גרייבר חוזר לחזית ויחידתו נמצאת בנסיגה. הוא מתבקש לירות בשבויים אך מסרב. חייל אחר, שטיינברנר (בנגט לינדסטרום), עומד לירות בהם אך גרייבר הורג אותו ומשחרר את השבויים. הוא נפנה לקרא מכתב מאליזבת המבשרת לו שהיא בהריון אבל אחד השבויים שנטל את רובהו של שטיינברנר, הורג אותו.
רודניק (פירושונים)
טוני סוניץ'
עדנאן טרזיץ'
רובין דה חסוס
רובין דה חסוס (בספרדית: Robin de Jesús נולד ב-21 באוגוסט 1984) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה.
רובין דה חסוס נולד בנורווק, קונטיקט.
קריירה.
תפקידו הגדול הראשון בסרט העצמאי "קאמפ" משנת 2003, בו גילם נער הומוסקסואל שחוטף מכות מפני שהוא לובש שמלה לנשף. הסרט בו כיכבה גם אנה קנדריק הפך לסרט קאלט בקרב חובבי תיאטרון מוזיקלי ובני נוער שהתחברו לנושא.
דה חזוס ידוע כמי שגילם את סוני במחזמר "שכונה על הגובה", שהוצג בברודוויי, עליו קיבל מועמדות לפרס טוני. בשנת 2010, הוא הצטרף לצוות השחקנים של המחזה כלוב העליזים בתור ג'ייקוב, עוזר הבית החצוף, עליו קיבל מועמדות השנייה שלו לפרס הטוני. ההפקה נפתחה בתיאטרון לונגקר ב-18 באפריל 2010. דה חסוס עזב את ההפקה ב-13 בפברואר 2011, הוחלף בווילסון ג'רמיין הרדיה . דה חסוס גילם את באק בהפקת ברודוויי של המחזמר מרשעת בתיאטרון גרשווין. בשנת 2019, הוא קיבל מועמדות שלישית לפרס טוני, בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בהצגה, על תפקידו במחזה הנערים בחבורה.
בשנת 2021 שיחק את דמותו של מייקל בסרט הדרמה המוזיקלי "טיק, טיק... בום!" שביים לין-מנואל מירנדה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס", ומבוסס על המחזמר הסמי-אוטוביוגרפי באותו השם מאת ג'ונתן לארסון.
חיים אישיים.
רובין הוא גיי
דיק סלסט
ריצ'רד פרנק סלסט (באנגלית: Richard Frank Celeste; ) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-64 בשנים 1983–1991.
ראשית חייו.
דיק סלסט נולד בקליבלנד וגדל בלייקווד. הוא בנם של מרגרט לואיס ופרנק פלם סלסט. אביו נולד בצ'ריזנו שבאיטליה. ב-1955 סיים סלסט אל לימודיו בבית הספר התיכון של לייקווד. ב-1959 הוא סיים את לימודיו בדרגת ההצטיינות "בכבוד רב" (magna cum laude) באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא. לאחר מכן זכה סלסט במלגת רודס ללימודים במכללה אקסטר שבאוניברסיטת אוקספורד, בו הוא חבר של כבוד עד היום. באקסטר הכיר סלסט את דאגמאר אינגריד בראון, שאותה הוא נשא אישה ב-1962 באוסטריה. לאחר שובו לארצות הברית, עבד סלסט במשרד הקישור לצוות חיל השלום וכעוזר מיוחד ל.
ב-1970 נבחר סלסט כחבר בבית הנבחרים של אוהיו מטעם מחוז קויאהוגה. מחוז זה כולל את מערב קליבלנד ואת לייקווד, שאביו כיהן בעבר כראש העיר שלה. ב-1974 הוא נבחר כסגן מושל המדינה לאחר שניצח בבחירות את הרפובליקני ג'ון ויליאם בראון, וכיהן כסגן המושל תחת המושל הרפובליקני ג'ים רודס. באותה תקופה עדיין נבחרו מושל אוהיו וסגנו בנפרד, כך שהם יכלו להיות נציגים של מפלגות שונות. ב-1978 התמודד סלסט בבחירות על משרת המושל, אך נוצח על ידי רודס. ב-1979 מונה סלסט על ידי הנשיא ג'ימי קרטר כמנהל חיל השלום, תפקיד בו הוא שימש עד 1981 והיה אחראי על התוכניות של הארגון ב-53 ארצות.
מושל אוהיו.
ב-1982 נבחר סלסט כמושל אוהיו לאחר שבבחירות המקדימות של הדמוקרטים ניצח את התובע הכללי של המדינה ויליאם ג'. בראון ואת ראש עיריית סינסינטי לשעבר ג'רי ספרינגר, ובבחירות הכלליות ניצח את מועמד הרפובליקנים באד בראון. ב-1986 הוא נבחר לכהונה שנייה לאחר שניצח את מועמד הרפובליקנים, המושל לשעבר ג'ים רודס. סלסט כיהן כמושל בשנים 1983–1991. ב-1988 הוא כיהן כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות המערב התיכון.
כמושל הרחיב סלסט את התמיכה בשירותי האנוש, בשירותי בריאות הנפש והגמילה מהתמכרויות, ובמימון מערכת החינוך והשירותים לילדים, כולל הקמת מעונות יום עבור ילדי עובדי המדינה במקומות העבודה. לפני תקופת כהונתו של סלסט כמושל, דורגה אוהיו בתחתית רשימת המדינות שמימנו את השירותים הללו. סלסט ובית הנבחרים המדינתי שהיה בשליטה דמוקרטית, הגדילו את שיעור מס ההכנסה בכ-40 אחוזים, ובמקביל גם השאירו על כנו מס זמני בשיעור של 50 אחוזים שהונהג על ידי קודמיהם הרפובליקנים. סלסט בלט בשל פתיחתן של משרות ממשלתיות רבות לאפרו-אמריקאים ולנשים. בקבינט שלו כיהנו יותר נשים בהשוואה לכל קודמיו גם יחד. הוא גם התיר לאיגודי העובדים של עובדי המדינה לשאת ולתת על השכר וההטבות, ולא רק על תנאי העבודה. בסוף כהונתו כמושל הוא המתיק את עונשי המוות של כמה נידונים למאסר עולם. בין נידונים אלו היו דברה בראון, שותפתו של הרוצח הסדרתי אלטון קולמן ודונלד לי מאורר, שהורשע באונס ורצח של ילדה בת שמונה בראשית שנות ה-80. סטלסט התנגד לאנרגיה גרעינית.
בתקופת כהונתו של סלסט כמושל, תערוכות האומנות בחסות המושל, קונצרטים למוזיקה קלאסית, כינוסים רוחניים ודתיים מטעם רעייתו ואירועי חג המולד וחנוכה לילדי השכונות, הפכו לאירועים עונתיים שגרתיים. גני מעון המושל, במיוחד גן הוורדים שבו, אחד הוותיקים בארצות הברית, שוקמו והוקמה אגודת ידידי מעון המושל, ונשיאה הראשון היה לס וקסנר, שסייע לגייס תרומות פרטיות למימון פעולות אלו.
המשך הקריירה.
לאחר סיום כהונתו של סלסט כמושל, הוא הקים בקולומבוס את חברת הייעוץ "סלסט וסבטי". לאחר ששימש כמנהל קמפיין הבריאות של הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב-1993, מינה אותו הנשיא ביל קלינטון כשגריר ארצות הברית בהודו, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1997–2001.
במשך השנים שימש סלסט כחבר וכבעל תפקידים ניהולים בגופים ציבוריים שונים.
נשיא מכללת קולורדו.
ב-2002 מונה סלסט כנשיא ה-12 של מכללה קולורדו .
במהלת כהונתו בתפקיד זה הוא גייס סכומים של 200 מיליון דולר לטובת שיפורים ומלגות שסייעו לסטודנטים טעוני טיפוח ובני מיעוטים. בין שאר הישגיו כנשיא המכללה נכללו הוספת 20 משרות הוראה במסלולי קביעות, הרחבה משמעותית של מאגר מגישי הבקשות ללימודים מ-3,533 ב-2003 ל-4,455 ב-2010, והעלאת שיעור הקבלה מ-55.9 אחוזים של המבקשים שהתקבלו ב-2003 ל-33.3 אחוזים שהתקבלו ב-2010. סלס ניהל את שיפוץ בנייני הקמפוס. ב-2004 קראה קבוצה של יהודים להתפטרותו לאחר שהזמין אישיות פלסטינית להרצות בקמפוס המכללה. סלסט נודע בצעדים לחיבור הקהילה והמכללה. הוא היה הנשיא של שותפות מרכז העיר קולורדו ספרינגס, של הפאנל לכלכלה העתידית של קולורדו, של כוח המשימה הנשיאותי של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי, ושל פורום קולורדו, שעוסק בסוגיות מדיניות ציבורית. ביולי 2011 סיים סלסט את כהונתו כנשיא המכללה והוחלף בג'יל טיפנתלר, רקטורית ופרופסורית לכלכלה באוניברסיטת וייק פורסט.
חיים אישיים.
לסלסט ולרעייתו הראשונה, דאגמאר, נולדו שישה ילדים. השניים התגרשו ב-1995. לאחר גירושיו נישא סלסט בשנית לג'קלין לנדקוויסט ולשניים נולד בן אחד.
הסכסוך הכורדי-עיראקי (2017)
הסכסוך הכורדי-עיראקי ב-2017, הידוע גם כמשבר כירכוכ, היה סכסוך שבו ממשלת עיראק השתלטה מחדש על שטחים שנויים במחלוקת בעיראק, שהוחזקו על ידי הפשמרגה מאז מתקפת המדינה האסלאמית בצפון עיראק ב-2014. הסכסוך החל ב-15 באוקטובר 2017 לאחר מתיחות שנבעה ממשאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית ב-25 בספטמבר. המתח בין הממשל העיראקי הפדרלי לבין הכורדים, הסלים לעימות כאשר הפשמרגה התעלם מהתראות חוזרות ונשנות לסגת מכירכוכ, שקיבל מכוחות הממשלה העיראקית. כחלק מהסכסוך התרחש הקרב על כירכוכ, כאשר הכוחות העיראקיים חזרו לשלוט בעיר.
כתוצאה מהסכסוך, נסוג הפשמרגה מ-20% מהשטח שבו החזיקו.
רקע.
נשיא כורדיסטן העיראקית, מסעוד ברזאני, החליט על משאל עצמאות כורדיסטן העיראקית בחודש ספטמבר 2017. הדבר גרם לראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי לדרוש לבטל את תוצאת משאל העם, וקרא לממשלה האזורית של כורדיסטן ליזום דיאלוג "במסגרת החוקה".
מהלך הלחימה.
עד 20 באוקטובר.
הפשמרגה הכורדית התעלמה ממועד אחרון שנתנה ממשלת עיראק לסגת מאזורים שנויים במחלוקת עד 15 באוקטובר 2017. הדבר הוביל לכך שהכוחות העיראקים ואל-חשד א-שעבי השתלטו מחדש על כירכוכ ומחוזה למחרת. בתוך 15 שעות, העיר כירכוכ ובסיס האוויר K-1 הסמוך, יחד עם שדות הנפט מסביב, נכבשו מחדש על ידי הכוחות העיראקיים. הקואליציה הבינלאומית בעיראק בראשות ארצות הברית תיארה את האירועים כ"תנועות מתואמות, לא התקפות", כאשר רוב כוחות הפשמרגה נסוגו ללא הרבה מאבק. באותו יום, כוחות עיראקים השתלטו מחדש על העיר הטורקמנית טוז חורמטו שבמחוז סלאח א-דין, 60 ק"מ דרומית לכירכוכ, וכן על כיפרי שבמחוז דיאלא.
ב-17 באוקטובר 2017, ארגון המדינה האסלאמית תקף את הכפרים מאחה וטוולחה, מעט צפונית לכירכוכ. כיבושי הכוחות העיראקים המשיכו גם, עם כיבוש נוסף של חנאקין סמוך לגבול איראן, כמו גם של ג'לאולה, באשיקה וסינג'אר סמוך לגבול סוריה.
בהצהרה של הצבא העיראקי ב-18 באוקטובר 2017, אישרה כי סכר מוסול ושטחים אחרים שהיו בשליטה כורדית בעבר במחוז נינוה נכבשו מידי הפשמרגה. עלי אכבר ח'פאג'י, קצין משטרה עיראקי, טען כי שמונה לוחמי אל-חשד א-שעבי ולוחם פשמרגה אחד נהרגו בעימותים שפרצו לאחר שאל-חשד א-שעבי לא נענה לאזהרות הפשמרגה שלא להתקדם לעבר סכר מוסול.