רדזילוב (בפולנית: Radziłów; ביידיש: ראַדזשילעווע, ראַדזשילעוו) הוא כפר (לשעבר עיירה) בפרובינציית פודלסיה שבצפון-מזרח פולין, הנמצא כ-27 ק"מ דרומית לעיירה גרייבו וכ-61 ק"מ צפונית-מערבית לבירת הפרובינציה, ביאליסטוק. כיום (2007) מונה אוכלוסיית הכפר כ-1,250 נפש.
תולדות היישוב.
לרדזילוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1466, ובמהלך המאה ה-16 התפתח היישוב, בשל מיקומו על נתיב מסחר מרכזי. באמצע המאה ה-17 הוענקו ליישוב גם היתרים לקיים בו ימי שוק שבועיים.
בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני. בשנת 1897 נמנו בכפר 891 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו 671 יהודים.
פוגרום רדזילוב.
היישוב נכבש בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, אך הועבר כעבור זמן מה לידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. ב-23 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בשנית בידי הגרמנים. כעבור יומיים ריכזו הגרמנים את הגברים היהודים מהכפר, והכריחו אותם לרקוד סביב מדורה בה שרפו את ספרי התורה מבית הכנסת המקומי. לאחר מכן, אילצו הגרמנים את היהודים להתפלש בביצות המקומיות, ובהמשך, רתמו אותם לעגלות במקום סוסים.
לאחר שעזבו את היישוב החיילים הגרמנים, הוקם בו ועד פולני, בו היה חבר הכומר המקומי. בימים אלו החלו הפולנים להתפרץ לבתי היהודים ביישוב, תוך ביצוע מעשי שוד והתעללות בהם. ב-6 ביולי 1941, בשל הגעת ידיעות על בריונים פולנים מוונסוש הסמוכה, שערכו במקום פוגרום, ואשר מתכננים להגיע גם לרדזילוב, נמלטו יהודי רדזילוב מבתיהם, והעבירו את הלילה בשדות. עם שובם של היהודים ליישוב למחרת, קברו פולנים מקומיים בחיים את אחד היהודים ואת בתו. בהמשך אותו היום, 7 ביולי 1941, הגיעו לכפר מספר כלי רכב עם אנשי גסטאפו. או אז רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, לעיני הקהל הפולני, ושם ערכו בהם הגרמנים והפולנים מעשי השפלה והתעללות קשים, תוך צילום המעשים. לאחר מכן, הריצו הפולנים את 500 עד 800 היהודים שבכיכר לאסם תבואה בקצה היישוב, בו נעלו אותם, תוך העלאת האסם באש. שני צעירים שהצליחו להימלט מהאסם הבוער נרצחו במקלות בידי הפולנים.
לאחר הטבח, ערכו הפולנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בכפר. את חלקם השליכו למדורה שעוד בערה באסם, לרבות תינוקות בני יומם, ואת חלקם רצחו בגרזנים ובאתים, תוך ריצוץ ראשי ילדים. באותו השבוע של הטבח בכפר בוצעו פוגרומים גם ביישובים הסמוכים לרדזילוב, ובהם וונסוש, ידוובנה וסטאוויסקי. כ-20 יהודים שעוד נותרו בחיים לאחר הטבח נכלאו בבית ביישוב, והועסקו בעבודות כפייה. יהודים אלו הועברו בנובמבר 1942 למחנה המעבר בבוגושה, ומשם למחנות ההשמדה השונים.
אב יהודי ובנו מהכפר שהצליחו להסתתר בזמן המלחמה בסביבת היישוב, ושבו לכפר לאחר השחרור, נרצחו ימים ספורים לאחר מכן בידי הפולנים המקומיים.
התרת הוראה
רדז'ילוב
ראדזילוב
ראדז'ילוב
טארק עזיז
טארק עזיז (בערבית: طارق عزيز; 28 באפריל 1936 - 5 ביוני 2015) היה שר החוץ וסגן ראש הממשלה בעיראק, ושימש יועצו הקרוב של נשיא עיראק לשעבר סדאם חוסיין בשנות ה-80 וה-90, בטרם מפלתו של חוסיין במלחמת עיראק.
חייו.
נולד כנוצרי קתולי, בכפר הנוצרי תל כיף שבצפון עיראק, ליד מוסול. למד לתואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת בגדאד. תחילה עבד כעיתונאי. ב-1957 הוא הצטרף למפלגת הבעת', שם פגש לראשונה את סדאם חוסיין. מ-1963 עבד כעורך הראשי בעיתון המפלגה "א-ת'אורה" וכן בעיתון "אל-ג'מאהיר".
ב-1970 מונה לשר המדע בממשלת חוסיין, וב-1974 מונה לשר ההסברה. ב-1979 מונה לסגן ראש הממשלה, וב-1983 מונה גם לשר החוץ. מכיוון שחוסיין שימש הן כנשיא והן כראש הממשלה, ולא יצא כמעט את גבולות עיראק מחשש לביטחונו, הפך עזיז לדמות מרכזית בממשלו, ולנציג של עיראק ומדיניותה בערוצים דיפלומטיים רמי-דרג רבים ברחבי העולם. בתקופת מלחמת המפרץ הופיע לעיתים קרובות בתקשורת ושימש כדובר ממשל סדאם.
ב-1980 שרד ניסיון התנקשות בחייו, שנעשה על ידי מורדים מאיראן.
בסיום מלחמת עיראק, זמן קצר לאחר תפיסתו של חוסיין, נתפס גם עזיז על ידי הכוחות האמריקאים בעיראק, באפריל 2003. ב-2006 שימש כעד הגנה במשפטו של חוסיין, שהוצא להורג מאוחר יותר באותה שנה לאחר שנגזר עליו גזר דין מוות.
ב-2008 החל משפטו של עזיז באשמת הוצאה להורג של 42 סוחרים עיראקיים בשנת 1992. הוא נאשם שחתם על הפקודה לבצע את הרציחות, במסגרת תפקידו כסגן ראש הממשלה, משום שהסוחרים העלו מחירים מעבר למותר בחוק. במרץ 2009 גזר עליו בית הדין המיוחד בעיראק 15 שנות מאסר באשמת פשע נגד האנושות. בחודש אוגוסט של אותה השנה התווספו לכך עוד שבע שנות מאסר, בשל מעורבותו של עזיז בגירוש כורדים מאזורי מגוריהם בצפון-מזרח המדינה, במהלך שלטונו של סדאם חוסיין בשנות ה-80. הוא ריצה את עונשו בכלא במערב בגדאד. ב-26 באוקטובר 2010 גזר עליו בית הדין הפלילי הגבוה בבגדאד עונש מוות בגין חלקו ברדיפת תנועות פוליטיות שיעיות בעיראק בימי משטר סדאם, ביניהן מפלגת "דעווה", שבראשה עומד כיום ראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאלכי. בנובמבר 2010 הודיע נשיא עיראק ג'לאל טלבאני כי אין בכוונתו לחתום על הצו שמתיר את הוצאתו להורג.
לעזיז שני בנים, זיאד וסדאם. רעייתו חיה כיום בתימן.
ב-5 ביוני 2015, מת עזיז בתאו בבית הכלא בעיראק.
מכל ציפה
מכל ציפה (המכונה גם אמבט ציפה, חדר ציפה או בריכת ציפה), הוא מתקן המאפשר לשוהה בתוכו להתנסות בחסך חושי. המכל אטום לאור ולקול, והמשתמש צף בו על גבו במים בטמפרטורת הגוף. מחקרים מדעיים מאשרים כי השימוש במכל מסייע לחוות מצבי תודעה לא שגרתיים, לקיים תהליכים מנטליים, להירגע ולקדם החלמה מפגיעות גוף וממצבי תעוקה .
המכל פותח ב-1954 על ידי ד"ר ג'ון ק. לילי, נוירו-פסיכיאטר אמריקני, במסגרת עבודתו במכון הלאומי לבריאות הנפש (NIMH) שבארצות הברית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 עמדו מכלי בידוד במרכז מחקר שנערך באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבקנדה, שם שוכלל השימוש במכלי ציפה לכדי טכניקה תרפויטית בשם REST (ראשי תיבות: תרפיה של סימולציית סביבה מוגבלת).
מבנה המכל ואופן השימוש בו.
מכלי ציפה בנויים כמעין אמבט גדול, סגור בקופסה מבודדת. על מנת להגביר את הציפה מומסת במי המכל כמות גדולה של מלח מסוג מגנזיום גופרתי, הכבד ממלח רגיל.
בהליך הנפוץ והמקובל, המשתמש מתקלח, ואז נכנס למכל כשהוא עירום, במטרה להימנע ממגע של בגד על גופו. מי המכל נשמרים נקיים הודות לסינון קבוע ולריכוז הגבוה של מלח; עם זאת, המשתמשים מתבקשים לשוב ולהתקלח לאחר היציאה מהמכל, כדי להסיר את המלח מגופם.
כאשר המשתמש צף במכל, הרפיית השרירים מביאה לכך שגפיו צפים מן הגוף והלאה, כך שאינו נוגע בעצמו בשום צורה. כיוון שהמים והאוויר במכל מחוממים לטמפרטורת הגוף, תחושתיות העור צונחת, עד לרמה שבה המוח מתקשה לקבוע היכן נמצאים גבולות הגוף, ואלו הולכים ומיטשטשים.
המשתמש במכל צף על גבו, כך שלמרות שפניו נמצאים מחוץ למים, אוזניו עדיין שקועות בהם. באופן זה מתעמעם חוש השמיעה עוד מעבר לאטימת הצליל של המכל.
שימוש סטנדרטי במכל ציפה נמשך כשעה. במהלך 40 הדקות הראשונות, חווים חלק מהמשתמשים תחושות גירוי באזורים משתנים בגוף, תופעה שדווחה גם במדיטציה. ב-20 הדקות הבאות נרשם, פעמים רבות, מעבר של פעילות מוחית מגלי אלפא לגלי תטא - תופעה המתרחשת, בדרך כלל, סמוך להירדמות וליקיצה. במכל הציפה, שלב התטא עשוי להימשך מספר דקות מבלי שהנסיין יאבד את מיקוד התודעה. משתמשים רבים מנצלים את המצב הזה ככלי להגברת היצירתיות ויכולת הלמידה.
מטרות הציפה.
הציפה במכל יכולה להיות אקטיבית או פאסיבית, בהתאם למטרת המשתמש. בציפה פאסיבית, שמטרתה היא בדרך כלל הירגעות, הנסיין צף על גבו ויכול לבחון את תגובותיו הגופניות, הנפשיות והקוגניטיביות. מחקרים שהתפרסמו בארצות הברית ובשוודיה מצביעים על קשר בין שימוש במכל ציפה ובין ירידה ברמות כאב ולחץ נפשי . במצב הרגוע יורד לחץ הדם וזרימתו הופכת מקסימלית. בציפה אקטיבית המשתמש מנצל את חוויית החסך החושי כדי לערוך מדיטציה, היפנוזה עצמית, תהליכי למידה וכדומה, מתוך הנחה שכאשר הגוף נמצא במנוחה מוחלטת, המוח הופך קשוב יותר.
במקרים פחות סטנדרטיים, משלבים המשתמשים את חוויית החסך החושי יחד עם שימוש בסמים פסיכואקטיביים (בדרך כלל LSD, פטריות פסילוציבין או קנאביס), לחוויית ציפה הנמשכת זמן רב יותר ממשך טיפול רגיל, ומגיעה לעיתים ליותר מעשר שעות. עם המתנסים בחוויות מסוג זה נמנה גם ד"ר לילי, מפתחם של מכלי הציפה.
השפעות.
מחקר שנערך במעבדה לחקר ביצועים אנושיים באוניברסיטת קארלשטאדט בשוודיה מצא כי טיפול סטנדרטי במכל ציפה יכול לספק הקלה ניכרת מהפרעות הקשורות בדחק כרוני, ובהן דיכאון, חרדה, פיברומיאלגיה וסימפטומים אחרים. מתוך 140 נבדקים דיווחו 22% על פתרון מלא של הבעיה לאחר 12 טיפולים; 56% נוספים דיווחו על שיפור ניכר במצבם. נוסף על כך, המחקר אישש הערכות מוקדמות יותר לפיהן שימוש סדיר של תריסר פעמים במתקן ציפה שיפר את דפוסי השינה של הנבדקים והותיר אותם אופטימיים ורגועים יותר. אפקט זה נשמר גם ארבעה חודשים לאחר שסדרת הטיפולים תמה.
עדויות.
המדען והסופר ריצ'רד פיינמן תיאר ניסויים לבחינת חסך חושי שבהם השתתף:
פיינמן תיאר כיצד השהות במכל עוררה בו שלל הזיות. הוא הצליח להרגיש כיצד הוא "מזיז" את ה"אני" שלו מהמוח אל איברי הגוף ואחר כך אפילו הצליח "לצאת מהגוף" ולראות את איבריו מבחוץ: "ראיתי את העורף שלי כשכפות הידיים שלי נשענות עליו".
צ'יאן לונג
חותלות