My Life הוא שיר של הראפרים האמריקאים ג'יי קול, 21 סבאג' ומוראי . השיר יצא לאור ב-14 במאי 2021, כרצועה השלישית מתוך אלבום האולפן השישי של ג'יי קול, "The Off-Season". השיר מכיל את ההוק של השיר "The Life" משנת 2002, של הראפר האמריקאי פרעה מונץ', כמבוצע על ידי מוראי. השיר יצא לאור לרדיו הקצבי העכשווי ב-25 במאי, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר קיבל מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריות הביצוע הראפ הטוב ביותר ושיר הראפ הטוב ביותר.
רקע.
השיר מסמן את שיתוף הפעולה השני של קול ו-21 סבאג', לאחר השיר זוכה פרס גראמי "A Lot" משנת 2019. סבאג' אף מופיע בדוקומנטרי של קול, "Applying Pressure: The Off-Season". קול ומוראי התחברו לראשונה ב-2020, כשקול שיבח את סינגל הבכורה שלו, "Quicksand", מה שהוביל לשמועות על רמיקס אפשרי לשיר בהשתתפות קול.
הרכב.
השיר כולל החלפה בולטת במסירה של קול, שמתחילה ב"תחושה צוננת ומלנכולית", ומשתנה ל"טון קשה וחד יותר כתער". מבחינה לירית, קול וסבאג' חוקרים "כיצד הטרגדיה והקשיים הביאו אותם לפתח דמויות חזקות", בעוד "ההוק של מוראי קושר את הרצועה עם הומאז' לסטיילס פי ולפרעה מונץ'". יתר על כן, קול משקף את דרכו להשיג הצלחה כלכלית ועושר. בהקשר של האלבום, השיר, לצד "Applying Pressure", נתפס כ"הצהרות שובבות על הפרדתו של קול משאר הראפרים". קול מרפרר את שחקן הכדורסל האמריקאי ג'ה מוראנט בשיר.
ביקורות.
קרל לאמאר מבילבורד הדגיש את הניגוד בין "הסגנונות והאישיות" של קול וסבאג', אם כי שניהם "מוכיחים עד כמה הם יכולים להיות אדירים כיחידה ושביחד הם יכולים לזרוע הרס בכל רצועה נתונה". וארון קרישאן מהאינדיאן אקספרס שיבח את השיר וציין את "הטקסט הנהדר, הזרימה ללא דופי וההגשה המצוינת" בשילוב הוק "חלק ומרגיע", כמו גם מקצב עם "מנגינה קולית המוזרמת אליו שמשפרת את הצליל כדי להתאים את האווירה שהיוצרים מנסים לייצר". מתיו שטראוס מפיצ'פורק חשב שלא קול ולא 21 סבאג' נאלצו להתאים את סגנונם אחד של השני כדי להתאים לשיר, במקום זאת, שיתוף הפעולה מראה "שקול רוצה להיראות רקמת חיבור במקום איקונקלסט אנטי-הייפ".
מגזין "Complex" דירג את השיר במקום החמישי ברשימת ״50 השירים הטובים ביותר לשנת 2021 (עד כה)״.
הצלחה מסחרית.
במצעד הבילבורד הוט 100, הגיע השיר היישר אל המקום השני, כש-"Good 4 U" של אוליביה רודריגו מנע ממנו להגיע לצמרת המצעד ולצידו שלושה שירים נוספים מתוך האלבום בעשירייה הפותחת, שהפכו את קול לאמן הרביעי בהיסטוריה שהכניס ארבעה שירים היישר אל העשירייה הפותחת של המצעד בו זמנית. כמו כן, השיר הפך לשירו של קול שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעד.
טקסארקנה
טקסארקנה (באנגלית: Texarkana) היא עיר הבירה של מחוז מילר שבארקנסו. העיר נמצאת בגבול הדרום-מערבי של ארקנסו ולמעשה חלקה המערבי של העיר נמצא מעבר לגבול, בטקסס.
העיר הוקמה בצומת מסילת רכבת ב-8 בדצמבר 1873 והיא העיר המרכזית במטרופולין טקסארקנה , שנושא את שמה של העיר.
היסטוריה.
מחוז מילר הוקם ב-1820 בטריטוריית ארקנסו והוא נקרא לכבוד הגנרל ג'יימס מילר שהיה המושל הטריטוריאלי הראשון של ארקנסו והיה גנרל במהלך מלחמת 1812. מחוז מילר הוקם חרף העובדה שהייתה חוסר ודאות באשר לקו הגבול של המחוז האמריקאי לבין הגבול המקסיקני (באותם ימים טקסס הייתה חלק ממקסיקו), כתוצאה מכך המתיישבים במקום טענו כי בארקנסו גובים מיסים על אדמות שעלולות להיות מוחזקות בידי מקסיקו, אם לא די בכך תושבים רבים באזור התמרמרו על מה שהם ראו כדיכוי של הטקסטנים האירופאים-אמריקאים על ידי המקסיקנים הכריזו בגלוי על נאמנות לטקסנים.
לאחר שרפובליקת טקסס קיבלה עצמאות, המתחים באזור גברו וב-1837 הציע המושל ג'יימס קנונווי כי "התרופה הקלה והיעילה ביותר היא ביטול מחוז מילר לאזור פטריוטי יותר", ואכן המחוז פורק ואדמתו הפכה לחלק ממאחוז לאפייט, גם הוא בארקנסו.
ב-1873 נמכרו מגרשי עיירה בטקסרקנה, ארקנסו, בצומת שחיברה בין שתי מסילות רכבת, מה שגרם לאזור להתפתח במהרה ולהפוך למרכז סחר אזורי. בשנה שלאחר מכן, ביוני 1874 נוסדה עיר בטקסס בשם "טקסרקנה" בסמוך לגבול עם ארקנסו.
עוד באותה שנה, הוקם מחדש מחור מילר אך מאמציה של העיר הצעירה בארקנסו, טקסארקנה להתאגד לא מומשו עד אוקטובר 1880, כמעט שבע שנים לאחר הקמת של העיר התאומה במקסיקו. שני הערים בדרך כלל מכירות בתאריך התאגדות העיר ב-8 בדצמבר 1873.
מגדל אחמט
מגדל אחמט (ברוסית: Ахмат Тауэр) הוא גורד שחקים, הנמצא בבנייה מאז 2016 בעיר גרוזני, בצ'צ'ניה, רוסיה. עם השלמתו בשנת 2024, גובהו יהיה 435 מטר והוא יהיה בנוי מכ-102 קומות.
על פי התכנון, הבניין יהיה השני בגובהו ברוסיה ובאירופה אחרי מרכז לאחטה בסנקט פטרבורג.
קהילת יהודי גלוגובק
קהילת יהודי גלוגובק התקיימה בעיירה גלוגובק (בפולנית: Głogówek ;) בשלזיה, שבדרום פולין. יהודים התגוררו בעיירה עוד לפני שנת 1349. בשנת 1880 הגיעה הקהילה היהודית לגודלה המרבי שעמד על 170 נפש. בשנת 1933 עם עליית היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון ובשואה נפגעה הקהילה קשות ולא התאוששה יותר.
היסטוריה.
המאות ה-14 ועד המאה ה-16.
האזכורים הראשונים של יהודים החיים בגלוגובק מגיעים משנת 1349 בתקופת הרעב בשלזיה, שקדמה למגפת "המגפה השחורה". התושבים המקומיים חיפשו אחר אנשים אשמים ברעב. הם האשימו את היהודים בהרעלת הבארות, דבר שהוביל לפוגרום בגלוגובק בשנת 1349. עובדה זו מוכיחה בבירור כי באותה תקופה יהודים גרו בגלוגובק.
בשנת 1468 שלטונות גלוגובק ניצלו את האווירה האנטי יהודית שהייתה בעיר כדי להכיל את חוקי אי הסובלנות כלפי היהודים-de non tolerandis Judeis של המלך ולדיסלב השני יגיילו.
כאשר שלזיה נכבשה על ידי קיסרי גרמניה בשנת 1526, גם יהודי גלוגובק היו בשליטה הקיסרית שלהם.
מסמכים היסטוריים משנת 1534 מצביעים על הימצאותם של יהודים בגלוגובק. בשנת 1540 שוב דרשו תושבי העיר והסוחרים להרחיק את היהודים מהעיירה, אך המונרך ומושל צבאי, המארקגראף לא אישר את גירוש היהודים. בנו, יז'י פרידריק, המשיך במדיניותו הפרו-יהודית לאחר 1543.
בשנת 1562 אמצה אספת הדוכסים של דוכסות אופולה-ריביבורץ החלטה המחייבת את יהודי שלזיה למכור את בתיהם, לשלם את חובותיהם ולעזוב את גבולות הנסיכות בתוך שנה. בתוקף החלטה זו בשנת 1563 גורשו היהודים מגלוגובק.
המאות ה-17 וה - 18.
בשנת 1625 שכר, מושל גלוגובק, הנסיך יז'י אופרסדורף, יהודי לניהול את המזקקה של הטירה שלו. עובדה זו עוררה מחאות מצד הבורגנות, אך הנסיך לא שינה את החלטתו.
כתוצאה ממלחמת שלושים השנים (1618–1648), עיירות שלזיות רבות קראו להגדלת האוכלסייה שלהן כדי לשפר את מצבן הכלכלי. בנוסף, גם הקיסר פרדיננד ביקש לשפר את המצב הכלכלי במדינה, לכן בשנת 1627 הוא הקל את המדיניות כלפי היהודים והוציא צו המאפשר ליהודים להתיישב מחדש בערים בכל פולין וזאת לאחר תשלום מיוחד של מס סובלנות בסך 40,000 זלוטי. הצו האימפריאלי רק חיזק את ההחלטות של משפחת אופרסדורף ששלטה בגלוגובק והעניקה ליהודים חוזי שכירות והיתרים לסחר בגלוגובק. המדיניות הידידותית הזאת משכה יותר משפחות יהודיות לעיר.
בשנים 1631–1633 הוכתה העיירה גלוגובק במגפה ושוב יהודי העיירה הואשמו בגרימתה וגורשו. לאחר גירושם הצטרפו היהודים לקהילת צילץ הסמוכה. בפברואר 1672 קיבלה קהילת יהודי צילץ את ההודעה הקיסרית, שבה נכתב: "זכויות היתר של יהודי קהילת צילץ כוללות גם את יהודי קהילת יהודי גלוגובק". לפי המקורות ההיסטוריים, בשנת 1694 יהודי גלוגובק שבו לעיירה.
במהלך מלחמת שלזיה הראשונה בשנת 1742, חלקה הגדול של שלזיה היה תחת שלטון ממלכת פרוסיה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הוקמה שוב קהילת יהודי גלוגובק.
המאה ה-19.
ככל הנראה בשנת 1821 הוקם בית קברות יהודי מחוץ לגבולות העיירה. בשנת 1840 חיו בגלוגובק 133 יהודים שהיוו 4.3% מכלל האוכלוסייה. בשנת 1845 היה בגלוגובק בית ספר (חיידר) יהודי עם 23 תלמידים. בשנת 1851 כבר היה בית כנסת בעיירה. 158 יהודים חיו בעיירה בשנת 1858 והם היוו 4% מכלל האוכלוסייה. בשנת 1864 נבנה בית כנסת חדש ברחוב שולשטראסה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו עמותות וארגונים יהודיים בגלוגובק כגון אגודת הנשים העבריות.
בשנת 1880 גודלה של הקהילה היהודית המקומית הגיע לשיא של כ־170 נפש. יהודי גלוגובק הוטמעו בסביבה הגרמנית ונציגיהם העשירים ביותר השתייכו לאליטה של העיירה.
עם כינונה מחדש של הרפובליקה הפולנית השנייה לאחר מלחמת העולם הראשונה בקונגרס וינה בשנת 1815, רוב יהודי גלוגובק תמכו בצד הפרו-גרמני. על כן, באותה תקופה, רבים מהם החליטו לנסוע למערב, לרוב למרכזים עירוניים גדולים בגרמניה.
המאה ה-20 והשואה.
במשאל עם ב־20 במרץ 1921, 5,093 מתושבי גלוגובק הצביעו בעד השארת העיירה בגרמניה (96% מהמצביעים) ו-226 הצביעו בעד העברה לפולין (4%). כתוצאה ממשאל העם נותרה העיירה בגרמניה.
בשנת 1932 גרו 50 יהודים בגלוגובק והיוו 0.7% מכלל האוכלוסייה. יו"ר הקהילה היהודית המקומית היה ארנסט לדרמן וסגניו היו ג'וליאן שרליצר והיימן קייזר. בראשות איגוד הנשים העבריות עמדה הנרייטה לדרמן. 13 תלמידים למדו בבית הספר היהודי המקומי. לקהילה לא היה רב משלה, ובמידת הצורך הרב אלגוטר של קהילת יהודי ניסה הגיע לגלוגובק.
פעולת החרם האנטי-יהודית בגלוגובק התקיימה כמו בכל גרמניה, ביום שבת, 1 באפריל 1933. באותה שנה התגוררו בעיירה 63 יהודים.
במהלך ליל הבדולח שרפו הנאצים בגלוגובק בית כנסת ושברו חלונות בחנויות ובבתים יהודיים. לאחר אירועים אלה עזבו רוב היהודים את גלוגובק.