מאחורי גושי האבן נבנה קיר הזיכרון בזווית המזכירה את הגוש העליון. על גבי הקיר מוצב לוח שיש עם הכותרת- , שמות 53 חללי גבעתי ושורת הסיום- .
האנדרטה כולה נמצאת על במה מרוצפת בפארק בן-גוריון בעיר.
טקס יין
טקס יין הוא חלק מסעודה בו נמזג יין לסועדים. מטרת טקס היין היא לוודא כי היין הוא לשביעות רצונו של מזמין היין וכן לכבד את מעמד הסועדים.
ההקדמה לטקס היין.
לפני טקס היין, יש לבחור את היין שיילגם בסעודה. לרוב, ישנו מלצר יינות הנקרא אוֹצֵר יין (בצרפתית: סומֶלייה) הממליץ למזמין היין איזה יין כדאי לשתות עם האוכל המוגש. לרוב, לסעודה עם מנות בטעמים עדינים יומלץ יין קליל. יין בעל טעם עוצמתי יפגע בטעם המזון. בסעודות עם מנות בעלות תיבול כבד וטעמים חזקים יומלץ יין בעל נוכחות שלא ייעלם עם טעם המזון.
לאחר שמזמין היין החליט על היין שיילגם, יונחו על השולחן כוסות המתאימות לסוג היין: כוסות בורדו ליינות אדומים, כוסות בורגונדי ליינות לבנים ואדומים קלים, כוסות שמפניה ליינות מבעבעים וכוסות פורט ליינות פורט וליינות קינוח. על הכוסות להיות נקיות ללא רבב ויונחו מימין לסועד כאשר המניח אוחז את הכוס מן הרגל שלה, ולא מן הגוף.
על הסומלייה לוודא כי היין בטמפרטורה הנכונה. ליינות לבנים, יינות קינוח ויינות מבעבעים המוגשים לרוב בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס, נהוג להניח ליד מזמין היין שמפניירה מלאה בקרח ומלח גס.
שלבים בטקס היין.
לאחר שהונחו כל הכוסות, הסומלייה ייגש אל מזמין היין עם היין שנבחר כאשר הוא עטוף במטלית. המטלית תוסר והיין יוצג למזמין היין עם התווית כלפיו, ועל מזמין היין לאשר כי זהו אכן היין שנבחר. לאחר מכן הסומלייה יפתח את בקבוק היין. במהלך הפתיחה על התוית להיות כלפי מזמין היין. על הסומלייה לשים לב שלא נשארו שאריות שעם על שפת הבקבוק. אם נשארו שאריות, יש לנגבן עם המטלית.
לאחר שהיין פוקק, יש להציג את פקק השעם למזמין היין כדי שיבחן האם הוא יבש לאורכו, דבר המעיד על יין שהיה אטום היטב. על מזמין היין לבחון גם ריקבון שעלול להיווצר על הפקק, דבר שמעיד על יין מקולקל. אם הפקק אינו עשוי משעם אלא מחומר סינתטי, ניתן לוותר על חלק זה של טקס היין.
אם היין שנבחר על ידי מזמין היין הוא יין מתיישן, יש למזוג את היין לתוך דקנטר כדי לחדרר אותו. לאחר המתנה של כחצי שעה, ניתן למזוג את היין אל הכוסות. במקרה ואין בנמצא דקנטר, ניתן לתת ליין "לנשום" בתוך הכוסות.
בתחילה, יש למזוג כמות קטנה של יין לכוסו של מזמין היין. על מזמין היין לבחון את היין ולאשר כי היין טוב וראוי לשתייה. לאחר קבלת האישור יש למזוג את היין אל הכוסות בשני סיבובים בכיוון השעון לפי סדר עקבי קודם לנשים ואחר כך לגברים. ישנם טקסי יין בהם סדר המזיגה הוא מן המבוגרת אל הצעיר, אך מגמה זו פוחתת כדי לא לגרום לעלבון וכדי לא לבצע סיבובים רבים במקרה שהסועדים יושבים בסדר אקראי. המזיגה מתבצעת מצדו הימני של הסועד, כאשר התווית פונה כלפיו. על המזיגה להיות איטית וללא מגע של הבקבוק בכוס.
המטלית מונחת על זרועו של הסומלייה, ובסוף כל מזיגה עליו לנגב את פיית הבקבוק כדי למנוע טפטופי יין אפשריים.
הסומלייה צריך להיות מיומן ומנוסה ולדעת כמה יין יש למזוג לכוסות כדי לא להגיע למצב שהבקבוק מתרוקן לפני שנמזג יין לכל הסועדים. על הסומלייה להשאיר גם מעט יין בתוך הבקבוק.
בסיום המזיגה לכל הסועדים יש להניח את בקבוק היין האדום על השולחן ליד מזמין היין. יינות לבנים, יינות קינוח ויינות מבעבעים יש להניח בתוך השמפנירה ליד מזמין היין. פעולה זו נועדה כדי לתת כבוד נוסף למזמין היין ולאפשר לו למזוג יין נוסף לאחד מן הסועדים בעצמו, או במקרה שיין לבן, קינוח או מבעבע נגמר, לסמן לסומלייה להביא בקבוק נוסף על ידי הנחת הבקבוק במהופך בתוך השמפנירה.
בתום טקס היין נהוג לערוך הרמת כוסית.
רב-חובלים
רב-חובלים (באנגלית: master או sailing master) היה שם הדרגה (בתרגום לעברית) של קצין בציי המלחמה של בריטניה וארצות הברית, שהיה אחראי על ניווט האונייה והשטתה. דרגת קצונה זו אינה קיימת יותר. רב-החובלים היה קצין מקצועי שמומחיותו בנווטות, ימאות ושיט מפרשים ולא קצין-מפקד שעיקר עיסוקו בלחימה. הוא הסתייע בשניים-שלושה תתי-קצינים (petty officers) שנקראו master's mates ובתרגום לעברית "חובלים".
בצי המלכותי הבריטי היה רב-החובלים קצין-משנה (warrant officer), שווה במעמדו ללפטננטים. ב-1867 הוחלף שמו ל"קצין ניווט" (navigating lieutenant).
כשהוקם הצי האמריקני, ב-1794, נכלל רב-החובלים עם קציני המשנה וניצב בסולם הדרגות בין המידשיפמנים (פרחי החובלים) ללוטננטים. מ-1837 נשא דרגה זו גם קצין-פיקוד (commissioned officer), וב-1883 הוחלף שמה לזה הנוהג גם כיום – "לוטננט משנה" (Lieutenant, junior grade).
בצרפתית נקרא קצין זה בשם "maitre pilote", "רב-נווטים" או "קצין ניווט".
האש והעצים
האש והעצים הוא קובץ הסיפורים השמיני מאת ש"י עגנון שיצא לאור בשנת 1962 בהוצאת שוקן. זהו הקובץ האחרון שיצא עוד בחייו של עגנון. בסוף הקובץ הכניס עגנון קטע "התנצלות" שבו הוא מתייחס לכל אחד מחלקי הספר ומספר כמה פרטים אודותיו, או מבהיר את תוכנו הכללי. כמו כן, הוא מתנצל בפני הקוראים על כך שהוא מביא לדפוס ספר שלא נשלם:
שמו של הקובץ לקוח מתיאור עקידת יצחק בספר בראשית. השם ניתן על ידי הרב המקובל אפרים אברט, חברו של עגנון שהסופר שמע ממנו חלק מהסיפורים.
הסיפורים.
הקובץ מכיל בתוכו כמה קובצי סיפורים קטנים יותר:
טבע תום
טבע תום (באנגלית: Tree Fu Tom) היא סדרת טלוויזיה בריטית מצולמת-ממוחשבת לילדים של רשת CBeebies. הסדרה שודרה בממלכה המאוחדת ב-BBC וב-CBeebies ובארצות הברית ברשתות Universal Kids ו-NBC. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הופ! החל משנת 2012.
עלילה.
בפתיח חוגר תום את חגורת הקסמים, מתכווץ לגודל של חרק וחובר לחבריו דביק, אריאלה, כדרדור וזיגזו ב"עיר היער" ויוצא עמם להרפתקאות. בעת צרה הוא נעזר בכוחות הקסם.
ניטריט
ניטריט (בעברית: יון החנקית) היא תרכובת בעל הנוסחה המולקולרית &lt;ce&gt;NO2-&lt;/ce&gt;. זהו יון סימטרי - אורך הקשרים בין האטומים זהים, והזווית ביניהם עומדת על כ-120°. בפרוטונציה נוצרת החומצה החלשה - חומצה חנקיתית. יון החנקית יכול להיות מחוזר או מחומצן.
החנקית חשובה גם בביוכימיה, וגם בתפקידה בניטריפיקציה.
אנטואן דה פוון
אנטואן דה פֵווָן (בצרפתית: Antoine de Févin; סביבות 1470–1511/12) היה מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית מתקופת הרנסאנס. תקופת פעילותו חפפה לזו של ז'וסקן דה פרה, ויש לו הרבה מן המשותף עם בן תקופתו המפורסם ממנו.
חייו.
פוון נולד ככל הנראה באראס, בנו של חבר במועצת העירייה. אחיו רובר דה פוון היה גם הוא מלחין. קרוב לוודאי, שאנטואן עזב את אראס בסוף שנות ה-80' של המאה ה-15, אם כי אין ראיה לכך שנסע לאיטליה, היעד המקובל ביותר על המלחינים הפרנקו-פלמיים בימיו. בשנות ה-90' היה כנראה לכומר (אם כי אין תיעוד ידוע לכך כיום), וייתכן גם שקיבל תואר מוסמך באוניברסיטה, הואיל ובהמשך חייו נודע בתואר מייסטר (maistre). בשנת 1507 עבד כזמר ומלחין בקאפלה המלכותית של לואי ה-12, שהילל אותו בפה מלא. אנטואן דה פוון מת בבלואה.
תאורטיקאי המוזיקה והביוגרף השווייצרי היינריך גלאריאן ציין בכתבים משנת 1547, שפוון היה מחסידי ז'וסקן וכי הלך לעולמו בגיל צעיר; עוד הזכיר אותו כמלחין מאורליאן, אף כי סביר להניח שבכך כיוון לקשר שהיה לעיר זו עם חצר לואי ה-12.
יצירתו.
כל המוזיקה של אנטואן דה פוון ששרדה מתקופתו הנה ווקאלית. הוא כתב מיסות, מוטטים ושאנסונים. מבחינה סגנונית, המוזיקה שלו דומה לזו של ז'וסקן בבהירות המרקם והעיצוב. ובטבעה המתקדם יחסית: ניכר שפוון כתב בסגנונות העכשוויים ביותר לזמנו ואימץ את השיטה של הצבת קטעי אימיטציה לנגד קטעים הומופוניים, שהתבלטה בסביבות 1490. שלא כז'וסקן, נתן פחות את דעתו על ההצבה הקפדנית של הטקסט ויותר על מבנה צורני; היחס בין מילים בודדות למוזיקה מסורבל לעיתים, אף כי במבנים בקנה מידה גדול קל יותר לעקוב אחר כתיבתו. פוון נטה גם חיבה מיוחדת לתחבולה של הצבת דואטים ווקאליים לעומת המצלול המלא של המקהלה.
בחלק מיצירתו השתמש פוון בטכניקה של פנטזיה קונטרפונקטית חופשית, שז'וסקן ליטש בהמשך לכלל שלמות, טכניקה שבה אין שימוש באימיטציה מחמירה; קטעי קנטוס פירמוס עוברים כחוט השני במרקם ומעניקים תחושה של אחדות כללית ושל שוויון מושלם בין כל הקולות.
מכלל יצירתו, שרדו 14 מיסות, 3 קינות, 3 מגניפיקטים, 14 מוטטים ו-17 שאנסונים.
CAC (ראשי תיבות של Common Access Card) הוא שם קוד לרגולציה של הממשל האמריקני. קיימות מספר משמעויות פרקטיות לרגולציה זו אך המשמעות השכיחה היא הדרישה כי ביצוע הזדהות (authentication) למערכת, ליישום או למחשב תתבצע על ידי כרטיס חכם פיזי ולא על ידי שם משתמש וסיסמה.
ככל הנראה, כבר עד סוף שנת 2014, כל יישום אשר נמצא בשימוש של חברה פדרלית, צריך לאפשר מצב עבודה בו כניסה למערכת תתבצע אך ורק על ידי כרטיס CAC.
הממשל מעודד חברות תוכנה אשר מאפשרות מצב עבודה זה לקבל הסמכה בסיסית המאשרת כי התוכנה תומכת באופן בסיסי ב-CAC. ההסמכה הזו ניתנת על ידי החברה הפדרלית JITC.
מידע טכני.
על כרטיס CAC ישנם מספר certificates בפורמט X.509. רק חלק מתעודות אלה מורשות להיות בשימוש לזיהוי ה end user. הם יכולות להיות client certificates בעת הקמת ערוץ ה-SSL מתחנת הקצה לשרת (או לפרוקסי שנמצא לפניו).
זיהוי המשתמש עצמו נמצא בשדה subject ב-client certificate. לרוב יהיה רשום זיהוי המשתמש ב-attribute בשם "CN" או "EMAIL".