רוב החולים מקבלים טיפול אנטי-סרטני בהתבסס על פי סוג הגידול הראשוני, גודלו, מיקומו, האם ישנן גרורות ומדדים נוספים. יחד עם זאת, היות שסרטן איננה מחלה אחידה, חולים שונים זקוקים לטיפולים שונים על מנת להבריא לחלוטין. לדוגמה, בחולים מסוימים 5 שבועות של טיפול כימותרפי יעלים לחלוטין את המחלה ובחולים אחרים תישאר מחלה מפושטת לאחר טיפול זה.
ללא אבחון של מחלה שארית מינימלית, רופאים נאלצים לתת לחולים טיפול זהה בידיעה שעבור חולים מסוימים טיפול זה יהיה מעבר למה שהם קוקים לו ועבור חולים אחרים טיפול זה לא יהיה מספיק. היכולת לאבחן מחלה שארית מינימלית יכולה לעזור לרופאים לקבל החלטות לגבי אופי הטיפול האנטי-סרטני לו זקוק החולה.
טיפול.
לרוב, הגישה היא להביא את המטופל למצב של נסיגה של הסרטן, כלומר למצב בו אין תסמינים של המחלה, ואז לנסות למגר את התאים הסרטניים ששרדו. לעיתים קרובות השיטות בהן מנסים למגר את התאים הסרטניים ששרדו תהיינה שונות בהן השתמשו בתחילת הטיפול האנטי-סרטני. טיפולים המתמקדים בתאים הסרטניים ששרדו את הטיפול האנטי-סרטני הראשוני יכולים להיות מהבאים:
ועוד.
סיכויי הישרדות.
מחלה שארית מינימלית היא הגורם העיקרי להישנות מחלת הסרטן - התאים הסרטניים ששרדו את הטיפול האנטי-סרטני הראשוני הם אלה שיגרמו לחזרת המחלה. כאשר ישנה הישנות של מחלת הסרטן, סיכויי ההישרדות אינם גבוהים, כיוון שלרוב מדובר במופע אלים יותר של המחלה מאשר המופע הראשוני. יחד עם זאת, אם המחלה השארית המינימלית מאובחנת בשלב מוקדם באמצעות שיטות האבחנה הרגישות הזמינות כיום, סיכויי ההישרדות יהיו גבוהים יותר. כלומר לאבחון המוקדם של המחלה השארית המינימלית תהיה השפעה על סיכויי השרידות של החולה.
חילוקי דעות.
מועד הבדיקה.
ישנם חילוקי דעות רבים לגבי המועד בו יש לבחון הימצאות מחלה שארית מינימלית. ישנם כאלה הגורפים כי יש לבחון הימצאות תאים הסרטניים ששורדים את הטיפול האנטי-סרטני מיד לאחר תום הטיפול, יש כאלה הגורפים כי יש לבחון הימצאות תאים אלה מספר חודשים לאחר הטיפול, ויש כאלה הגורפים כי יש לעשות זאת במהלך הטיפול. בסרטנים מסוימים, כגון סרטני דם, מתהווה קונצנזוס בנוגע למועד בחינת הימצאות מחלה שארית מינימלית.
סוג הבדיקה.
חילוקי דעות רבים קיימים לגבי סוג הבדיקה שיש לבצע לאבחון מחלה שארית מינימלית. ישנן שיטות רגישות, כגון אלה המחפשות אחר רצפי דנ"א ורנ"א הייחודים לתאים הסרטניים, וישנן כאלה הדורשות התבוננות במיקרוסקופ לשם איתור הימצאות תאים סרטניים. היעילות והרגישות שונות משיטה לשיטה, וכל רופא מחליט אם ואיך לבצע את הבדיקה במטופליו.
משמעות.
ישנם חילוקי דעות לגבי משמעות הימצאות מחלה שארית מינימלית. ישנם כאלה הגורפים כי לא כל מחלה שארית מינימלית תגרום להישנות המחלה, וכי היכולת שלה לגרום לכך תלויה בגורמים רבים. המצדדים בגישה זו טוענים כי ייתכן מצב בו הימצאות תאים סרטניים בודדים לאחר טיפול אנטי-סרטני תהיה בטוחה לחולה וכי אין לטפל במצב זה. יחד עם זאת, רוב הקהילה המדעית מאמינה כי נוכחות תאים סרטניים מהווה גורם סיכון משמעותי וכי יש לטפל בהימצאות תאים אלה.
צורך.
ישנם סוגי סרטן מסוימים בהם קשה מאוד לטפל, ולכן ישנם חילוקי דעות לגבי הצורך בכלל לאתר מחלה שארית מינימלית בסרטניים אלה. ייתכן שהחולים לא יגיבו היטב לטיפול שניתן להם ולכן תאים סרטניים מסוימים ישרדו, אבל היות שאין טיפול אנטי-סרטני אחר להציע להם, אין סיבה ממשית לאבחן הימצאות התאים בחולים אלה.
עורק הירך
עורק הירך (TA: arteria femoralis) הוא עורק גדול בירך ואחד העורקים המשמעותיים בגפה התחתונה, אשר אחראי לרוב אספקת הדם באזור זה – וקלינית, אם הוא ייחסם, תיעצר כל אספקת הדם לגפה התחתונה. עורק הירך מסתעף למספר עורקים. עורק זה הוא המשך של עורק הכסל החיצון ומתחיל ברצועה המפשעתית (ligamentum inguinale) (ראש עצם הירך).
באזור זה, העורק נקרא גם עורק הירך המשותף (arteria femoralis communis) וממנו מסתעף עורק הירך העמוק, המספק דם לירך. לאחר ההסתעפות של עורק הירך העמוק, העורק נקרא עורק הירך השטחי (arteria femoralis superficialis) בעגה קלינית, בגלל ההתפרשות היחסית שטחית שלו. עורק הירך ממשיך לאורך עצם הירך כדי לספק את דם לעורקים שמקיפים את הברך וכף הרגל ונכנס לתעלת המתוויכים (canalis adductorius, ידועה גם כ-Hunter’s/Subsartorial Canal). לאחר שהוא יוצא ועולה מהתעלה דרך מבקע תעלת המתוויכים (hiatus canalis adductorii), העורק נקרא עורק בית הברך (popliteal artery).
אנטומיה.
מהלך.
עורק הירך מתפצל מעורק הכסל החיצון במשולש הירך, מאחורי הרצועה המפשעתית, אשר נמצאת בדרך כלל בסמוך לראש עצם הירך. החלק המקורב (הפרוקסימלי) של עורק הירך, אשר מכונה ביתר דיוק עורק הירך המשותף, יוצא ממשולש הירך מתחת לשריר החייטים. ביציאתו ממשולש הירך העורק מסתעף ממנו עורק הירך העמוק (arteria profunda femoris) אשר אחראי על אספקת דם לירך. עורק הירך, שלעיתים נקרא אז עורק הירך השטחי, מתחבר לעורק בית הברך (arteria poplitea) בתחילתו של השריר המתוויך הגדול, או לחלופין בתעלת המתוויכים, לקראת קצה עצם הירך.
סעיפים.
לפני שעורק הירך העמוק מסתעף מעורק הירך, הוא מסתעף למספר סעיפים קטנים שמספקים דם לעור ולחיתולית:
במרחק של כ-4-5 ס"מ מהרצועה המפשעתית לכיוון מרוחק, עדיין במשולש הירך, מסתעף מעורק הירך סעיפו העיקרי – עורק הירך העמוק. עורק זה חודר עמוק בין שריר המסרק לבין השריר המתוויך הארוך שמתחתיו הוא עובר. משם, ממשיך העורק באופן מרוחק לאורך החלק הקדמי של הירך, כאשר שטחית לו נמצא השריר המתוויך הארוך ועמוק לו השריר המתוויך הקצר והשריר המתוויך הגדול. העורק יורד לאורך האחז הגידי של השריר המתוויך הגדול, ותוך כדי מהלכו מסתעפים ממנו ארבעה עורקים – ארבעת העורקים הנוקבים (arteriae perforantes).
הסתעפויותיו של עורק הירך העמוק:
עורק הירך העמוק מסתיים ברשת כלי דם משיקים של הברך ולא ממשיך מעבר אליה.
עורק הירך עצמו, לאחר שהסתעף ממנו העורק העמוק, ממשיך עד לקצהו המרוחק של משולש הירך. שם נפגש העורק עם שריר החייטים, התוחם את משולש הירך בחלק התיכון ונכנס לתעלת המתוויכים. העורק ממשיך בתעלה עד סופה, כאשר הוא שטחי לשריר המתוויך הארוך, תוך שהוא מספק דם למדור הקדמי של הירך, ועובר דרך מבקע תעלת המתוויכים אל גומץ בית הברך (fossa poplitea). עם מעבר זה משתנה שמו לעורק בית הברך. כל אספקת הדם מתחת לברך מגיעה ממנו.
היבטים קליניים.
לרוב ניתן למשש את עורק הירך דרך העור בנקל, ולכן הוא משמש לעיתים קרובות כעורק גישה להכנסת צנתר. מאותו צנתר, ניתן להניע ולכוון חוטים וצנתרים לכל מקום במערכת העורקית לצורכי התערבות רפואית או לצורכי אבחון, לרבות הלב, המוח, הכליות והגפיים. ישנה משמעות רבה לכיוון המחט בצנתר בהתאם למיקום הפיזי שאותו רוצים לאבחן או בו לטפל. כיוון המחט נגד כיוון זרימת הדם מתבצע לצורך התערבות ואבחון בכיוון הלב והרגל הנגדית. לעומת זאת, כיוון המחט עם כיוון זרימת הדם מתבצע לצורך התערבות רפואית או אבחון לרגל של אותו צד. ניתן להכניס צנתר הן בעורק הירך הימני והן העורק הירך השמאלי, זאת בהתאם לסוג ההתערבות הרפואית או האבחון הנדרש.
עורק הירך רגיש למחלת עורקים היקפית. כאשר הוא נפגע או נחסם בשל טרשת עורקים, ייתכן שיהיה צורך בהתערבות מלעורית באמצעות גישה מהירך הנגדית. טיפול נפוץ נוסף במקרה של חסימה כזו הוא כריתת פנים העורק, ניתוח בו פותחים את העורק החסום כדי "לנקות" אותו ולהסיר רובד טרשתי הגורם להיצרות או תעוקה של העורק.
עורק הירך יכול לשמש לצורך נטילת דם עורקי כאשר לחץ הדם הוא נמוך עד שלא ניתן לאתר את עורק החישור או את עורק הזרוע. האזור בו ניתן למשש בצורה מיטבית בבדיקת דופק את עורק הירך הוא הצד הפנימי של הירך, בנקודת האמצע המפשעתית, באמצע הדרך בין מאחה עצמות החיק לבין קוץ הכסל הקדמי העליון. מוערך כי ברוב המקרים קיומו של דופק בעורק הירך מצביע על לחץ דם של יותר מ-50 מ"מ כספית.
קרע במניסקוס
קרע במניסקוס הוא קרע באחת, או יותר, מן הרצועות הסחוסיות פיברוטיות בברך הנקראות מיניסקוסים.
כאשר רופאים ומטופלים עושים שימוש במונח "קרע ברצועה" שבברך, הם מתייחסים בדרך כלל לפציעה במיניסקוס שבראש אחת מעצמות השוקה. המיניסקוסים עלולים להיקרע אף בעת פעילות גופנית שאינה חריגה, כגון הליכה או כריעה. קרע במיניסקוס עלול להיגרם אף כתוצאה מחבלה טראומטית בשעת עיסוק בספורט, או פעילות גופנית נמרצת אחרת. חבלה טראומטית במיניסקוס בדרך כלל נגרמת בתנועה סיבובית בברך בעוד שהרגל כפופה. במבוגרים המיניסקוס עלול להיקרע לאחר שחיקה ממושכת המכונה "קרע ניווני". קרע במניסקוס נחשב לאחת מפציעות הברכיים השכיחות ביותר ואחד הגורמים השכיחים ביותר לכאבים בברכיים. והוא מתאפיין במקרים רבים בכאב חד, הגבלה בתפקוד ולעיתים אף נפיחות. פציעה זו שכיחה מאוד בקרב ספורטאים, גם חובבים וגם מקצועיים. הקרע יכול להיות חלקי או מלא ויתרחש בדרך כלל בזמן הפעילות הספורטיבית עצמה והוא יכול להופיע כתוצאה מאירוע טראומטי חד פעמי (כגון מכה, תאונה וכו') או כתוצאה מנזק ועומס המצטברים לאורך זמן.
למניסקוס תפקיד בפעילות תקינה של הברך אך הוא רגיש יחסית לחבלות, בעיקר לחבלות סיבוביות של הברך. המניסקוס בנוי מסחוס, והוא ממוקם בצידי הברך.
סימפטומים.
הסימפטומים לפגיעה בברך יכולים להיעלם מעצמם, אולם לעיתים קרובות הסימפטומים מתמשכים ונדרש טיפול.
גורמים.