בשנת תרצ"ד (1934) ייסדו השניים בית כנסת בשם 'תורה ויראה' בשכונת מאה שערים. בהמשך פתחו השניים גם ישיבה ותלמוד תורה. את הישיבה ניהל הרב אהרן קצנלבוגן, ביחד עם הרב עמרם בלוי. בראשות הישיבה עמדו הרב בנימין שיקוביצקי והרב אליהו זלוטניק. את התלמוד תורה ניהל הרב שלום יעקב שמחה רוטמן.
לאחר פטירת הרב אהרן קצנלבוגן מונה הרב חיים קצנלבוגן לראש הקהילה והישיבה ולאחר מכן מונה גיסו הרב אברהם יעקב אפשטיין. מנהל המוסדות הוא זליג ראובן קצנלבוגן, בנו של הרב חיים.
הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב מלונדון נחשב לאחד ממנהיגי הקהילה, ובשהותו בישראל נהג לדרוש בבית הכנסת. הרב דומב התנגד למפגשים עם הפלסטינים והאיראנים, והתבטא על הנפגשים: "האנשים האלה אינם חלק מן נטורי קרתא, אינם חלק מציבור היראים שנשארו באמונה, המה בודדים, מטורפים".
בראשית המאה ה-21, פרשה מהקהילה קבוצה, בראשות הרב שמעון אליהו קרישבסקי והרב ראובן מרצבך, בשל טענות על ההנהגה שאינה מספיק קנאית. קבוצה זו השתכנה בבית הכנסת אוהל שרה. בין חברי קבוצה זו היו גם חברי נטורי קרתא שתומכים במפגשים עם הפלסטינים, כמו משפחתו של משה הירש חתן הרב אהרן קצנלבוגן. בהמשך פרשה משפחת הירש גם מאוהל שרה.
שבע ברכה ארנסטר
שבע ברכה ארנסטר (י"ט בטבת ה'תרע"ט - כ"ו באייר ה'תשס"ט; 22 בדצמבר 1918 - 20 במאי 2009) הייתה רבנית ופעילה להצלת יהודים מידי הנאצים בשואה.
ביוגרפיה.
ארנסטר נולדה בעיירה גרויסוורדיין שבהונגריה (כיום בשטח רומניה) להוריה הרב חיים מאיר הגר, שהיה האדמו"ר הרביעי של חסידות ויז'ניץ, ולרבנית מרגלית טברסקי, בתו של הרב זאב (וועלוול) טברסקי מרחמסטריווקא. סבה מצד אביה היה הרב ישראל הגר.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חולקה הונגריה והעיירה גרויסוורדיין סופחה לשטחה של רומניה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוחזרה העיר גרויסוורדיין ומחוזותיה בשנית לשטחה של הונגריה, ובשנת 1944 נכבשה בידי הגרמנים. עם הקמת הגטו בעיר הייתה הרבנית שבע ברכה פעילה להצלתם של יהודים רבים מידי הנאצים. היא השיגה מסמכים מזויפים עבור יהודים רבים המעידים על נושאיהם כי הם בעלי תפקידים בצבא ההונגרי. כמו כן ארגנה הברחת יהודים לרומניה, והעברתם שם מהגבול לאתרים בטוחים במדינה.
לאחר המלחמה נישאה לרב משה ארנסטר ולאחר מכן עלו לישראל. היא הייתה ממייסדות קריות 'מאור חיים' בירושלים ובצפת. בשכונות אלו הקים בעלה את מוסדות 'מאור חיים' של חסידי ויז'ניץ.
נפטרה בביתה בשנת 2009.
שלום דוד אונגר
רבי שלום דוד אונגר (ה'תר"ך – א' באלול ה'תרפ"ג) היה אדמו"ר חסידי, השני בשושלת דז'בנה.
ביוגרפיה.
נולד בדז'בנה בשנת ה'תר"ך לרבי יעקב יצחק אונגר מדז'בנה ולחנה בתו של רבי מאיר הורוביץ (האמרי נועם). נישא לבתו של רבי מנחם מנדל שפירא ובזיווג שני לבת דודו רבי משה הורוביץ (האדמו"ר מרוזבדרוב). לאחר נישואיו כיהן רבי שלום דוד ברבנות העיר רקוב שבפולין ועם פטירת אביו בשנת ה'תרנ"ב הוכתר רבי שלום דוד כממלא מקומו ברבנות ואדמו"רות דז'בנה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, נמלט רבי שלום דוד לווינה בירת אוסטריה ובשנת ה'תרע"ט חזר לגליציה ופתח את חצרו בטרנוב.
נפטר בא' באלול ה'תרפ"ג ובנו רבי אלעזר מילא את מקומו כאדמו"ר השלישי בשושלת.
ספרו "יד שלום" מכיל שו"ת על השולחן ערוך, ומקובל כי הוא נכתב בהשראת ספרו של זקנו "אמרי נועם".
שלום יוסף פרידמן (שפיקוב)
שלום יוסף פרידמן (תרל"ח, 1878 - י"ד באדר תר"פ, 1920) היה האדמו"ר משפיקוב-בוהוש. נכדו של רבי יצחק פרידמן, מייסד חסידות בוהוש.
בתור האדמו"ר היחיד לבית רוז'ין שהורשה להתגורר בתחומי רוסיה, הסתופפו אצלו רבים מחסידי רוז'ין באימפריה הרוסית.
ביוגרפיה.
נולד בבוהוש לרב דוד פרידמן (בנו של רבי יצחק מבוהוש) ולדבורה בתו רבי אברהם יהושע השיל, האדמו"ר ממאפטא-זינקוב. התייתם בילדותו, וגדל אצל סבו. נישא לפייגא בתו של רבי מרדכי טברסקי משפיקוב, מגזע חסידות סקווירא. והתגורר ליד חמיו. לאחר פטירת סבו רבי יצחק בשנת תרנ"ו החל לכהן כאדמו"ר בשפיקוב.
נפטר ממחלת הטיפוס בפורים תר"פ, במגפה שפרצה באזור מגוריו. שבועיים לפניו נפטרה אשתו באותה מגפה.
בניו היו:
שלום שכנא זאהן
הרב שלום שכנא זאהן (תרע"א (בערך) - ז' בטבת ה'תשע"ג, 20 בדצמבר 2012) היה ראש ישיבת תורה ודעת, מחבר סדרת הספרים "עטרת יעקב על הש"ס" ומייסד כולל ירושלים "אליבא דהלכתא-קדשים טהרות" כמו כן הרב זאהן היה פעיל מאוד בענייני יהדות הנהגה ומוסר והכל בסבר פנים יפות ובהצנע לכת .
ילדותו ונעוריו.
נולד לעטיל וליצחק יעקב יעקב סמוך לעיירה מז'יבוז'. משפחתו הייתה משפחה מקורבת לשושלת בית רוז'ין. ישנה גרסה שהרב זאהן נקרא ע"ש הרב שלום שכנא מפראהביטש.
בגיל 7 היגר עם משפחתו לניו יורק. הרב יעקב יוסף הרמן שלח אותו ואת הרב חיים פינחס שיינברג ללמוד בישיבה הקטנה הראשונה בארצות הברית. לאחר השהות בארצות הברית חזרה משפחתו לאירופה שם למד הרב זאהן בישיבת מיר ובפרט למד אצל הרב ירוחם ליבוביץ. לאחר מכן למד בישיבת כנסת בית יצחק בעיירה קמניץ, אצל הרב ברוך בער ליבוביץ ואף קיבל ממנו מכתב סמיכה. בישיבת קמניץ נעשה לידידו של הרב חיים פינחס שיינברג שהיה לו לחברותא. הוא שהה ארבעה ימים בביתו של הרב ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים") ובזקנותו פרסם מודעות בעילום שם ששמע מהחפץ חיים שהדין וחשבון הכי גדול שייתן האדם בבית דין של מעלה הוא על זה שחי בעולם הזה בלי חשבון.
ההנהגה הרוחנית.
לאחר נישואיו עם ליבא גולבסקי ופרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לארצות הברית והתגורר בברוקלין, שם שימש במשך 30 שנה כראש ישיבת תורה ודעת בשכונת קנסינגטון.
בשנת תש"ל היגר עם אשתו לארץ ישראל ועבר להתגורר ברחוב פנים מאירות בשכונת רוממה בירושלים .
בישראל הקים את רשת הכוללים "אליבא דהלכתא" בעיר העתיקה שבה לומדים כהנים את הלכות העבודה בבית המקדש.
עשרות שנים שימש ראש כולל 'קדשים' בבית הכנסת הר צבי בשכונת כרם אברהם בירושלים.
לאחר פטירת אשתו הראשונה ליבא נישא בשנית לאשתו מרים שנפטרה בכ"ח אלול בשנת תשס"ח .
בשנותיו האחרונות עבר להתגורר בשכונת עזרת תורה בעיר.
לאחר שנפטר החברותא שלו, הרב שיינברג, אושפז הרב זאהן במשך כשלושה שבועות בבית החולים שערי צדק בירושלים.
בז' בטבת תשע"ג נפטר בגיל 101, ונטמן בבית הקברות הר הזיתים.
שלמה ברעוודא
שלמה הלברנץ
הרב שלמה ארז הֶלְבְּרַנְץ (העלבראנץ; 5 בנובמבר 1962 - 7 ביולי 2017) היה מנהיג הכת לב טהור. בסוף שנות ה-90 גורש מארצות הברית והשתקע עם קהילתו בקוויבק שבקנדה. לאחר הסתבכויות עם רשויות החוק בקנדה בשל חשד להתעללות בילדים, הוא וקהילתו נמלטו לגואטמלה. טבע למוות במקסיקו.
ביוגרפיה.
שלמה הלברנץ נולד כארז שלמה אלברנס, בן למשפחה חילונית. אביו ממשפחה ספרדית שמוצאה ביוגוסלביה. האב אמנון שירת בצה"ל כצנחן ונישא ליוכבד בקיבוץ חולתה. האם הייתה פעילת מרצ. כעבור זמן עברה המשפחה לשכונת קריית היובל בירושלים, שם נולד ארז שלמה (השם שלמה הוא על שם סבו שלמה אלברנס).
בנערותו החל בתהליך של חזרה בתשובה. הוא החל ללמוד בישיבת איתרי בשכונת בית צפפה בירושלים. בתחילת שנות ה-80 נישא למלכה אזולאי, בת קריית אתא.
לאחר חתונתו הוא קיבל את הנהגתו של הרב אליעזר שלמה שיק מברסלב. בגיל 20 החל להתקרב לחסידות סאטמר. הוא שינה את שמו לשם אשכנזי, הלברנץ, הדומה בצלילו לשם משפחתו המקורי, וכמו כן החל להשתמש בשמו השני, שלמה.
באמצע שנות ה-80 הקים את ישיבת "לב טהור" בשכונת בית ישראל בירושלים. הוא החל לרכז סביבו אוהדים וחסידים. את ישיבתו ניהל בדרכה של חסידות סאטמר עם הדגשים בולטים נגד הציונות ומדינת ישראל.
בשנת 1990, לאחר שנפתחה נגדו חקירה בחשד לשיתוף פעולה עם גורמים איסלאמיים בעבירות הקשורות לביטחון המדינה, נמלט הלברנץ לארצות הברית יחד עם כמה עשרות מתלמידי ישיבת לב טהור. הנערים הוברחו מישראל בדרכונים מזויפים ונגד הלברנץ נפתחה חקירה נוספת בגין חטיפה.
הלברנץ השתקע בעיירה מונסי שבמדינת ניו יורק. כעבור זמן קראו רבני מונסי (האדמו"רים מקאשוי ומויזניץ) להחרים את הלברנץ ולהיזהר מחטיפת ילדים בעיירה.
בשנת 1994 נעצר הלברנץ על ידי ה-FBI בחשד לחטיפת הילד שי פימה בן ה-13. לאחר משפט ארוך שבמהלכו נוספו תלונות על החזקת קטינים וחטיפתם בניגוד לרצונם, הורשע הלברנץ ונידון למאסר. בסוף שנות ה-90 הוחלט לגרש את הלברנץ מארצות הברית לישראל. הוא השתקע עם קהילתו בעיירה סנט אגט במחוז קוויבק שבקנדה.
בשנת 2012 שוב עלה שמו לכותרות, בעקבות כתבות ותחקירים בתקשורת הישראלית. כמה חברים לשעבר בקהילתו טענו כי הלברנץ שולט בהם בכוח, מפריד גברים מנשותיהם, ואוסר אכילת עופות ובשרים וכן מיני דגן מחשש שהונדסו גנטית. בנות מגיל 3 מחויבות ללבוש שאלים, גיל הנישואים נמוך מאוד, גירושים בין בני זוג נעשים ללא מתן גט, התפילות נמשכות ימים שלמים ועונשי מלקות וכדומה מוטלים על חברים "סוררים" בקהילה. כאשר הלברנץ חשד שחל רפיון בנאמנותו של אחד מחסידיו כלפיו, הוא הורה לו ליטול תרופות פסיכיאטריות. לדבריהם, הלברנץ טען שהוא גלגול נשמתו של רבי שמעון בר יוחאי ועל אף שהלברנץ נולד למשפחה ספרדית, מאמינים בני הכת כי הוא נצר למשפחת הרבנים האשכנזית 'הילברון'.
במאי 2013 פורסם באתר בחדרי חרדים כי מלכה, אשתו של הרב הלברנץ, נמלטה לישראל והושמעה הקלטה שבה היא מתארת אלימות כלפיה. עם זאת, בתגובה לאתר היא הכחישה כי נמלטה ואמרה שהגיעה מסיבות רפואיות.