בורדה פרסם הודעה שהוא מקבל בצער את פרישתו של אדמירל סטן ארתור אותו הוא מאוד העריך, אך בין טייסי הצי הייתה הערכה כי ארתור "התפוטר" ואווירת הנכאים שאחרי ה Tailhook Scandal עלתה מחדש.
קדטים סוררים -על כך שבין הקדטים באנפוליס התגלתה מערכת השקעות לא ראויות בבורסה. הופץ מכתב בעילום שם מבין חוגי הצי על כי האדמירלים איבדו אימון במנהיגותו של בורדה.
זכויות אנשי הצי - באותו עיתוי נשא שר הצי לשעבר ג'יימס ווב, גיבור וייטנאם בעצמו, נאום בו תקף את בורדה על אי עמידה על זכויות אנשי הצי.
נושאים אלה היו ספיחים מהטיפול בשערוריית Tailhook scandal שלא נשכחה ובורדה הרגיש נפגע.
קשר לישראל.
בורדה לא הסתיר את יהדותו והיה לו מקום בלב, קשר ואהדה לעניין הישראלי, כמו גם לקצינים רבים אחרים בצי האמריקני לאחר שנוכחו בהצלחת חיל הים הישראלי במלחמת יום הכיפורים ובקשרי המידע שהתפתחו. בורדה ביקר בישראל מספר פעמים, נפגש עם אנשי חיל הים ודיבר בגלוי על מחויבותו לישראל.
בסימפוזיון מפקדי צי בניופורט נקבעה למפקד חיל הים עמי אילון פגישת עבודה עם בורדה. היה זה ב-5 בנובמבר 1995, ראש הממשלה יצחק רבין נרצח ואיילון נאלץ לחזור לארץ. הפגישה קוימה עם הנספח הימי אל"ם חזי משיטה שמסר לבורדה ספר תנ"ך מעוטר עם הקדשה, מתנה מאיילון. לאיילון היו אז מספר נושאים על הפרק אך הנחייתו למשיטה הייתה להעלות רק את נושא החיפושים אחרי שברי הדקר. הצורך בסיוע נבע מכך שבחיל הים הגיעו למסקנה כי מיצה את החיפושים בקרבת החופים שהיו במסגרת יכולתו וכי כעת יהיה צורך לחפש במים עמוקים והכישורים לכך נמצאו אצל האמריקאים. בפגישה נכחו מספר אדמירלים מהצי ובורדה הנחה אותם לראות מה ניתן לעשות. בורדה השאיר את משיטה לשיחה אישית, בה הביע את הבטחתו לעשות הכל ואת ביטחונו כי הדקר תימצא.
בעת ביקורו בארץ לאחר סיור בחיל הים נפגש עם מח"י אלכס טל בארבע עיניים. בורדה פנה אליו באומרו טל חזר וביקש עזרה בחיפוש אחרי שברי הדקר. בורדה שלא הופתע מהבקשה, הבטיח את עזרת הצי האמריקני לחיפוש הדקר. הבטחתו קויימה וכתוצאה מכך נמצאו השברים ב-28 במאי 1999, אך בורדה כבר לא היה אז בין החיים.
חיל הים מצידו לא בנה על יהדותו של בורדה כאשר הגיש את בקשתו. הבקשה לחיפושים הוגשה למספר ציים. הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים עם קרבות הטילים והאלקטרוניקה המתקדמת, שהופעלו בהצלחה, העלו את הערכה לישראל בחוגי הצי ושיתוף פעולה התקיים בנושאים רבים. העיתוי היה מתאים. כי בארצות הברית ירדה רמת הסודיות, שאפפה את כושר הפעילות במים עמוקים. זכותו של בורדה עמדה לו להיות במשמרת ה- CNO באותה עת כדי לקבל את הבקשה ולאשרה. כהוכחה לכך שגם אדמירל אחר היה נוהג כך, ניתן לראות בפעילות המאומצת של אנשי הצי האמריקני, לאחר מותו של בורדה, שהביאה ב-28 מאי 1999 למציאת השברים.
אותות השירות והטענות נגדם.
בכוחות המזוינים האמריקאים נהוג להעניק עיטורים רבים יותר מאשר בישראל. מטרת העיטורים להפגין תשומת לב והערכה לחייל וקצין על שירותו. במישור המנהלי מאפשרים העיטורים מתן תגמול למשרתים ללא צורך בהוצאה תקציבית. שירותו המסור של בורדה זיכה אותו ב-16 עיטורים. אלו כללו: מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה, מדליית השירות המצוין של הצי (שלוש פעמים), אות לגיון ההצטיינות (שלוש פעמים), מדליית השירות ראוי לשבח (פעמיים), מדליית המלצה של הצי, מדליית הישגים של הצי, מדליית התנהגות טובה של הצי (פעמיים). כן נשא אותות סימני יחידות ומבצעים.
החוק הצבאי מורה לאדם לענוד רק את האותות שהוא זכאי להם כפי נרשמו בתיק השירות האישי. תיק השירות הוא חומר דיסקרטי שאינו מוצג לעיון הציבור. המידע על עיטורים שניתנו 25 שנה בעבר אינו בולט לעין בתיק. קיימת סברה שמישהו מתוך משרדי כוח האדם של הצי ידע שסוכנות חקירות המחפשת חומר עבור התקשורת תשלם עבור מידע מעניין. חקר ומצא שסימני Combat Distinguishing Device בצורת האות V מברונזה ונקראים גם Valore Device שבורדה עונד על עיטורי ה-Navy Achievement Medal וגם זו על Navy Commendation Medal אינו זכאי להם לפי התיק האישי. המידע נמסר בתשלום לעיתונאי של ניוזוויק שפרסם כתבה על כך שבורדה לא חווה קרב במלחמת וייטנאם ולכן אינו ראוי לחובשם. נהוג היה לחשוב את סימן ה- V כמציין שירות בווייטנאם והסתבר שלא כך הוא.
בורדה שחווה פעילות קרבית בווייטנאם. בעת שירותו כקצין נשק במשחתת USS Craig ואחר כך כסגן מפקד במשחתת USS Brooke במלחמת וייטנאם. נשא את שני הסימנים אלה במשך עשרות שנים על אותותיו כי חשב בתום לב שהגיעו לו. כששמע על הטענות קיים בדיקה משלו והוריד אותם, אך בכך העניין לא תם. כשנתבקש להתראיין בנושא (ב-16 במאי 1996) ירה בעצמו. תוצאות הנתיחה שלאחר המוות לא פורסמו. תוכן שני מכתבי התאבדות שהשאיר לא פורסם. אחד היה מיועד לאשתו והשני לקצין יחסי הציבור.
אדמירל אלמו זומוולט, CNO בעצמו בעבר, רואיין בתוכניתו של לארי קינג למחרת ההתאבדות, והכריז כי בורדה היה ראוי לשאת את סימני ה-V על אותותיו וכי הוא עצמו בהיותו מפקד הכוחות הימיים, במלחמת וייטנאם הורה על כך לאנשיו. פנייתו של זומוולט להעניק לבורדה את הזכות לשאתם בדיעבד נדחתה על ידי שר הצי. עם זאת ראה השר בדברי זומוולט הסבר לכך שבורדה נשא את האותות בתום לב ובהוראתו הוכנס מכתבו של זומוולט לתיק השירות של בורדה.
אחד מבניו של בורדה פנה לצי בדרישה להבהיר את נושא ה-CDD. מסקנות הוועדה, Board for Correction of Naval Records, היו כי בורדה לא היה זכאי לענוד אותם. והשיבו בשלילה לבקשה לתקן את הרישום בתיק השירות. מדו"ח הוועדה עולה כי סיפור האותות לא היה פשוט וכי ודאי יש עוד קצינים בצי העונדים סימנים כאלה בטעות. הדו"ח מציין כי הסמכות להורות על חבישת העיטורים לא הייתה בידי אדמירל זומוולט, כמפקד הצי במימי וייטנאם אלא בידי שר הצי.
שארים ומסורת.
בורדה הותיר אחריו את אשתו, בטי מורן בורדה, ארבעה ילדים ו-11 נכדים. מתוכם שני הבנים וכלתו משרתים כקצינים בחיל הים האמריקאי. שלושה מנכדיו שירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית: פיטר בורדה היה נגד במשמר החופים, אנדרו בורדה הוא קצין שריון בצבא היבשה, פיליפ בורדה הוא מפקד רכב אמפיבי בחיל הנחתים. אנדרו, ופיליפ הם תאומים, כמו סבא שלהם, בוגרי תואר ראשון באוניברסיטת רוד איילנד. כן יש נכד נוסף, גם הוא בוגר אוניברסיטת רוד איילנד, המשרת כקצין התותחנים בצבא היבשה.
ג'רמי מיכאל בורדה ראה את עצמו יהודי, גם אם לא נהג במסורת היהדות. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, כאשר על מצבתו מגן דוד כמקובל לגבי יהודים מתוך הכוחות המזוינים של ארצות הברית שהלכו לעולמם. קברו של בורדה, ממוקם במקטע 64, חלקה 7101, רשת MM17.
קישורים חיצוניים.
אדמירל בורדה.
המתאר אנשים מתוך ממשל קלינטון שנפטרו בדמי ימיהם
על האווירה בעקבות השערורייה
פייר דרוו
פייר דרוו (בצרפתית: Pierre Dervaux; 3 בינואר 1917 – 20 בפברואר 1992) היה מנצח ומלחין צרפתי.
חייו.
קריירת ניצוח והוראה.
דרוו למד נגינה בפסנתר בקונסרבטואר של פריז, אצל איזידור פיליפ ואיב נאט, והרמוניה וקונטרפונקט אצל ז'און ונואל גאלון ומרסל סמואל-רוסו. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1947 עם תזמורת פאדלופ ובאותה שנה התמנה למנצח ראשי של האופרה של פריז, תפקיד בו התמיד עד 1970. בשנים 1949 עד 1955 כיהן גם כסגן-נשיא של "קונסרט פאדלופ". משנת 1968 עד 1975 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קוויבק ובשנים 1971 עד 1982 היה מנהלן המוזיקלי של כמה תזמורות צרפתיות, בהן תזמורת חבל הלואר. כמו כן הופיע כמנצח אורח באירופה, בארצות הברית, במזרח התיכון ובמזרח אסיה. הוא נודע כתומך במוזיקה צרפתית בת זמננו, וניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת מיו, ז'אן פראנסה (Jean Françaix), אנרי בארו (Henry Barraud) ועוד.
דרוו ניהל קורסי ניצוח בקונסרבטוריון במונטריאול בשנים 1965–1972 ובאקדמיית הקיץ בניס בין 1971 ל-1982, וב-1964 התמנה ללמד ניצוח באקול נורמל סופרייר בפריז.
פייר דרוו מת במרסיי. בין תלמידיו ידועי השם היה גבריאל כמורה.
יצירות.
דרוו הלחין יצירות תזמורתיות וקאמריות, בהן שתי סימפוניות, קונצ'רטו לפסנתר, קונצ'רטו לצ'לו, דיברטימנטו לתזמורת מיתרים, רביעיית מיתרים ושלישייה.
הרמוני איקנדה
הרמוני איקנדה (באנגלית: Harmony Ikande; נולד ב-17 בספטמבר 1990) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה.
איקנדה החל את דרכו במחלקת הנוער של מילאן האיטלקית, אליה עבר בגיל 18 כאשר מילאן התרשמה מאוד מהיכולות הגבוהות שהוא גילה במדי הנבחרת הצעירה של ניגריה. הוא נרכש על ידי מילאן תמורת סכום של כ-500 אלף דולר, ושיחק במחלקת הנוער של המועדון עד ינואר 2010. לאחר מכן הושאל לשישה חודשים לקבוצת מונצה מהליגה השלישית. עוד לפני כן הספיק הקשר לערוך 5 הופעות לא רשמיות במדי מילאן, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ביולי 2009 במשחק ידידות מול לוס אנג'לס גלאקסי כאשר החליף את רונאלדיניו.
בתחילת עונת הושאל שנית, הפעם לפוגיבונסי, ובינואר 2011 הושאל לאקסטרמדורה מהליגה השלישית בספרד. לאחר מכן עבר לבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית, ובמקביל רשם הופעה ראשונה במדי נבחרת ניגריה הבוגרת.
בתחילת 2012 הגיע איקנדה לישראל כדי להיבחן בקבוצת בני סכנין, ולבסוף, ב-24 בינואר 2012 חתם בבית"ר ירושלים עד תום עונת . ב-9 באפריל 2012 שוחרר מהקבוצה. לאחר יותר מחצי עונה שלא שיחק, בינואר 2013 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית. בעונת שיחק בקבוצת הוברלה אוז'הורוד מליגת העל האוקראינית.