Mr. Morale &amp; the Big Steppers הוא אלבום האולפן החמישי של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. האלבום יצא לאור ב-13 במאי 2022. האלבום הוא אלבום האולפן הראשון של לאמאר מאז יציאת האלבום Damn ב-2017. האלבום יצא על ידי חברת התקליטים העצמאית טופ דואוג אנטרטיינמנט ו-PGLang. לאמאר ציין שזה יהיה האלבום האחרון שלו עם טופ דואוג אנטרטיינמנט.
האלבום כולל קריינות של וויטני אלפורד ואקהרט טול, ובהשתתפות בלאסט , אמנדה רייפר , סמפה, טיילור פייג', סאמר ווקר, גוסטפייס קילה, בייבי קים, קודאק בלאק, סם דיו , טאנה לאון ובת' גיבונס מהלהקה פורטיסהד.
לאמאר התאחד עם משתפי הפעולה הקבועים שלו, Sounwave, J.LBS, DJ Dahi ו-Bekon במשך רוב הפקת האלבום.
רקע.
בפוסט באתר האינטרנט של חברת התקליטים שלו שפורסם ב-20 באוגוסט 2021, לאמאר הכריז שהוא בתהליך ההפקה של האלבום האחרון שלו שיצא על ידי חברת התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט.
הוצאה לאור וקידום האלבום.
ב-18 באפריל 2022, לאמאר הכריז על שם האלבום ותאריך יציאתו, ה-13 במאי 2022 דרך מכתב של PGLang.
ב-3 במאי 2022, לאמאר רמז על יציאת האלבום עם תמונה שנראית כמציגה את עותק המאסטר של האלבום הגמור, ממנו נגזרים כל העותקים שפורסמו.
ב-8 במאי 2022, החלק החמישי בסדרת השירים "The Heart" של לאמאר, "The Heart Part 5", יצא לאור לשירותי הסטרימינג, כשקליפ נלווה יצא לאור בערוץ היוטיוב של למאר.ב-11 במאי 2022 לאמאר פרסם את עטיפת האלבום דרך הרשתות החברתיות.
הקליפ לשיר "N95" שוחרר ב-14 במאי 2022.
ב-27 במאי, האלבום ישוחרר לגרסת CD.
סיבוב הופעות.
ב-13 במאי 2022 בעקבות שחרור האלבום ובתור קידום האלבום, לאמאר הודיע על סיבוב הופעות של 65 הופעות בשם "The Big Steppers Tour". הטור יתקיים ברחבי ארצות הברית, קנדה, אירופה, ואוקיאניה. בייבי קים וטאנה לאון יצטרפו למופעי החימום בכל ההופעות. סיבוב ההופעות יתקיים מ-16 ביולי 2022 עד 16 בדצמבר 2022.
קבלת האלבום.
ביקורות.
Mr. Morale &amp; the Big Steppers שוחרר לשבחים מעולים פה אחד. באתר Metacritic, האלבום מחזיק בציון ממוצע של 100/100, על סמך 7 ביקורות. בפחות מ-24 שעות האלבום הפך לאלבום המדורג טוב ביותר של 2022 באתר.
בן בראיינט מעיתון "אינדפינדנט" כתב, "האלבום הראשון של הראפר מזה חמש שנים הוא מדיטציה מהפנטת ומפתיעה על אבהות ומשפחה". בביקורת של חמישה כוכבים בעיתון "הגרדיאן", אלכסיס פטרידיס שיבח את הנושאים, המילים והסגנון המוזיקלי שבאלבום.
בביקורת של ארבעה כוכבים ל"דיילי טלגרף", וויל פריצ'רד שיבח את הקונספט של האלבום ואת יכולתו של קנדריק ליזום "תנודות גדולות" בשירים כמו "Father Time" ו-"Worldwide Steppers". פריצ'רד מתח ביקורת קלה על "הבליפ המזדמן" באלבום, וציין את חשיבות הצבת המראה אל מול החברה וחוליה והצורך "להפסיק לרקוד סביב השיחה" ולטפל ישירות בבעיות אם וכאשר הן מתעוררות במערכות יחסים בין גבר לאישה כמו בשיר "We Cry Together". בנוסף לכך, הוסיף ושיבח פריצ'רד את האלבום וציין כי מדובר ביצירת מופת מחושבת, חשופה ורגישה מאוד.
האלבום עורר מחלוקת בגלל השתתפותו של קודאק בלאק, שהואשם באונס ב-2016 והודה בתקיפה מינית מדרגה ראשונה ופגיעה.
הצלחה מסחרית.
האלבום קיבל את מספר ההשמעות הכי גדול ביום אחד בשנת 2022 באפל מיוזיק, וגרף למעלה מ-60 מיליון השמעות.
רשימת השמעה.
הערות
קרדיטי דגימה/סימפול
הדיוויזיה המוטסת ה-13
הדיוויזיה המוטסת ה-13 (באנגלית: 13th Airborne Division) הייתה דיוויזיה מוטסת של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-13 באוגוסט 1943 במחנה מקאל, צפון קרוליינה, והועמדה תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' וו. גרינר.
סמל הדיוויזיה היה חד קרן מכונף בצבע כתום וזהב על מגן כחול צי אולטרה. החד קרן מקושר באופן מסורתי ליכולות של ריפוי, אומץ וכוח.
בדצמבר 1943, גרינר הוחלף במייג'ור גנרל אלדרידג' ג'י צ'פמן, שכבר בלט במלחמת העולם הראשונה. לרמטכ"ל שלו מונה קולונל יו פ. האריס, שלימים הפך לגנרל 4 כוכבים. אף על פי שהייתה חלק מהארמייה המוטסת הראשונה של בעלות הברית באירופה, הדיוויזיה לא נטלה חלק בפעולה ב. הדיוויזיה התאמנה בצרפת והוקצתה לכמה פעולות, אותן לא ביצעה. אחת מהיחידות שלה, רגימנט הרגלים המוצנח ה-517, שהוקצה לדיוויזיה ב-1 במרץ 1945, לחם באיטליה, דרום צרפת ובארדנים לפני שצורף לדיוויזיה המוטסת ה-13. באוגוסט 1945 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית לצורך פריסה מחדש לפני פריסה ל. עם זאת, סוף המלחמה מנע את השימוש בה בזירת האוקיינוס השקט.
הדיוויזיה המוטסת ה-13 פורקה ב-25 בפברואר 1946. מטה הדיוויזיה הועבר ל שהוצבה בפורט בראג.
גרטה ויזנטל
גְרֵטֵה וִיזֶנְטַל (9 בדצמבר 1885 – 22 ביוני 1970) הייתה רקדנית, שחקנית, כוריאוגרפית ומורה לריקוד אוסטרית. היא הפכה את הוואלס הווינאי מריקוד נפוץ באולמות נשפים לריקוד אקסטטי פרוע. הכשרתה הייתה באופרת החצר של וינה, אך לימים עזבה את האופרה כדי לפתח גישה יותר אקספרסיבית משלה, ויצרה יצירות בלט למוזיקה מאת פרנץ שרקר, קלמנס פון פרנקנשטיין ופרנץ סלמהופר, וכן רקדה בסגנון משלה לצלילי הוואלסים של יוהאן שטראוס הבן. היא נחשבת לדמות מובילה במחול המודרני באוסטריה.
ראשית הקריירה.
גרטה ויזנטל נולדה בווינה ב-9 בדצמבר 1885, בת לצייר פרַנְץ ויזנטל ולאשתו רוזה (לבית רַטקוֹבְֿסקי). היו לה חמש אחיות ואח. בגיל עשר החלה לבקר בבית הספר לבלט של אופרת החצר של וינה, לצד אחותה אלזָה, ובשנים 1901 עד 1907 עבדה באופרה כרקדנית. ב־1907 העניק לה המנצח והמלחין גוסטב מאהלר את התפקיד הראשי של פֶֿנֶלָּה באופרה הצרפתית "La Muette de Portici", בניגוד לרצונו של מנהל הבלט באופרה, יוזף הַסרַייטֶר; השערורייה שקמה לנוכח המינוי הובילה את מאהלר להתפטר מתפקידו.
דרך עצמאית.
ויזנטל חשה שאין אמנות באופרת החצר, ופיתחה גישה משלה לוואלסים הווינאיים של שטראוס ולוואלסים של שופן, הקשורה לקבוצת האמנים והחדשנים של הזצסיון הווינאי.
הכוריאוגרפיה הדרמטית והאקסטטית שלה הפכה אותה לדמות מובילה במחול האוסטרי. מֶריל קֵייטס מהניו יורק טיימס אפיינה את גישתה של ויזנטל כ"תנועה מתפתלת, אופורית, וקשתות תלויות של הגוף". בקרן מאהלר תיארו את רושם הכוריאוגרפיה שלה כ"שיער משוחרר ושמלות מתנפנפות".
היא עצמה כינתה את גישתה "מחול כדורי", שכלל סיבוב והארכה של פלג הגוף העליון, של הידיים, ושל הרגליים על הציר האופקי, בניגוד לסיבובים האנכיים יותר של בנות דורה איזדורה דאנקן ורות סנט דניס, שזכו להערצה באותה תקופה בווינה. סיבוב על ציר היה מרכיב מרכזי בריקוד שלה. חוקרת התרבות אליס קס. ג'ורג' כתבה שהשינוי הזה של ויזנטל את הוואלס הווינאי מעניין שבשגרה של אולמות ריקודים סלוניים לכדי צורת אמנות אוונגרדית מחוץ לאולמות "חישמל את העיר" [וינה].
ב־1908 הובילה ויזנטל את אחיותיה ברטה ואלזה בהופעות באולם ה"קברט פלדרמאוס" של וינה, שגולת הכותרת שלהן הייתה "ואלס הדנובה" שלה ("Donauwalzer"), שהיו יצירות מחול שביצעה לבדה, למוזיקת "הדנובה הכחולה" של יוהאן שטראוס הבן. האחיות עברו לברלין, ועבדו עד 1910 בדויטשס תיאטר ("התיאטרון הגרמני"). הן ערכו מסעות הופעות בגרמניה ובעולם: במינכן (תיאטרון האמן, 1909) לונדון (ההיפודרום 1909), פריז (תיאטרון הוודוויל), וניו יורק (1912, תיאטרון החורף), והתקבלו בערים אלו בחום.
בשנת 1910 יצרה ויזנטל כוריאוגרפיה והופיעה בתפקיד הראשי במחזה הפנטומימה "סומורון" בתיאטרון "קמרשפיל" בברלין, בבימוי מקס ריינהרדט של תסריט מאת פרידריך פרקסה; בשנת 1911 נסעה עם הפקה משוכללת יותר של אותו מחזה ללונדון, ושנה אחר כך לניו יורק.
מבקרים העירו שוב ושוב על עדינות התנועה, על הקסם, ועל הנשיות של ויזנטל. בניגוד להם בשעתם, העירה הפרימה בלרינה ג'ולנתה סייפריד, שרקדה ביצירותיה של ויזנטל בשלהי המאה ה־20, שהתנועות הזעירות שיצרה ויזנטל פחות מתאימות לבמה הגדולה של של האופרה הממלכתית של וינה.
בשנים 1912–1914, הייתה ויזנטל הרקדנית המובילה בשלושת סרטי "סדרת גרטה ויזנטל" – "Kadra Sâfa", "Erlkönigs Tochter," ו־"Die goldne Fliege".
בשנת 1919, לאחר הפסקה בקריירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, פתחה ויזנטל בית ספר למחול.
בשנת 1927, הופיעה בתפקיד הראשי בבלט שיצרה בשם "Der Taugenichts in Wien" באופרה הממלכתית של וינה. היא המשיכה להופיע במחול בווינה ובמסעות הופעות מחוץ לה. עם שובה לניו יורק ב־1933, כבר נראו מופעיה מיושנים למבקרים. ב־1934 מונתה למשרת פרופסור באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה בווינה, וב־1945 הפכה למנהלת תחום המחול האמנותי בה.
משפחה.
ויזנטל נישאה לארווין לאנג ביוני 1910, והתגרשה ממנו ב־1923. היא נישאה לרופא שוודי בשם נילס סילברשלד באותה שנה, והתגרשה ממנו ב־1927. היה לה בן אחד, ושמו מרטין.
קברה של ויזנטל נמצא בבית העלמין המרכזי בווינה. באוסטריה היא ידועה כחלוצה של המחול המודרני, והכוריאוגרפיה שלה זכתה לגל העלאות מחודשות בסוף המאה ה־20. בשנת 1981 נקרא רחוב ברובע Favoriten של וינה על שמה של ויזנטל ("ויזנטלגאסה"). בשנת 2020, תיארה חוקרת התיאטרון והמחול גונהילד אוברצאוכר־שילר את המחול של ויזנטל כ"נוכח בכל דור".
רסלמניה באקלאש (2022)