המהלכים מחוץ לעונה השתלמו מיד למונארכס כשהקבוצה סיימה עם המאזן הטוב ביותר בהיסטוריית המועדון: 25-9. וויסננט נבחר מאוחר יותר למאמן השנה ב-WNBA, ופאוול קיבלה את פרס השחקנית המשתפרת ב-WNBA . לאחר עונות קודמות שבהן הודחו מהפלייאוף של ה-WNBA על ידי יוסטון קומטס או לוס אנג'לס ספארקס, המונארכס ניצחו סוף סוף את שתיהן, וסחפו את שתי הקבוצות בדרך להופעה הראשונה שלהן בגמר ה-WNBA. המונארכס זכו בגמר ה-WNBA הראשון שלהם אי פעם כשהביסו את קונטיקט סאן 3-1 בסדרת הטוב מ-5.
המונארכס נשארו חזקות ב-2006, וסיימו במקום השני במערב. הקבוצה התחממה בפלייאוף, ושוב ניצחה את יוסטון ואת לוס אנג'לס (שסיימה ראשונה) כדי להגיע לגמר זו העונה השנייה ברציפות. אבל בגמר, הן הפסידו לדטרויט שוק 2-3, בגמר ה-WNBA הראשון שהגיע למשחק 5.
ירידה (2007–2009).
ב-2007, המונארכס סיימו שוב חזקות, אבל פספסו הזדמנות להשיג את המקום השני בסוף העונה, ושיחקו מול סן אנטוניו סילבר סטארס בסיבוב הראשון בפלייאוף. לאחר שהביסו את הסילבר סטארס במשחק 1 בבית, המונארכס הפסידו במשחקים 2 ו-3 (ובסדרה) בסן אנטוניו, וסיימו את הרצף בן השנתיים בתור אלופות המערב.
ב-2008 המונארכס היו פחות חזקות באופן ניכר, אבל הסתובבו בתמונת הפלייאוף המערבי כל העונה וסיימו במקום הרביעי. המונארכס שוב שיחקו בסיבוב הראשון נגד הסילבר סטארס. הסדרה לא התחילה טוב עבור המונארכס, שהפסידו את משחק 1 בבית 78–85. כשהסדרה עברה לסן אנטוניו, ונראה היה שהסדרה תגיע לסיומה מהר, אבל המונארכס לא נכנעו וניצחו את משחק 2 84-67, וכפו משחק 3 מכריע. במשחק השלישי, סן אנטוניו פתחו חזק ובשלב מסוים הובילו ב-14 נקודות. אבל המונארכס קלעו שבע נקודות ב-90 השניות האחרונות של המשחק כדי להשוות את המשחק ולכפות הארכה. אבל לצערן של המונארכס, הסילבר סטארס ניצחו את המשחק 81–86, ועונתן של המונארכס הסתיימה.
בשנת 2009, למונראכס הייתה אחת העונות הגרועות ביותר בתולדות המועדון. זה גם הוביל לפיטוריה של המאמנת הראשית ג'ני בוצ'ק במהלך העונה, שלאחר מכן הוחלפה על ידי ג'ון וייסננט, המאמן שהוביל את המונראכס לאליפות הראשונה שלהן ב-2005. הם סיימו 22–12, אחרונים במערב ובליגה כולה. הם גם החמיצו את הפלייאוף בפעם הראשונה מאז עונת 2002 והשוו את שיא ההפסדים הרבים ביותר עם 22, אותו מספר הפסדים שהם עשו לפני 11 שנים.
פירוק.
ב-20 בנובמבר 2009 נחשף כי משפחת מאעלוף לא תפעיל יותר את המונארכס. הליגה ניסתה לשנות את המיקום של המונארכס לאזור מפרץ סן פרנסיסקו, אך ב-8 בדצמבר 2009 הוכרז שלא ניתן למצוא בעלות חדשה והקבוצה תפורק. המונארכס היא קבוצת ה-WNBA האחרונה שהפסיקה את פעילותה.
פיני סילוק
פיני (משה) סילוק (נולד ב-9 בדצמבר 1982) הוא צלם ישראלי, המתמחה במדיום הצילום, עיבוד תמונה, וידאו ארט ואמנות מיצג. הדיוקנאות שצילם פורסמו בלמעלה מ-300 שערי מגזינים שונים. סילוק נמנה מבין חלוצי השימוש של תוכנת הפוטושופ בשילוב עם צילום לכדי יצירת דיוקנאות סוריאליסטיים.
ראשית חייו.
סילוק נולד בנתניה לבית מסורתי. הוא למד בבית הספר היסודי "יהונתן" ובתיכון "טשרנחובסקי". בימי שישי לאחר הקידוש המסורתי בבית הוריו, נהג לנסוע לתל אביב-יפו ולצלם את חיי הלילה והתרבות שלה. לימים תיאר את מועדוני המוזיקה בעיר לסטודיו הצילום הראשון שלו, הכולל מוזיקה, תפאורה ותלבושות שהיו מתחלפים כל שבוע בהתאם לנושא המסיבה במקום. לאחר לימודיו התיכוניים סיים תואר ראשון בתקשורת ב. תחילה כיוון לקריירת צילום בתחום העיתונות, אך לאחר שהגיש עבודת סטאז' אצל צלם מומחה החליט לפתוח סטודיו עצמאי.
קריירה.
בשלהי שנות ה-90, בעודו תלמיד תיכון, החל סילוק לנסוע לעיר תל אביב-יפו מדי שישי ולצלם את חיי הלילה שם. את התצלומים הללו איגד לאוסף תמונות דוקומנטריות המתעד את אופייה המודרני של תל אביב כבירת תרבות. פרויקט זה הוצג במתחם התחנה שביפו, ואחר כך גם בגלריית "Bank Die" שבמינכן, גרמניה. בשנת 2014 הציג בתערוכת יחיד בגלריית "טימורה" שבתל אביב את עבודות הדיוקנאות החדשות שיצר. ביצירות אלה עבד סילוק עם אומנים נוספים, שאופרו בדמותם הזקנה, וצילם אותם. בעבודות האיפור הוסיף לארשת פניהם קמטים, כך שיראו מבוגרים הרבה יותר. הוא לקח בפרויקט זה השראה מן הספר "תמונתו של דוריאן גריי" של אוסקר ויילד. סילוק הציג את תעשיית הפרסום כחשוכה, המדכאת את היופי הטבעי, ללא פוטושופ המסתיר פגמים טבעיים, דוגמת נמשים ונקודות חן.
בין השנים 2012–2016 התגורר בניו יורק על ויזת אמן. בתחילה התקבל לתוכנית שהות אמן (רזידנסי) של מאנה קונטימפוררי ארט שבניו ג'רזי, ולאחר מכן שימש כצלם דימויים לציוריו של האמן הישראלי יגאל עוזרי. ב-2013 הציג כמה פורטרטים של דמויות דוגמת פרידה קאלו, במיאמי ארט בזל ביריד "סקופ" שבביתן של גלריה קורידור קונטמפוררי. בשנת 2016 השתתף בפסטיבל ברנינג מן בנבדה, ארצות הברית. במסגרת הפסטיבל, שנמשך כשבוע, בנה מוזיאון אמנות בשם "Rinascita", בקוטר 40 מטרים בהשראת האדם הוויטרובי של לאונרדו דה וינצ'י, בו דיוקנאות של אישים מוכרים מתקופת הרנסאנס. סילוק עטה תחפושת של הדמויות והצטלם בנופים עירוניים רבים באזור מולדתם כמו הערים וינצ'י, פירנצה וטוסקנה. הוא מצא קווי דמיון בינו לבין הדמויות שצילם, ויצר "סגירת מעגל אישית" בינו לבין הדמות. חלק מהאישים שגילם היו לאונרדו דה וינצ'י, ג'וטו די בונדונה, מיכלאנג'לו וסנדרו בוטיצ'לי. ביום השביעי לפסטיבל שרף את מוזיאון כמקובל. תערוכה זו הוצגה שוב במוסקבה ובניו יורק. את הדיוקנאות הללו כינה בשם "דיוקנאות על-עצמי". את המונח הזה פיתח עוד בשנת 2012 כשהציג בתערוכת "Take It OFF" בגלריית מונטיפיורי מכירות פומביות יצירות דומות דוגמת בנימין זאב הרצל עומד על מרפסת מועדון במסיבה בתל אביב וואן גוך במפתן המוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בעת שהוצגה אחת מתערוכותיו, בניו יורק.
מאז חזרתו לישראל סילוק עמל ביצירת אוסף עבודות האמנות הבא שלו, "ישראל- אלבום תמונות משפחתי", בו יכללו תמונות רבות מתרבויות, עדות ואנשים שונים בארץ ישראל.
פעילויות פנאי בחיק הטבע
פלגיאריזם
הפארק הלאומי לורה לינדו
הפארק הלאומי לורה לינדו הוא פארק לאומי הנמצא באי סולאווסי שבאינדונזיה. שטח הפארק הלאומי הוא 2,180 קמ"ר, והוא כולל גם שפלה וגם יערות מונטיינים . הפארק הלאומי הוא בית הגידול של מינים נדירים רבים, כולל 77 מיני עופות אנדמיים לאי סולאווסי. בנוסף לחיי טבע עשירים, הפארק מכיל גם מאות מגליתים משנת 1300
גאוגרפיה ואקלים.
גבולות הפארק הלאומי לורה לינדו הם עמק פלולו מהצפון, עמק נפו מהמזרח, ועמק באדה מהדרום. הגבול המערבי מורכב מסדרת עמקים צרים, הידועה כולה בשם עמק קולאווי. כל העמקים היו בעבר אגמים שהתייבשו, והם מכילים משקעים. אגם לינדו הוא האגם הגדול היחיד שנשאר עד היום. גובה השפלה הוא בין 200 ל-2,500 מטר מעל פני הים.
האקלים הוא טרופי עם הרבה לחות. הטמפרטורה כמעט ואינה משתנה במהלך השנה, והיא נעה בין 26–32 מעלות צלזיוס בשפלה הנמוכה יותר, ועם כל עלייה של 1,100 מטר, הטמפרטורה יורדת בכ-6 מעלות. התקופה עם הכי הרבה גשם בשנה היא בין נובמבר לאפריל.
החי והצומח בפארק.
הפארק הלאומי לורה לינדו נמצא במגוון מערכות אקולוגיות, כולל יערות טרופיים של שפלות, יערות סוב מונטיינים, יערות מונטיינים, ויערות סוב אלפיניים.
סוגי הצמחייה בפארק הם אקליפטוס האיים, פטרוספרמום, עצי קנגה, גנטום גנמונים, קסטנופסיס, אגתיס פיליפיני, פילוקלדוס היפופילוס, צמחי מרפא וראטאן.
יונקים האנדמיים לאי סולאווסי הנמצאים בפארק הם: מקוק טונקיני שחור, אנואה השפלה, בבירוסת צפון-סולאווסי, קופיף ננסי, קופיף דיאנה, קוסקוס דובי סולאווסי, קוסקוס גמדי סולאווסי, חולדת סולאווסי, זבד דקל סולאווסי, ושועל-מעופף וולאסי. העופות האנדמיים לסולאווסי בפארק כוללים את המלאו, השרקרק סגול החזה, קיכלי ההרים הסולאווסי ועוד. זוחלים ודו-חיים האנדמיים לסולאווסי כוללים את נחש הזהב ואת קרפדת סולאווסי. הדגים אורזיאס בונאוראום, אורזיאס סרסינורום, והסרטן קצר הבטן פרת'לפוסה לינדואנסיס אנדמיים לאגם לינדו.
מגליתים.
בפארק הלאומי לורה לינדו נמצאים יותר מ-400 מגליתי גרניט, שכ-30 מהם בעלי צורת אדם. גודל המגליתים נע בין סנטימטרים בודדים ל-4.5 מטר. המטרה המקורית של בניית המגליתים אינה ידועה. מגליתים אחרים בפארק הם סירי אבן גדולים, ביחד עם מכסי אבן. המגליתים מפוזרים בעמקים נפו, בהואה ובאדה. מספר מחקרים תיארכו את המגליתים לתקופה שבין 3,000 לפנה"ס לבין 1,300 לספירה.
מגורים אנושיים.
בסביבות הפארק ישנם 117 כפרים, מתוכם 62 ממוקמים בגבולות הפארק הלאומי, ואחד בתוכו. האוכלוסייה המקומית היא הקבוצות האתניות הקיילים, הקולאבים, והלורים. נמצאים בפארק גם מהגרים מדרום סולאווסי, מג'אווה ומבאלי.
שימור ואיומים.
הפארק הלאומי לורה לינדו הוכרז כשמורה ביוספרית של אונסק"ו בשנת 1978. הפארק הלאומי עצמו הוקם ממיזוג של שלוש שמורות קיימות: שמורת הטבע לורה קלמנטה, שמורת הטבע של אגם לינדו, ושמורת הטבע לורה לינדו. אף על פי שבהתחלה שהפארק הלאומי הוקם ב-1982 השטח שלו היה 2,310 קמ"ר, כשהפארק עוצב מחדש בשנת 1999, הגודל שלו הופחת ל-2,180 קמ"ר.
בירוא יערות כתוצאה מכריתת עצים באופן לא חוקי, וכתוצאה מפלישה של פעילויות חקלאיות, היא אחת מהאיומים הגדולים על הפארק. אתגרי הניהול כוללים חוסר מודעות לחשיבות שימור היערות, והיעדר אכיפה.