מִדְבַּר יְהוּדָה הוא אזור גאוגרפי במזרח ארץ ישראל, בין הרי יהודה לים המלח. אורכו של המדבר הוא כ-85 קילומטר ורוחבו כ-25 קילומטר. הוא אינו חלק מרצועת המדבריות העולמית, ומוגדר מדבר צל גשם.
האזור מאופיין באקלים מדברי ובטופוגרפיה של רמה המסתיימת במזרח במצוק (חלק ממצוק ההעתקים), שאותו חורצים אפיקי נחלים הזורמים ממערב למזרח.
מקור שמו של המדבר הוא בתנ"ך, שם מחולק המדבר גם לאזורי משנה - מדבר תקוע, מדבר זיף ומדבר מעון.
טופוגרפיה.
מדבר יהודה מתחלק לארבע יחידות טופוגרפיות עיקריות המסודרות ממערב למזרח:
מדרגת הכפיפה העליונה.
החל מהגבול המערבי של המדבר ישנה ירידה תלולה לכוון מזרח, זוהי המדרגה העליונה של מדבר יהודה. היחידה נחלקת מצפון לדרום לארבעה חלקים עיקריים:
גובהו המרבי של ראש הכפיפה, כ-970 מטר (בבני נעים), גובהו המינימלי כ-500 מטר (באזור נחל פרת).
הפרש הגבהים המקסימלי בין ראש הכפיפה למרגלותיה כ-500 מטר (באגנו העילי של נחל ערוגות), הפרש הגבהים המינימלי הוא 50 מטר (באזור תל זיף סמוך לכרמל).
זווית השיפוע חריפה למדי: עד 15 מעלות, אך ישנם מקומות שבהם היא כ-5 מעלות בלבד.
רמת המדבר.
רמת המדבר היא היחידה הגדולה ביחידות מדבר יהודה, והיא כוללת את רוב שטחו. גבולה המערבי הוא מרגלות מדרגת הכפיפה העליונה. גבולה המזרחי, לאורך הקו המפריד בין המסלע הרך של רמת המדבר לגיר של במת השוליים המזרחיים. היחידה בעלת מבנה קערוני, אך יש בה מספר קמרים קטנים (החשובים שבהם: קמר מונטר, קמר קרן אל חג'ר וקמר קנאים), היוצרים מדרגות משנה במורד מדבר יהודה.
הגובה הממוצע במערב הרמה הוא כ-600 מטר, במזרחה גובהה הממוצע כ-150 מטרים מעל פני הים. הפרש הגבהים הממוצע בין חלקה המערבי והמזרחי של רמת המדבר הוא כ-450 מטר, והשיפוע מתון: 4 מעלות בממוצע.
במת השוליים המזרחיים.
במת השוליים המזרחיים היא רצועה צרה לכל אורכו של מדבר יהודה. גבולה המערבי הוא גבול רמת המדבר, גבולה המזרחי הוא שפת מצוק ההעתקים. רוחבה המרבי הוא 6.5 ק"מ (באזור נחל צאלים), רוחבה המינימלי 200 מטר (באזור נחל קדם). צורתה כשל טבלה שטוחה, נטויה מעט לכוון מזרח, הנשברת מדי מספר קילומטרים על ידי קניוני הנחלים העמוקים. דרומה של במת השוליים לא תחום על ידי מצוק ההעתקים, אלא יורד במדרגת כפיפה חריפה לעבר ים המלח.
מצוק ההעתקים.
מצוק ההעתקים הוא המדרגה העליונה והתחתונה, בעלת הפרש הגובה הרב והתלול ביותר ליחידה שממזרח. שפת המצוק מהווה את גבולה המערבי של היחידה, הקו שבו נושק המצוק למישורי הסחף של עמק ים המלח מהווה את גבולה המזרחי. במקומות מסוימים מכוסה חלקו התחתון של המצוק בבלית (חלקי סלעים שנפלו מהמצוק), וגובהו היחסי ושיפועו הרב לא ניכרים.
גובהו המרבי של המצוק הוא 270 מטר מעל פני הים (מעל נחל קדם), גובהו המינימלי 50 מטר תחת פני הים (מעל נחל קדרון). הפרש הגבהים בין ראש המצוק לבסיסו נע בין 670 ל-250 מטר. השיפוע חד מאוד, השיפוע המרבי הוא בן 73 מעלות (מעל נחל חצצון), והמינימלי 27 מעלות (באזור נחל רחף).
גאומורפולוגיה.
במדרגת הכפיפה העליונה, שולטת צורת הכפיפה ואין בה מצוקי שבירה. זווית הנטייה (Dip) של שכבות הסלע חדה ומקבילה לזווית המדרון. רוב אגני הנחלים יורדים במקביל למורד ואינם מתחתרים לעומק. מספר נחלים הצליחו לפרוץ את הסלע הקשה, ויצרו קניונים עמוקים החורצים את המדרגה, בעיקר בנחלים היורדים מקער בית סחור דרך קמר תקוע.
ברמת המדבר, הנוף מתון, ושולטת בו צורת הגבעות המעוגלות, החרוטיות והטרפזיות, שקירותיהן אינם זקופים. קיימים קטעים של תצורה המיוחדת למדבר יהודה, הנקראת "תצורת חתרורים". קטע נרחב כזה מצוי מדרום לנחל בוקק, וקטעים נוספים נמצאים באזור הצפוני של המדבר. באזורים אלו שולטת צורה של אלפי גבעות מעוגלות, שביניהן ערוצים רבים. הנחלים ברמת המדבר רדודים, והם מפתחים קניונים של ממש במקומות בהם הם חוצים קימוטי משנה ברמת המדבר.
בבמת השוליים המזרחיים שולטת צורת השבירה. המצוקים בנויים בצורת הורסטים וגראבנים (גושי סלע ענקיים המורמים או מורדים, יוצרים מצוק זקוף בקו החתך). בדרום במת השוליים ישנה גם צורת קימוט (באזור נחל חימר). על אף שהנטייה הטופוגרפית מזרחה, שכבות הסלע נוטות מעט מערבה. הנחלים הגדולים חותרים כאן קניונים עמוקים, אליהם הם נופלים במפל ענק (מלבד נחל דרגה היורד לקניונו בהדרגה).
מצוק ההעתקים בנוי משלוש מדרגות עיקריות, בדרך כלל צרות, אך יש מקומות בהם מגיע רוחב המדרגה ל-500 מטר ויותר. המדרגות נוצרו עקב תהליכי בליה הנובעים מכך ששכבות הסלע לא אחידות בקושיין, ועקב תהליכי שבירה לאורך קווי העתק. חזית המצוק פרוצה על ידי שערי הקניונים הגדולים. בתחתית המצוק, בחלקו הדרומי, ישנה סדרת מדרגות זעירות. הן נוצרו בעקבות קווי חוף קדומים של ימת הלשון, שהייתה בעבר גבוהה בכ-200 מטר מגובהה כיום.
מערכת הניקוז.
במדרגת הכפיפה העליונה, ישנה מערכת ערוצים צפופה למדי (צפיפות מערכת הניקוז היא האורך הכולל של הערוצים, מחולק בשטח), היורדת במורד המדרגה. רוב הערוצים רדודים, מיעוטם (נחל ערוגות ויובליו, נחל תקוע ויובליו) יוצרים קניון.
ברמת המדבר, מערכת הערוצים צפופה עוד יותר. ערוצים רבים יורדים במורדות הגבעות המתונות, ומתאספים לערוצים מרכזיים למרגלותיהן. באזורי תצורת חתרורים, עולה צפיפות הערוצים, והם עוברים בינות לאלפי הגבעות הנמוכות האופייניות לתצורה זו.
באזור במת השוליים המזרחיים מתאספים כל ערוצי המשנה לערוצי הנחלים המרכזיים, מערכת הניקוז דלילה, אך הנחלים גדלים ומתחתרים לעומק רב. בבמת השוליים ישנה תופעה המכונה "צלחות". צלחות אלו הם שקעים רדודים, בדרך כלל עגולים, חסרי ניקוז. שקעים אלו מתמלאים בסחף חרסיתי בהיר העשיר במלחים.
במצוק ההעתקים יורדים הנחלים המרכזיים בקניוני ענק, אליהם מתחברים עוד ערוצונים היורדים בתלילות בסדקים של קווי העתק. בנוסף ישנם ערוצים צעירים היורדים מראש המצוק או סמוך לו. ערוצים אלו לא יצרו קניונים, והם יורדים על פני המצוק במפלי ענק, היוצרים פרסות רחבות (ידועים בעיקר נחל קדם וערוץ הסלוודורה).
הנחלים העיקריים במדבר יהודה.
מסודרים מצפון לדרום:
גאולוגיה.
המסלע של מדרגת הכפיפה העליונה הוא בעיקר גיר מגיל הטורון. בקניונים הבודדים באזור המדרגה נחשף גם דולומיט מגיל הקנומן. בקעת בית סחור, והמורדות הצפוניים של המדרגה, מכוסים בחלקם בקירטון מגיל הסנון ובצור.
ברמת המדבר אפשר למצוא סלעי גיר, דולומיט וקירטון בני גיל הקנומן בתחתית הקניונים. הקמרים ברמת המדבר מכוסים גיר מגיל הטורון, ורוב הקערים בקירטון מגיל הסנון. חלקים גדולים ברמת המדבר מכוסים בשכבות סלע וחצץ של צור מהקמפן.
קטעים נרחבים ברמת המדבר מכוסים בתצורת חתרורים מגיל המאסטריכט. תצורה זו "אנדמית" למדבר יהודה. היא כוללת סלעי גיר, חרסית, חוואר, קירטון, פוספט וגבס שהתערבבו יחד כתוצאה מהתמרה. סלעים אלו צבעוניים מאוד: צהוב, ירוק, ורוד, אדום, חום ושחור. מספר בקעות מכוסות בסחף מתור הקווטר. באזורים אלו אפשר לראות "פריזמות" משושות של גיר.
במת השוליים בנויה גיר ודולומיט מגיל הטורון. במקומות מסוימים היא מכוסה קירטון מגיל הסנון, למשל בגראבן מצדה, המגן על הקירטון מפני סחיפה. בקרקעית הקניונים נחשפות כל חמש השכבות של הקנומן (להלן), וחוואר הלשון שנסחף לקניונים עם ימת הלשון.
מצוק ההעתקים חושף את כל שכבות הסלעים הימיים מהקנומן והטורון, הנקראות יחד בשם "חבורת יהודה".
מגיל הקנומן:
מגיל הטורון (עוביין יחד כ-150 מטר):
לתחתית המצוק דבוקות שתי תצורות צעירות מהרביעון:
דרכים.
מדרגת הכפיפה העליונה, רמת המדבר ובמת השוליים אינן מהוות מכשול טופוגרפי משמעותי. במדרגת הכפיפה וברמת המדבר יש דרכים רבות לאורך ולרוחב. בבמת השוליים, המחורצת על ידי הקניונים הגדולים, אפשרית התנועה ברכב רק ממערב למזרח. מהצפון לדרום הדרך קשה אף להולכי רגל.
המכשול העיקרי במדבר הוא מצוק ההעתקים, המקשה על המעבר ממערב למזרח.
ישנם שני נתיבי רכב החוצים את מדבר יהודה לרוחבו. העיקרי בהם הוא כביש ירושלים - ים המלח, החוצה את המדבר במקום שבו מצוק ההעתקים אינו ניכר. כביש דומה, הוא כביש ערד - נווה זוהר, היורד גם הוא במקום שבו ישנה מדרגת כפיפה ולא העתק.
ישנן שתי דרכי רכב העולות במצוק ההעתקים עצמו. כביש מעלה שלם (מחוף ים המלח אל כפר הנופש מצוקי דרגות) עולה במצוק ההעתקים במקום נוח במיוחד, ושיפועו מתון. נתיב הרכב הקשה ביותר, הוא מעלה יאיר, שנסלל על ידי יאיר פלד שהיה מפקד סיירת צנחנים. בנתיב זה אפשרית ירידה בלבד, וברכב חזק במיוחד.
לאורך המדבר עוברות דרכים רבות החוצות קטעים קצרים, בעיקר לאורך רמת המדבר. רובן מתאימות לרכבי שטח בלבד. דרך האורך החשובה ביותר, היא הדרך העוברת לאורך קו המגע בין רמת המדבר לבמת השוליים. דרך זו, חוצה את המדבר כמעט לכל אורכו.
דרכים עתיקות.
במדבר יהודה סלולות דרכים עתיקות רבות, בהן מספר דרכי רוחב היורדות במצוק ההעתקים. דרכים אלו נוחות להליכה ולהובלת בהמות משא. חלק מהדרכים עדיין ראויות לשימוש. מדרכי הרוחב, ידועות בעיקר דרך מואב ודרך אדום המקראיות, ומספר דרכים רומאיות ששימשו ללוגיסטיקה של המצור על מצדה. דרך אורך חשובה היא הדרך ההולכת דרך מרכז רמת המדבר, מיריחו עד ערד. עם פיתוח רמת המדבר וסלילת דרכים חדשות, נמחקו קטעים רבים מדרכים אלו.
תנאי אקלים.