המתח הגיע לשיא בין השנים 1959-1961 כאשר טבחו בני שבט ההוטו באלפי מבני שבט הטוטסי, ובהם אנשי ציבור ופוליטיקאים, כך החלה הסלמה במאבק המזוין בין שתי הקבוצות, אשר הובילה מאות אלפי בני טוטסי לברוח למדינות שכנות, בעיקר לאוגנדה אך גם לקונגו הבלגית, טנגניקה ובורונדי.
לאחר קבלת העצמאות ברואנדה.
כאשר רואנדה ובורונדי קיבלו את עצמאותן ב-1962, החזיקו ההוטו במרבית הכוח ברואנדה, במדינה התקיימו בחירות דמוקרטיות ובשל היותם רוב במדינה זכו מפלגות ההוטו לשלוט במרבית התפקידים הממשלתיים, ואילו בבורונדי, שהייתה ממלכה חוקתית, רוכז הכוח בידי בני טוטסי. ברואנדה, הפליטים אשר יצאו מהמדינה טרם קבלת העצמאות עקב עליית כוחם של ההוטו לא הורשו לשוב, והממשלה הרואנדית נקטה באפליה ממוסדת נגד הטוטסי והסיתה נגדם. על אף שמאמינים שהבסיס לעוינות בין שתי הקבוצות מקורו בשלטונות הגרמנים והבלגים בתקופה בה הונהגה רואנדה כקולוניה, אותה שנאה נבנתה לאורך השנים והגיעה לנקודת משבר כאשר יצאה רואנדה לעצמאות, העוינות בין שתי הקבוצות האתניות הייתה "עצמאית" לחלוטין וזאת כתוצאה מהיסטוריה של אפליה וחוסר שוויון ביחסי שתי הקבוצות.
ב-1969 היה גל התקפות נוסף על בני הטוטסי בגבולות רואנדה ולפי הערכות, בשנה זו נרצחו כ-20,000 טוטסי וכ-300,000 טוטסי ברחו מהמדינה למדינות שכנות.
באוקטובר 1990 פלשה לרואנדה החזית הפטריוטית הרואנדית (RPF), שנשלטה בידי הטוטסי, מבסיסה באוגנדה ובאה בתביעה להשיב את הפליטים הרואנדים למולדתם. הממשלה הצבאית של ז'ובנאל הביארימאנה, נשיא רואנדה בזמנו, הגיבה ברצח המוני של בני הטוטסי, בטענה שהם מנסים לשעבד מחדש את בני ההוטו.
ב-1994 בוצעה התנקשות בחייו של נשיא רואנדה ז'ובנאל הביארימאנה כאשר מטוסו יורט בעודו נוחת בקיגאלי. תקרית זו הייתה העילה המיידית לתחילתו של רצח העם ברואנדה, ובמהלך שלושת החודשים הבאים, הצבא וקבוצות מיליציה רצחו יותר מ-800 אלף בני טוטסי. עם פרוץ רצח העם חידשה החזית הפטריוטית הרואנדית (FPR) את מלחמתה נגד הממשלה של בני ההוטו. מנהיג ה-FPR פול קגאמה, בן לשבט הטוטסי, פיקד על כוחות החזית ממדינות שכנות כגון אוגנדה וטנזניה והוביל את כוחותיו לפלישה לרואנדה. המלחמה נמשכה כחודשיים, במקביל לרצח העם  שהתחולל אז, כיוון שלוחמי החזית היו מיומנים יותר בלחימה מבני ההוטו, ביולי 1994 הביסו כוחות ה-FPR את שלטון ההוטו ושמו קץ לרצח העם.
מאז 1994 אין אלימות פוליטית או אתנית בהיקף רחב ברואנדה, והיא משתקמת בהדרגה.
בשנת 1996, עקב פרוץ מלחמת קונגו הראשונה, שבו אלפי בני טוטסי לרואנדה.
החל משנת 2000, אומצה חוקה חדשה אשר אוסרת כל סוג של אפליה על רקע אתני במדינה. באותה שנה נערכו לראשונה בחירות חופשיות, שבהן ניצחה מפלגת החזית הפטריוטית הרואנדית (FPR) ומנהיגה פול קגאמה נבחר לנשיא.
ביטול ואיסור ההבחנות האתניות במדינה הוביל לתהליך של  שליטה מחודשת של הטוטסי, במהלכו כוח, כסף וידע נאגרים במפלגת השלטון. כתוצאה מכך, קבוצה קטנה של אליטת טוטסי מנצלת את חיסול האתניות כדי ליצור מונופול על הכוח במדינה, שכן אם לא קיימות ההבחנות האתניות הללו, אין צורך להתייחס לשאלות של ייצוג פוליטי ראוי ומשמעותי לאוכלוסיית הרוב. כדי להעניק מראית עין של אחדות לאומית שולבו בקבינט מספר שרים ממוצא הוטו, אולם זו הייתה טיפה בים. באמצע שנות ה-2000, מתוך 168 המשרות החשובות במדינה, 127 אוישו על ידי אנשי "החזית", כש-119 מתוכן אוישו על ידי טוטסי. במדינה שבה ההוטו מהווים כמעט 90 אחוז מהאוכלוסייה, נתונים אלו ממחישים שעדיין לאתניות חשיבות בקרב אליטת טוטסי קטנה.
הטוטסי במלחמת קונגו השנייה.
בחודשים שלאחר רצח העם הגישו מדינות רבות סיוע הומניטארי לפליטים בני ההוטו שהתרכזו בעיקר במחנות במזרח זאיר (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). במהרה התברר כי רבים מאלו שזכו לסיוע היו שותפים לביצוע מעשי הטבח.
מפלגת החזית הפטריוטית של רואנדה, שנשלטה בידי בני הטוטסי, חששה מהתמקמות ההוטו במזרח זאיר, והחלה לספק נשק למיליציה הטוטסי בניאמולנגה, במזרח זאיר.
ב-1996 פרצה מלחמת קונגו הראשונה, שהביאה לנפילתו של רודן זאיר, מובוטו ססה-סקו. ב-1998 החליט הנשיא החדש שהדיח אותו, לורן קבילה, להתנער מחסותם של הכוחות הרואנדים שהעלו אותו לשלטון. בתגובה, מיעוט הטוטסי במזרח קונגו - בני שבט הבניאמולנגה - שהחלו להתכונן להתפרצות מחודשת של אלימות כלפיהם, פתחו במרד נגד שלטונו של קבילה והציתו את מלחמת קונגו השנייה.
בשלביה האחרונים של מלחמת קונגו השנייה, התבלט בשורות הכוחות שסייעו לבני הטוטסי לורן נקונדה, בן לשבט הטוטסי ואחד מוותיקי הלוחמים שנלחם נגד בני ההוטו מאז רצח העם ברואנדה. כשמיליציות ההוטו (ה"אינטרהמאווה") ברחו למזרח קונגו, ופעלו ממחנות הפליטים שסביב גומה, הבירה המחוזית, נקונדה לחם לצד כוחותיו של לורן קבילה כדי לתפוס את השלטון בקונגו ונהיה לגנרל. זמן קצר לאחר שקודם, האשים נקונדה את נשיא קונגו קבילה, בעידוד השנאה העדתית, ופרש מהצבא. נקונדה ונאמניו השתלטו על מחוז צפון-קיווּ המאוכלס ברובו בבני הטוטסי, השוכן במזרח המדינה על הגבול עם רואנדה. אזור זה, ביחד עם מחוז דרום קיוו, היוו את זירת ההתרחשות העיקרית של מלחמות קונגו השונות מאז אמצע שנות ה-90. משם, יצאו אנשיו לפעולות נגד בני ההוטו שפעלו באזור. עד שנת 2007 אנשי המיליציה של נקונדה, הצליחו לגייס אליהם חיילים וכוחות נוספים רבים אשר פעלו לרדיפה של בני ההוטו.
המיליציה של נקונדה ביצעה מעשים נרחבים של רצח, אונס ובזיזה של כפרים שלמים. הפעולות שהוביל נקונדה הובילו לבריחה של כרבע מיליון פליטים ולרצח של אלפים נוספים.
הזוועות שביצע צבאו של נקונדה הוכרו על ידי ארגוני זכויות אדם שונים כפשעי מלחמה.
לאחר קבלת העצמאות בבורונדי.
בבורונדי, לאחר קבלת העצמאות, ההוטו  שנבחרו לשלוט ברואנדה טבחו בעשרות אלפי טוּטסִי. הטוּטסִי החליטו לעשות הכול כדי שגורלם לא יהיה דומה לגורלם של הטוּטסִי ברואנדה, על כן החלו להוציא להורג עשרות קצינים בני ההוּטוּ, ביצעו הפיכה צבאית כנגד המלוכה והחלו במדיניות של אפליה מחמירה כנגד ההוטו. המתיחות במדינה הובילה לרצח עם שביצעו בני הטוטסי בבני ההוטו בשנת 1972.
רצח העם הוביל לעשרים שנות שלטון של הטוטסי בבורונדי. בשנת 1991, בלחץ המערב, בוצעה רפורמה דמוקרטית ראשונה במדינה ונקבע מועד לבחירות. ביולי 1993 נבחר הנשיא ההוטו הראשון בבורונדי.
שלושה חודשים לאחר היבחרו נרצח הנשיא על ידי קצינים בני טוּטסִי. הרצח היה לטריגר למאורעות דמים נוספים, ביניהם רצח העם ברואנדה באפריל 1994.
שפה.
הטוטסי, בדומה להוטו והטווא, דוברים בשפת הקינירואנדה (שפת בני רואנדה) ברואנדה, או בשפת הקירונדי כפי שהיא נקראת בבורונדי. שתי השפות הן ניבים שונים לאותה השפה ומשתייכות לקבוצת שפות הבנטו. כתוצאה מהשלטון הקולוניאלי הבלגי, חלק מהתושבים באזורים אלו דוברים צרפתית.
בני הטוטסי שהיו פליטים באוגנדה גם דוברי אנגלית ברובם.
שמות פרטיים יכולים להתבסס על אירועים, שירים או אמונות. השם "Ndagijiman" פירושו "האל הוא הרועה שלי", השם "Hakizumwami" פירושו "רק המלך יכול להציל" והשם "Muvunanyambo" שפירושו "מגן הפרות האציליות".
תרבות ומסורת.
תרבות עממית.
התרבות העממית הקבוצתית של הטוטסי כלל שירים, פתגמים, סיפורי עם ומעשיות. חלק מבני הטוטסי יודעים את שמות אבותיהם לפחות שישה דורות אחורה. רבים מאמינים שהם צאצאים למלך האגדי גיהנג'ה (Gihanga).
אחד מסיפורי הפולקלור מספר את סיפורו של סבגוגו אשר היה אדם עני אשר קיבל עזרה מהאל. האל ביצע נס וסיפק מזון לסבגוגו ומשפחתו, סבגוגו לא הסתפק ובכל פעם ביקש מהאל עוד. חמדנותו הובילה אותו למצב שבו לבסוף הוא איבד הכל.
מרבית תושבי רואנדה ובורונדי נוצרים. אולם, מספר אמונות מסורתיות נשמרו.
הם מאמינים בבורא עתיק ששמו Imaana אשר לו הכוח להעניק בריאות ופוריות. הבורא נפרד מבני האדם וניתן לראות אותו באש קדושה, תופים מלכותיים וטקסים דתיים. דמויות נוספות הן Abazima – רוחות הקרובים המתים, תפקידם להעביר הודעות בין Imaana  לבני האדם. האמונה היא שAbazima יביאו מזל רע לאלו שלא יכבדו אותן ולכן אנשים מציעים מנחות ומתנות כדי להגן על עצמם מפניהן. כדי להבין את צורכי הרוחות משתמשים בני הטוטסי במגידי עתידות.
חגים וטקסים חברתיים.
חגים ממלכתיים כמו יום העצמאות, תחילת השנה החדשה וחגים נוצריים מרכזיים נחגגים על ידי הטוטסי אך חגים מסורתיים שנחגגו בעבר בריקודים ונגינה בתופים כבר לא נצפים כיום.
הטקסים החברתיים של ההוטו והטוטסי דומים מאוד.
הטקס הראשון שמתקיים הוא טקס הענקת השם והוא מתבצע שבעה ימים לאחר הלידה.
נשואים מקבלים תוקף חוקי לאחר שמשפחת החתן משלמת למשפחת הכלה על כך שהם מאבדים את חלקה בכוח העבודה המשפחתי.
טקס הנישואין הוא הטקס היחיד שמסמל מעבר מילדות לבגרות.
מוות מצוין על ידי תפילות, נאומים ואיסורים על מגוון פעולות. בני משפחה קרובים אמורים להימנע מעבודה פיזית וקיום יחסי מין לאחר מוות של חבר משפחה. לאחר סיום תקופת האבל המשפחה עורכת משתה טקסי.
שירה ריקוד ותיפוף הם מרכזיים בחיי השבטים גם כיום, רבים מלחינים שירים לשלל מצבים שונים כמו שירי ציד, שירי ערש ושירים להלל את הבקר ("ibicuba)" . מסורת טקסי תיפוף מלכותיים שהתבצעה בעבר על ידי קבוצות של רקדנים ומתופפים עדיין נשמרת.
לבוש.
בעבר בני הטוטסי לבשו חלוקים אשר הובאו מחופי אפריקה. הנשים היו לבושות בחלוקים לבנים ומטפחות ראש לבנות. כיום סגנון הלבוש המערבי יותר נפוץ מהלבוש המסורתי.
מערכות יחסים וחיי משפחה.