שדרת הפיקוד הבכירה של המחוז בעת הקמתו כללה מפקדים אזוריים שערקו מהטליבאן הפקיסטני והאפגני, ביניהם: חאפיז ואחידי, סעד אל-אמראתי, שיח׳ גלאלאדין אל-ח׳וראסאני, הדובר שהידאללה שהיד (שיח׳ מקבול אל-ח׳וראסאני), שיח׳ גול זמאן אל-פתח, שיח' מופתי חסן, שיח׳ מנצור, שיח׳ אבו יזיד, שייח' אטאוללה, מולה טופאן, עמר מנצור, ועוד. רבים ממפקדים אלו שימשו כאמירי סניפים ומחלקות, ובהמשך כסגני מושל או כחברים במועצת השורא בעקבות חיסול קודמיהם בהפצצות אמריקניות ממוקדות. שדרת הפיקוד השנייה כללה את מאולווי רג'אב, איסמטולה חלוזאי, קרי חכמתאללה, קארי סייד, מוואלווי רבאני, מולואווי חביב רחמן והמופתי נאמטללה קוואם, והייתה אחראית בעיקר על סניפים או אזורים. כמעט כל שדרת הפיקוד הראשונה והשניה חוסלה או נשבתה עד 2021 והזהות של שדרות הפיקוד הנוכחיות אינן ידועות. מלבד המושל הנוכחי שאהיב אל-מוהג׳יר, הבכירים הידועים היחידים של מחוז ח׳וראסאן הם דובר הארגון סולטן עזיז עזאם והאידאולוג הראשי אבו סעד אל-ח׳וראסאני שמובילים שניהם את התעמולה נגד הטליבאן. ההנהגה המרכזית של המדינה האסלאמית נמצאת בקשר הדוק עם הנהגת המחוז ומעורבת עמוקות במינוי מושלים ויישוב מחלוקות בתוך הארגון.
גודל והרכב אתני.
מחוז ח'וראסאן הוא המחוז הראשון של המדינה האסלאמית שלא היה מורכב מערבים. בצד האפגני, לוחמי הארגון מורכבים מ-3 קבוצות אתניות עיקריות: הפשטונים, האוזבקים והטג'יקים; לקבוצות אתניות מקומיות אחרות דוגמת הבלוצ'ים, הטורקמנים, האיימאקים, קירגיזים, אויגורים, נוריסטנים, פאשאיים, כורדים, ערבים ופרסים יש נוכחות מועטה. בשורותיו מספר משמעותי של לוחמים זרים מדרום ומרכז אסיה, כשהקבוצות הבולטות מביניהן הן הטג'יקים והאוזבקים הזרים, פקיסטנים והודים. בנוסף, הצטרפו לארגון לוחמים זרים מעטים מארצות ערב, קזחסטן, רוסיה, איראן, מלזיה, בורמה ובנגלדש ואירופאים בודדים. בצד הפקיסטני, לוחמי הארגון מורכבים בעיקר מפשטונים, בלוצ'ים, פונג'אבים וסינדהים. בניגוד להגמוניה הפשטונית השוררת בטליבאן, דאעש מעודד השתלבות של אוזבקים וטג׳יקים לצד לוחמים זרים בצמרת הפיקודית שלו. לאורך שנותיו, מחוז ח'וראסאן הקדיש משאבים ניכרים כדי לקלוט לשורותיו עריקים מארגוני טרור באזור, דוגמת הטליבאן האפגני, הטליבאן הפקיסטני, אל-קאעדה, רשת חקאני, חיזב-י אסלאמי גולבודין, לשקאר-א-ג'אנגווי ולשקאר-א-טייבה.
הקמתו של הארגון בסוף 2014 לוותה בצמיחה מהירה במיוחד, ועד סוף 2015 הוא מנה לפחות 2,500 לוחמים; בשנת 2016 כוחו הוערך בסביבות 4,000-3,000 לוחמים. לאחר שספג תבוסות צבאיות, אובדן שטח וחיסול מנהיגים כמו גם התקפות עזות של הצבא האפגני והאמריקני על מעוזיו בננגרהאר לאורך 2016 ו-2017, הפנטגון העריך ב-2017 שמספר לוחמי הארגון ירד ל-1,000 בלבד. אף על פי כן, הערכות נוספות בשנים הבאות של משרד ההגנה האפגני והאו"ם העריכו שחרף האבידות הכבדות, מספר לוחמי הארגון נותר יציב ועמד על כ-2,000 לפחות בשל יכולות הגיוס של הארגון. בעקבות נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן ושחרור אלפי אסירים ג'יהאדיסטים מבתי כלא ברחבי אפגניסטן של הטליבאן ודאעש, ההערכה היא שהארגון הכפיל את גודלו ומונה בסביבות 4,000-2,500+ לוחמים ופעילים, כאשר מחצית מתוכם מוגדרים לוחמים מ"הגרעין הקשה" שנאמן לחלוטין לארגון, והיתר לוחמים, פעילים ותומכים שעשויים לערוק או להחליף נאמנות בהתאם למצב. בנוסף ישנם מעגלי תמיכה נוספים בקרב הקהילה הסלפית הגדולה באפגניסטן שמאוימת על ידי הטליבאן בעל ההשקפה החנפית. על פי המרכז ללוחמה בטרור של האקדמיה הצבאית האמריקנית, האבדות הכוללות של מחוז ח'וראסאן בין 2015 ל-2020 הסתכמו ב-11,668 הרוגים ו-1,000 שבויים בצד האפגני ו-100 הרוגים ו-430 שבויים בצד הפקיסטני; מספר זה ממחיש את יכולות הגיוס של מחוז ח'וראסאן, כשהוא הצליח לאורך שנותיו הראשונות לשמור על מספר יציב של 2,500+ לוחמים חרף האבידות הכבידות שהגיעו לאלפי לוחמים ופעילים מדי שנה.
אזורי פעילות.
כפי שמרמז שמו, מחוז ח׳וראסאן פועל בעיקר בחבל ארץ ח'וראסאן במרכז אסיה. לאחר הקמתו, הארגון הצליח להתבסס בחבל פשטוניסטן לאורך גבול אפגניסטן-פקיסטן (קו דוראנד), שבו הייתה תמיכה גדולה בארגון ומרמור גדול כנגד הטליבאן האפגני והפקיסטני. בצד האפגני, דאעש הצליח להשיג שליטה טריטוריאלית משמעותית במחוז ננגרהאר שהפך לאזור הליבה שלו, ובהמשך במחוז כונר הסמוך ומחוז ג'וזג'אן הצפוני, אולם רוב האזורים הללו אבדו או הצטמקו בסופו של דבר לאחר מספר שנים בעקבות התקפות ממוקדות וחזקות של הצבא האפגני והאמריקני או הטליבאן. ניסיונות להתבסס באזורים נוספים באפגניסטן במהלך השנים הראשונות נבלמו על ידי הטליבאן מיד. גם לאחר התבוסה הטריטוריאלית של מחוז ח׳וראסאן, מזרח אפגניסטן בכלל וננגרהאר וכונר בפרט נותרו מעוז משמעותי של הארגון ללא שליטה טריטוריאלית מוצהרת. בצד הפקיסטני, דאע״ש הציג שליטה טריטוריאלית מינורית באזורים נידחים לא-מיושבים בבלוצ׳יסטן.
מלבד אזור הליבה במזרח אפגניסטן לאורך הגבול האפגני-פקיסטני, למחוז ח'וראסאן יש תאי תקיפה ותאי התאבדות רבים שפרוסים ברחבי אפגניסטן ופקיסטן ומבצעים פיגועי טרור רצחניים כנגד כוחות הביטחון המקומיים והטליבאן, ובקרב אוכלוסייה שיעית, סופית, נוצרית, הינדואית או סיקית. באפגניסטן למשל, הבירה קאבול והבירה המחוזית ג'לאלאבאד שסמוכות לאזור הליבה בננגרהאר, מאכלסות תאים רבים שהוציאו כמה מפיגועי הטרור הקטלניים ביותר בהיסטוריה של אפגניסטן. מלבד קאבול וג'לאלאבאד שבהן יש פעילות טרוריסטית בעצימות גבוהה והן קשורות יותר לאזור הליבה, לדאעש יש תאי תקיפה נוספים שמפוזרים בערים גדולות ובבירות מחוזיות ברחבי אפגניסטן ופקיסטן שמבצעות פיגועי טרור בתדירות נמוכה יותר. באפגניסטן, יש נוכחות קבועה או ארעית של תאי דאעש באזורים הכפריים או בבירות המחוזיות של קונדוז, הראת, בגלאן, לגמאן, לוגר, פכתיא, פרוואן, וח'וסת. מאידך, הטליבאן הצליח לעקור את הנוכחות המשמעותית של דאעש בג'וזג'אן, בזאבול, בפראה, בהלמנד ובתח'אר, לאחר עימותים קשים, דבר שמנע מדאעש להתבסס בצפון ובדרום אפגניסטן. קריסת הרפובליקה האפגנית ועליית הטליבאן ב-2021, הובילה להתפשטות מחודשת של תאי דאעש ברחבי המדינה, עד כדי כך שלפי דו״ח של האו״ם תאים של הארגון נוכחים כמעט בכל מחוזות אפגניסטן. החל משנת 2022, ניתן להבחין בשלושה אזורי פעילות מרכזיים של תאי דאעש באפגניסטן: האזור המזרחי, הצפוני והדרום-מערבי. האזור המזרחי כולל את ננגרהאר, כונר, קאבול, לגמאן, לוגר, פכתיא, פאראוון, חוסת׳ וע׳זני, האזור הצפוני כולל את קונדוז, בלח׳, תח׳אר, סמנגאן, סר-י פול, בגלאן ובדחשאן, והאזור הדרום-מערבי כולל את קנדהאר, הלמנד, פראה והראת. הארגון בולט בהיעדרותו ממרכז אפגניסטן המאוכלס בעיקר על ידי השיעים ממיעוט ההזארה.
בפקיסטן, הנוכחות של דאעש דלילה יותר מאפגניסטן, על אף שהוא נוכח ברוב המחוזות במדינה: אזור השבטים הפדרלי, ח'ייבר פח'טונח'ווה, בלוצ'יסטן, פונג'אב ובמידה פחותה גם בסינד. הנוכחות הדאעשית בפקיסטן בולטת במיוחד באזורים הכפריים הפשטונים הסמוכים לאזורי הליבה בצד האפגני, ובכלל זה בנפות: ח'ייבר, אורוקזאי, וזיריסטן, קוראם, מוהמנד ובאג'ור. תאי התקיפה הפקיסטנים של דאעש מרוכזים בעיקר בערים: כוויתה, קראצ'י, רוואלפינדי, ובפרט בעיר פשאוור הפשטונית שהיא שיאנית הפיגועים. בעבר הייתה נוכחות של תאים גם באסלאמאבאד ולאהור.