ב-11 בינואר 1912 ייסדו פוחובסקי ודב מאיר קרינקין את "האגודה המדיצינית העברית ליפו ומחוז יפו" (היוותה גרעין של "ההסתדרות הרפואית העברית בארץ-ישראל" שהפכה עם קום המדינה ל"הסתדרות הרפואית הישראלית"). פוחובסקי וקרינקין כינסו רופאים לישיבה בביתו של קרינקין. בעשרים בדצמבר 1911 נשלחו הזמנות בזו הלשון: . המועד והמקום של האספה השתנו אחרי שליחת ההזמנות בעקבות מחלתו של קירקין, האספה נדחתה ל-11 בינואר 1912 והתקיימה בדירתו של קרינקין ברחוב הרצל בתל אביב, ליד פסי הרכבת, : לבחירת הוועד הראשון, והתאריך משמש כיום הולדתה של ההסתדרות הרפואית. בין הנוכחים בישיבת-הייסוד, פרט לד"ר פוחובסקי שנבחר ליו"ר, היו: ד"ר הלל יפה, ד"ר מוסקוביץ, ד"ר משה שרמן שנבחר למזכיר, ד"ר חיים חיסין, גברת ד"ר סוניה (אלכסנדרה) בלקינד, ד"ר מנחם שטיין, ד"ר דב מאיר קרינקין, ד"ר בת שבע יוניס גוטמן, ד"ר משולם לבונטין והרוקח הראשון בתל אביב – אוורבוך; ד"ר יוניס ניהלה את הפרוטוקול ברוסית. פוחובסקי החל לכהן כיו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל ביפו ובתל אביב (ולאחר מכן כיו"ר הארגון הארצי שצמח מהסתדרות זו), משרה בה החזיק שנים רבות. היה מהראשונים שערכו מחקר בקשר לתזונה בארץ ישראל.
בשנת 1912 נשא לאשה את אהובה לבית פטרושנסקי. לזוג נולדו שלושה ילדים, שתי בנות ובן. הבית היה שוקק פעילות ציבורית וחברתית. אהובה פעלה במספר תחומים ובין היתר הייתה ממארגני העָדלֹאיָדוֹת וטיפלה במשק החקלאי. ד"ר פוחובסקי ומשפחתו הונצחו על ידי הצייר ידיד המשפחה, נחום גוטמן. למרות המקובלות החברתית ספגו בני הזוג מחאות בעת מלחמת השפות עקב בחירתם ללמד את ילדיהם בבית ספר לא עברי (כנראה בית הספר כי"ח, שלימד בצרפתית).
במלחמת העולם הראשונה ויתר על נתינותו הרוסית וקיבל על עצמו נתינות עות'מאנית ("התעת'מן") והתגייס לצבא הטורקי בו שימש כרופא בבתי החולים הצבאיים בעזה, סוריה, ירושלים וטבריה. במסגרת זו ניהל את הטיפול במגפת הכולירע בטבריה בין השנים 1917–1918. עם סיום המלחמה חזר לתל אביב.
בביתו ברחוב ליליינבלום 27 פתח את בית החולים הפרטי הראשון ליולדות בתל אביב, בית החולים גלעד (שכונה בפי רבים "פוחובסקי"). רבים מילדי תל אביב נולדו בבית חולים זה.
פוחובסקי היה נוהג לרכוב על האופניים שהביא מרוסיה. גם בזקנותו המופלגת היה רוכב עליהם ברחובות העיר.
בנו , שנולד ב-1922, התגייס לפלמ"ח ולאחר מכן הצטרף לצבא הבריטי ולבריגדה היהודית עם חזרתו ארצה למד במכון זיו ברחובות. עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס כקצין לחטיבה 7. ביוני 1948 נהרג בקרב בבית סוסין. השאיר אחריו בת, פרופ' עדית פלטאו שהייתה מנהלת מחלקה פנימית בבית חולים העמק בעפולה. אהובה פוחובסקי הייתה מבין היוזמות להקמת בית יד לבנים.
פוחובסקי נפטר בן 94 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
ראו גם.
ההסתדרות הרפואית בישראל
בית חולים שער ציון
תחנת הרכבת תל אביב יהודה הלוי
שמואל חגי
קלינגוני
מריה ממונפראטו
מריה ממונפראטו (בצרפתית: Marie de Montferrat; 1192–1212) הייתה מלכת ממלכת ירושלים.
מריה ממונפראטו הייתה בתו של קונרד ממונפראטו ואיזבל הראשונה, מלכת ירושלים. אביה קונרד נרצח ביום ה-28 באפריל 1192 בצור על ידי רוצח שכיר מכת החשישיים ואימה התחתנה בשנית עם הנרי השני משמפיין ביום ה-5 במאי כאשר היא בהריון מתקדם. עם מות האם בשנת 1205 עבר התואר מלכת ירושלים לידי מריה והיא בת 13.
אחיה למחצה של איזבל האם, (ודודה של מריה) ז'אן מאיבלין, אדון ביירות שימש כעוצר בשמה, בעיית הכתר - או היעדר מלך בראש ממלכת ירושלים, דרשה פתרון ואצילי הממלכה פנו בהתאם למסורת לפיליפ השני, מלך צרפת. הוא הועיד לתפקיד אביר "קטן" שעשה לעצמו שם כלוחם אמיץ. כשבידו מענק כספי נדיב ממלך צרפת ומלווה בגדוד אבירים נחת ז'אן דה בריין בעכו, ונתקבל על ידי האוכלוסייה המקומית הצלבנית ואף האוכלוסייה היהודית הקטנה של ממלכת ירושלים, שקיבלה את פניו עם ספר תורה בידם בסמוך לשפך נחל נעמן.
ב-14 בספטמבר 1210 התחתנה מריה עם ז'אן דה בריין בנישואים שהוסדרו מראש ונערכו בעכו. בתם היחידה, איזבל השנייה מירושלים, נולדה בשנת 1212. מריה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה ככל הנראה מסיבוכים או רעלת הריון.
איזבל ירשה את התואר - מלכת ירושלים ואביה ז'אן מלך בשמה כעוצר.
מרייה ממונפראטו
יולנדה מירושלים
אשר קוריאט
אשר קוריאט (נולד ב-8 בינואר 1939) הוא פרופסור אמריטוס וראש המכון לעיבוד מידע וקבלת החלטות בחוג לפסיכולוגיה שבאוניברסיטת חיפה, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (מאז שנת 2002), חתן פרס ישראל בחקר הפסיכולוגיה לשנת 2002, וחתן פרס רוטשילד לשנת 2005.
ביוגרפיה.
אשר קוריאט נולד במקנס שבמרוקו ועלה לישראל ב-1949. למד לתואר ראשון, בפסיכולוגיה ובפילוסופיה, ושני, בפסיכולוגיה, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת לימודיו שימש כעוזר מחקר של פרופסור דניאל כהנמן. קיבל מלגת פולברייט במסגרתה למד לדוקטורט בפסיכולוגיה מחקרית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והוסמך לתואר דוקטור בשנת 1970. מדריכו לעבודת הדוקטור היה פרופסור ג'ק בלוק ונושאה היה: "יצירתיות ומבנה הזיכרון". בשנים 1976-1970 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1977 הצטרף לאוניברסיטת חיפה ומונה לפרופסור מן המניין ב-1990. כיהן כראש החוג לפסיכולוגיה וכיועץ הרקטור לפיתוח אקדמי. היה גם בין מקימי המכון לעיבוד מידע וקבלת החלטות (מעמק"ה) ועומד בראשו משנת 1993 ואילך. בנוסף, החל משנת 1996 הוא מכהן כראש מרכז מינרבה לתהליכים קוגניטיביים וביצועי אנוש, המשותף לאוניברסיטת חיפה ולטכניון. קוריאט שימש כעמית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית, שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת אורגון בארצות הברית, במכון רוטמן ובאוניברסיטת טורונטו שבטורונטו קנדה, במכון מקס פלאנק לפסיכולוגיה במינכן שבגרמניה, ובמכון ללימודים מתקדמים של האקדמיה הנורווגית למדעים באוסלו, נורווגיה.
אשר קוריאט שימש כיו"ר הוועד המנהל של מכון מקס פלאנק לחקר תהליכים פסיכולוגיים בגרמניה, היה חבר הוועד המנהל של החברה האירופית לפסיכולוגיה קוגניטיבית ושל החברה למחקר יישומי של תהליכי זיכרון. הוא חבר המועצה של הקרן הלאומית למדע, ושל המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה באוניברסיטה העברית. אשר קוריאט היה חבר בוועדות המחקר של כל הקרנות המובילות בארץ. במהלך השנים שימש כחבר מערכת בכעשרה כתבי עת מדעיים, ביניהם מהמובילים בפסיכולוגיה מחקרית.
קוריאט נשוי לעמליה, ד"ר לפסיכולוגיה, שימשה כמרצה בכירה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, העוסקת בפסיכותרפיה למבוגרים.
מחקריו.
תחומי מחקריו.
אשר קוריאט עוסק במחקר ניסויי במספר תחומים של הפסיכולוגיה הקוגניטיבית. תחומים אלו כוללים זיכרון וארגון מידע, תהליכים מטקוגניטיביים של ניטור ידע, תהליכי קריאה, ייצוגים מנטליים והתמרות מנטליות, וכן תהליכי זיכרון בחיי יום יום, כולל עדויות משפטיות, וזיכרון של פעולות. תחום המחקר העיקרי שלו בשנים האחרונות, שבו גם זכה להכרה בינלאומית, הוא התחום של מטקוגניציה. תהליכים מטקוגניטיביים הם תהליכים גבוהים האחראים על הפיקוח והניהול של התהליכים הרגילים של עיבוד אינפורמציה. קוריאט עסק בשאלה איך אנחנו יודעים שאנחנו יודעים ואיך אנחנו מנצלים שיפוטים מטקוגניטיביים כבסיס להכוונה ולויסות של תהליכים קוגניטיביים והתנהגות. במחקריו הוא בדק שאלות אלו בשלבים שונים של עיבוד אינפורמציה. כך למשל, הוא חקר את הבסיס לניטור הסובייקטיבי של הלמידה, כלומר לתחושות שיש ללומד במהלך הלמידה שלפיהן הוא קובע האם הוא כבר השתלט על החומר או שעליו להמשיך ולשננו. את תחושת הידיעה הוא חקר גם בשלב ההיזכרות, דהיינו כשהאדם מנסה לדלות מזיכרונו שם או מושג, ויש לו תחושת ידיעה (feeling of knowing) לגבי השם או המושג ולעיתים אף מרגיש שהוא על קצה לשונו. כמו כן הוא חקר את הבסיס לביטחון הסובייקטיבי של האדם בנכונות הזיכרון או הידע שלו. הוא הראה שגם תחושת הלמידה, גם תחושת הידיעה וגם הביטחון הסובייקטיבי מבוססים על היסקים בלתי מודעים, תוך ניצול היוריסטיקות המביאות בדרך כלל לתחושות נכונות, אבל לעיתים יוצרות תחושות אינטואיטיביות מוטעות ואשליות של ידיעה.
קוריאט רואה בחקר התהליכים המטקוגניטיביים מפתח להבנת התודעה האנושית והחוויה הסובייקטיבית. לפי גישתו, החוויה הסובייקטיבית, שהיא לב ליבה של התודעה האנושית, מעוצבת בעצמה על ידי תהליכים בלתי מודעים. תהליכים בלתי מודעים משפיעים בדרך כלל במישרין על החשיבה וההתנהגות, כשהם עוקפים הן את התודעה והן את יכולת השליטה של האדם. אולם כשתהליכים אלו יוצרים חוויה סובייקטיבית ספציפית, הן חוויה תפיסתית, הן תחושה מטקוגניטיבית, והן רגש אמוציונלי, ניתנת לאדם שליטה חלקית על השפעותיהם על ההתנהגות. אם כך, הפונקציה של החוויה הסובייקטיבית היא לתווך בין תהליכים בלתי מודעים ותהליכים מודעים, ולהרחיב על ידי כך את טווח ההתנהגויות לגביהן יש לאדם שליטה, ולו במידת מה. באופן כללי תחושות אינטואיטיביות, ובכלל זה תחושות מטקוגניטיביות, משקפות את השפה שבה תהליכים לא מודעים מוצאים ביטוי בתודעה.