בשנת 711 הכניעו המורים את הויזיגותים, הרסו את העיר ובנו אותה מחדש תחת השם "אל-קלעה" (מבצר בערבית) על גבעה סמוכה. היום גבעה זו נקראת Alcalá la Vieja, או אלקלה הישנה. עם כיבוש העיר על ידי המוסלמים החלה ירידה חדה במעמדה של העיר. ב-3 במאי 1118 העיר נכבשה מחדש על ידי הנוצרים מטולדו וצורפה לממלכת קסטיליה. הם העדיפו את האתר המקורי וזנחו את המצודה הערבית. תחת שלטון נוצרי, העיר כללה בתוכה רובע מוסלמי ורובע יהודי עד סוף תקופת הכיבוש ושימשה עיר הארחה למלכי קסטיליה במסעם דרומה.
בשנות ה-80 של המאה ה-15 ניהל קולומבוס בעיר את פגישתו הראשונה עם מלכי ספרד, פרדיננד ואיזבל.
העיר נפגעה קשה בזמן מלחמת האזרחים הספרדית.
אתרים.
מרכז העיר ההיסטורי, שבו נמצא הרובע ההיסטורי, נשאר ביסודו ימי-ביניימי, עם הרבה רחובות עקלקלים וריצוף אבנים, ובניינים היסטוריים. הוא מאופיין בבניינים נמוכים בסגנון תור הזהב של ספרד.
הקתדרלה.
נבנתה בשנים 1497-1514, הכנסייה מכילה את שרידיהם של יוסטוס ופסטור. הקתדרלה עמדה במקום בו כנסייה קטנה נבנתה עוד בשנת 414 ונהרסה על ידי המורים. הקתדרלה הוכרזה כמבנה לאומי עוד בשנת 1904 אך נהרסה ונשרפה בזמן מלחמת האזרחים הספרדית.
האוניברסיטה.
אוניברסיטת אלקלה נוסדה בשם "אוניברסיטת קומפלוטנסה" (ע"ש שמה המקורי של אלקלה) על ידי הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס בשנת 1499 בהסתמכו על אוניברסיטה שהוקמה עוד בשנת 1293 על ידי המלך סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה.
ב-1836 הועברה האוניברסיטה למדריד מסיבות כלכליות, וב-1977 נפתחה אוניברסיטה חדשה בבניינים הישנים המקוריים שברובע ההיסטורי של אלקלה.
אקלים.
האקלים במקום הוא אקלים ים תיכוני יבשתי, עם חורף קר ויבש וקיץ חם ויבש, כאשר מרבית הגשמים יורדים בעונות המעבר. הטמפרטורה יכולה לנוע ממתחת לאפס בדצמבר ועד 40 מעלות ביולי אוגוסט.
אלקלה
אלקלה דה אנרס
אלקלה דה הנרס
אלקאלה דה הנארס
דמיטה
50 המסעדות הטובות בעולם
50 המסעדות הטובות בעולם - שקרוי גם פיפטי בסט בקיצור - הוא סקר שעורך מגזין המסעדנות הבריטי Restaurant, שתוצאותיו מתפרסמות מדי שנה כרשימה של 50 המסעדות הטובות ביותר בעולם. כן מתפרסמת רשימה נוספת של המסעדות שלא זכו להיכלל ברשימה הראשונה, אך הגיעו למקומות ה-51 עד ה-100. הסקר מבוסס על משאל בינלאומי הנערך בין שפים ומבקרי מסעדות. המשאל נערך מדי שנה בחודש אפריל מאז שנת 2002.
החל משנת 2010 ועד 2012 זכתה במקום הראשון מסעדת נומה מדנמרק.
משנת 2006 ועד 2009 זכתה במקום הראשון מסעדת "אל בולי", השייכת לשף פראן אדריה וממוקמת בקוסטה בראווה, קטלוניה שבספרד; היא ירשה את מקומה של מסעדת "הברווז השמן" (The Fat Duck) האנגלית, השייכת לשף הסטון בלומנטל. מטבחן של שתי המסעדות האחרונות מבוסס על גסטרונומיה מולקולרית. רוב המסעדות ברשימה מגישות אוכל של מטבח עילי לפי המסורת הצרפתית.
המשאל מורכב מקולות של 'אקדמיית 50 המסעדות הטובות ביותר'.
העולם מחולק לאזורים, על כל אזור ממונה יושב ראש, שהוא מומחה קולינרי לאותו אזור של העולם. יושבי הראש הללו בוחרים בפאנל מצביעים, שכולל בסך הכול 4,030 מצביעים.
יושב הראש של אזור ישראל הוא עיתונאי הקולינריה רועי ירושלמי.
אין רשימת מועמדים; כל חבר בפאנל המצביעים הבינלאומי בוחר בחמש מסעדות. הוא יכול להצביע לשתי מסעדות באזור המגורים שלו, יתר הבחירות חייבות להיות לאזורים אחרים. אף מצביע אינו רשאי להצביע עבור המסעדה שלו, והבוחרים חייבים לאכול במסעדות בהן בחרו לא מוקדם מ-18 החודשים שקדמו לסקר.
רשימת המסעדות לא כוללת קריטריון מוקדם כמו זה של מדריך מישלן האדום או מדריכים אחרים. הדבר מאפשר למסעדות עממיות יחסית כמו Momofuku Ssam Bar, אסאדור אטשברי וסנט ג'ון להיכלל ברשימה, לצד מסעדות יוקרה כמו The French Laundry או לז אמבסדור.
אהל
שנת אפס (פירושונים)
Return of Saturn
Return of Saturn ("שובו של סטורן") הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האמריקנית נו דאוט, שיצא לאור ב-11 באפריל 2000 בחברת ההקלטות "Interscope Records". לאחר סבב ההופעות המוצלח לקידום האלבום "Tragic Kingdom", שנמשך לאורך שנתיים וחצי, כתבו חברי הלהקה עשרות שירים לאלבומם הבא, שבסופו של דבר הופק על ידי גלן באלארד. יצירת האלבום ארכה שנתיים, וכללה גם מחלוקות רבות בין חברי הלהקה וחברת ההקלטות.
האלבום משלב השפעות סקא פאנק ורגאיי מאלבומי הלהקה הקודמים, עם שירים איטיים יותר ובעלי מאפיינים בלדיים. המילים לחלק גדול מהשירים מתארות את השתוקקותה של הסולנית, גוון סטפאני, לחיים "רגילים", בניגוד למחויבותה לקריירה המוזיקלית.
עם שחרורו, זכה האלבום לביקורות נוגדות ממבקרי מוזיקה שונים. הוא הגיע למקום השני בבילבורד 200 (מצעד האלבומים של מגזין בילבורד), אבל לא עקף את מכירות האלבום הקודם, Tragic Kingdom. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים, אבל רק אחד מהם זכה למקום במצעד Billboard Hot 100. בטקס פרסי גראמי ה-43, זכה האלבום במועמדות לאלבום הרוק הטוב ביותר.
רשימות של הרבי מליובאוויטש
אסף ענברי
אסף ענברי (נולד ב-9 במרץ 1968) סופר ישראלי. זוכה פרס עגנון לאמנות הפרוזה לשנת תשפ"א.
ביוגרפיה.
ענברי נולד בקיבוץ אפיקים, הבכור מבין שלושה ילדים. ב-1988 פרסם בכתב העת "פרוזה" מסה ראשונה מפרי עטו שעסקה בעמוס עוז. שירת בגלי צה"ל, שם ערך את תוכנית הבוקר של אלכס אנסקי "שבע אפס שבע" ובמקביל החל לפרסם סיפורים ומאמרים בעיתונים רבים תחת שבעה שמות-עט שונים, ביניהם דוד בש, איתי לדרמן ויריב שכטר. בריאיון ברדיו עם יעקב אגמון הוא החשיב תקופה זו כתקופת הכשרה אינטנסיבית ביותר בכתיבה שסייעה לו רבות בהמשך דרכו. לאחר שסיים את שירותו הצבאי המשיך לפרסם סיפורים ומסות בעיתונים שונים במסגרת עבודתו בהם.
הוא למד ספרות כללית ופילוסופיה במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב. עבודת המוסמך שלו חקרה את "מבנה המציאות ביצירתו של נאבוקוב" והוגשה בשנת 2000. הוא המשיך ללימודי ספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן, שבה כתב עבודת דוקטור בהנחיית פרופ׳ אבידב ליפסקר בנושא: "הגותו הספרותית-תרבותית של ביאליק" (הוגשה בשנת 2008).
בשנת 2005 נישא לנעמי, ולהם שני בנים ובת.
אסף ענברי מתגורר בקיבוץ דגניה ב' (אך לא חבר בו) ומלמד במכללת כנרת, במכללת עלמא בתל אביב ובמרכז האקדמי שלם בירושלים. הוא פרסם מסות וסיפורים בכתבי עת ובעיתונים שונים.
ספריו.
ב-2009 יצא לאור רומן פרי עטו, "הביתה", המתאר את תולדותיו של קיבוץ אפיקים לאורך שלושה דורות. סגנונו של הספר חסכני, משפטיו קצרים, והוא גדוש בפעולות ומקמץ בתיאורי רגשות ומחשבות. כתיבה זו נאמנה לתפיסה התאורטית של ענברי על טיבה של הספרות העברית: "במשפט אחד: הספרות העברית, בגרעין מהותה, היא סיפורת-פעולה היסטורית-לאומית. כלומר סיפורת הנשענת על תפיסת הזמן כהיסטוריה, על תפיסת האדם כחלק מלאום, ועל תפיסת המציאות כסדרה של פעולות, ולא כמכלול של עצמים במרחב".
ספרו היה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס ספיר לשנת 2011.
ב-2018 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", ספרו "הטנק". הספר מתאר את פרשת הטנק בדגניה, שבמסגרתה ניטש ויכוח בין מגיני דגניה, מי עצר את הטנק. הסיפור מסופר מנקודות המבט השונות של הטוענים שעצרו את הטנק.
ב-2022 יצא לאור ספרו "הספר האדום" בהוצאת "ידיעות ספרים". הספר עוסק באישיותם ובהתפתחותם הרעיונית של יצחק טבנקין, מאיר יערי, יעקב חזן ומשה סנה, מנהיגי השמאל במדינת ישראל בעשורים הראשונים לתקומתה.
קישורים חיצוניים.
על "הביתה"
על "הטנק"
על מאמריו
אס קיי טירנה
התכנסות של סדרה
תובנה עסקית
כנסיית הגואל שעל הדם
כנסיית הגואל שעל הדם (ברוסית: Храм Спаса на Крови) היא כנסייה רוסית אורתודוקסית הממוקמת בסנקט פטרבורג שברוסיה. הכנסייה ידועה בסגנונה הרוסי הנאו-ביזנטי, והיא אחד מהאתרים הידועים ביותר בעיר. שמה הרשמי של הכנסייה הוא "קתדרלת התחייה של ישו" (Собор Воскресения Христова).
שמה של הכנסייה מתייחס לבנייתה באתר שבו נרצח הצאר אלכסנדר השני ב-13 במרץ 1881 (על פי הלוח היוליאני: ב-1 במרץ).
היסטוריה.
הקמת הכנסייה החלה בשנת 1883 בהוראת הצאר אלכסנדר השלישי, לזכרו של אביו, (הצאר אלכסנדר השני). עבודות הבנייה התקדמו באיטיות, והכנסייה הושלמה רק בשנת 1907 בתקופתו של הצאר ניקולאי השני. הכנסייה הוקמה במימון משפחת המלוכה ותורמים פרטיים, באתר ההתנקשות.
הכנסייה ממוקמת לצד תעלת גריבוידוב, במקום בו נזרק רימון יד לעבר מרכבתו של הצאר אלכסנדר השני. הצאר לא נפגע בהתפוצצות, אולם יצא ממרכבתו. מתנקש שני, איגנסי הרניוויסקי הטיל פצצה נוספת שפצעה את הצאר פצעי מוות (הרניוויסקי עצמו איבד את הכרתו ומאוחר יותר מת מפצעיו). הצאר הפצוע נלקח לארמון החורף בו הוא נפטר מספר שעות לאחר מכן.
לאחר הרצח הוקם באתר מזבח זמני, בעת שתוכנן מבנה הנצחה קבוע. הוחלט להקים את מבנה הכנסייה על הרחוב באתר בו אירעה ההתנקשות. לצורך כך הוצרה התעלה, על מנת שמקום ההתנקשות יהיה במרכז הכנסייה. המקום מסומן בכנסייה באבנים יקרות המקיפות את אבני הרחוב הפשוטות שעליהן נשפך דמו של הצאר.
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917 נבזזה הכנסייה וניזוקו עיטוריה. הממשלה הסובייטית סגרה את הכנסייה בראשית שנות ה-30. במהלך מלחמת העולם השנייה, בזמן המצור על לנינגרד, הכנסייה שימשה לאחסון גופות מתים ברעב והרוגים בהפגזות הגרמניות. הכנסייה עצמה גם נפגעה בהפגזות.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימשה הכנסייה כמחסן לאחסון ירקות (ובאותה עת זכתה לכינוי "הגואל שעל תפוחי האדמה").