בשנת 2013 הצטלם לסרטים "מכתבי אהבה במלחמה", (בסרט השתתפו גם עידו ברטל ונועה בירון) ו"סינדרום ירושלים" - קופרודוקציה גרמנית ישראלית, ולסדרה "רמזור".
בשנת 2014 שיחק בהצגה "הגיבן מנוטרדם" של תיאטרון באר שבע.
בשנת 2018 שיחק תפקיד ראשי בסדרה "שלטון הצללים" בתפקיד השר גלבוע (הוט)
בשנת 2021 שיחק תפקיד משני בסדרה "נעלמים" בתפקיד אבינועם גושן (הוט)
כבמאי תיאטרון.
ב-2012 ביים את "משהו למות בשבילו" עיבוד ל"המתאבד" מאת ניקולאי ארדמן בתיאטרון חיפה.
ב-2014 ביים את "המחברת הגדולה" בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין. ההצגה הועלתה לאחר מכן בתיאטרון גשר.
ב-2015 ביים את "רומיאו ויוליה" בתיאטרון באר-שבע, על בימויה זכה בפרס התיאטרון הישראלי לשנה זו.
כמו כן עיבד וביים את "מר ורטיגו" ע"פ ספרו של פול אוסטר בתיאטרון גשר.
ב-2016 ביים ועיבד את "גרין מייל" ע"פ ספרו של סטיבן קינג בתיאטרון באר-שבע. כמו כן ביים את "קוריולנוס" מאת שייקספיר בתיאטרון הבימה בכיכובם של גיל פרנק וגילה אלמגור, ואת "הר לא זז" מאת גלעד עברון בתיאטרון בית ליסין.
ב-2017 ביים את "במנהרה" מאת רועי חן בתיאטרון גשר, את "1984" ע"פ ספרו של ג'ורג' אורוול בתיאטרון הבימה, עיבד וביים את "דונה פלור נשואה לשניים" ע"פ ספרו של ז'ורז' אמאדו בתיאטרון באר-שבע, וכמו כן עיבד וביים את ההצגה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית לסין ע"פ ספרו של שלום אש. על בימויה של הצגה זו זכה בפרס התיאטרון הישראלי לשנה זו.
2018 ביים את "אותלו" מאת שייקספיר בתיאטרון הקאמרי בכיכובו של עמוס תמם.
ב-2018 בים בתיאטרון בית לסין את המחזה "לילה אחד, מרקוביץ'", שאותו כתב יחד עם יואב שוטן-גושן על פי ספרה של איילת גונדר-גושן.
ב-2019 תרגם וביים בתיאטרון הקאמרי את המחזה "מיזרי" מאת ויליאם גולדמן על פי הרומן של סטיבן קינג.
באותה שנה ביים את המחזה "הנכד", אותו כתב יחד עם גור קורן, בתיאטרון הקאמרי.
ככותב.
עירד רובינשטיין הוא זוכה פרס "קיפוד הזהב" 2012 על עיבוד "אגף 6" על פי צ׳כוב לבמה (יחד עם יפים קוצ'ר).
מלבד "אגף 6" עיבד לבמה את המחזות: ״גרין מייל״ בתיאטרון באר שבע, וכמו כן עיבד יחד עם יואב שוטן את ״מר ורטיגו״, "דונה פלור נשואה לשניים", ו״מלך הכלבים״, שהייתה מועמדת לפרס המחזה הטוב ביותר לשנת 2017 .
תרגם את "משהו למות בשבילו" בתיאטרון חיפה.
כתב יחד עם יואב שוטן-גושן ואיילת גונדר-גושן את התסריט לסרט ״באב ג׳הנום״ (בימוי: יבגני רומן).
כתב יחד עם יואב שוטן-גושן את המחזה "לילה אחד, מרקוביץ'" על פי ספרה של איילת גונדר-גושן וגם ביים אותו.
תרגם את המחזה "מיזרי" מאת ויליאם גולדמן על פי הרומן של סטיבן קינג.
כתב יחד עם גור קורן את המחזה "הנכד" על פי "העצים מתים זקופים" מאת אלחנדרו קסונה וגם ביים אותו.
אלכסנדר יגיילו
אלכסנדר יגיילו (בפולנית: Aleksander Jagiellończyk - אלכסנדר יגיילונצ'יק, בליטאית: Aleksandras Jogailaitis, 5 באוגוסט 1461 - 19 באוגוסט 1506) היה החל משנת 1492 דוכס גדול של ליטא ואחר כך, בשנים 1506-1501- מלך פולין. אלכסנדר היה בנם של המלך קז'ימייז' הרביעי יגיילו ושל אשתו, אליזבת מאוסטריה.
ביוגרפיה.
אלכסנדר יגיילו נולד ב-5 באוגוסט 1461 בקרקוב, כבנם הרביעי של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ושל אליזבת מאוסטריה, בתו של אלברכט השני, מלך גרמניה והונגריה מבית הבסבורג. אלכסנדר היה אחיהם של אולסלו השני, מלך הונגריה ויאן הראשון אולברכט, מלך פולין.
אחרי מות אביו ב-20 ביולי 1492 עלה אלכסנדר על כס הדוכסות הגדולה של ליטא, שהייתה באוניה פרסונלית עם הכתר הפולני. בשנת 1501 מת אחיו יאן הראשון אולברכט, מלך פולין, ואלכסנדר עלה לשלטון גם בממלכת פולין.
המחסור הכספי של הכתר גרמה לתלותו של אלכסנדר בחסדי הסנאט הפולני והאצולה, השלאכטה, שהשתלטו על מטבעות המדינה, שהיו עד אז אחד המקורות העיקריים לפרנסת המלכים הפולנים. בימי שלטונו גם סמכויותיו קוצצו ומעמדו היה לנחות.
מחוסר משאבים, לא היה מסוגל אלכסנדר לעמוד מול לחצי המגיסטר הגדול של האבירים הטבטונים ולא יכול היה למנוע מאיוואן השלישי, הנסיך הגדול של מוסקבה לפלוש יחד עם הטטרים לתחומי הדוכסות הגדולה של ליטא.
אלכסנדר הסתפק בלהציב חיל מצב ליטאי בעיר סמולנסק ובעוד כמה מבצרים ולהיעזר לשירותי התיווך של אשתו, הלנה, בתו של איוואן השלישי על מנת להגיע אחרי התבוסה הקשה בקרב ודרושה, להפסקת נשק עם חמיו. לפי תנאי אותו הסכם נאלצה ליטא לוותר על שליש משטחה לטובת המדינה הרוסית שעוצמתה עלתה והלכה.
בימי שלטונו, ספגה פולין השפלה מידי נסיכות מולדובה שבגבולה הדרומי. רק אחרי מות שטפן הגדול בשנת 1504, הנסיך הנערץ של המולדבים, הייתה מסוגלת פולין להחזיר את השפעתה על נסיכויות הדנובה. התערבות האפיפיור יוליוס השני על ידי לא פחות מ-29 בולות לטובת פולין ועל ידי סיוע כספי, כולל מדמי פטרוס, יכלו להגביל במשהו את שחצנות המסדר הטבטוני.
אלכסנדר יגיילו מעולם לא הרגיש בבית בפולין והסתמך קודם כל על נתיניו הליטאים.
ידו הימנית הייתה המגנט האמיד הליטאי מיכאל גלינסקי, שהצדיק את אמון מלכו בו על ידי ניצחונו הגדול על הטטרים בקרב קלצק ב-5 באוגוסט 1506. בשורת הניצחון הגיעה אל אלכסנדר ברגעיו האחרונים לפני מותו בווילנה.
לפי מקורות מסוימים היה לו לפחות בן אחד, שהמשיך את השושלת, אך הדבר לא וודאי.
אלכסנדר יגיילו היה השליט האחרון מבית גדמינים, שושלת ששמרה על השימוש בשפה הליטאית של אבותיה.
אחרי מותו בית יגלו הייתה דוברת פולנית בלבד.
ידין מכנס
ידין זאב מכנס (1936 – 26 באפריל 2013) היה עורך דין, איש עסקים ועסקן ספורט ישראלי. היה מייסד ומנהל איגודי הספורט "עוצמה" ו"אייל", וכן הבעלים של קבוצת הכח מכבי רמת גן. בשנת 2005 נגזרו עליו שבע שנות מאסר באשמת גנבת מיליונים מכספי לקוחה.
ביוגרפיה.
נולד בפתח תקווה בשנת 1936, בנם של שלמה מכנס (בנו של אהרן לייב מכנס) ושרה בת זאב ברא"ז, ונקרא על שמו. למד בבית הספר אחד העם בעיר. בין השנים 1954 – 1959 שירת בצה"ל, תחילה בסדיר ולאחר מכן בקבע, והשתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו עבד בבית הדפוס המשפחתי בפתח תקווה.
בשנת 1961 החל לימודי משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב. בשנת 1962 פתח משרד פרסום בפתח תקווה שפעל שלוש שנים. בשנת 1963 הוציא את המקומון החינמי "ידיעון פתח תקווה", שהיה החינמון הראשון שיצא בישראל. בשנת 1965 סיים את לימודי המשפטים ועשה את ההתמחות במשרד עורכי הדין סלומון ליפשיץ בתל אביב. בסיום ההתמחות, בשנת 1967, החל לעבוד במשרד זה כעורך דין שכיר במשך שמונה שנים, כשבשנתיים האחרונות שימש מנהל המשרד. בשנת 1975 פתח משרד פרטי לעריכת דין ברחוב דיזנגוף בתל אביב, וכעבור זמן צירף אליו את אשתו נילי, לה נישא בשנת 1966. בשנת 1986 השתחרר משירות מילואים בצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
באמצע שנות ה-80 החל את מעורבותו בתחום עסקנות הספורט בישראל. הוא הקים שלושה עשר מועדוני אופניים והתמנה ליו"ר איגוד האופניים בישראל. כעבור זמן הקים שני איגודי ספורט, "עוצמה" ו"אייל", שריכזו אגודות ספורט עצמאיות (שלא היו שייכות למרכזי הספורט הוותיקים מכבי, הפועל ובית"ר). במסגרת זו ניהל מאבקים ביורוקרטיים ומשפטיים כדי להקנות לאגודות הספורט החברות בארגונים החדשים מעמד שווה לזה של אגודות ספורט שהיו חברות באיגודי הספורט הוותיקים. הוא ניהל את הארגונים הללו עד שנת 2000. במשך שנתיים שימש נציג במועצה להסדר ההימורים בספורט. כמו כן היה דירקטור במועצת המנהלים של אולפני הרצליה.
בשנת 1993 רכש את קבוצת הכח מכבי רמת גן. באותה תקופה הקים שתי חברות עסקיות: "עסיס - עסקים יקדמו ספורט פרויקט הכוח רמת גן 1993 בע"מ" ו"מפקיד ייזום והשקעות בע"מ". קבוצת הכח רמת גן תחת ניהולו של מכנס שקעה בחובות כבדים ובשנת 2003 היא נמכרה.
בדצמבר 2002 נעצר מכנס בחשד שבמשך שנים גנב למעלה מ-11 מיליון ש"ח מכספי לקוחתו, צעירה יתומה יורשת-מיליונים (נכדתו של זלמן סוזאיב) שמכנס שימש נאמן של רכושה. בשנת 2005 גזר עליו בית המשפט המחוזי בתל אביב שבע שנות מאסר.
מכנס הצטרף לעותרים לבית המשפט העליון בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר בדרישה למנוע הקמת בית סוהר בניהול פרטי בישראל.
באפריל 2013 נפטר מכנס.
משפחתו.
מכנס היה נשוי לעו"ד נילי מכנס, אחותם של צבי ופרופ' יורם דינשטיין, ולהם שלושה ילדים. בנם הוא השחקן רם מכנס. בתם עלמה נשואה למוזיקאי יאיר קז מלהקת ג'ירפות (בנו של ישראל קז, מבעלי מאיר חברה למכוניות ומשאיות).
שלום יוסף מסדיגורה
חסידות סאדיגורה
אברהם יעקב פרידמן מסאדיגורה (הראשון)
מיכאיל קוזקוב
מיכאיל קוזקוב (ברוסית: Михаил Козаков; 14 באוקטובר 1934, לנינגרד - 22 באפריל 2011, רמת גן) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע יהודי רוסי וסובייטי שפעל תקופה מסוימת בישראל. הוא זכה בפרס ברית המועצות ובשנת 1967. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים.
קורות חיים.
מיכאיל קוזקוב נולד בלנינגרד למשפחת סופר היהודיה. לאמו היו שורשים סרבים-יוונים. בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין היא נעצרה פעמיים - בשנת 1937 ובשנת 1948.
עם תחילת מצור לנינגרד, מיכאיל פונה למחוז פרם וחזר ללנינגרד בשנת 1944. בשנת 1952 הוא סיים את בית הספר והחל ללמוד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. עוד בהיותו תלמיד הוא שיחק בסרט של מיכאיל רום. בשנת 1956 קוזקוב סיים לימודי משחק והתקבל לתיאטרון מאיאקובסקי בו עבד עד לשנת 1959. בשנת 1959 הוא התחיל לשחק בתיאטרון סוברמניק ובשנת 1971–1972 בתיאטרון האמנותי.