לסיכום, מסורות כלב עדיפות הן על מסורת שבט יהודה, והן על המסורת הכלל ישראלית שבפרקי הכיבוש ביהושע, וזאת בין היתר לפי מרטין נות, וייפרט והאב רולאן דה-וו בסיכומו הזהיר. כל זאת, מתוך ניתוח המסורות באזורנו בלבד. מובן שההפרכה הכללית של ההנחה בדבר מסע כיבוש כלל ישראלי אחיד, מאז מאמר המפתח ההיסטורי של אלברכט אלט ועד ספרו הארכאולוגי המקיף של ישראל פינקלשטיין, מוסיפה משנה תוקף למסקנה זו.
רשימות היחש שבספר דברי הימים.
כלב ברשימות היחש שבספר דברי הימים.
רשימות היחש בספר דברי הימים הן המקור המפורט ביותר להכרת משפחות ישראל ויהודה. משפחות יהודה זוכות ברשימות לפירוט הרב ביותר (דה"א ב 3 - ד 23), וביניהן דומיננטיות משפחות השוכנות בהר. יכול היה מקור זה להיות המוצא והבסיס לכל הבנת כלב, הכלבים, ושאר משפחות יהודה וישראל, אלמלא בעייתיותו שאולי אין לה רע במקורותינו המקראיים. הטקסט משובש במקומות כה רבים, עד כי קשה תכופות להחליט מה טיב היחסים בין המשפחות, ומובן שגם תיארוך הרשימות שנוי במחלוקת.
יוליוס ולהאוזן (1870), בעבודת היסוד בנושא, איתר ברשימות מקור קדום הכולל רק את יחשי כלב (בהקשריו הדרומיים) וירחמאל. משפחות ירחמאל עודן נוודיות, כי אינן כוללות יישובים; משפחות כלב ישבו בדרום לפני שהפך לאדומי, וקשריו לאפרת וליישובי הצפון מבטאים את עקירתו צפונה לאחר חורבן בית ראשון. קיטל (1902), רוטשטיין והנל (1927) ורודולף (1954) ממשיכים טענות בסיסיות אלה, תוך ניתוחים מפורטים יותר, הרחבת-מה של המקור הקדום ואבחנת שלבי ביניים. מרטין נות (1932) משחזר מקור קדום נרחב בהרבה, ומייחסו למאות 9-10 לפס"הנ. תוך תוספות ותיקונים מפליגים לטקסט המקראי, הוא יוצר 4 אילנות יחש עיקריים ביהודה: שלה בשפילה; חור בהר; אשחור באזור תקוע; שאר בני כלב בדרום ההר (עד בית-צור). את שיחזורו קיבלו בין היתר יוחנן אהרוני, מאיירס (1965) והאב רולאן דה-וו (1971). ויליאמסון (1979) העמיד שיטה משלו, שגם לפיה חלק ניכר מהחומר הוא קדום, הגם שלוקט ממספר מקורות. גליל (תשמ"ג) מציג גישה מקסימליסטית (הנשענת על מינימום תיקונים בטקסט) לפיה רוב הנוסח שבידינו משתייך למקור קדום, כפי שעודכן בימי דוד. אהרון דמסקי (1986/7) בדיונו על האפרתים רואה את הרשימות כמשקפות תהליכים שהחלו בהתנחלות ונסתיימו בשיבת ציון, לרבות הגירת הכלבים צפונה בשלהי התקופה - הנחה שהוא מנסה לאשש בטענות חדשות.
ירחמאל, כלב וחור\אפרת.
מעבר לניתוחים השונים, נראה ברור כי הקבוצות הגדולות של משפחות יהודה מתקבצות תחת שמותיהם של ירחמאל, כלב (שניהם בני חצרון) ואפרת (או חור בכור אפרתה). הבנת ההקשרים הגאוגרפיים והיישוביים של 3 קבוצות גדולות אלה חשובה כדי להבין את ההקשר של אזכורי כלב ברשימות. ראוי לציין כאן כי עיקרי הדברים הוסקו כבר בניתוחו הראשוני והמזהיר של יוליוס ולהאוזן; הדרש של מעשה כלב, עזובה ואפרת, אותו הציע ולהאוזן כמבטא את מעבר הכלבים צפונה, זכה לביקורת אך אינו בלתי אפשרי (להלן).
ירחמאל הוא הבכור בין האבות האפונימים של הקבוצות הגדולות. משמעותית במיוחד היעדרות הערים מרשימת משפחותיו - ולהאוזן תולה בכך את מעמדו כבכור, מתוך אנלוגיה לבכורת הנוודים בקרב שבטי ערב. הבחנה מעניינת של ולהאוזן קושרת את עטרה בת ירחמאל ליישובים היקפיים עגולים (דמויי עטרה), שאצל הנוודים. מצבו הנוודי מרמז למיקומו בנגב או בספר המדבר, כפי שעולה גם ממסורות דוד.
כלב קשור ישירות רק ביישובים במרכז ודרום הר חברון. בצירוף מסורות ההתנחלות אודותיו, יש בכך עדות ברורה להתיישבות הכלֵבים באזורים אלה.
אפרת וחור קשורים כמעט רק ביישובים צפוניים, ובראשם בית-לחם. לפי חוקרים רבים, כל משפחות הצפון מתיחשות על חור, שהוא בכור אפרתה. כך יוליוס ולהאוזן, מרטין נות וההולכים אחריו, שמואל ייבין וגרשון גליל - וזאת למרות שבעצם הבנת יחש זה נחלקו אותם חוקרים. לדעת מיעוט של הרב שמואל קליין ואהרון דמסקי חור הוא אחיהם של שובל, שלמא וחרף ולא אביהם, וכל הארבעה הם בני אפרת(ה). מהפרוש הראשון ניתן להסיק כי בעצם עיקר קשריהן של משפחות הצפון הן לחור, ואפרת 'הולבשה' עליהם במאוחר. מעבר לחילוקי הדעות נדגיש שתי נקודות המשותפות לחוקרים השונים. האחת היא כי על שלמא אבי בית-לחם מתיחשות נטופה, עטרות בית-יואב ומנחת ('חצי המנחתי'), היינו גוש יישובי צפוני. נקודה שנייה המוסכמת היא צפוניותם המובהקת של בני אפרת, העשויה להתאים להשערתו של נדב נאמן כי ה'אפרתים' אינם אלא 'אנשי (ארץ) אפרים' שהגיעו מצפון.
הנישואין הגנאלוגיים בין כלב לאפרת בולטים בניגוד בין תחומי התיישבותן של משפחותיהם. פירוש סביר הוא שכך ביטאו, כדרך הגנאלוגיות, את הקשר בין יושבי דרום ההר וצפונו (גליל). לפי פירוש חלופי נישואין אלו מבטאים הגירה כלבית צפונה סמוך לחורבן - כפי שהציע יוליוס ולהאוזן וטען שוב אהרון דמסקי.
סיכום.
לפי חקר המקרא הביקורתי, מסורות כלב כנתינתן בידינו מורכבות מ-3 מקורות מקבילים, שונים מבחינה לשונית ובכמה פרטים. חלקן של מסורות אלה שולבו זו בזו, או שנוספו בהן הערות מבארות (גלוסות) לשם האחדה ביניהן. מכל נוסחי המסורות עולה סיפור היסטורי בו כלב, ו/או יחידה שבטית הנושאת את שמו, משתלט על הר חברון ומתיישב בו. לאור רשימות היחש ואזכור נוסף של הכלבים באזור זה בפרשת נבל הכרמלי, הסיקו במחקר כי תיאור זה היסטורי בכללותו, אם גם לא בהכרח בכל פרטיו. התיאורים המקבילים של כיבוש הר חברון בידי כלל שבט יהודה, או בידי יהושע וכלל ישראל, מסתמכים לגמרי על המקור המקומי הכלבי, ועל כן אין לראות בהם מקור עצמאי לעניין זה.
להתחקות אחר גלגולי מסורות כלב יש גם משמעות מיוחדת משום שזהו אולי המקור המפורט ביותר על התיישבות קבוצה משפחתית-שבטית בתקופה המכונה "תקופת הכיבוש וההתנחלות". בזכות הפירוט הרב ועושר המסורות ששרדו, ניתן היה לנתח את מסורות כלב באופן כה מפורט. מהניתוח עולה באופן ברור מאד מצב בו המסורת המקומית היא הקדומה ביותר, ומהווה תשתית למסורות מאוחרות יותר אשר הכלילו אותה בתוך מסגרת שבטית (יהודה) או כלל ישראלית (מסעי הכיבוש של יהושע). לכך עשויות להיות השלכות על הבנת מסורות כיבוש והתנחלות אחרות במקרא, המיוחסות ליחידות שבטיות גדולות או לכלל ישראל בהנהגת יהושע, אבל ייתכן שגם מקורן במסורות מקומיות (שלא שרדו), שחוברו להן יחדיו.
משרד הפטנטים וסימני המסחר של ארצות הברית
משרד הפטנטים וסימני המסחר של ארצות הברית (באנגלית: United States Patent and Trademark Office, בראשי תיבות: USPTO) הוא סוכנות של ממשלת ארצות הברית, האחראית על הענקת פטנטים וסימני מסחר בארצות הברית. משרד הפטנטים וסימני המסחר משתייך למחלקת המסחר של ארצות הברית וראש המשרד נושא במקביל בתואר סגן מזכיר מחלקת המסחר.
משרד הפטנטים וסימני המסחר הוא ייחודי בין הסוכנויות של הממשל הפדרלי בכך שהוא ממומן כולו באגרות הנגבות מהנזקקים לשירותיו ואינו נזקק לכספי משלם המיסים. כמו שאר סוכנויות.
המשרד פועל מקבוצת מבנים באלכסנדריה, וירג'יניה.
היסטוריה.
שנים ראשונות.
וועדת הפטנטים של ארצות הברית הוקמה בשנת 1790. שלושת חבריה הראשונים היו מזכיר המדינה תומאס ג'פרסון, מזכיר המלחמה הנרי נוקס, והתובע הכללי אדמונד רנדולף.
הממציא הראשון שקיבל פטנט בארצות הברית ב-31 ביולי 1790 היה סמואל הופקינס מפיטספורד, שבוורמונט. הוא קיבל פטנט על "תהליך חדש לייצור אשלג במכונה".
חוק הפטנטים הראשון דרש יצירת מודל מיניאטורי עובד של כל אמצאה המוגשת למשרד. שינוי ראשון לחוק הפטנטים נעשה בשנת 1793. השינוי הביא מערכת רישום פשוטה, שדרשה תשלום אגרה של 30 דולר לצורך רישום הפטנט. וועדת הפטנטים הוחלפה בפקיד במשרד ממשלתי ראשי. במאי 1802 ג'יימס מדיסון, מזכיר המדינה, הפריד את משרד הפטנטים מתוך משרד ממשלתי ראשי של ארצות הברית ומינה את ד"ר ויליאם תורנתון בראשו.
במלחמת 1812, משרד הפטנטים היה הבניין הממשלתי היחיד ששרד בפריצה הבריטית אל וושינגטון. ויליאם תורנתון, שהיה עסוק בזמן הפריצה לבניין בבניית כלי מוזיקלי, שכנע את הקצינים הבריטים שלא להרוס את הבניין או לשרוף אותו, שכן, אם יישרפו מסמכי הפטנטים המצויים בבניין, ייהרס האוצר האינטלקטואלי המשותף של האנושות.
סוכנות עצמאית.
ביולי 1836 חוקק הקונגרס חוק שהפך את משרד הפטנטים כרשות עצמאית תחת מחלקת המדינה של ארצות הברית שבראשותו עומד נציב הפטנטים, הסמיך את משרד הפטנטים לבחון את בקשות הפטנט כדי לוודא שהן אכן זכאיות להגנה של פטנט וקבע שתוקם ספריה של המשרד.
ב-15 בדצמבר 1836 ארעה שרפה במשרד הפטנטים. בזמן זה, כל הפטנטים נשמרו באחסון זמני עד בנייתו של בניין חדש וחסין יותר לאש. תחנת כיבוי אש הייתה בקרבת מקום, אך הצינורות והמשאבות בתחנה היו קפואים, ולמכבי האש לא הייתה אפשרות למנוע את האובדן. הקונגרס של ארצות הברית העביר מיד חוק לשחזור הפטנטים על פי מידע שנאסף מהממציאים. כ-2,800 פטנטים שוחזרו וידועים בכינוי X-פטנט.
לפני השרפה, פטנטים היו מזוהים בשם ובתאריך רישום. לאחר שרפת 1836 הוכנסה מערכת מספור של הפטנטים.
בשנת 1870 חוקק הקונגרס לראשונה חוק להגנה על סימני מסחר ומשרד הפטנטים הופקד על טיפול בבקשות לרישום סימני מסחר.
בניינים.
משרד הפטנטים וסימני המסחר שוכן משנת 2005 בקומפלקס של 11 בניינים באלכסנדריה, בין תחנות קינג'ס ואייזנהאור של הרכבת התחתית של וושינגטון. למשרד בניין נוסף במחוז ארלינגטון. ב-13 ביולי 2012 נפתח בניין של המשרד בדטרויט ובשנת 2015 נפתח מבנה נוסף בסן חוזה.