כוכב אש היא האלטר אגו של אנג'ליקה ג'ונס, ילדה בודדה שגדלה בידי אביה וסבתה. היא גילתה שהיא מוטאנטית, ולאחר מות סבתה היא נשלחה לאקדמיית מסצ'וסטס. אמה פרוסט, המלכה הלבנה המקורית של מועדון הלפייר, החלה לאמן את אנג'ליקה בשימוש בכוחותיה וצירפה אותה לקבוצת המוטאנטים הצעירים ההליונס. אולם, היא מעולם לא נשלחה למשימות שטח בשל חוסר שליטתה בכוחה הקטלני ובשל רצונה של המלכה הלבנה להטביע באישיותה סממני אכזריות וחוסר רגישות. המלכה הלבנה הפעילה עליה מניפולציות כדי לגרום לה להיראות כדמות אם אוהבת לאנג'ליקה, וזו האחרונה כלל לא חשדה שפרוסט מתכוונת להשתמש בה כמתנקשת וכשומרת ראש. אולם, חרף ניסיונותיה של פרוסט למנוע מאנג'ליקה חיי חברה, הצעירה פגשה בקבוצת המוטנטים החדשים והתאהבה בקאנונבול.
אנג'ליקה למדה אודות כוונותיה האמיתיות של פרוסט והביסה אותה בקרב. היא חזרה לחיות עם אביה משום שהייתה עדיין קטינה, אך שמרה על תלבושתה וזהותה הסודית. היא הייתה לאחת מחברי ההליונס היחידים ששרדו את מתקפתו של הנבל טרבור פיצרוי, ומאוחר יותר הפכה לחברה מייסדת של "הלוחמים החדשים". בנקודה מסוימת היא חברה לקבוצת האוונג'רס, ובעקבות אירועי "בית אם" - בהם מספרם של המוטאנטים צנח באופן דרמטי - הייתה בין הבודדים ששמרו על כוחותיהם המוטאנטים. כאשר חוק רישום העל-אנושיים הצית מלחמת אזרחים בקרב גיבורי-העל, אנג'ליקה בחרה לפרוש מחייה כגיבורת-על.
לאחרונה, אנג'ליקה שבה לפעילותה כגיבורת-על כחלק מקבוצות "הדיוות של מארוול" (הגרסה של חברת מארוול לסקס והעיר הגדולה) ו"בני הברית הצעירים". היא הצטרפה לקבוצת האקס-מן של וולברין בחיפושם אחר נייטקרולר.
הלל הילמן
הלל הילמן (28 באוגוסט 1892, דובלה, לטביה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) – 17 ביולי 1968, רמת גן) היה תעשיין ישראלי. המייסד והמנהל של מפעל "פלאלום" לכלי מטבח מאלומיניום ברמת גן.
קורות חייו.
למד בבית ספר תיכון בעיר ריגה, ואחר-כך נסע ללמוד במחלקה למטלורגיה בבית הספר הגבוה להנדסת מכרות בעיירה לאובֶּן שבאוסטריה , וכששב לרוסיה עבר את הבחינות במכון הממלכתי לכרייה בסנקט פטרבורג וקיבל שם את התואר מהנדס מטלורגי.
נשא את גיטה לבית בנימינוביץ' מריגה, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, ישראל הילמן ופליה ברר.
בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והשתקע בשדרות רוטשילד בתל אביב. בשנת 1933 יסד ברמת גן את מפעל "פַּלאָלוּם" (Palalum; השם הוא הלחם של 'פלשׂתינה' ו'אלומיניום') לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום עם שני שותפים, בעלי מפעל לייצור מוצרי אלומיניום בריגה, וניהל אותו במשך עשרות שנים.
בסוף שנות ה-30 הצטרף אליו בהנהלת המפעל בנו ישראל הילמן.
הילמן היה מעסקני התאחדות התעשיינים, וכן היה מיוזמי ומייסדי המועדון המסחרי והתעשייתי וכיהן כנשיאו הראשון.
בבחירות לכנסת השנייה (1951) נכלל ברשימת הציונים הכלליים.
בשנת 1946 התאלמן מאשתו גיטה.
כעבור שנים ספורות נשא את יוליה שיינברג.
בשנת 1957 נקלע מפעל פלאלום לחובות, ועבר הליך של פירוק וכינוס נכסים. מפעל פלאלום נמכר לבסוף לשלמה הלטרף שהיה מנהל העבודה של מפעל, והוא המשיך לפעול ברחוב שפירא ברמת גן. לאחר שהמפעל נסגר סופית, נמכר המגרש בשנת 2000 תמורת כ-17 מיליון דולר, ונבנה עליו פרויקט מגורי היוקרה "אלוני בורוכוב"
נפטר בבית החולים תל השומר ביולי 1968, בסמוך למלאת לו 76.
נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הותיר את אשתו יוליה, את שני ילדיו ונכדיו.
בנו ישראל הילמן נשא את רות פרידמן-לבוב, פסנתרנית ומורה למוזיקה, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע (בתו של אריה פרידמן-לבוב, זמר, מורה לזמרה ומנצח מקהלות).
אחד מאחיה של אשתו, המהנדס זאב בנימינוביץ', יסד בשנות ה-30 את המפעל הראשון בארץ למדחסים.
אחותה אסתר שרה (טינה) נישאה לליאופולד שן (Schen; 1891–1968), ממנהיגי הקהילה היהודית בבריטניה ומראשי קק"ל שם, ולאחר עלייתו לישראל נשיא ומנכ"ל חברת "קֶרֶת" לשיכון ולמשכנתאות, שבנתה שכונה ליוצאי ארצות אנגלו-סקסיות בקריית טבעון.
ישראל הילמן
ישראל הילמן (30 ביולי 1915 – 2 ביוני 1973) היה תעשיין ומנהל ישראלי.
ביוגרפיה.
הילמן נולד בסנקט פטרבורג שברוסיה, בנם של גיטה לבית בנימינוביץ' והמהנדס הלל הילמן, שניהם ילידי לטביה.
למד בבית ספר תיכון רפורמי בנירנברג שבגרמניה. בעל תואר בוגר בכלכלה מלונדון.
בשנת 1932 עלתה משפחתו לארץ ישראל. ב-1933 ייסד אביו ברמת גן את מפעל "פַּלאָלוּם" (Palalum) לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום והיה מנהלו ומהשותפים בבעלות עליו.
בשנת 1937 הצטרף להנהלת "פלאלום" לצד אביו.
בשנים 1940–1943 כיהן כמנהל מפעל השימורים "פְּרימן". אחר-כך כיהן כמנהל "פלאלום" עד סגירתו ב-1957, ובשנים 1957–1958 כמנהל "חירם".
אחר כך כיהן כמזכ"ל חברת מפעלי ים המלח.
בחודש ספטמבר 1940 נשא את רות לבית פרידמן-לבוב (1917–2010), פסנתרנית ומורה למוזיקה (בתו של אריה פרידמן-לבוב, זמר, מורה לזמרה ומנצח מקהלות, ואחייניתו של דוד בן-גוריון). המשפחה השתקעה ברמת גן, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, איתן הילמן ועירית פיין (נולדה ב-1945).
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עברה המשפחה לבאר שבע, שם ייסדה אשתו רות הילמן את הקונסרבטוריון העירוני וניהלה אותו במשך שנים.
הילמן כיהן כחבר הנהלת איגוד תעשיות מתכת בהתאחדות התעשיינים.
בבאר שבע היה חבר לשכת התעשייה והמסחר בעיר.
נקבר בבאר שבע.
א&quot;ל יפה
א. ל. יפה
א.ל. יפה
ויאצ'סלב איוואנוב (ספורטאי)
ויאצ'סלב איוואנוב (ברוסית: Вячеслав Иванов; 30 ביולי 1938) היה חותר סובייטי. הוא זכה באליפות ב-3 אולימפיאדות: (מלבורן 1956 רומא 1960 וטוקיו 1964). באליפות העולם של שנת 1962 הוא זכה במדליית זהב.
ביוגרפיה.
ויאצ'סלב איוואנוב נולד במוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה עם אימו לברנאול. אביו והאח הבכור נהרגו במלחמה. בשנת 1943 הוא חזר למוסקבה. בהיותו ילד איוואנוב התאמן בענפי ספורט שונים ובשנת 1952 הגיע לחתירה.
בשנת 1955 זכה באליפות ברית המועצות ונכלל בנבחרת שנסע לאולימפיאדה. סגנון של איוואנוב היה מתאפיין בהתחילה איטית וסיומת מהירה במיוחד.
בשנת 1959 איוואנוב היה החותר הראשון שהצליח לרדת מ-7 דקות בחתירה ל-2000 מ'.
בשנת 1962 לראשונה נערכה אליפות העולם ואיוואנוב זכה במדליית זהב.
הוא לא נכלל בסגל הנבחרת שנסע למשחקים האולימפיים של שנת 1968. בעקבות כך, איוואנוב עזב את הספורט ולא חזר להתחרות.
השתתפות באולימפיאדות.
בגיל 18 איוואנוב נסע לאולימפיאדה ובאופן מפתיע זכה במדליית זהב. בתחרות הגמר הוא עבר את המתחרה שהוביל מתחילת המרוץ, רק במטרים אחרונים. במהלך הענקת המדליה איוואנוב החליק והמדליה נפלה לאגם. למרות המאמצים היא לא נמצאה והועד האולימפי סיפק לו מדליה חלופית.
בשנת 1960 הגיע למשחקים האולימפיים בפעם השנייה וזכה במדליית זהב נוספת תוך שהוא מקדים את המקום השני ב-8 שניות.
בשנת 1964 זכה במדליית זהב שלישית והפך לשחקן הראשון שזכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות בענף.
איוואנוב ציפה שהוא יהיה חלק בנבחרת של משחקי 1968 במקסיקו. אומנם לאור ירידה בתוצאות (מקום שישי בלבד באליפות העולם בשנת 1966 ומקום שני באליפות אירופה בשנת 1967) פעילי המנגנון החליטו לשלוח למשחקים חותר חדש שלא הצליח להתברג לתחרות הגמר.
מיכאיל טניץ'
תורת הצבע
שבת הפסקה
אנטנאס מוקוס
אאורליוס רוטניס אנטנאס מוקוס שיביצקאס (Aurelijus Rūtenis Antanas Mockus Šivickas; נולד ב-25 במרץ 1952) הוא מתמטיקאי, פילוסוף ופוליטיקאי קולומביאני, שכיהן כראש עיריית בוגוטה.
ביוגרפיה.
מוקוס נולד בבוגוטה, בן יחיד במשפחה של מהגרים מליטא. הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת בורגונדי בדיז'ון שבצרפת, וקיבל תואר ראשון ב-1972. מ-1975 שימש כמרצה וכחוקר באוניברסיטה הלאומית של קולומביה, וב-1988 קיבל תואר שני בפילוסופיה. באותה שנה מונה לסגן נשיא האוניברסיטה, וב-1991 היה לנשיא האוניברסיטה. במהלך כהונתו בתפקיד זה נטל חלק בניסוח חוקת קולומביה שאושרה ב-1991, בעיקר בנושאים הקשורים בחינוך.
בשנת 1993 נשא דברים בפני סטודנטים באוניברסיטה, ומשאלו הפריעו לו לדבר, חשף את ישבנו בפניהם. הוא הסביר פעולה חריגה זו בנימוק ש"התנהגות חדשנית עשויה להיות מועילה כשנגמרות לך המילים", וכן טען כי הדבר נעשה בהשראת עקרון "האלימות הסמלית" של הפילוסוף פייר בורדייה. בעקבות האירוע, נאלץ להתפטר מתפקידו כנשיא האוניברסיטה, אך זכה לחשיפה ציבורית שהקלה עליו להשתלב בזירה הפוליטית.
כראש עיריית בוגוטה.
ב-1995 נבחר מוקוס לראש עיריית בוגוטה. הוא ניהל קמפיין דל משאבים מביתה של אמו, והסתובב בחוצות העיר כשהוא מחופש לסופרמן.
במהלך כהונתו נודע בכך שהשתמש בשיטות פעולה חדשניות ויצירתיות להתמודדות עם בעיותיה של העיר, ששיפרו פלאים את מצבה. בין היתר, שיעור מקרי הרצח בעיר ירד בכ-70%, מספר ההרוגים בתאונות דרכים ירד בלמעלה מ-50%, צריכת המים הצטמצמה בכ-40%, שיעור הבתים המחוברים לתשתיות מים זורמים עלה מ-79% ל-100%, שיעור הבתים המחוברים לביוב עלה מ-71% ל-95%, כל הבתים בעיר חוברו לרשת החשמל, והכנסות העירייה מגביית מסים גדלו פי שלושה. עם זאת, נכשל בפרויקטים חברתיים שונים, ושיעורי העוני והאבטלה בעיר נותרו גבוהים.