פייר בושאן נולד בורסאי למשפחה של מנהלי בלט צרפתים. הוא הופיע לראשונה בחצר לואי ה-14 בגיל 12, בשנת 1648. בשנת 1671 התמנה למנהל האקדמיה המלכותית למחול (אם כי לא היה חבר מייסד של האקדמיה, כפי שחושבים לעיתים קרובות). בושאן היה כוריאוגרף ראשי בלהקת השחקנים של מולייר ("להקת המלך") בשנים 1664 עד 1673, וכן מנהל בלט של האקדמיה המלכותית למוזיקה ו"מלחיני הבלטים של המלך". כמו כן, במשך יותר מעשרים ושתיים שנים, נתן שיעורי מחול למלך לואי ה-14. במשרותיו אלה, היה בעל השפעה רבה על התפתחות המחול הצרפתי בתקופת הבארוק. הוא המשיך ליצור בלטים ולרקוד בארמון ורסאילאחר מותו של ז'אן באטיסט לולי ב-1687; עם זאת, מ-1697 ואילך, היו הכוריאוגרפיה וחיבור מוזיקה ובלטים בשביל הקולג' הישועי לעיסוקו העיקרי. הוא מת בפריז בשנת 1705.
שנים אחדות לאחר מעשה, ייחס פייר ראמו לבושאן את ניסוח חוקי חמש הפוזיציות של הרגליים בבלט קלאסי, ואת חלקו בפיתוח השימוש בזרועות. (יש לזכור, עם זאת, שבניגוד לפוזיציות הרגליים, השימוש בזרועות במחול הבארוקי היה שונה באופן ניכר מן המקובל בבלט). שיטת חוקי הפוזיציות הודפסנ בשנת 1700 על ידי ראול-אוגה פוייה, שפרסם פרטיטורות של כתב מחול, שנודעו בשם "תיווי בושאן-פוייה". פייר ראמו הכניס בו שינויים קלים בשנת 1725, אבל השימוש בו לרישום מחולות לבמה ולאירועים ביתיים נמשך כל המאה ה-18.
שתי כוריאוגרפיות שרדו בעותקי כתב-יד המיוחסים לבושאן: דואט "הנשף" "ריגאדון דה מסייה בושאן" וסולו תיאטרלי לגבר "סרבנד דה מסייה בושאן". הסרבנד חריג בין תפקידי הסולו הקיימים לגברים, משום שעל אף הטכניקה הווירטואוזית שהוא דורש בפירואטים ובשלל צעדי קישוט, אין בו צעדי הקשה באוויר.
קישורים חיצוניים.
Facsimile of a 1748 edition of Rameau's book from The Library of Congress "An American Ballroom Companion
Left Outside Alone
Left Outside Alone (בעברית: נשארתי בחוץ לבד) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית, אנסטסיה. השיר, שיצא ב-15 במרץ 2004, נמצא באלבום האולפן השלישי שלה, "Anastacia".
ביקורת.
השיר זכה לשבחים מהמבקרים. עורך AllMusic, מתיו צ'יזלינג, כתב כי: "רצועות חזקות יותר באלבום כולל 'Left Outside Alone', ..., עליה אנסטסיה משמיעה את המאזין בבכי של תסכול בפופ/רוק במיטבו". קרוליין סאליבן, מהגרדיאן, כתבה כי: "הפניות לכאורה צצות: 'It's not OK, I don't feel safe', מריץ את השורות של 'Left Outside Alone'." עורך אינדפנדנט, אנדי גיל, אמר כי השיר הזה הוא "מקור הפגיעות".
דום פאסנטינו, מ-"Stylus Magazine" , כתב כי השיר "מתחיל כאילו שרואים לנו רוח הקודש (בהנחה שקייט בוש היא האב וטורי איימוס היא הבן), נגמר, כן, בדיוק אותם אקורדים שה-"נועזות" התפקח עליהם ... ואז אנסטסיה מחזירה את הסגנון לקולה הרגיל ... לקרוא לזה נורמלי זה יראה כטעות". מאוחר יותר, הוא שיבח את השיר: "באמת מעניין, ניסיוני באמת וסינגל טוב באמת". עורך "Yahoo! Music" , דן ג'ינויין, שיבח את השיר: "עם רוטב גותי גבוה שצף על פני גישוש סביבתי, זני הפתיחה של 'Left Outside Alone' עלולים להטעות בקלות את איימי לי מאוונסנס. צעקת הצפירה המוכרת אכן נכנסת בסופו של דבר, אבל היא נובעת למקהלה מקסימה וחטופה של גיטרה. כן, נכון, אנסטסיה השתוללה."
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של הסינגל, בבימויו של בריאן ברבר, צולם בברבנק, קליפורניה, ארצות הברית בפברואר 2004. למעשה יש שלושה קליפים לשיר. הגרסה הרגילה (והראשונה) יצאה לשוק העולמי, למעט אמריקה הצפונית.
הגרסה הרגילה מתחילה באנסטסיה על גשר. מאוחר יותר, היא נראית ברחוב עם סגנון אירופאי על כרזה אדומה על עמוד פרסום. מאוחר יותר, היא נכנסת למכונית, ובזמן הנהיגה היא מביטה במכונית לידה ורואה את "עצמה" מזנקת בלהט עם גבר. כשהיא יוצאת מהמכונית היא מבחינה באנשים שרוקדים לשיר שלה ברחוב.
הגרסה החלופית של הווידאו הקליפ הראשון, המכונה "גרסת הכרזה הכחולה" (במקור: "blue-poster version"), נעשתה בעריכתו של ג'ייסון נווינס . הכרזה בגרסה זו היא כחולה, ויש לה סוף אחר.
וידאו קליפ נוסף יצא ב-2005. הווידאו קליפ, שבויים על ידי דייוויד ליפמן וצ'ארלס מהלינג, צולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית, ב-19–20 במאי 2005. אף על פי שגרסה זו הוקלטה במיוחד לשוק האמריקאי, "Left Outside Alone" מעולם לא פורסם שם באופן רשמי. בגרסה זו, אנסטסיה נמצאת בטירה, והיא נמצאת לבדה במיטה מוקפת נרות.
"Left Outside Alone, Part 2".
גרסה אחרת של הסינגל, "Left Outside Alone, Part 2", מופיעה במהדורת הדלוקס של אלבום האולפן השישי של אנסטסיה, "Resurrection". בגרסה זו יש מנגינה חלופית לאותם מילים שנשמעו בשיר המקורי. היא אמרה כי: "עשר שנים מאוחר יותר, אני מוציאה אלבום ורציתי לחזור על השיר הזה. נתתי לעצמי הזדמנות לעשות זאת. אהבתי את זה וזו נקודת מבט אחרת לגמרי על השיר."
זנבו אוטומוטיב
זֶנְבוֹ אוטומוטיב (באנגלית: Zenvo Automotive, מוכרת גם כזנבו) היא יצרנית מכוניות ספורט שבסיסה בפרסטו שבאי זילנד שבדנמרק. היא נוסדה בשנת 2004 על ידי טולס ווֹלאָסן.
היסטוריה.
המכונית הראשונה שלה הוצגה כאב טיפוס ובדצמבר 2008 הוצגה כזנבו ST1. מגזין טופ גיר נתן ביקורת רעה על זנבו ST1 עקב תקריות שהתרחשו בעת השימוש במכונית. באפריל 2018 נקנו שני מדגמים של זנבו על ידי דנים מקומיים, לאחר שמאז הצגת המכוניות לא נקנה אפילו לא דגם אחד בדנמרק היות שהמכוניות של זנבו היו יקרות מדי.
יחסי גינאה–גרמניה
יחסי גינאה–גרמניה הם היחסים בין גינאה לבין גרמניה.
היסטוריה.
במהלך המלחמה הקרה היחסים בין גינאה לגרמניה השתנו. גינאה ניתקה את היחסים עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בין השנים 1970–1975. במהלך תקופה זו היא פיתחה שיתוף פעולה פעיל הרפובליקה הדמוקרטית של גרמניה. בעקבות הבחירות הדמוקרטיות לנשיאות הראשונות בשנת 2010 ובחירות לפרלמנט ב-2013 התייצבו היחסים. היחסים בין ממשלות שתי המדינות התעצמו בשנת 2017 אודות לשיתוף פעולה בין גרמניה כנשיאת ה-G20 וגינאה כיו"ר האיחוד האפריקאי.
הגירה היא כיום נושא חשוב ביחסים עם גינאה. בסוף 2018 חיו בסביבות 16,500 גינאים בגרמניה. על מנת לשפר את שיתוף הפעולה, גם בנוגע להחזרת המהגרים, חתמו שתי הממשלות על הסכם הגירה שנכנס לתוקף בפברואר 2019.
יחסים כלכליים.
קיים פוטנציאל לשיפור ביחסים הכלכליים הדו-צדדיים. כמה חברות גרמניות פועלות כיום בגינאה. על פי נתוני משרד הסטטיסטיקה הפדרלי, הסחר הגרמני עם גינאה הסתכם ב-212 מיליון אירו בשנת 2018. באותה שנה ייבאה גרמניה סחורות בשווי 97 מיליון אירו מגינאה, בעיקר בוקסיט. הסכם הגנה על השקעות עם גינאה התקיים מאז 2014. מאז סוף 2017, גינאה הייתה חברה ב-G20 Compact with Africa, יוזמה שמטרתה להרחיב את ההשקעות במגזר הפרטי באפריקה.
שיתוף פעולה לפיתוח.
שיתוף הפעולה הפיתוח עם גינאה מתמקד בתחום העדיפות של שירותים חברתיים בסיסיים ומקיף שיתוף פעולה טכני ופיננסי בתחומי החינוך הבסיסי ובריאות. כחלק מתוכנית החינוך הבסיסית וכדי לסייע במאבק בסיבות ההגירה, גרמניה תומכת כיום גם בצעדים לשיפור סיכויי התעסוקה של צעירים בגינאה.
תחומים אחרים של שיתוף פעולה לפיתוח כוללים קידום שלטון תקין בענף הכרייה ושיתוף פעולה עם המגזר העסקי בנושא שותפויות ציבוריות-פרטיות לשיפור תנאי העבודה וניצול טוב יותר של משאבי המים באגן ניגר, כמו גם פרויקט שמטרתו לטפח שיתוף פעולה בין גינאה ומאלי בנושאי גבול.
קרולין מקארתי
קרולין מקארתי (באנגלית: Carolyn McCarthy; נולדה ב-6 בינואר 1944) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ניו יורק בשנים 1997–2015. מקארתי, חברת המפלגה הדמוקרטית, פרשה מהחיים הפוליטיים לקראת בחירות 2014 בארצות הברית, וכהונתה תמה עם התפזרות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
מקארתי נולדה בשם קרולין קוּק ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, וגדל במינאולה (Mineola), קהילה פרוורית בלונג איילנד השוכנת כעשרים קילומטרים מחוץ למנהטן. אביה היה יצרן דודי חימום ואמה עבדה בתאגיד וולוורת' (F. W. Woolworth Company). בצעירותה הייתה מקארתי ספורטאית, ושאפה להתקמצע כמורה לחינוך גופני אך תקוות אלה נגוזו כשאובחנה כסובלת מדיסלקסיה. לאחר שטיפלה בחבר שנפצע בתאונת דרכים גמלה בלבה ההחלטה לעבוד כאחות מוסמכת. מאוחר יותר נישאה והיא ומשפחתה גרו במינאולה.
ב-7 בדצמבר 1993, נספה בעלה דניס ובנה קווין נפצע קשה בפיגוע ירי שהתחולל בתחנת הרכבת הפרוורית "שדרת מרילון" של לונג איילנד השוכנת בכפר "גארדן סיטי", כאשר קולין פרגוסון בן ה-35 פתח באש על נוסעים. פרגוסון הרג ששה ופצע 19 אחרים. מקארתי הגיבה לפשע בפתיחת מערכה ציבורית למען בקרת כלי נשק מחמירה, מה שבסופו של דבר הניע אותה להתמודד אל הקונגרס של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. היא ניצחה בפער גדול את חבר הקונגרס דן פריסה , מועמד המפלגה הרפובליקנית. בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "התקרית בלונג איילנד" (The Long Island Incident) משנת 1998, גילמה את דמותה של מקארתי השחקנית לורי מטקלף.