יש ויכוח בנוגע לטענה האם סותרת הסרבנות את הדמוקרטיה, שכן הממשל הדמוקרטי מייצג כוח פוליטי בשליטת העם, או למעשה מקדמת את ערכיה בהפניית תשומת לב לפעולות הנוגדות את אופי הדמוקרטיה. הסרבן מפעיל כוח פוליטי נגדי, המתנגד לכוח הפוליטי של הממשלה הנבחרת, ובכך מחליש את היסודות העממיים שבשלטון. בניסוח אחר, הופך הסרבן את עצמו לשליט-בכוח-עצמו, ובכך מהווה ניגוד לשליטת העם. עם זאת, יש המתארים מציאות שונה, בה סרבנות מקדמת את הדמוקרטיה. תומכי הסרבנות במקרה זה, לרוב טוענים כי קיימים פגמים בדמוקרטיה, המאוזנים על ידי הסרבן.
מבחינה חברתית, לרוב מייצגת הסרבנות מעשה לא-שיתופי, אם כי לעיתים מנסה הסרבן להשפיע על החברה, באמצעות הוצאת עצמו אל מחוץ לגבולות ההסכם החברתי, וניסיון ליצירת נורמות חדשות.
דוגמאות לסרבנות במשטרים דמוקרטיים, הן למשל, הסרבנות להשתתף במלחמת וייטנאם, או הסרבנות לשתף פעולה עם ציידי עבדים (נתיב הבריחה) בתקופה שלפני שחרור העבדים בארצות הברית.
נכונות לשאת בעונש.
מרבית הסרבנים מסכימים לסבול את הסנקציה המוטלת בחוק על סרבנותם. מכיוון שברוב המקרים העונש הוא מאסר, הופך הסרבן לאסיר מצפון.
ניתן להסביר זאת בכמה דרכים:
סרבנות ביהדות.
מקרי סרבנות ביהדות.
ניתן למצוא במקרא אירועים שונים, שבהם תופעת הסרבנות כלפי בעלי הסמכות באה לידי ביטוי.
הדוגמה הבולטת הראשונה היא סירוב המיילדות העבריות לביצוע הוראותיו של פרעה, להמית כל זכר עברי שיוולד, והשקר לפרעה בדבר מנהגן של הנשים העבריות ללדת כחיות, בלא מיילדת ().
סיפור נוסף הוא סירובם של אנשי שאול המלך, לפקודת מלכם לרצוח את כהני נוב: "וַיֹּאמֶר הַמֶּלֶךְ לָרָצִים הַנִּצָּבִים עָלָיו סֹבּוּ וְהָמִיתוּ כֹּהֲנֵי ה', כִּי גַם-יָדָם עִם-דָּוִד, וְכִי יָדְעוּ כִּי-בֹרֵחַ הוּא, וְלֹא גָלוּ אֶת-אזנו (אָזְנִי); וְלֹא-אָבוּ עַבְדֵי הַמֶּלֶךְ, לִשְׁלֹחַ אֶת-יָדָם, לִפְגֹעַ, בְּכֹהֲנֵי ה'" ().
יואב בן צרויה התחמק מביצוע פקודתו של דוד המלך לפקוד את שבטי לוי ובנימין- "כי נתעב דבר המלך את יואב" ().
דוגמאות נוספות במקרא ניתן למצוא בהתנגדויות שונות להכרח חיצוני לכפור באלוהות. דוגמאות כאלו בכתובים הן סירוב חנניה, מישאל ועזריה להשתחוות בפני פסל, כפי שחייב החוק הבבלי, כמתואר בצורה הבאה: "הו נבוכדנצר, אין אנו צריכים להשיב לך בעניין זה כי אלוהנו שאנו עובדים יושיענו ... אך גם אם לא כך יהיה, דע, הו מלך, כי לא נעבוד את אליך ולא נסגוד לצלם הזהב שהקמת" (, . מתורגם לעברית), סירוב דומה של דניאל לסגוד למלך פרס, במחיר גוב האריות, וסירוב מרדכי היהודי להשתחוות להמן.
דוגמאות נוספות לסרבנות ביהדות מופיעות בערך קידוש השם. דיון בחובת הסרבנות ביהדות מופיעה בערך ייהרג ואל יעבור.
תאוריות על מקור הסרבנות ביהדות.
ישנם הטוענים שהסרבנות נפוצה ביהדות באופן יחסי יותר מאשר בתרבויות אחרות, בגלל תכונותיה של הדת היהודית הרואה את כל היהודים ככפופים לאל ולא לבני אדם אחרים: "כי לי בני ישראל עבדים, עבדי הם אשר הוצאתי אותם מארץ מצרים לא ימכרו ממכרת עבד" (). אמנם, היהדות, לרוב הדעות, אינה אנרכיסטית, ומצווה על ציות למנהיג (למשל משנה תורה, הלכות מלכים, פרק ג'). אולם מכיוון שגם המנהיג כפוף לאל, החובה לציית לו היא רק כאשר הוא פועל בהתאם לסמכותו שניתנה לו על ידי האל. באופן דומה, החובה לציית להורים במצוות כיבוד אב ואם היא רק כאשר ההורים אינם מצווים לפעול נגד התורה.
ישנם המסבירים את הסרבנות ביהדות בכך שהעם היהודי נוצר ממשפחות רועים שברחו מהריכוזיות של הממלכות העיקריות, כפי שבא הדבר לידי ביטוי בתיאור המסורות המקראיות של עזיבת אברהם את מסופוטמיה ועזיבת העברים את מצרים. התפתחותם האנרכית, באופן יחסי, של השבטים העבריים בכנען, בהיעדר שלטון מרכזי עד המלכת שאול, והסמכויות המצומצמות יחסית של המלך בימי בית ראשון, תואמת את התפתחות הנטייה לסרבנות אצל היהודים. ייתכן שההימנעויות הללו מהשתחוות מקורן באיסור החמור של עבודה זרה.
Java Micro Edition
Java Platform, Micro Edition או Java ME (בעבר Java 2 Platform, Micro Edition או J2ME) היא מפרט המגדיר חלק מפלטפורמת Java המיועד לספק אוסף של ממשקי ג'אווה לפיתוח תוכנות במכשירים שונים כדוגמת טלפונים חכמים.
רקע.
ב- Java מורצת התוכנה על מכונה וירטואלית. היתרון העיקרי של ריצה על מכונה וירטואלית הוא שניתן לכתוב את הקוד ללא תלות במערכת ההפעלה שעליה הוא עומד לרוץ (Cross-platform). על מנת לאפשר התאמה של קוד Java למכשירים ניידים, נכתבו מספר גרסאות של JVM עבור מכשירים אלו. ריבוי המכשירים, ריבוי מערכות ההפעלה, וסוגי מעבדים שונים יצרו מוטיבציה לפיתוח על בסיס מכונה וירטואלית בתחום זה. השם הכולל שניתן למכונה הווירטואלית של Java עבור מכשירים ניידים הוא Java ME (נקראה בעבר J2ME).
למרות שלכאורה בכתיבה ב- Java אין תלות במערכת ההפעלה, המציאות במכשירים ניידים לא תמיד תואמת עיקרון זה. לעיתים יש צורך להתייחס למאפינים הספציפיים של המכשיר עליו ירוץ הקוד, בעיקר בהיבטים של גודל המסך ויכולותיו.
פיתוח ותשתית.
כדי לפשט את כתיבת המכונה הווירטואלית למגוון של טלפונים ומערכות קטנות, היא חולקה לשתי שכבות לוגיות. השכבה הנמוכה יותר נקראת CDC או CLDC. אלו שני סוגים שונים של השכבה הנמוכה שיפורטו בהמשך. שכבה זו משתנה בהתאם לחומרה הספציפית ולמערכת ההפעלה של המכשיר הנייד, ויש לפתח אותה עבור כל מכשיר נייד. מעליה נמצאת שכבת האפליקציה, המממשת את ה-API המסופק על ידי Java Virtual Machine. שכבת האפליקציה אחראית למשל על טיפול בתפריט ובמסך, כאשר היא מסתמכת על שכבת ה- CDC/CLDC לתקשורת עם החומרה ומערכת ההפעלה של המכשיר.
שכבת ה- CDC (או בשמה המלא: Connected Device Configuration) היא התשתית למערכות שהן יחסית עתירות משאבי זיכרון ועיבוד, ואילו שכבת ה CLDC (הנקראת Connected Limited Device Configuration) מיועדת למערכות מוגבלות משאבים, ומאפשרת פונקציונליות פחותה.
בנוסף, קיימים מספר וריאנטים של שכבת האפליקציה. הגרסה הנפוצה ביותר היא ה- MIDP. גרסה זו מפותחת בעזרת תשתית CLDC, שהיא מוגבלת יותר, ובהתאם מכילה חלק קטן יותר של ה- API הסטנדרטי. לעומתה, Personal Java ו- Java TV הן גרסאות חזקות יותר של שכבת האפליקציה, המשתמשות בשכבת CDC. לכן, הן תומכות בממשק מורחב יותר, הדומה יותר לממשק Java הסטנדרטי. לדוגמה, Personal Java כוללת תמיכה ב- AWT, ממשק המשמש ליצירה של גרפיקה מבוססת חלונות וממשק משתמש באופן פשוט.
כדי לעזור ליצרניות המכשירים הניידים בהתאמה ל- Java, חברת Sun מספקת שירותי מימוש Java לטלפונים וסביבות פיתוח עבור J2ME.
ממשקים עיקריים.
אפליקציית Java הכתובה עבור MIDP נקראת Midlet. (בדומה ל-Applet, Servlet)
ב- MIDP נתמכות הפונקציות העיקריות הבאות הבאות:
הרחבות.
במקביל להתפתחות של הטלפונים באירופה ובארצות הברית על ידי נוקיה, מוטורולה וסימנס, התפתחה ביפן תרבות משחקי טלפון. מגמה זו הובילה לפיתוח מימוש שונה ל- J2ME הנקרא DoJa. בניגוד ל- MIDP, גרסה זו הותאמה במיוחד למשחקים ופותחה על ידי חברת DoCoMo, המפעילה הגדולה ביפן.
הדרישה לתמיכה חזקה יותר באפליקציות בידוריות ובמשחקים התרחבה גם לשאר העולם, ובעקבותיה יצאו הרחבות ומימושים נוספים. המימוש העיקרי הוא גרסה חדשה של MIDP, בשם MIDP 2.0. גרסה זו מרחיבה את התמיכה במשחקים ובאנימציה. בנוסף, גרסה זו מרכיבה את ממשקי התקשורת עם הרשת. נכון ל-2009, הגרסה הבאה, הנקראת MIDP 3.0, עדיין נמצאת בפיתוח.
מתג (רשתות מחשבים)
מֶתֶג (בריבוי: מְתָגִים; באנגלית: Switch) הוא רכיב ברשת מחשבים המחבר בין צמתים שונים ברשת, בין אם הם מכשירי קצה (כגון מחשבים) ובין אם הם מרכיבי רשת בסיסיים (כגון רכזות). מספר הכניסות במתג יכול לנוע בין כניסות בודדות, במקרה של מתג ביתי, ועד למאות כניסות, במקרים של רשתות תקשורת גדולות.
המתג הקלאסי מבצע העברה של נתונים בין הציוד שמחובר לכניסות השונות שלו באופן סלקטיבי על-פי כתובות MAC של היעד המבוקש של כל חבילת נתונים שנשלחת דרכו. המתג הקלאסי מתפקד בשכבת הקישוריות של מודל ה־OSI ובשכבה הפיזית של מודל ה־TCP/IP ומחבר בין שני חלקים או יותר של הרשת, כאשר כל אחד מהם הוא מתחם התנגשות (collision domain) נפרד, אך הם מהווים מתחם שידור (Broadcast domain) אחד. ניתן לראות מתג כזה כגשר מרובה פורטים (multiport bridge), אם כי באופן היסטורי גשרים היו מבוססי תוכנה בעוד שמתגים היו מבוססי חומרה.
מתג הוא גם שם כללי לרכיב המייצר רשת גדולה מצירוף של צמתים או רשתות. מכיוון שהרחבה של רשתות היא פעולה בסיסית ברשתות מקומיות, מכנים מתגים גם רכיבים שמעבירים חבילות בהתאם לכתובת ה-IP, כלומר נתבים. וזאת על אף שחבילה משויכת לשכבת הרשת של מודל ה־OSI. לעיתים יכונו מתגים גם רכיבים הפועלים לפי מאפיינים של שכבות גבוהות יותר.
שתי הטכנולוגיות הזמינות למתגים הן Ethernet ו-InfiniBand.
המהירויות הזמינות כיום בשוק הן: 1G, 10G, 25G, 40G, 50G, 56G, 100G.
אופן הפעולה.
מתג "לומד" את כתובות ה-MAC של הרכיבים המחוברים לכל כניסה שלו על ידי קריאת נתוני הבקרה בחבילות המידע המגיעות אליו ושמירתן בטבלה פנימית הנקראת טבלת MAC (קיצור של Memory Addressable Content).