בשנת 1820 סיים את עבודתו על הכנת חוקה לאימפריה הרוסית. הצעת החוקה כללה הקמת פרלמנט בעל שני בתים, הגבלת שליטת הקיסר במדינה, עצמאות המערכת המשפטית, שוויון כל אזרחי המדינה מפני המערכת המשפטית וכו'. הצעה זו לא התקבלה על ידי הקיסר.
בשנת 1834 התמנה לראש הממשלה.
נפטר בסנקט פטרבורג בשנת 1838 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי.
מנגנון סינכרוניזציה
הקיסרים הנאורים
ג'ובאני בטיסטה הודיירנה
תחנה מרכזית נתניה
התחנה המרכזית נתניה
תחנת רכבת נתניה
שמואל שמלקה הורוביץ
רבי שמואל שְׁמֶלְקֶה הלוי הורוויץ מניקלשבורג (ה'תפ"ו, 1726 - א' באייר ה'תקל"ח, אפריל 1778) היה אדמו"ר בדור השלישי לחסידות ורבה הראשי של מוראביה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת תפ"ו (1726) בצ'ורטקוב שבגליציה, כבנם בכורם של מלכה ורבי צבי הירש הורוויץ רב העיר בנם של לאה ור' מאיר מטיקטין המכונה המהר"ם טיקטין.
יחד עם אחיו רבי פנחס הורוויץ היה בתחילה מתלמידי הגר"א, גדול מתנגדי החסידות. בהשפעת רבי אברהם הכהן מקליסק, שהיה בעצמו בתחילה תלמיד הגר"א והפך לאחד מגדולי תלמידיו ומפיצי תורתו של המגיד ממז'יריץ, גדול תלמידי הבעש"ט, התקרבו ר' פנחס ואחיו לחסידות, והפכו גם הם לתלמידי המגיד. בהשפעתו התקרבו לחסידות גם תלמידיו: המגיד מקוז'ניץ, רבי לוי יצחק מברדיטשוב, רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב ורבי יעקב יצחק מלובלין. עמד בקשרים גם עם רבי משולם זושא מאניפולי, אחיו של רבי אלימלך מליז'נסק.
בשנת תקי"ד 1754, כיהן כרב בעיר ריטשוואל ובה הקים ישיבה. מקרב תלמידיו קמו מגדולי וראשי החסידות בהם רבי ישראל מקוז'ניץ, רבי לוי יצחק מברדיטשוב ורבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין").
בשנת תקכ"ג 1763 בערך, התקבל לאב"ד בעיר שינובה, ולשם העתיק גם את ישיבתו, באותה תקופה למד אצלו החוזה מלובלין.
בשנת תקל"ג עבר לכהן כרב העיר ניקלשבורג שבמחוז מוראביה. גם לשם העתיק את ישיבתו, בה למדו רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב, רבי יצחק אייזיק מקאליב ורבי מרדכי בנעט (אשר כיהן אחר כך כרבה של העיר). בתקופת כהונתו כרב העיר ניקלשבורג היו מאבקים בינו לבין חלק מהקהילה היהודית בעיר שנבעו מהתנגדותם לחסידות. מסופר כי נצרכו לתיווכו של רבי אלימלך מליז'נסק, על מנת לפתור את המחלוקת ולמתן את הטפתו של הרב הורוויץ לתורת הבעש"ט. הנהגתו האישית הייתה בקדושה וטהרה עליונה ובפרישות קיצונית. צדיקים הפילגו בשבחו והיו שהעידו שבכוחו להחיות מתים.
נפטר בא' אייר תקל"ח (1778) ונקבר בניקלשבורג.
משפחתו.
ר' שמעלקא היה נשוי לשיינדל בת ר' יהושע הלוי (מנהיג ופרנס ק"ק רישא), בן מרדכי הלוי (מטיסמניץ), בן משה הלוי (אב"ד טורבין), בן שמואל הלוי (אב"ד פודהייץ), נכד ר' שכנא (אב"ד וינה), נכד ר' שכנא (אב"ד לובלין חותן הרמ"א)
בארוק רוק
ברברה קראוזה
ברברה קראוזה (בגרמנית: Barbara Krause; נולדה ב-7 ביולי 1959) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב, אלופת עולם בעלת 5 מדליות מהן שתיים זהב ושיאנית עולם במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי במשך 8 שנים. הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-55 שניות.
ביוגרפיה.
ברברה קראוזה נולדה במזרח ברלין. היא התאמנה בקבוצת השחייה של דינמו ברלין.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה, בשנת 1975 זכתה קראוזה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:49.37 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 58.22 שניות.
בתחרות המבחן לאולימפיאדת מונטריאול בתחילת יוני 1976 קבעה קראוזה במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש בתוצאה של 4:11.69 דקות, שיפור משמעותי לשיא של שירלי בבשוף (4:14.76 דקות). למרות היכולת הגבוהה שלה היא לא השתתפה במשחקים עצמם בגלל שרופאי הנבחרת טעו בכמות הסמים שקיבלה וחששו שהיא תכשל בבדיקת הסמים. הסיבה הרשמית להיעדרותה הייתה שהיא חלתה באנגינה.
בתחרות המבחן לאליפות העולם בשחייה שנערכה במזרח ברלין בתחילת חודש יולי 1978 קבעה קראוזה שני שיאי עולם חדשים. במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.41 שניות, שיפור לשיא העולם של בת ארצה קורנליה אנדר (55.65 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.04 דקות, שוב שיפור לשיא של אנדר (1:59.26 דקות).
באליפות העולם בשחייה עצמה שנערכה במערב ברלין חודש וחצי לאחר מכן זכתה קראוזה ב-4 מדליות, אחת זהב. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 55.68 שניות, לפני לין ינסן מנורווגיה (56.82 שניות) ולריסה צרבה מברית המועצות (56.85 שניות) ו-3 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.78 דקות אחרי סינתיה וודהד מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 1:58.53 דקות ולפני צרבה (2:01.76 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.37 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:43.43 דקות) ולפני קנדה (3:49.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:09.13 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא תחרות חדש של (4:08.21 דקות) ולפני ברית המועצות (4:14.91 דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קראוזה ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 54.79 שניות, לפני חברותיה לנבחרת קרן מטצ'וק (55.16 שניות) ואינס דירס (55.65 שניות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 54.98 שניות, ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-55 שניות. במשחה ל-200 מטר חופשי היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:58.33 דקות, לפני בנות ארצה דירס (1:59.64 דקות) וכרמלה שמידט (2:01.44 דקות). הזמן שקבעה היה איטי ב-10 מאיות השנייה משיא העולם והתוצאה השנייה בטיבה בעולם. ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:42.71 דקות. היא זינקה ראשונה וקבעה תוצאה של 54.90 שניות.
שימוש בסמים.
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
קראוזה נשואה ללוץ ואניה, שחיין אולימפי גם כן.
הנסיגה הגדולה
הנסיגה הגדולה היא כינוי לנסיגת הצבא הרוסי מגליציה ופולין במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין תחילת יולי ל-19 בספטמבר 1915.
רקע.
בתקופה זו היה כוחן הצבאי של מעצמות המרכז גדול משמעותית מזה של רוסיה ושותפותיה להסכמה. הכוח הגרמני והאוסטרו-הונגרי בחזית המזרחית מנה 13 ארמיות, אשר עמדו מול 9 ארמיות רוסיות בלבד, מה שאיפשר לגנרלים הגרמניים להמשיך בפעילות התקפית יזומה. הפיקוד הצבאי הרוסי הגיע למסקנה כי נסיגה אשר תאפשר את בניית הכוח הצבאי הדרוש, לרבות הצטיידות בחימוש וכלי נשק, עדיפה על המשך ההתנגשות מול הגרמנים, העדיפים בכוח אדם ובציוד, ואשר עלולה לעלות בשחיקה מסוכנת של הכוח הקיים.
המתקפה הגרמנית.
בסיומה של מתקפת גורליצה-טרנוב בראשית יוני 1915 חצו הכוחות הגרמניים את נהר סן שבדרום-מזרח פולין והשתלטו על העיר פשמישל. ב-22 ביוני נסוגו הכוחות הרוסיים מהעיר לבוב בירת גליציה, וכבר למחרת חצה הכוח הגרמני, אשר המשיך בהתקדמות מזרחה, את נהר הדניסטר. בימים הבאים עוד ניסו הרוסים לבצע מספר התקפות נגד, ואילצו את הגרמנים לעצור את התקדמותם המהירה מזרחה.
ב-13 ביולי פתחו מעצמות המרכז בהתקפה כוללת לכל רוחב החזית המזרחית. הכוח העדיף הכריע את החלק הדרומי של קו החזית, והכוחות הרוסיים פתחו בנסיגה לכיוון צפון עד לקו איוונגורוד-לובלין-חלם. שתי ארמיות גרמניות פתחו במקביל במתקפה של קו ההגנה הרוסי מכיוּון צפון, ותנועת המלקחיים איימה לכתר את כלל הכוח הרוסי שהתקבץ במרכז החזית.
בתוך כשבוע הושלם כיבושו של כמעט כל שטחה של פולין, וב-22 ביולי חצו כוחות גרמניים את נהר הוויסלה ובכך בודדו וכיתרו את ורשה עד לכיבושה ב-4 באוגוסט. כוח גרמני של שלוש ארמיות המשיך בתנועה בכיוון דרום מפרוסיה וגרם גם להתמוטטות קו ההגנה הרוסי בחזית המרכזית, עד להתייצבותו על קו הגבול של פרוסיה המזרחית כפי שהיה עם תחילת המלחמה. ב-25 באוגוסט נכבשה ברסט-ליטובסק וב-19 בספטמבר הושלם כיבוש וילנה.
בשלב זה נעצרה ההתקדמות הגרמנית וקו החזית המזרחית התייצב מן הים הבלטי בצפון ועד גבול רומניה בדרום.
הערכת המהלך.
מבחינה אסטרטגית ניתן לראות בנסיגה הרוסית הצלחה. קווי החזית התקצרו בכ-700 ק"מ, וקרבו את הכוחות הרוסיים אל מקורות האספקה והחימוש שלהם בעומק המדינה. לעומת זאת הגרמנים התרחקו משמעותית ממקורות האספקה שלהם. יתרה מכך, בשלב זה לא נותרו לכוחות הגרמניים יעדי התקדמות ותקיפה טובים וזמינים, כאשר הכוח הרוסי מתאושש ובונה עצמו מחדש.
יחד עם זאת, הרוסים נאלצו להתמודד עם ההשלכות השליליות של הנסיגה הגדולה. אובדן השטחים הטיל עומס כלכלי מכיוון שמקורות יצור ואספקה של תוצרת תעשייתית וחקלאית ננטשו. נוסף לכך נאלצו להתמודד עם זרם של כ-1.5 מיליון פליטים שברחו מזרחה מפחד הכוח הגרמני והעדיפו על פניו את היציבות שהעניק השלטון האוטוקרטי הרוסי. השלטון הרוסי אשר חש בפיחות שחל במעמדו של הצבא השתמש בתעמולה פטריוטית שהזכירה לחיוב את הנסיגות בתקופת כיבושי נפוליאון.
עמוד אלכסנדר
עמוד אלכסנדר (רוסית: Александровская колонна) הוא מונומנט הנמצא במרכז כיכר הארמון בסנקט פטרבורג. עמוד הזיכרון נבנה לזכר הניצחון הרוסי על נפוליאון בונפרטה בשנת 1812, והוצב במקום בשנת 1834.