אף על פי שהמערכה בגליפולי כשלה בהשגת יעדיה הצבאיים, פועלם של הכוחות האוסטרלים והניו זילנדים במערכה זו גרם להנחלת מורשת בלתי נתפשת אך רבת עוצמה. יצירתו של מה שנודע בכינוי "רוח אנזא"ק" (Anzac spirit או Anzac legend) הפכה לחלק חשוב של הזהות הלאומית של שתי האומות. רוח זו עיצבה את האופן שבו אזרחי שתי המדינות ראו הן את העבר שלהן והן את הבנת ההווה שלהן. גבורתם של החיילים שלחמו במערכה הכושלת בגליפולי הפכה את הקרבתם לזיכרון אייקוני באוסטרליה ובניו זילנד ולעיתים קרובות ניתן לזקוף לזכותה את תחושת העצמאות שלהן.
הנהגתו של יום אנזא"ק.
ב-30 באפריל 1915, כאשר הגיעו הידיעות הראשונות על הנחיתה בגליפולי לניו זילנד, הוכרז חצי יום חג והתקיימו טקסים מאולתרים לציון האירוע.
באוסטרליה הדרומית הוסר הלוט מעל האנדרטה הראשונה באוסטרליה לזכר הנופלים בגליפולי על ידי מושל אוסטרליה הדרומית ב"יום השיטה הכחלחלה" (Wattle Day), 7 בספטמבר 1915, ארבעה חודשים לאחר הנחיתות הראשונות בגליפולי. האנדרטה הוצבה במקור באזור שקרוי "חורשת השיטה הכחלחלה" בשדרות סר לואיס כהן שבאדלייד, אך מאוחר יותר הועברה לאזורי מדשאות דרומה יותר ליד דרך אנזא"ק. בנוסף, שונה באוסטרליה הדרומית שמו של "יום העבודה" (או "יום שמונה השעות", Eight Hour Day), ה-13 באוקטובר 1915, ל"יום אנזא"ק" ואורגן קרנבל לגיוס כספים לקרן למען החיילים הפצועים.
ב-1916 הוכרז התאריך 25 באפריל באופן רשמי כ"יום אנזא"ק". באותה שנה צוין היום על ידי מגוון רחב של טקסים ותפילות באוסטרליה ובניו זילנד, כולל צעדת זיכרון שהתקיימה בלונדון בהשתתפות חיילים אוסטרלים וניו זילנדים. בניו זילנד הוכרז יום זה כחצי יום חג. ביומני המבצעים של הגדודים והבריגדות האוסטרליות שלחמו במלחמת העולם הראשונה, כולל אלו שלחמו בקו הראשון של החזית, מצוין שביום השנה הראשון לנחיתות בגליפולי הם עשו מאמצים לקיים טקסים לזכר אלו שנהרגו שנה קודם לכן. על פי דפוס מקובל שנמצא ביומני המלחמה האישיים של חיילים אוסטרלים וניו זילנדים באותו יום הם החלו בתפילת אשכבה של שחר, ובעקבותיה התקיימה באמצע הבוקר תפילת זיכרון ולאחר ארוחת הצהריים אורגנו פעילויות ספורט.
ב-10 בינואר 1916 מונה הכומר דייוויד ג'ון גרלנד כמזכיר הכבוד של ועדת הזיכרון של יום אנזא"ק בקווינסלנד במסגרת פגישה שאישרה את ה-25 באפריל כ"יום אנזא"ק" באותה שנה ובשנים הבאות. כמי שהיה מסור למטרה של טקסי זיכרון לא-דתיים שבהם יכלו להשתתף כל חלקי החברה האוסטרלית, פעל גרלנד באופן ידידותי בקרב כל הגופים הלא דתיים, ויצר את המסגרת של טקסי הזיכרון של יום אנזא"ק. לזכותו של גרלנד ניתן לזקוף בעיקר את יוזמת צעדת יום אנזא"ק, את טקסי הנחת הזרים על האנדרטאות, את התפילות המיוחדות בכנסיות, את שתי דקות הדומייה ואת סעודות הצהריים לחיילים ששבו מהחזית. כוונתו של גרלנד בהנהגת שתי דקות הדומייה הייתה שהן יהוו תחליף לתפילה שיאפשר נוכחות כללית בטקס הזיכרון ליום אנזא"ק ויאפשרו לנוכחים להתייחד עם תפילותיהם האישיות או עם זיכרונותיהם האישיים באופן התואם לאמונתם האישית. במיוחד הוא חשש שאוניברסליות של הטקס תיפול קורבן לסכסוכים דתיים.
בלונדון, צעדו ביום אנזא"ק הראשון יותר מ-2,000 חיילים אוסטרלים וניו זילנדים ברחובות העיר. אחד מהעיתונים המקומיים כינה אותם בכינוי "אבירי גליפולי". באותו יום נערכו צעדות בכל רחבי אוסטרליה. חיילים פצועים מהמערכה בגליפולי השתתפו בצעדה בסידני כשהם יישובים בכלי רכב שנעו בשיירות, מלווים באחיות. יותר מ-2,000 איש נכחו בטקס שהתקיים באותו יום בעיר רוטורואה שבניו זילנד. בשנים הבאות ועד לתום המלחמה, שימש יום אנזא"ק כהזדמנות לאירועים פטריוטיים ולמערכות גיוס ומצעדים בהשתתפותם של חיילי הכוח האימפריאלי האוסטרלי שהתקיימו ברוב הערים. משנת 1916 והלאה, הן באוסטרליה והן בניו זילנד, התקיימו טקסי יום אנזא"ק ב-25 באפריל או בסמוך לו, ואורגנו בעיקר על ידי חיילים ששבו מהחזית ועל ידי ילדי בתי הספר בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות.
יום אנזא"ק הוכרז באופן רשמי כיום חג בניו זילנד בשנת 1920 באמצעות חקיקתו של "חוק יום אנזא"ק" (Anzac Day Act), שקודם על ידי "האגודה המלכותית של החיילים המשוחררים של ניו זילנד" (Royal New Zealand Returned and Services' Association). באוסטרליה התקבלה החלטה בכינוס ראשי הממשלות של מדינות אוסטרליה שהתקיים ב-1921, על פיה יום אנזא"ק יתקיים כל שנה ב-25 באפריל. עם זאת, היום לא צוין בכל המדינות.
בשנות העשרים, הפך יום אנזא"ק כיום לאומי לזכרם של 60,000 החיילים האוסטרלים ו-20,000 החיילים הניו זילנדים שנפלו במלחמה. השנה הראשונה בה התקיימו הטקסים בכל מדינות אוסטרליה באופן רשמי וציבורי הייתה שנת 1927. באמצע שנות השלושים, כל הטקסים המזוהים כיום עם יום אנזא"ק – משמרות השחר, הצעדות, טקסי הזיכרון, מפגשי הרעים לנשק ומשחקי ההימורים המסורתיים של החיילים – הפכו חלק מתרבות יום אנזא"ק באוסטרליה. בטקסים בניו זילנד אומצו רוב המרכיבים הללו, כשמשמרות השחר התקיימו שם החל משנת 1939.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפך יום אנזא"ק כיום לזכרם של האוסטרלים והניו זילנדים שנפלו במלחמה ובשנים שלאחריה. משמעות היום הורחבה כך שכללה את זכרם של כל אלו שנהרגו בפעילות הצבאית של שתי המדינות.
יום אנזא"ק צוין לראשונה באנדרטת המלחמה של אוסטרליה בקנברה ב-1942, אך בשל ההוראות הממשלתיות למניעת כינוסים ציבוריים גדולים כאמצעי זהירות כנגד תקיפות אוויריות יפניות, היה זה אירוע מצומצם ולא התקיימו צעדה או טקס זיכרון. מאז התקיימו באנדרטת המלחמה טקסי יום אנזא"ק מדי שנה.
בניו זילנד חלה עלייה בפופולריות של יום אנזא"ק בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. עם זאת, הייתה פופולריות זו קצרת ימים ובשנות החמישים הפכו ניו זילנדים רבים להיות עוינים או אדישים כלפי היום. חלק ניכר מהסיבות למגמה זו קשור לאיסור על פתיחת בתי עסק ביום אנזא"ק והאיסור שהוטל על ידי רשויות מקומיות רבות על קיומם של אירועי ספורט ואירועי בידור באותו יום. ההתמרמרות על כך גברה בעיקר בשנים 1953 ו-1959, כאשר חל יום אנזא"ק בשבת. ויכוח ציבורי רחב התקיים בסוגיה ורבים קראו להעביר את היום ליום ראשון הסמוך או לבטלו לחלוטין. ב-1966 חוקק "חוק יום אנזא"ק" שאפשר את קיומם של אירועי ספורט ובידור החל משעות אחר הצהריים.
החל משנות השישים, אך בעיקר בשנות השבעים והשמונים, הפך יום אנזא"ק בהדרגה להיות נושא שנוי במחלוקת באוסטרליה ובניו זילנד. המחאות כנגד מלחמת וייטנאם היו חיזיון נפרץ ביום אנזא"ק באותן שנים. ב-1967 הביעו שני חברי תנועת הנוער הפרוגרסיבית השמאלית בקרייסטצ'רץ' מחאה זוטא במהלך טקס יום אנזא"ק, בהניחם זר כמחאה נגד מלחמת וייטנאם. בסופו של דבר הם הורשעו על עבירה על הפרת הסדר הציבורי. ב-1978 הניחה קבוצת נשים זר שהוקדש לכל הנשים שנאנסו ונהרגו במהלך המלחמה והתנועות הפמיניסטיות, התנועות לזכויות הלהט"ב ופעילי השלום, ניצלו את ההזדמנות למשוך תשומת לב למטרותיהם בהזדמנויות שונות במהלך שנות השמונים. בשנות השמונים קיימו התנועות הפמיניסטיות האוסטרליות מדי שנה ביום אנזא"ק צעדת מחאה כנגד מעשי האונס והאלימות במלחמה.
לאחר שנות השמונים התגבר העניין ברחבי העולם במלחמת העולם הראשונה ובטקסי הזיכרון הקשורים אליה. באוסטרליה ובניו זילנד חלה עליה בנוכחות הקהל בטקסי יום אנזא"ק כשאנשים צעירים גילו בטקסים עניין מיוחד. המחאות והמחלוקות נעשו נדירות יותר ויותר.
עד 1981 קיימה פפואה גינאה החדשה טקסים לזכר הנופלים במלחמותיה ביום אנזא"ק. מאז הועבר יום הזיכרון הלאומי של המדינה ל-23 ביולי, יום תחילת פעילותו של גדוד חיל הרגלים הפפואני כנגד היפנים באוואלה ב-1942 במהלך קרב שביל קוקודה.
תחייה.
בעקבות מעורבותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם הגיעה ההתעניינות באירועי יום אנזא"ק לנקודת השפל הנמוכה ביותר שלה. ב-26 באפריל 1975 כיסה העיתון The Australian את יום אנזא"ק של אותה שנה בכתבה אחת בודדה. עם זאת, בשנים האחרונות נרשמו שיאים בנוכחות הקהל בטקסים, תוך עליית שיעור נוכחותם בטקסים של צעירי אוסטרליה, רבים מהם מתעטפים בדגל אוסטרליה, לובשים חולצות טי בצבעי ירוק וזהב ומקעקעים את דגל אוסטרליה על גופם. תופעה זו נתפשה על ידי רבים כמשקפת את שאיפת הדורות הצעירים באוסטרליה להוקיר את ההקרבה של הדורות הקודמים.
האוסטרלים והניו זילנדים מכירים ב-25 באפריל כהזדמנות טקסית לשקף את המחיר הכבד של המלחמה ולזכור את אלו שנלחמו ואיבדו את חייהם למען ארצם. טקסי הזיכרון והצעדות מתקיימים עם שחר, שעת תחילת הנחיתות בגליפולי ב-1915, בעיקר באנדרטאות הזיכרון בערים ובעיירות בשתי המדינות ובאתרים מחוץ להן בהם התרחשו קרבות עקובים מדם בהם השתתפו בני שתי האומות, כמו אנדרטת וייר-ברטונה בצרפת וגליפולי שבטורקיה.
אחת המסורות של יום אנזא"ק היא שתיית המשקה הקרוי Gunfire (קפה בתוספת רום) זמן קצר לאחר טקסי השחר והיא נועדה להנציח את שתיית משקה זה על ידי החיילים לפני תחילת הקרבות. מאוחר יותר במהלך היום מתאספים חיילים לשעבר ונפגשים כדי להצטרף לצעדות ברחובות הראשיים של הערים והעיירות.
טקס השחר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, שאפו החיילים ששבו מהחזית שהרעות שלהם עם הנופלים תתבטא באותם רגעים שקטים ושלווים שלפני עלות השחר. בעקבות הקשר הסמלי עם הנחיתות בגליפולי שבוצעו באותן שעות, טקס משמרות השחר הפך לצורה המקובלת של טקסי הזיכרון של יום אנזא"ק במהלך שנות העשרים.