על שמו של הרלן נקרא בית ספר תיכון ציבורי בשיקגו, ובית ספר תיכון בסן אנטוניו שבטקסס. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. ב-1994 הקים סנטר קולג', שהרלן נמנה עם בוגריו, משרת פרופסורה בממשל על שמו. בית הספר למשפטים של אוניברסיטת לואיוויל הקים על שמו קרן מלגות.
ב-1906 תרם הרלן עותק של תרגום המלך ג'יימס לבית המשפט העליון. עותק זה נודע כ"תנ"ך של הרלן" ועד היום הוא נחתם על ידי כל שופטי בית המשפט העליון לאחר השבעתם.
Philodendron gigas
Philodendron gigas הוא מין צמח, מסוג פילודנדרון, בעל עלי ענק קטיפתיים (הטרף מגיע עד ל-1.25 מטר), אנדמי לפנמה. הוא מסוגל לטפס על עצים עד לגובה של 20 מטר. הצמח פורח בעונת הגשמים של פנמה המתחילה בחודש יולי ונמשכת כארבעה חודשים. הפרחים לבנים ונוטים לאדום בקצותם. החלק הפנימי של המתחל מתחלף בין אדום כהה לסגול.
קרפה דיים
קַרְפֶּה־דִיֶים (מלטינית: Carpe diem) הוא ביטוי הלקוח מתוך שיר של הורטיוס, שפירושו המקובל הוא "נצל את היום". הביטוי מהווה מעין מוטו הקורא לבני האדם לנצל היטב כל יום ויום. על אף שבדרך כלל משמעות המילה "carpe" היא "הרם" או "לקט", ועל כן גם מקובל הנוסח "קטוף את היום". בהקשר זה הכוונה במילה היא דווקא במובן מעט שונה של "תהנה מ-" או "נצל את...".
בשירו של הורטיוס הביטוי הוא חלק מהמשפט המלא "Carpe diem quam minimum credula postero" - "נצלי את היום וסמכי כמה שפחות על העתיד". כשהשיר ממליץ להפיק את המרב מן היום הנוכחי, ולנצל את ההזדמנויות כעת ולא לדחות זאת למועד מאוחר יותר.
ביטויים קשורים.
בעת העתיקה.
בעלילות גילגמש, מנסה סידורי להניא את גילגמש ממסעו להשגת חיי נצח. על פי סידורי ייעודו של גילגמש הוא דווקא ליהנות מהחיים העכשוויים ומההנאות היומיומיות.
בתנ"ך.
הפסוק דומה לביטוי הלטיני. זאת על אף שהנביא ישעיהו מזכיר את הביטוי דווקא בהקשר שלילי, והביטוי משמש כביקורת על בני ישראל ועל חוסר התכלית בחיים ללא אמונה. על פי ישעיהו יחסו של הקב"ה להתנהגות מעין זו היא .
ביטוי דומה נוסף מוזכר במגילת קהלת. שם הפסוק קורא . יש שהסבירו שפסוקים אלו אינם מבטאים גישה הדוניסטית, אלא גישה הקוראת אף היא לחיים עם שאיפה למעשים טובים ולחיפוש תכלית ומשמעות; זאת לאור הפסוק החותם את הספר: . עם זאת, יש טענה שהפסוק האחרון הוא תוספת מאוחרת לגוף הספר המקורי, או שהוא בכוונה מבטא מסר שונה מזה של פרק ט.
בחז"ל.
במשנה במסכת אבות טובע הלל הזקן את האימרה המפורסמת . בנוסף ישנם את דברי רבי טרפון: .
בלטינית.
הביטוי "collige, virgo, rosas" ("קטפי, בתולה, את הוורדים") מופיע בסוף השיר "De rosis nascentibus". הביטוי קורא לבני הנעורים ליהנות מהחיים לפני שהם נגמרים.
ביטוי דומה אך שונה במהותו ובמסר המועבר בו הוא "ממנטו מורי" ("זכור למות") ששימש ברומא העתיקה באירוע הטריומף שנערך עם שובו של המצביא המנצח משדה הקרב. על אף שהביטוי מוזכר בנימה דומה לזו של "קרפה דיים", נראה כי הוא מתקשר דווקא לתחושת אחריות וענווה שצריכה לנווט את האדם בחייו. כך ששתי האימרות יכולות לייצג גישות הפוכות לחיים: בעוד ש"קרפה דיים" מייצג זרימה חסרת דאגות בחיים, "ממנטו מורי" מסמל גישה אחראית ומלאת ענווה כלפי הקיום האנושי.
קו-מחשבה זה מופיע במקומות נוספים בספרות הרומית, אודה אחרת של הורטיוס מכילה את השורה הידועה , ובתרגום לעברית: "עכשיו צריך לשתות, עכשיו צריך לרקוד בחופשיות (מילולית "לרקוע ברגל חופשיה") על האדמה". הורטיוס מסביר, בהמשך השיר, שעכשיו הזמן, מכיוון שבחיים שלאחר המוות, לא נוכל לשתות או לרקוד - דוגמה מובהקת לקרפה דיים.
בספרות ימי הביניים.
ניתן לראות נושא זה גם ברבעיאת (המרובעים) של עומר ח'יאם, סטנזה XXXV: "כשעודך בחיים, / שתה! - כי, ברגע שתמות, לעולם לא תחזור." (תרגום חופשי.)
המנון הסטודנטים "גאודיאמוס איגיטור" מייצג אף הוא את התפיסה של מיצוי החיים עד תומם בעוד האדם צעיר.
כיום.
אנשים רבים משתמשים בביטוי YOLO, שמשמעותו דומה והוא אומר: "You Only Live Once". הכוונה של YOLO היא שיש לנצל את החיים היטב. למרות שמקור הביטוי במחזה משנת 1774, הביטוי צבר פופולריות בזמן האחרון (בעיקר על ידי בני נוער).
האדיקט של מילאנו
כהנמן
כהנמן הוא שם משפחה שמקורו מיידיש ומשמעותו כהן.
מועדון הכדורגל אוטרכט
האמה העליונה
האמה העליונה היא אמת מים, ששימשה כחלק ממערכת אספקת המים לירושלים בתקופת בית שני ובתקופה הרומית. מוצא האמה היה בבריכות שלמה ליד בית לחם, והיא הסתיימה ככל הנראה באזור ארמון המלך הורדוס ושער יפו בירושלים. האמה כונתה "האמה העליונה" מפני שעברה בתוואי טופוגרפי גבוה יותר מהאמה התחתונה שנבנתה לפניה, בתקופה החשמונאית. האמה התחתונה התחילה אף היא באזור בית לחם, ושתי האמות גם יחד סיפקו כמיליון מ"ק מים בשנה לירושלים.
הרקע לבניית האמה.
בתקופת בית שני הייתה ירושלים מרכז שלטוני ודתי, והתפתחה במהירות, בהתאם לטכנולוגיה הרומית. רמת החיים בעיר עלתה מאוד, ותושביה נזקקו למים רבים לשתייה, לרחצה, לטהרה, ועוד. תפעול בית המקדש דרש אף הוא כמות רבה של מים לניקיון ולפולחן. מעיין הגיחון, שהיה עד אז מקור המים המרכזי של העיר, לא הספיק עוד, ומצוקת המים בירושלים הייתה קשה. הדבר בא לידי ביטוי בעיקר במועדי העלייה לרגל בשלוש הרגלים - פסח, שבועות וסוכות - שבהם פקדו את ירושלים מאות אלפי מבקרים, וצרכו כמות מים גדולה.
הראשונים שהגו את הרעיון להביא מים ממרחקים בכוח הכבידה היו החשמונאים, שבנו את האמה התחתונה במאה הראשונה לפנה"ס מאזור בית לחם להר הבית בירושלים. הם התבססו על טכנולוגיה שהגיעה באותה עת לשיאה באימפריה הרומית, בעקבות חציבת מנהרות לכריית נחושת ומתכות אחרות. הרומאים היו הראשונים שהשתמשו בשפע של מים כחלק מתרבות הפנאי שלהם, כולל בבתי מרחץ, בלטרינות, במזרקות, וכדומה. מפעלי המים הרומיים התאפשרו גם הודות לשכלולים טכנולוגיים נוספים, כמו המצאת הבטון, ובניית קשתות וקמרונים.
למרות הצלחתה הכבירה של האמה החשמונאית, בתוך כמה עשרות שנים היא כבר לא הספיקה לכל תושבי ירושלים, שהלכה וגדלה בקצב מהיר. שליטי ירושלים נאלצו אפוא למצוא פתרון מהיר לאספקה רבה יותר של מים לכל חלקי העיר.
תוואי האמה ותבניתה.
בניגוד לאמה התחתונה, שקיבלה את מימיה מעין עיטם הסמוך לבית לחם, מי האמה העליונה הגיעו ממעיינות גוש עציון הרחוקים יותר מירושלים, אך גבוהים יותר מבחינה טופוגרפית. שתי אמות נפרדות שימשו לצורך איסוף מי מעיינות אלו: אמת הערוב בבקעת ערוב וסביבותיה, ואמת הבִּיאר התת-קרקעית, שעברה בערוץ נחל הפירים (ואדי אל-ביאר). שתי האמות הזרימו מים לבריכות אגירה מדורגות זו תחת זו ליד עין עיטם, הנקראות בריכות שלמה. אמת המים העליונה יצאה מהבריכה העליונה, בעוד שעודפי המים נשפכו לבריכות שתחתיה.
אורך האמה העליונה היה כמחצית מאורך האמה החשמונאית - כ־13 קילומטרים בלבד. היא עברה בתוואי גבוה יותר מבחינה טופוגרפית, לאורך קו פרשת המים הארצי. רוב האמה העליונה נהרס וחלקיה נשדדו, אולם נמצאו קטעים בודדים שלה פה ושם. הקטע הראשון נמצא ליד הכביש לארטאס בדמות כמה עשרות מטרים של תעלה חצובה בסלע; סמוך לבתים הדרומיים של בית לחם נתגלו שרידים של האמה בנויים בבנייה נמוכה; קטע של כ-300 מטרים מהאמה השתמר ליד קבר רחל, וכן קטע של כמה מטרים בודדים צפונית-מזרחית לו. קטעים אלה מלמדים כי הידע הטכנולוגי בעת בניית האמה העליונה היה מפותח יותר מאשר בתקופה החשמונאית, ולכן הצליחו בוני האמה להימנע מפיתולים ואילוצים טופוגרפיים. הם העבירו את המים בתעלה ישרה למדי, שנחצבה בחלקה בסלע, ובמקומות אחרים הועברה על פני גשרים וקטעי בנייה.
ליד קבר רחל הועברו המים דרך צינור אבן ששימש כ'סיפון' על בסיס עקרון חוק הכלים השלובים: תנועת המים בצינור יצרה לחץ, בעזרתו צנחו המים מצדה האחד של הבקעה לגובה של 740 מטרים, ועלו בצדה השני לגובה של כ-780 מטרים. צינור זה נמתח לאורך של כ־2-3 קילומטרים, אך מרבית חלקיו נשדדו לשימוש משני בדורות הבאים. נראה כי האמה חצתה גם את עמק רפאים באמצעות 'סיפון', אולם עדויות לכך לא נמצאו.
האמה עברה לאורך תוואי דרך חברון של ימינו, המשיכה דרך משכנות שאננים והגיעה לאזור שכונת ממילא. במהלך חפירות ההצלה בממילא נתגלה קטע של כמה מטרים מן האמה העליונה, כשהוא מקורה בלוחות אבן. קטע זה כוסה, והוא קבור עתה תחת המדרחוב החדש, ליד 'בית הרצל'. משם המשיכה האמה ונכנסה לעיר העתיקה באזור שער יפו.
תיארוך ושימוש.
בריכות שלמה נבנו בשלבים, והן כוללות שלוש בריכות וחמש אמות-מים: שתי אמות שסיפקו מים לבריכות (אמת הערוב ואמת הביאר) ושלוש אמות שיצאו מהן (האמה העליונה, האמה התחתונה ואמת המים להרודיון). עקב כך, קשה לתארך בוודאות את כל חלקיו של מפעל המים האדיר הזה, וסביר להניח כי הוא נבנה בשלבים.
הורדוס - המאה הראשונה לפנה"ס.
הדבר נכון גם לגבי האמה העליונה: נטיית החוקרים (כמו ד"ר דוד עמית למשל) היא לייחס את ראשית בניית האמה למלך הורדוס, בשלהי המאה הראשונה לפנה"ס. תיארוך זה מתבסס על המאמץ הגדול שהושקע ביצירת אמה בתוואי טופוגרפי גבוה, תוך איסוף מים ממעיינות מרוחקים. התוואי הביא חוקרים רבים למסקנה כי יעדה הסופי של האמה לא היה הר הבית, הנמוך יחסית, אלא ארמונו של הורדוס והעיר העליונה באזור ארמון שער יפו, השוכנים באזור הגבוה ביותר בירושלים. עם זאת, יש הסוברים כי התוואי הגבוה נועד בסך הכל לאפשר בנייה קצרה ונוחה לאורך קו פרשת המים, וכי גם האמה העליונה הגיעה בסופו של דבר להר הבית.
פונטיוס פילטוס - המאה הראשונה לספירה.