קברים ענקים, עומק פיר כ-7 מטר, חדרי קבורה בקוטר עד 6 מטר. בקברים אלה נקברו בעיקר גברים (72% מהנקברים) ללא מעמד מוגדר: חקלאים, רועי צאן, עוסקי ברונזה. הקבורה הייתה קבורה משנית. בכל קבר נקברו עד 10 נקברים. מנחות הקבורה כללו קרמיקה, בעיקר קומקומים, קצת ברונזה, נמצאו מסמרי ברונזה המעידים על חפצי עץ. לא נמצאו כלי נשק.
קבר רב קבורתי.
קברים אלה שימשו לקבורה מספר פעמים, הקברים נפתחו ונסגרו, לעיתים הקברים הוגדלו על ידי חציבת חדר נוסף. מנחות הקבורה מאוד מגוונות, נמצאו טיפוסי קרמיקה שלא נמצאו בקברים האחרים. בקברים אלה נמצא גם נשק. רוב הנקברים גברים.
קברי פיר מרובע.
בקברים אלה הקבורה הייתה של גברים בקבורה ראשונית, שלדים שלמים בתנוחה עוברית. בכל קבר שלד אחד. גיל הנקברים בין 20 ל-45 שנים. כ-8% מהקברים שנחקרו. הפיר תמיד מרובע. עומק פיר כ-2.5 מטר, גודל חדר קבורה כ-2.5 מטר. מנחות הקבורה כללו קרמיקה ונשק, נמצאה גם חנית שלא נמצאה בקברי הפגיון. מסקנת קניון הייתה שמדובר במעמד מסוים של לוחמים.
מסקנות המחקר.
מסקנתה של קניון הייתה שמדובר בחברה מעמדית. צורת הקבורה מסמלת את המבנה החברתי ואת ההיררכיה בו. בראש החברה עמדו הגברים. בקברים נמצאו כ-60% שלדי גברים, 30% שלדי נשים, 10% ילדים. המסקנה הייתה שנשים ממעמד נמוך לא נקברו בצורה זו.
האקטיביזם
האקטיביזם (מאנגלית: Hacktivism, הלחם של המילים "האקינג" ו-"אקטיביזם") הוא השימוש בחדירה בלתי מורשית למערכות מחשבים (קראקינג) על רקע פוליטי או לטובת קידום אג'נדה חברתית. דוגמאות להאקטיביזם כוללות פריצה לאתר שמזוהה עם צד בסכסוך פוליטי, שינוי תכנים באתר של יריב פוליטי, הצפת אתר עד כדי השבתתו, מחיקת מידע מאתר.
פעולות ההאקטיביזם הבולטות ביותר בעידן שלאחר שנת 2000 נעשו תחת כותרת קולקטיב "אנונימוס," שהחל לפעול כבר משנת 2003 דרך פורום 4chan.
היסטוריה.
כשם שהתפתחות רשת האינטרנט העבירה פעילויות רבות מהזירה המוחשית אל הזירה הווירטואלית, כך הגיעו אליה במהרה גם המאבקים הפוליטיים, ומלחמות אידאולוגיות רבות מתנהלות היום ברשת.
מקרה מובהק ראשון של פעילות האקינג אקטיביסטית ניתן למצוא כבר בשנת 1989, כאשר פעילים פוליטיים המתנגדים לשימוש בנשק גרעיני פרצו למערכות המחשוב של משרד האנרגיה האמריקאי ושל נאס"א והשתילו בה תולעת, שנודעה בשם W.A.N.K.- Worms Against Nuclear Killers. התולעת עצמה לא גרמה נזק רב, אלא שהחשש מפני נזק אפשרי כתוצאה מהחדירה למערכות המחשוב של נאס"א הביא לביטול שיגור מתוכנן של מעבורת לחלל.
מקרים מוקדמים נוספים ניתן למצוא בתקיפת מחשבי הממשלה בצרפת (1995), אינדונזיה (1998) ועוד רבות.
קבוצות האקטיביסטים ראויים לציון.
אנונימוס (Anonymous).
אנונימוס היא קבוצת האקטיביסטים מרחבי העולם שהחלה בשנת 2003 דרך פורום התמונות המקוון 4chan, והיא נחשבת כקבוצת ההאקטיביסטים המוכרת ביותר לציבור הרחב. על אף היותה הקבוצה הגדולה והמוכרת ביותר בתחום, היא מנוהלת באופן אנרכיסטי, ללא הנהגה, כאשר כמעט כל הפועלים בה לא חושפים את זהותם האמיתית ועם אפשרות לכל אדם באינטרנט לייחס פעולות האקטיביסטיות שלו לשאר הקבוצה, מבלי שניתנה לו הרשות לכך.
חברי אנונימוס מקדמים בעיקר חופש ברשת האינטרנט וחופש דיבור, והיו שותפים בפועל לפריצות מחשבים משמעותיות במהלך העשור האחרון. מבין התקפותיהם, תקיפת מניעת שירות מבוזרת (מאנגלית: DDOS).
ויקיליקס (Wikileaks).
ויקיליקס הוא אתר אינטרנט המציג הדלפות שנשלחו אליו בעילום שם. האתר נוצר בשנת 2006 ופעל מאז באופן כמעט רציף כאשר הוא סבל מעת לעת מבעיות מימון שגרמו מספר פעמים לסגירתו הזמנית. ויקילקס מעלים את ההדלפות שלהם למרות הגבלות צנזורה, סיווג ביטחוני או הגנת הפרטיות המגבילים את המידע שיכול להיות מופץ במדיה הרגילה. על פי כותבי האתר, מטרתו העיקרית היא לפעול נגד משטרי דיכוי באסיה, בגוש המזרחי לשעבר, באפריקה שמדרום לסהרה ובמזרח התיכון.
לולזסק (LulzSec).
במאי 2011 חמישה חברי אנונימוס יצרו את קבוצת ההאקטיביסטים Lulz Security המכונה בקיצור LulzSec. חברי הארגון לא הכירו באופן אישי את שאר החברים ולא שיתפו מידע אישי על עצמם.
הפעולה הידועה הראשונה של הקבוצה, הייתה כשאלו תקפו בין השאר את האתרים של: פוקס ניוז, PBS, סוני, נינטנדו ואתר הסנאט של ארצות הברית. התקיפות כללו לרוב קבלת גישה לשרתי האתר והורדת מידע רגיש או מסווג.
התקיפה הגדולה והידועה ביותר של הקבוצה, התרחשה כאשר חברי לולזסק הצליחו לגרום לקריסה ולאי זמינות של אתר הFBI. בעקבות התקיפה הFBI הצליחו לזהות את מנהיג הקבוצה - Hector Xavier Monsegur, ולעצור אותו. מיד לאחר המעצר הוא הודה בפעילות פלילית. לאחר מכן הוא החל לעזור בשיתוף פעולה עם ממשלת ארצות הברית וגרם למעצרם של 8 משותפיו, מנע 300 התקפות סייבר אפשריות ועזר למצוא פרצות אבטחה במערכות של המדינה. לאחר העמדתו למשפט הוא נמצא אשם בעבירות מחשב חמורות רבות, אך ריצה אונש מאסר של שנה ושבעה חודשים בלבד, בתוספת קנס כספי.
ההקשר הישראלי.
כמדינה במאבק מדיני מתמשך, לישראל יש היסטוריה ארוכה של מאבקים וירטואליים. הפעילויות, מן הצד הישראלי, כוללות בעיקר התארגנויות של גולשים להצפת אתרים של ארגוני טרור והפלתם ותגובה מאסיבית נגד ביטוי עמדות אנטי-ישראליות ברשתות חברתיות ואתרים שונים. מן הצד השני, ניתן למצוא מקרים של פריצה לאתרים ישראליים על ידי האקרים פרו-פלסטיניים מן ארצות ערב והעולם, חלקם מזהים עצמם עם ארגון אנונימוס, והחלפת תוכנם בתעמולה אנטי-ציונית ופרו-פלסטינית.
דוד גולדנברג
מפעלי עמק דרוונט
מפעלי עמק דֶרְוֶונְט (באנגלית: Derwent Valley Mills) הם אוסף מבנים הקשורים לתעשיית הטקסטיל של אזור נהר דרוונט בדרבישייר שבאנגליה. האזור הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2001. מערכת המפעלים המודרניים הוקמה במהלך המאה ה-18, על מנת להתמודד עם הטכנולוגיה החדשה לטוויית כותנה שפותחה על ידי ריצ'רד ארקרייט. המערכת נכנסה לשימוש בכל העמק, ומאוחר יותר ברחבי המדינה כולה - כך שבשנת 1788 היו בבריטניה למעלה מ-200 מפעלי כותנה בטכנולוגיה של ארקרייט. ההמצאה ומערכת ארגון העבודה של ארקרייט יוצאו גם לאירופה ולארצות הברית. מעמדם של המפעלים דעך החל מאמצע המאה ה-19, עם מעבר שוק הכותנה מדרבישייר ללנקשייר.
כיוון שהמבנה התעשייתי הוקם בתוך נוף כפרי, היה צורך לבנות בתי מגורים עבור עובדי המפעל, ובאופן זה התפתחו כפרים חדשים סביב למפעלים; הכפרים הללו קיימים עד היום והם מהווים חלק מאתר המורשת העולמית. כמו כן, על מנת להוביל את תוצרת המפעלים לשווקים חדשים הוקמה תשתית תחבורה חדשה באתר. רבים מהבניינים השוכנים באתר המורשת העולמית הם גם מבנים מוגנים על פי החוק הבריטי.
מיקום.
האתר משתרע על פני שטח של 12.3 קמ"ר ולאורך 24 ק"מ, בין מטלוק באת' שבצפון דרבישייר למרכז העיר דרבי שבדרום. בתחומי האתר שוכנים מתחמי מפעלים, יישובים הכוללים מגורי פועלים, סכרים על נהר דרוונט, ורשת התחבורה שנועדה לתמיכה במפעלים. האתר מורכב מהכפרים קרומפורד, בלפר, מילפורד ודארלי אבי, וכולל 838 בניינים רשומים לשימור. תשעה מבנים נוספים הוכרזו כמונומנטים רשומים. הבניינים כוללים מפעלים, מגורי עובדים, ומבנים הקשורים לחיי הקהילה של הפועלים. תעלת קרומפורד ומסילת הרכבת קרומפורד והיי פיק שסייעו בתיעוש של האזור, נכללות גם הן בגבולות האתר.
היסטוריה.
בשלהי המאה ה-17, כחלק מהביגוד האופנתי שהיה בשימוש באותה תקופה, חל גידול בצריכת המשי. תומאס קוצ'ט הורה למהנדס ג'ורג' סורוקולד לבנות טחנת מים על אי באזור נהר דרוונט הסמוך למרכז העיר דרבי, בניסיון להגביר את קצב ייצור המשי באמצעות כוח המופק ממים. הניסיון הראשון נכשל, אך למרות זאת השתכנע ג'ון לום (Lomb; אחד מעובדיו של קוצ'ט) שניתן יהיה להשתמש בכוח המופק ממים בהנחה שיהיה ביקוש לכך. הוא פעל בשיטות של ריגול תעשייתי, והצליח להשיג תוכניות של מכונות מאיטליה. הוא רשם את המצאתו כפטנט ב-1719, ובנה בסמוך למפעל של קוצ'ט מפעל בן חמש קומות, שממדיו 33.5 מטרים על 12 מטרים. ב-1763, 30 שנים לאחר תפוגת רישום הפטנט של לום, היו רק שבעה מפעלים מהדגם שהוא המציא, מאחר שהביקוש למשי היה נמוך מדי. למרות זאת הוא הצליח להחדיר לשוק מערכת ממוכנת המבוססת על כוח המופק ממים, וארגן את עובדיו באופן שהיה בשימוש גם על ידי תעשיינים שחיו אחריו.
באותה תקופה היה המשי סחורה יקרה, ועד מהרה היה השוק במצב של רוויה עקב התפוקה הגבוהה של המכונות. החידוש הבא בייצור הטקסטיל הממוכן היה בתעשיית הכותנה שנהנתה משוק גדול יותר והציעה סחורות זולות יותר. טוויית כותנה הייתה תהליך מורכב יותר בהשוואה לייצור משי. מערכת המים לטווייה פותחה על ידי ריצ'רד ארקרייט ונרשמה כפטנט ב-1769. בכל מערכת טווייה מבוססת מים היו בין 4 ל-96 פלכים, והמכונות יכלו לטוות חוטים במשך זמן רב, והיות שפעולתן לא הצריכה פועלים מיומנים, הוחלפו אלה במפקחים חסרי ניסיון שתפקידם היה לוודא כי אין בהן תקלות. תוך זמן קצר הן הפכו לפופולריות ונפוצות. ארקרייט שכר שטח בסמוך לקרומפורד ב-1771, ותוך שלוש שנים החל להפעיל את המפעל הראשון שלו, וב-1776 החל לבנות מפעל שני בקרומפורד. בתקופה זו הוא פיתח מכונה לשלב שלפני הטווייה, וב-1775 רשם פטנט שני. עם השלמת תהליך המיכון של הטווייה נוצר הצורך למכן גם את יתר תהליך ייצור הכותנה, ולשם כך הוא המציא מכונה המיועדת לניפוץ - התהליך שבו מונחים סיבי הכותנה במקביל. אולם לא כל המצאותיו זכו להצלחה, ועד לשנות ה-90 של המאה ה-18 בוצע ניקוי הכותנה בעבודת יד.