בגיל 22 נשא לאישה את בת הגביר הרבני רבי ישראל ניימן, אף הוא מקנישין. לאחר נישואיו נמנה עם אברכי כולל ברודסקי בוולוז'ין. שם למד כשמונה שנים, כאשר בשלוש השנים הראשונות לא עזב את המקום, ולא התראה אפילו עם אשתו וביתו הקטנה.
בשנת תר"ס (1900) נקרא על ידי החפץ חיים לכהן כראש הישיבה בישיבתו בראדין, בהמלצת מורו הנצי"ב מוולוז'ין. כעבור שנים אחדות מונה לצדו הרב נפתלי טרופ. בכל הזמן הזה עמד לימין החפץ חיים ואף ערך לו אחדים מספריו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהרוסים נסוגו והצבא הגרמני התקרב לראדין, התקבלה החלטה שהישיבה תתפצל לשתיים, חלק אחד יישאר בראדין והשני ינוע לתוך רוסיה. רוב התלמידים, ובהם החפץ חיים והרב טרופ, עזבו את ראדין, והמיעוט ובתוכו הרב לנדינסקי נותר בראדין. בשנת תרפ"א (1921) שבו הגולים לראדין. הרב לנדינסקי קיבל את פניהם בתחנת הרכבת. אולם בניין הישיבה היה הרוס ונטוש והתלמידים נאלצו להשתכן בבית המדרש המקומי. עם הזמן שבה הישיבה למסלולה בהנהגתם של הרב לנדינסקי והרב טרופ.
בשנת תרפ"ח (1928) נפטר הרב טרופ ולצדו של הרב לנדינסקי מונו שני ראשי ישיבה צעירים, הרב ברוך יוסף פייבלזון (חתנו של הרב טרופ) והרב מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים).
לאחר פטירת החפץ חיים הורע מצבה הכלכלי של הישיבה
והרב לנדינסקי נאלץ לנסוע ללונדון כדי לגייס כסף להחזקת הישיבה.
נפטר בכ' באדר ב' תרצ"ח ונקבר בבית העלמין בראדין.
צאצאו, הרב חיים פלאטו, הקים את ישיבת ראדין בנתניה. בנו של הרב פלאטו, מנחם מנדל, פרסם את הספר "בשבילי ראדין", על הישיבה בראדין ותולדות חייו של הרב לנדינסקי.
משה לונדינסקי
בסיס אספרנסה
בסיס אספרנסה (ספרדית: Base Esperanza, מילולית: בסיס התקווה) הוא בסיס מחקר אזרחי ארגנטינאי הממוקם במפרץ התקווה שבקצה חצי האי טריניטי, בארץ גרהאם, שבחצי האי האנטארקטי. הבסיס הוא אחד משני מקומות היישוב האזרחיים היחידים שביבשת (השני הוא וילה לה אסטרלאס הצ'יליאני).
הבסיס הוקם ב-17 בדצמבר 1952, והפך ליישוב קבע עשור מאוחר יותר, ב-14 ביוני 1962. נכון ל-2014 מתגוררים בו בחורף 55 תושבים, מתוכם 10 משפחות. בקיץ מספר התושבים גדול אף יותר. במקום בית-ספר ואף תחנת שידורי רדיו.
הטמפרטורה הממוצעת היא 5.5 מעלות מתחת לאפס, כשבחורף הטמפרטורה צונחת ל-10 מעלות מתחת לאפס, ובקיץ הטמפרטורה הממוצעת היא כ-2 מעלות צלזיוס. רק כחודש בשנה הטמפרטורה היא מעל לנקודת הקיפאון, ולכן האזור מוגדר על פי שיטת קפן כטונדרה ארקטית. החל מאז 1948 הטמפרטורה הממוצעת עולה ב-0.0315 מעלות צלזיוס בשנה, כשבעיקר החורפים קרים פחות. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה במקום, הייתה ב-6 בפברואר 2020 (באמצע הקיץ האנטארקטי), כשנמדדה טמפרטורה של 18.3 מעלות צלזיוס
בבסיס נולד בינואר 1978 אמילו מרקוס פלמה, האדם הראשון שנולד באנטארקטיקה. הבסיס גם מהווה מוקד תיירותי, עם ממוצע של כ-1,100 תיירים בשנה. ב-9 במרץ 2002, הנפיק הדואר הארגנטינאי בול לכבוד הבסיס. בשנת 2008 הותקנה טורבינת רוח על האי, המייצרת חשמל עבור תושבי הבסיס.
רוויזור
מפרץ התקווה
מפרץ התקווה או מפרץ הואופ (באנגלית: Hope Bay; בספרדית: Bahía Esperanza) הוא מפרץ בחצי האי טריניטי שבקצהו הצפוני של חצי האי האנטארקטי.
אורכו של המפרץ 5 קילומטרים; רוחבו של המפרץ 3.7 קילומטרים.
המפרץ נפתח אל המצר האנטארקטי.
אתר ציפורים מיוחד.
המקום מהווה מוקד רבייה לציפורים מהחשובים בעולם. במקום נמצאת אוכלוסיית פינגווין אדלי מהגדולות בעולם, כ-125,000 זוגות. במקום מקננים גם: פינגווין לבן אוזן, חמסן חום, שחפית ארקטית, יסעורון וילסון, שחף דומניקני וכיאוניס לבן, ועל כן המפרץ הוכרז כאזור ציפורים בעל חשיבות.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי המפרץ.
המפרץ התגלה ב-15 בינואר 1902, על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, בפיקודו של אוטו נורדנשלד.
המשלחת שספינתה "אנטארקטיק" טבעה, שהתה במהלך החורף של שנת 1902 במקום, ומכאן שמו.
בסיסי מחקר.
לחופי המפרץ שוכן בסיס אספרנסה הארגנטינאי, כמו גם בסיס מחקר אורוגוואיני ("ECARE"), שבמקור שימש כבסיס D של משלחת המחקר הבריטית, והועבר לידי אורוגוואי בשנת 1997.
במפרץ נורו לראשונה יריות בהיסטוריה של אנטארקטיקה, כאשר בשנת 1952 חיילים ארגנטינאים ירו לעבר צוות מחקר בריטי. ארגנטינה התנצלה על המקרה, והודיעה כי השעתה את מפקד הכוח.
P-800 Oniks
חצי האי טריניטי
חצי האי טריניטי (באנגלית: Trinity Peninsula) או חצי האי טרינידד (ספרדית) הוא חלקו הצפוני ביותר של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
חצי האי הוא חלק משטחה של אנטארקטיקה שארגנטינה טוענת לבעלות עליו, ויש לה נוכחות צבאית ואזרחית קבועה שם.
היסטוריה.
גילוי חצי האי.
פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן היה בין הראשונים לחקור את המקום במהלך מסעותיו לאזור בשנת 1819 -1820. מאוחר יותר, המשלחת השוודית, בשנת 1901 בפיקודו של אוטו נורדנשלד שהתה באזור אף היא תקופה.
מקור השם.
שם הנוכחי של חצי האי ניתן, ככל הנראה, על ידי אדוארד ברנספילד בינואר 1820, שקרא לאזור "ארץ טריניטי" (על שם השילוש הקדוש), אם כי הגדרת האזור שנויה במחלוקת בקרב ההיסטוריונים.
ז'ול דומון ד'אורוויל, במהלך מסעו בשנת 1838, קרא לאזור "ארץ לואי פיליפ" (Louis Philippe), על שם לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
שם זה (לואיס פליפה בספרדית) נוהג גם כיום בצ'ילה.
פרנציסקו דה פניילוסה
יעקב ניימן
הרב יעקב אריה ניימן (נפטר בא' באלול תשמ"ג, 10 באוגוסט 1983) היה מייסד וראש ישיבת אור ישראל בלידא ולאחר מכן בפתח תקווה.
תולדותיו.
נולד בעיירה אוסטרולנקה שבפולין לרבי אברהם ניימן. למד בישיבת לומז'ה שלוש עשרה שנים והיה מתלמידי הרב יחיאל מרדכי גורדון והרב משה רוזנשטיין. מצעירותו שם דגש על ענייני מוסר ועבודת ה'. בתקופת לימודיו בישיבה הוא ייסד "ועד" מיוחד של קבוצת תלמידים לשם התבוננות מוסרית והתעלות בעבודת ה' וביראת שמיים. בין משתתפי ה"ועד" היה הרב חיים ברנשטיין, לימים מראשי ישיבת אור התלמוד ומחבר הספר "הליכות חיים". בתחילת שנות ה-20 נישא למרים, בתו של הרב משה גרודזינסקי.
בשנת תרפ"ג (1923) הקים ביוזמת החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזנסקי ישיבה קטנה בלידא בשם "אור ישראל", על שם ספרו של רבי ישראל מסלנט. לצדו עמד הרב מרדכי שמוקלר, חניך ישיבת ראדין (נספה בשואה). בין תלמידיו בישיבה: הרב מרדכי צוקרמן והרב ראובן יוסף גרשונוביץ. עמד בראשות הישיבה שתים עשרה שנים ושימש גם כמשגיח וכמנהל האחראי על אחזקת הישיבה. היה מקורב מאוד לחפץ חיים, וכאשר היה פוקד את ביתו בראדין היה החפץ חיים מסדר בעצמו את סידורי האירוח.
בשנת תרצ"ה (1935) עזב את לידא, עלה לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. בתחילת שנת תש"ד (נובמבר 1943) ייסד מחדש את הישיבה בפתח תקווה, תחת שם זהה. שותפו להקמה היה הרב שלמה קרובקה, חברו מישיבת לומז'ה וחתנו של הרב ניימן, הרב יוסף רוזובסקי. בהמשך יצטרפו לצוות גם הרב יוסף הלר והמשגיח הרב אברהם שוורץ. בתחילה שכנה הישיבה באופן ארעי בבתי כנסת שונים בעיר. בשנת תש"ט (1949) הונחה אבן פינה למבנה הישיבה. עם השנים הפכה הישיבה לאחד ממוסדות התורה המרכזיים ביישוב החדש ובין תלמידיה נמנים עשרות ראשי ישיבות, רבנים ואישי ציבור בולטים.
הרב ניימן היה מהדמויות הרבניות הידועות של פתח תקווה. נודע ביחסו האבהי לתלמידיו ואת שיחותיו בישיבה נהג לפתוח במילים "בניי היקרים".
בשנת תשי"א (1951) הוציא את ספרו "דרכי מוסר". הוא קיבל את הסכמתו של הרב איסר זלמן מלצר שכתב כי "הספר הוא מצוין ונעלה אשר יהיה תועלת ללומדים בו להתעורר בענייני יראת שמים ודעת מוסר התורה". בשיחותיו ובספרו הביא הנהגות ומעשים רבים מהחפץ חיים שהיה עד להם.
בשנת תשמ"ב (1982) הקים את הישיבה הגדולה "אור ישראל". הוא העמיד בראשה את הרב יגאל רוזן, שלפני כן שימש ר"מ בישיבה הקטנה, כמחליפו של הרב רוזובסקי. בשנים הראשונות שכנה הישיבה ברחוב רוטשילד בעיר, במבנה ששימש בעבר את ישיבת פתח תקווה-לומז'ה.
הרב ניימן נפטר בשנת תשמ"ג, ונקבר בבית הקברות סגולה בעיר. לאחר פטירתו נקרא קטע הרחוב שבו שוכנת הישיבה על שמו "רחוב הרב ניימן".
כיום עומד בראשות הישיבה הקטנה "אור ישראל" הרב מרדכי רבינוביץ, הנשוי לנכדתו של הרב ניימן, בתו של הרב יוסף רוזובסקי.
מטרה (תכלית)
מטרה או יעד היא מצב עתידי שבכוח שמתגמל (לרוב לחיוב, אך לעיתים גם לשלילה). מטרה היא משהו שרוצים בהשגתו, תכלית או כוונה.
פעולות מכוונות מטרה מיועדות להגשים יעד מועיל או מקדם כלשהו עבור הפרט, כמו שליחת היד אל עבר כוס מים כדי לשבור את הצמא.
על פי רוב, מצב בו הוגשמה המטרה מכונה הצלחה, בעוד שאי הגשמתה מכונה כישלון.
ישנן מטרות לטווח הקצר ומטרות לטווח הארוך.
תהליכים המיועדים להגשמת מטרות.
ישנם מקרים בהם מפעולה אקראית או אימפולסיבית תוביל להגשמת מטרה, אך על פי רוב ההסתברות לכך נמוכה יותר. לכן אנשים רבים מעדיפים שלא לפעול בדרכים אלו כאשר מדובר במטרה בעלת חשיבות רבה עבורם.
כדי להעלות את הסיכויים להגשמת המטרה ניתן לפעול במספר דרכים, לעשות שימוש בכלים מתאימים ולהפעיל מיומנויות קוגניטיביות שונות. בחירת המטרה הרצויה והדרך שבה ניתן לממשה מערב קבלת החלטות. שלב התכנון מיועד לגבש תוכנית פעולה ולהימנע משגיאות.
גיבוש ויישום תוכנית הפעולה מצריך פעמים רבות שימוש ביכולת פתרון בעיות וארגון.
היבטים רגשיים וחברתיים.
מטרות יכולות להיות מוצבות על ידי אדם, קבוצה חברתית או ארגון.
ישנם מספר דרכים שבהן קבוצה של אנשים יכולה להתאגד לצורך הגשמת מטרה משותפת. לדוגמה: