שער גרניט ורוד מאזור המקדשים באסואן, ששמור כיום במוזיאון המצרי בקהיר, מזכיר אותו ומתאר את ניצחונותיו.
ג'יימס אדוארד קוויבל ציין שניצחונותיו של חעא סח'מוי מתוארים גם על גבי שלושה כדים וכן על שני בסיסי פסלים שלו שהוא חשף עם כמה פריטים נוספים מתחת לריצוף באזור מקדש הורוס בנחן. שני הפסלים התפרסמו כבעלי ערך אמנותי רב, אחד מהם נמצא כיום במיזיאון אשמוליאן לאמנות באוקספורד, והשני במוזיאון המצרי בקהיר. גובהו של הפסל במוזיאון בקהיר 56.5 ס"מ, ומחצית מפניו חסרה. במקום בו נמצא ניצבו איתו פסל חרס מרשים של אריה מאותה תקופה, ופסל הנחושת המפורסם של פפי הראשון. הפסל במוזיאון באוקספורד דומה לו, אך במקרה שלו הגוף ספג פגיעות רבות, בעוד הראש ספג פגיעה משמעותית רק באף ובקצה הכתר.
שם הורוס שלו, הכולל את שני האלים, הורוס וסת, מופיע על אסטלה עשויה מגוש גדול של צפחה ירוקה בסגנון האסטלות מן התרופה הארכאית באבידוס, שהוקמה ככל הנראה סמוך לזמן האיחוד בין הממלכה העליונה לתחתונה. האסטלה נמצאה ליד מקדש נחן, ונמצאת כיום במוזיאון המצרי בקהיר.
אזכורים שלו נמצאו גם בפרמידת המדרגות של ג'וסר, במתחם פרטי בסקארה, ועל שבר כד מגבל ועל מצבת גרניט מאזור בית הקברות בנחב (כיום: אל כאב).
העיצוב האמנותי האמנותיים בציורים ובפסלים מתקופתו הוא ברמה מאוד גבוהה, ומזכיר מאוד את העיצוב של פסלים מתחילת השושלת השלישית, שהתיארוך שלהם אינו מוטל בספק.
לרינה
לרו
רכבת החיים
רכבת החיים (בצרפתית: Train de vie) הוא סרט קולנוע צרפתי בבימויו של ראדו מיכאילאנו (Radu Mihăileanu). הסרט שיצא להקרנות בבתי הקולנוע בשנת 1998, גרף פרסים רבים בפסטיבלים שונים בעולם. הסרט הופק ויצא במקביל לסרט "החיים יפים", אך לא זכה להד תקשורתי עולמי כמותו. בדומה לסרטים "החיים יפים" ו"יעקב השקרן", מציג "רכבת החיים" את השואה כטרגיקומדיה, תוך שימת דגש על הפן המוזיקלי וההומוריסטי ועל מגוון דמויות.
רקע.
לפני תחילת ההפקה שלח מיכאילאנו את התסריט לרוברטו בניני כדי לשכנעו לקבל תפקיד בסרט, אך בניני סירב בטענה שהוא עובד על הסרט שלו "החיים יפים".
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בשטעטל קטן במזרח אירופה. ערב אחד בשנת 1941 מגיע שלמה, שוטה העיירה, ובפיו חדשות: כל היהודים מהיישובים הסמוכים נרצחים על ידי הגרמנים או מגורשים ליעדים לא ידועים, ועיירתם היא הבאה בתור. מועצת חכמי הכפר מתכנסים כדי למצוא דרך להציל את הקהילה, אך דווקא שלמה הוא שמציע את הרעיון המבריק – "לסדר" את הנאצים על ידי רכבת גירוש מזויפת: תושבי השטעטל ירכשו קרונות וקטר, ויובילו את עצמם ברכבת – שבה חלקם יהיו בתפקיד היהודים וחלקם בתפקיד הגרמנים – הלאה מסכנת ההשמדה באירופה אל ביטחון אישי בארץ ישראל.
התוכנית יוצאת לפועל, ובני העיירה חווים בדרכם הרפתקאות שונות ומשונות: ה"נאצים" נוטים לקחת את תפקידם ברצינות רבה מדי וה"קורבנות" מתחילים לקרוא לעצמם קומוניסטים ולהילחם ב"אויביהם", כאשר ברקע החשש המתמיד מפני הנאצים האמיתיים.
הדמויות הראשיות.
בתפקיד שרה מופיעה מארי-ז'וזה נאט.
פסקול.
פסקול הסרט, שנכתב על ידי גוראן ברגוביץ', כולל מוזיקה רומנטית המשלבת נעימות כינור וחליל, מוזיקה חסידית ומוזיקה צוענית.
פרסים.
הסרט זכה במספר רב של פרסים, ביניהם:
מחוזות קוסובו
מבחינה אדמיניסטרטיבית קוסובו מחולקת ל-7 מחוזות (Komuna - קומונה באלבנית, Okrug - אוקרוג בסרבית).
סינוסיטיס
סינוסיטיס (בכתיב לועזי: Sinusitis; בעברית: דלקת הגַּת) היא דלקת של הגתות (הסינוסים). הגתות הן חללים בעצמות הגולגולת, תפקידם קשור ככל הנראה בתהודה ובהפחתת משקל של הגולגולת. דלקת גת היא דלקת של ציפוי אותם החללים, משמע, דלקת של הרירית שבתוך הגתות. קיימות ארבע גתות בדפנות הגולגולת:
הגתות הן כיסי אוויר המצופים באפיתל נשימתי, העשוי תאי אפיתל עם שׂעריות (Cilia) ותאי גביע (goblet cells) המייצרים ריר. תפקיד הריר להגן על ריריות האף והסינוסים. הריר המופרש בסינוסים מתנקז דרך הפתחים אל חללי האף ומשם מפונה אל לוע האף ונבלע מבלי שנרגיש. הגתות נפתחות לחלל האף ומתנקזות לכיוון הלוע האחורי (nasopharynx) ומשם ללוע התחתון. דלקת גת מתפתחת במצבים שבהם קיים ייצור מוגבר של ריר (למשל, זיהום נגיפי, המהווה את הסיבה השכיחה לדלקת), חסימת הפתחים ועיכוב בפעילות השׂעריות. גת הלסת (הסינוס המקסילרי) היא הפגיעה יותר לדלקת. למעשה בכל נזלת האזור מתמלא בהפרשה, כאשר לרוב יש ניקוז טבעי דרך פתחי הגתות. כאשר אין ניקוז, על רקע הנפיחות והחסימה המקומית, הרירית נעשית בצקתית ונפוחה, מפרישה ביתר ועלולה להתפתח דלקת.
דלקת גת יכולה להיות חריפה או כרונית, כאשר דלקת חריפה יכולה להיות חד פעמית. סינוסיטיס כרונית מוגדרת כדלקת ממושכת הנמשכת מעל שלושה חודשים.
הגורם הנפוץ ביותר לדלקת גת חריפה, הוא זיהום ויראלי, כגון הצטננות חורף רגילה. אלרגיות יכולות לגרום נפיחות מקומית ולהפריע למנגנוני ההגנה הנורמליים, כך שתיתכן נטייה לדלקת גת חוזרת. הגורמים העיקריים לדלקת גת חיידקית הם "Streptococcus pneumoniae" ו-"Haemophilus influenzae". גורמים נוספים ונדירים יותר לדלקת גת יכולים להיות דלקת בשורש שן בלסת העליונה הנכנסת לגת הלסת, מחלת הסיסטיק פיברוזיס, פטרת, או גידולים.
סינוסיטיס כרוני הוא מצב רפואי שנמשך מספר חודשים ברצף עם חזרות במשך מספר שנים והוא די שונה מהמצב המוכר של סינוסיטיס חד פעמי, הן בסימפטומים, הן בבעיות נוספות המתלוות והן בגישה הטיפולית.
תסמינים.
תסמינים של דלקת גת כוללים בדרך כלל כאב ראש מקומי באזורי הגתות (לרוב באזור המצח או הלסת העליונה, בהתאמה למיקום גתות המצח והלסת). החולים מתלוננים על נזלת והצטברות של ליחה מוגלתית. תיתכן תחושה של "ראש כבד" ולחץ בראש, ולעיתים גם חום.
בדלקת גת כרונית יש במקרים רבים רקע אלרגי. לרוב, אין חום כשבנוסף האף עשוי להיות גדוש ועם פוליפים שעשויים לגרום לקושי בנשימת אף.
אבחון.
האיבחון הראשוני לסינוסיטיס מתבצע אצל רופאי אף אוזן וגרון. ניתן להסתייע בצילום, אולם לרוב רופאים יכולים לאבחן גם בלעדיו. במקרים של דלקת גת כרונית חוזרת יש לשקול ביצוע טומוגרפיה ממוחשבת (CT). הטיפול בדלקת גת חשוב, אין להזניחו ובעיקר במצב חריף, בשל הקרבה למוח ולארובות העיניים.
גורם הזמן חשוב להצלחת הטיפול, בשל החשש כי אי טיפול או עיכובו יוביל לסיבוכים. סיבוכים אפשריים של דלקת גת הם צלוליטיס פרה-אורביטלית (באזור גלגל העין) – למשל כתוצאה מסיבוך בגת הכברה, הקרוב לארובת העין; או חדירה של הזיהום לחלל המוח. במקרים שבהם דלקת הגת כרונית, אחד הסיבוכים העיקריים הוא דלקת סימפונות כרונית.
טיפול.
הטיפול הוא בהתאם לאיבחון ולסיבת המחלה. בדלקת קלה ויראלית וללא סיבוכים, די בטיפול תומך על ידי נוגדי גודש וכאב, לעיתים טיפות אף לכמה ימים, שתייה רבה ומנוחה. לעומת זאת, בזיהום חיידקי יש להוסיף סוגים שונים של אנטיביוטיקה.
אם הרקע לכאבים הוא מחלת שיניים, אז נדרש טיפול לכך. אם הרקע אלרגי יש להוסיף טיפול אנטי אלרגי על מנת למנוע חזרה של דלקת הגת.
במקרים מסוימים יש להשתמש באופן חד פעמי בטיפול תרופתי בקורטיזון (סטרואידים) להפחתת הגודש, ולעיתים כאשר המחלה כוללת פוליפים רבים, יש צורך בחסימה ושינוי אנטומי, אם מדובר בגידול אז יש לנתח את הגתות.
דלקת האוזן החיצונית
דלקת באוזן החיצונית היא דלקת אוזן העלולה להופיע אצל אנשים אשר שוחים הרבה ונמצאים בבריכות.
אורכה של תעלת האוזן החיצונית הוא כ 2.5 ס"מ. חלקה החיצוני בנוי מסחוס האפרכסת ומצופה בעור, והחלק הפנימי מורכב מעצם הרקה ללא סחוס, ומצופה בעור בלבד. במידה ויש זיהומים בחלק הפנימי, הסכנה להתפשטות של הזיהום לעצם היא גדולה למדי. תעלת האוזן החיצונית מכילה גם את שעוות האוזניים אשר משמנת את התעלה, מונעת כניסה של זיהומים ובעלת אפקט אנטי דלקתי.
דלקת באוזן החיצונית יכולה להופיע אצל אנשים אשר שוחים הרבה ונמצאים בבריכות ומכאן כינויה באנגלית: swimmer's ear. על הלוקים בדלקת האוזן החיצונית להימנע מחשיפה למים במשך מספר ימים ולרוב הדלקת עוברת לבד. ואולם, יש מצבים בהם קיימים זיהומים חזקים מאוד באוזן החיצונית (malignant otitis externa) אשר מופיעים בעיקר אצל חולי סוכרת. הזיהום פוגע בחלק התיכון של האוזן החיצונית ובזיז הפטמתי (Mastoid process) של עצם הרקה.
גורמי המחלה הם במרבית המקרים חיידקים בסוג "Pseudomonas", אך גם חיידקי "Streptococcus" יכולים לגרום לכך. הסימן העיקרי הוא כאב באוזן, המוחמר בעת הנעת האפרכסת, יש בצקת ואודם של תעלת השמע ולעיתים יש הפרשה מוגלתית. לא תמיד דלקת זו מלווה בחום, והסכנה העיקרית שבה היא התפשטות לאזורים אחרים. הטיפול הוא אנטיביוטי, ולעיתים די בטיפול מקומי הכולל טיפות אוזניים.
סיבה נוספת לדלקת היא שימוש במקל ניקוי אוזניים לניקוי תעלת האוזן משעוות אוזן: העמדה הרווחת בקרב רופאים היא כי שימוש זה מיותר ויכול להזיק, שכן השעווה נועדה להגן על תעלת האוזן מפני דלקות, והסרתה הופכת את התעלה לפגיעה יותר. בנוסף, השימוש עלול לשרוט את עור התעלה ולגרום לזיהום. מחקר שנערך במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל מצא קשר בין שימוש במקלות אוזניים לשכיחות דלקת האוזן החיצונית בקרב ילדים.
דלקת האוזן התיכונה
דלקת האוזן התיכונה (Otitis media) היא דלקת הנגרמת לאחר חוסר אוורור תקין בחלל האוזן דבר שגורם לרירית האוזן התיכונה להפריש תפליט אל החלל.
דלקת חריפה של האוזן התיכונה.