ערפדון קטן (שם מדעי: "Vampyriscus"), הוא סוג של עטלף זעיר במשפחת הזיזפיים, הכולל 3 מינים, החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם במקור בשנת 1900 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, אך בהמשך אוחד עם הסוג ערפדון צהוב-אוזן; בשנת 2014, קיבל שוב מעמד של סוג נפרד בעקבות מחקר מולקולרי ומורפולוגי שהוכר על ידי IUCN. בטקסונומיות מסוימות עדיין מופיע תחת הסוג השני. משמעות שמו המדעי של הסוג היא ״ערפד קטן״ בשל האמונה המוטעית שהוא ניזון מדם, אך למעשה הוא אינו קשור לתת-משפחת הערפדים.
מאפיינים.
לערפדון ראש מעוגל ורחב, גוף כדורי ולוע קצר. האוזניים גדולות ועגולות ומחודדות בקצוות. העיטור האפי מפותח היטב, ומורכב מזיז עבה מוקף קמטים, ודיסקית סביב הנחיריים. אורך הראש והגוף של הערפדונים 45–70 מ״מ, אורך הזרוע 30–38 מ״מ ומשקלם 4–13 גרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות. הזנב נעדר אצל הסוג, וקרום התעופה האחורי קצר. על אף שהוא ארוך במקצת מקרובו הערפדון צהוב האוזן, מבחינת משקל הערפדון הקטן בעל מסת גוף קלה יותר.
הפרווה של הערפדון קצרה ורכה. צבעה הכללי חום אפרורי, חום בהיר, קקאו, ערמוני או בז׳. הכנפיים שחרחרות, והזרועות והפנים ורודות. העיטור האפי, קצות האוזניים והצפירים בצבע צהוב. על הפנים יש שני זוגות פסים לבנים עבים מעל ומתחת לעיניים. סימן ההיכר של הסוג, הוא פס לבן שחוצה את הגב והעורף, ונעדר אצל בני הסוג ערפד צהוב-אוזן.
ביולוגיה.
המינים בסוג מצויים באמריקה הדרומית ומין אחד באמריקה המרכזית; קולומביה היא המדינה היחידה שבה מצויים שלושת המינים. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי וביצות בגובה 1,000-200 מטר מעל פני הים.
הערפדונים הקטנים ניזונים בעיקר מתאנים ופירות קטנים ומדי פעם גם מחרקים. הם פעילים בעיקר לאחר השקיעה, עם גיחות קצרות לפני עלות השחר. את שעות היום, הערפדונים מבלים בשינה בעצים חלולים או באוהלים שיצרו מחיתוך חלקי של עלי אנתוריון. הרבייה מתרחשת בעיקר בעונת הגשמים. מעבר לכך, אין מידע רב על האקולוגיה של הסוג.
מינים.
בסוג זה 3 מינים:
ערפדון צהוב-אוזן
ערפדון צהוב-אוזן (שם מדעי: "Vampyressa"), הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, הכולל 5 מינים החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם לראשונה בשנת 1900 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, שסבר שמדובר במוצץ-דם ננסי, אולם בהמשך התברר שהוא אינו ניזון מדם ואינו שייך לתת-משפחת הערפדים.
במקור, הסוג כלל 8 מינים; בשנת 2014, שלושה מינים בסוג הועברו לסוג נפרד הקרוי ערפדון קטן על בסיס הבדלים מולקולריים מורפולוגיים בגולגולת, בשיניים וסימונים. הסיווג החדש הוכר על ידי IUCN, אך בטקסונומיות ישנות השניים עדיין מוכרים כסוג אחד.
תיאור.
לערפדון צהוב האוזן מבנה גוף גוצי, ראש רחב ולוע קצר. האוזניים גדולות יחסית עם אפרכסות רחבות וצפירים קצרים. העיטור האפי מורכב מזיז משולש וקצר שמוקף בקמטים, ובדיסקית רחבה סביב הנחיריים. על השפתיים שורת יבלות. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 43–65 מ״מ, אורך הזרוע 29–38 מ״מ והמשקל עד 9–16 גרם. הסוג נטול זנב, וקרום התעופה האחורי קצר ודק. הערפדון צהוב האוזן כבד יותר מהערפדון הקטן, אך גופו קצר יותר.
הפרווה של הערפדון צהוב האוזן קצרה, צפופה וזיפית. צבעה הכללי נע בין צהבהב קרמי לזהוב, חום בהיר, אפור, חום אפרורי או ערמון. הכנפיים סגלגלות או שחרחרות, והאוזניים והעיטור האפי צהובים בדרך כלל. הפנים ורודות או שחרחרות, והן מסומנות בשני זוגות פסים לבנים מעל ומתחת לעיניים. לסוג זה אין פס גבי.
ביולוגיה.
המינים בסוג חיים באמריקה הדרומית ובית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם, סוואנות טרופיות וביצות. חלקם מעדיפים יערות שפלה וחלקם דווקא יערות הרריים על הרי האנדים . המינים כמעט ולא נחקרו בטבע, והמידע אודות האקולוגיה שלהם מצומצם.
הערפדונים צהובי האוזן חיים בקבוצות קטנות של 2–7 פרטים במערות ונקיקים, וחלקם עשויים לבנות אוהלים מחיתוך חלקי של ענפים גדולים בדומה לזיזף בנאי. הארגון החברתי שלהם מורכב מהרמון המכיל זכר, מספר נקבות וצאצאיהן. עונת הרבייה משתנה מאזור לאזור, והם יכולים להתרבות פעמיים בשנה. התזונה מורכבת בעיקר מפירות. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחר מכן הזיזפית ממליטה צאצא יחיד - לרוב בסמיכות לעונת הגשמים.
מינים.
בסוג זה 5 מינים:
זיזף קטיפתי
זיזף קטיפתי או זיזף פירות קטיפתי (שם מדעי: "Enchisthenes hartii"), הוא סוג של עטלף כהה במשפחת הזיזפיים, שמצוי ביבשת אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1892 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס כמין בסוג זיזף פירות, ובהמשך קיבל מעמד של סוג נפרד על ידי הממולוג הדני קנוד אנדרסן.
האטימולוגיה של השם המדעי היא כדלהלן: שם הסוג משמעותו "חמוש בחנית" בהתייחס לצורת העלה האפי; שם המין הוא מחווה למפקח על הגן הבוטני בטרינידד - האספן ג'.ה.הארט ששלח את הדגימה הראשונה של מין זה למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
תיאור ואנטומיה.
הזיזף הקטיפתי חולק קווי דמיון רבים עם הסוג זיזף פירות: מבנה גופו חביתי, ראשו גדול ורחב וחרטומו קצר ומעוגל. האוזניים שלו בינוניות ורחבות עם צפירים קטנים והעיניים גדולות למדי. עיטור העלה האפי קצר יחסית ומראהו כחץ מקומט; קצה החץ מתקפל כלפי קדימה בצורת בננה. מלבד החץ, יש דיסקית עבה סביב הנחיריים, שהיא עצמה מוקפת בטבעת של נפיחויות ויבלות. השפתיים עטויות ביבלות ורפידות בשרניות והזרועות והשוקיים שעירים מאוד.
אורך ראשו וגופו של הזיזף הקטיפתי 55–68 מ״מ, אורך הזרוע 38–42 מ״מ ומשקלו עד 18 גרם. הסוג נטול זנב וכנף הזנב דקה וקצרה ומכוסה בשיער רך. הדו-צורתיות הזוויגית נעדרת אצל הזיזף הקטיפתי.
הפרווה של הזיזף קצרה, צפופה ובעלת מרקם קטיפה שהעניק לו את שמו. צבעה הכללי כהה יחסית לזיזפים, ונע בין חום שוקולד כהה לחום ערמוני, חום סגלגל כהה או אפילו שחור מבריק שמתמזג עם צבע הכנפיים. הצבע הכהה החריג מאפשר לזהותו בנקל מבין הזיזפים, אך לא תמיד מופיע בכל הגוף; ברוב המקרים הראש והגב הם היחידים שצבועים בכהה, בעוד שהגחון נע בין אפור כהה לחום קפה, חום בהיר או אפילו בז' כתמתם. במקרים מסוימים, הצבע הכהה החריג מופיע רק בראש ובצוואר ושאר הגוף בצבע אדמוני.
פניו הכהות של הזיזף הקטיפתי מסומנות בשני זוגות פסים כתמתמים או צהבהבים שמבליטים עוד יותר את מראהו הייחודי: זוג אחד בצידי המצח מעל העיניים, וזוג שני לאורך הלחיים. האוזניים הכהות מסומנות אף הן בקצוות ובצפירים בצבע כתמתם. העיטור האפי כהה בדומה לשאר הפנים, ויש וקצהו יהיה כתמתם או ורוד.
תפוצה וביולוגיה.
הזיזף הקטיפתי מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על פני דרום ומרכז מקסיקו, ניקרגואה, אל-סלבדור, הונדורס, קוסטה ריקה, גואטמלה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, אקוודור, פרו, צפון בוליביה וטרינידד וטובגו. ידוע על פרט אחד שנתפס בסמוך לעיר טוסון באריזונה. למרות טווח התפוצה הרחב, המין נחשב לנדיר ברוב המקומות.
בית הגידול של המין כולל יער עננים ויער גשם טרופי לח בסמיכות למקורות מים, ובמידה פחותה גם ביער יבש סובטרופי. המין מופיע בעיקר באזורים הרריים ממוצעים על מורדות הרי האנדים, כשטווח הגובה שלו 3,540-500 מטר מעל פני הים.
הזיזף הקטיפתי ניזון בעיקר מתאנים ופירות קטנים, ונראה שהוא תר אחר מזונו באוויר הפתוח: מעל קרחות יער, גופי מים וצמרות עצים. התאנים נחתכות תוך כדי תעופה, ולאחר מכן הזיזף תר אחר ענף מתאים בשביל לאכול אותם. המין ככל הנראה נודד בעקבות זמינות המזון, ותצפיות שלו הופכות לשכיחות בסמיכות להבשלת עצי תאנים.
הזיזף הקטיפתי לן במושבות משותפות עם מיני עטלפים אחרים. אין מידע רב על הרבייה של המין; נראה שבאזורים מסוימים הוא מתרבה בכל השנה, ובמקומות מסוימים יש רבייה עונתית. הזיזפית ממליטה צאצא אחד בכל פעם.
מצב.
הזיזף הקטיפתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) בשל תפוצתו הרחבה
והעובדה שלא צפויה ירידה משמעותית במספריו בשיעור הנדרש להכללה בקטגוריה מאוימת יותר. מגמת האוכלוסייה איננה ידועה ולהוציא מספר מקומות במרכז אמריקה, המין נדיר למדי ונפוץ בדלילות. אין איומים משמעותיים על המין, להוציא את בוליביה וקולומביה שבה המין חווה אובדן בית גידול סביב יערות הרריים בגובה ממוצע. הזיזף הקטיפתי מצוי באזורים מוגנים רבים הפזורים ברחבי טווח התפוצה שלו.
זיזף קצר-זנב
זיזף קצר-זנב (שם מדעי: "Carollia"), הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 9 מינים החיים באמריקה הדרומית והמרכזית. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי וקרוב מבחינה גנטית לסוג זיזף פירות קטן. השם המדעי של הסוג הוא על שם הזואולוג הצרפתי שארל לוסיאן בונפרטה.
תיאור.
הזיזפים קצרי הזנב הם עטלפים קטנים למדי: אורך ראשם וגופם 43–65 מ״מ ומשקלם 9–20 גרם. זנבם הזעיר כמעט שאינו נראה. למינים בסוג אוזניים משולשות בגודל בינוני, עיטור עלה אפי משולש דמוי זיז שזקור קדימה.
השיניים מפותחות, והניבים ארוכים וחדים.
הפרווה של הזיזפים צפופה ורכה. צבעה משתנה בהתאם למין, ונעה בין חום אפרורי לחום אוכרה, חלודה, לבנבן או שחור פחם. הכנפיים שחורות והפנים מפוחמות.
ביולוגיה.
הזיזפים קצרי הזנב מצויים בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית. טווח התפוצה שלהם משתרע ממקסיקו עד לפרגוואי וארגנטינה. המינים נעדרים מהאיים הקריביים להוציא את טרינידד וטובגו. מי בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיערות גשם טרופיים, אך הם נראים לעיתים קרובות גם בסוואנות טרופיות וביערות משניים.