באי נמל תעופה בינלאומי בעיר נהה. בנוסף, במטרופולין הדרומי של האי קיימת רכבת קלה אשר נוסעת על גשרים. האי מרושת ברשת דרכים ראשיות ובדרכים מהירות בתשלום.
אלזרנוג–אבו קוידר
אלזרנוג–אבו קוידר (בערבית: الزرنوق – ابو قويدر) הוא כפר ערבי בדואי לא חוקי בצפון הנגב, הממוקם כ-14 ק"מ מדרום מזרח לבאר שבע בסמוך לכביש 25 המחבר בין באר שבע לדימונה.
מיקום ורקע היסטורי.
בכפר גובלים ביר אל-משאש ממזרח, הכפר ח'שם זנה ממערב, ביר אל-חמאם מצפון והכפר אבו תלול מדרום - כולם כפרים בלתי מוכרים. . מקור השם בוואדי אלזרנוג הממוקם מצפון לכפר (קרוב לוואדי באר שבע) ומשמעות המילה אלזרנוג בערבית היא "נהר קטן".
אוכלוסייה.
לפי אומדנים לא רשמיים, גרים בכפר כ-5,000 תושבים ממשפחת אבו קוידר, אל-אעסם, אל-ראפאייעה ואבו מאדי ומשפחות נוספות. משפחת אבו קוידר היא המשפחה הגדולה ביותר ומונה כ-3,000 נפשות על כן הכפר מוכר גם כן בשם אבו קוידר.
מוסדות ושירותים.
בשנת 1979 הקימה המדינה את "הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה מחוז דרום" ואת "הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב". אחת ממטרות הקמתן היא ליישב ולרכז את הבדואים ביישובים מסוימים בעלי אורח חיים עירוני, פחות כפרי (דוגמת רהט, ערערה בנגב, חורה וכו'..). כשלא עלה בידיהן ליישב את כל הבדואים במספר קטן של יישובים ולהעביר אותם מכפריהם, הממשלה לא הכירה בכפרים שתושביה סירבו לעבור. כתוצאה מכך, כפרים אלו לא הצליחו לפרנס את עצמם, מה שגרם להתפשטות האבטלה. יתר על כן, תושבי הכפרים הבלתי מוכרים בכלל, חיים בתנאים סוציאליים קשים מאוד, וסבלו מריבוי חסר תקדים של סמים ואלימות. תושבי הכפר מתפרנסים בעיקר מעסקים אישיים ועצמאיים, קבלנות, תשתיות, נהיגה על משאיות, רעיית צאן וחקלאות.
היות שהכפר איננו מוכר על ידי רשויות המדינה, תושבי הכפר אינם זכאים לזכויות בסיסיות דוגמת שירותים כלליים וחברתיים, חשמל, תחבורה, בריאות חינוך ומערכת ביוב. לאחר מאבק ממושך של תושבי הכפר ועתירה לבג"ץ, בשנת 2000 נוסד בית ספר יסודי, בשנת 2004 הוקמה בכפר מרפאה קטנה בתוך מבנים זמניים, ובשנת 2019 נבנה בכפר בית ספר תיכון. הכפר איננו מחובר לרשת החשמל הארצית, לאור זאת תושבי הכפר מסתמכים/מתבססים על ייצור חשמל סולארי. באלזרנוג, אין מוקד רפואי ולכן אחרי שעות הפעילות של המרפאה במקרי חירום לדוגמה, תושבי הכפר נאלצים לנסוע ליישובים סמוכים כדי לקבל טיפול. זאת ועוד אין כבישים, כל כבישי הכפר הם כבישי עפר פרט לכביש שנבנה ב-2019 המחבר בין הכביש הראשי לתיכון. מסוף 2019, תחבורה ציבורית נכנסת לכפר, אך רק עד התיכון.
אף נשללת מהם הזכות להקמה של כל בניין קבע, ובמקרה שהוקם, הוא כפוף להריסה מידית בתשלום קנסות. מפני שהכפר אינו מוכר על ידי רשויות המדינה.. תושביו אינם מורשים לקבל ייצוג אזרחי כלשהו באמצעות רשויות מקומיות או עירוניות מהסיבה הפשוטה שאם יקבלו ייצוג אזרחי אז בכך הממשלה "מכירה" בכפר. זו הסיבה שהמועצה האזורית ליישובים הלא מוכרים קמה בנגב, ארגון לא-ממשלתי שעושה מאמץ גדול עם משאבים מוגבלים מול הממשלה.
הכפר הוא בלתי מוכר, ולפיכך אין בו תשתיות ושירותים בסיסיים כגון כבישים ותחבורה ציבורית, מערכת ביוב והכפר אינו מחובר לרשת החשמל הארצית. לאחר מאבק ממושך של התושבים ועתירה לבג"ץ נבנו בכפר בית ספר יסודי ומרפאה קטנה. בבית הספר היסודי, "נווה מדבר" (בערבית: واحة الصحراء), שנוסד בשנת 2000, לומדים כ-900 תלמידים. המרפאה בכפר הוקמה בשנת 2003 ומשרתת את תושבי הכפר ותושבים מהכפרים הסמוכים. קיים בכפר מסגד ותיק שנבנה בשנת 1979 ונחשב למסגד הראשון שנבנה בכפרים הבלתי מוכרים. בתחילת שנות האלפיים נבנה מסגד חדש וגדול יותר ליד המסגד הישן. בנוסף, לאחרונה נבנה מסגד בשכונה המזרחית, שאותו הרסה המדינה, אך נבנה מחדש על ידי תושבי הכפר. בכפר אף קיים מועדון לאמנויות לחימה בשם "גיבורי המדבר" (בערבית: أبطال الصحراء) אשר נוסד בשנת 2004 והשתתף בתחרויות מקומיות ובינלאומיות.
הסכסוך סביב הבעלות על אדמות הכפר.
חלק מתושבי רהט, מנהיגי הקהילה הבדואית ותושבי הכפר אלזרנוג, יצאו להפגנה בשל דיון שקיימה הוועדה המחוזית לתכנון ובניית דרום בתאריך 29 בינואר 2017. הדיון הנועד לאשר את תוכנית מתחם 11, המבקשת להעביר את תושבי הכפר למתחם 11 בעיר רהט, למרות התנגדותם לעזוב את המקום בו הם גרים.
התוכנית הוגשה בשנת 2015, וב-26 באוקטובר 2015 הוחלט על יישומה בפועל. דבר הפקדת התכנית פורסם ברשומות ב-22 במאי 2016, והוגשו לה שלוש התנגדויות: מטעם "המועצה האזורית בני שמעון", מטעם "הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה רהט" ומטעם תושבים ממשפחת אבו קוידר ועמותת "במקום". הוועדה המחוזית קיימה חמישה דיונים בהתנגדויות, והורתה ל"רשות להתיישבות הבדואים" להגיע להסכמות עם עיריית רהט בעניינים שונים.
ב-27 בנובמבר 2017 קיימה הוועדה המחוזית דיון בתוכנית, שבו התברר כי הושגו הסכמות בכמה נושאים, אולם הנושאים העיקריים בהתנגדות עיריית רהט נותרו שנויים במחלוקת.
בסיום הדיון נמנעה הוועדה מלדווח על החלטתה, ולפעילים נמסר כי היא תשלח בדואר לכל מי שהגישו התנגדויות. בתגובה לכך ציינו המארגנים כי הם חוששים שההחלטה עלולה להוביל להסלמת המאבק ותאלץ את המדינה להתמודד עם תוצאותיו. הם טענו כי אישור התכנית הוא מהלך המיושם בניגוד לעמדתה של העירייה ותוך התעלמות מוחלטת מזכויות תושבי אלזרנוג.
תושבי אלזרנוג הגישו, יחד עם עמותת "במקום", התנגדות חריפה לתוכנית. לטענתם, הכפר הכולל כיום בית ספר, קופת חולים ומכלול שירותים שהצליחו לקבל לאחר מאבק ממושך הכולל עתירה לבג"ץ, ואף על פי ששירותים אלו מהווים חלק קטן בהשוואה לשירותים מקבלים תושבי יישובים מוכרים, הוא לבה של קהילה אורגנית של משפחת אבו קוידר, המונה כ־6,000 איש, הרוצה להמשיך להתקיים במקומה ולשמור על אורח חיים כפרי-חקלאי, אורח שנשמר עוד מלפני קום המדינה. המעבר ידרוש מתושבי אלזרנוג להפוך ביום אחד את אורח חייהם, יפגום בוודאות במרקם החיים החברתי והכלכלי. עמותת "במקום" הכינה מתווה להכרה בכפר במקומו ועדת ההיגוי הקהילתית תומכת במאבק התושבים במלוא העוצמה. יתרה מכך, תוכנית מטרופולין באר שבע ייעדה את מרחב הכפר אלזרנוג לאזור שניתן להסדיר בו יישובים בדואים.
המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים פנתה אף היא לוועדה המחוזית וטענה כי אין מקום לתכנון המבוסס על עקירה. תושבי הכפר המסוגלים לפתח את היישוב ודורשים את זכותו להתפתח באמצעות הכרה במקום.
עיריית רהט הגיש אף היא התנגדות נחרצת לתוכנית, המבוססת על מצוקת הדיור בעיר. בטענה שהבטחות הממשלה להקים מתחמי הרחבה ובתוכם אלפי יחידות דיור לתושבים לא מומשו כלל, ועל כן זוגות צעירים נאלצים לחיות בצפיפות בבתי הוריהם. לפיכך, תבעה עיריית רהט לייעד את מתחם 11 למשפחות ולתושבי העיר הסובלים ממצוקת דיור ובמקביל להכיר בכפר אלזרנוג. היא טענה שמי שמנסה להעביר 6000 נפש לרהט בלי לשאול איש טועה טעות חמורה, בפרט בשל העובדה שרהט לא מסוגלת להתמודד עם קליטה של 6000 איש לא בחינוך, לא בתעסוקה ולא ברווחה.
תושבי הכפר דורשים להכיר בכפרם כיישוב קבע ולאשר את התוכניות שהציעו להכרה ביישוב. והם מבקשים מהמדינה לעצור לאלתר את עקירת תושבי הכפר אלזרנוג מבתיהם ולפעול להכרה בכפר.
בכפר אירעו כמה מקרים של הריסות בתים בשל בנייה בלתי חוקית. במסגרת תוכנית פראוור, עתידו של הכפר אינו ברור.
לטענת ארגון רגבים, היישוב הוקם בתחילת שנות ה-80 על ידי משפחת אבו קווידר על אדמה שבעליה החוקיים הוא מארק שלמה שמחה איסמעילוף, יהודי יליד פרס, שרכש אותה בשנת 1935. בשנת 2012 הגישה תנועת רגבים בקשה לשר הפנים אלי ישי ופנתה לבית המשפט בדרישה להריסת כל מבני הכפר בטענה שהם נבנו על אדמות פרטיות של איסמעילוף. תביעה נוספת הוגשה ב-2012 על ידי בעל הקרקע היהודי בסיוע תנועת רגבים בדרישה מהמדינה לפנות את מבני בית הספר אותו בנתה בשטחו. בתשובת משרד הפנים נמסר כי המדינה הודיעה לבית המשפט שבסוף שנת הלימודים הנוכחית יועתקו המבנים לשטח שבבעלות המדינה.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:הנגב]]
[[קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל]]
[[קטגוריה:כפרים בדואים לא מוכרים בנגב]]
צח&quot;ר
צח"ר הוא אזור בגליל. השם צח"ר הוא ראשי תיבות של צפת, חצור הגלילית וראש פינה.
אוכלוסיית היישובים מונה כ-40,000 איש, רובם יהודים.
לצח"ר יש הסכם ערים תאומות עם וסט פלם ביץ', פלורידה.
צ.ח.ר הוא גם שמו של אזור תעשייה שנמצא ממזרח לראש פינה בסמוך לשדה התעופה ראש פינה.
סיפורי אמא אווזה
סיפורי אמא אווזה (בצרפתית: Les Contes de ma mère l'Oye) הוא אוסף מעשיות שנכתב על ידי שארל פרו ויצא לאור בפריז ב- 1697. הספר התפרסם משום שהוא נכתב בתקופה שבה קריאת מעשיות הייתה אופנה מקובלת בסלונים ספרותיים. פרו התפרנס כמזכירו של השר רב ההשפעה ז'אן-בטיסט קולבר בחצרו של לואי הארבעה עשר. אחרי מותו של קולבר נאלץ פרו לפרוש ופנה לכתיבה. סיפוריו היו מעשיות מקוריות שעיבד מסיפורים ידועים, או שהתבססו על סופרים קודמים לו כמו ג'מבטיסטה בזילה.
בתקופה שהחצר הצרפתית העריכה קישוט וליטוש התאים פרו עלילות פשוטות, ייפה את הלשון, וקהל היעד שלו היה האצולה והאריסטוקרטיה. מבחינת נושאים תומכים הסיפורים באמונתו של פרו שהאצולה עליונה על מעמד האיכרים. רבים מהסיפורים מראים על דבקות באמונות קתוליות כמו זה שאישה חייבת לעבור טיהור מחטא ולהתחרט לפני שהיא חוזרת לחברה.
רקע.