בילדותה למדה בבית ספר היסודי גורדון ובנעוריה למדה בתיכון עירוני א' במגמת קולנוע ודרמה. שיחקה לראשונה בהיותה בת תשע בהצגה "סיפור משפחתי" בתיאטרון הקאמרי לאחר שסנדרה שדה המליצה לה להיבחן לתפקיד. בהיותה בת 17, בכיתה י"ב, שבה לשחק בקאמרי בהצגה "עקר בית" ושיחקה בו ברציפות למעלה מעשור, כולל בתקופת שירותה הצבאי ובזמן לימודיה בבית הספר למשחק, עד לשנת 2015.
בצבא שירתה בתיאטרון צה"ל, בו הייתה שותפה להעלאה של הפקה מקורית. היא בוגרת הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 2010. בכיתתה למדו בין השאר נעמה שטרית ורות רסיוק. בזמן לימודיה שיחקה בשתי הפקות, אחת מהן היא המחזה "למה לא באת לפני המלחמה", מאת עינת ברנובסקי, בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי. היא גילמה את דמותה של ניצולת שואה בת חמישים מפולין.
שיחקה בסרטו של יוסף סידר "מדורת השבט" (2004).
בטלוויזיה סנדרסון השתתפה ב"טינופת", תוכנית שיחת הסלון הלילית. בסדרה "עספור" גילמה את דמותה של תמר, ישראלית בת עשירים הלנה בספרד במלון של רלי אאוחניה (מרתה הרמידה). בינה ובין ניוטון (חנן סביון) מתנהל מעין רומן. כמו כן שיחקה ב"אגדת דשא", "אבידות ומציאות", "אמא'לה", "סימני שאלה", "השועלים" ו"קטמנדו".
בתוכנית "קאמבק" היא מגלמת מבחר דמויות סאטיריות.
שיחקה בסרטי סטודנטים (אוניברסיטת תל אביב, סם שפיגל). זוכת פרס השחקנית המצטיינת בבית הספר סם שפיגל לשנת 2006, על תפקידה בסרט הסטודנטים "תיקו" של ורד ירוחם. איתה שיחקו רמי הויברגר בתפקיד אביה ומיכאל מושונוב בתפקיד בן זוגה.
בהצגה "האריסטוקרטים" גילמה את דמותה של דבי בן כנען, בתם של אלוף-משנה יאיר (גיל פרנק) והגר (לימור גולדשטיין) בן כנען ואחותו התאומה של עוז (עידו רוזנברג). היא שיחקה את דבי בשתי תקופות שונות בחייה: בגיל 10 ובגיל 30.
דינה סנדרסון הייתה מועמדת פעמיים לפרס השחקנית המבטיחה בפרס התיאטרון הישראלי. לראשונה על תפקידה בהצגה "עקר בית", בבימויה של עדנה מזי"א, בשנת 2004 ובשנית על תפקידה בהצגה "האריסטוקרטים", בבימויו של עמרי ניצן בשנת 2010.
הצטלמה בניו יורק לפרסומת של חיש גד מטעם מפעל הפיס, ביחד עם פריס הילטון. הצטלמה ביחד עם גידי גוב לפרסומת לבזק.
בשנת 2013 שיחקה סנדרסון בהצגה "חברות הכי טובות", מאת ענת גוב, בבימויו של גלעד קמחי, ביחד עם שמרית לוסטיג וכנרת לימוני כחברות הצעירות ומיה דגן, שרית וינו-אלעד ויעל לבנטל, כחברות הבוגרות. היא מגלמת את דמותה של תרצה, שמרצה את כולם. כמו כן היא משחקת בקאמרי בהצגה "סטמפניו".
באוקטובר 2014 הצטרפה כחברת הפאנל הנשית הקבועה בעונה החדשה של "מועדון לילה" בערוץ 2.
כתבה ביחד עם עופר סקר את "אורי ואלה", סדרה קומית המבוססת על חייה שבה היא גם משחקת לצד שלמה בראבא, פבלו רוזנברג וגל תורן. הסדרה עלתה לשידור ב-24 בנובמבר 2016 ב-Hot 3.
ב-2020 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים", בנוסף החלה לייצג קמפיין פרסום של מקדונלד'ס.
ב-2021 שיחקה בסרטו של גורי אלפי "עוד סיפור אחד", לצד דניאל גל, גורי אלפי ומעיין בלום. מאותה שנה, החלה להיות הפרזנטורית של מקדונלד'ס ישראל.
חיים אישיים.
סנדרסון מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה יובל שפרמן ואם לבן.
תפקידים.
תיאטרון.
בתיאטרון הקאמרי
בתיאטראות שונים
קולנוע.
סרטי קולנוע
סרטי סטודנטים (שניים מתוך רבים)
קישורים חיצוניים.
ראיונות
טרבינייה
טרבינייה (בבוסנית: Trebinje, באלפבית קירילי: Требиње) היא העיר הדרומית ביותר בבוסניה והרצגובינה, והעיר ה-12 בגודלה במדינה.
העיר שוכנת על גדת נהר טרבישניצה (Trebišnjica), ומרוחקת כשישה קילומטרים מזרחית לים האדריאטי, וכ-19 ק"מ מדוברובניק שבקרואטיה.
על גדת הנהר החוצה את העיר ממוקמות מספר טחנות מים, שלושה גשרים חוצים אותו בתוך העיר. זרם הנהר מנוצל להפקת אנרגיה הידרואלקטרית.
אראפאהו
זניצה
זניצה (בבוסנית: Zenica, ) היא העיר הרביעית בגודלה בבוסניה והרצגובינה, ובירת קנטון זניצה-דובוי. העיר שוכנת באזור הררי לגדת נהר בוסנה, וממוקמת במרכז המדינה כ-70 קילומטרים צפונית לבירה סרייבו.
היסטוריה.
במקום קיים היה יישוב עוד מתקופת האימפריה הרומית, ובימי הביניים הוא הפך למרכז כלכלי וצבאי חשוב. בעיר נשארו מספר שרידים מתקופה זו כגון מבצר וראנדוק. ב-1436 ניתן לעיר השם זניצה. ב-1468 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וזניצה נותרה בחזקת העות'מאנים עד 1878, עת סופחה בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה זניצה בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי בוסניה והרצגובינה.
הקהילה היהודית.
במהלך המאה ה-18 החלה התיישבות יהודים בעיר. ב-1903 נחנך בית הכנסת בזניצה, והוא שכן בעיר העתיקה (סארה צ'ארשיה). ב-1910 מנתה הקהילה 294 נפשות וב-1921 התגוררו בזניצה 210 יהודים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בזניצה 195 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים ובהמשך הם גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ. מספר מועט של ניצולים חזרו להתגורר בעיר, אך לא חודשה הפעילות הקהילתית. ב-1968 התגוררו בזניצה 30 יהודים.
ערים תאומות.
לזניצה תשע ערים תאומות:
ויבורג (כדורגל)
מועדון כדורגל ויבורג (דנית: Viborg Fodsports Forening) הוא מועדון כדורגל, המשחק בעיר ויבורג במרכז יוטלנד שבדנמרק.
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1896 ועד שנת 1959 שיחק בליגה אזורית ביוטלנד שבדנמרק. בעונת 1954/1955 הגיע לרבע גמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת אולבורג צ'אנג. בעונת 1957/1958 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת ונדסייסל FF. בשנת 1959 המועדון עבר לשחק בליגה הרביעית של דנמרק.
בעונת 1960/1961 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת ברנשג בולדקלאב. המועדון שיחק בליגות הנמוכות של דנמרק עד שנת 1980 שבה הגיע בסוף העונה למקום הראשון בליגה השנייה ועלה בפעם הראשונה לליגה הראשונה בדנמרק. המועדון שיחק עונה אחת בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה עד שנת 1989 שבה בסוף העונה עלה שוב לליגה הראשונה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה הראשונה וירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 1997/1998. בעונה זו הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת איקסט FS. בסוף העונה עלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.
בעונת 1999/2000 זכה בגביע הדני בפעם היחידה עד כה. בעונה זו סיים במקום הרביעי בליגת העל ולכן שיחק בגביע אופ"א בעונת 2000/2001. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת צסק"א מוסקבה מרוסיה ובסיבוב השני הפסיד לקבוצת ראיו ואיקאנו מספרד והודח מהטורניר. בעונת 2001/2002 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת פ.צ. קופנהגן. בעונת 2002/2003 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת מיידטלנד. בעונת 2003/2004 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולבורג בולדספילקלוב. בעונת 2005/2006 הגיע לגמר גביע הליגה הדנית והפסיד לקבוצת פ.צ. קופנהגן ולשמינית גמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת בולקלובן פרם. בעונת 2006/2007 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אודנזה בולדקלאב.
הקבוצה שיחקה 10 עונות ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 2007/2008 שבסופה ירדה לליגה השנייה. בעונות 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצות סילקבורג IF, אולבורג בולדספילקלוב ופ.צ. פרדריסיה בהתאמה. הקבוצה שיחקה 5 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 2012/2013 עלתה מהליגה השנייה לליגת העל הדנית. בסוף עונת 2013/2014 חזרה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-11 בליגה הראשונה. בסוף עונת 2014/2015 חזרה לליגת העל הדנית. החל מעונת 2016/17 מתמודדת בליגת משנה.
המשמר החברתי
"המשמר החברתי" היא עמותה שקמה במהלך המחאה החברתית בישראל בסוף קיץ 2011. הכוונה הייתה לממש את התובנות החברתיות של המחאה הדוגלת באקטיביזם אזרחי ובלקיחת אחריות האדם על גורלו.
המטרות הראשוניות של "המשמר החברתי" היו לפי הצהרותיה, קירוב הציבור אל הכנסת ודיווח ומעקב שוטף אחרי הנעשה בוועדות, מתוך רצון לחזק את הכנסת ואת חבריה אל מול לחצי ההון והלחצים הפוליטיים, ולהזכיר לנציגי הציבור את מחויבותם לבוחרים, ואת דרישת העם לצדק חברתי.
היסטוריה.
בתחילה היה ״המשמר החברתי״ קבוצה של פעילים חברתיים מתנדבים שנפגשו לראשונה בעקבות קריאה של הסופרת ליה נירגד ובן זוגה, ד"ר דניאל דור, בפייסבוק, להקים כוח אזרחי שישקיף, יפקח, וידווח לציבור מתוך דיוני הכנסת.
לאחר כחצי שנה של פעילות וולונטרית, נרשם המשמר החברתי כעמותה, בה פועלים מתנדבים (משקיפים בכנסת), ויש לה מנגנון בשכר.
משקיפי המשמר מגיעים לכל הדיונים המתקיימים בוועדות הכנסת והקשורים לצדק חברתי ולשוויון אזרחי, צופים, מדווחים, ולאחר שצברו ניסיון גם מתחילים להעלות שאלות בוועדה. עדויות המשקיפים, ובהן מידע על תפקוד הכנסת, מתפרסמות באתר ובדפי הפייסבוק של הארגון, ואף מגיעות לתקשורת המסחרית.
פעילות שטח זו היא גם הבסיס לפרויקטים מיוחדים של המשמר החברתי, כמו "המדד החברתי" המדרג ח"כים ומפלגות לפי הצבעות בחוקים חברתיים וכלכליים.
המשמר החברתי מנהל מדיניות של שקיפות מלאה בכל הקשור להוצאותיו הכספיות. תקציב "המשמר החברתי" בשנת 2013 עומד על 535 אלף שקל. לארגון זה אין משרדים אבל יש לו 9 חברים שהם חברי ועד מנהל ושלושה חברים בוועידת הביקורת.
נובי פאזאר