אם כי למרות זאת גם לאחר הערתה של מיינס עדיין הגיעו מעריצים רבים להופעתם הראשונה בארצות הברית מאז התקרית. מיינס אמרה בתגובה לכך בהופעה: "אמרו לנו שלא תבואו אך ידענו שזה לא נכון כי יש לנו את המעריצים הגדולים ביותר בכל העולם". אף על פי שהגיע קהל רב להופעותיהן של הלהקה גם לאחר התקרית הלהקה החלה לקבל איומים על חייהן. בעקבות כך האבטחה הוגברה בכל המקומות בהן הופיעו הלהקה וגם נוסף גלאי מתכות בכניסה לכל הופעה. ב-6 ביולי מיינס טענה כי קיבלה איום רציני במיוחד ובעקבות כך האבטחה סביב הלהקה תוגברה גם בהגעה הלוך ובחזרה מהמופע שהתקיים באותו יום.
לאחר מכן מיינס אמרה כי היא לא מחפשת מלחמות מיותרות אלא שהאירוע הזכיר לה את התיכון: "לכעוס, להיות בטוח שאתה צודק וזה הדברים שאתה עושה שהם חשובים. אתה לא מבין שאתה לא מרגיש את הרגשות האלה עד שאתה עושה זאת. ואז אתה מבין כמה החיים מעניינים יותר".
בעקבות האירוע יצאו שני סרטים דוקומנטריים: "Protesting the Dixie Chicks" ו"" אשר שניהם עסקו ביום המופע שבו נאמרה ההערה ובהשלכות שבאו אחר כך. בעקבות כך נשאלה מיינס בריאיון לדיילי טלגרף על ההשלכות שבאו כתוצאה מהאירוע דבר אשר שוב עורר מחלוקת:
"המדינה כולה אולי לא מסכימה איתי, אבל אני לא מבינה את הצורך בפטריוטיות; למה אתה צריך להיות פטריוט? לגבי מה? האדמה הזו היא האדמה שלנו? למה? אתה יכול למצוא חן בעיניך היכן שאתה גר ולאהוב את חייך, אך באשר לאהוב את כל המדינה ... אני לא מבינה מדוע אנשים דואגים לפטריוטיות".
בשנת 2007 זכו הדיקסי צ'יקס בחמישה פרסי גראמי למרות ההפסד בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי. באחד מהפעמים בהם זכו במהלך הטקס אמרה מיינס בנאום הזכייה שלהן: "אני חושבת שאנשים משתמשים בחופש הדיבור שלהם עם כל הפרסים האלה. אנחנו מקבלות את המסר."
פרשת שלישיית מערב ממפיס.
בסוף 2007 השתתפו הדיקסי צ'יקס בעצרת מחאה כנגד הרשעתם של שלישיית מערב ממפיס. שלישיית מערב ממפיס היו שלושה גברים אשר הורשעו ברצח של שלושה נערים במערב ממפיס בשנת 1993. במהלך העצרת מיינס נאמה ובמהלך נאומה אמרה כי עדויות DNA חדשות מוכיחות כי אביו החורג של אחד הנערים שנרצחו היה מעורב בפרשה ואף פרסמה על כך מידע באתר הרשמי של הדיקסי צ'יקס. כתוצאה מכך טרי הובס, האב החורג שעליו היה מדובר הגיש תביעה כנגד מיינס בטענה כי בעקבות פרסומיה ההכנסה שלו נפגעה וכך גם המוניטין שלו מה שגרם לו למצוקה נפשית. אך בדצמבר 2009 נודע כי התביעה נדחתה. ב-19 באוגוסט 2011 שוחררו שלישיית מערב ממפיס ממאסרם ומיינס קראה באותו יום בהופעה של אדי וור לתמוך בשחרורם.
זכירת מעשה מרים
זכירת מעשה מרים היא מצות עשה לדעת הרמב"ן, שעניינה הוא לזכור את מעשה צרעת מרים על שנעשה, מפני שדברה לשון הרע על אחיה משה.
רבים נוהגים לאמר לאחר תפילת שחרית את פסוקי התורה בהם מופיע סיפור מעשה מרים, בהרבה מסידורי התפילה הנפוצים אף נדפסו פסוקים אלו כחלק משש זכירות, הנאמרים לאחר תפילת שחרית.
לדעת ה"חפץ חיים" אדם המדבר לשון הרע מבטל מצוות עשה זו.
מקור המצווה.
מקור המצווה הוא מהנאמר בתורה . וכפי שכתב הרמב"ן בפירושו על התורה:
כדבריו של הרמב"ן, משמע אף בספרא ריש פרשת בחוקתי. וכן כתבו בספר הרשב"ץ והחרדים. וכן פסק החפץ חיים.
המגן אברהם כתב שהטעם שלא תקנו לקרות בספר תורה זכירת מעשה מרים, כמו שתיקנו לקרוא פרשת עמלק לצורך קיום מצוות זכירת מעשה עמלק, הוא משום גנותה של מרים, ולכך לא רצו לתקן קריאה מיוחדת, ויוצאים ידי חובה בקריאת הסדרה של פרשת השבוע.
מהות המצווה.
עניין המצווה הוא להתבונן במעשה מרים וללמוד ממנו את החומרה הגדולה שיש בלשון הרע וכדבריו של הרמב"ם:
המצווה במניין המצוות.
מלבד הרמב"ן שמנה מצווה זו במניין תרי"ג מצוות, שאר הראשונים כדגומת הרמב"ם והסמ"ג לא הזכירו מצווה זו במניין המצוות שלהם. אמנם בספרו ההלכתי הזכיר הרמב"ם את עניין לשון הרע וההתבוננות הנצרכת ממעשיה של מרים.
לדעת ה"חפץ חיים", גם לרמב"ם זכירת מעשה מרים היא מצווה מהתורה, על אף שלא מנאה בספר המצוות שלו. יש שהסבירו שהטעם שלא מנאה הרמב"ם בספר המצוות, הוא מפני שאין חובה לקיים את המצוה על ידי קריאת הפרשה בפה, ודי לזכור את הדבר במחשבה. ולכן היא פרט מתוך הלאו שלא תלך רכיל שנמנה במניין המצוות.
בערוך השולחן כתב שהיום שדיני צרעת אינם נוהגים, אף מצוות זכירת מעשה מרים אינו נוהג, מכיוון שהתורה הסמיכה את מעשה מרים לדיני צרעת.
חיוב בפה או במחשבה.
דעת החינוך והשאגת אריה שדי לזכור במחשבתו את מעשה המרים על מנת לקיים מצווה זו, ואין חיוב לזכור דווקא בפה.
לעומת זאת החפץ חיים כתב שחובה לזכור בפה כמו ששנינו בספרי .
לאותן דעות שיש מצווה לזכור בפה, יש שכתבו שחיוב המצווה חל כל יום מחדש,
ויש הסוברים שמספיק להזכיר פעם אחת בשנה כדין מצוות זכירת מעשה עמלק.
המגן אברהם (ס, ב) מביא בשם האר"י לכוון בברכת אהבת עולם במילים "להודות לך" זכירת מעשה מרים שהפה נברא להודות לה' וליחדו ולא לספר בו לשון הרע ח"ו,
באילה טושנאד
בֶּאִילֶה טוּשנָאד (בין 1937–1940 ו- 1944–1968 Tușnad Băi – טושנאד ביי) (כיום ברומנית: Băile Tușnad, בהונגרית: Tusnádfürdő - בערך - "טושנאדפירדֶה" - "מרחצאות טושנאד", בגרמנית:Bad Tuschnad, Kaiserbad) היא עיירת מרחצאות ידועה במחוז הרגיטה ברומניה. היא שוכנת בארץ הסקלרים או חבל הסקלרים, במזרח טרנסילבניה.
באילה טושנאד היא העיירה הקטנה ביותר ברומניה, לפי מספר האוכלוסייה: 1,617 תושבים (בשנת 2011). היא נמצאת בגובה 650 מ' בקניון הנהר אולט, בדרומה של בקעת צ'וק, בין הרי הרגיטה להרי בודוק הוולקניים. בתחומה נמצא גם כפר בשם קרפיטוש (בהונגרית - Kárpitus).
בקרבת העיירה בגובה 960 מ' בהר צ'ומאטו מארה נמצא האגם הוולקני היחיד ברומניה - האגם אנה הקדושה (ברומנית: ספנטה אנה,Sfânta Ana בהונגרית - סנט אנה Szent Anna)
באילה טושנאד, בזמנו טושנאד ביי, נפרדה מהכפר טושנאד (Nagytusnád) בשנת 1937. היא זכתה במעמד עיירה (עיר תיירות) בשנת 1968. בבאילה הטושנאד ובכפר טושנאד הסמוך ידועים כיום 62 מעיינות מינרליים, מתוכם 44 בבאילה טושנאד עצמה.
ההסבר העממי הנפוץ לשם היישוב מבוסס על הלחם של המלים ההונגרים tó (אגם) ו nád (קנה סוף) המתייחס לקיומם של אגמים וקני סוף באזור. למעשה השם הוא ממקור סלאבי: המילה "טוזנו " שמשמעותה "עכור" ושיינה מאגר או זרם מים בסביבה.
מיקום.
באילה טושנאד נמצאת במרחק 32 ק"מ דרומית-מזרחית מהעיר מיירקוריה-צ'וק, קרוב לגדה השמאלית של הנהר אולט.
באילה טושנאד נמצאת במרחק 37 ק"מ צפונית מהעיר ספנטו גאורגה (שבמחוז קובאסנה, ו-67 ק"מ מהעיר בראשוב בכביש הלאומי DN12. היא העיירה היחידה שבאגן צ'יק התחתי ושוכנת למרגלות הרים עם יערות אשוח, בין הרי הרגיטה להרי בודוק.
היסטוריה.
בשטח מחצבת הפומיס באזור נמצא גרזן משויף היטב מהתקופה הפרה-היסטורית. בשטח היישוב נמצאו חפצי חרס פרה-היסטוריים ומטבעות רומיים המוכיחים נוכחות הרומאים באזור במאה השנייה. על שטח של 20 דונם נראים שרידי ביצורים מתקופת הברזל.
היישוב היה חלק מ"חבל צ'יק" או "כיסא צ'יק" (Csíkszék) שב"חבל הסקלרים" ההיסטורית בטרנסילבניה ונמצא בתוך אזור עתיר מעיינות מרפא ששימשו את הסקלרים במשך תקופה ארוכה תחת השלטון ההונגרי ושל נסיכות טרנסילבניה אחר כך תחת השלטון ההבסבורגי.
תחילה היישוב נקרא "אלסג" (Alszeg)
בשנת 1845 בעל האחוזה לאיוש אלטש חכר ל-99 שנה מהכפרים טושנאד, ורבש, קוסמאש ולאזאפאלווה את השדה הנטוש Beszéd mező שבו נתגלו מעיינות מרפא וויחד עם עוד ששה יזמים בעלי מניות הקים במקום את המרחצאות.
יוזמתו נהנתה מתמיכת הבישוף הרומי-קתולי של טרנסילבניה, מיקלוש קובאץ', יליד טושנאד, שיזם בניית בית לאירוח העניים שבאו למרחצאות - "בית הבישוף" (Püspökház)
בימי המהפכה ההונגרית בשנים 1849-1849 במקום סלעי הנקרא אלווגסורדוקה טפה (Alvégszurdoka Tepe), מעל הדרך בין מרחצאות טושנאד לצ'יק סרדה (מיירקוריה צ'וק) התנהל הקרב האחרון של הסקלרים בפיקודו של שאנדור גאל נגד הצבא הרוסי הפולש ב-5 ביולי 1849 . הקרב הסתיים בניצחון הצבא הרוסי.
כמה תושבי טושנאד שזעמו על כך שלא קיבלו פטור מדמי שימוש במרחץ שרפו את רוב הבתים והמקום ננטש שוב לכמה שנים עד לביקור הקיסר פרנץ יוזף שהורה על שיקום האתר. בהמשך, בעיקר בשנות ה-1860 המרחצאות שוקמו על ידי הרוזן בנדק מיקש ועל ידי הברון ז'יגמונד סנטקרסטי. ונפתחו לציבור.
עם הרפורמה המנהלית בטרנסילבניה בשנת 1876 תחת השלטון האוסטרו-הונגרי נכלל במחוז צ'יק של ממלכת הונגריה, בנפת קאסונאלצ'יק (Kaszonalcsik, ברומנית Casinul de jos).
בשנת 1900 הוסדר האגם המלאכותי צ'וקאש ושנהפך ב-1928 לבריכה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה והסכם טריאנון משנת 1920 סופח המחוז לממלכת רומניה. עד שנת 1934 השתייך המקום ליישוב טושנאדו נואו (טושנאד החדש).
בימי מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1944 בעקבות תכתיב וינה היה חלק מהאזור "צפון טרנסילבניה" שהוחזר לממלכת הונגריה. אחרי הכיבוש על ידי הצבאות הסובייטי והרומני בספטמבר 1944 חזר היישוב לשליטת רומניה. בשנים 1952–1960 נכלל באזור האוטונומי ההונגרי ובשנים 1960–1968 באזור האוטונומי מורש-הונגרי בשנת 1968 עם ביטול האזורים המנהליים והחלוקה המחודשת למחוזות הפכה טושנאד ומרחצאותיה לחלק ממחוז הרגיטה.
בשנות ה-1970 הוקמו בתי המלון הגדולים.
מאז שנת 1997 פועלת ביישוב אוניברסיטת הקיץ הפתוחה של בלוואניוש שהועתקה לבאילה טושנאד מבאילה בלוואניוש (ונודעה על כן כ"אוניברסיטת הקיץ טושוואניוש") ומשכה נציגים רבים של האינטליגנציה ההונגרית.
המרחצאות.
תולדות המרחצאות.