בשנת 2015 הלכה לעולמה אשה ירושלמית ובני משפחתה קיבלו בירושה את תכולת הכספת השייכת לה, ובה הציור, שלא ברור כיצד הגיע לידיה. הציור לא היה מוכר להם, אך נראה לכאורה כציור של הצייר מארק שאגאל, לפי מאפייניו. נציגי המשפחה ניגשו למומחה אמנות ירושלמי כדי לברר מהו הציור, הבינו כי מדובר בציור מקורי של שאגאל, ולכן ביצירה יקרת ערך. בהמשך הבירור התגלה כי מדובר בציור הגנוב. חברת הביטוח (מקבוצת מגדל), ששילמה בשעתו על הציור הגנוב, דרשה כעת לקבל לידיה את היצירה, בעוד היורשים טענו כי ירשו את התמונה כדין, בצו ירושה, לא עברו כל עבירה, והתמונה היא רכושם. סוגיית הבעלות על הציור הובא לדיון בבית משפט השלום בתל אביב באותה שנה, 2015, שם נקבע כי התמונה אכן שייכת לחברת הביטוח, ששילמה את תמורתה המלאה. הציור הועבר מחברת הביטוח לבית המכירות תירוש. בחודש ינואר 2020 נמכר הציור לגורם פרטי בסכום של 132,000 דולר.
פיליפ קיפר
פיליפ קיפר (בצרפתית: Philippe Kieffer; 24 באוקטובר 1899 – 20 בנובמבר 1962) היה קצין בדרגת קפטן פריגטה בצי הצרפתי, גיבור כוחות צרפת החופשית ודמות פוליטית צרפתית.
חיים וקריירה.
לפני המלחמה.
נולד בפורט-או-פרנס, האיטי, לאב אלזסי ואם אנגליה, בוגר אוניברסיטת לה סלה בשלוחת שיקגו. ניהל בנק בניו יורק.
מלחמת העולם השנייה.
ב-2 בספטמבר 1939, בהיותו כבן 40, התנדב לשירות צבאי. גויס לצי הצרפתי ושימש בו כקצין מילואים. שירת בספינת הקרב קורבה, ובמטה הצי הצפוני במהלך קרב דנקרק. עזב ללונדון ב־19 ביוני 1940 והצטרף לכוחותNavales Françaises Libres ("כוחות חיל הים צרפת החופשית") ביום הקמתם ב-1 ביולי 1940.
בשל היותו דובר אנגלית שוטפת התבקש לשרת בתור מתורגמן וקצין צופן.
קיפר התרשם מיכולות הקומנדו הבריטי החדש, שהוקם ב-1940, וביקש אישור להקים יחידה צרפתית באותו מודל. במאי 1941 קיבל אישור מהאדמירל אמיל מיזלייה להקים את יחידת קומנדו Fusiliers-Marins ("קומנדו רובאי הים"). המיון והכשרה שבוצעו באכנקארי, סקוטלנד, היו קשים ביותר עד כי במהלך האימונים מתו מספר מועמדים.
הכוח היה חלק מיחידת הקומנדו מספר 10 (בין בעלות הברית). ב-1 ביולי 1942 הועלה לדרגת לוטינט דה וויסו.
ב-19 באוגוסט 1942 פעלו אנשי הפלוגה הראשונה של קומנדו 10 "באטילון דה פוסיליירס מרינס" במהלך הפשיטה על דייפ ("מבצע היובל").
ב-1943 גדל הקומנדו הצרפתי לשתי פלוגות וביצע פשיטות ליליות בחופי צרפת והולנד כהכנות ל-פלישה לנורמנדי. היחידה שמרה על קשר עם הכוחות צרפת החופשית הלוחמים ענדו סמל וכומתה של צי צרפת החופשית, ה-FNFL.
ב-1944, 177 לוחמי "1er BFM Commando" שולבו בקומנדו מספר 4 בפיקודו של סגן אלוף דוסון, כחלק מחטיבת השירות המיוחד הראשון בפיקודו של תא"ל לורד לובאט.
מכיוון שללוקסבורג לא היו יחידות משלה, שולבו מתנדבים לוקסמבורגיים ב-Commando" 1er BFM" ולקחו חלק בנחיתות ובקרבות נורמנדי.
שחרור צרפת.
ב-6 ביוני 1944, בשעה 07:31, נחתו "הכומתות הירוקות" (Bérets verts) באזור חוף סורד בוויסטרהאם, בנוביל, באמפרוילה ובאבנט. קיפר, שהועלה לדרגת קפטן קורבט, הוביל את אנשיו באופן אישי. יחידתו סבלה מ-21 הרוגים ו-93 פצועים; קיפר עצמו נפצע פעמים באזור חוף סורד, הוא נפגע מרסיס ברגלו וסירב לפינוי למשך יומיים. הצטרף מחדש ליחידתו ב־14 ביוני, בפריצת הדרך לעבר הסן ואונפלר.
יחד עם שניים מחייליו, היו בין הלוחמים הראשונים בכוחות צרפת החופשית שנכנסו לפריז.
בנו בן ה-18, שהצטרף למאקי, נהרג על ידי כוחות גרמנים ליד פריז באותה תקופה.
סוף המלחמה והמשך חייו.
באוקטובר 1944 היו בגדוד הקומנדו שלוש פלוגות. קיפר פיקד עליהם במהלך ההתקפות על פליסינגן באי וולכרן בכיבוש נמל אנטוורפן. מאוחר יותר השתתף בפשיטות נגד איי הולנד הכבושים.
ב-1945 הוא היה מועמד לאספה המייעצת והחל לעבוד במטה הכוחות בין בעלות הברית. ב-1954 הועלה לדרגת קפיטנה דה פריגטה.
קיפר נפטר לאחר מחלה ממושכת בקורמיי-אן-פריזיס, צרפת ב-20 בנובמבר 1962, ונקבר בגרנדקאמפ, קלבדוס.
Evol הוא אלבום האולפן הרביעי של הראפר האמריקאי פיוצ'ר. האלבום יצא לאור ב-6 בפברואר 2016, על ידי חברות התקליטים A1 רקורדינגס ופריבנדז, והופץ על ידי אפיק רקורדס. האלבום הושמע בבכורה בתוכניתו של די. ג'יי. חאלד ברדיו Beats 1, "We the Best Radio". האלבום יצא חמישה חודשים לאחר המיקסטייפ המשותף של פיוצ'ר עם דרייק, "What a Time to Be Alive", משנת 2015, וחודש לאחר המיקסטייפ "Purple Reign" מ-2016. האלבום הופק על ידי מטרו בומין, סאות'סייד, TM88 ודי ג'יי ספיז, בין היתר, הנוהגים לשתף פעולה עם פיוצ'ר פעמים רבות.
האלבום נתמך על ידי שני סינגלים: "Low Life" ו-"Wicked". האלבום זכה בעיקר לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון גם במצעד אלבומי ה-R&amp;B/היפ-הופ.
רקע והוצאה.
ב-25 במרץ 2015 הוציא דה ויקנד שיר משותף עם פיוצ'ר בשם "Low Life" ב-SoundCloud. השיר הופק על ידי מטרו בומין ובן ביליונס בשיתוף דה ויקנד. מאוחר יותר, התגלה שהשיר נכלל ב-"Evol". ב-1 במרץ 2016 יצא "Low Life" כסינגל המוביל מתוך האלבום. וידאו קליפ לשיר הוקרן לראשונה ב-MTV באותו החודש.
ב-1 בפברואר 2016, די.ג'יי חאלד הודיע כי ישמיע בבכורה את אלבומו הרביעי של פיוצ'ר בתוכנית הבכורה של "We the Best Radio" ב-Beats 1. פיוצ'ר הכריז אז על שם האלבום, תאריך צאתו ועטיפתו, וכן צייץ בנפרד את רשימת הרצועות.
ביקורות.
האלבום זכה בעיקר לביקורות חיוביות. ב-Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 68, בהתבסס על 17 ביקורות. אתר AnyDecentMusic? העניק לאלבום ציון של 6.8 נקודות מתוך 10, בהתבסס על הערכתם לגבי הקונצנזוס הביקורתי.
הצלחה מסחרית.
"Evol" הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 134,000 יחידות שקולות לאלבום; הוא מכר 100,000 עותקים בשבוע הראשון שלו וזכה ללמעלה מ-25 מיליון השמעות בסטרימינג. האלבום הוא הפרויקט השלישי של פיוצ'ר שהגיע היישר אל המקום הראשון בבילבורד 200 בשבעה חודשים. נכון למרץ 2016, האלבום נמכר ב-125,000 עותקים מקומיים. במאי 2018 זכה האלבום בתואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות של 1,000,000 יחידות בארצות הברית סך הכל.
We Found It
We Found It (בעברית: מצאנו את זה) הוא האלבום המשותף התשיעי של המזרים דולי פרטון ופורטר ווגונר, אשר יצא ב-12 בפברואר 1993 על ידי RCA ויקטור. האלבום לא זכה להצלחה בניגוד לאלבומיהם הקודמים של הצמד כאשר הגיע למקום ה-20 בלבד במצעדי אלבומי הקאנטרי האמריקאי. גם הסינגל הראשון לא זכה להצלחה בניגוד לשיריהם הקודמים של הצמד כאשר הגיע למקום ה-30 בלבד במצעד שירי הקאנטרי.
הקלטות.
הקלטות האלבום החלו ב-28 באפריל בסטודיו בי של RCA בנאשוויל, טנסי. ב-28 באפריל הקליטו השניים שני שירים לאלבום. לאחר מכן הם נפגשו שוב ב-21 וב-22 באוגוסט והקליטו שישה שירים נוספים. לאחר מכן הם נפגשו ב-29 בנובמבר ליום אחרון של ההקלטות והקליטו שיר נוסף ועוד שיר שהקליטו מחדש.
ביקורות.
בילבורד נתנו ביקורת חיובית לאלבום: "הכל חומר מקורי, שנכתב באופן אינדיבידואלי וביחד על ידי הצמד, והם מצליחים לערבב אהבה ואושר לתערובת מושלמת. חלק מהחומרים הם הטובים ביותר שלהם עד היום, וזה אומר הרבה מאוד". השירים: "I've Been Married (Just as Long as You Have)" ,"Sweet Rachel Ann" ו-"I Am Always Waiting" הם הטובים ביותר באלבום.
תומאס בוק
תומאס בוק (באנגלית: Thomas Bock; 1790–1855) היה אמן וצלם אנגלי-אוסטרלי. אחד האמנים המקצועיים הראשונים באוסטרליה והתפרסם בזכות דיוקנאות הקולוניסטים שלו. כבר בשנת 1843 החל לצלם והפך לאחד הצלמים המסחריים הראשונים באוסטרליה.
ביוגרפיה.
בוק נולד בסאטון קולדפילד, ברמינגהאם, אנגליה. עבד כחרט. לאחר שסיים את חניכותו עבר להתגורר בלונדון והתבסס כחרט וצייר מיניאטורות. בשנת 1817 הוענקה לבוק מדליית הכסף של חברת האמנויות והמסחר על חריטת דיוקן.
באפריל 1823, בוק נמצא אשם במתן סמים לאישה צעירה (פילגשו, שאת תינוקה רצה להפיל) ונידון לגירוש לארץ ואן דימן (טסמניה), והגיע לשם בינואר 1824 על סיפונה של הספינה "אסיה". הוא החל לעבוד בהכנת גלופות לשטרות, ולאחר מכן במשימות רשמיות של ציור דיוקנאות של עבריינים שהוצאו להורג וחרט את הלוחות בשנים 1829, 1830 ו-1835 שפורסמו על ידי ד"ר ג'יימס רוס.
עם זכייתו בחופש התמקם בוק כאחד האמנים המקצועיים הראשונים באוסטרליה והתפרסם בזכות דיוקנאות הקולוניסטים שלו. הוא הוזמן גם על ידי ליידי ג'יין פרנקלין לצייר את דיוקנאותיהם של כמה אבוריג'ינים טסמניים. הסטודיו הראשון של בוק היה בהובארט, אך מאוחר יותר הוא עבר לרחוב קמפבל, וכאן צייר את רוב דיוקנאותיו. בשנת 1843 בוק היה בסידני אך חזר להציג בתערוכת האמנות הגדולה הראשונה, שהתקיימה בהובארט בשנת 1845. רוברט הוקר דאולינג היה בין תלמידיו.
בוק צייר בצבעי שמן, צבעי מים ועפרונות צבעוניים וכן עבד כאחד הצלמים הראשונים באוסטרליה. אך לדברי הנרי אלפורט, בן זמנו של בוק, עבודות העפרון שלו היו אלה שהניבו את התוצאות המוצלחות ביותר שכן במדיום זה הוא תפס בצורה טובה את דמותו של הדיוקן. בוק היה אחד המציגים בתערוכת האמנות הגדולה הראשונה, בהובארט. עבודתו הרשמית הניבה הזמנות פרטיות, ועד למותו בהובארט, טסמניה, הוא היה צייר פורטרטים שהתמתה במיניאטורות.