ב-1984 יצא אלבומו השני, "The Riddle", שזכה אף הוא להצלחה גדולה בבריטניה, באוסטרליה ובחלק ממדינות אירופה. בשיאו הגיע האלבום למקום השמיני במצעד הבריטי, והוא זכה למעמד של אלבום פלטינה. האלבום הניב שלושה סינגלים מצליחים, שהגיעו ל"עשרת הגדולים" במצעד הבריטי: שיר הנושא של האלבום (מקום שלישי), "Wide Boy" (מקום תשיעי) ו-"Don Quixote" (מקום עשירי). בעקבות הצלחת האלבום יצא קרשו לסיבוב הופעות נרחב, מלווה בלהקה שכללה גם את אשתו דאז שרי.
ביולי 1985 היה קרשו בין האומנים שהופיעו במסגרת ה"לייב אייד" באצטדיון ומבלי. באותה שנה ביקש ממנו אלטון ג'ון לנגן בגיטרה בהקלטת להיטו "ניקיטה". מכאן והלאה החלה הדעיכה בקריירה של קרשו, שהמשיך להוציא אלבומים ולשתף פעולה עם אומנים אחרים, אך לא הצליח לשחזר את הצלחת שני אלבומיו הראשונים.
אלבומו השלישי שיצא ב-1986, "Radio Musicola", זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, אך לא זכה להצלחה מסחרית רבה, ורק סינגל אחד מתוכו, "When a Heart Beats", הצליח להיכנס לרשימת "40 הגדולים" (מקום 27). במסגרת סיבוב ההופעות שלו לאחר צאת האלבום הופיע קרשו גם בישראל ב-1987, ואף התראיין ושר בתוכניתו של מני פאר "מִמני". אלבומו האחרון בשנות השמונים, "The Works", שיצא ב-1989, נכשל מבחינה מסחרית, והיה האחרון שהוציא דרך חברת התקליטים MCA.
בראיון שהעניק לעיתון "ידיעות אחרונות" בספטמבר 2009, לקראת ביקורו בישראל, התייחס קרשו לתקופה שבה החלה הנסיגה בקריירה שלו:
"לא התרסקתי מיד. זה אף פעם לא קורה מיד. אתה לא קם יום אחד ומגלה שהכל נגמר. זה תהליך איטי. האנשים מסביבך לא מגלים לך. הם דואגים לאינטרסים שלהם. אף אחד לא מגלה לך שבעצם לא מכרת אפילו כרטיס אחד להופעה. זה תהליך מאוד איטי, אבל בסוף אתה מבין: זה אמיתי. האלבום האחרון שלי מכר מיליון, וזה מכר 120 אלף. משהו קרה. ופתאום חברת התקליטים מתקשרת ואומרת, 'אנחנו לא מממשים את האופציה שיש לנו עליך'. ב-89', כשכל הגלגלים יצאו מהמסילה, קיבלתי החלטה לא לנסות שוב. לא ללכת לחברת תקליטים אחרת, לא לנסות להחיות את הקריירה שלי. החלטתי לכתוב לאנשים אחרים. אבל גם אז, אתה עדיין מפורסם, גם אם לא מכרת אף אלבום ולא עשית שום כסף. התהליך הזה היה אפילו יותר איטי. לקח בערך עוד חמש שנים מהרגע שהפסקתי להצליח עד הרגע שהפסיקו לזהות אותי. עד אמצע הניינטיז".
שנות התשעים ושנות האלפיים.
בשנות התשעים התרכז בעיקר בכתיבה לאחרים. חלק מהשירים שכתב זכו להצלחה, ובמיוחד השיר "The One and Only" שכתב ב-1991 עבור צ'סני הוקס, שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ולמקום העשירי במצעד האמריקאי.
ב-1999, לאחר הפסקה של עשר שנים, הוציא את אלבום האולפן החמישי שלו, "Minutes 15". קרשו סיפר שהחליט להקליט אלבום נוסף בעצמו, לאחר שהצטברו אצלו שירים שכתב ושלא הצליח לדמות בנפשו שיבוצעו על ידי זמרים אחרים. האלבום נכשל מסחרית, והסינגל שיצא מתוכו הגיע למקום ה-70 בלבד במצעד הבריטי. אלבום האולפן האחרון שהוציא, בשנת 2006, "You've Got to Laugh", יצא בהוצאה עצמית והוא ניתן לרכישה רק דרך אתר האינטרנט של קרשו או באופן דיגיטלי דרך iTunes.
בשנות האלפיים קרשו מופיע בעיקר בערבים ובפסטיבלים שנושאם הוא נוסטלגיית אייטיז. הוא מרבה להופיע יחד עם פול יאנג, זמר בריטי נוסף שהצליח מאוד באמצע שנות השמונים. באוקטובר 2009 אמור היה להגיע לשלוש הופעות בישראל, במתחם נמל תל אביב ובאמפי שוני, אך שבועיים לפני כן הודיע על ביטול הופעותיו, בלא שנמסרה סיבה רשמית לכך.
ב-2020 היה אמור להגיע לארץ ולהופיע כחלק ממופע איטיז של אביב גפן אך המופע נדחה בשל התפרצות נגיף הקורונה.
חייו האישיים.
ביוני 1983 קרשו נשא לאשה את שרי, חברתו הקנדית משכבר הימים. שרי תרמה קולות רקע לשירים בחלק מאלבומיו, ואף הייתה חלק מלהקת הליווי שלו בסיבובי ההופעות בשנות השמונים. יש להם שלושה ילדים. הם נפרדו בנובמבר 2003. ביוני 2009, לאחר זוגיות של שלוש שנים, התחתן קרשו עם שרה. להם ילד משותף תיאו.
אלקטרה-אפיקים
אלקטרה-אפיקים – שירותי תחבורה מתקדמים בע"מ המוכרת בשם המקוצר "אפיקים" היא חברת תחבורה ציבורית ישראלית בבעלות משותפת של "אלקטרה" שרכשה את גרעין השליטה ב-2021 ו"קבוצת אמנון מסילות". החברה רכשה גם את חברת אגד תעבורה. אפיקים הוקמה בשנת 2008 והיא מפעילה קווי אוטובוס באזור הדרום, באזור יהודה ושומרון ובגוש דן. לאלקטרה-אפיקים כ-840 אוטובוסים.
היסטוריה.
תחילת השירות של החברה היה בספטמבר 2009 כאשר החברה הפעילה את קו 83 מאלפי מנשה אל מסוף רעננה שהופעל בעבר על ידי חברת דן, קווי תלמידים באריאל וכן חמישה קווים החדשים באריאל. באוקטובר 2009, קיבלה החברה לידיה את שאר קווי מערב השומרון כשעיקרם שירות בינעירוני אל גוש דן. בסך הכל, האשכול כולל כמאה ושישים קווים.
בשנת 2013 רכשה החברה את פעילות התחבורה של חברת ויאוליה (קונקס) ובהדרגה החלה להפעיל את שירותי התחבורה הציבורית שלה. בספטמבר 2014 זכתה החברה במכרז בקווים שהפעילה חברת ויאוליה (קונקס) (חוץ מקווי טבריה) וביניהם קווי אשכול אשדוד–יבנה–רחובות–תל אביב ויישובי הסביבה, ואשכול בני ברק–ירושלים. והחלה לתפעל את הזיכיון באוגוסט 2015.
ביולי 2015 סיימה החברה את פעילותה באזור טבריה כאשר חברת סופרבוס החליפה אותה במסגרת אשכול העמקים.
באוגוסט 2015 זכתה החברה במכרז להפעלת קווי תחבורה ציבורית באזור פתח תקווה וראש העין שהופעלו על ידי קווים, אותם החלה להפעיל בהדרגה החל ממאי 2016.
בפברואר 2016 החליפה החברה את אגד כמפעילת קווי יישובי צפון השומרון – ריחן, חיננית, שקד, חרמש ומבוא דותן – חדרה.
ב-6 במאי 2016 החברה החלה להפעיל את קווי ראש העין וקו אחד מקוי פתח תקווה במסגרת מכרז פתח תקווה–ראש העין בו זכתה תשעה חודשים קודם. ב-12 באוגוסט, החלה להפעיל את מרבית קווי פתח תקווה, ואת שארית הקווים הפעילה החל מ-18 בנובמבר, בנוסף לשני קווים שהופעלו על ידי דן עד אותה העת. ב-26 ביוני 2016 בוצעה פעימת שינויים לקווים המופעלים על ידי החברה בראש העין ופתח תקווה.
ב-16 בדצמבר 2016 החלה החברה להפעיל את קווי אשדוד העירוניים, לאחר זכיתה במכרז. החברה החליפה את "אגד תעבורה" אשר הפעילה את הקווים מאז קיבלה אותם "אגד" בסוף העשור הקודם.
בנובמבר 2020 הכניסה החברה כפילוט לשירות בפתח תקווה 8 אוטובוסים חשמליים של חברת האוטובוסים הסינית הייגר שלפני כן השתייכו לחברת דן, כשבתוכניתה לשדרג את צי האוטובוסים החשמליים שלה בעתיד. במרץ 2020 החלה החברה בפיילוט להפעלת קו מיניבוס חשמלי קטן, גם הוא מתוצרת הייגר.
בתחילת 2021 רכשה אלקטרה מידי משפחת סלע 51% מהמניות של חברת האם של אפיקים "אמנון מסילות" תמורת 74 מיליון ש"ח. העסקה הושלמה באפריל באותה שנה. במסגרת העסקה חברת אפיקים שינתה את שמה במהלך השנה ל-"אלקטרה אפיקים".
ב-31 בדצמבר 2021 סיימה החברה את פעילותה באשכול שומרון והוחלפה על ידי חברת תנופה שזכתה במכרז להפעלת האשכול.
פרשת השוחד במשרד התחבורה.
באוקטובר 2018 נחשפה פרשת שחיתות במשרד התחבורה בה נחשדו בעלי החברה, משפחת סלע במתן טובות הנאה לדרור גנון, האמון על מכרזי התחבורה הציבורית תמורת העדפה במכרזים לקבלת רישיונות להפעלה של קווי תחבורה ציבורית. ארבעה מחברי משפחת סלע נעצרו בתנאים מגבילים למשך כשבוע.
אשכולות.
פעילותה החברה מתפרשת על פני חמישה אשכולות מרכזיים:
צי החברה.
צי החברה כולל בין היתר אוטובוסים עירוניים ובינעירוניים תוצרת וולוו, מאן, מרצדס-בנץ, יוטונג, הייגר ואיסוזו. חלקם הורכבו בישראל לצד אלו אשר הגיעו מוגמרים מהיצרן.
טרנס סטמפ
טרנס הנרי סטמפ (באנגלית: Terence Henry Stamp; נולד ב-22 ביולי 1938) הוא שחקן קולנוע בריטי. סטמפ התגלה באמצע שנות ה-60 ובמשך מספר שנים היה בין השחקנים הבריטים הבולטים של דורו, לצד שחקנים כמייקל קיין ואלברט פיני. בשנים אלו שיחק סטמפ בתפקידים ראשיים ביצירות של גדולי הבמאים האירופים כפדריקו פליני ופייר פאולו פאזוליני. בשנת 1978 קיבלה קריירת המשחק שלו תנופה כאשר שיחק את "גנרל זוד", אויבו המיתולוגי של סופרמן.
תפקידיו בסרטים "בילי באד", "האספן", "הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר" ו"הקשר האנגלי" זיכו אותו בפרסים.
ביוגרפיה.
ראשית חיין.
סטמפ נולד בלונדון, הבכור בין חמישה ילדים. אביו היה קברניט בצי הסוחר. גדל בלונדון. מגיל צעיר שאף סטמפ להיות שחקן. בסוף שנות ה-50 קיבל מלגה ללימודי משחק באקדמיית ובר דאגלס בלונדון.
קריירת משחק.
בשנת 1962 התגלה על ידי פיטר יוסטינוב וכיכב בסרטו "בילי באד" (1962), על פי ספרו של הרמן מלוויל. תפקיד זה זיכה אותו בהכרה, ובמועמדות לפרס אוסקר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן החדש הטוב ביותר, וכן לתשומת לב בינלאומית.
בתחילת שנות ה-60, שיחק בסרט "האספן" שביים ויליאם ויילר על פי ספרו של ג'ון פאולס, סרט אימה על פקיד בנק אפרורי וביישן, שתחביבו איסוף פרפרים, החוטף צעירה (סמנתה אגר) שכן אינו מסוגל לפתח מערכת יחסים, והוא סבור כי אם יחטוף את הצעירה ויטפל בה היא תתאהב בו. הסרט הצליח וסטמפ זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן.
בשנת 1966 שיחק בסרטו של ג'וזף לוסי "מודסטי בלייז", שהיה אחד הניסיונות הראשונים ליצור סרט קולנוע על פי קומיקס. על אף שהסרט לא הצליח, פיתח סטמפ שותפות מקצועית עם המפיק ג'ו ג'אני, והמשיך עמו לשני פרויקטים נוספים, עיבודו של ג'ון שלזינגר לספרו של תומאס הרדי "הרחק מהמון מתהולל" (הסרט נקרא בעברית "הרחק מן ההמון הסוער") (1967), וסרטו הראשון של הבמאי קן לואץ' "Poor Cow" (1967).