דגל קסטיליה ולאון הוא הדגל הרשמי של הקהילה האוטונומית הספרדית קסטיליה ולאון. הדגל הוא כרזת שלט האצולה של קסטיליה ולאון אשר מחולק לארבעה רבעים: הרבעים הראשון והרביעי מציגים את סמל קסטיליה - טירה צבועה בזהב עם רקע אדום; ואילו הרבעים השני והשלישי מציגים את סמל לאון - אריה סגול על רקע לבן מוכתר בזהב.
סמל האריה הוא סמלו של אלפונסו השביעי, מלך לאון אשר הוכתר למלך קסטיליה ולאון בשנת 1126 ואילו סמל הטירה הוא סמלו של נכדו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה. בשנת 1230 איחד המלך פרדיננד השלישי את שתי הממלכות וחילק את שלט האצולה שלו בסמלי שתי הממלכות.
בשנת 1983 הוכרז הדגל כדגל הרשמי של הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
לולאת הצלה
שרביט הבכור
פטר רומנובסקי
פטר רומנובסקי (ברוסית: Пётр Арсениевич Романовский ; 29 ביולי 1892, לנינגרד - 1 במרץ 1964, מוסקבה) היה שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי רוסי, שופט שחמט בינלאומי וסופר שחמט מוערך. זכה פעמיים באליפות השחמט של ברית המועצות.
בתחילת הקריירה השחמטאית סיים במקום הרביעי בתחרות סנקט פטרבורג בשנת 1908 (ניצחו: סרגיי פון פריימן וקארל וילהלם רוזנקרנץ, חלק מקום 10–11 בתחרות בשנת 1909 (ניצח: אלכסנדר אלכין), הגיע שני בתחרות 1913 (ניצח: סמורודסקי) וחלק מקום ראשון בשנת 1914 עם סרגיי פון פריימן.
בחודשים יולי אוגוסט 1914 רומנובסקי שיחק בתחרות מנהיים דרג ב' וחלק מקום 2–4 בתחרות שהופסקה.
רומנובסקי ביחד עם עשרה שחקנים רוסים נוספים שהשתתפו בתחרות מנהיים, נכלאו בגרמניה לאחר הכרזת המלחמה נגד רוסיה, שלמעשה התחילה את מלחמת העולם הראשונה. בחודש ספטמבר 1914 ארבעה מהשחמטאים (אלכסנדר אלכין, פדור בוגאטירצ'וק, סאבורוב וקופלמן) שוחררו והורשו לחזור לביתם. יתר השחקנים (אלכסנדר פלמברג, מליוטין, איליה רבינוביץ, יפים בוגוליובוב, אלכסי סלזנייב ווינשטיין) נשארו ביחד כארבע שנים וקיימו שמונה תחרויות שחמט ביניהם. בתחרות הראשונה שהתקיימה בבאדן-באדן חלק רומנובסקי מקום 4-5(ניצח פלמברג). בחמש תחרויות אחרות שנערכו בטריברג ניצח בוגוליובוב, (רומנובסקי הגיע למקום השלישי בתחרות טריברג בשנת 1914/15 וחלק מקום 5–6 בתחרות טריברג בשנת 1915) באחת ניצח רבינוביץ' ובאחרונה חלקו רבינוביץ' וסלזנייב את המקום הראשון. לאחר ששוחרר מהשבי על ידי הצלב האדום עקב בריאותו הרופפת (מחלת לב) חזר רומנובסקי לפטרוגרד שם מיד סייע לאסוף כספים כדי לעזור לשחקני השחמט הרוסים שהיו עדיין בשבי וזאת על ידי מתן משחקים סימולטניים במוסד הפוליטכני בסנקט פטרבורג.
לאחר המלחמה הגיע רומנובסקי למקום השני, לאחר אלכסנדר אלכין, באליפות השחמט הראשונה של ברית המועצות שהתקיימה במוסקבה בשנת 1920. רומנובסקי ניצח באליפות השחמט השנייה של ברית המועצות בשנת 1923 שהתקיימה בפטרוגרד ובשנת 1927 עת חלק מקום ראשון עם פדור בוגאטירצ'וק באליפות השחמט החמישית של ברית המועצות שהתקיימה במוסקבה.
רומנובסקי חלק מקום ראשון עם גריגורי לבנפיש, אלכסנדר איליין-זנבסקי ואיליה רבינוביץ באליפות השחמט של לנינגרד בשנת 1925. בדצמבר 1925 חלק מקום 7–8 באליפות השחמט של מוסקבה. בשנת 1927 ניצח בתחרות לנינגרד. השגו הבינלאומי הטוב ביותר היה בתחרות לנינגרד בשנת 1934 עת סיים במקום השני המשותף עם ניקולאי ריומין אחרי המנצח מיכאל בוטביניק.
בשנת 1935 היה רומנובסקי לשחמטאי הסובייטי הראשון שקיבל אות "אמן ספורט מוערך".
במהלך המצור על לנינגרד בחורף 42–1941 משלחת הצלה הגיעה לביתו של רומנובסקי ומצאה אותו בהכרה מעורפלת עקב רעב וקור. יתר בני משפחתו קפאו למוות, לאחר שכל רהיטי הבית שימשו כעצי הסקה. גם כתב יד שחמטאי שעליו עמל רומנובסקי אבד באותה עת.
בשנת 1954 הסובייטים משכו את בקשתם להעניק לרומנובסקי תואר רב אמן בהתבסס על ניצחונו באליפות ברית המועצות בשנת 1927 וזאת משום שלא רצו שפדור בוגאטירצ'וק שסיים גם הוא במקום הראשון יקבל תואר זה משום עמדותיו האנטי סטליניסטיות ומשום שערק מברית המועצות.
בשנת 1950, הוענקה לרומנובסקי דרגת אמן בינלאומי לשחמט על ידי פיד"ה ובשנת 1951 דרגת שופט בינלאומי לשחמט.
לפני מותו הספיק רומנובסקי לפרסם שני ספרים חשובים על משחק המציעה שתורגמו לאנגלית בשנת 1990. שמות הספרים הם "Chess Middlegames: Combinations" ו-"Chess Middlegames: Strategy".
נודנס
נודנס (Nodens או Nudens) או נודונס (Nodons) הוא אל הבריאות, הים, הציד והכלבים במיתולוגיה הקלטית.
פולחנו היה נפוץ בבריטניה הקדומה ומקדשו העיקרי שנתגלה היה בפארק לידני שבגלוסטרשייר.
במהלך מפגש התרבויות בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית זוהה נוסדנס עם האלים מרס, מרקוריוס, נפטון וסילוואנוס מהמיתולוגיה הרומית.
לימים התגלגלה דמותו לדמות האלים נואדה מהמיתולוגיה האירית ונוד מהמיתולוגיה הוולשית.
המתחם המקודש בפארק לידני.
בפארק לידני התגלה מתחם הכולל מבנה מקדש שאורכו 72 מטרים ורוחבו 54 מטרים. במרכז המתחם המקודש היה חדר מרכזי שמידותיו 29 מטרים על 49.5 מטרים, שבחלקו הצפון-מערבי שלושה חדרונים. חדרונים אלה נועדו ככל הנראה כמקום בו ישנו עולי הרגל על מנת לקבל מסרים מהאל בחלומותיהם. רצפת פסיפס שהוקמה במרכז החדר המקודש מתארת דולפינים, דגים ומפלצות ים. רצפה זו הוקמה במהלך המאה הרביעית על ידי טיוטס פלאוויוס סניליס.
המתחם נבנה בשנת 364 ופעל ככל הנראה עד אמצע המאה החמישית. מיקום המתחם נבחר מאחר שממנו ניתן לראות את הבדלי הגאות והשפל הניכרים הקיימים באזור.
המתחם נחקר במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי סר מורטימר ווילר. בחפירות הארכאולוגיות אלה התגלו מספר כתובות המוקדשות לאל נודנס, ובחלקן מזהות אותו עם אלים מהפנתאון הרומי.
פסלי האל ותבליטי הברונזה שהתגלו במתחם מתארים את האל נודנס כאל ים, שסביבו דייגים וטריטונה. כמו כן התגלו פסלי כלבים מברונזה, כאשר לאחד הכלבים פני אדם. ככל הנראה הכלבים סימלו את הבריאות, מאחר שבאותה תקופה האמינו שהכלב המלקק את פצעיו יכול לרפא אותם בליקוקו.
במתחם התגלו למעלה מ-320 סיכות, 300 טבעות ו-8,000 מטבעות המעידים על מרכזיות וחשיבות המתחם.
מתחמים נוספים.
פסלו של האל התגלה בלנקשייר בשנת 1718 - דבר המעיד קיומו של מקדש באזור זה. כתובות נוספות המוקדשות לאל התגלו בוינדולאנדה שבחומת אדריאנוס.
כתובת המוקדשת לנודנס התגלתה גם בגאליה וגם במיינץ שבגרמניה.
מלחמת מכמש
מלחמת מכמש, על פי המקרא, הייתה מלחמה שנערכה בין צבא ממלכת ישראל בראשותו של שאול המלך, לבין צבא פלשתים, והיא מתוארת בספר שמואל א', פרקים –. על פי המתואר, צבא ישראל, שבשורותיו היו מאות רגלים חמושים בחימוש מאולתר בלבד, ניצח את צבא פלשתים שמנה אלפי פרשים ורכב, מלבד הרגלים. הניצחון נזקף לזכותו של יהונתן בן שאול, שיצר אפקט בהלה בקרב הפלשתים.
מלחמה זו, היא המלחמה הראשונה המתוארת בתנ"ך, בה נלחם צבא קבע עברי בפיקודו של מלך כנגד צבא זר.
רקע וסדר הכוחות.
לאחר מינוי שאול למלך על ישראל הוקם לראשונה בישראל צבא קבע, שחולק לשתי חטיבות - האחת מנתה 2000 לוחמים ומפקדה היה המלך שאול, והחטיבה השנייה - בפיקודו של יונתן בן שאול - מנתה 1000 לוחמים. מטרת הצבא הייתה להאבק בכיבוש הפלישתי של הארץ, שהטיל עול ומס כבד על אזור שפלת ההר.
הפעולה המלחמתית שפתחה את המלחמה הייתה התנקשות של יונתן בנציב פלשתים שהוצב בגבע בנימין, עיר בשטח שבטו של שאול. ההתגרות נחשבה להכרזת מלחמה, וצבאות גויסו משני הצדדים, אולם כאשר ראו הישראלים את סדר הכוחות הפלישתי - שכלל, על פי המתואר, 30,000 רכב, 6,000 פרשים, ו"עם כחול אשר על שפת הים לרב" - נסוגו הישראלים ובהם גם רבים מאנשי צבא הקבע. עוד מתואר, כי באותה תקופה לא היו לישראלים כלל חרבות או חניתות מקצועיות, בשל מעין סנקציה על החימוש שהטילו הפלשתים על ישראל, ועל כן כלי הנשק היחידים (מלבד שתי חרבות שהיו בידי המלך שאול ובנו יונתן) היו כלי עבודה חקלאית, כמו את או מחרשה, שהוסבו לשימוש צבאי.
הישראלים, אם כן, נסוגו מההר מזרחה, בזמן שהפלשתים עלו אל ההר ונאספו במכמש.
תקופת ההמתנה.
בזמן שהכוחות הפלשתים נאספו לקרב, נעצר שאול בגלגל - יישוב הממוקם הרחק מזרחה, סמוך לנהר הירדן - ושם המתין לבואו של הנביא שמואל, שהבטיח להגיע אחרי שבעה ימי המתנה על מנת להקריב קרבנות לאל ולתת הוראות למלך הטרי. בזמן ההמתנה המשיכה העריקה מן המחנה, עד שביום השביעי שאול איבד את הסבלנות והקריב את הקרבנות, כשבכוונתו לצאת מיד לאחר מכן לקרב.
שמואל, שהגיע מיד לאחר הקרבת הקרבנות, תקף את שאול, ביקר את כך שלא קיים את ציוויו, והכריז על עונשו - העברת המלוכה ממנו אל אדם אחר.
לאחר מכן פקד שאול על מי שנותר בפיקודו, כ-600 לוחמים בלבד, לעלות אחריו לגבע, מול מכמש. פלשתים, מולו, פיצלו את כוחותיהם לשלושה ראשים, שמטרתם הייתה להשחית את הארץ ולפגוע בכפרים ובתושבים.
מעשה יונתן ונערו.
יונתן בן שאול היה באותה עת עם נושא כליו מול מכמש. ביחד עם הנער, הוא ערך בחינה של מצבם הפסיכולוגי של הפלשתים - הוא פסע בוואדי תלול בשעה שחיילים פלשתים חנו בראש הצוק. הנחתו של יונתן הייתה, כי אם הפלשתים יראו תוקפנות וירדו אל הוואדי על מנת לפגוע בהם, סימן שהם בעלי מוטיבציה חזקה, אבל אם הפלשתים ידרשו מהישראלים הפוסעים בוואדי לעלות אל הצוק - סימן שהם בטוחים בעצמם יתר על המידה וכתוצאה מכך יש בקרבם שאננות ואלוהים יעזור ליונתן ונערו לנצח אותם. והפלשתים אכן ביקשו מיונתן לטפס אליהם.