הוא נפטר בבודפשט בשנת 1915 בגיל 43 בלבד. והובא למנוחות בבית הקברות היהודי של אובודה.
יוזף ולאשצ'יק
יוזף ולדיסלב ולאשצ'יק (בפולנית: Józef Władysław Walaszczyk; 13 בנובמבר 1919 – 20 ביוני 2022) היה איש עסקים פולני וחסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ולאשצ'יק נולד בצ'נסטוחובה למשפחה אמידה. אמו הייתה אחות, ואביו היה עיתונאי. בשנת 1927 נפטר אביו במהלך ביקור בארצות הברית, ובעקבות מותו מצבה הכלכלי של המשפחה החמיר. האם והילדים עברו מוורשה, שם התגוררו, לרילסק, שם היה בן דודה לודוויק אוקצקי, בעל אחוזה ובית חרושת לקמח תפוחי אדמה. ולאשצ'יק המשיך את לימודיו בצ'נסטוכובה, אלכסנדרוב קויאבסקי, לוביץ' ופיוטרקוב טריבונלסקי. הוא סיים את בית הספר התיכון למסחר בוורשה. לאחר סיום לימודיו התגורר בדירת סטודיו ברחוב קרוצ'ה 34, שם עסק במסחר. את חופשותיו בילה בעיירה רילסק, שם למד לנהל את האחוזה. בשנת 1938 הצטרף למפלגה הלאומית, אותה עזב בגלל גילויי אנטישמיות.
מלחמת העולם השנייה.
רילסק.
לאחר פלישת הנאצים לפולין ב-1 בספטמבר 1939 גויס ולאשצ'יק ונשלח לעיר ברסט שבמזרח פולין. בספטמבר חזר לרילסק. בזכות ידיעותיו בשפה הגרמנית, הוא מונה למנהל המפעל וכמנהל האחוזה ברילסק. האחוזה העסיקה 200 עובדים. בשנת 1941 ביקש ממנו אחד מחבריו להעסיק ארבעים יהודים מהגטו ברווה מזובייצקה. הוא נאלץ לשחד את ראש ארגון העבודה המקומי על מנת להעסיק שלושים יהודים. ואלאשצ'יק נדרש לשחד את הפקידות אחת לשבועיים. עם זאת, לאחר שנה, ראש ארגון העבודה משך את הסכמתו, וולאשצ'יק ביקש מעובדיו להסתיר את עובדיו היהודים במקרה שהגרמנים יופיעו. כשהיה בדרכו למשרדו, הופיעו באחוזה קצינים גרמנים עם משאיות. זוג יהודים שלא הסתתרו נעצרו והועברו לגטו לודז'. השאר הוסתרו ושרדו את המלחמה.
ורשה.
בשנת 1940 או באביב 1941 הציל ולאשצ'יק את אהובתו, אירנה פרונט, שהייתה יהודייה. לאחר שכמעט נתפסו בחדרם במלון. הוא שיכן אותה בדירתו ברחוב קרוצ'ה והם ארגנו חתונה מזויפת. בסוף אוקטובר 1941 נעצרה פרונט יחד עם קבוצה של 20 מכרים יהודים. הוא שיחד את השוטרים ושחרר את העצורים. ולאשצ'יק מכר את דירתו לאחר שהבין כי היא לא מקום בטוח למסתור, וקנה דירה נוספת ברחוב אמילי פלאטר 17. מלבד פרונט, הסתתרו בדירה שתי נשים נוספות.
ולאשצ'יק שיתף פעולה גם עם תנועת ההתנגדות הפולנית ועזר לחבריו היהודים החיים בגטו ורשה. הוא סיפק להם מזון, תרופות ומסמכים מזויפים.
כשפרץ מרד ורשה ב-1944, הצליח ולאשצ'יק להעביר את פרונט ואת שתי הנשים אל מחוץ לוורשה. בינואר 1945 הוא ופרונט חזרו לוורשה ושהו שם עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
ולאשצ'יק ופרונט עברו לקרקוב, שם הקים עסקים חדשים, כולל קו היסעים מקרקוב לקטוביץ. למרות שהם נפרדו, פרונט וולאשצ'יק נשארו ביחסים טובים.
בסביבות 1950 התחתן ולאשצ'יק עם אליסיה יאסטרז'בסקה, אותה הכיר בקרקוב. בשנת 1951 היא ילדה את בנם רישארד. לאחר גירושיו נישא ולאשצ'יק לברברה ונולד להם בן, סלובומיר.
בשנת 2002, בהמלצת פרונט, האישה שהציל, הוענקה לו על ידי יד ושם מדליית חסיד אומות העולם. הוא היה פעיל בהתאחדות חסידי אומות העולם מפולין מאז אוגוסט 2008 ועד למותו וכיהן כסגן נשיא הארגון. בשנת 2009 הוא היה בין נציגי חסידי אומות עולם מפולין שביקרו בארצות הברית, ונפגשו עם הנשיא ברק אובמה. באותה שנה התפרסמו זיכרונותיו "Przywracanie pamięci" ("שחזור זיכרון").
ממשלת פרס השנייה
ממשלת פרס הראשונה
האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בקולומביה
קולומביה היא אחד משווקי המוזיקה הגדולים באמריקה הלטינית. רוב האלבומים הנמכרים במסגרתה הם של אמנים מקומיים. אמנים קולומביאנים שולטים ברשימה עם שבעה עשר אלבומים מתוך עשרים האלבומים הנמכרים ביותר בקולומביה. הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה היא האמן היחיד שמופיע ארבע פעמים ברשימה.
ג'יימס פוקס (זמר)
ג'יימס פוקס (באנגלית: Bonnie Tyler; נולד ב-6 באפריל 1976) הוא זמר ולשי.
ביוגרפיה.
פוקס נולד בקארדיף, בגיל שש החל ללמוד לנגן על פסנתר ולאחר מכן למד בעצמו לנגן על מספר כלים. בגיל חמש עשרה החל לעסוק במוזיקה באופן מקצועי, שימש כזמר במועדונים, פאבים וספינות תענוגות. ב-2000 הקים ביחד עם חברו את הלהקה "Force 5" ולאחר מכן עזב חברו את הלהקה על מנת להצטרף ללהקה אחרת.
ב-2003 הוא התמודד בתוכנית "Fame Academy" וזכה במקום החמישי. באירוויזיון 2004 הוא ייצג את בריטניה עם השיר "Hold Onto Our Love", שהגיע למקום ה-16. הוא גם הוזמן לשיר בבית הנבחרים הבריטי את השיר אשר עמו הופיעה באירוויזיון.
ב-2004 גם שיחק את יהודה איש קריות במחזמר ישו כוכב עליון.
ב-2008 יצא האלבום שלו "Rocking Chairs And Lemonade"
וורנר רקורדס
וורנר רקורדס בע"מ (לשעבר ) היא חברת תקליטים אמריקאית שבבעלות וורנר מיוזיק גרופ ומשרדיה הראשיים נמצאים בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. היא הוקמה בשנת 1958 כחטיבת המוזיקה המוקלטת של אולפני הקולנוע האמריקאים האחים וורנר, ונחשבת לאחת מחברות התקליטים הגדולות והמצליחות ברחבי העולם. במהלך שנות פעולותיה, הוקמו שלל חברות תקליטים נוספות לצידה החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ועד העשור הראשון של המאה ה-21. במהלך התקופה הזו, חברת וורנר רקורדס הפכה מחברת תקליטים מזערית בתעשיית המוזיקה לאחת מחברות התקליטים המובילות בעולם.
בשנת 2004, חברת התקליטים הזו נמסרה מוורנר מדיה ונרכשה על ידי קבוצה עצמאית אחרת. וורנר מיוזיק גרופ היא הקטנה ביותר מבין שלושת תאגידי המוזיקה הבינלאומיים הגדולים ביותר בעולם, הכוללים גם את יוניברסל מיוזיק וסוני מיוזיק. מקס לוסאדה מפקח על פעולות המוזיקה המוקלטות של החברה. בשנת 2019 שונה שם החברה לוורנר רקורדס.
אמנים בולטים שהקליטו שירים ואלבומים במסגרת חוזה עם החברה כוללים את: מדונה, פרינס, שר, ואן היילן, אליס קופר, קיילי מינוג, גו גו דולס, טום פטי, שריל קרואו, גורילז, אדם למברט, בט מידלר, גרייטפול דד, בלר, דוראן דוראן, דיפ פרפל, פליטווד מק, ליאם גלאגר, פליט פוקסס, ג'יימס טיילור, לילי אלן, סוויטי, ג'וג'ו, לינקין פארק, מיוז, ג'ורג' בנסון, ליה דלריה, בלאק סבאת', רד הוט צ'ילי פפרז, הבלאק קיז, מיי כמיקל רומנס, סיארה, מק מילר, דואה ליפה, אר.אי.אם., אן-מארי, אשניקו, פיית' היל, אידינה מנזל וסקס פיסטולס.
יורם שדה
יורם שדה (2 ביולי 1944 - 6 במרץ 2021) היה מתרגם מאנגלית לעברית ופעיל פוליטי אשר ניהל מאבקים ממושכים לשמירת נופה של יפו ולהכרה בבית יצחק שדה ובגן הסובב אותו כאתר מורשת ישראלי. בנו של האלוף יצחק שדה.
ביוגרפיה.
יורם שדה, נולד למרגוט מאיר שדה (לשעבר מרגוט מאייר) וליצחק שדה (לשעבר איסאק לנדוברג). אמו נפטרה בשנת 1951, בהיותו בן שבע, ואביו נפטר באוגוסט 1952 בהיותו בן שמונה. הוא היה בן יחיד לאמו, ובן רביעי לאביו, שמנישואין ראשונים בעבר, הייתה לו בת אחת, אסיה, שנפטרה בגיל צעיר, ומנישואין שניים בעבר, לזהבה (גולדה) לבית פיטצקיה, היו לו שתי בנות, איזה ורבקה (רבושה). אביו קרא לו בשם יורם כשם אחד משמות הקוד שלו כשהיה במחתרת. לאחר מותם של הוריו, גידלה אותו האחות הצעירה של אמו, תמר מאיר (לשעבר הילדגרד מאייר). תמר מאיר נפטרה בשנת 1968. שדה גדל וגר בבית הקרוי בית יצחק שדה, ברחוב זיכרון קדושים ביפו, מגיל חמש ועד למותו.
שדה, שירת את שירותו הצבאי כחייל בנח"ל המוצנח. הוא היה חבר בגרעין אילתה, עבר תחילה הכשרות בקיבוצים גבעת חיים וגשר, ובהמשך באילות.
במסגרת לימודיו האקדמיים, למד שדה תחילה לתואר ראשון בכלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. בהמשך למד לתואר שני במדע-המדינה באוניברסיטת תל אביב, וכתב עבודת מ.א. בהדרכת פרופ' אשר אריאן, שעסקה בקבוצת "ברית שלום".
קריירת תרגום.
שדה החל לעסוק בתרגום מאנגלית לעברית בסוף שנות העשרים לחייו. לפי עדותו, אהב לקרוא ספרים עוד מילדותו. כמו כן, ערך כתבים שונים של אביו שנשארו בעיזבון. אהבת הקריאה והעריכה של כתבי אביו, השפיעו, בין היתר, על פנייתו לעסוק בתרגום. הספר הראשון שתרגם היה "הלם העתיד" של אלבין טופלר, בשנת 1973. בהמשך, תרגם עבור כמה הוצאות ספרים, ואחר כך עבר לתרגם ספרים בתחומי צבא וביטחון עבור הוצאת "מערכות". לקראת סוף שנות ה-90, התמקד בעיקר בתרגומים של ספרי לימוד בתחום מדעי הרוח והחברה עבור האוניברסיטה הפתוחה.
הספרים האחרונים שיצאו לאור באוניברסיטה הפתוחה בתרגומו, לפני מותו בשנת 2020, היו שני הכרכים של הקורס "חברה, קהילות, יחסים - מבוא לחשיבה חברתית", שנכתבו במקור באוניברסיטה הפתוחה הבריטית. חמישה ספרים נוספים שתרגם יצאו לאור ב-2021 לאחר מותו: שלושה מהם בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה ועוד שני ספרים בהוצאות שונות (עם עובד, כרמל). בסך הכול תרגם שדה כמה עשרות ספרים וקובצי-מאמרים במשך תקופה של כ-50 שנה. פירוט תרומתו של שדה, לספרות המתורגמת לעברית, נמצא בפרק "רשימה של תרגומיו מעברית לאנגלית", בהמשך ערך זה.
הוא נהג לעבוד בביתו, ופעמים רבות היה יוצא אל גינת הבית ועובד שם, מול הים, בדרך כלל קבע לעצמו מכסות עבודה, אם מבחינת מספר העמודים שתרגם כל יום, ואם מבחינת שעות העבודה שקצב לעצמו.
העקרונות שניצבו לנגד עיניו כמתרגם היו:
דעות פוליטיות.
יורם שדה התעניין בסכסוך הישראלי-ערבי ומדי פעם הביע את דעתו בפומבי בנושא זה, בעיקר דרך כתיבה. עמדותיו היו ברוח השמאל הציוני בנוסח מפ"ם ומר"צ. עמדות אלו זכו לידי ביטוי גם בעבודת התזה שלו על "ברית שלום".