בנובמבר 2011 החלה רכבת ישראל לקלוט את הקרונות החדשים מתוצרת בומברדייה. בעקבות קליטת הקרונות החדשים הודיעה אדרעי בפברואר 2012 על פתיחה בעיצומים. שופטת בית הדין לענייני עבודה בת"א (13/02/2012), הורתה להפסיק את העיצומים בטענה כי זוהי החלטה הנתונה בידי הנהלת הרכבת. אדרעי טענה בדיון כי נהגי הקטר טרם סיימו את הכשרתם ועל כן אינם רשאים ויכולים להפעיל את הקרונות החדשים. עקב העיכוב בביצוע החלטת בית הדין והמשך השיבושים בתנועת הרכבות הגישה הנהלת הרכבת בקשה לראות בהתנהגות הוועד וההסתדרות בזיון בית הדין. אדרעי ביחד עם שני שותפיה לראשות הוועד נקנסו על ידי בית המשפט בעשרת אלפים ש"ח כל אחד בגין ביזוי בית הדין. בית הדין קבע כי ההסתדרות ניסתה לבטל את השביתה ולהחזיר את העובדים לעבודה סדירה ועל כן פטר את נציגי ההסתדרות מענישה.
בעקבות האירועים ברכבת ישראל יזם ח"כ אופיר אקוניס דיון דחוף בוועדת הכלכלה של הכנסת בטענה לפגיעה באזרחי ישראל. אדרעי, נציגת ועד העובדים, וירון זפט, נציג ההנהלה והיועץ המשפטי של הרכבת, זומנו לדיון בוועדה. הוועדה סיימה את התכנסותה בקריאה של ח"כ כרמל שאמה הכהן להימנע מפגיעה בציבור.
בפברואר 2012 בפגישה של יו"ר ההסתדרות עופר עיני עם אדרעי ונציגי ועד עובדי הרכבת נקבע כי עיני ינהל באופן אישי את המאבק. בעקבות ההחלטה התקיימה פגישה בין עיני וכ"ץ שהסתיימה לאחר זמן קצר באי הסכמה. בעקבות כישלון הפגישה הודיע כ"ץ במסיבת עיתונאים, כי הנחה את הנהלת הרכבת לחתום באופן חד צדדי תוך שבועיים על הסכם למיקור חוץ.
בעקבות חילוקי הדעות המתמשכים והנחייתו של שר התחבורה, הודיעה הנהלת הרכבת כי חתמה על הסכם חד צדדי להפרטת תחזוקת הקרונות החדשים. בתגובה להודעה פנה ועד העובדים בראשות אדרעי לבית הדין לעבודה, בדרישה להתיר שביתה ברכבת ישראל. בית הדין אישר את השביתה וקבע כי הנהלת הרכבת התחייבה בדיון שהתקיים כחודשיים קודם, שלא לחתום על הסכם עם חברת בומברדייה ללא משא ומתן עם העובדים. כמו כן, סירבה הנהלת הרכבת לחשוף את ההסכם ותוכנו בפני הוועד.
במהלך הדיון בבית הדין התקיימה פגישה בין השר ישראל כץ ויו"ר ההסתדרות עופר עיני. בה הם החליטו על פתיחה במשא ומתן וזאת מבלי לזמן או לערב את אדרעי, יו"ר הוועד, אשר עמדה על רצונה להשבית את הרכבת עד לביטול מוחלט של ההסכם למיקור חוץ.
הרקע להדחתה ב-2012.
המאבק המתוקשר של ועד עובדי הרכבת בראשות אדרעי זכה לכתבות רבות בתקשורת הכתובה והמצולמת, בדרך כלל נלוותה לכתבות אלו ביקורת שכוונה כלפי אדרעי. לחצים הופעלו על ההסתדרות על מנת שתפטר את אדרעי מתפקידה כיו"ר הוועד. תקופה זו התאפיינה בהשמצות הדדיות, תביעות בבית הדין המוגשות על ידי שני הצדדים, מעקב באמצעות חברות חקירה פרטיות ועוד.
בפברואר 2012 הוגשה בקשה לבית הדין לעבודה מטעם הנהלת הרכבת לראות בהתנהגותה של אדרעי ביזוי בית הדין והיא נקנסה בסכום של עשרת אלפים ש"ח, שמועות על השעייתה הצפויה התפרסמו שוב ושוב, ובפברואר 2012 היא זומנה לשימוע לפני השעיה בעקבות האשמה בתקיפת חברי הנהלה. באוגוסט 2012 זומנה אדרעי לשימוע לפני פיטורין עקב התעקשותה לקיים אסיפות עובדים שלטענת ההנהלה פגעו בפעילות הסדירה של החברה. בנוסף התנהל מאבק סביב כוונת הנהלת הרכבת להתקין ברכב החברה ששירת את אדרעי מכשיר איתוראן. אדרעי סרבה לאפשר את ההתקנה או להחזיר את הרכב. השימועים הובילו לעיכוב של שנתיים בדרגה, ובנוסף נרשמו אזהרות בתיקה האישי.
ב-22 באוגוסט 2012 הופץ מכתב שנשלח לכלל עובדי רכבת ישראל ובו פירוט ההוצאות של ועד העובדים בתקופת כהונתה של אדרעי.
המכתב חשף כי אדרעי שילמה את הקנס בסך עשרת אלפים ש"ח מכספי הוועד וכן שכרה בשם הוועד חברות חקירה פרטיות, יועצי תקשורת, יועצי שכר ולוביסטיים. המכתב נחתם על ידי אבי אדרי יו”ר איגוד עובדי התחבורה בהסתדרות. בעקבות פרסום המכתב פנתה אדרעי לאדרי במכתב משלה בו היא דרשה ממנו התנצלות או שיואשם בהוצאת דיבה, לטענתה, אדרי היה זה שייעץ לה לממן את הקנס מכספי הוועד. ההסתדרות הורתה על הדחתה של אדרעי מהתפקיד וקיום בחירות חדשות לוועד.
בעקבות ההדחה פנה הוועד המודח בראשות אדרעי לארגון כוח לעובדים, מתוך כוונה להפכו לארגון הייציג של עובדי הרכבת. סביב נושא הייצוג נפתח מאבק משפטי בין ההסתדרות וארגון כוח לעובדים. בית הדין דחה את המעבר לארגון כוח לעובדים ונסמך על החוק המונע מעבר בעת קיום משא ומתן על חתימת הסכם קיבוצי, התביעה עברה לבג"ץ שגיבה את ההחלטה ודחה את בקשת הוועד להכיר בכוח לעובדים כארגון הייציג של עובדי הרכבת.
התקופה לאחר שהודחה מהוועד.
ביולי 2013 הושעתה אדרעי מעבודתה ברכבת למשך ארבעה חודשים עקב איומים על עובד.
באוקטובר 2013 דחה בית הדין האזורי לעבודה בחיפה תביעת פיצויים בסך 2 מיליון שקל שהגישו אדרעי ואחרים נגד הנהלת רכבת ישראל.
בפברואר 2014 זימנה רכבת ישראל את אדרעי לשימוע נוסף, בחשד שהחתימה כרטיס עובד כשיצאה לדיון בבית המשפט.
בפברואר 2017 הגישה אדרעי עם 7 עובדים נוספים מהרכבת תביעה לבית הדין לחייב את ההסתדרות לקיים בחירות לוועד. בכתב התביעה נאמר כי ההסתדרות מונעת מזה כשנה קיום של בחירות ברכבת בשל תמיכת יו”ר הוועד הנוכחי בניסנקורן. בית המשפט קיבל את עמדת התובעים, וחייב את ההסתדרות לקבוע מועד לבחירות ברכבת והבחירות נקבעו לספטמבר 2017.
בספטמבר 2017 נבחרה אדרעי שוב ליו"ר ועד עובדי רכבת ישראל.
פומה (סוג)
פומה (שם מדעי: Puma) הוא סוג בעל שני מינים ממשפחת החתוליים, טורפים קטנים עד בינוניים החיים ביבשת אמריקה: פומת ההרים והיגוארונדי (יש מחלוקת על שיוכו לסוג). בעבר היו עוד שני מינים בסוג זה: פומה פרדואידס ופומה פומואידס.
הפומה היא בעל חיים יחידאי, כלומר חי בבדידות, והנקבה מגדלת את הגורים לבד. למרות זאת, כבר נצפו בעבר נקבות פומה שחולקות טרף עם נקבות אחרות באופן קבוע.
הפומה נקראת גם אריה שלג, או קוגר. הפומה אוכלת אוכלי עשב בגדלים שונים. מכיוון שמיתרי הקול שלה לא מסוגלים להפיק צלילי שאגה, בגלל גודלה הקטן יחסית, היא לא שואגת, אלא מגרגרת, בדומה לחתוליים אחרים, למשל השונר וחתול הביצות. הסוג הקרוב ביותר לפומות הוא הברדלס (היחיד בסוגו), וכן הסוג הקדום הנקרא ברדלס אמריקני. עוד חתולים קרובים הם - החתולים הקטנים: חתול בר, שונר, קרקל, חתול נמרי ונמרון. הפומה הוא החתול השני בגודלו, והנפוץ ביותר ביבשת אמריקה.
ציפרבלאט
ציפרבלאט (ברוסית: Циферблат; בתרגום מילולי: "לוח המחוגים") הוא שמה של רשת בתי קפה ברוסיה, שיש לה גם סניף בלונדון.
רקע.
הרשת הוקמה על ידי איש העסקים איוואן מיטין. עם השנים היא גדלה ופתחה עשרה סניפים ברחבי רוסיה, שזכו לפופולריות עצומה בשל שיטת החיוב הייחודית הנהוגה בה. על פי השיטה, כשנכנס לקוח לבית הקפה, הוא מקבל שעון מעורר ורושם לעצמו את שעת הכניסה לסניף. ביציאה הוא משלם על פי הזמן ששהה במקום. בעת השהייה הוא יכול לקחת לעצמו עוגיות, פירות או ירקות, או להכין לעצמו משהו לאכול במטבח, או להכין לעצמו קפה ממכונת קפה. על המוצרים והאוכל הוא אינו משלם.
ב-2013 חנכה הרשת סניף ראשון במערב אירופה, בלונדון. בנוסף פתחה הרשת סניף גם במנצ'סטר. לרשת יש גם סניפים בקייב ובחרקוב שבאוקראינה, ובליובליאנה שבסלובניה.
אולג אוסטפנקו
הגנרל אולג ניקולאייביץ' אוסטפנקו (ברוסית: Олег Николаевич Остапенко; נולד ב-3 במאי 1957, פוקושיצ'י, מחוז צ'רניהיב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית שהייתה חלק מברית המועצות) הוא איש צבא לשעבר ומנהל סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה מאוקטובר 2013 ועד ינואר 2015.
השכלה.
אולג אוסטפנקו התחנך באקדמיה הצבאית ע"ש פליקס דזרז'ינסקי ב-1979, והמשיך לפקולטה לפיקוד באותה אקדמיה, בה השלים לימודיו ב-1992.
בשנת 2007 השלים השכלתו הצבאית באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי.
שירותו הצבאי.
בשנים 1979-1989 שירת בשלל תפקידים בחיל הטילים האסטרטגיים וב-1992 מונה למהדנס בכיר באחת מיחידות הניסויים דל המרכז לניסויים וניהול טיסה על שם טיטוב. עד מהרה התמנה למפקד המרכז, המשמש את תעשיית החלל הרוסית לצורכי ניסויים. ב-2002 מונה למפקד מטה.
בשנת 2004 הוא מונה לממלא מקומו וסגנו של מפקד חיל החלל הרוסי, סוכנות החלל הצבאית של רוסיה וב-2007 - עם סיום לימודיו באקדמיה הצבאית של המטכ"ל - מונה למפקד קוסמודרום פלסצק.
מיוני 2008 ועד נובמבר 2011 פיקד על חיל החלל הרוסי, בנובמבר החיל שינה שמו ל"חיל הגנת האוויר והחלל" והוא המשיך לעמוד בראש החיל עד 2012.
השירות האזרחי.
בנובמבר 2012, בצו נשיאותי, הוא מונה לסגן שר ההגנה הרוסי, וב-2013 הופקד עליו לנהל את המערכת למחקרים ועיבודים צבאיים מתקדמים של משרד ההגנה הרוסי (Система перспективных военных исследований и разработок Министерства обороны Российской Федерации), ארגון שמהווה כמקבילה רוסית לסוכנות DARPA האמריקאית.
באוקטובר 2013 שוחרר מתפקיד סגן שר ההגנה ומונה לתפקיד מנהל סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה, במקומו של ולדימיר פופובקין, שפוטר עקב רשת כישלונות שיגור לחלל.
בינואר 2015 ממשלת רוסיה החליטה לערוך רפורמה נוספת בתחום החלל עקב רצף כישלונות שיגור וסוכנות החלל הפדרלית החלה בהליך הפיכתה לתאגיד מדינה. במסגרת זאת הוא פוטר ולראשות הסוכנות מונה התעשיין והכלכלן איגור קומארוב.
Dropmire