מאז אמצע המאה ה-19 שכן בוויימאר ארכיון ליצירות מוזיקליות. בוויימאר התקיים מדי שנה פסטיבל מוזיקה, שלשמו הוזמנו יצירות אצל מלחיני התקופה. לכל יצירה שהוזמנה ובוצעה בפסטיבל נשמרו בארכיון הן הפרטיטורה והן ההתכתבות הנוגעת להזמנה ולביצוע. באופן כזה נאצרו בארכיון אלפי יצירות, הן מוכרות והן נדירות. מנהל הפסטיבל האחרון, בשנת 1934, היה ריכרד שטראוס. השלטון הנאצי סגר את הפסטיבל והורה לחסל את הארכיון, אך האחראים עליו העבירו אותו לגניזה במחבוא בשטח שבו הוקם בשנים הבאות מחנה הריכוז בוכנוואלד. לאחר הקמת המחנה, נשלחו אליו יהודים מגרמניה ומארצות אחרות, כמו הולנד וצ'כוסלובקיה, ופרטיטורות וכתבי יד של יצירות מוזיקליות שנמצאו בכליהם הועברו גם הם לארכיון. בהם פרטיטורה של ברוקנר.
אחרי הפלת חומת ברלין נפתח הארכיון מחדש. כ-30 אחוזים מתוכנו נהרסו, בהם פרטיטורות וכתבי יד של בטהובן. בין היצירות שנשמרו בארכיון היו יצירות של מלחינים יהודים. במיזם משותף לאקדמיה למוזיקה בירושלים ולאקדמיה ע"ש ליסט בוויימאר, בשם "כנר על גג הרייכסטאג", מבצעת תזמורת משותפת לשתי האקדמיות יצירות נשכחות של יוצרים יהודים. הכנר רועי שילוח ניגן קונצ'רטו לכינור של קרל גולדמארק, שלא הושמע זה עשרות שנים.
אתרים.
ויימאר הייתה מוקד לתנועה האדריכלית באוהאוס. בעיר מצויים גלריות אמנות, מוזיאונים, התיאטרון הלאומי הגרמני ואוניברסיטת הבאוהאוס. במסגרת שנת ה-100 לבאוהאוס, חודשו מבנים רבים בקשורים למוסד המיתולוגי שנפתח לראשונה בוויימאר, בהם בית על ההורן שנבנה על ידי מורי ותלמידי הבאוהאוס ב-1923.
שני אתרי מורשת עולמית הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו בוויימאר. הראשון: אתרי הבאוהאוס בוויימאר (במשותף עם דסאו וברנאו שליד ברלין) בשנת 1996, והשני ויימאר הקלאסית בשנת 1998. בנוסף, הכריז האיחוד האירופי על העיר כ"בירת התרבות של אירופה" לשנת 1999.
בעיר ממוקמת ספריית הדוכסית אנה אמליה, המאחסנת אוסף נרחב של ספרות גרמנית ומסמכים היסטוריים.
דגל פקיסטן
דגל פקיסטן הוא דגלה הלאומי של פקיסטן. הוא עוצב על ידי מוחמד עלי ג'ינה, ואומץ עם עצמאות המדינה ב־14 באוגוסט 1947. החלק הירוק מסמל את המוסלמים, בעוד החלק הלבן מייצג את המיעוטים הלא־מוסלמיים. הסהר מסמל קדמה; הכוכב מסמל אור וידע.
קלאס אולדנבורג
קְלַאס אוֹלדֶנבּוּרג (בשוודית: Claes Oldenburg; 28 בינואר 1929 – 18 ביולי 2022) היה פסל שוודי אמריקאי שנודע בעיקר בזכות עבודתו על פסלים סביבתיים שהיוו גרסאות ענק של חפצים יום-יומיים. מוטיב מרכזי נוסף ביצירתו היה גרסאות רכות של חפצים קשיחים. זוכה פרס רולף שוק לאמנות חזותית 1995.
ביוגרפיה.
אולדנבורג בן לדיפלומט, נולד ב-1929 בסטוקהולם שבשוודיה. בילדותו עבר יחד עם משפחתו לארצות הברית. בשנת 1936 למד באוניברסיטת ייל ובמכון לאמנות בשיקגו.
יצירתו.
אולדנברג החל להתפרסם בתחילת שנות ה-60, בלוס אנג'לס. הוא מזוהה עם זרם הפופ ארט.
אחת מיצירותיו הגדולות הראשונות הייתה "שפתון (מתרומם) על שרשראות זחל"ם", שנמצא כיום בחצר באוניברסיטת ייל.
ביצירתו קיבלה המציאות היבט תלת ממדי סביבתי בוטה וברור. הוא טען שהוויית הכרך העירוני לא התבטאה בעולם הנוצץ והפרסומי, אלא בחומרים הלקוחים מ"תרבות הביבים" של שכונות העוני ואזוריה המזרחיים של מנהטן.
אולדנבורג ביקש לבטא את הוולגריות של אמריקה באמצעות "סביבות" ו"אירועים". הרחוב שימש בעבורו לא רק מקום שממנו נלקחו האובייקטים ליצירותיו אלא אף נושא יצירתו המוקדמות. הוא לא הסתפק באובייקט בודד המופקע מהקשרו הסביבתי, ויצר סביבה שיש בה חומרי פסולת ופריטים שאסף ועיצב למערך מאורגן, שעל פיו על הצופה לחדור פנימה כדי לחוות את המוצג, ולא רק להתבונן בו כמוצג בתערוכה.
רחוב, 1960, בגלריה ג'דסון. חלל הגלריה התמלא בחומרי פסולת שאסף בסביבת מגוריו. מחומרים אלו עיצב צורות תלת ממדיות, המאורגנות באי סדר המזכירים קיר מלא כתובות גרפיטי. האובייקטים מוקמו - כאילו באקראי - בחלל הגלריה ובכך יצר "סביבה" בעלת אמירה אסתטית ייחודית, אך גם אמירה חברתית: העברת תרבות הרחוב הנמוכה לגלריה לאמנות מעניקה לה לגיטימציה. יש להכיר בעידן השפע הכלכלי לא רק במוצרי הצריכה שבמרכולים, בפרסומות וכו' אלא ב"חיים האמיתיים", שאינם מתועדים במדורי הרכילות.
בנוסף לעבודתו כפסל אולדנבורג השתתף לעיתים בפרויקטים אדריכליים. דוגמה בולטת לכך היא עיצובה של הכניסה לבניין הנהלת סוכנות הפרסום Chiat\Day בלוס אנג'לס, המעוצבת כמשקפת ענק שחורה, בצוות תכנון יחד עם האדריכל פרנק גרי.
חיים אישיים.
אולדנבורג שיתף פעולה מאז 1976 ועד למותה ב-2009 עם פסלת הפופ ההולנדית אמריקאית קוסיה ואן ברוגן. השניים נשאו ב-1977. נפטר ב-18 ביולי 2022.
סמל פקיסטן
סמל פקיסטן אומץ בשנת 1954 לאחר שאושר על ידי הממשלה. הסמל בדרך כלל צבוע בירוק, אשר מייצג את הרוב האיסלאמי בפקיסטן, בדומה לסהר ולכוכב בראש.
במרכז הסמל ישנו מגן המסמל את החקלאות על ידי תיאור ארבעה מסוגי היבול העיקריים של פקיסטן בזמן אימוץ הסמל: כותנה, יוטה, תה וחיטה.
עטרת הפרחים סביב המגן מייצגת את ההיסטוריה של פקיסטן, שכן העטרה היא סמל מוגולי.
לבסוף, המגילה בתחתית הסמל כוללת את המוטו הלאומי בשפת אורדו. המוטו הוא אמרה של מוחמד עלי ג'ינה וכתוב בו, מימין לשמאל: "אימאן, אֶתֶהאד, נַזְם" שמשמעו "אמונה, אחדות, משמעת".
אביהו
דגל פולין
הדגל האזרחי של פולין נמצא בשימוש מאז תחילת המאה ה-20. הדגל הימי האזרחי ודגל המדינה (שלא משתמשים בו הרבה) מכילים את סמל המדינה במרכז המחצית הלבנה של הדגל.
היסטוריה.
ב-7 בנובמבר 1831, במהלך מרידת נובמבר הסיים החליט שהצבעים הלאומיים של פולין יהיו אלו של סמל האיחוד הפולני-ליטאי, כלומר לבן ואדום.
ב-1 באוגוסט 1919 הסיים של פולין, ששוב זכתה לעצמאות, יצר את דגל פולין בצורתו הנוכחית.
מאז 2004, 2 במאי הוא יום הדגל בפולין. יום זה אינו יום חופש.
דגל פינלנד
דגל פינלנד (פינית siniristilippu) מורכב מצלב סקנדינבי תכול על גבי רקע לבן. הדגל, כמו כל דגלי מדינות סקנדינביה, מעוצב בתבנית הדגל הדני, הדנברו. לפי החוק הפיני ממדי הדגל הם 18/11 (גובה/רוחב).
בדגל הרשמי של פינלנד מופיע במרכז הצלב סמל פינלנד - אריה זהוב שמחזיק חרב הדורך על יד האוחזת בחרב בסגנון רוסי. האריה מוצב על רקע של מגן אדום המשובץ בתשעה ורדים.
צבעי הדגל, כחול ולבן, הם הצבעים המסורתיים של פינלנד. הצבע הכחול מסמל את האגמים והשמים, ולבן סמל את השלג המכסה את פינלנד רוב ימות השנה.
הסמל מייצג את ההתנגדות הלאומית הפינית לפלישה הרוסית מהמאה ה-16 והלאה.
הדגל אומץ רשמית זמן מה לאחר קבלת העצמאות של פינלנד ב-1917, ולפי המסורת הפינית, עיצובו התבוסס על פי הצעתו של המשורר זכריס טופליוס משנת 1860.
לפי החוק הפיני, הדגל חייב להיות נקי ולא פגום. אסור להשחיתו או לקשטו. כשמכבסים את הדגל, יש לייבשו בתוך מבנה. יש לכבד את הדגל ואין להפילו ארצה או להשתמש בו לכל מטרה אחרת.
כאשר הדגל מונף על תורן, מומלץ שרוחב הדגל יהיה רבע מגובה התורן.
אולטרה סאונד
אוּלְטְרָה סָאוּנְד (בעברית: על-שמע; באנגלית: "Ultra sound" או בראשי תיבות, "US") הוא קול בתדירות גבוהה מזו שאדם יכול לשמוע (תחום השמע של האדם הוא מ-20 הרץ עד 20 קילוהרץ כאשר תחום התדרים העליון נפגע במהלך השנים - ילדים שומעים תדרים שמבוגרים כבר אינם שומעים). כמה בעלי-חיים, כגון כלבים, דולפינים ועטלפים, יכולים לשמוע תדירויות גבוהות יותר מהאדם, ולפיכך ביכולתם לשמוע אולטרה סאונד (בתדירויות מסוימות).
שימושים.
ברפואה.
בדיקת אולטרה סאונד משמשת לדימות של שרירים ורקמות רכות, והיא שימושית ברפואה לסריקת איברים. סורקי אולטרה סאונד טיפוסיים פועלים בתדירויות של 2 עד 10 מגהרץ. תדרים נמוכים מאוד, בתדירויות של 0.25 עד 3 מגהרץ מתאימים לטיפולים להפחתת דלקות, ריכוך רקמות גוף רכות, והפחתת כאב בשרירים (בפיזיותרפיה למשל). גלי אולטרה סאונד חזקים משמשים גם לטיפולים כגון ריסוק אבנים בכליות וטיפול בגידולים. אולטרה סאונד מונחה MRI היא שיטה בה ניתן לטפל במיומות ברחם ובהפרעות תנועה כגון רעד ראשוני ומחלת פרקינסון.
בתעשייה.
אולטרה סאונד משמש גם למכשירי ניקוי, הפועלים בדרך-כלל בתדירויות של 20 עד 40 קילוהרץ. מכשירים אלה שימושיים לניקוי תכשיטים, עדשות ורכיבים אופטיים אחרים, שעוני יד, מכשירים לרפואת שיניים, מכשירי ניתוח, ורכיבים תעשייתיים.
במעבדות ביולוגיה נקראים מכישירים אלו סוניקטורים.
מרחב קשיר
קשירוּת היא תכונה העשויה לאפיין מרחב טופולוגי. היא מבחינה בין מרחבים שהם "חתיכה אחת" לבין מרחבים שאפשר לפרק לכמה מרכיבים שונים.
דוגמאות למרחבים קשירים: מרחב המספרים הממשיים (formula_1), הקטע הממשי formula_2, המישור (formula_3), ריבוע במישור. דוגמאות למרחבים לא קשירים: הישר הממשי שהוציאו ממנו נקודה אחת, האיחוד של שני הקטעים formula_2 ו-formula_5.
מרחב שאינו קשיר, אפשר לפרק למרכיבים באופן השומר על התכונות הטופולוגיות, ולכן במקרים רבים די ללמוד את הטופולוגיה של מרחבים קשירים.
הגדרה.
זוג של קבוצות פתוחות זרות במרחב טופולוגי, שאיחודן שווה לכל המרחב, נקרא פירוק של המרחב.
אם אחת משתי הקבוצות היא הקבוצה הריקה והשנייה היא כל המרחב, הפירוק נקרא טריוויאלי.
מרחב שהפירוק היחיד שלו הוא הפירוק הטריוויאלי נקרא מרחב קשיר.
דוגמאות.
מרחב המספרים הממשיים הוא קשיר. אמנם אפשר להציג את formula_1 כאיחוד של שתי קבוצות, למשל formula_7, אבל formula_8 אינה פתוחה ב-formula_1.