נשמתה של רייבן רעמה על פני כדור הארץ עד אשר התגלגלה לתוך גופתה של צעירה בידי כנסיית הדמים. חברי הטיטאנים גילו כי כנסיית הדמים היא קבוצת מאמינים של השד טרייגון, וכי שילוב כוחותיהם של רייבן ושל הנבל בראדר בלוד יוביל לארמגדון. הקבוצה הפריעה למהלך החתונה ביניהם, ורייבן הצטרפה מחדש אל חברי קבוצתה, כשהיא נושאת את שם אמה רייצ'ל רות' לזכרה.
ביסט בוי
ביסט בוי (באנגלית: Beast Boy, "ילד החיה") הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס הטיטאנים הצעירים ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "The Doom Patrol #99" מנובמבר 1965 ונוצרה על ידי הכותב ארנולד דרייק והמאייר בוב בראון.
ביסט בוי הוא האלטר אגו של גארפילד לוגאן, צעיר אשר חלה במחלה נדירה וכדי להצילו, הוריו הזריקו לו נסיוב נסיוני. לנסיוב הייתה השפעה בלתי מתוכננת, שהפכה את עורו לצבע ירוק, את שיערו לירוק כהה, והעניקה לו את היכולת לשנות את צורתו לכל חיה שאשר יחפוץ. הוריו נהרגים בתאונת שיט, והוא נלקח תחת חסות אפוטרופוס בשם ניקולס גאלטרי. גאלטרי מתכנן להרוג את הנער כדי למנוע ממנו את ירושתו העתידית, אולם קבוצת "פטרול האבדון" מסכלת את נסיונותיהם של האויבים הרבים אותם הוא שולח נגדו. חברי הקבוצה סטיב דייטון וריטה פאר מאמצים את הנער, והוא הופך לחבר מן המניין תחת השם "ביסט בוי". בהמשך הוא חובר לקבוצת "טיטאנים מערב" וגם לקבוצת "הטיטאנים הצעירים החדשים" אותה מקימה רייבן.
ראבאג'ר
ראבאג'ר (באנגלית: Ravager) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס הטיטאנים הצעירים ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "DC Comics Presents #26" מאוקטובר 1980 ונוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ורג' פרז.
ראבאג'ר הוא האלטר אגו אותו חלקו ארבע דמויות - גראנט וילסון, ביל וולש, וייד דפארג' ורוז וילסון-וורת'. ראבאג'ר הראשון היה גראנט וילסון, בנו של שכיר החרב סלייד וילסון, שידוע בכינוי דת'סטרוק. הוא מת בזמן שניסה להתנקש בחיי הטיטאנים הצעירים תחת חוזה שהוציא נגדם ארגון H.I.V.E. מאז, דת'סטרוק רואה בחברי הקבוצה אחראים למותו ונשבע לרדוף אחריהם. ראבאג'ר נוסף הופיע בסדרת החוברות של באטמן, מיד לאחר הצגתו של טים דרייק. בהופעתו הראשונה והאחרונה הוא הורג מספר אנשים, ביניהם שני שוטרי ממשטרת גות'אם סיטי, במטרה ללכוד את תשומת לבו של באטמן.
ראבאג'ר השלישי הוא ביל וולש, יריב לשעבר של דת'סטרוק אשר נטל את הזהות כדי למשוך את יריבו הוותיק לקרב. נודע כי לפני שנטל את זהות ראבאג'ר, וולש היה אחראי לחטיפת בנו של סלייד וילסון, ג'ריקו. כתוצאה מכך, גרונו של ג'ריקו שוסף והותיר אותו אילם. בתור ראבאג'ר, וולש מנסה להרוג את דת'סטרוק עם פצצה אך זה האחרון הורג אותו ומנטרל את הפצצה.
ראבאג'ר הרביעי הוא וייד דפארג', אחיו למחצה של סלייד וילסון. דפארג' היה רוצח שכיר בקנה מידה קטן אשר השתמש בזהות של ראבאג'ר כדרך התעמרות בדת'סטרוק. אולם, גורלו לא שפר עליו משום שדת'סטרוק תכנן סדרת אירועים לפיהם דפארג' ייהרג ורוז וילסון, בתו של סלייד, תהפוך לראבאג'ר החדשה.
ראבאג'ר החמישית, רוז וילסון, הייתה בתו הבלתי חוקית של סלייד, והוא שוטף את מוחה ומפעיל עליה מניפולציות כדי שתהפוך לחניכתו. אולם, אחרי ציוות לנייטווינג בניסיון לגרום לחברה הסודית של נבלי-העל לעזוב את העיר בלודהייבן, היא מבינה כי דת'סטרוק אינו מעוניין בטובתה ועוזבת אותו. שנה לאחר אירועי המשבר האינסופי, היא מצטרפת לקבוצת הטיטאנים הצעירים.
השחקנית סאמר גלאו גילמה גרסה חדשה של ראבאג'ר בעונתה השנייה של סדרת הלייב אקשן "החץ". גרסה זו היא איזבל רושב, אשת עסקים מיומנת ובעלת בריתו של סלייד וילסון.
טוגו מזרחי
טוגו מזרחי או תוגו מזרחי (בערבית: توجو مزراحي; 2 ביוני 1901 אלכסנדריה – 5 ביוני 1986) היה במאי יהודי-מצרי ממוצא איטלקי, מחלוצי הקולנוע המצרי, כמו גם שחקן, מפיק ותסריטאי. הביא לקולנוע המצרי את השחקנית ממוצא יהודי לילה מוראד, וכן ביים סרטים בכיכובה של הזמרת הנודעת אום כולתום וכן של רקדנית הבטן תחיה כאריוכא.
סרטו הידוע ביותר הוא "התהום" (בערבית: الهاوية). סרטו "עות'מאן ועלי" דורג במקום הרביעי מבין 100 הסרטים החשובים של כל הזמנים, לפי ביבליותיקה אלכסנדרינה.
ראשית חייו.
טוגו נולד בשנת 1901 באלכסנדריה, מצרים, למשפחה יהודית ממוצא איטלקי. טוגו נקרא על שם האדמירל טוגו, שהוביל את הצי היפני לניצחון על הצי הסיני במלחמת סין–יפן הראשונה. ארבע שנים לאחר לידתו של טוגו מזרחי, היה האדמירל טוגו לגיבור ניצחונה של יפן על רוסיה הצארית במלחמת רוסיה–יפן. טוגו התפרסם תחת שם הבמה אחמד אל־מִשְׁרְקי, קרי: אחמד "המזרחי".
קריירה.
בשנת 1917 נסע לאירופה וכבן למשפחת סוחרים למד כלכלה, באיטליה ובצרפת. בצרפת רכש גם השכלה קולנועית והכשרה מתאימה, למרות רוחו של אביו השמרן. כעבור כעשר שנים שב לאלכסנדריה ורכש את בית הקולנוע בַּאכּוס, והפך אותו לאולפני צילום. מאוחר יותר שכר אולפני צילום נוספים בגיזה, והחל לצלם את סרטיו. שלושת סרטיו הראשונים: "אל־קוקאין" (1930), "5001" (1932), ו"אולאד מצר" (בני מצרים, 1933), עסקו בעניינים חברתיים. טוגו עצמו ביים אותם ואף שיחק בסרטים אלו תחת שמו האמיתי. בסרטיו "אל-מנדובאן" (שני השליחים, 1934) ו"אל־דכתור פרחאת" (דוקטור פרחאת, 1935) הציג את תחיה כאריוכא, רקדנית בטן ושחקנית קולנוע מצרית מפורסמת.
אחת התרומות הבולטות של מזרחי לקולנוע המצרי הייתה בכך שהפך את לילה מוראד, הזמרת והשחקנית המצרית המפורסמת, לדמות אגדית. יחד הם יצרו חמישה סרטים שהוא הפיק וביים: לילה גשום (1939), לילה מהכפר (1941), לילה תלמידת בית הספר (1941), לילה (1942), ולילה בחושך (1944).
בשנת 1945 הפית סרט היסטוריה בשם "סלאמה" ובו מככבת הזמרת הידועה אום כלת'ום בתפקיד רועת צאן העולה לגדולה בזכות קולה הערב. תפקידה זה נחשב להופעתה הגדולה ביותר על המסך. בסקא זה השתתפה גם השחקנית היהודייה סועאד זכי.
מזרחי השתתף יחד עם הבמאי אחמד בדרכאן בהקמת הסינדיקט הראשון של קולנוענים במצרים. מזרחי שימש כמזכיר איגוד הקולנוע המצרי.
לאורך הקריירה הממושכת שלו הוא היה הבמאי של למעלה מ-40 סרטים והמפיק של סרטים רבים נוספים, ביניהם גם מספר סרטים ביוונית. הוא היה דמות חשובה בתעשיית הקולנוע המצרית של שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1928 הקים את אולפני טוגו באלכסנדריה וב-1939 העבירם לגיזה שליד קהיר.
למרות חלוציותו ותרומתו לתרבות המצרית, והפגנת הפטריוטיות בסרטיו, בשנת 1952 נאלץ מזרחי להימלט ממצרים. זאת בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים שהביאה לגירוש יהודי מצרים 4 שנים לאחר מכן. בהיותו בעל אזרחות איטלקית הוא התיישב ברומא. ב-1961, הוא איבד את הזכויות על הסרטים שהפיק ונכסי החברה שלו נלקחו ממנו. שני האולפנים בבעלותו במצרים הולאמו על ידי המשטר של נאצר. שדרנים מצריים הסירו את שמו מהקרדיטים לסרטיו בעת שידורם בטלוויזיה. עם זאת, לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים החלטה זו התהפכה, והוא זכה לקבל קרדיט עבור יצירותיו.
שילוב יהודים.
מזרחי שילב בסרטיו שחקנים יהודים רבים ומוטיבים מחיי הקהילה היהודית. למשל חוזרת המילה הייחודית "כפרה", כאשר דבר מה היה נשבר. בנוסף, בכמה מסרטיו השתתף השחקן היהודי ליאון אנג'ל, המכונה בשם הבמה שאלום, אשר נובע מהמילה העברית "שלום". שאלום שיחק בכמה מסרטיו הקומיים של מזרחי. סרטים אלה מציגים בין היתר, דו־קיום הרמוני בין משפחה יהודית למשפחה מוסלמית, עד שהן אפילו עוברות לגור יחדיו באותו בית. עם זאת, מזרחי ניסה לשלב את ההיבט היהודי בתוך התרבות המצרית הכללית ולא להתמקד באורח החיים היהודי. כלומר להדגיש את המשותף בין היהודים על המוסלמים, ולאו דווקא את הייחוד היהודי. לכן הוא שילב בסרטיו את חגיגות "שאהם אל ניאסם", חג אביב שמקורו קופטי אך נחגג בקרב כלל העדות במצרים, ולא את חג האביב היהודי, "פסח". באופן דומה, מזרחי מציג טקס חינה מסורתי של כלה יהודייה, כפי שמקובל גם בדתות אחרות, אך לא את טקס החופה היהודי.
ב-1946 הואשם מזרחי על ידי העיתון המצרי "אל-מסבח", בכך שסיפק סיוע טכני בדיבוב לערבית עבור שני סרטים ציוניים, "בית אבי" (הרברט קליין, 1947) ו"אדמה" (הלמר לרסקי, 1947). סרטים אלה הוצגו כ"תעמולה ציונית" עבור יהדות ארצות הברית.
אחרית דבר.
רבים מסרטיו של מזרחי זכו לפופולריות גדולה.
בשנת 2006 המוסד ביבליותיקה אלכסנדרינה דירג את 100 הסרטים המצרים החשובים של כל הזמנים, ודירג את סרטו של מזרחי, "עות'מאן ועלי" (عثمان وعلى ; 1939), במקום הרביעי.
דבורה סטאר, פרופסור לספרות וקולנוע ערבית מודרנית ועברית בחוג ללימודי המזרח הקרוב ומנהל התכנית למדעי היהדות באוניברסיטת קורנל, כתבה ספר אודות חייו בשם "טוגו מזרחי ויצירת הקולנוע המצרי", בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה.
פילמוגרפיה.
סרטים דוברי ערבית.
1930: קוקאין, נקרא גם "התהום"
1932: 5001
1933: בני מצרים
1934: שני הנציגים
1935: דוקטור פרחאת
1935: שלום המתורגמן
1935: המלח
1936: מאה אלף פאונד
1936: משמר הצריפים
1937: יותר מדי כסף הוא מטרד
1937: שלום הספורטאי
1937: השעה שבע
1938: הטלגרם
1938: זה הטבע שלי!
1939: עותמאן ועלי
1939: הלוו לי שלושה פאונד
1939: לילה גשום
1940: הקבלן הראשי
1940: לבה של אישה
1941: שלושת המוסקטרים
1941: לילה מהכפר
1941: אלף לילה ולילה
1941: לילה תלמידת בית הספר
1942: לילה
1942: עלי באבא וארבעים הגנבים
1943: הדרך הנכונה
1943: יחי נשים!
1944: לילה בחושך
1944: שקרים, שקרים!
1944: נור אדין ושלושת המלחים
1945: סלמה
1945: יחי הגברים!