שרידים של נמרי מערות נמצאו לעיתים במערות, שם כנראה חיפשו מקום למחסה או שהחביאו את טרפם. לפי הממצאים, נמרי המערות העדיפו בעיקר מערות קטנות. ככל הנראה, מכיוון שמערות גדולות נשלטו על ידי טורפים גדולים יותר (כמו אריה מערות ודוב מערות). במערות קדומות באירופה אותרו יותר שרידי אריה מערות מאשר נמרי מערות, ולרוב שרידיהם במערות מיוחסים לשרידים של פרטים בוגרים. דבר שמרמז כי נמרי המערות לא גידלו את גוריהם במערות. עם זאת, נמצאו נמרי מערות במערות גדולות ובשקעים עמוקים, כמו במערת Zoolithen Cave שבגרמניה. ייתכן שתזונתו של נמר המערות דמתה לזו נמר השלג, והם צדו בעיקר חזירי בר, יעלים ואיילים. סביר להניח שנמר המערות היה נוהג לצוד דובים במהלך תרדמה במאורותיהם. באזורים קרים, נמרי המערות שכנו בעיקר ביערות הרריים, אלפיניים ובהרים מעל קו העצים, אך יש עדויות לכך שנמרי מערות חיו גם באזורים פתוחים, כגון ערבות.
דוכס רטלנד
דוכס רטלנד (באנגלית: Duke of Rutland) הוא תואר אצולה אנגלי הניתן בממלכה המאוחדת. הדוכסות נקראת על שם אזור רטלנד במזרח המידלנדס, היא נוסדה ב-1703 על ידי המלכה אן עם הפיכת רוזן רטלנד התשיעי ג'ון מנרז לדוכס רטלנד הראשון, זאת כאות הוכרה לתרומתו במהלך המהפכה המהוללת. החל מ-1999, נושא בתואר זה דייוויד מנרז, דוכס רטלנד ה-11 לצד אשתו ריצ'ל אמה מנרז דוכסית רטלנד.
רוזנות רטלנד שקדמה לדוכסות הוקמה לראשונה ב-1390 עבור אדוארד מנוריץ', דוכס יורק (נכדו של אדוארד השלישי), אך פסקה להתקיים עם מות בנו ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק לאחר שנשללו תאריו והוחזרו למלך. הרוזנות הוקמה מחדש ב-1446 עבור אדמונד, בנו השני של ריצ'רד פלנטג'נט ואחיו הצעיר של אדוארד (לעתיד מלך אנגליה אדוארד הרביעי), עם מותו של אדמונד הרוזנות חדלה שוב מלהתקיים. בפעם השלישית הוקמה הרוזנות מחדש עבור תומאס מנרז (נכד-נכדו של ריצ'רד פלטג'נט) שהפך לרוזן רטלנד הראשון ב-1525 ומאז התקיימה הרוזנות באופן רציף, ב-1703 ג'ון מנרז, רוזל רטלנד התשיעי, קודם לדוכס רטלנד הראשון ונוסדה הדוכסות.
לצד התואר 'דוכס רטלנד' שאר תוארי הדוכסות כוללים את מרקיז גרנבי (הניתן באופן מסורתי ליורש העצר של הדוכסות), רוזן רטלנד, ברון מנרז מהדון במחוז דרבי, וברון רוס מביוור במחוז ליסטר. אחוזת הדוכסות היא טירת ביוור שם שוכן הדוכס ומשפחתו ובבעלות הדוכסות גם בית הדון. הדוכסות מזוהה באופן היסטורי עם דוכסות יורק (הסמוכה גאוגרפית לאחוזות רטלנד), מאז נוסדה בפעם השלישית היא נמצאת בידי משפחת מנרז (Manners), צאצאי דוכס יורק ריצ'רד פלנטג'נט.
לורן מקפדיין
לורן מקפדיין (באנגלית: Lorne MacFadyen; נולד ב-27 במאי 1990) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה סקוטי.
ביוגרפיה.
מקפדיין נולד ב-27 במאי 1990 באי סקאי, האי הגדול והצפוני ביותר מבין האיים ההברידיים הפנימיים הצפוניים בסקוטלנד. לאחר שסיים את לימודיו בקונסבטוריון המלכותי בסקוטלנד בשנת 2015, עבר ללונדון ולגלאזגו לסירוגין כדי להתמקד בקריירת המשחק.
קריירה.
תיאטרון.
מקפדיין החל את הקריירה בתיאטרון. בין היתר שיחק במחזה "The Country Wife". ובמחזה "תרגיל בחמש אצבעות" של המחזאי פיטר שאפר.
בשנת 2019 שיחק במחזה "פיטר גינט" עיבוד עכשיו למחזה "פר גינט" מאת הנריק איבסן.
קולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2011 שיחק בסרט הקצר "A Cuillin Risin" שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד בסרט הקולנוע "חלקם של מלאכים", של הבמאי קן לואץ'. באותה שנה שיחק בסרט הקצר "One Night in Sutherland Hill" ובתפקיד קטן בסרט הקולנוע "Electric Man".
בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "RSJ" ובסרט הקצר "Foxy and Marina".
בשנת 2014 הופיע בסדרת הטלוויזיה "Shetland" ובסרט הקצר "Letter From An Old Boy". בשנת 2016 הופיע בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "West Skerra Light".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הבריטית, "המישור". בשנת 2017 גילם את בובי במיני סדרת הטלוויזיה הבריטית "טינה ובובי". באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "Grantchester".
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע "נוכחות זרה" ובסרט הקולנוע "מלחמתו של רוברט דה ברוס".
בשנת 2020 שיחק בפרק במיני סדרה "".
בשנת 2021 שיחק לצד "אדם ג'יימס" בסדרת הטלוויזיה "חקירה במצולות", בתפקיד לוטננט מתיו דאוארד, מומחה למיפוי סונאר. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "מבצע קציצה" ולוהק לתפקיד במיני-סדרת הטלוויזיה
פיסטול.
קרב צ'רנוביל
קרב צ'רנוביל (ברוסית: Бои за Чернобыль, באוקראינית: Бої за Чорнобиль) היה עימות צבאי באזור ההדרה של צ'רנוביל בין הכוחות המזוינים הרוסים והכוחות המזוינים של אוקראינה ב-24 בפברואר 2022, במהלך היום הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה. כוחות רוסים שפלשו ממדינת בלארוס השתלטו על אזור תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל עד סוף אותו יום. הכוחות כנראה השתמשו באזור כאזור הערכות לקראת תקיפת הבירה קייב.
רקע כללי.
במהלך אסון צ'רנוביל ב-1986, שוחררו כמויות גדולות של חומר רדיואקטיבי מתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל אל הסביבה. האזור ברדיוס של 30 ק"מ המקיף את הכור שהתפוצץ פונה ונסגר על ידי הרשויות הסובייטיות. לאחר התפרקות ברית המועצות, אזור זה הפך לחלק מאוקראינה העצמאית החדשה, ונוהל על ידי שירות החירום הממלכתי של אוקראינה.
מהלך הקרב.
ב-24 בפברואר 2022, היום הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה, במהלך אחר הצהריים הודיעה ממשלת אוקראינה כי הכוחות הרוסיים פתחו במתקפה כדי לכבוש את אזור ההדרה של צ'רנוביל. עד סוף היום הודיעה ממשלת אוקראינה עוד כי הכוחות הרוסיים כבשו את צ'רנוביל ופריפיאט. בעקבות הלכידה הרוסית של אזור ההדרה, הודיעה ממשלת ארצות הברית על "דיווחים אמינים לפיהם חיילים רוסים מחזיקים כעת את צוות מתקני צ'רנוביל כבני ערובה".
נמסר כי הפגזות ארטילריות פגעו במקומות אחסון פסולת רדיואקטיבית. עם זאת, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית הצהירה כי "לא היו נפגעים או הרס באתר התעשייה".
לאחר הקרב.
נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי כינה את כיבוש האזור "הכרזת מלחמה נגד אירופה כולה".
מיכאילו פודוליאק, יועץ לראש לשכת הנשיא של אוקראינה, צוטט כאומר כי מדובר ב"מתקפה חסרת טעם לחלוטין", ו"מצב תחנת הכוח הגרעינית לשעבר בצ'רנוביל, הכליאה ומתקני אחסון הפסולת הגרעינית הוא לא ידוע". עם זאת, הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית הצהירה כי "לא היו נפגעים או הרס באתר התעשייה" וכי "יש חשיבות חיונית לכך שהפעילות הבטוחה והמאובטחת של המתקנים הגרעיניים באותו אזור לא תושפע או תשובש בכל דרך שהיא".
ב-30 במרץ 2022, הפנטגון טען שהכוחות הרוסיים החלו לסגת מתחנת הכוח הגרעינית המושבתת בצ'רנוביל. חברת האנרגיה הלאומית האוקראינית מסרה שרוב הכוחות הרוסיים שכבשו את צ'רנוביל עזבו את המקום, ורק מספר מצומצם של חיילים נשאר שם. לפי החברה, רוסיה הסכימה רשמית להשיב את התחנה. אוקראינה שבה לשלוט בה ב-1 באפריל 2022.
שני עובדים אוקראינים בצ'רנוביל העידו כי כשהרוסים הגיעו לאזור התחנה הם עברו באזור שהכניסה אליו מותרת רק באישור מיוחד, ופיזרו בדרכם אבק רדיואקטיבי. החיילים הרוסים נכנסו ללא ציוד מגן לאזור שרמות הקרינה בו אדירות, ולאחר מכן החלו לפתח תסמיני מחלה. בהמשך, כאשר צ'רנוביל שבה לשלטון אוקראיני, משרד ההגנה של אוקראינה הציג סרטון שבו נראו עמדות צבאיות רוסיות ובורות ושוחות שחפרו הרוסים באזור זה.
ערי המדינה של הפיו
ערי המדינה של הפיו (בבורמזית: ပျူ မြို့ပြ နိုင်ငံများ) היו קבוצה של ערי מדינה שהיו קיימות מהמאה ה-2 לפנה"ס עד אמצע המאה ה-11 בבורמה עילית (החלק הצפוני של מיאנמר של ימינו). ערי המדינה נוסדו כחלק מהנדידה דרומה של בני הפיו דוברי , התושבים המוקדמים ביותר של בורמה שיש תיעודים לגביהם. תקופת אלף השנים, המכונה "המילניום של הפיו", קישרה בין תקופת הברונזה לתחילת תקופת המדינות הקלאסיות שבה הופיעה בסוף המאה ה-9.
ערי המדינה, חמש ערי חומה מרכזיות וכמה עיירות קטנות יותר, נמצאות כולן בשלושת אזורי חקלאות השלחין הגדולים בבורמה עילית: עמק הנהר , ו, סביב מפגש הנהרות וה. ערי המדינה של הפיו היו חלק מנתיב סחר היבשתי בין סין להודו, והשטח שעליו שלטו בני הפיו התרחב בהדרגה דרומה. האלין, שנוסדה במאה ה-1 לספירה בקצה הצפוני של בורמה עילית, הייתה העיר הגדולה והחשובה ביותר עד בסביבות המאה ה-7 או ה-8 כאשר הוחלפה על ידי סרי קסטרה (ליד של ימינו) בקצה הדרומי של תחום השליטה של הפיו. סרי קסטרה הגדולה פי שניים מהאלין, הייתה מרכז פיו הגדול ביותר, ובעל ההשפעה הרבה ביותר.
תרבות פיו הושפעה מאוד מהמסחר עם הודו. מהודו הגיעו הבודהיזם, כמו גם מושגים תרבותיים, ארכיטקטוניים ופוליטיים אחרים, שתהיה להם השפעה מתמשכת על והארגון המדיני. לוח השנה של פיו, המבוסס על , הפך מאוחר יותר ל. מחקרים אחרונים, אף שעדיין לא אומתו, מצביעים על כך ש, המבוסס על הכתב הבראהמי, עשוי להיות המקור של ששימש לכתיבת השפה הבורמזית.
הציוויליזציה בת אלף השנים התרסקה במאה ה-9 כאשר ערי המדינה נהרסו על ידי פלישות חוזרות ונשנות מצפון של . ה (במארים) הקימו עיר חיל מצב בפאגאן (באגאן) במפגש הנהרות איראוואדי וצ'ינדווין. יישובים של בני הפיו נותרו בבורמה עילית במשך שלוש מאות השנים הבאות, אך הפיו נטמעו בהדרגה ב המתרחבת. עדיין הייתה קיימת עד סוף המאה ה-12. עד המאה ה-13, קיבלו בני הפיו על עצמם את התרבות הבורמזית. גם ההיסטוריות והאגדות של הפיו שולבו באלו של הבורמזים.