בנוסף לפייס, יצירתה של דונובן נכללה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות אחרות כולל גלריית קרקוב ויטקין בבוסטון, גלריית ריינולדס בריצ'מונד, גלרי פרוטין בפריז, גלריית סטפן פרידמן בלונדון, וגלריה קווינט בלה ג'ולה.
תערוכות במוזיאונים.
דונובן הפיקה תערוכות רבות בקנה מידה גדול במוזיאונים. אחת הבולטות היא תערוכתה ב-2007 במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק. הפרויקט שנקרא Tara Donovan at the Met, היה הפרויקט הרביעי בסדרת פרויקטים עם אמנים עכשוויים שהוזמנו על ידי המוזיאון. היא הפיקה את המיצב site-responsive באמצעות גלילי צלוטפים (Mylar tape) שהודבקו באשכולות על כל קירות הגלריה, שהקיפו את הצופים בחוויה פנומנולוגית משתנה בזמן שהם נעים בחלל.
יצירתה של דונובן הייתה גם חלק מהתערוכה שנקראה Material Matters שאירח מוזיאון קורנל הרברט פ. ג'ונסון לאמנות ב-2005. התערוכה הציגה עבודות של 20 אמנים שהדגישו "חומר ותהליך" אך גם שאבו ערכים מהאמנות המושגית והמינימליסטית של שנות ה-60 וה-70. העבודה של דונובן שהוצגה בתערוכה הייתה קובייה שנעשתה אמצעות אלפי סיכות שהוחזקו יחד על ידי כוח החיכוך וכוח המשיכה המגנטי.
בשנת 2008, דונובן השתתפה בתערוכת סקר הראשונה שלה שהופקה על ידי המכון לאמנות עכשווית, בוסטון . התערוכה נדדה למרכז האמנות של סינסינטי, למרכז האמנות של דה מוינס, ולמוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו בין השנים 2008 ו-2009. דונובן גם הציגה לקהל המוזיאונים פרויקטים חדשים כגון "ללא כותרת (Mylar)". (פרויקט זה הוזמן עבור אוסף האמנות של Lever House ).
בשנת 2010, דונובן עבדה עם מוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות והפיקה את המיצב Tara Donovan: Untitled, בנוסף, הזמין המוזיאון גרסה בקנה מידה גדול של המיצב Untitled (Mylar), שהפך לחלק מאוסף המוזיאון.
בשנת 2012, דונובן הוזמנה על ידי מוזיאון האמנות של מילווקי להשתתף בסדרת פרויקטים של אמנים עכשוויים. בהזדמנות זו היא הקימה מיצב פיסולי חדש של מוטות אקריליים שקופים שהורכבו ליחידות גבישיות דוקרניות.
תערוכת המוזיאונים האירופית הראשונה של דונובן אורגנה ב-2013 על ידי מוזיאון Arp בעיר רמאגן , גרמניה. בשיתוף עם מוזיאון לואיזיאנה לאמנות מודרנית בהומלבאק , דנמרק. התערוכה הציגה דוגמאות מהמיצבים והפרויקטים הפיסוליים שלה שהופקו במהלך חמש עשרה השנים שקדמו לתערוכה.
בשנת 2015, דונובן הוזמנה על ידי האוצרת אנדריאה גרובר להשתתף ביוזמה של מוזיאון פאריש, מניו יורק להציג סדרה של פרויקטים של אמנים עכשוויים המתייחסים לארכיטקטורה, ההקשר ותנאי הסביבה של המוזיאון. דונובן הציגה עבודות חדשות הקשורות לניסויים שלה בסלינקי (צעצוע ילדים) כחומר פיסולי. האמנית גם הוזמנה להשתתף בתערוכה הראשונה שלה בבריטניה ב-Jupiter Artland סקוטלנד, שם הציגה מיצב קיר המורכב מסלינקי. תערוכת 2018 Hyperobjects at Ballroom Marfa - שנאצרה בשיתוף עם טימותי מורטון - הציגה את עבודתה של דונובן במסגרת מושגית רחבה של זמן גאולוגי.
בשנת 2018 המיצבים של דונובן במוזיאון לאמנות עכשווית, דנבר התפרשו על כל הבניין שעוצב על ידי דייוויד אדג'אי. האוצרת נורה אברמס שילבה את העבודות הדו-ממדיות והתלת-ממדיות הישנות והעדכניות יותר של דונובן על מנת לפתוח תחומים חדשים להתעניינות הצופים. התערוכה, שכללה גם פיסול, רישומים, עבודות על נייר, עוררה תשומת לב לדרך העיצוב המיוחדת של דונובן.
אוספים ציבוריים נבחרים.
העבודות של טרה נמצאות באוספים רבים להלן רשימה חלקית:
מטרופולין ירושלים
מטרופולין ירושלים (נקרא גם ירושלים רבתי) היא מטרופולין בישראל עם אוכלוסייה של כ-1,253,900 תושבים. זוהי המטרופולין השנייה בגודל אוכלוסייתה בישראל, אחרי גוש דן (מטרופולין תל אביב), וגדולה ממטרופולין חיפה וממטרופולין באר שבע.
כמו כן, בגלל המצב הפוליטי המורכב של ישראל ושל ירושלים עדיין לא הוגדרו גבולותיה של מטרופולין ירושלים.
אוכלוסייה.
נתוני האוכלוסייה במטרופולין ירושלים לשנת 2016:
סביבה.
את אזור מטרופולין ירושלים משרת הפארק המטרופוליני, פארק ירושלים.
אבטיח מרובע
אבטיח מרובע (באנגלית: Square Watermelon) הוא אבטיח הגדל בתוך קופסה ומקבל צורת קובייה. אבטיחים מסוג זה נמכרים בעיקר ביפן ונחשבים יקרים מאוד. למרות צורתו הלא-טבעית, האבטיח גדל בצורה טבעית ואינו תוצר של הנדסה גנטית. יחד עם זאת, אבטיח זה אינו אכיל.
הסיבה לייצור.
אבטיח הוא פרי גדול, כבד, ומסורבל. כדי לפתור זאת, הומצא האבטיח המרובע ב-1978 על ידי מעצב גרפי יפני, למטרות אחסון קל יותר במקרר. האבטיח נמכר לרוב כמתנה למטרות קישוט ולא כמזון, משום שאינו אכיל באף שלב.
אבטיח מרובע נמכר ביפן במחיר של פי שלושה (נכון ל-2001) מאבטיח רגיל בחנויות יפניות ופונה בעיקר לקוחות סקרנים ועשירים. שיטת ייצור האבטיח המרובע רשומה כפטנט בארצות הברית.
אופן הייצור.
אבטיח מרובע גדל כמו אבטיח רגיל בתנאים של חקלאות בעל, ואוגר כמות מים גדולה בפירותיו, אך עוד כשהאבטיח קטן על הגפן, מניחים סביבו קופסה מרובעת העשויה פלסטיק או מזכוכית שקופה עם מסגרת ברזל המאפשרת לאור שמש להגיע לאבטיח, מגבילה את התפתחותו, וגורמת לו לקבל את צורת הקופסה.
כדי שהאבטיח יקבל את צורת הריבוע הוא נקטף בעודו בוסר, ולכן אינו אכיל באף שלב.
צורות נוספות.
אבטיח מרובע על פי רוב גדל בקובייה של 18 ס"מ רבוע, ומשקלו 6 קילוגרמים. מאז הצגתו לראשונה הוצגו אבטיחים בצורות רבות, כגון פרמידה, עיגולים ולבבות, תוך שימוש באותו אופן ייצור.
לאנס ברבר
לאנס ברבר (באנגלית: Lance Barber; נולד ב-29 ביוני 1973) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כג'ורג' קופר בספין אוף שלדון הצעיר.
ילדותו.
ברבר נולד וגדל בבאטל קריק שבמישיגן. הוא החל לגלות עניין במשחק מגיל 7, אחרי שצפה במחזמר גריז. לאנס ברבר החל במשחק פעיל בתיכון, והמשיך להשתתף בהפקות בקולג' קלוג בו למד.
קריירה.
אחרי שנה ב-Barn Theatre, עבר ברבר לשיקגו ועבד בחמש השנים הבאות בלהקת הקומדיה האלתורית של העיר השנייה. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס, שם קיבל את התפקיד הראשון בטלוויזיה בתוכנית On the Spot, תוכנית מערכונים מאולתרים ששודרה במשך חמישה פרקים בלבד ב-The WB.
ברבר מייחס את פריצת הדרך שלו לסדרה של HBO, הקאמבק של ליסה קודרו בה גילם את פאולי ג'י, כותב בטלוויזיה.
ברבר גילם את ג'ימי ספקרמן, בריון שהציק ללנרד הופסטטר בתיכון בפרק אחד של המפץ הגדול. בספין אוף של הסדרה, שלדון הצעיר, נבחר ברבר לשחק את ג'ורג' קופר אביו של שלדון. ברבר שיחק את ג'ורג' קופר גם בפרק "The VCR Illumination" של המפץ הגדול, בו גילם את אביו של שלדון שאף שמת זמן רב לפני תחילת שידור הסדרה, נמצאה קלטת ישנה שלו.
חיים אישיים.
ברבר מתגורר בלוס אנג'לס עם אשתו אלייזה שעובדת כשפית, והם מגדלים את שני ילדיהם.
ג'ון לנארד
ג'ון לנארד (באנגלית: John Leonard; 25 בפברואר 1939 - 5 בנובמבר 2008) היה מבקר ספרות, מבקר טלוויזיה, מבקר קולנוע ומבקר תרבות אמריקאי.
הוא כתב תחת שם העט קיקלופ (Cyclops) עבור הניו יורק טיימס ולייף.
ביוגרפיה.
לנארד גדל בוושינגטון הבירה, בקווינס, ובלונג ביץ', קליפורניה, שם סיים בית ספר תיכון. אמו, רות סמית', גידלה אותו כאם חד הורית. הוא התקבל לאוניברסיטת הרווארד וכתב בעיתון הקמפוס, הרווארד קרימסון. נשר מהלימודים באמצע השנה השנייה ללימודיו. לאחר מכן למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
על אף שדעותיו הפוליטיות היו שמאליות העורך השמרני ויליאם פ' באקלי קיבל אותו ב־1959 למשרה ראשונה בעיתונאות, בכתב העת שערך באקלי, "נשיונל ריוויו". שם עבד לצד אנשי ספר צעירים כמו ג'ואן דידיון, גארי וילס, רנטה אדלר וארלין קרוצ'ה. משם התקדם לנארד לתפקיד מנהל תחום דרמה וספרות של תחנת הרדיו KPFA בברקלי, שם העסיק את פולין קייל שהייתה אז בלתי ידועה, ולימים הפכה מבקרת קולנוע ידועה ומשפיעה, בעוד שלנארד עצמו שימש המבקר הספרותי של התחנה, והתענג על שטף העותקים המוקדמים שנשלחו אליו על ידי מוציאים לאור. בהמשך, עבד לנארד כמורה לאנגלית ברוקסברי, מסצ'וסטס, כמרכז איגודי עובדים של עובדי חקלאות מהגרים, וכמארגן קהילתי עבור תנועת המחאה נגד מלחמת וייטנאם, ובשנת 1967 הצטרף לסגל "New York Times Book Review". בשנת 1968, חתם לנארד על התחייבות של קבוצת סופרים ועורכים לסרב לשלם מיסים, במחאה נגד מלחמת וייטנאם.
העיתון קידם אותו למשרת מבקר ספרים יומי בשנת 1969 ובשנת 1971, בהיותו בן 31, קידם אותו לתפקיד עורך האחראי. ב־1975 הוא חזר לתפקיד מבקר ספרים יומי, ושיבח את יצירתן של סופרות כמו מקסין הונג קינגסטון ומרי גורדון. הוא היה המבקר הראשון שכתב על טוני מוריסון (לימים זוכת פרס נובל לספרות) והמבקר האמריקאי הראשון שכתב על גבריאל גרסיה מארקס, זוכה פרס נובל אף הוא. בין 1977 ל־1980, כתב לנארד טור שבועי בשם "חיים פרטיים", על משפחתו, חבריו וחוויותיו.