הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2022 עתידות להיערך ב-8 בנובמבר 2022, במסגרת הבחירות הכלליות בשנה זו. 34 מושבים בסנאט, הנמנים עם קבוצה 3 של הסנאט , יעמדו לבחירה לכהונה בת שש שנים במסגרת בחירות אמצע הכהונה. המושבים הנבחרים יחלו בכהונתם ב-3 בינואר 2023, והכהונה מיועדת להסתיים ב-3 בינואר 2029. קבוצה שלוש מורכבת, נכון להיום, טרם הבחירות, מ-20 חברי המפלגה הרפובליקנית לעומת 14 אנשי המפלגה הדמוקרטית.
בנוסף לבחירות של כלל מושבי קבוצה 3, יתקיימו שני סבבי בחירות מיוחדות, האחד בקליפורניה, בעקבות מינויה של הסנאטורית הדמוקרטית קמלה האריס לסגנית נשיא ארצות הברית, והשני באוקלהומה בעקבות פרישתו של הסנאטור הרפובליקני ג'ים אינהוף. בכך, יתקיימו באוקלהומה בחירות לשני המושבים של המדינה בסנאט.
משה אלפן
משה אלפן כונה במחתרת 'פיל' (מקודם מרטין אלפנט, בהונגרית: Elefant Márton; וינה, 1918 – כפר סבא, 30 בינואר 2006) היה מן הדמויות הבולטות במחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה (המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה), חבר תנועת השומר הצעיר, נספח כלכלי במזרח אפריקה ומחברי הנהלת קונצרן כור.
ביוגרפיה.
משה אלפן נולד במשפחה יהודית כבנם של מרכוס אלפנט ושל רייזמן פרידה, המשפחה גרה תחילה בווארין (בהונגרית: Várna; בסלובקית: Varin) ואחר כך בבאזין (בהונגרית: Bazin; בסלובקית: Pezinok). ב־1936 קיבל תעודת בגרות בגימנסיה העברית במונקאץ׳. עד 1939 למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת פראג, הצטרף לתנועת ׳השומר הצעיר׳ ועסק בתחומי החינוך והארגון ובהכנת החברים לחיים בארץ־ישראל במסגרת הכשרות. הוא שירת בפלוגה לעבודת כפייה וב־1941 שימש כמורה לילדים יהודים, שנאסר עליהם ללמוד בבית ספר סלובקי. ב־1942, עם תחילת הגירוש של יהודי סלובקיה ירד למחתרת, הצטייד בתעודות מזויפות וכחבר הוועד המרכזי של תנועתו עסק בארגון פעולות בלתי חוקיות. ב־19 בינואר 1944, לפי החלטת תנועתו, בהיותו דובר הונגרית רהוטה, נשלח לבודפשט והשתלב בפעילות המחתרתית. תחילה נשא זהות בדויה בשם מיכל סולסקי (Michal Soleski), פליט מפולין, ואחר כך פעל תחת השמות יאנוש סאבו ומיהיי ראייץ (Rajec). הוא עסק בעיקר בסיוע לפליטים היהודים מסלובקיה ומפולין.
הוריו ואחותו הגדולה, רוז׳י ובעלה גורשו לאושוויץ. הוריו ניספו ואילו אחותו שרדה. גם שתי אחיותיו הצעירות, אלה ושושנה, היו פעילות במחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה.
בתקופת המלחמה.
בפברואר 1944, נציגי תנועות הנוער הציוניות בבודפשט הקימו את 'ועדת ההגנה'. הוועדה הורכבה מארבעה חברים, לאון בלאט (הנוער הציוני), דב אברהמצ'יק (בני עקיבא), מנחם קליין (מכבי הצעיר), משה אלפן (השומר הצעיר). למפקד נבחר משה רוזנברג מ-'חוג גורדון'. נקבעו תחומי פעילות ואחריות בין המשתתפים, למקרה של כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים, כגון: הקמת בונקרים, אגירת מזון, רכישת נשק, דאגה לתעודות מזויפות. הייתה זו הנחת היסוד ליצירת מחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה (הרזיסטאנס). אחרי כניסת הגרמנים להונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), היה משה אלפן פעיל מרכזי בארגון ההגנה וההצלה היהודית. בוויכוח בין התנועות על הקמת בונקרים, הביע התנגדות וטען שהבונקרים במציאות של הונגריה הפשיסטית לא יועילו וישמשו מלכודת מוות לשוהים בהם. הוא עסק ב'רה־טיול', כלומר החזרתם של יהודים לסלובקיה בעקבות הרגיעה שם ובמבצע "טיול", דהיינו הברחת יהודים אל עבר הגבול ההונגרי-רומני ומשם לארץ־ישראל. פעמים רבות נסע בעצמו אל הגבול. הוא ייצג את תנועתו בפורומים שונים של המחרת ושל יהודי הונגריה. אחרי ה-15 באוקטובר 1944, כאשר מפלגת צלב החץ ברשות פרנץ סאלאשי תפסה את השלטון בממלכת הונגריה, עסק בעיקר בהצלת המשרתים בשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובהצלת יהודי בודפשט. הוא היה שותף בהקמת מעונות הילדים בהם מצאו מקלט בתקופה זו של סוף המלחמה אלפי ילדים יהודים, רובם יתומים. משה אלפן הגה וארגן את תחבולת השחרור של חברי המחתרת החלוצית בדצמבר 1944 מהכלא הצבאי המרכזי בשדרות מרגיט. בה חולצו 117 אסירים חברי המחתרת שניצלו ממוות בטוח.
מבצע טיול.
בהשראת המבצע חצו יהודים רבים באופן עצמאי את הגבול לרומניה. כך ניצלו כ-15,000 יהודים ורבים מהם אף הגיעו לארץ ישראל באותה שנה. המבצע הופסק עת הצטרפה רומניה לבעלות הברית באוגוסט 1944. הגבול הפך לחזית ולא ניתן היה להבריח יותר בבטחה. בין יתר המבצעים להם היה משה שותף היו הקמה, ארגון ותפעול 55 בתי ילדים בחסות הצלב האדום הבינלאומי, בהם ניצלו כ-5,000 ילדים ו-1,000 אנשי סגל, הדפסה וחלוקה של כ-100 אלף תעודות חסות ("שוצפאס"), שחולקו ליהודי בודפשט לקראת סוף המלחמה, משה היה דמות דומיננטית בהנהגת המחתרת שהצילה רבבות יהודים.
אחרי המלחמה.
אחרי שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום ב-18 בינואר 1945, עסק אלפן בשיקום תנועתו ובסיוע לחוזרים מפלוגות עבודות הכפייה, ממחנות הריכוז וממחנות ההשמדה. הוא היה פעיל בארגון העלייה הבלתי חוקית לארץ ישראל במסגרת עלייה ב׳. משה נשא את טובה דיאמנט ב-1945. השניים עלו לארץ ישראל בשנת 1946 והצטרפו לקיבוץ העוגן. משה עבד תחילה בחקלאות ואחר כך היה מזכיר הקיבוץ, מרכז משק, גזבר ומנהל המפעל "עוגנפלסט". הוא היה גזבר קיבוצי השומר הצעיר עד 1951. ב-1954 העיד במשפט קסטנר. הוא היה פעיל במפלגת הפועלים (מפ"ם) והיה גזבר המפלגה באחת ממערכות הבחירות. ב-1958 הצטרף להנהלת "כור" עד 1974 והיה אחראי על מפעלים רבים, בהם "סולתם" ושותף להקמת "תדיראן". משך תקופה זאת שהה ב־1962 בלונדון ולמד שם כלכלה.
פעילות דיפלומטית.
בשנת 1964 מינתה שרת החוץ דאז גולדה מאיר את משה כנספח של ישראל לענייני כלכלה של ישראל למדינות מזרח אפריקה והוא ישב בקניה, אוגנדה וטנזניה. היה זה לאחר האסון בו נהרג בתאונת דרכים בנו הבכור של משה, אברי בן ה-17. שנתיים וחצי שהתה המשפחה בניירובי. משה השכיל לייצר קשרים חברתיים עם הנהגת קניה, עם הנשיא קניאטה ועם שרי הממשלה, ויצר קשרים כלכליים בין מדינות האזור לישראל. הוא הביא למזרח אפריקה את "סולל בונה", יזם פרויקטים כהקמת מלון הילטון בניירובי וסלילת כבישים, ויזם עסקים מגוונים נוספים.
פעילות כלכלית.
ב-1967 חזר אלפן מהשליחות לקיבוץ העוגן. שר המסחר והתעשייה זאב שרף ביקש מהקיבוץ לאשר למשה להתמנות למנכ"ל חברת הייצוא אלדא. הקיבוץ סירב, ובאותו לילה החליט משה, בלב כבד, לעזוב את הקיבוץ. כשרכשה כור את אלדא התמנה משה למנכ"ל "סולכור" ולאחר מכן למשנה למנכ"ל כור ועמד בראש כור סחר. עקב חילוקי דעות מקצועיים פרש מכור ב-1974. הוא הקים חברה לייעוץ כלכלי והיה שותף בעסקים רבים.
אלפן היה פעיל בהנצחת זכרה של מחתרת תנועות הנוער בהונגריה. בשנת 1984 היה שותף בהקמת עמותה להנצחת המחתרת. הוא היה יו"ר המוזיאון לתולדות יהדות הונגריה, שהוקם בצפת.
ב-1994 הדליק משה אלפן משואה בעצרת הפתיחה הממלכתית ביד ושם לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה. בשנת 1995 נפטרה טובה אשתו ממחלת הפרקינסון, אחרי שמשה דאג לה במסירות שנים ארוכות. משה נשא את ליה שנתיים מאוחר יותר. משה אלפן נפטר בשנת 2006, בגיל 87. הוא הותיר שני בנים ושישה נכדים ונכדות.
אולקסיי דנילוב
גיאורגוס סבאניס
יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג
יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג (בגרמנית: Johann Albrecht I. zu Mecklenburg; 23 בדצמבר 1525 – 12 בפברואר 1576), היה הדוכס השליט של מקלנבורג-גיסטרו בין השנים 1547–1556 ושל מקלנבורג-שוורין בין השנים 1556–1576. בשנת 1549 יוהאן אלברכט הראשון דאג שהפרלמנט של מקלנבורג יבצע את הרפורמציה עבור הדוכסות כולה.
ביוגרפיה.
יוהאן אלברכט נולד ב-23 בדצמבר 1525 בגיסטרו, והיה בנם הבכור של אלברכט השביעי ואנה מברנדנבורג . עד גיל 13, הוא התחנך על ידי "הכומר הפפיסטי" יוהאן שפרלינג. בשנת 1539 שלח אותו אביו לחצרו של דודו, יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג הפרוטסטנטי, שם התחנך יחד עם בן דודו, יוהאן גאורג. מ-1541 עד 1544, הם למדו יחד באוניברסיטת פרנקפורט אן דר אודר שנוסדה באותה העת. יוהאן אלברכט היה תומך אדוק של הפרוטסטנטיות כשחזר למקלנבורג. אף על פי כן, הוא לחם בצד הקיסרי במלחמה השמלקלדית, לבקשת אביו.
כאשר אביו מת ב-1547, יוהאן אלברכט ואחיו אולריך השלישי וגאורג ירשו במשותף את דוכסות מקלנבורג-גיסטרו, ירושה שאושרה על ידי הקיסר קרל החמישי. בתחילה, יוהאן אלברכט ניהל את חלק מקלנבורג-גיסטרו של הדוכסות לבדו, בעוד אולריך ניהל את הבישופות של שוורין מ-1550 כיורשו של בן דודו מגנוס השלישי וגאורג לחם במלחמה השמלקלדית ונפל ב-1552 לפני פרנקפורט אם מיין.
כחסיד משוכנע של הפרוטסטנטיות יוהאן אלברכט הראשון, בניגוד לאביו, החליט לתמוך בהכנסת הרפורמציה בנחלותיו. בשנת 1549 הוא ניהל אספה של האחוזות בסטרנברג, אשר קבעה את האמונה הלותרנית לכל חלקי מקלנבורג. ניתן לראות בכך את ההקדמה הרשמית של הלותרניות כדת המדינה במקלנבורג. בפברואר 1550, הוא חתם ברית הגנה עם יוהאן, מרקיז ברנדנבורג-קיסטרין ואלברכט, דוכס פרוסיה, אשר לבתו, אנה סופיה, הוא היה מאורס באותה העת. ב-22 במאי 1551 חתם יוהאן אלברכט על הסכם טורגאו הסודי עם שאר הנסיכים הפרוטסטנטים בצפון גרמניה. הסכם זה היווה את המסגרת המשפטית למרד הנסיכים ב-1552 נגד הקיסר קרל החמישי, שבו השתתף יוהאן אלברכט הראשון.