היות שנכדיו גדלו באחוזתו, הוא סיפר להם את תולדות צרפת. בהסתמך על כך כתב את ספרו "היסטוריה של צרפת שאותה סיפרתי לנכדיי" (1870–1875). ספר זה כיסה את התקופה שעד המהפכה הצרפתית. אחרי מותו, בתו, מאדאם גיזו, המשיכה בכתיבתו של ספר זה על סמך רשימותיו, וכיסתה את התקופה 1789–1870.
פרנסואה גיזו כתב ופרסם למעלה משלושים וחמישה ספרים.
רעיונות מרכזיים.
רעיון מרכזי בספריו הוא העיקרון של "ריבונות התבונה" כניגוד הן לעיקרון של "ריבונות העם" והן לעיקרון של ריבונות המלך. על פי גיזו, אין אף אדם או קבוצה שיכולים לטעון באופן לגיטימי לריבונות אבסולוטית על עם או על מדינה. הריבונות שייכת באופן אבסולוטי רק לתבונה, לצדק, ולאמת. לעולם בני האדם אינם מחזיקים באמת מוחלטת, אך הם תמיד שואפים לפרוץ מעבר למגבלותיהם האנושיות ולהשיג תפיסה טובה יותר של האמת והתבונה. מאבק זה הוא המנוע מאחורי ההיסטוריה של הציוויליזציות האנושיות כולן, מאחורי הפוליטיקה המהפכנית, והפוליטיקה בכלל. המהפכה שירתה את התהליך הזה, אך עתה יש לפנות את הבמה לשלטון שיאפשר להמשיך את התהליך בדרך רציונלית ומפוכחת. גיזו האמין שאת התפקיד ההיסטורי הזה יכולה למלא רק ממשלה ייצוגית שתשלב עקרונות דמוקרטיים ורעיונות אריסטוקרטיים. הוא סבר שיש להבטיח את החופש לפרסם דעות ברבים ואת קיומם של ארגונים וחברות המהווים אלמנט ביניים בין הממשל לבין העם, אך הוא טען כנגד הרעיון של זכות בחירה אוניברסלית שביסודו הרעיון של ריבונות העם.
הגישה הפוליטית של גיזו שאבה השראה מרעיונות הנאורות בצרפת, אך גם מאלה שהתפתחו בגרמניה, כגון הפילוסופיה של עמנואל קאנט. באופן עקיף, תפיסת ההיסטוריה של גיזו הושפעה מהפילוסופיה של גאורג וילהלם פרידריך הגל, אף כי לא קרא את חיבוריו של הגל בעצמו.
גיזו היה נוצרי פרוטסטנטי, אך כיבד את הכנסייה הקתולית שעמה נמנו רוב הצרפתים. הוא כתב את הספרים "הכנסייה בחברה הנוצרית" (1861) ו-"הרהורים על מהותה של הדת הנוצרית" (1866).
השריר פושט האצבע
השריר פושט האצבע (TA: Musculus extensor indicis) הוא אחד השרירים העמוקים במדור האחורי של האמה. בעת כיווצו השריר מיישר (פושט) את האצבע המורה בעיקר במפרק בין הגלילים המקורב. השריר משפיע על יישורם של מפרקי האצבע האחרים ובסך הכל הוא גורם לתנועה המביאה להצבעה בעזרת האצבע.
תיאור.
תחילתו של השריר פושט האצבע בפן האחורי של הגומד ובקרום הבין-גרמי (שבין הגומד לחישור), מעט בהמשך לתחילתו של השריר פושט האגודל הארוך. גיד השריר נכנס לכף היד ונאחז בחלקה האחורי של האצבע השנייה.
עצבוב.
השריר פושט האצבע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8) דרך העצב הבין גרמי האחורי, ענף של עצב החישור.
חוסר שינה תורשתי קטלני
חוסר שינה תורשתי קטלני (באנגלית: Fatal familial insomnia או FFI) היא מחלה גנטית דומיננטית נדירה, הנגרמת בשל נוכחות פריון ופוגעת בפעילות המוח. המוטציה האחראית על המחלה נמצאה רק בחמישים משפחות בעולם ואופיינית לאזור הרי הדולומיטים באיטליה. התדרדרותו של החולה עד למצב של חוסר שינה מוחלט, לא ניתנת לטיפול ומובילה בסופו של דבר למוות תוך 7 עד 36 חודשים.
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1974 על ידי רופא איטלקי בשם איגנציו רויטר. בשנות התשעים חוקרים גילו שהמחלה נגרמת על ידי מוטציה בחלבון הפריון. בניגוד לשאר המחלות הנובעות מפגם בחלבון זה, אשר נגרם בהן נזק מוחי רחב, במחקר שנערך על המוחות של חולים שנפטרו מהמחלה, נמצא נזק ממוקד באזור התלמוס, אזור האחראי לכניסה למצב השינה. חולים במחלה לא נרדמו גם בהשפעת תרופות השינה החזקות ביותר.
התפרצות המחלה מתרחשת בין גיל 18 ל-60, כאשר לרוב המחלה פורצת דווקא בסביבות גיל 50. ומתרחשת בארבעה שלבים.
קונדישנר
דן בר און
אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר
אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר (באנגלית: Victoria University of Manchester; הייתה ידועה בדרך כלל כאוניברסיטת מנצ'סטר) הייתה אוניברסיטה במנצ'סטר שבאנגליה. ב-1 באוקטובר 2004 היא אוחדה עם המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר (University of Manchester Institute of Science and Technology או בראשי תיבות UMIST) על מנת ליצור ישות חדשה – אוניברסיטת מנצ'סטר.
היסטוריה.
האוניברסיטה נוסדה ב-1851 בשם אוונס קולג' ("Owens College") על שם ג'ון אוונס (John Owens), סוחר טקסטיל עשיר שהותיר עיזבון בסך 96,942 ליש"ט למטרה זו. המשכן הראשון של הקולג' היה ברחוב קוואי (Quay) במנצ'סטר בבניין שהיה קודם ביתו של התעשיין והלוחם למען סחר חופשי ריצ'רד קובדן (Richard Cobden). כשהקולג' התפתח היה המקום צר מדי ולכן תוכנן מעבר לאזור צ'ורלטון און מדלוק (Chorlton on Medlock) ב-1871. הארכיטקט הבריטי אלפרד ווטרהאוס (Alfred Waterhouse) תכנן את המבנה החדש של הקולג' מערבית לדרך אוקספורד שנפתח ב-1873. הקולג' קיבל צ'רטר מלכותי ב-1880, כקולג' הראשון באוניברסיטת ויקטוריה הפדרלית. הקולג' האוניברסיטאי של ליברפול הצטרף לאוניברסיטה ב-1884, וקולג' יורקשייר שבלידס הצטרף ב-1887.
ב-1903 עזב הקולג' של ליברפול את אוניברסיטת ויקטוריה על מנת להפוך לאוניברסיטת ליברפול העצמאית, והקולג' שבלידס החרה החזיק אחריו ב-1904 על מנת להפוך לאוניברסיטת לידס. ב-15 ביולי 1903 נוסדה אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר באמצעות צ'רטר מלכותי, וב-24 ביוני 1904 אוחדו האוניברסיטה שנותרה והקולג' בתוקף חוק שהועבר בפרלמנט.
לפני האיחוד עם UMIST ב-2004 למדו באוניברסיטה 18,000 סטודנטים במשרה מלאה (כולל 2,500 סטודנטים זרים מיותר מ-120 ארצות). היא נחשבה כאחת האוניברסיטאות הטובות ביותר בבריטניה, כשהיא מקבלה ציונים גבוהים במחקרים השוואתיים.
ב-5 מרץ 2003 הוכרז כי ב-1 באוקטובר 2004 תאוחד האוניברסיטה עם המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר (UMIST) על מנת להוות את האוניברסיטה הקונבנציונלית הגדולה ביותר בבריטניה – אוניברסיטת מנצ'סטר, וכי אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר ו-UMIST יחדלו להתקיים. האוניברסיטה החדשה נחנכה ב-1 באוקטובר 2004.
במהלך ההיסטוריה של אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר למדו ופעלו במוסד אישים ידועים רבים, בהם כמה מזוכי פרס נובל. בין הנודעים שבהם: ארנסט רתרפורד, ויליאם לורנס בראג, הנס בתה, נילס בוהר, ג'יימס צ'דוויק, ג'וזף שטיגליץ, איאן קרשו וחיים ויצמן.
המוטו ושלט האצולה של האוניברסיטה.
המוטו של האוניברסיטה היה "Arduus ad solem", כלומר "חתירה אל השמש". זוהי מטפורה לצין השאיפה לנאורות. המשפט הוא ציטוט מתוך הספר הרביעי של ורגיליוס על אינאיס, ואין הסבר בארכיונים של האוניברסיטה לסיבות לבחירה בו. המשפט המקורי מתייחס לנחש ולשמש, ושניהם מופיעים על שלט האצולה של האוניברסיטה. הנחש משויך מסורתית לחוכמה. שלט האצולה הוענק באוקטובר 1871 לקולג' אוואנס בעוד שלאוניברסיטת ויקטוריה היה שלט אצולה משלה שבוטל עם האיחוד עם הקולג' ב-1904.
וויז אייר
ערביה פטריאה
כנפיים (סרט)
כנפיים (באנגלית: Wings) הוא סרט ראינוע משנת 1927 על טייסי קרב במלחמת העולם הראשונה.
זהו הסרט הראשון שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר בטקס האוסקר שהחל להתקיים משנת 1929 (כאשר אז תואר הפרס היה "ההפקה היוצאת מן הכלל ביותר") וסרט הראינוע היחיד שזכה בפרס זה (עד זכייתו של הסרט "הארטיסט" ב-2012 היה זה גם הסרט האילם היחיד שזכה בפרס).
הסרט בוים על ידי ויליאם ולמן והשחקנים הראשיים הם קלרה בואו, צ'ארלס "באדי" רוג'רס וריצ'רד ארלן. גרי קופר הופיע בסצנה, שבזכותה נסקה הקריירה שלו בהוליווד, וסימנה את תחילת הרומן שלו עם קלרה בואו.
עלילה.
ג'ק פאוול (צ'ארלס "באדי" רוג'רס) ודייוויד ארמסטרונג (ריצ'רד ארלן) הם יריבים בעיירה אמריקאית קטנה, ושניהם נלחמים על ליבה של סילביה לואיס היפה (ג'ואניה רלסטון). ג'ק לא מבין ששכנתו, מרי פרסטון (קלרה בואו), מאוהבת בו. שני הבחורים הצעירים מתגייסים לשרת כטייסי קרב בחיל האוויר. כשהם עוזבים למחנה האימונים, ג'ק טועה לחשוב שסילביה מעדיפה אותו, והיא טובת לב מדי כדי להשלות אותו, אך מנגד מגלה לדייוויד שהיא אוהבת אותו.
בטירונות, ג'ק ודייוויד מצוותים יחד. שותפם לאוהל הוא צוער וויט (גרי קופר), אולם היכרותם איתו היא קצרה, כאשר וויט נהרג בהתרסקות מטוס באותו היום. במהלך האימונים הקשים שהם עוברים יחדיו, שני הבחורים הופכים מאויבים לחברים הכי טובים. אחרי סיום האימונים הם נשלחים להילחם בכוחות הגרמניים שבצרפת.
מרי מתגייסת למאמץ המלחמתי בתור נהגת אמבולנס. כשהיא בפריז, היא מגלה שג'ק בחופשה שם. היא מוצאת אותו, אבל הוא שיכור מדי מכדי לזהות אותה. היא מכניסה אותו למיטה, אבל כששני שוטרים צבאיים מתפרצים לחדר כשהיא מחליפה בתמימות את השמלה ששאלה למדיה באותו חדר, היא מאולצת להתפטר ולחזור לאמריקה.
הסיפור מגיע לשיאו בקרב סן-מייל המפורסם. מטוסו של דייוויד מיורט והוא נחשב למת. הוא, בכל אופן, שורד את ההתרסקות, גונב מטוס גרמני, וממריא חזרה לבסיסו. בצירוף מקרים טרגי, ג'ק, שרוצה לנקום את מות חברו, מזהה את המטוס הגרמני שבו טס דייוויד ומיירט אותו. כשג'ק נוחת כדי לקחת מזכרת מהמטוס הוא מזועזע לגלות מה עשה, אבל לפני שהוא מת, דייוויד סולח לחברו.
לאחר המלחמה, ג'ק חוזר הביתה ומתקבל כגיבור. כשהוא מחזיר את חפציו של דייוויד להוריו האבלים, אמו מאשימה את המלחמה ולא את ג'ק במות בנה. ג'ק פוגש שוב את מרי ומבין שאותה הוא אוהב.
פרסי אוסקר.