הסרוד הקונבנציונלי הוא כלי דמוי עוד בן 17 עד 25 מיתרים - ארבעה עד חמישה מיתרים עיקריים המשמשים לנגינת המנגינה, אוחד או שני מיתרי דרון, שני מיתרי "צ'יקארי" ותשעה עד אחת עשרה מיתרים רזוננטים (מהדהדים). העיצוב של הדגם המוקדם הזה נזקף בדרך כלל לניאמטוללה חאן מגוואליור לוקנוב וכן לגולם עלי ח'אן מגאראנה גוואליור-בנגש. בקרב נגני הסרוד העכשוויים, עיצובו של דגם בסיסי זה נשמר בשלמותו על ידי שני זרמי נגינה של סרוד. אמג'ד עלי ח'אן ותלמידיו מנגנים בדגם הזה, כמו גם חסידיו של רדהיקה מוהאן מאיטרה. גם אמג'אד עלי חאן וגם בודהאד דסגופטה הציגו שינויים קלים בכלי הנגינה שלהם, אשר הפכו לאבטיפוסים לתבניות העיצוב של חסידיהם. שני הנגנים משתמשים בסרודים העשויים מעץ טיק, ובמקלדת עשויה עור עז אשר מתוחה מעל תיבת התהודה. בודהאד דסגופטה מעדיף פינגרפבורד עשוי נירוסטה מלוטשת כדי להקל על התחזוקה ואילו אמג'אד עלי ח'אן משתמש בשָחִיף מפלדה מצופה בכרום או ניקל. מבחינה ויזואלית, שתי הגרסאות דומות, עם ששה מפתחות כוונון בתושבת מפתחות הכיוון הראשית, שני מפתחות צ'יקארי מעוגלים ו-11 (אמג'אד) עד 15 (בודהאד) מיתרים רזוננטיים. גם צאצאיו של ניאמטוללה חאן (כלומר אירפן חאן וגולפאם חאן) מנגנים על כלים דומים. כמה מחסידי רדהיקה מוהאן מאיטרה עדיין נושאים מיתר הדהוד שני על הסרוד שלהם. אמג'אד עלי ח'אן וחסידיו דחו לחלוטין את המיתר המהדהד. מכשירים אלה מכוונים בדרך כלל למפתח סי (B), וזו הגדרת הכוונון המסורתית.
סוג אחר של סרוד הוא זה שתוכנן ועוצב על ידי אלאודין חאן ואחיו אייאת עלי ח'אן. מכשיר זה, המכונה על ידי דייוויד טרסוף בשם אב הטיפוס של מאיהאר משנת 1934, גדול וארוך יותר מהכלי הקונבנציונלי, אם כי השָחִיף זהה לסרוד המסורתי. כלי זה כולל 25 מיתרים בסך הכל. אלה כוללים ארבעה מיתרים עיקריים, ארבעה מיתרי "ג'וד" (מכוונים ל- "Ni" או "Dha", "R / r", "G / g" ו- "Sa" בהתאמה), שני מיתרי "צ'יקארי" (מכוונים ל- "Sa" של האוקטבה העליונה) וחמישה עשר מיתרי "טאראב" . המיתרים העיקריים מכוונים ל- "Ma" ("fa"), "Sa" ("do"), "Pa" נמוך יותר ("so") ו- "Sa" נמוך יותר, המעניקה לכלי הנגינה טווח של שלוש אוקטבות. סרוד מאיהאר מותאם היטב לאלאפּ (ראגה איטית של פתיחה במסורת המוזיקה הצפון הודית) עם ארבע מיתרי "הג'וד המהווים" רקע לאווירת הראגה. גרסה זו, לעומת זאת, אינה מתאימה לביצוע פריטה נקייה ביד ימין במיתרים בודדים. המכשיר מכוון בדרך כלל למפתח דו (C).
מיתרי סרוד עשויים פלדה או ארד זרחני. רוב נגני הסרוד העכשוויים משתמשים במיתרים גרמניים או אמריקאיים, כגון Roslau (גרמניה), Pyramid (גרמניה) ו- Precision (ארצות הברית). המיתרים מנוגנים עם מַפרֵט משולש "(Java)" עשויים מקליפת קוקוס מלוטשת. לעיתים מפרטים עשויים הבנה, קוקובולו, קרן חיה, עצם בקר, דלרין (פלסטי), או חומרים כלשהם. נגני הסרוד המוקדמים השתמשו במפרטי ברזל מלופפים בדומה לסיטאר, שהניבו צליל רך ומצלצל.
טכניקת נגינה.
היעדר הסריגים ומתח המיתרים הופכים את הסרוד לכלי תובעני מאוד לנגינה, מכיוון שחייבים ללחוץ על המיתרים חזק כנגד השָחִיף.
ישנן שתי גישות לעצירת מיתרי הסרוד. האחד כרוך בשימוש בקצה הציפורניים כדי לעצור את המיתרים, והשני משתמש בשילוב של הציפורן וקצה האצבע כדי לקצר את אורך המיתרים כנגד השָחִיף.
טכניקות איצבוע ואופן לימודם תלויות במידה רבה בהעדפות האישיות של מוזיקאים ולא על בסיס השתייכות לבית הספר. רדהיקה מוהאן מאיטרה, למשל, השתמש באצבע המורה, האמצעית ובאצבע הטבעת של ידו השמאלית כדי לקצר את אורך המיתר, בדיוק כמו שעושים חסידיו של אלאודין חאן. מאיטרה, לעומת זאת, עשתה שימוש נרחב יותר בציפורן השלישית עבור סליידים ופטישים. אמג'אד עלי ח'אן, בעודו חבר בבית ספר סגנוני זהה לזה של רדהיקה מוהאן, מעדיף להשתמש רק באצבע המורה ובאצבעות האמצעיות של ידו השמאלית. עם זאת, אמג'אד עלי מתואר ב-1960 מנגן בכל שלוש האצבעות.
ולורנט
ולורנט (באנגלית: Valorant, מסוגנן כ-VALORANT) הוא משחק וידאו חינמי מרובה משתתפים מסוגת יריות בגוף ראשון שפותח והופץ על ידי Riot Games למערכת ההפעלה Microsoft Windows ב-2 ביוני 2020. המשחק יצא לאור כגרסת בטא סגורה ב-7 באפריל בטרם יציאת הגרסה המלאה. המשחק מבוסס על משחק קבוצתי ואיזון בין הדמויות השונות. ולורנט מבוסס על משחקים תחרותיים מאותה הסוגה, כמו "" ו-Overwatch.
ביקורת.
באתר IGN המשחק קיבל ציון של 9/10 וכותב המאמר כתב עליו: "אני רוצה לשחק בו עד שלא יישאר במה עוד להשתפר".
באתר GameSpot המשחק קיבל ציון של 7/10.
המחלוקת לגבי תוכנת האנטי-צ'יט במשחק.
המשחק משתמש בתוכנת אנטי-צ'יט (הגנה מפני רמאויות במשחק) בשם Vanguard, הנחשבת שנויה במחלוקת עקב העובדה שהיא נעזרת במנהל התקן שרץ ברמת הליבה (Kernel-mode driver) ובאמצעותו מקבלת גישה מוחלטת למערכת המחשב. מגזין המחשוב OSNews, שמתמחה במערכות הפעלה, הביע את דאגתו מכך שRiot, וחברת האם, החברה הסינית Tencent (המשתפת פעולה עם הממשל הקומוניסטי הסיני), ישתמשו בתוכנה זו כדי לרגל אחרי שחקנים, וכן כי האקרים יכולים לנצל לרעה את מנהל ההתקן על מנת לקבל שליטה על מערכות מחשוב. Riot הכחישה דיווחים אלו ואף עודדה שחקנים לדווח על פרצות אבטחה, במידה ויתגלו כאלו.
חורבת טרבנת
חורבת טרבנת (בערבית: ח'רבת טרבנה) הוא אתר ארכאולוגי בעמק יזרעאל.
האתר.
חורבת טרבנת שוכנת כ-3 ק"מ צפונית מערבית לעפולה, סמוך למסילת רכבת העמק, והוא כולל שטח חפור של כ-400 מ"ר. חלקו נמצא תחת המסילה העות'מאנית, וחלקו עדיין לא נחפר.
המשלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל בראשות קלוד קונדר והוריישו קיצ'נר ציינה במפת הקרן לחקר ארץ ישראל את המקום כ"Tarbaneh" כשמו הערבי, ותיארה אותו כ"שרידי חורבות".
האתר נחפר בסוף שנת 2010 ובקיץ 2011 כחלק מההכנות לחידוש קו רכבת העמק, בניהולו של הארכאולוג עבדאללה מוקארי מרשות העתיקות.
המקום מזוהה על ידי חוקרים רבים עם העיר "טרבנת" או "טרכנת" המוזכרת בתלמוד הירושלמי כעיר יהודית, אך יש שזיהו את טרבנת התלמודית במקומות אחרים.
ממצאים.
הממצאים באתר מתוארכים לתקופה הרומית, לתקופה הביזנטית ולראשית התקופה הערבית בארץ ישראל, מן המאה הרביעית ועד המאה ה-6.
בצד המערבי של האתר התגלה בית מגורים, ולצדו באר מים עם אנטיליה, ואולי גם שרידי בריכה שמולאה ממימי הבאר. תעלת מים הובילה מאזור הבאר עד לבריכת מים בצדו השני של האתר, בגודל של כ-4 מטרים רבועים. בבריכה נמצאו שברי פסל שיש מוחלק של הרקולס לאחר שגבר על האריה מנמאה, בגובה כחצי מטר, עובדה המובילה להשערה שהבריכה שימשה כבית מרחץ. פסל השיש דומה להפליא לפסל הרקולס שנמצא בנפולי , ולכן משערים שמקורם באותו בית יוצר.
בנוסף נמצאו שרידי פסיפסים, שברי כלי חרס וזכוכית ומטבעות.
גידי רכבי
אגרידב
אגרידב חברה לפיתוח חקלאי (ארצות חוץ) בע"מ הייתה חברה ממשלתית, שעסקה ביצוא ידע חקלאי ומתן ייעוץ בניהול משקים חקלאיים למדינות, גופים מוסדיים ופרטיים מחוץ לישראל. הפעילות נעשתה בעיקר כחלק מהמרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ, וחלקה ישירות עם הלקוחות. הפרויקטים בוצעו בעיקר במדינוות מתפתחות, כחלק ממדיניות של פיתוח הקשרים הבינלאומיים של מדינת ישראל ברחבי העולם. חלק מפרויקטים בוצעו במימון של גורמי חוץ דוגמת הבנק העולמי וממשלת ארצות הברית.
היסטוריה.
אגרידב נוסדה בשנת 1963 כחברת בת של חברת "פיתוח מקורות מים (ארצות חוץ) בע"מ, שכונתה "ורד" על שם ראשי התיבות שלה באנגלית (Water Resources Development - W.R.D.), שהייתה בעצמה חברת בת של חברת מקורות הממשלתית. "ורד" עסקה בסיוע בפיתוח מקורות מים במדינות מתפתחות. ו"אגרידב" הוקמה כדי לעסוק בסיוע חקלאי.
בסוף 1976 החליט ראש הממשלה, יצחק רבין, כי החברה תירכש מידי מקורות ותהפוך לזרוע של הממשלה, לחיזוק הקשרים הבינלאומיים באמצעות ידע חקלאי, תחת רשות ממשלתית חדשה שהוקמה בשם "הרשות למתן סיוע חקלאי". את מלאכת הקמת החברה במתכונתה החדשה הטיל על הפרופסור לחקלאות עמרם אולמרט (אחיו הבכור של אהוד אולמרט). בין עובדי החברה היה גם עמרם בן-צבי, בנם הבכור של נשיא המדינה השני, יצחק בן-צבי, והאגרונומית רחל ינאית בן-צבי, שניהל בשנות ה-70 פרויקטים של החברה בליבריה ואיראן.
הפרטה וסגירה.
במאי 2001, פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על החברה. המבקר מצא אי סדרים בחברה בנושא רכש ציוד ותשומות, וקבע כי עניינים כאלו נעשו שלא כדין. בין היתר נמצא, כי אין לחברה לא הייתה ועדת מכרזים. בנוסף, משנת 1997, לאחר פרישתו של עמרם אולמרט, החלו הכנסות החברת לרדת, והיא החלה לצבור הפסדים. שר החקלאות רפאל איתן ומנכ"ל משרדו התערבו בתהליך הבחירה של המנכ"ל בניסיון להביא מינוי מועמד שהעדיפו, כל זאת חרף עמדתה של הוועדה לבדיקת מינויים שקבעה כי המועמד אינו מתאים לדרישות חוק החברות הממשלתיות, מהלך שפגע בתפקוד החברה.
בדצמבר 2001, אישרה ועדת השרים להפרטה, בראשות ראש הממשלה, אריאל שרון, את תוכניתו של שר החקלאות, שלום שמחון, להפרטת אגרידב. ובינואר 2002, אישרה ועדת הכספים של הכנסת את ההפרטה. 12 גורמים עסקיים, מתחומי החקלאות והנדל"ן, הגישו לרשות החברות הממשלתיות הצעות להשתתפות בהליך המכירה של החברה. מתוכן 8 קבוצות עלו לשלב הבא במכרז. המתמודדת המובילה הייתה חברת גאון אחזקות. באוגוסט 2002, החברה נרכשה על ידי "החברה להדברת עשבי בר", שבעצמה הייתה חברה ממשלתית שהופרטה בשנת 1998, כאשר נמכרה לחברת שלג לבן, שבבעלותו של איש העסקים אלי אורגד. החברה הפסיקה לפעול זמן קצר אחר כך.
פעילות.