סגנון הסיקור הפוליטי של ורטר מאופיין לעיתים בשנינות ודימויים משעשעים. את מקור השראתו הוא מייחס לשיחות עם חבריו שמפרים ומזינים אותו. דוגמה לשנינות אופיינית ניתן למצוא בטור מה-28.12.18 שנכתב לאחר פיזור הכנסת העשרים: "..לאהוד ברק יש תוכנית בשביל גוש המרכז־שמאל. היא סדורה, מנומקת, הגיונית ובנויה לתלפיות. יש לה רק בעיה אחת: היא חיה במוחו, משייטת בין שתי ההמיספרות, השמאלית והימנית, מנותקת לחלוטין מן המתרחש בחוץ." ביולי 2022 תיאר את בנימין נתניהו כ"ראש ארגון הפשע המסוכן ביותר לישראל כיום".
בשנת 2019 קיבל את פרס סוקולוב על עבודתו העיתונאית
סנדרה קרטו
מוריץ קפושי
מוריץ קפושי בשמו הקודם כהן (בגרמנית: Moritz Kaposi, בהונגרית: Kaposi Mór, קאפושוואר, 23 באוקטובר 1837 - 6 במרץ 1902) היה רופא עור יהודי-הונגרי, ממוצא אוסטרי שנודע בתאורן הראשון של כמה מחלות ותסמונות עוריות: סרקומת קפושי, אקזמה הרפטיקום וקסרודרמה פיגמנטוזום.
לפי הביוגרף שלו, י.ד. אוריאל, "בעת חייו הוכר מוריץ קפושי כאחד הרופאים הדגולים של האסכולה הווינאית לדרמטולוגיה, קלינאי עילאי ומורה מפורסם". היה בין הראשונים שביססו את היסודות המדעיים האנטומו-פתולוגיים של רפואת העור.
רקע משפחתי ושנות לימודיו.
מוריץ קפושי נולד בשנת 1837 בשם מוריץ כהן בקפושוואר, בדרום הונגריה, במשפחה יהודית ענייה. אביו נקרא סלומון כהן והאם - רוז'י (רוזה) לבית קראוס. מוריץ כהן למד בבית הספר היסודי ואחר כך עוד ארבע שנים בגימנסיה בעיר הולדתו. את לימודי התיכון עשה בגימנסיה גרמנית בעיר ברטיסלאבה, אז פוז'ון, כיום בירת סלובקיה. בשנים 1861-1855 למד רפואה באוניברסיטת וינה. בשנת 1861 סיים את התואר דוקטור ברפואה, בשנת 1862 דוקטור בכירורגיה ובשנת 1866 את התואר מסטר במיילדות. בעבודת הגמר שלו "דרמטולוגיה ועגבת" (פורסמה ב-1866), שכתב בהדרכתו של פרופ' פרדיננד פון הברה (1880-1816), הנחשב ל"אבי הדרמטולוגיה המודרנית", תרם קפושי תרומות חשובות בתחום.
הקריירה הרפואית.
בשנים 1867-1862 עבד מוריץ כהן בכמה מחלקות של בית החולים הכללי (האוניברסיטאי) של וינה, כולל ביחידה לעגבת (סיפילולוגיה) בראשות פרופ' קרל לודוויג זיגמונד ובמחלקה לרפואת עור בניהולו של הברה. בפברואר 1869 הוא נשא את אחת מבנותיו של מורו, מרתה פון הברה, לאשה. בינתיים המיר את דתו לנצרות רומית-קתולית ובחתונה נרשמה דתו כבר כקתולית. ייתכן כי בעקבות נישואיו בשנת 1871 החליט גם לשנות את שם המשפחה היהודי כהן ל"קפושי", לפי יישוב הולדתו, קפושוואר. יש סבורים כי אחת הסיבות לשינוי שם המשפחה היה הרצון לשם משפחה ייחודי, בזמן שעוד חמישה עמיתים באוניברסיטה נקראו כהן. אחד מהם היה אף בעל שם זהה לחלוטין, Moritz Kohn ואחר נקרא Moritz Gohn.
בשנת 1866 התמנה לדוצנט פריבאט (מרצה) ובשנת 1875 היה לפרופסור באוניברסיטה שבה למד. ב-1880 ירש מחמיו את ראשות הקתדרה לרפואת עור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת וינה. מתחריו היו גיסו, האנס פון הברה, והעמיתים, גם הם ממוצא יהודי, היינריך אושפיץ ופיליפ יוזף פיק, לימים ראש המחלקה לדרמטולוגיה בפראג ושותף להקמת האיגוד הגרמני לדרמטולוגיה בשנת 1889. הדרמטולוג הצרפתי ויליאם דיבריי, פרופסור בבורדו, העיר ברשעות ש"היו מספרים על קפושי שלקח את בתו של הברה, את ביתו, את הקתדרה שלו ואת לקוחותיו, ואת השאר השאיר לגיסו, האנס הברה". בשנת 1881 הפך קפושי לחבר מועצת המנהלים של בית החולים הכללי של וינה ומנהל הקליניקה למחלות עור של מוסד זה. בשנת 1889 זכה לתואר של יועץ מלכותי (Hofrat). יחד עם המנטור שלו, הברה, חיבר קפושי בשנת 1878 את הספר "Lehrbuch der Hautkrankheiten" (ספר לימוד למחלות עור). אולם חיבורו העיקרי היה ""Pathologie und Therapie der Hautkrankheiten in Vorlesungen für praktische Ärzte und Studierende" (הפתולוגיה וטיפולן של מחלות העור בהרצאות לרופאים ולסטודנטים), שתורגמה לשפות רבות.
בשנת 1892 אירח קפושי את הכנס הבינלאומי לדרמטולוגיה בווינה ושימש ליושב ראש הכנס. בשנת 1889 נבחר לסגן יושב ראש הכנס ושהתקיים בפריז ובשנת 1896 שימש כמזכיר כנס רופאי העור בלונדון. בהמשך שוב בכנס בפריז נבחר יחד עם ה'צינסון ליושב ראש לשם כבוד. בשנת 1900 הוצא לאור מוסף חגיגי של כתב העת "ארכיב פיר דרמטולוגי אונד סיפיליס" לכבוד מלאת 25 שנה למינויו של קפושי כפרופסור לדרמטולוגיה בווינה.
בבית החולים שלו השתלמו רופאים רבים, לרבות מנחם חודרה וג'ון אדיסון פורדייס.
קפושי נפטר בווינה בשנת 1902. בגיל 64, בעקבות אירוע מוחי שני.
לבני הזוג קפושי היו חמישה ילדים: שלושה בנים ושתי בנות.
גילוייו.
קפושי תיאר לראשונה את הקסרודרמה פיגמנטוזום (xeroderma pigmentosum), הפרעה גנטית נדירה הידועה בימינו כנגרמת מליקוי בתיקון חיתוך נוקלאוטידים ("Ueber Xeroderma pigmentosum. Medizinische Jahrbücher, Wien, 1882: 619–633").
היה הראשון שחקר את הליפת של חולי השחפת (lichen scrofulosoroum) ואת הזאבת האדמנתית (Lupus erythematosus).
קפושי הוא אחד האחראים להנהגת הבדיקות הפתולוגיות באבחון מחלות העור.
בספריו תיאר קפושי גם כן את "הפריחה הווריצ'ליפורמית ע"ש קפושי", שהוא סיבוך זיהומי הרפטי של אקזמות.
קפושי פרסם מעל 150 ספרים ומאמרים.
סרקומת קפושי.
שמו נכנס להיסטוריה של הרפואה בשנת 1872 כשתאר לראשונה את הסרקומה הנושאת את שמו, סוג של סרטן עור שהוא גילה אצל חמישה גברים זקנים ושהוא קרא לו "סרקומה נפוצה אידיופאתית עם פיגמנטציה". מאה שנים מאוחר יותר, גילוי מחלה זו אצל צעירים בניו יורק, סן פרנסיסקו ובערים אחרות של חופי ארצות הברית, היה אחד הסימנים הראשונים להופעת מחלה נגיפית חדשה הידועה בשם איידס (תסמונת הכשל החיסוני הנרכש). סרקומת קפושי נגרמת על ידי נגיף KSHV -נגיף הרפטי שנתגלה בשנת 1993. על רקע מגפת האיידס. כיום סרקומת קפושי הוא סוג הסרטן הנפוץ ביותר בחלק מאפריקה התת-סהרית.
קפושי דיבר בצורה שוטפת הונגרית, גרמנית, צרפתית ואנגלית. השתלב היטב בחברה האוסטרית והיה מיודד עם אמנים רבים. אחד מהם, מטופלו, הצייר מקארט, צייר תמונה של אשתו, ואחר, הפסל קונדמן יצר פסל של אשה (שאשתו מרתה שימשה לו כמודל) המקשט את קברו של המדען.
קישורים חיצוניים.
K. Holubar, S.Fatovic-Ferencic "Moriz Kaposi 1837-1902: a historical reappraisal"
ניר (חברה)
ניר בע"מ היא חברה בת של בנק הפועלים. החברה הוקמה בשנת 1934 על ידי הסתדרות הפועלים החקלאיים וחברת העובדים כחברה הסתדרותית כדי לפעול לפיתוח המשק החקלאי.
החברה פעלה בתחומים הבאים:
בשנת 1964 נכנס בנק הפועלים כשותף בחברה וב-1975 הפכה לחברה-בת שלו. בניהול בנק הפועלים מכרה החברה את חלקה במפעלים שהשתתפה בהקמתם והתמקדה בעסקי אשראי.
מריאנה ווס
מריאנה ווס (בהולנדית: Marianne Vos; נולדה ב-13 במאי 1987) היא רוכבת אופניים הולנדית המתמחה במרוצי אופני כביש, מרוצי סייקלו–קרוס ומרוצי אופני מסלול. נכון ל-2022, ווס רוכבת בשורות קבוצת האופניים ההולנדית יומבו–ויסמה (קבוצת הנשים). הישגיה הבולטים הם: מדליית זהב אולימפית במרוץ מסלול באולימפיאדת בייג'ינג (2008), מדליית זהב במרוץ הכביש באולימפיאדת לונדון (2012), שלושה ניצחונות בג'ירו ד'איטליה לנשים (2011, 2012, 2014), חמישה ניצחונות בסבב הגביע העולמי באופני כביש (2007, 2009, 2010 2012 ו-2013), שלושה ניצחונות במרוץ הכביש באליפות העולם באופני כביש (2006, 2012 ו-2013) ושמונה ניצחונות באליפות העולם בסייקלו-קרוס (2006, 2014-2009, 2022). נכון ל-23 בדצמבר 2020 רשומים לזכותה של ווס 431 ניצחונות (293 באופני כביש, 113 בסייקלוקרוס, 13 באופני הרים, 12 במסלול). הישגיה הבולטים והמתמשכים ושליטתה בסוגי מרוצים שונים ובדיסציפלינות שונות בתחום האופניים הביאו רבים להשוות בין ווס ובין אדי מרקס, מי שנחשב על ידי רבים כגדול רוכבי האופניים בכל הזמנים.
קריירה.
ווס נולדה בדן בוס והחלה להתאמן ברכיבה בגיל 6 בעקבות אחיה הבוגר שהשתתף בתחרויות אופניים. בגיל 8 היא החלה להתחרות והשתתפה גם במרוצי סייקלו-קרוס. היא גם עסקה בהחלקה על קרח עד גיל 14 ואז הסבה עיסוק זה לרכיבת אופני הרים. ב-2002, בהיותה בת 15, החלה להגיע להשגים בולטים באליפויות הולנד באופני כביש, סייקלו קרוס ואופני הרים. ב-2004, בגיל 17, ניצחה באליפות הולנד באופני הרים לג'וניורס (עד גיל 18), המשיכה לוורונה, לאליפות העולם באופני כביש וניצחה גם שם באליפות העולם לג'וניורס.
ב-2005 המשיכה להתחרות בעיקר באופני הרים ובסייקלו-קרוס וצברה ניצחונות והישגים רבים בשני הענפים. היא ניצחה באליפות הולנד לג'וניורס באופני הרים ובאופני כביש, באליפות אירופה לנשים בסייקלו-קרוס ובאליפות העולם באופני כביש שהתקיימה בזלצבורג סיימה שנייה בתחרות הג'וניורס.
ב-2011 ניצחה בפעם השלישית ברציפות (ורביעית בסך הכל) באליפות העולם בסייקלו-קרוס. באותה שנה ניצחה גם באליפות העולם במסלול במקצוע "מרוץ לקו הסיום" (Scratch Race).
ב-2006, בגיל 18 בלבד, ביססה ווס את מעמדה כאחת מהרוכבות הבולטות בעולם. היא ניצחה במרוצים רבים והבולטים שבהם היו: אליפות העולם לבוגרות בסייקלו-קרוס שנערכה בזדאם (הולנד) ואליפות העולם לבוגרות באופני כביש שנערכה בזלצבורג.