התפרחות חיקיות, מסוימות, הפרחים בודדים או בקבוצות של 2 עד 3. אורך הציר 3 עד 8 ס"מ. החפים מוארכים וצרים מאוד, אורכם כ-3 מ"מ ורחוקים מן הפרח. עוקץ הפרח דק, כ-4 מ"מ, וארוך כמו הגביע.
הפרחים בעלי עטיף כפול, מאוחי עלים, נכונים דו-מיניים. הכותרת דמוית משפך לבן עד ורוד בהיר בגודל 1.5 עד 2.5 ס"מ. הגביע בן 5 עלים שאינם מאוחים, אינם שווים ואורכם 3.5 עד 5 מ"מ. אוגן הכותרת מורחב דמויי חצוצרה בעל 5 אונות או קיפולים ואז צורתם צורת כוכב עם 5 פסי אורך מודגשים. בפקעית מקופלת הכותרת ב-5 קפלים.
השחלה עילית חלקה (עלי העטיף יוצאים מתחת לשחלה),
עמוד עלי 1 בעל שתי אונות ו-2 צלקות גליליות דקות.
האבקנים אינם שווים. הם גבוהים מעט מעמוד העלי ואינם בולטים מהכותרת.
הפרי אינו ענבה אלא הלקט בן 2 מגורות ונפתח על ידי 2 קשוות, צורתו כמעט כדורי בקוטר כ-5  מ"מ בכל מגורה 2 זרעים ובסה"כ 4 זרעים חומים או שחורים וגודלם 3 עד 4 מ"מ.
בית גידול ותפוצה.
חבלבל השדה מעדיף קרקעות עשירות בנוטריינטים, צמח שתפוצתו קשורה להשפעת הפרעות האדם באזורים חקלאיים, בצדי דרכים על אדמות כבדות (למשל, בשדות שהצומח החורפי בהם רוסס בקוטלי עשבים), קשה למצוא בישראל בתי גידול שהוא גדל בהם בבר. גדל בשדות ובגינות מושקות בקיץ גדל בקרקעות שאינן מלוחות.
תפוצתו רב-אזורית והיא משתרעת באזורים ממוזגים עד טרופיים משני צדי קווי המשווה כל היבשות.
מקור השם.
שמו המדעי של הסוג, Convolvulus, נגזר מלטינית: convolo, דהיינו "מפותל", משום שהגבעולים מתפתלים ומשתרגים.
שם הסוג חבלבל ושם המשפחה נלקח משמו של מין זה. שמו העברי חבלבל נגזר מהשורש חבל מגבעוליו המתפתלים כחבל ומשמו הערבי סורי בערבית לבלאב אלחקל לצמח bindweed.
השם חבלבל ניתן במילון "ילקוט הצמחים" (עמוד 14, הערה 243) משנת 1930 ואושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 249-250 בעמ' 18.
STAR World
הדוור (1994)
הדוור (באיטלקית: Il Postino) הוא סרט איטלקי משנת 1994, בבימויו של מייקל רדפורד, בריטי יליד הודו.
העלילה מבוססת על ספרו של הסופר הצ'יליאני אנטוניו סקרמטה (Antonio Skármeta) "סבלנות בוערת" (בספרדית: Ardiente paciencia). לראשונה הופק סרט על פי ספר זה בשנת 1985. בספר ובסרט משנת 1985 מתרחשת העלילה בצ'ילה של שנות ה-70.
זהו סרט בדיוני, אך יש בו גרעין היסטורי: אחד מגיבורי הסיפור הוא המשורר הצ'ילאני פבלו נרודה, שבתחילת שנות ה-50 גלה מארצו עקב פעילותו כקומוניסט, ובחלק מתקופת גלותו שהה באי האיטלקי קפרי. בסרט, המתרחש אף הוא בתחילת שנות ה-50, נרודה הגולה מתגורר באחד מהאיים הליפאריים באיטליה, שם הוא יוצר קשר עם צעיר מקומי, המשמש דוור.
כוכב הסרט מאסימו טרואיזי דחה ניתוח לב על מנת שיוכל להשלים את תפקידו בסרט. זמן קצר לאחר סיום צילומי הסרט הוא נפטר מהתקף לב. יוצרי הסרט הקדישו אותו לזכרו.
הסרט מוגדר על ידי IMDb כביוגרפיה, קומדיה, דרמה ורומנטיקה. סיסמת הסרט היא: "חלומות עשויים להתגשם". הוא זכה ב-20 פרסים, ובהם פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב.
הצלחת הסרט גרמה לפגיעה בחוף הים פולרה שבאי. ביקורי התיירים בסירות בחוף הים גרמו לסחיפה ולמעשי ונדליזם.
עלילת הסרט.
הסרט צולם באחד מהאיים הליפאריים, האי סאלינה (Salina), בהשתתפות תושביו הדייגים. בסרט נראה נוף האי, שנוצר בהתפרצות געשית, כאשר צוקי ההרים נחתכים ומציגים מראה מרהיב של שכבות אפר געשי. בתחילת הסרט אנו פוגשים דייג ובנו - מריו רופולו (מאסימו טרואיזי). בביתם אין מים זורמים - האי מקבל מים במכלית אחת לחודש, משום שאין בו מקורות מים מתוקים, ומכל המים באי התרוקן. מריו אינו יוצא לדייג, משום שהוא סובל מבחילות. המשפחה מקבלת גלויה מקרובי משפחה באמריקה ואביו מציע לו לנסוע, אפילו ליפן - העיקר שיביא תועלת.
הסצנה הבאה היא בבית הקולנוע הכפרי. ביומן החדשות הראו את המשורר פבלו נרודה (פיליפ נוארה), בעל מוניטין בכתיבת שירי אהבה, מתקבל ברומא בחמימות על ידי נשים נלהבות. הקריין הכריז כי הוא עומד להישלח לגלות לאי בודד בשם סאלינה. צופי היומן ראו את כפרם על המסך ופרצו במחיאות כפים. מריו יצא לרחוב ומגלה מודעה: "דרוש דוור, לעבודה זמנית, בעל אופניים". הוא פונה לסניף הדואר ומקבל את המשרה המוצעת. מנהל הדואר מסביר לו כי תפקידו החשוב הוא להביא מדי בוקר את הדואר לגולה הצ'יליאני, משום שיתר בני הכפר הם אנאלפביתים, ולכן אינם מקבלים מכתבים. בתמורה הוא יקבל פעם בשבוע תשלום היכול לכסות כרטיס לקולנוע. ככל שיעשה את שירותו לשביעות רצונו, יוכל לצפות לתשר. וכך מדי בוקר, עולה מריו על אופניו ומגיע לביתו של נרודה.
מריו נוכח בעת פתיחת מכתבי המעריצות על ידי המשורר. בבית נמצאת רעייתו של המשורר והוא צופה באהבה השוררת ביניהם. המשורר מדבר איתו בחרוזי שירה ומריו נפעם בפעם הראשונה מקיומה של תופעת האהבה. הוא מקבל מנרודה ספר שירה, מבקש את חתימתו על הספר ומתכנן להשתמש בו כאשר יבקר בנאפולי במטרה להכיר נערות. הוא מתחיל להעלות שאלות על שירה: מניין מקבלים השראה, איך בוחרים מילים, והרקע של היצירות. המשורר, בסבלנות של מחנך מנסה ללמד אותו שירה. יחד עם זאת, הוא מציע לו להיצמד לעבודתו הנוכחית, הדורשת מאמץ גופני, שכן אם יהיה משורר יעלה במשקל.
כצעד ראשון לקבלת השראה הוא מציע לו לטייל בשפת הים. בטיול הוא יזכה לחוות מטפורות וירכוש את אוצר הביטויים הדרושים לכתיבת שירה. ואכן הוא נוקט בצעד הראשון, בדרך להגשת חלומו. הוא מקווה כי בעזרת מילים, הוא יכבוש לב אישה.
מריו מבקר בבית הקפה המקומי הנושא את השם :"יין ומטבח" (Vino e Cucina). הוא מתבונן במלצרית ביאטריצ'ה רוסו (מריה גרציה קוצ'ינוטה), ומצטרף אליה למשחק כדורגל שולחן. הוא מחליף עמה רק חמש מילים, נלכד בקסמה, ולמחרת השכם בבוקר הוא מעיר את המשורר ומבקש את עצתו כיצד לחזר אחריה. המשורר מצייד אותו באלבום כתיבה ולאחר ימים אחדים יורד בחברתו לבית הקפה. המשורר מראה לביאטריצ'ה את האלבום שנתן מתנה למריו, ונוטע בה סקרנות. בהמשך נפגשים מריו וביאטריצ'ה בשפת הים, הוא מתבונן בה, קורא לה חרוזים של דנטה אליגיירי, אשר שם אהובתו אף הוא ביאטריצ'ה, והיא משיבה אהבה. דודתה של ביאטריצ'ה, המשגיחה עליה, מזהירה אותה כי גברים "מתחילים עם מילים ומסיימים בידיים". היא מגלה בחזיית הנערה נייר ובו משפטי שירה שמריו כתב. הכומר המקומי מתחיל להקריא לדודה, שאינה יודעת קרוא וכתוב, את השיר, והיא מגלה לחרדתה שהשיר מתחיל במילה "עירומה". הדודה הזועמת עולה למשורר, ומודיעה לו כי חייו של מריו בסכנה אם ימשיך לפגוש את אחייניתה. מריו, שומע את האזהרה במסתור, אך אינו נרתע. הוא וביאטריצ'ה נישאים בכנסייה, ונרודה משמש עד לנישואיהם, אף שהכומר מתנגד לכך ומסביר: "הקומוניסט אינו בוטח באלוהים, מדוע שאלוהים יבטח בו?".
בעת מסיבת הנישואים, שנערכת בבית הקפה, מקבל נרודה מכתב המודיע לו שהוא רשאי לשוב לארצו. הוא שב לארצו, ובמהלך השנים מבקר באירופה, אך הקשר בינו ובין מריו ניתק. בריאיון עיתונאי שמריו מקריא למשפחתו מספר נרודה על חייו בכפרם: "חייתי בבדידות גמורה עם האנשים הפשוטים ביותר בעולם". כעבור שנים אחדות מגיע נרודה לביקור באי, וכאשר הוא מגיע לבית הקפה הוא רואה ילד בשם פאבליטו, בנם של מריו וביאטריצ'ה. ביאטריצ'ה מספרת שמריו נסחף בהפגנות של התנועה הקומוניסטית נגד השלטון, ובאחת מהן מצא את מותו מידי השוטרים, זמן קצר קודם להולדת פבליטו.
קודם למותו הכין מריו מזכרת מוקלטת של קולות מהאי: הגלים, הרוחות, שיח הדייגים, הרוחות ודפיקות הלב של העובר בבטן רעייתו. נרודה מאזין לקלטת זו. בביקורו בעיר, מנהל הדואר מוסר לו את דבריו של מריו על חשיבות השירה בחיים: חשיבות לא רק ליוצרה, אלא גם למי שחש אותה.
אמנת טאורוגן
אמנת טאורוגן היא הסכם אי-לוחמה שנחתמה בין מפקדי הכוחות של פרוסיה ורוסיה בטאורוגן ב-30 בדצמבר 1812. באמנה הסכימה פרוסיה לנטוש את הברית הכפויה עם נפוליאון ולהימנע מלסייע לכוחותיו הנסוגים של נפוליאון.
בשנים 1806-1807 הובסה פרוסיה על ידי צרפת של נפוליאון והפכה, בעקבות חוזה טילזיט, למעין מדינת חסות של צרפת. כאשר פלש נפוליאון לרוסיה בשנת 1812, הסכים פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, להצטרף למתקפה נגד רוסיה תמורת הבטחה לקבל את השליטה במדינות הבלטיות לאחר תבוסת רוסיה. כוחותיו של פרידריך, בפיקוד הגנרל יורק (Hans David Ludwig Yorck von Wartenburg), הוצבו באגף השמאלי של כוחותיו של נפוליאון, בצפון. לאחר שהתברר שצבאו של נפוליאון הובס, וצבאו של יורק נותק מצבאו של נפוליאון, ניהל הגנרל יורק מגעים סודיים עם יריבו הגנרל דייביטש, מפקד הצבא הרוסי. מגעים אלו הביאו לחתימת אמנת טאורוגן בו הוסכם על אי לוחמה בין פרוסיה לרוסיה, וכוחות רוסיה הורשו לעבור דרך שטח פרוסיה כדי לזנב בכוחות צרפת הנסוגים.
לאחר חתימת אמנת טאורוגן, טען פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, בפני נפוליאון, שההסכם נחתם על ידי הגנרל יורק ללא סמכות. הוא הורה על העמדתו של יורק בפני בית דין צבאי על הבגידה שבחתימת אמנת טאורוגן, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לעומת זאת, בקרב העם הפרוסי הובעה שמחה גדולה על אמנת טאורוגן, שפורשה כהכרזת עצמאות של פרוסיה מצרפת. אף שהמלך פרידריך וילהלם השלישי התנער מאמנת טאורוגן, פרוסיה התקדמה בכיוון של התנתקות מצרפת וחבירה לרוסיה. ניסיונה של צרפת לגייס כוחות פרוסיים אחרים לסייע לה במקום כוחותיו של יורק לא צלח, בגלל התחמקות של הגנרל הפרוסי בולוו. ב-28 בפברואר 1813 כבר התייצבה פרוסיה באופן פומבי בצד של רוסיה, עם חתימת חוזה קאליש.