ב-1999 תרמה את קולה לראשונה לסרט אנימה, לגרסה האנגלית של "הנסיכה מונונוקי", וקיבלה את התפקיד הראשי בסרט "ארמון של סורגים", לצדה של קייט בקינסייל. לאחר שהסתיימו צילומי הסרט, שנערכו במנילה, צוטטה דיינס בראיונות עיתונאיים שנתנה למגזינים "ווג" ו"פרמייר" כאומרת ש"מנילה הייתה עיר מחרידה ומוזרה, עם ריח של מקקים ועכברושים בכל מקום, אין שם מערכת ביוב ולאנשים אין כלום - לא זרועות, לא רגליים ולא עיניים". דבריה של דיינס זכו לתגובות נזעמות בפיליפינים: בנו של ראש עיריית מנילה הגיב על הדברים ואמר, כי "אלו הצהרות חסרות אחריות, גזעניות וגורפות, שלא ניתן לקבלן". סרטים בכיכובה נאסרו להקרנה בפיליפינים. ג'וזף אסטרדה, שהיה באותה עת נשיא הפיליפינים, גינה אותה בפומבי, והיא הוכרזה כאישיות בלתי רצויה במדינה. זמן קצר לאחר התקרית, פרסמה דיינס התנצלות בפני העיר מנילה במגזין "אנטרטיינמנט ויקלי".
ב-2002 שיחקה דיינס בסרט "איגבי", ולאחר מכן בסרט "השעות", שהיה מועמד לפרס האוסקר, כבתה של מריל סטריפ. ב-2003 השתתפה בסרט "". ב-2005 זכתה לשבחים מצד מבקרי הקולנוע על משחקה בסרטים "זבנית" של סטיב מרטין, ו"עד שהמשפחה תפריד בינינו", שם שיחקה לצדן של שרה ג'סיקה פרקר ודיאן קיטון.
ב-2007 הופיעה בסרט הפנטזיה "אבק כוכבים". עוד באותה שנה כיכבה לצדו של ריצ'רד גיר בסרט "העדר", שלא זכה להצלחה מסחרית, ובסרט "לפנות ערב", עם בן זוגה יו דנסי.
בשנת 2009 שיחקה דיינס בסרטו של ריצ'רד לינקלייטר "אני ואורסן ולס". בשנת 2010 גילמה את טמפל גרנדין, חוקרת אוטיסטית בתפקוד גבוה למדעי ההתנהגות, בסרט הטלוויזיה "טמפל גרנדין" המבוסס על חייה. על תפקידה זה זכתה בפרס אמי, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך.
החל מ-2011 היא משחקת בסדרת הדרמה של רשת Showtime "הומלנד" את סוכנת ה-CIA קרי מתיסון. על תפקידה זה זכתה לשבחי המבקרים ולפרסים רבים ובהם בשני פרסי אמי (מתוך 5 מועמדויות), בשני פרסי גלובוס הזהב (מתוך 3 מועמדויות), ובפרס גילדת שחקני המסך (מתוך 4 מועמדויות) בקטגוריית שחקנית הדרמה הטובה ביותר. ב-2020 עלתה עונתה השמינית של הסדרה.
חיים אישיים.
בתחילת שנת 2004 נקלעה לסערה תקשורתית, לאחר שהשחקן בילי קרודופ עזב למענה את שותפתו לחיים, מרי-לואיז פרקר, כשהיא בחודש השמיני להריונה. מערכת היחסים שלהם הסתיימה בדצמבר 2006, עקב שמועות לפיהן דיינס ניהלה רומן עם השחקן יו דנסי, ששיחק לצידה בסרט "לפנות ערב". במהלך 2007 אישרה דיינס כי היא ודנסי נמצאים במערכת יחסים, ובפברואר 2009 הודיעו השניים על אירוסיהם.
בשנת 2007 הצטלמה לפרסומת לחברת הבגדים "גאפ". ב-2008 נבחרה דיינס לפנים החדשות של גוצ'י, במקומה של דרו ברימור.
בספטמבר 2009 התחתנה עם השחקן יו דנסי. ב-17 בדצמבר 2012 ילדה את בנה הראשון, סיירוס מייקל כריסטופר דנסי. ב-27 באוגוסט 2018, נולד בנם השני, רואן.
בשנת 2012 נכללה דיינס ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם" של מגזין Time. בשנת 2015 קיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד על תרומתה לטלוויזיה.
זפק
זֶפֶק הוא איבר פנימי, חלק ממערכת העיכול בגופם של בעלי חיים רבים, לרבות עופות, חרקים וחסרי חוליות. הזפק, הוא איבר דמוי צינור, בעל דפנות דקיקות, המשמש לאחסון מזון לפני עיכולו.
המילה היא מילה תלמודית. משערים שמקורה מיוונית: oisophagos – בית הבליעה.
הזפק בעופות.
במערכת העיכול של עופות, הזפק הוא כיס שרירי מורחב המצוי בהמשך הוושט. הזפק משמש לאחסון מזון באופן זמני, בטרם עיכולו. לאחר שיהוי, המזון המאוחסן בזפק עובר אל קיבת הבלוטות (Proventriculus). לאחר תהליך העיכול בקיבת הבלוטות, המזון המעוכל עובר אל קיבת השרירים (Gizzard) ומשם אל המעיים. אצל חלק מהיונים, בעונת הרבייה הזפק מפריש מעין חֶלֶב המכונה "חלב יונים", שבו היונה מאכילה את גוזליה.
עופות דורסים ואוכלי נבלות, כגון נשרים, מאביסים את עצמם במזון כאשר הוא שופע, ואז ניתן לראות את הזפק שלהם בולט מבסיס הצוואר.
הזפק בהלכה.
לפי ההלכה, הזפק הוא אחד מסימני הטהרה של העופות:
לגבי קרבן עולת העוף נאמר בתורה, שיש להסיר לפני ההקרבה את המוראה - שהיא הזפק.
הזפק בדבורים.
דבורים יונקות צוף ואוגרות אותו בזפק שלהן. צוף פרחים עתיר בסוכרוז, ובזפק הדבורה אנזימים המסייעים בפירוק הסוכרוז לגלוקוז ולפרוקטוז. עם חזרת הדבורה לכוורת, היא מרוקנת את תכולת הזפק שלה החוצה לתוך תא צוף המיועד לשם כך, או לחלופין, מעבירה את תכולת הזפק שלה אל "פועלת" אחרת, לשם ייצור דבש ביערת דבש בכוורת.
חוק הרפורמה של 1832
חוק הרפורמה של 1832 (באנגלית: Reform Act 1832) או בשמו הרשמי המקוצר "חוק ייצוג העם 1832" ("Representation of the People Act 1832") הוא חוק ששינה את סדרי הבחירות לבית הנבחרים הבריטי, כדי שייצגו טוב יותר את ציבור הבוחרים.
הרפורמה נועדה לתקן את שיטת הבחירות בבריטניה. לפני החלתה, זכות הבחירה הייתה מוגבלת לחלק קטן מהאוכלוסייה, על-פי קריטריונים כלכליים, ומחוזות הבחירה נקבעו באופן היסטורי ולא לפי מספר התושבים בפועל, כך שהתפתחו פערים עצומים בין גודלי האוכלוסייה במחוזות שונים. קריאות לתיקון המצב החלו להישמע כבר במאה ה-18, אך רק לאחר ששככו הדי המהפכה הצרפתית עלה בידי תומכי הרפורמה להוציאה אל הפועל, ביוזמת ראש הממשלה הלורד גריי. שני השינויים העיקריים ברפורמה היו ביטולם של מחוזות בחירה היסטוריים שבהם מספר מצביעים קטן מאוד, והענקת זכות הבחירה לציבור רחב יותר, אך לא לכלל האוכלוסייה. ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם באשר למידה שבה השפיעה הרפורמה על הדמוקרטיה בבריטניה.
המצב לפני הרפורמה.
הרפורמה הייתה פרי מאבק פוליטי שנמשך עשרות שנים לתיקון העיוותים באופן הייצוג של הבוחרים בבריטניה, מאבק שעמד בתקופות מסוימות בלב הוויכוח הפוליטי בבריטניה.
במצב ששרר קודם לחקיקת החוק, חולקה בריטניה למחוזות בחירה בהתאם לגבולות של נחלות פיאודליות שמקורם עוד בימי הביניים ולא שיקפו את המציאות הדמוגרפית. מחוזות נחלקו לשני סוגים:
גבולותיהם של מחוזות כפריים נקבעו החל מן המאה השמינית לספירה, ומספר הבוחרים במחוז נע לרוב בין 1,000 ל-20,000. כל מחוז כפרי בווילס שלח לפרלמנט נציג יחיד, ובאנגליה - שניים. מחוזות עירוניים נוצרו בחלקם בימי הביניים על ידי שריפים מחוזיים, בתקופה שבה גם יישוב קטן יכול היה למלא תפקיד של עיירת מחוז. במשך השנים העניקו מלכי אנגליה ייצוג בפרלמנט למחוזות עירוניים ושללו את הייצוג מאחרים, כשההחלטה אילו ערים יזכו בייצוג נעשית באופן קפריזי ונקודתי ולא בצורה שיטתית. המחוז העירוני האחרון שנוצר היה ניוארק, ב-1661. רוב המחוזות העירוניים באנגליה בחרו שני נציגים לפרלמנט, המחוזות בווילס וחלק מאלה שבאנגליה בחרו נציג בודד, ולונדון ומחוז עירוני נוסף בחרו ארבעה.
לא כל אדם היה זכאי להצביע. במחוזות כפריים נדרשה בעלות על קרקע בשווי 40 שילינג. במחוזות העירוניים הועמדו תנאים שונים הנוגעים להכנסה, לבעלות על רכוש או לתשלום מיסים מקומיים. בפועל, הוענקה זכות הבחירה לגברים בלבד, אם כי הדבר לא נקבע במפורש בחוק.
שינויים דמוגרפיים שהתחוללו במשך השנים, כאשר יישובים שונים איבדו את חשיבותם ואוכלוסייתם הדלדלה, ואחרים גדלו מאוד, העצימו את הפערים בין הייצוג לפרלמנט לבין המציאות הדמוגרפית. תהליך זה הואץ בשל המהפכה התעשייתית, שגרמה למעבר תושבים רבים לערי התעשייה המתפתחות. כך התקיימו בבריטניה מחוזות עירוניים שהיו למעשה כפרים, והיו בהם רק כמה מאות או אף עשרות בוחרים (אלו כונו "מחוזות רקובים" או "מחוזות כיס"). מחוזות אלה היו מועדים לשוחד בחירות, כיוון שדי היה בקניית קולותיהם של אנשים מעטים כדי להשיג מקום בפרלמנט. שוחד הבחירות הסתייע בעובדה, שההצבעה נעשתה בגלוי, ולכן המשחד היה יכול להיות בטוח שהמשוחד הצביע עבורו. מחוזות רבים היו נתונים למעשה בידיו של אציל כפרי, בעל האדמות הגדול במחוז (מכאן הכינוי "מחוז כיס"). חלק מבני האצולה הגבוהה, שירשו קרקעות בכמה מחוזות, יכלו להכניס לבית הנבחרים כמה מבני חסותם. היו דוכסים שחלשו על עשרה מושבים ויותר. נציגים שנבחרו הודות לתמיכתו של פטרון אציל נאלצו בדרך כלל להצביע לפי רצונו, כיוון שהוא היה יכול למנוע את בחירתם מחדש.
לצד מחוזות הכיס היו ערים בנות רבבות תושבים, שיוצגו על ידי שני נציגים בלבד, או ללא ייצוג כלל (בנפרד מהמחוז הכפרי שבו שכנו), כגון מנצ'סטר ובירמינגהאם.
המאבק לשינוי שיטת הבחירות.
עיוותי הייצוג לא נעלמו מעיני הפוליטיקאים הבריטים. חלקם, בכלל זה גם הבכירים שבהם, תמכו בשינוי המצב.
במלחמת האזרחים האנגלית שפרצה ב-1642 הונהג לזמן קצר בבריטניה משטר רפובליקני בהנהגת אוליבר קרומוול. בין המהפכנים היו שקראו לשינוי יסודי בשיטת הבחירות והרחבת זכות הבחירה, אך ידו של המחנה השמרני בתוכם גברה, וקרומוול הסתפק בתיקונים חלקיים, שגם הם בוטלו עם החזרת המלוכה. הדיון בנושא שיטת הבחירות נדחק לשוליים למשך כמאה שנה. בשנות השישים של המאה ה-18 קרא ראש הממשלה ויליאם פיט לרפורמה בסדרי הבחירות. גם בנו ויליאם פיט הבן, שנכנס לתפקיד ראש הממשלה ב-1783, היה מהתומכים המובהקים ברפורמה, אך גם הוא לא הצליח להוציאה אל הפועל.