באוגוסט של אותה השנה הועלה מופע חדש בשם 'ילדוג'אז בדרכים' בהשתתפות חברי הילדוג'אז מההרכב הראשוני יחד עם הגיטריסט חגי פרץ. המופע הושק במסגרת פסטיבל יערות מנשה ושולבו בו חומרים מקוריים מהפרויקט המוזיקלי-ספרותי 'מכאן, לשם ובחזרה - שירים מתגלגלים', פרויקט אשר נוצר במהלך תקופות הסגרים עקב מגפת הקורונה.
בשנת הלימודים תשפ"ב, החלו ביתן וארנון-ורד להעביר תוכנית להוראת הג'אז בשיתוף ומטעם משרד החינוך שמטרתה הנחלת הז'אנר לילדים ופיתוח מקצועי של מורים למוזיקה בבתי ספר יסודיים.
כיום, מופיע ההרכב 'ילדוג'אז' במוסדות חינוך ותרבות, בהרכבים שונים (טריו, רביעייה והרכב מלא) וכן בהופעות הפתוחות לקהל הרחב אשר מתקיימות בין היתר במתחם המופעים של "הדוב הירוק" בפארק אריאל שרון.
קרטרייט
פדרו דה מדרסו
פדרו דה מדרסו (בספרדית: Pedro de Madrazo; 11 באוקטובר 1816 – 20 באוגוסט 1898) היה צייר, משפטן, סופר, מתרגם ומבקר אמנות ספרדי.
ביוגרפיה.
הוא נולד למשפחה של אמנים. אביו היה הצייר חוסה דה מדרסו ואמו, איזבל קונץ ולנטיני, הייתה בתו של הצייר הפולני, תדיאוש קונצה. שניים מאחיו, פדריקו דה מדרסו ולואיס דה מדרסו היו גם ציירים. אחותו, קרלוטה, נישאה לעורך כתב העת El Artista, אאוחניו דה אוצ'ואה.
הוא ואחיו פדריקו נולדו ברומא, בזמן שאביהם למד שם במענק מהמלך קרלוס הרביעי. השכלתו היסודית החלה במדריד, בבית ספר נוצרי שהופעל על ידי הישועים. לאחר מכן, המשיך לימודי משפטים בטולדו ובאוניברסיטת ואיאדוליד. ב-1837, הוא ופדריקו נסעו לפריז, וחזרו לרומא. זמן קצר לאחר מכן הוא נישא למנואלה רוסלס, בתו של הצייר, אדוארדו רוסלס. נולדו להם שלוש בנות ובן. בתקופה זו עבד כמורה לאמנות.
מאוחר יותר, עבר למדריד. שם, הוא, אחיו פדריקו וגיסו לעתיד, אוצ'ואה, יצרו את המגזין, El Artista, שמילא תפקיד מרכזי בביסוס הסגנון הרומנטי בספרד. הוא גם תרם לפרסומי התרבות של אותם ימים - כולל הרנסאנס הספרדי, האיריס, הצלב והאיור הספרדי והאמריקאי. מאוחר יותר, שימש כעורך של El Domingo, שם פרסם פסוקי תהילים ותרגומים מהתנ"ך.
הוא שילב את הקריירה העיתונאית שלו עם שירות משפטי - כעוזר ותובע. במסגרת תפקידו עבד במועצת המדינה הספרדית ב-1860. בין השנים 1870 ל-1871 ושוב בין 1875 ל-1880, הוא היה המזכיר הכללי של ארגון זה.
בשנת 1888, הוא היה שר ב"טריבונל דה לו קונטנסיוסו אדמיניסטרטיבו". הוא פרש מפעילותו המשפטית ב-1897. הוא היה מתקדם במידה רבה בצעירותו, אך נעשה שמרן יותר בהתבגרותו, ובמהלך הרסטורציה, השתייך למפלגה השמרנית (PLC) של אנטוניו קאנובס דל קסטיו.
בתפקידו כמבקר אמנות והיסטוריון, הוא קידם את האמנות הגותית כסגנון המייצג ביותר והציג את מושג האמנות כמורשת היסטורית. הוא גם עמד בראש ועדה לשימור מונומנטים היסטוריים פרובינציאליים וכתב את הקטלוגים למוזיאון פראדו.
ככותב, העדיף שירה לירית עם דגש מוסרי מבחינה דתית, ומדי פעם גם שירה פטריוטית. הוא גם כתב שתי יצירות תיאטרליות, מספר לוחות מנהגים וכמה קטעי מסע.
בחייו המאוחרים, הוא הפך למנהל המוזיאון לאמנות מודרנית במדריד (.M. A. M) ובשנת 1894 ירש את אחיו פדריקו כמנהל האקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו (RABASF), בה היה חבר מאז 1851. הוא גם היה חבר באקדמיה המלכותית הספרדית (RAE) ובאקדמיה המלכותית להיסטוריה (RAH), שם שימש כמזכיר.
טעמן שיווק מזון
אברהם הוס
אברהם הוס (9 במאי 1924 - 12 ביוני 2015) היה פרופסור חבר (בגמלאות) למטאורולוגיה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית, משורר, סופר ומתרגם ירושלמי.
ביוגרפיה.
נולד בלבוב, גליציה, וגדל בגרמניה. ב-1933 עלה לארץ ישראל וגר בתל אביב. שירת כנוטר במסגרת המשטרה הבריטית ולאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים למתמטיקה ולפיזיקה. בזמן לימודיו באוניברסיטה העברית שירת גם בפלוגת הסטודנטים ובחיל המדע. לאחר מכן, נסע לארצות הברית ללימודי התואר השלישי באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1961, לאחר סיום לימודי הדוקטורט, חזר לירושלים, ומאז ועד צאתו לגמלאות כפרופסור חבר, היה מרצה במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית.
עבודתו המדעית.
הוס היה בין הראשונים שפיתחו מודלים נומריים של האטמוספירה, והשתתף בבניית המודל המטאורולוגי הראשון של השירות המטאורולוגי הישראלי.
הוא הנחה במשך השנים סטודנטים בעבודות גמר לתואר שני ובעבודות דוקטור. בין הסטודנטים שאותם הנחה ניתן למנות את עדית ארזי, משה גולדנברג, שושנה גרי, אליהו דורון, מרדכי סגל, קרל פיק ויצחק פליקס.
רבים מתלמידיו השתלבו בתפקידי מפתח באקדמיה ובשירות הציבורי בתחום המטאורולוגיה בישראל.
יצירתו הספרותית.
במקביל לעבודתו המדעית, החל הוס לפרסם משנות הארבעים, שירים, סיפורים ומאמרי ביקורת.
הוס הוציא, כמשורר וכסופר, 5 ספרים, החל מספר שיריו הראשון, "באבן הקשה", שראה אור ב-1972, ועד ספרו האחרון "שירים" ב-2012.
בנוסף, ערך הוס עם אריה ליפשיץ, בתחילת שנות ה-70, את "ירושלים: שנתון לדברי ספרות ואמנות".
חוקר הספרות חנן חבר, שסיכם אחרי מותו של הוס, את דרכו בשירה, הדגיש כמה מוטיבים בשירתו:
תרגומיו.
הוס תרגם סיפורים, שירה, מחזות ומסות מאנגלית, מצרפתית ומגרמנית.
משפחתו.
היה נשוי לחוה לבית קרן (2010-1928), פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית. להם שני בנים: ד"ר מתי הוס, מרצה בכיר (בגמלאות) לספרות עברית באוניברסיטה העברית ומתמחה בספרות עברית בספרד של ימי הביניים, ופרופ' בועז הוס, חוקר קבלה במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון.
התגורר בשכונת רחביה בירושלים.
מרג'ורי מורנינגסטאר (סרט)
מרג'ורי מורנינגסטאר (Marjorie Morningstar) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מלודרמה רומנטית משנת 1958 בבימויו של אירווינג ראפר, עם נטלי ווד וג'ין קלי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רב המכר "מרג'ורי מורנינגסטאר" של הרמן ווק משנת 1955.
העלילה היא על צעירה יהודית בניו יורק החולמת על קריירת משחק למרות התנגדות הוריה הרוצים שתלך בתלם כמו כל בחורה יהודית, תתחתן עם יהודי מבוסס ותקים משפחה. בספר מתרחשת העלילה בשנות ה-30 ובסרט בשנות ה-50. הבדל נוסף הוא כאשר היא מבינה שלא תהיה שחקנית גדולה בספר היא נישאת ליהודי ומקימה משפחה כרצון הוריה, ובסרט היא מנסה בכל זאת לחזור לקריירת משחק.
בסרט יש תיאור של שני טקסים יהודיים - בר מצווה וסדר פסח.
המוזיקה נכתבה על ידי מקס שטיינר. השיר "אהבה יקרה מאד" ("A Very Precious Love") של סמי פיין ופול פרנסיס ובסטר, מושר על ידי ג'ין קלי ומושמע לאורך הסרט. השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר אבל הפסיד לשיר ז'יז'י מסרט בשם זה.
קרולין ג'ונס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה ביותר.
תקציר העלילה.
מרג'ורי מורגנסטרן (נטלי ווד) היא צעירה יהודית בת 18 הלומדת משחק במכללת האנטר היוקרתית בניו יורק. הוריה הם ארנולד (אוורט סלואן) ורוז (קלייר טרבור) ואחיה הוא סת' (הווארד ברט) החוגג בר מצווה ונעזר בקריאת ההפטרה בדודו סמסון (אד וין).
ההורים רוצים שתתחתן עם סנדי לאם (אד בירנס) שלאביו יש חנות כלבו גדולה. סנדי קונה טבעת אירוסין ומגיש למרג'ורי אבל היא דוחה אותו לצערם של ההורים. היא רוצה להיות עצמאית ושחקנית. מרשה זלנקו (קרולין ג'ונס) היא חברתה הקרובה של מרג'ורי במכללה. היא מציעה לה להצטרף בקיץ כמדריכה למחנה נוער ברצועת הבורשט באפסטייט ניו יורק.
באחד הלילות הן חומקות בסירה לאתר נופש למבוגרים באזור בשם "הרוח הדרומית". הן פוגשות שם את מנהל האירועים נואל אירמן (ג'ין קלי) שמנגן ושר "אהבה יקרה מאד" וכל הצעירות מביטות בו בהערצה. מרג'ורי מתאהבת בו מיד אף על פי שהוא מבוגר ממנה ב-15 שנים וידוע כרודף שמלות.
ההורים המודאגים שולחים את הדוד סמסון שיקבל ג'וב באתר וישגיח על אחייניתו. נואל מבהיר למרג'ורי כי אינו איש של משפחה ומכנה אותה "שירלי" שהכוונה לבחורה יהודית ששומעת בקול הוריה ומקימה משפחה. הוא גם אינו מאמין בדת ושינה את שמו היהודי מארמן לאיירמן. הוא מציע למרג'ורי להחליף את שמה לשם הבמה - מורנינגסטאר.
וואלי רונקין (מרטין מילנר) הוא מחזאי צעיר ומבטיח המחזר אחרי מרג'ורי, אך היא מעדיפה את נואל. הוריה של מרג'ורי מבקרים במקום ומביעים את התנגדותם לקשר הזה. לאחר שהדוד סמסון נפטר באתר מהתקף לב, חוזרת מרג'ורי למכללה ומכירה באותו זמן את הרופא היהודי ד"ר האריס (מרטין בלסם). לפתע חוזר נואל לניו יורק שם קיבל עבודה כפרסומאי ומרג'ורי חוזרת אליו. הוריה מזמינים את נואל לסדר פסח בחוג המשפחה.
וולי מצליח כמחזאי ונואל מקנא בו. הוא מתפטר מעבודתו ומתחיל לצרוך אלכוהול. מרג'ורי מוצאת בחדרו אישה אחרת - אמוגן נורמן (רותה לי). מרשה מתחתנת עם לו מייקלסון (ג'סי ווייט) מפיק יהודי עשיר שמבטיח לממן הצגה פרי עטו של נואל. ההצגה נוחלת כישלון חרוץ ונואל עוזב את ארצות הברית ונודד באירופה. מרג'ורי מחפשת אחריו ולבסוף נפגשת בלונדון בוואלי שמגלה לה כי נואל חזר לארצות הברית במימונו. מרג'ורי מגיעה ל"רוח הדרומית", ומוצאת את נואל מוקף בבחורות צעירות. היא מבינה שזה לא בשבילה וחוזרת לאוטובוס שם מחכה לה וואלי שאולי ילווה אותה כעת בשאיפתה להיות שחקנית.
תהילים נ&quot;ט
תהילים נ"ט הוא המזמור החמישים ותשעה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-58) המתייחס לאירוע מחיי דוד בו אנשי שאול המתינו לדוד כל הלילה ליד ביתו כדי להמיתו בבוקר.
המזמור נחשב סגולה נגד עצת "היצר הרע".
תוכנו של המזמור.