זיגפריד רידל (בגרמנית: Sigfrid Riedel; 3 בספטמבר 1918 - 4 במאי 2018) היה גנרל-לויטננט מזרח-גרמני אשר שימש כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) של צבא העם הלאומי.
ביוגרפיה.
רידל נולד בשוורצנברג ב-3 בספטמבר 1918. בין 1929–1933 היה חבר בליגה הקומוניסטית הצעירה של גרמניה. ב-1938 הצטרף לשירות העבודה של הרייך, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 התגייס לוורמאכט. הוא לחם במלחמת העולם השנייה ועד סופה הגיע לדרגת פלדוול. ב-1945 הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית. לאחר שחרורו הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ולאחר מכן למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. ב-1946 הוא מונה לראש לשכת התעסוקה בשוורצנברג, וב-1947 הצטרף למשטרת העם הגרמנית. ב-1949 נסע לקורס מיוחד בברית המועצות. בין 1950–1954 מילא רידל תפקידי מטה ומנהל בכירים במשטרה הגרמנית. ב-1955 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיית המטה הכללי עד 1957. עם חזרתו לגרמניה מונה לסגן ראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל). ב-7 באוקטובר 1959 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1960 מונה לראש המטה הראשי ולסגן שר ההגנה הלאומי. ב-1963 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-15 במרץ 1967 הוא סולק מתפקידו מתפקידו בשל חוסר שביעות רצון כלפיו מצד הנהגת המפלגה, ומונה למזכיר המדינה וראש מינהל התכנון. הוא פרש מהצבא ב-1 בינואר 1983.
צ'יבורקי
צ'יבורקי (ברוסית: Чебуреки) הוא כיסון בצק מטוגן, הממולא לרוב בבשר טחון ובבצל. צורתו של הצ'יבורקי היא כחצי סהר.
מקורו של הצ'יבורקי במטבח של הטטרים של קרים, אך הוא נפוץ גם באזורי הקווקז, ומרכז אסיה, וכן במדינות רוסיה, ליטא, לטביה, אסטוניה, אוקראינה ומזרח אירופה, כמו גם בפזורות של הטטרים של קרים בטורקיה וברומניה. ניתן למצוא את הצ'יבורקי גם בישראל, בחנויות ובמסעדות של עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר.
מרכיבי הצ'יבורקי.
הצ'יבורקי הוא בורק חצי עגול, ממולא בשכבת בשר טחון דקה, עם בצל ותבלינים. את המילוי עוטפת שכבת בצק דקה אף היא, כך שהמילוי יתבשל היטב בעת טיגון הצ'יבורקי.
וריאציות.
בטורקיה, הצ'יבורקי מכונה "צ'י בורק" (בטורקית: çiğ börek, שמשמעו "בורק נא"). הוא פופולרי מאוד במקומות בהם נמצאת קהילה טטרית, ובמיוחד באסקישהיר.
טובורק (Töbörek) הוא וריאציה נוספת של המאפה, בה הצ'יבורק לא מטוגן בשמן אלא נאפה בתנור לבנים.
אלינה אוונסיאן
אלינה ארראטובנה אוונסיאן (רוסית: Элина Араратовна Аванесян; ילידת 17 בספטמבר 2002) היא טניסאית רוסייה.
אוונסיאן זכתה בארבעה תארים ליחידים ותשעה תארים בזוגות בטורנירים של ITF Women's Circuit. היא זכתה בתואר ITF הגדול הראשון שלה בטורניר Reinert Open 2021.
באפריל 2022 העפילה לראשונה לרבע גמר טורניר בוגוטה של WTA.
סולם האונספילד
סולם האונספילד (באנגלית: Hounsfield Scale) הוא מרחב הערכים המקושרים להנחתה הליניארית של קרני הרנטגן שמיוחסת לרקמות הגוף ולחומרים במרחב הסריקה הטומוגרפית - CT. הערכים מבוטאים ביחידות האונספילד.
יחידות האונספילד (באנגלית: Hounsfield Units ובראשי תיבות HU) הן יחידות חסרות ממד שמשמשות בסריקת טומוגרפיה ממוחשבת לביטוי מספרי CT בצורה סטנדרטית ונוחה. ערכי האונספילד מתקבלים מהתמרה ליניארית של מקדמי ההנחתה הנמדדים בסורקי CT. הערכים נמדדים ומדווחים במגוון יישומים קליניים.
לא קיימת מקבילה ליחידות האונספילד בשום צורה אחרת של דימות מבני.
יחידות האונספילד נקראות על שם סר גודפרי האונספילד, זוכה פרס נובל וממציא ה-CT.
הגדרה.
צפיפות האלקטרונים בחומרים שדרכם מעבירים את קרני הרנטגן גורמת להנחתה ליניארית של הקרינה.
שני ערכים אלה מגדירים את כל שאר הערכים באמצעות הנוסחה:
formula_1
כאשר
μ = מקדם ההנחתה הליניארי המקורי של החומר.
μwater = מקדם ההנחתה הליניארי של מים.
μair = מקדם ההנחתה הליניארית של אוויר.
תצוגה.
ערכי האונספילד HU מבוטאים בתצוגת המחשב כגוונים של אפור. הערכים הנמוכים מוצגים באפור כהה עד שחור, והגבוהים באפור בהיר עד לבן בהתאם לחלון הצפייה שנבחר בטכנולוגיית החַלּוֹנָאוּת הטומוגרפית – CT Windowing. עצם, שצפיפות האלקטרונים בה גבוהה, תראה בהירה יחסית לרקמות רכות עשירות במים שצפיפות האלקטרונים בהן נמוכה. סולם האפורים הפוך לסולם הצפיפויות לשם התאמה לתמונות שהרופאים רגילים לראות בצילום רנטגן דו-ממדי שמוצג כתשליל.
סולם הערכים שנגזר מההנחתות במעבר דרך רקמות הגוף השונות נע בין 1000- HU בסריקת אוויר לבין 2000~+ HU עבור עצם צפופה מאוד. בנוסף לרקמות הגוף הסריקה צריכה להציג גם שתלים שערכי ההנחתה שלהם מגיעים עד 3000 HU.
כל יחידת נפח (voxel) בתמונת CT מאוחסנת באמצעות 12 סיביות, לכן נקבע שגבולות ברירת המחדל לתצוגת ערכי האונספילד בתמונות הן בין 1024- לבין 3071+. מאז שנכנסו לתעשיית השתלים מתכות בעלות צפיפות גבוהה יותר דוגמת טיטניום ופלדת אל חלד הוחלט לאפשר אחסון היחידות בתמונות CT באמצעות 16 סיביות.
ערכי האונספילד אופייניים.
שלושת החומרים האחרונים בטבלה חורגים מגבולות 12 סיביות ולכן צריך לשמור את הסריקות שמכילות אותם באמצעות 16 סיביות. אם נשמור אותם באמצעות 12 סיביות הם יקבלו ערך 3071 ויהיו לבנים תמיד.
נעמי אלסקובסקי
נעמי אלסקובסקי-לנדא (1921–2013) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול ישראלית. אלסקובסקי החלה את הקריירה שלה בשנות הארבעים כסולנית בלהקה של גרטרוד קראוס, ובמשך יותר מ-40 שנה הופיעה בישראל ומחוצה לה, הן בלהקות שונות והן באופן עצמאי. בין תלמידיה וחברי להקתה נמנים רות זיו איל, ינון נאמן, יונתן כרמון, ועוד. בין היתר, שיתפה אלסקובסקי פעולה עם הבלט הישראלי, להקת בת שבע, להקת המחול הקיבוצית ועוד.
קורות חיים.
נעמי אלסקובסקי נולדה בשנת 1921 בבאקו. הוריה, לידיה ואברהם אלסקובסקי היגרו לאזרבייג'ן מאודסה. בילדותה נסעה אלסקובסקי עם משפחתה לטהרן, ושם החלה ללמוד מחול עם מורה רוסיה מאסכולת הבלט הקלאסי. בשנת 1937 עלתה משפחתה של אלסקובסקי לישראל והשתקעה בחיפה. בשלהי שנות השלושים החלה אלסקובסקי את לימודיה את גרטרוד קראוס, לאחר שצפייה במופעה של קראוס עוררה באלסקובסקי רושם רב. בין השנים 1941–1943 הופיעה אלסקובסקי עם להקתה של קראוס בתוכניות "מחול ונגינה", שיצרה קראוס בשיתוף עם התזמורת הארצישראלית ומנהלה מרק לברי. בהופעות אלה רקדה אלסקבובסקי כסולנית, בניגוד להופעות להקתה של קראוס עד אז, בהן גרטורד קראוס לקחה על עצמה את המחולות היחידניים.
בשנת 1944 הופיעה אלסקובסקי לראשונה ברסיטל עצמאי בקולנוע מוגרבי בתל אביב בשנות הארבעים הופיעה אלסקובסקי מספר פעמים ברסיטלים ברחבי הארץ, שהתקיימו בין היתר באולם ההסתדרות בירושלים, ותיאטרון אהל. בשנת 1941, עם הקמת האופרה הארצישראלית העממית החלה להקתה של קראוס לשתף עמה פעולה. במופעים אלה הופיעה אלסקובסקי כחברה בהרכב הלהקה הקבוע וכסולנית.
בשנת 1947 התפרקה האופרה הישראלית, ואלסקובסקי הוזמנה להופיע בפסטיבל הנוער הדמוקרטי בפראג יחד עם קבוצת רקדנים ישראלים. הקבוצה כללה שמונה זוגות רקדנים, ובין משתתפיה נמנו מירל'ה שרון, ורדה גולדמן ויערה גורן. באותה משלחת פגשה אלסקובסקי פגשה את זאב לנדא, ונישאה לו. הופעותיה באירוע זכו להצלחה, והיא הוזמנה בעקבותיהן להופעות נוספות בצ'כוסלובקיה, וכן בפולין רומניה, בולגריה, הונגריה, אוסטריה, וברית המועצות. כמו כן יצאה אלסקובסקי ללמוד בפריז אצל אמנים שונים, ובעיקר אצל הפנטומימאי ז'אן-לואי בארו. בתחילת מלחמת העצמאות רצתה אלסקובסקי לחזור לישראל אך גורמים שונים עיכבו בעדה, והיא המשיכה להופיע, תוך יצירת הריקוד "החייל העברי הקדום" שהוקדש לחיילי ההגנה. ריקודיה זכו לשבחים בעיתונים הצ'כוסלובקיים. כדי לאפיין את סגנונה אמרה אלסקובסקי:
במאי 1949 חזרה אלסקובסקי לישראל, והופיעה ברסיטל בחיפה, בתוכנית לחיילים לרגל יום העצמאות הראשון ובתיאטרון אהל. בשנת 1950 לקחה אלסקובסקי חלק בתיאטרון המחול הישראלי אותו ייסדה קראוס. במסגרת הלהקה עלו שתי תוכניות וכן נוצר שיתוף פעולה עם הרקדן האמריקאי טלי ביאטי. ברם, הלהקה נסגרה ב-1951 עקב קשיי מימון. באותה שנה הקימה אלסקובסקי סטודיו למחול, ושנה לאחר מכן תלמידיו הופיעו באולם אהל וכן זכו בפרסים. בשנת 1953 יצאה אלסקובסקי לתקופת לימודים בארצות הברית. שם, למדה אלסקובסקי אצל חוזה לימון, סופי מאסלו, ג'יין דאדלי ודונלד מקייל. אלסקבוסקי בחרה ללמוד אצל לימון בשל קרבות לתפיסתה כרקדנית מחול ההבעה, וטענה כי ״בניו־יורק הגישה שלי לתנועה התרחבה״ בתקופה זו הופיעה אלסקובסקי מספר פעמים, וכן הרצתה בנושאי מחול ישראלי ותימני. בשנת 1954 חזרה אלסקובסקי לישראל.
מיד עם חזרתה הקימה אלסקובסקי להקה משלה, ושמה "הלהקה הקאמרית למחול". בלהקה השתתפו, בנוסף לאלסקובסקי, הרקדנים יהודית בן-אמוץ, שמעון לוי, ויונתן כרמון, ומופעה הראשון התקיים ב-27 באוקטובר 1955 בתל אביב. תוכניתה הראשונה של הלהקה זכתה להצלחה, והיא בוצעה בישראל כ-70 פעמים. עם זאת, לאחר שנה שמעון לוי עזב את הארץ ויונתן כרמון הקים להקה משלו, ואלסקובסקי הצטרכה להקים את הלהקה מחדש. בשנת 1957 השתתפו בלהקתה אריה כלב, אברהם דוד, רות זינגר ואהובה ענברי.