פרסם בקביעות בעיתונים כ-"פרייהייט" (עיתון התנועה בוורשה), "דער וואָרט" (ורשה), השבועון "נאָווארעדקער לעבן" (וילנה), "דער פיאָנער" (ורשה), "אָקטאָבער" (מינסק) "טשירוואָנאיאַ זְוויאַזדאַ" (בבלארוסית, בעיר הפלך ברנוביץ), "Der Morgen" (שהופיע ביידיש באותיות לטיניות), "לעצטע ניַיעס", "ישראל שטימע", "פאָלקסבלאַט", "פאָלק, וועלט און מדינה" (ישראל), "אונזער וואָרט" (פריז), "די צוקונפט" ו"יידישער קעמפער" (ניו יורק), "די פרעסע" (בואנוס איירס). כן השתתף בהוצאות ספרותיות חד-פעמיות, כגון "חודש בלעטער פאר ליטעראטור", "שריפטן" (בהוצאה החד-פעמית של הליגה למען א"י העובדת "דער רוף"), בעיתון הנוער "דרור" ועוד.
ערך וריכז עיתונים, כגון את ביטאון המפלגה "באַפריַיונג" (עיתון שארית הפליטה בגרמניה) ואת הוצאת הספרים של מרכז המפלגה.
בארץ ערך והוציא לאור את האסופה "חיפה" (שנתון לספרות ולאומנות) וספרי יזכור לקהילות קרסנוברוד, לובץ' ודלטיץ'. במקביל היה מבקר ספרות והרצה כל אותן שנים בנושאים ספרותיים ולאומיים. כן יזם ערבי ספרות בהם נתן במה ליוצרים צעירים.
עסק בכתיבה יוצרת בסיפורת ובשירה עד יום מותו. פרסם ארבעה ספרי סיפורים קצרים ומסות ספרותיות:
"דורות", "ערד" ('אדמה'), "נאטור און מענטש" ('טבע והאדם'), "אייגנס" ('שלנו').
קיבל פרסים ספרותיים. היה בין מייסדי אגודת הסופרים והאמנים היהודים במינכן, וחבר נשיאות ההנהלה. חבר באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל, חבר בארגון סופרי יידיש הבינלאומי ותקופות יו"ר הארגון.
בשנת 2013 הועבר ארכיון הכתבים של מרדכי קרושניץ, ובו בין 2000 ל-3000 מסמכים, לאוניברסיטת ייל, לצורך תיעוד ומחקר.
חקר הפולקלור.
בין השנים 1933–1936, בעת שהותו בקיבוץ "שחריה", עבד מרדכי קרושניץ אף כמזכיר בחברה ובמוזיאון ההיסטורי-אתנוגרפי על שם ש. אנסקי על יד הקהילה היהודית בווילנה, בהדרכתו של מנהל המוזיאון הסופר היידי א. י. גולדשמידט. עזר לסופר נפתלי ווייניג באיסוף חומר פולקלוריסטי (כגון: קללות וברכות). כן אסף חומר היסטורי ופולקלוריסטי עבור ייווא בווילנה. מפיו נרשמו כ-300 סיפורים בארכיון הסיפור העממי בישראל (אסע"י).
פרעה בפיג'מה
פרעה בפיג'מה באמצע הלילה הוא שיר ילדים היתולי מיצירתו של כוכב הילדים החרדי רבי אלתר, המתאר את הלעג של ילדי ישראל בליל יציאת מצרים כלפי פרעה. ר' אלתר סיפר, שאת ההשראה לשיר קיבל בביקורו ב"חדר" ירושלמי, שם המלמד המחיש לילדים את פרעה מסתובב בלילה עם גטקס.
השיר מתאר את ההתרוצצות של פרעה לבוש בפיג'מה בליל יציאת מצרים, מיד אחרי מכת בכורות, כדי לחפש את משה ואהרון, והילדים העומדים בחלונות, מכוונים אותו לכיוונים סותרים ולועגים לו. המוטיב המרכזי של השיר הוא הניסיון ללעוג לפרעה, וכן להמחיש את היפוך היוצרות שהתרחש בליל יציאת מצרים כאשר פרעה, שהיה מושא העריצות והעביד את בני ישראל במשך מאות שנים, הפך ללעג בידי ילדי ישראל.
השיר הפך לנפוץ מאוד בציבור החרדי. הוא נלמד בגנים בתקופת פרשת בשלח העוסקת ביציאת עם ישראל ממצרים, ולקראת חג הפסח.
מנגינת השיר היא ניגון לשמחת תורה וכן לתיקון ליל שבועות מישיבות ליטא על המילים "ברוך אלהינו שבראנו לכבודו" מתוך תפילת ובא לציון.
מקור המילים.
מילות השיר מבוססות על דברי מכילתא דרבי ישמעאל לפסוק בקטע המתאר את מכת בכורות: . המדרש מתאר כי באותו לילה בני ישראל שיטו בפרעה ולא גילו לו היכן משה ואהרון גרים.
אבירי היכל שלמה
פוקנה מובהקת
פסיכולוג התפתחותי
פסיכולוג קוגניטיבי
מרדכי-הלל קרושניץ
קרושניץ
עטרות אדר
עַטְרוֹת אַדָּר (גם עטרות או עטרות הארכי) הוא יישוב המוזכר בספר יהושע בגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים.
בתנ"ך.
על פי המסופר בספר יהושע, היא נמצאה בגבול שבט בנימין ושבט אפרים:
הדעות חלוקות לגבי השם העיקרי של המקום. היו שטענו שהשם העיקרי הוא עטרות ארך, על שם הארכי, וש"עטרות אדר" הוא טעות שנבע מחילופי אותיות. אחרים טענו ששם המקום הוא "עטרות אדר" המתייחס למשפחת ארד של שבט בנימין, הנקרא על שם בנו של בלע בן בנימין, הנקרא בספר דברי הימים אַדָּר.
בימי המשנה והתלמוד.
תרגום יונתן מתרגם את תמר דבורה בשופטים, ד' ה': "עטרות דבורה". הירונימוס מזכיר את עטרות ומציין שהיא סמוכה לרמה. אוסביוס מקיסריה מציין שהיו שני מקומות בשם עטרות ליד ירושלים.
זיהוי.
עטרות הקדומה המוזכרת בספר יהושע מזוהה עם "ח'רבת עטארה" (או אלעטארה בנ"צ 170143) על תוואי נחל שכם מדרום לתל א-נצבה, המזוהה עם העיר המקראית מצפה. אולם, היו ששללו זיהוי זה בגלל שבמקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים רק מתקופות מאוחרות יותר. אלברכט אלט הציע לזהות את עטרות עם שם אחר של מצפה וייחס את שינוי השם למעבר העיר בין ממלכות ישראל ויהודה. פליקס-מרי אבל זיהה את עטרות בכפר עקב. יהודה אליצור מזהה את עטרות הקדומה בחרבת רדנה (בנ"צ 169146) כקילומטר מצפון לראמאללה. בחפירות שנערכו באתר זה נמצאו שרידי יישוב מהתקופה הישראלית לפי זיהוי זה, אמנם לא השתמר השם עטרות במקום העתיק אך נדידת שם קדום למרחק של ארבעה ק"מ (המרחק לחרבת עטארה) אינה מקרה נדיר. הוצע גם לזהותה בא-טירֶה מדרום מזרח ליישוב בית חורון תחתון, או בחרבת א-דריֶה מדרום מערב לו.
מושב עטרות נקרא על שם היישוב הקדום.
ציון אבן דנאן
הרב ציון אבן דנאן (תרע"א, 1910 - י' באב תש"ס, אוגוסט 2000) היה רב ודיין ואב בית דין ברבאט ובאוג'דא.
קורות חיים.
נולד בפאס שבמרוקו. כיהן כדיין במשך 40 שנה, ישב על כיסא אביו הרב משה אבן דנאן, וסבו הרב שלמה אבן דנאן מחבר שו"ת 'אשר לשלמה' ו'ביקש שלמה'. היה הדיין האחרון בשושלת 23 דיינים במשפחה זאת. למד אצל רבו - הרב מאיר ישראל, ובגיל 35 קיבל סמיכה לדיינות.
שימש כמוהל, שו"ב, וכיהן כספרא דדיינא בבית הדין הרבני שבפאס. בשנת ה'תש"ה מילא את מקום אביו בדיינות בית הדין. כיהן כראב"ד באוג'דה ולאחר תקופה עבר לכהן ברבאט. בגיל 76 יצא לגמלאות והתיישב בפריז. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
לי רדזיוויל
קרוליין לי בובייה קנפילד ראדזיוויל רוס (באנגלית: Caroline Lee Bouvier Canfield Radziwill Ross; 3 במרץ 1933 - 15 בפברואר 2019) הייתה אשת חברה אמריקאית, מנהלת יחסי ציבור ושחקנית. היא הייתה אחותה של הגברת הראשונה של ארצות הברית ג'קלין קנדי-אונאסיס, וגיסתו של נשיא ארצות הברית, ג'ון פ. קנדי.
ביוגרפיה.
רדזיוויל נולדה בסאות'המפטון, לונג איילנד למשפחה ניו יורקית מן החברה הגבוהה. היא בתם השנייה של ג'ון ורנו בובייה השלישי (1891–1957) סוכן בורסה ממוצא צרפתי (אשר אבותיו עזבו את צרפת לאחר תבוסת נפוליאון), ואשתו ג'נט נורטון לי (1906–1989), בתו של נשיא בנק ממוצא אירי. כשהייתה בת שבע התגרשו הוריה, וזמן קצר לאחר מכן נישאה אמה בשנית לאיל ההון יו אושינקלוס, ומנישואין אלו נולדו לה אחות ואח למחצה. היא ואחותה, ז'קלין קנדי, גדלו איתם ביחד עם אימם ואביהם החורג.
בשנות ה-60 ניסתה רדזיוויל ללא הצלחה לפתח קריירת משחק, היא הופיעה במחזה "סיפור פילדלפיה" ובסרט "לורה" ולאחר מכן פרשה. היא התלוותה לאחותה ג'קלין במהלך ביקוריה הממלכתיים כגברת הראשונה בהודו ובפקיסטן.
רדזיוויל עבדה כמנהלת יחסי הציבור של המעצב האיטלקי ג'ורג'ו ארמני, ועסקה בין היתר בעיצוב פנים. ב-2008 זכתה בפרס לגיון הכבוד מטעם ממשלת צרפת על הדירות שעיצבה במנהטן ובפריז.
חיים אישיים.
רדזיוויל הייתה נשואה שלוש פעמים:
בנוסף לנישואיה ניהלה גם קשר רומנטי עם המעצב ג'ורג'ו ארמני בזמן שעבדה עמו.
נפטרה ב-15 בפברואר 2019.
מכונן אוויר
משחקים אסורים
משחקים אסורים (בצרפתית: Jeux interdits) הוא סרט צרפתי מ-1952 בבימויו של רנה קלמאן, לפי ספר בשם "משחקים חבויים" (צרפתית: "Jeux inconnus") מאת פרנסואה בוייה. הסרט, שמספר על הקשר בין יתומה פריסאית בת חמש בשם פּוֹלֶט (בריז'יט פוסה) ובן איכרים בן עשר בשם מישל (ז'ורז' פוז'ולי), זכה בפרס האוסקר לסרט הזר של שנת 1952. בוייה הועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר ב-1954 על הסיפור לסרט.
תקציר העלילה.
פולט בת החמש ומשפחתה נמלטים מפריז במלחמת העולם השנייה. השיירה בה הם נמצאים מותקפת מהאוויר על ידי מטוס תקיפה, ושני הוריה של פולט, וגם גור הכלבים שלה, נהרגים. הילדה בת החמש לוקחת את הגור בזרועותיה ונאספת על ידי פליטים אחרים, אך כשהשיירה מותקפת שוב היא נשארת לבדה, ומחפשת ומוצאת את כלבה המת שהושלך לנהר על ידי האנשים שאספו אותה. עם הכלב המת בזרועותיה היא תועה בדרכה, ופוגשת את מישל, בן איכרים בן עשר, שמביא אותה לבית משפחתו. אחיו של מישל מובא גם הוא אל הבית לאחר שנפגע מבעיטת סוס שנמלט מהשיירה המופצצת.
מישל משכנע את אביו לאסוף את פולט לביתם, ובמהרה נקשר קשר אמיץ בין הילדים. פולט חוזרת לחורשה, למקום בו עזבה את גווייתו של כלבה, כדי לקבור אותו. כומר שחולף במקום על אופניו מלמד את פולט חלק מתפילת האשכבה, ואומר לה שמישל יוכל ללמד אותה את שאר התפילה. מישל מוצא את פולט, ועוזר לה לחפור את הקבר ולקבור את הכלב. פולט מודאגת שכלבה המת יהיה בודד, ומישל מציע לקבור לידו בעלי חיים נוספים. פולט מסכימה, אך משביעה אותו שלא יהרוג חיות לשם כך.