משעלה לשלטון דמטריוס השני בשנת 146 לפנה"ס היו יחסיו עם ותיקי הצבא הסלאוקי עכורים. דיודוטוס החל להתסיס את הצבא כנגד מלכו, ובשנת 144/145 לפנה"ס הכריז על אנטיוכוס השישי, בנו הצעיר של אלכסנדר באלאס, כמלך, החל לטבוע מטבעות בשמו ולפעול מטעמו. הוא זכה בתמיכתם של המתיישבים הצבאים באזור לאריסה, השתלט על קסיאנה ואפמאיה (מחוז הולדתו) ועל חלק ניכר ממקורות הכוח הצבאי של ההתיישבות המקדונית-יוונית בסוריה. חלק מאנשי הצבא שסולקו על ידי דמטריוס השני הצטרפו לשורותיו. יחסיו הקשים של דמטריוס עם אוכלוסיית הבירה אנטיוכיה לאחר דיכוי קשה של ניסיון מרידה, תרמו אף הם לנפילתה בידי כוחותיו של דיודוטוס, והוא השתלט גם על הפילים שקיבל דמטריוס מידי תלמי.
הניצחון על דמטריוס לא היה מוחלט. הוא המשיך להחזיק בחלקים שונים של הממלכה כגון הפחות המזרחיות שמעבר לפרת, בעיר הנמל סלאוקיה, בצור, בצידון וכנראה בחלק מקיליקיה. בשנת 143/144 לפנה"ס השתלט דיודוטוס על עכו- פטולמאיס, ובשנת 142/143 לפנה"ס המליך עצמו דיודוטוס למלך, לקח לעצמו את השם "טריפון", והטביע מטבעות בשם זה. במהלך תקופת שלטונו כמלך, רצח טריפון את אנטיוכוס השישי. לפי ההיסטוריון הרומי ליוויוס שחד טריפון את רופאיו של אנטיוכוס לבצע בו ניתוח בלתי-נחוץ, ולהמיתו על שולחן הניתוחים. הדעות בין החוקרים חלוקות לגבי העיתוי המדויק.
טריפון ושודדי הים הקיליקיים.
על- פי ההיסטוריון היווני סטראבו (Strabo) יזם טריפון את פעולות שודדי הים הקיליקיים, אשר פעלו באגן המזרחי של הים התיכון, כדי להחליש את כוחו של דמטריוס אשר החזיק בכל רצועת החוף הסורית מסלאוקיה ועד ללבנון. לטענת ההיסטוריון אומרוד (Omerod) טריפון עודד והגביר את הפעולות, אולם לא יזם אותן. בין אם יזם או עודד, על פי מקורות אלו, הפך טריפון את המבצר החזק ששכן על רצועת החוף בחבל אנטליה (טורקיה של ימינו), מבצר קוראקסיום (Coracesium), לבסיס לפשיטות פיראטיות כנגד החוף הסורי. בעידודו ובפיקוחו הכוח הפיראטי גדל.
טריפון ויהודה החשמונאית.
ביהודה שלט בתקופה זו יונתן הוופסי. בתחילה הוא תמך בדמטריוס השני ואף נטל חלק פעיל בדיכוי מרידת אנשי אנטיוכיה כנגדו כאשר נענה לבקשת עזרה ושלח חיל משלוח יהודי אשר מנה שלושת אלפים איש אשר נטלו חלק בקרבות הדיכוי.
לאחר השתלטות טריפון על עכו-פטולמאיס, הוא שלח איגרת אל יונתן מטעם אנטיוכוס השישי. במסמך זה הוא אישר מחדש את תפקידו של יונתן כתפקיד הכהן הגדול, כמו גם את השינויים הטריטוריאליים שהתרחשו בתקופת אלכסנדר באלאס ודמטריוס השני. בנוסף, ובמישור אישי, כיבד דיודוטוס את יונתן בזכויות השייכות לגינוני המלכות הסלאוקית:.
בעקבות התרחשויות אלו, העביר יונתן את תמיכתו לטריפון. טריפון מינה את אחיו של יונתן, שמעון התרסי, לשמש סטרטגוס (מושל) של רצועת החוף מסולמה של צור עד נחל מצרים. למעשה מינוי זה היה עבור שטח שהיה נתון בשליטתו של דמטריוס השני. על יונתן ושמעון הוטל לכבוש שטח זה על מנת לממש את מינויו של טריפון. בכך יצר טריפון מצב בו יונתן ושמעון נלחמים כנגד אויביו.
התקדמותה המדינית והצבאית של יהודה החשמונאית, ערערה את שלטונו של טריפון בארץ-ישראל, ולפיכך יצא עד מהרה למסע כדי להשתלט על יהודה. הוא התקדם עם צבאו לעבר בית שאן אולם העימות הצבאי נמנע. דיודוטוס טריפון, באמתלא של פיוס והרחבת סמכויות וויתורים, הצליח למשוך את יונתן לעכו, שם שבה אותו וטבח את אלף מלויו. הוא השתמש ביונתן השבוי כבקלף מיקוח לסחיטת כספים ולאחר מכן, משלא הצליח להשתלט על יהודה, הוציאו להורג (143 לפנה"ס). שמעון שנותר להנהיג את יהודה חסם את ניסיונו של טריפון לכבוש את יהודה וכרת ברית עם דמטריוס השני מול טריפון. כך למעשה בוטלה האחיזה של הממלכה הסלאוקית בהנהגתו של טריפון ביהודה (142 לפנה"ס).
נפילתו של טריפון.
בשנת 139 לפנה"ס נשבה דמטריוס בידי הפרתים, ובכך נדמה היה כי בהיעדר מתנגדו העיקרי נסללה דרכו של טריפון להשתלטות על כל הממלכה. אולם, קלאופטרה תאה (אשתו של דמטריוס השני) קראה לאנטיוכוס השביעי, נישאה לו ומסרה לידיו את השלטון באופן הפגנתי (138-139 לפנה"ס). צבאו של טריפון שב והעניק תמיכתו למלך מן השושלת המסורתית של בית סלאוקוס - אנטיוכוס. כבר בשנה הראשונה להופעתו של אנטיוכוס בסוריה איבד טריפון את אנטיוכיה הבירה ואת דמשק. הוא נסוג והתבצר בדור (דאר). לאחר הטלת מצור על העיר נמלט לעכו, ממנה יצא בספינה לאותוסיה (מצפון מזרח לטריפולי) ולאחר מכן לאפמיאה שבסוריה. לאחר שהובס בקרב שם (138 לפנה"ס) נטל גורלו בכפו והתאבד.
אליהו מפירארא
אליהו מפרארא
דבואטין D.520
דבואטין D.520 (בצרפתית: Dewoitine D.520) היה מטוס קרב צרפתי מתקופת מלחמת העולם השנייה.
המטוס נכנס לשירות בתחילת 1940, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. כאשר נכנס לשירות נחשב ה-D.520 כמטוס הקרב החדיש והמתקדם ביותר בצבא הצרפתי, והיה יכול להתמודד עם הדגמים הגרמניים החדשים כמסרשמיט Bf 109; הוא היה איטי יותר מהמסרשמיט Bf 109, אך בעל יכולת תמרון טובה יותר. הוא ענה על הדרישה שניסח חיל האוויר הצרפתי למטוס קרב מהיר, מודרני, בעל מהירות טיפוס טובה וחימוש המתבסס על תותח 20 מילימטרים.
עם תחילת המערכה על צרפת שירתו בצבא הצרפתי רק מספר עשרות מטוסים מדגם זה, ומטוס הקרב העיקרי במערכה היה המוראן-סולנייה M.S. 406. לאחר תבוסת צרפת במערכה שימש המטוס בעיקר את כוחות מדינות הציר. חלק מהמטוסים נתפסו על ידי הלופטוואפה ושימשו לו כמטוסי אימון, וחלק הגיעו למדינות כבולגריה ואיטליה ושימשו את חיל האוויר שלהן. ייצורו של המטוס בצרפת נמשך גם לאחר התבוסה, והמטוס שימש את חיל האוויר של צרפת של וישי במערכות כגון המערכה בסוריה ובלבנון, ולאחר הצטרפות הכוחות הצרפתים בצפון אפריקה אל שורות צרפת החופשית לאחר מבצע לפיד שימש המטוס גם בלחימה לצד בעלות הברית במסגרת המערכה בתוניסיה, אך בשלב זה נחשב כבר המטוס למיושן, ומערכת הקשר שלו לא תאמה את מערכות הקשר במטוסי בעלות הברית האחרים. לאחר הפלישה לנורמנדי נעשה שימוש ספורדי במטוסים שננטשו על ידי הגרמנים בתקיפות כנגד כוחות קרקע גרמנים שהתבצרו בכיסים בגרמניה ובצרפת. מספר קטן מאוד שירת בצבא צרפת החופשית. טייסת נורמנדי-ניימן השתמשה במטוס בטרם עברה לברית המועצות שם סופקו לה מטוסי יאק-1 שדמו בביצועיהם ל-D.520. לאחר המלחמה שימש המטוס זמן מה כמטוס אימון בחיל האוויר הצרפתי.
דנוור רוקטס
דנבר רוקטס
אדן פון הורבאט
אדמונד יוזף פון הורבאט (Edmund Josef von Horváth; 9 בדצמבר 1901 - 1 ביוני 1938) היה מחזאי וסופר יליד האימפריה האוסטרו-הונגרית, שכתב בשפה הגרמנית. הוא ביכר את הנוסח ההונגרי של שמו הפרטי ופרסם תחת השם אדן פון הורבאט (Ödön von Horváth).
שנותיו הראשונות וחינוכו.
הורבאט נולד ברייקה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בקרואטיה. הוא היה בנם הצעיר של הדיפלומט האוסטרו-הונגרי ד"ר אדמונד (אדן) יוזף הורבאט ושל מריה לולו הרמינה הורבאט לבית פרהנל (Prehnal), משפחה אוסטרו-הונגרית של אנשי צבא.
ב-1902 עברה המשפחה לבלגרד, ומשם ב-1908 לבודפשט, שם למד הורבאט תחילה בביתו עם מורה פרטי בשפה ההונגרית. ב-1909 קיבל אביו תואר אצולה - לשם משפחתו נוספה התחילית "פון" (von) בגרמנית והסופית-h בהונגרית - והוצב במינכן, אולם אדן נותר בבודפשט, ונשלח להמשך לימודיו לפנימיה הקתולית Rákóczianum. ב-1913 הצטרף לבסוף להוריו, והחל לראשונה ללמוד בשפה הגרמנית. הוא עקר עם משפחתו לברטיסלאבה, בהמשך שוב לבודפשט, ולבסוף, כאשר הוריו חזרו למינכן, נותר בווינה תחת חסותו של דודו יוזף פרהנל. בווינה המשיך את חוק לימודיו בבית ספר פרטי, וב-1919 קיבל את תעודת הבגרות. עוד באותה שנה הצטרף להוריו ב-Murnau am Staffelsee שליד מינכן, והחל בלימודי פסיכולוגיה, ספרות, תיאטרון ואמנות באוניברסיטת מינכן, שאת ספסליה חבש עד שנת הלימודים 1921/22.
בגרותו.
הורבאט החל לכתוב בשנת 1920, עוד כשהיה סטודנט. הוא עזב את האוניברסיטה בראשית 1922 - בלי שהשלים את חוק לימודיו - ועבר לברלין. מאוחר יותר התגורר בזלצבורג וב-Murnau am Staffelsee בבוואריה עילית. ב-1931 זכה לצידו של אריק רגר בפרס קלייסט. ב-1933, בראשית ימי שלטון הנאצים בגרמניה, עקר לווינה.
בעקבות האנשלוס ב-1938, היגר הורבאט לפריז. הוא נהרג כתוצאה מפגיעתו של עץ, שנפל בשדרות שאנז אליזה מול תיאטרון Marigny בזמן סופת רעמים. אדן פון הורבאט נקבר בבית הקברות Saint-Ouen בצפונה של פריז. ב-1988, שנת החמישים למותו, הועברו שרידי גופתו לווינה, ונקברו מחדש בבית הקברות Heiligenstädter Friedhof.
יצירתו.
עבודתו של הורבאט עסקה בעיקר בתרבות פופולרית, בפוליטיקה ובהיסטוריה. הוא ניסה להתריע מפני הפשיזם וסכנותיו. בין יצירותיו הידועות ביותר נמנה הרומן Jugend ohne Gott (Youth Without God). ברומן מתוארים הנעורים בגרמניה הנאצית מנקודת ראותו של מורה ממורמר, שבתחילה היה בעצמו אופורטוניסט, ומאוחר יותר עומד חסר אונים אל מול התעמולה הנאצית הגזענית והמיליטריסטית בה נשטפים תלמידיו יחד עם האוכלוסייה כולה. לבסוף מאבד המורה את עבודתו, אולם שומר על זהותו.
המלחין הבריטי מייקל טיפט השתמש בשם הרומן של הורבאט "בן זמננו" Ein Kind unserer Zeit (A Child of Our Time) בכותרת האורטוריה שלו (1941-1939), אותה הלחין במהלך מלחמת העולם השנייה.
מחזהו של הורבאט "דון ז'ואן חוזר מהמלחמה" ראה אור בשנת 1987 בהוצאת המרכז הישראלי לדרמה שליד "בית צבי". מחזהו "קזימיר וקרולינה" יצא לאור בהוצאת מודן. הרומן "הקרתן הנצחי" שכתב יצא לאור ב-2021 בהוצאת אפרסמון.
איירפורט סיטי (חברה)