חג העומר
חג העומר הוא מנהג שחודש ב-1946 בקיבוץ רמת יוחנן, בעקבות מנהג קציר העומר שהתקיים בבית המקדש. ברוב הקיבוצים שעורכים טקס זה הוא מבוסס על הטקס שעיצבו מתתיהו שלם ולאה ברגשטיין ברמת יוחנן.
הפסקת החשמל בהודו (2012)
הפסקת החשמל בהודו (2012) הייתה הפסקת חשמל שהחלה ב-30 ביולי 2012 ונמשכה עד 2 באוגוסט. במהלכה הופסקה אספקת החשמל במשך מספר ימים ב-14 מתוך 28 המדינות המרכיבות את הודו. במשך קרוב לשלושה ימים נותרה מחצית מאוכלוסיית הודו, כ-670 מיליון נפש, ללא חשמל, ובכך הייתה להפסקת החשמל הגדולה ביותר בעולם בכל הזמנים.
התקלה החלה ב-30 ביולי בהתמוטטות רשת החשמל ל-300 מיליון איש, עקב צריכת יתר. בתחילה נותק החשמל לתושבים במדינות פנג'אב, הריאנה, אוטר פרדש, הימאצ'ל פרדש, ראג'סטאן וג'אמו.
התקלה הייתה אמורה להיות מתוקנת בתוך מספר שעות, אולם בהמשך קרסה רשת החשמל גם במזרח הודו ובצפון הודו, וכן במטרופולין עיר הבירה דלהי על 18 מיליון תושביו, ומספר הנפגעים מהפסקת החשמל הגיע ל-600 מיליון, כמחצית מתושבי הודו. במהלך הפסקת החשמל פסקה פעולת הרמזורים, וכך נגרמו עומסי תנועה כבדים. כמו כן, רשת הרכבות לא פעלה כראוי, מה שאף הגביר את עומס התנועה, וכן לא סופק חשמל לבתי חולים, למפעלים, למעליות ולמזגנים, כורים נשארו לכודים במכרות, ועוד. שירות הרכבת התחתית של דלהי, על מיליוני נוסעיו, הפסיק לפעול, ונעשו פעולות לחלץ את הנוסעים הלכודים. כ-300 הרכבות בין המדינות השונות המרכיבות את הודו הפסיקו לפעול וחלקן אף נתקעו בדרך, כאשר גם מערכות האוטובוסים לא היו מאורגנות לתת מענה חליפי לאוכלוסייה.
הודו אמנם מורגלת בהפסקות חשמל, אולם עוצמתה של הפסקת חשמל זו, מידת התפשטותה ומספר התושבים שנפגעו ממנה, וכן גם הזמן הממושך עד לסיום תיקונה, היו קיצוניים בכל קנה מידה. לאחר שתוקנו התקלות קרתה הפסקת החשמל בשנית. ההסבר להפסקת החשמל הוא בצריכה מתמשכת הגבוהה מיכולת ייצור החשמל, לפחות ב-10%, שהובילה לעומס רב מדי ולא איפשרה את המשך ייצור החשמל ואספקתו.
היולט
בס (אל)
בֶּס או בִּיסוּ היה, במיתולוגיה המצרית האל המגן על הבית, ובייחוד על אימהות ועל לידה. לימים התפתחה דמותו, והוא הפך לאל המביא מזל טוב, ולאל המגן על הטוב מפני הרע.
מקור פולחנו של האל בס בנוביה, ופולחנו הגיע למצרים העתיקה כבר בתקופת הממלכה הקדומה.
תיאור דמותו של בס במיתולוגיה המצרית ופולחנו.
בכתובות קדומות בהן מופיע האל בס לראשונה הוא מתואר כאריה העומד על שתי רגליו האחוריות, שרגליו הקדמיות מונפות באוויר. בתקופות מאוחרות יותר (החל מתקופת הביניים השלישית) בס מתואר כפני אריה או כאדם הלובש עור אריה על גבו.
בס הוא האל המגן על נשים בשעת לידתם, ועל הילודים מיד אחרי הלידה. לימים התפתחה דמותו והוא הפך לאחד מהאלים המגינים על הבית - האל המגן על בית המשפחה מפני נחשים, ורוחות רעות ושומר על הילדים.
בשל מעמדו כמגן על הבית והדברים החשובים המצויים בו התפתחה דמותו לאל המגן על כל דבר טוב - והוא נחשב לאל המוזיקה, הריקוד ואף לאל המגן על הזוג המקיים יחסי מין. רקדנים וזמרים קיעקעו את דמותו על ירכיהם.
ציור דמותו של בס ורעייתו בסתת על קיר הבית נועד להגן על החדר, ולעודד פריון.
בס הוא גם אל הגמדים.
השפעה תרבותית.
פולחנו התפשט לקפריסין ובאמצעות מתיישבים פיניקים גם לאיטליה ונשתמר בצורה מסוימת בפולחנו של הקדוש הנוצרי בסוס המגן על פיריון.
המתיישבים הפיניקים שהגיעו לאי איביזה בשנת 654 לפנה"ס קראו לאי בשם זה ("אי ביסו") כי האמינו שהאי הוא מקום מושבו של האל בס.
בארכאולוגיה של ארץ ישראל.
בשנת 1999 נמצאה צלמית ברונזה בדמות האל בס, בין שרידי יישוב מתקופת הברזל II, בחפירות באזור נחל ברקאי.
בשנת 2018 נמצאה בתל בית שמש, במסגרת חפירת הצלה בעת עבודות להרחבת כביש 38, פסל אבן בדמות האל המצרי בס.
במרץ 2019 התגלה שבר כלי חרס ועליו דמותו של האל בס בחפירות חניון גבעתי בעיר דוד. הכלי מתוארך לתקופה הפרסית, מהמאות הרביעית או החמישית לפני הספירה.
ישראל יצחק אייכלר
פנגנזה
פנגנזה (באנגלית: Pangenesis) היא תאוריית תורשה שפרסם צ'ארלס דרווין בספרו מגוון בעלי חיים וצמחים בתנאי ביות בשנת 1868. התאוריה מניחה את קיומן של "גמולות", חלקיקים קטנים שנמצאים בכל איבר בגוף, אשר קובעים את תכונותיו ומעבירים תכונות בתורשה. התאוריה מעולם לא נתקבלה על ידי הקהילה המדעית והוכחה סופית כלא נכונה עם קבלת חוקי מנדל בשנת 1900. דווקא בשל כך, יש לה חשיבות רבה בשיח האקדמי בנושאים הקשורים להיסטוריה של המדע.
הצורך של דרווין בתאוריית תורשה, ההתיעצות והפרסום.
הצורך של דרווין בהצגת תאוריית תורשה נבע מכך שהיה צריך להציג מנגנון שיסביר הופעות של וריאציות שונות של תכונות כחלק מהתיאורית האבולוציה שלו.
לאחר פרסום מוצא המינים בשנת 1859, התעוררו התנגדויות שונות לתאוריה שהוצגה בו, הן התנגדויות מדעיות והן התנגדויות דתיות. דרווין תחם מראש את הדיון בתאוריה ככזה שיתמודד עם טענות מדעיות בלבד ולחלקן ענה כבר בפרק שיוחד לנושא ב"מוצא המינים". בין ההתנגדויות המדעיות מופיע הטיעון הבא: גם אם תצוץ תכונה חדשה ויעילה בקרב פרט בודד, סביר שזו תיעלם באוכלוסייה הכללית תוך דורות ספורים. בשנת 1867 הציג פלימינג ג'קין טיעון זה, ושאל איך פרטים בעלי יתרון, יכולים להתרבות ולשרוד בכמויות גדולות מספיק כך שיתאפשר להסיט את האוכלוסייה לאותו כיוון מועדף. בין היתר נשען טיעון זה בכלל וג'נקין בפרט, על גישה רווחת דאז בשם "תורשה ממזגת", או "תורשה מעורבת", גישה לפיה תכונותיהם של שני הורים מתמזגות ומתערבבות זו עם זו, וכך נוצרות תכונות הצאצאים. על פי גישה זו, תכונות חדשות באשר הן סביר שיעלמו תוך דורות ספורים. דוגמה שמפשטת טיעון זה היא "אוכלוסיית המשולשים השחורים": אם ישנה אוכלוסייה של משולשים שחורים ובאופן אקראי נוצר בה משולש לבן אחד, סביר להניח שבדור הבא הוא יעמיד עם משולש-נקבה שחור צאצאים אפורים, שיעמידו בדור הבא משולשים אפורים כהים, עד שתוך מספר דורות כל המשולשים יהיו שוב שחורים.
טיעון זה היה קושי מדעי מרכזי בתאוריה הדרווינית, כיוון שהוא הצביע על פער גדול בתאוריה: יצירתן של וריאציות היה מרכיב בסיסי בה, אך חסר היה מנגנון שיסביר את פשר הופעת הווריאציות ואת המשך קיומן. על מנת להשיב לטיעון זה ולמלא את הפער בתאוריה שלו, היה צריך דרווין תאוריית תורשה שתתמודד עם סוגיית התורשה הממזגת ותציג מודל בו תכונה חדשה יכולה להישמר.
דרווין הבין את הצורך להציג תאוריית תורשה שתעמוד ביעדים הללו, ובשנת 1865 שלח טיוטה של תאוריית הפנגנזה לעמיתו וחברו הקרוב תומאס הנרי האקסלי. הסתייגותו של האקסלי כמעט וגרמה לדרווין לוותר על פרסום התאוריה, אך האקסלי התעקש שאין לגנוז את התאוריה אלא רק לנסח אותה לא בצורת מסקנה אלא בצורה השערה. דרווין השתכנע ותאוריית הפנגנזה פורסמה בשנת 1868 בתור פרק 27 בספר מגוון בעלי חיים וצמחים בתנאי ביות.
פירוט התאוריה.
על פי תאוריית הפנגנזה, בכל אחד מאיברי הגוף קיימים חלקיקים קטנים רבים הנקראים "גמולות". הגמולות הן קטנות ביותר, אך רבות מאוד בכמותן ונוצרות כחלק מתהליך ההתחלקות של תאי הגוף, ומתחלקות ומתרבות בעצמן בתהליך דומה. בכל גמולה מוגדרת תכונה מסוימת לאיבר בה היא נמצאת, אך בכל איבר כמות גמולות גדולה, כאשר לגמולות שונות עשויות להיות מוגדרות תכונות שונות. תכונתו בפועל של האיבר תיקבע בסופו של דבר בהתאם לכמות הגמולות אשר בהן מוגדרות התכונה, כאשר רוב גמולות קובע.
במהלך חייו של האורגניזם, יחסי הכוחות בין הגמולות בכל איבר עשויים להשתנות בהתאם לאורח חייו של האורגניזם, אופן השימוש באיבר, טיפוח תכונות וכדומה. אחת הדוגמאות שדרווין נותן לכך, היא מצב בו זנבו של ראשן נחתך, ובהדרגה הגמולות שביתר הזנב יאחדו את הזנב מחדש. לעומת זאת, מציין דרווין, גמולות בצפרדע בוגרת כבר לא יוכלו ליצור את איחוד הזנב, כך שהזנב יישאר קטוע והגמולות יישארו בעלות תכונות של זנב קטוע. דוגמה מסוג שונה היא פיתוח של שריר על ידי עבודה גופנית, שעשויה ליצור עוד גמולות המוגדרות על ידי תכונה של שריר חזק וגדול, מה שבהדרגה אכן יגדיל ויחזק את השריר.
תהליך התורשה אם כן, על פי הפנגנזה, הוא תהליך בו גמולות מכל איברי הגוף נשלחות לאיברי המין של ההורים ומתחברות ביחד במהלך יחסי המין לכדי צאצא אחד עם תכונות שהורכבו מהגמולות של שני הוריו. הגמולות המגיעות מהאיברים השונים לאיברי המין לא מגיעות בצורה פרופורציונלית לכמות שלהן באיברים, וכיוון שישנן כמות גדולה של גמולות הדבר מותיר מרווח לאקראיות ביצירת התכונות החדשות של הצאצא.
יתרונות התאוריה.
יתרונותיה הגדולים של התאוריה הם יתרונות תאורטיים הבאים לידי ביטוי בכוח ההסברי המאחד שלה; היא נותנת הסבר למספר רב של תופעות באופן בהיר, קוהרנטי ומתקבל על הדעת:
חסרונות התאוריה.
לצד יתרונותיה התאורטיים, חסרונותיה קשורים להישארותה של הפנגנזה בתחום התאוריה בלבד:
הצעתו של גלטון, קיבעונו של דרווין וחשיבות העניין לשיח ההיסטורי.
הצעתו של גלטון.