בדצמבר 1957 יצאה טירני מדירת אמה לאדן החלון בקומה ה-14 ועמדה שם כ-20 דקות, מה שנחשב כניסיון התאבדות. הוזמנה משטרה ומשפחתה של טירני הכניסה אותה למרפאה בקנזס. ב-1958 שוחררה מהמוסד לאחר שעברה טיפול בדיכאון ועבדה זמן מה כמוכרנית בחנות בגדים מקומית, כחלק מהשתלבותה מחדש בחברה. זיהויה על ידי לקוחה הפך לכותרות שערורייתיות בעיתונים.
בהמשך אותה שנה, "פוקס המאה ה-20" הציעה לה את התפקיד הראשי בסרט "Holiday for Lovers", אבל המתח הכריע אותה. מספר ימים בלבד לאחר תחילת הצילומים, היא עזבה את הסרט וחזרה למרפאה לזמן מה.
נישואים שניים.
בשנת 1958, פגשה טירני את ברון הנפט הטקסני וו. הווארד לי (W. Howard Lee), שהיה נשוי לשחקנית הדי לאמאר מאז 1953. הם התגרשו ב-1960 לאחר קרב ארוך על תשלום מזונות ולי התחתן עם טירני ב-11 ביולי אותה שנה באספן (קולורדו). הם התגוררו ביוסטון (טקסס) ופלורידה והיו נשואים עד מותו ב-1981.
ב-1962, "פוקס המאה ה-20" הודיעה שטירני תשחק את התפקיד הראשי בסרט "Return to Peyton Place", אבל טירני עזבה את הפרויקט לאחר שנכנסה להריון. מאוחר יותר היא הפילה.
בשנת 1962 שבה טירני למסכים עם הסרט בכיכובה "הסנאט ימליץ ויאשר", בו צפתה עם בעלה בהקרנה פרטית בבית הלבן, ובשנת 1963 שיחקה בסרט "צעצועים בעליית הגג" וזכתה לשבחי הביקורת על הופעותיה. למרות שנראה היה שהקריירה שלה חזרה למסלולה, ב-1964 טירני שוב פרשה.
השנים המאוחרות.
בשנות ה-60 כתבה טור על חיי חברה בעיתון ביוסטון ורק בשנת 1969 היא שבה לככב בסרט הטלוויזיה "Daughter of the Mind" עם דון מארי וריי מילאנד. הופעתה האחרונה הייתה בשנת 1980, במיני-סדרה הטלוויזיונית "Scruples".
בשנת 1979 פרסמה ג'ין טירני את האוטוביוגרפיה שלה, "דיוקן עצמי" ("Self-Portrait"), בה כתבה על חייה, הקריירה שלה ומחלת הנפש שלה. ב-17 בפברואר 1981 טירני התאלמנה כשהווארד לי נפטר לאחר מחלה ארוכה.
בשנת 1986 קיבלה טירני, לצדו של השחקן גרגורי פק, את פרס דונוסטיה הראשון למפעל חיים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, ספרד, אליו הוזמנה כאורחת כבוד.
בנוסף לכך, על תרומתה לתעשיית הקולנוע, לטירני יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, בשדרת הוליווד 6125.
ג'ין טירני מתה בשנת 1991, כשבועיים לפני יום הולדתה ה-71, ביוסטון. בהשפעת חברת "פוקס", היא התחילה לעשן לאחר הקרנת סרטה הראשון, כדי להנמיך את קולה. טירני הפכה למעשנת כבדה ומתה מנפחת (מחלת ריאות חסימתית כרונית). היא קבורה בבית העלמין גלנווד ביוסטון. בתה דריה מתה ב-2010 בגיל 66 ונקברה לצד אמה.
מסמכים שונים הקשורים לסרטיה של טירני שמורים בארכיון הסרטים של אוניברסיטת ווסלייאן , אליו יש נגישות מלאה.
הלמוט פופנדיק
הלמוט פופנדיק (בגרמנית: Helmut Poppendick; 6 בינואר 1902 - 11 בינואר 1994) היה רופא פנימי, ראש מטה השירות הרפואי של האס אס והמשטרה, מנאשמי משפט הרופאים בגרמניה.
ביוגרפיה.
למד רפואה בשנים 1919-1926 בגטינגן, מינכן וברלין. קיבל את רישיונו הרפואי ב-1 בפברואר 1928. לאחר מכן עבד במשך ארבע שנים כסייען רפואי בקליניקה הרפואית בשריטה. מיוני 1933 עד אוקטובר 1934 היה סגן מנהל בית חולים גדול בברלין.
בשנת 1935 השלים את הכשרתו כמומחה ל"טוהר הגזע" במכון קייזר וילהלם לאנתרופולוגיה, לגנטיקה האנושית ולאאוגניקה. לאחר הכשרות אלה, היה לעוזרו של ארתור גיט במשרד הפנים של הרייך. אף החזיק בתפקיד ראש מטה השירות הרפואי של אס האס והמרכז הרפואי לגנטיקה, שבשנת 1937 נהפך למשרד ההתיישבות והגזע הראשי של האס אס. פופנדיק היה ראש המחלקה והצוות של המשרד הגנאלוגי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה גויס כשליש של מחלקה רפואית בצבא ולקח חלק בהתקפה על בלגיה, צרפת והולנד. בנובמבר 1941 התקבל לשורות הוואפן אס-אס. בשנת 1943, ארנסט רוברט גרוויץ, הרופא הראשי של האס אס, מינה אותו לעמוד בראש צוותו. פופנדיק הצטרף גם לשורותיה של המפלגה הנאצית בשנת 1932 ולאס אס . באס אס הגיע לדרגת אוברפיהרר.
הלמוט פופנדיק היה מעורב בסדרת ניסויים שנערכו על אסירי מחנות הריכוז, כולל הניסויים שנערכו בראוונסבריק.
אחר מלחמת העולם השנייה.
בפסק הדין של בית הדין הצבאי האמריקאי, ב-20 באוגוסט 1947, הוא זוכה מאשמה במעורבות בניסויים, אך נידון לעשר שנות מאסר בגין חברות בארגון פשע, ארגון האס אס. בפועל, שוחרר מהכלא ב-31 בינואר 1951.
קולנוע אורן (באר שבע)
קולנוע אורן היה בית קולנוע בבאר שבע, ובשנות ה-70 וה-80 נחשב אחד מבתי הקולנוע הפופולריים והגדולים בעיר. הקולנוע נסגר, כמו רוב בתי הקולנוע בארץ, בסוף שנות השמונים כתוצאה מהכרסום ברווחי בתי הקולנוע עקב תחילתו של עידן הטלוויזיה הרב ערוצית בישראל. בשנת 2006, חברה יזמית רכשה את השטח של בית הקולנוע כדי לבנות בניין מגורים רב קומות, אולם התוכניות לא יצאו אל הפועל. עם הזמן המבנה ננטש ונהרס ולא נעשה בו כל שימוש, למעט חלקו התחתון, בו נפתחו חנויות מסחר שונות.
פרטי המבנה.
המבנה ממוקם בכניסה לבאר שבע (מכיוון צפון), צפון שכונה ד', בכניסה לעיר ובסמוך לשדרות רגר. הקרקע עליה עומד הקולנוע משתרעת על פני שטח של 1.5 דונמים. קולנוע אורן מוקף בחנויות מכיוון שהוא צמוד למרכז אורן ומהווה חלק ממנו. כיום מחצית מהחנויות במרכז אורן לא פעילות, הוא נטוש, ולכן חזית החנויות מלאה בכתובות גרפיטי. החזית הצפונית של הקולנוע פונה לגן יונתן. הכניסה לקולנוע היא דרך החזית הדרומית שבה יש כיכר ציבורית הפונה לחנויות השונות. החזית המזרחית פונה לכיוון שדרות יצחק רגר.
היסטוריה.
את הקולנוע הקימו ארבעה משקיעים: אורי ניסים, יצחק נחום, עזרא ירוחם ומנשה מאיר, כשהמנהל בפועל היה יצחק נחום. הם קנו את המבנה שהיה בנוי כקולנוע מוכן ביוני 1972, אז נקרא המרכז בו היה הקולנוע מרכז ו'. לקולנוע הוחלט לקרוא קולנוע אורן ולאחר מכן נקרא המרכז על שם הקולנוע, מרכז אורן. הצגת הבכורה בקולנוע הייתה בספטמבר 1972.
המשקיעים היו מבוססים מאוד מבחינה כלכלית והיו גם בעלי קולנוע אשל שבבאר שבע ובתי הקולנוע היכל ודוד בהרצליה. לכן יכלו לרכוש את הסרטים הטובים והמבוקשים ביותר. התשלום עבור סרט התבצע לאחר משא ומתן בו השתתפו המשקיעים ובעלי הסרט ולאחר מכן שולם סכום חד פעמי כלומר תשלום של סכום מסוים שנקבע מראש בזמן המשא ומתן ומאפשר לבעלי הקולנוע להקרין את הסרט לזמן בלתי מוגבל או על פי תשלום באחוזים כאשר מפקח, אותו בחרו בעלי הסרט, סופר את הקהל שנכנס לצפות בסרט.
הסרטים שהוקרנו בקולנוע היו הסרטים הפופולריים ביותר באותה התקופה ובנוסף הוקרנו סרטי קולנוע ישראליים. בימי שישי הוקרנו סרטים הודיים וטורקיים ונמכרו כרטיסים בכמות גדולה יותר ב-50% מכמות המושבים בקולנוע. חלק מהצופים ישבו במדרגות שבמעברים ולא ויתרו על הבילוי של ימי שישי.
בקולנוע עבדו שישה אנשים ועוד שני אנשים שניהלו באופן עצמאי את המזנון. קופאית, סדרן בכניסה, שני דיילים שהושיבו את הקהל במקומו, מנקה ומסריט. בשעות לחץ גם אחד המשקיעים היה פותח קופה למכירת כרטיסים. בקולנוע עבד אותו המסריט מהקמתו ועד סגירתו. המזנון, שהיה פעיל מאוד ובמיוחד בימי שישי, הופעל באופן עצמאי על ידי שני שותפים חיצוניים. כרטיסי הקולנוע הונפקו על ידי העירייה ולכן שולם מס שעשועים. מספר הצופים המינימלי להקרנת סרט היה שמונה צופים, וכאשר לא הגיעו הרבה אנשים להקרנת סרט היה מדובר בהפסדים גדולים. כאשר הגיעו פחות משמונה אנשים לסרט לבעלי הקולנוע ניתנה האפשרות לבטל את הקרנת הסרט ולפצותם בכך שניתן להם כרטיס להקרנה אחרת או פיצוי כספי.
מבנה אולם הקולנוע.
הקולנוע בנוי ממספר אולמות: אולם הקרנה אחד שבו 817 מקומות ישיבה. אולם מיזוג ענק שבו הותקנו מזגנים גדולים. אולם הסרטה בו היו 2 מכונות שעבדו על פחם. כל מכונה הריצה גלגל סרט והקרינה אותו, על מנת לשמור על הרצף בסיום הרצת גלגל אחד הופעלה המכונה השנייה. הקולנוע שימש גם להצגות ולכן היה בו חדר הלבשה ששימש את השחקנים בהצגות. ב-1973 נגרם נזק רב לקולנוע משרפה שפרצה בגג, ככל הנראה מקצר חשמלי. בעקבות השרפה הגג שופץ אך הבמה להצגות, שנפגעה גם היא בשרפה, לא שופצה מפאת המחיר הכבד שהיה צריך להשקיע בה. מאז השרפה לא הועלו יותר הצגות בקולנוע. לקולנוע היו ארבע יציאות שנפתחו בסיום ההקרנה, כאשר שתיים מהן שימשו כמקלט ציבורי בזמן מלחמות (היה שימוש במקלטים במלחמת יום הכיפורים ב-1973).
בית הקולנוע כיום.
בסוף שנות השמונים, כמו רוב בתי הקולנוע בארץ, היה גם קולנוע אורן על סף סגירה. בתחילה דנו השותפים באפשרות להפוך את הקולנוע לאולם אירועים, אך העלויות הכבדות לא אפשרו יישום תוכנית זו. בשנת 1994 הופסקה פעילות הקולנוע והמבנה נמכר לחברה גרמנית בסכום של 400,000 $ . מאז נמכר המבנה פעמיים נוספות. בשנת 2006 נרכשה הקרקע עליה עומד הקולנוע בידי קבוצת יזמי נדל"ן. כוונתם הייתה להרוס את מבנה בית הקולנוע ולבנות עליו מגדל מגורים בן 24 קומות, שיכלול 314 יחידות דיור בשטח של 25,800 מ"ר. ליזמים ניתנה האפשרות להקים שטחי מסחר בהיקף של 2,600 מ"ר. התוכנית עדיין לא יצאה לפועל מאחר שאין ליזמים אפשרות לספק מקומות חנייה.
חואן קואדראדו
חואן גיירמו קוואדראדו
א סיסי
קרב לותר אם ברנברג (1626)
קרב לותר אם ברנברג (Lutter am Barenberge) היה קרב שהתרחש במהלך מלחמת שלושים השנים בלותר אם ברנברג , בין צבא דנמרק תחת פיקודו של מלך דנמרק כריסטיאן הרביעי לבין צבא קתולי בפיקודו של הגנרל יוהאן ט'סרקלס פון טילי. הקרב הסתיים בניצחון קתולי מוחץ, והיה אחד האחרונים בהתערבות הדנית במלחמת שלושים השנים.
מיטרוביצה