"שבת המלכה" מתאר את סדר היום הנהוג על פי המסורת ביום השבת ואת האווירה השבתית לפי הרגשתם של רבים. הבית הראשון, פותח בשעת כניסת השבת, כאשר השמש מנמיכה במערב, מקו הגובה של צמרות העצים, לקראת שקיעה. המילים: "בּוֹאוּ וְנֵצֵא לִקְרַאת שַׁבָּת הַמַּלְכָּה" מתייחסות לטקס קבלת שבת הנוהג בשדה או בבית הכנסת, בשעת בין הערביים, שהונהג מאז המאה ה-16, על ידי תלמידי האר"י בצפת, ומאז התפשט ברוב קהילות ישראל. ושלובים בו אזכורים מן הפיוט לכה דודי; ומסתיים באזכור הפיוט שלום עליכם, הנאמר או מושר לפני סעודת שבת הראשונה; אזכורים אשר חוזרים ומוזכרים בכל בתי השיר. הבית השני, מסכם, את קבלת שבת ותפילת ערבית, וסוקר את השולחן הערוך לקראת הסעודה הראשונה, ואת הנרות שהודלקו על ידי עקרת הבית בטרם שבת. הבית השלישי, מהלל ומשבח את השבת האהובה, ומאזכר את הלכות שבת: ללבוש בגדים נאים בשבת, ולסעוד שלוש סעודות, והמנהג לשיר בהם זמירות. הבית הרביעי, פותח בסופו של יום השבת, כאשר היא "יוצאת" ובאה שעת הפרדה ממנה בחשכה; ואז מתעוררים הגעגועים אל שובה, אשר ימשכו כל ששת ימי החול, עד חזרתה ביום שישי בין הערביים.
ישיבת ההסדר מעלה אדומים
אנה יגורובה
סרן אנה אלכסנדרובנה טימופייבה יגורובה (ברוסית: Анна Александровна Тимофеева-Егорова; 23 בספטמבר 1916 – 29 באוקטובר 2009) הייתה טייסת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, גיבורת ברית המועצות.
ביוגרפיה.
יגורובה נולדה בכפר במחוז טבר למשפחת איכרים בת שמונה ילדים (עוד שמונה מתו בילדותם). החלה ללמוד טיסה בשנת 1938 אך הורחקה מבית הספר לטיסה לאחר שאחיה הגדול נעצר במסגרת הטיהורים הגדולים. בסופו של דבר הצליחה לסיים את לימודי הטיס במקום אחר והפכה למדריכת טיסה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. התנדבה לשירות בחזית לאחר הפלישה הגרמנית. בין 1941–1942 ביצעה טיסות סיור ותובלה עבור יחידת הקישור האווירית ה-130 במטוס קל דו כנפי מסוג פוליקרפוב Po-2 . לאחר שמטוסה הופל הועברה ב-1943 ליחידת ההתקפה האווירית ה-805 וביצעה יותר מ-270 משימות במטוס מסוג איליושין Il-2 (שטורמוביק), לרבות השתתפות בקרבות מעל חצי האי טאמאן, חצי האי קרים ופולין.
באוגוסט 1944, במהלך התקפה כנגד כוחות גרמניים בפולין, הופל מטוסה של יגורובה על ידי אש נ"מ. המקלענית שלה נהרגה והמטוס התרסק. במהלך ניסיון לנטישת המטוס יגורובה נכוותה קשות ומכיוון שמצנחה נפתח באופן חלקי בלבד נגרמו לה שברים וחבלות פנימיות כאשר פגעה בקרקע. שוביה הגרמנים נתנו לה טיפול רפואי והיא נשלחה למחנה השבויים קיסטרין. בצבא הסובייטי הניחו שהיא נהרגה והוחלט להעניק לה את אות גיבורת ברית המועצות "לאחר מותה".
ב-31 בינואר 1945 שוחררה על ידי כוחות סובייטיים. היא נחקרה בחשד לבגידה, אך לאחר שנמסרו עדויות על הפלת מטוסה ושבייתה היא שוחררה, ועזבה את חיל האוויר מסיבות בריאותיות ב-1945. רק בשנת 1965 קיבלה בפועל את התואר "גיבור ברית המועצות" שעל הענקתו לה הוחלט שני עשורים קודם לכן.
ויליאם הנרי
ויליאם הנרי (באנגלית: William Henry; 12 בדצמבר 1774 – 2 בספטמבר 1836) היה כימאי אנגלי הידוע בזכות חוק הנרי שפותח על ידו.
חייו.
נולד במנצ'סטר, לתומס הנרי ומרי קינסיי (Kinsey). אביו היה רוקח ובעל עסקי כימיקלים.
בילדותו נפגע בתאונה שבעקבותיה היה מוגבל בפעילותו וסבל מכאבים כל חייו.
ב-1795 החל לימודי רפואה באדינבורו. במקביל שמע גם הרצאות בכימיה. הוסמך כרופא ב-1807. עבד זמן מה כרופא בבית חולים במנצ'סטר, אך עקב בעיות בריאות עזב את הרפואה והצטרף לעסקי הכימיקלים של אביו. נישא ב-1803 למרי ביילי (Bayley).
התאבד בירייה, עקב מצבו הבריאותי, ב-2 בספטמבר 1836, בפנדלברי (Pendlebury) שליד מנצ'סטר.
פעילותו המדעית.
מסיסות גז בנוזל (חוק הנרי).
הנרי עסק רבות בחקר השפעת הטמפרטורה והלחץ על מסיסות גזים בנוזלים. על סמך מחקרים אלה ניסח את "חוק הנרי הנקרא על שמו. החוק קובע כי "בטמפרטורה קבועה, כמות גז נתון, המומס בנוזל מסוג ונפח נתונים, תהיה ביחס ישר ללחץ החלקי של גז זה בשווי משקל עם הנוזל". את החוק והניסויים שעליהם התבסס הציג ב-1803 בחברה המלכותית במאמר בשם: "Experiments on the Quantity of Gases Absorbed by Water, at Different Temperatures, and under Different Pressures".
ספרו על כימיה נסיונית.
ב-1799 פרסם ספר לימוד על כימיה נסיונית (Elements of Experimental Chemistry) שעורר התעניינות רבה ועד 1829 הודפס ב-11 מהדורות.
פעילויות נוספות.
היסטוריה של התגליות הכימיות. הנרי התכוון לכתוב את ההיסטוריה של התגליות הכימיות מאז אמצע המאה ה-18. לשם כך אסף חומר על שלה, קוונדיש, ג'וזף בלק, פריסטלי, ולבואזיה. אבל הספיק רק לפרסם את המאמר על פריסטלי.
הנרי התעניין בכמה וכמה נושאים שהיו בוויכוח בין בכירי הכימאים של התקופה:
מוזיאון וירטואלי
מוזיאון הוא מקום שמרוכזים בו אוספים בתחום מסוים או בתחומים אחדים: יצירות אמנות, חפצי אומנות, עתיקות, מדע וכדומה. זהו מוסד המאפשר לציבור גישה למוצגים המייצגים מגוון תופעות טבע, תרבות, היסטוריה ומורשת, לצורכי חינוך, מחקר, לימוד והנאה.
המוזיאון הווירטואלי הוא מוזיאון הקיים ברשת האינטרנט בלבד. כמו המוזיאון הממשי, המוזיאון וירטואלי עשוי להיות מורכב מתערוכות ומאוסף פריטים (כגון מוזיאון לאמנות, מוזיאון לידיעת הטבע, ארכיון) או מעוצב לתצוגות שנוצרו במיוחד עבורו (כגון במוזיאונים למדע). הוא עשוי להציג ייצוגים דיגיטליים של עצמים ממשיים או להציג תכנים ייחודיים למדיום הדיגיטלי כגון אמנות דיגיטלית או מציאות מדומה.
עם התפתחותה המהירה של חברת המידע, נעשה המוזיאון הווירטואלי כלי פרסום ומדיה מרחיבה בידי מוזיאונים ממשיים קיימים. קבוצות וחברות בעלות ייחוד המעוניינות להציג את מוצגיהן מחוץ לכותלי מוזיאון ממשי. יצירת מוזיאון ווירטואלי זולה באופן משמעותי. כל אדם יכול ליצור מיזם כזה לכן המוזיאון הווירטואלי נהייה לכלי תרבותי-חברתי וחינוכי. המוזיאון הווירטואלי הלימודי עשוי לכלול אוסף בעל משמעות תרבותית המוצג באופן קבוע לציבור הגולשים, ויש לו מאפיינים מוזיאליים כגון פרוגרמה, תערוכות קבע ותערוכות מתחלפות, והסברים (כיתוביות) לפריטי האוסף. מוזיאונים וירטואליים לימודיים יכולים לשקף מוזיאון פיזי או להיות מוזיאונים אינטרנטיים בלבד. האפשרות להצבת ממשקי דיון ותגובה על כל מוצג בפרט ועל תערוכות בכלל מייחדת אותו מן המוזיאון הממשי בו המבקרים רשאים בדרך כלל לכתוב רק בספר אורחים. הקמת מוזיאון ווירטואלי על ידי מוסדות חינוך מהווה הזדמנות פדגוגית לערב את הלומדים בעשייה לימודית משמעותית.
מוזיאונים ווירטואליים בארץ ובעולם.
מוזיאונים פיזיים רבים יזמו יצירת אתרי אינטרנט של המוזיאון. אתרים אלו מהווים חלון הראווה ואתר המידע אודות המוזיאון. לצד המידע הבסיסי קיימות תערוכות ווירטואליות שהמוזיאון מעוניין לפרסם. עם התפתחות האינטרנט נוצר צורך להביא את המוזיאונים הפיזיים אל הקהל הרחב העולמי ומתוך צורך זה נוצרו כמה פרויקטים עולמיים כגון Google Art Project ופרויקטים נוספים.
באביב 2020, בעקבות משבר הקורונה ומגבלות התנועה, החלו מספר רב של מוזיאונים פיזיים בעולם ובישראל להעלות סיורים וירטואליים של תצוגות ממשיות.
מוזיאון וירטואלי עולמי
יחסי אתיופיה–ישראל
כחלק מברית הפריפריה, לישראל היו קשרים מיוחדים עם אתיופיה גם בתקופת משטרו של היילה סלאסי וגם בתקופת משטר ה"דרג" המרקסיסטי הדכאני. בשנת 1952 החלו קשרי מסחר עם אתיופיה והמדינה היוותה את אחת משותפות המסחר הגדולות והחשובות של ישראל. באותן שנים ישראל ייבאה בקר מאתיופיה, אך לפי מאמרו של בישקו, משרדי החברה באתיופיה שימשו תחנה למודיעין הישראלי במדינה.
בנוסף, המיעוט האתיופי בישראל גדול, ומספר דוברי האמהרית במדינה הוא הכי גדול מחוץ לאתיופיה, מה שמחמם את היחסים.
בתקופה האימפריאלית (1948–1974).
בסוף שנות ה-50 החלה מדינת ישראל להעניק סיוע לאתיופיה באמצעות פרויקטים בתחום החקלאות, הרפואה, הכשרת עובדי שירות ופיתוח. בנוסף, הופעלו תוכניות חילופי סטודנטים ומרצים בין המדינות. ב-1966 הגיעה לאתיופיה משלחת צבאית ישראלית שמנתה 100 איש. זו המשלחת הצבאית השנייה בגודלה שהגיעה למדינה אחרי משלחתה של ארצות הברית. באותן שנים אתיופיה קיבלה את מרב הסיוע הישראלי בהשוואה למדינות אפריקה אחרות.
ישראל הכשירה את הכוחות המיוחדים של צבא אתיופיה למאבק בתנועה הלאומית האריתראית. לישראל הייתה גם גישה לנמל מסוואה האריתראי בים סוף. ניסיונות הדייג באזור החלו ביוזמת כמה משרדי ממשלה בשנת 1958. היה למערכת הביטחון הישראלית אינטרס לנוכחות באזור המוקף ארצות ערב. במקביל, באותה תקופה ענף הדיג היה נתון במשבר בגלל צמצום שדות הדיג באגן הים התיכון ותקריות עם ספינות משמר מצריות.
בסוף שנת 1960 יצאו ספינות ישראליות למסע סביב אפריקה, שארך שלושה חדשים והן החלו לדוג בים סוף בראשית שנת 1961. הספינות הועברו לאילת בדרך היבשה ושטו למסאווה דרך ים סוף. בשנות שלטונו של היילה סלאסי באתיופיה, התמיכה של ישראל במשטרו סייעה למנוע שלושה ניסיונות הפיכה נגדו. ב-1973, אתיופיה, בהשפעת ארגון האחדות האפריקאי, ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל, וב-1974 הופל משטרו של היילה סלאסי בהפיכה צבאית.
בתקופת החונטה הצבאית (1974–1991).