תוכנת מחשב מסוג סוס טרויאני היא תוכנה מזיקה שמנסה לחדור למחשב תוך התחזות לתוכנה תמימה. סוס טרויאני מופיע בדרך כלל כקובץ המצורף לדואר אלקטרוני או כתוכנה חופשית להורדה, ובעת הפעלתו יבצע פעילות משעשעת או מועילה, כדי לגרום למקבל הווירוס לשלוח אותה הלאה לחברים נוספים. אותה פעילות משעשעת (למשל, סרטון קצר) היא רק הסוואה לכך שהתוכנה מתקינה את עצמה במחשב, ועלולה לגרום נזק.
פעמים רבות נדרש משתמש בשירותי רשת להזדהות על-מנת שתתאפשר קביעה של זכויותיו. כדי למנוע התחזות מוצעים כלים שונים לאימות זהותו של המשתמש.
התחזות בבידור ועסקי שעשועים.
בבידור נהוג לעיתים שאנשים בעלי מגדר אחד מתחזים לבעלי מגדר אחר. הדבר נעשה בעיקר כדי לשעשע את הקהל. לעיתים גברים ונשים מגלמים דמות מהמגדר השני. הסרט "ינטל" בכיכובה של ברברה סטרייסנד עוסק בהתחזות של אישה לבחור ישיבה, כדי להגשים חלום ללמוד בישיבה. ואילו הקומדיה חמים וטעים עוסקת בהתחזותם של שני נגנים (טוני קרטיס, ג'ק למון) לנשים כדי לברוח מהמאפיה.
דמויות גיבורי על בקומיקס מאופיינות פעמים רבות בזהות מוסתרת - דמות הגיבור נחשפת בעת הצורך, בשאר הזמן הוא מתחזה לבן אנוש רגיל.
בסדרת הטלוויזיה "זהות בדויה" הדמות הראשית, המגולמת על ידי ג'ניפר גארנר, היא סוכנת CIA המתחזה במסגרת תפקידה לדמויות שונות.
בתוכנית המציאות "המתחזים" משתתפי התוכנית מתחזים לבעלי מקצוע השונה מאוד ממקצועם ואמורים להוליך שולל שופטים מקצועיים באותו תחום, לאחר חודש של לימוד.
ספר הג'ונגל
ספר הג'ונגל או "ספר היער" (באנגלית: The Jungle Book) הוא אנתולוגיה של סיפורים קצרים שנכתבו בידי רודיארד קיפלינג, שלאחר פרסומם במגזינים שונים הוצאו כקובץ בשנת 1894.
ספר המשך, "ספר הג'ונגל השני", פורסם ב-1895. לאחר מכן פורסמו לעיתים שני הספרים תחת כרך אחד.
הסיפורים מתרחשים (פרט לאחד מהספר הראשון ואחד מהספר השני) ביערות הגשם שבהודו ונעים סביב יחסיהם של בעלי חיים ובני אדם, בין אם מדובר ביחסי אחווה (סיפורי מוגלי), חברות ("ריקי-טיקי-טאבי") או הרג (כלב הים הלבן). רבים מהסיפורים מתהדרים בטון בוגר וכוללים כמות לא-מעטה של אלימות, ככל הנראה במטרה להקנות תחושה ריאליסטית. לכל סיפור מלווה שיר הקשור אליו. הידועים שבסיפורים הם שלושת הסיפורים מהספר הראשון העוסקים ב"גור האדם" הנטוש מוגלי שגודל על ידי זאבים הודים בג'ונגל ההודי. ההשראה לסיפורים הגיע מביקורו של קיפלינג בפארק הלאומי פנץ' שבהודו.
סיפורים.
הכרך הראשון:
הכרך השני:
עיבודים.
סרטים מצולמים.
הצגות:
סיפורי ככה סתם
סיפורי ככה סתם (בגרסאות אחרות: "סיפורי דווקא ככה", "סיפורי ככה וככה", "סיפורי ככה זה", "סיפורי ככה בדיוק"; באנגלית: Just So Stories) לילדים הם מיצירותיו הידועות ביותר של רודיארד קיפלינג.
הסיפורים, שפורסמו לראשונה ב-1902, נותנים תיאור דמיוני להיווצרות תופעות טבע שונות. כל סיפור מלווה בפואמה קצרה. רבים מהסיפורים מופנים אל "אהובתו ביותר" ("Best Beloved") – בתו הבכורה של קיפלינג, ג'וזפין, שנפטרה מספר שנים קודם לכן ממחלת השפעת. הם משתמשים בסגנון קומי גבוה המושפע מצורת הדיבור הרשמית ההודית.
הסיפורים עשירים במילים ארוכות בעלות צלילים מיוחדים, שחלק מהן מומצאות. מילים אלו מגבירות את ההנאה מהקראת הסיפורים בקול ומקלות על שינון קטעים מהם בעל-פה.
תרגומים עבריים.
הסיפורים תורגמו לעברית פעמים רבות. הסיפורים העוסקים בהיווצרות האותיות (הלטיניות) קשים לתרגום לשפה שאינה משתמשת באותיות לטיניות, ולא תמיד תורגמו לעברית.
יעקב אגם
יעקב אגם (גיבשטיין; נולד ב-11 במאי 1928) הוא אמן ישראלי, שזכה להכרה בינלאומית כאחד ממייסדי זרם האמנות הקינטית.
ביוגרפיה.
אגם נולד בראשון לציון, בנו של הרב יהושע גיבשטיין ושל קנדל יוכבד גיבשטיין לבית פומפרובסקי, אחד משבעה אחים ואחיות. בילדותו למד ב"חדר", בבגרותו למד אמנות בבית הספר בצלאל שבירושלים, שם היה תלמידו של מרדכי ארדון, ובמערב אירופה, בציריך אצל יוהנס איטן ובפריז.
קריירה מקצועית.
בראשית דרכו עסק אגם בפיתוח אמנות האופ ארט, העוסקת בהטעיות אופטיות.
בגיל 27 הציג תבליטי עץ צבעוניים בתערוכת ה"תנועה" בפריז, שייחודם היה בכך שהיצירה משתנה בהתאם למיקום הצופה ביחס אליה.
בשנות השבעים של המאה ה-20 יצר אגם פסלים ששלבו מים, אש ומוזיקה, והופעלו על ידי בקרה ממוחשבת. בין היצירות הללו גם מזרקת "מים ואש" בכיכר דיזנגוף בתל אביב (משנת 1987).
אגם יצר גם יצירות רבות בתחומים מגוונים: הוא פיתח את טכניקת אגמוגרף, תצוגה באמצעות פרספקס, עיצב בולים, המציא את שיטת הכתיבה "אגמילים", כאשר שינוי אות אחת במילה משנה את כל המילה, הגה תוכנית לחינוך חזותי ומכון ויצמן שיתף איתו פעולה ב"תוכנית אגם" לפיתוח חשיבה חזותית, המיועדת בעיקר לגיל הרך, ועוד.
אופי יצירותיו.
רבות מיצירותיו מאופיינות בתנועה, או בשינוי מראה עם שינוי נקודת המבט של הצופה בהן. לדבריו, הושפע עמוקות ביצירתו מתפיסות מיסטיות ביהדות.
תערוכות ברחבי העולם.
אגם הציג תערוכות רבות ברחבי בעולם ובהן: תערוכות רטרוספקטיבה במוזיאון לאמנות מודרנית בפאריס ובמוזיאון סטדליק באמסטרדם (1973), בגוגנהיים בניו יורק (1980).
אגם הציב עבודות בארמון האליזה בפריז ב-1972 בהזמנת ראש הממשלה אז ז'ורז' פומפידו, ומזרקה מוזיקלית ברובע לה דפאנס בפריז.
ב- 2009, הציג את עבודת המראות "מעבר למציאות", בפריז ובבזל
חיים אישיים.
מאז שנות ה-50 מתגורר אגם בצרפת. הוא נישא ל-כלילה בפריז ב-1954, ולהם שלושה ילדים: הבכור - הצלם רון אגם, הבן אוררם - מוזיקאי. מאז מותה של אשתו בשנות ה-80, נוהג אגם לחבוש כובע לראשו. אחיו הוא חנניה גיבשטיין, ראש עיריית ראשון לציון לשעבר.
אגם
אֲגַם או ימה הוא גוף גדול של מקווה מים (בדרך כלל מים מתוקים) המוקף יבשה.
אגמים גדולים נקראים לפעמים "ים", וימים קטנים נקראים לפעמים "אגם". למשל, ים כנרת וים המלח הם למעשה אגמים. האגם הגדול בעולם הוא מלוח - הים הכספי. האגם העמוק ביותר הוא ימת באיקל בסיביר. המונח אגם משמש גם לתיאור אתרים יבשים בדרך כלל המתמלאים מים רק לאחר גשמים כבדים, כמו למשל אגם אייר באוסטרליה.
אגמים יכולים להיווצר בדרכים מגוונות:
פינלנד ידועה כ"ארץ אלף האגמים", ומינסוטה היא "ארץ רבבת האגמים".
אגמים מחוץ לכדור הארץ.
ישנן ראיות המצביעות על קיומם של אגמים גם מחוץ לכדור הארץ.
תצלומים מסוימים שצולמו על ידי חללית המחקר גלילאו מצביעים על מה שנראה כאגמי גופרית על פניו של איו, אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק, שנוצרו כתוצאה מפעילות וולקנית, וממצאים שנתגלו על ידי חללית המחקר קאסיני מצביעים ככל הנראה על קיומם של אגמים של מתאן או אתאן על טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי.
ישנן גם ראיות המצביעות על כך כי ייתכן שבעבר היו אגמים גם על מאדים, על אף שכיום תנאי הלחץ והטמפרטורה על כוכב-הלכת אינם מאפשרים קיומם של אגמים.
על פני הירח ישנם אזורים המכונים בשם "אגמים" (בלטינית lacus) על אף שמדובר למעשה במישורים גדולים של בזלת, ולא באגמים של ממש. השם "אגם" השתמר מכיוון שאסטרונומים קדומים שיערו בטעות כי אזורים אלו הם אגמים. מסיבה דומה מישורי בזלת גדולים יותר על־פני הירח מכונים "ימים".
מרכוס קלינגברג
רצח העם הארמני
רצח העם הארמני (בארמנית: Հայոց Ցեղասպանություն), המכונה גם "שואת הארמנים", ובמסורת הארמנית "הפשע הגדול" (בארמנית: Մեծ Եղեռն, בתעתיק עברי: מֶץ יר'רן), היה רצח עם מכוון ושיטתי שביצעה האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה באוכלוסייה הארמנית שבשטחה. רצח העם הארמני כלל מעשי טבח המוניים, גירוש המוני, וצעדות מוות, בתנאים שתוכננו להביא למותם של המגורשים.
לאחר סופה של מלחמת העולם הראשונה המשיכו טורקים, כורדים ואזרים מוסלמים לטבוח בארמנים הנוצרים עד שנת 1923.
ההערכה הרווחת היא שכמחצית מהאוכלוסייה הארמנית בטורקיה, בין מיליון למיליון וחצי ארמנים, נספתה. קבוצות אתניות נוצריות אחרות, כגון האשורים והיוונים, נטבחו אף הן באותה תקופה בשטחי האימפריה העות'מאנית, ויש הרואים בכך חלק ממדיניות ואידאולוגיה מכוונת ומתוכננת של העות'מאנים לטהר את אסיה הקטנה מנוצרים.
ב-24 באפריל מציינים הארמנים ברחבי העולם את יום הזיכרון לרצח בני עמם על ידי הטורקים העות'מאנים.
רקע היסטורי.
הארמנים תחת השלטון העות'מאני.
באימפריה העות'מאנית חיו קבוצות דתיות ואתניות רבות, בהן ארמנים, יוונים, כורדים, אשורים, יזידים ויהודים, אך רוב האוכלוסייה, והשלטון, היו מוסלמים דוברי טורקית. בני הדתות המונותאיסטיות זכו למעמד של "מילת", שהעניק להם חופש דת ופולחן וכן חסות תחת השלטון העות'מאני.
ארמניה עברה ברובה לשלטון העות'מאני במאות ה-15 וה-16. הרוב הגדול של הארמנים, שהוגדרו כמילת (קהילה) והונהגו על ידי מנהיגם הרוחני, הפטריארך הארמני של קונסטנטינופול , היו מרוכזים במחוזות המזרחיים של האימפריה העות'מאנית (המכונים כיום "ארמניה הטורקית" או "ארמניה המערבית" ), אף על פי שקהילות רבות היו קיימות גם במחוזות המערביים, כמו גם בבירה קונסטנטינופול.
במאה ה-19 נחלקה ארמניה ההיסטורית בין טורקיה, פרס ורוסיה, כאשר חלקה הגדול היה בחלק הטורקי. בה בעת שהארמנים תחת שלטון רוסיה נהנו אז משגשוג כלכלי ופריחה תרבותית, רוב הארמנים באימפריה העות'מאנית היו איכרים ורובם חיו בששת המחוזות המזרחיים של האימפריה, ברמת ארמניה: ארזורום, סיוואס, ביטליס, קארפּּוּט, ואן ודיארבָּקיר. מחוזות אלה היו ידועים גם כ"ששת המחוזות הארמניים". בעיר הבירה איסטנבול, לעומת זאת, חיו כ-250,000 ארמנים, שעסקו בבנקאות, מסחר, אדריכלות ועבודה בשירות הציבורי.