ביולי 1970 עברה הכנסייה לידי מוזיאון קתדרלת איסק הקדוש, והנהלת המוזיאון שיקמה את הכנסייה במשך 27 שנים. הכנסייה נפתחה לציבור באוגוסט 1997, על מנת לשמש כמוזיאון. הכנסייה לא נחנכה מחדש, ולכן אינה משמשת לתפילות. כיום, הכנסייה היא אחד מאתרי התיירות העיקריים של העיר.
תיאור המבנה.
הכנסייה שונה בתכנונה מיתר כנסיות סנקט פטרבורג. בעוד שמרבית כנסיות העיר בנויות בסגנון בארוק או סגנון נאו קלאסי, הכנסייה בנויה בסגנון רוסי ביניימי (רוסי ביזנטי) ברוח הלאומנות הרומנטית של תקופת הבנייה.
הכנסייה נבנתה בסגנון מסורתי שהיה מקובל במאה ה-17 ותוך רצון לחקות את כנסיית וסילי הקדוש שבכיכר האדומה במוסקבה.
פנים הכנסייה תוכנן על ידי האמנים המובילים בעת הקמת הכנסייה: ויקטור וסנצוב, מיכאיל נסטרוב ומיכאיל ורובל, ועל ידי האדריכל אלפרד אלכסנדרוביץ' פארלנד (אדריכל לא ידוע באותה עת).
בכנסייה למעלה מ-7,500 מטרים רבועים של פסיפסים המתארים אישים או אירועים מהתנ"ך ומהברית החדשה.
בשל פארה הרב חרגה הקמת הכנסייה מהתקציב המתוכנן שהוערך ב-3.6 מיליון רובלים, והעלות הגיעה לבסוף ל-4.6 מיליון רובלים.
פני היינס
פנלופה "פני" היינס (באנגלית: Penelope "Penny" Heyns ; נולדה ב-8 בנובמבר 1974) היא שחיינית דרום אפריקאית, אלופה אולימפית (אטלנטה 1996) ושיאנית עולם במשחי החזה. השחיינית היחידה בתולדות המשחקים האולימפיים שזכתה בשני משחי החזה באותה אולימפיאדה. הייתה השחיינית הראשונה ששחתה 100 מטר חזה מתחת ל-1:07 דקות ו-200 מטר חזה מתחת ל-2:24 דקות.
ביוגרפיה.
פני היינס נולדה בספרינגס, בחבל חאוטנג, דרום אפריקה. לאחר שסיימה את לימודי התיכון בשנת 1992 באמנזימטוטי, עברה לארצות הברית על מנת ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת נברסקה–לינקולן בשנים 1993–1997.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה היינס במקום 33 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.99 דקות, במקום 34 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.04 דקות ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:24.28 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בוויקטוריה, קנדה בשנת 1994 היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה (1:09.86 דקות).
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.46 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:09.79 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 13 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.08 דקות ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מעורב בתוצאה של 4:18.65 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה באטלנטה, ארצות הברית בשנת 1995 היא זכתה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה (1:08.09 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה (2:27.68 דקות).
שבועיים לאחר מכן באוניברסיאדה שנערכה בפוקואוקה, יפן היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה (1:08.47 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:28.44 דקות).
שיא עולם ראשון.
בתחרות שחייה שנערכה בדרבן ב-4 במרץ 1996 קבעה היינס שיא עולם חדש ראשון במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.46 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) היא זכתה בשתי מדליות זהב בשני משחי החזה, לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים. במשחה ל-100 מטר חזה היא ניצחה בתוצאה של 1:07.73 דקות, לפני אמנדה בירד מארצות הברית (1:08.09 דקות) וסמנתה ריילי מאוסטרליה אלופת העולם (1:09.18 דקות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 1:07.02 דקות. במשחה ל-200 מטר חזה היא ניצחה בשיא אולימפי חדש בתוצאה של 2:25.41 דקות לפני אמנדה בירד (2:25.75 דקות) ואגנס קובאץ' מהונגריה (2:26.57 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי עם חברותיה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:08.16 דקות.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה (1:08.85 דקות).
שבועיים לאחר מכן באוניברסיאדה שנערכה במסינה, איטליה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה (1:10.15 דקות).
באליפות העולם שנערכה בפרת' בשנת 1998 סיימה היינס במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.77 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:08.66 דקות, הזמן השני במוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.81 דקות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק ב-1 באוגוסט אותה שנה היא קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.95 שניות ובכך החזיקה בשיאי העולם בכל שלושת משחי החזה בו זמנית (בריכה אולימפית). נוסף לכך, היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חזה (1:08.14 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:26.73 דקות).
בשנת 1999 קבעה היינס לא פחות מ-11 שיאי עולם חדשים תוך 3 חודשים, בשלוש יבשות שונות והחזיקה בו זמנית בשיאי עולם ב-5 משחי החזה בו זמנית מתוך 6 האפשריים (בריכה אולימפית ובריכת 25 מטר), הישג שרק היא קבעה אותו עד כה.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בסידני, אוסטרליה באותה שנה, היא זכתה בשתי מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 1:07.08 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש נוסף של 2:23.64 דקות. היא הוכתרה לשחיינית המצטיינת בתחרות
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה היינס במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.55 דקות, אחרי מייגן קוואן מארצות הברית (1:07.05 דקות) ולייזל ג'ונס מאוסטרליה ( 1:07.49 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 20 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה חלשה עבורה של 2:30.17 דקות.
2001, פרישה.
היינס פרשה משחייה תחרותית בשנת 2001.
חיים אישיים.
היינס חברה בפדרציית השחייה הבינלאומית, אשת עסקים ועובדת כמגישה בטלוויזיה.
שליו האיים הקנריים
שליו האיים הקנריים (שם מדעי: Coturnix gomerae) הוא מין של שליו נכחד אשר בית גידולו היה באיים הקנריים. בעבר היה שליו האיים הקנריים מצוי באיים אל איירו, לה פלמה, טנריפה ופוארטוונטורה. ההנחה המדעית היא, כי שליו זה היה מצוי גם בגראן קנריה ולנסרוטה, אך לא ניתן להוכיח זאת, שכן לא נמצאו שם כל שרידי מאובנים.
על פי מחקרים שנערכו במאובנים שנמצאו באיים, היה משקלו של שליו האיים הקנריים כ-150 גרם. כנפיו היו קטנות מאלו של השליו הנודד, ולכן ההנחה היא שהשליו הקנרי לא היה מסוגל לעוף באופן יזום, והיה תלוי בזרמי אוויר, אותם ניצל לצורכי תעופה. מסיבה זאת היה שליו האיים הקנריים טרף קל לחתולים וחולדות, שהגיעו עם המתיישבים הראשונים לאיים במאה ה-15, דבר שכפי הנראה הביא להכחדתו.
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה (מקסיקו סיטי)
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה (בספרדית: Museo Nacional de Antropología) הוא מוזיאון לאומי במקסיקו, והמוזיאון הפופולרי ביותר במדינה. המוזיאון מכיל ממצאים ארכאולוגים ואנתרופולוגים חשובים מהמורשת הפרה-קולומביאנית של מקסיקו, כמו אבן השמש (Piedra del Sol) (אבן לוח השנה האצטקי) ופסל אצטקי מהמאה ה-16 של שוצ'יפילי (Xochipilli). המוזיאון ממוקם בין הרחובות "Paseo de la Reforma" ו-"Calle Mahatma Gandhi" בתוך פארק צ'פולטפק במקסיקו סיטי.
אדריכלות.
המוזיאון עוצב על ידי האדריכלים פדרו רמירס ואסקס, חורחה קמפוסנו ורפאל מיחרס ב-1964. חזותו מרשימה עם אולמות תצוגה המקיפים פטיו עם בריכה ענקית וכיכר מטרייה מבטון הנתמכת על ידי עמוד אחד ראשי הידוע כ-El Paraguas היוצר מפל מלאכותי. סביב אולמות התצוגה ישנם גנים, אשר רבים מהם כוללים תצוגות חיצוניות. למוזיאון 23 אולמות תצוגה והוא משתרע על 79,700 מ"ר.
תערוכות.
המוזיאון מכיל מספר תצוגות משמעותיות, כגון אבן השמש האצטקית, ראשי אבן ענקיים של הציוויליזציה של האולמקים שנמצאו בג'ונגלים במדינות וראקרוס וטבסקו, אוצרות מתרבות המאיה שנמצאו באתר צ'יצ'ן איצה ובפלנקה ומוצגים אותנטיים של חיי המקסיקנים הכפריים. כמו כן במוזיאון נמצא מודל של העיר האצטקית טנוצ'טיטלאן ששכנה היכן שנמצא כיום מרכז מקסיקו סיטי.
המוזיאון מציג גם תערוכות חיצוניות המתמקדות בעיקר בתרבויות הגדולות של פעם. התערוכות שהוצגו במוזיאון בעבר התמקדו בתרבויות פרס, יוון, סין, מצרים וספרד.
האונה המצחית
האונה המצחית או האונה הפרונטלית (TA: Lobus frontalis) היא אזור בקליפת המוח שנמצא בשתי ההמיספרות של המוח הגדול, בקדמת החריץ המרכזי ומעל המענית הצידית.
היא מעורבת בתהליכי הבקרה על התנועה ובפעילויות קוגניטיביות כמו זיכרון לטווח קצר, תכנון, הצבת יעדים וקבלת החלטות.
מבנה.
האונה המצחית היא האונה הגדולה ביותר במוח האנושי והיא תופסת כשליש מכלל נפחו של המוח. אונה זו ממוקמת בקדמת כל המיספירה מוחית, קדמית לאונה הקודקודית (אונה פריטאלית) ומעל האונה הרקתית (אונה טמפוראלית). האונה המצחית משתרעת מקליפת המוח הקדם-מצחית עד החריץ המרכזי והמענית הצידית. כאשר החיבור בין האונה המצחית לבין האונה הקודקודית מתבצע באמצעות אונית מסב המרכז, והחיבור בין האונות המצחיות בכל המיספירה מתבצע באמצעות כפיס המוח.
פיתולים באונה המצחית.
בחלוקה לפיתולים לאונה הפרונטלית ארבעה פיתולים:
התפתחות.
האונה המצחית מתפתחת ומבשילה במהלך החיים מן הלידה ועד סביבות גיל 25. בתקופת גיל ההתבגרות המערך הסינפטי באונות המצחיות עובר "גיזום", המוביל לירידה בהתעבות הסינפסות. תהליך זה מחדד את תפקודי הרקמה המוחית במרכזים במוח ומשפר את התפקוד של המעגלים הסינפטיים. שינויים אלו הם חלק בלתי נפרד מההתפתחות הקוגניטיבית של האדם.
תפקוד.
האונה המצחית מאפשרת חופש וגמישות מחשבתיים.
היא עוסקת גם בתנועה ובתכנון של תנועה.