בשנים 1997–1998 היה פרופסור במחלקה לכלי עם באוניברסיטה הלאומית לתרבות ואמנויות בקייב .
בשנת 2000 עבר לקייב, שם הקים את המרכז היצירתי הבינלאומי של יאן טבצ'ניק.
התרסקות מטוס B-36 בקולומביה הבריטית
ב-14 בפברואר 1950 מטוס של חיל האוויר של ארצות הברית מסוג קונבאייר B-36 פיסמייקר מספר סידורי 44–92075, שהוקצה לזרוע ההפצצה ה-7 של ארצות הברית מבבסיס חיל האוויר קרסוול בטקסס, התרסק בצפון מערב קולומביה הבריטית בהר קולגט לאחר שהפיל פצצה גרעינית סימן 4. היה זה אובדן הנשק הגרעיני הראשון בהיסטוריה. ה-B-36B היה בדרך מבסיס חיל-האוויר איילסון ליד פיירבנקס, אלסקה לבסיס חיל האוויר קרסוול, יותר מ-3,000 מיילים לדרום-מזרח, במשימה שכללה התקפה גרעינית מדומה על סן פרנסיסקו.
התאונה.
המטוס טס במשימת קרב מדומה של תקיפה גרעינית נגד ברית המועצות. ה-B-36 המריא ב-13 בפברואר 1950מבסיס איילסון עם צוות קבוע של 15 איש וכן מפקד נשק ופצצה. תוכנית הטיסה שהייתה אמורה להמשך 24 שעות כללה טיסה מעל צפון האוקיינוס השקט, מכיוון מערבה של אלסקה וקולומביה הבריטית, ולאחר מכן פניה פנימה מעל מדינות וושינגטון ומונטנה. בשלב הזה ה-B-36 יטפס לגובה להפעלת פצצה מדומה מדרום לקליפורניה ולאחר מכן לסן פרנסיסקו, לאחר מכן הטיסה הייתה צפויה להמשיך ישירות לפורט וורת', טקסס. תוכנית הטיסה לא כללה כל חדירה למרחב האווירי של קנדה. המטוס נשא פצצת גרעינית סימן 4, המכילה כמות ניכרת של אורניום טבעי ו-2,300 קילוגרמים של חומרי נפץ רגילים. לפי חיל האוויר, הפצצה לא הכילה את ליבת הפלוטוניום הדרושה לפיצוץ גרעיני.
מזג אוויר קר של כמינוס 40 מעלות צלזיוס על הקרקע בבסיס איילסון השפיע לרעה על המטוס המעורב בתרגיל זה. לאחר שבע שעות מההמראה, שלושה מתוך ששת מנועי הבוכנה החלו לפלוט להבות וכובו. שלושת מנועי הבוכנה האחרים לא סיפקו מספיק כוח. החקירה שלאחר מכן תלתה את האשמה בהצטברות קרח בפתחי האוויר של הקרבורטור.
הצוות החליט לנטוש את המטוס מכיוון שהוא לא יכול היה להישאר באוויר עם שלושה מנועים שאינם מתפקדים וכשהוא נושא מטען כבד. פצצת האטום הושלכה והתפוצצה באוויר, וכתוצאה מכך אירע פיצוץ קונבנציונלי גדול. חיל האוויר הצהיר מאוחר יותר כי ליבת התרגול המזויפת שהייתה על סיפון המטוס הוכנסה לתוך הנשק לפני שהוא הושלך.
המטוס היה בקשר רדיו מתמיד עם מפקדת פיקוד האוויר האסטרטגי ותוך דקות מהנטישה פתחת חיל האוויר המלכותי הקנדי במבצע בריקס כדי למצוא את הנעדרים. מזג אוויר גרוע הפריע למאמצי החיפוש; למרות זאת 12 מתוך 17 הגברים נמצאו בסופו של דבר בחיים. על פי השמועות, אחד מחמשת ההרוגים, הנשק, נמצא כעבור ארבע שנים (1954) באתר ההתרסקות. על פי ההערכות, ארבעת הטייסים הנותרים נחלצו מהמטוס מוקדם יותר מאנשי הצוות ששרדו, וההנחה היא שהם נחתו באוקיינוס ומתו מהיפותרמיה. לרשויות הקנדיות מעולם לא נאמר שהמטוס נושא נשק גרעיני.
חדוה סר
חדוה סר (נולדה ב-20 בספטמבר 1948) היא אמנית, ציירת, יוצרת שטיחי קיר ותכשיטים ופסלת ישראלית בינלאומית. שגרירת של רצון טוב מטעם אונסקו. פסלה עץ השלום מוצג ב-16 מקומות ברחבי העולם.
ביוגרפיה.
סר נולדה וגדלה בפתח תקווה. בת לניצולי שואה. בשנים 1964–1966 למדה אמנות במחלקת הנוער במוזיאון תל אביב לאמנות. ב-1966 עברה לפריז, צרפת ושם למדה באקדמיה גראנד שומיאר ובשנים 1967–1970 במרכז לאומנויות דקורטיביות . ב-1970 למדה במכללת הורנסי לאמנות שבלונדון .
בשנת 1975 היא פגשה את הפסלת מארגנטינה Alicia Penalba שהשפיעה על יצירתה ומשנת 1982 היא רק מפסלת.
סר עבדה על מייזמים גדולים בצרפת: ברוקנקור פרבר של פריז , סופיה אנטיפוליס , בשווייץ, בארצות הברית ובישראל.
סר מתגוררת בפריז.
I'm Good (Blue)
I'm Good (Blue) (בעברית: תחזיק אותי קרוב יותר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית ביבי רקסה. השיר יצא לאור ב-26 באוגוסט 2022, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ.
ימי החלוץ
ימי החלוץ (באנגלית: Pioneer Days) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שיצא בשנת 1930, כחלק מסדרת סרטי מיקי מאוס. זהו הסרט הקצר ה-24 של מיקי מאוס שהופק והתשיעי באותה השנה.
הסרט מציג את מיקי ומיני מאוס ושאר בעלי חיים, ביניהם קלרבל הפרה והוראס הורסקולר, כקבוצת מתיישבים חלוצים הנאלצים להילחם בשבט אינדיאני בדרכם מערבה.
עלילה.
מיקי מאוס ומיני מאוס מובילים שיירה של קרונות מכוסים מערבה דרך המדבר, מנגנים בבנג'ו ושרים "הו! סוזנה". מיקי מתגאה בפני מיני שהוא לא מפחד מאינדיאנים, אבל הביטחון העצמי שלו ייבחן בקרוב - שבט של אינדיאנים דמוי זאב מבחין במתיישבים ומתכנן מלחמה, לבושים בכובעי נוצות ונושאים טומהוק, הם רוקדים סביב המדורה שלהם. בינתיים, מיקי ושאר המתיישבים לקראת הערב החנו את הקרונות שלהם במעגל, שם הם שרים ורוקדים, כולל עז זקן המבצע ביצוע דומע ל"נלי גריי היקרה".
השבט האינדיאני מגיע, ומיקי משמיע אזעקה שהאינדיאנים תוקפים. המתיישבים יורים ברובים לעבר האינדיאנים, והתוקפים יורים חיצים - פוגעים במיקי בחלק האחורי מספר פעמים, ללא נזק מתמשך. מיקי מניס כמה אינדיאנים בכך שהוא יורה בהם עם קוצים של דורבן. מיני נחטפת ונקשרת על ידי אינדיאני אחד, ומיקי רץ להציל אותה. בזמן שמיקי והאינדיאני מתאבקים, מיני לוקחת את העניינים לידיים ושמה פחם לוהט במכנסיים של האינדיאני, מה שגורם לאחרון לנוס על נפשו. העכברים חוזרים לשיירת הקרונות כשהם מעמידים פנים שהם שורת כוחות תגבור; האינדיאנים נמלטים בעוד המתיישבים מריעים למיקי ומיני.
הפצה.
הסרט יצא ביום הולדתו ה-29 של וולט דיסני.
ההוצאה המחודשת שהופצה בשנת 1940 חתכה את הסצנה האחרונה מהסרט, המראה את מיקי ומיני מניסים את האינדיאנים. גרסת 1940 מסתיימת ונסגרת על מיקי המציל את מיני מאינדיאני עם פחם לוהט. גרסת 1940 הוצגה לאחר מכן בטלוויזיה והופצה בלייזרדיסק בשנות ה-90. הסצנה החסרה הוחזרה עבור סט ה-DVD של "אוצרות וולט דיסני" משנת 2002 "מיקי מאוס בשחור-לבן: האוסף הקלאסי".
בסט ה-DVD, הקדמה לסרט זה מאת מבקר הקולנוע לאונרד מלטין מזהירה: "זה יהיה טיפשי לשפוט [סרטים אלו] כשבעים שנה מאוחר יותר בהקשר של הליכות ומוסר של היום", אם כי הוא לא מפנה את תשומת הלב באופן ספציפי לשימוש בסטריאוטיפים אינדיאנים נפוצים ב"ימי החלוץ".
הסרט נראה גם ב"מועדון מיקי מאוס" (עונה 1, פרק 15), וב"בוקר טוב, מיקי!" פרק 20.
ביקורת.
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "[הסרט] מציג הנפשה מרהיבה, כולל ריקוד עם צלליות ארוכות מסביב למדורה (הונפש על ידי נורם פרגוסון) ושתי סצנות מדהימות בהנפשתו של בן שרפסטין: סצנת תקיפה מורכבת, וצילום מרשים שנלקח מזווית אחד הסוסים המקיפים את המחנה, מראה רקע נע של קרונות בפרספקטיבה מושלמת. דבר מרהיב נוסף הוא פיסת הנפשה מאת וילפרד ג'קסון: הקרב בין מיקי לאינדיאני הנורא, אשר חטף את מיקי. הקרב מוצג בתקריב, ומכיל תנועות מורכבות בין השניים. סצנות כמו אלה מראות את דיסני שומר ומתחזק על תחמו בשדה ההנפשה".
לדברי ראיין קילפטריק מאתר הפודקאסט "The Disney Film Project", "הפעולה האמיתית מתחילה... כשהאינדיאנים פולשים למחנה הקרונות. מנקודה זו ואילך, מדובר בכאוס בהתגלמותו. הסצנות בהם החלוצים התזזיתיים שמתרוצצים סביב ומנסים להתחמק מהחיצים נהדרות ומוסיפות לתחושת התנועה שעוברת בחלק האחרון של הסרט".
הפיגוע בחוף זיקים
ננסי פרייזר
ננסי פרייזר (באנגלית: Nancy Fraser ; נולדה ב-20 במאי 1947) היא פילוסופית אמריקאית, תאורטיקנית ביקורתית פמיניסטית. פרייזר היא פרופסור למדעי המדינה והחברה בקתדרה על שם הנרי א. ולואיז לואב ופרופסור לפילוסופיה בניו סקול בניו יורק. פרייזר ידועה בביקורתה על פוליטיקת זהויות ועבודתה הפילוסופית על מושג ה"צדק", ומבקרת של הפמיניזם הליברלי על נטישתו את מושגי הצדק החברתי. פרייזר מחזיקה בתוארי דוקטור לשם כבוד מארבע אוניברסיטאות בשלוש מדינות, וזכתה בפרס אלפרד שוץ לפילוסופיה חברתית לשנת 2010 מהאגודה האמריקאית לפילוסופיה והיא משמשת כנשיאת האגודה המזרחית לפילוסופיה האמריקאית.
קריירה.
בשנת 1969 פרייזר קיבלה את התואר הראשון שלה בפילוסופיה בקולג' Bryn Mawr. ב-1980 קיבלה תואר דוקטור לפילסופיה CUNY Graduate Center. היא לימדה במחלקה לפילוסופיה באוניברסית נורת'ווסטרן שעברה לניו סקול ניו יורק. היא שימשה פרופסור אורח באוניברסיטאות בגרמניה, צרפת, ספרד והולנד. בנוסף לפרסומים והרצאותיה הרבים, פרייזר היא עורכת שותפה לשעבר של "Constellations", כתב עת בינלאומי לתיאוריה ביקורתית ודמוקרטית, שם היא נותרה חברה פעילה במועצת העורכים. היא הוזמנה להעביר את הרצאות טאנר באוניברסיטת סטנפורד ואת הרצאות שפינוזה באוניברסיטת אמסטרדם.
מחקר.
פרייזר כתבה על מגוון רחב של נושאים, אך היא ידועה בעיקר בזכות עבודתה על התפיסות הפילוסופיות של צדק ואי־צדק. פרייזר טוענת שניתן להבין צדק בשתי דרכים נפרדות אך קשורות זו בזו, התואמות שתי צורות של אי צדק:
פרייזר טוענת שתנועות צדק חברתי רבות בשנות ה-60 וה-70 טענו להכרה על בסיס גזע, מגדר, מיניות או אתניות, ושההתמקדות בתיקון העוולה של אי-הכרה האפילה על חשיבותו של האתגר לטפל באי הצדק מהסוג הראשון של חלוקה לא הוגנת. במילים אחרות, פרייזר טוענת כי יותר מדי התמקדות בפוליטיקת זהויות מסיטה את תשומת הלב מההשפעות המזיקות של הקפיטליזם הנאו-ליברלי ואי השוויון הגובר בעושר המאפיין חברות רבות.