על תפקידה קיבלה הייק מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, מועמדת לפרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
הייק הפכה לשחקנית המקסיקנית הראשונה בהיסטוריה המועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר והשנייה בהיסטוריה שמועמדת לפרס האוסקר אחרי קייטי ג'וראדו שקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1954.
ב-2003 חזרה הייק לשתף פעולה עם רוברט רודריגז הפעם בחלק השלישי ב"טרילוגיית ספיי קידס", ובחלק השלישי "טרילוגיית מקסיקו" "היו זמנים במקסיקו".
בדצמבר 2005 ביימה את הווידאו קליפ לשירו של פרינס "Te Amo Corazón", בכיכובה של חברתה השחקנית מיה מאסטרו. הקליפ צולם במרוקו. בריאיון למגזין "W" סיפרה הייק שפרינס עודד אותה ואף דחק בה במשך תקופה לחזור לתפקיד הבמאית ולביים את הקליפ, לאחר התנסות יחידה שהייתה לה עד אז בבימוי "תפקיד קטן בטלוויזיה" (פרינס אף כתב את השיר "Valentina" על שם בתה
הפעוטה של הייק, ולנטינה פלומה פינו. אף על פי שהשיר מופנה אל הבת, הוא עתיר במחמאות לאם, ועוסק רובו ככולו בה).
בהמשך השתתפה בעיקר בסרטים בינוניים מבחינת הכנסות וביקורות, הבולטים מביניהם היו קומדיית הפשע "רישיון לגנוב", המערבון הקומי "בנדיטס" והדרמה המוזיקלית "מעבר ליקום".
בשנת 2007 קיבלה הייק מועמדות לפרס אמי על תפקידה בסדרה הפופולרית "בטי".
בשנת 2012 שיחקה בקומדיה "הנה בא הבוקס" בכיכובו של קווין ג'יימס. בשנת 2014 שיחקה בסרט הפעולה של ג'ו לינץ "אברלי". בשנת 2015 שיחקה בסרט "כמו מאהב אנגלי" עם פירס ברוסנן
בשנת 2019 שיחקה בקומדיה "הורים תחת השפעה" עם אלק בולדווין. בשנת 2020 שיחקה בסרט הקומדיה "שחקי אותה בוסית" לצדן של רוז ביירן וטיפאני האדיש.
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד משני בסרט הביוגרפי "בית גוצ'י" בבימויו של רידלי סקוט, בתפקיד של מגדת העתידות, פינה אוריימה.
מועמדויות ופרסים.
מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2002, מועמדת פרס גלובוס הזהב, ומועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים.
זכתה בפרס אמי לבידור בשעות היום על ספיישל טלוויזיוני לילדים שביימה, "Maldonado Miracle" (2004).
חיים אישיים.
הייק המקסיקנית התאזרחה בארצות הברית.
הייק משתמשת בטכניקת שיטת המשחק בתפקידיה וכשגילמה את דמותה של פרידה קאלו בסרט "פרידה" נאלצה לעשן סיגריות בכמויות גדולות, כתוצאה מכך הפכה הייק למעשנת קבועה.
ב-9 במרץ 2007, הייק אישרה את אירוסיה למיליארדר הצרפתי ומנכ"ל חברת קרינג פרנסואה-הנרי פינו, וכן את הריונה. היא ילדה את בתם, ולנטינה פלומה פינו ב-21 בספטמבר 2007 בלוס אנג'לס, קליפורניה. הם נישאו ב-14 בפברואר (ולנטיין דיי) 2009 בפריז. ב-25 באפריל 2009 הם נישאו בשנית בוונציה, איטליה.
באד בול
באד בול (בגרמנית: Bad Boll, נקראה בול עד 31 במאי 2007, בגרמנית: Boll) היא עיירה במדינת באדן-וירטמברג בדרום גרמניה.
גאוגרפיה.
באד בול ממוקמת בחלקו הצפוני של רכס ההרים סוואביאן אלב כ-10 ק"מ מזרחית לגופינגן. בין אולם לשטוטגרט.
היסטוריה.
באזור שנת 800 לספירה נבנתה בבול כנסייה, עליה נבנתה כנסייה אחרת בראשית המאה ה-12.
האזכור המתועד הראשון של המקום היה בשנת 1155 על ידי פרידריך ברברוסה.
ב-1595 התגלו בבול מעיינות חמים וגופרית. ב-1596 נבנה מבנה מרחצאות מרפא במקום. המבנה שונה בשנים 1823-1825, ומאז ועד היום לא השתנה. בשנת 1853 נרכשו מרחצאות המרפא על ידי הכומר והתאולוג יוהאן בלומהארדט שהשתמש בו כמרכז אוונגליסטי אשר משך אליו אנשים בשל יכולות הריפוי שלו, ובילה שם את שארית ימיו. בנו כריסטוף פרדריק בלומהארדט המשיך את דרכו של אביו בספא עד מותו בשנת 1919. ב-1921, משפחת בלומהארדט העבירה את מתחם הספא לידי הכנסייה המוראבית. בשנת 1945 נוסדה במקום האקדמיה הפרוטסטנטית באד בול, הראשונה מסוגה בגרמניה.
משנת 2005, מסדר הדיאקוניסות של הכנסייה הפרוטסטנטית של וירטמברג מפעיל את הספא.
מאמיני הכנסייה המוראבית ממשיכים להתפלל בה כיום.
האקדמיה הפרוטסטנטית באד בול.
האקדמיה הפרוטסטנטית באד בול (בגרמנית: Evangelische Akademie Bad Boll), על אף היותה שייכת לממסד הפרוטסטנטי, לא מניחה קווים מנחים פרוטסטנטיים עבור הבאים לוועידות הנערכות בה בתחומי מדעי החברה, פוליטיקה, דת, כלכלה והסביבה. להפך, האקדמיה מעודדת קבלה של זוויות ראייה שונות ודיונים בנושאים שנויים במחלוקת.
כמו כן, האקדמיה מעודדת את הבנת השונה - הפליט מחוץ למדינתו, הנכים ורגשות מאמיני דתות אחרות בענייני רוחניות.
בשנה מבקרים בקורסים וועידות באקדמיה כ-18,000 אנשים, הוועידות ממומנות חלקית על ידי הכנסייה הפרוטסטנטית בבאדן-וירטמברג..
דימיטרי, נסיך ולדימיר
הרכבת התחתית בת&quot;א
אביבה חלמיש
אביבה חלמיש (נולדה ב-1946 בחיפה) היא היסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטה באוניברסיטה הפתוחה, לשעבר נשיאת האגודה ללימודי ישראל, חברת המועצה להשכלה גבוהה מ-2016.
קורות חיים.
אביבה חלמיש נולדה לחנה (לבית מַעַז), שעלתה עם משפחתה מגרמניה (1933), ולמרדכי חלמיש (פלינט), עיתונאי ומתרגם שעלה לארץ ישראל מפולין (1935). חלמיש גדלה בתל אביב ולמדה בבית הספר "הר-נבו" (שהיה בראשיתו בית חינוך של "זרם העובדים") וב"תיכון חדש". הייתה חברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" כחניכה וכמדריכה, שרתה בנח"ל והייתה חברת קיבוץ להב. אם לשניים. מתגוררת בתל אביב.
היא בוגרת האוניברסיטה העברית בהיסטוריה של ארצות האסלאם וצירוף בין-חוגי היסטוריה והיסטוריה של עם ישראל (1973 בהצטיינות); מוסמכת אוניברסיטת קולומביה, ניו יורק בהיסטוריה של עם ישראל ולימודי המזרח התיכון (1976). עבודת המאסטר: "מפ"ם והמיעוט הערבי בישראל, 1966-1957" [באנגלית] נכתבה בהנחיית פרופ' י"ק הורביץ. בשנת 1996 קיבלה תואר דוקטור של אוניברסיטת תל אביב; עבודת הדוקטור נכתבה בהדרכתה של פרופ' אניטה שפירא על הנושא "מדיניות העלייה והקליטה של ההסתדרות הציונית 1931-1937".
מאז 1982 הייתה חברת הסגל הזוטר של האוניברסיטה הפתוחה ועסקה בפיתוח קורסים ובהוראתם; קיבלה דרגת מרצה בכיר במכללה האקדמית נתניה בשנת 2000, ושוב בשנת 2004 באוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2006 הועלתה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2012 הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין. היא עומדת בראש תחום ההיסטוריה של העת החדשה במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות החל משנת 2007.
הייתה חוקרת-אורחת באוניברסיטת ניו יורק ושהתה כפרופסור-אורח באוניברסיטת ברנדייס ב-2010.
חלמיש שימשה בין השנים 2009–2011 נשיאת האגודה הבינלאומית ללימודי ישראל (Association for Israel Studies).
היא חברה בהנהלת החברה ההיסטורית הישראלית וחברת הוועד המנהל של האיגוד העולמי למדעי היהדות.
עמדה בעבר בראש המרכז לחקר ארץ ישראל ויישובה המשותף לאוניברסיטה הפתוחה וליד יצחק בן-צבי; הייתה חברה בוועדה האקדמית של המכון לחקר הציונות וישראל, אוניברסיטת תל אביב; מכהנת במערכת של כתבי העת "קתדרה" ו"עיונים בתקומת ישראל", ובמערכת הספרים של יד יצחק בן-צבי ושל מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות. שימשה יושב ראש ועדה של משרד החינוך לעדכון ושכתוב תוכניות הלימודים בהיסטוריה בכיתות ו-ט (2009-2006).
חברה בחבר היועצים של ההיברו יוניון קולג' בירושלים; יו"ר הוועדה האקדמית של יד יערי; חברת הוועדה המדעית של מכון לבון; חברת ועדת המקצוע – היסטוריה, משרד החינוך.
עמדה בראש היחידה לפיתוח אקדמי של האוניברסיטה הפתוחה ומכהנת כחברה במועצת האוניברסיטה.
בין התפקידים הציבוריים שמילאה: חברה בפורום-על של תנועת "שלום עכשיו" וסגן יו"ר התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ומופקדת על תחום החינוך של התנועה. מכהנת בוועד המנהל של מרכז מציל"ה (מרכז למחשבה ציונית, יהודית, ליברלית והומניסטית) מאז 2008. ב-28 ביוני 2016 מונתה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחברת המועצה להשכלה גבוהה.
מחקריה.
תחום המחקר הראשי של אביבה חלמיש הוא תולדות עם ישראל וארץ-ישראל במאה העשרים, ובכלל זה במיוחד: הציונות - תולדות הרעיון והתנועה; הגירת יהודים במאה העשרים; עלייה בלתי לגלית בתקופת המנדט; היישוב היהודי בתקופת המנדט; מדינת ישראל בראשיתה; שארית הפליטה; התנועה הקיבוצית; כתיבת ביוגרפיה היסטורית.
הקו שמייחד את חלמיש במחקריה הוא מתן משקל וחשיבות לעשייה, ולא רק להתבטאויות מילוליות בעל-פה ובכתב. בהיסטוריוגרפיה הציונית הייתה נטייה להסתמך על פרוטוקולים של דיונים, על מאמרים ועל נאומים, וחלמיש בחרה – בדומה לאחדים ממוריה ועמיתיה – לבדוק מה נעשה בפועל. היא עמדה על המתח והפער שבין עשייה לדיבורים, והצביעה על כך שבמקרים רבים המעשים היו שונים, ולטובה, מהדיבורים. ממצאיה אלה גיבשו את גישתה הבסיסית, המייחסת משקל פחות לאידאולוגיה ממה שמקובל במחקרים רבים, ועיצבו את תפיסתה הגורסת שהשפעת המציאות על האידאולוגיה רבה מאשר להפך. על יחסי גומלין אלה בין מציאות ואידאולוגיה היא עמדה במחקריה על מדיניות העלייה הציונית ועל מניעי העולים בתקופת המנדט והיא מצביעה עליהם גם בחיבוריה על תולדות הקיבוץ, בהם היא מדגישה את היותו של הקיבוץ במידה רבה פרי הנסיבות, אגב ייחוס חשיבות מבוקרת לאידאולוגיה.
במחקריה על התקופה שבין 1945 ל-1948 מצטרפת חלמיש לבעלי הדעה שלא היה קשר נסיבתי בין השואה להקמת המדינה, וכי אדרבא, השואה כמעט סיכלה את הסיכוי להקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל. היא מבססת מסקנה זו בין היתר על אופן פעולתן והמלצותיהן של ועדת החקירה האנגלו-אמריקנית ושל ועדת האו"ם (אונסקו"פ).
מבין צורות המאבק של היישוב נגד בריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה מייחסת חלמיש חשיבות מיוחדת להעפלה, וזאת לאו דווקא בחזית החיצונית אלא בזו הפנימית.