בברזיל הכמות השנייה בגודלה של מינים אנדמיים לאחר אינדונזיה אך היא מכילה הכי הרבה מינים למדינה של צמחים (55,000 מינים), דגי מים מתוקים (3,000 מינים) ויונקים (689 מינים). היא נמצאת במקום השני לכמות הזוחלים (744 מינים) והשלישי בכמות העופות (1,832 מינים).
עם זאת הפאונה האנדמית עלולה להיות בסיכון עקב בירוא יערות מיערות הגשם למטרות הסקה, בניית כבישים וגידול קני סוכר לשימוש בדלק אתנול. חמישית מעצי יער האמזונאס נכרתו כשסיכון גבוה יותר מצוי ביער האטלנטי בו 93% מהעצים נכרתו כשעל כל 202 מינים ביער 171 מצויים בסכנת הכחדה.
ביומות ברזיל.
ברזיל כוללת 6 ביומות יבשתיות שונות ועוד ביומה ימית לחופי האוקיינוס האטלנטי (הביומה הימית הברזילאית, המושפעת ממתאר החופים סביבה). כולן מצויות סביב האזור הטרופי או האזור הסובטרופי.
הגדולה שבביומות היא יער האמזונאס, שהוא הגדול ביערות הגשם ובו מגוון ביולוגי גדול ביותר. יערות אלה מהווים כ-60% משטחי הטבע בברזיל, אף שכיום הם מצויים בסכנה.
הסראדו הממוקם ברמות של מרכז ברזיל מכסה 21% מהשטח וכולל מגוון שטחים של סוואנה טרופית ובה מישורים של ערבות עשב עד לשטחים מיוערים דלילים יחסית ליערות גשם.
היער האטלנטי בעבר היה רחב יותר אך לאחר כריתת עצים מסיבית נשארו בו רק 8% מהשטח המקורי. אזור זה כולל יערות גשם פתוחים יחסית וכן ביצות ויער מנגרובים. יער זה גובל בחופי האוקיינוס האטלנטי ובו סביבה ייחודית של צמחייה וחיות.
הקאטינגה (Caatinga) היא שטח יבש בצפון-מזרח ברזיל הכולל 12% משטחה. זהו שטח של עצים מותאמי יובש כמו מיני סוקולנטים, צבריים, טבוריתיים ודקליים מותאמי יובש כמו "Attalea", "Copernicia" ו-"Acrocomia".
הפמפס של דרום ברזיל מכיל ערבות עשבוניות טרופיות במישורים פתוחים או רמות, לעיתים מנומרות במספר יערות כמו של עצי אראוקריה וסוואנות.
הפנטנל בדרום ברזיל הוא אזור סחף של נהר פרגוואי המוצף והופך לאזור הביצות והערבות המוצפות הגדול בעולם, בו מגוון גדול של צמחים וחיות. סביב ביצות אלה ישנם משטחים חוליים וסוואנות טרופיות. לאחר ההצפה העונתית האזור מתחיל להתייבש.
פאונה.
היונקים הבולטים בברזיל (המכילה יותר יונקים מכל מדינה) כוללים את היגואר, טורף-על בעל נשיכה מרסקת עצמות, פומה ועוד חתולים קטנים כמו היגוארונדי והאוצלוט, לוטרה ענקית, טאירה וטורפים קטנים יותר כמו שועלים כמו שועל הסרטנים ושועל קטן-אוזן, זאב היער, זאב הרעמה המשוטט בערבות הפמפס ומספר ראקוניים כמו חוטמן. ישנם מעט יחסית פרסתנים הכוללים את הטפיר הברזילאי, הגדול שביונקי היבשת, פקאריים, אייל הביצות ואייל הפמפס. בברזיל ישנם גם אופוסומיים שונים ומספר גדול של דלשינאים כמו עצלנים, ארמדילאים ודוב נמלים גדול. ישנם גם קופים רחבי אף המשוטטים בצמרות, ביניהם הקפוצ'ין, קוף סנאי, סאקי, טיטי, מורוקי, צמרן וקוף עכביש. ישנה גם פאונה של מכרסמים גדולים כמו הקפיברה (הגדול שבמכרסמים), פאקה וסמרניים והמין קביה ברזילאית ממנו בוית השרקן. ישנם עטלפים אוכלי חרקים גדולים כמו עטלף הבולדוג או ערפד חקיין הניזונים מציד של חולייתנים קטנים ועטלף הערפד הטפיל. בנהרות מצויים גם דולפיני נהרות כמו האיניים, דולפין הנהרות ותחש נהרות קריבי.
מבין הזוחלים ישנה פאונה ייחודית (השנייה בעולם) של לטאות ונחשים כמו צפעוני גומה וחנקיים וכן קיימנים שהגדול שבהם הוא קיימן שחור, טורף-על באמזונאס לצד האנקונדה הכהה - הגדול שבנחשים היכול לבלוע חזיר שלם. ישנם גם כמה צבים כמו צב אראו הכבד והמטאמטה או צב אדום רגליים. סביב האיים ישנם כמה נחשים אנדמיים כמו גומצן אינסולאריס, המצוי בסכנת הכחדה. מבין הדו-חיים הכוללים מעל 500 מינים, מגוון רב של צפרדעים כמו אילניתיים, קרפדות כמו קרפדת המפל והדנדרובטיים הרעילים.
העופות בברזיל מגוונות וכוללים מספר מינים גדול, שלישי בגודלו בעולם לאחר קולומביה ופרו. הגדול שבעופות הוא ננדו מצוי - הגדול בעופות אמריקה ולצידו חסידת יאבירו ומיני קונדוריים וכן עיט הרפיה הכבד. לאורך היערות והביצות שלל עופות טרופיים כמו הוקיים, חצוצרניים, פלמינגויים, קוליבריים, טנגריים, טרוגוניים, טוקניים, מינים רבים של תוכים כמו ארה או קוניור, סופית שמש, מגלנים, עופות דורסים וינשופיים. לעיתים נראה סביב החופים גם פינגווין מגלן.
מבין חסרי החוליות ישנו מגוון עצום של חרקים ייחודיים ליערות (מספרם נאמד ב--70,000 עד 15 מיליון מינים) מביניהם בולטים המורפו הכחול ונמלים שונות כמו נמלי גדוד או נמלת הקליע ("Paraponera clavata"), מעל 1,107 מיני רכיכות יבשתיים ועכבישים כמו עכביש נודד ברזילאי והגדול שבעכבישים - תראפוזה בלונדי. ביער מצויים גם מינים קטלניים כמו הזחל "Lonomia obliqua" שנודע בשם "הזחל הרוצח", טורפניתיים המחוללים את מחלת צ'אגאס ועקרב צהוב ברזילאי.
פאונה מיימית.
בברזיל מעל 3,000 דגי מים מתוקים הכוללת דגים גדולים כמו הארפאימה והפיראיבה, חריתאים גדולים כמו הטמבקוי ודוראדו זהוב. בנהרות מספר דגים ידועים כמו אמנוניים כמו הדיסקוס, גמבוזאים שונים, צלופח חשמלי, טריגוני נהרות, פיראניה אדומת בטן והקנדירו, שפמנון ערפדי. בברזיל ישנו גם דג ריאות ייחודי ולעיתים שוחה בנהרות גם כריש שורי. ברזיל מכילה גם 15% מדגי המערות בעולם עם 25 מינים, החיים במספר מערות ייחודיות.
איז'ביץ
פולב
לודז
הדיוויזיה ה-189 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-189 הייתה דיוויזיית עתודה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה בפרידברג ב-26 בספטמבר 1942 והוצבה לאחר מכן במרכז צרפת. ב-6 בדצמבר 1942 שונה שמה לדיוויזיית הרגלים ה-189. במאי 1943 שימשה הדיוויזיה להקמת דיוויזיית הרגלים ה-356 ולאחר נחיתות בעלות הברית בדרום צרפת הדיוויזיה התפצלה ונלחמה בקבוצות קרב שונות.
ב-8 באוקטובר 1944, שוב הוקמה דיוויזיית המילואים ה-189 על הריין העליון על בסיס הדיוויזיה ה-242, ובפברואר 1945 הושמדה היחידה בלחימה באלזס.
הקמתה מחדש של דיוויזיית המילואים ה-189 שתוכננה ל-24 במרץ 1945 בוטלה זמן קצר לפני תום המלחמה.
זגארז'
זגיערש
זגערש
זגערזש
דידימון
Dimorphos
מייקל פאר
מייקל פאר (באנגלית: Michael Farr; נולד ב-1953) הוא עיתונאי וסופר בריטי, מומחה לסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" ומחברה, הרז'ה.
ביוגרפיה.
מייקל פאר נולד בשנת 1953 בפריז. אביו, וולטר פאר, היה עיתונאי בריטי. פאר התחנך בבית הספר הארו. הוא למד לתואר ראשון בהיסטוריה, ולאחר מכן לתואר שני באמנות יפה, בטריניטי קולג', קיימברידג'.
לאחר שסיים את לימודיו החל פאר לעבוד כעיתונאי, בתחילה בסוכנות הידיעות רויטרס ולאחר מכן ככתב ראשי בדיילי טלגרף. בשנת 1978 פגש את הרז'ה, ומאז החל לחקור את קורות חייו ויצירתו. הוא היה הראשון שקיבל גישה מלאה לארכיון הרז'ה, לצורך כתיבת ספרו "טינטין: המדריך השלם". מאז כתב ספרים נוספים אודות טינטין והרז'ה, ותרגם עבודות בנושא לאנגלית. בשנת 2003 הופיע בסרט התיעודי "טינטין ואני".
כיום גר פאר בלונדון עם אשתו ובתו, שתיהן עיתונאיות.
עמק לנגונג
עמק לנגונג (במלאית: Lembah Lenggong) שוכן במדינת פרק במלזיה. הוא אחד האזורים החשובים ביותר בחצי האי המלאי מבחינת אתרים ארכאולוגים, שכן חפירות חשפו עקבות רבים מהפרהיסטוריה של מלזיה. באזור זה נמצא המקום העתיק ביותר הידוע של פעילות אנושית בחצי האי. כיום אזור זה הוא עדיין כפרי, עם קמפונגים קטנים המוקפים בצמחייה ירוקה וגבעות אבן גיר. ניתן להשוות את לנגונג למוזיאון באוויר הפתוח, והוא משכן של אגדות, שלדים, ציורי מערות וממצאים יקרים כמו תכשיטים, כלי חרס, כלי נשק וכלי אבן. רבות מהמערות באזור לנגונג חשפו עדויות לבני אדם קדומים שחיו וצדו באזור זה. עמק לנגונג הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-30 ביוני 2012.
תיאור.
עמק לנגונג שוכן בין רכס הרי טיטיוואנגסה (Titiwangsa) במזרח לבין רכס בינטאנג (Bintang) התחתון במערב. הנהר זורם בעמק כשאליו נשפכים יובלים קטנים והוא מנוקד באיים. רוב העמק הוא שטח חקלאי של מטעי עצי גומי ודקלי שמן, וביניהם כפרים מסורתיים ומחשופים של אבן גיר. כיסים של יער גשם טרופי הקשורים למחשופי אבן הגיר הם שרידים של יער בלום-טמנגור שהשתרע בעבר עד 60 קילומטרים צפונה. עדויות גאולוגיות מצביעות על כך שהנהר פרק שינה את מסלולו בתקופות שונות, וכתוצאה מכך נוצרו מרבצי חצץ ואגמים. פגיעת מטאוריט לפני 1.83 מיליון שנים חסמה את הנהר והסיטה את דרכו. לפני 40,000 שנה העמק היה חלק מסוואנה טרופית. במשך תקופה של שני מיליון שנים סיפק העמק חצץ מתאים לייצור כלי אבן פרהיסטוריים ומערות באבן הגיר למקלט.
אתר המורשת העולמית.
אתר המורשת העולמית "המורשת הארכאולוגית של עמק לנגונג" כולל ארבעה אזורים בעמק לנגונג בשני מקבצים על שטח כולל של 3,986.4 דונם המוקפים כל אחד באזור חיץ שביחד שטחו 17.867 קילומטרים רבועים. האזורים הכלולים באתר הם:
אדם פרק.
כאמור, השלד האנושי העתיק ביותר שנמצא במלזיה היה במערת גואה גונונג רונטוה בגבעת בוקיט קפאלה גאג'ה או גבעת ראש הפיל בעמק לנגונג. השלד היה זכר בגובה של כ-157 סנטימטרים, כבן 45. הוא התגלה בשנת 1991, והשלד תוארך בתיארוך פחמן-14 ל-10,120 שנים לפני זמננו. זהו אחד השלדים השלמים ביותר לתקופת זמן זו באזור זה. בשנת 2004, נמצא שלד נוסף במערת גואה טלוק קלאוור על ידי צוות של ארכאולוגים של . הפעם מדובר ב"אשת פרק" (Perak woman) בגובה 148 סנטימטרים, ומעריכים שהייתה בת 40 במותה.