רליסון כתב ספר תחת הכותרת The Odd 1s Out: How to Be Cool and Other Things I Definitely Learned from Growing Up (בתרגום חופשי לעברית: TheOdd1sOut: איך להיות מגניב ודברים אחרים שבהחלט למדתי מהתבגרות), שיצא ביולי 2018. הספר דורג במקום ה-12 בקטגוריית "סחר בכריכה רכה" ברשימת רבי המכר של Publishers Weekly, ב-13 באוגוסט באותה שנה.
ראליסון עבד גם על משחק הלוח 'Can't Catch Harry', וב-22 בנובמבר הודיע ושחרר רליסון את משחק המובייל שלו בשם '!TheOdd1sout: Let's bounce'.
ביקורות.
פיטר פאם, כתב באתר Foodbeast, כינה את ארבעת הסרטונים של רליסון על עבודה ברשת המזון המהיר סאבווי (באנגלית: Subway, רליסון מכנה אותם בהומור "Sooubway") "מדהימים" ו"מצחיקים".
ב-2017, דייב טרומבור מהאתר Collider כינה את רליסון לאחד מחמשת היוטיוברים שהיו "הכי מוכנים להצלחה במיינסטרים". ב-2018, קריסטין ברנטלי מהאתר Culturess סיקרה את הערוץ של רליסון בצורה חיובית, וכתבה לקוראים: "אתם תהיו דבוקים למסך, צופים בכל הקליפים המצחיקים האלו וקוראים את כל הקומיקסים הנהדרים שלו [של רלסון]".
מדליות באולימפיאדת טוקיו (2020)
באולימפיאדת טוקיו (2020), שנערכה בטוקיו שביפן בין 23 ביולי 2021 ל-8 באוגוסט 2021, השתתפו כ-11,090 ספורטאים מ-205 מדינות החברות בוועד האולימפי הבינלאומי ב-339 תחרויות ב-32 ענפי ספורט.
הכנת המדליות.
בפברואר 2017 הכריזה הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים בטוקיו על תוכנית של מיחזור אלקטרוניקה להכנת המתכות הנדרשות למדליות לאולימפיאדה ולהמשחקים הפאראלימפיים, בשיתוף עם המרכז לאיכות הסביבה ביפן ועם חברת טלפונים סלולריים מובילה. כך נאספו מכשירים אלקטרוניים רבים מהציבור, בהם טלפונים סלולריים רבים.
עיצוב המדליות כולל בצד אחד את דמותה של ניקה, אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית, על רקע אצטדיון פאנאתינאיקו שבאתונה. בצד השני של המדליה מופיעים סמליל האולימפיאדה וסמל חמש הטבעות האולימפי, כשהם מוקפים בקרני שמש.
רצועת המדליה מעוטרת בהשראת מוטיבים יפניים מסורתיים.
הקופסה לאחסון המדליה עשויה מעץ המילה היפני. הקופסה עגולה עם מכסה שנפתח בצורה סיבובית.
הענקת המדליות.
בגלל מגפת הקורונה, המדליות הוענקו לזוכים כשהם מונחים על מגש, ועל הספורטאים היה לקחת ולענוד אותן בעצמם.
כל זוכה מדליה קיבל גם זר מעוצב של חמניות.
מדינות שזכו לראשונה במדליה.
להלן המדינות שזכו באולימפיאדה זו במדליה לראשונה:
אורלי סיגל
אורלי סיגל (נולדה ב-17 ביולי 1977) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
אורלי סיגל נולדה וגדלה בירוחם. כשהייתה בת חמש, הוריה התגרשו והיא עברה להתגורר עם אימה בירושלים.
סבתה היא רבקה (בקי) קאופמן שהייתה שחקנית בתיאטראות ברודוויי וצאצאית של הגאון מווילנה.
כשהייתה בת 14 שיחקה בהצגה "ציד המכשפות" בתיאטרון באר שבע, לצד אלישבע מיכאלי, אילי גורליצקי, אריאל פורמן, אורלי טובלי ואחרים.
בתיכון למדה בפנימיית אשל הנשיא ומאחר והצטיינה בלימודים סיימה את התיכון בגיל 17. לאחר סיום התיכון התגוררה במספר מקומות שונים בעולם, בין היתר בברזיל עם משפחתו של אביה שחזר להתגורר שם וגם שהתה בלונדון ובניו יורק. היא חזרה לישראל להתגייס ולאחר סיום השירות בצה"ל המשיכה לטייל בעולם.
שירתה בצבא בתפקיד מורה חיילת ונשלחה בעת שירותה לקייב מטעם הסוכנות היהודית וצה״ל.
בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בפסיכולוגיה ארגונית, עם התמחות במגדר מבית הספר לכלכלה של לונדון. את התזה בשנת 2001 כתבה על פריחת חברות ההזנק (סטארט-אפים) כהזדמנות ליצירת סביבת עבודה שיוונית לנשים.
סיגל עובדת כמנחה לתהליכים בחשיבה המצאתית וניהול חדשנות בארגונים ומרצה אורחת באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה, ומקדמת את המודעות הציבורית לתסמונות נדירות כנשאית של התסמונת Beckwith Wiedemann. מנחה סדנאות כתיבה למתמודדי נפש, חולי פיברומאלגיה ולקהל הרחב, בין היתר בבית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" של אשכול נבו ואורית גידלי. מגישה את הפודקאסט הספרותי "שתים על כתיבה" עם מאיה וקסלר. מתגוררת במושב ניר צבי, נשואה ואמא לשניים.
קריירה ספרותית.
כתיבתה הושפעה מעבודתה ומסעותיה בעשרות מדינות והיא דוברת שבע שפות. התפרקותו של התא המשפחתי הגרעיני השפיע על כתיבתה ועל השקפותיה ביחס לזוגיות, נישואין, הורות ויחסי משפחה. שני ספריה היו לרבי מכר.
במאי 2018 ראה אור ספר הביכורים שלה, ניסויים פתוחים בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר ובעריכת ד"ר עלמה כהן ורדי.
במרכזו של הספר נמצא העיסוק בדיסוננס התרבותי הקשור במשפחה ותשוקה. הרומן פותח שאלות הקשורות לנורמות עתיקות, מונוגמיה, פוליאמוריה ומבנים חברתיים כמו מסגרת משפחתית, חיי נישואין ועוד.
בנובמבר 2019 פורסם ספרה השני, בואי, גם הוא בעריכת כהן ורדי ובהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר.
הספר עוסק באהבה וקושי ובכוחה המרפא של ההורות. בספר שלוש נובלות אשר במרכזן גיבורים החיים בעולם נורמטיבי לכאורה ומתמודדים עם קונפליקטים שונים בשגרת חייהם, ובכל אחד משלושת הסיפורים יש אלמנט של בחירה והתלבטות.
במרץ 2022 פורסם ספרה השלישי של סיגל ועכשיו אהבה בהוצאת שתיים בעריכת אורנה לנדאו .
הספר עוסק בהורות לילד על הרצף האוטיסטי, אימוץ, הריונות ולידה. הוא קושר מספר סיפורים יחדיו ומעלה תהיות לגבי השאלות וההתמודדויות הקשות בחיים.
הפיגוע בפארק האולימפי סנטניאל
הפיגוע בפארק האולימפי סנטניאל היה פיגוע טרור באמצעות מטעני צינור שהתרחש בפארק האולימפי סנטניאל שבאטלנטה, ג'ורג'יה ואירע ב-27 ביולי 1996, במהלך אולימפיאדת אטלנטה. בפיצוץ נרצח אדם אחד באופן ישיר ונפצעו 111 אחרים; אדם אחר מת לאחר מכן מהתקף לב. זו הייתה הראשונה מבין ארבע ההפצצות שביצע אריק רודולף. המאבטח ריצ'רד ג'וול גילה את הפצצה לפני הפיצוץ והחל לפנות את האנשים מהפארק.
לאחר ההפצצה, ג'וול נחקר בתחילה כחשוד על ידי ה-FBI והתקשורת הציגה אותו כמבצע המשוער חרף העבודה שהוא היה חף מפשע. באוקטובר 1996 הצהירו ב-FBI כי ג'וול אינו קשור לאירוע. לאחר שלוש הפצצות נוספות ב-1997, אריק רודולף זוהה על ידי ה-FBI כחשוד בפיגוע בפארק האולימפי. בשנת 2003 נעצר רודולף וב־2005 הוא הסכים להודות באשמה כדי למנוע עונש מוות פוטנציאלי שהיה ככל הנראה מוטל עליו. רודולף נידון למאסר עולם על פשעיו.
הפיגוע.
הפארק האולימפי עוצב כ"כיכר העיר" של האולימפיאדה, ואלפי צופים התכנסו להופעה מאוחרת של להקת ג'ק מאק. זמן מה לאחר חצות, ב-27 ביולי 1996, אריק רוברט רודולף שם תרמיל ירוק ובו מטעני צינור מלאים באבק שרפה נטול עשן מתחת לספסל בפארק האולימפי, לחבילה היה מטען שהיה אמור לגרום נזק רב לאזור הפארק אך בשלב מסוים החבילה הוזזה.
סוכן ה-FBI, דייוויד ג'ונסון, קיבל הודעה כי מישהו התקשר ל-911 כ-18 דקות לפני שהפצצה התפוצצה והזהיר כי פצצה תופעל בפארק האולימפי תוך 30 דקות על ידי "גבר לבן עם מבטא אמריקאי שלא ניתן להבחין בו". לאחר מכן, מאבטח באזור בשם ריצ'רד ג'וול גילה את התיק מתחת לספסל והזעיק חוקרים לזירת האירוע. אחד מהחוקרים, טום דייוויס, הזעיק חוליית ניטרול פצצות, שכללה את אנשי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ וה-FBI שיוכלו לבדוק את התיק החשוד. ג'וול ומאבטחים אחרים החלו בפינוי הסביבה המיידית כדי שחוליית הפצצה תוכל לחקור את החבילה החשודה. הפצצה התפוצצה שתיים-שלוש דקות לאחר הפינוי, לפני שכל הצופים יכלו לעזוב את האזור.
קורבנות.
אליס הות'ורן, בת 44 מאולבני שבג'ורג'יה, נהרגה בפיגוע כאשר חלק מהפצצה חדר לגולגולת שלה. צלם של הרשות לרדיו ולטלוויזיה הטורקית בשם מליח אוזוניול שהיה בן 40 במותו וסיקר במהלך חייו את מלחמת בוסניה ומלחמת המפרץ לקה בהתקף לב בזמן שניסה לסקר את זירת האירוע. מלבדם, בפיגוע נפצעו כ-111 בני אדם.
החקירה והבהלה התקשורתית.
דיווחים חדשותיים מוקדמים היללו את ג'וול כגיבור על שעזר בפינוי האזור לאחר שאיתר את החבילה החשודה. כעבור שלושה ימים חשף עיתון ה-The Atlanta Journal-Constitution כי ה-FBI מתייחס אליו כאל חשוד אפשרי, זאת בהתבסס על פרופיל פלילי של "מפגע בודד". במשך השבועות הבאים, אמצעי התקשורת התמקדו בו באגרסיביות כאשם אפשרי ותייגו אותו כחשוד, תוך שהם מספרים על חייו כדי להתאים לפרופיל "המפגע הבודד" שהודבק לו על ידי אנשי ה-FBI. התקשורת תיארה, בדרגות שונות, את ג'וול כקצין אכיפת חוק כושל שאולי שתל את הפצצה כדי שיוכל "למצוא" אותה ולהיות גיבור.
מחקירת משרד המשפטים על התנהלות ה-FBI נמצא שלשכת החקירות הפדרלית ניסה לתמרן את ג'וול כדי שיוותר על זכויותיו החוקתיות, בכך שאמרו לו שהוא משתתף בסרט הכנה בנושא גילוי פצצות, אף על פי שהדו"ח הסיק כי "אין הפרה מכוונת של זכויותיו האזרחיות של מר ג'וול ושום התנהגות בלתי הולמת פלילית התרחשה".
ג'וול מעולם לא הואשם רשמית, אך ה-FBI ערך חיפושים בביתו ביסודיות ובפומבי פעמיים, חקר את מקורביו, חקר את הרקע שלו וערך מעקב במשך 24 שעות ביממה. הלחץ הוקל רק לאחר שפרקליטיו של ג'וול שכרו סוכן לשעבר של ה-FBI כדי לנהל פוליגרף שג'וול עבר בהצלחה.
באוקטובר 1996 חוקר הפרקליטות קנט אלכסנדר, במעשה חריג ביותר, שלח לג'וול מכתב שניקה אותו רשמית, ובו נאמר "על סמך הראיות שפותחו עד כה... ריצ'רד ג'וול לא נחשב למטרה לחקירה פלילית פדרלית בנושא ההפצצה ב-27 ביולי 1996, בפארק האולימפי באטלנטה".
הרשעתו של אריק רוברט רודולף.