בהמשך הוסע התותח אל לנינגרד, אך כאשר היה כבר מוכן ומבצעי באתרו בוטלה המתקפה שתוכננה עבורו. במהלך 1943 נשאר התותח ליד לנינגרד ולאחר מכן פורק והועבר חזרה לגרמניה. ב-1944 נשקל לעשות בו שימוש כנגד מרד ורשה אך הדבר לא בוצע לבסוף.
ב-22 באפריל 1945 גילו כוחות בעלות הברית שרידים מהתותח ביער, כ-50 ק"מ מהעיר קמניץ. לפיכך נראה שהתותח הושמד על ידי הכוחות הגרמניים הנסוגים כדי שלא יפול בידי בעלות הברית.
דורה הופעלה במהלך קרב סטלינגרד. היא הובלה לאתר בקיץ 1942 והייתה מוכנה לירי ב-13 בספטמבר. מספר פגזים נורו לפני שפורקה והוחזרה לגרמניה במסגרת נסיגת הכוחות הגרמניים מהאזור. שרידיה נמצאו ליד שרידי שוורר גוסטב.
חימוש.
השוורר גוסטב היה מסוגל לירות פגזים נפיצים וחודרי שריון:
הפגז היה בנוי מפלדת כרום-ניקל ואלומיניום ובעל צורה אווירודינמית
פגז זה הדגים בתנאי הניסוי חדירה של 7 מטר בטון מזוין.
כנסיית רובע
בהיררכיה הכנסייתית, כנסיית רובע (בלטינית: parochia) היא כנסייה המשמשת כמרכזו הדתי של הרובע הכנסייתי, המהווה את אבן היסוד בהיררכיה זו, והכפופה לדיוקסיה. אין זהות בין כנסיית רובע לרובע עירוני. כנסיית רובע יכולה להיות גם בכפר או באחוזה. ברובע עירוני יכולות להיות מספר כנסיות רובע.
קיומה של כנסייה מתאימה אשר תתפקד ככנסיית הרובע הכנסייתי, הכרחי לתפקודו. על כנסיית הרובע לספק מענה לצרכים הליטורגיים, לכלול בדרך כלל אגן טבילה, תא וידוי (בזרמים הנוצריים שמקיימים וידוי) ובית קברות. מעבר לכך, אין כללים מחייבים בעניין גודלו ומראהו של מבנה כנסיית הרובע או הריהוט והעיטורים שבו, ואלה מושפעים מנסיבות שונות ובהן גודלו של הרובע, מספר המאמינים, מימון כלכלי ונתונים היסטוריים.
היסטוריה.
תחילתם של הרבעים הכנסייתיים ושל כנסיות הרובע מתוארכת למאה ה-4, עת האמונה בנצרות התרחבה במידה כזו ששוב לא הייתה הצדקה לרכז את הפעילות הדתית בערים הגדולות בלבד, ואזורים כפריים זכו אט אט בכנסיות ובשירותי דת קבועים ועצמאיים משלהם. התהליך החל במזרח והתפשט עם הזמן למערב אירופה. בתחילה לא סומנו גבולות הרבעים ותחום שיפוטם. במהלך המאה ה-6 והמאה ה-7 הם זכו לכינויים "כנסייה כפרית" (ecclesia rusticana), "פרוכיטנה" (parochitana) או "דיוקסיס" (dioecesis), ולבסוף "פרוכיה" או "רובע" (parochia). החל במאה ה-8 החל תהליך של תיחום גבולות הרבעים, כך שהם כללו מבחינה גאוגרפית גם את אדמות המנזרים ואחוזות המלכים והאצולה; והיחידה הכנסייתית של הרובע הפכה למרכז החשוב ביותר של החיים הדתיים, ובמקרים רבים גם האזרחיים. פעמים רבות פעל גם בית ספר לצד כנסיית הרובע, ופעילות צדקה התרכזה בה. חלוקת הערים לרבעים הייתה איטית יותר, שכן באלה נשמר מעמדן של הקתדרלות או כנסיות האם. רק לקראת סוף המאה ה-11 החלו להיווצר רבעים כנסייתיים נפרדים בערים, וגם אלה לא מילאו תמיד אחר כל צורכי הרובע - בדרך כלל הטבילה המשיכה להתקיים רק בקתדרלה או בכנסיית האם.
דייוויד לורד
דייוויד סמואל אנתוני לורד (באנגלית: David Samuel Anthony Lord; 18 באוקטובר 1913 – 19 בספטמבר 1944) היה טייס תובלה בחיל האוויר המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה. במסגרת מבצע מרקט גארדן השתתף בפעולה אווירית כחלק מהקרב על ארנהם, בעיר ארנהם שבהולנד, ובה נהרג. על פעולתו שם הוענק לו צלב ויקטוריה – עיטור הגבורה הצבאי הגבוה ביותר של בריטניה.
ראשית חייו.
לורד נולד בעיר קורק שבאירלנד, למרי וסמואל, קצין קבע בצבא הבריטי. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוצב אביו בהודו עם משפחתו. לאחר פרישת האב משירות צבאי חזרה המשפחה לבריטניה, לעיר רקסהאם שבוויילס, שם למד לורד בקולג' סנט מרי (St. Mary's College). לאחר מכן למד בקולג' האנגלי הנוצרי בוואיאדוליד, ספרד, כדי להיות לכומר, אך חזר בו מכך. הוא שב לעיר רקסהאם ובאמצע שנות השלושים עבר ללונדון, שם עבד כסופר פרילנסר. ב־1936 התגייס לחיל האוויר המלכותי. הוא עבר אימוני טיס והגיע לדרגת סמל טיס ב־1939.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת לורד בטייסת תובלה של החיל – טייסת 31 – בחזית צפון מערב בריטניה. הוא טס גם במזרח התיכון ולאחר מכן הועבר לשרת בהודו. לאחר הסמכתו כקצין טיס ב־1942 הוא ביצע טיסות אספקה מעל בורמה. ב־1943 הוענק ללורד עיטור צלב התעופה המצוינת (Distinguished Flight Cross).
בינואר 1944 חזר לורד לבריטניה; הוא הוצב לטייסת התובלה 271, התאמן בהצנחת צנחנים ואספקה ובגרירת דאונים, והשתתף במבצעי הפלישה לצרפת ביוני 1944.
הקרב על ארנהם.
במסגרת מבצע מרקט גארדן בספטמבר 1944 צנחה הדיוויזיה המוטסת הבריטית הראשונה ליד העיר ארנהם בהולנד במטרה לתפוס את הגשרים הנטויים שם מעל נהר הריין. הפעולה השתבשה והדיוויזיה כותרה בכפר אוסטרבייק שליד ארנהם על ידי כוחות שריון גרמניים, כשהאספקה שלה אוזלת במהירות.
ב־19 בספטמבר יצאו לורד ועמו שבעה אנשי צוות במטוס דקוטה (מס' זנב KG374) למשימה של הצנחת אספקה לצנחנים הבריטיים המכותרים ליד ארנהם. כשהתקרב המטוס לשטח ההצנחה הוא נפגע פעמיים מאש נגד מטוסים בכנפו הימנית, שהחלה לבעור, תוך שהאש מעמידה את הכנף כולה בסכנת התמוטטות. העיתונאי קורנליוס ריאן תיאר בספרו "גשר אחד רחוק מדי" את מה שאירע לאחר מכן במטוס:
כנף מטוסו של לורד קרסה עקב הלהבות והמטוס התרסק. לורד ועמו שישה מאנשי צוות המטוס נספו בהתרסקות. רק איש צוות אחד, הנווט סגן־משנה קינג, שרד ונפל בשבי הגרמני.
לאחר שחרור ארנהם על ידי הצבא הבריטי באפריל 1945 אותרו וזוהו גופותיהם של דייוויד לורד ואנשי צוותו. הם הובאו לקבורה זה בצד זה בבית הקברות הצבאי ארנהם־אוסטרבייק.
צלב ויקטוריה.
לאחר שחרורו של הנווט קינג מן השבי במחצית שנת 1945 נודע ברבים סיפור הפעולה האחרונה של לורד וצוותו. אז הוחלט להעניק ללורד לאחר מותו את עיטור צלב ויקטוריה.
נוסח כתב העיטור שהוענק ללורד התפרסם בעיתון לונדון גאזט (London Gazette) ב־9 בנובמבר 1945, וזו לשונו:
בנוסף ללורד הוענק עיטור צלב ויקטוריה לארבעה חיילים ממשתתפי הקרב על ארנהם, כולם צנחנים. שלושה מהם נהרגו באותו קרב.
מפעלי זיכרון.
מספר לוחות זיכרון נקבעו בבריטניה לזכר דייוויד לורד, כולל בקתדרלה בעירו רקסהם בוויילס.
מטוס דקוטה שהשתתף במטסי הזיכרון לקרב על בריטניה בשנים 1993–1998 נשא את צבעי מטוסו של לורד ואת אותיות הזיהוי שלו. גם מטוס דקוטה שהיה מוצב במוזיאון חיל האוויר המלכותי בקוספורד (Cosford) בשנים 1973–2005 נשא את אותם צבעים ואותיות זיהוי.
מ־1966 ועד פירוקה ב־2005 נקראו מטוסי טייסת 10 של חיל האוויר המלכותי על שם טייסים בריטיים נושאי עיטורים; אחד המטוסים, שמספרו XR810, נקרא "דייוויד לורד, צ.ו." (David Lord VC).
תורת מנחם - התוועדויות
סדרת תורת מנחם - התוועדויות היא סדרת ספרים בה מופיעים דברי תורתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השביעי של חב"ד.
דברי התורה, אותם השמיע בהתוועדויות לפני קהל החסידים והנאספים בבית מדרשו בברוקלין, ניו יורק, נכתבו על ידי צוות של חסידים תלמידי חכמים מוכשרים, בעלי ידע וזיכרון (שכונו 'חוזרים'), בראשות הרב יואל כהן. בסדרה מופיעים בסדר כרונולוגי כל ה"מאמרים" וה"שיחות", שיחות פרטיות שניהל ביחידות עם אורחים רמי מעלה, גדולי תורה או אישי ציבור, וכן דברי תורה קצרים שנאמרו על שולחנו בסעודות השבת והחג. בנוסף מובאים בספר 'מכתבים כלליים', אגרות מיוחדות שכתב כמה פעמים בשנה לכלל הציבור.
הסדרה מסודרת לפי סדר ההתוועדויות במשך כל השנים החל מפטירת חותנו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, בי' בשבט ה'תש"י (1950) ועד כ"ז באדר ה'תשנ"ב (1992), (בו לקה בשבץ מוחי ופסק מלדבר עד לפטירתו כשנתיים וחצי לאחר מכן, בג' בתמוז ה'תשנ"ד). התוכן נכתב בלשון הקודש. הסדרה נמצאת עדיין באמצע עריכה: נכון לשנת 2022, הסדרה מכילה 120 כרכים ובסיומה היא תכיל כ-160 כרכים.
הספרים נערכים על ידי מכון "ועד הנחות בלה"ק" ומודפסים בהוצאת הספרים קה"ת, חברת ההוצאה לאור הרשמית של חסידות חב"ד.
סגנון העריכה.
כלל העריכה העיקרי של הסדרה, הוא היצמדות ככל האפשר לדברי התורה ולחידושים כפי שנאמרו, לאחר עריכה לשונית ותרגום חופשי. לפיכך מופיעות ה"התוועדויות" על תכולתן המלאה לפי סדר השנה, והסדרה בכללותה לפי שנים. בסדרה זו לא נערכו ושולבו יחדיו שיחות שנאמרו על אותו עניין או נושא, אלא נרשמו כפי שנאמרו. כן לא נכללו חלקים מהשיחות שעברו עיבוד מחדש והוגהו על ידי הרבי, אשר הופיעו בחייו בסדרת "לקוטי שיחות", שתי הסדרות ביחד כוללות בתוכם את כל מה שדיבר לציבור הרבי מלובביץ'.
בעת ה"התוועדות" נהג הרבי לפתוח בדברים מענינא דיומא, לאחר השיחה השלישית (בדרך כלל) אמר "מאמר חסידות", ולאחריו נשא דברי תורה בש"ס וברמב"ם, בפירוש רש"י על התורה, בהלכה ובאגדה, בקבלה ובחסידות. לסיום היה מעורר על נושאים העומדים על הפרק בחצר החסידות או בציבור החרדי, בנושאים בינלאומיים או מאורעות שהתרחשו להם נתן פרשנות מנקודת מבט תורנית חסידית.
על פי הדרכתו של הרבי, מופיעים בשולי הגיליון 'מראי מקומות' - הפניות למקורות בפסוקים, מאמרי חז"ל ואף מן הספרות התורנית העדכנית העוסקת בנושא. כמו כן באו הפניות ל"שיחות" ול"התוועדויות" או ספרי הרבי אחרים בהם נתבארו הדברים או נתפרשו באופן אחר.
מבנה הסדרה.