אופנוע שלג במבנה המוכר כיום, הוצג לראשונה ב-1960 על ידי חברת בומברדייה הקנדית. לחברה היה באותה עת ניסיון רב בייצור רכבי שלג כדוגמת חתולי שלג, והופעתם של מנועים קלים יותר איפשרה את תכנונם של אופנועי השלג הראשונים, שנמכרו תחת המותג סקי-דו. עד מהרה קמו חברות מתחרות רבות שהעתיקו את התכנון של סקי-דו ומכירות אופנועי השלג הגיעו ב-1971 לשיא של חצי מיליון יחידות. משבר הנפט ב-1973 הוביל לירידה חדה במכירות אופנועי שלג ושיא זה לא שוחזר מאז.
בעשור הראשון של המאה ה-21 היו ארבע יצרניות גדולות של אופנועי שלג, רובן מאמריקה הצפונית. סקי-דו, שכבר אינה חלק מבומברדיה, פולריס, ימאהה וארקטיק קאט.
חלולים בחלל
חלולים בחלל (באנגלית: Space Goofs) היא סדרת אנימציה צרפתית שהופקה לטלוויזיה בשנת 1997 על ידי חברת ההפקות גאומנט. הסדרה שודרה בערוץ הילדים באמצע שנות התשעים.
עלילה.
חמישה חייזרים מהחלל החיצון יצאו לפיקניק בכוכב אחר, אולם הם התנגשו במטאור אשר גרם להם לנחות על כדור הארץ. שם הם גרים בבית ומנסים לסלק את כל האנשים שמנסים לפרוץ לביתם.
הצלחה.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה בצרפת, בעקבות בדיחות הסלפסטיק, והומור לא תקין פוליטית.
התוכנית שודרה בארץ בערוץ הילדים במסגרת שידורי "טלמאניה".
מאלזית
מלזית
פליקס לופה
פליקס לוּפָּה (נולד ב-1972) הוא צלם ישראלי.
פליקס לופה נולד בשנת 1972 באוקראינה (אז חלק מברית המועצות). בגיל שש עלה לישראל והתגורר ברחובות, בשכונת קריית משה. לימים יספר לופה כי עבורו היוותה השכונה חלק חשוב בעיצוב אישיותו ומשהו שמשפיע עליו עד היום בכל מה שהוא עושה.
מאז 1995 עובד כצלם עצמאי, המתמקד בצילומי רחוב ובצילום דוקומנטרי. תמונותיו וכתבות מצולמות שלו מתפרסמות בעיתוני ישראל (בהם "מעריב", "הארץ", "טבע הדברים", "מסע אחר" ועוד), וכן מגזינים ועיתונים בחו"ל, ובהם PRIVATE - צרפת, Connessomagazine ולה רפובליקה - איטליה, כמו גם בתערוכות בישראל ומחוצה לה. הוא מצלם וכותב טור אישי במגזין הצילום: "קומפוזיציה".
לופה מתעד בצילום סטילס, וידאו וכתיבה פרויקטים חברתיים ארוכי טווח. עבודותיו אלה מוצגות בתערוכת צילום העיתונות "עדות מקומית":
כל תמונה מאתגרת את האינטלקט בהיבט אחר; יש מהן מאתגרות באספקט האינטלקטואלי, כחידת הגיון. יש מהן מאתגרות בהיבט האסתטי או האומנותי ויש מהן שמעוררות מחשבה. יש והצילום מעורר זיכרון.
בתצלומיו ניתן למצוא, בין השאר, תיעוד של אוכלוסייה ייחודית, בין אם מדובר באנשי דרום סודאן, אנשי קובה, או אנשים בשולי שוליה של החברה. התמונות המשמעותיות הן אלה המאתגרות את הצופה רגשית. אלו הם הצילומים, אשר מעבר לאמירה האמנותית הגלומה בהם, עולה מהם אמת פשוטה ועם זאת קשה לעיכול לעיתים.
לופה מצליח להגיע ללבם של המצולמים באמצעות עבודה של עקב בצד אגודל וירידה אינסופית לפרטים. כך גם עבודתו בנושא "מרד הזונות" העוסקת אף היא בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב ובחייהן של הזונות העובדות שם, "הזולה" – תיעוד של חבורת חסרי בית שניהלו צורת חיים בבניין נטוש בן 3 קומות במרכז ת"א, במשך שישה חודשים; "נרקומניה" – תיעוד בן שישה חודשים של מפעל שנשרף, ננטש ונכבש על ידי עשרות נרקומנים וסוחרי סמים באזור התחנה המרכזית בת"א.
כצלם רחוב שואף לופה לתעד רגע מכריע אחד, בלי עזרים מייפים או מעוותים, תוך שימוש בתאורה הטבעית. הסביבה האנושית וכל מה הנוגע בה - חי, צומח ודומם - היא סביבת העבודה של לופה. היא ה"סטודיו" שלו.
עבודתו הפרטנית של לופה ברחוב התפתחה במהלך השנים;
אם בתחילה התאפיינה העבודה בקומפוזיציית רחוב "קלאסית" המציגה הקבלה אחת, ברורה וקופצת לעין, הרי שבחלוף הזמן הפכה הקומפוזיציה מורכבת יותר והצילום, ספונטני וללא העמדה, לרוב משקף יחסים מורכבים בין הדמויות. מחשבה ורגש גם יחד בתוספת עין רגישה מושקעים בצילום אחד.
בהשאלה, הדבר דומה להתפתחות בשירה מחריזה קלאסית "שלמה" לחריזה מורכבת בשירה חדשה או מודרנית. מונחים כהאנשה או מטאפורה, אף הם מתחום הספרות, יתאימו ככפפה ליד בחלק מן התמונות.
מלמד צילום רחוב בקורס עצמאי עם הצלם אלכס ליבק.
מלמד צילום רחוב ב"גליץ-בית ספר לצילום", בבית הספר לצילום "קמרה אובסקורה" וב"אלון קירה-בית ספר לצילום".
איתי לנדסברג
איתי לנדסברג-נבו (נולד בשנת 1957) הוא עיתונאי שעבד ברשות השידור ופובליציסט ישראלי, זוכה פרס סוקולוב. שימש כעורך תוכניות וכמנהל מחלקת התעודה בערוץ הראשון.
קורות חיים.
לנדסברג נולד וגדל בקיבוץ תל יוסף. בשנת 1975 התגייס לצה"ל ובחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ובהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד 17 (אריות הגולן) ולאחר מכן כמפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון). עם סיום תפקיד זה השתחרר לנדסברג מצה"ל.
לאחר שסיים לימודים לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ב-1988 הפיק את הסרט "מסע הבחירות של מאיר אריאל". בשנת החל 1989 לעבוד בטלוויזיה החינוכית, ומשנת 1991 שימש ככתב בתוכנית כלבוטק במשך ארבע שנים. בתפקידו הבא שימש ככתב במבט שני וביומן בערוץ הראשון. בהמשך שימש כעורך של התוכנית פוליטיקה. בשנת 2002 מונה לנדסברג לעורך והמפיק של התוכנית מבט שני, ובשנת 2003 מונה במקביל לתפקיד מנהל מחלקת התעודה בערוץ הראשון. בשנת 2006 הוענק לו פרס סוקולוב על פועלו בתחום התקשורת אלקטרונית והתחקיר העיתונאי. שימש גם כמגיש מבט שני לתקופה קצרה.
בשרות המילואים לחם לנדסברג במלחמת לבנון הראשונה, באינתיפאדה הראשונה ובשנייה וכן במבצע חומת מגן. לנדסברג הוא סא"ל במיל' ושימש כמג"ד וכסגן מפקד חטיבת עציוני. לאורך השנים היה לנדסברג איש תקשורת מוביל וגם דאג לקדם סוגיות הקשורות לנושא שירות המילואים בישראל.
בשנת 1996 היה לנדסברג ממקימי פורום מג"דים, מח"טים וטייסים במילואים ואף עמד בראשו. לנדסברג היה ממובילי מאבק אנשי המילואים לקבלת תנאי ביטוח חיים טובים יותר בשנת 2001. בשנת 2002 הגיש לנדסברג תביעת דיבה כנגד מנכ"ל הערוץ הראשון, יוסף בראל, אשר כינה אותו במהלך ריאיון שנערך עמו סרבן מצפוני המסרב לשרת במילואים בשטחי איו"ש ואוגדת עזה, זאת בעוד שלנדסברג משרת באותה עת במילואים בתעסוקה מבצעית ברמאללה. בהמשך התפייסו השניים ולנדסברג משך את התביעה.
לאחר סגירת רשות השידור ובדומה לעובדים רבים אחרים בה הוא לא המשיך לתפקיד דומה בתאגיד השידור הישראלי. כתב באתר "המקום הכי חם בגיהנום", ומאז 2019 בעל טור באתר זמן ישראל.
בשנת 2020 היה שותף לכתיבה ועריכת סדרת התעודה לבנון.
חיים אישיים.
לנדסברג מתגורר ביישוב [מודיעין-מכבים-רעות].
קישורים חיצוניים.
מכתביו
חלבג'ה
חלבג'ה (בכורדית: هه‌ڵه‌بجه) היא עיר כורדית בצפון עיראק, הממוקמת כ-240 קילומטרים צפונית-מזרחית לבגדאד, בסמוך לגבול עם איראן. בזמן מלחמת איראן–עיראק הופצצה העיר על ידי הצבא העיראקי מהאוויר בנשק כימי ולאחר מכן נהרסה כליל. בראשית 2012 נאמדת אוכלוסיית העיר ב-95,175 נפשות.
טבח חלבג'ה.
ארגון הגרילה הכורדי פשמרגה, הנתמך על ידי איראן, שחרר את חלבג'ה מהשלטון העיראקי בשלב הסופי של מלחמת איראן–עיראק. ב-16 במרץ 1988, לאחר יומיים של התקפות ארטילריה והפצצות קונבנציונליות מהאוויר על העיר וסביבותיה, הטילו מטוסים עיראקיים מכלי גז כימי על העיר. תוצאות ההתקפה היו קטלניות: לפחות 5,000 בני אדם נהרגו כתוצאה מיידית מההתקפה הכימית. ההערכה היא כי לפחות עוד 7,000 בני אדם נפצעו או סבלו ממחלות לטווח ארוך. רוב קורבנות ההתקפה על העיירה היו אזרחים כורדים.
ההתקפה כללה את גזי העצבים טבון, סארין, ו-VX. בנוסף נעשה שימוש בגז חרדל, וייתכן שגם באפלטוקסין. ההתקפה על חלבג'ה הייתה ההרסנית ביותר במהלך מערכה שמטרתה חיסול המיעוטים בצפון-עיראק. קודם לכן, באפריל 1987, עשה סדאם חוסיין שימוש בנשק כימי גם בהתקפה על 24 כפרים באזורים הכורדיים. לאחר ההתקפה הרסו כוחות קרקעיים עיראקיים את העיר לחלוטין.
במרץ 2010, לאחר נפילת משטרו של סדאם חוסיין, קבע בית המשפט הפלילי העליון בעיראק כי טבח חלבג'ה הוא רצח עם. עלי חסן אל-מג'יד, שר ההגנה העיראקי, נדון למוות על פשעיו בחלבג'ה ובמקומות נוספים, והוצא להורג.
אלכס סנדרוביץ'
אלכס סנדרוביץ
להטוטן
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 של המאה ה-20
Metacity
Metacity הוא מנהל החלונות כברירת מחדל, בסביבת שולחן העבודה של GNOME מגרסה 2.2, עד גרסה 3, אז הוחלף ב-Mutter. לפני תחילת השימוש ב-Metacity, השתמשה GNOME ב-Enlightenment וב-Sawfish לניהול החלונות. פיתוח התוכנה החל על ידי האווק פנינגטון, והיא משוחררת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
אף על פי ש-Metacity היא חלק רשמי מ-GNOME ומיועדת לעבוד איתה, במצב שהיא תוסר הדבר לא ימנע מ-GNOME לפעול אם יותקן בה מנהל חלונות אחר, כל עוד זה האחרון יתאים לתקן ICCCM הנוגע ל-GNOME.
Metacity משתמש בערכת הכלים GTK+ להגדרת רכיבי הממשק, דבר המתבטא בין היתר בתאימות לתוכנות אחרות מבוססות GTK+.
אהרן אייזנברג
אהרן אליהו אייזנברג (14 בנובמבר 1863, ג' בכסלו תרכ"ד – 23 בספטמבר 1931, י"ב בתשרי תרצ"ב) היה מראשוני "חובבי ציון" ברוסיה, חלוץ, איש העלייה הראשונה, ממקימי המושבה רחובות.
קורות חייו.
אהרן אייזנברג נולד בשנת 1863 בעיירה פינסק שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי), ברוסיה הלבנה, בנם של הרב אברהם משה איזנברג "בעל השם" ורחל.