ברהם נפטר ב-25 בנובמבר 2018. היה נשוי משנת 1954 לאליזבת, מהנדסת אלקטרוניקה, ילידת העיר הגרמנית מנהיים, שמשפחתה ניצלה בעת המשטר הנאצי הודות לבריחה לאיטליה. לזוג שני בנים ושני נכדים.
ספרים ומאמרים.
רנדולף ברהם כתב והשתתף בעריכתם של מעל שישים ספרים ומעל 300 מאמרים.
(The Geographical Encyclopedia of the Holocaust in Hungary), 3 vols. Budapest,Park Könyvkiadó,
קטר במשחקים האולימפיים
קטר משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
היסטוריה.
הספורטאי הקטרי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה מוחמד סולימאן, שסיים במקום השלישי בריצת 1500 מטר באולימפיאדת ברצלונה (1992).
ב-1999, לאחר שנוכחו ראשי הספורט במדינה כי לא יצליחו להגיע להישגים משמעותיים בכוחות עצמם (גם סולימאן היה יליד סומליה), החלו לגייס ספורטאים במדינות אחרות. לספורטאים אלה הוצעו סכומי כסף מפתים, ולאחר ששינו את שמם לשם ערבי, הוענקה להם אזרחות קטרית, והם יכלו לייצגה. הראשונים לעשות זאת היו שבעה מרימי משקולות בולגרים, שאחד מהם, סעיד סאיף אסאד (לשעבר אנגל פופוב) זכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000).
בהמשך, התמקדה קטר בייבוא אתלטים ממדינות אפריקה (מגמה שאומצה גם בבחריין השכנה). באולימפיאדת אתונה (2004) סיים חמיס עבדאללה סייף אל-דין, יליד סודאן, במקום הרביעי בריצת 3000 מטר מכשולים ומוסא עמאר עובייד (לשעבר מוזס קיפקירוי, יליד קניה) סיים במקום ה-14. הספורטאי הבכיר ביותר שגייסה קטר הוא שיאן העולם בריצת 3000 מטר מכשולים, סאיף סעיד שאהין (לשעבר סטיבן צ'רונו). לאחר זכייתו באליפות העולם באתלטיקה ב-2003, קיבל אזרחות קטרית. עם זאת, הוא לא יכול היה לייצג את קטר באתונה, משום שלפי כללי הוועד האולימפי הבינלאומי נדרשת תקופת צינון של 3 שנים בטרם יוכל מי ששינה את אזרחותו לייצג מדינה אחרת, אלא אם כן שתי המדינות מסכימות לכך, וקניה לא נתנה את הסכמתה.
לצד הספורטאים המיובאים, הצליח גם ספורטאי יליד קטר להגיע להישגים גבוהים בסידני ובאתונה. היה זה הקלע נאסר אל-עטיה, שסיים במקום השישי באולימפיאדת סידני, ובמקום הרביעי באולימפיאדת אתונה. את מדליית הארד הפסיד לאמריקני שון דולוהרי בשובר שוויון.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) העפילו מספר אתלטים קטרים לשלבי הגמר בתחרויות בהם השתתפו. עלי אבו באקר כמאל (יליד קטר) סיים במקום השמיני בריצת 3000 מטר מכשולים, אחמד חסן עבדאללה (יליד קניה, לשעבר אלברט צ'פקורוי) סיים במקום השמיני בריצת 10000 מטר, ג'יימס קוואליה קורוי (יליד קניה) סיים במקום השמיני בריצת 5000 מטר, ואילו דהאם נג'ים באשיר (יליד קניה, לשעבר דייוויד ניאגה) סיים במקום העשירי בריצת 1500 מטר.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ניסתה קטר לגייס שחיינים, אך עד כה ללא הצלחה. השחיינים הדרום אפריקאים רולנד סקומן וריק ניטלינג דחו את הצעתם, ואילו השחיין הקרואטי דויה דרגניה, שכבר קיבל דרכון קטרי, חזר בו בעקבות דעת הקהל בארצו.
בעקבות לחץ של הוועד האולימפי הבינלאומי, באולימפיאדת לונדון (2012) ייצגו את קטר לראשונה גם 4 נשים. בדומה לערב הסעודית וברוניי, נמנעה קטר מלעשות זאת עד משחקים אלה. במשחקים עצמם, הצליחו לראשונה שני ספורטאים ילידי קטר לזכות במדליות. היו אלה הקלע נאסר אל-עטיה והקופץ לגובה מועתז עיסא בראשים, שזכו שניהם במדליות ארד.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שיפר בראשים את הישגו וזכה במדליית כסף, ההישג הגבוה ביותר עד כה של ספורטאי קטרי במשחקים האולימפיים. בנוסף, סיים האתלט יליד מצרים אשרף אלסייפי במקום החמישי ביידוי פטיש, הרוכב שייך עלי אל-תאני סיים במקום השמיני בתחרות הקפיצות ומרים המשקולות פארס אבראהים סיים במקום השמיני. נבחרת הכדוריד רשמה הופעת בכורה מוצלחת, כאשר בשלב הבתים, בין היתר גברה על קרואטיה, והפסידה בהפרש של שער אחד בלבד לנבחרת דנמרק, שזכתה לבסוף בטורניר. הנבחרת הודחה בשלב רבע הגמר, בידי נבחרת גרמניה, וסיימה במקום השמיני.
באולימפיאדת טוקיו (2020), זכתה קטר בשתי מדליות זהב אולימפיות לראשונה בתולדותיה.
אירוח המשחקים.
בשנת 2007 הגישה בירת קטר, דוחה, את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-2016. במכרז שנערך קיבלה דוחה ציונים גבוהים בפרמטרים של מימון, תמיכת הממשלה והציבור, ותוכניות מתקני הספורט והכפר האולימפי, לצד ציונים נמוכים בסוגיות הביטחון והמורשת הספורטיבית. הציון הכולל שקיבלה המועמדות היה 6.9, הציון הרביעי בגובהו, אחרי מדריד, טוקיו ושיקגו, אך בכל זאת לא נכללה בין ארבע המועמדות הסופיות (בהן נכללה ריו דה ז'ניירו שזכתה בסופו של דבר באירוח המשחקים), בשל חששו של הוועד האולימפי הבינלאומי מתנאי מזג האוויר במדינה ומקהל מועט בשל היותה מדינה קטנה.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
שדולות בכנסת
תקלה היימנות (פירושונים)
שדולה
הגיל השלישי
אפנצל
אפנצל (בגרמנית: Appenzell) היא בירתו של קנטון אפנצל אינר-רודן (Appenzell Innerrhoden), הקנטון הקטן ביותר בשווייץ. העיירה אפנצל שוכנת מדרום לאגם קונסטנץ וייחודה בבתי העץ המעוטרים בציורי קיר. לאפנצל אין עירייה משלה.
בעיירה התגורר הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון בשנותיו האחרונות, עד למותו בשנת 2005.
אנרי הראשון דה מונמורנסי
אנרי הראשון דה מונמורנסי (מצרפתית: Henri Ier de Montmorency 15 ביוני 1534 - 2 באפריל 1614) היה מפקד הצבא של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
חייו.
דה מונמורנסי נולד באחוזת שאנטיי של בית מונמורנסי בחבל איל-דה-פראנס בצרפת כבנו של אן דה מונמורנסי שהיה מפקד הצבא של פרנסואה הראשון, אנרי השני, פרנסואה השני ושארל התשיעי מלכי צרפת.
החל ב- 1563 היה מושל חבל לנגדוק ושלט בו כנסיך ריבוני. במלחמות הדת בצרפת לחם לצד אביו שתמך בקתולים וקיבל את התואר מרשל של צרפת. בשנת 1567 אחרי שאביו נהרג בקרב סן דני, ירש את תפקידו של אביו כמושל העיר קן.
עם עליית קרנו של בית גיז שהיה מתנגדו של בית מומורנסי, אנרי הראשון דה מונמורנסי תמך במדיניות של פשרה בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים. אחרי טבח ליל ברתולומאוס הקדוש (24 באוגוסט 1572) הצטרף אל כוחות הפרוטסטנטים בלנגדוק. כאשר אנרי השלישי, מלך צרפת דרש ממנו להיכנע, הוא סירב וב- 12 בינואר 1574 פתח במתקפה וכבש את הערים סנט ז'יל ואיג מורט (כיום בחבל לנגדוק-רוסיון).
ב- 1576, אחרי שהובטחה לו מרקיזות סאלוצו באיטליה, הצטרף אל כוחות המלך אנרי השלישי. בגלל בגידתו בפרוטסטנטים, העיר מונפלייה מרדה בו ובמלך והוא הטיל עליה מצור (1576 - 1577).
ב- 1579, אחרי מות אחיו פרנסואה דה מונמורנסי, הפך אנרי הראשון דה מונמורנסי לדוכס וירש את הנחלות ואת תוארי האצולה של אחיו. המלך, שחשש ממנו, הרחיקו מחצר המלכות והוא התגורר בלנגדוק והמשיך בתפקידו כמושל חבל ארץ זה.
מאוחר יותר, הוא הפך לאחד מראשי מתנגדיה של הליגה הקתולית שנתמכה על ידי ספרד, ולחם לצדו של אנרי מלך נאווארה (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) נגד הקתולים. ב- 1593, כאשר אנרי הרביעי עלה לכס המלכות, הוא מינה את אנרי הראשון דה מונמורנסי למפקד הצבא המלכותי, אך הרחיקו מחבל לנגדוק כדי להרחיב את שלטונו בחבל ארץ זה.
לאנרי הראשון דה מונמורנסי היו שישה ילדים ובהם אנרי השני דה מונמורנסי (1595–1632).
בהוטן במשחקים האולימפיים
בהוטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), לאחר שהוועד האולימפי שלה הוכר שנה קודם לכן על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף, למרות היותה מדינה הררית עם מזג אוויר אשר נוטה לעיתים קרובת להיות חורפי ומושלג.
בדרך כלל, שלחה בהוטן למשחקים בהם השתתפה רק קשתים. איש מהם לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם היו נמוכים למדי. להישג הגבוה ביותר הגיעו טאשי פלג'ור וטשרינג צ'ודן. שניהם העפילו לשלב שמינית הגמר באולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפה לראשונה גם קלעית בהוטנית.
משרד עורכי דין
משרד עורכי דין (או: פירמת עורכי דין) הוא משרד המספק שירותי עריכת דין ללקוחותיו.
מאפיינים.
לעיתים מופעל משרד עורכי דין על ידי עורך דין יחיד, אך פעמים רבות מתאגדים עורכי דין אחדים למשרד משותף, המסוגל להציע מגוון רחב יותר של התמחויות. גודלו של משרד עורכי דין עשוי להגיע למאות עובדים ואף יותר. ריבוי התמחויות בהיבטים שונים של המשפט האזרחי מאפשר למשרד לתת מענה שלם בפעולות מורכבות, המצריכות התייחסות משפטית משולבת. עסקת מיזוגים ורכישות, למשל, מצריכה ידע בדיני חברות, דיני מיסים, דיני עבודה ועוד. הלקוח הזקוק לשירות בתחום זה יוכל לקבלו במשרד גדול אחד, או בשיתוף פעולה בין משרדים קטנים אחדים.
התקשרות של לקוח עם משרד עורכי דין נעשית בשתי דרכים עיקריות:
העובדים במשרד עורכי דין הם מסוגים אחדים:
לחלק מעורכי הדין במשרד עורכי דין יש גם הסמכה כנוטריונים.
עו"ד יעקב נאמן, שותף בכיר במשרד "הרצוג, פוקס, נאמן ושות'", שהוא מהמשרדים הגדולים בישראל, עמד על תהליך המעבר משכיר לשותף במשרדו: "בדרך כלל אחרי חמש שנים, לפעמים יותר לפעמים פחות, מחליטים אם לקדם אותו כשותף או לשלוח אותו לדרכו. מי שאינו מתאים להיות שותף אין טעם שיישאר במשרד. היום זה נמשך שש או שבע שנים כי תקופת ההתמחות קוצרה. אנחנו רוצים להכיר את האנשים, להיווכח בבשלות וביכולת שלהם לטפל כעצמאים בלקוח ובתיק."