ב-22 ביולי 2017, העיתון האוסטרלי "The Daily Telegraph" דיווח כי מספר אולפנים מעוניינים להפוך את סדרת הספרים "לא רעים בכלל" מאת אארון בליבי לסרט. במרץ 2018, מגזין וראייטי דיווח כי אולפני דרימוורקס הנפשה יעשו סרט המבוסס על סדרת הספרים ואיתן כהן יכתוב את התסריט. באותה שנה, באוקטובר, נודע כי פייר פריפל יביים את הסרט, וזה יהיה הסרט הראשון בבימויו, וכהן והילרי וינסטון יכתבו את התסריט. הסרט מתואר בתור "טוויסט דומה בסרט פשע בדיוק כמו ששרק עשה בעולם האגדות, וקונג פו פנדה עשה בעולם הקונג-פו". העבודה על הסרט נמשכה גם בתקופת הקורונה.
ליהוק.
ב-28 ביולי 2021, נודע כי התסריטאי איתן כהן, מחבר הספרים אארון בליבי ופטריק יוז יפיקו בפועל את הסרט, באותו יום, במאי הסרט, פייר פריפל חשף את המדבבים של דמויות הסרט.
טיבור ויידה
טיבור ויידה (בהונגרית: Vajda Tibor; נולד ב-26 בינואר 1924, בודפשט) הוא קפטן בדימוס במשטרה החשאית ההונגרית (ה-ÁVH), לימים מאיור (רב-סרן).
ביוגרפיה.
עד 1945.
טיבור ויידה נולד במשפחה יהודית בורגנית. אביו היה מארטון ויידה, טכנאי שיניים, ואמו הייתה גיזלה מסינגר. אביו נלקח לשרות העבודה ב-1943 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובשנה שלאחר מכן נפטר מעבודות הכפייה וממחלות באזור שופרון. טיבור ויידה השלים את ארבע הכיתות של התיכון בגימנסיה הריאלית פרנץ קלצ'אי בבודפשט, ואז בין 1939 לבין 1941 היה מתלמד בבית המלאכה לטכנאי השיניים של אביו ברחוב לובאג. בקיץ 1939 שהה חודשיים באיטליה. הוא ניסה להימלט לברית המועצות ב-1941, אך נלכד בעיר דברצן ולבסוף שוחרר רק בהתערבות הוריו. הוא הפך לעוזר טכנאי שיניים ב-1942, אך לא עבר את בחינות המקצוע עד סוף מלחמת העולם השנייה. בינתיים, ב-1944, לפי קורות החיים שלו משנת 1952 עבור המשטרה החשאית ההונגרית - ÁVH, גם הוא נלקח לעבודות כפייה במסגרת שירות העבודה מ-15 במאי עד 8 באוקטובר, כאשר ברח מהפלוגה במחנה העבודה שלו. הוא הסתתר בחודשים שלאחר מכן עם ניירות מזויפים, באופן לא חוקי (לפי האוטוביוגרפיות והזיכרונות שלו, מלאי הסתירות, ביצע בנובמבר – דצמבר 1944 מספר פעולות פרטיזניות בבודפשט עם פליטים ונמלטים בלתי מזוהים נוספים והציל, לדבריו, נרדפים אחרים באמצעות אספקת ניירות מזויפים).
1945–1956.
בתחילת 1945 נבחר כחבר בוועד הניהול של האיגוד המקצועי לרפואת שיניים כטכנאי שיניים. בסוף פברואר הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ה-SZDP, ולאחר מכן ביולי אותה שנה, למפלגה הקומוניסטית ההונגרית. (באביב, מלווה בחיילים סובייטים, היה בווינה, רשמית כשליח האיגוד המקצועי של רפואת השיניים, כדי לרכוש ציוד לרפואת שיניים). מ-18 בדצמבר 1945 הפך למזכיר המפלגה ברובע 6 של בודפשט וממרץ של השנה שלאחר מכן ועד סוף 1947, מונה לסגן המזכיר הכללי של האיגוד המקצועי לרפואת שיניים.
בינתיים, ב-18 במאי 1946 בהצעת אגף הגיוס וכוח האדם המחוזי – התקבל ל"רשות להגנת המדינה" (כיהודים ניצולי שואה רבים אחרים שנחשבו למהימנות כאנטי פשיסטים בשל יהדותם), שם היה תחילה מזכיר חינוך, אחר כך חבר בהנהלת הארגון הבסיסי של המפלגה, ואחראי על הלמידה הפרטנית בתוך הארגון. הוא התחתן ב-1946, ואשתו, אווה באן (מקודם: בלאו), עבדה גם היא בדרגת סגן ברשות ההגנה של המדינה מ-1948.
בשנת 1946/1947 סיים את לימודיו במחלקה לפילוסופיה של האקדמיה לפועלים. במהלך 1949, גם הוא חקר, בין היתר, את לאסלו רייק, שר הפנים לשעבר, את ג'רג' פאלפי, סגן שר ההגנה, את דז'ה נמט, נספח דיפלומטי במוסקבה, את קולונל בלה קורונדי ממשרד הפנים, ואת אנדרה סבני, מזכיר מדיני, סגן שר החוץ. (כל האנשים ברשימה הנ"ל הוצאו להורג לאחר מכן).
ב-1950/1949 למד באקדמיית דז'רז'ינסקי במוסקבה. לאחר חזרתו הביתה באוקטובר 1950, הועלה מקפטן למאיור (רב-סרן) ומאז שימש כראש מחלקה וסגן ראש אגף. בשנת 1951 נשא הרצאות על "תוכנית חקירות" ו"חקירת עצורים" בבית הספר לקצינים "דז'רז'ינסקי" בבודפשט. לפי מקורות מסוימים בשנים 1951–1952 הוא החרים ולקח לעצמו חפצי ערך שונים במהלך החיפושים בבתי העצורים במספר הזדמנויות (כגון מזומן, ציורים, שעונים, מצלמות וכו'), אך אין ראיות לגבי זה.
ויידה נעצר באשמת התארגנות ציונית בסוף 1953, אך לבסוף הובא למשפט באשמת "פשעים נגד העם", פציעות קטלניות, זיוף מסמכים ורדיפה בגין עדות שקר. הוא נידון על ידי בית המשפט הצבאי לשש שנים בערכאה ראשונה ב-24 בדצמבר ולאחר מכן גם בערכאה שנייה ב-15 בינואר 1954. הוא שוחרר בחנינה ב-1 באוקטובר 1956, ולאחר מכן בתחילת המרד ההונגרי עזב לווינה ב-1 בנובמבר, לשם הגיעו אחריו תוך זמן קצר אשתו ושני ילדיו. המשפחה עזבה את וינה לג'נובה ב-17 בינואר 1957.
כמהגר.
טיבור ויידה כנראה קיבל מקלט באוסטרליה כלוחם חופש הונגרי, שם עסק כרופא שיניים מסוף שנות ה-60, אף על פי ש(ככל הידוע) מעולם לא השיג תואר רפואי. לבקשתו קיבל אשרת ביקור ממשרד הפנים ההונגרי באפריל 1969 ומאז ביקר בקביעות בהונגריה. עד מהרה הפך לחבר כבוד באיגוד המדעי של רופאי שיניים ההונגרים, וקיבל מדליית זהב באספה הכללית של האיגוד הבינלאומי של רופאי השיניים ב-1974 בניו יורק.
הוא היה חי בעושר ובשלווה בסידני עד מותו ב-1993 אילו ב-26 בינואר (בחג הגדול ביותר באוסטרליה) אילו מגדה בארדי לא הייתה מזהה בו את קצין החקירות לשעבר שלה. מגדה בארדי, היהודייה שגורשה לאושוויץ ושרדה, ובעלה נעצרו ב-7 במרץ 1951 בהאשמות מפוברקות. קצין החקירה של בני הזוג, אף על פי שהכחיש כל הזמן, היה טיבור ויידה. האישה שוחררה ממחנה קישטרצ'ה לאחר שנתיים וחצי, אך בעלה מעולם לא חזר הביתה. היו רישומים שנויים במחלוקת על מותו, הוא מת רשמית משחפת, אך דו"ח רפואי מפורט מעלה כי הוא מת כתוצאה מהטיפול האכזרי והמכות שספג במהלך חקירות. מגדה בארדי חיה באוסטרליה מאז 1958 ובילתה עשרות שנים בניסיון לגלות את הנסיבות האמיתיות של מות בעלה הראשון. ב-1993 נודע לאישה מההיסטוריון פרנץ קוביני כי טיבור ויידה, שהורה על כליאת בעלה המנוח, גר באותה עיר כמוה.
בהתבסס על כתובת שהתקבלה ממדריך הטלפונים של העיר סידני, מגדה בארדי ובעלה השני, טמאש בארדי, ביקרו את טיבור ויידה ב-26 בינואר 1993 והאישה זיהתה בו את החוקר שלה לשעבר. לאחר שהתקשורת המקומית עלתה על הנושא, הגיש רופא השיניים המוערך דאז תביעה נגד האישה באשמת לשון הרע, אותה הפסיד לאחר תשע שנים. בעקבות חשיפתו לעיתונות הכתובה והאלקטרונית האוסטרלית, שמו הוסר בסופו של דבר מהרשימה הרשמית של רופאי השיניים בניו סאות' ויילס. במהלך התביעה בהונגריה, ייצג את ויידה טיבור ביהארי, עורך דין מטעם משרד עורכי הדין ארשי ושות' (עובד במשרד עורכי דין זה היה ד"ר מיקלוש באואר גם הוא היה אחד הקצינים לשעבר של ה-AVH).
עבודותיו.
בשפת המקור:
בתרגום:
Breathe (אלבום של פנדורה)
Breathe (בעברית: לנשום) הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת השוודית פנדורה. את האלבום הוציאה לאור ב-19 בפברואר 1999 חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ.
נשיאות המגזר העסקי
אמיר ברנע
אמיר ברנע (נולד ב-1939) הוא כלכלן המתמחה במימון, בנקאות, ביטוח וממשל תאגידי בחברות ציבוריות. פרופסור אמריטוס בפקולטה לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב, ודיקן מייסד של בית ספר אריסון למנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה (שהפך לאוניברסיטת רייכמן). במקביל לתפקידיו האקדמיים, ברנע יועץ לחברות וגופי ממשל בנושאי ניהול פיננסי, השקעות פיננסיות והערכת שווי נכסים וחברות.
ביוגרפיה.
אמיר ברנע נולד בפתח תקווה לנחמה ויוסף בורשטין. אביו היה פעיל ב"הגנה" ומורה להיסטוריה בבית הספר "אחד העם". בהמשך כיהן כמנהל מחלקת ההסברה של ההסתדרות הכללית וכסגן ראש עיריית תל אביב יפו. אמו הייתה קצינת יחסי ציבור במשטרת ישראל, ובהמשך כיהנה כמזכירה אקדמית של השלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית.
ברנע שרת כקצין בחטיבת הצנחנים בגדוד 890. במלחמת ההתשה בבקעת הירדן (1969), נפצע קשה במארב מחבלים.
ברנע נשוי לרותי ואב לשני בנים ובת. אחיו הוא העיתונאי נחום ברנע.
לימודים ופעילות אקדמית מקצועית.
ברנע סיים תואר ראשון בכלכלה ותואר שני בכלכלה ומנהל עסקים ב. בשנת 1972 השלים לימודי דוקטורט בכלכלה ניהולית באוניברסיטת קורנל במדינת ניו יורק בהנחיית הפרופסורים ו-Seymour 'Sy' Smidt. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בניתוח פעילות מומחה (Specialist) בבורסת ניו יורק.
במהלך הקריירה האקדמית כיהן כחבר סגל בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, וקודם בשנת 1983 לדרגת פרופסור מן המניין. בראשית שנות ה-90 הצטרף לגרעין שריכז פרופ' אוריאל רייכמן להקמת המרכז הבינתחומי הרצליה וייסד את בית ספר אריסון למנהל עסקים. בשבע שנות כהונתו כדיקן התרחב בית הספר במספר תלמידיו, קיבל את אישורי המל"ג להענקת תואר ראשון ושני וגיבש צוות של מורים וחוקרים. ברנע לימד קורסים מתקדמים בנושא כלכלת הפירמה, תורת ההשקעות ושוק ההון. בתחילת שנות ה-70 בנה קורס חדש בתורת ההשקעות, ששילב תיאוריה מימונית מתקדמת עם נתוני שוק ההון בישראל. בנוסף כיהן כמרצה אורח ומרצה עם קביעות באוניברסיטאות ניו יורק, קורנל, ויסקונסין-מדיסון ורייס בארצות הברית.
מחקריו של ברנע הם בתחום מימון הפירמה, תפקוד שוק ההון, ניהול סיכונים פיננסיים והערכת שווי ניירות ערך. הוא כתב שני ספרים וכ־60 מאמרים מקצועיים שפורסמו בכתבי עת בישראל ומחוצה לה, בין היתר Journal of Financial and Quantitative Analysis, Journal of Finance, Journal of Business, Accounting Review והוצגו בכנסים מדעיים.