ועידת ואנזה (בגרמנית: Die Wannseekonferenz) הוא סרט טלוויזיה גרמני משנת 1984 המתאר את אירועי ועידת ואנזה, שהתקיימה בברלין בינואר 1942. התסריט נגזר מפרוטוקול הישיבה. מכיוון שלא קיים תמלול מילולי של תוכן הפגישה, הדיאלוג בדוי. הנושא המרכזי של הסרט הוא האופי הבירוקרטי של אופן ביצוע השואה.
אותם אירועים תוארו מאוחר יותר בסרט "הפתרון הסופי" (Conspiracy) באנגלית משנת 2001.
ליהוק.
השחקנים ששיחקו את 15 משתתפי הכנס הם:
נמרוד רוזן
פרופסור נמרוד רוזן (נולד ב-23 ביולי 1961) הוא הנשיא הנבחר של האיגוד הישראלי לאורתופדיה ומנהל מערך האורתופדיה והשיקום במרכז רפואי העמק בעפולה.
ביוגרפיה.
נולד וגדל בחדרה. ב-1979 התגייס לחיל התותחנים, ושירת כלוחם וכקצין. לאחר סיום קורס הקצינים, שירת כקצין סיוע ארטילרי בחטיבת גולני תחת פיקודו של גבי אשכנזי. בשירות המילואים שימש מפקד גדוד ארטילרי וסיים את שירותו בדרגת אלוף-משנה.
ב-1984 התקבל ללימודי רפואה בטכניון וב-1992 סיים בהצטיינות תוארי Bsc ו-MD והחל התמחות במחלקה האורתופדית בבית החולים רמב"ם בחיפה, בניהולו של פרופ' חיים שטיין.
ב-1994 קיבל תואר דוקטור לרפואה מהטכניון ובשנת 2006 קיבל דוקטורט נוסף (Ph.d) בתחום המבנה והביוכימיה של העצם.
ב-1998 נסע רוזן להתמחות בבית החולים יוהאן גוטנברג בעיר מיינץ שבגרמניה. שנה לאחר מכן התמחה במחלקה האורתופדית במרכז הרפואי סאניברוק שבאוניברסיטת טורונטו, קנדה, בהנהלתם של פרופ' מרווין טייל ופרופ' ג'ו שצקר. שם השלים את תת-התמחותו בשברי טראומה מורכבים, ובפרט בשברי הטבעת האגנית. בהמשך התמחה גם בבית החולים סנט ג'ורג' בלונדון, אצל הפרופ' מרטין בירצ'ר.
ב-1999 השתתף במשלחות החילוץ וההצלה של פיקוד העורף שסייעו ברעידת האדמה באיזמיט שבטורקיה וברעידת אדמה ביוון שנה לאחר מכן.
ב-2004 ייסד רוזן את המרכז לשיקום העצם בטכניון ובמרכז הרפואי רמב"ם שבחיפה וב-2005 מונה כראש מחלקה האורתופדית ומחלקת הטראומה במרכז הרפואי זבולון שבקריות.
בשנת 2006 זכה רוזן במכרז לניהול המחלקה האורתופדית במרכז הרפואי העמק בעפולה. תחת ניהולו הפכה המחלקה למערך אורתופדיה ושיקום בו לראשונה בישראל פועלת מחלקת השיקום תחת מערך האורתופדיה. רוזן הוא הפרופסור הצעיר ביותר שהוסמך למנהל מחלקה אורתופדיה על ידי משרד הבריאות בישראל.
בשנת 2012 הקים את בית הספר ללימודי המשך במסגרת הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון ושימש כמנהלה הראשון.
בשנת 2013 קיבל תואר פרופסור חבר קליני מטעם הטכניון ובשנת 2015 הפך לראש החוג ללימודי אורתופדיה בבית הספר לרפואה של הטכניון.
פעילות מחקרית.
פרופ' רוזן שותף בקבוצת מחקר המפתחת טכנולוגיה להשתלת תאי עצם בחסרי עצם אצל מטופלים, נפגעי טראומה, חולי סרטן וזיהומי עצם, בהם נוצר פגם קריטי ברצף העצם המחייב התערבות ניתוחית. צוות המחקר פיתח שיטה שמאפשרת לקיחת שומן אדם ולהופכו למה שמכונה "עצם נוזלית" המוזרקת ישירות לאזור הפגם בעצם, וממלאת את החסר בטווח של עד 6 שבועות.
רוזן משמש כמנהל הרפואי של חברת בונוס ביוגרופ מחיפה, המפתחת את שתל ה"בונופיל" (Bonofill), שהוא שתל עצם מותאם אישית המיוצר בהנדסת רקמות מתאי המטופל, לשם שיקום בחסר עצם, לשימוש בכירורגיית פה ולסת ובכירורגיה אורתופדית.
פעילות יזמית.
בשנת 2017 יזם רוזן את הקמת המרכז הרפואי RMC (רוזן מדיקל סנטר) שנפתח בתחילת 2018 בעפולה, ובו שבעה חדרי ניתוח מהמתקדמים בישראל. זהו המרכז הרפואי הראשון שאיננו ציבורי בגליל ובעמקים. בהמשך הצטרף המרכז לרשת מדיקה של קבוצת העסקים בארנבוים. רוזן משמש כמנהלו הרפואי של המרכז ואחראי על פיתוחו המקצועי.
בשנת 2020 היה חבר במשלחת של ארגון "רופאים ללא גבולות" שיצאה לקמרון שבאפריקה, שם ביצע ניתוחים מורכבים במטופלים תושבי המקום.
פנס (כתב עת)
אריק ניימסניק
אריק ג'ון ניימסניק (באנגלית: Eric John Namesnik; 7 באוגוסט 1970 - 11 בינואר 2006) היה שחיין אמריקאי, פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (ברצלונה 1992 ואטלנטה 1996), סגן אלוף עולם (פרת' 1991), בעל מדליית ארד מאליפות עולם (רומא 1994), אלוף הפאן פסיפיק (אדמונטון 1991) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. סגן אלוף עולם (רומא 1994) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה.
ניימסניק נולד וגדל בבאטלר, פנסילבניה. הוא התאמן בשחייה ב-YMCA. בשנים 1989–1993 הוא התאמן באוניברסיטת מישיגן ביחד עם גוסטבו בורג'ס ומרסל וודה בהדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק .
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 1989 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.02 דקות, אחרי בן ארצו דייוויד וורטון (4:16.14 דקות) ולפני ריימונד בראון מקנדה (4:23.61 דקות).
סגן אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.87 דקות, אחרי תמאש דארני מהונגריה שקבע שיא עולם חדש של 1:59.36 דקות ולפני כריסטיאן גסנר מגרמניה (2:02.36 דקות) ומשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.21 דקות, אחרי תמאש דארני שקבע שיא עולם חדש נוסף של 4:12.36 דקות ולפני סטפאנו באטיסטלי מאיטליה (4:16.50 דקות).
באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.40 דקות ומדליית כסך במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.06 דקות
סגן אלוף אולימפי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.57 דקות, אחרי תמאש דארני (4:14.23 דקות) ולפני לוקה סאקי מאיטליה (4:16.34 דקות).
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ב-1994 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.69 דקות, אחרי בן ארצו טום דולאן שקבע שיא עולם חדש של 4:12.30 דקות ויאני סייבינן מפינלנד (4:13.29 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.01 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.70 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:19.00 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.70 דקות.
באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.39 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.25 דקות, אחרי טום דולאן (4:14.90 דקות) ולפני קרטיס מיידן מקנדה (4:16.28 דקות).
חייו ומותו.
ניימסניק התחתן עם השחיינית קירסטן סילבסטר מהולנד ולזוג נולדו שני ילדים. ב-7 בינואר 2006 נפצע אנושות בתאונת דרכים שהתרחשה לאחר שניסה לחלוף על פני רכב אחר בכביש מכוסה קרח בעיר פיטספילד, מישיגן. הוא נפטר מהפציעה שלו ב-11 בינואר 2006.
דיווזיית טאקאוור ה23
פנס (מוסף לביקורת ספרות)
פנס הוא כתב עת מקוון לביקורת ספרות שנוסד על ידי המחלקה לספרות עברית ומכון הקשרים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פנס רואה אור פעם בחודש וכולל מאמרים בתחומיה השונים של ביקורת הספרות - שירה, פרוזה, מחקר, ספרות מתורגמת, ועוד - בדגש על הספרות העברית. מדור מיוחד במוסף מוקדש לביקורת צעירה הנכתבת על ידי תלמידי ותלמידות תיכון במסגרת תוכנית 'דרך רוח'.
היסטוריה.
פנס יצא לאור לראשונה באפריל 2021. מקימי המוסף ניסחו את השקפתו:
עורכים וכותבים.
עורכי כתב העת הם חיים וייס, מוריה דיין קודיש ונעם קרון.
על המבקרים שכותבים בפנס נמנים יגאל שוורץ, יעל שנקר, שירה סתיו, סיגל נאור פרלמן, עודד ישראלי, מוטי פוגל, מי-טל נדלר, מתן חרמוני, בנימין בראון, יפתח אשכנזי, הילה בלום, יורם מיטל, חיים יעקובי, תמר מרין, חנוך בן פזי, עמוס נוי, ראויה אבורביעה, איתי שניר, יעקב צ. מאיר.
האתר עוצב על ידי איתי מרינברג-מיליקובסקי.
לוגו המוסף עוצב על ידי נורית וינד-קידרון.
ויליאם קרפנטר
ויליאם קרפנטר (באנגלית: William Carpenter: 1818–1899) היה אמן צבעי מים. הוא נדד במשך שש או שבע שנים בשנות ה-50 של המאה ה-19 וצייר סצנות של הודו, אנשיה ונופיה. מוזיאון ויקטוריה ואלברט קנה למעלה מ-280 מציוריו .
ראשית חייו.
ויליאם קרפנטר נולד בערך בשנת 1818. הוא היה בנם הבכור של ויליאם הוקהם קרפנטר ואשתו, מרגרט שרה קרפנטר. אביו היה אוצר במוזיאון הבריטי ואמו הייתה אמנית דיוקנאות ידועה. ויליאם נכנס לבתי הספר של האקדמיה המלכותית בשנת 1835. בתחילה הוא צייר בצבעי שמן אך מהר מאוד החל לצייר בצבעי מים.
הודו.
ויליאם נסע אחרי אחיו, פרסי קרפנטר, בתחילת שנות ה-50 וצייר בהודו במשך כמה שנים. קרפנטר לא ניהל יומן, אולם האוסף הגדול של ציוריו בצבעי מים מתוארכים ומאפשר לשחזר את מסעו. הוא נסע דרך מצרים והגיע לבומביי ביוני 1850. כמעט מיד הוא נסע לפונה שם גם אחרים נמלטו מהחום. עד שחזר לבומביי בדצמבר בערך, הוא צייר בית ספר בארמון מרתה הישן ונופים של ארמון שניוואר. הוא ראה את כניסת השנה החדשה בעת ביקור באי סלסט, לאחר שבילה את חג המולד בציור בזיליקה בבנדרה.ציוריו כללו נוף של כביש שנבנה באותה העת כדי לחבר את האי סלסט ליבשת.
קרפנטר צייר נופים ודיוקנאות של שליטים מקומיים. הוא ערך מסעות שנתיים לקשמיר בשנים 1853, 1854 ו-1855.