הרב צבי סימן טוב נולד באפגניסטן לאביו יששכר ולאמו רבקה. למד בתלמוד תורה בני ציון ולארח מכן בישיבת פורת יוסף, שם למד אצל הרב עזרא עטיה, כמו כן למד אצל הרב יצחק זאב מבריסק.
הנהיג את הקהילה ואת הישיבה תוך שימת לב מיוחדת להתמודדויות הדור הצעיר. ונקט בגישה מקלה בקבלת תלמידים לישיבתו.
עמד בראש ארגוני תורה, חסד ורווחה "בית מדרש לתורה: נתיב בנימין", "ישיבת אור ברוך" ועוד.
שימש כראש קיבוץ בישיבת חזון עובדיה, והקים את ישיבת אור תורה בבני ברק ועמד בראשה כשלושים שנה.
חתנו היה הרב יצחק אוחנה, רבה של קריית שמונה. כמו כן היה גיסו של הרב יעקב משה הלל, ראש חברת אהבת שלום.
נפטר בט' אדר א' התשפ"ב (10.2.2022)
הספדים נאמרו עליו על ידי מספר רבנים: הרב יצחק יוסף, הרב מסעוד בן שמעון, הרב שמואל יונה, הרב נתן בן סניור הרב יעקב עזרא סימן טוב.
הפיגוע המשולב בבאר שבע
הפיגוע המשולב בבאר שבע היה פיגוע דקירה ודריסה כחלק מגל הטרור 2022 בישראל, שביצע המחבל מוחמד ראלב אחמד אבו אל־קיעאן, תושב חורה, ב-22 במרץ 2022 בשלוש זירות בבאר שבע. בפיגוע נרצחו ארבעה אזרחים: שתי נשים ושני גברים, ונפצעו שני אזרחים נוספים. אבו אל-קיעאן נורה ונהרג על ידי אזרחים חמושים שעצרו אותו בעודו חמוש בסכין.
זהו הפיגוע הראשון בעיר מאז המהומות בישראל בהן אירע בעיר פיגוע דריסה.
הפיגוע.
הפיגוע התחיל מעט לאחר השעה 16:00 בדרך לתחנת הדלק בדרך חברון, בכניסה הדרומית לבאר שבע, שם המחבל דרס למוות את הרב משה קרביצקי תושב העיר, בעת שרכב על אופניו. אופניו של קרביצקי נגררו מתחת לרכבו של המחבל והוא נאלץ לעצור בתחנת הדלק שהייתה 200 מטרים ממקום הדריסה, שם דקר למוות את תושבת העיר לורה יצחק בת ה-43. לאחר מכן, המשיך המחבל עם רכבו ועצר במרכז הקניות "מבנה" (לשעבר One) ודקר את דוריס יחבס בת ה-49 ממושב גילת. לאחר מכן עלה המחבל לרכבו שוב, התנגש ברכב אחר, יצא מרכבו והמשיך לדקור את מנחם יחזקאל בן ה-67.
ארתור חיימוב, נהג אוטובוס ואיש קבע בדימוס, נקלע לזירה במהלך עבודתו. הוא יצא לסייע כאשר חשב תחילה כשמדובר בתאונת דרכים. כשראה את המחבל החמוש, שלף לעברו אקדח וקרא לו להוריד את הנשק. המחבל לא עצר ואף ניסה לדקור את חיימוב, וחיימוב ירה בו והרג אותו. במקביל הגיע לנקודה אזרח נוסף שירה לעבר המחבל, האירוע תועד בצילומי וידאו על ידי עוברי אורח.
המחבל, מחמוד אבו אל-קיעאן, היה בדואי תושב חורה, מורה לשעבר, שריצה בעבר עונש מאסר בישראל בין השנים 2016 ל-2020, עקב תמיכה בארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש) והסתה.
לאחר הפיגוע.
מיד לאחר הפיגוע המשטרה לקחה את אקדחו של אחד מהאזרחים שירו במחבל לצורך בדיקה בליסטית. היורה, תושב עשהאל, ביקש שישיבו לו את האקדח, שכן הוא זקוק לו להגנה על חייו והוא חושש מניסיונות נקמה. שוטרי התחנה הציעו לו שישכור על חשבונו חברת אבטחה, וכשסירב לעזוב את המקום עד השבת הנשק איימו עליו במעצר. הסיפור התפרסם וגרר ביקורת חריפה על משטרת ישראל. לבסוף, הורה מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי לפתוח את המעבדה בלילה, כדי שיהיה אפשר להשיב את הנשק עד הבוקר, ולאפשר לאזרח להצטרף לבדיקה. המקרה הוביל לשינוי נהלים במשטרה, לפיו אזרח שנטרל מחבל ונשקו נלקח ממנו ילווה לביתו על ידי שוטרים, ובמצבים מסוימים אף יימסר לו נשק חלופי.
נכבדי שבט אבו אל-קיעאן, שעליו נמנה המחבל, גינו את הפיגוע ופרסמו: .
בשבוע שלאחר הפיגוע בבאר-שבע, התרחשו פיגוע ירי בחדרה ובבני ברק.
פיגוע הדקירה בבאר שבע (2022)
ביורן שרמן
ביורן רובינסון שרמן (באנגלית: Buren Robinson Sherman; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-12 בשנים 1882–1886.
ראשית חייו.
ביורן שרמן נולד בעיירה פלפס שמחוז אונטריו שבמדינת ניו יורק, כבנם השלישי של פיניאס ל. שרמן, שהיה יצרן גרזנים, ושל אבלין (לבית רובינסון) שרמן. הוא התחנך בבית ספר בעיירת הולדתו עד 1849, כאשר משפחתו עברה לעיר אלמירה שבמדינת ניו יורק. באלמירה הוא המשיך את לימודיו, וב-1852 הוא הוכשר כשען. לאחר שמשפחתו עברה ב-1855 למחוז טמה שבאיווה, הוא עבד בחווה של אביו, ולאחר מכן בשנים 1857–1859, הוא עבד בחנות, ובמקביל למד משפטים, וב-1860 התקבל ללשכת עורכי הדין. שרמן החל לעסוק בעריכת דין בעיר וינטון שבאיווה. ב-1862 הוא נשא לאישה את לנה קנדל, בת העיירה, ולשניים נולדו בת ובן.
מלחמת האזרחים.
ב-1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים, הוא התגייס לצבא האיחוד כלוטננט משנה ולחם בשורות רגימנט המתנדבים הרגלים ה-13 של איווה. בקרב שילה הוא נפצע קשה והושאר בשדה הקרב למות. פצעיו לא נחבשו במשך שישה ימים, אך הוא החלים. בעת שאושפז בבית חולים, הוא קודם לדרגת קפטן ושב לרגימנט שלו על קביים. הוא שוחרר מהשירות בקיץ 1863.
ראשית הקריירה.
עם שובו, נבחר שרמן כשופט מחוזי במחוץ בנטון, וב-1866 הוא התפטר מכהונתו כדי לקבל משרה במשרד הפקיד המחוזי. בשנים 1874–1881 הוא כיהן כמבקר המדינה של איווה. כמבקר הוא הדגיש שהמיסוי המדינתי לא חל על חברות הטלגרף, הטלפונים והתובלה, ובכך נגרמה פגיעה קשה בהכנסות המדינה. מושלים קודמים של המדינה, שניסו להנהיג רפורמות בתחום זה, כשלו, אך שרמן הצליח להנהיג סדרה של רפורמות, שהבולטת מביניהן הייתה הנהגת תשלומי מס חצי שנתיים, שאפשרה את כניסתם למחזור של סכומי כסף גדולים שבאופן אחר היו נשמרים בבנקים. ב-1877 ניסה שרמן לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה, אך ללא הצלחה.
מושל איווה.
ב-1881 התמודד שרמן שרמן שוב על מועמדות המפלגה למושל איווה. כחבר הבונים החופשיים וכטמפלר, הוא רכש לו ידידים רבים. עיתונאי בן התקופה, שכתב עליו ב-1917, אמר: "שרמן היה גיבור מלחמה. הוא היה לוחץ הידיים המצטיין שהיה אי פעם באיווה". בסופו של דבר הוא ניצח בבחירות המקדימות של הרפובליקנים את מי שיכהן אחריו כמושל, ויליאם לאראבי, ובבחירות הכלליות הוא ניצח בקלות. ב-1883 התמודד בבחירות לכהונה שנייה ושוב ניצח. שרמן היה המושל הראשון שאייש את בניין הקפיטול המדינתי החדש של איווה, וטקס ההשבעה לכהונתו השנייה התקיים בעת חנוכת הבניין.
כמושל, תמך שרמן בארבע רפורמות חוקתיות שאומצו בסופו של דבר. מועד הבחירות הכלליות באווה הועבר ליום שלישי שלאחר יום שני הראשון של חודש נובמבר. לבית המחוקקים המדינתי ניתנה הסמכות לארגון מחדש של המחוזות השיפוטיים, הופחת מספר החברים בחבר מושבעים גדול, כך שהוא מנה בין 5 ל-15 חברים, והונהגה בחירתם בבחירות של התובעים המחוזיים. תמיכתו בתיקון חמישי לחוקת המדינה, להענקת זכות בחירה לנשים, לא נשאה פרי, אך הוא הצליח לקדם את חוק זכויות האזרח הראשון של איווה.
ב-1882 הוביל שרמן את המאבק לקבלת תיקון לחוקת המדינה להנהגת חוק יובש. הצלחתו בכך הייתה קצרת ימים, שכן בית המשפט העליון של איווה פסל את התיקון על בסיס שיקולים טכניים צרים. כאשר נבחר שרמן לכהונתו השנייה כמושל, הוא מיד המליץ על "חיקוקים סטטוטוריים נאותים" בנוגע לחוק היובש, ובית המחוקקים שיתף עמו פעולה.
בעת כהונתו כמושל התחולל מאבק בינו לבין מבקר המדינה, ג'ון ל. בראון. בין השניים נוצרו חיכוכים וידידים של שני האישים הודו שהמתח היה על רקע אישי כלשהו. שרמן לא היה שבע רצון מהדוח של בראון על תעריפי הביטוח. ב-1885 הוא השעה את בראון מתפקידו והורה לו לפנות את לשכתו, אך בראון קרא תיגר על המושל ונעל את עצמו במשרדו, עד ששרמן קרא לאנשי המשמר הלאומי. בראון וסגנו פונו בכוח תוך כדי מאבק. הפרשה גרמה לסערה ובסופו של דבר הוחזר בראון לתפקידו על ידי יורשו של שרמן כמושל.
שנותיו האחרונות.
לאחר סיום כהונתו כמושל, שב שרמן לוינטון, שם, על אף שסבל מפציעותיו מהמלחמה, הוא המשיך לגלות עניין בחיים הציבוריים.
ב-1885 קיבל שרמן תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת איווה. הוא היה בונה חופשי שהיה פעיל בעיקר במסגרת "הנוסח הסקוטי", וסייע לייסד את הנוסח הסקוטי בדה מוין.
ביורן שרמן נפטר ב-11 בנובמבר 1904. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבווינטון.
שלווה צ'יגירינסקי
שלווה צ'יגירינסקי (ברוסית: Шалва Павлович Чигиринский; נולד ב-1 ביולי 1949) הוא אוליגרך רוסי-ישראלי, שהיה בעל השליטה בחברת "סיביר אנרג'י" וחברת "Russian Land Ltd", שהייתה מעורבת בביצוע מספר פרויקטים גדולים ברוסיה, בהם: בנייה מחדש של מלון רוסיה, בניית מגדל רוסיה, בניית מרכז התרבות והעסקים "קריסטל איילנד" במוסקבה, ופיתוח האי "ניו הולנד" בסנקט פטרבורג. ב-2008 דורג צ'יגירינסקי במקום ה-618 בעולם ובמקום ה-58 ברוסיה, ברשימת המיליארדרים של המגזין "פורבס", עם הון מוערך של כ-1.6 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
צ'יגירינסקי נולד למשפחה יהודית בעיר כותאיסי שבמערב גאורגיה. הוא למד באוניברסיטת סצ'נוב במוסקבה.
ב-1987 עבר צ'יגירינסקי לספרד, ולאחר מכן עבר לגרמניה כדי לעסוק בעסקי הנדל"ן. באותה תקופה פגש צ'יגירינסקי את הבנקאי קרל היינץ סטוק, איתו הפך למייסד שותף של חברת "S+T Group Handels GMBH", שפעלה בתחום הנדל"ן ברוסיה.
עסקי נדל"ן.