מזי"א עלה לארץ ישראל ב-1889, התיישב בראשון לציון ונוסף על עבודתו כרופא חידש מילים בעברית, בפרט חידש מילים רבות מן המילון הרפואי ולמעשה המציא את השפה הרפואית העברית. הוא הכיר והתיידד עם אליעזר בן-יהודה אשר העיד: "מנהגי בקביעת שמות למושגים מדעיים, בפרט בענייני המחלות והרפואות, להתייעץ עם ידידי ד"ר מזי"א שהוא בן-סמך לדבר הן מבחינת המדע והן מבחינת הלשון".
הוא שהציע להשתמש במשקל םַםֶּםֶת כמשקל המחלות, לפי פרשת תזריע-מצורע. "וכך המחלה שגורמת לאדמומיות העור נקראת מעתה אַדֶּמֶת (Rubella), המחלה שגורמת לגוון צהבהב בעיניים נקראה צַהֶבֶת (Hepatitis), מצב רפואי הגורם להצטברות לא תקינה של נוזלים בגוף כונה מעתה בַּצֶּקֶת (Edema) והמחלה הנגיפית שתוקפת כלבים משוטטים, נקראה מעתה כַּלֶּבֶת (Rabies)." ד"ר מזיא עמל לחנך את תושבי ארץ ישראל לשמירה על הגיינה כדי למנוע הדבקות במחלות. אחת המחלות השכיחות שנגרמו על ידי זיהום הייתה טרכומה, מחלת עיניים שד"ר מזיא נתן לה את שמה העברי 'גרענת' על שם לחמית העין של החולה שנראית מגורענת. שיפור בכללי ההיגיינה העלים מהארץ את המחלה שגרמה לעיוורון של רבים מהלוקים בה אך שם המחלה נתקבע במילון העברי.
נוסף על עיסוקו ברפואה ובבלשנות עסק מזי"א גם בפרדסנות. בין היתר נטע את הפרדס הראשון בפתח תקווה, שיכלל מתקנים חקלאיים ונמנה עם מייסדי אגודת הפרדסנים "פרדס". הלך בדרכו, חתנו, צבי איזקסון, לימים נשיא התאחדות האיכרים.
במשך שנים אחדות שימש רופא ראשי בבית החולים שער ציון ביפו.
בשנת 1902 עבר מזי"א לירושלים והחל במפעל כתיבת המילון לרפואה ולמדעי הטבע, עבודת מחקר רחבת היקף שלא תמה בחייו ונשלמה על ידי ד"ר שאול טשרניחובסקי. בביתו התארחו באופן קבוע חיים נחמן ביאליק, הרב קוק, אליעזר בן-יהודה ואחרים.
בירושלים (1908 בקירוב) הקים עם הכומר והזואולוג הגרמני, ארנסט שמיץ, את החוג הראשון בארץ ישראל של דוברי השפה הבינלאומית אספרנטו.
היה בין מייסדיה של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ב-1913.
במלחמת העולם הראשונה נעצר בנו אליהו רוניא (רנה) מזי"א בבית אביו בירושלים בחשד לחברות במחתרת ניל"י. הוא סבל כשנה וחצי בכלא הטורקי בדמשק, עד שהצליח לברוח בהמולת סוף המלחמה וניסה להגיע לארץ ישראל, בדרכו חלה אנושות ונפטר זמן קצר לאחר הגיעו ליפו, למרות מאמצי אביו להצילו.
בשנת 1923 היה חבר ב"ועד העיר ליהודי ירושלים".
משנת 1926 ועד מותו בשנת 1930 כיהן כנשיא ועד הלשון העברית.
בחג יום הולדתו השבעים חיים אמר עליו חיים נחמן ביאליק:
ד"ר מזי"א נפטר בן 72 ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. הותיר אחריו את רעייתו איגניה (אז'ני לפי מקור אחר, ייתכן אַגְנִייָה במקור) לבית גוטמן ובתו מרגלית, שנישאה לצבי איזקסון.
לאחר מותו.
לעריכת המילון לרפואה ולמדעי הטבע הוזמן להמשיך הרופא והמשורר שאול טשרניחובסקי והמילון יצא לאור עם הקדמה מאת ביאליק.
באקדמיה ללשון העברית נפתח ב-1994 המכון לתולדות תחיית הלשון העברית על שם מזי"א (נסגר ב-2006) אשר עסק בחקר תולדות תחיית הלשון העברית בארץ ובתפוצות למן תקופת התחייה ולפניה ועד לייסוד מדינת ישראל על פי תעודות של ועד הלשון והעביר הרצאות וימי עיון לחוקרים, למורים ולציבור הרחב.
ביתו בירושלים משמש שלוש קבוצות תיאטרון: תיאטרון פסיק, קבוצת התיאטרון הירושלמי ותיאטרון האינקובטור. ליד הבית קרוי רחוב על שמו.
נינו של מזי"א הוא המשורר מירון ח. איזקסון.
אהרון מאיר מזי&quot;א
חד-תא
עצבנות
עצבנות היא תחושת אי נחת שחש אדם כאשר הוא נמצא בלחץ או כאשר הוא מרגיש חסר אונים, בשפה היומיומית המשמעות תהיה בדרך כלל כעס גדול.
תחושת העצבנות יכולה להיגרם מסיבות שונות: חוסר אונים, עומס, עייפות ותסכול.
אדם החש עצבנות עשוי להרבות בסימנים של אי שקט, כגון פיגֶ'טינְג, מצמוצים, תנועות חדות והתפרצויות.
מקובל לראות בעצבנות תחושה שלילית, מכיוון שהיא עלולה לפעמים להביא את האדם לתגובות פזיזות ללא מחשבה וללא שקילה נכונה של הנתונים. מקרים חריגים של עצבנות אף יכולים להביא לכדי אובדן עשתונות.
לחץ בעבודה יכול לגרום לתופעות שליליות. מקומות עבודה ומוסדות מסוימים, כגון יחידות צבא בכירות, ארגוני מודיעין וארגוני עזרה ראשונה, דורשים מהעוסקים בהם מידה גבוהה של קור רוח ושיקול דעת במצבי לחץ, כדי להימנע ממקרים של תגובות חריגות אלו.
אנשים אשר העצבנות פחות מתבטאת אצלם מכונים "קרי רוח".
דפוס תגובה עצבני או עצבנות כרונית.
הגורמים לכך הם ביולוגיים ופסיכולוגיים.
בעיות חיים ובעיות פסיכולוגיות.
אצל חלק מהאנשים החווים תסכול כרוני בגלל בעיות חיים שונות, שטרם זכו אצלם למזור, כגון השמנה, בדידות, אבטלה, התמכרות, חסכים מיניים ועוד, עלולה להתבטא נטייה לעצבנות כרונית ויתרה אשר תוצא על סביבתם הקרובה בצורה של כעס ועוינות אימפולסיביים (ואפשר שגם בצורות אימפולסיביות אחרות ואפילו תגובות פסיביות אגרסיביות, או ציניות, וסרקזם לא פרופורציונליים). רבים מן החווים עצבנות, בין אם בחיי היום יום ובין אם בתקופות שונות, עלולים לנסות להיעזר בפסיכולוג, אשר יכוון אותם להתנהגות רגועה ושקולה יותר. אפשר שהפסיכולוג ישתכנע שהגורמים לעצבנות במקרה מסוים אינם פסיכולוגיים, כי אם הורמונאליים או נוירולוגיים. אפשר שהפסיכולוג בעצמו ישער על גורמים כאלה, ויפנה את מטופלו לטיפול חיצוני בהתאם, ועל גורמים אלה יורחב להלן.
חוסר איזון הורמונלי.
בקרב אנשים מסוימים ישנו ייצור עודף ולא סביר של הורמוני עקה (כגון אדרנלין, נוראדרנלין, קורטיזול, ועוד), כך שהאדם נוטה לעצבנות כרונית ומוגזמת. טיפול בבעיה זו הוא טיפול הורמונלי ומותחל לרוב כאשר בני המשפחה של אדם כזה דוחפים אותו ללכת לטיפול בעקבות התנהגותו הבעייתית. אומדן הטיפול במצבים כאלה מתבצע אצל רופא אנדוקרינולוג, ואפשר שהוא יתחיל בהמלצת פסיכולוג.
בעיות נוירולוגיות.
היפרטרופיה (גדילת יתר) של אזור או אזורים מוחיים מסוים הקשורים ברגש (Emotion), או היפרפלזיה (פעילות יתר) באזור מוחי או אזורים מוחיים מסוימים רלוונטיים, עלולים לחולל נטייה לעצבנות. אומדן הטיפול במצבים כאלה מתבצע אצל רופא נוירולוג.
השלכות העצבנות.
השלכות העצבנות הן בדרך כלל שליליות בעליל. נטייה לעצבנות שהיא חריפה עלולה להיות מסוכנת במיוחד. אדם המגיב בעצבנות וחום רוח לאי-הבנות קטנות שעלולות להופיע בחיי היום יום או להקנטות קלות ואפילו לגילויים של ציניות קלה עלול להסתבך רבות, להפסיד אינטימיות, לאבד את מקום עבודתו, לפגוע באחרים, ולהסתבך בפלילים.
טיפוס A וטיפוס B.
בפסיכולוגיה, אנשים אשר באופן עקבי מבטאים חוסר סבלנות טיפוסית, עצבנות הכוללת גם ציניות תוקפנית מוגזמת, נטייה לעוינות באופן כללי ואף להתקפי זעם קיצוניים. וכו' מכונים בדרך כלל טיפוס אישיות A. הקטגוריה מכילה אמות מידה ברורות לאבחון ולטיפול באלו השייכים אליה כביכול. האנטונים של קטגוריה זו הוא טיפוס אישיות B, המאופיין בהיעדר מוחלט של תכונות אלה. אנשי טיפוס A נתפסים כבעלי סיכון גבוה יותר למחלות לב, בעיות נוירו-פסיכולוגיות, ועוד, והם בעלי פוטנציאל גבוה יותר להסתבכות בפלילים.
חוסר אונים
חוסר־אונים הוא רגש הנוצר כשהפרט חווה חוסר יכולת (או יכולת מוגבלת) לענות על צורך או צרכים שלו, או להשיג מטרה מסוימת.
חוסר־אונים יכול להתעורר בעקבות תפיסה של כישלון. כלומר, די בכך שהאדם תופס סיטואציה ככישלון שלו כדי שירגיש חוסר אונים.
היות שאנשים נוטים להימנע מעשייה כאשר הם מאמינים שאינם יכולים לשלוט במצב מסוים, פסיביות היא אחד הביטויים המרכזיים של חוסר־אונים בכלל, וחוסר־אונים נרכש בפרט.
זאת להבדיל מלמידת בריחה ומלמידת הימנעות, שהן בעלות אופי פעיל יותר.
חוסר־אונים עשוי להתבטא בהתכנסות וקיפאון, או בעצבנות ובאי־שקט. כאשר חוסר־האונים גובר, עשוי האדם להרגיש כעס, דכדוך, דיכאון ואדישות כלפי המתרחש סביבו.
חוסר־אונים שנמשך בקביעות לאורך זמן רב עלול להגביר תגובות אלו ולגרום לשחיקה נפשית משמעותית המקשה על התפקוד התקין. מרטין זליגמן תיאר תופעה זו כחוסר אונים נלמד.
חוסר אונים נרכש.
חוסר אונים נרכש הוא מצב פסיכולוגי הנוצר בעקבות חוויות מרובות של היעדר שליטה, בהן אין לפרט יכולת לשנות מצב בלתי נעים.
במקרים אלו תחושת חוסר האונים נוצרת לאור התפיסה שלא קיימת תלות בין התגובות של הפרט לבין התוצאות שלהן.
חוסר אונים נרכש שונה מלמידת בריחה, המאפשרת הפסקת גירוי בלתי נעים ומלמידת הימנעות, המאפשרת הימנעות עתידית מגירוי בלתי נעים פוטנציאלי. זאת משום שבשני המקרים הללו הפרט מאמין שיש בכוחו להשפיע על הסביבה, לשנות את המצב הקיים או את התגלגלות האירועים הבאים. להבדיל, חוסר אונים נרכש מאופיין בקבלה פסיבית של המצב ללא ניסיון להוביל לשינוי.
דגל בוואריה
דגל בוואריה הוא דגלה של המדינה הגרמנית בוואריה. דגל בוואריה קיים בשתי גרסאות רשמיות מקבילות: הראשונה היא גרסה בתצורת ביקולור לבן-תכלת, ואילו השנייה בתצורת מעוינים אלכסוניים בצבעי תכלת ולבן. שני הדגלים הללו מזוהים עם בית ויטלסבאך, אשר משל בבוואריה מהמאה ה-12.
שתי גרסאות הדגל, ללא כל סמל, נחשבות על פי חוק כדגלי בוואריה האזרחיים והמדיניים, ואילו גרסת הדגל המושחתת בסמל המדינה לא רק שנחשבת לא-רשמית, אלא גם אינה חוקית.
סמלה של חברת המכוניות הגרמנית BMW מבוסס על דגל זה.
אליהו אהרון כהנא
אליהו אהרון כהנא (4 באוגוסט 1875, מערב האימפריה הרוסית (פולין) – 26 בפברואר 1957, כ"ה באדר א' תשי"ז, תל אביב) היה סוחר, פעיל ציבור, מראשי אגודת אחווה וממייסדי תל אביב.
ביוגרפיה.