הוא משכנע את מקס לפגוש אותו בחצות בתעלת הזאב הנורא ומטיל האימה לירות עוד שבעה מכדורי הקסם. (שש פוגע, אך השביעי שייך לרשע שיכול להנחות אותו בכל אשר ירצה) הוא מזהיר את מקס שלא לספר לאף אחד על מטרתם כדי לא לסכן אותם. כשנשאר לבד, קספר חוגג ומתגאה בערמומיותו (אריה: "שתיקה, איש לא הזהיר אותו").
מערכה 2.
החדר של אגתה.
ברגע שמקס יורה בכדור הקסם בטעות, תמונת אבותיה של אגתה התלויה על הקיר נופלת על הרצפה ופוצעת אותה קלות. בת דודתה ובת לווייתה של אגתה, אנשן מהדקת את הלולאה (דואט: שלם, עצור פסט! - "נוכלים, תחזיקו מעמד!" ). היא משתדלת לעודד את אגאתה ברציחות ( Ännchen: Kommt ein schlanker Bursch gegangen - "בא ילד יפה בדרך זו"). אגתה, עדיין מוטרדת, מספרת על פגישתה עם הנזיר. הוא הצביע על סכנה שממנה הוורדים המקודשים הלבנים שלו יגנו עליה.
אגתה נותרת לבד ומחכה למקס עם הידיעה על הצלחתו. מקס מגיע, מודה שאמנם הוא לא היה המנצח, אבל הוא הרג נשר. כיוון שהלילה ירד, הוא צריך לעזוב שוב בכדי להביא אייל שהוא ירה בו בתעלת הזאב (טריו: מי ? מה? פחד! -"אֵיך? מה? אוי, אימה!").
תעלת הזאב בלילה.
כשהפעמון מצלצל חצות קספר קורא לסמיאל, הצייד השחור, לקבל סיוע ביריית כדורי הקסם. לאחר שכבר מכר את נשמתו, שתילקח ביום המחרת, קספר מציע את נשמתו של מקס בתמורה להארכת לקיחת נשמתו שלו בשלוש שנים. אגתה אמורה ליהרג על ידי כדור הקסם של מקס, הייאוש יהפוך אותו אז לשטן. סמיאל מסכים להצעתו של קספר באופן לא ברור: "אז שיהיה - בשערי הגיהנום! מחר הוא או אתה!"
מערכה 3.
פגישת קלעים.
לאחר שחילק את שבעת הכדורים ביניהם, השתמש מקס בשלושה במהלך הציד בבוקר. קספר מבזבז את השלושה שלו על שועל. לפיכך הכדור שנותר של מקס הוא השביעי, כדור השטן.
החדר של אגתה.
אגאתה מתפללת (אריה: "Und ob die Wolke sie verhülle" - "דרך עננים סתומים"), ספקותיה חזרו בגלל חלום של סימן חולה במקום בו הייתה יונה לבנה שמקס ירה בה. אנצ'ן מנסה לעודד אותה בסיפור מפחיד (אריה: "Einst träumte meiner sel'gen Base" - "בן דודי שנפטר חלם חלום"). השושבינות מביאות את הקופסה עם זר הכלה (שיר: "Wir winden dir den Jungfern-Kranz" - "We wind around you the זר הכלה"). אבל כשהם פותחים אותה הם מוצאים זר לוויה. אגתה נזכרת בהבטחתו של הנזיר כי הוורדים הלבנים יגנו עליה, ומציעה לחבר אותם לזר הכלה.
מבחן הקליעה.
הנסיך אוטוקר ממתין למקס באוהל שלו (מקהלת היערנים: Was gleicht wohl auf Erden - "מה אותו דבר עלי אדמות"). כמבחן, מקס מצווה לירות ביונה שהצביע עליה. מקס מכוון יורה ואגתה שנכנסה זה עתה למקום נופלת כאילו נפגעת (פינאלה: Schaut, o schaut - "See, oh see"). אבל זר הכלה והנזיר שעמד מאחוריה הסיטו את הכדור. זה פוגע בקספר. כשקספר רואה נזיר קדוש לצידה, מבין שהוא נכשל. סמיאל תופס אותו במקום מקס, ואז קספר "מתפוצץ", מקלל את הגיהנום ואת גן עדן.
הנסיך אוטוקאר מורה על השלכת הגופה של קספר לתעלת הזאב. ואז הוא דורש ומקבל הסבר ממקס שמתוודה על הירי בכדורי קסם. על אף תחנוני קונו, אגתה, האיכרים והציידים, הנסיך הזועם אוסר על הנישואין ומגרש את מקס מהארץ.
הנזיר מבקש לפייס את הנסיך ולאחר שיסיים שנת ניסיון ללא רבב, מבקש לאפשר למקס להתחתן עם אגתה. לשמחתם הנסיך מקבל את הבקשה הזו. לאחר המבחן, הוא עצמו מניח את ידו של אגתה בידו של מקס. בסופו של דבר, כולם מצטרפים לתפילת תודה.
כלים.
האופרה נכתבה לתזמורת בגודל סטנדרטי המורכבת מ:
איך תנחמוני הבל
אֵיךְ תְּנַחֲמוּנִי הֶבֶל היא קינה לתשעה באב שחיבר הפייטן רבי אלעזר בירבי קליר. הקינה נקלטה בסדר הקינות לתשעה באב לפי מנהגי אשכנז. הקינה עוסקת בתיאור הצרות והגלויות שהיו מנת חלקו של עם ישראל לאורך הדורות, והפייטן מסרב להיענות לניסיונות התנחומים המופנים כלפיו. בשונה מקינות אחרות שנכתבו מפרספקטיבה של דור החורבן ומתארות אותו כמאורע מן ההווה, קינה זו מתארת את תחושות הקינה והאבל ממרחק של שנים רבות לאחר החורבן, ולכן גם את ניסיונות הנחמה בטענה שכבר חלף זמן רב. כדי לבטא עניין זה, בסוף כל מחרוזת חוזר הרפרן "וְאֵיךְ אֶנָּחֵם?!"
מבנה הקינה.
מבנה הקינה פשוט ביחס לקינות אחרות של רבי אלעזר בירבי קליר. הקינה בנויה במחרוזות בנות ארבעה טורים, ולכל מחרוזת חרוז משלה. המחרוזות יוצרות ביניהן אקרוסטיכון אלפביתי.
בסוף כל מחרוזת מופיע הרפרן "וְאֵיךְ אֶנָּחֵם?!", ובמחרוזת האחרונה, כדי להביע את התקווה לגאולה בעתיד, הוא משתנה ל"וְאָז אֶנָּחֵם". בקטע מגניזת קהיר נמצא נוסח המרחיב את הרפרן לכדי מחרוזת שלמה: "אֵיךְ אֶנָּחֵם, וְרָחַק מְנַחֵם, וְקוֹל אֲרִי נוֹהֵם, הַעַל אֵלֶּה אֶנָּחֵם".
פתיחת הקינה מבוססת על הפסוק , שבמקורו הוא תשובת איוב לניסיונות הנחמה של רעיו, וכאן הוסב לאמירה של המקונן על החורבן כלפי המנסים לנחם אותו. במחרוזת האחרונה הפייטן שב ושיבץ את מחציתו השנייה של הפסוק.
תוכן הקינה.
שתי המחרוזות הראשונות הן פתיחה לקינה, ומתארות את האבל המתמשך על החורבן לאורך השנים, ואת הסירוב להתנחם למרות הזמן שחלף.
בהמשך מונה הפייטן את ארבע המלכויות, בהתאם למדרשי חז"ל. במחרוזות ג–ח מתוארים חורבן בית המקדש הראשון וגלות בבל בידי נבוכדנצר. מחרוזות ט–י עוסקות במלכות פרס ומדי ובגזירות המן האגגי, ומחרוזות כ–ל במלכות יוון ובגזירות אנטיוכוס. מכאן ואילך (מ–פ) מתוארת גלות אדום, המתחילה בהשתלטות הקיסרות הרומית על ארץ ישראל וממשיכה בחורבן בית המקדש השני ובהרג הרב שנעשה אז. סוף הקינה מתאר את הצרות הממשיכות מאז ועד זמנו של המקונן, ואת החרפות שהיו מנת חלקם של היהודים תחת השלטון הביזנטי.
צפרדע קצף אפריקאית
צפרדע קצף אפריקאית (שם מדעי: Chiromantis rufescens) היא מין של צפרדע ממשפחת הרקופוריים, החיה באפריקה המשוונית. למין זה תפוצה רחבה והוא אינו נמצא בסכנת הכחדה.
מאפיינים.
צפרדע זו מגיעה לאורך חמישה סנטימטרים אצל הזכרים ושישה סנטימטרים אצל הנקבות. הגב אפור או אפור-ירקרק, הבטן והגרון לבנים, והרגליים ירוקות-כחולות.
תפוצה.
הצפרדע נפוצה במדינות הבאות: ליבריה, קמרון, חוף השנהב, גבון, גאנה, גינאה, גינאה המשוונית, ניגריה, אוגנדה, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו וסיירה לאון.
אורח חיים.
הצפרדע נקראת כך על שם הקן שעשוי מקצף שהיא בונה על העצים. הצפרדע מטילה בקן את הביצים וכשהראשנים בוקעים הם נופלים למים וממשיכים להתפתח שם. הצפרדע שוכנת עצים ביערות הגשם של אפריקה המערבית וניזונה בעיקר מחרקים.
דניס טיטו
דניס אנתוני טיטו (נולד ב-8 באוגוסט 1940) הוא מהנדס ויזם אמריקאי, שהתפרסם כתייר החלל הראשון, שממן בעצמו את נסיעתו לחלל. באפריל 2001, בילה כמעט שמונה ימים בתחנת החלל הבינלאומית. משימה זו שוגרה על ידי החללית סויוז , וחזרה בסויוז .
ביוגרפיה.
טיטו נולד בקווינס, ניו יורק, בנם של מהגרים איטלקים. הוא למד בבית הספר התיכון "פורסט הילס" בניו יורק, והחל להתעניין בתחום החלל עוד כשהיה בן 17. כשעמד לסיים את התיכון, שיגרה ברית המועצות את הלווין הראשון לחלל, "ספוטניק 1".
הוא סיים תואר ראשון במדעי האסטרונאוטיקה והאווירונאוטיקה מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1962. ותואר שני בהנדסת פיזיקה במכון הפוליטכני של רנסלייר בהרטפורד, קונטיקט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הפוליטכני של רנסלייר ב-18 במאי 2002. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כמהנדס אווירונאוטיקה ב של נאס"א בקליפורניה. אבל מהר מאוד הוא התאכזב מהתפקיד, כשהבין שבמקצוע הזה תסתכם תרומתו אך ורק בעבודת תכנון פקידותית על כדור הארץ. לאחר שעזב את תחום האווירונאוטיקה השתלב טיטו בעולם העסקים.
בשנת 1972 הקים את חברת Wilshire Associates, חברה לניהול שירותי השקעות, ייעוץ וטכנולוגיה בסנטה מוניקה, קליפורניה. החברה משרת קהל לקוחות בינלאומי, ונכון לשנת 2021 מנהלת נכסים בסך 220 מיליארד דולר. החברה מסתמכת על תחום האנליטיקה הכמותית, המשתמשת בכלים מתמטיים לניתוח סיכוני שוק - מתודולוגיה שטיטו סייע בפיתוחה, על ידי יישום אותן טכניקות בהן השתמש לקביעת מסלולן של חלליות במעבדה להנעה סילונית. למרות שינוי הקריירה מהנדסת חלל לניהול השקעות, טיטו המשיך להתעניין בחלל.
הטיסה לחלל.
טיטו ניהל במשך כעשור משא ומתן ארוך עם סוכנות החלל הרוסית. סמוך לפירוקה של ברית המועצות הוא פנה לראשונה לרשויות במוסקבה בהצעה לשלם מיליוני דולרים בתמורה לכרטיס טיסה לחלל. הוא פנה לרוסים מאחר שסבר שהאמריקאים לא זקוקים לכסף, ונאס"א הייתה מסרבת להצעה.
רק לפני כחודש וחצי לפני השיגור נחתם לבסוף ההסכם הסופי בינו לממשלת רוסיה. עוד קודם טיטו התקבל על ידי סוכנות החלל הפדרלית הרוסית כמועמד למסע חלל מסחרי, פרויקט שניהלה חברת "מירקורפ". חברה מסחרית שהקימו הרוסים לצורך מסחור תוכנית החלל שלהם והשגת מקורות מימון נוספים לתוכנית. טיטו ספג ביקורת מצד נאס"א לפני ההשקה, בעיקר מצד דניאל גולדין, באותה תקופה מנהל נאס"א, אשר טען שאין זה ראוי לתת לתייר לקחת "טרמפ" לחלל. מירקורפ, גולדין וטיטו מתוארים בסרט התיעודי "יתומים מאפולו". כאשר טיטו הגיע למרכז החלל ג'ונסון, להכשרה נוספת על החלק האמריקני של התחנת החלל הבינלאומית, שלח רוברט קבאנה, מנהל נאס"א, את טיטו ושני חבריו הקוסמונאוטים הביתה, באומרו, "... לא נוכל להתחיל להתאמן, כי אנחנו לא מוכנים להתאמן עם דניס טיטו".