בסוף שנות ה-1860, לאחר טיול נרחב בנורווגיה, התיישב הרצוג לצמיתות ליד פילדלפיה בארצות הברית. לאחר מכן הוא נסע ברחבי ארצות הברית. ומקסיקו. הוא צייר בדרכו ברחבי מדינות המערב והגיע לקליפורניה בשנת 1873. עבודותיו מנסיעה זו כללו סדרת ציורי עמק יוסמיטי. בשנת 1876 הוא קיבל פרס בתערוכת המאה בפילדלפיה על ציורו של היוסמיטי. הרצוג ערך גם נסיעות נרחבות למיין ופלורידה כדי לצייר.
מכיוון שהיה משקיע נבון, הרצוג לא היה צריך להיות תלוי במכירת יצירותיו כדי לשמור על אורח חיים נוח. לאחר מותו, משפחתו שמרה על קבוצה גדולה מציוריו, שרובם שוחררו לשוק האמנות בשנות השבעים. מספר מוזיאונים אמריקאיים ואירופיים בולטים כוללים את עבודותיו של הרצוג כחלק מהאוספים שלהם.
עבודתו של הרצוג נחשבת לעיתים כחלק מאסכולת נהר ההדסון, אם כי היא מציאותית יותר ודרמטית פחות מיצירותיהם של חבריו פרדריק אדווין צ'רץ או אלברט בירסטדט.
מוזיאון נהר ברנדווין בצ'אדס פורד, פנסילבניה, ערך תערוכה גדולה מיצירותיו של הרצוג בשנת 1992 ופרסם קטלוג של עבודותיו. בחייו הארוכים יצר הרצוג יותר מ -1,000 ציורים.
נווה אליעזר
נווה אליעזר היא תת-שכונה בדרום מזרח תל אביב-יפו, המהווה חלק מכפר שלם ומשויכת לרובע 9.
השכונה הוקמה בשנות ה-70 על חורבות הכפר הערבי סלמה. בעבר השכונה נודע כמוקד של סמים ופשע. בעשורים האחרונים השכונה הפכה למעט יוקרתית יותר, ומחירי הדירות שבה עלו. בנובמבר 2020 החל פרויקט פינוי-בינוי משמעותי בשכונה שכלל בינוי של כמאות דירות.
בשכונה פועל מרכז קהילתי המפעיל חוגים, אולם ספורט וספריה. בנוסף על כך, בשכונה פועל גם בית חב"ד.
אט ברר-היבמה
אט (אדריאנה) ברר-היבמה (בהולנדית: Aat Breur-Hibma; 28 בדצמבר 1913 – 31 בדצמבר 2002) הייתה שרטטת וציירת הולנדית. חברת המחתרת ההולנדית וחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה.
אדריאנה קלזינה היבמה נולדה ב-28 בדצמבר 1913 בהאג. היא הייתה בתו של סנדלר מאזור פריזיה. אט למדה באקדמיה לאמנות חזותית בהאג, שם קיבלה שיעורים בין השאר מהציירים ההולנדים פול סיטרואן ופול גרמונפרז. היא עבדה כמורה לציור בהאג. בספטמבר 1940 נישאה לסטודנט לפילוסופיה קריין ברר. בגלל נישואיה, בהתאם לתקנות, אט איבדה את עבודתה כמורה לציור. בעלה היה קומוניסט נלהב שלחם כמתנדב במלחמת האזרחים בספרד נגד פרנקו ולכן הוא היה חסר אזרחות. כתוצאה מכך, בני הזוג לא היו זכאים לגמלה. לזוג נולדו שני ילדים, בן בדצמבר 1940, ובת דוניה בשנת 1942.
מלחמת העולם השנייה.
מאז תחילת המלחמה בני הזוג היו פעילים מאוד בתנועת ההתנגדות ההולנדית: קריין היה שותף להתקפות כנגד הכובש הנאצי, ואט עסקה בזיוף תעודות זהות. שניהם כתבו לעיתון של המפלגה הקומוניסטית של הולנד "דה וורייד", שיצא לאור בשנת 1940 תחת הכיבוש הגרמני והיה לעיתון המזוהה עם המחתרת. הם סיפקו מחסה ליהודים אך לבסוף נחשפו בגלל הלשנה. ב-19 בנובמבר 1942 הם נעצרו יחד עם שני היהודים שלהם סיפקו מחסה. קריין עונה, נידון למוות והוצא להורג בפברואר 1943.
פקודת "לילה וערפל" ברוונסבריק.
אט נכנסה עם בתה התינוקת דוניה לכלא בסכוונינגן, ואז נשלחה לבידוד בכלא באוטרכט. לפני שגורשה ביוני 1943 הצליחה למסור את דוניה להוריה בשער הכלא. לאחר שהות בבתי הסוהר בקלבה ובברלין היא הגיעה למחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק בספטמבר 1943. שם עברה את המשטר הקפדני לאסירי לילה וערפל במחנה.
בתחילה היא שובצה לכוח עבודה בבניית כבישים, אחת הצורות הקשות ביותר של עבודות כפייה, אך הודות לכמה שומרים וכישוריה כשרטטת, היא הצליחה לעבוד בכריכת ספרים שם היה עליה לחתום על מסמכי לידה. בדרך זו היא קיבלה גישה לשאריות נייר ויכלה ליצור רישומים בסתר. רישומיה של אט תיארו בעיקר את חבריה האסירים הסובלים.
ב-1 במרץ 1945 הועברה אט ל"שטראפבלוק", שמשמעותו הייתה גזר דין מוות. עם זאת, רופא הוציא אותה מהשורה והצמיד לה מספר של אסיר שנפטר. זו הייתה הישועה שלה. כששמע מפקד המחנה ששתי נשים הולנדיות הכינו ציורים, עברה שנחשבה לבגידה חמורה, אסירים אחרים הסתירו את הציורים לפני החיפוש של מפקד המחנה. הדיוקנאות שנוצרו של אסירים אחרים וציורים אחרים חולצו לאחר שחרור מחנה הריכוז והתפרסמו מאוחר יותר יחד עם פרסום סיפור חייה בספר "אני חיה כי את זוכרת!".
ב-29 באפריל 1945 שחרר הצבא הרוסי את מחנה רוונסבריק. ב-6 ביולי 1945, אט נכנסה לבית החולים כי לקתה במחלת השחפת במהלך השחרור. לאחר 1945 בילתה את שמונה השנים הבאות בעיקר בבתי חולים. בשנת 1998, בראיון לסרט דוקומנטרי של לורטה וולס, היא דיברה בפומבי בפעם הראשונה על תקופתה ברוונסבריק.
פרסום רישומיה.
בספטמבר 1945 ביקר אצל אט אסיר אחר שהצליח להציל את רישומיה מהמחנה. אט הסתירה את הציורים מכיוון שבקשה להימנע מלהיזכר בחייה במחנה. היא סבלה מבעיות בריאות ומטראומה. היא לא דיברה על תקופת המלחמה וסבלה מבעיות נפשיות כתוצאה משהותה במחנה. ילדיה סבלו מכך מאד.
בסופו של דבר בתה דוניה ברר (1942–2009), שלמדה שפות סלאביות ועבדה כמתרגמת ופובליציסטית, היא שהצליחה לשבור את שתיקתה. היא שאלה פעמים רבות על תכולתה של מזוודה סודית מתחת למיטת אמה. רק בשנת 1980 הוצאו הרישמומים מהמזוודה וזכרונות המחנה שבו ועלו. רישומיה של אט הועברו לרייקסמוזיאום באמסטרדם שם הם עברו שיקום והוצגו בכמה תערוכות.
ספר וסרט תיעודי.
דוניה עסקה רבות בסיפורה של אמה. היא ביקרה בראוונסבריק, וערכה מחקר מקיף ואף חיפשה אחר הנשים מהרישומים שהיו בחיים עדיין בצרפת, בלגיה, שוודיה והולנד ושמעה את סיפוריהן. בשנת 1983 היא פרסמה את רישומי אימה יחד עם אותם סיפורים בספר "De verborgen herinnering" (זיכרון נסתר). הספר הפך למסמך היסטורי על מחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק, עם פרטים על חייהן המזוויעים של האסירות במחנה.
אט ברר-היבמה המשיכה בחייה כמורה לציור אך לא דיברה על קורותיה במחנה. לאחר פרסום רישומיה, היא קטעה את שתיקתה רק בראיון לסרט הדוקומנטרי "Verleden aanwezig" (עבר בהווה) בשנת 1994, בו התראיינו חמש נשים, אסירות לשעבר בראוונסבריק : סייג'ה סטויקה (אוסטריה), לידיה רולפי (איטליה), אט ברר-היבמה (הולנד), סטלה קוגלמן גרייז (רוסיה) ואנטונינה ניקיפורובה (רוסיה).
פרסים והוקרה.
בשנת 1989 קיבלו אט ודוניה ברור את מדליית הכבוד מה-Stichting Kunstenaarsverzet 1942–1945 על ספרה. ב־5 במרץ 1998, קריין ברר ואט ברר-היבמה הוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם לאחר מותם.
רעף מרסיי
רשות ניקוז ירקון
רשות ניקוז ירקון היא רשות ניקוז ותאגיד סטטוטורי, אשר אחראית על ניקוז וטיפוח הנחלים בגוש דן, ובראשם נחל איילון והירקון. רשות הניקוז כפופה למשרד להגנת הסביבה. הרשות הוקמה בשנת 1997 כתוצאה מהרפורמה שבוצעה ברשויות הניקוז. יושב ראש הרשות הוא ראש מועצת שדות דן, דוד יפרח. שטח רשות ניקוז ונחלים ירקון הוא 804,000 דונם, המאכלסים 1.7 מיליון תושבים (הרשות עם מספר התושבים הגבוה בארץ). משרדי החברה ממוקמים בפתח תקווה. בשנת 2020 תקציב הארגון היה 3.8 מיליון ש"ח.
הרשות פועלת מתוקף "חוק הניקוז וההגנה מפני שיטפונות" (1957), צו הניקוז (1960), חוק המים (1959), אכרזת הניקוז (1996) וצו רשויות נחלים ומעיינות (2003).
מבין הפרויקטים שקידמה הרשות, ניתן למנות את:
ורוניקה מארס (סרט)
ורוניקה מארס (באנגלית: Veronica Mars) הוא סרט מסתורין נאו-נואר אמריקאי משנת 2014 שהופק ובוים על ידי רוב תומאס, שכתב יחד עם דיאן רוגיירו את התסריט. הסרט הוא עיבוד קולנועי והמשכון המבוסס על סדרת טלוויזיה באותו שם שנוצרה על ידי תומאס. בסרט מככבים קריסטן בל בדמותה של ורוניקה מארס, לצדם של ג'ייסון דורינג, פרנסיס קפרה, קריסטן ריטר, פרסי דאגס השלישי, טינה מאורינו, ראיין הנסן, כריס לואוול ואנריקו קולנטוני, ששבים לגלם את דמויותיהם מסדרת הטלוויזיה. עלילת הסרט מתרחשת תשע שנים לאחר אירועי סיום העונה השלישית, ועוקבת אחר ורוניקה מארס ששבה לעיר הולדתה, נפטון, על מנת לחקור פרשיית רצח בה הסתבך בן זוגה לשעבר, לוגן אקולס.
לאחר ביטול הסדרה בשנת 2007, תומאס כתב תסריט עבור עיבוד קולנועי שנועד להמשיך את עלילת הסדרה. עם זאת, אולפני האחים וורנר סירבו לממן את הפרויקט, וב-13 במרץ 2013, השיקו תומאס ובל קמפיין גיוס כספים באתר "קיקסטארטר" עבור הפקת הסרט, שהגיע ליעדו, 2 מיליון דולר, תוך אחת עשרה שעות, ושבר מספר שיאי "קיקסטארטר", כולל היותו הפרויקט הקולנועי המצליח הגדול ביותר באתר. לאחר גיוס תקציב של 5 מיליון דולר עד סיום הקמפיין, צילומי הסרט החלו ביוני 2013 בלוס אנג'לס, והסתיימו ביולי 2013.
הסרט עלה לאקרנים ב-8 במרץ 2014 בפסטיבל SXSW, והופץ בארצות הברית בבתי קולנוע נבחרים ובאמצעות שירותי ה-VOD ב-14 במרץ 2014 על ידי אולפני האחים וורנר. הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים וקהל הצופים, בהם רבים שיבחו את התסריט ואת ביצועיה של בל. הסרט גרף בקופות 3.5 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 6 מיליון דולר. הפקת סרט ההמשך הביאה גם ליצירת המשכים נוספים במדיות נוספות, כולל שני רומנים, שנכתבו ביחד על ידי תומאס וג'ניפר גרהאם, וסדרת רשת, שעלתה לשידור בשירות "CW Seed".
עלילה.