מילנס התחיל את הקריירה שלו ב"חברת האופרה של בוסטון" בשנת 1960, ובהופעת הבכורה שלו שר את תפקיד מאזטו באופרה דון ג'ובאני מאת מוצרט. ב-1961 הופיע ב"חברת האופרה של בולטימור בתפקיד ג'רארד באופרה אנדראה שנייה מאת אומברטו ג'ורדאנו. הוא המשיך להופיע בתפקידים משניים בחברות קטנות, עד לפריצת הדרך בשנת 1964, אז הופיע באופרה של ניו יורק בתפקיד ולנטין באופרה פאוסט של גונו, תפקיד אותו שר גם בהופעתו הראשונה במטרופוליטן אופרה שנה לאחר מכן.
בשנת 1964 הופיע גם לראשונה באירופה, בתפקיד פיגארו באופרה הספר מסביליה (רוסיני) בתיאטרון נובו במילאנו, אמנם לתודעה הבינלאומית פרץ רק ב-1968 כששר את תפקיד מילר באופרה לואיזה מילר של ורדי.
בתחילת שנות השמונים סבל מילנס מבעיות בקולו, אך התגבר עליהם בסופו של דבר. ב-1984 הופיע בבכורה עולמית של אופרה בלתי גמורה מאת רחמנינוב - מונה וואנה. רחמנינוב הלחין רק את המערכה הראשונה של האופרה לקול ולפסנתר. את האופרה תזמר איגור בוקטוף.
בשנת 1996 כיבדה ממשלת צרפת את מילנס בהעניקה לו את תואר אביר מסדר האמנות והספרות. ב-1998 פרסם מילנס אוטוביוגרפיה בשם "American Aria".
חינוך.
בשנת 2001 הקים מילנס עם אשתו השלישית את "V.O.I.C.E. - Vocal and Operatic Intensive Creative Experience", תוכנית ייחודית המאפשרת לכישרונות צעירים להתייעץ, ללמוד ולהתפתח, באמצעות סדנאות - כיתות אמן, הרצאות, מצגות, הופעות, ייעוץ אישי ועוד. כאשר מילנס יחד עם אמנים אחרים הנוטלים חלק בפרויקט, מעניקים מהידע והניסיון שלהם לצעירים כדי להציג בפניהם תמונה ריאלית של הקשיים והדרך עליהם לעבור בקריירה.
מילנס הוא פרופסור אמריטוס לזמרה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
שון אסטין
שון פטריק אסטין (באנגלית: Sean Patrick Astin; נולד ב-25 בפברואר 1971) הוא שחקן, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
נולד בשם שון פטריק דיוק (Sean Patrick Duke) בסנטה מוניקה, קליפורניה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. הוא בנה של פטי דיוק, שחקנית הקולנוע זוכת פרס אוסקר. ב-1994 גילה אסטין שאביו הביולוגי הוא מייקל טל, מוזיקאי ומלחין.
מיד לאחר שנפרדה מבעלה הראשון התחתנה דיוק עם השחקן זוכה פרס האוסקר ג'ון אסטין. אחיו למחצה הוא השחקן מקנזי אסטין.
אסטין סיים בהצלחה את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם תואר בהיסטוריה ובשפה האנגלית והשתתף בסטודיו למשחק על שם סטלה אדלר בלוס אנג'לס.
נשוי לכריסטין הארל מ-1992, לזוג שלוש בנות.
קריירה.
בגיל 13 שיחק אסטין בסרטו הראשון, סרטם של ריצ'רד דונר וסטיבן ספילברג הגוניס לצד ג'וש ברולין וג'ו פנטוליאנו.
ב-1989 קיבל אסטין תפקיד קטן בסרט "מלחמת רוז ברוז" וב-1990 שיחק בסרט המלחמה Memphis" Belle".
ב- 1991 שיחק אסטין בסרט "חיילי צעצוע" לצד ויל ויטון ולואיס גוסט ג.ר. ב-1992, הוא שיחק לצד רובין טאני בסרט "קשר בכל מחיר".
ב-1993 גילם אסטין את דמותו של שחקן הפוטבול, "רודי רוטיגר" בסרט "רודי".
ב-1994 ביים אסטין יחד עם אשתו כריסטין סרט קצר בשם "Kangaroo Court", יחד היה מועמד הזוג לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר.
ב- 1998 השתתף אסטין לצד האלי ברי ואמירי ברקה בסרטו של וורן בייטי "Bulworth".
בשנת 2001 גילם אסטין את הדמות הספרותית סמוויז גמג'י בסרט שובר הקופות ועטור הפרסים של פיטר ג'קסון המבוסס על הנובל שר הטבעות, לצידם של אלייז'ה ווד, ויגו מורטנסן ואיאן מקלן.
לתפקידו של גנדלף נבחן גם אביו החורג של אסטין, ג'ון.
ב-2002 השתתף אסטין בסרט ההמשך של הטרילוגיה, באותו תפקיד.
ב-2003 שיחק אסטין בסרט האחרון בסדרה, , אסטין קיבל ביחד עם אלייז'ה ווד את פרס הMTV בקטגוריית הצוות הטוב ביותר.
ב-2004 שיחק אסטין לצד אדם סנדלר ודרו ברימור בקומדיה 50 דייטים ראשונים.
ב-2006 שיחק אסטין בסרט קומדיה/דרמה ופנטזיה, קליק לצד אדם סנדלר וקייט בקינסייל.
אסטין השתתף גם במספר סדרות טלוויזיה: אנג'ל,"Meerkat Manor", קוראים לי ארל, 24,מונק, חוק וסדר, "Into The West" ודברים מוזרים.
פלאסה דה אספניה
פלאסה דה אספנייה
לואיס פרחאן
לואיס פרחאן (אנגלית: Louis Farrakhan, נולד בשם לואיס יוג'ין וולקוט ב-11 במאי 1933), הוא מנהיג ארגון אומת האסלאם, תנועה דתית, חברתית ופוליטית של אפרו-אמריקנים בארצות הברית. הוא מבקר חריף של החברה האמריקאית וידוע באמרותיו האנטישמיות.
בצעירותו.
פרחאן נולד ברובע הברונקס, בניו יורק, וגדל בשם יוג'ין וולקוט בקרב הקהילה הקריבית שברוקסברי בוסטון, מסצ'וסטס. אמו, שרה מאי מאנינג, היגרה מסנט קיטס ונוויס בשנות ה-20 של המאה ה-20, ואביו, פרסיבל קלארק, היה נהג מונית ניו-יורקי ממוצא ג'מייקני, אשר לא השתתף בגידול בנו. נכדו של פרחאן, מוסטפא, הוא גארד בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת וירג'יניה.
כילד, פרחאן ניגן בכינור. בגיל 6 ניתן לו הכינור הראשון שלו, ובגיל 13 ניגן במקהלה של בוסטון קולג' ובסימפוניה העממית של בוסטון. שנה מאוחר יותר, הוא החל לזכות בתחרויות ארציות, והיה אחד המשתתפים השחורים הראשונים ב Ted Mack Original Amateur Hour, שם זכה בפרס. מוקד מרכזי בילדותו של פרחאן היה הכנסייה האפיסקופלית של סנט קיפריאן אשר ממוקמת ברוקסברי, בוסטון. בבוסטון למד פרחאן בבית הספר הלטיני היוקרתי, והתיכון האנגלי. הוא למד שנתיים בקולג' וינסטון-סאלם להכשרת מורים עם מלגת ספורטאים, אך עזב על מנת להיות עם אשתו לעתיד, בטסי רוס, שהייתה הרה בבוסטון. כתוצאה מסיבוכים בהיריון, וולקוט עזב את הקולג' לימודיו.
בשנות החמישים, וולקוט הקליט מספר אלבומי קליפסו כזמר בשם "The Charmer".
אומת האסלאם.
התפתחות מוקדמת.
בשנת 1955, כשהנהיג מופע בשיקגו שנקרא "Calypso Follies", הוא יצר לראשונה קשר עם רעיונותיו של הארגון. חברו מבוסטון, רודני סמית', הציג בפניו את דוקטרינת הארגון והוא השתתף בוועידה השנתית של הארגון שנוהלה על ידי אלייג'ה מחמד. הוא הצטרף רשמית לאומת האסלאם ביולי 1955, והפך ללואיס X. האות X סימנה את השמטתו של שם העבדות שהיה לו, ושמו המקורי שאבד לאבותיו, וכמו כן זוהי הקדמה לשם שיינתן לו בתהליך התאסלמותו הצפוי.
30 יום לאחר מכן, אלייג'ה מחמד טען כי על כל המוזיקאים החברים בארגון אומת האסלאם, לוותר על עיסוקם לחלוטין. פרחאן ביצע זאת לאחר שהופיע בפעם האחרונה במועדון קאנטרי. הוא ידוע בקרב משמיציו כ"קליפסו לואי".
לאחר הצטרפותו לאומת האסלאם, פרחאן צמח במהירות במעמדו בארגון עד שהפך לנשיא מסגד אומת האסלאם בבוסטון. הוא מונה לנשיא מסגד הארלם רב ההשפעה ושימש בתפקיד זה מ-1965 ועד 1975.
מנהיגותו.
בשנת 1977, לאחר שנאבק בשינויים והריסת המבנה הארגוני של אומת האסלאם על ידי וורית' דין מחמד, עזב פרחאן את התנועה. בריאיון לעיתון EMERGE MEGAZINE משנת 1990, הוא הביע את חוסר אמונו בשינויים וטען כי הוא "עזב את הארגון בשקט" מבלי לגרום לקרע בהנהגה. בשנת 1978, ללא הד ציבורי נרחב, פרחאן ומספר קטן של תומכיו החליטו לבנות מחדש את אומת האסלאם המקורית על פי המבנה שבנו וולאס פארד מחמד ואלייג'ה מחמד.
בשנת 1979, עיתון אומת האסלאם, נאומיו של מחמד נוסדו מחדש על ידי פרחאן תחת השם "הקריאה האחרונה". בשנת 1981, פרחאן ותומכיו ערכו את הוועידה השנתית הראשונה של הארגון בשיקגו מאז 1975. בנאום המרכזי של הוועידה, פרחאן ערך את הכרזתו הרשמית על שיקומה של אומת האסלאם על פי תורתו של אלייג'ה מחמד.
ב-12 בינואר 1995 נעצרה בתו של מלקולם אקס, קבילה שבאז, באשמת קשירת קשר לרצוח את פרחאן. לאחר מכן נטען כי האפ. בי. איי השתמש במודיע, מייקל פיצפטריק, על מנת להפליל את שבאז. לאחר מעצרה, פרחאן ערך מסיבת עיתונאים בשיקגו, שבה האשים את האפ. בי. איי בניסיון להחריף את המתח בין אומת האסלאם למשפחתו של מלקולם אקס. כ-4 חודשים לאחר מכן, ב-1 במאי, נציגות התביעה של ממשלת ארצות הברית זנחה את התיק נגד שבאז.
ב-6 במאי 1995, בכנס ציבורי שנערך בהארלם, ניו יורק, הגדיר התחלה חדשה, בשיתוף לואיס פרחאן ואלמנתו של מלקולם אקס, בטי שבאז. האירוע, שנועד בתחילה לגיוס כספים עבור הגנתה המשפטית של קבילה שבאז, הפך לאירוע הציבורי הראשון בין פרחאן, אומת האסלאם ומשפחת שבאז.
ב-16 באוקטובר 1995, כינס פרחאן קואליציה רחבה של כ-1.5 מיליון אנשים בוושינגטון לצעדת המיליון. פרחאן, יחד עם מנהיג הפנתרים השחורים מאליק זולו שבאז, אל שרפטון, אדיס דניאל ומנהיגים שחורים בולטים אחרים, ציינו את העשור לצעדת המיליון בעריכת צעדה נוספת מ-14 באוקטובר 2005 ועד 17 באוקטובר 2005 בוושינגטון.
בשנת 1997, החל פרחאן להתקרב לאסלאם הסוני. הוא החל לקיים את תפילת יום השישי, עמידת התפילה והצום. צעדים אלו סיימו 25 שנים להפרדה ומתיחות בין פרחאן ווולאס דין מחמד. שניהם הכריזו על אחדותם בוועידה האסלאמית הבינלאומית בשיקגו בפברואר 2000. אך למרות זאת, הם המשיכו להנהיג תנועות שונות.
בסקר שנערך בערוץ הבידור השחור (BET), פרחאן נבחר ל"איש השנה".
בפברואר 2006 נערך סקר "הקולות השחורים" ב- AP-AOL, פרחאן נבחר במקום החמישי בסקר המנהיג השחור המשפיע ביותר, עם 4% מהקולות.
הוריקן קתרינה.
בהתבטאויות שונות של פרחאן לאחר שהוריקן קתרינה הרסה חלקים גדולים מניו אורלינס, פרחאן טען כי היה חור בגודל של 7.6 מטר מתחת לאחד הסכרים המרכזיים שקרסו, ורמז כי קריסת הסכר הייתה כתוצאה מניסיון מכוון לסלק את האוכלוסייה השחורה ברובה מהעיר.