בביקורתם, מתחו השניים ביקורת על הגופים הרשמיים של המפלגה, על כך שלא התוו תוכנית מגובשת על הדרך הישראלית להגעה לסוציאליזם, בנוסף מחו שוב, על החוסר בביקורת עצמית הקיים בתוך המפלגה, ועל גניזת מאמרי ביקורת שחיברו הארבעה (מאמרים שביקרו את הקו הרשמי של המפלגה) בידי העיתונים הרשמיים של המפלגה, זו הדרך וקול העם, מאמרים אשר לא פורסמו.
החברים בסניף ירושלים איימו על מחובר ואור בגירוש מן המפלגה, וראו בהם אויבי מעמד הפועלים, הניסיונות של אור ומחובר לאתגר את החשיבה המונוליטית הרשמית בסניף, נענו בבוז ובאיומים.
בשל כך, פרשו-סולקו הארבעה מן המפלגה, וחברו לפלג טרוצקיסטי חיפאי שפרש מן המפלגה הקומוניסטית הישראלית כמה שנים קודם לכן ולקבוצה של אוהדי המפלגה הקומוניסטית לשעבר - ויחדיו הקימו את הארגון הסוציאליסטי הישראלי (אס"י), שנודע על שם ביטאונו - מצפן.
בסרטו התיעודי של ערן טורבינר אודות מצפן: "מצפן: ישראלים אנטי-ציוניים", טען עקיבא אור כי הגבולות הרעיוניים של מצפן היו אנטי ציונות ואנטי-קפיטליזם, בתוך המרחב הזה, יכלו החברים להיות בעלי אידאולוגיות שונות: (טרוצקיסטים, אנרכיסטים, מאואיסטים), אך המהות שאיחדה את כל חברי הקבוצה הייתה התנגדות הן לקפיטליזם והן לציונות.
פעילותו הפוליטית באירופה.
בשנת 1964 עזב עקיבא אור את ישראל, והיגר ללונדון (כאשר בהמשך הצטרף אליו גם חברו לקבוצה מחובר), כדי ללמוד שם קוסמולוגיה.
היו אלה שנות הפריחה של השמאל החדש באירופה, שהטמיע בתוכו רעיונות אנטי-קולוניאליים, הייתה זו קרקע פורייה לרעיונות המהפכניים והאנטי ציוניים של השניים.
בלונדון, פגשו אישים כטאריק עלי (ממובילי השמאל החדש באנגליה של אותה תקופה), "דני האדום" (ממובילי השמאל החדש בצרפת וממנהיגי מאבק מאי 68' (אותו גם הזמינו לנאום באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1970)), ואת רודי דוצ'קה (ממובילי השמאל החדש בגרמניה וממנהיגי מרד הסטודנטים בגרמניה).
באירופה, הקדישו חברי מצפן את עיקר פעילותם, ע"פ עדותם בסרטו של טורבינר, למען שינוי תודעתו של השמאל האירופי, שהיה, לטענתם, "סלחן מדי כלפי הציונות, מתוך רגשי אשם על השואה".
הם ניסו לשנות את התודעה של השמאל האירופי ממצב של תודעה סלחנית כלפי האידאולוגיה הציונית, לתודעה המכירה בכך שהקורבן בסכסוך הישראלי-פלסטיני הוא ציבור הפלסטינים, שנהפכו לקורבן בשל אותה הסלחנות לציונות.
טאריק עלי, שהיה עורכו של עיתון סוציאליסטי בבריטניה שנקרא "The Black Dwarf (או: הגמד השחור)", נהג לפרסם בעיתון זה את כתביהם הפוליטיים של אור ומחובר שנגעו לסכסוך הישראלי-ערבי, והעיד עליהם, בסרטו של טורבינר, כי הם היו המחנכים שלו בכל הנוגע לנושא.
כהן-בנדיט, קבע כבר ב-1976, כי מצפן (ופעילותם של מחובר ואור באירופה) הם "הכבוד של ישראל", בסרטו של טורבינר הוא משבח אותם על "יכולתם לומר את האמת, ולא ליצור מיתולוגיה סביב ישראל, אלא לספר את המציאות ולהביא לידיעת הכלל מה הן ההשלכות האמיתיות של יצירתה של מדינת ישראל".
עוד מספר אור בסרט, כי בהרצאות אותן העביר בקולג'ים שונים באנגליה, אם היה יושב סטודנט ישראלי בקהל ומגיע לוויכוח עם אור - כל שהיה לאור לעשות, לטענתו, היה להביא בפניו עובדות, שלא היה למתנצח עם אור כל שליטה בהן.
אור משייך את המסמך אותו נאלצה להוציא לאור השגרירות הישראלית, מסמך אשר שמו היה "תשובות ושאלות: עלון למסביר הישראלי בחוץ לארץ", לפעילותו ולפעילות חבריו למצפן באירופה.
אור מספר כי המהות של התנגדותו, והתנגדותה של מצפן כתנועה סוציאליסטית - לציונות, הייתה בשבטיות אותה ייצגה הציונות לדעתם, שסולם הערכים שלה שם דגש על אכפתיות ליהודים בלבד, רעיון שהיה מנוגד להשקפת העולם האוניברסלית-האינטרנציונליסטית של הסוציאליזם, ששם את טובת האנושות כולה בראש סדר העדיפויות (מעבר לדאגה לדת או לגזע אליו היחיד משתייך).
בשנת 1968, הצטרף אור לארגון לונדוני, סוציאליסטי-ליברטריאני, בשם "Solidarity (או:סולידריות)", והפך לחבר של המנטור שהשפיע על הקבוצה, הפילוסוף, הפסיכואנליטיקאי, הכלכלן, והמבקר החברתי היווני - קורנליוס קסטוריאדיס.
בלונדון, הפך אור חבר קרוב של רוזה מאייר-לוין, אשת מזכיר המפלגה הקומוניסטית הגרמנית, ארנסט מאייר (). אור היה שכנו וידידו של המשורר היהודי-וינאי הקומוניסט אריך פריד, שתרגם בין השאר את שייקספיר לגרמנית ואת גתה לאנגלית. כמו כן, התיידד בלונדון עם המרקסיסט ס.ל.ר ג'יימס () שהיה ב-1938 מזכירו הפוליטי של טרוצקי. בספרו של אור "הבזקים" (2005)- הוא מתאר את התובנות הרבות שרכש במפגשים אלו.
אחרי 1968, הפך אור לסוציאליסט ליברטריאני, והקדיש את זמנו לקידום חזון הדמוקרטיה הישירה, חזון שדוחה את רעיון קבלת ההחלטות במרחב הקהילתי על ידי הדמוקרטיה הייצוגית, וקורא להעביר את סמכות קבלת ההחלטות במדינה - לידיהם של כלל אזרחיה, זאת כדי לתת אוטונומיה אמיתית לאזרחים על עתידם, ולמנוע שחיתות שלטונית שהיא אינהרנטית, לדעתו של אור, בכל מסגרת של ניהול החברה על ידי פוליטיקאים.
בנוסף לפעילותו במישור הישראלי-פלסטיני, אור היה פעיל בלונדון גם בהפגנות נגד מלחמת וייטנאם ונגד האפרטהייד בדרום אפריקה.
חזרתו לארץ ואחרית ימיו.
בשנת 1990, לאחר שהות של 26 שנים בלונדון, חזר אור להתגורר בישראל.
בהמשך, הצטרף לחוגי שמאל מסוימים בארץ, כמו הוועד הישראלי למען מזרח תיכון חופשי מנשק אטומי, ביולוגי וכימי.
עקיבא אור היה גרוש ואב לבת, והמשיך עד ליום מותו בפעילות פוליטית, הרצאות פתוחות וכתיבה על נושאים חברתיים.
אור נפטר בישראל, ב-9 בפברואר 2013.
עיתונות מקוונת
עיתונות מקוונת היא עיתונות המתקיימת ברשת האינטרנט. עיתונות זו נוסדה במהלך שנות ה-90 עם התפתחות האינטרנט, וחוללה שינוי משמעותי בתפיסה של העיתונות המסורתית. ייחודיותה בפלטפורמה האינטראקטיבית, המאפשרת זמינות ונגישות גבוהה של מידע עדכני, וכן מאפשרת לקורא להביע דעתו על הכתוב, ולעיתים אף לתפוס את תפקיד העיתונאי וליצור כתבות בעצמו.
אתרי העיתונות המקוונת מציעים מגוון רחב של מידע ופרשנויות שמתעדכנים בכל שעות היממה. הם זוכים לפופולריות רבה בקרב הגולשים בשל ההפצה ההמונית, שהיא פעמים רבות חינמית, ומשנים את ההיררכיה שקיימת באמצעי התקשורת ואת המודלים הכלכליים שמיוחסים לעיתונות המסורתית.
היסטוריה.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 התפתחה טכנולוגיית טלטקסט שאפשרה שיגור מידע מודפס למכשיר הטלוויזיה הביתי, אך השימוש בה הופסק אף על פי שהושקע בה ממון רב, בין היתר בשל היותה בלתי ידידותית למשתמש.
הבשלת טכנולוגיית האינטרנט והתרחבות תפוצתה הביאה ליצירת חידושים המבוססים עליה. בתחילת שנות ה-90 הקים בית הספר לעיתונות של אוניברסיטת פלורידה אתר עיתונות באינטרנט, הנחשב לראשון מסוגו שהתבסס על טכנולוגיית הרשת בדור הראשון. מקובל לראות באתרים Chicago Tribune ו-Mercury Centre משנת 1993 את חלוצי העיתונות המקוונת. מגמה זו של עיתונות חופשית זכתה להתייחסות חיובית מצד המשתמשים והביאה את העיתונים הגדולים להיענות לדרישת הצרכנים. במקביל להתפתחות העיתונות המקוונת פותחו כלים טכנולוגיים כמו שפת בניית אתרי האינטרנט, HTML, ודפדפנים שמציגים בשפה גרפית מתוחכמת את הטקסט בשילוב של קטעי וידאו.
העיתונות המקוונת המשיכה להתפתח, תוך שהיא מעניקה יותר ויותר יכולת לקוראים לפקח על המידע שזורם אליהם. הופעת הדור החדש של האינטרנט, "וב 2.0" אף שינתה את ההיררכיה בין יוצר החדשות וצרכן החדשות, שיכול ליצור את התכנים ללא תלות בגוף החדשות.
אמצעים.
עיתונות מקוונת כוללת את הפלטפורמות הבאות:
אפקט הבלוגוספירה (blogosphere), מוגדר כשלב נוסף בהתפתחותה של "העיתונות החדשה" שמיוחס לדור השני של האינטרנט, "וב 2.0", אשר מאיים על העיתונות המסורתית ופוגע לעיתים ביוקרת תכניה. עם התבססות הבלוגים אף החלה זליגה של עיתונאים שפתחו בלוגים משלהם, בהם הם כותבים חוויות ודעות אישיות ללא מגבלות עריכה ותוכן של הרשת אותה העיתונאי מייצג. גופי תקשורת רבים לא מקבלים את תופעת זליגת העיתונאים לכתוב גם באינטרנט, ומחייבים אותם לסגור את הבלוג האישי שלהם ולפעול על פי כללי העיתון שהם מייצגים.
מקורות כלכליים.
תעשיית העיתונות המסורתית סובלת מקיצוץ לאורך שנים ארוכות, בעוד תחום האינטרנט הצליח למשוך מקורות כלכליים כמו פרסום, המהווה אחד המקורות הכספיים המשמעותיים ביותר של אמצעי התקשורת. עסקים רבים החלו להפנות את מרבית תקציב הפרסום מהעיתונות המודפסת לעיתונות המקוונת, וזאת מתוך הבנה שהרלוונטיות של אתרי החדשות האינטרנטיים חזקה בהרבה מהגרסה המודפסת של העיתון.
בעיתונות המקוונת צצו גם אפשרויות פרסום רבות ללא המגבלות אשר קיימות בעיתון המסורתי, שהפרסום בו מבוסס על חשיפה גדולה שפונה לקהל רחב במיוחד. לעומתו באינטרנט יש יכולת לייצר פרסום ממוקד במיוחד לקהל יעד מצומצם שאליו המפרסם מכוון. היתרונות הללו הוזילו באופן משמעותי את עלויות הפרסום שהיו יקרות בעיתונות המודפסת, הוזלה שהיטיבה עם העסקים הקטנים, שלראשונה יכלו להרשות לעצמם לפרסם ונהנו מצמיחה כלכלית רחבה. האינטרנט הפך תוך שנים ספורות למדיה החזקה ביותר בעולם הפרסום, עם תנועת משתמשים ותנועת תכנים עצומה.