טבע תעשיות פרמצבטיות היא אחת מ-20 חברות הפרמצבטיקה הגדולות בעולם, והחברה המובילה בתחום הגנריקה. לטבע אתרי ייצור, מחקר ושיווק בישראל, צפון אמריקה ואירופה. יותר מ-80% מהכנסות החברה מקורן במכירות בצפון אמריקה ואירופה. הישגה הגדול ביותר של טבע, ואחד מהישגיו הגדולים של המדע הישראלי בכלל, היה קבלת אישור ה-FDA לתרופת הקופקסון ב-1996. התרופה פותחה בידי צוות חוקרים במכון ויצמן למדע, והיא אחת הטובות ביותר המצויות כנגד מחלת הטרשת הנפוצה. מכירותיה השנתיות עולות על מיליארד דולר. בכך הפכה טבע מחברה המייצרת תרופות גנריות לחברה המייצרת גם תרופות מקוריות.
בתחום הפרמצבטיקה פועלות בישראל גם דקסל פארמה, תרו ופריגו ישראל. בתחום הדיאגנוסטיקה עוסקת חברת גיוון אימג'ינג, בטר פלייס בתחום הנדסת חשמל, נס טכנולוגיות בפיתוח מערכות מידע, ונטפים בעזרים לשכלול החקלאות.
קוטימן
קאראמאן (עיר)
קאראמאן (בטורקית: Karaman) היא עיר בדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מרכז אנטוליה. העיר שוכנת מצפון להרי הטאורוס במרחק 306 ק"מ דרומית לבירה אנקרה בגובה 1,039 מטרים מעל פני הים. בשנת 2021 אוכלוסיית העיר נאמדה ב-203,830 בני אדם.
היסטוריה.
העיר נקראת על שם קאראמאן ביי, אשר היה שליט נסיכות קאראמאן (בטורקית :Karamanoğulları Beyliği), ומנהיגם של בני השבט הטורקמני, הקרמנאואולו, מקבוצת האוע'וז. הנסיכות, שהוקמה לאחר דעיכת סולטנות רום, הייתה מן החשובות שבנסיכויות הבייליקיות באנטוליה. שמה הקודם של העיר היה לרנדה (Laranda או Larende), ומקורו בניב מקומי שמשמעותו "מקום המלא בחול".
העיר תועדה לראשונה בשנת 322 לפנה"ס, כאשר צבאו של אלכסנדר מוקדון החריב אותה, ומאוחר יותר הפכה למקום מושבם של שודדי ים מקומיים. קאראמאן הייתה בשליטת האימפריה הרומית ולאחר מכן האימפריה הביזנטית, עד שבתחילת המאה ה-12, נכבשה על ידי הסלג'וקים. קאראמאן נכבשה בשנת 1190, על ידי פרידריך ברברוסה, ובשנת 1256 על ידי קאראמאן מהמט ביי, מנהיג שבט טורקמני, שנקרא מאוחר יותר קרמנאואולו. שם העיר שונה לקאראמאן לכבודו. החל משנת 1275 ועד לשנת 1468, קאראמאן הייתה בירת הנסיכות. בשנה זו נכבשה על ידי הסולטאן מהמט השני, שליט האימפריה העות'מאנית.
ארמנים ויוונים, אשר מוצאם מעיר זו, נושאים שם משפחה המכיל את השם קאראמאן או הטיות שלו. ביוונית שם המשפחה קראמנליס או קראמאניס ובארמנית קראמניאן או קראמאנוקיאן.
מצפה הכוכבים הלאומי בהר גרהאם
אספרגר
מסע אלונקות (סרט)
מסע אלונקות הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1977 בבימויו של ג'אד נאמן ובכיכובם של מוני מושונוב, גידי גוב, שלמה בראבא ודליק ווליניץ. הסרט פרץ דרך חדשה בגישתו הביקורתית של הקולנוע הישראלי כלפי האתוס הצבאי.
את התסריט כתבו דניאל הורוביץ, קובי ניב, רחל נאמן ורנן שור, והצילום נעשה על ידי חנניה בר. הבמאי, ג'אד נאמן, שירת בנח"ל המוצנח ובחטיבת הצנחנים כקצין לוחם ומאוחר יותר כרופא גדודי. הפסקול הוקלט על ידי להקת ששת, ויצא לאור כתקליט.
סרט זה היה מהראשונים שדן בהתאבדויות בצה"ל.
בשנת 2014 יצא הסרט לראשונה בפורמט DVD, ובשנת 2016 ערך נאמן רסטורציה לסרט.
תקציר העלילה.
חלקו הראשון של הסרט עוקב אחר צביקה וייסמן (מוני מושונוב), בחור ישראלי עירוני צעיר שרצה להיות לוחם, ולשם כך העלה פרופיל כדי להתקבל לטירונות בחטיבת הצנחנים. וייסמן רוצה להיות צנחן בשל ערכי החברה הסובבת אותו, וזאת אף על פי שהוא לא מצליח להשתלב בה. בתחילת הסרט, כשרופא המחלקה מבקש להדגים עצירת שטף דם על אחד החניכים, תוך שהוא מבקש אחד "שיהיה רזה, שיראו עצמות", הפלוגה של וייסמן מנדבת אותו. הוא מתבקש להתפשט לקול החיילים הלועגים לגופו. באותו ערב, מפקדי הפלוגות השונים דנים על וייסמן, ויאיר, המ"פ של וייסמן (גידי גוב), מסרב בתוקף להעבירו למחלקה אחרת, זאת לאחר שההצעה עולה על ידי דוביק המ"מ (דליק ווליניץ). למחרת, המחלקה יוצאת למסע אלונקות. חרף מאמצו של וייסמן להחזיק מעמד, הוא נשבר בשלב מוקדם ומבקש מיאיר לעצור בדחיפות בטענה שהוא צריך לשלשל. המחלקה עוצרת בשביל שוייסמן יוכל להתפנות, והוא לעומת זאת משתין ונח על אבן. אחד מהמפקדים רואה אותו נח, בועט בו ואומר לו לחזור למחלקה. בהמשך מסע האלונקות הוא קורס ומפיל את האלונקה ואת חברו למחלקה שנמצא עליה. עקב כך, מעלים את וייסמן לאלונקה בכוח, וחבריו לפלוגה מאיימים עליו ומתעללים בו. יאיר, אשר מאוכזב מוייסמן, מזהיר אותו מההתנהגות שלו, ובתגובה מחליט וייסמן לרדת מהאלונקה ולנסות לברוח מהמחלקה שלו. המפקדים שלו תופסים אותו ודורשים מחבריו למחלקה לקשור אותו לאלונקה ולהמשיך במסע. בתום המסע, ניגש וייסמן למב"ס (יאיר רובין) ומסביר לו שירדו עליו במסע ועקב כך הוא נשבר. כתוצאה מכך, יאיר מקבל נזיפה ממנו ומזהיר אותו מההתנהגות כלפי וייסמן.
בהמשך, וייסמן נכנס להתקלח עם חבריו למחלקה, ואלו נוגעים בו, צוחקים על גופו ומנסים להפשיט אותו בכוח בניגוד לרצונו. חברו היחיד של וייסמן, משה (שמעון כהן) מנסה לבלום את ההתעללות בוייסמן, אך לבסוף מגיע למקלחות אחד המפקדים ופוקד עליהם לצאת מהמקלחת. בלילה, שטרית (יואל ליבה), אחד מחבריו של וייסמן למחלקה, קם לשמירה, ומבחין בטרנזיסטור פועל שנמצא באוהל של וייסמן. בתגובה הוא מנסה לכבות אותו ומפיל את האוהל של וייסמן. וייסמן הכועס מחליט לזרוק את הטרנזיסטור פועל לבור, וכתוצאה מכך, המפקדים מעירים את הפלוגה בלילה ויאיר מבקש מוייסמן להוציא את הטרנזיסטור. וייסמן לא מצליח להוציא את הטרנזיסטור, ובסופו של דבר, אחד המפקדים יורה בטרנזיסטור. יאיר מצווה על וייסמן להיכנס למעצר ועל הפלוגה להישאר שבת.
בבוקר למחרת, וייסמן מבריז ממסדר וטוען בפני יאיר שהוא במעצר. הוא מסביר לו שמתעללים בו והוא רוצה ללכת לראות קב"ן, אך יאיר לא מאשר זאת ומבקש שיספר לו מה מפריע לו. וייסמן אומר שהיחס של המ"כ דאבל (עמי טראוב) אליו הוא לא הגיוני, ובתגובה יאיר עונה לו כי "אין היגיון בצבא" ומבהיר לו שאם הוא רוצה להיות צנחן, הוא צריך להתאמץ. לאחר המסדר, שטרית וחבר נוסף מגיעים אל וייסמן ודוחפים לו ביצים קשות לפה בכוח. בסוף היום, כשהמחלקה משתחררת הביתה לשבת, הוא מסרב לחזור עם ההורים שלו ומבקש מהם ללכת.
בסופו של דבר, בעיצומו של תרגיל אש, וייסמן נהרג ספק בהתאבדות וספק משום שהתבלבל.
חלקו השני של הסרט עוקב אחר דמותו של יאיר. בשבעה של וייסמן, כאשר הוריו שואלים אותו על אירוע המוות, הוא "מעדן" ו"מסלף" פרטים אודות שיחה שארעה בינו לבין וייסמן, רגע לפני מותו. בעקבות המקרה, משעה המב"ס את יאיר "עד להודעה חדשה". בהמשך, חוקר מצ"ח בשם שיינפלד (שלמה בראבא) מגיע למחלקה לחקור את מותו של וייסמן. כשהוא מתשאל את יאיר, יאיר מסלף פרטים אודות מותו של וייסמן שוב, כמו שכבר עשה בשיחה עם הוריו של וייסמן. בסופו של דבר, יאיר חוזר לפלוגה, ופוקד על משה לעזור לרס"פ בעבודות המטבח, זאת לאחר שהוא האשים אותו במותו של וייסמן.
הפקה.
כדי ליצור רמת אמינות גבוהה אצל הצופים, התייצבו שחקני הסרט במאהל של פלוגת מאי 1976 בפיקודו של סגן יום טוב סמיה מגדוד 202, שהייתה אז באימון מתקדם במסלול בגבעות קולה-בית נחמיה. השחקנים וצוות ההפקה של הסרט שהו במאהל מספר ימים והשתתפו בישיבות הסגל של הפלוגה, יצאו עם הפלוגה לאימונים ומסעות ומאהל הפלוגה שימש רקע ותפאורה לצילומי הסרט. אף שהבמאי הגיע מראש עם תסריט ומסרים משלו, שרובם אינם קשורים לפלוגת מאי 1976 של סמיה, דפוסי הדיבור, העמידה של המפקדים והחיילים והאווירה בפלוגה סייעו לשחקנים להיכנס לתפקיד. המאהל והתפאורה סייעו לצוות ההפקה של הסרט. כמחווה לפלוגה, החליט הבמאי לבצע הקרנת טרום בכורה בפני חיילי הפלוגה.
צנזורה.
עם סיום העבודה על הסרט סירבה המועצה לביקורת סרטים ומחזות לאשר את הקרנת הסרט לציבור. הסירוב נעשה בשל שתי סצינות שנחשבו באותה עת כבעייתיות וכפוגעות בצה"ל. הראשונה הייתה סצנה בה נוטש וייסמן את יחידתו בזמן אימונים בסדרת שדה. השנייה הייתה התקלה בה נהרג (ואולי מתאבד) וייסמן. אנשי הוועדה ביקשו מהרמטכ"ל באותה עת, מרדכי גור, לפסוק בנושא וזה צפה בו בהקרנה אישית ואישר את הקרנתו לציבור הרחב.
לימים שימש הסרט ככלי הדרכה בקורס קצינים כדי ללמד צוערים כיצד למנוע התאבדות טירונים.
סטילפון
סטילפון (ביוונית: Στίλπων; 360 – 280 לפנה"ס), פילוסוף יווני.
ביוגרפיה.
סטילפון נולד בעיר מגארה הסמוכה לאתונה. הוא החל את לימודיו בליקיאון אצל תאופרסטוס, אך עד מהרה עבר ללמוד פילוסופיה אצל פסקילס (אחיו של הפילוסוף קראטס מתבאי) ואצל דיוגנס מסינופ. ישנה סברה כי למד גם אצל אוקלידס. בערך ב- 320 לפנה"ס החל ללמד באתונה, והיו לו תלמידים רבים, בהם ניקרטה, שהייתה מאהבתו. סטילפון נודע ביוון כולה כנואם מעולה שהתעמת עם נואמים אחרים בהצלחה מרובה. יש אומרים כי התעמת עם דיודורוס קרונוס בחצרו של תלמי הראשון מלך מצרים. לפי גרסה אחרת, הוא לא שעה לבקשתו של מלך זה שרצה לארח אותו בחצרו באלכסנדריה.
כאשר כבש דמטריוס פוליורקטס את ערי יוון, ובהן מגארה, הוא ביקש לפצות את סטילפון על אבדותיו. סטילפון סירב באומרו כי רכושו היחיד הוא הידע, וכי רכוש זה לא נלקח ממנו.
על פי פלוטרכוס, סטילפון היה אדם נעים הליכות שהיו לו ידידים רבים. הוא זכה בהערכה רבה לא רק ברחבי יוון אלא גם בחצרותיהם של מלכים שביקשו את חברתו. על פי קיקרו, לסטילפון הייתה נטייה ליין ולנשים, אולם הוא התגבר על כך באמצעות לימודים. בכל זאת, יש אומרים כי האיץ את מותו באמצעות שתיית יין.
משנתו.