היצירות המיוחסות לפרוטין כוללות את ה-Viderunt omnes ו- Sederunt principes בארבעה קולות; Alleluia, Posui adiutorium, Alleluia, Nativitas ועוד תשע יצירות, שייחסו לו חוקרים בני ימינו על סמך סגנונן, כולן בשלושה קולות ובסגנון האורגנום; ה-Dum sigillum summi Patris בשני קולות וה-Beata viscera המונופוני, בסגנון הקונדוקטוס. (הקונדוקטוס מתאים שיר מחורז בלטינית הקרוי סקוונצה למלודיה חוזרת ונשנית, באופן המזכיר במידה רבה מזמור תפילה בן ימינו.)
יצירותיו של פרוטין שמורות ב"מגנוס ליבר", "הספר הגדול" של מוזיקת כנסייה פוליפונית קדומה, שהיה באוסף קתדרלת נוטרדאם בפריז. "הספר הגדול" מכיל גם את יצירותיו של בן תקופתו, שקדם לו במעט, לאונין. עם זאת, מאמצי החוקרים למקם את פרוטין בנוטרדאם לא הניבו תוצאות חד-משמעיות, כיון שכל הראיות נסיבתיות ומעט מאוד ידוע על חייו. את תאריכי פעילותו אפשר לקבוע בקירוב על פי אי אילו צווים שהוציא בשלהי המאה ה-12 הבישוף של פריז, אידה דה סולי, המזכירים את "אורגנום טריפלום" ו"אורגנום קוודרופלום"ושיתוף הפעולה הנודע שלו עם המשורר פיליפ, יועץ הבישוף, שאת המוזיקה ל-Beata viscera שלו לא יכול היה לכתוב לפני 1220. צווי הבישוף ספציפיים בפירוש ומהם עולה, כי האורגנום בארבעה קולות של פרוטין, Viderunt omnes, נכתב לחג המולד של 1198, והאורגנום השני שלו בארבעה קולות, Sederunt Principes חובר ליום סטפן הקדוש (26 בדצמבר) 1199, לחגוג חנוכת אגף של קתדרלת נוטרדאם. המוזיקה שלו, יחד עם זו של לאונין ושל בני תקופתם האלמונים, קובצה יחדיו תחת התואר אסכולת נוטרדאם.
ביקורת בני התקופה.
הפוליפוניה אפשרה למוזיקאים מעללי מוזיקה, שהיו יפים בעיני רבים ודוחים, בעיני אחרים. ג'ון מסולסברי (1120 - 1180) לימד באוניברסיטת פריז בשנותיהם של לאונין ופרוטין. הוא האזין לקונצרטים רבים בבית הספר למקהלה של נוטרדאם. ב-De nugis curialiam הוא מביא תיאורים מיד ראשונה של ההתפתחויות שחלו במוזיקה בשיא ימי הביניים. וכך כתב הפילוסוף והבישוף של שארטר:
השפעה.
המוזיקה של פרוטין השפיעה על מלחינים מינימליסטיים כמו סטיב רייך, בעיקר ביצירתו של רייך "משל".
איזידור שליט
ד"ר איזידור (יצחק) שליט (בגרמנית: Isidor Schalit; ט"ז בסיוון ה'תרל"א, 5 ביוני 1871, וינה – י"ב בשבט ה'תשי"ד, 16 בינואר 1954, תל אביב) היה רופא שיניים, איש עיתונות ומראשי התנועה הציונית באוסטריה. שימש כמזכירו האישי של תיאודור הרצל.
קורות חייו.
איזידור שליט נולד בקיץ 1871 בכפר נובוסולקי שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), וכעבור שישה שבועות הגיע עם משפחתו לעיר וינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובה גדל.
בשנת 1889, בעת שלמד רפואה באוניברסיטת וינה, הצטרף לאגודת הסטודנטים היהודית הלאומית "קדימה", וב-1893 נתמנה לנשיאהּ. עם תום לימודיו עבד כרופא שיניים בווינה.
היה מעוזריו הקרובים של תאודור הרצל ושימש כמזכירו האישי. לאחר שפרסם הרצל את ספרו "מדינת היהודים" הציע לו שליט להקים חטיבה בת 2,000 מתנדבים יהודים שתכבוש את יפו מידי העות'מאנים ותקבע עובדה בשטח אשר "תעמיד את הציונות במרכז ההתעניינות של העולם"; אך הרצל התנגד להצעה.
במלחמת יוון-טורקיה (1897) גייס שליט חיילים יהודים לעזרת האימפריה העות'מאנית, במטרה לרכוש בקרב הטורקים אהדה לעניין הציוני.
שליט, שהיה ממארגני וממשתתפי הקונגרס הציוני הראשון (בזל 1897), היה מזכירו הראשון של הוועד הפועל המצומצם (1897–1905), וכן שימש מו"ל ועורך ביטאון התנועה הציונית "די ולט" (מ-1897).
בקונגרס הציוני העולמי החמישי (1901) היה איזידור ראש הוועדה לפעולה שהקימה את קרן קיימת לישראל בעקבות המלצתו של צבי הרמן שפירא בקונגרס הציוני הראשון.
למן שנת 1905 כיהן כראש ההסתדרות הציונית באוסטריה. בהמשך היה ממארגני הקונגרס העשירי, השלושה עשר והארבעה עשר.
בין השנים 1905–1906 הוביל שליט את הניסיון להכרה באוטונומיה יהודית, במהלך הרפורמה האלקטורלית בחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1906 היה, יחד עם ד"ר מרדכי זאב ברוידא ואדולף ביהם ממארגני "יום הציונים בקרקוב", ועד מהרה הגיע לעמדה בכירה במפלגה הלאומית היהודית שזה עתה נוסדה.
בקונגרס הציוני השמיני, בשנת 1907, נבחר שליט לוועד הפועל הגדול, והיה מועמד לרייכסראט (הפרלמנט האוסטרי בתקופת האימפריה האוסטרו-הונגרית) מטעם רובע לאופולדשטאדט בווינה.
בשנת 1938, ערב מלחמת העולם השנייה, עלה שליט לארץ ישראל.
בקיץ 1949 נשלח שליט כנציג מיוחד מטעם מדינת ישראל לפקח על העלאת עצמותיהם של הרצל, הוריו ואחותו מבית העלמין בווינה לקבורה בירושלים.
איזידור שליט נפטר בישראל בחורף 1954, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב לצד אשתו.
משפחתו.
שליט היה נשוי למרים אנטוניה לבית שלזינגר (נפטרה ב-1948), והיה אב לשלושה: ד"ר אברהם (אלברט), רופא שיניים בירושלים, גדעון (גוסטב) ויוזפינה אשת ד"ר אוסקאר קרייזלר בשיקגו.
שני אחיו של איזידור היו אישים ידועים: ליאון שליט היה סופר גרמני, שתרגם לגרמנית את ספריו של ג'ון גולסוורתי (Galsworthy); והיינריך שליט היה פסנתרן וקומפוזיטור נודע.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
איסידור שליט
יצחק שליט
קואורדינטות גאוגרפיות
קואורדינטות גאוגרפיות הן נקודות ציון לזיהוי מדויק של מיקום על פני כדור הארץ, על פי קו האורך וקו הרוחב, ביחידות של מעלות.
קואורדינטות גאוגרפיות נכתבות כצמד של מספרים: (x,y), כאשר המספר x מציין את קו הרוחב והמספר y מציין את קו האורך.
הערכים עבור קווי הרוחב והאורך ניתנים, כאמור, במעלות, ומסומנים ב: °. כל מעלה מחולקת ל-60 דקות (מסומנות בתג אחד: ′) וכל דקה מחולקת ל-60 שניות (מסומנות בשני תגים: ″).
דוגמה: הקואורדינטות של ירושלים הן: 31°47′0″N 35°13′0″E שפירושן: 31 מעלות, 47 דקות, 0 שניות צפון, 35 מעלות, 13 דקות, 0 שניות מזרח.
ניתן לבטא קואורדינטות גם בצורה עשרונית. הקואורדינטות של ירושלים הן 31.783333° צפון, 35.216667° מזרח.
מתחם וחוות הישועים בקורדובה
מתחם וחוות הישועים בקורדובה (ספרדית: Manzana Jesuítica y Estancias de Córdoba) הם מיסיונים וחוות חקלאיות שהוקמו על ידי מיסיונרים מהמסדר הישועי בקורדובה שבארגנטינה, ובשנת 2000 הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
הישועים הגיעו למושבות הספרדיות באמריקה לאחר הפרנציסקנים והדומיניקנים. גם בשלהי המאה ה-16 החלק הדרומי של אמריקה הדרומית לא היה מוכר במלואו, ולפיכך הייתה לישועים אפשרות להרחיב שם את השפעתם. הנהגת המסדר החליטה ב-1607 לשלוח את הנזיר דייגו דה טורס על מנת לנהל את פעילות המסדר באזור שבו שוכנת כיום פרגוואי, אך כבר ב-1588 הוקמו באזור ראשוני המיסיונים הניידים. העיר קורדובה הוקמה ב-1573, ובדומה למסדרים אחרים גם הישועים קיבלו את אחת מ-70 החלקות של העיר המקורית, אך איישו אותה רק ב-1599.
המתחם הישועי כולל את אוניברסיטת קורדובה, בית הספר מונטסראט, כנסייה ובתי מגורים. על מנת לתחזק את המתחם הקימו הישועים שש חוות חקלאיות.
המתחם.
אחת מהפעולות הראשונות שבוצעו על ידי הישועים הייתה הקמת המתחם הישועי קולחיו מקסימו (Colégio Máximo) ב-1613, שהפך לאוניברסיטה אפיפיורית בעשור שלאחר מכן. לאחר מכן הקימו הישועים מבנים נוספים, ובהם כנסייה ובתי מגורים לחברי המסדר. המבנים הללו עברו מספר שינויים מאז הקמתם, הן לפני והן אחרי צו הפסקת הפעילות שנחתם על ידי האפיפיור קלמנס הארבעה עשר ביולי 1773.
האוניברסיטה הלאומית של קורדובה היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בארגנטינה והשנייה מבחינת ותק באמריקה כולה. המבנים של האוניברסיטה בנויים סביב חלל עגול מרכזי. בעבר שכן בחלל זה גן בוטני, אך כיום שרדו רק מספר ערוגות עם עצים ושיחים. המבנים של האוניברסיטה עשויים מאבן ומלבנים, והחצר שלה מוקפת באכסדראות מרווחות. הרצפות ובסיסי העמודים השונים עשויים משיש. הכניסה הראשית לאוניברסיטה והיכל הכבוד היא דרך דלתות מגולפות, והחלונות מתוארכים לשלהי המאה ה-19. ספריית האוניברסיטה מכילה כתבים ומסמכים רבים של הישועים.
כנסיית הישועים היא מבנה כיפתי גדול עם שני מגדלים בקצה המערבי. רוב חלקי הכנסייה עשויים מאבן, כאשר חלק מהאזורים הגבוהים נבנו מלבנים. הכנסייה היא חד-ספינתית, וצורת גג העץ שלה היא סירה הפוכה. פנים הכנסייה כולל קישוטים רבים, כאשר הרטאבלו (ציור המורכב מ-24 חלקים) של המזבח הראשי ודוכני הדרשה הקטנים הנמצאים מעל מפלס המתפללים עשויים בסגנון הבארוק.
הכניסה לקולחיו נאסיונל דה נואסטרה סניורה דה מונטסראט , שהיה במקור בניין משני שהשתייך לקולחיו מקסימו, היא דרך שער גדול. הבניינים השונים מרוכזים סביב שני חללים פתוחים עגולים, והוא נבנה בסגנון דומה לזה של המבנים הישועיים האחרים במתחם. הקלויסטר מוקף על ידי מספר גלריות, וחזיתות הבניינים מקושטים בפריטים רבים.
החוות.
לכל אחת מחוות הישועים, המכונה אסטנסיה, הייתה כנסייה עצמאית וקבוצת מבנים, ובמקרים מסוימים (כגון אלטה גרסיה) הוקמו מסביבן ערים). חוות סן איגנסיו כבר לא קיימת. החוות עסקו בנוסף לפעילות הרוחנית גם בחקלאות, ייצור טקסטיל, וגידול בקר. החוות זכו להצלחה כלכלית רבה. הישועים קיבלו את החזקה על החוות במספר דרכים, כולל רכישה רגילה וקבלה בירושה. כל החוות נמכרו לאנשים פרטיים כאשר רכושם הישועים נמכר בעקבות החלטותיהם של קלמנס הארבע העשר וקרלוס השלישי, מלך ספרד. החוות היו בניהול של נזירים פרנציסקנים עד 1853, כאשר הותר לישועים לשוב לאמריקה.