נניוס מציין כי גווראנגון היה מלך קנט בתקופת כהונתו של וורטיגרן. ככל הנראה שני אישים אלה משלו יחד באזור, וגווראנגון היה המושל הצבאי של האזור, ואילו וורטיגרן היה המושל האזרחי (בהתאם למנהגי השלטון הרומיים ששרדו את הנסיגה הרומית).
במהלך השנים הורעו היחסים בין היוטים לבריטנים המקומיים, חיכוכים שהובילו לכך שוורטימר, בנו של וורטיגרן תקף את היוטים. הברטונים הובסו בקרב איילסתרפ, כמו גם הורסה, שליט קנט היוטי. שנה לאחר מכן התקיפו הברטונים בשנית, בקרב קרגאנפורד. ג'פרי ממונמות' מספר בספרו כי הברטונים הזמינו את היוטים למשתה במטרה לכרות עימם הסכם שלום, אולם היוטים הגיעו חמושים והרגו את הברטונים, באירוע אותו מכנה ג'פרי ליל הסכינים הארוכות. וורטיגרן והקדוש הנוצרי אבאן הנזיר הצליחו להימלט מן המשתה. בדומה ליתר האירועים המפורטים בספרו של ג'פרי, גם לאירועים אלה אין תיעוד היסטורי.
שנות הממלכה.
האירועים ההיסטוריים המבוססים הראשונים הנוגעים לממלכת קנט קשורים בהגעתו של הקדוש הנוצרי אוגוסטינוס מקנטרבורי עם 40 נזירים בשנת 597 בהוראת האפיפיור גרגוריוס הראשון. תעוד מסעותיו של אוגוסטינוס המפורט בספרו של בדה ונרביליס, "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית", מתאר את ממלכת קנט.
קנט הגיעה לשיא עוצמתה בתקופת שלטונו של אתלברט בראשית המאה השביעית. אתלברט זכה לתואר ברטוואלדה ונשא אותו עד מותו בשנת 616. כמו כן אתלברט היה הראשון מהמלכים האנגלו סקסים שהוטבל לנצרות, וכן הראשון שחוקק חוקים כתובים , בשנת 616.
לאחר מותו החל כוחה של הממלכה לרדת. בשנת 686 נכבשה הממלכה על ידי קאדוואלה מלך ממלכת וסקס. מרד קנט נגד הכיבוש הביא למותו של אחיו הצעיר של קאדוואלה, מאל מקנט. קאדוואלה הגיב למרד בהרס של יישובי הממלכה המורדת.
שליט קנט הבא, אסווין היה למעשה שליט בובה, ששלט בחסות ממלכת מרסיה. לאחר שתי שנות שלטונו עלה לשלטון ויטרד אשר שיקם את הממלכה, ובשנת 694 כרת הסכם שלום עם ממלכת וסקס (ושילם פיצויים בגין מותו של מאל).
במותו של ויטרד, בשנת 725 נפלה הממלכה לאי סדר, ומלכו בו זמנית שנים או שלושה מלכים, כאשר כל אחד שולט בחלקים קטנים של הממלכה. שלטון מפולג זה הביא לכך שאופה מלך ממלכת מרסיה השתלט על הממלכה בשנת 764. בשנת 776 ניסו הקנטים למרוד באופה, וככל הנראה הצליחו להשיב את עצמאותם. בעקבות המרד עלו לשלטון אגברט השני ואאלמונד. בשנת 785 שב אופה והשתלט על קנט, ושלט בה עד פטירתו בשנת 796.
לאחר מותו של אופה, שבו הקנטים ומרדו, ואאדברט השני מלך בממלכה עד שיורשו של אופה, קואנוולף שב וכבש אותה בשנת 798 והמליך את אחיו קתרד על קנט. לאחר מותו של קתרד בשנת 807 מלך קואנוולף ישירות על קנט. בשנת 825 נכבשה קנט על ידי ממלכת וסקס בעקבות ניצחון וסקס על מרסיה בקרב אלאנדון, ומלך קנט באלדרד (שהיה שליט בובה מטעם מרסיה) גורש.
התקפות הויקינגים בראשית המאה התשיעית פגעו ביישובי קנט והחלישו אותם. בשנת 892 נכבש כל דרומה של אנגליה על ידי אלפרד הגדול ואוחד לממלכה אחת. באותה שנה צי ויקינגי בן 350 ספינות יצא מבולון-סר-מר ותקף את החוף. הצבא הוויקינגי שכלל בין 5,000 ל-10,000 לוחמים ולוחמות תקף את המצודה הסקסונית בבונינגטון והרג את כל מגיניה. לאחר ניצחונם בנו הויקנגים מצודה משלהם באפלדור. תושבי מזרח אנגליה הדנים הפרו את ברית השלום שכרתו עם אלפרד, והצטרפו אל הוויקינגים.
הצבא האנגלי הצליח להביס את הוויקינגים והדנים, אשר נסוגו לנורמנדי שבצרפת ולמזרח אנגליה. לימים שבו הנורמנים וכבשו את אנגליה בשנת 1066.
אוליביה דה האבילנד
דה הווילנד
דה הווילנד מוסקיטו
מלכי אסקס
מלכי אסקס שלטו בממלכת אסקס מהקמתה בשנת 527 ועד לפירוקה הסופי שלוש מאות שנים מאוחר יותר, בשנת 825. ממלכת אסקס הייתה אחת משבע מממלכות ההפטרכיה אשר הוקמו באנגליה בעקבות הפלישה האנגלו-סקסונית אליה במאה ה-5. לכל אורך שנות קיומה של הממלכה, שלט בה בית מלוכה אחת, בית אסקס. מהשושלת, אשר יוסדה על ידי אסקווין, המלך הראשון של אסקס, יצאו כל 18 המלכים של אסקס.
דה שליט
מלכי קנט
התיעוד ההיסטורי אודות מלכיה הקדומים של ממלכת קנט מועט. עיקר התיעוד מקורו בכתביו של בדה ונרביליס המתאר בספרו "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה האנגלית" את תולדות הנצרות בממלכת אנגליה. ספר זה היה ספר מגמתי אשר מטרתו לפאר את המלכים הנוצריים בממלכות ההפטרכיה אשר קדמו לממלכת אנגליה, ולכן ככל הנראה, ומתוך כוונת מכוון, לא פירט את קורות החיים של המלכים הפגאניים ולעיתים אף ויתר על שמות מלכים אשר מלכו במקביל על מנת לקצר בתיאורים.
בשל חולשתה של ממלכת קנט, החל מהמאה השביעית, פוצלה הממלכה פעמים רבות ומלכו בה במקביל מספר מלכים. מלכים אלה מפורטים בכרוניקות השונות מימי הביניים, ואולם הכרוניקות אינן מדויקות, ולעיתים מפרטות שמות של חלק מהמלכים אשר מלכו יחד, דבר המקשה על ההיסטוריונים המודרניים לדייק בפירטי מלכי קנט. כמו כן הכרוניקות מבוססות על השמות המופיעים בצווים מלכותיים ששרדו מהמאה השישית עד ימי הביניים באנגליה (שהחלו לאחר הכיבוש הנורמני, בשנת 1066). חלק מצווים אלה היה מזויף, דבר המקשה על דיוק היסטורי.
בתקופות אלה מלכים רבים היו למעשה מלכי בובה, אשר מלכו בחסות ממלכות אחרות (ממלכת וסקס וממלכת מרסיה). חלק ממלכים אלה נשאו בתואר rex שיכול להשתמע כ"מלך" אך גם כ"מלך משנה". מלכים אלה לא נשאו את התואר regulus שמשמעו "שליט".
סמינר לתאולוגיה יהודית
סמינר לתיאולוגיה יהודית
הסמינר לתיאולוגיה יהודית
הסמינר לתאולוגיה יהודית
מנחם מענדל שניאורסון
הטריוס נפוס
טיטוס הטריוס נפוס (Titus Haterius Nepos Atinas Probus Publicius Matenianus) היה מושל הפרובינקיה ערביה, ומפקד הלגיון היחיד בפרובינקיה, הלגיון השלישי קירנאיקה משנת 130 לספירה.
הטריוס נפוס מופיע כמושל ערביה בכמה מתעודות מדבר יהודה מהארכיון של בבתא. הוא מוזכר בפפירוס ידין 23, שמתוארך לנובמבר 130, כמושל ערביה (legatus pro praetor) ומקום מושבו היה באותו הזמן בפטרה.
הטריוס נפוס היה אחד מהמצביאים הרומאיים שדיכאו את מרד בר כוכבא.
כתובות אחדות שנמחקו בפטרה, וכן בגרשה, גרמו לחלק מהחוקרים לקשור זאת למרד בר כוכבא ולהתקוממות של האוכלוסייה היהודית והנבטית בפרובינקיה. חוקרים אחרים דחו טענה זו, בגלל כתובת מגרשה שבה השם של הטריוס נפוס לא נמחק. בכתובת זו הטריוס נאפוס מוזכר בתור קונסול ולכן היא מאוחרת לשנת 134 (ראו בהמשך), ויכול להיות שהמחיקות של שמו בוצעו לפני שנת 134. חשוב לציין כי המחיקות לא יכולות להיות מחיקות רשמיות מכיוון שהטריוס נפוס מונה לקונסול בשנת 134, ושירת קריירה מרשימה לאחר מכן.
טקסט נוסף שהתגלה בצפון ירדן מזכיר מנהיג שבט נבטי שמרד (מרד) שלוש שנים נגד נפוס העריץ (נפס זלמ). טקסט זה מוסיף מידע לכך שחלק מהשבטים הנבטים השתתפו בהתקוממות מקבילה למרד בר כוכבא בפרובינקית ערביה.
בשנת 134 מונה לקונסול ממשיך בהיעדרו, כנראה כדי שיוכל לפקד על כוח של 2 לגיונות ויותר.
נפוס קיבל מהקיסר אדריאנוס את העיטור אות הטריומף (ornamenta triumphalia), שניתן רק למפקדי פרובינקיות קונסולריות. הענקת עיטור זה והישארותו בתפקיד של הטריוס נפוס גם לאחר שנת 134 - 135, שבמצב רגיל היה מוחלף לפני כן, מוכיחה כי נפוס השתתף בדיכוי המרד כמעט לכל אורכו. בנוסף לנפוס קיבלו את אות הטריומף גם יוליוס סוורוס, מושל יהודה ולפני המרד מושל בריטניה, וגאיוס פובליקיוס מארקלוס, מושל פרובינקיית סוריה, מצב חריג שלא היה כדוגמתו מאז המלחמות הפרתיות בתקופת הקיסר טראיאנוס. לאחר מכן היה מושל פאנוניה עילית בשנים 138-142.
התקופה הערבית הקדומה
פנורמה (עיתון)
פנורמה (בערבית: بانوراما) הוא עיתון שבועי ארצי מוביל במגזר הערבי שמשרדו הראשי נמצא בעיר טייבה שבמשולש. העורכים הראשיים של העיתון הם פרידה ג'אבר-בראנסי ובסאם ג'אבר, שעורך גם את האתר פאנט ועבד בחדשות קול ישראל בערבית וברשת ב' במשך שנים רבות.
בעיתון כ-128-120 עמודים, רובם עמודי צבע. העיתון מסכם מדי שבוע את האירועים החשובים במדינה, במיוחד אלה הנוגעים לאוכלוסייה הערבית. העיתון נוסד בשנת 1986 וקיים מאז. הוא מודפס בפורמט גדול, שטח כתיבה של 38 ס"מ/26 ס"מ.
העורכים והבעלים של העיתון, מטיפים לדו-קיום ולשלום צודק בין יהודים וערבים, על בסיס של שתי מדינות לשני עמים. פנורמה ממומן על ידי המודעות והמכירות והוא מופץ ב-35,000 עותקים ונמכר נכון לינואר 2010 ב-4 ש"ח.
העיתון מתחלק לשלושה חלקים:
לעיתון יש אתר חדשות אינטרנטי בשם פאנט (ראשי תיבות של Panorama Net).
שלום אוסלנדר
שלום אוסלנדר (באנגלית: Shalom Auslander; נולד ב-1970) הוא סופר ומסאי יהודי-אמריקאי.
קורות חייו.
אוסלנדר נולד במונסי שבמדינת ניו יורק. הוא גדל בקהילה יהודית אורתודוקסית למשפחה אדוקה, בן זקונים אחרי אחיו ואחותו. דודו הוא הרב נחום לאם. בגיל 17 נשלח לישראל ללמוד בישיבת "נווה ציון" בקריית יערים, ובגיל 19 חזר לארצות הברית ועבר לגור לבדו בטינק שבניו ג'רזי.
כתיבתו של אוסלנדר מתפרסמת בקביעות בעיתון הבריטי "הגארדיאן" וכן בעיתונים האמריקאיים "הניו יורק טיימס" ו"הניו יורקר". הוא פרסם מספר ספרים: קובץ סיפורים קצרים בשם "Beware of God" (2006); ספר זכרונות על חייו בשם "מחבואים עם אלוהים" (Foreskin's Lament, תרגום מילולי: "קינת העורלה", 2007), שיצא גם בעברית; ורומן בדיוני בשם "Hope: A Tragedy" (2012), על איש שמוצא בעליית הגג בביתו את אנה פרנק הבוגרת.