שושלת "ארץ-הים" מכונה על ידי ההיסטוריונים השושלת השנייה של בבל, אף על פי שייתכן ולא שלטה בבבל עצמה למעט תקופה קצרה. השושלת שתקופת שלטונה נעה בין השנים 1732 עד 1460 לפנה"ס לערך, כוללת סדרה של מלכים מסתוריים שיש לה אזכורים הכוללים מידע מועט ברשימות מלכים אשוריות.
שמה של השושלת מגיע מאזור שכונה על ידי האשורים "ארץ הים" ששכן בעת העתיקה בדרום מסופוטמיה, באזור הביצתי שבין הפרת והחידקל בסמוך למפרץ הפרסי. הרשימה כוללת 12 שמות של מלכים שבחלקם מזכירים שמות שומריים המזכירים את שמות המלכים של מלכי השושלת הראשונה של איסין. שם המלך השלישי בשושלת זאת דומה לשמו של המלך החשוב של שושלת איסין דמיק-אילישו. האוכלוסייה בתקופה זאת נשאה בעיקר שמות אכדיים וכתבה ודיברה אכדית.
מלכי השושלת השלישית - השושלת הכשית.
הכשים שהיו שבטי הרים מאזור מהרי הזגרוס, שחדרו לבבל כבר בתקופת המלך שמשו-אילונה. כיבוש העיר על ידי המלך החתי מורשיליש הראשון וחורבנה בשנת 1595 לפנה"ס, אפשר את כיבושה על ידי הכשים, ואלו שלטו בבבל ובאזור במשך כ-400 שנה, עד למשבר תקופת הברונזה המאוחרת במחצית המאה ה-12 לפנה"ס. מלכי בבל המופיעים במכתבי אל-עמארנה, היו המלכים משושלת זאת. המלכים הראשונים של הכשים עד למלך אגום השני לא שלטו בבבל.
מלכי השושלת הרביעית מאיסין.
לאחר תקופה קצרה של שלטון עילם, עלתה בבבל שושלת איסין. מוצא המלכים היה מקומי, ומקורה בעיר איסין ששכנה בדרום מסופוטמיה. השושלת התקיימה כ-130 שנים וכללה 11 מלכים, שישה מתוכם נשאו את השם מרדוך כשם האל מרדוך ראש הפנתיאון הבבלי, והאל התומך של העיר בבל. שושלת זו היא השושלת השנייה של איסין, הראשונה שלטה באיסין. בתקופת השושלת, חלק מהמלכים נלחמו במלכי אשור, וחלקם היו ביחסים טובים איתם. השושלת הסתיימה לאחר שהארמים כבשו את בבל.
מלכי השושלת החמישית.
שושלת זאת ידועה גם בשם שושלת "ארץ הים" השנייה. יש המשערים שמוצאה הוא כשי.
מלכי השושלת השישית.
שושלת קצרת ימים שמלכה 19 שנים. ידועה גם בשם "שושלת ביט-באזי" (Bīt-Bazi) על שם האזור ממנו הגיעה השושלת הזאת שהייתה כשית.
מלכי השושלת השביעית.
השושלת השביעית הייתה שושלת עילמית קצרת ימים
מלכי השושלת השמינית והתשיעית.
לאחר תקופה קצרה של שלטון עילם על בבל, עלה לשלטון בשנת 979 לפנה"ס המלך נבו-מוכין-אפלי שהיה בבלי במוצאו. ההיסטוריונים סופרים את תקופת שלטונו כשושלת השמינית, ומיורשו מתחילה השושלת התשיעית. בתקופת שושלת זאת בבל הייתה ממלכה חלשה, כששטחים גדולים שהיו פעם בשליטת בבל שכנו הכשדים הארמים ושבטי הסותו. גם מלכיה נשלטו ובבל היית מדינה וסלות של מלכי אשור ועילם שהפקיעו שטחים של בבל. תקופה זו נמשכה 250 שנה, עד שמלכי אשור החליטו לשלוט על בבל ישירות ולא באמצעות מלך מקומי.
השושלת העשירית התקופה האשורית.
המלך האשורי שלמנאסר השלישי כבש את בבל והפך אותה למדינה וסלית. במשך כ-200 שנים שלטה אשור בבבל עד שהשתחררה מעולה, לאחר שאשור נחלשה בעקבות מאבקי ירושה. בבבל שלטו מלכים מקומיים, עד שתגלת-פלאסר השלישי מלך אשור הפך גם למלך בבל. בתקופת שלטונם של סרגון השני ובנו סנחריב מרדה בבל ביחד עם עילם, והמליכה עליה מלכים מקומיים. בתקופת שלטונה של אשור, נעשו ניסיונות חוזרים ונשנים של תושבי בבל למרוד באשור.
מלכי התקופה הנאו-בבלית.
ממלכת אשור שלטה ישירות על בבל במשך כ-200 שנים, וגם לפני כן הייתה בבל מדינה וסלית של אשור במשך שנים רבות בימי השושלת התשיעית של בבל. לאחר מותו של אשורבניפל, נחלשה אשור בעקבות מרידות פנימיות ומאבקים על השלטון. היחלשותה אפשרה למדינות הוסליות שלה להשתחרר מעולה. נבופלאסר שהיה ממוצא כשדי ריכז כוחות, כבש את בבל, כרת ברית עם מלך מדי ועלה צפונה, כבש את ערי אשור והחריב את נינוה בירת ממלכת אשור. הוא הקים את האימפריה הנאו-בבלית שהגיעה לשיא כוחה בתקופת בנו נבוכדנצר השני. לאחר מכן התדרדרה ונכבשה על ידי כורש מלך פרס. האימפריה החזיקה מעמד פחות מ-100 שנים. שושלת מלכים זאת נקראת על ידי ההיסטוריונים "השושלת הכשדית"
בבל האחמנית.
בשנת 539 לפנה"ס נכבשה בבל על ידי כורש שהיה המלך החמישי בשושלת האחמנית. בנו של כורש כנבוזי השני הוכתר פורמלית כמלך בבל. שושלת זאת שלטה ישירות בבבל בין השנים 539 עד 330 לפנה"ס, כשהובסה על ידי אלכסנדר הגדול. המלך האחרון בשושלת זאת שמלכה על בבל היה דריווש השלישי.
בבל הסלאוקית.
אלכסנדר הגדול שלט ישירות על בבל בין השנים 330–323 לפנה"ס. לאחר מותו המלך הפורמלי על בבל היה בנו אלכסנדר הרביעי שמלך בין השנים 323–309 לפנה"ס, העוצר בתקופת שלטונו היה פרדיקס. בתקופה זאת פרצה מלחמת הדיאדוכים, כשבסופה הומלך על בבל בשנת 305 לפנה"ס סלאוקוס הראשון, והחלה תקופת שלטון הממלכה הסלאוקית. הממלכה הסלאוקית העבירה את מרכז השלטון לעיר החדשה סלוקיה שעל החידקל ובבל התרוקנה אט אט מתושביה ואט אט הפכה לאלמונית. שלטון זה נמשך עד שנת 141 לפנה"ס עת נכבש האזור על ידי האימפריה הפרתית. המלכים הסלאוקים האחרון ששלטו על אזור בבל היו דמטריוס השני ואנטיוכוס השישי שמלכו במקביל.
קמרון הגרמנית
קמרון הגרמנית הייתה מושבה אפריקאית של האימפריה הגרמנית בין השנים 1884–1916 באזור הרפובליקה של קמרון של ימינו. קמרון כללה גם חלקים צפוניים של גבון וקונגו עם חלקים מערביים של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, חלקים דרום-מערביים של צ'אד וחלקים מזרחיים רחוקים של ניגריה.
היסטוריה.
המאה ה-19.
עמדת המסחר הגרמנית הראשונה באזור דואלה על הדלתה של נהר קמרון הוקמה בשנת 1868 על ידי חברת הסחר ההמבורגית . סוכן המשרד בגבון, יוהנס תרמהלן, הרחיב את הפעילות לדלתה של נהר קמרון. בשנת 1874, יחד עם סוכן וורמן בליבריה, וילהלם ינצן, הקימו שם שני הסוחרים את החברה שלהם, Jantzen &amp;amp; Thormählen.
שתי התחנות האלו במערב אפריקה התרחבו לשיט עם ספינות מפרש וקיטור משלהם וחנכו שירות נוסעים ומשא מתוזמן בין המבורג לדואלה. חברות אלו ואחרות קיבלו שטח נרחב מראשי המקומות והחלו בפעולות מטעים שיטתיות, כולל בננות.
בשנת 1884 עתר אדולף וורמן, כדובר כל החברות במערב אפריקה, למשרד החוץ הקיסרי בבקשה ל"הגנה" על ידי האימפריה הגרמנית. הקנצלר הקיסרי אוטו פון ביסמרק ביקש לנצל את הסוחרים במקום כדי לשלוט באזור באמצעות "חברות שכירות". עם זאת, בתגובה להצעתו של ביסמרק, החברות משכו את עתירתן.
האינטרסים המסחריים רצו פעילויות מסחר רווחיות בהגנת הרייך, אך היו נחושים להתרחק מהסתבכויות פוליטיות. בסופו של דבר, ביסמרק נכנע לעמדת וורמן והורה לאדמירליות לשלוח ספינת תותחים. כמפגן עניין גרמני, סירת "התותחים הקטנה SMS מווה" הגיעה למערב אפריקה.
גרמניה התעניינה במיוחד בפוטנציאל החקלאי של קמרון וביקשה מחברות גדולות לנצל אותה ולייצא את הייצור שלה. ביסמרק הגדיר את סדר העדיפויות שלו: "קודם הסוחר, ואז החייל". השפעתו של איש העסקים אדולף וורמן, שהיה לו בית מסחר בדואלה, עזרה לשכנע את ביסמרק, שהיה ספקן בתחילה. חברות סחר גרמניות גדולות (Woermann, Jantzen und Thoermalen) וחברות זיכיון ( Sudkamerun Gesellschaft, Nord-West Kamerun Gesellschaft ) התבססו בצורה עצומה במושבה. כשהוא נותן לחברות הגדולות לכפות את פקודותיהן, הממשל פשוט תמך בהן, הגן עליהן וחיסל את ההתקוממויות הילידים.
גרמניה תכננה לבנות אימפריה אפריקאית גדולה שתחבר את קמרון דרך קונגו לנכסים במזרח אפריקה. שר החוץ הגרמני אמר זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה כי קונגו הבלגית היא מושבה גדולה מדי עבור מדינה קטנה כמו בלגיה.
הפרוטקטורט של קמרון.
הפרוטקטורט של קמרון הוקם במהלך "המרוץ לאפריקה". החוקר הגרמני, הרופא הרפואי, הקונסול הקיסרי והממונה על מערב אפריקה, גוסטב נכטיגל, היה הכוח המניע להקמת המושבה. עד אז הרבה יותר מתריסר חברות גרמניות שבסיסן בהמבורג וברמן ביצעו פעילויות מסחר ומטעים בקמרון. גרמניה הרחיבה בהדרגה את המושבה ונתקלה בהתנגדות קשה במלחמות באפוט ובמלחמות אדאמאווה.
המאה ה-20.
בסבסוד מטעם משרד האוצר הקיסרי, המושבה בנתה שני קווי רכבת מעיר הנמל דואלה כדי להביא לשוק מוצרים חקלאיים. הקו הצפוני התארך להרי מנגובה, ו- של הקו הראשי ל-Makak על הנהר Nyong. מערכת דואר וטלגרף נרחבת ורשת ניווט בנהר עם ספינות ממשלתיות קישרו את החוף לפנים הארץ.
הפרוטקטורט של קמרון הורחב עם קמרון החדשה (בגרמנית: Neukamerun) בשנת 1911 כחלק מההסדר של משבר אגאדיר, שנפתר בהסכם פאס.
הפסדים גרמניים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פלשו חיילים צרפתים, בלגים ובריטים למושבה הגרמנית בשנת 1914 וכבשו אותה במלואה במהלך כיבוש קמרון. המבצר הגרמני האחרון שנכנע היה המבצר במורה בצפון המושבה בשנת 1916.
בעקבות תבוסת גרמניה, חוזה ורסאי חילק את השטח לשני מנדטים של חבר הלאומים (מחלקה B) תחת הנהלת בריטניה הגדולה וצרפת. קמרון הצרפתית וחלק מקמרון הבריטית התאחדו בשנת 1961 כקמרון.
סמלים מתוכננים עבור קמרון.
בשנת 1914 נעשתה סדרת טיוטות לסמלים ודגלים עבור המושבות הגרמניות. עם זאת, מלחמת העולם הראשונה פרצה לפני גמר התכנון והדגלים והסמלים מעולם לא היו בשימוש.
פורט הרקורט
פורט הרקורט (באנגלית: Port Harcourt; בפידג'ין ניגרי: Po-ta-kot) היא בירת מדינת ריברס בדרום-מזרח ניגריה, השוכנת בדלתת הניז'ר. נכון לשנת 2021 אוכלוסיית העיר מונה 3,171,076 תושבים והיא אחת הערים הגדולות בפדרציה. העיר נוסדה ב-1913 ונקראה על שם לואיס הרקורט שהיה השר הממונה על הקולוניות באימפריה הבריטית בשנים 1910–1915.