תפוקה (באנגלית: Output) הוא מונח כלכלי המתאר את סך התוצרים הסופיים המוחשיים ו/או המופשטים המופקים מתהליך. בדרך כלל מדובר בסך התוצרת המופקת בתהליך או פעילות כלכלית, בהקשר לנושאים הקשורים למקרו-כלכלה.
תפוקה שולית היא הנגזרת של תפוקה, ותפוקה שולית פוחתת היא מושג כלכלי שכיח המתייחס לנגזרת שנייה שלילית של תפוקה.
להבדיל מהתפוקה, תשומה מתארת את גודל השימוש במשאבים בתהליך מוחשי או מופשט.
תפוקות בחינוך.
בתחום החינוך התפוקה מתייחסות לשינויים שחלים בתלמיד בעקבות תהליך ההוראה. שינויים אלו כוללים רכישה של ידע ומיומנויות, המאפשרים לבוגרי בית ספר תיכון לרכוש השכלה גבוהה כדי להשתלב בשוק העבודה.
להבדיל מתפיסות קודמות אשר העריכו את מידת השוויון במערכת החינוך על פי התשומה המושקעת בכל תלמיד, הגישה הרווחת כיום מדגישה את התפוקות.
על פי הגישות אלו יש לקבוע את התשומה המושקעת בחינוך על פי הצרכים האישיים של כל תלמיד. זאת הסיבה להשקעת משאבים בחינוך מיוחד ובשילוב בחינוך.
פמיניזם רדיקלי
פמיניזם רדיקלי (פמינה, Femina =אישה; מקורה של המילה רדיקלי ב-radix, בלטינית: שורש) הוא זרם פמיניסטי שדוגל במאבק יסודי לשחרור האישה. בהשקפת הזרם הרדיקלי של הפמיניזם, הדיכוי החברתי של האישה הוא עמוק ומבני, ונדרש שינוי יסודי של החברה כדי להביא לשוויון מהותי בין המינים.
רעיונות וסוגיות.
לטענת הזרם הרדיקלי מקור אי השוויון הוא בעובדה שאנו חיים בחברה פטריארכלית, דהיינו, חברה בה שוררים יחסי כוח לא שוויוניים בין גברים לנשים ויחסי כוח אילו עיצבו את הנורמות החברתיות באופן שאינו שוויוני בין המינים. המינוח המתאר את אגד הנורמות הללו מכונה "המבנה", ומכאן השימוש במילים כגון "אפליה מבנית" וכדומה. האפיון של חברה כפטריארכלית הוא למעשה יישום של רעיונות העולים בתאוריה המרקסיסטית, תוך שהגורם המבחין באפליה המבנית אינו מעמד כלכלי-חברתי אלא מגדרי.
על פי ההגות הרדיקלית, האופן שבו החברה נשלטת על ידי גברים אשר שולטים בנשים באמצעות דיכוי החופש שלהן, המיניות שלהן, וכיוצא בזה. היות שהדיכוי הביא להבנייתן של נורמות חברתיות, הפרטים בחברה לאו דווקא ערים לחוסר הצדק החברתי. זאת משום שמדובר בתפיסות חברתיות שהושרשו ונטמעו בחברה באופן כזה שהן נראות כמעט טבעיות וברורות מאליהן, ועל כן נדרשת חשיבה ביקורתית היוצאת מגדרי מה שמוגדר כ"ברור מאליו" בחברה הנתונה. מאפיין זה של הביקורת הפמיניסטית הוא שמקנה לה את הביטוי "רדיקלית".
על פי גישה זו "האישי הוא הפוליטי" ולכן ישנה השפעה של המצב בבית על המצב החברתי, ומכאן מקור אי השוויון בזירה הציבורית (שוק התעסוקה וכדומה). הפמיניזם הרדיקלי העלה שאלות בנוגע להטרדה מינית, תקיפה מינית, גילוי עריות, אונס בתוך המשפחה, פורנוגרפיה, זנות וכו'. כמו כן, הפמיניזם הרדיקלי הוא הזרם היחיד בפמיניזם עד כה שהטיל ספק ברעיון האמהות.
עוד דן הפמיניזם הרדיקלי בזיקה ובתלות שבין מנגנוני הדיכוי השונים: לכאורה, על פי טענת הוגות בפמיניזם הרדיקלי "כל הדיכויים הם אחד". גם כאשר הקבוצות המדכאות והמדוכאות הן אחרות - הרי שהמנגנונים המדכאים הם אותם המנגנונים. כמו כן, דיכוי של קבוצה אחת מאפשר את דיכויין של קבוצות אחרות. אחת ההשלכות של רעיון זה הוא אוניברסליות של הפמיניזם הרדיקלי: בניגוד לתנועות פוליטיות אחרות, התומכים ברעיון הרדיקלי יגרסו כי מדובר במאבק הרלוונטי "לכל חברה" (ככל הנראה להוציא שבטים שלא עברו את המהפכה החקלאית בהם לעיתים נוהג סדר חברתי מטריארכלי ולעיתים סדר שלא ניתן לאפיון כפטריארכלי או מטריארכלי, אולם ההגות לא מתייחסת לעניין זה במפורש. השווה בעניין זה גם ל"Sex at Dawn how we mate why we stray and what it means for modern relationships", PhD Christopher Ryan and Cacilda Jethá).
כאמור, הביקורת הרדיקלית גורסת שאין טעם לנסות להגיע לשוויון בתוך המערכות הקיימות, בהיותן פגומות מיסודן. זרם עיקרי, (באנגלית: mainstream) הוא זרם גברי (באנגלית: malestream) - ומערכות גבריות שמבוססות על היררכיה ואגרסיביות. כניסה למערכות הקיימות משמעותה שיתוף פעולה עם הפטריארכיה. השינוי יוכל לבוא כשיוקמו ארגונים אלטרנטיביים לנשים שבהם יהיה אפשר לטפח ערכים ותרבות "נשיים" – בהנחה שיש כזה דבר, ערכים של שיתוף פעולה, של פעולה שוויונית, תמיכה הדדית, העצמה לנשים. מקלט סיוע לנשים מוכות מבוסס על עקרון כזה של ספרטיזם, מקומות שיש בהם רק נשים שפועלים על שוויון, ארגוני תמיכה בנפגעות אונס – להקים מרחב נפרד לנשים שפועל על ערכים אחרים. המטרה היא ליצור "לוח משחק" חדש ושונה שבו לא יתקיים דיכוי כלל (לא כלפי נשים ולא כלפי אף קבוצה/פרט אחר/ת).
המושג "נשיות" - בזיקה לפמיניזם הרדיקלי - אינה תכונה מולדת, אלא אוסף תכונות הנלמדות בתהליך החיברות.
ביקורת.
יש הטוענים כי הזרם הספרטיסטי בפמיניזם הרדיקלי מקדם תפיסה מהותנית, מציג את הנשיות כשונה מאוד מהגבריות ונותן לה ערכיות אחרת. אם מייצרים דמות מהותנית, אפילו שהיא נעלה על הגבר, ואחראית למוסר, עדיין קשה לדרוש שוויון. תאוריות שמבוססות על שוני משמרות היררכיה. האם מתוך היפרדות ניתן להשפיע ולהביא לשינוי? אם נשים לא יהיו בכנסת, למשל, אז שוב אין להן השפעה. טענה נוספת היא שספרטיזם יוצר גטו לנשים, מנתק אותן, ומאפשר את המשך הפטריארכיה באופן עקיף.
טענה נוספת היא ששינוי לא יכול להתבצע מ"בחוץ". ההתעקשות על יצירת "לוח משחק" אלטרנטיבי - במקום להשתמש ב"לוח המשחק" הקיים ולהתאים אותו לביקורות ספציפיות - סופו ששום שינוי לא יעשה.
ביקורת נוספת מציינת את השימוש בנתונים ומידע השנויים במחלוקת, או נמצאים בסתירה למחקרים קיימים.בסוגיות כמו אלימות במשפחה, פערי השכר, סרבנות הגט,ונושאים נוספים.
ביקורת נוספת על הפמיניזם הרדיקלי מגיעה מפמיניזם של הגל השלישי. ביקורת זו שמה יהבה על האבחנה הדיכוטומית של הביקורת הרדיקלית בין נשים לגברים. כאמור, ההגות הרדיקלית מחויבת לרעיון שיש מעמד גברי אשר מדכא את בנות המעמד הנשי באמצעות המבנה החברתי הקיים, ואולם תמונה זו של המציאות, כך לפי נשות הגל השלישי, מדירה את מי שלא נכנס בתבניות של "גבר" ו"אישה".
מתח נוסף בין הפמיניזם הרדיקלי לפמיניזם הגל השלישי הוא פחות יסודי, ונוגע לדרכי הפעולה הרצויות. על פי הפמיניזם הרדיקלי, הוצאת מין מהקשרים רבים, כדוגמת מקומות עבודה, היא הליך הכרחי בשחרורן של נשים - שכן שהנורמות האופפות אותו רוויות אפליה ודיכוי. הדוגלים בפמיניזם של הגל השלישי עלולים למצוא קו פעולה זה בעייתי, שכן לגישתן הדבר ידכא את הביטוי המיני של מי שאינו נכנס בתבניות המקובלות.
דגל אורוגוואי
דגל אורוגוואי (בספרדית: Pabellón Nacional - "הדגל הלאומי") הוא דגלה הלאומי של אורוגוואי. הוא אומץ לראשונה ב-16 בדצמבר 1828. לדגל המקורי היו 17 פסים עד ה-12 ביולי 1830, עת צומצם המספר לתשעה על מנת לייצג את תשעת המחוזות המקוריים של המדינה עם עצמאותה בשנת 1828. בשנת 1830 שונו צבע הפסים מתכלת לכחול. בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) מצוירת שמש מאי (שמש האביב) על רקע לבן. שמש מאי מופיעה גם בדגל ארגנטינה, והיא מציינת את המהפכה שהתחוללה במאי 1810 נגד השלטון הקולוניאלי הספרדי. ייתכן ביותר שצבעי הדגל והשמש הזהובה מקורם בדגל ארגנטינה שהניפה אותו בעת מאבקה בשלטון הספרדי.
דגלים רשמיים נוספים.
אורוגוואי היא ייחודית בין מדינות העולם בכך שיש לה שלושה "דגלי מולדת" (Banderas Patrias) בעלי מעמד רשמי בו זמנית. יחד עם הדגל הלאומי המתואר לעיל מונפים גם דגל ארטיגאס ודגל טריינטה אי טרס (השלושים ושלושה) בחגיגות לאומיות ועל בנייני הממשל ובתי הספר
דגל ארטיגאס הוא מחווה לזכרו של הגיבור הלאומי חוסה חרוַאסיו ארטיגַס. דגל השלושים השלושה, שבמרכזו המוטו הלאומי "חירות או מוות", Libertad o Muerte, מונף לזכרם של שלושים ושלושה הלוחמים שהגיעו ב-1825 בספינה מארגנטינה, ופתחו את המערכה לשחרור אורוגוואי מן הכיבוש הברזילאי.
דגל אינדונזיה
דגל אינדונזיה הוא דגלה הלאומי של אינדונזיה. עיצובו הוא דגל פשוט המורכב משני פסים אופקיים מאוזנים, אדום (למעלה) ולבן. צבעיו נגזרים מצבעי אימפריית מג'פהיט מהמאה ה-14, וצבעים אלה נחשבו לקדושים. הדגל המכונה "סנג סקה" ("Sang Saka", הדו-צבע השגב) ו"מרה פוטי" ("Merah Putih", אדום לבן) באינדונזית, היה הדגל הראשון בו השתמשו סטודנטים ולאומנים בתחילת המאה ה-20 תחת השלטון ההולנדי. לאחר מלחמת העולם השנייה, תבעו לאומנים אינדונזים עצמאות ופתחו במאבק ב-17 באוגוסט 1945 ואז הניפו ואימצו את הדגל. העצמאות הושגה בשנת 1949. מהמאה ה-18 נתפשו צבעים אלה כביטוי ללאומיות והרצון לשחרור מהקולוניאליזם ההולנדי: האדום מסמל אומץ וצדק והלבן זכויות לאומיות.
דגל זה דומה מאוד לדגל נסיכות מונקו ושונה ממנו רק בפרופרציות, וכן הוא דומה לדגל פולין השונה ממנו בסדר הצבעים האדום והלבן.
תת-חבורה נורמלית
באלגברה, תת חבורה נורמלית היא תת חבורה הסגורה תחת פעולת ההצמדה באיברי החבורה החיצונית. חשיבותן העיקרית של תת-חבורות נורמליות היא בכך שניתן להשתמש בהן כדי ליצור חבורת מנה, וכך לפרק את החבורה לשני מרכיבים: תת-החבורה הנורמלית, והמנה ביחס אליה. הרכבת החבורה בחזרה משני מרכיבים אלה נקראת הרחבה של חבורות.
הגדרה.
תהא formula_1 חבורה ותהא formula_2 תת-חבורה שלה. לכל איבר formula_3, הקבוצה formula_4 היא ה"הצמדה" של formula_5 על ידי formula_6. אם לכל איבר formula_6 מתקיים formula_8, אז formula_5 היא תת חבורה נורמלית של formula_1, ומסמנים formula_11. אם בנוסף formula_12 אז מסמנים formula_13.
הגדרה באמצעות קוסטים.