סאמרסט (באנגלית: Somerset; מבוטא: /ˈsʌmərsɛt/ או /ˈsʌmərsɪt/) הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה. עיירת המחוז היא טונטון, השוכנת בחלקו הדרומי. המחוז הטקסי סאמרסט גובל במחוזות בריסטול וגלוסטרשייר בצפון, וילטשייר במזרח, דורסט בדרום-מזרח, ודבון בדרום-מערב. חלק מגבולו הצפוני שוכן לחוף ערוץ בריסטול ושפך הנהר של הסוורן. הגבול הצפוני המסורתי של המחוז הוא נהר אייבון, אך הגבול המנהלי הוזז דרומה ממנו, לאחר הקמת והרחבת העיר בריסטול, ומאוחר יותר הקמת המחוז אייבון והרשויות היוניטריות שהחליפו אותו. הכביש המהיר M5, החוצה את ברידגווטר וטאונטון, מחבר בין סומרסט לאזורים העירוניים הכבדים של אנגליה ומשמש כעורק מרכזי בהבאת מבקרי הקיץ למחוז.
סאמרסט הוא מחוז כפרי שנופו מאופיין בגבעות רבות כגון גבעות מנדיפ, גבעות קוואנטוק והפארק הלאומי אקסמור, אך גם במישורים רחבים. בשטח המחוז נמצאו עדויות להתיישבות האדם כבר בתקופה הנאוליתית, וכן עדויות ליישובים מהתקופה הרומית והסקסונית. בתקופה מאוחרת יותר מילא המחוז תפקיד משמעותי בגיבוש כוחו ובעלייתו של המלך אלפרד הגדול, מלחמת האזרחים האנגלית ומרד מונמות'. במהלך שתי המאות הראשונות לכיבוש הסקסוני, סומרסט היוותה גבול בין הסקסונים והבריטים, אך החל מהמאה ה -7 היווה סומרסט את החלק המערבי ביותר של ממלכת ויסקס.
חקלאות היא אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של המחוז. חוות לגידול כבשים ובקר, הכוללות גם ייצור צמר וגבינת הצ'דר הידועה, הן תחום עיסוק מסורתי ומודרני כאחד. בעבר היו במחוז מטעי תפוחים רבים, ולאורך השנים נודע סאמרסט בזכות ייצור הסיידר החזק המקומי. שיעור האבטלה המחוזי נמוך בהשוואה לממוצע הכללי של הממלכה המאוחדת, ומגזרי התעסוקה הגדולים ביותר הם קמעונאות, ייצור, תיירות, ובריאות ועבודה סוציאלית. הריבוי הטבעי של המחוז גבוה בהשוואה לממוצע הלאומי.
במערב סאמרסט בשנת 1954 הוקם פארק לאומי בשטח של כ-700 קמ"ר (כ-30% מהפארק נמצא בדבון). שטחי הפארק תואמים את שטח יער מכלותי לשעבר ובתוכו ממוקמות מספר כפרים לרבות אקספורד.
האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה
במלחמת העולם הראשונה נגררה האימפריה העות'מאנית למלחמה לצד מעצמות המרכז מבלי שהחליטה על כך מראש. לפני המלחמה היא לא הייתה חברה בברית מדינות ולא התחייבה להשתתף במלחמה. הצטרפותה למלחמה נגרמה על ידי פעולות שנעשו והחלטות שהתקבלו, לעיתים על ידי זרים, ולרוב ללא התייעצויות ודיונים מסודרים. עם זאת, הצטרפותה למלחמה השפיעה רבות על מהלכה ותוצאותיה.
התבוסה של מעצמות המרכז הביאה להתפרקות האימפריה העות'מאנית, לביטול הסולטנות והחליפות העות'מאניים ולהקמת הרפובליקה הטורקית.
רקע.
חשיבותה האסטרטגית של האימפריה העות'מאנית.
חשיבותה האסטרטגית של האימפריה העות'מאנית נבעו ממיקומה הגאוגרפי שאפשר לה לחסום את מֵצָרֵי הבוספורוס והדרדנלים ובכך להטיל מצור על הנמלים הרוסיים בים השחור. בנמלים אלו התנהלו אז כ-90% מסחר החוץ הרוסי. למרות זאת, בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה לא היו שתי הבריתות הגדולות של מעצמות אירופה (מעצמות המרכז ומדינות ההסכמה) מעוניינות לצרף איליהן את האימפריה העות'מאנית משום שראו בה מדינה חלשה, מפגרת ומושחתת ללא תקנה. שתיהן לא העריכו שהצטרפות האימפריה העות'מאנית למלחמה לצידן תסייע להן. הגרמנים תכננו מלחמה קצרה בה לא צפויה תועלת רבה מחסימת המֵייצרים. גם הבריטים לא העריכו ביותר את יכולת הלחימה העות'מאנית. הם חששו שאם האימפריה העות'מאנית תלחם לצידם אזי יתקדמו הכוחות של מעצמות המרכז מבולגריה הסמוכה, יגיעו לאחד המֵצָרִים ויחסמו אותו. הבריטים העדיפו אימפריה עות'מאנית נייטרלית שלא תותקף על ידי מעצמות המרכז ותשמור את המֵצָרִים פתוחים לשיט.
האימפריה העות'מאנית ערב מלחמת העולם הראשונה.
אימוני הצבא העות'מאני לפני מלחמת העולם הראשונה נעשו בסיוע משלחת קציני צבא גרמניים. אימוני הצי לעומת זאת נעשו בסיוע משלחת קציני צי בריטיים. לכן תמך הצבא בברית עם גרמניה והצי תמך בברית עם בריטניה. האימפריה העות'מאנית רכשה מבריטניה כ-40 אוניות מלחמה. גולת הכותרת היה רכש שתי אוניות מערכה גדולות מסוג סוּפֶּר-דרֶדנוּט במספנה בריטית. לכל אחת מהן היה דחי של כ-30000 טון והיא נשאה 10 תותחים בקוטר 343 מ"מ. עבור שתי אוניות אלו שילמו העות'מאנים סכום עצום (בערכים של אז) בסך שבעה וחצי מיליון לירות שטרלינג שגויסו מהציבור הטורקי במגבית עממית, לאומית ודתית.
ב-1 באוגוסט 1914 הכריזה גרמניה מלחמה על רוסיה, והגישה לצרפת אולטימטום לפני שתכריז עליה מלחמה. ב-2 באוגוסט בעת ששתי האניות עמדו להימסר לצוותים טורקיים שכבר שהו בבריטניה, הודיע שר הימייה הבריטי צ'רצ'יל על הפקעת האוניות, משום סכנת המלחמה וצורך לאומי בריטי. הפיצוי שהובטח לטורקיה היה קטן, ורק בתנאי שתשמור על נייטרליות במלחמה. הפקעת האניות עוררה זעם רב בציבור, בצי ובממשל הטורקי, והחלישה את התנגדות הצי הטורקי לברית עם גרמניה.
ביולי 1914, כמה שבועות לפני פרוץ המלחמה והפקעת האניות אך אחרי רצח פרנץ פרדיננד בסרייבו, הציע שר המלחמה העות'מאני הפרו גרמני, אֶנווֶר פאשה, לגרמניה, לכרות ברית סודית לסיוע הדדי בלתי מותנה בעת מלחמה. גרמניה לא מיהרה להשיב בחיוב, ורק ב-1 באוגוסט, אחרי שהכריזה מלחמה על רוסיה והגישה אולטימטום לצרפת, חתמה גרמניה והחזירה את חוזה הברית לאִשרור טורקי. החוזה נחתם על ידי ממשלת טורקיה ב-2 באוגוסט, אך הממשלה העות'מאנית לא קיימה את מחויבותה לפי החוזה והעדיפה להישאר נייטרלית, בטענה נכונה שהחוזה לא אושר סופית בהיעדר חתימת הסוּלטן. כתוצאה מכך, לא הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על רוסיה ולא חסמה את מצרי הבוספורוס והדרדנלים לשיט רוסי. תוך יומיים הוכרזו מצבי מלחמה גם בין גרמניה לצרפת ובריטניה, אך האימפריה העות'מאנית לא הצטרפה למלחמה.
הצטרפות האימפריה העות'מאנית למלחמה.
ב-10 באוגוסט 1914 בערב הופיעו בפתח מצר הדרדנלים בים האגאי, שתי אניות המלחמה הגרמניות, בפיקודו של תת-אדמירל וילהלם סושון: סיירת הקרב הכבדה גֵייבֶּן והסיירת הקלה בְּרֶסלָאוּ. במשך יומיים נערך משא ומתן אינטנסיבי בין הגרמנים והממשלה העות'מאנית כדי שתפתח את מֵצר הדרדנלים בפני אניות אלו, ותסגור אותו מיד אחר כך בפני האניות הבריטיות הצפויות להגיע. פעולה כזאת הייתה בניגוד למחויבות של האימפריה העות'מאנית כמדינה נייטרלית. על מנת לעקוף את הנייטרליות העות'מאנית, העניקו לה הגרמנים את האניות במתנה, מה שנראה בעיני הממשלה, הצי ודעת הקהל הטורקית כפיצוי גרמני נדיב על האניות שהופקעו ממנה על ידי בריטניה.
בהוראת אנוור פאשה, שלא התייעץ עם חבריו לממשלה ולא ביקש את אישורם, נפתח מֵצַר הדרדנלים ואוניות המלחמה הגרמניות נכנסו לים השיש (מרמרה). מיד אחר כך נחסם המֵצַר בפני אניות מלחמה בריטיות, שסוף סוף הגיעו באיחור לפתחו כדי להתעמת עם סושון (12 באוגוסט). אוניות המלחמה גייבּן וברסלאו הניפו את הדגל העות'מאני, אך הצוותים הגרמניים המשיכו להפעילן וסושון המשיך לפקד עליהן. עצם נוכחות האניות בים השיש יצרה איום סמוי ולחץ על קונסטנטינופול (איסטנבול) הבירה, ובפרט על משרדי הממשלה וארמונות הסולטאן (סיירת הקרב הכבדה גֵייבֶּן נשאה עשרה תותחים כבדים בקוטר 280 מ"מ). ב-15 באוגוסט ביטלה ממשלת טורקיה את חוזה הסיוע הימי עם בריטניה ומשלחת הצי הבריטי בקונסטנטינופול התבקשה לעזוב (ואכן עזבה ב-15 בספטמבר). ב-23 בספטמבר 1914 התמנה סושון למפקד הצי הטורקי והמֵצרים נסגרו לשיט אזרחי. חסימת המֵצרים פגעה בעיקר ברוסיה, שכאמור 90% מסחר החוץ שלה עברו דרכם. אך רוסיה לא מיהרה להכריז מלחמה.
אחרי כישלון תוכנית שליפן ומפלתם בקרב על המַארן בצרפת, נכזבה תקוותם של הגרמנים לניצחון מהיר והם הגבירו את לחצם על ממשלת טורקיה כדי שתצטרף למלחמה לצידם. ב-27 באוקטובר 1914 עזב הצי הטורקי בפיקוד וילהלם סושון את ים השיש דרך מצרי הבוספורוס לים השחור. אוניות הצי הטורקי, כולל שתי הסיירות הגרמניות שנמסרו לטורקיה, הפגיזו ב-29 באוקטובר 1914 את הנמלים הרוסיים העיקריים בים השחור אודסה, סבסטופול ונובורוסיסק וערי החוף פאודוסיה ויאלטה. יומיים אחר כך, ב-2 בנובמבר הכריזה רוסיה מלחמה על טורקיה ושלושה ימים מאוחר יותר (5 בנובמבר) הצטרפו אליה גם צרפת ובריטניה. הפגזת הנמלים הרוסיים בים השחור, שגררה סופית את טורקיה למלחמה, נעשתה ללא אישור וללא ידיעה מראש של ממשלת טורקיה, ונראה שרק לשר המלחמה אֶנוֶור פאשה הודיעו מראש על הפלגת הצי אל הים השחור.
האימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה.
מבחינת האימפריה העות'מאנית החלה מלחמת העולם הראשונה ב-29 באוקטובר 1914 כאשר ספינות עות'מאניות הפגיזו את אודסה ומספר ערים נוספות לחופי הים השחור. המלחמה התנהלה במספר זירות: זירת מסופוטמיה, זירת הקווקז ופרס, זירת הלבנט והמרד הערבי וזירת הדרדנלים. בתחילה האירה ההצלחה פנים לצבא העות'מאני - פלישת כוחות מדינות ההסכמה לגליפולי נהדפה לחלוטין בתחילת ינואר 1916, שלושה חודשים לאחר מכן הסתיים המצור על כות במסופוטמיה בתבוסה מבישה לצבא הבריטי והחזית בחצי האי סיני הייתה סטטית; אך לאחר מכן התהפכו היוצרות, והעות'מאנים נחלו מפלות בכל החזיתות, למעט בחזית הקווקז בה נטלו את היוזמה החל באפריל 1918. המלחמה הסתיימה באופן רשמי עם חתימת הפסקת האש של מודרוס ביום 30 באוקטובר 1918 בנמל מודרוס שבאי למנוס ביוון.
זירת מסופוטמיה.