שירו הידוע ביותר "Soul Bossa Nova" הוקלט ב-1962 בתקליט "בוסה נובה", סגנון בו התאהב לאחר ששמע את הזמר הברזילאי ז'ואאו ז'ילברטו. האלבום הוא שילוב של עיבודים לתזמורת ג'אז של יצירות מאת אמני בוסה נובה כז'לברטו ואנטוניו קרלוס ז'ובים יחד עם השפעות של אמני ג'אז אמריקאים כצ'ארלי מינגוס, אלבום זה היה מיסודות הסגנון הלטינו-אמריקאי. ב-1964 כתב את הפסקול הראשון מבין 33 פסקולים שיכתוב, עבור סרטו של סידני לומט "המשכונאי". בעקבות הצלחתו בתחום זה עזב את "מרקורי" ועבר ללוס אנג'לס על מנת להקדיש את כל זמנו להוליווד. הוא כתב פסקולים לסרטים רבים, בהם "כחום הלילה", "מיראז'", לך, אל תרוץ (1966), "פרח הקקטוס", "בוב וקרול וטד ואליס", "זהב מק'קנה" (1969), אבודים בניו יורק", "הבריחה", "הג'וב האיטלקי" ו"הצבע ארגמן", בו שימש גם כמפיק. בנוסף כתב מוזיקה לסדרות טלוויזיה רבות כ"שורשים", איירונסייד, משפחת קוסבי ועוד.
בשנות השישים עבד כמעבד ומפיק עם הזמרים המובלים של התקופה כפרנק סינטרה, אלה פיצג'רלד, פגי לי, דיינה וושינגטון, אריתה פרנקלין ועוד. במקביל גם הוציא תקליטי סולו משלו. שיתוף הפעולה שלו עם סינטרה החל בנשף שארגנה גרייס קלי ב-1958 ובו שימש ג'ונס כמנהל מוזיקלי. שש שנים מאוחר יותר נשכר ג'ונס על ידי סינטרה לעבד את אלבומו המשותף עם קאונט בייסי "It Might as Well Be Swing" כן עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומו "Sinatra At The Sands" ואת הופעתם המשותפת של סינטרה, סמי דייוויס ג'וניור, דין מרטין וג'וני קרסון ביוני 1965. בשנת 1984 שב ושיתף פעולה עם סינטרה בהפקת האלבום "L.A. Is My Lady".
שנות השמונים.
בשנת 1978 היה ג'ונס מעורב בהפקת הסרט "הקוסם" (The Wiz) בכיכובו של מייקל ג'קסון הצעיר. ג'קסון ביקש ממנו לעבוד עמו וכך החלה סדרת שיתופי פעולה פורים בין השניים. ג'ונס הפיק לג'קסון את אלבום הסולו שלו "Off The Wall", התקליט, שנמכר בלמעלה מ-20 מיליון עותקים הפך את ג'ונס למפיק-על בתעשיית המוזיקה. שיתוף הפעולה הבא ביניהם הניב את "Thriller", שמכר למעלה מ-104 מיליון עותקים והיה לאלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים. גם תקליטו הבא של ג'קסון "Bad" היה הפקה של ג'ונס ומכר כ-32 מיליון עותקים. לאחר מכן נפרדו דרכיהם של ג'ונס וג'קסון.
בשנת 1985 הפיק את שיר הצדקה We Are the World והלחין וסייע בהפקת סרטו של סטיבן ספילברג "הצבע ארגמן", עליו היה מועמד לפרס אוסקר.
משנת 1989 חבר ג'ונס לחצוצרן מיילס דייוויס ואחרים לפרויקט "מהכנסייה לרחוב" שנועד להעלות את קרנה של המוזיקה השחורה וליצור רטרוספקטיבה מקיפה שלה מיסודותיה בגוספל ועד לביצועיה על ידי צעירים ב"גטאות", השכונות האפרו-אמריקאיות בערים הגדולות בארצות הברית. הפרויקט הוביל ליצירת האלבום זוכה הגראמי "Back on the Block" בו משתתפים גם אלה פיצג'רלד (בהופעתה האחרונה), דיזי גילספי, שרה ווהן, ג'ו זאווינול, ג'ורג' בנסון, ריי צ'ארלס, צ'אקה חאן, ביג דדי קיין ועוד. שיתוף הפעולה שלו עם מיילס דייוויס בא לידי ביטוי גם בהופעה בפסטיבל הג'אז במונטרה ב-1991 שהונצחה באלבום זוכה גראמי "Miles &amp; Quincy Live at Montreux".
שנות התשעים ואילך.
ב-1991 עיבד מחדש קטעים של מיילס דייוויס והופיע יחד עם החצוצרן החולה והקשיש בפסטיבל הג'אז במונטרה. התקליט שהוקלט בהופעה זו "Miles &amp; Quincy Live at Montreux" היה לתקליטו האחרון של דייוויס.
ב-1993 החל לשתף פעולה עם דייוויד זלצמן בהפקת מופע שהוקדש לחגיגת ניצחונו של ביל קלינטון בבחירות לנשיאות ארצות הברית. השניים הקימו חברת הפקה בשם QED (ראשי התיבות של Quincy Jones/David Salzman Entertainment אך גם משחק מילים על המונח "מש"ל" אותו נהוג לרשום בסוף הוכחה מתמטית), חברת ההפקה עוסקת בהפקת סרטים, תוכניות וסדרות טלוויזיה (כגון הנסיך המדליק מבל אייר, סדרה שהפכה את ויל סמית' לכוכב) ומגזיני המוזיקה והמדיה "Vibe" ו-"Spin".
בשנת 2001 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלו "Q: The Autobiography of Quincy Jones" וב-2007 החלה הפקת סדרת הווידאו שלו, שבה הוא חולק מניסיונו במקצועות ההפקה והעיבוד. הפרק הראשון, למשל, מלווה הפקת סינגל של סלין דיון בעבודה באולפן.
חייו האישיים.
ג'ונס לא למד מעולם לנהוג, לדבריו בשל תאונת דרכים אותה חווה בגיל 14.
הוא היה נשוי שלוש פעמים ויש לו שבעה ילדים.
בין השנים 1957 - 1966 היה נשוי לג'רי קלדוול, ממנה יש לו בת אחת. לאחר מכן ניהל ג'ונס רומן קצר עם קרול ריינולדס, ממנה נולדה לו בת.
בין השנים 1967 - 1974 היה נשוי לשחקנית והדוגמנית השוודית אולה אנדרסון, ממנה יש לו בן, קווינסי ג'ונס השלישי (קרוי גם QD3, QDIII, Snoopy, מפיק ומעבד היפ הופ) ובת.
בין השנים 1974 - 1990 היה נשוי לשחקנית פגי ליפטון ולהם שתי בנות - ראשידה ג'ונס (ידועה בעיקר מתפקידיה בסדרות "המשרד", "מחלקת גנים ונוף" והסרט "אני אוהב אותך, אחי") והדוגמנית/שחקנית קדידה ג'ונס.
בין השנים 1991 - 1997 חי עם הדוגמנית נסטסיה קינסקי ולזוג נולדה בת בשם קניה ג'וליה מימבאי שרה ג'ונס.
מעורבות חברתית.
המעורבות החברתית של ג'ונס החלה בשנות השישים. הוא היה מתומכי התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ומרטין לותר קינג. ג'ונס היה ממייסדי המוסד למוזיקה אמריקאית שחורה( (the Institute for Black American Music (IBAM) ושל פסטיבל האומנויות השחורות בשיקגו. במשך השנים שיתף פעולה במיזמים רבים לגיוס תרומות ומופעי צדקה יחד עם בונו, סולן להקת יו 2. הוא ייסד את הקרן "Quincy Jones Listen Up Foundation" ששמה לה למטרה לחנך נוער מנותק ולקרב בני נוער לטכנולוגיה חינוכית. בין היתר יצרה הקרן קשרים בין בני נוער בלוס אנג'לס לבני נוער בדרום אפריקה. ב-2004 הניחו ג'ונס והקרן יחד עם האומות המאוחדות והבנק העולמי את הבסיס למיזם " We Are the Future" שתפקידו לסייע לבני נוער באזורי עימות לחיות חיים מלאי תקוה ולפתח את יכולותיהם.
ג'ונס זכה למספר פרסים חשובים בתחום ההומניטרי, בהם פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית.
עם היבחרו של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית פנה אליו ג'ונס בבקשה שיפתח בממשלו משרה לשר לענייני תרבות והציע את עצמו למשרה.
פרסים והוקרה.
מלבד 27 פרסי גראמי והפרס המיוחד "Grammy Legend Award" שהוא עיטור ייחודי ליוצר בתחום המוזיקה הקלה, שהוענק לו ב-1991 ומועמדות לשבעה פרסי אוסקר, זכה ג'ונס גם בפרס שמעניקה מכללת ברקלי למוזיקה לבוגריה, על אף שלמד בה שנה אחת בלבד, והוא נחשב לבוגר המצליח ביותר של המוסד. שמו נכלל ב"היכל התהילה של המחול" ו"היכל התהילה של קליפורניה", הוא נושא דרגת "מפקד" (Commandeur) בלגיון הכבוד הצרפתי על הישגיו ובעל מספר תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית. בשנת 2002 זכה בפרס אניספילד-וולף על האוטוביוגרפיה שלו.
אלתור (מוזיקה)
אלתור במוזיקה הוא צורת הלחנה המומצאת ומבוצעת בו זמנית.
האלתור משלב הבעת רגש באמצעות המוזיקה יחד עם הפגנת יכולת טכנית בכלי הנגינה.
אלתור של מספר נגנים ביחד נקרא ג'אם והוא מהווה צורת תקשורת שבה על כל נגן להיות קשוב לנגנים האחרים.
מאפיינים.
אלתור יכול להיות הלחנת מוזיקה חדשה לגמרי או שינוי של מנגינה קיימת לפי הפירוש האישי של המבצע.
האלתור נחשב לפעולה יצירתית משום שזהו מצב שבו לנגן אין יעד מוגדר עבור תוצר הנגינה שהוא מפיק.
גם המבצע וגם הקהל לא יכולים לנבא מה יקרה בהופעה מאולתרת.
סוגי אלתור.
אלתור ליווי - נגן המאלתר ליווי (לרוב בצורת אקורדים) יכול להמציא גם את הקצב תוך כדי נגינה או לעקוב אחרי הקצב של כלי אחר (לדוגמה תופים).
לרוב הנגן יאלתר מהלך מסוים ויחזור עליו עם שינויים קלים בלבד אם יש עוד נגנים המאלתרים איתו כיוון שקשה מאוד לנגנים אחרים לאלתר אם המהלך משתנה כל הזמן.
אלתור סולו - באלתור סולו כמעט תמיד יש עוד נגן (או נגנים) שמנגנים ליווי ונגן הסולו מאלתר מלודיה על גבי הסולם (הטוניקה) של המהלך העיקרי או על הסולם של כל אקורד בנפרד (דבר הנהוג יותר בג'אז).
אלתור לפי ז'אנרים.
ישנם מספר ז'אנרים בהם מתבצע אלתור מוזיקלי.
מוזיקה קלאסית.
מעמדו של האלתור במוזיקה הקלאסית ידע עליות ומורדות בקשר ישיר עם התפתחות הסגנון, והוא בא לידי ביטוי בשני אופנים שונים: אלתור "חי" על בימת הקונצרטים של מוזיקה אשר לא קשורה לתוכנית הקונצרט, דבר אשר היה נפוץ עד המאה ה-19, ואלתור שהוא חלק מן היצירות אשר בתוכנית הקונצרט.
במאה ה-17 ובמאה ה-18 נהוג היה שמוזיקאים מחוננים (למשל, יוהאן סבסטיאן באך) ידעו לאלתר יצירות בו במקום. באך היה ידוע בכישרונו זה, וסופר עליו שיכל לאלתר על העוגב פוגות בשישה קולות, מה שנראה לרבים כמשימה בלתי אפשרית בעליל. בתקופה הקלאסית היה נפוץ גם כן אלתור בפני עצמו. מוצרט ובטהובן נודעו כמאלתרים דגולים על המקלדת, והאלתור היה נפוץ בתחרויות מוזיקליות שונות. בקונצרט שבו הוצגה הסימפוניה הראשונה של בטהובן (וכן גם השביעיה המפורסמת ויצירות נוספות), היו בתוכנית הקונצרט גם קטעי אלתור על הפסנתר של בטהובן עצמו. ידוע גם, שהאלתור היה פרקטיקת הלחנה של ממש, ושחלק מיצירותיו של מוצרט הן אלתורים אותם העביר לכתב.