את עונת התחיל כשחקן חופשי, אולם ב-22 באוקטובר 2020 חתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בדש היה שותף לחזרה של המועדון לליגת העל אחרי 21 שנות היעדרות.
קיארי פאמיו פאמיו
קיארי פאמיו פאמיו (ביפנית: 竹村 桐子; נולדה ב-29 בינואר 1993) היא זמרת, דוגמנית ואישיות טלוויזיה יפנית.
ביוגרפיה.
קיריקו טקמורה נולדה בטוקיו. לאחר תחילת הקריירה היא לקחה לעצמה שם במה קיארי פאמיו פאמיו.
בשנת 2009 היא התחילה לעבוד כדוגמנית. בהמשך היא התחילה לשיר תחת שם במה הנוכחי. ביולי 2011 יצאה סינגל ראשון PonPonPon. הוא זכה להצלחה ונכלל ברשימת Billboard היפנית.
האלבום הראשון Pamyu Pamyu Revolution יצאה במאי 2012. לפי איגוד תעשיית ההקלטות היפני הוא קיבל מעמד של תקליט זהב. בעקבות ההצלחה היא החליטה לערוך סבב הופעות בארצות הברית, אירופה וארצות אסיה.
סינגל Fashion Monster שיצאה בשנת 2012 טיפס לראש מצעדי הפזמונים ביפן.
אלבום Nanda Collection משנת 2013 נמכר ביותר מ-250 אלף העתקים וקיבל מעמד של תקליט פלטינה. בהמשך היא הוציאה אלבומים נוספים.
בשנת 2015 היא הוציאה אלבום KPP Best שכלל שירים מאלבומים קודמים ושירים שהוצאו בעבר כסינגלים דוגמת Crazy Party Night (Pumpkin no Gyakushū).
כזמרת קיארי פאמיו פאמיו זכתה במספר פרסים ביפן.
במקביל לקריירה כזמרת, קיארי פאמיו פאמיו הצטלמה במספר תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
אימרה מאנדי
אימרה מאנדי (במקור מאנדל; בהונגרית: Mándi Imre; דומבובאר, 22 בנובמבר 1916 – גרמניה?, 1945) היה מתאגרף יהודי-הונגרי, סגן אלוף אירופה (1937), מקום חמישי באולימפיאדה (ברלין 1936) ו-5 פעמים אלוף הונגריה (1935, 1937–1940). נספה בשואה.
ביוגרפיה.
אימרה מאנדי הופיע לראשונה בגיל 16 ב-1932, כאשר הפך לאלוף הנוער בתחרות בבודפשט בצבעי VOGE דומבובאר לתואר מתאגרף עובדי הרכבת הטוב ביותר. ב-1933 זכה במדליית כסף באליפות הונגריה לנוער ובמדליית זהב באליפות בודפשט.
אלוף הונגריה.
באליפות הונגריה שנערכה בשנת 1935 הוא זכה במדליית זהב במשקל מעורב.
שנה לאחר מכן, הוחתם על ידי מועדון הספורט של פרנצווארוש , רובע 9 בבודפשט ושינה את שמו למאנדי. בשנים 1937, 1938, 1939 ו-1940 זכה באליפות הונגריה במשקל מעורב, עד 66.7 ק"ג.
באולימפיאדת ברלין (1936) סיים במקום חמישי לאחר שניצח בסיבוב הראשון מתאגרף מאיטליה בנקודות ובסיבוב השני ניצח מתאגרף מארצות הברית בנקודות. בסיבוב השלישי הוא הפסיד בנקודות לסטן סוביו מפינלנד שזכה במדליית הזהב.
סגן אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה במילאנו במאי 1937 זכה במדליית כסף לאחר שהפסיד לסגן האלוף האולימפי מיכאל מוראך מגרמניה.
במהלך אליפות אירופה פנו אליו עם הצעה מפתה והוא נסע לארצות הברית. שם לחם בזירה שש פעמים בחמישה חודשים והפסיד פעם אחת. הוא חזר להונגריה, למרות ההצעה של 50,000 דולר שקיבל.
אף על פי שייצג את הונגריה ב-49 תחרויות בינלאומיות הוא נלקח בשל יהודתו, לשירות העבודה ב-1944, עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי, שם נרצח על ידי הגרמנים.
אלכסנדר קולישר
פרופסור אלכסנדר קוּלישֶׁר (21 פברואר 1890 - 6 או 13 בפברואר 1942) היה משפטן, היסטוריון, ביוגרף ודמוגרף יהודי רוסי, מומחה בינלאומי לענייני חוקה. הוא תרם לתאוריית התמורה הדמוגרפית.
ביוגרפיה.
קולישר נולד בסנקט פטרבורג, למשפחה של משפטנים והיסטוריונים. לאחר שסיים תיכון בהצטיינות, הוא למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג, היכן שלמדו גם אביו ושני אחיו הגדולים. הוא התמחה במשך שנתיים באוניברסיטת אוקספורד אצל פול ווינוגרדוף , ולאחר מכן חזר לרוסיה והיה לפרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם עסק במאבקי העצמאות האיריים מהפן החוקתי.
כישוריו החוקתיים באו לידי ביטוי במהפכת פברואר, עת קולישר לקח חלק פעיל ברפורמה הארגונית שעברה רוסיה, אולם כל פועלו ירד לטימיון במהפכת אוקטובר. קולישר ומשפחתו היו חברים במפלגה הדמוקרטית החוקתית, ולאחר שזאת הוצאה מחוץ לחוק בברית המועצות, הם נרדפו, ואלכסנדר ואחיו אף נעצרו. בעקבות הרדיפות, ברחו בני המשפחה מרוסיה, ואלכסנדר עבר בתחילה לאוקראינה ולאחר מכן לברלין, שם המשיך לפרסם ספרים ומאמרים אקדמיים. קולישר ניסה לקבל משרת מרצה אוניברסיטאית, הן באירופה והן בארצות הברית, אך לא התקבל, ככל הנראה בשל מוצאו היהודי.
ב-1923 השתקע קולישר בפריז, והשתלב הן בקרב הגולים הלבנים והן בחוגי הציונות הרוויזיוניסטית. הוא החל לפרסם מאמרים משפטניים בעיתון פוסלדנייה נובוסטי בעריכתו של פאבל מיליוקוב, בהם ניתח מצבים מדיניים מנקודת מבט של המשפט הבינלאומי. מקומו בעיתון היה כה בולט, שיריביו כינוהו "ביטאון מיליוקוב-קולישר". הוא הרצה באוניברסיטת סורבון, שם החל להתמקד בהגירה בנוסף למחקריו בענייני חוקה.
בקונגרס היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה ב-1935, כאשר ז'בוטינסקי הציע להביע עמדות חיוביות כלפי הדת ולהכניס לחוקת היסוד של הצ"ח כגון "השרשת קודשי הדת בחיי האומה", הביע קולישר את התנגדותו בנאום אתאיסטי אנטי-דתי. הוא הציג את הדת כ"גיבוב שטויות ואמונות שווא והבל", וטען בחריפות שאסור לתנועה פוליטית מתקדמת לבוא בברית עם גורמים דתיים, "ובייחוד לחרוט על דגלה ססמאות דתיות". וויכוחו של קולישר עם ז'בוטינסקי באותו כנס נחשב להיסטורי בקרב הרוויזיוניסטים. בסוף הכנס, הצביע קולישר, יחד עם אריה דיסנצ'יק, שמואל מרלין, יוחנן בדר, עדיה חורון ועוד שישה צירים נגד הנוסח שהציע ז'בוטינסקי, אולם רק קולישר וחורון עזבו את הצ"ח בעקבות ההחלטה.
קולישר לא ניתק לחלוטין את קשריו עם התנועה הרוויזיוניסטית, ושימש כשופט עליון של ברית הצה"ר גם לאחר הקמת הצ"ח.
ב-1941 ניסה קולישר לברוח מצרפת של וישי יחד עם אחיו, אך נעצר בניסיונו לעבור את הגבול לאזור החופשי . קולישר מת בפברואר 1942 במחנה ריכוז נואֶה-מוזאק .
הגותו.
קולישר פרסם מספר ספרים בנושאים שונים, ביניהם ספרי משפטים העוסקים בחוקה, ביוגרפיות וספרי דמוגרפיה.
אלכסנדר קולישר, יחד עם אחיו אוגן קולישר , תרם להתפתחות תאוריית התמורה הדמוגרפית, לפיה המודרניזציה של ארצות גורמת לרוב לירידה הן בילודה והן בתמותה, כאשר לרוב הילודה פוחתת יותר מהתמותה. לפי התאוריה, תחילת התהליך הוא כאשר האוכלוסייה שעוברת את התמורה הדמוגרפית גדלה מהר יותר ויותר, הודות לירידה בתמותה. גם הילודה מתחילה לרדת, אך בפיגור ביחס לתמותה, ולכן נוצר עודף קבוע של לידות. עם הזמן, גדילת האוכלוסייה מאטה בעקבות צמצום הפערים בין התמותה לילודה, אף שהתמותה ממשיכה לרדת. הגדילה היחסית פוחתת, אף שהמספרים המוחלטים המתארים את הגדילה ממשיכים לעלות. לבסוף, ירידה חדה בילודה מונעת כל עודף ילודה, ואף עשויה לבשר על הקטנת האוכלוסייה. קולישר עסק גם בתחומים אחרים בדמוגרפיה, כמו הגירה ומלחמות, ופרסם ספרים בנושא.
קולישר החזיק בדעה לפיה מקור הקהילות היהודיות סביב הים התיכון בעת העתיקה, אינו בתפוצת יהודים לאחר חורבן הבית, אלא בהתגיירויות המוניות בתקופה שקדמה לחורבן, החל מימי החשמונאים. הוא האמין שעיקר המתגיירים היו פניקים, שלשונם ועולמם התרבותי היו קרובים לאלה של המקרא והיהדות, ועל כן קבלת היהדות הייתה קלה להם יחסית. קולישר סבר שרק בדרך זו ניתן להסביר את הגידול העצום באוכלוסייה היהודית במאות הראשונות לספירה. את התאוריה הזאת קיבל עדיה חורון, והיא הייתה לאחד מיסודות התפיסה ההיסטורית של תנועת הכנענים.
קולישר היה ליברל ודמוקרט, והביע תמיכה קבועה בדמוקרטיות האנגלו-סַקסיות.
אנדריאה
גאו ג'ישנג
עמנואל פלד
עמנואל פלד (נולד בשנת 1942) הוא כימאי פיזיקלי ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב. מבכירי החוקרים הישראלים בתחום האלקטרוכימיה ומומחה עולמי לתאי דלק ומצברים.
ביוגרפיה.
עמנואל פלד נולד וגדל בארץ ישראל.
בשנת 1962 החל את לימודיו לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים אותם בשנת 1965. באותה שנה החל את לימודי התואר השני בכימיה פיזיקלית, גם כן באוניברסיטה העברית, וסיים אותם כעבור שנתיים. מיד לאחר מכן למד לתואר שלישי בכימיה פיזיקלית בהנחיית פרופ' גדעון שפסקי. כותרת עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1972 בהצטיינות, הייתה "ניצולות ומנגנוני יצירת תוצרים ראשוניים ברדיוליזה של תמיסות מימיות".
בשנת 1973 הצטרף לסגל בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב בדרגת מרצה, ובשנת 1977 קודם לדרגת מרצה בכיר. ב-1983 הפך לפרופסור חבר וב-1991 לפרופסור מן המניין. בשנת 2003 הופקד על הקתדרה על שם נתן קאמינגס והחזיק בה עד לשנת 2011.
בשנות האלפיים כיהן פלד כראש מרכז וולפסון למחקר שימושי בחומרים ומרכז גורדון ללימודי אנרגיה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך שימש כמנהל מרכז הידע לתאי דלק וסוללות של משרד המדע והטכנולוגיה (המשותף לאוניברסיטת תל אביב ולאוניברסיטת בר-אילן).
נוסף על אלה, בשנת 1984 שימש כחוקר במעבדות GTE בארצות הברית, ובשנת 1986 היה למדען אורח מכובד (Distinguished Visiting Scientist) במעבדות JPL במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בשנת 2011 יצא פלד לגמלאות אך גם כיום (2022) הוא ראש קבוצת מחקר פעילה במחלקה לכימיה פיזיקלית בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
מחקר.
פלד ידוע בתור הממציא והמפתח של מודל פאזת האלקטרוליט המוצק (SEI), שנועד להסביר את מנגנון הפעולה של סוללת ליתיום. מודל זה שבר את הפרדיגמה שהייתה נהוגה לגבי הבנת אופן הפעולה של סוללות אלה, ואפשר את פיתוחן של סוללות בטוחות, יציבות, בעלות הספק גבוה ועלות נמוכה.