בלב הסכנה (באנגלית: Into the Gauntlet) הוא הספר העשירי בסדרת 39 רמזים. כותבת הספר היא מרגרט פיטרסון הדיקס.
עלילה.
אחרי שגילו את האמת על המדריגלים, איימי, דן, נלי והחתול צלאח א-דין מגיעים ללונדון. מברק מגיע, ועליו מופיעות כמה שורות, כשאז מופיע קוף עם סכין, לוקח את המכתב וקופץ למטה אל לימוזינה, כשהידיים של איזבל קברה מופיעות ותופסות אותו. הקוף משליך לפני קפיצתו מטבע עם האות ק'. דן זוכר את הכתוב, וכשאיימי כמעט אומרת בקול את קצה החוט, נלי מגלה שמצותתים להם דרך המטבע. הם מוצאים עוד שלושה מיקרופונים: יאנוסי, תומסי ואקטריני. המיקרופון בתוך המטבע נשתל על ידי הקבראים הלוקיאנוסים. הם הורסים את כל המיקרופונים, חוץ מהמיקרופון שהמדריגלים שתלו בתוך הקיר. איימי מפענחת את קצה החוט, שמשמעותו הוא ויליאם שייקספיר, שהיה מדריגלי. בעקבות כך, הם רוכשים כרטיסים לרומיאו ויוליה בגלוב המשוחזר. בינתיים, נפרץ ויכוח בין איזבל קברה לבין שני בניה, איאן ונטלי. הוויכוח מגיע לכך שאיזבל סוטרת לאיאן. בלילה, איאן מתגנב לעליית הגג של הוריו, ומוצא את השיקוי הלוקיאנוסי שהם מצאו בצרפת ריק. הוא מגלה גם כמה אישורי רצח: דו"ח על הרצח של ארתור טרנט והופ קהיל, אבא ואמא של דן ואיימי, ודו"ח על הרצח של אירינה. נטלי מתגנבת בעקבותיו, והם קוראים את הטיוטות והדו"חות. מזה הם מסיקים שהם משרתים בשבילם, כמו אירינה.
בגלוב, דן ואיימי צופים במחזה רומיאו ויוליה. באמצע המחזה דן רואה יד על גג הקש, וחושב שהוא הוזה שזאת היד של לסטר, הבן של חברה של גרייס, שנהרג בג'מייקה. אחר כך, הוא שואל את איימי עם יש מופע נינג'ות, והיא עונה לו בשלילה. בעקבות כך, איימי, דן והנינג'ות נמצאים על הבמה כי מוטמן בגלוב רמז. בעקבותיהם באים גם ההולטים, אליסטר, ג'ונה והקבראים. הרמז נקרע, ומגלים שהנינג'ות היו הסטרלינגים, שנפצעו במכון פרנקלין מרימון הלם. המתחרים עוזבים, כשרומיאו מההצגה מעולף, לעיני קהל שלם. ג'ונה, ששבר חבית, נעצר, כשאימו מסיעה אותו למסדר זיהוי במשטרה.
איימי ודן לוקחים את החתיכות של הרמז ומסתלקים. הם מגלים שהם צריכים לנסוע לסטרטפורד על נהר אייבון, לביתו של שייקספיר. הם מגיעים לשם, בתקווה למצוא רמז. בינתיים, אליסטר והסטרלינגים נפגשים במוזיאון לאמנות מודרנית, ומדברים שם בתקווה לקבל רמזים ממקורות אקטרינים. שייניד סטרלינג מדווחת לאליסטר שהם גנבו את אחד הרמזים של באה הו. ג'ונה, לעומת זאת, מדגמן במוזיאון לשעווה, כי אימו, קורה ויזרד, חושבת שיש רמז על הנעל משעווה של שייקספיר. אחר כך, אחת מהעדות ראייה שהיו בגלוב מסרבת להכחיש את עדותה ומבקשת את ג'ונה לשיחה, וחושפת שהוא אוהב את שייקספיר. דן ואיימי מגלים שלשווא הם הגיעו לביתו של שייקספיר, והולכים לקבר של שייקספיר. ההולטים, שנמצאים בקבר של שייקספיר, פוגשים באיאן ובנטלי, והמילטון חושב שאיאן עשה משהו לדן ולאיימי. כעבור כמה זמן הם רואים את דן, איימי ונלי שרצים אל הקבר. דן, איימי ונלי רואים שכל המתחרים שם, חוץ מקורה וברודריק ויזרד ומאיזבל קברה. דן הולך וקונה העתקי מצבות, ומעתיק בשביל כל המתחרים את המצבה, חוץ מחמש שורות סודיות, שאומרות להם לחפור את הקבר שלו. הם חופרים את קברו, ומוצאים שם מטה וחוט מלא מספרים, שמתגלים כקואורדינטות. הקואורדינטות שולחות אותם אל אי שנמצא סמוך לאירלנד.
הם טסים אל האי, וכשהם נוחתים, הם רואים סירת מרוץ שבה המילטון הולט מנופף להם לשלום. אחר כך הם מגלים שאיאן ונטלי קברה נמצאים גם על האי, כשהם ברחו מהמטוס שנסע לארצות הברית, שהם ואמם היו עליו. נטלי מסבירה שזה משום שהיא שמה אותם במחלקת תיירים. אליסטר בא עם הצוללת שלו, וג'ונה בא עם יאכטה פרטית אל האי. ההולטים מתחילים לטפס אל ראש ההר שניצב למעלה, כשדן קשור לחבל של המילטון ושל אייזנהאואר. דן כמעט נופל, ואיתו כמעט המילטון. כשהם מגיעים אל ההר ומגלים שאין שם כלום, אייזנהאואר נותן לדן פנס בעין והם יורדים למטה, כשנחשפת מעלית. כל אחד מהבתים צריך להיות במעלית כדי שהיא תעלה למעלה. המילטון ואייזנהאואר נכנסים למעלית ביחד עם אליסטר, ג'ונה, איאן ונטלי. כשהמעלית אומרת שצריכים מדריגלי, דן ואיימי מגיעים ונכנסים למעלית, ובעקבות כך המתחרים האחרים חודלים מלבטוח בהם. ברגע האחרון אייזנהאואר הולט נפלט מן המעלית, והמתחרים רואים שנלי וטייס המסוק שהביא אותם אל האי נאבקים באייזנהאואר בעזרת נזם נחש ודיבורים מנומסים.
הם עולים במעלית אל מעין מערה, שהם מבינים שהם צריכים לטפס על אחד הקירות. הם מטפסים, כשאליסטר והמילטון עושים קרב מוחות.
אחר כך הם מפסיקים ומטפסים בעקבות שאר המתחרים, כששייניד סטרלינג מגיעה ומתחזה לאחד ההולטים. הם מגיעים אל מין מעבדה, שדורשת טביעת אצבע מכל בית. הם נכנסים, ואיימי ודן מסבירים למתחרים על שאיפות המדריגלים, שבתקוותם לאחד את כל משפחת קהיל. הם ממשיכים ללוח שדורש טביעות אצבע מכל המשתתפים, לא לפני שמתחולל פיצוץ. הם לוחצים על הלוח, ודלת נפתחת אל מבוך.
הם עוברים את המבוך, כשהם פותרים חלק מהשאלות וחלק מהדלתות היו פתוחות. הם מגיעים אל מה שנשאר מהמעבדה של גדעון קהיל, כשהם רואים את השיקוי, ולידו איזבל קברה. היא מספרת להם שהיא נכנסה אל המעבדה מאחור, וקשרה את המשפחות ואת החברים שלהם אל המצבות בבית הקברות שבכניסת האי, וליד כל מצבה שמה חומר נפץ. ברודריק ויזרד מגיע וקשור גם למצבה, וכמוהו גם טד ונד סטרלינג, וויליאם מקינטייר ופיסקה קהיל. איזבל סוחטת מהמתחרים את המרכיבים לשיקוי, כשאחד מהאחים סטרלינג מופיע. איזבל מכה בו ובדן עם קת האקדח שלה, כשאיימי קופצת עליה ושוברת את השיקוי.
לאחר מכן כל מחפשי הרמזים יוצאים מהמערה ומתאחדים עם משפחותם. ויליאם מקינטייר נותן לכל אחד מהמתחרים 2 מיליון דולר לכל אחד, מביא מסמכים שחותמים את פיסקה ואת נלי להיות ההורים המאמצים שלהם, ונותן גם לנלי מיליון דולר, ומבשר על משפחה חדשה שעליה יסופר בספר הבא, וגם על בניית האחוזה של גרייס מחדש. וככה כל המתחרים חוזרים הביתה, בעוד איזבל קברה תלך לבית הסוהר.
תמרה מקרובה
תמרה פיודורובנה מקרובה (ברוסית: Тамара Фёдоровна Макарова; 13 באוגוסט 1907 – 20 בינואר 1997) הייתה שחקנית קולנוע סובייטית. היא זכתה פעמיים בפרס סטלין (1941, 1947) והוענק לה תואר האמן העממי של ברית המועצות (1950). על פעילותה בתחום הקולנוע הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1982.
ביוגרפיה.
תמרה מקרובה נולדה בסנקט פטרבורג. אביה היה רופא צבאי. כבר בגיל 14 אספה ילדים מהסביבה והקימה תיאטרון ילדים. בשנת 1924, לאחר סיום בית הספר, החלה מקרובה ללמוד משחק. בבית הספר למשחק שבו למדה פגשה לראשונה את סרגיי גרסימוב. בשנת 1927 היא החלה להצטלם בסרט, ובמהלך הצילומים פגשה שוב את גרסימוב והשניים נישאו.
ב-1936 הופיעה מקרובה בסרט "שבעת האמיצים", בבימוי בעלה. הסרט זכה לפופולריות רבה. בהמשך השתתפה בסרטים נוספים של גרסימוב. בשנת 1941 זכתה בפרס ברית המועצות על השתתפותה בסרטו של בעלה, "המורה". במהלך מלחמת העולם השנייה היה הזוג בלנינגרד הנצורה, ומקרובה התנדבה כחובשת וגם השתתפה בסרט על תושבי ומגיני העיר. בשנת 1943 עזבו השניים את העיר, ובאותה שנה אימצה מקרובה את בן אחותה שהיה למעשה יתום, עקב מעצרה של אחותה. למקרובה לא היו ילדים נוספים.
ב-1944 חזרו מקרובה וגרסימוב למוסקבה והחלו ללמד ב-VGIK. רוב תלמידיהם מאותה תקופה השתתפו בסרט "המשמרת הצעירה" לפי ספרו של אלכסנדר פדייב. ב-1946 השתתפה מקרובה בסרט "השבועה", עבורו זכתה בפרס ברית המועצות בפעם השנייה.
החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 צמצמה מקרובה את השתתפותה בסרטים ולמעשה הצטלמה רק בסרטי בעלה. ב-1984 השתתפה בפעם האחרונה בסרט של סרגיי גרסימוב, ששיחק את לב טולסטוי ומקרובה שיחקה את אשתו.
מקרובה הקדישה את רוב זמנה לעבודה ב-VGIK. בשנת 1968 התמנתה לפרופסור של מוסד לימודים זה. במהלך עבודתה ב-VGIK הובילה מקרובה יחד עם בעלה 10 קבוצות שחקנים. בין תלמידיה היו שחקני ידועי שם בברית המועצות. היא הייתה ידועה ביחסה החם לסטודנטים שלה וגם לאחר סיום הלימודים דאגה לתעסוקתם בתעשיית הקולנוע.
לאחר פטירת סרגיי גרסימוב בשנת 1985 ובמיוחד לאחר תחילת הפרסטרויקה השתנו חייה של מקרובה ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הפסיקה ללמד. בסוף שנת 1995 נהרג בנה המאומץ, אירוע שממנו לא התאוששה.
מקרובה נפטרה בינואר 1997 במוסקבה והוטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה ליד בעלה.
בדר אל-קדורי
בדר אל-קדורי (בערבית: بدر القدوري; נולד ב-31 בינואר 1981; קזבלנקה, מרוקו) הוא כדורגלן עבר מרוקאי ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
קדורי התחיל את הקריירה שלו בוידאד קזבלנקה ובשנת 2000 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2002 עזב לדינמו קייב במדיה רשם 142 הופעות והפך לבורג מרכזי וזכה עמו ב-4 אליפויות וב-5 גביעים. ב-31 באוגוסט 2011 הושאל אל-קדורי לסלטיק לחצי שנה כמחליפו של אמיליו איזאגירה שנפצע לתקופה ארוכה. ההסכם כלל גם אופציית רכישה בתום תקופת ההשאלה. ב-10 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בסלטיק במשחק ליגה נגד מאת'רוול והוא הבקיע את שער הליגה הראשון שלו ב"אולד פרים" נגד גלאזגו ריינג'רס.
אל-קדורי היה שחקן בנבחרת מרוקו ורשם במדיה 45 הופעות. הוא השתתף עימה ב-4 גביע אפריקה לאומות. ואף באולימפיאדת אתונה.
The Queen Is Dead
The Queen Is Dead הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה הבריטית הסמית'ס. הוא יצא לאור בבריטניה ב-16 ביוני 1986 דרך חברת התקליטים העצמאית Rough Trade ובארצות הברית ב-23 ביוני 1986 דרך הלייבל Sire Records ונחשב לאלבום הפופולרי ביותר של הלהקה.