פנייתו של ר' אליעזר לעולם האקדמיה ולחוגי הרבנים הליברליים באירופה, עוררה על אביו תרעומת מסוימת בקרב חוגים חרדיים, בתוכם ר"מ בישיבתו בשם ר' מנחם מנדל דייטש (מחותנו של הרב יוסף חיים זוננפלד). הדבר מסופר בכתב העת אפיריון: "ר' מנחם מענדיל לא היה יכול נשוא מרות ראש המוסד... ר' יצחק שוויגער, הגם כי התנהג בחסידות, היה לו בן אשר נסע לפרנקפורט באשכנז להשתלם ולהיות רב מודרני, וזה עורר ברבינו חרון גדול...ובנו של הראש בית דין נעשה לדוקטור ראבינער, שומו שמים!".
בנערותו, היה ממובילי ומראשוני התנועה הציונית בטאפאלצ'אני, והיה בין הצעירים שקלטו את רעיונות התנועה הציונית בערים הגדולות בהם למדו בישיבה, והביאו אותם איתם חזרה לעיירות בכלל ולטאפאלצ'אני בפרט. בספר הזיכרון של הקהילה, מובאת עדות לקשר שלו עם הרצל במטרה לקדם את רעיונות הציונות בהונגריה.
הוא השתתף בשיירה לארץ ישראל שיצאה בשנת 1904 מהונגריה, שאורגנה על ידי יהודים מחוגי ה"מתקדמים" (בעיקר קהילות סטטוס-קוו), אך כללה גם יהודים חרדים דוגמת הרב שלמה צבי שיק, קרובו ותלמידו של המהר"ם שיק. הרב אליעזר נשא דברים בפני קהל רב בעצירתה במצרים, לפני הכניסה לארץ ישראל, ובהגעתה השיירה עגנה ביפו, וחבריה נפגשו עם רבים מחכמי העדות השונות בארץ ישראל, ובתוכם הרב אברהם יצחק הכהן קוק והחכם באשי.
הוא נרצח באושוויץ בשנת 1943 עם גירוש יהודי הונגריה.
יונה ברודקין
יונה ברודקין (20 ביוני 1901–26 בפברואר 1985) היה קומוניסט ישראלי ולוחם בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה.
ברודקין נולד ביפו בשנת 1901. למד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, והיה בין תלמידי הגימנסיה שגורשו מן העיר בידי השלטונות העות'מאניים במלחמת העולם הראשונה. בבגרותו הצטרף ברודקין למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ), שהוקמה בשנת 1919. בדצמבר 1936 עזבו יונה ברודקין ואשתו רגינה (רבקה) את ארץ ישראל והיגרו לפריז, עקב הקושי במציאת עבודה בארץ, וכן בשל רדיפות הקומוניסטים בידי שלטונות המנדט הבריטי, שהוציאו צו מעצר נגד ברודקין.
ברודקין התנדב להלחם לצד הכוחות הרפובליקניים במלחמת האזרחים בספרד (1936–1939). הוא נלחם בבריגדה ה-13, לצד מתנדבים אחרים מא"י-פלשתינה (מספרם הכולל של המתנדבים הארצישראלים מוערך ב-150–200). הוא נלחם בגדוד "הקומונה הפריזאית" במסגרת הבריגדה הבינלאומית ה-14, הידועה בשם "בריגדת המרסייז", שרוב חבריה היו צרפתים ובלגים. בפברואר 1937 השתתף הגדוד בקרב חרמה. ברודקין נפצע בברכו בקרב והובהל לבית חולים, שם נאלץ הצוות הרפואי לקטוע את רגלו. הוא אושפז בבית החולים במורסיה למשך כארבעה חודשים, ונותח מספר פעמים.
אחרי מלחמת האזרחים הציעה ברית המועצות לקבל לשטחה מתנדבים שנפצעו או חלו במהלך המלחמה, שברודקין היה ביניהם. הוא נשלח לסנטוריום ללוחמי ספרד בפאתי מוסקבה, בו שהה לצד מתנדב ארצישראלי נוסף, פנחס חפץ. ביוני 1941 פלשו מדינות הציר לברית המועצות, שנגררה למלחמת העולם השנייה. בעקבות התקרבות החזית למוסקבה, פונו המתנדבים לשעבר לקירגיסטן, שם שהו עד לסוף המלחמה.
ב-1953 היגרה רגינה ברודקין, שהייתה ילידת פולין, מישראל לוורשה, בתקווה להתאחד עם יונה. היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית הפולנית, וסייעה לבעלה להגיש בקשה להגר למדינה. הבקשה התקבלה כעבור מספר חודשים, והשניים התאחדו בוורשה במאי 1956. בפולין קיבל ברודקין קצבת נכות כגיבור מלחמת ספרד, וכן חלקת קרקע לעיבוד.
לאחר שנים בהן סירב הזוג לשוב לישראל גמלה בהם ההחלטה לחזור. הסיבה המרכזית להחלטה הייתה גל האנטישמיות שפקד את פולין בעקבות מלחמת ששת הימים. בשנת 1969 יונה ורגינה שבו לישראל והתגוררו בדירת סוכנות בחולון. רגינה עבדה במשרדי ההפצה של העיתון ידיעות אחרונות, ואילו יונה הועסק בבדיקת כרטיסי טוטו. לאחר מות אשתו בשנת 1981 יונה עבר לחיות בדיור מוגן בשכונת רמת אביב. בשנת 1985 נפטר מדלקת ריאות. תרם את גופו למדע. אשתו רבקה (ילידת 1902) נפטרה ב-1981.
בשנת 2020 פורסם בישראל הרומן הביוגרפי "לא המרחק לא הזמן" מאת עדי מרקוזה הס, המבוסס על חייהם של יונה ורגינה ברודקין.
מחוז אטיראו
מחוז אטיראו (בקזחית: Атырау облысы; ברוסית: Атырауская Область; רשמי: גור'יב), הוא אחד ממחוזות קזחסטן. המחוז ממוקם במערב המדינה, ובצפון - מזרח הים הכספי. עיר הבירה של המחוז נקראת אטיראו, עם אוכלוסייה של 142,500 איש. במחוז כולו יש 556,388 איש, מתוכם 80% קזחים.
היסטוריה.
השפלה הטוראנית הייתה המולדת המרכזית של ששולת "האן" של סוף העת העתיקה.
גאוגרפיה.
עם שטח של 118,631 קמ"ר, מחוז אטיראו הוא המחוז השני הקטן ביותר בקזחסטן (הקטן ביותר הוא מחוז טורקיסטן ). המחוז גובל ברוסיה (מחוז אסטרחן) במערב, במחוז אקטובה במזרח, במחוז מנגוסטאו בדרום, ובמחוז מערב קזחסטן בצפון. נהר אורל הוא הגבול בין אסיה לאירופה וזורם מכיוון רוסיה אל הים הכספי דרך המחוז; מה שאומר שמערב המחוז הוא באירופה.
חלק גדול מהמחוז נמצא באזור עשיר בנפט. רוב בארות הנפט נקדחים בשדה טנגיז ובשדה קשגן . צינור נפט עובר ממחוז אטיראו אל העיר סמרה ברוסיה, ומצטרף למערכת צינורות הנפט של רוסיה. צינור נפט אחר עובר משדה טנגיז אל הנמל הרוסי נובורוסיסק.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2020, במחוז אטיראו יש אוכלוסייה של 645,280.
חלוקה מנהלית.
המחוז מחולק ל-7 נפות (ולעיר אטיראו):
יוסף טסלר
יוסף טסלר (1908 – ?) היה כדורגלן בקבוצות שונות באירופה ומאמן כדורגל הונגרי-ישראלי, שאימן בין היתר במכבי תל אביב והוביל אותה לזכייה באליפות לעונת 1957/1958, כשסיימה את עונת הכדורגל בליגה הראשונה ללא הפסד, ובנוסף זכתה בגביע המדינה והשלימה דאבל עונתי.
ביוגרפיה.
טסלר נולד בשנת 1908 בעיר בודפשט שבהונגריה, ושיחק כדורגל מגיל 15 במספר קבוצות, הבולטת שביניהן היא קבוצת הפאר ההונגרית מ.ט.ק. בודפשט, ושיחק בנבחרת הנוער של הונגריה. לאחר מכן עשה טסלר את דרכו ככדורגלן במדינות אירופאיות אחרות, כאשר גם שיחק וגם אימן בהונגריה, בצ'כוסלובקיה, פולין, גרמניה ורומניה. טסלר העיד כי בכל מדינה שיחק בתפקיד שונה במערך, כאשר ברומניה היה בלם, בפולין שיחק כקשר, ובהונגריה וצ'כוסלובקיה שיחק כמגן.
באפריל 1957 עלה טסלר לישראל והופנה על ידי מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית להתיישב בקריית גת, שם לא הצליח להתאקלם, ולבסוף הגיע למגורים בתל אביב. במשרתו הזמנית כפקיד במשרד לשילומים, הציע לו מאמן הכדורגל אגון פולק שעבד גם הוא במשרד, לאמן את מכבי תל אביב שהייתה חסרת מאמן באותה התקופה, וכך הגיע טסלר לאמן את מכבי תל אביב בתיווכו של פולק. השידוך הצליח, וכבר בעונה הראשונה בהיותו מאמן הקבוצה הדריך אותה בעונת 1957/1958 לאליפות המדינה, בה זכה ללא הפסד של הקבוצה בליגה, ובנוסף זכתה הקבוצה בגביע המדינה והשלימה דאבל שני בהיסטוריה מבחינתה. בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השלישי בלבד, אך זכתה בגביע המדינה בפעם השנייה ברציפות, וטסלר התפטר בגלל חילוקי דעות בינו לבין הנהלת המועדון.
לאחר מכן אימן טסלר בהפועל רמלה שעלתה לראשונה לליגה א' (ליגת המשנה) והקבוצה סיימה במקום ה-10 והצליחה להישאר בליגה בעונה זו. ביוני 1961 מונה טסלר למאמן מכבי נתניה שם אימן למשך עונה אחת. לאחר מכן, בשנת 1963 מונה למאמן פ.צ. וינה.
האוניברסיטה הטכנית של דרזדן
We Must Believe in Magic
We Must Believe in Magic (בעברית: אנחנו חייבים להאמין בקסם) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. האלבום יצא לאור ב-24 ביוני 1977 והפך לאלבום הנמכר ביותר שלה, כאשר הגיע למקום השני במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד ולמקום ה-12 במצעד הבילבורד 200 (האלבום הראשון שלה שנכנס למצעד הזה והאלבום היחיד שלה שהגיע בו ל-30 העליונים, עד לשנת 2021). מתוך האלבום יצא הלהיט "Don't It Make My Brown Eyes Blue".
הצלחה מסחרית.
בשנת 1978 קיבל על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), את תואר הפלטינה. האלבום נחשב לאלבום הקאנטרי הראשון בביצוע אישה, שקיבל את תואר הפלטינה בארצות הברית. הוא היה גם האלבום הראשון של גייל שנכנס למצעד האלבומים הבריטי, שם הגיע למקום ה-15 וקיבל שם את תואר הכסף, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI).
במצעד האלבומים ההולנדי הגיע האלבום למקום ה-29, שם נשאר במשך שבועיים.
מונטגיו סקוט
מונטגיו סקוט (באנגלית:Montague Scott; 1835-1909) היה אמן, צלם וקריקטוריסט יליד לונדון, שהיגר לאוסטרליה 1855 והיה הצלם הרשמי בביקורו של הדוכס מאדינבורו בשנת 1868, והקריקטוריסט של "פאנץ '" בסידני בין השנים 1866 עד 1886.
קריירה.
סקוט נולד כבנו הצעיר של ויליאם סקוט ואשתו שרה מיילס בלונדון. באמצע 1850 הם היגרו למלבורן דרך ניו זילנד. הוא השקיע זמן מה חיפוש זהב אך מצא שהעיסוק לא משתלם.
בזמן שעבד בסטודיו לצילום במלבורן בסביבות 1860, נחשף לאמנות צביעת הצילום. הוא עבר לסידני בשנת 1866, בהתחלה עבד אצל הצלם תומאס פלטון, ואז בסביבות 1867 הוא השתלט על אולפני הצילום של האחים פרימן וכינה את המקום "גלריית הצילומים של סידני ומלבורן".
הוא מונה לצלם הרשמי של ביקור הנסיך אלפרד, הדוכס מאדינבורו בשנת 1868 והוזמן על ידי הנרי פארקס לצייר דיוקן בגודל מלא של הדוכס. צילומים של הדוכס הוצעו למכירה לציבור על ידי מונטגו סקוט וויליאם בראדלי. אך ב־1870 הוא הפך לפושט רגל ונאלץ למכור את ציודו ועל העסק השתלט ניומן ושות'
הוא הפיק כמה ליטוגרפיות הממחישות ידיעות חדשותיות ובשנת 1871 היה האמן הראשון שעבד עבור "הסידני מייל".