קרן הספינות של המוזיאון מונה למעלה מאלפיים דגמים ייחודיים של ספינות, ואחת מתערוכות המוזיאון היקרות ביותר היא הסירה המפורסמת של פיוטר הגדול, המכונה לעיתים קרובות "סבו של הצי הרוסי". הצוללת של המעצב סטפן קרלוביץ' דז'בצקי משנת 1881, דגמי ספינות בקנה מידה 1:12 ודגמי ספינות ייחודיים של פרויקטים לא ממומשים מהתקופה הסובייטית מעניינים גם הם.
אוסף הנשק הוא אוסף כלי נשק מתקופות שונות וממדינות שונות. בין המוצגים היקרים ניתן למנות תותחים רוסיים עתיקים, שהופקו מנחושת על ידי סמיון צ'וגונקין בשנת 1618 והמאסטר יוסיף בלשביץ' בגלוכוב בשנת 1692, בין המוצגים יש גם כלי נשק אישיים של בני המשפחה הקיסרית ומפקדי חיל הים הרוסיים המפורסמים.
האוסף כולל גם יותר מ-62,000 עבודות ציור, גרפיקה ופיסול של אדונים מפורסמים כמו איוואן אייבזובסקי, פיוטר קלודט, אלכסנדר בריולוב, מארק אנטוקולסקי, מיכאיל מיקשין ואמנים ופסלים רוסים וזרים אחרים.
בנוסף לאוסף המדליות והדגלים, מדי המלחים של המאות 18–19, נשמרים כאן גם המדים המודרניים של הצי. מוצג אוסף סמלים צבאיים, נומיסמטיקה, מטבעות ושטרות נדירים.
באוסף התיעוד ישנם מסמכים אותנטיים שעליהם חתמו קיסרי רוסיה, כולל פיוטר הראשון, וכן אמנת הצי משנת 1720 ומכתבי הכרת תודה של פיוטר, מסמכים מתקופת המלחמה הפטריוטית הגדולה וחומרים ייחודיים עליהם חתמו מפקדי חיל הים הרוסי.
אוסף קרן התצלומים מכיל תצלומים ואלבומי תמונות, גלויות ותשלילים מאמצע המאה ה-19 ועד ימינו. זהו אוסף הצילום הימי הגדול ביותר ברוסיה (כ-280 אלף פריטים).
קרן השרטוט מכילה כ-18,000 רישומים של ספינות וכלי שיט, ספרים על ההיסטוריה של בניית ספינות, מסמכי עיצוב ספינות, רישומים של ספינות עם חתימות של פיוטר הגדול ודמויות בולטות נוספות של המדינה והצי.
הקרן המיוחדת היא אוסף פרסים, תכשיטים ומזכרות מחדרי הקצינים, העשויים מתכות יקרות ואבנים על ידי בעלי מלאכה מפורסמים כמו קרל פברז'ה ופאבל אובצ'ניקוב, אלכסנדר ליובאווין ותכשיטים אחרים. האוסף מכיל הזמנות, מדליות ושלטי הנצחה, לוחות משובצים ועוד.
תערוכות.
תערוכת המוזיאון מורכבת מתשעה עשר אולמות מרכזיים ומתחם תצוגה של תערוכות זמניות.
איגנץ גאבור
איגנץ גאבור, (במקור לדרר, בהונגרית: Gábor Ignác; פיזרקומלוש, 13 באפריל 1868 – בודפשט, 10 בינואר 1945) היה היסטוריון ספרות, מתרגם יהודי-הונגרי שנרצח בשואה. הוא היה אביהם של הציירת מריאן גאבור ושל הסופר ג'רג' גאבור.
ביוגרפיה.
איגנץ גאבור נולד במשפחה יהודית כבנם של גאבור לדרר ושל שרולטה קליין. הוא סיים את הגימנסיה בלוצ'נץ, את האוניברסיטה בבודפשט ובסורבון בפריז. בעשור הראשון של המאה ה-20 ייסד מכון חינוך לבנים ברחוב מיהאי מונקאצ'י בבודפשט, אותו ניהל במשך עשרות שנים. בשנת 1909 הקים והוביל את "אגודת הסטודנטים הנודדים" (אגודת תיירות) במשך חמש שנים וערך את השנתון של האגודה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוביל פעולות חברתיות של סטודנטים. בשנים 1918–1919 פתח וערך את סדרת "הספרייה המהפכנית". הוא תרגם כמה יצירות של אדה פואטית להונגרית, כולל שירי אדה מאיסלנד העתיקה ויצירות של משוררים עבריים. הוא תרגם גם מסנסקריט (למשל את הדרמה Mṛcchakatika), מהולנדית (Multatuli), מצרפתית ומאיטלקית. יחד עם יוז'ף באנוצי ערך את סדרת הספרייה היהודית הפופולרית. במסגרת סדרה זו פורסמה בראשית שנות העשרים מונוגרפיה על המשורר היהודי האיטלקי בעידן ההומניזם, עמנואל בן שלמה בן יקותיאל הצפרוני (נודע כעמנואל הרומי, באיטלקית: Manoello Giudeo, "עמנואל היהודי" (עמנואל הרומי). בגיל ארבעים התקבל ל"תא רפורם" של הבונים החופשיים בשנת 1908, ובהמשך לקח חלק בעבודת התאים "מרץ" ואחר כך של "האור".
אנשי מפלגת צלב החץ רצחו אותו יחד עם משפחת חתנו, מיהאי אנדראש רונאי, ב-10 בינואר 1945 בכיכר ליסט פרנץ בבודפשט. אשתו - בשם לידתה איזבלה לוסיה ראיס - נרצחה גם היא על ידי אנשי צלב החץ ( גניי 10 בדצמבר 1944).
דוד אנדלמן
דוד אנדלמן (נולד ב-17 באוקטובר 1955) הוא פיזיקאי ישראלי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. ידוע בזכות תרומותיו המחקריות בנושאי חומר רך וביופיזיקה.
ביוגרפיה.
אנדלמן נולד בבוקרשט, רומניה. סיים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה, מתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב ב-1975. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ברנדייס, שם סיים את לימודי התואר השני ב-1979. ב-1984 סיים את לימודי הדוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בהנחייתו של הפיזיקאי הטורקי פרופ' ניהאט ברקר.
בשנים 1985–1984 שימש כעמית מחקר ז'וליו-קירי בקולז' דה פראנס בפריז בהנחייתו של פייר ז'יל דה-ז'ן, לימים חתן פרס נובל לפיזיקה. בשנים 1987–1985 כעמית מחקר בחברת אקסון מוביל בקלינטון, ניו ג'רזי.
ב-1987 שב לישראל מונה למרצה בכיר בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1989 היה לפרופסור חבר וב-1995 לפרופסור מן המניין. ב-2021 יצא לגמלאות.
בשנת 2006 הופקד על הקתדרה לפיזיקה סטטיסטית ע"ש מואיז נוסנצוייג, בה מחזיק עד היום.
בין השנים 2015–2011 כיהן כראש בית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה. הוא פרופסור נלווה במחלקה למדע ולהנדסת חומרים באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים כיהן כמדען אורח וכפרופסור אורח בכ-18 מוסדות בישראל ובשאר העולם.
מתלמידיו לאורך השנים: פרופ' חיים דימנט מאוניברסיטת תל אביב ופרופ' יורם בורק מהאוניברסיטת העברית.
אנדלמן הוא דודו של הכדורגלן יובל שפונגין.
מחקר.
אנדלמן משתמש בתאוריות ובמודלים פיזיקליים על מנת ללמוד חומר רך דחוס (soft condensed matter) ומערכות ביופיזיקליות בסקאלות מולקולריות.
בשנים האחרונות, עיקר מרצו הוקדש להבנת אפקטים אלקטרוסטטיים בחומר רך וביולוגי: תמיסות יוניות (אלקטרוליטים), פולימרי מטען (פוליאלקטרוליטים) וביו-ממברנות טעונות. כמו כן, עוסק אנדלמן בהרכבה עצמית מוכוונת של פולימרי-בלוק, התבניות שלהם ויישומיהם בננוליתוגרפיה.
אנדלמן כיהן במועצות העורכים של מספר כתבי עת מדעיים וכן כעורך-שותף של סדרות ספרים אחדות בנושאי חומר רך וביולוגי.
הנרי סקולקראפט
הנרי סקולקראפט (באנגלית: Henry Schoolcraft: 28 במרץ 1793 - 10 בדצמבר 1864) היה גאוגרף, גאולוג ואתנולוג אמריקאי, שנודע במחקריו המוקדמים על תרבויות אינדיאנים, כמו גם במסעו בשנת 1832 למקורות נהר המיסיסיפי.
ראשית חייו.
סקולקרפאט נולד בשנת 1793 בגילדרלנד, מחוז אלבני, ניו יורק, בנם של לורנס סקולקראפט ואנה ברברה. הוא נכנס ליוניון קולג' בגיל 15 ובהמשך למד במכללת מידלברי. הוא התעניין במיוחד בגאולוגיה ובמינרלוגיה.
אביו היה יצרן זכוכית, והנרי בתחילה למד ועבד בזכוכית. הוא כתב את המאמר הראשון שלו בנושא הזכוכית (1817). לאחר שעבד במספר עבודות זכוכית בניו יורק, ורמונט וניו המפשייר, עזב את העסק המשפחתי בגיל 25 כדי לחקור את הגבול המערבי של ארצות הברית.
סקרים גאוגרפים.
בין נובמבר לפברואר 1819 ביצעו סקולקראפט וחברו לוי פטיבונה מסע מפוטוסי שבמיזורי לספרינגפילד. הם נסעו בהמשך הנהר הלבן לארקנסו, ועשו סקר על הגאוגרפיה, הגאולוגיה והמינרלוגיה של האזור. סקולקראפט פרסם מחקר זה (1819). הוא זיהה נכון את הפוטנציאל להפקות עופרת באזור. מיזורי הפכה בסופו של דבר למדינה המובילה בתפוקת מינרל זה. הוא גם פרסם דו"ח כתוב הראשון של חקר אירופאי-אמריקאי של אזור הרי האוזרק.
משלחת זו ופרסומיו הפיצו את שמו, ושר המלחמה, ג'ון סי. קלהון, אשר ראה בו "איש עם אמביציה וסקרנות שלא יודעת שובע". קלהון המליץ ​​עליו למושל של מישיגן, לואיס קאס, לנהל מסע לחקור את אזור אגם סופיריור ואת האדמות שממערב לנהר המיסיסיפי. החל באביב 1820 שימש סקולקראפט כגאולוג במשלחת של לואיס קאס. החל מדטרויט, הם נסעו כמעט 3,200 ק"מ לאורך אגם יורון ואגם סופריור, מערבה לנהר המיסיסיפי, במורד הנהר לאיווה של ימינו, ואז חזרו לדטרויט לאחר שהתחקו אחר חופי אגם מישיגן.
המשלחת נועדה למצוא את מקורו של נהר המיסיסיפי, וגם לפתור את שאלת הגבול הבלתי מוגדר בין ארצות הברית לקנדה הבריטית. המשלחת נסעה עד למעלה הזרם במינסוטה של ​​ימינו. מכיוון שמפלס המים הנמוך בנהר מנעו שייט רחוק יותר, האגם הוגדר כראש המים של הנהר, ושמו שונה לכבוד קאס. סיפורו של סקולקראפט על המשלחת פורסם בכתב העת בשם "מסעות דרך האזורים הצפון מערביים. .. למקורות נהר המיסיסיפי" (1821).
בשנת 1821 הוא היה חבר במסע ממשלתי אחר שנסע דרך אילינוי, אינדיאנה ואוהיו.
נישואין ומשפחה.
סקולקראפט הכיר את אשתו הראשונה ג'יין ג'ונסטון זמן קצר לאחר שהוצב בשנת 1822 בסולט סט. מארי, מישיגן, כמפקח על האינדיאנים הראשון בארצות הברית. שנתיים לפני כן הקימה הממשלה את מצודת פורט בריידי ורצתה לבסס נוכחות רשמית כדי למנוע כל איום בריטי מחודש בעקבות מלחמת 1812. הממשלה ניסתה להבטיח את האזור כנגד התסיסה הבריטית בקרב שבט האוג'יבווה.
ג'יין ג'ונסטון הייתה בתו הבכורה של ג'ון ג'ונסטון, סוחר פרוות סקוטי-אירי ידוע, ואשתו סוזן ג'ונסטון, בתם של ראש השבט אג'יבווה ואשתו. שני הג'ונסטונים היו בעלי מעמד גבוה. נולדו להם שמונה ילדים, ומשפחתם העשירה הייתה ידועה באזור.
לג'יין והנרי נולדו ארבעה ילדים. היו להם נישואים שהפיקו כתיבת מכתבים רבים זה לזה לאורך השנים. ג'יין סבלה ממחלות תכופות. היא נפטרה בשנת 1842, בעת ביקורה בקנדה, ונקברה בכנסיית סנט ג'ון האנגליקנית, אנקסטר, אונטריו.