הנרי הוולוק, לאחר ששחרר את קאנפור יצא לכיוון לאקנאו ב-25 ביולי, חצה את נהר הגנגס, נכנס למחוז אווד והביס מספר ניסיונות לעצור אותו. באמצע אוגוסט, הקרבות ומחלת הכולרה צמצמו את כוחו לכדי 1,500 חיילים בלבד והוא גילה כוח מורדים גדול באזור ביטור שאיים לאגף אותו, לכן לא נותרה ברירה אלא לחזור אחורה לכיוון קאנפור לחכות לתגבורות נוספות. ב-16 באוגוסט נפגש כוחו של הוולוק עם כוח של כ-4,000 מורדים בפיקודו של ננה סאהיב מחוץ לעיר ביטור. הכוח הבריטי ניצח ולאחר מנוסת כוח המורדים לפאתי העיר, הצית כוחו של הוולוק את ארמונו של ננה סאהיב בעיר.
ב-15 בספטמבר הגיעה לקאנפור תגבורת משמעותית בפיקודו של מייג'ור-גנרל ג'יימס אוטרם (Sir James Outram) שהגדילה את הכוח הבריטי לכדי למעלה מ-3,000 חיילים (בהם כ-2,000 בריטים). אוטרם קיבל את התפקיד של מושל אווד העתידי (במקום הנרי לורנס שנהרג חודשיים וחצי לפני כן), כאשר אווד ולאקנאו ישוחררו כמובן. דרגתו עלתה על זו של הוולוק, אך הוא ויתר ונתן את הכבוד של שחרור לאקנאו להוולוק, במקום זאת הוא התלווה אל הכוח הבריטי בתור יועץ ומושל עתידי.
הכוח המתוגבר יצא מקאנפור וחצה את הגנגס לתוך אווד ב-19 בספטמבר, הוא לחם במספר קרבות קטנים לאורך הדרך והגיע לבאני (Bani), כ-26 ק"מ מלאקנאו ב-22 לחודש, משם כבר נשמעו קולות הירי מבניין הממשל הנצור. ביום למחרת נתקל הוולוק בכוח של כ-11,500 מורדים מספר קילומטרים דרומית ללאקנאו, הכוח נשבר לאחר הפגזה ארטילרית מצד הבריטים והתנהל קרב מול המעטים שנשארו. באותו היום התקבלה הידיעה על נפילת מעוז המורדים בדלהי, מה שהעלה את מורל הכוח.
כוח ההצלה התקדם באיגוף סביב מרכז העיר כדי להגיע לבניין הממשל בצידו השני. המטרה הייתה להימנע כמה שיותר מסמטאות העיר ולהילחם בשטח פתוח ובטוח יותר, כך הוחלט להתקדם דרך אזור מלא גנים מצידו השמאלי של הנהר. הכוח התחיל התקדמות זו ב-25 בספטמבר ונתקל כבר מההתחלה בהתנגדות עזה מצד המורדים, אך בהתקדמות איטית תוך לחימה כנגד כיסי התנגדות נקודתיים לאורך הדרך, התקדם הכוח לעבר בניין הממשל.
לאחר לחימה מאומצת בדרך לבניין הממשל, חלקו האחרון של התנועה לעבר הבניין היה קשה במיוחד מאחר שהמורדים ביצרו אף הם את הרחובות בקרבת הבניין. עד אשר הגיע 'כוח החילוץ' לבניין הממשל נהרגו ונפצעו 535 חיילים, כתוצאה מצמצום הכוח בצורה כל כך משמעותית, הפך 'הכוח המחלץ' לכוח מתגבר בלבד וחייליו הצטרפו להגנת הבניין ושטח נוסף שנכבש מדרום לו. אוטרם לקח כעת את הפיקוד על הגנת מתחמי העיר ומצא מצבור מזון שהוחבא מתחת לבניין על ידי לורנס אך כנראה לא סיפר על כך לאיש לפני שנהרג, מזלם הטוב של הנצורים הבטיח כעת לפחות חודשיים נוספים של הספקה.
ניסיון השחרור השני.
כפי שצוין כבר, שחרור המצור על בניין הממשל הפך למשימה העיקרית של הכוחות הבריטים בצפון הודו, כל זאת הודות בעיקר לדעת הציבור על מצבם של הנצורים. לכן, בסוף אוקטובר הגיע כוח נוסף בפיקודו של הופ גרנט (Hope Grant) כדי להצטרף למגנים ולחכות לתגבורת נוספת.
המפקד העליון החדש שקיבל את הפיקוד על הודו בימים סוערים אלו היה הגנרל קולין קמבל (Sir Colin Campbell), עליו הייתה מוטלת כעת המשימה של ארגון כוח מספיק כדי לשבור את המורדים בעיר לאקנאו ולשחרר את כוחותיו הנצורים שם. קמבל יצא מקאנפור בתחילת נובמבר עם כוח של כ-4,500 חיילים כולל כ-250 מלחים ותותחים מאסיביים כנגד מעוזי המורדים ברחבי העיר. ב-12 לחודש הגיע קמבל למעוז בשליטה בריטית מדרום לעיר והוסיף את חיל המשמר שם לכוחו, בכך הגיעה לכ-5,000 חיילים ו-49 תותחים. במהלך הימים הבאים תוך איגוף העיר ממזרח, נלחם כוחו של קמבל בין המעוזים הביצורים והרחובות בשליטת המורדים. הכוח הבריטי נלחם בסיוע התותחים הכבדים והסתערויות חיל הרגלים וכך אחד אחרי השני נפלו מעוזי המורדים.
קמבל הגיע לבסוף לבניין הממשל והחל לפנות אותו מהחיילים והאזרחים ב-19 בנובמבר, תהליך הפינוי התקיים ללא התנגדות רבה מצד המורדים והסתיים ב-23 לחודש. יום למחרת נפטר הוולוק מתשישות ומחלה, אוטרם נשאר במעוז מדרום לעיר עם כוח של כ-4,000 חיילים ששימש מאחז בריטי בעיר. לאחר שהושאר הכוח מאחור בלאקנאו, חזר קמבל עם שארית הכוח וניצולי המצור לכיוון קאנפור.
בזמן ההתרחשויות בלאקנאו, נכבשה העיר קאנפור בשנית על ידי כוח של כ-14,000 מורדים בפיקודו של טאטיה טופא (Tantia Topi) כנגד חיל המצב של כ-1,000 בריטים. קמבל יצא מלאקנאו ב-27 בנובמבר והצליח לשחרר את קאנפור מידי כוחותיו של טופא ב-6 בדצמבר.
השחרור הסופי של לאקנאו.
לאחר שטופלו הנושאים הבהולים יותר כמו שחרור דלהי ושחרור הנצורים בלאקנאו, יכלו הבריטים להתחיל במערכה של התקפת נגד כנגד מוקדי המורדים שנותרו ברחבי צפון ומרכז הודו. בשלב זה של תחילת 1858, היו יחידות בריטיות בדרכם מרחבי האימפריה (לדוגמה יחידות בדרכם מהמפרץ הפרסי לאחר המלחמה האנגלו-פרסית) בנוסף ליחידות מנפאל שהוסיפו כ-9,000 חיילי גורקה לכוח האנגלו-הודי שהלך ונבנה.
המאמץ לשחרר סופית את העיר לאקנאו מידי הכוחות המורדים אשר התבצרו בה החל ב-3 במרץ 1858. כוחותיו של גנרל קולין קמבל מנו בשלב זה כ-20,000 חיילים בנוסף לכוח של כ-4,000 חיילים בפיקודו של מייג'ור-גנרל ג'יימס אוטרם שנותר במאחז בריטי בדרום העיר. מול כוח זה, המספר המדויק של כוח המורדים אינו ידוע, אך מוערך בכ-120,000 חיילים (לא כולל אזרחים).
בדומה ללחימה ארבעה חודשים לפני כן בעיר לאקנאו, המהלך לשחרור העיר מידי המורדים התנהל בין מעוזים ומבנים מבוצרים שנכבשו אחד אחרי השני. ב-9 במרץ נכבש מעוז בשם הבגאם קוטי (Begum Kothi), ב-16 לחודש נכבש מחדש בניין הממשל ולבסוף ב-21 במרץ שוחררה העיר כולה במחיר כ-1,200 נפגעים בצד הבריטי ומספר לא ידוע, אך כנראה גבוה יותר בצד המורדים.
לאחר שחרור העיר לאקנאו, כאשר קמבל מפקד כעת על כוח משמעותי, הוא המשיך לטהר מוקדים שונים באווד, אך הכוח הבריטי לא עמד בקצב התנועה של המורדים. רבים מהמורדים ששרדו את הקרבות בלאקנאו וסביבתה ברחו לאזורים השכנים לאווד, בהם רוהילקאנד (Rohilkhand) מדרום וביהר (Bihar) מצפון מערב.
STS-63
STS-63 הייתה המשימה ה-20 של מעבורת החלל דיסקברי והשנייה בתוכנית מיר ומעבורות החלל. משימה זו הייתה המשימה הראשונה בה נפגשה מעבורת חלל אמריקאית עם תחנת החלל מיר הרוסית. המעבורת התקרבה למרחק של 11 מטרים בלבד ממיר, כהכנה למשימה הבאה בתוכנית, STS-71, בה בוצעה העגינה הראשונה במיר. המשימה שוגרה ב-3 בפברואר 1995 מ-LC-39B ממרכז החלל קנדי, והייתה המשימה הראשונה שהוטסה על ידי אישה - האסטרונאוטית איילין קולינס.
נישואין גאים
נישואים גאים בישראל
1874 במדע
איחוד האדריכלים הבין-לאומי
איחוד האדריכלים הבין-לאומי (בצרפתית: Union internationale des Architectes, בראשי תיבות: UIA, באנגלית: The International Union of Architects) הוא ארגון בין-לאומי לא ממשלתי המייצג יותר ממיליון אדריכלים ב-124 מדינות. הארגון נוסד בלוזאן, שווייץ, בשנת 1948. המזכירות הכללית של הארגון ממוקמת בפריז, צרפת והיא מוכרת על ידי רוב סוכנויות האומות המאוחדות כאגודה היחידה בתחומה, לרבות אונסקו, UNCHS, ESOSOC, UNIDO, ואת ארגון הבריאות העולמי, כמו גם לארגון הסחר העולמי. נכון ל-2020 נשיא הארגון הוא תומאס וונייר (2020-2017) מארצות הברית.
האיחוד מנהל תחרויות בין-לאומיות ומקיים קונגרסים לאדריכלות שבהם נבחרים חברי המועצה של הארגון. הקונגרס הבא יתקיים בקופנהגן ב-2023.
דבש בארץ ישראל בתקופת הברזל
המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית
המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (באנגלית: The Council on Tall Buildings and Urban Habitat, בראשי תיבות: CTBUH) היא ארגון בינלאומי בתחום של בניינים גבוהים ו"תכנון אורבני בר קיימא".
המועצה היא מוסד ללא כוונת רווח. היא הוקמה באוניברסיטת ליהיי בשנת 1969, שם היא שכנה עד אוקטובר 2003 כאשר עברה למכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו. המועצה מכריזה בתקשורת על "הבניין הגבוה ביותר בעולם", והוא מהווה סמכות על הגובה הרשמי של בניינים גבוהים. המשימה המוצהרת שלה היא ללמוד ולדווח "על כל ההיבטים של תכנון, עיצוב, בנייה של בניינים גבוהים."
אירועים.
המועצה מארחת כנסים שנתיים בקונגרס העולמי שהיא מקיימת מדי כמה שנים. הקונגרס הראשון נערך ב-1972 באוניברסיטת ליהיי, בית לחם, פנסילבניה. קונגרסים עולמיים נוספים התקיימו בפריז (1977), שיקגו (1986), הונג קונג (1990), אמסטרדם (1995), מלבורן (2001), ניו יורק (2005), דובאי (2008) ושאנגחאי (2012). ב-2019 שב הקונגרס לשיקגו, לציון חמישים שנה להקמת הארגון.
המועצה מעניקה פרסים למבנים גבוהים בעולם מדי שנה, עם ארבעה פרסים אזוריים באמריקה, אירופה, אפריקה, אסיה, אוסטרליה. כמו כן, מוענקים ארבעה פרסים אזוריים כאשר כל אחד מקבל את "פרס בניין גבוה הטוב ביותר באופן כללי". יש גם שני פרסי הוקרה לכל החיים החל משנת 2010. פרסים אלו הוצגו בכנס וארוחת ערב שהתקיימו בקמפוס המכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו. בשנת 2012 הוסיפה המועצה שני פרסים חדשים על חדשנות וביצועים.
במאי 2021 נבחר מגדל תוצרת הארץ שבתל אביב ל"מגדל המשרדים הטוב בעולם" ול"מגדל הטוב במזרח התיכון ואפריקה".
ליניקר
סיזר
סיזר (Caesar) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו קיסר.
1875 במדע
מירי צחי
מרים (מירי) צחי (16 באוקטובר 1954 – 29 בדצמבר 2020) הייתה צלמת עיתונות ישראלית. צילומיה התפרסמו בעיתונים "מקור ראשון", בשבע וישראל היום, באתר ynet, בעלון "ישע שלנו" ובעיתונים ואתרים נוספים.
ביוגרפיה.