עלונים על היווצרותה של מנו בלנקה הופיעו ב־3 ביוני 1966 ברחבי גואטמלה סיטי, ובהם הוצהר על הקמתה הקרובה של "היד הלבנה" או "היד שתמגר את המתנגדים הלאומיים והבוגדים בארץ המולדת". באוגוסט 1966 הופצו עלונים רבים של הארגון מעל גואטמלה סיטי והאזורים הסובבים לה על ידי מטוסים קלים שנחתו בגלוי בשדה חיל האוויר בבסיס התעופה לה אורורה. המסר העיקרי בעלונים אלה היה שכל אזרח פטריוט חייב לתמוך במלואו במאבק הצבאי כנגד ההתקוממות, וכי הצבא הוא "המוסד בעל החשיבות הגדולה ביותר". עוד נאמר כי התנגדות ופגיעה בצבא או במנו בלנקה היא "בגידה ללא עוררין בארץ המולדת".
המאבק הצבאי נגד ההתקוממות בזאקפה.
הודות לסיוע כלכלי נרחב מארצות הברית, צבא גואטמלה, בעל כוח אדם של 5,000 איש בלבד, פתח במערכה כוללת כנגד המורדים באוקטובר 1966 במה שכונה "מבצע גואטמלה". קולונל אראנה אוסוריו הוסמך כממונה על אזור זאקפה-איזבל ולקח על עצמו את התוכנית ללוחמה בטרור בגיבוי של 1,000 לוחמים בעלי הכשרה מצבא ארצות הברית. תחת הנהגתו של קולונל אוסוריו, תקפו חוליות משטרה באופן חשאי פעילי FAR רבים, בעיקר במהלך הלילות. גם המיליציות החמושות הצטרפו למאבק, כאשר הממשלה התירה להרוג אזרחים שנחשבים למורדים או למשתפי פעולה עם מפלגות השמאל. עד 1967, טען צבא גוואטמלה כי פועלים בשורותיו כ-1,800 אזרחים המתנדבים, חלקם כחלק מהמיליציות וחלקם כחלק מגופי הצבא השונים.
הצבא הרכיב 'רשימות שחורות' רבות של מתנגדי המשטר ואנשים הקשורים לארגוני שמאל, כאשר חיילים ושוטרים עצרו מאות אנשים במחוז זאקפה; העצורים נורו או "נעלמו" לאחר שנלקחו למחנות מעצר חשאיים לצורכי חקירה. בדו"ח משנת 1976, ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל פרסם הערכות כי בין 3,000 ל-8,000 איכרים נרצחו על ידי הצבא וארגונים צבאיים בלתי פורמליים ברחבי מחוזות זאקפה ואיזבל בין אוקטובר 1966 למרץ 1968. אומדנים אחרים הציבו את מספר ההרוגים בסביבות 15,000 רק במחוז זאקפה. כתוצאה מכך, הקולונל אראנה אוסוריו זכה לאחר מכן בכינוי המפוקפק "הקצב של זקאפה".
מדינת המצור.
ב-2 בנובמבר 1966 הוכרז על מצב חירום בגוואטמלה, מה שהפך אותה ל"מדינת מצור" - כמעט כל הסמכויות רוכזו בידיי שר הביטחון, אל"ם רפאל אריאגה בוסקה, כולל הצבא, המשטרה וגופים מיליטריסטיים אחרים. זכויות האזרח הושעו והוטלה צנזורה על העיתונות כך שלא היה ניתן לפרסם ולתעד דבר על מה שקורה באזורי זאקפה-איזבל. הצנזורה והמשטר הצבאי הקשה שהונהג במחוזות אלה גרם למסתורין רב סביב ההתרחשויות בהם. הצנזורה הובילה לכך שכמעט כל דיווח על המתרחש באזורים אלה הגיע או מהצבא או ממוסדות המדינה, ונאסר על עיתונאים לפרסם רשימות של עצורים עד לאישור הממשלה או הצבא.
בזמן קמפיין זאקאפה השיקה הממשלה תוכנית מקבילה נגד טרור בערים. חלק מיוזמה חדשה זו הייתה המיליטריזציה המוגברת של כוחות המשטרה והפעלת מספר יחידות חדשות ללוחמה בטרור של הצבא והמשטרה הלאומית לביצוע פעולות עירוניות נגד טרור, במיוחד פעילות חוץ-חוקית נגד מתנגדי המדינה. המשטרה הלאומית הפכה לאחר מכן לצירוף של הצבא והפכה לכוח חזית בתוכנית השקטה העירונית של הממשלה נגד השמאל. [90]
בינואר 1967 הקים צבא גואטמלה את "יחידת הקומנדו המיוחדת של צבא גואטמלה"-SCUGA-יחידת קומנדו של שלושים וחמש איש המורכבת מקציני צבא אנטי-קומוניסטיים ואזרחים ימניים, שהועמדה לפיקודו של אלוף מקסימו. זפדה. ה- SCUGA-שאותו כינתה ה- CIA כ"ארגון טרור בחסות הממשלה ... המשמש בעיקר להתנקשויות וחטיפות פוליטיות "[91]-ביצע חטיפות, פיגועים, חיסולים ברחובות, עינויים," היעלמויות "והוצאות להורג קצרות של שניהם קומוניסטים אמיתיים וחשודים. ה- SCUGA עבד גם עם מנו בלנקה במשך תקופה לפני שהיריבות בין הסוכנויות השתלטה. [92] במרץ 1967, לאחר שסגן שר ההגנה ורכזת ההתקפות נגדו, אל"ם פרנסיסקו סוסה אבילה, מונה למנכ"ל המשטרה הלאומית, נוצרה יחידה מיוחדת למשטרה נגד המשטרה הלאומית הידועה בשם החיל הרביעי לביצוע פעולות חוץ-משפטיות לצד ה- SCUGA . [93] החיל הרביעי היה כיתת חיסול בלתי חוקית של חמישים איש, שפעלה בחשאיות מחברי המשטרה הלאומית, וקיבלה פקודות של אל"ם סוסה ואל"ם אריאגה [94].
שורת המיליארדרים
שורת המיליארדרים (באנגלית: Billionaires' Row) היא מערך גורדי שחקים יוקרתיים במיוחד למגורים, שנבנו או נמצאים בפיתוח, וממוקמים לאורך הקצה הדרומי של סנטרל פארק במנהטן, ניו יורק. כמה מבניינים אלה הם בקטגוריית "Supertall" , כלומר גובה של מעל 1,000 רגל (304.8 מטר) והם בין הבניינים הגבוהים בעולם. מכיוון שרוב המגדלים בנויים או מוצעים ברחוב 57, המונח שימש גם כשם חלופי לרחוב עצמו.
מגדל סטיינויי (111 מערב, רחוב 57), שלו יחס דקיקות של 24:1, הוא מגדל עיפרון הדק בעולם.
גורד השחקים העיקום הגדול נמצא בשלבי תכנון.
איגוד יוצאי ליטא בישראל
איגוד יוצאי ליטא בישראל (באנגלית: Association of Lithuanian Jews in Israel) הוא ארגון ציוני של יהודים שעלו לישראל ממדינת ליטא. האיגוד נוסד בתל אביב בשנת 1932 ופעיל מאז ברציפות.
היסטוריה.
איגוד יוצאי ליטא בישראל, (שמו עד קום המדינה "איגוד יוצאי ליטא בארץ ישראל") הוקם ב-1932 בתל אביב על ידי קבוצה של אקטיביסטים ציונים שעלו מווילנה וקובנה, בהם ד"ר עמנואל לפין, במגמה לדאוג ולסייע לחברי הארגון בנושאים אזרחיים, לסייע בהתאקלמות והסתגלות לחיים בארץ ישראל לעולים חדשים, לפעול לעידוד עלייה ממדינת ליטא וכן להוות כמועדון חברתי לחברי הארגון. הקמת האיגוד הרשמי הייתה המשכה של פעילות חוג רעיוני של עסקנים ציוניים מעולי ליטא. ההתאגדות הרשמית של האיגוד מבחינת הרישום החוקי התבצע רק בשנת 1935. המיזם הראשון אותו ניסה האיגוד להוביל היה הקמת בנק קואופרטיבי בשם "קפת ארץ-ישראל – ליטא". אורח הכבוד באספיה הכללית בעת רישום האיגוד בשנת 1935 היה הד"ר נחמן רחמילביץ הקונסול הכללי של ליטא בארץ ישראל. שאף נבחר לעמוד בראש האיגוד.
בשנותיו הראשונות הפעילות הציבורית הממוסדת של הארגון הייתה דלה, אולם עם סיום מלחמת העולם השנייה, עליית שארית הפליטה והתמנות מר ראובן רובינשטיין (עיתונאי) עורך האידישע שטימע לתפקיד יו"ר האיגוד, פעילות הארגון בתחומים רבים התעצמה. בין היתר פעל האיגוד להנצחה הקהילות החרבות בליטא בשלושת הכרכים של הספר "יהדות ליטא", סיוע הומניטרי לעולים חדשים וניצולי שואה, חלוקת מלגות לסטודנטים ושתדלנות להקמת "שיכון ליטא" ברמת השרון.
בין יושבי הראש של האיגוד במהלך השנים כיהנו גם מר יעקב אולייסקי מנהל אורט ישראל, ד"ר אבא גפן, מאיר ילין ועו"ד יוסף א. מלמד. ממלא תפקיד זה כיום הוא אריה בן-ארי גרודזנסקי.
לימונן
לימונן (Limonene) הוא תרכובת אליפטית כיראלית המהווה את המרכיב העיקרי בשמן קליפות ההדרים. החומר הוא נוזל שקוף בטמפרטורת החדר, איזומר R (איזומר D) הוא הנפוץ יותר בטבע בעל ארומת תפוז ומשמש כחומר גלם לחומרי טעם בתעשיית המזון וכממס לצורכי ניקוי: הסרת דבקים וניקוי שמן מחלקי מכונה. ואילו איזומר S (איזומר L) נמצא בשמן מנטה והארומה שלו דמוית טרפנטין. לימונן הוא המרכיב הנדיף הלא טרפני העיקרי בשרף האורניים.
מקס פולקהרט
מקס פולקהרט (בגרמנית: Max Volkhart; 17 באוקטובר 1848 - 29 במרץ 1924) היה צייר גרמני מבית הספר לציור בדיסלדורף.
חיים ועבודה.
מקס פולקהרט היה בנו של הצייר וילהלם פולקהרט. כמו אביו, הוא קיבל הכשרה אמנותית באקדמיה המלכותית לאמנות פרוסית בדיסלדורף. הוא למד בעיקר אצל היינריך לונשטיין, אנדראס מילר ויוליוס רוטינג, הוא גם למד באופן פרטי אצל אדוארד פון גבהרט. תמונותיו הידועות הראשונות נוצרו בהשפעתו. מאוחר יותר הוא נסע לבלגיה והולנד לפרקי זמן ארוכים, שם צייר תמונות ובחלקו מהזמן עשה ציורים מהטבע. ברוטרדם בשנת 1881 הוא ביצע פנורמה גדולה המתארת ​​את ניצחונו של נסיך אורנג' על הספרדים בקרב היבשתי והים בניואופורט.
במרץ 1883 הצטרף פולקהרט למועדון החתירה של דיסלדורף, שנוסד בשנת 1880. מאז 1883 היה לאגודה זו בית סירות קבוע בנמל. בניגוד לציירים אחרים במועדון, פולקהרט, כמו ארנסט רובר ופרדריק פוזין, היה שותף חלקי באירועי חתירה.
כמו אביו, פולקהרט היה גם חבר בעמותת האמנים מלכסטן. שם הוא השתתף ציורים שונים: ב"פסטיבל הגן בחגיגת קורנליוס "ב־24 ביוני 1879, ב"פסטיבל המסכות" בפברואר 1888", "חלום ליל החורף "ובפסטיבל יום השנה" ביולי 1898
ציוריו ותחריטים רבים שלו מראים לעיתים קרובות סצנות פשוטות מהמאות ה -18 עד ה -20, תוך התחשבות באופי התקופה בה מוצג תוכן התמונה. עבודתו מאופיינת במשיחות מכחול מדויקות ובטיפול זהיר בחומר על בסיס הסגנון ההולנדי הישן.
ארכתוס
ארכתוס (ביוונית: Άραχθος) הוא נהר במזרח אפירוס, יוון. הוא מתחיל בהרי פינדוס, דרומית-מזרחית לעיירה מצובו שליד יואנינה. אורכו של הנהר הוא 110 קילומטרים שטחו של אגן הניקוז של הנהר הוא 2,209 קילומטרים רבועים. הוא זורם לכיוון דרום-מערב.
הנהר זורם דרך מישור קטן ובאזור עם עשב וביצות והוא מוקף בחוות. הוא נשפך לבסוף למפרץ אמברקיה בקומנו, דרומית לארטה.
אל אחמדי
רפי אפלר-ח'טאב
רפאל (רפי) אפלר-ח'טאב (נולד ב-7 ביולי 1959), נודע בשנות התשעים גם בשם העט רפי ניב, הוא אקטיביסט ותיק בקהילת הלהט"ב בישראל, עיתונאי לשעבר, יועץ ארגוני, חוקר וגרונטולוג. העיתונאי הגאה הראשון בישראל מחוץ לארון שהתראיין לתקשורת הישראלית.
ביוגרפיה.