לאחר שיחרורו מצה"ל, התמנה יערי לממונה על ביקורת מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה, תפקיד בו כיהן מ-1987 ועד ספטמבר 2000. בתקופת פעילותו במשרד נכתבו מספר דו"חות שזכו לתהודה ציבורית רחבה, בהם הדו"ח על אסון צאלים ב' שניקה את אהוד ברק מהאשמות על התנהלותו בתקרית, דו"ח על שירות המילואים והדו"ח על ההגנה האזרחית מפני התקפה בנשק כימי במלחמת המפרץ.
לאחר מכן שימש כחוקר אורח במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים שבאוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון ויו"ר בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות.
משפחתו.
ליערי 3 בנות, היה נשוי לסוניה, אם בנותיו.
נישא בשנית לד"ר איה לופט (1936–2015), רופאה וטרינרית, בתם של צבי וגרדה לופט.
גוזמה
גוזמה היא תיאור של המציאות שיש בו הגזמה ולעיתים תיאור מעשים בלתי אפשריים, שברור שלא קרו. מי שמרבה לספר גוזמאות קרוי גוזמאי או בעל גוזמה.
הברון מינכהאוזן.
בתרבות אירופה התפרסם הברון מינכהאוזן במאה ה-18 כגוזמאי, לאחר שהצטרף לצבא הרוסי והשתתף בשתי מערכות כנגד הטורקים. כשחזר לביתו, סיפר שורה של סיפורים מדהימים ויוצאים מגדר הרגיל אודות הרפתקאותיו, כביכול.
כמה מסיפורי הברון, כפי שסופרו לאחר מכן על ידי אחרים, כללו רכיבה על כדור תותח, מסע אל הירח, היחלצות מביצה בעזרת משיכת שיערו שלו, סוסו שנחצה בעוד הוא ממשיך לרכב על חלקו הקדמי, המנגינות שקפאו בחצוצרה ונשמעו רק כאשר הפשירו לאחר מכן, טיול לירח על שתיל אפונה, צבי שמצמיח עץ דובדבנים מקרניו ועוד.
סיפור לדוגמה:
ביהדות.
בספרות חז"ל ישנה התייחסות לדברי גוזמה שנאמרו במקרא במשנה ובתלמוד. כך שלדוגמה, התיאור המקראי של המרגלים על ה"עָרִים גְּדֹלֹת וּבְצוּרֹת בַּשָּׁמָיִם" שראו בארץ כנען, דבר שלא ייתכן, הם דברי גוזמה
דוגמה נוספת בדברי המשנה במסכת תמיד המתארת את ה"תפוח" שהיה על מזבח העולה שבו היה מצבור גדול של אפר, שהגיע לממדים עצומים של עד כשלוש מאות כור, רבא בתלמוד עמד על כך שמדובר בדברי גוזמה, שכן נפח במידה זו גדול מכל שטח המזבח.
דוגמאות נוספות מובאות בתלמוד:
כמו כן מפורסם האמורא רבה בר בר חנה, בן המאה השלישית, בגוזמאות שסיפר, המופיעות במסכת בבא בתרא פרק חמישי "המוכר את הספינה". מגוזמאותיו:
הרמב"ם והוגים נוספים, סבורים שבסיפורי הגוזמאות המובאים בתלמוד, טמון תורת הסוד היהודית.
גוזמאי
בעל גוזמה
יערי
אביבה גרנות
דרך משה דיין
דרך משה דיין היא אחת משני צירי האורך הראשיים בדרום-מזרח תל אביב, לצדו של רחוב יגאל אלון המקביל לה ממערב. בעבר נקראה הדרך "דרך הניצחון". בשנות ה-80 שונה שמה, והיא נקראת כיום על שמו של משה דיין.
ראשיתה של דרך משה דיין בדרך לח"י, מול שכונת הארגזים, וקצהּ 2.7 ק"מ צפונה משם, בדרך השלום, מול בית הקברות נחלת יצחק. המשכה של דרך משה דיין הוא רחוב עליית הנוער, שברובו מהווה את גבול תחום השיפוט של תל אביב וגבעתיים.
ממזרח לדרך השכונות נווה כפיר, נווה בארבור, תל חיים ורמת ישראל וממערב לה נווה צה"ל, יד אליהו וביצרון. הרחובות העיקריים החוצים אותה הם דרך ההגנה, לה גוארדיה ויצחק שדה. מרבית הבתים בדרך הם בתי מגורים, בחלקה הדרומי בתים משותפים בני שלוש עד שמונה קומות, ובשכונות ביצרון ורמת ישראל הצפוניות בתים צמודי קרקע. יוצא דופן הוא הקטע שבין הרחובות ההגנה ולה גוארדיה, ממזרח לדרך, שבו מרכז מסחרי, בית אבות ומגרשי ספורט, שמאחוריהם בית הספר אורט סינגלובסקי והמרכז הקהילתי בית ברבור.
רחוב משה דיין
דהן
טייקון
טייקון (מאנגלית: tycoon, יפנית: 大君), הידוע גם בשם איל עסקים הוא תואר בלתי פורמלי לאיל הון, אדם בעל הון רב ועוצמה כלכלית רבה, באמצעות בעלות על קווי יזמות מרובים.
התואר במשמעות זו התקבל באנגלית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה, עם ההתפתחות הכלכלית המהירה בארצות הברית, שם זכו לתואר אילי הון בתעשיות של ניצול אוצרות טבע, שהבולטים בהם היו איל הנפט ג'ון ד. רוקפלר, הבעלים של חברת הנפט הענקית סטנדרד אויל (Standard Oil), איל הפלדה אנדרו קרנגי ואיל האנרגיה, סמואל אינסול, שהיה הבעלים של תחנות כוח ומסילות ברזל, ואחרים בתחומי התחבורה ובפרט בתחום הרכבות.
במאה ה-20 התפרסמו גם טייקונים בתחומים תעשייתיים אחרים, בתחומי ספנות, בנקאות ותקשורת (למשל איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט). חלקם של הטייקונים נודעו גם כנדבנים, ואחד הבולטים בהם היה אנדרו קרנגי.
אטימולוגיה.
המילה טייקון מקורה במילה היפנית טייקון (大君), שמוצאה מסינית (大君, dà jūn) ומשמעה "אדון גדול". זהו תואר ארכאי, שהיה נהוג בתקופת שוגונות טוקוגאווה, כדי לתאר במגעים רשמיים ודיפלומטיים את השוגון שמשל במדינה. המילה חדרה לארצות הברית ולאנגלית במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה במקביל להתעשרותם של אנשי עסקים מסוימים, והתקבעה כמילה המתארת אילי-הון.
טייקונים בישראל.
המונח טייקון לא היה בשימוש רווח בישראל לתיאור אילי-הון מקומיים. אילי-הון שהגיעו מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 של המאה ה-20 כונו בשם אוליגרכים. עם פרוץ משבר האשראי העולמי ב-2008, כונו בתואר הקבוצתי "טייקונים" אנשי עסקים שכל אחד מהם גייס לשם הרחבת עסקיו מיליארדי שקלים באג"ח קונצרניות ובמערכת הבנקאית, בעיקר בימי שיא הגאות בשנים 2006-2007, בהן נחשבו ה"טייקונים" כמיליארדרים בערכים דולריים, אך שוויים הנקי צנח עם פרוץ המשבר. ביניהם ניתן למנות את יצחק תשובה, עידן עופר, נוחי דנקנר, לב לבייב ואליעזר פישמן. מיליארדרים אחרים בישראל, שעסקיהם לא היו מעורבים בחובות עתק, לא כונו בשם זה.
סביב הטייקונים פרץ ב-2008 משבר האג"ח הקונצרניות, אשר גילם את החשש שחלקם לא יוכלו להחזיר חלק מהתחייבויותיהם לבנקים ולמחזיקי האג"ח. כך למשל, ב-2009 הגיעו חלק מאיגרות החוב של אפריקה ישראל, בבעלותו של לב לבייב, לשווי של בין 20 ל-40 אגורות, כשליש משווין המלא, וצניחה נרשמה גם בשעריהן של איגרות חוב מקבוצת פישמן וקבוצת דלק. הבעיה העיקרית הייתה השקעות ענק בתחום הנדל"ן.
דיון ציבורי ער התפתח סביב שאלת חילוץ הטייקונים ממצוקתם והסדרת חובותיהם, ובמיוחד בשאלה האם הממשלה צריכה להתערב במשבר ולסייע. באוגוסט 2009 הודיע לב לבייב כי חברת אפריקה-ישראל שבבעלותו תתקשה להחזיר את חובותיה, וכי בכוונתו להגיע להסדר חוב, מהלך שבוצע בפועל ב-2010. באמצע 2009 חזרו מרבית איגרות החוב של מרבית הטייקונים, למעט אלה של אפריקה ישראל, לשערים סבירים, והנושא הוסר מסדר היום הציבורי. באותה שנה נכנסה חברת צים שבבעלות עידן עופר להסדר חוב, וב-2014 נכנסה להסדר חוב שני.
ב-2012 חזרו שוב ה"טייקונים" לככב בכותרות, ובפרט שלושה מהם:
בדצמבר 2014 הודיעה חברת מירלנד שבבעלות אליעזר פישמן על דחיית תשלומים לנושיה, על רקע המשבר הכלכלי ברוסיה.
נכון ל-2017, כמעט כל ה"טייקונים" היו מעורבים בהסדר חוב כזה או אחר:
הטייקונים והמחאה החברתית.
בשנת 2011, במהלך מחאת האוהלים, עלו הטייקונים שוב לכותרות, הפעם כמי שנטען כלפיהם כי הם נושאים בחלק מהאחריות ליוקר המחיה הגבוה בישראל, בשל הריכוזיות הרבה השוררת במשק. בעקבות זאת נשלח בשם חלקם מכתב לראש הממשלה בנימין נתניהו ("מכתב הטייקונים") בו הביעו את תמיכתם במאבק.
הטענה לשימוש בקשרי הון-שלטון מועלית לרוב בקשר לטייקונים, כמו למשל בסרט "שיטת השקשוקה", הדן באחים עופר.
רודופי
רוֹדוֹפִּי (בבולגרית: Родопи, ביוונית: Ροδόπη) הוא רכס הרים בדרום-מזרח אירופה, חלק מהמסיב רילו-רודופי, בדרום בולגריה וצפון יוון. שטחו של הרכס הוא 14,637 קמ"ר, והוא משתרע על 240 מייל ממערב למזרח ו -97 ק"מ מצפון לדרום.
גאוגרפיה.
זהו רכס הרים אלפיני בעל גובה ממוצע של 800 מטר. שוכן ממזרח להרי פירין ומדרום לנהר מריצה.
גובהם של ההרים גורם לכך שלא יהיו מושלגים זמן רב מדי ולכן ניתן להתגורר בהם בנוחות ולעבד אדמות על צלע ההר ובעמקים. זו הסיבה שההרים מיושבים בצפיפות יחסית לרכסי ההרים האחרים בבולגריה. בגובה 3,750 מטר שוכן מנזר רילה, שנוסד במאה העשירית, ושמור היטב ומכיל מגדל מבוצר. תחנות כוח הידרואלקטריות ממוקמות בנהרות איסקור ורילסקה. הרכס היה מעוז של התרבות הסלאבית בתקופת השלטון הטורקי. הפסגות הגבוהות, העמקים הציוריים ואגמי ההרים מהווים בסיס לתעשיית תיירות מקומית. על הר מוסאלה נמצאת תחנת קרינה קוסמית. מצפון לרכסי רילה, המשקיף על אגן סופיה, נמצא רכס ויטושה המגיע לגובהו המקסימלי בצ'רניברך, 2,292 מטר.
הרי רודופי מחולקים לחלק מזרחי ולחלק מערבי. החלק המזרחי מעט גבוה יותר ובו נמצאת הפסגה הגבוהה, גוליאם פרליק (2,191 מ').
אלו הם הרי קארסט, המאופיינים במערות רבות ותצורות סלע, כגון, גשרי סלע טבעיים.
בהרי רודופי מספר אתרי סקי, שהגדול שבהם הוא אתר הסקי פמפורובו (Pamporovo, בקירילית: Пампорово).
במנזר בצ'קובו (Бачково) שעל המורדות הצפוניים של הרי רודופי, קבורים שני חסידי אומות עולם, המטרופוליט סטפן והמטרופוליט קיריל, שהיו פעילים בהצלת יהודי בולגריה. המטרופוליט סטפן נולד בכפר שירוקה לאקה (Široka Lăka, בקירילית: Šирока Лăка) שבהרי רודופי.
בהרי רודופי שוכנת מערת הנטיפים סנז'נקה המהווה יעד תיירותי.
שיעור פרטי
שיעור פרטי הוא שיטת הוראה שבה המורה מלמד תלמיד יחיד, ולעיתים קבוצה קטנה מאוד של תלמידים, כך שביכולתו להעניק תשומת לב רבה לתלמיד ולצרכיו. מטבעה זו שיטת הוראה יקרה יחסית לשיעור שבו המורה מלמד באותה עת תלמידים רבים.
שיעור פרטי ניתן בדרך כלל מחוץ למערכת החינוך, ונרכש באופן פרטי על ידי התלמיד. קבלת שיעור פרטי נובעת מסיבות אחדות: