בסתיו 1912 עבר לבית קטן באוסטרדורף. שם הוא חי כנזיר בצורה ספרטנית ואף ניסה לגדל דבורים. האינפלציה טרפה את שארית הונו. תמונותיו העגמומיות כמעט ולא מצאו קונים. עם זאת כמה מיצירותיו - ערפל סתיו, שבילי האברש, דוברות הכבול, כנרי הכפר, תיקון נעליים ואיכרות - מצאו את דרכן לחדרי המגורים של קרוביו ממעמד הביניים. הוא עצמו נשאר זר בקרבם. לעיתים קרובות הוא שתק כל היום.
הכשרה ועבודה.
משנת 1889 למד וילהלם שולקמן בבית הספר לציור מוכר שהוקם על ידי היינריך קניר בשנת 1888 במינכן, שתלמידיו החשובים ביותר היו ככל הנראה פאול קלה ואמיל אורליק. באקדמיה לאמנויות יפות במינכן למד וילהלם שולקמן אצל לודוויג פון הרריך ויוהאן לאונהרד ראב. משנת 1891 שהה להשתלמויות במושבת האמנים דכאו ואז נסע לאקדמיות לאמנות בפריז ובדיסלדורף.
בשנת 1910 עבר שולקמן למושבת האמנים דטלינגן. משם שלח עבודות לתערוכות שונות. הוא עבד על התמונה "לפני השירות" במשך שישה חודשים. ב-17 באוקטובר כתב ביומנו: "לא תמיד היה תענוג לעבד את פרטי פנים הכנסייה. תמונה זו אמורה להיות כעת הניסיון האחרון שלי להצליח כצייר דמות, לפחות כאן בצפון גרמניה. אני בטוח שהתמונה הזו תזכה לא מעט לתשומת לב".
הוא הופיע לראשונה בוורפסוודה בשנת 1900 ולבסוף התיישב שם בשנת 1910. הוא חש אכזבה עמוקה מהיינריך פוגלר, שעם אחותו הוא רצה להתחתן.
הוא נפטר בקיץ 1944 בבית בוורפסוודה.
יצירה.
בשנת 1904 השתתף שולקמן בתערוכה הגדולה ה-34 של אמני ברמן. עבודתו, "דיוקן אבי", מצוינת בקטלוג התערוכה. התחריטים הרבים שלו, המבוססים על הבשורה, המחזור "עידנים ועונות" לא שרדו. הם ידועים רק ממכתבים וביקורות.
וילהלם שולקמן צייר ככל הנראה עד סוף ימיו, אך עבודתו המאוחרת לא שרדה. ייתכן שהוא השמיד אותה בעצמו בשלב דיכאוני.
הוא מעולם לא הסתגל לטעם של זמנו, שהעדיף ציירי היסטוריה ותמונות ז'אנרי.
פרנטישק ומריה באבור
פרנטישק באבור (בצ'כית: František Babor; 12 ביולי 1904 – 25 ביוני 1981) ומריה באבור (בצ'כית: Maria Baborová; 30 באוגוסט 1905 – 14 ביוני 1985) היו זוג איכרים צ'כים, שהוכרו כחסידי אומות העולם, על כך שסייעו להציל נערים יהודים שברחו מצעדות המוות.
הצלת יהודים בתקופת השואה.
הזוג באבור היו איכרים צ'כים, שהתגוררו בכפר הקטן וורטבו שבמחוז פלזן. בתקופת מלחמת העולם השנייה החרימו הגרמנים את כל הסוסים שהיו ברשותם, לכן פרנטישק החל לעבוד בבית חרושת עד שעות הערב המאוחרות בנוסף לעבודתו בשדה. באחד הימים פגש האיכר הצ'כי חבורה של חמישה צעירים יהודים, שנמלטו מצעדות המוות אל היער הסמוך. פרנטישק, שפגש בהם ביער, החליט להביאם לכפרו. בני הזוג באבור דאגו לשכן את הצעירים בבתי האיכרים בכפר. הם אספו אל ביתם את אחד הצעירים, שרגא ניצברג, שהיה כבן 19. פרנטישק ומריה נתנו לשרגא לישון במיטת בנם, שנפטר כחודשיים קודם לכן. לזוג הייתה גם בת, יארוסלבה, שהייתה בת גילו של שרגא. הם האכילו אותו, החליפו את בגדיו, דאגו לרחוץ אותו ואף גילחו את שיער גופו, שהיה מכוסה בכינים. בהדרגה סייעו לו להבריא פיזית ונפשית.
מריה נהגה לנעול את שרגא בביתם בשעה שהייתה יוצאת לדרוש בשלום חבריו שהוסתרו בבתים אחרים בכפר. היא אסרה עליו להסתובב בכפר, ואם הוא היה יוצא בקרבת הבית ומבחין בגרמנים, היא הורתה לו לרוץ ולהסתתר במחסן. פרנטישק לא הירשה לשרגא להצטרף אליו לעבודה בשדה, מאחר שטען שהוא סבל מספיק מהגרמנים ושעליו להתאושש ולהשתקם.
לקראת סוף המלחמה הסתובבו באזור קבוצות גדולות של חיילים גרמנים ולכן נהגו בני הזוג לתרגל איתו נוהל בריחה למקום מסתור בחורשה הסמוכה לכפר.
לאחר המלחמה.
בסוף יוני 1945 הרגיש שרגא מספיק חזק כדי לעזוב. הוא הודיע למריה ולפרנטישק על כוונתו. הפרידה הייתה קשה. הם ציידו אותו באוכל כסף ובגדים והוא וחבר נוסף עזבו את הכפר וחזרו לפולין.
הקשר בין שרגא למשפחת באבור נשמר גם לאחר שעלה לישראל. בהמשך נותקו היחסים בין צ'כיה למדינת ישראל. לשרגא נודע שפרנטישק נפטר. מאוחר יותר נפטרה גם מריה.
הכרה והנצחה.
ב-1989 פנה שרגא ליד ושם על מנת שיכירו בזוג באבור, שהצילו את חייו, כחסידי אומות העולם. שרגא ניהל חליפת מכתבים ממושכת מסוף 1989 ועד פברואר 1990, כשהוא מבקש לעשות הכל כדי שיכירו בהם: "הם הצילו את כולנו. בתוך ביתם בכפר קטן בצ'כיה. הסתכנו בחייהם. צריך להבין את התקופה ההיא, לו היו נתפסים, הם היו משלמים בחייהם ובחיי השכנים על מעשה זה". (מכתב 18.2.90). ב-15 במרץ 1990 הוכרו בני הזוג מריה ופרנטישק באבור כחסידי אומות העולם. הטקס התקיים בפראג ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים.
לקריאה נוספת.
ניצברג, שרגא. המספר ואני 99410. תל אביב: הוצאת גוונים, 2012.
כשרות צהר
כשרות צהר היא כשרות שהוקמה בשנת 2018 באמצעות מיזוג פעילות מערך הכשרות של ארגון רבני צהר עם ארגון "השגחה פרטית". הגוף החדש בראשות הרב אורן דובדבני, לשעבר ראש מערך הכשרות של ארגון "השגחה פרטית" יחד עם הרב רפי פוירשטיין, ממקימי ארגון צהר, ואחד מבכיריו. במסיבת עיתונאים אמר הרב רפי פוירשטיין שהם מאמינים שתחרות תסייע לכשרות ולשם כך הקימו מערך מתחרה במערך הכשרות של הרבנות הנשען על פסיקת בג"ץ מספטמבר 2017, לפיה אישור הרבנות נדרש רק לשימוש במונח 'כשר' ובהטיותיו. לגוף הכשרות קוראים "חברת צהר פיקוח מזון" והיא נמצאת בבעלות מלאה של עמותת צהר.
אודות המיזם.
הרקע להקמת כשרות צוהר הוא ביקורת על תפקוד מערך הכשרות של הרבנות הראשית. ביסוד הביקורת עומדת התפיסה שישנם ליקויים בתפקוד מערך הכשרות של הרבנות הראשית והלקויים נובעים מהיותה של הרבנות הראשית מונופול בתחום ההשגחה על הכשרות. לדעת מקימי כשרות צוהר יש לאפשר לגופים פרטיים להתחרות בניהם על מתן שרותי השגחה ועל הרבנות הראשית לעסוק באסדרה של ההשגחה על הכשרות. לדעתם, הדבר יגרום לשיפור משמעותי באיכות שרותי ההשגחה על הכשרות.
צהר פרסמו את רשימת עקרונות מערך הכשרות, וביניהם כללים הניתנים לפרשנות רחבה, עקרונות אלו נקבעים, כמתואר באתר צוהר, "על ידי ועד הכשרות- צוות רבנים תלמידי חכמים ומומחי כשרות ועל ידי הרב אורן דובדבני ראש מערך הכשרות"..
בניגוד לרוב רובם של משגיחי הכשרות בארץ, משגיחי הכשרות של צהר מועסקים על ידה באופן ישיר, ועליהם מוטלות משימות יומיות הקבועות בהתאם להיקפי הכשרות שנקבעו מול המושגחים. המחיר למושגח נקבע בהתאם..
בדומה להנחיית שר הדתות במאי 2020 להחזיר אגרות כשרות בתקופת הקורונה בה בתי העסק סגורים, באוקטובר 2020 הארגון החליט לחייב את העסקים הנתונים לפיקוחו, בסכומים נמוכים יותר, עקב המצב הכלכלי. עסק שיהיה סגור לא יחויב בתשלום כלל.
חלק מן ההוראות ההלכתיות של הרב דובדבני מקלות יחסית לעמדת הרבנות הראשית. כך, למשל: הוא מתיר לאכול מוצרים על סמך הסתמכות על רשימת הרכיבים והעניק כשרות ליקב רטרואקטיבית 7 שנים אחורה, ללא נוכחות משגיח במקום, וזאת על סמך תחקיר של אופן יצור היין ומקור הענבים. כמו כן, נתן הרב דובדבני חוות דעת על פיה בתנאים מסוימים, מבחינה הלכתית אין לחשוש לקיומם של חרקים בברוקולי וכרובית קפואים גם בלי שגדלו בתנאים המיוחדים של גידול ללא חרקים.
בשנת 2021 נדחתה על ידי מחלקת היבוא ברבנות הראשית לישראל בקשה שהגישה חברת "צהר פיקוח מזון" להכרה כגוף כשרות מאושר ליבוא מוצרי מזון כשר במדינת ישראל. צהר עתרה על כך לבג"ץ.
בסוף 2021 פורסם כי למעלה מ-10% מן המסעדות הכשרות בירושלים, וכ-10% מהמסעדות הכשרות בתל אביב נמצאות תחת השגחת "כשרות צהר", ובעמוד הפייסבוק של "כשרות צהר" פורסם כי 300 עסקים כבר נמצאים תחת השגחתה..
בתחילת שנת 2022 פורסמה תשובתה של הרבנות לעתירת צהר. על פי תשובת הרבנות, נמצאו שורת ליקויי כשרות בכשרות צהר, ביניהם: אי עמידה בנוהלי הכשרות של רבני צהר, אין שקיפות בנוהלי הכשרות, נתינת כשרות למאפיה בתוך מסעדה טריפה, נתינת כשרות לארטישוק לאחר שנמצא נגוע בחרקים, נתינת כשרות ליין ללא שהייתה השגחה ועוד. מצהר נמסר בתגובה כי:
ביקורת על המיזם.
מיזם הכשרות של צהר ספג עם הקמתו ביקורת חריפה מצד רבנים בציונות הדתית שטענו שהמהלך פוגע ברבנות הראשית. בין המבקרים היו הרב דוב ליאור, הרב אליקים לבנון והרב שמואל אליהו. מספר חודשים לאחר הקמת מערך הכשרות פרסמו רבנים מרכזיים בציונות הדתית מכתב שבו קראו לסגירתו, לאחר שניסיונם לגשר בין הרבנות הראשית לבין ארגון צהר בנושא כשלו. על המכתב חתמו נשיא ארגון רבני צהר לשעבר, הרב יעקב אריאל, וכן הרב חיים דרוקמן, הרב צפניה דרורי, הרב זלמן ברוך מלמד, הרב איסר קלונסקי, הרב חיים שטיינר ורבנים נוספים. הרב יעקב אריאל אף הגדיר שהאוכל בכשרות צהר אינו כשר.
גם חלק מרבני צהר עצמם יצאו כנגד המיזם והחתימו עשרות מרבני צהר על התנגדות למיזם הכשרות של הארגון.
חברי הכנסת אלי בן-דהן, בצלאל סמוטריץ' ונפתלי בנט מחו על הקמת המיזם המתחרה במקביל ללובי של צהר נגד הצעת חוק של הבית היהודי שנועדה לשפר את ההשגחה של הרבנות.
תמיכה במיזם.
הרב אליעזר מלמד פרסם מאמר תמיכה במיזם הכשרות של צהר וכתב ש"רבני צהר אינם יראי שמיים פחות מרבנים אחרים" ו"ראוי שגם לחוג רבני צהר תהיה מערכת כשרות". גם ארגון רבני בית הלל בירכו על המיזם. בנוסף המרכז הרפורמי לדת ומדינה, ארגון ישראל חופשית התנועה הקונסרבטיבית ואיגוד המסעדות תמכו במיזם באופן פומבי.
רקע חוקתי.