יחסי איטליה–אריתריאה הם היחסים הרשמיים בין הרפובליקה האיטלקית למדינת אריתריאה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה.
איטליה כבשה את שטחי אריתריאה מחבש בסוף המאה התשע-עשרה והקימה שם מושבה איטלקית. תחת השלטון האיטלקי, אריתריאה הייתה עדה להתפתחות משמעותית ופריחה מהיתרונות של הקולוניאליזם. לרוב, אריתראים ואיטלקים חולקים חיבה הדדית חזקה זה לזה, אם כי לפעמים עם חוסר אמון. עם זאת, בסוף מלחמת העולם השנייה ממלכת איטליה עזבה את אריתריאה, שהייתה אז חלק מאתיופיה, ומערכת היחסים ביניהם הסתיימה. עם זאת, איטליה שמרה על השפעה חזקה על הפוליטיקה האריתראית מאז 1948.
אסמרה, בירת אריתריאה, נודעה בעבר כ"רומא הקטנה", והייתה אחד היעדים המפורסמים ביותר עבור ילידי אריתריאה וקולוניאליסטים איטלקים כאחד. בעיר עדיין השתמרו מבנים רבים עם ארכיטקטורה איטלקית.
כאשר אריתריאה קיבלה עצמאות מאתיופיה, איטליה הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם שהכירו באריתריאה כמדינה.
כיום, פליטים אריתראים רבים שנמלטו מהבידוד הפוליטי והכלכלי של המדינה נמלטו לאיטליה ורבים מתקבלים היטב על ידי המקומיים האיטלקים; אם כי לא בלי חוסר אמון ועוינות כלל.
MBER היא חברה העוסקת במדידת רייטינג וחשיפה לתכנים במדיה באמצעות אפליקציית מובייל המביאה נתוני צפייה און-ליין מהרדיו, הטלוויזיה והדיגיטל.
סקירה.
החברה מספקת שירותי מדידת רייטינג על בסיס מידע הנאסף דרך אפליקציה ייעודית שזמינה עבור מערכת ההפעלה אנדרואיד. האפליקציה מאפשרת לטלפונים חכמים ליהפך למכשיר המודד את צריכת המדיה של בעליו ובכך לאפשר מדידה אמינה ורחבת היקף.
האפליקציה המותקנת אצל משתמשים פרטיים מזהה אם בסביבתה פתוח ערוץ מסוים ובכל פרק זמן הנקבע מראש היא לוקחת דגימה מהקולות בסביבה תוך עיוות הקול לטובת שמירה על פרטיות המשתמש. האלגוריתם של מערכות MBER (המוגן על ידי פטנט) משווה בין גלי הקול שנאספו באפליקציה המותקנת אצל המשתמש לבין תכנים שהחברה "מושכת" מערוצי השידור בפלטפורמות השונות ובכך קובעת לאיזה ערוץ מדיה האזין בעל המכשיר באותו רגע.
את הנתונים אוספת החברה ומנגישה באמצעות דשבורדים המתאימים לצרכים השונים של לקוחות דוגמת BBC גופי תקשורת וגופי מדרג בארץ ובעולם.
בפברואר 2020 פרסמה מועצת הכבלים והלוויין שתחל לעבוד עם החברה בשיתוף עם קבוצת גיאוקרטוגרפיה על מנת לסייע למועצה, המפקחת על חברות הטלוויזיה הרב-ערוצית הוט ויס, לאסוף מידע על מאפייני ושיעורי הצפייה בערוצים השונים ובתכנים המוצעים ב-VOD.
על החברה.
את הרעיון לשינוי שיטת המדידה הנהוגה מאז 1998 הגה היזם משה רוזנפלד בשנת 2016 ואת החברה הקים יחד עם ד"ר שמעון מזרחי מהמרכז האקדמי לב.
מנכ"ל החברה מאז הקמתה הוא שי מימון, בנה של השופטת נילי מימון ונכדו של ד"ר זרח ורהפטיג.
משרדי החברה יושבים בירושלים.
סרעה
סרעה (בערבית: صرعة) היה כפר ערבי בהרי ירושלים בגבול שפלת יהודה, 2.5 קילומטר דרומית מזרחית לבאב אל ואד (היום "שער הגיא"). בתי הכפר היו בגובה של כ-350 מטרים מעל פני הים, השטח החקלאי של הכפר היה ברוב בעמק צרעה שבשפלת יהודה. הכפר נכבש במסגרת מבצע דני ביום 14 ביולי 1948, עם כיבושו גורשו אחרוני תושביו, רובם נמלטו עוד קודם, במהלך אפריל, מאחר שהיו בקו החזית.
מיקום וגאוגרפיה.
הכפר נבנה על תל ארכאולוגי, "תל צרעה", 25 ק"מ ממערב לירושלים ו- 2 ק"מ מדרום-מזרח לעיר רמלה. הכפר היה מחובר בדרך עפר, שאורכה כ-2 קילומטר, עם הכביש הראשי המחבר בין בית ג'יברין לשער הגיא (כביש 38), והיה ממוקם קרוב לתחנת הרכבת ערטוף הסמוכה (שאחרי הקמת מדינת ישראל קיבלה את השם תחנת הרכבת בית שמש), על מסילת הרכבת יפו–ירושלים, העוברת מדרום לכפר. דרכי עפר נוספות חיברו את סרעה עם הכפרים הרבים ששכנו באזור, כמו אישוע, דיר ראפאת, ערטוף, עסלין, דיר אבאן, בית ג'יז ובית סוסין.
היסטוריה.
באזור "תל צרעה" וסביבתו נערכו מספר רב של חפירות ארכאולוגיות ונחשפו ממצאים החל מהתקופות פרהיסטוריות ופרוטוהיסטוריות ועד ל. ההתיישבות האנושית במקום החלה בתקופה הנאוליתית קדם קרמית ב', ומתוארכת ל-9000 לפנה"ס לערך ונמשכה, פחות ויותר ברציפות, מאז ועד הריסת הכפר ב-1948.
בצד הדרומי של הכפר, בנקודה גבוהה החולשת על האזור, היה מבנה מקאם ולידו מסגד, חצר מגודרת ומספר קברים. האתר היה מיוחס לדמות בשם אלשיח' סאמת, או א-נבּי סאמת (נכתב גם א-נבי סמית) על פי המפות הבריטיות.
בתקופה הנאוליתית.
מהתקופה הנאוליתית נחשף, במהלך חפירות הצלה, מבנה שלם שבו לפחות שני שלבי בנייה עיקריים. המבנה בנוי על שכבה עבה של אבנים זוויתית בגודל חלוקים, ועל רוב האבנים ניכרות עדויות לפעילות אנושית, דוגמת חציבה. למבנה תוכנית מלבנית, רצפת טיח, והוא נחלק לשלושה חדרים. מבנים דומים נחשפו גם באתר הארכאולוגי יפתחאל. במבנה נחשפו שרידיהם של שלוש או ארבע רצפות טיח, זו מעל זו, המופרדות במילוי ומהוות עדות לכך שהמבנה תוחזק לאורך תקופה ארוכה. הממצאים מתוך המבנה ומסביבתו כוללים ראשי חץ ולהבי מגל, חלוקי נחל מלוטשים ואבני שחיקה. ושרידים של בעלי חיים.
התקופה הכלקוליתית.
מן התקופה הכלקוליתית המאוחרת (התרבות הע'סולית), נחשפו מעל היישוב מן התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב', שרידים ממכלול אדריכלי ולו שלושה שלבים עוקבים של בנייה ושימוש. בהם נמצאו ממצאים עשירים של קרמיקה וכלי צור ושרידים רבים של בעלי חיים.
העדות הקדומה ביותר לפעילות בתקופה הכלקוליתית נתגלתה במערה טבעית סמוך לתל, בו קבר של אדם מבוגר שמינו אינו ידוע, השוכב על צדו בתנוחה מכווצת למחצה. בנוסף נחשף מבנה אבן מלבני בנוי היטב שלידו בור גדול, שהכיל מספר כלי חרס שלמים שהוטמנו במכוון.
תקופת הברונזה.
במהלך החפירות ב"תל צרעה" נחשפו מבנים וממצאים רבים מתקופת הברונזה, בכל רחבי התל. כולל מבנים גדולים ומורכבים, מתקופת הברונזה הקדומה, שלחלקם היו פינות מעוגלות ובניינים עגולים שכנראה שימשו לאחסון. היישוב מתקופת הברונזה הקדומה כלל שלושה שלבים עיקריים, יש לו מבנה עירוני מתוכנן הכולל רחובות וסמטאות, מבני מגורים, ממגורות ומבני ציבור.
בתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל היה היישוב בתל צרעה, מרכז עירוני חשוב והוא אף מוזכר במכתבי אל-עמארנה, המתוארכים לאמצע המאה ה-14 לפנה"ס, ושנכתבו על ידי שליטים שונים, ברובם שליטים כנעניים, ונשלחו אל מלך מצרים.
בתקופה הרומית והביזנטית.
ב נודעה היישוב בשם סראה (Sarea). בתקופה הרומית והביזנטית הוא היה מרכז חקלאי חשוב, ובכל רחבי התל וסביבתו נמצאים שרדים רבים של גתות לדריכת ענבים והכנת יין, ושרידים רבים של בתי בד. עדות לתפקידם המרכזי של גידולי הגפן והזית במערך הכלכלי של האזור.
בתקופה העות'מאנית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע סרעה עם 17 בתים ו-94 תושבים, חלק ה"נחיה" (תת-מחוז באימפריה העות'מאנית) של רמלה במחוז עזה. תושבי הכפר שילמו מס בסך 25% על גידולי חיטה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש, בסכום כולל של 6,000 אקצ'ה.
בשנת 1838 כתב חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון כי תושבי סרעה שייכים לחמולת קייס, תחת שליטת השייח של הכפר הגדול בית עיטאב.
בשנת 1870, ביקר הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בכפר, וכתב:.
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בסרעה הייתה אוכלוסייה של 205 נפש, כולם מוסלמים.
במאי 1929 ביקר בכפר כתב של עיתון "הארץ" בחיפושיו אחרי קבר "שמשון הגיבור". במאמר שכתב תיאר כיצד תושבי הכפר אירחו אותו, ערכו לו סיור באתר מקאם נבי א-סאמת, נתנו לו להיכנס למבנה וסיפרו לו על המסורות הקשורות למקום.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 65 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 271 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 340 תושבים מוסלמים. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,967 דונם. אשר מתוכם הוקצו 194 לחקלאות שלחין,ו-2,979 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
לאחר הקמת מדינת ישראל.
סרעה נכבשה על ידי כוח בפיקודו של דוד אלעזר, שכלל שתי פלוגות מגדוד הפורצים של חטיבת הראל, וגדוד 43 של חטיבת קרייתי, בליל 13–14 ביולי 1948, במהלך מבצע דני, במסגרת קרבות עשרת הימים. רבים מהתושבים כבר ברחו קודם, שכן הכפר היה בחזית מאז אפריל. אלה שנשארו ברחו כשהחלו מטחי המרגמות של חיילי חטיבת הראל שהתקדמו לכיוון הכפר. המעטים שנשארו במהלך התקיפה גורשו מאוחר יותר. תושבי הכפר נמלטו מהכפר לעבר מחנות פליטים שונים ב, כולל קלנדיה. הכפר הפך ליישוב משלט וביתו המפואר של מוח'תאר הכפר, הפך למפקדה וחדר אוכל של היישוב.
ב-7 בדצמבר 1948, הוקם בסרעה קיבוץ צרעה של תנועת הקיבוץ המאוחד, על ידי איחוד של שלוש הכשרות של יוצאי חטיבת יפתח של הפלמ"ח. הקיבוץ נשאר במיקום בו הייתה סרעה, עד שעבר לנקודת הקבע שלו, כשלושה קילומטר מדרום מערב, כשנה אחר כך. מייסדי הקיבוץ עלו לשטח הכפר ותפסו את ביתו של המוח'תאר עבדאללה אבו לטיפה, שהיה על גבעה נפרדת מול מרכז הכפר, והפכו אותו לחדר האוכל ומזכירות. אחר כך הקימו צריפים מסביב לו. חברי הקיבוץ אף "ירשו" את עדר הפרות שהיה בכפר. כיישוב משלט חברי הקיבוץ לקחו חלק בשמירה מסביב לסֿרעה, כדי למנוע מתושבי הכפר לחזור לבתיהם. בית המוח'תאר, שחברי הקיבוץ נהגו לקרוא לו בית השיח', נהרס בשלב מאוחר, ביחס לשאר הכפר, ובמקומו בנתה הקק"ל את "מצפה צרעה". במה מוגבהת בנויה מלוחות עץ עבים, ומתחתיה חדר בנוי אבן, כשחלק מהאבנים נלקחו מביתו של המח'תאר הפלסטיני של סֿרעה, שהרסו לא מכבר.