לאחר סילוק הבעת'יסטים מן הממשלה, התרחק עארף מסוריה והתקרב למצרים הנאצריסטית. ב-26 במאי 1964 חתמו עארף ונאצר על "הסכם איחוד" להקמת איחוד ערבי סוציאליסטי. ההסכם הקים מוסדות שלטון משותפים, אך עארף הבהיר כי אין בכוונתו לנקוט במדיניות ההלאמה הנאצריסטית, וכי המשטר שומר על אופיו השמרני מבחינה כלכלית על אף צעדים נוספים לקידום האיחוד שננקטו בשנת 1964, וצעדי הלאמה שננקטו כדי להתאים את המבנה המשקי של שתי המדינות בסופו של דבר לא בוצע תהליך ההאחדה הנדרש, ועל אף שביטולו הוכרז רק בשנת 1968 הוא נחשב לאות מתה זמן רב לפני כן.
ב-13 באפריל 1966 נהרג עארף בתאונת מטוס. בתאונה נהרגו גם שר הפנים, שר התעשייה, ופקידים בכירים בממשלתו. נמסר כי בעת טיסה בדרום עיראק באזור בצרה נקלע המטוס לסופת חול והתרסק. רבים סבורים כי התאונה הייתה למעשה התנקשות של אנשי הבעת'. את מקומו החליף לתקופה של שלושה ימים המדינאי האזרחי עבד אל-רחמן אל-בזאז. לאחר מכן מונה אחיו של עארף, עבד א-רחמן עארף, לנשיא.
בית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים
בית הקברות הלאומי של האוקיינוס השקט לזכר הנופלים (National Memorial Cemetery of the Pacific) הוא בית קברות לאומי בעיר הונולולו שבהוואי, ארצות הברית, שבו נקברו חללי וותיקי הכוחות המזוינים של ארצות הברית וקרוביהם ואזרחים נכבדים. ניצבת בו גם אנדרטת הונולולו לנעדרים במלחמות ארצות הברית באוקיינוס השקט. זהו אחד האתרים הידועים באיי הוואי ומיליוני אנשים מבקרים בו מדי שנה.
בית הקברות.
בית הקברות שוכן במכתש פואוואינה (Puowaina Crater) – לוע הר געש כבוי בעיבורה של הונולולו, ששמו מיתרגם בקירוב כ"גבעת הקורבן". הוא מוכר יותר בשמו העממי "קערת הפונץ'" (Punchbowl).
הקונגרס החליט על הקמת בית הקברות ב-1948, בעקבות מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט. בינואר 1949 נקברו בו החללים הראשונים – חיילים של ארצות הברית שהובאו מזירה זו, ובכללם חללים שנהרגו בהתקפה על פרל הארבור. בסך הכל נקברו בו 13,000 מחללי אותה מלחמה. בית הקברות נפתח לציבור ב-19 ביולי 1949, עם קבורתם של חמישה מחללי המלחמה – חייל אלמוני, שני חיילי חיל נחתים, קצין צבא ארצות הברית ואזרח – העיתונאי ארני פייל. טקס חנוכת האתר נערך ב-2 בספטמבר 1949 – יום השנה הרביעי לטקס הכניעה של יפן במלחמת העולם השנייה.
בית הקברות משתרע על שטח של 455 דונם. בסך הכל נקברו בו כ-53 אלף אנשים – מרביתם ותיקי מלחמה ששירתו במלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם. כיום הוא סגור לקבורה, למעט חריגים מצומצמים.
הקברים באתר סומנו בתחילה בצלבים ומגיני דוד מעץ. ב-1951 הם הוחלפו בלוחות מצבה מלבניים מגרניט, השקועים בדשא.
בבית הקברות הוקם מסלול זיכרון, העובר בין 56 אבני זיכרון שהונחו באתר על ידי מוסדות שונים לזכר ותיקי המלחמות.
בית הקברות – למעט האנדרטה שבו - מנוהל על ידי המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית.
בית הקברות נכלל במרשם הלאומי של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
אנדרטת הונולולו.
ב-1964 הוקמה בשוליו המערביים של בית הקברות אנדרטת הונולולו, המנציחה את שמותיהם של הנעדרים האמריקניים בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה וכן במלחמת קוריאה. בשנת 1980 היא הורחבה כדי לכלול גם את שמות הנעדרים ממלחמת וייטנאם. בסך הכל הונצחו באנדרטה שמותיהם של 28,778 נעדרים. שמותיהם נחרתו על גבי כותלי חצרות אבן, המשתרעות משני צידיו של גרם מדרגות המעפיל אל האנדרטה. היא כוללת גם מבנה בית תפילה גבוה שבחזיתו פסל בן תשעה מטרים של קולומביה ואכסדרות ובהן תצוגת מפות קרב.
האנדרטה נבנתה ומנוהלת על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
המלך ג'יימס הראשון
כלוב הצלעות
כלוב הצלעות הוא הסדר של העצמות בבית החזה של בעלי חיים. הוא נוצר על ידי עמוד השדרה, צלעות ועצם החזה ומקיף את הלב והריאות.
מקור השם מהמילה כלוב המתייחסת למארז המשמש כדי להכיל או להגן על הדברים שבתוכן.
ג'ון הרינגטון
סר ג'ון הרינגטון KCB (באנגלית: John Harington, מאוית גם Harrington; 4 באוגוסט 1561 - 20 בנובמבר 1612) מקלסטון (Kelston), היה סופר ומשורר אנגלי, שידוע כיום כממציא שיטת הדחת המים בשירותים. הוא נמנה עם הבולטים באנשי החצר של המלכה אליזבת הראשונה, ונודע כ"בן-הסנדקות השנון" של המלכה. אך בעקבות התוכן של שירתו וכתביו האחרים, סר חנו בעיני המלכה.
העבודה הידועה ביותר פרי עטו היא "בחינה מחדש של נושא מצחין, שינוי הצורה של השירותים" ("A New Discourse of a Stale Subject, called the Metamorphosis of Ajax"; 1596), שהייתה משל פוליטי ויצאה נגד המלוכה. ה"בחינה מחדש" תיארה אבטיפוס, שהותקן בביתו שבקלסטון, לשירותים המודרניים המשתמשים בשיטת הדחת המים.
ראשית חייו, השכלה ומשפחה.
הרינגטון נולד בכפר קלסטון (Kelston) בסאמרסט, אנגליה, כבנו של המשורר ג'ון הרינגטון ושל אשתו השנייה איזבלה מרקהאם, שהייתה אשת חצר של המלכה אליזבת הראשונה וממשרתותיה. הרינגטון זכה לכבוד כשנבחר להיות בן-סנדקות של המלכה חשוכת הילדים, אחד מבין 102 בני-הסנדקות שלה.
לא ידוע במדויק מה היה הקשר המשפחתי בין ג'ון הרינגטון מקלסטון לבין בן זמנו ג'ון הרינגטון, הברון הרינגטון הראשון מאקסטון. כפי הנראה ג'ון מקלסטון לא ידע מהו אילן היוחסין של סבו, אלכסנדר מסטפני. למרות זאת ההנחה המקובלת היא שגם ג'ון מקלסטון, כמו הברון מאקסטון, הוא צאצא של הלורד הרינגטון מקלדינגהאם, שהיה ברון בימי המלך אדוארד השני.
הוא רכש את השכלתו באיטון קולג' ובקינג'ס קולג', קיימברידג'.
ב-6 בספטמבר 1583 נישא הרינגטון למארי רוג'רס, בתם של ג'ורג' רוג'רס מקנינגטון וג'ואן וינטר. נולדו להם תשעה ילדים, שניים מהם מתו בגיל צעיר, כפי שניתן ללמוד מההערות שהוסיף ליצירותיו בכתב יד.
בחצר המלכות של המלכה אליזבת.
על אף שלמד משפטים, נמשך הרינגטון כבר מראשית חייו לחצר המלכות, שבה אופיו הפתוח וכישרון שירתו משכו את תשומת לבה של המלכה אליזבת. המלכה עודדה אותו להמשיך בכתיבה, אך הוא נהג להרחיק לכת בכתיבה ביקורתית, נוסח פרנסואה רבלה, ולכתוב יצירות פרובוקטיביות ומתריסות.
ניסיון התרגום שלו ליצירה האיטלקית "אורלנדו המטורף" מאת אריוסטו הביא לגירושו מחצר המלכות למשך כמה שנים - המילים החריפות שבהן השתמש הרינגטון בתרגום עוררו את כעסה של המלכה, שהורתה לו לעזוב את החצר ולא לחזור עד שהתרגום יושלם. היא אמנם לא הענישה אותו בגירוש ממשי לצמיתות, אולם המשימה נראתה לה קשה עד כדי כך שהניחה שהרינגטון לא יסיים את התרגום. עם זאת, הרינגטון בחר למלא את הוראתה של המלכה, ואכן סיים לתרגם את האפוס, תרגום שזכה להצלחה רחבה והתקבל בתשבחות רבות. תרגומו לאפוס "אורלנדו הזועם" היא הגרסה המקובלת עד היום בקרב דוברי אנגלית.
המצאת האבטיפוס לשירותים המודרניים.
באותה תקופה המציא הרינגטון את בית השימוש הראשון בבריטניה שהשתמש בשיטת הדחת מים - הוא קרא לו בשם "אג'קס" (Ajax, כלומר "a jakes" - "jakes" היא מילת סלנג ישנה באנגלית שפירושה שירותים) - בית השימוש הותקן בביתו שבקלסטון. ב-1596 כתב הרינגטון ספר בשם "בחינה מחדש של נושא מצחין: שינוי הצורה של השירותים", על המצאתו. הוא פרסם את הספר תחת השם הבדוי "מיסקמוס" (Misacmos). הספר רמז רמיזות פוליטיות לרוזן מלסטר, שהכעיסו את המלכה, וכמו כן, כפי שמובהר היטב בהערות השוליים שהוסיף בכתב יד לעבודה, היווה הספר מתקפה מוסווית נגד ה"צואה" שמרעילה את החברה, ונגד ההתעמרות בחסות הממשל כנגד קרוביו תומאס מרקהאם וראלף שלדון. בעקבות זעמה של המלכה על העבודה, גורש הרינגטון שוב מחצר המלכות. הרגשות המעורבים של המלכה כלפיו היו ככל הנראה הסיבה היחידה שהוא לא הועמד למשפט. העבודה עצמה, שהתפרסמה ב-1596, זכתה לפופולריות רבה.
בית השימוש שפיתח הרינגטון היה האבטיפוס לשירותים המודרניים המשתמשים בהדחת מים. היה בו שסתום שטיפה שבשחרורו זרמו מים ממכל המים, ומנגנון שטיפה רוקן את האסלה. ה"אג'קס" (Ajax) לא אומץ בהיקף נרחב באנגליה, אך הוא אומץ בצרפת תחת השם "Angrez".
מערכה באירלנד.
ב-1599, במהלך מלחמת תשע השנים (1595-1603), שלחה המלכה לאירלנד כוח צבאי, שבראשו עמד רוברט דברו, הרוזן השני מאסקס. המלכה המליצה בחום לרוזן מאסקס לכלול בצבאו את הרינגטון, והוא הוצב תחת פיקודו של הנרי ריסלי (Henry Wriothesley), הדוכס השלישי מסאות'המפטון, כמפקד יחידת פרשים. המורשת שהותיר הרינגטון ממערכה זו, היא המכתבים שכתב למלכה והיומן שניהל, מהם התעדכנה המלכה בידיעות מודיעין על התקדמות המערכה והפוליטיקה הנוגעת לה. הרינגטון כתב, "הייתי מודע די טוב למצב הכללי של המדינה, הן באמצעות תצפית והן באמצעות דיונים ושיחות: כך שאני מחשיב את הידע שרכשתי כאן כשווה יותר מאשר ה-350 פאונד שעלה לי המסע הזה". במהלך המערכה העניק הרוזן מאסקס תואר אבירות להרינגטון על שום שירותיו המעולים. הרוזן מאסקס עורר את כעסה של המלכה בעקבות המערכה, מאחר שהוא סיים את הקרבות בהפסקת אש, והן בשל כך שחילק תוארי אבירות רבים מדי לטעמה. הרינגטון נכח בהסכמי הפסקת האש, וכן ליווה את הרוזן מאסקס כשנתן דין וחשבון למלכה על מעללי הלוחמה. בפגישה זו חווה את זעמה של המלכה, אולם בזכות שנינותו וקסמו האישי מחלה להם המלכה.
חייו בחצר המלכות לאחר מות אליזבת.