החל מינואר 2011 מתקיים פסטיבל ג'אז גם בחורף, תחת השם "ג'אז חורף בים האדום". המופעים נערכים באולמות בבתי מלון שונים בעיר. בקיץ 2011, נערכה הופעה מיוחדת של זמרת הג'אז האמריקאית הוותיקה דיאן ריבס.
בשנת 2012, הוקדם הפסטיבל בחודש ונערך בסוף יולי בשנה זו.
בשנת 2016, הוחלט לוותר הזמנת אמנים מהעולם (למעט הופעה של צ'יק קוריאה) ולהתבסס אך ורק על אמנים ישראלים. לפסטיבל הוזמנו מספר אמנים שאינם ג'זיסטים או ג'זיסטים מובהקים, ביניהם: אסתר עופרים ויוני רכטר, מרגלית צנעני עם להקת הימן בלוז, שלום חנוך והאורקסטרה של אבי ליבוביץ, שלומי שבן ואלון אולארצ'יק.
בשנת 2018, הסקסופוניסט ג'ושוע רדמן היה האורח המרכזי בפסטיבל, ומתי כספי הופיע עם הרכב הביג בנד של אייל וילנר.
בשנת 2020, מונה יוסי פיין למנהל האמנותי של הפסטיבל. אך בעקבות מגפת הקורונה בישראל, הוא נדחה לנובמבר, ותוכנן להיות עם אמנים ישראלים בלבד, אחר כך נדחה לפברואר 2021, ולבסוף נערך באפריל. בתאריכים 13-11 בנובמבר 2021 יערך הפסטיבל שוב עם מוזקאים מחוץ לישראל.
מתכונת הפסטיבל.
הפסטיבל מקיים כעשרה מופעים כל לילה במשך 3 ימים, כאשר במרבית הזמן מתקיימים במקביל שני מופעים. הלהקות המגיעות מחוץ לארץ מופיעות פעמיים (כדי לאפשר לקהל לראות את כל המופעים המופיעים במקביל) והישראליות מופיעות בחלקן פעם אחת ובחלקן פעמיים. הפסטיבל מציג כל שנה כתריסר הרכבים בינלאומיים, מצמרת הג'אז העכשווי, ומספר דומה של להקות ישראליות.
בכל ערב, לאחר סיום ההופעות, מתקיים מופע משותף ("ג'אם סשן") עד עלות השחר על שפת בריכת אחד המלונות, בהשתתפות חלק מהאמנים האורחים בפסטיבל ומוזיקאים ישראליים. במהלך ימי הפסטיבל מועברות על ידי האמנים המשתתפים סדנאות וכיתות אמן.
בין האמנים אשר הופיעו במהלך שנות הפסטיבל נמנים: מייקל ברקר, רנדי ברקר, ויין שורטר, הרבי הנקוק, דייב ליבמן, ג'ורג' קולמן, רד רודני, ג'ון סקופילד, מישל פטרוצ'אני, צ'ארלי היידן, ג'ו הנדרסון, צ'יק קוריאה, דם, יזע ודמעות, טאוור אוף פאוור, מנהטן טרנספר, בטי קרטר, אבי לינקולן, דיאן ריבס, באד פלאס, טיטו פואנטה, גארי ברטון, צ'ארלס לויד, הירומי, טוטס טילמנס, ספיירוג'יירה, מייק סטרן, בילי קובהם ואחרים.
מסורות כתבי הקודש - מיתוס או היסטוריה?
ארץ האש
ארץ האש (בספרדית: Tierra del Fuego) הוא ארכיפלג מצידו הדרומי של מצר מגלן, הנמצא בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית. הארכיפלג מחולק בין ארגנטינה ובין צ'ילה. ארץ האש היא הנקודה היבשתית הדרומית ביותר בכדור הארץ פרט לאנטארקטיקה. בארץ האש ניצבים אחדים מהקרחונים הגדולים ביותר שקיימים על אדמת החלק המערבי של כדור הארץ. מקור השם "ארץ האש" הוא במדורות הילידים הרבות שראה מגלה הארצות פרדיננד מגלן, כאשר חצה בספינתו את המצר שנקרא מאוחר יותר על שמו.
בארץ האש גדלה צמחייה מעטה ופרט לערים ריו גראנדה ואושואיה אין בה עוד נקודות התיישבות גדולות. לאזור אקלים ממוזג ובחלקו המערבי גשמים רבים (4,000–5,000 מ"מ בשנה). בשאר חלקיו גשמים מועטים.
גאוגרפיה.
הארכיפלג מורכב מהאי הראשי, האי הגדול של ארץ האש, ומקבוצה של איים קטנים יותר. האי הגדול מחולק בין שתי מדינות: 38.57% מהשטח שייך לארגנטינה, ו-61.43% ממנו שייך לצ'ילה. את הארכיפלג מחלקת תעלת ביגל, שנמצאת מדרום לאי הראשי. האיים הגדולים ביותר מדרום לתעלת ביגל הם הוסטה ונברינו.
אלכסנדר פן
אלכסנדר פֶּן (נולד בשם אברהם פפליקר שטרן; 14 בפברואר 1906 – 19 באפריל 1972) היה משורר ישראלי, שנודע בחייו הסוערים בהם התערבבו מזגו החם ואהבה לחיי הבוהמה, משיכה לארץ ישראל ורעיונות קומוניסטיים. הוא כתב שירים רגשיים ויצריים וכן שירים אידאולוגיים-פוליטיים.
פן נחשב לאחד מראשוני הבוהמה התל אביבית. הוא היה נשוי פעמיים, ואב לשלוש בנות ובן אחד משלוש בנות זוג.
תולדות חייו.
ילדותו ונעוריו.
אברהם פפליקר שטרן נולד באקימובקה (כיום במחוז זפורוז'יה, אוקראינה), עיירה בתחום המושב. אביו יוסף היה מנהל חדר ומורה לעברית, ואמו סוניה זפרמן הייתה בת מלמד, שעל שם אביה נקרא. עם השנים בָּדָה המשורר לעצמו מוצא נעלה יותר: הוא סיפר שבא לעולם בניז'ני-קולימסק, לחוף ים הקרח הצפוני, לאב יהודי, מצאצאי הרבי שניאור זלמן מלאדי, ולסובוטניקית בת לרוזן שוודי בשם ינסן. פן נהג לספר שאמו נפטרה זמן מה לאחר לידתו והוא גדל אצל סבו, שהיה צייד דובים. בגרסתו הבדיונית, נהרג סבו במסע ציד כשהיה בן עשר והוא נאלץ לכאורה לנדוד במשך שנים בארץ בימי המהפכה הבולשביקית ומלחמת האזרחים הרוסית, עד שמצא את אביו בפיאטיגורסק שבקווקז. לאחר הגיעו לשם, אף טען שהיה צריך לעבור גיור.
בשנת 1920 התחיל לכתוב שירים ברוסית, והתפרסם שירו הראשון "בן ההפקר". הוא התיידד עם כמה ממשוררי "הדור החדש" ברוסיה, ולדימיר מאיקובסקי, בוריס פסטרנק וסרגיי יסנין (לימים תרגם משיריהם לעברית). בנוסף, למד ראינוע (אמנות הסרט האילם) במוסקבה.
פן התאמן באיגרוף במועדון הספורט "מכבי" במוסקבה, וגם ערך את ירחון המועדון. המועדון פעל במחתרת מאז שהיבסקציה סגרה אותו בשנת 1920. הרדיפות חיזקו את נטייתו של פן אל הציונות ואל היהדות, והוא למד בעל פה קטעים מהתנ"ך ומשיריהם של ביאליק ושל זלמן שניאור. ב-1926 נאסר בגלל פעילות ציונית ונשלח לאסיה התיכונה. יקטרינה פשקובה, אשתו הראשונה של הסופר מקסים גורקי, הייתה פעילה בארגון "הצלב האדום הפוליטי", ופעלה לשחרורו של פן, וב-1927 הוא יצא מברית המועצות.
עלייה לארץ ישראל.
על פי רישומי לשכת העלייה ביפו, פן עלה לארץ ישראל ב-9 ביוני 1927 באונייה "נובורוסיסק". בגיל 19 כשבכיסו 10 דולרים. זאת לאחר שהשלטונות הרוסיים הסכימו לחלופין – שמשמעותו הייתה המרת הגירוש ביציאה לארץ ישראל באמצעות הצלב האדום.
אלכסנדר ביחד עם נתן אקסלרוד הקימו את בית הספר הראשון בארץ לאמנות הראינוע (בשם "מולדת"). הוא עבד גם עם ירושלים סגל וניסה את כוחו במשחק ובבימוי, אבל ניסיונתיו בתחום זה כשלו.
לאחר מכן היה שותף לניסיונה של קבוצת "השחר" מרחובות להתיישב על אדמת רוחמה ולייסד במקום התיישבות חקלאית. פן נחשב בלתי כשיר לעבודה גופנית והוצב בעיקר בתורנויות שמירה.
נישואיו עם בלה דון.
בתקופה זו חיזר פן אחרי בלה דון, שהייתה אהובת חברו מימי מכבי במוסקבה, בעת שחברו נסע לברלין לטיפול רפואי. דון דחתה את חיזוריו של פן והוא איים כי אם לא תיענה לו הוא יתאבד בירייה. במהלך שמירה, ירה בעצמו ונפצע.
בלה דון הוקסמה מן המעשה, ועברה לגור איתו בתל אביב. כעבור מספר חודשים, בשנת 1928 נישאה דון בת ה-18 לפן, שכתב באותה שנה את שירו "לא אני הוא האיש". באותה שנה נולדה בתו זרובבלה (לימים זרובבלה ששונקין-פיין), והזוג עבר לרחובות. פן היה מראשוני המאמנים באיגרוף במועדון הספורט הפועל תל אביב, והוא בקושי הצליח לפרנס את משפחתו משיעורי איגרוף שהעביר. בלה הרתה שנית זמן קצר לאחר הולדת זרובבלה. בשנת 1931 נולד בן, אדם שמו, אך הוא נפטר כעבור שנה וחצי. לאחר מספר שנים התגרשו פן ובלה דון.
כתיבה בעברית.
בעת עלייתו לארץ ישראל, לא ידע פן עברית, אך השקיע מאמצים רבים להשתלט על השפה, ביניהם, קיבל מדי יום שישי שיעור בן שש שעות בשפה העברית מחיים נחמן ביאליק. תוך שנים מעטות החל לכתוב בעברית.
ב-1929 הכיר פן את אברהם שלונסקי, שעודד אותו לפרסם שירים בעברית. כעבור זמן קצר הכיר גם את נתן אלתרמן ואת ביאליק. שיריו התפרסמו בעיתונים "דבר", "במפנה" ובכתבי העת "כתובים", "עתים", "טורים", "אורלוגין" ו"מאזניים".
בשנת 1932 פרסם ב"דבר" פזמונים פוליטיים-אקטואליים בשם העט "תנו רבנן". טור זה קדם לטורו הנודע של נתן אלתרמן, "הטור השביעי" (בראיון ששודר בקול ישראל ב-2013, אמרה בתו של פן, סינילגה, כי פן הוא שהציע לאלתרמן להחליף אותו ככותב של הטור). בשנת 1935 כתב אלכסנדר פן את השירים לסרט הראשון דובר העברית, "זאת היא הארץ" של הבמאי ברוך אגדתי, שתיאר את המפעל הציוני. עוד באותה שנה התפרסמה הפואמה הפציפיסטית הארוכה "נגד!", שהייתה פופולרית מאוד בחוגי השמאל ביישוב. בעקבות מלחמת האזרחים בספרד כתב פן את הפואמה "ספרד על המוקד".
בעיתון הקומוניסטי "קול העם" פרסם פן טורים פוליטיים עוקצניים (1947–1967) וחתם עליהם בשם העט "יוד-חת" – ראשי תיבות של "יישר חוח" (קוץ), על משקל "יישר כוח".
חנה רובינא ורחל לופטגלס.
בשנות ה-30 היה פן חבר בוועדת הרפרטואר של תיאטרון "הבימה". הוא פגש בשחקנית התיאטרון המפורסמת חנה רובינא וניהל איתה רומן. ב-1934 נולדה בתם, הזמרת אילנה רובינא.
אשתו השנייה, רחל לוּפטגלַס (בת אחיו של מעצב הבמה עמנואל לופטגלס), הייתה אחות. הוא פגש בה כשטיפלה ברובינא שהחלימה מהלידה הקשה. פן נותר נשוי לרחל עד יום מותו. רחל הרתה לפן את בתו השלישית, סינילגה, לימים סינילגה אייזנשרייבר-פן. (פרוש שמה – בת שלגים באחת השפות הסיביריות, שפת הטונגוסים – כשם קמע על צווארם של ציידים סיביריים; התפרסם בזכות ספרו של הסופר הרוסי ויאצ'סלב שישקוב שאחת הדמויות בו היא בחורה שמאנית אשר גרה ביער ומפתה גברים, ושמה סינילגה). סינילגה ילדה את בתה הבכורה, אלכסנדרה, בשנת 1968.
מחלתו ומותו.
פן היה חולה סוכרת, ובשנים האחרונות לחייו החריפה מחלתו והרופאים נאלצו לקטוע את רגלו, ולאחר מכן קטעו גם את רגלו השנייה. במוצאי יום העצמאות של שנת 1972 נפטר, ונקבר בבית הקברות קריית שאול. על קברו נכתבו המילים "אדמה, אדמתי, רחומה עד מותי", השורה הראשונה מתוך שירו "על גבעות שייח' אבריק", שנכתב בעקבות רציחתו של השומר אלכסנדר זייד, והולחן על ידי מרדכי זעירא.