ממשלת קוריאה הדרומית פעלה כבת שיחה ותמכה בקבלתה של טאיפיי לפורום לשיתוף פעולה כלכלי אסיה - האוקיינוס השקט (APEC) בשנת 1991. קוריאה הדרומית שינתה את אופי ראשי התיבות הפוליטיים של המדינות החברות בכלכלות חברות ב-APEC כדי להפוך את APEC באופן רשמי לפורום כלכלי חוצה פסיפיק. לאנשי צוות משרד החוץ של טאיפיי נאסר להשתתף ב-APEC, אך השר לענייני כלכלה של הרפובליקה הסינית, שליח מיוחד שמונה על ידי נשיא הרפובליקה הסינית ונציגי עסקים מהרפובליקה הסינית באופן ציבורי יכולים להשתתף באופן שנתי במפגשי ה-APEC תחת השם "טאיפיי הסינית". טאיפיי יכולה לארח גם תאגידים סדנאות ה-APEC שאינן משרדיות הנוגעות לנושאים שבהם לטאיוואן יש נקודות חוזק ספציפיות, כגון טכנולוגיה ועסקים קטנים ובינוניים. תאגידים וסדנאות אלה נועדו לטפל רק בהצלחה בכלכלה ובנושאים הקשורים לעסקים עם כלכלות חברות אחרות ב-APEC. השתתפות טאיוואן ב-APEC נתמכת על ידי ארצות הברית ומקובלת על ידי הרפובליקה העממית של סין. תוכנית כרטיס הנסיעות העסקי של ה-APEC (הנקראת בראשי תיבות: ATBC) חלה על נוסעים עסקיים לטאיוואן וממנה. קוריאה הדרומית תמכה גם בהשתתפותה הראשונית של טאיוואן ב- OECD ובפעילות שלאחר מכן.
כינון מחדש של יחסים לא רשמיים.
קוריאה הדרומית כוננה מחדש יחסים לא רשמיים עם טאיוואן בשנת 1993, כאשר נעשתה החלפה הדדית של נציגויות (הנציגות הקוריאנית בטאיפיי ונציגות טאיפיי בקוריאה). הנציגות של טאיפיי בקוריאה הדרומית, משרד בוסאן ממוקם באזור הדרומי של קוריאה הדרומית. מאז 1993 קיים היקף סחר משמעותי בין שתי המדינות. שתי מדינות האריכו הדדית את ימי השהייה ל-90 ימי שהייה עם פטור מהוויזה למבקרים החל מ-1 ביולי 2012. הפורום ה-19 של סיאול-טאיפיי התקיים ב-13 באוקטובר 2010.
אזרחי טאיוואן בקוריאה הדרומית.
מאז שסין וקוריאה הדרומית כוננו קשרים דיפלומטיים בשנת 1992, השפעות פוליטיות וכלכליות סיניות חזקות אפשרו לממשלת קוריאה הדרומית להירגע מהמניעה הפיננסית והפוליטית לאזרחים סינים במדינה מאז שנות ה-70, אך 99% מחזיקים בדרכונים של טאיוואן, כולל אלה שהתאזרחו כאזרחי קוריאה הדרומית, או תושבי קבע, היתר כניסה או כניסה חוזרת וזכויות של זכות בחירה כללית.
חינוך.
ישנם חילופי מחקרים קפדניים ומספר רב של בתי ספר בינלאומיים של טאיוואן בקוריאה הדרומית:
ישנם שני בתי ספר בינלאומיים של קוריאה הדרומית בטאיוואן:
נורית פריד
נורית פריד (נולדה ב-19 במרץ 1942) היא מייסדת המכון לטוענות רבניות. פריד קיבלה את פרס שאול ליברמן על יצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודים חינוכיות בשנת 1993, ואת פרס ירושלים לחינוך בשנת 2021.
ביוגרפיה.
פריד נולדה כדור שביעי בירושלים, אביה, הרב ברוך רקובר היה נכדו של הרב שמחה מנדלבוים (מנדלבאום) שעל שמו נקרא שער מנדלבאום. אמה, שרה לבית זוננפלד, הייתה נכדתו של הרב יוסף חיים זוננפלד.
הוריה נפרדו כשהייתה בת שש. היא עברה לפנימייה של עליית הנוער, שם גרה יחד עם בנות יתומות ששרדו את השואה.
היא למדה בבית הספר "בית יעקב" ובשנת 1961, קיבלה תעודת הוראה מסמינר "בית יעקב", ואף לימדה בו.
בגיל 22 נישאה לרב יוחנן פריד, דרכו הכירה את עולם הציונית הדתית. לימדה באולפנת חורב ויזמה את לימודי בית המדרש לבנות במסגרת לימודי בית הספר התיכון. לימים הפכה תוכנית זו למובילה בלימודי יהדות במערכת החינוך הדתי בבתי הספר התיכוניים לבנות. על כך קיבלה את פרס שאול ליברמן בשנת 1993 ליצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודיות ייחודיות. זו הייתה הפעם הראשונה, שתלמידות תיכון למדו בבית מדרש במסגרת הלימודים הרגילים, כמו לימודי בית מדרש בבתי הספר לבנים. כמו כן כתבה תוכנית לימודית ייחודית לבחינת הבגרות בתנ"ך ובספרות.
פריד הייתה בין היוזמות להקמת מכללה ירושלים, שנוסדה בשנת 1964 ואף לימדה שם. נשים חרדיות וחרדיות-לאומיות חיפשו מסגרות לימוד תורניים לנשים, והרב קופרמן, שביתו היה צר מלהכיל את כל הנשים שצבאו על ביתו כדי לשמוע את שיעוריו, נענה לבקשות והקים את המכללה.
בשנת 1974, פריד סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות ובחינוך מהאוניברסיטה העברית. אז היא הקימה את תוכנית לימודי יהדות לבוגרות תיכון לפני גיוסן לצה"ל ושירות לאומי במוסדות "אור תורה" של הרב ריסקין, ולימדה תנ"ך ואגדות חז"ל במדרשת לינדנבאום (מדרשת ברוריה). בשנת 1989 סיימה תואר שני בהצטיינות בלימודי יהדות בברוקלין קולג' בניו יורק.
בשנת 1991, פריד הקימה מכון להכשרת טוענות רבניות במדרשת לינדנבאום ועמדה בראשו. בשנים 1993–1997 הייתה בעלת מכון כושר "מכון 8" לנשים בירושלים ובאפרת. היא לימדה תנ"ך ומדרש במת"ן, וכן לימדה תנ"ך בקמפוס טל, השלוחה הנשית של מכון לב.
פריד משמשת חברת הנהלת בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה "במעלה" מאז היווסדו. בשנים 1999–2003 שימשה כחברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו 1999-2003, וכן היא חברת ההנהלה הציבורית של בית הדין "משפט והלכה בישראל" במכון הגבוה ללימודי יהדות "ארץ חמדה" ירושלים.
בשנת 2021 פריד קיבלה את פרס ירושלים לחינוך על עיסוקה במשך שנים רבות בחינוך תלמידות והקמת מוסדות אקדמיים ותורניים הנחשבים ביותר בחינוך הדתי במדינת ישראל.
פריד עוסקת בהוראת אגדות חז"ל במסגרות שונות של הגיל השלישי.
משפחתה.
בעלה הוא הרב יוחנן פריד, שהיה רב מושב בית מאיר במשך 20 שנה, וראש האגף לתרבות תורנית. לבני הזוג שישה ילדים והם סבים לנכדים ונינים.
שיח יצחק
שיח יצחק הוא שמם של כמה ספרים תורניים:
יחסי טאיוואן–פקיסטן
יחסי טאיוואן–פקיסטן כוללים בעיקר מסחר וסחר. היחסים בין פקיסטן לטאיוואן הם בעלי משמעות כלכלית יותר מאשר פוליטית, מכיוון שפקיסטן היא בעלת ברית קרובה של הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה.
לפקיסטן ולרפובליקה הסינית (טאיוואן) קיימת מערכת יחסים נמוכה מאוד מאז 1951, מכיוון שכאשר פקיסטן נעשתה עצמאית היא שמרה על קשר עם הרפובליקה הסינית בין השנים 1947–1951, אך כאשר הרפובליקה העממית של סין הוקמה בעקבות מלחמת האזרחים הסינית השנייה, הכירה פקיסטן בסין הקומוניסטית במקום הרפובליקה הסינית. פקיסטן מכירה רשמית שטאיוואן היא פרובינציה מורדת בסין.
קשרים כלכליים.
פקיסטן וטאיוואן לא מחזיקות אף נציגות רשמית אצל השנייה, אך עם זאת הן ממשיכות לקיים בהדרגה יחסי מסחר. טאיוואן גילתה עניין להעביר את תעשיית הטקסטיל שלה מווייטנאם לפקיסטן, בגלל עלויות עבודה זולות בפקיסטן.
נפח סחר.
נפח הסחר בין המדינות הוא על פי מאגר המידע של 2019; הייבוא העיקרי כולל מוצרי נפט, מכונות חשמל, פלסטיק, ברזל ופלדה. על פי נתוני המועצה לפיתוח סחר חיצוני בטאיוואן (TAITRA), היבוא של פקיסטן מטאיוואן הסתכם בשנת 2019 ב-626 מיליון דולר. באותה שנה, הייצוא שלה לטאיוואן היה בשווי 100 מיליון דולר.
קשרים דיפלומטיים.
פקיסטן לא פתחה שגרירות או משרד מועצה בטאיוואן לאחר שנת 1951, אך טאיוואן עשתה זאת. עם זאת פקיסטן פתחה מאוחר יותר את מועצת המועצה בהונג קונג, שתחום שיפוטה מתפרש על פני הונג קונג, מקאו וטאיוואן. פקיסטן נתונה לתחום השיפוט של משרד הייצוג הכלכלי והתרבותי של טייפה בערב הסעודית.
הנזו הסאשי
מריאן גולד
מריאן גולד (בגרמנית: Marian Gold; נולד ב-26 במאי 1954) הוא זמר ופזמונאי גרמני, שידוע כסולן של להקת הסינת'פופ הגרמנית אלפאוויל.
שנותיו הראשונות.
גולד נולד ב-26 במאי 1954 בהרפורד, אז במערב גרמניה. בברלין הקים את להקת "צ'ינצ'ילה גרין" בסוף שנות השבעים, שכללה גם את עמיתו באלפאוויל לעתיד ברנהרד לויד.
אלפאוויל.
בשנת 1982 הוא הצטרף ללויד ופרנק מרטנס בלהקת Forever Young, שהפכה לאלפאוויל. בין השירים הידועים של אלפאוויל הם: "Forever Young", "Big in Japan", "Sounds Like a Melody", "Dance with Me" ו-"Jerusalem". הוא ידוע בזכות קול הטנור שלו. יצירתתיו הן בשפה האנגלית, והדבר תרם להצלחה הניכרת של אלפאוויל בבריטניה ובארצות הברית בשנות השמונים.
הוא החבר המייסד היחיד שנותר בלהקה, שאלבומה האחרון Strange Attractor יצא בשנת 2017.
סולו.
אלבום הסולו הראשון של גולד, So Long Celeste, יצא בשנת 1992. באלבום נכללו גרסאות כיסוי ל-"The Shape of Things to Come" (במקור של The Headboys) ו-"One Step Behind You".
אלבום הסולו השני שלו, United, יצא בשנת 1996.
חיים אישיים.
בסוף שנות השמונים התגורר גולד במינסטר עם אשתו לשעבר מנואלה.
לגולד שבעה ילדים מארבע נשים שונות.
Don't Wait Up
Don't Wait Up (בעברית: אל תחכה) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. השיר יצא לאור ב-16 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים אייס וסוני מיוזיק לטין. "Don't Wait Up" הוא שירה הראשון של שאקירה שמבוצע באופן מלא בשפה האנגלית מאז "Try Everything" (2016).
רקע וכתיבה.
שאקירה הודיעה בהתחלה כי סינגל חדש שילווה בווידאו קליפ יופץ ביולי 2021, בריאיון שקיימה עם "Vogue Mexico" באותו החודש. ב-12 ביולי דיברה על השיר בשנית, כאשר שינתה ברשתות החברתיות את תמונות הפרופיל שלה לפלטת צבעים קייצית; אותו השינוי הפך את ההאשטאג "Shakira is coming" לוויראלי בטוויטר. בסמוך להכרזה, החלה שאקירה לצבור עשרות אלפי עוקבים ופרסומים ברשתות החברתיות השונות. ב-13 ביולי שיתפה סרטון בן 30 שניות של מה שיכול להיות חלק ממילותיו של "Don't Wait Up".
מאוחר יותר, חשפה שאקירה את עטיפתו הרשמית של הסינגל, כמו גם את שמו: "Don't Wait Up".
וידאו קליפ.