בילי קלנטון נפגע בחזה ובבטן, ונפל לארץ לתנוחת ישיבה. הוא המשיך לירות כשהוא תומך את ידו היורה ברגלו, עד שנגמרו הכדורים. הוא ביקש שיביאו לו תחמושת, אולם הצופים מסביב הבינו שהקרב הסתיים. בעל הסטודיו לצילום הסמוך ניגש אליו ולקח מידו את האקדח. בילי פונה לבית הסמוך, שם ביקש רופא ומשכך כאבים. הוא אמר: "הם רצחו אותי... זוזו הצידה, אני צריך אוויר... זוזו, תנו לי למות בשקט", וכך הוציא את נשמתו. גם טום נגרר אל הבית, שם נפטר מפצעו ללא אומר. באותו זמן, אייק מקלורי עוד המשיך לרוץ ולברוח, עד שנצפה ברחוב "האגוז הקשה", המרוחק מזירת הקרב.
אחרי הקרב.
על גופתו של טום מקלורי לא נמצא כל כלי נשק, והוא לא לבש חגורת כדורים. לטענת אייק מקלורי, שתבע את האחים ארפ למשפט, הם ירו באדם לא חמוש. הבליטה במכנסיו נוצרה כנראה מחבילה של שטרות בסך $3,300, שאולי קיבל בעד מכירה של בשר גנוב. האחים טענו שלא יכלו לדעת שהוא לא היה חמוש; שבפעם האחרונה שנראה ברחוב הוא היה כנראה חמוש באקדח; ואילו ויאט ארפ חשב שטום יורה עליו מעבר לגב של סוסו. הוא טען, שייתכן שאקדחו של טום הועלם מגופתו כדי לטשטש ראיות; ושגם אם לא היה חמוש, הרי שהתנועה שעשה כשסוסו קפץ יכלה להתפרש כניסיון לשלוף רובה מהאוכף. על כל פנים, אקדחו נמצא במסבאה לא רחוק מהמקום.
תגובת הציבור.
האזרחים בעיר היו חלוקים בדעותיהם באשר למתרחש. בתחילה רובם תמכו באחים שומרי החוק; אך ככל שהתבררו העובדות, נפוצו שמועות ששניים מהקאובויס לא היו חמושים, ושהשניים האחרים ניסו להיכנע עוד לפני הקרב. הסברה שהאחים פעלו לטובת עצמם ורצחו חפים מפשע, במקום לאכוף את החוק, התפשטה בעיר.
העיתון "גוש הזהב של טומבסטון" כתב למחרת:
לעומתו, העיתון "הכתובת על מצבת-הקבר" כתב :
אבל אפילו המושל של אריזונה, ג'ון פרימונט, הסתייג וכתב:
המשפט.
אייק קלנטון הגיש תביעה לבית המשפט כנגד האחים ארפ ודוק הולידיי באשמת רצח. ויאט ארפ והולידיי נעצרו והובאו בפני שופט. הם נדרשו להפקיד סכום עצום באותם ימים של $10,000, סכום ששולם על ידם ועל ידי חברים שתמכו בהם. וירג'יל הושעה מתפקידו כמרשל של העיר עד שיתבררו תוצאות המשפט.
ב-30 בנובמבר פסק השופט וולס ספייסר, שלא נמצאו ראיות מספיקות לכך שבוצע פשע. הוא אמנם סבר שהאחים ארפ נהגו בחוסר זהירות ובחוסר שיקול דעת, אך בהתחשב בתנאים הקשים השוררים באזור, עם רמת הפשיעה הגבוהה, הוא מצא שלא התבצעה במעשיהם כל עבירה על החוק.
בתרבות.
הקרב באו. קיי. קוראל התקבע בתודעה הציבורית כמיתוס מייצג של המערב הפרוע. הסיפור שימש בסיס לאינספור סרטים וספרים. בין הסרטים אפשר למנות:
בישראל הוזכר הקרב בשיר פארודי בשם סינימה גשש, שכתב נסים אלוני ללהקת הגשש החיוור: "בדרך ל"או-קיי קוראל", פרש בודד כרע נפל, הוא לא ידע שאיש אפור, חזר לפתע מן הכפור, עבור!"
ניו
Shine on Brightly
Shine on Brightly הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם, פרוקול הארום. האלבום יצא ב-1968, והוא ביסס את ההצלחה של אלבום הבכורה שנה לפני כן. באלבום ניכרת השפעה המוזיקלית של הרוק המתקדם של הלהקה. אחת מהסיבות היא היצירה האפית, "In Held Twas in I" אשר היה אחד מסוויטות הרוק המתקדם הראשונות אשר יתחילו בשנות ה-70. השם של האפוס הוא ראשי תיבות, שבהן שמים את המילה הראשונה של המילים של כל תנועה לתוכו, כפי שמוצג:
In "Glimpses of Nirvana", part 1
Held "Glimpses of Nirvana", part 2
′Twas "′Twas Teatime at the Circus"
In "In the Autumn of My Madness"
I "Look to Your Soul"
להקת הרוק המתקדם Transatlantic ביצעו גרסת כיסוי ליצירה באלבומם, אך לא ביצעו בו את החלק השני.
בגרסה הבריטית והצפון אמריקנית של האלבום השירים הפותחים את האלבום Quite Rightly So" ושיר הנושא, בעלי גרסאות שונות.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו על ידי גרי ברוקר וקית' רייד למעט רצועה 1 ו-7 שנכתבו על ידי ברוקר, מת'יו פישר ורייד
כאמד א-לוז
כָּאמֶד אֶ-לַּוְז (בערבית: كامد اللوز) הוא יישוב בבקאע בלבנון שאוכלוסייתו היא מוסלמית סונית. מספר תושביו כ-6,000 איש. תושבי הכפר קוראים למקום כאמד, התוספת א-לוז הוא כינוי נלווה על שם עצי השקד שבכפר, במשך השנים הוחלפו חלק גדול מעצי השקד לעצי דובדבן. העיירה נמצאת לרגלי מורדותיו הצפוניים של ג'בל עראבה. מצפון לה משתרעת הבקאע ובה שטחים חקלאיים נרחבים. פרנסת חלק גדול מתושבי העיירה היא על חקלאות. היישובים הסמוכים אל העיירה הם: סולטאן יעקוב א-תחתא בצפון, וג'וב ג'נין במערב.
ממזרח לעיירה נמצא צומת כבישים, שכונה על ידי צה"ל "משולש טובלנו" וסביבו התנהל במלחמת לבנון הראשונה קרב סולטאן יעקוב.
העיירה מזוהה עם העיר מהעת העתיקה הידועה בשם כּוּמִידוּ (תעתיק מדויק כֻּמִדֻ) או כּוּמִידִי שהייתה בתקופת הברונזה המאוחרת עיר חשובה בה ישב נציב מלך מצרים, שסמכותו חלה על ערים בבקעת לבנון או לפחות על דרום הבקעה המכונה "ארץ עמקו".
חפירות ארכאולוגיות.
האתר הארכאולוגי תל כאמד א-לוז נמצא בצד הצפוני-מזרחי של העיירה המודרנית, באזור בו שוכן בית הקברות של הכפר. התל הוא בעל צורה סגלגלה, ציר מזרח-מערב אורכו 240 מטר, והציר מצפון לדרום אורכו 300 מטר. גובה התל מעל פני סביבתו 26 מטר ובגובה 874 מטר מעל פני הים. העיר העתיקה התפתחה בצומת של שתי דרכים עתיקות, הדרך שהובילה מזרחה מצידון דרך בקעת הלבנון הרי מול הלבנון לדמשק. והדרך שהובילה דרומה מדמשק למצרים דרך בקעת הירדן וארץ ישראל.
התל התגלה בשנת 1954 על ידי ארנולף קושקה (Arnulf Kuschke), פרופסור לתאולוגיה מאוניברסיטת מיינץ. כבר בשנת 1897 סבר התאולוג הגרמני הרמן גותה שיש קשר בין השם כאמד א-לוז לכומודי.
בין השנים 1963–1981 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות של משלחות גרמניות מאוניברסיטת זארבריקן בחלקו הצפוני של התל. חלקו הדרומי היה תפוס על ידי בית קברות מודרני. האתר נחשב אחד האתרים הארכאולוגים החשובים בלבנון. הממצאים מהתל הם מתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת. כומידו היא אחת הערים המופיעות במכתבי אל-עמארנה. חפירות נוספות באתר התקיימו בשנים 1997–2011 על ידי משלחת ארכאולוגית של אוניברסיטת פרייבורג (University of Freiburg) מגרמניה.
העת העתיקה.
לאחר ניצחונו של תחותמס השלישי בקרב מגידו הוא הקים מערך מנהלי-שלטוני בכנען. הוא השאיר את השלטון הישיר על הערים בידי השליטים המקומיים, אולם מספר ערים הופקעו והוקמו בהן מרכזים שלטוניים ישירים של מצרים. העיר ששימשה כמרכז השלטון המצרי בכנען הייתה עזה, במקביל הופקעו ערים נוספות ביניהן: כומידו, יפו, בית שאן, ינועם בעבר הירדן, ובחוף הפיניקי צומור ואולזה.. העיר הוזכרה ברשימת 118 הערים שנכבשו על ידו
בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת הייתה העיר מוקפת חומה וכללה מקדשים וארמונות. באתר הארכאולוגי נמצאו גם בתים פרטיים, בתי מלאכה, מערכות הגנה ובתי קברות. בשנת 1969 התגלו בקרבת הארמון באתר שבעה לוחות חרס בכתב יתדות שישה מתוכם מתוארכים לתקופת אל-עמארנה. המכתבים מכונים "מכתבי כומידו". מכתבים אלה נחשבים כאחד הממצאים החשובים שהתגלו באתר. המכתבים משקפים את הלשון האופיינית למכתבי אל-עמארנה. שני מכתבים נכתבו במצרים ונשלחו ממנה אל כומידו. גילוי הלוחות אישר סופית את השערת החוקרים לגבי זיהוי האתר עם כומידו שהופיעה בטקסטים העתיקים.
בדרום כאמד א-לוז נמצא הנקרופוליס של העיר. מחוץ לעיירה ליד הכביש נמצאת מחצבה גדולה מתקופת בית אומיה. באתר ניתן לראות קברים חצובים בסלע וכתובות הנקראות כתובות 'בלטמיא' שרובן בשפה הסורית. אתר זה התגלה בשנת 1934. המחצבה סיפקה אבנים במאה ה-8 לספירה לעיר ענג'ר השוכנת בבקעת הלבנון. החציבה נעשתה על ידי נוצרים שהובאו מעיראק במיוחד למטרה זו.
במשך השנים נעה ההתיישבות של תושבי המקום לכיוון דרום, למקומה של העיירה המודרנית הנוכחית. במקום זה הייתה התיישבות בתקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית והביזנטית.
מכתבי אל-עמארנה.
שמה של העיר כומידו מופיע בחמישה מכתבים א"ע 116, 129, 132, 197 ו-198. המכתבים משויכים לשתי פרשות שונות בקורפוס מכתבי אל-עמארנה.
מכתבים 197 ו-198 קשורים לפרשת מושל העיר קִידְשִי (קֶדֶש) שפעל נגד האינטרסים המצריים. הנציב המצרי ישב בכומידו או בדמשק, וסמכותו חלה על הערים בבקעת הלבנון. מכתב 197 הוא מכתבו של ביריאווזה שהיה מושל בכומידו/דמשק והוא מתלונן על מושלי הערים השונות החותרים נגדו, ומציין שהוא שומר על כומידו עיר המלך. מכתב 198 הוא מכתבו של אַרַשַה מושל כומידו למלך מצרים שבו הוא מציין מספר פעמים שהוא נאמן למלך מצרים, ומבקש שמלך מצרים יחיה-נא את עבדו, ומספר ששלח אליו את בנו (כנראה כבן ערובה).
מכתבים 116, 129 ו-132 הם מכתביו של ריבּהַדַה מושל גבל למלך מצרים שנאבק כנגד עַזירוּ מלך ממלכת אמורו שחתר כנגד מלך מצרים, הסתפח לחתים וניסה להשתלט על גבל, שמלכה היה נאמן למלך מצרים. במכתביו הוא מתלונן על פעולות מושלי הערים שונות, על כיבוש עיר המלך צומור ועל אחד המושלים שלא התייצב בכומידו, ומבקש שמלך מצרים ישלח לו עזרה.
מכתבי כומידו.