הדוכסות הוקמה על ידי הקיסר פרידריך ברברוסה בשנת 1180 כאשר העלה את מרקיזות שטיריה לדרגת דוכסות שווה עם קרינתיה ובוואריה השכנות, לאחר נפילת הדוכס הבווארי היינריך האריה מוקדם יותר באותה שנה. המרקיז אוטוקאר הרביעי הפך בכך לדוכס הראשון של שטיריה וגם האחרון לשושלת אוטוקאר העתיקה. מאחר שלאוטוקאר לא היו יורשים, בשנת 1186 הוא חתם על הסכם גורגנברג עם בית באבנברג האדיר, שליטי אוסטריה מאז 976, שהם ישלטו לאחר מכן על שתי הדוכסויות באיחוד אישי. עם מותו בשנת 1192 נפלה שטיריה כפי שנקבע לידי הדוכס לאופולד החמישי מאוסטריה לבית באבנברג.
הבאבנברגים האוסטרים נכחדו בשנת 1246, כאשר הדוכס פרידריך השני נהרג בקרב נגד בלה הרביעי של הונגריה. שטיריה, שהייתה נחלה אימפריאלית פנויה, הפכה להיות מחלוקת בין הנחלות השכנות. היא עברה במהירות לידי מלכי הונגריה בשנת 1254, עד שאוטוקאר השני, מלך בוהמיה כבש אותה, כשהוא מנצח בקרב קרסנברון בשנת 1260. מכיוון שהמלך אוטוקאר השני התחתן עם אחותו של הדוכס האחרון מרגרט, הוא תבע תביעה הן לאוסטריה והן לשטיריה. הדבר זכה להתנגדות עזה מצד המלך הגרמני רודולף הראשון שנבחר זמן קצר קודם לכן, שטען שהדוכסות היא נחלה גנובה. רודולף ניצח לבסוף את אוטוקאר בקרב מרכפלד בשנת 1278, תפס את אוסטריה ושטיריה והעניק אותם לבניו אלברט הראשון ורודולף השני.
בית הבסבורג העמיד לשטיריה דוכסים משושלתם מאותה נקודה ואילך. אולם, הדוכסות הופרדה מאוסטריה בשנת 1379 באמנת נויברג, שלאחריו שטיריה, קרינתיה, וCarniola יצרו את אוסטריה הפנימית בשטח שנשלט על ידי צאצאי לאופולד השלישי, שמגוריהם בגראץ. בשנת 1456 הם הגדילו משמעותית את שטח שטיריה על ידי רכישה מחודשת של אחוזות צלייה שבשטיריה התחתונה. שתי הדוכסויות נשלטו שוב באיחוד אישי, כאשר נכדו של לאופולד פרידריך החמישי ירש את אוסטריה בשנת 1457. בשנת 1496 בנו של פרידריך מקסימיליאן הראשון חתם על צו לגירוש כל יהודי שטיריה, אשר לא הורשו לחזור לגראץ עד 1856. בשנת 1512 הצטרפה הדוכסות לחוג האוסטרי של האימפריה.
ענף צעיר של ההבסבורגים שלט על שטיריה משנת 1564. תחת הארכידוכס קרל השני מאוסטריה הפנימית, גראץ הפך למרכז של הרפורמציה הנגדית, שזורז על ידי הישועים באוניברסיטת גראץ שהוקמה בשנת 1585 והמשיכה תחת בנו של קרל, הארכידוכס פרדיננד השני, שהפך לשליט היחיד בכל אדמות התורשה ההבסבורגיות והקיסר הרומי הקדוש בשנת 1619. האוכלוסייה הפרוטסטנטית גורשה, כולל האסטרונום יוהאנס קפלר בשנת 1600. בינתיים, בזמן הפלישות העות'מאניות במאות ה-16 וה-17 לאחר קרב מוהאץ' בשנת 1526, הארץ סבלה קשות והתפוררה. הטורקים נכנסו לשטיריה כמעט עשרים פעמים; כנסיות, מנזרים, ערים וכפרים נהרסו ונבזזו, בעוד האוכלוסייה נהרגה או נמכרה לעבדות.
שטיריה נותרה חלק מהמלוכה ההבסבורגית ומשנת 1804 הייתה שייכת לאימפריה האוסטרית. את פיתוח הדוכסות קידמו באופן נחרץ יוהאן, ארכידוכס אוסטריה, אחיו הצעיר של הקיסר פרנץ הראשון, שהקים בשנת 1811 את "יוהאניאום", קודמו של אוניברסיטת גראץ לטכנולוגיה, ואת אוניברסיטת לובן בשנת 1840. הוא גם העביר את בניית מסילת זמרינג למירצצושלאג וקו הרכבת הדרומית האוסטרית מווינה לטריאסטה הושלמה בשנת 1857, מה שהגביר את כלכלת שטיריה. במהלך הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, הדוכסות הוגדרה כנחלת כתר לחלק ציסלייטניה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואילו יחד עם עליית הלאומנות הסכסוך בין האוכלוסייה הגרמנית והסלובנית הלך והתעצם.
עם התמוטטות אוסטריה-הונגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה, אוסטריה הגרמנית כללה את כל החלק האוסטרי בציסלייטניה עם אוכלוסייה משמעותית דוברת גרמנית, כולל חלקים נרחבים מדוכסות שטיריה, בעוד שהחלק הסלובני התחתון הצטרף למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. עימותים מזוינים התעוררו במיוחד סביב העיר הרב לשונית מריבור (מרבורג), עד שעל פי חוזה סן-ז'רמן בשנת 1919 נחלקה הדוכסות לשעבר על פי קווים אתניים, כאשר שני שלישים משטחה (שנקרא אז שטיריה העליונה) כולל בירת הדוכסות גראץ נשארו באוסטריה, ואילו השליש הדרומי בשטיריה התחתונה עם מריבור עברה לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, והפכה בסופו של דבר לחלק מסלובניה המודרנית.
דמוגרפיה.
בשנת 1910 כללה אוכלוסיית שטיריה:
דוכסים.
שושלות שונות.
אוטקארים
בית באבנברג
בית פשמישל
בית ארפאד
בית הבסבורג.
קו לאופולדיני
מריה מבאדן-שפונהיים
מריה יאקובאה מבאדן-שפונהיים (בגרמנית: Maria Jakobäa von Baden; 25 ביוני 1507 – 16 בנובמבר 1580) הייתה אשת אצולה גרמנית ודוכסית בוואריה.
ביוגרפיה.
מריה נולדה ב-25 ביוני 1507 והייתה בתם של פיליפ הראשון, מרקיז באדן (1479–1533) ואליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן (1483–1522), בתם של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומרגרטה מבוואריה, נסיכת הבוחר מפפאלץ. סבה וסבתה מצד אביה היו כריסטופר הראשון, מרקיז באדן-באדן ואוטילי מקצנלנבוגן.
ב-5 באוקטובר 1522 התחתנה מריה עם וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה (1493–1550), בנם הבכור של אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה.
ב-16 בנובמבר 1580 מתה מריה במינכן.
משפחתה.
ב-5 באוקטובר 1522 התחתנה מריה עם וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה ילדים:
ליפניק (מחוז פז'בורסק)
קוניגונדה מאוסטריה
קוניגונדה מאוסטריה (16 במרץ 1465 - 6 באוגוסט 1520), חברה בבית הבסבורג, הייתה דוכסית בוואריה בשנים 1487–1508, על ידי נישואיה לאלברכט הרביעי, דוכס בוואריה.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
קוניגונדה נולדה בווינר נוישטאדט, הרביעית מתוך חמישה ילדים לקיסר פרידריך השלישי ואשתו לאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה, בתו של דוארטה, מלך פורטוגל. עם זאת, רק היא ואחיה הבכור מקסימיליאן שרדו עד לבגרות. היא גדלה בווינר נוישטאדט ובחצר אוסטריה הפנימית בגראץ שבשטיריה, שם גדלה באווירה לא פורמלית ופתוחה, ללא נימוסי חצר נוקשים. בניגוד לפרקטיקה הקודמת, היא למדה לא רק לקרוא, לכתוב ולרקום, אלא גם קיבלה הדרכה ברכיבה וציד, אסטרונומיה ומתמטיקה.
משפחתו של קוניגונדה עזבה את המעון הקיסרי בהופבורג בווינה לאחר ריבים ממושכים עם אחיו הצעיר של פרידריך, אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה. אף על פי שאלברכט מת באופן בלתי צפוי בשנת 1463 והקיסר הכריז על שלום כללי בלנדפרידן, נמשכו פעולות איבה חמושות בארצות אוסטריה.
כמו רוב בנות משפחות המלוכה, מאז שנותיה הראשונות קוניגונדה הייתה מעורבת בתככים הפוליטיים של תקופתה. בשנת 1470 ביקש המלך ההונגרי מתיאס קורווינוס את ידה; אולם הקיסר פרידריך, יריב על כתר אישטוואן הקדוש וגם על ארצות הכתר הבוהמי, סירב לו. כאשר אמה נפטרה בשנת 1467, הוצגה קוניגונדה לצידו של אביה בגיל חמש עשרה, בשנת 1480, במהלך ביקורו של הדוכס גאורג, דוכס בוואריה, המכונה "העשיר", בבית המלוכה של פרידריך בווינה. גאורג חונך בדוכסות בוואריה-לנדסהוט ולאחר החגיגות נשלחה קוניגונדה לרוזן אולריך השלישי פון גראבן לגראץ למען ביטחונה; אולם לאחר שהתגלתה מזימה נגד הקיסר, הוא עבר ללינץ ושלח את קוניגונדה לחצר רוזנות טירול באינסברוק עם הארכידוכס זיגיסמונד מאוסטריה, בן דודו הראשון של פרידריך.
דוכסית בוואריה-מינכן.
באינסברוק פגשה קוניגונדה את בן דודו של הדוכס גאורג, אלברכט הרביעי, אז שליט בוואריה-מינכן ומבוגר ממנה בכ-18 שנים, והיא נישאה לו ב-2 בינואר 1487. אביה נתן תחילה את הסכמתו, אולם כאשר כוחותיו של אלברכט כבשו את העיר הקיסרית רגנסבורג, הוא שינה את דעתו. בני הזוג נישאו במעון אינסברוק הופבורג, בניגוד לרצונו של אביו של קוניגונדה. אחיה מקסימיליאן תיווך בינה לבין הקיסר פרידריך; הוא הצליח למנוע חרם קיסרי.
קוניגונדה הלכה אחרי בעלה לבוואריה ושימשה כעוצר משותף לבנם הבכור וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה. למרות התפטרותה מבית המשפט הקיסרי, היא ניסתה להשפיע על הפוליטיקה של המדינה כאשר פעלה לטובת זכויות בניה הצעירים. היא נשארה בקשר הדוק עם אחיה, הקיסר מקסימיליאן הראשון, ועם שליטים וקרובי משפחה אחרים באירופה.
לאחר מותו של אלברכט בשנת 1508 הצטרפה מאוחר יותר למנזר פוטריך שאותו העדיפה והתגוררה בו עד מותה בשנת 1520.
משפחתה.
ב-2 בינואר 1487 התחתנה קוניגונדה עם אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
גיל לימון
גיל לימון (נולד ב-30 במרץ 1977) הוא עורך דין ישראלי ודוקטור למשפטים. החל מאוגוסט 2021 מכהן כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט ציבורי-מנהלי). קודם לכן שימש כעוזרו הבכיר של היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט.
ביוגרפיה.
גיל לימון נולד וגדל בחיפה, בן לבלה ואלכס לימון. למד כעתודאי באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בהצטיינות תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים ותואר שני במשפטים. במהלך לימודיו שימש עוזר מחקר לפרופ' רות לפידות.
בשנת 1999 החל לשרת בפרקליטות הצבאית, כעוזר היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון. בהמשך מונה לראש מדור ביטחון ופלילי בלשכת היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון, ובמסגרת תפקיד זה ריכז בין היתר את הטיפול המשפטי בהקמת גדר הביטחון, בכלל זה את ההתמודדות עם מאות עתירות בעניין שהוגשו לבג"ץ מצד גורמים פלסטינים וישראלים. בשנותיו בפרקליטות הצבאית התמחה בעריכת דין.