במרוצת הזמן הוענק לו הכינוי "קשב" ושמו נודע ברשתות התקשורת הבינלאומיות.
גורדוס הקליט ושידר אירועים רבים בעלי חשיבות שהתרחשו ברחבי העולם ועקב אחרי התפתחותם.
באוקטובר 2014, סיימה רשות השידור את ההתקשרות עם גורדוס עקב סכסוכים עם כתבים אחרים והעובדה שהוא מעבר לגיל הפנסיה.
גורדוס התגורר בתל אביב ובסוף ימיו עבר ליהוד. היה נשוי לבלהה ואב לשלוש בנות. הוא חלה בסוכרת ונפטר בביתו שביהוד.
האזנה לשידורי תחנות זרות.
גורדוס האזין לתחנות שידור זרות ברחבי העולם, במיוחד לרדיו מוסקבה ולשידורים מקהיר, והביא באופן שוטף דיווחים על ידיעות מתחנות אלו בקול ישראל. בין השאר, דיווח על שידורי רדיו מוסקבה לגבי פגישתו של נחום גולדמן עם חסן השני מלך מרוקו ומשפט לנינגרד.
במהלך מלחמת יום הכיפורים עקב גורדוס אחרי שידורי הטלוויזיה המצרית, והעביר מידע ששודר שם על טייסים ישראלים שצנחו בשטח מצרים. צוות של צה"ל נשלח לביתו של גורדוס וצילם צילומי סטילס של השידור (הדבר היה בטרם נכנס לשימוש מכשיר הוידאו). צילומים אלה הם שהביאו בסופו של דבר לכך שטייסים שנחשבו לנעדרים או הרוגים זוהו כשבויים חיים. על כך קיבל גורדוס את תודתם של גורמים רשמיים בחיל האוויר.
גורדוס הביא ידיעות על שידורים של תחנות קטנות ברחבי העולם בנושאים הנוגעים ליהדות ולישראל. למשל, הוא הביא משידורים מחתרתיים של המחתרת הבסקית בספרד על משפט לנינגרד.
בראשית שנת 2010 סיקר את רעידת האדמה שאירעה בהאיטי ב-12 בינואר 2010 וגרמה לחורבן כבד ולעשרות אלפי הרוגים והייתה אסון טבע מהגדולים בתקופה המודרנית והראשון מסוגו במאה העשרים ואחת. גורדוס שידר תיאור נרחב של פעולות החילוץ וההצלה בהאיטי ואת תיאורי ההרס, החורבן, ההרג והפציעה. ב-17 בינואר, כאשר תחנות הרדיו בהאיטי החלו לשדר מחדש, העביר גורדוס את קולן למאזינים בישראל.
האזנה לקשר.
גורדוס נהג להאזין לשידורי קשר שאינם מיועדים לציבור הרחב. משרד התקשורת הזהיר אותו על כך וטען שהוא פועל בניגוד לרישיון שניתן לו ובניגוד לכללי החוק הבינלאומי.
ב-1968 היה הראשון שדיווח על מבצע תשורה, הוא פשיטת צה"ל על נמל התעופה הבינלאומי של ביירות, והקליט את פקח הטיסה זועק "יש אש גדולה בנמל התעופה של ביירות, יש אש גדולה בנמל".
בשנת 1970 חשף כי הסובייטים פתחו ברכבת אווירית למצרים, שכללה טילי נ"מ מתקדמים וכוחות צבא. הישגו זה הביא לו פרסום רב בסרט תיעודי שהוצג בארצות הברית.
בספטמבר 1970 קלט שידורים מניסיון חטיפת מטוס אל על מאמסטרדם לניו יורק במסגרת חטיפת המטוסים לשדה דוסון שבוצע על ידי ליילה ח'אלד וחבריה.
ביולי 1974 הודח נשיא קפריסין, הארכיבישוף מקאריוס השלישי, על ידי כת צבאית שהודיעה על מותו, אך במכשירי ההאזנה של גורדוס נקלט שידור חלש מהעיר פאפוס. בשידור נשמע קולו של מקאריוס עצמו המבקש עזרה. מיכאל גורדוס שידר את הידיעה ובעקבות זאת יצא כוח חילוץ בריטי וחילץ את הנשיא. לימים סיפר מקאריוס לשגריר ישראל בקפריסין שחייו ניצלו בזכותו של גורדוס.
גורדוס נהג להאזין לשיחות שמקורן במטוסו של נשיא ארצות הברית, אייר פורס 1. בתקופת פרשת ווטרגייט האזין לשיחה שניהל ראש סגל הבית הלבן דאז, הגנרל אלכסנדר הייג, בה נאמר כי נציגי התביעה הגיעו אל הבית הלבן לקבל את ההקלטות שהקליט הנשיא ריצ'רד ניקסון. הייג, שהזדהה בשם צופן, נתן הוראות כיצד למנוע מהחוקרים להגיע למקצת מההקלטות. גורדוס העביר את הקלטת השיחה לרשת הטלוויזיה NBC, שזיהתה כי המדובר בהייג. קלטות אלו הובאו בפני ועדת הסנאט שדנה באישור מינויו של הייג למזכיר המדינה. פעילות זו של גורדוס הביאה להגשת תלונה רשמית נגדו ממשרד החוץ האמריקני. בתגובה לתלונה יעץ משרד החוץ הישראלי לאמריקנים כי אם ברצונם שלא יאזינו לשיחותיהם הרגישות, עליהם להצפינן באופן שימנע זאת.
בשנת 1976 חשף גורדוס את חטיפת מטוס אייר פראנס במרחב האווירי היווני. המטוס הועבר בסופו של דבר לאנטבה וחלק מנוסעיו שוחררו ב"מבצע יונתן".
באוקטובר 1977 נחטף מטוס נוסעים של חברת לופטהאנזה הגרמנית, שהיה בטיסה ממיורקה לפרנקפורט, והונחת במוגדישו שבסומליה. גורדוס עלה על התדר בו השתמשו החוטפים ולאחר מכן על התדר של כוח החילוץ הגרמני, בעת הכנותיו לצאת ולחלץ את החטופים. גורדוס ביקש שלא לשדר את הדבר, אך בניגוד לרצונו שידר "קול ישראל" את הידיעה על ההכנות לחילוץ, ועל גורדוס עברו מספר ימי חרדה עד שפעולת החילוץ בוצעה בהצלחה.
בשנת 1980 בראשיתה של מלחמת איראן–עיראק קלט גורדוס שידורים שהצביעו על תנועה אווירית מלוב לאיראן, והסיק מכך שלוב סטתה מן הסולידריות הכלל ערבית שתמכה בעיראק, וסייעה לאיראן במלחמתה נגד עיראק. הוא שידר את הדבר ולמחרת השידור ניתקה עיראק את יחסיה הדיפלומטיים עם לוב.
בליל 24–25 באפריל 1980 ערכה ארצות הברית פעולה צבאית לשחרור 52 אנשי שגרירותה באיראן, שהוחזקו כבני ערובה, אולם המבצע כשל לאחר שמספר מסוקים שנחתו במדבר התקלקלו בשל סופות חול, ומסוק אחד אף התרסק ושמונה חיילים אמריקאים נהרגו. גורדוס הקליט את הקולות של פעולה זו, אך כדי שלא לסכן את הכוח, שידר אותם רק לאחר שהבית הלבן פרסם הודעה על כישלון הפעולה.
ב-2 באוגוסט 1990 פלש צבא עיראק לכווית, דבר שגרר בעקבותיו את מלחמת המפרץ הראשונה. הראשון בישראל שגילה את דבר הפלישה היה מיכאל גורדוס והוא הקדים בכך את אגף המודיעין של צה"ל.
ב-1995 האזין גורדוס לשיחה ממטוסו של נשיא מצרים חוסני מובארכ שהגיע לאדיס אבבה לכנס הארגון לאחדות אפריקה, והיה הראשון שידע בישראל על ניסיון ההתנקשות בחיי הנשיא המצרי. במשך כשעתיים נמנע מלשדר את הידיעה, על מנת שלא לסכן את ביטחונו של הנשיא המצרי, שמטוסו עוד היה באוויר, אך לאחר שגלי צה"ל שידרו את הידיעה, שחרר אותה גורדוס לפרסום. גם על זאת קיבל תלונה ממשרד החוץ המצרי, שהתייחס לשידורו ולא לשידור של גלי צה"ל שנסמך על מקורות במשרד החוץ בירושלים.
לא רק אירועים נקלטו, בעת התרחשותם, על ידי גורדוס; במהלך שנות עבודתו הצליח להאזין גם לשיחות רגישות שנערכו בין אישים בכירים בעולם ולהקליטן. כך קלט תדריך ביטחוני חשאי על סידורי הביטחון שננקטו לקראת ביקורו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון בקריית הוותיקן לפגישה עם האפיפיור פאולוס השישי בשנת 1967.
כשנשאל גורדוס האם הוא מבצע עבודת מודיעין, ענה: "אני לא מדבר על זה". למרות זאת גילה בריאיון עיתונאי כי דיווח לראש הממשלה מנחם בגין על מסוקים של הקומנדו הלבנוני שחגו בקרבת הגבול הישראלי. בגין הורה לצה"ל להשמיד את המסוקים, וצה"ל ביצע זאת (לפי גרסה אחרת, המסוקים שהופלו היו סוריים).
האישור לפעילותו עבור מערכת הביטחון ניתן בביטאון חיל האוויר בגיליון מיום 27 ביוני 2011, בו נתפרסמה כתבה על פעילותו ועל כך שהוא מעדכן את גורמי המודיעין בממצאי האזנתו. בין היתר סופר בכתבה על מקרה שהתרחש לפני מספר שנים, כשמטוס נוסעים ירדני חלף מעל השטח האווירי של ישראל בדרכו לאירופה ובמהלך הטיסה מעל שטח ישראל, דיווח הקברניט לבקרים הישראליים שהוא חוזר לעמאן בשל תקלה טכנית במטוס. אך גורדוס שמע ברשת הקשר כי הירדנים דיווחו לקברניט שיש חשש שפצצה הוטמנה במטוס ועליו לנחות בקפריסין. הוא סירב והסתובב חזרה לירדן. גורדוס דיווח מיד לגורמי הביטחון על הסיבה האמיתית לחזרתו של המטוס. חיל האוויר הזניק מטוסי F-15 שליוו אותו עד ליציאתו מישראל ודאגו שהוא לא טס מעל אזורים מאוכלסים, שכן היה חשש שהוא יתרסק מעל ערים או יישובים. כשנחת המטוס בעמאן התברר כי הוא נקי מחומר נפץ ומדובר היה בהתראת שווא ירדנית.
אפופניה
אפופניה (Apophenia) היא מונח בפסיכולוגיה המתאר חוויה או ראייה של דפוסים או הקשרים בתוך מידע אקראי או חסר-משמעות. את המונח טבע ב-1958 קלאוס קונראד, שהגדיר אותו כ"ראייה של קשרים ללא מניע" המלווה ב"חוויה מסוימת של משמעותיות חריגה".
קונראד תיאר את התופעה בהקשר של עיוות המציאות הנגרם על ידי פסיכוזה, אך במונח נעשה שימוש שכיח לתיאורה בקרב אנשים בריאים.
מצברוח
משה קווה
קרב הלן
שרז'ה דאפר
ממונה על העניינים
בקלאן
בטלן
בתלן
בעטלאן
מעטפת כדור
ג'יי דוידסון
ג'יי דוידסון (באנגלית: Jaye Davidson; נולד ב-21 במרץ 1968) הוא שחקן קולנוע בריטי, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1992 על תפקידו בסרט "משחק הדמעות".
ביוגרפיה.
דוידסון נולד בריברסייד שבקליפורניה, ארצות הברית, בשם אלפרד איימי. הוא בנו של אב ממוצא גנאי ואם ממוצא אנגלי.
בגיל שנתיים וחצי עבר עם משפחתו להרטפורדשייר שבמזרח אנגליה.
דוידסון התפרסם בעולם בעיקר בזכות יכולת המשחק שגילה בתפקידו כטרנסקסואל בדרמת הפשע "משחק הדמעות" שיצאה ב-1992. בסרט גילם דוידסון את דמותה של דיל, חברתו הטרנסקסואלית של גיבור הסרט פרגוס, לוחם במחתרת האירית. על תפקידו בסרט היה דוידסון מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד לפרס באפט"א.
סרט נוסף בו התפרסם דוידסון היה מותחן הפעולה הבדיוני של רולנד אמריך מ-1994, "סטארגייט", בו גילם את דמותו של רע, אל השמש בדמות חייזר אכזרי הנוסע ברחבי הגלקסיה בדמותו של ילד קטן במטרה למצוא גוף בוגר יותר כדי להכיל בו את גופו הגוסס.
בהמשך עזב דוידסון את תחום המשחק וחזר לעסוק בתחום האופנה, בו עסק לפני שנכנס לתחום המשחק. דוידסון עובד כאסיסטנט אופנה בלונדון, בין השאר עבור חברת וולט דיסני.
צ'אנגג'נג
צ'נגג'נג
צ'נג ג'נג
קבוצת מפרש