הפיקסלים נמכרו בדולרים אמריקאיים, ולא בלירות שטרלינג. הסיבה לכך היא שבאותו זמן אוכלוסיית המשתמשים המחוברים לאינטרנט בארצות הברית הייתה גדולה מזו שבבריטניה, ולכן טו האמין שיהיה לו קל יותר לשווק את הרעיון בדולרים. בנוסף, באותה תקופה הייתה הלירה חזקה יותר מהדולר: 1£ היה שווה ערך לכ-1.80$, וטו חשש שמחיר זה גבוה מידי לקונים פוטנציאליים רבים.
עלויות ההפעלה של טו היו 50€, וכללו רישום שם התחום (דומיין) ושירותי אירוח אינטרנט בסיסיים. האתר עלה לרשת ב-26 באוגוסט 2005.
דף הבית כלל באנר עם שם האתר ומונה פיקסלים שהציג את מספר הפיקסלים שנמכרו. מתחת למונה ולבאנר הוצבו תשעה קישורים קטנים לדפים פנימיים באתר, ותחתם מערך פיקסלים מרובע שכלל 1,000,000 פיקסלים שחולקו ל-10,000 "בלוקים" של 100 פיקסלים כל אחד.
טו הבטיח ללקוחותיו כי האתר יישאר מקוון למשך חמש שנים לפחות - כלומר, עד 26 באוגוסט 2010.
מכירות.
פיקסלים בודדים נחשבים לקטנים מידי לעין הבלתי מזוינת, ומסיבה זו נמכרו הפיקסלים ב"בלוקים" של 100 פיקסלים כל אחד - כלומר, פיקסלים, ובמחיר של 100$.
המכירה הראשונה בוצעה שלושה ימים לאחר שהאתר עלה לרשת, על ידי אתר מוזיקה שהופעל על ידי חבר של טו. הוא רכש 400 פיקסלים בבלוק של . במשך שבועיים לאחר מכן, מכר טו לחבריו ולבני משפחתו סך של 4,700 פיקסלים בסך הכל.
האתר שווק בתחילה מפה לאוזן בלבד. ואולם, לאחר שצבר 1,000$, טו שלח הודעה לעיתונות אשר פורסמה על ידי ה-BBC.
אתר האינטרנט הבריטי "The Register" כלל שתי כתבות על האתר בחודש ספטמבר. עד סוף החודש, קיבל טו 250,000$ והאתר דורג על ידי אלכסה במקום השלישי ברשימת ה-"Movers and Shakers", אחרי האתרים של בריטני ספירס ו-Photo District News.
ב-6 בספטמבר דיווח טו על 65,000 גולשים באתר. אחד עשר ימים לאחר מכן, גדל מספר הגולשים ל-100,000. ב-26 באוקטובר, חודשיים לאחר שהאתר הושק, מעל ל-500,900 פיקסלים נמכרו ל-1,400 לקוחות.
עד ערב ראש השנה האזרחית, ה-31 בדצמבר, טו דיווח על 25,000 גולשים בכל שעה, עם מדד אלקסה של 127, כאשר 999,000 מהפיקסלים נמכרו.
טו הודיע ב-1 בינואר 2006 כי מאחר שהביקוש ל-1,000 הפיקסלים הנותרים הוא כה גבוה, "הדבר ההוגן וההגיוני ביותר" לעשות הוא מכירה פומבית באתר eBay על מנת לשמור על הייחודיות של האתר, וכתחליף לפתיחת אתר Million Dollar Homepage נוסף. המכירה הפומבית נמשכה עשרה ימים ובמהלכה התקבלו 99 הצעות כשרות. חלק מההצעות, עד לגובה של 160,109.99$, בוטלו על ידי טו או הוסרו על ידי המציעים משום שנחשבו למתיחה.
טו ציין: "יצרתי קשר עם משתתפים באמצעות הטלפון ומסתבר שהם לא היו רציניים, דבר מתסכל למדי, ולכן הסרתי אותם בדקה האחרונה".
ההצעה הזוכה הייתה בגובה 38,100$ ונמכרה ל-MillionDollarWeightLoss.com, חנות מקוונת המוכרת מוצרים הקשורים לתזונה ודיאטה.
טו ציין כי הוא ציפה להצעה גבוהה יותר בשל תשומת הלב הרבה בתקשורת. סך ההכנסות ממכירות של האתר בתום חמשת החודשים להפעלתו עמד על 1,037,100$. לאחר ניכוי עלויות הפעלה, מיסים ותרומה לארגון צדקה לצעירים, טו ציפה לרווח נקי של בין 650,000$ ל-700,000$.
בין הרוכשים ניתן למנות את אורנג' בריטניה, הטיימס, 888.com וחברות קזינו אחרות, ו-!Yahoo.
תשומת הלב בתקשורת.
לאחר שההודעה לעיתונות שפורסמה בספטמבר הביאה לראשונה את האתר לידיעת ציבור הגולשים, האתר הוזכר בכתבות באתר החדשות הבריטי BBC, באתר החדשות הטכנולוגיות הבריטית The Register, באתר החדשות הבריטי The Daily Telegraph
ובירחון המחשבים הבריטי PC Pro.
בנוסף, טו הופיע בתוכניות הטלוויזיה Sky News Sunrise ו-BBC Breakfast המשודרות בשעות הבוקר.
עד נובמבר הפך האתר לפופולרי גם מחוץ לבריטניה עם פרסומים ב-Financial Times Deutschland בגרמניה,
TVNZ בניו זילנד,
Terra Networks באמריקה הלטינית
ו-China Daily בסין.
עיקר תשומת הלב הייתה בארצות הברית: Adweek,
Florida Today,
ו-Wall Street Journal.
טו העסיק איש יחסי ציבור בארצות הברית על מנת לעזור לו לטפל בתקשורת האמריקאית. בארצות הברית הוא נתן ראיונות ל-ABC News Radio,
Fox News Channel,
Attack of the Show!
ולתוכניות טלוויזיה מקומיות.
הרעיון תואר בתקשורת כ"פשוט ומבריק", "שנון",
"מתוחכם", ו"פלטפורמת פרסום מיוחדת שהיא גם משעשעת". ב-Popular Mechanics נכתב כי באתר "אין תוכן. אין גרפיקה מרהיבה... תארו ערוץ טלוויזיה המשרד רק פרסומות, או מגזין שבו יש רק מודעות. זה אתר ה-The Million Dollar Homepage. דוגמה מדהימה לכוח הטמון בשיווק ויראלי". הכתב דון אולדנבורג מהוושינגטון פוסט היה אחד המעטים שלא דיברו בשבחו של האתר: "האתר נראה כמו לוח מודעות על סטרואידים, הריסות של תאונת רכבת פרסומית שאי אפשר שלא להסתכל עליה".
תקיפת האתר.
ב-7 בינואר 2006, שלושה ימים לפני סגירת המכירה הפומבית של אלף הפיקסלים האחרונים, קיבל טו דואר אלקטרוני מארגון בשם "The Dark Group", ובו נכתב כי האתר שלו יותקף בתקיפת DDoS (יצירת עומס על שרתי האתר עד כדי קריסה), אם לא ישלם כופר בסך 5,000$ עד 10 בינואר.
טו האמין שמדובר במתיחה, אך שבוע לאחר מכן קיבל מכתב נוסף: "Hello u website is under us atack to stop the DDoS send us 50000$" (בתרגום חופשי: "שלום, האתר שלך תחת התקפה. כדי להפסיקה, שלח לנו 50,000$"). הוא התעלם גם ממכתב זה, והאתר הוצף בכניסות ובהודעות דואר אלקטרוני עד שקרס. טו הצהיר: "איני מתכוון להגיב לתכתובת שלהם שכן איני מעוניין לתת להם את הסיפוק. איני מתכוון לשלם להם. מה שקורה לאתר שלי מזכיר טרור. אם אשלם להם, אנשים נוספים יתקפו את האתר".
האתר נותר לא נגיש למשך שבוע בזמן שמערכות ההגנה שודרגו. משטרת וילטשייר וה-FBI התבקשו לחקור את הסחיטה והתקיפה. הם מאמינים שמקורה ברוסיה.
צבי נתנזון
צבי נתנזון (14 ביולי 1914 - 13 באוקטובר 1996) היה חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות לאורך שנים רבות, וממנהיגי מפ"ם, יד ימינם של מנהיגי המפלגה מאיר יערי ויעקב חזן. קיבל את התואר יקיר ההסתדרות ויקיר העיר תל אביב על פעילותו הענפה בעיר. נתנזון ערך והשאיר אחריו ארכיון מסודר על תנועת העבודה בתקופתו, המאבק על עבודה עברית, והמאבק על תנאי העבודה של הפועלים.
ביוגרפיה.
נתנזון נולד בבוחוש שברומניה. אביו היה סוחר עצים, שנרצח כשצבי נתנזון היה בן 5. הוא ואמו עברו לעיר גאלאץ על גבול מולדובה, ושם עסקה אמו במסחר בדים.
במהלך הלימודים בבית הספר התיכון בגאלאץ, נחשף נתנזון לתנועת "השומר הצעיר" שפעלה באזור. הוא נעשה פעיל בסניף התנועה ובהמשך הפך למדריך בתנועה. במטרה להתיישב בארץ ישראל, עבר עם חבריו תקופת הכשרה ארוכה בחווה חקלאית באזור. אחריה היה מדריך בהכשרת חלוצים, ובשנת 1935 עלה לארץ באוניה.
בשלבי התארגנות הראשונים שהה נתנזון במחנה זמני בתל מונד, ולאחר מכן עבר לתל אביב. עבד כחלוץ ביישור חולות, בפרדסים וכפועל מתכת.
בשנת 1937, בתקופת האבטלה בארץ, נבחר על ידי מחוסרי העבודה לוועדת התור במועצת פועלי תל אביב, וניסה להנהיג חלוקה גלויה וצודקת של ימי העבודה שעמדו לחלוקה למובטלים. באותה עת היה פעיל ב"פלוגות הפועל", והשתתף בהקמות רבות של יישובי חומה ומגדל.
את מאמרו הראשון פרסם ב-1939, ובו תבע סולידריות של העובדים עם מחוסרי העבודה. מאז כתב בקביעות על ענייני עובדים ועל צדק חברתי. הוא פרסם מאמרים, ראיונות רבים ועשרות חוברות בנושאי עבודה.
רק בשנת 1940 קיבל לעבודה קבועה, במוסך "נוע", ששימש כמוסך מחתרתי של ההגנה. באותה שנה הוא נבחר לוועד העובדים במוסך, וכן נבחר למועצת פועלי המתכת.
את פעילותו הפוליטית החל נתנזון כמזכיר "הליגה הסוציאליסטית" בתל אביב, שזכתה להישג מרשים בבחירות להסתדרות שנערכו בשנת 1941. בהמשך היה מצעירי המייסדים של מפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם).
בשנת 1947, במלחמת העצמאות, שירת נתנזון בחי"ש תל אביב. לאחר המלחמה נרתם לקליטת העלייה הגדולה הן בתל אביב והן במעברות שהיו פזורות ברחבי הארץ.
ב-1952 נבחר נתנזון למזכירות מועצת פועלי תל אביב-יפו. ב-1970 נבחר לוועדה המרכזת של ההסתדרות כנציג מפ"ם, והיה פעיל בהנהלת האיגודים המקצועיים. הוא עמד בראש המחלקה לתחיקת חוקי עבודה להבטחת זכויות העובדים. במשך כ-15 שנים ייצג נתנזון בפני הכנסת והממשלה יוזמות לשינויים ותיקונים בחוקי העבודה והרווחה. בנוסף הירצה במקומות עבודה ובסמנריונים לעובדים וועדי עובדים, והמשיך בפרסום מאמרים.
עם פרישתו מהוועדה המרכזת בשנת 1982, נבחר נתנזון לוועדת מבקר ההסתדרות.
כן שימש במשך חמש שנים כחבר בוועדת השמות וההנצחה של עיריית תל אביב-יפו.
מסמכי וינונה
מסמכי וינונה הם אוסף מסמכים מסווגים שנחשפו לציבור ב-1995. האוסף הוא כמות גדולה של מסמכים מוצפנים, אשר יורטו מתקשורת סובייטית מסווגת על ידי המודיעין הבריטי והאמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה והשנים לאחריה, אך השיטה לפיענוחם נמצאה רק כעבור שנים. המסמכים פוענחו במשך 40 שנה. חלקם היו מפוענחים כבר בתחילת שנות החמישים, ופיענוח חלק מהם נמשך עד לתחילת שנות התשעים.
מהמסמכים עולה כי מספר רב של תושבי ארצות הברית (אזרחים ושאינם אזרחים) שיתפו פעולה בדרך כלשהי עם המודיעין הסובייטי. על פי המחברים היינס וקלר שכתבו ספר בנושא מדובר ב-349 אנשים, מתוכם ניתן לזהות כמחצית. המסמכים שופכים אור על מספר מקרים ידועים כמו יוליוס ואתל רוזנברג, אלג'ר היס (אם כי יש החולקים על הזיהוי).