בספרו בן שלושת הכרכים מעיל תשבץ, הוא עסק בכל סוגי היצירה העברית בספרד, תוך השוואתה לשירה הערבית, והוא נחשב לאחד ממפעליו החשובים ביותר. בכרך א' (שיצא לאור בשנת תש"ם ושוב פעם בשנת תשנ"ה) הוא דן בקצידה, שירי המלחמה של שמואל הנגיד, שירי השבח, ההתפארות, התלונה, התוכחת, ההתנצלות והנאצה; כרך ב' (שיצא לאור בשנת תשנ"ה) עוסק בשירי הקינה, היין והאהבה; וכרך ג' (שיצא גם הוא לאור בשנת תשנ"ה) דן בשירי החכמה, הפרישות והאזור.
מלבד מחקרו בשירת ספרד, אפיוניה ומקורותיה, חקר לוין גם את הקשר בין שירה זו לבין ספרות ישראל בזמן המודרני והשפעתה עליה.
בסך הכל חיבר וערך לוין כשלושים ספרים ועשרות מאמרים בנושאים אלה וכן מספר ערכים באנציקלופדיה העברית. בנוסף, הוא גם פרסם עשרות רשימות בנושאי שירת ספרד והספרות העברית, בכתבי עת ועיתונים שונים, כגון: משא, מבפנים, על המשמר, ידיעות אחרונות, מאזנים, הארץ, מעריב, דבר, הדואר, והעיר.
לאחר יציאתו לגמלאות המשיך לוין לעסוק בתחום והוא היה העורך הראשי של סדרת "שירת תור הזהב" בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, ועד לשנת 2012 פרסם שבעה ספרים בסדרה. בנוסף, פרסם יחד עם פרופ' טובה רוזן, מהדורה ביקורתית של שירת הקודש של משה אבן עזרא.
בעלי מקרא
הוצאת כנה
מנהל
עין לימון
עין לימור, אשר תורגם בצורה משובשת לעין לימון מ"עין לַמוּר", הוא מעיין שכבה בנחל כסלון שבהרי ירושלים, כקילומטר מערבית לעין ראפה, למרגלות הר צובה.
במקום בריכת בטון קטנה ורבועה הממוקמת בתוך חציבה בגודל 18X10 מטרים, שהיוותה ככל הנראה את הבריכה בימי קדם. הבריכה מקבלת את מימיה דרך נקבה באורך 15 מטרים המובילה אליה את מי הנביעה. תיארוך הנקבה והבריכה הוא מן התקופה הרומית בארץ ישראל.
לפני מלחמת העצמאות שכן במקום כפר, ששרידיו מכונים היום ח'ירבת אל-עומור, והבריכה שימשה את תושביו. שרידי הכפר ממוקמים על גבעה כ-700 מטר מערבית למעיין.
ישנן גרסאות רבות לשם המעיין: "עין אל-עומור", "עין לימור", במפת PEF המעיין מופיע כ"עין מחתוש". זקני הכפר עין ראפה הסמוך, מספרים כי שמו המקורי של המעיין הוא "עין לַמוּר" (בצרפתית: "מעיין האהבה"). השם ניתן למעיין על ידי נזירים ונזירות שהיו נפגשים במקום ועוסקים בעניינים ״העומדים ברומו של עולם״. בתקופה מאוחרת יותר, נבנה מעל המעיין הכפר "עין לַמוּר" או "עין אל-עוּמוּר" שנקרא על שם המעיין. ככל הנראה השם העברי "עין לימור" הוא שיבוש השם "עין לַמוּר" ו"עין לימון", השגור, הוא שיבוש של השיבוש.
המעיין נמצא על שביל ישראל, ורבים מן המטיילים נוטים לעצור בו לטבילה ולמנוחה (וחלקם גם לנים למרגולתיו).
עין לימור
מיחוש
אהרן מירסקי
אהרן מירסקי (י"ח באייר תרע"ד, 14 במאי 1914, נובוגרודק – ח' באייר תשס"א, 1 במאי 2001, ישראל) היה משורר וחוקר ספרות ישראלי. חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל ופרס ישראל לחקר הספרות.
ביוגרפיה.
מירסקי נולד בנובוגרודק, בתחום המושב שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), וגדל בבית ציוני-דתי. הוא התחנך בישיבת תורה ודעת, שייסד אביו, הרב יהושע יצחק מירסקי, ובישיבת מיר. בשנת 1935 (תרצ"ה) עלה לארץ ישראל והיה מחלוצי העלייה החמישית. הוא עבד כפועל חקלאי ולמד בסמינר למורים של תנועת "המזרחי" (היום "מכללת ליפשיץ").
לאחר מכן החל בלימודים באוניברסיטה העברית. בעבודת הדוקטור שלו עסק בקשר בין פיוט למדרש, וטען שיסודות הפיוט העברי הארץ-ישראלי מקורותיהם בתלמוד. מחקרים אחרים שערך גילו מוטיבים מהיהדות בשירה אנגלו-סקסונית מימי המאה ה-10. כמו כן, מירסקי היה מראשוני החוקרים של שירת רבי ישראל נג'ארה. בין 12 ספרי המחקר שכתב נכללו פרשנות לשירתם של יוסי בן יוסי ורבי יצחק אבן כלפון. הוא היה פרופסור באוניברסיטה העברית, חבר האקדמיה ללשון העברית, חבר מערכת דעת מקרא, חבר סגל באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בר-אילן במחלקה לספרות עם ישראלו, יו״ר חבר השופטים לספרי תרגום ושופט בוועדת פרס יפה.
מירסקי עסק גם בכתיבת שירה, ובכתיבתו הושפע מהתנ"ך, מהתורה שבעל פה ומפיוטים עתיקים. בספר שיריו הקדיש חלק נכבד שבו קונן על השמדת היהודים בשואת אירופה שבה נספו גם הוריו ואחותו. ספרו "עלי שיח", שיצא לאור בשנת 1966, זיכה אותו בפרס הרב מימון. לאורך השנים התפרסמו שיריו בעיתון הארץ ובכתבי העת מאזניים, תרביץ וסיני.
עבודתו ארוכת השנים בחקר שירה ובכתיבתה זיכתה את מירסקי בפרס ביאליק לחכמת ישראל, ובשנת ה'תשנ"ט הוענק לו פרס ישראל. בנימוקי ועדת פרס ישראל נאמר עליו שהוא "אחד מעמודי התווך של מחקר הספרות העברית".
מירסקי נפטר בח' באייר תשס"א, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. עיריית ירושלים קראה רחוב בשכונת הר חומה על שמו בשם "שירת אהרן".
אהרון מירסקי
פאולו קוסטנזו
פאולו קוסטנזו (באנגלית: Paulo Costanzo, נולד ב-21 בספטמבר 1978) הוא שחקן קנדי. ידוע בעיקר בשל תפקידו בסרט הקומדיה "רוד טריפ", תפקידו בקומדיית המצבים "ג'ואי" של NBC ותפקידו בסדרת הדרמה "רופא להשכיר" של USA.
ביוגרפיה.
הוא נולד בבראמפטון, אונטריו שבקנדה, לאב נוצרי ממוצא איטלקי שעסק באמנות, ולאם משוררת ממוצא יהודי.
בשנות לימודיו בבית הספר היסודי נשברו שתי רגליו בתאונת דרכים.
קריירה.
בשנת 1998 שיחק בסרט הטלוויזיה האמריקאי "" בתפקיד יעקב. בשנת 2001 שיחק בסרט המוזיקלי "ג'וזי והפוסיקאטס". ב-2003 שיחק בקומדיית הפשע "הבנק הזה הוא עני". ב-2006 שיחק בסרט "שואפים גבוה". בשנת 2008 שיחק בסרט האימה "היצור" לצידו של שיי ויגהאם. בשנת 2009 שיחק בסרט הילדים "מזל תאומים" (Old Dogs). בשנת 2010 השתתף בסרט הקומדיה של ג'ונתן סובול "מדריך מתחילים לסיום".
בשנת 2015 גילם את דמותו של שד גראבי בסדרת המדע הבדיוני האמריקאית "המרחב" למשך ארבעה פרקים בעונתה הראשונה. ב-2016 שיחק בסדרה "ליל האירוע", בתפקיד מרכזי בעונתה הראשונה. בשנים 2017-2018 שיחק בסדרה "השורד המיועד", בתפקיד מרכזי בעונתה השנייה.
בשנת 2022 החל לשחק בעונתה השנייה של סדרת המדע-בדיוני "העלאה" של שירות פריים וידאו.
אלבר בארייה
אלבר בארייה (בצרפתית: Albert Barillé; 14 בפברואר 1920 – 16 בפברואר 2009) היה מפיק טלוויזיה צרפתי יליד פולין, תסריטאי, אנימטור ומייסד חברת ההפקות "פרוסידיס".
בארייה הוא היוצר של סדרת ההנפשה על ידי בובות "קולרגול" (1974) וסדרת ההנפשה "" (1978 -2008). בנוסף עסק בכתיבה דוקומנטרית-רפואית, דרמה ופילוסופיה פופולרית.
קורות חייו.
ילדות וצעירות.
אלברט בארייה נולד בשנת 1920 בוורשה. יחד עם אביו איזידור בארייה ואמו, בלה לבית וורטרה (Vortret) בגיל 5 הוא היגר לצרפת.
בארייה עבד מנעוריו מכיוון שלהוריו לא היו אמצעים לממן את לימודיו.
בשנות ה-1950 התחיל לעבוד בהפקה ובהפצה של סרטי עלילה באמריקה הלטינית. בשנים 1957–1961 עבד בארייה כמנהל שותף לחברה לייצור צעצועים "הלר". בשנת 1962 הקים את חברת "פרוסידיס" להפקה ולהפצה של סרטי טלוויזיה לילדים, הפועלת עד היום.
סדרותיו.
בשנות ה-1960 כיוון בארייה את החברה שבניהולו אל זירת הטלוויזיה שנראתה לו מדיית העתיד. תכנן להפיץ סרטי ילדים אבל מעטים מהם היו לטעמו.
בעיניו על הצופים הצעירים להנות ובו זמנית לרכוש ידע.
ב־1969 יצר אלבר בארייה את סדרת הטלוויזיה "קולרגול", סדרת אנימציה ובובות לילדים שגיבורה היה הדובון קולרגול "השר בפה וסול".
מימן לבד את הסדרה כמפיק עצמאי (אחרי שנתקל בסירוב רשות השידור הצרפתית ORTF) והפקיד את בימויה על צייר אנימציה פולני בשם טדאוש וילקוש ואולפני "סמאפור" בלודז'.
במהרה הסדרה קטפה הצלחה רבה בקרב הילדים.
הדובון קולרגול הפך לחלק מעולמם המשותף של דור הילדים הצרפתים משנות ה-1970, לצד הדובון מריונטה "נונור" והדינוזאור הכתום "קזימיר"
ב-1978 יצר בארייה וחברת פרוסידיס בניהולו, את סדרת האנימציה הראשונה מסאגה ארוכה עתידית "היה היה... האדם".
הסדרה זכתה בהצלחה גדולה מלכתחילה. כל ערב בשעה 19.55 בערוץ הטלוויזיה FR3 שודר פרק ממנה בן חמש דקות, לפני המשחקים של השעה שמונה. בשבת יכלו הצופים לראות את כל פרקי הסדרה ביחד.
עשר שנים אחרי ה Shadoks (ששודרה לראשונה ב-1968) ו"אגלאה וסידוני" (1969), הפכה "היה היה..." לאחת מסדרות הטלוויזיה המצוירות הצרפתיות הטובות של כל הזמנים וחלוצת הסוגה הבידורית-חינוכית לילדים.
באו אחריה סדרות בעלות שליחות דומה, שבהן כיכבו אותם הגיבורים, כבר ידועים - במיוחד מורה הדרך "מאסטרו", בעל הזקן הלבן, המדובב על ידי השחקן רוז'ה קארל.
הסאגה השלמה כללה שבע סדרות: "היה היה":על האדם, החלל, החיים, אמריקה, הממציאים, מגלי הארצות, וכדור הארץ .
כל אחת מהן כללו 26 פרקים אותם חיבר, הפיק וביים בארייה עצמו. בתחום האמנותי נעזר בשירותיו של הצייר ז'אן בודור. רוב הפסקולים נוצרו על ידי מישל לגראן. הן הופצו וזכו בהצלחה ב-120 ארצות ברחבי העולם.
בארייה שאף להגשים עוד פרויקטים - על המיתולוגיה היוונית וסדרה בכותרת "היה היה... הקדמה", אך לא הספיק.
בנוסף בסוף שנות ה-1980 הפיק בארייה הרבה סרטי תעודה רפואיים על אברי הגוף, חיבר רומנים, מחזה וספר על פילוסופיה.
חייו הפרטיים.
אלבר בארייה גדל בדת הנוצרית הפרוטסטנטית . מנישואיו הקודמים נולדו שלושה ילדים - פרנק, ז'ילבר ואלין. בשנת 1997 הוא התחתן עם שחקנית תיאטרון הלן לווק שילדה לו בן נוסף, אנדרה-אלבר.
אלבר בארייה נפטר בשנת 2009 והובא לקבורה בבית הקברות העתיק של ניי-סיר -סן. על מצבתו צוירה דמות ה Maestro מהסדרה "היה היה" ונכתב:
"היה היה אלבר בארייה".
חוסיין רופא
חוסיין רופא (אנגלית: Husein Rofé; במקור פיטר רופא, Peter Rofé, 3 במאי 1922, מנצ'סטר, אנגליה - פברואר 2008?, סינגפור)