בבית השני הוא חוזר על השבועה, ומסביר את מהותה, התלויה בתודעתו הלאומית: "אַתְּ, כָּל עוֹד אֱחִי, תּוֹחַלְתִּי וְשִׂבְרִי". ושוב בפעם השלישית, מציין את מרכזיותה של ארץ ישראל בתודעתו ובזכרונו, ואת היותה הסימן והציוּן, לשון נופל על לשון עם אחד משמותיה של הארץ: ציוֹן, שישאר מחייו, על קברו.
משקלו של השיר, מותאם להגייה היידישאית, בה כל המילים מוטעמות במלעיל.
גדליה אלקושי
גדליה אֶלקוֹשִי (1910, תר"ע – ה' בשבט תשמ"ח, 20 בינואר 1988) היה ביבליוגרף של הספרות העברית, עורך, פילולוג וחוקר הספרות העברית החדשה וספרות ההשכלה. פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
אלקושי נולד בשם גדליה אלקס בעיירה אוֹסְטְרוב מָזוֹבְיֶיצְקה שבפולין בשנת 1910, בנם של צפורה לבית בַּכְרַך וזאב אֶלקֶס.
סיים את לימודיו בגימנסיה בעירו, ובין השנים 1930–1932 למד במקביל היסטוריה ופילולוגיה באוניברסיטת ורשה ומדעי היהדות במכון לחכמת ישראל בוורשה.
בשנת תרצ"ב-1932 עלה לארץ ישראל, המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת תרצ"ו-1936 קיבל תואר שני בספרות עברית.
בקיץ 1937 נישא לרות בְּרַוְומן, והיה אב ל (נהרג במלחמת יום הכיפורים) ולזאב.
פרסומיו הראשונים היו בעיתונים העבריים "הצפירה" ו"הכוכב", ובארץ היה ממשתתפיו הקבועים של הירחון הספרותי החשוב "גליונות" בעריכת יצחק למדן.
משנת 1934 כיהן אלקושי כספרן בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. במקביל המשיך ללמוד באוניברסיטה העברית, ובשנת תש"ד-1944 קיבל תואר דוקטור, על דיסרטציה שכותרתה "יהודה ליב גורדון: לחקר יצירתו". באותה שנה פרש מעבודתו בספרייה והיה למורה לספרות עברית ולמקרא בגימנסיה העברית רחביה. משנת 1944 ועד 1966 היה ממחברי האנציקלופדיה העברית שבהוצאת "מסדה". בשנת 1954 פרש מההוראה והיה לעורך הראשי של האנציקלופדיה הכללית מסדה (ערך את שני הכרכים הראשונים, והוחלף על ידי חיים רבין) ועורך משנה של האנציקלופדיה העברית.
בשנת 1957 התמנה כמרצה לספרות עברית חדשה ולספרות ההשכלה באוניברסיטת תל אביב, ולימים הועלה לדרגת פרופסור.
אלקושי נפטר בגיל 77 בינואר 1988.
ארכיון.
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים-אגודת הסופרים בבית אריאלה תל אביב.
גדליהו אלקושי
ג. אלקושי
ג' אלקושי
Coracobrachialis
Triceps brachii
Anconeus
ה. ד. נומברג
נוח קליגר
פייר שורקי
פייר שורקי (21 בנובמבר 1950), מנהל המכון לרפואה גרעינית בבית-החולים הלל-יפה, חדרה. יו"ר החוג לקרדיולוגיה גרעינית ו-CT של הלב בישראל; קרדיולוג בבית-החולים מדיקל סנטר בהרצליה ומנהל חברת P.C.T - CONSULTING - לייעוץ רפואי.
נחשב לאחד המובילים בעולם בתחום הקרדיולוגיה הגרעינית (מיפוי-לב) והראשון בארץ . ניהל בעבר את היחידה לקרדיולוגיה גרעינית במרכז הרפואי שיבא (תל-השומר).
שורקי הוא פרופסור חבר קליני מטעם הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון בחיפה, ולשעבר פרופסור חבר לקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב, ומומחה ברפואת לב (קרדיולוגיה) וכן ברפואה גרעינית.
ייבא לישראל תוכנות חדשות המשפרות את הדיוק של דימות שריר הלב, דוגמת בדיקת SPECT (בדיקות תלת-ממדיות של הלב), הנחשבת כיום לבדיקה העדכנית ביותר בתחום הדימות הגרעיני (ראו מיפוי לב), ומסייעת בזיהוי מטופלים בסיכון גבוה לאירועי לב.
פרסים ותארים.
שורקי הוא בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת פריז, צרפת. הוא סיים את ההתמחויות בקרדיולוגיה וברפואה גרעינית בבית החולים שיבא. במשך שלוש שנים הוא היה עמית מחקר קליני במרכז הרפואי Cedars-Sinai Medical Center בלוס אנג’לס, ארצות הברית . הוא נבחר פעמיים בתחרות פרס החוקר הצעיר, בכנסים השנתיים ה-36 וה-37 של החברה האמריקאית לרפואה גרעינית, וכן קיבל את פרס התקציר הטוב ביותר של אזור או יבשת, שהוענק במסגרת הקונגרס הבינלאומי השלישי לקרדיולוגיה גרעינית בפירנצה, איטליה.
משפחה.
פרופ' פייר שורקי נשוי לליאורה, בתו של שר המשפטים לשעבר, שמואל תמיר ולהם שלושה ילדים.
מרים עקביא
מרים עֲקַבְיָא (20 בנובמבר 1927–16 בינואר 2015) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית, ניצולת שואה, שספריה עוסקים בזכר השואה.
ביוגרפיה.
עקביא נולדה בשם מתילדה וַיְינְפֶלְד בעיר קרקוב שבפולין, בתם של ברוניה לבית פלסנר והירש ויינפלד. אביה היה איש עסקים מצליח, וכשבספטמבר 1939 פלשו הגרמנים לקרקוב, השתלטו על נכסי אביה, ובמרץ 1941 גורשה המשפחה לגטו קרקוב.
בנובמבר 1942 שלח אותה אביה יחד עם אחיה איז'יו ללבוב לחפש מקלט, כשבידיהם תעודות מזויפות, אולם לאחר שאחיה החל לחלץ אנשים מגטו לבוב ונתפס על ידי הגסטאפו, שבה לגטו קרקוב.
עם חיסול גטו קרקוב במרץ 1943 נשלחו עקביא ומשפחתה למחנה הריכוז פלאשוב, שם חיו בתנאים קשים. באוקטובר 1944, בעקבות התקדמות הצבא האדום, פינו הגרמנים את המחנה. אביה נשלח למאוטהאוזן, שם נפטר, ועקביא הועברה יחד עם אמה ואחותה רלה לאושוויץ, שם הן נותרו עד ינואר 1945, עת הוכרחו לצעוד במשך שבועיים בצעדת המוות עד למחנה ברגן-בלזן. אמה נפטרה מספר ימים לפני שחרור המחנה על ידי הצבא הבריטי ב-15 באפריל.
לאחר שחרורה שהתה עקביא תחילה בבית חולים סמוך, ולאחר מכן נשלחה להחלים בשוודיה במבצע שארגן ראש הצלב האדום השוודי, הרוזן פולקה ברנדוט. היא החלימה במשך שמונה חודשים בבית חולים בהאלמסטאד, ולאחר מכן הצטרפה לאחותה, לאה שנער, במיקלבי, שם פגשה את חנן יעקובוביץ', לימים בעלה, ועלתה עמו לארץ ישראל ב-26 במאי 1946 באוניה "קיירו". הם עלו באופן ליגאלי עם סרטיפיקטים, ביחד עם עוד 2 חברים ממיקלבי, ביחד עם אחד המורים שלהם ממיקלבי, שלום קופר.
בארץ הגיעו לקיבוץ דגניה ב', שם נישאו, ובשנת 1948 הצטרפו למקימי קיבוץ נחשולים יחד עם חברים נוספים ממיקלבי. לאחר שש שנים השתקעו בתל אביב. תחילה עברה עקביא הסמכה כאחות, ולאחר מכן למדה ספרות והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, סיימה תואר ראשון, עבדה בסוכנות היהודית והצטרפה לבעלה בשליחות דיפלומטית בהונגריה ובשוודיה.
בשנת 1974 החלה לכתוב. כתבה מעל 6 ספרים, וספריה תורגמו להולנדית, לשוודית, לגרמנית, לפולנית, להונגרית, לאנגלית, לצרפתית, ליידיש, לסינית ולרוסית. עקביא ערכה את מדור הספרות הישראלית באלמנך היהודי בוורשה, הייתה ממייסדי פסטיבל לתרבות יהודית בקרקוב וייסדה את אגודת הידידות "ישראל-פולין". על יצירתה הופקו ארבעה סרטים בישראל ובפולין, בהם הפקה של ספרה "גליה ומיקלוש" בטלוויזיה הישראלית.
על פועלה, זכתה עקביא בפרסי: יד ושם, יאנוש קורצ'אק, המכון האירופי לתרבות, פרס ראש הממשלה מאת יצחק רבין, מדליית הזהב מאת נשיא פולין, וכן תעודות הוקרה רבות. עקביא הייתה יקירת העיר תל אביב.
במסגרת פעילותה ארגנה מפגשים בין בני נוער משתי המדינות כדי להילחם בסטראוטיפים ההדדיים ולעודד שיתוף פעולה פולני ויהודי.
הנושאים המרכזיים ביצירתה של עקביא הם: ילדותה, השואה וחוויות מלחמת העולם השנייה.
עקביא הייתה נשואה, ואם לשתיים.
מרים עקיבא
תותח נגד מטוסים כבד &quot;3.7
קרב אנדלו
עקביא
חמישה קילו סוכר
חמישה קילו סוכר היא קומדיה מוקומנטרית שכתב גור קורן ועלתה בהאנגר תיאטרון גשר בנובמבר 2009.
עלילה.
סבו של גור קורן חוזר אליו אחרי מותו, נגלה אליו דרך דמויות שונות בחייו, ומבקש ממנו לשנות פרט היסטורי מסוים בספר על מלחמת העולם השנייה שעומד להתפרסם: סיפור של הברחת חמישה קילו סוכר בזמן מלחמת העולם השנייה ששמו של הסב עומד להיות נפקד ממנו. המשימה שהוא מטיל על גור להיפגש עם נכדו של "חברו" מתקופת המלחמה, כדי לדאוג לך שגם שמו של הסבא יוזכר בספר.
בדרכו להגשמת משאלתו של סבו פוגש גור קורן מגוון דמויות, שבכל אחת מהן צץ סבו לכמה רגעים: קבצן חסר בית, מלצרית בבית קפה, מנהלת בית ספר אליה הוא מגיע לראיון עבודה, תלמידה סוררת, חברו לספסל הלימודים מבית הספר למשחק שהוא היום שחקן מובטל שחובב חשיש, ההילרית אוולין ברדה, זונה בגן מאיר, נהג מונית חובב ספרות גבוהה ובעיקר עם יועד ריבה, נכדו של "החבר" מרצה להיסטוריה, הומוסקסואל, שמעוניין במין ואהבה.
ההפקה.
המחזה הועלה לראשונה בהאנגר תיאטרון גשר בבימויו של יבגני אריה ב-17 בנובמבר 2009 וקורן משחק בהצגה את עצמו. באפריל 2012 הוצגה ההצגה בלונדון על ידי שחקנים אנגלים בפסטיבל NEW WRITING בתיאטרון טריסטיאן בייטס.
סרט.
בימים אלה עובדים על סרט עם הבמאי אסף פינקלשטיין.
קציעות
מרכז המחקר של הכנסת
יום הזיכרון לנספים בסודאן
בלסינג אוקגבארה
בלסינג אוקגבארה (נולדה ב-9 באוקטובר 1988) היא אתלטית ניגרית. היא סגנית אלופת עולם (מוסקבה 2013) ובעלת מדליית ארד אולימפית (בייג'ינג 2008) בקפיצה לרוחק. בפברואר 2022, היא הושעתה ל-10 שנים בגין שימוש בסמים.
ביוגרפיה.
במבחנים למשחקים הפאן אפריקניים שנערכו בלאגוס במאי 2007, קבעה אוקגבארה בקפיצה משולשת שיא ניגרי חדש של 14.13 מטר. במשחקים עצמם, שנערכו באלג'יר, היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק וסיימה במקום הרביעי בקפיצה משולשת. בתחרות זו גם נשבר השיא שקבעה, על ידי בת ארצה צ'יניוניה אוהדוגה, שקפצה למרחק 14.21 מטר.
בפברואר 2022, היא הושעתה ל-10 שנים בגין שימוש בסמים.
מדליית ארד אולימפית.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה אוקגבארה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.91 מטר, אחרי מאורן מאגי מברזיל וטטיאנה לבדייבה מרוסיה.
באליפות המכללות באתלטיקה לנשים (NCAA) השלימה אוקגבארה את רצף ניצחונותיה בתחרויות הקולג'ים לאותה שנה, כאשר ניצחה בתחרות הקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר.