תורת הנוירון פורסמה בשורה של מאמרים בשבועון הרפואי העיקרי של גרמניה - Deutsche Medizinische Wochenschrift. יחד עם זאת, כפי שציין רמון אי קחאל, על אף תמיכתו ולדייר בהתאוריה זו עם כל משקל סמכותו, למעשה הוא לא תרם לנושא אף תצפית אישית אחת. הוא הסתפק בלהציג בצורה מבריקה את ההוכחות האובייקטיביות שאותן סיפקו וילהלם היס, אלברט פון קליקר, גוסטב רציוס, ארתור ואן גהוכטן וראמון אי קחאל עצמו, והמציא את השם המוחלח "נוירון}.
לפי תאוריית הנוירון מערכת העצבים מורכבת מתאים בעלי דנדריטים ארוכים ומסתעפים - הנוירונים (1891). לפי הגרסה שתיאר (או "תאוריית המגע", שבימינו הוחלפה בתאוריית הרצף), הנוירונים מהווים היחידות המבניות היסודיות של מערכת העצבים. אחד המסלולים העצביים שתיאר ולדייר נקרא המסלול ולדייר-ליסאואר.
חייו הפרטיים.
ולדייר היה נשוי לאמילי תרזיה דילנבורגר, ילידת אאכן, ונולדו להם שישה ילדים, שניים מתוכם נפטרו בשנה הראשונה אחרי לידתם. ארבעת ילדיו ששרדו לא עסקו במקצועות רפואיים ומדעיים..
לולדייר היו 12 נינים. אחד הם מהם, אנטון יוהנס ולדייר, הוא אנטומיסט ופרסם בגרמניה ספר לימוד לאנטומיה ששימש דורות של סטודנטים.
ספרים.
("תאי המין")Entwickelungsgeschichte der Wirbeltiere . S.86-476,Abb.) "Die Geschlechtszellen". 1901–1903.
(בתוך: Deutsche Medizinische Wochenschrift. 1909, Nr.8. 15 S.) in: Sammelband Wa 40 635. "Darwins Lehre". 1909.
אוטנה
אוטנה (בליטאית: Utena ; ברוסית: Утена; בפולנית: Uciana; ביידיש ובעברית: אוטיאן) היא עיר בצפון מזרח ליטא ששוכנת במרחק של 92 ק"מ מצפון לעיר הבירה וילנה. משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז אוטנה. כמה נהרות חוצים את העיר: קראשואונה ויובלו ויישה; ויז'ואונה ושני יובליו אוטנלה וראשה. שני אגמים בתחומה: ויז'ואונייטיס ודאונישקיס. בעיר גרים כ-32,000 תושבים (נכון ל-2010). היא מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1261 בתקופת המלך מינדאוגאס (Mindaugas). בימי השלטון הצארי השתייכה תחילה לפלך וילנה אך ב-1843 עברה לפלך קובנה, מחוז וילקומיר. בליטא העצמאית הייתה לעיר מחוז. ב-1835 סללו הרוסים את הכביש פטרבורג-ורשה העובר דרך אוטנה, וב-1899 נסללה מסילת ברזל צרה פוניבז'-אוטנה-שווינציאן. שתי שרפות גדולות פקדו את העיר בסוף המאה ה-19 אך לאחר זמן קצר נבנתה מחדש והתרחבה. בשנים 1915–1918 הייתה תחת הכיבוש הגרמני.
הקהילה היהודית.
הקהילה היהודית בעיר הייתה מהראשונות בליטא - בבית הקברות הישן שלה נמצאו מצבות מלפני כמה מאות שנים. לפי רשימת מס גולגולת ב-1765 ישבו בעיר 341 יהודים, ב-1847 – 1,416, ב-1897 – 2,405 (75 אחוז מכלל אוכלוסיית העיר). אחרי מלחמת העולם הראשונה גדלה אוכלוסייתה, והשתקעו בה רבים מיהודי העיירות הסמוכות. ב-1919 ישבו בה 2,485 יהודים, וב-1935 – כ-5,000 (33 אחוז מכלל האוכלוסייה).
היהודים עסקו בעיקר במסחר ובמלאכה. עיקר המסחר היה בפשתן, עורות, פירות ועוד, שהיו קונים מן האיכרים בכפרים או בעיירות סמוכות בימי השוק, ואת הסחורות היו מייצאים לחו"ל דרך דבינסק ופוניבז'. היצוא היה כולו בידי סוחרים יהודים. אך עם הקמת ארגון ה"ווארסלינינקים" (Verslininkų sąjunga; שמטרתו הייתה לקדם סוחרים, בעלי מלאכה ותעשייה ליטאיים) בליטא העצמאית, נדחקו רגלי היהודים מהמסחר שעבר בהדרגה לידי הממשלה או לידי סוחרים ליטאיים, מאורגנים בקואופרטיבים.
ב-1937 הגיע מספר בעלי מלאכה יהודים ל-151 (מהם: 19 עובדי מחט, 31 סנדלרים ותפרים, 18 קצבים, 13 אופים, 17 עובדי מתכת, 10 נגרים, 5 שענים, צורף אחד ו-37 שונים). ה"פולקסבנק" ('הבנק היהודי העממי') מנה 600 חברים. כן פעל בעיר בנק לקרדיט הדדי. פרט לשני בתי חרושת קטנים לסוכריות ומפעל לסבון, לא הייתה כל תעשייה.
מבין יהודי אוטנה היו גם בעלי אוטובוס (בקו אוטנה-קובנה הבירה), עורכי דין, רופאים (עד למלחמת העולם הראשונה כל רופאי העיר היו יהודים) ואחרים.
המשבר הכלכלי הניע רבים מיהודי אוטנה להגר לדרום אפריקה, ארצות הברית, קובה וארגנטינה. מהגרים אלה היו תומכים לאחר מכן במשפחותיהם וקרוביהם שנשארו בעיר.
בעיר היו 6 בתי תפילה. כן פעלו במקום מוסדות חסד: "גמילות חסדים", "לחם עניים", "צדקה גדולה", לינת הצדק", "ביקור חולים" ו"הכנסת כלה".
לפני פרוץ המלחמה ב-1914, התחנכו הילדים ב"חדר" וב"חדר מתוקן". אך בליטא העצמאית היו בה כבר בית ספר עברי עממי מרשת "תרבות" (280 תלמיד), בית ספר יידי (120) ובית ספר תיכון עברי (50). בחייה הציבוריים של הקהילה הייתה לציונים השפעה מכרעת. בעיר פעלו גם סניפי הסתדרות ה"צה"ר", הקומוניסטים, אגודות נוער מכל הזרמים (כגון "החלוץ", "השומר הצעיר"), ואגודות ספורט יהודיות ("מכבי" ואחרות).
בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, חלוקת פולין ומסירת חלק מהמחוז וילנה לליטא על ידי הסובייטים ב-1939, ברחו לאוטנה הרבה פליטים מפולין, במיוחד בני ישיבות, סוחרים ופעילי מפלגות ציוניות בפולין (פניהם היו מועדות לארץ ישראל דרך ברית המועצות ויפן, וביוזמה וכסף אפשר היה להשיג מסמכים ולהימלט).
עם הכיבוש הסובייטי של ליטא ב-1940, נאסרה שפת העברית בבתי ספר כמו גם כל פעילות ציונית. הסובייטים הלאימו בתי מסחר של היהודים ואת האמידים שמביניהם יחד עם "אויבי העם" האחרים (ציונים, טרוצקיסטים ועוד) שלחו לסיביר.
בשנת השואה חיו בעיר אוטנה כ-3000 יהודים, ובכל מחוז אוטנה כ-5,440 יהודים. רק בחודשים יולי-אוגוסט 1941 נרצחו 4,603 יהודי אוטיאן (אוטנה), ויז'ון ומאליאט (מולייטי) – גברים, נשים וילדים.
מילידיה של אוטנה היו:
Cerebrum
Telencephalon
אלווין לי
אלווין לי (באנגלית: Alvin Lee; ) היה זמר וגיטריסט בריטי מנהיג להקת הרוק והבלוז Ten Years After.
ביוגרפיה.
נולד בנוטינגהאם ב-19 בדצמבר 1944 בשם גרהם אנתוני בארנס. בגיל 12 החל לנגן על קלרינט. בגיל 13 עבר לגיטרה. ב-1960 הקים עם הבסיסט ליאו ליונס את מה שהפך לימים ללהקת Ten Years After. בלהקה לי שימש כזמר וגיטריסט מוביל. הלהקה זכתה להצלחה, ובין השאר הופיעה בפסטיבל וודסטוק המיתולוגי.
לאחר פירוק הלהקה (1975) הוציא לי 12 אלבומי סולו.
במהלך הקריירה זכה לכינוי "הגיטריסט המהיר במערב".
נפטר מסיבוכים של ניתוח לב שגרתי ב-6 במרץ 2013. הותיר אחריו אישה, וילדה מקשר קודם.
בישראל.
ב-1984 הופיע בקולנוע דן בתל אביב. ב-1985 הופיע באצטדיון רמת גן במסגרת "פסטיבל הכוכבים".
אז'ן-מלכיאור דה ווגואה
אלינור (פירושונים)
אלינור הוא שם פרטי לאישה.
עסקה הוגנת
עסקה הוגנת (באנגלית: Square Deal) הייתה הכינוי בו השתמש הנשיא האמריקני תאודור רוזוולט לתאר את מדיניות הפנים שלו. הנשיא השתמש בביטוי לראשונה בנאום יום העבודה ב-7 בספטמבר 1903 והוא הפך לסיסמת הבחירות שלו בבחירות לנשיאות של 1904.
עיקרי המדיניות.
המדיניות הייתה מבוססת על שלושה עקרונות בסיסיים: שימור המשאבים הטבעיים, פיקוח על החברות והגנה על הצרכן. לשלושת עקרונות אלו מתייחסים לעיתים קרובות כ"שלושת ה-C" של העסקה ההוגנת של רוזוולט, משום שכל אחד מעקרונות אלו באנגלית מתחיל באות C (Conservation, Control, ו-Consumer). מכאן שכוונת התוכנית הייתה לסייע לתושבים ממעמד הביניים והיא כללה מלחמה בפלוטוקרטיה ובמונופולים תוך כדי הגנה על עסקים מפני תביעות מוגזמות של האיגודים המקצועיים. בניגוד לקודמו, ויליאם מקינלי, היה רוזוולט רפובליקני שהאמין בפעילות ממשלתית לצמצום חוליים חברתיים, וכנשיא גינה את "הנציגים של העושר הטורפני" כאשמים ב"כל צורות העוול מדיכוי עובדים בשכר ועד להונאת הציבור".
ב-1903 העביר הקונגרס של ארצות הברית, בסיועו של רוזוולט, את חוק אלקינס (Elkins Act). החוק קבע שחברות הרכבות אינן רשאיות יותר להעניק החזרים כספיים לחברות מועדפות. החזרים אלו היו בלתי הוגנים כלפי חוואים קטנים מהמערב התיכון בכך שלא אפשרו להם גישה לשירותי הרכבת על בסיס עלות זהה. וועדת המסחר הבין-מדינתית (Interstate Commerce Commission) פיקחה על המחירים שיכלו חברות הרכבות לגבות מלקוחותיהן.
חקיקה שעברה בקונגרס קבעה שתהליך עיבוד בשר למזון חייב להיות מפוקח תוך שמירה על תברואה נאותה. נאסר לסמן בסימונים כוזבים מוצרי מזון ותרופות, ונאסר באופן מפורש לנסות להטעות לקוחות במתכוון. רוזוולט גם לחם ללא חת על שימור קרקע, והגן על שטחי בר נרחבים מניצול מסחרי.
במהלך תקופת נשיאותו השנייה הוא ניסה להרחיב יותר את הנושאים הכלולים בעסקה ההוגנת. רוזוולט ניסה לדחוק בבתי המשפט, שהונחו עד אז על ידי סטנדרטים מובהקים, להיכנע למשאלות של הרשות המבצעת בכל המשפטים שהתנהלו כנגד המונופולים.
חקיקה.
בנוסף לחוק אלקינס נחקקו חוקים נוספים הקשורים לעסקה ההוגנת במהלך כהונתו של רוזוולט.
שמעון לנקרי
שמעון לנקרי (נולד ב-16 בנובמבר 1961), הוא ראש עיריית עכו מאז שנת 2003.
ביוגרפיה.
לנקרי נולד בטבריה והתחנך בה, בבית ספר ממלכתי-דתי. לאחר מכן, בתקופת התיכון, עבר ללמוד בישיבה התיכונית "פרחי אהרון" והיה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא.
לנקרי הוא מג"ד חי"ר במילואים בדרגת סא"ל, שאת שירותו הצבאי כלוחם עשה כמפקד וקצין בגולני.
בשנים 1985–2003 עבד בחברה למתנ"סים וניהל את המתנ"סים בנשר ובעכו. במהלך עבודתו בחברה למתנ"סים נבחר לנקרי כמנהל מצטיין.
בשנים 1989 - 1986 למד וסיים תואר ראשון במדעי החברה והחינוך במכללת בית-ברל ובשנים 1998 - 1996 למד וקיבל תואר שני, M.A. בסוציולוגיה של החינוך באוניברסיטה העברית.
לפני שכיהן כראש עיריית עכו, עבר אל העיר במטרה להיבחר לראשות העירייה. לפני כן, הוא היה תושב קריית ביאליק ושימש בעכו בתפקיד מנהל בחברה למתנ"סים.