במשך השנים המשיכו בני המשפחה לגור במקום ולקיים פעילות תורנית בבית הכנסת אולם רבים מהם עזבו את העיר והיקף הפעילות במקום הצטמצם. בתקופת מלחמת העצמאות, ב-1948, ננטש בית הכנסת יחד עם כל הרובע היהודי. לאחר המלחמה חזר בן המשפחה, רחמון ניניו, לבית המשפחה שם גידל את משפחתו והמשיך לשמור על בית הכנסת ואוסף הספרים. ב-1981 הותקף רחמון על ידי שודדים שקיוו להשיג כסף שחשבו שקיים במקום. המותקף שסבל מפגיעות פיזיות נפטר מפצעיו ולאחר פטירתו לא המשיכו בני המשפחה לגור במקום ובית המגורים ננעל.
בית הכנסת בעת המודרנית.
בשנים האחרונות מתקיימת פעילות בבית הכנסת רק בשבתות וחגים והביקור במקום נעשה רק בתיאום עם בן המשפחה המחזיק במפתחות. בני המשפחה הקימו עמותה (בניהולם של ד"ר עמית דולב ורפי ניניו) כדי לנהל את המקום וכדי לקדם תוכנית להפוך את המקום למרכז מורשת היסטורי וזאת בשיתוף עיריית בטבריה, החברה הכלכלית טבריה והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. נכון ל-2021 טרם יצאה לדרך שום תוכנית להצלת המקום.
מטרות העמותה הוגדרו כדלקמן:
אוסף הספרים.
כל חייו עסק קונורטי באיסוף ספרי קודש וכתבי יד. עיקר הספרים הושגו מהקהילות היהודיות בגולה במהלך מסעותיו בעולם כשד"ר. עם הקמת בית הכנסת קיבץ אליו קונורטי את כל ספריו ואסר על הוצאתם מגבולות בית הכנסת. הוא אף הודיע שכל המוציא ספרים מהמקום תחול עליו קללה. על אף הקללה, סבל בית הכנסת מסדרה של גניבות ספרים על ידי גורמים עלומי שם, דבר שהביא להיעלמותם של רוב הספרים בעלי הערך מהאוסף. נכון ל-2021 כולל אוסף הספרים בבית הכנסת מאות בודדות של ספרים ללא ערך כספי.
תיאור המבנה.
מבנה בית הכנסת היווה את הדופן הדרומית של החצר לכן מסיבות ביטחוניות אין בו חלונות הפונים החוצה אלא רק לחצר הפנימית. הגישה לחצר הפנימית מכוון דרום (שם הייתה חצר היהודים) דרך מעבר צר ושער מקושת. בית המגורים, הקירות החיצוניים של המבנה והמעבר נבנו לרוב מאבני בזלת (כמו רוב המבנים ההיסטוריים בטבריה) בעוד שהקיר הפנימי והחלונות של בית הכנסת נבנו מאבן גיר. בית הכנסת כולל חדר מרכזי כשבאמצע החדר נמצאת הבימה. בחדר צדדי נמצא ארון הקודש ובו ספרי התורה. עזרת הנשים נמצאת במבואה לחדר המרכזי.
האופן בו הונחו האבנים בקירות מעיד על תהליך בנייה ארוך שנים כשיסודותיו סדורים ומוצקים ובחלקיו העליונים ניכר שימוש באבנים בגדלים שונים וממקורות שונים בסגנון של "מכל הבא ליד". ייתכן שבני הבית הרחיבו את המבנה במו ידיהם והשתמשו לשם כך בחומר שנלקח מהריסות מבנים אחרים בסביבה.
מושל טנסי
מושל טנסי (באנגלית: Governor of Tennessee) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת טנסי שבארצות הברית. המושל הוא פקיד הציבור היחידי במדינה שנבחר בבחירות ישירות על ידי ציבור המצביעים.
מושל טנסי הנוכחי הוא הרפובליקני ביל לי, שהושבע לתפקידו ב-19 בינואר 2019.
דרישות התפקיד.
בחוקת טנסי נקבע שעל המושל להיות לכל הפחות בן 30 בעת השבעתו ותושב טנסי במשך שבע השנים טרם בחירתו לתפקיד. המושל נבחר לכהונה של ארבע שנים ורשאי להיבחר ללא יותר משתי תקופות כהונה רצופות. המושל הוא פקיד הממשל היחידי שנבחר בבחירה ישירה על ידי כלל ציבור המצביעים, ורק בשתי מדינות נוספות קיים כלל זה, ניו ג'רזי והוואי.
תפקידים וסמכויות.
בחוקת טנסי נקבע ש"הסמכות הביצועית העליונה של המדינה נמסרת בידי המושל". רוב ראשי מחלקות הממשל וכמה מחברי המועצות והוועדים ממונים על ידי המושל.
המושל הוא המפקד העליון של המשמר הלאומי של טנסי ושל המיליציה של המדינה, למעט כאשר הם נקראים לשירות פדרלי. המושל יושב בראש מועצת הנגידים של טנסי, שהיא מועצת הנאמנים של מערכת האוניברסיטאות המדינתית, והוא גם חבר במועצת המימון של המדינה, נציבות הבינוי, המועצה לשוויון, רשות הפיתוח המקומית של טנסי, רשות בתי הספר, ונציבות הפיתוח התעשייתי והחקלאי של טנסי.
החוקה מעניקה למושל את הסמכות להטיל וטו על חוקים שעברו באספה הכללית של טנסי, כולל סמכות לווטו חלקי על סעיפי הוצאה ספציפיים שכלולים בהצעות חוק שעברו בבית המחוקקים. בשני המקרים, ניתן לעקוף את הווטו על ידי הצבעה ברוב פשוט בשני בתי בית המחוקקים. במקרה בו מפעיל המושל את סמכות הווטו שלו לאחר שבית המחוקקים התפזר, הווטו עומד בתוקפו. בדרך כלל לא מקובל שהמושל מפעיל את סמכות הווטו שלו בשל הקלות היחסית של עקיפתו על ידי האספה הכללית.
בפרק 3, חלק 9 של חוקת טנסי ניתנת למושל הסמכות לכנס את האספה הכללית למושב מיוחד, כשנושאי הדיון מוגבלים למטרה שלשמה כונסה האספה.
מינויי שופטים.
בטנסי, אחת הסמכויות המוקנות למושל היא מינוי שופטי המדינה, בבתי משפט מקומיים ובבתי משפט לערעורים. המועמדים נבדקים על ידי הוועדה למינוי שופטים טרם מינוים. לאחר תקופת כהונה ראשונית, נדרשים השופטים להתמודד בבחירות להמשך כהונתם.
מינוי חברי קבינט.
הקבינט של מושל טנסי כולל שבעה בעלי תפקידי מפתח ו-23 מחלקות ממשל. בעלי תפקידי המפתח כוללים את המנהל הראשי, ראש הסגל, עוזר מיוחד, יועץ בכיר, מנהל תקשורת, מנהל מדיניות ועוזר למושל. מחלקות הממשל כוללות נציבים לחקלאות, סחר, מערכת הכליאה, טיפול בנכים, חינוך, סביבה, שירותים כלליים, בריאות, פיננסים, עבודה ועוד. רוב משרות מחלקות הממשל מאוישות על ידי המושל, אך כמה מהן כמו מזכיר המדינה, התובע הכללי, גזבר המדינה וסגן המושל, נבחרים בבחירות כלליות. מבקרי המדינה וראשי מחלקות הממשל נבחרים על ידי צוותים או נציבים עצמאיים מהתערבות המושל, והמקרים הבולטים מבין אלו בכל ארצות הברית הם ראשי מועצות החינוך, משאבי הסביבה, העבודה וההשכלה הגבוהה.
נאום מצב המדינה.
בפרק 3, חלק 11 של חוקת טנסי נקבע שהמושל "מעת לעת ימסור לאספה הכללית מידע על מצב הממשלה, וימליץ לשיקול דעת חברי האספה צעדים שנחוצים על פי שיקול דעתו".
"נאום מצב המדינה" (State of the State address) נמסר בדרך כלל בחודש ינואר בתחילת מושב האספה הכללית, והוא משמש כדי להתוות את סדרי העדיפויות ואת סדר היום החקיקתי למושב הנפתח, במיוחד במקרה של כינון ממשל חדש. בנאום מצב המדינה האחרון של מושל לפני סיום כהונתו, משמש הנאום להאיר את הישגיו של המושל היוצא.
סדר הירושה.
בטנסי לא נבחר למעשה סגן מושל. במקרה שמשרת המושל מתפנה בשל מוות, העברה מהתפקיד, או התפטרות, קובעת חוקת טנסי שיושב ראש הסנאט המדינתי הופך למושל. בשל העובדה שכלל זה הופך למעשה את יושב ראש הסנאט לסגן מושל, מכונה יושב הראש לעיתים קרובות בתואר סגן המושל, ותואר זה ניתן לו גם בחוק משנת 1951. לאחר יושב ראש הסנאט/סגן המושל בסדר הירושה ניצבים יושב ראש בית הנבחרים, מזכיר המדינה ומבקר המדינה.
במקרה בו מתפנה משרת המושל במהלך 18 החודשים הראשונים לכהונתו, נערכות בחירות מיוחדות לשארית תקופת הכהונה כדי לשמור על מתאם עם מועדי הבחירות הפדרליות בארצות הברית. במקרה בו מתפנה משרת המושל לאחר מועד זה, אותו אדם המושבע במקום המושל מכהן עד תום תקופת הכהונה המתוכננת. בשני המקרים, תקופת כהונה חלקית זו נספרת לעניין מגבלת שתי תקופות הכהונה של המושל.
היסטוריה.
חוקת טנסי מגבילה את משך כהונת המושל. החוקה הראשונה, שכוננה ב-1796, קבעה משך כהונה של שנתיים, והגבילה את משך הכהונה הכולל ללא יותר משש שנים בכל תקופה של שמונה שנים. בתיקונים לחוקה שהתקבלו ב-1953 הוארכה כהונת המושל לארבע שנים ללא אפשרות ליותר מתקופת כהונה רצופה אחת. על פי התיקונים לחוקה שהתקבלו ב-1978 ותקפים כעת, המושל נבחר לכהונה של ארבע שנים עם אפשרות ללא יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
50 אישים, כולם גברים, כיהנו עד כה כמושלי טנסי. שבעה מתוכם כיהנו ביותר מתקופת כהונה רצופה אחת. מניין זה לא כולל את ויליאם בלאונט, שכיהן כמושל הטריטוריה הדרום-מערבית, שהיוותה את שטחה של טנסי טרם קבלתה כמדינה באיחוד, וגם לא את רוברט קראדרס, שנבחר במהלך מלחמת האזרחים על ידי תומכי הקונפדרציה, ולמעשה לא הושבע לתפקידו, אם כי "הספר הכחול" של טנסי כולל אותם ברשימת המושלים. ברשימת המושלים כל מושל ממוספר פעם אחת בלבד, ללא קשר למספר תקופות הכהונה הבלתי רצופות בהן כיהן. ברשימה לא נכלל גם אדוארד איסט, שכיהן כמושל בפועל בין 4 במרץ 1865, מועד השבעתו לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית של אנדרו ג'ונסון, שכיהן קודם לכן כמושל הצבאי של המדינה, לבין מועד השבעתו המתוכנן של המושל הנבחר ויליאם בראונלו ב-5 באפריל.
שניים ממושלי טנסי, ג'יימס פולק ואנדרו ג'ונסון, כיהנו לימים כנשיאי ארצות הברית.
נאג'ביום
נאג'ביום (בהונגרית: Nagybajom) היא עיר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר.
מיקום.
היישוב ממוקם בחלק המרכזי של מחוז שומוג', לאורך הכביש הראשי 61, כמעט אותו מרחק מאגם בלטון ומנהר הדראווה, 25 קילומטרים מערבית לקאפושוואר. בקרבת היישוב עובר קו הרכבת MAV מס' 41 דומבובאר-ג'קניש, שהיא אחת מנקודת העצירה, אך התחנה נמצאת ביאקו בערך 6 קילומטרים מדרום לנאג'ביום.
מקור השם.
השם בא מהתקופה של ממלכת הונגריה (1000–1301)"," מלכי בית ארפד. השם Baj או Bajan היה פירושו אז "עשיר".
היסטוריה.
שם היישוב הוזכר בצורת Boyon ב-1297 ו-Boyun ב-1357. בין השנים 1332–1337 היישוב הוזכר גם במרשם המעשרות של האפיפיור, כך שבאותה עת כבר הייתה לו קהילה. בשנים 1434–1435 היישוב היה בבעלות הרוזנים של נג'מארטון (פרקנו).