הקריירה שלו ככותב רומנים החלה ב-1961, עם פרסום רומן החלוץ הרחב שלו, "חלון פנורמי". ("דרך המהפכה", בשמו המקורי, על דרך האירוניה).
לאחר מכן לימד כתיבה באוניברסיטת קולומביה, בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק, באוניברסיטת בוסטון (שבה מצוי ארכיון עבודותיו), הנחה סדנאות סופר באוניברסיטת איווה, באוניברסיטת ויצ'יטה בקנזס, ובתוכנית המיוחדת לכתיבה מקצועית באוניברסיטה של דרום קליפורניה.
ב- 1962 הוא כתב תסריט קולנועי על פי "למטה בחשכה" של ויליאם סטורון.
ייטס ב-1969 כתב את התסריט ל-"הגשר על הרמגאן",סרט מלחמה בינוני למדי, בבימויו של ג'ון גילרמין.
התגרש פעמיים והיה אב לשלוש בנות. ב-1992 הוא נפטר בברמינגהאם שבאלבמה מנפחת הריאות.
בשנת 2003 נתפרסמה הביוגרפיה שלו, מאת בלייק ביילי, וזכתה לשבחים רבים,מסייעת בשיקום מעמדו והתעניינות חדשה בספריו.
עבודתו הספרותית.
הרומן הראשון של ייטס, "חלון פנורמי", היה מועמד סופי ל"נשיונל בוק אוורד" היוקרתי, בין היתר, לצד "מלכוד 22" של ג'וזף הלר. ייטס שובח בידי סופרים מגוונים כגון קורט וונגוט, דורותי פארקר, ויליאם סטורון, טנסי ויליאמס וג'ון צ'יוור.
הריאליזם החדש שלו היה בעל השפעה ישירה על סופרים כמו אנדרה דובוס, ריימונד קארבר, וריצ'רד פורד.
ב-1962 ראה אור קובץ סיפורים קצרים מאת ייטס בשם "אחד עשר סוגים של בדידות" ושבע שנים נוספות חלפו עד שהתפרסם ב-1969 הרומן השני שלו, "ההשגחה עליונה".
רומנים נוספים : "הפרעת השלווה" (1975), "מצעד הפסחא" (1976), "בית ספר טוב" (1978),
"לבבות צעירים בוכים" (1984).
הרומן האחרון שלו, עליו עבד שש שנים עד יום מותו, "זמנים לא בטוחים", לא ראה אור מעולם.
ייטס היה גם סופר של סיפורים קצרים. למרות זאת, רק סיפור אחד שלו הופיע במגזין "ניו יורקר" לאחר דחיות רבות. הסיפור "התעלה" פורסם מחדש באותו המגזין תשע שנים לאחר מותו וציין את פרסומו של אוסף הסיפורים הקצרים מאת ריצ'רד ייטס שיצא באותה השנה (2001). בימי חייו אף אחד מספריו לא מכר יותר משנים עשר אלף עותקים בכריכה קשה במהדורה הראשונה. עם זאת, בשנים האחרונות הוא זוכה להתעניינות רבה, ספריו מודפסים מחדש ו"חלון פנורמי" הפך בסיס לסרט הוליוודימשובח בבימויו של סם מנדס ובכיכובם של לנארדו דה קפריו וקייט וינסלט..
ספריו.
בתרגום לעברית:
י&quot;ג מידות שהתורה נדרשת בהן
סורת אל-אנשרח
שי&quot;ר
סורת הרוחה
יד-ושם
שתל דפיברילטור
אומפציט
אומפציט הוא מינרל אינוסיליקטי (סיליקט במבנה בצורת שרשרת) בגוון ירוק של סידן, נתרן, אלומיניום וברזל, השייך לקבוצת הפירוקסן.
תכונות.
הרכב.
נוסחת המבנה הכימי של האומפציט היא Ca,Na)(Mg,Fe2+,Fe3+,Al)Si2O6). הרכב זה מייצג שלב ביניים בין האוגיט העשיר בסידן לג'יידיט העשיר בנתרן, ולכן הגדרה נוספת של האומפציט היא תמיסה מוצקה של ג'יידיט (75%-25%), אוגיט (75%-25%) ואגירין (25$-0%). יסודות נוספים יכולים להצטרף להרכב. אומפציט-כרום ואומפציט-טיטניאן הם שני סוגים של אומפציט העשירים בכרום או בטיטניום.
קריסטלוגרפיה.
האומפציט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" formula_1, וחבורת סימטריות מרחבית "P2/n" או "C2/c". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=9.585, b=8.776Å, c=5.26Å, וגודלה של זווית β הוא 106.85°.
תכונות פיזיקליות.
האומפציט מופיע בטבע בדרך כלל כגרגירים משובצים במסת אם או כמסה חסרת צורה. הגבישים פריזמתיים בעל חתך ריבועי באורך של עד חמישה סנטימטרים. תופעת גבישים תאומים קיימת במינרל. לאומפציט יש פצילות טובה בשני כיוונים בזוויות של 87º ו-93º (פצילות אופיינית לקבוצת הפירוקסן), והוא נשבר בצורה דמוית קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית, 6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.36 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של האומפציט הם: nα=1.662-1.701, nβ=1.670-1.712 ו-nγ=1.685-1.723. גבישי האומפציט שקופים למחצה, וצבעם ירוק עד ירוק כהה, חסר צבע עד ירוק חיוור בשקף מנוסר. האומפציט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש. הוא נראה חסר צבע מזווית אחת, ירוק חיוור מאוד מזווית שנייה וירוק חיוור מאוד עד כחול ירקרק חיוור מאוד מזווית שלישית.
גילוי ומקור השם.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1815 במחשופי אקלוגיט של מכלול ההתמרה מינשברג (Münchberger Masse) על הרי וייסנשטיין (Weißenstein) כקילומטר וחצי מסטמבאך (Stammbach) בחבל פרנקוניה שבמדינת בוואריה שבגרמניה. מקור השם ביוונית, "אומפקס", שפירושו "ענבים בלתי בשלים", ניתן למינרל בשל הגוון הירוק האופייני לו.
שימושים.
לאומפציט אין כמעט שימוש מסחרי למעט השימוש המטעה כאבן החן ירקן. אבן חן זו אמורה להינתן לסלעים המורכבים מג'יידיט בלבד, אבל בשוק אבני החן מוכרים אבני "ירקן" הכוללות אומפציט בלבד.
מקור ותפוצה.
האומפציט הוא מרכיב עיקרי יחד עם פירופ בסלעי אקלוגיט והוא גם קיים בסלעים בעלי פאצייס צפחות כחולות (כלומר המכילים גלאוקופן) וסלעים מותמרים מהסוג UHP (כלומר שעברו התמרה בלחץ גבוה במיוחד UltraHigh-Pressure). הוא קיים גם בקסנוליתים של אקלוגיט בצינורות קימברליט.
האומפציט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את עמק אאוסטה (Val d'Osta) ואיבראה באיטליה; הוף (Hof) בסמוך לביירוית בבוואריה שבגרמניה; בצינורות היהלומים של יקוטיה שברוסיה; בקימברלי שבפרובינציית הכף הצפונית שבדרום אפריקה; באוהמי במחוז ניאיגטה ביפן; ובחצי האי טיבורון (Tiburon) במחוז מארין (Marin) בקליפורניה שבארצות הברית.
פראגוסטו
פראגוסטו (איטלקית Ferragosto) הוא חג פופולרי באיטליה, הנחגג ב-15 באוגוסט.
ליום החג אין משמעות דתית, אך מועדו ביום עלייתה של מרים אם ישו השמימה, לפי המסורת הנוצרית. פראגוסטו נחגג בבילוי בחיק הטבע, כשיש הנוהגים לשוב ביום החג מן העיר אל כפר המוצא שלהם, כדי לחוג את החג בחברת המשפחה המורחבת. מנהג אחרון זה הוא סיבת פקקי התנועה הבולטים ברחבי איטליה. נוהג נוסף האופייני לחג הוא משלוח ברכות מעובדים למעסיקיהם, הגומלים להם בשי לכבוד החג. מנהג זה היה כה מושרש, עד כי בתקופת הרנסאנס אף הוסדר בצווים אפיפיוריים.
מקור השם "פראגוסטו" בחג הרומי "פריאָיי אָוּגוסטי" (feriae Augusti, חגו של אוגוסטוס), שהונהג על ידי הפרינקיפס אוגוסטוס בשנת 18 לפנה"ס. החג מוזג עם חגים קודמים שחלו במהלך חודש אוגוסט, דוגמת הקונסואליה (Consualia) ב-23 באוגוסט, וכך נוצרה תקופה ארוכה של חגיגות ושל מנוחה, עם סיום העונה החקלאית המרכזית והקציר. במהלך תקופה זו התקיימו מרוצי סוסים בכל רחבי האימפריה הרומית, ואילו בהמות המשא כחמורים ואתונות זכו ב"חופש" ועוטרו פרחים. שרידים למנהגים אלה ניתן למצוא לאירועים שמתקיימים גם כיום, שהידוע שבהם הוא ה"פאליו של סיינה" החל מדי שנה ב-16 באוגוסט.
רוריק
רוריק (ברוסית: Рюрик, בנורדית: Rørik) היה שליט נובגורוד משנת 862 עד פטירתו בשנת 879. רוריק הוא המייסד של שושלת רוריק, ששלטה בשטחים שהיום הם רוסיה האירופית וחלקים מאוקראינה ובלארוס, במשך יותר משבע מאות שנים.
בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה מהמאה ה-12, רוריק הוזמן להיות מנהיג נובגורד על ידי התושבים המקומיים במטרה להפסיק מלחמות פנימיות. הוא בא בראש קבוצה גדולה שכללה גם את שני אחיו. האחים, טרובור וסינאוס קבלו תחת שליטתם אזורים בסביבת בלואוזרו ואיזבורסק. לאחר פטירתם, גם שטחים אלו הועברו לשליטת רוריק. רוריק התחתן עם אישה ממוצא סקנדינבי בשם אפנדה (Efanda). בנם, איגור, נסיך קייב היה בהמשך השליט של רוס של קייב. רוריק נפטר בשנת 879 והשליטה על השטחים עברה לאולג מנובגורוד שהיה קרוב משפחתו.
על שמו של רוריק נקראה סיירת משוריינת אשר פעלה בעיקר בצי הבלטי הרוסי במלחמת העולם הראשונה.
סברות באשר למוצאו.
קיימת אי-בהירות לגבי מוצאו של רוריק. בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה רוריק יסד ישוב באזור לדוגה. חפירות ארכאולוגיות שבוצעו במאה ה-20 מראות שישוב זה היה קיים כבר במחצית המאה ה-8 ומיושב על ידי תושבים ממוצא שוודי.
נכון להיום קיימות שתי תאוריות עיקריות לגבי מוצאו. האחת מדברת על מוצאו הסקנדינבי והשנייה על מוצאו הסלבי, ייתכן משבטים סלביים שגרו באותה תקופה באזור מקלנבורג. בנוסף לכך, ישנם היסטוריונים הטוענים כי הוא דמות מיתולוגית בלבד.
לגבי אחיו של רוריק, קיימת תאוריה שהם לא היו קיימים כלל. חלק מהיסטוריונים סבורים כי סינאוס הוא למעשה "משפחה" (sine hus בשוודית) וטרובור הוא "צוות נאמן" (thru varing בשוודית). כלומר, הכוונה הייתה שרוריק בא לנובגורוד עם המשפחה (שכללה גם אולג מנובגורוד) וצוות נאמן של לוחמים.
STS-53
STS-53 הייתה המשימה ה-15 של דיסקברי וה-52 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-2 בדצמבר 1992 ונמשכה קרוב לשבעה ימים.
תמר אבידר
תמר אֲבידר (20 ביוני 1930 – 9 בפברואר 2016) הייתה עיתונאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בשם תמר רובינוביץ בחיפה, ארץ ישראל לפני קום המדינה, הוריה עברתו את שם המשפחה אחר כך לרביב. אביה היה פועל בבתי המלאכה של הרכבת המנדטורית, וכל המשפחה, הורים ושלושה ילדים גרו בדירת חדר. הוריה הקפידו על חינוכה והיא נשלחה ללמוד בבית הספר הריאלי העברי, והייתה חברה ומדריכה בתנועת הצופים. פיקדה על תלמידים בבית ספרה במסגרת הפעילות נוער בהגנה. בשנת הלימודים האחרונה בתיכון, בשנת 1947, הצטרפה לפלמ"ח ושירתה בחטיבת יפתח, השתתפה בכיבוש צפת ובמבצע דני. לאחר המלחמה ייסדה עם חברי הגרעין שלה בצופים את קיבוץ פלמחים, אך עזבה לאחר זמן קצר.