אייפון 5s מופעל על ידי מעבד בשם "A7" (קודמיו הם A5, A6 וכדומה), לפי אפל, זהו המעבד הראשון אי פעם בשימוש בטלפונים חכמים שמשתמש בארכיטקטורת 64 ביט, עם מערכת ההפעלה החדשה iOS 7 והיישומים הבסיסיים שמותאמים למצב ארכיטקטורי של 64 סיביות, דבר שמבטיח ביצועים מוגברים. ביצועים של יישומים עלולים להיות זניחים ואיטיים ללא עדכון היישומים על ידי המפתחים שלהם. מעבד A7 נבנה על ידי סמסונג והוא מגיע יחד עם מעבד משנה חדש בשם M7, מעבד ייעודי לעיבוד נתוני התנועה של התאוצה והגירוסקופים אשר חוסך סוללה ובלי "להפריע" ולדרוש את תשומת הלב של המעבד הראשי, שישתלב יחד עם ממשקי תכנות היישומים של iOS 7.
אף על פי שמצלמת המכשיר האחורית נותרה בדומה לדגם קודם ברזולוציה של 8 מגה פיקסלים, היא משתמשת בצמצם גדול יותר (f/2.2) ומידות גדולות יותר של פיקסלים בחיישן התמונה בהשוואה לדגמי האייפון הקודמים. כמו כן במכשיר יש את פלאש כפול חדש בשם "True Tone", אשר כולל בתוכו נורת LED צהובה ונורת LED לבנה, וכאשר משתמשים בפלאש לצילום תמונה בתנאי תאורה חלשים, הפלאש עובד על פי טמפרטורת הצבע של התמונה כדי לשפר את איזון הצבעים ומפעיל בהתאם את שתי הנורות יחד. המצלמה גם כוללת ייצוב תמונה אוטומטי, מיפוי דינמי, מצב התפרצות (Brust Mode) ב-10 fps, וכן צילום וידאו בהילוך איטי (Slo-Mo - Slow Motion) ב-120 פריימים לשנייה.
אביזרים.
אייפון 5s מגיע עם מספר אביזרים נלווים בתוך קופסת המכשיר:
Touch ID.
ה-Touch ID הוא חיישן אשר קורא טביעות אצבע, ומותקן בכפתור הבית של האייפון. בהתחלה רק מספר אפליקציות מובנות של אפל (כגון מסך הנעילה וחנות אייטיונס) השתמשו בו ואפל טענה שכאשר אפליקציות יתחילו להשתמש בחיישן, ה-Touch ID יחולל מהפכה בעתיד אבטחת המידע. עם יציאת מערכת ההפעלה iOS 8 הושק API לחיישן עבור מפתחים. מפתחים כעת יכולים להשתמש בחיישן כדי לבצע זיהוי משתמש. אף על פי שטביעות אצבע קשה לזייף, קבוצת חוקרים הצליחה להערים על החיישן, בעזרת טביעת אצבע שנלקחה מחפצים שונים.
עם יציאת אייפון 6 ואייפון 6 פלוס ויציאת Apple Pay ניתן לבצע רכישות עם חיישן ה"Touch ID" בחנויות (פיצוציות, מכונות שתייה, סופר וכו') עם הטכנולוגיה המתאימה.
מוחמד ג'וואד זריף
מוחמד ג'וואד זריף (בפרסית: محمد جواد ظریف, נהגה בפרסית: מוֹהמד ג'וואד זריף; נולד ב-7 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי ודיפלומט איראני שכיהן כשר החוץ של איראן. מאז שנות ה-90 כיהן בעמדות משמעותיות בקבינט ובדיפלומטיה, בהן סגן שר החוץ ושגריר איראן באו"ם.
ראשית חייו.
זריף נולד ב-7 בינואר 1960 בטהראן. הוא למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה בסן פרנסיסקו. בהמשך למד באוניברסיטת דנוור, וב-1988 קיבל תואר שלישי במשפט ומדיניות בינלאומיים. זריף נשוי ולו בן ובת שנולדו בארצות הברית. הוא דובר אנגלית שוטפת.
קריירה.
לפי זכרונותיו של שליח האו"ם לשעבר ז'אן דומיניקו פיקו, היה זריף מעורב כדיפלומט זוטר במשא ומתן לשחרור בני ערובה אמריקאים שהוחזקו בידי חמושים תומכי איראן בלבנון. למרות שבאותו זמן ארצות הברית לא הבטיחה לבצע מחווה הדדית של רצון טוב, זריף המשיך לעסוק בשיפור היחסים.
בשנת 2000 כיהן זריף כיושב ראש פגישת ההכנה האסייתית לוועידה העולמית נגד גזענות וכיושב ראש ועידת האו"ם לפירוק מנשק. זריף הוא גם פרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת טהראן. הוא כיהן כסגן הנשיא האחראי על תחום יחסי החוץ באוניברסיטה האסלאמית אזאד (מעין "אוניברסיטה פתוחה" איראנית) בשנים 2010–2012. היה חבר בוועד המנהל של העורכים במספר מגזינים מקצועיים כגון "Iranian Journal of International Affairs" ו-"Iranian Foreign Policy" וכתב באופן נרחב אודות פירוק מנשק, זכויות אדם, משפט בינלאומי וקונפליקטים אזוריים.
בין השנים 2002–2007 כיהן כשגריר איראן באו"ם. שמו קושר ל-"Grand Bargain", תוכנית לכאורה שמטרתה להגיע לפתרון נושאים בעייתיים בין ארצות הברית לאיראן ב-2003. בזמן כהונתו באו"ם קיים פגישות פרטיות עם מספר פוליטיקאים אמריקאים, כולל הסנטורים דאז ג'ו ביידן וצ'אק הייגל. הוא התפטר מתפקידו ב-6 ביולי 2007.
ב-2007 היה זריף נואם ראשי בכנס של המועצה האמריקאית-איראנית שנערכה בניו ג'רזי וכללה את צ'אק הייגל, דניס קוצ'יניץ' וניקולאס כריסטוף ודנה ביחסי איראן-ארצות הברית ובדרכים אפשריות להגביר את הדו-שיח בין המדינות ולהימנע מקונפליקטים.
ב-15 באוגוסט 2013 החל לכהן כשר החוץ של איראן (במקום עלי אכבר סאלחי), לאחר שנבחר לתפקיד על ידי חסן רוחאני והבחירה אושרה בפרלמנט.
ב-25 בפברואר 2019 הודיע זריף על פרישתו מתפקיד שר החוץ, אך נשאר בתפקיד לאחר שהנשיא חסן רוחאני דחה את התפטרותו. הוא סיים את תפקידו ב-25 באוגוסט 2021 וחוסיין אמיר-עבדולהיאן נבחר להחליפו על ידי נשיא איראן הטרי, אבראהים ראיסי.
השקפותיו.
ב-5 בספטמבר 2013, לאחר שאיחל בטוויטר "ראש השנה שמח", הוא הוסיף והגיב שאיראן לא מכחישה את השואה, ובכך הבדיל את הממשלה האיראנית החדשה מעמדותיו הלוחמניות של נשיא איראן הקודם מחמוד אחמדינז'אד. אמיתות ציוצו של זריף בטוויטר אושרה בידי כריסטיאן אמנפור, כתבת ה-CNN.
ג'יימס וורדי
סר ג'יימס מאן ווֹרְדי (באנגלית: James Mann Wordie; 26 באפריל 1889 - 16 בינואר 1962) היה חוקר קטבים וגאולוג סקוטי.
חייו.
נעורים ולימודים.
וורדי נולד בגלאזגו. הוא למד באקדמיה של גלאזגו וקיבל תואר ראשון בגאולוגיה מאוניברסיטת גלאזגו. בשנת 1912 סיים את סנט ג'ון קולג' באוניברסיטת קיימברידג' כסטודנט מצטיין ופתח בעבודת מחקר. במהלך עיסוקו יצר קשר עם פרנק דבנהאם וריימונד פריסטלי, שהיו חברים במשלחת האנטארקטית השנייה של רוברט פלקון סקוט. עניינו של וורדי במשלחת ובתגליות מדעיות התעצם עקב המפגש עם השניים.
חקר הקוטב.
בשנת 1914 הצטרף וורדי אל משלחתו של סר ארנסט שקלטון לאנטארקטיקה, שנודעה בשם המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, שם פעל כגאולוג וראש הסגל המדעי. על אף כישלונה הכולל של המשלחת - ובכלל זה מפלתה של הספינה אנדיורנס, שנלכדה בקרח הדחוס של ים ודל ולבסוף התנפצה ושקעה בשנת 1915 - שימר וורדי את המוראל של אנשי המשלחת, ערך תצפיות מדעיות בנושאי אוקיינוגרפיה ושכבות קרח דחוס והשיג ממצאים גאולוגיים חשובים.
וורדי הצטרף לתשע משלחות לקוטב, בהן המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית על "אנדיורנס". בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20 יצא למסעות רבים אל הקוטב הצפוני ועזר לטפח דור חדש של חוקרים צעירים, בהם ויויאן פוקס, ג'ינו ווטקינס ואוגוסטין קורטו. הוא היה למדינאי הבכיר של חקר הקוטב הבריטי ומעטות המשלחות שיצאו מבריטניה בלי להיוועץ תחילה בוורדי. מדף הקרח וורדי בחצי האי האנטארקטי קרוי על שמו. הוא היה יו"ר של מכון סקוט לחקר הקוטב (SPRI) ונשיא החברה הגאוגרפית המלכותית משנת 1951 עד 1954. במהלך כהונתו בחברה עזר לתכנן את ההעפלה הראשונה המוצלחת של אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי אל פסגת האברסט. בתפקידו בחברה הגאוגרפית עזר לפוקס בחצייה הראשונה מאז ומעולם של יבשת אנטארקטיקה - מטרתו המקורית של שקלטון במשלחת אנדיורנס. וורדי תרם גם למדריכים הגאוגרפיים של ביון הצי הבריטי, שיצאו לאור בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הכרה והוקרה.
וורדי החזיק בתואר מוסמך מסנט ג'ון קולג'. בשנת 1957 עוטר בתואר אבירות על תרומותיו למשלחות הקטבים. אתרים הנושאים את שמו הם וורדי פוינט, מדף הקרח וורדי, נונאטאק וורדי ופוינט וורדי.
גייחזי
תאגיד עירוני
אליזבת' מקגוברן
ועדת קדמי
ועדת החלב
צבי הירש שיליס (שילת)
צבי הירש שיליס (שיל"ת) (בפולנית: Hirsch Hersz Herschel; 1899-1987) צייר יהודי יליד פולין.
חיו.
שיליס נולד בבלחטוב למד ציור בלודז' ובוורשה מילדותו. משנת 1932 היה חבר באגודת הציירים בפולין, והציג בורשה, בלודז', בקרקוב, ובוילנה. נחשב לאחד הציירים הפולניים הנחשבים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. ציוריו מאותה עת מביאים לידי ביטוי את שאיפת בני דורו לעולם יפה יותר. לימד ציור, על תלמידיו ניתן למנות את הצלם מנדל גרוסמן.
ב-1940 נכלא בגטו לודז', שם נרצחו הוריו, אחיו, אשתו ובתו. כמו כן נאסר במחנות הריכוז אושוויץ, אורניינבורג, פלוסנבירג ודכאו, שם היה עד לשחרור המחנה. בשחרור היה מוזלמן ושקל 37 קילו בלבד.
מפקד גטו לודז', הנס ביבוב, התרשם מכישרונו של שיליס והותיר אותו בחיים כדי שיצייר פורטרטים רשמיים של קציני אס אס שעבדו בגטו. כמו כן נשלח לצייר ציורים מוזמנים מחוץ לגטו. במחתרת, שיליס צייר סצנות מחיי הגטו. בהיעדר חומרי-ציור, צייר על גבי שקים ישנים, על פיסות נייר קטנות ועל גיליונות שיצר מקרטונים. את צבעיו הכין מצבעי טקסטיל ובכך פיתח טכניקת ציור חדשה בה השתמש בציוריו גם בתקופות מאוחרות. את ציוריו מגטו לודז' החביא והם נותרו מוסתרים עד לשחרור הגטו ב-1945, אז נתגלו והגיעו לידי הוועד היהודי. שכשהדבר נודע לשיליס, ששהה אז במחנה עקורים, הוא פנה אליהם במכתב בו תיאר את ציוריו ואת המקומות בהם הוצפנו או נתלו - כולל אחדים במשרדו של רומקובסקי, ואף ביקש שישלחו לו לפחות צילומים של יצירותיו למזכרת.
בין השנים 1945 ועד 1950 שיליס התגורר במינכן. בשנת 1948 התקיימה במינכן תערוכה של יצירות שצייר בגטו. תערוכה נוספת נערכה במינכן ב-1950 בחסות הוועד היהודי. בין השנים 1950 עד 1956 התגורר בפאריס. בתקופה זו למד ציור והציג תערוכות בטרקליני אמנות ובגלריות.