השוטר ארווין לוץ היה שף ראשי בכלא אינסברוק בקיץ 1944. יחד עם שוטר המשטרה הפלילית באינסברוק, רודי מוסר, הוא החליט להציל את הבנות ושכנע את הממונים עליו להעלים את ניירות המזהים את הבנות ולהשתמש בהם לעבודה במטבח שלו. לוץ סיפק לבנות אוכל והתייחס אליהם היטב.
מפקח המשטרה דיקבאואר העלים את מסמכי הזהות של הבנות. הם לא נכללו בהובלה לאושוויץ, נשארו בכלא והועסקו במטבח הכלא. כשהגיע צו השילוח, סייע מוסר גם להעלמת ניירות הבנות, מה שהציל אותן מהטרנספורט.
ב־18. בינואר 1945 התקבלה ההוראה להעביר את כל אסירי הכלא למחנה הריכוז ברגן-בלזן, ודיקבאואר התבקש לעזור לבנות לברוח. דיקבאואר לא היסס. החוקר הפלילי רודי מוסר גם הציע את עזרתו להצלת הבנות. לוריין ג'וסטמן-ויסניצקי ומרים פוקס הצליחו להימלט מהכלא במהלך הלילה בעזרת דיץ ודיקבאואר. לוץ הציע להם את דירתו כמקום המפלט הראשון שלהם.
לפני שנמלטו הנשים היהודיות, פנה החוקר הפלילי רודי מוסר למריה שטוקר בבקשה לקחת את שתי הנערות לדירתה ולהסתיר אותן. מריה הייתה מודעת לסכנה הטמונה בלהסתיר שני פליטים יהודים בדירתה. עם זאת, היא הסכימה מיד.
שלוש הבנות היהודיות האחרות שהיו בכלא אינסברוק ניצלו באופן דומה.
ואזגן מאנוקיאן
וַאֲזְגֵּן מִיקָאֶלִי מָנוּקְיָאן (בארמנית: Վազգեն Միքայելի Մանուկյան; נולד ב-13 בפברואר 1946) הוא פוליטיקאי ומתמטיקאי ארמני. ראש ממשלת ארמניה הראשון (1990–1991) מאז עצמאותה של המדינה עקב התפרקות ברית המועצות ומאוחר יותר שר הביטחון. לאחר הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020), ואזגן הפך למנהיג האופוזיציה הארמנית נגד ניקול פשיניאן.
קורות חייו.
ואזגן נולד בלנינקאן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, בשנת 1946. הוא למד מתמטיקה תחילה באוניברסיטת ירוואן ובהמשך באוניברסיטת מוסקבה וקיבל דוקטורט עם סיום לימודיו. במהלך שנות ה-80 הוא התחבר עם תנועת הלאומיות הפאן-ארמנית והפך מנהיג בכיר.
במהלך הבחירות לנשיאות ברית המועצות בשנת 1990, הרפורמות של מיכאיל גורבצ'וב הותירו לראשונה את התמודדותן של מפלגות שונות, בהם תנועת הלאומיות הפאן-ארמנית. ואזגן מונה בבחירות ליו"ר מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית ובתוך עשרה ימים, התפרקות ברית המועצות הביאה לעצמאות ארמניה ותפקידו הפך לתפקיד ראש ממשלת ארמניה. בתפקיד ראש ממשלה, רוב הקדנציה של ואזגן שנמשכה בין 1990–1991, עסקה במלחמת נגורנו קרבאך נגד אזרבייג'ן והוא היה בעל תפקיד מרכזי בהקמת צבא לאומי לארמניה הריבונית; הכוחות המזוינים של ארמניה.
בהמשך שירת ואזגן בתפקיד שר הביטחון בין השנים 1992–1993 והמשיך לשמש שחקן מרכזי במלחמת נגורנו-קרבאך. לאחר ירידתו מהתפקיד המשיך להיות חבר באספה הלאומית של ארמניה והתחרה ארבע פעמים על תפקיד נשיא ארמניה.
בשנת 2020 מלחמת נגורנו קרבאך השנייה פרצה ובתוך שישה שבועות ארמניה ספגה הפסד קשה והיה עליה לחתום על הסכם הפסקת האש של נגורנו קרבאך (2020). ארמנים רבים יצאו לרחובות וקראו לראש הממשלה המכהן, ניקול פשיניאן, לרדת מתפקידו. המחאות הביאו את 17 מפלגות האופוזיציה להכריז על ואזגן בתור מועמדם לראשות הממשלה, ואזגן בתגובה הביע את תמיכתו המלאה בגל המחאה וקרא לפשיניאן להתפטר. ואזגן קרא למשטרה והצבא להפסיק ולמלא אחר פקודותיו של פשיניאן וצוטט באומרו:
פליקס גראנדי
פליקס גראנדי (באנגלית: Felix Grundy; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם טנסי ושימש כתובע הכללי של ארצות הברית.
ראשית חייו.
פליקס גראנדי נולד במחוז ברקלי שבווירג'יניה (כיום בווירג'יניה המערבית). הוא עבר עם הוריו לבראונסוויל שבפנסילבניה ולאחר מכן לקנטקי. הוא התחנך בחינוך ביתי ולאחר מכן בבית הספר התיכון של ברדסטאון שבקנטקי. לאחר לימודיו בבית הספר הוא החל ללמוד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין של קנטקי והחל לעסוק במקצוע בספרינגפילד, קנטקי ב-1799.
קריירה פוליטית.
ב-1799 נבחר גראנדי לייצג את מחוז וושינגטון בוועידה שניסחה את חוקת קנטקי השנייה. בשנים 1800–1802 הוא היה נציג המחוז בבית הנבחרים של המדינה. לאחר מכן הוא עבר למחוז נלסון, שאותו הוא ייצג בבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1804–1806. ב-10 בדצמבר 1806 הוא מונה כשופט בבית המשפט לערעורים של קנטקי. ב-11 באפריל 1807 הוא קודם לתפקיד נשיא בית המשפט. מאוחר יותר באותה שנה הוא התפטר ועבר לנאשוויל, טנסי, שם הוא שב לעיסוקו בעריכת דין. החלטתו זו של גראנדי נבעה בין השאר מהתנגדותו לפוליטיקאי בן קנטקי שכוחו החל לעלות אז (ולימים מייסד המפלגה הוויגית) הנרי קליי, שהאינטרסים של אזור הבלוגראס שבקנטקי, שאותם הוא ייצג התנגשו עם אלו של גראנדי.
בשנים 1811–1814 כיהן גראנדי כנציג טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. לאחר מכן, בשנים 1819–1825 הוא היה חבר בית הנבחרים של טנסי, וב-1820 הוא היה חבר בוועדה לקביעת קו הגבול בין טנסי לבין קנטקי. ב-1829 הוא נבחר כאיש סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית לתפקיד סנאטור לאחר שאחד המושבים של טנסי בסנאט התפנה בעקבות התפטרותו של ג'ון איטון, שמונה כמזכיר המלחמה בקבינט של ג'קסון. ב-1832 נבחר גראנדי לכהונה נוספת בסנאט שנמשכה עד 1838, כאשר הוא התפטר כדי לקבל על עצמו משרה בקבינט. במהלך תקופה זו הוא שימש עד 1836 כיושב ראש ועדת משרד הדואר ונתיבי הדואר של הסנאט ולאחר מכן כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט.
ביולי 1838 מונה גראנדי על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן כתובע הכללי של ארצות הברית. בדצמבר 1839 הוא התפטר לאחר שנבחר שוב מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט, כדי לאייש את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של אפרים פוסטר. שאלת זכאותו להיבחר לסנאט בעודו מכהן כתובע הכללי הועלתה וב-14 בדצמבר הוא התפטר ונבחר מחדש באותו יום. הוא המשיך לכהן בסנאט עד למותו שנה לאחר מכן. במהלך כהונתו זו בסנאט שימש גראנדי כיושב ראש ועדת התביעות של הסנאט.
מותו.
פליקס גראנדי נפטר בנאשוויל ב-19 בדצמבר 1840. הוא נטמן בבית הקברות העירוני של העיר. על שמו נקראו מחוזות באילינוי, איווה, מיזורי וטנסי. העיר גראנדי סנטר שבמחוז גראנדי' שבאיווה נקראת גם היא על שמו. מדי שנה בחודש יולי נערך בעיר פסטיבל בשם "ימי פליקס גראנדי" לציון תחילתו של היריד המחוזי השנתי.
גראנדי היה המנטור של מי שלימים כיהן כנשיא ארצות הברית ג'יימס פולק. פולק רכש את ביתו של גראנדי ושינה את שמו מ"גראנדי פלייס" ל"פולק פלייס". הוא התגורר שם לאחר תום נשיאותו ועד למותו. הבית נהרס ב-1901.
בדפורד TA
בדפורד TA (באנגלית: Bedford TA, קרוי גם: Bedford A) הן מספר תצורות של דגמי משאיות, טנדרים ואוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles , חברת בת של ווקסהול מוטורס, בבעלות קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרו בין השנים 1953–1958.
הערות שוליים.
אוטו סינדינג
אוטו לודביג סינדינג (בנורווגית: Otto Ludvig Sinding ; 20 בדצמבר 1842 - 22 בנובמבר 1909) היה צייר, מאייר, משורר ומחזאי נורווגי. נושאיו התבססו על הטבע הנורווגי, החיים העממיים וההיסטוריה.
חיים אישיים.
אוטו סינדינג נולד בקניגסברג כבן למפקח מיכרות מתיאס וילהלם סינדינג (1811–1860) וססילי מארי מיידל (1817–1886). הוא היה אחיהם הבכור של הפסל סטפן סינדינג והמלחין כריסטיאן סינדינג. הוא היה אחיינו של ניקולאי מיידל (1822–1899) ותורוולד מיידל (1824–1908), ובאמצעותו של בן דודו הראשון של גלור תורוולד מיידל, שהתחתן עם אחותו של אוטו תורה קתרין סינדינג. אוטו סינדינג היה גם בן דודו הראשון של אלפרד סינדינג לארסן ושלושת האחים ארנסט אנטון הנריק סינדינג, אליזבת סינדינג וגוסטב אדולף סינדינג.
באפריל 1874 בקארלסרוהה התחתן אוטו סינדינג עם אנה כריסטין נילסן (1855–1914), בתם המאומצת של הנס גודה ובטי אנקר. בנם זיגמונד סינדינג הפך לצייר.
קריירה.
אוטו סינדינג למד בבית ספר לאמנויות בכריסטיאניה (אוסלו) שם למד משפטים ושימש כעובד מדינה. ניסיונותיו הראשונים לציור נוף זיכו אותו במלגה, בה נסע לקרלסרוהה בגרמניה שם המשיך את לימודיו. הוא למד אמנות אצל הנס גודה בבית הספר לאמנות באדן בקרלסרוהה. שם גם סינדינג בא במגע עם וילהלם לודוויג פרידריך ריפשטאל וקרל תיאודור פון פילוטי.
בשנת 1876 חזר לנורווגיה ואז צייר את מזבח המשיח על הצלב לכנסיית פול בכריסטיאניה (אוסלו) וכמה תמונות של סיפורי עם נורווגיים, וציורים של קווי חוף דרמטיים. בשנת 1880 הוא עשה טיול באיטליה ואז התיישב במינכן.
בחורף 1886 הוא ערך מסע לימודי באיי לופוטן. כמה מיצירותיו הידועות ביותר היו ציורי הנוף שלו מלופוטן.
בשנת 1891 הוא הקים בית מגורים בליזקר.
משנת 1903 ואילך התגורר האמן במינכן, שם היה פרופסור באקדמיה לאמנות במינכן.
הוא נפטר במינכן בנובמבר 1909.
נתן פורגס
נתן פורגס (בגרמנית: Nathan Porges; 21 בדצמבר 1848 – 27 באוגוסט 1924) היה רב בוהמי-גרמני, בלשן וביבליוגרף, מאנשי "חכמת ישראל".
ביוגרפיה.
נתן פורגס נולד בשנת 1848 לברנרד פורגס וקרולין הירש בעיר פרוסטיוב שבמוראביה, אז חלק מהאימפריה האוסטרית. למד בעיר הולדתו, בגימנסיה באולומואוץ ובאוניברסיטת אולומואוץ, שבה קיבל תואר דוקטור בשנת 1869, ובבית המדרש לרבנים בברסלאו, שבו הוסמך לרבנות ב-1869. שימש ברבנות בקהילות אחדות: , (1875) מנהיים (1879), פילזן (1880), קרלובי וארי (1882) ולייפציג, שבה כיהן כרבה של קהילת הנאורים מ-1888 עד 1917.