אבן-צור נולד וגדל ברמלה בן לסול ושלמה אבן צור, ולו 3 אחיות ו-2 אחים. הוא החל את קריירת הכדורגל בקבוצת הנוער של נוה-דוד רמלה. לאחר מכן שיחק בבוגרים בהפועל מרמורק ובבית"ר רמלה. ב-1984 לאחר פרשת קובלנץ שגרמה למכבי תל אביב לאבד את השחקנים, מאיר חנוכה שירד מישראל וחי קרייס שהורחק לתקופה ארוכה, החליט מאמנה יצחק שניאור להביא לקבוצה את המגן אבן-צור מבית"ר רמלה, שהיה אז שחקן לא מוכר. במכבי תל אביב התפרסם אבן-צור עקב משחקו האגרסיבי, שגרם לו לצבור כרטיסים צהובים רבים יחסית לכמות משחקיו, ובשל כך כונה "אבן". במכבי תל אביב ספג אבן צור כרטיס אדום אחד אחרי ביצוע עבירה קשה ויוצאת דופן הזכורה לאוהדי הכדורגל ותקשורת הכדורגל שנים רבות לאחר מכן, שביצע נגד שחקנה של מכבי נתניה, יגאל מנחם במהלך משחק הליגה נגדם. לאחר מכן החליט מאמנה של בית"ר תל אביב דוד לויאן, להביא אותו לקבוצה ששחקה בליגה הארצית בעונת 1985/1986. איתה הצליח אבן-צור לעלות לליגה הלאומית, ושם שיחק עד 1991. לאחר מכן שיחק עוד עונה בהפועל באר יעקב,עד שפרש מכדורגל בשנת 1992 בגיל 29 בלבד, עקב בעיות בגב.
לאחר פרישתו מהכדורגל, נהיה אבן-צור נהג מונית.
יחסי סרביה–קוריאה הצפונית
יחסי סרביה–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין סרביה וקוריאה הצפונית.
סקירה כללית.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 באוקטובר 1948. היחסים היו קרובים מאוד בתקופתם של יוסיפ ברוז טיטו וקים איל-סונג. שני המנהיגים נקטו עמדה נייטרלית במהלך הפיצול הסיני-סובייטי ושמרו על יחסי ידידות הן עם ברית המועצות והן עם סין. גם סרביה וגם צפון קוריאה חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות. יוגוסלביה, שסרביה הייתה חלק ממנה, הייתה אחת מהחברות המייסדות של התנועה. שתי המדינות סגרו את שגרירויותיהן בבירות זו אצל זו באוקטובר ונובמבר 2001, בהתאמה, מסיבות כלכליות. עם זאת, הם ממשיכים ליהנות ממערכת יחסים קרובה.
יחסי סחר.
תחת הנשיא סלובודן מילושביץ', היה לסרביה מערכת יחסים קרובה מאוד עם צפון קוריאה. עם זאת, הסחר בין יוגוסלביה לצפון קוריאה היה מוגבל מאוד ושוויו היה בערך 1.37 מיליון אירו.
מלחמות יוגוסלביה.
במהלך הפצצת נאט"ו על יוגוסלביה בשנת 1999, ממשלת צפון קוריאה גינתה בתוקף את פעולת נאט"ו נגד סרביה. שר החוץ של צפון קוריאה, פאק מאן סון, הביע את תמיכתו המלאה בממשלת סרביה נגד נאט"ו, וקרא לקהילה העולמית למנוע מארצות הברית להשתמש בכוח צבאי בקוסובו.
בפברואר 2000 השתתפה משלחת מפלגת הפועלים של קוריאה בקונגרס הרביעי של המפלגה הסוציאליסטית הסרבית, והנציגה קים מאן איק נשאה נאום בגנות האימפריאליזם האמריקני במלחמות יוגוסלביה, והביעה את הזדהותו עם ממשלת סרביה ועם סלובודן מילושביץ'. בנוגע לפעולה הצבאית של סרביה בקוסובו אמר קים, "העם והכוחות המזוינים של יוגוסלביה, שנחושים להגן עד הסוף על ריבונותה של המדינה, יצאו בגבורה במלחמה קדושה נגד התוקפנות של כוחות נאט"ו בראשות ארצות הברית ובאופן מלא. הפגינו לשאר העולם את רצונם הבלתי נלאה ועמידתם ההירואית."
יחסים נוספים.
במרץ 2017 ביקר שגריר צפון קוריאה רי פיונג דו בבלגרד ואישר את תמיכת צפון קוריאה בעמדת סרביה בנוגע לקוסובו. כאן הדגיש שר החוץ הסרבי איוויצה דאצ'יץ' את הצורך בפתרון דיפלומטי למשבר צפון קוריאה.
Smashing four
Smashing four הוא משחק אסטרטגיה מבוסס תורות, המפותח על ידי חברה צ'כית Geewa (בהמשך נרכשה על ידי חברה AppLovin מארצות הברית. נצברו 8 מיליון הורדות של המשחק מאז יצא לאור בשנת 2018.
אופן המשחק.
כל שחקן מרכיב לעצמו קבוצה של ארבעה שחקנים (גיבורים, Heroes). לכל שחקן יש נזק, כמות חיים, מהירות, משקל, גודל וכוח מיוחד.
המטרה היא להרוג את כל השחקנים של היריב. המשחק מבוסס תורות, כלומר לך יש תור לתקוף וליריב יש תור לתקוף.
זירות.
לכל זירה יש מאפיין מיוחד.
שחקנים.
נפוצים.
השחקנים הנפוצים ביותר. מקבלים אותם מכל "אורב" (דבר שהשחקן פותח כדי לקבל קלפים). נפתחים בשלב 1.
נדירים.
מקבלים אותם מ"אורב" נדיר ומעלה. נפתחים בשלב 3.
אפיים.
השחקנים הנדירים ביותר. נפתחים בשלב 5.
אורבים.
השחקן פותח אורבים (Orbs) כדי לצבור קלפים.
הקלפים ממוינים לנפוצים (כדי לשדרג נפוצים) נדירים (כדי לשדרג נדירים) ואפיים (כדי לשדרג אפיים).
שווי הפרסים עולה לפי הזירה.
ישנם 5 סוגים:
פרויקט תולעת קרח
פרויקט תולעת קרח (באנגלית: Project Iceworm) היה פרויקט סודי של צבא ארצות הברית שהוכן בימי המלחמה הקרה ומטרתו הייתה לבנות רשת של מתקני שיגור טילים גרעיניים לטווח בינוני מתחת לכיפת הקרח בגרילנד שיוכלו לפגוע ביעדים בברית המועצות, יריבתה של ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה.
הפרויקט הוסתר מממשלת דנמרק אם כי על מנת לחקור את הכדאיות של העבודה במתקנים מתחת לשכבת הקרח הושק פרויקט מתוקשר שכונה "Camp Century".
בעקבות אי היציבות של שכבת הקרח שהסתירה את האתרים שנבנו במסגרת הפרויקט הוחלט לבטלו ב-1966.
רקע פוליטי.
הפרטים על פרויקט תולעת קרח היו חסויים במשך עשרות שנים ולמעשה, רק בינואר 1995 בעקבות מחקר של המכון הדני לעניינים בינלאומיים על מנת שיערוך בנוגע לטיסות הגרעיניות של ארצות הברית בשמי גרינלנד ומעורבות בסיס האוויר ת'ול בהן. הפרלמנט הדני, הפולקטינג הורה לשחרר את המידע המסווג בעניין התקרית הגרעינית בגרינלנד. המידע שהתגלה סתר את הסברות הקודמות של ממשלת דנמרק בעניין הפעילות האמריקאית בגרינלנד. לפני הדו"ח הדנים חשבו שהפעילות האמריקאית מצומצמת הרבה יותר ממה שהייתה במציאות.
תיאור.
על מנת לבדוק את היתכנות טכניקות הבנייה של אתרים מתחת לקרח, הקים הצבא האמריקאי אתר בשם "מחנה המאה" שגובהו היה כ-2,000 מטרים. האתר הוקם בצפון מערב גרינלנד וכ-240 קילומטרים מבסיס חיל האוויר 'טול' שימש את חיל האוויר האמריקאי.
מחנה המאה תואר באותה תקופה כריכוז של מאחזים צבאיים, פרויקט תולעת הקרח הסודי היה אמור להיות מערכת מנהרות של באורך של כ-4,000 קילומטרים, במנהרות יוקמו אתרי שיגור לכ-600 טילים גרעיניים שיוכלו להגיע עד לברית המועצות במקרה ותפתח בינה לבין ארצות הברית מלחמה גרעינית. בזמן שפרויקט תועלת הקרח היה חשאי, "מחנה המאה" אושר על ידי ממלכת דנמרק, המדינה השולטת בגרינלנד.
המטרה הרשמית של מחנה המאה, כפי שהסבירו פקידי מחלקת ההגנה האמריקאית לעמיתיהם הדניים, הייתה לבדוק טכניקות בנייה שונות בתנאים ארקטים ולבצע ניסויים מדעיים על כיפת הקרח בגרינלנד. סך הכל נחפרו במקום עשרים ואחת תעלות והם כוסו בעזרת גגות מתכת, המנהרות בסופו של דבר נבנו באורך של כ-3,000 מטרים והכילו קולנוע, מעבדות כנסייה, בית חולים ועוד ומתחם מגורים ששהו בו כ-200 חיילים. אספקת החשמל במקום סופקה על ידי הכור הגרעיני הנייד הראשון בעולם, כור זה תוכנן במיוחד עבור הצבא האמריקאי. המים סופקו על ידי קרחונים מותכים.
לאחר שלושה שנים של חפירות, נלקחו דגימות ליבת הקרח על ידי גאולוגים העובדים במחנה סנצ'ורי הראו כי הקרחון במקום נע הרבה יותר מהצפוי ושהקרחוו מפוי להרוס את המנהרות ואת מתקני השיגור תוך פחות משנתיים. בעקבות הממצאים האלו החליטו האמריקאים לפנות את המתקנים ב-1965 ולבטל את פרויקט תעלת הקרח. שנה לאחר מכן גם נסר "מחנה המאה".
על אף ביטולו, הפרויקט סיפק למדענים מספר ליבות הקרח.
השפעה אקולוגית.
כאשר פונה "מחנה המחאה", הוחלט לא לפרק את התשתיות והפסולת שהושארה במקום בהנחה כי הם ישארו שם לנצח בעקבות מזג האוויר הקיצוני שיש בגרינלנד. חרף סברה זו, ב-2016 מחקר מצא כי חלק מכיפת הקרח שמכסה את מחנה המאה יתחיל להינתך עד 2100. כאשר הקרח במקום יותך כל התשתיות של המחנה, כל השאריות של הפסולת רדיואקטיבית, הפסולת ביולוגית והפסולת כימית שנמצאות במקום ייזמו את הסביבה וישבשו מערכות אקולוגיות באזור
סו ליון
סו ליון (באנגלית: Sue Lyon; 10 ביולי 1946 – 26 בדצמבר 2019) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
קורות חיים.
ליון נולדה בשם סואלין ליון בעיר דבנפורט, איווה, הייתה הצעירה מבין חמישה אחים. אמה נקראה גם סו ליון (לבית קאר) ואביה היה ג'יימס ליון.
סו קאר ליון הייתה בת 42 כשהתאלמנה, כשסואלין הייתה רק בת 10 חודשים. אמה עבדה בבית חולים כדי לפרנס את ילדיה. לאחר מכן עברה המשפחה לדאלאס ואחר כך ללוס אנג'לס בתקווה שסואלין תוכל לעזור לפרנסת המשפחה.
הייתה לה קריירת קולנוע וטלוויזיה שנמשכה שני עשורים, כשהתפקיד המוכר ביותר שלה היה בסרטו של סטנלי קובריק משנת 1962, "לוליטה". היא הייתה בת 14 כאשר לוהקה לתפקיד הראשי, שהתבסס על הרומן של ולדימיר נבוקוב על גבר בגיל העמידה שהופך לאובססיבי לילדה בת 12. לצידה שיחק ג'יימס מייסון שהיה בן 53. עבור משחקה בסרט זה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה מבטיחה ביותר.
קובריק נאלץ לבחור מתבגרת בת 14 ולא ילדה בת 12 כפי שמופיעה ברומן המקורי, כדי לעמוד בהגבלות קוד הייז.
לאחר מכן שיחקה ב"ליל האיגואנה" לצידו של ריצ'רד ברטון גם כן בתור מתבגרת שמנסה לפתות גבר מבוגר.
ב-1966 שיחקה בסרט "שבע נשים" בתור מסיונרית צעירה במנזר בסין.
ב-1967 שיחקה בסרט "טוני רום" לצידו של פרנק סינטרה.
ב-1971 שיחקה בסרט איוול קניוול על חייו של להטוטן אופנועים מפורסם לצידו של ג'ורג' המילטון.
סרטה האחרון היה "האליגטור" (1980).
היא גם הופיעה במספר סדרות בטלוויזיה כמו "אהבה נוסח אמריקה", "אי המשאלות" ו"גלריית הלילה".
משפחה.
ליון הייתה נשואה חמש פעמים והייתה לה בת יחידה, נונה הריסון שנולדה ב-1972 מבעלה השני, רולנד הריסון.