נתן עסק גם בכתיבה ופובליציסטקה, בעיתון גאורגי שיצא בטביליסי, הופיע תרגומו לגאורגית ל"האנוסים״ (מחזה יהודי בן 3 מערכות). היצירה נתפרסמה בהמשכים, והוא חתם עליה בכינוי ״בן-דוד״. היה חבר באגודת דוברי עברית בעיר טביליסי, בהרצאותיו בלטה ידיעתו העמוקה בספרות עברית. אחרי מהפכת אוקטובר נבחר ברשימת ס״ד לאספה המכוננת של קווקז, ויחד עם שאר חברי הסיעה העברית הגן בחום על ״האוטונומיה הפרסונלית למיעוטים״. בשנת 1918 נספח רשמית לתנועה העממית "צעירי ציון". היה חבר בוועד הלאומי ליהודי גאורגיה. יחד עם יוסף ברץ, עסק בארגון תנועת החלוץ בקווקז.
עם הצהרת בלפור החלו הוא וחבריו בהכנות להגשים את הציונות הלכה למעשה. ההשתלטות הסובייטית, והמצב הכלכלי שהלך והחמיר, הביאו ללחץ גובר לעלייה. אולם עליית יהודי גאורגיה הייתה פחות מכל עלית מצוקה, שכן אפילו בימים אלה היה גורלם טוב לאין ערוך מגורל שאר יהודי רוסיה. תוכניתם הייתה להעלות מאות משפחות להתיישבות חקלאית בארץ-ישראל, אך המכשולים ששמו השלטונות בדרך לעלייה, וההתנכרות מצד מוסדות העלייה הציוניים, גרמו לעיכוב שהלך והתמשך.
בשנת 1925 באה משלחת של יהודי גאורגיה בראשותם של הרב דוד באזוב ונתן אליהשווילי אל ההנהלה הציונית בארץ-ישראל, כדי לבדוק את אפשרויות הקליטה. לאכזבתם ראשי היישוב והתנועה הציונית לא היו מוכנים לסייע בהקצאת המשאבים הנדרשים ובני העדה בארץ היו מפורדים ושקועים אך ורק בעסקיהם. במאמצים רבים עלה בידם להשיג סרטיפיקטים לחמישים משפחות מתוך המאתיים שהתכוונו לעלות. בספרו הוא כותב על המצב בארץ: "איני חושב למצוא ציבור, שפיגר בדרך ההתפתחות הציבורית והלאומית כציבור היהודי הגאורגי בארץ". אכזבה גדולה עוד יותר צפתה למשלחת בשובה לגאורגיה. רבות מן המשפחות שביקשו לעלות התרוששו ולא עלה בידן לממן את הוצאות הנסיעה. בסוף שנת 1925 יצאה לארץ-ישראל קבוצה מצומצמת של 17 משפחות, (קבוצת שטרייכר) בראשותו של נתן אליהשווילי.
בארץ לא אבה נתן ללכת להוראה, כפי שיעצו לו ידידיו, אלא רק לעבודה פיזית . אולם ההבטחות לקרקע לא מומשו והעולים התיישבו כפועלים חקלאיים בפתח תקווה.
תנאי המגורים היו קשים, הפרנסה מועטה והשכר נמוך. העולים, שהיו כולם בעלי משפחות, סבלו סבל רב. נתן עבד לפרנסתו ביום, ובלילה כתב את ספרו. גורם מדרבן לכתיבתו היה ספרו של צבי כשדאי ״שבטי ישראל ונצורי ישראל״ דפוס נ. ורהפטיג 1928 – תרפ״ח. לדעתו של נתן הספר מלא השערות סרק ורשמי ראייה שאינם נתמכים תמיד בעובדות, וממעיט בערכם של יהודי גאורגיה.
נתן אליהשווילי היה חבר במועצת פועלי פתח תקווה וב"הפועל הצעיר".
ב-24 במרץ 1929 נפטר אליהשווילי בבית החולים הדסה בתל אביב, לאחר מחלת כליות ממושכת. בן 36 במותו. נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. אליהשווילי לא זכה לראות בהגשמת חלומו לעלייה ציונית-חלוצית גדולה מגאורגיה. השאיר אחריו אשה צעירה, תמר לבית יוספשווילי, ושני ילדים קטנים, אהרן ושושנה. אלמנתו הייתה בתו של סוחר עשיר ביותר, אישה משכילה שידעה כמה שפות. לפרנסת ילדיה, נאלצה לעבוד עבודת כפיים ולא בחלה בשום עבודה. טרם אשפוזו, מסר לה אליהשווילי את כתב היד של ספרו. היא שמרה עליו עד מותה, ואז הועבר כתב היד לפיקדון לבתם שושנה; הוא ראה אור רק אחרי יובל שנים ממותו.
בנו התגייס בגיל 16 לצבא הבריטי, ומאוחר יותר הצטרף לבריגדה היהודית באירופה. לאחר שחרור אירופה בידי בנות הברית חזר לארץ, לכפר אברהם. חודש לאחר חזרתו נפטרה אמו והיא בת 51. מספר חודשים לאחר מכן, במרץ 1947, נרצח בידי פורעים של כנופיות ערביות. הלווייתו הפכה להפגנת ענק, וראש העיר יוסף ספיר ספד לו.
בכתב ידו של נתן נשאר תרגום עברי לרומן הגאורגי של אגנתה נינושווילי "כריסטינה". תרגומו לשיר השירים זכה להערכה רבה הן של יהודים ושל לא יהודים בגאורגיה. התרגום מופיע בספרו בגאורגית, בלוויית הקדמה.
L'Avenir Illustré
The Wanted
מעבר לשיא
מעבר לשיא (באנגלית: Over The Top) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1987 מז'אנר דרמה פעולה. שני יוצרי הסרט הם הישראלים מנחם גולן ויורם גלובוס והכוכב הראשי בו הוא סילבסטר סטאלון. זהו סיפורו של נהג משאית שחולם לזכות בתואר אלוף העולם בהורדת ידיים ובמקביל מנסה לחזק את קשריו עם בנו לאחר מות אשתו, למרות התנגדות נחרצת מצד סבו של הילד.
תקציר העלילה.
לינקולן הוק (בגילומו של סילבסטר סטאלון) הוא נהג משאית אשר מנסה לשקם את חייו. בהסכמת כריסטינה, אשתו החולה ממנה נפרד עשר שנים קודם לכן, הוא נוסע לקחת את בנו מייק (דייוויד מנדנהול) היוצא לחופשה מבית הספר הצבאי בו הוא לומד בקולורדו אל בית החולים בקליפורניה שם מאושפזת כריסטינה. סבו של הילד, ג'ייסון קאטלר (רוברט לוג'יה), איש עשיר שהתנגד מהרגע הראשון ליחסים בין בתו להוק זועם על ההחלטתה.
הוק ובנו יוצאים למסע שבין קולורדו לקליפורניה במשאית שבבעלותו. תחילה מתייחס מייק לאביו בבוז אך לאט לאט מפשירה מערכת היחסים ביניהם והוק זוכה לאמון מצד בנו. כשהם מגיעים לבית החולים הם מגלים כי כריסטינה מתה, הילד עוזב בכעס ולוקח מונית לבית סבו. הוק פורץ לבית הסבא כדי להחזיר את הילד אך המשטרה עוצרת אותו. קאטלר הסב מוכן לוותר על התלונה אם הוק יעזוב את העיר.
לאחר שחרורו נוסע הוק ללאס וגאס להתחרות באליפות העולם בהורדת ידיים שהפרס לזוכה הוא משאית חדשה ו-100 אלף דולר. הוא מודע לעובדה שהוא נחות משאר המתחרים המנוסים אך זה לא מפריע לו למכור את המשאית הישנה שלו ולהמר על עצמו ב-7,000 דולר. בינתיים באותו הזמן מוצא מייק עשרות מכתבים ששלח לו אביו במהלך השנים ומבין כי סבו הסתיר אותם ממנו. הוא בורח מהבית לכיוון בית המלון בו מתקיימת התחרות כדי לפגוש באביו. סבו ועוזריו עושים את הדרך גם כן לשם.
מייק מוצא את אביו ומתנצל על התנהגותו, מעניק לו את התמיכה הנפשית שעוזרת להוק לזכות בתחרות. קאטלר הסב מבין כי בין נכדו לחתנו נוצר קשר עמוק ומרים ידיים במאבק על משמורת הילד.
ביקורות.
הסרט כשל כישלון חרוץ הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון הנמוך של 36% מתוך 11 ביקורות. סילבסטר סטאלון היה מועמד לפרס פטל הזהב בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה בתחרות שנערכה ב-1988. דייוויד מנדנהול המשחק את בנו של סטאלון בסרט זכה בפרס בשתי קטגוריות, גם כשחקן המשנה הגרוע של השנה וגם בקטגוריית התגלית הרעה של השנה.
בשבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט $5,149,200 אך לאחר מכן נטשו הצופים את אולמות הקולנוע. בסיכומו של דבר הכניס הסרט $16,057,580 אך עלה להפקה 25 מיליון דולר.
מבצע עוקץ ארסי
מבצע עוקץ ארסי היה מבצע פשיטה שבוצע על ידי סיירת מטכ"ל ב-21 במאי 1994 בדרום לבנון, ובמהלכו נחטף מוסטפא דיראני מביתו בלבנון.
הרקע למבצע.
בשנת 1986 נפל הנווט רון ארד בשבי ארגון המחבלים "ההתנגדות המאמינה", הזרוע הצבאית של תנועת אמל בלבנון, שבראשו עמד מוסטפא דיראני. בעקבות כך אספה קהילת המודיעין הישראלית מידע על דיראני, בעידודו וביוזמתו של ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, בשל מעורבותו של דיראני בחטיפת ארד. זאת אף שדיראני הצהיר כי ארד כבר אינו בידיו, משום שבאמ"ן רווחה האמונה כי דיראני יוכל להשלים פערים מודיעיניים על גורלו של ארד ומשום שניתן יהיה להשתמש בו כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים.
קצין ביחידה 504, יהודה דנגורי, הצליח לגייס עובדת במשק ביתו של דיראני שסיפקה תמונת מודיעין על שגרת יומו של היעד כולל שרטוט ביתו.
סיירת מטכ"ל, בפיקודו של דורון אביטל, החלה להתאמן על חטיפתו של דיראני מביתו בכפר קסר נבא, שבעמק הבקאע בדרום לבנון, המרוחק כשמונים קילומטרים מגבול ישראל. אביטל הבהיר ללוחמיו בעת ההכנות כי עליהם לעשות כל מאמץ שלא להרוג איש במהלך הפעולה כדי לשמר את מוסריותה. הכוח הפושט כלל, פרט לאביטל, גם את מחליפו המיועד כמפקד היחידה, שחר ארגמן, וכן את מפקד כוח האבטחה ההיקפי, הרצי הלוי, ומפקד הכוח האמון על ביצוע ההשתלטות על דיראני בביתו, ליאור לוטן, אשר שימש באותה עת כמפקד פלגת הפח"ע ביחידה. בין הלוחמים בכוח הפושט היה עמנואל מורנו. לוחם אחר אשר צוות לכוח אבטחה שחיכה במסוקים היה ניר פורז.
לאחר שנתגבשה תמונת מודיעין מספקת על התנהלותו של דיראני והסביבה בה הוא חי מחד, והכנות היחידה הגיעו לרמת מוכנות מספקת מאידך; המליצו הרמטכ"ל דאז, אהוד ברק וראש אמ"ן, שגיא, לראש הממשלה ושר הביטחון דאז, יצחק רבין, לאשר את הפעולה.
מהלך המבצע.