המפורסם מבין חבריו הוא רבנו נסים, שהתייחס אליו בידידות וקרבה ואף עזר לו להגיע לברצלונה. יש אומרים שהר"ן התייחס אליו כמעט כתלמיד אל רבו, כעולה מכך שכינהו "מורנו הרב הכהן הגדול". בשנת ה'קי"ז נקראו שניהם על ידי מלך ספרד, ככל הנראה פדרו הרביעי, מלך אראגון, לפסוק דין-תורה בעניין ירושה.
תלמיד ידוע של ר' פרץ הוא הריב"ש (ר' יצחק בר ששת), אשר מרבה בכתביו לשבח ולתאר את גדולת רבו.
אברהם ניצן
אברהם ניצן (נולד ב-1944) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה באוניברסיטת תל אביב ופרופסור לכימיה באוניברסיטת פנסילבניה שבארצות הברית.
ביוגרפיה.
ניצן נולד בתל אביב ובשנת 1964 סיים לימודי תואר ראשון בכימיה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1966 סיים לימודי תואר שני ובעבודת הגמר שלו, בהנחיית פרופ' גדעון שפסקי, ערך מחקר ניסיוני על השפעת קרינה על תהליכים כימיים במים ובתמיסות מימיות. בשנים 1966–1969 שירת בצה"ל ולאחר מכן החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת תל אביב. עבודת המחקר שערך, בהנחיית פרופ' יהושע יורטנר, עסקה במחקר של תהליכי מעבר לא קרינתיים במולקולות גדולות. בשנת 1972 סיים לימודיו. שלושת תאריו ניתנו לו בהצטיינות יתרה.
בשנים 1972–1974 עבד ניצן שנתיים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כעמית מחקר. שנה לאחר מכן שהה באוניברסיטת נורת'ווסטרן ובסיומה חזר לישראל והצטרף לסגל המחלקה לכימיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1981 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין. בין השנים 1983–1986 שימש ראש בית הספר לכימיה, בו פיתח מסלולים משולבים ללימוד כימיה לצד מקצועות נוספים, ובין השנים 1995–1998 היה דיקן הפקולטה למדעים מדויקים. במסגרת תפקידיו האקדמיים היה ראש ועדת ההוראה של הפקולטה, חבר ובועדת המינויים של האוניברסיטה והיה נציג סנאט האוניברסיטה הוועדה המרכזת ובחבר הנאמנים. כן הוא היה חבר ועדת מקצוע הכימיה של משרד החינוך. בשנים 2003–2015 ניהל ניצן את המכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב. מלבד היותו פרופסור וחוקר אורח באוניברסיטאות ברחבי העולם, ניצן היה חבר במערכות כתבי העת "Journal of Physical Chemistry", "Journal Journal of Chemical Physics", "Computational and Theoretical Nanoscience" ו-"Physical Reviews Letters".
תחומי מחקרו נוגעים לתאוריה של הדינמיקה הכימית, החוקרת תגובות כימיות בתהליכים כימיים ופיזיקליים. בשנים 1970–1980 התמקדה עשייתו בתהליכי מעבר אנרגיה במערכות מולקולריות ובמהלך שהותו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ערך ניצן מחקר משותף עם ג'ון רוס ובו ניבאו את קיומן של תגובות כימיות מחזוריות במערכות פוטוכימיות רחוקות משווי משקל. בעבודתו בשנות השמונים הוא היה בין מניחי היסודות לתחום העוסק כיום בפלסמונים מולקולריים. שורת מחקרים שערך בין השנים 1975–1995 הביאה לפיתוח תאוריות שונות בנוגע לתהליכים כימיים במולקולות מורכבות ופיתוח מודלים לתיאור הולכה חשמלית בהם. עד 2019 פורסמו על ידו למעלה מ-350 מאמרים ועבודותיו הוצגו בעשרות כנסים בינלאומיים.
הוא דורג בידי האתר Science Watch כאחד ממאה הכימאים המשפיעים בעולם בשנים 2000–2010. מנחם ניצן, אחיו של אברהם ניצן, היה ראש מחלקת ילדים בשניידר.
פרסים.
ניצן חבר באקדמיה הישראלית למדעים משנת 2009, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים משנת 2004 ובאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) משנת 2015. כמו כן קבל דוקטורט כבוד מאוניברסיטת קונסטנז. מלבד זאת עבודתו זיכתה אותו ב:
ג'רלדין פרארו
מייקל פולאני
מייקל פולאני (בהונגרית: Polányi Mihály; 11 במרץ 1891, בודפשט – 2 בפברואר 1976, נורת'האמפטון, אנגליה) היה רופא ומדען רב-תחומי הונגרי יהודי, שהתנצר. הוא פעל מספר שנים בגרמניה ואחר כך באנגליה ומחקריו והגותו היו בתחומי הכימיה הפיזיקלית, הכלכלה והפילוסופיה. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר.
קורות חיים.
פולאני נולד למשפחה יהודית בבודפשט (משפחת פולאני). אביו היה מהנדס ויזם מסילות ברזל. אמו ניהלה סלון ספרותי שהיה ידוע בחוגים האינטלקטואליים של בודפשט. אחיו קרל פולאני היה כלכלן פוליטי ידוע.
פולאני סיים לימודי רפואה באוניברסיטת בודפשט ב-1913. לאחר מכן החל בלימודי כימיה באוניברסיטה הטכנית של קרלסרוהה. לימודים אלו הופסקו עם גיוסו כרופא צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. עם שחרורו המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט; תיזת הדוקטורט, שאותה סיים ב-1917, הייתה בכימיה פיזיקלית.
לאחר תקופת הוראה בבודפשט חזר לקרלסרוהה. ב-1920 עבר לברלין, שם קיבל את ניהול המחלקה לכימיה של סיבים במכון המחקר על שם הקיסר וילהלם (Kaiser Wilhelm Institut). ב-1923 עבר למכון למחקר הכימיה הפיזיקלית ואלקטרוכימיה על שם הקיסר וילהלם.
בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, היגר פולאני לאנגליה. הוא הוזמן על ידי אוניברסיטת מנצ'סטר לכהן כראש המחלקה לכימיה פיזיקלית, תפקיד בו כיהן עד 1948. במהלך השנים שינה פולני את תחומי התעניינותו מכימיה לכלכלה ולפילוסופיה, ולכן בשנת 1948 הקימה אוניברסיטת מנצ'סטר, במיוחד למענו, קתדרה למדעי החברה, בה כיהן עד 1958. בשנת 1958 הוא פרסם ספר פילוסופי תוך שיתוף פעולה עם מרג'ורי גרנה
ב-1921 נישא למגדה קמני, כימאית הונגרייה. הנישואין היו בטקס נוצרי-קתולי, לאחר שפולאני הוטבל לדת הקתולית. לזוג נולדו שני בנים: ג'ורג' (יליד 1922), כלכלן, וג'ון (יליד 1929), חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1986.
פולאני הוא דודה של אמנית הקרמיקה אווה צייזל.
יונתן גרסל
יונתן גרסל (באנגלית: Jonathan Gressel) (נולד ב-30 באוקטובר 1936) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדעי הצמח במכון ויצמן למדע, חתן פרס ישראל בחקר החקלאות ומייסד חברת TransAlgae.
ביוגרפיה.
גרסל נולד בארצות הברית ועלה לישראל כנער בשנת 1950. בסיום לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה-כרכור חזר לארצות הברית ולמד תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אוהיו ותואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין. לימודיו עסקו במגוון תחומים בחקלאות, ביוכימיה ופיזיולוגיה של הצמח. בשובו לישראל השתלם בבתר-דוקטורט במחלקה לביוכימיה במכון ויצמן למדע, תחת פרופסור מרדכי אברון, ולאחר מכן במחלקה לגנטיקה של צמחים.
כחבר סגל מכון ויצמן למדע התקדם גרסל לדרגת פרופסור מן המניין. במסגרת עבודתו המחקרית פורסמו על ידו עד 2010 למעלה מ-300 מאמרים ושלושה ספרים, וכן חמישה ספרים נוספים בעריכתו. מחקריו נגעו בתחום ויסות מערכות ביולוגיות והתמקדו בפריחה ובנביגה. גרסל התמקד בחקר הדברה ועסק במודלים התפתחותיים של עמידות, לשם עמידות גידולים חקלאיים וצמצום עמידותם של עשבים. בין מחקריו הוא עסק בקטילת טפילים דוגמת עלקת וסטריגה. לצד תפקידיו האקדמיים הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטאות שונות בעולם ובשנת 2008 היה ממייסדי חברת "TransAlgae", בה שימש מדען ראשי ומחקריו כיום (2010) מתמקדים בה בביות אצות חד-תאיות והתאמתן למי ים המועשרים בדשן ופחמן דו-חמצני לשם הפקת תוצרת מהן. בנושאי התמחותו ייעץ לחברות ביוטכנולוגיה, הבנק העולמי וממשלות בעולם.
גרסל נבחר לראשות האגודה הבינלאומית לעשבים רעים, כיהן כיו"ר האגודה הישראלית למדע העשבים הרעים וחבר כבוד באגודה האמריקאית. כן הוא כיהן כיו"ר "האגודה הישראלית לתרביות רקמה וביולוגיה מולקולרית". בשנת 2010 הוכרז גרסל כזוכה בפרס ישראל לחקר החקלאות על היותו "מומחה בעל שם עולמי בביוטכנולוגיה של צמחים, פורץ דרך בחקר המנגנונים המולקולריים המאפשרים הדברת עשבים בחקלאות ובעל תגליות המיושמות בארץ ובעולם".
ועד שליחי הקהילות
ועד שליחי הקהילות (אנגלית: Board of Deputies of British Jews) הוא הגוף המייצג הגדול ביותר של יהדות בריטניה והארגון היהודי השני בוותיקותו.
הוועד הוקם לראשונה בשנת 1760. פעולתו הראשונה הייתה באותה שנה במשלחת שיצאה לברך את המלך ג'ורג' השלישי לרגל הכתרתו, ומאז גם ייסדו את הוועד באופן רשמי. למרות ייסוד הוועד ב-1760 כוועד אחד, פעלו למעשה בתוכו שני ועדים נפרדים אחד לספרדים ואחד לאשכנזים, אך משנת 1817 הושגה אחדות ומאז התקיים רק גוף אחד שכלל את כולם.
הוועד קיבל את ההכרה החוקית מהשלטון רק בשנות ה-30 של המאה ה-19, כוועדה משותפת של קהילות הספרדים, והאשכנזים בלונדון, ומאז ועד היום הוא הגוף הראשי המייצג את כלל יהודי בריטניה. הוועד נבחר בצורה דמוקרטית, ופועלים במסגרתו מוסדות חינוכיים ופילנתרופיים.
הוועד השתתף בכל ההליכים וההתפתחויות שהובילו להשגת הזכויות הפוליטיות והאזרחיות המלאות ליהודי בריטניה. לאחר שיהודי בריטניה זכו לאמנציפציה ב-1858 יכול היה הוועד להרחיב את דאגתו ליהודים יושבי ארצות אחרות שנרדפו בשל דתם וקהילות בעיתות משבר, גם באמצעות פנייה ישירה אל ממשלת בריטניה הן בבקשת סיוע ועזרה כגורם הומניטרי וליברלי, כגון בדאגתו לקליטת הגירת יהדות רוסיה הצארית, דאגתו ליהודים תחת המשטר הנאצי, ליהודי מסך הברזל תחת השלטון הקומוניסטי וכדומה, או במסגרת האינטרסים הרחבים של האימפריה הבריטית או גם כנגד אינטרסים אלה בשם המוסר והצדק, כפי שעשה הוועד בהתנגדותו ופעילותו הפומבית נגד מדיניות הספר הלבן.
בנוסף לדאגת הארגון ליהודי בריטניה בפרט ויהדות התפוצות בכלל, השתתף הארגון בקונגרסים הציוניים ובבניין היישוב היהודי בארץ ישראל ולאחר מכן למדינת ישראל, כמייצגם של יהודי בריטניה.
הוועד עוסק גם בפעולות הומניטריות כלל עולמיות כגון סיוע לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי (2010).
נשיאי הוועד.
במאה ה-18
במאה ה-19
במאה ה-20
במאה ה-21
שומן טרנס
קאראגוז