ארגונים בהולנד המציעים "טיפול המרה", טכניקה פסאודו-מדעית של ניסיון לשנות נטייה מינית מהומוסקסואלית להטרוסקסואלית או זהות מגדרית של אדם טרנסג'נדר לסיסג'נדר, באמצעות התערבויות פסיכולוגיות או רוחניות כגון גירוש שדים, אינם זכאים לסבסוד בעוד מאז יוני 2012, חסומים לכיסוי על ידי ביטוח בריאות.
ב-17 במאי 2019, לאחר תוכנית הטלוויזיה Ewout &amp; homogenezing, ששודרה ב-RTL 5 ב-23 באפריל 2013, הראתה שכמה ארגונים, כולל קבוצות דתיות פנטקוסטליות ובפטיסטיות הולנדיות, מציעות טיפול המרה, מפלגת הלייבור (PvdA) והדמוקרטים 66 (D66) ביקשו לחקור את ההאשמות. במאי 2019, שר הבריאות, הרווחה והספורט, הוגו דה יונגה, הודיע לבית הנבחרים כי אינו ראה "צורך חריף" לאסור טיפולי המרה בהולנד, והוסיף כי אינו מתכנן להורות על חקירה "מעמיקה ועצמאית" עד כמה צעירים בהולנד נחשפים לפרקטיקות אלה.
ב-22 במאי 2019, בית הנבחרים אימץ הצעה לחקור את היקף תרגול טיפולי ההמרה בהולנד. ההצעה נתמכה על ידי המפלגות "D66", "GroenLinks" ו-"PvdA", בעוד שהמפלגות השמרניות "ChristenUnie", המפלגה הפוליטית הרפורמית (SGP) והמפלגה למען החירות (PVV) הצביעו נגד. ב-29 במאי אימץ בית הנבחרים הצעה נוספת הקוראת לשר המשפטים והביטחון, פרדיננד גראפרהאוס, ליצור הצעת חקיקה לאסור במפורש על קיום טיפולי המרה במדינה. חברי הפרלמנט כינו 'טיפולים' כאלה כ-"בלתי ניתנים לעיכול" ו-"מזיקים". ההצעה הוצעה על ידי מפלגת העם לחופש ודמוקרטיה (VVD), ונתמכה על ידי חבריה, "D66", "GL", "PvdA" והמפלגה הסוציאליסטית (SP), בעוד הפנייה הנוצרית-דמוקרטית, "CU", "PVV" והפורום לדמוקרטיה (FvD) הצביעו נגד. ההצעה אשר התקבלה, אינה קובעת לוח זמנים.
בריאות ותרומת דם.
בהולנד, כמו במדינות רבות אחרות, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לא היו רשאים בעבר לתרום דם. באפריל 2012, הצביע בית הנבחרים על הצעה שתסיים את האיסור ותהפוך "התנהגות בסיכון מיני" לקריטריונים לתרומת דם. בתגובה, ביקשה הממשלה מבנק הדם סנקווין ומאוניברסיטת מאסטריכט לחקור האם יש לאפשר לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים לתרום דם. הדו"ח שהוצג ב-6 במרץ 2015 הראה שיש יסודות מדעיים רפואיים להתאים את מדיניות בחירת התורמים סביב גברים שקיימו יחסים עם גברים אחרים בעודו הסיר את הטיעון העיקרי של סיכוני הבטיחות. ב-28 באוקטובר 2015 הודיע משרד הבריאות, הרווחה והספורט כי דחייה של 12 חודשים בתרומת דם תחליף את האיסור הקיים לכל החיים. בפברואר 2019, בנק הדם "Sanquin" קיצר תקופה זו ל-4 חודשים.
ב-1 באוגוסט 2019, ממשלת הולנד הציגה סיקור מלא של "PrEP" וטיפול קשור אחר לגברים הומוסקסואלים וביסקסואלים. התרופה היא זמינה בכל משרדי שירותי הבריאות העירוניים (GGD) במדינה, בעודה מפחיתה באופן דרסטי את הסיכון להידבק ב-HIV. בנוסף, המהלך עתיד לחסוך כ-33 מיליון אירו בטיפולי HIV.
מאז ספטמבר 2021, גברים הומוסקסואלים במערכות יחסים מונוגמיות בהולנד יכולים לתרום דם באופן חוקי ללא תקופות דחייה, אם כי גברים הומוסקסואלים בתוך מערכות יחסים לא מונוגמיות עדיין צריכים לעבור באופן חוקי תקופת המתנה של 4 חודשים.
תנאי מחיה.
הברים ההומוסקסואלים הראשונים בבירה אמסטרדם נפתחו בתחילת המאה ה-20 בעוד המקום העתיק ביותר שקיים עד היום הוא הפאב "Café 't Mandje", שנפתח ב-1927 על ידי הלסבית הגלויה בית ואן בארן בעוד המגזין "Wij" (אנחנו) פורסם בתקופה זו. בשנת 2017, זכתה ואן בארן לתואר כבוד על ידי עיריית אמסטרדם כאשר גשר תעלה שונה לכבודה במלאת 90 שנה לפאב. רבים מהברים והמפעלים הללו נסגרו במהלך הכיבוש הגרמני-נאצי של הולנד, ועם הכנסת סעיף 175 לחוק ההולנדי אשר הפליל פעילות הומוסקסואלית. לאחר תום המלחמה, הוקם ארגון מועדון שייקספיר אשר מטרתו הייתה אמנציפציה חברתית והצעת תרבות ובילוי להומואים ולסביות. הוא שינה את שמו למרכז לתרבות ופנאי ("Cultuur - en Ontspanningscentrum") ב-1949 ובסופו של דבר ל-"COC Nederland" ב-2017. זהו ארגון הלהט"ב הוותיק ביותר הקיים בעולם. במהלך המהפכה המינית של שנות ה-60, נפתחו ברים ומועדוני להט"ב רבים בערים הולנדיות, בעוד הקבלה החברתית עבור חברי הקהילה החלה לצמוח. מחאת זכויות ההומואים והלסביות הראשונה בהולנד התקיימה ב-21 בינואר 1969 בביננהוף. בשנת 1977 החלו קבוצות להט"ב לארגן צעדות שנתיות תחת השם שבת ורודה ("Roze Zaterdag") אשר התרחבו למדינות שכנות בהן בלגיה. בשנת 1987 נוסדה אנדרטת הומומונומנט הלאומי, והייתה לראשונה בעולם להנצחת הומוסקסואלים שנרדפו בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הולנד מכונה לעיתים קרובות כאחת המדינות הידידותיות ביותר ללהט"ב בעולם, בשל אימוצה המוקדם בעולם של חקיקת זכויות להט"ב ותפיסת קבלה עבור הקהילה בעוד על פי פרסומים שונים בהם עיתון האינדיפנדנט אמסטרדם מונתה כאחת מבירות הידידותיות בקרב חברי הקהילה בעולם. מצעד הגאווה השנתי של העיר הידוע לעיתים כפסטיבל מתקיים בכול שנה מאז 1996 בעודו מוגדר כאחת מהאירועיים הגדולים במדינה. אמסטרדם הייתה גם העיר המארחת של המשחקים הגאים בשנת 1998 עם כ-14,700 משתתפים ביוהאן קרויף ארנה ואירועי הגאווה האירופיים "Europride" פעמיים בשנים 1994 ו-2016 בה משכה מעל 560,000 מבקרים. ב-2017, היוותה את אזור הכינוס של פורום האינטרסקס הבין-לאומי אשר במהלכו, כ-40 משתתפים, כולל נציגי ארגונים אינטרסקסים ותומכים עצמאיים, הגיעו מכלל יבשות העולם בהם אפריקה, אסיה, אירופה, אמריקה הלטינית והאיים הקריביים, צפון אמריקה, אוקיאניה ומדינות פוסט-סובייטיות. מלבד אמסטרדם, ישנן סצנות להט"ב רחבות ברוטרדם, אוטרכט, האג וסכוונינגן.
בספטמבר 2019, המלך וילם-אלכסנדר קרא לעצרת הכללית של האו"ם לתמוך בזכויות להט"ב. בנובמבר 2019 הודיעה ממשלת הולנד כי "תמשיך לתמוך בקבוצות זכויות להט"ב ברחבי העולם" בעוד בית הנבחרים הצביע בעד הצעה המבקשת שזכויות להט"ב יהיו אחד משלושת העדיפויות של חברות הולנדית במועצת זכויות האדם של האו"ם. שרת סחר החוץ ושיתוף הפעולה למען הפיתוח, סיגריד קאג, הודיעה על תמיכת הולנד בקבוצות למען זכויות להט"ב בינלאומיות לצד ארגונים העוסקים במסע הסברה למען ביטחון תזונתי, טבע ואקלים, זכויות נשים וחופש הביטוי. עם תמיכה הולנדית, ארגוני הלהט"ב המקומיים במדינות האפריקאיות איי סיישל ובבוטסואנה הצליחו במאבקיהם בכך שחוקי הסדום נגד פעילות הומוסקסואלית בהסכמה מהתקופה הקולוניאלית בוטלו בשטחן. ביולי 2020, העיר ההולנדית ניווחיין, כמו גם העיר דואי הצרפתית, סיימו את הסכמי הערים התאומות שלהן עם פולאווי הפולנית בשל הכרזת ההצהרה "אזור חופשי מלהט"ב" אשר נוספה בשטחה באותה תקופה.
נשיכה
נשיכה היא התנהגות זואולוגית שכיחה הכוללת סגירה אקטיבית ומהירה של הלסת סביב אובייקט. התנהגות זו נפוצה אצל בעלי חיים בעלי שיניים כגון יונקים, זוחלים, דו חיים ודגים, אך יכולה להתקיים אצל פרוקי רגליים ואצל מספר תולעים ורכיכות. נשיכה נוצרת כאשר שרירי הלעיסה מתכווצים ויוצרים כוח שסוגר במהירות את הלסת ומניע את השיניים העליונות והתחתונות זו כלפי זו.
נשיכה משחקת תפקיד מרכזי בחייהם של רוב המאקרו-אורגניזמים. היא מספקת להם את היכולת לחפש מזון, לטרוף, לאכול, להילחם, להגן על צאצאים ועוד. נשיכה יכולה להיחשב כסוג של תוקפנות לצורך ציד או הגנה על טריטוריה, אבל יכולה לשמש גם לצורך פעילות שגרתית של בעל חיים כשהוא אוכל, נושא חפצים, מרכך מזון לצאצאים, מסיר טפילים או חפצים זרים (למשל זרעי צמחים) מהגוף, וגם לצורך טיפוח.
נשיכות של בעלי חיים גורמות לרוב לפציעות חמורות, ועשויות לגרום לעוויתות, לשברים, לדימום, לזיהומים, ובמקרים מסוימים גם למוות. בחברות אנושיות מודרניות, נשיכות כלבים הן הסוג הנפוץ ביותר של נשיכות, כאשר ילדים הם הקורבנות הננשכים ביותר והפנים הם אזור הנשיכה הנפוץ ביותר. מינים אחרים שיכולים לנשוך בני אדם הם בדרך כלל חיות עירוניות אגרסיביות כגון חתולי רחוב, קופים, עכבישים ונחשים; טפילים כגון עטלפי ערפד ומוצצי דם (למשל יתושים, פרעושים, כינים, פשפשים וקרציות, שה"נשיכה" שלהם באה לידי ביטוי בניקוב העור באמצעות עוקץ); או טורפים כמו זאבים, דובים, תנינים ודגים טורפים (למשל כרישים, ברקודות ופיראניות).
סוגי שיניים.
סוג השיניים שאורגניזמים משתמשים בהן לנשיכה משתנה בהתאם לסוג בעל החיים. סוגים שונים של שיניים משמשים לנשיכה אצל אוכלי עשב, אצל אוכלי בשר ואצל אוכלי כול, שכן מבנה הפה של כל בעל חיים מותאם לתזונתו. לטורפים יש ניבים, שיניים קרנסיאליות ושיניים טוחנות, בעוד שאוכלי עשב מצוידים בשיניים חותכות ובטוחנות רחבות. באופן כללי, צורת השיניים שימשה באופן מסורתי לצורך הבנת הרגלי האכילה של בעל החיים. לאוכלי בשר יש שיניים ארוכות וחדות במיוחד המשמשות לאחיזה של טרף ולחיתוך בשר לנתחים. אין להם שיני לעיסה שטוחות מכיוון שהם בולעים מזון בחתיכות. מצד שני, לאוכלי צמחים ישנן שיניים רחבות ושטוחות המאפשרות להם לנשוך וללעוס עשב וצמחים אחרים. פרות מבלות עד אחת עשרה שעות ביום באכילת דשא, והן מעבדות אותו בעזרת השיניים הטוחנות שלהן. אוכלי כול ניזונים הן מבשר והן מצמחים, ולכן יש להם תערובת של שיניים שטוחות ושל שיניים חדות.
כמנגנון נשיאה.