לפי הכרוניקן הטורקי דורסון ביי בשנים הראשונות "מדי שנה בא (ולאד המשפד) לשער (הנשגב), בהביאו את הג'יזיה ומתנות רבות, ותוך נשיקות את סף האושר, היה מחדש את מלוכתו. הסולטאן היה משלח אותו חזרה לארצו, והיה נותן לו בגדים יקרים, קַפְטָן אדום, מצנפת מוזהבת ומתנות אחרות של מלכים". גם זכרונות היניצ'ר הסרבי מציינים כי במשך שנתיים התייצב ולאד אצל הסולטאן והביא את המס בהתאם מה שסוכם, אך בין השנים 1459-1461 חדל לעשות זאת.
בן בריתו היחיד של ולאד המשפד, האציל ההונגרי מיהאי סילאגי (גיסו של יאנוש הוניאדי), נתפס בשנת 1460 על ידי הטורקים בשטח בולגריה. אנשיו עונו עד מוות בעוד הוא עצמו הוצא להורג בניסור גופו לשניים. ולאד שלא שילם לסולטאן את המס במשך שלוש שנים וחב לו כשלושים אלף זהובים.
מאוחר יותר באותה שנה, מהמט השני שלח שליחים אל ולאד להאיץ בו לשלם את מס הג'יזיה. ולאד התגרה במהמט בכך שהרג את שליחיו, ובמכתב מ-10 בספטמבר 1460 הפונה אל ראשי הסקסונים הטרנסילבנים בעיר בראשוב (קרונשטאט), הזהיר אותם ולאד המשפד מפני תוכניות הפלישה של מהמט השני וביקש את תמיכתם. ולאד לא שילם את מס הג'זיה השנתי שעלותו 10,000 דוקאטים, מאז שנת 1459. לפי הכרוניקן הביזנטי דוכאס, ולאד נדרש, בנוסף לתשלום המס, לשלוח לסולטאן 500 נערים על מנת שיגדלו אצלו כיניצ'רים. לפי ההיסטוריון והטורקולוג הרומני אורל דצ'יי וולאכיה לא שלחה מעולם "מס דמים" - כלומר נערים, לאימפריה העות'מאנית. אף טקסט אותנטי אינו יכול לבסס טענה זאת. דצ'יי סבור שדוכאס הגזים והתבסס על אנלוגיה עם הפרובינציות מרומליה הכבושה. ולאד סירב לבקשה, והעות'מאנים חצו את הדנובה והחלו במעשי ביזה וחטיפה. על כך הגיב ולאד בלכידת טורקים והוצאתם להורג על שיפוד. הסכסוך נמשך עד שנת 1461 כשמהמט ביקש מהשליט לבוא אליו לקונסטנטינופול לצורך משא ומתן.
לקראת סוף חודש נובמבר 1461, כתב ולאד צפש לסולטאן שאינו מסוגל עוד לשלם לו את מס הג'יזיה, מפני שאזלו לו המשאבים בעקבות המאבק בסקסונים הטרנסילבנים, וכן הסביר שאינו יכול לעזוב את הנסיכות מחשש למתקפה של מלך הונגריה בהיעדרו. הוא הבטיח לסולטאן שאם יאפשר זאת המצב שוב, יוכל לשלוח לו די והותר זהב ונערים. הוא אף טען כי יגיע לקונסטנטינופול אם הסולטאן ישלח פאשא שינהל את ענייני ולאכיה בהיעדרו. בינתיים קיבל הסולטאן דוחות מודיעין שחשפו את הברית של ולאד עם מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי. הוא שלח את הסנג'ק-ביי של ניקופול, חמזה פאשה צ'קירג'יבאשי, על מנת לביים מפגש דיפלומטי עם ולאד בג'יורג'יו שברומניה, כדי ללכוד במרמה את השליט המרדן ולהביאו לקונסטנטינופול. אולם ולאד קיבל התראות על כך והכין מלכודת משלו.
המלכודת בג'יורג'יו.
ייתכן כי חמזה ביי, שנודע גם כ"צ'קרג'י" (Çakırgi) ,"הצייד עם בז", מפני שהיה בעבר חלק בשרות הסולטאן בחייל ביחידת הציידים עם בזים, היה כפי שטען הכרוניקן כלקוקונדילוס, הביי העות'מאני המיועד של ולאכיה אחרי הדחתו של ולאד. בשליחות אל ולאד נלווה אליו המזכיר של הסולטאן, יונוס ביי, יווני מומר ששמו המקורי היה קטאוולינוס.
שניהם הזמינו את ולאד לבוא לג'יורג'יו כדי לדון על כמה מחלוקות בנוגע לגבול, כשלמעשה תוכניתם הייתה ללכוד את ולאד בערמה. ולאד הפיל אותם בפח כשהעמיד פנים כי הגיע כנוע, בעוד יחידה צבאית עמדה לרשותו בקרבת מקום. לפי איתות שלו, החיילים הרומנים הקיפו את חמזה ביי ואת יונוס ביי ולקחו אותם בשבי יחד עם לוחמיהם הטורקים. כל השבויים נלקחו לשדה על יד טרגובישטה והועלו על שיפודים. לחמזה נועד השיפוד הכי גבוה, בהתאם למעמדו.
לאחר מכן חצה ולאד את הדנובה ותקף את האזורים העות'מאנים בבולגריה - החל מיני סאלה בדוברוג'ה, בחרשובה, טורטוקאיה, מרוטין, רוסצ'וק, סביבות ניקופול, גיגן וראחובה.
ברוסצ'ור נהרג המוחפז המקומי ועל יד ניקופול איבד את חייו הסובאשי פירוזביולו. ב-11 בפברואר 1462 התרברב ולאד באיגרת אל מלך הונגריה שהרג 23,883 טורקים ושיפד אותם. לדבריו 884 טורקים נוספים נהרגו בבתיהם ו"ראשיהם לא היו זמינים".
קישורים חיצוניים ומקורות.
Ştefan Andreescu "Vlad Ţepeş între legendă şi adevăr istoric. Editura enciclopedică, Bucureşti, 1998"
לקריאה נוספת.
Backbay Books, Little Brown and Company, Boston, NYC, London 1989
סמן (אזור היסטורי)
סֵמֵן (געז: ሰሜን, גם: ሴሜን) אזור ומחוז גאוגרפי-היסטורי בצפון אתיופיה. סמן שוכנת בין אזור צלמת בצפון לוגרה בדרום ובין הטקזה במזרח לסגדה וולדבה במערב. בסמן התקיימה תקופה ארוכה אוטונומיה יהודית של ביתא ישראל, שקצה הגיע בתחילת המאה ה-17 עם כיבושה בידי האימפריה האתיופית.
היסטוריה.
הגאוגרף תלמי מהמאה ה-1 מזכיר עם בשם "סוברידה" שחי מדרום לאקסומים. בתבליט מונומנטום אדוליטנום מוזכר עם בשם "סמנוי" שחי באזור הררי ומושלג שמדרום לאקסום ולטקזה. ההרים הללו שנקראים כיום "סמן" נקראו בכתבי הגאוגרפיים מהתקופה הרומית בשם היווני "פיילה"/"פיילאי" ולפיהם השם המקומי היה "פסאבו".
על פי מסורת ביתא ישראל היהודים הראשונים הגיעו לסמן מאזור אדיבו. במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק מהשטחים שניתנו לגדעון. פינחס, אחד מצאצאי גדעון שהוביל קבוצה שסירבה להתנצר, היגר לסמן במאה ה-4, בתקופתם של אברהא ואצבחא. פינחס וצאצאיו מלכו על היהודים המקומיים. שושלת מלכים זו מכונה בשם "שושלת הגדעונים" מכיוון שרבים ממלכיה נשאו בשם "גדעון".
בכתובת אקסומית מהמאה ה-4 הוזכרה סמן כישות מדינית שמעלה מס לאקסום. קוסמוס אינדיקופלוסטס מזכיר במאה ה-6 את אזור "סמני" כמקום שאליו מגלים מלכי אקסום מורדים.
לאחר כיבוש סמן בידי האתיופים, עבר האזור לשליטה קיסרית ישירה ושליטיו זכו לתואר אגפרי. ברוב המקרים יורשי העצר הם שמונו לשליטי המחוז. האגפרי הראשון של סמן היה הנסיך פאסילידס. בתקופת השופטים עבר האזור מיד ליד ככל הנראה נשלט על ידי שליטים שבאו מרקע יהודי כמו למשל דג'זמץ' וובה היילה מריאם.
תחת האיטלקים סמן הייתה חלק ממחוז אמהרה. בחלוקה המנהלית של 1941-1987 סימן הייתה לנפה בתוך מחוז בגמדר ובשנים שבין 1987-1994 סימן הייתה לחלק ממחוז צפון גונדר. כיום שטח סמן ההיסטורית נמצא במחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה ומחולק בין הנפות ג'ן אמורה, ביאדה, צלמת, אדי ארקאי, דברק ודבת.
חלק מהרי סמן שבאזור הוא פארק לאומי בעל מעמד של אתר מורשת עולמית מאז 1978.
יוסף חזנוביץ'
נקודת המפנה
נקודת המפנה: "חשיבותם הגדולה של הדברים הקטנים" הוא ספרו של מלקולם גלדוול. הספר פורסם לראשונה על ידי Little Brown בשנת 2000. הספר תורגם לעברית על ידי עפרה אביגד, ויצא לאור על ידי הוצאת ידיעות אחרונות.
גלדוול מגדיר את "רגע המסה הקריטית, הסף, נקודת הרתיחה" כנקודת המפנה. הספר מנסה להסביר ולתאר את "מסתרי" השינויים הסוציולוגיים המתווים את חיי היומיום. הוא טוען כי הדרך הטובה ביותר להבנת התפשטות של רעיונות, מסרים, התנהגויות ומוצרים היא להתייחס אליהם כאל מגפה. לכל מגפה יש נקודת מפנה. חלק מהדוגמאות לשינויים המוזכרות בספר הן: התפשטות להיטי אופנה (נעלי Hush Puppies בשנות ה-90), הפיכת תוכניות טלוויזיה מסוימות לפופולריות ביותר ("רחוב סומסום") וגאות ודעיכה של גלי פשע בניו יורק. ניקוי רחובות ניו יורק, הזדקנות האוכלוסייה במעט ושיפור קטן בנוכחות המשטרה יצרו אפקט דרמטי של ריסון הפשע.
שלושה מאפיינים משותפים לכל הדוגמאות – הידבקות, השפעה גדולה של גורמים קטנים והתרחשותו של שינוי מהיר ודרמטי בעת ההגעה לנקודת המפנה.
שלושת הכללים של מגפה.
גלדוול מתאר את "שלושת כללי המגפה" (שלושת "סוכני השינוי") המביאים לנקודות מפנה:
קבלה ציבורית.
גלדוול קיבל מקדמה של מיליון וחצי דולר לכתיבת ספר זה, אשר נמכר ב-1.7 מיליון עותקים עד לשנת 2006. בתקופה זו גלדוול הרוויח כ- 40,000$ להרצאה. המכירות עלו שוב ב-2006 לאחר פרסום ספרו הבא – "ממבט ראשון".
בישראל.
עם כניסתו של רב ניצב יוחנן דנינו לתפקיד מפכ"ל משטרת ישראל בשנת 2011 הוא רכש וחילק לכל קציני המשטרה מדרגת סגן ניצב ומעלה את הספר והכתיר את תקופת המפכלות שלו בכותרת "דרך המפנה".
קבלה מדעית.
גלדוול נשען בעיצוב "כלל המיעוט" על ניסוי "שש דרגות הריחוק" של סטנלי מילגרם אשר נעשה בסוף שנות השישים. בניסוי זה הוכח כי מספר מצומצם מאוד של אנשים מקושרים לכל היותר בכמה צעדים, וכל השאר מקושרים לעולם כולו דרך קבוצת מיעוט מיוחדת זו. ברם אולם, דנקן ווטס מאוניברסיטת קולומביה שחזר על הניסוי ב-2003 הראה שקיומם של אותם אנשים "מחברים" אינו קריטי. לטענתו, התאוריה של גלדוול אינה עומדת בקנה אחד עם המחקרים מ-10 השנים האחרונות בתחום. גם בנוגע להשפעת "תאוריית החלונות השבורים" על ירידת רמת הפשע בניו יורק חלוקות הדעות.
פיזיקליזם
פיזיקליזם היא עמדה פילוסופית על פיה כל מה שקיים הוא פיזיקלי, או נתון לתכונות פיזיקליות, וכי אין דברים מעל ומעבר לדברים פיזיקליים. הביטוי נטבע על ידי אוטו נוירת בסדרת מאמרים בתחילת המאה ה-20.
בפילוסופיה עכשווית, פיזיקליזם מקושר לבעיית גוף-נפש בפילוסופיה של הנפש. לפי העמדה הפיזיקליסטית, כל מה שנטען על הנפש נטען בעצם על המוח ועל מצביים מוחיים, כלומר על תהליכים פיזיקליים מסובכים. פיזיקליזם חופף במידה רבה למטריאליזם, אך השימוש במונח הראשון מבטא את הקשר ההדוק למדע הפיזיקה והוא משוחרר מההקשר ההיסטורי של המושג מטריאליזם. פיזיקליזם קשור לנטורליזם מתודולוגי, בכך שהוא מכפיף את כלל הידע המדעי והפילוסופי, לתחום מדעי הטבע, ובראשם לפיזיקה.