לייטולי (Laetoli) הוא אתר בטנזניה, כ- 45 ק"מ מדרום לערוץ אולדובאי. ב-1976 חשפה מרי ליקי במקום שביל של עקבות הומינידים שנטבעו באפר געשי רך אשר ככל הנראה התקשה (בדומה לבטון) וכוסה בשכבות נוספות במשך זמן קצר לאחר מכן. האפר תוארך באמצעות תיארוך רדיומטרי אשלגן-ארגון לגיל של 3.6 מיליון שנה, התואם את גילו הידוע של המין אפרנסיס. מצורת העקבות ניתן להסיק שהם נטבעו על ידי שלושה פרטים שונים, שהקטן בהם הלך אחרי אחד מן השניים האחרים כשהוא דורך בתוך טביעות הרגל שלו. כל הטביעות מובילות לאותו כיוון ונראה כי נטבעו באותו הזמן.
הטביעות מראות בבירור שההומינידים היו הולכי-על-שתיים (אין סימנים להליכה על פרקי אצבעות הידיים כמו אצל קופי-אדם). טביעות הרגל אנושיות למדי עם בוהן סמוכה לשאר האצבעות, בניגוד לבוהן לופתת נפרדת כמו בגפיים האחוריות של קופי אדם. על פי סימולציות מחשב מעריכים שההומינידים הלכו בקצב נינוח של בערך 1 ק"מ לשעה. לפרט הגדול מבין השלושה נמדדו אורך כף רגל של 21.5 ס"מ, אורך צעד של כ- 47 ס"מ, וגובהו הוערך ב 134 עד 156 ס"מ. לפרט השני בגודלו נמדדו אורך כף רגל של 18.5 ס"מ, אורך צעד של כ- 29 ס"מ, וגובהו הוערך ב 115 עד 134 ס"מ. מידות אלו מתאימות יפה לטווח הגדלים של מאובני אפרנסיס. שברי מאובנים ממספר פרטים שנמצאו סמוך לאתר דומים מאוד לשלד של לוסי ומסווגים היום על ידי רוב הפליאואנתרופולוגים כמאובני אפרנסיס.
בנוסף על עקבות ההומנידים נמצאו באותו אתר עקבות של עשרים מיני בעלי-חיים אחרים, גם הם ברובם מיוצגים יפה במאובנים שנמצאו בסמוך לאתר, כגון צבועים, חתולי בר, בבונים וקופי תרופיתקוס דארטי, חזירי בר, ג'ירפות, צבאים, קרנפים, מספר סוגי אנטילופות, היפריון (סוס קדום), תאו, פילים מן הסוג הנכחד דינותריום, ארנבות ועופות. ניתן לראות גם טביעות של טיפות גשם. מעטות מהעקבות מכסות זו את זו, מה שמחזק את ההשערה שהאפר התקשה והתכסה בפרק זמן קצר יחסית.
אבולוציה.
למין אפרנסיס היה מעמד מרכזי בתפיסה השלטת באבולוציה של האדם מאז גילויו בשנות השבעים, בשל היותו ההומיניד הקדום ביותר שהיה ידוע בביטחון כי הלך על שתיים בקומה זקופה. כיום ברור שאוסטרלופיתקוס אנמנסיס קדם לו בכך, וייתכן שאף הומינידים קדומים אף יותר. ואולם מין זה עדיין נחשב כאב קדמון או קרוב מאוד לשושלת הישירה המובילה לסוג אדם כולל המין האנושי המודרני. במקביל אפרנסיס נחשב לאב הקדמון (או קרוב מאוד לכך) של מיני האוסטרלופיתקנים הצעירים ממנו ובעיקר הענף הנכחד (המקביל לענף האדם) של האוסטרלופיתקנים ה"חסונים", המסווגים לעיתים לסוג פראנתרופוס.
ב-2007 פרסמו יואל רק ועמיתים מאמר המטיל ספק במיקומו של אפרנסיס על השושלת הישירה המובילה לאדם, וממקם אותו על הענף המוביל לסוג פאראנתרופוס זמן קצר אחרי ההתפצלות בינו ובין ענף האדם. מאמר זה התבסס על מחקר בגולגולת AL 444-2 (שיואל רק היה שותף לגילוייה) והשוואתה למאות גולגולות של הומינידים מתקופות שונות. הטיעון של רק מבוסס על צורת החלק האנכי בלסת של AL 444-2, אשר שונה גם מזו של בני האדם מודרניים וגם מזו של שימפנזים, ולעומת זאת דומה לשל פראנתרופוס רובוסטוס. מכאן שאם אפרנסיס היה חוליה מקשרת בין האב הקדום של השימפנזה והאדם לבין בני האדם המודרניים, על צורת הלסת היה להשתנות מן האב הקדמון לצורה שנמצאה באפרנסיס ואחר כך לחזור לקדמותה בבני האדם מודרניים, או לחלופין להתקיים באב הקדמון ואז להיעלם פעמיים באופן בלתי-תלוי, גם בענף המוביל לבני-אדם וגם בענף המוביל לשימפנזה. שני הסברים אלו הם בעלי סבירות נמוכה, והסבר "חסכוני" (parsimonious) וסביר יותר הוא שאפרנסיס נמצא על הענף הצדדי המוביל לסוג פראנתרופוס, ורק בו התרחש השינוי הנ"ל.
תולדות המחקר.
מחקר האפרנסיס החל במציאה באתיופיה של השלד לוסי על ידי הפליאואנתרופולוג דונלד ג'והנסון בשנת 1974. בשל העדר רוב הגולגולת, ביקשו חוקרים לצאת לאתיופיה בניסיון למצוא פריטים נוספים של האפרנסיס. במשך שנים, בשל המלחמות והרעב באתיופיה, לא יצאו משלחות לאתיופיה לחדש את חיפוש המאובנים. המחקר התחדש ב-1990, כשיואל רק הצטרף כאנטומיסט למשלחת שכללה גם גאולוגים, ארכאולוגים ומומחים מתחומים שונים.
ב-1992 נמצאה גולגולת של פרט מבוגר, זכר השייך למין הזה. הגולגולת מכונה "444 AL". התגלית זכתה לפרסום רב בעולם המדע ואף לכותרת בעמוד הראשון בניו יורק טיימס, לתמונת השער בנייצ'ר ולכתבה נרחבת בנשיונל ג'יאוגרפיק.
מאז שנמצאה גולגולת הזכר (444 AL), נמצאו גם גולגולתיהם של נקבה ושל תינוק. נתגלו גם הרבה לסתות.
לסת תחתונה דומה מאוד בצורתה ובגילה ללסתות אפרנסיס התגלתה לאחרונה בצ'אד, רחוק מאזור התפוצה הידוע שלו באתיופיה וקניה. עקב הבדלים בצורת השיניים היא סווגה כמין שונה: אוסטרלופיתקוס בהרלגזלי ("Australopithecus bahrelghazali") אבל סיווג זה עדיין זקוק לאישור ממאובנים נוספים, וישנה סברה שמאובן זה פשוט מעיד שאזור תפוצת אפרנסיס היה רחב ממה שחשבו תחילה.
ידיעות נגט
ידיעות נגט היה דו-ירחון שיועד ליוצאי אתיופיה בישראל, נכתב רובו בעברית ושליש ממנו תורגם לאמהרית וטיגרית. שמו "נגט" פירושו באמהרית 'לפני השחר', במשמעות של תקווה לעתיד. העיתון נסגר ב-2017.
כתב העת ראה אור לראשונה בפברואר 1999 ביוזמת מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך ובחסות העיתון ידיעות אחרונות, העיתון יצא לאור אחת לחודשיים ב-22,000 עותקים והופץ חינם. העיתון רובו עסק בנושאים חינוכיים וחברתיים בקהילת יוצאי אתיופיה.
צוות העיתון:
כמו כן העיתון שם לו כמטרה העצמת יוצאי אתיופיה, להתריע על תופעות שונות, עידוד יצירתיות וכתיבה על מורשת העולים.
בנייה חופשית מעורבת
בנייה חופשית מעורבת (באנגלית: Co-Freemasonry) היא זרם בבנייה החופשית המקבל לשורותיו נשים וגברים כאחד.
הבנייה החופשית המעורבת החלה בצרפת באמצע המאה ה-19 עם יצירת Le Droit Humain (מסדר זכות האדם), והפכה לתנועה בינלאומית. רוב לשכות הבונים החופשיים אינן מקבלות נשים, ואינן מקבלות באופן רשמי את הבנייה החופשית המעורבת ומחזיקות אותה כ-"בלתי רגילה" או חשאית (clandestine).
המסדר הבינלאומי של בנייה חופשית מעורבת – זכות האדם.
המסדר הבינלאומי של זכות האדם (ראו ערך נפרד) Droit Humain נוסד בצרפת בסוף המאה ה-19, תקופה שהתאפיינה בפעילות ערה של התנועה הפמיניסטית והסופרג'יסטית. היה זה המסדר המסוני (Masonic - של בונים חופשיים) המעורב הראשון, וגם המסדר המסוני הראשון שניתן להגדירו כבינלאומי. בסך הכל חברות בו מעל 60 מדינות וכ-27 אלף חברים בכל העולם לפי אתר המטה של הארגון. הבנייה החופשית הצרפתית ניסתה משחר ההיסטוריה שלה להכליל נשים בתוכה, המזרח הגדול של צרפת איפשר נוסחים של אימוץ Adoption עוד בשנת 1774 לפיהם יכלו הלשכות "לאמץ" אחיות - נשים ובנות של בונים חופשיים ולמסור להם את הסודות של מספר דרגות. בשנת 1879, לאחר חילוקי דעות בין חברי המועצה העליונה של צרפת - הגוף העליון של המזרח הגדול של צרפת, 12 לשכות פרשו ממנו וייסדו את "הלשכה הסימבולית הגדולה של צרפת -Grande Loge Symbolique de France", אחת מן הלשכות, "החושבים החופשיים - Les Libres Penseurs ב-La Pecq, (צפון מערב לפריס) שמרה במגילת הקמתה (צ'ארטר) את הזכות לקבל לחניכה (Initiate) נשים כבנאיות חופשיים. ב-14 בינואר 1882 מריה דסריאסמס פעילת זכויות אדם ידועה, סופרת פמיניסטית, מרצה ופוליטיקאית, התקבלה בלשכת החושבים החופשיים. רב-האומן הנכבד (נשיא הלשכה) האח הבורן (Houbron בעל הדרגה ה-18), הצדיק מעשה זה כמי שבליבו טובתה העליונה של האנושות, ובהיות מעשה זה יישום הגיוני של העיקרון "בונה חופשי בלשכה חופשית". הלשכה הושעתה מיד על מעשה "לא ראוי" זה. ב-1890 הלשכה ירושלים בנוסח הסקוטי, גם היא מהלשכה הגדולה הסימבולית של צרפת, פנתה ללשכות אחרות למען הקמת מסדר חדש של בונים חופשיים שיקבל נשים וגברים לשורותיו. במעמד זה לא הציעה לשכת ירושלים לקבל נשים בעצמה, אלא להקים מסדר חדש שיעבוד במקביל. התומך הנלהב ביותר לעניין היה הד"ר ג'ורג מרטין Georges Martin, סנטור צרפתי, תומך בשוויון זכויות לנשים וחבר בלשכת החושבים החופשיים.
ב-14 במרץ 1893 דסריאסמס, מרטין וגברים אחרים בונים חופשיים ייסדו את "לשכת הבונים החופשיים המעורבת זכות האדם Le Droit Humain, Maçonnerie Mixte" בפריס. הם קיבלו, העבירו, והעלו 16 נשים צרפתיות. זמן קצר לאחר מכן הקימו ב-4 באפריל באותה שנה את הלשכה הגדולה הראשונה המעורבת, "הלשכה הגדולה הסימבולית הצרפתית המעורבת בנוסח הסקוטי", אשר לאחר מכן תיודע בשם המסדר הבינלאומי של בנייה חופשית מעורבת – זכות האדם. הייתה זו פרידה קיצונית מרוב הסוגים של בנייה חופשית הקיימים אז. לא זו בלבד שמסדר חדש זה לא דרש אמונה בכוח עליון (המזרח הגדול של צרפת זנח דרישה זו כבר ב-1877) – הוא פתח את דלתותיו לכל האנושות באשר הם "...אמיתיים ישרים וחופשיים, בגיל בגרות, בעלי כושר שיפוט ומוסר קפדני."
הפדרציה המזרחית.