פיוטר שמשין (ברוסית: Пётр Михайлович Шамшин; 10 בינואר 1811 – 6 בפברואר 1895) היה צייר רוסי של סצנות היסטוריות ודתיות בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה.
אביו, מיכאיל ניקיטיץ' שמשין היה צייר שלימד באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בגיל עשר הוא נכנס לבית הספר היסודי באקדמיה ולמד אצל פיוטר באסין. ב-1836 הוענקה לו מדליית זהב גדולה על תיאור הטבח בילדיו של ניובה על ידי ארטמיס ואפולו.
הוא סיים את לימודיו ב-1838 עם תואר "אמן" ומדליית זהב קטנה על סצנה מהאיליאדה. התואר שלו כלל מלגה ללימודים באירופה, והוא נסע לאיטליה ונשאר שם שבע שנים. לאחר שחזר, הוא הפך למורה באקדמיה. הוא קיבל תואר "אקדמאי" ב-1844 על ציוריו של הגר במדבר ופיוטר הגדול מציל חיילים טובעים ליד אחוזתו.
הוא זכה בתואר פרופסור בשנת 1853 על הגרסה שלו לתחיית המתים. שש שנים מאוחר יותר, עקב שינויים באקדמיה, הוא דורג מחדש כ"פרופסור חבר". בשנת 1863, הוא הפך ל"פרופסור מלא". לאחר שמילא תפקיד זה במשך עשרים שנה, הוא מונה לרקטור לציור ופיסול.
בין תלמידיו הידועים ביותר היו אייזק אשכנזי, וסילי סאווינסקי, ויקטור בוברוב ווסילי סרגייביץ' סמירנוב. זמן קצר לפני מותו, עקב חוק חדש באקדמיה, הוא פוטר מחמת גיל.
הוא נקבר בבית העלמין סמולנסקי. קברו לא השתמר.
רוב יצירותיו היו דתיות בטבען וניתן לראותן בקתדרלת איסק הקדוש ובקתדרלת ישו המושיע. הוא גם צייר עבור כנסיות קטנות יותר ברחבי רוסיה, אך חלק מהיצירות הללו אבדו או נהרסו במהלך התקופה הסובייטית המוקדמת.
כיצד לגנוב מיליון
כיצד לגנוב מיליון (באנגלית: How to Steal a Million) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיית פשע רומנטית משנת 1966 בבימויו של ויליאם ויילר, עם אודרי הפבורן, פיטר אוטול ויו גריפית' בתפקידים הראשיים.
עלילת הסרט מתרחשת בפריז ועוסקת בזיוף יצירות אמנות.
תקציר העלילה.
שארל בונה (יו גריפית') מתפרנס יפה ממכירת יצירות אמנות שהוא מזייף. כעת הצליח למכור במכירה פומבית "ציור" של סזאן ב-515,000 דולר ושמו מתפרסם בתקשורת. בתו ניקול (אודרי הפבורן) מתנגדת למעשיו מפני שלדעתה זה פשע ועבירה חמורה אך שארל אומר שהוא מרמה רק אנשים עשירים...
כעת הוא מתבקש להשאיל את פסל ונוס של בנוונוטו צ'ליני לתצוגה במוזיאון יוקרתי. למעשה את הפסל פיסל אביו שהיה גם זייפן והמודל הייתה אימו. שארל גאה בכבוד שהוענק לו אבל כאן מתעוררת בעיה - המוזיאון מבטח את הפסל במיליון דולר אבל הביטוח ייכנס לתוקף רק לאחר בדיקת מומחה שהפסל מקורי. שארל מפחד שייתגלה שהפסל מזויף ואז שמו וכל מה שצבר, יירד לטימיון.
לילה אחד מפתיעה ניקול פורץ שחדר לדירתם. היא מאיימת עליו באקדח וכדור שנפלט שורט את זרועו. הוא מציג את עצמו כסיימון דרמוט וניקול מחליטה לא לפנות למשטרה שיתחילו לחקור את הציורים, אלא להחזיר אותו לחדרו במלון ריץ בכיכר ונדום. סיימון מתאהב בה מיד ומתחיל לחזר אחריה.
ניקול אינה יודעת כי סיימון אינו פורץ מקצועי אלא בלש פרטי שמומחה בחשיפת זיופי אמנות וכי פרץ לדירתם כדי לקחת פירור מ"ציור" של ון גוך שהם עומדים למכור ולבדוק את מקוריותו. סיימון נותן שירותים למוזיאונים ברחבי העולם וגם לסוחר האמנות דה סולניי (שארל בואייה).
ניקול מבקשת מסיימון שיגנוב את פסל ונוס אף על פי שהוא שלהם. היא לא מגלה לו את הסיבה אבל סיימון יודע ובגלל אהבתו אליה הוא מוכן להסתכן. הם מסתתרים עד שהאנשים יוצאים ומערכת האזעקה מופעלת. סיימון משתמש במכשיר בומרנג שמפעיל כל פעם את המערכת ומקפיץ את השומרים ושוטרי פריז עד שהמפקח הראשי העצבני מחליט לסגור את מערכת האזעקה כדי שיוכל לנמנם. סיימון מנצל את ההזדמנות, מוריד את הפסל, עוטף אותו ומניחו בתוך דלי. ניקול מתחפשת לעובדת ניקיון, נטמעת בעובדות בבוקר ויוצאת מהמוזיאון בדיוק כשהמפקח רואה שבמקום פסל ונוס, מונח שם בקבוק יין...
התקשורת גועשת לנוכח השוד המתוחכם. ברגע זה מגיע לפריז המיליונר האמריקאי דייוויד לילנד (אלי וולך) שהוא אספן אמנות נלהב ומבקש מדה סולניי שיעזור לו למצוא את הפסל הגנוב. דה סולניי מכיר לו את שארל וניקול והוא נלהב ממנה, מציע לה נישואין וקונה לה טבעת יהלום יקרה.
כדי להרחיק אותו, נותן לו סיימון את הפסל בינתיים חינם בתנאי שלא ייצור קשר עם ניקול. דייוויד עוזב את צרפת וסיימון סוחט הבטחה משארל שיפסיק לזייף. סיימון מסכים והזוג נכנס למכונית לנסוע לירח דבש. הם מבחינים בסניור פרווידאו (מרסל דליו) אספן ותיק שמתעניין ב"ציור" ון גוך ושארל מקבל אותו בשמחה...
יוריס
פיוטר באסין
פיוטר ואסילביץ' באסין (ברוסית: Пётр Васильевич Басин; 1793 – 1877) היה צייר דת, היסטוריה ודיוקנאות רוסי. הוא גם שימש כפרופסור באקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ביוגרפיה.
החל משנת 1811, הוא ביקר בשיעורים באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בשנת 1813, הוא התקבל כתלמידו של ואסילי שבייב. לאחר שסיים את לימודיו, הוא חי אחת-עשרה השנים הבאות ברומא בעזרת מלגה שניתנה לו על ציורו "ישו מגרש את חלפני הכספים מבית המקדש".
כשהיה ברומא הוא העתיק את יצירותיו של רפאל ויצר כמעט 100 ציורים משלו, רבים מהם בנושאים מיתולוגיים. הוא גם יצר סצנות ז'אנר מהכפר ודיוקנאות, כולל אחד של הצייר סילבסטר שדרין.
עם שובו לסנקט פטרסבורג בשנת 1830, הוא הוחזר על ידי הצאר ניקולאי הראשון לעבוד על פרויקט דמותו של סוקרטס המציל את אלקיביאדס (1828). את הציור התחיל עוד ברומא, אבל הוא נפגע בספינה שהובילה אותו מרומא והיה צורך לשחזר אותו עם הגעתו לסנקט פטרסבורג.
לאחר מכן, החל ללמד באקדמיה המלכותית, והתמנה לפרופסור בשנת 1836, תפקיד שמילא עד 1869 כאשר הפך לפרופסור אמריטוס וחבר מועצת המדינה. הוא נאלץ לפרוש זמן קצר לאחר מכן, עקב מחלת עיניים מתקדמת. הוא איבד את ראייתו לחלוטין עד סוף 1870.
בתקופה שבה היה פרופסור, הוא יצר דיוקנאות רבים (כולל אלה של מיכאיל קוטוזוב ושל איוון דיביץ') וסצינות אלגוריות לשיקום ארמון החורף לאחר שנפגע בשריפה ב-1837.
יצירותיו הדתיות הן המוכרות ביותר. הן כוללות ארבעים ציורים ואייקונים רבים שנוצרו מסקיצות של קארל ברולוב, כולל "דרשה על ההר".
הוא גם עבד בקתדרלת קזן ובכנסיית האקדמיה הקיסרית. מדי פעם הוא צייר מחוץ לסנט פטרסבורג, וביקר בקתדרלות רבות. לאחר שאיבד את ראייתו, כמה מהסקיצות המוקדמות יותר שיצר שימשו כמודלים לציורים בקתדרלת ישו המושיע, שבוצעו על ידי ניקולאי קושלב.
אוצרים של אוספי אמנות התייעצו איתו לעיתים קרובות כמומחה. זה כלל רכישת אוסף השייך לנסיכה אנסטסיה טרובצקיה, ויצירות נבחרות מאוסף וילם השני, מלך הולנד, והן עבור ארמון החורף ואוסף הפסלים באקדמיה הקיסרית.
קרטוש
קרטוש סולימאן המפואר
ניסיונות פגיעה במסגדי הר הבית
ניסיונות הפגיעה במסגדי הר הבית הם מקרים שבהם נעשו, על ידי גורמים לא־מוסלמיים, פעולות שמטרתן פגיעה במסגד אל-אקצא וביתר האתרים המקודשים לאסלאם במתחם הר הבית. עם ניסיונות הפגיעה נמנות גם קריאות לפגיעה וכן הקמת התארגנויות מחתרתיות המבקשות לפגוע במבנים מוסלמיים בהר הבית.
רקע.
ביהדות הר הבית נחשב כמקום קדוש, מסורות רבות נקשרו בו, ואף שכן בו המבנה הקדוש ביותר ליהודים – בית המקדש (הראשון והשני) שבהם התרכזו רוב חיי הדת היהודית בעת ההיא. כך גם הוא המקום היחיד, על פי ההלכה, שבו יוכל המקדש לשכון בעתיד.
גם במסורת המוסלמית, הר הבית קדוש, עליו ממוקם מסגד אל-אקצא. ובו על־פי רוב פרשני הקוראן המוסלמים, עלה מוחמד השמימה עם המלאך גבריאל במסעו הלילי, ולכן הר הבית נחשב למקום בעל רגישות פוליטית בין־לאומית גבוהה, ועומד ברקע לסכסוכים רבים בין מוסלמים ליהודים מאז שנות ה־20 של המאה ה־20.
מאז מלחמת ששת הימים המתחם נמצא בשליטה ישראלית, ולפי החוק הישראלי אף בריבונות ישראלית, ומנוהל באופן רשמי על ידי משרד הווקף בירדן.
היסטוריה מוקדמת.
סביב המאה ה-10 לפנה"ס נבנה בהר הבית בית המקדש הראשון, ובשלהי המאה ה-6 לפנה"ס נבנה בית המקדש השני, שנחרב בשנת 70 לספירה על ידי הרומאים. בסביבות המאה השביעית נבנה בהר הבית מסגד אל-אקצא. על פי האמונה היהודית, עתיד להיבנות בהר הבית בית המקדש השלישי במקום בו ניצבת כיפת הסלע.
הרב צבי הירש קלישר, מאבות הציונות הדתית, התעניין במיוחד ברכישת השטח שעל הר הבית כאחת הדרכים להגשמת הציונות. קלישר ניסה לשכנע יהודים עשירים מאירופה לרכוש קרקעות בארץ ישראל וליישבן ביהודים, ובמיוחד הייתה חשובה בעיניו העברת הר הבית לידי היהודים. במכתב משנת 1836 לברון אמשל מאיר רוטשילד, הציע קלישר שאחיו הבכור ישתמש בכספיו כדי להביא לריבונות יהודית בארץ ישראל, במיוחד בירושלים ובהר הבית.
ארץ ישראל הייתה אז בשליטתו של אבראהים פאשא. קלישר כתב לרוטשילד: "אם משפחת רוטשילד תשלם לפאשא סכום נאה ותרכוש עבורו מדינה אחרת (באפריקה) תמורת ארץ הקודש, שהיא כיום קטנה בכמותה אך גדולה באיכותה. כסף זה בוודאי לא יתבזבז לשווא... כי כאשר מנהיגי ישראל ייאספו מכל פינה בעולם... ויהפכו אותה למדינה מיושבת, ייסעו לשם כל היהודים יראי שמיים ויגורו בארץ ארץ הקודש בריבונות יהודית... ויהיו ראויים לקחת את חלקם בקורבן על המזבח. ואם האדון (אבראהים פאשא) לא חפץ למכור את כל הקרקע, אז לפחות ימכור את ירושלים וסביבותיה... או לפחות את הר הבית והסביבה."
הברון רוטשילד לא נענה לבקשה, וקלישר ניסה לעניין משפחות יהודיות אחרות מאירופה, בהן משפחתו של משה מונטיפיורי.