אלמנט נוסף במשחק על-פי אפקט ההזרה למד ברכט מהאופרה הסינית. שם עושה השחקן-זמר לפני פעולה כלשהי את הפעולה הנגדית. לדוגמה: אם השחקן פונה ימינה, הוא ייפנה קודם שמאלה למשך שבריר שנייה, ורק אז ייפנה ימינה. באופן הזה מדגיש השחקן מה הדמות לא עושה.
לעומת הניכור בתיאטרון האבסורד.
אין קשר בין אפקט הניכור לבין תחושת הניכור שחווה האדם בעולם האבסורדי. הניכור בין הדמויות שעל הבמה לבין סביבתם בתיאטרון האבסורד יוצר ייאוש, אולי גם שעשוע רגעי אצל הקהל, אך לא ריחוק ביקורתי ומחשבה יצירתית למציאת פתרון.
אפקט הניכור בתיאטרון בישראל.
אומנם מחזותיו של ברכט פופולריים מאוד בישראל, אך הם אינם מבוצעים לפי כל כללי אפקט ההזרה. בישראל, כמו במקומות רבים אחרים בעולם, לא התקבל אפקט הניכור בכללותו, אך מרכיבים שלו קיימים:
ביקורת על אפקט הניכור.
למרות הכל לא הצליח ברכט לבטל את ההיסחפות וההזדהות. התיאטרון האפי אמנם הפך סגנון בימתי חדשני והעניק מסגרת נוספת להבעה התיאטרונית במאה העשרים, אך באותה מידה נעלמו הרקע התאורטי והמטרות האידאולוגיות שהולידו את הסגנון ואמצעיו.
הקהל כלל לא תרגם אותם כפי שברכט רצה. הקהל לא שיחק על פי הכללים של ברכט ומסתבר שכל אמצעי הניכור לא מספקים על מנת להסית את הקהל מן הצורך להזדהות, ומן הרובד האנושי שהיה קיים במחזותיו של ברכט.
אוניאו דספורטיבו דה לייריה
אלישיב בן חורין
אלישיב בן חורין (4 בספטמבר 1921 - 2 ביוני 1990) היה דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל במערב גרמניה וסמנכ"ל משרד החוץ.
קורות חייו.
בן חורין נולד בסוסנוביץ שבפולין. עלה לארץ ישראל ב-1935 עם הוריו ואחיו ראובן בן חורין (לימים שופט בבית משפט השלום), למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת בחיל החימוש ובמחלקת המודיעין של הצבא, שם באה לידי ביטוי ידיעתו את השפה הגרמנית. לאחר שחרורו למד משפטים בירושלים ושירת בש"י. לאחר הקמת צה"ל שירת במחלקת המודיעין.
ב-1950 הצטרף לסגל משרד החוץ, תחילה השתלב במחלקה למערב אירופה, השתתף במשלחת ישראל לאו"ם ב-1951 וב-1952 מונה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית. במהלך שירותו נחשפה פעילות מודיעין חשאית של ישראל בארצות הברית ובן-חורין גורש מהמדינה והוכרז כאישיות בלתי רצויה. בעקבות כך התחלף עם יוחנן מרוז בתפקידים והחל לכהן ב-1954 כמזכיר הראשון בצירות ישראל באנקרה בירת טורקיה. ב-1955 מונה לסגן מנהל מחלקת אסיה-אפריקה במשרד החוץ וב-1958 למנהל המחלקה. בתקופתו יזם הקמת קרן סיוע טכנולוגי למדינות מתפתחות באפריקה ובאסיה, רעיון שהביא להקמת מש"ב - "המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי".
ב-1960 מונה לשגריר ישראל בבורמה ושגריר לא תושב בנפאל, השגריר הראשון של ישראל במדינה. ב-1963 מונה לשגריר בוונצואלה, בעקבות מלחמת ששת הימים מונה לנציג משרד החוץ בגדה המערבית וב-1968 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ ועמד בראש המערך החדש שהוקם לענייני הסברה.
ב-1970 מונה לשגריר ישראל במערב גרמניה, בתחילת כהונתו ארעה התקפת מחבלים על מטוס חברת אל על במינכן בהם נהרג ישראלי אחד ונפצעו חמישה. ב-1972 התמודד עם טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בן חורין העביר דיווחים למשרד החוץ ישירות מהאירועים בכפר האולימפי ומדיווחי צבי זמיר בשדה התעופה, כצעד מחאה מצד ישראל הוחזר ל"התייעצות" ולאחר מכן קיים שיחה עם קנצלר גרמניה וילי ברנדט העביר לו מסרים מממשלת ישראל ואת הדו"ח הישראלי שחיבר זמיר על הכישלון הגרמני בטיפול באירועים, באוקטובר 1972, בעקבות חטיפת מטוס חברת לופטהנזה, העביר את מסרי ישראל בעניין אי קיום משא ומתן עם טרוריסטים ומחאתה על שחרור מבצעי הטבח בספורטאים הישראלים.
ב-1974 סיים את תקופת כהונתו בבון ועבר לבריסל, בה כיהן כשגריר ישראל בבלגיה, שגריר בשוק האירופי המשותף ושגריר לא תושב בלוקסמבורג. ב-1978 שב לישראל ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ הממונה על שיתופי פעולה בינלאומיים והמערך הכלכלי, ב-1979 קיבל לאחריותו גם את תחום אסיה ואפריקה. ב-1983 מונה לשגריר ישראל בקנדה וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-1987. שלוש שנים לאחר מכן הלך לעולמו והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
שירות במשרד.
אלישיב בן חורין מילא מגוון רחב של תפקידים בישראל ומחוצה לה:
1951-1950: עוזר ולאחר מכן עוזר ראשי במע"ר באגף אירופה המערבית
1952-1951: עוזר בניו יורק - משלחת לאו"ם (ארצות הברית)
1954-1952: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בארצות הברית (בוושינגטון)
1955-1954: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בטורקיה (באנקרה)
1960-1955: סגן מנהל מא"ס ולאחר מכן מנהל מאס"ף באגף אסיה והפאסיפיק
1963-1960: שגריר ישראל במיאנמר (ביאנגון) ומאומן לנפאל
1967-1963: שגריר ישראל בוונצואלה (בקראקס) ושגריר לא-תושב בג'מייקה, טרינידד וטובגו
1968-1967: מנהל מל"ט באגף אמריקה הלטינית
1969-1968: אחראי על מערך ההסברה, מח' הסברה, עיתונאות, קשרי ציבור ואמל"ט
1970-1969: סגן מנכ"ל
1974-1970: שגריר ישראל בגרמניה (בבון)
1978-1974: שגריר ישראל בבלגיה (בבריסל), שגריר לא-תושב בלוקסמבורג וראש המשלחת ליד הקהילות האירופיות
1982-1978: סמנכ"ל אגף כלכלה ומש"ב (שיתוף בינלאומי). החל מ-1979 אחראי בנוסף על אסיה ואפריקה.
1983-1982: שגריר מיוחד ממונה על אגף כלכלה ומש"ב (שיתוף בינלאומי)
1987-1983: שגריר ישראל בקנדה (באוטווה)
נחל יקנעם
נַחַל יָקְנְעָם (שם בערבית: ואדי אלמלח) מהווה גבול גאוגרפי בין הר הכרמל ורמות מנשה. תחילתו בגובה כ-200 מטר מעל פני הים ליד מחלף אליקים בקו פרשת המים. אורכו של הנחל 5 ק"מ. הנחל יורד בתלילות לכיוון צפון-מזרח ונשפך לנחל קישון מצפון ליקנעם ליד כביש 722 צפונית מזרחית לצומת התשבי. הנחל הוא חלק מהדרך הקרויה ואדי מילק.
נחל יקנעם הוא נחל אכזב. אפיק הנחל עובר בעמק עמוק ורחב למדי, המהווה גבול ברור בין הכרמל השוכן מצפון מערב לאפיק הנחל ובנוי בעיקר מסלע גיר קשה, לבין אזור רמות מנשה מדרום מזרח הבנוי מגבעות קירטון רך. מדרונות אפיק הנחל מיוערים. בצד הצפוני על הכרמל צמחיית חורש טבעי. ובצד רמות מנשה יער אורנים נטוע.
נחל יקנעם מוזכר בספר יהושע פרק יט, יא כגבול נחלתו של שבט זבולון:
עמק הנחל שימש מתקופות קדומות כדרך חשובה. העמק היה חלק מדרך הים. בפתח הכניסה לעמק הנחל מכיוון צפון נמצא תל יקנעם. מצביאיו של תחותמס השלישי הציעו במאה ה-15 לפנה"ס את הדרך הזאת כדרך חלופית לדרך שעברה בנחל עירון במסעו לקרב מגידו בציינם .
בעמק הנחל עובר כביש 70. במלחמת העצמאות בעקבות חסימת כביש חיפה–תל אביב על ידי תושבי הכפרים הערביים בחוף הכרמל, שימש קטע הכביש העובר כעורק תחבורה ראשי מצפון לדרום.
קרוקודיל דנדי
קרוקודיל דנדי (במקור: Crocodile Dundee) הוא סרט קולנוע אוסטרלי מז'אנר סרטי קומדיה שיצא לאקרנים בשנת 1986 בבימויו של פטר פיימן ובכיכובם של פול הוגאן ולינדה קוזלווסקי. זהו סיפורו הקומי של מיק דנדי, חוואי אוסטרלי שמתמחה בציד תנינים המגיע בפעם הראשונה לניו יורק ו"מגלה" עולם חדש, טכנולוגי ומתקדם שהוא לא מכיר.
הסרט נעשה בתקציב זעום של 8 מיליון דולר במטרה לפנות לקהל האמריקני והפך לשובר קופות אדיר. כבר בשבוע הראשון להקרנתו כיסה הסרט את ההוצאות ובסוף שנת 1986 דורג במקום השני ברשימת הסרטים המכניסים של השנה עם הכנסות של כ-175 מיליון דולר אמריקאי כשרק הסרט אהבה בשחקים מקדים אותו. הצלחת הסרט הובילה את מפיקיו לצלם עוד שני סרטי המשך, קרוקודיל דנדי 2 שיצא בשנת 1988 וקרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס שיצא בשנת 2001.
תקציר העלילה.
סו צ'רלטון (בגילומה של לינדה קוזלווסקי) היא עיתונאית היוצאת לאוסטרליה לראיין את מיק דנדי עליו דווח כי איבד את רגלו מנשיכת תנין. כשהיא מגיעה לאזור מגוריו בחבל האאוטבק האוסטרלי היא מגלה כי רגלו לא נקטעה כלל אך נותרה לו צלקת גדולה.
היא מחליטה להישאר קצת אף על פי שהיא מבינה שהסיפור העיתונאי שעליו בנתה כבר לא יתקיים ולו רק כדי לראות את צורת החיים של מיק. במהלך ההיכרות שלהם מיק אומר לסו כי היא לא תוכל לחיות לבדה באאוטבק. כדי להוכיח לו כי טעה היא יוצאת לסיור לילה, שם תוקף אותה תנין, ומיק מגיע כדי להציל אותה.
סו מזמינה את מיק לחזור איתה לניו יורק והוא מסכים, אך לאדם שחי בתת-תנאים ביער אוסטרלי, החיים בניו יורק הם לא פיקניק. הוא מגלה לראשונה מה זה רמזור, כבישים ואפילו חדרי שירותים.
מיק, שבשלב הזה כבר מאוהב בסו מגלה כי התארסה ומחליט לחזור לאוסטרליה עם לב שבור, אלא שאז מתגלה כי גם סו מאוהבת בו והשניים נשארים בניו יורק.
פרסים ומועמדויות.
פול הוגאן זכה בפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט בקטגוריית סרטי הקומדיה.
הפרס בו זכה הוגאן היה למעשה הפרס היחיד בו זכה הסרט.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר אך הסרט שזכה בסופו של דבר בקטגוריה זו היה חנה ואחיותיה.
בטקס פרסי באפט"א היה הסרט מועמד בשתי קטגוריות שונות. האחת בקטגורית התסריט והשנייה בקטגוריית השחקן להוגאן אך בשתי הקטגוריות נותר ללא פרסים.
ביקורות.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל ציון של 88% מתוך 26 ביקורות. גם בקופות רשם הצלחה אדירה והכניס כ-328 מיליון דולר אחרי שנעשה תחת תקציב של קצת יותר מ-8 מיליון דולר בלבד.
במשך 9 שבועות רצופים, מ-26 בספטמבר 1986, היום בו יצא לאקרנים בארצות הברית ועד 28 בנובמבר, דורג הסרט במקום הראשון ברשימת הסרטים המכניסים של אותה שנה.
ברוניי במשחקים הפאראלימפיים