במהלך שלטונו של המושל המוסלמי השני של ספרד, עבד אל-עזיז אבן מוסא (714-716), האזורים העירוניים המרכזיים בקטלוניה נכנעו לפני המוסלמים. אזורים רבים נכנעו ללא קרב במסגרת הסכם שאפשר לחיי המקומיים להמשיך במסלולם, ובתמורה הם נדרשו להעלות מיסים ולהכיר באופן פורמלי בכפיפותם הפוליטית למוסלמים. העובדה שהמוסלמים כבשו את חצי האיברי כולו, מגיברלטר ועד הפירנאים, בתקופה של שלוש שנים, ובהתחשב ביכולות התקשורת והתחבורה של התקופה, מלמדת על כך שעמדה בפניהם התנגדות צבאית מועטה בלבד.
הכרוניקה של 754 מציינת שכל הצבא הוויזיגותי, שהיה מפולג ביריבויות פוליטיות ולא היה נאמן לחלוטין למלך, נמלט לאחר תבוסתו למוסלמים. זה הדיווח האותנטי היחידי שיש בידינו, והוא לא מספק פרטים רבים. המחסור במידע מהימן מחד והחשיבות שנודעה בדיעבד לקרב הזה מאידך, הביאה היסטוריונים מוסלמים מאוחרים רבים להמציא פרטים משלהם. המיקום של הקרב לא ברור לחלוטין, אבל קרוב לוודאי שהוא התרחש על יד נהר גוואדלאטה.
המלך רודריק נהרג ככל הנראה בקרב הזה, והוויזיגותים הלא מאורגנים וחסרי ההנהגה, נחלו תבוסה מוחצת. בהקשר זה ראוי לציין שהאליטה הוויזיגותית מנתה על פי ההערכות בין 1%-2% מתוך האוכלוסייה הכללית, מה שעשוי להסביר את הקריסה המוחלטת והמהירה של הממלכה הוויזיגותית כולה. הוואקום המדיני שנוצר, שככל הנראה תפס את טארק בהפתעה מוחלטת, תרם לכיבוש המוסלמי המהיר.
הצבא הכובש היה מורכב ברובו מברברים שבעצמם היו מתאסלמים חדשים. יש הסוברים שהפלישה הברברית הייתה המשכו של דפוס פעולה קדום, עוד מהתקופה הקדם אסלאמית, של פשיטות שוד וביזה, ואם אכן כך הרי שהכיבוש לא היה מתוכנן. גם הכרוניקה של 754 וגם מקורות מוסלמיים מאוחרים יותר מדברים על פשיטות שהתבצעו בשנים שקדמו לפלישה. עוד נטען שהאפשרות כי הכוח הברברי הפולש היה חלק ממסורת פשיטות קדומה נתמך על ידי העובדה שבראש הכוח עמד ברברי, ואילו הדמות המוסלמית הבכירה, מוסא אבן נוסייר, שהיה מושל צפון אפריקה מטעם האומיים, הצטרף למערכה רק לאחר ההצלחה המפתיעה בקרב גוואדלטה. הכרוניקה של 754 מציינת כי הרבה עירוניים העדיפו לברוח להרים מאשר להגן על עריהם, ייתכן שהם נהגו כך משום שהיו סבורים שמדובר בפשיטה ברברית שגרתית ולא בכיבוש מתמשך.
השלכות.
הכיבוש הוביל לתקופה של כמה מאות שנים שבהן כמעט כל חצי האי האיברי היה נתון תחת ממלכת אל-אנדלוס שמנהיגיה היו מוסלמים, ורק קומץ של ממלכות נוצריות זעירות התקיימו באזורים ההרריים בצפון. ב-756 הגיע לאל-אנדלוס עבד א-רחמן הראשון, הנצר האחרון לשושלת האומיית שהודחה במהפכה העבאסית ב-750. עבד אל-רחמן הצליח, תוך מאבקים קשים, לבסס את שלטונו באל-אנדלוס ולכונן ממלכה ריכוזית ועצמאית שבירתה קורדובה. ב-929 אחד מבני השושלת האומיית, עבד אל רחמן השלישי, הכריז על עצמו כח'ליף. באמצע המאה ה-11 הח'ליפות התפרקה לנסיכויות מוסלמיות קטנות (טאיפה) שהלכו ונכנעו ללחץ הנוצרי מצפון. המחקר ההיסטורי מסווג את התקופה שבין התפרקות הח'ליפות ועד השלמת הרקונקיסטה בסוף המאה ה-15 לשלוש תקופות טאיפה, כשביניהם היו שתי אפיזודות קצרות של שושלות ברבריות ריכוזיות – המוראביטון והמוואחידון. הממלכה המוסלמית האחרונה, ממלכת גרנדה, נפלה לידי הנוצרים ב-1492, החל משנה זו פסקה ספרד המוסלמית להתקיים.
כרונולוגיה.
כמו שצוין לעיל, רוב החומר ההיסטורי המסורתי הוא בחזקת אגדה. כמה מהנקודות המרכזיות והסיפורים שסביבם מובאים להלן:
בטסי רוס
בטסי רוס (באנגלית: Betsy Ross; 1 בינואר 1752 – 30 בינואר 1836) נחשבת ליוצרת הגרסה הראשונה של דגל ארצות הברית. עם זאת, אין עדות היסטורית אמינה לכך.
ראשית חייה.
בטסי רוס נולדה בשם אליזבת גריסקום, לסמואל גריסקום ורבקה לבית ג'יימס בפילדלפיה, פנסילבניה ב-1 בינואר 1752, השמינית מתוך 11 ילדים. היא גדלה תחת חוקים נוקשים, בבית שהשתייך לקהילה הקוויקרית. את מלאכת התפירה למדה מדודתה מדרגה שנייה, שרה אליזבת אן גריסקום. אבי-סבה אנדרו גריסקום היגר מאנגליה בשנת 1680.
אחרי שסיימה את לימודיה בבית ספר קווייקרי עממי החלה בהתלמדות אצל רפד בשם ויליאם וובסטר, ובמהלך תקופה זה התאהבה בעמיתה המתלמד ג'ון רוס. הזוג התחתן בסתר ב-1773 בהיותה בת 21 בגלוסטר סיטי בניו ג'רזי, נישואים שגרמו לניתוק ממשפחתה והרחקה מקהילת הקוויקרים, שכן רוס השתייך לכנסייה האפיסקופלית. הזוג רוס הקימו עסק עצמאי לריפוד, והצטרפו ל"Christ Church" האפיסקופלית, אותה כנסייה אותה פקד ג'ורג' וושינגטון ומשפחתו.
מלחמת העצמאות האמריקנית.
מלחמת העצמאות האמריקנית פרצה שבועיים לאחר נישואי הזוג. כחבר המיליציה המקומית, מונה רוס כשומר על תחמושת, אך נהרג בהתפוצצות אבק שרפה. בטסי בת ה-24 המשיכה בעבודתה ברפדייה, ועסקה בתיקון מדים ובתפירת אוהלים ושמיכות עבור הצבא הקונטיננטלי.
ישנה סברה שבטסי היא אותה "אלמנה צעירה יהפיפייה" שהסיחה את דעתו של קארל פון דונופ במאונט הולי בניו ג'רזי לאחר הקרב באיירון וורקס היל, ובכך הרחיקה את כוחותיו מקרב טרנטון.
ב-15 ביוני 1777 היא נישאה מחדש למלח ג'וזף אשבורן. ספינתו של אשבורן נתפסה על ידי פריגטה אנגלית ב-1780, והוא הואשם בבגידה ונכלא באנגליה. בעת כליאתו של אשבורן מתה בתם הבכורה, זילה, בהיותה בת 9 חודשים, ונולדה בתם השנייה, אליזה. אשבורן נפטר ממחלה בכלא הבריטי.
במאי 1783 היא נישאה לידיד ותיק, ג'ון קלייפול. לזוג נולדו 5 בנות. לאחר שני עשורים של בריאות רופפת, נפטר קלייפול ב-1817. רוס המשיכה להחזיק את הרפדייה למשך 10 שנים נוספות. לאחר פרישתה עברה לגור עם בתה, סוזנה, ובהמשך עם בתה ג'יין. רוס נפטרה ב-30 בינואר 1836, בגיל 84.
על אף היות בית בטסי רוס בפילדלפיה אתר תיירות פופולרי, הדעות חלוקות אם אכן היא התגוררה באותו בית.
קבורתה.
רוס הייתה הראשונה להיקבר בבית הקברות הקוויקרי ברחוב 5 דרום. 20 שנים לאחר קבורתה הוצאה גופתה, והיא נקברה מחדש בבית הקברות הר מוריה בפילדפיה. ב-1975, בעת ההכנות ליובל ה-200 לעצמאות ארצות הברית, הורתה העירייה על העברת גופתה לחצר ביתה של בטסי רוס; אך מתחת לקבר לא נמצאו כלל שרידים. עצמות שהוצאו מהחלקה המשפחתית הוחשבו כשלה ונקברו בחצר ביתה, שם ניצב קברה עד היום.
מורשת ואגדה.
מחקרים שבוצעו על ידי המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית ציינו שהסיפור על כך שרוס תפרה את הדגל האמריקני הראשון עבור הגנרל ג'ורג' וושינגטון החל להתפשט בעת חגיגות ה-100 לארצות הברית, ב-1876. ב-1870 הציג נכדה של רוס, ויליאם ג. קנבי, מסמך, שבו נטען כי סבתו תפרה בעצמה את הדגל הראשון של ארצות הברית. קנבי סיפר כי שמע לראשונה את הסיפור מדודתו קלריסה סידני ב-1857, 20 שנים לאחר מותה של רוס. קנבי מתארך את האירוע ההיסטורי בהסתמך על מסעו של וושינגטון לפילדלפיה בסוף אביב 1776, שנה לפני ש"חוק הדגל" עבר בקונגרס. על אף זאת בית בטסי רוס הוא מוזיאון פופולרי.
בספר שיצא ב-2008, טוענים מומחים ממוזיאון הסמית'סוניאן שסיפורו של קנבי ענה על השתוקקותם של אמריקנים רבים לסיפורים ממלחמת העצמאות וגיבוריה, וכך יצא שרוס הוצגה כגיבורה וכסמל לתרומתן של הנשים להיסטוריה האמריקנית. כותבת הביוגרפיה של רוס, מרלה מילר, מציינת כי אפילו אם ניתן לקבל את גרסתו של קנבי, עדיין הייתה בטסי רוס רק אחת ממספר תופרות דגלים בפילדלפיה, ואפילו אז, תרומתה היחידה הייתה שינוי הכוכב המשושה לכוכב מחומש הפשוט יותר.
על שמה של רוס נקרא גשר "בטסי רוס" המחבר בין פילדלפיה לניו ג'רזי, והונפק בול הנושא את דיוקנה.
מכבי רעננה (כדוריד)
מכבי רעננה היא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר רעננה, המתמודדת בליגה הלאומית בכדוריד. הקבוצה עורכת את משחקיה הביתיים באולם אביב בעיר.
היסטוריה.
בעונת 1995–1996 הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה להפועל ראשון לציון בתוצאה 26:34. בעונת 1999–2000 זכתה הקבוצה בגביע, לאחר שניצחה במשחק צמוד 23:26 את עירוני רחובות.
בעונת 2010/2011 ירדה הקבוצה מליגת העל בכדוריד לליגה הלאומית בכדוריד, לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה הסדירה. בעונה שלאחר מכן ירדה הקבוצה שוב, הפעם לליגה הארצית בכדוריד, לאחר שסיימה את הליגה הסדירה במקום השמיני מתוך 10 קבוצות; במבחנים על הישארות בליגה ניצחה את קבוצת הפועל נתניה, אך הפסידה לקבוצות א.כ. נס ציונה ומכבי קרייתים, וירדה ליגה.
בעונת 2012–2013 שיחקה הקבוצה בליגה הארצית ועלתה בחזרה לליגה הלאומית תוך שהיא מנצחת את כל 20 משחקיה. הקבוצה גם הגיעה לשלב חצי גמר גביע המדינה ע"ש ישראל ברנר, שם הפסידה לאחר הארכה להפועל פתח תקווה. בסיום העונה סוכם כי החל מעונת 2013–2014 יתקיים שיתוף פעולה עם העירייה שתפרוס את חסותה על מחלקת הנוער.
נערים.
נכון לשנת 20/21 קבוצת הנערים הבוגרת ביותר של מכבי רעננה היא של כיתות ט'
לייבמוקה
לייבמוקה (באנגלית: Livemocha), היה אתר רשת חברתית מסחרי שנועד ליצור קהילה של משתמשים המעוניינים ללמוד שפות. האתר סיפק חומר הדרכה ב-38 שפות והיווה פלטפורמה לדוברי שפות שונות לתקשר ולעזור למשתמשים המעוניינים ללמוד שפה חדשה. לפי האתר היו בו כ-12 מיליון חברים רשומים מ-196 מדינות שונות (למרות שמספר זה מכיל גם חשבונות שאינם פעילים באופן קבוע). מעל 400,000 משתמשים ביקרו באתר מדי יום.
החברה נוסדה ב-2007 בידי שיריש נאדקרני (באנגלית: Shirish Nadkarni) וקרישן סשאדרינאטן (באנגלית: Krishan Seshadrinathan). הרעיון לאתר עלה על ידי נאדקרני בזמן שהיה בטיול בספרד עם ילדיו, שלמרות שלמדו ספרדית בבית הספר לא הצליחו לנהל שיחה עם המקומיים, ובשובם לחדר המלון נכנסו לפייסבוק.