במהלך מלחמת האזרחים מונה סאמנר לראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית ומטרתו הראשית הייתה למנוע ממעצמות אירופאיות מלתמוך בקונפדרציה במסגרת מלחמת האזרחים. לאורך המלחמה היו סדרת משברים ביחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת שנבעו מסדרת תקריות ימיות ומניעת הצי האמריקאי ממשלחות דיפלומטיות בריטיות להגיע אל הקונפדרציה. למרות זאת, החשש המרכזי של הממשל האמריקאי סבב סביב צרפת, אשר פעלה להשיב את דריסת הרגל האירופאית לתוך העולם החדש וניסתה לכבוש את מקסיקו במסגרת המלחמה הפרנקו-מקסיקנית. אילולא מלחמת האזרחים התכוון הממשל האמריקאי להיכנס ישירות למלחמה נגד צרפת לצד מקסיקו והממשל האמריקאי תמך בשליחת פטריוטים אמריקאים מעבר לגבול לתמוך בגרילה מקסיקנית במאבקה נגד צבא הקיסרות הצרפתית השנייה, אשר לבסוף הובס במערכה על מקסיקו ושב לארץ הלאום שלו.
במהלך המלחמה הצי המלכותי הבריטי, דרך תקריות בתוך האוקיינוס האטלנטי, הטביע מעל 60 ספינות סוחר ומלחמה של האיחוד. סאמנר שכלל את ההשפעה הבריטית לרעה על מצב האיחוד במהלך מלחמת האזרחים וקבע כי בריטניה הייתה חייבת לארצות הברית פיצויים בסך 2,125,000,000 דולר אמריקני. במקום לשלם מחיר פיצויים אדיר זה, סאמנר הציע שבריטניה תעביר לשליטת ארצות הברית את מושבותיה הקנדיות בצפון אמריקה. קנדה באותה העת הייתה סדרת מושבות בריטיות, החשובות והמאוכלסות שבהם היו קנדה עילית וקנדה תחתית. במקביל אליהן, לארצות הברית היה צורך אסטרטגי בקולומביה הבריטית לחופי האוקיינוס השקט שדרכה יכלה ארצות הברית להקים גשר יבשתי לטריטוריה של אלסקה. פוליטיקאים רבים בממשל תמכו בהצעת הסיפוח של מושבות קנדה מבריטניה, בהם ויליאם סיוארד, האחראי מהצד האמריקאי על רכישת אלסקה שנתיים קודם לכן.
חשש אפף את תושבי המושבות הקנדיות מפני סיפוחם לתוך ארצות הברית. לבסוף הממשלה הבריטית הסכימה לפשרה עם מדינאים קנדים שהביא להקמת הדומיניון של קנדה, ישות מדינית אוטונומית במידת מה מהאימפריה הבריטית אשר כללה בתוכה את קנדה עילית, תחתית ועוד שטחים שנלקחו ממושבת ארץ רופרט לחופי מפרץ הדסון. דומיניון זה היה בעל פרלמנט וראש ממשלה (הראשון שמונה לתפקיד היה ג'ון אלכסנדר מקדונלד) אשר היו בעלי סמכויות הנוגעות למדיניות פנים בהם אחזו באוטונומיה מהאימפריה הבריטית. המצב החדש שבריטניה הדגישה, לצד תושבי מושבותיה במזרח קנדה, את התנגדותה לכל רכישה אמריקאית של שטחים קנדיים, הובילה בסופו של דבר את סאמנר לוותר על רעיון הסיפוח של קנדה לתוך ארצות הברית. בסופו של דבר, בריטניה שילמה לארצות הברית פיצויים בסך 15 מיליון דולר בלבד כפיצויים על תקריות במהלך המלחמה.
ממשל גרנט ופטירתו.
לאחר מאבקים ממושכים נגד הנשיא אנדרו ג'ונסון, ניצח יוליסס סימפסון גרנט מהמפלגה הרפובליקנית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1868. סאמנר התעמת גם עם גרנט – הפעם בהצלחה – עקב תוכניתו של גרנט לספח את הרפובליקה הדומיניקנית (שנקראה באותה העת סנטו דומינגו, על שם בירתה) לתוך ארצות הברית. גרנט ראה בסיפוח דרך לפתור שתי בעיות. השטחים המסופחים החדשים יספקו מקלט שבו עבדים משוחררים יוכלו לחיות בשלום – מבלי שיוטרדו על ידי לינצ'ים שבוצעו בידי דרומיים. כמו כן הרפובליקה הדומיניקנית לא רק הכילה משאבי טבע יקרי ערך, אלא הייתה גם באותה העת שוק מרכזי לסחורות אמריקאיות.
סאמנר התנגד נמרצות לתוכנית הסיפוח של הרפובליקה הדומיניקנית. הוא הרגיש שיש להגן על אפרו-אמריקאים מפני הזעם הדרומי במקום להיאלץ אותם להתרחק. בנאום נוקב בסנאט, ציין סאמנר גם כי סיפוח הרפובליקה הדומיניקנית יפזר את אחת משתי המדינות היחידות בהנהגת השחורים באיים הקריביים. זה היה, לדבריו, עניין של אומה גדולה וחזקה שבוחרת לספח מדינה חלשה חסרת הגנה. בסופו של דבר סאמנר ניצח, והסנאט הצביע נגד תוכניתו של גרנט. אבל הניצחון של סאמנר התגלה כיקר. כנקמה, סילק גרנט את חברו של סאמנר ג'ון לוטרופ מוטלי מתפקידו כשגריר ללונדון. גרנט הצליח גם לסמן את סאמנר מתפקידו כיו"ר הוועדה ליחסי חוץ של הסנאט. סאמנר המשיך לשרת בסנאט, אולם עד מותו בוושינגטון די. סי. ב-11 במרץ 1874.
שלי פינגרי
שלי מרי פינגרי (באנגלית: Chellie Marie Pingree; נולדה ב-2 באפריל 1955) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מיין, ברציפות מאז 2009. פינגרי, חברת המפלגה הדמוקרטית, מייצגת מחוז קונגרס המכסה מרבית מדרום מיין, לרבות הערים אוגוסטה ופורטלנד. טרם היבחרה לקונגרס הייתה חברת הסנאט המדינתי של מיין בשנים 1992–2000, ובארבע השנים האחרונות לכהונתה שם הייתה מנהיגת הרוב.
ביוגרפיה.
פינגרי נולדה בשם רושל מרי ג'ונסון במיניאפוליס שבמינסוטה, בתם של הארי ודורותי ג'ונסון. בנעוריה עברה למיין, ושמה הפרטי שונה בחוק ל"שלי". היא למדה באוניברסיטת דרום מיין והשלימה את לימודיה הגבוהים במכללת האטלנטיק עם תואר ראשון באקולוגיה אנושית. מאז שסיימה את לימודיה במכללה זו היא מתגוררת בנורת' הייבן, קהילת איים קטנה מול חופי רוקלנד.
עד 1981 איישה פינגרי משרות אחדות בתחומי החקלאות והטיפול, אז ייסדה את "נורת' איילנד יארן" (North Island Yarn), תעשייה ביתית של סריגי יד בחנות קמעונאית בנורת' הייבן. העסק שלה התרחב במרוצת הזמן, בו הועסקו עד עשרה עובדים. בית העסק החל לשווק ערכות סריגה וספרי דפוס ברחבי ארצות הברית באמצעות 1,200 חנויות קמעונאיות ו-100 אלף קטלוגים להזמנות דואר. באמצעות החברה, פינגרה חיברה חמישה ספרי סריגה בין השנים 1986–1992. תוכנית המלגות ע"ש דווייט אייזנהאואר בחרו בפינגרי כ"עמיתת אייזנהאואר" בשנת 1997.
בשנת 1992 נבחרה פינגרי לראשונה אל הסנאט המדינתי של מיין. כבר בראשית כהונה נתנה פומבי להתבטאותה נגד מלחמת המפרץ, אף שגורמים במפלגה הדמוקרטית של מיין ניסו להניא אותה מלעסוק בנושא זה, שהיה קונצנזוס במידה מסוימת, אך לשווא. היא נבחרה לתקופת כהונה שנייה בבחירות אמצע הכהונה ב-1994, ופעם נוספת בשנת 1996. לאחר בחירות אלה, ב-4 בדצמבר 1996, נבחרה למנהיגת סיעת הרוב בסנאט. במהלך כהונתה בסנאט זכתה פינגרי לתשומת לב לאומית כאשר חיברה את הצעת החוק הראשונה במיין שהסדירה את מחירי תרופות המרשם במדינה. בשנת 2000 סיימה את דרכה בבית המחוקקים המדינתי בשל הגבלות כהונה. כמנהיגת קבוצת החשיבה "Common Cause" בוושינגטון הבירה חיזקה פינגרי את רפורמה בחוקי הבחירות בארצות הברית, תוך שמירה על מיזמי אתיקה וכספים בפוליטיקה. היא התפטרה מהארגון בפברואר 2007 כדי לשוב למדינת מולדתה ולרוץ לקונגרס בשנת 2008.
דרכה של פינגרי בפוליטיקה הלאומית החלה ב-2002, כאשר הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית במיין. היא ניצבה בפני סוזן קולינס, סנאטורית רפובליקנית מתונה ופופולרית, והפסידה לה בפער בן כ-17%. באפריל 2007 מילאה פינגרי טפסים להתמודדות בבחירות לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של מיין בבית הנבחרים של ארצות הברית. במהלך מערכת הבחירות זכתה לתמיכתם של אישים ומוסדות אחדים, בהם חברי הקונגרס ראש הולט וג'ן שקובסקי והארגון "הורות מתוכננת". ב-4 בנובמבר 2008 ניצחה ביום הבחירות הכלליות, והושבעה לתפקידה ב-3 בינואר 2009.
בועז בלט
בועז בלט הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כראש היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית.
ביוגרפיה.
בלט החל שירותו כחוקר במרחב ירקון, קצין נוער במרחב ירקון, רמ"ח פשעים ורל"ח במרחב דן, ראש משרד חקירות ומודיעין במשטרת לב תל אביב, שירת כקצין אח"מ עמקים, קצין אח"מ במרחב שרון, ראש מפלג חקירות פשיעה מאורגנת ביאחב"ל, ב-2016 מונה לראש זרוע חקירות ביאחב"ל, ב-2019 מונה למפקד היחידה המרכזית של מחוז מרכז. פרשות חקירה משמעותיות אותן הוביל: פרשה 512, פרשה 1131, רצח עו"ד יורם חכם, הסוכן "ליאון" 216 .
באפריל 2021 מונה לראש היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית.
נשוי ואב לשלושה.
קיה ספורטאז'
קיה ספורטאז' (באנגלית: Kia Sportage) היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי קיה מוטורס משנת 1993. היא הוצגה בשנת 1993 והגיעה לישראל בשנת 1997. הספורטאז' חולק מכלולים רבים עם היונדאי טוסון החל מהדור השני.
בשנת 2016 נבחר "לרכב הנמכר ביותר" ו"הרכב למשפחה" על ידי מגזין אוטו. בשנת 2017 נבחר ל"אוטו השנה" על ידי מגזין אוטו. הספורטאז' הוא הרכב הנמכר ביותר בישראל אחרי היונדאי טוסון.
מהדור השני עד לדור הרביעי הספורטאז' חולק מכלולים רבים עם הטוסון, ומהדור החמישי הוא תאום מכני בלבד.
דור ראשון (2003-1993).
הדור הראשון יוצר בין השנים 2003-1993. הדור הראשון חלק מכלולים רבים כגון: מנוע, עיצוב, שלדה, תיבת הילוכים, עם מאזדה בונגו. הדור הראשון כלל גם אפשרות למרכב שלוש דלתות עם גג רך נפתח. משנת 1997 ציידה קיה את הספורטאז' בכרית אוויר לרגליים ובכך הספורטאז' הפך לרכב הראשון בעולם עם כרית אוויר לרגליים. במבחן ריסוק באוסטרליה קיבלה הספורטאז' כוכב בטיחות אחד מתוך חמישה עקב תקלות בחגורת הרכב.
הדור הראשון כלל מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים שסיפק כ-95, 118 ו-128 כוחות סוס. תיבת ההילוכים הייתה אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים.
דור שני (2010-2004).