ג'ון ג'יי גיליגן, שאותו הביס סקסבי בבחירות לסנאט ב-1968, ובשנים 1971–1975 כיהן כמושל אוהיו, מינה את הווארד מצנבאום לאייש את מושבו הפנוי של סקסבי. בהמשך אותה שנה נבחר למושב זה באופן קבוע האסטרונאוט לשעבר ג'ון גלן, גם הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
כתובע הכללי בממשלו של ניקסון, פיקח סקסבי על תביעת ההגבלים העסקיים שבסופו של דבר שמה קץ למונופול של מערכת הטלפונים בל.
סקסבי המשיך לכהן כתובע הכללי בחודשים הראשונים לנשיאותו של ג'רלד פורד עד להתפטרותו בראשית 1975, כאשר הוא התמנה כשגריר ארצות הברית בהודו. בתפקיד זה הוא שירת עד נובמבר 1976. לאחר מכן הוא שב למקניקסברג וחידש את עיסוקו בעריכת דין.
חיים אישיים.
ב-1940 נשא סקסבי לאישה את ארדת' לואיז "דולי" קליינהנס. לשניים נולדו שלושה ילדים: ויליאם בארט סקסבי הבן, ג'ולייט לואיז "ג'ולי" סקסבי ספיצר, וצ'ארלס רוקוול "רוקי" סקסבי, שכיהן ארבע תקופות כהונה בבית הנבחרים של אוהיו ובהמשך היה עורך דין במגזר הפרטי.
סקסבי נודע בשל שנינות לשונו. כאשר הוא נשאל על הסנאטור בוב דול, הוא העיר שדול היה כל כך לא אהוד בקרב עמיתיו הסנאטורים עד שהוא "לא היה מסוגל למכור בירה בספינה של חיילים".
ויליאם סקסבי נפטר בעיירת הולדתו מקניקסברג ב-24 באוגוסט 2010 בגיל 94. לפני מותו הוא היה הסנאטור הרפובליקני לשעבר המבוגר ביותר שחי באותה עת והשני בגילו מקרב כלל הסנאטורים שלעבר שחיו באותה עת, לאחר הארי פ. בירד הבן מווירג'יניה. הוא נטמן בבית הקברות מייפל גרוב שבמקניקסברג.
אזני
אברהם סאייג
לארי החתול
פרנץ מראי
פרנץ מראי במקור מלינגר; בהונגרית: Mérei Ferenc; בודפשט, 24 בנובמבר 1909 – בודפשט, 23 בפברואר 1986) היה פסיכולוג, מחנך, חוקר רשתות חברתיות יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
פרנץ מראי נולד במשפחה יהודית כבנם של גאשפאר גזה מראי (מלינגר) (1876–?) צלם, ושל ואלריה קליין (1884–?). סבו וסבתו מצד אביו היו רז'ה מראי (מלינגר) (1842–1934) סוחר, וז'ופיה שטרן, סבו וסבתו מצד אמו היו אברהם קליין ואמיליה מאוטנר (1863–1904). את ילדותו בילה בפשט, בסביבה בורגנית, בעיקר בסטודיו לצילום של הוריו בבזאר גאראי. הוא לא אהב את בית הספר. ניתוקו הנפשי ממחנכיו, האכזריות הפיזית שלהם גרמה לו לסבל רב. הוא קרא הרבה ספרים, אפילו 400–500 עמודים בבת אחת. חיי הזוגיות של אמו עם מחזרים מתחלפים הותירו בו עקבות עמוקים.
אחרי שעבר את בחינות הבגרות ועל אף שאמו העדיפה שייסע לברלין, הוא החל משנת 1928 את לימודיו בסורבון בפריז. מראי עסק בכלכלה פוליטית, בסטטיסטיקה, בספרות ובלימוד אחת עשרה שפות. בסופו של דבר פסיכולוגיית ילדים וייעוץ בבחירת קריירה באמת ריתקו אותו. באוניברסיטה הוא התקבל כסטודנט של הרופא הצרפתי הפילוסוף והפסיכולוג אנרי ואלון (Henri Wallon), שהנחה אותו בחקר עולם הילדים. בשנת 1930 הצטרף מראי שם בפריז למפלגה הקומוניסטית הצרפתית.
בשנת 1932 נשא את הרצאתו המדעית הראשונה. ההרצאה שמתחה ביקורת על הפסיכולוג השווייצרי ז'אן פיאז'ה העמידה אותו מול המרצה הפטרון שלו, אך הוא פיתח את רעיון המפתח שלו שעיקרו הנחישות החברתית של האדם. מראי קיבל שני תארים; אחד במכללה הגבוהה לייעוץ בבחירת קריירה ואחד בפקולטה למדעי הרוח בסורבון בפילוסופיה, בסוציולוגיה, פסיכולוגיה ובפדגוגיה. פריז העניקה לו לכל חייו את חבריו, את מוריו, את האידיאלים ואת השקפת העולם שלו.
הוא חזר להונגריה בשנת 1934 כבוגר אוניברסיטה "טרי" אך לא מצא עבודה, לכן עבד עד 1938 כפסיכולוג ללא שכר במכון הממלכתי לפסיכולוגיית ילדים (שהוקם על ידי יאנוש שנל, שגם הסכים לערוב לו במשטר הימני-קיצוני דאז). הוא היה הראשון שחקר את החוויה החברתית המשפיעה על הפרט, את התפקיד החברתי של שלטון וגיבוש נורמות. בשנת 1937 כתב את מחקריו: "הילד המשחק בכפתורים" (A gombozó gyermek), "השקפת העולם של ילד" ׁ(A gyermek világnézete).
בין השנים 1938 עד 1940 עבד במעבדת הפתולוגיה האנליטית ובמעבדה הרפואית של "המכללה להכשרת מורים לחינוך מיוחד" בניהולו של לאופולד סונדי. גם שם לא קיבל שכר, אז הוא התפרנס מהוראת שפות. הוא היה כבר נשוי באותה תקופה, ויחד עם אשתו - מורה לחינוך מיוחד (ורה מראי, בלידתה: ורוניקה מולנאר) למדו כיצד לארגן ולבצע מבדקים.
הוא נפסל ופוטר מהמעבדה בגלל יהדותו והחוקים ה(אנטי) יהודים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), ולכן משנת 1940 עבד במרפאת החוץ של אגודת החסות הלאומית היהודית בראשות יוליה ג'רג' (במקור לוי). שם כתב את ספרו הראשון בשנת 1942, ששמו "הפסיכולוגיה של בחירת קריירה" (A pályaválasztás lélektana). לאחר מכן הוא נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בשנת 1944 ברח, חצה את החזית מזרחה והצטרף לצבא הסובייטי, שם שירת שרות צבאי בדרגת סרן.
בשנת 1949 קיבל את דרגת הכסף של פרס קושוט על עבודתו הפדגוגית. בשנת 1950 נסגר המכון הלאומי לחינוך בו עבד יחד עם ליוויה נמש. הוא פוטר מעבודתו ונאלץ שוב לפרנס את משפחתו מתרגומים. הוא זוכה בשנת 1956 במרד ההונגרי והצטרף למכון לפסיכולוגיה של האקדמיה ההונגרית למדעים כמדען בולט ואחר כך בשנת 1958 הצטרף למכון לביוכימיה. הוא נעצר באוקטובר 1958 באשמת התארגנות נגד המדינה ונידון לעשר שנות מאסר. את מאסרו ריצה בכלא בבודפשט ואחר כך בכלא שאטוראליאויהיי ובכלא ואץ. בשנת 1960 החל לכתוב את "היומן הפסיכולוגי" בכלא הלאומי בשאטוראליאויהיי (מכיוון שלא היה לו נייר לכתיבה אז כתב על נייר טואלט). במהלך מאסרו הידרדר מצבו והוא סבל מעוויתות מוחיות. הוא שוחרר במרץ 1963 בחנינה.
בשנות ה-70 כתב עבודות בולטות נוספות: "הרשת הנסתרת של הקהילות" (1971), "שיטות פסיכודיאגנוסטיקה קלינית" (1974), "פסיכולוגיה קלינית" (1974). משנת 1976 ניהל את "החברה הפסיכולוגית ההונגרית" ואת ההכשרה הפסיכודרמטית.
יצירת חייו הוכרה על ידי האקדמיה ההונגרית למדעים בשנת 1982 בתואר "דוקטור למדעי הפסיכולוגיה" ומדליית הזיכרון פאל רנשבורג. סרט ראיונות נערך עימו בשנת 1984, במהלך התאוששותו מניתוח רציני, שחלקים מהסרט בהם מתח ביקורת על החיים הציבוריים בהונגריה, שודרו רק בשנת 2009, במלאת 100 שנה להולדתו.
מראי ורעייתו הובאו למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי של אובודה.
פריה (חתולה)
פריה (באנגלית: Freya) היא חתולה הנמצאת בבעלותם של שר האוצר של בריטניה לשעבר ג'ורג' אוסבורן ומשפחתו. פריה שימשה כרודפת העכברים הראשית של הקבינט בין השנים 2012–2014.
ביוגרפיה.
חייה המוקדמים.
כשהייתה בת כמה חודשים נעלמה פריה מבית משפחת אוסבורן שבנוטינג היל. המשפחה חיפשה אחרי פריה, ולאחר שלא מצאו אותה, בני משפחת אוסבורן הניחו שהיא מתה. בשנת 2012 התבשרה פרנסס אוסבורן, בשיחת טלפון, שפריה נמצאה, ובני המשפחה החזירו אותה לביתם.
רודפת העכברים הראשית של הקבינט.
ב-16 בספטמבר 2012, כמה חודשים לאחר שהוחזרה לבית משפחת אוסבורן החלה פריה לשמש כרודפת העכברים הראשית של הקבינט לאחר שראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, ראה כי רודף העכברים לארי מתעלם מהעכברים במקום ללכוד אותם, ופיטר אותו. לאחר כשנתיים בתפקיד, בנובמבר 2014 פרשה פריה מתפקידה.
שמה.
פריה הוא שמה של אלת האהבה במיתולוגיה הנורדית, שעל שמה גם קרוי יום שישי (אנגלית: Friday) בשפות רבות, כגון אנגלית וגרמנית.
עדאל קדר
הרב עדאל קדר (נולד בכ"ו באלול ה'תשמ"א) הוא רב וסופר חסיד חב"ד, הכותב ומוציא לאור של סדרת ספרי ההלכה "שו"ת היכל שלמה".
ביוגרפיה.
נולד במבשרת ציון למירה קדר ולרב שמואל אליקים קדר, ולמד בתלמוד תורה מורשה, ישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת מרכז הרב.
בשנת תשס"ב נישא להילה, בתו של עורך הדין בנימין טאוב, ולמד בכולל מר"ץ. בעקבות חמיו נחשף לרבי מלובביץ' ולתורתו ותוך זמן קצר הפך לחסיד חב"ד.
אביו כתב והוציא לאור את סדרת הספרים שו"ת היכל שלמה המכילה תשובות לשאלות שנשאלו בבחינות ההסמכה של הרבנות הראשית וסיכום החומר הנדרש לבחינות.
לאחר פטירת אביו המשיך את מפעל הכתיבה וההוצאה לאור של הספרים.
המשך המפעל כולל כתיבה על נושאים חדשים שאביו לא כתב עליהם, כמו חופה וקידושין, מילה וגרות ועוד. כמו כן, הוצאת מהדורות משופרות ומעודכנות על כלל הנושאים, כמו שבת, ונידה.
בעקבות התקרבותו לחסידות חב"ד, הוסיף בחלק מהספרים מבוא או נספח המבאר את הנושא המרכזי שבספר כפי שהוא מואר באורה של תורת החסידות על פי תורתו של הרבי.
קדר מתגורר בשכונת גילה שבירושלים ולו שבעה ילדים.
גיסו, הוא הרב אור חיים טאוב, רב קהילת נהורא ברמת גן ומנהל מחלקות עירובין ומקוואות ברבנות רמת גן.
גורגופוטמוס (נהר)
גורגופוטמוס (ביוונית: Γοργοπόταμος, "הנהר הגועש") הוא נהר בחלק הדרומי של פתיוטיס, מרכז יוון. קרוב לגבול עם פוקיס. בנהר חי הדג Pungitius hellenicus לדברי הפילוסוף הקדום הרודוטוס, בימי קדם הנהר נקרא הנהר "דיירה".
גאוגרפיה.
נתיב הנהר עובר 4 ק"מ מצפון ל-פאביליאני וממערב להרי קומאריסטי. הנהר זורם דרך עמק מיוער ותלול. הנהר עובר מתחת לקו הרכבת אתונה–סלוניקי ודרך הכפר גורגופוטמוס, משם הוא נכנס למישורים. מתחבר לנהר ספרכיוס ליד ידרומליס, כ-5 ק"מ דרום מערבית ללאמיה.
היסטוריה.