ב-5 בדצמבר 2016 חתם באטלנטה יונייטד תמורת דמי העברה של כ-8 מיליון דולר. ב-6 במרץ ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לניו יורק רד בולס. ב-12 במרץ כבש אלמירון את השערים הראשונים שלו במועדון כשכבש צמד בניצחון 1–6 על מינסוטה יונייטד.
ב-31 בינואר 2019 חתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג לחמש וחצי שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-11 בפברואר בתיקו 1-1 מול וולברהמפטון וונדררס. הוא כבש את שער הפרמיירליג הראשון שלו ב-21 בדצמבר 2019 בניצחון 0–1 על קריסטל פאלאס.
נבחרת פרגוואי.
אלמירון שיחק בנבחרת פרגוואי עד גיל 20 באליפות דרום אמריקה בכדורגל לנוער 2013 בארגנטינה כאשר נבחרתו סיימה במקום השני אחרי קולומביה.
ב-5 בספטמבר 2015 ערך אלמירון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד במשחק הידידות 3–2 לצ'ילה. במאי 2016 היה חלק מסגל הנבחרת לקופה אמריקה, שם שיחק בשני משחקים. הוא היה גם חלק מהסגל בקופה אמריקה 2019 ו-2021.
חיים אישיים.
אלמירון גדל במשפחה ענייה בה אביו עבד במשמרות של 18 שעות כמאבטח ואמו עבדה בסופרמרקט. שבעת בני ביתו ישנו בשלושה חדרי שינה, והוא נאלץ לחלוק מיטה עם אמו עד גיל 18.
אלמירון נשוי לאלקסיה נוטו מאז נובמבר 2016, ילדם הראשון של בני הזוג נולד ביוני 2021.
תארים.
לנוס
אטלנטה יונייטד
אגשג'האזה
האנובר (פנסילבניה)
סניידרז מהאנובר
תזמורת האנובר
Bizportal
פול ארליך
פול ראלף ארליך (באנגלית: Paul Ralph Ehrlich; נולד ב-29 במאי 1932) הוא ביולוג אמריקאי-יהודי. ארליך הוא פרופסור אמריטוס לחקר אוכלוסין במחלקה לביולוגיה באוניברסיטת סטנפורד ונשיא המרכז לשימור ביולוגי באוניברסיטה. התפרסם בעיקר עקב אזהרותיו מפני ההשלכות של ריבוי טבעי על המשאבים הארציים המוגבלים. הוא גם עמית באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית), באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאגודה האמריקאית לקידום המדע.
ביוגרפיה.
ארליך נולד בפילדלפיה לוויליאם ארליך ורות רוזנברג, וגדל במייפלווד שבניו ג'רזי. ב-1953 קיבל תואר ראשון בזואולוגיה מאוניברסיטת פנסילבניה, בשנת 1955 קיבל תואר שני מאוניברסיטת קנזס ובשנת 1957 קיבל תואר דוקטור מאותה אוניברסיטה. בשנת 1959 הצטרף לסגל אוניברסיטת סטנפורד, ובשנת 1966 החל לשמש כפרופסור לביולוגיה.
פצצת האוכלוסין.
בשנת 1968 כתב ארליך יחד עם אשתו אן את הספר "פצצת האוכלוסין" , בו חזה כי בשנות השבעים ובשנות השמונים יפרוץ רעב המוני בשל התפוצצות אוכלוסין הנגרמת עקב ריבוי טבעי, ודגל בביצוע פעולה מיידית להגבלת גידול האוכלוסין. בשנות האלפיים ארליך הודה שחלק ממה שהוא חזה לא התרחש, אך טוען שהתחזיות שלו לגבי מחלות ושינויי אקלים היו נכונות במהותן וכי ריבוי האוכלוסין זו בעיה מרכזית.
בשנת 2012 נאם בישראל בכנסים אודות המדבור, וטען כי "לציוניים אמיתיים צריכות להיות משפחות קטנות".
טורונטו בליזארד
הטורונטו בליזארד (באנגלית: Toronto Blizzard), הייתה קבוצת כדורגל מהעיר טורונטו, אונטריו שבקנדה, אשר שיחקה בליגת הNASL.
היסטוריה.
טורונטו מטרוס הצטרפו ל-NASL ב-1971. המגרש הביתי שלהם היה אצטדיון ורסיטי.
ב-1975, 50% מהקבוצה נמכרה תמורת 250,000 דולר על ידי קבוצת טורונטו קרואטיה מליגת הכדורגל הלאומית, והקבוצה הפכה לטורונטו מטרוס-קרואטיה. המועדון זכה באליפות הNASL ב-1976. באמצע ספטמבר 1976, דווח כי הקבוצה חייבת 100,000 דולר לממשלת אונטריו ו-95,000 דולר לממשלת המטרופולין של טורונטו, ובנוסף דווח שהקבוצה עשויה להתפרק.
גלובל טלוויז'ן נטוורק רכשה 85% מקבוצת טורונטו מטרוס-קרואטיה ב-1 בפברואר 1979, תמורת 2.6 מיליון דולר. עקב הרכישה, טורונטו קרואטיה חזרה ל-NSL כמועדון נפרד; כשרק 7 מתוך 26 השחקנים מהסגל של 1978 נשארו, שמה של הקבוצה שונה ל - טורונטו בליזארד בעקבות ההשתלטות. תחת הבעלות החדשה, מספר הצופים כמעט הוכפל. מ-1979 עד 1983 שיחקה בליזארד את משחקי הבית שלה באצטדיון התערוכה לפני שחזרו לאצטדיון ורסיטי ב-1984.
בליזארד היו חברים ב-NASL עד 1984, השנה האחרונה של התקיימות הליגה. הקבוצה הייתה סגנית אלופת הליגה ב-1983, כשהפסידה לקבוצת טולסה ראנקס 0–2 מול קהל של שישים אלף איש בוונקובר. הם סיימו שוב פעם במקום ה-2 ב-1984 כשהפסידו לשיקגו סטינג.
בשנת 2010, הקבוצה שזכתה באליפות הNASL ב-1976 נכנסה להיכל התהילה של קנדה.
ב-28 במרץ 1985, ה-NASL הודיעה רשמית על הפסקת הפעילות לעונת 1985, כאשר רק טורונטו ומינסוטה סטרייקס היו מעוניינים לשחק. בינתיים, בעלי בליזארד, רכשו את דינמו לטינו מליגת הכדורגל הלאומית מתוך כוונה לשנות את שמו של טורונטו בליזארד. תקנות ה-NSL לא אפשרו שינוי שם בעיצומה של העונה. בעונה שלאחר מכן (1986) החלה דינמו לטינו לשחק בתור טורונטו בליזארד.
שחקני עבר בולטים.
ראו גם: .
הסכסוך האיראני–סעודי
המלחמה הפרוקסית של איראן–ערב הסעודית, המכונה לעיתים גם המלחמה הקרה במזרח התיכון, היא המאבק המתמשך להשפעה במזרח התיכון ובאזורים מוסלמים אחרים בין איראן וערב הסעודית המתבצעה באמצעות שליחים. שתי המדינות סיפקו דרגות שונות של תמיכה לצדדים מנוגדים בסכסוכים סמוכים, כולל מלחמות האזרחים בסוריה ובתימן; וסכסוכים בבחריין, לבנון, קטר ועיראק. הוא משתרע גם על אזורים אחרים כגון ניגריה, פקיסטן, אפגניסטן וחלקים אחרים של צפון ומזרח אפריקה, דרום אסיה, מרכז אסיה, דרום-מזרח אסיה, הבלקן, והקווקז.
התואר מלחמה קרה מתאים לסכסוך שמתנהל במספר רב של רמות על השפעה גאופוליטית, כלכלית ועדתית במרדף אחר הגמוניה אזורית. התמיכה האמריקנית בסעודיה ובעלות בריתה, כמו גם התמיכה הרוסית והסינית באיראן ובעלות בריתה עוררה השוואות לדינמיקה של עידן המלחמה הקרה, וקונפליקט הפרוקסי אופיין לחזית במה ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב כינה "המלחמה הקרה החדשה".
היריבות כיום היא בעיקר מאבק פוליטי וכלכלי המוחרף על ידי הבדלים דתיים, והעדתיות באזור מנוצלת על ידי שתי המדינות למטרות גאופוליטיות כחלק מסכסוך גדול יותר. איראן היא ברובה מוסלמית שיעית, בעוד שערב הסעודית רואה את עצמה כמעצמה המוסלמית הסונית המובילה.
רקע.
הסכסוך הערבי–איראני.
הסכסוך הערבי–איראני או הסכסוך הערבי–פרסי הוא מונח המשמש בהתייחסות לסכסוך המודרני בין מדינות הליגה הערבית לאיראן. במובן הרחב יותר, המונח משמש גם בהתייחסות למתחים האתניים ההיסטוריים שהתקיימו במשך מאות שנים בין ערבים לפרסים (הקשור לסכסוך העדתי הדתי ההיסטורי בין מוסלמים שיעים וסונים).
נקודה ראויה לציון בסכסוך זה היא שלאיראן יחסים חיוביים מאוד עם מדינות ערביות רבות כמו עיראק, סוריה, לבנון, אלג'יריה ותוניסיה. קטאר גם יצרה קשרים הדוקים עם איראן, למרות חילוקי הדעות שלהם בנוגע למלחמת האזרחים בסוריה, יחד עם טורקיה, איראן הן שתי המדינות (לא ערביות) אשר תמכו בקטר נגד ערב הסעודית ומדינות המפרץ האחרות במשבר הדיפלומטי בקטאר שנמשך למעל משנתיים. בהקשר זה, היריבות והמתח נתפסים לעיתים קרובות כנמצאים בין איראן למדינות מפרץ מונרכיות ערביות (כולן מזדהות יותר עם ממשל תיאוקרטי), כמו מדינות המועצת שיתוף הפעולה המפרץ ובעלות בריתם: כלומר מצרים, סודאן, ירדן ומרוקו. היריבות הגדולה ביותר בסכסוך הערבי–איראני היא בין ערב הסעודית לאיראן, שמנהלות מלחמת פרוקסי קשה זו מול זו מאז סוף שנות ה-70.
המהפכה האיראנית.
ניתן לייחס את סכסוך הפרוקסי למהפכה האיראנית ב-1979, כאשר המדינה הקיסרית האימפריאלית הנתמכת על ידי ארצות הברית הפכה לרפובליקה אסלאמית. המהפכנים קראו להפלת מונרכיות וממשלות חילוניות להיות מוחלפות ברפובליקות אסלאמיות, גרם להבהלתם של המונרכיות הערביות באזור; ערב הסעודית, עיראק, כווית ושאר מדינות המפרץ הפרסי, שרובן היו. מונרכיות ולכולן היו אוכלוסיות שיעיות גדולות. מורדים אסלאמיסטים עלו בערב הסעודית ב-1979, במצרים ובבחריין ב-1981, בסוריה ב-1982 ולבנון ב-1983.
לפני המהפכה האיראנית, שתי המדינות היוו את מדיניות "תאומת" של דוקטרינת ניקסון במזרח התיכון. המונרכיות, במיוחד איראן מאז ההפיכה בראשות ארצות הברית ב-1953, היו בעלות ברית עם ארצות הברית כדי להבטיח יציבות באזור המפרץ ולשמש מעוז נגד ההשפעה הסובייטית במהלך המלחמה הקרה הערבית בין ערב הסעודית למצרים בפיקודו של גמאל עבדל. נאצר. הברית פעלה כהשפעה ממתנת על יחסי ערב הסעודית–איראן.
במהלך תקופה זו ערב הסעודית סגננה את עצמה כמנהיגה של העולם המוסלמי, וביסס את הלגיטימיות שלה בין השאר על שליטתה בערים הקדושות מכה ומדינה. בשנת 1962, היא נתנה חסות לוועידה האסלאמית הכללית המכוננת במכה, שבה התקבלה החלטה ליצור את הליגה העולמית המוסלמית. הארגון מוקדש להפצת האסלאם וטיפוח סולידריות אסלאמית תחת התחום הסעודי, והצליח לקדם את האסלאם, במיוחד את הדוקטרינה הווהאבית השמרנית בה דוגלת ממשלת ערב הסעודית. ערב הסעודית גם עמדה בראש הקמת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ב-1969.
תדמיתה של ערב הסעודית כמנהיגת העולם המוסלמי התערער בשנת 1979 עם עליית הממשלה התיאוקרטית החדשה של איראן תחת האייתוללה חומייני, שערער על הלגיטימיות של שושלת אל-סעוד וסמכותה כאפוטרופוס של שני המסגדים הקדושים. המלך חאלד בירך בתחילה את איראן והצהיר כי "סולידריות אסלאמית" יכולה להיות הבסיס ליחסים הדוקים יותר בין שתי המדינות, אך היחסים החמירו באופן משמעותי במהלך העשור הבא.
סכסוכים פנימים.
סכסוך בקטיף.