פרדריק נולד ב-10 בדצמבר 1652 בזונדרבורג והיה בנם השני של ארנסט גינתר, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ואוגוסטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. הוא ירש את אביו כדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ב-1689. עם זאת, הוא מת רק שלוש שנים מאוחר יותר, ב-3 באוגוסט1692 באדינגן, במהלך המלחמה נגד הצרפתים.
פרדריק היה נשוי לאנה כריסטינה ברויטר; אולם לא נולדו להם ילדים. ירש אותו אחיו הצעיר ארנסט אוגוסט.
הדיוויזיה ה-74 (בריטניה)
הדיוויזיה ה-74 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בפברואר 1917 באל עריש ואריק גירדווד מונה למפקדה (תחת פיקודו של לוטננט גנרל פיליפ צ'טווד מפקד הקורפוס ה-20), והיא כללה את החטיבות ה-229, ה-230 וה-231. בתקופה זו נלחמה הדיוויזיה בקרב עזה השני, קרב באר שבע, קרב תל חווילפה, קרב תל א-שריעה ותל הוריירה, קרב עזה השלישי, כיבוש ירושלים, כיבוש יריחו וכיבוש בקעת הירדן. רוב הקרבות נעצרו במהלך 1917 לאחר שהבריטים ייצבו את קו שתי העוג'ות.
באפריל-מאי 1918 ערך הצבא הבריטי שינוי מעמיק בסדר הכוחות שהיו פרושים בארץ ישראל. בתהליך זה נשלחו חלק גדול מהיחידות האנגליות לחזית המערבית בצרפת ובמקומן הובאו לארץ ישראל יחידות מהודו, אוסטרליה וניו זילנד. במסגרת השינוי נשלחה הדיוויזיה ה-74 לחזית המערבית.
במאי 1918 הגיעה הדיוויזיה למרסיי והחלה להתארגן ללחימה. הקרבות הראשונים של הדיוויזיה החלו רק ביולי אותה שנה והיא השתתפה במתקפת מאה הימים, הקרב השני על הסום וקרב אפי . עד סיום המלחמה, בנובמבר 1918, הגיעה הדיוויזיה לסביבת העיר טורניי שבבלגיה. לאחר סיום המלחמה עסקו חיילי הדיוויזיה בפעולות שיקום התשתיות באירופה עד פירוק הדיוויזיה ב-10 ביולי 1919.
תקיפת קויוט
משתמש (מחשבים)
קויוט מזרחי
נונאטאק וילן
נונאטאק וילן או נונאטאק וילאן (באנגלית: Willan Nunatak) הוא נונאטאק שאינו מכוסה קרח, במזרח האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, אנטארקטיקה.
גובהו של הנונאטאק 400 מטרים מעל פני הים.
הנונאטאק מהווה חלק מקו פרשת הקרחונים שבין קרחון האנטרס ושדה השלג בלקן, שבחצי האי הרד.
אוכף וילן מקשר בין נונאטאק וילן לבין פסגת ברדיק הדרומית בכוון צפון-צפון מזרח לנונאטאק וילן.
נונאטאק וילן מקושר לנונאטאק קסטילו ולבקע צ'ארואה ולרכס צ'רואה לכיוון מערב.
נונאטאק וילן ממוקם 890 מטרים מזרחית לנונאטאק קסטילו;
נונאטאק וילן ממוקם 4.66 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית לגבעת סינמורץ;
נונאטאק וילן ממוקם 2.36 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית לפסגת ברדיק;
נונאטאק וילן ממוקם 4.96 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מהר פריזלנד;
הנונאטאק ממוקם 4.63 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית מסלע סטאמבולוב ו-3.21 קילומטרים צפונית - מזרחית מפסגת נייפייר.
היסטוריה.
מיפוי הנונאטאק.
הנונאטאק מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968. מיפוי נוסף נערך על ידי סוקרים ספרדים בשנת 1991, ועל ידי סקר טופוגרפי בולגרי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1995 - 1996, וכן בשנת 2005 ובשנת 2009.
מקור השם.
הנונאטק קרוי על שמו של הגיאולוג מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי רוברט צ'ארלס ריצ'רד וילן (Robert Charles Richard Willan), אשר היה אחראי על חקר חצי האי הרד, החל משנת 1985.
שם הנונאטאק אומץ רשמית ב-13 במאי 1991.
נונאטאק וילאן
רות גריצבאוך
רות גריצבאוך (בגרמנית: Ruth Grützbauch; נולדה ב-3 באוקטובר 1978 בווינה) היא אסטרונומית, מתקשרת מדע וסופרת אוסטרית.
גריצבאוך ערכה מחקר חוץ-גלקטי באוניברסיטת וינה, אוניברסיטת נוטינגהאם ואוניברסיטת ליסבון. מאז 2017 היא מנהלת את הפלנטריום "Public Space". יחד עם , היא מפרסמת את פודקאסט האסטרונומיה "Das Universum" (בעברית: היקום).
מוכוואר
מוּכַּווַאר (בערבית: مكوار; ידוע גם בשמות מגרסם, ג'זירת מגרסם או ג'בל מגרסם) הוא אי לא מיושב בים סוף מול חופי מדינת אל-בחר אל-אחמר בסודאן, מדרום למפרץ דונגונאב. ביחד עם המפרץ האי הוא חלק מפארק לאומי ימי של סודאן. פארק זה, יחד עם הפארק הלאומי הימי סנגניב (המכיל אטול ששוכן דרומית לאי ולמפרץ) הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2016.
אורך האי כ-12 קילומטרים ורוחבו כ-3 קילומטרים, ושיא גובהו בגבעה בגובה 94 מטרים. האי סלעי, עם מספר צוקים תלולים המורכבים מאבן חול, שככל הנראה נשחקו מגשמים כבדים לאורך השנים. אין בו כמעט צמחייה בכלל למעט כמה מנגרובים בקצהו הדרומי, ובקצהו הצפוני יש שונית.
בהסבר להכרזה נכתב כי
האי, המפרץ ואיונים בקרבתם הוכרזו כ"אתר ציפורים חשוב" על ידי ארגון BirdLife International בשל היותם אתרי מחיה ורבייה משמעותיים של מספר מינים; באי נצפתה אוכלוסייה של כ-800 זוגות Thalasseus bengalensis (מין מהסוג תלאסאוס) ועוד כ-450 באיונים הקרובים, וכן רבייה של המינים שחפית שוניות (Sterna repressa), Onychoprion anaethetus (מין מהסוג שחפית חומת-גב) ושחף כהה. בנוסף על הציפורים יש בחוף המזרחי של האי נקודת קינון חשובה של צב ים ירוק וצב ים קרני, אחת החשובות ביותר בים סוף.
אברהם שטוקהמר
אברהם שטוקהמר (1892–1942) (יידיש: אברהם שטאקהאמער; פולנית: Abraham Sztokhamer) היה חזן ומוזיקאי יהודי. אביו של החזן ישראל שטוקהמר.
קורות חייו.
שטוקהמר נולד בעיר הרוביישוב שבמחוז לובלין, בפולין, לאביו יששכר זבולון, בן למשפחת רבנים, לויים. צאצא לשל"ה הקדוש.
תחילת דרכו בחזנות.
בילדותו ניחן שטוקהמר בקול סופרן. כשמשפחתו עברה לברדיצ'ב, התגלה על ידי החזן המלחין והמנצח, שהיה ידידו של אביו: בלזר ששמע במקרה את הילד שטוקהמר שר להנאתו מחוץ לבית-הכנסת, הזמינו לביתו, בחן אותו והתרשם מאוד מאיכות קולו ומשמיעתו המוזיקלית. בלזר חזה לילד עתיד כחזן גדול, וביקש ללמדו ולצרפו למקהלתו. תחילה, אביו של שטוקהמר הביע סירוב לדבר, מחשש שחינוכו הדתי של בנו היחיד "יתקלקל" במקהלה, אך בלזר שהיה ירא-שמיים, מלומד ו"ש"ץ הגון", הבטיחו שילמד את הילד תורה בעצמו וידאג לחינוכו. בלזר לקח את שטוקהמר הצעיר כתלמיד תחת חסותו (אף היו ישנים באותו חדר מגורים, בזמן מסעות המקהלה).
שטוקהמר היה סולן סופרן במקהלה, בה שרו ולמדו עימו גם ידידיו החזנים מרדכי הרשמן, שלמה הרשמן, ופיני ספקטור שגם היה מנצח במקהלה. אצל בלזר למד שטוקהמר חזנות, שירה וסולפג', ושם גם ספג את אהבתו לשירה הפולקלורית האוקראינית והרוסית והיצירות הקלאסיות. לאחר מותו של בלזר, המשיך שטוקהמר לשיר במקהלה, בניצוחו של החזן מאיר פיסאק. שטוקהמר עמד בקשרי ידידות גם עם החזנים מיניקובסקי, בכמן, סירוטה ויעקב ודוד קוסביצקי. בזמן שהתחלף קולו, חזר שטוקהמר מברדיצ'ב לעיר הולדתו הרוביישוב וכשהיה בן 17 ניצח על מקהלת הנוער היהודי בעיר.
פעילותו בחזנות ובמוזיקה.
שטוקהמר חונן בקול טנור לירי צלול, שר וכתב יצירות חזניות. כחזן כישרוני הוצע לו מספר פעמים (בין השאר על ידי חברו החזן שלמה הרשמן) לנסוע לשמש כחזן בלונדון ובארצות הברית, כמו יתר חבריו החזנים מהמקהלה בה שר בילדותו בברדיצ'ב. אך הוריו של שטוקהמר שהיו משפחה דתית אדוקה, סירבו לדבר, מחשש "שיתקלקל". בגיל 19 חותן עם חנה לבית ליכטנברג.
בהרוביישוב הצטרף לשטיבל חסידי טריסק ונהג להתפלל ולשיר את יצירות ניסי בלזר ויצירות חזניות נוספות (מעובדות למקהלה ולסולו). שטוקהמר, שהיה כותב תווים משמיעה, העלה על הכתב ניגונים חסידיים, לרבות את ניגוני חסידות טריסק, יחד עם יצירות חזנות ושירי-עם רבים, אשר את תוויהם שלח לתיעוד במכון ייוו"א שבוילנה.
את בנו, ישראל שטוקהמר, לימד תווים ושירה. משך 4 שנים הופיע עם בנו (שהופיע כילד פלא "וואנדערקינד" בקול סופרן) בתפילות וקונצרטים בכל עיירות מחוז ווהלין וגליציה (שומסק, קוזדבולוב, קרמניץ, אוסטרוה, מנייביץ', טרנוב, טרנופול, סטנסיסלבוב ועוד). את תווי הנגינה לליווי הקונצרטים בפסנתר וכלים נוספים כתב שטוקהמר בעצמו.
בימים הנוראים ב-1929 הופיעו שטוקהמר ובנו במקהלתו של החזן והמלחין זישע הערער בלבוב. ב-1930 שרו במקהלה של יעקב ודוד קוסביצקי בבית-הכנסת שינוחה ברחוב סיקטוסקה בלבוב, בימים-הנוראים.
ב-1930 קיבל שטוקהמר את משרת חזן העיירה טלומץ' שבגליציה פולין (כיום באוקראינה), ולשם עבר עם משפחתו. נוסף להיותו חזן, היה גם בעל תוקע מוכשר. בטלומץ' הקים שטוקהמר מקהלה שהופיעה בניצוחו בחגים בבית-הכנסת. שטוקהמר הכין גם את המקהלות למופעים חגיגיים וממלכתיים/ממשלתיים בעיר, וראש העיר נהג לבקר בבית הכנסת לעיתים מזומנות כדי להאזין לחזן ולמקהלתו.
למרות הצעות חוזרות לשמש כחזן בבתי-כנסת בעיירות גדולות יותר, בחר להישאר עם קהילתו באווירה הבייתית-משפחתית של אנשי טלומץ'. כשהוצע לו לנצח על מקהלת הטמפל הרפורמי (בית-כנסת רפורמי) בטרנופול, הוא סירב ושמר על אמונתו הדתית.
שטוקהמר נחשב מוזיקאי מחונן ומלומד גם במוזיקה הכללית: תואר כי היה יכול לערוך, באופן מיידי, עיבוד מקהלתי לכל ניגון ששמע ולהתאימו למקהלה ב-4 קולות. בתפילתו שילב לחנים ותמות ממוזיקה קלאסית ואופראית, ובנוסף לרפרטואר שלו שכלל יצירות חזנות, פולקלור ומאות שירי-עם יהודיים, לא הייתה זרה לו גם המוזיקה הקלאסית הרוסית. על אף אדיקותו הדתית, לא נרתע מללמד סוליסט של הכנסייה הקתולית מטלומץ', תווים וסולפג', לרבות את צלילי "אווה מריה".
שטוקהמר תואר בכתובים כאהוב ומקובל בקהילתו, צנוע ומכניס אורחים; סביב פרוץ מלחמת העולם השנייה נהג לארח פליטים מגרמניה בביתו, ומסופר שאף הלין אותם במיטתו כשהוא עצמו ישן על הארץ.
בתקופת השואה.