על כן ייתכן שבנים מופנים יותר לאבחון וטיפול בהפרעת קשב משום שהם מציגים רמות גבוהות יותר של היפראקטיביות ואימפולסיביות בהשוואה לבנות, שעל פי רוב פחות מפריעות לסביבה מבחינה התנהגותית.
סיבה נוספת יכולה להיות גם השונות בתחלואה הנלוות, כאשר בנים נוטים להציג יותר בעיות התנהגות מוחצנות וקשיי למידה בהשוואה לבנות.
אחת הסיבות להבדלי המגדר היא שימוש בנורמה אחידה שאינה משקפת את הבדלי המגדר בשלב האבחנה.
כמו כן ייתכן שחוסר השימוש בנורמות תלויות מגדר מוביל לאבחון יותר של בנים לצד תת-אבחון של בנות.
מחקרים נוירולוגיים וגנטיים.
המנגנונים המוחיים הגורמים להפרעת קשב עדיין אינם ברורים עד תום. מחקרי הדמיה (כגון: MRI, SPECT) מראים שהליקוי של הפרעת קשב הוא באזור הפרונטו-סטריאטלי. ייתכן שאחד הגורמים להפרעת קשב הוא פגיעה כלשהי בחלק הקדמי ימני של קליפת המוח, אשר אחראי על יכולת דיכוי התגובה.
קיים הבדל נוירולוגי מובהק בין מוחות של אנשים הסובלים ממנה למוחות של אנשים בריאים. הבדל זה מתבטא בשוני במטבוליזם של חומרים שונים, בעיקר דופמין ונוראדרנלין, באזורים שונים של המוח, בעיקר באונה המצחית. ההשערה היא שהבדל זה גורם לבעיה בוויסות מרכיבים שונים: תנועה (היפר קינטיות), תגובה (אימפולסיביות) והכרה (הפרעת קשב וריכוז).
התסמינים המרכזים של הפרעת קשב מקושרים לאזורים מוחיים ספציפיים כמו: האונה המצחית וקליפת המוח הקדם-מצחית, החיבורים שלהן לגרעיני הבסיס ולסטריאטום והיחסים שלהם עם המוח הקטן.
רוב המחקרים הנירולוגיים מצאו שלאנשים עם הפרעת קשב כקבוצה, ישנה פעילות חשמלית מופחתת ותגובתיות מופחתת לגירויים באחד או יותר מהאזורים הללו.
מחקרי הדמיה (כגון: MRI, SPECT) מראים הבדלים באזורים מוחיים המופעלים על ידי המוליך העצבי דופמין. הם מראים גם שמקור הליקוי של הפרעת קשב הוא באזור הפרונטו-סטריאטלי.
ייתכן שאחד הגורמים להפרעת קשב הוא פגיעה כלשהי בחלק הקדמי ימני של קליפת המוח, אשר אחראי על יכולת דיכוי התגובה.
בהתאם לכך, נמצאו הבדלים באזורים אלו בין אנשים עם וללא הפרעת קשב.
למשל, ישנו שוני בפעילות ובגודל המוח הקטן אצל אנשים עם הפרעת קשב בהשוואה לאנשים ללא הפרעת קשב.
בעולם המחקר נעשים מאמצים לגלות גנים הקשורים להפרעת קשב. בין הגנים הנחקרים נמצא הגן לקולטני דופמין DRD4 ו-DRD5.
תאוריות הקשורות להפרעת קשב.
ישנן תאוריות נוספות להסברת המקור להפרעת קשב, כגון: צייד בעולם של חקלאים, הפרעת חוסר הטבע.
מואב ורדי
מוֹאָב ורדי (נולד ב-1974) הוא עיתונאי ועורך של כאן 11. מגיש מדי יום את מגזין חדשות החוץ של הערוץ, "העולם היום".
ביוגרפיה.
ורדי נולד בדגניה א' והוא נין לחיותה ויוסף בוסל, ממקימי הקבוצה. אביו הוא יוסי ורדי, ששימש בעבר ראש המועצה האזורית עמק הירדן.
למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב, אך בחר לעסוק בתקשורת. עבד בטלוויזיה החינוכית, לאחר מכן בחדשות 2, ומשם עבר לחדשות 10 בערוץ 10. הוא עבד כתחקירן, ולאחר מכן ככתב בתוכנית "המקור" בהנחיית עופר שלח ורביב דרוקר.
בסוף שנת 2011 נשלח ורדי לסקר את ההפגנות במצרים, נחקר על ידי משטרת קהיר, וחזר לישראל ב-1 בפברואר 2012.
בשנת 2015 היה אחד מחמישה עשר כתבים מדיניים ששלחו לראש ממשלת ישראל ושר התקשורת, בנימין נתניהו, גילוי דעת במחאה על הסעיף המגביל את החופש העיתונאי ברשות השידור.
ב-13 בספטמבר 2017 הודיע תאגיד השידור הישראלי על הצטרפותו של ורדי לתאגיד. ורדי משמש מאז כראש תחום חדשות חוץ ב"כאן". בחודשים נובמבר-דצמבר 2017 הגיש את "חדשות הלילה" בערוץ כאן 11, כשהוא מחליף את רומי נוימרק. ב-28 בדצמבר 2017 החל להגיש מדי יום את "העולם היום", מגזין החוץ של הערוץ, שהחליפה את התוכנית "שבע אקטואלי".
צווארון ורוד
המושג צווארון ורוד מגדיר את המקצועות שמרבית המועסקים בהם הן נשים, המכונים גם עבודה נשית. חלק ממקצועות אלה אינם דורשים השכלה פורמלית, למשל עבודות ניקיון, עבודות משק-בית ותפירה ואחרים דורשים השכלה, למשל הוראה וסיעוד, שינניות וסייעות לרופא שיניים. המושג נטבע בתקופת מלחמת העולם השנייה ונעשה מקובל החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בארצות הברית. בישראל מתקשר המושג לעיסוקים הנחשבים נשיים ולמקצועות שעברו פמיניזציה ומתמקד בהשלכות על תנאי העסקתן של נשים העוסקות בתחומים אלה. המושג "מתכתב" עם שני מושגים סוציולוגיים ותיקים יותר: צווארון לבן וצווארון כחול (עיינו בפרק "ראו גם").
עובדות ה"צווארון הוורוד".
החל משנות ה-80 בולטת מגמת שינוי בהשכלת נשים. יותר מחצי מאוכלוסיית הסטודנטים הן נשים, ויותר מחצי מאוכלוסיית הנשים היא בעלת תארים אקדמיים וגם תחומי הלימוד בהם הנשים בוחרות הולכים ומתרחבים. מבחינה תרבותית, עבודת נשים בשכר הולכת ונתפסת כבעלת משמעות ומקור לגאווה לנשים. עם זאת, ההבניה החברתית של אישה עובדת כמפרנסת שנייה עדיין נשמרת כחלק מארגון שוק העבודה והאישה העובדת נתפסת כפחות כשירה ומיומנת מהגבר לבצע רבים מהתפקידים הקיימים בשוק העבודה. גם בסדר הכלכלי החדש, נשמרים מאפיינים מסורתיים ובלתי שוויוניים של עבודת הנשים, כמו התפיסה שנשים מחויבות יותר למשפחה ופחות למקום העבודה, הערכה נמוכה של עבודתן, התפיסה שהן נעדרות מהעבודה יותר מגברים ושנשים עובדות בדרך-כלל פחות שעות מגברים ובמשרות חלקיות.
מתוך היחס לאישה כמפרנסת שנייה וקיומם של המאפיינים והדימויים הנורמטיביים האלו, מוסיף להתקיים הבידול המגדרי בשוק העבודה: נשים מאיישות מעט עבודות ביחס לגברים, והשכר המשולם עבור עבודות אלה נמוך יותר משום שיוקרתן וההכרה בחשיבותן ובמקצועיותן פחותות. כך, למרות השדרוג המקצועי שחל הן בקרב הנשים והן בקרב הגברים, הפרדת העיסוקים המגדרית ממשיכה לאפיין את שוק העבודה בישראל גם במאה ה-21.
בשוק קיימים עדיין מקצועות שבהם מועסקות בעיקר נשים, מקצועות שהם בתחום של נותני שירות. המקצועות הנחשבים ל"נשיים", משום שנשים מהוות בהם יותר ממחצית העובדים, הם עבודות פקידות, מכירות ושירותים, אחיות, מלצריות ובישול. זאת בניגוד למקצועות הנחשבים גבריים כמו ניהול ועובדים מקצועיים בתעשייה, מקצועות שהשכר בהם גבוה יותר.
אף על פי שהפער בשכר לשעה בין גברים לנשים הולך ומצטמצם, עדיין נשים מרוויחות פחות מגברים.
מעל לשני שלישים מן הנשים העובדות בישראל מרוכזות בארבעת משלחי היד ה"נשיים" המסורתיים: פקידות, אחיות, מטפלות ומורות. תהליך הפמיניזציה של מקצועות לא שינה את החלוקה בין מקצועות "גבריים" לבין מקצועות "נשיים". הבידול המקצועי המתבטא בריכוזן של חלק גדול מהנשים העובדות במספר מקצועות מצומצם, מהווה מאפיין מגדרי מרכזי של שוק העבודה. מבחינה זו לא חל שינוי משמעותי בעשורים האחרונים של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. העלייה בשיעור הנשים העובדות בתקופה זו נותבה למקצועות הנשיים המסורתיים (אותו אחוז שהצטרף למשלחי היד החופשיים, הפך גם אותם למקצועות "נשיים").
סלביה פוגל-ביזאוי טוענת שעד סוף המאה העשרים התקיים בבירור פער באפשרויות תעסוקה בין נשים אשכנזיות, צבריות לבין נשים מזרחיות תושבות הפריפריה. העובדה שהן היו רחוקות מהמרכז מנעה מהן לצאת מהמעגל התעסוקתי שבו העבודות הנשיות המאופיינות בשכר נמוך, מיעוט זכויות ואפשרויות קידום מעטות.
בשנת 2007 הציגה אורלי בנימין נתונים המתייחסים למצב הנשים בישראל. "כ־77% מהנשים עובדות במשרות חלקיות, משרות בהן לא נצברות להן זכויות כמו: צבירת קרן פנסיה, ביטוחי מנהלים וכיוצא בזה. לפיכך, נשים רבות תלויות לפרנסתן בבן זוג או בקצבה ממשלתית. בעיה זו נוגעת לא רק לנשים חסרות השכלה פורמלית כמו עובדות ניקיון, מזכירות ועובדות סיעודיות, מה שמוגדר בז'רגון המקצועי כעובדות ה"צווארון הוורוד"".
ברוורמן (1974) שכלל את הנשים המועסקות במקצועות כמו פקידות, קלדניות, מזכירות ומרכזניות בקטגוריית "הצווארון הוורוד" וטען שהן בישראל והן בעולם, נשים שנמנות עם קטגוריה זו שייכות בדרך-כלל לאוכלוסייה מוחלשת מבחינת אפיונים מעמדיים, אתניים וגזעיים ולכן חשופות יותר להרעה בתנאי העסקתן . מקצועות "הצווארון הוורוד" שלא דורשים השכלה והכשרה מציבים את הנשים המועסקות בהם, מלכתחילה, במצב בו חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה אינו רלוונטי מבחינתן, שכן היחס לתחומי העיסוק שלהן הוא כאל הכנסה משנית, כך שמפרנסים ראשיים אשר אינם מחפשים עבודה בתחומים אלה לא נמצאים במקומות העבודה בהם נמצאות הנשים, וברוב המקרים לא נוצר מצב שבו נדרש המעביד להתמודד עם החוק .
עובדות קבלן.
החל משנות השמונים פועלת ממשלת ישראל לשילובה של ישראל בכלכלה הגלובלית כך שתעמוד בתחרות בשווקים הבין–לאומיים. לשם מימוש מדיניות זו נשקלו גם הוזלת העבודה באמצעות שחיקת שכר וצמצום מדינת הרווחה הנתפסת כנטל כלכלי מיותר וכמייצרת אבטלה. אחת הדרכים, ההולכת ותופסת תאוצה, להוזלת השכר היא באמצעות העסקת עובדים בתיווך קבלני כוח אדם, במקום להעסיקם ישירות על ידי המעסיק. זה נעשה גם במגזר הפרטי וגם במגזר הציבורי. בחלק מהמקרים עובדים אלה הם עובדות, המועסקות במשרות פקידות בדרגות נמוכות. התוצאה היא שהן נדחקו מהגרעין המאורגן של שוק העבודה, הן חסרו זכויות סוציאליות והסכמים קיבוציים המקנים הטבות ותנאים לא חלו עליהן.