בדרכה לכיוון חופי ארץ ישראל, עמוסה במאות מעפילים, ומלווה בספינת המעפילים הקטנה "רפי 2" שעליה יהודים מהונגריה, נקלעה הספינה "הנרייטה סולד" לים סוער. המנוע התקלקל ומפקד הספינה חיפש מחסה באי "סירנה". בני משפחה יוונית שהתגוררו על האי, התנגדו לירידת המעפילים אליו ודרשו מהם לעזוב. לאחר דין ודברים סוכם כי הספינה תפליג לאי הסמוך כמילי, לאחר שיפורק ממנה החלק הפגום במנוע וזה ישלח לתיקון ביוון באמצעות הספינה "רפי 2". לאחר שיצאה הספינה הקטנה עם המנוע לדרכה, עלו כל המעפילים ל"הנרייטה סולד", הפליגו לכמילי והמתינו על האי לשובו של החלק המתוקן. כעבור שישה ימי שהות על כמילי, תוקנה הספינה ויצאה לדרך.
לודוויג פון בנדק
לודוויג אוגוסט ריטר פון בנדק (בגרמנית: Ludwig August Ritter von Benedek), הידוע גם בשמו ההונגרי לאיוש בנדק (בהונגרית: Lovag Benedek Lajos), היה איש צבא אוסטרי מוערך. קרנו ירדה לאחר שב-1866 נוצח בקרב קניגרץ בידי הגנרל הפרוסי הלמוט פון מולטקה הזקן.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
בנדק נולד בשופרון ב-14 ביולי 1804 כבן לרופא. הוא הוכשר באקדמיה הצבאית בווינה, ובשנת 1822 התגייס לצבא האוסטרי, והוצב ברגימנט הרגלים ה-27. בשנת 1835 הועלה לדרגת האופטמן, ובשנת 1840 הועלה לדרגת מיור, ונעשה עוזרו של מפקד הכוחות בגליציה, ובתפקיד זה דיכא התקוממות באזור. בשנת 1843 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1846 הועלה לדרגת אוברסט.
באוגוסט 1847 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-33 באיטליה, וב-5 באפריל 1848 מונה למפקד חטיבה בת 2 גדודים, ופיקד עליה במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. ב-3 באפריל 1849 הועלה בנדק לדרגת גנרל מיור, ומונה לראש אגף האפסנאות של הארמייה השנייה באיטליה. עם פרוץ ההתקוממות בהונגריה נשלח בנדק לשם כראש המטה של גנרל יוזף רדצקי פון רדץ, ולאחר דיכוי ההתקוממות חזר לאיטליה. בשנת 1853 הועלה בנדק לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ובשנת 1854 מונה למפקד הקורפוס ה-4 בלמברג. בשנת 1857 החליף בנדק את רדצקי בפיקוד על הקורפוס ה-2, ובאביב 1859 מונה בנדק למפקד הקורפוס ה-8 ולחם עמו במלחמת אוסטריה-סרדיניה. ב-27 במאי 1859 הועלה בנדק לדרגת פלדצוגמייסטר. ב-24 ביוני בעוד הקיסר פרנץ יוזף נחל תבוסה בקרב סולפרינו ניצח בנדק בקרב סן מרטינו, וחיפה על נסיגת שאר הצבא האוסטרי מסולפרינו.
ב-30 בינואר 1860 מונה לראש אגף האפסנאות במטכ"ל, ב-19 באפריל מונה למושל הונגריה, וב-20 באוקטובר מונה למפקד הכוחות האוסטרים בוונציה ובהרי האלפים. ב-18 באפריל 1861 מונה לחבר ברייכסראט - הבית העליון של בית הנבחרים האוסטרי.
המלחמה האוסטרו-פרוסית ואחריתו.
עם פרוץ המלחמה האוסטרו-פרוסית מונה למפקד צבא האימפריה האוסטרית התפקיד הוצע לו שלוש פעמים בהם דחה את ההצעה. רק עם פרוץ המלחמה והתקדמות הפרוסים לאוסטריה הסכים להתמנות לתפקיד.
מצבה של אוסטריה היה בכי רע בעלות בריתה הנובר, הסן-קאסל וסקסוניה הובסו כולם בידי פרוסיה. אוסטריה קיוותה לקבל תמיכה מצרפת אולם קנצלר הברזל ביסמרק הבטיח לנפוליאון השלישי מצעד ניצחון לכבודו בברלין אם ישמור על עמדה נייטרלית.
בנדק לא הספיק לארגן את כוחותיו והפרוסים פלשו לבוהמיה האוסטרית. האוסטרים נסוגו והצבא הפרוסי ספג אבדות מעטות בלבד. כוח פרוסי גדול עשה את דרכו לכיוון סדובה, משם קיווה שר המלחמה הפרוסי הלמוט פון מולטקה הזקן לחדור לאוסטריה. בנדק ראה את חוסר היעילות של הצבא האוסטרי ואת היעילות של הצבא הפרוסי, והתחנן בפני הקיסר פרנץ יוזף הראשון להפסיק את המלחמה ולעשות שלום עם פרוסיה, אולם הקיסר התעלם ממנו
לבנדק לא נותרה ברירה אלא להמשיך להילחם. שתי ארמיות פרוסיות חנו בסדובה, ואילו לרשותו של בנדק עמדו 190,000 לוחמים אוסטרים ו-25,000 סקסונים. בנדק תכנן להתקיף אותם, וכך לסלק את הכוחות הפרוסים מצ'כיה. בתחילת הקרב נראה שבנדק מנצח בזכות היתרון המספרי, אולם בהמשך ארמייה שלישית בפיקודו של נסיך הכתר פרידריך וילהלם הצטרפה לקרב, וכעת מנו הפרוסים 220,000 לוחמים, ובכך הוכרע קרב קניגרץ לטובת הפרוסים. זמן קצר לאחר מכן נכנעה אוסטריה.
הכישלון מצא את אוסטריה במצב קשה, הקיסר היה עדיין אכול אשמה על שלא שמע לבנדק מלכתחילה, ושאר השרים ומפקדי הצבא חיפשו אדם שעליו יוכלו להפיל את האשמה. בנדק פוטר מתפקידו ב-26 ביולי של אותה שנה, והוא עבר חקירה על נסיבות ההפסד בקרב, שהופסקה לאחר מכן בהוראת הקיסר.
בנדק חי בשלווה עוד 15 שנים, ונפטר בגראץ ב-27 באפריל 1881.
ראשיד משהראווי
ראשיד משהראוי
מחמוד מגזני
גוסטב אדולף פון גצן
גוסטב אדולף פון גֶצֶן (בגרמנית: Gustav Adolf von Götzen, 12 במאי 1866 - 1 בדצמבר 1910) היה רוזן גרמני מושל מזרח אפריקה הגרמנית והיה אחראי למרחץ הדמים מרד המאג'י מאג'י באזור טנגניקה (כיום טנזניה).
ביוגרפיה.
בין 1881 ל-1884 למד משפטים באוניברסיטאות של פריז, ברלין וקיל. לאחר מכן התגייס לצבא הגרמני, וקודם באותה שנה לדרגת סגן. לאחר מכן יצא למסע להר קילימנג'רו היה זה מסעו הראשון לאפריקה.
לאחר איחוד גרמניה במאה ה-19 גברה בגרמניה הדרישה לקולוניות גרמניות בעוד שביסמרק העדיף להשיג שטחים נוספים באירופה במקום לכבוש שטחים מעבר לים, אולם בסוף השתלטה גרמניה על טוגולנד, קמרון, נמיביה, רואנדה, בורונדי וטנגניקה. אזורים נוספים כונו מזרח אפריקה הגרמנית.
במרץ 1901 מונה גצן למושל מזרח אפריקה הגרמנית, אולם אז נאלץ להתמודד עם משבר חמור. זה התחיל בעקירת שדה כותנה, אולם בעקבות מעשה זה הרימו את נס המרד עשרות שבטים וקבוצות אתניות בכל רחבי הקולוניאליזם הגרמני. רופאי אליל שלהבו את ההמונים ונתנו להם חומרים שנועדו להגן עליהם כביכול מפני כדורי המקלעים הגרמניים.
לרשותו של גצן עמד כוח מוגבל והוא שלח מברק לברלין בבקשת עזרה. העזרה הגיעה מיד; נחתים גרמניים פלשו במהירות לאפריקה ודיכאו את המרד באכזריות והמשיכו לטבוח במורדים גם לאחר שלא היה בכך כל צורך. הטבח כלל לא הכפיש את שמו של גצן ברחבי העולם.
גצן מת ב-1 בדצמבר 1910 בהמבורג.
הצבא הנורווגי
המתנחל
המתנחל היא תוכנית דוקו-ריאליטי שמשודרת החל מ-25 בדצמבר 2013. בין השנים 2013-2015 שודרה בערוץ 10, והחל מ-12 במרץ 2019 משודרת בערוץ 13.
תוכן.
חנוך דאום מגיש התוכנית, מופיע כקואצ'ר בביתם של ידוענים במטרה לשפר את חייהם. הוא "מתנחל" בביתם למשך 48 שעות, על מנת לקדם את חייהם המדשדשים. דאום שאינו מאמן אישי מקצועי, חולק להם עצות כיצד לקדם את הקריירה שלהם תוך כדי הומור על גבם והומור עצמי. בתוכנית מרבה דאום לדבר על הפרעותיו, לדבר על חייו, ולשלב את משפחתו ואת ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בחלק מן הפרקים.
הפרקים.
עונה ראשונה.
העונה הראשונה עלתה ב-25 בדצמבר 2013 בערוץ 10. בעונה שודרו 11 פרקים. הפרק האחרון בעונה שודר ב-5 במרץ 2014.
עונה שנייה (עונת בחירות 2015).
העונה השנייה עלתה ב-8 בפברואר 2015 בערוץ 10. עונה זאת הייתה "עונת בחירות" בה התארח דאום רק אצל פוליטיקאים. בעונה שודרו 6 פרקים. הפרק האחרון בעונה שודר ב-15 במרץ 2015.
עונה שלישית (עונת בחירות 2019).
העונה השלישית צולמה בין ינואר לפברואר 2019. העונה עלתה ב-12 במרץ 2019 בערוץ 13, ונגמרה ב-4 באפריל 2019. עונה זו היא "עונת בחירות 2019" בה התארח דאום רק אצל פוליטיקאים. בעונה זאת היו 5 פרקים. העונה הזאת היא הראשונה ששודרה בערוץ 13, לאחר שעברה מערוץ 10 לערוץ 13 בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר.
מתקפת יום-אפס
הרכבת התחתית של וינה
הרכבת התחתית של וינה (בגרמנית: U-Bahn Wien) היא מערכת הסעת ההמונים בווינה. עד אוקטובר 2013 רשת ה-U-Bahn בעלת חמשת הקווים הורכבה מ-74.6 קילומטרים של נתיבים, ושירתה 101 תחנות. בסוף שנת 2013 נוספו לרשת עוד 4.2 קילומטרים ו-3 תחנות בקו U2.
הקווים נמנים בפשטות באמצעות מספר והתחילית U (עבור U-Bahn) ומזוהים בשילוט התחנה ובעלוני מידע באמצעות צבע מסוים. נכון לתחילת 2014 יש חמישה קווים: U4, U3, U2, U1 ו-U6. הועלו מספר הצעות לקו U5, אולם שום הצעה לא מומשה. שמות התחנות נקראות לרוב על שם רחובות, מרחבים ציבוריים או רבעים, ובכמה מקרים מיוחדים על שם מבנים בולטים בתחנה או בסביבתה, על אף שהמדיניות הרשמית של קווי וינה מצהירה כי הם מעדיפים לא לכנות תחנות על שם מבנים.
היסטוריה.
בהשוואה לרכבות תחתיות אחרות ברחבי העולם, ה-U-Bahn הווינאי נחשב צעיר. השאלה האם לבנות רכבת תחתית בווינה הייתה עילה לוויכוח לוהט למעלה ממאה שנים. מ-1844 ועד לשנות ה-60 של המאה ה-20 מספר תוכניות לרכבות להסעת המונים נידונו, זכו להתעלמות או פשוט נדחו.
המערכת הראשונה שנבנתה הייתה רשת רכבות עירונית בעלת 4 קווים (יועדה במקור להיות בעלת 3 קווים ראשיים ו-3 מקומיים), ונעשה שימוש ברכבות קיטור. הדרך נפרצה ב-1892, והמערכת נפתחה בשלבים בין 11 במאי 1898 לבין ה-6 באוגוסט 1901.
ב-1937 וגם לאחר האנשלוס, כשווינה הפכה לעיר הגדולה ביותר בשטחה ברייך השלישי, נידונו תוכניות שאפתניות ל-U-Bahn, כמו גם לתחנת רכבת ראשית חדשה. החלה בדיקת מנהרות, אולם גם תוכניות אלו נאלצו להישאר במגירה כשפרצה מלחמת העולם השנייה.
ניתן לחלק את בנייתה של הרכבת התחתית של וינה למספר שלבים:
בנייה ראשונית (1969–1982): מערכת בסיסית ("Grundnetz").
ראשית, המערכת הבסיסית ("Grundnetz) "נבחרה ממגוון סקיצות הרשת. במהלך 1967, תוכניות ל-U2 הופחתו משמעותית וה-U3 נמחק לגמרי, והרשת הבסיסית שאושרה תוארה כ'מערכת בסיסית קרובה'. המערכת הבסיסית הקרובה הזו, שהורכבה מקווי U1, U2 ו-U4, כללה: