עונת 1983/1984 הייתה העונה ה-28 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פיינורד באליפות הליגה. DS79, וילם II והלמונד ספורט ירדו לליגת המשנה.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו DS79, וולנדם ודן בוס שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 16, 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
הארנב הקשיב
הארנב הקשיב (באנגלית: The Rabbit Listened) הוא ספר ילדים, שנכתב ואויר על ידי קורי דורפלד, ותורגם לשפות רבות. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת "תכלת" בשנת 2019, ונכון לשנת 2020 הוא מכר מעל ל-40,000 עותקים בשפה העברית. במרץ 2021 נכלל הספר ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית "ספרי ילדים מצוירים".
הספר מתאר תקשורת בין אישית עם אדם שנמצא במצוקה נפשית. הוא מתאר דרכים שבהן בני אדם מתמודדים עם מצבים כאלו, ודרכים שבהן אנשים אחרים מנסים לנחם אנשים שנמצאים במצוקה. המסר של הספר הוא שלא כל דרך מתאימה לכל אחד, ושלפעמים הקשבה בלי מעשים מיוחדים יכולה להקל על מצוקה נפשית יותר מאשר מעשים או הצעות. הספר מדגים כיצד הקשבה אמפתית ומכילה יכולה ליצור סביבה בטוחה לאדם, ועשויה לתרום להתמודדות נפשית בריאה ומיטיבה.
תקציר העלילה.
ילד בשם טיילור משחק לבד. הילד בונה בכוחות עצמו מבנה גדול מקוביות, ובלי סיבה נראית לעין, המבנה מתפרק. בעקבות התפרקות המבנה, הילד מאוד עצוב. במהלך הספר, בכל פעם מגיעה חיה אחרת שמנסה לעודד אותו ולתת לו עצות ורעיונות לדרכים להתמודד עם הרגשות שלו. כל חיה מייצגת תגובה רגשית אחרת שאדם יכול לחוש בעקבות כישלון בעבודה שהשקיע בה. התרנגולת מנסה לגרום לטיילור לדבר על האירוע ולעבד אותו, הדוב מציע לו לצעוק ולכעוס, הצבוע מציע לטיילור לצחוק על האירוע ומנסה לגרום לטיילור להבין שצחוק יגרום לו להרגיש טוב יותר, והנחש מעודד אותו להרוס למישהו אחר כדי להקל על הכאב. אף אחת מהגישות לא מצליחה לנחם את הילד, שמרגיש שהוא מותקף מכל עבר והרגשות מציפים אותו. כל חיה שהגיעה ניסתה למצוא פתרון מהיר לבעיה, וכשראתה שהפתרון לא עבד, עזבה את טיילור להתמודד לבדו. לאחר שכל החיות עזבו, מגיע הארנב, שלמראית עין לא עושה פעולה אקטיבית. הארנב מציע לטיילור אוזן קשבת, ולא פולש למרחב האישי שלו. הוא מביע אמפתיה בשקט, יושב ליד הילד ונותן לו להיפתח ולהביע את הרגשות שהוא מרגיש, בלי ללחוץ עליו, ובזמן המתאים לו. בעקבות ההכלה של הארנב, טיילור מביע כל אחד מהרגשות שהחיות ייצגו במהלך הספר, והארנב מקשיב, נותן לו תמיכה ועוזר לו להכיל את הכאב. בסוף הספר, טיילור מגיע להשלמה עם המצב, והוא מוכן לבנות את המבנה מחדש.
אגם אוזלבו
אגם אוזלבו (נולד ב-29 בנובמבר 2000) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
אגם נולד וגדל בעיר גני תקווה.
אגם למד בתיכון בן צבי קריית אונו במגמת תיאטרון.
ב-2021 השתחרר משירות צבאי כשחקן בתיאטרון צה"ל.
טלוויזיה.
ב-2011 שיחק בתפקיד הראשי בפרסומת לדגני בוקר של תלמה "קוקומן".
ב-2012 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מבצע קיפוד" של ערוץ לוגי.
ב-2018 השתתף בסדרה "דור ה wi-fi" בערוץ רשת 13.
ב-2021 שיחק בתפקיד מרכזי בסדרה "בני אור" של yes הטלוויזיה בלוויין, בהפקת יואב גרוס, בתפקיד "אלרן", לצידם של עדן פינס, גיא עמיר, עמיר בניון. בבימויים של שי כנות וגיא בלילה.
הסדרה זכתה בפרס התסריט הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה. בימים אלו עובדים על כתיבת העונה השנייה.
באותה שנה, שיחק בתפקיד משני בסדרה "מנגן ושר" של yes הטלוויזיה בלוויין בהפקת "אבוט המאירי הפקות", בתפקיד "נאור", לצדם של ששון גבאי, קים אור אזולאי, בר צברי, בבימויו של יבגני רומן.
ב-2022 שיחק בתפקיד משני בעונה השלישית של הסדרה "מקיף מילאנו" של כאן חינוכית, בהפקת סומויוקו בתפקיד "איתמר", בבימויו של יונתן בר-אילן.
קולנוע.
ב-2009 החל אגם את קריירת המשחק בתפקיד משני בסרט קצר "חופים רחוקים", סרט גמר של מגמת קולנוע בתיכון בן צבי.
ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הקפות" של סרטי יונייטד קינג את הילד "אהרון ניניו". בהשתתפותם של ליאור אשכנזי, אסי לוי, יעקב כהן, אורי גבריאל, אלברט אילוז, בבימויה של לי גילת, בהפקת דוד מנדיל.
ב-2015 שיחק בתפקיד משני בסרט "נדיה - שם זמני", של תותים הפקות. לצד נטע שפיגלמן, עודד לאופולד וג'ון הרט, בבימויה של טובה אשר.
תיאטרון.
ב-2021 נבחר להצטרף לסטודיו גשר, של תיאטרון גשר.
באותה שנה, שיחק בתפקיד משני, בהצגה "רומיאו ויוליה", בתיאטרון גשר, בתפקיד "טיבלט", לצידם שם אורי יניב, גלעד קלטר ונטע רוט, בבימויה של אילאיל סמל.
בדצמבר 2021, שיחק בתפקיד ראשי, בהצגה "נער הגזים", בתיאטרון צוותא, כחלק מפסטיבל תיאטרון קצר, לצידם של עוז זהבי, אפרת ארנון, בבימויו של אורי יניב.
ב-2022, שיחק בהצגה "מלכת האמבטיה", בתיאטרון גשר, כחלק מפסטיבל "Jaffa Fest", עם שאר שחקני סטודיו גשר, בבימויו של נעם פרנק.
עונת 1984/1985 בליגת העל ההולנדית
עונת 1984/1985 הייתה העונה ה-29 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. זוולה, נאק ברדה ווולנדם ירדו לליגת המשנה.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו נאק ברדה, מ.ו.ו מאסטריכט ופ.צ. טוונטה שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 16, 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
ג'ון פטו
ג'ון פרידריק פטו (באנגלית: John Frederick Peto; 21 במאי 1854 – 23 בנובמבר 1907) היה צייר אמריקאי, שנשכח עד שציוריו התגלו מחדש יחד עם ציורי עמיתו ויליאם הארנט. אף שהכירו זה את זה וציירו נושאים דומים, הקריירה שלהם התפתחה בדרכים שונות.
חיים וקריירה.
פטו נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ולמד באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה במקביל להארנט. עד אמצע שנות השלושים לחייו, הוא הגיש ציורים באופן קבוע לתערוכות השנתיות באקדמיה בפילדלפיה. בשנת 1889 עבר לעיירת הנופש איילנד הייטס, ניו ג'רזי, שם עבד בהמשך חייו.
הוא השלים את הכנסותיו על ידי מכירת ציוריו לתיירים. מעולם לא הייתה לו תערוכת יחיד בחייו. לעומת זאת, הארנט זכה להצלחה והשפיע רבות על אמנים אחרים שציירו בסגנון שלו, אף שציוריו זכו לביקורת כתחבולה מסחרית בלבד.
שני האמנים היו מאסטרים בז'אנר של טבע דומם בעיקר של חפצים מצוירים מהמציאות. הציירים עבדו בסגנון הנקרא - טרומפ-לויל שמתאר חפצים בהתאם למערכת כללים ייחודית לז'אנר. כך לדוגמה, פטו והארנט ייצגו שניהם את האובייקטים בגודלם האמיתי, והחפצים נחתכו על ידי שולי הציור, מה שאיפשר משחק חזותי עם תפיסת הצופה כי התיאור אינו אמיתי. אך המאפיין הטכני העיקרי היה לסדר את החפצים בחלל רדוד, תוך שימוש בצל האובייקטים כדי לבנות עומק מבלי שהעין תראה עומק ממשי. מכאן המונח trompe-l'œill - "לרמות את העין". שני האמנים מרתקים את הצופה בתחושת בלבול מטרידה אך נעימה.
ציוריו של פטו, הנחשבים בדרך כלל פחות מיומנים מבחינה טכנית מזו של הארנט, הם מופשטים יותר, משתמשים בצבעים יוצאי דופן יותר ולעיתים קרובות הם בעלי הד רגשי חזק יותר. יצירותיו הבוגרות של פטו הן בעלות מרקם אטום אשר משווה לעיתים קרובות לעבודות של ז'אן-בטיסט סימאון שארדן.
נושאי ציוריו של פטו כלל דברים רגילים ביותר: אקדחים, פרסה, פיסות נייר, מפתחות, ספרים וכדומה. לעיתים קרובות הוא צייר "לוחות מכתבים" של פעם, שהיו מעין לוח שהשתמש בסרטים שהוצמדו אליו שהכילו מכתבים, פתקים, עפרונות ותצלומים.
רבים מציוריו של פטו מפרשים מחדש נושאים שהארנט צייר קודם לכן, אך הקומפוזיציות של פטו פחות רשמיות וחפציו בדרך כלל "חלודים", שחוקים וזולים יותר.
מוזיאון סטודיו ג'ון פטו.
מוזיאון הסטודיו ג'ון פרדריק פטו משמר את בית האמן והסטודיו באיילנד הייטס, ניו ג'רזי. הבית נבנה בשנת 1889 ותוכנן בעיקר על ידי האמן ונשאר במשפחתו למעלה מ -100 שנה. הבית נפתח בשנת 2011, ומרוהט כפי שהיה במהלך שהותו של פטו בסביבות ראשית המאה העשרים, וכולל רפרודוקציות של ציוריו.
ז'ורז' בטאיי
ז'ורז' אלבר מוריס ויקטור בטאיי (בצרפתית: Georges Albert Maurice Victor Bataille; 10 בספטמבר 1897 – 9 ביולי 1962) היה פילוסוף ואינטלקטואל צרפתי שעסק בפילוסופיה, ספרות, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, צרכנות והיסטוריה של האמנות. כתיבתו, שכללה מאמרים, רומנים ושירה, חקרה נושאים כמו אירוטיקה, מיסטיקה, סוריאליזם ופריצת גבולות (transgression). ליצירותיו הייתה השפעה רבה על התפתחותן של אסכולות שונות בפילוסופיה ובביקורת התרבות, במיוחד על האסכולה הפוסט-סטרוקטורליסטית.
ביוגרפיה.
ז'ורז' בטאיי נולד ב-10 בספטמבר 1897 בבילום שבצרפת. בשנת 1898 משפחתו עברה לריימס, שם הוטבל. בטאיי למד בבית ספר בריימס, ואף על פי שלא חונך באופן דתי, המיר את דתו לקתוליות ב-1914, והיה לקתולי אדוק במשך כתשע שנים. הוא פנה ללימודי כמורה ואף השתתף בסמינר בסנט-פלור, אך עזב אותו לאחר זמן קצר ונעשה לארכיבאי-פליאוגרף. ב-1920 שקל שוב את האפשרות להפוך לכומר, והצטרף לבנדיקטים באיל-דה-וייט, אך בסופו של דבר עזב אותם, כנראה על-מנת לפרנס את אמו. בכך בטאיי נטש את הנצרות באופן סופי.