מלכים ונסיכים חיוורים
מלכים ונסיכים חיוורים (באנגלית: Pale Kings and Princes) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 1994 בהוצאת זמורה ביתן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-14 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו.
עלילת הספר.
עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי ספנסר, גיבורו הראשי של פארקר, נשכר על ידי גרט קינגסלי, עורך העיתון ה"סנטרל ארגוס", כדי לחקור את מותו של כתב העיתון, אריק ולדז, שנרצח ביריות אקדח, לאחר שחקר סחר קוקאין בוויטון, עיירה בלב מסצ'וסטס. המשטרה המקומית בראשות ביילי רוג'רס אינה משתפת פעולה. רוג'רס אף טוען כי ולדז, חובב נשים נרצח על ידי בעל קנאי. כאשר פיליפ אסטבה, סיטונאי ירקות קולומביאני, הנחשד כסוחר סמים, איים עליו, ספנסר הגיע למסקנה שאולי אין זו עיירה קטנה רוגעת אלא מרכז סחר סמים בצפון-מזרח ארצות הברית. מקרי רצח נוספים, שהתרחשו בעת החקירה, שכנעו אותו להיעזר בידידו, הוק, יוצא לגיון הזרים הצרפתי, ובאהובתו סוזאן, הפסיכולוגית המרצה באוניברסיטת הרווארד, המשכנעת את ספנסר לבחון מניעים זולת מקוקאין לעבר יצרים פשוטים יותר כמו קנאה, תאווה ושנאה.
ארז גולן
ארז גולן (נולד ב-1972) הוא אמן ישראלי העוסק בצילום ובצילום דיגיטלי.
ביוגרפיה.
גולן נולד ברחובות בשנת 1972 בתקופה בה התגוררה משפחתו בבסיס ח"א, תל נוף. בהיותו בן שנתיים נהרג אביו, טייס בחיל האוויר, בפעולת חילוץ פצועים בחרמון – עובדה שהשפיעה רבות על תחילת דרכו ויצירותיו בסוף שנות ה-90. יצירותיו הראשונות התאפיינו בגישה רומנטית לתפיסת האדם ושאיפותיו מול כוחות הטבע תוך חקירה של יסודות הצילום ומרכיביו בשחור לבן.
במרבית יצירותיו עושה גולן שימוש בהפשטה ובמינימליזם באופן מוצהר – תחילה בגישה מסורתית ובהדפסות שחור לבן גדולות ובהמשך בצבעוניות מונוכרומטית דוגמת סדרת "אבק" שהוצגה בגלריה נלי אמן ובמוזיאון הרצליה לאמנות. "אף שנוכחות הגוף האנושי אינה גלויה בעבודות, הרי שרידיו ותבנית התנהלותו במרחב הם המייצרים אותן מלכתחילה. וכך, חרף הגנאלוגיה השונה של תהליך היווצרותן והעמדה האידאולוגית השונה שבבסיסן, הגדלת העבודות מייצרת דימויים המזכירים מבחינה פורמליסטית את דינמיות עבודתם של אמני האקספרסיוניזם המופשט האמריקאי ואת ציורי הפעולה של ג'קסון פולוק במיוחד". הדס מאור מתוך קטלוג התערוכה "רקמת פעולה".
בשנת 1997 סיים תואר ראשון באקדמיה לאומנות ועיצוב בצלאל. בין השנים 1999–2006 התגורר גולן בסן פרנסיסקו, שם סיים תואר שני, היה אוצר בגלריית דיאגו ריביירה (Diego Rivera Gallery) ולאחר מכן כיהן כראש המחלקה ללימודי חוץ במכון האמנות של סן פרנסיסקו (San Francisco Art Institute). באותה תקופה החל ליצור סדרות של צילומי נוף, אותם הפך בעבודה דיגיטלית לצילומים היפר-ריאליסטים גדולי ממדים. בסדרות אלו המשיך גולן להדגיש את המימד האנושי הקטן אל מול איתני הטבע, בהשפעת היסטוריית צילומי הנוף של צלמי החוף המערבי.
יצירותיו של גולן נרכשו לאוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה, כולל המוזיאון היהודי העכשווי בסן פרנסיסקו. ארז גולן חי ויוצר בישראל, הקים וניהל את בית הספר לצילום דאדא בתל אביב וניהל את המחלקה לצילום ב"מנשר לאמנות" בשנים 2007–2012. בתקופה זו אצר מספר תערוכות, כולל התערוכה "אני אמת/אני שקר", תערוכה קבוצתית לגיל יפמן, שני נחמיאס ואליס שאו ואת תערוכת "שר היער", תערוכת יחיד לאילון גנור. שתי התערוכות התקיימו בגלריית מנשר לאומנות.
ג'ון ד'מיליו
קרב סדן
פי ט'לאל אלקראן
פטריס דה מק-מהון
מרשל מארי אדמה פטריס מוריס הרוזן דה מק-מהון, הדוכס ממג'נטה (בצרפתית: Marie Edme Patrice Maurice comte de Mac Mahon, duc de Magenta; 13 ביוני 1808 - 17 באוקטובר 1893) היה איש צבא ופוליטיקאי צרפתי, נשיא צרפת השני של הרפובליקה הצרפתית השלישית, מצביא בעת מלחמת פרוסיה-צרפת ומרשל צרפת.
שנים ראשונות וקריירה צבאית.
נולד ב-Sully ליד אוטן, הילד ה-16 מתוך 17 ילדי משפחת אצולה מלוכנית. אבות המשפחה הגיעו ממחוז קלייר שבאירלנד והתיישבו בצרפת לאחר שנמלטו מהאיים הבריטיים במאה ה-17, בימי המהפכה המהוללת בשל תמיכתם בג'יימס השני, מלך אנגליה המודח.
פטריס למד באקדמיה הצבאית סן-סיר והוכשר כקצין ב-1827. בשנת 1830 יצא לאלג'יר בה שהה עד 1854. ב-1837 נפצע בקרב ליד קונסטנטין. ב-1843 קיבל פיקוד על לגיון הזרים הצרפתי וב-1852 הועלה לדרגת גנרל-דיוויזיה.
בעת מלחמת קרים הצטיין בקרב מלקוף (ליד סבסטופול; 8 בספטמבר 1855). ב-1856 התמנה לחבר הסנאט הצרפתי.
במלחמת אוסטריה-סרדיניה (אפריל-יולי 1859) היה מפקד הארמייה האיטלקית (בצרפתית: "Armée d'Italie"). ב-4 ביוני 1859 הוביל את כוחות צרפת וסרדיניה לניצחון בקרב מג'נטה והוכתר על ידי הקיסר נפוליאון השלישי למרשל צרפת ודוכס מג'נטה.
ב-1864 התמנה למושל הכללי של אלג'יר. תפקיד אותו מילא עד פרוץ מלחמת פרוסיה-צרפת.
במלחמת פרוסיה-צרפת.
עם פרוץ מלחמת פרוסיה-צרפת (יולי 1870) פיקד מק-מהון על הגייסות הראשון והחמישי של ארמיית הריין שנלחמה מול הארמייה השלישית של הצבא הפרוסי. בתחילה הצליח מק-מהון לפרוץ את הגבול הפרוסי ואף כבש את העיר ויסמבור, אולם כבר לאחר שבוע נאלץ לסגת לתוך צרפת, נסיגה שהמשיכה והלכה בשבועות הבאים, תוך שחיקה של ארמיית הריין. חלק הארמייה (הגייסות הראשון, השביעי והשנים-עשר שמנו כ-120,000 חיילים) בפיקודו של מק-מהון, התמקמו בעיר שאלון-על-המארן (Châlons-sur-Marne) ויצרו את "ארמיית שאלון", אליה הצטרף נפוליאון השלישי בכבודו ובעצמו. בסוף אוגוסט יצאה הארמייה למסע של 130 ק"מ על מנת לחלץ את חלקה השני של ארמיית הריין שהיה נצור בעיר מץ. על מנת שלא להתקל בכוחות פרוסיים טרם הזמן, הוביל מק-מהון את הארמייה באיגוף משמאל, לאורך גבול בלגיה במזג אוויר גרוע ובתנאי דרך ירודים. התנועה פתחה פער והותירה את הארמייה חשופה משני אגפיה, עובדה שנוצלה על ידי ראש המטה הכללי הפרוסי, הלמוט פון מולטקה הזקן שלכד את הכוח בתנועת מלקחיים ליד העיירה בומון-אן-ארגון (Beaumont-en-Argonne) ב-30 באוגוסט. לאחר ההתקלות, בה נהרגו 5,000 חיילים צרפתים, הסיג המרשל מק-מהון את צבאו לסדאן על מנת שיוכל לנוח, להתחזק, להתחמש ולהצטייד במבצר שבמקום המוגן על ידי גבעות ובערוץ הנהר מז.
קרב סדאן שהתחולל ב-1 בספטמבר היה תבוסה צרפתית צורבת. כוחותיו של מק-מהון כותרו על ידי הארמייה הפרוסית השלישית ונפתחה עליהם אש ארטילרית כבדה. המרשל מק-מהון נפצע כבר בבוקרו של אותו יום בכפר לה מונסל (La Moncelle; ממזרח לסדאן) במסגרת ניסיון היחלצות מהכתר. למחרת נכנע נפוליאון השלישי והפרוסים לקחו בשבי את כ-100,000 החיילים הצרפתים ששרדו את הקרב ובהם קיסר צרפת והמרשל מק-מהון הפצוע.
הקומונה הפריזאית והרפובליקה השלישית.
הקומונה הפריזאית.
ההפסד הצרפתי במלחמה גם גרם לחוסר יציבות פוליטי. לאחר התבוסה בסדאן, ושביו של הקיסר בידי הפרוסים, הפכה צרפת לרפובליקה דה פקטו, שכונתה "ממשלת ההגנה הלאומית", שהוכרזה בפריז ב-4 בספטמבר 1870. צבא פרוסיה הטיל מצור על פריס, אשר נמשך עד לינואר 1871. ב-28 בינואר 1871 נחתם הסכם שביתת נשק עם ביסמרק, בפרנקפורט, הסכם שתנאיו היו חמורים ביותר לצרפת: אובדן חבל אלזס לוריין, תשלום פיצויי מלחמה בסכום כבד, וצבא כיבוש החונה בצרפת הצפונית. במשך חודשיים בין מרץ 1871 ומאי 1871 השתוללה בפריס ובערי השדה המרידה המכונה "הקומונה הפריזאית", בה אילצו חוגים מהפכניים וסוציאליסטים את ממשלת הרפובליקה השלישית הצעירה לצאת מפריז לורסאי, והכריזו על ממשלה סוציאליסטית בעיר פריז, שבוצרה על ידי מתרסים (בריקדות). ההתקפה על הקומונה החלה ב-2 באפריל על ידי כוחות הממשלה ("צבא ורסאי") בראשותו של המרשל מק-מהון. מק-מהון הורה על הפגזת העיר. חומת העיר הובקעה במערב ב-21 במאי. ההתנגדות הקשה ביותר הייתה מאזורי הפועלים במזרח העיר, ושם נמשכו הקרבות למשך שמונה ימי לחימת רחוב אכזרית, המכונים "שבוע הדמים" "La Semaine Sanglante". חיילי הממשלה רצחו אזרחים בלתי חמושים וקומונרדים שנתפסו נורו אל מול קיר הידוע כיום כ"קיר הקומונרדים", בבית הקברות פר-לשז, ואלפים אחרים הובלו אל ורסאי על מנת להישפט שם. אבדות הקומונרדים בקרב מוערכות בשלושים אלף איש. שלושים אלף נוספים נעצרו. מעטים הצליחו להימלט. בסך הכול מוערכות אבדות הממשלה בתשע מאות נפש. פריז הושארה תחת ממשל צבאי למשך חמש שנים לאחר הבסת הקומונה.
תחילת כהונתו כנשיא.
ב-24 במאי 1873 נבחר מק-מהון לנשיא צרפת על ידי רוב מלוכני באספה הלאומית. כהונת הנשיא נקבעה לשבע שנים. במשך כשנה וחצי הוביל מק מהון את הדיונים ליצירת חוקה רפובליקאית, שפורסמה בפברואר 1875. במרכזה של חוקת הרפובליקה החדשה עמדה דמותו של נשיא צרפת. פרלמנט בן שני בתים נוצר, וכן ממשלה בראשות ראש ממשלה שהייתה כפופה הן לנשיא והן לפרלמנט. אולם דווקא הנושא הנעדר מן החוקה, השאלה בדבר כינון המונרכיה מחדש וזהותו של מלך צרפת העתידי אם יהיה כזה (נכדו של המלך שארל העשירי, אנרי, המכונה "אנרי החמישי" או הנסיך פיליפ, רוזן פריז, נכדו של המלך לואי פיליפ), היה בראש סדר היום הציבורי. לפיכך נתפסה החקה כהסדר זמני.
משבר ה-16 במאי ולאחריו.