משנת 1930 התגורר כבר בברית המועצות ועד למעצרו בשנת 1937 או 1938 עבד בתחום הכלכלי כמנהל תשלובת "המתכות הצבעוניות". כמו בלה קון, גם הוא פנה בבקשה בשנת 1937 להשתתף במלחמת האזרחים בספרד, אך הדבר נדחה. לאחר מכן נעצר והוצא להורג במסגרת הטיהורים הגדולים של סטלין.
משפחתו.
אחותו, הייתה הציירת אירמה זיידלר, אהבת נעוריו של ג'רג' לוקאץ'. בני דודיו היו אדן פור, ארווין סבו, קרל פולאני ומיכאל פולני.
קמיל פיאטקובסקי
פרנסיסקו קונסייסאו
פרנסיסקו פרננדש דה קונסייסאו (בפורטוגזית: Francisco Fernandes da Conceição; נולד ב-14 בדצמבר 2002 בקוימברה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר באייאקס.
קריירת מועדונים.
קונסייסאו הצטרף אל מחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון בגיל 8, ושיחק בה במשך שש שנים. לאחר מכן שיחק במשך עונה בפדרואנסה, אחת מקבוצות הבת של פורטו, ובשנת 2018 הצטרף אל מחלקת הנוער של פורטו. ב-27 באוגוסט 2020 חתם קונסייסאו על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון. תחילה שיחק קונסייסאו בפורטו ב', קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-13 בפברואר 2021 ערך קונסייסאו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 2-2 נגד בואבישטה במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הפורטוגלית לעונת . ב-17 בפברואר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 2-1 על יובנטוס במסגרת שלב שמינית הגמר לעונת 2020/2021. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך קונסייסאו 14 הופעות ליגה, והוסיף שתי הופעות בליגת האלופות.
ב-21 ביולי 2022 חתם לחמש שנים באייאקס.
קריירה בינלאומית.
קונסייסאו היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך חמש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
תארים.
פורטו
מריאנה איסקנדר
מריאנה איסקנדר (בערבית: ماريانا إسكندر) היא יזמית חברתית ועורכת דין אמריקאית-מצרית. איסקנדר היא המנכ"לית הנכנסת של קרן ויקימדיה, ומנהלת התפעול הראשי לשעבר של הפדרציה להורות מתוכננת באמריקה בניו יורק.
חיים אישיים וקריירה.
איסקנדר נולדה בקהיר שבמצרים, ובגיל ארבע היגרה עם משפחתה לארצות הברית. משפחתה התגוררה בראונד רוק, טקסס.
היא סיימה את לימודיה בסוציולוגיה בהצטיינות cum laude באוניברסיטת רייס בשנת 1997, תואר שני היא למדה במסגרת מלגת רודס באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1999, שם ייסדה את איגוד נשות רודס. בשנת 2003 סיימה את לימודיה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
לאיסקנדר ניסיון עבודה במסגרות פרטיות, מדינתיות, אקדמיות ובארגונים ללא כוונות רווח. בין השאר עסקה בהורות מתוכננת ובעידוד כניסת צעירים לשוק העבודה.
ב-14 בספטמבר 2021 נבחרה למשרת מנכ"לית קרן ויקימדיה העולמית.
אירן ורשאני
אירן ורשאני (במקור מלווין וולנר, בהונגרית: Varsányi Irén; גיור, 11 באוגוסט 1877 – בודפשט, 17 באוקטובר 1932) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה.
ביוגרפיה.
בסיום לימודיה בחטיבת הביניים, נרשמה לאקדמיה הלאומית ההונגרית המלכותית לאמנויות הבמה (כיום שמה: האוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע) בשנת 1894, שם היה תפקידה הראשון בפני קהל כבחינה, המשרתת של ג'רג' דנדין. היא עזבה את לימודיה במאי 1896, מור דיטרואי קיבל אותה לתיאטרון הקומדיה של בודפשט החדש שנפתח באותו הזמן והיא נשארה חברה בצוות התיאטרון עד מותה. היא שיחקה את התפקיד של איבויקה בהצגת הפתיחה של התיאטרון - "הנודדים" (Barangók).
בתחילה כיכבה בקומדיות ובפארסות צרפתיות. משחקה התבגר בשנות ה-20 של המאה ה-20, במיוחד בעיצוב דמויותיהן הנשיות של צ'כוב. לצד משחקו של דיולה הגדוש, אירנה ורשאני הגדירה את דמותו של תיאטרון הקומדיה באותה תקופה. היא שיחקה בכמה סרטים אילמים. בחודש מאי 1926, לרגל יום השנה השלושים לחברותה בתיאטרון הקומדיה קיבלה את ההכרה הגבוהה ביותר של עוצר ממלכת הונגריה מיקלוש הורטי על עבודתו העשירה בהצלחה אמנותית.
משפחתה ומוצאה.
אירו ורשאני נולדה במשפחה יהודית כבתם של אנטל וולנר ושל קרולינה תהל. אירן ורשאני נישאה לאילש סצ'י (במקור: אילש אליהו שנברג) ב-7 במרץ 1904, בעל אדמות יהודי ובעל מפעל (בודפשט, 25 ביוני 1866– בודפשט, 1939). על פי הרישומים אירן ורשאני ובעלה התנצרו כנראה בשנת 1906. אחיו של בעלה היה פרנץ סצ'י, עיתונאי, עורך דין ומחזאי המנהל והדרמטורג של תיאטרון הקומדיה.
בריכת מים
תיארוך התנ&quot;ך
תארוך התנ&quot;ך
טירת קשונז'
טירת קשונז' (בפולנית: Zamek Książ, בגרמנית: Schloss Fürstenstein, טירת פירסטנשטיין) ממוקמת מצפון לעיר ולבז'יך, פולין, היא הטירה הגדולה ביותר באזור שלזיה תחתית. מבנה הטירה הוא חלק משמורת טבע, והיא משקיפה על ערוץ הנהר פלצ'ניצה (Pełcznica), ומהווה אטרקציה תיירותית עיקרית באזור זה.
היסטוריה.
הביצורים הראשונים באתר נהרסו בשנת 1263 על ידי הכוחות הבוהמים של המלך אוטוקר השני. בין השנים 1288–1292 נבנתה הטירה מחדש על ידי הדוכס בולקו הראשון שהוסיף לתאריו גם את התואר לורד קשונז', וסיפח תחת שליטתו גם את תושבי הכפרים בסביבה. לאחר מותו בשנת 1368 של השליט האחרון בשושלת, בולקו השני, עברה השליטה בטירה ונכסיה לידי ונצל, מלך גרמניה, מבית לוקסמבורג אך ההכנסות מן הנכסים הועברו לידי אלמנת בולקו השני. לאחר מותה בשנת 1392 הועברו גם פירות הנכסים לידיו של ונצל שהחזיק גם בתואר מלך הרומאים.
במשך השנים הועברה השליטה בטירה בין ידיים רבות של שליטים מקומיים עד שבשנת 1429 בסיום המלחמות ההוסיטיות נכבשה על ידי האציל הבוהמי יאנקו מחוטמיצה (Janco Chotiemicz). לאחר מותו נרכשה הטירה מיורשיו על ידי ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, שהפך אותה למרכז אדמיניסטרטיבי מקומי. בשנת 1466 רכש האציל הגרמני הנס פון שלנדורף את הטירה מהשלטון הבוהמי ושינה את שמה לטירת פירסטנשטיין (Fürstenstein).
בשנת 1482 נהרסה הטירה בשנית על ידי כוחותיו של גאורג פון שטיין אשר שירת את מתיאש הראשון, מלך הונגריה, בעת המערכה בשלזיה. גבעת הטירה נרכשה והועברה לחזקתם של משפחת האצילים פון הוהנברג בשנת 1509 והייתה בבעלותם עד 1944. מאמצע המאה ה-16 התחדש תהליך בניית הטירה והיא עוצבה בסגנון הרנסאנס.
בשנת 1932 עבר בעלי הטירה הדוכס הנס היינריך השביעי מבית הוכברג (במקור הוהנברג) לאנגליה, והתאזרח שם. אחיו, שהיה הבעלים של טירה נוספת הצטרף לצבא הפולני במלחמתו בנאצים בשנת 1939. אזור שלזיה נכבש על ידי הכוחות הנאצים כחלק מכיבוש פולין כולה במלחמת העולם השנייה, אך הם לא הפגינו התייחסות מיוחדת לטירה.
בשנת 1944 השתלטו הכוחות הנאצים על מבנה הטירה והעבירו אותה לאחריותו של ארגון טוט אשר שילב אותה כחלק מבנייתו של פרויקט ריזה. בשנת 1945 נכבשו הטירה וסביבתה על ידי כוחות הצבא האדום לאחר ניצחונם במבצע ויסלה-אודר.
אדריכלות.
המבנה המקורי הוא הטירה העליונה שנבנתה במחצית השנייה של המאה ה-14. הוא מתאפיין בתוכנית בלתי מסודרת ומגדל עוז בגובה 30 מטר. בקדמת המבנה העתיק נבנתה תוספת בסגנון גותי מאוחר.
במחצית השנייה של המאה ה-16 נערך שיפוץ וחידוש מסיבי של מבני הטירה בסגנון הרנסאנס. השיפוץ הנרחב גרם לאבדן הצללית המקורית של המבנה, כאשר נוספו לו אלמנטים אדריכליים שונים. במהלך מלחמת שלושים השנים נגרמו למבנה נזקים רבים. תהליך השיקום התנהל בשנים 1671–1688 ובמהלכו חלקים מסוימים כגון חלקה הדרומי של הטירה שופצו בסגנון הבארוק האיטלקי. שינויי עיצוב נוספים בוצעו בשנים 1718–1734 ושינו לחלוטין את אופי המבנה לזה המקובל כסגנון מגורים של תקופת הבארוק עבור משפחת פון הוכברג. כך הוקם מבנה מגורים בן חמש קומות בחלק הדרומי ומבנה נוסף בן ארבע קומות בחלק המזרחי.
שיפוץ גדול נוסף התנהל בחציה השני של המאה ה-18 ובו עוצבו מחדש החומות החיצוניות של הטירה, נבנה בית שער הכולל שני מגדלים, וגשר הגישה עוטר בפסלים של דמויות מן המיתולוגיה היוונית. בשנים 1861–1914 נבנה האגף המערבי המונומנטלי של הטירה עם המגדל הלבן וצידה הצפוני של הטירה עבר עיצוב מחדש בסגנון הניאו רנסאנס. המגדל הראשי קיבל את עיצובו הנוכחי בשיפוץ נוסף שנערך ב-1923.
עיצוב הפנים.
הכיבוש הנאצי והשתלטות אנשי ארגון טודט על הטירה לשימושם ולצורכי הבניה של פרויקט ריזה, גרמו לנזקים עצומים. קירות נשברו ועיצוב הפנים נהרס. ריהוט גותי נעלם. גרמי מדרגות, מרפסות, מערכת אספקת המים ועבודות סטוקו נהרסו. רק אולם אחד שנחשב לבעל חשיבות אמנותית ניצל מהשחתה מוחלטת פרט לשני ציורי קיר.
בתקופה שלאחר המלחמה נערכו בטירה מעשי ביזה שנוספו על תחזוקה לקויה והזנחה שגרמו להידרדרות במצבה עד לשנות ה-70. בשנים שלאחר מכן החל תהליך שימור ושיחזור קפדני של פנים הטירה במקומות שבהם הדבר התאפשר. באולמות אחרים נערך רישום ותיעוד של הפרטים ההיסטוריים המקוריים ככל האפשר. למרות הקשיים הצליח תהליך השימור והשחזור של רבים מן החדרים והמאפיינים האדריכליים, להחזיר לטירה במידה רבה את תהילת עברה, ולהפוך למוקד תיירות אטרקטיבי.
גני הטירה.
עקב מיקומם סמוך לטירה, נבנו הגנים במבנה של טרסות. כל טרסה התייחדה במאפיין עיצובי אחר כגון: טרסת המים, טרסת הצמחייה, טרסת הוורדים ונוספות, אשר ביחד יצרו את מערכת גני הטירה המרהיבה. תהליך שיפוץ ועיצוב הגנים מתבצע החל משנת 2007 במימון האיחוד האירופי וטרם הסתיים.
למרגלות גבעת הטירה הוקם בסוף המאה ה-19 פארק בשטח 125 הקטר ובו שדרת עצי ליים משנת 1725 והקריפטה המשפחתית המעוצבת בסגנון ביתן גן מתקופת הבארוק.
כיום.