ההקלטה שלו משנת 2020 של קונצ'רטי הפסנתר של שופן זכתה הן בפרס גרמופון בקטגוריית הקונצ'רטו והן בפרס "דיאפסון ד'אור של השנה" של המגזין הצרפתי דיאפסון, כאשר מבקר של העיתון כתב כי ההקלטה היא "גרסה המדורגת בין הטובות ביותר, ואישור של אמן יוצא דופן."
הקלטות.
ביולי 2005 הופיע גרוסוונור בסרט התיעודי "Being a Concert Pianist" של ה-BBC במסגרת הסדרה "Imagine""."
גרוסוונור הקליט תקליטורים בהשתתפות מלחינים שונים. לאחר תקופה קצרה במסגרת הסכם פיתוח עם EMI, הוא חתם על חוזה עם חברת התקליטים דקה באפריל 2011, והיה לאמן הצעיר ביותר אי פעם והפסנתרן הבריטי הראשון מזה 60 שנה שחתם עם חברת התקליטים. הוא הוציא חמישה אלבומים דרך חברת התקליטים. הראשון שלו, "Chopin Liszt Ravel", זכה בפרס גרמופון לשנת 2012 עבור האלבום האינסטרומנטלי הטוב ביותר. באותה שנה, הוציא את "Rhapsody in Blue", הכוללת מוזיקה של סן-סנס, ראוול וגרשווין עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול בניצוחו של ג'יימס ג'אד. בשנת 2014 הוציא את "Dances", אלבום סולו הכולל מוזיקה בצורות מחול של מלחינים ביניהם באך, שופן, סקריאבין וגרנדוס. האלבום זכה בתואר "תקליטור החודש" הן על ידי מגזין המוזיקה של BBC והן על ידי הגרמופון. אלבומו משנת 2016, "Homages", זכה בפרס 'דיאפסון ד'אור' והיה 'היצירה האינסטרומנטלית הנבחרת' של מגזין BBC Music. בשנת 2020 הוציא הקלטה של קונצ'רטי הפסנתר של שופן עם אלים צ'אן והתזמורת הסקוטית המלכותית. הקלטה זו זכתה הן בפרס גרמופון בקטגוריית הקונצ'רטו והן בפרס "דיאפסון ד'אור של השנה".
בספטמבר 2012 הופיע גרוסוונור בסדרה "Human to Hero" של ה-CNN.
בינואר 2021 הוכרז כי גרוסוונור חתם מחדש עם דקה, וכי התקליטור הראשון בחוזה החדש, המוקדש למוזיקה של ליסט, נקבע לצאת לאור בפברואר 2021.
די.ג'יי חאלד
מארי בילדרס-ואן בוס
יחסי אתיופיה–קניה
יחסי אתיופיה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין רפובליקת קניה. אורך הגבול בין המדינות הוא 867 ק"מ.
היסטוריה.
בשנת 1907, אתיופיה הקימה לראשונה קשרים עם הממשל הקולוניאלי הבריטי במזרח אפריקה הבריטית, כאשר אתיופיה וקניה התחילו להגדיר את הגבול ביניהן, שנקבע באופן סופי ב-1947, ולאחר מכן תוחמה באופן רשמי בשנים 1950–1955. בשנת 1954 פתחה אתיופיה קונסוליית כבוד בקניה, וקיימה קשרים רשמיים עם הממשל הקולוניאלי. בשנות השלושים, במהלך הכיבוש האיטלקי של אתיופיה, הוצבו בקניה מורדים אתיופים, שם קיבלו תמיכה ואספקה. לקבוצת המורדים הקנייתים מאו מאו היו גם בסיסים באתיופיה במהלך המאבק לעצמאות מבריטניה.
בשנת 1961, כאשר קניה הייתה עדיין מושבה בריטית, מינתה אתיופיה את שגרירה הראשון במדינה זו, ואילו קניה פתחה שגרירות באדיס אבבה שש שנים מאוחר יותר. לאחר הכרזת העצמאות של קניה, הוועדה המייעצת הבין-משרדית המשותפת בחנה את חוקיות הגבול הקיים בין שתי המדינות. בשנת 1970 נחתם הסכם בנושא ההכרה בגבול המדיני.
במאי 2018 ביקר ראש ממשלת אתיופיה אבי אחמד עלי בניירובי, שם ניהל שיחות עם נשיא קניה, אוהורו קניאטה. מנהיגי המדינות החליטו להקים ועדה דו-צדדית, שהיא הרמה הגבוהה ביותר של שיתוף פעולה דו-צדדי מובנה שקניה יכולה לקיים עם מדינות אחרות. שני המנהיגים דנו גם בסוגיות ביטחוניות, במיוחד במאבק בטרור ובמלחמת האזרחים בסומליה.
בתחילת 2019 ביקר נשיא קניה אוהורו קניאטה באדיס אבבה עם משלחת סחר לביקור בן יומיים לפורום סחר והשקעות קנייתי-אתיופי. הוא ביקר גם בפארק התעשייה הוואסה.
שיתוף פעולה.
במסגרת המשא ומתן שהתנהל בין מנהיגי אתיופיה וקניה בשנת 2018, הוסכם על תחומי מפתח לשיתוף פעולה. תחומי המפתח הללו היו: חקלאות, תיירות, אימונים צבאיים משותפים, פיתוח תחבורה ותשתיות, בפרט, מסדרון LAPSSET, הקמת קו חשמל בין אתיופיה לקניה, כמו גם העיר המשותפת והאזור הכלכלי של מויאלה. בין יתר הנושאים - חיזוק שיתוף הפעולה בין חברות התעופה הלאומיות אתיופיאן איירליינס וקניה איירווייז. אתיופיה וקניה שותפות במשימת AMISOM בסומליה.
סחר.
אתיופיה וקניה מקיימות קשרי סחר. שתי המדינות חברות בגוש הסחר של הרשות הבין ממשלתית לפיתוח. עם זאת, המסחר הוא בעיקר חד סטרי, מכיוון שאתיופיה מייבאת בעיקר סחורות מקניה. בשנת 2012 אתיופיה ייצאה סחורות בשווי 4 מיליון דולר אמריקאי לקניה, וקניה ייצאה סחורות לאתיופיה בשווי 54 מיליון דולר.
בשנת 2012 חתמו המדינות על הסכם מעמד מיוחד. בהסכם נקבע כי שני הצדדים רשאים לפתוח נציגות בשטחים אחת של השנייה כדי להקל על סחר, חילופי מידע ותקשורת. הפרלמנט האתיופי אישר את האמנה באפריל 2014. בנוסף, ממשלות אתיופיה וקניה השקיעו בתשתיות חוצות גבולות. פרויקט סלילת הכבישים אדיס אבבה-ניירובי החל בשנת 2012 וצפוי לבנות קטע כביש באורך של כ-505 ק"מ בין איזיולו למויאלה. העבודות להקמת הכביש המהיר תוכננו להסתיים בשנת 2015.
ג'ורג' וושינגטון למברט
ג'ורג' וושינגטון תומאס למברט (באנגלית: George Washington Lambert; 13 בספטמבר 1873 – 29 במאי 1930) היה צייר אוסטרלי. ידוע בעיקר בזכות ציורי פורטרטים וכאמן מלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
למברט נולד בסנקט פטרבורג, רוסיה, בנו של ג'ורג' וושינגטון למברט (1833 – 25 ביולי 1873) מבולטימור, מרילנד. אמו הצעירה של למברט הייתה אנני מטילדה, לבית פירת', אנגלייה. האם והבן עברו במהרה לוירטמברג שבגרמניה כדי להיות אצל סבו מצד אמו של למברט. למברט התחנך בקינגסטון קולג', סאמרסט. המשפחה, שהורכבה מלברט, אמו ושלוש אחיותיה, החליטה להגר לאוסטרליה. הם הגיעו לסידני על סיפונה של "בנגל" ב־20 בינואר 1887.
קריירה.
למברט החל להציג את תמונותיו בחברה לאמנות ובחברת האמנים, סידני בשנת 1894. הוא החל לתרום קריקטורות עט ודיו ל"בולטין"בשנת 1895 והחל לצייר במשרה מלאה בשנת 1896. איורים מאת למברט היוו חלק מספר בלדות "הנערות והסוסים האפורים" (1898) ו"לבבות הזהב" (1903) של אנתולוגיות המשורר הסקוטי-אוסטרלי וויל אוגילבי (1869–1963).
בשנת 1899 הוא זכה בפרס וויין. הוא למד בבית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון בסידני עד שנת 1900. מאוחר יותר הוא זכה במלגת נסיעה בסך 150 פאונד מממשלת ניו סאות' ויילס. הוא בילה שנה בפריז לפני שעבר ללונדון שם הציג באקדמיה המלכותית.
ללמברט הוענקה מדליית כסף בתערוכה בינלאומית על ציורו "הסונטה" בברצלונה בשנת 1911. הוא היה ידוע ביותר בתקופה זו כאמן פורטרטים.
אמן מלחמה.
למברט הפך לאמן מלחמה רשמי באוסטרליה בשנת 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה. ציורו "אנזאק, הנחיתה בשנת 1915" מתארת את הנחיתה בחצי האי גליפולי בטורקיה, הוא הציור הגדול ביותר באוסף אנדרטת המלחמה באוסטרליה. למברט, כקפטן כבוד, נסע לגליפולי בשנת 1919 כדי להכין רישומים לציור. עוד עבודה שלו הייתה "סמל הפרשים הקלים" (1920), שצייר בלונדון אחרי מסעותיו בארץ ישראל.
במהלך שנות המלחמה בילה ג'ורג' למברט הרבה זמן בלונדון, שם היה מעורב רומנטית עם האמנית תיאה פרוקטור.
חזרה לאוסטרליה.
למברט חזר לאוסטרליה בשנת 1921, שם זכה להצלחה במלבורן בתערוכה בגלריה של החברה לאמנות. הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בשנת 1922.
הוא זכה בפרס השנתי השני של ארצ'יבלד בשנת 1922, פרס האמנות היוקרתי ביותר עבור דיוקנאות. אבל יצירתו נפסלה מכיוון שהוא לא היה תושב באוסטרליה במשך 12 חודשים. לאחר מכן, הוא הגיש דיוקן עצמי והתחרה בויליאם מקלאוד. בשנת 1927 הוא זכה בפרס ארצ'יבלד עם עבודתו שכותרתה "גברת מרדוק".
חיים אישיים.
למברט התחתן עם אמיליה ביאטריס 'איימי' אבסל (1872–1963) בשנת 1900. ילדיהם היו מוריס למברט (1901–1964), פסל ידוע ושותף באקדמיה המלכותית, וקונסטנט למברט, המלחין והמנצח הבריטי, יליד לונדון ב 1905. קיט למברט (1935–1981), מנהל קבוצת הרוק The Who, היה נכדו.
למברט נפטר ב־29 במאי 1930 בקוביטי, ניו סאות' ויילס, ונקבר באזור האנגליקני בבית העלמין סאות' הד.
דרכון אוגנדי
הדרכון האוגנדי הוא מסמך נסיעה, המונפק לאזרחי אוגנדה המאפשר להם לצאת מגבולות המדינה. לדרכון יש שני סוגים: רגיל ודיפלומטי.
היסטוריה.
דרכונים עם השם אוגנדה נוצרו לראשונה בשנות הארבעים של המאה העשרים, אם כי הם שימשו בעיקר את הנתינים האפרו-בריטיים. הדרכון היה דרכון בריטי, שכן אוגנדה הייתה באותם ימים מדינת חסות של הממלכה המאוחדת. אוגנדה הפכה לעצמאית ב־9 באוקטובר 1962, ומאותו יום, לכל הדרכונים יש את התואר דרכונים של רפובליקת אוגנדה.
הנפקה.
על פי חוק בקרת האזרחות וההגירה באוגנדה, משנת 2009, ניתן להנפיק דרכונים ומסמכי נסיעה אחרים רק לאנשים שהוכיחו כי הם אזרחי אוגנדה.
הדרכונים מעובדים ומונפקים רק על ידי ממשלת אוגנדה, באמצעות מִנהל בקרת ההגירה (DCIC).
דרישות אשרה.
החל מה-1 בינואר 2017, אזרחי אוגנדה קיבלו גישה ללא צורך בוויזה ל-61 מדינות.
כתר - מחקרים בכלכלה ומשפט על-פי ההלכה
חיפוש 2
חיפוש 2 (באנגלית: Searching 2) הוא סרט מתח עתידי בבימוים של ויל מריק וניק ג'ונסון, אשר גם כתבו את התסריט לפי סיפור מאת אניש צ'גנטי וסב אוהניאן. זהו המשכון עצמאי על פי שם למותחן המסתורין "חיפוש" משנת 2018, שכתבו וביימו צ'גנטי ואוהניאן.