גטו צ'נסטוחובה היה גטו נאצי במהלך מלחמת העולם השנייה שהוקם על ידי גרמניה הנאצית לצורך רדיפה וניצול של יהודים מקומיים בעיר צ'נסטוחובה במהלך כיבוש פולין. בשיאו, הכיל הגטו כ-48,000 יהודים פולנים. רוב אסירי הגטו נשלחו על ידי רכבות השואה אל מותם במחנה ההשמדה טרבלינקה. ביוני 1943 פתחו תושבי הגטו הנותרים במרד גטו צ'נסטוחובה, שדוכא על ידי האס אס לאחר כמה ימים של לחימה.
היסטוריה.
ראשית הגטו.
הפקודה הרשמית להקמת הגטו בצ'נסטוחובה ניתנה ב-9 באפריל 1941 על ידי ריצ'רד וונדלר. בנוסף ליהודים מצ'נסטוחובה, הובאו עוד יהודים ברכבת מעיירות וכפרים סמוכים מדרום-מערבה של הרפובליקה הפולנית השנייה הכבושה, כמו קרצ'פיצה, אולשטין, מסטוב, ינוב ופשירוב, פלוק ולודז'.
עבודות הכפייה.
אסירי הגטו נאלצו לעבוד בעבודות כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית בתעשיית החימוש, רובם בבית היציקה הפולני המורחב "Metalurgia" הממוקמת ברחוב קרוטקה (שנשלטה על ידי היצרן הגרמני האסאג, ושמה שונה לHassa-Eisenhütte AG) כמו גם במפעלים או בתי מלאכה מקומיים אחרים.
חיסול הגטו.
חיסול הגטו בוצע בשני שלבים עיקריים. בשלב הראשון, בליל 21 בספטמבר 1942, במהלך יום הכיפורים, בהוראת האופטמן פול דגנהרדט החל חיסול בגטו צ’נסטוחובה. הגטו הוקף על ידי המשטרה הנאצית ויחידות מגויסות של אוקראינים, ליטאים והמשטרה הפולנית. בשעה 7:00 בבוקר החלו הגרמנים וכוחות העזר שלהם להוציא את היהודים מדירותיהם ברחובות, וילסונה, גריבלדייגו, קאוויה, קרוטקה, רינק ורשבסקי וכן מחלקים ברחובות גרנצ’רסקה ונדז’צ’נה. ב-22 בספטמבר 1942, בשעה 12:29, יצא משלוח היהודים הראשון מ-וארטה, תחנת רכבות המשא, בדרכו למחנה ההשמדה בטרבלינקה. הרכבת הגיעה ליעדה ב-05:15 למחרת היום. שמואל וילנברג, אחד מיהודי צ’נסטוחובה ובנו של האמן פרץ וילנברג אשר לקח חלק פעיל במרד במחנה ההשמדה טרבלינקה כתב בספר זיכרונותיו:
לאחר שלב החיסול הראשון בסתיו 1942, שלחו הגרמנים את 6,000 היהודים אשר נותרו בחיים לגטו מחנה עבודה, שנקרא “הגטו הקטן”. בעלי המלאכה המיומנים ביותר שוכנו בבית פרנק, בשדרות הבתולה הקדושה מריה 14. הם הורשו לחיות עם בני משפחותיהם וביצעו עבודות שונות אשר הוזמנו על ידי הגרמנים. חיסול הגטו הקטן הושלם ביולי 1943. מי ששרד לאחר מכן, נשלח למחנות עבודת כפייה. היצרן הגרמני האסאג, לדוגמה, הקים שישה מחנות עבודה ליהודים ברחובות רבים באזור. מחנות עבודת כפייה הוקמו בכל המפעלים של הקונצרן ששכנו בצ’נסטוחובה. בהם הוחזקו כאסירים ונוצלו כ 10,990 עובדי כפייה יהודים, מהם כ 3,490 תושבי צ’נסטוחובה במקור.
מרד צ'נסטוחובה.
אלו ששרדו את חיסול הגטו (כ-5,000–6,000 פועלי עבדים ובני משפחותיהם) הוכנסו לגטו הקטן של מפעל התחמושת הוגו שניידר. שם הוצאו להורג 850 יהודים. עד מהרה הוקם ארגון יהודי לוחם חשאי על ידי מרדכי זילברברג, סומק אברמוביץ' והנייק פסאק. הארגון נקרא Jewish Fighting Organization, או בקיצור ZOB, וכלל 300 חברים.
כאשר עברו הגרמנים לחסל את הגטו הקטן ב-26 ביוני 1943 פרץ מרד גטו צ'נסטוחובה. זילברברג התאבד כשהגרמנים הסתערו על הבונקר שלו. 1,500 יהודים מתו בלחימה. ב-30 ביוני ההתנגדות דוכאה עם 500 יהודים נוספים שנשרפו חיים או נקברו מתחת להריסות. 3,900 יהודים נתפסו והוכנסו לעבודה במחנות העבודה "אפטרבאו", "וורטוורק" ו-"אייסנוט". 400 בני אדם נורו בעקבות סלקציה. בדצמבר באותה שנה הועברו 1,200 אסירים לגרמניה הנאצית. הגברים נשלחו לבוכנוואלד, הנשים לדכאו (כולן נספו). עם זאת, מחנות היציקה הנחוצים קמו לתחייה במחצית השנייה של 1944 עם כ-10,000 עובדים חדשים שנשלחו מלודז', קילצה, רדומסק וסקארז'יסקו-קמיינה. ב-15 וב-16 בינואר 1945, לקראת ההתקדמות הסובייטית, נשלחו לרייך השלישי כ-3,000 אסירים; כולם נספו. 5,200 היהודים הנותרים שהועסקו במחנות העבודה של צ'נסטוחובה שוחררו על ידי הצבא האדום.
גאומטריית כנף משתנה
כנף גאומטריה משתנה
סמבור פריי קוק
סמבור פריי קוק (בחמרית: ប្រាសាទសំបូរព្រៃគុហ៍) הוא אתר ארכאולוגי בקמבודיה הממוקם במחוז , 30 קילומטרים צפונית לעיר , בירת המחוז, 176 קילומטרים מזרחית לאנגקור ו-206 קילומטרים צפונית לפנום פן. המתחם, שכיום הוא הרוס, מתוארך לממלכת צ'נלה שקדמה לאנגקור (סוף המאה ה-6 עד ה-9), שהוקמה על ידי המלך כמקדש מרכזי מלכותי מרכזי וכעיר בירתו, הידועה אז בשם אישנאפורה (חמרית: ឦសានបុ). בשנת 2017 הוכרז סמבור פרי קוק כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האתר שוכן על החוף המזרחי של , קרוב לנהר סטונג סאן. החלק המרכזי של סמבור פריי קוק מחולק לשלוש קבוצות עיקריות. לכל קבוצה תוכנית ריבועית מוקפת בקיר לבנים. המבנים של האזור הארכאולוגי הכולל נבנו בזמנים שונים: הקבוצה הדרומית והצפונית (המאה השביעית) על ידי איסנווארמן הראשון, שנחשב למייסד אפשרי של העיר, והקבוצה המרכזית (בתאריך מאוחר יותר). הבניינים של סמבור פריי קוק אופייניים לתקופה הקדם אנגקור עם תוכנית חיצונית פשוטה. החומר העיקרי הוא לבנים, אבל גם אבן חול משמשת למבנים מסוימים. מאפיינים ארכיטקטוניים כוללים מגדלים מתומנים (פראסטים) רבים, לינגאם של שיווה ויוני, בריכות ומאגרים ופסלי אריות. סמבור פריי קוק שוכן בתוך יערות סובטרופיים בוגרים עם סבך שיחים מוגבל. האזור היה ממוקש בעבר ועדיין עלול להכיל נפלים.
המקבצים.
המתחם כולו עשוי משלושה מקבצים המסווגים כקבוצה C עבור מרכז, N עבור צפון ו-S עבור דרום. הם מוקפים בחומה כפולה סביב אזור בשטח של כ-4,000 דונם שבו היו 150 מקדשים הינדיים, כיום רובם חורבות.
היסטוריה.
המאה השביעית.
איסנווארמן הראשון שלט על ממלכת צ'נלה בין השנים 616 ל-637 לספירה, והשתלט על איסנבורה כבירתו, ומשערים שהוא בנה את המקדש הראשי פראסט סמבור (קבוצה N), שכן יש כתובת באתר המיוחסת לשלטונו המתוארכת ל-13 בספטמבר 627. המלך ידוע גם משום ששלח נציגות לחצר שושלת סווי בסין (616–617). צ'נלה כבשה נסיכויות שונות בצפון-מערב קמבודיה לאחר תום תקופת השלטון הסינית (כלומר לאחר 31 בינואר 656), שבעבר (בשנים 638/39) העלתה מס לסין. כתובת מתקופת שלטונו של איסנווארמן הראשון טענה שהוא: "מלך המלכים, השולט על סווברנבומי". ד"ר וונג סות'ארה, מהאוניברסיטה המלכותית של פנום פן, טען כי הכתובת "מוכיחה ש היא האימפריה החמרית".
המלך החשוב האחרון באישנאפורה היה , שמותו גרם למהומה בממלכה בתחילת המאה ה-8, ולפירוקה לנסיכויות רבות ובסופו של דבר פתח את הדרך לעידן חדש: אנגקור. אתר זה נחשב גם לבירתו המוקדמת של .
המאה ה-20.
לאחר ההפיכה של לון נול והפלת המשטר של הנסיך נורודום סיהאנוק ב-1970, הורה נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון על הפצצה חשאית של קמבודיה כדי להילחם בגרילה של הקמר רוז' ובכל השפעה של צפון וייטנאם במדינה. מטוסים אמריקאיים הפציצו עמדות בתוך האתר הארכאולוגי, וגרמו למכתשים ליד המקדשים, בעוד שכוחות הגרילה השאירו כמה מוקשים באדמה שפונו רק ב-2008.
אתר זה התווסף לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו ב-8 ביולי 2017.
דת רשמית.
הדת הרשמית בעיר סמבור פריי קוק הייתה שיוויזם, אחת מארבע הכתות של ההינדואיזם הפופולריות ביותר, המכבדת את האל שיווה כישות העליונה והלינגאם (בסנסקריט लिङ्गं, כלומר "סימן" או "הסקת מסקנות") או "שיווה לינגה" המייצג את שיווה שיש לסגוד לו במקדשים. בקמבודיה כפי שהוא בהודו, הלינגאם הוא סמל לאנרגיה ולפוטנציאל של האל שיווה עצמו, וסמל פאלי זה מיוצג לעיתים קרובות עם יוני (בסנסקריט: योनि, מילולית "פות" או "רחם"), סמל של האלה שאקטי, אנרגיה יצירתית נשית.
שיוויזם היה דת צ'נלה (סביב 550 - 800 לספירה), כולל אלמנטים של הינדואיזם, בודהיזם ופולחן האבות המקומי. במקדשי סמבור פריי קוק אפשר להרהר תוך התבוננות בכתובות אבן גם בסנסקריט וגם בחמרית, ולקרוא בשם גם לאלוהויות ההינדיות וגם לאלוהויות המקומיות עם שיווה וכמה מזבחות עם הלינגאם.
איוואן אקימוב
איוואן אקימוב (ברוסית: Иван Акимов; 22 במאי 1755 – 15 במאי 1814) היה צייר רוסי בסגנון קלאסי.
ביוגרפיה.
אביו היה טיפוגרף ומדפיס בשירות המדינה. בגיל עשר, לאחר מות אביו, איוואן כתב מכתב לאקדמיה הקיסרית לאמנויות, וביקש להתקבל אליה למרות עוניו. המכתב הצליח, להשפיע והוא התקבל. מ-1765 עד 1773 ולמד אצל אנטון לוסנקו.
במהלך השנים 1773 עד 1778, הוא קיבל מלגה ללימודים באיטליה, בדרך עבר בפריז ואביניון ולאחר מכן בג׳נובה ובולוניה, שם נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות של בולוניה.
עם זאת, הוא מצא שההוראה שם לא ענתה על הצרכים שלו, ולאחר פניות רבות שלא נענו מהאקדמיה, הוא עבר לרומא ללא רשות. הוא הגיע לשם רק כדי לגלות שה"אקדמיה" שלהם היא באמת אגודה של אמנים עם סטודנטים פרטיים.
הודות להמלצה של אציל רוסי שהתגורר באיטליה, הוא הצליח להיכנס לשיעורים של פומפאו בטוני. בהוראת האקדמיה הקיסרית, הוא סיים את הקורס בבולוניה. לאחר מכן חי ברציפות ברומא, ונציה ופירנצה. ב-1779 חזר לסנקט פטרבורג והפך למרצה באקדמיה. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא זכה בתואר אקדמאי על ציורו של הרקולס שורף את עצמו על מדורה.
ב-1785 הוא קודם לדרגת פרופסור חבר, וב-1791 מונה למנהל מפעל השטיחים הקיסרי. הוא גם לימד ציור את בנותיו של הצאר פאבל הראשון. שלוש שנים לאחר מכן, הוא התמנה למנהל משנה של האקדמיה ולבסוף הפך למנהל בשנת 1800.
בשנים הבאות, הוא פנה לצייר סצנות היסטוריות, תחת השפעת הלחץ הפטריוטי מהמלחמה עם נפוליאון.