נולד בצפת, בנו של אלעזר יעקב פודהורצר ורוחמה, בת הרב רפאל זילברמן, רבה של צפת. למד בישיבה של סבו הרב זילברמן, וכן אצל הרידב"ז. נישא לבתו של דודו הרב אלעזר זילברמן.
היה מזכירו ועוזרו הראשי של סבו הרב זילברמן. סייע לאביו בפעולותיו במירון. בשנת 1924 יזם סלילת כביש מצפת למירון, ששימש את העולים לקברו של רבי שמעון בר יוחאי. בדצמבר 1923 נבחר למזכיר סניף בני ברית בצפת. היה פעיל מרכזי במוסדות ובארגונים יהודיים מקומיים שסייעו ליהודי צפת וארגן מגביות לטובת היישוב. פרסם מאמרים רבים בעיתוני התקופה בישראל ומחוצה לה לטובת היישוב היהודי בצפת ובגליל העליון. סייע לקרן הקיימת לישראל בגאולת אדמות בעין זיתים ובמירון.
בשנת תר"צ (1930) התמנה כחבר במועצת העיר, ובמשך השנים מילא תפקידים מרכזיים בגופים ציבוריים רבים.
בשנת 1931 נבחר לוועד הקהילה בצפת ונתמנה ליו"ר ועד הקהילה, תפקיד בו החזיק שנים רבות.
לאחר מאורעות תרפ"ט הודו שלטונות המנדט בפני חברי הוועד הזמני של יהודי צפת כי אין להם יכולת להגן על ביטחונם של יהודי העיר והורו לתושבים לנטוש את העיר. פודהורצר עמד בראש המתנגדים בהכריזו: "לא נזוז מפה, לא נסכים שצפת תהיה חברון שנייה!". בעקבות זאת חזרו בהם השלטונות מהחלטתם ופודהורצר עצמו התמנה לחבר בהנהלת קרן העזרה לנפגעי הפרעות. גם במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט פעל להגנת תושבי העיר. בשנת 1938, לאחר שכוחות הצבא עזבו את העיר, הפעיל את קשריו אצל שלטונות המנדט ובעקבות זאת הוחזרו כוחות הצבא לעיר והוגדל מספר הנוטרים העבריים בעיר.
בתקופת מלחמת העצמאות מילא תפקיד מרכזי בהנהגת הציבור היהודי בצפת. לאחר קום המדינה התמנה לראש העיר צפת. אחד ממפעליו הבולטים כראש עיר היה הקמת קריית האמנים בעיר. כיהן בתפקידו עד שנת 1955.
נפטר בצפת בשנת 1962, ונקבר בבית הקברות בעיר.
בנו היה העיתונאי דוד פדהצור ונכדו היה הטייס והפרשן הצבאי ראובן פדהצור.
לקריאה נוספת.
בצל המצודה - עמידתה של צפת בתש"ח, מאיר מיבר, הוצאת מלוא
אלעזר יעקב פודהורצר
אלעזר יעקב פודהורצר (ט"ו באדר תר"כ, מרץ 1860 – י"ד בחשוון תרפ"ה, נובמבר 1924) היה מראשי היישוב היהודי בצפת, שד"ר ומגואלי מירון.
ביוגרפיה.
נולד בצפת, בן הרב יונה פודהורצר. סבו, הרב יעקב פודהורצר (נכדו של רבי משה פודהוצר), כיהן כרב בטרנופול שבגליציה ועלה לארץ ישראל באמצע המאה ה-19 והתיישב בצפת. בצעירותו קיבל חינוך תורני. נישא לבתו של הרב רפאל זילברמן, רבה של צפת.
בשנת תרמ"ז (1887) יצא מטעם קהילת יהודי צפת למסע במדינות הקיסרות האוסטרו-הונגרית כדי לקבל את עזרתם של היהודים עבור תושבי צפת.
היה מגואלי אדמת מירון. הוא רכש אדמה במקום, הקים ישיבה ומושב זקנים, כמו כן גאל את קברו של רבי יוחנן הסנדלר וסייע בגאולת שרידי בית הכנסת העתיק במירון שבסמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי.
במשך שנים עמד בראש בית החולים אטלינגר בצפת. פעל להקמת בית חולים מודרני יותר ובהשתדלותו הוקם בית החולים רוטשילד (כיום בית החולים זיו).
היה מראשי הציבור בצפת ובגליל העליון וייצג את התושבים בפני השלטונות. כמו כן פעל רבות בקרב התושבים במושבות בגליל העליון.
בנו הוא משה פדהצור, שכיהן כראש העירייה הראשון של צפת לאחר קום המדינה.
משה פודהורצר
משה פודהורצר (נולד בישראל בשנת 1945) הוא יזם, תעשיין ואיש עסקים, כיהן כמנכ"ל טמפו משקאות, הקים וייסד את חברת "נביעות".
ביוגרפיה.
נולד בישראל, בנם של שרה ועו"ד יהודה אריה פודהורצר, נישא לבלהה, בתו של התעשיין משה בורנשטיין, מייסדה ובעליה של חברת טמפו.
לאחר שירותו הצבאי למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטה בר-אילן וכן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1972.
לקראת סיום לימודיו וקבלת רישיון עורך-דין, הצטרף משה לתשלובת מפעלי "טמפו" בע"מ ושימש מנכ"ל החברה קרוב ל-20 שנה, עד תחילת שנות ה-90.
ב"טמפו" הוביל פודהורצר מהלכים אסטרטגיים שהשפיעו משמעותית על החברה ועל שוק המזון והמשקאות בישראל בכלל. כך, תחת ניהולו, הייתה החברה הראשונה להכניס את בקבוקי הפלסטיק לתחום המשקאות הקלים במקום בקבוקי הזכוכית שהיו מקובלים אז. כמו כן, בתקופה זו הפכה ל"טמפו תעשיות בירה בע"מ" לאחר שרכשה את מפעלי הבירה בארץ. בשנים אלה גם החלה לייצר את פפסי קולה. טמפו חברה לחברת הייניקן ההולנדית והפכה לנציגתה בארץ.
בשנת 1989 יזם והקים כבעלים באופן פרטי את חברת "נביעות" שתוך זמן קצר הצליחה לכבוש 50% מנתח השוק בישראל וכעבור שלוש שנים מהקמתה, הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2000, צורפה חברת "קוקה קולה" כשותפה, כשרכשה 40% ממניות נביעות.
פודהורצר המשיך לשמש כיו"ר החברה. בעקבות הסכם זה, "קוקה קולה" הפכה למפיצה של בקבוקי נביעות בעוד "נביעות" הפיצה בעצמה את מכלי המים הביתיים.
בשנת 2003, מכר 45% ממניות טמפו שהיו ברשותו וברשות רעייתו לשותפים אחרים בחברה.
בשנת 2005, מכר משה את יתרת המניות כ-44% בנביעות לקוקה קולה ויצא מתעשיית המשקאות הקלים. בשנה זו זכה בתואר "יקיר העיר קריית שמונה".
באותן שנים החל לעסוק ולהתפתח בתחום יזמות נדל"ן בספרד וקפריסין שם הקים פרויקטים לבניית מאות יחידות נופש וכן בארצות הברית – שם הוא פעיל עד עצם היום הזה באמצעות חברת "פודהורצר החזקות בע"מ".
השקעות נוספות נעשות באמצעות חברת "פי.אי.אם פודהורצר השקעות וניהול בע"מ"; זרוע ההשקעות ובאמצעותה, גם נבדקות השקעות ריאליות בישראל, תוך ניצול יכולותיו הניהוליות והעסקיות של משה פודהורצר והחלטת החברה להשקיע בעסקים הדורשים "שינוי כיוון".
משה פודהורצר משמש כחבר במועצת הנאמנים ובועדת הקבע (דירקטוריון) של אוניברסיטת בר-אילן.
פודהורצר מתגורר בתל אביב ואב לארבעה. בנו אייל הוא הבעלים של חברת "Ecoenerg" שעוסקת בהשקעות בתחום הסולארי בישראל ובאירופה.
דוד קורנגרין
דוד קוֹרנגרין (24 בספטמבר 1930 – 21 באוקטובר 2010) היה מחנך ישראלי, ממקדמי ומנהלי תיכון אוסטרובסקי ברעננה ויקיר העיר רעננה.
ביוגרפיה.
דוד קורנגין נולד בשנת 1930 בתל אביב, בנם היחיד של פרידה לבית זילבֶּרדיק, ילידת ורשה, עורכת דין ופעילה חברתית, וד"ר ירוחם פיליפ קורנגרין, יליד טרנופול שבגליציה המזרחית, משפטן ועסקן ציבור, פעיל ציוני בגליציה, מזכיר הוועד הפועל הציוני המצומצם, מנהל המשרד הארצישראלי בוורשה, חבר מועצת עיריית תל אביב, חבר אספת הנבחרים השנייה, חבר הוועד הלאומי ושופט מחוזי ביישוב בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 1948 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת "נען-שילר" שנעשתה על ידי תנועת הצופים. הוא שירת בגדוד השביעי עד להפוגה הראשונה בנגב, ומיוני היה במחלקת הקשר במטה חטיבת הנגב והשתתף בכיבוש באר שבע ובמבצע חורב.
בשנת 1949 השתחרר מצה"ל והיה ממייסדי קיבוץ תל רעים, בו התגורר עד לשנת 1955. לאחר מכן התיישב ברעננה, בה הכיר את צפרירה, בתו של צבי אריגי, שהיה המורה הראשון לחקלאות בעיר. השניים נישאו והיו הורים לשניים.
קורנגרין בלט כמורה בתיכון לנערים עובדים, והצלחתו שם הובילה אותו בשנת 1961 להתמנות למנהל בית הספר התיכון במושבה, תיכון אוסטרובסקי, במקום יצחק לדור.
קורנגרין כיהן כמנהל בית הספר במשך 35 שנים.
בבית הספר הקפיד על נושא המשמעת. הוא גייס מורים שטיפח בהם גאוות יחידה לתיכון, בנוסף לניהול לימד מקצועות ריאליים וספרות. בשנת 1963 יצא למאבק ציבורי להעדפת התיכון החדש במושבה. בשנת 1977, עם הרפורמה במערכת החינוך, הקים את חטיבת הביניים של בית הספר (שב-1982 התפצלה ממנו ונקראה חטיבת ביניים "השרון"). בשיאו מנה בית הספר כ-1,800 תלמידים.
בשנת 1989 פתח בתיכון מגמות תקשורת, מחול ותיאטרון.
בשנת 1996 פרש מניהול התיכון וקיבל את אות "יקיר העיר" רעננה. בחגיגות היובל לתיכון שנערכו בשנת 2009 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם בית הספר והעיר כולה.
קורנגרין נפטר ב-21 באוקטובר 2010, בן 80 במותו, לאחר מאבק ממושך במחלה קשה. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הישן ברעננה. הוא הותיר אחריו אישה, שני בנים: אלון ועמיר, ושישה נכדים. בהלווייתו ספד לו ראש העיר רעננה (ומי שהחליפו בתפקיד מנהל בית הספר) נחום חופרי: .
בנו ד"ר אלון קורנגרין הוא פרופסור בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.
גרף (תואר אצולה)
אודרי לורד
אודרי לורד (באנגלית: Audre Lorde; 18 בפברואר 1934 – 17 בנובמבר 1992) הייתה סופרת, משוררת ופעילה חברתית פמיניסטית ולסבית, אמריקאית מהקריביים.
לורד נולדה וחיה בהארלם בניו יורק. עיקר פעילותה החברתית היה בקרב הקהילה השחורה והלסבית. לורד הייתה משוררת ידועה, זכתה בהוקרה ובפרסים רבים, כתבה ופרסמה ספרי עיון ופרוזה. היא הייתה פעילה פמיניסטית רבת השפעה שהנהיגה מאבקים של לסביות שחורות וקולה מרכזי להתפתחות תאוריה פמיניסטית בת זמננו.
תולדות חייה.
אודרי לורד נולדה ב-1934. הוריה פרדריק ביירון ולינדה גרטרוד בלמר לורד היו מהגרים מהאיים הקאריביים שהשתקעו בהארלם. לורד היא בתם הצעירה מתוך שלוש ובילדותה בשל בעיות קוצר ראייה הוגדרה כעיוורת על פי חוק. היא למדה לדבר בסביבות גיל ארבע, וגדלה על רקע סיפורי אמה שלימדה אותה קרוא וכתוב בגיל דומה. בכיתה ח' כתבה את שירה הראשון.
אודרי לורד נולדה בשם Audrey Geraldine Lorde, אך בחרה להשמיט את האות האחרונה משמה עוד כשהייתה ילדה, כי נמשכה אל הסימטריה שנוצרה כך בין שמה הפרטי ובין שם משפחתה הנמצאים זה לצד זה, Audre Lorde, לעומת השם שהוריה בחרו עבורה.
עם סיום לימודיה התיכוניים בבית הספר התיכון שליד האנטר קולג' (Hunter College High School) ולאחר מותה של חברתה הקרובה, לורד עזבה את בית הוריה, התרחקה והתנכרה למשפחתה.