אליעז נולדה בשם רות הופרט (Huppert). במלחמת העולם השנייה נשלחה לגטו טרזין ולאחר מכן לאושוויץ, שם שרדה ניסוי של יוזף מנגלה. משם נשלחה למחנה הריכוז טאוכה. שם הכירה את קורט, לימים בעלה. לאחר המלחמה עלתה לישראל והתיישבה בבית יצחק. בשנת 2004 נשאה את דבר הניצולים בעצרת בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.
ספרה.
ספרה רוח חיים יצא לאור בגרמנית בהוצאת פיפר (Piper Verlag) בשנת 1988 בשם Die Hoffnung erhielt mich am Leben (התקווה שמרה עלי בחיים). עם יציאת הספר לאור ביקרה אליעז ב-17 ערים גרמניות ודיברה עם אלפי צעירים גרמנים במסגרת מסע הקידום של ספרה. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת ספריית פועלים בשנת 1990 ובאנגלית בהוצאת ג'ון ויילי (John Wiley) בשנת 1998 בשם Triumph of hope.
האסאג
האסאג (בגרמנית: HASAG, קיצור של Hugo Schneider AG - "Aktiengesellschaft Metallwarenfabrik", כלומר "מפעל תעשיית המתכת של הוגו שניידר") הייתה יצרנית מוצרי מתכת גרמנית, שנוסדה בשנת 1863. מבסיסו בלייפציג הוא צמח מעסק קטן שייצר מנורות ומוצרי מתכת קטנים אחרים בעבודת יד, למפעל גדול ולחברה בבורסה שמכרה את מרכולתה בכמה מדינות. במהלך מלחמת העולם השנייה הפך האסאג לקונגלומרט ייצור נשק נאצי עם עשרות מפעלים ברחבי אירופה הכבושה על ידי גרמניה, וזאת תוך שימוש בעבודות עבדים בהיקף עצום. עשרות אלפי יהודים מפולין, ואסירים רבים אחרים, מתו בייצור תחמושת למען האסאג.
האסאג החלה לייצר חימוש במהלך מלחמת העולם הראשונה, החלטה שהגדילה בסופו של דבר את רווחיות החברה. אובדן העסקים הצבאיים לאחר המלחמה הביא לצניחת מכירות. האסאג נאבקה על קיומה בשנות העשרים ברפובליקת ויימאר. כאשר המפלגה הנאצית גדלה בהשפעתה, ובסופו של דבר עלתה לשלטון בשנת 1933, המיליטריזם הגובר הוביל להחזרת החברה לייצור נשק קל תחת הנהגת האס אס החדשה. בעקבות הפלישה לפולין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התרחבה החברה והחלה להעסיק אלפי עובדי כפייה ממחנות ריכוז וגטאות. חברת האסאג הייתה המשתמשת השלישית בגודלה בעבודת כפייה באירופה הכבושה בידי הנאצים, עם מפעלי חימוש בגרמניה ובפולין. למרות שהאסאג פורקה לאחר המלחמה, הסימן המסחרי שלה נותר בשימוש עד 1974.
התיאטרון הלאומי
דוקרנית מנגרובים
דוקרנית מנגרובים (שם מדעי: Mycteroperca xenarcha) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים. הוא חי במזרח האוקיינוס השקט לחופי קליפורניה עד לפרו.
מאפיינים.
הדוקרנית היא דג גדול שיכול להגיע לאורך 150 ס"מ ולמשקל של 91 ק"ג. היא דומה לדוקרנית שחורה עם גוונים חומים-חיוורים ועליהם כתמים חומים-בהירים עד אפורים. הראש של הדוקרנית גדול עם עיניים קטנות וקרובות ללסתות החזקות, בהם שורה של שיניים דמויות ניבים. הסנפירים זקורים ופרוקים אך קצרים יחסית.
הדוקרנית מצויה באוקיינוס השקט המזרחי בעומק של עד 60 מטרים סמוך למדפים היבשתיים של אמריקה בין מפרץ סן פרנסיסקו שבקליפורניה עד לפרו וכנראה נמצאת גם באיי גלאפגוס. הצעירים חיים במים רדודים, לרוב סמוך למנגרובים (ומכאן שמה של הדוקרנית). היא ציידת של דגים אחרים ורכיכות שהיא בולעת במהירות ממארב.
בעוד הדוקרנית לא נמצאת בסכנת הכחדה בטבע דייגים במקסיקו טוענים שהאוכלוסיות נמצאות בירידה עקב אובדן בתי הגידול המנגרובים של הצעירים.
התיאטרון הלאומי של בודפשט
טום טולי
יוסף מוחמד אל-באז
דוקרנית ג'ורדן
דוקרנית ג'ורדן (שם מדעי: Mycteroperca jordani) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדקריים ותת-משפחת הדקרים. הדוקרנית מצויה בטבע לחופי מקסיקו של האוקיינוס השקט. היא קרויה על שם המדען האמריקאי דייוויד סטאר ג'ורדן .
דוקרנית זו בעלת גוף מגושם ומסיבי באורך מרבי של 198 ס"מ ומשקל של 91 ק"ג. היא בעלת רעמת סנפיר גבית נמוכה וסנפירי שת פרוקים נמוכים. הזנב משולש ורחב וסנפירי החזה קצרים וקרובים לפתחי הזימים. ראש הדוקרנית גדול עם לסתות חזקות גדולות המתאימות לבליעת טרף במהירות. צבעה חום כהה עד אפור עם כתמים חומים מלבניים על הגוף והסנפירים כהים. עם זאת הדוקרנית יכולה לשנות את צבעה כעבור זמן קצר. בדומה למיני דקרים אחרים הדוקרנית היא מין דיכוגמי והנקבות יכולות לשנות את מינם לזכרים, אשר לרוב גדולים וחזקים יותר.
היא מצויה לאורך מפרץ קליפורניה בין באחה קליפורניה הדרומית למסטלאן וכן באיי רבייג'יגדו . בנוסף התגלו פרטים צפוניים יותר עד סן דייגו, קליפורניה אך מדובר בפרטים תועים. לרוב תימצא הדוקרנית סביב חופי סלעים, כרי אצות קלפ וסביב שוניות מלאכותיות.
דקרנית זו נמצאת בסכנת הכחדה בטבע עקב דיג מסחרי ודיג לספורט, אשר הפחיתו את מספרה מעל 50% ב-80 השנים האחרונות.
מקלארן אוטומוטיב
מקלארן אוטומוטיב (באנגלית: McLaren Automotive) היא יצרנית מכונית ספורט, שהוקמה על ידי קבוצת מקלארן בשנת 2010 והחליפה את מקלארן מכוניות.
מטה החברה ממקום במשרדי קבוצת מקלארן בוויקינג שבמחוז סארי שבמדינת אנגליה.
היסטוריה.
בשנת 2010 הוקמה מקלארן אוטומוטיב על ידי מנכ"ל קבוצת מקלארן לשעבר רון דניס , היא החליפה את מקלארן מכוניות שהוקמה בשנת 1985.
בשנת 2017 קנתה קבוצת מקלארן את מניותיו של רון דניס במקלארן אוטומוטיב ובכך מקלארן אוטומוטיב הפכה לבעלותה המלאה של קבוצת מקלארן.
ב-27 באוקטובר 2021 פרש מייק פלוויט מתפקידו כמנכ"ל החברה לאחר שמונה שנים שבהן הוא כיהן כמנכ"ל החברה.
חטיבות.
מקלארן GT.
מקלארן GT היא חטיבת המרוצים של מקלארן אוטומוטיב. היא הוקמה בשנת 2011. מקלארן GT מפתחת ומייצרת את גרסאות המירוץ למקלארן 720s ולמקלארן 570s.
המכונית הראשונה שפותחה על ידי מקלארן GT הייתה גרסת המירוץ למקלארן MP4-12C, שהושקה בשנת 2011.
דוקרנית
דוקרנית (שם מדעי: Mycteroperca) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הדקריים ומתת-משפחת הדקרים, אם כי הם משויכים לעיתים לתת-המשפחה Anthiinae.
מיני הדוקרנית הם דגים גדולים טורפים החיים סביב שוניות לאורך האוקיינוס האטלנטי ומזרח האוקיינוס השקט בימים הטרופיים והסובטרופיים. הם יכולים להגיע לאורך של 150 ס"מ ולמשקל 100 ק"ג אצל המין דוקרנית שחורה. הסנפירים שלהם קצרים וכהים והראשים גדולים עם לסתות חזקות המופנות קדימה. רוב המינים הם דיכוגגמים והנקבות יכולות להחליף את מינם לזכרים.
הצעירים ניזונים לרוב מזואופלנקטון אך הבוגרים הם טורפים הניזונים בעיקר של דגים אחרים וסרטנים כמו לובסטרים.
שפארקסן ארנה
רגימנט האת'ול היילנדרים
רגימנט האת'ול היילנדרים (באנגלית: Atholl Highlanders) הוא רגימנט טקסי, המשמש כמשמר ייצוגי של דוכס את'ול בטירת בלייר והוא נחשב לצבא הפרטי היחיד כיום באירופה.
הרגימנט כולל פלוגה אחת עם כוח רגלי ייצוגי ותזמורת צבאית, לרגימנט אין תפקיד מבצעי כלל ואינו נכלל במבנה הצבא הבריטי.
היסטוריה.
מקורות רגימנט את'ול מגיעים משנת 1777 כאשר הוקם רגימנט סדיר שגויס בסביבת שבט מארי לשירות הצבא הבריטי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, רגימנט הרגלים ה-77 (האת'ול היילנדרים). הרגימנט הוקם על ידי ג'ון מארי, דוכס את'ול הרביעי, כאשר החיילים גויסו לפרק זמן של שלוש שנים בלבד. לאחר ששירתו באירלנד עד 1781 במקום לשחרר את החיילים, הם היו עתידים להישלח להמשך שירות בהודו, מה שגרם להם למרוד ולבסוף פורק הרגימנט ב-1783.
ב-1839 ג'ורג' מארי, דוכס את'ול השישי הקים את הרגימנט מחדש בתור כוח משמר פרטי שלו. בשנת 1842 הרגימנט ליווה את המלכה ויקטוריה בסיור שלה באזור ושוב ב-1844 הרגימנט שימש למשמר המלכה בעת שהארחה בטירת בלייר. בתמורה לכך, העניקה המלכה ויקטוריה לרגימנט את צבעי המלכה (דגל יחידה) ב-1845 מה שהעניק לרגימנט מעמד רשמי. בשנים הבאות הרגימנט המשיך להעניק משמר לביקורים מלכותיים בטירת בלייר בדרכם לטירת בלמורל או בסיורים באזור, בנוסף למסדרי כבוד לאורחים חשובים כגון הנסיך הירוהיטו שביקר בטירה ב-1921.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פחתה משמעותית פעילות הרגימנט לכדי כך שבשנות ה-30 הוא למעשה פסק מלהתקיים באופן מעשי, עד אשר דוכס את'ול ה-10 הקים מחדש את הרגימנט ב-1966 כמו גם החיה את המצעד השנתי של הרגימנט. מאז המסורת של הרגימנט ממשיכה להתקיים והוא לוקח חלק במספר אירועים ייצוגיים לאורך השנה.
מחנה הריכוז טאוכה
מחנה הריכוז טאוכה (גרמנית: KZ-Außenlager Taucha) היה מחנה משנה של מחנה הריכוז בוכנוולד בעיירה טאוכה שליד לייפציג שבגרמניה. המחנה נבנה בסוף אוגוסט או תחילת ספטמבר 1944 על ידי האסאג ברחוב Freiherr-vom-Stein-Strasse 3a (כיום רחוב מתיאס ארצברגר 7). מחנה המשנה הרביעי של האסאג היה מגודר באמצעות תיל ושמור במגדלי שמירה. למעלה מ-1,350 נשים נכלאו שם ועבדו שם בעבודות כפייה.
הטרנספורט הראשון עם 500 אסירים הגיעה למחנה טאוכה ב-7 בספטמבר 1944. טרנספורטים נוספים הגיעו ב-16 בספטמבר וב-6 באוקטובר עם 300 נשים כל אחד, וב-10 באוקטובר עם 400 נשים.
מפקדי המחנה היו אס אס שארפיהרר שמידט (Schmidt) ומתחילת 1945 - מרטין וגנר. הם היו אחראים על שמירת המחנה על ידי 50 אנשי אס אס ו-14 סוהרות.
השמדה באמצעות עבודה פגעה במיוחד בשבויות הצועניות ובנשים היהודיות ששובצו באופן מיוחד לעבודה פיזית קשה ומסוכנת. כ-200 מהאסירות גורשו לאושוויץ לאחר זמן קצר בגלל בריאותם הלקויה.
יום עבודה נמשך שתים-עשרה שעות. המזון היה דל, ותנאי ההיגיינה לא מספקים. תנאים אלה הביאו במהירות - ולעיתים קרובות - למחלות ולמוות בקרב העובדים. בפברואר 1945, למעלה מ-70 נשים חולות הוחזרו למחנה הריכוז רוונסבריק. לפני סגירת מחנה טאוכה גורשו עוד 150 חולים קשה - 67 מהם צוענים - לברגן בלזן.