ריצ'רד ברטון מת'סון (באנגלית: Richard Burton Matheson; 20 בפברואר 1926 – 23 ביוני 2013) היה סופר אמריקאי ותסריטאי, בעיקר בפנטזיה, ספרות אימה, ומדע בדיוני. ידוע בעיקר כמחבר אני אגדה שעובד למסך הגדול מספר פעמים. מת'סון גם כתב כמה פרקים לסדרת הטלוויזיה אזור הדמדומים של רוד סרלינג . מאוחר יותר הוא התאים את הסיפור הקצר שלו "דו-קרב" מ-1971 כתסריט שהיה לסרטו הראשון באורך מלא של סטיבן ספילברג הצעיר - "דואל" ('דו-קרב' באנגלית).
חיים פרטיים.
מת'סון נולד באלנדייל ניו ג'רזי, בן למהגרים נורווגים. הוא גדל בברוקלין וסיים את לימודיו בתיכון טכני ברוקלין בשנת 1943. לאחר מכן הוא נכנס לצבא ושירת במלחמת העולם השנייה כחייל חי"ר. בשנת 1949 הוא קיבל את התואר הראשון שלו בעיתונות מאוניברסיטת מיזורי ועבר לקליפורניה בשנת 1951. הוא התחתן עם רות אן וודסון ב-1 ביולי 1952 ויש לו ארבעה ילדים, שלושה מהם (כריס, ריצ'רד כריסטיאן, ואלי מת'סון) פנו אף הם לספרות ותסריטאות.
קריירה.
הסיפור הקצר הראשון של מת'סון היה "ילוד גבר ואישה" במגזין לפנטזיה ומדע בדיוני, בקיץ 1950. זהו סיפור על ילד מפלצתי הכבול על ידי הוריו במרתף, מסופר כיומנו של היצור בניב של אנגלית לא תקני. מאוחר יותר באותה שנה הוא פרסם סיפורים במגזין החודשי החדש גלקסי. בין 1950 ל-1971, הוא כתב עשרות סיפורים, הממזגים לעיתים קרובות אלמנטים של הז'אנרים המדע הבדיוני, האימה והפנטזיה. הוא היה חבר ב"קבוצת כתיבה דרום קליפורניה" בשנות ה-1950 וה-1960, קבוצה שכללה את צ'ארלס בומונט , ויליאם נולאן , ריי ברדבורי, ג'רי סול , ג'ורג' קלייטון ג'ונסון ואחרים.
הוא כתב 14 פרקים לסדרת הטלוויזיה האמריקנית "אזור הדמדומים", ולכולם הוסיף גם את נאומי הפתיחה והסגירה של כל פרק שנאמרו על ידי יוצר הסדרה רוד סרלינג. הוא עיבד לתסריטים יצירות של אדגר אלן פו עבור רוג'ר קורמן. הוא גם כתב מספר תסריטים לסדרה "איש חוק" של האחים וורנר בין השנים 1958 ו-1962. הוא כתב את פרק של "אויב שבפנים" . בשנת 1973, זכה מת'סון בפרס אדגר על תסריטו "The Night Stalker".
הרומן הראשון של מת'סון, "Someone Is Bleeding", יצא לאור על ידי ליון בוקס בשנת 1953. בין סיפוריו המוקדמים נמצא את "האיש המתכווץ" (מ-1956. עובד לסרט בשם "האיש המתכווץ הלא ייאמן" שנה מאוחר יותר) וסיפור מדע בדיוני ערפדי, "אני אגדה" , (מ-1954, עובד מספר פעמים לסרטים: "האיש האחרון על פני כדור הארץ" בשנת 1964, "איש האומגה" בשנת 1971, ו"אני אגדה" בשנת 2007). רומנים נוספים של מת'סון הפכו לסרטים בולטים ובהם "Bid Time Return" מ-1975 שעובד ב-1980 ל"היכן שהוא בזמן".
פרסים.
מת'סון קיבל את "פרס עולם הפנטזיה" ב-1984 וזכה בפרס על שם ברם סטוקר מטעם איגוד סופרי האימה ב-1991. הוא נכנס ל"היכל התהילה של המדע הבדיוני" ב-2010.
הוא זכה פעמיים בפרסים בכנס הפנטזיה העולמי . ב-1975 על סיפורו "Bid Time Return" כנובלה הטובה ביותר, וב-1989 על אסופת הסיפורים הטובה ביותר.
ב-23 ביוני 2013 נפטר.
אישון ע&quot;ש מרקוס גאן
אישון ע"ש מרקוס גאן (באנגלית: Marcus Gunn pupil ובשמו הנוסף (relative afferent pupillary defect (RAPD), הוא סמן רפואי הנצפה בעת מבחן הפנס המתנדנד שבו האישון של העין שנפגעה מתרחב כאשר מעבירים את הפנס במהירות מהעין הבריאה לעין הפגועה. אמנם העין שבה או בעצב היוצא ממנה יש פגיעה, גם יוצרת התכווצות אישונים שמופעלת על ידי העצב הקרניאלי השלישי, אך סך ההתכווצות קטן יותר מההתכווצות שגורמת הארת העין הבריאה ולכן בהעברת פנס מהירה, רואים התרחבות אישונים יחסית למצב הקודם.
הארה רגילה (ללא מבחן הפנס המתנדנד) תגרום במצב זה לאישון בעין הפגועה להתכווץ פחות בתגובה לאור ישיר המופעל עליו, אך להתכווץ יותר כשאור מופעל דווקא על האישון הבריא. מצב זה נגרם כתוצאה מפגיעה במסלול האפרנטי או הפרטקטום.
הגורם הנפוץ ביותר לאישון על-שם מרקוס גאן הוא דלקת על עצב הראייה (עצב קרנאילי שני) או מחלה קשה ברשתית. הסמן קרוי על שם האופטלמולוג הסקוטי רוברט מרקוס גאן. על שמו קרויה גם תסמונת מרקוס גאן.
בדיקה.
במבחן הפנס המתנדנד האור מופנה לסירוגין לכל עין, הלוך וחזור. במצב בריא, התגובה היא התכווצות של שני האישונים באופן שווה ללא תלות במיקום הפנס כלפי עין ימין או עין שמאל, כצפוי מרפלקס האישון. במצב הפתולוגי, אור המכוון לעין שנפגעה גורם לכיווץ קטן בלבד בשתי העיניים, מכיוון שפחות אור חודר דרך המסלול האפרנטי אל המח התיכון. אור המכוון לעין השנייה והבריאה גורם לכיווץ רגיל של שני האישונים עקב מעבר נורמלי של האור במסלול האפרנטי. אי-לכך, אור המכוון לעין שבה יש פגיעה יוצר פחות כיווץ מאשר אור המכוון לעין התקינה.
מצב שונה הוא במקרה של לזיה חמורה ביותר עם דלקת בעצב הראיה שבה הארה על העין שממנה יוצא העצב הדלקתי, לא תגרום לכיווץ כלל.
אישון מרקוס גאן מופיע בין השאר גם במקרים שונים של דלקת בעצב הראיה, אם כי לרב יתאזן רפלקס האישון לאחר יציאה מהשלב הראשוני החמור ותוך כמה חודשים לא יופיע סמן רפואי זה או שיופיע בצורה חלשה מאוד.
כימות התופעה.
ניתן גם לכמת את הסמן הרפואי על ידי כיסוי העין הבריאה במסנן צפיפות נייטרלי וחזרה על העברת הפנס המהירה מעין לעין. משתמשים במסננים בעלי צפיפות אופטית שונה (לרב 0.3, 0.6, 0.9, 1.2) עד שהתכווצות האישונים בשתי העיניים שווה ולכן נעלמת התרחבות האישון בעל הסמן. המסנן שיפחית את כמות האור הנכנסת בעין הבריאה, במידה זהה לזו המופחתת בעין עם הסמן הרפואי, יצביע על כמות תופעת האישון ע"ש מרקוס גאן.
רוג'ר טסיין
רוג'ר טסיין (באנגלית: Roger Y. Tsien; 1 בפברואר 1952 - 24 באוגוסט 2016) היה ביוכימאי סיני-אמריקאי. טסיין זכה בפרס נובל לכימיה ב-2008 יחד עם מרטין צ'לפי ואוסאמו שיממורה על מחקרו על GFP. טסיין היה פרופסור במחלקה לכימיה ולביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
ביוגרפיה.
טסיין הוא צאצא של המשפחה המלכותית ו'וּיֶה (吳越). לפי רישומים היסטוריים, טסיין הוא הדור ה-34 למלך טסיאן לִיוּ (钱镠). מדען הטילים, טסיאן סו-שן, הוא בן דודו של אביו של רוג'ר טסיין. אחיו, ריצ'רד טסיין, אף הוא מדען ופרופסור באוניברסיטת ניו יורק.
רוג'ר טסיין נולד בניו יורק לשני הורים שהיגרו מג'ג'יאנג שבסין, ומאוחר יותר התחנך בניו ג'רזי. כיוון שבילדותו סבל מאסתמה, שהה טסיין רוב הזמן בתוך ביתו וניצל את הזמן במעבדה מאולתרת במרתף בית הוריו. בגיל 15, הלך טסיין בקיץ לתוכנית מחקר לנוער באוניברסיטת אוהיו, שם חקר במעבדה את הקשרים תיוציאנאט (thiocyanate) למתכות אחרות ואת חוזק הקשרים ביניהם. בגיל 16 זכה לראשונה בתחרות ארצית למדע על מחקר זה, על אף שראש המעבדה בה היה טען כי המסקנות שלו אינן נכונות.
הוא סיים את התואר הראשון שלו בפיזיקה וכימיה באוניברסיטת הרווארד ב-1972. במהלך לימודיו עבד במעבדה של קיאנג (Nelson Kiang) על ניתוח של ספייקים משבלול האוזן. לאחר מכן, למד במכון לפיזיולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' וב-1977 סיים שם את לימודי הדוקטורט בפיזיולוגיה בנושא נוירוביולוגיה. בעבודת הדוקטרט שלו, פיתח טסיין דרך למדידה של כמויות הסידן התוך-תאיות, ויצר את החומר BAPTA. חומר שמזהה סידן היה דרוש אולם בתאים יש רוב של מגנזיום, לו יש את אותו המטען החשמלי ועל כן יש קושי בזיהוי ספציפי של סידן בתא. הדרישה לחומר כזה הייתה משום שלסידן חשיבות גדולה בהעברת מידע בתוך התא. טסיין ידע על EGTA שקושר ספציפית סידן ביחס למגנזיום, אולם צבעו היה שקוף, ועל כן שינה את ה-EGTA בצורה כימית והצליח לייצר את BAPTA, לו יש סלקטיביות גבוהה לסידן ביחס למגנזיום ותכונות אופטיות בעת קישור לסידן.
טסיין עבד באוניברסיטה כבתר-דוקטורנט בין השנים 1977–1981. בתחילת 1982 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם עבד עד 1989. באותן שנים ניסו במעבדתו לשפר את הצבענים של הסידן ושל יונים אחרים. כמו כן, הם פיתחו אינדיקטור כימי לנתרן. ב-1989 עבד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו כפרופסור לפרמקולוגיה, לכימיה ולביוכימיה. בתקופה זו עבר לעבור על cAMP, וביחד עם סוזן טיילור (Susan S. Taylor) פיתח צבען לנוכחות של cAMP המבוסס על פלואורסצנציה של PKA, שהוא פרוטאין קינאז תלוי cAMP. בהמשך עבד על שיפור ה-GFP, שנמצא ב-1992.
מחקריו.
הוא נודע בעיקר בשל מחקריו על ה-GFP, חלבון פלואורסצנטי שזורח באורך גל אחר מאורך הגל שמוקרן עליו. ה-GFP שינה את פני הביולוגיה של התא והנוירוביולוגיה, באמצעות האפשרות להתבונן בתאים חיים ולעקוב אחר הפעילות של מולקולות תוך-תאיות בזמן אמת.
בין היתר עבד טסיין עם אריק קנדל ועם סוזן טיילור על חיית המודל אפליזיה (Aplysia) וניסה לבחון את השינויים בריכוזי cAMP בה. הם פיתחו צבען ל-cAMP המבוסס על ההיפרדות בין היחידות הבקרתיות והקטליטיות של PKA בעת קשירה של cAMP. אולם, היו קשיים לעבוד עם הצבען שפיתחו, בין היתר בשל הצורך לבטא את PKA גם בתאים בהם החלבון אינו מבוטא וכן בגלל הגודל הנדרש של התאים. בהתאם לכך הם ניסו ליצור צבען שיכול לחצות ממברנות ולהיקשר ספציפית לחלבונים מסוימים או להתבטא עם החלבונים עצמם. ב-1992 נמצא ה-GFP על ידי שיממורה ודחף מחדש את מחקרו.
פיתוח ה-GFP וחלבונים פלואורסצנטיים נוספים.