ייעוד.
תפקידו העיקרי של הפיקוד להרכיב כוח משימה המותאם במיוחד לכל תרחיש תוך שימוש בתמהיל של יחידות לוחמה קונבנציונלית ולא קונבנציונלית. תפקידו לארגן, לצייד, לאמן, ולהציב כוחות לביצוע מבצעים מיוחדים במנעד רחב, לתמיכה במבצעי פיקוד המבצעים המיוחדים (USSOCOM), בפיקודים הקרביים המאוחדים, ובשגרירויות וסוכנויות ממשלתיות אחרות.
הכוחות המיוחדים (SF) "הכומתות הירוקות".
אנשי הכוחות המיוחדים משלבים מיומנות קרבית מתקדמת עם שפה ותרבות מקומית של אזורים שונים בעולם. הם ידועים בעיקר בזכות יכולות לוחמה לא קונבנציונלית, אך הם גם מבצעים משימות אחרות הכוללות פשיטות קומנדו, השתתפות בכוחות השלום, מלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית, תפקידי ייעוץ במלחמה נגד קרטלי סמים ומשימות אסטרטגיות אחרות.
הכוחות המיוחדים (SF) "הכומתות הירוקות" מאורגנים בשבע "קבוצות". בכל קבוצה ארבעה גדודי SF ופלוגת תומכי לחימה. מפקד קבוצה הוא קצין בדרגת בריגדיר גנרל. לכל קבוצה התמחות אזורית והיא מספקת תמיכה לאחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של ארצות הברית.
היסטוריה.
היחידה היא יחידה בעלת מסורת שנשענת על כמה יחידות שפעלו במלחמת העולם השנייה. הראשונה היא סוכנות ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים), שבראשה עמד גנרל ויליאם ג'יי. דונובן, שהפעילה סוכני שטח, אשר צנחו לעורף האויב הנאצי ברחבי אירופה. הסוכנים, אשר פעלו במסגרת מבצע ג'דבורו, על שום העיר ג'דבורו שבסקוטלנד שבסמוך לה הוכשרו הסוכנים, שימשו כקציני קישור למחתרות כמו המחתרת הצרפתית וגייסו סוכנים ומרגלים. כמו כן פעלו כיחידות קומנדו וביצעו פשיטות על מטרות צבאיות של גרמניה הנאצית.
היחידה השנייה ממנה צמחו הכוחות המיוחדים היא יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית ובהם גדוד הריינג'רים ה-1, עליו פיקד קולונל ויליאם או. דארבי, והגדודים ה-3, וה-4 שהוקמו בעקבות הישגיו של הגדוד הראשון בפלישה לצפון אפריקה במסגרת מבצע לפיד. בפלישה לסיציליה ולאחר מכן לאיטליה בשנת 1943 כבר פעלו הריינג'רס כצוות קרב חטיבתי. הריינג'רס נחתו גם בחוף אומהה במסגרת הפלישה לנורמנדי ולחמו באירופה עד תום המלחמה. בחזית האוקיינוס השקט לחם גדוד הריינג'רס ה-6 שביצע פשיטה לשחרור 500 שבויים ממחנה השבויים היפני שבקבנטואן אשר בפיליפינים.
היחידה השלישית ממנה צמחו הכוחות המיוחדים היא כוח השירות המיוחד ה-1 (ה-FSSF), יחידת קומנדו בסדר גודל חטיבתי שהורכבה ממגויסים אמריקנים וקנדים. היחידה, בפיקוד בריגדיר גנרל רוברט פרדריק, יועדה במקור לפעילות בנורווגיה אולם לאחר שהסתיימו אימוני היחידה היא פעלה כחלק מן הארמייה ה-5 במערכה על איטליה. היחידה ביצעה מספר משימות מיוחדות ובהן תפיסת נקודות שליטה ומעברים חיוניים. בדצמבר 1943 כבשה היחידה את הר לה-דיפאנסה, משימה שנחשבה לבלתי אפשרית, אולם ספגו שיעור אבדות גבוה. לאחר מכן סופחו לדיוויזיית הרגלים ה-36 ולחמו בשורותיה כשהם סופגים שיעור אבדות חמור עוד יותר. פרדריק הצטיין בלחימה עד כדי כך שוינסטון צ'רצ'יל הכריז כי הוא הגנרל הלוחם הגדול בכל הזמנים והכוח בפיקודו זכה לכינוי "בריגדת השטן" (Devil's Brigade). לאחר מכן נחתה היחידה באנציו והייתה לכוח הראשון שהגיע לרומא. הכוח פורק בדצמבר 1944.
הקמה.
על הקמת היחידה הוחלט בשנת 1952, בהתבסס על המלצותיו של קולונל אדסון ראף, איש צנחנים בעברו, אשר פיקד על המבצע המוצנח הראשון שביצע צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה נוסדה ביוני אותה שנה בפיקוד של קולונל אהרון בנק, איש צוותי הג'דבורו בעברו. בשנת 1961 הטיל נשיא ג'ון פ. קנדי, על הגנרל ויליאם יארבורו את המשימה להקים בית ספר ללוחמה מיוחדת בפורט בראג שיכשיר את אנשי הכוחות המיוחדים של הצבא באופן ממוסד ומאורגן. עוד קבע קנדי כי אנשי היחידה יחבשו לראשם את הכומתה הירוקה משום שבראשית דרכם הוכשרו הריינג'רס וצוותי ג'דבורו בסקוטלנד בידי מדריכי הקומנדו הבריטי אשר חבשו כומתה בצבע זה. לוחמי הכומתות התייחדו בהתמחותם ב"לוחמה לא קונבנציונלית" המונח המשמש בצבא האמריקאי לתיאור פעולות שמבוצעות בדרך כלל על ידי כוחות מיוחדים, בפרט הכומתות הירוקות – לוחמה נגד גרילה, לוחמה פסיכולוגית, אימון כוחות גרילה במדינת אויב וכיוצא בזה.
הכשרה.
הכשרת הכוחות המיוחדים נערכת בבסיס צבא ארצות הברית פורט בראג, צפון קרוליינה במרכז ההכשרה ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון קנדי. היא כוללת לוחמה בטרור, סיור, צניחה, חבלה, ולוחמה זעירה. הכוחות מיועדים ללחימה קונבנציונלית, כנגד כוחות סדירים, כמו גם בלחימה בעצימות נמוכה ומבצעים מיוחדים.
בין המפקדים הבולטים אשר שירתו בשורות הכוחות המיוחדים ועברו את קורס ההכשרה שלהם ניתן למנות את הגנרלים הנרי שלטון, דייוויד פרידוביץ', סטנלי מק'קריסטל וויליאם גריסון ואת הקולונלים ארתור סיימונס וצ'ארלס בקווית'. מספר קצינים בצה"ל השתלמו לאורך השנים בקורס ההכשרה של הכוחות המיוחדים בפורט בראג ובהם יחיאל סופר, שחר ארגמן, גדי שמני ובני גנץ.
מבצעים.
קבוצות הכוחות המיוחדים פרושות ופועלות בזירות המבצעיות בהן פועל צבא ארצות הברית ברחבי העולם. אלמנטים מן הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית לקחו חלק בלחימה בזירות לחימה רבות מאז הקמתם ובהן:
ג'ונתן ויטנברג
הרב ג'ונתן (יונתן) ויטנברג (באנגלית: Jonathan Wittenberg, נולד ב-17 בספטמבר 1957 בגלאזגו) הוא רב קונסרבטיבי בריטי, יליד סקוטלנד, משנת 2008 הוא רב ראשי של "אספת בתי הכנסת המסורתיים בבריטניה". הוא מכהן החל משנת-1987 כרב בית הכנסת ניו נורת' לונדון (New North London Synagogue). קהילתו מונה 2,400 חברים. הוא פועל למען ההבנה בין התרבויות והדתות השונות בבריטניה. עבד בעבר במסגרות של בתי חולים ומוסדות סיעוד (North London Hospice ו- Great Ormond Street Hospital.
הרב ויטנברג כותב ספרים ומשתתף עם מאמרים קבועים בעיתונים "ג'ואיש כרוניקל ו"קונזרבטיב ג'ודאיזם". כמו כן השתתף בתוכניות דת ("תפילת היום") בתחנות רדיו בי.בי.סי ו"אל מוסתקילה" ("העצמאית").
פרטים ביוגרפיים.
הרב ויטנברג נולד וגדל בגלאזגו במשפחה של רבנים בעלת שורשים במזרח אירופה וגרמניה. בגיל 6 עבר לגור בלונדון עם משפחתו. הוא למד שפות קלאסיות ומודרניות ביוניברסיטי קולג' סקול בלונדון, אחר כך סיים תואר בספרות אנגלית (1976-1979) בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. אחרי שבמשך שנתיים לימד ופעל בתחום החברתי בישראל, קיבל תעודת הוראה במכללת גולדסמית בלונדון. בשנת 1987 הוסמך לרבנות בעקבות לימודים במכללת לאו בק בלונדון ובירושלים. באנגליה היה תלמידו של הרב לואי ג'ייקובס. כמו כן למד אצל הרב ד"ר אריה סטריקובסקי בישראל.
מעורב בשיח בין הדתות בבריטניה, הציע הרב ויטנברג תוכנית להקמת בית ספר תיכון בין-דתי באנגליה. בשנת 2010 במלאת מאה שנה לבית הכנסת וסטנדה מפרנקפורט על נהר מיין בגרמניה, שבו שרת כרב סבו מצד אמו, ערך הרב ויטנברג (יחד עם כלבו מצפה) מסע ברגל מפרנקפורט ללונדון, ובאופן סמלי, הביא לקהילתו באנגליה להבה מתוך נר התמיד של בית הכנסת הגרמני.
הוא מתגורר בצפון לונדון והוא נשוי לניקולה סולומון ויש לו שלושה ילדים.
מערת אורן
אליפות אירופה בכדורגל נשים 2005
אליפות אירופה בכדורגל נשים 2005, הידועה גם בשם יורו הנשים 2005, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים התשיעית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך באנגליה מ-5 ביוני עד ה-19 ביוני 2005. נבחרת אנגליה העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, כאשר שאר שבע הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו במרץ 2003.
במשחק הגמר נפגשו גרמניה (בפעם השישית בתולדותיה) ונורווגיה - בפעם הרביעית בתולדותיה והראשונה מאז 1993. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה 1-3, וזכתה בתואר בפעם הרביעית ברציפות. זה היה התואר האחרון של מאמנת הנבחרת הגרמנית, טינה טיון-מאייר, שהודיעה על פרישה מספר חודשים לפני האליפות. בתקופתה, זכתה גרמניה בשלוש אליפויות אירופה, שתי מדליות ארד אולימפיות וגביע עולם אחד. אינקה גרינגס הגרמנייה, סיימה כמלכת השערים של הטורניר (4 כיבושים), ואילו אן מאקינן הפינית זכתה בתואר השחקנית המצטיינת, אחרי שהובילה את נבחרת פינלנד לחצי הגמר של הטורניר.
אצטדיונים.
חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי אליפות אירופה. משחק הפתיחה של הטורניר נערך באצטדיון סיטי אוף מנצ'סטר, ומשך מספר שיא של צופים במהלך הטורניר - 29,092 איש. זה היה המשחק היחיד שנערך באצטדיון במהלך הטורניר. אצטדיונים אלו ארחו בסך הכל 15 משחקים במסגרת הטורניר. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים של וורינגון ופרסטון ומשחק הגמר נערך באיווד פארק שבבלקברן, אל מול קהל של 21,105 איש.
כובשות השערים.
4 שערים
3 שערים
איזבל הרלובסן
איזבל להן הרלובסן (נורווגית: Isabell Lehn Herlovsen; נולדה ב-23 ביוני 1988) היא כדורגלנית נורווגית ילידת גרמניה המשחקת כחלוצה. הרלובסן היא המבקיעה הצעירה ביותר במסגרת אליפויות אירופה, אחרי שב-9 ביוני 2005 היא כבשה שער שוויון במשחק נגד צרפת, בגיל 16 ו-351 ימים.
קריירה.
הרלובסן נולדה ביוני 1988 בגרמניה בעת שאביה, הכדורגלן קאיי אריק הרלובסן, שיחק במדי קבוצת בורוסיה מנשנגלדבך. בשנת 2000, החלה הרלובסן לשחק בקבוצת הנוער של קולבוטן פוטבול, ואחרי ארבע שנים עלתה לקבוצה הבוגרת של המועדון. היא שיחקה בקולבוטן במשך חמש עונות, במהלכן זכתה בשתי אליפויות (2005, 2006) ובגביע מדינה אחד (2007).