בית הגידול של המין מגוון למדי; הוא נפוץ ביער גשם טרופי נמוך או משני שמתאפיין בחדירה רבה של קרני שמש עם פלורה קרקעית עשירה, כמו גם יערות שמוצפים עונתית, יערות גדותיים, יער נשיר יבש וכיסי סבך ליד שדות קנים. זיזף זה מסתגל היטב לבתי גידול עם הפרעה אנושית גבוהה ומופיע לעיתים בפארקים עירוניים, במטעים ובגינות.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
הזיזף המקומט פעיל כיתר קרוביו בשעות הלילה; הוא יוצא ממקום מחבואו מיד לאחר השקיעה, ומקטין את פעילותו בליל ירח מלא כדי להימנע מחשיפה לטורפים ליליים. במהלך היום, הזיזף תופס מחסה בסבך גפנים, בעלווה צפופה ובליאנות. התנהגות זאת אינה אופיינית לזיזפים שמבלים את זמנם במערות או בעצים חלולים, והוא המין היחיד מלבד זיזף העצים שנתלה באופן קבוע על ענפים. בניגוד לזיזף העצים שנתלה על עצים גבוהים, הזיזף המקומט נתלה דווקא על ענפי שיחים, ליאנות או עצים נמוכים בגובה מטר או אף פחות מקרקעית היער.
לעומת זיזפים רבים שלנים בקבוצות גדולות או במושבות המוניות, הזיזף המקומט לן בגפו או בקבוצות קטנטנות של 2–3 פרטים. מחוץ לעונת הרבייה, הקבוצות מחולקות לפי מגדר: זכרים לחוד ונקבות לחוד. גם צורת הלינה בקבוצות שונה בין הזוויגים: הנקבות מתקבצות ב״אשכול״ צפוף, בעוד שהזכרים מפוזרים יותר. אצל הזכרים, שק העור הייחודי סביב הצוואר משמש אותם גם כשק שינה: תוך כדי נמנום, קפל העור נמתח בחוזקה סביב הפנים, הצוואר והמצח כמעין מסיכה, עד שהראש נראה שקוע בתוכה; כאשר קפל העור נמתח לאורכו המקסימלי, ידית העור הייחודית שלו ממוקמת בדיוק מול הפה, והיא משמשת כנראה כתעלת אוויר לנשימה דרך שק העור וכתופסן על הפה. הזיזף המקומט הוא מעופף זריז, אך צורת מעופו מגושמת ומזכירה את מעוף החיפושיות הגדולות: הוא מתנדנד מצד לצד תוך כדי תעופה, ועשוי אף לטוס כשגופו בצורה אנכית במקום אופקית. הטורפים העיקריים שלו הם ככל הנראה דורסי לילה.
תזונה.
הזיזף המקומט ניזון אך ורק מפירות, בפרט בננה, תאנה, מנגו, פאו פאו, ספונדיאס, דריפטס, גואטרדה, מקלורה, שיח אברהם, ופירות רכים ובשלים שעשירים במיץ. הזיזף קוטף את הפרי או חלק ממנו בפיו, ומתעופף למקום שקט שם הוא תופס אותו בגפיו וטפריו ואוכל אותו באמצעות נגיסות מהירות ולעיסה איטנסיבית. כוח הנשיכה היוצא דופן של הזיזף מאפשר לו לנגוס ולאכול גם פירות קשים שאינם נאכלים על ידי עטלפים אחרים, ובצורה זאת הוא מסוגל לשרוד גם בתקופות שבהן הפירות הרכים נדירים. הזיזף עשוי לתחוב את ראשו בפירות בשלים ולמצוץ את המיץ שלהם, ובמקרים כאלה, הקמטים הייחודים שעל פניו מתפקדים כתעלות שבהם המיץ ניגר במורד הפנים עד לפה.
מחקר שבדק את הרגלי התזונה של הזיזף המקומט, מצא שהמין ייחודי בכך שהוא מסוגל אף ללעוס גלעינים קשים - תכונה נדירה יחסית אצל עטלפים; במהלך המחקר שנועד בסך הכול לצלם ולבדוק את התנהגות האכילה של המין, הזיזפים שהגיעו לנגוס בפירות של סידרוקסילון קפירי (פריט תזונה נפוץ של הזיזף, ממשפחת הספוטיים), המשיכו למרבה הפתעם של החוקרים ללעוס את הגלעין הקשה לאחר כרסום החלק הבשרני של הפרי, כשהם משתמשים במספר סוגי נשיכות ונגיסות חזקות בנקודות מסוימות בגרעין כדי לפצח אותו; לאחר הפיצוח, הזיזפים לא ירקו את הגלעין והתמקדו בזרע, אלא לעסו את חלקי הגרעין יחד עם הזרע באיטנסיביות עד ליצירת עיסה סמיכה שנבלעה על ידם. במהלך המחקר, נמצא שהזמן הממוצע לחיתוך ולעיסת כל בשר הפרי הוא כ-5 דקות, והזמן הממוצע לפיצוח ולעיסת הגרעין הוא 1–2 דקות בלבד.
צריכה של זרעים אצל הזיזף, נועדה כנראה לספק לו חומרים מזינים נוספים דוגמת ליפידים, חלבונים וחנקן. חרף היכולת לפצח זרעים, הזיזף המקומט אינו נחשב למשחית זרעים קלאסי דוגמת הפקארי או מיני מכרסמים; זרעים בוגרים מפגינים רמת קשיות גבוהה יותר, ואם הזיזף לא מצליח לפצח אותם תוך 2 דקות הוא יורק אותם לאדמה. בדרך זו, הוא מפיץ את הזרעים על פני אזורים נרחבים יותר ומועיל לצמחים לעומת משחיתי הזרעים.
חיזור ורבייה.
הזיזפים המקומטים מתרבים בין ינואר לאוגוסט. לצד עטלף הפטיש, הזיזף המקומט הוא בין העטלפים הבודדים שמפגינים רבייה באמצעות זירת חיזור. בשעות הערב ותחילת הלילה (24:00-18:00), 30-10 זכרים מתקבצים בזירה מיוערת קבועה על ענפים נמוכים סמוך לאדמה במרחק מטרים ספורים זה מזה, ומנסים להרשים את הנקבות שמבקרות באזור באמצעות אותות חזותיים, כימיים ואקוסטים. הזירה מתחילה להיות פעילה לאחר רדת החשיכה, כאשר הזכרים מתמקמים במקומות הקבועים שלהם ומפיקים קריאות הד מאופננות תדר (FN) וקריאות בתדירות קבועה (CF) בתדר של עד 88 קילוהרץ, עם הרמוניה ראשונה בולטת והרמוניה שנייה חלשה מאוד. הזכרים אינם מפגינים שום תוקפנות זה כלפי זה, ועסוקים בעיקר בהכנה וציפייה לבוא הנקבות.
על אף שהזירה עשויה להראות שקטה לאוזן אנושית, בפועל היא רועשת מאוד אך בתדרים שאינם נשמעים לבני אדם. הזכרים מפיקים שירי חיזור מורכבים כדי לתפוס את תשומת לב הנקבות, ושיר חיזור ממוצע נמשך כמעט 2 דקות ומורכב מ-4 אלמנטים שעשויים לחזור על עצמם לסירוגין או להיפסק בפתאומיות: רצף קריאות הד קצרות וקריאות הד מסולסלות שנמשך כדקה, לאחר מכן נפנוף בכנפיים למשך חצי דקה תוך כדי פריטה איטנסיבית עם האגודלים על סורגי הכנף שמפיקה רעש חיכוך ייחודי, ולבסוף רצף שריקות חזקות שמשמש כסיום השיר. ארבעת האלמנטים הנזכרים מכילים בתוכם בסביבות 8 צלילים שונים, והתדר שלהם נע בין 10 ל-160 קילוהרץ. האלמנטים הרעשניים ביותר שנשמעים אף לאוזן אנושית, שכיחים בעיקר בתגובה לביקור של נקבה. מלבד החלק האקוסטי, הזכרים משקיעים גם בחלק החזותי והכימי; הם מפיקים נוזל ריחני מבלוטות בסנטר, מושכים את מסיכת העור על מרבית הפנים ומשפשפים את קצות הכנפיים ואת הגוף. בזמן שהראש שקוע במסיכה, עור הפנים העירום של הזיזף סופג לחות מהבלוטות בסנטר, וכל הוצאה של הראש מהמסיכה משחררת לאוויר נדיפי ריח חזר של מושק.
ברגע שהנקבה מתקרבת לבחון בן-זוג פוטנציאלי, הזכר מותח את המסיכה לאורכה המקסימלי, תוחב את הראש כולו בתוכה ומקפל את האוזניים על החלקים החשופים (לרוב תוך כדי השמעת שריקות); תגובה זאת אורכת שנייה אחת בלבד ולאחריה הנקבה עוזבת והזכר חוזר למצב הרגיל וממשיך בשירי החיזור שלו. במקרה שהנקבה התרשמה מהתצוגה, היא חוזרת כ-5 שניות לאחר מכן, נוגעת קלות בגבו של הזכר ונוחתת על הענף בצמוד אליו; מיד לאחר מכן, הזכר מוריד את המסיכה מסתובב במהירות לעבר הנקבה פנים מול פנים ואוחז בגופה. כ-5 שניות לאחר מכן, הוא מטפס על גבה של הנקבה, מצמיד את פניו לאמצע גבה ונוגס בפרוותה. ההזדווגות נמשכת כ-30 שניות בשקט אקוסטי, ולקראת הסיום הנקבה נעשית חסרת מנוחה והזכר משמיע בהתלהבות קריאות הד מסולסלות עד לעזיבתה. לאחר מכן, הזכר מושך את המסיכה על הפנים ושב להשמיע שירי חיזור בהמתנה לנקבה הבאה. האקוסטיקה וגודל וצבע המסיכה של הזכר, עשויים לשמש עבור הנקבה כמדד למצבו הגופני של הזכר. הזיזפית ממליטה גור יחיד לאחר היריון של מספר חודשים.
מצב.
בשל טווח התפוצה הרחב והאוכלוסייה הגדולה שלו, הזיזף המקומט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) ומגמת האוכלוסייה נחשבת ליציבה. עם זאת, הוא נפוץ יחסית בדלילות. אין איומים גדולים על המין והוא נוכח במספר אזורים מוגנים במרכז אמריקה. נדרשים מחקרים נוספים על האקולוגיה והרבייה שלו.
ז'ורז' מת'רון
גסטרד
גסטרד (בהונגרית: Geszteréd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גסטרד קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 2,027 תושבים ובשנת 2020 רק 1,666 תושבים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז התיישבות המדיארים במרכז אירופה.
יהודי גסטרד.
היהודים חיו בגסטרד במאה ה-18 ובמאה ה-19. משנת 1930 השתמשו יהודי גסטרד בשירותי הדת של בקן, בשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה.
איש המערב
איש המערב (באנגלית: Man of the West) הוא מערבון אמריקאי משנת 1958 בבימויו של אנתוני מאן, עם גרי קופר, ג'ולי לונדון ולי ג'יי. קוב בתפקידים הראשיים.
הסרט ספג ביקורות אך ז'אן-לוק גודאר שהיה אז מבקר קולנוע קבע שזה הסרט הטוב ביותר של השנה. עם השנים הוא הפך לסרט פולחן והמבקר פיליפ פרנץ' קבע שזאת יצירת מופת של אנתוני מאן.
התסריט נכתב בידי רג'ינלד רוז והוא מבוסס על הרומן "The Border Jumpers" של ויל בראון (1955).
בסרט יש כעין חזרה לסצנה בו עומד גרי קופר בקרב אקדחים נגד פושעים כמו בסרט בצהרי היום (1952) ולבסוף מחסל את כולם. השחקן רוברט וילק שהיה גם אז בין האקדוחנים שנלחמו בו נלחם בו גם כעת.
ג'ולי לונדון הקליטה את השיר "איש המערב" שלא נכלל בסרט.
תקציר העלילה.
לינק ג'ונס (גרי קופר) מגיע רכוב על סוסו מהעיירה "התקווה הטובה" לעיירה קרוסקאט בטקסס. הוא עולה על רכבת לפורט וורת' ובתיקו כסף שנאסף על ידי אנשי עיירתו למטרת שכירת מורה. ברכבת הוא מכיר את סאם ביסלי (ארתור או'קונל) שמכיר לו את בילי אליס (ג'ולי לונדון), זמרת בסלונים שלדברי ביסלי המהמר והרמאי, תוכל לשמש לו גם בתפקיד מורה.
הרכבת נעצרת והנוסעים מתבקשים לעזור להעמיס גזרי עצים להסקה. באותו רגע הם מותקפים על ידי ארבעה שודדים. אחד מהם, אלקוט (ג'. ויליאמס) שישב בקרון והאזין לשיחה, חוטף את תיקו של לינק.
שומר הרכבת מצליח להניס את ארבעת השודדים ולפגוע באלקוט. הרכבת נסתלקת במהירות ובשטח נשארים לינק, בילי וביסלי.