התגורר בבני ברק. היה נשוי לברכה, ואב לשבעה. בנו משה הוא סופר ופובליציסט. ב-2019 שכל את בנו הבכור, שהיה בן 28, בשל מחלת הסרטן.
פעילות ציבורית.
החל משנת 1990 שימש כפובליציסט בעיתון "יתד נאמן", שם הוא פרסם במשך כ-25 שנה את הטור "מול המראה", שעסק בסוגיות מהעולם החרדי ובעניינים פוליטיים. בשנת תשע"ג-2013 החל לכתוב במוסף "יתד השבוע" טור שבועי מלווה בקריקטורות בשם "אות חיים", העוסק בענייני חינוך, פוליטיקה ואקטואליה.
הגיש תוכנית רדיו שבועית בשם "עצות מהחיים", אשר שודרה תחילה ברדיו קול ברמה, ועד להתאבדותו שודרה ברדיו קול חי.
בשנת 1997 הצטרף לאגף הרווחה בעיריית בני ברק והקים את "המרכז לילד ולמשפחה", יחד עם הרלט מויאל, מנהלת אגף הרווחה ואנשי מקצוע נוספים. במסגרת פעילותו במרכז לילד ולמשפחה, עסק בייעוץ חינוכי פרטני להורים, לנוער ולילדים והתמקד בפתרון סוגיות ובעיות חינוכיות וחברתיות אשר הובאו בפניו. חיים ולדר ניהל את "המרכז לילד ולמשפחה" מאז הקמתו, יחד עם אורלי שלנג.
עמדותיו וגישתו החינוכית.
באוגוסט 1996 מתח ולדר ביקורת על בית המשפט העליון ונשיאו אהרן ברק, שנטל לדבריו את מושכות השלטון במדינה באמצעות שיטת האקטיביזם השיפוטי. לדבריו, לציבור החרדי יש זכות לחיות את חייו מבלי שינסו להתערב בתכנים ובדרך החינוך הייחודית שלו. עם זאת, ולדר תמך במציאת דרכים של הידברות וקירוב. כך למשל כתב שמי שאינם עומדים בצפירה בימי הזיכרון מתגרים בציבור החילוני. במאמר שכתב ביתד נאמן הסביר שעל אף שאינו רואה ערך עצמי בעמידה בצפירה, בכל זאת יש לעמוד "למען כבודם של החיים", והשווה זאת לנסיעה של חילונים בשבת בתוך רחוב חרדי.
אף על פי שספריו קוראים לפתיחות רגשית ואישית, ולדר התבטא בשמרנות בכל הנוגע להשקפת הציבור החרדי. הוא קרא להישארות של אברכים בכוללים, להימנעות משימוש בטלפונים סלולריים בקרב ילדים ונוער ודחיית מנהגם של צעירים חרדיים להוציא רישיון נהיגה לפני הנישואין.
ולדר הצביע על תהליך התדרדרות הילדים והנוער בישראל ושאר העולם, כתוצאה מפריצת גבולות וסמכויות בקרב ההורים והמחנכים. מאידך גיסא, הצביע על סגירות רגשית, וחוסר יכולת הבעה, כסיבה עיקרית לנשירת ילדים. בסדרת ספריו "עצות מהחיים" הציע להורים לעודד פתיחות רגשית אצל ילדיהם ולתת לגיטימציה להבעת רגשות ואף לדעות שונות ולחשיבה מקורית, ומאידך לשמור על מעמדם של ההורים והמורים כמובילי דרך וכבעלי סמכות
במאי 2013 פרסם מאמר ביתד נאמן, המתריע על ההסתה המתנהלת כנגד הציבור החרדי. במאמר השווה דברים שכתב יאיר לפיד על הציבור החרדי לתוכן נאום של אדולף היטלר על היהודים. בנובמבר 2016 השווה ולדר, במאמר שפורסם ב"יתד נאמן", את השמאל הפוליטי לסרטן. דבריו עוררו סערה והוא התנצל על ההשוואה.
ביוני 2017 פרסם מאמר על הגבלות התוכן בספרות החרדית, ובו כתב שגם חברות ליברליות מצנזרות דעות ותכנים המנוגדים להשקפותיהן.
טענות לניצול מיני והתאבדותו.
בנובמבר 2021 פורסם תחקיר מאת העיתונאים אהרן רבינוביץ ושירה אלק בעיתון "הארץ", לפיו ולדר תקף מינית ואנס נערות וצעירות במשך שנים. התחקיר ציין כי באחד המקרים נפתחה חקירת משטרה, והתיק נסגר מחוסר ראיות ולדר הכחיש את הטענות כלפיו.
בעקבות הפרסום הופסקו שידור תוכניתו ב"רדיו קול חי" וטורו הקבוע בביטאון החרדי "יתד נאמן". ארגון הידברות הודיע כי סיפוריו של ולדר לא יופיעו בעלון השבת "הידברות", ועיתון הילדים הדתי-לאומי "אותיות וילדים" הודיע שמטעמי זהירות הוא מפסיק לפרסם את סיפוריו של ולדר, גם חנויות ספרים שונות הודיעו על הסרת ספריו מהמדפים. בעקבות זאת הודיע ולדר שהחליט לקחת פסק זמן מכל עיסוקיו הציבוריים.
בימים העוקבים לפרסום התחקיר עלו ברשתות החברתיות עדויות נוספות על תקיפות מיניות מצד ולדר.
בנובמבר 2021 השיב הרב שמואל אליהו לשאלה שהופנתה אליו בעניין זה: . גם הרבנים החרדיים יהודה סילמן ושריאל רוזנברג הורו שלא לקרוא בספריו עד לבירור עניינו. בקהילות נוספות הורו להימנע מקריאה בספריו או להוציאם מהבית. עם זאת, יש רבנים שהפרידו בין החשדות לתוכן הספרים, והתירו את המשך קריאת ספריו.
בדצמבר 2021 זומן ולדר לבית דין מיוחד לעבירות מין, בו חברים הרבנים שמואל אליהו, ראובן נקר ואהרון ירחי. ולדר סירב להתייצב לדיון בבית הדין בטענה שהרב אליהו כבר חרץ את דינו. בית הדין גבה 22 עדויות על תקיפות מיניות של ולדר כלפי נשים, ביניהן עדויות על יחסים מיניים ללא הסכמה, יחסים מיניים עם קטינות וניצול מיני של קטינים. במקביל, הודיעה המשטרה כי היא פותחת בבדיקת הטענות כלפי ולדר. באותו יום פורסמה בידי "הארץ" הקלטה של ולדר שבה הוא מייעץ לאישה כיצד להסתיר את הקשר שהיה ביניהם במשך שש שנים, כדי לחמוק מגירושים. בהמשך ההקלטה הצהיר ולדר שיכחיש את הקשר מכול וכול, ואם העניין יתפרסם הוא יירה בעצמו.
ב־27 בדצמבר 2021, יום לאחר פרסום הדיון בבית הדין, הודעת המשטרה והקלטת, יצא ולדר מביתו, ומשפחתו הודיעה כי הוא נעדר ויש חשש לחייו. לאחר כמה שעות התברר ששם קץ לחייו. הוא נמצא ירוי וללא רוח חיים בבית העלמין סגולה בפתח תקווה, לא הרחק מקבר בנו שנפטר מסרטן כשנתיים קודם לכן.
בהלווייתו השתתפו מאות אנשים, וספדו לו אישי ציבור בהם ראש עיריית בני ברק, אברהם רובינשטיין, יו"ר עמותת "עזר מציון" הרב חנניה צ'ולק, וראש הוועדה הרוחנית של "יתד נאמן", הרב נתן זוכובסקי. בנקרולוג בעיתון "יתד נאמן" תואר ולדר כ"המנוח זצ"ל", ולא צוינו התאבדותו ומניעיה. לצד קו ההשתקה בתקשורת החרדית הממוסדת, עוררה הפרשה טלטלה של ממש בציבור החרדי. במקרה אחד נשרפו ספריו מול "המרכז לילד ולמשפחה" שניהל בבני ברק.
ב-8 במרץ 2022 שודר בתוכנית "המקור" תחקיר על חיים ולדר. רומי שוורץ, אחת המתלוננות המקוריות נגדו, התראיינה בפנים גלויות וסיפרה שוולדר ניצל אותה מינית במשך שנים באמתלה של טיפול זוגי, בתור דוד של בעלה. באחד המקרים לקח אותה לבית מלון ואנס אותה. בהמשך התלוננה עליו במשטרה וחתמה על הסכם השתקה על ידי ולדר, וכשהפרשה התפוצצה, הוצע לה לחדש את הסכם ההשתקה בתיווכו של רונאל פישר.
ביקורת.
כתיבתו של ולדר נתקלה בהתנגדות של מספר רבנים חרדיים ובהם הרב משה מרדכי שולזינגר. לדבריהם, רעיונותיו מושפעים ממקורות הזרים לחברה החרדית ולכן אינו יכול לשמש מקור סמכות והשראה לבני נוער חרדיים. הביקורת כללה גם פרסומים שבהם הובאו דוגמאות לרעיונות העולים מספריו אשר לטענת המפרסמים נוגדים את ההשקפה החרדית. ולדר נאלץ לגנוז מהדורה של אחד מספריו בעקבות פשקווילים שמחו על שהספר כלל תיאור של ילד שהוא חכם יותר מאביו. עם זאת, ניסיונות להדירו מכתיבה ביומון "יתד נאמן" לא צלחו לאחר שקיבל את תמיכתו של הרב יוסף שלום אלישיב. מראשית העשור הראשון של המאה ה-21 הקפיד להוציא את ספריו עם חותמת כשרות של הוועדה לביקורת ספרים הפועלת מטעם בית הדין של הרב נסים קרליץ.
ביוני 2021 פרסם בד"ץ העדה החרדית כרוז נגד ספריו של ולדר "אשר רחוקים המה מהשקפת עולמם של יראי ה' ונגוע בנגע ההשכלה הארורה... וכל אב ואם וכל מחנך לצעירי הצאן יתן אל לבו לא לתת לכתבים כאלו להיכנס אל ביתו ולהרחיקם בתכלית".
ספריו.
ולדר כתב 80 ספרים, שחלקם תורגמו לשפות שונות. הספרים מתפרשים על פני קשת גילאים רחבה, מספרי פעוטות דרך ספרי ילדים, נוער וגם ספרות למבוגרים. לדברי ולדר, הוא עשה שימוש בסגנון כתיבתו של דיימון ראניון. ולדר אף הקדיש אחד מסיפוריו (האיש שבקיר, בספר "מאחורי המסכה") לסופר האמריקאי הנודע.
ולדר הגיע למקום השלישי ברשימת הסופרים המושאלים ביותר בספריות ציבוריות בישראל בשנת 2018.
אולימפיה
אולימפיה (ביוונית: Ολυμπία - נהגה "אוליביה") הייתה מתחם מקודש בחבל ארץ אליס במערב חצי האי פלופונסוס ביוון, והיא התפרסמה בשל המשחקים האולימפיים בעת העתיקה אשר נערכו בה אחת לארבע שנים משנת 776 לפנה"ס לערך ועד שבוטלו בשנת 394 בידי הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון.
עוד יצא שמה של אולימפיה בזכות מקדש זאוס באולימפיה ופסל זאוס באולימפיה שניצב בו, אשר נחשב לאחד משבעת פלאי העולם העתיק. האתר הוקם בחורשה קדושה (τέμενος) שנקראה אלטיס, מדרום לגבעת קרוניון, הקרויה על שם הטיטן קרונוס ונישאת לגובה של 125 מטר. הוא ניצב על הגדה הימנית של נהר אלפיוס (Αλφειός), בסמוך ליובלו קלדאוס (Κλάδεος), כ-18 ק"מ מזרחית לחוף הים היוני.
כיום ניצבת העיירה המודרנית אולימפיה סמוך לאתר העתיק. בשנת 2001 מנתה אוכלוסייתה 11,069 איש.
היסטוריה.
המיתולוגיה היוונית מייחסת את ייסוד המשחקים האולימפיים לפלופס נסיך הפלופונסוס, אשר הביס את המלך אוינומאוס במרוץ מרכבות סוסים על מנת לזכות בידה של בתו הנסיכה היפודאמיה. לפי אגדה אחרת ייסד הרקולס את המשחקים האולימפיים באולימפיה לכבודו של פלופס לאחר שבמסגרת 12 מעללי הגבורה שהוטלו עליו, הסיט את מימי האלפיוס כדי לנקות את אורוותיו של מלך אליס אוגיאס, והקים את המתחם המקודש בחורשה.
למעשה נוסדו המשחקים האולימפיים בראשית המאה ה-8 לפנה"ס ביוזמתם של מלך פיזה ושל ליקורגוס מספרטה. באתר שנשלט על ידי אליס נתגלו שרידי מנחות מהמאה ה-10 לפנה"ס המעידים על פולחן שהתקיים בו כ-200 שנה לפני הנהגת המשחקים האולימפיים, אך לא נשתמרו מבנים מתקופה זו. המשחקים הראשונים התקיימו בשנת 776 לפנה"ס והאתר עבר שינויים רבים לקראת שנת 700 לפנה"ס, ובכלל זה שיטוח הקרקע וחפירת בארות מים חדשות. בשנת 680 לפנה"ס הונהגו תחרויות מרכבות במשחקים האולימפיים וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 676 השתלטה פיזה על האתר וארגנה את המשחקים עד לתחילת המאה ה-6 לפנה"ס.