הלוויית 323 חללי מלחמת העצמאות נערכה בירושלים ב-17 בנובמבר 1949. קהל בן עשרות אלפים חלק כבוד לחללים, ביניהם חללי גוש עציון, בדרכם האחרונה. הם נקברו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. הייתה זו ההלוויה הראשונה שנערכה בבית קברות זה.
בשנים 1950–1953 נערכו בבית הקברות הלוויות המוניות נוספות, שבהן הובאו בו לקבורה למעלה מ-600 חללים נוספים ממלחמת העצמאות.
ההלוויה ואלו שבאו אחריה קידשו את בית הקברות בהר הרצל כפנתיאון לאומי, שבו נחים הגיבורים שנתנו את חייהם על עצמאות מדינת ישראל והצלת בירתה ירושלים.
רקע.
כבר במהלך קרבות מלחמת העצמאות החלו שלטונות ישראל לטפל במשימה הקשה של הבאתם לקבורה בישראל של חללי צה"ל, שגופותיהם נותרו בשטחים שמחוץ לשליטתה. משימה זו נדרשה בין השאר על מנת לפתור את שאלת גורלם של רבים שהוכרזו כנעדרים ואת בעייתן של עשרות נשים עגונות. כבר בינואר 1949 ביקר הרב הצבאי הראשי סגן-אלוף שלמה גורן בשטח כיס פלוג'ה, שהוחזק על ידי המצרים, על מנת לאסוף את גופות החללים משם.
משימת איסוף החללים הייתה מסובכת במיוחד בשדות הקרב שסביב ירושלים. בניגוד למצרים בכיס פלוג'ה הערימו אנשי הלגיון הירדני קשיים רבים בפני ביקור באתרי הקרב. נוהל משא ומתן ממושך בוועדת שביתת הנשק ישראל-ירדן בתיווך משקיפי האו"ם. רק בתחילת אוקטובר 1949 הסכים הלגיון לתת לאנשי הרבנות הצבאית גישה לשדות הקרב בגוש עציון, נווה יעקב, גבעת הרדאר ולטרון.
בראש אנשי הרבנות הצבאית פעל הרב גורן. במהלך ששה שבועות פקדו גורן ואנשיו 152 נקודות שונות שבהן נקברו חללי צה"ל – תחילה בלטרון, אחר כך בנווה יעקב ולבסוף בעשרה ימי פעילות בגוש עציון. הם טיפלו בהעברת גופותיהם של אלו שנקברו במקור בקבורה מסודרת (היה זה בעיקר בגוש עציון) ובאיסוף שרידי גופותיהם של אלו שנותרו מוטלים בשדות הקרב. המלאכה הייתה כרוכה גם בסיכון בשל מוקשים שהיו פזורים בשטח. במלאכתם הסתייעו גורן ואנשיו במפות שנערכו למקומות הלחימה והקבורה ובעדויות שניתנו להם על ידי ניצולי הלחימה באותם שדות קרב. בעבודה הפיזית סייעו להם פועלים ערבים שהועמדו לרשותם בשכר. הרב גורן נדרש לפסוק בעצמו בשאלות הלכתיות רבות ושונות שנגעו לפעילותו זו.
במהלך חודש אוקטובר וראשית נובמבר 1949 הועברו לישראל 228 ארונות ובהם עצמותיהם של 323 חללים שנאספו על ידי הרב גורן ואנשיו. מרבית הארונות הועברו לישראל דרך מעבר שער מנדלבאום. אלו רוכזו על ידי צה"ל במבנה נטוש בקרבת המעבר והוחזקו שם תוך מתן כבוד צבאי. ארונות חללי לטרון וגבעת הרדאר רוכזו במבנה בכפר ערבי נטוש ממערב לירושלים.
משרד הביטחון החליט בהסכמת קרובי כל החללים (למעט ארבעה) כי הם – שהיו מגיני ירושלים - יובאו לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים, שהוכרז על הקמתו מוקדם יותר באותה שנה ושהכשרתו החלה זמן לא רב לפני כן.
במסיבת עיתונאים שנערכה ביום ההלוויה נמסרו פרטים על איסוף החללים מפי הרב גורן ואנשי משרד הביטחון יוסף דקל ויצחק זיו-אב.
טקס האשכבה.
יום ההלוויה נקבע ליום חמישי, 17 בנובמבר. בלילה שלפני כן הועברו 228 הארונות מהמקומות שבהם הוחזקו על גבי 38 משאיות – ששה ארונות בכל משאית. המשאיות הוצבו למשך הלילה בחצר הגימנסיה רחביה. בשעת בוקר מוקדמת הוצבו המשאיות משני צידיו של רחוב המלך ג'ורג'. על גבי הארונות נפרשו דגלי ישראל וזר פרחים עיטר כל משאית.
לקראת טקס האשכבה פסקו העבודה והפעילות בירושלים. קהל אלפים התקבץ במרכז ירושלים לקראת הטקס. הוא כלל את קרובי החללים (כ-1,800 מהם הגיעו בהסעות מחוץ לירושלים), שרי ממשלת ישראל וחברי כנסת, קציני צה"ל וחייליו, אישי ציבור לרבות ראש העיר ואנשי הסוכנות היהודית, חברי תנועות נוער, תלמידי בתי ספר ותושבים מירושלים. דגלי המדינה על בנייני הממשלה והמוסדות הלאומיים בירושלים הורדו לחצי התורן. על בתים פרטיים רבים הונפו דגלים שחורים.
טקס האשכבה לנופלים החל בשעה 10:00 ברחבת בית הכנסת ישורון, הסמוך לבניין המוסדות הלאומיים. בפתח הטקס קרא חבר הכנסת הרב אברהם חיים שאג, שבנו נהרג עם הל"ה, את פרק ע"ט בתהילים. אחריו נשא דברים בשם הממשלה שר האספקה והקיצוב דב יוסף, גם הוא אב שכול, ששימש בימי המלחמה כמושל ירושלים. נשאו דברים גם הרמטכ"ל יגאל ידין והרב גורן. החזן משה קראוז נשא תפילת אל מלא רחמים וילד שאביו נהרג בגוש עציון אמר קדיש.
בשעה 11:15 יצאה שיירת המשאיות בנסיעה איטית בשני טורים אל הר הרצל דרך רחוב יפו ושדרות הרצל. לפניה נסעו קצינים ומשמרות חיילים ב-20 ג'יפים, ואחרי המשאיות נסעו מכוניות ואוטובוסים ובהם מלווי ההלוויה. לפי הערכה נקהלו לצידי נתיב השיירה להר הרצל 50 אלף בני אדם. מסע השיירה להר הרצל נמשך כשעה.
בתל אביב הושמעה בשעה 10:00 צפירת זיכרון והציבור והתנועה נעצרו לשני רגעי דומייה לזכר החללים. גם בחיפה כובדו באותה שעה שתי דקות דומיה.
טקס הקבורה.
בהר הרצל נכחו כ-10,000 איש בטקס הקבורה. המשאיות נושאות הארונות ניגשו אחת אחת לפתח בית הקברות וארונות החללים נישאו לחלקות הקבורה במשך כשעתיים על ידי חיילי צה"ל וחברי משקי הקיבוץ הדתי. נקראו פרקי תהילים. הרבנים הראשיים הרצוג ועוזיאל נשאו דברי הספד, הושמעו תפילת אל מלא רחמים וקדיש ומשמר ירה מטח כבוד. עם רדת הערב נסתיימה סתימת הגולל על הארונות.
החללים נקברו בשתי חלקות מדורגות (בגבולו המערבי של בית הקברות דהיום) :
הלוויות נוספות.
בשנים 1950–1953 נערכו בהר הרצל הלוויות המוניות נוספות לחללי מלחמת העצמאות:
מיליק
RSA (חברה)
RSA, בעבר RSA Security, היא חברת אבטחת מידע אמריקאית, המספקת כלי אבטחה לתוכנה ולתקשורת באינטרנט. מקור שם החברה הוא בראשי התיבות של שמות מקימיה, רון ריבסט, עדי שמיר ולאונרד אדלמן, שעל שמם אף קרוי אלגוריתם ההצפנה האסימטרי RSA. עם מוצריה של החברה ניתן למנות את הספריות הקריפטוגרפיות RSA BSAFE, ואת המכשיר SecurID המשמש לאימות זהות.
RSA נוסדה ב-1982 כחברה עצמאית בשם RSA Security Inc., וב-2006 נרכשה על ידי EMC בעבור 2.1 מיליארד דולר והפכה למחלקה בה.
המטה הראשי של החברה ממוקם בבדפורד, מסצ'וסטס, ומשרדיה ברחבי העולם פרוסים באוסטרליה, אירלנד, ישראל, הממלכה המאוחדת, סינגפור, הודו, סין, הונג קונג ויפן.
תולדות החברה.
ב-1977 פיתחו רון ריבסט, עדי שמיר ולאונרד אדלמן את אלגוריתם ההצפנה RSA. ב-1982 הם הקימו יחד חברה הנושאת את אותו שם, על מנת להרוויח מהפטנט שרשמו על האלגוריתם.
בשנת 1991 החברה פרסמה קריאה לחקר מספרי RSA.
ב-1995 הקימה RSA כחברה בת את חברת חומרת התקשורת VeriSign. בינואר 1997 פרסמה את "אתגר DES" הראשון שלה, שהוביל לראשונה לפענוח, שפורסם בפומבי, של הודעה שהוצפנה תחת אלגוריתם DES.
במהלך השנים רכשה מספר חברות: "RSA Data Security" (ביולי 1996), "DynaSoft AB" (בשנת 1997), חברת "Xcert International" שסיפקה כלי אימות למסחר אלקטרוני (בפברואר 2001), חברת "3-G International" שסיפקה מוצרי אימות ביומטריים וכרטיסים חכמים (במאי 2001), "Securant Technologies" שפיתחה את המוצר ClearTrust לניהול זהויות (identity management) (באוגוסט 2001), החברה הישראלית "סאיוטה" (שעל מקימיה נמנה נפתלי בנט, לימים ראש ממשלת ישראל) שמתמחה באבטחת מידע ברשת ופתרונות למניעת התחזות לגופים כלכליים (בדצמבר 2005) ו-"Valyd Software", חברה הודית שעוסקת באבטחת קבצים ומידע (בשנת 2007).
ב-14 בספטמבר 2006 אישרו בעלי המניות של RSA את רכישתה בידי חברת EMC בעבור 2.1 מיליארד דולר.
ב-2009 השיקה RSA את מיזם RSA Share. במסגרת המיזם, חלק מספריות RSA BSAFE הופצו חינמית לציבור. כדי לקדם את המיזם, יזמה RSA תחרות תכנות שבה הפרס הראשון עמד על 10,000 דולר.
ב-2011 השיקה החברה את המוצר CyberCrime Intelligence Service, שנועד לאפשר לארגונים לזהות מחשבים, נכסי מידע וזהויות שנפגמו על ידי סוס טרויאני או התקפות מקוונות אחרות. ב-17 במרץ 2011, כחודש לאחר השקת המוצר, פרסמה החברה כי המוצר נפרץ. החברה טענה שההתקפה על המוצר הייתה איום מתמשך מתקדם (Advanced Persistant Threat), אף שהיו שטענו שההתקפה לא הייתה "מתקדמת".
לאה פלטשר
לאה לדרמן פלטשר-איילון (30 באוגוסט 1916 - 1 בינואר 2012) הייתה אתלטית ישראלית. חברת המשלחת הארצישראלית למשחקים העולמיים לנשים (לונדון 1934) וסגנית אלופת ארץ ישראל הראשונה (1935) בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס.
פלטשר נודעה גם כחלוצה בהוראת נימוסים והליכות בישראל ומנחת דוגמניות ומלכות יופי. עיסוקה הקנה לה את הכינוי "אמילי פוסט" הישראלית.
חייה.
פלטשר נולדה באודסה שבאוקראינה בשם לאה לדרמן, בת זקונים למשפחה ציונית בת 12 נפשות. אביה, מרדכי לדרמן, היה רופא וכונה "מוטל המרפא". בעקבות פרעות פטליורה נמלטה משפחתה של פלטשר מאוקראינה לארץ ישראל, והשתכנה ביפו.
קריירה ספורטיבית.
פלטשר למדה בגימנסיה בלפור, והצטיינה במיוחד בספורט. היא התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב. ב-1932, כשהייתה בת 16, השתתפה במכביה הראשונה בתחרויות לנערות וזכתה במדליות זהב בהטלת כידון (19.82 מטר) וזריקת כדור תלי (28.35 מטר).
ב-1934, בהיותה בת 18, השתתפה פלטשר במשלחת הישראלית למשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון. בנות המשלחת הישראלית השתתפו בארוחות ואירועים רשמיים רבים, ביניהן ארוחת ערב פורמלית שערך לכבודן הלורד מלצ'ט. ארוחה זו הפכה לאירוע המכונן בחייה של פלטשר, שהבחינה בהבדלים הניכרים בין גינוני השולחן של המשלחת הישראלית לאלו של שאר המשלחות. אז החליטה פלטשר כי תלמד נימוסים והליכות, ואף תעביר את הידע שצברה לישראלים אחרים, על-מנת שאיש מהם לא יבוא במבוכה בעת שהוא מייצג את מדינת ישראל.