ג'וליה ג'ונס נולדה ב-23 בינואר 1981 בבוסטון שבמסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי, כשאביה אפרו-אמריקאי ואמה לבנה ממוצא בריטי. היא החלה ללמוד ב"בית הספר לבלט בוסטון" בגיל 4. כבר בגיל 8 היא החלה לעבוד בפרסומות ובתיאטרון מקומי. היא סיימה את לימודיה בבית הספר "Boston Latin School", בית הספר הוותיק ביותר באמריקה, ומאוחר יותר סיימה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה עם תואר ראשון באנגלית.
קריירה.
בשנת 2003 עשתה ג'ונס את הבכורה שלה בעולם הקולנוע, כששיחקה דמות בשם גיגי בסרט דל תקציב בשם "The Look" (בתרגום לעברית: המבט). בשנת 2004 שיחקה בסרט "Black Cloud" (בתרגום לעברית: ענן שחור). על משחקה בסרט זכתה ג'ונס בפרס FAITA לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 2009, ג'ונס הופיעה במחזה על פערי תרבות בשם "פלסטין, ניו מקסיקו" ("Palestine, New Mexico") בפורום מארק טייפר בלוס אנג'לס. בשנת 2010, היא הופיעה בוידאו קליפ לשיר "Hold That Thought" של זמר הקאנטרי האמריקאי, צ'אק ויקס (Chuck Wicks). באותה שנה גילמה ג'ונס את דמותה של לאה קלירווטר בסרט דמדומים 3: ליקוי חמה. גם בשני חלקי הסרט הבא בסדרה, , ג'ונס גילמה את דמותה של קלירווטר. ב-2021 שיחקה בתפקיד מרכזי במיני-סדרה "".
מלבד קריירת המשחק, ג'ונס גם דגמנה לקטלוגים עבור לוי שטראוס ושות', גאפ, "Esprit" ו"L'Oréal".
מרק קדמון
נתן חופשי
אוסיפ דימוב
אוֹסיפּ דימוֹב (ביידיש: אָסיפּ דימאָוו; ברוסית: Осип Дымов, 16 בפברואר 1878 (4 בפברואר 1878 לפי הלוח היוליאני) - 2 בפברואר 1959) הוא שם העט של יוסף איסידורוביץ' פּרֶלמן (Иосиф Исидорович Перельман; 1878 – 1959), סופר יהודי רוסי ויידי.
ביוגרפיה.
אביו נולד בפולין ונפטר בגיל צעיר. אחיו היה יעקב פרלמן המפורסם ככותב ספרים בנושא מדע פופולרי. ב-1902 סיים דימוב את לימודיו במכון ללימודי יער בסנקט פטרבורג. מ-1892 כתב במספר מגזינים, בין השאר, "התיאטרון והאמנות" (1900–1904), "סימן" (1905–1906), "סאטיריקון" (1908). את המחזה הראשון שלו כתב ב-1903. הפרוזה שכתב הייתה מאוד פופולרית בשעתו.
ב-1913 היגר לברלין, שם זכה להכרה בעקבות תרגומים של כמה מיצירותיו לגרמנית. משם היגר לארצות הברית, שם כתב מספר מחזות לתיאטרון יידיש, בהם "אקספרס ברונקס" ו"יושקה המוזיקאי".
הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ולסרטי בובות
הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ולסרטי בובות הוא פסטיבל קיץ שנתי הנערך בעיר חולון. הפסטיבל, הנערך ביוזמת מרכז תיאטרון בובות חולון, מתקיים ברציפות מאז שנת 1995.
מטרת הפסטיבל היא לחשוף לקהל את איכויות אמנות תיאטרון הבובות ולשקף את המתרחש בתחום זה בארץ ובעולם.
פעילויות הפסטיבל כוללות העלאת הצגות ומופעים של תיאטרון בובות מישראל ומחוץ לארץ – מקצתם כהצגות בכורה - ובכללם מופעים לילדים; הצגת סרטים, תוכניות טלוויזיה ופרסומות בהשתתפות בובות והקרנת סרטי תעודה על בובנאים; הצגת תערוכות של בובות תיאטרון ותערוכות של אמני בובות בולטים. עוד כולל הפסטיבל העלאת תערוכות בשיתוף פעולה עם בתי ספר לאמנות, מופעי חוצות, סדנאות וכיתות אמן לאנשי מקצוע, לקהל הרחב ולילדים. בחסות הפסטיבל נערך גם כנס ארצי אודות תיאטרון בובות טיפולי.
הפסטיבל, האורך כתשעה ימים, נערך במרכז תיאטרון בובות חולון.
המנהל האמנותי של הפסטיבל הוא הבובנאי ומנהל מרכז תיאטרון בובות אילן סביר.
פרץ ויירניק
פרץ (פיטר) ויֶירניק (בכתיב יידי: וויערניק; באנגלית: Peter Wiernik; 6 במרץ 1865, וילנה – 12 בפברואר 1936, ברוקלין, ניו יורק) היה עיתונאי ומסאי יידי אמריקאי, עורך היומון היידי הניו יורקי החשוב "מאָרגען זשורנאל" (מוֹרגֶן ז'ורנל) מהיווסדו ועד מותו.
ביוגרפיה.
פרץ ויירניק נולד בשנת 1865 בעיר וילנה, מרכז התרבות היהודי של צפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), בנם של שרה רחל לבית מילכיגֶר, סוחרת, והירש וולף ויירניק, מגיד מישרים. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר", ולמד תלמוד עם מורים פרטיים עד גיל 13, אז היה לשוליה של גלף עץ. בתוך כך המשיך ללמוד באופן עצמאי לימודי חול. הוא עבר לריגה, שם עבד במשך ארבע שנים כשוליית חרט, ואחר-כך נסע לקובנה ולמינסק, ואחר-כך התגורר בסמורגון עם אחיו הגדול, חסיד, והתפרנס מעבודה כמורה פרטי. ב-1883, כשהיה כבן 18, חלה ונסע לבית הוריו (שעברו בינתיים להתגורר בביאליסטוק) להחלים.
לאחר שהחלים עבד באריזה ולמד תלמוד עם אביו. ב-1884 פגש בליאון זולוטקוף, בן עירו, שהדריך אותו בלימודי חול, רוסית וגרמנית.
ב-1885 היגר לארצות הברית, כרבים מיהודי רוסיה, וב-25 ביולי התיישב בשיקגו.
תחילה התפרנס כרוכל, אחר כך כפועל ולבסוף כסוור.
ב-1886 כתב סדרת כתבות על החיים בשיקגו עבור העיתון העברי "היום" ב"סנקט פטרבורג", לבקשתו של זולוטקוף, שהצטרף למערכת העיתון. כעבור שנה היגר זולוטקוף עצמו לארצות הברית עם אמו של ויירניק, והשלושה התגוררו יחדיו. בחודש דצמבר היה זולוטקוף לעורך העיתון "אידישער קוּריער" של שיקגו, וויירניק התמנה לסדר בעיתון. הוא שימש גם ככתב העיתון, ולבסוף החליף את זולוטקוף כעורכו. כן השתתף בעיתון "קרן האור" של זולוטקוף.
ב-1896 עזב את העיתון, ועבד בחברה למשקאות (Western Bottle Supply Company) עם ברנרד הורוביץ (Horwich) (לימים פילנתרופ עשיר).
ב-1 בפברואר 1898 עבר משיקגו לניו יורק, שם עבד ככתב וסדר בעיתון "יידישעס טאגעבלאט". בתוך כך חיבר כ-30 ערכים (בעיקר ביוגרפיות של רבנים ומלומדים) עבור האנציקלופדיה היהודית ("Jewish Encyclopedia").
ביולי 1901, משייסד המו"ל יעקב ספירשטיין (Saphirstein) את עיתון הבוקר "מאָרגען זשורנאל" (מוֹרגֶן ז'ורנל), התמנה ויירניק כעורכו. משנת 1906 כיהן במשך זמן-מה גם כעורכו של "דער אמעריקאנער", השבועון מבית ה"מאָרגען זשורנאל". עם מותו של ספירשטיין ביוני 1914, היה ויירניק לעורך ראשי של ה"מאָרגען זשורנאל". הוא פרסם בכל גיליון מספר מאמרי מערכת ומאמרים ביוגרפיים, החל ב-1901 וכמעט עד מותו ב-1936 – ובסך הכול יותר מעשרים אלף מאמרים. במאמריו, שהתאפיינו בשנינה, בטעם טוב ובסובלנות, הוא עודד מיזוג של אורתודוקסיה מודרנית ואמריקאיות, גילה יחס זהיר כלפי הציונות המדינית ועוינות כלפי הסוציאליזם.
תחת שרביטו היה היומון "מאָרגען זשורנאל", שהתאפיין בקו שמרני אך פלורליסטי, לאחד העיתונים היידיים רבי-התפוצה וההשפעה ביותר בארצות הברית ובעולם בכלל.
ויירניק פרסם כמה ספרים בנושאים מההיסטוריה של עם ישראל: ספר על הגאון מווילנה (ניו יורק 1906), תמצית ההיסטוריה היהודית (ניו יורק תרס"א), וחיבורו החשוב – "היסטוריה של יהודי אמריקה: מגילוי העולם החדש ועד לזמננו", שהופיע באנגלית ב-1912 ובתרגום ליידיש ב-1914 (מהדורה מתוקנת ומורחבת: 1931; ב-1972 נדפס מחדש, בלוויית סיכום ארבעים השנה האחרונות).
לצד פועלו העיתונאי והספרותי, היה ויירניק פעיל ציבור בקהילה היהודית בתחומי ארגון, חינוך ותרבות. הוא כיהן כחבר הוועד המנהל של הג'וינט (1921–1936), יו"ר הוועד לענייני פולין (1919–1921), יו"ר הוועד לענייני הלאנדסמאנשפטן (ארגוני יוצאי הקהילות היהודיות השונות באירופה) (1921–1924) ויו"ר ועד הסיוע המרכזי (Central Relief Committee) האורתודוקסי (1929). בנוסף היה חבר דירקטוריון הישיבה יוניברסיטי, אפוטרופוס קרן ישראל מץ (Israel Matz Foundation) לתמיכה בסופרים עבריים, ונשיא פורום "חברותא", שבמסגרתו נאמו אורחים יהודים מחו"ל בסוגיות תרבות יהודית (1925–1935).
ויירניק נפטר בברוקלין בפברואר 1936, בגיל 71.
בין 2 בספטמבר ו-2 בדצמבר 1951 הופיעה בהמשכים מדי שבוע ב"מאָרגען זשורנאל" האוטוביוגרפיה שלו (ביידיש), שכתב ב-1934.
ויירניק היה אב לבן, האריס ויירניק. נכדו, פרופ' פיטר האריס וירניק (Peter H. Wiernik), הוא אונקולוג ברובע הברונקס שבניו יורק.
אחותו הצעירה של ויירניק, בֶּרתה (בַּסיה) ויירניק (1884–1951), הייתה סופרת ומתרגמת.
פרץ וויערניק
פרץ וירניק
פיטר ויירניק
פטר ויירניק
פטר וירניק
פיטר וירניק
לואיס גינצברג
פ. ויירניק
פ. וירניק
פ. וויערניק
נייתן אדריאן
נייתן גהר-ג'אן אדריאן (באנגלית: Nathan Ghar-Jun Adrian; נולד ב-7 בדצמבר 1988) הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 2012) במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי, בעל 8 מדליות אולימפיות מהן 5 זהב ואלוף עולם בעל 10 מדליות מהן 5 זהב.
ביוגרפיה.
אדריאן נולד בברמרטון, וושינגטון לססיליה וג'יימס. אמו הסינית נולדה וגדלה בהונג קונג ועובדת כאחות בית ספר ואביו מהנדס גרעין. אחותו ואחיו הבוגרים ממנו אף הם שחיינים מקצועיים. הוא החל לשחות בגיל 5 בהשפעתם. הוא קיבל תעודת בגרות מאוניברסיטת ברקלי בשנת 2006 בבריאות הציבור. הוא זכה 5 פעמים בתואר אליפות המכללות (NCAA), במשחה ל-50 יארד חופשי בשנים 2009 ו-2011 ובמשחה ל-100 יארד חופשי בשנים 2009, 2010 ו-2011.
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר, אנגליה באפריל 2008 זכה אדריאן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 46.67 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:08.44 דקות ומדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:24.38 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא עולם חדש של 3:24.29 דקות.
מדליית זהב אולימפית.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אדריאן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, לאחר ששחה בבוקר בשלב המוקדמות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 48.82 שניות והרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש של 3:12.23 דקות, ששופר בערב על ידי חבריו לנבחרת.
מדליית זהב באליפות העולם.