הלהקה נוסדה ב-1969 בשיקגו על ידי המתופף מוריס וייט. שם הלהקה נוצר בהשראת המפה האסטרולוגית של וייט, שכללה מרכיבים של אדמה, רוח ואש. לאחר שני תקליטים שלא זכו להצלחה, פירק וייט את ההרכב והקים אותו מחדש בלוס אנג'לס ב-1971, עם אחיו ורדון וייט (גיטרה בס) וחברים נוספים. רבים מחברי הלהקה התחלפו לאורך השנים, אך המרכזיים שבהם, מלבד האחים וייט, היו פיליפ ביילי, ראלף ג'ונסון, לארי דון ואל מק'קיי.
לאורך השנים הוציאה הלהקה 19 אלבומי אולפן, 62 סינגלים, ועוד עשרות אלבומי אוסף, הופעות חיות ואלבומי וידאו. היא הייתה מועמדת ל-20 פרסי גראמי, מתוכם זכתה בשישה כלהקה ועוד שניים בנפרד עבור חבריה (מוריס וייט ופיליפ ביילי). כן הייתה הלהקה מועמדת ל-12 פרסי המוזיקה האמריקאית, וזכתה בארבעה. בשנת 2000 הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול וכן קיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד. היא גם נחשבת ללהקה האפרו-אמריקאית הראשונה שמכרה את כל הכרטיסים להופעתה באולם מדיסון סקוור גארדן בניו יורק.
בין הלהיטים הגדולים של הלהקה נמצאים השירים "Shining Star", "That's the Way of the World", "Devotion", "Reasons", "Sing a Song", "Can't Hide Love", "Getaway", "Fantasy", "Love's Holiday", "September", "Boogie Wonderland", "After the Love Has Gone" ו-"Let's Groove".
מוריס וייט.
מוריס וייט הידוע גם בכינוי "ריס", נולד בשנת 1941 בממפיס שבטנסי והיה הסולן המוביל בלהקה, הוא הפיק את רוב אלבומי הלהקה, כתב את מרבית הלהיטים שלה ובשנת 2010 נכנס להיכל התהילה של כותבי השירים.
בשנת 2016, כאשר שהה בלוס אנג'לס, נפטר ריס בעודו בגיל 74 לאחר 24 שנים בהן סבל ממחלת הפרקינסון.
כיום.
הלהקה פועלת ברציפות משנת 1993, כאשר לאחר מותו של מוריס וייט הזמר פיליפ ביילי, שהצטרף ללהקה בראשיתה על ידי מוריס וייט, החל להנהיג את הלהקה.
קולו של ביילי הוא הדומיננטי בשירים "Devotion" ,"Head to the Sky" ,"Reasons" ,"Fantasy" ,"I'll Write A Song For You" ,"Imagination" ,"I've Had Enough" ,"Guiding Lights" ועוד רבים אחרים.
בשנת 1990, גיטריסט הלהקה המקורית אל מק'קיי הקים הרכב מחווה עם יוצאי הלהקה המקורית בשם "חוויית האדמה אוויר ואש של מקיי", אל מקיי שידוע בתור אחד המייסדים של הלהקה ושותף לכתיבת הלהיטים הגדולים של הלהקה מופיע עם ההרכב בפסטיבלים ברחבי העולם, ובשנת 2017 הופיעו בישראל במסגרת פסטיבל ג'אז בים האדום.
Earth Wind &amp; Fire
Earth, Wind and Fire
וונדרינו ארנה
וונדרינו ארנה הוא אולם מקורה הממוקם בעיר קיל שבגרמניה. האולם מארח אירועי כדוריד וקונצרטים ומכיל 10,250 מושבים. האולם מסוגל לקלוט 13,500 צופים.
בניית האולם החלה ב-1950 ונמשכה כשנתיים. האולם נחנך ב-17 ביולי 1951, אף שבנייתו באותה עת טרם הושלמה. עם השנים הורחב וחודש האולם מספר פעמים. בשנת 2001 עבר האולם "מתיחת פנים" נוספת, לרגל 50 שנים לבנייתו.
ב-1 בינואר 2008 רכשה חברת שפארקסן-פיננס את הזכויות על השם ושינתה את שמו מאוסטסיהל (Ostseehalle) לשפארקסן ארנה.
אנדרטת עוצבת סער (לטרון)
אנדרטת חטיבה 7 (עוצבת סער) הוא אתר הנצחה לזכר חללי חטיבה 7 (סער) שנפלו במערכות ישראל השונות. האתר ממוקם מזרחית למנזר לטרון לצד הריסות מבצר לטרון באזור הקרבות הראשונים של החטיבה, קרבות כיבוש משטרת לטרון (מבצע בן נון א' ובן נון ב'). מלבד האנדרטה הזאת בלטרון, נמצא אתר הנצחה לחללי החטיבה במרכז רמת הגולן.
האנדרטה מורכבת מרחבת בטון קטנה המוצבת מול במה מבטון ואבנים. על לוח בטון בקדמת האנדרטה נמצאים שני שלטים, האחד מתאר את קרבות החטיבה והשני מציג את סמל החטיבה. מאחורי לוח הבטון, על גבי במת האבנים מוצב עמוד בגובה 3 מטרים אשר בראשו מוצב סלע גרניט גדול שהובא מג'בל מוסא שבסיני. משמאל לעמוד, כמו גם בקדמת האנדרטה מוצבים עמודי תרנים המשמשים לאירועים והנפת דגל ישראל.האנדרטה ממוקמת על גבעה הצופה על עמק איילון, לצד הריסות מבצר לטרון ועמדה ירדנית שננטשה לאחר מלחמת ששת הימים. הגישה לאנדרטה היא בדרך עפר המקיפה את מנזר לטרון מכיוון צפון.
בשנת 2017 פורקה האנדרטה והועברה לאתר יד לשריון.
חינוך בדרום סודאן
מערכת החינוך בדרום סודאן בנויה ומושפעת ממודל מערכת החינוך של סודאן. החינוך היסודי נמשך שמונה שנים, לאחר מכן החינוך העל יסודי שנמשך שלוש שנים והחינוך האקדמאי נמשך ארבע שנים נוספות. מערכת זו קיימת מאז שנת 1990. שפת הלימוד בכל הרמות היא אנגלית, בשונה ממערכת החינוך הסודאנית שם לומדים בשפה הערבית. קיים מחסור חמור במורים לאנגלית ומורים דוברי אנגלית בתחומי המדע השונים.
סקירה.
שיעור האנאלפאבתיות במדינה נאמד בכ-76%. בדרום סודאן אחוז הבנות הלומדות בבית ספר הוא הנמוך ביותר בעולם. לפי קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים פחות מ-1% מהבנות מסיימות בית ספר יסודי. החינוך בדרום סודאן נמצא בעדיפות ממשלתית ונעשים מאמצים גדולים לשפר את מערכת החינוך במדינה.
חינוך יסודי.
בדרום סודאן קיימים כ-800 בתי ספר יסודיים. רובם הוקמו בין השנים 1972-1981, כשדרום סודאן קיבלה אוטונומיה אזורית. במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, שהתקיימה בין השנים 1983-2005, נהרסו בתי ספר רבים. כיום בתי ספר רבים מקיימים שגרת לימודים באוויר הפתוח עקב מחסור בכיתות לימוד. החינוך היסודי מוענק בחינם בבתי ספר ציבוריים לילדים דרום סודאנים בין גילאי 6-14.
חינוך על יסודי.
בחינוך העל יסודי מתחילים בלימודי מדע שונים כולל כימיה, ביולוגיה, פיזיקה, גאוגרפיה ועוד. גילאי התלמידים נעים בין 14-18 וקיימים שיעורי נשירה גבוהים בקרב תלמידים עקב היעדרויות של בנים והריונות של בנות.
חינוך גבוה.
לאחר סיום הלימודים בחינוך העל יסודי וקבלת תעודת בוגר, זכאי תלמיד לבחור את המשך לימודיו באוניברסיטה או בית ספר מקצועי ולימודים טכניים.
בתי ספר מקצועיים.
דרום סודאן זקוקה לבוגרי בתי ספר מקצועיים כדי לבנות ולתחזק תשתיות כולל סלילת כבישים, בניית בתים, טיפול במערכות מים וטיפול בשפכים. כמו כן רשתות מחשבים, טלפונים ותחנות כוח שיספקו חשמל. נכון ל-2011 אין מספיק בוגרים כדי לספק את כל צרכיה של המדינה.
אוניברסיטאות.
נכון לשנת 2011, קיימות בדרום סודאן 11 אוניברסיטאות, 6 אוניברסיטאות ציבוריות ו-5 אוניברסיטאות פרטיות.
הממשלה מספקת מזון ומגורים לסטודנטים. השר לחינוך גבוה, ג'וזף יוקל אמר שאחד האתגרים באוניברסיטאות הוא מספר הכיתות. אתגר נוסף הוא התקציב. לפי טענת יוקל בתקציב 2011 שקבעה הממשלה, לא נמצא מימון לאוניברסיטאות. בנוסף, קיים מחסור במרצים ו-75% מהמרצים באים מהשכנה הצפונית, סודאן.
אדמה, רוח ואש
תקשורת בדרום סודאן
התקשורת בדרום סודאן לא מפותחת בהשוואה למדינות האזור כמו קניה, טנזניה ואוגנדה.
חופש תקשורתי.
לפי שר התקשורת, ברנבה מריאל בנג'מין (Barnaba Marial Benjamin), ממשלת דרום סודאן אחראית על חופש העיתונות, בשונה מסודאן. אולם, העיתונאים והעורכים של העיתונים האזרח וג'ובה פוסט טוענים להטרדות, גידופים וצנזורה דה פקטו מצד התנועה לשחרור העם הסודאני והממשלה מאיימת להפסיק את פעילותם בנוסף למספר תחנות רדיו.
מספר ימים לאחר הכרזת עצמאותה של דרום סודאן, אסרה הממשלה הסודאנית על העברת עיתונים לדרום, סגרה את ההוצאות לאור ומשרדי החדשות ששייכים לדרום ופעלו בצפון כולל ההוצאה לאור של ג'ובה פוסט בח'רטום.
תשתיות.
עקב חוסר תשתיות המקשה על העברת סחורות ומידע והעוני הרב השורר במדינה, קיים קושי רב תפוצת העיתונים באופן סדיר ובמיוחד בערים המרוחקות מג'ובה.
ב-5 באפריל 2013 העבירה הסוכנות היפנית הבינלאומית לשיתוף פעולה חמישה מיליון וחצי דולרים לטובת מיסוד תחנות שידור לטלוויזיה ורדיו ציבוריים במדינה.
הוצאות לאור ותפוצה.
שתי ההוצאות לאור הגדולות במדינה בשפה האנגלית המתנהלות באופן עצמאי ורווחי הן העיתונים ג'ובה פוסט והאזרח.
תחנת הרדיו, מיריה (Miraya), משדרת 24 שעות ביממה במשך 7 ימים בשבוע בסיוע כוח משימה של או"ם בדרום סודאן וארגון חוץ-ממשלתי שווייצרי, Fondation Hirondelle. שידורי התחנה כוללים מוזיקה, מבזקי חדשות וספורט.
יזמים דרום סודאנים הקימו אתרי חדשות המספקים ידיעות מחו"ל כמו: South Sudan News Agency, Sudan Tribune, New Sudan Vision ו- SouthSudanNation.com.
סרט מודעות ורוד
סרט ורוד הוא סרט מוּדָעוּת בינלאומי בצבע ורוד המציין תמיכה במאבק נגד סרטן השד.
היסטוריה.
השימוש המתועד הראשון בסרט, בהקשר של סרטן השד, נעשה בסתיו 1991 כאשר במימון קרן סוזן ג. קומן (Susan G. Komen), חולקו סרטים ורודים למשתתפי מרוץ בניו יורק סיטי עבור ניצולות סרטן השד.
סרט ורוד אומץ כסמל הרשמי של סרטן השד בחודש המודעות הלאומי בשנת 1992, והוא נגזר של הסרט האדום המציין את המודעות והתמיכה למאבק באיידס. באותה השנה, אלכסנדרה פני, העורכת הראשית של מגזין בריאות הנשים "Self", ואוולין לאודר, ניצולת סרטן השד וסמנכ"ל חברת הקוסמטיקה אסתי לאודר יצרו סרטים להפצה בחנויות החברה בניו יורק.
סרט ורוד וכחול משמש לעיתים כדי לסמל סרטן השד אצל גברים, סוג נדיר יחסית. הסרט הוורוד והכחול תוכנן בשנת 1996 על ידי ננסי ניק, נשיא ומייסד קרן ג'ון ו. ניק המביאה למודעות כי "גם גברים יכולים לחלות בסרטן השד!".
הסרט הוורוד בתרבות.
הסרט הוורוד זוכה לתהודה רבה, בייחוד במהלך חודש אוקטובר - חודש המודעות לסרטן השד.
במהלך השנים הוארו בורוד מונומנטים ואתרי תרבות בעולם, בהם: מגדל אייפל, מפלי ניאגרה, בית האופרה בסידני ופסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו.
בשנת 2008 הואר גשר המיתרים בירושלים באור ורוד, כדי לסמל את המאבק.