ברמת השרון מוזיאון אחד, המוזיאון הגאולוגי היחיד מסוגו בארץ. המוזיאון פועל בבית ראשונים, בית פרטי שנבנה ב-1945 ונתרם לעירייה. המוזיאון הגאולוגי מציג אבני חן, מינרלים ומאובנים מרחבי העולם ומארח תערוכות רבות בתחומים אלה. סמוך לבית ראשונים משתרע גן הסלעים, שבו סלעים מסוגים שונים שביוזמת ראש המועצה לשעבר הובאו מרחבי ארץ ישראל.
בשדרות ויצמן נמצא גן הפסלים על שם יואב דגון, המכיל פסלים של אמנים ובהם דודו גרשטיין, עפרה צימבליסטה ומנשה קדישמן. סמוך לו נמצאת גלריית חוצות, שבה מוצגות תערוכות מתחלפות של ציורים וצילומים - בדרך כלל של יוצרים מקומיים.
ב-27 בנובמבר 2019 נפתחה גלריה עירונית לאמנות עכשווית בשדרות ויצמן בצמוד לגלריית החוצות אשר לאורך השדרה. בתערוכת הפתיחה "הכפר הירוק" מציגים אמנים ידועי שם כגון מיכה אולמן, גלעד אופיר ועוד. הגלריה ממוקמת במקום בו פעלה בעבר אחת מבארות המים של רמת השרון, ולכן בתוך מבנה הגלריה קיים חלל שימור לבאר וחלון המאפשר הצצה לעומקה. את הגלריה, המציגה תערוכות מתחלפות, אוצרת רווית הררי.
שדרות ביאליק, המשכן המזרחי של שדרות ויצמן, מוקדשות אף הן לתערוכות מתחלפות. אחת הבולטות שבהן הייתה "תערוכת התותים" (סמלה הלא-רשמי של רמת השרון), שבה הוצגו עבודות של אמנים רבים שעיצבו פסלי תותים.
בית יד לבנים, שהוקם בשנות ה-80, הוא בית התרבות המרכזי של רמת השרון, לצד היותו מרכז ההנצחה של רמת השרון לחללי העיר במלחמות ישראל. מרכז ההנצחה לנופלים, במבואה ובקומת המרתף, כולל ספרייה, קיר הנצחה ועליו שמות החללים ואש תמיד, מערכת ממוחשבת בעלת בסיס נתונים המכיל את פרטי כל אחד מן הנופלים, וכן תמונות וציורים. במקביל, מבואת המבנה משמשת כגלריה לאמנות, שבה הוצגו לאורך השנים תערוכות רבות, בהן של אמנים מקומיים. לצד כל אלה, בית יד לבנים הוא משכנה של הספרייה הציבורית של רמת השרון וכן אכסניה להצגות, מופעים וקונצרטים. בעשור השני של המאה ה-21 נעשה שיפוץ גדול של המבנה, כדי להתאימו להצגות ומופעים גדולים יותר. באודיטוריום המרכזי 300 מושבים.
קולנוע לב רמת השרון (בעבר נקרא "קולנוע כוכב") הוא מבתי הקולנוע הוותיקים בישראל, והוא פועל ברציפות מאז 1948. בעשור הראשון של המאה ה-21 נחנך בסמוך לצומת גלילות מתחם סינמה סיטי גלילות, המכיל 31 אולמות קולנוע ובהם כ-6,000 מקומות ישיבה, לצד מסעדות, חנויות ומרכז מבקרים של חברת תנובה. מתחם זה היה הראשון מסוגו בישראל.
ספורט.
מועדון הספורט המצליח ביותר ברמת השרון הוא קבוצת כדורסל הנשים א.ס. ל.כ.ן. רמת השרון. מאז 1999 זכתה הקבוצה 6 פעמים באליפות המדינה ו-6 פעמים בגביע המדינה, ואף העפילה לגמר גביע רונקטי, ההישג השני בחשיבותו של קבוצת כדורסל נשים ישראלית. הקבוצה מפעילה גם מחלקת ילדות ונערות, שעם בוגרותיה נמנות שחקניות נבחרת ישראל שי דורון, נעמי קולודני, שרון זאבי וקטיה לויצקי ואחרות.
קבוצת כדורסל הגברים שיחקה בשנות ה-90 בליגת העל. בשנת 2001 רכש אותה מיקי ברקוביץ', והיא התאחדה עם הפועל חיפה. במסגרת זו פעלה מספר שנים, עד לפירוק האיחוד בשנת 2006. בשנת 2019 עלתה הקבוצה לליגה לאומית לאחר שנתיים שבהן שיחקה בארצית. גם מועדון זה מפעיל בית ספר לכדורסל, שעם בוגריו נמנים שחקנים ובהם נדב הנפלד וגיא קנטור. לתיכון רוטברג קבוצות כדורסל המשחקות בליגת התיכונים. בשנת 2009 העפילה קבוצת התלמידות לשלב הגמר.
קבוצת הפועל ניר רמת השרון העפילה בשנת 2011 לליגת העל, בה הופיעה במשך שלוש עונות עד לשנת 2014. הישגי השיא של הקבוצה כוללים זכייה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית בשנת 2010, והעפלה לחצי גמר גביע המדינה בשנת 2012. נכון לשנת 2012, משחקת קבוצת הכדוריד א.ס. רמת השרון בליגת העל בכדוריד וקבוצת הכדורעף א.ס. רמת השרון משחקת בליגת העל בכדורעף.
מתקן הספורט החשוב ברמת השרון הוא אצטדיון קנדה הנמצא במרכז הטניס שמדרום לכביש 5. האצטדיון מכיל כ-4,500 מקומות, והוא אצטדיון הטניס הגדול בישראל. בין 1979 ל-1996 נערך באצטדיון טורניר ריקליס, שהיה חלק מסבב ה-ATP. אצטדיון הכדורגל על שם יעקב גרונדמן שבשכונת מורשה משמש את קבוצת עירוני ניר רמת השרון, והוא מכיל כ-4,300 מקומות. אולם הכדורסל אורנים בשכונת נווה מגן מכיל 1,200 מקומות, והוא משמש את קבוצת א.ס. ל.כ.ן. רמת השרון ואת קבוצת הכדוריד.
מדי שנה נערכים ברמת השרון מספר אירועי ספורט עממי. האירוע הוותיק ביותר הוא צעדת הבנים, צעדה הנערכת מדי שנה מאז 1968, בסמוך ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, לזכרם של בני רמת השרון שנפלו. באופן מסורתי, מסתיימת הצעדה באנדרטה לזכרם של החללים. מרוץ האביב נערך מאז 1985, ומאז שנות ה-90 הוא נקרא על שם גל לוינסון, לוחם חטיבת הצנחנים שנפל בסוג'וד ב-1994. מאז 1995 נערך אחת לשנה הדואתלון על שם ניר פורז, לוחם סיירת מטכ"ל שנהרג במהלך ניסיון חילוצו של החייל נחשון וקסמן, שנחטף בידי החמאס. מאז 1995 נערך מרוץ אופניים עממי בשם "שרונדו". המרוץ נקרא על שמו של ערן יוליס, תושב המושבה שנהרג בתאונת דרכים. משנת 2001 מתקיים מדי שנה מרוץ אייל על שם אייל שמואלי, תושב העיר ובנה של אתלטית העבר זהבה שמואלי, שמת מדום לב. המרוץ מהווה גם את אליפות ישראל בריצה ל-15 ק"מ. משנת 2012 מתקיים מרוץ החברים לגיוס תרומות לחקר מחלת ה-ALS.
רמת ישי
רָמַת יִשַׁי היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, השוכנת בצפון עמק יזרעאל על כביש טבעון-נצרת, כ-4 ק"מ ממזרח לקריית טבעון. היא קרויה על שמו של יש"י אדלר.
שטח השיפוט שלה הוא כ-2,300 דונם והיא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1958.
מבנה בולט הקיים ביישוב הוא "חאן רמת ישי", בניין עתיק מוקף חומה שנבנה בתקופת הטורקים בארץ ישראל. מבנה זה, ועץ הדקל הניצב לצידו, מהווים את סמל היישוב. בעבר פעלה בשטח החאן משחטת עוף העמק.
אזור התעסוקה של רמת ישי כולל מרכז מסחרי גדול בשם ״סטריט מול״.
בדצמבר 2021, הוכרזה כרשות איתנה.
היסטוריה.
המקום בו שוכנת רמת ישי היה מיושב עוד בתקופת בית שני, באתר הסמוך ליישוב הקרוי תל ריסים. נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית כולל מבצר ביזנטי גדול.
ראשיתה של רמת ישי בהתארגנות של חברת "מנור" בפולין במטרה להקים יישוב שיהיה מבוסס על שילוב של חקלאות ותעשיית אריגה. לצורך כך רכשה החברה, אותה ייסדו ובראשה עמדו האחים מרדכי (מוט'ל) וצבי (הרמן) רוזנברג, את אדמות הכפר ג'ידה מקהילת ציון אמריקאית, שרכשה את האדמות מידי משפחת טואני (ת'ווייני) הלבנונית. בנובמבר 1925 הגיעו למקום המשפחות הראשונות ובתחילת 1926 הצטרפו אליהן משפחות נוספות כך שבאמצע 1926 מנה היישוב 54 משפחות ו-36 רווקים. בין מקימי היישוב היו כ-50 משפחות מלודז' ומביאליסטוק, שהקימו מפעל טקסטיל ביישוב. המפעל לא הצליח מבחינה כלכלית, והוא נמכר במכירה פומבית להנהלה הציונית. רבים מהמתיישבים עזבו את הארץ וחזרו לפולין והמעטים שנשארו התרכזו בחקלאות. מכת עכברים שאכלה את רוב התבואה גרמה להפסדים גדולים ל-25 המשפחות שהתגוררו במקום. בשנת 1931 הופעל מפעל הטקסטיל מחדש בסיוע הקרן הקיימת וקרן היסוד, על ידי חברת הנול שהוקמה כדי לשקם את המפעל, ולמנוע את הרושם הרע בקרב יהודי פולין מכישלון הקמת המפעל. בשנת 1932 עבדו במפעל 8 עובדים שהפעילו חלק קטן מהנולים במקום. בסוף שנת 1933 עבר המפעל לבעלות קבוצה של עולים מגרמניה שהשקיעו בחידוש הציוד.
בשנות ה-30 חולקו אדמות היישוב בין בעלי האדמות בהגרלה, בלא להיענות לבקשת התושבים במקום שנחלותיהם ירוכזו במקום אחד. כך נוצר מצב שהתושבים הבודדים במקום התפרסו על פני שטח רחב. במהלך המרד הערבי הגדול, בליל שבועות תרצ"ח, עלו ערבים על המושבה במטרה למחותה מעל פני האדמה, שרפו את המפעל, הרגו את הנוטר ופצעו תושב נוסף. מפעל הטקסטיל שוקם שוב, הפעם על ידי משה לסמן מלודז', ושם המפעל שונה ל"עמק טקסטיל". ליישוב הגיעו גם מספר מתיישבים מעולי תימן שעבדו במפעל.
ב-1943 הוחלט להפנות תרומה של 10,000 לא"י של ישראל יהודה (יש"י) אדלר לפיתוח המקום, בתנאי שהמתיישבים ישמרו על מסורת ישראל, ובשנת 1944 הוחל בהקמת עשרה בתים ביישוב ושם המקום הוסב על שמו לרמת ישי. בשנת 1947 נסגר מפעל הטקסטיל, ובעקבות זאת באוגוסט 1947 נותרו במקום רק 15 משפחות. באותו חודש הונחה מכספי תרומות אבן פינה לבית כנסת ומרפאה להנצחת ד"ר שמואל דיקר, תרומת אביו התעשיין יוצא לודג' יהושע דיקר, בתכנון האדריכל בנימין צ'לנוב. המפעל חזר במהרה לפעול ובאפריל 1948 היו ברמת ישי 30 משפחות שעיקר פרנסתן הייתה על המפעל. במאי 1949 היו במקום 45 משפחות. ביוני 1950 הוקמה ממול לרמת ישי מעברה שבה התגוררו 500 משפחות באוהלים. המעברה חוסלה בשנת 1953 עם מעבר 200 משפחות למגדל העמק.
לקראת סוף שנת 1951 התרחב היישוב לכ-160 משפחות, והוקמו בו מאפייה גדולה, נגרייה ועוד מפעלים. בשנת 1953 נבנו במקום בית חרושת לעורות ומטווייה. בשנים 1953-1954 דרש ועד היישוב את הרחבת תחומה על מנת שתוכל לגדול ולקלוט תושבים נוספים. בשנת 1957 הקימה תנובה משחטה במקום, אולם לאחר זמן קצר היא נסגרה מהעדר כדאיות כלכלית. בשנת 1959 כשל מפעל עמק טקסטיל והגיע לכינוס נכסים. ניסיון לשקם את המפעל כשל והוא נסגר סופית. בשנת 1961 הגיע היישוב למצב קשה, כאשר רק 60 מפרנסים מתוך 210 משפחות במקום מצאו תעסוקה ביישוב. בשלב זה הוקמה במקום משחטת עוף העמק על בסיס משחטת תנובה שנסגרה קודם לכן. באוקטובר 1963 הונחה אבן פינה לאזור תעשייה שהוקם במקום עבור יישובי הסביבה.