בגיל 14 השתתפו נאגקו ונשים ראויות אחרות בטקס תה יפני בארמון הקיסרי של טוקיו, בעת שהנסיך הירוהיטו השקיף עליהן מחור הצצה. לאחר מכן בחר הירוהיטו בנאגקו, ואירוסיהם התפרסמו בספטמבר 1918. יאמגאטה אריטומו, ראש ממשלת יפן לשעבר, סבר שיש לבטל את השידוכין משום שבמשפחתה של נאגקו היו מקרים של עיוורון צבעים, אך הקיסר ומשפחתה של נאגקו סירבו לוותר. עם מותו של יאמגאטה הוסרה ההתנגדות, ולבסוף נערך טקס הנישואים ב-26 בינואר 1924. עם עליית הירוהיטו לכס הקיסרות ב-25 בדצמבר 1926, הפכה נאגקו לקיסרית הרעיה שלו. בניגוד לקודמיו, ויתר הירוהיטו על כל פילגשיו ונותר רק עם נאגקו. ב-1933, לאחר שנולדו לזוג ארבע בנות, הרתה נאגקו, וילדה את אקיהיטו.
חייה כקיסרית.
הקיסרית נאגקו עברה להתגורר בארמון הקיסרי ומילאה את תפקידיה הטקסיים, ונכחה בטקסים ממלכתיים כגון יום השנה ה-2600 לאימפריה היפנית ב-1940 וטקס כיבוש סינגפור ב-1942. נאקגו קיבלה את עיטור מסדר הכתר היקר ואת עיטור מסדר האוצר הקדוש מהדרגה הראשונה.
לאחר מותו של הקיסר הירוהיטו ב-7 בינואר 1989, היא קיבלה את התואר "הקיסרית האם." לאור מצבה הבריאותי באותה עת לא התאפשר לה להיות נוכחת בהלוויית בעלה, ולאחר מכן נותרה בבידוד לשאר ימי חייה. ב-1995 היא הפכה לקיסרית האם שחיה הכי הרבה שנים, ועברה את קנשי, שנפטרה 873 שנים לפני כן.
בשנת 2000, בגיל 97, נפטרה הקיסרית, לאחר 74 שנות מלוכה. בימיה האחרונים הודיעה סוכנות משק הבית הקיסרי שנאגקו סובלת מבעיות נשימה, אך שמצבה אינו קשה. יום לאחר פרסום ההודעה נפטרה הקיסרית האם.
הקיסר אקיהיטו העניק לאימו את השם קוג'ון לאחר מותה. היא קבורה במאוזוליאום הסמוך לזה של בעלה בבית הקברות הקיסרי במוסשינו.
מקוון
האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (באנגלית: The American Academy of Dramatic Arts; (AADA)) הוא מוסד המעניק תוכנית לימודים בת שנתיים הממוקם במנהטן, ניו יורק, שדרת מדיסון, בבניין היסטורי אותו תכנן האדריכל הנודע סטנפורד וייט, כמועדון קולוני המקורי, והשני ממוקם בהוליווד, קליפורניה, בשדרת 1336 North La Brea, בבניין חדש באתר בן שכנו קודם לכן אולפניו של צ'ארלי צ'פלין.
בית הספר למשחק הוותיק ביותר בעולם דובר האנגלית, האקדמיה בניו יורק נוסדה ב-1884 על-מנת להכשיר שחקני תיאטרון. ב-1974, פתחה האקדמיה קמפוס נוסף בפסדינה, קליפורניה, שהיה לבית הספר המקצועי להדרכת שחקנים היחידי שפועל בשני מרכזי התיאטרון החשובים של אמריקה. הקמפוס בלוס אנג'לס עבר מפסדינה להוליווד ב-2001.
וורשא
אולם הספורט בגין
אולם הספורט בגין, הוא מתקן לקיום אירועי ספורט בעיר אילת.
רקע.
האולם נבנה כחלק מקומפלקס בית הספר התיכון בגין בעיר אילת בעלות של 21 מיליון ש"ח במימונן המשותף של עיריית אילת, קרן המתקנים ומפעל הפיס ונפתח באוקטובר 2008. החליף את אולם הספורט אלון כאולם הביתי של קבוצת הכדורסל הפועל אילת ואולם הבית הראשון של קבוצת הכדוריד מ.כ. אילת (כדוריד) האולם מארח משחקי כדורסל וכדוריד של קבוצות ספורט אילתיות ואף אירח משחקי קטרגל לצד טורנירי ספורט קבועים ומזדמנים שמארחת העיר אילת במתקני הספורט הפזורים בה. אחד הטורנירים הבינלאומיים שאירח האולם היה אליפות אירופה בכדורסל לנערות (עד גיל 16) דרג ב' ב-2009, וב-2017 יארח את אליפות אירופה בכדורסל לנשים צעירות (עד גיל 20) דרג ב' ביחד עם אולם הספורט אלון.
שטח המבנה כולו הוא 2,500 מ"ר כשהאולם המרכזי בנוי על שטח של 1,900 מ"ר ולצידו חדרי ספח המשמשים גם כמחסנים לציוד ספורט, מלתחות ועוד. את המשטח ניתן לחלק באמצעות מחיצות המשתלשלות מהגג ל-3 מגרשים לאימונים פרטיים. האולם הכיל 1000 מקומות ב-2 יציעי אורך (880 מושבים קבועים בתצורת כדוריד ועוד כ-120 מושבים הניתנים לניוד המותקנים לצורכי כדורסל תחת היציעים הקבועים). בנוסף לכך סודרו כמה עשרות מקומות ישיבה מאחורי הסלים שהעלו את מספר המקומות באולם למעל 1,100 צופים.
הקבוצות האילתיות המשחקות במשחקי הבית באולם הספורט הן הפועל אילת בכדורסל, שבעונת 2013/2012 חזרה לשחק בליגת העל בכדורסל ומ.כ. אילת שמשחקת בליגה הארצית בכדוריד ולה גם קבוצת נשים שמשחקת בליגה הלאומית בכדוריד נשים.
לאחר חזרתה של הפועל אילת לליגת העל בכדורסל מעונת 2013/2012, הוחלט לשדרג את היכל הספורט בגין במערכת כריזה ורמקולים משודרגת בהתאם לנהוג בליגת העל.
במהלך עונת 2015/2016 הוחלט להתקין באולם עוד 390 מקומות ב-2 יציעי רוחב מתקפלים מאחורי הסלים במקום עשרות מקומות הישיבה שסודרו שם קודם לכן. התקנת היציעים הושלמה בסוף דצמבר 2015 וכעת מספר המקומות באולם במשחקי כדורסל הוא 1,490 מקומות. באותה העונה נבחר האולם לראשונה לארח את משחק האולסטאר הרשמי של ליגת העל בכדורסל.
מקדש אתנה ניקה
מקדש אתנה ניקה הוא מקדש קטן הממוקם בקצה המערבי של האקרופוליס באתונה, בנוי במקום גבוה ובולט ביותר, היישר מעל שוליו של מבנה הכניסה (פרופיליאה) לאקרופוליס. זה היה מקום פולחנה של האלה אתנה, תחת הכינוי המלווה (אפיטט) אתנה-ניקה, לאמור אלת הניצחון (לעומת אפיטטים אחרים שלה כמו פוליאס, פרומכוס, פרתנוס). בגלל המיקום בראש המצוק נוצר צורך להקיף את מתחם המקדש במעקה אבן, שזכה להיות מעוטר מתבליטים.
במאה השנייה לפנה"ס תיאר הגאוגרף והנוסע פאוסניאס את המקדש הזה, ואת הפסל שניצב בתוכו. התיאור מדגיש שלפסל אין כנפיים כמקובל בדרך כלל לתיאורי האלה ניקה, וכינה אותו אתנה-אפטרוס (אתנה חסרת הכנפיים). לכך נוסף הסיפור / אגדה שזו הייתה משאלת לב של האתונאים, למנוע מאלת הניצחון לעוף ולעזוב את העיר.
מקדש אתנה ניקה כחלק מהאקרופוליס של אתונה הוכרז בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית.
מבנה.
זהו מקדש בנוי שיש שהוא אמפי-פרוסטילוס (בעל טור עמודים קדמי ואחורי), טטרסטילוס (של ארבעה עמודים בכל צד). העמודים ומערכת הקורות הם בסדר האיוני. במחצית המאה השישית לפנה"ס, ניצב כאן מקדש בנוי עץ, עם פסל עץ של אתנה האוחזת בקסדה ובפרי הרימון. מבנה זה חרב בפלישה הפרסית של שנת 480 לפנה"ס. בניין האבן נבנה בחלקה האחרון של המאה החמישית לפנה"ס, בידי האדריכל קליקרטס, לאחר השלמת בניין הפרתנון. הבניין קטן מאוד. מידות אולם המקדש הוא 4.14 x 3.78 מ' בלבד.
תבליטים.
עבודות אומנות נקבעו במקדש בשלושה מקומות: בשני גמלוני המקדש (שלא שרדו), באפריז ההיקפי, ובפנים החיצוניות של קיר המעקה המקיף את המקדש משלושה עברים. באפריז מופיע בחזית המזרחית, מעל הכניסה למקדש, מועצת אלי האולימפוס המורחבת (כולל למשל את לטו, אימם של ארטמיס ואפולו). באפריז בשלושת הצדדים האחרים מופיעים תיאורי מלחמות. יש שזיהו כאן מלחמות מיתולוגיות, ויש חוקרים שזיהו מלחמות היסטוריות (מרתון, קרב סלמיס, פלטיאה), שכן ניתן להבחין בלבוש הלוחמים כאשר היוונים הם עירומים, ואילו מכנסיים ארוכים מאפיינים את הלוחמים הפרסים.
התבליטים השלמים והיפים יותר הם אלה של מעקה האבן. הם מתארים את אתנה ניקה בגרסאות ובתנוחות שונות. הראשים והפנים של כל הדמויות הושחתו בעת העתיקה (איקונוקלאזם), אך מן היתר שרד הרבה. בולט כאן ה'סגנון העשיר' המאפיין את הפיסול בסופה של המאה החמישית לפנה"ס, הניכר בקפלי הבד הרבים בבגדיהן של הדמויות. ניקה מופיעה כאן פעמים רבות, תמיד מכונפת (לעומת הפסל חסר הכנפיים שבתוך המקדש). המפורסם שבתבליטים הוא של ניקה המתירה את סנדלה.
חפירות ושיקום.
זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות היוונית מעול השלטון העות'מאני, בשנת 1835, חשפו שני אדריכלים: אדוארד שאוברט וכריסטיאן הנסן את אבני המבנה ההרוס ובנו אותו מחדש בדיוק רב, בהדרכת סימני מַחברי המתכת המקשרים בין האבנים (אינם נראים מבחוץ). בשנים 1936–1940 המבנה פורק והוקם פעם נוספת וזה המבנה הקיים כיום. בשנים האחרונות הוסרו מהמבנה כל התבליטים והועברו למוזיאון האקרופוליס (נפתח ביוני 2009), ואילו במבנה שבשטח נקבעו העתקים.
61 שעות
61 שעות (באנגלית: 61 Hours), הוא הספר הארבע-עשר בסדרת ספרים של הסופר הבריטי לי צ'יילד. הספר יצא לאור ב-2010.
עלילה.
בספר זה, הארבע עשר בסדרת הספרים אודות ג'ק ריצ'ר, החייל לשעבר וחוקר פרטי, מגיע ריצ'ר לבולטון - עיירה קטנה בדקוטה הדרומית שבארצות הברית, בעקבות תאונת דרכים בה היה מעורב האוטובוס בו נסע. התאונה התרחשה במהלך סופת שלגים וריצ'ר ושאר הנוסעים נחלצים בעזרת משטרת בולטון. בהגיעו לתחנת המשטרה בעיירה הקטנה מתברר לו כי שוטרי העיירה זקוקים לעזרתו משום שהם נדרשים להתמודד עם יריב שעולה עליהם עשרת מונים. כנופיית סוחרי סמים מטילה את אימתה על העיירה, ושוטרי העיירה נדרשים להגן על ג'נט סאלטר, ספרנית קשישה שהפכה לעדת מדינה כנגדם, מפני פושע דרום אמריקאי בשם פלאטו ומפני מתנקש מסוכן ומיומן שנשלח לחסל את העדה.
פיטרסון, סגן מפקד משטרת בולטון, שמבין כי ריצ'ר יכול לעזור לעיירה להתמודד עם המשבר מגייס את עזרתו ויחדיו הם מנסים להתמודד עם המתנקש מחד, ולפתור את התעלומה הקשורה בבסיס הצבאי הנטוש בקרבת העיירה אשר הפך לחיוני בעיני סוחרי הסמים. לאורך הספר מנהל ריצ'ר התקשרות טלפונית עם מפקדת יחידת המשטרה הצבאית המיוחדת אשר הקים בשעתו, המסייעת לו במידע ונקשרת אליו רגשית. שם הספר נגזר מכך שעלילתו מתרחשת במהלך 61 שעות.
חושך
חושך הוא מצב המתקיים בהיעדר אור. עם זאת, נהוג להתייחס גם למקומות בעלי תאורה חלשה כאל חשוכים.
החושך מקושר עם הצבע השחור, משום שהוא כהה מאוד ונתפש באמצעות חוש הראייה כהיעדר אור המגיע לעין.
השפעה על מערכת הראייה.