לאחר שובו לבריטניה, הוא מונה לעוזר קצין אג"ם באלדרשוט ב-1901, ולראש מטה הקורפוס ה-1 בדרגה זמנית של בריגדיר, ב-1 באפריל 1902. שנתיים לאחר מכן, הוא מונה למנהל האימונים הצבאיים ב-Horsguards בשנת 1904. הוא הועלה לדרגת מייג'ור-גנרל ומונה למפקד חטיבת המשמר וקצין כללי במחוז לונדון משנת 1906. ב-5 באוגוסט 1914 הוא מונה לתפקיד בכיר בכוחות הבית, תפקיד אותו מילא עד שקיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-9.
הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה כמפקד הקורפוס ה-9, אולם הואשם בכישלון התקיפה לאחר הנחיתה במפרץ סובלה באוגוסט 1915, במהלך מערכת גליפולי. סטופפורד בחר לפקד על הנחיתה מ-HMS ג'ונקוויל, שעגנה בחוף, אבל ישן בזמן הנחיתה. הוא הוחלף במהירות ב-15 באוגוסט על ידי הגנרל סר ג'וליאן בינג.
אחריתו.
הוא פרש מהצבא ב-1920 ומת בביתו ב-4 במאי 1929.
הפיגוע בחרמש (2002)
הפיגוע בחרמש הוא פיגוע ירי קטלני שבוצע בידי מחבל פלסטיני בליל ה-28 באוקטובר 2002 (כ"ג בחשוון ה'תשס"ג) במהלך חדירה ליישוב חרמש בצפון השומרון. בפיגוע נרצחו שלוש מתושבות היישוב: אישה ושתי נערות בנות 14, ונפצעו שלושה נוספים באורח בינוני וקל.
הרקע לפיגוע.
בערב הפיגוע, זמן מה קודם לו, הגיעה לכוחות הביטחון התרעה חמה על כוונת מחבלים לחדור לאחד מיישובי השומרון – יצהר, הר ברכה, איתמר, תפוח או אלון מורה. בעקבות זאת נקראו התושבים להישאר בבתיהם. כיתות הכוננות הוקפצו, ולאזור הגיעו כוחות ביטחון רבים.
הפיגוע.
בליל ה-28 באוקטובר 2002 (כ"ג בחשוון ה'תשס"ג), סמוך לשעה 23:00, חדר מחבל פלסטיני – טארק אבו ספאקה, תושב טול כרם בן 22, חבר גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח – ליישוב חרמש שבצפון השומרון, כשהוא חמוש ברובה AK-47. גדר היישוב דרכה נכנס ליישוב הייתה רחוקה כ-15 מטרים מבתי היישוב.
תחילה חדר המחבל לבית משפחת אשל. הוא פתח בירי ופגע באורח אנוש באם המשפחה אורנה. בן זוגה, יובל, נפצע באורח בינוני מהירי. בני הזוג פונו לבית החולים הלל יפה בחדרה, שם נפטרה אורנה מפצעיה.
המחבל המשיך במסע הירי. אשה שעברה ברחוב פתחה בירי לעברו מנשקה האישי, אולם מעצור בנשק מנע ממנה להמשיך בירי. נהג מכונית שעבר במקום ולא נפגע מהירי הזעיק את כוחות הביטחון. המחבל המשיך במסע הרצח והגיע לבית משפחת סרוסי. על מפתן הבית עמדו ושוחחו שתי נערות, לינוי סרוסי והדס תורג'מן. המחבל ירה בשתיהן ופצע אותן אנושות. מותה של לינוי נקבע במקום. הדס הוטסה במסוק אל בית החולים הלל יפה בחדרה ונפטרה על שולחן הניתוחים.
בהמשך נפצע חייל באורח קל מיריות המחבל. חיילים נוספים, בראשם סגן מפקד פלוגת תותחנים שהוצבה ביישוב, הגיעו למקום וחיסלו את המחבל. הפיגוע כולו נמשך כחמש דקות ובמהלכו הספיק המחבל לירות ארבע מחסניות. גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור פת"ח, נטלה אחריות על הפיגוע.
הנרצחות בפיגוע.
בפיגוע נרצחו שלוש מתושבות היישוב חרמש: אורנה אשל, בת 53, נשואה ואם לשלושה, מורה בתיכון רמות חפר. עסקה במשך שנים רבות בהידברות ושיח עם פלסטינים. לינוי סרוסי ו הדס תורג'מן, בנות 14, שתיהן תלמידות בית הספר התיכון ביישוב שקד. לינוי הותירה אחריה שני הורים ואח. הדס הותירה אחריה שני הורים, אח ואחות.
לאחר הפיגוע.
יום לאחר הפיגוע הובאו למנוחות לינוי סרוסי, בבית העלמין ירקון בתל אביב, והדס תורג'מן בבית העלמין בנתניה. ביום הבא הובאה למנוחות אורנה אשל בבית העלמין בקיבוץ מעברות, בו גדלה.
כוחות הביטחון ערכו סריקות באזור אחרי מחבלים נוספים, אך אלה לא נתגלו. בבוקר שלאחר הפיגוע כינס ראש הממשלה אריאל שרון את הקבינט המדיני-ביטחוני, לדיון שעסק בין היתר בתגובות לפיגוע. אלוף פיקוד מרכז משה קפלינסקי הגיע ליישוב ושוחח עם תושבים על שיפור הגנת היישוב מפני חדירות מחבלים.
בבוקר שלאחר הפיגוע פרסמה מועצת יש"ע הודעה בה האשימה את שר הביטחון פואד בן אליעזר בהתעלמות מצורכי הביטחון של ההתיישבות ביהודה שומרון ועזה, חרף עשר חדירות קטלניות ליישובים השונים, והבטחות למיגון שלא קוימו. עוד דרשה המועצה מהשר "להפסיק את מסע ההסתה נגד המתנחלים".
ביוני 2005 דווח כי לאחר הפיגוע, וכן לאחר הירצחו של תושב היישוב יבגני ריידר בבקה א-שרקייה באותו חודש, החלו תושבים לעזוב את היישוב חרמש. באפריל 2012 שבת רעב קובי סרוסי, אביה של לינוי סרוסי, מול משרד ראש הממשלה, בדרישה מאת ראש הממשלה להתערב ולסייע לו בעקבות מצב כלכלי קשה אליו נקלע.
לכידת המשלח לפיגוע.
ב-14 בנובמבר 2002 לכד כוח שייטת 13 את מוחמד נאיפה (המכונה "אבו רביע"), פעיל תנזים בכיר בטול כרם, האחראי לפיגוע הירי בקיבוץ מצר בו נרצחו חמישה ולפיגוע בחרמש. באפריל 2003 גזר עליו בית הדין הצבאי בשומרון 13 מאסרי עולם וחמישים שנות מאסר נוספות. ביתו נהרס בידי כוחות צה"ל.
בדצמבר 2018 בכנס המכון למדיניות נגד טרור ציין תת-גונדר יובל ביטון, קצין המודיעין הראשי של שירות בתי הסוהר, כי נאיפה תכנן מתאו בכלא חטיפת חייל, וכי התכנון סוכל בידי שב"ס. באותה עת דווח כי תנאי כליאתו היו משופרים, וכי הם הוחמרו בעקבות חשיפת ניסיון החטיפה.
בנו של נאיפה הורשע באי מניעת פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן בו נרצחו בו נרצחו קים לבנגרונד־יחזקאל וזיו חג'בי. ביוני 2019 דווח כי נכלא עם אביו באותו תא בכלא גלבוע.
האדרת הפיגוע והמחבל בידי הרשות הפלסטינית והפת"ח.
בינואר 2003, במסגרת עידוד הטרור על ידי הרשות הפלסטינית, קיים משרד החינוך של הרשות הפלסטינית טורניר כדורגל בטול כרם שהוקדש להילול מחבלים רוצחים פלסטינים, ביניהם טארק אבו ספאקה שביצע את הפיגוע. במאי 2012 שודרה ברשות השידור הרשמית של הרשות הפלסטינית תוכנית טלוויזיה תחת הכותרת "אסירי החירות", במסגרתה ביקרו בביתו של מוחמד נאיפה והיללו אותו ואת אמו, כ"אם מדהימה, הביאה למולדת גיבור ומפקד".
בדצמבר 2016 חגג ארגון הטרור פת"ח בעמוד הפייסבוק הרשמי שלו את "10 הפעולות הבולטות ביותר" מיום הקמתו, ביניהן "פעולת התנחלות חרמש" – הפיגוע ביישוב חרמש.
באוגוסט 2021 פנה בצלאל סמוטריץ', יושב ראש מפלגת הציונות הדתית, אל עדי סופר תאני, מנכ"לית פייסבוק ישראל, בדרישה להסיר מהרשת החברתית חשבונות המאדירים מחבלים, ביניהם דף אוהדים של מוחמד נאיפה, המשלח לפיגוע הכלוא בישראל.
ג'סיקה סאביץ'
ג'סיקה בת' סאביץ' (1 בפברואר 1947 – 23 באוקטובר 1983) הייתה עיתונאית טלוויזיה אמריקאית, הידועה בעיקר בהיותה מגישת מהדורת סוף השבוע של "NBC Nightly News" וכן קריינית חדשות יומית של חדשות רשת NBC בסוף שנות ה־70 ותחילת שנות ה־80. סאביץ' הייתה אחת הנשים הראשונות שהייתה המגישה היחידה של מהדורת חדשות ערב ברשתות הטלוויזיה של ארצות הברית, אחרי מרלין סנדרס מחדשות ABC וקתרין מקין מחדשות NBC. כמו כן הנחתה את תוכנית האקטואליה Frontline של ערוץ השידור הציבורי PBS מינואר 1983 ועד מותה בתאונת דרכים באותה שנה.
זמן קצר לפני מותה באוקטובר 1983, עלתה סאביץ' לכותרות בעקבות שידור של תקציר חדשות NBC, שבו הדיבור שלה היה מעורער והיא נראתה תחת השפעת סמים. האירוע הוביל להשערות נרחבות כי היא משתמשת בסמים. שלושה שבועות לאחר מכן מתה סאביץ' בטביעה כאשר מכונית שבה נסעה נוּוטה בטעות לתוך תעלה במהלך סופת גשמים כבדה. בנתיחה שלאחר המוות לא התגלו בגופה סמים, והתגלה מעט מאוד אלכוהול.
בחייה, סאביץ' זכתה להצלחה בזכות אהדת הקהל שלה זכתה, והודות לכישוריה כקריינית, על אף שספגה ביקורת על חוסר הניסיון היחסי שלה כעיתונאית. לפני שהצטרפה לחדשות NBC, הייתה מגישת חדשות פופולרית בערוץ מקומי בפילדלפיה, ולפני כן, בזמן שעבדה בתחנת טלוויזיה ביוסטון, הייתה האשה הראשונה שהגישה חדשות בדרום ארצות הברית.
לאחר מותה, חוברו על סאביץ' שתי ביוגרפיות, ונעשה סרט טלוויזיה בשם "כמעט מוזהבת: סיפורה של ג'סיקה סאביץ'", וכן תוכניות תעודה טלוויזיוניות. בשנת 1996 יצא לאקרנים הסרט העלילתי "אישי ומקרוב" ("Up Close and Personal") בכיכוב מישל פייפר ורוברט רדפורד, אשר התבסס באופן רופף מאוד על חייה של סאביץ'. חוויותיו של סאביץ' כעוגן חלוצה גם עזרו לעורר את וויל פרל ליצור את הסרט "Anchorman: The Legend of Ron Burgundy" משנת 2004.
קריירה.
ג'סיקה סאביץ' נולדה ב-1 בפברואר 1947 בווילמינגטון, דלאוור. היא הייתה בתם הבכורה של פלורנס (לבית גולדברגר), אחות בחיל הים, ודייוויד סאביץ', שניהל חנות בגדים. אביה היה ממוצא יהודי סלאבי וסבה מצד אמה ממוצא גרמני ויהודי־רוסי. סבתה מצד אמה הייתה ממוצא איטלקי־אמריקאי והייתה קתולית. בשנת 1959, לאחר שאביה נפטר בגיל 33, עברה משפחתה מקנט סקוור, פנסילבניה, למרגייט סיטי, ניו ג'רזי. לפי גוונדה בלייר ואלנה נאש, מחברות שתי הביוגרפיות שלה, מותו בטרם עת של אביה רדף את סאביץ' לאורך כל חייה, והוביל אותה לפתח קריירה בין השאר כדי לפצות על אובדנו.
כתלמידת תיכון באטלנטיק סיטי עבדה סאביץ' כמנחת תוכנית לנוער בתחנת רדיו מקומית. היא נהנתה מהעבודה ברדיו, ולימים עסקה גם בהגשת תוכניות מוזיקה וחדשות בתחנה. לאחר התיכון, למדה סאביץ' תקשורת במכללת איתקה, באיתקה, ניו יורק. לדברי סאביץ', הגישה המפלה של בית הספר כלפי נשים מנעה ממנה לצבור את הניסיון שרצתה בתחנות הרדיו והטלוויזיה שבבעלות המכללה. משום כך חיפשה הזדמנויות ברוצ'סטר הסמוכה, ומצאה שם עבודה בקריינות ובהגשת פרסומות.
עבודה בחדשות מקומיות.