התיעוד על מנהיגי משפחת אבו גוש חוזר לאמצע המאה ה-18 אז הנהיג את המשפחה עיסא מוחמד אבו גוש. עם מותו, בתחילת המאה ה-19, ירש את ההנהגה בנו עות'מאן אבו גוש וכשזה מת, לאחר מספר שנים לא רב, ירש את הנהגת המשפחה בנו השני של עיסא מוחמד, איברהים אבו גוש. לאחר הזדקנותו של איברהים סייע לידו אחיו ג'אבר אבו גוש וכשזה נפטר (ב-1841) ירש את ההנהגה בנו של איברהים, מוסטפא אבו גוש. עם פטירתו של מוסטפא, בתחילת המאה ה-19, ירש את מקומו סעיד אבו גוש ועם מותו של סעיד ב-1936 עברה ההנהגה ליוסוף אבו גוש.
משפחת אבו גוש ויחסה למפעל הציוני.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה ותחילת המנדט הבריטי קיבל סעיד אבו גוש החלטה היסטורית לתמוך בהתיישבות היהודית (ובמסגרת זו תמך במכירת קרקעות שיועדו להקמת קריית ענבים, מעלה החמישה, נווה אילן וקריית יערים). יורשו, יוסוף אבו גוש, המשיך בקו זה ולאחר מלחמת העולם השנייה, כשהישוב היהודי בארץ החל במאבק כנגד השלטון הבריטי בארץ, תמכה משפחת אבו גוש בגירוש הבריטים ולכן תמכה במאבק של היישוב. תמיכה זו התבטאה בנייטרליות בתקופת המרד הערבי הגדול ובסיוע לארגוני המחתרת וליישובים היהודים מסביב.
מסיבותיו, החליט יוסוף אבו גוש, להפנות את תמיכתו למחתרת לח"י וסייע לארגון זה במחסה, מזון ונשק ואף הציע להקים יחידה צבאית ערבית שתצטרף ללח"י. איש אמונו של יוסוף היה איש לח"י ראובן גרינברג וב-1947 סייע לו בהברחתה של גאולה כהן מהכלא הבריטי בירושלים. בעקבות פעולה זו נעצר יוסוף ושניים מבני משפחתו ולאחר תקופת מאסר ארוכה ושורה של עינויים שוחררו עם עזיבת הבריטים את הארץ .
החלטתה של המשפחה לתמוך בצד היהודי בסכסוך הביאה לכך שעם כיבוש הכפר, באפריל 1948, הבטיחו אנשי ההגנה לאנשי הכפר שבגלל תמיכתם בצד היהודי לא יאונה להם רע. עם זאת, המליצו השלטונות הישראלים לתושבי הכפר לעזוב את המקום עד שוך הקרבות ואז לחזור. למרות ההבטחה חלק מאדמות משפחת אבו גוש הולאמו לאחר שחלק מבני המשפחה הוגדרו "נפקדים" לאחר שלא שהו במקום בזמן מפקד שערכה המדינה
פרשת רצח ברנדוט.
הגישה האוהדת לכפר ולתושביו השתנתה לאחר רצח הרוזן פולקה ברנדוט, בספטמבר 1948, על ידי אנשי לח"י. בעקבות רצח זה הורה דוד בן-גוריון לעצור את אנשי לח"י ויוסוף אבו גוש ביניהם.
בתחילת 1949, בזמן שחברי לח"י היו עדיין במעצר, הגישה התנועה את מועמדיה לאספה המכוננת (בסימול ט"ו) ויוסוף שובץ במקום השישי
הנישול.
בזמן מאסרו של יוסוף, ובניגוד להבטחות שניתנו לאנשי הכפר זמן קצר לפני כן, יצאו אנשי ההגנה והפלמ"ח למסע נקמה בכפר (גם בגלל רצח ברנדוט וגם בגלל תמיכתו בלח"י) וגרמו להרס למבנים ולבריחתם של רוב בני משפחת אבו גוש לגדה המערבית ולעבר הירדן. אשתו וילדיו של יוסוף ברחו לשכם וכשניסו לחזור עם סיום המלחמה הוגלו על ידי יחידת משטרה בראשות חיים תבורי לירדן.
עם סיום המלחמה הצטרף שלטון מפא"י לרדיפה אחר לוחם לח"י וב־1949 מינו השלטונות הישראלים מוכתר חדש לכפר מחמולת רשיד שהייתה בסכסוך עם משפחת אבו גוש. מוכתר זה (מחמד רשיד) פעל, בסיוע השלטונות, לנשל את בני משפחת אבו גוש מרכושם בכפר כשביתו הנטוש של יוסוף נבזז על ידי גנבים. לאחר שחרורו מהכלא, חזר יוסוף לכפר לתבוע את זכויותיו דבר שגרם לתגרה בין החמולות והביא למעצרו של יוסוף. בסיוע של לוחמי לח"י גויס סכום הערבות שהיה נדרש לשחרורו והוא יצא מהכלא. זמן קצר לאחר שחרורו נעלם יוסוף.
לאן נעלם יוסוף אבו גוש ?
היעלמותו של יוסוף הכתה גלים בכל הארץ והעלתה חשש לחייו וזאת לאור ריבוי מתנגדיו. גם ראשי תנועת חירות נרתמו למאמץ לאיתורו וזאת מתוך סולידריות לחברם למחתרת.
קולות המחאה הגיעו עד הכנסת וזו קיימה דיון בנושא בוועדת הפנים בראשות יצחק בן-צבי שקבעה ש"אין ספק שהשלטונות פעלו באופן שאינו הוגן כלפי יוסף אבו גוש, בשים לב לידידותו לישראל בשנים שעברו".
לבדיקת גורלו של יוסוף מונה חיים תבורי ובסופו של דבר התברר שיוסוף עבר לירדן כדי למצוא את בני משפחתו וזאת על אף שהוצא נגדו צו מעצר בממלכה בגלל עזרתו לאויב הציוני.
המחאה.
עם חזרתו מירדן נאסר על יוסוף לחזור לכפר. בתקופה זה המשיכה התדרדרותו והוא נעצר והואשם בניסיון רצח של בן משפחתו ובזמן מאסרו ירה בעצמו בתחנת משטרה כמחאה על היחס אליו. בסופו של דבר קוצר מאסרו מ-3 שנים לשנה והוא שוחרר בתחילת 1952. לאחר שחרורו מהכלא הורשתה משפחתו לחזור מירדן ולהיפגש איתו. ב-אוגוסט 1953 הסתכסך יוסוף עם מוכתר הכפר מחמד רשיד ושניהם הוגלו ל-3 חודשים לנצרת שהייתה תחת ממשל צבאי.
חוסר הצדק באיסור של תושבי הכפר הגולים לחזור לכפרם על אף ההבטחה שניתנה להם עורר רעש רב בישראל ורבים התגייסו לפעול לתיקון המצב. ב-1953 הוקם "הוועד למען גולי אבו גוש" שכלל אישים מימין (כמו ערי ז'בוטינסקי, גאולה כהן, ראובן גרינברג, שמואל תמיר, מאיר רובין) ומשמאל (כמו אורי אבנרי, עמוס קינן, נמרוד אשל וחברי קיבוצים מהסביבה). מאבק זה הוכתר בהצלחה ובסופו הורשה יוסוף ובני משפחתו לחזור לכפר (בפועל רק חלקם חזר) אולם המשפחה כבר איבדה את רוב רכושה ושדותיה ולא הצליחה יותר לחזור לגדולתה.
סופה של הפרשה.
לאחר איחוד המשפחה ב-1952 סבלו בני המשפחה מחרפת רעב לאחר שנשארו כמעט ללא רכוש וללא אדמות וכש"אות הקין" של חברות בלח"י סוגרת בפני יוסוף את דלתות לשכות התעסוקה שבשליטת מפא"י. גם לאחר שהורשו לחזור לכפר ב-1953 לא השתפר מצבם הכלכלי ועד פטירתו של יוסוף ב-1996 הוא נלחם ברשויות כדי לעבוד וכדי לקבל בחזרה חלק מרכושו. במאבק זה הסתייע יוסוף בותיקי המחתרות וביניהם גאולה כהן, נתן ילין מור, עמנואל הנגבי, יצחק שמיר ואליהו מרידור.
כאות הערכה על פעילותו הוענקו ליוסוף האותות עיטור לוחמי המדינה ועיטור אסורי שלטון המנדט.
ורנר קייזר
ורנר קייזר (בגרמנית: Werner Kaiser; 7 במאי 1926 – 11 באוגוסט 2013) היה אגיפטולוג גרמני.
ביוגרפיה.
קייזר נולד במינכן. לאחר שירותו הצבאי למד אגיפטולוגיה וארכאולוגיה פרהיסטורית באוניברסיטת מינכן וזכה בתואר דוקטור. כדוקטור היה מרצה באוניברסיטת היידלברג. בפברואר 1962 מונה למנהל המוזיאון המצרי שבברלין המערבית. באוקטובר 1967 נפתח המבנה החדש של המוזיאון, במקום שבו שכנו "מבני שטילר", מגורי המשמר האישי של קיסר גרמניה, מול ארמון שרלוטנבורג. מדצמבר 1967 עד 1989 הוא היה המנהל הראשון של מחלקת קהיר במכון הארכאולוגי הגרמני .
במסגרת מחקרו, הניח קייזר בסיס לכרונולוגיה במעבר בין התקופה הקדם-שושלתית לראשית תקופת המלוכה במצרים. מחקריו פתחו את הדלת לחפירות חדשות, בפרט בדלתא של הנילוס, וכך סייעו לפיתוח המחקר על תקופה זו של ההיסטוריה המצרית העתיקה. בפרט, החפירות ביב נובעות באופן ישיר ממחקריו של קייזר. בנוסף עסק בהיבטים אמנותיים של ההיסטוריה, בעיקר בפיסול, וכן באורבניזם.
קייזר היה חבר בהתכתבות באקדמיה הבווארית למדעים ואמנויות (1984) ובאקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן (1991). הוא היה חבר מלא במכון הארכאולוגי הגרמני, במכון האוסטרי לארכאולוגיה ובמכון ד'אז'יפט .
הוא קיבל כמה פרסים, כולל הצלב הכבוד הגדול של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית.
עוקצנית
עוקצנית היא עשב רב-שנתי ממשפחת הורדיים שגדל בתנאי אחו לח. במקור מאירופה ומערב אסיה, הופץ גם לצפון אמריקה.
תיאור.
גבעולי העוקצנית אדמדמים או לפעמים סגלגליים, ישרים ומגיעים לגובה 1–2 מטר. העלים חלקים וכהים מצד אחד ופרוותיים ובהירים מהצד השני.
תפרחת צביר פרחים קטנים ועדינים בצבע שמנת עם 5 עלי כותרת בעלי ריח מתקתק ונעים הפורחת מתחילת הקיץ עד תחילת הסתיו.
שימושים.
העוקצנית בעלת תכונות ארומטיות נעימות ולכן משולבת לתיבול יינות, בירות, ריבות, חליטות ובשמים.
מהשורש ניתן ליצור צבע שחור.
בשל תכונות רפואיות הרבות העוקצנית היא רכיב בתרופות מסורתיות והומאופתיות. חליטה של הפרחים משמשת ברפואה העממית לטיפול בראומטיזם, שיגדון, דלקות וחום.
הרכבה הכימי כולל חומצה סליצילית, פלבונואידים, גליקוזיד, שמנים אתריים וטאנין.
בשנת 1897 פליקס הופמן סינתז לראשונה גרסה רפואית יציבה ושימושית של חומצה אצטילסליצילית (ASA) מהעוקצנית, גרסה זו גרמה לפחות תופעות לוואי עיכוליות מחומצה סליצילית טהורה והיום מוכרת בשם אספירין.
שמות.
בשפות אירופיות העוקצנית מכונה "מלכת האחו" וגם "Meadowsweet".
אוולינה ליסובסקה
אוולינה מוניקה ליסובסקה (בפולנית: Ewelina Monika Lisowska; נולדה ב-23 באוגוסט 1991 בוורוצלב) היא זמרת-יוצרת פולנייה.
ביוגרפיה וקריירה.
בשנת 2011 השתתפה בתוכנית הכישרונות הפולנית "" ששודרה על ידי "TVN". שנה לאחר מכן, השתתפה ב"אקס פקטור פולין" והגיעה לחצי הגמר, אותו סיימה במקום הרביעי. כתוצאה מכך, היא חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים יוניברסל מיוזיק פולסקה. המיני-אלבום הראשון שלה, "Ewelina Lisowska", יצא לאור ב-7 באוגוסט 2012. הסינגל המוביל מתוכו, "Nieodporny rozum" הגיע למקום הראשון במצעד השירים הפולני במשך ארבעה שבועות. הקליפ, שבוים על ידי דריוש שרמנוביץ', נצפה בלמעלה מ-10.9 מיליון פעמים ביוטיוב. בתחילת 2013, אלבום הבכורה שלה הופץ ברחבי העולם. הסינגל המוביל "W stronę słońca" יצא לאור ב -10 בדצמבר 2012. תוך עשרה ימים, הקליפ שלו נצפה ביותר מ-2.5 מיליון פעמים ביוטיוב, דבר שהפך אותו לקליפ ה-62 הנצפה ביותר ביוטיוב מבחינה סטטיסטית באותה העת. בסך הכל, קליפ המילים שלו נצפה בלמעלה מ-16.1 מיליון פעמים. קליפ נוסף שלו יצא לאור ב-4 בפברואר 2013. אלבומה "Aero plan" יצא לאור ב-7 במאי 2013. הסינגל השני מתוכו "Jutra nie będie" הופץ עם קליפ נלווה ב-26 באפריל 2013.
יונדאי i30 N