למעשה, האזורים חדלו להתקיים עם תחילתה של מלחמת עיראק במרץ 2003 מאחר שהקואליציה השיגה במהירות את העליונות האווירית על המדינה. האזורים הושבתו רשמית מיד לאחר תפיסתו של הנשיא העיראקי, סדאם חוסין. רק שנה לאחר השבת האזורים ובתום תקופת בת 14 שנים חברת התעופה הלאומית של עיראק, עיראקי איירווייז, החלה לחזור לפעילותה.
מור לוי (אסטרונום)
מור לוי (גם מוריס לוי) (בהונגרית: Lőwy Mór; באזין, 15 באפריל 1833 – פריז, 15 באוקטובר 1907) היה אסטרונום יהודי-הונגרי-צרפתי, מתמטיקאי, צלם. מנהל המצפה הלאומי בפריז.
ביוגרפיה.
מור לוי נולד במשפחה יהודית, למד בווינה, שם גם החל את דרכו האקדמית. זה בלט בעיקר בחישובי מסלולי שביטים. בשנת 1860, בהזמנתו של לבריאה (Le Verrier, Urbain Jean Joseph (Leverrier)), נסע לפריז, שם הפך לעובד של ה"Bureau des Longitudes" (המשרד הגאוגרפי). בשנת 1878 הוא היה סגן מנהל המצפה הלאומי (Observatoire National) ומ-1896 היה המנהל. הוא היה המכוון והמנהל המרכזי של עבודת מיפוי הצילומים הגדולה של השמיים. הוא הועסק במיוחד באסטרונומיה מעשית ובתצפית ותכנן כמה טלסקופים גדולים בצרפת. מה שנקרא "טלסקופ מרפק" (coudé-refraktor או בגרמנית: Coudé-Strahlengang).
מפת צילום רחבת היקף של הירח (Atlas Photographique de la Lune, 1896-1910) נעשתה על ידו בטלסקופ-מרפק גדול של מצפה הכוכבים בפריז ביחד עם עמיתו פייר אנרי פואיסו (Pierre Henry Puiseux) (1855–1925) תוך שימוש בכ-6,000 תצלומי ירח שצילמו.
טירת פן
טירת פֶן (בצרפתית: Château du Faing) נמצאת בשכונת ז'אמואן שבעיירה שיני , מחוז לוקסמבורג בבלגיה. הטירה הוקמה בשנת 1880 על חורבות טירה שנבנתה ב על ידי ז'יל דה פן (Gilles du Faing) ונקראה על שמו.
בזמן מלחמת העולם השנייה פעל בטירה בית יתומים בו הוסתרו בזהות בדויה 87 ילדים יהודים. משנת 2012 שוכנים בטירה משרדי עיריית שיני, שמוזגה עם ז'אמואן ומספר יישובים נוספים ב-1977.
מנזר סן-סאבן-סיר-גרטאמפ
מנזר סן-סאבן-סיר-גרטאמפ (בצרפתית: Abbaye de Saint-Savin-sur-Gartempe) שוכן ביישוב , 40 קילומטרים מזרחית לפואטייה. המנזר הרומנסקי נבנה במחצית המאה ה-11, והוא המבנה המקומר העתיק ביותר בחבל פואטו. בשנת 1983 נוסף מנזר סן-סאבן-סיר-גרטאמפ לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בהכרזה על אתר המורשת נכתב כי "המנזר-כנסייה של סן-סאבן, המכונה "הקפלה הסיסטינית הרומנסקית", מכיל ציורי קיר רבים ויפים מהמאה ה-11 וה-12 שנמצאים עדיין במצב שימור מצוין".
היסטוריה.
המסמכים שתיארו את המנזר אבדו בשנת 1598 במהלך מלחמות ההוגנוטים. מה שבטוח, עם זאת, הוא שהמנזר הוקם תחת קרל הגדול בראשית המאה ה-9. הוא הוקדש לקדושים המעונים סן סאבן דה סריזייה (Saint Savin de Cerisier) ואחיו סן סיפריאן (Saint Cyprien), עליהם מעט ידוע כיום. "הפסיון של סן סאבן וסן סיפריאן" (La passion de saint Savin et saint Cyprien) נכתב במאה ה-11 ומסווג כשירה אפית.
על פי המסורת, שני אחים, סביניוס וסיפריאנוס, שברחו בנפרד ממקדוניה, שם נרדפו בגלל אמונתם, התאחדו לבסוף על גדות הנהר במאה החמישית. הם עונו ונערפו כאן. סביניוס נקבר על ידי כמרים לא רחוק מהיישוב של היום במקום שנקרא סריזייה (Cerisier, "עץ דובדבן").
שלוש מאות שנים אחר כך נמצאו שרידי שני המרטירים בזירת הטבח שלהם. בדילוס (Badillus), איש דת בחצרו של קרל הגדול, החליט להקים שם מנזר כדי לשמור על שרידי הקדושים היקרים. בנדיקטוס מאניאן הורה לקהילה לאמץ את תקנון בנדיקטוס בשנת 821 והיו בו עשרים נזירים. הוא מינה את אב המנזר אודס הראשון (Eudes I), שהקים את הכנסייה הראשונה.
בשנת 1010, קיבל המנזר תרומה גדולה מאוד מאלמודי מלימוז' (Almodis de Limoges), רוזנת פואטייה, אשתו של הרוזן , לישועת נפשה ונפשות משפחתה. בעזרת הכסף ניתן היה לבנות את כנסיית המנזר של ימינו במחצית השנייה של המאה ה-11. במהלך עבודה זו התגלו מחדש כל שרידי הקדושים של המנזר שהוסתרו מאה או מאתים שנים קודם לכן, אולי בגלל האיום מצד הנורמנים. כלי לשימור שרידי קדושים מזכוכית כחולה קובלט יוצאת דופן, התגלה במהלך החלפת מזבח בשנת 1866, ותוארך גם הוא לתקופה זו. כלי זה מוצג כיום במוזיאון סנט-קרואה (Musée Sainte-Croix) בפואטייה.
מלחמת מאה השנים ומלחמות ההוגנוטים שמו קץ לשגשוג המנזר, שהחליף ידיים מספר פעמים בתקופה זו. לכך התווסף מינוים של אבות מנזרים עמאיים (abbé laic), שהתעניינו יותר בהכנסות המנזר מאשר בתחזוקת הבניין: בסביבות 1600 החל אב המנזר למכור אבנים מהמבנה, מעט אחר כך גירש אב מנזר אחר את הנזירים וסגר את כנסיית המנזר את האכסניה שלו. החלפתם של האבות העמאיים ב בשנת 1640 סיימה תקופה הרסנית הזו.
בשנים 1682–1692 החל שיקום הכנסייה ובנייתם מחדש של בנייני המנזר שנותרו. לאחר פירוק המנזרים במהלך המהפכה הצרפתית הפכה הכנסייה לכנסיית קהילה בשנת 1792. בנייני המנזר הפכו לדירות למורים ולז'נדרמריה המקומית, שיצאה מהמבנה רק בשנת 1971.
ב-1833 הכיר , "המפקח הכללי על מונונמטים היסטוריים" (inspector general des monuments historiques) את הערך המונומנטלי של המנזר. יורשו, פרוספר מרימה, הורה על התיקונים הדחופים ביותר לאחר שהתריע בפני השר פרנסואה גיזו בשנת 1835. בשנת 1840 סווגה הכנסייה כ, ובשנת 1849 היא נחשבה כמבנה שניצל.
עבודות שיקום מקיפות התרחשו בין השנים 1967 ל-1974, ובשנת 1983 התווספה כנסיית המנזר סן-סאבן-סיר-גרטאמפ לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשל ציורי התקרה והקירות מסביבות שנת 1100שהשתמרו.
אדריכלות.
אין תיעוד מוקדם על הבנייה. התיארוך צריך להתבסס אך ורק על שיקולים סגנוניים. על בסיס אלו נקבע שבניית כנסיית המנזר החלה בסביבות 1060 בחדרים התחתונים של המגדל והתחלת הספינה. בשנים 1075–1095 נבנו בית המקהלה והאמבולטוריום וחמש הקפלות באפסיס המצולע, כמו גם מגדל מקום המצלב ושבעת הקמרונות האחרונים, בסגנון קמרון חבית של הספינה. רצף בנייה זה בא לידי ביטוי בפיתוח עשיר יותר ויותר של הכותרות. הבנייה החלה בערך באותה תקופה כמו זו של קתדרלת נוטרדאם בפריז, אך שלא כמו כרגיל, עם הצד המערבי ולא עם בית המקהלה.
התכנון הוא של כנסיית אולם שבו הספינות הצדדיות עם הקמרונות הצולבים שלהן נמוכות רק במעט מהספינה הראשית, מבנה המכונה "פסאודו- בזיליקה". תקרת הספינה הראשית היא בגובה 17 מטרים ואורכה 42 מטרים. בעשורים הראשונים של המאה ה-12 הכנסייה הייתה למעשה שלמה. רק מגדל הפעמונים חדש יותר. מגדל הפעמונים בעל המבנה העשיר נבנה באמצע המאה ה-12 והצריח עם הצריח המעוצב היטב שלו המתנשא ליותר מ-80 מטרים נבנה כעבור 200 שנה.
עדיין קיימים בכנסייה ציורי התקרה והקיר המקוריים מסביבות 1100 בקריפטה, בנרתקס ובספינה המרכזית. זהו המחזור הנרחב ביותר והחשוב ביותר מבחינה אמנותית של פרסקו רומנסקיים בצרפת, בשטח כולל של 413 מטרים רבועים. כמו כמה דוגמאות אחרות, פנים הכנסייה מעביר רושם כיצד עלינו לדמיין את פאר הצבעים והציורים המקוריים גם בכנסיות רומנסקיות אחרות. מחקר טכנולוגי בהקשר של שיפוצים אחרונים שהושלמו ביולי 2008 הראה כי טכניקות הצביעה היישומיות כאן של פרסקו-סקו וטכניקה של פרסקו על ידי יישום הצבע לא על טיח חדש, אלא על טיח שהורטב מחדש, מה שמסביר את מצב השימור יוצא הדופן.
הנושאים של הציורים בספינה לקוחים מהספרים בראשית ושמות. בפרוזדור מתוארים יום הדין וירושלים השמיימית, מעל, בקומה העליונה של הנרתקס, סצנות מהברית החדשה ודמויות של קדושים, בקריפטה עם קברי הקדושים סן-סאבן וסן-סיפריאן, סצנות מחייהם. שני החדרים האחרונים נגישים רק במהלך סיורים מודרכים.
שולחנות המזבח, שנשמרו לעיתים נדירות במצב מקורי כזה, גם הם מהמאה ה-12.
תלמה דרייק
תלמה דיי דרייק (באנגלית: Thelma Day Drake; נולדה ב-20 בנובמבר 1949) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה בשנים 2005–2009. דרייק, חברת המפלגה הרפובליקנית, כיהנה טרם היבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית כחברת בית הנבחרים המדינתי של ויר'גיניה.
ביוגרפיה.
דרייק נולדה בשם תלמה מרי דיי בעיר אלירייה (Elyria) שבאוהיו, שם למדה גם בבית הספר התיכון הקתולי של העיר. בגיל 17 עזבה את אוהיו ועברה לנורפוק שבווירג'יניה, שם הוצב בעלה במסגרת שירותו בצי ארצות הברית. בהמשך למדה באוניברסיטת אולד דומיניון השוכנת בנורפוק. בשנת 1995 נהפכה דרייק לאדם השני מהמפלגה הרפובליקנית שייצג ת העיר נורפוק בבית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה, מאז תקופת השיקום. במשך תשע שנים ייצגה את מחוז הבחירה ה-87 בבית תחתון זה של בית המחוקקים. בין היתר הייתה דרייק יושבת ראש ועדת השיכון של וירג'יניה וחברה בנציבות מפרץ צ'ספיק.
בבחירות 2004 נבחרה דרייק אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציגת מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה, אשר שוכן במזרח וירג'יניה ובתוכו נמצאות הערים וירג'יניה ביץ', ויליאמסבורג וחלקים מנורפוק. דרייק נכנסה למירוץ על בית הנבחרים לאחר שנציג המחוז המכהן, אד שרוק, פרש מהחיים הפוליטיים וקטע את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה נוספת. ביום הבחירות הכלליות גברה על דייוויד אש, מועמד המפלגה הדמוקרטית, והייתה לאישה השלישית שייצגה את וירג'יניה בקונגרס אחרי לזלי בירן וג'ו אן דייוויס . בבית הנבחרים הייתה תומכת נלהבת של מדיניות הפנים ומדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש, והתנגדה לסיום מלחמת עיראק.