בתחילת 2011 החלה הלהקה לעבוד עם מפיקים מוזיקליים כמו לברינת', ספייס קאובוי, אלפאביט, סטיב מאק וטאיו קרוז. הסינגל הראשון היה "Notorious" שיצא ב-20 במאי 2011 והגיע למקום השמיני. לאחר מכן הוציאה הלהקה קו של חולצות טריקו הנושאות עליהם כיתוב עם מילים מהסינגלים שלהם. ב-4 בספטמבר יצא הסינגל השני שהיה "All Fired Up". ב-11 בנובמבר יצא הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום שהיה "My Heart Takes Over". ב-21 בנובמבר 2011 יצא אלבום הסטודיו השלישי של הלהקה שנקרא "On Your Radar". ב-2 בדצמבר יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות השלישי שלהן שנקרא "All Fired Up! Live" וכלל 14 הופעות.
2012-2014: מיני אלבום ואלבום רביעי.
ב-11 במאי 2012 יצא הסינגל הראשון מאלבומן הרביעי של הלהקה שנקרא "30 Days". לאחר מכן חתמה הלהקה על חוזה עם חברת מרקורי רקורדס אשר תהיה אחראית על הפצת המוזיקה של הלהקה בארצות הברית. ב-18 בדצמבר יצא הסינגל "What About Us" שהיה שיתוף פעולה עם שון פול והיה הסינגל הראשון של הלהקה היוצא לאור בכל העולם. הסינגל זכה להצלחה רבה והחזיק במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במשך שלושה שבועות. הסינגל מכר מעל 114 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו והיה הסינגל הראשון של הלהקה אשר הגיע למקום הראשון. ב-27 בינואר 2013 הוציאה הלהקה את המיני אלבום השני שלה שנשא את השם "Chasing The Saturdays". האלבום נועד להרחיב את השפעת הלהקה בארצות הברית ולכן האלבום יצא לאור רק באמריקה וקנדה. לאחר מכן השתתפה הלהקה בתוכנית תיעודית הנקראת "Chasing The Saturdays" ומשודרת בערוץ E!. הסינגל השלישי מהאלבום הוא "Gentleman" אשר יצא ב-30 ביוני. ב-4 באוקטובר יצא הסינגל הרביעי אשר היה "Disco Love". הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Not Giving Up" אשר יצא ב-4 באפריל 2014.
2014-הווה: אלבום להיטים והפסקה.
בספטמבר 2014 החל סיבוב ההופעות של הלהקה אשר נקרא "Greatest Hits Live! tour" במקביל ליציאתו של אלבום להיטים אשר יכלול את להיטי העבר ושלוש רצועות חדשות. האלבום יצא ב-11 באוגוסט ונקרא "Finest Selection: The Greatest Hits". הסינגל הראשון מהאלבום יצא יום קודם שחרורו של האלבום ונקרא "What Are You Waiting For?". האלבום הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הבריטי. ב-2 בדצמבר יצא השיר "Christmas Wrapping" שהיה גרסת כיסוי לשיר של הלהקה "The Waitresses".
ב-22 במרץ הכריזה מולי בראיון כי הלהקה בפסק זמן ולא תשחרר מוזיקה חדשה בזמן הקרוב וכי כל אחת מתמקדת בקריירה אישית.
מוריסטאון
מוריסטאון (באנגלית: Morristown) היא עיירה ובירת מחוז מוריס שבניו ג'רזי, ארצות הברית. נכון למפקד 2010, בעיירה מתגוררים 18,411 תושבים.
העיירה התפרסמה כ"הבירה הצבאית של המהפכה האמריקאית", בגלל חשיבותה האסטרטגית של העיירה במהלך המלחמה נגד האימפריה הבריטית. כיום, אתרים היסטוריים רבים קיימים בעיירה ומאוגדים בתוך "הפארק ההיסטורי הלאומי מוריסטאון".
היסטוריה.
האזור היה מיושב בידי הלנאפי, עד הגעת האדם הלבן לצפון-אמריקה. בתחילה האזור היה חלק מהולנד החדשה, אך האנגלים השתלטו על האזור בשנת 1664 והוקמה פרובינציית ניו ג'רזי. ההתיישבות האירופאית הראשונה במקום שלאחר מכן הפכה למוריסטאון, הייתה בשנת 1715, תחת השם "ניו הנובר". המחוז נוצר ב-15 במרץ 1739, על שמו של לואיס מוריס, מושל הפרובינציה האהוד. ובעקבות כך שונה שמה של העיירה אף היא למוריסטאון.
העיירה הפכה רשמית לעיירה בשנת 1895.
ב-1929 הוקם בעיירה בית הספר לכלבי נחייה הראשון בארצות הברית והראשון מחוץ לאירופה. בית הספר, "העין הרואה" ("The Seeing Eye") פעיל עד היום.
כיום.
בסמיכות לעיירה נמצא שדה תעופה השני בגודלו בניו ג'רזי (אחרי נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי). בעיירה תחנת רכבת, דבר המסייע להגעה מניו יורק ונוארק ואליה.
בעיירה נמצא קמפוס "Rabbinical College of America" - ישיבת חב"ד המכללה הרבנית של אמריקה וישיבה לבעלי תשובה, כמו גם מרכז שלוחי חב"ד הראשי במדינה כולה.
שירות הסדר היהודי
שירות הסדר היהודי (בגרמנית: Jüdischer Ordnungsdienst) (שכונה "המשטרה היהודית", או "משטרת הגטו") היו יחידות משטרת-עזר בגטאות וביישובים מסוימים בשטחי הכיבוש הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה. הם הוקמו בהוראה ישירה של הנאצים והיו כפופים ליודנראט.
עמנואל רינגלבלום כתב על המשטרה היהודית בגטו ורשה: "אכזריותה של המשטרה היהודית עלתה פעמים רבות על זו של הגרמנים, של האוקראינים והלטבים". יחד עם זאת, חוקרי השואה מציינים את תפקידם המורכב כשומרי הסדר בגטו, גם באמצעים קשים ביותר ובעת השילוחים להשמדה, כשהיודנראט האמין שבדרך זו ניתן יהיה להמשיך בתפקוד הגטו.
הקמה.
זמן קצר לאחר שהמועצות היהודיות (היודנראטים) הוקמו בשטחים הכבושים של מזרח אירופה, הם קיבלו הוראות להקמת יחידות משטרה. בדרך כלל הוראה זו באה במקביל לכניסת האוכלוסייה היהודית לתוך הגטו. היודנראט עצמו, למרות שנוצר בהוראת הגרמנים, היה לעיתים קרובות בעל אופי התנדבותי שנוצר בידי הקהילה. המשטרה היהודית, לעומת זאת, כוונה אך ורק בידי הגרמנים ולא עלה בידי היודנראטים לקבוע את אופייה. באופן רשמי היו השוטרים כפופים ליודנראט, אולם הנאצים השתמשו בהם כעושי דבריהם, לטובת האינטרסים שלהם.
הנאצים הוציאו הנחיות לגיוס: המועמדים היו צריכים להיות בריאים, בעלי חינוך צבאי והשכלה תיכונית לפחות. רק חלקם היו כאלה. רק עשרה אחוזים מאנשי המשטרה היהודית היו בעלי קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית לפני תקופת השואה. ראשי המשטרה נבחרו על פי מידת הציות שלהם לנאצים.
השוטרים יכלו לנוע בחופשיות יחסית, מזונם היה רב יותר משאר תושבי הגטו ונחסכו מהם עבודות הכפייה אליהם נלקחו רבים מתושבי הגטו.
תפקידי המשטרה וארגונה.
את תפקיד המשטרה היהודית ניתן לחלק לשלוש קטגוריות:
בגטאות גדולים מפקדי המשטרה היו קצינים והמשטרה עצמה נחלקה לחטיבות ויחידות שומרים, אך בגטאות קטנים לא היה צורך במבנה זה. יחידות המשטרה הגדולות ביותר היו בגטו ורשה עם 2,500 שוטרים יהודים, 1,200 שוטרים היו בגטו לודז' ו-500 בגטו לבוב.
לאנשי המשטרה היהודית לא היו מדים רשמיים. הם זוהו על ידי כובע מיוחד או סרט על הזרוע. הם לא הורשו לשאת נשק, אך חלק מצוותי המשטרה צוידו באלות גומי.
מעשי אלימות.
אנשי המשטרה היהודית התעמתו מדי פעם עם יתר תושבי הגטו, במיוחד לאחר שהחלו הפשיטות והגירושים למחנות ההשמדה. הם לרוב לא היו אהודים על יתר תושבי הגטו. ההיסטוריון והארכיונאי של גטו ורשה, עמנואל רינגלבלום, אף תיאר את השוטרים היהודיים כאכזריים הרבה יותר מהגרמנים, האוקראינים והלטבים.
בדצמבר 1942 - רינגלבלום מסביר את הנסיבות הפסיכולוגיות הבלתי רגילות שהשוטרים היהודים בגטו היו נתונים בהם - "איימו עליהם בלי הרף שייקחו אותם, את נשותיהם וילדיהם לאומשלאג... הנחטפים לאומשלגפלאץ ובעיקר הנשים גילו התנגדות. כל זה יצר אווירה בלתי אפשרית לשוטרים והם התפרעו ועשו מעשים נוראים." אנשי שירות הסדר עמדו בפני דילמה. למשפחותיהם ולהם הובטחה חסינות מפני גירושים, ורבים האמינו שבכך שהם משתתפים באיסוף האנשים לקראת גירושם, הם מגבילים את היקף הגירושים ומצילים חיי יהודים. הם חשו, ובצדק, שאם הגרמנים או האוקראינים או הליטאים השאוליסטים יבצעו את הגירושים, יהיו הגירושים אלימים וחסרי רחמים בהרבה.
במיוחד היו לאנשי המשטרה היהודית עימותים קשים עם המחתרות ותנועות ההתנגדות בגטאות, שהתייחסו אליהם בזעם ובסלידה כבוגדים ומשתפי פעולה. ארגון אי"ל אף הוציא בגטו ורשה "צווים" המורים על הוצאתו להורג של כל מי שיצטרף לשורותיהם. ב-25 באוגוסט 1942 אנשי אי"ל ירו ביוסף שרינסקי, מפקד המשטרה היהודית בגטו ורשה, אשר שיתף פעולה עם מנגנון המשלוחים, ופצעו אותו קשה. מחליפו, יעקב לייקין, נהרג בחודש אוקטובר.
חלק מהמשטרות היהודיות פעלו להכשיל את ההתנגדות היהודית בגטאות, כך קרה בגטאות ורשה, קרקוב, בנדין, סוסנוביץ ועוד, אם כי בחלק מהגטאות המשטרה היהודית לא התערבה ובגטו קובנה וגם בגטו וילנה היו אף שוטרים שסייעו למחתרת.
השילוחים למחנות ההשמדה, בהם נכללו גם קרוביהם של השוטרים, יצרו אצלם תחושה קשה שגרמה לחלקם לעזוב את המשטרה ולהיות מגורשים למחנות ההשמדה, אך רובם המשיכו לקיים את צווי הגרמנים עד הסוף. בגטו ורשה, נשלחו מרבית השוטרים לאושוויץ, ביום הכיפורים של 1942, הוא היום האחרון של האקציה הגדולה. מבין 50,000 היהודים שנותרו בגטו ורשה לאחר האקציה הגדולה כ-200 מהם היו שוטרים במשטרת הגטו.
לאחר המלחמה.
שוטרים יהודים רבים נתפסו וחוסלו לאחר המלחמה בידי ניצולי המחנות וגם בידי פרטיזנים. באזור הכיבוש האמריקאי במינכן הואשמו 40 שוטרים לשעבר ב"התנהגות לא נאותה" והוטל עליהם חרם בידי קהילת שארית הפליטה. בישראל נערכו בשנות ה-50 מספר משפטים, בהם הואשמו שוטרים תחת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. רובם זוכו, כשבתי המשפט הכירו בכך שהם היו נתונים תחת נסיבות יוצאות דופן.
יש הטוענים, כי "המשטרה היהודית" הייתה חלק מובהק מפעולות אחיזת העיניים המאורגנת שנקטו בה הנאצים בקרב היהודים ובהקשר הציבורי והתקשורתי הכללי, לשם הוצאתו לפועל של הפתרון הסופי.
זיג זג
זיג-זג
שרות הסדר היהודי
חולד עירום