מחקרים נוספים של פרופ' כסלו עוסקים בתפר בין ביולוגיה והלכה, ומתמקדים בתחומי הלכה הקשורים בבוטניקה וזואולוגיה. במחקרים אלו בדק פרופ' כסלו את מידות הנפח הנהוגות בהלכה: במאמריו על 'שיעור כזית', לדוגמה הכמות המזערית של מצה שיש לאכול בליל הסדר, הוא חקר את גודל פרי הזית המשמש כיחידת נפח. במאמריו על 'שיעור ככותבת' מצביע פרופ' כסלו על שיעור הנפח המרבי שמותר לחולה, זקן או יולדת לאכול מדי פעם ביום הכיפורים. כמו כן הוא עסק בשאלות: מהם ההבדלים הבוטניים בין ירק ואילן, מהי ההגדרה הבוטנית של הבאת שליש בתבואה, האם עוברים על איסור כלאים כשמרכיבים אבטיח או מלון על דלעת, האם אנחנו מנענעים בסוכות ערבה כשרה, האם יוצאים ידי חובה בליל הסדר במצה העשויה משיפון. וכן דיון בשאלה, מדוע אכילת מזונות המכילים חרקים מסוימים, יכולה להיות מותרת על פי ההלכה, האם מותר להרוג כינים בשבת; וכיצד כל ישראל יכולים לצאת ידי חובת קרבן פסח בבית המקדש.
כחבר נלווה באקדמיה ללשון עברית, משלב פרופ' כסלו בחלק ממחקריו בין ביולוגיה, השפה העברית ויהדות. ובמחקרו האקדמי דן במונחים שונים, כגון חותָל וחוֹתָם, דבק המשמש לציד ציפורים ובשמותיהם של הצמחים ובעלי החיים בהם הוא נתקל בעבודתו, כגון 'כוי' הזהה לג'מוס, וכן 'צרעה' הכוללת במשמעה גם זבובים המזיקים לבקר ולצאן ואף לבני אדם. יחד עם תלמידיו הוא בנה במעבדתו אוסף השוואה מהגדולים בעולם של זרעים ופירות של צמחי ארץ ישראל והארצות הסמוכות, ופיתח מגדיר זרעים ופירות ממוחשב המקל על הגדרת שרידי הצמחים בצילומי מיקרוסקופ אלקטרוני סורק. אפיונה המיוחד של המעבדה נמצא בחיבור בין לשון, ביולוגיה וארכאולוגיה לבין לימודי יהדות, ובאופן שבו הגילויים והפיתוחים המחקריים בתחומים השונים משפיעים אלו על אלו. עד כה פרסם פרופ' כסלו 220 מאמרים אקדמיים בשפות שונות, וכעת מצרפים את הנתונים החדשים על שרידי הצמחים למהדורה החדשה של Flora Palaestina.
בין השאר כסלו חקר את הממצאים הבוטניים של מואה הנבטית, שהייתה עיר נבטית באזור הערבה. כמו כן כסלו עוסק רבות בנושאים הקשורים לתורה ומדע, ובין השאר כתב מאמר על עניין הכינה שהותרה להריגה בשבת, ולדברי התלמוד הבבלי הטעם לכך הוא שהיא אינה פרה ורבה, ואילו כיום ידוע שיש לכינים ביצים. בתשובתו הוא מזכיר כי גם התלמוד מכיר שיש מין כנים שיש לו ביצים, זאת מכח האימרה: "יושב הקדוש ברוך הוא וזן מקרני ראמים ועד ביצי כינים". כמו כן כתב מאמר על שיעור כזית המתבסס על ממצאים בעתיקות.
כסלו חבר באגודת "השיבה שופטינו - לכינון בית הדין הגדול", אשר ניסתה להחיות מחדש את רעיון חידוש הסנהדרין.
מאמרים בולטים.
השילוב ההדוק של מחקר בוטני-ארכאולוגי במעבדה הביא לפריצות דרך אשר פורסמו בכתבי עת ראשונים במעלה כגון Science ו־PNAS. להלן חלק ממחקרים אלו:
אלזירה
אלזירה (Alzira) היא אופרה עם פרולוג ושתי מערכות, מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית מאת סלבטורה קמאראנו, המבוססת על מחזה בשם "Alzire, ou les Américains" מאת וולטר. הופעת הבכורה נערכה ב-12 באוגוסט 1845 בתיאטרון סן קרלו בנאפולי. האופרה התקבלה בתגובות מעורבות, ובסבב ההופעות הראשון הוצגה רק 4 פעמים.
האופרה לא זכתה לביצועים רבים, בארצות הברית הועלתה לראשונה רק ב-1968 (בהפקה קונצרטנטית), ובלונדון רק ב-1970. האופרה כמעט ואינה מוצגת כיום, למעט בפרויקטים מיוחדים המציגים את כל עבודותיו של ורדי. למרות זאת, קיימות בשוק מספר הקלטות מלאות של האופרה.
עלילה.
פרולוג.
ילידים פרואנים גוררים את המושל הספרדי אלווארו, אל הככר במטרה להוציאו להורג. לפתע מופיע זאמורו, מנהיג אחד השבטים ודורש מהם לשחרר את אלווארו, הם נענים לדרישתו. זאמורו מספר לילידים כי גוזמאנו, בנו של אלווארו, שבה ועינה אותו עד שחשבוהו למת. אוטומבו מספר לזאמורו כי אהובתו אלזירה נשבתה עם אביה אטאליבה על ידי ספרדים, הוא קורא לילידים להתקומם.
מערכה ראשונה.
אלווארו מודיע כי עקב גילו המבוגר וחולשתו, הוא מעביר את השלטון לבנו, גוזמאנו. זה האחרון מכריז כי הדבר הראשון שיעסוק בו הוא עשיית שלום עם הילידים. אטאליבה תומך בגוזמאנו, והשניים מסכמים כי אלזירה תינתן לגוזמאנו כחלק מהסכם השלום. אטאליבה אומר לגוזמאנו כי אלזירה אינה מוכנה עדיין להיות לו לאישה. גוזמאנו מבין כי אהבה מהעבר עדיין מקננת בה, ולוחץ על אטאליבה לשכנע אותה להנשא לו.
כשאביה נכנס, מתעוררת אלזירה אך עדיין בהשפעת החלום שחלמה על זאמורו, למרות שהיא חושבת כי הוא מת, היא מאמינה כי הוא עדיין אוהב אותה. היא נזכרת בחלום אחר, בו ברחה מפני גוזמאנו בסירה. אטאליבה מנסה לשכנע את אלזירה להנשא לגוזמאנו, אך ללא הצלחה, כשלפתע נכנס זאמורו. בחושבה כי הוא מת, בטוחה אלזירה כי היא רואה את רוח הרפאים שלו, אך עד מהרה היא מגלה כי אהובה מעולם לא מת. השניים מתאחדים ונשבעים אמונים זה לזה. גוזמאנו מגיע ורואה את השניים יחד, הוא מורה לאסור את זאמורו ולהוציאו להורג באופן מיידי. הילידים מכריזים התקפה על לימה, ואלווארו מספר לגוזמאנו כי זאמורו הציל אותו ממוות בטוח. גוזמאנו משחרר את זאמורו, ואומר לו כי ייפגשו בשדה הקרב.
מערכה שנייה.
זאמורו, שהוביל מתקפה נגד הכובשים הספרדים, נשבה ומובא בפני גוזמאנו. הלה גוזר את דינו שוב למיתה. אלזירה מתערבת ומתחננת כי ירחם עליו. גוזמאנו מסכים לחון את זאמורו אם אלזירה תסכים להנשא לו. אלזירה מסכימה בחוסר רצון.
הילידים המובסים חשים מושפלים ומדוכאים, אך הם שמעו כי זאמורו הצליח לברוח בתחפושת של חייל ספרדי. זאמורו מופיע, אך חש מושפל ומבוזה. כשהוא שומע כי אלזירה הסכימה להנשא לגוזמאנו, הוא נשבע לנקום ויוצא בחמת זעם אל עבר הארמון.
ברגע בו החתונה עומדת להתחיל, חייל ספרדי גוחן ודוקר את גוזמאנו. להפתעתה של אלזירה, זהו זאמורו. בכוחותיו האחרונים מספר גוזמאנו לזאמורו כי אלזירה הסכימה להנשא לו רק כדי להציל אותו, וכי הוא מוחל לזאמורו על מעשהו ומברך את הזוג. גוזמאנו מת כשאביו מברך אותו.
פנחס דשבסקי
פנחס ס' דָשֶׁבְסקי (בכתיב יידי: דאשעווסקי; ברוסית: Пинхас Израилевич Дашевский; 1879 – 1934?) היה סטודנט יהודי ופעיל ציוני ברוסיה, שביצע ניסיון התנקשות בחייו של אחד המסיתים העיקריים לפוגרום קישינב. מעשהו הותיר רושם עז בעולם היהודי.
קורות חיים.
דשבסקי נולד למשפחה יהודית מתבוללת בעיירה קוֹרוֹסְטִישֵׁב (Коростышев) שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בשנת 1897 הצטרף לציונות, והיה ממייסדי אגודת סטודנטים ציונית-סוציאליסטית אקטיביסטית בקייב. בשנת 1902 הגיע לעיר קובל שבווהלין שם עסק בהוראה פרטית.
בעקבות פרעות קישינב (1903), שגרמו זעזוע בעולם היהודי ושבעקבותיהן נשמעו קריאות רבות להתקוממות יהודית, פרסם עם חבריו מכתב הקורא ליהודי רוסיה להתעורר להתנגדות ולהגנה עצמית. לאחר מכן, החליט דשבסקי לנקום את נקמת הנרצחים בעצמו, נסע לסנט פטרסבורג ותקף בסכין את העיתונאי האנטישמי פאוול קרושבאן (Pavel Krushevan), מבכירי האימפריה הרוסית. אחרי התקיפה הסגיר עצמו לידי המשטרה.
דשבסקי נשפט לחמש שנות עבודת פרך, אולם עורך הדין היהודי ישראל גרוזנברג, שהיה פעיל למען זכויות היהודים ברוסיה, הצליח להמתיק את גזר דינו, ודשבסקי שוחרר מכלאו ב-1906. לאחר שיחרורו דשבסקי חזר לקובל, נשא לאשה את בת העיר אנה שנקר שם נולדה להם בת יחידה בשם רוזיה.
בשנת 1910 ביקר בארץ ישראל, והתקבל בלבביות על ידי היישוב. שב לרוסיה, והשלים את לימודיו כמהנדס כימי. נשאר נאמן לציונות, וכך לאחר מהפכת אוקטובר נאסר בידי השלטונות הסובייטים, הורשע בפעילות ציונית ונידון לגלות בסיביר. נפטר בכלא, בגיל 56.
על שמו נקרא רחוב בעיר תל אביב.
פאלפ
פאלפ (באנגלית: Pulp) היא להקת רוק בריטית הנחשבת לאחת הלהקות הבולטות בסגנון הבריטפופ באמצע שנות התשעים. הלהקה הוקמה בשנת 1978 בשפילד, אנגליה על ידי ג'רוויס קוקר והתפרקה בשנת 2002. לאחר הפסקה של עשור הלהקה התאחדה מחדש ב-2011 לסיבוב הופעות, ואחריו הפסיקה שוב את פעילותה ב-2013. עתידה להתאחד מחדש ב-2023.
היסטוריה.
השנים הראשונות (1978-1991).
הלהקה הוקמה בשנת 1978 על ידי ג'רוויס קוקר בן החמש עשרה יחד עם כמה מחבריו בבית הספר בעיר הולדתם, שפילד. תחילה נקראה הלהקה Arabicus Pulp ומאוחר יותר קוצר השם לפאלפ. שנותיה הראשונות של הלהקה התאפיינו בחוסר הצלחה מבחינה מסחרית ופרסומית ובחוסר יציבות מבחינת הרכב הלהקה. במהלך השנים הללו עברה הלהקה מספר חברות תקליטים וחבריה התחלפו בתדירות גבוהה כאשר לבד מקוקר, פרשו כל חברי הלהקה. במהלך אותן שנים הוציאה הלהקה שני אלבומים, "It" ב-1983 ו-"Freaks" ב-1986 שהתאפיין בסאונד קודר ועגמומי. שני האלבומים זכו להתעלמות תקשורתית.
שנות ההצלחה (1992-1996).