באיי רבייאחיחדו ביקרו מספר מגלי ארצות אחרים: דומינגו דל קסטייו (Domingo del Castillo, 1541), מיגל פינטו (Miguel Pinto, 1772), אלכסנדר פון הומבולדט (1811), (1825), סר (1839) שהכין את האוספים הבוטניים הראשונים וריב (Reeve), שהיה עד להתפרצות הר אוורמן ב-1848. ב-25 ביולי 1861, חתם הנשיא בניטו חוארס חתם על צו המעניק שליטה טריטוריאלית על ארבעת האיים למדינת קולימה. התוכנית שלו הייתה לבנות בית סוהר באי סוקורו; אף על פי שזה מעולם לא קרה, הצו לפיו האיים שויכו לקולימה מעולם לא בוטל. בשנת 1865, האי נחקר על ידי האורניתולוג האמריקאי , שגילה את ("Zenaida graysoni"), ("Mimus graysoni") וינשוף שדוני סוקורו ("Micrathene whitneyi graysoni") שקיבלו מאוחר יותר שמות מדעיים על שמו.
המאה ה-20.
בתחילת המאה העשרים, קידם ד"ר , מנהל האקדמיה למדעים של קליפורניה בסן פרנסיסקו, בקליפורניה, את המחקר המדעי של האיים. האוספים הביולוגיים המקיפים ביותר הושגו בשלב זה. שמו של הר הגעש באי סוקורו שונה לכבודו. בשנת 1957 הקים חיל הים המקסיקני בסיס ימי על סוקורו ומאז יש לו נוכחות קבועה באי. מאחז זעיר קיים גם בקלריון, כפי שצוין לעיל. ב-21 במרץ 1972, הפך פבלו סילבה גרסיה (Pablo Silva García) למושל קולימה הראשון שביקר בשטחי האי של מדינתו. שלט נחשף לציון האירוע ולחזק את תביעתה של קולימה.
הימים המקיפים את האיים הגדולים יותר פופולריים בקרב צוללנים; ניתן לצפות במגוון של חיים ימיים כגון לווייתנאים, כרישים ומנטה. מבקרים בדרך כלל נשארים על סיפונן של ספינות משלחת במהלך ביקורם באיים, מה שרצוי מנקודת מבט אקולוגית כדי למנוע הכנסת מינים פולשים נוספים.
באיים מבקרים מדי פעם מפעילי רדיו חובבים, אשר משתמשים בדרך כלל בקידומת XF4. בשל המרחק שלהם מהיבשת, עבור קרדיט הם נחשבים ל"ישות" נפרדת ממקסיקו. משלחות של ארגונים העוסקים ב של האיים פוקדות את האיים לצורך עבודת שטח על בסיס קבוע. לא קיימים מתקני תיירות; לאיים אין מקורות אמינים של מים מתוקים משלהם.
המאה ה-21.
ב-24 בנובמבר 2017, יצר נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו את האזור המוגן הימי הגדול ביותר באמריקה הצפונית מסביב לאיי רבייאחיחדו. אזור מוגן זה משתרע על פני 150,000 קילומטרים רבועים מסביב לאיים, ואוסר על דיג, כרייה ופיתוח תיירות באזור המוגן ובאיים.
אקולוגיה.
איי רבייאחיחדו הם משכן של מינים רבים של צמחים ובעלי חיים אנדמיים, ולפעמים נקראים "הוואי הקטן" של מקסיקו. הם מוכרים כאזור אקולוגי יבשתי מובהק, חלק מהאזור הנאוטרופי. סוקורו הוא המגוון ביותר בצמחייה, בבעלי חיים ובטופוגרפיה. ממשלת מקסיקו הכריזה על האיים כשמורה ביוספרית ב-4 ביוני 1994.
לטענת הקרן העולמית לשימור חיות הבר (בראשי תיבות WWF) 14 מתוך 16 הטקסונים התושבים של עופות היבשה באיים וכן עוף ימי אחד הם אנדמיים, וכך גם כל החולייתנים היבשתיים המקומיים של האיים. לעומת זאת, האחרונים מורכבים רק ממיני הזעמניים: "Masticophis anthonyi" (באנגלית Clarion Island Whip Snake), ו-"Hypsiglena unaocularis" (באנגלית Clarión night snake) ושני מינים של ("U. Auriculatus" ו-"U. Clarionensis"), לטאות ממשפחת האיגואניים. מינים רבים של עופות ימיים מקננים לא רחוק יותר מצפון (מזרח) מסן בנדיקטו; יסעורוניים בולטים בהיעדרם במיוחד אף על פי שהם מקננים באזור ומבקרים באיים כדי לחפש מזון. גם אלבטרוסים לא נמצאים כאן בדרך כלל. בקרב עופות היבשה, היעדרותו של פרוש הבית ("Haemorhous mexicanus"), הנפוץ באיים שבצפון-מזרח האוקיינוס השקט, היא הבולטת ביותר.
מלבד העופות המקומיים, נודדים ואחרים מגיעים לעיתים קרובות לאיים. נראה כי באהיה אסופרה (Bahia Azufre, מפרץ הגופרית) בקלריון הוא מקום עצירת ביניים מועדף, מכיוון שהוא אחד מרצועות החוף הארוכות יותר באיים. לרוב, קו החוף הוא צוקים תלולים. הארכיפלג הוא גם חלק משטחי החורף של לווייתן גדול-סנפיר בצפון האוקיינוס השקט.
מתוך 117 מינים של צמחים מקומיים, 31.6% הם אנדמיים באי סוקורו, 26% בקלריון ו-45% בסן בנדיקטו. המערכת האקולוגית של סן בנדיקטו כמעט נמחתה בהתפרצות ההרסנית של הר הגעש בארסנה ב-1 באוגוסט 1952. המערכת האקולוגית שם התאוששה מאז, אך ידוע שהאירוע גרם להכחדת תת-מין אנדמי של גדרון הסלעים "Salpinctes obsoletus exsul" (באנגלית San Benedicto rock wren). רוב אם לא כל הצמחים המקומיים שנמצאים היום בסן בנדיקטו משותפים עם קלריון, אבל לא עם סוקורו הקרובה יותר לדרום, בשל הרוחות השוררות וזרמי האוקיינוס. הצמחייה המקומית של קלריון משותפת בערך באותה מידה עם איים גדולים אחרים.
בניגוד לחילופים בין האיים, בעלי החיים והצמחים שהתיישבו בהם בתחילה הם ככל הנראה כולם מאוכלוסיות היבשת בדרך כלל מצפון-מזרח לאיי רבייאחיחדו. לרוב, הצמחים נגזרים מאוכלוסיות מבאחה קליפורניה, בעוד שנראה שהזוחלים האנדמיים נגזרים ישירות מאוכלוסיות היבשת של אזור סונורה-סינלואה. אבותיהם של העופות היבשתיים של האיים הגיעו כנראה מהאזור הכללי של דרום אמריקה הצפונית וצפון אמריקה המרכזית. כפי שממחישה העובדה ששום מין של עוף יבשה אנדמי אינו קיים ביותר מאי אחד, והמקרים של ("Troglodytes sissonii") ו ("Troglodytes tanneri"), וכן ("Zenaida graysoni") ותת-המין "Zenaida macroura clarionensis" של תורית אמריקאית מקלריון, נראה שכל אוכלוסייה של עופות נוצרה באופן עצמאי. הארכיפלג הוכר כ (IBA) על ידי בשל עופות ימיים מקננים ועופות היבשה האנדמיים שלו.
איומים ושימור.
כבר בשנת 1956, נאמר כי אבל האקולוגיה הייחודית של האיים נמצאת מאז תחת איום ממינים מיובאים. הכבשים הובאו לסוקורו בשנת 1869. חתולים התבססו לאחר 1953, כנראה בתחילת שנות ה-70. חזירים הובאו לקלריון בשנת 1979, וארנבות התפראו במועד מוקדם יותר.
כמה מינים אנדמיים של סוקורו נמצאים כעת בסכנת הכחדה. ("Mimus graysoni") מונה פחות מ-400 פרטים בסך הכל. גם ("Psittacara brevipes") ומין היסעור "Puffinus auricularis" (באנגלית Townsend's shearwater ) האנדמיים נמצאים בסכנת הכחדה. יונת סוקורו ("Zenaida graysoni") נכחדה בטבע, אך גדלה בשבי. נראה כי תת-המין של ינשוף שדוני "Micrathene whitneyi graysoni", מסוקורו נכחד. מיני צמחים ובעלי חיים אחרים בארכיפלג נחשבים אף הן בסכנת הכחדה או קרובים לכך.
מספר יוזמות שימור מוקדשות לעצירת הרס המערכות האקולוגיות המקומיות של האיים. ד"ר הרמונט וולטר (Harmunt Walter) מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) וד"ר לואיס פ. בפטיסטה (Luis F. Baptista) מהאקדמיה למדעים של קליפורניה תיאמו מאמצי רבייה והשבה לטבע של יונת סוקורו מאז 1988, באמצעות קרן בעלי החיים האנדמיים של האיים (The Island Endemics Foundation). "הוועדה המדעית לשימור ושיקום איי רבייאחיחדו" (Comité Científico para la Conservación y Restauración del Archipiélago Revillagigedo) נוסדה בשנת 1996, והיא ועדה המייצגת מספר ארגונים, לרבות הקבוצה לשימור ואקולוגיה של האיים (Island Conservation &amp; Ecology Group), קרן בעלי החיים האנדמיים של האיים (The Island Endemics Foundation), (UMSL), (UNAM) ואחרים. בראשה עומד ד"ר וולטר ומזכיר הוועדה הוא ד"ר לואיס מדראנו (Luis Medrano) מ-UNAM. הוועדה דוגלת בסילוק המינים האקזוטיים מהאיים, במיוחד כ-2,000 הכבשים בסוקורו, כדי לאפשר לאקולוגיה של האיים להתאושש, ואימוץ תוכנית ניהול לקידום התאוששות המינים המקומיים של האיים, כולל השבה לטבע של יונת סוקורו.
בראטסטרום (Brattstrom) והאוול (Howell) שנתנו את התחזית האופטימית ב-1956 המשיכו להזהיר:
ב-25 בנובמבר 2017, פעל נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו להגנה על המגוון הביולוגי של האזור על ידי יצירת האזור המוגן הימי הגדול ביותר של באמריקה הצפונית סביב האיים, ואסר על פיתוח כרייה, דיג ותיירות באיים או בקרבתם.
משפט תומאסן
ז'יל בארבייה
פּוֹל ז'יל בָּארְבְּיֶיה (בצרפתית: Paul Jules Barbier; 8 במרץ 1825 – 16 בינואר 1901) היה משורר, סופר ולבריתן אופרות, ששיתף פעולה לא פעם עם מישל קארה. הוא היה מוכר כפריזאי חובב בילויים ואיש ספר.
הלבריות שלו לאופרות שנשמרו עד היום (אלה שנכתבו בישתוף עם קארה מסומנות בכוכבית) הן:
כמו כן כתב לברית ל"La Guzla de l'Émir", אופרה קומיק בממערכה אחת מאת ז'ורז' ביזה. היא לא הוצגה מעולם וכנראה הושמדה.
בארבייה כתב את העלילה לבלט סילביה של ליאו דליב. שארל גונו כתב מוזיקה נלווית למחזה של בארבייה "ז'אן ד'ארק", והלברית לאופרה של צ'ייקובסקי העלמה מאורליאן מבוססת בחלקה על המחזה הזה.
צ'וטפוטי
צ'וטפוטי (בנגלי: চটপটি; באנגלית: Chotpoti) הוא תבשיל בנגלי חריף העשוי מתפוח אדמה ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
התבשיל מורכב בעיקר מתפוחי אדמה, חומוס, בצל, צ'ילי וביצים, אך קיימות גרסאות נוספות עם עלי כוסברה, כמון, צ'אטני, תמרהינדי ופורי פריך.
התבשיל נחשב למאכל רחוב נפוץ, טעמו חריף וחמצמץ ונהוג להגישו חם.
יום הנשיקות הבין-לאומי
יום הנשיקות הבין-לאומי או יום הנשיקות העולמי הוא חג רשמי הנחגג בכל שנה ב-6 ביולי. מקורו של היום בבריטניה והוא אומץ ברחבי העולם בתחילת שנות ה-2000.
תאריך אחר, 13 בפברואר, אופיין גם הוא כיום הנשיקות הבינלאומי, שחל בשבוע של יום ולנטיין.
הרעיון מאחורי יום הנשיקה הבינלאומי הוא שאנשים רבים אולי שכחו את ההנאות הפשוטות הקשורות לנשיקה בפני עצמה, בניגוד לנשיקה רק כפורמליות חברתית בלבד או הקדמה לפעילויות אחרות.
צ'אט מסאלה