לקראת הכנס נערך על ידי מכון סמית סקר בנושא יזמות נשים. במהלך הסקר רואיינו 170 נשים בעלות עסקים, מתוך למעלה מ-400 עסקים קטנים בניהולן של נשים, הפועלים ב-8 מועצות בדרום הארץ. מטרת המחקר הייתה אפיון העסקים והצרכים הלא מסופקים של היזמיות הדרומיות, כשהכוונה הייתה הנחת תשתית לבחינת התרומה הכלכלית של יזמות נשים באזורים כפריים, ושכנוע מקבלי ההחלטות להשקיע בפיתוח כלים נוספים לעידוד יוזמות של נשים. זו הייתה הפעם הראשונה שסקר כזה נערך באזור הנגב. על פי ממצאי הסקר התגלה שיזמות עסקית לנשים היא פתרון סוציו-אקונומי מבורך לאזור שההיצע התעסוקתי בו מוגבל, והיא יכולה להוות מחולל כלכלי-התיישבותי. רוב בעלות העסקים היו בגילאי 40-54, נשואות ואימהות לילדים, וכמחציתן דיווחו על הכנסה מעל לממוצע. היזמיות העריכו שלנשים יזמיות יש צרכים שונים מאשר לגברים יזמים, בעיקר בעקבות הרצון והצורך לשלב עבודה וקריירה עם בית, ילדים ומשפחה. הסקר מצא גם כי 46% מהיזמיות סבורות כי לרשות המקומית יכולת ותפקיד משמעותי להעניק סיוע בשלבי ההקמה והפיתוח של עסקים קטנים.
קואופרטיב "נשים וטעמים" הוא אחד הפרויקטים המצליחים של יזמות נשים בנגב. פרויקטים עסקיים אחרים של נשים הוקמו בתחומים נוספים, כמו: תיירות, מקצועות טיפוליים כגון רפואה אלטרנטיבית, טיפולי גוף ונפש, אימון אישי וכדומה, מקצועות חופשיים מתמחים כגון צילום, גרפיקה, אמנות, תרבות וספרות, וכן מוצרי נוי ומזכרות.
זכייה בפרס מצוינות לשנת 2008.
פרויקט "נשים מבשלות" של שותפות 2000, בהנחיתה של סמדר קפלינסקי, נבחר מקרב ארבעים פרויקטים מכל רחבי הארץ כפרויקט מצטיין בכנס שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, שנערך ב-12 בנובמבר, בכפר המכבייה.
יוטה סטארז
דולפינס (פירושונים)
גאוקורונה
גאוקורונה (באנגלית: Geocorona) היא השכבה החיצונית ביותר באטמוספירת כדור הארץ ומגיעה למרחק של 15.5 פעמים רדיוס כדור הארץ (כ-6400 ק"מ הרדיוס). הגאוקורונה נצפית בעיקר באמצעות המגיע מהשמש.
הגאוקורונה נחקרה מהחלל החיצון על ידי הלוויין אסטריד ועל ידי גשושית החלל גלילאו, תוך שימוש בספקטרומטר אולטרה-סגול (UVS) במהלך טיסה קרובה לכדור הארץ.
גשושית חלל
תאום ארצי
לשק בלצרוביץ'
לשק בלצרוביץ' (בפולנית: Leszek Henryk Balcerowicz; 19 בינואר 1947) הוא כלכלן פולני שכיהן כנגיד הבנק המרכזי וכסגן ראש ממשלה בפולין. ממובילי המעבר מכלכלה קומוניסטית לכלכלה חופשית בפולין בשנות ה-90 של המאה ה-20. כיום מכהן בלצרוביץ' כפרופסור בקולג' אירופה.
בשנת 1970 קיבל תואר ראשון בהצטיינות מבית הספר המרכזי לתכנון וסטטיסטיקה בוורשה. הוא קיבל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת סט. ג'ון בניו יורק בשנת 1974 ודוקטורט מבית הספר לכלכלה בוורשה, בשנת 1975.
בלצרוביץ' הצטרף למפלגה הקומוניסטית הפולנית בשנת 1969, ובסוף שנות ה-70 השתתף בצוות ייעוץ כלכלי לראש ממשלת פולין ועבד במכון המרקסיסטי-לניניסטי. לאחר שהחל לייעץ בכלכלה לתנועת סולידריות, הורחק מהמפלגה הקומוניסטית בשנת 1981.
מספטמבר 1989 עד אוגוסט 1991 כיהן לראשונה כשר האוצר וסגן ראש ממשלת פולין. הוא שב לתפקיד ב-31 באוקטובר 1997 עד 8 ביוני 2000. בשנים 1995–2000 היה יושב ראש איחוד החופש, שהייתה אז מפלגת מרכז. ב-22 בדצמבר 2000 מונה לנגיד הבנק המרכזי של פולין, תפקיד בו כיהן עד שנת 2007.
יעקב ליפשיץ (קובנה)
יעקב ליפשיץ (ה' בטבת תקצ"ח, 2 בינואר 1838 - כ"ט באלול תרפ"א, 2 באוקטובר 1921) היה עסקן, פובליציסט והיסטוריוגרף חרדי, מזכירו של הרב יצחק אלחנן ספקטור. התפרסם כמנהיגה של ההתארגנות החרדית האנטי-ציונית שכונתה בפי מתנגדיה בשם "הלשכה הטהורה" או "הלשכה השחורה" מקובנה.
ליפשיץ הוא מחבר סדרת הספרים זכרון יעקב על קורות היהודים ברוסיה ופולין במאות ה-18 וה-19.
ביוגרפיה.
נולד בוילקומיר (כיום אוקמרגה) שבליטא, לרב אליעזר ליפמן ליפשיץ שנפטר בילדותו. בהיותו בן 13 נכנס ללמוד בישיבת קיידאן בראשות הרב אברהם שמעון טרויב שכיהן כרב העיר.
לאחר נישואיו התגורר בקיידאן ובשנת תר"ל (1870) עבר להתגורר בקובנה. במשך שנים רבות היה עוזרו של הרב הראשי של קובנה, הרב יצחק אלחנן ספקטור, עד לפטירת האחרון בתרנ"ו (1896).
פעילותו הציבורית.
התנגדות לתנועת ההשכלה היהודית.
בשנת תרמ"ד 1884, במסגרת המאבק הרבני נגד תוכנית הברון דוד גינצבורג להקמת סמינר לרבנים ברוסיה במקום בתי המדרש לרבנים שנסגרו בידי הממשלה. הוציא לאור את הפמפלט "דברי שלום ואמת" שבו מאמריו ומאמרי פובליציסטים נוספים המתנגדים לתוכנית.
ליפשיץ כתב מאמרי דעה בעיתונות התקופה, בעיקר בזו החרדית. בין היתר כתב בכתבי העת: הכרם, הפלס והלבנון. בעיתונות התקופה הוא מוזכר לעיתים, בעיקר בפי מבקריו, בכינוי המקוצר: יעקב ל־ץ.
פעילותו זו, בשיתוף פעולה עם הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' מפולטבה ואחרים, זכתה בחוגי המשכילים והציונים, לכינוי "הלשכה השחורה" או "הלשכה הטהורה" מקובנה.
התנגדות לתנועה הציונית.
ליפשיץ ראה בתנועה הציונית את ממשיכתה הרוחנית של תנועת ההשכלה היהודית, וקידש נגדה מלחמה. פעילותו התרכזה בניסיונות להניא רבנים חרדים מלהצטרף לתנועה, בעיקר במסגרת תנועת חובבי ציון ותנועת המזרחי. ליפשיץ היה מזכירו של רבי יצחק אלחנן ספקטור וניהל את המאבק תחת חסותו. חוגים ציוניים דתיים ייחסו לו השפעה שלילית על פעילותו של הרב ספקטור. הרב יצחק ניסנבוים מספר כי כאשר שהה הרב שמואל מוהליבר בקובנה הוא שכנע את הרב ספקטור לזמן למחרת אספה של חובבי ציון בביתו. הרב ספקטור הסכים מיד, אך בביתו "נמצא גם השטן של חובבי ציון, יעקב ליפשיץ, והוא הטיל אימה על הגריא"ס כי סכנה צפויה לביתו מאספה זו". למחרת שלח הרב ספקטור לרב מוהליבר פתקה ובה הודיעו על ביטול האספה "מסיבה שנתחדשה". יום לאחר מכן, היה יום שישי והרב ספקטור בא למלונו של הרב מוהליבר והזמינו לסעוד אצלו את סעודות השבת. לפליאתו של המזמין ענה הרב מוהליבר בהיתול: אם אקבל את הזמנתך ולא אזמין סעודות שבת בבית המלון, ירא אני כי סמוך לכניסת השבת אקבל פתק נוסף כי "מסיבה שנתחדשה לא תוכל הסעודה להתקיים בביתי".
הרב משה אביגדור עמיאל בספרו "הגיונות אל עמי", מתח ביקורת נוקבת על ליפשיץ בעילום שמו, באמצעות המשל הבא: .
למרות האמור, נראה שהיחס בין האישים היה יחס של אמון. העיתונאי היהודי יעקב מרק, מקבל את חילוקי הדעות בין הרב ומזכירו כעובדה מוגמרת, ולמרות זאת סיכם את יחסיהם במילים אלו: .
במסגרת פעילותו זו, עמד ליפשיץ מאחורי הדפסת הספר "אור לישרים" בוורשה, הכולל מכתבים מרבנים שונים נגד הציונות. שמו של ליפשיץ לא נזכר בספר.
התנגדות לתנועת המוסר.
לאחר הקמת תנועת המוסר היהודית באירופה בידי רבי ישראל מסלנט, והפצתה בידי תלמידיו, היו רבנים שהתנגדו לה ובפרט ל"בתי המוסר" שחפצה להקים. ליפשיץ כתב על כך: .
דב כ"ץ, בספרו "פולמוס המוסר" מצטט מכתב חריף שכתבו מתנגדי התנועה, ועליו חתומים הרבנים: צבי הירש רבינוביץ מקובנה (בנו ויורשו של הרב יצחק אלחנן ספקטור); יצחק יעקב רבינוביץ', מפוניבז' ועוד. כ"ץ כותב כי "לפי השמועה, חיבר מאמר זה ר' יעקב ליפשיץ הידוע, מי ששימש כמזכירו של ר' יצחק אלחנן, והיה מהלוחמים העזים ביותר במוסריים (כינויים של מצדדי תנועת המוסר).
משפחתו.
בנו, נטע ליפשיץ, היה שותף לפעילותו בשנותיו האחרונות והוציא לאור את סדרת ספריו "זכרון יעקב".
חתנו הוא הרב זלמן יעקב פרידרמן (1869-?), רב בבוסטון.
אלי יפה (קצין)
אלי יפה (נולד ב-11 בינואר 1957) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שירת כקצין תותחנים ראשי וראש חטיבת המבצעים.
ביוגרפיה.
יפה נולד וגדל בעפולה, למד בבית הספר התיכון המחוזי ע"ש דוד בן-גוריון בעיר.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1975 ושירת בגדוד 334 של חיל התותחנים, כקצין תותחנים שירת כמפקד סוללה בגדוד 55, ובמלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד הגדוד. בשנים 1984-1985 פיקד על גדוד 55 במהלך הלחימה בדרום לבנון לאחר מכן שירת כסגן מפקד ביסל"ת, יצא לקורס קציני תותחנים בפורט סיל שבאוקלהומה ומונה לסגן מפקד אגד ארטילרי 215. ב-1989 מונה למפקד גדוד בקורס קציני אג"ם בבה"ד 1 וב-1991 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מרכז אימון יחידות חיל התותחנים. ב-1993 מונה למפקד אגד 215 וב-1995 לראש מחלקת מבצעים בחטיבת המבצעים במטכ"ל.
ביולי 1998 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין התותחנים ראשי. במהלך תפקידו כקצין התותחנים הראשי יישם שינויים משמעותיים בבניין הכוח של החייל ובהם: ארגון מחדש של מערך הארטילריה הקנית וביטולם של יחידות ארטילריה מיושנת, הקמת אגד ארטילרי במילואים של מערך המנתץ (MLRS) ופיתוח הרמ"ם (רקטות מתוקנות מסלול), שדרוג מערך הנשק המדויק בחייל והנעת פרויקט פיתוח והצטיידות באמל"ח חדש וכן הקמה ומבצוע של יחידת 'זיק'. בנוסף, הנעות פרויקטי אמל"ח ומערכת שו"ב מתקדם, פיתוח תורה חיילית והכשרות מותאמות לשינויים הארגוניים הרבים. במהלך כהונתו, בשנת 2000, הוחלפה הכומתה של חיל התותחנים משחור לטורקיז.
באוקטובר 2001 מונה לראש חטיבת המבצעים באגף המבצעים. לאחר שחרורו החל לעסוק בייעוץ ביטחוני.
יפה בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לארבעה.
קגן
קגן או כגן הוא שם משפחה אשכנזי שנוצר בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר, וריאציה רוסית ואוקראינית של שם המשפחה "כׇּהׇן".
קפלר-186f
קפלר-186f הוא כוכב לכת דמוי ארץ המקיף את הננס האדום, קפלר-186, המרוחק 492 שנות אור מכדור הארץ. זהו כוכב הלכת החוץ שמשי הראשון עם רדיוס דומה לזה של כדור הארץ שהתגלה באזור ישיב של כוכב אחר.