שָׁנִית (שם מדעי: Lythrum) הוא סוג של צמחים ממשפחת הכופריים. הפרחים בסוג זה הם הטרוסטיליים.
הסוג מונה 38 מינים מתוכם 9 מינים נפוצים בישראל.
איתיאל עמיחי
הוצאת חמו&quot;ל
חמו&quot;ל
עיצור וילוני, סותם, קולי
עיצור וילוני סותם קולי הוא צליל עיצורי המצוי בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא G לטינית קטנה /ɡ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-g. זהו הצליל לאות ג.
מגוון.
עיצור וילוני משופתת, סותם, קולי [ɡʷ].
עיצור וילוני משופתת סותם קולי הוא צליל עיצורי הקיים במספר שפות מדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ɡʷ/.
עשן קפוא
אויר מוצק
עשן מוצק
זבד (בושם)
זֶבֶד הוא תרכובת אורגנית מסוג קטון, המופקת מהפרשות של מערכת הרבייה של בעלי חיים ממשפחת הגחניים, ובעיקר מהזבד האפריקאי, אשר משמו נגזר גם שם החומר, אשר משמש במקור את החיה כפרומון.
הזבד ידוע כאחד מהבשמים העתיקים ביותר בשימוש האדם והוא דומה בתכונותיו למושק.
מצודת בונראטי
מצודת בונראטי (אנגלית: Bunratty Castle) היא מצודה מהמאה ה-15 השוכנת במחוז קלייר, אירלנד. המצודה נשתמרה כמעט במלואה, היא פתוחה לציבור ומדי פעם נערכים בה נשפים בסגנון ימי הביניים.
ליד המצודה נמצא "הפארק העממי" (Folk Park) אשר מציג בתים עתיקים מאזור נהר השאנון, חלקם מקוריים וחלק משוחזרים וכן כפר שלם מהמאה ה-19 הכולל רחוב ראשי עם חנויות, בית ספר, בית רופא הכפר, טחנת קמח, כנסייה וגנים ויקטוריאניים.
היסטוריה.
המצודה הנוכחית אשר נבנתה על חורבות של מצודות קודמות הוקמה בשנת 1425 על ידי משפחת מקנאמרה. 50 שנה לאחר מכן השליטה עברה לידי משפחת או'ברייאן שהייתה המשפחה החזקה במנסטר. הטירה החליפה ידיים מספר פעמים במהלך מלחמת האזרחים האנגלית ועברה בסופו של דבר לידי משפחה אחרת שגרה בה עד 1804. בשנים שלאחר מכן שימשה כקסרקטין של המשטרה האירית.
בשנת 1954 נקנתה הטירה על ידי הלורד גורט אשר שיפץ ושימר אותה והעניק אותה במתנה לעם האירי.
מבנה המצודה.
המבנה כולל מבנה ראשי וארבעה מגדלים. המבנה הראשי כולל 3 קומות וארבעת המגדלים הם בני 6 קומות כל אחד. הכניסה לשטח הטירה הייתה באמצעות גשר מתרומם ישירות לחדר המשמר (Main Guard). הטירה מרוהטת ברהיטים מהמאות ה-15 וה-16.
&lt;br&gt;
חדרי הטירה.
כיום משמש כחדר אוכל לארוחות בסגנון ימי הביניים. החדר מכיל ארונות מגולפים מהמאות ה-15 וה-16.
הפארק העממי.
פארק זה משקף את אורח החיים והסביבה באירלנד במאה ה-19. הפארק מכיל כ-20 מבנים חלקם מקוריים וחלק משוחזרים. הבתים מאובזרים ברהיטים מאותה תקופה.
סעדיה תובל
סעדיה תובל (1932, זאגרב, יוגוסלביה - 17 באפריל 2008, רוקוויל, מרילנד) היה חוקר ישראלי בתחום מדע המדינה ויישוב סכסוכים ושימש כדיקאן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חייו.
תובל נולד בנובי סאד שביוגוסלביה, למאיר תובל, לימים ציר ישראל בבודפשט, ועלה לישראל בגיל שבע עם הוריו. הוא למד בירושלים, בילה שנה בקיבוץ נחשון. לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטה העברית, ואחר כך המשיך ללימודים מתקדמים בהרווארד, שם למד גאולוגיה וסיים דוקטורט במדע המדינה. את עבודת הדוקטורט שלו עשה על סומלילנד הצרפתית בהנחייתו של הנרי קיסינג'ר. בשנת 1960, לאחר סיום כתיבת הדוקטורט, ביקר בסומלילנד.
בשנת 1962 חזר לישראל והחל ללמד באוניברסיטת תל אביב, שם שימש כראש החוג למדע המדינה ודיקאן הפקולטה למדעי החברה. במקביל מונה למזכיר המועצה למחקר ולפיתוח. בשנת 1970 הועלה לדרגת פרופסור חבר. בשנת 1975 מונה לדיקן הפקולטה למדעי החברה.
בשנת 1985 נהרג בנו בעת שירותו הצבאי. לאחר האירוע עקרה המשפחה לבוסטון ואחר כך לוושינגטון, שם לימד תובל באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, במסגרת בית הספר הבינלאומי ללימודים מתקדמים.
בשנת 2008 נפטר מסרטן הקיבה.
ג'ירף מרושת
ג'ירף מרושת (שם מדעי: "Giraffa reticulata") הוא אחד ממיני הג'ירף. תפוצתו באפריקה המזרחית; קניה, סומליה ואתיופיה ומספרם נאמד בכ-8660.
בעבר נחשב לאחד ממתי המין של ג'ירף מנומר אך מחקרים עכשוויים מציעים שיטת מיון שונה לפיה יש ארבעה מינים ולא אחד כפי שהיה נהוג בעבר.
למין זה כתמים חומים כהים שמזכירים את דוגמת השריון של הצב. הזכרים מגיעים לגובה של עד והנקבות נמוכות וקלות יותר מן הזכרים. הג'ירף המרושת הוא צמחוני וניזון בעיקר מעלי עץ השיטה.
הזכרים נאבקים זה בזה על הנקבות בקרב צווארים - על פי מחקרים שנערכו נתברר כי בדרך כלל הזכר עם הצוואר הארוך מנצח וכך הוא מעביר את הגנים שלו הלאה. רוב גורי הג'ירף אינם שורדים את השנה הראשונה לחייהם עקב הטורפים המרובים המאיימים עליהם. לעומת הצעירים, לג'ירפים הבוגרים כמעט ואין טורפים. הג'ירפות הנקבות וגוריהם חיות בעדרים שכוללות נקבות וגורים. הג'ירפות מקבצות את הגורים למעין גן גורים כשג'ירפה אחת שומרת על הגורים והאחרות אוכלות או מסתובבות מסביב.
הג'ירף המרושת הוא מהג'ירפים המוכרים מבין 9 תת-המינים והוא תת-המין הנפוץ בשבי.
מספרן פחת מכ-28,115 בשנת 1999 לפחות מכ-6,500 בשנת 2013, בתוך פחות משני עשורים. תפוצתה המצטמצמת לצפון-מזרח יבשת אפריקה, בסומליה ובצפון קניה, ידועה בעיקר בנופים מדבריים למחצה.
נקבת הג'ירף ממליטה ולד יחיד לאחר הריון של 15 חודשים. למרות שהיא ממליטה ולד אחד בכל פעם היא יכולה להמליט יותר מ-8 צאצאים בתקופת חייה. נקבות חוזרות כל שנה לאותה נקודה כדי להמליט. ג'ירפות ממליטות לאורך כל השנה אך רוב הצאצאים נולדים בעונה היבשה. כאשר הצאצא נולד הוא נופל מגובה של כשני מטרים מאחר שהנקבה ממליטה בעמידה. הצאצאים נולדים במשקל של כ-90 קילוגרמים ובגובה של כשני מטרים. ולד יכול לעמוד כחצי שעה לאחר שנולד ולינוק חלב מאמו הוא ימשיך לינוק חלב עד גיל שנה. בשנת חייו הראשונה הג'ירף יכול לגבוה כ-27 סנטימטר בחודש. לאחר מכן קצב הגדילה מאט עד ל-3 סנטימטר בשנה. ג'ירפות הן חיות אוהבות חברה ואפילו ייתנו את צאציהן לטיפול ושמירה על ידי העדר. הבגרות המינית של הנקבות מגיעה בערך בגיל 4 ואצל הזכרים בגיל 6.
תזונה.
הג'ירף המרושת הוא הרניבור (צמחוני) ותועדו שאכלו 100 מינים של צמחים, בעיקר עלי שיטה, Commiphora, וTerminalia. ג'ירפים נצפו אוכלים פגר של אנטילופה ולועסים עצמות יבשות בשביל תכולת הסידן שבהן. למרות שהעלים הם המזון המועדף הם יאכלו גם פירות, ירקות וקליפות עצים - בעיקר בעונה היבשה. הג'ירף ניזון מעלים ומשום שהערך הקלורי בהם נמוך הוא נאלץ לתור בחיפוש אחר עלים רוב שעות היממה. זכר יכול לאכול עד 75 פאונד של אוכל ביום. הג'ירף משתמש בחוש הריח על מנת לאתר את העלים שהוא אוהב. כשהוא אוכל את האוכל הוא אוכל את כל מה שבענף כולל עלים, ענפים, קוצים וחרקים. הג'ירף משתמש בלשונה הארוכה והשרירית על מנת ללקט את מזונו. הג'ירף הוא מעלה גירה (בדומה לבקר ולפרסתנים אחרים) ובטנו מורכבת מארבעה חלקים עם מעבר לאוכל דרך החלק הראשון ולמים ישירות לשני. הקיבה הראשונה מעכלת חלקית את העלים, הענפים או כל מה שהג'ירף בלע באותו היום. כאשר הג'ירף לא אוכל, חלקים מתערובת מותססת זו חוזרים חזרה כגושים קשים אותם הג'ירף לועס שוב ובכך מפרק אותם ועוזר לשבירתם (העלאת גירה). כאשר הם גמרו ללעוס את הגירה היא נשלחת אל החלק השלישי ולבסוף אל הבטן השלישית שם הגירה מתעכלת במלואה.
ג'ירפות הן טובות מאוד בשימור מים באקלים באפריקה החם. הן יכולים לחסוך ולשמור על טמפרטורת הגוף שלהם בחלקו, בגלל צורתם; הרגליים דקות והארוכות שלהם מאפשרות לחום לשחרר במהירות. העלים שהם אוכלים הם למעשה מקור טוב של מים, ויכולים לאפשר להם ללכת ימים בלי לשתות. לג'ירפות יש קשיים בהורדת ראשיהן המאסיביים לקרקע ולכן הן נאלצות להתכופף. מצב זה משאיר אותן פגיעות לטורפים.
רבייה.
הריון של ג'ירפה נמשך 15 חודשים ולאחריו נולד ולד אחד. מקרה של תאומים הוא נדיר ביותר אך תועד מספר פעמים. למרות תקופת ההיריון הארוכה ג'ירפות יכולות להמליט כשמונה צאצאים במהלך חייהן, כאשר בשבי נצפו מקרים שג'ירפה המליטה יותר מכך. הנקבות חוזרות שנה אחר שנה לאותו מקום בשביל להמליט. ג'ירפות ממליטות כל השנה אך עיקר ההמלטות בעונה היבשה. כאשר הג'ירף נולד הוא נובל מגובה של כשני מטרים מאחר שהאם ממליטה בעמידה. ג'ירף שוקל כ-90 קילו בעת היוולדו וכאשר הוא עומד הוא מגיע לגובה של כמטר ושמונים סנטימטרים. ג'ירף יכול לעמוד פחות מחצי שעה לאחר היוולדם והם יונקים מאמם בשנתם הראשונה. בחודש הראשון לחייהם הג'ירפים גדלים כתשעה אינצ'ים וממשיכים לגדול בקצב מהיר עד גיל שנה. לאחר מכן קצב הגדילה שלהם קטֵן לאינץ' בשנה. הג'ירפות הן חיות עדריות מאוד ואפילו ייתנו את העגלים שלהן למשמר על ידי אחת מחברות הקבוצה (מעין גן ילדים) בזמן שהאחרות אוכלות. רק כמחצית מהעגלים יגיעו לבגרות והשאר ייטרפו בידי אריות, נמרים, צבועים, תנים ותנינים. הג'ירפות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3 עד 4.
איומים.