בשנת 2013 אצרה את הביאנלה השביעית לקרמיקה ישראלית "חומר זוכר – זיכרון תרבות ביצירה הקרמית בישראל", אשר בדקה היבטים שונים של זיכרון תרבותי בשדה זה.
בשנת 2017 אצרה את התערוכה רבת ההיקף "מצבי קיצון – נייר ישראלי", אשר התמקדה בנייר כחומר ונעה בין אמנות לעיצוב על כל גווניו.
גטניו כתבה מאמרים לאמנים שונים וכן כתבה וערכה קטלוגים רבים לתערוכות שאצרה.
סורו מני
סורו מני (נקרא בטעות סורו ממני) הוא שיר שחיבר המשורר אלכסנדר פן.
רקע.
ראשית היסטוריית השיר אינה ברורה. ישנן עדויות לשירה בציבור בתנועות הנוער, והכשרות הפלמ"ח של השיר כבר בשנות ה-40 של המאה ה-20. ותוויו נכתבו בספר "אנו אנו הפלי"ם" בהוצאת דפוס חיל הים משנת 1963, והקלטתו בתקליט הייתה רק בשנות ה-70 ואילך (ראו מטה). השיר הופיע בספר השירים "בספר "רחוב העצב החד סטרי" שיצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1977. זהות המלחין אינו ידועה והלחן מצוין באקו"ם כנחלת הכלל. עם זאת, ישנה סברה שמדובר בלחן ממקור רוסי. על פי חוקרת הספרות ד"ר חגית הלפרין שחיברה את עבודת הדוקטורט שלה על פן, כתב היד המקורי אבד.
השיר עוסק במלח מדוכא ומיוסר, המבקש להטביע את יגונו בשכר. הוא אינו חושב על יום המחר, באומרו "שכר, שכר אשתה היום" ו"מחר יאכלוני הדגים". בשורה האחרונה, מבקש המלח מהמלצר סולטנית (דג ברבוניה), ושני לוגים של משקה.
בשל העברית הגבוהה בו, מרבית מבצעי השיר, שגו במילותיו. כך למשל "סורו מני" הפך ל"סורו ממני". בגרסת צלילי העוד, נשמטה המילה "קדרות" והשורה הפכה ל"יגון, יגון ומחשבה". אורי זוהר הפך את מילות השורה כששר "קדרות, יגון ומחשבה". ישי לוי החליף את "הן חי אני, חי עודני" במילים "אל חי אני, חי עוד אושר".
גרסאות.
בשנת 1973, גידי גוב הקליט את השיר וגרסתו נכללה בתקליט משירי ארץ ישראל הישנה משנת 1975. גרסה זו הופיעה גם באלבום הסולו הראשון שלו משנת 1978 ובתקליטור האוסף שירים שהתפזרו. בשנת 1975, הקליטו דקלון ולהקת צלילי הכרם את ביצועם לשיר שהופיע באלבומם השני בעיבוד יגאל חרד. להקת צלילי העוד ביצעה את השיר בשנת 1977. גרסה נוספת שלהם בעיבוד בכר מרקו מופיעה באלבומם "קלסיקה ים-תיכונית" משנת 1993.
ב-1998, הקליט נתי לוי גרסת כיסוי בעיבוד רוני פיטרסון שהופיעה בפרויקט עבודה עברית - מחווה לחמישים שנות יצירה מקורית.
גרסת אורי זוהר בעיבוד יצחק גרציאני נכללה באלבום "שירים משכבר הימים" משנת 2001. זוהר, שחזר בתשובה שינה במכוון את המילים מ"אחת צנועה, שנייה פרוצה" ל"אחת שחורה, שנייה לבנה".
בשנת 2000, נכלל בפסקול הסרט "בסמה מוצ'ו" של יוסף פיצ'חדזה, ביצוע של אלי דנקר בעיבוד ברי סחרוף.
הגרסה של זהבה בן נכללה באלבומה "חסידה צחורה" משנת 1998. את הגרסה עיבדו יהודה קיסר ויצחק אסולין.
הזמרת קרולינה ביצעה את השיר, בליווי הבדרן שלמה בראבא על אקורדיון .
בשנת 2013, חידש הזמר גיא לוי את השיר לאלבום האוסף "פֶּן - מוזיקה חדשה לשירי אלכסנדר פן".
אסף מינצר
אסף מינצר (נולד בשנת 1979) הוא ראש המועצה המקומית אלקנה מאז שנת 2013.
מינצר נולד באלקנה להורים שהיו ממייסדי היישוב. למד בישיבת "נתיב מאיר" ולאחר מכן בישיבת ההסדר בקריית שמונה. שירת כקצין בחיל התותחנים וכמודיע נפגעים. הוא למד משפטים באוניברסיטת חיפה ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. היה פעיל בפורום המשפטי למען ישראל.
בשנת 2013 מינצר זכה בבחירות לראשות המועצה לאחר שקיבל כ-1,006 קולות, שהם כ-57.7% סך הבוחרים. ב-2018 זכה בכהונה שנייה עם כ-87% מהקולות. סיעתו קיבלה חמישה מתוך תשעת המושבים במועצה.
בזמן כהונתו היה מינצר פעיל למען קבלת תוכנית המאה, זאת בניגוד לעמדת חלק מראשי הרשויות ביהודה ושומרון. בנוסף על כך, פעל מינצר למען הקמת בית עלמין בסמוך ליישוב, ונגד איחוד עם הרשויות המקומיות באזור (לבסוף אכן אלקנה לא צורפה למועצה המקומית שער השומרון, שאיחדה את שערי תקווה ועץ אפרים).
חיים חדד
ממשלת הונגריה
ממשלת הונגריה (בהונגרית: Magyarország Kormánya) היא הרשות המבצעת בהונגריה. היא מובלת על ידי ראש הממשלה, ומורכבת משרים שונים. ראש הממשלה נבחר על ידי האספה הלאומית. בדרך כלל ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט. ראש הממשלה בוחר את שרי הממשלה והוא היחיד שיכול לפטרם. הממשלה מפוקחת ומבוקרת על ידי הנשיא והפרלמנט.
מאז סתיו העמים הפוליטיקה ההונגרית מנוהלת במערכת רב-מפלגתית. הבחירות האחרונות לפרלמנט בהונגריה התקיימו ב-8 באפריל 2018. בחירות לפרלמנט אלה היו שמיניות מאז נפילת הקומוניזם ב-1990. היו אלו גם הבחירות השניות על פי החוקה החדשה של הונגריה שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2012. בבחירות אלו המצביעים בחרו 199 חברי פרלמנט במקום 386. כתוצאה מבחירות אלו, הממשלה הורכבה על ידי מפלגת הימין פידס.
יהודי צנעא
חירב'ת שיבתין
טוני גונזלס
ארנסט אנתוני "טוני" גונזלס השני (באנגלית: Ernest Anthony "Tony" Gonzales II; נולד ב-10 באוקטובר 1980) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-23 של מדינת טקסס. טרם היבחרו לקונגרס האמריקאי בבחירות 2020, שירת גונזלס בצי ארצות הברית.
ביוגרפיה.
גונזלס נולד באוקטובר 1980, וגדל בסן אנטוניו ובערים דיוויין וקאמפ ווד שבטקסס. באוניברסיטת קיימברידג' השלים לימודי תעודה, ובמכללת אקסלסיור (Excelsior College) השוכנת באולבני שבניו יורק קיבל תואר ראשון. כמו כן, הוא בעל תעודת בוגר אוניברסיטה בלימודים חקיקתיים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון ותואר שני מהאוניברסיטתה הציבורית האמריקאית. הוא גם בוגר תוכנית דוקטורט באוניברסיטת דרום מיסיסיפי, שם התמחה בפיתוח בין-לאומי, לימודי ביטחון לאומי ופוליטיקה.
בשנים 1999–2019 שירת גונזלס בצי ארצות הברית, ופרש משירות פעיל בדרגת נגד ראשי. גונזלס היה קריפטוגרף מיומן, והוצב במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. בין היתר שירת גם בטמפה שבפלורידה ובאיי הוואיי. גונזלס שירת גם במשרד לענייני חקיקה של הצי, אשר מקשר בין מפקדת הצי לקונגרס האמריקאי ולמחלקת הצי של ארצות הברית.
במהלך שירותו היה עמית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית במשרדו של הסנאטור מרקו רוביו בגבעת הקפיטול, ועבד כעוזר פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מרילנד.
בבחירות 2020 גונזלס התמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-23 של טקסס. בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית גבר על יריבו ראול רייס, לאחר ספירה חוזרת של קולות הבוחרים. גונזלס זכה לתמיכת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ולנציג המחוז הפורש ויל הארד. ביום הבחירות הכלליות ניצח את גינה אורטיז ג'ונס, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, ונבחר אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. כהונתו החלה בראשית ינואר 2021.
Live For
Live For הוא סינגל של הזמר הקנדי דה ויקנד, מתוך אלבום הבכורה שלו, "Kiss Land", בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק. השיר יצא לאור ב-20 באוגוסט 2013, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-47 במצעד שירי ה-R&amp;B\היפ הופ. נכון לינואר 2021, השיר צבר למעלה מ-72 מיליון השמעות בספוטיפיי.
רקע.
ב-27 ביולי 2013, דה ויקנד פרסם תמונה שלו עם דרייק עובדים יחד באולפן, והפיג את שמועות העבר כי השניים במריבה.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר יצא לאור ב-11 בספטמבר 2013.
האופוזיציה הרוסית
האופוזיציה הרוסית או האופוזיציה לפוטין הוא כינויה של תנועת ההתנגדות לממשלתו של הנשיא ולדימיר פוטין ברוסיה בין מפלגות האופוזיציה הפרלמנטרית בדומה הממלכתית לבין ארגוני האופוזיציה השונים שאינם האופוזיציה הממסדית. בעוד הראשונים נתפסים ברובם כנאמנים פחות או יותר לממשלה ולפוטין, האחרונים מתנגדים לממשלה ובעיקר אינם מיוצגים בגופים ממשלתיים. המפלגות הגדולות הנחשבות לחלק מהאופוזיציה הלא-ממסדית הם יאבלוקו ומפלגת החופש העממי, יחד עם מפלגת רוסיה של העתיד הלא רשומה. קבוצות אופוזיציה בולטות אחרות כללו את המועצה לתיאום האופוזיציה הרוסית (2012–2013) ורוסיה האחרת (2006–2011) וכן ארגונים לא ממשלתיים שונים.
תומכי האופוזיציה משתנים מבחינת האידאולוגיה הפוליטית והם כוללים מליברלים וסוציאליסטים ועד ללאומנים ומונרכיסטים כמו גם אישים א-פוליטיים. הם מאוחדים בעיקר בהתנגדותם לנשיא פוטין והשחיתות בממשל הפדרלי. עם זאת, חוסר אחדות בתוך האופוזיציה מפריע לביצור מעמדה. יתר על כן, חברי האופוזיציה המובילים הפכו למטרות לאלימות, כולל התנקשויות והטרדות, שלטענתם ניתן לייחס לממשלתו של ולדימיר פוטין. אנשי האופוזיציה טוענים גם כי הועברו מספר חוקים ואמצעים אחרים שננקטו על ידי ממשלתו של הנשיא פוטין כדי למנוע מהם הצלחה כלכלית בבחירות.
רקע.
מרבית ארגוני האופוזיציה שאינם תלויים בקרמלין נתקלים בחוק מגביל בנושא מפלגות פוליטיות, סירובים לרישום על ידי משרד המשפטים, צנזורה בתקשורת ההמונים ובעיקר בערוצי טלוויזיה פדרליים. לדברי ולדימיר ריז'קוב, "בארבע השנים האחרונות (כלומר משנת 2007) מסיבה" פורמלית זהה "נדחו רישום של תשע מפלגות פוליטיות - משמאל לימין. ולא נרשמה אף מפלגה חדשה. ברוסיה המודרנית זה לא אפשרי".
כתב הגרדיאן לוק הארדינג ציין כי במהלך שנות האלפיים לאומנים רוסים וקבוצות אולטרה-לאומניות היו אולי האופוזיציה הימנית המשמעותית ביותר לממשלת פוטין.
מאז 2012 על המפגינים בעד בחירות הוגנות הוחל המונח "האופוזיציה של הסרט הלבן", כאשר הם ענדו סרטים לבנים כסמל.
פעולות האופוזיציה.
הפצת דיווחים נגד פוטין: האופוזיציה הרוסית ובייחוד אלכסיי נבלני פרסמו כמה דיווחים על הנשיא שנועדו לערער את המוניטין שלו.