א-טוסי היה הראשון לעסוק בטריגונומטריה במנותק מאסטרונומיה. ספרו בן חמישה הכרכים "מאמר על הריבועים" (Kitāb al-Shakl al-qattāʴ) עסק בהרחבה בטריגונומטריה ספירית, לראשונה מחוץ להקשר של אסטרונומיה. כך א-טוסי היה הראשון לפתח את טריגונומטריה כענף מתמטי בפני עצמו.. בספריו על טריגונומטריה הוא חידש מספר חידושים בתחום, ובין השאר מופיע בהם משפט הסינוסים המפורסם והוכחות עבורו. לעיתים גילוי המשפט מיוחס לא-טוסי ולעיתים למלומדים מוסלמים אחרים בני תקופתו.
תחומים אחרים.
א-טוסי עסק בספרו "אחלק א-נסרי" בהתפתחות החיים ביקום, והציג מספר רעיונות המזכירים את רעיון המפץ הגדול ואת תיאורית האבולוציה המודרנית. בלוגיקה א-טוסי דגל באסכולה שפיתח אבן סינא (1037-980). בפיזיקה א-טוסי העלה רעיונות המזכירים את חוק שימור החומר.
קבר לינקולן
קבר לינקולן הוא אנדרטה בעיר ספרינגפילד שבמדינת אילינוי בארצות הברית, המשמשת כמקום קבורת הנשיא אברהם לינקולן, רעייתו מרי טוד לינקולן ושלושה מארבעת ילדיהם.
תולדות האנדרטה.
הנשיא לינקולן נורה בידי מתנקש בוושינגטון די. סי. ב-14 באפריל 1865 ונפטר למחרת. ב-3 במאי הגיע ארונו לספרינגפילד והונח בבניין הקפיטול של המדינה למשך הלילה. למחרת נקבר הארון במרתף קבורה בבית הקברות אוק רידג' (Oak ridge) בעיר, לפי משאלתה של אשת הנשיא. בהמשך הועבר למרתף קבורה אחר.
מיד לאחר הרצח הקימו אזרחים בספרינגפילד אגודה לשם איסוף תרומות להקמת אחוזת קבר ללינקולן בבית הקברות אוק רידג'. בניית המבנה החלה ב-1868, וב-1871 הועברו אליו ארונות לינקולן ושלושה מארבעת ילדיו, שמתו בצעירותם. הקמת המבנה הסתיימה בשנת 1874. לאחר השלמתו נקבר ארון לינקולן במקום הקבוע המיועד לו במבנה, במרכז חדר הקבורה. ב-1882, לאחר מות הגברת לינקולן, נקברה גם היא במבנה.
ארונו של לינקולן הוזז ממקומו מספר פעמים עם השנים. ב-1876 נכשלו שני עבריינים משיקגו בניסיונם לגנוב את הארון כדי לקבל תמורתו כופר. אז הוזז הארון למיקום אחר ובהמשך הוזז שוב מספר פעמים. רק ב-1901 הוחזר הארון למקום משכנו הקבוע.
ב-1895, כאשר רכשה מדינת אילינוי את המבנה מידי האגודה שהקימה אותו, היה מצבו מוזנח. בשנים 1899–1901 נערך בו שיפוץ. בשנים 1930–1931 נערך שיפוץ נוסף של פנים המבנה והוא נחנך מחדש על ידי הנשיא דאז הרברט הובר. מאז כמעט ולא השתנה המבנה.
האנדרטה מהווה אתר היסטורי מדינתי של אילינוי. ב-1960 הוכרזה גם כאתר היסטורי לאומי - אחד האתרים הראשונים שהוכרו ככאלה בארצות הברית. בשנת 1966 הוכללה האנדרטה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
המבנה.
האנדרטה ניצבת בליבה של חלקה פתוחה בשטח של 51 דונמים. לפני דרך הגישה לאנדרטה ניצבת פרוטומת ארד של ראש לינקולן. זהו העתק של פרוטומה מעשה ידי הפסל גוטזון ברגלום, הניצבת בבניין הקפיטול בוושינגטון.
האנדרטה היא מבנה גרניט מרובע שלחזיתו הקדמית והאחורית הוצמדו אגפים עגולים למחצה, שבאחד מהם מצויה דלת הכניסה לאנדרטה. זוג טורי מדרגות נגדיים בצידי אגפים אלו מובילות אל גג המבנה. המדרגות והגג מוקפים מעקות מסוגננים. על גבי גג המבנה ניצב מבנה מתומן, המשמש בסיס לאובליסק הניצב עליו והמביא את גובה המבנה ל-36 מטרים. מקיפה אותו טבעת של 37 אבנים מעוצבות כמגינים - כמספר המדינות בארצות הברית בעת הקמת המבנה. כל אבן נושאת שם של מדינה.
לארבעת פינות המבנה המתומן הוצמדו בסיסים עגולים שעל גביהם פסלים. הם מייצגים את חיל הרגלים, חיל הפרשים, הארטילריה והצי של תקופת מלחמת האזרחים. לפני האובליסק ניצב על גבי כן פסל נוסף של לינקולן.
חלל האנדרטה מצופה לוחות שיש. בכניסה אליו משתרעת מבואה עגולה, שבה ניצב העתק ארד מוקטן של פסל לינקולן מאת דניאל צ'סטר פרנץ', הניצב באנדרטת לינקולן שבוושינגטון. לקירות המבואה צמודים 16 פילסטרים, המייצגים את לינקולן ו-15 הנשיאים שקדמו לו, וכן 36 לוחות ארד, כמספר מדינות ארצות הברית בעת מות לינקולן.
שני מסדרונות מובילים אל חדר הקבורה באחורי המבנה. לאורכם ניצבים שמונה פסלים המסמלים תקופות שונות בחיי לינקולן. ארבעה לוחות ארד במסדרונות נושאים טקסט ביוגרפי על הנשיא וקטעים מנאומיו הידועים, ובהם נאום גטיסברג.
במרכז חדר הקבורה ניצבת מצבת השיש האדום של הנשיא, שמשקלה 7 טון. קברי בני משפחתו מצויים בכותל שממולה. מאחורי המצבה ניצבים תשעה דגלים - דגל ארצות הברית, דגל הנשיא ודגלי שבע מדינות שבהן חיו לינקולן ואבותיו. על הקיר מאחורי הדגלים נרשמה אמירה המיוחסת למזכיר מחלקת המלחמה אדווין סטנטון, שנאמרה ברגע מותו של לינקולן: "כעת הוא שייך להיסטוריה" ("Now he belongs to the ages"). תקרת חדר הקבורה עשויה עלה זהב.
המבנה כולל חללי קבורה נוספים שהוכנו עבור צאצאיו של לינקולן, אך הם לא בחרו להשתמש בהם והם נותרו ריקים.
האנדרטה תוכננה על ידי לרקין גולדסמית' מיד.
בקרבת האנדרטה וכחלק מהמתחם שלה ניצבות שלוש אנדרטאות - לבני אילינוי שלחמו ונפלו במלחמת העולם השנייה, במלחמת קוריאה ובמלחמת וייטנאם.
אל-טוסי
ברכה רוזנפלד
ברכה רוזנפלד (נולדה ב-15 באוקטובר 1946 בגרמניה), היא משוררת, מבקרת ספרות, מתרגמת, עורכת ופובליציסטית ישראלית. ממייסדי תנועת משוררים לימין ישראל.
קורות חיים.
ברכה רוזנפלד למדה בתיכון חשמונאים בבת ים. בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בספרות עברית ובפילוסופיה כללית, ולמדה עריכה עיתונאית וספרותית מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
רוזנפלד נולדה כבת בכורה להורים ניצולי שואה במחנה מעבר בקרבת העיר מינכן, גרמניה. אמה היא הציירת, הפסלת והסופרת לנה פיינבורג-ליליינהיים.
בשנת 1958 עלתה לישראל מפולין עם הוריה ואחיה והתגוררה בבת ים. עסקה בבנקאות ובמסחר.
רוזנפלד כתבה את שיריה הראשונים בשנות העשרה של חייה בפולנית. בעברית פרסמה לראשונה בשמה הקודם – ברכה בר-אל - בשנת 1975 ב"על המשמר".
שיריה, רשימות ביקורת ותרגומי השירה והפרוזה שלה מרוסית, מאנגלית ובעיקר מפולנית, פורסמו ב"מעריב", "על המשמר", "דבר", "הארץ ספרים", "מאזניים", "עתון 77", "עכשיו", "דימוי", "פסיפס", "אפיריון", "נתיב", "רוח אחרת", "מהות", "הליקון", "ביטאון שירה", ו"אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית".
שיריה התפרסמו גם בכתבי עת חשובים ובאנתולוגיות בישראל ובפולין, ותורגמו לאנגלית, פולנית, רומנית ואלבנית.
רוזנפלד עורכת ספרי שירה ופרוזה ומנחה סדנאות לכתיבה יוצרת. ערכה והנחתה אירועי ספרות רבים בבית הסופר ובבית מאניה ביאליק, בתל אביב.
משנת 1998 חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל וב-2002 כיהנה כיושבת ראש האגודה. ממייסדי תנועת משוררים לימין ישראל, תנועה המוגדרת כלאומית־ציונית שמטרת העל שלה היא השבת הלגיטימציה לכתיבת שירה ציונית.
רוזנפלד נשואה ואם לשני בנים ומתגוררת בבת ים.
פרסים, מלגות ומענקים.
ספרה של רוזנפלד, "אחר כך הייתי בראשית" זיכה אותה בפרס איגוד סופרי ישראל (אס"י).
כמו כן, זכתה במלגות ומענקים מקרן עמו"ס, מ"יד ושם" ומקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
נסיר אל-דין אל-טוסי
הלוויית נלסון מנדלה
נלסון מנדלה, שהיה נשיא דרום אפריקה בשנים 1994–1999 וחתן פרס נובל לשלום, נפטר ב-5 בדצמבר 2013. נשיא דרום אפריקה המכהן, ג'ייקוב זומה, שהודיע על מותו של מנדלה, הכריז על עשרה ימי אבל, שבסופם הובא מנדלה לקבורה.
ביום ראשון, 8 בדצמבר, הוכרז על ידי ממשלת דרום אפריקה כיום תפילה והתבוננות. טקס מרכזי במהלך ימי האבל היה טקס האשכבה, שנערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי. בימים 11 - 13 בדצמבר הוצב ארונו של מנדלה סמוך לבנייני הממשלה בפרטוריה הבירה, וכמאה אלף אבלים עברו על פני הארון.
טקס האשכבה.
טקס האשכבה, נערך ב-10 בדצמבר באצטדיון סוקר סיטי הממוקם בסווטו שבשולי יוהנסבורג. בטקס השתתפו כ-90 ראשי מדינות מרחבי העולם, ורבבות מתושבי דרום אפריקה.
בטקס נשאו דברים נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, נשיאת ברזיל דילמה רוסף ונשיא קובה ראול קסטרו. נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, נשא את הנאום המרכזי, אך התקבל בקריאות בוז. ראשי מדינות נוספים השתתפו בטקס, ובהם נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, נשיא אפגניסטן, חאמיד כרזאי, נשיא ניגריה, גודלאק ג'ונתן, ראש ממשלת ספרד, מריאנו רחוי, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט ורבים אחרים. ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הודיע שלא ישתתף בטקס כדי לצמצם הוצאותיו, ונשיא המדינה, שמעון פרס, הודיע שעקב מחלתו לא יוכל להשתתף בטקס. עקב כך ייצג את ישראל בטקס יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, שאליו נלוו חברי הכנסת חיליק בר, פנינה תמנו-שטה, רונן הופמן וניצן הורוביץ.
דברי הנואמים בטקס לוו בתרגום סימולטני לשפת סימנים, אך למרבה המבוכה התברר שהתנועות שעשה המתורגמן היו חסרות משמעות. המתורגמן הסביר זאת בהתקף סכיזופרניה, שגרם לו לומר מילים ששמע בתוך מוחו, ללא קשר למה שנאמר בטקס.
אמצעי התקשורת גילו עניין רב בסלפי (צילום עצמי באמצעות סמארטפון) עליז של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, ראש ממשלת דנמרק, הלה ת'ורנינג שמידט, וראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, שצולם במהלך הטקס.
בדרכו לדוכן הנואמים באצטדיון חלף אובמה על פני נשיא קובה ראול קסטרו, והשניים לחצו ידיים. אירוע זה עורר עניין רב, משום שארצות הברית וקובה היו אז במצב של ניתוק יחסים קרוב לחמישים שנה (אירוע קודם מסוג זה התקיים בשנת 2000 בין נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון ונשיא קובה, פידל קסטרו).
ההלוויה.