גולדפינגר עבד על הסרט במשך חמש שנים כשחברת ההפקה הגרמנית zero one film והמפיק תומאס קופוס הפכו למפיקים שותפים. הסרט נתמך על ידי הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, וקרנות הקולנוע הגרמניות: "Filmförderungsanstalt", "Medienboard Berlin-Brandenburg", "Deutscher Filmförderfonds", שותפים להפקה נגה תקשורת – ערוץ 8 ותחנות הטלוויזיה הגרמניות "ART", "ZDF" ו-"SWR".
הפצה.
ישראל.
הקרנת הבכורה של "הדירה" הייתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2011. ההקרנה הייתה בעותק 35 מ"מ. בביקורתו של המבקר אבנר שביט שנכתבה מיד עם תום ההקרנה, הוא כינה אותו "אחד מסרטי התעודה הישראליים הטובים אי פעם", "סרט פורץ דרך בנושא השואה" והוסיף "הצופים שנכחו אמש באולם היו בהלם מן החוויה שעברה עליהם".
הכרטיסים לשתי ההקרנות של הסרט בפסטיבל אזלו בין רגע ורבים טענו שמדובר בסרט הישראלי הטוב ביותר שהוקרן בו. חודש וחצי מאוחר יותר, בספטמבר 2011 החלו הקרנותיו המסחריות של הסרט. בחודש הראשון הסרט הוקרן רק בירושלים ותל אביב, בשתי הקרנות בשבוע בלבד. הכרטיסים לכל ההקרנות נמכרו זמן רב מראש. בעקבות ההצלחה, הפצת הסרט הורחבה למקומות נוספים ברחבי המדינה. מתוך 26 סרטים ישראלים שזכו להפצה ברחבי ישראל בשנת תשע"ב (2011/12), היה "הדירה" הסרט התיעודי היחידי, ויחד עם זאת הסרט הישראלי השלישי הכי נצפה. ברשימה שפרסם המבקר יאיר רוה, טען כי הסרט הוא "ככל הנראה הסרט התיעודי הישראלי הנצפה ביותר בבתי הקולנוע מאז 'זאת היא הארץ' מ-1935". הסרט הציג למעלה משנה וחצי בסינמטק תל אביב.
גרמניה.
עוד בטרם הפצתו בבתי הקולנוע, זכה "הדירה" בפרס הקולנוע של בוואריה, שהוא אחד משני פרסי הקולנוע החשובים ביותר בגרמניה. זהו הסרט הישראלי הראשון הזוכה בפרס זה. היו שהביעו מחאה על כך שסרט שטרם הופץ זכה בפרס מכובד זה. בעקבות הזכייה הוזמן גולדפינגר לכתוב מאמר על הסרט במגזין היוקרתי של העיתון "די צייט", המופץ בלמעלה מ-500,000 עותקים. הקרנת הבכורה של "הדירה" בגרמניה, הייתה כסרט הפתיחה הרשמי של פסטיבל הקולנוע התיעודי במינכן במאי 2012. הסרט הוקרן בו זמנית בשני אולמות קולנוע, באחד בתרגום לאנגלית ובשני בגרסתו הגרמנית. בגרסה הגרמנית, החליף השחקן הגרמני הנודע אקסל מיילברג את קולו המספר של ארנון גולדפינגר. כחודש לאחר מכן, ביוני 2012 יצא הסרט לאקרנים ברחבי גרמניה כשהוא מופץ בידי חברת "זלצגיבר". הסרט הוקרן בלמעלה מתשעים בתי קולנוע ברחבי גרמניה, והוא הצליח במיוחד בעיר ברלין שם הוקרן בבתי הקולנוע במשך תשעה חודשים. "הדירה" שודר בגרמניה בערוצי הטלוויזיה, ARTE, SWR, Tagesschau24 ו-ARD, שם צפו בו כמיליון צופים.
ארצות הברית.
הקרנת הבכורה של "הדירה" הייתה באפריל 2012 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי טרייבקה, בניו יורק. בכל הקרנות הסרט נרשמו תפוסות מלאות ולא נותרו כרטיסים בקופות. הסרט הפך לאחד מהסרטים הכי מדוברים בפסטיבל ובעקבות ההצלחה, נרכש להפצה על ידי "סאנדנס סלקטס" ועלה לאקרנים ב-19 באוקטובר בשני בתי קולנוע בניו יורק. לאור ההצלחה, כעבור שבוע התרחבה ההפצה לכל רחבי ארצות הברית והסרט הוקרן בלמעלה מ-120 בתי קולנוע.
ביקורות.
ביקורות בישראל.
הסרט התקבל בהתלהבות רבה על ידי הביקורת המקומית ודורג בראש טבלת הסרטים המומלצים של טיים אאוט תל אביב במשך ארבעים ותשעה שבועות תחת הכותרת: "לא להחמיץ". המגזין גם בחר בו כאחת מיצירות האמנות המשמעותיות ביותר בעולם, לשנת 2011. שלושה מבקרים נתנו לסרט ציון מצוין: יהודה סתיו מידיעות אחרונות (חמישה כוכבים), אבנר שביט מוואלה! (חמישה כוכבים) וזהר וגנר מעכבר העיר (4.5 כוכבים).
מבחר ביקורות.
יהודה סתיו, "ידיעות אחרונות":
מאיר שניצר, "מעריב":
נירית אנדרמן, "הארץ":
ביקורות בארצות הברית.
עם יציאתו של "הדירה" להקרנות בארצות הברית הוא צוין ב"הניו יורק טיימס" כבחירת המבקרים. מבקר הקולנוע הנודע רוג'ר איברט מה"שיקגו סאן-טיימס" כינה אותו , מייקל או' סליבן מה"וושינגטון פוסט" כינה אותו , לבה הרץ מ"הסן פרנסיסקו כרוניקל" כינתה אותו , צ'ק ווילסון מה"וילג' ווייס" הכתיר אותו כ וקריסטין מק'קראקן מ"הפינגטון פוסט" קבעה ש. לקראת סוף שנת 2012 צוין הסרט בפרסומים רבים כאחד הסרטים הטובים ביותר שהוקרנו בשנה זו בבתי הקולנוע בארצות הברית. המגזין "טיים" בחר בו כאחד מעשרת הסרטים הטובים אותם הוא החמיץ.
מתוך הביקורות:
ג'ו מורגנשטרן, "וול סטריט ג'ורנל":
ג'נט קטסוליס, "הניו יורק טיימס":
אמה טובין, "ארט אינפו":
ביקורות בגרמניה.
הסרט התקבל בעניין רב בעיתונות הגרמנית. עם צאתו לאקרנים, ה"פרנקפורטר רודנשאו" כינה אותו , ה"קלנר שטאטן-זייגר" כינה אותו , ה"המבורגר האבנדבלאט" כתב עליו ה"זאשיסכה צייטונג" טען ש, ה"סוד-דויטשה צייטונג" טען שהסרט ו"היידישע אלגמיינה" הכתיר אותו כ. עם צאתו לאקרנים, היומון הנפוץ "טגה-שפיגל" הקדיש לסרט כתבה שהתפרשה על פני כל עמוד החדשות השלישי, וכללה ראיונות עם גולדפינגר ואמו, וניתוח מקיף של הפקת הסרט אשר נשאה את השם "בושה ושתיקה". הסרט נבחר על ידי המבקר וולקר גונסקה במגזין "טיפ-ברלין" כאחד מעשרת הסרטים הטובים שהוקרנו בגרמניה בשנת 2012.
"NDR Kultur":
"Zitty Berlin":
פרסים ומועמדויות.
פסטיבל הקולנוע בירושלים 2011 זיכה את ארנון גולדפינגר בפרס הבימוי לסרט התיעודי הטוב ביותר. חודשיים מאוחר יותר זכה הסרט בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר, הייתה זו הפעם השנייה בה גולדפינגר זוכה בפרס אופיר על סרט תיעודי (הקודם על סרטו התיעודי "הקומדיאנטים"). באותה השנה בטקס חלוקת פרסי פורום היוצרים הדוקומנטריים זכה בפרס הבימוי, בפרס התחקיר ובפרס הסרט הטוב ביותר באורך מלא.
בגרמניה זכה הסרט בפרס הקולנוע של בוואריה לסרט התיעודי הטוב ביותר ואיגוד בתי הקולנוע בחר בו כסרט התיעודי הטוב ביותר שהוקרן באותה שנה ברחבי המדינה. זו פעם ראשונה שסרט ישראלי כלשהו זוכה בפרס זה. הסרט נבחר לרשימת המועמדים לפרס האקדמיה הגרמנית לקולנוע (ה"לולה") ובחודש מרץ הוכרז כאחד משלושת המועמדים הסופיים. פברואר 2014 הוכרז כאחד המועמדים הסופיים לפרס ה"גרימה", עבור סרט התעודה הטוב ביותר שהוקרן בטלוויזיה הגרמנית בשנה החולפת.
בארצות הברית זכה הסרט בפסטיבל טרייבקה בפרס העריכה לסרט תיעודי (עבור העורכת טלי הלטר-שנקר) והוזמן מייד אחר כך על ידי חבר צוות השופטים, במאי סרטי התעודה הנודע מייקל מור להשתתף בפסטיבל אותו הוא מנהל בעיירת מגוריו טרוורס סיטי, במישיגן (שם זכה הסרט בפרס חבר השופטים לסרט הזר הטוב ביותר). מייקל מור כתב על הסרט: . כמו כן זכה הסרט בפרסי הסרט התיעודי הטוב בפסטיבל הבינלאומי מיניאפוליס, ארצות הברית, ובפסטיבל הקולנוע היהודי בטורונטו, קנדה. זכה בציון לשבח בפסטיבל דוק אדג' בניו זילנד, בפרס הביקורת הבינלאומית בפסטיבל קרקוב, פולין ובפרס הגדול "פניקס הזהב", בפסטיבל "מוטיבים יהודיים" בוורשה 2013.
שאנדור פרנצי
שאנדור פרנזי
שנדור פרנזי
מייפל סטורי (אנימה)
מייפל סטורי (באנגלית: Maple Story; ביפנית: メイプルストーリー) היא סדרת אנימה יפנית בת 25 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 2007 בהשראת משחק רשת בעל אותו שם. הסדרה עלתה לראשונה ב-7 באוקטובר 2007.
תקציר העלילה.
לפני 10 שנים, הגזע האנושי היה מחולק לארבעה גזעים: הלוחמים החזקים, הקוסמים החכמים, הקשתים הזריזים והגנבים הערמומיים. ארבעתם נקלעו למאבק כנגד הקבוצה המרושעת "זאקומס" על מנת להגן על "עץ העולם". בסופו של דבר, "עץ העולם" הפעיל את ההשמדה העצמית שלו על מנת להגן על עצמו, אולם הגזעים האחרים חשבו שהיו אלה בני האנוש שהשמידו את "עץ העולם". כש"עץ העולם" הושמד לרוב הגזעים לא נשאר דבר, אז חלקם הלכו ל"מייפל איילנד" מחשש שמי שיישאר – ימות. הם ברחו מהאי "ויקטוריה" וחיו על "מייפל איילנד" בו החיים נהיים קשים יותר ויותר. מאז הייתה לוחמה בלתי-נגמרת בין הגזעים השונים.&lt;br&gt;&lt;br&gt;לאחר עשר שנים, הגיבור הראשי, "אל", נחוש להחיות את "עץ העולם". "אל" וחבריו מתחילים את מסעם בחיפוש "זרעי עץ העולם", בו בזמן ה"זאקומס" מופיעים מחדש באותו חיפוש אך במטרה להשתלט על העולם.
איגל איי צ'רי
איגל איי לאנו צ'רי (באנגלית: Eagle-Eye Lanoo Cherry) הוא מוזיקאי שוודי.
ביוגרפיה.
צ'רי נולד בסטוקהולם, שוודיה, בנם של אמן הג'אז דון צ'רי ומעצבת הטקסטיל מוניקה "מוקי" צ'רי. הוא אחיה למחצה של הזמרת ננה צ'רי מצד אמו ואחיה החורג של הזמרת טיטיו. שמו ניתן לו בעת לידתו, כאשר התבונן באימו לראשונה בעין אחת פקוחה. כאשר היו ילדים, איגל איי וננה בילו זמן רב בדרכים עם אביהם. בגיל 12, צ'רי נשלח לבית ספר בניו יורק, שם עבד כשחקן ומתופף בלהקות שונות. ב-1988 הופיע כמתבגר בסרט ההמשך לסרט ארתור. ב-1993 כיכב בסדרת פעולה שלא ארכה זמן רב, "החוף הדרומי". ב-1995, אביו נפטר, ושנה לאחר מכן, חזר צ'רי לסטוקהולם ובחר להתמקד בתחום המוזיקה במקום קריירת המשחק שעד כה הייתה חלק הארי בחייו המקצועיים. הוא החל בכתיבתו והקלטתו של אלבום הפתיחה שלו, Desireless, על גיטרה אקוסטית. האלבום נחל הצלחה מסחרית עולמית בשנים 1998 ו-1999. האלבום הגיע לפלטינה בארצות הברית ומכר כארבעה מיליון עותקים ברחבי העולם.
צ'רי כתב במשותף את השיר "Wishing It Was" עם סנטנה לאלבומו המפורסם, "Supernatural", וכמו כן כתב לפסקולי סרטים כמו "ואת אמא שלך גם" ו"בילי אליוט". ב-27 בנובמבר 2012 הופיע כאורח מוזיקלי במופע קולה של רומניה.
עמק רייט
עמק רייט (באנגלית: Wright Valley) הוא הגדול מבין העמקים היבשים מקמרדו, עמק יבש הממוקם על החוף של מצר מקמרדו, בארץ ויקטוריה, מול האי רוס, באוסטרליה.