יורם בר-גל (נולד ב-15 בדצמבר 1942) הוא פרופסור אמריטוס לגאוגרפיה, באוניברסיטת חיפה, בה כיהן כראש המחלקה לגאוגרפיה והרחיב את תחומי התמחותה של המחלקה לכיוון לימודי הסביבה. תחומי התמחותו העיקריים הם גאוגרפיה תרבותית וחברתית וכן תולדות המחשבה של הגאוגרפיה בישראל. במחקריו, בר-גל חשף את משמעות הלאומיות והציונות של מדע הגאוגרפיה בישראל שהתבטאה במפות, אטלסים, ספרי לימוד ותוכניות הלימודים. כמו כן הראה כיצד דמותה הגאוגרפית של הארץ שימשה ערך חשוב בתעמולה וההסברה של הקרן הקיימת ברחבי העולם במשך למעלה ממאה שנה.
רבים ממחקריו יצאו מנקודת מבט בינתחומית וגובלים בדיסציפלינות כמו היסטוריה, תקשורת, חינוך וסוציולוגיה. על ספרו "מולדת וגאוגרפיה במאה שנות חינוך ציוני" זוכה פרס רופין בתחום מדעי החברה, בשנת 1994.
ביוגרפיה.
חיים אישיים.
בר-גל נולד בקריית חיים, בן שני לזאב זילברגליט ויונה (לבית ברזניק). שניהם עלו לארץ כחלוצים מפולין בשנת 1933, והקימו את ביתם על חולות קריית חיים. הקריה של אותן שנים הייתה שכונת פועלים ובר-גל התחנך על ערכיה של התפיסה הסוציאליסטית שדגלו בה מייסדי היישוב. כבר בילדותו גילה עניין במגוון תחומים כמו אמנות וציור וכן בטבע הארץ. הרבה לטייל במסגרת תנועת הנוער, תחילה כחניך ומגיל הבגרות כמדריך ב"התנועה המאוחדת". לקראת היציאה לצבא שינה את שם משפחתו לבר-גל, בעקבות השינוי שהוליך אחיו פרופסור דוד בר-גל, כמה שנים קודם לכן. את השירות הצבאי עשה בנח"ל, ולאחר תקופה קצרה בקיבוץ כפר-עזה פנה ללימודים גבוהים.
כאשר היה חבר בקיבוץ כפר עזה נישא לנצחה בר-גל (לבית אפשטיין) ואיתה נולדו שלושה ילדים: דביר, רקפת ויונית. בשנת 1978 הסתיימו הנישואים הראשונים. בשנת 1984 נישא בר-גל פעם שנייה לד"ר ברוריה בר-גל (לבית קרס) שאיתה נולד בנו – תום. כמו כן אימץ בר-גל את הילה - ביתה של ברוריה (בולי) מנישואיה הראשונים.
עד שנת 1978 התגורר בקריית חיים ולאחר מכן עבר להתגורר בחיפה, לא רחוק מהאוניברסיטה בה לימד כל חייו.
השכלה גבוהה ואקדמיה.
בלימודי התואר הראשון (1967-1965) התמחה בגאוגרפיה ובהיסטוריה, במסגרת השלוחה החיפאית של האוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך המשיך בלימודים גבוהים במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. משיכתו לנוף הארץ ויישוביה השפיעה על כיווני המחקר הראשונים. עבודת הגמר לתואר השני (1970) עסקה בשימושי הקרקע בכפרים ערביים בגליל המערבי, תוך אימוץ שיטות מחקר שהיו חדישות באותם ימים – הגיאוסטטיסטיקה, שפותחה באוניברסיטה בירושלים. בעבודת הדוקטורט המשיך בר-גל את תחום הגאוגרפיה החקלאית-יישובית ועסק בחקלאות הפרטית היהודית במושבות הקטנות בארץ (1975). בשתי עבודות אלה, הנחות היסוד הסמויות של המחקרים היו של דטרמיניזם גאוגרפי שהועמד במבחני המציאות הישראלית - הכלכלית והחברתית - של אותם ימים
עם סיום לימודיו בירושלים קיבל בר-גל משרת מרצה בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, ולימד בה במשך 45 שנים עד שפרש לגמלאות. במסגרת האוניברסיטה מילא תפקידים שונים, ביניהם ראש המחלקה לגאוגרפיה בשלוש תקופות שונות, הוליך לרפורמות שונות, ותרם לפיתוח תוכניות מחקר חדשות במסגרת החוג. כמו כן שימש חבר בוועדות אוניברסיטאיות רבות ובחוגים אוניברסיטאיים אחרים.
במהלך שנות השבעים והשמונים עמד בראש יחידה לפיתוח חומרי למידה בגאוגרפיה למערכת החינוך, יחידה שהקים ולקח חלק פרופסור ארנון סופר מאוניברסיטת חיפה. היחידה פיתחה דגם חדש של ספרי לימוד פעילים, כולל ערכות לימודיות בעיקר בנושאים רגיונליים (כארצות הים התיכון, אפריקה המשוונית, דרום אמריקה, סין) שנפוצו במערכת החינוך באותן שנים. העיסוק בתוכניות הלימודים ובחומרי למידה הוליכו מאוחר יותר בשנות התשעים לשורת מחקרים בתחומי הגאוגרפיה והחינוך. במהלך כל שנות הקריירה האקדמית יצא להשתלמויות, הרצאות וכנסים מדעיים בתחומי הגאוגרפיה ברחבי העולם, בעיקר בבריטניה ובארצות הברית.
לאחר יציאתו לגמלאות התנדב למלא שורת תפקידים בארגונים ומוסדות שונים בעיקר אקדמיים – כאוניברסטאות ומכללות, בין השאר כתב מעל אלף ערכים בוויקיפדיה העברית.
המחקר המדעי.
תפיסת העולם המדעית של בר-גל עוצבה תחילה בהשפעת מוריו באוניברסיטה העברית בירושלים. חקר תפיסת העולם של הגאוגרפיה והשינויים שעברה היו אחד מנושאי המחקר החשובים של בר-גל בשנות התשעים והילך, תוך שהוא עצמו עבר ממחקרים קלסיים יישוביים בתחילת דרכו, למחקרים בכיוונים חברתיים ותרבותיים בהמשך.
מחקריו הראשונים עסקו בתחום הגאוגרפיה היישובית הכפרית, כהמשך לעבודות התזה והדוקטורט. בשיתוף עם פרופסור ארנון סופר, נערך בשנות השבעים מחקר שעסק בתהליכים המתרחשים בכפרים הערביים בצפון הארץ. כאן זוהו שני תהליכים עיקריים: האחד - תהליך האורבניזציה של הכפר הערבי, שאף יצר רצפים אורבניים כמו באזור נצרת תהליך שני הובחן בהתקבעות האוכלוסייה הבדואית, תוך מעבר מחיי נוודות לחיי יוממות כחלק מכוח העבודה שנודד לעבר מרכזי התעסוקה התעשייתית והעירונית. מחקרים אלה, כמו הקודמים להם, הביאו לדיסונאנס בין האמונה בדטרמיניזם הגאוגרפי המצופה, לבין המציאות הנחקרת.
דימויים נופיים ומפות מנטליות.
תשומת הלב המחקרית של בר-גל בסוף שנות השבעים והשמונים הופנתה לעבר הדימויים ותפיסת הנוף, בין השאר על רקע המציאות הפוליטית של השנים שלאחר מלחמת יום הכיפורים. באותה העת התחזק הדיון הציבורי על המושגים הטריטוריאליים – "ארץ ישראל", "מדינת ישראל", "שטחים מוחזקים", "יהודה ושומרון". הוחלט לחקור נושא זה בעזרת שיטה שהייתה מקובלת באותם ימים בגאוגרפיה החברתית ונקראה "מפות מנטליות". מחקרי המפות המנטליות של ישראל הראו את התלות בגיל הנחקרים ובבחירתם את התחום הטריטוריאלי שאותו הגדירו כ"ישראל", בהתאם למושגים שרכשו במערכת החינוך. כמו כן השפיעה על מפתם המנטלית חשיפתם למפות באטלסים, ספרי לימוד, מפות קיר וכלי תקשורת שונים. מחקרים אלה הסתעפו גם לדימויי גבולות הארץ, מדרג יישוביה וכן לנושאים מורכבים יותר.
מושגי נוף הארץ טעונים במטען אידאולוגי-הסטורי. כפי שנראה ממחקר שעורר התעניינות וסערה גדולה בתחילת שנות השמונים: מחקר "ביצות עמק יזרעאל – מיתוס ומציאות" (1983), מחקר שנעשה בשיתוף עם שמואל שמאי, סטודנט באותם ימים. במחקר זה הוצג הפער בין הדימוי של הביצות כפי שבא לידי ביטוי בספרי לימוד, חומרי התעמולה של הקרן הקיימת, השירה העברית ומקורות אחרים – מקורות לא אובייקטיביים, לבין היקפן של הביצות כפי שתועד במקורות בלתי תלויים כמו צילומי אוויר גרמניים בזמן מלחמת העולם הראשונה או מפות מאותה תקופה.
היה זה אחד המאמרים הביקורתיים הראשונים על מהותו של הנרטיב הציוני. המאמר עורר ויכוח מדעי וציבורי, ונודע כמאמר של "מנפצי המיתוסים" שמטרתם הייתה לערער על האידאולוגיה הציונית וסיפורה של המדינה - תפיסה שהוצגה על ידי היסטוריונים וסוציולוגים שלימים יקבלו את הכינוי ההיסטוריונים החדשים". הסופר מאיר שלו, שמשפחתו מהמתיישבים הראשונים בנהלל, משלב את הוויכוח בתוך הרומן הראשון הגדול שלו "רומן רוסי", בו הוא מתאר את עולם המיתוסים של ראשוני העמק, ומעמת את החוקרים שכפרו בקיומן של הביצות עם המציאות כפי שחווה סבו.
מחקרי התעמולה של הקרן הקיימת.
מחקרי המפות המנטליות של ישראל הביאו לתשומת הלב לחשיבות תהליכי הסוציאליזציה הציוניים, שהשתמשו במפות להקניית תחושת המולדת והארץ היעודה. עד קום המדינה, הארגון החשוב ביותר שעסק בהפצת התעמולה הציונית היה "הקרן הקיימת לישראל". אמצעי איסוף הכספים שלה – "הקופסה הכחולה" ומפת ארץ ישראל שהופיעה עליה - הפכו לאייקון ציוני מוכר וידוע בכל רחבי העולם היהודי. מחקרו הגדול של יורם בר-גל על מחלקת התעמולה של הקק"ל חשף את המניעים והדרכים בהם שימשה מפת הארץ להשגת מטרות האידאולוגיה הציונית. מחקר זה סוכם בספר "סוכנת תעמולה ארץ ישראלית".
"הקופסה הכחולה" לא הייתה רק כלי קיבול לאיסוף פרוטות, או פריט מרכזי בטקסים שפותחו בהשראת הקק"ל, אלא גם מכשיר חשוב להעברת מסר פוליטי. דמות הארץ הופיעה על "הקופסה הכחולה" כשטח צבוע לבן על גבי חזית הקופסה וצלעותיה - מרחב ריק, ללא יישובים וללא תושבים. אמנם הערים הגדולות - ירושלים, תל אביב וחיפה - מצוינות על גביה, אך בכתב קטן ולא בולט על רקע הריקנות הגדולה של המרחב הלבן.
חינוך גאוגרפי – לאומיות ציונית.
מחקרים אלה של יורם בר-גל נמשכו כשלושים שנה והתפרסו על נושאים רבים. בראש פרסומים אלה ניצב הספר "מולדת וגאוגרפיה במאה שנות חינוך ציוני" שזכה בפרס רופין למדעי החברה בשנת 1994. המפות והטקסטים של ספרי הלימוד הם למעשה תעודות היסטוריות תרבותיות. ניתן לראות דרכן את ההטיות הסובייקטיביות, הלשוניות והקרטוגרפיות פרי האידאולוגיה שהייתה שליטה במערכת החינוך בזמן שאלה פורסמו בדפוס. מחקר ספרי הלימוד של בר-גל חשף את המשמעויות של טקסטים אלה, כגון סוגיית גבולות הארץ, הערכת נוף הארץ, דימויי הכפר לעומת דימויי העיר, דימויי המיעוטים ועוד.
ראשיתה של הגאוגרפיה באקדמיה בארץ.
משנפתחה האוניברסיטה העברית בירושלים (1925) היה בין מטרותיה לימוד "טבעה של הארץ", נושא שהוא בלב ליבה של הגאוגרפיה. עם זאת, הקמתה של מחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה נדחתה עד לאחר קום המדינה (1949/50) מנימוקים חברתיים פוליטיים סירבו לתת מינוי בירושלים לד"ר אברהם יעקב ברוור, ולד"ר נתן שלם, יליד סלוניקי שלמד באיטליה.