בשנים 2005–2009 למד משפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, ואחרי הסמכתו לעריכת דין פתח משרד פרטי בבנימינה. הוא חבר במערכת ביטאון לשכת עורכי הדין במחוז חיפה, בדלתיים פתוחות, ובעל טור אישי בשם הגבירה בחום במקומון גפן. ב-2010 הקים את העמותה לצדק חברתי ומשפטי, והוא עומד בראשה.
בשנת 2014 כתב את השיר "אחרי שעזבת" ביחד עם יהודה פוליקר אשר גם הלחין ושר, השיר ראה אור בדיסק האחרון של יהודה פוליקר - מוזיאון החלומות.
בשנת 2015 סיים בהצטיינות את לימודי התואר השני במשפטים (LL.M).
בתחילת 2017 ראה אור ספרו החמישי: חיפה - ז'נבה.
קדוש נשוי למיכל ואב לים, גל ויובל, ומתגורר בבנימינה.
ספריו.
קדוש פרסם ארבעה ספרים. אחד מהם עוסק בגידול ילדים, ושניים מיועדים לילדים. שני הספרים הראשונים אוירו בידי שירה שכטר ויצאו בהוצאת ידיעות אחרונות.
הספר המדריך השלם להורה החלקי (2003), הוא מדריך הומוריסטי ו"לא חינוכי". הספר מניח שמה שהורים רוצים מילדיהם הוא שקט, ומציע להיכנע לילדים ולמלא את כל רצונותיהם, בכלל זה כמויות גדולות של ממתקים וימים שלמים מול הטלוויזיה.
ספר הילדים יש שלולית באוטו גלידה (2004) עוסק בילד בשם ים, אשר בונה בחלומו אוטו גלידה מקרטון, ועבר בו חוויות שונות.
הספר הים של בנימינה (2007) כתוב בחרוזים ומתאר סיפורים וחוויות מן המושבה בנימינה וסביבותיה. אייר את הספר גיא מורד, והוא יצא בבנימינה, בהוצאת "גלורי".
הספר חיפה- ז'נבה (2017) הוא אסופה של 34 ספורים קצרים עם אהבה ונוסטלגיה. הספר זכה לתמיכת קרן לעידוד היצירה העברית של אקו"ם. את כריכת הספר צילמה גלית שר, והוא יצא בהוצאת ניב.
במהלך לימודיו לתואר במשפטים ערך קדוש, יחד עם חברו ללימודים אפרים דה האס, ראיונות עם תשעה משופטי בית המשפט העליון בדימוס, אשר פורסמו, תחת השם תשעה מן העליון - הרהורים שלאחר השפיטה, ככרך ז' (2009) של כתב העת עלי משפט.
ליאו בירגר
ליאו בירגר (בגרמנית: Leo Buerger; 13 בספטמבר 1879, וינה, אוסטריה – 6 באוקטובר 1943 ניו יורק, ארצות הברית) היה רופא יהודי, שימש כפתולוג וככירורג בבית החולים הר סיני בניו יורק, משנת 1930 שימש כפרופסור לכירורגיית דרכי השתן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. על שמו נקראת מחלת בירגר.
קורות חיים.
בירגר נולד בווינה שבאוסטריה, ובהיותו כבן שנה היגרה משפחתו לארצות הברית. את לימודיו היסודיים, למדד בבתי ספר שונים בניו יורק, שיקגו ופילדלפיה, ועד לתואר שני למד במכללה של אוניברסיטת קולומביה לרופאים ומנתחים שבניו יורק. את לימודי הדוקטורט ברפואה סיים באוניברסיטת קולומביה עצמה.
בתחילה עבד כרופא במשך כ-3 שנים, בבית החולים לנקס היל, שבניו יורק, ולאחר מכן, במשך שנתיים נוספות, בבית החולים הר סיני, גם הוא בניו יורק. בין השנים 1905–1907 חזר לאירופה והתנדב במרפאה הכירורגית בורוצלב (אז ברסלאו - בגרמניה) שבמערב פולין, כשהוא מגיח מפעם לפעם לסיורים לימודיים בפריז ובווינה. בשנת 1907 חזר לניו יורק, ועבד בבית החולים הר סיני, כמנתח וכפתולוג. במסגרת עבודתו בהר סיני, תיאר את המאפיינים הפתולוגיים של המחלה Thromboangiitis obliterans, שקיבלה את שמו מחלת בירגר.
טנונטוזאור
חירבת אירביד
פרוצרטוזאור
מטריאכאנטוזאור
סגיזאור
חללי צה&quot;ל
הזמנה לשקט
הזמנה לשקט היא תערוכה בינלאומית בנושא לקות שמיעה ומוגבלויות. מטרת התערוכה היא העלאת המודעות לגבי חייהם של החרשים ובעלי לקוית שמיעה, על ידי הדמיה של התמודדות בחיי היומיום ללא חוש השמיעה. מלבד התערוכה, "הזמנה לשקט " כמו "דיאלוג בחשכה" העוסק בעוורים הוא גם עסק חברתי יוצר מקומות עבודה עבור בעלי לקות שמיעה רחבי העולם. בשנת 2004 נפתחה תערוכה גם בישראל, במוזיאון הילדים בחולון.
היסטוריה.
הוגי הרעיון הוא ד"ר אנדריאס היינקה הוגה "דיאלוג בחשיכה" והגב' ארנה כהן.
בשנת 2003 נחנכה התערוכה הראשונה בפריז במוזיאון המדע לה וילט. תערוכה זו קצרה שבחים רבים בקרב מבקריה והוכתרה כתערוכה המוצלחת ביותר מזה 20 השנה האחרונות במוזיאון לה וילט.
התערוכה.
המסלול הוא בהדרכת מדריכים חירשים, במהלכו מרכיבים המשתתפים אוזניות המעמעמות כמעט לחלוטין את יכולת השמיעה. נאסר עליהם לשוחח זה עם זה, אלא באמצעות תנועות ידיים, הבעות פנים ומחוות גופניות. במהלך התערוכה מודרכים המשתתפים בפעילויות במספר חדרים ומתקשרים ללא מילים עם המדריך ושאר חברי הקבוצה. הפעילויות ברובן הן שגרתיות - תחרות קבוצות של משחק הזיכרון, הצגת רגש בצורת פנטומימה, רכישת מזון ושתייה ועוד. במוזיאון הילדים בחולון, ניתנת למשתתפים האפשרות לשאול את המדריך או המדריכה אודות חייו האישיים באמצעות מתורגמן לשפת הסימנים בסוף המסלול.
מלון לאונרדו פלאזה ירושלים
מלון לאונרדו פלאזה הוא בית מלון ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים, סמוך לכיכר צרפת. נקרא בעבר מלון פלאזה ומלון שרתון פלאזה.
ההיסטוריה של השטח.
בשנת 1873 הגיעה לארץ ישראל ז'אן מרקוס, עשירה הולנדית משיחית. היא הייתה בטוחה שהגאולה קרובה והחליטה לבנות מלון גדול לקליטת עשרות אלפי הנגאלים שיגיעו לארץ. היא קנתה שטח גדול מחוץ לירושלים ולאחר מתן שוחד רב החלה בבנייה של מבנה שכּונה "מלון הגאולה". בינתיים נסעה בשנת 1875 לסייע למורדים בהתקוממות הרצגובינה. היא כילתה את רוב כספה על המרד, שלא צלח, וכשחזרה לארץ לא נשאר לה כסף להמשך בניית המלון. ספקי הבנייה הערבים תבעו אותה לדין וזכו בתביעה. כשבועיים לאחר גזר הדין פשטו חיילים טורקים על אתר הבנייה, הכו את המהנדס והחריבו את האתר. המקום עמד בשיממונו שנים רבות עד לשנת 1958 אז הוחל בבניית מרכז אמיר על חלקו הדרומי של המגרש.
התוכנית המקורית של מרכז אמיר כללה שלושה בניינים ואודיטוריום אולם עיריית ירושלים קנתה את השטח ותכננה לבנות בו את בית העירייה החדש שלה. בשנת 1964 הכריזה העירייה על תחרות אדריכלים בה זכה האדריכל פרופ' אלפרד מנספלד. מנספלד תכנן בעבור העירייה מגדל בן 22 קומות אולם העירייה לא הצליחה לגייס תקציב להקמת המבנה והפרויקט נדחה. בשנת 1965 נבחר טדי קולק לראשות העירייה והחליט שבניין העירייה צריך להיות על הגבול בין חלקי העיר כסמל לשאיפה לאיחודה. בהמשך בנתה העירייה את קריית עיריית ירושלים בכיכר ספרא.
המלון.
לאחר ביטול התוכנית לבניית העירייה במתחם מכרה העירייה את השטח ליזמים פרטיים, ביניהם החברה לישראל ומשפחות יהודיות מארצות הברית, לצורך הקמת מלון. העירייה הנחתה שגובה המלון וצורתו הכללית יתוכננו לפי התוכנית שאושרה לבניין העירייה. האדריכל מרדכי בן חורין תכנן את מבנה המלון לפי עקרונות אלו. במהלך הבנייה התבצעו חריגות בנייה בהיקף של 2768 מ"ר שאושרו למפרע לאחר שבעלי המלון שילמו היטל השבחה לעירייה. כנגד המלון ניטען שהוא מכוער ומגמד את העיר העתיקה. מנגד טען מנכ"ל החברה לישראל שמבנה המלון הוצר והוגבה לבקשת יהודה האזרחי כדי למנוע פגיעה בנוף.
בירושלים ישנה חובה לבנייה באבן מה שגורם לבניינים גבוהים להראות כבדים מאוד. כדי "לרכך" את בניין תכנן בן חורין מעיין "תחרת אבן" בקומות העליונות של המלון. דרכים נוספות שבהם השתמש בן חורין להפחתת הכובד של הבניין הם חיפוי באבן נסורה שמונחת בצורה אנכית ו"חלונות רצועה" לכל גובה הבניין.
המלון נבנה בשנים 1971–1974 בשם מלון גן-אור, כתשלובת של חדרי מלון ויחידות דיור (שנרכשו ברובן על ידי תושבי חו"ל והושכרו לשימוש שוטף של המלון). לאחר שנתיים של ניהול בידי החברה הישראלית קרן-אור, הועבר הניהול לרשת המלונות CP Hotels של חברת התעופה הקנדית קנדיאן פסיפיק והמלון החל לפעול בשם מלון פלאזה. ההנהלה החליטה להתאימו לדרישות הקהל החרדי-אמריקאי, ובהתאם הונהגה בו כשרות למהדרין.
בעלות.
בתחילת שנת 1971 רכשה החברה לישראל 60% ממניות המלון. המלון נחנך בשנת 1974 כמלון "פלאזה" ונוהלה בידי חברת קנדיאן פסיפיק. בשנת 1985 עבר ניהול המלון לידי חברת מלונות שרתון, ללא שינוי הבעלות על המלון, ושמו של המלון שונה ל"שרתון פלאזה". בשנת 2009 הפך המלון ל"לאונרדו פלאזה".
דורון ברזילי
דורון ברזילי (נולד ב־29 באפריל 1970) הוא עורך דין ישראלי אשר כיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל בין 2011–2015. כמו כן ברזילי הוא בעל משרד פרטי העוסק בתחום המיסוי, צווארון לבן, משפט מסחרי ואיסור הלבנת הון.
ביוגרפיה.
ברזילי נולד בירושלים ושירת בצה"ל בחיל השריון. הוא סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת ווריק, באנגליה. בתחילת דרכו המקצועית התמחה ברזילי במחלקה המשפטית של אגף מס הכנסה במשרד האוצר ובהמשך שימש כתובע הפלילי במחלקה המשפטית ברשות המיסים. בשנת 2006 ייסד משרד עצמאי.
דורון ברזילי מתגורר בפתח תקווה, אב לשניים ונשוי לליאת, אף היא עורכת דין במקצועה.
פעילותו הציבורית.
בשנים 2005–2011 כיהן כיו"ר הוועדה של עורכי הדין הצעירים הארצית בלשכת עורכי הדין וכיו"ר ועד העובדים של המחלקה המשפטית במשרד האוצר, אגף מס הכנסה. בשנים אלה כיהן אף כיו"ר ועד מחוז תל אביב והמרכז של הלשכה.
ביוני 2011 נבחר דורון ברזילי לתפקיד ראש הלשכה והחליף את קודמו יורי גיא רון.
בין יתר תפקידיו הציבוריים, מכהן כיום ברזילי כיו"ר הוועדה המרכזי בלשכת עורכי הדין, חבר במועצה, חבר במועצת המנהלים של המוסד לבוררות, יו"ר המכון להשתלמות, יו"ר הצוות להעצמת נשים, חבר בוועדת החריגים של משרד המשפטים, חבר בנשיאות "עמותת נוער שוחר משפט עברי" וחבר באספה הכללית של ארגון "להב" לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.