ב-23 במרץ הכירה גרמניה רשמית בליטא העצמאית, בעקבות הצהרות ה-11 בדצמבר. למרות זאת, בפועל המדינה הייתה עדיין תחת שליטת הצבא הגרמני. משם כך, למועצה לא היה כוח ממשי כלשהו.
פוליטיקה.
כאשר המדינה נוסדה, לא היה ברשותה שליט אשר ינהיג אותה. בשל כך, נעשו בחירות לשלטון בשנת 1918. עד אז, הכתר נשלט למעשה על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה ומלך פרוסיה, מה שיכל לגרום לאיחוד פרסונלי של פרוסיה וליטא.
מועמדים לשלטון.
התוכניות להרחבת פרוסיה הפרוטסטנטית היו מנוגדים לרעיונותיהם של המדינות הקתוליות בוואריה וסקסוניה. הוצעו מספר מועמדים נוספים ממדינות גרמניה, כגון פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן. הליטאים ראו את קונפליקט זה כאיום על עצמאותם. האיום נעשה גדול יותר לאחר דיון על המדינה ב-19 במאי, אשר הותיר מעט מאוד חופש עבורם.
לאחר מכן, הועלה רעיון אחד שמטרתו ליצור בליטא מונרכיה חוקתית, ולהזמין מועמד שיאבק על העצמאות הליטאית שנוסדה. הרעיון התקבל במועצת ליטא, וב-4 ביוני 1918 חברי המועצה הצביעו בבחירות חשאיות פה אחד על הקמת המלוכה, ומלכה יהיה וילהלם קרל, דוכס אוראך. מלוכותו של וילהלם הוצעה על ידי מתיאס ארזברגר (Matthias Erzberger). בשל התערבותו של הצבא הגרמני, הוא נפגש עם המשלחת הליטאית רק ב-1 ביולי בפרייבורג. הדוכס ובנו הבכור, מי שנבחר לתואר יורש העצר הליטאי, הסכימו לבקשה ללא תנאים. ב-11 ביולי המועצה הצביעה רשמית על יישום המונרכיה ברוב של כ-13 מסכימים מול כ-5 מתנגדים. לזמן קצר וילהלם החליט לשנות את שמו למינדאוגאס השני, מלך ליטא.
חוקי הממלכה.
בחוקים הוספו מספר סעיפים. נכתב כי למלך יש את הסמכות לפטר שרים ולהעסיק במקומם חדשים, להשתתף בוועידות בפרלמנט ועוד. המלך נדרש כמו כן לעמוד בתנאים שנכפו עליו, להגן על עצמאות הממלכה ולשמור על חופש דת. השפה הליטאית נבחרה לשפתה הרשמית של ליטא. עוד חוקים נוספו במהלך הזמן.
לאחר הבחירות.
הרעיון המלוכני היה שנוי במחלוקת וגרם לקונפליקט בין הימין והשמאל הליטאי. בשל כך, לאחר הבחירות החליטו ארבעה שרים להתפטר מתפקידם כמחאה. הוויכוח על יישום מונרכיה חוקתית או רפובליקה דמוקרטית קרה גם לפני כן, בשנת 1917, כאשר הוחלט כי המונרכיה תהיה יותר טובה לליטא. תומכי המלוכה טענו כי הגרמנים יחבבו יותר מדינה מלוכנית, בעוד שהמתנגדים אמרו שלמועצה אין זכות לקבוע חוקים משמעותיים כאלו ושצריך לעשות הצבעה דמוקרטית של התושבים.
הגרמנים מצידם לא הכירו בוילהלם כמלכה החדש של ליטא. הם טענו שההכרה של בליטא העצמאית מבוססת רק על פי חוקי ה-11 בדצמבר, אשר אומרים כי גרמניה תשלוט למעשה ברוב העניינים במדינה. בעקבות כך, העיתונאות הליטאית צונזרה ולא הורשתה לפרסם חדשות על המלך החדש. יחסי גרמניה - ליטא נותרו מתוחים עד לנובמבר 1918, כאשר ליטא נהפכה לרפובליקה ומלחמת העולם הראשונה הסתיימה.
ליטא כרפובליקה.
כאשר גרמניה הפסידה את המלחמה, ליטא קיבלה עצמאות מחודשת. ב-20 באוקטובר 1918, הקנצלר הגרמני מקס פון באדן הבטיח לליטאים שצבא הקיסרות הגרמנית יעזוב את ליטא, יהפוך את המדינה לרפובליקה וייתן למועצה את השליטה בארצם. לאחר קבלת חדשות אלה, התכנסה מועצת ליטא ב-28 באוקטובר כדי לדון על הרכבת ממשלה חדשה וכתיבת חוקה זמנית. מצב פוליטי זה גרם לכך שליטא נאלצה לבטל את החלטתה לבחור את וילהלם כמלכם. לאחר שנודע לו על כך, הדוכס ציין כי הוא מוכן לוותר על כס המלוכה. ב-2 בנובמבר אימצה ליטא את חוקתה החדשה, שלמעשה לא הכירה במדינה כרפובליקה או כמונרכיה חוקתית.
ליטא העצמאית שרדה למשך רק חודש אחד. ללא שליט מוגדר, החלה סערה במדינה הליטאית. לכן, נאלצה המדינה לוותר על שטחיה עבור ברית המועצות. וב-16 בדצמבר של אותה השנה, וינצאס מיצקביצ'יוס-קפסוקאס נהפך לשליטה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של ליטא, אחת ממדינות הבובה של ברית המועצות. בעקבות כך, נלחמו הליטאים על עצמאותם בחודשים שלאחר מכן, אך הובסו על ידי הסובייטים.
זראר אחמד אוסמאני
זראר אחמד אוסמאני (בפשטו: ضرار احمد عثمانی, בפרסית: ضرار احمد عثمانی; נולד ב-1964) פוליטיקאי אפגני שהיה שר במספר משרדים לרבות משרד החוץ.
אוסמאני נולד בשנת 1964 בכפר באזור פרוואן. הוא למד בבית הספר בקאבול והמשיך ללימודי הנדסה בשנים 1983–1988. בסופו של דבר הוא סיים מכון פדגוגי בפרוואן עם הסמכה לפיזיקה ומתמטיקה.
לאחר פלישת ברית המועצות לאפגניסטן הוא הצטרף למאבק המזוין נגד הפולשים. לאחר נפילת השלטון שנתמך על ידי ברית המועצות אוסמני מונה לראש המשטרה באזור פרוואן. בשנים 1998–2002 הוא עבד בשגרירות אפגניסטן באיראן. לאחר נפילת משטר הטאליבן הוא חזר לארצו ובשנת 2004 מונה למושל פרוואן.
בשנת 2005 אוסמני קודם לשר הפנים. בשנת 2009 הוא מונה למשרד חדש הממנוה במלחמה בסמים. לאחר ארבע שנים בתפקיד, אוסמני החל בכהנתו כשר החוץ של אפגניסטן.
בשנת 2015 זראר אחמד אוסמאני פוטר מתפקידו ולא מונה לתפקיד חדש בממשל.
פראונדקטילוס
פראונדקטילוס (שם מדעי: "Preondactylus"; מילולית: "הכנפיים של פרונה ") הוא סוג של פטרוזאור קטן פרימיטיבי שחי בטריאס העליון באירופה. המאובנים שלו התגלו באזור איטליה, בקרבת העיר אודינה שבאלפים האיטלקיים ותוארכו ללפני 216 עד 203 מיליון שנה מזמננו. הסוג מכיל מין אחד - "Preondactylus buffarinii".
פטרוזאור זה היה פרימיטיבי וקטן יחסית עם מוטת כנפיים של 45 ס"מ בלבד. היה בעל זנב ארוך יחסית, רגליים ארוכות, לסתות בעלות שיניים חדות שהתאימו לאכילת דגים או חרקים, או שניהם. ככל הנראה הוא עופף מעל מקווי מים וחטף טרף חולף בלסתותיו. הכנפיים שלו היו קצרות יחסית כך שלא יכל לדאות לזמן רב כמו פטרוזאורים מאוחרים.
הפראונדקטילוס דמה לאודימורפודון וכמה חוקרים רואים בו סוג במשפחת הרמפורינקוסיים, אף שרוב המינים התפתחו רק במשך היורה.
קמפילוגנתואידס
קמפילוגנתואידס (שם מדעי: "Campylognathoides"; משמעות השם: "לסת מעוקלת") הוא סוג נכחד של פטרוזאור פרימיטיבי שהתקיים ביורה התחתון לפני 182 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בגרמניה בחבל וירטמברג. בתחילה התגלו רק ממצאים של שברי כנף אך בהמשך התגלו ממצאי שלדים במצב מוצלח יותר. ממצאים נוספים התגלו ברחבי אירופה ובהודו.
בסוג זה נכללים 3 מינים, כשמין נוסף מוטל בספק וכנראה שמבוסס על שרידי דגים:
פטרוזאור זה היה קטן יחסית ובתחילה נקרא פטרודקטיל, אף שלא היה קרוב אליו. הוא היה קרוב יותר לפטרוזאורים פרימיטיביים כמו הרמפורינקוסיים ששגשגו במשך היורה ובייחוד לדוריגנתוס, אך היה בעל מאפיינים מפרידים כמו גולגולת קצרה וחזקה יותר. היה לו זנב ארוך, כנפיים עטויות קרומי עור דקים ולסתות מלאות שיניים שעזרו לתפוס דגים חלקלקים. מוטת כנפיו נעה בין 1.8 ל-3 מטרים, בהתאם למין.
שורש 20
שורש 20, או בּאו בּוּ (בסינית: 勹部, פיניין: Bāo bù) הוא השורש העשרים של הכתב הסיני. פירושו "עטיפה" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 64 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
קמפילוגנטואידס
מינוסקולה קרולינגית
שורש 21
שורש 21, או בּי בּוּ (בסינית: 匕部, פיניין: Bǐ bù) הוא השורש העשרים-ואחד של הכתב הסיני. פירושו "כף" והוא אחד מתוך 23 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משני קווים.
במילון קאנגשי יש 19 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
וריאציות.
匕 כמרכיב של תווים סיניים לובש צורות שונות בגופני הדפסה שונים או תווים סיניים שונים. במילון הקאנגשי, הסטנדרט הנוכחי בסינית מפושטת, סינית מסורתית בהונג קונג ויפנית, הקו השני של 匕 הוא קו נופל שמאלי. בסינית המסורתית בטייוואן, הצורה הסטנדרטית של דמויות לאומיות רושמת שהקו השני של 匕 הוא אופקי.
הניואנס של דמות זו חל הן על צורות הדפסה והן על כתב יד.
סארדאנאפאלוס
סארדאנאפאלוס הוא דמות ספרותית-בדיונית שנוצרה על ידי הסופר היווני קטסיאס, הוא מתואר כמלך האחרון של האימפריה האשורית וכמי שהביא לבמו ידיו לנפילתה. סארדאנאפאלוס מצטייר כדמות דקדנטית המכלה את חייו ואת משאבי האימפריה ומת באורגיית הרס. הדקדנס האגדי של סארדאנאפאלוס הפך מאוחר יותר לנושא בספרות ובאמנות, במיוחד בעידן הרומנטי.
חוקר הספרות הבריטי ארנסט הרטלי קולרידג' , בהערותיו על עבודותיו של ביירון, קובע, "אין צורך להזכיר לקורא המודרני סארדאנאפאלוס ההיסטורי הוא דמות לא מאומתת אם לא בלתי ניתנת לאימות ... הדמות הנשית שקטסיאס תיאר או המציא, הוא נוכל ועצלן השקוע בהוללות, שבסופו של דבר נאלץ לאחוז נשק, ולאחר התנגדות ממושכת אך לא יעילה, התאבד על מנת שלא ייאסר".
תמצית הסיפור.
הסיפור המקורי מפרי עטו שח קטסיאס אבד ונשמר בספריו של דיודורוס סיקולוס. דיודורוס אומר שסרדנאפאלוס, בנו של אנקינדארקסס, עלה על כל השליטים הקודמים בעצלות ובפאר. הוא בילה את כל חייו בשחיתות והשחתת מידות. הוא התלבש בבגדי נשים והתאפר. היו לו פילגשים רבים שני המינים. ודרש כי סיפוק פיזי הוא מטרת החיים היחידה. אורח חייו גרם לחוסר שביעות רצון בתוך האימפריה האשורית, ואיפשר לקנוניה נגדו להתפתח ברית של מדים, פרסים ובבלים ערערה על האשורים. סרדנפולוס עורר את עצמו לפעולה והצליח לנצח את המורדים מספר פעמים בקרב, אך לא הצליח לרסק אותם. מתוך אמונה שהביס את המורדים, סרדנאפלוס חזר לאורח חייו הדקדנטי, והורה על הקרבת קורבנות וחגיגות. אך המורדים בכוחות חדשים. חייליו של סרדנאפאלוס הופתעו במהלך החגיגות והצבא האשואי הובס בקרב המכריע.