עם הזמן התחבר עם מוזיקאים מקומיים שנתנו לו להיות איתם גם בחזרות וגם בהופעות. במקביל, המשיך לנגן וללמוד ובעיקר לשמוע רוק להקות כמו: לד זפלין, דיפ פרפל, אוריה היפ, לצד יצירות קלאסיות ומוזיקה עממית מולדובית. בגיל 15 הצטרף מילר לאותם הרכבים מקומיים שניגנו בעיקר מוזיקה צוענית עממית.
בגיל 18 עלה עם הוריו לישראל היישר לנצרת עלית שם חיפש מוזיקאים. מהר מאוד הצטרף ללהקות מקומיות ובמקביל הקים הרכבים שניגנו בעיקר רוק.
בשנת 1980, התגייס לצה"ל ושירת בבסיס סטלה מאריס בחיפה ובפיקוד צפון. בשנה זו פגש את פימה שוסטר לראשונה, כשניגנו שיר של סנטנה בחתונה של חבר משותף, ע" בקשת החתן.
בשנת 1982 הכיר שוסטר למילר את דובי סוני, ויחד הקימו את להקת אורניום, שהייתה פעילה עד שנת 1989. בשנה זו כל חברי הלהקה נסעו לארצות הברית וחתמו על חוזה הקלטות בחברת תקליטים אמריקאית, אשר רצו שיתמקמו כמה שנים על מנת לקדם ולהחתים אותם באחת החברות התקליטים הגדולות בארצות הברית. חברי הלהקה לא הצליחו להחזיק מעמד בהרכב מלא, לכן חזרו לישראל.
בשנת 1990 החליטו מילר ושוסטר על הקמת הרכב חדש ביחד. מילר פגש לראשונה את פבלו רוזנברג במשרד הרישוי, והציע לו להצטרף להרכב לאחר ששמע אותו בכמה הופעות ואהב את הכישרון המוזיקלי שלו. מילר ושוסטר עבדו יחד עם רוזנברג על סקיצות ולאחר מכן צירפו את דובי סוני ואת איתן כודרג'י ללהקה. במשך כשנתיים ניגנו יחד בלהקת חתונות, מה שאפשר להם להמשיך לעבוד על חומרים מקוריים ולנגן אחרי האירועים עד אור הבוקר.
בשנת 1992 החל האמרגן אבי פרץ, שייצג בין היתר את להקת תיסלם, מני בגר וגלי עטרי, לייצג את הלהקה. לאחר שהגיע לשמוע את הלהקה בחדר חזרות בקריות, שידך אותם לחברת התקליטים הליקון וחתמו על חוזה הקלטות. בשנה זו הוציאה הלהקה סינגלים לרדיו, ובספטמבר יצא האלבום הראשון של סטלה מאריס - הנקרא "סטלה מאריס".
בשנת 1994 הלהקה הקליטה את אלבום השני "השער נפתח", בהפקת המפיק הבינלאומי כריס טסנגרדיס (Chris Tsangarides).
בשנת 1995 הודיע רוזנברג לחברי הלהקה שהוא עוזב לטובת קריירת סולו. בשנה זו, המשיך מילר לעבוד עם רוזנברג בתל אביב. מילר הפיק, עיבד וניגן גיטרה בשני אלבומי הסולו הראשונים של רוזנברג, "רק הלב יודע", ו"בין ערביים".
בשנת 1998 התאחדה להקת סטלה מאריס, עם חזרתו של מילר לקריות. הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי עם הזמר דודו אסרף "סטלה מאריס 3".
בשנת 2000 הלהקה הקליטה את אלבומה הרביעי, שנקרא "פרשים", בשיתוף פעולה עם הזמר מני בגר.
בשנת 2002 ניגן בהופעות של מיקי גבריאלוב, עד לשנת 2012.
בשנת 2005- להקת סטלה מאריס הקליטה עם הזמר דרור לוקץ' את אלבומה החמישי Searching for the Sun באנגלית בהפקה של כריס טסנגרדיס. במקביל הלהקה המשיכה מופע מחווה ללד זפלין, אשר נמשך עד לעצם היום הזה.
בשנת 2012 הקליט מילר אלבום סולו אינסטרומנטלי ראשון באנגליה, שהופק על ידי טסנגרדיס, "My Memories". באותה שנה התאחדה להקת סטלה מאריס עם רוזנברג, לחגיגת 20 שנה להקמתה של הלהקה. ההופעה התקיימה בזאפה תל אביב.
בשנת 2017 הופיע שוב באיחוד הלהקה "סטלה מאריס" בהופעה חד פעמית שחגגה 25 שנה להקמתה של הלהקה, בהופעה שהתקיימה בזאפה אמפי שוני.
כיום, ממשיך מילר להופיע עם הלהקה בהרכבה החדש וצפוי לעלות איתה למופע לציון 30 שנות פעילות.
חיים אישיים.
מילר מתגורר בקרית ביאליק, הוריו רחל ומנשה מילר היו ניצולי שואה. נשוי לדיאנה ולהם בת בשם דניאל.
עמק הטודרה
עמק הטודרה (בערבית מרוקאית: نهر تودغا, בצרפתית: Vallée du Toudra) הוא עמק במרוקו, המשתרע לאורך נהר באותו השם על פני כחמישים ק"מ ויוצר כך נווה מדבר שבמרכזו העיר טינריר. העמק משתרע למרגלות אזור הרי האטלס הצפוני ("האטלס הגבוה") וזורם מזרחה לעבר מדבר סהרה.
העמק הוא מרכזו של השבט הבֶּרְבֵּרִי טודגה.
בעמק שלושה יישובים עיקריים, בעבר גם שם של שלושה מחוזות, טודגה אל-אולה בצפון, טודגה אל-סופלה בדרום, ועית-איססע-או, מקום מושבו של חלק מהשבט הברברי (של נוודים למחצה) של עית-עתה.
בנוסף, שני המחוזות של טודגה בעצם מורכבים מ-51 כפרים מבוצרים היסטוריים - קסר, אוטונומיים זה מזה, של שבטים שונים, הכוללים מספר מלאח - רבעים יהודים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, שליש מאוכלוסיית העמק קיבלה אישור עבודה במכרות בצפון צרפת, ואחר כך רוב קבוצה זו עברה לעבוד במגזר החקלאי באזור הים התיכון, בעיקר סביב מונפלייה.
עמק מרכז מחוז טינריר.
העמק מפורסם בזכות קניון הטודרה, בו קירות מצוק שגובהם יכול להגיע ל-300 מטרים.
תנועת נחלה
קניון הטודרה
קניון הטודרה (בשפות ברבריות: ⵜⵉⵣⵉ ⵏ ⵜⵓⴷⵖⴰ, בערבית מרוקאית: مضايق تدغة, בצרפתית: Gorges du Toudra) הוא קניון מאבן גיר, בחלק המזרחי של הרי האטלס הגבוה באזור עמק הטודרה במרוקו, ליד העיירה טינריר. גובה קירות הקניון יכול להשתנות, אך במקומות מסוימים יכול להגיע עד לגובה של 400 מטר. באזור כולו יש סדרה של קניונים שנוצרו על ידי זרימת הנהרות טודרה ודאדס לאורך 40 ק"מ.
תיאור.
קטע בן 600 מטר של הקניון הוא המרהיב ביותר. כאשר הקניון מצטמצם למסלול אבן שטוח, שרוחבו עד כ-10 מטר בלבד, עם קירות סלע נקיים וחלקים בגובה של עד 150 מטר בכל צד.
בעונה היבשה, רצפת הקניון יבשה ברובה; לכל היותר יהיה זרם מים קטן בעונה זו, ורצפת הוואדי נחצת בקלות על ידי מטיילים. במהלך העונה הגשומה, לעומת זאת, נהר הטודרה יכול להתרחב בצורה משמעותית, ולכסות את רצפת הקניון בשטף חזק.
גישה.
האזור הפך נגיש בקלות ב, לאחר שנסלל כביש אספלט מודרני במעלה העמק מטינריר אל הקטע המרכזי של הערוץ. דרך בטון ממשיכה במעלה העמק, חולפת על פני המלונות בפתח הערוץ עד לשני כפרים שבלב עמק הטודרה.
הודות לדפנות הסלע החזקות שלו עם משטחים לא אחידים רבים, קניון הטודרה הוא אתר פופולרי בקרב מטפסי סלעים ולטיולי ג'יפים. בקניון יותר מ-150 מסלולי טיפוס.
ולא יהיה כקורח וכעדתו
נקודת נוטר
נקודת נוטר (באנגלית: Notter Point) היא לשון יבשה סלעית, המהווה את הקצה הצפוני של חצי האי בליצה, בקצה הצפון מערבי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
נקודת נוטר מהווה את הקצה המערבי של מפרץ בואון.
נקודת נוטר ממוקמת 11 קילומטרים צפונית-מזרחי מכף קיילמאן.
סלעי ביוור הם קבוצת סלעים הממוקמת 4 קילומטרים מחצי האי בליצה, באמצע המרחק שבין נקודת נוטר, לבין כף קיילמאן.
ביבולאר
ביבולאר הוא יישוב כפרי,המרכז המנהלי של הכפר הגדול ("קומונה") בעל אותו השם במחוז יאש בחבל מולדובה ברומניה.
בשנים 1944-1843 התקיימה בו עיירת שוק משגשגת ובתוכה מיעוט יהודי חשוב (בשנת 1930 - שליש מאוכלוסיית המקום ). היישוב שוכן על גדת הנהר פרוט, בעמק הפרוט., באמצע הדרך בין העיר יאש לשטפנשט, במרחק 45 ק"מ מיאש.
מעבר לפרוט, ממזרח נמצא חבל בסרביה בחלק השייך כיום לרפובליקת מולדובה.
השם.
שם היישוב "ביבולאר" מקורו במילה הרומנית bivol (מהלטינית - Bubalus) שמשמעותו היא תאו (במקרה הספציפי - תאו המים) . ביבולאר (ביחיד - bivolar, בריבוי - bivolari , מבטאים די דומה) הוא ,ברומנית, העלגון עם תאואים.
דרך הכפר באמצע הדרך בין העיר יאש לשטפנשט עבר במאות ה-18-ה-19 מסלול חשוב לסוחרים, חיילים ושליחים לכיוון מבצר חוטין ולכיוון קמנייץ פודולסק. הסוחרים שכרו עגלות עם תאואים להובלת סחורות. הטורקים שכרו 16 זוגות תאואים לגרירת התותחים.
היסטוריה.
היישוב קם במאה ה-16 על גדת הנהר פרוט, סמוך ליער. אליו הגיעו רפסודות שהובילו קרשים מעץ אורן מיערות צפון מולדובה.
קיום היישוב תועד לראשונה בכתב בעלות משנת 1548 תחת השם הסלאבי "דֶרֶנְיֶה" (Дереньe) שמקורו ב"דֶרֶן" (дерен) - " עץ קרנית " , ברומנית "קורנישור". .באותה שנה האחוזה שבה נמצא היישוב הייתה שייכת לשלושה בויארים - שטפאן נגרול, הסטולניק איגנט ויוסיפ ווריצה, פוסטלניק ופרקלאב של חוטין שהוצא להורג ב-1564 בעריפת ראש בפקודת שליט מולדובה אלכסנדרו לפושניאנו.
במהלך הזמן שינה היישוב את שמו ל"קורנול לוּי נֶגרוּ" (הקרנית של נגרו - לפי שטפאן נגרול) ואחר כך "קורנול נגרו" (Cornul Negru).
בגלל שטפונות תכופים של הנהר פרוט עבר היישוב דרומה, על טראסה גבוהה יותר , בקרבת מקום נוחות של רועי בקר , שנקראו ברומנית "ביבולר" (bivolari). היישוב במקומו החדש נקרא "סלובוזיה ביבולאר". הוא מוזכר ב-1803 בפנקס המיסים של אוצר הנסיכות (Cronica liuzilor - "פנקס האנשים", כלומר ראשי המשפחות).
היישוב הפך עם הזמן לתחנת מעבר של הסוחרים הארמנים ויהודים, של הצבא הטורקי והשליחים הפולנים והרוסים בדרכם אל חוטין (דרך גשר שטפנשט) או אל קמנייץ פודולסק . התאואים שימשו להם למשיכת העגלות.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 קמה לצד היישוב הכפרי גם עיירת שוק ביבולאר , בה התיישבו יהודים וארמנים.
עיירת שוק 1944-1843.
השליט מיכאיל סטורדזה הקים במחצית הראשונה של המאה ה-19 40 עיירות שוק וירידים בעזרת אוכלוסייה שהוזמנה מחוץ לארץ , בעיקר יהודים מגליציה ואזורים סמוכים אחרים מאוקראינה ופולין שהיו אז חלק מהאימפריה האוסטרית והרוסית. שתיים מהן הוקמו במחוז ההיסטורי יאש:ביבולאר, שהוקמה במקום יישוב נטוש בשם "קוטול בראדולוי" , ופויין.