למרות ההצלחה של האמנים החתומים בחברה, בשנת 1992 דאף ג'אם נקלעה לקשיים כלכליים והייתה על סף פשיטת רגל. בשנת 1994 לייבל בשם "פוליגרם" (כיום חלק מיוניברסל) קנה 50% מדאף ג'אם וזה מה שהוציא את החברה מהקשיים הכלכליים. בשנת 1995 רכשה פוליגרם עוד 9.5% מדאף ג'אם וחיזקה את השליטה שלה בחברה. בשנת 1997 החברה החתימה את הראפרית פוקסי בראון והחלה לשתף פעולה עם רוקאפלה רקורדס, חברת התקליטים של ג'יי-זי.
בשנת 1998 התמזגה פוליגרם עם יוניברסל מיוזיק גרופ ובעקבות כך גם דאף ג'אם הפכה לחלק מיוניברסל. יוניברסל רכשה את החלק הנותר (41.5%) מראסל סימונס בעלות של 100 מיליון דולרים.
כאשר 100% מדאף ג'אם היו בשליטת יוניברסל היא מיזגה אותה עם חברת תקליטים נוספת שהיא רכשה, איילנד רקורדס וקראה לחברה החדשה "איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ".
בשנת 1999 החברה הקימה לייבל בתוך לייבל המיועד למוזיקת סול וקראה לו "דאף סול". לחברה הועברו אמנים שהיו חתומים בעיקר באיילנד רקורדס כמו דרו היל והסולן שלהם סיסקו, האחים אייסלי, מיוזיק, מונטל ג'ורדן, קייס, 112, כריסטינה מילאן ועוד.
מאוחר יותר באותה שנה, החברה התחילה לעבוד בשיתוף פעולה עם דה אינק. זמן קצר לאחר מכן החברה הקימה את הלייבל "דאף ג'אם סאות'". הלייבל התמקד בהיפ הופ שהגיע מדרום מזרח ארצות הברית, סגנון מוזיקלי הידוע בשמו "דירטי סאות'". בין האמנים שחתמו בחברה היו לודקריס, ליל ג'ון, ג'יי.די, צ'ינגי, בובי ולנטינו ועוד.
בשנת 2000, ליאור כהן, נשיא החברה פתח את הסניף הבינלאומי הראשון של דאף ג'אם בגרמניה. הסניף של הרשת החתימה את גדולי אומני ההיפ הופ הגרמני וגם מייבאת את האלבומים של כל האומנים החתומים בדאף ג'אם בארצות הברית.
בשנת 2002, כל האומנים החתומים ב'דאף סול' הועברו לדאף ג'אם ודאף סול נסגרה. בשנת 2003 חברת 'מורדר אינק' (דה אינק כיום) הייתה מעורבת בחקירת FBI בעקבות הלבנת כספים וסחר בסמים. בעקבות כך בשנת 2005 דאף ג'אם לא חידשה את החוזה עם החברה.
בשנת 2004 חברת 'רוקאפלה רקורדס' נמכרה לדאף ג'אם.
בשנת 2006, 'דאף ג'אם סאות' החלו לשתף פעולה עם חברת התקליטים סליפ אנד סלייד רקורדס. מאז אמנים החתומים בסלייד רקורדס כמו טרינה, ריק רוס ועוד נחשבים לחתומים בצורה עקיפה גם בדף ג'אם.
בשנת 2004 עזב ליאור כהן את תפקידו כנשיא ומנכ"ל החברה ועבר לוורנר ברוס רקורדס. את מקומו החליף המפיק אל. איי. רייד שתוך זמן קצר עזב ועבר גם הוא לוורנר. את רייד החליף ג'יי זי. בשנת 2007 סיים ג'יי-זי את תפקידו כנשיא ומנכ"ל החברה והחוזה שלו לא חודש. במקומו מונה שוב אל. איי. רייד כנשיא זמני.
יעקב בן יקר
רבי יעקב בן יקר (בערך 990 – ד'תתכ"ד, 1064/1063), מראשוני וגדולי הראשונים שבאשכנז, רב ופוסק. מרבותיו של רש"י.
קורות חייו.
רבי יעקב נולד במגנצא לרבי יקר. והיה תלמידו של רבנו גרשום וחברו של רבי אליעזר הגדול בן יצחק. נקבר במגנצא ופעל בה חלק מימי חייו,אבל ככל הנראה חי ופעל אף בוורמייזא. תלמידו הידוע הוא רש"י המביא בכמה מקומות בפירושיו דברים בשמו, ומכנהו "מורי" או "מורי הזקן" ועוד לשונות של שבח. רש"י כתב עליו: "כי ידעתי מדתו בחר לו בגדולה מכולם והנהיג עצמו כאסקופה הנדרסת ושם עצמו שירי שיריים ולא מלאו לבו לעטרת הראויה לו לחדש דבר בדורו".
בספר חסידים מובאת אגדה שכנראה מכוונת כלפיו: מעשה בר' יעקב ברבי יקר שהיה מכבד בזקנו לפני ארון הקודש. וכשהיו הקהל הולכים לפני המלך או לפני השלטון אז חולץ מנעליו ואומר "אני עני, הם בכספים ואני ברחמים ובתחנונים, נמצא הם בשלהם ואני בשלי". וכן נהגו הקהל אחריו.
חיבוריו.
רבי יעקב בן יקר לימד מקרא במגנצא, אך נדמה שלא כתב את פרשנותו, אלא לימד בעל פה. פרשנותיו על ספר נשתמר בהערתו של רש"י על המלים "ימלט אי נקי" באותו פסוק: "ל' אחר שמעתי שהיו אומרים מפי ר' יעקב שהוא לשון אדם השרוי בצער ובאנקה והיו"ד יתירה בתיבה כמו היושבי בשמים (תלים קכג) אבל לא שמעתי מפי הרב."
חיבר פירוש לתלמוד שלא הגיע לידינו, אבל ישנם מספר מובאות בראשונים, בעיקר בפירוש רש"י. רש"י מזכיר חיבור שהוא קורא "קונטרס מורי הזקן" שכתב רבי יעקב בן יקר. לדעת אברהם גרוסמן אפשר שהוא מחבר הספר "בשר על גבי גחלים".
קברו.
רבי יעקב בן יקר נקבר במגנצא, מצבת קברו נמצאה בחומה קדומה בעיר, והוצבה מחדש בבית הקברות היהודי במקום. בקיץ 1922 מצבתו הורמה ממבנה של ביצור מקומי, ועל המצבה נכתב: "זו מצבת רבינו רבי יעקב ב̇ר̇ יקר הנפטר לגן עדן בשנת ת̇ת̇כ̇ד̇ לפרט תהא נפשו בעדן".
הדפס פלטינה
פרמישלן
פרמישלן (מיידיש פרעמישלאן; באוקראינית Перемишляни, פֶּרֶמִישְלַאנִי; בפולנית: Przemyślany, פְּשֶמִישְלַאנִי) היא עיר במחוז לבוב שבאוקראינה (לשעבר בגליציה), השוכנת בגבעות פודוליה, כ-46 ק"מ דרום-מזרחית ללבוב לכוון טרנופול.
אוכלוסיית העיר ב-2004 מנתה 7,499 נפש.
בין השנים 1375–1772 הייתה העיר תחת שלטון פולני. בעקבות חלוקת פולין הראשונה ב-1772 עברה העיר לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, עד תום מלחמת העולם הראשונה. עם כינון פולין העצמאית בשנת 1918, עברה העיר לשלטון פולני, שלטון שאושרר בהסדרים העולמיים שאחרי מלחמת העולם הראשונה (חוזה ורסאי והסכם ריגה).
בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב (1939) שבין ברית המועצות לגרמניה הנאצית עברה העיר לריבונות סובייטית, שתחתיה הייתה עד לפלישת הנאצים לברית המועצות ביוני 1941 (מבצע ברברוסה). עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, תוך שריפת בית הכנסת המקומי עם יהודים בתוכו. ב-5 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-450 גברים יהודים מהעיר ביער סמוך, ובהמשך שולחו רבים מיהודי העיר למחנות עבודה בהם נספו. לאחר שהתפרצה בקרב יהודי העיר מגפת טיפוס הבהרות, רצחו הגרמנים כמאה מהיהודים שאושפזו בבית החולים המקומי, ובהמשך, רצחו כמה מאות יהודים נוספים במספר אקציות.
באוקטובר 1942 רוכזו יהודי העיר הנותרים בצפיפות גדולה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים נוספים מיישובי הסביבה. בדצמבר 1942 שולחו מהגטו כ-3,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ. ב-22 במאי 1943 החלה בגטו אקציית חיסול, בה סרקו האוקראינים והגרמנים את בתי הגטו, ורצחו כ-2,000 יהודים ביער סמוך. ב-28 ביוני 1943 נרצחו גם היהודים שהוחזקו במחנה העבודה שהוקם בעיר. איוון וטניה קצ'רובסקי שהתגוררו בכפר בקרבת העיר, הצילו משפחה יהודית, ועל פעילות זו קיבלו הכרה כחסידי אומות העולם. ב-1944 שוחררה העיר על ידי הצבא האדום.
לאחר תום המלחמה נשארה העיר בתחומי ברית המועצות, וסופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. רוב האוכלוסייה הפולנית עזבה את העיר ועברה מערבה לתחומי פולין. כיום נמצאת העיר בשטחה של אוקראינה העצמאית.
עד מלחמת העולם השנייה עברה בעיר מסילת רכבת שחיברה את לבוב עם בז'ז'ני. המסילה נפגעה במהלך המלחמה ומעולם לא שוקמה.
העיר נודעה בזכות שושלת אדמו"רים ורבנים מפורסמים שחיו בה ביניהם רבי מאיר הגדול מפרמישלאן ונכדו רבי מאיר מפרמישלן.
לואיס פביאנו
לואיס פביאנו קלמנטה (בפורטוגזית: Luís Fabiano Clemente; נולד ב-8 בנובמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים.
פביאנו, יליד קמפינאס, סאו פאולו, החל את הקריירה שלו בקבוצת פונטה פרטה הברזילאית, אך לא היה שחקן הרכב קבוע במשך שלוש העונות שלו שם, והשתתף ב-11 משחקים בסך הכל. לאחר מכן הוא שיחק בקבוצת רן הצרפתית במשך עונה אחת, אך גם שם לא שותף במשחקים רבים.
בתום עונת משחקים אחת במדי רן הוא חתם בסאו פאולו מברזיל, ושם החל להתבלט. הוא החל להתפרסם בשל שליטתו החזקה בכדור, בעיטות חזקות מול השער וקצב משחק, והיה חלק משמעותי מהסגל שהודח בחצי גמר גביע ליברטדורס בשנת 2004, שלוש שנים לאחר שזכה עם הקבוצה בטורניר ריו-סאו פאולו. אולם, למרות יכולתו הטובה הוא נודע גם בשל מספר אירועים שליליים על המגרש, שהקנו לו תדמית של שחקן לא ממושמע.
בשנת 2004 הוא עבר לפורטו תמורת 10 מיליון אירו. הוא שיתף שם פעולה עם עמיתו לנבחרת דייגו, עמו שיחק בקופה אמריקה בשנת 2004. הוא לא היטיב לשחק, והבקיע 2 שערים ב-22 משחקים. בסיום העונה החליטה ההנהלה של פורטו להעבירו לסביליה מלה ליגה.
ב-10 במאי 2006 הבקיע פביאנו שער בנגיחה במהלך הניצחון 4 - 0 של סביליה על מידלסברו בגמר גביע אופ"א. בעונתו הראשונה בסביליה הצליח פביאנו להבקיע 10 שערים, והוביל את קבוצתו למקום השלישי בליגה. עונה לאחר מכן סייע לה לזכות פעם נוספת בגביע אופ"א, לאחר ניצחון על אספניול במשחק הגמר. הוא המשיך להצליח במדי המועדון הספרדי גם בעונת , בה סיים במקום השני מבחינת מספר שערים עם 24 הבקעות (2 בפנדלים), במרחק של 3 שערים מדניאל גוויסה שזכה בתואר מלך השערים, ובשל יכולתו הטובה הוא זכה לזימון מחודש לנבחרת ברזיל. ב-29 בנובמבר הורחק במשחק מול ברצלונה, לאחר שפגע באופן מכוון עם המרפק שלו בסרחיו בוסקטס, וצוות הקבוצה נאלץ לרסנו. בשנת 2009 הוא האריך את חוזהו בסביליה עד לשנת 2011. במרץ 2011 חתם במפתיע בקבוצת הפאר הברזילאית סאו פאולו, לאחר שכבש 105 שערים בכל המסגרות עבור קבוצתו סביליה. בתחילת חלון העברות של ינואר 2016 חתם בקואנג'יאן טיאנג'ין מהליגה הסינית השנייה. בהמשך שב לברזיל ושיחק עונה אחת בואשקו דה גאמה לפני שהודיע על פרישה.
נבחרת ברזיל.
פביאנו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל במשחק הידידות מול נבחרת ניגריה ב-11 ביוני 2003, ולפני שהוחלף הוא הספיק להבקיע שער. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2003, אך לא שותף בפועל במשחק כלשהו.