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בשנות השלושים התנהל חרם כלכלי נגד חנויות היהודים בעיירה.
בעיירה פעלה ספרייה ציבורית יהודית, והתנהלו בה סניפים של ארגונים יהודיים וציוניים. עד מלחמת העולם השנייה ישב בכס הרבנות של הקהילה הרב שלמה רפאל זאב לבנטל.
בשואה.
בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיירה, בה שהו באותה עת כ- 130 משפחות יהודיות, והחלו בהטלת גזרות על הקהילה, ובלקיחת יהודים לעבודות כפייה בסלילת כבישים, במהלכן הוכו באכזריות. כמו כן, חנויות היהודים נשדדו, ומשפחות רבות פונו מבתיהן.
בדצמבר 1939 נצטוו היהודים בעיירה לשאת טלאי צהוב, והוקם בה יודנרט. בשנת 1940 רוכזו 491 יהודי העיירה במתחם בן ארבעה בניינים, אשר הפך לגטו סגור ביוני 1941, שתושביו סבלו מצפיפות, רעב ומחלות. באותה תקופה שולחו צעירים יהודים מהעיירה למחנות עבודה באזור פוזנן.
ביום 20 באוקטובר 1941 גורשו כל תושבי הגטו לאזור קובאלה פאנסקיה, ושוכנו בכפר דז'ייז'בוטקי (Dzierzbotki), שם הועמדו לרשותם שישה בתים, כך שרוב יהודי העיירה נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. משם גורשו חלק מיהודי העיירה למחנה ההשמדה חלמנו בסוף שנת 1941. יתר יהודי העיירה שולחו לחלמנו באקציה שהתבצעה ביום 20 ביולי 1942, אשר במהלכה הוכרח אחד מיהודי העיירה בשם לנצ'יצקי לחפור לעצמו קבר, בו נקבר יחד עם בנו.
אונייצ'ה
אונייצ’ה (ברוסית: Унеча) היא עיר המשמשת כבירת המרכז המנהלי של מחוז אונייצ'סקי, 140 ק"מ מדרום-מערב לבריאנסק ברוסיה. העיר ממוקמת על גדת הנהר אונייצ'ה, יובל של הנהר דנייפר.
בעיר קיימים מפעלים, מכרות, מרכז ספורט ומועדון על שם אחד במאי.
תולדות היישוב.
היישוב נוסד בשנת 1887 על שלוחת מסילת הברזל של ווהלין. עם השלמת קו מסילת הברזל בין חרקוב לאורשה הפכה אונייצ'ה לצומת מסילות חשוב והתפתחה במהירות. בשנת 1940 קיבלה אונייצ'ה מעמד של עיר. ערב מלחמת העולם השנייה היו בה כ-17,000 תושבים.
באוגוסט 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה אונייצ'ה על ידי הצבא הגרמני ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-23 בספטמבר 1943.
יהודי אונייצ’ה.
ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו באונייצ'ה כ-1,700 יהודים.
עם הפלישה הגרמנית בקיץ 1941 ברחו רוב היהודים מהעיר מזרחה.
באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים כ-600 מהתושבים, קצתם ככל הנראה יהודים. כ-300 יהודים נותרו בעיר והם רוכזו בגטו עד שנרצחו במרס 1942.
שער הגהנום
דאהלם
דאהלם (Dahlem) הוא יישוב במחוז לינבורג שבמדינת סקסוניה התחתונה שבגרמניה. היישוב ממוקם בקצהו המערבי של שמורת הטבע אלבונן-ונדלנד.
ביישוב הוקם בשנת 1923 על ידי מקס בונדי בית ספר יהודי-חקלאי, שבין בוגריו היה שלמה דיק.
דאהלם (ברלין)
דאהלם (Dahlem) היא שכונה בברלין ברובע שטגליץ-צלנדורף שבדרום-מערב העיר. השכונה מפורסמת, בין השאר, בזכות האוניברסיטה החופשית של ברלין והגן הבוטני של ברלין השוכנים בה.
בדאהלם מספר רב של מוזיאונים ומוסדות מדעיים, בהם המוזיאון האתנולוגי, מוזיאון אמני "הגשר", מכון מקס פלאנק, המכון הארכאולוגי הגרמני ועוד.
בשכונה מתגוררים (נכון ליוני 2016) 16.678 תושבים ושטחהּ מקיף 8.39 קמ"ר.
בתקופת גרמניה הנאצית עברו כמה וכמה מאנשי צמרת השלטון להתגורר בחווילות של תושביה העקורים. באותה תקופה פעלו בשכונה הלמוט ואנמרי זל.
לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה דאהלם בשטח הכיבוש האמריקני, ומפקדת הכוחות האמריקנים מוקמה בה (הבניין משמש כיום את השגרירות האמריקנית). ב-1998 הוקם בשכונה מוזיאון בעלות הברית.
מזראטי קוואטרופורטה
מזראטי קוואטרופורטה (באיטלקית: Maserati Quattroporte) היא מכונית פאר המיוצרת על ידי חברת מזראטי בין השנים 1963-1969, 1974-1990, 1994-2001, 2004-הווה.
מכוניות מסוג זה משמשות בין היתר את נשיא איטליה ואת ראש ממשלת איטליה.
אוסווייטי
אוּסְוְויָיטִי (ברוסית: Усвяты) הוא יישוב עירוני ומרכז מנהלי במחוז פסקוב ברוסיה. קיימים בו מפעלי עץ ומזון וכן אנדרטה לחיילים הנופלים במלחמת העולם השנייה.
תולדות היישוב.
היישוב ממוקם על גדת הנהר לובאט שבימי הביניים היה ציר מסחר בין ארצות סקנדינביה, רוס של קייב ומהמאה ה-13 - האימפריה העות'מאנית.
היישוב מוזכר לראשונה בכרוניקות משנת 1021. האזור עבר משליטה פולנית לשליטה רוסית ושב לשליטה פולנית עד חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772, אז הוכלל בשטח רוסיה.
יהודי אוסווייטי.
ערב הכיבוש הגרמני חיו באוסווייטי 136 יהודים.
הגרמנים כבשו את אוסווייטי ביולי 1941 והחלו עם תושבים מקומיים בשוד רכוש היהודים.
בספטמבר 1941 הוקם באוסווייטי גטו ובו כמאה יהודים מאוסווייטי ומסביבתה. עד סוף אותה שנה נרצחו כ-25 יהודים בגטו.
האזור היה בגבול השליטה הגרמנית במלחמת העולם השנייה והצבא האדום שחרר אותו בתחילת 1942. לכן לא נרצחו כל יהודי היישוב בפתרון הסופי.
ג'וזף קארל ברייל
ג'וזף קארל ברייל (Joseph Carl Breil; 29 ביוני 1870, פיטסבורג - 23 בינואר 1926) היה מלחין, מנצח, טנור ובמאי תיאטרון אמריקאי. היה מראשוני המלחינים שהלחינו נעימה במיוחד עבור סרט קולנוע, בין השאר עבור סרט הראינוע "לידתה של אומה" ו"אי-סובלנות" של ד.וו גריפית', כמו גם לסרטים נוספים.
הוא למד מוזיקה באוניברסיטת לייפציג למוזיקה ולתיאטרון, ואף עשה סיבוב הופעות ברחבי אירופה. לאחר שחזר לאמריקה (בשנת 1892) החל ללמד שיעורי נגינה בקתדרלת סנט פול בפיטסבורג. מאוחר יותר עבר לניו יורק, שם הלחין והיה במאי תיאטרון מוערך.
מת מהתקף לב בגיל 55 בלבד, חודשיים לאחר שאופרה שכתב "Der Asra", נכשלה.
שער הגהינום
פארק המילניום