העדויות המוקדמות ביותר להתיישבות אנושית באזור נמצאו בגדה הצפונית של אגם צוג, והם תוארכו לכ-14,000 לפני הספירה. ארכאולוגים אף מצאו בחופי האגם שרידים של למעלה מארבעים בתי כלונסאות. החקלאים הראשונים התיישבו באזור בהתקופה הנאוליתית, בין השנים 5,500-2,200 לפנה"ס.
שיאה של התיישבות זו הייתה בתקופה שבין השנים 3800-2450 לפנה"ס. עדויות לשימוש בקרקע נמצאו בעיירה הסמוכה; מנצינגן ובעמק אגריזי השכן. בנוסף, נתגלו ממצאים רבים מתקופת הברזל (850-50 לפנה"ס) ומהתקופה הקלטית (50 לפנה"ס).
החיים היהודיים.
בצוג מתקיימת פעילות יהודית על ידי שלוחים של תנועת חב"ד. מרכז לימודים ממוקם במרכז העיר בסמיכות לתחנת הרכבת.
הבור הסיני
הבור הסיני הוא בור קרסטי מאונך (מערכת קמינים) מהגדולים (כ-60 מטר עמקו) בארץ ישראל שנוצר מהמסה של סלעי גיר ודולמיט עקב חדירת מי גשמים. הבור הסיני נמצא מצפון מזרח ליישוב עפרה.
מקור השם.
שמו של הבור ניתן לו משום שכאשר נכנסו אליו לראשונה היה נראה עמוק מאוד בעיני הנכנסים, כמו בור המגיע עד לסין.
היווצרות הבור.
הבורות הקרסטים הם חללים אנכיים טבעים נוצרים במשך מזמן רב בתהליך המסה ממושך ואיטי. כדי להבין כיצד נוצר בור קרסטי, חשוב להבין את תהליכי הבנייה של הסלעים המכילים אותו ואת הרכבם הכימי.
התהוות הסלע.
על קרקעית ים נוצרים משקעי הרבדה של שרידי בעלי חיים ימיים. משקעים אלה עוברים תהליכי דיאגנזה (diagenesis) המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה הגורמים להתקשותו. בדרך זו נוצרים סלעי גיר ודולומיט.
הסלעים נוצרו בתהליך איטי – שכבה של בערך סנטימטר אחד במשך 100 שנים. במשך מיליוני שנים הצטברו שכבות הסלע והגיעו לעובי של מאות ואלפי מטרים. שכבות אלה היו נתונות במשך זמן רב להשפעתם של כוחות קימוט והרמה עד אשר הפכו להרים ונחשפו לתנאי אקלים שונים.
התהוות הבור.
בורות אנכיים נוצרים על ידי המסת הסלע בזרימה של מים מעל פני מי התהום, בתחום המאוורר (ואדוסי), שבו החללים בסלע מלאים בעיקר באוויר בדרכם מפני השטח אל מי התהום. מי המשקעים החודרים לבור זורמים לרוב בשכבה דקה על דפנות הבור. המים ממיסים פחמן דו-חמצני בעברם דרך קרקע עשירה ברקבובית. המסת פחמן דו-חמצני הופכת את המים לחומצה פחמתית (H2CO3) הממיסה את הסלעים. תהליך זה של בליה כימית יוצר בסלע חללים בגדלים שונים המתחברים זה לזה ויוצרים בור כאשר בתנאים השוררים כיום משך הזמן הדרוש להתפתחות הבור הסיני הוא כ-100,000 שנה.
מבנה הבור.
לבור פתח קטן (כ-1.5*1 מטר) הפעור בתחתית שקע קרסטי רדוד (דולינה). מהפתח נמשך קמין אנכי צר היורד כ-6 מטר עד חיבורו לחלל אופקי רחב. מדרגה אנכית שגובהה 2 מטר מוליכה למחילה צרה באורך 7 מטר וממנה סולם אנכי בפיר צר בעומק 5 מטר המוליך לחלל המרכזי. חלל זה, שעומקו כ-35 מטר מורכב מקמין אנכי רחב אשר לאורכו הותקן סולם ברזל במעקה היקפי. הסולם מחולק לשני מקטעים המופרדים בהתאם למדרגה טבעית המהווה נקודת חיבור בין שני קמינים בחלל המרכזי של הבור. במרכז הבור בעומק 30 מטר קיימים נטיפים.
בעומק 5 מטר נראה הבור כחדר רחב בעל קרקעית בוצית, שממדיו 2*7 מטר. בשולי החדר יש גומחות אחדות שבחלקן ניתן לחדור מטרים אחדים מתחת למפלס הקרקע.
ילנה דמבו
יֶלֶנָה ולדימירובנה דֶמְבּוֹ (נולדה ב-8 בדצמבר 1983, פנזה, ברית המועצות) היא לשעבר שחמטאית יווניה ממוצא רוסי, המחזיקה בדרגת רב אמן (נשים) ובדרגת אמן בינלאומי. מאז ראשית 2013, לא שיחקה במסגרת פיד"ה.
היא זכתה בתואר רב אמן לנשים בגיל 17, ובתואר אמן בינלאומי בגיל 19. היא עוסקת גם בהוראת שחמט ובחיבור ספרי הדרכה בנושא.
בפברואר 2013 פרשה מפעילות שחמטאית.
ביוגרפיה.
דמבו נולדה בפנזה שברוסיה. היא החלה לקרוא בגיל שנתיים וחצי, ובגיל 3 ותשעה חודשים שיחקה לראשונה בטורניר שחמט, עם ילדים עד גיל 12, מה שאיפשר לה לזכות בדירוג. אמהּ של דמבו, נדז'דה פוקינה, מחזיקה בתואר "אמנית ספורט של ברית המועצות" (мастер спорта СССР) בשחמט, ולצד היותה מאמנת שחמט ועיתונאית שחמט, היא בלשנית. בעבר זכתה פוקינה במדליות זהב וכסף באליפות ברית המועצות בשחמט, והייתה אלופת רוסיה בקטגוריית "עד גיל 20" בשנת 1967. אביה של דמבו הוא פסנתרן מקצועי, בוגר האקדמיה למוזיקה של לנינגרד, אך עוסק אף הוא בהוראת שחמט, בעיתונות, ובפסיכולוגיה. הוא מאמנה של דמבו מאז גיל 3.
כשהייתה דמבו בת 7, היגרה משפחתה לישראל, ודמבו זכתה באליפות ישראל לבנות חמש פעמים, לרבות פעם אחת בקטגוריה "עד גיל 20". בעת שהותם בישראל ייצגה אמהּ, נאדז'דה פוקינה, את ישראל באולימפיאדת השחמט 1992 במנילה. בשנת 1998 היגרה עם משפחתה להונגריה, שם חיה עד סוף שנת 2003.
קריירה בבגרותה.
רוב זמנה מוקדש להוראת שחמט ואימון אישי של חניכים מכל העולם. הוריה הקימו בית ספר לשחמט בהונגריה, והעתיקו אותו ליוון, ודמבו מלמדת במסגרת בית הספר. בתקופת מגוריה בהונגריה, זכתה באליפות הונגריה לנשים בשנת 2001 ו-2003. ברשותה 8 מדליות מאליפויות עולם ואליפויות אירופה, ובהן מדליית זהב לאליפות אירופה במשחקי בזק לשנת 2002 בקטגוריית "נשים עד גיל 20", שהתקיימה בנובי סאד, ומדליית ארד מאליפות אירופה לנשים במולדובה, 2005. היא הרבתה להשתתף במשחקים קבוצתיים, והשתתפה בליגות גברים ונשים בישראל, קרואטיה, הונגריה, גרמניה, אנגליה, טורקיה, ויוון.
דמבו חיברה שישה ספרי שחמט, ומתבססת על מאגר גדול של בעיות שחמט שאספו הוריה.
ילנה דמבו באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 2002 ל-2012 השתתפה ילנה דמבו ב-8 אולימפיאדות שחמט:
מיכאל רובינוביץ
מיכאל רובינוביץ (נולד ב-1938) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסה תעשייה וניהול בטכניון בחיפה. עוסק בתחום תהליכים סטוכסטיים והסתברות שימושית.
ביוגרפיה.
מיכאל רובינוביץ נולד בארץ ישראל המנדטורית וגדל ברעננה. הוריו, אהובה ויעקב רובינוביץ, עלו לישראל מפולין בשנות השלושים של המאה ה-20.
בשנת 1960 החל ללמוד בפקולטה להנדסה תעשייה וניהול בטכניון וסיים שם תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1964. בשנת 1969 סיים את הדוקטורט באוניברסיטת קורנל בארצות הברית.
ב-1970 חזר לישראל ומאז נמנה עם סגל המחלקה להנדסה תעשייה וניהול בטכניון. הועלה לדרגת "פרופסור מן המניין" ב-1980.
שימש דיקן הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בשנים 1980–1982 (החליף את מרדכי אבריאל), חבר המועצה להשכלה גבוהה בשנים 1986–1991 ומשנה לנשיא הטכניון למינהל ופיננסים (מנכ"ל) משנת 1992 ועד יציאתו לגמלאות בשנת 2005 (עם הפסקה בשנים 2000 ו-2001).
מיכאל רובינוביץ הוא מחזיק הקתדרה בהנדסת תעשייה וניהול ע"ש ישראל פולק משנת 1987 וחבר כבוד באגודת "International Statistical Institute". שימש דירקטור בהתנדבות בארגון "יזמים צעירים", מוסד ללא כוונת רווח.
רובינוביץ, המתגורר בחיפה, היה נשוי לסילביה עד פטירתה, והשניים הורים לשלושה. אחת מהם היא ד"ר עידית מנוסביץ, ראש המחלקה לתקשורת באקדמית כנרת.
מחקריו.
מחקרו של רובינוביץ הוא בתחום של תהליכים סטוכסטיים והסתברות שימושית. עבודתו בתחילת דרכו המקצועית עסקה בבעיות בסיסיות בתורת ההסתברות, בעיקר בתאוריה של תהליכים עם אינקרמנטים סטציונריים בלתי תלויים – תהליכי לוי. רוב עבודתו בהמשך דרכו המקצועית, הייתה בניתוח מודלים אקראיים הנובעים מבעיות הנדסיות אמיתיות ובעיות בכלכלה. המאמץ העיקרי בעבודות מסוג זה הוא בבניית מודל הסתברותי המביא לידי ביטוי את המרכיבים העיקריים של מערכות המונעות על ידי תהליכים סטוכסטים ואז, דרך הניתוח המתמטי של המודל, קבלת תוצאות כמותיות ואיכותיות על התנהגות המערכת אותה הוא מייצג. חלק גדול מעבודותיו של רובינוביץ בתחום זה היה על מערכות סטוכסטיות בהנדסה כימית. חלק אחר עסק בבעיות בתורת התורים, הן במחקר, בשיטות של תורת המשחקים, של בעיית "השרת האיטי" – העסקתו או אי העסקתו של שרת איטי כעזר לשרת שאיננו איטי; והן בניתוח מערכות תורים הקשורות לבעיות בתקשורת מחשבים.
כירה
דז'רז'וניוב
דז'רז'וניוב (בפולנית: Dzierżoniów, בגרמנית: Reichenbach im Eulengebirge, רייכנבאך בהרי הינשופים) היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. היא קרויה על שם הכומר, חוקר הדבורים והדבוראי הפולני יאן דז'רז'ון (Jan Dzierżon).
היסטוריה.
בעבר, העיירה הייתה ידועה כרייכנבאך (Reichenbach), שילוב של המילה הגרמנית רייך (עשיר, חזק) ובאך (זרם), השם מתייחס לזרם החזק של נהר פילאבה (Pilawa).
במהלך המאה ה-16, התפתח ברייכנבאך מרכז מסחרי, בייחוד לטקסטיל ופשתן. לאחר מלחמת שלזיה הראשונה, הפכה רייכנבאך לחלק ממלכת פרוסיה. בשנת 1762 במהלך מלחמת שבע השנים, באזור שבין רייכנבאך ושווידניצה התרחש קרב בורקטוף בין פרוסיה ואוסטריה.
בשנת 1790 נציגים מאוסטריה, פרוסיה, הרפובליקה ההולנדית ופולין נפגשו ברייכנבאך לדון בעניין המלחמה העות'מאנית באירופה. בשנת 1855, התחברה רייכנבאך לרשת רכבות. בשנת 1871 הפכה העיירה לחלק מהאימפריה הגרמנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה מחנה ריכוז גדול בשלזיה תחתית, גרוס-רוזן, עם סניפים חשובים בעיירה ובשתי עיירות סמוכות נוספות. היו שם בערך 20,000 ניצולים יהודים של המחנה, רבים מהם פולנים. אליהם הצטרפו מאוחר יותר על ידי יהודים פולנים הוחזרו מברית המועצות, ואחרים ששרדו במחבוא בפולין או חזרו ממחנות ריכוז בגרמניה. אחד מבתי הכנסת בעיירה (שנפתח בשנת 1875) שרד את המלחמה ושוחזר.
לאחר המלחמה, בשנת 1945, העיירה הועברה מגרמניה לפולין. רוב תושביה הגרמנים נמלטו לפני סוף המלחמה ורוב אלה שכן נשארו גורשו לאחר מכן. הגרמנים הוחלפו במתיישבים פולנים, בעיקר מהחלק המזרחי של פולין שסופח לברית המועצות.