עבודתו כמחזאי היא הנשכחת ביותר, בקושי נמצא מידע עליו. המחזה הידוע ביותר שלו הוא "כפור מאי", אותו כתב יחד עם הנריק לנקאי, אך לא מדובר בהצלחה מוסכמת: המחזה זכה לקבלת פנים מפוקפקת. בעקבות הצגתו בשנת 1911, מיקשה ברודי העביר עליו ביקורת: "לא! הדרמה הזו היא דרמה של אף אחד. לא של האמת שהיא בכל מקרה לא מבקשת זאת, זה לא הסמליות ולא של בני האדם (...) היא נשלט תעל ידי נוקשות, חוסר אווריריות; פסל קטן אורב בקצה שלה, גופה החולה נגרר לעייפה ליצירה לא טבעית."
סיפוריו הקצרים.
לאחר פרסום כרך השירה השלישי שלו, בסביבות 1912 שירתו כבר לא הייתה ייחודית, אלא רק אחת מני רבות, ולכן הוא שתק כמשורר. זה היה כאשר הסיפור הקצר שלו נשמע, שהוא מרתק אך לא מצליח יותר משירתו. הנושא שלו הוא אהבה בלעדית - הצגת אלף אפשרויות של גשמיות בין גבר לאישה - והגשמה גופנית ורוחנית ובסוף המוות. סיפוריו הקצרים מאוד נטורליסטיים ומציגים מצב רוח אימפרסיוניסטי.
השפעת הפסיכואנליזה על חייו ויצירתו.
גזה סילאדי הושפע מאוד מזיגמונד פרויד ומשארל בודלר, בכל יצירותיו, במיוחד בליריקה שלו. כרך שיריו הראשון, "טריסטיה" נכתב בהשראה חזקה מבודלר, הוא מטפל באירוניה ומחבר בין השגחה אלוהית לבין האירוטיות שהפכה לסחורה. בגלל הכרך הזה נפתחו נגדו הליכים פליליים כאמור והוא הועמדו לדין על כך שראו בשירתו התקפה יהודית על הנצרות. בשנת 1914 הוא הצטרף לקבוצת בודפשט של ארגון הבינלאומי הפסיכואנליטיקאי (Internationale Psychoanalytische Vereinigung) ונשאר חבר גם בארגון שירש אותו. הוא אחד הסופרים ההונגרים הראשונים שעסק לעומק בניתוח פסיכואנליטי של הנפש. כתביו בנושאים פסיכואנליטיים רבים התפרסמו גם בהונגרית וגם בגרמנית. זה בעיקר בגלל ידידותו עם שאנדור פרנצי, שהציג את התנועה הפרוידיאנית בפני סילאדי. העניין השפיע גם על בתו, לִילָה סילאדי, שהפכה לפסיכולוגית אנליטית. לילה כבר פגשה את החשיבה הפרוידיאנית כילדה צעירה, בראיון מאוחר היא נזכרה בארוחת הערב המשפחתית שבילתה בבית הוריה, בה נכח גם פרויד עצמו.
הפובליציסטיקה.
סילאדי היה חבר בקבוצת "השבעה" (A Hét) יחד עם חבריו הסופרים היהודים, שייצגו יהדות מתבוללת. מבחינתו קבלתו לחברה ההונגרית איננה מתנה, אלא מובן מאליו. הוא אינו רואה במוצאו דבר מה מיוחד. כשם שהוא לא מבטא את מוצאו היהודי, כך גם לא את ההונגריות שלו. אלה דברים מובנים מאליו עבורו, בדומה לרוב עמיתיו. הוא לא מייצג שום רעיון מהפכני בכתביו, בפרסומיו אין זעם מוסרי או מרד, הוא מאמין בעיתונות אובייקטיבית לחלוטין. כשהוא מעצב את הליריקה שלו בתשוקה חושנית, הוא גם מביא טעם נהדר למוצרי העיתונות שלו כעיתונאי.
סילאדי לא רק יכול היה ללמוד את עבודותיו של פרויד בשפתו המקורית, אלא גם לפרסם בגרמנית לכן מאמריו על המצב בהונגריה התקבלו בחום על ידי סוכנויות הידיעות הגרמניות. שמותיו הבדויים הספרותיים שלו היו: Aegrotus, Diogenes, Ferenc Gaár, Judex, Lector, Pelbárt, Pósfay Döme, Proteus, Severus, Silenus, Severus, Sincerus.
אלדאר קומלוש ניסח את המדיום הספרותי של הופעתו של סילאדי, את שנותיו הראשונות ואת תפקידו כך:
יצירותיו.
בשפת המקור:
בתרגום:
קיירה לואיס
קיירה אנדראה לואיס הבן (באנגלית: .Kira Aundrea Lewis Jr; נולד ב-6 באפריל 2001) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
קריירת מכללות.
לואיס נולד וגדל במרידיאנוויל שבצפון אלבמה. עד לסיום כיתה י"א השלים את לימודיו התיכוניים, ובכך החל את קריירת המכללות שלו מוקדם במיוחד, בגיל 17 בלבד. באותה שנה, 2017, הצטרף לאוניברסיטת אלבמה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן אייברי ג'ונסון. בעונת 2018/2019 הפך לשחקן המוביל של אלבמה, ונבחר לחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי ("SEC"), לאחר שרשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 5.2 אסיסטים ו-4.8 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק מקצועית.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר לואיס על ידי ניו אורלינס פליקנס, בבחירה ה-13. לאורך עונת הרוקי שלו עם הפליקנס שותף ב-54 משחקים, וקלע 6.4 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
קירה לואיס
קוף עכביש שמק
לגו הארי פוטר
סוריה הממלוכית
המערכה על בוקרשט (1916)
אוניברסיטת צ'רנוביץ
אוניברסיטת צ'רנוביץ (בשמה המלא: האוניברסיטה הלאומית בצ'רנוביץ ע"ש יורי פדקוביץ', באוקראינית: Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича) היא אוניברסיטה ציבורית הנמצאת בעיר צ'רנוביץ שבמערב אוקראינה.
היסטוריה.
אוניברסיטת צ'רנוביץ נוסדה ב-1875 בשם אוניברסיטת פרנץ יוזף בצ'רנוביץ (בגרמנית: Franz-Josephs-Universität Czernowitz). זאת, במלאת מאה שנה להשתלטות האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1774 על מחוז בוקובינה, שבירתו היא צ'רנוביץ. עקב ההשתלבות של קהילת יהודי צ'רנוביץ בחיים הפוליטיים והכלכליים באימפריה, מנו היהודים ב-1878 23% מכלל התלמידים באוניברסיטה. מספר זה טפח לכדי 24% ב-1885, 42% בשיא ב-1897, 41% ב-1906 ו-36% ב-1915. בתקופת השלטון הרומני הוסב שמה של האוניברסיטה לאוניברסיטה המלכותית ע"ש קרול הראשון בצ'רנאוץ (ברומנית: Universitatea Regele Carol I din Cernăuţi). עקב מדיניות הנומרוס קלאוזוס שהוחלה על היהודים ברומניה, צנח שיעור הסטודנטים היהודים הלומדים באוניברסיטה ב-1933 לכ-18% אחוז.
מערות בימבטקה
וילאייט הדנובה
וילאייט הדנובה (בטורקית עות'מאנית: ولايت طونه; בבולגרית: Дунавска област, נפוץ יותר: Дунавски вилает) היה מחוז אדמיניסטרטיבי מדרגה ראשונה של האימפריה העות'מאנית בין השנים 1864–1878. בסוף המאה ה-19, לפי הדיווחים, שטחו היה .
הווילאייט הוקם מהחלקים הצפוניים של איילט סיליסטרה לאורך נהר הדנובה והאיילטים של ניש, וידין וסיליסטרה. וילאייט זה נועד להפוך למחוז מודל, המציג את כל ההתקדמות שהשיג השער הנשגב באמצעות הרפורמות המודרניות של הטנזימאט. בסופו של דבר הוקמו ברחבי האימפריה עד שנת 1876 וילאייטים אחרים על פי וילאייט הדנובה, למעט חצי האי ערב ומצרים העצמאית עד אז. רוסוצ'וק, היום רוסה בבולגריה, נבחרה לבירת הווילאייט בשל מעמדה כנמל עות'מאני מרכזי על הדנובה.
הפרובינציה פורקה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), כאשר חלקה הצפון-מזרחי (צפון דוברוג'ה) שולב ברומניה, חלק משטחה המערבי בסרביה, ואילו אזורי המרכז והדרום היוו את מרבית נסיכות בולגריה וחלק מרומליה המזרחית.
ממשלה.
מידהט פאשא היה המושל הראשון של הווילאייט (1864–1868). בתקופתו כמושל הוקמו קווי ספינות קיטור על נהר הדנובה; מסילת הרכבת רוסה-ורנה הושלמה; הוכנסו קואופרטיבים לאשראי חקלאי המספקים לחקלאים הלוואות בריבית נמוכה; כמו כן הוצעו תמריצי מס לעידוד מפעלים תעשייתיים חדשים.
העיתון הרשמי הראשון בווילאייט של האימפריה העות'מאנית, "טונה / דונב", התפרסם הן בטורקית עות'מאנית והן בבולגרית והיו בו גם עורכים עות'מאניים וגם בולגרים. עורכיו הראשיים כללו את איסמעיל כמאל ואחמד מידאת אפנדי .
בווילאייט התקיימה אספה מינהלית שכללה פקידי מדינה שמונו על ידי הממשלה העות'מאנית וכן שישה נציגים (שלושה מוסלמים ושלושה לא מוסלמים) שנבחרו מבין תושבי הפרובינציה. לא-מוסלמים השתתפו גם בבתי המשפט הפליליים והמסחריים המחוזיים שהתבססו על קוד חוק וצדק חילוני. הוצגו גם בתי ספר מעורבים מוסלמים-נוצריים, אך רפורמה זו בוטלה לאחר שהתמודדה עם התנגדות עזה מצד האוכלוסייה.
חטיבות מנהליות.
המחוז כלל את הסנג'קים הבאים:
וילאייט הדנובה הוקם בשנת 1864 והורכב מתת-הפרובינציות של רוסה, וארנה, טולצ'ה, טירנובה, וידין, סופיה וניש. שני תתי-פרובינציות ( סופיה וניש) הופרדו וילאייט הדנובה, כאשר סנג'ק ניש הפך לחלק מווילאייט פריזרן, ואילו סנג'ק סופיה הפך לעצמאי בשנת 1876, ולבסוף סופיה וניש סופחו לוילאייטים אדירנה וקוסובו בהתאמה בשנת 1877.
דמוגרפיה.
בשנת 1865 התגוררו במחוז 658,600 (40.51%) מוסלמים ו-967,058 (59.49%) לא-מוסלמים, כולל נשים, לא כולל סנג'ק ניש; כ-569,868 (34.68%) מוסלמים, מלבד המהגרים ו-1,073,496 (65.32%) לא מוסלמים בשנים 1859–1860. באזור זה התיישבו כ-250,000-300,000 מהגרים מוסלמים מקרים וקווקז בין השנים 1855–1864.
אוכלוסיית הגברים בווילאייט הדנובה בשנת 1866:
אוכלוסיית הגברים בווילאייט הדנובה (למעט סנג'ק ניש) בשנת 1865 על פי Kuyûd-ı Atîk (בית הדפוס של וילאייט הדנובה):
אוכלוסיית הגברים בווילאייט הדנובה (למעט סנג'ק ניש) בשנים 1866–1873 על פי עורך עיתון הדנובה איסמעיל כמאל:
אוכלוסיית הגברים בווילאייט הדנובה (למעט סנג'ק ניש) בשנת 1868 על פי כמאל קרפט:
על פי מפקד האוכלוסין בשנת 1874, היו במחוז הדנובה 963,596 (42,22%) מוסלמים ו-131,8506 (57,78%) לא מוסלמים, למעט סנג'ק ניש. יחד עם הסנג'ק של ניש, האוכלוסייה כללה 1,055,650 (40,68%) מוסלמים ו-1,539,278 (59,32%) לא מוסלמים בשנת 1874. המוסלמים היו ברובם בסנג'קים של רוסוצ'וק, וארנה וטולצ'ה, ואילו הלא-מוסלמים היו ברובם בשאר הסנג'קים.
ולדימיר לוין
ולדימיר לוין (ברוסית: Владимир Леонидович Левин; נולד ב-1967 בלנינגרד) הוא אזרח ברית המועצות ורוסיה, שב-1994, בעודו ברוסיה, הצליח להעביר כמה מיליוני דולרים מחשבונותיהם של לקוחות גדולים בבנק האמריקני סיטיבנק , נעצר אז בבריטניה והורשע בארצות הברית. בשנת 1998 נגזר על לוין 36 חודשי מאסר, אותם כבר ריצה עד ששוחרר ממעצר והוסגר מארצות הברית.