ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המאקי (באנגלית: the Maquis) הוא ארגון צבאי-טרוריסטי מהמאה ה-24, הכולל בעיקר בני-אדם ובאג'ורנים, אשר הופיע לראשונה בשנת 1994 בפרק "The Maquis" של סדרת הטלוויזיה ". לאחר מכן, הקבוצה הופיע הן בפרקי " והן בפרקי ".
שמם מתייחס ללוחמי הגרילה הצרפתים שנלחמו בנאצים במלחמת העולם השנייה ונקראו אף הם מאקי.
רקע.
הקונספט של המאקי הוצג לראשונה על ידי היוצרים של ", על מנת שיוכלו להשתמש בהם ככלי בעלילת הסדרה החדשה "", אשר צפויה להתחיל את שידוריה בשנת 1995. כפי שג'רי טיילור ציין: "ידענו שאנחנו רוצים לכלול אלמנט חתרני בוויאג'ר, ושהתוכנית תכלול ספינת חלל שמכילה הן אנשי צי הכוכבים והם לוחמי חופש אידיאליסטים אשר הפדרציה מתייחסת אליהם כאל פורעי-חוק [כלומר, המאקי]". מסיבה זו, החליטו יוצרי "מסע בין כוכבים" ליצור סיפור רקע למאקי במספר פרקים של " ו", והם קראו להם בשמם של לוחמי גרילה צרפתים ממלחמת העולם השנייה - המאקי. בעוד דמותו החוזרת של מייקל אדינגטון (בגילומות של קנת' מרשל) ב" היא של חבר המאקי, " כללה שלושה חברי מאקי כדמויות ראשיות קבועות: צ'אקוטי (רוברט בלטרן), ססקה (מרת'ה האקט) וב'אלאנה טורוס (רוקסן דוסון), כמו כן גם את טום פריס (רוברט דאנקן מק'ניל), דמות קבועה אשר נתפס ונכלא על הצטרפות למאקי.
על פי העלילה הבדיונית של יקום "מסע בין כוכבים", המאקי נוצרו במאה ה-24, לאחר שנחתם הסכם שלום בין הפדרציה המאוחדת של הכוכבים לבין האיחוד הקרדאסי, אשר הגדיר מחדש את האזור המפורז בין שתי המעצמות, ואשר הביאו לויתור, מצד שני הצדדים, על מספר כוכבי לכת - חלקם מיושבים, לטובת הצד השני. אף על פי שלמתיישבים אזרחי הפדרציה הוצעה האפשרות להעתיק את מקום מגוריהם למקומות אחרים, בתוך שטח הפדרציה, חלקם התעקשו להישאר בבתיהם, וכך, למעשה, עברו לחיות תחת ריבונות האיחוד הקרדאסי. חלק ממתיישבים אלו הקימו את המאקי, על מנת להגן על עצמם מפני תוקפנות קרדאסית, מאחר שלא קיבלו תמיכה רשמית מהפדרציה, שחששה להפר את הסכם השלום עם הקרדאסים, מה שעלול להוביל למלחמה.
עלילה.
חלל עמוק 9.
כבר בעונות המוקדמות, צוות תחנת החלל חלל עמוק 9 נאלץ להתמודד עם מחתרת הכוללת בעיקר בני-אדם ובאג'ורנים, המכונה "המאקי". הרקע העלילתי לכך נמצא כבר בעונותיה המאוחרות של , בפרק שבו מתיישבים אינדיאנים מסרבים לעזוב את המושבה שלהם, כאשר הפדרציה מוותרת על ריבונותה בכוכב זה לטובת הקרדאסים, במסגרת הסכם שלום.
סיפורי המאקי מהווים דוגמה לכך ש-" נוטה לעסוק בנושאים אפלים יותר, לעומת קודמותיה: המאקי הם אזרחים של הפדרציה, אשר נוטלים לידיהם נשק כנגד קרדאסיה על מנת להגן על בתיהם. חלק מהם, כגון קאלוין הדסון, ידיד ותיק של קומנדר סיסקו, מייקל אדינגטון, אשר עורק משירותו על חלל עמוק 9, ואף רו לארן ותומאס רייקר (שכפול של ויליאם רייקר מהסדרה ) - הם כולם קציני צי הכוכבים, אשר באופן בלתי חוקי סייעו לספק למאקי נשק וטכנולוגיה שהם יכולים להשתמש במאבקם.
שינוי הכיוון של ", הקוראת תיגר כנגד ערכים מסורתיים של "מסע בין כוכבים", בא לידי ביטוי דרמטי בדברים הבאים, אותם אומר אדינגטון לסיסקו:
במשך שנים המאקי תקפו את הקרדאסים, אשר נלחמו בהם אך לא הצליחו להביס אותם. בכמה מפרקי ", בהם מתוארות עלילות המאקי, בתחילה, הפדרציה מתערבת במלחמתם בקרדאסים, ומסייעת לאחרונים בשמירה על הסכם השלום. אולם בשנים מאוחרות יותר, כאשר האיחוד הקרדאסי מאחד כוחות עם הדומיניון להילחם בפדרציה ובני-בריתה, הדומיניון מסייע לצבא קרדאסיה להשמיד את המאקי (שנת 2373).
וויאג'ר.
על פי סיפור הרקע של הסדרה ", ספינת החלל וויאג'ר נשלחת לאתר ספינת מאקי, במטרה לעצור אותם, אולם חייזר מרביע דלתא, בקצה השני של גלקסיית שביל החלב, כופה על צוותי שתי הספינות לשתף פעולה ולעבוד יחדיו, על מנת לשרוד מול איומים של גזעי חייזרים אחרים, כמו הקייזון.
דוד בזמוזגיס
דייוויד (דוד) בזמוזגיס (נולד ב-1973 בריגה, לטביה) הוא סופר ובמאי קולנוע יהודי קנדי.
ביוגרפיה.
פירוש שם משפחתו, בזמוזגיס, הוא שם גנאי בלטבית, אדם חסר מוח וחסר תבונה. על פי המסורת במשפחתו השם ניתן כדי לפטור את בעליו, יהודי דתי, משירות בצבא הצאר.
היגר כילד בן שש עם הוריו מריגה שבלטביה, בשנת 1980, לטורונטו שבקנדה. סבו וסבתו עלו לישראל, חיו כאן כמה שנים ואחר כך היגרו גם הם לקנדה. לאחר פטירתם נטמנו בבית העלמין היהודי של טורונטו. דייוויד בזמוזגיס למד לתואר ראשון ספרות אנגלית באוניברסיטת מקגיל, ותואר שני, MFA, מוסמך בהפקת קולנוע, השלים באוניברסיטת דרום קליפורניה, במחלקה לקולנוע וטלוויזיה.
סרטו הדוקומנטארי הראשון, "המוהל", שליווה את אחד המוהלים בלוס אנג'לס, זכה לפרסום ולהצלחה רבה. הוא הוצג בפסטיבלים לקולנוע ברחבי העולם, ושודר בערוץ PBS בלוס אנג'לס. הסרט הדוקומנטארי האחרון שלו "המאמר המקורי: המשפט האחרון" (The Genuine Article: The Last Trial) נסוב על גיוסם של סטודנטים למשפטים ל-Toronto Bay Street והוא שודר בקנדה ברשת הציבורית.
קובץ סיפוריו הראשון, "נטשה", תורגם לשתים-עשרה שפות, ובכללן עברית. הספר זכה בשבעה פרסים בעולם ובביקורת נלהבות. לדעת המבקרים ספרו מזכיר את עבודותיהם המוקדמות של ברנרד מלמוד, ליאונרד מייקלס ופיליפ רות. ויש בכתיבתו של דייוויד בזמוזגיס משהו מהמלנכוליה, המזכירה את כתיבתם של הסופרים הרוסים צ'כוב ואיסק בבל. הסיפור נטשה נכלל באסופת הסיפורים "הסיפורים האמריקאים הקצרים הטובים ביותר של שנת 2005". בזמוזגיס זכה במלגות של המועצה לאמנות של טורונטו, וכן מטעם המועצה הלאומית הקנדית לאמנות. בשנת 2005 זכה בפרס הספר של עיריית טורונטו.
בשנת 2008 השלים את סרטו העלילתי העלילתי הראשון, "ויקטוריה דיי", אותו כתב וביים. בסרט מככב מארק רנדל ככוכב הוקי בתיכון המתמודד עם לחצים בבגרותו וציפיות הוריו דוברי הרוסית. הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס, שם הוא היה מועמד לפרס חבר השופטים בקטגוריית "קולנוע עולמי - דרמטי". הוא גם היה מועמד לפרס ג'יני בקטגוריית התסריט הטוב ביותר ב-2010. הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשנחאי, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של המפטון, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי באתונה, בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נוער בסיאול, בפסטיבל הסרטים היהודי בסן פרנסיסקו ובפסטיבל הסרטים היהודיים של טורונטו.
בשנת 2011 פרסם את הנובלה "העולם החופשי", על משפחה של יהודים סובייטים שנתקעה ברומא, לאחר שעזבו את ברית המועצות ומתלבטים בין להגר לישראל או לקנדה.
בשנת 2015 כתב וביים את סרטו העלילתי העלילתי השני, "נטשה", המבוסס על סיפורו הקצר עטור הפרסים באותו השם. בסרט מככבים אלכס אוזרוב וסשה ק.גורדון. נטשה יצאה לאקרנים בקנדה ב-2016. בשנת 2017 קיבל הסרט מועמדויות לפרס המסך הקנדי לשחקנית הטובה ביותר (גורדון) והתסריט המעובד הטוב ביותר.
בשנת 2022 כתב את התסריט לסרט האנימציה ""שרלוטה"."
הנרייטה סאלד (אוניית מעפילים)
הנרייטה סולד הייתה אוניית מעפילים. נקראה על שם הפעילה הציונית הנרייטה סאלד ומייסדת ארגון "ההסתדרות הציונית הדסה".
תולדותיה.
זו הייתה ספינה יוונית העשויה עץ בשם Arites Salas
נרכשה בפיראוס שביוון על ידי יאני אבידוב, יצאה לים, בפיקודו של אריה קפלן, ב-30 ביולי 1946 ועל סיפונה 394 מעפילים, התעכבה בדרכה בשל תקלות מנוע, חברה עם ספינת מנוע קטנה בשם "רפי 2" ממנה קיבלה 150 מעפילים נוספים.
הים היה סוער, המנוע התקלקל והיא חיפשה מחסה באי סירנה. תושבי האי התנגדו ודרשו מהמעפילים לעזוב. הספינה הפליגה לאי הסמוך, כמילי, ובאמצעות הספינה "רפי 2" שלחו את חלק המנוע הפגום לתיקון ביוון והמתינו לשובו. כעבור 6 ימים יצאו האוניות לדרך. כ-150 מייל מחופי הארץ עברו מעפילי "רפי 2" ל"הנרייטה סאלד".
הייתה זו האנייה הראשונה שמעפיליה (יחד עם מעפילי ה"יגור") הועברו למחנות המעצר בקפריסין.
האניו
ההאניו (בקוריאנית: 해녀; מילולית: "נשות הים") הן נשים מהאי ג'ג'ו שבקוריאה הדרומית העוסקות בדיג באמצעות צלילה חופשית. נשות האניו מיומנות מסוגלות לעצור את נשימתן למשך כשתי דקות ולצלול לעומק של כ-20 מטרים.
היסטוריה.
ג'ג'ו הוא אי במצר קוריאה, כ-100 ק"מ מחצי האי הקוריאני. משכך, לאורך ההיסטוריה היוו מאכלי ים חלק מרכזי בתפריט המקומי, ולענף הדיג הייתה חשיבות רבה. במהלך המאה ה-18 הונהגה מדיניות מיסוי שהכבידה על הדייגים והפכה את עסקיהם לבלתי רווחיים. מאחר שהמיסוי חל על גברים בלבד, פנו הנשים לעיסוק בדיג, וכך נמנעו מתשלום המס. כתוצאה ממגמה זו, הפכו הנשים משמעותיות יותר בחברה, ובכפרי הדייגים באי התפתחה חברה מטריארכלית. במיוחד בלטה התופעה במאראדו, אי קטן 8 ק"מ מחופי ג'ג'ו. כחלק משינוי חברתי זה, בעוד הנשים פרנסו את המשפחה, עסקו הגברים בגידול הילדים.
שנות ה-70 של המאה ה-20 היו שנות שגשוג עבור נשות ההאניו, בעקבות גידול ביצוא מיפן, במיוחד של צדפות, שתרם להכנסותיהן. עם זאת, שגשוג זה הוא גם שבישר את הדעיכה: הנשים יכלו עתה לממן את לימודי בנותיהן במוסדות להשכלה גבוהה, ואלו, עם שובן, העדיפו שלא ללכת בעקבות אמותיהן, ולבחור במקצועות שאינם כרוכים במאמץ פיזי כה רב, בין היתר בענף התיירות שהחל להתפתח באי. כך, בעוד שב-1950 פעלו בג'ג'ו כ-30 אלף נשות האניו, ב-2003 צנח מספרן ל-5,650, ו-85% מהן היו בנות למעלה מ-50. בשנת 2010 היה ידוע רק על שתי נשות האניו בנות פחות מ-30. חוקרים סבורים כי במהלך העשורים הבאים יפסיקו לפעול באי נשות ההאניו, וככל הנראה יהיה לדבר השלכות גם על מעמדן הייחודי של הנשים במשפחות המקומיות.