אחרי זמן מה של עבודה בתיאטרון, היה הייברס מחוסר עבודה במשחק והחל לעבוד עבור סוחר יין. תקופה זו הסתיימה כשחברתו דאז, קרוליין קוקס אשתו לעתיד, הציעה לו שיגורו ביחד. ב-1975 החל להופיע בטלוויזיה, הוא השתתף באחד הפרקים האחרונים של סדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד פיטר דינמונט, אחד מחבריה של ג'ורג'ינה (לזלי אן דאון) שהשתתפו באחת ממסיבות שנות העשרים הסוערות.
תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 1972. הצלחתו הגדולה הייתה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה של ה-BBC, עיבוד לרומן "ניקולס ניקלבי" של צ'ארלס דיקנס, ב-1977. זמן קצר אחר כך השתתף בסדרה "A Horseman Riding By", סדרת דרמה נוספת של ה-BBC. כשהופיע בסרט זוכה האוסקר "מרכבות האש" ב-1981 כבר היה דמות מוכרת על מסכי הטלוויזיה בבריטניה. למרות שהופיע בסרטי קולנוע בולטים כמו "המעבר להודו" (1984) ו"אימפריית השמש" (1987), לא הפך לכוכב קולנוע והמשיך לככב בסדרת תפקידים בטלוויזיה.
בשנות השמונים כיכב במשך שנים אחדות בסדרה הקומית "אל תחכו לי" יחד עם טוני בריטון כשהם מגלמים אב ובן שניהם רופאים. ב-1986 השתתף במיני סדרה "הנסיכה הקטנה" יחד עם מורין ליפמן. להכרה רחבה זכה גם כשהופיע בפרסומות טלוויזיה ל"לוידס בנק" (Lloyds Bank). ב-2009 שיחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אחים ואחיות" ובסדרת הספין אוף של "דוקטור הו", "הרפתקאות שרה ג'יין". ב-2010 החל להופיע באופרת הסבון הבריטית "קורוניישן סטריט" בתפקיד לואיס ארצ'ר, והמשיך להופיע באותו תפקיד גם ב-2012.
בנובמבר 2010 השתתף הייברס בתוכנית הריאליטי "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!" (אני ידוען... תוציאו אותי מפה!), שהחלה ב-14 בנובמבר. הוא פרש ממנה שבוע אחרי השידור הראשון של התוכנית.
באוקטובר 2006 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Playing with Fire". ביולי 2012 הגיש ברשת ITV את התוכנית "The Real Chariots of Fire", על הרצים שעל סיפורם מבוסס הסרט "מרכבות האש".
חיים אישיים.
ב-1974 נשא לאישה את קרולין קוקס, ב-1977 נולדה בתם קייט. באמצע שנות השמונים היה להייברס רומן עם פולי ויליאמס, אחותו של חברו השחקן סיימון ויליאמס. הייברס כתב על הדיכאון שחווה כשניסה לבחור בין אשתו וביתו לבין פילגשו. ההחלטה התגבשה אצלו כשהיה בצילומי סרט הטלוויזיה "Naked Under Capricorn" באליס ספרינגס שבאוסטרליה. שנה אחר כך התחתן עם פולי ויליאמס. היא נפטרה מסרטן ב-24 ביוני 2004.
ב-8 ביוני 2007 התחתן בשלישית. הוא התחתן בניו יורק עם ג'ורג'יאנה ברונפמן אשתו לשעבר של אדגר ברונפמן (האב).
נייג'ל הייוורס
ברתולד שטורפר
פייר פאבר
פייר פאבר (בצרפתית: Pierre Favre או גם Pierre Lefevre; 13 באפריל 1506 - 1 באוגוסט 1546) היה תאולוג ישועי צרפתי מסבויה ושותף, יחד עם איגנטיוס מלויולה בהקמת מסדר הישועים, בו היה הכומר הראשון. ב-1872 כיבדה הכנסייה הקתולית את זכרו, כאשר האפיפיור פיוס התשיעי העלה אותו לדרגת מבורך.
ביוגרפיה.
נעורים.
פאבר נולד ב-1506 למשפחת רועים בכפר וילארה (Villaret), השוכן בהרי האלפים בגובה 900 מטרים מעל פני הים. הכפר, שהיה שייך אז פוליטית לדוכסות סבויה ודתית לדיוקסיה של ז'נבה, הוא כיום חלק מהקומונה סן-ז'אן-דה-סיקסט (Saint-Jean-de-Sixt) במחוז סבואה עילית בחבל רון-אלפ בצרפת. בילדותו היה פאבר רועה כבשים בכרי הדשא הגבוהים של האלפים המערביים. משפחתו הייתה דתית מאוד ואמו נהגה לספר לו סיפורים רבים על המשפחה הקדושה. השפעת הסיפורים על פייר פאבר הייתה רבה, ואחד השכנים של המשפחה סיפר שנים אחר-כך שכבר בילדותו נהג בימי ראשון לצטט בעל פה את עיקרי הדת הקתולית (קטכיזם) לילדים אחרים. בגיל עשר ביקש ללמוד והוריו, שסירבו תחילה משום שלא היו מוכנים לוותר על עוד זוג ידיים עובדות בבית ובמרעה, נעתרו לבסוף לתחנוניו והפקידו את חינוכו בידיו של כומר בעיירה תון (Thônes), כ-10 קילומטרים מווילארה. אחר כך למד בבית ספר בכפר הסמוך לה-רוש-סור-פורון (La Roche-sur-Foron). אף שלא היו לו תוכניות מוגדרות לגבי עתידו הוא גמר אומר בנפשו לעקור לפריז. להחלטה זו סייע דודו, שהיה במנזר של מסדר הקרטוסיאנים, בתמיכת כספית. פאבר שמר במהלך חייו על קשר עם הקרטוסיאנים, בייחוד עם חברי המסדר בעיר קלן שסייעו לו רבות בפעילותו בגרמניה.
בהסכמת הוריו עבר פאבר ב-1525 לפריז והחל ללמוד בקולז' סנט-בארב, מוסד להשכלה גבוהה שהוא המכללה הוותיקה ביותר השייכת כיום לאוניברסיטת הסורבון, שבו התגורר בחדר אחד עם תלמיד מנווארה (כיום בספרד), הקדוש הנוצרי לעתיד פרנסיסקו חאווייר. פאבר וחאווייר הפכו לידידים קרובים ושניהם קיבלו את התואר הראשון (Baccalauréat en arts) באותו יום ב-1530. באוניברסיטה פגש פאבר גם את החייל הספרדי לשעבר והקדוש לעתיד איגנטיוס מלויולה והצטרף לקבוצה סביבו. הוא לימד את איגנטיוס את הפילוסופיה היוונית של אריסטו, ואיגנטיוס הרצה לו על התרגילים הרוחניים שפיתח.
מטיף ישועי.
פאבר הוסמך לכמורה ב-30 במאי 1534, הראשון מבין החוג הקטן של האנשים שהקימו את מסדר הישועים. ככוהן דת הייתה לו הסמכות לקבל את נדרי הדת של איגנטיוס וששת חבריו בטקס שהתנהל בכנסיית סן דני על גבעת מונמארטר בפריז ב-15 באוגוסט של אותה שנה. טקס זה נחשב כאקט ההקמה של מסדר הישועים. לשבעת החברים המייסדים הצטרפו אחר-כך עוד שלושה.
בקבוצה היה פאבר השני בחשיבותו לאחר לויולה המייסד. הוא זכה בכבוד זה בזכות הידע המופלג שהפגין והשפעתו על חברי הקבוצה האחרים. ב-1536 קיבל פאבר את התואר השני. לאחר שכל חברי הקבוצה סיימו את לימודיהם באוניברסיטה הורה להם איגנטיוס לפגוש אותו בוונציה, והפקיד את פאבר בראשם. פאבר וקבוצת הישועים יצאה מפריז ב-15 בנובמבר 1536 והם הצטרפו לאיגנטיוס בוונציה בינואר 1537. בתחילה חשב איגנטיוס להגיע עם הקבוצה לארץ הקודש על מנת להטיף לנצרות, אבל נאלץ לוותר על רעיון זה משום שבאותה תקופה הייתה מלחמה בין ונציה לאימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ ישראל. חברי הקבוצה החליטו להתקבץ כקהילה נוצרית שהפכה ל"חברת ישו" (בלטינית Societas Iesu), ומוכרת כיום כמסדר הישועים.
פאבר עבר להתגורר ב-1538 ברומא, ובמשך כמה חודשים עסק בהטפה ובהוראת תאולוגיה בספיאנצה - אוניברסיטת רומא, ובמקביל פעל יחד עם חברי הקבוצה לקבלת אישור מהאפיפיור פאולוס השלישי להקמת המסדר. האישור המיוחל הגיע ב-27 בספטמבר 1540, כשהתפרסמה הבולה "Regimini militantis ecclesiae".
בסוף שנת 1540 שלח אותו האפיפיור לפארמה ולפיאצ'נצה, שם במשך 18 חודשים הרצה פאבר על התרגילים הרוחניים של הישועים במנזרים ובכנסיות.
אחר-כך נקרא פאבר בחזרה לרומא ונשלח לגרמניה לייצג את עמדת הכנסייה הקתולית ברייכסטאג של וורמס (Reichstag zu Worms), שלא היו בו החלטות משמעותיות. ב-1541 השתתף פאבר ברייכסטאג של רגנסבורג (Regensburger Reichstages), והגיע למסקנה שההצלחה של הפרוטסטנטים נובעת מהבורות של העם בגרמניה כלפי הנצרות וחוסר המוסריות שגילה בהיררכיה הקתולית. הוא החליט שהפתרון לא נעוץ בשיחות עם הפרוטסטנטים, אלא ברפורמה של הכנסייה הקתולית, בייחוד של מדרג הכנסייה. במשך עשרה חודשים הוא נפגש עם אנשי מפתח בשפייר ברגנסבורג ובמיינץ. באמצעות הדרכה של אלו שבאו אליו בבקשה להתנסות בתרגילים הרוחניים, הוא הצליח להשיבם לחיק הכנסייה הקתולית. זמן קצר אחר כך הזעיק אותו לוילה לספרד. הוא שהה בספרד כשישה חודשים ויצר קשרים עבור הישועים בסרגוסה, מדריד וטולדו, עד שצו מטעם האפיפיור הורה לו לשוב לגרמניה ב-1542.
במשך 19 החודשים אחר-כך עמל פאבר על הרפורמה בשפייר, מיינץ וקלן, שהוכחה כאתגר גדול. הוא רכש בהדרגה את אמונם של אנשי הכמורה, וגייס צעירים רבים לשורות הישועים, בהם הקדוש לעתיד, פטרוס קניסיוס (Petrus Canisius; 1597-1521). הצלחת משימתו הובילה לכינויו "השליח של גרמניה". בקלן הפגין פאבר קנאות דתית באופן מיוחד. הארכיבישוף של קלן, הרמן פון וייד (Hermann von Wied; 1552-1477), כבר נטה ללותרניזם, ועתיד היה לאמץ זרם זה בנצרות פומבית מאוחר יותר. לאחר שבילה מספר חודשים בערים לוון ואנטוורפן, כיום בבלגיה, שבהם פעל בקרב הצעירים חזר פאבר ב-1543 לקלן. אך נאלץ לציית לבקשה של האפיפיור לעזוב את גרמניה באוגוסט 1544, כשתחילה נסע לפורטוגל ואחר-כך לספרד.
באמצעות השפעתו בהיותו בחצר המלכותית בליסבון שימש פאבר גורם מכריע בהקמת מסדר הישועים בפורטוגל. ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל רצה למנותו לפטריארך של אתיופיה. בפורטוגל ובספרד היה פאבר מטיף נלהב ויעיל. הוא נקרא להטיף בערים הראשיות בספרד, שם נאומיו חוצבי הלהבות עוררו קנאות דתית בקרב האוכלוסייה המקומית וגרמו לצעירים רבים לבחור בכמורה כדרך חיים. ביניהם הייתה דמות משמעותית נוספת בעתיד הישועים, הקדוש לעתיד, פרנסיסקו בורחה (Francisco de Borja; 1572-1510). הוא הקים קהילות של ישועים בוואיאדוליד ובאלקלה.
מותו.
בגיל 40 היה פאבר מותש מעבודתו הבלתי נפסקת וממסעותיו האינסופיים, שתמיד נערכו ברגל. למרות זאת הוא מונה על יד האפיפיור פאולוס השלישי לפעול כיועץ מומחה (בלטינית "peritus") מטעם הכס הקדוש בוועידת טרנטו. בדרך להשתתף בוועידה הוא הצליח להגיע עד רומא בלבד. הוא הגיע לעיר כשהוא קודח ב-17 ביולי 1546 ומת בה ב-1 באוגוסט 1546, כשעל פי המסופר שהה איגנטיוס לויולה כל הזמן ליד מיטתו.
הערכה.
פייר פאבר לא היה פילוסוף או תאולוג במובן הטכני של המילה. הכתבים היחידים שהוריש לנו הם אוסף מכתביו והספר זיכרונות (Mémorial), אוטוביוגרפיה רוחנית שנכתבה בין השנים 1542 ל-1545.