הקשר בין החניך לחונך משפיע לא רק על הצד הנפשי והחברתי של הילד אלא תורם גם למצבו הרפואי של הילד ומאפשר לו התמודדות טובה יותר עם המחלה.
נכון לשנת 2013 פעילים במסגרת העמותה 250 חונכויות המחולקות ל-15 קבוצות.
ליווי משפחות.
"שמחה לילד" מלווה את משפחות הילדים בהתמודדות עם גידול ילד חולה. היא מקיימת ערבי הורים, נופשונים, קבוצות תמיכה ופעילויות משותפות להורים ולילדים.
במסגרת העמותה מלוות 350 משפחות באופן שוטף.
אירועים.
הוצאת הילדים לפעילויות רבות מהנות ושוברות שיגרה, כגון:
מועדונית פנאי ורווחה.
ילדים הסובלים ממחלות כרוניות מתקשים לעיתים ליצור ולרקום רשת חברים. בנוסף, אפשרויות הבילוי שלהם בשעות אחר בית הספר מוגבלות הן בגלל המצב הפיזי שלהם והן בגלל מצבם הנפשי. המועדוניות נותנות מענה הן לילדים והן להורים אשר זקוקים לסיוע במציאת פתרונות פנאי עבור הילדים.
במסגרת פעילויות העמותה השונות פעילים בכל שבוע כ–400 מתנדבים.
פעילויות העמותה השונות נותנת מענה לקשת רחבה של צרכים של הילדים החולים ובני משפחותיהם:
פרנק גרילו
פרנק אנתוני גרילו (באנגלית: Frank Anthony Grillo; נולד ב-8 ביוני 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מוכר בעיקר בהופעותיו בסרטים "שטח פראי", "לוחם" ובסדרת הטלוויזיה "נמלטים".
ביוגרפיה.
גרילו נולד בניו יורק למשפחה ממוצא איטלקי. הוא בוגר אוניברסיטת ניו יורק, שם סיים תואר במנהל עסקים.
קריירת משחק.
התגלה לראשונה כשחקן קולנוע בקומדיה "הכי מתוק שיש" ובסרטו של סטיבן ספילברג "דו"ח מיוחד" שבו גילם גרילו שוטר עתידני. בשנת 2005 שיחק בעונה הראשונה של סדרת הדרמה המצליחה "נמלטים" בתפקיד עורך הדין ניק סאוורין.
ב-2007 השתתף בסדרת הדרמה הצבאית "נקודת ההרג" בתפקיד מר פיג.
ב-2008 שיחק בדרמת הפשע "גאווה ותהילה" בתפקיד משני.
בשנת 2010 שיחק בסדרת המשטרה העל-טבעית "השערים" ברשת ABC בתפקיד הראשי של מפקד המשטרה החדש ניק מונוהאן לצד קולטון היינס וסקיילר סמואלס, ושיחק בסרטי האימה "יום האם", לצדה של ג'יימי קינג ו"נשמה לאריזה".
בשנת 2011 שיחק גרילו בדרמה "לוחם" בתפקיד פרנק קמפנה חברו של ברנדן קונלון (ג'ואל אדרגטון) המארגן לו קרבות MMA.
בשנת 2012 זכה גרילו להערכה רבה על הופעתו במותחן האימה "שטח פראי" בתור ג'ון דיאז, ניצול מתאונת המטוס הקטלנית בערבות אלסקה. בנוסף השתתף גרילו בדרמה של קתרין ביגלו "כוננות עם שחר" בתפקיד מפקד כוח "אריות הים" אשר נשלח לחסל את אוסאמה בן לאדן ובמותחן המשטרתי "סוף המשמרת" בתור סמל במשטרת לוס אנג'לס.
בשנת 2014 שיחק במותחן האימה " לצד כרמן אג'וגו. בנוסף, גרילו גילם את דמותו של הנבל קרוסבונז בסרט גיבורי-העל של היקום הקולנועי של מארוול ".
בשנת 2016 שיחק בסרט ההמשך " לצדה של אליזבת מיטשל ובסרט ".
בשנת 2018 שיחק בסרט "פעולת תגמול" לצד ברוס ויליס. ב-2019 שיחק בשובר הקופות "", ושיחק בסרט האקשן "אויב מטווח אפס" לצד אנתוני מאקי.
חיים אישיים.
לגרילו שני ילדים מאשתו השנייה השחקנית ונדי מוניץ.
וולפגנג שניידרמן
Sud Aviation
וולפגנג שניידרהן
נמל התעופה רוזינה
ישראל סגל (שחקן)
ישראל סגל (ביידיש: סעגאל; 1906/7 – ה' בתשרי תשמ"ו ספטמבר 1985) היה שחקן ובמאי תיאטרון יהודי ליטאי-ישראלי.
המנהל האמנותי של התיאטרון בגטו וילנה, ממייסדי תיאטרון שארית הפליטה בגרמניה, שחקן "האהל".
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
ישראל בן אברהם סגל נולד וגדל בעיירה שאוולי (שאולאי) שבצפון-מערב רוסיה (ליטא).
סיים את לימודיו בבית הספר הממלכתי הגבוה למשחק בקובנה בהדרכת מיכאיל צ'כוב, ומשנת 1932 פעל כשחקן מקצועי.
שימש עוזר-במאי בתיאטרון הליטאי בעיר קְלַייפֶּדָה (מֶמֶל).
בווילנה תחת הכיבוש הסובייטי.
בשנת 1939, עם מלחמת העולם השנייה, נכבשה ליטא על ידי ברית המועצות ופולין חולקה בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב; העיר וילנה הועברה לליטאים והייתה לבירת ליטא, ומרכז הפעילות התיאטרונית בליטא החל לעבור מהבירה הקודמת ("הזמנית"), קובנה, לווילנה. עם סיפוחה של ליטא לברית המועצות והכרזתה כרפובליקה סובייטית בקיץ 1940, התכוננו להקות התיאטרון היהודיות בקובנה ובווילנה להקמת תיאטרון יהודי ממלכתי. משרד ההשכלה הליטאי הסתפק תחילה בהגדלת הסובסידיה לתיאטרון. הדרמטורג של התיאטרון המאוחד היה הסופר והמשורר מחבורת "יונג וילנה" חיים גראדה, הבמאים – ניקולאי אלישיב (המנהל האמנותי לשעבר של "רעמיקאַט" (רעוויו און מיניאַטור קונסט־טעאַטער), התיאטרון האמנותי לרֶבְיוּ ומיניאטורה; בנו של "בעל-מחשבות") וישראל סגל, המנהל האדמיניסטרטיבי היה יצחק זיגר (פליט מוורשה, ששימש במשך שנים בתפקיד זה ב"וויט" (התיאטרון היהודי של ורשה), ולאחר שנמלט לווילנה – ב"רעמיקאַט"); בפברואר 1941, לאחר שעלה זיגר לארץ ישראל, מונה במקומו אלפרוביץ, תעשיין קובנאי לשעבר שהיה מקורב לחוגי השמאל.
במאי 1941 החליט משרד ההשכלה לאחד עם התיאטרון בקובנה עם התיאטרון בווילנה לשם ייסוד תיאטרון ממלכתי. סגל היה חבר מטעם התיאטרון בווילנה בוועדה המשותפת (קובנה–ליטא) שהוקמה לצורך זה. הלהקה כללה את כל השחקנים היהודים שהיו אז בווילנה, והוועדה הייתה צריכה לבחור בנוסף כמה מבין השחקנים הקובנאיים שיעברו לווילנה. סגל, ביחד עם שבתי בליאכר והשחקנית מוסיה סמורגונסקה, שעמדה בראש ועד העובדים, ניהל משא ומתן עם נציגת ה"גוֹרקוֹם" (המזכירות העירונית של המפלגה), סטאליצ'קה, על הרכבו של התיאטרון העתיד לקום. כמנכ"ל התיאטרון התמנה הסופר דוד אומרו, עורך העיתון "ווילנער עמעס", כמנהל אמנותי – הבמאי הווילנאי מקס (מיטיה) ויסקינד, וכסגנו – ישראל סגל.
לקראת חגיגות האחד במאי 1941 הוכרז התיאטרון רשמית כ"תיאטרון הדרמטי הממלכתי היהודי של ווילנה" (ווילנער יִידישער מעלוכישער דראַמטעאַטער). הפתיחה החגיגית התקיימה באולם ששופץ לצורך זה, עם הצגת בכורה של המחזה הסובייטי "פלאטון קרצ'ט" ("Платон Кречет") מאת אלכסנדר קורנייצ'וק (Корнейчук), בבימויו של ויסקינד. כבכורה שנייה הוצג המחזה "עמך" לשלום עליכם, בבימויו של הנריק שארה (שפירא). הבכורה נערכה ב-21 ביוני 1941; כמה שעות לאחר מכן החל מבצע ברברוסה (הפלישה הנאצית לברית המועצות), וכעבור יומיים הגיעו הכוחות הגרמנים לווילנה
תחת הכיבוש הנאצי.
סגל ניצל מהרצח ההמוני שנערך ביהודי וילנה עם כיבושה על ידי הנאצים, ועם ייסוד גטו וילנה בספטמבר 1941, נשלח לגטו הקטן יותר מבין השניים שהוקמו (גטו 2); שם קיבל אותו מנדל בּאלבֶּרישסקי, מנהל מחלקה ביודנראט, לעבודה כאב-בית. באוקטובר חוסל גטו 2; במהלך חיסול הגטו שהה במסתור עם מורָה לאנגלית בשם טרוֹקמן, ולאחר ששרדו הסתננו השניים לגטו 1, שהיה עתה לגטו היחידי בווילנה.
כעת התגורר סגל ברח' ארקליו 3, שבו התגוררו חשובי היודנראט והמשטרה היהודית ואח"מים אחרים, בהם יו"ר היודנראט אנטול פריד ומפקד המשטרה יעקב גנס, שהיה קרוב-משפחתו.
עם חיסול הגטו נשלח סגל למחנות העבודה באסטוניה בטרנספורט האחרון של גטו וילנה. הרכבת התעכבה כמה שעות בתחנת שאוולי, והיהודים שהיו עליה השליכו פתקאות שנועדו לעיניהם של עובדי הרכבת היהודים, על מנת שייוודע גורלם של אחיהם.
באלברישסקי, שנשלח גם הוא באותו טרנספורט, סיפר בזיכרונותיו כי בעת שחנתה שם הרכבת, ניגש אליו קצין גסטפו עם פיסת נייר שעליה כיתוב ביידיש והורה לו לקרוא אותה עבורו; היה זה פתק מאת סגל, ובו כתב: "אני, ישראל סגל משאוולי, נוסע עכשיו מווילנה לאסטוניה לעבוד, ברכבת משא. בווילנה חיסלו את הגטו".
באסטוניה נכלא סגל במחנה קלוגה (Klooga) ובמחנה אילינורמה (Ilinurme), שהיה מרוחק מיתר מחנות העבודה.
בגרמניה לאחר המלחמה.
סגל שרד את המלחמה, ואחריה עבר לעיר מינכן שבאזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה, שבה התרכזה שארית הפליטה. שם היה ממייסדי תיאטרון "מיט" (ראשי תיבות: מינכענער יִידישער טעאַטער, 'התיאטרון היהודי של מינכן') – 'התיאטרון הייצוגי של שארית הפליטה' (רעפּרעזענטאַנץ-טעאַטער פֿון דער שארית-הפּליטה) שליד דירקטוריון התרבות והחינוך של הוועדה המרכזית של שארית הפליטה באזור האמריקאי בגרמניה, והיה חבר הנהלת התיאטרון ומזכיר אגודת השחקנים.
בין ההצגות שהשתתף בהן הייתה העלאת המחזה "שלמה מולכו" לאהרן גלאנץ-ליילס
ב-10 באוגוסט 1946 העיד סגל במשפטי נירנברג. בתצהירו מסר אמנם כי "אני הייתי מנהל תיאטרון הגטו, שהגרמנים הכריחו אותנו לקיים"; אולם במאמר שפרסם באותה שנה בגיליון הראשון של "פֿון לעצטן חורבן" ('מן החורבן האחרון') – כתב העת לתולדות החיים היהודיים בתקופת המשטר הנאצי, שערך ישראל קפלן והופיע מטעם הוועדה ההיסטורית המרכזית שליד ועד שארית הפליטה – הודה כי האחריות לייסוד התיאטרון הייתה של יעקב גנס.
אשתו של סגל, השחקנית מירה (מרים) בלויפארב נספתה בשואה (בווילנה בראשית המלחמה או בגטו קובנה).
לאחר המלחמה נישא סגל לבטי, שחקנית ילידת וילנה.
בישראל.
בקיץ 1949 עלה סגל לישראל עם אשתו בעלייה ההמונית שלאחר קום המדינה והתיישב בתל אביב.