לאחר המיזוג עם רוברט זיין, מתחילים הוויכוחים בין הארווי לרוברט על השליטה בחברה. קטרינה הופכת לשותפה בכירה ולוקחת לה את בריאן כעורך דין זוטר, היא ובריאן מתחילים להתקרב, ובריאן מחליט לעזוב את החברה. לואיס ושילה מנסים להביא ילדים, אך לואיס צריך לוותר בשביל זה על אמבטיית הבוץ שלו. שילה מצליחה להיכנס להיריון. סמנתה ואלכס מתמודדים ראש בראש על הזכות להיות שותף השם הבא, והסכסוך ביניהם מאיים לפרק את החברה. דונה מתחילה לצאת עם תומאס קסלר, לקוח של החברה, אבל הקשר ביניהם יוצר בעיות להארווי ולאלכס. הקריירה של הארווי נמצאת בסכנה אך בסופו של דבר הוא מצליח לצאת ממנה בזכות רוברט, שלוקח אחריות ומביא לשלילת רישיונו. בפרק האחרון לעונה, בעקבות שיחה עם סמנתה, הארווי מבין כמה הוא אוהב את דונה, מגיע אליה הביתה והם מתחילים לחיות ביחד.
עונה 9.
כיוון שרוברט נפסל כעת, פיי ריצ'רדסון, מומחית מיוחדת מהלשכה, נשלחה לפקח על המשרד משום שהלשכה החלה לחשוד בשימוש בטקטיקות פסולות מבחינה אתית במשך שנים. פיי מגלה מוטיבציה לפרק ולהרוס את החברה אבל יש לה כמה שלדים משלה שאפשר להשתמש בהם כדי לסלק אותה. בסוף העונה: לואיס מתחתן עם שילה, שילה יולדת את תינוקם, הארווי מתחתן עם דונה, והם עוברים להיות עם מייק ורייצ'ל בסיאטל. לואי הופך את קתרינה לשותפת-שם ונשאר להוביל את החברה, הידועה כיום בשם ליט וילר וויליאמס בנט.
הפקה.
פיתוח הסדרה החל ברשת USA תחת השם "A Legal Mind", באפריל 2010. במאי הרשת נתנה אישור לפיילוט עבור תסריט שנכתב על ידי אהרון קורש. פטריק ג'יי אדמס לוהק לתפקיד הראשי של מייק רוס ביולי 2010. בסוף יוני, גבריאל מאכט הצטרף לקאסט כהארווי ספקטר, עורך הדין ששוכר את מייק. ריק הופמן הצטרף לצוות השחקנים באמצע אוגוסט, כמתחרהו של הארווי בפירמת עורכי הדין. מייגן מרקל וג'ינה טורס לוהקו בסוף אוגוסט. טורס לוהקה כג'סיקה פירסון, השותפה המנהלת של הפירמה ומרקל לוהקה כרייצ'ל זיין, העוזרת המשפטית וחברתו בעתיד של מייק. שרה רפרטי השלימה את צוות השחקנים הראשי כשלוהקה כדונה, המזכירה של הארווי וחברתו הטובה. הפיילוט צולם בניו יורק בסתיו 2010.
הרשת נתנה אור ירוק לסדרה בת 12 פרקים ב-10 בינואר 2011. צילומי הסדרה החלו בטורונטו ב-25 באפריל 2011, והושלמו באוגוסט של אותה שנה.
"Greenback Boogie" של "Ima Robot" הוא שיר הנושא של הסדרה. הוא יצא כסינגל ב-18 בספטמבר 2010, ונכלל באלבום השלישי של הלהקה, "Another Man's Treasure".
בית הספר סגולה
מועצה אזורית חבל אשכול
שירים באמצע הלילה
שירים באמצע הלילה הוא אלבום הסולו השני של הזמרת נורית גלרון.
האלבום מכיל 11 שירים הממשיכים את רוח שירי אלבום הבכורה של גלרון. באלבום לחנים מקוריים לשירים ופזמונים של המשורר נתן זך, שאף כתב הקדמה לאלבום שהופיעה על העטיפה. זך הוא גם מי שהעניק לאלבום את שמו: "זו השעה בה נכתבו מקצת השירים וזו גם השעה שבה אני עצמי מרבה לשמוע מוזיקה ומוצא בה הרבה שמחה והפוגה מטרדות היום" (מתוך ההקדמה לאלבום).
בהלחנת השירים השתתפו מוזיקאים שהיו בשיאם באותה עת: יוני רכטר, מתי כספי, שלום חנוך, אילן וירצברג, שלמה יידוב, חנן יובל. כמו כן הולחנו שניים מהשירים על ידי סשה ארגוב (שגם ניגן בשיר על הפסנתר) ועל ידי אשר ביטנסקי מפיק האלבום.
בשנת 2013 יצאה מהדורה חדשה לאלבום, שכללה לבד מהאלבום המקורי דיסק בונוס, הכולל חמישה שירים שהוקלטו במופע פומבי שנערך והוקלט על ידי גלי צה"ל ב-1979 באולם צוותא בתל אביב. האירוע נערך לכבוד הוצאתו לאור של ספר שיריו של נתן זך "צפונית מזרחית". את המופע ניהל מוזיקלית משה זורמן. לבד מחמשת שירי המופע, נכללה בדיסק גם הקלטה חדשה, שגם היא הוקלטה בהופעה פומבית שנערכה ב-2013 בהפקתו המוזיקלית של צח דרורי.
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי נתן זך.
בונוסים במהדורת 2013
השתתפו באלבום.
נגנים נוספים:
זאפ (אתר אינטרנט)
ננוצוללת
ננו צוללת
ננו-צוללות
כנסייה חופשית
כנסייה חופשית (באנגלית: Free Church, בגרמנית: Freie Kirche) הוא מושג שהתייחס במקור לכנסיות נוצריות - שבניגוד לכנסיות הממלכתיות - לא היו תלויות בממסד הממלכתי. בעקבות תהליך הפרדת הדת מהמדינה במדינות רבות המושג איבד את מובנו החד משמעי. בימינו, במדינות שבהן קיימות כנסיות לאומיות או ממלכתיות רשמיות, המושג "כנסייה חופשית" מציין קהילות או כנסיות נוצריות שאינן שייכות לכנסיות הממסדיות.
המילה "חופשית" נועדת, בהתאם למקרה, לציין כי מדובר בכנסייה שחבריה הצטרפו אליה מרצונם החופשי, שהיא עצמאית מבחינה ארגונית, שהיא מייצגת מיעוט או שיש לה עמדה תאולוגית מיוחדת.
כנסייה חופשית אינה מעורבת בהתוויית מדיניות של המדינה והמדינה אינה משפיעה על מדיניותה ועל השקפתה התאולוגית של קהילותיה. היא אינה זוכה בחסות או מימון ממשלתיים.
היסטוריה.
ההיסטוריונים הפרוטסטסנטים מציגים כ"כנסייה חופשית" את הנצרות הקדומה, מלפני אימוצה כדת רשמית על ידי האימפריה הרומית תחת הקיסר קונסטנטינוס.
כנסייה חופשית הוא דפוס שהתפתח בעיקר בימי הרפורמה ההפרוטסטנטית באירופה ובאמריקה בקרב תנועות רפורמיות כמו הקלוויניזם, הפרסביטריאניזם, הבפטיזם והקונגרגציונליזם וקבוצות רדיקליות יותר כמו האנבפטיזם. בסופו של דבר היו כנסיות קלוויניסטיות שהגיעו למעמד של כנסייה ממלכתית, למשל בזמנו בז'נבה ומאוחר יותר הכנסייה הרפורמית ההולנדית. היו כנסיות לותרניות ופרסביטריאניות שנפרדו מהזרם המרכזי הממסדי והדעיפו לבחור בדרך אוטונומית.
גם בהודו ובסין קמו בימי הביניים מספר קהילות נוצריות בעלות אופי חופשי, שלא נמצאו בפיקוח ממלכתי.
דפוס הכנסיות החופשיות מצא תנופה מיוחדת בקרב הפוריטנים באמריקה
הכנסיות החופשיות נוצרו על ידי איגוד מרצון של מאמינים נוצרים שהחליטו להקים קהילות עצמאיות, על בסיס "הסכם כנסייתי" (church covenant) ו"אני מאמין" ברור. הן דחו כל התערבות, פריווילגיה או מימון מצד הממסד הממלכתי וניהלו ומימנו את עצמן לבד על סמך תרומות חבריהן.
אנגליה.
הכנסייה החופשית של אנגליה (Free Church of England) - כנסייה ברוח האנגליקניזם שנפרדה מהכנסייה של אנגליה.
סקוטלנד וצפון אירלנד.
במסגרת המסורת הפרסביטריאנית קמו בסקוטלנד ובצפון אירלנד מספר כנסיות חופשיות. הידועה בהן - הכנסייה החופשית של סקוטלנד (1843, אחר כך, אחרי שנת 1900 כך נקראים שני פלגים שלה - אחד שסירב להתאחד עם הכנסייה הפרסביטריאנית המאוחדת של סקוטלנד, והשני שהתפתל מן האחרון והקים בשנות ה-2000 "הכנסייה החופשית של סקוטלנד -הממשיכה")
הכנסייה הפרסביטריאנית החופשית של אלסטר.
הולנד.
מהגרים הולנדים הקימו בארצות הברית כנסיות רפורמיות חופשיות ברוח הקלוויניזם Free Reformed Churches in North America.
גרמניה.
החברה האוונגלית בגרמניה" ו"המיסיון העירוני" מאורגנות כמו כנסיות חופשיות, אך למעשה הן מפעל חופשי במסגרת הכנסייה הלותרנית (אוונגלית) של גרמניה.
ארצות הברית.
מכיוון שהתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית אוסר על קשר רשמי בין הממשל ובין הדתות, כל הכנסיות בארצות הברית הן בתוקף ההגדרה כנסיות חופשיות. אולם כמה מהן נושאות במפורש את השם הזה, למשל הכנסייה הלותרנית החופשית של אמריקה שפעלה בשנים 1963-1897 והתאחדה ב-1963 עם הכנסייה הלותרנית האמריקנית; פלג ממנה שסירב להתאחד נושא את השם "איגוד הקונגרגציות הלותרניות החופשיות" המאגד בתוכו לערך 250 קונגרגציות; "הכנסייה האוונגלית החופשית של אמריקה" קמה על ידי התמזגות בין הכנסייה האוונגלית החופשית השוודית של אמריקה ולכנסייה האוונגלית החופשית הדנית-נורווגית של אמריקה.
הכנסייה המתודיסטית החופשית קראה לעצמה כך לא בגלל מעמדה מול המדינה, אלא מפני שדגלה בזמנו בשחרור העבדים, גם המקומות בספסלי הכנסייה היו צריכים להיות בחינם, עבודת הקודש הייתה צריכה לאפשר את חופש רוח הקודש והכנסייה ראתה עצמה חופשית מחשאיות ושבועות, כמו אלו של הבונים החופשיים.
שוודיה.
הכנסיות החופשיות (בשוודית ביחיד - frikyrka) בשוודיה אינן חלק מהכנסייה של שוודיה שהיא כנסייה לותרנית. הן כוללות כנסיות בפטיסטיות, פנטקוסטליות, מתודיסטיות, "כנסיית המיסיון" ועוד.
נורווגיה.
הכנסייה הלותרנית האוונגלית החופשית של נורווגיה.
דנמרק.
בדנמרק פועלות גם כן כנסייה אוונגלית לותרנית חופשית, כמו כן כנסיות חופשיות נאו-פרוטסטנטיות כמו בפטיסטיות, אדוונטיסטיות, פנטקוסטליות, מתודיסטיות, הכנסייה האפוסטולית הדנית, כריסטיאן סיינס, הכנסייה האוניטריאנית, הקווייקרים, "כנסיית המיסיון" ועוד.
פינלנד.
בעיקר "הכנסייה החופשית של פינלנד" (בעלת פרופיל לותרני) ו"כנסיית המסיון".
איסלנד.
הקונגרגרציה החופשית של הכנסיות הלותרניות של איסלנד - כוללת את "הכנסייה החופשית של רייקיאוויק" ו"הכנסייה החופשית של הפנרפיירדור".
שווייץ.
לותרנית: הכנסייה האוונגלית החופשית של הקנטון וו, הכנסייה החופשית באוסטר.
אוסטריה.
"הכנסיות החופשיות של אוסטריה" הכוללות כנסיות בפטיסטיות, פנטקוסטליות, מנוניטיות, קהילת "אליאה" ועוד.
איטליה.
כנסיות חופשיות (Chiese libere) של ולדנסים.
צרפת.
ברית הכנסיות החופשיות האוונגליות.
סין.
בסין של ימינו ה"כנסיות החופשיות" העיקריות הן כנסיות מחתרתיות ברוח המסורת הרומית קתולית, שאינן כפופות ל"איגוד הפטריוטי הקתולי הסיני" הנמצא בחסות הממשלה, כמו כן הכנסייה האמיתית של ישו ברוח הפנטקוסטליזם, ה"כנסיות המקומיות" מיסודם של ואצ'מן ני וויטנס לי, "תנועת הנולדים מחדש", כנסיות מבודדות שהתארגנו סביב תחנות רדיו אוונגליסטיות.
תיכון עירוני י'
ססיל מרגו