עד 2010 לא היה ידוע. אבל בקיץ של אותה שנה, היה קרע בין דוקה אומרוב וכמה מפקדים באמירות הקווקז שלמעשה הוביל לפירוקה של האמירות. הודות לביוטוקאייב ואנשיו, הנהגת האמירות נותרה בידי אומארוב, וכאות תודה קיבל ביוטוקייב את הנהגת האזור הדרום-מערבי וארגון גדודי החללים של ריאדוס-סליחין. בסתיו 2010, הפך לדמות בולטת במחתרת הצ'צ'נית.
בינואר 2011 הכין אסלן ביוטוקאייב, בבסיס ההדרכה של מחבלים מתאבדים בסמוך לכפר האינגושטי עלי-יורט, את המחבל מגומד יבלוייב בן ה-20 שנשלח לבצע את הפיגוע בשדה התעופה דומודדובו. ביוטוקאייב הגן על הצעיר שהגיע ליער שישה חודשים לפני הפיגוע בבסיסו, התכונן אידאולוגית ותרופתית והכניס אותו לסמים פסיכוטרופיים חזקים. עשרה ימים לפני הפיצוץ בדומודדובו (14 בינואר 2011) צילמו דוקה אומארוב, ביוטוקאייב ומגומד יבלוייב בבסיס ההתאבדות הודעת וידאו לפני שהשלימו את "המשימה ברוסיה".
במסגרת חקירה משטרתית ומעצרי שותפיו של בוטוקאייב, החמושים העצורים, בפרט, מנהיג השודדים הנחקר ממחוז אצ'חוי-מרטן, חאסו בטאלוב, שעוכב בפברואר 2011 בתחנת הרכבת קייבסקי, אושר כי היה זה ביוטוקאייב שהכין את המחבל המתאבד מגומד יבלוייב לבצע פיצוץ בדומודדובו. גורמי הביטחון הפדרליים אמרו כי ביוטוקאייב וחבורתו הסתתרו ביער סונזה בגבול צ'צ'ניה ואינגושטיה בעמקי נהרות אסא ופורטנגה והצליחו לחמוק מחיילים פדרליים.
ב-28 במרץ 2011 דווח כי אסלן ביוטוקאייב נהרג בתקיפה אווירית של חיל האוויר הרוסי על בסיס מיליטנטי שנמצא 15 ק"מ דרומית-מערבית לכפר אלקון עלית באינגושטיה, יחד עם סגנו של אומארוב, סופיאן עבדולאייב. עם זאת, מידע זה הופרך מאוחר יותר. ביולי 2011, על פי צו של דוקו אומארוב, הוא מונה לסגנו והיה מהמשתתפים בהלווייתו של אומארוב ב-7 בספטמבר 2013.
לאחר מותו של אומארוב הוא הפך ליורשו בארגוני הטרור הצ'צ'ניים, לאחר שנשבע אמונים באפריל 2014 לאמיר החדש של אמירות הקווקז, עליסחאב קבקוב.
ב-2014 ארגן מתקפת חמושים על בירת צ'צ'ניה, גרוזני וביוני 2015, ביוטוקאייב נשבע אמונים למדינה האסלאמית ומנהיגה אבו בכר אל-בגדאדי בשם המחתרת בצ'צ'ניה.
על פי הדיווחים בשנת 2016, ייתכן ששהה בטורקיה. ב-13 ביולי של אותה שנה נכלל ברשימות הסנקציות של ארצות הברית וב-8 באוגוסט ברשימת הסנקציות של האיחוד האירופי. לאחר חיסולו של רוסטם אסלדרוב, הוא הפך למנהיג החדש של סניף המדינה האיסלאמית בצפון הקווקז.
ב-20 בינואר 2021 הודיע ראש צ'צ'ניה, רמזאן קדירוב, על חיסולו של אסלן ביוטוקאייב ואנשיו במבצע מיוחד.
Acquainted
Acquainted הוא סינגל של הזמר הקנדי דה ויקנד, מתוך אלבום האולפן השני שלו, "Beauty Behind the Madness". השיר יצא לאור ב-17 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים XO וריפבליק רקורדס, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום.
רקע.
גרסה מוקדמת של "Acquainted" המכונה "Girls Born in the 90s" הודלפה במאי 2015, לפני שעובדה מחדש לפני צאתו של האלבום.
הרכב.
השיר כתוב בסולם סול מינור עם קצב מתון של 106 פעימות לדקה בזמן משותף. השיר מתחלף בין האקורדים Gm ו-F, וקולו של דה ויקנד נע בין F3 ל-C6.
וידאו קליפ.
על פי הדיווחים, הקליפ בוים על ידי נביל אלדקרין. הפקת הקליפ החלה ב-9 בפברואר 2016. בסופו של דבר, הקליפ מעולם לא פורסם.
יחסי אזרבייג'ן-טורקיה
אוטו אורלנדו קורץ
אוטו אורלנדו קורץ (בגרמנית: Otho Orlando Kurz; 1 ביוני 1881, פירנצה, איטליה – 11 במאי 1933, מינכן) היה אדריכל גרמני.
ביוגרפיה.
אוטו אורלנדו קורץ נולד בפירנצה כבנו של הפסל ארווין קורץ, שעבד אצל אדולף פון הילדברנד. בשנת 1893 מונה אדולף פון הילדברנד לפרופסור באקדמיה לאמנות במינכן ומשפחתו של ארווין קורץ עברה למינכן. אוטו אורלנדו למד בתיכון במינכן. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון למד תחילה הנדסת חשמל, אך לאחר מכן עבר לאדריכלות. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשי עבד קורץ כמתמחה אצל פרידריך פון תירש, הנס גרסל והיינריך פון שמידט, בין היתר.
בשנת 1908 הוזמן לבנות את כנסיית הקהילה הקתולית במילברטסהופן והקים יחד עם אדוארד הרברט משרד אדריכלים שהצליח לזכות בחוזי בניין יוקרתיים רבים במינכן. בשנת 1911 מונה קורץ לפרופסור באוניברסיטה הטכנית במינכן, שם לימד ציור.
בנוסף לעבודות הבנייה שלו, תכנן קורץ גם רהיטים ואנדרטאות קבר (כולל קברו של פול הייזה בבית העלמין ביער במינכן).
קורץ נפטר ב-11 במאי 1933 מהרעלת דם שסבל בזמן הגילוח.
קרחון קונגור
קרחון קונגור (באנגלית: Kongur Glacier; בבולגרית: ледник Конгур) הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.7 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון-מערביים של רכס אימאון.
הקרחון ממוקם מצפון-מזרח לקרחון דאלגופול, ומדרום-מערב לקרחון סאפארבו.
הקרחון זורם ממערב להר כריסטי, זורם לכיוון דרום-מערב ונשפך אל מעבר דרייק.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שם פסגת קונגור, ושמורת הטבע קונגור שברכס בלסיקה (Беласица) שבדרום-מערב בולגריה.
כלא אוקרסטין
בית המעצר אקרסצנה, הנקרא באופן רשמי בית המאסר הפלילי של משטרת מינסק (בבלארוסית: Цэнтра ізаляцыі правапарушальнікаў ГУУС Мінгарвыканкама), הוא כלא לפני משפט בעיר מינסק שבבלארוס הידוע לשמצה כמרכז מעצר לפעילי האופוזיציה בבלארוס שנעצרו במהלך הפגנות המוניות נגד המשטר האוטוריטרי של הנשיא אלכסנדר לוקשנקו.
בית הכלא מכונה לרוב בשמו הבלתי פורמלי אוקרסטינה או אקרסטצינה. מקור השם בשמו של הרחוב בו הוא נמצא (הרחוב נקרא על שמו של טייס מטוס התקיפה ממלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות בוריס אוקרסטין).
עינויים.
על פי דיווחים רבים, מפגינים רבים שנעצרו במהלך ההפגנות בבלארוס בשנת 2020 עברו עינויים באוקרסטין על ידי שוטרים וסוהרי המקום.
הסכם האקלים
משרד החוץ ואירופה (צרפת)
משרד החוץ ואירופה (בצרפתית: Ministère de l'Europe et des Affaires étrangères) הוא משרד בממשלת צרפת, המטפל ביחסי החוץ של צרפת. מאז 1855, המטה שלה ממוקם בקה ד'אורסה 37, בסמוך לאספה הלאומית. שם הרחוב משמש לעיתים קרובות כמטונימיה למשרד. השר האחראי על המשרד אחראי מתוקף טבעו על יחסי החוץ של צרפת. בעלת התפקיד הנוכחית, קתרין קולונה, מונתה בשנת 2022.
משרד החוץ נוצר לראשונה בשנת 1547, כאשר מזכירי המלך התמקצעו ביצירת קשר עם שכנותיה של צרפת. בשנים שלאחר מכן מונו כארבעה מזכירים במקביל שחילקו ביניהם אזורי אחריות באירופה ובעולם. תפקיד המזכירים הפך למינסטריאלי בערך בשנת 1723, והתפקיד כונה לראשונה "שר החוץ" בשנת 1791 לאחר המהפכה הצרפתית.
במשך תקופה קצרה בשנות ה-80 של המאה ה-20 כונה המשרד כמשרד ליחסי חוץ. החל מ-17 במאי 2017, המשרד מוגדר כמשרד לאירופה וליחסי החוץ.
יפעת תומר ירושלמי
יפעת תומר-ירושלמי (נולדה בשנת 1974) היא קצינה בצה"ל בדרגת אלוף המכהנת כפרקליטה הצבאית הראשית, והיא האישה השנייה בתולדות צה"ל בדרגה זו. בתפקידה הקודם שימשה כיועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר (יוהל"ם).
ביוגרפיה.
תומר-ירושלמי גדלה בנתניה. למדה משפטים באוניברסיטה העברית, במסגרת העתודה האקדמית, וסיימה את התואר הראשון בהצטיינות. ב-1996, לאחר סיום לימודיה, התגייסה לפרקליטות הצבאית. בשנת 1997 הוסמכה כעורכת-דין, לאחר התמחות בתביעה הצבאית הראשית. בשנת 1999, סיימה בהצטיינות תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. במקביל שימשה כעוזרת הוראה בקורס "דיני עונשין". בשנת 2003, נשלחה מטעם צה"ל ללימודי תואר שני בבית הספר למשפט צבאי בשרלוטסוויל , וירג'יניה, ארצות הברית, אותם סיימה בהצטיינות יתרה.
תומר-ירושלמי בוגרת קורס פיקוד ומטה "אפק" במכללה לפיקוד ומטה של צה"ל.
קריירה מקצועית.
בשירותה הצבאי שימשה במגוון תפקידים בפרקליטות הצבאית, ובהם – עוזרת בכירה לתובע הצבאי הראשי, עוזרת משפטית לפרקליט הצבאי הראשי, מנחם פינקלשטיין, סגנית פרקליט פיקוד המרכז, ראש ענף פיקוח משפטי וראש ענף חקיקה ותקשורת.
במסגרת תפקידה כעוזרת לתובע הצבאי הראשי, עסקה בגיבוש חוות דעת משפטיות ביחס ל"אסון המסוקים" וביחס ל"אסון השייטת".
בתקופתה, כעוזרת הפרקליט הצבאי הראשי, לקחה חלק בטיפול בסוגיות משפטיות עקרוניות, ובהן – ההשלכות המשפטיות של אירועי "גאות ושפל" (המוכרים כאינתיפאדה השנייה); הטיפול בסרבני מצפון; חסיון התחקיר המבצעי; רפורמה בסמכויות מפקדים ביחס להליכים פליליים המתקיימים בבתי הדין הצבאיים; העברת השיפוט המשמעתי בעבירות מין לקציני שיפוט מיוחדים בעלי הסמכה בתחום זה, ועוד.
כראש ענף פיקוח משפטי בפרקליטות הצבאית עתרה לשלילת דרגותיו של אל"ם אלחנן טננבוים, בשל מעורבותו בעבירות חמורות של סחר בסמים וזיוף, במהלכן נחטף על ידי ארגון חזבאללה. תומר-ירושלמי ייצגה את עמדת הצבא בפני ועדה מיוחדת, בראשות תת-אלוף (במיל') אמנון סטרשנוב, שהורתה על הורדתו לדרגת טוראי.
בשנת 2007, מונתה לשופטת בית הדין הצבאי המחוזי, במחוזות שיפוט מטכ"ל, מרכז, עורף וחיל-האוויר.
בשנת 2010, קודמה לסגנית נשיא בבית הדין הצבאי המחוזי מטכ"ל ועורף. במהלך כהונתה כשופטת דנה בתיקים מורכבים ורגישים במגוון תחומים, ובהם – תיקי מין חמורים; סחר ושימוש בסמים מסוכנים; הוצאת נשק מרשות הצבא; גרימת מוות ברשלנות ועוד.