בגלגולו הראשון, לא היה לקו קלוקס קלאן עניין מיוחד ביהודים. הגלגול השני של הקלאן הוקם ב-1915, על רקע אנטישמי מובהק. בגלגולו הנוכחי, משתף הקו קלוקס קלאן פעולה עם ארגונים בעלי אוריינטציה אנטישמית ברורה, דוגמת: "זהות נוצרית" ו"תנועת היצירה". בסביבות 2007, הצהיר כריס ג'ונסון, מנהיג הקו קלוקס קלאן בקנטקי, כי התנועה מוכנה לקבל לשורותיה גם חברים ממוצא יהודי. למרות התבטאות זו, לא ברור עד כמה היא מבטאת את המגמה הכללית, בה דוגל הארגון.
אוצר מילים.
חברות בקו קלוקס קלאן שמורה בסוד. בדומה לארגוני אחווה אחרים, לקו קלוקס קלאן יש סימנים וביטויים מוסכמים, הידועים אך ורק לחברי הארגון, ואשר משמשים לשם זיהוי שייכות של אנשים שונים אליו. עמית רשאי להשתמש בראשי התיבות "AYAK" (בתרגום מילולי: "האם אתה איש קלאן?" ("?Are You A Klansman") במהלך שיחה, על מנת להזדהות בחשאי בפני חבר אחר של הארגון. המענה "AKIA" ("אני אכן איש קלאן") משלים את הנוהג.
לאורך כל תולדות הארגון, טבע ארגון הקו קלוקס קלאן מונחים רבים, המתחילים בצמד האותיות האנגליות: "KL".
להלן חלק ממונחים אלו:
המינוח לעיל נוצר על ידי ויליאם ג'וזף סימונס, כחלק מתהליך ההתחדשות של הארגון, ב-1915.
דגל ברזיל
דגל ברזיל במתכונתו הנוכחית (החל מ-11 במאי 1992) כולל מלבן ירוק שבמרכזו מעוין צהוב. במרכז המעוין עיגול בצבע כחול עם 27 כוכבים. על העיגול סרט לבן עם המוטו הלאומי של ברזיל, בהשראת הפילוסופיה הפוזיטיביסטית של אוגוסט קונט: "Ordem e Progresso" (סדר וקדמה).
לאלמנטים השונים בדגל המשמעויות הבאות:
לצבעי הירוק והצהוב גם משמעות היסטורית כפי שיתואר להלן.
היסטוריה.
דגל ברזיל מבוסס על דגל האימפריה הברזילאית שהתקיימה בין השנים 1822–1889 (מעצמאות ברזיל ועד הקמת הרפובליקה). דגל זה היה מלבן ירוק ובו מעוין צהוב שבמרכזו סמל האימפריה. צבעי הדגל נקבעו לפי צבעי הבתים של שליטי ברזיל: הצבע הירוק סימל את בית ברגנסה של פדרו הראשון, קיסר ברזיל והצבע הצהוב את בית הבסבורג ממנו יצאה אשתו של פדרו, מריה.
לאחר הקמת הרפובליקה של ברזיל ב-15 בנובמבר 1889, הועלתה הצעה לעצב את דגל הרפובליקה באופן דומה לדגל ארצות הברית עם 13 פסים ב"צבעי הלאום" צהוב וירוק, ו-21 כוכבים כמניין מדינות ברזיל באותה עת. דגל כזה שימש כדגל זמני עד 19 בנובמבר, אך הוחלט לא להשתמש בו באופן קבוע עקב הדמיון הרב שלו לדגל ארצות הברית.
כדגל הרשמי הקבוע התקבל העיצוב של ריימונדו מנדס (Raimundo Teixeira Mendes) שהיה מבוסס על דגל האימפריה, אך עם מעוין קטן יותר ובתוכו עיגול כחול עם 21 כוכבים ועם סרט עם המוטו הלאומי. ברבות השנים, עם הקמת מדינות נוספות בברזיל, התווספו כוכבים נוספים לדגל והחל מ-11 במאי 1992 מספרם עומד על 27.
הכוכבים.
הכוכבים בדגל הם הכוכבים הבאים (ראו איור למספרים):
סארין
סארין היא תרכובת אורגנית על בסיס זרחן בנוסחה CH3)2CHO]CH3P(O)F)]. זהו נוזל חסר צבע וריח המשמש כגז עצבים קטלני ביותר. הסארין מסווג כנשק להשמדה המונית בהחלטת האו"ם 687. ייצור ואגירה של סארין נאסרו באמנת הנשק הכימי בשנת 1993, שבה הוא מסווג כחומר מדרגה 1.
ייצור ומבנה.
בצורתו הנוזלית לסארין צבע חום בהיר והוא חסר ריח. הוא מתאדה בקלות בטמפרטורת החדר ובעל "חיי מדף" קצרים של כמה שבועות עד חודשים.
הוא מיוצר מתגובה של מתילפוספוניל דיפלואוריד ואיזופרופנול.
הסארין הוא נשק כימי בינארי - שני החומרים מוחזקים במכלים נפרדים, ורק בעת השימוש הם מעורבבים ויוצרים את הסארין, דבר שמשפר את בטיחות האחסון ופותר את בעיית "חיי המדף" הקצרים.
השפעות ביולוגיות.
השפעת הסארין על מערכת העצבים היא קטלנית - החומר חודר דרך מערכת הנשימה ואף דרך העור, ובדומה לרוב גזי העצבים פוגע במערכת העצבית של קורבנותיו. הוא מדכא את האנזים אצטילכולין אסטראז, כך שמעוכב פירוק הנוירוטרנסמיטור אצטילכולין ונפגעת יכולת מערכת העצבים לפקד על השרירים.
התסמינים הראשונים של חשיפה לסארין הם נזלת, כיווץ שרירי החזה והיצרות האישונים. לאחר מכן מופיעים קשיי נשימה, בחילה והפרשת רוק מוגברת. לבסוף מאבד הקורבן את השליטה על הסוגרים ועל שרירי השלד, כתוצאה מכך נגרמות עוויתות ומוות בחנק.
מספיקה חשיפה ל-0.01 מיליגרם סארין לקילו משקל גוף כדי לגרום מוות תוך דקה. עוצמתו, לפי הערכות, היא פי 500 מגז הציאניד. הזרקה מיידית של אטרופין או חומרים אחרים, המשמשים מעכבים תחרותיים לקולטנים של אצטילכולין, מהווה תרופה יעילה.
בדיקות אבחון.
מחקרים מבוקרים בבני אדם הראו כי מינון של 0.5 מ"ג מהרעל גרם לדיכוי של 38% מכדוריות הדם האדומות ושל האנזים אצטילכולין אסטראז למשך כמה שעות מהחשיפה. ארבע שעות לאחר חשיפה, נוזל הפלסמה של שורדי מתקפת סארין הכיל רמות של 2–135 מיקרוגרם לליטר של תוצר פירוק סארין בגוף (isopropylmethylphosphonic acid).
היסטוריה.
החומר התגלה בראשונה בשנת 1938 בגרמניה על ידי שני מדענים גרמנים שניסו ליצור חומרי הדברה חזקים יותר. סארין היה החזק מבין ארבעת גזי העצבים שיוצרו על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
בסוריה.
מאז ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 מפתחת סוריה ארסנל נרחב של נשק כימי וביולוגי הכולל כמויות גדולות של סארין.
ב-2013 האו"ם נקרא לחקור דיווחים על כך שממשלת סוריה השתמשה בסארין במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה. פעילי אופוזיציה בסוריה פרסמו קטעי וידאו רבים, ובהם נראו אזרחים נפגעים עם סימפטומים של חשיפה לסארין, כאשר רבים מהקורבנות ילדים. עובדת השימוש בנשק הכימי על ידי משטרו של בשאר אל-אסד אושרה על ידי גורמים רשמיים צרפתיים. מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי הודיע שנעשה שימוש בסארין. גורמים בישראל אישרו שממשלת סוריה ביצעה כמה תקיפות בנשק כימי מאז פרוץ מלחמת האזרחים שם.
ב-23 באפריל 2013 סיפר ראש חטיבת המחקר באמ"ן, תת-אלוף איתי ברון, כי "בסוריה יש ארסנל עצום של נשק כימי. להערכתנו המשטר עשה ועושה שימוש בנשק כימי". לדבריו, "ההתפתחויות מטרידות, עצם השימוש בנשק כימי בלי תגובה הולמת מצד העולם, יכולה לאותת שזה לגיטימי". הייתה זו ההודעה הראשונה של גורם רשמי על השימוש בנשק כימי על ידי משטר בשאר אל-אסד. תת-אלוף ברון הסביר כי הערכה זו נעשתה על פי ניתוח תסמיני הנפגעים מהתקיפות.
ב-25 באפריל 2013 הבית הלבן אישר כי המודיעין האמריקני מאמין שממשלת סוריה השתמשה בסארין בהיקף קטן נגד כוחות המורדים במדינה, ושההערכה מתבססת על ראיות פיזיות.
משטרו של בשאר אל-אסד עשה שימוש בסארין בהתקפה על פרבר של דמשק ב-21 באוגוסט 2013. על פי דו"ח שהפיקה מחלקת המדינה של ארצות הברית עבור הבית הלבן, בהתקפה נהרגו 1,429 בני אדם, בהם 426 ילדים. דו"ח של האו"ם אישר כי בדמם של ההרוגים נמצאו עקבות סארין.
ב-4 באפריל 2017 כמאה בני אדם נהרגו ו-400 נפצעו במתקפה אווירית שכללה נשק כימי בעיירה ח'אן שייח'ון שבמחוז אידליב שבצפון-מערב סוריה, לפי דיווח של רשויות הרפואה במחוז שבשליטת האופוזיציה. לפי הארגון הסורי לזכויות אדם, מניין ההרוגים הוא 58, ולא ברור אם מטוסים סוריים או רוסיים הם שהפציצו את העיירה ח'אן שייח'ון, המוחזקת בידי המורדים. בסוכנות הידיעות הצרפתית דווח כי מטוסי צבא אסד המשיכו לתקוף את בית החולים שבו מטופלים נפגעי המתקפה. התקיפות גרמו לרבים להיחנק, וגורמים רפואיים בשטח דיווחו כי בתקיפה נעשה שימוש בגז הקטלני סארין.
גז סרין
סרין
סרין (Serine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו המצויות בטבע.
לסרין שייר קטן ופשוט, המורכב מקבוצת מתילן (CH2) אליה קשורה קבוצת הידרוקסיל (OH). קבוצת ההידרוקסיל מסוגלת ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים, ולפיכך סרין היא חומצת אמינו קוטבית, ללא מטען והידרופילית.
סרין היא מחומצות האמינו השכיחות ביותר, והיא מהווה בממוצע 6.8% מכלל חומצות האמינו בחלבונים.
סרין מיוצרת בגוף מגלוקוז ומחומצות האמינו גליצין או תריאונין. סרין משמשת בין היתר לחיזוק מערכת החיסון וליצירת נוגדנים. כמו כן חשובה סרין לבניית פוספוליפידים וליצירת ממברנות התאים, חשובה למיאלין העוטה את העצבים, מסייעת לסינתוז קרטין, חשובה לייצוב הגוף כנגד תנודות חזקות בשיעור סוכר בדם. כמו כן חשובה לחילוף החומרים של בסיסים בחומר התורשתי.
סרין מצויה במוצרי בשר, במוצרי חלב, בקטניות, בקמח חיטה ועוד.
גז סארין
כרמי צור
כַּרְמֵי צוּר היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי לאומי בגוש עציון, השייך למועצה האזורית גוש עציון ומשתייך לתנועת "אמנה". היישוב ממוקם בדרום-מערב גוש עציון, מערבית לכביש 60, במקטע בין צומת גוש עציון לחברון, בסמוך לעיירות הפלסטיניות בית-אומר וחלחול, ודרומית למחנה הפליטים אל-ערוב.
היסטוריה.
כרמי צור עלתה על הקרקע באוגוסט 1984, כשבסיוע איגוד המושבים של הפועל המזרחי עלו ליישוב כ-15 משפחות כדי להיות חלק מגוש יישובים המקשר בין יישובי גוש עציון לקריית ארבע. היישוב הוקם על ידי גרעין מישיבת הר עציון באלון שבות.
שמו של היישוב ניתן לו על שם כרמי הגפן המרובים המקיפים את היישוב, וכן על שם תל בית צור, המוזכר בנחלת שבט יהודה ושוכן סמוך ליישוב.
בבית צור נערך קרב מרכזי במרד החשמונאים, בו לחמו החשמונאים נגד הצבא הסלווקי, וממנו המשיך יהודה המכבי לירושלים.
אוכלוסייה.
האוכלוסייה ביישוב היא ברובה דתית. גם עולים מפרו, צרפת ורוסיה.
חינוך.
הילדים במקום מתחנכים במוסדות ביישוב עד גיל בית ספר. החל מכיתה א' נוסעים הילדים מדי בוקר לבתי הספר השונים בגוש עציון ובקריית ארבע. בשעות אחר הצהריים מתקיימת פעילות תרבות במתנ"סון שהוקם ביישוב, הכוללת חוגי יצירה, מוזיקה, ספורט ועוד, לילדים וגם למבוגרים.