וילקינסון חזר לאנגליה עקב סיבות בריאותיות בשנת 1833, והצליח להיבחר לחברה המלכותית בשנת 1834. הוא המשיך לפרסם את מחקריו, במספר רב של פרסומים. הוא פרסם את "הטופוגרפיה של תבאי ומראה כלליים של מצרים" בשנת 1835, אך עבודתו המשמעותית ביותר הייתה "נימוסים ומנהגים של המצרים הקדמונים". עבודה זו פורסמה לראשונה בשלושה כרכים בשנת 1837 ולאחר מכן אוירה על ידי ג'זף בונומי, וקיבלה את המעמד של התיאור הכללי הטוב ביותר של תרבות מצרים העתיקה לחמישים השנים הבאות. הפרסום והשבחים לה זכתה העבודה הקנו לווילקינסון תואר אבירות בשנת 1839, והבטיחו לו את התואר המכובד של האגיפטולוג הבריטי הראשון.
מסעות ומחקר נוספים.
סר ג'ון גרדנר וילקינסון חזר למצרים בשנת 1842, ופרסם מאמר שכותרתו "סקר של עמק אגמי המלח" (Survey of the Valley of the Natron Lakes) ל"כתב העת של האגודה הגאוגרפית" בשנת 1843. באותה השנה פרסם גם מהדורה מתוקנת והמורחבת של "הטופוגרפיה" שלו, שכותרתו "מצרים ותבאי המוסלמים".
וילקינסון ביקר בדלמטיה, מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה במהלך שנת 1844, ופרסם את התרשמויותיו ב-1848 (דלמטיה ומונטנגרו, 2 כרכים).
ביקורו שלישי למצרים היה בין 1848-1849 ובעקבותיו, ביקור סופי לתבאי בשנת 1855. לאחר מכן, ווילקינסון נשאר באנגליה שם הוא חקר את עתיקות קורנוול ולמד זואולוגיה.
מותו ומורשתו.
וילקינסון מת בלנדוברי (Llandovery) בשנת 1875, לאחר שכבר הוריש לבית הספר הישן שלו, הארו, את אוספיו עם קטלוג מפואר בשנת 1864.
אוספיו נשמרים בספרייה הבודליינית, אוקספורד, ומהווים עדות מוקדמת יקרה מפז של מצב מונומנטים מצריים רבים לפני כניסת תיירות ההמונים למצרים. אתרים רבים ניזוקו לאחר מכן או אבדו לגמרי, מה שהופך את עבודתו של וילקינסון לחשובה עוד יותר.
ג'ורג' ורנון הדסון
ג'ורג' ורנון הדסון (באנגלית: George Vernon Hudson; 20 באפריל 1867 - 5 באפריל 1946) היה אנטומולוג ואסטרונום אנגלי, והוגה שעון הקיץ המודרני.
חייו.
הדסון נולד בלונדון, בנו השישי של צ'ארלס הדסון, אמן ומעצב ויטראז'ים. עד גיל 14 כבר בנה לעצמו אוסף חרקים גדול ופרסם מאמר קצר בכתב העת The Entomologist. ב-1881 עבר עם אביו לנלסון, ניו זילנד. בגיל 16 החל לעבוד במשרד דואר בולינגטון, שם עבד עד 1918.
ב-1885 הצטרף לסניף ולינגטון של החברה המלכותית של ניו זילנד, הנקראה בזמנו החברה הפילוסופית של ולינגטון (Wellington Philosophical Society). הוא כיהן כנשיאה בשנים 1900, 1901 ו-1940.
ב-16 באוקטובר 1895 הגיש הדסון הצעה לחברה הפילוסופית של ולינגטון לניצול מוגבר של שעות היום שיושג על ידי הזזת השעון. באותה תקופה עבד במשמרות, וזמנו הפנוי במהלך היום, אותו ניצל לאיסוף חרקים, גרם לו להעריך את שעות האור. התגובה למאמר הייתה פושרת ולעיתים לגלגנית. בעקבות תפוצה רחבה של המאמר ומספר ניסיונות להגשים את חזונו של הדסון בקרייסטצ'רץ', הוא פרסם מאמר נוסף ב-1898. באירופה ובצפון אמריקה נהוג כיום שעון הקיץ במרבית ימי השנה – כשבעה חודשים לפחות.
הדסון היה חבר במשלחת מדעית אשר ערכה סקר גאולוגי באיי אוקלנד והאי קמפבל בשנת 1907. המשלחת התמקדה בחקר השדה המגנטי של כדור הארץ, אך עסקה גם באיסוף ממצאים בוטניים, אנטומולוגיים וזואולוגיים.
קונלת' היל
קונלת' שיימוס אואן קרויסטון היל (באנגלית: Conleth Seamus Eoin Croiston Hill; נולד ב-24 בנובמבר 1964) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע צפון אירי. היל מוכר בזכות תפקידו בסדרת הפנטזיה הטלוויזיונית המצליחה "משחקי הכס" בתור לורד ואריז.
סובאק
סובאק (אינדונזית Subak) הוא מוסד דתי-חברתי-דמוקרטי, של כ-1,200 אגודות חקלאים עצמאיות, הקיים באי באלי מזה מאות שנים, ואשר מטרתו היא לחלק באופן צודק את עתודות מי ההשקיה לשדות האורז של האי. בשנת 2012 הוכרזו שני אזורים באי בהם מתקיים מוסד הסובאק - פאקריסאן (Pakerisan) ואנגה באטוקארו (Angga Batukaru) - כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו. לצידם הוכרזו אגם באטור השוכן בלועו של הר הגעש הנושא את אותו שם, ושני "מקדשי מים" הינדים.
רקע.
באלי נחצה ממזרח למערב על ידי רכס הרי געש, המשמשים כמקור לאדמת האי הפורייה. נהרות האי הנובעים באגמים שניקוו בלועות הרי הגעש, נוקזו במשך השנים לתעלות המובילות את מימהם אל שדות האורז, המשתרעים הן במישור והן בטרסות.
מוסד הסובאק הופיע בבאלי במאה ה-9, והתפתח משך כ-300 שנים בהנהגתה של מערכת פוליטית מרכזית, אשר הקימה מקדשי אבן מלכותיים הקשורים בתרבות החקלאית ובניצול מקורות המים. מסיבות שאינן ברורות לחלוטין, במאה ה-11 התפצל הכוח הפוליטי המרכזי באי למספר ישויות, שהמשיכו וטיפחו את מוסד הסובאק, והקימו מקדשים משלהן ליד מקורות מים. רוב אגודות הסובאק ניסחו מסמכים משפטיים המגדירים את זכויותיהם וחובותיהם של החקלאים החברים בהן. האורז בבאלי נחשב למתת האל, ומוסד הסובאק הוא חלק מהתרבות הדתית של "מקדשי המים" באי, השוכנים לאורך נתיבי המים ובסמוך למעיינות. ניהול משק המים בידי הסובאק מתבצע במקדשים, ובמשך אלף השנים האחרונות דאגו אגודות הסובאק להקמתן ולתחזוקתן של טרסות האורז. לנזירים במקדשים נודע תפקיד מרכזי בחלוקה המיטבית של המים אל השדות, והפולחן במקדשים מקדם את ההרמוניה ביחסי האדם עם הסביבה, במסגרת התפיסה הפילוסופית ההינדית של "טרי היטה קראנה" ("Tri Hita Karana"); היינו, אחדות הנפש, העולם האנושי והטבע.
בכל אחת מכ-1,200 אגודות הסובאק חברים בין 50 ל-400 חקלאים, המופקדים על ניהול משאבי המים ממקור המים הבודד הנמצא בתחום אחריותם. גבול אחריותו של כל סובאק מוכתב על ידי אגן ההיקוות של שדות האורז שברשות חבריו, וגודלו נע בין הקטארים בודדים במעלה ההר לכמה מאות או אלפי הקטארים במישור. התיאום בין אגודות הסובאק הפועלות במדרונות לבין אלה הפועלות במישור הוא הכרחי לשם חלוקה הוגנת של מי ההשקיה.
האתרים.
מרכיבי תרבות הסובאק הם שדות וטרסות האורז, מערכת תעלות ומנהרות ההשקיה, הכפרים החקלאיים ו"מקדשי המים" המשתנים בגודלם ובחשיבותם:
כלת הים
כלת הים (בערבית: ; באנגלית: Jaffa) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2009, בבימויה של קרן ידעיה ובהשתתפות השחקנים דאנה איבגי, רונית אלקבץ, מוני מושונוב, , רועי אסף ומוריס כהן.
את המוזיקה לסרט כתב איציק שושן, ואת המילים העבריות לשיר הנושא של הסרט - "פרח בר פראי", כתבה יסמין אבן.
עלילה.
במוסך צדדי בעיר יפו מתנהל סיפור אהבה בסתר בין מלי ותאופיק, העובד עם אביו, חסן, במוסך של ראובן. מאיר מתגלה כדמות חסרת סבלנות, הוריו גוערים בו על שאינו מתנהל כראוי במוסך. הוא נעלם לכמה שעות ואיננו לוקח אחריות. מאיר מתנגד להוריו ובמיוחד לאימו. מאיר מתחצף לאימו והיא מחליטה לזרוק אותו מהבית. אך ראובן דואג היכן ישן הלילה... במקביל מתפתח סיפור האהבה בין מלי ותאופיק. מלי בהיריון. הם מחליטים לנסוע לחו"ל על מנת להתחתן. תאופיק מבקש ממאיר שיאשר לו לצאת לשעה, מן העבודה, לסידורים. מאיר מתנגד ומאיים שאם ייצא יאבד את מקום עבודתו. מלי מנסה להגן על תאופיק. מאיר מסרב לה. תאופיק יוצא. מאיר צועק אליו, שאם הוא יוצא אין טעם שישוב לעבודתו. תאופיק מטפל בכרטיסי הטיסה ובסידורי נישואיו עם מלי. כאשר הוא שב מסידוריו, מאיר מודיע לו שהוא פוטר. אך ראובן מתערב ומחזיר אותו לעבודתו. מאיר זועם, זורק חפצים ועוזב את המוסך בכעס רב. ראובן מבקש מחסן לאסוף אותם.
בביתם, אוסי מתגלה כדמות אנוכית, כולם צריכים לטפל בה וברגליה, היא כמעט לא עושה דבר בבית, רק מנהלת אותו בפקודות, וכואבת את עזות המצח של מאיר. ייתכן שזו הסיבה שהיא איננה מבחינה כלל במצבה של ביתה האהובה.
במוסך מתרחשת קטטה שהופכת לאלימות, בין מאיר ותאופיק, אשר בסופה מאיר נפצע אנושות ומובל לבית החולים. שם נקבע מותו. במקביל לאבל הנורא של המשפחה, מלי מנסה להתמודד לבדה עם ההיריון. תאופיק נעצר ונלקח למשטרה. במשפט נקבע עונשו לשבת בכלא. מלי לא מספרת להוריה מי האב, עד שהיא נשברת כי איננה יכולה להתמודד לבדה עם ההפלה המלאכותית, ולבסוף מספרת להוריה שהיא בהיריון, אך שומרת שמו של תאופיק בליבה. היא מצליחה לשכנעם לעבור דירה. והם עוברים. מלי מולידה את ביתה שירן. הוריו של תאופיק נוסעים לבקרו בכלא ובמונית, מתפללים רבות לשחרורו המהיר. תאופיק משתחרר כעבור תשע שנים ולאחר הורדת שליש מעונשו. תאופיק יוצר קשר טלפוני עם מלי, המסרבת לדבר עמו, תחילה. הוא ממשיך להתקשר אליה. במקביל מתגלה אהבתם של ראובן ואוסי לנכדתם, שירן. הם אינם יודעים שהיא ביתו של תאופיק. לכן כאשר מוזכר שמו בבית, אוסי אומרת בכאב, שהרוצח של בנה עומד לצאת לחופשי. מלי לא מגיבה. מלי קובעת פגישה עם תאופיק ברמת-גן. אך בראותה אותו שם, היא מסתובבת לאחור ונעלמת חזרה לבית הוריה. מלי כותבת מכתב להוריה ובו היא חושפת את סוד לידתה של שירן ואת שמו של אביה, תאופיק. מלי עוברת עם שירן להתגורר אצל דודתה. ההורים המומים, מגיעים מייד לבית דודתה. ומנסים לקחת את הילדה אליהם. מבקשים ממלי לא לחשוף את סודם לתאופיק. בתמונה האחרונה, האידילית משהו, של הסרט רואים את שירן משחקת על סלע בשפת הים, ומלי יושבת לא הרחק. תאופיק מגיע, מתיישב ומתבונן בביתו.
דני גולן (זמר)
דני גולן (פטשניק) (נולד ב-2 באוקטובר 1945) הוא זמר ישראלי, חבר בצמד דרום.
ביוגרפיה.
דני גולן נולד ברמת גן, שירת בצה"ל בצוות הווי פיקוד הדרום, ולאחר שהשתחרר ב–1967 הקים עם ציון צדוק את צמד דרום.
אלבומם הראשון של צמד דרום כלל מספר להיטים של אותם שנים, ביניהם "שיר אהבה ישן" ו"יום א' בשבוע".