לוטרה זו בעלת רגליים חזקות אך חסרות טפרים, תופעה שהעניקה לסוג את שמו. יש לה פרווה ארוכה חומה-אפורה. הבטן, הגרון והחלק התחתון של הפנים בהירים יותר. אורכה 113-163 ס"מ ומשקלה 13–36 ק"ג. הגולגולת מוארכת ומלאה שיניים חדות שנועדו לתפוס וללעוס את הטרף. יש לה זנב ארוך ועבה, המסייע לרדיפה מהירה במים וגם קרומי שחייה בין האצבעות.
למין זה נמצאו 6 תת-מינים:
תת-המין "A. c. congica" נחשב לעיתים למין עצמאי.
הלוטרות חיות בבדידות יחסית, אך לעיתים נעות בזוגות עם צעיריהן. הן מאוד טריטוריאליות ויתקפו כל לוטרה שתיכנס לתחומן. הן נמצאות רוב הזמן במים, ובלילות נחות במאורות תת-קרקעיות. הלוטרות ניזונות בעיקר מדגים. עוד בתפריט: סרטנים, מכרסמים, עופות ודו-חיים קטנים. רוב הטרף ניצוד בתוך המים.
הטורפים המאיימים עליהן הם פיתונים, תנינים, אריות, צבועים ועיטמים.
לוטרה חסרת-טופר אסייתית
לוטרה חסרת-טופר אסייתית או לוטרה גמדית (שם מדעי: "Amblonyx cinerea") היא מין הלוטרה הקטנה ביותר בעולם. היא חיה בביצות וביצות מנגרובים ברחבי דרום, מזרח ודרום-מזרח אסיה במדינות: בנגלדש, בורמה, הודו, דרום מזרח סין, לאוס, סינגפור, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, מלזיה ואינדונזיה. כמו שנרמז משמה היא חסרת טפרים ויכולה במקום זה למשש ולאחוז בטרפה.
מאפיינים.
זו הלוטרה הקטנה ביותר ומגיעה לאורך 70–100 סנטימטרים ולמשקל 1-5.4 קילוגרם. פרוותה חומה אפורה ולבנה מלמטה עד לתחתית הפנים, והיא דומה ללוטרה חסרת-הטופר האפריקאית הגדולה ממנה בהרבה.
זוהי לוטרה גמישה בעלת מבנה גוף מוארך ורגליים קצרות והיא חיה ומתחבאת בין סלעים ושיחים נמוכים.
המזון העיקרי של הלוטרה הוא חסרי חוליות מימיים קטנים כמו סרטנים, תולעים ורכיכות אך היא ניזונה גם מבעלי חוליות, בעיקר מצפרדעים, שפמנונים, עכברים ונחשים. את טרפה היא חושפת מתחת לבוץ בעזרת רגליה הקדמיות ותופסת אותו במהירות. היא מסוגלת גם לפצח צדפות בצורה דומה לצורה של לוטרת הים.
לוטרה זו נמצאת בסכנת הכחדה עקב ציד, הצטמצמות ביצות המנגרובים וכן בגלל זיהום סביבתי.
אליעזר כהנמן
הרב אליעזר כהנמן (נולד ב-י"ג בתמוז תש"ז, 1 ביולי 1947) הוא נשיא ישיבת פוניבז', תפקיד שמשמעותו בעלות על הישיבה ונושאים מנהלתיים וייצוגיים.
ביוגרפיה.
נולד לרבקה ולאברהם כהנמן בארצות הברית, שם שהו למטרות גיוס כספים לישיבת פוניבז'. סבו הוא מייסד הישיבה וראשה הראשון - הרב יוסף שלמה כהנמן.
למד בישיבת פוניבז'. בשנת ה'תשכ"ט (1969) נפטר סבו ואביו הפך לנשיא הישיבה. נשא את אלישבע, בתו של רבי מרדכי שלמה ברמן ונכדתו של הרב יעקב ישראל קניבסקי. ולאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבה. עם השנים החל לסייע לאביו בעיקר בעניינים מנהלתיים. הוא מונה למגייס הכספים העיקרי של הישיבה מחוץ לישראל, ולאחראי על הנדל"ן שברשות הישיבה. אחרי פטירת אביו ב-2009 מונה במקומו לנשיא. הוא עורך מספר "דינרים" (ערבי גיוס כספים) בשנה שבהם הוא הנואם העיקרי.
כנשיא ישיבת פוניבז' הוא מכהן כנשיא ובעלים על מוסדות נוספים השייכים לה, כמו ישיבת גרודנא בבאר יעקב, הישיבה הספרדית אהלי אברהם, ישיבה קטנה פוניבז' ומוסדות בתי אבות. הוא מחזיק את כולל פוניבז', אחד הכוללים הגדולים בישראל, שבראשו עמד הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, ואת כולל פוניבז' במודיעין עילית שבראשו עומד חתנו הרב אהרון פרג. הרב כהנמן עומד בראשות קהילה באשדוד ומנהל את מוסדותיה, הכוללים תלמוד תורה, ישיבה קטנה, כולל, בית כנסת ופנימייה לבנות דתיות.
הוא אינו מוסר שעורים תורניים קבועים בישיבה אלא בעיקר שיחות ודברי קבלת-פנים בעת פתיחת "זמן" או בתחילת שנה. לעיתים הוא מעביר שיעורים בהיכל הישיבה בשעות הצהריים של יום שבת. במסגרת ירחי כלה שנערכים בישיבה הוא מעביר שיעורים תורניים, ושיעור יומי בספר "ארחות חיים" המיוחס לרא"ש. הוא בוחן בלימוד את הבחורים המבקשים להתקבל לישיבה שבנשיאותו. ומכין לדפוס במשך שנים את כתביו של סבו הרב כהנמן. חידושי תורה פרי עטו התפרסמו בעיקר במאספים שיש להם זיקה למוסדות הישיבהוכן יוצאים על ידי מכון יכהן פאר להוצאת ספריו. עורך גם כן את כתבי חמיו של סבו הרב אריה ליב רובין רב העיר ווילקומיר.
מתגורר בבני ברק, הוא אב לארבעה עשר ילדים. חמישה בנים ותשע בנות. בח' באייר תשע"ה (אביב 2015) נפטרה אשתו. במרץ 2018 נישא לחנה שטרנשוס. חתנו הרב ברלין משמש כמשיב בישיבת גרודנא.
הסכסוך על הישיבה.
בשנת ה'תשנ"ח (סוף 1997) חלה האב אברהם, והתגלע סכסוך בינו לבין גיסו הרב שמואל מרקוביץ על הנהלת הישיבה והבעלות עליה. בהמשך התפתח סכסוך זה גם לוויכוח על הנהגת הישיבה בתחום התורני וקבלת בחורים חדשים לישיבה. לאחר שהמאבק התדרדר למעורבות של בחורי הישיבה והופרע מהלך הלימודים, פנו השנים לבוררות בבית הדין של הרב נסים קרליץ ולאחר מכן לצוות בוררים בראשות הרב חיים גדליה צימבליסט. ראשי הישיבה, הרבנים ירחמיאל גרשון אדלשטיין וברוך דב פוברסקי הודיעו שהם אינם רואים עצמם מחויבים לכתב הבוררות והם תומכים בכהנמן כמנהיג הישיבה בפועל. לאחר התערבות הרב יוסף שלום אלישיב, חתמו גם הם עם הרבנים אלישיב, אהרן יהודה לייב שטינמן ומיכל יהודה ליפקוביץ על כתב הבוררות ונקבע מנגנון החלטה במקרה של סכסוך אחרי החלטת הבוררות. בבוררות נקבע הסדר שנתן יתרון ממוני לכהנמן ויתרון בתחום התורני לרב מרקוביץ, בניסיון להביא להרגעת השטח. בהמשך הופרו החלטות הבוררים פעמים אחדות, כשכל צד טוען שיריבו הוא שהפר אותן.
לאחר אחת ההפרות שבאה מצדו של כהנמן, לדבריו כאמצעי התגוננות בפני הפרות אחרות, כתב הרב יוסף שלום אלישיב מכתב חריף נגד המזלזלים בבוררות והדנים בערכאות (ביטוי לבית משפט חיצוני). מאידך, הוא זכה לגיבוי בכתב של הרבנים מיכל יהודה ליפקוביץ, נסים קרליץ וחיים קניבסקי. שניים מאנשי צוות הישיבה, הרבנים אשר דויטש ויונה זלושינסקי עמדו לצד הרב מרקוביץ.
הסכסוך בין כהנמן וגיסו מתעורר מעת לעת, בעיקר בעניינים ממוניים, וממשיך להיות נידון בבתי המשפט. הסכסוך הארוך הביא לכך שמשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 מתקיימות במתחם ישיבת פוניבז' שתי ישיבות נפרדות, האחת בנשיאותו והשנייה בראשות גיסו.
אראוקניה
מחוז אראוקניה (בספרדית: Región de La Araucanía; נהגה: [aɾawkaˈni.a]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה. שטחו 31,842 קמ"ר. והוא גובל במחוז ביוביו בצפון, בפרובינציית נאוקן הארגנטינאית במזרח, במחוז לוס ריוס בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה באוקיינוס השקט במערב. המחוז הוא מולדתם של בני המפוצ'ה, הוא מעולם לא נכבש על ידי הספרדים, והוא סופח לצ'ילה רק בסוף המאה ה-19. מבחינה מנהלית מחולק מחוז אראוקניה לשתי פרובינציות: מאייקו וקאוטין שכוללות בתוכן 32 קומונות, שהבולטות שבהן הן טמוקו שמשמשת גם כבירת המחוז ופאדרה לאס קאסאס שהיא גם חלק מהמטרופולין גראן טמוקו. כיום, אראוקניה הוא המחוז בעל שיעור האוכלוסייה הילידית הגבוה ביותר בצ'ילה, כ-25%. ובמפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו באראוקניה 957,224 תושבים.
היסטוריה.
מחוז אראוקניה הוא מולדתם של בני המפוצ'ה, שהצליחו להדוף שתי אימפריות גדולות שהשתלטו על נתחים נכבדים מדרום אמריקה: אינקה והאימפריה הספרדית. הניסיונות הספרדים הראשונים לכבוש את האזור החלו בקרב רינוגוואלן ב-1536 ונמשכו כ-350 שנה, גם על ידי ממשיכיהם הצ'יליאנים, במה שנודע כמלחמת האראוקו. ב-1861 החלה צ'ילה בכיבוש אראוקניה, והיא השלימה אותו ב-1883. עד אז, שימש נהר ביוביו כגבול הדרומי של הקפיטניה חנרל של צ'ילה ושל צ'ילה העצמאית.
בשנים הראשונות שלאחר כיבוש אראוקניה, נותרו באזור כוחות צבא גדולים, וכמה מהערים במחוז נוסדו מתוך בסיסי צבא. ממשלת צ'ילה שאפה לעודד את ההתיישבות באזור, כדי להבטיח את אחיזתה בו, והעניקה קרקעות למתיישבים אירופיים. רוב המתיישבים החדשים הגיעו מגרמניה, אוסטריה ושווייץ, אך גם מאזורים אחרים כחבל הבסקים ואף מארגנטינה הסמוכה.
לאחר סיום הדיקטטורה הצבאית בהנהגת אוגוסטו פינושה ב-1989, והשבת המשטר הדמוקרטי החלה באראוקניה התעוררות של המפוצ'ה, וארגונים מקומיים החלו לדרוש אוטונומיה ואת השבת קרקעותיהם.
גאוגרפיה.
בצדו המזרחי של המחוז מתנשאים הרי האנדים, ובהם כמה הרי געש, ובהם לנין (3,776 מ'), יאימה (3,125 מ'), לונקימאי (2,865 מ'), ויאריקה (2,860 מ'), טולוואקה (2,806 מ'), סיירה נוואדה (2,554 מ'), קטרופיאן (2,360 מ'), סוייפויי (2,282 מ') וקבורגואה-ולמויה (1,496 מ').
עם האגמים הגדולים במחוז נמנים אגם ויאריקה (173 קמ"ר), אגם קלאפקן (121 קמ"ר), אגם בודי (56 קמ"ר), אגם קוליקו (56 קמ"ר), אגם קבורגואה (53 קמ"ר). אגם גאייטואה הוא מוצאו של נהר ביוביו, הנהר השני באורכו בצ'ילה (380 ק"מ) שזורם ברובו במחוז ביוביו.
בתחומי המחוז חמישה פארקים לאומיים: ויאריקה (בחלקו במחוז לוס ריוס), קונגיו, ורקווה, נאוולבוטה וטולוואקה.
דמוגרפיה.
מחוז ארקואניה הוא המחוז בעל שיעור האוכלוסייה הילידית הגבוה ביותר בצ'ילה - כ-25% מתושביו הם בני המפוצ'ה. כ-25% נוספים הם ממוצא אירופי וכ-50% הם מסטיסים.
בנוסף למהגרים מהמדינות דוברות הגרמנית בסוף המאה ה-19, הגיעו למחוז במהלך המאה ה-20 מהגרים גם ממדינות נוספות. בטמוקו יש קהילות סיניות וסוריות, בקפיטאן פסטנה קהילה איטלקית, לוויאריקה הגיעו קבוצות אפריקאנרים שנמלטו מדרום אפריקה במהלך מלחמת הבורים, וברחבי המחוז ניתן למצוא מהגרים גם מאוסטרליה, טורקיה, יפן, לבנון, צפון אמריקה וקוריאה.