בשנת 2009 הופיע בהוצאת טובי מבחר משיריה (שתורגמו לאנגלית בידי המשוררת לינדה זיסקויט), תחת הכותרת "These Mountains".
בשנת תשמ"ז (1987) נכללה בין משיאי המשואות ביום העצמאות. ב-2016 זכתה, על הקובץ 'יישובו של עולם', בפרס ברנר לפרוזה.
בשנת תשע"ט (2019) זכתה רבקה מרים בפרס יהודה עמיחי לשירה עברית על מפעל חיים.
חיים אישיים.
לרבקה מרים שתי בנות ובן. אחיה הוא הכנר יהושע רוכמן. מתגוררת בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים.
שסתום בטיחות
שסתום בטיחות הוא ברז אוטומטי המשחרר את התווך הזורם במערכת (גזים, אדים, נוזלים) אם הלחץ עולה על ערך שניקבע מראש כמסכן את המערכת. מוצא שסתום הבטיחות יכול להיות לאוויר או שפיכה חופשית או למערכת משנית המיועדת לטפל בחומר ששוחרר. שסתומי בטיחות משמשים בתעשייה, אך גם בבית. לסיר לחץ למשל יש שסתום בטיחות.
תסמונת קדם-וסתית
תסמונת קְדַם-וִסתית (Premenstrual Syndrome - PMS) או לחץ קדם-וִסתי (Premenstrual Tension) היא אוסף תסמינים גופניים, ופסיכולוגים הקשורים לווסת הנשית. בזמן שרוב הנשים הפוריות (בין 80 ל-95 אחוזים) סובלות מסימפטומים קדם-וסתיים כלשהם, אצל נשים הסובלות מ-PMS מופיעים סימפטומים המוגדרים כ-"חמורים במידה מספקת כדי להשפיע על היבטים שונים בחייהן".
תסמינים אלו ניתנים לחיזוי מראש ובאים לידי ביטוי בדרך כלל בשבועיים שלפני קבלת הווסת. תסמינים אלו יכולים להיעלם אחרי התחלת הדימום, אך יש מקרים בהם הם נשארים גם אחרי שהדימום התחיל.
אצל חלק מהנשים הסובלות מ-PMS התופעות הנלוות חזקות כל כך, עד שהן נחשבות כמגבילות את חיי היום-יום. כ-14 אחוזים מהנשים בגילאים 20-35 מושפעות כל-כך מהתופעות הנלוות לתסמונת הקדם-וסתית עד שעליהן להישאר בבית ולהיעדר מהלימודים או העבודה. לצורה זו של PMS יש אבחון פסיכולוגי משלה - הפרעה דיספורית קדם וסתית (Premenstrual dysphoric disorder, PMDD).
תסמינים ותופעות.
למעלה מ-200 סימפטומים שונים נקשרו עד היום לתסמונת. שלושת הסימפטומים המרכזיים הם עצבנות, מתח ודיכאון. סימפטומים רגשיים נפוצים כוללים לחץ, חרדה, נדודי שנה, עייפות, מצבי רוח משתנים ותנודות בחשק המיני. בין הסימפטומים הגופניים נמנים כאבי בטן, עצירות, נפיחות או רגישות בשדיים, אקנה, כאבי פרקים או שרירים.
רוב הנשים הסובלות מ-PMS חוות רק חלק מהתופעות - לרוב בצורה קבועה, כשמידת חומרתם משתנה מחודש לחודש. ההגדרה הנפוצה לתסמונת מחייבות את הופעתם של התסמינים במהלך 10 הימים שלפני תחילת הווסת, ונעלמים עם תחילתו, כשסוג התסמינים לכל אישה קיימים בכמה ווסתות רצופות לפחות.
השפעות התנהגותיות.
בשנת 1964 הציגה רופאה בריטית בשם דלטון ממצאים שהראו כי קיים שיעור גבוה של נשים הנמצאות בימים של טרום וסת המעורבות בפשע ובהתאבדויות. ממצאים אלו התקבלו בהמשך בספקנות בקהילה המדעית. הטענה המרכזית הייתה שייתכן כי לא הווסת היה הגורם אלא מצב הלחץ שעלול להקדים את הווסת.אולם טיעון זה של אי-שפיות עקב התסמונת הקדם-וסתית הוביל בשנת 1981 לזיכויה של אישה בריטית שהואשמה ברצח. טיעון זה הוביל לזיכויים גם במקרים אחרים.
אבחון.
לא קיימת בדיקת מעבדה או דרך לאבחנה גופנית מוקדמת לתסמונת זו. על מנת למצוא את המחזוריות בהופעת התופעות, רופא נשים יבקש ממטופלת לרשום את התסמינים על גבי לוח שנה במשך שני מחזורי וסת רצופים. פעולה זו תאפשר לאמת שהתסמינים הם אכן קדם-וסתיים ומחזוריים. במקרים מסוימים פעולה זו עוזרת לרופא להתמקד בסימפטומים הרלוונטיים.
מספר אמצעים מוסכמים הומצאו על מנת לתאר את התסמונת הקדם-וסתית:
מספר מצבים רפואיים מחמירים את כאבי המחזור, תהליך הקרוי הגדלה וסתית (menstrual magnification). תנאים אלו עלולים לגרום למטופלת לחשוב שהיא לוקה ב-PMS, כאשר הבעיה האמיתית יכולה להיות אחרת. התופעות המוזכרות לעיל יכולות גם להופיע גם מחוץ למחזור הביוץ. תסמינים אשר עלולים להתגבר במהלך המחזור כוללים דיכאון, מיגרנה, הפרעות מתפרצות (כמו אפילפסיה), תסמונת העייפות הכרונית, תסמונת המעי הרגיז, אסתמה ואלרגיות למיניהן. PMS נפוץ יותר אצל נשים הנוטות ללחץ.
אטיולוגיה.
הסיבות המדויקות הגורמות להתפרצות התסמונת הקדם-וסתית לא ידועות. התסמונת קשורה, אמנם, למחזור הביוץ, אך מדידות של רמת הורמוני המין בדם הן בטווח הנורמלי ואינן נבדלות מאלו של נשים אשר אינן סובלות מן התסמונת הקדם-וסתית. לתסמונת נטייה להופיע אצל תאומים, דבר המרמז שלבעיה יש מרכיב גנטי. הדעה המקובלת כיום היא שהאינטראקציה של מוליכים עצביים (neurotransmitter) במערכת העצבים המרכזית עם הורמוני המין נפגעת. כמו כן נהוג לחשוב כי לתופעה יש קשר לפעילות של סרוטונין (גם הוא מוליך עצבי) במוח.
תסמונת קדם-וסתית כתופעה תרבותית.
ישנם מחקרים המעידים על כך שתסמונת קדם-וסתית היא לא יותר מהיפוכונדריה תרבותית. אותם חוקרים מעריכים כי נשים מותנות חברתית לצפות לקבל תסמונת קדם-וסתית ולכן מדווחות על הסימפטומים. החוקרת אמילי מרטין מאמינה כי תסמונת קדם-וסתית היא תופעה המאומצת על ידי נשים כהסבר נוח להתנהגות אגרסיבית ושינויי מצב רוח.
טיפול.
יש מגוון דרכים לטפל בתסמונת הקדם-וסתית:
תסמונת הדחק הפוסט טראומטית
תסמונת קדם מחזור
מטה הארי
סביבה (מתמטיקה)
בטופולוגיה ויישומיה, סביבה של נקודה היא קבוצה של נקודות העוטפת, אינטואיטיבית, את הנקודה הנתונה.
פורמלית, במרחב טופולוגי נתון, סביבה של formula_1 היא קבוצה המכילה קבוצה פתוחה ש-formula_1 שייכת אליה. כלומר, בהינתן formula_3 מרחב טופולוגי, נאמר ש-formula_4 סביבה של formula_5 אם קיימת קבוצה פתוחה formula_6 כך ש-formula_7.
סביבה מנוקבת (או "סביבה נקובה") של הנקודה היא סביבה כנ"ל, פרט לנקודה עצמה. דהיינו, אם הקבוצה formula_8 היא סביבה של נקודה formula_1, אזי הקבוצה formula_10 היא סביבה מנוקבת של נקודה formula_1.
סביבה שהיא קבוצה פתוחה בעצמה, נקראת סביבה פתוחה.
בפרט, במרחב מטרי, סביבה היא קבוצה המכילה כדור פתוח סביב הנקודה. במרחב מטרי משתמשים לעיתים במונח "formula_12-סביבה", כדי לציין סביבה המהווה כדור ברדיוס formula_12 שמרכזו בנקודה, באותו אופן, משתמשים לעיתים במונח "formula_12-סביבה מנוקבת" לציון סביבה של כדור המהווה כדור ברדיוס formula_12 שמרכזו בנקודה, ממנו הוציאו את הנקודה.
לדוגמה: סביבה של נקודה על הישר הממשי היא קבוצה המכילה קטע פתוח שהנקודה שייכת אליו. סביבה של נקודה במישור האוקלידי formula_16 היא קבוצה המכילה עיגול פתוח שהנקודה שייכת אליו. סביבה של נקודה במרחב האוקלידי התלת-ממדי formula_17 היא קבוצה המכילה כדור פתוח שהנקודה שייכת אליו.
חדפיים
חַדַּפִּיִּים (שם מדעי: Soricidae) היא משפחה בסדרת אוכלי חרקים של מחלקת היונקים. משפחה זו היא הגדולה ביותר בסדרת אוכלי החרקים, ובה 20 סוגים וכ-360 מינים, וייחודה בכך שהפרטים בה הם הקטנים ביותר בסדרה ובמחלקת היונקים בכלל. המין הקטן ביותר במשפחה, החדף הזעיר, מגיע לגודל של 5 ס"מ ולמשקל של שני גרם בלבד.
מאפיינים.
למרות דמיונם של החדפים לעכברים, הם אינם קרובים - העכברים משתייכים לסדרת המכרסמים. ניתן להבחין ביניהם לפי העובדה שלמכרסמים ארבע אצבעות, בעוד לחדפים חמש.
מקור השם חדף בצירוף המילים חד־אף, ואכן לבני משפחה זו אפים מחודדים, ובהתאם - חוש ריח מצוין, והם משתמשים בריחות גם לתקשורת וכנראה גם לדחיית טורפים. החדפים, כפי שעולה משם סדרתם, ניזונים בעיקר מחרקים, אך גם מפרוקי-רגליים וחסרי חוליות אחרים, ולעיתים אף חוליתניים קטנים. שיטות הציד שלהם מגוונות, וחלק מהמינים אף צדים באמצעות ארס.
החדפים נפוצים בכל גופי האדמה הגדולים פרט לגינאה החדשה, אוסטרליה וניו זילנד. בדרום אמריקה ניתן למצוא אותם בצפון הטרופי.
משערים שישנם מינים מסוימים של חדפים אשר מאתרים את מקומם באמצעות גלי קול בתדרים על-קוליים וקליטת ההד המוחזר מהסביבה (בדומה למיני עטלפים).
הכתב העברי הקדום
הכתב העברי הקדום, המכונה גם כתב דַעַץ (וכן רעץ, דחץ, כתב ליבונאה), הוא כתב של האלפבית העברי שהיה נהוג בקרב תושבי ממלכת יהודה וממלכת ישראל במחצית הראשונה של האלף הראשון לפני הספירה.
משערים שמקור הכתב העברי הקדום הוא באלפבית הפיניקי ושהכתב העברי הקדום השפיע על הכתב של מספר ממלכות שכנות (מואב, פלשת וארם). באלפבית זה, כמו באלפבית הפיניקי, היו 22 אותיות המייצגות עיצורים בלבד ולא תנועות (רק מאוחר יותר החל השימוש באמות קריאה), ומשום כך הוא מסווג כ"אבג'ד". כיוון הכתיבה באלפבית העברי העתיק, כמו באלפבית הפיניקי, הוא מימין לשמאל, וצורתה של זווית האותיות נוטה להיות יציבה וקבועה (ולא משתנה כמו באלפבית הפרוטו-כנעני).
בעקבות גלות היהודים לבבל, ושלטון אשורי ובבלי על ארץ ישראל במאה השישית לפני הספירה, פשט השימוש באלפבית הארמי, לכתיבת טקסטים בארמית, שהייתה ללינגואה פרנקה (שפת גישור בינלאומית) של האימפריה האשורית והבבלית. במהלך המאה השלישית לפני הספירה, החל שימוש בכתב הארמי לכתיבת טקסטים עבריים, ובכך החל תהליך הגיבוש של הכתב המרובע שהחליף את הכתב העברי הקדום. במאות השנייה והראשונה לפנה"ס פסק השימוש בקרב היהודים בכתב העברי העתיק למעט לצרכים סמליים או מקודשים. וריאציה ספציפית של הכתב העברי הקדום ממשיכה להיות בשימוש בקרב השומרונים (הכתב השומרוני שונה מעט מן הכתב העברי הקדום) גם כיום.
השתלשלות ופיתוח הכתב.
כתב האלפבית העברי העתיק הוא נוסח של האלפבית הפיניקי.
כפי שהיה נהוג במרחבי ארץ ישראל, בממלכת הדרום (יהודה) ובממלכת הצפון (שומרון), (ובשניהם בצורת כתב זהה לגמרי, ללא מאפיינים ייחודיים אזוריים כלשהם)