משנת 2004 ועד למאי 2019 זהר היה מבעלי משרד "זהר גולד חסכון נטו". המשרד המוביל בתחומו בישראל אשר סייע לארגונים וחברות מהגדולות במשק בחסכון בעלויות תפעול ועלויות פיננסיות בהיקפים משמעותיים. נושאי הטיפול המרכזיים בפעילות המשרד היו תקשורת, ליסינג, אנרגיה ועוד רבים אחרים. הלקוחות העיקריים של המשרד היו: החברה לישראל, טבע, התעשייה האווירית, חמש חברות ביטוח, יבואני רכב ועוד.
בשנת 2011 זהר נמנה עם משלחת אנשי העסקים אשר ליוותה את הנשיא שמעון פרס בביקור ראשון של נשיא מדינת ישראל בווייטנאם.
כיום זהר דירקטור בחברות ציבוריות.
נילס סימונסן
נילס סימונסן (דנית: Niels Simonsen: 10 בדצמבר 1807 - 11 בדצמבר 1885) היה צייר, ליתוגרף ופסל דני.
ביוגרפיה.
סימונסן נולד בקופנהגן, דנמרק. הוא היה בנם של סימנון רסמוסון ובולט נילסדטר. הוריו היו חנוונים. בגיל ארבע עשרה למד אצל אמן של ציור דקורטיבי והחל ללמוד שיעורי ציור באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות. מאוחר יותר, הוא לקח שיעורים פרטיים מיוהאן לודוויג לונד.
לאחר הצגה מוצלחת בתערוכת האביב של שרלוטנבורג, קופנהגן בשנת 1827, פנה לפיסול וקיבל כמה הזמנות, כולל אחת לתבליטים באולם בכריסטיאנסבורג. בשנת 1830 הוענקה לו מדליית זהב על "ישו המרפא את החולים", המוצג כעת בכיכר ציבורית בקופנהגן.
אף שהזמנות האלה היו ניכרות, ציורי דיוקן היו מקור הכנסתו העיקרי. כישלונו לזכות בהכרה רשמית נוספת בעבודתו הביא אותו במהרה לפנות לציור. הוא ערך את התערוכה הראשונה שלו בשנת 1833, לאחר הכשרה קצרה מאוד. ציורו "חייל פצוע" הביא לו את כספי הפרס. מאוחר יותר הוא הופץ באופן נרחב בעיקר כתחריט של קרל אדוארד זון.
בשנת 1834, לאחר שלא הצליח לשחזר את ההצלחה הראשונית הזו, הוא ביקש הלוואה מניקולאי אברהם הולטן. ההלוואה ניתנה והיא איפשרה לו לשהות שנתיים במינכן, שם הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות.
עד מהרה הוא מצא קונים לעבודתו - בעלי אדמות ואנשי עסקים וכן אספני אמנות זרים. עד 1837, הוא היה מספיק טוב כדי לחזור הביתה ולהתחתן עם ארוסתו, אן מארי פיטרסן. במהלך השנים הבאות הוא נסע לטירול, צפון איטליה ואלג'יר. היצירות שצייר שם נרכשו על ידי משפחות המלוכה של בוואריה וירטמברג והאוסף המלכותי בקופנהגן.
חזרה לדנמרק.
בשנת 1842, הוא הפך לחבר באקדמיה של מינכן והוצעה לו פרופסור, אך הוא בחר לקבל הצעה דומה מהמלך כריסטיאן השמיני וחזר לדנמרק. הוא לימד ציור היסטוריה צבאית באקדמיה המלכותית. הוא גם המשיך בקריירה הפרטית שלו והעבודות שנוצרו מביקורו בצפון אפריקה היו פופולריות במיוחד.
בשנים 1848–1851, במהלך מלחמת שלזוויג הראשונה, הוא התרכז בבדים גדולים של סצנות צבאיות, כמה מהן נרכשו לאוסף המלכותי. לאחר מכן חזר לסצנות הז'אנר, יצא לטיול בשוודיה ויצר יצירה מרכזית, (1862), המסמלת את הפיוס בין דנמרק ושוודיה לאחר שנים של התמודדות מרה על סקאניה.
בשנים 1854–1883, הוא היה מורה בבית הספר של האקדמיה לאמנויות יפות. הוא התמקד שוב בציור קרבות במהלך מלחמת שלזוויג השנייה והיה חבר באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות. את הטיול הגדול האחרון שלו לרומא עשה בשנת 1870.
סימונסן נפטר במהלך 1885 בפרדריקסברג ונקבר בבית הקברות בפארק סולברג.
איזיס
במיתולוגיה המצרית, אָסֶת (בקופטית: Ⲏⲥⲉ, אֵסֶה), הידועה כיום בשמה היווני אִיזִיס (Ίσις), היא האלת הרפואה, הקסם והטבע, שנחשבה לבעלת כוחות ריפוי מופלאים. איזיס הייתה אחותו ואשתו של אוזיריס, אחותו של סת, אחותה של נפתיס ואמו של הורוס. גופתו המבותרת של אוזיריס שבה לתחייה הודות לקסמיה. רבים מקבילים אותה לאלות היווניות ארטמיס ודמטר, לענת הכנענית ולעשתר המסופוטמית.
איזיס היא בעיקר אלת הקסם והרפואה. על פי אחד הסיפורים הידועים אודותיה, רצתה שאוסיריס, אחיה ובעלה יוכתר למלך האלים במקום רע, מלך האלים המקורי ואל השמש. היא יצרה נחש אשר הכיש את רע, ואמרה לו שתוכל לרפאו אם ייתן לה את שמו הסודי. משנתן רע לאיזיס את שמו הסודי, רפאה אותו איזיס, אך הכריחה אותו לפרוש. אוסיריס מונה למלך האלים במקומו.
איקונוגרפיה.
באיקונוגרפיה המצרית מרבה איזיס להופיע כשהיא נושאת על ראשה את כס המלכות הפרעוני. זאת משום שאיזיס ואוזיריס זוהו עם בית המלוכה המצרי, והפרעה המצרי נחשב להתגלמות החיה של בנם, האל הורוס. לעיתים קרובות מוצגת איזיס כשעל ראשה גלגל השמש והיא נושאת את בנה הורוס. דמותה של איזיס כאם הנושאת את בנה שימשה מאוחר יותר כבסיס לאיקונוגרפיה הנוצרית של מרים, אם ישו. אף כי האיקונוגרפיה של איזיס היא ברובה אנתרופומורפית (מציגה אותה בדמות אנושית), נמצאו גם ייצוגים שלה בדמות הציפור דיה ולעיתים אף בדמות נחש. יתרה מזו, כתוצאה מהתמזגותה עם האלה המצרית חתחור, היא מופיעה לעיתים קרובות כשלראשה קרני פרה.
האלה איזיס ושמו הנסתר של האל רע.
קיימות גרסאות רבות לסיפור הפרישה של רע ממלכות מצרים, אך אחת הגרסאות המוכרות מקושרת ישירות לאיזיס. רע, אל השמש, החיים ומלך מצרים היה זקן מאוד. איזיס, שחמדה את הכס לבעלה אוזיריס, לא רצתה לחכות עוד. לכן אספה מעט מרוּקו של רע בעת שישן, ערבבה אותו עם חימר ויצרה נחש. מכאן מזוהה איזיס עם הנחש. הנחש הכיש את רע, שלא הצליח להירפא אפילו בעזרת כל קסמיהם של האלים, כולל איזיס עצמה. איזיס אמרה לרע כי רק אם ימסור לה את השם הסודי שלו, תוכל לרפא את ארס הנחש. בסופו של דבר נכנע רע לתנאיה של איזיס ומסר לה את שמו הסודי. לאחר שאיזיס ריפאה את רע, היא אילצה אותו לסגת אל השמיים לצמיתות, כך שאוזיריס יוכל לשבת על הכס.
על פי המיתוס המצרי, אחיו של אוזיריס, סת, חמד את בית המלוכה וביקש להרוג את אחיו. לאחר מספר ניסיונות כושלים, הצליח סת לבתר את גופתו של אוזיריס והטמין את חלקיה במקומות מסתור שונים. איזיס יצאה למסע בחיפוש אחר חלקי גופתו של בעלה ואחיה אוזיריס. לאחר שאספה את כל חלקי הגופה, היא איחדה אותם וחנטה את הגופה, ובכך יצרה את המומיה הראשונה. היא קברה אותה בסתר והגנה עליה בעזרת לחשים רבי עוצמה. כאשר פרשה את כנפי הציפור שלה מעל גופתו של אוזיריס, הוא קם לתחייה, אך רק באופן חלקי כך שיכל אך ורק למלוך על הדוואת (עולם המתים), שם הוכתר למלך המתים.
איזיס כאלה אוניברסלית.
עוד בתקופה הפרעונית, כתוצאה מהזיהוי שלה עם השושלת הפרעונית, נודע לאיזיס מקום מיוחד בקרב האלים המצריים. אולם בתקופת בית תלמי, עם הקמת הסרפאום על ידי תלמי הראשון (סוטר), התחזק מעמדה של איזיס הן במצרים והן מחוצה לה. פולחניה של האלה אומצו על ידי תושביה היוונים של אלכסנדריה וחדרו בהדרגה גם ליוון עצמה. כתוצאה מכך עברה דמותה של איזיס הלניזציה מרחיקת לכת, שניכרת בבירור באיקונוגרפיה שלה.
אחד התוצרים של תהליך זה הוא הפיכתה של איזיס לאלה אוניברסלית והזיהוי שלה עם שורה של אלות אחרות. על קירות אחד ממקדשי האלה במצרים נמצאו ארבעה המנונים ביוונית מאת אדם בשם איזודורוס, המתוארכים למאה ה-1 לפנה"ס, ומתארים את איזיס כישות האחת מאחורי סדרה של אלות ופולחנים ברחבי העולם ההלניסטי: אחד המקדשים הידועים לאלה שכן באי פילה שבדרומה של מצרים.
איזיס בתקופת האימפריה הרומית.
איזיס הייתה במודעות היוונים כבר מימי אלכסנדר הגדול. עם עליית האימפריה הרומית, החל תהליך הטמעה רומית , בו איזיס הופיעה כאלה של העם. הרומאים אימצו את איזיס במגוון מאפיינים: כדמות אימהית (הולידה וטיפחה את הורוס), מעניקת חיים (החייתה את בעלה אוסיריס), בעלת שליטתה על הניווט הימי, יכולות ריפוי, התקווה לחיים לאחר המוות ולחיי נצח . בתקופת האימפריה הרומית פולחן איזיס התקיים בתודעת הציבור והמנהיגים. פולחן האלה זכה ליחס משתנה, שהחל עם הוצאתה אל מחוץ לפומריום, רדיפתה, דרך עליה בפופולריות ולבסוף כניסה אל הקדושה הרומית.
פוליטיקה רומית.
בפוליטיקה הרומית התנהל שיח לגבי הלגיטימיות של פולחן איזיס והשאלה האם מדובר בדת או אמונה טפלה. מעמדו של פולחן איזיס עבר הגבלות, איסורים, הקלות ולבסוף קבלה אל המסורת הרומית. מתחילת תקופת האימפריה הרומית, גישות קיסרים בנוגע לפולחן איזיס השתנו. בשנת 28 לפנה"ס הורה אוקטביאנוס על איסור הקדושה המצרית בתוך הפומריום, ולמעשה להוצאת הפולחן המצרי מן המסורת הרומאית בצורה רשמית. טיבריוס היה אחראי לגירוש חסידי כתות מצריות מרומא על בסיס צו סנאטורי. לעומתם, גאיוס קליגולה, התיר ואף השתתף בטקסי חניכה ומצעדים של פולחן איזיס. בתקופתו הוכנס פסטיבל האיזיה (Isia), שחגג את מותו ותחייתו של אוסיריס, אל לוח השנה הרומאי. קלאודיוס נודע בסובלנותו הדתית, ודומיטיאנוס שיפץ מקדשי איזיס ברחבי רומא. הקיסר קומודוס היה חבר בפולחן איזיס ככוהן זוטר.
סינקרטיזם דתי.
סינקרטיזם דתי, כלומר, שילוב תכונות של אלים זרים עם אלים מסורתיים התרחש בפולחן הרומי לעיתים קרובות. בתהליך זה, של יצירת אלוהות סינקרטיסטית שתואמת לחשיבה הרומית, איזיס הוטמעה לתוך תבניות שונות במיתולוגיה הרומית, איזיס-קרס (Ceres), איזיס-פורטונה (Fortuna), איזיס-ונוס (Venus) ואיזיס פלאגיה.
הגיית השם איזיס.