הנשיקה (נקרא גם נשיקת מיי אירווין או נשיקת רייס-אירווין, באנגלית: The Kiss או The May Irwin Kiss או The Rice-Irwin Kiss) הוא סרט רומנטי אילם קצר משנת 1896, אותו ביים ויליאם הייז עבור חברת ההפקות של תומאס אדיסון. "הנשיקה" נחשב לסרט הרומנטי הראשון בהיסטוריה, הוא הסרט הראשון בהיסטוריה שהציג נשיקה, ומבין הסרטים הראשונים בעולם שהוקרנו על מסך.
"הנשיקה" נחשב אחת מאבני הדרך בהיסטוריה של הקולנוע. בשנת 1999, הסרט נבחר לשימור על ידי ספריית הקונגרס בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
רקע.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, הממציא האמריקאי, תומאס אדיסון, צילם סרטים קצרים לתצוגת המצאתו החדשה הקינטוסקופ. באמצעות מכשיר זה, ניתן לצפות בסרטים בצפייה יחידנית על ידי השחלת מטבע והצצה בעינית. בשנת 1895, הממציאים האמריקאים, צ'ארלס פרנסיס ג'ניקס ותומאס ארמט פיתחו את מקרן הקולנוע - הפנטוסקופ . בניגוד לקינטוסקופ, הפנטוסקופ הקרין סרטים על מסך, כך שאנשים רבים יכלו לצפות באותו הסרט יחדיו. אנשי העסקים נורמן רף ופרנק גמון (שקידמו את סרטיו של אדיסון) זיהו את הפוטנציאל הכלכלי הטמון בפנטוסקופ ורכשו מג'ניקס וארמט את הזכויות עליו תחת התנאי שמקרן זה יוצג כהמצאה חדשה של אדיסון תחת השם ויטסקופ .
לצורך קידום המצאת הוויטסקופ, תוכנן אירוע הקרנת סרטים בו יוצג לראשונה הוויטסקופ לציבור. התוכנייה של אירוע ההקרנה כללה סרטים שהופקו מחוץ לארצות הברית (דוגמת Rough Sea at Dover ), ורף וגמון חשו שיש צורך להפיק עבור האירוע סרטים חדשים העוסקים בנושאים חדשים שטרם הוסרטו. הנושא שנבחר לסרט חדש הוא נשיקה בין גבר לאישה המשחזרת סצנה מתוך המחזמר הקומי 'האלמנה ג'ונס' . מחזמר זה עלה ב-16 בספטמבר 1895 בתיאטרון ביז'ו בברודוויי שבניו יורק בכיכובם של שחקני התיאטרון מיי אירווין וג'ון רייס .
יוצרי הסרט לא הקדישו מחשבה מרובה לתוכן הסרט, משום שהוא נתפס כתעלול יחצ"ני עבור אירוע ההקרנה, אולם המעבר של סצנת הנשיקה ממדיום התיאטרון אל מדיום הקולנוע סימל את הפוטנציאל הרב הגלום בקולנוע.
הפקה.
הסרט הופק על ידי תומאס אדיסון. לפי היסטוריון הקולנוע, צ'ארלס מסר , ההפקה נערכה בשיתוף פעולה עם העיתון New York World שגייס את כוכבי 'האלמנה ג'ונס', מיי אירווין וג'ון רייס, לצילומי הסרט. הצילומים נערכו באפריל 1896 באולפן הקולנוע הראשון בארצות הברית, מריה השחורה, אותו הקים תומאס אדיסון. השחקנים, שהתבקשו לשחזר רק את סצנת הנשיקה מהמחזמר, עשו מספר חזרות על סצנת הנשיקה עם הבמאי, ויליאם הייז, ולאחר מכן הוא צילם את הסצנה פעם אחת בלבד.
הסרט צולם במדיום שוט אחד, בקצב של 30 פריימים לשנייה, ואורכו 18 שניות. באמצעות צילום המדיום שוט ניתן היה להגדיל ולהבליט את פעולת הנשיקה, זאת בניגוד לפעולת הנשיקה במחזמר שבו היא הוצגה לקהל הצופים בתיאטרון בגודל טבעי כאשר המרחק בין הבמה לצופים לא מאפשר להבליט אותה. סרט 'הנשיקה' הוא הדוגמה המשמעותית הראשונה לאחד מהעקרונות הבסיסיים של אמנות הקולנוע: היכולת לבודד רגע מסוים בצילום אחד.
עלילה.
עלילת הסרט משחזרת את הסצנה האחרונה של המחזמר 'האלמנה ג'ונס'. בסרט, כמו גם במחזמר, מיי אירווין מגלמת אישה נשואה בגיל העמידה המתחזה לאלמנה שירשה הון מבעלה ש"טבע", והיא מתחמקת ממחזריה שרוצים להניח את ידם על הונה. ג'ון רייס מגלם את בעלה ה'טובע' שמתאחד איתה, ומתפתחת ביניהם סצנת אהבים שבה הם לוחצים את הלחיים שלהם זה אל זה ומתלחששים כשצידי הפה שלהם נוגעים זה בזה. נראה כי הם חוזרים על דיאלוג מתוך המחזמר. לפתע הם מפסיקים לדבר, מביטים האחד בשנייה ומתכוננים לנשיקה. כחלק מההכנות, רייס מסדר את שפמו ומרים אותו הרחק מהשפה. לאחר מכן הוא אוחז בפניה של אירווין, מתקרב אליה, הם מחייכים ומתנשקים בשפתיים.
תגובות וביקורות.
הסרט הוקרן תחילה לציבור במסגרת אירועי הקרנה שנועדו להציג את המצאת הוויטוסקופ. אירוע ההקרנה הראשון שהציג את הוויטוסקופ נערך ב-23 באפריל 1896 בתיאטרון קוסטר ובייל . עם צאת הסרט, הוא הפך במהרה לסרט הפופולרי ביותר מבין כל הסרטים שהוצגו ועורר כותרות רבות. כמו כן, היה זה הסרט המצליח ביותר של אדיסון לשנת 1896 .
הנשיקה, שארכה לא יותר משתי שניות, יצרה סנסציה עולמית. הייתה זו הפעם הראשונה שנשיקה הוסרטה וכן הפעם הראשונה שנשיקה הוצגה לציבור באקרנים. לפי חברת תומאס אדיסון , הציבור צבא על האולמות בהם הסרט הוקרן כדי לחזות בנשיקה. קהל הצופים מצא את הסרט חדשני ומשעשע, והסרט הקצר, שאורכו 18 שניות, הוקרן באולמות שוב ושוב במעגליות. מספר חודשים לאחר שהסרט יצא לאקרנים, אוהדיו דרשו מהשחקן ג'ון רייס לשחזר את הנשיקה מהסרט בזמן אמת כשהוא עלה על במה עם אשתו, השחקנית סאלי כהן. הם צעקו לעברו "איפה נשיקת האלמנה ג'ונס?". כהן סירבה לקחת חלק בשחזור, אולם גברת צעירה מהקהל התנדבה לשחזר עם רייס את הסצנה.
בעיתון ה-New York World התפרסמה ב-26 באפריל 1896 סקירה על הסרט שנפרסה כמעט על דף שלם, תחת הכותרת 'האנטומיה של נשיקה'. בסקירה נכתב: "בפעם הראשונה בהיסטוריה העולמית, ניתן לראות איך נשיקה נראית. לכל אורכו של סרט הצילום כל שלב בנשיקה מוצג בבירור מדהים. הנשיקה האמיתית היא תגלית של ממש, ולרעיון של הנשיקה הקינטוסקופית יש אפשרויות בלתי מוגבלות". ב-18 בנובמבר 1896, בביקורת על הופעת הבכורה של הוויטוסקופ שהתפרסה בעיתון The Atlanta Journal-Constitution נכתב: "אבל הטוב מכולם היה הנשיקה המפורסמת מתוך 'האלמנה ג'ונס' שהלהיבה את הצופים והוצגה מספר פעמים".
לאחר שאירוע ההקרנה נערך בבוסטון, נכתב בעיתון Boston Herald : "מבין כל עשרת הסרטים שהוצגו אתמול בתכנייה, אין צל של ספק איזה סרט גרם לצחוק הרב ביותר בקהל". בביקורת נוספת נכתב שהסרט התקבל על ידי הציבור ב"שאגות של צחוק". חוקרת הקולנוע, לינדה ויליאמס , טוענת כי הצחוק של הצופים עשוי להיות תגובה המעידה על שעשוע אך גם על שוק.
בשנת 1897, הסרט הוקרן בעיר היפנית אוסקה באמצעות מקרן הוויטסקופ והפך ללהיט. למשטרה היפנית, שהגיעה לאולם, הייתה הסמכות להפסיק את ההקרנה בטענה לפגיעה במוסר הציבורי, אולם המקרין באולם טען שכשם שחברים ותיקים ביפן מברכים זה את זה באמצעות טפיחה על השכם, כך המערביים נוהגים לברך זה את זה באמצעות נשיקה. השוטרים קיבלו את ההסבר שמדובר בסרט תעודה המציג מנהגים של תרבות זרה ולא בסרט עלילתי, התיישבו וצפו בו.
טענות בדבר קריאות להטלת צנזורה.
ב-15 ביוני 1896, הצייר ג'ון סלואן פרסם במגזין The Chap-Book ביקורת שלילית על הסרט בה כתב: "אתם עשויים להזכר בנשיקה המפורסמת מהמחזמר 'האלמנה ג'ונס' שבה משתתפים מיי אירווין וג'ון רייס. אף אחד מהם לא מושך פיזית, והמחזה הזה שבו השפתיים שלהם נוגעות זו בזו הוא קשה לצפייה. כל עוד היה מדובר בפעולה שנעשית בגודל טבעי, היה הדבר חייתי בלבד, אבל זה כלום לעומת המחזה הנוכחי. מוגדל לממדים מפלצתיים וחוזר על עצמו שלוש פעמים. זה פשוט מגעיל. כל שביב של עידון או קסם נעלם מגברת אירווין, והמופע הזה הופך למגונה בכך שהוא מעצים את הוולגריות. כאלו דברים דורשים את התערבות המשטרה".
היסטוריון הקולנוע, טרי רמזי , טוען שסרט 'הנשיקה' היה הסרט הראשון בהיסטוריה שהוביל לקריאות להטלת צנזורה בקולנוע, אולם חוקר הקולנוע ראלף דנגלר (Ralph S.J. Dengler) חולק עליו. המקור היחידי שרמזי נשען עליו כדי לבסס את הטענה שלו הוא הביקורת של הצייר ג'ון סלואן שהתפרסה במגזין The Chap-Book, אולם זוהי ביקורת שנכתבה בעוקצנות מתוך סלידה לשחקנים בטענה שאינם מושכים. דנגלר מציג ביקורות אחרות מאותה התקופה לפיהן הקהל קיבל את הסרט בהתלהבות רבה. בנוסף, רמזי רמז שנשלחו מכתבים למערכות העיתונות הקוראים לצנזורה של הסרט, אולם בדיקה של הארכיונים של מערכות העיתונים מאותה התקופה לא מצאה מכתבים כאלו. דנגלר טוען כי התזה של רמזי (שהספיקה להתפשט במחקר הקולנוע) לפיה סרט 'הנשיקה' היה הראשון שהוביל לקריאות לצנזורה היא לא יותר ממיתוס. לדבריו, הביקורת שהתפרסמה ב-The Chap-Book אינה קוראת לצנזורה והיא אינה מספיקה כדי לבסס את התזה של רמזי.
השפעה.
כסרט הנשיקה הראשון בהיסטוריה, הוא הוביל להרבה חיקויים ושחזורים.
קרן משנת יוסף
סטנלי סאנודי
סטנלי סאנודי (נולד ב-2 בפברואר 1995) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת המגן הימני במייטי וונדררס מליגת העל המלאווית ובנבחרת מלאווי.
קריירה בינלאומית.
ב-6 בספטמבר 2015, סאנודי ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מלאווי בתיקו 2–2 מול נבחרת סווזילנד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017.
ג'ון בנדה
ג'ון בנדה (נולד ב-20 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת הקשר במועדון הכדורגל סונגו מליגת העל המוזמביקית ובנבחרת מלאווי.
נורטהוזן
אגילרס
אָגַיְלָרְס (בספרדית: Aguilares) היא עיר בדרום פרובינציית טוקומאן בארגנטינה. זהו האזור העירוני הגדול ביותר במחוז ריו צ'יקו שבפרובינציה, כמו גם בירת המחוז.
העיר ממוקמת 85 ק"מ מדרום לבירת הפרובינציה, טוקומאן. העיר משתרעת לאורך כביש 38, ובין נהר מדינאס (בצפון) לנחל בריינטוס (בדרום).
היסטוריה.
העיר הוקמה בשנת 1888 על ידי מושל הפרובינציה לידורו קנטרוס. שתי טחנות סוכר חשובות (אגילרס וסנטה ברברה) ומפעל גדול להנעלה (אלפרגטס) יחד עם פעילות חקלאית דינמית מאוד בסביבתה, מהווים את אבני היסוד הכלכליות של העיר.
זאוגמה (אמצעי אומנותי)