בקהילות אירופה בימי הביניים, שלא תרגמו בהן במרבית הקריאות בשנה, נפוץ המנהג לתרגם את קריאת התורה ואת ההפטרה במועדים חגיגיים – בפסח ובשבועות. ההיקף המדויק של מועדי התרגום השתנה בין הקהילות. בנוסח איטליה, ובחלק מקהילות צרפת, נהגו לתרגם את כל ההפטרות של פסח ושבועות, ואת קריאת התורה בשביעי של פסח וביום הראשון של שבועות. המנהג הנפוץ בקהילות אשכנז וצרפת היה לתרגם את קריאת התורה וההפטרה בשביעי של פסח, את קריאת התורה ביום הראשון של שבועות, ואת ההפטרה של היום השני בלבד. הטעם לתרגם דווקא במועדים אלה מוסבר בתוספות בכך שקריאת אלה עוסקות בניסים שאירעו בחגים אלה (ובפרט קריעת ים סוף ומעמד הר סיני), ולכן התרגום מהווה פרסומי ניסא. לדעת יונה פרנקל, מאחר שהקריאות הללו עוסקות במעמד שהייתה בו התגלות של ה', התרגום לארמית נתפס למקום ראוי להרחיב בענייני תורת הסוד הקשורים להתגלות.
תרגומים חגיגיים אלה לוו בפיוטים שנכתבו כדי לפתוח את התרגום או להרחיב אותו. פיוטים אלה, שהשתלבו בתוך התרגום נכתבו בלשון התרגום, ארמית. בפתיחת התרגום להפטרה נהג המתורגמן לומר נוסח פתיחה קצר, שבה הוא הצהיר על כוונתו לפרש את הדברים שנאמרו בנבואה, על פי הפירוש שהתפרשו בתרגום יונתן בן עוזיאל. פתיחה קצרה זו הייתה בסיס לפייטנים, שבחרו להוסיף כאן פיוטים ארוכים של נטילת רשות, שבהם הם מבקשים רשות לתרגם את ההפטרה. כתיבת רשויות לתרגום ההפטרה הייתה מקובלת בעיקר אצל פייטני צרפת.
תוכן הפיוט ומבנהו.
כאמור, הפיוט נועד לנטילת רשות עבור המתרגם את ההפטרה. הפיוט פותח בשבחיו של ה' ובתיאור המלאכים. לאחר בקשת הרשות מה', מבקש הפייטן רשות גם מתלמידי החכמים, ומוסיף לכך תפילה לגאולה ולהתקיימות נבואות הנחמה, כמו גם לעונשם של אומות העולם. בסיום הפיוט חוזר הפייטן לנושא התרגום, ומשבח את מחבר התרגום, יונתן בן עוזיאל.
בחלק מן השורות, המשמעות המדויקת, כמו גם התרגום לעברית, אינה ברורה בוודאות.
כרוב פיוטיו של רבנו תם, הפיוט כתוב במשקל ספרדי, לפי שיטת היתדות והתנועות. משקל השיר הוא המכונה "המרנין", ובו כל "בית" (שורה) מתחלק לארבע צלעיות של יתד ושתי תנועות. בכל בית לשתי הצלעיות הראשונות יש חרוז פנימי, ולכל הבתים חרוז מבריח החוזר בכל הפיוט.
מחבר הפיוט.
האקרוסטיכון של הפיוט הוא 'יעקב ברבי מאיר לוי'. בכמה כתבי יד מימי הביניים נכתב שמחבר הפיוט הוא "רבנו יעקב" ובאחד מהם הוא יוחס בפירוש ל"רבנו יעקב בן מאיר מרמרו", דהיינו רבנו תם. בשל כך, יוחס הפיוט בידי כמה מראשוני החוקרים, ובהם צונץ, לרבנו תם, נכדו של רש"י. יש שהשיגו על הזיהוי הזה, בשל החתימה 'לוי', שהרי רבנו תם לא היה לוי, לפי הידוע. יש שהציעו כי הבתים האחורנים הם ממחבר אחר, ששמו היה "לוי בן יהונתן" והוסיף את פיוטו לפיוטו של רבנו תם. אולם, בכמה מגרסאות הפיוט השורות האחרונות באות בנוסח שונה ולפיו כלל אין 'לוי' באקרוסטיכון. משום כך, המוסכמה כיום היא שהפיוט הוא אכן לרבנו תם.
מנהגי אמירתו.
כרוב הרשויות לתרגום ההפטרה, הפיוט נכתב באופן כללי ולא נועד למועד מסוים ולהפטרה מסוימת. לכן, הוא התאים לשימוש הן בהתרגום ההפטרה בפסח הן בשבועות, והוא מועתק לאחד משני מועדים אלה או לשניהם בכתבי יד של נוסח אשכנז, נוסח צרפת ונוסח רומניא. בסוף תקופת הראשונים התבטל מנהג התרגום בקריאת התורה וההפטרה, אך אמירת הרשויות הארמיות לאחר הפסוק הראשון נמשכה. במנהגי מהרי"ל נזכר הפיוט לאחר הפסוק הראשון של ההפטרה ביום השני של שבועות. למרות זאת, במנהג אשכנז המערבי לא נהגו לומר את הפיוט במאות השנים האחרונות. לעומת זאת, במנהג אשכנז המזרחי הוא נאמר עד היום ברוב הקהילות, לאחר קריאת שני הפסוקים הראשונים של ההפטרה.
בדומה לפולמוס שהתעורר ביחס ל"אקדמות", גם ביחס ל"יציב פתגם" דנו הפוסקים אם מותר לאמרו באמצע ההפטרה. הט"ז סבר כי יש בכך בעיה של הפסק, ולכן הציע להעביר את אמירתו אל קודם ברכות ההפטרה. אחדים מן האחרונים פסקו כדעת הט"ז. אולם, למעשה, גם במנהג אשכנז המזרחי, שעל פי רוב התקבלה בו דעת הט"ז בעניין "אקדמות", לא התקבלה דעת הט"ז בעניין "יציב פתגם", ונהוג לאומרו בתוך ההפטרה.
הניגון שבו נאמר "יציב פתגם" נחשב, לצד נעימת "אקדמות", לאחד מניגוני התפילה הראשיים של חג השבועות.
Veritasium
גזה לקאטוש
סלבה אוקראיני!
סלבה אוקראינה!
פרסים ומועמדויות של פיניאס או'קונל
במהלך הקריירה שלו זמר הפופ פיניאס או'קונל זכה בפרסים על עבודתו בתחום המוזיקה.
סטיינר
אוגוסטה בראון
אוגוסטה בראון (; 1820 – 1882) הייתה מלחינה אמריקאית, שהתפרסמה בשנות ה-50 של המאה ה-19.. היא נכללת בשורת מלחינות אמריקאיות מהגל הראשון לצד מריון דיקס סאליבן.
בראון הלחינה עשרות לחנים במרוצת השנים, ביניהם "Wake" ו-"Lady Mine", שפורסמו ב-1845 והפכו ליצירות המפורסמות ביותר שלה.
ביוגרפיה.
בראון הייתה מלחינה, מוציאה לאור, סופרת ופזמונאית. היא נחשבה לפורצת דרך במוזיקה, שכן רוב התחומים בהם עסקה היו מזוהים עם המין הגברי. נולדה בשנת 1820 בדבלין שבאירלנד, וקיבלה במרוצת השנים את התואר "המלחינה שהלחינה הכי הרבה יצירות מוזיקליות בארצות הברית לפני 1870". היא הלחינה למעלה מ-200 יצירות לפסנתר ולקול, בנוסף למספר מזמורים.
בנוסף ליצירות המוזיקליות שלה חיברה בראון כמה מאמרים וכתבי עת שפרסמו אותה גם בעולם הספרותי. הוציאה לאור שני ספרים - אחד מהם היה על אחיה בשם "Hamilton, the Young Artist" - וכן מסות רבות, מסכתות, פואמות וסיפורים קצרים.
בראון נפטרה ב-1882, וגופתה נטמה בבית הקברות גרין וודי שבניו יורק.
שירים שהוקלטו על ידי בילי אייליש
הזמרת האמריקאית בילי אייליש הוציאה שני אלבומי אולפן, שלושה מיני-אלבומים (EP) ואלבום לייב אחד. בנובמבר 2015, בגיל 13, העלתה אייליש את "Ocean Eyes" ל-SoundCloud, שהפך ללהיט מיידי, והוביל להחתמתה ב-דארקרום ו-אינטרסקופ רקורדס בשנה שלאחר מכן. באוגוסט 2017, אייליש הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה Don't Smile at Me. הוא נכתב על ידי אייליש לצד אחיה, פיניאס או'קונל.
אלבום האולפן הראשון שלה, When We All Fall Asleep, Where Do We Go?, יצא במרץ 2019. מסוף 2019 ועד תחילת 2021, אייליש הוציאה כמה סינגלים מצליחים מסחרית - "Everything I Wanted", "No Time to Die", "My Future", "Therefore I Am" ו-"Lo Vas a Olvidar" - כאשר האחרון הוא שיתוף פעולה עם רוסליה לסדרת הטלוויזיה אופוריה. אייליש הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Happier Than Ever, ב-30 ביולי 2021.
Santo (בעברית: קָדוֹשׁ) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית כריסטינה אגילרה, בהשתתפות הראפר הפוארטו ריקני אוזונה, מתוך המיני-אלבום הראשון שלה בשפה הספרדית, "La Fuerza". הוא יצא לאור ב-20 בינואר 2022, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין, כסינגל השלישי והאחרון מתוך המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד שירי הפופ הלטיניים.
רקע וכתיבה.
"Santo" הוא שיר רגאטון "מהפנט", שאורכו שלוש דקות ושלוש שניות. הוא כתוב בסולם לה מינור, עם קצב מהיר-בינוני של 96 פעימות בדקה. הוא מכיל אלמנטים של מוזיקה אורבנית וקומביה לטינית. בשיר יש שימוש בתופים וכלי הקשה; הוא מושפע ממוזיקת רומבה. מבחינה לירית, "Santo" מספר את סיפורם של שני אנשים ש"מתים זה על זה" ומוכנים לבצע כל חטא אפשרי. בפזמון שרה אגילרה: "קדוש שלי, בוא והציל אותי / גרמת לי לרקוד טוורקינג / בוא, תטעם אותי, נשוך אותי / אני אגיד לך מתי להפסיק".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-15 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של "Santo" הופץ לצד השיר עצמו ב-20 בינואר 2022. הוא בוים על ידי נונו גומס הוונצואלי וצולם בלאס וגאס, נבדה.
זהו החלק השלישי בקו העלילה הוויזואלי של האלבום; הוא מהווה המשך לקליפ של "Somos Nada", שבו נהרג אהובה ושותפה העסקי של אגילרה לאחר שבגד בה. כעת היא מוצאת את עצמה ביער קסום של העולם התחתון שבו היא מתמודדת עם רוחו של בן זוגה לשעבר הרודפת אותה לכאורה. אגילרה מבקשת מהמושיע שלה "לבוא להציל" אותה. בעת שהם רוקדים, הם מחליפים מבטים וחוקרים את הסביבה הקסומה בה הם נמצאים. מאוחר יותר נראית אגילרה כשהיא לבושה בבגדים אדומים וזאת, כשהיא מבצעת את השיר.
תומאס מייר מרולינג סטון סבר שאגילרה ואוזונה "מציגים את הצד הפרוע של אדם וחוה" בקליפ, וחשב שהנוף שלו דומה ל"גן עדן אפל".
מינה שמיר
מינה (קלבנסקי) שמיר (28 בדצמבר 1914 – 21 בנובמבר 1996) הייתה שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב.
ראשית חיים והשכלה.
מינה שמיר נולדה בעיר פוקרוי שבליטא, כבת זקונים ליוסף בנימין קלבנסקי וקלרה לבית פוקס וכאחות קטנה לשלוש אחיות ואח אחד. עלתה לארץ ישראל עם הוריה והגיעה לנמל יפו באפריל 1925.
סיימה לימודיה בבית הספר התיכוני למסחר ב-1931 ובאותה שנה הצטרפה להגנה. ב-1933 קיבלה תעודת בגרות מטעם ממשלת פלשתינה ובאותה שנה החלה את לימודיה בירושלים בבית הספר למשפטים של המנדט הבריטי בארץ.
ב-1938, בגיל 23, סיימה את לימודי המשפט בבית הספר למשפטים בירושלים כולל ההתמחות, אותה עשתה אצל עורך הדין משה גרשמן. היא נאלצה להמתין כשנתיים עד קבלת רישיון עריכת הדין בפלשתינה (רישיון מספר 732) בשל הדרישה לגיל מינימלי של 25. תקופת ההמתנה נוצלה בחלקה לביקור אצל אחיותיה שבנו ביתן בדרום-אפריקה.
קריירה בתחום המשפט.
בין השנים 1939–1944 עבדה במשרד עורך-הדין יעקב הוניגמן בתל אביב, שם עבדה עד לנישואיה.
בנובמבר 1944 התמנתה מינה, תחת שם הנעורים שלה, כעורכת רשמית של "מערכות".