לאחר מכן, פיקד באופן עצמאי על עמק מיסיסיפי ועמד בראש המאחז של פורט הדסון, שהאט את ההתקדמות של צבא האיחוד בנהר המיסיסיפי. בינתיים, הגנרל של האזור הכין פלישה לקנטקי בעזרת ברקינרידג'. מנהיגי הקונפדרציה האמינו שיוכל להשיג תמיכה במדינה, אולם רבים סירבו לאבד אותו בקרב, וההתקפה נכשלה. קנטקי נשארה בידי האיחוד, ואשתו של ברקינרידג' וילדיו נעו דרומה עם החיילים.
ב-2 בינואר 1863 הוביל ברקינרידג' את הבריגדה בקרב סטונז ריבר, שגבה קורבנות רבים והביא לאבדן כשליש מאנשיו. ב-2 בינואר, כוחות האיחוד הצליחו להשתלט על העיר.
אנשיו של ברקינרידג' הצליחו לפרוץ את קווי האיחוד ולהסיג אותם, אולם ירי ותגבורת מצד האיחוד גרמו לתבוסה קשה. הוטלה עליו ביקורת קשה בעקבות ההפסד.
במאי 1863, הועבר לחזית אחרת, והשתתף בקרבות אחרים בניסיון לשבור את המצור שהטיל האיחוד על הקונפדרציה. כוחות גרנט כבשו את האזורים ב-4 ביולי, וברקינרידג' חזר לחזיתו הקודמת. לאחר שלא לחם ביומו הראשון של קרב צ'יקאמאוגה בג'ורג'יה, הוביל את הגדוד שלו לתקוף את כוחות האיחוד. הגדוד פרץ את קווי האיחוד אולם הכוח הראשי ברח לטנסי, וכוחותיו של ברקינרידג' חוו אבדות קשות.
בסוף נובמבר, ברקינרידג' איבד את רוב אנשיו שנשלחו לחזיתות אחרות, ולא יכול היה לעצור את האיחוד בקרב מישינרי רידג'. בנו, קבל, נלכד בקרב. רבים האשימו אותו בשכרות במהלך הקרב. ברקינרידג' התפטר מהחזית.
החזית המזרחית.
ב-15 בדצמבר 1863, פרש ברקינרידג'. בפברואר 1864, נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, מינה אותו לגנרל בחזית המזרחית והפקיד אותו על כוחות הקונפדרציה בעמק שיננדואה.
ב-5 במאי, ציווה הגנרל רוברט לי על ברקינרידג' לפקד על מתקפה כנגד הכוחות הפדרליים בווירג'יניה. עם 4,800 אנשים, ניצח ברקינרידג' בקרב ניו מרקט ב-15 במאי. האהדה כלפיו חזרה. לאחר מכן הצליח לנצח ב-24 ביולי בקרנסטאון. הקונפדרציה החלה לפלוש צפונה. מעט לאחר מכן, עמד בראש כוח הגיבוי לכוחותיו של לי בקרב קולד הרבור, והאט את התקדמות כוחות גרנט. כוחותיו בלמו התקפה מצד האיחוד. הוא נפצע כשכדור תותח פגע בסוסו. הוא עדיין לא יכול היה ללכת כשמונה לפקד על ניצולי הקונפדרציה. לאחר מכן הוביל את חייליו ללינצ'בורג, וירג'יניה, והצליח להשיג תגבורת כאשר ארמיית העמק סופחה לכוחותיו ולנצח בקרב.
לאחר מכן לחם בקרב מונוקסי. הכוחות הובסו בפורט סטיבנס ב-11 ביולי, בקרב שלינקולן צפה בו מהריסות העיר. הייתה זו הפעם היחידה בה שני מועמדים לנשיאות נלחמו בשדה הקרב. לאחר הקרב, הכוחות נסוגו. בספטמבר, הכוחות נאלצו לסגת מעמק שיננדואה.
לאחר מכן שימש מפקד כוחות הקונפדרציה בדרום מערב וירג'יניה. הוא ארגן מחדש את המחלקה ולחם בקרבות על מכרות המלח באזור. לאחר מכן גילה שחייליו החלו להרוג 100 חיילי איחוד שחורים. הוא רץ לעצור את הטבח ודרש לשפוט אותם.
באמצע נובמבר, הוביל ברקינרידג' פשיטה על צפון-מזרח טנסי. ב-17–18 בדצמבר, הותקף ונאלץ לסגת, כשמכרות המלח והעופרת נפגעו. רק לאחר שהשיג אספקה, הצליח להשיג את הכוחות היריבים.
מזכיר המלחמה של הקונפדרציה.
בפברואר 1865 מונה למזכיר המלחמה בממשל הקונפדרציה ושימש בתפקיד עד לתום המלחמה. ברקינרידג' הצליח להרחיב את השפעת מחלקתו וקידם את הגנרל רוברט לי. לאחר מכן המליץ על פיטורי האחראי על האספקה כדי לשפר את חלוקת האספקה בשדה הקרב.
בסוף פברואר בראייתו את הפסד הקונפדרציה בלחימה, ביקש להביא להסכם כניעה שיכבד את עמדת הממשל, אך עסק בכך אל מול התנגדות נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. לי נאלץ להסיג את כוחותיו ולאבד את ריצ'מונד. הוא הבטיח את שמירת ארכיוני הקונפדרציה, וכך שמר על תיעוד מהלכי המלחמה. לאחר מכן שרף את הגשרים שהובילו לעיר.
לאחר כיבוש ריצ'מונד, הצטרף ברקינרידג' לכוחותיו של לי בווירג'יניה ונשאר שם עד 7 באפריל. ב-11 באפריל, התברר שלי נכנע ב-9 באפריל. הוא הגיע לגרינסבורו ב-13 באפריל, והציע לשאר הצבא להיכנע.
ב-18 באפריל, שמע על רצח לינקולן שקרה ארבעה ימים לפני כן. ברקינרידג' טען שהדרום איבד את ידידו הטוב ביותר.
בקרוליינה הדרומית, ברקינרידג' הצליח לשכנע את דייוויס שאין תקווה בהמשך הלחימה. הוא היה האחראי למטבעות זהב בשווי 150,000 דולר- שארית האוצר של הקונפדרציה. הוא נסע דרומה, וחיילים שליוו אותו דרשו תשלום ואיימו לחלק את הזהב ביניהם. ברקינרידג' שכנע אותם לא לעשות זאת ושילם להם את שכרם. הם סירבו להמשיך ללוות אותו, והוא הגיע לוושינגטון ב-4 במאי. לאחר ששילם קצת חשבונות, הפקיד את שאר הכסף בבנקים, ופירק את מחלקת המלחמה.
בריחה וגלות.
ב-5 במאי, ברקינרידג' שחרר את רוב מלוויו, ונותר עם קבוצת תומכים קטנה מקנטקי בפיקודו של בן דודו. מתוך חשש מהאשמתו בבגידה במדינה ביקש לצאת את גבולות המדינה. ב-11 במאי הגיע לג'ורג'יה, ונשאר שם כמה ימים. לאחר שדייוויס נתפס, ברקינרידג' היה תומך הקונפדרציה הבכיר ביותר שעוד הסתובב חופשי. הוא עזב את ג'ורג'יה עם בנו קבל, עוזריו ומשרתו. ב-15 במאי הגיע לפלורידה, ויחד עם קצין בצי הקונפדרציה, החליט לברוח אל איי בהאמה. בנו היה אלרגי ליתושים, ולכן ברקינרידג' הורה בפניו להסגיר את עצמו לקצין הקרוב ביותר.
בפלורידה, השתמש בסירת הצלה שהקונפדרציה לכדה. ב-4 ביוני הגיע קרוב לפאלם ביץ', ורוחות מנעו ממנו לנווט. המשלחת המשיכה דרומה.
ב-5 ביוני, סירת קיטור איתרה אותם, והם שכנעו את הצוות שהם ציידים. כעבור יומיים, הם הצליחו להשתלט על סירה גדולה יותר. לאחר מכן החליטו לנסוע לקובה. הם שרדו מפגש עם שודדי ים, שתי סערות ומחסור לפני שהגיעו לשם ב-11 ביוני. תושב מקנטקי זיהה את ברקינרידג' ועזר לו. למחרת הבוקר, נסע להוואנה, והחליט להמשיך משם לבריטניה.
בסוף יולי הגיע לבריטניה, והצליח ליצור קשר עם אשתו בקנדה. בספטמבר התאחד עם אשתו בטורונטו. לאחר שהעביר את החורף בקנדה, המשפחה עברה לניאגרה פולס במאי. באוגוסט, הרופאים ייעצו לאשתו לעבור לצרפת. בנם קבל חזר אל ארצות הברית, ובתם מרי נשלחה לגור עם קרובים בניו יורק. שאר המשפחה עברה לאירופה. ברקינרידג' נסע ברחבי אירופה, בגרמניה, אוסטריה, טורקיה, יוון, סוריה, מצרים וארץ ישראל. אשתו נשארה בצרפת עקב בריאותה עד פברואר 1868, ואז הצטרפה אליו באיטליה. במהלך טיולו באיטליה, נפגש עם האפיפיור פיוס התשיעי וביקר בפומפיי.
ברקינרידג' חזר לקנדה ביוני 1868, מתוך רצון לחזור לארצות הברית. הוא סירב לבקש חנינה, למרות ששבעים חברים מהאסיפה הכללית של קנטקי ביקשו חנינה עבורו מהנשיא אנדרו ג'ונסון כבר ב-1866. בינואר 1868, מועצת העיר קבעה שברקינרידג' לא יועמד לדין עם שובו. בדצמבר, התברר שג'ונסון עמד להעניק חנינה כללית לאנשי הקונפדרציה, וייעץ לברקינרידג' לחזור לארצות הברית מתוך חשש שהחנינה תהיה תקפה רק לאלו שבתוך המדינה.
חזרה לארצות הברית ומוות.
ג'ונסון העניק חנינה לכל אנשי הקונפדרציה ב-25 בדצמבר 1868. ברקינרידג' התעכב מחוץ לארצות הברית כמה שבועות וקיבל הרשאה שהחנינה הייתה תקפה גם כלפיו. בפברואר 1869 עזב את קנדה, והגיע במרץ לקנטקי. הוא התגורר בקנטקי לשארית חייו, אולם לא קנה בית אלא גר במלונות ושכר בתים.
חברות ביטוח דרומיות רבות ביקשו את שירותיו של ברקינרידג'. הוא דחה הצעות למינויו כפרופסור, וחזר לעסוק במשפטים. הוא קיבל על עצמו את נשיאות חברת הרכבות " Elizabethtown, Lexington, and Big Sandy", שהייתה אמורה לחבר בין סינסינטי לצ'אטאנוגה. רבים בלואיוויל התנגדו לכך, מתוך תמיכה בחברת הרכבות המקומית. בינואר 1870, הציג את טענותיו בנושא כלפי הסנאט, שאישר את מסילת הרכבת כעבור שנתיים.
ברקינרידג' דחה קריאות לשובו לחיים הציבוריים - כולל אחת שהנשיא גרנט השמיע - בטענה שזמנו עבר. כדי שיוכל להיבחר, בית הנבחרים והסנאט היו צריכים לאשר זאת ברוב של שני שלישים, כיוון שתמך בקונפדרציה. כאזרח פרטי במרץ 1870, התבטא כנגד פעילות הקו קלוקס קלאן. הוא תמך ב-1872 בחוק שאישר לשחורים להעיד בבית משפט כנגד לבנים.
ב-1873, בעיות הבריאות של ברקינרידג' התגברו. ניתוחים לא שיפרו את מצבו. במאי 1875, התברר לו שהנוזלים מילאו את ריאותיו. חלק מהנוזלים נשאבו באותו החודש. כעבור שישה ימים, מצבו הוחמר, והוא מת ב-17 במאי. הוא נקבר בבית העלמין המקומי. ערים נקראו על שמו בקולורדו, במינסוטה, במיזורי ובטקסס.
רודני קינג
זהות יהודית
קרב בית חאנון
קרב בית חאנון הוא קרב שהתנהל ב-13 בנובמבר 1239 על גבעת אום אל נאצר הנמצאת מערבית לבית חאנון, בין אבירים צלבנים לבין כוחותיו של הסולטאן האיובי של מצרים. קרב זה היה שיאו של מסע צלב של אבירים צרפתיים הידוע בשם מסע הצלב של הברונים והסתיים בתבוסה של הצבא הצלבני.
רקע.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-13 נאבקה הממלכה הצלבנית על קיומה נגד אויבים מבחוץ - יורשיו של צלאח א-דין ואויבים מפנים - סכסוך פוליטי בין הברונים לבית איבלין לבין פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על השליטה בממלכת ירושלים, וזאת בעוד האפיפיור גרגוריוס התשיעי לא טמן אף הוא את ידו בצלחת. מצב זה דחף את ממלכת ירושלים השנייה (ידועה גם כממלכת עכו) אל עברי פי פחת, צלבנים נלחמו בצלבנים בעכו בצידון ובקפריסין, ולמרות שהמדינה הצלבנית זכתה, כתוצאה מסכסוכים פנים אסלאמיים, לתקופה שלום (יחסי) קצרה שנמשכה עד לשנת 1243, מבחינה פנימית היא נחלשה מאוד ונפרמו הקשרים שהחזיקו את אושיות השלטון של המדינה. בתקופה זו המנגנון המנהלי שלה שותק הלכה למעשה, ולמדינה הצלבנית אבדה יכולת התמרון הצבאי והפוליטי, ולקדמת הבמה עלו המסדרים הצבאיים.
המדינה הצלבנית.