מחזיקים בפסולת אלקטרונית מהמגזר שאינו ביתי - בעל עסק אשר ברשותו כל סוג של פסולת אלקטרונית, יהיה מחויב להתקשר עם גוף יישום מוכר ולהעביר את כלל הפסולת לטיפולו בהתאם להסדרים שנקבעו, זאת מתוך מטרה למנוע העברת הפסולת לסוחרים ולגורמים שאינם מורשים.
רשויות מקומיות- על רשויות מקומיות להתקשר עם גוף יישום מוכר ולאפשר לתושבים ימי איסוף ממדרכות הבתים, מוקדי איסוף ומרכז איסוף עירוני. קיום החוק מותנה בהתקשרות עם גוף יישום מוכר ומיחזור הציוד באמצעותו בלבד. עד כה התקשרו במדינת ישראל עם גופי יישום כמה עשרות רשויות מקומיות.
ביוני 2016 הצהיר בוועדת הכלכלה בכנסת מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, ישראל דנצינגר, על כישלונו באכיפת החוק ועמידה בחובותיו: "לצערי ולבושתי אני לא יכול לעמוד מאחורי הנתונים ולא יודע אם הם נכונים או לא".
בנובמבר 2018 התפרסם תחקיר של עמותת הפורום לישראל ירוקה בחדשות ערוץ 2 על שריפתה של פסולת אלקטרונית על ידי אקולוגיה לקהילה מוגנת ואקומיוניטי ועל כשלי החוק והמשרד להגנת הסביבה בנושא זה.
בפברואר 2019, המשרד להגנת הסביבה הקשה את העיצומים על הפרת חוק הפסולת והטיל עיצומים על מ.א.י. ואקומיוניטי בסך כולל של כ-270,000 ש"ח בשל הפרת סעיפים שונים בתנאי ההכרה ובשל גילוי שורות של ליקויים.
דוד קוויאט
הרב דוד קוויאט (תרע"ט, 1919 - כ"ד בחשוון תש"ע, 11 בנובמבר 2009) היה מראשי ישיבת מיר בברוקלין ומרבני אגודת ישראל בארצות הברית. מחבר סדרת הספרים "סוכת דוד".
ביוגרפיה.
נולד בביאליסטוק לחיה ריישא ולרב אברהם אליעזר, חסיד סלונים. התייתם בצעירותו. בגיל 16 התקבל לישיבת מיר והיה מהתלמידים הצעירים בישיבה. שמר שם על לבושו החסידי. בזמן מלחמת העולם השנייה נדד עם הישיבה לווילנה ולשאנגחאי שם התקרב לרב יחזקאל לוינשטיין ולרב חיים שמואלביץ.
לאחר המלחמה עבר לארצות הברית שם נישא לנכדת הרב שמואל בנימין סופר, ה"חשב סופר". התגורר בוויליאמסבורג והיה מקורב לרבי יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירה. לאחר הקמת שיכון סקווירא היה מראשוני המתיישבים. לאחר תקופה חזר לברוקלין ועבד בתחום היהלומים אך לא הצליח בעבודתו. זמן מועט לאחר מכן נקרא על ידי חסידי גור למסור שיעור לקבוצת בחורים והוא עזב את עבודתו. בתחילת שנות ה-60 תיקן הרב יעקב קמינצקי שבתי המדרש של אגודת ישראל ימנו רבנים. סניף "חפץ חיים" בשדרה ה-18 ביקש למנותו לתפקיד זה. הוא הסכים בתנאי שכל חברי הקהילה יסכימו למינוי וכך היה.
בשנת תשכ"ב (1962) נקרא על ידי הרב אברהם קלמנוביץ לכהן כמגיד שיעור בישיבת מיר. מלבד שיעורי הגפ"ת היה מוסר שיעור בחומש. לאחר 12 שנה החל לכהן כראש ישיבה (בתואר "מראשי הישיבה"), במשרה זו כיהן עד סוף ימיו.
בתחילת שנות ה-90 נבחר ליושב ראש ועד הרבנים של אגודת ישראל בארצות הברית.
נהג לרשום חידושי תורה במחברות ובספרי הלימוד, וכן כתב את דרשותיו בישיבה ובבית הכנסת. 37 מספריו יצאו לאור, כולם בשם "סוכת דוד". על החומש יצאו לאור עשרה כרכים.
ג'ואל פורמן
ד"ר ג'ואל פורמן (באנגלית: Joel Fuhrman; נולד ב-2 בדצמבר 1953) הוא רופא משפחה יהודי-אמריקאי המתמחה בתזונה. את התמחותו הרבה בתזונה רכש על ידי טיפולים בהשמנת יתר ומחלות כרוניות שהעביר במשך שנים רבות. הוא חבר במועצת המנהלים של "אמריקן קולג' לסגנון חיים רפואי" ומשמש כמנהל המחקר של פרויקט המחקר התזונתי. הוא חבר בצוות הרפואי של המרכז הרפואי הנטרדון.
ביוגרפיה.
נולד בניו יורק ב-2 בדצמבר 1953. בצעירותו הוא היה מחליק אמנותי עולמי. בין השאר, היה חבר בקבוצה האמריקאית להחלקה אמנותית וזכה במקום השני באליפות הלאומית לזוגות בארצות הברית בשנת 1973. הוא הגיע למקום השלישי באליפות העולם בהחלקה אמנותית לזוגות מקצועיים שנערכה בג'קה שבספרד. את לימודיו הרפואיים עשה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה.
פורמן יצר את משוואת הבריאות: חומרים מזינים/קלוריות=בריאות. משוואה זו טוענת שאת הבריאות העתידית של אדם ניתן לחזות על ידי בדיקת צפיפות הקלוריות של הדיאטה שלו.
פורמן חיבר חמישה ספרים, ומספר מאמרים רפואיים. המהדורה השנייה של ספרו "לאכול כדי לחיות" הגיעה ביוני 2011 לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, ונותרה שם עד היום. פורמן הופיע בכמה תוכניות רדיו וטלוויזיה כדי להסביר את התאוריה שלו.
בשנת 2011, השיק פורמן את "3 שלבים לבריאות שלא תאמן!", תוכנית באורך 60 דקות ב-PBS העוסקת במשבר השמנת היתר והמחלות הכרוניות הפוקד את אמריקה.
פורמן נשוי ואב לארבעה ילדים.
אירווין רוז
אירווין רוז (באנגלית: Irwin Rose; 16 ביולי 1926 - 2 ביוני 2015) היה ביולוג יהודי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2004, יחד עם אהרן צ'חנובר ואברהם הרשקו מישראל.
קורות חיים.
רוז נולד בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית חילונית. אמו, אלה לבית גרינוולד, הייתה הבת השישית למשפחה יהודית הונגרית והראשונה במשפחה זו שנולדה בארצות הברית. אחותה וארבעת אחיה הגדולים יותר נולדו כולם כשהייתה המשפחה עדיין בהונגריה. אביו, הארי רויז, נולד באודסה, רוסיה, אחד מארבעה ילדים, והמשפחה כולה היגרה משם לארצות הברית והשתקעה בניו יורק. רוז עצמו, יחד עם אחיו הצעיר, למדו בילדותם בבית ספר עברי בניו יורק, בנוסף ללימודיהם הרגילים.
עקב מחלת השגרון של האח הצעיר, עברו האם וילדיה, כשרוז היה בן 13, למדינת וושינגטון, לעיר ספוקיין, שם גרה אחותה של האם. האב נשאר בניו יורק להפעיל את בית העסק שלו למרצפות, וביקוריו אצל משפחתו הרחוקה היו נדירים, כך שבעצם התבגרו הילדים עם אם בלבד. השנים היו שנות מלחמת העולם השנייה והאם התפרנסה כמזכירה בצי האמריקאי, בעוד אירווין רוז עובד בחופשות הקיץ במחלקה הפסיכיאטרית בבית חולים מקומי.
רוז סיים בית ספר תיכון והספיק ללמוד שנה אחת באוניברסיטת וושינגטון ואז הגיע לגיל 18 וגויס לצי האמריקאי. הוא שירת כטכנאי רדיו במשך כשנה עד סוף המלחמה. משהשתחרר, הוא החל ללמוד ביוכימיה באוניברסיטת שיקגו, סיים תואר ראשון ב-1949 ודוקטורט ב-1952. את לימודיו ומחקריו בפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת ייל ושם המשיך כמרצה מן המניין בבית הספר לרפואה, במחלקה לביוכימיה מ-1954 עד 1963. בייל הוא גם פגש את זלדה בודנסטיין, לה נישא ב-1955, שהייתה אז דוקטורנטית במחלקה וקיבלה תואר דוקטור בביוכימיה באותה שנה. לשניים נולדו בת ושלושה בנים (שניים מהם תאומים).
פרס נובל לכימיה.
רוז עבר ב-1963, מייל אל המרכז הלאומי האמריקאי לחקר מחלת הסרטן, בפילדלפיה שבפנסילבניה, שם הוא המשיך עד פרישתו לגמלאות ב-1995. גם אשתו ניהלה מעבדה בביוכימיה במרכז זה וחקרה עד פרישתה לגמלאות חילוף חומרים של כדוריות דם אדומות. רוז כיהן במהלך שנות השבעים גם כפרופסור לביוכימיה פיזיקלית באוניברסיטת פנסילבניה וב-1979 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים. את עבודתו על פירוק חלבונים (פרוטיאוליזיס) בעזרת אוביקוויטין, העבודה שזיכתה אותו בפרס נובל לכימיה, הוא ביצע במרכז לחקר הסרטן. העבודה בוצעה בשנות השבעים המאוחרות, במעבדתו של פרופסור רוז, ולצד שני חוקרים מהטכניון, הרשקו, והדוקטורנט שלו צ'חנובר. את עיקרה הם עשו עמו כשהיו בשנת שבתון בארצות הברית. כל השלושה זכו בפרס נובל בגינה, כ-25 שנים לאחר פרסומה.
היוביקוויטין הוא פוליפפטיד, חלבון המורכב מכמה שרשראות חומצות אמינו המחוברות ביניהן. בידודו נעשה לראשונה ב-1975 ואת העובדה שהוא מעורב בפירוק חלבונים תאיים גילו הרשקו, צ'חנובר ורוז ב-1978. הם גילו שהיוביקוויטין משמש למחזור חלבונים. לתוכו מוכנסים החלבונים התאיים המיועדים לפירוק, להבדיל מחלבונים זרים, שמחוץ לתא, שפירוקם נעשה בדרך אחרת. לאחר הפירוק, יוצאים ממנו מרכיבי החלבונים, לשירותו של התא מחדש. התהליך הזה דורש השקעת אנרגיה (ATP), להבדיל שוב מפירוק חלבונים זרים שאיננו דורש השקעה שכזו. בנוסף לכך משמש היוביקוויטין לפירוק חלבון ספציפי בשם ציקלין, אשר פירוקו בנקודת זמן ספציפית חיוני לצורך כל חלוקה תקינה של כל תא חי. כמו כן, משמש היוביקוויטין בשורת תהליכים נוספים בתא, כמו שעתוק ה-DNA ותיקונו, בקרת איכות החלבונים בתא, תגובה חיסונית של התא ועוד. השם יוביקוויטין בא מהמילה ubiquitous - "נמצא בכל מקום" בתא, ובכל תא, חי או צומח. טעויות שונות בתהליכים אלה נחשבות כגורמות לסוגים שונים של סרטן ולמחלת ציסטיק פיברוזיס.
לאחר פרישתו מהמרכז לחקר הסרטן, הצטרף פרופסור רוז לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה באירוויין, וכיהן בסגל המחלקה לפיזיולוגיה וביופיזיקה עד פטירתו ביוני 2015.
פוליפגיה
פוליפגיה (באנגלית: Polyphagia; מיוונית: "פולוס" (πολύς) הרבה מאוד, ו"פאגו" (φαγῶ) "אני אוכל") היא מצב פיזיולוגי של אכילת יתר.
הצורה הכרונית (מתמשכת) של תופעה זו, בפרט כשהיא כבר הובילה להשמנה משמעותית, היא תופעה מסוכנת המצריכה מעקב תזונתי (דיאטתי) או רפואי (אנדוקרינולוגי לפחות ולעיתים גם פסיכיאטרי) לבירור הסיבה להופעתה, שכן היעדר הטיפול בה עלול לגרום להשארת ההשמנה, החרפתה, וכן התפתחות בעיות משניות לה דוגמת סוכרת ויתר לחץ דם.
ברפואה.
ברפואה המושג פוליפגיה (לעיתים מוכר גם כהיפרפגיה (hyperphagia) הוא סימן רפואי שמשמעו תיאבון מוגזם וצריכה חריגה של מזון (מוצקים) דרך הפה.
הפרעות כגון סוכרת, תסמונת קליין-לוין, ההפרעות הגנטיות תסמונת פראדר וילי ותסמונת בארדט בידל עלולים לגרום להיפרפגיה (רעב כפייתי).
הסיבות לבעיה.
הסיבות לאכילת יתר כוללות:
חמצת קטוטית סוכרתית.
פוליפגיה מתרחשת בדרך כלל מוקדם במהלך חמצת קטוטית סוכרתית. למרות זאת, כאשר המחסור באינסולין הופך חמור יותר ומתפתחת חמצת קטוטית, התיאבון מדוכא.
אהוד גרוס