מבנים אלו, שתוכננו על ידי בית הספר לאדריכלות בפסקוב, מאופיינים בחללים קובייתיים, כיפות, מרפסות ומגדלי פעמונים, שמרכיביהם העתיקים ביותר הם מהמאה ה-12. מנזרים, כנסיות וקתדרלות משולבים בסביבה הטבעית על ידי גנים, חומות היקפיות וגדרות. בהשראת המסורות של האדריכלות הביזנטית ואסכולת נובגורוד, הגיע בית הספר לאדריכלות פסקוב לשיאו במאות ה-15 וה-16, והיה מהחשובים במדינה. סגנון זה שלט באבולוציה של האדריכלות הרוסית במשך חמש מאות שנים.
הכנסיות והמנזרים הוכרו כמורשת תרבותית עולמית בשנת 2019 בישיבה ה-43 של הוועדה למורשת עולמית ונוספו לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו.
אתר המורשת כולל עשרה מונומנטים של אדריכלות דתית, כנסיות וקתדרלות, כמו גם, במקרים מסוימים, חלק ממבני המנזרים סביב אלה, המייצגים את הסגנונות האדריכליים והאלמנטים הדקורטיביים שיצר בית הספר לאדריכלות פסקוב בין המאה ה-12 לתחילת המאה ה-17.הכנסייה המרכזית בפסקוב, קתדרלת השילוש, אינה נמנית עם המבחר מבין עשרת מבני הדת (מנזרים, כנסיות) הרשומים ברשימת המורשת העולמית.
עומר סאקו
עומר סאקו (בצרפתית: Oumar Sako; נולד ב-4 במאי 1996 בחוף השנהב) הוא כדורגלן איווארי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ארדה קרדז'אלי מליגת העל הבולגרית.
קריירת מועדונים.
סאקו החל את הקריירה המקצוענית שלו בטנדה וב-ASEC מימוסאס מליגת העל של חוף השנהב.
ב-24 בספטמבר 2020 חתם באל-ח'ריטיאת מליגת העל הקטרית, במדיה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2021 חתם בברואה סטארה זאגורה מליגת העל הבולגרית.
ב-13 בינואר 2022 הצטרף לל.א.ס.ק. לינץ האוסטרית. ב-17 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-4 נגד סלביה פראג במסגרת 32 האחרונות של הליגה האזורית.
פליקס מזרחי
פליקס מזרחי (28 בפברואר 1928, קהיר, מצרים – 23 בנובמבר 2021, ישראל) היה כנר ישראלי.
ביוגרפיה.
מזרחי נולד בקהיר שמצרים﻿ למשפחה של מוזיקאים. אביו, איברהים פרג', נולד בעיראק אך עבר למצרים, ומשנת 1925 ניגן ככנר וליווה את הזמרים המוכרים בתקופתו. אחיו הבכור של פליקס מזרחי, פרג' איברהים, היה גם הוא כנר מפורסם עד שנהרג בקהיר בהתמוטטות בניין. בעקבות מות האח, שלח איברהים פרג' את בנו פליקס, שהיה אז בן 12, ללמוד נגינה בכינור בקונסרבטוריון בקהיר. לאחר ארבע שנות לימוד החל מזרחי לעבוד כנגן כינור.
קריירה מוזיקלית במצרים.
מזרחי ניגן עם הזמר פלפל אל-מסרי בקהילות היהודיות בקהיר. בגיל 17, החליט לנסות להגיע לקהלים רחבים יותר ולכן הפסיק את שיתוף הפעולה עם אל-מסרי לטובת שיתוף פעולה עם השחקן אליאס מואדב. שיתוף פעולה זה התגלה כמוצלח ולאחריו, מזרחי הופיע בסרטו של הזמר המפורסם פריד אל-אטרש. מזרחי לקח חלק בהרכב מוזיקלי שהופיע בווילות ובארמונות בפני קהל מוסלמי עשיר בקהיר ובאלכסנדריה, והופיע אף מול מלך מצרים פארוק. במקביל להשתתפותו בהרכב שהופיע בפני עשירי האזור, מזרחי ניגן גם במועדוני לילה לצידם של זמרים שונים כגון עבד אל מוטאלב וכארם מחמוד. בתקופה זו, ניגן עם הכנר אלברט שטרית ועם המתופף יוסף לוי שעלו מאוחר יותר לישראל.
קריירה מוזיקלית בישראל.
בשנת 1950, בגיל 22, עלה לישראל בעקבות מכריו שטרית ולוי. בישראל, מזרחי נקלט בשער העלייה שבחיפה. לאחר שבוע, עבר לכפר סלמה (לימים, שכונת התקווה בתל אביב) והתגורר בדירתו של שטרית. השניים ניגנו יחדיו בקפה אריאנה שביפו וליוו את הזמרים מסא חללה ואת אחיו של פליקס, הזמר, משה מזרחי. מזרחי קיבל במהרה הצעה לנגן בתזמורת של רשות השידור אולם הוא סירב משום שלא חשב שעיסוקו העיקרי יהיה נגינה וכן משום שהנגנים בתזמורת זו לא קיבלו משכורת קבועה על עבודתם אלא קיבלו תשלום על כל הקלטה בנפרד. בשנת 1952 מזרחי התגייס לצה"ל. הוא המשיך לנגן בקפה אריאנה וניגן גם בגן תמר ובקפה נוח. לימים, התחרט על סירובו לנגן בתזמורת של רשות השידור וביקש להצטרף אליה. בשנת 1957, הכנר זוזו מוסא עלה לישראל ממצרים והקים את "התזמורת הערבית של בית השידור הישראלי" (תזמורת קול ישראל בערבית), אליה מזרחי הצטרף. מזרחי ניגן בתזמורת קול ישראל בערבית משנת 1960 ועד להתפרקותה בשנת 1993 - אז יצא לפנסיה. בשנות השבעים הוא היה המנהל המוזיקלי של תוכנית הטלוויזיה "מן ליאלינא".
בנוסף לפעילותו בתזמורת קול ישראל בערבית, מזרחי עסק החל משנות השמונים, גם בליווי של זמרים ישראלים כגון חיים משה וזהבה בן וכן ניגן בהפקות של אלבומי מוזיקה שונים כגון כך עוברים חיי של זהר ארגוב, "להיות זמר" ו"תודה" של חיים משה שלום נערתי ו"אש" של נתי לוי ו"אדם ועולמו" של איציק קלה. בין האלבומים בהם השתתף בשנות התשעים ניתן למנות את פגישה ו"מרגול" של מרגלית צנעני, "רוח סתיו" ו"השמים הם הגבול" של נתי לוי, "לאן הולכים כולם", ו"געגועים" של יואב יצחק, "דברי אליי" של חיים משה, "שר חצי יובל" של דקלון, לחישה בלילה של אייל גולן, ניצוץ חיים של שרית חדד, נגיעות של ברי סחרוף. בשנות האלפיים ניגן בהקלטות האלבום מירי מסיקה של מירי מסיקה, באלבומו של ליאור פרחי "גבר משתגע" וכן ניגן בהקלטות בשירים של מיכה שטרית, שלמה ארצי, יזהר אשדות ודיקלה.
בשנת 1996, ניגן מזרחי בסרט 'נשים'. בשנת 2001 ניגן בסרט 'ג'ירפות'. בשנת 1999, כיכב מזרחי בסרט הדוקומנטרי טקאסים (בבימויו של דוקי דרור) העוקב אחר שורשיהם של מזרחי ואחיו הכנר פרג' איברהים.
בשנת 2002, הוציא את האלבום .
חיים אישיים.
מזרחי היה נשוי לאסתר מזרחי אותה הכיר בישראל, ולשניים היו שלושה ילדים. אסתר נפטרה בשנת 2015.
מזרחי נפטר ב-23 בנובמבר 2021 ונקבר בבית העלמין ירקון.
פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם
פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם הוא פרס מטעם האומות המאוחדות המוענק כל חמש שנים לפעילי זכויות אדם בגין תרומה יוצאת מגדר הרגיל לקידום ולשמירה של זכויות אדם.
רקע.
ב-10 בדצמבר 1948, העצרת הכללית של האומות המאוחדות אימצה את ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם במטרה להגן על זכויות האדם, לאחר הפרות זכויות אדם בשתי מלחמות עולם (הראשונה והשנייה). פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם נוסד בשנת 1966 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ומטרתו להוקיר פעילות למען זכויות אדם. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1968 ביום השנה העשרים לאימוץ ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, הלא הוא יום זכויות האדם.
משנת 1968, מוענק הפרס אחת לחמש שנים. נכון לדצמבר 2018, הפרס הוענק ליותר מ-60 אישים וארגונים שתרמו באופן משמעותי לשימור ולקידום זכויות אדם. הזוכים חולקים חזון משותף לפיו ניתן לקדם זכויות אדם בעולם. הזוכים בפרס לאורך השנים עוסקים במאבקים רבים, ביניהם המאבק לזכויות האישה, זכויות הילד, זכויות מהגרים ופליטים, זכויות אנשים בעלי מוגבלויות, ביטול עבדות, מיגור גזענות, אפליה, עוני ורעב ומאבקים באי צדק ובהפרות של זכויות אדם, לעיתים תוך סיכון חייהם שלהם.
מלבורן טייגרס
קונקן
קונקן או חוף קונקן (בשפה המראטהית: कोकण) הוא חבל בהודו שגבולותיו אינם מדויקים. קונקן כולל את החוף המערבי של הודו בין הים הערבי ממערב והרי גהט המערביים ורמת דקאן ממזרח, ובין הנמל אליבג בצפון והנמל מנגלור בדרום, או בין הנהר דמאן גנגה ,העיר דמאן ומפרץ קמבהט (קמבאי) בצפון לחוף קנארה בקצה הצפוני של המחוז קרוואר ולנהר גנגוואלי במדינת קרנאטקה.
החבל גולל מחוזות דרומיים של מדינת מהרשטרה, המדינה הפדרלית גואה והמחוזות הצפוניים של מדינת קרנאטקה.
האיים הידועים ביותר בחבל קונקן הם איי גואה, עם העיר פאנאג'י, בירת מדינת גואה, והאי סלסט, שבו שוכן חלק מהעיר מומבאי.
חלק גדול מתושביו מדברים בשפת קונקאני, המקורבת למראטהית.
מיקום גאוגרפי.
קונקן משתרע בחוף הים הערבי בערך בין הנהר דמאן גנגה בצפון לנהר גנגוואלי או אגאנשיני (מרג'י) בדרום או בין נהר טאפי בצפון לנהר צ'נדרגירי בדרום.
במערב גובל עם הים הערבי ובמזרח עם הרי הגהטים המערביים.
פעם - הגדירו חבל יותר גדול - סאפטה קונקאן (שבעה "קונקאנים") שהשתרע בין גוג'ראט ל קרלה.
אורך המישור קונקן הוא לפי מקורות שונים 600 ק"מ (בין דמאן לגואה), 530 ק"מ (בין הנהר דמאן גנגה בצפון עד נהר טרחול בדרום). רוחבו הוא בין 76-45 ק"מ .
לפי נתונים משנת 1901 שטח חבל קונקן היה כ-8000 קמ"ר ומספר תושביו - 5,610,432.
השם.
ייתכן כי שם החבל הוא ממקור דראווידי.
לפי הספר סחיאדריחאנדה מתוך הטקסטים של סקאנדה פוראנה פאראשוראמה השליך את הגרזן שלו לים והורה לאל הים להוריד אתמפלס המים עד לנקודה שבו הגיע הגרזן שלו. חלקת האדמה החדשה שקמה באופן זה נודעה כסאפטה קונקאנה, כלומר שבע פיסות אדמה . בשפת הסנסקריט המילה "קונקאן" מוסברת על ידי הלחמה של המלים "קונה" ( कोण) ("פינה, אדמה") ו "קאנה" (कण - פיסה או קטע)
הנזיר הבודהסטי הסיני הזכיר בספרו את האזור תחת השם "קונקאנה דשה".
ואראהמיהירה מתאר בספרו "בריהאת סמהיטה") תיאר את קונקאן כאזור של הודו. במאה ה-15 המחבר רטנאקוש הזכיר את המילה קונקאנדשה.
היסטוריה.
האזור מוזכר לראשונה ב"סקאנדה פוראנה". בתחילת האלף הראשון המצרים, יוונים הקדומים והרומאים יצרו קשרי מסחר עם אזור זה של הודו. התפתחות הסחר במיוחד סחר התבלינים הביאה לפריחת החבל .
באותה תקופה שלטה באזור שושלת סאטאוואהנה (אנדהרה) . המקדשים במערות קנהרי (אחרי המאה הראשונה עד העשירית) ובמערות אלפנטה
(במאות שלישית-חמישית ואחר כך) מהווים עדות לתרבות המשגשגת במקומות אלה. מאוחר יותר הגיעו לכאן גם סוחרים ערבים.