ווטקינס הופיע חמש פעמים בקונצרטי הפרומס, בהן קונצרט הלילה הראשון בשנת 2007. במרץ 2006 ניגן בביצוע בכורה קונצ'רטו מאת ריצ'רד רודני בנט עם תזמורת פילהרמוניה בסאות'בנק סנטר וחודשיים לאחר מכן גם הקליט אותו. בין הקלטותיו המסחריות ההקלטה הראשונה של הקונצ'רקטו לצ'לו מאת סיריל סקוט.
לצד הקריירה שלו כצ'לן, החל ווטקינס לעסוק בניצוח. הוא זכה בפרס ראשון ובפרס הקהל בתחרות המנצחים של לידס לשנת 2002. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בפברואר 2006, עם הפילהרמונית של לונדון. כמנצח, הקליט ווטקינס לחברת וורנר קלאסיקס. הוא התמנה למנצח חבר של התזמורת הקאמרית האנגלית בעונת 2007-08. ביוני 2009 מינתה התזמורת את פול ווטקינס למנהל מוזיקלי, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2010/2009, בחוזה התחלתי לשלוש שנים. ווטקינס כיהן כמנצח אורח ראשי של תזמורת אולסטר בעונת 2010/2009.
בעונת 2013/2012 עתיד ווטקינס להצטרף לרביעיית אמרסון, במקום הצ'לן היוצא דייוויד פינקל.
ווטקינס מנגן בצ'לו שנבנה בפריז בידי ז'אן-באטיסט ויום בשנת 1846.
קונסטנטין פון טישנדורף
לובגוט פרידריך קונסטנטין פון טישנדורף (18 בינואר 1815 - 7 בדצמבר 1874) היה ארכאולוג וחוקר מקרא גרמני. הוא ידוע בפענוח קודקס אפרמי רסקריפטוס, כתב יד של התנ"ך והברית החדשה ביוונית מהמאה ה-5, וכן בגילויו מחדש של קודקס סינאיטיקוס, כתב יד של התנ"ך והברית החדשה מהמאה ה-4.
פון-טישנדורף נחשב לדוגמה לארכאולוגים ההרפתקנים של המאה ה-19, ששילבו מסעות מצוד אחרי כתבי יד לא נודעים בארצות רחוקות, עם מחקר למדני של כתבי היד האלה. פסגת עבודתו הייתה מהדורה מדעית של הברית החדשה ביוונית.
בשנות ה-40 של המאה התשע-עשרה גילה פון-טישנדורף (מחדש) את הפלימפססט של ארכימדס בקבר הקדוש בקונסטנטינופול, לשם הגיע אחרי שהות של כ-300 שנה במנזר מר סבא. פון-טישנדורף זיהה את הטקסט המתמטי מתחת לטקסט התפילה הלטיני, וככל הנראה תלש וגנב דף אחד. לאחר מותו, מנהלי העיזבון שלו מכרו את הדף לספרייה של אוניברסיטת קיימברידג'. רק כעבור כ-60 שנה פוענח הטקסט, והתגלה שהוא תרגום של ספרים של ארכימדס.
יעל בדש
יעל בדש (נולדה ב-1 בדצמבר 1979) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
קורות חיים.
יעל בדש נולדה וגדלה בפתח תקווה. בילדותה החלה ללמוד מוזיקה וניגנה בפסנתר בקונסרבטוריון העירוני. בצה"ל שירתה בלהקה הצבאית של מפח"ש (מפקדת חילות השדה).
קריירה מוזיקלית.
בשנת 2000 הופיעה כזמרת ליווי של להקת פינג פונג כחלק מהמשלחת הישראלית הרשמית לאירוויזיון, עם השיר "שמייח".
בשנת 2002 הופיעה בפסטיבל "ג'אז בים האדום" כחלק מההרכב "פאנקאפלה" (Funkapella), שם פגשה את המלחין היוגוסלבי גוראן ברגוביץ', ששמע את בדש והזמין אותה להופיע איתו באירופה.
בשנים 2003 - 2008 הופיעה כסולנית לצידו של ברגוביץ' בסדרת קונצרטים מיוחדת ברחבי אירופה בשם "My Heart has become Tolerant". במופע שילב ברגוביץ' שלוש סולניות משלוש הדתות (יהדות, נצרות ואסלאם): הזמרת הצרפתייה-תוניסאית אמינה אנאבי (Amina Annabi), הזמרת המקדונית ואסקה יאנקובסקה (המבצעת המקורית של השיר Ederlezi מתוך הסרט "שעת הצוענים") ויעל בדש, יחד עם "תזמורת החתונות והלוויות" שלו, הרכב נגנים ממרוקו והמקהלה האורתודוקסית של מוסקבה.
בשנת 2005 זכתה במקום הראשון ב"פסטילאדינו" - תחרות בינלאומית לזמר מקורי בלאדינו, כשביצעה את השיר "La Lingua de Kaza" (בעברית: שפת הבית), מילים ולחן: זיוה עטר.
בשנת 2006 החלה לעבוד עם גוראן ברגוביץ' על אלבום בעברית, אותו ברגוביץ' הפיק והלחין. האלבום הוקלט בבלגרד, טורקיה ותל אביב ועתיד לצאת לאור.
ב-2011 זכתה שוב במקום הראשון באירוע העשור לפסטיבל "פסטילאדינו", בו התחרו כל השירים הזוכים מאותו עשור. השיר שביצעה "La Lingua de Kaza" נבחר לשיר העשור של הפסטיבל.
ב 2012 הקימה יחד עם המוזיקאים תומר מוקד, יוני דרור, ישי אפטרמן ואדם בן עזרא את BALADINO –
הרכב פולק ים תיכוני היוצר ומגיש גרסאות חדשות לשירים מסורתיים בשפת הלאדינו. עם BALADINO
הוציאה ב-2013 את האלבום Dos Amantes אשר זכה לשבחים רבים ומאז ממשיכה להופיע כסולנית
ברחבי העולם.
קריירת משחק.
שיחקה בסדרה "החברים של נאור", במחזמר "צלילי המוסיקה", בהצגה "רחוב טוב" בתיאטרון אנסמבל הרצליה ובסדרת הילדים "א-בה-גא-ד!" בערוץ הופ.
גילמה את דמותה של מריה מגדלנה בסדרה Terra X בערוץ הטלוויזיה הגרמני ZDF.
בשנת 2008 הצטרפה לתיאטרון הקאמרי בו שיחקה עד שנת 2013 במחזמר "כנר על הגג", בהצגות "סלאח שבתי”, "זהר" ובמופעי מחווה רבים שהעלה התיאטרון לגדולי היוצרים בתרבות הישראלית.
השכלה וחיים אישיים.
סיימה לימודי תואר ראשון במסלול משחק של אוניברסיטת תל אביב בחוג לאמנות התיאטרון. כיום בת זוגו של המוזיקאי תומר מוקד ומחלקת את זמנה ועשייתה האמנותית בין תל אביב וברלין.
קישורים חיצוניים.
על יעל בדש
על בלדינו
כלים המקורצפים לבן
כלים המקורצפים לבן (באנגלית: White Shaved ware) היא משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין, והם מאופיינים בקרצוף צפוף על פני הכלי שנעשה לפני קלייה. הכנת הכלים נעשתה ביד (למעט מקרים חריגים).
תפוצתה של המשפחה היא בין השנים 1200-1600 לפנה"ס, בתקופת הברונזה המאוחרת, שהייתה תקופה של סחר בינלאומי, והכלים משמשים כמאובן מנחה לתקופה זו לאתרים ארכאולוגים בארץ ישראל. מציאתה באתר ארכאולוגי מצביעים על שייכות השכבה בה נמצאו כלים ממשפחה זו לתקופה זו.
המשפחה כוללת: פכים, פכיות ובקבוקים. הפריט הנפוץ ביותר הוא פכית דלייה חרוטית עם בסיס כלי מחודד ושפת כלי צבוטה ביד. חיבור חלקה התחתון של הידית נעשה על ידי החדרת הידית לתוך הפכית באמצעות נקב בגוף הכלי. כלי המשפחה נוצרו מחומר חולי בהיר ופני הכלי חופו לבן. בכלים רבים החיפוי הלבן לא שרד. גובה הכלי נע בין 16-13 ס"מ לערך.
כלי המשפחה נוצרו בקפריסין באנקומי (Enkomi) - עיר מתקופת הברונזה שהייתה אולי עיר הבירה של אלשיה (קפריסין הקדומה). האתר נמצא ליד פמגוסטה (famagusta) במזרחו של האי. כלים אלה נמצאו באתרים רבים בארצות הים התיכון, כולל בארץ ישראל, ביניהם: תל אבו הואם, תל שקמונה תל מגידו ועוד.
כלי המשפחה נוצרו בקפריסין בתקופה הקפריסאית המאוחרת I המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת א והתקופה הקפריסאית המאוחרת II המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת ב. לארץ ישראל הגיעו הכלים בתקופת הברונזה המאוחרת ב.
עמנואל קלמפרר
עמנואל קלמפרר (פברואר 1926 – דצמבר 2005) היה ימאי ישראלי, מורה, בוחן ומומחה לענייני ימאות והובלה בים. קלמפרר היה הימאי הראשון בישראל אשר קיבל תואר "רב-חובל בכיר". היה מורה בבית הספר לקציני ים עכו ובין מקימי המכון להכשרה ימית. הקנה את לימודי הימאות והעמיד דורות של קציני ים לצי הסוחר הישראלי.
ביוגרפיה.
ילדות ולימודים.
עמנואל נולד בגרמניה, בחבל סקסוניה. אביו היה רופא-פסיכיאטר ואמו שחקנית במה בברלין. משפחת קלמפרר שמקורה בעיר פראג תרמה לחיי התרבות הגרמנית במאה ה-19 וה-20. עמוס אילון ציין את המשפחה בספרו רקוויאם גרמני.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בחיפה וקלמפרר למד בבית הספר הריאלי. ב-1939 התקבל לבית הספר הימי שליד הטכניון. מלחמת העולם השנייה שיבשה את לימודי המחזורים הראשונים וקלמפרר סיים את לימודיו בשנת 1945.
שירות בים.
בסיום הלימודים הצטרף קלמפרר, כנער סיפון, לאונייה "שקמונה" של חברת "Near East Shipping Company", בבעלות ישראל גוטסמן. בהמשך שירת באוניות בבעלות חברה לשירות ימי עתיד, "עליזה", "עתיד" ו"עמל", והגיע לדרגת רב מלחים. האוניות היו תחת הדגל המנדטורי הבריטי.
בחודש מאי 1948, עם הכרזת המדינה, הייתה לקלמפרר הזכות להניף את דגל צי הסוחר הישראלי, שעה שהאוניה "א.מ. עמל" עגנה בנמל ג'נובה שבאיטליה. במרשם הימאים החדש קיבל קלמפרר את פנקס ימאים מס. 00055 והמשיך להפליג באוניות החברה. בשנת 1949 הוסמך כקצין שני ובשנת 1953 הוסמך לרב חובל.
קלמפרר למד לימודים אקדמיים–ימיים באוניברסיטת סאות'המפטון באנגליה בשנים 1953 - 1955, ל"תואר רב חובל בכיר" (באנגלית: Extra Master, שמשמעותו "קברניט עם השכלה אקדמאית"). קלמפרר היה הישראלי הראשון אשר הוסמך לתואר זה.
הוראת הימאות.
בשובו לארץ מלימודיו עבד כמורה בבית הספר לקציני ים עכו בניהולו של רב חובל אנריקו לוי. הוא לימד שיט וניווט במשך שבע שנים, במחזורים א' עד י'.
במקביל החל לעבוד ב"מכון להכשרה ימית" בעכו, המכשיר קצינים בדרגות השונות, כולל רב חובל בצי הסוחר.
ב-1965 מונה לבוחן הסמכה לחובלים ורבי חובלים במשרד התחבורה, תפקיד בו עסק עד לצאתו לגמלאות ב-1991. במקביל, בשנים אלו מילא תפקידים נוספים: כיהן כחוקר לתאונות ימיות, תרגם אמנות ימיות בינלאומיות (MARPOL) לקראת אישורן בכנסת, היה חבר בוועדות לשינוי חקיקה ימית וחבר בוועדה למונחי תחבורה ימית של האקדמיה ללשון העברית. בנוסף פיקד על אוניות בהפלגות מיוחדות, עבור משרד הביטחון.
באותן השנים הרצה בנושאי ימאות באוניברסיטת חיפה, שם לימד בחוג לציוויליזציות ימיות במשך 17 שנה. כן הרצה בטכניון וריכז קורסים לקראת הסמכה ישראלית לתואר רב חובל בכיר במשך ארבע שנים. במכללת הגליל הרצה בשפה האנגלית בקורסים בינלאומיים למנהלי נמלים מכל העולם, במשך 15 שנים לסירוגין. ב-1977 לימד ניווט ושיט כמרצה אורח באוניברסיטת סאות'המפטון באנגליה, בה למד בעבר לתואר רב חובל בכיר.
שירות צבאי.