דה ורדיליאק שירת בצבא צרפת בתפקידים שונים, ובשנת 1940 בעת המערכה על צרפת היה מפקד הדיוויזיה הצפון אפריקנית ה-6. הוא נפל בשבי ושוחרר בשנת 1941.
בסוף מאי 1941 נשלח למלא את מקומו של הגנרל פוז'ר (François-Marie-Jacques Fougère) מפקד צבא צרפת של וישי בסוריה ובלבנון שהגיע לגיל הפרישה. עם זאת, כפי הנראה הגיע דה ורדיליאק לאזור מכיוון שנהנה מאמונו של המרשל אנרי פיליפ פטן. בתפקיד זה היה דה ורדיליאק כפוף לנציב גנרל אנרי פרנאן דנץ.
בעת שהגיע דה ורדיליאק אל הלבאנט היה האזור שרוי במשבר ומוכן לתחילת לוחמה פעילה בין אנשי וישי ששלטו בסוריה ובלבנון לבין אנשי בעלות הברית. מדיניותו של דנץ כנציב העלתה בלב בעלות הברית חשש כי הוא יביא לנפילת סוריה ולבנון לידי מדינות הציר. מסיבה זו יצאו למבצע לכיבוש סוריה ולבנון בכוחות צבא צרפת החופשית והצבא הבריטי וצבאות מהמושבות והדומיניונים. המערכה נתקלה בהתנגדות עזה ובלתי צפויה של אנשי וישי, והוכרעה רק כעבור לחימה קשה.
לאחר כיבוש סוריה ולבנון על ידי בעלות הברית, ניהל דה ורדיליאק בשם דנץ את המשא ומתן לכניעה שהסתיים בחתימת הסכם הכניעה ב-14 ביולי בעכו. דנץ עצמו סירב להשתתף במגעים, שכן סירב לשאת ולתת עם אנשי צרפת החופשית, אך דה ורדיליאק מצא שפה משותפת עם מפקד אנשי צרפת החופשית בלבאנט ז'ורז' קאטרו. דה ורדיליאק חתם על הסכם הכניעה לצד המפקד הבריטי הגנרל הנרי מייטלנד וילסון. זמן מה שימש כראש וועדת שביתת הנשק האחראית על יישום תנאי ההסכם. במסגרת תפקיד זה ניהל משא ומתן מסובך, במסגרתו הוחזרו ללבאנט שבויים צרפתים ובריטים שנפלו בידי אנשי וישי במהלך הלחימה והועברו לצרפת. במסגרת זו נעצרו מספר קצינים גבוהים, וביניהם דנץ, והוחזקו כבני ערובה עד לאחר החזרת הקצינים.
לאחר הכניעה שב דה ורדיליאק לצרפת. ב-1942 סייע לגנרל אנרי ז'ירו בבריחתו ממבצר קניגשטיין הסמוכה לדרזדן. נפטר ב-1963.
דה ורדיליאק הוא אביו של הסופר איב דה ורדיליאק, הידוע בשם העט סרז' דאלן.
אלכסנדר קלוגה
אלכסנדר ארנסט קלוגה (בגרמנית: Alexander Ernst Kluge; נולד ב-14 בפברואר 1932, הלברשטאדט, רפובליקת ויימאר) הוא במאי קולנוע, משפטן וסופר גרמני.
ראשית הקריירה.
קלוגה נולד בהלברשטאט, במדינת סקסוניה-אנהלט, בגרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה, רכש השכלה אקדמית בהיסטוריה ומשפטים ובהמשך הוסמך כדוקטור למשפטים באוניברסיטת פרנקפורט. במהלך לימודיו התיידד קלוגה עם הפילוסוף תאודור אדורנו, אשר חשף אותו לעולם הקולנוע ודרכו הכיר קלוגה את הבמאי פריץ לאנג. ב-1959 הועסק אלכסנדר קלוגה כעוזר במאי במהלך צילומי סרטו של פריץ לאנג "The Tiger of Eschnapur".
הקריירה הקולנועית.
ב-1960 ביים קלוגה את סרטו הראשון. היה זה סרט קצר בשחור לבן, בשם "Brutalität im Stein" אשר ביטא מחאה כנגד התעלמותו של הקולנוע הגרמני של התקופה מאירועי מלחמת העולם השנייה ועוללות המשטר הנאצי. ב-1961 הוצג הסרט בפסטיבל לסרטים קצרים שנערך באוברהאוזן וזכה להדים תקשורתיים רבים. קלוגה הצטרף למעגל במאי הקולנוע הגרמני החדש וב-1965 כיהן בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-1966 ביים את סרטו הארוך הראשון "Abschied von Gestern" ועד ל-2008 ביים 14 סרטים נוספים.
הקריירה הספרותית.
קלוגה הוא אחד הסופרים המוערכים בגרמניה של שלהי המאה ה-20 בסוגת הסיפורת. עבודותיו נוטות לכוון הסיפור הקצר ומתמקדות בחלקן בתת-הסוגה המכונה "סיפורת מציאותית" ובחלקן במדע בדיוני. שבעת הספרים שהוציא לאור בין 1962 ל-2006, מציגים גם ביקורת חברתית נוקבת שהתמקדה בספרה הציבורית. ב-2000 ו-2001 יצאו לאור שתי אנתולוגיות אשר ריכזו מבחר מסיפוריו. קלוגה זכה במספר פרסים על יצירתו הספרותית ובכללם, ב-2003 בפרס ביכנר, שהוא הפרס הספרותי השנתי החשוב והיוקרתי ביותר בגרמניה.
אולימפיאדת נאגאנו (1998)
תרבות יפנית
ירושלים החדשה (מחזה)
ירושלים החדשה הוא מחזה פרי עטו של דייוויד אייבס העוסק בחרם נגד ברוך שפינוזה בידי פרנסי הקהילה היהודית באמסטרדם באמצע המאה ה-17. המחזה זכה ב-2008 בפרס של גילדת המחזאים האמריקאית.
עלילה.
ההצגה מתארת את החקירה של שפינוזה שנערכת בבית הכנסת של קהילת "תלמוד תורה" באמסטרדם, שמביאה בסוף להחרמתו.
המחזה נפתח כשאברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם מגיע לבית הכנסת
מספר לשאול לוי מורטרה, רבה הראשי של אמסטרדם וגאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס הקהילה היהודית, על מעשי הכפירה של ברוך שפינוזה ודורש מהם לערוך נגדו חקירה.
אודות המחזה.
המחזה נשען במידה רבה על הביוגרפיה של שפינוזה שכתב סטיבן נדלר ועל ביוגרפיות ידועות נוספות. המחזאי, דייוויד אייבס, הגה את כל התמליל של מה שהתרחש בין כותלי בית הכנסת, מכיוון שאין לכך שום עדות. ישנן סברות ששפינוזה כלל לא נכח במקום בזמן הטלת החרם וכן שהוטל חרם על אדם נוסף.
המחזה נכתב על ידי נוצרי, שמציג ומנתח אספקטים שונים של היהדות, בין היתר את משנתו של הרמב"ם. הוא מציג סוגיות פילוסופיות וחברתיות שונות כגון הקשר והזיקה בין דת למדינה, סמכות הקהילה וחופש היחיד.
המחזה הוא גם הומאז' לאינטלקטואל מורד, הוא עוסק בצעיר (ברוך שפינוזה) שמרד ברבו (הרב מורטרה).
המחזה בישראל.
המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון החאן הירושלמי, ב-12 במאי 2012, בבימויו של סיני פתר. זהו המחזה השני העוסק בשפינוזה שעלה בישראל, הראשון היה "סולו", מאת יהושע סובול, שהוצג בתיאטרון הבימה, בבימויה של עדנה סובול ב-1991.
הבמאי, סיני פתר, ערך את חלקו הראשון של המחזה. במחזה המקורי העלילה מתרחש מראשיתה ועד סיומה בבית הכנסת, כשישנם פלשבקים לאחור ואילו פתר ביים בצורה נרטיבית והכניס את המאורעות הקודמים בתור פרק פתיחה למתרחש בבית הכנסת. פתר גם הוסיף להצגה את פרקי הקומדיה דל'ארטה, שלא היו קיימים במחזה במקור.
מגלוזאורוס
מגלוזאורוס (שם מדעי: Megalosaurus; מיוונית עתיקה: "לטאה גדולה", μεγαλο מגלו - גדול, גבוה, σαυρος זאורוס - לטאה, זוחל) הוא סוג של דינוזאור טורף מתת-הסדרה תרופודה. הוא חי באמצע תור היורה, כ-166 מיליון שנה לפני זמננו ביבשת אירופה. שרידיו נתגלו בדרום אנגליה, צרפת ופורטוגל.
המגלוזאורוס, שנתגלה על ידי ויליאם באקלנד ותואר על ידי הפלאונטולוג הבריטי גדעון מנטל ב-1827 היה מראשוני הדינוזאורים שנתגלו, ובכך חשיבותו הגדולה.
תיאור.
כיום משערים הפלאונטולוגים שהמגלוזאורוס היה תרופוד טורף הדומה באופן כללי לטירנוזאורוס רקס אך קטן יותר. אורכו היה כ- וגובהו למעלה מ-3 מטר.
המדענים חלוקים לאסטרטגיית הטרף שלו, והועלו מספר השערות:
כיום הסברה הרביעית היא המקובלת על הפלאונטולוגים.
בתרבות.
המגלוזאורוס הוא אחד הדינוזאורים הראשונים שהתגלו והוא נראה במספר סרטים פלאונטולוגיים או במוצגים מוזאונים, אף שהוא לא נפוץ במדיות ובספרות הפופולרית:
ועדת הרבנים לענייני תקשורת
ועדת הרבנים לענייני תקשורת היא עמותה חרדית שקמה בשנת 2005 עם התפשטות השימוש בטלפונים חכמים הכוללים גישה לאינטרנט, במטרה להוות גוף שירכז את השמירה הנדרשת מפני האיומים הנשקפים לשמירת הדת, הנובעים מהתפתחות הטכנולוגיה, בתחום התקשורת הסלולרית.
רבני וחברי הוועדה.
בעת ייסודה בשנת 2005 היו חברי הוועדה כדלהלן:
בשנת 2019 נתגלעו חילוקי דעות בין חברי הוועדה לגבי המספרים שצריכים להיות חסומים, הרב צבי פרידמן שהתנגד לחלק מפעולות הוועדה שלח מכתב לחברות התקשורת ובהן הבהיר כי הוא מתנגד לחסימות מספרים קולקטיביות וטענות נוספות. בתגובה, חברי העמותה האחרים הדיחו את הרב צבי פרידמן, ובמקומו מונה מזכיר הוועדה חיים לנג לחבר בוועדה.
פתרונות טכניים.
כדי למלא את מטרותיה, קידמה הוועדה מספר פתרונות טכניים שיצרו את מכשיר הסלולרי ה'כשר'.
זיהוי ואפיון בעל הקו.
הקידומות הייחודיות של הקומות הכשרות הפכו, אפוא, לסימן היכר ולאמצעי זיהוי של בעל הקו בחברה החרדית, כאשר מי שמחזיק בקו שאינו בקומה הכשרה, מוברר מכך כי סביר להניח שהוא נושא מכשיר שאינו 'כשר'. זיהוי זה יצר השלכות מעשיות בתחומים שונים, בעיקר בתחום הרישום והקבלה למוסדות החינוך.
עובדה זו, גרמה לכך שישנם בחברה החרדית המחזיקים בשני קווי טלפון, האחד לתקשורת עם בני הקהילה, והשני לשימושים ויישומים נוספים ולתקשורת במסגרת העבודה.
ביקורות והתנגדויות.
במהלך השנים עלו והתפרסמו ביקורות שונות על התנהלות הוועדה, חלקן הגיעו לדיון בבית משפט.
ביקורות על חסימת יתר של קווי תוכן.
במהלך השנים עלו ביקורות על חסימת קווי תוכן עקב מדיניות חסימה מחמירה מדי, ואף חסימה מסיבות לא ענייניות שאינן עולות עם מטרות הקמת הוועדה.
במהלך השנים חסמה הוועדה בין היתר, לפרקי זמן קצרים או ארוכים, קווי סיוע מסוגים שונים, ארגוני חסד ומספרי חירום נוספים. יש שטענו כי אחת הסיבות לחלק מהחסימות היא, שהקווים הופעלו על ידי חברת קווי תוכן שלא שיתפה פעולה עם הנחיות הוועדה.
בראשית 2019 חתמו כחמישים אלף בעלי מספר כשר על עצומה הקוראת לשר התקשורת להתערב ולמנוע חסימת קווים של שיעורי תורה, ישיבות, התראות "צבע אדום" ועוד. תביעות נגד מדיניות החסימה והשיווק של הוועדה מתנהלות בבתי משפט ובבתי דין.
בפברואר 2020 פורסם כי משרד התקשורת בודק את התנהלות ועדת הרבנים, בעקבות התערבות מבקר המדינה אשר קיבל פניות בנושא. באפריל 2020 פורסם כי ועדת הרבנים מאזינה לתכנים מוקלטים בשירותי ה"וואטסאפ-פון" כאשר היא מקבלת תלונות ביחס לקבוצה ספציפית, ושחלק מחברות התקשורת התחייבו לתת גישה כזו לוועדה כחלק מהסכם הכשרות שקיבלו ממנה.