עוד כאשר כיהן כמזכיר הפנים, מונה תומפסון על ידי מדינת מיסיסיפי כ"נציב הפרישה" לקרוליינה צפונית, כשהמשימה שהוטלה עליו הייתה לנסות לשכנע את קרוליינה הצפונית לפרוש מן האיחוד על רקע הבחירות לנשיאות של 1860. ב-17 בדצמבר הוא עבר בבולטימור בדרכו לקרוליינה הצפונית. העיתון ניו יורק טיימס דיווח ב-20 בדצמבר, "המזכיר תומפסון נכנס בגלוי לפעולה למען הפרישה, בעודו מתיימר עדיין לשרת בממשל הפדרלי". ביום המחרת נפגש תומפסון עם מושל קרוליינה הצפונית, ג'ון ויליס אליס בראלי. הוא כתב מכתב פתוח לאליס, שפורסם בעיתון Raileigh State Journal ב-20 בדצמבר. תומפסון כתב שהדרום יתמודד עם "השפלה וחורבן כלליים" אם הוא יישאר באיחוד. הוא הזהיר ש"הרוב שחונך מינקות לשנוא את אנשינו ואת מוסדותיהם" של הצפון ימוטט את העבדות. התוצאה תהיה "השעבוד של אנשינו".
בינואר 1861 התפטר תומפסון מתפקידו כמזכיר הפנים. כאשר הוא התפטר, גינה אותו העיתון "ניו יורק טריביון" של הוראס גרילי כ"בוגד", והעיר, "לקחת על עצמך את המשימה להפיל את הממשלה שאליה הושבעת כמזכיר תואמת את הרעיונות של אבירי גידול הכותנה, אך לאדם הפשוט היא לא יכולה להתקבל על הדעת".
תומפסון מונה כמבקר הכללי של צבא הקונפדרציה. אף על פי שלא היה איש צבא, התגייס תומפסון בהמשך לצבא כקצין ושירת כשלישו של גנרל פ.ג.ט. בורגארד בקרב שילה. הוא הגיע לדרגת לוטננט קולונל והשתתף בכמה קרבות נוספים בזירה המערבית, כולל קרב קורינת', המצור על ויקסבורג וקרב טופלו.
שליחותו בקנדה.
במרץ 1864 ביקש נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, מתומפסון להוביל משלחת סודית שתצא לקנדה. הוא קיבל על עצמו את המשימה ובמאי אותה שנה הגיע למונטריאול. נראה שהוא הזדהה כראש המבצעים של השירות החשאי של הקונפדרציה בקנדה.
מכאן והלאה ניהל תומפסון מזימה שכשלה לשחרר שבויים של הקונפדרציה באי ג'ונסון, שליד סנדוסקי, אוהיו בספטמבר. הוא גם ארגן את רכישתה של אוניית קיטור, מתוך כוונה לחמש אותה כדי להטריד את תנועת הספנות בימות הגדולות. על רקע היחס אליו בצפון כמחבל וקושר, נקשרו מזימות ערמומיות רבות בשמו, אם כי חלק רב ממידע זה נבע מהיסטריה ציבורית.
ב-13 ביוני אותה שנה נפגש תומפסון עם מושל ניו יורק לשעבר וושינגטון האנט במפלי ניאגרה. על פי עדותו של חבר המפלגה הדמוקרטית שוחר השלום, חבר בית הנבחרים קלמנט ולנדיגהאם, האנט נפגש עם תומפסון, שוחח עמו על הקמת קונפדרציה צפון-מערבית, והשיג עבורו כספים לרכישת כלי נשק. תומפסון העביר את הכספים לבן וודס, בעליו של העיתון ניו יורק דיילי ניוז, כדי שירכוש את כלי הנשק.
אחת המזימות הייתה להעלות באש את העיר ניו יורק ב-25 בנובמבר 1864 כנקמה על טקטיקת האדמה החרוכה של הגנרלים פיליפ שרידן וויליאם שרמן בדרום.
יש המשערים שג'ון וילקס בות', רוצחו של הנשיא לינקולן, נפגש עם תומפסון, אך השערות אלו לא הוכחו. תומפסון עמל קשות כדי לטהר את שמו מהחשד למעורבות ברצח במשך השנים שלאחר המלחמה. אחוזתו בעיר אוקספורד שבמיסיסיפי הועלתה באש על ידי כוחות צבא האיחוד ב-1864.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נמלט תומפסון לאנגליה ובהמשך חזר לקנדה, שם הוא המתין שהרוחות בארצות הברית ירגעו. בסופו של דבר הוא שב לארצות הברית והתיישב בממפיס, טנסי, שם הוא ניהל את עסקיו. בהמשך מונה תומפסון כחבר המועצה המנהלת של אוניברסיטת הדרום שבסוויני, טנסי, והיה נדבן בולט של מוסד זה.
ג'ייקוב תומפסון נפטר בממפיס ב-24 במרץ 1885 ונטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר. רפובליקנים וותיקי צבא האיחוד גינו את ממשל הנשיא גרובר קליבלנד על החלטתו להוריד את הדגלים לחצי התורן בוושינגטון הבירה ואת החלטתו של מזכיר הפנים לוציוס למאר לסגור את משרדי מחלקת הפנים לכבודו של תומפסון.
Polsat
Polsat הוא ערוץ טלוויזיה פולני לקליטה חופשית שפועל משנת 1992. בשנת 2019 הנתח שלו היה 11.3%, המוביל בין ערוצי הטלוויזיה בפולין.
שידורי הערוץ החלו ב-5 בדצמבר 1992 דרך לוויין כי לערוץ לא היה רישיון לשידורים מפולין. השידורים התקיימו מהולנד עד לשנת 1994. הערוץ נמצא בבעלות פרטית והיה בין הערוצים הראשונים שהחלו לשדר במקביל לערוץ הציבורי. תחילה שידורים הועברו שעתיים ביום בלבד. בהדרגה היקף השידורים עלה ל-23 שעות ביום.
שידורי HDTV החלו בספטמבר 2009.
הערוץ נמצא בבעלות חברת Polsat Box שבעלותה ערוצי טלוויזיה נוספים בפולין לדוגמת TV6.
ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים
ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות אשר הוקמה בתקופת הכנסת ה-24. הוועדה אחראית על קידום מערכות תשתית בעלות חשיבות לאומית מיוחדת, כגון המטרו במטרופולין תל אביב וכן על שירותי דת יהודיים.
בראש הוועדה עומדת חברת הכנסת יוליה מלינובסקי מישראל ביתנו.
שינגו קוניידה
קאנוניזציה (קדושים נוצריים)
השתלטות הטליבאן על אפגניסטן
השתלטות הטליבאן על אפגניסטן הייתה התוצאה של מסע הכיבושים של ארגון הטרור טליבאן, שהתרחש במקביל לנסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן. ההשתלטות החלה במאי 2021 והושלמה עם נפילת קאבול באוגוסט, שלושה חודשים לאחר מכן.
בשלושת החודשים הראשונים התקדם הטליבאן משמעותית בהרחבת שליטתו באפגניסטן, והגדיל את מספר המחוזות שבשליטתו מ-73 ל-223. ב-10 באוגוסט 2021, הטליבאן כבר שלט בכ-65% משטחה של אפגניסטן. באותו היום העריכו גורמים אמריקאים כי בירת אפגניסטן, קאבול, עלולה ליפול לידי הטליבאן בתוך 30 עד 90 יום. חרף הערכות אלה, כבר כעבור 5 ימים, ב-15 באוגוסט, נכנסו כוחות הטליבאן אליה ותוך מספר שעות כבשו אותה. לאחר כניסתם לבירה, אשרף גאני אחמדזאי שעזב לטג'יקיסטן השכנה קודם לכן, נאלץ לוותר על השליטה במדינה לטובת ממשלת מעבר זמנית בראשות הטליבאן.
רקע ותחילת הלחימה.
בספטמבר 2020 שוחררו למעלה מ-5,000 שבויים מידי הטליבאן, מתוכם 400 מואשמים אשר הואשמו או הורשעו בפשעים חמורים (כולל רצח), על ידי ממשלת אפגניסטן במסגרת הסכם דוחא בין ארצות הברית לטאליבן. על פי המועצה לביטחון לאומי באפגניסטן, רבים מהאסירים המשוחררים חזרו לשדה הקרב וחיזקו את ידם של הטליבאן.
לדברי המומחים, הטליבאן הצליח להעביר את כוחותיו בחופשיות ברחבי אפגניסטן לאחר הסכם דוחא כמעט ללא התערבות מצד כוחות הממשלה האפגנית.
בחודש מאי, הטאליבן כבש 15 מחוזות אפגנים, כולל ג'אלרז, נירך ומיידאן ורדכ. בין האתרים שנתפסו היה סכר דאחלא, הסכר השני בגודלו באפגניסטן. במהלך החודש נהרגו במהלך ההתנגשויות עם הטליבאן 405 חיילי א-נאס"ף (כוחות הביטחון הלאומי האפגני) ו-260 אזרחים, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען שנהרגו 2,146 לוחמי טליבאן.
בסוף מאי, פורטוגל, סלובניה, ספרד ושוודיה משכו לחלוטין את כוחותיהם מאפגניסטן.
בחודש יוני, הטאליבן החזיק ב-69 מחוזות מהממשלה האפגנית נכנס הערים קונדוז ופולי ח'ומרי. העיר מזאר-י שריף הייתה נצורה על ידי הטליבאן. בין האתרים שנתפסו בידי הטאליבן היה מעבר הגבול העיקרי של אפגניסטן עם טג'יקיסטן ומחוז סיידאבאד. מבחינת ציוד, הטליבאן תפס 700 משאיות ו-HMMWV של כוחות הביטחון האפגנים, כמו גם עשרות כלי רכב משוריינים ומערכות ארטילריה.
חיל האוויר האפגני הופל על ידי הטאליבן, ונהרגו שלושה טייסי מיל מי-17. ב-16 ביוני הוציאו לוחמי הטליבאן להורג 22 כוחות פיקוד של הצבא האפגני שנכנעו בעיר דובלט עבאד. במהלך חודש יולי נהרגו 703 כוחות הביטחון הלאומי האפגני ו-208 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען ל-1,535 לוחמי טליבאן שנהרגו. ב-19 ביוני הוחלף ראש המטה, שר הביטחון ושר הפנים של הצבא הלאומי האפגני בנשיא אשרף גאני אחמדזאי. עד סוף חודש יוני, כל כוחות הצבא של מדינות זרות עזבו את אפגניסטן למעט בריטניה, טורקיה, וארצות הברית.
המשך הלחימה.
ב-27 ביוני, מחוז שינווארי ומחוז גורבאנד נפלו בידי הטאליבן, לאחר שלפחות 50 חיילים אפגניים נכנעו ונשבו. באותו יום גם המחוזות רוסטאק, שורטפה וארגיסטן נפלו.
בחודש יולי, הטאליבן אחז ב-64 מחוזות, ונכנס לעיר השנייה והשלישית בגודלה במדינה, קנדהאר והראת בהתאמה. במהלך החודש נהרגו 335 כוחות הביטחון הלאומי האפגני ו-189 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען ל-3,159 לוחמי טליבאן. כ-1,500 חיילים אפגנים נטשו לטג'יקיסטן, כך דווח על פי שליח מארגון האמנה לביטחון משותף שלה כלי תקשורת איראניים דיווחו כי כ-300 חיילים ואזרחים אפגניים חצו את הגבול ונכנסו לאיראן על מנת להימלט מהטליבאן.
ב-1–2 באוגוסט נפלו אזורי סאפיאן, קאלה-א-קוהנה וקאריז בפאתי לשקר גאה לידי הטליבאן. עימותים בין הטליבאן לכוחות הממשלה התקיימו גם בפרוורי העיר, כאשר חיל האוויר האפגני וחיל האוויר של ארצות הברית תקפו עמדות של הטליבאן. ב-3 באוגוסט נהרגו 40 אזרחים ויותר מ-100 נפצעו בלחימה. המורדים החלו לתקוף גם את נמל התעופה בעיר. בינתיים, הממשלה שלחה תגבורת כדי למנוע מהעיר ליפול למורדים. החל מ-5 באוגוסט נהרגו 115 אנשי כוחות הביטחון הלאומיים האפגניים ו-58 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען כי הרגו 3,197 לוחמי טליבאן מתחילת החודש.