מזווית אחרת עוסקת הביואתיקה בהשלכות האתיות של ניסויים בבעלי חיים ובבני אדם המבוצעים לקידום מדע הביולוגיה. על הניסויים בבעלי חיים, שהם לחם חוקה של הביולוגיה מאז התפתחה לראשונה, נמתחת לעיתים ביקורת מצד ארגוני זכויות בעלי חיים, הרואים בחלק מהניסויים (או בכולם) התעללות שלא לצורך; כנגדם טוענים מדענים רבים כי ניסויים אלה חיוניים לפיתוח תרופות ולהצלת חיי אדם. ניסויים בבני אדם, המשתמשים באוכלוסיות כגון אסירי עולם או חולים נוטים למות, מעלים שאלות אתיות נוספות.
GNOME (ראשי תיבות של GNU Network Object Model Environment) היא סביבת שולחן עבודה גרפית חופשית ובקוד פתוח. הסביבה היא מיזם בינלאומי רב־לשוני שמתורגם ללמעלה מ־150 שפות (בהן גם עברית).
GNOME הייתה במקורה חלק ממיזם GNU והיא סביבת העבודה המקובלת ביותר במערכות לינוקס ואף נפוצה במערכות דמויות יוניקס אחרות.
סביבת העבודה מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו יחד עם הספריות שלה, ואילו היישומים שלה משוחררים תחת רישיון הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
היסטוריה.
מיזם GNOME הוקם במטרה ליצור סביבת עבודה חופשית לחלוטין, מאחר ש־KDE, סביבת העבודה העיקרית אז, התבססה על ספריית Qt אשר הייתה בעלת רישיון קנייני, והיה חשש שרישיון השימוש בה לא יישאר תמיד חופשי.
כבסיס למיזם נבחרה הספרייה (ספרייה שנוצרה עבור GIMP).
באוגוסט 1997, הכריז מיגל דה איקזה על פיתוח המיזם. גרסה משמעותית ראשונה שוחררה במרץ 1999, עם תמיכה ביותר מ־17 שפות.
בספטמבר 2012 שוחררה גרסה 3.6, הכוללת תמיכה ותרגום מובנה ל־177 שפות.
העקרונות מאחורי GNOME.
מיזם GNOME שם דגש על פשטות, שימושיות, ושדברים "פשוט יעבדו" (ראו את: עקרונות KISS). שאר מטרותיו של המיזם הן:
בחירת השם.
GNOME הם ראשי תיבות של GNU Network Object Model Environment (תרגום: "סביבת מודל רשת האובייקטים של GNU"). השם התייחס למטרותיו הראשונית של המיזם, ליצור מסגרת להפצת אובייקטים הדומה ל־OLE ו־DCOM של מיקרוסופט (במקור התבסס גנום על מימוש של CORBA). השם כבר אינו משקף את הגרעין מאחורי מיזם GNOME. לפיכך, חלק מחברי המיזם שומטים את ראשי התיבות ומשנים את "GNOME" ל־"Gnome".
מצבי תצוגה.
לגנום מספר מצבי תצוגה:
מיזמים נוספים.
GNOME בנויה ממספר רב של מיזמים שונים. אלו הם כמה מהמיזמים העיקריים:
שחרורים.
לכל חלק המרכיב את פרויקט GNOME יש מספר גרסה ותאריך משלו.
עם זאת, המתחזקים מתאמים את המאמצים כדי להוציא לאור גרסה יציבה של GNOME לפי מחזור של כ־6 חודשים.
גרסאות.
הפיתוח החל באוגוסט 1997.
לוח אם
לוח האם הוא המעגל המודפס הראשי של מחשב או מכשיר אלקטרוני מורכב אחר.
לוח אם של מחשב אישי.
במחשב אישי (PC) לוח האם הוא המשטח המרכזי עליו מתנהלת פעולתו הפנימית של המחשב. כל רכיב במחשב חייב להיות משובץ בלוח האם או מקושר אל רכיב שמשובץ בו. למחשבים שונים מבנה מעט שונה ולכן, למשל, במחשב אחד רכיבי עיבוד הקול יהיו בכרטיס הרחבה (שיהיה מקושר אל לוח האם דרך חריץ PCI) ובמחשב אחר יהיה כרטיס קול מובנה, דהיינו שרכיבי עיבוד הקול יהיו משובצים בקטע מתוך לוח האם. ישנן חברות המייצרות לוחות אם שעליהם כבר משולבים רכיבי חומרה למחשב (המכונים ON BOARD), כגון: כרטיס רשת, יחידת עיבוד גרפי, כרטיס קול וכדומה.
כל לוח אם מבוסס על ערכת שבבים (Chipset) שאחראית על הגישור בין הרכיבים השונים המרכיבים את המחשב. בנוסף לערכת השבבים, לוח האם מכיל רכיבי אלקטרוניקה המסדירים את המתח החשמלי אל ובין השבבים כמו גם את התקשורת שלהם. רכיבים אלה הם נגדים, קבלים, סלילים וכיוצא באלו. רכיבים שכיחים של ערכת השבבים:
כיום לוחות האם העיקריים בנויים בצורה כזו שיהיו מתאימים לעבודה ולחיבור למעבדים של אינטל או של AMD, זאת בשל ריבוי תצורות החיבור של המעבדים (כגון: LGA1155 האופייני למעבדי אינטל החדשים, AM2 במעבדי AMD החדשים, 939, 754). החברות העיקריות והידועות לייצור לוחות אם הן: ASUS, Gigabyte, MSI, ASRock ,ABIT. בעבר ייצרה גם אינטל לוחות אם מחשב שולחני.
מיתוס
מיתוֹס (ביוונית: μῦθος) הוא סיפור עם, המתאר אירוע – מן העבר, ההווה או העתיד – אשר אף כי קיים ספק על אמתותו, הוא בעל חשיבות יוצאת דופן או משמעות עמוקה עבור קהילה מסוימת. במיתוס מעורבים אלים, גיבורים על אנושיים או משתתפים אחרים – מופעלים או מפעילים – אשר תורמים לעיצוב זהותה ותפיסתה של אותה הקבוצה, המאמינה והדבקה במיתוס.
מאפיינים.
בדרך כלל כולל מיתוס את שלושת המרכיבים הבאים:
הסתכלות אחרת על מרכיבי המיתוס מגדירה את המושג כך: "סיפור מכונן תודעה שאמיתותו מסופקת", כלומר:
גלגול המשמעות של המילה מיתוס הוא בהקשר של סיפורי עם, אמונות, ואנקדוטות מפורסמות שהתקבלו כעובדות מקובלות בגלל רצון היחיד או הכלל להאמין שהם אמתיים.
סוגות נפוצות מאוד של מיתוסים בתרבויות רבות הם מיתוסים של בריאה, מיתוסים של מבול ומיתוסים של מוצא.
סוגים של מיתוסים.
המיתולוגיה ההשוואתית משווה בין מיתוסים, במגמה למצוא ביניהם מכנים משותפים ואולי גם מקור משותף. ג'יימס ג'ורג' פרייזר חקר את המיתוסים והוא סיווג אותם בספריו, לרבות ב-"The Golden Bough". בין ספרי המיתוסים הידועים נמנים התיאוגוניה של הסיודוס, האילידה והאודיסיאה. Amadou Hampâté Bâ תיעד מיתולוגיות אפריקאיות. יש הטוענים כי התנ"ך עשיר במיוחד במיתוסים.
בין המיתוסים הנפוצים ביותר בין התרבויות השונות, שהוא חקר נמנים המיתוסים הבאים:
גישות כלפי המיתוס.
המיתוסים נחקרו בידי ויקו, שלינג, שילר, יונג, פרויד, לוי בריל, לוי שטראוס פריי; בידי האסכולה הסובייטית ואסכולת המיטוס והריטואל והרבה אחרים. למעשה כבר בעת העתיקה סלוסטיוס חילק המיתוסים לחמשה סוגים על פי נושאם: האל, הטבע, הנשמה, החומר, ולכאלו שעוסקים ביותר מנושא אחד. ב"המדינה", אפלטון מגנה את המיתוסים, וטוען שהם פוגמים בחינוך - כי סיפורי האלים והגיבורים עשויים להיות מובנים כפשוטם. אוהמרוס טען שהאלים בעקבותיו, תלמידיו וביניהם פלוטרכוס מאתונה, פורפיריוס, פרוקלוס, אולימפיודורוס ודמסקיוס - פרשו באופן אלגורי את המיתוסים.
הפסיכולוג והפילוסוף אריך פרום מציג שלוש תפיסות להתייחסות למיתוס:
לתפיסת פרום הדרך הנכונה להתייחס למיתוס היא התפיסה השלישית. הוא מעיר כי האנשים החשובים ביותר שסללו את הדרך לקראתה היו ג. ג. באכהופן וזיגמונד פרויד. בספרו "השפה שנשכחה" בהתאם לגישתו הזו, הוא מנתח מספר מיתוסים כאדיפוס ובריאת העולם.
דרך דומה להתייחס אל מיתוס מוצגת בספר "מיתוס וזיכרון":
כיום ישנה מגמה מסוימת להכריז כ"מיתוס" גם על הדברים שעד לא מזמן היו בעיני כל עובדות היסטוריות. כך למשל, יש שיגידו שיוסף טרומפלדור פלט בשעת מותו קללה, ולא את המשפט המפורסם "טוב למות בעד ארצנו", זאת על אף שנשתמרו שלוש עדויות מפורשות המעידות על אמירת המשפט, והעובדה שנהג לומר דברים ברוח דומה עוד קודם לכן.
פרשנות מיתוסים.
אליאדה מציג גישה תפקודית כלפי המיתוסים, ולדידו הם נועדו להתוות ולכונן מודלים של התנהגות. הוא מועיד חשיבות יתרה למרכז הגאוגרפי, ולזמן-ההתחלה. לדידו מיתוסים וריטואלים הם אמצעים לחצות את המימד ההיסטורי ולהתקרב אל הממשי והאמיתי, נקודת המוצא של המציאות. לדבריו, המיתוס הוא "בעל ערך", ובכך נעשה "ממשי", הואיל והמאמינים בו משתתפים בדרך זו או אחרת במציאות שהיא נשגבת מהם". בין ההוגים הפונקציונליסטים נמנים הונקו, ופטטנייק אשר מבחין בין עובדות, שהן האמת של כולם, הפיקציה שהיא האמת של אף אחד, והמיתוס, שהוא האמיתות הסובייקטיבית של קבוצת אנשים.
מיתוסים של ציוויליזציות עתיקות.
מיתולגיה מסופוטמית.
המיתוסים המסופוטמים הועלו על הכתב בידי השומרים, אשר באמצעות שרשרת גדולה של תרבויות הנחילו אותם קודם כל לאכדים, ואחרי זה לאשורים ולארמים. המיתולוגיה הכנענית אף היא הושפעה מהמיתולוגיה המסופוטמית. תרבות מסופוטמיה התקיימה מהאלף השלישי לפני הספירה; ומעידה כיצד כבר הקדמונים ניסו לצקת משמעות לסביבתם.
הפנתאון המסופוטמי התפתח למעשה מצירוף אלוהויות ספציפיות של ערים נפרדות. בכל עיר היה אל עליון ובחצרו מספר אלים משניים. בעיר בבל היה מרדוך אל עליון; בסִיפָּר ובלָרְסָה: שמש; באור: ננה או סין אל הירח; בארך ובדיר: אנו, אל השמים; בארידו: אאה או אנכי; בניפור: בל; בכּוּתָּה: נרגל אל המגפות; בנינוה ובאירבל: אישתר; וכן הלאה. כשהפכה בבל לעיר הבירה, הפך מרדוך לאל העליון של הממלכה כולה. לפני מרדוך היו אלים עליונים אחרים: אנכי ואנו.
פרשת הבריאה במיתולוגיה המסופוטמית נקראת אנומה אליש. האפוס מתחיל בשתי ישויות קדמוניות, שתיהן גופי מים: אפסו - המים המתוקים ובת זוגו, המפלצת תיאמת - המים המלוחים. השניים הם המקור לפנתאון אלילי. בעקבות הרעש שהקימו האלים, אשר הטריד את מנוחתם של אפסו ותיאמת, מחליטים אלו להשמידם. מזימה זו נודעת לאלים, אשר מתנקשים בחייו של אפסו, וממליכים את אאה כראש האלים; אשר יחד עם זוגתו דמכינה מוליד את מרדוך. תיאמת ובני בריתה מחליטים להתנקם ביריביהם ויוצאים לקרב; אשר ממנו מרדוך יוצא כגיבור. לאחר שתיאמת הובסה ונהרגה, הוא מבתר את גופה של תיאמת לשניים ומתחיל במלאכת בריאת העולם. הוא יוצר את השמים ואתה ארץ מחלקי גופה של תיאמת; אשר מעורה הוא מתקין יריעה ממעל כדי שהמים העליונים לא ינזלו. הוא יוצר את הכוכבים, השמש והירח, את לוח השנה והזמנים, את מזג האוויר, האדמה, הנהרות וההרים ומינה אלים שונים לשליטה בכל אחד מהם.