האנגלים התכוונו להרעיב את המגינים. עד דצמבר, תושבי רואן אכלו חתולים, כלבים, בשר סוסים ואף עכברים. הרחובות מלאו באזרחים מורעבים. העיר גרשה 12,000 מתושביה העניים יותר על מנת לחסוך במזון. המלך הנרי החמישי לא הרשה לאף אדם לעבור את קווי המצור, וכך העניים הרעבים נאלצו לחיות בתעלה הגנה שנחפרה ליד חומות העיר. אפילו האנגלים ריחמו על הרעבים ובקריסמס 1418, הרשה המלך לשני כמרים לחלק מזון, אולם בסיום היום הופסק המזון והמגורשים חזרו לרעב ולמוות בשוחה.
למרות מספר ניסיונות אמיצים של הכוח הצרפתי לפרוץ החוצה, המצור נמשך עד לינואר 1419.
רואן, שאוכלוסייתה הלכה והצטמצמה, החליטה לשאת ולתת על ידי שליחת משלחת בראשות גי לה בוטיילר ושישה חברים נוספים.
לאחר שמונה ימים של משא ומתן, שליחי רואן לא יכלו לקבל את התנאים שהוצעו להם, והחליטו לנסות להרוס את העיר ולנטוש אותה על ידי ניסיון הבקעה נואש.
כדי לא להישאר עם עיר חרוכה לאחר מצור ארוך ויקר, הסכים הנרי להקל בתנאי הכניעה וכך קיבל את השליטה על העיר.
לאחר הכניעה.
אלן בלנשאר, שהוציא להורג אסירים אנגלים הוצא בעצמו להורג על ידי האנגלים לאחר נפילת העיר.
לאחר נפילת העיר, תושבים רבים מאסו בדוכס בורגונדי וביורש העצר והם נשבעו אמונים להנרי.
הנרי החמישי הקים את מעונו הצרפתי בבית המפואר של טירת רואן ולאחר מכן בטירת ונסן. זה יהיה מודל לחיקוי על ידי הנרי השישי, מלך אנגליה משנת 1422, ולאחר מכן על ידי אדוארד הרביעי, מלך אנגליה, יליד רואן בשנת 1442 (שנשא את התארים מלך אנגליה ומלך צרפת).
הנרי המשיך במסע הכיבושים ותפס את כל נורמנדי, פרט למון סן מישל, שעמדה בפרץ במשך 21 שנה עד לתפיסת השטח מחדש בידי הצרפתים.
סיון הר-שפי
סיון הר-שפי (נולדה ב-18 במאי 1978) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה.
הר-שפי נולדה בירושלים. בעקבות אביה, הרבתה המשפחה לשנות מקומות מגורים, ובשלב מסוים עברה לגור באפרת. בגיל תיכון למדה בבית ספר פלך בירושלים. שירתה בצה"ל כמורה חיילת בבית ספר שדה עפרה. בוגרת תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג לספרות עברית של האוניברסיטה העברית. עבודת הגמר שלה, בהנחיית פרופ' רות קרטון-בלום, עסקה ב"פולימורפיזם בשירת יונה וולך: היבריד, מטמורפוזה ואלכימיה". כתבה את עבודת הדוקטורט על המלכות בשירת אורי צבי גרינברג במחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' תמר וולף מונזון.
ריכזה את בית המדרש לנשים "עורי" בירושלים. כיום היא מרצה במכללת יעקב הרצוג בגוש עציון, במכון שכטר למדעי היהדות ומנחה סדנאות כתיבה ועורכת את כתב העת "עתר".
החלה לפרסם שירים בכתב העת משיב הרוח. פרסמה ארבעה ספרי שירה. זוכת "פרס הרי הרשון" של האוניברסיטה העברית (תשס"א), פרס אקו"ם (תשס"ג), פרס שרת החינוך (2004), פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (תשע"ב), מלגת בוסתן של הספרייה הלאומית (2018) ופרס רעיית נשיא המדינה על שם ד"ר גרדנר סימון לשירה עברית (2019).
נשואה למשורר אבישר הר-שפי.
החידה של קספר האוזר
החידה של קספר האוזר (בגרמנית: Jeder für sich und Gott gegen alle) הוא סרט דרמה אותו ביים הבמאי הגרמני ורנר הרצוג בשנת 1974. הסרט מספר את סיפורו האמיתי של איש המסתורין קספר האוזר (בגילומו של ברונו שליינסטין), המבוסס על תמלילי מכתביו.
עלילה.
הסרט עוקב אחר קספר האוזר, שחי את 17 השנים הראשונות של חייו כבול במרתף קטן עם סוס צעצוע, ללא כל מגע אנושי למעט אדם לבוש מעיל שחור וכובע, שהאכיל אותו מדי יום.
יום אחד בשנת 1828, אותו אדם הוציא את האוזר מתאו ולימד אותו מספר משפטים ואיך ללכת, ואז עזב אותו לבדו ברחוב בעיר נירנברג. האוזר הופך מושא לסקרנות רבה בקרב אנשי העיר ובהמשך אף מוצג בקרקס המקומי בטרם נלקח תחת חסותו של מר דאומר, שהשקיע בחינוכו. האוזר למד לקרוא ולכתוב ופיתח גישות מקובלות על היגיון ודת, אך בעיקר נמשך למוזיקה.
האוזר משך את תשומת לבם של אנשי האקדמיה, אנשי הדת ואנשי האצולה, אך בשיא פריחתו, הותקף פיזית על ידי אותו אדם שהחזיק בו במשך 17 שנים. האוזר נפגע בראשו אך הצליח להתאושש. לאחר מכן, באופן מסתורי, הוא נדקר בשנית, הפעם באזור החזה, פגיעה שהביאה למותו.
רגע לפני מותו מתואר האוזר בסרט כשהוא מוטל במיטה ומתאר את חזיונותיו על ברברים נוודים במדבר סהרה. בנתיחה שלאחר המוות נתגלה כי להאוזר כבד ומוח קטן גדולים מהמקובל.
הקשר היסטורי.
הסרט עוקב אחר סיפורו האמיתי של קספר האוזר, על פי מכתביו שנמצאו עם גופתו ובעקבות פרטים שנתגלו לגבי כליאתו ושחרורו לחופשי.
האוזר היה בן 17 כשנתגלה לראשונה בנירנברג, אך גולם בסרט על ידי ברונו שליינסטין, שהיה בן 41 בעת הצילומים.
הפקה.
ורנר הרצוג גילה את השחקן הראשי, ברונו שליינסטין, במסגרת סרט תיעודי על נגני רחוב. הרצוג הוקסם ממנו והציע לו לשחק בשניים מסרטיו: "החידה של קספר האוזר" ו-"Stroszek" , וזאת למרות שלא הייתה לו הכשרה כשחקן. סקירת חייו של שליינסטין מעלה מספר קווי דמיון לחייו של קספר האוזר, ואישיותו באה לידי ביטוי לעיתים קרובות גם על סט הצילומים.
בפרשנותו של הרצוג בגרסת ה-DVD של הסרט, הוא מספר כי שליינסטין נותר לבוש בתלבושת התפקיד למשך כל הצילומים, וכי הרצוג ביקר אותו פעם בחדר המלון שלו ומצא אותו ישן על הרצפה ליד הדלת, לבוש באותם בגדים.
הסרט צולם בעיר דינקלסבוהל (Dinkelsbühl) ובעיר הסמוכה הסלברג (Hesselberg) בגרמניה.
מספר יצירות מוזיקה קלאסיות שולבו בסרט, בהם יצירותיהם של יוהאן פכלבל, אורלנדו לאסוס, תומאזו אלבינוני וכן של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
פרסים.
הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 1975 וזכה בשלושה פרסים, בהם הפרס הגדול של חבר השופטים.
הסרט זכה בשלושה מפרסי הקולנוע הגרמני בשנת 1975, בהם הסרט הגרמני הטוב ביותר. למרות זאת הוא לא היה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב ביותר במסגרת טקס פרסי האוסקר ה-48.
תום סוייר (אנימה)
חדו&quot;ש
עלי סלימאן
עלי סלימאן (בערבית: علي سليمان; נולד ב-10 באוקטובר 1977) הוא שחקן ערבי-ישראלי.
קורות חייו.
סלימאן הוא בן למשפחה שברחה מהכפר ספורייה (ציפורי) ב-1948, במהלך מלחמת העצמאות. חלק מבני המשפחה ברחו ללבנון למחנות הפליטים עין אלחלווה ואלנהר אלבארד; חלקם האחר מתגוררים בסוריה ואף בירדן. מרבית בני המשפחה מתגוררים כיום בנצרת.
עלי סלימאן נולד וגדל בנצרת. הוא למד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין והוא בוגר שנתון 2000 של בית הספר. איתו בכיתה למדו בין השאר יובל סגל, דורית בר-אור ונתי אורנן. בתום לימודיו הצטרף לתיאטרון קומדיה דל'ארטה בלונדון. אחר-כך לימד משחק בנגב.
סלימאן שיחק בסרטים וסדרות של יוצרים ישראלים, פלסטינים, אירופאים ואמריקאים שונים. הוא כיכב בסרטו של האני אבו אסעד "גן עדן עכשיו", שזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. ב-2007 הופיע בסרטו של פיטר ברג "הממלכה" לצידו של ג'יימי פוקס. בסרטו של ערן ריקליס עץ לימון, הוא מגלם דמות של עורך-דין; בסרט של רידלי סקוט "גוף השקרים" הוא גילם את דמותו של עומר צדיקי.
סלימאן שיחק ביחד עם יואב בר-לב בהצגה "אח-אח-בום-טראח". ההצגה, שנכתבה על ידי יואב בר-לב ונורמן עיסא, עלתה על במת התיאטרון הערבי-עברי בשנים 2003–2008. היא הועלתה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2003, שם זכתה בפרס ראשון לבימוי (עיסא), ולתפאורה ותאורה (זיו וולושין). כמו כן זכתה ההצגה ב"ציון לשבח למחזה ולמשחק". ההצגה רצה עד 2008 בעשרים פסטיבלים להצגות ילדים ברחבי תבל. היא הועלתה בין השאר ביפן, קוריאה, אוזבקיסטן, ספרד, גרמניה, אוסטריה, ואוסטרליה. זהו סיפור דמיוני על שני אחים (או חברים) שאינם יכולים לחיות זה במחיצת זה, אך גם לא מסוגלים להיפרד. זהו משל, כשהנמשל הוא יצחק וישמעאל, אף שהם אינם מוזכרים במפורש בהצגה, אך אשר היוו השראה למחזה.
ב-2009 שיחק סלימאן ב"ראשים מוחלפים" (עיבוד של נעה דר, שגם ביימה את "היואדאנה" של המחזאי ההודי הנודע גיריש קרנאד) שעלה על במת "הזירה הבין תחומית".
ממאי 2014 סלימאן משחק בהצגה "רוח ים" בתיאטרון חיפה; זהו עיבוד של אופירה הניג וח'ליפה נאטור לספר "יחסי הסודיים עם קרלה ברוני" מאת עלאא חליחל, בבימויה של הניג עצמה.
ב-2017 שיחק במיני-סדרה הבריטית "המדינה", מבית ערוץ 4 ונשיונל ג'יאוגרפיק, לצדם של היאם עבאס וכרים קאסם.
רקטת קונגריב
רקטת קונגריב (באנגלית: Congreve rocket) הייתה כלי נשק בריטי שתכנן ופיתח סר ויליאם קונגריב ב-1804.
הרקטה פותחה בבית הנשק המלכותי בעקבות הניסיון שצברו הבריטים במלחמת אנגליה-מייסור השנייה, השלישית והרביעית בין חברת הודו המזרחית הבריטית לבין ממלכת מַייסוּר שבהודו. לאחר המלחמות נשלחו אל אנגליה רקטות מייסור אחדות, וב-1801 החל ויליאם קונגריב חוקר ומפתח רקטות שכמותן במעבדות בית הנשק המלכותי בווּלִיץ'. תצוגת הירי הראשונה של הרקטה, שהונעה בדלק מוצק, נערכה בווליץ' ב-1805. הבריטים השתמשו ברקטות קונגריב בהצלחה לא מבוטלת בים וביבשה במלחמות הנפוליאוניות ובמלחמת 1812. השימוש בהן פסק באמצע המאה ה-19.
ונטרילוק
עלי סולימאן
אצ'י שטרו
אצ'י שטרו (באנגלית: Ernst Etchie Stroh; נולד ב-31 ביולי 1949) הוא בסיסט ישראלי לשעבר ומפיק סרטים הוליוודי בהווה.
קורות חיים.
ארנסט (אצ'י) שטרו נולד בנוינקירכן שבאוסטריה. הוא עלה לישראל ושירת בלהקת חיל הים לצד שלמה ארצי. השתתף בתוכניות "וביום השלישי" (1968) ו"רפסודה בכחול" (1969).
לאחר שחרורו למד באוניברסיטה העברית סוציולוגיה ויחסים בינלאומיים וסיים לימודיו ב-1975.
ב-1973 הוקמה "גברת תפוח", להקת הליווי של שלמה ארצי, עם שטרו בתפקיד הבסיסט.