ליהוק.
בפברואר 2019, הוכרז כי ג'וש דוהאמל, בן דניאלס, לזלי ביב, אלנה קמפוריס, אנדרו הורטון, מייק וייד ומאט לנטר לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הסדרה. באפריל 2019, דווח כי טניקה דייוויס לוהקה לתפקיד משני. באוגוסט 2019, דווח כי צ'ייס טאנג לוהק לגילום דמותו של אחד מנבלי-העל בסדרה. בספטמבר 2020 לוהקה אנה אקנה לתפקיד משני.
צילומים.
צילומי העונה הראשונה התעתדו להתחיל במאי 2019, אך במקום זאת החלו בטורונטו, אונטריו, קנדה, ב-2 ביולי 2019 והסתיימו ב-24 בינואר 2020. בינואר 2021, התקיימו צילומי השלמה וצילומי סצנות מסוימות מחדש.
שידור.
הסדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-7 במאי 2021.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
סוחוי 25
דוד שרבני
דוד שרבני (16 באוגוסט 1920 - 6 באוגוסט 1985) היה הרב הראשי הספרדי של קולומביה מראשית שנות החמישים עד 1978. כיהן גם כרב במיאמי, פלורידה.
ראשית חיים.
דוד שרבני נולד בירושלים, ישראל, לרב יהושע שרבני ומסעודה שרבני. אשר עלה לארץ ישראל, מבגדאד, עיראק בשנת 1903. בצעירותו למד בישיבת פורת יוסף, לאחר תקופה התמנה לרב שכונת מקור ברוך בירושלים, לאחר מכן התמנה לרב מחנות העולים.
קולומביה.
בשנת 1952 ביקר הנדיב עובדיה שעיו בישיבת פורת יוסף וביקש מרבי בן-ציון מאיר חי עוזיאל שישלח רב לבני עדתו שבקולומביה, הרב בצמ"ח המליץ לו על רבי דוד ואכן רבי דוד התמנה לרב הראשי של קולומביה, מקום מושבו היה העיר בוגוטה.
בדברי המלצתו אמר הרב עוזיאל כך:
הרב ראובן כץ כתב אף הוא דברים דומים" הרב חזקיה שבתי הצטרף אף הוא לממליצים.
בקולומביה, הקים תלמוד תורה, סניף של בני עקיבא, שימש כנשיא של הברית העברית עולמית במקום, היה פעיל בההסתדרות הציונית, ושימש כמרצה באוניברסיטה הלאומית של קולומביה בקתדרה לעברית.
לאחר תקופה הוצעה לו הרבנות בעיר תל אביב, רבי דוד סירב להצעה.
רבי דוד היה בקשר עם גדולי הרבנים בעולם כמו הרב משה פיינשטיין.
הרב שרבני השתתף בהפגנת תמיכה לחטופים שנערכה במהלך מצור שגרירות הרפובליקה הדומיניקנית בבוגוטה בשנת 1980 על ידי גרילות M-19 .
פרסומים.
הרב שרבני פרסם הגדה לפסח בעברית, ספרדית ואנגלית. ההגדה פורסמה בשנת 1960 והזמינה יצירות אמנות של קריקטוריסט קולומביאני וניצול השואה, פיטר אלדור.
פרנץ יוזף הובר
פרנץ יוזף הובר (בגרמנית: Franz Josef Huber; 22 בינואר 1902 – 30 בינואר 1975) היה קצין אס אס בכיר גרמני, ששירת במשטרה ובשירותי הביטחון הגרמניים ברפובליקת ויימאר ובגרמניה הנאצית.
הובר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937 ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם ראש הגסטפו היינריך מילר. לאחר האנשלוס הוא הועבר ב-1938 לווינה, שם מונה למפקד משטרת הביטחון (SiPo) והגסטפו בווינה ובאזורי הדנובה התחתונה והדנובה העליונה. בתפקידו זה היה אחראי על גירוש המוני של יהודים מהאזור למחנות העבודה וההשמדה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה והשואה ומשפט ב-1949, לא ריצה הובר מעולם עונש מאסר כלשהו. שירות הביון המערב-גרמני (BND) העסיק אותו במשרה מלאה במשך קרוב לעשור (1955–1964) והעניק לו סיפור כיסוי. הוא מת במינכן בשנת 1975.
אזור הכרייה ארצגבירגה/קרושנוהוז'י
אזור הכרייה ארצגבירגה/קרושנוהוז'י (בגרמנית: Montanregion Erzgebirge, בצ'כית: Hornický region Erzgebirge/Krušnohoří, מילולית בשתי השפות "הרי העפרה") הוא נוף מורשת תעשייתית בת למעלה מ-800 שנה, באזור הגבול בין מדינת סקסוניה בדרום-מזרח גרמניה לצפון בוהמיה בצפון-מערב צ'כיה. אזור הכרייה משתרע על שטח באורך 95 קילומטרים וברוחב 45 קילומטרים. האזור עשיר בעפרות של מתכות שמאז גילויים בימי הביניים החלו באזור פעולות כרייה שבעטיין צצו עיירות, הוקמו מפעלי מים, נוסדו בתי ספר למקצועות הכרייה וקמו מפעלים לעיבוד העופרות ומתקנים נלווים. לפעולות הכרייה היו השלכות חברתיות, החל בשליטה על המקורות וניהולם דרך מגוון מנהגים חברתיים. לזהות ולאותנטיות של נוף מורשת הכרייה של משני צידי הגבול בין גרמניה לצ'כיה אין מקבילה בשום מקום בעולם.
ב-6 ביולי 2019 נוסף אזור הכרייה ארצגבירגה/קרושנוהוז'י לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. אתר המורשת כולל 22 חלקות, מתוכם 17 בגרמניה ו-5 בצ'כיה. כל אחד מהם כולל מגוון אתרים, קבוצות מבנים, מונומנטים ומתקנים, כאשר קיים ביניהם הבדל בקנה המידה, בסוג ובתפקיד שאותו מילאו במהלך מאות שנות הכרייה. בהכרזה על אתר המורשת נכתב כי "הנוף התרבותי של הרי העפרה עוצב עמוקות על ידי 800 שנות כרייה כמעט רציפה, מהמאה ה-12 עד המאה ה-20, עם כרייה, מערכות ניהול מים חלוציות, אתרי עיבוד והתכה חדשניים של מינרלים, ועיירות כורים".
היסטוריה.
היסטוריה של הכרייה.
מאז התגלית הראשונה של עפרות כסף בשנת 1168 בכריסטיאנסדורף (Christiansdorf) באזור נפת פרייברג של ימינו, המהווה חלק משדה הכרייה פרייברג, הכרייה בוצעה ללא הפרעה בהרי העפרות עד שנת 1990. בין חומרי הגלם שנכרו במהלך מאות שנים ובכל אזור ההרים היו:
מתכות נוספות שכרו באזור כוללות עופרת, אבץ, ניקל ונחושת, ובנוסף גם אנתרציט. כיום נחקרים מרבצים של אינדיום, טונגסטן, וליתיום בגלל הפוטנציאל הכלכלי שלהם.
היסטוריה של ההתיישבות.
תחילת ההתיישבות באזור במאה ה-12 במנזרים ציסטרציאנים שסביבם נוצרו כפרים, שהייתה להם חשיבות בתחילת פעילות הכרייה. פרייברג, בין עיירות הכרייה החשובות ביותר, התפתחה מאחד הכפרים הללו בסוף המאה ה-12; היא גדלה בחשיבותה לאורך המאות ה-13 וה-14, אך אז ירדה מחשיבותה בגלל מיצוי מרבצי העפרות הקרובים לפני השטח. בצד של בוהמיה באזור ניתן למצוא אזכור של פעילות כרייה במסמכים כתובים כבר במאה ה-13, במיוחד במחוז קרופקה (Krupka) שבו כרו עפרות בדיל וכסף, ובהמשך ברזל, עופרת, נחושת וכספית. מכרות אחרים נחפרו במחוז לאורך המאה ה-14. הכרייה במחוז קרופקה החלה להידרדר בתחילת המאה ה-15, כתוצאה מהיעדר טכנולוגיות לניצול מרבצי עפרות עמוקים יותר, והמלחמות ההוסיטיות.
תנופת הכרייה נוצרה בעקבות החיפוש אחר עפרות כסף וגילוי שפע של מרבצים בשנברג. היא עוררה הקמת עיירות חדשות ומתוכננות קרוב לאזורי הכרייה. בתוך כמה עשורים נוסדו 30 עיירות חדשות בצד הסקסוני של הרי העפרה ו-20 בצד הבוהמי. לעיירות אלה הוענקו זכויות שמשכו אליהם כורים, אך גם בעלי מלאכה, אמנים וחוקרים. עיירות כמו פרייברג, אנאברג (Annaberg), מריאנברג (Marienberg), שנברג (Schneeberg) וזנקט יואכימסתל (St Joachimsthal) / יחימוב (Jáchymov) התפתחו גם למרכזי תרבות. מחקרים על מינרלוגיה וכרייה החלו במאות ה-15 וה-16 בזכות עבודתם של חוקרים רבים, המפורסם ביותר היה גאורגיוס אגריקולה.
במחצית השנייה של המאה ה-16 חלה הידרדרות משמעותית בכריית הכסף עקב הידלדלות המרבצים וגילוי מרבצים עשירים באמריקה הדרומית, עובדה זו בנוסף לתנודות קיצוניות באקלים גרמה לבריחת תושבים מהאזור.
שינויים פוליטיים בשלהי המאה ה-17 ובמאה ה-18 גרמו לרפורמה במבנה הניהולי של ארגון הכרייה והניהול, כמו גם את תחילת ההשכלה האקדמית וההכשרה מקצועית עבור מנהלי המכרות. הקונטרה-רפורמציה גרמה למשבר ממושך בתחום הכרייה בבוהמיה, בייחוד משום שרוב הכורים קיבלו על עצמם את האמונה הפרוטסטנטית ולכן נאלצו או לעקור משם או לקבל על עצמם מחדש את האמונה קתולית. המאמצים לחדש את פעילות הכרייה בחלק המזרחי של האזור החלו בין המאות ה-17 וה-18. תמיכה ממלכתית והקמת מרכז להכשרה מקצועית ביחימוב בשנת 1716 תרמו להפעלת הכרייה מחדש בבוהמיה, עם הפקת קובלט, ארסן וכמויות קטנות של עפרות כסף.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ובמאה ה-19 חל שגשוג מחדש באזור. המקור לתחייה הייתה סדרה של המצאות חדשות בתחום הכרייה, כשהאקדמיה בפרייברג הייתה חממה לחלק מהרעיונות, כולל שימוש במכונות ושיפור התהליכים המטלורגיים. נעשה חיפוש אחר מרבצים חדשים, כאשר פעילות הכרייה עברה תנודות בכמויות ובמספר אתרי הכרייה. פחם הפך למשאב חשוב בתקופה זו.
למלחמת העולם הראשונה הייתה השפעה שלילית על פעילות הכרייה, בייחוד בבוהמיה, אבל גילוי יסודות רדיואקטיביים ביחימוב התחיל תקופה חדשה של מקומות מרפא המבוסס על מים רדיואקטיביים. במלחמת העולם השנייה כבשה גרמניה הנאצית את יחימוב במטרה לכרות אורניום.
אחרי מלחמת העולם השנייה היה האזור מחולק בין גרמניה המזרחית וצ'כוסלובקיה, שתיהן תחת ממשל קומוניסטי, ובפועל מדינות חסות של ברית המועצות והממשל הצבאי הסובייטי ערך חיפוש נרחב אחרי אורניום. גרמניה המזרחית הפכה ליצרן השלישי בעולם של אורניום תוך שימוש בעובדי כפיה. בצ'כוסלובקיה כרו כמויות גדולות של בדיל כמו גם מוליבדן. יותר מ-65,000 עובדים עבדו במכרות האורניום של יחימוב מ-1948 עד 1965 כאשר כל עורקי בצר האורניום נוצלו. יש באזור הכרייה עדיין עתודות נרחבות של עפרה, בייחוד של מתכות נדירות. מאיחוד גרמניה מחדש והתפרקות ברית המועצות ניתנו לגורמים פרטיים זיכיונות לחיפוש לכרייה, הן בסקסוניה והן בבוהמיה.
אתר המורשת העולמית.
אתר המורשת העולמית כולל 22 חלקות בשטח כולל 67.66 קילומטרים רבועים המוקפים באזור חיץ בשטח של 130.17 קילומטרים רבועים. ההחלטה מה לכלול בכול חלקה התבססה על ההחלטה לכלול אתרי כרייה, ואזורי תפעול נלווים, אתרי עיבוד העפרות, תשתית תומכת במכרות, אתרי המגורים של הכורים, היבטים של ההתיישבות שמקורה בכרייה (למשל אזורי חקלאות) ושינויים בנוף עקב הכרייה. סך כול החלקות נועדו לתרום לביטוי המלא של הערך האוניברסלי יוצא הדופן של אתר המורשת, שלמותו והאותנטיות שלו. בין החלקות:
מייסון הולגייט