לאמלה סיים את עונת 2012 עם 32 הופעות במדי הקבוצה, כשמתוכן הבקיע 15 שערים, מה שמציב אותו במקום החמישי בטבלת מלכי השערים של הליגה ובמקום השני בטבלת מלכי השערים של הקבוצה לאחר פבלו אוסבלדו, שסיים עם 16 שערים.
ב-30 באוגוסט 2013 חתם לאמלה בטוטנהאם הוטספר האנגלית. את הופעת הבכורה ערך ב-1 בספטמבר כשנכנס כמחליף במשחק ליגה מול ארסנל בו קבוצתו הפסידה 0–1. ב-7 בנובמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על שריף טירספול בליגה האירופית.
ב-26 ביולי 2021 חתם לאמלה בסביליה. במשחק הבכורה שלו בליגה ב-15 באוגוסט כבש צמד בניצחון 0–3 על ראיו ואיקאנו, במשחק השני הוסיף עוד שער בניצחון 0–1 על חטאפה.
נבחרת ארגנטינה.
לאמלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה ב-25 במאי 2011 במשחק נגד נבחרת פרגוואי.
פילומינו
פילוֹמינוֹ (ביפנית: フィルオミノ) היא סוג של חידת היגיון המפורסמת על ידי הוצאות לאור רבות. שם נוסף שפורסם לחידה הוא "כיבוש בעלות הברית".
חוקים.
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת ללא גודל מוגדר;
קווי הטבלה הפנימיים לרוב מנוקדים (כאשר המשחק פורסם כ"כיבוש בעלות הברית" באליפות העולם בחידות, התאים בטבלה היו מעוגלים, אך זהו שיקול אסתטי בלבד.). בחלק מהתאים ישנם מספרים כבר בהתחלה ומתייחסים אליהם כאל "נתונים". המטרה היא לחלק את הטבלה לפוליאומינויים (על ידי מילוי הגבולות) כך שכל מספר נתון בטבלה יהיה בתוך פוליאומינו המורכב ממספר זהה של תאים, וכן אסור ששני פוליאומינויים המורכבים מאותו מספר תאים יהיו חופפים במאונך או במאוזן (כלומר, אסור שיחלקו גבול).
שלא כמו חידות בנות דורו של הפילומינו, אין קשר מחייב בין נתונים ובין פוליאומינויים בפתרון; יכולים להיות שני מספרים זהים בתוך פוליאומינו אחד, וכן יכול להיות מצב בו יהיה פוליאומינו ללא מספר בתוכו כלל.
שיטות פתרון.
נוהג נפוץ לפתירת פילומינו הוא להוסיף מספרים לתאים ריקים כאשר ברור למעלה מכל ספק לאיזה גודל של פוליאומינו כל אחד שייך; למספרים אלו אפשר להתייחס כאל נתון לכל דבר ועניין. לא פחות משזה עוזר להבהיר איפה גבול בין גזרות שונות חייב להיות - כמו בין כל שני מספרים שונים, או מסביב לאזור שבו בכל התאים ישנו אותו מספר - זה גם מביא לידי ביטוי את החוק השני של החידה שבעצם אומר כי "אותו המספר לא יכול להופיע בשני צדיו של הגבול", מה שמאיץ מאוד את הפתרון. תופעת לוואי מסקרנת של מיספור כל התאים היא שכאשר גומרים לפתור את החידה, המספרים לבדם מגדירים את הפתרון באופן שאינו משתמע לשני פנים, והגבולות עצמם נראים טריוויאליים. זה הופך את האפשרות להצגת פתרון ללא טבלה למעשית למדי; ואמנם, פתרונות ל"כיבוש בעלות הברית" ניתנים אך ורק באמצעות מספרים (ניקולי תמיד מפרסמת פתרונות לחידות ה"פילומינו" שלה בשתי שיטות ההצגה: גם בעזרת גבולות מצוירים וגם בעזרת מספרים.).
דרך טיפוסית לפתיחת פתרון לחידת "פילומינו" היא לצייר גבולות ברורים מאליהם בין מספרים נתונים לא זהים והקפת כל הפוליאומינויים המוגדרים לפי הנתונים בלבד ('1'-ים, זוגות של '2'-ים המאונכים או מאוזנים זה לזה וכן הלאה). משם והלאה, על הפותר לחפש שלושה דברים, ייתכן יחד:
גרסאות.
פיליאומינו מתאים את עצמו לצורות גאומטריות שונות; אפשר לשחק בו בטבלה בצורת משושה, כאשר ההבדל היחיד בכללים הוא החלפת כל המקרים של "פוליאומינו" ב"פוליהקס". גרסה אחרת פורסמה על ידי ניקולי תחת השם "ניקוג'י"; ישנן אותיות כנתונים במקום מספרים, ובין האותיות והפוליאומינויים ישנו קשר ישיר של אחד לאחד, ורק לאותיות זהות ישנו פוליאומינו זהה (בגודל, בצורה, בכיוון ובמצב האות).
גרסת מחשב של המשחק, בה השחקן ממלא מכניס מספרים (המחשב מצייר את הגבולות לשחקן), ידועה בשם "פילינג", "מילוי", והיא חלק מחבילת המשחקים "SGT-Puzzles".
מבצע לנינגרד-נובגורוד
מבצע לנינגרד-נובגורוד (ברוסית: Ленинградско-Новгородская операция) היה השם שניתן למתקפה אסטרטגית שביצע הצבא האדום במחצית הראשונה של שנת 1944 במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. במהלך המבצע שחררו הסובייטים שטחים נרחבים ממחוז לנינגרד והמחוזות הסמוכים, גרמו לנסיגת הצבא הגרמני מאזור העיר לנינגרד, התקדמו 200–300 ק"מ מערבה ואף נכנסו לשטח אסטוניה. המבצע היה חלק משורה של מבצעים התקפיים סובייטיים מוצלחים שנערכו בשנת 1944 וגרמו לנסיגת צבא גרמניה הנאצית אל מעבר לגבולות ברית המועצות.
המבצע כלל בתוכו מספר מבצעים צבאיים אופראטיביים:
רקע.
בראשית שנת 1943 הצליח הצבא האדום לפרוץ באופן חלקי את המצור הגרמני על העיר לנינגרד וליצור מסדרון קרקעי צר אל העיר. אולם הוורמאכט עדיין שלט על פרברי העיר והמשיך להפגיז אותה. כתוצאה מכך, החליטה הסטבקה בסתיו 1943 על ביצוע מתקפה גדולה באזור לנינגרד, במטרה לשחרר את העיר מהאיום הגרמני ולהביס את קבוצת ארמיות צפון הגרמנית.
הגרמנים היו מודעים למתקפה הסובייטית הקרבה, והיו מעוניינים לקצר את קווי החזית שלהם, לכן הקימו קו ביצורים עורפי חזק בתוואי נרבה-אגם פייפסי-פסקוב, והנסיגה לקו זה תוכננה במקור להתבצע במהלך ינואר-אביב 1944. בנוסף הוקמו מספר קווי עצירה/קווי ביניים, כדי לאפשר נסיגה איטית ומסודרת.
היטלר והפיקוד הגרמני ייחסו חשיבות רבה להמשך המצור על לנינגרד, מכיוון שהדבר איפשר לגרמנים להמשיך לסגור את הצי הבלטי הסובייטי בנמל קרונשטאדט ונתן חופש פעולה לצי הגרמני בים הבלטי תוך אבטחת הקשרים הימים עם פינלנד ושוודיה. לכן הוחלט בסופו של דבר על דחיית הנסיגה המתוכננת ומפקד הארמייה ה-18 גאורג לינדמן הבטיח להיטלר שכוחותיו יוכלו להדוף כל מתקפה סובייטית.
התוכנית הסובייטית.
בסתיו 1943 החלו המפקדות של חזית לנינגרד וחזית וולחוב בעיבוד תוכניות למתקפה בחזית הצפונית, שהוגשו לסטבקה במהלך ספטמבר 1943. התוכניות כללו שני מבצעים עיקריים, שהיו אמורים להביא לכיתור הארמייה הגרמנית ה-18.
בהתאם לתוכנית זו הייתה הארמייה ה-42 של חזית לנינגרד צריכה לתקוף בתאום עם אגד הכוחות הסובייטי שהחזיק במובלעת אורניינבאום, ולחבור אליו. בשלב שני, נועדה הארמייה ה-67 של החזית להצטרף למתקפה ולתקוף מערבה לכיוון אסטוניה. חזית וולחוב תכננה מתקפה מקבילה דרומה משם, בכיוון כללי נובגורוד-פסקוב. בהתאם למידע מודיעיני, היו הגרמנים אמורים לסגת מאזור לנינגרד לקו הביצורים העורפי שהקימו במהלך סתיו 1943 ולכן הסטבקה נתנה פקודה לכוחות הצבא האדום להיות בכוננות לניהול מרדף אחרי הכוחות הגרמניים הנסוגים. במקביל תכננה הסטבקה מתקפה גדולה יותר, בה ישתתפו גם החזית הבלטית וחזית קלינין, שנועדו לתקוף לכיוון ויטבסק, בנוסף למתקפה המתוכננת של חזית לנינגרד וחזית וולחוב. מטרת התוכנית הייתה לכתר ולהשמיד את כל קבוצת ארמיות צפון, ולהגיע לחופי הים הבלטי באסטוניה ולטביה. התקפות גישוש שנערכו במהלך אוקטובר 1943 הראו שמערך ההגנה הגרמני באזור המיועד להתקפה חזק, ולכן הפיקוד העליון הסובייטי החליט בסופו של דבר לנטוש את תוכנית המתקפה הגדולה שלו. ב-20 באוקטובר שונה שמה של חזית קלינין לחזית הבלטית הראשונה ואילו שמה של החזית הבלטית שונה לחזית הבלטית השנייה.
בסוף 1943 היה ברור לפיקוד הסובייטי שמתקפה גדולה לכיתור קבוצת ארמיות צפון איננה ריאלית, ולכן סוכם לחזור לתוכנית המתקפה המקורית, אך לשלב בה גם את החזית הבלטית השנייה, שנועדה לתקוף את חזית הארמייה ה-16 הגרמנית. נקבע שאם כוחות החזית יצליחו להשיג את יעדיהם, ניתן יהיה לנצל את ההצלחה להמשך המתקפה לכיוון לטביה. מטרת התוכנית הייתה להביא להשמדת הארמייה ה-18 הגרמנית, כאשר אם תצליח הפעולה בחזית הארמייה ה-16 ניתן יהיה ליצור בסיס מוצק להמשך המתקפה לכיוון חוף הים הבלטי בלטביה.
יחסי הכוחות.
הצבא האדום.
כוחות הצבא האדום שנועדו להשתתף במבצע כללו את:
בסך הכול ריכז הפיקוד הסובייטי לקראת המתקפה המתוכננת כ-1,250,000 חיילים, 20 אלף תותחים, 1,580 טנקים ו-1,386 מטוסים. בנוסף לכך, פעלו בעורפה של קבוצת ארמיות צפון הגרמנית עשרות אלפי פרטיזנים סובייטיים.
ורמאכט.
קבוצת ארמיות צפון בפיקוד גאורג פון קיכלר כללה את היחידות הבאות:
לפי הנתונים הסובייטיים, כללה בראשית שנת 1944 קבוצת ארמיות צפון 741 אלף חיילים, 10 אלף תותחים 385 טנקים ו-370 מטוסים, אולם לפי מקורות גרמניים היא כללה רק כ-600 אלף חיילים, 2,400 תותחים ו-146 טנקים. בכל מקרה, אין מחלוקת על כך שערב המתקפה הסובייטית הייתה לכוחות הצבא האדום עדיפות משמעותית על כוחות הוורמאכט שניצבו מולם. אולם הגרמנים יכלו להסתמך על מערך הגנה עמוק וחזק, שנבנה במשך כשנתיים, ונותר כמעט ללא שינוי משנת 1941, עובדה שקיזזה את העליונות המספרית הסובייטית.
המתקפה הסובייטית.
השלב הראשון של המתקפה - ינואר 1944.
המתקפה של חזית לנינגרד נפתחה ב-14 בינואר, כאשר ארמיית המחץ ה-2 תקפה לכיוון דרום-מזרח ממובלעת אורניינבאום. למחרת הצטרפה למתקפה הארמייה ה-42 של החזית. התקדמות שתי הארמיות הייתה איטית אך ב-20 בינואר חברו כוחות החלוץ הסובייטיים לכוחות שבמובלעת באזור רופשה. ב-21 בינואר החלו יחידות מהארמייה הגרמנית ה-18 בנסיגה מחשש לכיתור. כאשר נודע לפיקוד הסובייטי על הנסיגה הגרמנית פתחו גם הארמייה ה-67 של חזית לנינגרד והארמייה ה-8 של חזית וולחוב במתקפה בגזרתן. בעקבות ההצלחות הצבא האדום ארגן את כוחותיו מחדש תוך שינוי כיווני המתקפה. ב-24 בינואר שוחררה העיר פושקין ופבלובסק. הצבא האדום המשיך בהתקדמות ולקראת סוף החודש הגיע לנהר לוגה ואף הצליח לחצות אותו במספר מקומות.