VEF ריגה (בלטבית: VEF Rīga) היא קבוצת כדורסל לטבית מהעיר ריגה, המתמודדת בליגת העל הלטבית, ליגת VTB ובליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה שנת 1929. לאחר סיפוחה של לטביה לברית המועצות השתתפה בליגה הסובייטית, בה הגיעה למקום השלישי בעונות 1959/60, 1965/66, 1990/91. עד להתפרקות ברית המועצות הקבוצה הפסיקה להתקיים בשנת 1992. בשנת 2007 הוקמה הקבוצה מחדש והחלה לטפס לצמרת הליגה הלטבית וזכתה בשלוש אליפויות רצופות.
במסגרת אירופאית.
בעונת 1991/92 השתתפה הקבוצה בגביע ספורטה והודחה על ידי קבוצת אולימפיה ליובליאנה בשלב השני של המוקדמות. במסגרת הליגה הבלטית, הקבוצה משתתפת מאז עונת 2007/08. ובנוסף השתתפה בליגת VTB מאז הקמתה ועד לעונת 2018/19. במקביל החלה הקבוצה להשתתף במפעלים אירופאים של היורוצ'לנג' והיורוקאפ. בעונות 2011/12, 2013/14 השתתפה הקבוצה במוקדמות היורוליג ולא הצליחה להגיע לשלב הבתים.
מאז עונת 2009/10, מארחת הקבוצה ב"ארנה ריגה" שהוקם בשנת 2008 ומכיל 12,500 מקומות ישיבה.
בשנים 2019–2022 הקבוצה זכתה ברצף באליפות הליגה הלטבית. בתקופה זו מארקס מייריס היה בין כוכבי הקבוצה ופעמיים זכה בתואר MVP של הפלייאוף.
בעונת 2020/2021 בליגת האלופות בכדורסל הקבוצה הגיע לשלב הבתים.
שמואל ביקסון
שמואל ביקסון (27 בנובמבר 1926 - 28 בספטמבר 2018) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה.
חייו המוקדמים.
שמואל (מוליק) נולד ב-27 בנובמבר 1926 בשכונת כרם אברהם בירושלים, כבן בכור ליצחק (אייזיק) ובתיה (לבית גורדון), אנשי גדוד העבודה. בשנת 1928 עברה המשפחה לשכונת הפועלים ליד בית הכרם. המשפחה חיה בצריף, כמו שאר תושבי השכונה, עד לבניית בית האבן (הראשון בשכונה) בשנת 1932.
בשנת 1930 הלך שמואל לגן הילדים בבית הוועד בבית הכרם ובשנת 1932 עלה לכתה א' בבית הספר בבית הכרם. במהלך לימודיו פגש במחנכים ומורים מאושיות החינוך והתרבות הישראלי: המחנכים בלהה יפה ודוד בנבנישתי, המורה לחשבון אברהם אבן-שושן והמורה לכימיה וביולוגיה ישעיהו ליבוביץ.
תנועת הנוער וגיוס.
בשנת 1937 הצטרף לתנועת מחנות העולים ובשנת 1940 הפך חבר בהגנה. ביקסון וחבריו התאמנו בירי באקדחים ובשימוש במכשירי קשר במרתף שמתחת לסמינר בית הכרם.
בשנת 1944 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בבית הכרם ויצא עם חבריו ממחנות העולים להכשרה מגויסת בקיבוץ דפנה בגליל, ועזרה ליישוב חולתה בדייג באגם החולה.
לאחר תקופת ההכשרה, התגייס ביקסון עם יתר המחלקה לפלמ"ח, לפלוגה ח' (אשר כונתה "חיות הערבה"). מחצית החודש עסקו בעבודה בקיבוץ בית הערבה בצפון ים המלח ומחצית החודש באימוני שדה.
אחרי שנה, עברה ההכשרה לקיבוץ חפציבה, והתפלגה במפלגה ובהכשרה. המיעוט הירושלמי הצטרף להכשרת אפיקים.
לימודים בתקופת מלחמת העצמאות.
בשנים 46–1945 עזב את ההכשרה והתקבל ללימודי אומנות בבצלאל. בנוסף ללימודיו בבצלאל, למד פיסול בסטודיו של הפסל זאב בן-צבי ותולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1947 התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון בחיפה.
כשלשה חודשים לאחר תחילת הלימודים פרצה מלחמת העצמאות. ביקסון גויס למערכה בגיוס הרזרבה של הפלמ"ח בטכניון והעברתם למעלה החמישה. פלגתו גויסה לשורות הגדוד השישי, שלחם בהגנה על השיירות לירושלים. כעבור זמן קצר, עבר קורס מכ"ים בג'וערה וחזר למלחמה בירושלים. ב-3 במאי 1948 נפצע בפיצוץ הדווידקה בהר הצופים. לאחר החלמה חזר לגדוד. ב-1949 שוחרר ביקסון מהצבא וחזר ללימודים בטכניון.
שותפות במשרד אדריכלים.
ב-1951 סיים ביקסון את לימודיו והחל לעבוד במשרדם של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר בתל אביב. בעקבות מעורבותו הגדולה בפרויקט בו זכה המשרד בתחרות במקום הראשון לתכנון תיאטרון ירושלים, הפך לשותף במשרד (1958). ב-1970 זכה בפרס רוקח יחד עם שותפיו למשרד על תכנון בניין ספריית סוראסקי באוניברסיטת תל אביב. במסגרת המשרד היה ביקסון מעורב בתכנונם של עשרות פרויקטים, בעיקר מבני ציבור שהתאפיינו במונומנטליות ובעיצוב פלסטי. מבנה בולט נוסף בו מורגשת גישתו האדריכלית הוא בניין עיריית באר שבע.
בשנת 2002 פרש מהמשרד ומתחום התכנון.
מורשתו האדריכלית.
ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 1946–2010. שנתיים לאחר מכן נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. ב-2016 יצא לאור ספר מקיף המסכם את יצירתו של משרד האדריכלים "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל" בעריכת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון. ב-2018 אצר יעקובסון את התערוכה "אסם הידע" שהוצגה באולם המבואה של ספריית סוראסקי והתמקדה באדריכלות הבניין ביובל להקמתה. את התערוכה ליווה פרסומו של ספר שגם אותו כתב יעקובסון.
בשנת 1953 נישא לאביגיל (לבית גורביץ) ונולדו להם שלוש בנות ובן. ביקסון ניפטר ב-28 בספטמבר 2018.
נווה עצלנות
נווה עצלנות (באיסלנדית: Latibær, באנגלית: LazyTown) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-איסלנדית לילדים. הסדרה נוצרה על ידי מאגנוס שבינג, אתלט ומנכ"ל LazyTown Entertainment שגם מככב בתוכנית. התוכנית צולמה באנגלית, אך דובבה ליותר מ-12 שפות אחרות (כולל עברית) ושודרה ביותר מ-100 מדינות.
כ-52 פרקים הופקו בין השנים 2004 ל-2007 לשתי העונות הראשונות של הסדרה. בארצות הברית שודרה הסדרה בערוצים ניקלודיאון וניק ג'וניור. ב-2011 רכש ערוץ Universal Kids את זכויות השידור. באותה שנה רכשה חברת Turner Broadcasting System Europe את LazyTown Entertainment והזמינה את העונה השלישית והרביעית של הסדרה.
הסדרה הניבה גם סדרת בת בשם "נווה עצלנות אקסטרה" המיועדת לקהל צעיר יותר, שהוצגה בישראל כעונה השנייה.
עלילה.
הסדרה מתמקדת בשכונה רדומה וחסרת אירועים הנקראת "נווה עצלנות" שהאתלטיות של תושביה מתעוררת עם הגעתה של תושבת חדשה בשם סטפני המעודדת ומקדמת תרבות ספורט ובריאות בקרב התושבים. מלבד סטפני, התושבים מושפעים מגיבור מקומי בשם ספורטקס (באנגלית: ספורטקוס - Sportacus - הלחם בסיסים של ספרטקוס ו"ספורט").
עם זאת, ישנו תושב נוסף בנווה עצלנות בשם רובי רקב החי במאורה וזומם לסכל את פעילויות הספורט של תושבי השכונה כדי להחזיר את נווה עצלנות למצבה הרדום.
מאחורי הקלעים.
הסדרה מבוססת במקור על ספרי "נווה עצלנות", שנכתבה כאמור לעיל, במקור על ידי מאגנוס שבינג, אתלט איסלנדי שגם מגלם את ספורטקס בסדרה. מגנוס רצה לעודד ילדים לעשות יותר פעילות גופנית לאחר שראה את תופעת ההשמנה המתרחבת בעולם.
הספר הראשון, שנקרא "Áfram Latibær! (קדימה נווה עצלנות!)" יצא בשנת 1995, ובשנת 1996 עובד לבמה במחזמר עם שירים שרובם מופיעים כיום בסדרה, בהלחנת מאוני סבברסון, שהלחין גם את שאר שירי הסדרה. הספר, שמציג לנו את הדמויות לראשונה, שונה במקצת מהסדרה הקיימת כיום: ראש העיר אינו דודה של סטפני, וישנן שתי דמויות שלא הופיעו בסדרה כלל. הראשונה היא Jives Junkfood (באיסלנדית - Maggi Mjói), שהוא ילד גבוה ומאוד אנמי, חובש כובע גרב ירוק וקפוצ'ון צהוב, שעד שפגש את ספורטקס (גם בגילומו של מאגנוס שבינג) חי רק על דגני בוקר מסוכרים. השנייה היא דמות שחסר לה שם אנגלי רשמי, אך מכונה על ידי כמה מעריצים Penny Pestella, על סמך תצאות הפורום הזה: GetLazy.net (באיסלנדית: Eyrún Eyðslukló), ילדה בעלת קוקיות בלונדיניות ואוברול אדום, שאפשר לומר שהיא ההפך הגמור מסטינג'י - היא לווה כסף מאנשים ואף פעם לא מחזירה משום שהיא מאוד בזבזנית, עד שספורטקס מלמד אותה לחסוך. בנוסף, הספר וההצגה עוסקים בין היתר, חוץ מאכילה בריאה ובפעילות גופנית גם בנושא העישון. בסי ברברת מופיעה כאישה מעשנת, והחבורה של נווה עצלנות מציגה בפניה חוק חדש שאסור לעשן כי העישון מסוכן לבריאות כולם.
המחזה השני, שנקרא "Glanni Glæpur í Latabær (רובי רקב בנווה עצלנות)" מציג לראשונה את רובי רקב (בגילומו של סטפן קארל סטפנסון, שגם גילם אותו בסדרה), פושע נמלט שגנב בין היתר את המכונית של הנשיא. הוא מגיע לעיר, שכבר נמצאת בפריחתה בזכות ספורטקס והילדים שם אף מגדלים גינת ירקות בעצמם. רובי, שלא מרוצה מהעניין, מנצל את ההזדמנות שספורטקס נסע מחוץ לעיר ומתחזה לאיש עשיר בשם Rikki Ríki ("ריקי העשיר" בתרגום חופשי לעברית), ומושך אחריו את תושבי העיר אחרי קניית מזון לא בריא, ואף מחליף את ראש העיר בתפקידו. אחרי שהכניס את טריקסי וסטפני לכלא, והפך את אולם הספורט למפעל ליצור האוכל הלא בריא שלו שם הבנים עובדים, ראש העיר (באותו זמן לשעבר) עוזב את העיר והולך להחזיר את ספורטקס שיציל אותם. בסופו של דבר, ספורטקס אכן חוזר, והילדים מגלים בעזרת ידיעה בעיתון שמכוניתו של ראש העיר נגנבה ושהגנב הוא לא אחר מאשר רובי רקב, כלומר ריקי העשיר. במחזה הזה ירדה דמותה של Penny Pestella, ונוספה דמות-בובה של תרנגולת (האנין התרנגול), שמשמשת כמעין מספר של המחזה, שקצת מרגיז את כולם.
מאגנוס ניסה למכור את הרעיון של "נווה עצלנות" כסדרה לחברות טלוויזיה בעיקר בארצות הברית כדי להעביר את המסר לכמה שיותר ילדים ברחבי העולם, עד שערוץ ניקלודיאון קנה אותו. הסדרה התחילה את צילומיה בתחילת שנות ה-2000, עם שלבי יאנג בתפקיד סטפני ובובות קצת שונות במראה ממה שהן נראו בסדרה הסופית. בסופו של דבר, הפיילוט עם יאנג בוטל מאחר שבהפקה החליטו לא לעבוד עם איגודי שחקנים, שיאנג הייתה באחד מהם, אך הפיילוט עדיין קיים ברשת.