לאחר פרישתו הוא נקלע לתקופה קשה; כדורגל לא היה מקצוע יוקרתי ומכניס, ולוג'י סבל מהתמכרות להימורים. בסופו של דבר הוא החל לעבוד בדוכני עיתונים בכיכר פיקדילי.
מדרש ויסעו
מדרש ויסעו הוא מדרש חז"ל קדום המופיע בילקוטים מאוחרים (ילקוט שמעוני וילקוט מעם לועז) ונזכר בפירוש הרמב"ן לתורה. מדרש זה מוסיף על המסופר בספר בראשית ומספר על מלחמותיהם של בני יעקב באמוריים ובצבאו של עשו, שבע שנים לאחר הרס שכם על ידי שמעון ולוי, שבא בעקבות אונס דינה אחותם.
על פי הכרונולוגיה המקראית, התיארוך המשוער בו ממקם המדרש מלחמות אלו הוא שנת 2223 לבריאת העולם, כאשר יעקב היה בן 115 שנה.
תוכן המדרש.
הרקע למלחמות.
הרקע למלחמות מופיע במפורט בילקוט מעם לועז. על פי המתואר במדרש, שבע שנים לאחר שהגיע יעקב לארץ כנען בחרה משפחתו להתיישב בעיר שכם בזכות פוריותה, אותה עיר שנהרסה בבואו לשם מחרן בעקבות נקמת שמעון ולוי את מעשה דינה.
כאשר מלכי הכנעני והאמורי שמעו על חזרת בני יעקב לשכם, חששו כי בעקבות הריגת בני העיר שכם, הם עלולים לפגוע גם בהם. מלך תפוח שלח איגרת לכל המלכים בסביבתו - אילון מלך געש, איהורי מלך שילה, פרעתון מלך חסר, סוסי מלך סרטן, לבן מלך חורון ושביר מלך מחנמינה - והזמין את כולם להילחם בבני יעקב תוך אזהרה שאם לא ייקחו חלק הם עלולים ליפול חללים בידי בני יעקב.
מהלך הלחימה.
מדרשי חז"ל מביאים פירוט מלא של מהלך הקרבות. בתחילת הלחימה יהודה הרג את מלך תפוח ושמונה מלכים אחרים, לוי הרג את אילון מלך געש, נפתלי הרג ארבעה גיבורים ויעקב הרג את זירורי מלך שילה, פרעתון מלך חצר, פסוסי מלך סרטן, לבן מלך ארם ושביר מלך מחנהי. שאר בני יעקב שהיו בתל שכם נלחמו בשערי העיר.
ביום השני ניהלו בני יעקב מלחמה עם אנשי סרטן, תפוח וארבל. ביום השלישי לכדו את שילה, וביום הרביעי עברו נגד מחנהו של שביר. ביום החמישי כבשו את העיר געש וביום השישי קיבלו את בקשתם של האמוריים לשלום.בסיום קרבות אלה עם האמוריים הגיע צבאו של עשו, התנפל על בני יעקב והפסיד בקרב. עשו נקבר ובני עשו הפכו עבדים לבני יעקב.
רוב המקומות המובאים בתיאורים מוכרים. במקרה של הלחימה במקום המכונה "סרטן" ניתן לזהות את הסביבה עם המקום בו מצויים שרידי העיר המבוצרת סרטבה.
בסיום המלחמה נכנעו בפני בני יעקב עשרים ושניים מלכים. הם הגישו ליעקב מתנה יקרת ערך וחזרו לעירם. בני יעקב שבו לשכם וחיו בשלום עם הכנענים עד ימי יהושע בן נון.
מקורו של המדרש, זמנו וגרסאותיו.
המדרש נזכר לראשונה בימי הביניים, בפירושו של הרמב"ן לתורה. בפירוש למעשה דינה רומז הרמב"ן לחיבור זה כך -
מאוחר יותר התפרסם המדרש בילקוטים המאוחרים - ילקוט שמעוני וילקוט מעם לועז. עם זאת, בדומה למדרשים אחרים המופיעים בילקוטים אלה, נראה כי מקורו של מדרש זה קדום יותר. עדות לכך שתוכן מדרש זה קדום ניתן לראות במקבילות בפרק ל"ד בספר היובלים המתאר גם הוא את מלחמות מלכי האמורי ובני יעקב ובפרק ל"ז אשר מתאר את מלחמת בני עשיו ביעקב, שתי מלחמות אשר אינן נזכרות במקרא. כמו כן, ב"צוואת יהודה" המופיעה בספר צוואות השבטים מופיעים גם כן תיאורי המלחמה. עם זאת, על אף הדמיון הרב בין מקורות אלה, מדרש ויסעו נבדל מהמקורות החיצוניים הללו בפרטים רבים.
יש חוקרים הסבורים כי המדרש התחבר לא יאוחר מזמנו של מרד בר כוכבא. לעומת זאת, לדעת חוקרים אחרים הוא התחבר בסביבות המאה השביעית, בראשית תקופת הגאונים.
גרסאות מדויקות של המדרש נערכו על ידי אהרן ילינק, וכן מצויות במהדורתו של שמעון חאנעס לספר "רב פעלים" של אברהם וילנר, ובנספח למהדורתו של רוברט הנרי צ'ארלס לספר היובלים.
קאוואס
קאוואס (ערבית: قواس , טורקית: kavas; מילולית: קַשָּׁת, יורה בקשת) הוא שומר ראש טקסי לאישיות רמת מעלה באזורי השליטה של האימפריה העות'מאנית.
הקאוואס מונה על ידי השלטון עבור קונסולים של מדינות זרות ששירתו בתחומי האימפריה, מנהיגי דת (כולל החכם באשי, הרב הראשי של יהודי האימפריה) ופקידים רמי מעלה. במקורו היסטורי היה תפקידו של הקאוואס תפקיד צבאי ממשי, והוא נועד לעקוף את האיסור שחל על לא-מוסלמים לשאת נשק במדינה המוסלמית. לימים איבד תפקיד הקאוואס את מאפייניו הצבאיים והפך לסדרן ולסמל מעמד. אנשי מעלה נוצרים שכרו קאוואסים ממשפחות מוסלמיות מכובדות, דבר שהאציל עליהם ממכובדותן של אותן משפחות ומנע התנכלות ברחובות. התופעה של קונסול או איש דת בכיר מלווה בקאוואס נמשכה בארץ ישראל גם לאחר תום השלטון העות'מאני. בימי המנדט הבריטי נלוו קאוואסים לקונסולים באירועים טקסיים, וקאוואסים מלווים אנשי דת בכירים בירושלים עד היום.
לבוש הקאוואס היה צבעוני, בדגמים שונים, אך לראשו חבש תמיד תרבוש ובידו החזיק מקל. לרוב היה הקאוואס הולך לפני האישיות ברחוב ומכה בקרקע במטה גדול כדי להודיע על בואה. בשעת כינוסים מדיניים או דתיים היו הקאוואסים ממתינים מחוץ למבנה בו התקיים הכינוס. תופעה זו ניתן לראות עד היום, כאשר קאוואסים טקסיים מלווים את ראשי העדות הנוצריות בירושלים וממתינים להם ברחבה שלפני כנסיית הקבר. בירושלים לבושים הקאוואסים של העדה הקתולית והסורית בבגדים טקסיים מפוארים ונושאים חרב. לבני העדה הסורית יש גם קאוואס הלבוש במדים לבנים ובידו שוט במקום מטה קאוואסים. הקאוואסים של העדות היוונית-אורתודוקסית, הארמנית והקופטית לבושים בחליפה כחולה כהה וחובשים תרבוש. בשנת 1841 הוכר המיעוט היהודי בארץ ישראל כמילט ובראשו הועמד הראשון לציון חיים אברהם גאגין, שזכה בבגדים רשמיים (בגדי הראשון לציון עד היום) וזוג קאוואסים. בין הקאוואסים של הראשון לציון היו גם יהודים ואלו היו היהודים היחידים שהותר להם לשאת חרב.
רג' לואיס
רג'ינלד (רג') לואיס (באנגלית: Reginald "Reg" Lewis; 7 במרץ 1920–1997) היה כדורגלן אנגלי.
ביוגרפיה.
לואיס נולד בבילסטון שבסטפורדשייר, ולאורך כל הקריירה שלו הוא שיחק בארסנל. הוא הצטרף למועדון ב-1935 בעודו נער, והבקיע בהופעת הבכורה שלו במשחק נגד אברטון שנערך ב-1 בינואר 1938. אולם, בעונת 1937/1938 הוא השתתף בארבעה משחקים בלבד, ולכן לא היה זכאי לקבל מדליה על האליפות של ארסנל באותה עונה. לואיס שיחק יותר בהרכב הראשון בעונת 1938/1939, והשתתף ב-16 משחקים שבהם הבקיע 7 שערים, אך נאלץ להפסיק את הקריירה שלו בגלל מלחמת העולם השנייה.
לואיס שיחק במשחקים הלא רשמיים של ארסנל בזמן המלחמה, והתגלה כמבקיע מצטיין; למרות שהמשחקים והשערים בתקופת המלחמה לא נכללים בסטטיסטיקות הרשמיות, ההערכה היא שהוא הבקיע כ-143 שערים ב-130 משחקים, כולל רביעייה במשחק גמר גביע המלחמה הדרומי של 1943, שהסתיים בניצחון 7 - 1 על צ'רלטון אתלטיק. לקראת סוף המלחמה הוא נקרא לשרת ביחידות הצבא הבריטי שעל נהר הריין בגרמניה, אך חזר לשחק בארסנל כאשר משחקי הכדורגל הרשמיים חודשו ב-1946.
למרות שרוב שחקני ארסנל הידועים משנות ה-30 היו מעבר לשיאם, לואיס היה רק בן 26 והמשיך להיות חלק קבוע מההרכב של המועדון לאורך שארית שנות ה-40. הוא היה מלך השערים של המועדון בעונת 1946/1947 עם 29 שערים, ובעונה שלאחר מכן (1947/1948) הוא שיתף פעולה עם רוני רוק, כאשר שני השחקנים מבקיעים 47 שערים המהווים חלק חשוב בזכיית המועדון באליפות. אחת העונות הטובות ביותר בקריירה של לואיס הייתה ב-1949/1950; הוא הבקיע 19 שערים ב-31 משחקי ליגה, שיחק פעמיים בנבחרת אנגליה ב', ולבסוף הבקיע שני שערים בניצחון על ליברפול בגמר גביע ה-FA של 1950.
אולם, בתחילת שנות ה-50 לואיס סבל ממספר פציעות, כאשר בעונת 1951/1952 הוא משתתף ב-12 משחקים בלבד, ובעונת 1952/1953 אף לא במשחק אחד. בסיום עונת 1953 הוא פרש ממשחק פעיל והוא בן 33. לאורך עונותיו בארסנל הוא השתתף ב-176 משחקים, בהם הבקיע 116 שערים. לאחר פרישתו הוא ניהל פאב, ולאחר מכן עסק בתחום הביטוח.
גיורא שביב
גיורא שביב (נולד ב-1937 בחיפה) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה לפיזיקה בטכניון ובעבר שמש ראש מכון אשר לחקר החלל. יזם ובנה (ביחד עם פרופסור חיים אשד ומר משה שחר) את לוויין הטכניון טכסאט-גרווין.
ביוגרפיה.
בשנת 1960 סיים שביב לימודי תואר ראשון בהצטיינות בפיזיקה בטכניון. את התואר השני קיבל גם כן בטכניון בשנת 1961, בהצטיינות יתרה, וכתב תזה בנושא פרדוקס קליין, פרדוקס מתחום הפיזיקה הקוואנטית. בשנת 1965 סיים את לימודיו לתואר דוקטור בטכניון, בנושא "אפקט דופלר בכורי נייטרון מהירים". בשנים 1960–1965 שירת בוועדה לאנרגיה אטומית.
בהזמנת פרופסור יובל נאמן מאוניברסיטת תל אביב, הקים ועמד בראש קבוצת המחקר הישראלית הראשונה לאסטרופיזיקה, בה חקרו גם דרור שדה, בן־ציון קוזלובסקי, עתי קובץ' ואליה ליבוביץ. לימים הצטרפו לקבוצה אף חגי נצר וצבי מזא"ה.
בין השנים 1973 ל-1976 עמד בראש מצפה הכוכבים על שם וייז ליד מכתש רמון. בין 1976 ל-1979 היה ראש המחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1993 ל-1996 שימש כנשיא האגודה הישראלית לפיזיקה. בין השנים 1995 ל-1997 היה דיקן הפקולטה לפיזיקה בטכניון. היה יו"ר ארגון הסגל האקדמי בטכניון בסוף המאה ה-20 ותחילת הנוכחית.
בשנת 1995 הוענק לו בגרמניה פרס אלכסנדר פון הומבולדט למדען בולט.
בשנת 2008, בחר ה"פיזיקאל רוויו לטרז", כתב עת מרכזי בתחום הפיזיקה, במאמר שכתב שביב בשנת 1968, כאחד מעשרים המאמרים החשובים בפיזיקה שפורסמו בעיתון בחמישים השנים האחרונות. מדובר במאמר שנכתב עם פרופ' אמריקאי לאסטרופיזיקה ג'ון בקל בנושא חלקיק הנייטרינו. בשנת 2009 זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר של מפעל הפיס. פרסם עשרות מאמרים בהם תרם לתאוריה של מבנה והתפתחות כוכבים ותהליכים פיזיקליים באסטרופיזיקה.