סער הוא בוגר הטכניון בכימיה. את התואר השלישי שלו סיים ב-1983. הוא פרסם כשלושים מאמרים מדעיים וטכניים. אחרי השתלמות פוסטדוקטורט בארצות הברית התגורר ביישוב עומר ועבד ככימאי בחברות בנגב. בשנים 1994-2006 היה בעלים של חברה בתחום ההיי טק. בשנת 2007 החל לכתוב ולהוציא לאור מדריכי טיולים. בשנת 2013 הקים את חברת הבדלה מחקר שעוסקת בתחום רפואי.
כתיבתו.
בשנת 2005 ראה אור הרומן הראשון שלו, "הבת הרביעית שלי". הרומן נכתב למגירה, וללא כוונה למכירה בחנויות.
בעקבות בתו הצעירה שהלכה את שביל ישראל ב-2004 אחרי שרותה הצבאי, יצא סער למסע הראשון שלו על שביל ישראל, וב-2005 הלך אותו לראשונה ברצף. בתום המסע התמסר לכתיבה של מדריכי טיולים. ספר הטיולים הראשון שפרסם, "Israel National Trail", נכתב באנגלית ונועד למטיילים מחו"ל בשביל ישראל. הספר שכתב בעברית על שביל ישראל קיבל את הכינוי "המדריך האדום" והפך למדריך הידוע ביותר בעברית על השביל. סער כתב על שבילים ארוכים בארץ, בהם שביל הגולן, שביל ירושלים, שביל הבשורה ("שביל ישו"), שביל עמק המעיינות, שביל סובב באר שבע, שביל רמת מנשה, המסע מים לים ואחרים.
סער כותב את ספריו יחד עם ד"ר יגיל הנקין מדריך במכללה לפיקוד ומטה ועם דני גספר ממכון אבשלום. ספריו של סער רואים אור בהוצאת אשכול.
הקסלי
תומאס הנרי הקסלי
מתקפת פרל הרבור
מתקפת פרל הארבור
אנדרו הקסלי
אאופלוצפאלוס
רונלד ביליוס וויזלי
בית החולים מאייר לילדים
הפועל מועדון ספורט אורתודוכסים לוד
הפועל מועדון ספורט אורתודוכסים לוד הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר לוד.
היסטוריה.
אורתודוכסים לוד נוסדה בשנת 2003 על ידי סוסו מונייר. עם הקמתה ובראשית דרכה הייתה הקבוצה מורכבת כולה משחקנים ערבים - נוצרים תושבי לוד ונחשבה למייצגת של הקהילה הערבית-נוצרית (האורתודוקסית) בעיר. במשך השנים היא הפכה ליותר ויותר מעורבת ונכון לשנת 2011 נותרו בה רק שני שחקנים ערבים-נוצרים, הקפטן פאנוס והמגן השמאלי זיתונה. עם זאת, פאנוס מרגיש עד היום שהוא והקבוצה מייצגים את המיעוט הנוצרי בארץ: "...זו מסגרת של נוצרים, שאין הרבה כמוה, זה נותן לך גאווה מסוימת שאתה מייצג את הקהילה.". באפריל 2004 שיחקה לראשונה הקבוצה ב"דרבי נוצרי" נגד קבוצת הפועל אורתודוקסים יפו.
בשלוש השנים הראשונות שלה שיחקה הקבוצה בליגה ג', אחר כך עלתה לליגה ב' בה שיחקה שוב, במשך שלוש שנים ובשנת 2011 היא העפילה לליגה א'. בעונתה הראשונה בליגה זו, היא סיימה במרכז הטבלה. בתום עונת 2012/2013 ירדה לליגה ב', אולם לא נרשמה לליגה בעונה הבאה והתפרקה. אחד המשחקים האחרונים שיחקה היה משחק העלייה של הפועל קטמון לליגה הלאומית, באצטדיון טדי לעיני 5,500 צופים. אורתודוכסים לוד הופיעה למשחק עם 11 שחקנים בלבד וללא שוער בסגל, והפסידה בתוצאה 9-1.
בגביע המדינה העפילה פעמיים לסיבוב ו' בעונת 10–2009 ובעונת 2012-13.
אצטדיון.
הקבוצה אירחה את משחקי הבית שלה באצטדיון העירוני בלוד, המכיל כ-3,000 מושבים.
אזכורים בתרבות.
אורתודוכסים לוד מוזכרת באחת הסצנות בקומדיית הכדורגל הישראלית משנת 2014 שושנה חלוץ מרכזי.
צבי קלוגר
לורנס סטרן
לורנס סטרן (באנגלית: Laurence Sterne; 24 בנובמבר 1713 - 18 במרץ 1768) היה סופר אנגלי-אירי ואיש כמורה אנגליקני. הוא ידוע, במיוחד בשל יצירותיו "טריסטרם שנדי" ומסע סנטימנטלי בצרפת ובאיטליה. כמו כן פרסם הרבה דרשות, כתב זיכרונות והיה מעורב בפוליטיקה מקומית. סטרן נפטר בלונדון אחרי שנים של מאבק בשחפת.
קורות חייו ופועלו.
לורנס סטרן נולד ב-24 בנובמבר בקלונמל במחוז טיפררי. אביו היה קצין זוטר בגדוד בריטי. בעשור הראשון לחייו נדד סטרן פעמים רבות ממקום למקום משום שאביו הוצב כל פעם במקום אחר באירלנד. ב-1724 מסר אותו אביו לאחיו האמיד, ריצ'רד, כדי שיוכל ללמוד בבית הספר היסודי ליד הליפקס באנגליה. סטרן לא ראה עוד את אביו משום שהוא נשלח לג'מייקה ומת שם מקדחת ב-1731.
סטרן התקבל ב-1733 ל-Jesus College קיימברידג' כסטודנט המקבל תמיכת מחיה. הסבא רבא שלו ריצ'רד סטרן היה בוגר הקולג' וכן הארכיבישוף מיורק. סטרן סיים את לימודיו עם התואר בוגר באמנויות Bachelor of Arts ב-1737. ב-1740 קיבל את התואר מוסמך לאמנויות (Master of Arts).
במרץ 1737 הוא הוסמך כדיאקון ובאוגוסט 1738 הוסמך לכמורה. זמן קצר אחרי כן קיבל קהילה והתגורר בכפר Sutton-on-the-Forest ביורקשייר עד מותו. הוא התחתן עם אליזבת למלי (Elizabeth Lumley) ב-1741. שניהם היו חולים בשחפת. ב-1743 החל לכהן גם ככומר של הכפר הסמוך סטילינגטון.
באותה תקופה היה ביחסי קרבה עם דודו ד"ר ז'אק סטרן (Jaques Sterne) הארכי-דיאקון של קליבלנד ביורקשייר. הדוד היה ויגי נלהב ודחק בסטרן להתחיל בקריירה של עיתונאי פוליטי שגרמה, בסופו של דבר, למריבה ביניהם. ז'אק סטרן היה איש כמורה רב עוצמה אבל רע מזג ופוליטיקאי קנאי. בשנים 1741–1742 כתב סטרן מאמרים פוליטיים שתמכו ברוברט וולפול עבור עיתון שנוסד על ידי דודו, אבל זמן קצר לאחר מכן פרש מן הפוליטיקה בתעוב. דודו נעשה לאויב המר ביותר שלו וסיכל ככל יכולתו את התקדמותו.
סטרן התגורר בסאטון במשך עשרים שנה ובאותה תקופה שמר על קשרי ידידות קרובים עם ג'ון הול-סטיבנסון, בליין שנון אותו הכיר בקיימברידג'. יכול להיות שלולא הכיר את סטיבנסון היה סטרן כומר קהילה טוב יותר, אבל ייתכן שאז לא היה כותב את טריסטרם שנדי.
סטרן התחיל לעבוד על יצירתו המפורסמת ביותר חייו ודעותיו של טריסטרם שנדי, ג'נטלמן. הכרכים הראשונים של ספר זה יצאו לאור ב-1759. הוא עבד על הספר בשנה בה אמו נפטרה, אשתו הייתה חולה במצב קשה והוא עצמו היה חולה בשחפת. הוצאת הספר לאור פרסמה את סטרן בלונדון וברחבי אירופה. הוא התענג על תשומת הלב ובילה חלק מכל שנה בלונדון כשנערכה מסיבה עבורו עם כל כרך שיצא.
ב-1759 כתב סטרן את הספר רומן פוליטי (A political romance) כדי לתמוך בכומר הראשי שלו בסכסוך כנסייתי. הספר הוא סאטירה על נכבדי החצרות הרוחניות. על פי דרישת אנשי כנסייה שהובכו נשרף הספר וכך איבד סטרן את סיכוייו לקידום במסגרת הכנסייה אבל גילה את כישרונותיו האמתיים. "עד השלמת יצירה ראשונה זו הוא בקושי ידע שהוא מסוגל לכתוב, שלא לדבר על הומור שגורם לקורא לצחוק".
אחרי שגילה את כישרונו, בגיל 46, העביר סטרן את הקהילות שלו לכומר והתמסר לכתיבה בשארית חייו. הוא התחיל את כתיבת ספרו "טריסטרם שנדי" וכתב במהירות מרבית. את 18 הפרקים הראשונים בין ינואר ומרץ 1759.
גרסה ראשונה שהייתה מאוד סאטירית נדחתה על ידי רוברט דודסלי, המדפיס הלונדוני, בדיוק בזמן שבו השתבשו חייו הפרטיים של סטרן. אמו ודודו נפטרו, לאשתו הייתה התמוטטות עצבים והיא איימה להתאבד. סטרן המשיך לכתוב את הרומן הקומי שלו אבל, כפי שאמר, "כל משפט נכתב בלב כבד ביותר". במצב הרוח הזה הוא ריכך את הסאטירה ושינה אותה, כשסיפר על דעותיו של טריסטרם, על משפחתו האקסצנטרית וילדיו בישי המזל, להומור אוהד, לפעמים עליז ולפעמים מלנכולי מתוק.
נסיעה לחוץ לארץ.
סטרן המשיך להיאבק במחלתו ונסע מאנגליה לצרפת ב-1762 בניסיון למצוא אקלים שיקל את סבלו. הוא היה בר מזל והוא הצטרף למשלחת דיפלומטית שהייתה מיועדת להגיע לטורינו משום שאנגליה וצרפת היו עדיין אויבות במלחמת שבע השנים. סטרן היה שבע רצון מקבלת הפנים שנערכה לו בצרפת כשדיווחים על הגאון שכתב את טריסטרם שנדי עשו אותו לאישיות מפורסמת. בספרו השני, מסע סנטימנטלי שיצא לאור בתחילת 1768 שילב היבטים ממסעו זה. הרומן נכתב בתקופה בה היה סטרן חולה וחלש יותר ויותר.
פחות מחודש אחרי ש"מסע סנטימנטלי" יצא לאור, סטרן נפטר בדירתו ב-18 במרץ בגיל 54. הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית סט. ג'ורג' שבכיכר הנובר בלונדון .
גופתו של סטרן נגנבה זמן קצר אחרי שנקבר ונמכרה לעוסקים באנטומיה. היא זוהתה על ידי אחד ממכריו והוא נקבר מחדש בחשאי. כאשר בית הקברות של סט. ג'ורג' נפתח מחדש בשנות השישים של המאה ה-20 התגלתה גולגולתו. היא זוהתה משום שהייתה זו הגולגולת היחידה מבין חמש שנמצאו באותו קבר שהיו בה סימנים לבדיקות אנטומיות. היא הועברה ב-1969 לבית הקברות בקוקסוולד שבצפון יורקשייר.
כתביו.
כתיבתו המוקדמת של סטרן אינה ראויה לציון. הוא כתב מכתבים, הוציא לאור שתי דרשות (ב-1747 ו-1750 וניסה את כוחו בכתיבת סאטירה. הוא היה מעורב וכתב ועל פוליטיקה מקומית ב-1742. הפרסום המרכזי שלו, לפני טריסטרם שנדי, היה סאטירה: רומן פוליטי (A Political Romance) שיצא לאור ב-1759. יצירה שפורסמה לאחר מותו קטע על בנוסח רבלה (A Fragment in the Manner of Rabelais) נכתב ב-1759.
סטרן התחיל בעבודה על "טריסטרם שנדי" רק כשהיה בן 46. רבלה היה המחבר האהוב על סטרן ובמכתבים שלו הוא הבהיר שהוא תופס את עצמו כממשיכו של רבלה בכתיבה הומוריסטית כשהוא מרחיק את עצמו מג'ונתן סוויפט.
"אני מכחיש ... שהרחקתי לכת כמו סוויפט: הוא שומר על מרחק נאות מרבלה; אני שומר על מרחק נאות ממנו".