ארנסט גוסטב שולץ נולד ביישוב דֶבֶּרְן (Döbern) (בימינו - דוברי Dobry, יישוב המסופח למועצת גודקובו, בעבר גטכנדורף, בפרובינציה ורמיה-מזוריה בצפון פולין), מזרחית לפרויסיש הולנד (בימינו Pasłęk). אביו, ארנסט גוסטב שולץ צו הירשפלד, היה בעל תפקיד מנהלי בכיר ("Superintendent") בכנסייה הלותרנית המקומית.
ארנסט גוסטב הבן למד הגימנסיה באלבלונג (אז אלבינג), והחל משנת 1829 - תאולוגיה לותרנית ואחר כך מזרחנות באוניברסיטת קניגסברג. בשנים 1838-1834 שולץ השתלם במזרחנות בפריז אצל מורים כמו סאסי, קאטרמר ואז'ן בירנוף. בהמשך מצב משרת מורה פרטי בביתו של המזרחן הרוזן פייר אמדה ז'ובר כדי לחזק בהזדמנות זו את שליטתו בשפות מזרחיות מדוברות. הוא שקל לנסוע למזרח התיכון על מנת ללמוד אצל המזרחן הלבנוני אחמד פארס אפנדי מאסעד שהמיר באותה תקופה את דתו לנצרות לותרנית, אך געגועיו להוריו החזירו אותו לאזור הולדתו. בשנת 1838 הוסמך כמרצה באוניברסיטת קניגסברג. בחורף 1839-1838 עשה השתלמות נוספת בערבית ועברית, לימד שיעורים פרטיים בבתי העשירים בקניגסברג וערך אנטולוגיה על ב 3 כרכים תחת הכותרת "צרפת בת זמננו,
מינויו בקונסוליה בירושלים.
ב-1841 ביקר שולץ בספריות בפריז ובאוקספורד על מנת לעיין בכתבי יד ערביים. הוא התוודע בהזדמנות זו למזרחן והדיפלומט כריסטיאן קארל יוזיאס, ברון פון בונזן, שנשא ונתן בלונדון בנוגע להקמת הבישופות הפרוטסטנטית של ירושלים בחסות בריטניה ופרוסיה. בשובו לפרוסיה, בתמיכתו של בונזן, התייצב שולץ בפני שר הדתות יוהאן א.פ. פון אייכהורן שחיפש אדם מתאים לעבודה דיפלומטית בקונסוליה הפרוסית שקמה זה עתה בירושלים. תחילה התמנה שולץ ב-20 במאי 1842 במשרת סגן קונסול. המלך פרידריך וילהלם הרביעי והברון בונזן היו מעוניינים באותן השנים לחזק את השפעת הכנסייה הלותרנית בארץ הקודש ובאמצעותה גם את השפעתה של פרוסיה במזרח התיכון. .
כבר בשנתיים הראשונות ערך שולץ מחקרים ראשונים היסטוריים-טופוגרפיים על ירושלים וארץ ישראל. בין היתר ליווה את לורד נוג'נט בביקורו בכנסיית הקבר כדי לבדוק את אמיתות הדעות בנוגע למקום הקבורה של ישו. אחרי ביקור במולדת עמד בקשר עם אלכסנדר פון הומבולדט וביקר בחצר המלך בברלין. שולץ הכין באותה תקופה את הדו"ח שלו על ירושלים, שלווה במפה מאת הקרטוגרף היינריך קיפרט.
שולץ היה אמביוולנטי בנוגע לתפקידו כקונסול. באוקטובר 1843 פנה לממונה עליו, הקונסול הכללי פון וילדהברוך בביירות, עם בקשה לקבוע מועד לסיום שליחותו, וכעבור חודשיים אף התפטר, אך בסופו של דבר נשאר בתפקיד. לפי דעתו של טיטוס טובלר, רופא וחוקר ארץ ישראל שהכיר אותו, נטה שולץ למצבי דיכאון. תנאי המחיה בירושלים, אותם תיאר שולץ בחיבורו, הכבידו עליו.
ב-1845 חזר לירושלים בתפקיד קונסול כללי. ביתו המרווח, ששימש בעבר משלחת מיסיונרית אמריקאית, הפך למרכז תרבות ודיפלומטי חשוב שפקדו אותו מבקרים רבים מקרב הערבים והתיירים האירופים.
בשנת 1847 התמנה גם לתפקיד קונסול בביירות במקום פון וילדברוך. מלבנון יצא למסעות בגליל וגילה בהזדמנות זאת כמה תגליות ארכאולוגיות.שולץ היה הראשון שזיהה מחדש את מיקום המצודה העתיקה יודפת. הוא הסתמך על תאוריו של יוסף בן מתתיהו ועל הדמיון הפונטי של השם עם הטופונים הערבי "חירבת ג'פת". בנוסף לעניינו בהיסטוריה הקדומה ובארכולוגיה, שולץ אהב לצוד חיות בר וגם אסף צמחים אופייניים לצמחיית ארץ ישראל כדי לשלוח דוגמאות לגרמניה.
מבחינה מדינית פעל שולץ לפי הקו שחיפש ההתקרבות בין פרוסיה לאנגליה במישור המזרח תיכוני בכלל ובארץ ישראל בפרט. הוא התעניין בעידוד הפעילות המיסיונרית הפרוטסטנטית, בעיקר בקרב היהודים או הנוצרים יוונים אורתודוקסים, ובאפשרות של התיישבות נוצרית פרוטסטנטית בארץ ישראל. הוא נכנס לעימות עם הבישוף הפרוטסטנטי של ירושלים, מייקל סולומון אלכסנדר, יהודי מומר, שלא הירשה פולחן לותרני במסגרת המיסיון הבריטי LJS (החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים).
בשנת 1848 דאגות הקשורות למצב הפוליטי הבלתי יציב באירופה והתערערות מצב בריאותו אילצו אותו לחזור לפרוסיה. הוא חידש שם את עבודתו המחקרית בנוגע לגליל וירושלים. בחזרתו לארץ ישראל ב-1850 סבל מחום גבוה ומצהבת, ובנוסף שבר רגל עקב נפילה מעל סוס.
"הספרייה המלכותית" בירושלים.
גולת הכותרת של הפעילות התרבותית הגרמנית בארץ ישראל הייתה הקמת הספרייה המלכותית בירושלים שכללה באוספיה כתבי יד, ספרים נדירים ותעודות היסטוריות. הספרייה התמקמה בבית הקונסוליה הפרוסית ברחוב הנביאים, מול הכניסה אל השכונה זיכרון משה. הבניין נהרס על ידי המחתרת היהודית אחרי עליית הנאצים לשלטון.
בשנת 1847 הקים בקונסוליה ספרייה ציבורית לפי דגם של הספרייה באוניברסיטת גטינגן, אם כי קטנה בממדיה. החידוש שבה היה כך שהיא לא נועדה רק לחוקרים ולחכמי דת ותלמידיהם אלא הייתה זמינה אף לקהל הרחב - כולל תיירים (בעיקר דוברי גרמנית) ותלמידי בית הספר של המיסיון. הספרייה הייתה בקשר קצר עם החברה הספרותית הבריטית בירושלים והועלה בשלב מסוים האפשרות ששני המוסדות יתאחדו. רשימת הספרים שנועדו לחקר ארץ ישראל הורכבה על ידי אמיל רדיגר מן העיר האלה. הספרייה ייבאה ספרים רלוונטיים מאירופה ושלחה לספריות אוניברסיטאיות בגרמניה פרסומים והעתקי תעודות מארץ ישראל.
בימיו האחרונים טופל על ידי אחיות ממסדר הדיאקוניסות הפרוטסטנטיות, ונפטר באוקטובר 1851. שולץ הובא לקבורה בבית הקברות של הקהילה הלותרנית בירושלים . בלווייה השתתפו בני כל העדות והמעמדות בעיר. בשנת 1857 הפסטור פיליפ וולף, שהתארח אצל שולץ בירושלים בשנת 1847, צירף את חיבורו של שולץ למהדורה הראשונה של הספר שכתב בעצמו על העיר.
כתביו.
מתאר בו תמונה די עגומה ופסימית של המצב בארץ ישראל באמצע המאה ה-19. מספר על עוולות צבא הכיבוש העות'מאני, המאבקים השבטיים המקומיים, פשיטות הבדואים, חוסר הצדק, השימוש בעינויים, הביטחון האישי הירוד, השחיתות, תוך הבעת אהדה לאוכלוסייה המקומית.
קישורים חיצוניים ומקורות.
2012- Strategies for Tourism Industry – Micro and Macro Perspectives Dr Murat Kasimoglu (Ed.),ISBN: 978-953-51-0566-4 InTech
פרמינגטון (ניו מקסיקו)
פרמינגטון (באנגלית: Farmington) היא עיר במחוז סן חואן במדינת ניו מקסיקו בארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 התגוררו בעיר 45,877 תושבים, העיר השישית במספר האוכלוסין בניו מקסיקו. פרמינגטון ומחוז סן חואן סביבה מהווים אחד מארבעה אזורי המטרופולינים הסטטיסטיים (Metropolitan Statistical Areas או בקיצור MSA) בניו מקסיקו. לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית העריכה ב-2011 את מספר התושבים ב-45,256.
פרמינגטון שוכנת ברמת קולורדו במפגש הנהרות סן חואן, אנימס (Animas River) והנהר לה פלטה (La Plata River). פרמינגטון היא העיר הגדולה ביותר במחוז סן חואן המשתרע על שטח של 14,340 קמ"ר, אחד המחוזות הגדולים ביותר בשטחם בארצות הברית. בשטח המחוז קיימת עיר נוספת, אזטק, שבה שוכן המרכז המנהלי של המחוז. פרמינגטון משמשת כמרכז מסחרי לרוב אזור צפון מערב ניו מקסיקו ולאזור ארבע הפינות (מקום המפגש של המדינות ניו מקסיקו, אריזונה, יוטה וקולורדו). פרמינגטון שוכנת בסמוך לצומת הכבישים החשובים כביש 550, כביש 64 וכביש מדינתי מספר 371 של ניו מקסיקו.
התעשייה העיקרית במחוז סן חואן היא כריית פחם, וקידוחי נפט וגז. מכרות פחם גדולים הם מכרות נאוואחו וסן חואן, המופעלים על ידי חברת המכרות האוסטרלית-בריטית BHP Billiton 24 עד 31 קילומטרים דרומית מערבית לפרמינגטון. הפחם אותו כורים ממכרות נאוואחו וסן חואן משמש כולו להפקת חשמל בתחנות הכוח הסמוכות: תחנת הכוח של ארבע הפינות (Four Corners Generating Station) ותחנת הכוח סן חואן.
פרמינגטון מפורסמת ברחבי ניו מקסיקו ודרום מערב ארצות הברית בארגון תחרויות בייסבול, ופארק ריקטס בול (Ricketts Ball Park) מארח את האליפות השנתית לחובבים בגילים 18-16 הקרויה "הסדרה העולמית על שם קוני מק" (Connie Mack World Series). בית הספר התיכון של פרמינגטון (Farmington High School) זכה באליפות המדינה (AAAA Baseball State Championship) במשך ארבע שנים ברציפות בין 2005 ל-2008. בית ספר תיכון נוסף בעיר, תיכון פיידרה ויסטה (Piedra Vista High School) זכה באליפות זו בשנים 2010 ו-2011.
היסטוריה.
באזור בו שוכנת כיום פרמינגטון שכנו במאה השביעית בני עם האנסאזי. ניתן לבקר בחורבות של יישוביהם בחורבות סלמון (Salmon Ruins) הסמוכות ובמונומנט הלאומי חורבות אזטק (Aztec Ruins National Monument). כשהאנסאזי נטשו את האזור הגיעו במקומם בני הנאוואחו, בני עם האפאצ'י חיקרייה (Jicarilla Apach) ובני היוט (Ute). חלק מרכזי באזור היה מכונה "טוֹטָה" בפי בני הנאווחו, שם שפירושו "היכן שנפגשים שלושת הנהרות".
אף שעברו דרך האזור ספרדים ואמריקנים שחיפשו אוצרות טבע, כמעט שלא הוקמו יישובי קבע של אירופאים בו. ב-1868 הוקם האזור האוטונומי של בני הנאוואחו המכונה אומת הנאוואחו, חלק ממנו משתרע על המחצית המערבית של מחוז סן חואן. שש שנים אחר-כך הציעה ממשלת ארצות הברית את יתרת מחוז סן חואן לבני האפאצ'י חיקרייה, אבל הם סירבו. עקב כך האזור נפתח להתיישבות ומספר מתיישבים היגרו לאזור מדרום קולורדו. האזור היה מכונה במקור "ג'נקשן סיטי" ("Junction City" – "עיר הצומת") בשל הגישה לשלושת הנהרות. המתיישבים עסקו בחקלאות וגידלו עצי פרי.