אודוקסוס מקיזיקוס היה (במאה השנייה לפנה"ס) היווני הראשון שחצה את האוקיינוס ההודי. נטען גם כי יורד ים יווני אחר, היפאלוס, גילה נתיב ישיר מחצי האי ערב להודו, בערך בתקופה זו. במאות הראשונה והשנייה התפתחו יחסי מסחר הדוקים בין מצרים לבין הממלכות הטמיליות של שושלת צ'רה, צ'ולה, וממלכת פאנדיאן. כמו האינדונזים שהתיישבו במדגסקר, גם יורדי הים המערביים השתמשו בתנועות המונסון על מנת לחצות את האוקיינוס. מחבר "פֶריפְּלוּס הים האריתראי" (פריפלוס - קובץ הוראות שיוט) מתאר את המסלול שעברו המלחים, את הנמלים השונים ואת הסחורות לאורך חופי אפריקה והודו בסביבות שנת 70 לספירה.
בין 1405 ו-1433 הוביל מגלה הארצות הסיני ג'נג חה את צי שושלת מינג למספר מסעות ב"אוקיינוס המערבי" (כפי שהסינים קוראים לאוקיינוס ההודי) והגיע לאזורים שלחופי מזרח אפריקה.
ב-1497 הקיף ואסקו דה גאמה את כף התקווה הטובה והפך לאירופאי הראשון שהפליג להודו. בשל כוחן העדיף של הספינות האירופאיות המחומשות בתותחים כבדים, הן תפסו במהרה את עמדת השליטה בסחר הימי באוקיינוס. פורטוגל ניסתה לשלוט על הסחר באמצעות הקמת מצודות כוח בנקודות מסחר חשובות, נמלים ומיצרים. פרויקט כזה היה מעבר לכוחה של פורטוגל, ובאמצע המאה ה-17 החליפו אותם מדינות אירופאיות אחרות, בעיקר ההולנדים. חברת הודו המזרחית ההולנדית ניסתה לשלוט על הסחר על מזרח אסיה דרך האוקיינוס ההודי; צרפת והאימפריה הבריטית נכנסו אף הם למאבקי הכוח על השליטה באוקיינוס, ולאחר 1815 תפסה בריטניה את השליטה על האזור.
פתיחת תעלת סואץ ב-1869 הרחיבה את העניין האירופי בסחר באוקיינוס ההודי, אך אף מדינה לא הצליחה להשיג שליטה מלאה בו. מאז מלחמת העולם השנייה ויתרה בריטניה על רוב מושבותיה שמעבר לים, בעיקר באזור האוקיינוס ההודי; והודו, ברית המועצות וארצות הברית הפכו לבעלות העניין העיקריות בשליטה באזור. שתי המעצמות ניסו במהלך המלחמה הקרה להשיג שליטה באמצעות בניית בסיסי צי במדינות זרות. כיום, קיים בסיס אמריקאי-בריטי בדייגו גרסיה, באמצע האוקיינוס.
ב-26 בדצמבר 2004 הכה גל צונאמי את המדינות השוכנות לחופי האוקיינוס ההודי. כתוצאה מכך נהרגו מעל 280,000 איש, למעלה ממיליון נותרו חסרי קורת גג, ונגרם נזק רב לענפי הכלכלה השונים.
עתודה אקדמית
מאיר יערי
מאיר יערי (וולד) (24 באפריל 1897 – 21 בפברואר 1987) היה פעיל ציוני ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם ומראשי תנועת הנוער השומר הצעיר, הקיבוץ הארצי, מפלגת השומר הצעיר ומפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם) וממעצבי דרכן האידאולוגית.
ביוגרפיה.
יערי נולד בעיירה קנצ'וגה שבגליציה, נצר למשפחת אדמו"רים.
בגיל חצי שנה עבר עם משפחתו לריישא, שם החל בפעילות בתנועת צעירי ציון.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עקרה משפחתו לווינה, שם עזר לאביו לפרנס את המשפחה. בגיל 18 התנדב לצבא האוסטרי ושרת כקצין עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה, היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" בווינה, בו זמנית למד במכון הגבוה לחקלאות בווינה והשתתף בשיעורים בבית המדרש הגבוה ליהדות, בהנהגת צבי פרץ חיות.
ב-1919 הוא התמנה לראש הקן השומרי בווינה למשך ארבעה חודשים ולאחר מכן, ב-1920 עלה לארץ ישראל, ועבד במסגרת גדוד העבודה בסלילת הכבישים כביש טבריה-צמח.
בסתיו 1920 יערי עבר לקבוצת ביתניה עילית, והנהיג את הקבוצה, הקומונה הראשונה של השומר הצעיר. באפריל 1921, הקבוצה עברה למחנה שומריה, עקב סיום העבודה. בעקבות כישלונו בסתיו 1921 להשליט את קבוצת ביתניה ורוחה על גדוד שומריה, נאלצו הוא ורעייתו אנדה לעזוב את מחנה הגדוד בלילה שזכה לכינוי "ליל השימורים" (או "ליל ברתולומיאוס").
לאחר עזיבת שומריה, הוא נדד עם אנדה בארץ בין מסגרות שונות עד 1923, ב-1923 פרסם את המאמר החשוב ״סמלים תלושים״, בו ביקר את ההתנהלות של גדוד שומריה וההתנהלות של החינוך השומרי.
בשנת 1923 הכיר את יעקב חזן, בכנס שומרי ב-1923 בנהלל, שנהיה בעתיד שותפו הפוליטי הראשי להנהגת התנועה. בישיבת התנועה ב-1924 בבית אלפא, הוחלט כי "השומר הצעיר" בארץ את הקשר עם התנועה בגולה, יצא יערי כשליח התנועה לפולין. הוא שימש כציר במרבית הקונגרסים הציוניים, והיה חבר הוועד הפועל הציוני.
ב-1929 חברי קיבוץ ״הרצליה״ בחיפה של השומר הצעיר, בהנהגת יערי, עלו למרחביה שם חיי כל חייו לאחר מכן.
יערי הנהיג את תנועתו במישור החינוכי, ההתיישבותי והפוליטי, בשלושת הארגונים: תנועת הנוער "השומר הצעיר", "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר" ומפלגת "השומר הצעיר", ואחר כך במפלגת מפ"ם, שהוקמה ב-1948, ושימש שנים רבות כמזכ"ל המפלגה. הוא היה ממעצבי האידאולוגיה העיקריים שלה והשתתף בעיצוב המעבר מהשקפת העולם שהוקנתה של תנועת נוער לאידאולוגיה של מפלגה פוליטית.
אחד מהדברים הידועים שהחיל בקיבוצים היה מקלחות משותפות לבני הנוער, מתוך תפיסה חינוכית שהדבר יפתח אצל הנוער יחס בריא יותר לגוף ולמיניות. הרבנים הראשיים, בן-ציון מאיר חי עוזיאל ויצחק אייזיק הלוי הרצוג, שלחו לו מכתב מחאה על הנוהג, ומחו בעיקר על החלתו גם על ילדי טהראן, בעלי הרקע הדתי, שנקלטו בקיבוצים: "נלאינו נשוא חרפה ובושה...האם לבעלי חיים נדמנו?!". יערי ענה להם בבוז: "הננו מסרבים בפרינציפ להזדקק לעצותיכם ולהוראתכם בשאלות מוסר וחינוך!". כעבור שלושים שנה, הוא כתב לוועד הפועל של הקיבוץ הארצי: "המקלחת המשותפת, למה שזה הביא - אינני רוצה לספר". יותר מאוחר, הוא פירט יותר במכתב פרטי את מה שלמד מבתו, שהמקלחות המשותפות גרמו לפגיעות נפשיות קשות לבנות.
יערי היה ידוע בתמיכתו בברית המועצות כיסוד במדיניותו, ולא הפחית מאהדה זו עד לסוף דרכו הפוליטית, אם כי הסתייג ממרכיבים שונים בברית המועצות, למשל יחסה לציונות ולעלייה היהודית לארץ ישראל, ולצד תמיכתו הייתה לו ביקורת נוקבת על החלטותיה ומעשיה.
בשנת 1951, על רקע חששו של ראש שירות הביטחון, איסר הראל, מפני ניסיון של מפ"ם לתפוס את השלטון בכוח, הושתל מיקרופון במשרדו של יערי, שחשיפתו על ידי אנשי המפלגה עוררה שערורייה ציבורית.
בשנים 1949–1974 כיהן יערי כחבר הכנסת מהכנסת הראשונה ועד הכנסת השביעית מטעם מפ"ם והמערך.
יערי ויעקב חזן היו במשך שנים רבות מנהיגי מפ"ם ומוביליה, ונחשבו ל"הנהגה ההיסטורית" של "השומר הצעיר". עם זאת היו ביניהם חילוקי דעות לא מעטים, בשאלות היחס לברית המועצות, סוגיות חוץ וביטחון של היישוב ומדינת ישראל, היחס לשאלת "האיחוד הפועלי" עם מפלגות שמאל אחרות, ושאלות אחרות.
יערי פרש מתפקידו כמזכ"ל מפ"ם בשנת 1973 לאחר עשור שבו היה נתון לביקורת רבה מצד חבריו בתנועה, שראו בו מנהיג עקשן ושמרן שאחראי לירידה בכוחה של מפ"ם ולקפאונה כתנועה אידאולוגית. במידה רבה, הייתה פרישתו תוצאה של מתקפה חריפה מצד פובליציסט בשם בנקו אדר, שפרסם בעיתונות התנועתית סדרת כתבות. לאחר פרישתו המשיך יערי להיות פעיל בהנהגת תנועתו ולכתוב טורים חריפים לעיתונות התנועתית.
ייצוגיו בתרבות.
דמותו של משה במחזהו של יהושוע סובול "ליל העשרים" מבוססת על יערי.
על שמו יד יערי – ארכיון "השומר הצעיר" בגבעת חביבה, ורחוב בחיפה.
בספרו של אסף ענברי 'הספר האדום' מופיעה דמותו של יערי ומתוארת דרכו הפוליטית והאידאולוגית.
משפחתו.
בשנת 1964 נעלם בנו של מאיר יערי, , ששירת כסגן משנה בחטיבת הצנחנים. החיפושים שנערכו אחריו בכל רחבי הארץ עלו בתוהו. לאחר שמונה חודשים גילה שלמה בן אלקנה את גופתו, ונסתבר כי הוא שם קץ לחייו.
בן נוסף של מאיר יערי הוא האלוף (במיל') אביעזר יערי.
נכדו של מאיר יערי, ידידיה, בנה של בתו רחל, שירת בצה"ל כמפקד חיל הים, ועם שיחרורו בדרגת אלוף, מונה למנכ"ל רפא"ל.
כתביו.
אחדים מספריו ומפרסומיו של מאיר יערי תורגמו ליידיש ולאנגלית.
הלמוט קוהל
הֶלְמוּט יוֹזֶף מִיכָאֵל קוֹהל (; 3 באפריל 1930 – 16 ביוני 2017) היה פוליטיקאי גרמני מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), אשר כיהן בין השנים 1982–1998 כקנצלר גרמניה; תחילה כמנהיגה של מערב גרמניה, ולאחר מכן כמנהיגה של גרמניה המאוחדת – תקופה ארוכה יותר מכל קנצלר אחר בתולדות המדינה מלבד אוטו פון ביסמרק בתקופת הקיסרות הגרמנית. על פועלו נודע קוהל בכינויים "קנצלר האחדות" ו"זקן המדינאים של אירופה."
קוהל, בן למשפחה קתולית ושמרנית, גויס בהיותו נער לשירות גרמניה הנאצית. כניעת גרמניה התרחשה קודם היה מעורב בלוחמה בחזית והוא שב לביתו ברגל בסיום המלחמה באירופה. בהמשך הפך מעורב בתנועת נוער מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) ועלה בשורות המפלגה עד לכדי כך שהתמנה לראש ממשלת מדינת הולדתו, ריינלנד-פפאלץ. קוהל היה מגדולי הפוליטיקאים השמרנים בני דורו והתמודד בראשות מפלגתו בשתי מערכות בחירות כושלות מול המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPD) בראשות הקנצלר הלמוט שמידט. לבסוף הקים קואליציה עם המפלגה הדמוקרטית החופשית והפיל את ממשלת שמידט בהצבעת אי-אמון.