בסתיו אותה שנה הופיעה סומרס ברשת הטלוויזיה בכבלים Lifetime בתוכנית אירוח של 13 פרקים. היא אירחה בתוכנית מגוון של אורחים ושוחחה עמם על נושאים שונים הקשורים לבריאות ולכושר גופני.
בפברואר 2015 פורסם שסומרס תמנה עם הכוכבים שישתתפו בעונה ה-20 של "רוקדים עם כוכבים". שותפה לתוכנית היה הרקדן המקצועי טוני דובלני. סומרס ודובלני הודחו מהתוכנית בשבוע החמישי של העונה וסיימו במקום התשיעי.
השקפותיה בנושאי בריאות.
סומרס תומכת ב"טיפול חלופי בהורמונים זהים ביולוגית" . ספרה "ללא גיל: האמת העירומה על הורמונים זהים ביולוגית", כולל ראיונות עם 16 מטפלים שעוסקים בשיטה, אך גם כולל דיון נוסף בגישה ספציפית אחת, "פרוטוקול וילי" . על סומרס ועל תרזה וילי, יוזמת הגישה, נמתחה ביקורת על קידומה. קבוצה של שבעה רופאים, שכולם הציגו את השיטה כרקע לדיון בסוגיות בריאות אצל נשים, הוציאו מכתב פומבי לסומרס ולמוציא לאור שלה, קראון, שבו הם טענו שהפרוטוקול "בלתי מוכח מדעית ומסוכן", וציינו את חוסר כישוריה הרפואיים והקליניים של וילי. השימוש בטיפול חלופי בהורמונים זהים ביולוגית הוא נושא שנוי במחלוקת בעולם הרפואה. יעילותו מעולם לא נבחנה וקבוצות רבות הביעו את דאגתם בנוגע לבטיחותה ובנוגע לטענות שגויות של המטפלים. השיטה הייתה נושאו של מאמר ב-Associated Press:
ב-2001 אובחן אצל סומרס סרטן השד. היא עברה כריתה של הגידול ובעקבותיו טופלה ברדיותרפיה, אך החליטה לוותר על כימותרפיה בניגוד להמלצת רופאיה. בנובמבר 2008 הודיעה סומרס שהיא אובחנה בסרטן שלא ניתן להסירו בניתוח על ידי שישה רופאים, אך שבוע לאחר מכן נודע לה שהאבחון שגוי. במהלך תקופה זו היא ראיינה רופאים בנוגע לטיפולים בסרטן וראיונות אלו היו הבסיס לספרה "מכת מחץ" (Knockout), בנוגע לטיפולים חלופיים לכימותרפיה. בספרה זה קידמה סומרס טיפולים חלופיים נגד סרטן, ועל כך נמתחה עליה ביקורת על ידי החברה האמריקנית לסרטן:
בינואר 2013 טענה סומרס שאדם לאזנה ביצע את הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק בשל רמת הרעלנים בתזונתו וחומרי הניקוי אליהם נחשף. היא ציינה שכימיקלים אלו גרמו ככל הנראה ל"חישמול יתר של המוח".
ריס נלסון
ריס לוק נלסון (באנגלית: Reiss Luke Nelson; נולד ב-10 בדצמבר 1999) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בארסנל.
קריירה.
נלסון נולד בלונדון לאב זימבבואי ואם אנגלייה. הוא הצטרף בילדותו לאקדמיית הנוער של ארסנל, וביום הולדתו ה-17 חתם על חוזהו המקצועני הראשון בקבוצה.
את הופעתו הראשונה במשחק רשמי במדי הקבוצה הבוגרת ערך ב-6 באוגוסט 2017, כשעלה כמחליף בניצחונה של ארסנל על צ'לסי בבעיטות הכרעה במשחק מגן הקהילה. ב-14 בספטמבר 2017 ערך את הופעתו הראשונה במסגרת אירופית, כשהחליף את ת'יאו וולקוט בדקה ה-82 במשחק שלב הבתים של הליגה האירופית בו ניצחה ארסנל 3–1 את פ.צ. קלן.
ב-20 בינואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון 4–1 על קריסטל פאלאס.
ב-31 באוגוסט 2018 האריך את חוזהו בארסנל ומיד הושאל לעונה אחת להופנהיים מהבונדסליגה תמורת חצי מיליון אירו. ב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, וכבש שער בכורה לאחר שחלפו 14 דקות בלבד מאז שעלה כמחליף. עד תום העונה כבש נלסון שבעה שערים ב-587 דקות בלבד.
לאחר עונת ההשאלה המוצלחת, שב לארסנל וניסה להלחם על מקומו בהרכב. הוא היה בסגל הקבוצה במשחק גמר גביע ה-FA שנערך ב-1 באוגוסט 2020, ובו ניצחה קבוצתו 2–1 את צ'לסי וזכתה בגביע. במשחק מגן הקהילה שנערך ב-29 באוגוסט 2020 נגד ליברפול, נכנס כמחליף ובעט את בעיטת ההכרעה הראשונה בדו-קרב בעיטות ההכרעה שהיה לאחר ההארכה. נלסון כבש את הבעיטה ולבסוף זכתה קבוצתו בתואר.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לעונה אחת לפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ג'יידן מקדניאלס
ג'יידן מקדניאלס (באנגלית: Jaden McDaniels; נולד ב-29 בספטמבר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד. אחיו הצעיר של שחקן שארלוט הורנטס ג'יילן מקדניאלס, ובן דודו של כדורסלן העבר ג'וואן הווארד.
קריירת מכללות.
מקדניאלס נולד וגדל בסיאטל שבמדינת וושינגטון, ובשנת 2019 החל ללמוד באוניברסיטת וושינגטון. בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק לצדו של אייזאה סטיוארט, ורשם ממוצעים של 13.0 נקודות, 5.8 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.4 חסימות למשחק. בסיום אותה עונה עזב את האוניברסיטה לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת משחק מקצועית.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר מקדניאלס בבחירה ה-28 על ידי לוס אנג'לס לייקרס, ויומיים לאחר מכן הועבר בשני טריידים עוקבים – לאוקלהומה סיטי ת'אנדר וממנה למינסוטה טימברוולבס. במהלך עונת הרוקי שלו במינסוטה ביסס את מעמדו כשחקן חמישייה קבוע, ולאורך העונה קלע 6.8 נקודות ואסף 3.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
Visiting Hours
Visiting Hours (בעברית: שעות ביקור) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמר האנגלי אד שירן. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2021, על ידי חברת התקליטים אסילום רקורדס, כסינגל שיווקי הראשון מתוך אלבום אולפן "=".
רקע והוצאה.
ב-2 במרץ 2021, נפטר מקדם המוזיקה האוסטרלי מייקל גודינסקי בשנתו בגיל 68. שירן ביצע לראשונה את "Visiting Hours" בהלווייתו של גודינסקי ב-24 במרץ 2021 כמחווה לו באוסטרליה. גם חבריו הקרובים של גודינסקי וחבריו המוזיקאים, קיילי מינוג וג'ימי בארנס, סיפקו לשיר קולות רקע. שירן סיים את השיר במהלך ששהה בבידוד כשבועיים בביתו בעקבות החלטתו לנסוע לאוסטרליה הלווייתו של גודינסקי. ב-19 באוגוסט 2021, הוציאה שירן את השיר כסינגל לקידום מכירות והכריזה על האלבום. סרטון הופעה חיה, שצולם בכנסיית סנט סטפן בהמפסטד, לונדון, יצא גם הוא עם השיר. שירן הצהיר כי הוא "סיים את כתיבת השיר הזה ועבר צער ראוי בפעם הראשונה, ומבחינתי הוא אחד השירים החשובים ביותר באלבום האולפן שלי "=".
מילים.
"Visiting Hours", הוא שיר המוקדש למייקל גודינסקי, אשר מוכר בתור מקדם המוזיקה אוסטרלי. בפסוק הראשון, שירן פונה לבתו ולאשתו, בתו של צ'רי סיבורן, ליירה אנטארקטיקה סיבורן שירן, ומאחלת שגודינסקי היה זוכה לפגוש אותה: "הלוואי שלגן עדן יהיו שעות ביקור / כדי שאוכל פשוט להופיע ולראות תביא את החדשות / שהיא מזדקנת והלוואי שפגשת אותה / הדברים שהיא תלמד ממני, קיבלתי את כולם ממך".
ייצוג טרנסג'נדרים במדיה
כבר מראשיתה של המדיה הפופולרית בעולם המערבי במאה ה-20, ניתן לראות ייצוג רבים של דמויות על הקשת הטרנסית. האופן בו דמויות טרנסג'נדריות מוצגות במדיה השתנה יחד עם התפתחות הקולנוע והטלוויזיה והושפע מן השינויים החברתיים שעברה הקהילה הטרנסג'נדרית כקבוצת שוליים; שינויים בזכויות להט"ב, שינוי יחס הממסד הרפואי כלפי טרנסג'נדרים, ושינוי יחס החברה כלפי הקהילה הטרנסג'נדרית. במילים אחרות, ייצוג טרנסג'נדרים בתקשורת ההמונים משקפים עמדות חברתיות הנוגעות לזהות טרנסג’נדרית, ואלו התפתחו והשתנו ביחד עם התפיסה הציבורית כלפי האוכלוסייה הטרנסג'נדרית. אף על פי שייצוג הטרנסג'נדרים בתקשורת משקף לרוב רק חלק זעיר מן הקהילה הטרנסג'נדרית, הוא משדרים פרשנות אחידה ורעיונות מכלילים על אודות הקהילה, ולכך השפעה ישירה על חייהם של טרנסג'נדרים במציאות. מחקרים מצאו כי צפייה בתכנים המציגים דמויות וסיפורים טרנסג'נדרים משפרת את יחס הצופים כלפי טרנסג'נדרים ואת עמדתם כלפיהם כקבוצת שוליים. ב-2014 ארצות הברית הגיעה ל-"נקודת מפנה" טרנסג'נדרית על פי המגזין טיים, כאשר הנראות התקשורתית של אנשים טרנסג’נדרים במדיה הגיעה לרמה גבוהה יותר מכפי שראו בעבר. מאז, מספר הייצוג הטרנסג’נדרים בטלוויזיה נותר יחסית גבוה ובנוסף לכך ניתן למצוא מגוון רחב ועשיר יותר של ייצוג מן הקהילה.
היסטוריה של הייצוג הטרנסג'נדרי.
המאה ה-20.
תיעוד לטרנסג'נדריות קיים בקרב תרבויות וחברות רבות, לרבות עמים ילידיים, תרבויות מערביות ותרבויות מזרחיות מימי קדם ועד ימינו. אף על פי כן, עד תחילת המאה ה-20, רוב העוסקים במקצועות הרפואה ומקצועות טיפוליים התייחסו לטרנסג'נדריות כאל הפרעה נפשית. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 החלו להופיע במגזינים פופולריים ובעיתונות בארצות הברית סיפורים על "היפוך מין", וכך קרה שהופעת הבכורה של סוגיית 'שינוי המין' קרתה בתקשורת הפופולרית ולא בעולם הרפואה. אנשים רבים פנו למגזינים ולעורכים על מנת להבין את הרצון שלהם בגוף ובמין אחר, והסיפורים שפורסמו פתחו את האמריקאים לאפשרות כי המין לא קבוע ומוחלט כפי שהאמינו עד אותו הזמן.
הרעיון של התאמה מגדרית לא היה מוכר לרוב הציבור עד שהחדשות על כריסטין יורגנסן הגיעו לכותרות בשנת 1952. יורגנסון לא הייתה הטרנסג'נדרית הראשונה, אך הייתה הראשונה שסיפורה התפרסם בכל העולם. היא עברה ניתוח להתאמה מגדרית בדנמרק, וכאשר שבה אל ארצות הברית לאחר הניתוח חיכו לה המוני עיתונאים ואנשי תקשורת על מנת לראות ולתעד את האישה שהפכה לגבר. יורגנסון הפכה לסנסציה תקשורתית, סיפקה ראיונות, הופיעה, שרה והקימה מועדון לילה משלה בפנסילבניה, ואף כתבה ספר אוטוביוגרפי על חייה שבהמשך הפך לסרט בשנת 1970.