ליג'יון הוא האלטר אגו של דייוויד צ'ארלס הולר, בנם המוטאנט של צ'ארלס אקסבייר וניצולת שואה בשם גבריאל הולר, בה טיפל כאשר עבד בבית חולים פסיכיאטרי בישראל. הוא חולה במחלה מנטלית חמורה, בין היתר הפרעת זהות דיסוציאטיבית, כאשר כל אחת מאישיויותיו שולטת בכוח-על שונה. הוא גדל עם בפריז עם אמו, ללא ידיעת אביו על קיומו. בסיפורים בהם הוא מופיע התמה המרכזית היא מרירות כלפי אביו, וב"מסעו של ליג'יון" הוא ניסה לשנות את תדמיתו בעיני אביו. כוחותיו התפתחו לראשונה בעקבות טראומה מהתקפת טרור. הוא שרף את מוחם של הטרוריסטים וספג לתוכו את אישיותו של מנהיגם, ג'מאיל קאראמי. כיוון שנקשר לאחרים בזמן מותם, מצבו הוגדר קטטוני, והוא הושאר לטיפולה של מוירה מק'טאגרט במתקן הרפואי שלה באי מיואר. הטראומה גרמה לאישיותו של דייוויד להתפצל, וכל אישיות שלטה בתחום אחר שבכוחותיו המוטאנטים.
קאראמי נאבק במשך השנים להפריד את תודעתו מזו של דייוויד. באמצעות כוחותיו הטלפתיים של דייוויד, קאראמי מיזג את כל האישיויות לתוך אישיותו המרכזית של דייוויד. כמה מהאישיויות התנגדו לקאראמי. שתיים מתוכם התבררו כמאתגרות במיוחד - ההרפתקן ג'ק ויין שמשתלט על הכוח הטלקינטי של דייוויד, והנערה המרדנית סינדי, ששולטת בכוח הפירוקינטי של דייוויד. ויין התכוון להשמיד את תודעתו של קאראמי כדי לשמר את קיומו העצמאי בתוך מוחו של דייוויד. אף אישיות לא הצליחה להשתלט, וקאראמי, ויין וסינדי ממשיכים להתקיים במוחו הרדום של דייוויד. בזמן בו שהה באי מיואר, דייוויד התעורר מהתרדמת שלו, ובהמשך השתלט עליו מלך הצללים, שמשתמש בכוחותיו של דייוויד כדי להגביר את השנאה בעולם.
בפברואר 2016 עלתה סדרת הטלוויזיה "לגיון" מבית פוקס המבוססת על לגיון ברשת הבת FX האמריקאית. את דמותו של דייוויד מגלם השחקן דן סטיבנס, ובתפקידים הראשיים לצידו מככבות השחקניות רייצ'ל קלר, אוברי פלזה וג'ין סמארט. הסדרה לא מתרחשת ביקום סדרת סרטי אקס-מן, אלא היא עומדת בפני עצמה.
פלנקס (קומיקס)
הפלנקס (באנגלית: Phalanx) הוא גזע קיברנטי בדיוני שמופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הגזע הופיע לראשונה בחוברת "Uncanny X-Men #305" מאפריל 1994, ונוצר על ידי הכותב סקוט לובדל והמאיירת ג'אן דורסמה. הגזע התעמת רבות עם קבוצות האקס, לרבות אקס-מן, אקס פקטור, אקסקליבר ואקס פורס. לפלנקס מוח כוורתי משותף, וחברי הגזע מחוברים אחד לשני במערכת דמוית טלפתיה.
עיצובם של הפלנקס דומה לזה של גזע הטק-נארכי (שחבר האקס-מן וורלוק מתוכם), שנוצר בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ביל סנקביץ. הפלנקס נוצרו כאשר צורות חיים אורגניות של בני אדם שונאי מוטאנטים הודבקו בווירוס הטכנו-אורגני שמקורו בגזע הטק-נארכי. הם מעבירים את תוחלת חייהם בניסיון להדביק אחרים בטרם יגיעו למסה קריטית. בזמן זה, הם יוצרים מבנה של מגדל בבל כדי ליצור קשר עם הטק-נארכי. אולם, הטק-נארכי מחשיבים את הפלנקס למעשה תועבה. הם משמידים את הקן של הפלנקס דרך המרת הכוכב כולו לחומר טכנו-אורגני ושאיבת האנרגיה שבו.
בעלילות , ההמשך לאירועי השמדה, זן חדש של גזע הפלנקס משמש כאויב עיקרי לגיבורים הגלקטיים של יקום מארוול. הם ניסו להתחיל היכן שהנבל אניהילוס הפסיק. כאשר אימפריית הקרי ניסתה לבחון את מערך ההגנה החדש שלה, הפלנקס הצליחו להשחית את התכנות של המערכות ובכך להקיף את שטחי אימפריית הקרי בשדה כוח בלתי חדיר. הם גם השתמשו בווירוס טכנו-אורגני, אשר הופך יצורים אורגניים לפלנקס הנמצאים תחת שליטתם ולחברים במטריצה המחשבתית היחידה שלהם.
המונח פלנקס משמעו מערך צבאי מרובע, במיוחד בלוחמת יוון העתיקה. הפלנקס המורכב מיחידות חיל רגלים החמושים בחניתות, מוטות, או נשק מסוג זה. המונח גם מתייחס לקיר מחולק המרכיב יחידה שלמה, ובמובן זה מתנהל הגזע החייזרי.
אהרון סינגלובסקי
תחיה ליברזון
תחיה ליברזון (1886 דווינסק, רוסיה – 9 באוקטובר 1974 דגניה א') הייתה מחלוצי העלייה השנייה. ממתיישבי "קבוצת הכיבוש" באום ג'וני וממייסדי מושב נהלל.
תולדותיה.
תחיה נולדה ב-1886 בשם חיינה ליברזון בעיר דווינסק שברוסיה, לשמואל ושרה רבקה ליברזון והייתה ילדה שנייה במשפחה של 3 בנים ו-3 בנות. כבר בגיל 9 הייתה פעילה בתנועת חובבי ציון בעירה שם סייעה בגיוס כספים. בגיל 13 הצטרפה לאגודת צעירי ציון ועסקה במכירת בולי קק"ל והשתתפה בפעילות ציונית.
ב-1905 עלתה ליברזון לארץ ישראל בתחילת העלייה השנייה. עבדה כפועלת חקלאית בפתח תקווה ובחוות כנרת. הצטרפה אל "קבוצת הכיבוש" באום ג'וני, באתר שבו הוקמה אחר כך קבוצת דגניה א'. עברה לחוות מגדל ואחר כך חזרה אל כנרת אל חוות העלמות בניהולה של חנה מייזל. ליברזון הייתה ממייסדות מושב נהלל שם הקימה משק חקלאי עצמאי וניהלה אותו בכוחות עצמה בשנים 1922–1932. בשל קשיים, עברה לירושלים, עבדה כ-20 שנה בתנובה והתגוררה בעיר עד 1955. בשנת 1970 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלה, "פרקי חיים".
מורשתה.
ליברזון השתלבה במאבק כנגד אפליית נשים ובמאבקן של נשות העליות הראשונות (במיוחד העלייה השנייה) להתקבל על ידי החלוצים הגברים כשוות בין שווים. אותן נשים ניסו לשנות את התפיסה הא-שוויונית כלפי הנשים, שהביאו העולים מארצות מוצאם, לפיה תפקידן לבשל, לתפור ולתמוך בגברים. במאבקה על מעמדה כעובדת אדמה עצמאית בעלת משק חקלאי תרמה ליברזון לביסוס מקומן המרכזי של הנשים בחברה החלוצית. על כך אמרה:
תחיה ליברסון
סיפוק בעבודה
ישראל בנימין רוזוב
ישראל בנימין רוזוב (1869 – כ' בטבת תש"ח, 2 בינואר 1948), היה פעיל ציוני באימפריה הרוסית, מראשוני המפלגה הרוויזיוניסטית (הצה"ר) וממנהיגיה, מעוזריו הראשונים של זאב ז'בוטינסקי, ציר בקונגרסים הציוניים, חבר "הוועד הפועל הציוני", חבר בוועד הצירים, חבר דירקטוריון "אוצר התיישבות היהודים", תעשיין ובנקאי.
תולדותיו.
נולד בעיירה דוקשיצה, פלך מינסק שבקיסרות הרוסית, לאמו שרה מרים ולאביו אשר אנשיל שהיה מראשוני "חובבי ציון" ברוסיה. וקיבל חינוך מסורתי ולאומי. ב-1891 עקרה המשפחה לעיר וורונז', שהייתה מחוץ לתחום המושב היהודי. למד בגימנסיה בוורונז' ובאוניברסיטה במוסקבה. אולם לא סיים לימודיו במוסד זה בגלל ההתנכלות ליהודים וגירוש יהודי מוסקבה.
ב-1895 נתמנה למנהל המחלקה לסחר של בנק בעיר סאראטוב. שנתיים לאחר מכן נשא לאישה את שרה בת אברהם לב, מראשוני "חובבי ציון" בעירו ולימים חבר הוועד של העיר תל אביב בשנותיה הראשונות. באותה שנה (1897) נתמנה למנהל עסקי חברות הנפט באסטראחאן וצאצירין (סטלינגרד, וולבוגרד). בשנת 1909 עבר לפטרבורג כמנהל עסקי חברות הנפט הרוסיות, וב-1913 נתמנה לנציג חברת המכרות "סיסרט" שבאוראל.
מראשית המאה ה-20, רוזוב היה לאחד ממנהיגי הציונות ברוסיה. פעילותו הציונית החלה בהשתתפות בקונגרסים הציוניים, מהחמישי (ב-1901) ועד התשעה-עשר (ב-1935). כמו כן כיהן גם כחבר "הוועד הפועל הציוני הגדול".
ב-1904 השתתף בוועידת ההגנה העצמית היהודית באודסה. בפרק זמן זה יזם הקמת הקבוצה להוצאתו לאור של העיתון הציוני "ראזסוויט" יחד עם ד"ר יחיאל צ'לנוב, העורך אברהם אידלסון והמו"ל שלמה זלצמן. נטל חלק בפעילות ציונית בוועד המרכזי של "חברת מפיצי ההשכלה" יחד עם הסופר ד"ר י"ל קצנלסון ("בוקי בן יגלי") ואחרים, היה חבר הוועדה המכינה של "ועידת ציוני רוסיה" בהלסינגפורס (הלסינקי) ב-1906, וב-1909 נבחר לחבר הדירקטוריון של "אוצר התיישבות היהודים" שמרכזו בלונדון שבממלכה המאוחדת.
בבית משפחת רוזוב בפטרבורג התנהלה פעילות ציונית רבה. סטודנטים יהודיים קיימו בו פעילות, נערכו בין כתליו חוגים ספרותיים וכינוסים רבים. על בית משפחת רוזוב בפטרבורג, כתב זאב ז'בוטינסקי בספרו, אבטוביוגרפיה. וכן כתב: "מחוצה ללהקת הכותבים, אבל גם הוא מעמודי התווך ל'כנופיה' (ככה קראו לנו בפטרבורג, במלה הפולנית 'חאלאסטרה') היה ישראל רוזוב, הוא וביתו. היו אז בתים אחדים כאלה, פה ושם בתפוצות הגולה הרוסית, אשר מבלי שהוסכם או הותנה הדבר, שימשו נקודת-ריכוז לתנועה הציונית".
בחודש הרביעי לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-5 בנובמבר 1914, כתב זאב ז'בוטינסקי ממדריד שבספרד, אל רוזוב בפטרבורג, רוסיה, כי לדעתו של מקס נורדאו, התנועה הציונית צריכה לנקוט עמדה נייטרלית בהתלקחות המלחמה שבין "מעצמות המרכז" ו"מדינות ההסכמה הלבבית"; וכן לשמור על כספי בנק "אוצר התיישבות היהודים". אולם דעתו של ז'בוטינסקי הייתה הפוכה. וכך כתב לרוזוב: "עלינו לפעול עתה. [...] עלינו להציע לאנגליה, או לאנגליה ולצרפת, להקים יחידה צבאית של מתנדבים, שתסייע במיוחד בכיבוש ארץ ישראל תמורת הבטחות מוגדרות, שעל היקפן לא אדבר עתה".
במהלך מלחמת העולם הראשונה פעל רוזוב להגן על ענייניהם של יהודי רוסיה. במהלך מהפכת פברואר (מרס) 1917, השתתף עם ציר הדומה עו"ד אוסקר גרוזנברג, נפתלי פרידמן וליאון בראמסון במשלחת להבאת דרישת יהודי רוסיה בפני הממשלה הזמנית. במאי 1917, נבחר ב"וועידה הכל–רוסית" בפטרוגראד (פטרבורג) לנשיא ההסתדרות הציונית ברוסיה.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה, נקרא לדיון עם ראשי התנועה הציונית בלונדון על ניסוח התביעות הציוניות בפני הממשלה הבריטית לקראת הקמת הבית הלאומי היהודי על פי הצהרת בלפור. משם עשה דרכו בשליחות התנועה הציונית לארצות הברית. לאחר חצי שנה חזר לצרפת להשתתף כחבר ועד המשלחות היהודיות שליד ועידת השלום בוורסאי. כמו כן נבחר אז להשתתף במשלחת "וועד הצירים" במסעה לארץ ישראל.