מאמצע שנות השמונים עד שנת 2004, מראדונה היה מכור לקוקאין. הוא לכאורה, החל להשתמש בסמים בברצלונה בשנת 1983. כאשר שיחק בנאפולי היה משתמש בסמים באופן קבוע, דבר שהשפיע על יכולתו לשחק כדורגל.
במהלך השנים לאחר פרישתו, בריאותו הידרדרה. במהלך חופשה באורוגוואי הוא אושפז בחדר מיון לאחר התקף לב. מאוחר יותר התברר שנמצאו שרידים של קוקאין בדמו אשר גרמו לו להתקף.
למראדונה הייתה נטייה להשמין והוא סבל מהשמנת יתר עד שעבר ניתוח הצרת קיבה ב-2005. במרץ 2007, הוא אושפז בבית חולים בבואנוס איירס וטופל נגד צהבת והשפעות אלכוהול. במאי 2007, הופיע בטלוויזיה וטען כי הוא נקי מסמים ואלכוהול כבר שנתיים וחצי.
במהלך שנת 2020 אושפז שוב וב-25 בנובמבר 2020 נפטר לאחר שלקה בדום לב. נקבר בבית העלמין בז'ה ויסטה בפרברי בואנוס איירס. חצי שנה לאחר מותו הוחלט להגיש כתב אישום נגד שבעה אנשים מהצוות הרפואי שטיפל בו לפני מותו, נגד חלקם באשמת רצח.
שמו של טורניר גביע הליגה בארגנטינה שהתקיים בעת מותו שונה באותה עונה ל"גביע מראדונה".
השקפות פוליטיות.
מראדונה היה תומך נלהב של פידל קסטרו ואחד ממתנגדי ארצות הברית. בעת ביקורו של ג'ורג' ווקר בוש בארגנטינה, נצפה מראדונה לובש חולצה עם הכיתוב, "בוש רוצח". כחלק מהתנגדותו להשפעה האמריקאית, מראדונה תמך בהוגו צ'אווס ושיבח גם את מחמוד אחמדינז'אד.
מראדונה נחשב למבקר חריף של פיפ"א עוד מימיו כשחקן. לאחר ריאיון עם נשיא פיפ"א, ז'ואאו האבלנז', בו טען כי הוא רואה במראדונה כבנו, צוטט מראדונה בכך שהיה מעדיף להתאבד אם הבלאנז' היה אביו. מראדונה השתתף, במרץ 2008, במשחק ראווה בלה פאס, בוליביה במחאה על האיסור שהטילה פיפ"א לארח משחקים בעיר בשל הסכנה הבריאותית בקיום משחקים בגבהים.
ביולי 2018, במהלך גמר המונדיאל, נועד מראדונה עם יושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. במהלך הפגישה אמר מראדונה: "אני פלסטיני" והביע תמיכה בפלסטינים. לאחר הפגישה פרסם תמונה לאינסטגרם וכתב: "האיש הזה רוצה שלום בפלסטין. לנשיא עבאס יש מדינה ויש זכות".
בתרבות.
בארגנטינה, מראדונה נחשב סמל, "גיבור ספורט" ומכונה "אלוהים". הוא נושא לשיחה במונחים השמורים לאגדות. שמו מוזכר בסרטים, ספרים ושירים. מאז 1986, מקובל עבור הארגנטינאים בחוץ לארץ לשמוע את השם של מראדונה כאות הכרה.
באיטליה, בקרב אוהדי נאפולי, מראדונה נחשב עד היום לשחקן האהוב ביותר. כהוקרה על תרומתו לקבוצה, החליט המועדון, בסוף שנת 2005, כי אף שחקן לא ילבש עוד את החולצה עם מספר 10, מספרו של מראדונה בעת ששיחק בקבוצה.
לעיתים ניתן בתקשורת, בעיתונות ובקהל כינוי "מראדונה החדש" לכדורגלן ארגנטינאי הנחשב למוכשר ביותר. הכינוי ניתן בעקבות ההשוואה למראדונה והתקווה בארגנטינה לשחקן שיוביל את נבחרת ארגנטינה להישגים, בדומה למראדונה בזמנו. לאורך השנים הכינוי ניתן לשחקנים רבים, אך הארגנטינאים נחלו אכזבות רבות בתקוות שתלו בשחקניהם. הכינוי ניתן בדרך כלל לשחקנים צעירים, שמזוהים כבעלי יכולת טובה. לעיתים, דייגו מראדונה עצמו היה מכנה כך שחקנים הדומים לו ומזכירים אותו ביכולת ובסגנון המשחק. הכינוי ניתן לשחקנים המשחקים בעמדות התקפה: חלוץ, קשר התקפי או קיצוני.
מבנה גופני דומה לזה של מראדונה היה גורם להשוואה גדולה אף יותר. דוגמאות טובות לכך הם קרלוס טבס וליונל מסי, שהם נמוכי קומה ובעלי משקל דומה לזה של מראדונה בחייו. היה נהוג להשוות למראדונה בעיקר את ליונל מסי מברצלונה בזכות, בין היתר, הפעולות שעשה. ב-18 באפריל 2007, במסגרת חצי גמר גביע המלך הספרדי מול חטאפה, כבש מסי שער לאחר שעבר מספר שחקני יריבה ממחצית המגרש, הדומה לשער של מראדונה במדי נבחרת ארגנטינה במשחק מול נבחרת אנגליה ברבע גמר מונדיאל 1986 - שער המאה. במחזור הלפני האחרון בליגה הספרדית של עונת 2006/2007 במשחק מול אספניול, כבש מסי שער בעזרת ידו, בדומה לשער של מראדונה באותו משחק מול נבחרת אנגליה במונדיאל 1986, שכונה שער יד האלוהים. לאחר שער זה, ניתן למסי הכינוי "מסידונה".
סטטיסטיקות.
מראדונה רשם 694 הופעות במדי קבוצותיו השונות ונבחרת ארגנטינה, וכבש 354 שערים, ממוצע של שערים למשחק.
הורות
הורות הוא מונח המתאר את הפעילות בתוך המשפחה הכרוכה בגידולו של ילד עד להפיכתו לאדם עצמאי. את המונח חידש, על פי הכתוב במילונו, המתרגם ראובן אלקלעי.
סיבות להורות.
הרצון בילדים יכול לנבוע מסיבות שונות ומגוונות, בהן:
השפעה תרבותית על הרצון להורות.
בספרות האנתרופולוגית מקובל היה כי הורות (או "העמדת צאצאים") היא אחד המאפיינים של כל משפחה, וכי הרצון להיות הורים הוא תכונה מהותית של כל אדם באשר הוא אדם. כיום מקובלת העמדה לפיה על אף שיש בסיס ביולוגי ואינסטינקטיבי לרצון להיות הורים, הרי שהפרשנות התרבותית הניתנת לבסיס ביולוגי זה גורמת לו לקבל משמעויות שונות לחלוטין בקהילות שונות.
לחיזוק טענתם מצביעים חוקרים אלו על העובדה שבמדינות צפון אירופה שיעור הזוגות הנשואים שאינם מביאים ילדים לעולם נמצא בעלייה מתמדת בעשורים האחרונים, ומגיע בארצות מסוימות, כמו גרמניה, לכשליש מהאוכלוסייה.
אלהורות היא מצב בו בני זוג או יחידים בוחרים שלא להיות הורים.
המסגרת לקיום ההורות.
קיימות מספר מסגרות לקיומה של הורות:
השפעת ההורים על התפתחות ילדיהם.
מגיל הינקות, לסביבה שבה נמצא הפעוט יש השפעה רבה על ההתפתחות העתידית שלו במישורים רבים.
להורים יש יכולת רבה להשפיע על התפתחות השליטה העצמית של ילדם.
הם מהווים עבורו מודל לחיקוי של אסטרטגיות לוויסות עצמי שיוכל להפנים בהדרגה. כמו כן, הם יכולים לספק לו את העידוד וההזדמנויות להתנסות בהן בכוחות עצמו.
יש להתאים את דפוסי ההורות למאפינים האישיים של כל ילד. זאת משום שהמזג של כל ילד משפיע על האופן שבו הוא מגיב להוריו.
הורות להט"בית.
הורות להט"בית היא הורות שבה הורי הילד הם זוג הומואים או זוג לסביות, או כזו שבה לפחות אחד מהורי הילד הוא הומו או לסבית. כיום קיים מגוון של מסגרות משפחתיות המאפשרות ללסביות ולהומואים להיות הורים. ההכרה החוקית במשפחות אלו מתרחבת בשנים האחרונות.
השכלת ההורים.
השכלת ההורים תורמת להתקדמות הילד הן בטרם הכניסה לבית הספר והן במהלך הלימודים במערכת החינוך.
השכלת ההורים יכולה להשלים ואף להחליף את התשומות הניתנות לתלמיד במסגרת בית הספר. לכן יש חשיבות רבה יותר להמעורבות של ההורים במקום שבית הספר נכשל במילוי תפקידיו, כמו הקניית ידע ופיתוח חשיבה.
עמרי אפק
עמרי אפק (נולד ב-31 במרץ 1979) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק גם בנבחרת ישראל. כיום פרשן כדורגל בערוץ הספורט. פרשן משחקי ליגת העל בערוץ הספורט (לצד השדרן עמיחי שפיגלר), ופרשן משחקי נבחרת ישראל בליגת האומות של אופ"א בערוץ הספורט (לצד השדרן עמיחי שפיגלר).
קריירה.
אפק גדל במחלקות הנוער של הפועל קריית אונו, עד שצד את עיניהם של אנשי הפועל תל אביב שרכשו את כרטיס השחקן שלו וצירפו אותו לקבוצת הנוער של המועדון. במהלך עונת הושאל עמרי אפק מהנוער של הפועל לקבוצה הבוגרת של מכבי יפו, שנאבקה באותה עונה בתחתית ליגת העל. חרף העובדה שיפו ירדה לליגה השנייה בסיום העונה, הפגין אפק יכולת טובה וכבש מספר שערים שהובילו את הפועל תל אביב להחזירו לשורותיה לקראת עונת 1999/2000.
אפק פתח את עונתו הראשונה בהפועל תל אביב כשחקן ספסל, אך ככל שהעונה התקדמה הוא זכה ליותר ויותר קרדיט, ובסיום אותה עונה זכה עם הקבוצה בדאבל. עונה זו זכתה לכינוי 'עונת התינוקות של קשטן', שכן בנוסף לאפק פרצו בעונה זו גם סלים טועמה, כפיר אודי ופיני בלילי, כולם שחקנים צעירים שהיו בני טיפוחיו של המאמן דרור קשטן. מבין הארבעה, היה זה אפק שנבחר בסופו של דבר לתגלית העונה. את שערו הראשון במדי הקבוצה הבקיע ב-29 בינואר 2000, בניצחון 2-4 על מועדון ספורט אשדוד באצטדיון בלומפילד, ובמשחק האליפות של הקבוצה כבש את שער השוויון מול בני יהודה באצטדיון שכונת התקווה. בעונת 2001/2002 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לרבע גמר גביע אופ"א, הישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל.
בשנת 2003 עזב אפק את הפועל תל אביב ועבר לשחק באירופה בקבוצת ראסינג סנטנדר הספרדית, בה שיתף פעולה עם הישראלים יוסי בניון ודודו אוואט. אפק שיחק בקבוצה כשנה וחצי, ולאחר מכן הושאל לקבוצת סלמנקה ששיחקה בליגה השנייה בספרד.
בעונת 2005/2006 חזר אפק לישראל וחתם בבית"ר ירושלים, שם שיחק תחת הדרכתו של אלי אוחנה. לאחר תחילת עידן גאידמק בקבוצה ומינויו של לואיס פרננדס למאמן, שובשו היחסים בין פרננדס לאפק, שכמעט לא שיחק עד סוף עונה זו. בתחילת עונת 2006/2007 שיחק תחת הדרכתו של יוסי מזרחי כשחקן הרכב קבוע והרבה לכבוש. במהלך העונה נפצע אפק וכמעט ולא שיחק, למעט מספר משחקים בהם שותף לקראת סוף העונה. בעונה זו זכה עם בית"ר ירושלים באליפות.
בתחילת עונת 2007/2008 חתם אפק במכבי חיפה אך לא הצליח למצוא מקום קבוע בהרכב הקבוצה, עמה זכה באליפות בעונת 2008/2009. לאחר שנתיים בחיפה עבר לקבוצת בני יהודה. בספטמבר 2011 פרש מכדורגל עקב פציעה במפרק הירך. אפק היה שחקן מגוון, ועל אף שהחל את הקריירה כחלוץ ושיחק במשך רוב הקריירה כקשר התקפי, מדי פעם שימש גם כמגן ימני.
נבחרת ישראל.
בשנת 2000 היה מעורב ב"פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת תקנון ההתאחדות לכדורגל בכך שבילה עם צעירה ערב משחק הנבחרת. בית הדין של ההתאחדות לכדורגל השעה את אפק לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך הוא זכה לחנינה בינואר 2002.