חוות דעתו של קאטרון בפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד ועמדתו בשאלת העבדות באותה תקופה הובילו להנחה שבתקופת מלחמת האזרחים הוא יתמוך במדינת האם שלו, טנסי, ובצעד הפרישה שלה. לעומת זאת, קאטרון התרעם על פרישתה של טנסי מן האיחוד, שכן הוא חש שיש לשמור על שלמות האיחוד בכל מחיר. לאחר השבעתו של הנשיא אברהם לינקולן, שב קאטרון למלא משימות שיפוט פדרליות במיזורי, טנסי וקנטקי. אף על פי שהוא היה תומך בעבדות ונאבק להגן על זכויות הקניין של היחידים, השקפותיו הג'קסוניות להגנת האיחוד גברו על דעותיו אלו. קאטרון היה בדעה ששמירת שלמות האיחוד הייתה בעלת חשיבות עליונה, ללא קשר לסיכון שבכך. השקפותיו אלו של קאטרון גרמו לסלידתם של בני מדינתו ממנו, וכאשר הוא ניסה לשוב לנאשוויל כדי למלא את תפקידיו השיפוטיים, נאמר לו שחייו עלולים להיות בסכנה בשל דעותיו בעד האיחוד ובשל התנגדותו לפרישתה של טנסי. הוא נאלץ להימלט באופן קבוע מטנסי ולהתגורר בלואיוויל שבקנטקי, הרחק מאשתו ומידידיו שאהדו את הקונפדרציה. עמדתו של קאטרון בנוגע למורדים הדרומיים הייתה שיש להענישם. דעתו זו הייתה חלק מפסיקתו בתיק בית המשפט הפדרלי "ארצות הברית נגד עובדי הבאנר הרפובליקני" (United States v. Republican Banner Officers) מ-1863. תיק זה עסק בשאלה אם ניתן לעקל רכוש לא פרטי על פי חוק שעבר בקונגרס ב-1861. הבאנר הרפובליקני היה עיתון שבאותה תקופה הפיץ תעמולה נגד האיחוד ובעד הקונפדרציה בכל רחבי הדרום. עובדי העיתון טענו שבשל העובדה שהעיתון לא היה רכוש פרטי, לא ניתן היה לעקלו. בפסק הדין קבע קאטרון לטובת העיקול. הוא טען שכאשר "מתקיים מרד בקנה מידה רחב, כוונת הקונגרס בחוק זה חייבת להרתיע אנשים משימוש ברכוש של מקום עבודתם לקידום המרד". גם בסוף הקריירה המשפטית שלו, קאטרון הגן על זכויות המדינות ועל שימור האיחוד הפדרלי בכל מחיר.
מותו.
ג'ון קאטרון נפטר ב-30 במאי 1865, בגיל 79. הוא נטמן בבית הקברות מאונט אוליב שבנאשוויל.
לאחר מותו חוקק הקונגרס את חוק השיפוט של 1866, שבמסגרתו צומצם שוב מספר המושבים בבית המשפט העליון, כדרך למנוע מהנשיא אנדרו ג'ונסון מלמנות שופטים חדשים, ובמקומו של קאטרון לא מונה שופט חדש.
במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו של קאטרון אחת מאוניות ליברטי.
Blurred Lines
Blurred Lines (בעברית: גבולות מטושטשים) הוא שיר של הזמר רובין ת'יק בשיתוף הראפר טי. איי. והזמר והמפיק פארל ויליאמס מתוך אלבומו של ת'יק בעל אותו השם. השיר נכתב על ידי השלושה והופק על ידי ויליאמס עצמו. השיר יצא כסינגל הראשון מאלבומו של ת'יק תחת אינטרסקופ רקורדס וסטאר טראק רקורדינגס. מבחינה לירית, ת'יק אמר כי כתב את השיר בהשראת אשתו באותה תקופה ומבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר R&amp;B פופ בשילוב של גיטרת בס, תופים וכלי הקשה.
מחלוקת והצלחה.
השיר קיבל ביקורות שליליות ואף מבקרים רבים טענו שהוא מעודד אונס. אם כי השיר זכה להצלחה מסחרית אדירה כאשר הגיע למקום הראשון ב-25 מדינות שונות ולחמישייה הפותחת ב-31 מדינות שונות. בארצות הברית השיר שהה 12 שבועות במקום הראשון ובכך הפך לבין השירים ששהו הכי הרבה שבועות אי פעם במקום הראשון ולשיר שעשה זאת הכי הרבה זמן ב-2013.
ביוני 2018 הוא אף קיבל מעמד יהלום במדינה. נכון ל-2021, הסינגל נמכר בכ-14.8 מיליון עותקים נקיים בעולם, מה שהופך אותו לאחד מהשירים שמכרו הכי הרבה עותקים נקיים בהיסטוריה. בנוסף, הוא גם שבר שיא של השיר שקיבל הכי הרבה מאזינים בשבוע אחד ברדיו האמריקאי.
השיר היה מועמד למספר פרסים, ביניהם פרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה".
וידאו קליפ.
הקליפ לשיר בוים על ידי דיאן מרטל ושוחרר ב-20 במרץ וגרסה מצונזרת שלו שוחררה 8 ימים לאחר מכן. בקליפ השתתפו הדוגמניות אמילי רטקאוסקי, אל אוונס וג'סי מ'בנגו במספר סצנות שונות, כמו סצנה שלהן שוכבות במיטה עם ת'יק. הווידאו קליפ יצא תחילה בגרסה לא-מצונזרת שאחרי שבוע הוסרה מיוטיוב, בה נראות הדוגמניות עם חוטיני לגופן בלבד. בעקבות כך הועלתה גרסה מצונזרת של קליפ ולאחר מכן הגרסה הלא-מצונזרת הועלתה חזרה לאתר עם הגבלת גיל. המבקרים נתנו ביקורות שליליות לקליפ כאשר קראו לו מיזוגני וסקסיסטי.
קידום והופעה.
על מנת לקדם את השיר, הופיעו השלושה בפסטיבל iHeartRadio, בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס ובטקס פרסי MTV, ביחד עם מיילי סיירוס באותה הופעה ידועה, בה סיירוס ביצעה כלפיי ת'יק תנועות מיניות. השיר סימפל את שירו את מרווין גיי "Got to Give It Up", מה שהוביל לסכסוך משפטי בין ת'יק לבין משפחתו של גיי ואף לתביעה רשמית מצד משפחתו. במרץ 2015, חבר המושבעים אישר את התביעה ושמו של ג'יי נוסף לקרדיטים של הכותבים וחלק מהרווחים של השיר הועברו לעזיבון שלו.
מושל קפריסין
Hou toch van mij
Hou toch van mij (בעברית: בבקשה תאהבי אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הבלגי בוב בני. השיר ייצג את בלגיה באירוויזיון 1959. בני ייצג את בלגיה פעם נוספת באירוויזיון 1961, עם השיר "September, gouden roos".
רקע.
השיר נבחר על ידי וועדה מקצועית שהוקמה על ידי רשות השידור הבלגית. "Hou toch van mij" הוא שיר תחנונים לאהובתו של בני, תוך שהוא משווה את אהבתם לאוויר לנשימה.
באירוויזיון.
ב-11 במרץ 1959, השיר בוצע על ידי בני באירוויזיון. בני שובץ אחרון בסדר ההופעות, אחרי הממלכה המאוחדת. השיר זכה במקום השישי עם 9 נקודות.
המצור על ניקאה (1097)
המצור על ניקאה היה עימות צבאי, שהתרחש מ־14 במאי עד 19 ביוני 1097, במהלך מסע הצלב הראשון. העיר המבוצרת ניקאה (איזניק שבטורקיה המודרנית) הייתה בתקופת המצור תחת שליטת האימפריה הסלג'וקית. בתום המצור בחר המפקד הסלג'וקי להיכנע לביזנטים מחשש לפריצת הצלבנים לעיר. הצלחת המצור הביאה את הצלבנים לעימות חזותי עם הצבא הסלג'וקי בקרב דוריליאום ובסיכומו של דבר אל תוך סוריה בדרך לכיבוש אנטיוכיה.
רקע.
אלפ ארסלאן (1029 - 15 בדצמבר 1072) היה הסולטאן השני בשושלת הסלג'וקית וירש את דודו טוע'ריל בכ ב-27 באפריל 1064. הוא התיר לבעלי הברית הטורקים שלו להגר לכיוון ארמניה ואסיה הקטנה, שם הם הקימו ערים וחוות. ב-1068 פלש ארסלן למזרח האימפריה הביזנטית והתעמת עם צבאה, אך הקרב המכריע נערך שלוש שנים לאחר מכן, ב-26 באוגוסט 1071 סמוך לעיר מנזיקרט, בנפת מוש במזרח טורקיה. בקרב מנזיקרט ניגף הצבא הביזנטי והיסטוריונים מייחסים לו כמעט פה אחד את תחילת שקיעת האימפריה הביזנטית. בתוך שש שנים בלבד לאחר הקרב, פלשו הטורקים והשתלטו כמעט על כל אסיה הקטנה. מנהיג סלג'וקי מקומי, סולימאן בן קוטלמיש (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), כבש ב-1075 את ניקאה (איזניק) ואת ניקומדיה (איזמיט), שתיהן סמוכות לים השיש במערב אנטוליה, 80 ק"מ בלבד מקונסטנטינופול. שנתיים לאחר מכן התמרד סולימאן כנגד מלכשאה (Melikşah), סולטאן האימפריה הסלג'וקית. הוא הקים את סולטנות רום, הכריז על עצמו סולטאן וקבע את בירתו באיזניק, ממש מתחת לאפם של הביזנטים.
מסע הצלב העממי.
מסע הצלב העממי קדם למסע הצלב הראשון, אך בשל אופיו העממי, הספונטני והבלתי מאורגן, הוא אינו נמנה עם תשעת מסעי הצלב הגדולים.
אספסוף נוצרי גדול, מורכב מפשוטי העם, נענה לקריאתו של האפיפיור אורבנוס השני לצאת ולשחרר את ארץ הקודש מידי המוסלמים. צלבנים אלה היו חסרי הכשרה, לא ידעו את הדרך, או מהו אורכה והסכנות הכרוכות בה. המסע יצא לדרכו בחודש אפריל 1096 בהנהגתו של פטרוס הנזיר, הידוע גם כ"פטר הנזיר". בתחילה הגרמנים לא נענו לו ואף לעגו להטפותיו, אך כעת אלפים רבים הצטרפו אליו, עד שהגיע מספר האנשים בצבאו לכ-20,000 גברים ונשים כאחד.
לאחר תלאות ובעיקר עימותים קשים עם קהילות נוצריות בדרך וקרבות עם כוחות של ממלכת הונגריה הגיע הצבא בתחילת אוגוסט לגבולות האימפריה הביזנטית. אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית שרצה להרחיק את אנשי המסע הפרועים משטחו, העביר אותם דרך מעבר הבוספורוס לאסיה הקטנה כדי שילחמו בסלג'וקים. הם המשיכו את התקדמותם לאורך חופי ים המרמרה, אל עבר מחנה צבאי רחב, שם אלכסיוס הפציר בהם שעליהם לחכות לכוח העיקרי של מסע הצלב שמגיע מאירופה. פטרוס הנזיר הסכים לעצתו של אלכסיוס אבל החיילים שלו היו חסרי סבלנות ולא הסכימו להיות כפופים ללוח הזמנים של האפיפיור באירופה. הם התעקשו להמשיך קדימה, לעבר הטריטוריה של הסולטאן הסלג'וקי. ב-21 באוקטובר, כשפיטר הנזיר עוד היה בקונסטנטינופול אנשי הצבא העממי צעדו לניקאה מהמחנה שלהם, אבל נפלו למארב שתוכנן על ידי הטורקים. רבים מהאבירים והאיכרים נהרגו, ורק 3,000 אנשים הצליחו לברוח לעבר מבצר נטוש בחוף הים.
מסע הצלב של האבירים.
במקביל לגל הספונטני של ההמונים, התארגן כוח צבאי של אבירים, שהחל כ-4 צבאות נפרדים שיצא גם הוא מזרחה. המחנה הראשון יצא לדרכו ב-15 באוגוסט 1096. האבירים מהארצות השונות הגיעו לקונסטנטינופול בנפרד, ושם אלכסיוס עזר להם לחצות את הבוספורוס. ההתקלות הראשונה של הצבא הצלבני הייתה מול חומות ניקאה. הסולטן הסלג'וקי שהיה מודע לתנועת הצבא הצלבני לא חשש מיכולתם הצבאית ועל בסיס העימות הקודם עם האספסוף של מסע הצלב העממי פטר אותם כאיום משני. הוא החליט לרכז את מירב תשומת הלב שלו על איום חמור יותר - סכסוך בתוך האימפריה הסלג'וקית מול אויביו מסולטנות דאנישמנד.
שדה הקרב.