הבניין הכיל בנקים, מפעלי בגדים, דירות ומספר חנויות נוספות. החנויות והבנקים בקומה התחתונה התפנו מיד כשסדקים החלו להיראות. אזהרות ששוגרו יום קודם לקריסה לשאר העסקים ששכנו בבניין, זכו להתעלמות מוחלטת. עובדי מפעל הטקסטיל שפונו, הורו על ידי מעסיקיהם לשוב לעבודה באותו בוקר בו הבניין קרס.
למחרת, ה-25 באפריל הוכרז כיום אבל לאומי במדינה.
לפני האסון.
ראש שירות כבאות האש של בנגלדש אחמד חאן אמר כי ארבע הקומות העליונות של הבניין נבנו ללא היתר. אדריכל בניין מסעוד רזא, אמר כי הבניין תוכנן להיות בניין משרדים ולא מפעלים, והדגיש את הסיכון בהסבת בניין המיועד למשרדים וחנויות קטנות לבניין עם מפעלים: "המבנה לא מסוגל לשאת את המשקל והרעידות שיוצרות המכונות הכבדות", אמר.
אתרי החדשות בבנגלדש דיווחו כי פקחים גילו סדקים יום לפני האסון, ודרשו פינוי מיידי. הבנקים והחנויות בקומה התחתונה פונו, כמו כן עובדי מפעל הטקסטיל, אך שבו לעבודה באותו בוקר בו קרס הבניין, לפי דרישת מעסיקיהם שאיימו עליהם כי משכורתם תושעה.
הקריסה וניסיונות החילוץ.
הבניין התמוטט בסביבות השעה 9:00, כשהקריסה הותירה רק את הקומה התחתונה בשלמותה. נשיא התאחדות היצואנים אישר כי 3,122 עובדים היו בבניין בזמן הקריסה. תושב מקומי תיאר את המחזה כ"רעידת אדמה".
בתוך שעות משעת הקריסה, הציע האו"ם את עזרתו בשליחת מומחי חילוץ, יחידות כלבנים ואמצעי עזר אחרים, אך הצעה זו נדחתה על ידי הרשויות בדאקה.
באתר האינטרנט של אחד מהמפעלים בבניין צוין כי מחצית מהקרבנות היו נשים, יחד עם מספר רב של ילדיהן ששיחקו במתקני ילדים בתוך הבניין. כוחות החילוץ השתמשו בגלילי הבד הרבים שהיו באזור כדי לסייע לניצולים להימלט מהבניין.
ב-10 במאי חולצה אישה בשם ראשמה מתוך ההריסות כמעט ללא פגע, לאחר שבעה עשר יום תחת ההריסות.
לאחר האסון.
יום לאחר האסון, נפתחה חקירה כנגד בעלי הבניין "רנה פלאזה". כמו כן, ארבעה ממנהלי מפעל הטקסטיל נעצרו. ארבעה ימים לאחר מכן, נעצר בעל הבניין שול רנה.
התפרעויות נרשמו ברחבי המדינה, כשעובדים במפעלים דרשו להקים ועדה על מנת לזהות מפעלים פגיעים הנמצאים תחת סיכון. באחד במאי התקיימה הפגנה גדולה בעיר דאקה בדרישה לתנאי עבודה טובים ובטוחים יותר. כמו כן, דרשו המפגינים עונש מוות לבעלי הבניין.
התגובות בעולם.
האסון עורר בעולם גל ביקורות שקראו לעסקים לבחון את טיב מפעליהם, ושיפור תנאי הביטחון של העובדים. רשת וולמארט העולמית הגבירה את הביקורות במפעלים שלה, כחלק מלמידת הלקחים מהאסון
תנועת מהפכת האופנה מציינת בכל שנה את יום מהפכת האופנה ב-24 באפריל לזכר קורבנות האסון ובמטרה להעלות את המודעות לתנאי העבודה, הנזקים הסביבתיים של תעשיית האופנה ולהגביר את השקיפות של בשרשרת אספקת האופנה
יורם לוקוב
יורם לוקוב (נולד ב-1940) הוא צייר ישראלי.
ביוגרפיה.
לוקוב נולד בקיבוץ נען ב-1940, ולאחר שירותו הצבאי עבר ללמוד ציור במחלקה לאמנות בבצלאל בירושלים. לאחר שסיים את לימודיו ב-1965 הציג תערוכת יחיד בגלריה גורדון בתל אביב והחל מאותה עת הציג בגלריות בארץ ובעולם. שנה לאחר מכן הופיע ציור שלו על עטיפת האלבום "ישן וגם חדש" של הזמר אריק איינשטיין שהיה בשעתו בשיא הצלחתו.
בגיל 40 כחלק מגל החזרה בתשובה שפקד רבים מאנשי הבוהמה התל אביבית, התקרב לוקוב לדת והפך מקורב לחסידות גור. כך גם השתנו נושאי ציוריו כשהחל לצייר סצנות מהעולם הדתי והחרדי, סצנות מהשטייטל היהודי באירופה של המאה ה-19, וכן פורטרטים של רבנים. ב-1986 חזר אריק איינשטיין והזמין ציור מלוקוב שהופיע בעטיפת אלבומו אוהב להיות בבית. את הציור עיצב לוקוב בהשראת שירי האלבום.
התגורר במשך שנים ברחוב שינקין בתל אביב, ובשנת 2020, בגיל 80 רכש בית בלוד ועבר להתגורר בו.
מגלניה
מגלניה (שם מדעי: "Megalania priscus") היא מין קדום של לטאה ענקית ממשפחת הכוחיים שחיה באוסטרליה. היא הוגדרה ב-1859 בידי החוקר ריצ'רד אוון ופירוש שמה הוא: "משסע ענקי נודד". פירוש השם של המין הוא: "גברי", עקב הכוח הרב שהיה לו. ישנם חוקרים שרואים בסוג זה שם נרדף למין של כוח תחת השם: "Varanus priscus".
הלטאה חיה באוסטרליה מלפני כ-1,600,000 עד לפני כ-40,000 שנה.
אורכה נע לפי אמדנים שונים בין 4.5 מטרים ל 9 מטרים – בדרך כלל הייתה המגלניה באורך 6 מטרים, ומשקלה הגיע ל-400 קילוגרם, אמדן המשקל הגדול ביותר הוא 1360 קילוגרמים, מה שהופך אותה ללטאה היבשתית הגדולה ביותר שחיה מעולם.
המגלניה התגוררה בעשבי הסוואנה וביערות דלילים והייתה טורפת שניזונה מציד יונקים ועופות שונים, בין השאר גם היונקים הגדולים ביותר שחיו אז באוסטרליה, כמו הדיפרוטודון והפרוקופטודון.
יש המיחסים את סיבת כליונה לאבוריג'ינים של אוסטרליה שהרגו אותה, כנראה באמצעות שריפות יער מכוונות, כהתגוננות מהטורפת הגדולה או שצדו את טרפה עד שהוא נכחד, כל אלה לצד הכחדת המגה-פאונה האוסטרלית של הפליסטוקן.
טלי פלוסקוב
טלי פלוסקוב (נולדה ב-30 ביולי 1962) היא פוליטיקאית ישראלית, שמכהנת כחברת הכנסת מטעם הליכוד ובעבר גם מטעם כולנו. כמו כן כיהנה כיושבת ראש ועדת האתיקה, סגנית יושב ראש הכנסת וראש עיריית ערד.
קורות חיים.
נולדה בשם טטיאנה נובק בעיר בלץ שבמולדובה הסובייטית שבברית המועצות דאז, שם גם עבדה כפסיכולוגית במערכת החינוך עד עלייתה לישראל בשנת 1991, במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90.
בישראל החלה לעבוד כמטפלת בבית אבות. לאחר מכן עבדה כחדרנית בבית מלון בים המלח, וקודמה תוך ימים מספר לתפקיד אחראית חדרניות. ב-1994 עברה לעבוד בסניף בנק לאומי בערד ולימים הפכה למנהלת מחלקה, ובמקביל הפכה פעילה ציבורית. לפני בחירתה לראשות עיריית ערד כיהנה כחברת מועצת העיר וכסגנית ראש העיר.
באפריל 2010 נבחרה לראשות עיריית ערד. בשנת 2014 זכתה ב-55% מקולות הבוחרים ונבחרה שנית לראשות העירייה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הצטרפה למפלגת כולנו, הוצבה במקום השישי ברשימת המפלגה לכנסת ונבחרה לכנסת. בכנסת שימשה כסגנית יושב ראש הכנסת.
הייתה מועמדת במקום החמישי מטעם "כולנו" בבחירות לכנסת העשרים ואחת, אך לא נבחרה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, התאחדה כולנו עם מפלגת הליכוד וב-31 ביולי 2019 התפקדה פלוסקוב לליכוד, יחד עם יו"ר כולנו משה כחלון והשר אלי כהן. היא הוצבה במקום ה-35 ברשימת הליכוד ולא נבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה שוב במקום ה-35 ונבחרה לכנסת, הפעם מטעם הליכוד. ביולי 2020 מונתה ליושבת ראש ועדת האתיקה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצבה במקום ה-31 ברשימת הליכוד ולא נכנסה לכנסת. אך היא שבה לכהן כחברת כנסת לאחר כניסת התפטרותו של גדי יברקן לתוקף. לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה לראשונה בפריימריז של הליכוד ולא הצליחה להגיע למקום ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת.
חיים אישיים והשכלה.
בעלת תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה, עבדה כפסיכולוגית טרם עלייתה. מתגוררת עם בעלה, מיכאל פלוסקוב, בערד, אם לשני ילדים.
דיפרוטודון
דיפרוטודון (שם מדעי: "Diprotodon"; מילולית: "בעל שתי שיניים קדמיות") הוא סוג נכחד של חיית כיס, שחי בערבות העשב של אוסטרליה בתקופת הפליסטוקן. זה יונק הכיס הגדול ביותר שהתקיים אי פעם: משקלם של הפרטים הגדולים ביותר שנמצאו (ככל הנראה זכרים) קרוב לשלושה טון, אורך גופם כשלושה מטרים וגובה הכתפיים שלהם כשני מטרים. הדיפרוטודון דמוי הקרנף היה נפוץ כמעט בכל היבשת, וחי ככל הנראה בעדרים נפרדים של זכרים ונקבות.
הכחדתו אירעה כ-46,000 שנים לפני זמננו, במקביל להתיישבות האדם הראשונה באוסטרליה. הדיפרוטודון צלח בשלום 10 עידני קרח לפני שנכחד. בשל כך יש שהציעו כי לאדם תפקיד בהכחדתו על ידי ציד-יתר או הרס מקומות המחיה. לעומת זאת, עדויות ישירות לניצולו על ידי האדם נדירות מאוד.
הדיפורוטודון היה חלק מהמגאפאונה הנכחדת שהתקיימה באוסטרליה הפלייסטוקנית, לצד הקנגורו פרוקופטודון וקנגורי ענק נוספים, העופות הקדומים דרומורניס וגניאורניס וגם מינים נוספים ממשפחת הדיפרוטודוניים כמו הזיגומטורוס. אויביו העיקריים היו אריות כיס, תניני ענק, הנחש וונאמבי, מין נכחד של פיתון מים ולטאת המגלניה הענקית.
לילי בוניש
לילי בוניש (בערבית: ليلي بونيش, בצרפתית: Élie Boniche; נולד כאלי בוניש; 1921, אלג'יר - 6 במרץ 2008, פריז) היה זמר ומלחין יהודי צרפתי אלג'יראי בסגנון אנדלוסי-ערבי.
קורות חיים.
בוניש נולד למשפחה יהודית-ספרדית בקסבה של אלג'יר. היה ילד פלא, שלימד את עצמו לנגן על המנדולה של אביו בגיל שבע. בהמשך היה זמר מבוקש ברחבי צרפת של שנות ה-40 ובמהלך המלחמה. בוניש שילב טנגו, פסדובלה וממבו לתוך הרפרטואר שלו, במיוחד בזמן שבידר את החיילים. הוא היה ידוע בכך ששר עם מילים בערבית מספר מהשירים הקובניים הגדולים והפופולריים ביותר, כחלק מהרפרטואר הקבוע שלו. הוא הקליט מספר שירים בחברת "dounia" בבעלות של אל קחלאוי תונסי.
לילי בוניש פרש במהלך שנות ה-50 ופתח מחדש את הקריירה שלו בשנת 1990, כשהוא מוציא את אלבומו Boniche Dub' ב-1998, שהופק על ידי ביל לאסוול ודיואן ז'אן טויטו. האלבום זיכה אותו במעריצים חדשים בכל רחבי אירופה. רטרוספקטיבה זו, של שילוב הלהיטים הגדולים ביותר שלו עם חומרים שטרם פורסמו בעבר, לא רק שממלא את החסר ביחס להקלטות זמינות, אלא גם מהווה מחווה לחלוציות חשובה בתחום של היתוך תרבותי.
בנוסף לכתיבת מוזיקה מסחרית, הוא גם היה מלחין סרטים. נפטר בפריז.
רשימת מדינות על-פי עתודות הגז המוכחות