שמה ניתן לה על שם נחל קטן המפריד בין ברזיל לאורוגוואי באזור, נחל שואי.
חלק ניכר מתושבי העיר הם מהגרים פלסטינים.
בליין
בליין (באנגלית: Blaine) היא עיירה בצפון מדינת וושינגטון, ארצות הברית השוכנת לחופו של מפרץ בונדרי של האוקיינוס השקט ומצר ג'ורג'יה. גבולה המוניציפלי של העיירה מצפון הוא גם הגבול בין ארצות הברית לקנדה. בעיירה חיים כ-5,000 תושבים.
היסטוריה.
האזור אוכלס לראשונה במאה ה-19 על ידי חלוצים אשר הקימו במקום כפר דייגים. עם השנים החלו להצטרף לכפר עוד ועוד אנשים שבאו לאזור בעקבות גילוי הזהב בקולומביה הבריטית. בליין הוכרזה רשמית כעיר ב-20 במאי 1890 ונקראה על שמו של ג'יימס בליין, פוליטיקאי אמריקאי שהיה סנאטור, מזכיר המדינה ומועמד לנשיאות ארצות הברית בשנת 1884 מטעם הרפובליקנים אך הפסיד לגרובר קליבלנד.
בתחילת המאה ה-20 נפתח בעיר מפעל השימורים הגדול בעולם לדגי סלמון.
בליין היא נמל כניסה לארצות הברית לכל הספינות המגיעות לצפון ורוצות להיכנס למים הטריטוריאליים של ארצות הברית.
כביש בין-מדינתי 5 חוצה את העיר וממשיך צפונה לקנדה. זהו הכביש החשוב ביותר של החוף המערבי של ארצות הברית. הוא חוצה את ארצות הברית מדרום לצפון מהגבול עם מקסיקו עד לגבול עם קנדה ואף ממשיך לאלסקה.
במעבר הגבול בין ארצות הברית לקנדה עומדת קשת השלום, זה הוא מונומנט בצורת קשת שנבנה בשנת 1921 ועל פסגתו דגלי ארצות הברית וקנדה.
חלק ניכר מכלכלת העיר מסתמך על מסחר עם קנדה. בנוסף לכך בליין היא עדיין ביתם של דייגים רבים.
טלוויזיה פיראטית
טלוויזיה פיראטית - שידורי טלוויזיה המופעלים ללא רישיון של רשות מוסמכת, באופן הדומה לשידורי רדיו פיראטי. אף כי המונח "פיראט" נעדר פרשנות אוניברסלית ספציפית, הוא מרמז כי צורת שידור זו אינה רצויה על ידי הרשות הממונה בתחום שבו נקלטים האותות, במיוחד כאשר התחנה משדרת אל אותה מדינה שבה היא נמצאת. כאשר השידורים נעשים באופן לא חוקי משטח מדינה אחרת, או כאשר השידור נעשה משטח שאינו מדינה, אותות השידור עשויים להיחשב בלתי חוקיים בארץ שבה נקלטים השידורים. טלוויזיה פיראטית מכונה לעיתים (בעיקר בחו"ל) בשם טלוויזיית בוטלג, ויש המבלבלים בינה לבין שידורים מורשים לטווח קצר (LPTV), שירותי טלוויזיה למבוגרים או שידורי ניסיון של תחנות טלוויזיה חדשות.
היסטוריה.
בניגוד לרדיו פיראטי, תחנות טלוויזיה פיראטיות אינן נפוצות בארצות הברית או בריטניה. תחנת הטלוויזיה הפיראטית הראשונה בארצות הברית הייתה Lanesville TV, שפעלה מהרי קטסקיל בין השנים 1972 ל-1977. תחנת טלוויזיה פיראטית אחרת שתפסה כותרות בארצות הברית, פעלה במשך שני לילות בשנת 1978 ונקראה "לאקי 7". התחנה פעלה מסירקיוז שבמדינת ניו יורק והיא שידרה בין היתר פרקים של הסדרה מסע בין כוכבים ואת הסרט הפורנוגרפי גרון עמוק. המשדר של התחנה נבנה מרכיבים שנלקחו ממגבר של גיטרה, והשידור התבצע באמצעות האנטנה של תחנת הרדיו של קמפוס אוניברסיטת סירקיוז. מאמר קצר על תחנת הטלוויזיה הפיראטית הופיע בעיתון "הניו יורק טיימס".
טלוויזיה פיראטית בישראל.
בשנת 1981 הגיעה לנמל אשדוד האנייה "אודליה", לאחר שבוצעו ממנה מספר שידורי טלוויזיה נסיוניים. האנייה ביצעה מספר הפלגות ושידורים, אך פעילות השידורים נתקלה בשיבושים, בנושאי רגולציה, ובהתנגדות מצד רשות השידור שאף הגיעה להנחיה של מנכ"ל רשות השידור למנוע כתבת טלוויזיה בנושא.
באמצע שנות ה-80 גורמים מסחריים ניסו להפיק פרסומות זולות דרך שידורים פיראטיים באמצעות חיבור לאנטנות של בנייני מגורים. שידורי הערוצים הפיראטיים בישראל כללו סרטים במשך רוב שעות היום ופרסומות ביניהם. לקראת סוף שנות ה-80 החרימה המשטרה את שידורי הטלוויזיה הפיראטית.
הקמת חברות הכבלים.
בשנת 1989 החלו לפעול שידורי הכבלים החוקיים באמצעות 5 חברות תקשורת (שאוחדו מאוחר יותר ל-HOT) והוקמה "המועצה לשידורי כבלים" שאוחדה לאחר מכן עם "המועצה לשידורי לווין" למועצה לשידורי כבלים ולווין. בשנת 2011 החלו גם שידורי עידן +.
מיכאיל הראשון, צאר רוסיה
מיכאיל הראשון פיודורוביץ' רוֹמָנוב (ברוסית: Михаил I Федорович Романов; 22 ביולי 1596 - 13 ביולי 1645) היה הצאר הראשון ממשפחת רומנוב. נבחר לכהונה על ידי זמסקי סובור בשנת 1613 ועם תחילת כהונתו הסתיימה תקופת הצרות. בעת שלטונו התקיימה ההתרחבות הרוסית הגדולה ביותר לעבר אדמת סיביר.
תחילת הקריירה.
בתקופת בוריס גודונוב הואשמה משפחת רומנוב ברצון לגרום נזק לכל משפחת הצאר. באוקטובר 1600 נעצרו האחים רומנוב. בניה של ניקיטה רומנוב הוכרחו להתנזר לנצרות האורתודוקסית והוגלו מזרחה לאזורי ההתפשטת אל מעבר להרי האורל, שם מתו רובם. בשנת 1605 דמיטרי הכוזב הראשון החליט להחזיר את בני המשפחה שנותרו בחיים למוסקבה. כתוצאה מכך חזרו מסיביר פיודור רומנוב ואשתו קסניה שסטובה (הוריו של מיכאיל הראשון) וקרובי משפחה נוספים. מיכאיל ואמו התגוררו תחילה באחוזה משפחתית ליד קוסטרומה, ולאחר מכך הסתתרו מפני כוחותיהם של הפולנים והליטאים במנזר ליד קוסטרומה. אב המשפחה, פיודור רומנוב, התנגד לווסילי שויסקי בעת המשך תקופת הצרות, ולכן קיבל מדמיטרי הכוזב השני את התואר "ראש הכנסייה הרוסית", למעשה בכך כבר החל שבר בין הכנסייה הרוסית האורתודוקסית והממשל. בשנת 1610 השתתף בסילוק וסילי שויסקי מהשלטון והיה חבר הדומה הבויארית שקיבלה את השליטה במדינה. הוא לא התנגד לבחירת הנסיך הפולני ולדיסלאב לצאר רוסיה, אך דרש שהוא ימיר את דתו לנצרות אורתודוקסית. בשנת 1611 הוא נעצר על ידי הפולנים והועבר לאיחוד הפולני ליטאי.
כהונה כצאר.
עם שחרור מוסקבה משליטה פולנית על ידי הגנרל הנסיך דמיטרי פוז'ארסקי, הוחלט על גבי אספת הזמסקי סובור לבחירת הצאר החדש. בפברואר 1613 נבחר מיכאיל רומנוב להיות לצאר החדש. ב-13 במרץ 1613 הגיעו שליחי זמסקי סובור לקוסטרומה והודיעו למיכאיל, שהיה אז בן 16, על בחירתו לכהונה הרמה. אמו התנגדה, וכתוצאה מכך רק כעבור שבוע הוא יצא למוסקבה בכוונה להתחיל בכהונה. בדרך הוא עצר במספר ערים חשובות. ב-11 ביולי 1613 נערך טקס בקרמלין והצאר החדש קיבל את התפקיד.
לאור גילו הצעיר והיעדר ניסיון, עד לשנת 1619 הייתה השליטה המעשית בידי אמו, קסניה שסטובה. בשנת 1619 שוחרר אביו מהשבי הפולני, והשליטה המעשית במדינה הועברה לידיו, בעוד הוא בן 22. הוא קיבל את תפקיד ראש הכנסייה הרוסית ואיחד את הקרעים שהחלו בין הממשל והכנסייה (עד מעשיות השלטון של בנו אלכסיי הראשון). כל מסמכי המדינה נחתמו על ידי מיכאיל ואביו. אביו האריך ימים ולמעשה נפטר בשנת 1633 (גיל 80) ורק אז מיכאיל שלט מבחינה שלמה כצאר יחיד.
הוא נפטר ב-13 ביולי 1645 במוסקבה.
חיי המשפחה.
מיכאיל הראשון היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה נפטרה בינואר 1626 כ-5 חודשים לאחר החתונה.
בפברואר 1626 הוא התחתן פעם שנייה. מאשתו השנייה היו לו 10 ילדים וביניהם בנו ויורשו הצאר אלכסיי הראשון הצאר לעתיד.
כבלים פיראטיים
אוריאל הייט
הד (פירושונים)
ג'ורג'ו קייליני
ג'ורג'ו קייליני (איטלקית: Giorgio Chiellini; נולד ב-14 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם (התחיל בתור מגן שמאלי) במועדון הכדורגל לוס אנג'לס.
קריירה.
קייליני החל את הקריירה שלו בקבוצת ליבורנו מהליגות הנמוכות באיטליה, ושיחק בה גם בעמדת המגן השמאלי. בשנת 2004 הוא הועבר ליובנטוס תמורת 6.5 מיליון אירו, אך תוך זמן קצר הועבר לפיורנטינה תמורת 3.5 מיליון אירו. עונתו היחידה בפיורנטינה, 2004/2005, הייתה גם הראשונה שלו בסרייה א'.
בשנת 2005 הוא חזר ליובנטוס, הפעם תמורת 4.3 מיליון אירו. בעונתו הראשונה ביובנטוס הוא לא היה שחקן הרכב קבוע, אך לאחר מספר פציעות של השחקנים המובילים הוא זכה להזדמנות וביסס את מעמדו בהרכב הקבוצה. בעונתו השנייה הוא היה אחד מהשחקנים שהובילו את יובנטוס להעפלה לסרייה א', אך נאלץ לעבור לעמדת הבלם בעקבות פציעתו של רוברט קובאץ'.
החל מחזרת יובנטוס לליגה הבכירה באיטליה בשנת 2008 הוא תפס מקום קבוע בהרכבה של יובנטוס.
קייליני היה שותף בכיר לעליית יובנטוס לגמר ליגת האלופות 2015, אך נפצע מספר ימים לפני משחק הגמר. הגמר עצמו הסתיים בהפסד 3:1 של קבוצתו לברצלונה. מחליפו של קייליני בהרכב הגמר היה אנדראה ברצאלי. ב-20 במאי 2015 כבש קייליני את שער השוויון של יובנטוס בגמר הגביע האיטלקי נגד לאציו, עם בעיטת מספרת, בו ניצחה יובנטוס בתוצאה 2:1.
ביוני 2022 עזב את יובנטוס, וחתם בלוס אנג’לס.
נבחרת.
קייליני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה במשחק מול נבחרת פינלנד בנובמבר 2004, הוא זכה באליפות אירופה עד גיל 19 ב-2003, והיה בסגל הנבחרת האיטלקית שזכתה במדליית הארד באולימפיאדת 2004.
ב-13 בנובמבר 2017 הודיע על פרישתו מנבחרת איטליה לאחר התיקו 0-0 עם נבחרת שוודיה שמנע מאיטליה לעלות למונדיאל 2018 אחרי 60 שנה.
קייליני חזר לנבחרת איטליה לאחר כשנה מהפרישה שלו. ב-11 ביולי 2021 זכה עם נבחרת איטליה ביורו 2020.
חיים אישיים.
לקייליני יש דיפלומה במדעים, והוא לומד כלכלה ומסחר באוניברסיטה בטורינו.
אלגמאל
קול הרע&quot;ם מקהיר
קול הרע"ם מקהיר הייתה תחנת שידור מצרית ששידרה ברדיו, החל משנות ה-50, דברי תעמולה בשפה העברית לתושבי מדינת ישראל.
התקופה הראשונה.
התחנה, שכינתה עצמה בשם "קול קהיר", החלה לשדר ב-3 במאי 1953. הייתה זו התחנה הזרה השלישית ששידרה שידורים בעברית המיועדים למאזינים בישראל לאחר הקמת המדינה. קדמו לה השידור העברי של ה-BBC, שהחל לשדר בשנת 1949, והשידור העברי מרדיו קול דמשק מסוריה, שהחל לשדר בשנת 1952.