ביוני 2011 נישאה לשחקן האנגלי דניאל קרייג, ובספטמבר 2018 נולדה להם בת משותפת.
וייס אזרחית בריטית מלידה, והחל מ-2011 יש לה גם אזרחות אמריקאית.
פסיכומטריה
יאשיהו פינטו
הרב יאשיהו יוסף פינטו (נולד ב-א' בתשרי ה'תשל"ד, 27 בספטמבר 1973) הוא ראש מוסדות "שובה ישראל" באשדוד ובארצות הברית. התפרסם כמי שאנשי עסקים רבים מבקשים את עצתו. באפריל 2015 הורשע במתן שוחד ובשיבוש הליכי משפט ונידון לשנת מאסר בפועל. באפריל 2019 מונה לאב בית הדין של הקהילה היהודית במרוקו.
ביוגרפיה.
נולד לרב חיים פינטו, לימים רבה הראשי של אשדוד, ולזהרי, בתו של הרב מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי. הוא נקרא על שם זקנו הרב יאשיהו פינטו, בן המאה ה-17, בעל ביאור הרי"ף על "עין יעקב". למד בישיבת מעלות התורה וישיבת ירוחם, שתיהן ישיבות ליטאיות. נישא לדבורה רבקה, בתו של הרב שלמה בן חמו, רבה הראשי של ארגנטינה לשעבר. לזוג 3 ילדים. יחסיהם עם הרב בן חמו ידעו עליות ומורדות.
לאחר חתונתו למד בכולל שבישיבת גרודנא באשדוד. בהמשך הקים את מוסדות "שובה ישראל", הכוללים כ-15 מוסדות ובהם ישיבות, כוללים ובתי תמחוי, בישראל, במנהטן, בלוס אנג'לס ובמיאמי. את חצרו באשדוד פקדו פוליטיקאים ואישי ציבור, בהם בנימין בן אליעזר, ציפי לבני, יצחק הרצוג, ישראל כץ, דליה רבין, ושרית חדד, ואנשי עסקים, בהם נוחי דנקנר, ג'קי בן זקן, לב לבייב, אילן בן דב ואדוארדו אלשטיין.
בשנת 2008 דורג על ידי המגזין פורבס כצעיר המשפיע ביותר בישראל.
בשנים שקדמו למאסרו חלק הרב פינטו את זמנו בין אשדוד למנהטן. הוא זכה להצלחה גם בקרב אנשי עסקים וידוענים אמריקאיים, בהם ג'יי אל שוטנשטיין שקנה למשפחתו בית מגורים באשדוד, וגם כאלה שאינם יהודים, כלברון ג'יימס.
בשנת 2012 העריך המגזין "פורבס ישראל" את שווי מוסדותיו בכ-75 מיליון ש"ח ודירגו במקום השביעי ברשימת הרבנים העשירים בישראל.
באוקטובר 2014 פורסם כי הרב פינטו לקה בגידול ממאיר.
פלילים.
באוקטובר 2012 הציע הרב פינטו שוחד בסך 200,000 דולר לראש אגף החקירות במשטרה, תת-ניצב אפרים ברכה, לשם קבלת מידע אודות חקירה המתנהלת בעניינו, שעסקה במעילה בכספי עמותת "חזון ישעיה". לאחר שברכה דיווח על ההצעה למפקדיו, צוידו ברכה ורעייתו במכשירי הקלטה ותיעדו העברת כ-100,000 דולר מרעייתו של פינטו לרעייתו של ברכה. ב-14 באפריל 2015 הרשיעו בית המשפט במתן שוחד לברכה. במקביל נפתחה חקירה בארצות הברית בעקבות תלונה של הרב פינטו שנפל קורבן לסחיטה. חקירה נוספת, של ה-FBI, עסקה בקשריו של הרב פינטו עם חבר בית הנבחרים, מייקל גרים, שנחשד כמעורב בפרשת הסחיטה, לשם מימון פעילותו הפוליטית. לדברי הרב פינטו, בעקבות חקירה זו הופעלו עליו לחצים מצד קציני משטרה ושר לשעבר בישראל שלא להעיד נגד גרים. בסוף שנת 2013 פנו פרקליטיו ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, והציגו בפניו חומרים שלפיהם ניצב מנשה ארביב - מפקד יחידת להב 433 (שבה נחקרו הרב פינטו ואשתו) קיבל טובות הנאה מישראלים בניו יורק המקורבים לרב פינטו, בעת שארביב היה נספח משטרת ישראל בארצות הברית. בעקבות כך נאלץ ארביב להודיע על יציאתו לחופשה. סניגוריו של פינטו דרשו מהיועץ המשפטי לממשלה לסגור את התיק הפלילי נגדו בתמורה לעדותו המפלילה נגד ניצב ארביב. בספטמבר 2014 נחתם הסדר טיעון עם הרב פינטו, לפיו ישמש עד מדינה נגד ארביב, ויודה בעבירות שוחד ושיבוש מהלכי משפט, בתמורה להקלה בעונשו.
בדצמבר 2014 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת החקירה נגד פינטו בעניין עמותת "חזון ישעיה" (כתב אישום הוגש נגד שני חשודים אחרים בפרשה).
ב-14 באפריל 2015 הורשע בעסקת טיעון במתן שוחד לתנ"צ ברכה ובשיבוש הליכי משפט. נגזרו עליו שנת מאסר בפועל, שתי שנות מאסר על תנאי וקנס של מיליון ש"ח.
לאחר ההרשעה הותר לרב פינטו לצאת מן הארץ לצורך טיפול רפואי בארצות הברית, לאחר שהפקיד ערבות בסך 3 מיליון ש"ח. באוקטובר 2015 חזר לישראל לאחר שבית המשפט העליון איים לחלט את הערבות אם לא יעשה זאת. ב-5 בינואר 2016 דחה בית המשפט העליון את בקשתו להמיר את המאסר בעבודות שירות. ב-16 בפברואר 2016 החל הרב פינטו לרצות את עונשו בבית המעצר ניצן. ב-19 בספטמבר 2016 החליטה ועדת השחרורים לשחררו עקב מצבו הבריאותי, אך ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט המחוזי בלוד. בדברים שנשא בפני ועדת השחרורים האשים פינטו את עצמו כי השתמש במעמדו התורני לצרכים פסולים וכי גרם להתרחקות מהיהדות מצד אנשים שנחשפו למעשיו. הוא הצהיר כי ברצונו לחזור בתשובה, לפרוש מהחיים הציבוריים ולהפסיק לשמש רב. ב-25 בינואר 2017 שוחרר מהכלא.
במהלך החקירה הגיעה אשתו, הרבנית דבורה פינטו, למצב של תשישות רגשית וניסתה מספר פעמים לשים קץ לחייה.
לאחר שחרורו מהכלא.
לאחר שחרורו מהכלא היגר הרב פינטו לארצות הברית. הוא הורה לחסידיו לחבוש קסקט, בנימוק שעליהם להיראות פשוטים.
באפריל 2019 מונה לאב בית דין בקהילה היהודית במרוקו. במרוקו פעל הרב פינטו להרחבת מערך הכשרות היהודית במדינה.
בפברואר 2021 שלח מכתב לחסידיו בו הוא קורא להקשיב לרופאים ולצאת להתחסן נגד קורונה.
ביולי 2021 פרסם הרב פינטו איגרת בה תיאר כי הוא חש חולשה גדולה וכי מצבו הבריאותי הידרדר. הוא נאלץ לטוס לארצות הברית לסדרת בדיקות וטיפולים.
חגב
המכון למסים ולייעוץ כלכלי
סטיבן אוסטין
סטיבן פולר אוסטין (באנגלית: Stephen Fuller Austin; 3 בנובמבר 1793 – 27 בדצמבר 1836), המוכר בכינוי "אבי טקסס", היה מייסד התיישבות אזרחי ארצות הברית בחבל טקסס כשהיה בשליטת מקסיקו.
חייו.
אוסטין נולד בווירג'יניה וגדל במיזורי. הוא הוביל את תהליך הקולוניזציה השני והמצליח בסופו של דבר של טקסס, כשהביא 300 משפחות אמריקאיות לאזור בשנת 1825. בנוסף הוא עבד יחד עם הממשלה המקסיקנית כדי לתמוך ולחזק את ההגירה האמריקאית למקסיקו.
אוסטין ראה עצמו כאזרח נאמן של מקסיקו עד שהגנרל המקסיקני, סנטה-אנה, חטף אותו והחזיק אותו בשבי מפחד שאוסטין ינהיג מרד של אזרחי ארצות הברית היושבים בטקסס נגד מקסיקו. אולם, דווקא חטיפתו של אוסטין האיצה את בואו של מרד זה משום שעם שיחרורו מהשבי תמך אוסטין במרד. הוא היה גנרל בצבא רפובליקת טקסס בעת המהפכה הטקסנית ושר החוץ הראשון של רפובליקת טקסס.
במשבר הכלכלי בשנת 1819, אוסטין, כמו אביו, איבד את כל כספו. בשלב זה אוסטין עבר לארקנסו. שם רכש אדמות באזור שיהפכו בהמשך לליטל רוק, עיר הבירה של מדינת ארקנסו.
לאחר הרכישה גילה אוסטין כי המדינה בוחנת את האזור כדי להפוך אותו לעיר הבירה הטריטוריאלית. תביעתו לבעלות על הקרקע נדחתה על ידי בית המשפט.
בארקנסו התמודד אוסטין לקונגרס ללא הצלחה ומונה כשופט. האספה הטריטוריאלית ארגנה מחדש את הממשלה וביטלה את מינויו של אוסטין בשנת 1820.
לאחר שבוטל המינוי של אוסטין בארקנסו, הוא עבר ללואיזיאנה ושם הסדיר את לימודי המשפטים במדינה.
אוסטין הפך לחבר במסדר "הבונים החופשים", והתקבל ללשכת לואיזינה מס' 111 בסנט ג'נבייב, מיזורי. בעת שהותו בטקסס פעל אוסטין להרחבת פעילות הבנייה החופשית בטריטוריה החדשה של טקסס.
אוסטין חלה בשבי במחלה כרונית שגרמה למותו בגיל העמידה כשהיה שר החוץ של רפובליקת טקסס. אוסטין נפטר רווק וחולה בדירה שכורה. אוסטין בירת טקסס, מחוז אוסטין ומוסדות בולטים שונים בארצות הברית קרויים על שמו.
סטיב אוסטין (מייסד טקסס)
סטפן פ' אוסטין
סיפורים מאליס איילנד
סיפורים מאליס איילנד (בצרפתית: Recits D`Ellis Island), עדויות על נדודים ותקווה, הוא ספר תעודי של ז'ורז' פרק ורוברט רובר (Robert Bober). הספר נכתב במקור בצרפתית ויצא לאור בצרפת בשנת 1980. הספר יצא לאור גם בישראל, בעברית בהוצאת בבל בשנת 2009.
ז'ורז' פרק היה סופר, מחזאי ופובליציסט צרפתי ממוצא יהודי. נחשב לאחד מחשובי הסופרים בעולם לאחר מלחמת העולם השנייה והמפורסם בחברי קבוצת אוליפו. ז'ורז' פרק כתב: "מה שאני, ז'ורז' פרק, באתי לחקור כאן, זה את הנדודים, את הפזורה, את הגלות. אליס איילנד בשבילי הוא המקום של הגלות, כלומר המקום של העדר המקום, הלא-מקום, השום מקום".
בשנת 1979 נסע ז'ורז' פרק עם רובר בובר, במאי סרטים דוקומנטריים, לניו יורק, כדי לצלם סרט תיעודי על תופעת ההגירה לאמריקה. זו גם נסיעה שלהם אל עצמם ואל יהדותם. הסרט התמקד בגל העצום של ההגירה שהתרחשה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. הספר סיפורים מאליס איילנד מתאר את ההיסטוריה של אליס אילנד, את תהליך הצילומים, מראה תמונות מהם, מספר על המחשבות שליוו את עשיית הסרט, מגולל את ההיסטוריה של האי ושל ההגירה לאמריקה ומביא שורה ארוכה של ראיונות מרתקים שערך פרק עם מהגרים יהודים ואיטלקים שהגיעו לאמריקה בראשית המאה ה-20 ועברו דרך אליס איילנד.
אליס איילנד הוא אי מלאכותי הנמצא בנמל ניו יורק בשפך נהר הדסון. האי שימש מרכז של מחלקת ההגירה של ארצות הברית. דרך אליס אילנד עברו מרבית המהגרים שהגיעו לארצות הברית מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20. ב-1 בינואר 1892 נפתחה באי תחנת קליטת מהגרים של השלטון הפדרלי. התחנה פעלה עד ה-20 בנובמבר 1954, כאשר ל-98% מהבאים הותר להיכנס לארצות הברית. כשני האחוזים הנותרים הוחזרו למדינות מוצאם מנימוקים רפואיים וכלכליים, על חשבון קווי הספנות שהביאו את העולים.