המקור של כתב היתדות הפרסי העתיק וזיהוי התאריך ותהליך הוא נושא ויכוח בין איראניסטים, ועד ימינו לא הושגה הסכמה כללית בנושא. הגורמים ההופכים את ההחלטה לקשה הם, בין היתר, המסר הבעייתי בכתובת הביסותון (IV שורות 88–92) המדבר על ״צורת כתיבה״ חדשה שדריווש הגדול יוצר בעצמו, וניתוח של כתובות פרסיות עתיקות מסוימות שנטען שהן מלפני תקופת דריווש. על אף שזה נכון שהכתובת הפרסית העתיקה הכי מוקדמת היא מצבת ביסותון של דריווש, יצירת ״צורת הכתיבה החדשה״ נראית, לפי שמידט, כמו דבר שהחל תחת תקופתו של כורש הגדול.
במהלך תקופת הכתיבה בשפה היו כמה שינויים בכתב, כדוגמת האחדת אורך הסימנים (שבתחילת הביסותון לקחו חצי שורה, ובסוף – שורה).
יחסי יהדות-אסלאם
יחסי אסלאם־יהדות
EPA לרנקה
טאהא אל-האשמי
טאהא אל-האשמי (בערבית: طه الهاشمي; 1888–1961) היה איש צבא, פוליטיקאי וסופר עיראקי ששימש כראש ממשלת עיראק.
ביוגרפיה.
האשמי נולד בבגדאד ב-1888 וקיבל חינוך צבאי. הוא שירת בצבא האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת העולם הראשונה שהה בסוריה ובטורקיה. ב-1922 שב לבגדאד, ולצד אחיו יאסין, שהיה מדינאי מוביל בעיראק בשנות ה-20 וה-30, ושימש כראש ממשלה מספר פעמים, פתח בקריירה פוליטית, ונשא במספר משרות בכירות. בשנת 1929 מונה למפקד צבא עיראק. אל-האשמי היה הראשון ששימש כראש המטה הכללי בצבא עיראק, שכן עד אז פיקד על הצבא העיראקי "מפקח כללי" בריטי, הגנרל דיילי (Daily)..
הוא עמד בראש "הליגה להגנה על פלסטין" (לג'נת א-דפאע עין פלסטין), שהוקמה בשנת 1937 על ידי חוגים לאומניים.
בשנת 1936 שימש כמפקד הצבא כאשר התחוללה הפיכת בכר סדקי. אל-האשמי, מפקד הצבא, שהה בטורקיה, בעוד שאחיו ששימש כראש הממשלה נשאר בבגדאד. סדקי, גנרל בצבא ששימש כמפקד הצבא בפועל בהיעדרו של אל-האשמי, שלח מברק לאל-האשמי המורה לו להישאר בטורקיה, הזרים כוחות צבא לבגדאד, הטיל מן האוויר כרוזים הדורשים את פיטורי ראש הממשלה יאסין אל-האשמי, ורצח את שר ההגנה ג'עפר אל-עסכרי. לאחר אירועים אלו היה סדקי האיש החזק בעיראק, החליף את ראש הממשלה בעושה דברו, ופיקד על הצבא. הייתה זו ההפיכה הצבאית הראשונה בתולדות מדינות ערב בעידן המודרני. משטרו של סדקי החזיק מעמד כשנה, עד לרציחתו.
לאחר רצח סדקי ב-1937 שב אל-האשמי לעיראק, ושב והשתלב בפוליטיקה העיראקית. הוא מונה לתפקיד שר ההגנה ב-1938 ונאלץ לתמרן בין הגורמים השונים בפוליטיקה העיראקית, שבה הלך וגבר כוחה של חבורת קצינים שכונתה "המרובע המוזהב". ב-1 בפברואר 1941 מונה לכהונת ראש הממשלה על ידי העוצר עבד אל-אילה כמועמד של פשרה בין הסיעות השונות, והחליף את המדינאי הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני (על אף שגם אל-האשמי נחשב לאישיות פרו-נאצית ואנטי-בריטית מובהקת).
על אף שמונה בהסכמת אנשי "המרובע המוזהב", מצא עצמו אל-האשמי בין הפטיש לסדן, כאשר עמד בלחץ בריטי כבד לנתק את היחסים עם איטליה הפשיסטית, לעצור את פעילות ההסתה של המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני שמצא מקלט בבגדאד, ולנקוט במדיניות התומכת במלחמתה של בריטניה בנאצים.
ב-2 באפריל 1941 שב אל-כילאני לשלטון, בהפיכה צבאית שבוצעה בתמיכת קציני "הריבוע המוזהב", ובראשם הקולונל סלאח א-דין א-סבאע'. משטרם של קצינים אלו היה דיקטטורי, ולא היה אפילו בעל מראית עין פרלמנטרית. הקצינים הדיחו את העוצר עבד אל-אילה, החליפו את אל-האשמי באל-כילאני, והחלו במדיניות פרו-נאצית ואנטי-בריטית מוצהרת, שהביאה לפריצת המלחמה האנגלו-עיראקית ולכיבוש עיראק על ידי הבריטים.
לאחר הכיבוש הבריטי שהה אל-האשמי בתחילה בטורקיה ולאחר מכן בסוריה. ב-1948 מונה לכהונת המפקח הכללי על המתנדבים של צבא ההצלה, שנשלח להתערב במלחמת העצמאות. במהלך המתקפה על קיבוץ משמר העמק, באפריל 1948 נדרש להמציא לפאוזי אל-קאוקג'י תגבורת ואספקה, ודרש במברק כי קאוקג'י יפסיק את המתקפה עד שיצליח להמציא לו תגבורת. בסופו של דבר נכשל צבא ההצלה במתקפה, ומסע המלחמה של קאוקג'י נחשב לכישלון חרוץ.
לאחר כישלון צבא ההצלה במלחמת העצמאות שב לעיראק, והיה פעיל במפלגה המכונה "החזית העממית המאוחדת". במסגרת זו התמנה לראש מועצת הפיתוח הממשלתית, והיה אחראי לעבודות בינוי רבות היקף. ב-1961 מת בטורקיה, וגופתו הוטסה לבגדאד ונטמנה שם. אל-האשמי היה גם סופר פורה, ופרסם מספר רב של ספרים בנוגע להיסטוריה, צבא, גאוגרפיה, ואף יומנים אישיים.
אישה עטויה יושבת
אישה עטויה יושבת (באנגלית: Draped Seated Figure) הוא פסלו של האמן הבריטי הנרי מור. עשוי ברונזה וסלעי בזלת, גובהו 185.4 ס"מ. נוצר בשנים 1957–1958.
תיאור הפסל.
היצירה מייצגת מרכיבים אופייניים של עבודותיו של מור המוצבות ברחבי תבל: דמויות גדולות ממדים, המשולבות בטבע, שעיצובן משוחח עם האמנות של העת העתיקה, בד בבד עם ההכללה וההפשטה הצורנית המודרנית של המאה ה-20. דמויות הנשים בפסליו, על פי החוקרות יעל אשל ועדינה קמיאן-קשדן: "משרות עוצמה וביטחון. אלה נשים עצמאיות, לא קשורות עוד לתיאורי האם והילד או המדונה והילד. הן מושפעות מאמנות פרהיסטורית, מאמנות המזרח הקדום ומאמנות אגאית; הן על-זמניות ועכשוויות בעת ובעונה אחת". סימני ההיכר ביצירות הנשים אצל מור נכללות ב"אישה עטויה יושבת": דמות בעלת גוף עצום ורחב וראש קטן ממדים היושבת בנינוחות או בהסבה על עצם כבד ההולם אותה.
עותקים.
מהפסל נוצרו 7 עותקים, השוכנים במקומות שונים בעולם:
אוגוסט מרייט
אוליב אן ברנס
אוליב אן ברנס (באנגלית: Olive Ann Burns; 17 ביולי 1924 - 4 ביולי 1990) הייתה סופרת אמריקאית מג'ורג'יה, הנודעת בעיקר ברומן היחיד שאת כתיבתו השלימה, "קולד סאסי טרי" (Cold Sassy Tree), אשר יצא לאור ב-1984.
חייה.
נעורים ולימודים.
אוליב אן ברנס נולדה במחוז באנקס שבג'ורג'יה. אביה היה איכר אך נאלץ למכור את חוותו בשנת 1931 בתקופת השפל הגדול. משפחת ברנס עברה לעיירה קומרס בג'ורג'יה. ברנס למדה באוניברסיטת מרסר, שם כתבה לעיתון הקולג'. בשנתה השנייה עברה לאוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, שם סיימה את לימודי העיתונאות.
קריירה.
ברנס עבדה ב"אטלנטה ג'ורנאל" וכתבה בשם העט "איימי לארקין". היא נישאה לאנדי ספארקס, עמית למקצוע. בשנת 1971 החלה ברנס לכתוב סיפורי משפחה מפי הוריה. ב-1975 אובחנה כחולת לימפומה והחלה להסב את סיפורי המשפחה לרומן, שיהיה בהמשך ל"קולד סאסי טרי". הרומן התפרסם לבסוף שמונה שנים אחרי שהחלה כתיבתו, ב-1984. ברנס קיבלה מספר רב כל כך של מכתבי בקשה והפצרה לרומן-המשך, שהחלה בכתיבת "Leaving Cold Sassy". היא מתה מהתקף לב בשנת 1990, בת 65, בבית חולים באטלנטה, ג'ורג'יה, לפני סיום כתב היד, והרומן הלא-גמור התפרסם בשנת 1992 יחד עם הערותיה.
המלחין קרלייל פלויד כתב אופרה בשם Cold Sassy Tree על פי ספרה של ברנס, שהוצגה לראשונה בשנת 2000.
הספר "Cold Sassy Tree" תורגם לעברית בשם "בצל האילנות האהובים", הוצאת לדורי בשנת 1997 בתרגומה של שלומית קדם.
ששת החיצים
ששת החיצים (בטורקית: Altı ok) הם כינוי לסדרת העקרונות החברתיים של מוסטפא כמאל אטאטורק, המהווים סמל של מפלגת העם הרפובליקאית בטורקיה.
הרעיונות המהפכניים של אטאטורק, שבהם ראה את הדרך להוביל את טורקיה לעידן החדש, הושפעו מהתנזימאת שהונהגו באימפריה העות'מאנית במאה ה-19, בשילוב התאמות לסביבת המאה ה-20, ולאופי המערבי שרצה להנחיל לטורקיה.
קריית ישמח משה
קריית ישמח משה היא שכונה חרדית במערב גני תקווה.
היסטוריה.
קריית ישמח משה הוקמה בשנות ה-60 ביוזמתו של האדמו"ר מסאסוב עבור חסידיו, שעלו מארצות הברית. הקריה תוכננה על ידי אבא אלחנני.
אבן פינה לקריה, שתוכננה לכלול בשלב ראשון 300 יחידות דיור, ובהמשך להגיע ל-1500 יחידות דיור, נורתה במרץ 1963. הדירות בקריה היו גדולות יחסית לנהוג בישראל אז, לאור הצפי למשפחות גדולות. האדמו"ר נפטר בשנת 1965 ולא זכה לראות את הקריה שאוישה בשנת 1966. התוכניות לא עלו יפה ובסופו של דבר נבנו רק 200 דירות, מתוכן אוישו כ-150 חלקם על ידי עולים וחלקם על ידי תושבי ישראל.
בתחילת שנות ה-70 מכרה חברת ישמח משה חלק משטח הקריה לחברת אפריקה ישראל לבניית שכונת גבעת סביון, כמו גם לבניית דירות נוספות לקריה.
במרץ 1967 נורתה אבן פינה לבית המדרש של חסידות סאסוב בקריה, שגם אותו תכנן האדריכל אבא אלחנני.
בקריה נמצא מרכז חסידות סאסוב. בקריה יש סמינר בית יעקב וישיבה של חסידות סאסוב. בקריה נמצאת ישיבת שערי תלמוד. כן נמצאת בקריה הישיבה התיכונית החרדית נהרדעא. בשנים 2000–2004 התמקמה בקריה ישיבת גרודנא באר יעקב, בראשות הרב צבי דרבקין והרב יצחק הקר, שהתפצלה מישיבת גרודנא (ישראל), בטרם עברה לבאר יעקב. גם ישיבת צ'רנוביל שכנה בעבר בקריה.
הרב יוסף דוד טייטלבוים, האדמו"ר מחסידות סאסוב, משמש כרב הקריה. רב הקריה בעבר היה הרב יצחק יהודה שטרן, אב"ד ביליץ.
חסידות אונגוואר
אי-ספיקת המסתם הצניפי
אִי-סְפִיקַת הַמַּסְתֵּם הַצְּנִיפִי (באנגלית: Mitral insufficiency), או תַּחְזֶרֶת צְנִיפִית (Mitral regurgitation, ובראשי תיבות: MR), היא מחלה שבה נפער המסתם הצניפי, המקשר בין העלייה השמאלית לחדר השמאלי של הלב, כך שאינו נסגר היטב במהלך הסיסטולה. כתוצאה מאי-ספיקה זו ישנה זרימה חוזרת של דם מהחדר השמאלי אל העלייה השמאלית בזמן הסיסטולה. הסיבות לאי-ספיקה של המסתם הצניפי הן רבות, ויכולות לנבוע מפגיעה בכל אחד מחלקי המסתם – העלעלים, המיתרים הגידיים והשרירים הפטמתיים. הן כוללות בין היתר: צניחה של המסתם הצניפי, מחלת לב שיגרונית, מחלה היפרטרופית של שריר הלב וקרדיומיופתיה.