ז'וזף לואי פרוסט
ז'וזף לואי פרוסט (26 בספטמבר 1754 - 5 ביולי 1826) היה כימאי צרפתי. הוא נודע בעיקר בזכות גילויו של חוק ההרכב המוגדר בשנת 1794, שקבע שתרכובות כימיות תמיד מתחברות בפרופורציות קבועות.
ביוגרפיה.
ז'וזף לואי פרוסט נולד ב-26 בספטמבר 1754 באנז'ה שבצרפת. אביו שימש כרוקח. ז'וזף למד כימיה בחנות של אביו ומאוחר יותר נסע ללימודים בפריז.
בהשפעתו של קרלוס הרביעי, מלך ספרד נסע פרוסט לספרד. שם לימד בבית הספר לכימיה בסגוביה ובאוניברסיטת סלמנקה. כשנפוליאון פלש לספרד, הספרדים שרפו את המעבדה של פרוסט ואילצו אותו לחזור לצרפת. ב-5 ביולי 1826, הוא מת באנג'ר שבצרפת. המינרל פרוסטיט נקרא על שמו.
לימודי כימיה.
ההישג הגדול ביותר של פרוסט בתחום המדע היה חוק ההרכב המוגדר, המכונה גם חוק פרוסט. פרוסט פרסם מאמר בנושא בשנת 1794, אך החוק לא התקבל עד 1812, כאשר הכימאי השוודי ינס יאקוב ברצליוס נתן לו את הקרדיט על החוק.
פרוסט התעניין גם בסוכרים הקיימים בירקות ובפירות מתוקים. בשנת 1799, פרוסט הדגים בפני כיתתו במדריד כיצד הסוכר בעינב זהה לזה המצוי בדבש.
דיוויזיית הסקי הראשונה (ורמאכט)
דיוויזיית הסקי הראשונה (בגרמנית: 1. Skijäger-Division) הייתה יחידת חי"ר הררי של הוואפן אס אס / כוחות היבשה של הוורמאכט הגרמני שאומנה להשתמש במגלשיים לתנועה במהלך החורף.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה בחזית המזרחית בסתיו 1943 כהכנה למבצעי החורף הקרובים, והייתה בסדר גודל של חטיבה. היא הורחבה לדיוויזיה מלאה בקיץ 1944. הדיוויזיה לחמה אך ורק בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, כולל בנסיגה לנהר הוויסלה ובמהלך הנסיגה לסלובקיה, דרום פולין וצ'כיה, שם נכנעה לצבא האדום במאי 1945.
אוסקר אשר
אוסקר אשר (בהונגרית: Ascher Oszkár; בודפשט, 20 באוגוסט 1897 – בודפשט, 25 באוקטובר 1965) היה מהנדס, שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס האמן הדגול, זוכה פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל) מורה למשחק, במאי תיאטרון.
ביוגרפיה.
אוסקר אשר נולד במשפחה יהודית כבנם של משה (מוזש) אשר (1865–1942), פקיד ושל פאולינה פרשל (1869–1929). אשר התכונן לקריירה כמהנדס ולאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית יוזף (כיום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה), עבד משנת 1923 כמהנדס באחד ממפעלי המכונות בבודפשט. עם זאת, למד משחק כסטודנט פרטי של השחקן המפורסם ארפאד אודרי במהלך כל שנות לימודיו באוניברסיטה. הוא ערך ערבי הופעה עצמאיים משנת 1921, בשנים 1926–1928 הופיע על "במת בולוואר תרז" (Teréz körúti Színpad) בקברט של אנדרה נאגי, ובשנת 1931 ב"קברט ספרי תמונות" (Képeskönyv Kabaré) עם דיקלומי שירה. ב-1927 קיבל לידיו גם את ניהול מקהלת הדקלום של פועלי הדפוס והבניין. בין השנים 1933–1939 היה מורה בבית הספר למשחק של "איגוד השחקנים הארצי", במקביל ב-1938 הופיע גם ב"תיאטרון העיר" (כיום שמו תיאטרון ארקל).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כיהודי, לא הורשה להופיע על הבמה (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) אלא בפני קהל יהודי. על כן הופיע בתיאטרון גולדמארק במסגרת פעילות האמנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא נלקח לשרות העבודה בשנת 1944 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את השואה ולאחר שהשתחרר ב-1945 הצטרף לתיאטרון "קברט הפודיום" (Pódium Kabaré) ובין 1947 לבין 1949 היה מנהל התיאטרון. בינתיים היה גם במאי ברדיו ההונגרי. בשנים 1946–1947 קיבל תפקידים ב"תיאטרון האמנים" (Művész Színház) וב-1949 גם ב"תיאטרון מרכז העיר" (Belvárosi Színház). בשנים 1950–1951 היה אמן ב"תיאטרון החלוץ" (Úttörő Színház) ובשנת 1951 חתם ב"תיאטרון הכפר" (ששמו שונה ל-Állami Déryné Színház) בו כיהן כמנהל התיאטרון משנת 1957 ועד מותו.
בין השנים 1957–1959 ערך ערבים עצמאיים על "הבמה הספרותית" (Irodalmi Színpad) ובשנת 1959 שיחק גם באולם על שם בלה ברטוק. בין 1946 ל-1950 לימד "טיפוח הדיבור" באוניברסיטה לאמנויות התאטרון והקולנוע.
המורה שלו לדיבור ולפיתוח קול היה זמר האופרה והמורה המפורסם לאיוש סמושי היהודי, ששיפר את קולו ואת דיבורו בשיטתו המיוחדת. בספר הזיכרונות של אוסקר אשר "סודות כל השירה", שפורסם על ידו ב-1964, תיאר אוסקר אשר בפירוט את מה שלמד "מ"סמושי.
כשחקן, הוא זכה להצלחה בעיקר עם עיצוב דמויות הגרוטסקיות, בעוד בערבים העצמאיים ובמופעיו הספרותיים והפרשנויות שלו לשירה, הוא מילא תפקיד חשוב ביצירת סגנון משחק נקי מפאתטיות ודקלום. הוא היה חבר באגודת מיצקביץ' ההונגרית, שהתמקדה בטיפוח יחסי הונגריה–פולין.
אשתו הייתה גבריאלה מריה באלאז'. בניו הם הבמאי טמאש אשר, רקטור האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע מ-2006 עד 2014 וכן זולטאן אשר.
מתפקידי הבמה שלו.
מספר הצגות הבכורה הרשומות על שמו במאגר התיאטרון : כשחקן - 54 כבמאי - 3 .
ז'אן-בטיסט פירון
ז'אן-בטיסט פירון (בצרפתית: Jean-Baptiste Piron; 10 באפריל 1896 – 4 בספטמבר 1974) היה גנרל בלגי אשר שימש כמפקד בריגדת פירון במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שימש כמפקד הכוחות הבלגיים בגרמניה וכראש המטה הכללי.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פירון נולד בקובן ב-10 באפריל 1896. ב-1913 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בבריסל. הוא לא סיים את לימודיו כיוון שבאוגוסט 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה. פירון נשלח לחזית כקצין זוטר ברגימנט ה-1. הוא לחם בחזית האיסר וב-1916 הועלה לדרגת לוטננט. באקוטובר 1917 הוא אושפז בבית חולים עם דלקת התוספתן. לאחר שהחלים הועבר לחיל האוויר הבלגי ושרת כתצפיתן בטייסת הסיור ה-6. עם סיום המלחמה ב-1918 הועלה לדרגת קפטן, ולאחר המלחמה סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית. עם סיום לימודיו שרת במפקדת הקורפוס ה-2 ולאחר מכן ברגימנט הגרנדירים ה-1.
מלחמת העולם השנייה.
במאי 1940, פירון לחם כנגד הגרמנים במהלך הקרב על בלגיה. כעבור זמן קצר נכנע הצבא הבלגי. פירון סירב להיכנע והחליט להצטרף אל צבא בלגיה החופשית שהחל להתארגן בבריטניה. הוא נמלט מבלגיה דרך צרפת וספרד, ובפברואר 1942 הגיע לסקוטלנד. בינואר 1943 מונה פירון למפקד הבריגדה הראשונה של צבא בלגיה החופשית. הבריגדה נודעה עד מהרה בכינוי "בריגדת פירון" על שמו. הבריגדה כללה בין 1,800 ל-2,200, רובם מתנדבים בלגים שנמלטו מהארץ הכבושה ושמרו אמונים לממשלה הבלגית הגולה, אך גם מתנדבים רבים מהפזורה הבלגית בכל רחבי העולם. לבריגדה התגייסו גם 116 חיילים לוקסמבורגים.
חיילי הבריגדה עברו אימונים בבריטניה, ופירון קיווה שאנשיו ישתתפו בפלישה לנורמנדי, אולם מפקדת הצבא הבריטי העדיפה לשמור את החיילים הבלגים רעננים לקראת שחרור בלגיה. פירון הפציר בממשלה הבלגית הגולה ללחוץ על הבריטים, אולם לשווא. הבלגים נחתו בסופו של דבר בנורמנדי לקראת סוף יולי, במסגרת הדיוויזיה המוטסת השישית (בריטניה). הבריגדה השתתפה בשחרור צרפת ולאחר מכן הועברה כדי לסייע בשחרור בלגיה. הבריגדה לקחה חלק במבצע מרקט גארדן ולאחר מכן המשיכה לשחרור הולנד. ב-17 בנובמבר 1944 הוחזרה הבריגדה לבלגיה והוצבה במילואים בלוון. ב-11 באפריל 1945 הוחזרה הבריגדה להולנד לקרבות מאסף כנגד הגרמנים. הבריגדה עוד הספיקה להשתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה לפני סיום המלחמה. לאחר סיום המלחמה פורקה הבריגדה, ועל בסיסה הוקמה "בריגדת השחרור".
אחריתו.
לאחר המלחמה מונה פירון ליועצו הצבאי של הנסיך שארל, רוזן פלנדריה, ובדצמבר 1945 הועלה לדרגת גנרל מאיור. במרץ 1946 הוא מונה למפקד הכוחות הבלגיים בגרמניה. בדצמבר 1947 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-1951 הסתכסך פירון עם שר ההגנה הבלגי אז'ן דה חרף שהדיח אותו מתפקידו כמפקד הכוחות בגרמניה והעביר אותו לתפקיד ראש המטה הכללי. התפקיד החדש נחשב למכובד יותר, אולם פירון לא רצה בו והיה ממורמר על העברתו מגרמניה. ב-1954 הוא מונה לנשיא המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (Conseil supérieur des Forces armées, או CSFA).
הוא פרש מהצבא ב-1957. הוא נפטר באוקל ב-4 בספטמבר 1974.
נשים ואיידס
הדיוויזיה ה-129 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-129 (בגרמנית: 129. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
דיוויזיית הרגלים ה-129 הוקמה בהנאו, במחוז הצבאי ה-11 ב-20 באוקטובר 1940 ושולבו בה אנשי הסן ותורינגיה. אלמנטים של הדיוויזיות ה-9, ה-33 וה-251 היוו כ-30% מהדיוויזיה.
לאחר סיום הכשרת הדיוויזיה באפריל 1941, היא נשלחה לפרוסיה המזרחית ולאחר מכן השתתפה במבצע ברברוסה. במסגרת קבוצת ארמיות מרכז לחמה הדיוויזיה במספר קרבות בגזרה המרכזית של החזית המזרחית, ובכלל זה בקרבות בביאליסטוק, סמולנסק וויאזמה. באוקטובר-נובמבר 1941 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות בהגנה על ראש הגשר של קלינין וב-25 בדצמבר היא קלטה את הרגימנטים ה-326 וה-369 של דיוויזיית הרגלים ה-162 ההרוסה. רגימנט הארטילריה ה-236 של דיוויזיית הרגלים ה-162 שולב גם הוא ברגימנט הארטילריה ה-129 של הדיוויזיה. בשנה שלאחר מכן היא השתתפה בקרבות הקשים ליד רז'ב, שם היא נשארה מנובמבר 1941 עד תחילת מרץ 1943.