במהלך לימודיו באוניברסיטה יסד, ערך והוציא לאור עיתון ושמו "דנשג'ו" – ביטאון סטודנטים יוצאי איראן בישראל, שפורסם בקרב כל קהילת יוצאי איראן בישראל. בשנים 1986–1987 כתב ביקורות ספרים אחדות בעיתון "כותרת ראשית". כמו כן עסק בכתיבה עיתונאית במקומון "צומת השרון", ובשנת 2008 ייסד את הוצאת כתב. משנת 2010 הוא עורך את מדור ההגות והפילוסופיה של "יקום תרבות".
מנשהוף הגיש פינות מספר בתוכנית הרדיו של קול ישראל, "רגע של עברית", בהן ביאר מושגים מקוריים משלו:
חיים פרטיים.
מנשהוף נשוי לדבורה, אב לשלושה ומתגורר בתל אביב. המשורר אמיר מנשהוף הוא בנו.
השקפתו.
מנשהוף דוגל בכתיבה פילוסופית יצירתית. כתיבתו שונה מהכתיבה האקדמית המקובלת ואינה מחקרית. את טעמיו הוא מנמק במאמר "ימי הביניים של החשיבה החופשית והיצירתית", שפורסם בשנת 2017. הוא טוען שדרישות הכתיבה האקדמית מעקרות למעשה את היצירתיות, ועל כן הוא דורש לתת לגיטימציה לכתיבה פילוסופית מקורית בצד הכתיבה האקדמית המחקרית. כתיבה כזו מציג מנשהוף בספריו "חלום וזיכרון" ו"רגש והרגשה". עמדותיו המקוריות והביקורתיות מוצגות גם במאמרים: מאמר נגד קיומו של הלא-מודע, מאמר על היצר, מאמר על חופש הבחירה.
לשיטתו, מושגים כגון נשמה, נפש או הרוח (מיינד) טעונים בכל מיני משמעויות, ולכן הוא מציע לדון במושג תודעה ובתהליכים תודעתיים אל מול התהליכים הפיזיולוגיים. התאוריה שלו עשויה להתקבל בקרב בעלי עמדות ואמונות פילוסופיות השונות זו מזו – לא משנה אם מדובר במטריאליסטים, המאמינים שרק החומר (substance) קיים, והתודעה המוכרת לנו היא תופעה השייכת אליו; או בבעלי העמדה הדואליסטית, המאמינים שנוסף על הישות החומרית קיימת ישות אחרת שאינה כפופה לחוקי פיזיקה וכימיה, ולפיכך גם אי-אפשר לחקור אותה באמצעים המדעיים האלה.
בהסתמך על האמור לעיל, מודגשת בכתיבתו הפילוסופית של מנשהוף ההבחנה הברורה בין התהליכים הפיזיולוגיים לתהליכים התודעתיים, בצירוף הסבר על ההשפעות ההדדיות ביניהם. אפשר לראות שכתביו מתמקדים בייחוד בדרישה לערוך מחקר מדעי על התהליכים הפיזיולוגיים, אולם בצידה הוא מציב תמרור אזהרה מפני השלכה בלתי מבוקרת של הממצאים המדעיים האלה על התהליכים התודעתיים. במידה זהה מזהיר מנשהוף מפני ערבוב בלתי מבוקר של ממצאים שאינם מדעיים – מחקרים סטטיסטיים המבוססים על תשאול ועל התרשמות מהתנהגות – עם הממצאים המדעיים (כימיה ופיזיקה). על פי ראיית עולם זו שגיבש לעצמו, יצר מנשהוף תאוריות מקוריות ומקיפות על התודעה האנושית בנושאים האלה: תפיסה, זיכרון, שינה, חלום ורגשות.
בספרו "רגש והרגשה" מציג מנשהוף תיאוריה יסודית ומקיפה של רגשות ובמרכזה הבחנה קטגוריאלית בין רגש והרגשה. מנשהוף דוגל בכתיבה פילוסופית יצירתית ועמדותיו המקורית והביקורתיות מוצגות גם במאמרים שונים, ביניהם "ימי הביניים של החשיבה החופשית והיצירתית", מאמר נגד קיומו של הלא מודע, מאמר על היצר, על הרצון וחופש הבחירה ועוד.
מנשהוף יצא תאוריות מקוריות ומקיפות של התודעה האנושית. בכתיבתו הפילוסופית הוא דן בנושאים: תפיסה, זיכרון, שינה וחלום.
עמדותיו המקורית והביקורתיות מוצגות גם במאמרים שונים, ביניהם "ימי הביניים של החשיבה החופשית והיצירתית", מאמר נגד קיומו של הלא מודע, מאמר על היצר ועוד.
יצירתו.
יצירותיו של מנשהוף נפרשׂות על פני מנעד רחב של סוגות ושל נושאים מגוּונים. בתחילה היה רוב יצירותיו פרוזה ספרותית, בעיקר בסוגת המדע הבדיוני. לפי הגדרתו, סיפור מדע בדיוני הוא מעין מעבדה להרצת רעיונות פילוסופיים. בהמשך דרכו התמקד בכתיבה פילוסופית עצמאית, שבאמצעותה הציג את התאוריה הפילוסופית שלו.
הגות ופילוסופיה.
יצירותיו ההגותיות והפילוסופיות של מנשהוף עוסקות בעיקרן בתחום מוכר: הפילוסופיה של הרוח (philosophy of mind) או פסיכולוגיה פילוסופית. מנשהוף כותב בשפה נהירה, המנגישה לקהל רחב את הנושאים המופשטים והמורכבים שהוא דן בהם. עם זאת, הוא מיטיב לרדת לעומקן של הסוגיות למיניהן ולכסות אספקטים רחבים של הנושאים הללו. הוא מפרק כל נושא עד היסוד ומחבר בחזרה ביסודיות לבנה אחר לבנה, עד ליצירת מבנה מקיף. ככה הוא מצליח לכסות את היבטיו של כל אחד מהנושאים בדרך הטובה ביותר.
משה מנשהאוף
רחוב שולטן סולימאן
אמונט
אמוּנֵט או אמוֹנֵט הייתה אלה במיתולוגיה המצרית. אמונט הייתה אשתו של האל אמון. משמעות שמה "הרעיה הנסתרת" ומדובר בצורת הנקבה של שמו של אמון.
המצרים הקדמונים זיהו אותה עם ניית, רעייתו של האל רע (אשר זוהה עם אמון). החל מהשושלת ה-12 זוהתה מות כרעייתו של אמון במקום אמונט, אולם פולחנה של אמונט נותר פעיל בעיר תבאי.
אמונט תוארה בדמות אישה הלובשת כתר אדום, ומחזיקה מטה עשוי פפירוס.
מכונית מרוץ
גבול הפוך
כריסטיאן פארש
כריסטיאן פארש (בהונגרית: Pars Krisztián; נולד ב-18 בפברואר 1982) הוא אתלט הונגרי. הוא האלוף האולימפי (לונדון 2012), פעמיים ברציפות סגן אלוף העולם (טגו 2011 ומוסקבה 2013), פעמיים ברציפות אלוף אירופה (הלסינקי 2012 וציריך 2014) ו-10 פעמים ברציפות אלוף הונגריה (2014-2005) ביידוי פטיש.
ביוגרפיה.
פארש נולד במערב הונגריה בקורמנד שבמחוז ואש. הוא מתאמן בהדרכת זולט נמט.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים פארש במקום חמישי ביידוי פטיש בתוצאה של 78.73 מטר. בשלב המוקדמות האו קבע את התוצאה השנייה בטיבה, 80.50 מטר שיכלה להספיק למדליית כסף.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים פארש במקום שביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 78.03 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיים פארש במקום שישי בתוצאה של 78.34 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיים פארש במקום חמישי ביידוי פטיש בתוצאה של 80.93 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים פארש במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 80.96 מטר.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים פארש במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.45 מטר. בשלב המוקדמות הוא סיים ראשון בתוצאה של 78.68 מטר, שהייתה מספיקה למדליית ארד.
סגן אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 זכה פארש במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 81.18 מטר, אחרי קוז'י מורופושי מיפן (81.24 מטר) ופרימוז' קוזמוס מסלובניה (79.39 מטר).
אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי בשנת 2012 זכה פארש במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 79.72 מטר, לפני אלכסיי זגורניי מרוסיה (77.40 מטר) ושימון זיולקובסקי מפולין (76.67 מטר).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה פארש במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 80.59 מטר, לפני פרימוז' קוזמוס (79.36 מטר) וקוז'י מורופושי (78.71 מטר).
באליפות העולם שנערכת במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה פארש במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 80.30 מטר אחרי, פאבל פאיידק מפולין (81.97 מטר) ולפני לוקאש מליץ' מצ'כיה (79.36 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בשנת 2014 זכה פארש במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 82.69 מטר, לפני פאבל פאיידק (82.05 מטר) וסרגיי ליטבינוב מרוסיה (79.35 מטר) ובכך הגן על תוארו.
באליפות העולם שנערכת בבייג'ינג שבסין באוגוסט 2015 סיים פארש במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 77.32 מטר.
אנוקט
אָנוּקֶט או אָנְקֶט (ביוונית נקראה אָנוּכִּיס) הייתה אלת הנילוס (האנשת נהר הנילוס) במיתולוגיה המצרית. אנוקט נחשבה חלק מהשילוש שכלל את האלים חְנוּם וסָטִיס , ויש סברה כי נחשבה לבתם של שני אלים אלה, או לרעייה שנייה של האל חנום.
אנוקט מתוארת כאלה החובשת כובע עשוי נוצות. היעל נחשבה כחיה המקודשת לאלה. בתקופת הממלכה הקדומה מרכז פולחנה היה באי סהל. בתקופת השושלת ה-13 הקים פרעה סובחוטפ השלישי מקדש לכבודה, וכתובות מתארות פסטיבל שנערך לכבודה שנקרא "חג אנוקט", ובמסגרתו, בראשית ההצפות העונתיות של נהר הנילוס זרקו לנהר, כקרבן, זהב, מטבעות ואבנים טובות כתודה לנהר המשקה את האדמה. במסגרת החג הותרה אכילת דגים מסוימים שבשאר ימות השנה אכילתם נאסרה (דבר המעיד על היות הדגים קדושים לאלה).
בתקופת הממלכה החדשה הוקם עבור האלה מרכז פולחני באי יב.
אנוכיס
מסג'ד-י ג'אמע (אספהאן)
מסג'ד-י ג'אמע של אספהאן (בפרסית: مسجد جامع اصفهان, מַסְגִ'דֶ גָ'אמֶע אֶצְפַהָאן) הוא המסגד הגדול והקהילתי ("ג'אמע") של אספהאן שבאיראן. המסגד הוא תוצאה של בנייה ממושכת, של שיפוצים ושל תוספות באתר החל משנת 771 ועד סוף המאה ה-20. בצד הדרום-מזרחי של המסגד נמצא הבאזאר הגדול של אספהאן.
זהו אחד מהמסגדים העתיקים ביותר שעדיין בשימוש באיראן, והוא נבנה בסגנון הארכיטקטוני הנקרא ״ארבעת האיוונים״, כלומר יש בו ארבעה שערים העומדים אחד מול השני. ״איוון״ הוא חדר פתוח מקומר. במאה ה-13 היה הצד הדרומי של המסגד מקומר ב"מוקרנס". מוקרנס הם תאים דמויי-נישה.
בנייה בתקופת השושלת הסלג'וקית כללה הוספת שני חדרים בעלי כיפה. הכיפה הדרומית נבנתה כדי לארח את המחראב ב-1086–1087 והייתה גדולה יותר מכל כיפה אחרת שנבנתה עד אז. הכיפה הצפונית נבנתה שנה אחר כך ותפקידה אינו ידוע בוודאות. על אף שהיא נמצאת על הציר הדרומי-צפוני, היא נמצאת מחוץ לגבולות המסגד. הכיפה נבנתה באיזון גאומטרי ודאי.
מסג'ד-י ג'אמה (אספהאן)
שובלוב
פראקסיס ופואזיס
ג'לאל אל-דין רומי
#הפניה ג'לאל א-דין רומי
אן ארבור
אן ארבור (באנגלית: Ann Arbor) היא עיר במדינת מישיגן בארצות הברית. היא בירת מחוז וושטנאו, ושוכנת כ-56 קילומטר מערבית מדטרויט. על פי מפקד התושבים של שנת 2020 מונה העיר כ-123,851 תושבים, העיר החמישית בגודלה במדינת מישיגן.