בספטמבר 2010, מזראטי חשפה שהם הולכים להוציא דגם חדש לגראן-טוריסמו, ה-MC סטראדל (Stradale). הדגם הוא 2 מושבים בלבד, עוצמתי יותר (הספק מרבי של 444 כ"ס), קל יותר ובעל מבנה אווירו-דינמי טוב יותר מאשר הדגמים הקודמים, והכל עם אותה תצרוכת הדלק של הגראן-טוריסמו הבסיסי. השינויים ברכב הוסיפו לו 2 מ"מ נוספים באורך. זהו דגם הגראן-טוריסמו הראשון ששבר את מהירות ה-300 קמ"ש, עם מהירות מרבית של 301 קמ"ש.
גראן-טוריסמו ספורט.
הדגם הזה מהווה את המחליף לגראן-טוריסמו S. הוא הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2012. השינויים העיקריים הם מנוע 4.7 ליטר משופר בעל הספק מרבי של 454 כ"ס, ספוילר קדמי בסגנון שונה, פנסים קדמיים חדשים, הגה ומושבים חדשים. 2 תיבות הילוכים יוצעו בדגם הספורט; תיבת הילוכים אוטומטית סטנדרטית בעלת 6 מהירויות ותיבת בעלת 6 מהירויות בעלת אופציית העברת הילוכים ידנית.
גראן-קבריו (2010-).
הגראן-קבריו הוא דגם בעל גג נפתח (קבריולה) של הגראן-טוריסמו S האוטומטית המצויד בגג קנבס. לגראן-קבריו תצורת מושבים 2+2 כמו של הגראן-טוריסמו, דבר ההופך אותה לדגם הקבריולה הראשון של מזראטי בעל 4 מושבים. הדגם נחשף לראשונה בפרנקפורט בשנת 2009, כאשר הייצור שלו התחיל בשנת 2010.
הגראן-קבריו מונעת עם אותו מנוע 4.7 ליטר בתצורת V8 שקיים בגראן-טוריסמו S האוטומטית.
גראן-קבריו ספורט.
מזראטי חשפה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2011 גרסה חדשה לגראן-קבריו בעלת ביצועים ושליטה משודרגים. לגרסה הזו מנוע בנפח 4.7 ליטר בתצורת V8 בעלת הספק מרבי של 444 כ"ס ומומנט מרבי של 52 קג"מ. למכונית מוצמדת תיבת הילוכים ZF אוטומטית בעלת 6 מהירויות.
במשטרת דובאי.
דגם "מזראטי גראן-טוריסמו" מופעל כ-ניידת משטרה במשטרת דובאי.
קייזרשמרן
קייזרשמרן (בגרמנית: Kaiserschmarrn, בתרגום חופשי: סמרטוטי הקיסר) הוא שמה של מנת קינוח מן המטבח האוסטרי.
מקור ההשראה למנה המתוקה הוא ככל הנראה מאכל בווארי בסיסי בשם Kartoffelschmarrn המורכב מחתיכות של תפוחי אדמה מבושלים המטוגנים בשמן, לעיתים בתוספת בצל, בתערובת עם קמח או ביצה.
המילה שמארן פירושה לרוב הבל או שטות. נעשה בה שימוש גם בהקשר לבגדים באיכות ירודה ("סמרטוטים").
על פי המסורת המנה הוכנה בראשונה עבור הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף והייתה חביבה עליו במיוחד, עד שנהג לאכול גם את המנה שהוגשה לאשתו הקיסרית סיסי, שהעדיפה להימנע מלאכול אותה ולשמור על גיזרתה הדקה.
הכנה והגשה.
קייזרשמרן מכינים מקרעי פנקייק עבה, המורכב מקמח ביצים וחלב, ומטוגן בחמאה ליצירת חביתיה אוורירית. לעיתים מוסיפים לתערובת הבסיס גם צימוקים אגוזים, או חתיכות פרי. לאחר הטיגון ובטרם ההגשה נהוג לבזוק על המנה אבקת סוכר. לצד המנה נהוג להגיש רוטב סמיך העשוי משזיפים מבושלים בסוכר.
קייזרשמרן נפוץ בבוואריה ונאכל לרוב כמנה עיקרית בלווית רסק תפוחים.
תפוזינה
תפוזינה היא פרי הדר שנוצר מהכלאה של טנז'רינה (Citrus tangerina) ופומלו או אשכולית. גודל התפוזינה הוא כשל התפוז, אך יש בו יותר מיץ מאשר בתפוז, קליפתו דקה יותר והוא מתוק יותר.
לתפוזינה צורת כדור כאשר על ראשה בליטה.
למין זה שני זנים עיקריים, אורלנדו ומינאולה.
שלום צבר
שלום צבר (נולד ב-1951) הוא חוקר אמנות יהודית ופולקלור יהודי והשוואתי, פרופסור במחלקה לפולקלור ותרבות עממית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
צבר הוא הילד היהודי האחרון שנימול בעיר זאכו בכורדיסטן העיראקית בשנת 1951, ובאותה שנה עלה עם משפחתו (צבאע'א במקור) לישראל ביחד עם שאר יהודי העיר אשר התיישבו רובם בשכונות הקטמונים בירושלים.
בשנים 1974-1976 השלים את לימודיו לתואר בוגר בתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. את תאריו המתקדמים למד בין השנים 1977-1987 באוניברסיטת קליפורניה (UCLA) בלוס אנג'לס, שם קיבל את תואר דוקטור בהתמחות באמנות הבארוק ובאמנות יהודית עבור דיסרטציה שנושאה: "הכתובה (חוזה נישואין) בחייהם של יהודי איטליה בתקופת המאות השבע עשרה והשמונה עשרה" ("The beginnings and flourishing of "Ketubbah" illustrations in Italy‎: A study in popular imagery and Jewish patronage during the seventeenth and eighteenth centuries").
עם סיום לימודיו חזר לישראל ומאז חוקר ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. רבים מתלמידיו עוסקים בתחומי האמנות היהודית והפולקלור היהודי.
במחקריו עוסק צבר בהיבטים שונים של תולדות האומנות היהודית לדורותיה ולתפוצותיה, אומנות עממית (Folk art) יהודית ואומנות פופולרית (Popular art) יהודית וארץ-ישראלית בקהילות יהודיות בארץ ובפזורה במערב ובמזרח, משלהי ימי הביניים ועד ימינו. במחקריו מבקש צבר לעמוד על מקומם של חפצים ודימויים בחיי הדת והיומיום, התובנות המיוחדות שהם מעניקים להכרת התרבות של קהילות יהודיות שונות, באירופה ובארצות האסלאם והדו-שיח שנוצר בעזרתם עם תרבויות מקומיות בכלל ואומנות דתית, נוצרית ומוסלמית, בפרט.
תחומי התמקדות עיקריים שלו הם הכתובה המצוירת והחתונה היהודית, איור כתבי יד עבריים בראשית העת החדשה; מגילות אסתר מאוירות; רמברנדט, התנ"ך, כתב עברי והיהודים; ירושלים ובית המקדש באומנות היהודית; דימוי היהודי באומנות הנוצרית העממית; האומנות של יהודי ספרד, איטליה, הולנד והפזורה הספרדית באירופה ובמזרח; תשמישי קדושה ומצווה בקהילות ישראל; האומנות והתרבות החומרית של היהודים בארצות האסלאם; אומנות עממית ביישוב הישן בארץ ישראל ובמדינת ישראל; מנהגים יהודיים במעגל החיים ומחזור השנה; קמיעות ומאגיה בעולם היהודי; כרטיסי ברכה לראש השנה וגלויות דואר מאוירות; גישת ההלכה והממסד הרבני לאומנות; תולדות המחקר של האומנות היהודית.
לאורך השנים כיהן בתפקידים שונים ביניהם יו"ר האגודה לאמנות יהודית, ראש החוג לפולקלור יהודי והשוואתי באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחרונה ראש תוכנית רביבים באוניברסיטה העברית. בנוסף ערך את כתב העת לאמנות יהודית "רימונים" ומשמש כחבר מערכת של השנתון "מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי" (הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית), "פעמים" (רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח בהוצאת מכון בן-צבי בירושלים), והסדרה "קהילות ישראל במזרח", אף היא בהוצאת מכון בן צבי. כמו כן משמש כיועץ וחבר וועדות האקדמיות של מוזיאונים יהודים בארץ ורחבי העולם, חבר ההנהלה המדעית של אגודות מחקר (המרכז לאמנות יהודית, המרכז לחקר יהדות הולנד, החברה לחקר יהדות ספרד והפזורה, המרכז לחקר הפולקלור היהודי), ויועץ לתוכניות לימודים בנושאי אמנות ופולקלור במשרד החינוך.
בנוסף לאלה מדריך צבר סיורים לימודיים בעקבות קהילות יהודיות בעולם בדגש על תרבות חומרית, אמנות והיסטוריה אופיינית לקהילות ולאזור.
צבר הוא אספן של חומרי ישראליאנה, יודאיקה ישראלית וגלויות דואר מצוירות וחפצים מאוספיו שימשו לתערוכות בארץ ולמחקרים רבים.
צבר נשוי לרינה, ואב לבת ושני בנים. אחיו, יונה צבר, הוא בלשן וחוקר יהדות כורדיסטן באוניברסיטת UCLA בלוס אנג'לס. העיתונאי אריאל צבר, אחיינו, כתב את הספר "גן העדן של אבי" (בהוצאת שוקן), שמספר על שורשי המשפחה בזאכו.
יצחק וייס
שמחה אלברג
אלכסנדר קולר
אלכסנדר קוֹלֶר (Koller; 26 בינואר 1886, לבוב, גליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית – י"א בשבט תש"ה, 22 בינואר 1948, חיפה) היה מחנך ארץ-ישראלי יליד גליציה, מנהל בית הספר התיכוני למסחר ומנהלן ומייסדן של גימנסיות בלפור ואהל שם.
ביוגרפיה.
קולר נולד בשנת 1886 בעיר לבוב (לֶמבֶּרג) שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנו של דב קולר. למד בגימנסיה גרמנית בעירו, ולאחר מכן באוניברסיטאות וינה, ברלין וגרנובל, והשתלם באוניברסיטת לונדון. בשנת 1908 קיבל תואר דוקטור.
במשך כמה שנים היה מורה בגימנסיות ממשלתיות ומנהל גימנסיות יהודיות בגליציה.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. בארץ ניהל את בית הספר בזכרון יעקב. לאחר שנה עבר לנהל את בית הספר התיכוני למסחר, שאותו ניהל בשנים 1922–1930. בשנת 1931 ייסד את גימנסיה בלפור בתל אביב. בשנת 1934 ייסד את בית ספר אהל שם ברמת גן, וניהל את שני בתי הספר במקביל.
קולר היה מראשוני העיר רמת גן, ובשנת 1927 נבחר למועצת המועצה המקומית.
קולר נפטר בביתו בחיפה בינואר 1948, בן 62 במותו. נקבר בבית הקברות בזכרון יעקב.
על שמו נמסר גביע לתלמידים מצטיינים בבית ספר אהל שם ברמת גן.
נישא למרים לבית פרידמן. בנו דב קולר היה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. נכדתו דפנה קולר היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, וממייסדי קורסרה (האוניברסיטה המקוונת).
אברהם קולר
מלאכת מתקן
מלאכת מתקן כלי
מתקן כלי
מתקן מנא
נחל האלה
נחל האלה הוא נחל אכזב בשפלת יהודה הזורם אל מישור החוף הדרומי. שמו משמר את השם המקראי האלה, כמו גם את שם העמק שבו זורם הנחל – עמק האלה.
נתיב הנחל.