האי מופה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה בפיקודו של רוברט פלקון סקוט, 1904-1901. את שמו נתנה לו הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1964, על שמו של קפטן פרייס לואיס, מפקד האונייה האמריקאית סטאטן איילנד במבצע דיפ פריז של הצי האמריקאי בשנת 1959, שהיה בשנים 1963 ו-1964 סגן מפקד הסגל והקצין הממונה על צוות האונייה של כוח הסיוע מטען צי ארצות הברית באנטארקטיקה.
תאונת מטוס.
בשנת 1979 התנגש מטוס בטיסה 901 של אייר ניו זילנד, שנשא 257 נוסעים ואנשי צוות בטיסת תיור נופים לאנטארקטיקה, בצלע הר ארבוס. כל נוסעי המטוס נהרגו וגופותיהם ושרידי המטוס התפזרו על מורדות ההר מעל המפרץ. לא כל הגופות נמצאו מאז.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד.
אזור מעל מפרץ לואיס, על מורדותיו התחתונים של הר ארבוס ומשם והלאה אל החוף, רשום כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד מס' 156, לאחר שהוכרז כקבר כדי לוודא ששלוות האזור לא תופרע. ההכרזה נעשתה כאגקט של כבוד וסימפתיה כלפי קרובי הנספים באסון התעופה של 1979 וכלפי ממשלת ניו זילנד ותושביה, להנצחת זכר הנספים ולהגנת הערכים הרגשיים של האתר.
אתר היסטורי.
צלב נירוסטה הוצב בינואר 1987 על צוק סלע בולט במרחק 3 ק"מ מאתר ההתרסקות של 1979, כגילוי כבוד והנצחת זכרם של הנספים. הצלב הוכרז כאתר היסטורי או מונומנט (HSM 73), בעקבות פנייה מצד ניו זילנד אל האספה המייעצת לאמנה האנטארקטית.
בודזאנוב (מזוביה)
בודזאנוב (בפולנית: Bodzanów) הוא כפר במחוז פלוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בתעודות מהמאה ה-12, ובשנת 1351 העניק לו בולסלאב השלישי, נסיך מזוביה, זכויות עיר. המקום נודע בשל ירידי הסוסים שהתקיימו בו, ונחרב בעת הפלישה השוודית לפולין. בשנת 1869 ניטלו מן היישוב זכויות העיר שלו.
יהודי בודזאנוב.
תיעוד ראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-18. יהודי המקום התפרנסו מרוכלות וממלאכה, ובסוף המאה ה-19 גדל מספרם, ונבנה במקום בית כנסת. יהודי היישוב נטמנו בבית העלמין של קהילת וישוגרוד הסמוכה.
משנת 1900 ועד שנספה בשואה כיהן כרב הקהילה הרב חנוך נאויירי. יהודי היישוב נפגעו בזמן מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1919 סבלו מהתעמרות חיילי הצבא הכחול.
בשנת 1922 נפגעו יהודי היישוב מעלילה לפיה גרמו לשריפה בכפר. באותן שנים עזבו את הכפר רבים מיהודיו. בשנת 1920 נמנו בכפר כ-1,400 יהודים בעלי זכות בחירה.
בין מלחמות העולם נטו רוב יהודי הכפר לציונים הכלליים, ופעלו במקום גם סניפים של המזרחי ואגודת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר למעלה מ-1,000 יהודים. משנת 1940 הועסקו כמה עשרות מיהודי הכפר במחנה עבודה בבילסק שליד פלוצק, ובתחילת מרץ 1941 גורשו יהודי הכפר יחד עם אלפים מיהודי הסביבה למחוז ראדום, וחלקם הועבר לגטו נובי סבור. גורל יהודי הכפר היה כגורל יתר היהודים במקומות אלו, ורובם נספו במחנה ההשמדה טרבלינקה. בית הכנסת שבכפר נהרס בתקופת המלחמה.
בוברובניקי
זביגנייב פרייזנר
זביגנייב פרייזנר (בפולנית: Zbigniew Preisner, נהגה: ; נולד ב-20 במאי 1955) הוא מלחין פסקולים, פולני, שהתפרסם בעיקר בעקבות עבודתו עם הבמאי קשישטוף קישלובסקי. פרייזנר שלח את ידו, החל מסוף שנות התשעים, גם במוזיקה קלאסית, יצירתו הראשונה והידועה ביותר היא רקוויאם לחבר שלי שנכתבה לזכרו של קישלובסקי.
קורות חייו.
זביגנייב פרייזנר נולד בביילסקו-ביאלה שבפולין בשנת 1955 תחת השם "זביגנייב אנטוני קובלסקי". את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת קרקוב, שם למד היסטוריה ופילוסופיה. פרייזנר מעולם לא לקח שיעורי מוזיקה מסודרים ואת הידע המוזיקלי שלו רכש באופן אוטודידקטי, על ידי האזנה ליצירות ומעקב אחרי התווים שלהם בפרטיטורה. המוזיקה של פרייזנר מושפעת ממלחיני התקופה הרומנטית ובייחוד מז'אן סיבליוס ומניקולו פאגאניני.
בשנת 1981 החל פרייזנר לעסוק בהלחנת פסקולים לסרטים. עד מהרה פגש בבמאי קשישטוף קישלובסקי, ובין השניים התפתחה ידידות עמוקה שתרמה לפרסומו של פרייזנר. פרייזנר הלחין את הפסקול לסרטים רבים של קישלובסקי, ביניהם , שזכתה לפרסים רבים. בנוסף, הלחין פרייזנר פסקולים לסרטים רבים והוא נחשב לאחד ממלחיני הקולנוע החשובים באירופה.
פרייזנר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס דב הזהב מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (1997) ופעמיים פרס סזאר (1995, 1996). בנוסף, פרייזנר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב פעמיים.
בשנת 1998, לזכרו של קישלובסקי שנפטר בשנת 1996, כתב פרייזנר את היצירה "רקוויאם לחבר שלי", יצירתו הגדולה הראשונה שאיננה פסקול. היצירה יצאה באלבום באותה השנה, ביחד עם יצירה נוספת "חיים". בין שתי היצירות באלבום יש קשר, והן למעשה שני חלקים של יצירה גדולה. מאז הרקוויאם כתב פרייזנר כמה יצירות קלאסיות, כמו "עשרה קטעים קלים לפסנתר" (2000) ו"שתיקה, לילה וחלומות" (2007).
בעשור הראשון של המאה ה-21 שיתף פרייזנר פעולה עם המוזיקאי דייוויד גילמור, לשעבר גיטריסט להקת פינק פלויד. פרייזנר הלחין קטעים תזמורתיים לאלבומים ולהופעות שונות של גילמור.
ב-29 באוקטובר 2018 פרייזנר התארח בפסטיבל הקולנוע הבין־לאומי בחיפה וניצח על קונצרט בו נוגנו את מיטב יצירותיו. בנוסף, הוענק לו פרס מטעם הפסטיבל עבור תרומה אמנותית לקולנוע העולמי.
ניק סימונדס
ניקולאס (ניק) סימונדס (באנגלית: Nicholas Symmonds; נולד ב-30 בדצמבר 1983) הוא אתלט אמריקאי. הוא אלוף ארצות הברית 6 פעמים מהן 5 פעמים ברציפות (2008 - 2012) וסגן-אלוף העולם (מוסקבה 2013) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה.
סימונדס נולד בבליית'וויל שבארקנסו, ועבר עם משפחתו לבויסי שבאיידהו כשהיה בן 3. אביו כירורג ואמו מורה. כנער, היה אלוף איידהו בריצת 800 מטר, ריצת 1600 מטר וריצת 3200 מטר. לאחר סיום לימודיו בתיכון בשנת 2002, החל ללמוד באוניברסיטת וילאמט בסיילם, ובשנת 2006 קיבל תואר ראשון בביוכימיה. במהלך לימודיו בווילאמט, זכה ארבע פעמים באליפות ה-NCAA בריצת 800 מטר ושלוש פעמים בריצת 1500 מטר. התוצאה שהשיג בריצת 800 מטר (1:45.83) היא שיא NCAA של כל הזמנים, והתוצאה שהשיג בריצת 1500 מטר (3:40.91 דקות) היא השלישית בטיבה.
לאחר סיום לימודיו, הצטרף למועדון הריצה של אורגון. באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה באינדיאנפוליס בשנת 2006 זכה במדליית הכסף בריצת 800 מטר, ובזו שנערכה ב-2007, גם כן באינדיאנפוליס, רשם הישג דומה. באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין בשנת 2008, ששימשה כמבחני המשלחת האמריקנית לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה במדליית הזהב, עם שיא אישי חדש, 1:44.10 דקות. בבייג'ינג העפיל לשלב חצי הגמר, אך סיים במקום החמישי במקצה שלו, וה-17 הכללי, בזמן של 1:46.96 דקות, ולא העפיל לגמר.
בתחרות שנערכה במונקו ב-2009 שיפר את שיאו האישי והעמידו על 1:43.83 דקות. באליפות העולם שנערכה בברלין באותה שנה סיים במקום השישי, והיה האמריקאי הראשון שמעפיל לשלב הגמר בריצת 800 מטר מאז 1997. בנוסף, זכה בפעם השנייה ברציפות באליפות ארצות הברית.
ב-2010 שיפר את שיאו האישי ב-7 מאיות נוספות, כשרץ בזמן של 1:43.76 דקות בתחרות שנערכה ברייטי, וכן זכה בפעם השלישית ברציפות באליפות ארצות הברית. גם ב-2011 הוכתר סימונדס כאלוף ארצות הברית, ובאליפות העולם שנערכה באותה שנה בטגו סיים במקום החמישי.
בשנת 2012 זכה בפעם החמישית ברציפות באליפות ארצות הברית, ששימשה כמבחנים לאולימפיאדת לונדון. במשחקים עצמם סיים במקום החמישי, עם שיא אישי חדש, שעדיין מהווה את שיאו - 1:42.95 דקות.
ב-2013, לאחר חמש שנים רצופות כאלוף ארצות הברית, הפסיד לראשונה את התואר לדוויין סולומון. עם זאת, באותה שנה רשם את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה במוסקבה בתוצאה של 1:43.55 דקות, אחרי מוחמד אמאן מאתיופיה (1:43.31 דקות) ולפני אייאנלה סולימאן מג'יבוטי (1:43.76 דקות). זהו ההישג הטוב ביותר אליו הגיע אתלט אמריקאי בריצת 800 מטרים אי פעם.
ב-2014 שוב היה לסגן-אלוף ארצות הברית, ובאליפות שנערכה ב-2015 ביוג'ין השיב לעצמו את תוארו. התאחדות האתלטיקה של ארצות הברית החליטה שלא לאפשר את השתתפותו באליפות העולם בבייג'ינג באותה שנה, בשל סירובו לחתום על מסמך הנגזר מחוזה האימוץ של ההתאחדות עם חברת נייקי.
עמדותיו.
סימונדס הביע לא פעם את מחאתו נגד המגבלות המסחריות על אתלטים. בשנת 2011 הציע במכירה פומבית שטח על כתפו אותו ייעד לקעקוע פרסומת. הזוכה, חברת פרסום ממילווקי, שילמה 11 אלף דולרים ותמורתם קעקע סימונדס על גופו את כתובת הטוויטר שלה. באירועי ספורט רשמיים נדרש סימונדס לכסות את הקעקוע, אך דרישה זו משרתת את מטרתו להעלאת המודעות למגבלות על אתלטים.
לקראת אליפות העולם בבייג'ינג ב-2015 קיבלה התאחדות האתלטיקה של ארצות הברית החלטה שנויה במחלוקת שלא לכלול את סימונדס בסגל הנבחרת לאליפות, לאחר שסירב לחתום על מסמך הנגזר מחוזה האימוץ של ההתאחדות עם חברת נייקי, וכולל את המשפט "אני מתחייב ללבוש בצורה מכובדת ותואמת לכל אירוע רשמי של נבחרת האתלטיקה האמריקאית את הציוד שיסופק באופן רשמי על ידי ההתאחדות". סימונדס מתח ביקורת פומבית על ההתאחדות ועל ההסכם, טען כי הם פוגעים בחוזי האימוץ הפרטיים של האתלטים והביע חשש מפני מדרון חלקלק שיחייב ספורטאים להשתמש במוצרים של חברות מסוימות גם בזמנם הפרטי. לדברי ההתאחדות האמריקאית, החוזה עם נייקי לא היה שונה מחוזים שנחתמו בעבר.