בשנות ה-50 של המאה ה-19, נסיעות תיירים למזרח התיכון יצרו ביקוש רב לצילומים כמזכרות. באטו ואחיו היו חלק מקבוצה של צלמים מוקדמים שעשו את דרכם למזרח כדי לנצל את הדרישה הזו. בין הצלמים החלוציים הללו היו צרפתים, פליקס בונפיס (1831-1885); גוסטב לה גרה (1820-1884) והיפוליט ארנו, האחים אנרי ואמיל בכרד והאחים זנגאקי היוונים, שרבים מהם שהו במצרים במקביל ונכנסו לשותפויות עבודה פורמליות ובלתי פורמליות. בין צלמים מוקדמים היו גם אנטוניו ואחיו.
בסוף 1854 או בתחילת 1855, אחותם של האחים ביאטו, לאונילדה מריה מתילדה ביאטו, נישאה לשותף העסקי של אחיה, ג'יימס רוברטסון. לזוג נולדו שלוש בנות.
ביולי 1858 הצטרף אנטוניו לפליצ'ה בכלכותה. פליצ'ה שהה בהודו מתחילת השנה וצילם את תוצאות המרד ההודי של 1857. אנטוניו צילם גם בהודו עד דצמבר 1859 כשעזב את כלכותה, כנראה מסיבות בריאותיות, ופנה למלטה דרך סואץ.
אנטוניו ביאטו נסע לקהיר לקראת סוף 1859 או תחילת 1860 ובילה שם שנתיים לפני שעבר ללוקסור שם פתח סטודיו לצילום ב-1862 (עד מותו ב-1906) והחל לייצר תמונות תיירותיות של האנשים והאתרים של האזור . התמונות של באטו של מצרים היו שונות באופן מובהק מאלה של צלמים אחרים שעבדו באזור. בעוד שרוב הצלמים התמקדו בפאר המונומנטים והארכיטקטורה, באטו התרכז בסצנות של חיי היומיום.
בשנת 1864, בזמן שאחיו פליצ'ה חי וצילם ביפן, צילם אנטוניו את חברי הנציגות היפנית של איקדה נגאוקי שביקרו במצרים בדרכם לצרפת.
אנטוניו ביאטו מת בלוקסור בשנת 1906. אלמנתו פרסמה הודעה על מותו תוך שהיא מציעה בית וציוד צילום למכירה.
זיזי למברינו
זיזי למברינו (ברומנית: Joanna Marie Valentina "Zizi" Lambrino; 3 באוקטובר 1898 - 27 במרץ 1953) הייתה בתו של גנרל רומני ואשתו הראשונה, של מי שעתיד היה להיות קרול השני, מלך רומניה.
כצאצאית של משפחת אצולה ותיקה, זיזי למברינו הייתה בתם של הגנרל קונסטנטין למברינו ורעייתו אאופרוסינה אלקז. היא נולדה ברומאן, ברומניה. בילדותה נשלחה להתחנך במנזר צרפתי, משם שבה לרומניה ב-1910 והתקבלה היטב בחוגי החברה הגבוהה של בוקרשט. היא דיברה צרפתית ואנגלית, ניגנה בפסנתר וציירה.
בעת הכיבוש הגרמני של בוקרשט, במלחמת העולם הראשונה, למברינו ואימה עברו ליאשי, שם התגוררו בדירה בת שני חדרים. ביאשי, במסיבה שערך השר אלכסנדרו מרגילומן, פגשה למברינו את קרול, מי שהיה יורש העצר של מלך רומניה וקצין בצבא רומניה. השניים התאהבו ויצאו יחד למסיבות ובילויים. קרול התחיל לחפש מוצא לאיסור החוקתי להתחתן עם רומניה וכשלא מצא החליט לעשות מעשה - הוא ביקש את ידה של זיזי למברינו ולאחר שזו נענתה בהתלהבות ערק ממשמרתו הצבאית (היה מפקד הרגימנט השמיני של הציידים ההריים עם הבסיס בטרגו ניאמץ), כשהוא לבוש במדי קצין רוסי. יחד עם חבר קרוב ועם זיזי, עברו את הגבול לרוסיה, נכנסו לאזור בשליטת האויב האוסטרו-הונגרי, זוהו וקיבלו ליווי של קצין גרמני ולאחר שהגיעו לאודסה שילם קרול 50,000 לאי לכומר מקומי, שחיתן אותו עם זיזי למברינו ביום 31 באוגוסט 1918, בכנסייה פוקרובסקאיה.
עם היוודע דבר החתונה להורי קרול, שלח המלך שליחים, שהחזירו אותם בכוח לרומניה. קרול וחברו נשפטו על עריקה ונידונו ל-75 ימי מעצר באחד המנזרים. זיזי הורחקה מבעלה. הורי קרול הפעילו לחצים לביטול נישואי הצעירים, אך קרול סירב ואף איים לוותר על תוארו כיורש עצר.
הנישואים, שנערכו בניגוד לרצון ההורים, בוטלו בהחלטה משפטית שנויה במחלוקת. קרול נשלח להפרדה למנזר Horaita-Neamt, אך השניים המשיכו להתראות עוד תקופת מה וזיזי נכנסה להריון ממנו. בית המלוכה דאג לזמן מחדש את מריה מרטיני וקרול חידש את הקשר איתה. גם מרטיני נכנסה להריון ואנשי בית המלוכה ארגנו לה נישואים עם מנהל תחנת רכבת, שהסתבך בפלילים.
לזיזי למברינו נולד ילד ב-8 בינואר 1920. הילד קיבל את השם מירצ'אה גרגור קרול למברינו. מירצ'אה לא הוכר כבן משפחת המלוכה הרומנית (אך כן הוכר כחלק מסדר הירושה לכתר הבריטי, בזכות היותו של קרול נינה של המלכה ויקטוריה), ולמברינו נשלחה לצרפת עם קצבה דו שנתית של 110,000 פרנקים. בניי-סיר-סן נקנה עבורה בית. היא חתמה על חוזה עם הבנק המרכזי של רומניה, חוזה בו הובטחה קצבתה וגם נקבעו מצבים עתידיים אפשרים, כמו נישואים לאדם אחר.
לאחר הדחת המלוכה ברומניה נפסקה גם התמיכה בלמברינו ומצבה הכלכלי התדרדר. ב-1953 מתה ובנה פנה לאביו לבקש את מימון הוצאות הקבורה, אך לא נענה.
ארתור שבשטין
ארתור שבשטין (במקור שפיצר, בהונגרית: Sebestyén Artúr; פשט, 18 בינואר 1868 – בודפשט, 28 בנובמבר 1945) היה אדריכל יהודי-הונגרי, מאסטר של סגנון האר נובו.
ביוגרפיה.
ארתור שפיצר נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר שאנדור שפיצר ושל לואיזה אנגל. הוא למד באוניברסיטה הטכנית בבודפשט (שמה היום: אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה) ועבד זמן מה בסטודיו של האדריכל אלאיוש האוסמן.
גיליון העיתון "יומן בודה" מה-30 בספטמבר 1927 מתאר את הקריירה שלו כך:
""כבר בגיל 23 הוזמן לתפקיד מרצה באוניברסיטה הטכנית של בודפשט. בכישרונו הרב השתתף בתכנון "ארמון ניו יורק", ובניין "בית המשפט העליון המלכותי ההונגרי". הוא עיצב, בין היתר, את "ארמון הפיס ההונגרי" בכיכר אשקי (היום: כיכר 15 במרץ) ואת "ארמון מכרות הפחם הכלליות ההונגרי"."
שבשטין יצא למסע לימודים אירופאי בין השנים 1894–1896, חידד את הידע שלו באמצעות יצירות ארכיטקטוניות במדינות כמו: איטליה, גרמניה, צרפת, הולנד ובלגיה. בשובו הביתה, פתח משרד עצמאי, ואז לקח חלק בבניית חזית הבנק האוסטרו-הונגרי שתוכנן על ידי איגנץ אלפאר שהושלם עד 1905, בכיכר סבדשאד 8–9 של היום (Szabadság). הבניין תחת המספר הזה הוא המטה של הבנק הלאומי ההונגרי מאז הקמתו ב-1924. בשנת 1897 פתח כאמור משרד עצמאי, אך בשנת 1900 עבד אלברט קלמן קרשי (Kőrössy Albert Kálmán) כשותף. וילת סקאץ' שכבר תוכננה על ידו באופן עצמאי בשדרת Városligeti, מייצגת את הקו הלכנרי (ראה: אדן לכנר) של האר נובו ומתחרה בוילות של האדריכל וידור באותה השדרה. הוא תכנן וילה נוספת בשדרת Városliget, וילת שפיץ בסגנון אר דקו בכתובת מספר 38. הוא השתתף גם במכרזים משמעותיים רבים, שבעקבותיהם תכנן כמה מבני ציבור באזור ערי השדה, אך היה בעיקר מומחה למבני מלונות וספא.
לאחר העצמה עצמית תחילה בסגנון נאו-בארוק, ולאחר מכן ברוח לכנר של מבנים מתוכננים כמו המלונות הגדולים "בודופשט אימפריאל", אחר כך "מלון סבדשאד" (שמו כיום Danubius Hotel Hungaria City Center), בתי ספר ובנייני דירות בבירת הונגריה, מבני ציבור בתיאטרון סיגליגט (סולנוק). עבודתו העיקרית היא החזיתות של מלון גלרט והמרחצאות בבודפשט (1909-1918). הוא תכנן אותן יחד עם האדריכלים איזידור שטרק ועם ארמין הגדוש, ואחר כך גם את בריכות הגלים ב-1927.
הוא תכנן מרחצאות בבוקרשט, פאנצ'בו, בתי קולנוע בסופיה, ברוסה. מחוץ להונגריה, בניינים רבים בוצעו (כמו בניין הקולנוע בסופיה וברוסה, בתים באודסה, בית מרחץ תרמי בפנצ'בו, בריכת גלים בבוקרשט ועוד).
רעייתו הייתה מרגיט, בתם של ארמין מסינגר ושל אנה שטיינהאוס, עמה התחתן ב-31 במאי 1899 בטרזווארוש, בודפשט.
עמוס עוזני
עמוס עוזני (נולד ב-1955) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל רכבת ישראל ומנכ"ל נמל חיפה.
ביוגרפיה.
עוזני הוא עו"ד בהשכלתו. בשנת 1989 התמודד בבחירות המקומיות לראשות עיריית כרמיאל מטעם הליכוד, אך הפסיד בסיבוב השני. לאחר ההפסד המשיך בפוליטיקה המקומית כראש האופוזיציה בכרמיאל, ובמקביל ייצג חשודים בפלילים בבתי משפט.
ב-1993 כיהן כסמנכ"ל אגף מינהל וכוח אדם ברשות הנמלים והרכבות וקודם לכך שימש כמבקר הפנים של הרשות.
עוזני מונה למנכ"ל רכבת ישראל באוקטובר 1996. שר התחבורה אפרים סנה החליט שלא להאריך את כהונתו מעבר לחמש שנים ובתגובה לכך עוזני עתר לבג"ץ, אך לבסוף החליט לפרוש באוקטובר 2001.
בשנת 2002 מונה למנכ"ל נמל חיפה עד לשנת 2008. בהמשך שימש כיועץ למכרזים.
החל משנת 2018 משמש כיו"ר החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון.
שבוע הספרים האסורים
שבוע הספרים האסורים הוא קמפיין מודעות שנתי שנועד לחגוג את חופש הקריאה ולהפנות את תשומת הלב לספרים שפרסומם נאסר בעקבות צנזורה מסיבות פוליטיות, חוקיות או מוסריות. האירוע מנוהל על ידי איגוד הספריות האמריקאי ואמנסטי אינטרנשיונל.
הקמפיין נערך במהלך השבוע האחרון של ספטמבר מאז שנת 1982, והוא מדגיש את חשיבות החופש לקריאת נקודות מבט לא פופולריות ואת הדרישה לשמור חומר זמין לציבור, על מנת לאפשר לאנשים לפתח מסקנות ודעות משלהם.
היסטוריה.
את האירוע יזמה לראשונה הספרנית ג'ודית קרוג בשנת 1982, ברוח התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. בריאיון טענה קרוג שאיגוד המו"לים האמריקאי יצר איתה קשר בעקבות האיסור שהוטל על ספרים רבים באותה השנה. קרוג העבירה את המידע לוועדה לחופש אינטלקטואלי של איגוד הספריות האמריקאי, ושישה שבועות לאחר מכן צוין שבוע הספרים האסורים הראשון.
בשנת 2011, האגודה האמריקאית לספרני בתי ספר (AASL) קבעה את היום הרביעי של שבוע הספרים האסורים כיום המודעות לאתרים אסורים. בסקר הלאומי של AASL משנת 2012, 94% מהמשיבים ציינו כי בית הספר שלהם השתמש בתוכנת סינון אתרים, כאשר רוב האתרים החסומים הם רשתות חברתיות, תוכנות צ'אט, משחקים ושירותי וידאו כמו יוטיוב. עמדת ה-AASL גורסת כי ההיבט החברתי של הלמידה חשוב לתלמידים במאה ה-21 וכי בתי ספר רבים מקפידים מעבר לדרישות רשות התקשורת הפדרלית כמצוין בחוק הגנת האינטרנט לילד.
הטלת איסור על ספרים בארצות הברית.