בשנת 1990 רכשה ערד מחצית ממניות חברת "חסין אש תעשיות" בעלת מפעל לרעפים בבאר שבע, באמצעות חברת "ישקול סחר" שבה החזיקה ערד. בשנת 2000 רכשה ערד את מלוא הבעלות בחברה, לאחר סכסוך ממושך עם קבוצת עובדים שהחזיקה במחצית הבעלות. בשנת 1990 נרכשה גם חברת רסקו. כמו כן רכשה את השליטה בחברת תים מחשבים ומערכות בע"מ.
במאי 1997 פרסמה ערד, ביוזמת אייזנברג, תשקיף הנפקת זכויות. במסגרתה גובשה עסקת ישרס–ערד, באוגוסט 1997. בה מכרה קבוצת אג”ש את החזקותיו בישרס, לערד, בדרך של הנפקת זכויות במחיר העולה ב־90% ממחירן בבורסה באותה עת (למרות ששוויה הבורסאי באותה עת של ישרס היה כ־110 מיליון דולר, המחיר שנקבע היה לפי שווי של 200 מיליון דולר). היות שערד היינה חברה ציבורית והיות שמדובר בעסקה בין חברה לנושא משרה בה, אייזנברג, דרשה העסקה אישור האספה הכללית של בעלי המניות, לרבות אישור מיוחד של שליש מקולות בעלי המניות שאינם בעלי עניין אישי בעסקה. העסקה עוררה התנגדות של המשקיעים המוסדיים ואייזנברג חשש שלא יכול להשיג את הרוב הדרוש לאישורה. לצורך כך הוא נקט ביחד עם מנהל תיקים, הרי ספיר, בשורה של פעולות שנועדו להשיג תמיכה לעסקה. ספיר רכש מניות של ערד לחשבונות לקוחותיו מבלי לידע את לקוחותיו. במקביל עשה אייזנברג מאמצים למצוא משקיעים שיצביעו בעד אישור האספה, לצורך כך נפגש עם בנימין יסלזון והציע לו לרכוש כ־7.5% ממניות ערד, שהחזיק באמצעות חברה בשליטתו בשם "אשרת יועצים פיננסיים בע"מ". בפגישה הציע אייזנברג ליסלזון להפוך ל"שותף אסטרטגי" בערד והוסכם, כחלק מתנאי העסקה, שיסלזון יצביע בעד ביצוע עסקת ישרס. ב־17 באוגוסט 1997 מכר אייזנברג ליסלזון, בעסקה מחוץ לבורסה, את אותם 7.5% ממניות ערד שהיו בידי "אשרת". עסקת המכירה בוצעה לפי שער הבורסה. בו ביום נמסר דיווח מיידי, לפיו חדלה "אשרת" להיות בעלת עניין בערד, בעקבות עסקת המכירה לא ניתן דיווח על יסלזון כבעל עניין, וזהותו כרוכש בעסקת המכירה של "אשרת" לא נחשפה. כתוצאה מכך, זהותו לא הייתה ידועה גם באספה הכללית. על המהלכים שעשה איזנברג כדי לאשר את הרכישה נגד התנגדות של בעלי מניות מיעוט בערד, הוא הורשע ונדון לשנת מאסר.
חברת ניהול קרנות הנאמנות "אנליסט", שהייתה בעלת מניות בערד, הגישה תובענה ייצוגית כנגד בעלי השליטה בערד קבוצת אג”ש, להשיב את חלקם בעסקה. בשנת 1999 הגיעו להסכם פשרה לפיו הם ישיבו למחזיקי המניות מן הציבור כמות גדולה של מניות ערד. במסגרת הסכם הפשרה העביר גזונטהייט 224,417 מניות ערד, ועיזבון שפיצר העביר 118,808 מניות ערד, אך אייזנברג סירב להצטרף להסכם והוגשה נגדו תביעה נוספת.
בשנת 2010 תבע אברהם גזונדהייט את שלמה אייזנברג בטענה שאייזנברג נמנע מחלוקת דיבידנד וכי קיימת בעיית סחירות במניות החברה, שהופכת את ההשקעה בערד לנכס לא סחיר ולא מניב. בעוד שאייזנברג בעצמו גובה שכר מופקע בסך 3 מיליון ש"ח בשנה מערד. לטענת גזונדהייט, הוא השקיע בקבוצת ערד מיליוני דולרים, ולאורך השנים עשה איזנברג שימוש בשליטתו כדי לקבוע לעצמו תנאי שכר מופקעים, בניגוד להסכם השותפים המקורי בקבוצת אג"ש. הסכסוך המשפטי נמשך מספר שנים עד שבשנת 2019 מכרה אלמנתו של אברהם גזונדהייט את החזקתה בחברה.
החזקות.
ערד השקעות שולטת ישירות או בעקיפין בשורה של חברות ציבוריות ופרטיות ובנדל"ן. החזקותיה העיקריות, נכון לשנת 2018, כוללות את:
ירושלים שלי
ירושלים שלי היה מופע מוזיקלי שהועלה בתיאטרון החאן בירושלים החל מ-1969.
את ההצגה כתב וערך דן אלמגור והשתתפו בה: מוטי פליישר, שוש רוזן, גאולה נוני, חיליק צדוק, יאיר קלינגר, וכן דני גרנות שאף תרם כמה לחנים לפזמוני ההצגה. ביים: יואל זילברג. מוזיקה: נעם שריף. לחנים: נורית הירש, וסשה ארגוב.
ההצגה נכתבה ב-1969, על ידי דן אלמגור, לרגל פתיחתו של תיאטרון החאן בירושלים. אלמגור כתב וערך קטעי היסטוריה המספרים את תולדות ירושלים עד התקופה שלפני מלחמת העצמאות, וצרף גם קטעי הווי מחיי העיר בשנות החמישים והשישים.
שיר הנושא של המופע, , כשם המופע, הושר על ידי הזמר מוטי פליישר, צעד במקום גבוה במצעד הפזמונים ונחשב אחד השירים המפורסמים שנכתבו על העיר. הוא מביא את דברם של דמויות שונות מהעיר, וכל אחת מהן מספרת מה היא ירושלים שלו.
המופע הוצג גם על במות שונות ברחבי הארץ בין השנים 1969-1970.
אריך נסאו
אריך נסאו (בגרמנית: Erich Nassau; 25 ביולי 1888, רייכנבך (כיום דז'רז'וניוב שבפולין), שלזיה, הקיסרות הגרמנית — 24 בפברואר 1974, חיפה) היה רופא ילדים גרמני-ישראלי, ממייסדי ומנהל מחלקת הילדים בבית החולים בעפולה.
קורות חיים.
נסאו נולד ב-1888 ברייכנבך שבשלזיה, בגרמניה. למד רפואה באוניברסיטאות ברלין, פרייבורג והיידלברג, שממנה קיבל בשנת 1914 תואר דוקטור לרפואה.
מ-1914 עד 1915 עבד בקליניקה לילדים של האקדמיה המדיצינית של אוניברסיטת דיסלדורף , ובמקביל החל התמחות אצל רופא הילדים הידוע פרופ' ארתור שלוסמן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא ושירת כרופא צבאי.
בשנים 1918–1926 היה עוזר ורופא בכיר (Oberarzt) בַּמקלט לילדים ובית היתומים העירוני של ברלין ברובע רוּמֶלסבורג תחת פרופ' היינריך פינקלשטיין ופרופ' לודוויג פרדיננד מאייר.
בשנת 1926 היה למנהל מרכז המרפא העירוני לילדים (Kindererholungsstätte) בכפר בורגסדורף (Borgsdorf) שליד ברלין, ובמקביל למנהל הסנטוריום של העיר ברלין לילדים חולי רככת ברובע פרידריכסהיין. היה מומחה לרככת, מטבוליזם ותזונה.
בשנת 1930 יסד יחד עם ד"ר שטפן אֶנגֶל את כתב העת "Kinderärzliche Praxis" ("פרקטיקה של רפואת ילדים'), וערך אותו עד 1934.
ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון וחקיקת חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, נאלץ לעזוב את שני תפקידיו בשירות הציבורי. עבד בפרקטיקה פרטית וניהל את הפוליקליניקה הפדיאטרית של הקהילה היהודית בברלין.
לאחר ליל הבדולח נכלא במחנה הריכוז זקסנהאוזן, וזמן קצר לאחר שחרורו, ב-3 בדצמבר 1938 עלה לארץ ישראל עם סרטיפיקט מיוחד. ב-1939 קיבל על עצמו את ניהול מחלקת הילדים בבית החולים המרכזי של קופת חולים בעמק (עפולה) שנוסדה על ידי ד"ר גיטל דורפמן, הזמין לעבודה במוסד את חנקה ויינברג-חרותי, פיתח את המחלקה והפך אותה למרכז אזורי חשוב לרפואת ילדים.
בשנת 1956 התמנה לפרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1961 פרש לגמלאות מראשות המחלקה בעפולה, וב-1963 היה לראש המכון לטיפול בילדים מפגרים בגיל הרך שנפתח בחיפה (שלימים נקרא על שמו).
בשנת תשי"ד זכה בפרס כבוד במסגרת פרס יוסף מאיר לעבודות מחקר ועיון בנושאי רפואה מטעם מרכז קופת חולים, על הישגיו בשדה מחלות הילדים.
בשנת תש"ך זכה בפרס כבוד במסגרת פרס סולד לרפואה מטעם עיריית תל אביב על פעולתו בשטח הרפואה הקלינית והציבורית למען בריאות הילד.
לצד עבודתו כרופא, נודע כצייר מוכשר.
היה נשוי לטוני שטרן ואב לבן ובת.
נסאו נפטר ב-24 בפברואר 1974 בחיפה, ונקבר בבית העלמין בחיפה.
החבובות - מבוקשות
החבובות - מבוקשות (באנגלית: Muppets Most Wanted) הוא סרט קולנוע קומי-מוזיקלי של "החבובות" מחברת וולט דיסני, אשר משמש כסרט המשך לסרט "החבובות" משנת 2011. ג'יימס בובין ביים את הסרט וניקולס סטולר כתב את התסריט. ג'ייסון סגל שכיכב בסרט הקודם וכתב את התסריט הודיע כי הוא לא יחזור לסרט השני, אך החבובה וולטר אותה גילם עדיין הופיעה. כמו הקרנת הסרט הקודם, בישראל הסרט הוקרן בשתי גרסאות: בדיבוב עברי ותרגום עברי.
תקציר העלילה.
לאחר הקאמבק המוצלח שלהם בסרט הקודם, יוצאות החבובות למסע בינלאומי ברחבי אירופה מברלין ועד לונדון. הסיבוב מארגון בידי מפיק ערמומי ושמו דומיניק בדגאי (פירוש שמו – האיש הרע, הנבל), שמגלם ריקי ג'רווייס. דומיניק עושה יד אחת עם קונסטנטין, צפרדע פושע שדומה מאוד לקרמיט. השניים רוקמים מזימת בלבול זהויות ששולחת את קרמיט לגולאג ברוסיה, ומאפשרת לקונסטנטין לתפוס את מקומו בסיבוב ההופעות. ההופעות בערים שונות באירופה נהפכות למכשיר במזימה המורכבת שרוקמים דומיניק וקונסטנטין לגנוב את יהלומי הכתר של בריטניה.
מוזיקה.
הזמרת הקנדית סלין דיון הקליטה שיר מיוחד בשם "Something So Right" (בתרגום חופשי: "משהו כל כך נכון") אשר משולב בפסקול הסרט וגם בסרט עצמו.
קישורים חיצוניים.
מידע:
ביקורות:
יוסי שחר
יוסף מרדכי "יוסי" שחר (נולד ב-5 בינואר 1987, ד' בטבת ה'תשמ"ז) הוא מאייר, אנימטור וקריקטוריסט ישראלי.
ביוגרפיה.
שחר נולד ב-5 בינואר 1987 בפתח תקווה ולמד בישיבת ההסדר כרם ביבנה ובישיבת הר ברכה.
את הקריירה באיור החל בשנת 2004 כמאייר פינת הילדים במוסף "דיוקן" של מקור ראשון כשכתב את הקומיקס "פרופסור קלציום". הקומיקס עסק בעלילות פרופסור מפוזר בשם קלציום והרובוט שלו, סירופ.
בשנת 2008 התגייס, במסגרת ישיבת ההסדר כרם ביבנה, לחטיבת הצנחנים. במבצע עופרת יצוקה נלחם תחת פיקודו של אהרון קרוב.