סֶנֶץ (בסלובקית: Senec, בהונגרית: Szenc, בגרמנית: Wartberg) היא עיר בדרום-מערב סלובקיה, השוכנת כ-25 קילומטר צפונית-מזרחית לברטיסלאבה. סנץ היא העיר המרכזית בנפה בשם זה, הידועה כאחד האזורים החשובים בסלובקיה לתיירות קיץ. בעיר מועדון כדורגל ידוע בשם FC Senec, המשחק בליגת העל הסלובקית.
בין השנים 1763–1776 פעלה בסנץ מכללה ללימודי כלכלה שנוסדה על ידי מריה תרזה ונוהלה על ידי המסדר הקתולי של הפיארטים. תלמידי המכללה למדו הנהלת חשבונות, גאומטריה, מכניקה וכלכלה והשתלבו בפקידות של ממלכת הונגריה. בשנת 1776 נשרף בניין בית הספר בסנץ ובית הספר עבר לטאטא, בה הוא פעל במשך עוד 4 שנים עד שנסגר עם שאר בתי הספר בהונגריה בהוראת יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אנדריי אוסטרובסקי
אנדריי ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (בבלארוסית: Андрэй Мікалаявіч Астроўскі, ברוסית: Андрей Николаевич Островский; נולד ב-13 בספטמבר 1973 בפינסק) הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה.
אוסטרובסקי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת דינמו ברסט בשנת 1990. ב-1992 הוא החל להשתתף עמה בליגת העל הבלארוסית החדשה, שהוקמה לאחר פירוק ברית המועצות. הוא שיחק בברסט במשך שלוש שנים, ושימש מנהיג הגנת הקבוצה. בשנת 1993 עבר אוסטרובסקי לדינמו מינסק, במדיה שיחק ארבע עונות. הוא סייע למינסק לזכות בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הבלארוסית, בעונות , ו-1995. הוא כבש עשרה שערים בתקופתו בדינמו מינסק.
בשנת 1997 עבר אוסטרובסקי לקבוצת דינמו מוסקבה. בקבוצה זו הוא תופקד לעיתים גם כקשר אחורי, מלבד תפקידו הקבוע כבלם. בעונתו הראשונה בדינמו הוא סייע לה לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית. הוא כבש שבעה שערים בשלוש וחצי עונות במוסקבה, אך עקב פציעה במהלך עונתו האחרונה בקבוצה, נפגמה יכולתו והוא איבד את מקומו בהרכב הפותח שלה.
בשנת 2000, באמצעה של העונה ברוסיה, עבר אוסטרובסקי לקבוצת מכבי חיפה הישראלית. בחיפה הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה מקבוצותיו הקודמות, אך זכה עמה בשתי אליפויות רצופות של ליגת העל, בעונות ו-. לאחר האליפות האחרונה הוא שוחרר מחיפה, ולאחר ששיחק במועדונים ארסנל קייב, מוסקבה וצ'רנומורץ אודסה, פרש מכדורגל ב-2007.
אוסטרובסקי היה שחקן קבוע בנבחרת בלארוס, ושיחק במדיה בשנים 1994–2005. הוא מדורג במקום השישי במספר ההופעות שלו בנבחרת בכל הזמנים, עם 52 הופעות ושער אחד.
ארדיפיתקוס רמידוס
ארדיפיתקוס רמידוס (שם מדעי: Ardipithecus ramidus; "ארדי" מעפרית = "אדמה"; "פיתקוס" πίθηκος מיוונית = קוף-אדם; "רמיד" מעפרית = "שורש") הוא מין נכחד של הומינין מן הסוג ארדיפיתקוס, שחי במזרח אפריקה בתקופת הפליוקן, לפני כ-4.4 מיליון שנה, ומילא תפקיד מפתח באבולוציה של האדם. המין מוכר ממספר גדול של שברי עצמות מאובנות שהתגלו באזור האוואש התיכון באתיופיה, בהן שלד וגולגולת שלמים יחסית של נקבה שזכתה לכינוי הפופולרי "ארדי". הממצאים התגלו לראשונה בשנת 1994 על ידי צוות חוקרים בינלאומי גדול בראשות הפלאואנתרופולוג האמריקני טים וייט, אך פורסמו בפירוט רק באוקטובר 2009.
על פי ההשערה, רמידוס קרוב מאוד לאב הקדמון המשותף של האדם המודרני והשימפנזה, שאת קיומו מסיקים מתוך רצפי הגנום של שני מינים אלו, והוא ככל הנראה אב קדמון של האדם דרך הסוג אוסטרלופיתקוס. רמידוס הוא גם המאובן הראשון השופך אור על תהליך ההזדקפות על הרגליים האחוריות באבולוציה של שושלת האדם.
גילוי.
רקע היסטורי ומדעי.
לקראת סוף המאה ה-20 התבסס קונצנזוס מדעי בתחום הפלאואנתרופולוגיה בדבר מוצאו של סוג האדם מן האוסטרלופיתקנים, שמאובנים שלהם נפוצים באפריקה מתקופה של כארבעה עד שני מיליון שנה לפני זמננו, ומתאפיינים בשילוב של הליכה על שתיים עם מוח בגודל של מוחות קופי-אדם. כמו כן, בהתבסס על השוואת רצפי הגנום של האדם והשימפנזה, מעריכים שהאב הקדמון המשותף שלהם היה קוף-אדם קדום שחי באפריקה לפני כשמונה עד ארבעה מיליוני שנים, ושהאב המשותף לשניהם ולגורילה קדום במיליון עד שני מיליון שנים נוספות. הענף שהתפצל מן האב הקדמון המשותף והוביל אל האוסטרלופיתקנים, ודרכם לאדם, סווג כתת-שבט ההומינינים, להבדילו מן הענפים המובילים אל השימפנזה (תת-שבט ה"פאנינים") ואל הגורילה (תת-שבט ה"גורילינים"). בבסיס הענף ההומיניני ניתן היה לשער את קיומו של שלב מעבר בין האב הקדמון המשותף לאוסטרלופיתקן הקדום ביותר, אשר בו התפתחה לראשונה ההליכה על שתיים.
השימפנזה והגורילה בני-ימינו הם שוכני יער, המטפסים תוך שהם נתלים בענפים ומתקדמים בתנופות זרוע ("זרועיות"), ועל הקרקע הם הולכים על ארבע באופן ייחודי כשידיהם נתמכות בחלק החיצוני של פרקי אצבעותיהם ("הליכת פרקים"). הבוהן ברגליהם האחוריות גדולה ומופרדת משאר האצבעות, בדומה לאגודל בכף היד, ומותאמת ללפיתת ענפים. לעומתם היו האוסטרלופיתקנים שוכני סוואנה שהלכו זקופים על רגליהם האחוריות, וכפות רגליהם דמו כבר לאלו של האדם - בעלות בוהן צמודה לשאר האצבעות וקשת כף-רגל. גם מבנה האגן של האוסטרלופיתקנים דומה כבר לאגן האדם, בעל "צורת קערה" המותאמת להליכה על שתיים, ושונה מן התצורה האנכית של אגן השימפנזה והגורילה. ההשערה הפשוטה ביותר הנובעת מכך היא שהליכה על שתיים הופיעה לראשונה באב קדמון דמוי שימפנזה וגורילה, שכמותם טיפס בתנופות זרוע והלך על פרקי האצבעות. השינויים המתאימים בעצמות האצבעות והאגן היו אמורים להתרחש בשלד של מין מעבר אחד לפחות, שחי כמשוער באפריקה לפני יותר מארבעה מיליון שנה והיה אביהם הקדמון של האוסטרלופיתקנים ושאר הענף ההומיניני. לא הייתה הסכמה נרחבת לגבי הסיבות שהובילו לאבולוציה זו, אך מרבית החוקרים שיערו שהיא התפתחה כתוצאה מהמעבר לחיים בסוואנה.
את כל ההשערות האלו לא ניתן היה לבדוק ברשומות המאובנים, משום שעד שנות התשעים לא התגלה באפריקה אפילו מאובן אחד של הומינין או קוף-אדם מן התקופה שבין 12 ל-4 מיליוני שנה לפני זמננו.
ממצאים ראשונים והגדרת המין.
בשנת 1994 דיווח לראשונה צוות המחקר של פרויקט האוואש התיכון בראשותו של טים וייט על גילוי מין חדש של הומינין נכחד המתוארך בשיטות רדיומטריות לגיל של 4.4 מיליון שנה - קדום מכל הומינין אחר שהיה ידוע באותו זמן (מאז התגלו הומינינים קדומים אף יותר, ראו להלן בסעיף אבולוציה). ממצא זה כלל בעיקר שיניים שהשתייכו לפחות ל-17 פרטים שונים, וכן חלקים מלסת תחתונה ועצם זרוע. בתחילה סיווגו חברי הצוות גם את המין החדש לסוג אוסטרלופיתקוס, ועל פי שיטת השם המדעי הכפול כינוהו "אוסטרלופיתקוס רמידוס". ואולם ככל שהתגלו יותר ויותר שברי-עצם והוחל במלאכת השחזור, הסתבר שרמידוס שונה בתצורת השלד שלו מן האוסטרלופיתקנים, ובפרט הוא יותר דמוי קוף-אדם מהם. מכך הסיק הצוות שהם גילו לא רק מין חדש אלא גם סוג חדש - שאותו כינו ארדיפיתקוס - הקרוב יותר לנקודת הפיצול בין שושלת האדם ושושלת השימפנזה. בשנת 1995 שינה וייט רשמית את השם לארדיפיתקוס רמידוס, אבל פירוט הממצאים לא פורסם בספרות המדעית במשך שנים רבות.
פרסום התגלית.
בדיעבד הסתבר שהתגלו שברי עצם רבים, ששחזורם לשלד שלם הצריך עבודת נמלים וזמן ממושך. בנוסף העצמות היו כה שבירות שנדרשו אמצעים מיוחדים על מנת למנוע מהן להתפורר לאבקה ברגע שחולצו מתוך האדמה. הצוות גייס חוקרים מתחומים שונים על מנת לפתור את הבעיות, ונעשה שימוש רב בטכנולוגיות טומוגרפיה ממוחשבת והדמיה ממוחשבת תלת-ממדית ל"שחזור" וירטואלי של השלדים. בתקופות מסוימות של המחקר, צוות האוואש התיכון כלל כ-50 חוקרים מדרגת דוקטור ומעלה מ-16 מדינות. בסופו של דבר ארכה מלאכת השחזור לא פחות מ-15 שנים, ובמשך כל אותה תקופה סירב וייט לפרסם את הממצאים או להראותם למומחים נוספים - מעטה סודיות שבעטיו המחקר תואר באירוניה כ"פרויקט מנהטן של הפלאואנתרופולוגיה". פלאואנתרופולוגים אחרים שעבדו באותו התחום היו מתוסכלים במיוחד, מכיוון שלא יכלו לדעת אם התגלית תהפוך את המחקר שלהם לחסר-משמעות, וניסו לחפש רמזים לגבי טיבה מכל מקור אפשרי, כולל הערות-אגב במאמרים אחרים של הצוות ופליטות-פה בכנסים מדעיים. הפלאואנתרופלוג ג'ון הוקס אף תיאר את המצב בבלוג שלו כמזכיר את הסובייטולוגים שהיו מחפשים רמזים בהודעות הקרמלין ובמאמרי פראבדה בתקופת המלחמה הקרה.
באוקטובר 2009 פורסמו לבסוף הממצאים בלא פחות מ-11 מאמרים, מספר חסר-תקדים בהיסטוריה של הפלאואנתרופולוגיה, בגיליון מיוחד של כתב-העת המדעי סיינס. אז הוברר שהצוות ערך מחקר מקיף ביותר, שכלל לא רק שחזור של הגולגולת, השיניים, שלד הגוף, האגן והירכיים, הגפיים העליונות וכפות הידיים והרגליים של המין, אלא גם שחזור סביבת החיים שלו באמצעות מאובני בעלי-חיים וצמחים רבים מן האתר, ובאמצעות הרכב כימי של איזוטופים. חוקרים בתחום מעריכים את התגלית כפריצת-דרך חשובה אף מגילויה של לוסי והמין אפרנסיס על ידי דונלד ג'והנסון ב-1974. בסך-הכל התגלו מאובנים מכ־110 פרטים שונים של רמידוס עד הפרסום ב-2009, אבל פרט לשלד של ארדי (ראה להלן) כל המאובנים האלו הם שברי-עצם חלקיים מאוד או שיניים.
אתר התגלית.