1. בספר: פרסי מתואר כבעל עיניים ירוקות ושיער שחור
אנב'ת מתוארת כבעלת שיער בהיר ומתולתל, ועור שזוף ועיניים אפורות.
בסרטים: אנבת' עם שיער חלק שחור ועור בהיר ועיינים ירוקות.
2. בספר: פרסי, גרובר ואנבת מתוארים כחבורת ילדים בני 12.
בסרט: מוצגת חבורת נערים בסביבות גיל 16.
3. בסרט הראשון (פרסי ג'קסון וגנב הברק) כיירון מוביל את פרסי לביתן שלו במחנה וחושף בפניו את זהות אביו, בספר לעומת זאת נאלץ הנער לחכות שאביו יכיר בו.
4. נוסף על כך, בסרט נעדרת דמות הנבל הראשית, תפקיד הנבל נתפס על ידי לוק.
5. רוב המסע שעוברות הדמויות בסרט סובב סביב הפנינים, למרות שבספר הפנינים כמעט אינן מוזכרות. הן ניתנות לפרסי כמתנה מפוסידון ואינן גוררות סיפור שלם.
6. בספר, פרסי ואנבת׳ לא נוטשים את גרובר, הם משאירים את אמא של פרסי בשאול וכאשר פרסי מנצח את הנבל בספר (שאינו מוזכר כלל בסרט) האדס מודה בטעותו ומחזיר את אמא של פרסי הביתה.
7. האדס אינו מגיע אל מחנה החצויים, פרסי מקבל נבואה מהאורקל במחנה שעליו למצוא את הברק ולהשיבו.
8. בסרט לא מוזכרת הדמות של מנהל המחנה: מר ד׳ (דיוניסוס אל היין), ואילו את מקומו תופס כירון, אשר בסיפור המקורי הוא ״אחראי הפעילויות״ במחנה ולא המנהל.
סרט המשך.
באוקטובר 2011, פוקס המאה ה-20 הודיעו שסרט המשך המבוסס על הספר השני, "פרסי ג'קסון וים המפלצות", מיועד לצאת ב-27 במרץ 2013. ב-8 במאי 2012, הוכרז כי הסרט הוקדם ל-15 במרץ 2013. ב-31 במאי 2012, הוכרז כי הפצת הסרט הועברה ל-16 באוגוסט 2013.
סמיואל לנגהורן קלמנס
עקום כיול
המסורת היהודית
מיכאל כהן
מיכאל יוסף כהן (נולד בשנת 1940, באנגליה) הוא היסטוריון ופרופסור אמריטוס להיסטוריה מאוניברסיטת בר-אילן, שם הופקד על הקתדרה על-שם לזרוס פיליפס.
ביוגרפיה.
כהן למד לתואר ראשון באוניברסיטת לונדון בהיסטוריה אותו סיים בהצטיינות ב-1969. הוא סיים את לימודי הדוקטורט בית הספר לכלכלה של לונדון בהנחיית פרופסור אלי כדורי ב-1971. עבודתו לדוקטורט הייתה בנושא "מדיניות בריטית ופוליטיקה בארץ ישראל 1939-1936". הוא שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת דיוק, באוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת בריטיש קולומביה, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ובבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1998 שהה כעמית מחקר במכון למחקר מתקדם.
תחומי מחקרו הם ההיסטוריה של המנדט הבריטי, הקמת המדינה ומאבק המעצמות במזרח התיכון בזמן המלחמה הקרה, מדיניות המעצמות כלפי ארץ-ישראל, מדינת ישראל והמזרח התיכון במאה ה-20, יחסם של טרומן וצ'רצ'יל ליהודים ולציונות, ההיסטוריה המודרנית של אנגליה, התהוות הפרלמנט האנגלי והמהפכה התעשייתית.
על פי מחקריו, שלושה גורמים עיקריים השפיעו על הבריטים לעזוב את ארץ ישראל: לחץ אמריקאי, ערעור השלטון בארץ ישראל עצמה, והתגברות ההעפלה.
ספרו "תוכניות המגירה למלחמת עולם שלישית" בהוצאת משרד הביטחון, מתאר את תוכניות-המגירה של בעלות-הברית לזירת המזרח-התיכון למקרה של עימות עם ברית-המועצות בעשור שלאחר מלחמת-העולם השנייה.
נחלת השבים
שכונת השבים
חוות השו&quot;בים
חוות השובים
אגודת הסטודנטים אוניברסיטת תל אביב
מיכאל יוסף כהן
הערוץ הישראלי
The Israeli Network, המכונה גם הערוץ הישראלי הוא ערוץ טלוויזיה בינלאומי פרטי, אשר הושק בספטמבר 2001.
הערוץ משדר תכנים שונים מישראל, בהם סדרות טלוויזיה, מהדורות חדשות, תוכניות אקטואליה, שידורי ספורט, תוכניות אירוח ותוכניות מוזיקה ישראליות, אשר מיועדת לאוכלוסייה הישראלית ויהודית ברחבי העולם.
רוב התכנים המשודרים בערוץ הם תוכניות אשר נרכשו מרשתות טלוויזיה שונות בישראל, בהם כאן 11, קשת 12, רשת 13, ערוץ 8, כאן חינוכית, ערוץ הילדים, הופ! וערוץ הספורט.
הערוץ נקלט באמריקה (בארצות הברית באמצעות חברות הלוויין Verizon Communication, Comcast, Cablevision ו-Dish Network, ובקנדה באמצעות חברות הכבלים Bell Fibe TV ו-Rogers Cable), ברחבי אירופה, בדרום אפריקה, באוסטרליה, באזור הים הקריבי של אמריקה הלטינית ובמזרח התיכון.
קטי דברצני
קטי דברצני ׁ(Kati Debretzeni ) היא כנרת ישראלית-בריטית, ילידת טרנסילבניה, רומניה.
קורות חיים.
דברצני נולדה בקלוז' שברומניה למשפחה יהודית, ועלתה לישראל בגיל 15. היא למדה כינור אצל אילונה פהר ולאחר מכן אצל אורה שירן. שרתה בצה"ל ככנרת ולמדה בהמשך באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, בין השאר מוזיקת בארוק היסטורית אצל יוכבד שוורץ.
קטי דברצני ניגנה באנסמבל הבארוק בירושלים וב"קונסורט ירושלים". בשנת 1995 נסעה ללונדון, שם למדה כינור בארוק אצל קתרין מקינטוש ואצל וולטר רייטר. הייתה לכנרת ראשית של תזמורת סולני הבארוק האנגלים של ג'ון אליוט גרדינר, ובשנת 2000 הייתה אחת הנגניות הראשיות של האנסמבל במסע צליינות לביצוע הקנטטות של באך שיזם ג'ון אליוט גרדינר. בהמשך לכך הוזמנה ככנרת ראשית אורחת של תזמורת הבארוק של סביליה ותזמורת הבארוק של אמסטרדם. בין השנים 2000–2006 הייתה חברה באנסמבל הבריטי, בתזמורת עידן הנאורות, דברצני פעילה גם בתחום המוזיקה הקאמרית. עם אנסמבל פלורילגיום ערכה סיורי קונצרטים בקונצרטהאוס בווינה, בקונצרטחבאו באמסטרדם במוזיאון פריק ובישראל. הקלטות ההרכב בהשתתפותה זכו בפרסים רבים; הקלטת "רביעיות פריז" של טלמן הייתה מועמדת לפרס גראמי.
דברצני הקליטה מיצירות באך, הנרי פרסל, בארוק מבוליביה. הקליטה הקלטות רבות לערוץ Channel Classic שזכו בפרסים. כחברה מייסדת של האנסמבל "ריקורדו" המתמחה ב"סגנון הפנטסטי" (סטילוס פנטסטיקוס) מהמאה ה-17 הקליטה תקליטור על בסיס מחקריה ביצירותיו של המלחין היינריך איגנץ ביבר, שנבחר על ידי ירחון "סטראד" לתקליטור הקאמרי של החודש. כמנהלת-שותפה של סולני הבארוק האנגלי ביצעה בווינה את הקונצרט הכפול המשוחזר של מוצרט יחד עם הפסנתרן רוברט לוין.
לימדה בישראל בסדנה למוזיקה מתקופת הבארוק ובאירופה, בין השאר בקונסרבטוריון של ברמינגהאם באנגליה. החל משנת 2005 מלמדת ב"קונסרבטוריון המלכותי" בהאג.
קטי דברצני מלמדת בקורסים שונים באירופה ובישראל ונמנית עם סגל המורים בקונסרבטוריון המלכותי של האג. בין השאר הופיעה בנגינה וניצוח על ארבע העונות של ויוואלדי באיסלנד ובפולין והקליטה את הקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך עם אנסמבל ברנדנבורג האירופי של טרוור פינוק. דברצני היא אחת מארבעת המוזיקאים המתחלפים לפי תור קבוע בניהולה של תזמורת עידן הנאורות הלונדונית שהקים סיימון ראטל.
ברקוביצה
בֶּרְקוֹבִיצָה (בבולגרית: Берковица) היא עיר ואתר סקי בצפון מערב בולגריה בשטח מחוז מונטנה והיא העיר השלישית במחוז מבחינת כמות אוכלוסין, לאחר בירת המחוז מונטנה והעיר לום. ברקוביצה שוכנת 63 קילומטרים מהבירה סופיה וממוקמת על המורדות הצפוניים של הרי ברקובסקה ברכס הרי הבלקן.
היסטוריה.
תחילת ההתיישבות האנושית המאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת עידן הממלכה התראקית. בשלהי המאה ה-1 לפנה"ס, נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ובסמוך לעיר נבנתה מצודה רומית ונקודת מסחר. בהמשך עבר האזור לשליטת האימפריה הביזנטית ובמקום נתגלו גם שרידי כנסייה.
היישוב מתועד לראשונה בכתב בתעודות עות'מאניות מ-1491 ומיקומו בסמיכות למצודת הדרכים שהייתה קיימת במקום, על אם הדרך בין סופיה (שנקראה סרדיקה), לבין העיר וידין בירת צארות וידין בימי איוון סרצימיר וקונסטנטין השני, שהיו השליטים האחרונים של הישות הוסלית שנותרה מהאימפריה הבולגרית השנייה. חפירות ארכאולוגיות שנערכו בשלהי המאה ה-20, מתארכות את בנייתה של המצודה לתקופתו של קאלויאן, קיסר בולגריה בשלהי המאה ה-12. בתעודה עות'מאנית מ-1565, תקופת הסולטאן סולימאן הראשון, מתוארת העיר כמרכז מינהלי אזורי. החל מאמצע המאה ה-18 הפך אזור וידין חזית לקרבות מתמשכים בין העות'מאנים לצבא ממלכת הבסבורג שהפכה בהמשך לקיסרות האוסטרית ופליטים רבים נמלטו מחמת הקרבות לברקוביצה, אשר גדלה והתפתחה עקב כך. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שוחררה העיר על ידי צבא הדנובה של האימפריה הרוסית והיא הפכה מתוקף חוזה סן סטפנו לחלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה.
כלכלה ודמוגרפיה.
51.3 אחוזים מתושבי העיר הן נשים ו-48.7 אחוזים הם גברים. שיעור האבטלה בעיר גבוה בשיעור ניכר מהממוצע הארצי בבולגריה ועומד על כ-20 אחוזים. דרך העיר עובר הכביש המהיר II-81, המחבר את העיר לבירת המחוז מונטנה ולבירת המדינה סופיה. בעיר קיימת תחנת רכבת ובה קו ישיר לערים: לום, וידין וסופיה.
בשטח הרשות המקומית ישנם שני ענפי חקלאות מרכזיים, גידול צאן ובקר לתעשיית מוצרי החלב והבשר וגידולי שדה. הגידולים המרכזיים הן אפונה, שעועית, פרחי וזרעי חמניות, עגבניות ותפוחי אדמה. כמו כן מגדלים פרחי סחלב ליצוא. בשטח הרשות המקומית קיימת תעשייה כימית בתחום חומרי הניקוי וההדברה ומפעלים לעיבוד עץ ומזון.
הקהילה היהודית.