לאחר שיחרורו התמנה בדצמבר 1986 לנציב שירות בתי הסוהר. הוא התפטר מתפקידו ב-1987 על רקע הקושי בניהול מערכת בתי הסוהר בשל העלייה הגדולה במספר האסירים ובצפיפותם. ב-1995 מונה לחבר בוועדת חקירה ממלכתית שחקרה את פרשת העלמות ילדי עולי תימן.
היה נשוי לשרה ונולדו להם שלושה ילדים. בנו אמיר מימון כיהן כשגריר ישראל בליטא וכיום מכהן כשגריר ישראל באוסטרליה.
ב - 2014 הוקם רחוב על שמו בראשון לציון
ספריו.
על תקופת שירותו בצה"ל כתב שני ספרים:
יודישר פרלג
יידישר פרלג
אנדרה דה-פריז
אנדרה דה פריז
אנדרה דה פריס
דאנא דאנא
מרדכי לפיד
מרדכי לפיד (חרקוב, אוקראינה, תרצ"ז, 1937 – חברון, כ"ב בכסלו תשנ"ד, 6 בדצמבר 1993) היה אסיר ציון בברית המועצות, מנהיג, ממקימי היישובים: אלון מורה, אלקנה וקדומים. נרצח עם בנו שלום בפיגוע ירי ליד קריית ארבע בשנת 1993.
קורות חייו.
נולד בברית המועצות בחרקוב אוקראינה, בשנת תרצ"ז (1937). בתום מלחמת העולם השנייה עבר עם משפחתו לעיר ריגה שבלטביה. בשנת 1961 הגישה משפחתו בקשה לעלות לישראל אך בקשתם נדחתה. נשפט לשנתיים מאסר בגולאג ברוסיה בשנת 1966 בעקבות פעילותו הציונית.
בשנת 1968, לאחר שחרורו הגיע למוסקבה לרב יהודה לייב לוין, רבה הראשי של רוסיה, ללמוד תורה.
אמונתו היהודית התעוררה לפי עדותו עוד בילדותו, בגיל 6 הוא הגיע לתובנה שאלוהים משגיח על כל יצוריו בעולם:
תובנה זו ליוותה אותו כל החיים.
אחרי מספר ניסיונות בריחה, גורש בשנת 1968 מברית המועצות, עלה לארץ והיה בין הראשונים שעלו מברית המועצות בעלייה החדשה. תחילה התגורר ברעננה, ואחר כך עבר עם משפחתו לשומרון. יחד עם רעייתו מרים היו מראשוני המתיישבים בשומרון, וממקימי היישובים: אלון מורה, אלקנה וקדומים.
היה בעל תואר מהנדס ועבד בתעשייה הצבאית. בנוסף לעבודתו היה מרדכי פעיל בקליטת עלייה.
הרצח.
ביום שני כ"ב בכסלו תשנ"ד (06.12.1993), לפנות ערב, עברו מחבלים ברכב בצומת גבעת חרסינה בחברון וירו צרורות אל רכב טרנספורטר ישראלי, שעבר במקום בדרכו מקריית ארבע לירושלים. ברכב היו בני משפחת לפיד. הנהג, אבי המשפחה מרדכי לפיד ובנו שלום לפיד נהרגו. שלושה מבני המשפחה נפצעו. הצומת נקרא אחר כך על שמם "צומת לפיד".
היה בן 56 בהרצחו. הותיר אישה ו-13 ילדים. הובא למנוחות בבית העלמין בחברון, בהלוויה משותפת לו ולבנו שיצאה מישיבת פוניבז' בבני ברק.
פעילותו הציונית.
בגיל 14 לשם מימוש חלומו לעלות לארץ ישראל הוא שחה בים השחור מחוף העיר חרסון לקראת אונייה טורקית שבאמצעותה התכוון לעזוב את ברית המועצות לטורקיה ומשם למדינת ישראל. אך צוות האונייה הטורקית לא הסכים להעלותו. בשחייה חזרה, ספינה של משמר החופים הסובייטי אספה אותו. הוא נעצר ושוחרר לאחר יממה משום גילו הצעיר.
בשנת 1961 התנהל משפט אייכמן שעורר הדים ברחבי העולם והשפיע מאוד על יהודי ברית המועצות. לכן בשנה זו הגישה משפחתו בקשה לעלות לארץ ישראל. התשובה שהתקבלה הייתה : "לא תגיעו לישראל, תרקבו פה".
בעקבות השתתפותם בקבלת פנים בריגה של זמרת ישראלית בשנת 1966, נעצרו מרדכי ושני פעילים ציונים באשמת השתתפות בהפגנה לא חוקית. מרדכי נשפט לשנתיים מאסר במחנות ריכוז ברוסיה. והיה לאסיר ציון בברית המועצות. בשנת 1968 מרדכי גורש מברית המועצות ועלה בגפו לארץ ישראל.
הקים תנועה לזהות יהודית ציונית בריגה בירת לטביה יחד עם בן ציון רחלין (שנפטר אחר כך בגיל צעיר) וצעירים נוספים. התנועה משכה אחריה מאות יהודים שחלקם אומנם לא הזדהו דווקא עם הציונות אלא עם הזהות היהודית. הקים אנדרטה לזכר 38,000 נרצחי יהודי גטו ריגה שנרצחו בטבח יער רומבלה. הקים קבוצת בני נוער שליוותה את נחמה ליפשיץ, זמרת יידיש, בהופעותיה בבירה ריגה וערים נוספות בלטביה וליטא שתרמו לגיבוש זהות יהודית.
כתב ספר "ההיסטוריה של יהודי רוסיה" בן 400 עמודים והפיץ אותו בין יהודי ליטא ולטביה כדי לעורר את הגאווה של הנוער בתרבותם. החשיבות הגדולה בפעילויות הללו הייתה בזה שהיא חיזקה את הזיקה של אלפי יהודים בברית המועצות ליהדות ונאבקה בניסיון של השלטון הקומוניסטי לנתק את יהודי ברית המועצות מהמורשת היהודית.
הצעירים שהשתתפו בתנועה שלו כונו "ילדי מריק" (מרדכי ברוסית). אחד מהם היה יוסף מנדלביץ' שאחר כך היה אסיר ציון שניסה עם חבריו לחטוף מטוס בברית המועצות כדי להגיע לישראל ולמחות על מצב היהודים בברית המועצות.
פעילותו הציונית בישראל.
בישראל הקים מרדכי לפיד משפחה בת 15 ילדים. מרדכי היה פעיל בהתיישבות ביהודה ושומרון. הוא נטל חלק בניסיון ההתיישבות בסבסטיה והיה מראשוני המתיישבים בשומרון וממקימי היישובים: אלון מורה, אלקנה וקדומים.
הגותו.
חייו של מרדכי לפיד הוקדשו לכתיבת הספר "ארבעה גנים" על סגולת ישראל, הספר כולל ארבעה חלקים: גן נעול, גן עדן, גן פרוץ ואינטגרל הגאולה. הספר היה קרוב לפרסום אך התהליך נקטע עם הירצחו והספר לא יצא לאור. כמו כן כתב מחזה בשם "גן רמוס".
ספר חשמונאים ב
רגור
רֶגוֹר (בכתיב לועזי: Regor) או γ במפרש, נקרא גם סוהייל אל מוחליף (בערבית سهيل المحلف - "הנפלא של האמונה", אך שם דומה, "סוהייל אל וואזן", ניתן גם לכוכב λ במפרש ולכן השימוש בו פחות מקובל) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים מפרש ואחד מהכוכבים הבהירים בשמים. מקור השם רגור הוא היפוך של השם רוג'ר (Roger) ונקרא על שם האסטרונאוט רוג'ר צ'אפי, שנהרג בתאונת אימונים לקראת שיגור אפולו 1. בעוד כ-9,000 שנים יהיה הקוטב השמיימי הדרומי סמוך לרגור כך שבחצי הדרומי של כדור הארץ הכוכב לא ישקע כלל ויראה בכל שעות הלילה.
תכונות.
רגור הוא למעשה מערכת מורכבת הכוללת לפחות שישה כוכבים במרחק של כ-840 שנות אור. אחד מכוכבי המערכת הוא כוכב וולף-ראייה הקרוב ביותר לכדור הארץ. בשל הספקטרום המיוחד של הכוכב הכפול רגור A, הכולל חוץ משילוב ספקטרום של שני כוכבים את קווי הפליטה המאפיינים כוכבי וולף ראייה, הכוכב מכונה גם "אבן החן של שמי הדרום".
רגור A.
רגור A (נקרא גם 2γ במפרש) הוא בעצמו כוכב כפול ספקטרוסקופי, המורכב מעל-ענק כחול עם מסה של כ-30 מסות שמש ורדיוס של כ-13 רדיוסי שמש, ומכוכב וולף-ראייה שבעבר היה בעל מסה של לפחות 40 מסות שמש, אך בדומה לכוכבים מסוגו איבד את רובה על ידי השלכה של שכבותיו החיצוניות ועקב כך הוא נשאר עם כ-10 מסות שמש ורדיוס של כ-3 רדיוסי שמש. העל-ענק הוא בהיר יותר ומאיר בעוצמה של פי 180,000 מהשמש, אך רוב הקרינה שלו נפלטת בתחום העל-סגול כתוצאה מטמפרטורת פני השטח הגבוהה שלו, כ-32,500 קלווין. הטמפרטורה של הכוכב מסוג וולף-ראייה גבוהה עוד יותר, כ-60,000 קלווין, אך בשל רדיוסו הקטן בהרבה, עוצמת ההארה שלו היא פי 100,000 מהשמש, כמעט כולה בתחום העל-סגול. שני הכוכבים ממשיכים להעיף החוצה ענני גז מסיביים: כוכב וולף-ראייה בקצב של פי 100 מיליון מרוח השמש (כשלוש מיליוניות מסת שמש בשנה) והעל-ענק בקצב של פי 4 מיליון מרוח השמש והתנגשות ענני הגז הנפלטים משני הכוכבים יוצרת קרינת X.
כוכבי וולף-ראייה מתפתחים במהירות גבוהה במיוחד ונראה שכוכב וולף-ראייה זה נמצא לקראת סיום חייו והוא צפוי להפוך לסופרנובה. גם בן הזוג, שהתפתחותו איטית יותר, צפוי לגורל דומה.
שני הכוכבים מקיפים זה את זה במחזור בן 78.5 ימים ובמרחק של מעט יותר מיחידה אסטרונומית.
רגור D ,C ,B ו-E.
במרחק של כ-15,000 יחידות אסטרונומיות מרגור A, נמצא רגור B (נקרא גם 1γ במפרש). זהו תת-ענק כחול עם בהירות מדרגה 4.27 שניתן להפרדה מרגור A באמצעות משקפת טובה או טלסקופ חובבים עם הפרדה זוויתית של יותר מ-40 שניות קשת. חוץ ממנו ניתן להבחין באמצעות טלסקופ בעוד שני כוכבים לבנים (רגור C ו-D) עם בהירויות מדרגה 8.2 ו-9.1 בהפרדה זוויתית של כ-60 וכ-90 שניות קשת. טלסקופ מקצועי מאפשר להבחין בכוכב נוסף, שנמצא במרחק זוויתי של פחות מ-2 שניות קשת מרגור D. זהו רגור E, שבהירותו היא מדרגה 12.5.
גמא במפרש
ספר מכבים ב'
אל תנגעוני
זלמן אפשטיין
זלמן אפשטיין (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: עפשטיין; כ"ט באלול תר"כ, 16 בספטמבר 1860, ליובאן, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – ז' בכסלו תרצ"ז, 21 בנובמבר 1936, רמת גן, ישראל) היה סופר עברי משכיל ופעיל ציוני. בלט בכתיבתו המליצית.
ביוגרפיה.
זלמן אפשטיין נולד לפייגה ביילה ונחום אפשטיין. בשנת 1874, כשהיה בן 14, החל אפשטיין ללמוד בישיבת וולוז'ין ונשאר בה למעלה משנה. כשהיה בן 16 עקרה משפחתו לעיר אודסה, ובעקבות כך נחשף ללימודים ולהשכלה כללית, אך עדיין, על פי עדותו, המשיך לשמור על ההלכה. אפשטיין נשאר באודסה 30 שנה ושם, בסביבות 1880, החל לכתוב. מאמרו המשמעותי הראשון התפרסם בכתב העת "המליץ" בשנת 1881 או 1882, ונקרא "רוח הלאומי ותוצאותיו בעת החדשה". המאמר נסב על הרעיון הציוני של יישוב ארץ ישראל והיווה יריית פתיחה למאמריו הבאים, בהם נלחם בחרדים שהתנגדו לרעיון הציוני. רבים מהמאמרים שפרסם אפשטיין בהמשך היו תחת שמות העט "שלמה האלקושי" ו"בן עזאי". החל משנת 1882 שימש אפשטיין סופר קבוע של "המליץ" ונשאר בתפקיד זה כחמש עשרה שנים. כמו כן, משנת 1890 עד 1900, שימש אפשטיין פנקסן ומזכיר בוועד האודסאי של תנועת חובבי ציון ובמסגרת תפקידו היה איש סודו של משה לייב ליליינבלום - מראשי התנועה.