הרב הורוביץ קידם את פרויקט "נעלה לחברון" המביא תלמידים ממערכת החינוך ותנועות הנוער לביקור בחברון ובמערת המכפלה. את הפרויקט יזם משרד החינוך בראשות השר גדעון סער. בהמשך הצטרפו גם משרד הביטחון וצה"ל לפרויקט. לדברי הורוביץ, "מקום שתואר בתקשורת כמקום בו מתגוררים 400 יהודים קיצוניים עם אלף חיילים, הפך למוקד תיירותי של קרוב ל-700 אלף איש בשנה מכל העולם, ביטוי אדיר של חיבור עם ישראל לשורשים."
הורוביץ כיהן כיועץ בכיר במשרד החינוך בתקופת כהונתו של צבי הנדל כסגן שרת החינוך (2003–2004) עד לפרישת סיעתו מהקואליציה על רקע תוכנית ההתנתקות מגוש קטיף. לבקשת מנכ"לית המשרד, נשאר במשרד למשך עוד כחצי שנה גם לאחר פרישת סיעתו. בתקופה זו פורק משרד הדתות ואגף מוסדות התורה הועבר לאחריות משרד החינוך. הורוביץ היה אחראי על הטמעת האגף במשרד.
לקראת פינוי גוש קטיף, עבר עם משפחתו לכפר דרום כדי לתמוך במתיישבים. הוא ומשפחתו נשארו לגור עם המפונים ונדדו איתם במשך שנה וחצי, לבאר שבע ואשקלון וסייעו בשיקומם.
בשנת 2010 מונה ליועץ של ראש עיריית נצרת עילית, שמעון גפסו, במטרה לחזק את ההתיישבות היהודית בעיר ובגליל ולמנוע את ההגירה השלילית מהעיר. במסגרת תפקידו הוביל הבאת משפחות דתיות לעיר, הקמת ישיבת הסדר, ישיבה תיכונית ומכינה קדם צבאית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 (2009) הוצב בתחילה במקום התשיעי ברשימת הבית היהודי, רשימה משותפת למפלגות מפד"ל, תקומה ומולדת, אך לאחר התפרקות האיחוד לא נכלל ברשימת המועמדים לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 (2013) נבחר למקום החמישי ברשימת "האיחוד הלאומי – תקומה" לכנסת ה-19, ועם איחוד הרשימה לתוך רשימת הבית היהודי הוא הוצב במקום ה-13 ברשימה המאוחדת. הרשימה זכתה ב-12 מנדטים. בעקבות פטירת השר אורי אורבך, בכ"ז שבט תשע"ה, (16 בפברואר 2015), כחודש לפני הבחירות לכנסת העשרים, נכנס הורוביץ לזמן קצר לכנסת ה־19.
בדצמבר 2013 הקים את "קרן יחד", המאגדת אלפי משפחות, ויוצרת עבורן רשת ביטחון כלכלית בצורת סיוע כספי למשפחות החברות בה במקרה פטירה של אחד ההורים, באמצעות תמיכה סמלית של כלל המשפחות החברות בקרן. בשנים 2013 - 2019, כיהן כראש מועצת בתי העלמין בירושלים. בשנת 2019 מונה לראש מִנְהֶלֶת היישוב היהודי בחברון.
בשנת 2021 בחול המועד סוכות נבחר הרב הלל הורוביץ להנחות את אירוע 'הקבלת פני רבו' של זקני רבני הציונות הדתית שהופק על ידי ארגון דרך ארץ.
חיים אישיים.
אב לתשעה ונשוי לנעמי, אשת חינוך, בתם של הרב זלמן והרבנית שולמית מלמד.
אחיו הוא הרב אבינועם הורביץ, ראש ישיבה תיכונית קריית ארבע.
גבעת הצלבים
גבעת הצלבים (בליטאית: Kryžių kalnas) או תל יורגאיצ'יאי (Jurgaičių piliakalnis) הוא אתר צליינות קתולי, השוכן כ-12 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר שיאוליאי בצפון ליטא. במקום שוכנת גבעה קטנה, באורך של 60 מטרים וברוחב של כ-45 מטרים, אליה נוהגים הולכי רגל להגיע ולהניח צלבים. עם השנים החלו מונחים באתר גם קרוסיפיקסים, פסלי מרים, תמונות ופסלים של פטריוטים ליטאים ומחרוזות תפילה נוצריות. מספר הצלבים באתר מוערך בדרך כלל בכ-100,000, אם כי יש הטוענים כי הוא כפול. מקורו המדויק של הנוהג אינו ידוע, אך מקובל שהחל באופן ספונטני לאחר התקוממות נובמבר בשנים 1830-1831.
היסטוריה.
גבעת הצלבים נזכרה לראשונה בכתובים בשנת 1850 וצוין כי נצבו בה 17 צלבים; אך מקובל שהצלבים הראשונים הונחו באתר בו שכנה קודם לכן מצודת יורגאיצ'יאי-דומנטאי (Jurgaičiai-Domantai), כבר ב-1831. הצלבים הונחו בידי קרוביהם של קורבנות התקוממות נובמבר שהתחוללה בשנים 1831-1830, לאחר שממשלת האימפריה הרוסית מנעה מהם לקוברם. צלבים נוספים הונחו במקום לאחר מרד ינואר בשנת 1863. בתחילת המאה ה-20 כבר נודעה הגבעה כמקום קדוש, ונהגו בה עריכת מיסות והתייחדות.
בתקופת השלטון הסובייטי בליטא, הפך האתר לסמל להתנגדות למשטר, וזה ראה בו גורם חתרני. לפחות בשתי הזדמנויות, ב-1961 ובין השנים 1975-1973, פגעו השלטונות באתר והשמידו אלפי צלבים: צלבי עץ שוברו או נשרפו, צלבי מתכת נלקחו מהמקום לשם שימוש בחומר הגלם וצלבי אבן שוברו ונקברו. בולדוזרים פקדו את הגבעה מספר פעמים ופגעו בה. בשנים שלאחר מכן הרסו השלטונות צלבים באתר בטיעון שהם חסרי ערך אמנותי, אסרו על הגעה למקום בשל חשש לכך שהוא נגוע במגפה וחסמו את הדרכים המובילות אליו. על האתר הוצבה שמירה משטרתית ובשנים 1979-1978 ניסו השלטונות להציף את השטח.
לאחר שינוי האקלים הפוליטי בברית המועצות החל שמה של הגבעה להיוודע ברחבי ליטא כולה ומחוץ לה, וספירה שנערכה ב-1990 גלתה כי באתר כ-55,500 צלבים. ב-7 בספטמבר 1993 ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקור במקום ונשא דרשה, ושנה לאחר מכן פנה אל המסדר הפרנציסקני בבקשה כי יקימו מבדד סמוך לגבעה. זה נבנה כ-300 מטרים מצפון לאתר ונחנך ב-7 ביולי 2000. מאז 1997 נוהג טקס התייחדות באתר בכל יום ראשון הלפני האחרון בחודש יולי.
ת'ורין צינת-אלון
בנדיקט קאמברבאץ'
שלמה יצחקי (סטטיסטיקאי)
שלמה יצחקי (נולד ב-17 בינואר 1944) הוא כלכלן, אשר כיהן בתפקיד הסטטיסטיקן הממשלתי (הממונה על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה) מנובמבר 2001 ועד סוף 2012.
יצחקי נולד בשנת 1944 בבגדד, עיראק ועלה לישראל כשהיה כבן 7 בשנת 1951. הוא בעל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ומומחה במימון ציבורי.
כיהן כמדען אורח בקרן המטבע הבינלאומית בשנת 1994, וכן בלשכה הלאומית למחקר כלכלי של ארצות הברית. יעץ למחלקות של הבנק העולמי.
בישראל שימש פרופסור במחלקה לכלכלה של האוניברסיטה העברית בירושלים, בה היה חבר סגל משנת 1971. שימש גם יועץ לוועדת בן שחר (1975) והיה חבר בוועדת בן בסט (2000) - שתי הוועדות עסקו ברפורמה במס הכנסה. שימש כמנהל מכון פאלק למחקר כלכלי מיסודה של המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית בין השנים 1995–1998, וכמנהל פורום ספיר למדיניות כלכלית, המשותף גם לאוניברסיטת תל אביב, בשנים 1993–1994.
בנובמבר 2001 התמנה לסטטיסטיקן הממשלתי. בתפקידו זה כיהן עד סוף 2012. במקביל המשיך לכהן באוניברסיטה במשרה חלקית מספר שנים נוספות.
יצחקי לא היסס לבקר את מדיניות הממשלה, באומרו במסיבת עיתונאים כי הוא "חושש שנתוני העוני שמופקים מנתוני הלמ"ס אינם נכונים משום שבארבע השנים האחרונות ביטוח לאומי מספק לנו נתונים רק כאשר הדבר מקובל עליו. טענת ביטוח לאומי שהוא נמנע מהעברת הנתונים כדי להגן על פרטיות האזרחים נשמעת לי כבדיחה. הפרשנות פה היא שאסור להטריד משרד ממשלתי". במהלך כהונתו עמד בראשות שתי ועדות לקביעת מדדי עוני (ועדות יצחקי לקביעת מדדי עוני) שהמליצו על מדדי עוני נוספים חלקם הביאו בחשבון גם העברות בעין.
הוא מתח ביקורת חריפה על הפרטת מערך הפנסיה, וכינה אותה "שוד הפנסיה הגדול".
אלכסנדרו סובורוב
אלכסנדרו סובורוב (נולד ב-2 בפברואר 1987 בקישינב, מולדובה) הוא כדורגלן מולדובי המשחק בעמדת הקשר בספינטול גיאורגה מליגת העל המולדבית ובנבחרת מולדובה.
סובורוב התחיל את הקריירה שלו בשריף טירספול ועלה לבוגרים לראשונה ב-2002. ב-2007 עבר לפ.צ. טירספול וכעבור שנתיים חזר לקבוצת נעוריו. ב-2010 חתם בקרקוביה קרקוב. לזכותו של סובורוב 42 הופעות ו-5 שערים במדי נבחרת מולדובה.
בינואר 2013 חתם באקדמיקה קישינב ובקיץ עבר למורדוביה סרנסק.
אביבה מרקס
אביבה מרקס (נולדה ב-17 בינואר 1932) היא שחקנית וזמרת ישראלית-בריטית.
ביוגרפיה.
מרקס נולדה, גדלה והתחנכה בלונדון שבבריטניה. היא בת למשפחה ירושלמית ותיקה, בתו של רב. גדלה בבית יהודי דתי בבלומסברי שבמרכז לונדון.
בנעוריה הייתה לחברת "השומר הצעיר", ובגיל 16 הגיעה לישראל כמתנדבת בקיבוץ ולאחר מכן גם התגייסה לצה"ל והייתה בצוות הראשון של להקת פיקוד הצפון.
לאחר שחרורה מהצבא שבה לאנגליה ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
מרקס שיחקה בלונדון בתיאטרון ובטלוויזיה וכן הופיעה בתיאטרונים בארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה. ב-1962 הגיעה ארצה ושיחקה בתיאטרון הקאמרי בהצגות: "הזמנה לארמון", "גלילאו" ו"פונדק הרוחות".
ב-1967, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, עלתה לישראל לצמיתות. שיחקה בתיאטרון הקאמרי, הבימה בית ליסין, תיאטרון הספרייה ועוד.
בהבימה שיחקה בהצגות: "הביתה הביתה", "על קלות דעת וצביעות", "הצוענים של יפו", "רק אתמול", "צ'כוב צ'כובה", "מכתבים מוונציה" ועוד.
ב-1966 הוציאה תקליט של שירים בעברית "נשיקות מתוקות מיין".
ב-1975 הנחתה בבית הנשיא טקס הצגת ציורי ילדים בנושא שלום.
ב-1977 זכתה באיטליה בתחרות "האישה האידיאלית".
בשנת 1979 פוטרה מ"הבימה", והופיעה בשתי הצגות יחיד באנגלית: "אור מופלא" ("A Lovely Light"), מסכת על פי שיריה של עדנה סנט וינסנט מיליי מאת דורותי סטיקני , ו"לשוב הביתה". היא הופיעה איתן בישראל, ארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה.
הופיעה בסרטים ובתוכניות טלוויזיה: "ששים שעות לסואץ" (1967), "המטרה טיראן" (1968), "בלומפילד" (1971), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "גן עדן" (1982) ועוד. שיחקה בעונה השנייה של "סברי מרנן" (2013) ובסדרה "לאבד את אליס" (2020).
אביבה מרקס הייתה נשואה לאל"ם פנחס נוי (אלוש), בעל עיטור הגבורה, עד למותו ב-2016.
צמח שבאד
לילה כלכלי
לילה כלכלי הייתה תוכנית אקטואליה כלכלית, ששודרה בערוץ 10 מדי לילה החל ממרץ 2009 עד 28 בפברואר 2017.
היסטוריה.