משפחת סלפק נהגה לערוך בביתה בימי ראשון בשעה חמש אחר הצהרים מפגשים שכונו "פייב אוקלוק". מפגשים אלה התקיימו לפני פרוץ המלחמה, ונמשכו גם בתחילתה. בההתכנסויות נפגשו כ-15 איש, אינטלקטואלים יהודים. רחל אוירבך, תיארה את אחת הפגישות שהתקיימה בחודש אפריל 1940, בזמן הכיבוש הגרמני לפני שהוקם הגטו. בְּתָאֲרָהּ את המפגש, ציינה את האווירה הנעימה ששרתה בבית בעת ההתכנסות, למרות המחסור בפריטי ריהוט רבים שהוחרמו על ידי הגרמנים. היא גם הדגישה את העובדה ששמחה מאוד על ההזמנה לבית משפחת סלפק והחשיבה זאת ככבוד גדול עבורה. לדבריה, היה מסוכן להיפגש כך מכיוון, שאם חלילה היה עובר ברחוב משמר גרמני ושומע את צלילי הנגינה היה המפגש מסתיים בכי רע. אולם, באביב 1940 נאלצה משפחת סלפק לעזוב את הדירה. מעדותה של רחל אוירבך היא סיפרה שפגשה את ססיליה מדי פעם במרכז העזרה העצמית הסוציאלית, ובסוף אותה שנה פגשה אותה במטבח העממי של לֶשנוֹ 40. אוירבך שיערה ששאלותיה של ססיליה אליה, שימשו למחקר החדש של עמנואל רינגלבלום על הנשים. אלא שבסך הכל לא ידוע הרבה על חייה בגטו של ססיליה סלפק. אפשר אולי ללמוד על חייה מתוך ראיונותיה עם 16 הנשים. דליה עופר במאמרה ״נקודת ראותה מבעד למבטי: צציליה סלפאק מספרת על נשים״, סוברת כי סלפק הייתה פמיניסטית, אישה משוחררת, בעלת השכלה. להנחתה של דליה אופק, החינוך וההשכלה אצל סלפק היו מעל לכל, ומה שעצר ומנע את הנשים מללמוד ולהתפתח הן המסורת ומוסכמות החברה באותה תקופה.
פועלה בגטו.
עמנואל רינגלבלום, מייסד הארגון המחתרתי "עונג שבת" בגטו ורשה, הזמין את ססיליה סלפק בשנת 1941 לערוך את המחקר שיזם על הנשים היהודיות בגטו, מחקר שהיה אחד מסדרת המחקרים על החיים והישרדות היהודים בגטו. מטרת המחקר העיקרית הייתה ניסיון להבין את השינוי שחל בנשים מתחילת המלחמה, ובשנים הראשונות לקיום הגטו (אביב 1942).
חברי צוות "עונג שבת", שסלפק נמנתה עליהם, שקדו על איסוף שיטתי של עדויות על הנעשה בגטו ורשה ובפולין הכבושה, במטרה שתשמרנה ראיות ועדויות על החיים בתקופה נוראה זאת. הם אספו מידע וכל חומר רלוונטי, כמו עיתונים חשאיים שפורסמו על ידי המפלגות ותנועות הנוער השונות בגטו; פרוטוקולים מישיבות התנועות; עדויות שנגבו מפיהם של פליטים שהגיעו מגטאות אחרים או מי שברחו ממחנות עבודה וריכוז, רשימות על דמויות שהיו וחיו בגטו וכן כל חומר שיכול היה לשמש כעדות לאחר המלחמה. בנוסף יזם רינגלבלום גם מחקרים שונים על החיים בגטו, והמחקר על הנשים היהודיות היה אחד מהם.
מדצמבר 1941 ועד אביב 1942, ערכה סלפק ראיונות עם 16 נשים בעלות רקע חברתי שונה. בין הנשים המרואיינות שלה היו נשים שעסקו בזנות, גניבה, הברחות וקיבוץ נדבות, עקרת בית, עוזרת בית, אישה שעבדה במרכזים לאחסון מזון, נשים שעבדו במטבחים ציבוריים ובבתי יתומים וזבניות. בנוסף ראיינה אמניות - רקדנית, שחקנית ומוזיקאית. נשים ממקצועות חופשיים כמו אגרונומית, ספרנית ומתרגמת. תחומי השאלות לראיון הורכבו משאלות על אורח חייהן לפני המלחמה, השפעת הכיבוש הגרמני, וחיי היום יום לאחר הכיבוש. בחלקו המרכזי של הראיון היו שאלות על המעבר לגטו, השפעת המגורים בגטו ומאבקי ההישרדות בו. נושאים נוספים שכללו שאלות הראיון, היו השפעת המחסור במזון שהביא עמו רעב תמידי, המחלות והסכנות הגוברות, באיזו צורה פיתחו הנשים אסטרטגיות בגטו להתמודדות עם הבעיות הללו, באיזה אופן הן מסתדרות עם שינוי התעסוקה או חוסר התעסוקה, איך הן מסתדרות עם הבעל והילדים.
בעת שראיינה, הייתה מעורבת מאוד וגילתה אמפתיה לתחושותיהן ורגשותיהן של הנשים אותן ראיינה. היא כאבה את גורלן, וקבלה אותן כפי שהן. תיארה את מאמציהן כחלק ממאמץ ההישרדות של תושבי הגטו. למשל, הראיון עם האישה הזונה, היא לא מצאה כל סיבה מדוע יש להעלים את מקצוע הזנות בגטו. להפך, היא ראתה בכך דרך חיים נוספת שעזרה לאותה אישה להשיג אוכל ומוצרים הכרחיים לחיים הקשים ועל ידי כך לשרוד. אישה נוספת שססליה סלפק ראיינה הייתה בתיה טמקין ברמן, ספרנית שהקימה בגטו ספרייה לילדים. הילדים הגיעו מבתי יתומים, וממשפחות בגטו, והורשו להשאיל 2 ספרים האחד ביידיש והשני בפולנית. בתיה טמקין-ברמן ניצלה ואף עלתה לישראל.
כתיבת המחקר הייתה בתקופה הקשה ביותר של הגטו ואחרי המבוא שכתבה, הציגה בקצרה מספר ביוגרפיות של הנשים הללו שאותן ריאיינה. תיארה את קצב החיים שסביבה בגישה פתוחה, בכבוד גדול למרואיינות שלה, כשהיא ערה לנשיותן. למרות זאת, נקודת המבט שלה עצמה ניכרת בתיאוריה, הואיל והיא חוותה את אותם קשיים בגטו וחשה את אותם פחדים שחשו הנשים הללו. סלפק במחקרה משתפת את הקורא בהערות פילוסופיות רבות, לדוגמה כאשר היא מתערבת בסיפור החיים של המרואיינת ומציגה פרספקטיבה משלה.
ימיה האחרונים.
לפי עמנואל רינגלבלום, נשלחה ססיליה סלפק בקיץ 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה שם נרצחה. מקור אחר מתייחס שנשלחה למחנה העבודה בכפייה טרווניקי ונרצחה שם בשנת 1943.
עמית גרשון
עמית גרשון (נולד ב-5 בדצמבר 1995) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הקלע בהפועל אילת.
קריירה.
גרשון החל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי חדרה, ובהמשך עבר להפועל עמק יזראעל.
בשנת 2014, החל גרשון את הקריירה המקצוענית שלו וחתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. הוא שיחק שלוש עונות בקבוצה, כשבעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 9.4 נקודות, 2.8 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים למשחק יחד עם 40.9 אחוזים מהשלוש.
ב-2 ביולי 2017 חתם גרשון לשנתיים בהפועל באר שבע. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק 37 משחקים והעמיד ממוצעים של 8.9 נקודות ו-2.4 ריבאונדים למשחק, יחד עם 40.7 אחוזים מהשלוש. גרשון סייע לבאר שבע לעלות לראשונה בתולדותיה לליגת העל כשזכה עימה באליפות בתום העונה. ב-15 במאי 2019 קלע גרשון שיא קריירה של 32 נקודות ב-9 מ-12 מהשלוש, יחד עם 4 ריבאונדים ו-4 אסיסטים במדד יעילות של 37, מה שהוביל את באר שבע לניצחון 77–104 על הפועל גלבוע גליל. בעקבות משחק זה נבחר גרשון לשחקן המצטיין של המחזור. ב-6 ביוני 2019, נבחר גרשון לתגלית העונה בליגת העל לאחר עונה בה העמיד ממוצעים של 6.0 נקודות, 1.5 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים.
ב-25 ביוני 2019, חתם גרשון לשנתיים בהפועל גלבוע גליל.
ב-26 ביולי 2021 חתם גרשון בהפועל ירושלים.
ב-26 ביולי 2022 חתם גרשון בהפועל אילת.
קריירה בינלאומית.
בשנת 2015 זומן גרשון לנבחרת העתודה במסגרת אליפות אירופה עד גיל 20. בשנת 2017, זומן גרשון לסגל האולימפי של נבחרת ישראל במסגרת אוניברסיאדת טאיפיי.
נונאטאקי מאריון
נונאטאקי מריון (באנגלית: Marion Nunataks) הם קבוצת נונאטאקים, בחוף הצפוני של האי שארקו, במזרח ים בלינגסהאוזן, בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
שיא גובהים של הנונאטאקים מתנשא לגובה של 600 מטרים מעל פני הים.
שרשרת הנונאטאקים מצויה 11 קילומטרים ממערב להר מוניק, ו-32 קילומטרים ממזרח להר מרטין.
היסטוריה.
גילוי הנונאטאקים.
הנונאטאקים התגלו ומופו באופן גס ב־11 בינואר 1910, על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
רכס הנונאטאקים צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית ב-9 בפברואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
רכס הנונאטאקים מופה לראשונה באופן מדויק, בשנת 1960, על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי האוויר.
מקור השם.
צוותו של שארקו התעקש שקראו לאזור שהתגלה על ידם "ארץ שארקו" (בצרפתית: Terre Charcot) (בעת גילויו, לא ידוע כי מדובר באי). שארקו הסכים לכך, מתון כוונה ברורה לקרוא לארץ על שם אביו - ז'אן-מרטן שארקו, רופא צרפתי מפורסם (ולא על שמו שלו), שארקו קרא להר מרטין, לנונאטאקי מריון ולהר מוניק, על שם בנותיו.
אזור אנטארקטי מוגן במיוחד.
אזור שגודלו 176 קילומטרים רבועים, המקיף את הנונאטאקים מוגדר כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA) מס' 170 בשל חשיבותו הביולוגית.
באזור שני מינים של חזזיות שלא תועדו במקומות אחרים באנטארקטיקה, טחבים שרק לעיתים רחוקות מצויים בנקודה כל כך דרומית.
האזור היה האזור האנטארקטי המוגן המיוחד שהגן על אזור מייצג משמעותי של כיפת הקרח האנטארקטית הקבועה ונונאטקים בדרום חצי האי האנטארקטי.
יחסי פרגוואי–קנדה
יחסי פרגוואי–קנדה הם יחסי החוץ בין פרגוואי וקנדה.
סקירה כללית.
קנדה ופרגוואי כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1961.
קנדה ופרגוואי עוסקות הרבה במאמצי שמירת שלום אפקטיבית במסגרת האומות המאוחדות וארגון מדינות אמריקה (OAS). שתי המדינות עסקו בשיקום ובמאמצי שמירת שלום בהאיטי, כאשר שתיהן תרמו צוותים למשימת הייצוב של האו"ם בהאיטי. פרגוואי היא חברה מקורבת בתוכנית לשיתוף פעולה אימונים צבאיים בקנדה; באמצעות תוכנית זו, קנדה מעמידה לרשות פרגוואי אימונים צבאיים, ומשפרת את יחסי ההגנה בין שתי המדינות. לקנדה ולפרגוואי מערכת יחסים דו-צדדית איתנה, המתוגברת בקשרים חזקים בין אנשים לאנשים. זה בא לידי ביטוי ב-15,000 עד 20,000 הקנדים בפרגוואי, רובם חברי הקהילה המנונית.
קשרי מסחר.
בשנת 2017 הוערך הסחר הדו-צדדי בין קנדה לפרגוואי ב-32.6 מיליון דולר. שווי היצוא הקנדי לפרגוואי הסתכם ב-20.9 מיליון דולר, כאשר הייצוא העיקרי היה מכונות, מוצרי תרופות, מאמרים מנייר, ספרים מודפסים ועיתונים. יבוא קנדה מפרגוואי הוערך ב-11.8 מיליון דולר וכלל סוכר, זרעי שמן ומוצרי עץ. מעורבותן של חברות קנדיות בשוק פרגוואי היא צנועה ומסומנת במיוחד על ידי השקעות בתחומים כמו כרייה, תשתיות ואנרגיה.
סיוע בינלאומי.