באליפות אירופה שנערכה בלייפציג, מזרח גרמניה באוגוסט 1962 זכתה לונסברו ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:50.2 דקות, מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:32.3 דקות ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:46.2 דקות. שלושה חודשים לאחר מכן, במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בסוף נובמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-110 יארד חזה בתוצאה של 1:21.3 דקות, במשחה ל-220 יארד חזה בתוצאה של 2:51.7 דקות ובמשחה ל-440 יארד מעורב אישי בתוצאה של 5:38.6 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x110 יארד מעורב בתוצאה של 4:47.9 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה לונסברו לכבוד לשאת את דגל בריטניה בטקס הפתיחה והייתה לספורטאית אישה הראשונה שזכתה בכבוד זה. במשחקים עצמם היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:30.5 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה לונסברו משחייה תחרותית ונישאה ליו פורטר, רוכב אופניים אולימפי שייצג אף הוא את בריטניה באולימפיאדת טוקיו. הוא זכה 4 פעמים באליפות העולם ברכיבת אופנים בענף הרדיפה.
ששון יצחקי
ששון יצחקי (1932 - יוני 2018) היה קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. פיקד על חטיבה 401 במלחמת ההתשה ועל כוח אוגדתי במלחמת יום הכיפורים.
חייו.
יצחקי נולד וגדל בעיראק, ב-1949 נמלט עם קבוצת צעירים מעיראק לאיראן במטרה לעלות לישראל, הקבוצה נתפסה והושמה בכלא בדרום איראן. כשהגיע לישראל נקלט בקיבוץ קדמה. התגייס לצה"ל ב-1951 ושירת בחיל השריון. לאחר קורס קצינים שירת בגדוד חרמ"ש 79 כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה. שימש מפקד פלוגה בגדוד 9 ומפקד קורס מכ"ים.
במלחמת סיני פיקד על פלוגת חרמ"ש בגדוד 52, גדוד בפיקודו של אורי רום שעבר מחטיבת גבעתי לחטיבה 7 והיה בהליכי הסבה לחרמ"ש. הפלוגה השתתפה בקרב סכר הרואיפה בו נכבש מוצב צבא מצרים. לאחר המלחמה פיקד על קורס מפקדי טנקים בבית הספר לשריון, שימש קצין אג"ם של חטיבה 7, סמג"ד בגדוד 9 ומפקד קורס קציני שריון.
ב-1965 מונה למפקד גדוד 52, תחת פיקודו השתתף הגדוד בקרב על המים מול הסורים ובפעולת סמוע בו תקף הגדוד את משטרת רוג'ם אל מדפע בדרום הר חברון.
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 52 במסגרת חטיבה 14 הגדוד לחם בקרב אום-כתף בו הובקע המערך המצרי בסיני בקרבות השתתפו טנקים מסוג שרמן מ-50 ומ-51 וגם AMX-13 .
באוקטובר 1968 מונה למפקד חטיבה 401 ופיקד עליה עד יולי 1970, בתקופתו לחמה החטיבה במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ וקלטה את ראשוני טנקי המגח 6 בחיל השריון. אחר כך שירת כראש מטה אוגדה 146, ב-1971 יצא לארצות הברית לקורס פיקוד ומטה. בשובו הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמקביל למד באוניברסיטת תל אביב.
באוגוסט 1973 מונה יצחקי לראש מטה פיקוד הדרום בדרגת תת-אלוף. במלחמת יום הכיפורים, לאחר שקלמן מגן מונה למפקד אוגדה 252 במקום אלברט מנדלר שנהרג, מונה יצחקי במקום מגן למפקד הגזרה הצפונית של סיני, עם כוח בסדר גודל אוגדתי, שכלל את חטיבה 11 וחטיבה 204, וזכה לכינוי "כוח נמר" או "כוח ששון". בקרב השריון של ה-14 באוקטובר הדפו החטיבות את מתקפת חטיבה 15 המצרית והשמידו 40 טנקים ללא שנגרמו להן אבדות. למחרת הצטרפה לכוח גם חטיבה 274.
One of These Days
One of These Days (יום מן הימים), הוא שיר של להקת פינק פלויד. הוא השיר הפותח את האלבום "Meddle", אלבום האולפן השישי של פינק פלויד אשר יצא בשנת 1971. השיר הוא קטע כלי, והמילים היחידות המושמעות בו הן משפט שאומר המתופף ניק מייסון בקול נמוך שעבר עיבוד דיגיטלי: "One of these days I'm going to cut you into little pieces" (בתרגום חופשי, "ביום מן הימים אני עומד לחתוך אותך לחתיכות קטנות"). השיר כולל שתי גיטרות בס, המהוות את המאפיין הבולט בשיר לצד קולו של מייסון. הבס מנוגן בערוצים שונים על ידי רוג'ר ווטרס ודייוויד גילמור, גילמור הוקלט על הערוץ הימני בעוד ווטרס על השמאלי.
השיר נפתח באפקט קולי של רוח נושבת, לאחריו נכנסים הבס והקלידים של ריצ'רד רייט בשילוב צלילים אלקטרוניים דרמטיים. לאחר הקריינות של מייסון, מגיעה מוזיקת רוק כבד אינסטרומנטלית. השיר מסתיים כפי שהתחיל, באפקט קולי של רוח נושבת, המשמש מעבר אל השיר הבא באלבום - A Pillow of Winds. השיר בוצע בשלושה אלבומי הופעה של הלהקה.
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון.
ג'ודי גרינהם
ג'ודית "ג'ודי" ברנדה גרינהם, חברה (באנגלית: Judith "Judy" Brenda Grinham, MBE; נולדה ב-5 במרץ 1939) היא שחיינית עבר בריטית, אלופה אולימפית (מלבורן 1956), אלופת אירופה (בודפשט 1958), אלופת משחקי חבר העמים הבריטי (קארדיף 1958) ושיאנית העולם במשחה ל-100 מטר גב. 32 שנים, אחרי מדליית הזהב הראשונה לבריטניה בשחייה לנשים שזכתה בה לוצי מורטון (פריז 1924).
ביוגרפיה.
גרינהם נולדה בהמפסטד שבלונדון לנורמן פרדריק ופלורה אדית גרינהם. שישה חודשים לאחר שנולדה נשלח אביה לצרפת במסגרת כוחות הסיוע הבריטיים במלחמת העולם השנייה. לאחר ששרד את הקרבות בדנקרק שבצרפת הוא נשלח למזרח התיכון וחזר לביתם כשהייתה בת 7. לאחר שחזר החל לקחת אותה לאימוני שחייה בגלאדסטון פארק שבניסדן, לונדון.
אלופה אולימפית ושיאנית עולם.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה גרינהם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:12.9 דקות, לפני קארין קון מארצות הברית (1:12.9 דקות) ובת ארצה מרגרט אדוארדס (1:13.1 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.8 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה תוצאה ב"זינוק שליחות" של 1:09.0 דקות.
אלופת אירופה ואלופת חבר העמים הבריטי.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקארדיף, ויילס בסוף יולי 1958 זכתה גרינהם ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-110 יארד גב בשיא עולם חדש של 1:11.9 דקות ובמשחה שליחות 4x110 יארד מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:54.0 דקות. מדליית ארד במשחה שליחות 4x110 מטר חופשי בתוצאה של 4:31.5 דקות. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בתחילת ספטמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, זהב, כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:12.6 דקות, מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:24.2 דקות ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.4 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:54.3 דקות.
בגיל 20 פרשה גרינהם משחייה תחרותית ונישאה לעיתונאי פיטר רולי. לזוג נולדו שני ילדים. כעבור מספר שנים הם התגרשו והיא התחתנה עם מייקל רו ועברו להתגורר בקורנוול.
גרשון דובינבוים
גרשון דובינבוים, שכונה דֶבַּמבַּם (1 באפריל 1927 – 26 באוקטובר 1948) היה מפקד פלוגה בגדודים השני והתשיעי של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. הוא פיקד על יחידות הפלמ"ח בקרבות מכריעים ביד מרדכי, גברעם, ומבצע יואב, במהלכו נהרג בהתקפה על גשר דאהרייה.
ביוגרפיה.
גרשון, בן לתנחום ומלה דובינבוים, נולד ב-1927 בברסט ליטובסק שבפולין, על הגבול עם ברית המועצות. בשנת 1935 עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה ברחובות.
בשנת 1940 הצטרף לגדנ"ע. בשנת 1943 התגייס לפלמ"ח ומונה למפקד כיתה בקיבוץ גבעת ברנר ואחר כך למפקד מחלקה. השתתף במבצעי העלאת מעפילים, בליל וינגייט, בליל הרכבות ובליל הגשרים בפיצוץ גשר אלנבי שם מילא תפקיד מכריע בפיצוץ הגשר יחד עם אריה עמית (טפר).
בדצמבר 1947 נמנה דבמבם על אנשי הגדוד השני של הפלמ"ח. עם פרוץ הקרבות על הדרכים במלחמת העצמאות פיקד דבמבם על התגבורת הראשונה שנשלחה לנגב - מחלקת פלמ"ח שנשלחה ליד מרדכי. הוא נתמנה למפקד המחלקה האחראית על יד מרדכי, ואחר כך למפקד הפלוגה האחראית על ניר עם, גברעם ויד מרדכי. בתפקידו זה הוא ארגן את שיירות המשוריינים שהעבירו אספקה ליישובי הנגב הנצורים ופיקד עליהן. באחת השיירות גם נפצע באורח קל. אנשי המיליציות הערביות בדרום הכריזו על פרס של 1000 לא"י למי שיתפוס אותו, ועל פי סיפור נפוץ כינוהו "השד האדום" על שם צבע שיערו. עם התקרבות החזית ליד מרדכי הועבר מטה הפלוגה מקיבוץ זה לקיבוץ גברעם.
בקרב יד מרדכי היה דבמבם מפקד כח המשוריינים שפרץ את המצור המצרי וחילץ את ילדי המשק מן הקיבוץ מעט לפני תחילת הקרב. הפינוי התבצע אחרי ויכוח עם מפקד חטיבת הנגב נחום שריג אשר התנגד לו. מספר ימים לאחר מכן, במהלך הקרב על הקיבוץ, חדרו אנשי חיות הנגב בפיקוד שמחה שילוני ודבמבם לקיבוץ וחילצו 30 פצועים מהמצור במשוריינים. במהלך שהותו הקצרה בקיבוץ עמד דבמבם על מצבם הנואש של המגינים, ואישר להם, בניגוד להוראות מפקדת החטיבה, לסגת מן המקום.
בזמן ההפוגה הראשונה פיקד דבמבם על אחד מכוחות הפלמ"ח שהתעמתו עם אנשי האצ"ל בתל אביב במהלך פרשת אלטלנה.
במהלך קרבות עשרת הימים ובעקבות אישור הנסיגה שנתן לחברי יד מרדכי, ניטל ממנו הפיקוד על פלוגתו, והוא "הוגלה" מהגדוד השני של הפלמ"ח לגדוד התשיעי - גדוד הפשיטה החדש שהוקם וצורף לחטיבת הנגב. דבמבם הועלה לדרגת סרן, ומונה למפקד פלוגה. בתפקידו החדש השתתף במבצע יואב לשחרור באר שבע, שם הוביל את שיירת הגדוד בפריצת המצור המצרי על יישובי דרום הנגב במקביל לכיבוש משלטי חוליקאת.