סטיוארט וג'ורג' סיימו את "הצרעה" בזמן למירוץ הסירות השנתי, אולם ביום המירוץ השלט של הסירה נשבר תודות ליריב של ג'ורג'. בעקבות זאת סטיוארט השיט את "הצרעה" בעצמו וניהל תחרות עם הסירה של אנטון, היריב של ג'ורג', מאחר שכל שאר הסירות נפסלו. סטיוארט ניצח יחד עם "הצרעה" והוא גם זכה בכבוד של ג'ורג' עם כל המשפחה. אולם בזמן המסיבה, הגיעו שני עכברים, רג'ינלד וקאמיל סטאוס אשר טענו שהם ההורים האמיתיים של סטיוארט. בעקבות זאת סטיוארט נפרד ממשפחת ליטל וג'ורג' נתן לו במתנה את מכונית הצעצוע שלו. כעבור כמה ימים, גברת קיפר הגיעה וסיפרה למשפחת ליטל שהוריו האמיתיים של סטיוארט נהרגו לפני שנים רבות עקב תאונה בסופרמרקט. כאשר הבינו שבנם נחטף משפחת ליטל תלו שלטים ברחבי העיר כדי למצוא את בנם האבוד.
בינתיים, סנובל פגש את סמוקי ואת חתולי הרחוב, וסיפר להם כי סטיוארט נשאר אצל הזוג סטאוס לפי תוכניתם, אולם הזוג סטאוס סיפרו לסטיוארט את האמת ואמרו לו שחתולי הרחוב בעקבותיו ושעליו לברוח. בעקבות זאת סמוקי החליט לחסל את סטיוארט סופית. כשחזר הביתה, ראה סטיוארט את סנובל, וסנובל שיקר לו ואמר שמשפחתו לא רוצה לראות אותו יותר בעקבות תמונת הפרצוף של סטיוארט שגזורה מהתמונה המשפחתית בשביל השלטים. סטיוארט היה נורא עצוב ועזב וסנובל הבין שהוא היה אנוכי.
בסנטרל פארק, חתולי הרחוב לכדו את סטיוארט והביאו את סנובל בשביל הצייד. סנובל החליט להגן על סטיוארט מפני החתולים וסיפר לסטיוארט שהוא שיקר לו ושמשפחתו אוהבת אותו. סנובל אמר לסמוקי ולחתולי הרחוב לעזוב את סטיוארט לנפשו. אולם סמוקי וחתולי הרחוב לא התרשמו במיוחד והחליטו ללכוד את שניהם, ובעזרת ענף רועד הצליח סנובל לנצח את חתולי הרחוב ולהפיל אותם למים, ובזמן שסמוקי עמד לחסל אותם, הפיל סטיוארט את סמוקי למים ולאחר מכן סמוקי נרדף על ידי כלב.
לאחר מבצע ההצלה חזרו סנובל וסטיוארט הביתה בשלום, וסנובל וסטיוארט התאחדו מחדש עם משפחת ליטל בשמחה רבה.
סנט ג'יימס (פירושונים)
אגמון הסופרלנד
אגמון הסופרלנד (המכונה גם "אגם הסופרלנד" או "אגמון ראשון לציון") הוא אגם בחולות ראשון לציון, ליד פארק השעשועים סופרלנד ומתחם הקולנוע יס פלאנט.
היסטוריה.
האגם נוצר ליד הסופרלנד בחורף 1992 עקב גשמים חזקים וחפירות באזור. האגם מתוחזק על ידי "מניב" - תאגיד המים של ראשון לציון וקולט מי נגר מראשון לציון, חולון ובת ים. קיבולת האגם היא 500 אלף קוב מים ונמצאות בו משאבות שמעבירות מים לאגם הנקיק כדי למנוע מהאגם לעלות על גדותיו ולהציף את השטחים שמסביב. במהלך הסופה במזרח התיכון (2013) הוצף האגם במי גשמים רבים והיה חשש שהמשאבות לא יעמדו בקצב ניקוז המים. לכן הוחלט לחפור תעלה שתנקז את המים לאגם מלאכותי זמני מצפון לאגם, בחולות שליד יס פלאנט.
האגם מהווה אתר צפרות וטבע עירוני. הוא גודר ומהווה מקום מפלט לעופות מים, ציפורים וחרקים רבים. באגם עצמו יש דגים שונים בהם אמנונים ושפמנונים אך הדיג בו אסור. באתר מגוון ביולוגי רב ובחורף ובאביב יש בו פריחה מרובה.
הכניסה למי האגם, השחייה בו והשתייה ממנו אסורה. כיום רק הגדה המערבית של האגם פתוחה למבקרים, והיא מובילה משער הלייב פארק עד למתחם היס פלאנט. בגדה הצפונית, ליד מתחם היס פלאנט נבנתה "טיילת צפה", שעוברת מעל האגם ומאפשרת צפייה בעופות שבו. שאר האגם מגודר.
ליד האגם נמצאים מספר מוקדי בילוי. ממזרח לו נמצא אצטדיון הברפלד, אצטדיון הכדורגל העירוני של ראשון לציון. מדרום לאצטדיון נמצא מנחת ראשון לציון המשמש לתעופה ספורטיבית. ממערב לו נמצא הסופרלנד (פארק שעשועים). מצפון לאגם נמצא מתחם הקולנוע והמסעדות יס פלאנט ובו טיילת קטנה הצופה על האגם. כמו כן הוקם גשר טיול ותצפית שעובר מעל חלקו הצפוני של האגם. דרומית-מערבית לו נמצא הלייב פארק ראשון לציון, אמפיפארק להופעות. מדרום לאגם, ליד השפד"ן נמצא אגם הנקיק, שנוצר אף הוא על ידי חברת "מניב", וניטעה סביבו חורשת אקליפטוסים. סביב אגם הנקיק יש שביל אופניים ופארק בתהליכי הקמה.
על גדתו המזרחית של האגם נמצא מתקן הרחיפה Flybox שהוא מנהרת רוח סגורה המאפשרת ריחוף באוויר בחוויה של צניחה חפשית.
בעתיד מתוכנן לקום במתחם פארק עירוני ומרכז בילוי ונופש מטרופוליטני.
בשנת 2019 פורסם כי עיריית ראשון לציון בוחנת את האפשרות לייבש את האגמון, זאת בשל העלויות הגבוהות שהוא צורך מדי שנה.
ירוחם גורליק
הרב ירוחם גורליק (תרע"א, 1911 - ג' בתשרי תשמ"ג, 20 בספטמבר 1982) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן שליד ישיבה יוניברסיטי.
ביוגרפיה.
נולד בסלוצק לרבי אברהם משה, רבן של מספר עיירות בפולין. אמו רבקה מרים הייתה בתו של רבי ירוחם, רבה של דוברוב שכונה "ר' ירוחם חריף", ומקורבו של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי".
בשנת תרפ"ז משפחתו היגרה לארצות הברית אך הוא נשאר בליטא ולמד בישיבת לומז'ה, ולאחר מכן למד 10 שנים בישיבת ראדין. לאחר מכן למד שנים בבריסק אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בשנת תרצ"ח נישא לבתו של ר' שמואל יהודה בלקיס, מראשי הקהילה בבריסק.
בפרוץ המלחמה, נמלט לווילנה, שם המשיך ללמוד אצל הרב מבריסק. נמלט מווילנה ליפן והגיע לארצות הברית בחורף תש"ב.
בבואו לאמריקה מונה לר"מ במתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק, ועסק בפעולות ההצלה של יהודי מזרח אירופה. כשנה לאחר מכן, מונה לראש ישיבה בישיבה יוניברסיטי, וכיהן בתפקיד זה כארבעים שנה.
כמו כן הקים את ישיבת זיכרון משה ברובע הברונקס (ובהמשך בסאוט פלסבורג), בית ספר בית יעקב, "בית מרים" בהברונקס ו"ישיבה למצוינים" בסאוט פלסבורג.
משפחה.
בין בניו: בנו הרב צבי אבא, כיהן כראש ישיבה ומשגיח בזיכרון משה עד לפטירתו. הרב חיים עוזר, כיהן אף הוא בישיבה בסאוט פלסבורג, וכיום מכהן כר"מ בבית מדרש עליון. ר' איסר גורליק, הוא גם חתנו של הרב אליהו שווי ומשמש כר"מ בישיבת זיכרון משה בסאות' פולסברג. הרב לייב, כיהן כראש ישיבת אלכסנדר בבורו פארק.
גיסו היה הרב יהודה אלטוסקי רב בקווינס ואביו של הרב חיים דוב אלטוסקי.
מלון עץ הזית
מלון עץ הזית הוא מלון בירושלים המעוצב בקונספט של עץ זית.
היסטוריה.
מלון עץ הזית הוקם ב-1999 לקראת שנת המילניום ויועד בעיקרו לשרת את אוכלוסיית הצליינים המגיעה לישראל. המלון ממוקם בשטח שהיה שטח הפקר עד 1967, קו התפר בין מדינת ישראל ובין הממלכה הירדנית. לצידו הוקמו שני בתי מלון נוספים המשרתים גם הם בעיקר את התיירות הצליינית.
בית המלון מעוצב סביב רעיון עץ הזית ומרכיבים אופייניים לבנייה בירושלים. על עיצוב הפנים הופקדה מעצבת הפנים ריקי גדרון ויחד איתה עבדו על פרטים שונים במלון אמנים ישראלים ומהעולם.
שלמה גפשטיין
שלמה (סולומון קלמנטיביץ') גֶפְּשטיין (ברוסית: Шломо (Соломон Клементьевич) Гепштейн; 2 במאי 1882, אודסה - 13 בספטמבר 1961, תל אביב) היה אדריכל, עיתונאי וסופר, תכנן בתים רבים בתל אביב. היה נשיא מכון ז'בוטינסקי וידידו האישי, כן היה העורך הראשי של כתב העת היהודי בשפה הרוסית "ראזסווייט".
קורות חיים.
גפשטיין, נולד בשנת 1882 בעיר אודסה שבדרום-מערב רוסיה, בנם של יוכבד, בת ליצרן משקאות מחצי האי קרים, וקלמן עורך דין, מסימפרופול. כאשר היה בן כחצי שנה, חזרה המשפחה לגור בקרים, בה חלפו עליו נעוריו. עד בר המצווה שלו, קיבל חינוך יהודי, ב"חדר" וממורים פרטיים. לאחר מכן למד בבית ספר ריאלי ממשלתי באודסה, ובאקדמיה לאמנות ואדריכלות בבירה סנקט פטרבורג. בשנת 1912, הוסמך לאדריכל, ועבד במקצוע זה בפטרבורג. עוד בזמן לימודיו, החל לעסוק בכתיבה עיתונאית, ובטרם מלאו לו 17 שנים, כבר כתב בעיתון הרוסי "קרים", ובעיתונים ציוניים ברוסית.
התמחה בהוצאה לאור, ועם תום מהפכת אוקטובר, מונה כ"מנהל הוצאת ספרי החוקים, מטעם הקומיסריון למשפטים במוסקבה". באותם ימים אף נישא למרגלית, אחותם של יוליוס ברוצקוס ובוריס דב ברוצקוס.
בארץ ישראל.
כאדריכל התמחה בתכנון בתי דירות בתל אביב, תחום בו עסק עד לשנת 1950. הבניינים הרבים שתכנן בתל אביב בלטו הודות לאיכותם העיצובית. לבד מבתי מגורים תכנן את "המרכז המסחרי החדש" שהוקם בסמיכות לתחנה המרכזית הישנה וכן תכנן את בניין קולנוע אלנבי. בשלב מאוחר פרש מהמקצוע והתמסר לכתיבה. בשנת 1952 התאלמן מאשתו מרגלית. גפשטיין נפטר ב-1961, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הסכם החלל החיצון
הופסין
מרקוס ג'מאל הופסון (באנגלית: Marcus Jamal Hopson; נולד ב-18 ביולי 1985), הידוע גם תחת שם הבמה הופסין (Hopsin), הוא ראפר, במאי וידאו קליפים ומפיק מוזיקלי אמריקאי. ב-2007 הופסין חתם בחברת התקליטים רות'לס רקורדס, וב-2009 הוא הקים את חברת ההקלטות פאנק ווליום (Funk Volume). סימן ההיכר של הופסין הן עדשות המגע בצבע לבן אותן הוא מרכיב בקליפים, בהופעות ובראיונות.
תחילת חייו.
מרקוס הופסון נולד ב-18 ביולי 1985 בלוס אנג'לס, וגדל בפנורמה סיטי (שכונה בלוס אנג'לס). הופסין למד בכיתת חינוך מיוחד בתיכון ג'יימס מונרו. הופסין התחיל לעסוק בסקייטבורדינג בגיל 12, במספר קליפים שלו יש קטעי סקייטבורדינג שלו.הוא התחיל לראפראפ בגיל 6, ולקח את התחביב יותר ברצינות בשנת 2003. ב-2004 הוא עזב את התיכון כדי לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו, והתחיל לשים עדשות מגע בצבע לבן כדי שהן יהיו סימן ההיכר שלו וכדי שהן יבדילו אותו מההופעה הקלישאתית של שאר הראפרים האפרו אמריקאים.
קריירה מוזיקלית.
2007 – 2009: החתימה ברות'לס רקורדס והקמת פאנק ווליום.