"שיר אהבה ישן", שירו של נתן יונתן "רומנסה" הולחן על ידי נחום היימן ב-1968 במיוחד לאלבום הראשון של צמד דרום.
לאחר פירוקו של צמד דרום המשיך במהלך שנות ה–70 להופיע כסולן ושר באלבום של שירי פסטיבל הזמר תש"ל (1970) את השיר "ילדות".
בפסטיבל הזמר 1971 ביצע את השיר "רגע שקט" והקליט עם שולה חן גם את הדואט "כשאהיה זקן".
גולן הקליט את השיר "המשתה" שהלחין יאיר רוזנבלום למילים של נתן אלתרמן והשיר שולב בתקליט הזהב של להיטון לשנת 1972.
כחבר צמד דרום הופיע במספר מדינות בעולם, ובהן אנגליה, גרמניה וצרפת. בהולנד הופיע בתוכניות ליום העצמאות יחד עם יפה ירקוני.
ב–1977 שר בפסטיבל הזמר את השיר "חורף".
בשנות ה-80 החל גולן תהליך חזרה בתשובה בעקבות אשתו, האומנית והפסלת נחמה גולן, התנתק מעולם השעשועים והיה מתלמידי הרב ברוך שלום אשלג. לאחר פטירת רבו ב-1991 המשיך ללמוד וללמד תורת הקבלה בבני-ברק
ב–1998 יצא אלבום כפול עם שירי צמד דרום.
בשנות ה-2000 הופיע מספר פעמים, בין השאר בתוכניתה של רבקה מיכאלי בערוץ 2.
דו&quot;ח שטרופ
דו"ח שטרופ הוא מסמך רשמי בן 75 עמודים שנכתב בחודש מאי 1943 בידי יירגן שטרופ, מפקד כוחות הוואפן אס אס אשר חיסלו את גטו ורשה. דו"ח שטרופ מתעד את דיכוי המרד בגטו ורשה ואת שלבי הלחימה בגטו באביב 1943, וכותרתו בגרמנית: "Es gibt keinen jüdischen Wohnbezirk in Warschau mehr" (הרובע היהודי בוורשה איננו עוד).
הדו"ח הוזמן על ידי פרידריך וילהלם קריגר, שכיהן כמפקד האס אס והמשטרה של הממשל הכללי בפולין. בדיווחו מסכם שטרופ את פעילות האס אס בגטו ורשה בסדרה של דיווחים יומיים שנשלחו להימלר וקריגר הממונים עליו. כמו כן מכיל הדו"ח סדרה של כחמישים תמונות שצולמו בגטו על ידי אנשי האס אס.
עותק מדו"ח שטרופ נתפס לאחר המלחמה ושימש כראיה בבית הדין הבינלאומי לפשעי מלחמה בנירנברג. שטרופ עצמו נידון למוות במהלך משפטי דכאו ב-1947, ומאוחר יותר הוצא להורג בפולין.
המוביל המלוח
המוביל המלוח הוא מפעל מים המוביל מים מלוחים מחופי הכנרת בצפון ומערב אל הירדן מדרום לכנרת, במטרה להוריד את רמת המליחות של מי הכנרת.
היסטוריה ראשונה.
המים הנכנסים מן הירדן לכנרת מכילים מעט מאוד כלור. אולם, קיימים מעיינות מלוחים בסביבת הכנרת, שהזרימו כמויות גדולות של מים מלוחים לכנרת. פרופ' אברהם דה ליאו מתה"ל הציע בשנת 1957 להקים תעלה שתטה את המים המלוחים לכיוון הירדן במוצא הכנרת, כדי להטות את מי המעיינות המלוחים מלהיכנס לכנרת ולמנוע המלחה מהירה של הכנרת. אולם למרות התקדמות בהקמת המוביל הארצי, לא ננקטו צעדים ממשיים למניעות עליית מליחות מי הכנרת, בתקווה שגשמים שירדו יפתרו את הבעיה והפעילות בעניין התרכזה במחקר ואיתור מעיינות מלוחים, תוך שתוכנית התעלה להטיית המים נשארה על המדף. בשנת 1961 נבדקה האפשרות להתפיל את חלק ממי המעיינות הנכנסים לכנרת.
במרץ 1962 עלתה הבעיה במלוא חריפותה כאשר בעקבות שנים מועטות גשמים הגיעה מליחות מי הכנרת לרמה שאינה מאפשרת שימושם בחקלאות. בספטמבר 1962 הוחלט לקדם את תוכנית המוביל המלוח ובדצמבר 1962 אישרה הממשלה תקציב להקמת המוביל המלוח. באביב 1963 הוחל בחפירת התעלה. העבודות דרשו רכישת קרקעות או הפקעתן לאורך הכנרת.
חפירת התעלה לוותה בחוליה צמודה של ארכאולוגים שפעלו עם החופרים ומפקחים של משרד הדתות למניעת חילול קברים. בטבריה הוקם בסוף שנת 1963 מפעל מיוחד לאספקת בטון לעבודות המוביל המלוח.
מבנה.
המעיינות המלוחים שעל חוף הכנרת מרוכזים בשלושה מקורות ראשיים: נור שמצפון לטבח'ה, פולייה שמצפון לטבריה ומעיינות חמי טבריה. המים המלוחים מנקודות אלו מוטים אל תעלה שנבנתה לאורך חוף הכנרת ומועברים אל הירדן בקטע הנהר שמדרום לצמח, היורד לים המלח. אורכו של ה"מוביל המלוח" 22 ק"מ, והוא עובר במקביל לחוף המערבי של הכנרת, ממעיינות נור (טבחה) ועד דרומית לשפך הכנרת לירדן, מדרום לסכר אלומות.
בשנים האחרונות החלו פעולות לכיסויו.
יעילות.
בשנים הראשונות לאחר הפעלת המוביל המלוח ירדה מליחות המים בכנרת בצורה משמעותית וחלק מהחוקרים מנו את פתיחת המוביל המלוח כסיבה לירידה.
מהפעלת המוביל המלוח ועד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 תרם המוביל המלוח להורדת המליחות של הכנרת מ-367 ל-212. אולם במהלך שנות ה-90, עלתה רמת המליחות עקב תחזוקה לקויה של המוביל המלוח והגברת השימוש בו להובלת מי קולחין.
שימוש.
בנוסף למטרתו המקורית, שימש המוביל המלוח להובלת מי קולחין של יישובים לאורך הכנרת. בשלב הראשון נקלטו שפכי טבריה, גינוסר ואתרי הנופש הנמצאים לאורך החוף המערבי. במהלך השנים נוספו השפכים של צפת ומגדל.
בנוסף מוביל המוביל המלוח מי שיטפונות.
שומן חום
שומן חוּם הוא אחד משני סוגי הרקמות השומן שיש בגופם של יונקים, יחד עם רקמת שומן לבן. רקמה זו נפוצה במיוחד בתינוקות ובחיות הנמצאות בתרדמת חורף.
רקמה זו מחממת את גופם של יונקים להם יש את הרקמה, בדומה לתגובת הצמרמורת שיש בייצורים חיים אחרים, ובכך מגנה מפני היפותרמיה. בשונה מאדיפוציטים (תאי שומן) של שומן לבן, הכוללים רק טיפת ליפיד אחת, תאי השומן החומים כוללים טיפות רבות וקטנות של ליפידים וכן מספר רב יותר של מיטוכונדריה, עובדה המקנה לרקמה את צבעה החום. רקמת שומן חום כוללת גם יותר נימים מרקמת שומן לבן. קיימת קורלציה בין פעילות הרקמה לבין רזון.
ביוכימיה.
המיטוכונדריה שבתאים איקריוטיים מנצלת חומרים עתירי אנרגיה להפקת אנרגיה כימית בצורת ATP. המיטוכונדריה עושה זאת באמצעות כוח פרוטומניע הגורם למעבר ספונטני של פרוטונים דרך ה-ATP סינתאז וליצירה של ATP. בבעלי חיים בעלי דם חם, חום הגוף נשמר באמצעות מעבר פרוטונים בכיוון הגרדיאנט הכימי תוך שחרור אנרגיה ללא יצירת ATP, תהליך היכול להתרחש באמצעות UCP1 (Uncoupling protein 1) הנמצא בממברנה הפנימית של המיטוכונדריה, ומאפשר מעבר של פרוטונים אחרי שהללו נשאבו לתוך המיטוכונדריה מאמצעות שרשרת מעבר האלקטרונים. תהליך זה משתמש באנרגיה שנוצרה בתהליך הזרחון החמצוני ומשחרר אותה כאנרגיית חום.
כל תאיהם של בעלי דם חם מספקים אנרגיית חום במידה מסוימת, בעיקר כאשר טמפרטורת הגוף צונחת אל מתחת לטמפרטורה הרגילה. עם זאת, תאי השומן החום מתמחים בתהליך זה של ייצור אנרגיית חום. לכל תא כזה יש יותר אברוני מיטוכונדריה וכן יותר מחלבון ה-UCP1 בממברנה הפנימית של המיטוכודריה.
תפקיד.
בינקות, השומן החום מהווה 5% ממסת הגוף וממוקם באזור החלק העליון של עמוד השדרה ובאזור הכתפיים. לשומן זה תפקיד חשוב לשמירה מהיפותרמיה של התינוק משום ששטח הפנים של התינוקות, ממנו הם מאבדים חום, הוא גדול יחסית לנפח הגוף שלהם ולכן מאבדים הרבה חום יחסית. כמו כן, לתינוקות יש כמות פחותה יותר של רקמות שריר, ולכן הרעד של מבוגרים לשמירה על חום גוף לא קיים אצלם.
משה רבינוביץ'
משה רבינוביץ' (26 במרץ 1922, נובוגרודוק, פולין - 14 במרץ 1994, מושב היוגב, ישראל) היה מראשוני הפלי"ם וחיל הים של צה"ל.
משה נולד כילד שלישי אחרי שתי אחיות (יוכבד ומלכה) לנחמה ויואל רבינוביץ'. בהיותו ילד עברה משפחתו הגרעינית יחד עם סבתו לעיר הקרובה, מיר. בנעוריו הצטרף רבינוביץ' לתנועת "השומר הצעיר", ובשנת 1936 (בגיל 14) כשהציעה התנועה מספר מצומצם של סרטיפיקטים לחניכיה, החליט משה לעלות לארץ ישראל. הוא היה היחיד ממשפחתו שעשה זאת ושאר משפחתו נספתה בשואה.
כאשר הגיע לארץ ישראל הוא הצטרף לכפר הנוער בן שמן, בו השלים את לימודיו. משה היה בעל כישרון מיוחד לשפות. בנוסף ליידיש, עברית, פולנית, גרמנית ורוסית שדיבר מילדותו, רכש ברבות השנים גם את השפות: ערבית, אנגלית, איטלקית, ספרדית וצרפתית.
בתום לימודיו הצטרף להכשרה של קיבוץ בית זרע ובמסגרתה החל לקחת חלק בפעילות ביטחונית. בשנת 1941 התנדב לפלמ"ח והשתתף בכוח הסיור הארץ ישראלי של הפלישה לסוריה וללבנון. כעבור זמן, אף על פי שהיה מפקד מחלקה עתיר ניסיון בפלמ"ח, הוא התגייס בשנת 1943 לפלי"ם.
רבינוביץ' היה בין ראשוני החובלים שפיקדו על ספינות המעפילים: ברל כצנלסון, פלמ"ח ובונים ולוחמים. באחת מהפלגותיו חזרה לאירופה בתחילת 1946 אף נתפס על ידי הבריטים על סיפון ה"שמפוליון", בדרכו חזרה לאירופה להמשך פעולות הנקם, בחבורה שכללה גם את אבא קובנר ואת חגי אבריאל. רבינוביץ' גילה תושייה ואומץ לב ונמלט מהכלא הבריטי שליד נמל טולון. בדצמבר 1945, הגיע אל מפקדת הפלי"ם במרסיי, ומשם המשיך בפעילותו הימית. במאי 1946 הוא הצטיין בפעילותו בפרשת לה ספציה שאיפשרה את הפלגת ספינות המעפילים אליהו גולומב ודב הוז.
בשנת 1949 נשא רבינוביץ' לאשה את מימי, אלמנתו של לוחם הבריגדה, זוריק, זהר דיין, ואימץ את בנה, לימים ח"כ ואלוף בצה"ל - עוזי דיין, והתיישב במושב היוגב. הוא פרש משירות בחיל הים בדרגת רב-סרן והתמסר לחקלאות ולהרכבת עצים. לזוג נולדו עוד שני ילדים: דן ומיכל. עם זאת המשיך להתנדב מדי פעם כדי לסייע במבצעי עלייה של עולים מארצות צפון אפריקה (מבצע יכין).
חלק מפעולותיו, בים וביבשה עדיין לא נתפרסמו ברבים.
חוטם הכרמל
קתרין שוורצנגר
מאזן הכוחות
NYU Press
ויליס גולדבק
ויליס גולדבק (באנגלית: Willis Goldbeck; 28 באוקטובר 1898 - 17 בספטמבר 1979) היה תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי. בשנים 1923 עד 1962 הוא כתב תסריטים ל-40 סרטים. כמו כן, ביים עשרה סרטים בין השנים 1942 עד 1951.
ביוגרפיה.