פירו נולד בשנת 1944 בכפר עספיא במשפחה דרוזית בימי שלטון המנדט הבריט בארץ ישראל. למד בבית ספר יסודי ואחר כך בתיכון הנוצרי האורתודוקסי של חיפה, כיום המכללה האורתודוקסית הערבית בחיפה. שירת בצה"ל בגדוד הדרוזי ובמהלך שירותו סיים קורס מ"כים.
בשנת 1966 נרשם לאוניברסיטת חיפה ובהמשך סיים בה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כללית וספרות ערבית ותואר שני באוניברסיטת חיפה, ואת לימודי הדוקטורט השלים במחלקה למזרח התיכון באוניברסיטת ניס שבצרפת בשנת 1979. נושא עבודתו - "הקשרים בין מרסיי לאימפריה העות'מאנית ולמצרים בין 1860 ל-1914". לימד בבית ספר תיכון ומשנת 1982 לימד באוניברסיטת חיפה. בשנת 1996 יצא לשנת שבתון כחוקר במרכז המזרח התיכון באוניברסיטת אוקספורד.
כסטודנט באוניברסיטת חיפה הציע להקים ארכיון שירכז חומרים כתובים בנושא הדרוזים. הצעתו הגיעה לנשיא האוניברסיטה, שאימץ את הרעיון והחליט על הקמת המדור הדרוזי באוניברסיטת חיפה. פירו עמד בהמשך בראש המדור. בשנים 1997–2000 עמד בראש החוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. הוא היה המנחה של תדי כ"ץ בעבודתו לתואר שני בנושא הקרב בטנטורה במלחמת העצמאות שנפסלה על ידי האוניברסיטה.
התגורר ביישוב הולדתו, מועצה המקומית עספיא, בה נפטר בשנת 2019 בגיל 75. היה נשוי והשאיר שלושה ילדים: שני בנים - גסאן, מרצה במתמטיקה תאורטית, וטארק, מרצה וחוקר בתחום האסלאם, ובת - סאוסן, מורה.
המפלגה הנאצית בגרמניה
אזורי סידני
העיר סידני, בירת מדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה, היא אחת מהמטרופולינים הגדולות בעולם מבחינת שטחה הגאוגרפי, כ-12,145 קמ"ר. מבחינה מנהלית, היא מחולקת למספר אזורים (Regions) המכילים כל אחד מספר רשויות עירוניות, להן בתורן כפופים מספר פרוורים. שיטה עירונית זאת מייצרת מארג מוניציפלי תאי: כל פרוור נחשב לרשות עצמאית ומנהל באופן פרטני את צרכיו. כך למשל הפרבר קיריבילי, המרוחק קילומטרים ספורים מסידני, נחשב לרשות עצמאית ועשוי לכלול רחובות בשמות זהים לרחובות בסידני (כגון רחוב פיט); רחובות ארוכים במיוחד, כגון דרך פאראמטה, עשויים להפרש על פני מספר פרברים - ובמעבר מפרבר למשנהו תחל ספירת מספרי הבתים מחדש ברחוב.
פיליפ לנגסטף אורד גאי
ירין שחף
ירין שחף (נולד ב-1962 בתל אביב) הוא מאפר, מרצה על איפור, ובעל בית ספר למקצועות האיפור.
ביוגרפיה.
ב-1979 סיים לימודי איפור ב-Giorgio Make-up School בפירנצה שבאיטליה. עם שחרורו מצה"ל, בשנת 1983, התמנה למאפר הראשי של רבלון ישראל ועבד במקביל כמאפר בהפקות אופנה, פרסומות, סרטים ומופעים. במסגרת שירות המילואים התמנה ירין כמאפר ראשי של חיל רפואה בצה"ל ועסק בהדמיות איפור פציעות והסוואות.
בשנת 1986 הקים את בית הספר למקצועות האיפור. במקביל להוראת איפור מקצועי בבית ספרו, מלמד שחף איפור מקצועי בבתי ספר בעולם (Make Up Institute בסטוקהולם שבשוודיה, Beni Durrer בברלין שבגרמניה).
בשנת 2001 הקים את מיזם "ירין שחף למען הקהילה", שבו בוגרי בית ספרו מתנדבים ומאפרים במופעים שונים המהווים מנוף לגיוס כספים לבתי חולים ועמותות שונות כגון עמותת עלם, האגודה למלחמה בסרטן, כתף לחייל והאגודה למען החייל.
משנת 2014 עוסק ירין שחף בחיזוי טרנדים של עולמות היופי והאסתטיקה.
תחזיות אלו, הנעשות בשיתוף עם טרנדולוגים מרחבי העולם, מנסות לאתר את הצרכים והרצונות של הלקוחות בתחומי היופי והאופנה. תחזיות אלו מקבלות ביטוי בקטלוג טרנדים היוצא מדי שנה.
בשנת 2016 הקים את "בית ירין שחף" בתל אביב, בית הספר למקצועות היופי. בבית הספר כיתות לימוד להכשרת מאפרים, מעצבי שיער וסטייליסטים, לצד גלריה לאמנות בה מוצגות תערוכות מתחלפות של אמנות מודרנית.
שחף נשוי ואב לשתי בנות.
הצופה מארץ הגר
הצופה מארץ הגר: עיתון עברי מוקדש לחכמת ישראל וספרותו ולאחר מכן הצופה לחכמת ישראל היה כתב עת לחכמת ישראל שנדפס בעברית בבודפשט בירת הונגריה ("ארץ הגר" בכינויה הרבני) בין השנים תרע"א-תרע"ה (1910–1914) בשם "הצופה מארץ הגר" ובין השנים תרפ"א-תרצ"א (1921–1931) במתכונת דומה מאוד בשם "הצופה לחכמת ישראל". כתב העת לא הופיע בשנות מלחמת העולם הראשונה. השקפת כתב העת ורבים ממחברי המאמרים שבו נבעו מתוך היהדות הניאולוגית.
מטרת כתב העת הייתה (דברים בפתח החוברת הראשונה של "הצופה לחכמת ישראל"). הוא פרסם מחקרים מקוריים והביא לראשונה בדפוס בעברית קטעי ספרים וכתבי יד יהודיים עתיקים מהגניזה הקהירית ועד מדרשים, פיוטים, חליפת מכתבים בין חכמים ודברי הגות שלא יצאו לפני כן בדפוס. כמו כן שימש כתב העת במה לפרסום וביקורת ספרים חדשים בתחום, שיצאו על ידי מלומדי חכמת ישראל ברחבי העולם, במדור שנקרא "לשכת ספרים").
העורך הראשי של כתב העת היה ד"ר יהודה אריה בלוי , אליו הצטרפו ד"ר הרב צדוק העוועשי (ברוב הגיליונות), ד"ר יחיאל מיכל הכהן גוטמן , ד"ר מאיר צבי וייס, ד"ר מרדכי קליין ואחרים, כולם מורים בבית המדרש לרבנים בבודפשט. צדוק העוועשי היה גם "רב ודרשן בק"ק [קהילת קודש] בודאפעשט".
כתב העת יצא במתכונת של רבעון, פעם בשלושה חודשים; בכל חודש יצאה "חוברת", שאיגדה שלושה-ארבעה "גליונות" בני 64 עמודים. כל ימיו נאבק כתב העת בקשיים כלכליים משום שיצא בהוצאה פרטית, על סמך כספם של המוציאים לאור וכספי המנויים הקבועים (הגיליון נוקב בתמחור עבור מנויים בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, צרפת והולנד).
הצופה לחכמת ישראל
ש''י עגנון
שכונת ולהאלה
בלגראנו (כדורגל)
קלוב אתלטיקו בלגראנו (בספרדית: Club Atlético Belgrano) היא קבוצת כדורגל מהעיר קורדובה שבארגנטינה. מאז טורניר האפרטורה של שנת 2011 משחקת הקבוצה בליגת המשנה הארגנטינאית.
הפיראטים נחשבים למועדון הכדורגל הבכיר של העיר קורדובה. היריבות הגדולה של העיר היא בין בלגראנו לקבוצת הכדורגל טאז'רס דה קורדובה.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1905 בידי קבוצה של נערים, נשיאה הראשון של הקבוצה היה ארטורו אורגז, בגיל 14.
הקבוצה קרויה על שם גנרל מנואל בלגראנו, דמות היסטורית בתולדות ארגנטינה, צבעי המועדון נלקחו מדגל ארגנטינה, שנוצר על ידי בלגראנו.
ב-17 במרץ 1929, נוסד האצטדיון חיגנטה דה אלברטי, שהיה אחד מהאצטדיונים הראשונים בארגנטינה.
הקבוצה זכתה ב-24 אליפויות בליגה המקומית של קורדובה: 1913, 1914, 1917, 1919, 1920, 1929, 1930, 1931, 1932, 1932, 1933, 1935, 1936, 1937, 1940, 1946, 1947, 1950, 1952, 1955, 1957, 1971, 1973.
ב-1992 הקבוצה הגיע לראשונה לליגת העל הארגנטינאית ושיחקה שם עד 2002 למעט עונות 1996 ו-1997.
הקבוצה שבה לליגת העל גם בעונת 2006/07, אך בסופה ירדה לליגה השנייה.
בסוף טורניר הקלאוסורה של שנת 2011 שיחקה הקבוצה מול קבוצת ריבר פלייט צמד משחקים על הזכות לשחק בליגה הראשונה לאחר שסיימה במקום הרביעי בליגת המשנה בארגנטינה. במשחק הראשון בקורדובה ניצחה בלגראנו 2:0 ובמשחק השני באצטדיון המונומנטל של ריבר סיימו הקבוצות בתוצאה 1:1, מה שהיווה תפנית היסטורית: לראשונה ב-110 שנותיה שיחקה ריבר פלייט עונה אחת בליגת המשנה בארגנטינה.
בלגראנו העפילה לאחר צמד משחקי המבחן לליגת העל הארגנטינאית.
שלושת השחקנים המפורסמים ששיחקו בקבוצה הם אוסבלדו ארדילס, שיחק ב-1974 והיה שותף לזכיית נבחרתו בגביע העולמי, לואיס פביאן ארטימה, ששיחק בין 1992-2001, וחוסה ריינלדי, ששיחק בין 1967-1974.
רקסהם
רצח אבי סספורטס ואילן סעדון
בשנת 1989 נחטפו ונרצחו החיילים אבי סספורטס ואילן סעדון, השניים נפלו קורבן להוראתו של מנהיג חמאס שייח' אחמד יאסין לאנשי ארגונו, שהוקם זמן קצר קודם לכן, לחטוף ולרצוח חיילים ישראלים כדי שינוהל משא ומתן לשחרור אסירים מהחמאס תמורת גופותיהם. גופתו של אילן סעדון נמצאה רק ב-1996, בעזרת מידע מודיעיני שהעבירו גורמים פלסטינים לישראל.
רקע.
בדצמבר 1987, עם תחילת האינתיפאדה הראשונה הוקם ארגון החמאס על ידי אנשי האחים המוסלמים ובראשו שייח' אחמד יאסין ומוחמד טאהא. יאסין הנחה את פעיליו לחטוף חיילים ישראלים ולרצוח אותם, בכוונה שגופותיהם ישמשו מאוחר יותר במשא ומתן לשחרור אנשי חמאס העצורים בישראל. סלאח שחאדה, באותה העת מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בצפון הרצועה, הורה על ביצוע חטיפות חיילים והנחה את המבצעים ממקום מושבו בכלא הישראלי.
במשימה עסקו אנשי "חוליית 101" ("الوحدة 101") של חמאס. בראש החוליה עמד מוחמד שראתחה, יתר חברי החוליה היו עבד-רבו אבו חוסה, ממקימי הזרוע הצבאית של החמאס ומקורב לשחאדה, מוחמד נאזימי נאסר ומחמוד מבחוח.
אבי סספורטס.
סמל נולד ב-19 באוקטובר 1968, גדל והתחנך באשדוד ובה התגורר עד הרצחו. כנער התנדב בתנועת נוער לנוער ובמשמר האזרחי. בנובמבר 1986 התגייס לצה"ל ושובץ ביחידת מגלן.
ב-16 בפברואר 1989 עלה סספורטס לטרמפ בצומת הודיה, ברכב בו נסעו שני אנשי חמאס, מחופשים לחרדים אשר ככל הנראה רצחו אותו זמן קצר לאחר מכן. החיפושים אחר סספורטס לא העלו דבר. במהלך החיפושים אחרי אילן סעדון נמצאה גופתו של סספורטס (7 במאי) קבורה בשדה סמוך למקום החטיפה. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי באשדוד.
אילן סעדון.