ב-23 ביולי 2009, חברת Disney Interactive Studios הודיעה שיהיה משחק מחשב על "אליס בארץ הפלאות" שמפותח על ידי חברה צרפתית. המשחק מתוכנן לצאת לשיווק בחנויות באותו שבוע של הסרט. המשחק יהיה מבוסס על הסרט, ובנוסף יכלול אתגרים שדורשים חשיבה עצמאית.
תקציר המשחק.
המשחק מאפשר לשחקנים להדריך, להגן ולסייע לאליס כשהיא מטיילת דרך ארץ תת, תוך כדי התרת פאזלים מעוותים במשחק. לאורך הדרך, על השחקן, להשתמש בכוחות המגוונים וייחודיים של הדמויות, שלכל אחד יש יכולות ייחודיות שיעזרו לשחקן להתחמק ממלכודות ולפתור חידות מאתגרות. על השחקן, לבחור בחוכמה בכל אחת מיכולותיהם של הדמויות ולשלב את היכולות על מנת לפתור חידות מורכבות יותר
שלבים.
המשימה העיקרית במשחק זה להדריך את אליס ולחקור את נפלאות ארץ תת-ולמצוא את חלקי ארץ תת-תוך כדי השלבים:
נוסף על כן, בין השלבים, על השחקן להשתמש בדמויות שקיבל על מנת לפתור אתגרים ופאזלים שונים ומאתגרים.
הדמויות ויכולותיהן.
הדמויות מופיעות לפי סדר הופעתן:
דמויות שלא ניתן לשחק:
בונוסים.
במהלך המשחק, השחקן ימצא תיבות "פנדורה" שאם הוא יפתח אותם, הוא ירוויח נקודות. הנקודות שהוא ירוויח, יעזרו לו לקנות חיילי שחמט במהלך שיטוטיו בארץ תת. חיילי השחמט שהשחקן יקנה יעזרו לו
לפתוח מהלכי מלחמה חדשים של הדמויות ובין היתר גם אופציות להשתמש בכוחות הדמויות למטרות שונות. ישנן תיבות "פנדורה" מסוימות, שעל מנת לפותחן, השחקן יצטרך להשתמש ביכולות של הדמויות.
קבלה.
גרסת ה-PC של המשחק קבלה ביקורות מעורבות, עם ציון ממוצע של 63 מתוך 100 ב-Metacritic
מיכאל אפרטי מאתר "GameZone" נתן לגרסת הWii דירוג של 7.6 מתוך 10, ואמר, "שהמשחק הכללי הוא ששום דבר לא קרה קודם, למשחק יש עדיין קצב נחמד אליו. זה מה שזה - התאמת משחק של סרט, מעט בלתי שגרתי, אבל נגיש ". מצד השני, "GameSpot" נתנו למשחק ציון של 6 וחצי מתוך 10 וקבע שזה "דירוג הוגן". האתר ציין שכמה ממכניקות הפאזל של המשחק וכדומה כנקודות טובות, בעוד הקרב החוזר, משחק הקול הגרוע וחוסר אחידות חזותי היוו נקודות רעות. לשם ההשוואה, גרסת DS של המשחק הסתדרה היטב, והרוויח ציון של 8 וחצי מתוך 10 והדירוג נקבע "מצוין".
ש. ז. כהנא
ש.ז. כהנא
ש&quot;ז כהנא
חלונות כפולים
חלונות כפולים הוא הרומן הראשון של אילנה וייזר-סנש, שראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות – ספרי חמד, בשנת 1995.
תקציר העלילה.
הרומן הוא מסעו של זוג צעיר שעוזב את הארץ ונוסע לקנדה. הוא עסוק בהשלמת הדוקטורט והיא ממתינה שיסיים את לימודיו. תמר, גיבורת הסיפור גדלה כבת יחידה להורים ניצולי שואה שבשל חרדתם סגרו בפניה את העולם. כשהיא מתבגרת היא מגלה שהעולם זר לה ומתקשה להתנהל בתוכו. הבדידות בארץ הצפונית קשה לה, נשיותה והאמהות שכמו נכפית עליה קשים אף הם. מפגש עם אשה מבוגרת ממנה, תחליף לאם שהייתה לה משנה את חייה ומאפשר תחילתה של החלמה. כשהם שבים לישראל הופכת תמר לעיתונאית. במהלך עבודתה היא מתקרבת אל חבר לעבודה, ופוגשת באשה נוספת שמשפיעה על תפישתה את נשיותה ואת האמהות שלה, ומסייעת לה להבהיר לעצמה אם אכן היא מוכנה להיות אם לילד נוסף.
הרומן נקרא "חלונות כפולים" על שם החלונות הכפולים הנהוגים בקנדה כדי לגונן על הבית מהקור השורר בחוץ.
אמא של ולנטינה
אמא של ולנטינה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימוים של אריק לובצקי ומתי הררי, שיצא לבתי הקולנוע בישראל בשנת 2008.
הסרט מבוסס על הנובלה "אמא של ולנטינה", הלקוחה מתוך הספר "נשים מתוך קטלוג", פרי עטה של סביון ליברכט ועוסק בעובדים זרים. התסריטאים הם אילנה וייזר-סנש ואריק לובצקי. הסרט דובר ברובו פולנית.
הסרט הופץ בצרפת ובארצות הברית.
תקציר העלילה.
הסרט מספר על פולה ניצולת שואה מפולין שמגייסת לעזרתה את ולנטינה, עובדת זרה צעירה. בדרך מקרה שמה של העובדת הזרה הוא גם שמה של חברתה הקרובה של פולה מילדות. היחסים בין השתיים מתהדקים, ומציפים אצל הישישה זיכרונות מודחקים מתקופת המלחמה. פולה, הרואה בוולנטינה שיקוף טרגי של חייה, הופכת תלויה בה, למרות התנגדותם של בנה ומכריה היא משתוקקת לאמצה לה לבת. היא מאלצת את הנערה לשמוע הרהורים על המוות, ומנסה לברר את התייחסותה בכל הנוגע למאורעות המלחמה. הצעירה הופכת קורבן למסע האשמה של פולה, נתקפת בהלה מהאינטנסיביות של הקשר, ומהאובססיה הגוברת של גבירתה. היא מנסה להתרחק ומתחננת לפולה שתניח לה. אולם הלחץ מתגבר, פולה מבלבלת מציאות והזיה, והסוף הטרגי הוא בלתי נמנע.
פסטיבלים וסרטים.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בקטגוריית הסרט הישראלי בפסטיבל הסרטים היהודי של ברלין 2009. הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2008 ובפסטיבלים בהונג קונג, יפן, צרפת, לוס אנג'לס, לונדון ועוד.
אתל קובנסקה הייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית וסילביה דרורי הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר, בפרס אופיר 2009.
אהוד אלוני
השתיקה (מחזה)
השתיקה הוא מחזה פרי עטם של אילנה וייזר-סנש וניב כהן, שהוצג בתיאטרון חיפה (2006-2004).
תקציר העלילה.
צבי קורן, פרופסור לספרות עברית ומשורר, ואשתו דפנה, מורה בבית ספר יסודי- הם זוג למופת והורים אוהבים לבתם הקטנה תום. המחזה נע בין הווה שהוא למעשה כעבור שנים, כשתום הבוגרת מתכוננת למפגש עם אביה אותו לא ראתה זמן רב, לבין העבר. אט-לאט נחשף סיפורן הקשה והמכאיב של תום ודפנה, הנתונות לאיום מתמיד בשל אלימותו של צבי, אבי המשפחה. איש לא חשד שבית משפחת קורן הוא גיהנום. אפילו חבריהם הקרובים לא תארו לעצמם מה מתרחש שם. כשמנהל בית הספר בו עובדת דפנה מציע לה אהבה, היא מסרבת, אולם לרגע מתבהר לה שניתן לחיות אחרת. כשהיא חושפת באוזני חברתה הקרובה דליה את סודה, דליה מספרת לבעלה והסכר נפרץ. כשצבי מבין שהמציאות סוגרת עליו הוא מגיב כפי שהוא יודע.
אודות ההצגה.
ההצגה הציגה במשך שלוש עונות בתיאטרון חיפה (2006-2004), בבימויו של איציק ויינגרטן.
אברהם ארלנגר
אברהם אֶרלַנגֶר (בגרמנית: Abraham Erlanger; תרי"ג, 1853 – כ"ג בכסלו תרצ"ב, 1931) היה מראשי היהדות האורתודוקסית בשווייץ במאה ה-19 וראש הקהילה היהודית האורתודוקסית בלוצרן. אבי משפחת ארלנגר בשווייץ ובישראל, שהעמידה רבנים ואישי ציבור רבים.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה גיילינגן שבבאדן, גרמניה, לשמעון ורייל ארלנגר. בשנת 1870, בהיותו בן 17, נפטרו הוריו בזה אחר זה. הוא עבר לעיר וירצבורג, שם התקרב לרב העיר הרב יצחק דב במברגר, אשר הייתה לו השפעה מכרעת על חייו. כעבור זמן עבר ללוצרן והקים יחד עם אחיו הבכור איזידור את בית המסחר "האחים ארלנגר".
הקהילה היהודית בלוצרן נוסדה בשנת 1867, אולם עד בואו של ארלנגר לא היו חיי קהילה יהודיים בעיר. בכל רחבי לוצרן התגוררו עד אז כעשרים משפחות יהודיות בלבד ולא היו להם שירותי דת. ארלנגר דאג לכל צורכי הדת. בכל העיר לא היה מקווה, וארלנגר הקים על חשבונו מקווה ששימש את יהודי האזור. מקווה זה היה מהיחידים בשווייץ, ובמשך למעלה מארבעים שנה היה היחידי בלוצרן. הוא רכש צמר גולמי כדי לטוות ממנו פתילים לציצית עבור יהודי העיר. בחצר ביתו הוא בנה את הסוכה היחידה בעיר וכל חברי הקהילה השתמשו בסוכתו בתקופת חג הסוכות. רק בתחילה המאה ה-20 הוחל לבנות סוכות נוספות בעיר.
בשנת 1876 נישא לברטה הרץ, בת למשפחה יהודית ידועה מהעיר האל. בשנת 1877, עוד לפני שנולדו להם ילדים משלהם, אימצו בני הזוג ארלנגר ילד יתום. במהלך השנים נולדו לבני הזוג ארלנגר 15 ילדים – תופעה נדירה באותה תקופה. שניים מבניו נפטרו בגיל צעיר. לימים הם אימצו ילד יתום נוסף – רוברט גוגנהיים. ארלנגר שמר על אורח חיים אורתודוקסי מוקפד, והעניק חינוך ברוח זה לכל ילדיו. לא התיר לאישה נשואה לשבת ליד שולחנו ללא כיסוי ראש.
ארלנגר יזם את הקמת בית הכנסת הגדול החדש בלוצרן, ששימש מרכז הקהילה היהודית בעיר. במשך למעלה מארבעים שנה כיהן נשיא החברה קדישא בעיר. ביתו היה מרכז הכנסת אורחים לתיירים, אישי ציבור רמי מעלה, רבנים וקציני צבא, וכן סטודנטים מהאוניברסיטאות בברן ובציריך. בין אורחיו היו הכתב סופר והברון רוטשילד. תמך בישיבות ובעניי ארץ ישראל, וכמו כן גייס כספים למען בית החולים שערי צדק.
היה ממייסדי "הארגון החופשי של היהדות האורתודוקסית" שטיפל בענייניה של היהדות האורתודוקסית בשווייץ. בשנות מלחמת העולם הראשונה הצליח להשיג היתר שחיטה, למרות החוק השווייצרי האוסר שחיטה. לקראת סוף המלחמה נפטרה אשתו ממגפת השפעת.
בשנת 1913 הוכתר בתואר "חבר", ולרגל יום הולדתו השבעים הוכתר בתואר "מורנו" על ידי רבני גרמניה, הונגריה ורומניה, לאות הוקרה על פועלו.
נפטר בכ"ג בכסלו תרצ"ב. על פי צוואתו חולקו לפני הקבורה כפדיון נפש 248 פרנקים לעניי לוצרן (כמניין שמו "אברהם").
לאחר פטירתו פורסמו עליו מאמרי הערכה בעיתון "דער איזראעליט". בין השאר נכתב: "הלך מאיתנו מנהיג, לא רק מנהיג של יהדות שווייץ, אלא של האורתודוקסיה המערב-אירופאית כולה... לא נגזים אם נאמר שאברהם ארלנגר סימל את החיים היהודיים של שווייץ, ושל קהילת לוצרן. הרי בעצם היה המייסד, ובמשך עשרות שנים גם המנהיג של קהילתו".
בעקבות היסודות שהעמיד התפתחה הקהילה היהודית בלוצרן, ועם השנים נוסדו בה מוסדות תורניים מפורסמים: ישיבת לוצרן, סמינר בית יעקב, תלמוד תורה לבנים ובית יעקב לבנות.
טלריטים
מתוך הגוף
מתוך הגוף הוא רומן פרי עטה של אילנה וייזר-סנש, שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד (2001).
תקציר העלילה.