שער פאלסה ושער מיניה הם השערים שהשתמרו בצורה הטובה ביותר, וניתן להבחין בהם בשני המגדלים ובקשת הקמרונית, וכן שרידים של חדר המשמר בחומה הפנימית.
נתיבי אוויר א&quot;י
מלון סינמה
שלבי התפתחות האינטרנט
חוק זיף
חוק זיף (באנגלית: Zipf's Law) היא נוסחה אמפירית המתארת את התפלגות שכיחות המילים בטקסט בשפה טבעית. החוק התגלה ונוסח בשנות ה-30 של המאה ה-20, על ידי הבלשן האמריקאי , אבי הבלשנות החישובית. התפלגות זו נקראת "התפלגות זיף". בעקבותיו בדקו חוקרים אחרים תופעות טבעיות ואנושיות אחרות וגילו תופעות נוספות המתפלגות לפי התפלגות זיף.
ניסוח החוק.
בהינתן טקסט טבעי, יוצרים טבלת שכיחות של המילים בטקסט, ומעניקים לכל מילה דירוג (rank) לפי מקומה בטבלה. כך נייחס למילה השכיחה ביותר דירוג 1, למילה השנייה בשכיחותה דירוג 2 וכן הלאה.
בהתאם לחוק זיף שכיחותה של מילה כלשהי בטקסט נקבעת על פי הנוסחה הבאה:
formula_1
כך, לפי חוק זיף, המילה הנפוצה ביותר תופיע בטקסט כפליים מהמילה השנייה (כלומר בעלת דירוג 2), פי שלושה יותר מהמילה השלישית בתפוצתה וכן הלאה. טקסטים ברוב השפות הטבעיות נשמעים לחוק זיף, אם כי אין עדיין הסכמה בקרב הבלשנים לגבי הסיבה.
זיף הדגים את החוק באמצעות מחקר שערך יחד עם הסטודנטים שלו. המחקר בוצע באופן ידני, ובמסגרתו נספרו המופעים של המילים בספר "יוליסס" של ג'יימס ג'ויס.
תופעות נוספות.
קיימות תופעות נוספות שאינן קשורות לשפה, הנשמעות לחוק זיף. דירוג במערכות שנוצרו בידי אדם המקיימות ביטוי מתמטי קיימות גם בתופעות כגון דירוג של תווים במוזיקה, גודל אוכלוסייתן של ערים בארצות שונות, גודלן של חברות, התפלגות הכנסה ועוד.
מחקר נוסף גילה שחוק זיף יכול לשמש גם למעקב אחר אמינות הדיווחים של רשויות מקומיות על התפשטות של מגפות. המחקר בדק דיווחים ברמת הרשויות המקומיות, במספר מדינות שונות, בנוגע להתפשטות התחלואה של נגיף קורונה, והראה כי ניתן לבצע ניתוח סטטיסטי כדי לזהות אילו רשויות אזוריות מדווחות על מספרי מקרים החורגים באופן משמעותי מחוק הסמכויות שנצפה. לאחר מכן ניתן לסמן אזורים החורגים באופן משמעותי לחקירה נוספת על ידי הרשויות הרלוונטיות.
חוקים קשורים.
בהמשך לחוק זיף אשר בדק התפלגות של נתונים באמצעות הנוסחה האמפירית, קיימת הכללה של חוקיות זו הנקראת חוק זיף-מנדלברוט, אשר הוצע על ידי בנואה מנדלברוט.
בנוסף קיימות טענות שחוק בנפורד הוא מקרה ספציפי של חוק זיף, שני החוקים קשורים זה לזה בכך שהמקור של שניהם הוא ביחסים פונקציונליים בלתי משתנים. יחסי ההסתברויות בחוק בנפורד אינם קבועים, בשונה מחוק זיף.
Synchronized Multimedia Integration Language, בקיצור SMIL, הוא פרוטוקול מבוסס XML המאפשר שילוב תכנים ויזואליים ושמיעתיים בצורה סינכרונית ואינטראקטיבית בדפי אינטרנט לצורך יצירת חוויית משתמש עשירה. ניתן להשתמש בפרוטוקול כדי לבצע התאמה מקומית (לוקליזציה) למשתמש ללא צורך לכתוב את אותו הדף בגרסאות שונות.
התפתחות.
SMIL פותחה על ידי קבוצת עניין בארגון W3C. הקבוצה כללה נציגים מענפים טכנולוגיים ועסקיים מגוונים. בשנת 1998 הקבוצה פרסמה את הגרסה הראשונה של הפרוטוקול: SMIL 1.0 אשר הגדירה את מבנה המצגת ותזמון האלמנטים השונים.
בשנת 2001 הוכנסה לשימוש גרסה 2 של SMIL. השינויים כללו שיפורים סינטקטיים המאפשרים שילוב של SMIL בתוך מקורות מידע אחרים מבוססי XML, יצירת והגדרת מבנה מודולרי למאפייני השפה השונים כגון: סידור, תזמון ועוד. שינוי נוסף הוא תמיכה בתוכן סטטי ודינמי (אנימציה) בקובצי SVG.
בשנת 2008 שוחררה גרסה 3 של SMIL. הגרסה החדשה עושה שימוש ב"משתנים חכמים" המאפשרים לעורכי המצגות ליצור בקרות זרימה מורחבות יותר ממודלי התזמון והבקרה של SMIL 2.
סקירה טכנית.
SMIL מגדירה כיצד מספר אלמנטים שונים כגון קובצי אודיו, וידאו, טקסט ותמונה יוצגו יחדיו בדף האינטרנט בתזמונים ובקואורדינטות שנקבעו על ידי המעצב.
דוגמת קוד ב SMIL.
&lt;smil xmlns="http://www.w3.org/2001/SMIL20/Language"&gt;
&lt;head&gt;
&lt;layout&gt;
&lt;root-layout width="320" height="240"/&gt;
&lt;region id="text1_region" left="0" top="0" width="160" height="120"/&gt;
&lt;region id="text2_region" left="160" top="120" width="160" height="120"/&gt;
&lt;region id="text3_region" left="80" top="60" width="160" height="120"/&gt;
&lt;region id="image_region" left="0" top="0" width="320" height="240"/&gt;
&lt;/layout&gt;
&lt;/head&gt;
&lt;body&gt;
&lt;seq&gt;
&lt;text src="data:text/plain,First%20Slide" region="text1_region" dur="2s"/&gt;
&lt;text src="data:text/plain,Second%20Slide" region="text2_region" dur="3s"/&gt;
&lt;text src="data:text/plain,Third%20Slide" region="text3_region" dur="3s"/&gt;
&lt;img src="sample_jpg.jpg" region="image_region" dur="3s"/&gt;
&lt;/seq&gt;
&lt;/body&gt;
&lt;/smil&gt;
נגני SMIL.
SMIL תומך במספר נגנים. להלן רשימה חלקית.
וינסנט ואן- גוך
לוקאס ואן-ליידן
יאן ואן-אייק
ואן-אייק
תאו ואן-גוך
תאו ון-גוך
פיקטוריאליזם
פיקטוריאליזם (באנגלית: Pictorialism) היה זרם בתחום הצילום שפעל בעיקר בשנים 1880-1920. הזרם הגיע לשיאו בתחילת המאה ה-20, ושקע במהירות לקראת 1920, עם הופעת המודרניזם והתפשטותו. השם פיקטוריאליזם נגזר מהמילה האנגלית Picture (תצלום, תמונה, דימוי). המאפיין הבולט של הפיקטוריאליזם הוא הניסיון לשוות לתצלומים מראה של ציור מתוך הנחה שכך יהפוך הצילום לאמנות גבוהה..
הצלמים הפיקטוריאליסטים הושפעו בעיקר מהציור האימפרסיוניסטי, שכוכבו דרך באמנות בתקופה זו. הצלמים הפיקטוריאליסטים אמצו לרוב טכניקות הדפס מיוחדות, ששיוו לתצלומיהם מראה של ציור, הודות לאופן מריחת האמולסיה על נייר הצילום, עוביה של האמולסיה, היכולת להחדיר לתוכה פיגמנט, או דרך שריטת התצלום ועיבוד של ההדפסה. בין הטכניקות האופייניות להדפסי הצלמים הפיקטוריאליסטים ניתן למנות את "הדפס גם-בי-כרומט" ("Gum printing"), שנעשה בעזרת מסטיק ערבי וה"רוטוגרבור" ("Rotogravure"). נושאי הצילום האופייניים לפיקטוריאליסטים התרכזו סביב חיי הכפר (לעומת צילום העיר), אנשים כפריים, נופים ועירום. בעבודתם ניכרת תפיסה פואטית או נטורליסטית. השמות צילום "פואטי", "אמנותי", "נטורליסטי" ו"אימפרסיוניסטי" הפכו במהרה למילים נרדפות לצילום הפיקטוריאליסטי.
מאפיין בולט בתצלומי הפיקטוריאליסטים הוא הפוקוס רך וההדפסים מכילים טווח רחב של גוונים אפורים. בשל מראה התמונות המטושטש, והחדות הרכה של הדימויים, כונתה לעיתים עבודתם בלעג "fuzzygraph" ("צילומטושטש", בתרגום חופשי).
הפקטוריאליסטים שאפו להגיע לשליטה ולעליונות על המדיום שלהם, בעיקר נוכח תיעושו המהיר והתפשטות תופעת "צילום החטף"ו צלמי הסנפ-שוט, שלאחר המצאת מצלמת הקודאק, אף לא נדרשו לפתח בעצמם את סרטיהם. פיקטוריאליסט אחד טען ש:"הצלם אינו חסר אונים מול המכונה שברשותו. הוא יכול לשלוט בה כרצונו, והוא יכול לגרום לעדשה לראות עם עיניו, ולפלטה לרשום את התרשמותו".
מוזיאון ואן-גוך
מוזיאון ון-גוך
מוזיאון ון גוך
מוזיאון ואן-לון
מוזיאון ון-לון
מוזיאון ון לון
ואן-היילן
מסטיסו
יעקב ון דר הודן
יאקוב ון אייק
יאקוב ואן-אייק
יאקוב ון-אייק
יונוספרה
קתרינה מברגנזה
סמלי להט&quot;ב
קהילת הלהט"ב ותת-הקהילות בתוכה אימצו לעצמן מספר סמלים המסמלים אותן ומייצגים אחדות, גאווה, ערכים משותפים וערבות הדדית. סמלים להט"בים גם משדרים רעיונות, עקרונות וזהות, גם בתוך הקהילה וגם אל התרבות הרווחת. הסמלים המוכרים ביותר של קהילת הלהט"ב הם המשולש הוורוד ודגל הגאווה.
רקע.
להט"בים קיימים לכל אורך ההיסטוריה, וככל הנראה בכל התרבויות. הזוג החד-מיני הראשון מופיע בתיעוד משנת 2400 לפנה"ס, אך חוקרים מאמינים כי להט"בים היו קיימים גם לפני כן. כיום, חברות רבות עדיין פוסלות התנהגויות שאינן הטרונורמטיביות, ולהט"בים נאלצים להסתיר את זהותם כדי להימנע מלעג, מאסר ואף מוות, על אף שהדבר משתנה בהדרגה. עד סוף המאה ה-20, התנהגות מינית או מגדרית לא נורמטיבית נחשבה בעולם המערבי למחלת נפש.
תקופה חדשה של ליברליזם החלה בסוף שנות ה-60 איפשרה עידן חדש לזכויות להט"ב. התנועה הפמיניסטית ותנועת השחרור לשחורים איפשרו לתנועות לזכויות להט"ב לתפוס תאוצה נוספת. אירוע שנחשב למכונן במאבק לזכויות להט"ב, מהומות סטונוול בניו יורק ב-1969, יצר מסורת של מצעדי גאווה. במצעדים אלו הוצגו סמלים שונים, דבר שגרם ליותר להט"בים לקבל על עצמם סמלים מסוימים, שקיבלו משנה תוקף.
טלאים משולשים בגרמניה הנאצית.
אחד מהסמלים הלהט"בים הראשונים בתקופה המודרנית הוא המשולש הוורוד, שמקורו בטלאי אותו חויבו לענוד האסירים ההומוסקסואלים במחנות הריכוז בגרמניה הנאצית. אין סטטיסטיקה רשמית של מספר ההומוסקסואלים שנספו בתקופת המשטר הנאצי. על פי הערכות, בין 1933 ל-1945 נעצרו כ-100,000 הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית מתוקף סעיף 175. לפחות מחציתם נידונו לעונשי מאסר, מרביתם בבתי כלא רגילים, וכ-10,000 נשלחו למחנות ריכוז. בנוסף, היו כאלה שמצאו את מותם בדרכים אחרות, שלא במחנות. בסך הכל מעריכים שבין 10,000 ל-15,000 הומוסקסואלים נספו באותה תקופה.
מסיבה זו, נבחר המשולש הוורוד לשמש כסמל להזדהות עם הקהילה ההומוסקסואלית, וגם כאות זיכרון לזוועות אשר עברו הומואים תחת השלטון הנאצי. הארגון האמריקאי ACT UP (ארגון למלחמה באיידס) אימץ את המשולש הוורוד, אך בהיפוך, כדי לסמל את "המאבק האקטיבי במחלה, בניגוד לכניעה פסיבית לגורל".