בשנת 1955 ערך תסכיתים של מדע בדיוני ב"קול ישראל", אז גם כתב את השיר "האיש שבקיר" בהשראת סיפור צרפתי קצר "חוצה הקירות" (Le Passe-muraille) שכתב הסופר הצרפתי מרסל איימה. גיבור הסיפור, פקיד רישום ממושקף בעשור החמישי לחייו שגילה ערב אחד שהוא מסוגל לעבור דרך קירות הבתים. הוא ניצל את המצב לטובתו- משחקי פשע ופרשיות אהבים, עד שיום אחד נשאר תקוע בתוך קיר. פרדיס פרסם את השיר כשהוא מסתתר מאחורי שם בדוי (אילנה טל - שמות גיסתו ואחייניתו). זהו שיר מחאה כנגד "שלטון החושך" הבן-גוריוני של ראשית ואמצע שנות ה-50, כאשר ראשי מנגנוני הביטחון עשו כרצונם בהיעדר פיקוח. פרדיס כתב את השיר בשתי דקות וזימן את חבר הילדות שלו מאיר הרניק להלחנת הפזמון. במהרה זכה השיר לפופולריות בביצועו של שמשון בר-נוי. אלבום הבכורה של ברי סחרוף, הכל או כלום (1991), כולל גרסת כיסוי לשיר. ב-1981 פרסם אריה קרישק רומן פוליטי בשם זה, בהשראת פרשת התאבדות השר אברהם עופר. ב-2018 יצא סרט "האיש שבקיר" בבימויו של יבגני רומן. בסרט מושמע שירו של יהודה פרדיס והעלילה מבוססת על השיר.
ברסקין
ברסקין (באנגלית: Bearskin) הוא כובע בצורת צילינדר גבוה העשוי פרווה ומזוהה בעיקר עם יחידות גרנדירים (נושאי רימון). הברסקין נפוץ כיום בתור כובע צבאי הנחבש במדי שרד יצוגיים בעיקר בקרב חיילי יחידות גרנדירים וחיילי משמר במספר צבאות בעולם.
היסטוריה.
יחידות גרנדירים חבשו באופן מסורתי כובעים או מצנפות ללא שוליים, כדי לא להפריע לפעולת הטלת הרימון. במהלך המאה ה-17, כובעים אלו לעיתים עוטרו בפרווה בקצוות, אך מנהג זה הופסק עד לאמצע המאה ה-18 כאשר החלו להופיע כובעי פרווה הגבוהים בצבאות בריטניה, צרפת וספרד. בשנים הראשונות כובעים אלו היו בעלי חלק עליון מבד ולפעמים עוטרו בעזרת פלטת מתכת מעוצבת בקדמת הכובע. משום היותם של הגרנדירים חיילים מובחרים ובדרך כלל גם גבוהים יותר משאר חיילי הצבא, ככל הנראה תפקיד הכובע הגבוה היה להעצים את גובהם והמראה המרשים של הגרנדירים בשדה הקרב.
כיום הברסקין השתמר בעיקר לצרכים רשמיים וייצוגיים, כאשר הוא נחבש במספר יחידות ברחבי העולם, רובם יחידות גרנדירים או יחידות משמר. בין היחידות המוכרות אשר עושות שימוש בברסקין ניתן למנות את חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים בצבא הבריטי, בנוסף ליחידות משמר ברחבי אירופה ומספר להקות צבאיות ברחבי העולם.
שימוש ביחידות צבאיות כיום.
בנוסף נעשה שימוש במספר מצומצם של יחידות צבאיות, בעיקר טקסיות ויצוגיות במספר מדינות נוספות. במספר להקות צבאיות נחבש הברסקין כחלק ממדי השרד היצוגיים, כך לדוגמה להקת חיל האוויר, חיל הים, המארינס והצבא של ארצות הברית, כמו גם להקות צבאיות של מדינות האימפריה הבריטית לשעבר ביניהם אוסטרליה וקנדה.
ראו גם.
רבקה (סרט, 1940)
רֶבֶּקָה (Rebecca) הוא סרט מתח אפל משנת 1940 בבימויו של אלפרד היצ'קוק. זהו סרטו הראשון של היצ'קוק שנוצר בארצות הברית והראשון שהופק בידי דייוויד סלזניק. התסריט מבוסס על ספרה של דפנה דה מוריאה באותו שם. הסרט מגולל את סיפורם של המיליונר האריסטוקרטי מקסים דה וינטר (בגילומו של לורנס אוליבייה), בעל אחוזה גדולה ומבודדת בשם "מנדרליי", של אשתו הצעירה (בגילומה של ג'ואן פונטיין), אותה נשא לאישה לאחר מות רעייתו הראשונה, רבּקה, ושל סוכנת הבית גברת דנברס (בגילומה של ג'ודית אנדרסון).
הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (הסרט היחיד של היצ'קוק שזכה באוסקר לסרט הטוב ביותר) ובפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר בשחור-לבן, והיה מועמד ב-9 קטגוריות נוספות, כולל לשני השחקנים בתפקידים הראשיים ולאנדרסון בתפקיד הנשי המשני. הסרט פתח את פסטיבל ברלין הראשון בשנת 1951.
עלילה.
הסרט פותח במשפט הנאמר מפי פונטיין ב-voice over (ללא שרואים את שפתי הדובר): "Last night I dreamt I went to Manderley again" ("אמש חלמתי שאני שבה למנדרליי"), על רקע מעבר של המצלמה על בית אחוזה הרוס.
ג'ואן פונטיין מגלמת אישה צעירה, יתומה, העובדת בשירותה של אישה מבוגרת, אדית ואן הופר. שמה של הצעירה אינו ידוע ואינו מוזכר במהלך כל הסרט. בעת שהותן של גברת ואן הופר ובת לווייתה במונטה קרלו נפגשת הצעירה עם האלמן העשיר מקסים דה וינטר. השניים מתאהבים, מתחתנים אחרי זמן קצר וחוזרים לבריטניה לאחוזתו השקטה, הגדולה והמבודדת של דה וינטר.
אף שמר דה וינטר מציג את כלתו החדשה כגברת האחוזה החדשה, היא זוכה לקבלת פנים צוננת מצד המשרתים ובפרט מצידה של סוכנת הבית, גברת דנברס (ג'ודית אנדרסון). זו משווה את הכלה הצעירה כל העת לאשתו המנוחה של דה וינטר, רבּקה, שהייתה מושא הערצתה, השוואה שהיא תמיד לרעת הצעירה. נראה שדנברס עוקבת כל העת כצל אחר הגבירה החדשה, ומתגלה תמיד מתוך הצללית שבה היא מסתתרת כדי להזכיר לגברת החדשה עד כמה היא בבואה חיוורת לעומת רבּקה. מר וינטר נעדר לצורך עסקים והצעירה נותרת מבודדת בבית הגדול בחברת המשרתים וסוכנת הבית העוינים. בעת היעדרותו של בעל הבית מופיע ג'ק (ג'ורג' סנדרס), דודנה כביכול של רבקה.
הכלה הצעירה משוכנעת כי היא נופלת מרבקה המיתולוגית, וכי כולם, כולל בעלה, עדיין מאוהבים למעשה ברבקה. היא מנסה, לפיכך, בכל כוחה ללמוד את אורחותיה של רבקה ולהידמות לה. היא משכנעת את בעלה לארח מסיבה, כפי שנהגה רבקה, ומתכננת בסתר את לבושה לערב המסיבה. בעצת סוכנת הבית היא מתקינה שמלה זהה לזו שבה הופיעה רבקה. כאשר יורדת הכלה הצעירה במדרגות אל הטרקלין, לבושה בשמלתה של רבקה, מושלך הס ומר דה וינטר נתקף בהתקף זעם ומצווה על הצעירה להסיר מיד את השמלה. היא רצה במעלה המדרגות ופוגשת בחדרה בסוכנת הבית, שמשכנעת אותה שלעולם לא תתפוס את מקום המנוחה, ואף כמעט משכנעת אותה לקפוץ מהחלון ולהתאבד.
במקביל, מתרחש על חוף הים הצמוד לבית חילוץ של סירה טבועה. לצעירה נודע כי במהלך החילוץ מתגלה גופתה של רבקה בסירה הטבועה. היא שמה לב כי בבקתה שבחוף דולק אור. היא נכנסת לבקתה ופוגשת במר דה וינטר. הוא מספר לה כי הוא ורבקה שנאו זה את זה כמעט מראשית נישואיהם. ההסכם ביניהם היה כי רבקה תנהג כרעיה מושלמת על מנת שלא לפגוע בכבודו, והוא, מצדו, יעלים עין מיחסיה עם גברים אחרים. אולם ערב אחד היא מודיעה לו שהיא בהריון מג'ק, ומתחולל בניהם ריב שבמהלכו היא נופלת ומתה. דה ווינטר שמבין שיאשימו אותו במותה, מטמין את גופתה בסירה ודואג לכך שהסירה תטבע. הכלה הצעירה, לאחר שנודע לה הדבר, ממהרת לרקום תוכנית כיצד להסתיר את האמת מהרשויות.
פעולת המשטרה עם גילוי הסירה ובה גופת רבקה מכוונת לחקירת התאבדותה, אך ג'ק מראה למר דה וינטר מכתב שכתבה לו רבקה ובו היא קוראת לג'ק להיפגש עמה במהירות האפשרית, ואשר שולל נטייה להתאבדות. ג'ק מנסה לסחוט כספית את מר דה וינטר תמורת אי חשיפת המכתב המפליל. חוקר מקרי מוות מגיע לרופא בלונדון (לאו ג. קרול) אותו ביקרה רבקה, דבר שלפי דעתו של מר דה וינטר רמז על היותה בהיריון, אך הרופא מגלה בחקירתו שרבקה הייתה חולה בסרטן סופני, ולא הייתה בהריון. הגילוי מצביע על האפשרות שרבקה אכן התאבדה, והחשד ברצח מוסר מעל מר דה וינטר. דה וינטר וכלתו הצעירה מבינים את אשר קרה: רבקה, שרצתה לשים קץ לחייה בשל מחלת הסרטן, הביאה את דה וינטר למצב שבו יאמין שהיא בהיריון מגבר אחר, ביודעה שהדבר יעלה את חמתו ויאלץ אותו לרצוח אותה, כיוון שלא יכלה להתאבד בכוחות עצמה.
במקביל, מעלה סוכנת הבית את כל אחוזת מנדרליי באש, והיא עצמה נספית באש.
פרסים ומועמדויות.
הסרט זכה בפרסי האוסקר:
הסרט היה מועמד לפרסי האוסקר הבאים:
מכון הסרטים האמריקאי מנה את הסרט בשנת 2001 במקום 80 מבין 100 סרטי המתח הגדולים של כל הזמנים. גברת דנברס, סוכנת הבית, נמנתה במקום ה-31 בין 100 הנבלים הגדולים בכל הזמנים.
האתר Rotten Tomatoes מציין 100% ביקורות חיוביות לסרט.
פאינה מלניק
פאינה גריגורייבה ולבה-מלניק (באוקראינית: Фаїна Григорівна Мельник וברוסית: Фаина Григорьевна Велева-Мельник; 9 ביולי 1945 - 16 בדצמבר 2016) הייתה אתלטית יהודיה-סובייטית. הייתה אלופה אולימפית, פעמיים ברציפות אלופת אירופה (1971 ו-1974) ושיאנית עולם בזריקת דיסקוס. הייתה לאישה הראשונה שזרקה דיסקוס מעבר ל-70 מטר.
ביוגרפיה.
מלניק נולדה בבקוטה שבמחוז חמלניצקי.
אלופת אירופה ושיאנית עולם.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 64.22 מטר.
אלופה אולימפית.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 66.62 מטר, 14 ס"מ פחות משיאה העולמי, לפני ארגנטינה מניס מרומניה (65.06 מטר) ווסילקה סטואבה מבולגריה (64.34 מטר).
במשחקי האוניברסיאדה שנערכו במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1973 זכתה מלניק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא תחרות חדש של 64.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכתה מלניק בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא תחרות חדש של 69.00 מטר.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-20 באוגוסט 1975 שברה מלניק את שיאה העולמי והעמידה אותו על 70.20 ס"מ והכך הייתה לאישה הראשונה שזורקת דיסקוס מעבר ל-70 מטרים.
בתחרות שנערכה בסוצ'י עיר לחופו של הים השחור ב-24 באפריל בשנת 1976 שיפרה מלניק בפעם ה-11 את שיאה העולמי והעמידה אותו על 70.50 מטר. שלושה חודשים לאחר מכן, למרות שהייתה שיאנית העולם, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה רק במקום רביעי בתוצאה של 66.40 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה. נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.07 מטר.