קבוצתו של סקוט נתקלה בתנאים קשים באופן קיצוני במסע חזרה, בעיקר עקב מזג אוויר גרוע במידה בלתי מצויה, אספקת מזון ירודה, חבלות שנגרמו בנפילות, והשפעות הצפדינה וכוויות הקור, שחברו יחד להאט את התקדמותם. ב-17 בפברואר 1912, סמוך לרגלי קרחון בירדמור, מת אדגר אוונס, כנראה, לדעת חבריו, כתוצאה מפגיעת ראש בנפילה אל תוך בקע כמה ימים קודם לכן. רגליו של אוטס נפגעו מכוויות קור קשות וייתכן (אם כי לא הוכח) שפצע המלחמה שלו נפתח מחדש בגלל השפעות הצפדינה. אין ספק שהוא נחלש והלך בקצב איטי יותר מחבריו. ברישום ביומנו מיום 5 במרץ כתב סקוט "רגליו של אוטס במצב נורא... החייל המסכן כמעט גמור." התקדמותו האיטית יותר של אוטס, שיתר השלושה מיאנו להפקירו מאחור, גרמה לקבוצה לפגר בלוח הזמנים. בממוצע של 105 ק"מ בין תחנות המזון שהונחו מראש ומלאי של שבוע בלבד של מזון ודלק שסיפקה כל תחנה, נדרשה הקבוצה לקיים מכסת צעידה של למעלה מ-14 ק"מ ביום כדי להצטייד במנות מספיקות למסע 640 הק"מ האחרונים של מסעם חזרה על פני חומת הקרח רוס. אלא שמספר זה היה המיטב שהצליחו להגיע אליו בכל יום נתון והוא הלך והצטמצם לעיתים לכ- 4.8 ק"מ ביום בגלל מצבו המחמיר של אוטס. ב-15 במרץ אמר אוטס לחבריו, שאיננו יכול להמשיך והציע להם להניחו בשק השינה שלו. הם סירבו. הוא הצליח לגרור את עצמו עוד כמה קילומטרים אותו יום אבל מצבו החריף במשך לילה.
בבוקר ה-16 במרץ הקיץ אוטס משנתו וידע, כי עליו להקריב את עצמו כדי לתת לאחרים סיכוי להינצל. סקוט כתב, שאוטס אמר להם, "אני רק יוצא החוצה ואולי אתעכב זמן מה", ויצא, חוסך מעצמו את הכאב והמאמץ של נעילת מגפיו. הוא יצא מן האוהל אל תוך סופת השלג בקור של 40°- צלזיוס, אל מותו. עוד כתב סקוט ביומנו, "ידענו שאוטס האומלל הולך אל מותו, אבל אף כי ניסינו להניאו מכך, ידענו שזה מעשה של אדם אמיץ וג'נטלמן אנגלי." וילסון, במכתבו אל אמו של אוטס, לא הזכיר את דבריו האחרונים, וגם לא את ניסיון חבריו להניאו מן המעשה. הדברים שכתב סקוט נועדו להציג את אוטס כמי שהקריב את עצמו לשם הסיכוי של הצלת חבריו, ולא כמי שסבלו גרם לכך שלא יכול היה עוד לשאת את הקושי והכאב, כפי שגרס וילסון. ייתכן שדברי סקוט נועדו לשמש לו אליבי, ומכאן שיש לתת יותר אמון בדברים שכתב (או לא כתב) וילסון.
קורבנו הנאצל של אוטס לא שינה בסופו של דבר את גורל חבריו. סקוט, וילסון ובאוארס המשיכו להשתרך את 32 הק"מ הבאים אל תחנת המזון "טון אחד" שיכלה להצילם, אבל נבלמו בקו רוחב '79°40 דרום על ידי סופת שלג אימתנית ב-20 במרץ. לכודים באוהלם בגלל מזג האוויר, חלשים, קפואים ומורעבים מכדי להמשיך, מתו לבסוף מקץ תשעה ימים, במרחק 17.6 ק"מ בסך הכל מיעדם. גופותיהם הקפואות נמצאו על ידי משלחת חיפוש ב-12 בנובמבר 1912. גופתו של אוטס לא נמצאה מעולם. סמוך למקום מיתתו המשוער הקימה משלחת החיפוש גלעד וצלב הנושא את הכתובת "במקום זה מת ג'נטלמן אביר באבירים, קפטן ל. א. ג. אוטס, מן האיניסקילינג דראגונס. במרץ 1912, בדרכו חזרה מן הקוטב, הלך מרצונו לקראת מותו בסופת שלגים, בניסיון להציל את חבריו, כורע תחת עומס תלאותיו."
מורשת.
במינווד, לידס, נקרא על שמו בית ספר לורנס אוטס (נסגר ב-1992).
ביובל המאה למותו, הוסר הלוט מעל שלט כחול לכבודו בפארק מינווד, לידס.
רוברט דאנקן מקניל
רוברט דאנקן מקניל (באנגלית: Robert Duncan McNeill; נולד ב-9 בנובמבר 1964) הוא שחקן, מפיק ובמאי אמריקאי הידוע בתפקידו כלויטננט טום פאריס בסדרת הטלוויזיה "".
קריירה.
משחק.
מקניל גדל באטלנטה, והחל את קריירת המשחק שלו בהפקות מקומיות ואזוריות, לפני שהפך לסטודנט בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק. הוא זכה להכרה כשחקן מקצועי בשלב מוקדם, ולוהק לתפקיד צ'ארלי ברנט באופרת-הסבון "כל ילדיי" ולתפקיד בסרט הקולנוע "Masters of the Universe". הוא כיכב בפרק זוכה השבחים של הסדרה "אזור הדמדומים" (של שנות ה-80), "A Message From Charity". לאחר מכן הוא הופיע בברודוויי יחד עם סטוקארד צ'אנינג בהפקה של המחזה "קשר בכל מחיר", לפני שחזר ללוס אנג'לס על מנת להופיע בטלוויזיה. הוא הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות, לרבות "פרקליטי אל איי", "זינוק לאתמול" ו-""Murder, She Wrote". הוא היה חבר בצוות השחקנים של סדרת דרמה קצרת ימים מ-1992 בשם "Going to Extremes", ובאותה שנה השתתף בתפקיד אורח בפרק "The First Duty" של ", בו הוא שיחק את דמותו של ניק לוקרנו, צוער באקדמיה של צי הכוכבים ומפקד חוליה אשר לוחץ על עמיתו, הצוער וסלי קראשר, שיסייע בחיפוי על עוולותיהם. מאוחר יותר, הוא הפך לשחקן קבוע בסדרה ", שבו החל משנת 1995 הוא שיחק את דמותו של טום פאריס, קצין צי הכוכבים עם סיפור רקע הדומה לזה של לוקרנו.
בימוי.
מקניל החל את קריירת הבימוי שלו עם כמה פרקים של ". באותו הזמן הוא גם כתב, הפיק וביים שני סרטים קצרים עטורי פרסים, ""The Battery" ו-"mm of Love 9"", והתחיל לביים פרקים בסדרות טלוויזיה אחרות. במקביל להופעותיו ככוכב אורח בסדרות כגון "בגבולות המסתורין" ו-"Crossing Jordan", החל מקניל להתמקד בקריירת הבימוי שלו, במסגרתה ביים מספר פרקים של ""דוסון קריק", "Everwood", "", "מתים במשרה חלקית", "The O.C.", "מגרש ביתי", ""Las Vegas", "Summerland"" ו-"על טבעי". בשנים 2006–2007 הוא ביים פרקים של ""עקרות בית נואשות", "מדיום", ""Standoff", "The Nine", "The Knights of Prosperity", "In Case of Emergency", "What About Brian" ו-"My Boys"". בשנת 2007 הוא ביים את הפרק הראשון של עונה 5 של הסדרה "לאס וגאס", וכן את הפיילוט של "?Samantha Who" (בו הופיע עמיתו ל-"" - טים רוס); לאחר מכן הפיק את הסדרה "צ'אק" ברשת "NBC", ואף ביים מספר מפרקי הסדרה. בשנת 2010 ביים מקניל פרק בסדרת המדע בדיוני של רשת ABC "וי", אשר הופקה על ידי סקוט רוזנבאום, לשעבר כותב ומפיק בסדרה "צ'אק".
בשנת 2018 ביים מקניל ארבעה פרקים מתוך העונה השנייה של הסדרה הקומית "יחסים בהסכמה" של רשת הטלוויזיה E!.
פרנק סרפיקו
פרנצ'סקו וינסנט סרפיקו (באנגלית: Francesco Vincent Serpico; נולד 14 באפריל 1936) הוא שוטר לשעבר במשטרת ניו יורק, שהתפרסם ב-1971 כשהעיד נגד עמיתיו בגין לקיחת שוחד ושחיתות, פרשה שעוררה הדים רבים בכל רחבי ארצות הברית והשפיעה על צמרת המשטרה כולה.
פרסומו של סרפיקו התעצם שנתיים לאחר מכן, כשיצא לאקרנים סרט הקולנוע סרפיקו, בכיכובו של אל פצ'ינו ובבימויו של סידני לומט.
ביוגרפיה.
סרפיקו נולד בברוקלין, ניו יורק, למהגרים איטלקים וב-1959 הצטרף למשטרת ניו יורק כשוטר סיור. לאחר מכן הועבר למחלקה לזיהוי פלילי, ולבסוף שימש בתפקיד בו חפץ - בלש בלבוש אזרחי. הוא נהג להחליף 'תחפושות' לעיתים קרובות, ונתפס כבחור 'צבעוני', חובב בלט, מוזיקה קלאסית, נשים, מסיבות ובעלי חיים.
במהלך הקריירה שלו נתקל לא אחת בתופעת לקיחת השוחד שפשתה באותה תקופה בכל משטרת ניו יורק וסירב לקחת בה חלק, עד כי נתפס על ידי רבים מעמיתיו, שהיו חלק מהתופעה, כבוגד וכמסוכן עבורם. סרפיקו ניסה לפנות לגורמים שונים בצמרת המשטרה ובעיריית ניו יורק אך לא קיבל מענה מספק, עד כי החליט לפנות לעיתון הניו יורק טיימס, שפרסם מאמר מרעיש שגרם לסערה ולבסוף למשפט, בו העיד סרפיקו.
האירוע שהביא אותו בסופו של דבר לעזוב את המשטרה היה מעצר סוחרי סמים בו השתתף יחד עם 4 שוטרים נוספים. באירוע, נשלח סרפיקו לבצע רכישה מדומה של סמים. הוא דחק זרוע בדלת דירת החשודים וקרא לחבריו לסייע לו, אך אלו נותרו מאחור, וסרפיקו נורה בפניו.
בעקבות האירוע נותר סרפיקו חירש באוזן אחת ומשותק חלקית. הוא קיבל את 'אות הכבוד' של המשטרה, וחודש לאחר מכן פרש מהשירות. בהמשך עבר לגור בשווייץ. ב-1980 שב לארצות הברית. בשנת 2022 הוא מתגורר בברוקלין, ניו-יורק.
סרפיקו
סרפיקו (באנגלית: Serpico) הוא סרט קולנוע משנת 1973 בבימויו של סידני לומט ובכיכובו של אל פצ'ינו, המתאר את סיפור חייו של פרנק סרפיקו, שוטר במשטרת ניו יורק, שנלחם בשחיתות ובתופעת לקיחת השוחד במשטרה בשלהי שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
עלילה.
הדמות הראשית בסרט היא פרנק סרפיקו, המצטיין בעבודתו, כשוטר במשטרת ניו יורק. סרפיקו הופך לשוטר סמוי, וכך מגלה הרגלי שחיתות בקרב עמיתיו לעבודה. לאחר שהוא מבין את עומק התופעה, מחליט סרפיקו לחשוף את מה שהוא ראה, אך הוא מאוים ומוטרד על ידי עמיתיו השוטרים. המאבק שלו מוביל למריבות פנימיות בתוך המשטרה, בעיות במערכות היחסים האישיות שלו, ואיומים על חייו. לאחר שנורה, ב-3 בפברואר 1971, הוא מעיד בפני ועדת קנאפ (ועדה אשר חקרה את השחיתות בעיר בשנים 1970 - 1972). הוא מקבל מדליה וקצבת נכות. לאחר מכן, הוא מהגר לשווייץ.
רווחים וביקורות.
תקציבו של הסרט היה צנוע יחסית - 2 - 3 מיליון דולר, אך הסרט הצליח מסחרית. הוא הכניס בקופות סכום כולל של 29,800,000 דולר, מה שהופך אותו לסרט ה-12 בהצלחתו בשנת 1973.
הסרט קיבל דירוג של 90% באתר Rotten Tomatoes.
2013 בישראל
2013 בישראל (ה'תשע"ג – ה'תשע"ד) היא השנה שבה ציינה מדינת ישראל 65 שנים להקמתה.
מוסלים מגומאייב (מלחין)
אבדול מוסלים מוחמד-אולו מגומאייב (באזרית: Abdul Müslüm Məhəmməd oğlu Maqomayev, 18 בספטמבר 1885 גרוזני -28 ביולי 1937 נלצ'יק) היה מלחין ומנצח אזרי, יליד צ'צ'ניה. הוא היה אחד מחלוצי המוזיקה הקלאסית באזרבייג'ן. נכדו היה הזמר מוסלים מגומאייב.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות.