כתב על קולנוע במקומון "העיר" ובכתב העת "מטעם" - כתב עת לספרות ומחשבה רדיקלית. כותב ברבעון "סינמטק" וכן מכותבי ועורכי העיתון "מערבון", כתב עת לקולנוע בהוצאת האקדמיה החופשית. כותב לכתב העת המקוון "תקריב" וכן במגזין "טיים אאוט תל אביב".
שובל הוא הישראלי הראשון שנבחר למיזם האמנות של חברת רולקס בשבע שנות פעילותו (ב-2014). המיזם שם לעצמו למטרה לאפשר דיאלוג מקצועי ואמנותי של אמנים מבטיחים עם אמנים מנוסים ובעלי שם בתחומם, ובכך להנציח מסורת רבת שנים של אמן ובן טיפוחים. לכל מחזור נבחרים שמונה אמנים בתחילת דרכם, מתחומי אמנות שונים ומכל רחבי תבל, על ידי צוות יועצים מקצועי. המנטור של שובל בתוכנית היה הבמאי אלחנדרו גונסלס איניאריטו.
סרטו השני באורך מלא הסירו דאגה מלבכם זכה בפרס הסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר פסטיבל הקולנוע ירושלים 2021. את התסריט לסרט כתב שובל יחד עם אחיו דן שובל. מאחורי הסרט עומדים רשימה ארוכה של מפיקים, ובינם גונסלס איניאריטו ובמאי הסרט הארטיסט מישל חזנוויצ'וס. כוכבת הסרט הארטיסט ברניס בז'ו משחקת בסרט בתפקיד הראשי.
בשנת 2021 יצר וביים את הסדרה "הד קולך" עבור תאגיד השידור הישראלי כאן 11.
קישורים חיצוניים.
מאמרים והרצאות של שובל
הנוער
הנוער הוא סרט קולנוע מאת ובבימויו של תום שובל. הסרט שיצא לאקרנים בשנת 2013 הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית שבכורתו נערכה במסגרת הפנורמה, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין מספר 63, ב-10 בפברואר 2013.
תקציר העלילה.
יקי ושאול הם שני אחים, נערים מתבגרים, שחולקים ביניהם קשר עמוק, כמעט טלפתי. לאחר שאביהם איבד את עבודתו, משפחתם נקלעת לקשיים כלכליים וחובות כבדים. יקי ושאול מרגישים שאינם יכולים לעמוד מן הצד ולראות את משפחתם מתפרקת. העובדה שיקי התגייס לאחרונה לצבא ומחזיק בידיו נשק, מאפשרת להם לקחת את גורלם בידם.
אודות ההפקה.
שובל החל לעבוד על הסרט בתום לימודיו, בשנת 2008. גל גרינשפן, חברו לספסל הלימודים, שהפיק את "פתח תקווה", סרט הגמר שלו, היה לאחד ממפיקי הסרט עם חברת ההפקות שלו, גרין הפקות. שובל וגרינשפן סיירו ברחבי אירופה עם טיוטה של התסריט והציגו אותו בפרזנטציות של פיצ'ינג והוא אף זכה בפרסים שונים. קרן רבינוביץ - פרויקט קולנוע, החליטה לתמוך בסרט וכן סרטי יונייטד קינג, משה ולאון אדרי נכנסו כמפיקים שותפים ומפיצים. להפקה הצטרפה חברת one two הגרמנית. ערוץ הטלוויזיה ARTE', רשת מדיה, קרן מדיינבורד הגרמנית וחברת המכירות הגרמנית MATCH FACTORY שותפים גם כן.
לתפקידים הראשיים שובל חיפש שני אחים צעירים, בעלי קשר הדוק ביניהם, שגם יהיו דומים פיזית וגם בעלי יכולת משחק. הליהוק ארך כשנה, בעזרת המלהקת אורית אזולאי. הם בחרו בדוד ואיתן קוניו, שני אחים, שזהו תפקידם הראשון על המסך ואלה התמסרו לתהליך ארוך של סדנאות, חזרות ואימונים כדי להתכונן לתפקידים המאתגרים.
לתפקיד הנערה דפנה נבחרה גיטה אמלי, שחקנית בתחילת דרכה.
בנוסף להם לוהקו לסרט שחקנים ידועים כמו משה איבגי, שירילי דשא, אורי הוכמן, גלעד קלטר, אלכס פלג, נועה קולר ועוד.
הסרט צולם על ידי ירון שרף (הערת שוליים, שבעה) ונערך על ידי ז'ואל אלכסיס (שתיקת הארכיון, פלסטלינה). הסרט כולל מוזיקה של עילם וולמן ורועי חן וכן מוזיקה נוספת של לירן רייטר, השיר "Tu Te Reconnaitras" של אן-מארי דוד ו-insomnicide של להקת these immortal souls.
פרסים.
פרס חג'ג' לסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר (הפרס הגדול)
וכן פרס המשחק לאיתן ודויד קוניו ופרס העריכה לז'ואל אלכסיס
בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2013.
הנוער זכה בפרס הראשון בפסטיבל טאיפיי.
הסרט זכה בפרסים ראשונים בפורום פיצ'ינג סלוניקי וסופיה וכן בפסטיבל ברלין, שוק הקופרודוקציה. במרץ 2013 השתתף בפסטיבל CPH: PIX 2013 בקופנהגן. ביוני 2013 השתתף בפסטיבל קרלובי וארי, צ'כיה. וכן כמו כן השתתף בפסטיבלים בדורבן (דרום אפריקה), בפריז סינמה ובפסטיבל קולנוע דרום בשדרות.
איתן ודויד קוניו זכו בפרס המשחק בפסטיבל דורבן בדרום אפריקה 2013.
קישורים חיצוניים.
ביקורות בשפות לועזיות
ניקולאיה הרליה
ניקולאיה הרליה (ברומנית: Nicolae Herlea; 28 באוגוסט 1927 בוקרשט – 24 בפברואר 2014 פרנקפורט) היה זמר בריטון רומני ממוצא גרמני.
ביוגרפיה.
הרליה נולד בבוקרשט שברומניה, הוריו היו פקידים. שם משפחתו המקורי היה גרמני: "הרלה" (Herle). אביו שרת בצבא הרומני שלוש שנים בחזית במלחמת העולם השנייה. בגיל 16 נרשם לקונסרבטוריון הפרטי של ניקולאיה אואנצ'ה, שם, למד פיתוח קול אצל המורה אורליוס קוסטסקו-דוקה. כעבור שלוש שנים התקבל לקונסרבטוריון הממלכתי (האקדמיה למוזיקה) "צ'יפריאן פורומבסקו". ניקולאיה הרליה השתלם בהמשך ברומא באקדמיה סנטה צ'צ'יליה אצל ג'ורג'ו פאבארטו.
אחרי שעבר שבעה מבחני קבלה הופיע לראשונה על במת האופרה הלאומית בבוקרשט ב-14 באפריל 1950 בתפקיד סילביו ב"ליצנים" מאת לאונקוואלו וקיבל את משרת הבריטון הראשון.
הרליה זכה בפרס הראשון בשלוש תחרויות בינלאומיות לזמרת אופרה בז'נבה (1954), פראג (1951) וורבייה שבבלגיה (1957).
אחרי שנת 1958 הופיע על במות בתי האופרה הגדולים בעולם – בקובנט גרדן בלונדון (1961), "לה סקאלה" במילאנו (1963), האופרה הלאומית של פראג, בתיאטרון בולשוי במוסקבה (1958), באופרה "לה מונה" בבריסל (1957) ובאופרה הלאומית בברלין. בשנים 1967–1964 הופיע במסגרת חוזה עם מטרופוליטן אופרה בניו יורק. הופיע גם על במות האופרה בבוסטון, קליבלנד ודטרויט.
הוא הופיע בתפקידים החשובים מן הרפרטואר הקלאסי האופראי: פיגרו ב"הספר מסביליה" מאת רוסיני, הלורד אשטון ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי, ריגולטו ב"ריגולטו" מאת ורדי, אסקרמילו ב"כרמן" מאת ביזה, אונייגין ב"יבגני אונייגין" מאת צ'ייקובסקי, איגור ב"הנסיך איגור" מאת בורודין וסקרפיה ב"טוסקה" מאת פוצ'יני.
הוא שר לצד אמנים בינלאומיים מפורסמים כמו מונסראט קאבאייה, מריו דל מונקו, פרנקו קורלי, פלסידו דומינגו, ג'ואן סאת'רלנד, ניקולאי גיאורוב, ניקולאי גיוסלב, ג'ולייטה סימיונאטו, ג'יימס מקקרקן, פיורנצה קוזוטו, ניקולאי גדה, לואיג'י אלווה, איוואן פטרוב ואחרים.
בשנת 1984 הופיע ב-12 מופעים עם "ריגולטו" בישראל. בשובו לרומניה, הצטרך לוותר לטובת השלטון הקומוניסטי ברומניה על 90% מרווחיו בישראל ויצא לגמלאות.
ניקולאיה הרליה הוא יושב ראש חבר השופטים הבינלאומי של קרן "הריקלאה דרקלה" ולימד במהלך השנים באקדמיה למוזיקה בבוקרשט. לאחר פרישתו לגמלאות לימד בכיתות אמן.
גרמנית ידע מבית אביו, אחר כך למד צרפתית בבית הספר ואיטלקית בשיעורים פרטיים בנעוריו.
ניקולאיה הרליה נשוי לסימונה, רופאת נשים, שערקה מרומניה הקומוניסטית בשנת 1983.
הזוג התאחד מאוחר יותר וחי בפרנקפורט. יש להם שני בנים – האחד הוא פיליפ אנטון, משפטן, והשני, רוברט ניקולאיה – פסנתרן. הרליה נפטר בפרנקפורט ב-2014 בגיל 86.
בית ג'יברין
בית ג'יברין (בערבית: بيت جبرين) היה כפר ערבי גדול, ששכן 21 קילומטרים מצפון מערב לחברון. הכפר נכבש בידי צה"ל במהלך מלחמת העצמאות במבצע יואב ותושביו לא הורשו לחזור.
מקור שמו של הכפר הוא השם המקראי בית גוברין.
הכפר נבנה באזור בו הייתה התיישבות עוד מימי קדם. התיישבות ראשונה באזור הכפר הייתה בתקופה הכנענית. במאה ה-8 לפנה"ס הכפר היה חלק מממלכת יהודה והוכר כעיר הקדומה בית גוברין. בימי המלך הורדוס היה המרכז המנהלתי של נפת אדום. לאחר המרד הגדול, הרומאים כבשו את הכפר והפכו אותו לקולוניה רומאית ולמרכז מנהלי מרכזי, אשר נקרא "אלותרופוליס".
בראשית המאה ה-7, הכפר נכבש על ידי המוסלמים, שהונהגו על ידי עמר אבן אל-עאץ. תחת השלטון הצלבני, שכבש את הכפר במאה ה-11, הכפר הדרדר מבחינה כלכלית, אך התפתח מחדש לאחר הכיבוש הממלוכי. בתקופת השלטון הע'ותמני הוטלו על הכפר מיסים מסחריים. במהלך המאה ה-19, על רקע המיסים הללו, מרד הכפר, שהונהג על ידי משפחת אל-עזי (כיום מן היישוב אל עזי), בע'ותמאנים. מרי זה הסתיים בהגליה והוצאה להורג של מנהיגים מקומיים. במרץ 1912 הוחל בנטיעת אקליפטוסים בכפר כדי להאבק נגד התפשטות מחלות בכפר.
תחת שלטון המנדט הבריטי, השתייך הכפר לנפת חברון ושימש שוב כמרכז אזורי. בשנת 1942 הקימו הבריטים תחנת משטרה בסמוך לכפר.
על פי סקר הכפרים משנת 1945, אדמות שנפרשו על פני 56,185 דונם (56.1 קמ"ר), מהן 0.28 קמ"ר שטח בנוי, והשאר אדמות חקלאיות.
בתוכנית החלוקה של האו"ם מ-1947, הכפר יועד להיכלל במדינה הערבית.
ב-27 באוקטובר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, לאחר שלוש התקפות מצריות מכיוון בית ג'יברין, כבשה חטיבה 8 של צה"ל את מבנה המשטרה הבריטי הסמוך לווילה ובהמשך את הכפר. תושביו נמלטו מזרחה והיו לפליטים החיים כיום בעיקר במחנות אל-פוואר ובית ג'יברין בדרום הר חברון. ב-1949 התיישבו יהודים בכפר והקימו בו את קיבוץ בית גוברין.
חלק משטח הכפר הפך לגן הלאומי בית גוברין ובחלקו הצפוני של הגן עומדים על תילם אחדים ממבני הכפר ובית הקברות. קברו של הש'יח תמים א-דרי שוכן מערבית לקיבוץ.
דב ליפץ
דב ליפֶּץ (1897 – 11 במאי 1990) היה מראשי המחנכים העבריים בליטא, פעיל ציוני ועברי, מנהל רשת "תרבות" בליטא, לאחר עלייתו לארץ ישראל מורה ומנהל בית ספר תיכון בתל אביב, מנהל "עם עובד" והמנהל-המייסד של הוצאת ספרים "עם הספר". מיוזמי פרויקט הנצחת יהדות ליטא ומעורכי הספר.
קורות חיים.
דב בן אהרן ליפץ נולד בשנת 1897 בעיר קובנה, בירת פלך באימפריה הרוסית (ולימים "בירתה הזמנית" של ליטא העצמאית). היה חניך בית ספר תיכון רוסי למסחר. למד משפטים באוניברסיטאות חרקוב, סימפרופול וקובנה.