נולד ליד סלוצק, למד בגימנסיה במינסק, בוגר המכון הפוליטכני בוורשה. בנעוריו השתתף בארגונים לאומיים בלארוסים ותרגם שירים פולניים לבלארוסית. הועלתה השערה בנוגע למעורבותו בחיבור של ספר לימוד הקריאה הראשון של השפה הבלארוסית ("למנטר"), שפורסם בסנקט פטרבורג בשנת 1906 בעילום שם, אם כי יש גם השערות שמישהו אחר חיבר אותו. במחצית השנייה של שנות ה־1900, פאלסקי, שהיה פעיל במפלגה הסוציאליסטית הפולנית הרדיקלית, נעצר על ידי השלטונות הרוסיים.
בשנת 1910 פורסמה בקרקוב הגרסה הראשונה של ספר לימוד הפולנית המפורסם שלו, שנקרא אז עדיין "הוראת קריאה וכתיבה לילדים". ברפובליקה הפולנית השנייה עבד פאלסקי במשרד החינוך והכתות דתיות של פולין, והוא נשאר במערכת החינוך בתקופה הסוציאליסטית, כאשר קיבל את התואר פרופסור ובשנת 1958 עמד בראש המעבדה למבנה וארגון החינוך של האקדמיה הפולנית למדעים.
בשנת 2017 זכו פאלסקי ורעייתו אירנה (לבית אוקסנר) לתואר חסידי אומות העולם על הצלת אלינה מרגוליס, שלימים נישאה למרק אדלמן, אחד ממנהיגי מרד גטו ורשה. פאלסקי הכיר את מרגוליס מילדות ונתן לה במתנה את ספר לימוד הקריאה שלו עם ההקדשה: "לאלה מהמחבר. לאלה יש חתול." (אף שמדות האלה בספר לא הייתה מבוססת עליה).
ספר לימוד הקריאה.
במקום לימוד אותיות והברות, פאלסקי הציע להתחיל את הקריאה במשפטים פשוטים שמורכבים ממילים קצרות שמוכרות לילד ושנקראות באותו אופן כפי שהן נכתבות ואינן מכילות אותיות עם סימנים דיאקריטיים ודיגרפים. למשל, ליד תמונה של בובה מול מראה כתוב: – "פה עמודת בובה. ושם עומדת בובה. אבל זו אותה הבובה." בהדרגה, המשפטים הופכים מורכבים יותר ומוצגים כללי קריאה חדשים. התלמיד מתוודע לאותיות ולכללים באמצעות הטמעת המילים כמכלול וניתוחן.
בין המלחמות פורסמו עוד כמה גרסאות של ספר לימוד הקריאה, כולל לילדים עירוניים וכפריים, וכן לחיילים שאינם יודעים קרוא וכתוב, עם תמונות אופייניות להוואי צבאי.
לאחר 1945, הספר של פאלסקי הפך לחובה בבית הספר היסודי. במהדורות הבאות הוכנסו רכיבים קטנים יחסית של תעמולה קומוניסטית, כמו גם דיוקנאות של המנהיגים הפוליטיים ביירוט ורוקוסובסקי, שהוסרו לאחר התפטרותם, אך הטקסט הבסיסי נשאר זהה. בנוסף, המהדורות שלאחר המלחמה כללו אגדה מאת אלכסנדר פרדרו ושירי ילדים מאת יוליאן טובים ואנטוני סלונימסקי. המחבר המשיך לערוך את ספר הלימוד עד סוף ימיו: למשל הופיעו בו אזכורים לטיסות בחלל. המהדורה האחרונה של הספר יצאה לאור בשנת 1982, אך במאה העשרים ואחת, הוא החל להיות מודפס מחדש, בעיקר על פי המהדורה של 1971.
השפעת ספר הלימוד על התרבות הפולנית.
את ספר לימוד הקריאה של פאלסקי איירו כמה דורות של אומנים וקליגרפים פולנים, בהם יאן רמבובסקי, ולדיסלב סקוצ'ילאס, תדיאוש גרונובסקי, יאנוש גרביאנסקי ואחרים.
הביטוי "Ala ma kota" ("לאלה יש חתול") הפך למעין סמל של ספר הלימוד של פאלסקי בתרבות הפולנית. ביטוי כזה היה במהדורות 1930–1949, בגרסאות מאוחרות יותר החתול שייך לילד אולק. הנה כמה מהרמיזות לביטוי הזה:
גיאורג לייברנט
ד"ר גיאורג לייברנדט (בגרמנית: Georg Leibbrandt; 6 בספטמבר 1899 – 16 ביוני 1982) היה ביורוקרט ודיפלומט גרמני נאצי. הוא מילא תפקידים מובילים במדיניות חוץ במשרד החוץ של המפלגה הנאצית (APA) ובמשרד הרייך לשטחים המזרחיים הכבושים (RMfdbO) כמומחה לנושאים הקשורים לברית המועצות. לייברנדט השתתף בוועידת ואנזה. בתקופה שלאחר המלחמה נפתחו הליכים פליליים נגד לייברנדט, אך התיק נגדו נסגר בסופו של דבר.
ראשית חייו.
לייברנדט נולד להורים גרמנים אתניים בהופנונגסטל (כיום צבריקובה, אוקראינה ), ליד אודסה, במחוז זבריקובו שבמחוז חרסון של האימפריה הרוסית. בגיל צעיר היגר לגרמניה לצורך לימודיו.
ב-1918 למד לייברנדט תאולוגיה בגרמניה, וגם לקח שיעורים בפילולוגיה והיסטוריה, בשנת 1927 הוענק לו תואר דוקטור. הוא נסע רבות לברית המועצות בין השנים 1926–1929. מטרת ביקוריו היו חקר התפתחות המושבות הגרמניות באזור חוף הים השחור, ואיסוף מידע היסטורי. כתוצאה מעבודתו יצא לאור בגרמניה ספר על תנועת המהגרים של הגרמנים.
ללייברנדט היה כישרון לשפות, אשר יחד עם מלגת רוקפלר, אפשרו לו לחדש את לימודיו בפריז ובארצות הברית בין השנים 1931–1933. בהיותו בארצות הברית שמר באופן פעיל על קשר עם גרמנים מרוסיה שגם היגרו לאמריקה.
המפלגה הנאצית.
לייברנדט קיבל בשנת 1933 את בקשתו של אלפרד רוזנברג לחזור לגרמניה, והוא הצטרף למפלגה הנאצית באותה שנה. לאחר מכן הוא מונה למנהל החטיבה המזרחית של משרד מדיניות החוץ של ההמפלגת הנאצית. לייברנדט הופקד גם על התעמולה האנטי-סובייטית והאנטי-קומוניסטית . עם הפלישה לברית המועצות והקמת המשרד לשטחים הכבושים במזרח, בחר רוזנברג בלייברנדט לנהל את המחלקה המדינית. לפיכך, ליברנדט הפך לקשר אל קבוצות המהגרים האוקראיניות, הקווקזיות, הרוסים ואחרות.
לייברנדט השתתף בוועידת ואנזה כמייצג (יחד עם אלפרד מאייר) את המשרד לשטחים הכבושים במזרח. בקיץ 1943, מסיבות לא ידועות, הוא הפסיק את תפקידו במשרד והצטרף לצי הגרמני.
לאחר המלחמה.
ליבברנדט הוחזק במעצר של בעלות הברית מ-1945 עד מאי 1949. בינואר 1950 הוא הואשם רשמית במעורבות בהשמדת יהודים אך התיק נגדו נדחה ב-10 באוגוסט 1950 והוא שוחרר ממעצר.
לאחר מכן חזר לאמריקה וחידש את לימודיו בנושא הגרמנים-הרוסים, ותרם ממוחיותו לאגודת הגרמנים מרוסיה ( "Landsmannschaft der Deutschen aus Russland") עד מותו בבון ב-16 ביוני 1982.
בשנת 1979 נאסר על לייברנדט להיכנס לארצות הברית על ידי מחלקת המשפטים ומחלקת המדינה האמריקאית, בשל השתתפותו ברצח מאות אלפי יהודים, בתפקידו כראש החטיבה המדינית של משרד הרייך למזרח הכבושים.
לליברנדט יש בן באותו השם, המתגורר בברלין.
דייוויד בנאטר
דייוויד בנאטר (באנגלית: David Benatar; נולד ב-8 בדצמבר 1966) הוא פילוסוף וסופר דרום אפריקאי ממוצא יהודי. הוא ידוע בעיקר בזכות התמיכה שלו בעמדה של אנטי-נטליזם ובשל ספרו משנת 2006 "Better Never to Have Been: The Harm of Coming into Existence" (עדיף שלא להיות מעולם: הנזק שבהיווצרות), שבו הוא טוען שההתקיימות היא רעה חמורה, ללא תלות ברגשותיה של הישות מרגע שהפכה לקיימת, והבאה לעולם של יצורים חיים חדשים היא עוולה מוסרית.
ביוגרפיה.
מעט מאוד ידוע על הביוגרפיה של בנאטר כי הוא שומר על פרטיותו בקנאות. בנאטר הוא בנם של אוולין מרי גולדברג ושל סולומון בנאטר (כנראה במקור: בן-עֲטַר) מומחה לבריאות עולמית שהקים את המרכז לביואתיקה באוניברסיטת קייפטאון. יש לנו שני אחים נוספים, בריאן ומייקל.
לפי עדותו של באנאטר הוא מחזיק בדעות אנטי-נטליסטיות מילדותו.
בנאטר הוא פרופסור לפילוסופיה ומנהל המרכז לביואתיקה באוניברסיטת קייפטאון בדרום אפריקה. הוא חבר בוועדת המערכת של כתב העת "Journal of Controversial Ideas".
מחקר.
אסימטריה בין כאב להנאה.
בנאטר טוען מתוך הנחת היסוד שכאב הוא, כשלעצמו, דבר רע. עבודתו נקשרה לעיתים קרובות לפילוסופיות עכשוויות העוסקות בניהיליזם ובפסימיות, אך בנאטר גם מבחין את עצמו מרבות מהנחות היסוד שבהן מחזיקים הוגים אלו.
בנאטר טוען שיש אסימטריה מכרעת בין הדברים הטובים והרעים בחיים, כמו הנאה וכאב, שממנה נגזר כי שעדיף לא להיוולד:
ניתן להציג זאת בטבלה הבאה כאשר X מייצג כאב או הנאה:
השלכות על ההולדה.
בנאטר טוען שהבאת אדם לעולם מייצרת חוויות טובות ורעות כאחד, כאב והנאה, בעוד שאי עשייה זו לא מייצרת לא כאב ולא הנאה. היעדר כאב הוא טוב, היעדר הנאה לא רע. לכן, הבחירה האתית נשקלת לטובת אי-הולדה.
בנאטר מעלה עוד ארבע אסימטריות קשורות:
חוסר המהימנות האנושית בהערכת איכות החיים.
בנאטר מעלה את השאלה האם בני אדם מעריכים בצורה לא מהיימנה את איכות חייהם האמיתית, וציטט שלוש תופעות פסיכולוגיות שלדעתו אחראיות לכך:
אפליה מינית נגד גברים ונערים.
ספרו של בנאטר "The Second Sexism: Discrimination Against Men and Boys" (2012) (הסקסיזם השני: אפלית גברים ובנים) בוחן סוגיות שונות הנוגעות למיזאנדריה וההיבטים השליליים הנכפים חברתית על זהות גברית. כיצירה בתוך התנועה לשחרור הגברים, היא אינה מבקשת לתקוף או להפחית את רעיונות הפמיניזם, אלא להאיר את קיומה המקביל של אפליה מערכתית ותרבותית נגד גברים ונערים, וכיצד היא תורמת בו-זמנית לדיכוי של נשים.
בביקורת על הספר כתב הפילוסוף סיימון בלקבורן () כי בנאטר יודע שדוגמאות כאלה עשויות להיתקל בנחרות של חוסר אמון או לעג, אבל הוא מקפיד לגבות את טענותיו בנתונים אמפיריים, ובאמצעות ספר זה, הוא מראה שאם לעיתים קרובות מדי קשה להיות אישה, זה גם לפעמים קשה להיות גבר, ושכל כישלון להכיר בכך עלול לעוות את מה שאמור להיות המטרה של כולם, כלומר אהדה אוניברסלית וצדק חברתי לכולם, ללא קשר למגדר.
בסקירה אחרת, הפילוסוף הישראלי עדו לנדאו מאוניברסיטת חיפה שיבח את היצירה כ"ספר מתוחכם מאוד המציג תזה לא שגרתית ומגן עליה בכישרון", כי "כדי להתמודד עם הסקסיזם השני שעד כה זכה להתעלמות, עלינו לא רק להכיר בכך, אלא גם להקדיש הרבה יותר מחקר אמפירי ופילוסופי לנושא זה שלא נחקר, וכמובן, לנסות לשנות גישות רבות, נורמות חברתיות וחוקים".
השפעה תרבותית.