עידן (עוברת מאיוואן) הוא ילד מוטרד. בבית הספר מציקים לו, וחבורת בריונים רודפת אחריו כדי למלא את מכנסיו במים. הוא חי עם אביו שהוא מעריץ מושבע של טרזן שלא מעריך את יכולותיו של בנו, ובשל כך הוא מכנה אותו ג'לי טרזן (טרזן חלשלוש). כאשר לוטי, הילדה החמודה של הכיתה רוצה להיות חברה שלו, חוסר הביטחון של עידן מונע ממנו לנצל את ההזדמנות להסכים. אבל יום אחד, מקבל עידן את ההזדמנות לעמוד בכל ציפיותיו של אביו וללמד את חבורת הבריונים שמציקה לו לקח. הוא פוגש מכשפה ידידותית שרוקחת לו שיקוי קסם שהופך אותו "לילד מוצלח" ליום אחד.
העולם על פי דינו
העולם על פי דינו (באנגלית: Dino Time, בתרגום חופשי לעברית: זמן דינו) הוא סרט אנימציה ממוחשבת מארצות הברית-קוריאה הדרומית. את הסרט ביימו ג'ון קפקא, יון-סוק צ'וי והפיקו ג'ונבום האו, רוברט אברמוף, דוויד לובאגרן, ג'ייה י. מוה, ג'ייה וו פארק וכתבו ג'יימס גרקו, ג'ייה וו פארק, אדם ביצ'ן, זצ'ארי רוסנבלט וערך דוויד ב. ברון.
עלילה.
שלושה ילדים סקרניים נכנסים בטעות למכונת זמן שבנה אחד מהאבות שלהם ומועברים על ידה ישירות אל תוך עידן הדינוזאורים. הם מוצאים את עצמם לכודים בתוך קן של אמא דינוזאור המזהה אותם כצאצאיה. נותר לילדים רק זמן קצר כדי לחזור חזרה בזמן אל תקופת ההווה לפני שהביצים של הדינוזאור יפקעו והם יהפכו ל'ארוחת הבוקר' של הדינוזאורים הקטנים. בדרך בתוך עולם הדינוזארים הם עוברים הרפתקאות רבות.
חיים צווייגל-שריג
חיים צוַוייגֶל-שריג (1898 – 28 במרץ 1950, י' בניסן תש"י) היה מחנך עברי בפולין ובישראל. מנהל הסמינר העברי למורים של רשת "תרבות" בווילנה (1931–1936) ומנהל בית המדרש למורים ולגננות של זרם העובדים בגבעת השלושה (1947–1950).
ביוגרפיה.
חיים ישראל בן שמאי ודבורה צווייגל נולד בגליציה (בעת הולדתו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, ולאחר המלחמה בתחומי הרפובליקה הפולנית). ב-1919, כשהיה כבן עשרים, היה ממייסדי הגימנסיה העברית בביאליסטוק. כתוצאה מהתנאים הקשים, מנהלי הגימנסיה התחלפו כמעט מדי שנה. ב-1920 התמנה צווייגל כמנהל הגימנסיה במקום מייסדה, אליעזר פוּרמן (קררי). גם הוא החזיק מעמד בתפקיד שנה אחת בלבד, וב-1921 הוחלף על ידי ד"ר אליהו רוזנבוים (שכיהן אף הוא במשך שנה, עד 1922). הוא הוסיף לשמור על קשריו עם תלמידי הגימנסיה ומוריה.
בשנת 1922 היה בין שלושה מורים אקדמאים שיובאו מביאליסטוק לעיירה הסמוכה קרינקי (קרינעק; Krynki) לייסד בה את בית הספר התיכון העברי.
בסוף המחצית הראשונה של שנות ה-20 נסע להשלים לימודיו באוניברסיטת וינה, היה אסיסטנט של שרלוטה ביהלר וקיבל תואר דוקטור בפילוסופיה ופסיכולוגיה.
בסוף שנות ה-20 שב לפולין הצטרף לסגל הסמינר העברי למורים של רשת "תרבות" בווילנה. מצבו הכספי של הסמינר היה קשה, והמורים לא קיבלו משכורות בזמן ורבים מהם עזבו. על רקע זה התפטר בשנת 1931 מנהל הסמינר ד"ר זאב שמֶטֶרלינג (גלעד) ועבר לעבוד בוועד המרכזי של "תרבות". צווייגל התמנה במקומו, ובנה את המוסד מחדש. עם הרפורמה בחינוך בפולין ב-1932 צומצם מספר שנות הלימוד במוסד לשלוש, והוא נקרא מאז "ליציאון פדגוגי". צווייגל ניצל את שעות ההוראה שהתפנו בשל הקיצוץ, וב-1934 ייסד סמינר עברי לגננות על יד "תרבות" – הסמינר היחידי מסוגו בפולין. גם בו נמשכו הלימודים שלוש שנים, והוא הכשיר כ-20 גננות מדי שנה. ב-1927 נוסד לידו גן ילדים לדוגמה בשם "ניצנים". לאחר עלייתו לארץ ישראל התמנה כמנהל הסמינריונים ד"ר שמואל אמרנט.
צווייגל היה גבוה קומה ובעל רעמת שיער שחור. נישא להלה, והיה אב לשתיים.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנותיהם. הוא עִברת את שמו ל"שריג" (כתרגום של שמו היידי "צווייגל", שפירושו 'ענף').
בארץ התיישבה המשפחה תחילה בירושלים, שם לימד כשנה–שנתיים בסמינר למורים ע"ש דוד ילין. לאחר מכן השתלב במערכת החינוך של זרם העובדים, עבד כשנה בהוראה בקריית חיים ובשנת 1943 ייסד את בית הספר התיכון בקריית חיים: תיכון עירוני מקיף קריית חיים, וניהל אותו עד 1947, אז עבר מחיפה לנווה עוז שליד פתח תקווה והיה למנהל בית המדרש למורים ולגננות של זרם העובדים (הסמינר של המרכז לחינוך) בגבעת השלושה עד פטירתו ממחלת לב בגיל 52 ב-1950.
נקבר בפתח תקווה, בהלוויה רבת-משתתפים.
דעותיו.
ד"ר צווייגל היה ציוני. למרות השכלתו ויכולותיו להשתלב במוסדות אקדמיים בחו"ל, האמין כי מקומו של העם היהודי המתחדש הוא בארץ ישראל, ולכן בחר בהקמת מוסדות חינוך ציוניים בווילנה ובישראל. כאיש אשכולות, האמין כי המחנכים בארץ צריכים להקנות ערכים וידע בתרבות הכללית והיהודית כאחד, כדי להקנות דור של מחנכים ראוי ולהקים תשתית חינוכית-תרבותית ליברלית בארץ ישראל. ד"ר צוויגל היה הומניסט והאמין ברוח האדם, באמנות כמרחיבת דעת ובערכי המשפחה היהודית.
משפחתו.
אשתו, הֶלָה צווייגל-שריג, הייתה פסלת, אמנית קדרות וגילוף וציירת.
בתו הבכורה מרים (1929–1985) שירתה במלחמת העצמאות כלוחמת בחטיבת יפתח של הפלמ"ח. עם שחרורה הייתה ממייסדי קיבוץ יפתח. למדה ספרות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ושימשה כמורה בירושלים. נפטרה לאחר מחלה ממושכת.
בתו הצעירה, אביבה צור, שבצעירותה הייתה חברת קיבוץ ארז, הייתה מורה לאזרחות והיסטוריה של עם ישראל בתיכון בן-גוריון בפתח תקווה, ולאחר פרישתה המוקדמת, מורה לעברית באולפן.
אחותו ד"ר אידה צווייגל-פישר, בעלת תואר במתמטיקה מאוניברסיטת לבוב, שהורתה מ-1926 לטינית, פיזיקה וכימיה בגימנסיה "תרבות" בקובל, נספתה בשואה.
אחיו הצעיר יוסף צווייגל-שריג (1914–1992), שלאחר פטירתו של אביהם, כשהיה כבן שש, דאג לטפל בו, עלה לארץ ב-1933, היה לימים נספח תרבות בצ'ילה ומנהל בית המדרש למורים בגולה ע"ש חיים גרינברג בירושלים.
כחלק מגישתו הציונית, הקדים לעלות לישראל כבר בשנת 1935. עוד בביתו שבוילנה, טרם עליית המשפחה לארץ, נהגו לדבר עברית כדי להתכונן לחיים בארץ.
חיים שריג
חיים צויגל
חיים צוויגל
חיים צווייגל
חיים זלזלי
קלר לכמן
קלֶר לַכמן (Claire Lachmann; 17 באוקטובר 1904, האג, הולנד – אוגוסט 1991, חיפה) הייתה היסטוריונית של האמנות, מבקרת אמנות ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה.
לכמן נולדה בשם קלר אוּלמן (Ullmann) במשפחה גרמנית בהאג שבהולנד, ובה גדלה.
בשנים 1924–1930 למדה תולדות האמנות באוניברסיטת פרייבורג ובאוניברסיטת המבורג, שם למדה אצל ארווין פָּנוֹפסקי (Panofsky) ופריץ זַקסל (Saxl) (חברי "אסכולת המבורג" בתולדות האמנות). ב-1930 קיבלה תואר דוקטור בהמבורג. הדיסרטציה, בהנחייתו של זקסל, הייתה "ההיסטוריה של האנשים הראשונים באמנות של המאות ה-1 עד ה-13" ("Die Geschichte der ersten Menschen in der Kunst des 1.-13. Jahrhunderts"; היא לא התפרסמה כספר בגין הגירתה).
בתמיכתו של אבי ורבורג נכנסה לכמן ב-1928 לעבוד במכון לתולדות האמנות בהמבורג. שימשה מרצה למבוגרים.
בשנת 1926 נישאה לד"ר היינץ (חנוך) לכמן, רופא שיניים. הייתה אם לשניים: גבי (נולד ב-1932), ובת, גילה (נולדה ב-1944).
ב-1934, על רקע עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, היגרה עם בעלה ללונדון, ומשם עלו לארץ ישראל והתיישבו בחיפה.
בארץ שימשה כתבת אמנות עבור היומון "דבר", עיתון הנשים "דבר הפועלת", וכתבה על תיאטרון ואמנות בכתב העת לתיאטרון "במה". כן שימשה בוחנת חפצי אמנות עבור ממשלת ישראל.
קלייר לכמן
ק. לכמן
ג'ני ומועדון החתולים
ג'ני ומועדון החתולים הוא ספר ילדים מאת הסופרת והמאיירת האמריקנית אסתר אווריל.
הספר הוא אסופה של חמישה סיפורים שנכתבו על ידי אווריל בין שנות ה-40 וה-70 של המאה ה-20, מתוך שלושה עשר סיפורים שכתבה בסך הכול בסדרה.
הדמות הראשית בספר היא ג'ני לינסקי, חתולה שחורה בעלת צעיף אדום המעוניינת להצטרף למועדון החתולים השכונתי.
זהו הספר הראשון בסדרת "הרפתקה ראשונה: קלאסיקה לראשית קריאה" מבית ההוצאות אוקיינוס ומודן הוצאה לאור.
ק' לכמן
יהושע גלבפארב-גלעדי
יהושע גֶלבּפַארב-גלעדי (ביידיש: געלבפארב; בכתב לטיני: Joshua Gelbfarb-Giladi; ג' בכסלו תרס"ד, 22 בנובמבר 1903, ורשה – ד' באלול תשכ"ג, 24 באוגוסט 1963, ניו יורק) היה מחנך, סופר ועורך עברי-יידי פולני-קנדי.
קורות חיים.
יהושע גלבפארב נולד בנובמבר 1903 בעיר ורשה שפולין הרוסית (בעקבות המלחמה בירת הרפובליקה הפולנית), בנם של טעמע בת בן-ציון ושמואל צבי ב"ר פסח גלבפארב (נספו בשואת יהודי פולין ב-1942).
למד בישיבות ונסמך לרבנות. היה חבר "צעירי המזרחי" וחבר הוועד של אגודת "חלוצי ציון" בוורשה.
ב-1920 סיים את לימודיו בסמינר העברי למורים בוורשה, והיה מורה בבית ספר עברי בעיר עד הגירתו.
בשנת תרצ"ו-1936 היגר לקנדה, ומאז ועד מותו היה מורה ומנהל בתי ספר דתיים ותלמודי תורה בוונקובר, במונטריאול ולבסוף בישיבת רמז (Ramaz School) שבמנהטן, ניו יורק.
את דרכו הספרותית החל בפולין. פרסם מאמרים על חינוך ומסות בנושאי פדגוגיה וספרות ביומון היידי "היינט" וביומון העברי "הצפירה". כמה מהן כונסו לימים בספרו "ווי אזוי דערציען קינדער: וועגווייזער פאר עלטערן און דערציער" ('יידיש: איך לחנך ילדים: מדריך להורים ולמחנך'), שראה אור בוורשה ב-1934.
בקנדה כתב בעיתון יהדות קנדה "קענעדער אדלער" (מונטריאול), וכן בעיתונים "דאס אידישע ווארט" (ויניפג) ו"דאס ווארט" (ונקובר).
כן ערך את הירחון לילדים "קינדערלאנד" (קינדֶרלַנד, 'ארץ הילדים') שהופיע בהוואנה בירת קובה.
פרסם ספר סיפורים בשם "סיפורי הדוד" (ונקובר 1947).