הצגת הבכורה של מאדאם דה-סאד התקיימה ב-14 בנובמבר 1965 באולם קינוקוניה, טוקיו. ביים אותו טקאו מצורה והוא הופק בידי תיאטרון הספרות החדשה. יצוקו טאנאמי גילמה את דמותה של רנה; יושי מינאמי גילמה את דמותה של מאדאם דה מונטריי; הידקו מורמאצן גילמה את דמותה של אן; נצוקו קהארה גילמה את דמותה של הברונית דה-סימיאן; מיקי מאסאקי גילמה את דמותה של הרוזנת דה סנט-פונד; וג'אנקו מיאאוצ'י גילמה את דמותה של שרלוט.
ב-2008 הוצג המחזה בצרפת וזכה לתשבחות מהביקורת.
במרץ 2009 תיאטרון דונמאר ווירהאוס בלונדון העלה הפקה של המחזה בתיאטרון וינדהאמס, בבימויו של מייקל גרנדז'. כיכבו בו רוזמונד פייק (בתפקיד מאדאם דה סאד) וג'ודי דנץ' בתפקיד אמהּ, מאדאם דה מונטריי. שיחקו בו גם פרנסס ברבר, דברה פינדלי, ג'ני גאלוווי ופיונה בוטון. ג'ודי דנץ' נאלצה להיעדר ממספר הצגות לאחר שהיא מעדה בכניסת הבמה ונקעה את קרסולה. ממלאת מקומה, מרג'ורי הייוורד, החליפה אותה. כשדנץ' שבה לשחק ארבעה ימים לאחר הפציעה, היא נעזרה במקל הליכה.
מאדאם דה סאד
קפלטון
Tales of Mystery and Imagination
Tales of Mystery and Imagination הוא אלבום הבכורה של הרכב הרוק המתקדם, The Alan Parsons Project, שיצא לאור ב-1976. האלבום מתאפיין בצלילי סאונדסקייפס (soundscapes) אוונגרדים, הפך למצליח ונמכר בעותקים רבים. זהו אלבום קונספט כמו כל אלבומי הלהקה. הליריקה והמוזיקה באלבום ממחישים את סיפורי האימה והשירה של המשורר האמריקאי, אדגר אלן פו. שם האלבום בא משמו של הספר בעל אותו השם שהוא אוסף של יצירותיו של פו ויצא לאור ב-1908, ומאז ועד היום מודפס ונמכר בעותקים רבים.
מוזיקאים אורחים רבים השתתפו באלבום כגון ארתור בראון מהעולם המשוגע של ארתור בראון (אשר לקח חלק בזמרה בשיר "The Tell Tale Heart"), הקלידן פרנסיס מונקמאן מהלהקות קרווד אייר וסקיי וההרכב המלא של להקת אמברוסיה.
"Tales of Mystery and Imagination" נבחר במקום ה-38 במצעד אלבומי הפופ של מגזין בילבורד. "(The System Of) Doctor Tarr And Professor Fether" נבחר במצעד סינגלי הפופ של הבילבורד.
כותר עיון
כותר
אווה צייזל
אווה צייזל (במקור אווה עמליה סטריקר, 13 בנובמבר 1906 – 30 בדצמבר 2011) הייתה מעצבת תעשייתית יהודיה אמריקאית ילידת הונגריה, שנודעה בזכות עבודה בקרמיקה, בעיקר לאחר שהיגרה לארצות הברית. צורותיה היו מופשטות ועסקו בעולם הטבע וביחסים בין אנשים. עבודותיה נכללים באוספים במוזיאונים בולטים בעולם.
קורות חיים.
צייזל נולדה בבודפשט, הונגריה למשפחה יהודית מתבוללת משכילה ועשירה (משפחת פולאני). אמה, לורה פולאני סטיקר, הייתה היסטוריונית. אחיה של לורה היו הסוציולוג והכלכלן קרל פולאני והכימאי והפילוסוף מיכאל פולני. על אף הקשר המשפחתי ההדוק לתחום המדע, צייזל נמשכה לתחום האמנות ובגיל 17 נכנסה ללמוד ב"Képzőművészeti Akademia" (האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות). תחילה בחרה בציור, אולם כדי לתמוך באהבתה לציור החליטה לבחור במקצוע מעשי יותר והפכה לשוליה של יעקב קרפנצ'יק, שהיה אמן כלי חרס וממנו למדה את יסודות הקרמיקה. עם סיום לימודיה החלה לעבוד עם יצרני כלי חרס גרמניים.
בשנת 1928 הפכה צייזל למעצבת של "Schramberger Majolikafabrik" באזור היער השחור בגרמניה, שם עבדה במשך כשנתיים על יצירת עיצובים גאומטריים משעשעים של כלי אוכל, ערכות תה, קסתות דיו ופריטי קרמיקה אחרים. עיצוביה הושפעו במידה רבה מהאדריכלות המודרנית. בשנת 1930 עברה לברלין, לעצב עבור מפעלי "Carstens".
לאחר כמעט שנתיים בברלין, החליטה בשנת 1932 לבקר ברוסיה ונשארה בה למשך 5 שנים.
בגיל 29, לאחר מספר משרות בתעשיית הקרמיקה הרוסית, נעצרה ב-26 במאי 1936, בעת שהתגוררה במוסקבה. היא הואשמה בטעות בהשתתפות במזימת התנקשות נגד יוסיף סטלין. צייזל הוחזקה בכלא במשך 16 חודשים, כאשר ב-12 מהם הייתה בצינוק. בספטמבר, 1937, גורשה ונשלחה לווינה, אוסטריה. חלק מחוויותיה בכלא מהווים את הבסיס לספרו של ארתור קסטלר, שהיה חבר ילדות שלה, "אפלה בצהריים" .
במהלך שהותה בווינה חידשה את הקשר עם בעלה לעתיד, הנס צייזל, שבמרוצת הזמן הפך למשפטן, סטטיסטיקאי ופרופסור באוניברסיטת שיקגו. מספר חודשים לאחר הגעתה לווינה, הנאצים פלשו והיא עזבה עם הרכבות האחרונות. היא פגשה את הנס באנגליה והם נישאו והפליגו לארצות הברית.
בארצות הברית המשיכה צייזל בעיצוב, עבדה עם מספר חברות ופיתחה ולימדה קורס בקרמיקה תעשייתית במכון פראט בניו יורק. בשנת 1946 זכתה לתערוכת יחיד "אווה צייזל: מעצבת לתעשייה" במוזיאון לאמנות מודרנית במנהטן.
צייזל עשתה הפסקה מעיצוב במהלך שנות ה-60 וה-70 במטרה להתמקד בפרויקטי כתיבה בתחום ההיסטוריה האמריקאית, ושבה לעבודת העיצוב בשנות ה-80.
עיצוביה של צייזל כללו חומרים שונים בהם פורצלן, עץ, מתכת, פלסטיק, קריסטל, הדפסים ועוד. מרבית מעיצוביה נוצרו בהשראת הקימורים בגוף האדם בשילוב של השפעות מהאמנות ההונגרית העממית עליה גדלה. בעיצוביה הרבתה ליצור אוספים של עיצובים מודולריים ופונקציונליים, דבר זה נועד כדי לחסוך במקום.
עבודותיה של צייזל נמצאות באוספי הקבע של מוזיאון המטרופוליטן, מוזיאון ברוקלין, המוזיאון לאמנות מודרנית, המוזיאון הבריטי, מוזיאון ויקטוריה ואלברט ובמוזיאונים בארצות הברית, בדאלאס, שיקגו, אטלנטה, מילווקי ואחרים.
בשנת 2002 יצא סרט דוקומנטרי בשם "Throwing Curves: Eva Zeisel" ובו היא ובני משפחתה מספרים את סיפור חייה.
נהר אורוגוואי
עבר הדני (פירושונים)
רזין
ראזין
סטנקה ראזין
ריו נגרו (נהר באורוגוואי)
ריו נֶגרוֹ (בספרדית: Río Negro, שמשמעו "הנהר השחור") הוא הנהר החשוב ביותר באורוגוואי. מקורותיו הם בדרום ברזיל, מזרחית לעיר באג'ה, והוא זורם מערבה וחוצה את אורוגוואי לכל רוחבה (ובכך למעשה חוצה אותה לאזור צפוני ודרומי), עד שהוא נשפך לנהר אורוגוואי (העובר לאורך גבולה הצפון-מערבי של המדינה ונשפך לריו דה לה פלטה). אגן הניקוז של ריו נגרו מתפרש על פני כ-69,700 קמ"ר.
במרכז מסלולו של הנהר, סמוך לעיר פאסו דה לוס טורוס, הוקם ב-1945 סכר על הנהר. הסכר יצר את מאגר המים המלאכותי הגדול באורוגוואי, רינקון דל בונטה (Rincón del Bonete), שנקרא גם מאגר ריו נגרו. שטחו 10,360 קמ"ר. שני סכרים נוספים הוקמו בהמשך מסלולו של הנהר, סמוך לבייגוריה ולפלמר, ולצידם הוקמו תחנות כוח הידרואלקטריות, המייצרות חשמל עבור הציבור באורוגוואי.
באפריל 1959 אירעה בנהר ההצפה הגדולה ביותר בהיסטוריה המודרנית של אורוגוואי, בעקבות גשמים רבים שירדו באזור במשך חודש רצוף, עד כמות של כ-600 מ"מ גשם. הנהר עלה על גדותיו, אף מעבר לסכר רינקון דל בונטה. עשרות אלפי אנשים פונו מבתיהם בעיירות הסמוכות, ונזק רב נגרם לרכוש.
אן קריסטין אהרונס
אן קריסטין "אנקה" אהרונס (בנורווגית: Ann Kristin Aarønes; נולדה ב-19 בינואר 1973) היא כדורגלנית עבר נורווגית ששיחקה בעמדת החלוצה. אהרונס נחשבת לאחת הכדורגלניות הנורווגיות הטובות אי פעם, ולזכותה עשרה שערים בטורנירי הגביע העולמי - נתון המציב אותה במקום השביעי בכל הזמנים.
קריירה.
אן קריסטין אהרונס נולדה ב-1973 בעיר אלסונד, וכבר בגיל צעיר החלה לשחק בקבוצה המקומית של העיר - ספילקביק. ב-2 בספטמבר 1990 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת נורווגיה, בלי ששיחקה אפילו משחק אחד בליגה הנורווגית הראשונה. במשחק השלישי שלה בנבחרת, נגד דנמרק, היא כבר פתחה בהרכב הראשון ואף כבשה את שער הבכורה שלה בנבחרת.
ב-1992 היא עלתה עם קבוצתה לליגה הראשונה - בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. באותה עונה כבשה אהרונס 12 שערים - יותר ממחצית השערים של הקבוצה, אך לא הצליחה לעזור לספילקביק לשרוד בליגה. לאחר ירידה של ספילקביק לליגה השנייה, עברה אהרונס לטרונדהיימס-ארן, שנחשבה לאחת מקבוצות הצמרת של הליגה. בעונתה הראשונה בקבוצה כבשה אהרונס 18 שערים, סיימה כסגנית מלכת השערים של הליגה, והובילה את טרונדהיימס למקום השני. באותו קיץ, שיחקה אהרונס בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - אליפות אירופה שנערכה באיטליה. במשחק הגמר ניצחה נורווגיה 0-1 את המארחת, וזכתה בטורניר בפעם השנייה בתולדותיה.
שנתיים לאחר מכן, בגביע העולם שנערך בשוודיה, הגיעה אהרונס לשיא הקריירה המקצוענית שלה. את שלב הבתים של הטורניר סיימה נורווגיה במאזן מושלם, כשבמהלכו כובשת אהרונס חמישה שערים. ברבע הגמר ניצחו הנורווגיות 1-3 את דנמרק, ובחצי הגמר גברו 0-1 על יריבתן המרה - ארצות הברית, משער ניצחון של אהרונס. במשחק הגמר מול גרמניה, שנערך מול קהל של 17,158 באצטדיון רוסונדה, ניצחה נורווגיה 0-2 וזכתה בגביע העולם בפעם הראשונה בתולדותיה. אהרונס סיימה כמלכת השערים של הטורניר, וקטפה גם את פרס כדור הארד, המוענק לשחקנית השלישית בטיבה במונדיאל.
שנה אחר כך, נערך באולימפיאדת אטלנטה, טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים. הנבחרת הנורווגית סיימה את שלב הבתים במקום הראשון, אך בחצי הגמר הודחה על ידי ארצות הברית לאחר הפסד 2-1. במשחק על מדליית הארד פגשה נורווגיה את ברזיל, ניצחה אותה 0-2, כשאהרונס כובשת את שני השערים.