מצרים השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת סטוקהולם (1912), עוד בהיותה מושבה בריטית. גם לאחר קבלת העצמאות ב-1922 המשיכה להשתתף במשחקים, אך נעדרה מהם מספר פעמים. היעדרותה הראשונה הייתה מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). בדומה למדינות רבות אחרות, לא שלחה מצרים משלחת למשחקים אלה מסיבות כלכליות שנבעו מהשפל הגדול. בהמשך החרימה את אולימפיאדת מלבורן (1956) במחאה על המעורבות הבריטית והצרפתית במלחמת סיני, אך ספורטאים מצרים הספיקו להשתתף בתחרויות הרכיבה שנערכו חודשים ספורים קודם לכן בסטוקהולם. מדינות אפריקניות רבות החרימו את אולימפיאדת מונטריאול (1976) בעקבות סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד בשל משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה מול נבחרת דרום אפריקה. גם מצרים הצטרפה לחרם, אך עשתה זאת שלושה ימים לאחר שהמשחקים כבר החלו, ומספר ספורטאים מצרים הספיקו להשתתף במשחקים. חרם נוסף בו השתתפה מצרים היה החרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) משתתפת מצרים במשחקים ברציפות.
במהלך השנים צברו הספורטאים המצרים 32 מדליות, מהן 7 מדליות זהב. הענפים הבולטים הם הרמת משקולות (14 מדליות, מהן 5 מדליות זהב) והיאבקות (7 מדליות, מהן 2 מדליות זהב). ככלל, היו הישגי המצרים גבוהים יותר באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפו, ובמחצית השנייה של המאה ה-20 הם החלו לרדת. למגמת הירידה בהישגי המצרים בהשוואה לשנות ה-30 וה-40 מספר הסברים אפשריים: ירידה בהשקעות בספורט, שחיתות באגודות הספורט, ירידה בהתעניינות בענפי ספורט שאינם כדורגל ומיעוט בפעילות ספורטיבית יומיומית במדינה.
מצרים השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת סרייבו (1984). הספורטאי היחיד שייצג אותה היה גולש הסקי האלפיני ג'מיל אל רידי. אל רידי סיים במקום ה-60 והאחרון בתחרות הגלישה במורד, ובמקום ה-46 מתוך 47 בתחרות הסלאלום.
היסטוריה.
באולימפיאדת סטוקהולם ייצג את מצרים סייף בודד, שלא הגיע להישגים משמעותיים. לאולימפיאדות הבאות שלחה מצרים משלחות גדולות יותר, שהתחרו במספר ענפים, אך ההישגים הראשונים הגיעו רק באולימפיאדת אמסטרדם (1928). מרים המשקולות אל סייד נוסייר זכה במדליית הזהב הראשונה בתולדותיה של מצרים, ובעקבותיו הגיע המתאבק איברהים מוסטפא להישג דומה. הקופץ למים פאריד סימאיקה זכה במדליית כסף בקפיצה מגובה 10 מטרים, ובמדליית ארד בקפיצה מגובה 3 מטרים. נבחרת הכדורגל העפילה לחצי הגמר, אך סיימה במקום הרביעי, לאחר שהובסה בידי נבחרת ארגנטינה 6-0, ולאחר מכן הובסה בידי איטליה 11-3 במשחק על מדליית הארד. הסייף היהודי סלבטור סיקורל הגיע לשלב הגמר וסיים במקום השביעי.
מצרים נעדרה מאולימפיאדת לוס אנג'לס, אך עם שובה למשחקים, באולימפיאדת ברלין (1936), שבו הספורטאים המצרים והגיעו להישגים. חמישה מרימי משקולות זכו ב-5 מדליות, בהן שתי מדליות זהב, ומצרים הייתה המדינה המובילה בענף זה. מעל כולם בלט חאדר אל טוני, שהתחרה במשקל הבינוני. אל טוני הרים משקל של 387.5 ק"ג, 35 ק"ג יותר מהמתחרה שהגיע למקום השני, ו-15 ק"ג יותר מהזוכה במקום הראשון במשקל כבד. אדולף היטלר, שצפה באל טוני ניגש אליו בסיום התחרות ואמר לו כי מצרים צריכה להתגאות בו, ו"הלוואי שהיית גרמני". מאוחר יותר הורה היטלר לקרוא על שמו של אל טוני רחוב בברלין. שיאו של אל טוני החזיק מעמד 60 שנה, עד 1996. זוכה מדליית הזהב השני היה אנוואר מסבאח, סאלח סולימאן זכה במדליית כסף ואבראהים שאמס ואבראהים ואסיף זכו במדליות ארד.
אולימפיאדת לונדון (1948) אף היא הייתה מוצלחת מבחינת מצרים. מרים המשקולות אברהים שאמס, שזכה במדליית ארד בברלין, זכה הפעם במדליית זהב, ובמדליית זהב נוספת זכה מחמוד פיאד. עטייה חמודה זכה במדליית כסף, ולהישג דומה הגיע המתאבק עלי חסן. המתאבק אברהים עוראבי, שזכה במדליית ארד, השלים את טבלת המדליות המצרית בלונדון. חאדר אל טוני התחרה גם במשחקים אלה, לאחר שעבר ניתוח ובניגוד לעצת רופאיו, והצליח לסיים במקום הרביעי. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת הלסינקי (1952) סימנה את ראשיתה של הירידה בהישגיה של מצרים. במשחקים אלה זכה המתאבק עבדל אאד ראשד במדליית ארד. באולימפיאדת מלבורן הספיקו להשתתף רק שלושת רוכבי הסוסים בטרם הודיעה מצרים על החרמת המשחקים. באולימפיאדת רומא (1960) השתתפה מצרים כחלק מהרפובליקה הערבית המאוחדת שכוננה יחד עם סוריה. שני זוכי המדליות, המתאבק עוסמאן סייד (מדליית כסף) והמתאגרף עבדל מוניים אל גינדי (מדליית ארד), היו מצרים. היו אלה שתי המדליות האחרונות לזכותה של מצרים במשך למעלה משני עשורים. באולימפיאדת טוקיו (1964) שחזרה נבחרת הכדורגל את הישג השיא שלה, לאחר שסיימה במקום הרביעי. בחצי הגמר הובסה על ידי נבחרת הונגריה 6-0, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה 3-1 לגרמניה.
24 שנים לא עמדו ספורטאים מצרים על הפודיום, עד זכייתו של הג'ודוקא מוחמד עלי רשוואן במדליית הכסף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). גם הישגו של רשוואן היה חד-פעמי, והמדליות הבאות הגיעו 20 שנה אחר כך. הישג נוסף בלוס אנג'לס היה העפלתה של נבחרת הכדורגל לשלב רבע הגמר, בו הפסידה לנבחרת צרפת 2-0. באולימפיאדת אטלנטה (1996) רשמה נבחרת הכדוריד הישג מרשים, כשסיימה במקום השישי. באולימפיאדת סידני (2000) סיימה נבחרת הכדוריד במקום השביעי.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה המתאבק כרם אבראהים ג'אבר במדליית זהב, שהייתה הראשונה מזה 56 שנים. מתאגרף העונה לשם המחייב מוחמד עלי זכה במדליית כסף, ושני מתאגרפים נוספים, מוחמד אלסייד ואחמד אסמעיל אל שאמי, זכו במדליות ארד. במדליית ארד שלישית זכה לוחם הטאקוונדו תאמר באיומי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב ירדו הישגיה של מצרים, ושני ספורטאים זכו במדליית ארד, הג'ודוקא האשם מסבאח ומרימת המשקולות עביר עבד אל רחמן. עבד אל רחמן דורגה במהלך התחרות במקום החמישי, אך ב-2016 הוענקה לה מדליית הארד בעקבות הרשעה באימרוץ של שתי מתחרות אחרות, רטרואקטיבית היא הייתה לאישה הראשונה שזוכה במדליה עבור מצרים. מספר ספורטאיות מצריות רשמו הישגים נאים בבייג'ינג: לוחמת הטאקוונדו נוהא עבד ראבו דורגה חמישית, ואיה מדאני דורגה שמינית בקרב חמש מודרני.
באולימפיאדת לונדון (2012) שב ג'אבר וזכה במדליה אולימפית, הפעם מדליית כסף. הסייף עלאלדין אבואלקאסם זכה אף הוא במדליית כסף, ברומח, והיה לסייף המצרי הראשון שזוכה במדליה אולימפית. עביר עבד אל רחמן שסיימה חמישית שודרגה שוב לאחר המשחקים, הפעם למדליית כסף, גם מרים המשקולות טארק יחיא שודרג למדליית ארד. מספר מרימי משקולות מצרים נוספים הגיעו להישגים גבוהים: אבראהים רמדאן ורגאב עבדאלחי סיימו במקום החמישי. בתחרויות הנשים, ונח'לה רמדאן סיימה במקום הרביעי. נבחרת השחייה הצורנית סיימה במקום השביעי, ואילו נבחרת הכדורגל העפילה לשלב רבע הגמר אך הובסה בידי נבחרת יפן 3-0.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו המצרים בשלוש מדליות ארד. מרימת המשקולות שרה אחמד הייתה לאישה המצרית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית במהלך המשחקים עצמם. מרים המשקולות מוחמד איהאב זכה אף הוא במדליית ארד, שימעה חלף סיימה במקום הרביעי, אחמד סעד ורגאב עבדלחי סיימו במקום החמישי ואסראא אל-סייד סיימה במקום השביעי. במדליית הארד השלישית זכתה לוחמת הטאקוונדו הדאיה מלאק. לוחם טאקוונדו נוסף, ע'ופרן אחמד, סיים במקום השביעי. הקלעית עפאף אל הודהוד סיימה במקום החמישי באקדח אוויר, המתאבקת אנאס מוסטפא סיימה במקום החמישי,
המתאגרף חוסאם בכר עבדין הודח ברבע הגמר, הג'ודוקא רמדאן דרוויש סיים במקום השביעי, נבחרת סייפי הרומח סיימה במקום השביעי, נבחרת השחייה הצורנית סיימה במקום השביעי ונבחרות הכדוריד והכדורעף סיימו במקום התשיעי. ספורטאי מצרי נוסף שהתפרסם במשחקים היה הג'ודוקא אסלאם אל-שהאבי. אל-שהאבי הפסיד בקרב הראשון שלו מול אורי ששון, ולאחר הקרב סירב ללחוץ את ידו. ועדת המשמעת של הוועד האולימפי הבינלאומי קבעה כי התנהגותו הפרה את כללי המשחק ההוגן וכי היא נוגדת את רוח הידידות המוטמעת בערכים האולימפיים.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
היפרפרולקטינמיה
אנטילופת סוס קצרת-קרן
אנטילופת סוס קצרת-קרן (שם מדעי: Hippotragus equinus; קרויה גם אנטילופת סוס חומה או אנטילופת רואן) היא מין של אנטילופה מסוג אנטילופת סוס מתת-משפחת הראמים, שאזור מחייתה בסוואנה במרכז ודרום אפריקה.
תיאור.
גובה הכתפיים של אנטילופת סוס קצרת-קרן בוגרת נע בין 1.1 עד 1.5 מטר, אורכה כ-2 מטרים ומשקלה בין 220 ל-300 קילוגרם. היא דומה לאנטילופת סוס שחורה, אך צבעה חום ולא שחור.
משך ההיריון הוא כתשעה חודשים ובסופו נולד ילוד בודד במשקל ממוצע של 16–18 קילוגרם.
היא נעה לרוב בעדרים של 6–20 פרטים שבראשם זכר יחיד המגן על הטריטוריה של העדר, ששטחה נע בין 12 ל-120 קילומטרים רבועים. לפני הלידה, האם עוזבת את העדר ולאחר הלידה הילוד מוחבא במשך שבועיים עד שהוא מצטרף לעדר.
החל מסוף המאה ה-20 ירדה תפוצתה של האנטילופה הסוסית קצרת הקרן ובשנת 1998 הוערך היקף האוכלוסייה ב-39,000 פרטים, והיא סווגה כבעלת סיכון נמוך. עם זאת, בדרום אפריקה היא נמצאת בסכנת הכחדה בשל תחרות עם הזברות על מקורות מחיה בפארק קרוגר.
יתר פרולקטין בדם
יתר פרולקטין בדם (בלועזית: היפרפרולקטינמיה) היא הפרעה שבה רמות הפרולקטין בדם עולות מעבר לנורמה.