בצידו המזרחי של קיבוץ נען הקימה המשפחה מצפור על שמו של רוסק. המצפור משקיף, מצד אחד, על המטעים אותם הקים וניהל רוסק ומצד שני צופה אל הרי ירושלים שם לחם.
משקולת (שקילה)
ינה זאדור
ינה זאדור (במקור עד 1919 צוקר, מחוץ להונגריה יוג'ין זאדור, בהונגרית: Zádor Jenő; באטאסק, 5 בנובמבר 1894 – לוס אנג'לס, 4 באפריל 1977) היה מלחין יהודי-הונגרי. כיום זכרו חי בעיקר כאחד המתזמרים והמלחינים הפוריים ביותר בתעשיית הקולנוע בהוליווד.
ביוגרפיה.
ינה זאדור נולד במשפחה יהודית בעיירה בדרום טרנסדנוביה בממלכת הונגריה כבנם של יוז'ף צוקר, סוחר, ושל פאולה בירמן. הוא ניגן בפסנתר כווירטואוז כבר בילדותו. למד קומפוזיציה ומדע אצל המלחין האוסטרי ריכרד הויברגר בווינה (באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה) ואצל מקס רגר בלייפציג (בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג) הוא קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת מינסטר. משנת 1922 לימד בקונסרבטוריון החדש בווינה, ומשנת 1935 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בשל יהדותו, בהתקרב מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939 היגר לארצות הברית. הוא ניסה תחילה את האופרה שלו "כריסטופר קולומבוס" בניו יורק. אחר כך לימד בהוליווד משנת 1940 ותיזמר או הלחין את המוזיקה ליותר ממאה ועשרים סרטים. הוא היה עמיתו הקבוע של מיקלוש רוז'ה.
בסגנון, היה חסיד של רגר ושל ריכרד שטראוס. את השפעתם של אלבן ברג ושל ארנולד שנברג ניתן לחוש גם ביצירותיו המוקדמות שהולחנו בווינה.
יצירותיו.
מקום הצגת הבכורה של היצירה מצוין בסוגריים.
מעגל האור
מעגל האור הוא אלבומו החמישי של הזמר-יוצר הישראלי נעם רותם, שיצא בשנת 2021.
שבע שנים לאחר יציאת אלבומו הקודם של רותם "נשורת" הוציא את אלבומו החמישי. בראיונות סיפר רותם כי במהלך אותן שנים שעברו מאז יציאת אלבומו הקודם, חשב כי לא יוציא עוד אלבומים חדשים. אלא שלאחר שהוזמן ליצור את שיר הנושא לסרט הקולנוע 15 שנה, המשיך ויצר את שאר השירים שהרכיבו את האלבום החדש, ברובם בעת הסגר הראשון שהתרחש במגפת הקורונה בישראל.
להקלטת השירים שיתף רותם פעולה עם שורה ארוכה של מוזיקאים ובהם גבע אלון, קרני פוסטל, אוהד קוסקי וג'נגו.
על עטיפת האלבום מופיע רותם בתצלום שצולם באולפן ההקלטות, בעת צילומי הקליפ לשיר "מה הסיבה שלך?". משמאלו תלויות על קיר האולפן גיטרות ומימינו מציצה בת זוגו, כשהוא לובש חולצה של ג'וני ת'נדרס, הסולן לשעבר של להקת הרוק הכבד ניו יורק דולס.
שמואל פרנקל (תעשיין)
שמואל פרנקל (נוֹלָד 22 בנובמבר 1801 צילץ, נפטר 28 ביולי 1881 בפרודניק) היה תעשיין גרמני, מייסד מפעל אריגת בדי פשתן ודמשק (שנקרא לימים "פרוטקס") בפרודניק.
קורות חיים.
משפחה.
שמאל פרנקל הגיע ממשפחת סוחרים יהודית. הוא היה בנם של אברהם יצחק פרנקל (1750–1835) ואשתו השנייה שאנדל'ה פרנקל (1773–1866). בשנת 1824 התחתן שמואל עם אסתר פולקה-Polke (1802–1879), בתם של לובל פולקה וברכה אדלר. מנישואים אלה נולדו לשמאל ואסתר 14 ילדים (אחד עשר שרדו את ילדותם): צבי, מנחם, יהודה (1825–1858), עקיבא (1826–1834), דורותיאה (1829–1904), ססילי (1830–1916), יוסף (1831- 1864) ג'ני (1833–1892), אברהם (1835–1904), אלברט (1837–1909), אוגוסט (1838–1919), רוזאלי (1840–1913), עמנואל (1842–1920) ו (1844–1901).
קריירה.
עד גיל 26 שמואל גדל בקהילת יהודי צילץ. בשנת 1827 עבר שמואל פרנקל ומשפחתו מצילץ לפרודניק. בפרודניק הוא הקים חנות בבית שכור שהיה ב. שם הוא מכר בין היתר בדים המיוצרים בבתי המלאכה המקומיים, חוטים וחומרי תפירה מפשתן, מטריות, כלי חרסינה וצעצועים. רק בשנת 1839, הוא קנה את הבניין מברברה פולזנר Pulzner תמורת 3090 טאלרים.
בשנת 1845 הקים פרנקל מפעל לבדי פשתן ודמשק ממש על גדות שזרם במרכז העיר, ברחוב ניסקה (לשעבר Neisserstrasse ). בשנת 1847 פרנקל קנה מפעל מתחרה שפשט רגל בשם אוגוסטה ת'יל מהכפר הנמצא בפרברי פרודניק. המפעל של פרנקל הפך מהר מאוד לאחד ממפעלי הטקסטיל הגדולים לא רק בשלזיה ובגרמניה, אלא גם באירופה. שמואל פרנקל פתח כמה סניפים נוספים, בברלין, אאוגסבורג, , ו כך הפך לאחד מיצרני בדי הפשתן הגדולים בעולם.
בשנת 1854 שמואל פרנקל הפך ליושב ראש הקהילה היהודית בפרודניק לאחר שהקים אותה באותה שנה.
בשנת 1862, שמואל פרנקל, יוסף פינקוס (חתנו של שמואל פרנקל) ובנו אלברט, ערכו סיור לימודים ברחבי אנגליה וסקוטלנד כדי ללמוד ולצבור ניסיון בתעשיית הטקסטיל, בניסיון שצברו באותו סיור השתמשו אחר כך לפיתוח מפעל הטקסטיל המשפחתי.
בדצמבר 1864 המבנה הארגוני של החברה השתנה. מאותה תקופה ועד שנת 1934 החברה הייתה רשומה במרשם המסחרי הגרמני כ- Die Offene Handelsgesellschaft S. Fränkel (). רשימת בעלי המניות בחברה הורכבה משמואל פרנקל, בנו אלברט ובעלה של בתו אוגוסטה, יוזף פינקוס.
תרומת משפחת פרנקל לקהילה.
בשנת 1873, שמואל פרנקל, לרגל יובל נישואי הזהב שלו תרם 1,000 מטבעות טאלרים לגימנסיה המקומית.
ב־3 במאי 1877 שמואל פרנקל חנך את בית הכנסת הגדול בפרודניק שהוא ממן את הקמתו.
בשנת 1896 בני משפחת פרנקל, ממנו, ציורי שמן של הקיסרים וילהלם הראשון, פרידריך השלישי וויליאם השני לטובת בניין העירייה החדש שנבנה. כמו כן, ארגנו לעיתים קרובות ערבי קריאת שירה וקונצרטים קאמריים של פסנתרנים מפורסמים בעולם (כולל וילהלם בקהאוס וולטר גיסקינג ).
יהודים עשירים מפרודניק תרמו תרומה נכבדה לטובת העיר. בשנת 1904, בעל המפעל, עמנואל פרנקל (בנו של שמואל פרנקל), תרם 9,000 טאלרים להקמת אנדרטה לקיסר ויליאם הראשון. אברהם פרנקל (בן של שמואל פרנקל), יו"ר הקהילה היהודית בפרודניק, שמת ביוני 1904, תרם 50,000 מארקים לקופת העיר לטובת נזקקים, ללא קשר לדת. בדצמבר אותה שנה הקים התעשיין מקס פינקוס (נכדו של שמואל פרנקל) בית חולים ובשנת 1910 הוא תרם את בית החולים לעיר.
בשנת 1908, בני משפחת פרנקל הקימו שלוש טורבינות שסיפקו חשמל לא רק למפעל הבדים עצמו, אלא גם לבית החולים ולתחנת הכוח באופולה .
בשנת 1910, מפעלי פרנקל העסיקו 4,000 עובדים מתוך כ-19,000 מתושבי העיר (כלומר כל תושב חמישי בעיר עבד במפעלי החברה). הבעלים, בני משפחת פרנקל, טיפלו בצוות העובדים, באופן שלא היה נהוג עד אז: הם הקימו דירות לעובדים, שנבנו ברחוב קרולה מיארקה אי פולנה (ul. Karola Miarka i Polna), במפעל נבנה בית חולים של המפעל (נתרם לימים לעיר; הוא היה ברחוב רחוב פיאסטובסקה-Piastowska).
בשנת 1928, בניו של שמואל פרנקל הקימו את בית הספר לילדי העובדים במפעליו ברחוב Prążyńska. הם תרמו לעיר את בית המרחץ העירוני (ברחוב ul. Parkowa), את בית החולים של החברה וביתן בפארק העירוני . בניו של שמואל פרנקל גם מימנו את הקמת המנזר והכנסייה אוונגליסטית. ביוזמתם הוסדרה גם הבנייה לאורך נהר פרודניק, רחובות רבים נסללו וגשר הוקם מעל רחוב ניסקה. הווילה המרשימה של משפחת פרנקל הייתה ברחוב ויזנר (שם הרחוב המעודכן קושיצ'יסקי-Kościuszki ), ואילו הווילה הייצוגית שלו עמדה ברחוב נייזר (שם הרחוב המעודכן ניסקה-Nyska ) .
בשנת 1928, הוקם בית ספר לילדי העובדים במפעלי החברה.
בשואה.
בשנת 1938 עם החלת חוקי הרייך השלישי של המפלגה הנאצית המגבילים את זכויות יהודי גרמניה, כולל איסור על היהודים להחזיק עסקים, הוחרם המפעל מבני משפחת פרנקל-פינקוס ובני המשפחה נאלצו לברוח מגרמניה ולוותר על הזכויות שלהם במפעל ויתר הפרויקטים בעיר שהקימו. תחת ההנהלה הנאצית, החברה קיבלה את השם Schlesische Feinweberei AG.
בסוף ספטמבר 1944, הנאצים הקימו על שטחי המפעל, מחנה משנה של אושוויץ, בו נאלצו לעבוד בעבודות כפיה כ־400 נשים, בעיקר יהודיות מהונגריה. הן עבדו במכונות האריגה. הן הועסקו בין היתר בייצור מצנחים לצבא הגרמני. המפעל נוהל על ידי SS-Oberscharführer ברנהרד בקר ועוד כעשרים אנשי אס אס נוספים. מחנה המשנה הפסיק לפעול ב־19 בינואר 1945 והנשים שעבדו בו בעבודות כפייה נאלצו לצעוד ברגל בצעדת מוות למחנה הריכוז גרוס-רוזן . משם הן הובלו למחנה הריכוז ברגן-בלזן; לא ידוע מי מהן שרדה .
לאחר המלחמה.
בשנת 1949 לאחר מלחמת העולם השנייה המפעל עבר שחזור ושיפוץ. תקופת ההתאוששות הייתה ארוכה בגלל המצב הכלכלי, שבה נמצאה פולין (כתוצאה ממלחמת העולם השנייה פרודניק ויתר שלזיה העליונה עברו מגרמניה לפולין).
בשנת 1965 מפעלי משפחת פרנקל בפרודניק קיבלו את השם "פרוטקס-Frotex". בשנת 1992, חברת "פרוטקס" עברה תהליכי מודרניזציה והפכה לחברת ממשלתית. בשנת 1995 מפעל "פרוטקס" הוכנס לתוכנית ההפרטה הכללית ונכלל בקרן ההשקעות הלאומית השנייה.
ב -5 ביולי 2014 "פרוטקס" הפסיקה את פעילותה .
פטירתו.
שמואל פרנקל נפטר ב־28 ביולי 1881. הוא נקבר בבית העלמין היהודי בפרודניק ברחוב בהנהופשטראסה-Bahnhofstrasse (השם המעודכן רחוב קולייובה 40-Kolejowa). על בסיס צוואתו הוענקו 900 מארקים גרמנים לבתי חולים בפרודניק, 2,100 מארקים ל לרכישת מיטות חדשות למרפאת המנזר ו- 15,000 מארקים לעירייה פרודניק, מתוכם לרכישת פחם לתושבי העיר הנזקקים מדי שנה בתאריכים 11 בנובמבר ו- 11 בדצמבר. בצוואתו שמואל פרנקל העביר את הבעלות על המפעל לחתנו יוזף פינקוס, ואחריו לנכדו . החברה התקיימה עד שנת 2011 בשם זקלאדי פשמיסלו קוטונובגו "פרוטקס"-Zakłady Przemysłu Bawełnianego „Frotex” .
הנצחה.