בעונת 2012/13 עמד איגינלה לסיים את חוזהו בקלגרי פליימס. באותו זמן, לקראת סיום מועד ההעברות ב-NHL, נפלה קלגרי פליימס במקומות האחרונים של הליגה. ב-27 במרץ ערך איגינלה את משחק הפרידה שלו מהפליימס לאחר 16 שנה בקבוצה, והועבר בטרייד לפיטסבורג פינגווינס. איגינלה שיחק 13 משחקים בפינגווינס בהם כבש 5 פעמים, בישל 6 פעמים ורשם 11 נקודות. בפלייאוף, כבש איגינלה 4 פעמים, בישל 8 פעמים ורשם 12 נקודות, והוביל את הפינגווינס לגמר המזרח, שם הפסידה 4-0 לבוסטון ברואינס. לאחר סיום העונה סיים את חוזהו בפינגווינס והפך לשחקן חופשי.
ב-5 ביולי 2013 חתם איגינלה בבוסטון ברואינס לשנה אחת על סך 6 מיליון דולר. איגינלה כבש את שערו הראשון בברואינס לאחר 9 משחקים, בניצחון 2-1 על סן חוזה. ב-10 בדצמבר שיחק לראשונה נגד קלגרי פליימס, ובסיום המשחק הקיף פעמיים את המגרש, והתקבל במחיאות כפיים מצד אוהדי קלגרי. ב-4 בפברואר 2014 מסר את הבישול ה-600 שלו בקריירה.
קריירת נבחרות.
איגינלה החל לשחק בנבחרות הצעירות של קנדה בשנת 1994, כששיחק במדי הנבחרת הצעירה (עד גיל 18) בטורניר האומות. באותו טורניר הוביל איגינלה את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב לאחר שכבש 5 שערים ו9 נקודות. ב-1996 היה שותף איגינלה לזכייה של נבחרת קנדה לנוער באליפות העולם לנוער. הוא הוביל את כובשי הטורניר עם 5 שערים ו-12 נקודות, והוביל את נבחרת קנדה לזכייה רביעית ברציפות במדליית זהב. ב-1997, בגיל 19, קיבל איגינלה את זימונו הראשון לנבחרת קנדה הבוגרת, לקמפיין אליפות העולם. איגינלה רשם 2 שערים ו-3 בישולים ב-11 משחקים, והיה השחקן הצעיר ביותר בקנדה באותו טורניר.
ב-2002, קיבל איגינלה זימון לשחק במדי נבחרת קנדה באולימפיאדת סולט לייק סיטי. איגינלה כבש 2 שערים במשחק הגמר נגד נבחרת ארצות הברית, והפך לגיבור לאומי לאחר שהיה אחד השחקנים הבולטים שעזרו לקנדה להשיג מדליית זהב ראשונה בענף ההוקי קרח מזה 50 שנה, כולל שני שערים ואסיסט במשחק הגמר בו ניצחה קנדה את ארצות הברית 5:2. איגינלה הפך לאדם כהה העור הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליית זהב באולימפיאדת החורף. ב-2004 שימש איגינלה כקפטן המחליף של קנדה בקמפיין גביע העולם, ועזר לה שוב לזכות במדליית הזהב. איגינלה זומן בפעם ה-2 לאולימפיאדת החורף, כשהשתתף באולימפיאדת טורינו ב-2006. איגינלה רשם רק 2 נקודות במהלך הטורניר, ונבחרת קנדה לא הצליחה להגן על מדליית הזהב והודחה ברבע הגמר נגד נבחרת רוסיה. איגינלה שימש שוב כקפטן מחליף באולימפיאדת ונקובר, ופתח את הטורניר בשלושער נגד נבחרת נורווגיה. איגינלה היה הכובש המצטיין באולימפיאדה עם 5 כיבושים, ונבחרת קנדה שוב זכתה במדליית הזהב. איגינלה פרש מקריירת נבחרות ב-2010, לאחר אולימפיאדת ונקובר, ולא השתתף עם נבחרת קנדה באליפות העולם ב-2012 ובאולימפיאדת סוצ'י ב-2014.
באולימפיאדה האחרונה של איגינלה, אולימפיאדת ונקובר, שיחק 7 משחקים, כבש 5 שערים ומסר 2 אסיסטים.
חיים אישיים.
איגינלה נשוי לחברתו מכיתה ח', קארה, ולהם 3 ילדים: ג'ייד, טיג' וג'ו. אחותו של איגינלה, תרסה, שיחקה בקבוצת ההוקי של אוניברסיטת ססקצ'ואן עד 2005. בשנת 2002 פתח איגינלה את בית הספר להוקי על שמו בקלגרי כארגון ללא מטרות רווח, והודיע כי יתרום את כל הכסף של בית הספר לעמותה למחקר הסכרת. ב-2004 זכה איגינלה ב-2 תוארי NHL על תרומתו לקהילה. משנת 2005 תורם איגינלה 2,000 דולר עבור כל שער. משנת 2000 ועד 2013, תרם יותר מ-700 אלף דולר. איגינלה מחזיק בחצי מזכויות הבעלות על קמלופס בלייזרס מליגת ההוקי המערבית, קבוצת הנוער בה שיחק לפני הדראפט.
אדג'וורת דייוויד
סר טאנאט ויליאם "אדג'וורת" דייוויד (באנגלית: Edgeworth David 28 בינואר 1858 - 28 באוגוסט 1934) היה גאולוג וחוקר אנטארקטיקה ולשי-אוסטרלי. הישגיו המשמעותיים ביותר של דייוויד, ששמו נודע ברבים בתקופת חייו, היו גילוי שדה הפחם בעמק האנטר בניו סאות' ויילס והובלת המשלחת הראשונה שהגיעה אל הקוטב הדרומי המגנטי. כמו כן הצטיין בשירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה.
חייו.
ילדות ולימודים.
דייוויד נולד בשנת 1858 בסנט פאגאנס, סמוך לקארדיף, ויילס, בנו הבכור של הכומר ויליאם דייוויד, מלומד קלאסי וחוקר טבע. דודן של אמו, ויליאם אשר שהיה שותף לסקר הגאולוגי הוא שעורר את עניינו של דייוויד בתחום שיהיה למפעל חייו.
בשנת 1870, בן 12, יצא דייוויד ללמוד בבית הספר מגדלן קולג' באוקספורד. ב-1876 קיבל מלגת לימודים קלאסיים בניו קולג', אוקספורד, שם היו בין מוריו ג'ון ראסקין וויליאם ארצ'יבלד ספונר. ב-1878 התערערה בריאותו והוא נסע לקנדה ולאוסטרליה כדי להשתקם. בשובו לאוקספוראד למד גאולוגיה אצל ג'וזף פרסטוויץ', שהגביר את עניינו בנושא. לאחר קבלת התואר הראשון בהצטיינות בשנת 1880, עשה את השנתיים הבאות במחקר שטח של הגאולוגיה של ויילס. בנובמבר 1881 קרא את המאמר הראשון שלו, "ראיות לפעילות קרחונים בסביבות קארדיף" לפני אגודת חוקרי הטבע של קארדיף. בשנה שלאחריה למד לזמן קצר בבית הספר המלכותי למכרות שבלונדון, אצל פרופסור ג'ון ג'וד ולאחר זאת התקבל לעבודה כעוזר סוקר גאולוגי מטען ממשלת ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
קריירה באוסטרליה.
דייוויד התחיל בעבודה בנובמבר 1882. ב-1884 התפרסם הדין וחשבון שלו על מרבצי בדיל במחוז ניו אינגלנד בניו סאות' ויילס, וכעבור שלוש שנים הוסיף לו והרחיב אותו. פרט לעניין המדעי שבעבודתו, היה לה ערך רב בקשר לפעילות הכרייה הרווחית ביותר בשדה שחקר. ב-30 ביולי 1885 נשא לאישה את קרולין מאלט, מנהלת סמינר למורות, שנסעה לאוסטרליה באותו ספינה כמוהו.
באפריל 1886 החל לסקור את שדות הפחם של עמק האנטר ובאוגוסט גילה את מרבץ הפחם גרטה, שהניב פחם בשווי של יותר מ-50,000,000 ליש"ט עד 1949. חלק גדול מזמנו בארבע השנים הבאות עשה סמוך למייטלנד, שם המשיך לאתר ולמפות את מידות הפחם ולדווח לממשלה על עניינים אחרים בעלי ערך מסחרי. עוזרו של דייוויד ב-1890 היה ויליאם סאתרלנד דאן.
ב-1891 מונה דייוויד לפרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת סידני, משרה בה התמיד עד 1924.
נוסף להיותו מדען מעולה, היה דייוויד גם אדם תרבותי לעילא, חדור חוש הומור והתלהבות, אדם סימפתי, אדיב ויפה-נימוסים, שהשתלב עד מהרה במשרתו החדשה. המחלקה שלו שכנה בקוטג' קטן, ציודה היה דל ולא היו מרצים או מדגימים; אבל בהדרגה זכה למתקנים טובים יותר ושיפר את מחלקתו. ב-1892 היה לנשיא המדור הגאולוגי של האגודה האוסטרלית לקידום המדע בכנס הובארט, ובאותה משרה החזיק גם בבריסביין ב-1895.
בשנת 1896 יצא דייוויד לאטול פונאפוטי באוקיינוס השקט, כחבר במשלחת בראשות פרופסור ויליאם סולאס מאוקספורד, במטרה לבצע קידוחים שבאמצעותם קיוו ליישב את שאלת היווצרותן של שוניות אלמוגים. מכונות הקידוח היו פגומות והקידוח הגיע רק לעומק של כ-31 מטרים. ב-1897 עמד דייוויד בראש משלחת שנייה (שכללה את ג'ורג' סוויט כסגנו ואת וולטר ג'ורג' וולנאף), שהצליחה להגיע לעומק של 170 מטרים. לאחר זאת היה עליו לחזור לסידני. בשנת 1898 ארגן משלחת שלישית, שהצליחה, בהנהגת ד"ר אלפרד אדמונד פינך, לקדוח עד לעומק של 340 מטרים. התוצאות תמכו בתאוריית השקיעה של צ'ארלס דרווין, והמשלחת ביססה את שמו של דייוויד כגאולוג. קארה התלוותה אליו במשלחת השנייה ופרסמה דין וחשבון בשם "פונאפוטי, או שלושה חודשים על אי אלמוגים", שהתקבל בחיוב.
המוניטין של דייוויד התעצם באירופה, ובשנת 1899 קיבל את מדליית ביגסבי מן החברה הגאולוגית של לונדון. ב-1904 נבחר דייוויד לנשיא האגודה האוסטרלו-אסייתית לקידום המדע, שנפגשה בדנידין, ב-1906 השתתף בקונגרס הגאולוגי הבינלאומי במקסיקו בדרכו חזרה לאוסטרליה הספיק לראות את הגרנד קניון בקולורדו ולחקור את השפעת רעידת האדמה של סן פרנסיסקו.
חקר אנטארקטיקה.
באמצע 1907 הוזמן דייוויד להצטרף למשלחת נמרוד של ארנסט שקלטון לאנטארקטיקה ובדצמבר זכה במימון למשלחת מטעם ממשלת אוסטרליה. באותו חודש יצא לניו זילנד עם לאו קוטון ודאגלס מוסון, שניהם תלמידיו לשעבר. דייוויד היה קרוב לגיל חמישים והכוונה הייתה, שיישאר עם המשלחת רק עד אפריל 1908, אבל בדרך לאנטארקטיקה על האונייה "נימרוד" שינה את תוכניותיו והחליט להישאר עם המשלחת לכל אורך התקופה.
מ-5 עד 11 במרץ 1908 הוביל דייוויד את הטיפוס הראשון על הר ארבוס, הר הגעש היחיד הפעיל באנטארקטיקה. דייוויד הוביל את קבוצת הפסגה, שכללה את מוסון, ד"ר אליסטר מקיי ואותו עצמו, וקבוצת סיוע של שלושה אנשים, שבהמשך הוחלט שגם היא תנסה להגיע לפסגה. הם הצליחו בכך למרות סופת שלגים, שמנעה את התקדמותם למשך יממה. רגליו של אחד מחברי הקבוצה לקו בכוויית קור קשה, והוא נאלץ להישאר במחנה לפני הזינוק הסופי, אבל דייוויד ושאר ארבעת המטפסים הגיעו לפסגה והקבוצה כולה חזרה לבסיס בשלום.
ב-5 באוקטובר 1908 הוביל דייוויד את מוסון ומקיי בניסיון להגיע אל הקוטב הדרומי המגנטי. במשך עשרה שבועות צעדו צפונה לאורך החוף, משלימים את צידתם בדיאטה של כלבי-ים ופינגווינים. לאחר זאת חצו את לשון הקרח דריגלסקי ופנו אל פנים הארץ. עדיין עמד לפניהם מסע של 700 ק"מ והם הקימו מצבור מזון שיאפשר להם להעביר את מטענם למזחלת אחת טעונה לעייפה ולהימנע מן הצורך למסור את משאם מאדם לאדם. ב-16 בינואר 1909 הגיעו לבסוף לקוטב הדרומי המגנטי ותבעו חזקה על האזור לכתר הבריטי.
מורשתו.
דאגלס מוסון קרא לרכס דייוויד על שמו של אדג'וורת דייוויד.
צלה מנוסי
פאינה רנייבסקאיה
יגואר F-טייפ
יגואר F טייפ (באנגלית: Jaguar F-Type) היא מכונית ספורט בריטית מתוצרת יגואר.