הדיכוי הדתי והכלכלי של יהודי אירופה במהלך הדורות, אפלייתם במדינות הלאום שהתפתחו בעת החדשה והאנטישמיות הדתית והעממית שרווחו גם בחוגי השלטון הובילו יהודים רבים לאהדה ותמיכה בתנועות מהפכניות שונות, ובמיוחד תנועות שהבטיחו שוויון לכל (גם ליהודים) ובהן התנועה הקומוניסטית. הצטרפות לתנועה הקומוניסטית כללה התכחשות לדת וללאום היהודיים, בהתאם לדוגמה הקומוניסטית האתאיסטית הקוסמופוליטית. החוגים האנטישמיים התעלמו מההתכחשות הזאת, והפיצו תעמולת כזב על כך שהקומוניזם הוא המצאה יהודית (בהתבסס בין היתר על מוצאו היהודי של קרל מרקס) שנועדה לשרת אותם בהשתלטותם על העולם.
המושג "יודאו-קומוניזם" נוצר על רקע נוכחותם הבולטת של אישים ממוצא יהודי בצמרות המפלגות הקומוניסטיות בראשית דרכן. בצמרת המפלגה הבולשביקית בברית המועצות היו אישים דוגמת לאון טרוצקי, גריגורי זינובייב, לזר קגנוביץ', לב קמנייב ועוד. כדי להגביר את הרושם שהיהודים הם רוב הצמרת הקומוניסטית, נהגו החוגים האנטישמיים לצרף לרשימת האישים ממוצא יהודי גם את מי שהיה לו רק סב נוצרי ממוצא יהודי (לנין) או שהתחתן עם אישה ממוצא יהודי. על פי ההיסטוריון היהודי ארנו לוסטיז'ה (בן דודו של ז'אן-מארי לוסטיז'ה), בין 23,600 המשתתפים במהפכת אוקטובר היו רק 964 יהודים, שבהמשך הצטרפו אליהם 2,182 יהודים נוספים. במפלגה הקומוניסטית של פולין, מתוך 15 חברים בהנהלה המרכזית ב-1936, שמונה היו יהודים, ובהליכים המשפטיים שננקטו שם נגד הקומוניסטים היו 90% מהנאשמים יהודים. גם בהנהגה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית עמדו אישים ממוצא יהודי, דוגמת אנה פאוקר ובעלה, מרצ'ל פאוקר, יוסיף קישינבסקי ועוד. במפלגה הקומוניסטית ההונגרית התבלטו בלה קון ומתיאש ראקושי.
בשנים 1920–1922 פרסם הנרי פורד 4 כרכים של ספרו האנטישמי, "היהודי הבינלאומי", ובו האשים את היהודים, בין היתר, בהפצת הקומוניזם בצפון אמריקה. אותו הנרי פורד דאג לתרגום והפצת הפרוטוקולים של זקני ציון בשפות רבות והגביר בכך את התעמולה המאשימה את היהודים בקשר עולמי להשתלטות על העולם.
בלונדון, בשנים 1922–1923, פורסמה חוברת בת 32 עמודים בשם "The Jewish Bolshevism", שזכתה להקדמה מאת אלפרד רוזנברג, וקידמה את הפצת המושג בחוגים רחבים. המושג "יודאו-בולשביזם" הצטרף לכינויים "יודאו-דמוקרטיה" (כינוי גנאי שהצמידו הפשיסטים האנטישמיים למשטרים הדמוקרטיים של אירופה) ו"יודאו-מסונים" (חיבור אנטישמי חסר יסוד בין היהודים ובין הבונים החופשיים, בלועזית "מסונים").
קרל פופר טען כי מושג היודאו-בולשביזם, כחלק מתאוריית קשר על השתלטות היהודים על העולם, היא חלק מהשקפת עולם דמונית, שבאופן שיטתי מייחסת את ההתרחשויות לקנוניות של יחידים או חברות ובכל הקשור ליהודים זהו חילון של ההשקפות הדמוניות הנוצריות.
דפנה גולן
דפנה גולן (נולדה ב-28 באוקטובר 1957) היא פרופסור לסוציולוגיה, פעילת שמאל ופעילת זכויות אדם ישראלית. גולן מלמדת בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית ובמרכז מינרבה לזכויות האדם, היא עמיתת מחקר במכון טרומן לקידום השלום באוניברסיטה העברית בירושלים ומנהלת פרויקט שותפות אקדמיה-קהילה באוניברסיטה.
ביוגרפיה.
גולן היא בת שנייה למאיר גולן, איש לח"י לשעבר ולעופרה גולן. גדלה בבאר שבע ולמדה בתיכון המקיף ג' בעיר, בו שימשה אמהּ כיועצת. גולן למדה במגמה הריאלית, וסיימה את לימודיה בכיתה י"א, במסגרת בחינות בגרות אקסטרניות. התגייסה לצה"ל בשנת 1975, ושימשה קצינה. ב-1981 קיבלה מהאוניברסיטה העברית תואר ראשון בלימודי אפריקה, וב-1982 קיבלה תואר שני בסוציולוגיה מבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
ב-1984 החלה לעבוד באוניברסיטה הפתוחה, ועברה באותה שנה להרצות באוניברסיטת נטאל, עד שנת 1985. משנת 1985 עד שנת 1988 שימשה כחוקרת אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בין השנים 1993-1988 הרצתה באוניברסיטה העברית, במסגרת החוג ללימודי אפריקה, ובין השנים 1994-1991 הרצתה בנוסף גם במסגרת החוג ללימודים בינלאומיים. בשנת 1989, פרסמה מאמר אודות משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ואודות שבט הזולו, כחלק מלימודי הדוקטורט שלה. משנת 1991 עד שנת 2000 שימשה כעמיתת מחקר אורחת באוניברסיטת ויטווטרסראנד ובאוניברסיטת סטנפורד, וכמרצה בתוכנית ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת וסליאן, שבג'ורג'יה.
בשנים 2001-1999 מונתה על צמצום הפערים במשרד החינוך, ובמסגרת התפקיד ריכזה ועדה של אנשי חינוך, בה הציעו דרכים להקטנת הפערים ההולכים וגדלים בחינוך בישראל; לאחר מכן שימשה כרכזת קבוצת עבודה ללימוד תכנון ויישום. ב-1999 שבה להרצות באוניברסיטה העברית, במסגרת הפקולטה למשפטים. ספרה הראשון, "איפה אני בסיפור הזה?" ראה אור בשנת 2002. בשנת 2004 נמנתה עם צוותו של הארגון הישראלי ליהודי אתיופיה. בשנת 2005, יצא לאור ספרה השני "אי-שוויון בחינוך" על אפליית החינוך הערבי בישראל, שנתמך בחלקו על ידי מרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטה העברית. ב-2006 ייסדה את תוכנית שותפות אקדמיה-קהילה לשינוי באוניברסיטה העברית; התוכנית משרתת את כל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל, והיא נועדה לקדם את המחויבויות ההדדית בין המוסדות לסטודנטים ולקהילה, ולמען עשיית צדק חברתי וקידום זכויות האדם בחברה הישראלית. החל משנת 2006 משמשת גולן כעמיתת מחקר במכון טרומן לקידום השלום.
גולן היא ממייסדיו של ארגון "בצלם", והייתה מנהלת המחקר הראשונה שלו. בשנת 1991 פורסם מחקרה המשותף עם סטנלי כהן - "חקירת פלסטינים בתקופת האינתיפאדה: התעללות, "לחץ פיסי מתון", או עינויים?". בשנת 1993 ייסדה את ארגון "בת שלום" - ארגון פמיניסטי של נשים ישראליות ופלסטיניות לשלום, ושימשה כמנהלת שלו עד שנת 1997. פרסמה כחמישה עשר מאמרי דעה בעיתון "הארץ", בין הנושאים עליהם כתבה - הפרות של זכויות אדם בשטחים, אי שוויון בין יהודים לערבים בישראל, בעיקר בירושלים, ההתנתקות, גשר המיתרים, ההתעלמות מהמגזר הערבי בבחירות לעיריית ירושלים ועוד.
בחודש אפריל 2014, השתתפה פרופ' גולן באירוע "TEDxHIT" בו היא מדברת על שילוב בין האקדמיה לבין עשייה חברתית.
דפנה גולן נשואה לפרופסור אמוץ עגנון, ולזוג שני ילדים. היא מתגוררת עם משפחתה בירושלים.
יודאו-בולשביזם
דפנה גולן-עגנון
מל&quot;ת
ריי פארלור
ריימונד "ריי" פארלור (אנגלית: Raymond "Ray" Parlour; נולד ב-7 במרץ 1973 ברומפורד שבלונדון, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק במשך מרבית הקריירה שלו בארסנל. הוא תפקד כקשר מרכזי והיה לאחד מהשחקנים האהובים ביותר בקרב אוהדי הקבוצה בשל העבודה הקשה והנחישות שהפגין במשחקו.
קריירת הכדורגל.
פארלור הצטרף לארסנל ב-1989 וערך את משחק הבכורה שלו ב-29 בינואר 1992 נגד ליברפול. במשחק שהסתיים בהפסד 0 - 2 פארלור הצליח לסחוט פנדל לטובת ארסנל. הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב בשנים שלאחר מכן, אך מנגד התבלט גם בבעיות משמעת. בתקופה זו הוא השתתף גם ב-12 משחקים של נבחרת אנגליה בכדורגל עד גיל 21.
פריחתו החלה בעונת , והוא שיחק בהפסד של ארסנל בגמר גביע המחזיקות נגד ריאל סרגוסה. התפתחותו ככדורגלן הושלמה רק כאשר ארסן ונגר הגיע למועדון ב-1996; הוא הפך לשחקן קבוע במרכז או בצד הימני של חוליית הקישור, ובעונת הדאבל הוא היה חלק חשוב מהזכייה. פארלור נבחר לאיש המשחק של משחק הגמר גביע ה-FA נגד ניוקאסל יונייטד, ובמהלך המשחק הוא בישל את השער השני של ניקולא אנלקה בניצחון 2 - 0. אולם, הוא לא זומן לסגל של נבחרת אנגליה כיוון שהמאמן גלן הודל העדיף את דארן אנדרטון.
ב-1998 נישא פארלור לקארן אשתו; לזוג נולדו שלושה ילדים לפני שהם נפרדו ב-2001. ביולי 2004 הושגה ביניהם הסכם גירושים שהעניק לקארן שני בתים, אך הזוג היה במחלוקת על סכום של רבע מיליון לירות שטרלינג לשנה שהיה דרוש לצורך תחזוקה. לאחר מספר דיונים משפטיים נקבע כי פארלור ישלם לאשתו לשעבר 440,000 לירות שטרלינג, אך רק למשך חמש שנים על מנת שהיא תוכל לבסס את עצמה בנפרד מריי.
הופעת הבכורה של פארלור במדי הנבחרת הייתה כמחליף במשחק נגד נבחרת פולין במודמות יורו 2000. משחק זה היה הראשון מבין עשרה, והוא לא הבקיע בהם שערים. פארלור לא השתתף בטורנירי גמר כלשהם; הוא שוחרר מסגל הנבחרת לקראת יורו 2000 לאחר שספג פציעה בברכו. הופעתו האחרונה הייתה במשחק הידידות נגד נבחרת איטליה ב-15 בנובמבר 2000; פארלור זומן לסגל מספר פעמים על ידי המאמן החדש סוון-גוראן אריקסון, אך מעולם לא שיחק בפועל.
פארלור המשיך להצליח במדי ארסנל במשך ארבע שנים נוספות, אך לא זכה לתשומת לב רבה מהתקשורת האנגלית בין השאר בגלל נוכחותו הקבועה של פטריק ויירה. הוא זכה לתשומת לב רבה לאחר שהבקיע שער בבעיטה ממרחק 30 מטרים בגמר גביע ה-FA נגד צ'לסי, שהסתיים בניצחון 2 - 0 (פרדי יונגברי הבקיע את השער השני). פארלור זכה עם ארסנל בשלוש אליפויות של הפרמייר ליג, ארבע פעמים בגביע ה-FA, פעם אחת בגביע הליגה ופעם אחת בגביע המחזיקות. הוא השתתף ב-464 משחקים בכל המסגרות, והבקיע בהם 32 שערים.
פארלור התבלט במספר פעמים קטן. במרץ 2000 הבקיע פארלור שלושער בניצחון החוץ 4 - 2 על ורדר ברמן במסגרת רבע גמר גביע אופ"א. תשעה חודשים לאחר מכן הוא הבקיע שלושער נוסף בניצחון 5 - 0 על ניוקאסל יונייטד בהייבורי. באפריל 2001 הוא הבקיע שער בבעיטה מ-27 מטרים במשחק בהייבורי נגד ולנסיה ברבע גמר ליגת האלופות. בנובמבר 2003 הוא הוביל כקפטן את שחקני ארסנל לניצחון 5 - 1 על אינטר מילאן באצטדיון סן סירו במילאנו. בעקבות המשחק הזה דובר בתקשורת על כך שהוא לא זוכה למספיק הערכה.