כהונתו בסנאט נמשכה ארבע כהונות (1926 – 1949), עד למינויו לסגן נשיא ארצות הברית, ובשנים אלו שימש מנהיג הרוב בסנאט (1937 – 1947) ומנהיג המיעוט בסנאט (1947 – 1949). מעמדו במפלגה הדמוקרטית גבר עוד בראשית דרכו בסנאט, כאשר בשנת 1932 הוא נשא את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה ובשנת 1933 נבחר לסגן יו"ר הוועידה ועוזר למנהיג הרוב בסנאט ג'וזף רובינסון. בשנת 1937 נפטר רובינסון ובארקלי נבחר, על חודו של קול, להחליפו בתפקיד מנהיג הרוב. בתפקיד זה הוא הביע תמיכה גורפת במדיניותו של הנשיא פרנקלין רוזוולט, ובין היתר בניו דיל ובחלוקת תקציבים לתמיכה בהצטרפות ארצות הברית ללחימה במלחמת העולם השנייה. בשנת 1944 הוא התפטר מתפקידו עקב וטו שהטיל רוזוולט על חקיקה בנושא מיסים שבארקלי פעל להעבירה, אך בעקבות הצלחתו להפוך את החלטת הנשיא בקונגרס, בארקלי הושב לתפקיד כעבור זמן קצר.
בשנת 1948 הוצגה מועמדותו לכהונת סגן נשיא ארצות הברית, לצד המועמד לנשיאות הארי טרומן. בארקלי היה מראשוני המועמדים שעשו שימוש בתעופה ככלי תחבורה בעת הקמפיין. עם היבחרם הושבע בארקלי לתפקיד בינואר 1949 וכיהן בו לאורך מלוא הכהונה, עד לינואר 1953. לבקשת הנשיא טרומן היה בארקלי משתתף קבוע בכל ישיבות הקבינט והמועצה לביטחון לאומי, והיה סגן הנשיא הראשון לקחת חלק בסדר יומו המלא של הנשיא. בשנה הראשונה לכהונתו נישא בארקלי בשנית, לאחר מות רעייתו הראשונה ואם ילדיו בשנת 1947, והיה לסגן הנשיא הראשון להינשא בתקופת כהונתו בתפקיד.
לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 1952 הודיע בארקלי על כוונתו להתמודד לתפקיד. ארגוני עובדים וארגוני מעבידים גדולים הודיעו על כוונתם שלא לתמוך במועמדותו, לנוכח גילו המבוגר, והביאו להסרת מועמדותו. עם סיום כהונתו הנחה בארקלי תוכנית טלוויזיה בנושאים פוליטיים, עסק במתן הרצאות והחל בכתיבת זיכרונותיו. בשנת 1954 הוא התמודד בהצלחה לכהונה נוספת בסנאט, לאור רצונו לסייע ללינדון ג'ונסון בהנהגת מחנה הרוב בבית. כהונתו החלה בשנת 1955 ונמשכה כשנה, עד לפטירתו בעקבות התקף לב שקיבל בעת נאום פומבי בווירג'יניה.
בשנת 1949 הוענקה לבארקלי מדליית הזהב של הקונגרס. באוניברסיטת אמורי נקראה על שמו קתדרה במחלקה למדע המדינה ונקרא על שמו פורום הדיבייט של האוניברסיטה. כן נקראו על שמו אגם בארקלי וסכר בארקלי בגבול קנטקי וטנסי.
שיזף
שיזף (שם מדעי: "Ziziphus") הוא סוג במשפחת האשחריים הנפוצים באוסטרליה, אסיה, אירופה, אמריקה הצפונית ואפריקה. לסוג שיזף משוייכים 53 מינים, מהם 4 קיימים בישראל: שיזף מצוי, שיזף השיח, שיזף שעיר ושיזף תרבותי. כל מיני השיזף הם צמחים מוגנים בישראל.
Amazing Grace
Amazing Grace (בתרגום חופשי: חסד מופלא) הוא מזמור נוצרי פופולרי, שנכתב בידי הכומר ג'ון ניוטון והתפרסם לראשונה בספרו 'מזמורי אוֹלנִי' (1779).
כתיבת השיר.
ניוטון, כותב השיר, לא היה נוצרי אדוק כל חייו; הוא נולד ברובע ווֹפִּינג בלונדון בשנת 1725, ולאחר שירות קצר בחיל הים הבריטי החל לעסוק בסחר עבדים. נקודת המפנה בדרכו הרוחנית הייתה סערה שספינתו נקלעה אליה. היא גרמה לו להכיר בחוסר האונים שלו מול איתני הטבע ובתחושה שרק חסד האל יוכל לסייע לו.
תהליך חזרתו לדת היה איטי מאוד, וניוטון המשיך לעסוק בסחר עבדים במשך כמה שנים, אולם הורה למלחים שפיקודו להתפלל ולהעניק יחס אנושי יותר ל"מטען" באוניות. לאחר שעבר שבץ מוחי שמנע ממנו לחזור לים, המשיך ניוטון במסעו הרוחני וכתב רבות על חזרתו בתשובה. כתביו הסוחפים שכנעו את בעל האחוזה בקהילת אולני להסמיך אותו לכומר בקהילה.
את מילות המזמור, המבוסס על מסעו הרוחני מפריצות ורוע אל חסד האל, כתב ניוטון לדרשה שנשא בראש השנה האזרחית בשנת 1773. המילים הן פרשנות לשני פסוקים מספר דברי הימים א' (), שבהם תוהה דוד המלך על בחירתו של האל בו ובביתו להנהיג את העם למשך דורות רבים.
להמנון מיוחסת השפעה על ויליאם וילברפורס, חבר הפרלמנט הבריטי, במאבקו לחיסול הסחר בעבדים.
הלחן.
כמו מזמורים רבים באותה תקופה, המזמור הושר במנגינות רבות. הלחן המקובל כיום הופיע לראשונה בכתובים בשנת 1835, בספר התווים Southern Harmony שערך ויליאם ווקר. הוא עיבוד ללחן בשם 'בריטניה החדשה', שהופיע שש שנים קודם לכן בספר Columbian Harmony ומקורו ככל הנראה סקוטי או אירי. הוא כתוב בסולם פנטטוני ומזכיר מנגינות של חמת חלילים (והמזמור אכן בוצע פעמים רבות בכלי זה). הקישור בין המזמור ללחן הזה התבסס לאחר שהופיע במספר רב של ספרי מזמורים בראשית המאה ה-20. עם זאת, יש גם הקלטות וביצועים של המזמור בלחנים אחרים.
ביצועים והקלטות.
בזכות הלחן הפשוט, המאפשר עיבודים רבים לסגנונות שירה שונים, בוצע המזמור פעמים רבות מספור (באתר Allmusic מפורטים לא פחות מ-1800 ביצועים). עם זאת, השיר הוקלט לראשונה רק ב-1922, כי קודם לכן התמקדו חברות התקליטים בסגנונות אחרים (מארשים, שירים פופולריים ומוזיקה קלאסית) ולא עסקו כמעט במוזיקה מסורתית. בשנות ה-20, עם זאת, השתלב המזמור בגל הקלטות לשירים מסורתיים וכנסייתיים, ששווק בארצות הברית לקהל של מהגרים, אפרו-אמריקאים וכפריים דרומיים.
הביצוע המוקלט הראשון של השיר ראה אור בחברת התקליטים Brunswick Records, בביצוע 'מקהלת הנבל המקודש', הרכב גוספל שנאסף עבור ההקלטות וביצע גם מספר שירים מסורתיים נוספים. עם ההקלטות המוקדמות של המזמור נמנים מספר ביצועים של 'כמרים מזמרים' שחורים, שהקדימו לביצוע מספר מילים על חשיבותו הדתית של השיר.
המזמור היה פופולרי מאוד בארצות הברית לאור השנים, אולם באנגליה כמעט ונשכח, ושב אל צור מחצבתו רק עם העניין המחודש בפולק רוק בשנות ה-60. מאז הוקלט פעמים רבות בידי מגוון רחב של מבצעים, בהם ג'ואן באאז, קיילי מינו, אריתה פרנקלין, שרה ברייטמן, ליאן ריימס, ג'ניס ג'ופלין ואלביס פרסלי.
ההמנון מושמע ברקע הסרטים "סילקווד", "בתו של כורה הפחם" ו"המסעדה של אליס".
לוסט לניאדו
לוּסֶט מטלון לניאדו (באנגלית: Lucette Matalon Lagnado; 19 בספטמבר 1956 – 10 ביולי 2019) הייתה עיתונאית וסופרת יהודייה-אמריקאית, שסיקרה את תחום הבריאות בוול סטריט ג'ורנל.
ביוגרפיה.
לניאדו, ילידת מצרים, גוללה את סיפור עקירת משפחתה מארץ זו, בעקבות רדיפות המשטר הנאצריסטי, בספרה "האיש בחליפת עור הכריש הלבנה". אביה לאון, יהודי דתי אדוק, אך גם אדם עשיר, רודף שמלות ואוהב חיים טובים, שירד מנכסיו בעקבות עזיבת קהיר, לא התאושש מהפליטות שנגזרה עליו. סיפור הגירתו לארצות הברית היווה בעיניה את היפוכו של החלום האמריקני. על הספר היא קיבלה את פרס סמי רוהר לספרות יהודית לשנת 2008.
ספר נוסף של לניאדו, "ילדי הלהבות", יצא לאור ב-1991 ועסק בסיפורם של תאומי מנגלה.
לניאדו התגוררה בניו יורק ונפטרה ב-10 ביולי 2019. הותירה אחריה בעל - העיתונאי דאגלס פיידן, שעבד עמה בעריכת המגזין היהודי האמריקני פארווערטס.
שיזף (פירושונים)
תת-זרחן בדם
תת זרחן בדם או היפופוספטמיה (בלועזית: Hypophosphatemia) היא הפרעה במשק הזרחן בגוף, המאופיינת ברמות נמוכות של זרחן במחזור הדם.
להפרעה זו ישנם סיבות רבות, אולם הסיבה העיקרית היא תהליך שמתרחש כאשר אנשים הנמצאים בתת תזונה אוכלים פחמימות, וכתוצאה מכך מופרש אינסולין אשר מעודד את כניסת הגלוקוז והזרחן לתאים. תסמונת זו נקראת Refeeding syndrome. בנוסף, קיימות תסמונות גנטיות (ראו להלן) שאחד ממאפיניהם הוא תת-זרחן בדם.
סיבות לתת זרחן בדם.
חדירה מהירה של זרחן לתאים בעקבות העמסת פחמימות אצל חולים בתת-תזונה, גורמת להיפופוספטמיה.
סיבות נוספות הן:
תסמונות גנטיות הקשורות בתת-זרחן בדם.
ישנן תסמונות גנטיות המאופינות בתת-זרחן בדם, כגון תסמונת פנקוני, וכן רככת המועברת בתורשה (דומיננטית, רצסיבית או x-linked), או המחלה ע"ש דנט Dent disease.
רככת היפופוספטמית המועברת בתורשה x-linked (נקרא גם Vit.D resistance Rickets, VDRR)- זוהי ההיפופוספטמיה השכיחה ביותר, 1:25,000.
מדובר בהפרעה טובולרית בכליה הגורמת לאיבוד של זרחן לשתן, הפרעות בגדילה והיווצרות של רככת. ייתכנו גם הפרעות בהתפתחות השיניים, וכן איחוי מוקדם של תפרי הגולגולת- cranial synostosis. מחלה זו נגרמת עקב מוטציה בגן המקודד ל- PHEX endopeptidase.
תפקידו של חלבון זה, הוא ככל הנראה בעיכוב גורם האחראי לעיכוב הספיגה בחזרה של זרחן. כתוצאה מהמוטציה בחלבון זה, הספיגה הטובולרית פוחתת ויש דלף של זרחן לשתן. המוטציה הנ"ל מגבירה גם את יצורו של גורם הגדילה FGF23 באוסטיאובלסט, ומפחית את פעילות האנזים 1 אלפא הידרוקסילאז האחראי לפעילות ההידרוקסילציה של ויטמין d בכליה. הטיפול נעשה על ידי תוספי זרחן ומטבוליט פעיל של ויטמין d.
רככת היפופוספטמית תורשתית עם היפרקלציאוריה (HHRH)- מחלה גנטית נדירה, אוטוזומאלית רצסיבית, תוארה לראשונה בבדואים על ידי חוקרים מישראל בשנת 1985.
המאפיינים של המחלה- היפופוספטמיה, רככת, רמה גבוהה של קלציטריול והיפרקלציאוריה (יתר סידן בשתן).
המחלה ע"ש דנט- (XLRH)- מתאפיינת בהיפופוספטמיה ודלף של זרחן בכליה, רמה גבוהה של קלציטריול, היפרקלציאוריה, יצירת אבני כליה, נפרוקלצינוזיס,
פרוטאינוריה והתפתחות של אי ספיקת כליות. נשים נשאיות אינן חולות (מועבר בתורשה x-linked).
תסמונת פנקוני- הפרעה טובולרית, מולדת או נרכשת, עם פגיעה בספיגת הזרחן, גלוקוז, חומצות אמינו וביקרבונאט. בתסמונת פנקוני יש רמה נמוכה יחסית של קלציטריול.
אוונסטון
אוונסטון (באנגלית: Evanston) היא עיר במחוז קוק ממדינת אילינוי שבארצות הברית.