ג'ורג' ונדרבור כתב בבלוג שלו כי ההוצאה תדפיס מספר ספרים חדשים, תרחיש שהתבטל עם מותה של אפריל ב-21 במרץ 2011. באתר ההוצאה נכתב שילדיה של אפריל יירשו את תפקידיה, דניאלה ג'ייקובס את תפקיד נשיאת החברה ואחיה דיימון דרלת' את תפקיד סגן הנשיא. בשנים האחרונות לא הודפסו ספרים חדשים בהוצאה, אשר פעלה באופן רצוף בין השנים 1939 עד 2010 למעט מספר תקופות השבתה קצרות של כמה חודשים, ובשל כך הפער בשנים האחרונות מהווה את תקופת ההפסקה הארוכה ביותר של ההוצאה מאז ראשית דרכה.
ארקהם האוס
עונת 1972/1973 בליגת העל ההולנדית
עונת 1972/1973 הייתה העונה ה-17 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. אקסלסיור רוטרדם ודן בוס ירדו לליגת המשנה.
מבנה.
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו הארלם וא.ז 67 שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
יאנוש הרשקו
יאנוש הרשקו (בהונגרית: Herskó János; בודפשט, 9 באפריל 1926 – בודפשט, 12 באוקטובר 2011) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט (2006) וזוכה פרס בלה באלאז' פעמיים (1961, 1964), פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
יאנוש הרשקו נולד במשפחה יהודית כבנם של משה יוסף הרשקו ושל מרגיט קאופמן. אמו נספתה בשואה. יאנוש הרשקו למד פילוסופיה, תולדות האמנות ואסתטיקה באוניברסיטת פאזמאני פטר (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 החל לעסוק בצילום סרטים. הוא למד בבית הספר לקולנוע של הבמאי היהודי-הונגרי ויקטור גרטלר ובאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בין השנים 1945–1949. הוא סיים את לימודיו בשנת 1949 ומאז התחיל להיות תחילה במאי לסרטים קצרים. בין השנים 1949–1951 הוא היה סטודנט במלגה באקדמיה לקולנוע במוסקבה. לאחר שובו לימד באוניברסיטה בין השנים 1952–1970, בה היה גם סמנכ"ל. הוא עבד כבמאי קולנוע לסרטים עלילתיים מאז 1953. הוא מונה למנהל "אולפני הקולנוע הוניה" מהקמת האולפנים ועד לעזיבתו הבלתי צפויה לשוודיה בשנת 1970, אליה היגר אשתו, במאית הקולנוע אנה הרשקו, כתוצאה מאירועי 1968 באירופה. הוא עבד גם כמרצה באוניברסיטה בסטוקהולם. משנת 1994 שוב הפך למרצה באוניברסיטה לאמניות התיאטרון והקולנוע בבודפשט.
יוון סיפור אהבה
יוון סיפור אהבה (ביוונית: ...Av, קרי: אָן...; בתרגום לעברית: אִם...) הוא סרט דרמה רומנטית יווני משנת 2012, שכתב וביים כריסטופורוס פאפאקליאטיס. זהו סרט הביכורים של פאפאקליאטיס כבמאי קולנוע, אחרי שנים של התמקדות בטלוויזיה. הוא גם משחק בתפקיד הראשי הגברי (דימיטריס), ואיתו מרינה קָאלוֹגִירוּ בתפקיד הראשי הנשי (כריסטינה). בתפקידי משנה: מָארוֹ קוֹנְדוּ, יורגוס קונסטנדינו, מריה סוֹלוֹמוּ ות'מיס בזאקה.
העלילה מתרחשת באתונה על רקע המשבר הכלכלי והידרדרות הביטחון התעסוקתי והאישי ביוון, ומתפצלת מסצנת פתיחה אחת לשני צירי זמן מקבילים. הסרט זכה בשנת 2013 בפרסי האקדמיה היוונית לקולנוע בקטגוריות הסאונד הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
עלילה.
שנת 2009. דימיטריס, רווק מושבע בן 33, עובד כבמאי באולפן המפיק סרטוני פרסומת, ומתגורר בדירת שתי קומות ברובע פלאקה שבאתונה, ביחד עם כלבת רועה גרמני ששמה 'בדידות' (ביוונית: Μοναξιά, קרי: מוֹנַקְסְיָה). בשעת ערב מאוחרת, 'בדידות' דורשת לצאת לטיול לילי כדי להשתין. כל החלטה של דימיטריס, לצאת או להישאר בבית, משפיעה על גורלו ומתפתחת לסיפור חיים שונה. סצנות דומות או חופפות, שוזרות את שני הסיפורים זה בזה באמצעות עריכה צולבת, מסך מפוצל או תנועת טילט של המצלמה. עם כל תפנית בעלילה מוצג קטע קישור על ידי זוג קשישים הנשואים שנים רבות, אֵלֵנִיצָה ואנדונאקי קוֹקוֹבִיקוֹס, המדברים אל המצלמה, ומשוחחים או מתווכחים ביניהם על מערכות יחסים, גורלות, אהבות, פרידות, אובדן ורגעים המשנים חיים.
סיפור ראשון.
דימיטריס יוצא לטייל עם הכלבה. ברחוב, 'בדידות' רודפת אחרי חתול ונפגעת ממכוניתה של כריסטינה המבוהלת, המסיעה אותם לווטרינר. תוך כדי הטיפול, הווטרינר מגלה גידול בבטן הכלבה, מוציא אותו ומציל את הכלבה ממוות. כאשר דימיטריס חוזר הביתה, הוא מגלה שהדירה נפרצה ונשדדה. חוקר המשטרה אומר לו שמדובר בכנופיית שודדים מסוכנת שפועלת באזור, ומזלו הטוב שהוא יצא מהבית. כעבור יומיים, דימיטריס מתקשר אל כריסטינה להודות על על עזרתה, ומבשר בשמחה ש'בדידות' התאוששה, וגם הוא עצמו ניצל ממוות. אולם כריסטינה מוטרדת מאחר שהיא פוטרה באותו יום מעבודתה כאדריכלית, ובעת הנוכחית יקשה עליה למצוא עבודה במקצוע. דימיטריס מזמין את כריסטינה לבית קפה, שם היא מספרת לו שיש לה בן זוג בשם יאניס, אך יחסיהם מעורערים. הוא מצידו מסביר שהוא לא בנוי למערכת יחסים, מכיוון שנשים בגילה של כריסטינה נלחצות מהשעון הביולוגי שלהן, יותר מאשר גברים. בתחילה היא נפגעת מדבריו, אך מתפייסת אחרי שהוא עוזר לה להניע את מכוניתה, הם מבלים אל תוך הלילה, והאהבה פורחת. כעבור חצי שנה, כשדימיטריס מתכוון לתת לכריסטינה מפתח משלה לדירתו, היא מספרת שיאניס, החבר לשעבר שידע שהיא מובטלת, הציע לה משרה בחברת האדריכלות שבבעלות משפחתו, אך לשם כך עליה לנסוע לעבוד במשרד שלהם ברומא. מתחוללת מריבה קצרה לפני שכריסטינה מפתיעה ומספרת לדימיטריס שהיא בהיריון, ובעצם, היא ציפתה שדימיטריס יבקש ממנה לא לנסוע. בסופו של דבר הם מתפייסים, וכריסטינה מחליטה לוותר על הנסיעה לאיטליה.
קיץ 2010. בינתיים נולדה התינוקת אלני. דימיטריס יושב עם התינוקת מול הטלוויזיה, בעוד כריסטינה טורחת על ארוחת ערב לאירוח. בחדשות מדווחים שהרחובות חסומים עקב מהומות בעיר, ולכן האורחים לא באים. היא מתפרצת בחמת זעם על שהיא כלואה בבית, לא עובדת ולא רואה חברים. דימיטריס מטיח בה שנמאס לו להרגיש אשם ולדאוג לה ללא הרף. הם מתפייסים, ומכיוון שאינם יכולים לשלם לשמרטף, הם יוצאים לבר יחד עם התינוקת והכלבה. בשנת 2011 נסגר האולפן שבו עבד דימיטריס, והוא מובטל. באין ברירה, כריסטינה הולכת לעבוד אצל יאניס. ערב אחד נוסע דימיטריס לאסוף את כריסטינה מהמשרד, כשהוא רואה אותה יוצאת מהמעלית עם יאניס, דימיטריס מתנפל עליו בהתקף קנאה. במכונית, הוא שואל את כריסטינה אם היא מזדיינת עם יאניס, דבר שמעורר את חמתה, והיא מצידה כועסת על שהזמין את השמרטף לשמור על אלני, אחרי שהם פיטרו אותה כדי לחסוך בהוצאות.
השמרטף מזעיקה את השניים מכיוון שאלני נפלה מכיסא, וראשה נחבט בפינת שולחן. הם ממהרים עם התינוקת המדממת לבית חולים, ובזמן שהיא מתאוששת בחברת כריסטינה, דימיטריס מתבשר שאימו לקתה בהתקף לב, ומתה. בחדשות מדווחים על אבטלה גואה, עסקים קורסים וחשש מחרם צרכנים. היחסים בין בני הזוג מידרדרים, ובמסיבת ראש השנה מתחוור לכריסטינה שדימיטריס בגד בה עם אישה נשואה אמידה בשם מריה. זאת, אחרי שמריה ניגשה במהלך המסיבה לדימיטריס עם בעלה יורגוס, ויזמה פרובוקציה. כריסטינה עוזבת את דימיטריס עם אלני הקטנה, ועוברת לגור אצל סבתה וסבה, הלא הם אלניצה ואנדונאקי, מגישי קטעי הקישור. דימיטריס נפגש עם כריסטינה לתת כסף למימון מעון היום של אלני, ואומר שצריך להרדים את 'בדידות' מכיוון שהכלבה כבר בת 11, ומצבה הבריאותי מחמיר. מתחוללת מריבה רוויית האשמות הדדיות. הוא מבין שכריסטינה כבר לא תחזור אליו, מפריד בין שתי קומות הדירה ותולה שלט המציע קומה להשכרה, אך אין דורש.
אחרי שהכלבה מתה, כריסטינה באה להשאיר את אלני אצל דימיטריס, ומביאה לו גור רועה גרמני. היא מבקשת לשוחח איתו, והם קובעים שהיא תבוא אליו מחר. בבוקר המחרת, כריסטינה הולכת אל דימיטריס בסמטאות הפלאקה, ונדרסת למוות בגלגלי משאית קירור הנוסעת בין החנויות. דימיטריס מחכה לשווא, ואחרי זמן מה הוא מסיר את השלט "להשכרה". שנים חולפות. אלני בת ה-8 יושבת על אדן החלון ומקשיבה לתיבת הנגינה החולפת ברחוב, כפי שכריסטינה אהבה לעשות, ושואלת את דימיטריס אם הוא מתגעגע לכריסטינה, והוא עונה "אני לא יודע איך היו החיים נראים בלעדיה". אלני סוגרת את החלון.
סיפור שני.
דימיטריס נשאר בבית ומוציא את הכלבה לחצר להשתין, ונועל אחריה את הדלת. שודדים פורצים לדירה, מכים אותו אנושות וגונבים מכל הבא ליד. בבית החולים, חוקר המשטרה מתשאל את דימיטריס החבול, ומסביר לו שהתמזל מזלו שלא נרצח, ועליו להשאיר מאחוריו את התקרית ולהמשיך בחייו, אך דימיטריס מתקשה להתאושש מהטראומה שגרם לו השוד האלים (אחרי שדימיטריס חוזר הביתה, הוא מקצר את שיערו, והצופים יכולים להבחין במעברים בין הסיפורים לפי אורך השיער). הוא יוצא לטייל בעיר עם 'בדידות', והכלבה כמעט שנפגעת בכביש ממכוניתה של כריסטינה. מבטיהם של שני הזרים מצטלבים, הוא ממשיך בדרכו, והיא עוקבת אחריו במבטה. כך גם במספר הזדמנויות נוספות שבהן היא רואה אותו במקרה, כולל בנסיעה ברכבת עם בן זוגה, יאניס. דימיטריס עצמו לא מבחין בה, ולא נוצרת היכרות ביניהם. דימיטריס בא לבקר את אימו הלוקה בשיטיון. במהלך שיחתם היא מאבדת קשר עם המציאות וחיה את שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר דימיטריס היה בן 5, ובעלה נטש אותם ללא שוב. הכלבה מתה במפתיע. בקטע קישור של שני הקשישים, אלניצה מדברת על תחושת בדידות בעקבות מות נפש אהובה, פורצת בבכי, ואנדונאקי מבקש להפסיק את הצילומים.