אנדוקרינולוגיה היא התחום הרפואי שעוסק בהורמונים ובבלוטות המפרישות הורמונים בגופנו. הורמון הוא חומר שאותו מפרישה בלוטה אל זרם הדם והוא משפיע על פעילותם של איברים שונים בגוף. בגופנו כמה בלוטות שמפרישות הורמונים:
כאשר מתעורר חשד לבעיה רפואית בתחום הזה מופנה המטופל לרופא מומחה לאנדוקרינולוגיה. הבעיה האנדוקרינית השכיחה ביותר היא מחלת הסוכרת. הבעיות האנדוקריניות הן לרוב כרוניות ודורשות מעקב רפואי ארוך טווח - בדרך כלל לכל החיים.
הכשרה.
בישראל אנדוקרינולוגיה היא תת-מקצוע של רפואה פנימית או של רפואת ילדים. ההכשרה הנדרשת לאנדוקרינולוג היא לימודי רפואה, שנת סטאז', ארבע שנות התמחות ברפואה פנימית או ברפואת ילדים ועוד כשנתיים תת-התמחות באנדוקרינולוגיה. בשלב זה מרבית האנדוקרינולוגים ימשיכו להתמקצע בתת-מקצוע של אנדוקרינולוגיה למשך מספר שנים נוספות.
הבלוטות האנדוקרינולגיות.
הבלוטות האנדוקרינולוגיות מתאפיינות בגודלן ומשקלן הקטן והממוקמים בחלקים שונים של הגוף, מפרישות הורמונים בעלי השפעות על החיים של כל החלקים והתאים של הגוף.
אם כמות הורמונים אלה עלתה או ירדה מהרמה הנדרשת, חלו שינויים קריטיים שיכולים לגרום למוות עם הזמן.
הבלוטות האנדוקרנולוגיות מגיבות לצורכו של גוף האדם בהשפעה איטית על ידי גורמים רבים הורמונליים, פסיכולוגיים ורגשיים או על ידי מחלות כרוניות ועוד.
הורמונים מסווגים מבחינה כימית לשלוש קטגוריות: פפטידים, סטרואידים, ואמינים
ומבחינה תפקודית מסווגת לשתי קטגוריות:
אתולוגיה
אֵתוֹלוֹגְיָה היא מדע העוסק בחקר התנהגותם של בעלי חיים בסביבתם הטבעית, ובתגובתם לסביבה.
כל יצור חי, החל בחיידק, מגיב לגירוי בפעולה כלשהי. האתולוגיה בודקת את הגירוי, התגובה, מקורה האבולוציוני של התגובה וההשלכות של פעולה זו.
בסיס ופיתוח.
ראשית האתולוגיה בפרסום ספרו של צ'ארלס דרווין, "מוצא המינים", ב-1859. תאוריית הברירה הטבעית שנפרסה בספר זה פתחה צוהר לניתוח התנהגות בעלי החיים בראייה מדעית ואבולוציונית.
על בסיס תאוריה זו פיתחו שלושה חוקרי טבע עיקריים את מדע האתולוגיה: קונראד לורנץ, ניקולאס טינברגן וקארל פון פריש. הם זכו בשנת 1973 בפרס נובל על הישגיהם ותרומתם הנכבדה לתחום זה.
ניקולאס טינברגן שאל ארבע שאלות המשמשות עד היום בניתוח התנהגות בעל חיים מסוים.
התנהגות תורשתית והתנהגות נלמדת.
נהוג להבחין בין התנהגות תורשתית (בעבר נקראה התנהגות אינסטינקטיבית או התנהגות מולדת) לבין התנהגות נרכשת (התנהגות נלמדת).
גם בחקר התנהגות האדם וגם בהתנהגותם של בעלי חיים מוצאים החוקרים התנהגות הנובעת ממקור גנטי לעומת זו הנובעת מלמידה.
כמעט אצל כל בעלי החיים להם תקופת ינקות ארוכה מצאו התנהגות נלמדת (כיצד לצוד אצל הטורפים, כיצד להתחבא ולהסתוות אצל הנטרפים או כיצד לשחות אצל ברווזים).
אין מחלוקת כי יניקה היא אינסטינקטיבית, בדומה להליכה של גוזלים אחרי אמם, ולעומת זאת התנהגות חברתית היא נרכשת. כמו אצל חוקרי בני האדם, גם אצל חוקרי החיות יש מחלוקת היכן עובר הגבול ומה מתוך ההתנהגות היא תורשתית ומה מתוך ההתנהגות היא נרכשת.
חישה.
חלק ניכר מהתנהגותם של בעלי חיים נובע מחישה, המרצה וגירוי.
דרך מערכת החושים (ברמותיה השונות) קולט בעל החיים את הדרוש לו מהסביבה, הגירוי הרלוונטי מיתרגם לפעולה (אכילה, הימלטות, הזדווגות) והיא זו המאפשרת את המשך קיומו של הפרט והמין.
חיי חברה.
יש בעלי חיים החיים בבדידות ופוגשים בבעל חיים אחר ממינם רק בעונת ההזדווגות (לעיתים רק פרט אחד בן הזוויג האחר, ולעיתים כמה פרטים, ייתכן שמשני הזוויגים). בעלי חיים אלו נפרדים לרוב בתום מעשה ההזדווגות ואינם שותפים לגידול הצאצאים.
בעלי חיים אחרים חיים במשפחות גרעיניות או מורחבות במגוון צורות (זכר אחד ונקבה אחת, עם או בלי צאצאיהם. זכר אחד וכמה נקבות. נקבה אחד וכמה זכרים. כמה דורות של אותה משפחה. ויש עוד קומבינציות רבות).
יש גם מי שחיים בלהקות גדולות או במושבות.
גנוטוביוסיס
גנוטוביוסיס (מיוונית 'גנוטו' - ידוע, 'ביוסיס' - חיים) הוא המצב שבו כל צורות החיים בתוך אורגניזם כלשהו ידועות לחוקר. בדרך כלל פירוש הדבר שהאורגנזים חופשי ממיקרואורגניזמים או מזוהם במיקרואורגניזם ידוע אחד בלבד. מצב זה הוא כלי חיוני למחקרי מעבדה בתחום הביולוגיה והאקולוגיה.
גנוטוביוטיקה הוא תחום הידע העוסק בהבאת אורגניזמים למצב של גנוטוביוסיס.
הלמינתולוגיה
הלמינתולוגיה (מיוונית: helmins - תולעת) היא המדע העוסק בחקר תולעים טפיליות והשפעתן על הפונדקאים שלהן. תולעים אלו נמצאות בסימביוזה מסוג טפילות. ההלמינתולוגיה חוקרת, בין השאר, את המחלות הנגרמות לבני אדם, לבעלי חיים ולצמחים המארחים תולעים טפיליות.
הרפטולוגיה
הרפטולוגיה (באנגלית: Herpetology, מיוונית: ἑρπετόν, herpeton - "חיה זוחלת") הוא ענף בזואולוגיה העוסק במחקר של זוחלים ודו-חיים.
ליתר דיוק, הרפטולוגיה עוסקת בבעלי חיים אקטותרמיים (מתחממים ממקור חיצוני) בעלי ארבע רגליים, שיש להם דם קר. בהתאם להגדרה זו, תחום ההרפטולוגיה אינו כולל חקר דגים. עם זאת, אין זה נדיר שאגודות מדעיות הרפטולוגיות ואיכתיולוגיות יעבדו יחדיו, ויפרסמו כתבי עת משותפים או ייערכו כנסים משותפים, כדי להגביר את זרימת הרעיונות בין שני התחומים. למעשה, אחד הארגונים ההרפטולוגיים היוקרתיים ביותר, "האגודה האמריקאית להרפטולוגיה ואיכתיולוגיה", משלב את שני התחומים כמשתמע משמו. כיום, קיימות אגודות הרפטולוגיות רבות שנוסדו על מנת לקדם את העניין הציבורי בזוחלים ודו-חיים, בין אם בשבי ובין אם בטבע.
אנשים המגלים עניין רב בהרפטולוגיה או כאלו המגדלים בביתם זוחלים או דו-חיים מתייחסים אל עצמם לעיתים כ"הרפרים" או "הרפרס" ("herpers").
"הרפ" ("Herp") הוא מונח בשפת הדיבור המתייחס לזוחל או לדו-חי. המונח נגזר מהביטוי הישן "הרפטייל" ("herpetile"), שלו שורשים בסיווג של ליניאוס, שקיבץ את הזוחלים ואת הדו-חיים תחת אותה המחלקה. למרות חוסר הרלוונטיות הטקסונומית המודרנית שלו, המונח התקבע בתור "הרפטולוגיה" ובשם "הרפטו-תרבות" (טיפול מעשי והרביה של זוחלים ודו-חיים).
תועלות.
מטרה חשובה אחת של ההרפטולוגיה היא חקר האקולוגיה העולמית. בדרך כלל, בעלי החיים האלה רגישים במיוחד לשינויים סביבתיים ומהווים אינדיקטורים טובים להתרחשות שינויים אקולוגיים משמעותיים.
חלק מהרעלים ומהארס שזוחלים ודו-חיים מפיקים משמשים לרפואה. בין השאר, סוגים מסוימים של ארסי נחשים משמשים ביצירת נוגדי קרישה שעוזרים לטפל בנפגעי שבץ והתקפות לב.
אופי העיסוק בתחום.
במדע אקדמי מודרני, נדיר למצוא אנשים המגדירים עצמם בראש ובראשונה כהרפטולוגים. רוב האנשים מתמקדים בתחום מסוים כגון אקולוגיה, אבולוציה, טקסונומיה, פיזיולוגיה או ביולוגיה מולקולרית ובתוך תחומים אלו מעלים שאלות הנוגעות או הנפתרות על ידי צפייה בזוחלים ודו-חיים. לדוגמה, ביולוג אבולוציוני שהוא גם הרפטולוג, יכול לבחון את התפתחותם של צבעי האזהרה בנחשים.
בתוך תחום ההרפטולוגיה ניתן להתמקד במחקר שדה, הרבייה ציבורית ופרטית, פעילות בצוות זואולוגי או כצוות במוזיאון, כאוצר, הוראה ועוד. קריירה בתחום ההרפטולוגיה מחייבת רקע מדעי נרחב ומגוון. אוניברסיטאות מעטות מציעות מסלול לימודים בתחום זה, ובהתאם לכך התחום תחרותי מאוד.
זואוגאוגרפיה
זואוגאוגרפיה (Zoogeography) היא ענף בביוגאוגרפיה העוסק בתפוצה הגאוגרפית של מיני בעלי חיים ותכונותיהם. במילים אחרות, זואוגאוגרפיה היא חקר מגוון ביולוגי ביחס לזמן ולמרחב.
הקדמה.
זואוגאוגרפיה היא חקר התבניות בהתפלגות בעלי חיים בעבר, הווה ועתיד, ותהליכים המכוונים את ההתפלגויות האלה, זואוגאוגרפיה משלבת מידע על אקולוגיה היסטורית וכיום, גנטיקה, ופיזיולוגיה של אורגניזמים וההשפעה שיש ללחצים סביבתיים (כולל תנועת היבשות, שינוי אקלים) על ויסות התפלגות גאוגרפית של חיות.
מדענים משתמשים שיטות תאוריות ואנליטיות בבדיקת היפותזות בזואוגאוגרפיה, המדגימות את ההיבטים השימושים של זואוגאוגרפיה (תכנון מקלטים לבע"ח)
זואוגאוגרפיה ישראלית.
בשנת 1870, כאשר אלפרד ראסל וולאס הגה את קו וולאס, ניתן חשיבות לראשונה לאזור הים התיכון שעד אז נחשב לאזור מעבר בלבד. ישראל מחולקת לשלושה אזורים: האזור הים-תיכוני המאופיין באזורי חורש ים תיכוני ובתה עם כמות משקעים שעולה מ-250 מ"מ בשנה. האזור האירנו-טורני, אזור צר יחסית בישראל, שמאופיין בכמות משקעים לא יציבה לעיתים אך הקטנה מ-250 מ"מ בשנה. האחרון זהו האזור הסהרו-ערבי עם כמות משקעים שנמוכה מ-150 מ"מ בשנה. בנוסף ישנה חדירה של האזור הסודאני, קטנה יחסית, בעיקר לאזור הבקע הסורי-אפריקני. ייצוג של אזורים אלו מקנה הטרוגניות גדולה בישראל.
מלקולוגיה
נאונטולוגיה
נאונטולוגיה (באנגלית: Neontology) היא ענף במדע הביולוגיה העוסק, בניגוד לפלאונטולוגיה, בחקר היצורים בני זמננו. נאונטולוגיה מתייחסת גם למחקר של יצורים שנכחדו בעת החדשה.
אחד האספקטים המרכזיים של נאונטולוגיה הוא שימוש באמבריולוגיה ובאנטומיה לצורך השוואה בין יצורים שונים. בשיטות אלו ואחרות מבצעים הנאונטולוגים מחקרי הומולוגיה ביולוגיים ומחפשים קווי דמיון מורפולוגיים, שמסייעים במיון טקסונומי ובתובנות לגבי תהליך האבולוציה.
סינאקולוגיה
אוטאאקולוגיה
סרולוגיה
סרוֹלוֹגיה (באנגלית: Serology) הוא תחום בביולוגיה ובאימונולוגיה העוסק בחקר נסיוב הדם (המכונה גם "סרום") והתגובות בין נוגדנים ואנטיגנים.
בדיקה סרולוגית.