היה נשיא האגודה הכימית (1905–1907), נשיא החברה לכימיה תעשייתית (1907–1909) ונשיא המכון המלכותי לכימיה (1912–1915). כן כיהן כנשיא הראשון מועדון המכבים, חברה דמוית חובבי ציון שהוקמה בבריטניה ב-1894. המועדון תורם מדליה שנתית על שמו המוענקת על ידי החברה המלכותית לכימיה עבור תרומה משמעותית למדע.
קיבוץ רוחמה
רפאל מילדולה
רדווילישקיס (מחוז משנה)
רדווילישקיס (בליטאית: Radviliškio rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, הוא ממוקם בצפון המדינה, ובחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז שאולאי.
מחוז-המשנה גובל במחוזות משנה של מחוזות אחרים: במזרח הוא גובל במחוז-משנה פוניבז' שבמחוז פוניבז'; ובדרום הוא גובל במחוזות-המשנה ראסייני וקדאייני שבמחוז קובנה.
מחוז-משנה רדווילישקיס משתרע על פני 1,635 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, קרוב ל-40,000 תושבים. העיירה רדווילישקיס היא היישוב הגדול ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
פאקרואוייס (מחוז משנה)
פאקרואוייס (בליטאית: Pakruojo rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, הוא ממוקם בצפון המדינה על גבול לטביה, ובחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז שאולאי.
מחוז-משנה פאקרוייס משתרע על פני 1,316 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, קרוב ל-22,000 תושבים. הוא גובל במזרחו במחוז פוניבז'. העיירה פאקרואוייס היא היישוב הגדול ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
ברנקסטל-קויז
ברנקסטל-קויז (בגרמנית - Bernkastel-Kues) היא עיירה השוכנת לשתי גדות נהר מוזל התיכון ומוקפת בכרמי יין במחוז ברנקסטל-ויטליך במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה.
היסטוריה.
ברנקסטל מוזכרת לראשונה בכתובים במאה ה-11. היא הייתה בתחום השלטון של האלקטורט של טריר ונקראה לראשונה Beronis Castellum. ב-1277 הקים הארכיבישוף של טריר את מצודת Landshut
ב-1627 נפגעה ברנקסטל ממגפת דבר וקויז נפגעה מאותה מגפה ב-1641. מצודת Landshut נהרסה בשריפה ב-1692 ונשארה מאז חרבה.
בשנים 1794–1814 הייתה ברנטקסטל תחת שלטון צרפת. לאחר קונגרס וינה הועברה לשלטון פרוסיה.
בשנים 1872–1874 נבנה גשר מעל המוזל שחיבר את ברנקסטל וקויז. ב-1 באפריל 1905 הם מוזגו לישות מוניציפלית אחת בשם ברנקסטל-קויז.
בליל הבדולח נהרס בית הכנסת של הקהילה היהודית שהייתה במקום.
אתרים בעיר.
חלק גדול מהשטח המוניציפלי נטוע כרמי ענבים, בעיקר מזן ריזלינג, המקיפים את העיירה ומשמשים אחד ממוקדי התעסוקה העיקריים בה, מחוץ לתיירות.
השם ברנקסטל (מצודת הדובים) מרמז על דובים שהיו באזור ואכן הם מופיעים בסמל העיר ובמזרקה ליד כיכר השוק.
בכיכר השוק בברנקסטל נמצא בית העירייה ולידו מזרקה עם פסל של סנט מיכאל. הפסל המקורי נוצר ב-1606 ונהרס במלחמת העולם השנייה. הפסל הנוכחי הוא מ-1950.
ליד טיילת המוזל נמצאת מזרקת "הדוקטור מברנקסטל" (בגרמנית - Bernkasteler Doktor) המבוססת על האגדה שהארכיבישוף של טריר חלה מאוד וכל התרופות שהציעו לו לא עזרו. הוא נטה למות עד שיינן מברנקסטל נתן לו לשתות מהיין שייצר. הארכיבישוף נרפא ולאות תודה הוא העניק ליינן את התואר "דוקטור".
בקויז נמצא בית הולדתו של הפילוסוף, התאולוג והמתמטיקאי ניקולאס קוזאנוס (בגרמנית - Nikolaus von Kues) המשמש כיום מוזיאון לתערוכות מתחלפות ומקום לאירועי תרבות. ליבו קבור בבית החולים סנט. ניקולס שנבנה בקויז ב-1451.
מצודת Landshut החרבה משמשת כיום אתר תיירות וממנה תצפית יפה על העיירה וסביבתה.
ראייה מלאכותית
ראייה מלאכותית היא טכנולוגיה המאפשרת תפיסה חזותית באמצעים מלאכותיים, על מנת לעקוף בעיות ומחלות ראייה, בכללם עיוורון. החל ממאה ה-18 החלו הדיווחים המוקדמים של זרחות (=נקודות אור) שנגרמו באופן מלאכותי על ידי גירוי ישיר של קליפת המוח. מאז פותחו מכשירים שמיועדים לאתרים שונים במסלול החזותי. ניתן לסווג מכשירים אלה על פי אתר הפעולה לאורך המסלול החזותי לקליפת המוח, קורטיקליים, עצבי הראייה ורשתיות תותבות.
עם התפתחות ההנדסה הביוטכנולוגית - הרשתית המלאכותית הפכה לתותב החזותי המתקדם ביותר. ניסויים קליניים עדיין מתבצעים בנושא זה.
היסטוריה.
הרעיון נוסה לראשונה על ידי לירוי בשנת 1755, לשחזר ראייה פונקציונלית בעיוור באמצעות גירוי חשמלי עם אלקטרודות מסביב לראש. על פי הדיווחים, החולה ראה הבזקי אור והשמיע זעקות כאב.
בשנת 1929 גילה פורסטר, נוירולוג ונוירוכירורג גרמני, כי על ידי גירוי חשמלי של האונה העורפית, מושא הניסוי שלו תיאר זרחות.
בשנת 1933, שני מדענים גרמנים נוספים בשם קראוס ושהם, ערכו ניסוי על חולה המופוניה באמצעות גירוי חשמלי של האונה העורפית. החולה דיווח על זרחות. מצאו כי גם אחרי שנים של אי-שימוש בקלט החזותי - קליפת המוח הראייתית אינה מאבדת את היכולת התפקודית שלה.
בשנת 1956, אוסטרלי בשם גורהם טאסיקר (Graham Tassicker), הוציא פטנט של מכשיר תותב אלקטרוני, שתיאר כיצד תא סלניום רגיש הביא זרחות אם ממוקם מאחורי רשתית של חולה עיוור.
בשנות השישים והשבעים, בריינדלי ודובל היו חלוצים בתחום הראייה המלאכותית על ידי השתלת אלקטרודות לקליפת הראייה והוכיחו כי הם הצליחו לגרום לזרחות עקבית.
בשנת 1974, אומסטו (Uematsu) חקר את ההיתכנות של תותבת חזותית והצליח לעורר זרחות שהייתה חלקה מרפרפת וחלקה יציבה בעמידה. הזרחות שעורר הובדלה מרקע לבן פשוט לתבניות מלבניות מורכבות.
התפתחות נוספת בתחום הייתה מוגבלת עד 1990 כאשר ההתקדמות בביו-חומרים, microfabrication, אלקטרוניקה וניתוח הרשתית הובילו למפל של התפתחויות בתחום הראייה המלאכותית: לא רק בפיתוח הרשתית המלאכותית, אלא גם במזעור של מכשירי גירוי קליפת המוח.
בשנות ה-2000 יותר מ-20 קבוצות חוקרים ברחבי העולם מעורבות בפיתוח שתלי עיניים אך רק שתיים מהן קיבלו אישור להשתלה בבני אדם: Argus II ו- Alpha IMS. המוצרים עדיין אינם מחזירים ראייה לתפוקה תקינה, עם זאת הם משפרים את ראייתם ותפקודם של האנשים החולים.
רשתית מלאכותית.
ישנם שלושה סוגים של תותבות רשתית המסווגים על פי בסיס מיקומם: epiretinal ,subretinal או suprachoroidal.
אופן הפעולה.
כל התותבות החזותיות הכוללות מכשירי רשתית מלאכותית צריכות לבצע כמה פעולות בסיסיות. ראשית הן חייבות לזהות וללכוד את התמונה "מבוססת האור". לאחר מכן תמונה זו צריכה להפוך לגירוי חשמלי. התמרה זו נעשית על ידי מכשיר עיבוד חזותי או בצורת תא פוטואלקטרי. במקרה של תא פוטואלקטרי הגירוי יכול להיות מוגבר באופן משני על מנת ליצור גירוי גדול יותר ולעבור לתאי הרשתית הנותרים הסמוכים.
הצלחת ההשתלה תלויה במסלול החזותי הבא: האות חייב לעורר תגובה פעילה בתאי הגנגליון. תאי הגנגליון מפעילים באמצעות האקסונים שלהם אזורים בקליפת המוח ודרך עצב הראייה גורמים לזרחות. מסיבה זו, הניסויים הקליניים הראשונים של תותבת רשתית היה מוגבל למחלות תורשתיות כמו רטיניטיס פיגמנטוזה.
שתלי epiretinal.
שתלי Epiretinal יושבים במשטח הפנימי של הרשתית, מגרים ישירות את תאי הגנגליון ועוקפים את כל שכבות הרשתית האחרות. שתלים כאלו מורכבים ממערך אלקטרודות פלטינה סיליקון על גבי שכבת הרשתית הפנימית. המערך מתייצב באמצעות מיקרו נעצים, יחד עם הלחץ מכני הקל הניתן על ידי הזגוגית. שתל כזה דורש מצלמת וידאו חיצונית לרכוש תמונות. המצלמה קולטת ומעבדת תמונות מהסביבה, ומקשרת את המידע למערך האלקטרודות של השתל באמצעות טלמטריה. מערכת כזו דורשת אספקת חשמל רציפה, והיא מקבלת זאת באמצעות סלילי השראה בתדר רדיו או לייזרי אינפרא-אדום. הסלילים מחוברים לסקלרה, והם יוצרים פולסים חשמליים שמגרים את הרשתית הפגועה עם השתל.
המצלמה מחוברת למשקפי המטופל. עיבוד התמונה כרוכה בהפחתת הרזולוציה של התמונה והמרת התמונה לדפוס מרחב ובזמן של גירוי כדי להפעיל את התאים המתאימים ברשתית. שבב העיבוד צריך לזהות תנועה, פרטים, ניגודיות ועוד. מערכת השתל צריכה להיות מסוגלת לעבד תמונות בזמן אמת על מנת למנוע עיכוב מורגש בין קלט המצלמה וגירוי הרשתית. עיכוב כזה יכול לגרום לבלבול של תפיסה חזותית.
שתלי subretinal.
שתלי subretinal יושבים על החלק החיצוני של הרשתית, בין שכבת קולטני האור (פוטורצפטורים) ואפיתל הפיגמנט ברשתית( retinal pigment epithelium). מיקום השתל מוגבל מכנית על ידי המרחק הזה. גירוי הרשתית הוא ישיר משום שאופן הפעולה של שתלים אלו מסתמך על העיבוד הרגיל של שכבות הרשתית והמסלול החזותי.
שתלים אלו מורכבים מפרוסות סיליקון דקות המכילות מיקרו פוטו-דיודות שממירות מיד את האור הנקלט לתוך תאי הרשתית הבסיסיים באמצעות מערכים של מיקרו אלקטרודות שעשויות מזהב או מטיטניום. הדפוס של הפוטו-דיודות מופעל על ידי אור, לכן השיטה מכוונת להפעלת תאי הרשתית הביפולריים (retinal bipolar cells) ותאי הגנגליון ומשם למוח - לתפיסה חזותית של תמונת האירוע המקורית. שתלים אלו אינם דורשים חומרה חיצוניים מעבר למערך הפוטו-דיודות המושתלות. עם זאת, חלק משתלי ה-subretinal דורשים כוח ממעגל חיצוני על מנת לשפר את אות התמונה.
ראו אמצעי בשלבי ניסוי קליניים Photovoltaic retinal prosthesis
שתלי suprachoroidal.
שתלי suprachoroidal יושבים בין הלובן העין לדמית העין. שתלים מסוג זה מיועדים לטיפול בחולי גלאוקומה. השתל בנוי ממערך אלקטרודות על מצע סיליקון דק ומקובע באמצעות אלקטרודות פלטינה. שתלים אלו פועלים כמו שתלי הרשתית האחרים, הם מסתמכים על המסלול החזותי ובתאי העצב אשר עדיין מתפקדים.
תותבים קורטיקליים.