ב-9 ביוני 1967 היו אלה דוד שירזי ויעקב חודרה מחטיבת גולני שנשכבו על גדרות המוצב בקרב תל פאחר. לאחר שעברו חבריהם על גבם, קמו השניים והמשיכו להילחם. במהלך הקרב ספג שירזי כדור בראשו ומת. יעקב חודרה נפצע. לאחר הקרב הוענק לשירזי צל"ש הרמטכ"ל, אשר הומר מאוחר בעיטור הגבורה. סיפורו של יעקב חודרה נשכח והתגלה מחדש רק בשנת 2015.
שימוש בביטוי.
סיפורי העיטורים התפרסמו בציבור בישראל לאחר מלחמת ששת הימים, אך השימוש בביטוי בהתייחס לאירועים פוליטיים וחברתיים הפך לנפוץ רק בשנים מאוחרות יותר.
בין האישים שהשתמשו בביטוי לגבי עצמם:
ג'ירף ברינגו
איילת ירוחם
איילת (אלפרט) ירוחם (נולדה ב-11 בפברואר 1965) היא קצינת משטרה בדרגת ניצב המשרתת כראש אגף תמיכה לוגיסטית.
שירות במשטרת ישראל.
ירוחם התגייסה למשטרת ישראל ב-1993. שירתה כראש חוליית ארגון, עוזרת ראש מדור ארגון, ראש מדור תכנון תקציבי וראש מחלקת משאבים. באוגוסט 2013 קודמה לדרגת תת ניצב ומונתה לסגנית ראש אגף תכנון וארגון. לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונתה בספטמבר 2018 לראש חטיבת ההדרכה.
בפברואר 2019 מונתה לממלאת מקום ראש אגף תמיכה לוגיסטית. ב-27 ביוני 2019 מונתה ירוחם לתפקיד ראש אגף התמיכה הלוגיסטית והועלתה לדרגת ניצב.
השכלה.
ירוחם היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי, מחזור מ"ה. בעלת תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
משפחה.
איילת ירוחם נשואה לנתן ירוחם ואם לשלושה. המשפחה מתגוררת בכפר האורנים.
יו&quot;ר בית הלורדים
אברהם חידו
אברהם חידו (1944 – 18 בפברואר 1985) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. נהרג בקרב בלבנון.
ביוגרפיה.
חידו נולד בארביל שבעיראק למשפחה בת שבעה ילדים. ב-1951 עלה עם משפחתו לישראל וגדל במעברה בסמוך לתל עדשים, ובמגדל העמק. למד בתיכון חקלאי עירון חדרה.
ב-1960 התגייס לצה"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם, לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לגדוד ושימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן השתחרר, אולם כעבור שנתיים שב לצה"ל והוצב בחטיבת גולני. פיקד על פלוגה בגדוד 51 ושימש סגן מפקד הגדוד. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה חניך במכללה לפיקוד ולמטה, הוא הצטרף לגדוד 51 ונלחם בקרבות בגזרת רמת הגולן. במהלך הקרב על החרמון נפצע באורח קשה בירכו ובזרועו השמאלית שרוסקה. הוא אושפז בבית חולים במשך שמונה חודשים. הוא חזר לשירות, פיקד על גדוד 51 ושימש סגן מפקד חטיבת גולני. בשנים 1979 עד 1980 פיקד על עוצבת ברעם. במלחמת לבנון הראשונה שימש ראש מטה גיס 479.
שירת כחונך ראשי לצבא דרום לבנון. ב-1985 נהרג בקרב באזור גשר ערב-סלים בלבנון.
חידו הותיר אחריו אישה ושני ילדים. נקבר בבית העלמין בקיבוץ שפיים.
אברהם חידו הונצח, על שמו נקרא ב-1986 גשר להולכי רגל בקריית שמונה, הגשר פורק ב-2003 ובמקומו הוקם גן משחקים על שמו בעיר. בשנת 2002 נקרא על שמו "גשר אברהם חידו", המחבר את מחלף אליפלט משני צידיו.
ליאור רוקח
ליאור רוקח (נולד ב-31 באוקטובר 1972) הוא פרופסור מן המניין להנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, הידוע במחקריו בתחומים של כריית מידע, למידה חישובית והגנה על פרטיות. כיהן כראש המחלקה להנדסת מערכות תוכנה ומידע, ועמד בראש המרכז המשותף של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב עם משטרת ישראל לקרימינולוגיה חישובית.
ביוגרפיה.
רוקח נולד, גדל והתחנך בחולון. את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין. למד במסגרת התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב ולאחר השלמת תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה המשיך לדוקטורט. בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. נושא הדוקטורט שלו עסק בפירוק בעיות גדולות בכריית מידע, בהנחייתו של עודד מימון. לאחר השלמת הדוקטורט, עבר לפקולטה למדעי ההנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומאז מלמד בה. רוקח הקים את המעבדה למערכות לומדות והמעבדה ל-Big Data באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועומד היום בראשן. כמו כן כיהן רוקח כיו"ר ועדת הוראה של הפקולטה להנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.באותה שנה, הקים רוקח יחד עם פרופ' יובל אלוביץ ופרופ' ברכה שפירא את מרכז החדשנות של דויטשה טלקום באוניברסיטת בן-גוריון.
מחקריו של רוקח עוסקים בלמידה חישובית ושימושיה בתחומים מגוונים, כגון: אבטחת מידע, מערכות המלצה וניתוח רשתות חברתיות. רוקח היה שותף למחקר MindDesktop שעסק בשליטה במחשב בכוח המחשבה בלבד על ידי למידה של דפוסי פעילות החשמלית במוח כאשר הנבדק חושב על נושאים שונים. מחקר זה נבחר כאחד הפיתוחים הטכנולוגיים פורצי דרך בישראל והוצג בפני הנשיא ברק אובמה בביקורו בישראל בשנת 2013. רוקח הוא עורך בכיר בכתב העת Information Fusion ובכתב העת ACM Transactions on Intelligent Systems and Technology וכן חבר בכיר בוועדות של כנסים בינלאומיים מובילים.
לפני הצטרפותו לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, רוקח יזם והקים את חברת קמון שעסקה בניהול ידע אוטומטי.
רוקח זכה במספר פרסי הצטיינות כולל פרס טורונטו לחוקרים צעירים.
פרסומים.
רוקח פרסם מאות מאמרים בכתבי עת ובכנסים כתב ששה ספרים וערך ארבעה ספרים אשר זכו לביקורות מצוינות.
בשמת בת ישמעאל
בָּשְׂמַת היא דמות מקראית, המוזכרת בספר בראשית כבתו של ישמעאל ואשת עשו. לבשמת היו 12 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, דומה, משא, חדד, תימא, יטור, נפיש וקדמה.
זיהויה ומוצאה.
ב, מופיע שמה של בָּשְׂמַת כבתו של ישמעאל. ב, מופיע שמה והכתוב מציין כי היא בתו של אילון החיתי. ב מופיע שמה של מחלת כבתו של ישמעאל, במקום שמה של בָּשְׂמַת אשר מוצאה חיתי. לדעת משה ויינפלד נפלה טעות מעתיק בהעתקת רשימות היוחסין הללו ומכאן נובע הקושי.
יש הסוברים כי שמות נשותיו של עשו ב הם השמות הממשיים ואילו שמות הנשים ב ו אלו כינוייהן. על כך גם רש"י: .
לפי הכתוב ב, בשמת היא אמו של רעואל. ברשימה זו של נשותיו של עשו היא מופיעה שנייה ועל כך דורש אברהם בן הרמב"ם: .
ב, מציין הכתוב כי בָּשְׂמַת היא אחות נביות. קשר נישואין זה מעיד על קשר בין אדום וישמעאל.
נאמר עליה ועל יהודית בת בארי כי . ועל כך רש"י: עם זאת, על-פי פשוטו של מקרא, עשיו נושא את בשמת על-מנת לרצות את הוריו שלא ראו בעין יפה את נישואיו לכנענית.
עין גדי (יישוב עתיק)
עֵין גֶּדִי היה יישוב עתיק ומרכזי לחופו המערבי של ים המלח, ושרידיו, בית הכנסת העתיק מהמאה השישית עם רצפת פסיפס מהמרשימות בארץ ישראל, מעידים על רצף התיישבות יהודית באזור של מעל 1,300 שנה, החל מהמאה ה-7 לפנה"ס ועד המאה ה-6 לספירה. נזכר רבות בתנ"ך, בכתבי יוסף בן מתתיהו, בכתבי חז"ל ובמקורות נוצריים קדומים, ושמו השתמר עד העת החדשה (עין ג'די).
אזור עין גדי היה מיושב בתקופות שונות, ובתחום הגן הלאומי עין גדי שרידי מקדש מהתקופה הכלקוליתית.
עין גדי בתנ"ך.
השם עין גדי נזכר רבות בתנ"ך, ומקורו כנראה בעיזים וביעלים שרעו בסביבת היישוב הפורה והמעיין הסמוך אליו. יעלים אלה, המצויות באזור עין גדי עד ימינו, תועדו כבר בכלי פולחן מהתקופה הכלקוליתית שנמצאו בנחל משמר הסמוך.
תחילה נזכרת עין גדי בתנ"ך בתיאור ערי המדבר שבנחלת שבט יהודה: . בהמשך, נזכר היישוב כמקום אליו ברח דוד מפני שאול: .
היישוב מוזכר גם במקומות אחרים במקרא: בספר יחזקאל, במגילת שיר השירים ובספר דברי הימים.
בדברי הימים ב' מכונה עין גדי בשם חַצְצוֹן תָּמָר, מקום בו התרכזו צבאות זרים ללחימה בממלכת יהודה: . השם "חצצון תמר" נזכר גם בספר בראשית בהקשר למלחמות אמרפל. רמז לשם הקדום ניתן למצוא בוואדי חצאצה, הסמוך לעין גדי, הקרוי כיום נחל חצצון.
בסוף ספר ירמיהו, כאשר מתוארת היציאה לגלות בבל, נאמר: . במסכת שבת אמר על כך רב יוסף: "אלו מלקטי אפרסמון מעין גדי ועד רמתא".
היסטוריה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל גורן, מקום מושבה של העיר עין גדי הקדומה, בין נחל דוד ונחל ערוגות, נחשפו ממצאים החל מימי ממלכת יהודה ועד התקופה הרומית-ביזנטית. היישוב היהודי בעין גדי נחרב בזמן חורבן בית ראשון, אך התחדש עם שיבת ציון.
בתקופת המרד הגדול נזכרת עין גדי בכתבי יוסף בן מתתיהו כעיר מחוז. הסיקריים שהתבצרו במצדה באותה עת, נהגו לפשוט על היישובים היהודיים הסמוכים. בחג הפסח פשטו על עין גדי ובזזו את המקום: "המיתו את החלשים אשר לא היה להם כוח לברוח, את הנשים והילדים, שבע מאות נפש ומעלה".
בעת דיכוי מרד בר כוכבא נפגע היישוב קשות. חלק מן התושבים, ובהם פרנסי עין גדי מטעמו של בר כוכבא, יהונתן בן בעיה ומסבלה בן שמעון, כמו גם בבתא בת שמעון, מצאו מקלט במערות נחל חבר הקרובות (מערת האימה ומערת האגרות), ומתו במצור הרומי עליהן.
בתקופת התלמוד השתקם היישוב, והיה ל"כפר גדול מאוד של יהודים", כפי שהעיד אוסביוס באונומסטיקון מתחילת המאה הרביעית לספירה.
במשך השנים התפרסמה עין גדי בגידול אפרסמון לבשמים, לשמן אפרסמון ולתרופות. בפסיפס שנחשף בבית הכנסת במקום מופיעה קללה שהוטלה על מי שיעז לגלות את "רזה דקרתא" ("סוד העיירה" בארמית). רוב החוקרים מאמינים שאותו סוד הוא סוד הכנת שמן האפרסמון.
הרופא היווני גלנוס (המאה ה-2 לספירה) מציין שלבלסם שנקרא 'הסורי' יש "שם נוסף על שם המקום בו הוא גדל בכמות הגדולה ביותר והוא היפה ביותר, כי הוא נקרא 'העין-גדיי', בהיותו עולה על זה הגדל במקומות אחרים בפלשתינה". גלנוס הוא הסופר הפגאני היחיד שמקשר באופן מפורש את הבלסם לעין גדי.
יש המקשרים את המטמון מן התקופה הכלקוליתית אשר נתגלה במערה בנחל משמר, וכלל כ-400 כלי נחושת, רובם בעלי אופי פולחני, עם המקדש הכלקוליתי בעין גדי.