ב-1765, לנוכח הצלחת פסלי השעווה שלו בקרב האצולה הצרפתית, עבר דוקטור קורטיוס לפריז, עזב את הרפואה והחל לעסוק בפיסול בשעווה כמקצוע בלבדי. באותה שנה הוא גם יצר את פסל השעווה של מאדאם דו בארי, הפילגש של לואי ה-15, הפסל העתיק ביותר המוצג כיום במוזיאון מאדאם טיסו. ביתו הפך למישכנם של אמנים ויוצרים רבים, מכל סוגי האמנות. שנתיים לאחר מכן, ב-1767 הוא הביא מברן לפריז את טוסו בת השש ואת אמה והן המשיכו עמו מאותה עת ואילך, עד ליום מותו כעבור 27 שנים. דוקטור קורטיוס היה זה שלימד את טוסו לפסל בשעווה.
התערוכה הפומבית הראשונה של פסלי השעווה של קורטיוס הוצגה בפריז החל מ-1770, כשהיא עוברת במהלך השנים ממקום למקום. הפסל הראשון שפיסלה מארי טוסו ואשר צורף לתערוכה של המורה שלה, היה פסלו של וולטייר, ב-1777, כשהייתה בת שש עשרה בלבד. הפסל הבא היה של ז'אן-ז'אק רוסו - 1778 ולאחר מכן היא המשיכה ביצירותיה בהצלחה מסחררת, בעיקר בקרב האצולה הצרפתית של אותה תקופה. על פי זכרונותיה היא גרה במשך תשע שנים (1780–1789), עד פרוץ המהפכה הצרפתית, בורסאי והייתה מקורבת מאוד לאליזבת, אחותו של לואי השישה עשר, מלך צרפת.
ב-1793 התדרדרה המהפכה הצרפתית לשלטון הטרור ובין העצורים והמועמדים לעריפה מהירה הייתה גם מארי טוסו. ראשה אף גולח כבר לקראת הגיליוטינה. יחד עימה נאסרה כמועמדת לעריפה, גם ז'וזפין דה בוארנה, לימים הקיסרית ז'וזפין רעייתו של נפוליאון בונפרטה. שתי הנשים ניצלו ברגע האחרון. הצלתה של טוסו מיוחסת לידידים של דוקטור קורטיוס בצמרת המהפכה באותה עת.
הן לפני מאסרה והן לאחר שחרורה הועסקה טוסו על ידי המהפכנים בהכנת "מסכות מוות" של המוצאים להורג. היא הייתה זו שהכינה את מסכת המת של לואי השישה עשר בינואר 1793, זו של ז'אן-פול מארה - יולי 1793, מארי אנטואנט - אוקטובר 1793, מקסימיליאן רובספייר - יולי 1794, ורבים אחרים. מסכות המת שלה היו ידועות ומפורסמות ברבים ונישאו לעיתים במצעדים שונים בפריז, בעיקר בתקופת שלטון הטרור, אך גם לפני ואחרי כן.
ב-1794 נפטר דוקטור קורטיוס והוריש לטוסו את כל פסלי השעווה שלו. ב-1795 היא נישאה למהנדס פרנסואה טוסו ונולדו להם שני בנים, ג'וזף ופרנסואה.
המעבר לאנגליה.
ב-1802 הוזמנה טוסו על ידי אמן מיצגי פנס קסם וסיאנסים - העלאות באוב, גרמני, שפעל באנגליה - פול פילידור, להצטרף אליו ולשתף עמו פעולה. היא קיבלה אישור מיוחד לכך מנפוליאון, שכבר שלט אותה עת בצרפת, נענתה להצעה זו, וזמן מה הם הציגו כך, ביחד, בתיאטרון בלונדון, היא את יצירותיה ופילידור בהצגות סיאנס. ההצגה המשותפת הזו לא זכתה להצלחה כלכלית מרובה מדי, לפחות בכל הנוגע לטוסו, אבל היא כבר לא יכלה לחזור למולדתה, למרות רצונה בכך. המלחמות הנפוליאוניות (1803–1815), החלו. טוסו עתידה הייתה להישאר באיים הבריטים, באופן סופי, עד יום מותה.
ב-1835 הציגה טוסו בת ה-74 את תערוכתה הקבועה הראשונה, ברחוב בייקר בלונדון, בו עתידה הייתה התערוכה להישאר למשך כחמישים שנה, עד שעברה ב-1884 למישכן אחר בלונדון - הסיטי של וסטמינסטר. שלוש שנים אחרי מציאת הכתובת הקבועה סוף כל סוף, ב-1838 יצאו לאור זיכרונותיה של טוסו וב-1842 היא פיסלה את דמותה שלה, בשעווה, כפי שניתן לראותה עד עצם היום הזה, במוזיאון "מאדאם טוסו" של לונדון.
מארי טוסו נפטרה ב-1850 והיא בת 88. בנה פרנסואה היה היורש ואחריו נכדה ג'וזף ונינה ג'ון תיאודור טוסו. רק במאה העשרים יצא מוזיאון "מאדאם טוסו" על סניפיו הרבים משליטתה של משפחת טוסו.
יאן זמויסקי
יאן זמויסקי (בפולנית: Jan Zamojski וכן Ioannes de Zamość; 19 במרץ 1542 - 3 ביוני 1605) דוכס זמושץ', היה קנצלר (ראש ממשלה) והטמאן (המפקד הצבאי העליון) באיחוד הפולני-ליטאי. מהתומכים והיוזמים של הרנסאנס הפולני. נגיד (פולנית: Starosta) קרקוב, בלז, קנישין וטרטו וכמאה ערים נוספות ו-600 כפרים ומייסד העיר זמושץ' החדשה. יועץ למלכים זיגמונט השני אוגוסט וסטפאן באטורי ומהאישים הבולטים בפוליטיקה של זמנו.
תולדות חייו.
זמויסקי נולד למשפחת זמויסקי. אביו, סטניסלב, היה מושל חלם. זמויסקי זכה לחינוך מעולה באוניברסיטת פריז ובאוניברסיטת פדובה ונחשף לתרבות הרנסאנס בערים אלה ובערי איטליה האחרות. באת שהותו בחו"ל עבר מהדת הפרוטסטנטית לזו הרומית-קתולית. עם שובו לפולין גילה עניין בכניסה לפוליטיקה והיה למזכירו של המלך זיגמונט השני אוגוסט וחולל רפורמות במטרה להפוך את המדינה לדמוקרטית יותר. כך הוביל ב-1572 שינוי בצורת הבחירות של הסיים להפיכת פולין למונרכיה נבחרת, לפיה כל האצילים זכאים לבחור למלוכה והזכייה היא בשיטת "הרוב קובע".
זמויסקי הפך למנהיגה בפועל של שכבת האצולה הבינונית (השְלַכְטַה), כנגד שכבת המגנאטים (האצילים הגדולים) שביקשו להמליך מלך מבית הבסבורג והוביל את התמיכה במלך סטפאן באטורי. לאחר בחירתו היה לאיש החשוב ביותר בפולין לאחר המלך, כאשר החזיק הן במשרת הקנצלר (ראש הממשלה) והן במשרת ההאטמאן (המפקד הצבאי העליון). במקביל צבר רכוש רב ואדמות והיה לאחד האצילים העשירים והחזקים ביותר (כלומר הפך לחבר לשכבת המגנאטים כנגדה יצא).
ב-1580 הזמין את האדריכל האיטלקי ברנרדו מורנדו לשם תכנונה והקמתה של זמושץ' כעיר אידיאלית בדגם ערי הרנסאנס האיטלקיות. לפי דגם העיר פדובה הקים זמויסקי במרכז העיר אוניברסיטה שנקראה "אקדמיה זמויסקי" (Akademia Zamojska) ובה לימדו מלומדים איטלקים על מנת שיפיצו את רוח המדע ותרבות הרנסאנס. האוניברסיטה פתחה את שעריה ב-1595.
בין היתר נלחם במסגרת מלחמת ליבוניה ומערכתו של סטפאן באטורי בליבוניה, הוביל את המלחמות נגד נסיכות מוסקבה (1579–1581) ונגד האימפריה העות'מאנית.
לאחר מותו של המלך סטפאן באטורי ב-1586 תמך זמויסקי בבחירתו של זיגמונט השלישי ואסה והביס את תומכי בית הבסבורג בקרב בצ'ניה (Byczyna) ב-1588). משהבין שמטרתו של המלך החדש להפוך את האיחוד הפולני-ליטאי למונרכיה אבסולוטית, הפך זמויסקי לאופוזיציונר. בהיותו הדמות החזקה בשלטון הצליח למנוע התדרדרות במלחמה מול שוודיה ופעל לחופש דת מול התחזקות כוחות הקונטרה-רפורמציה הקתולים והישועים במדינה.
ב-1592 גילה זמויסקי שהמלך חתר לברית עם בית הבסבורג, תוך שהוא מציע להמליך מלך מבית הבסבורג על האיחוד הפולני-ליטאי ובתמורה יתמכו בית הבסבורג ובני בריתו בהמלכתו של זיגמונט עצמו למלך שוודיה. זמויסקי הצליח למנוע את המזימה, אם כי לא להדיח את זיגמונט.
ב-1595 פעל בנסיכות מולדובה וב-1600 נלחם נגד מיכאי האמיץ בוואלאכיה ובטרנסילבניה. ב-1601 נטל חלק במלחמה שהתלקחה מול שוודיה ופיקד על כוחות האיחוד בליבוניה.
Alan's Psychedelic Breakfast
Alan's Psychedelic Breakfast (ארוחת הבוקר הפסיכדלית של אלן) הוא שמו של סינגל אינסטרומנטלי בעל שלושה חלקים מהאלבום Atom Heart Mother של פינק פלויד, שיצא ב-1970.
בשיר מנגנים מנגנים ברקע, בזמן שאלן סטיילס (איש צוות העוזרים הטכניים של הלהקה, המופיע בעטיפה האחורית של Ummagumma) מדבר על ארוחת הבוקר שלו ומתכונן לאכול אותה. סטיילס משתמש במהלך דיבורו במגוון חפצים להפקת צלילים.
בחלק הראשון והשלישי של השיר מנגנת כל הלהקה, ואילו בחלק השני מנגן דייוויד גילמור לבדו.
להקת האלתורים "The Breakfest" נקראת על שם השיר.
חלקי השיר.
החלק כולל נגינת פסנתר, גיטרת בס, אורגן המונד, תופים וגיטרת סלייד.
סטיילס מתאר בחלק זה את המוצרים שהוא מכין לארוחת הבוקר: דגנים, ביצה מקושקשת, בייקון, נקניק, עגבניות, טוסט וקפה. הוא גם מתאר את אהבתו למאכלים כמו מרמלדה, דייסה ודגנים: "Marmalade, I like marmalade... Yes, porridge is nice, any cereal... I like all cereals... Oh, God". בסוף החלק נשמעת שריקת קומקום יחד עם האורגן.
בתחילת הקטע אומר סטיילס: "breakfest in Los Angels" (ארוחת בוקר בלוס אנג'לס). בהמשך, החלק כולל את נגינתו של גילמור על שתי גיטרות אקוסטיות וגיטרת פלדה.
החלק כולל נגינה של כלל הלהקה, כאשר הכלי הראשי הוא הפסנתר של ריצ'רד רייט, וכן כלים כמו גיטרת בס, גיטרה חשמלית, תופים ואורגן המונד. בסיום הקטע האינסטרומנטלי נשמע סטיילס אומר: "my head's a blank", מרים את מפתחות מכוניתו, סוגר את הדלת ונוסע. השיר נחתם באותו אופן בו התחיל, בצלילים של כיור.
עוגיות ג'אפה
עוגיות ג'אפה (באנגלית: Jaffa Cakes) הן ספק עוגייה ספק עוגה, אשר פופולריות בעיקר בבריטניה ואירלנד. העוגיות קרויות על שם תפוזי ג'אפה, שיובאו בתחילה מהעיר יפו שבישראל.
המוצר שווק לראשונה על ידי מק-ויטי ופרייס (McVitie and Price) בשנת 1927, אך כיום ישנן מספר חברות אשר משווקות מוצר זה.
תיאור המוצר.
העוגיה היא עגולה, קוטרה כ-6 ס"מ והיא מורכבת משלוש שכבות: שכבת עוגת ספוג, שכבת ג'ל בטעם תפוז וציפוי שוקולד מעל. ניתן למצוא את העוגייה גם בצורת מקלות (bars).
למרות שהעוגיות הן בדרך כלל בטעם תפוז, לאורך השנים שווקו גם מהדורות מוגבלות בטעם לימון, תות וענבי שועל.
עוגה או עוגייה?
על פי החוק בבריטניה, עוגיות מצופות בשוקולד חייבות במס, ולעומתם עוגות מצופות בשוקולד לא מחויבות במס. בדיון שנערך בנושא בבית המשפט, טענה חברת מק-ויטי ופרייס שעוגיות ג'אפה הן למעשה עוגה קטנה ולא עוגייה. הטיעון העיקרי היה שעוגייה מתרככת במשך הזמן ועוגה מתקשה במשך הזמן; אנשי החברה הדגימו בבית המשפט איך עוגיית ג'אפה מתקשה עם הזמן. שיקולים נוספים שנלקחו בחשבון היו: שם המוצר, רכיבים, טקסטורה, גודל, אריזה, אופן השיווק ותהליך הייצור.
לבסוף קבע בית המשפט שעוגיות ג'אפה הן אכן עוגות ולכן לא משולם מס על עוגיות אלו בבריטניה.