סגול נולד בטורקיה, בגיל 15 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. אביו יוסף היה ממקימי חברת כתר פלסטיק ב-1949 וב-1971 רכש את מניות שותפיו בחברה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר ניהול החברה לידיו של סמי סגול. הוא הוביל את החברה שהתפתחה ממפעל קטן ביפו לקונצרן בינלאומי הכולל 4,000 עובדים, 30 מפעלים ברחבי העולם והכנסות המוערכות בכמיליארד דולר. התפתחות זו עשה באמצעות הכנסת ציוד תעשייתי, בין השאר שימוש בהזרקת פלסטיק לייצור מוצר הדגל של החברה, כיסא פלסטיק העשוי מקשה אחת, מיזוג ורכישה של חברות בישראל ובעולם ופנייה לשוק הבינלאומי, המהווה נכון ל-2015 את רוב הכנסות החברה.
סגול מכהן כנשיא כבוד של הנהלת לשכת המסחר ישראל–צרפת וזכה באות לגיון הכבוד הצרפתי ב-2011. ב-2008 זכה בפרס הכלכלה על שם רמניסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב. ב-2011 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה וב-2012 בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב ובפרס מנשיא מדינת ישראל על פועלו קידום חקר המוח.
בשנת 1997 הקים יחד עם משה תאומים ומוטי אורנשטיין את עמותת מפעלות חינוך וחברה שמטרתה לפעול באמצעות הספורט למען החברה והקהילה. במקביל רכשו את השליטה באגודת הכדורגל הפועל תל אביב אותה החזיק עד 2008.
סגול תרם להקמת חמישה מרכזי מחקר למדעי המוח בבתי חולים ובאוניברסיטאות: המרכז למדעי המוח ע"ש יוסף סגול במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, מרכז סגול לחקר מוח ותודעה במרכז הבינתחומי הרצליה, בית ספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, מרכז סמי סגול לרפואה היפרברית ומחקר במרכז הרפואי אסף הרופא ומרכז המחקר ע"ש סמי סגול של בית הספר לטיפול באמנויות באוניברסיטת חיפה. הוא סייע במימון מחקריהם ולימודיהם של תלמידי דוקטורט ישראליים בתחום המוח ותמך בפרויקטים וחברות שעניינם קידום חקר המוח בישראל. תרומות נוספות שלו היו לשיפוץ היכל התרבות ולמורשת יהודי טורקיה.
ויז'ה גוברנדור גאלבס
ויז'ה גוברנדור גאלבס (בספרדית: Villa Gobernador Gálvez) היא אחת מ-19 הערים בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה השוכנת בצדו המערבי של נהר פרנה. העיר נמצאת במרחק 294 קילומטרים מעיר הבירה של ארגנטינה בואנוס איירס, ובמרחק 14 קילומטרים בלבד מהעיר רוסאריו, העיר הגדולה ביותר בסנטה פה, שאזור המטרופולין שלה גובל בוויז'ה גוברנדור גאלבס בצפון על ידי יובל שיוצא מנהר הפרנה ונקרא סאלאדיז'ו.
לפי מפקד אוכלוסין של המכון הלאומי לסטטיסטיקה של ארגנטינה, התגוררו בעיר כ-80,769 תושבים בשנת 2010, והיא העיר הרביעית המאוכלסת ביותר בפרובינציה של סנטה פה.
רקע.
העיר נוסדה ב-25 בפברואר 1888 על ידי מהגר איטלקי, המהנדס אנריקו מוסקוני, שהיה אביו של המהנדס הצבאי הגנרל אנריקה מוסקוני, שידוע בארגנטינה כמנהל הראשון של חברת הנפט הממשלתית YPF. ד"ר חוסה גאלבס, מושל הפרובינציה של סנטה פה משנת 1886, שכר את שירותיו של מוסקוני על מנת לאתר את מערכת הרכבת שתחבר את סנטה פה לפרובינציית מנדוסה. כדי לעשות כן רכש מוסקוני קרקע, ואישור שקיבל מידי המושל הפך אותה לעיירה, שאוכלסה בעיקר על ידי מהגרים שבאו מאיטליה וספרד.
העיירה הוכרזה כעיר ב-12 באפריל 1962 על ידי המושל קרלוס סילבסטר בגניס ובאותה העת התגוררו בה כ-18,000 תושבים. העיר שמוכרת כיום כוויז'ה גוברנדור גאלבס היא למעשה התאחדותן של שלוש עיירות: ויז'ה גוברנדור, ויז'ה דייגו ופואבלו נואבו. ההיסטוריה של העיר מונצחת ומשתמרת במוזיאון הציבורי המוזיאון העירוני ד"ר ראול מאלאטסטה שהוקם בשנת 1986 ומנוהל על ידי עמותת אזרחים.
כיום.
ויז'ה גוברנדור גאלבס מחולקת ל-20 באריוס (שכונות) וקיימים בה בית חולים ציבורי, מספר מרכזי בריאות ציבוריים קטנים, מספר מועדוני ספורט, חמישה בנקים ושתי תחנות רדיו. שירותי הטלפון והאינטרנט ניתנים לתושבים בצורה קואופרטיבית.
זיהום חיידקי
זיהום נגיפי
זיהום ויראלי
התוכנית של המלך אלפרד
התוכנית של המלך אלפרד היא תוכנית בדיונית שיוחסה ל-CIA, לפיה קיימת תוכנית אמריקאית לחיסול הקהילה האפרו-אמריקאית. תאוריה זו התייחסה בעיקר לאופן התגובה הרשמי של ממשלת ארצות הברית במקרה של איום התקוממות שחורה, כשהפתרון הוא ריכוז הקהילה השחורה בארצות הברית במחנות ריכוז. לפי תאוריה זו קיים מעקב ממשלתי אחר לוחמי החופש השחורים בארצות הברית, כמו תוכנית ממשלתית לרכז את כלל תושבי ארצות הברית שמקורם ממוצא אפריקאי במחנות ריכוז במקרה של התקוממות שחורה.
רעיון התוכנית הוצג לראשונה בספרו של ג'ון א. ויליאמס בשנת 1967 "האיש שבכה אני". עם צאת ספרו צילם ויליאמס חלקים מהספר והשאיר עותקים ממנו על מושבי הרכבת התחתית במנהטן, דבר שהקנה לרעיון תפוצה רחבה בקרב הקהילה השחורה בארצות הברית, כשלעיתים אמיתות הרעיון נתפסת כחסר עוררין.
השחקן והמוזיקאי גיל סקוט הרון חיבר את השיר "תוכניתו של המלך אלפרד" שנכלל באלבומו " Free Will" משנת 1972.
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן הן תאוריות קשר העוסקות בעומדים מאחורי המהפכה האיראנית של 1979 וגירוש השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. לפי תאוריות אלו, ממשלות בריטניה, צרפת וארצות הברית עמדו מאחורי המהפכה האיראנית, והן שהפעילו ותמכו בסתר באנשי הדת השיעים ובפרט ברוחאללה ח'ומייני לשם גירושו המוצלח של מוחמד רזא שאה פהלווי מאיראן. גלגולה הראשון של תאוריה זו פותח עוד בראשית ימי ההפגנות שהניעו את המהפכה האסלאמית, במיוחד בקרב תומכי שלטון השאה וכן השאה מוחמד רזא שאה פהלווי עצמו, כפי שבא לידי ביטוי בראיונו האחרון לתקשורת.
לפי תאוריה זו, נציגי מדינות המערב באיראן בכוונה תחילה ייעצו ולחצו על השאה, החל מראשית ההפגנות, לקדם את עניין זכויות האדם בחברה שטרם הייתה מוכנה לכך, להימנע משימוש בכח צבאי או כח כלשהו לפיזור ההפגנות וכן לעזוב את איראן עד תום הפרעות – ועצות אלה הן שהובילו והביאו להעזבתו המכוונת על ידם. רעיון זה תפס מקום משמעותי בקרב דעת הקהל האיראני הבוגר, כמו בקרב הגולים הפוליטיים האיראנים ואף השפיעו על המוג'אהדין ח'לק ועל עיתונאות מערבית.
תאוריה זו גורסת כי המהפכה האיראנית של 1979 הייתה למעשה תגובה מערבית למהפכה הלבנה של פהלווי שנועדה לקדם את איראן ואנשיה, בצורה כזו שהייתה מסכנת את מעמדן הבינלאומי, הכלכלי וכן הפוליטי של יתר מדינות העולם. כשבשלב הראשון התעצמות כוחה של איראן הייתה מסכנת את מעמדן של מדינות אירופה ומאוחר יותר גם את מעמדה של ארצות הברית. לאור זאת חברו אנשי הדת (כשהאינטרסים שלהם היה להשיג שליטה על איראן) עם ארצות הברית, צרפת ובריטניה (שהאינטרסים שלהם היה לעכב את התפתחותה של איראן ולהשיג שליטה מחודשת על הנפט ומחיריו, זאת לאור מדיניותו של השאה באופ"ק וכך שחוזי הנפט היו עתידים לפקוע ב-1978)). ח'ומייני דחה את ההאשמות, בטענה כי השאה הוא זה שהיה "סוכן" המערב באיראן, וזה שמנע את הקמתה של הממשלה האסלאמית עד למהפכה.
טיעונים התומכים בתאוריה.
בינואר 1978 פרסם המגזין האיראני "אטלאעאת" ("Ettela'at") מאמר שהאשים את ח'ומייני בהיותו סוכן בריטי ו"משורר הודי מטורף". במאמר נטען כי הדבר מזכיר את ימי הקולוניאליזם הפיאודלי (הישן - שחור) והקומוניסטי (החדש - אדום). המגזין טען שהמולות ומדינות המערב יצרו ברית משותפת לחבל בפרויקט המודרניזציה של המלוכה הפהלווית. כשהתנגדותו של ח'ומייני לשאה התבקשה ומומנה על ידי קבוצות אינטרס בריטיות הקשורות לנפט. תומכי ח'ומייני, זועמים על המאמר, ארגנו בתגובה הפגנות אלימות שהתגלגלו בסופו של הדבר למהפכה האיראנית והובילו לבריחתו של השאה כשנה לאחר מכן מאיראן. עם תום המהפכה התפרסמו כתבות שונות בעניין, שכללו בין היתר וידויים של גורמי ממשל בכירים שטענו כי גם אליהם פנו אנשי CIA בבקשות לסיוע בגירוש השאה. בהצעה לפיה בתמורה לסיוע בהעזבת השאה, ה-CIA יסיע להם לעלות לשלטון במקום השאה. כמו כן נכתבו כתבות שטענו לכך שאנשי CIA לשעבר הקיפו את ח'ומייני בכל זמן שהותו בצרפת. כמו כן פורסמו סיפורים על מימון מלא שסיפקה ממשלת צרפת על מקום מגורו המפואר של ח'ומייני בצרפת.
שימוש בזכויות אדם ומדיה.
מוחמד רזא שאה פהלווי טען בימיו האחרונים לשלטון כי: "אם תרימו את זקנו של ח'ומייני, תמצאו את הכתובת "תוצרת בריטניה" תחת סנטרו", אמירה זו אומצה מאמרה אחרת; "אם תרימו את זקנו של המולא, תוכל למצוא "תוצרת בריטניה" מוטבע על סנטרו." בספר זכרונותיו כתב: " לא ידעתי את זה אז - אולי לא רציתי לדעת, אך זה ברור לי כעת שהאמריקאים רצו להיפטר ממני. ברור שזה מה ששוחרי זכויות האדם ממחלקת המדינה רצו... מה היה עלי להסיק מההחלטה הפתאומית של המינהל לקרוא לג'ורג' בול, תת-מזכיר המדינה לשעבר, כיועץ לבית הלבן לענייני איראן?... הכדור היה בידי האמריקאים שרצו לנטוש אותי ובסופו של דבר את מדינתי".