מאמצים אלה נשאו פרי, ובשנת 1918 הוענקה לנשות בריטניה הנשואות מעל גיל 30 זכות הצבעה; זכות הצבעה כללית לכל אישה מעל גיל 21 הוענקה בשנת 1928.
ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה IWSA.
ארגון ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה (International Woman Suffrage Alliance) הוקם ב-1904 בברלין על ידי מיליסנט פוסט, קארי צ'פמן קאט, אניטה אוגסורג ,הלן לנגה , מארי סטריט , סוזן ב. אנתוני, קתה שירמכר וסופרג'יסטיות מובילות אחרות מרחבי העולם שפעלו למען זכות הצבעה לנשים. פוסט הייתה סגנית נשיאת הברית והתנגדה להצטרפותו של איגוד הנשים החברתי והפוליטי ל-IWSA. היא התנגדה לקו המיליטנטי שהוביל האיגוד ובפגישת הברית ב-1906 היא מנעה את הצטרפות האיגוד לברית.
לאחר מתן זכות ההצבעה לנשים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, ה-NUWSS בהובלתה של פוסט המציא את עצמו מחדש. הארגון שינה את שמו לאיחוד הארגונים למען אזרחות שווה (National Union of Societies for Equal Citizenship), והוא התייחס לסדר יום חדש, שהרחיב את המאבק למען זכויות פוליטיות וכלכלית שוות לכל הנשים. פוסט פרשה מניהול ה-NUWSS בשנת 1919, אך המשיכה להיות פעילה נמרצת לקידום מגוון מטרות פוליטיות, בהן הזדמנות שווה לנשים במשרות במנהל הציבורי ושוויון מול החוק לנשים בהליכי גירושין. בנוסף, הקדישה פוסט את זמנה לכתיבת ספרים, בהם מספר ביוגרפיות על נשים מפורסמות, וספרים על תולדות המאבק.
פוסט ביקרה פעמיים בארץ ישראל-פלשתינה, באביב 1921 וב-1928. על ביקורה הראשון, כאורחת מטעם הארגון הפמיניסטי התאחדות הנשים העבריות לשיווי זכויות בארץ ישראל, כתבה ספר. היא הייתה אורחת הכבוד באספה שנערכה בביתו של הברון רוטשילד בראשון לציון וכתבה כי "זו הייתה חוויה בלתי צפויה לחלוטין". בין השאר, התרשמה לטובה מכך שמתוך 7 חברי ועד המושבה ראשון לציון עמדו 4 נשים, ומנגד, הביעה זעזוע ממצבן של הנשים הערביות בארץ. באספת סופרג'יסטיות בירושלים, בה נכחה גם אשת הנציב העליון הרברט סמואל, קראה פוסט לנשים היהודיות בארץ ישראל להיאבק גם על זכויותיהן של נשים ערביות. בספרה כתבה כי בשל רגישות הנושא, הקפידה לקרוא את הקטעים האלה מהכתב. היא קראה ליהודים, המוסלמים והנוצרים להתגבר על חילוקי הדעות שלהם, להתאחד ולעשות את פלשתינה ל"אומה חזקה". במהלך ביקורה, התארחה פוסט בביתה של פרנסיס ניוטון על הר הכרמל.
בביקורה השני בארץ בשנת 1928 בלוויית אחותה אגנס, בזמן שהתארחו בביתם של הלן ונורמן בנטוויץ', קיבלה פוסט מברק מלונדון בו נכתב כי הצעת החוק לשוות את זכויות ההצבעה לנשים לאלה של גברים עברה בפרלמנט בקריאה שנייה, ושתי הנשים הישישות רקדו בחדר במעגלים מרב שמחה.
בשנת 1925 הוענק לפוסט תואר דיים.
ארגון ה-NUWSS ממשיך להיות פעיל עד היום כארגון קידום זכויות נשים בבריטניה, ובשנת 1953 שינה את שמו ל-Faucett Society כהוקרה על פועלה.
פייר פבר
קריסטובל בלנסיאגה
עמוד ענן (אתר אינטרנט)
עמוד ענן הוא יישומון ישראלי לניווט שטח, ואתר אינטרנט ישראלי שיתופי המציג מפות טופוגרפיות של ישראל ועליהן נקודות עניין. האתר הוא אתר ויקי בחלקו, משום שנקודות העניין נוספות על ידי המשתמשים וניתנות לעריכה על ידי הציבור. ניתן להוסיף גם נקודות עניין פרטיות ומסלולי טיול פרטיים.
מטרת האתר, בלשונו, היא "הצגת מפות של ארץ ישראל, ויצירת אנציקלופדיה גאוגרפית מקוונת, שתהייה נגישה לציבור הגולשים, ללא תשלום. כל זאת במטרה להיות כלי למטיילים, לתלמידים, ולאוהבי ארץ ישראל".
היסטוריה.
האתר הוקם בשנת 2004 על ידי יואב רופא. שמו ניתן לו על שם עמוד הענן, שהיה "אמצעי הניווט הראשון" של עם ישראל בנדודיו במדבר. בתחילה היו באתר מפות טופוגרפיות סובייטיות של ארץ ישראל, שהותאמו לרשת ישראל החדשה ועליהן כיתוב עברי של שמות היישובים. בהמשך נוספו לאתר גם צילומי לוויין וכן מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1880. בשנת 2007 הוחלפה המפה הסובייטית במפה טופוגרפית עדכנית של המרכז למיפוי ישראל.
בתחילת 2007 יצאה תוכנה לניווט שטח בשם "עמוד ענן". התוכנה שווקה על ידי חברת רונלייט, אז היבואנית הגדולה בישראל של מכשירי ניווט. התוכנה הותאמה למכשירי הניווט הייעודיים מבוססי ה-GPS של חברת Mio. בהמשך הותאמה התוכנה גם למכשירי ניווט של חברות אחרות, וכן למחשבי כף יד.
בשנת 2011 הושקה אפליקציית אייפון של עמוד ענן. במאי 2014 הושקה אפליקציה לאנדרואיד.
השימוש באפליקציה אינו מצריך רישום, אך על מנת להוסיף ולעדכן נקודות עניין, להוסיף תמונות ועוד יש צורך להרשם או להתחבר למשתמש קיים (ישירות מתוך האפליקציה).
המפלגה הקומוניסטית של בריטניה
המפלגה הקומוניסטית של בריטניה הגדולה (באנגלית: Communist Party of Great Britain, CPGB) הייתה מפלגה קומוניסטית בבריטניה בין השנים 1920–1991. הארגון הקיים כיום באותו שם אינו מפלגה אלא שדולה לאיחוד קבוצות מרקסיסטיות שונות בבריטניה.
היסטוריה.
שנות ה-20.
המפלגה נוצרה בעקבות הנחיית האינטרנציונל השלישי להקמת מפלגות קומוניסטיות במדינות העולם ואיחדה במרוצת השנה הראשונה לפעילותה פלגים קומוניסטיים שונים בבריטניה (אנגליה, ויילס וסקוטלנד) במטרה להפוך למפלגה הבריטית היציגה המוכרת על ידי הקומינטרן. הנושא העיקרי עמו התמודדה המפלגה בראשיתה היה סוגיית הפלרמנטרליזם, כלומר האם לפעול במסגרת הדמוקרטיה הפרלמנטרית הקיימת, תוך שיתוף פעולה עם ממסד קפיטליסטי ולהשקיע את משאבי הפרולטריון במשחק הפוליטי הקיים או האם לפעול באופן חוץ-פרלמנטרי, בדרך של הקמת סובייטים (מועצות מהפכניות) ולהשקיע את המשאבים בבניית תשתית ותנופה למהפכה. את הפלג השני, השמאלי, הנהיגה סילביה פנקהרסט. לבסוף, בעידודו של לנין, הוחלט שהמפלגה תפעל בתוך המסגרת הפרלמנטרית. לקראת מסע הבחירות של 1922 השתלבה המפלגה במפלגת הלייבור, שלא הייתה אז אלא מסגרת פוליטית רופפת של קבוצות שמאל שונות. שניים מנציגי המפלגה הקומוניסטית אף נבחרו לפרלמנט במסגרת הלייבור.
המפלגה לא קיבלה לשורותיה כל אחד, מתוך תפיסה של קיום על בסיס תאים מהפכניים. הדבר יצר חשדנות רבה ומעקב אחריה על ידי ה-MI6. יומיים לפני הבחירות של שנת 1924 פורסם ב"דיילי מייל" הבריטי מכתב שמוען למפלגה מאת גריגורי זינובייב, ראש הקומינטרן. המכתב, שהוא ככל הנראה זיוף שנעשה על ידי ה-MI6 בהשראת רוסים לבנים, קרא להתססת הפרולטריון הבריטי. רק חודשים ספורים קודם לכן הכירה ממשלת הלייבור בראשות רמזי מקדונלד בברית המועצות ואף הסכימה להלוות לה כסף. המכתב שימש את המפלגה השמרנית על מנת לחשוף ולתקוף את "חטיפת" הלייבור על ידי הקומוניסטים ולהביך את ראש הממשלה. המפלגה השמרנית זכתה בניצחון סוחף בבחירות. במאי 1926 נאסרו ראשי המפלגה בהאשמה שהתסיסו את האיגוד המקצועי של הכורים וסללו את הדרך לשביתה הכללית בבריטניה. תמיכת המפלגה בכורים תרמה לחשיפה ואהדה גוברת כלפיה מאת מעמד הפועלים בהמשך. התמיכה במפלגה התרכזה אצל פועלי התעשייה הכבדה, כורים ופועלי טקסטיל מהאיסט אנד של לונדון, רובם יהודים.
משנות השלושים עד שנות החמישים.
לעומת שיתוף הפעולה הפורה יחסית בין הקומוניסטים למפלגות סוציאל-דמוקרטיות במסגרת הלייבור עד 1929, הרי שעקב הדוקטרינה הסטליניסטית, שסיווגה את הסוציאל-דמוקרטים כנציגיו של הפשיזם, נותק הקשר בין המפלגה הקומוניסטית ללייבור. עקב כך ניתקה המפלגה גם את קשריה עם האיגודים המקצועיים וניסתה, ללא הצלחה מרובה, להקים איגודים מתחרים. עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הביאה קץ לבדלנות ומ-1933 נוצרה "חזית עממית" אנטי-פשיסטית רחבה שהקיפה הן את הלייבור והן את הקומוניסטים וכן כוחות אנטי-פשיסטיים בקרב הליברלים והשמרנים. המפלגה התנגדה למדיניות הפייסנית של ממשלת נוויל צ'מברלין כלפי גרמניה וחברי "פלוגות הפועלים" של המפלגה התעמתו בקרבות-רחוב נגד חברי איגוד הפשיסטים הבריטי האנטישמי. ב-1930 נוסד עיתון המפלגה, ה-"Daily Worker".
במהלך המלחמה, שינתה המפלגה את נטייתה בהתאם למדיניות הסובייטית כלפי הנאצים ולאחר תקופה בה הטיפה לשלום (מפרוץ המלחמה לערך עד מבצע ברברוסה), חזרה והטיפה למלחמת חורמה בגרמניה, עד כדי הוצאת צו האוסר על פועלים לשבות במפעלים החיוניים למאמץ המלחמתי. המפלגה הגיעה לשיא של כ-60,000 חברים ב-1943. בבחירות הכלליות של 1945 השיגו הקומוניסטים 130,000 קולות והכניסו שני חברי פרלמנט, אחד מהם היה פיל פירטין היהודי שזכה במזרח לונדון, שניהם איבדו את מושביהם בבחירות 1950, על רקע התנגדותם להצטרפות בריטניה לברית נאט"ו. הייתה זו הפעם האחרונה בה נבחרו חברי פרלמנט קומוניסטים בבחירות כלליות בבריטניה.
בקונגרס ה-22 שלה, באפריל 1952, אימצה המפלגה, בהשראת סטלין, מתווה מהפכני בשם "Britain's Road to Socialism", שהרחיק אותה מהעשייה הפוליטית הפרלמנטרית וקירב אותה מחדש למקורותיה המהפכניים. עד 1956 היה כוח המפלגה בשיאו במסגרת האיגודים המקצועיים, בפרט איגודי הכורים והיא השפיעה על האגף השמאלי של מפלגת הלייבור. עם זאת "הנאום הסודי" שנשא ניקיטה חרושצ'וב ב-25 בפברואר 1956 בוועידה ה-20, בו הוקיע את פולחן האישיות שהנהיג יוסיף סטלין ואת פשעיו ודיכוי המרד ההונגרי בנובמבר, גרמו למפלגה הבריטית, כמו לכל המפלגות הקומוניסטיות בעולם המערבי, לשבר. המפלגה ניסתה לשמור על צמרת איגודי העובדים והמנגנון שלהם, תוך איבוד קשר עם הפועלים הפשוטים. נציגי הקומוניסטים נכשלו בבחירות הכלליות וזכו להישגים קלושים בבחירות המקומיות.
משנות השישים ועד התפרקות המפלגה.