בשנת 1989 התחתנה בשנית, הפעם עם המחזאי והשחקן, הוסנג טוזי, לזוג נולדה בת באותה שנה.
קריירת משחק בארצות הברית.
בתחילה התמקדה אע'דאשלו בקריירת טלוויזיה כשהשתתפה במספר סדרות מקומיות, בין היתר לצד הקומיקאי מרטין לורנס בסדרתו "מרטין" בשנת 1993. באותה שנה ערכה אע'דאשלו את הופעת הבכורה שלה בקולנוע האמריקאי בדרמה "20 דולר" לצד לינדה האנט וסטיב בושמי.
לאחר היעדרות של מספר שנים חזרה אע'דאשלו לתחום המשחק. בשנת 2003 הייתה האיראנית הראשונה בהיסטוריה שהייתה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "בית של חול וערפל", את הפרס הפסידה אע'דאשלו לרנה זלווגר. בסרט מגלמת אע'דאשלו את דמותה של נאדי באהרני, אשתו של הגנרל האיראני מסעוד אמיר באהרני (בן קינגסלי) שהיגר עם משפחתו לארצות הברית, וזאת כדי לברוח מהמהפכה האיראנית שהשתלטה על המדינה בשנת 1979.
בשנת 2004 שיחקה בסדרה 24 בתור דינה הרז. בשנת 2005 שיחקה אע'דאשלו במותחן האימה "השדים של אמילי".
בשנת 2006 השתתפה אע'דאשלו בסרט השלישי בסדרת סרטי "אקס מן", "" בו גילמה את דוקטור ראו. בנוסף, שיחקה בדרמה הרומנטית "הבית באגם" של הבמאי אלחנדרו אגרסטי בכיכובם של סנדרה בולוק וקיאנו ריבס. וגילמה את דמותה של אלישבע, אם יוחנן המטביל בדרמה המשפחתית של קתרין הארדוויק, "סיפור הולדת ישו". באותה שנה גילמה את נאזנין בקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" לצד יו גרנט.
בשנת 2009 זכתה אע'דאשלו בפרס אמי על תפקידה בסדרת הדרמה הביוגרפית של HBO "הבית של סדאם", בה גילמה את דמותה של סג'ידה טאלפח, אשתו הראשונה של העריץ ונשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין, המגולם בסדרה על ידי השחקן הישראלי יגאל נאור.
בשנת 2010 גילמה בסדרה "פלאש פורוורד" את דמותה של נהאדרה אודייה.
בשנת 2012 שיחקה בסרט "החיים המוזרים של טימותי גרין", סרט לכל המשפחה בכיכובם של ג'ניפר גארנר וג'ואל אדגרטון.
החל משנת 2015 משחקת בסדרת המדע בדיונית המרחב.
שמעון אבוחצירה
אלדד אוארבך
אלדד אוארבך (9 בינואר 1914 - 27 במאי 2003) היה מפקדו הראשון של גדוד 54 בחטיבת גבעתי במלחמת העצמאות ותעשיין ישראלי.
קורות חיים.
ההגנה וצה"ל.
אלדד אוארבך נולד בווינה, ועלה ארצה ב-1925 בהיותו בן 11.למד בבית הספר למסחר (לימים "גאולה"). שם התאהב בסוניה שלימים תהיה אשתו. ב-1934 התנדב להגנה, ועמד בראש אחת היחידות של "הנודדת הצעירה". כשהוקם החי"ש בתל אביב, התמנה למפקד פלוגה ב' שהגנה על מקוה ישראל, ולאחר מכן התמנה למפקד גדוד, ונודע בכינויו "בן יהודה".
לאחר כ"ט בנובמבר 1947, נשלחו יחידות מהגדוד להגן על בן שמן, על קו המים בנגב ולסייע לירושלים הנצורה.
במבצע נחשון הקים גדוד עתודה בחופזה והוזעק לסייע לגדוד אחר, בפיקודו של חיים לסקוב. בלחץ הבריטים נסוג הכוח שלו, והוא כתב בזעם למפקד המבצע, שמעון אבידן:
עם הקמת חטיבת גבעתי, נהפך הגדוד לגדוד 54. הפיקוד לגדוד עבר לידי צבי צור, ואלדד עבר לשמש קצין המבצעים של חטיבת קרייתי.
תעשייה.
עם שיחרורו של אלדד מצה"ל בדרגת סגן-אלוף, הקים יחד עם אחיו יואב מפעל למצברי עופרת בשם "בת אור". שנים לאחר שהמפעל נסגר, על שטחו הוקם מגדל עסקים "מגדלי אור", ברמת החי"ל.
הוריזון אייר
Horizon Air
באוסק
קרל שוורץ
קרל שוורץ (Karl Schwarz; 21 באפריל 1885, מינכן – 22 באוקטובר 1962, תל אביב) היה חוקר תולדות האמנות גרמני-ישראלי, מנהל המוזיאון היהודי בברלין (1933) והאוצר והמנהל הראשון של מוזיאון תל אביב לאמנות.
ביוגרפיה.
ד"ר קרל שוורץ למד למד באוניברסיטת היידלברג ולאחר לימודיו היה היסטוריון של האומנות, אוצר אמנות, ומנהל המוזיאון היהודי בברלין. כאשר עלה היטלר לשלטון הוא, יחד עם אשתו הראשונה, אליזבט, החליטו לעזוב את גרמניה, הוא קיבלת הצעת עבודה לנהל את מוזיאון פילדלפיה לאמנות וכמעט נסע לארצות הברית, אולם זמן קצר לפני נסיעתו המתוכננת ד"ר שוורץ הוזמן על ידי מאיר דיזנגוף להקים את מוזיאון תל אביב, הוא קיבלת את ההצעה והיה מנהלו הראשון של המוזיאון. הוא אסף יצירות אמנות שהביאו עולי גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
חיבר כמה ספרים שהיו פורצי דרך בתחומם בעברית והיוו בישראל ספרי לימוד עיקריים בתחום עד שנות ה-60 של המאה ה-20: "האמנות היהודית החדשה" (1941) ו-"מורה דרך לאמנות" (1946).
שוורץ הוריש את אוספיו למוזיאון. ארכיונו, ובו תכתובות, כתבי יד, ספרים וקטלוגים, שמור בספרייה הלאומית.
נפטר בתל אביב ב-1962 והותיר אלמנה (טקלה) ושני בנים.
קרומפכי
קרומפכי (מסלובקית: Krompachy; גרמנית: Krompach, הונגרית: Korompa) היא עיר בסלובקיה בעלת היסטוריה עשירה של עיר מכרות ומטלורגיה, והיא משמשת כאתר סקי.
העיר שוכנת במרכז מחוז ספיש (Spiš) (שפיץ בפי דוברי הגרמנית והיהודים), בעמק הנהר הרנד. העיר מוקפת מכל עבריה ברכסי הרים, המתנשאים לגובה של כ-1,000 מ' מעל פני הים. בהרים ניתן עדיין למצוא חיות בר כמו גם פטריות ופירות יער.
עד סוף המאה ה-20 כרו סביב העיר ברזל ונחושת.
העיר נוסדה במהלך המאה ה-14, מאז שמשה כעיר מכרות, כבשנים ותעשייה העושה שימוש בחומרי הגלם המקומיים. כיום היא משמשת בעיקר כעיר תיירות (חורף) ומתגוררים בה דרך קבע פחות מ-9,000 תושבים.
מלחמת העצמאות האירית
מלחמת העצמאות האירית (באירית: Cogadh na Saoirse, באנגלית: Irish War of Independence) או המלחמה האנגלו-אירית הייתה מלחמת גרילה שהתרחשה על אדמת אירלנד בין השנים 1919 ו-1921. במלחמה, נלחמו המורדים האירים שהתאגדו במסגרת הצבא האירי הרפובליקני וארגונים קטנים נוספים, כנגד כוחות בריטים עדיפים ותומכיהם האירים - הצבא הבריטי, המשטרה האירית המלכותית, בלאק אנד טאנס, המחלקה המשטרתית המסייעת וכוח השיטור המיוחד של אלסטר. המלחמה נבעה כתוצאה מההתעוררות הלאומית האירית, אשר דוכאה בידי הבריטים במשך מאות שנים, עד שהגיעה למצב נוסף של לחימה, כמוה היו רבים בעבר.
באפריל 1916, פתחו רפובליקנים איריים במרידת חג הפסחא כנגד השלטון הבריטי והכריזו על הקמתה של רפובליקה אירית. על אף שזו פורקה לאחר שבוע בודד של לחימה, המרידה ובעיקר תגובתם הנחרצת של הבריטים הובילו לתמיכת ההמונים בשאיפה לעצמאות האירית, בשונה ממאבקים אירים לאוטונומיה קודם לכן. בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת של שנת 1918, זכתה מפלגת השין פיין, המפלגה האירית הבדלנית, לניצחון סוחף במחוזות הבחירה של אירלנד. ב-21 בינואר 1919, נציגי השין פיין בפרלמנט הבריטי הכריזו על הקמתו של פרלמנט אירי - הדאל הראשון, והכריזו על עצמאותה של אירלנד. באותו היום, נורו היריות הראשונות במסגרת הסכסוך. המאבק בין הצדדים התפתח בהדרגה - למשך רוב שנת 1919 פעילותו של הצבא האירי הרפובליקני התמקדה באיסוף וגנבת נשק מידי הבריטים ושחרור אסירים פוליטיים מבתי הסוהר במדינה, בעוד הדאל עמל על בניית התשתיות של המדינה החדשה. בספטמבר אותה השנה, הממשלה הבריטית הוציאה מחוץ לחוק את הדאל ואת השין פיין והמאבק החריף. הצבא האירי הרפובליקני החל לבצע מארבים ולהתקיף כוחות של המשטרה האירית המלכותית ושל הצבא הבריטי, לתקוף בסיסים ולהביא לנטישתן של עמדות צבאיות מבודדות. הממשל הבריטי חיזק את המשטרה האירית המלכותית עם מגויסים רבים מבריטניה - הבלאק אנד טאנס והמחלקה המשטרתית המסייעת - אשר היו ידועים לשמצה בשל המשמעת הרופפת שלהם ופעולות התגמול שביצעו כנגד גורמים אזרחיים, רק חלקן היו מאושרות על ידי הממשל הבריטי.
באמצע שנת 1920, במסגרת בחירות כלליות במדינה, הצליחו הרפובליקנים (תומכי עצמאות הרפובליקה האירית) לזכות במרב הקולות ברוב מחוזות הבחירה. השלטון הבריטי במדינה החל לקרוס, בעיקר במערב ובדרום, והבריטים נאלצו להפעיל תקנות שעת חירום על מנת להתמודד עם המרד. עד נובמבר 1920, 300 איש כבר נהרגו במסגרת העימותים, אך באותו החודש המאבק החריף. ב-21 בנובמבר 1920, התרחש בדבלין יום ראשון העקוב מדם - בבוקרו נהרגו על ידי הצבא האירי הרפובליקני כ-14 מפעילי מודיעין בריטים וכתגובה, באותו אחר הצהריים, פתחו כוחות המשטרה האירית המלכותית באש חיה במהלך משחק כדורגל גאלי בבירה דבלין, הרגו 14 אזרחים ופצעו 65. שבוע לאחר מכן, 17 חיילים מהמחלקה המשטרתית המסייעת נהרגו בידי חיילי הצבא האירי הרפובליקני במחוז קורק, וכתגובה, הפעילו הבריטים ממשל צבאי בדרום אירלנד, ברוב שטחה של פרובינציית מנסטר. בדצמבר, העלו חיילים בריטים את מרכז העיר קורק באש והאלימות רק המשיכה להסלים בשבעת החודשים שלאחר מכן - 1,000 איש נהרגו וכ-4,500 רפובליקנים נכלאו. רוב הלחימה התרחשה בפרובינציית מנסטר (בייחוד במחוז קורק), בדבלין ובבלפסט - בשלושתן נהרגו כ-75 אחוזים מסך ההרוגים במלחמה.
המאבק בצפון-מזרח פרובינציית אלסטר היה בעייתי במיוחד, בשל הכיתתיות שאפיינה את האזור מאז ומתמיד - המיעוט הקתולי באזור תמך בתנועת העצמאות האירית, שכן העם האירי ברובו המוחלט משתייך לזרם הקתולי של הכנסייה הנוצרית. לעומתו, הרוב הפרוטסטנטי, שהגיע לאזור במהלך יישוב אירלנד ונטמע בתוך האוכלוסייה האירית, דווקא היה יוניוניסט ולויאליסט ותמך בהמשך השלטון הבריטי. כוח משטרתי מיוחד הוקם בפרובינציה בשם "כוח השיטור המיוחד של אלסטר" - הוא הורכב בעיקר מפרוטסטנטים והיה לכוח צבאי למחצה. מרב עיסוקו היה תקיפת קתולים באלסטר כפעולות תגמול לפעולותיו של הצבא האירי הרפובליקני - כתוצאה מכך, התפתח בעיר בלפסט מאבק כיתתי חריף ביותר, במסגרתו נהרגו כ-500 אנשים משני הצדדים, רובם קתולים.