חרדון היה נשוי לאישה בודהיסטית ממוצא אירופאי-אסייתי מעורב בשם לו ג'ילינג (Loo Jialing) אשר הייתה ידועה גם בכינוי ליזה רוס. אביה של רוס היה כנראה יהודי-צרפתי ואמה סינית. לזוג לא היו ילדים משלהם, אך הם אימצו 11 ילדים ממוצא מזרח אירופאי (רובם יהודים רוסים, בנים למשפחות עניות שנמלטו לשנגחאי מפני המהפכה הבולשביקית), אותם גידלו כיהודים, וחמישה ילדים נוספים ממוצא סיני. הזוג חי יחד באחוזה גדולה המעוצבת בסגנון סיני, שכללה בתחומה גם מנזר בודהיסטי ומרכז אקדמי שאירח אינטלקטואלים סינים (ביניהם מאו דזה-דונג, השליט העתידי של סין). חרדון החשיב את סין לביתו ותרם לפרויקטים ומוסדות שונים לשימור המורשת הסינית. אחד מהפרויקטים החשובים שיזם היה הדפסה והפצה של אלפי עותקים של ספרי היסוד הבודהיסטים והפצתם לספריות ברחבי העולם. בבעלותו היה בית דפוס שהוציא לאור פרסומים ייחודיים, כגון תרגום לסינית של ספר הקוראן. בשל דרך חייו הוא היה אישיות שנויה במחלוקת בקהילה היהודית הבגדאדית בשנגחאי. עם זאת, בשנת 1927 הקים בשנגחאי בית כנסת מפואר בשם "בית אהרן" עבור הקהילה. הוא גם קיבל בחמימות באחוזתו את הסופר והפילוסוף ד"ר אריאל בן ציון, שליח קרן היסוד, וביוזמתו הקים קרן למען "קידום התרבות העברית בארץ ישראל".
בעד שירותיו השונים למען סין והתרבות הסינית קיבל 12 עיטורי כבוד שונים, כולל עיטור הכבוד הגבוה ביותר שהממשל הסיני העניק לנתין זר עד אותה עת. בהלווייתו בשנת 1931 נכחו אלפי אנשים בני דתות שונות. הוא ציווה להוריש את כל רכושו לאשתו, אך קרב ירושה משפטי בין קרוביו נמשך שנים ארוכות עד שלבסוף ירשה את ההון. לאחר פטירתה בשנת 1941 המשיך המאבק על הירושה בין ילדיהם המאומצים הרבים. עם הקמתה של הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949 הולאם מרבית הרכוש המשפחתי בידי השלטונות, כולל מתחם האחוזה המפואר. בשנת 1955 הרשויות הסיניות הקימו במתחם האחוזה את "היכל הידידות הסינית-סובייטית". כיום המבנה ידוע בתור "מרכז הכנסים של שנגחאי" .
סילס אהרן חרדון
סילאס אהרון חרדון
גרדסקו
פרוטו-הודו-אירופאית
גולו
גולו (Gulu), היא עיר שמהווה את המרכז המסחרי והאדמיניסטרטיבי של מחוז גולו ושל אזור צפון אוגנדה. העיר נמצאת 320 ק"מ מצפון לבירה קמפלה. העיר מחוברת לרשת הרכבות הארצית ונמצא בה שדה תעופה.
היסטוריה.
בתקופת השלטון הקולוניאלי הבריטי במאות ה-18- וה-19, צפון אוגנדה סבלה מפיתוח לוקה בחסר. תושבי האזור גויסו לצבא ולמשטרה ורבים מהם לחמו במלחמות העולם.
קבלת עצמאותה של אוגנדה ב-1962 לא שיפרה את מצבם של תושבי הצפון. האוכלוסייה המקומית הייתה יעד להתנכלות, החל מתקופת משטרו של אידי אמין ועד לשלטונו של הנשיא הנוכחי יוורי מוסווני. ב-1986 מעשי האלימות כנגד אזרחים בוצעו ביוזמתה של ממשלתו של מוסווני על ידי צבא ההתנגדות העממי שכיום הם כוחות ההגנה העממיים של אוגנדה (צבא אוגנדה הרשמי).
כאשר המשיכו כוחותיו של מוסווני לבצע מעשי זוועה כנגד האזרחים, קמו כמה קבוצות מורדים בסוף שנת 1986 שאנשיהם באו מקרב חיילים לשעבר בצבא אוגנדה. בשנת 1987 הצטרפו רובם של מורדים אלה לכוחותיו של מוסווני. בראשית שנות התשעים קם צבא ההתנגדות של האל (Lord's Resistance Army – LRA). ה-LRA החל להיות מעורב בהדרגה במעשי אלימות בגולו ובישובים סביבה. ההאשמות על מעשי אלימות כלפי האזרחים הופנו במקביל גם כלפי צבא אוגנדה.
ב-1996 הורתה ממשלת אוגנדה לכל האזרחים להעתיק את מגוריהם למחנות עקורים. קבוצות לחץ בינלאומיות דרשו את סגירתם של מחנות אלה שהוקמו בצפון המדינה. מאז אביב 2007 שרר שקט יחסי באזור הודות ללחץ בינלאומי שקרא לממשלת אוגנדה להפסיק את המלחמה ולהגיע להסכם שלום עם מנהיג ה-LRA ג'וזף קוני. בנוסף, יכולתו של ה-LRA להטיל אימה ולבצע מעשי טרור ירדה באופן משמעותי עקב החלשותו. הארגון הפך להיות גורם משמעותי פחות כאשר בשנת 2012 ירד מספר הקורבנות שלו ל-39 ואנשיו נלכדו על ידי כוח חזק של 2500 חיילים.
בשנת 2012 החלו ארגוני הצלב האדום האמריקני והאוגנדי בביצוע תוכנית מיפוי של העיר באמצעות פרויקט OpenStreetMap. המפה נוצרה על ידי שימוש במיקור המונים שהתבסס על תצלומי לוויין שנתרמו על ידי ממשלת ארצות הברית. המפה תויגה והוספו בה שמות של הרחובות, בתי העסק ומבני ציבור על ידי מתנדבים מקומיים. מטרת הפרויקט לשפר את יעילות ניהול תוכנית ההתאוששות מאסון.
דמוגרפיה.
בני האצ'ולי (Acholi) מהווים 80% מתושבי גולו. רובם נוצרים. קיים מגוון של שפות שמדוברות על ידי תושבי העיר, כולל לואו (Luo), סווהילי, אנגלית ולוגנדה.
בזמן מעשי העוינות בין צבא אוגנדה לבין ה-LRA, הוקמו באזור מחנות עקורים רבים, שבנקודת זמן מסוימת חיו בהם על פי ההערכות שני מיליון איש. נכון לאפריל 2009 כל המחנות נסגרו והותר לאנשים לשוב לבתיהם. ביולי 2009 כ-1.452 מיליון עקורים (80.7%) מתוך 1.840 מיליון עזבו מרצונם את המחנות ושבו לבתיהם ובמחנות נותרו 388,000 איש שהיו בתהליך של התפנות או התיישבות במקום.
לפני הפסקת מעשי האלימות בין הצבא ל-LRA כ-15,000 ילדים, הידועים בכינוי "יוממי הלילה", היו נמלטים לתוך העיר מסיבות ביטחון. מאז הפסקת האלימות בסוף שנת 2006, מספרם ירד משמעותית.
המפקד הארצי של שנת 2002 העריך את אוכלוסיית העיר ב-119,430 איש. משרד הסטטיסטיקה של אוגנדה העריך את אוכלוסיית העיר ב-141,500 איש ב-2008. ב-2011 העריך משרד הסטטיסטיקה את אוכלוסיית העיר באמצע השנה ב-154,300 איש.
אקלים.
האקלים בגולו מגודר כאקלים טרופי עם עונה קרירה ושחונה.
כלכלה ומינהל.
גולו היא הבירה הכלכלית של צפון אוגנדה. הפחתת מעשי האלימות מאז החלו שיחות השלום בין ממשלת אוגנדה לבין ה-LRA, גרמו להתחדשות של הכלכלה. מטה המינהל האדמיניסטרטיבי של מחוז גולו ממוקם בעיר.
חינוך.
אוניברסיטת גולו מקיימת מגוון של תוכניות לימודים בתחומי החקלאות, הרפואה, מנהל עסקים וגישור בסכסוכים. האוניברסיטה היא אחת משתי האוניברסיטאות הגדולות בצפון אוגנדה, כשהשנייה היא אוניברסיטת מוני (Muni University) בארואה (Arua). אוניברסיטת גולו היא נותנת החסות האקדמית לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת גולו, אחד מתוך חמישה בתי הספר לרפואה שבאוגנדה. המכון למינהל של אוגנדה, מוסד לימודים על תיכוני ומכון מחקר בבעלות הממשלה שממוקם בבירה קמפלה, מחזיק קמפוס בגולו.
בריאות.
שלושה בתי חולים מספקים שירותי בריאות לעיר.
תחבורה.
נמל התעופה של גולו הוא השני בגודלו באוגנדה לאחר נמל התעופה הבינלאומי אנטבה. אורך מסלול ההמראה שלו הוא 3144 מ'.
גולו ממוקמת על מסילת הברזל בין טורורו (Tororo) לפאקוואצ' (Pakwach), שמאז 1993 הפסיק לפעול. חברת רכבות קנייתית-אוגנדית ממימנה את ניקוי תוואי המסילה מצמחייה ואת שיקום התשתית שלה, ובכך איפשרה את נסיעתה המסחרית של רכבת על הקו בפעם הראשונה בעשרים שנה ב-14 בספטמבר 2013.
ספורט ופנאי.
האצטדיון של גולו הוא הגדול ביותר בצפון אוגנדה עם 30,000 מושבים. לאחרונה עבר האצטדיון שיפוץ במימונה של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי. בעיר פועלות כמה תחנות רדיו.
חגית רכבי
לירה (עיר באוגנדה)
לירה (Lira) היא עיר בצפון אוגנדה. היא המרכז המינהלי, והמסחרי של מחוז לירה.
מיקום.
לירה ממוקמת כ-110 ק"מ מדרום-מערב לגולו, על הכביש בין גולו לבין מבאלה וכ-270 ק"מ מצפון לבירה קמפלה.
דמוגרפיה.
המפקד הלאומי של 2002 העריך את אוכלוסיית לירה ב-80,879 איש. בשנת 2008 העריך משרד הסטטיסטיקה של אוגנדה את אוכלוסיית העיר ב-98,300 איש. באמצע שנת 2011 הוערך מספר התושבים ב-108,600 איש.
תחבורה.
לירה מקושרת לרשת הרכבות הלאומית של אוגנדה, אולם התחנה אינה פעילה. כמו כן פועל בעיר שדה תעופה אזרחי המנוהל על ידי רשות התעופה האזרחית של אוגנדה.
לירה היא מקום מושבו של הבישוף של לירה.
מלחמת רשת
תמנראסת
תמנראסת או תמנע'אסת (בערבית: تمنراست, ידועה גם בשמות: Tamenɣest, Tamanghasset או Tamenghest, בשפת הטוארג: ), עיר נווה מדבר והבירה של מחוז תמנראסת שבאלג'יריה השוכנת על הרי אהגר. העיר היא המרכז של שבטי הטוארג המתגוררים באלג'יריה. היא שוכנת בגובה של 1320 מ' מעל פני הים. נכון למפקד של שנת 2008 אוכלוסייתה מונה 92,635 תושבים, כשבשנת 1998 היא עמדה על 72,741 תושבים, גידול שנתי של 2.5%.
תמנראסת הוקמה במקורה כעמדה צבאית לאבטחת דרכי הסחר שחצו את מדבר סהרה. בהיותה שוכנת בלב המדבר, תועדו בה טמפרטורות של 47 מעלות צלזיוס. היא שוכנת על נווה מדבר, שלמרות האקלים הקשה השורר באזור, גדלים בו הדרים, משמשים, תמרים, שקדים, דגנים, תירס ותאנים. עם הטוארג הם המרכיב העיקרי של אוכלוסיית העיר. תמנראסת היא יעד תיירותי בחודשים הקרים. במוזיאון המקומי קיימת תצוגה על חייהם ותרבותם של הטוארג.
בעיר פועל נמל תעופה וכביש חוצה הסהרה עובר דרכה.
היסטוריה.
ב-1 בדצמבר 1916 נורה במכלול המגורים שלו בתמנראסת, הכומר שרל דה פוקו (Charles de Foucauld) על ידי שודדים. בתקופת השלטון הצרפתי באלג'יריה נקראה העיר גם פורט לאפרין (Fort Laperrine), על שם הגנרל פרנסואה אנרי לאפרין (François-Henry Laperrine), ידידו של דה פוקו. שניהם נקברו בתמנראסת.
כיום העיר היא מעוז של ארגון אל-קאעידה במגרב האסלאמי. הוועדה הצבאית המשותפת של ארבע הארצות השכנות (אלג'יריה, מאלי, ניז'ר ומאוריטניה) מתכנסת בתמנראסת לצורך תיאום פעולותיה בחבל הסאהל.
בשנת 2003 התרסקה בעיר טיסה 6289 של אייר אלג'יר.
חינוך.
4.3% מהאוכלוסייה הם בעלי השכלה על-תיכונית. 14.1% נוספים הם בעלי השכלה תיכונית. שיעור יודעי קרוא וכתוב באוכלוסייה עומד על 69.8%, 78.4 בקרב הגברים ו-60.8% בקרב הנשים.
אקלים.