למור אפור-ראש (שם מדעי: "Eulemur cinereiceps") הוא מין של פרימט מהסוג למור החי באי מדגסקר ונחשב בעבר לתת-מין של המין למור חום ("Eulemur fulvus"), אך בשנת 2001 הופרד למין עצמאי.
מאפיינים.
הלמור אפור הראש הוא אחד הגדולים שבלמורים. אורכו מגיע למטר ללא הזנב. הלמור אפור הראש בעל פרווה בצבע חום-אדמדם, עיניים בצבע צהוב-כתום או אדום וראש בצבע אפור וזה מקור שמו של הלמור. הלמור אפור הראש חי ביערות הגשם של דרום-מזרח מדגסקר וניזון בעיקר מפירות, עלים, פרחים ופטריות. הטורפים של הלמור אפור הראש כוללים עופות דורסים כמו עקב מדגסקר ואיה זרונית מדגסקרית, טורפי מדגסקר כמו הפוסה וחנק קרקע מלגשי. הלמור אפור הראש מסווג על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה עקב בירוא יערות נרחב באי מדגסקר וציד. על פי הערכות נותרו בטבע פחות מ–10,000 למורים אפורי ראש והוא אחד מ–25 הפרימטים הנדירים ביותר בעולם.
שחקן החודש בסרייה א'
שחקן החודש בסרייה א', מוכר גם כשחקן החודש של EA Sports מטעמי חסות, הוא פרס שמכתיר את שחקן הסרייה א' הטוב ביותר בכל חודש במהלך העונה.
ארנב אמאמי
אקלמפסיה (נשים)
אקלמפסיה (באנגלית: Eclampsia) היא תחילתם של התקפים (עוויתות) אצל נשים עם רעלת הריון. רעלת הריון היא הפרעה בהיריון שמתאפיינת בלחץ דם גבוה וכמויות גדולות של חלבון בשתן או הפרעה בתפקוד איברים אחרים. תחילתה עשויה להיות לפני, במהלך או לאחר הלידה. לרוב, התופעה מתרחשת במהלך המחצית השנייה של ההריון. ההתקפים הם מסוג טוניק-קלוני ונמשכים בדרך כלל כדקה. לאחר ההתקף יש לרוב תקופה של בלבול או תרדמת. סיבוכים כוללים דלקת ריאות בשאיפה, דימום מוחי, אי ספיקת כליות, בצקת ריאות, תסמונת HELLP, קרישה, היפרדות שליה ודום לב. רעלת הריון ואקלמפסיה הן חלק מקבוצה גדולה יותר של מצבים הידוע כמחלת יתר לחץ דם בהיריון.
ההמלצות למניעה כוללות אספירין עבור נשים בסיכון גבוה, תוספי סידן באזורים בהם צריכת הסידן נמוכה וטיפול ביתר לחץ דם קודם באמצעות תרופות. פעילות גופנית במהלך ההריון עשויה להועיל גם כן. השימוש במגנזיום גופרתי תוך ורידי או תוך שרירי משפר את התוצאות באלה עם אקלמפסיה ובדרך כלל בטוח. זה נכון גם בעולם המפותח וגם בעולם המתפתח. ייתכן שיהיה צורך לתמוך בנשימה. טיפולים אחרים עשויים לכלול תרופות ללחץ דם כגון הידראלזין ולידה חירום של התינוק בנרתיק או בניתוח קיסרי .
על פי ההערכות, רעלת הריון משפיעה על כ-5% מהלידות, ואילו אקלמפסיה משפיעה על כ-1.4% מהלידות. בעולם המפותח השיעורים עומדים על כ-1 מכל 2,000 לידות, עקב טיפול רפואי משופר. הפרעות יתר לחץ דם בהריון הן אחד מגורמי המוות השכיחים ביותר בהריון. הם הביאו ל-46,900 מקרי מוות בשנת 2015. כאחוז אחד מהנשים עם אקלמפסיה מתות.
מקור המילה "אקלמפסיה" היא מהמונח היווני להתרחשות או הברקה פתאומית. התיאור הראשון הידוע של המצב היה על ידי היפוקרטס במאה ה-5 לפני הספירה.
סימנים וסימפטומים.
אקלמפסיה היא הפרעה בהריון המאופיינת בהתקפים במצב של רעלת הריון . רעלת הריון מאובחנת כשמדידות לחץ דם חוזרות גדולות או שוות ל-140/90 מ"מ כספית, בנוסף לכל סימן של תפקוד לקוי של האיברים- כולל: פרוטאינוריה, טרומבוציטופניה, אי ספיקת כליות, תפקוד כבד לקוי, בצקת ריאות, תסמינים מוחים או כאבי בטן .
בדרך כלל האישה ההרה מפתחת יתר לחץ דם ופרוטאינוריה לפני תחילת של פרכוס (התקף).
כל אחד מתסמינים אלו עשוי להופיע לפני או אחרי שמתרחש התקף. ייתכן גם שאף אחד מהתסמינים הללו לא יתפתח.
סימנים מוחיים אחרים עשויים להקדים באופן מיידי את הפרכוס, כגון בחילות, הקאות, כאבי ראש ועיוורון קליפת המוח. אם נוצר סיבוך של כשל רב-איברים, יופעו סימנים ותסמינים של אותם איברים כושלים, כגון כאבי בטן, צהבת, קוצר נשימה וירידה בתפוקת השתן.
התקפים.
התקפי אקלמפסיה מופיעים בדרך כלל במהלך ההריון ולפני הלידה (תקופה שלפני הלידה), אך עשוי להתרחש גם במהלך הצירים והלידה (התקופה תוך לידה) או לאחר הלידה (התקופה שלאחר הלידה). אם מתפתחים התקפים לאחר לידה, סביר להניח שזה יתרחש בתוך 48 שעות הראשונות לאחר הלידה. עם זאת, התקפים מאוחרים לאחר לידה של אקלמפסיה עלולים להתרחש עד 4 שבועות לאחר לידה.
סיבוכים.
ישנם סיכונים הן לאם והן לעובר כאשר מתרחשת רעלת הריון. העובר עשוי לגדול לאט יותר מהרגיל בתוך הרחם ( רחם ) של אישה עם אקלמפסיה, מה שמכונה הגבלת גדילה תוך רחמית ועלול לגרום לילד להיראות קטן לגיל ההריון או להיוולד עם משקל לידה נמוך. אקלמפסיה עלולה לגרום לבעיות עם השליה להתרחש. השליה עלולה לדמם ( שטף דם ) או שהיא עלולה להתחיל להיפרד מדופן הרחם. זה נורמלי שהשליה תיפרד מדופן הרחם במהלך הלידה, אבל זה לא נורמלי שהיא תיפרד לפני הלידה; מצב זה נקרא היפרדות שליה ועלול להיות מסוכן לעובר. גם אי ספיקת שליה עלולה להתרחש, מצב בו השליה לא מצליחה לתמוך בהתפתחות העוברית המתאימה מכיוון שאינה יכולה לספק את הכמות הדרושה של חמצן או חומרים מזינים לעובר. במהלך התקף אקלמפטי, פעימות לב העובר עשויות להיות אטיות מהרגיל ( ברדיקרדיה ). אם אחד מהסיבוכים הללו מתרחש, עלולה להתפתח מצוקה עוברית. טיפול בהתקפים של האם עשוי גם לנהל ברדיקרדיה עוברית. אם הסיכון לבריאות העובר או האם גבוה, הטיפול המובהק באקלמפסיה הוא לידה של התינוק. לידה בניתוח קיסרי עשויה להיחשב הכרחית, במיוחד אם מקרה של ברדיקרדיה עוברית אינו חולף לאחר 10 עד 15 דקות של התערבויות החייאה. זה עשוי להיות בטוח יותר כדי לספק לתינוק פג מאשר לחכות 40 שבועות המלאים של התפתחות עוברית ועד סופה, וכתוצאה מכך פגה הוא גם סיבוך פוטנציאלי של רעלת הריון.
אצל האם, שינויים בראייה עשויים להתרחש כתוצאה מאקלמפסיה, ושינויים אלה עשויים לכלול ראייה מטושטשת, עיוורון חד צדדי (זמני עקב amaurosis fugax או פוטנציאל קבוע עקב היפרדות רשתית ), או עיוורון קליפת המוח, המשפיע על ראייה משתי העיניים.ישנם גם סיבוכים אפשריים בריאות. האישה עשויה להצטבר באיטיות של נוזלים בריאות בתהליך המכונה בצקת ריאות . במהלך התקף אקלמפטי, אדם יכול להקיא את תוכן הקיבה ולשאוף חלק מהחומר הזה בתהליך המכונה אספירציה . אם מתרחשת שאיפה, האישה עלולה לחוות קשיי נשימה באופן מיידי או עלולה לפתח זיהום בריאות מאוחר יותר, הנקרא דלקת ריאות שאיפה . ייתכן גם שבמהלך התקף הנשימה תיעצר זמנית או תהפוך לבלתי יעילה, וכמות החמצן המגיעה לגוף ולמוח של האישה תפחת (במצב המכונה היפוקסיה ). אם האישה מתקשה לנשום, ייתכן שהיא תצטרך לתמוך זמנית בנשימתה על ידי מכשיר מסייע בתהליך הנקרא אוורור מכני. במקרים מסוימים של אקלמפסיה חמורה, האם עלולה להיות חלשה ואיטית ( עייפות ) או אפילו בתרדמת . אלה עשויים להיות סימנים לכך שהמוח מתנפח ( בצקת מוחית ) או דימום (דימום תוך מוחי ).
גורמי סיכון.
אקלמפסיה, כמו רעלת הריון, נוטה להופיע בשכיחות גבוהה יותר בהריונות ראשונים. לנשים שיש להן לחץ דם גבוה לטווח ארוך לפני שנכנסו להריון יש סיכון גבוה יותר לרעלת הריון. יתר על כן, נשים עם מחלות כלי דם קיימות ( סוכרת או נפרופתיה ) או מחלות טרומבופיליות כגון תסמונת אנטי -פוספוליפיד נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח רעלת הריון ואקלמפסיה. שליה גדולה ( ריבוי הריון, שומה הידטידיפורמית ) גם גורמת לנשים לרעלת הריון. בנוסף, ישנו מרכיב גנטי: אישה שאמה או אחותה סבלו מהמצב נמצאת בסיכון גבוה יותר מאשר אחרת. נשים שחוו רעלת הריון נמצאות בסיכון מוגבר לרעלת הריון/רעלת הריון בהריון מאוחר יותר. לאנשים מרקע אתני מסוים יכול להיות סיכון מוגבר לפתח רעלת הריון ואקלמפסיה. המופע של רעלת הריון היה 5% בלבן, 9% בנשים היספניות ו-11% בנשים אפרו-אמריקאיות. גם לנשים שחורות הוכח בסיכון גבוה באופן לא פרופורציונלי למות מרעלת הריון.
מנגנון.
נדרשת נוכחות של שליה, ואקלמפסיה חולפת אם היא מוסרת. זרימת דם מופחתת לשליה ( היפופרפוזיה שליה) היא תכונה מרכזית של התהליך. זה מלווה ברגישות מוגברת של כלי הדם האימהיים לגורמים הגורמים לכיווץ של העורקים הקטנים, מה שמוביל להפחתת זרימת הדם לאיברים מרובים. מצבים אימהיים הקשורים לתפקוד לקוי של כלי הדם כגון זאבת, יתר לחץ דם ומחלת כליות, או מצבים מיילדותיים המגדילים את נפח השליה ללא עלייה בזרימת הדם השליה (כגון הריון תאומים) יכולים להגביר את הסיכון לרעלת הריון. כמו כן, הפעלה של מפל הקרישה עלולה להוביל להיווצרות מיקרוטרומביים, שעלולים לפגוע עוד יותר בזרימת הדם. שלישית, חדירות מוגברת של כלי הדם גורמת למעבר של נוזל חוץ תאי מהדם לחלל הבין- תאי, עם הפחתה נוספת בזרימת הדם ובצקת. אירועים אלו מובילים ליתר לחץ דם; תפקוד לקוי של הכליות, הריאות והכבד; ובצקת מוחית עם הפרעות בתפקוד מוחי ועוויתות. לפני הופעת התסמינים, ייתכן שתתגלה הפעלה מוגברת של טסיות דם ואנדותל.
תת-פרפוזיה שליה קשורה למודלים חריגים של ממשק השליה העובר-אימהי שעשוי להיות בתיווך אימונולוגי. הפתוגנזה של רעלת הריון אינה מובנת בצורה גרועה, אך סביר להניח שהיא מיוחסת לגורמים הקשורים לאם ולשליה, מכיוון שרעלת הריון מופיעה בהריונות טוחנות ללא עובר או רקמת עוברית. השליה מייצרת את מרחיב כלי הדם החזק אדרנומדולין: הוא מופחת ברעלת הריון ואקלמפסיה. מרחיבים כלי דם אחרים מופחתים גם הם, כולל פרוסטציקלין, תרומבוקסן A2, תחמוצת חנקן ואנדותלינים, מה שמוביל אף הוא לכיווץ כלי דם.