מינים מסוימים נחשבים כמזיקים בגלל פגיעתם במשק האדם, איומם על המגוון הביולוגי ויכולתם להעביר מחלות כשחפת הבקר הפוגעת בבקר וכלבת.
מינים רבים ניצודים בידי האדם שחושק בפרוותיהם (חלקם יקרות ערך). מינים מסוימים עברו ניסיונות ביות ומגודלים כחיות שעשועים.
38% מכלל מיני הסמוריים נמצאים בסיכון בשל פגיעה במקום חיותם ובשל ציד.
1 בינואר
1 בינואר הוא היום הראשון בשנה בלוח הגרגוריאני, מאז 1622 עד לסיום השנה נשארו עוד 364 ימים (365 בשנה מעוברת).
2 בינואר
2 בינואר הוא היום השני בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 363 ימים (364 בשנה מעוברת).
3 בינואר
3 בינואר הוא היום השלישי בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 362 ימים (363 בשנה מעוברת).
5 ביוני
5 ביוני הוא היום ה-156 בשנה (157 בשנה מעוברת), בשבוע ה-23 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 209 ימים.
6 ביוני
6 ביוני הוא היום ה-157 בשנה (158 בשנה מעוברת), בשבוע ה-23 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 208 ימים.
7 ביוני
7 ביוני הוא היום ה-158 בשנה (159 בשנה מעוברת), בשבוע ה-23 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 207 ימים.
8 ביוני
8 ביוני הוא היום ה-159 בשנה בלוח הגרגוריאני (160 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 206 ימים.
14 ביוני
14 ביוני הוא היום ה־165 בשנה (166 בשנה מעוברת), בשבוע ה־24 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 200 ימים.
21 ביוני
21 ביוני הוא היום הארוך בשנה. זהו יום נקודת ההיפוך – היממה בעלת שעות האור הרבות ביותר והלילה הקצר ביותר בשנה, בחצי הכדור הצפוני. זהו היום ה-172 בשנה (173 בשנה מעוברת), בשבוע ה-25 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נותרו עוד 193 ימים.
23 בספטמבר
23 בספטמבר הוא היום ה-266 בשנה (267 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 99 ימים.
נקודת השוויון (שאורך היום והלילה בה הוא בדיוק 12 שעות) מתרחשת בחודש ספטמבר בדרך כלל בין היום ה-22 ליום ה-23 בחודש.
ז'אן בודריאר
ז'אן בודריאר (בצרפתית: Jean Baudrillard; 27 ביולי 1929 – 6 במרץ 2007) היה פילוסוף של התרבות, פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה של פריז, פרשן פוליטי וצלם. עבודתו נקשרת בדרך-כלל בפוסטמודרניזם ובפוסט סטרוקטורליזם.
בודריאר נולד בריימס שבצרפת ב-27 ביולי 1929. תרגם לצרפתית את כתביהם של קרל מרקס וברטולט ברכט. באמצע שנות ה-60 עבר לעסוק בסוציולוגיה.
הגותו.
בודריאר השתמש במושג "סימולאקרה" (Simulacra) – המהווה חלק מהותי בשיח הפוסטמודרני. הוא שימש בידיו כאמצעי ביטוי ביקורתי לתיאור המציאות, ככזו שהופר היחס בינה לבין ייצוגיה. אחת הדוגמאות הבולטות לכך, היא ריבוי דגמי הערים והמבנים המוצגים לקהל באתרים שונים ברחבי העולם, שנוצרו על פי בודריאר כתולדה מצורך בלתי נשלט לייצר חיקויים שישמשו כתענוגות להמונים. למושג זה יש תקדימים במשל המערה של אפלטון ואף על מושג ה'פאסטיש' של ולטר בנימין. מבחינה זו קיים קשר בין הגותו של בודריאר לבין הגותו של הפילוסוף פרדריק ג'יימסון.
לדעת בודריאר הטרור הוא בן זמנה של הגלובליזציה והוא אמצעי נגד היאוש והבושה של מוטבי הגלובליזציה והכניעה של התרבות לטכנולוגיה הדורסנית. היאוש נובע, כך סבר, מן המימוש של כל התשוקות ומן השפע שאין לו משהו שישמש משקל נגד ומן הפתרון האלים לסכסוכים. בודריאר כתב על טרור חדש עם נשק חדש בו הטרוריסטים מסווים עצמם בחיי היום יום האמריקאים ומשתפים בטרור את מותם. בודריאר פיתח תאוריית פיתוי בה השפעת הצדדים מובילה לקיצוניות או לאיפוס. הפיתוי הוא משחק היכול להיות בדמות דו-קרב, חיזור גורלי, משחק פוקר בסכומי עתק, נקמת דם ועוד. כל צד מנסה להביא את הצד השני לכדי סכנת חיים.
בודריאר הגדיר ארבעה שלבים בהתפתחות הקשר בין המציאות לבין הדימוי בתרבות המערבית והם:
בודריאר סופר ארבע מלחמות עולם:
ספרו "רוח הטרור" מעניק הסבר אלטרנטיבי ומקורי להרס מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר.
סימולאקרה וסימולציה.
המושגים סימולציה וסימולאקרה הם מרכזיים בהגותו המאוחרת של בודריאר, ומהווים את החלק המוכר ביותר בעבודתו. בעוד הוגים קודמים גרסו שהמסמן (הסימנים השונים שנוכחים בטקסט) והמסומן (האובייקט אליו מתייחס הטקסט) מרכיבים את הטקסט התקשורתי, בודריאר טוען שישנה אפשרות שלייצוג תקשורתי אין מיוצג ממשי. כלומר הסימולציה, שאמורה להיות מודל המשקף את המציאות הממשית, טשטשה אותה וערפלה את זהותה. תהליך זה הוביל להיווצרותה של מציאות חדשה מעוותת, אותה הוא כינה היפר-ממשית. הוא טוען שאנו חיים בחברה היפר-ממשית, הגדושה בהעתקים חסרי מקור (סימולאקרות), ולה אין קשר עם המציאות הממשית, אלא רק עם הייצוגים שלה.
קישורים חיצוניים.
על כתביו:
הומוסקסואליות
בהקשר של מיניות האדם, הוֹמוֹסֶקסוּאליות הלחם של המילים: "ὁμός" (תעתיק: "הומוס"; מיוונית: "זהה") ו-"sex" (תעתיק: "סקס"; מלטינית: מין); כלומר "מין זהה" פירושה משיכה מינית של אדם אל בני מגדרו. משיכה מינית של אשה אל אשה אחרת מכונה גם לֶסבִּיּוּת.
גבר הנמשך לגברים מכונה גם הומו (או גיי), ואישה הנמשכת לנשים נקראת לֶסבית.
הגדרתהּ של ההומוסקסואליות אינה מוסכמת על כל החוקרים (ראו להלן בפסקה: הסתייגויות), אך ככלל, מקובל כי הומו הוא גבר הנמשך בעיקר לגברים ונמשך ברמה מועטה, או אינו נמשך כלל, לנשים; ובהתאמה, לסבית היא אישה הנמשכת בעיקר לנשים ונמשכת ברמה מועטה, או אינה נמשכת כלל, לגברים.
יש להבחין בין הומואים ולסביות לבין טרנסקסואלים וטרנסג'נדרים, שהם אנשים החשים אי התאמה בין זהותם המגדרית לבין המגדר שהוקצה להם בלידתם או לבין מינם הביולוגי. ככלל, יש להבחין בין נטייה מינית לבין זהות מגדרית.
מונחים.
המונח "הומוסקסואליות" נטבע בשנת 1869 על ידי העיתונאי האוסטרי קרל מריה קֶרטבֶּני, במסגרת עיתון קיר שיצא כנגד סעיף 143 בחוק הפרוסי האוסר על מעשי סדום (שבהמשך התגלגל לסעיף 175 בחוק העונשין הגרמני). מונח זה נקלט במהירות והחליף מונחים אחרים שהיו נפוצים עד אז, כגון "סִימִילִיסקסואליות", "אוּרָנִיזם" ורבים אחרים. טביעת המונח אפשרה התייחסות לתופעה ובכך הפך אותה לאנושית, אך מאידך, צמצמה אותה לפעילותו המינית של האדם.
שם התואר "הומו" (ובריבוי: "הומואים") הוא המונח השגור והמקובל כיום לתיאור גבר שנמשך לגברים אחרים. המילה אומצה על ידי ציבור ההומואים והלסביות, למרות ובגלל שבמקורה היא הייתה כינוי גנאי, ועל אף שהיא עדיין נמצאות בשימוש פוגעני כעלבון ואף כקללה. המונח אומץ גם בתקשורת ובעיתונות הכללית, והמילה נמצאת בשימוש נרחב בעברית הישראלית המדוברת והכתובה. לעיתים קרובות משתמשים במילה "הומו" לתרגום המילה gay מאנגלית, כשמדובר בגבר.
שם התואר לסבית, הוא המונח המקובל לתיאור אישה הנמשכת לנשים אחרות. ובהתאם הנטייה המנית המקבילה אצל נשים נקראת לסביות, לצד המונח הומוסקסואליות התקף לשני המינים.
המונח נגזר משמו של האי היווני לסבוס, שבו חיה המשוררת הקלאסית סאפפו, שכתבה שירי אהבה לנשים בעת העתיקה.
המילה "גאה" על הטיותיה נפוצה כשם תואר בהקשרים תרבותיים להט"בים. לדוגמה המרכז הגאה, המשחקים הגאים, מצעד הגאווה וכדומה. בהקשר זה היא מתייחסת ללהט"ב בכלל ולא רק להומואים וללסביות. פופולריות המילה נובעת בין השאר מהקושי להטות את המילה "הומו" כשם תואר בעברית.
המילה, "גיי", שהושאלה מאנגלית, משמשת לעיתים בעברית לתיאור גבר בעל נטייה מינית הומוסקסואלית. משמעותה המקורית של המילה האנגלית gay היא "שמח, עליז", אך במאה ה-19 בבריטניה קיבלה משמעות לוואי של "פרוצה, אישה לא מוסרית", ואחר-כך "הומוסקסואל נשי". בימינו, בעולם הדובר אנגלית המילה gay נחשבת כמילה נייטרלית לתיאור הומו או לסבית, ומשמעויותיה, הן המקורית והן האחרות, אבדו כמעט לגמרי. יש נטייה לאמץ את המילה הזו בשפות אחרות, בעיקר שפות אירופיות, בזכות העובדה שאין לה כשלעצמה קונוטציות שליליות או חיוביות.
המונח "נטייה מינית הפוכה" (או "נטיות הפוכות"), נמצא בשימוש בעיקר בקרב רבנים, ואנשי חינוך דתיים המבקשים לבטא באמצעותו את העמדה כי נטייה מינית הומוסקסואלית אינה נורמטיבית, ויש לשנותה או לדכאה. מקורו של המונח הוא במפנה המאה ה-20, אז השתמשו בו סקסולוגים כגון הבלוק אליס, שגרסו שהומואים ולסביות הם אנשים החווים ״היפוך מיני״, בו התנהגותם המגדרית אינה תואמת את מינם. בתקופה זו הבידול בין נטייה מינית וזהות מגדרית טרם התבסס. מונח זה נחשב כפוגעני בקרב אלו שמזהים עצמם כהומואים או כלסביות.
הנטייה המינית ההופכית ל"הומוסקסואליות" היא "הֶטֶרוֹסקסואליות", כלומר, משיכה למין הנגדי. ("הטרו" ביוונית = "שונה, אחר"). באנגלית מקובל המונח "סטרייט" (straight; 'ישר') כניגוד ל-"גיי" (gay), והמילה התקבלה גם בעברית המדוברת לתיאור הטרוסקסואל. ביסקסואליות מתארת משיכה לאנשים משני המינים.
הומוארוטיקה ויחסי-מין הומוסקסואליים לאורך ההיסטוריה.
הומוסקסואליות ביוון וברומי בעת העתיקה.
במערב, מעליית הנצרות ועד למחצית השנייה של המאה ה-20, נחשבה פעילות הומוסקסואלית לסטייה, אך המצב היה שונה בעת העתיקה. לפי עדויות ההיסטוריונים הרומאים פעילות הומוסקסואלית הייתה נפוצה בקרב הלוחמים הקלטים. גם היוונים בירכו על התופעה וחשבו שגברים שמשרתים לצד מאהביהם צפויים להילחם בצורה טובה; כך התבנים הקימו את הגדוד הקדוש של תבאי שהיה יחידת עילית של צבאם וכל חבריה הורכבו מזוגות של מאהבים. גם בצבא הספרטני הדבר היה מקובל.