לעורכי קוד מאפיינים שנועדו מראש להפוך את כתיבת הקוד לקלה יותר ומהירה יותר, תכונות כמו הדגשת תחביר, סידור הזחות והשלמה אוטומטית. עורכי קוד המקור מספקים דרך נוחה להרצת מהדר, מפרש, מנפה שגיאות ותכונות נוספות הקשורות לתהליך פיתוח התוכנה. עורכי קוד מקור יכולים גם לבדוק תחביר בזמן כתיבת הקוד ולהצביע על בעיות תחביר. עורכי טקסט רבים, לדוגמה notepad, יכולים לשמש לעריכת קוד מקור, אך אינם נחשבים עורכי קוד מקור בגלל החוסר בתכונות אלו.
הפילהרמונית של שיקגו
הפילהרמונית של שיקגו (באנגלית: Chicago Philharmonic) היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא שיקגו, אילינוי, ובראשה האגודה הפילהרמונית של שיקגו.
התזמורת, שהוקמה בשנת 1988 בידי המנצחים הראשיים של תזמורת האופרה הלירית של שיקגו, היא ארגון ללא רווח, בהנהלת הנגנים, הכולל קרוב ל-200 נגני מוזיקה קלאסית מאזור שיקגו. מאז 2013, המנהל האמנותי והמנצח הראשי הוא סקוט ספק.
היסטוריה.
בשנת 1979 הקימו ראשי התזמורת של האופרה הלירית את תזמורת אילינוי, שהופיעה עד ראשית 1988, אז נתקלה בקשיים כספיים. ראשי התזמורת המשיכו וייסדו ביוני 1988 את האגודה התזמורתית של אילינוי, שהופיעה לראשונה במרץ 1991 כ"סימפונית II" בהנהגת לארי ראצ'לף, שהיה מנהלה האמנותי של התזמורת עד 2013. ב-2004 שונה שם התזמורת ל"פילהרמונית של שיקגו". השם החוקי של האגודה שמאחורי התזמורת נקבע ב-2012 כ"האגודה הפילהרמונית של שיקגו". ב-2012 גם החל הארגון, בהנהגת יו"ר המועצה החדש, פול ר. ג'ודי, בהעברת התזמורת למבנה הרשמי והייחודי שלה כאגודה בשליטת הנגנים ובתמיכת חברות פעילה של נגנים ושאינם נגנים.
בשנת 2013 התמנה סקוט סְפֶּק, מנהל מוזיקלי בבלט ג'ופרי, למנהל אמנותי והחל לכהן כמנצח ראשי.
הפילהרמונית של שיקגו היא התזמורת הרשמית של בלט ג'ופרי מאז 2012. התזמורת שותפה בפסטיבל רוויניה זה למעלה מ-20 שנה והיא תזמורת הבית של תיאטרון האריס בפארק המילניום בשיקגו מאז 2016.
מבנה ארגוני.
בשנת 2012 הסדירה האגודה הפילהרמונית של שיקגו את המבנה הארגוני שלה כאגודה בשליטת נגנים ובתמיכת חברות של נגנים ושל אנשים מחוץ לתזמורת. בהשראת הפילוסופיה של פייר בולז, של "הרכב של אפשרויות" ו"קהילה של נגנים" של ארנסט פליישמן, כצורות אידיאליות להנהגה והתפתחות של ארגונים גדולים של אמנויות המוזיקה, נגנים מוזמנים להשתתף בכל היבטי הארגונים.
עקרון היסוד המנחה את מבנה הארגון הוא: "החברה יעילה ביותר בהשגת יעדיה המוזיקליים כאשר מוזיקאים אחראים להפצת המידע ולפיקוח." הנגנים שותפים להנהגה ולשליטה בדרכים אחדות:
הופעות.
הקונצרטים הסימפוניים של התזמורת מקיפים את מלוא הקשת של מוזיקה קלאסית, מתקופת הבארוק עד למוזיקה עכשווית. קונצרטים ביוזמת התזמורת מתקיימים באולמות הבאים: פיק-סטיידר הול באוונסטון, נורת' שור סנטר לאמנויות הבמה בסקוקי, ותיאטרון האריס במרכז שיקגו.
מאז 2010, מופיעים הנגנים הקאמריים מן הפילהרמונית של שיקגו, הרכבים קאמריים של בין 2 ל-6 נגנים משורות התזמורת, בקונצרטים קאמריים באתרים שונים, בהם פארק רידג', סיטי ויינרי וג'אז שואוקייז במרכז שיקגו, וברחבי אילינוי וויסקונסין.
נוסף לכך, הפילהרמונית של שיקגו מופיעה באולמות שונים בשיקגו, בהם סימפוני סנטר, תיאטרון אודיטוריום, תיאטרון שיקגו ופארק רוויניה. עוד הופיעה התזמורת בפרו פאוויליון ליד אגם ז'נבה בוויסקונסין ובקוך הול במרכז לינקולן, ניו יורק. בין האמנים הנודעים שהופיעו עם התזמורת ג'ושוע בל, לוס אנ'לס מסטר כורל, ליידי גאגא, טוני בנט, ג'וני מאטיס ועוד. שותפים אחרים להופעות כוללים את תיאטרון האופרה של שיקגו, מיאמי סיטי בלט, סת' מקפרלן, תיאטרון הבלט האמריקאי ועוד.
בשנת 2017 נסעה התזמורת לפולין במסעה הראשון לקונצרטים וחילופי תרבות, שאחריו התקיים לראשונה פסטיבל הפילהרמונית של שיקגו: פולין 2018. בפולין קיימו נגני התזמורת כיתות אמן והופעות עם סטודנטיים באקדמיה למוזיקה של קרקוב, שם ביצעו יצירות של מלחינים אמריקאים וקונצרט מוזיקה קאמרית במרכז אירופה למוזיקה ע"ש קשישטוף פנדרצקי בלוסטוויצ'ה. בנובמבר 2018 התארחו במסגרת חלקו השני של המיזם, "פסטיבל הפילהרמונית של שיקגו: פולין 2018", אמנים פולנים, שהופיעו בקונצרטים, חלקם יחד עם התזמורת הפילהרמונית של שיקגו, במשך חמישה ימים בשיקגו, אילינוי. האמנים האורחים היו רביעיית המיתרים השלזית, נגו העוגב אנדז'יי ביאטקו, הפסנתרן פיוטר אורז'צ'ובסקי, הפסנתרן לוקאש קרופינסקי, המנצח מארק מוס ואחרים, שביצעו יצירות מאת שופן, שימנובסקי, הנריק גורצקי, קשישטוף פנדרצקי, פדרבסקי ועוד.
עוד נוגנו בעונת 2019-2018 סוויטה מתוך אופרה בגרוש של קורט וייל, קונצ'רטו לפסנתר בסול מז'ור של מוריס ראוול, רפסודיה בכחול של גרשווין, הפתיחה ל"רומיאו ויוליה" של צ'ייקובסקי, שחרזאדה של רימסקי-קורסקוב ועוד.
נחלת יצחק (יצחק ויגזיל)
טבח קולפקס
אדוארד טיפין
אדוארד טיפין (באנגלית: Edward Tiffin; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו הראשון, ובהמשך כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
ראשית חייו.
אדוארד טיפין נולד בקרלייל (Carlisle) שבמחוז קמברלנד שבאנגליה. הוא למד בבית הספר הלטיני שבעירו, וב-1778 הוא החל להתלמד כסטודנט לרפואה. שש שנים לאחר מכן הוא השלים את חניכותו. ב-1783 היגרה משפחתו לווירג'יניה. כבר בגיל 17 הוא החל לעסוק שם ברפואה.
ב-1789 נשא טיפין לאישה את מרי וורת'ינגטון ממחוז ברקלי, אחותו של מי שיהיה לימים מושל אוהיו, תומאס וורת'ינגטון. מרי נפטרה, חשוכת ילדים, ב-1808. שנה לאחר נישואיהם, הצטרפו בני הזוג לכנסייה המתודיסטית לאחר ששמעו את דרשותיו של תומאס סקוט, שיהיה שכנם וידידם במשך שנים רבות. ב-1792 הסמיך הבישוף אסברי את טיפין ככומר מתודיסטי, עם סמכות להטיף. כאשר נפטר אביה של מרי, ירשו בני הזוג 16 עבדים. השניים החליטו להעניק לעבדים את חירותם ולהתגורר בטריטוריה הצפון-מערבית, שם העבדות הייתה מחוץ לחוק. ב-1798 נדד טיפין מערבה יחד עם גיסו תומאס וורת'ינגטון, והתיישב בצ'יליקות'י (Chillicothe) שבאוהיו.
קריירה פוליטית.
בצ'יליקות'י היה טיפין הרופא הראשון של העיר. הוא רכב על סוסו יומם ולילה כדי לטפל בחוליו. כשהגיע לשם, הוא היה מצויד במכתב מג'ורג' וושינגטון למושל הטריטוריה, בו הומלץ שהוא יקבל משרה ציבורית. בשנים 1899–1801 שימש טיפין כיושב ראש בית הנבחרים של הטריטוריה, וב-1802 הוא היה נשיא הוועידה החוקתית של אוהיו, שם קולו שבר את השוויון בהצעה לשלילת זכות הבחירה מ-337 האפרו-אמריקאים תושבי המדינה החדשה. הוא היה אחד ממנהיגי קבוצה של פוליטיקאים מצ'יליקות'י, שהובילו את קבלתה של אוהיו כמדינה בארצות הברית ב-1803, ובמשך כמה שנים שלטו בפוליטיקה שלה. בין עמיתיו נמנו תומאס וורת'ינגטון ונתניאל מאסי.
כאשר התקבלה אוהיו לאיחוד, היה ברור שטיפין ייבחר כמושל המדינה הראשון. הוא נבחר כמעט ללא שום התנגדות, ושנתיים לאחר מכן נבחר לכהונה נוספות ברוב דומה. במהלך תקופת כהונתו השנייה הוא פעל מידית לבלום את הקנוניה של ארון בר.
ב-1806 נבחר טיפין כחבר הסנאט של ארצות הברית ובמרץ 1807 הוא התפטר מתפקידו כמושל כדי לאייש את מושבו בסנאט. בסנאט הוא כיהן שנתיים בלבד, והתפטר בעקבות מותה של רעייתו. הוא היה נאמן לאינטרסים של המערב ושקד על רווחת תושביו. הוא דאג להקצאת משאבים לשיפור נהר אוהיו. הוא דאג לשירות דואר יעיל ומהיר יותר, לקיומה של מערכת מהירה יותר לטובת המודדים של אדמות המערב, וקידם תיקונים לחוקים שנגעו למכירות הקרקעות במערב. הוא גם הצביע בעד הדחתו של הסנאטור השני של אוהיו, ג'ון סמית', שהיה מעורב בקנוניה של בר. לאחר פרישתו מהסנאט בילה טיפין מספר חודשים מעטים בביתו לפני שנבחר לבית הנבחרים של אוהיו, שם הוא כיהן כיושב ראש הבית בשנים 1809–1811. ב-1809 נישא טיפין בשנית למרי פורטר, שמוצאה במקור היה מדלאוור, ואז התגוררה במחוז רוס.
במלחמת 1812 סייע טיפין להעביר את תיקי המסמכים הפדרליים מוושינגטון הבירה, לפני שהיא נבזזה על ידי הבריטים. ב-1814 הוא מונה למודד הראשי של הטריטוריה הצפון-מערבית, תפקיד בו הוא שימש עד למותו.
מותו.
אדוארד טיפין נפטר ב-9 באוגוסט 1829 בצ'יליקות'י, ונטמן בבית הקברות גרנדוויו שבעיר. העיר טיפין שבצפון-מערב אוהיו קרויה על שמו.
תמרוני חילוץ אדם בים
תמרוני חילוץ אדם בים מיועדים להצלתו של אדם שנפל מעל הסיפון לים. תמרון כלי שיט עבור חילוץ אדם שנפל מעבר לדופן, מיושם מיד לאחר שנודע על אדם שנעלם אל תוך הים. כדי להביא ולקרב כלי שיט למיקומו של האדם שנפל, יש לבצע את אחד התמרונים המתוארים להלן: פניית אנדרסון (או פנייה בודדת), פנייה המהירה (הידועה גם בתור פניית ה- Q או פניית בצורת הסיפרה שמונה), סיבוב ויליאמסון, ופניית שרנוב.
בחירת התמרון תלויה בגורמים הבאים:
בכל תרחיש של נפילת אדם מהסיפון, יש לגשת אל הנופל עם כלי השיט במורד הרוח של עמדת האדם, כאשר הכלי נע במעלה הרוח. תרגול תמרוני החילוץ הוא כחלק מתרגילים שוטפים של צוותי ספינות צי הסוחר כדרישה של אמנת SOLAS בטיחות השייט בים.
התמרונים.
סיבוב ויליאמסון, מתאים ביותר בזמן לילה או בראות מופחתת, או אם נקודת הנפילה יצאה מטווח הראיה, אך עדיין קרובה יחסית. עם זאת, ניתן להשתמש בתמרון זה בכל מצב. עבור מצבים אחרים, פניית אנדרסון - השיטה המהירה ביותר, או פניית שרנוב עשויים להתאים יותר. הבחירה תלויה במידה רבה בתנאי מזג האוויר השוררים באזור האירוע.
פניית אנדרסון.