קריירה בינלאומית.
קרנקל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטריה ביוני 1973, במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל, והוא נטל חלק במשחקיה של אוסטריה במהלך מונדיאל 1978 ומונדיאל 1982. הוא שיחק סך הכל 69 משחקים עבור אוסטריה, בהם כבש 34 שערים. משחקו הבינלאומי האחרון בנבחרת היה באפריל 1985, במשחק מוקדמות מונדיאל 1986 נגד נבחרת הונגריה.
קריירת אימון.
מיד לאחר שפרש ממשחק פעיל, התמנה קרנקל ב-1989 למשרת המאמן של ראפיד וינה. הוא אימן את ראפיד במשך שלוש שנים, עד שבשנת 1992, התמנה להיות מאמנה של אדמירה וואקר. אחרי שנתיים בוואקר, הפך להיות מאמנה של קבוצת טירול אינסברוק. אחר כך, המשיך להחליף מועדונים באוסטריה, ואף אימן את פורטונה קלן מגרמניה, עד שבשנת 2002, הוא מונה להיות מאמנה הבכיר של הנבחרת האוסטרית. ב-28 בספטמבר 2005, הוא פוטר מאימון הנבחרת לאחר שלא הצליח להעפיל למונדיאל 2006. מאז הוא עובד כפרשן כדורגל עבור הטלוויזיה האוסטרית.
כמיהה
כמיהה היא תחושה סובייקטיבית של מחסור פנימי אל מול אובייקט חיצוני, וצורך עז לקבלו או להיות קרוב אליו. אל הכמיהה מתלווה פנטזיה, דימוי תודעתי, של האובייקט ה"חסר". למשל סיגריה, ידיעה, איש או אישה, מקום.
לפי תאוריות פסיכולוגיות מסוימות, כמיהה נפשית עמוקה מקורה בתחושה שה"אני" אינו מרגיש שלם ללא האובייקט החיצוני.
בתנ"ך ישנה הופעה יחידאית של הרגש, שבו המשורר מתאר את כמיהתו אל האל:
מרדכי גרוס
הרב מרדכי גרוס (נולד בא' בכסלו ה'תשי"א, 10 בנובמבר 1950) הוא אב"ד "חניכי הישיבות", רבן של כמה קהילות בבני ברק ובמודיעין עילית ופוסק הלכה חרדי.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לצדוק ולמלכה גרוס. בוגר ישיבת קול תורה וישיבת פוניבז', תלמידם של הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב אלעזר מנחם שך והרב שמואל הלוי וואזנר. למד מספר שנים אצל הרב מאיר צבי ברגמן, ראש ישיבת רשב"י בבני ברק. משמש כמורה הלכה של חלק מהציבור הליטאי בבני ברק ובמודיעין עילית.
הרב גרוס הוא אב בית דין של בית דין "חניכי הישיבות" בבני ברק ועומד בראש רשת בתי הוראה בבני ברק, במודיעין עילית ובלייקווד, שבהם עונים תלמידיו לשאלות הפונים. הוא מכהן כרב של מספר בתי כנסת בבני ברק ובמודיעין עילית, חלקם של קהילות בוגרי ישיבת פוניבז'. רבים מתלמידיו מכהנים כרבני קהילות.
הרב גרוס כיהן משנת 2008 עד שנת 2014 כחבר בד"ץ שארית ישראל. ובנוסף לזה הוקם "בד"ץ חניכי הישיבות" שהוא נשיאו. הוא עומד בראש "ועדת מהדרין" של תנובה ובראש בית דין בפריז.
חיבר עשרות ספרים וקונטרסים במגוון נושאים הלכתיים, ובהם גם עניינים שהעיסוק בהם אינו נפוץ. הרב נסים קרליץ יצא נגד פסיקותיו בהלכות נידה, אך הרב שמואל הלוי וואזנר הביע את תמיכתו בו, והרב יוסף שלום אלישיב העניק הסכמה לספרו על הלכות טהרה. הוא משלב בחלק מכתביו והנהגותיו עניינים קבליים.
באוקטובר 2012 התעוררה סערה סביב קובץ תשובות שהוציא הרב גרוס ובו פסיקות מקלות בהלכות שבת. רבי חיים קניבסקי יצא במכתב חריף נגד הקובץ. במכתב, שפורסם בעיתון יתד נאמן, קרא הרב קניבסקי לציבור הליטאי להוציא את הקובץ מהבית. בתגובה, הורה הרב גרוס לחסידיו לבטל מנויים לעיתון יתד נאמן.
הרב גרוס נחשב ייחודי במגזר הליטאי בשל הנהגותיו החסידיות והקבליות. כך לדוגמה, את מנהג התשליך שנהוג לקיים ביום ראש השנה, מקיים הרב גרוס מדי שנה בימים שלאחר ראש השנה בטקס מיוחד המתקיים על חוף הים בתל אביב יחד עם חלק מחסידיו.
הרב גרוס נוהג לפקוד את קבר יוסף שבשכם.
משפחתו.
אחת מבנותיו נשואה לבנו של הרב משה דוד ליפקוביץ, ואחרת לבנו של הדיין הרב שלמה זלמן אולמן.
סיפור מההפטרה
סיפור מההפטרה (אפרת, מיכה וגיבורי התנ"ך) היא תוכנית דת ומסורת טלוויזיונית המשודרת על ידי הזכיינית רשת בערוץ 2, בהגשת אפרת שפירא-רוזנברג.
רוב פרקי התוכנית עוסקים בדמויות תנ"כיות והיתר עוסקים בספרים או נושאים שונים במחשבה היהודית.
כל פרק נמשך כשעה ברוטו ומתחלק לשני חלקים שווים פחות או יותר.
בחציה הראשון של התוכנית אפרת רוזנברג-שפירא משוחחת עם המשתתף הקבוע ד"ר מיכה גודמן, מרצה למחשבת ישראל, ואילו בחלקה השני של התוכנית היא נפגשת לדו-שיח עם אורחים שונים הנותנים לעיתים זווית קצת אחרת מן המקובל במיינסטרים היהודי.
פיצויי פרישה
אמימר בר מר ינוקא
רב אמימר בר מר ינוקא היה אמורא בבלי בן הדור השביעי והשמיני, תלמידו של רב חייא בריה דרב אויא. היה מנכבדי הקהילה היהודית בדורו, קרוב לסיומה של תקופת האמוראים, בזמן שצרות רבות פקדו את יהודי בבל. נאסר ועימו שניים מנכבדי הקהילה היהודית, והוצא להורג בימי מלך האימפריה הסאסאנית, פירוז הראשון.
זהותו.
רב אמימר בר מר ינוקא מוזכר בשמו המלא פעם אחת בלבד בתלמוד הבבלי, במאמר הלכתי בדיני שחיטה וטריפות, שאותו מסר בשם רבו, רב חייא בר רב אויא. יש להבחין בינו ובין האמורא אמימר שמוזכר בתלמוד ללא שם אביו.
חוקרים סבורים כי במקומות אחדים בתלמוד הבבלי, שבהם מוזכר אמורא בשם הסתמי אמימר, יש לזהותו עם רב אמימר בר מר ינוקא, ולא עם האמורא המפורסם אמימר, חברו של רב אשי, שהשם הסתמי מתייחס בדרך-כלל אליו. הזיהוי של "אמימר" עם רב אמימר בר מר ינוקא, לפי החוקרים, הוא במקרים שבהם מוכח מתוך דברי התלמוד שאין מדובר כרגיל באמורא אמימר בן הדור החמישי, אלא באמורא אחר, שחי מאוחר יותר.
לפי הנאמר בספר "סדר הדורות", רב אמימר הוא בנו של מר ינוקא, ונכדו של רב חסדא. הרב אהרן הימאן, בספרו "תולדות תנאים ואמוראים", התנגד לסברה זו ולדעתו אביו של רב אמימר הוא מר ינוקא בן מר זוטרא, כמו הנוסחה בספר "ספר הקבלה" של הראב"ד.
דעה נוספת גורסת שהיה נכדו של רמי בר חמא.
לימודיו.
לפי המוזכר בתלמוד הבבלי, היה רב אמימר בר מר ינוקא תלמידו של רב חייא בר רב אויא. לפי זיהוי החוקרים, למד גם אצל רב אשי.
מאסרו והוצאתו להורג.
רב אמימר בר מר ינוקא חי בבבל בדור השביעי של האמוראים, סמוך לסוף תקופת האמוראים (מקובל לחלק את תקופת האמוראים לשבעה או לשמונה דורות). בתקופה זו רבו הצרות והרדיפות כנגד היהודים בבבל.
רב שרירא גאון מסר באיגרתו על מאסרו של רב אמימר בר מר ינוקא ועל הוצאתו להורג.
בתקופת האמוראים הייתה בבל נתונה לשלטון האימפריה הסאסאנית, והיחס ליהודים התאפיין בעליות וירידות. בזמנו של רב אשי נהנו היהודים מתקופת שיא ביחס של השלטון אליהם. ראש הגולה - רב הונא בר נתן – היה ממקורביו של המלך יזדגרד הראשון, וגם ראש ישיבת סורא, רב אשי, היה מבאי ביתו. אחרי תקופת השיא חלה הידרדרות הדרגתית במעמדם של היהודים בבבל. ההידרדרות הייתה נסבלת עד ימי שלטונו של יזדגרד השני, שגזר גזירות כנגד שומרי השבת. גזירה זו התבטלה בעקבות מותו הפתאומי של יזדגרד השני, אשר - לפי הדברים שמצטט רב שרירא גאון מדברי קודמיו - מת מהכשת נחש. בזמן הגזרה היה ראש ישיבת סורא מר בר רב אשי, וראש ישיבת פומבדיתא רב סמא בריה דרבא, והם קבעו תפילה כנגד הגזירה. מר בר רב אשי נפטר בשנת ד'רכ"ח (468), ואחריו התמנה רבה תוספאה לראש ישיבת סורא. שנתיים לאחר מכן (ד'ר"ל – 470) נאסרו שלושה מנכבדי הקהל, ובהם רב אמימר בר מר ינוקא, וראש הגולה, כמתואר באיגרת רב שרירא גאון:
מלך האימפריה הסאסאנית היה אז פירוז הראשון, שנודע בפי היהודים בכינויו "פירוז רשיעא" (=הרשע), בשל מעלליו כלפיהם. שנים מספר לאחר הוצאתם להורג של נכבדי הקהל נסגרו בתי הכנסת ובתי המדרש בבבל, וילדי היהודים נלקחו בידי ה"אמגושים", כמרי דת הזורואסטריות, לחינוכם לעבודה זרה זו.
רב אמימר בר מר ינוקא
אמימר בר מר ינקא
סנכוס פר נ-אלבן
דברי ימי אנשי אלבה
דברי ימי אנשי אלבה (בגאלית סקוטית: Senchus Fer n-Alban - סנכוס פר נ-אלבן) היא כרוניקה הכתובה באירית עתיקה מימי הביניים והמתארת את שליטי ממלכת דאל ריאטה.
ההיסטוריונים סבורים כי כרוניקה זו נכתבה במהלך המאה ה-10, וייתכן כי היא מהווה איסוף של כרוניקות קדומות יותר, שנכתבו בלטינית במהלך המאה השביעית.
הכרוניקה מהווה רשימה גנאלוגית של מלכי דאל ריאטה, וכן תיאור האכלוסייה (מעין מפקד אוכלוסין) של ממלכת דאל ריאטה.
מספר עותקים של הכרוניקה שרדו - הידועה שבהם הייתה זו שהועתקה והוחזקה בטריניטי קולג' שבדבלין במאה ה-14.
הסנכוס כולל בין 70 - 80 שורות (כתלות בגרסה), ומתחיל את שושלת מלכי דאל ריאטה בארק ובניו.
רק חלקיו האחרונים של הסנכוס הם בעלי חשיבות היסטוריות, בשל אי הדיוקים הרבים ושילוב מיתוסים ואגדות בגניאולוגיה המתוארת בראשיתו של הסנכוס. ככל הנראה, רק תיאור המלכים החל מקונאל מק קומגאל הוא תיאור היסטורי של המלכים שמלכו החל מהמאה השישית. אחרון המלכים הניתן לזיהוי מהמלכים המוזכרים בסנכוס הוא קונאל קראנדומנה אשר נפטר בשנת 660 לערך.
הסנכוס מתאר את החלוקה של דאל ריאטה בין שלושה שבטים: קנל נגבריין (שבט גבריין), קנל לואיירן (שבט לואיירן) וקנל נאואנגוסה (שבט אואנגוסה) - ומתאר את מספר התושבים של השבטים וחובות השירות הצבאי שלהם - ככל הנראה, במועד כתיבת המקור עליו התבסס הסנכוס נכתב בעת ששבט קומגייל היווה עדיין חלק משבט גבריין.
קונל קראנדומנה
אאדאן מק גאבריין
איידן מק גאבריין
איידן מק גאבראן
אאוכייד מק דומנגארט
אאוכייד מק דומאנגארט
אאוכאיד מק דומנגארט
ארכתאום
מוירדאך מק אינבכלאך
סנכוס פר נ-אלבאן
חברותא - הומואים דתיים
חברותא - הומואים דתיים היא עמותה של גברים להטב"ים "הנמצאים על הרצף הדתי" - דתיים ודתיים לשעבר בישראל - הפועלת להעצמה קהילתית ולצורך קבלת להט"בים בחברה הדתית. חברותא משתפת פעולה עם מספר ארגונים דומים, בהם בת קול, שב"ל ואיגי.