כאשר מטופל מתבקש לעבור ניתוח לכריתת איבר מסוים, ישנה סיבה לכך. סיבות נפוצות למדי הן אפנדציטיס (מצב מסכן חיים, שבו אם לא יעבור החולה ניתוח להסרת התוספתן, הוא יקרע וידמם לתוך הבטן) ואבנים בכיס המרה (ניתוח בטן שמבוצע כאשר ישנה חסימה משמעותית ביותר בכיס המרה, כאשר כיום מעדיפים להשתמש בלפרוסקופיה לפתרון הבעיה).
סיבות נפוצות פחות להוצאת איברים פנימיים הן הגדלה מסיבית או קריעה של טחול (ובמקרים נפוצים אחרים בשל לימפומה הפוגעת בו), או גידול סרטני בלתי ניתן לריפוי על ידי הקרנות באיברים כמו הריאה (במקרה שהגידול לא התפשט לריאה השנייה), הכליה (למשל בגידול וילמס) או הקיבה. קיבה נכרתת גם במקרה של כיב עז שאינו מחלים. כריתה של ריאה או כליה מחייבת פעילות תקינה של הריאה או הכליה הנותרת.
סיכונים.
לרוב, הטיפול לאחר ניתוח הכריתה הוא מסובך ביותר. בכריתת קיבה, למשל, יש צורך לאכול כמויות מווסתות של אוכל מכיוון שהקיבה שהיא מווסת המזון איננה, ואכילת יתר עשויה להציף את המעי. במקרה של כריתת טחול יש להתחסן מפני חיידקים אלימים ולקחת אנטיביוטיקה כנגד זיהומים המטופלים במצב רגיל על ידי הטחול. במקרה של כריתת ריאה או כריתת כליה יש לעקוב אחר תפקוד האיבר הנותר, למרות שהגוף עשוי לתפקד היטב עם הכליה או הריאה הנותרת.
כריתה של איבר חיצוני כמו שד, עין או גפה מסכנת את המטופל בדיכאון עמוק. התברר שככל שהמאמצים לשיקום האיבר אחרי כריתה או להחלפתו בתותב מוקדמים יותר, כך הנזק הנפשי למטופל הוא קטן יותר. בחלק מהמקרים תהליך השיקום יכול להתחיל מיד אחרי ניתוח הכריתה, ואף בטרם מעירים את המטופל מההרדמה.
גידם ביהדות.
בעת מתן תורה נרפאו כל המומים בבני ישראל, ובין השאר גם לא היו בהם גידמים.
בני ישראל שגלו לבבל אחר החורבן הראשון קצצו את אגודליהם, כדי לא לשיר ולנגן משירי ציון בפני נבוכדנאצר.
לבר-כוכבא היו מאתים אלף חיילים, שקצצו אחת מאצבעותיהם, כדי לבדוק את גבורתם
נחום איש גמזו היה גידם משתי ידיו.
קטיעה כעונש - בעמים הקדמונים, ובחוקי האסלאם עד היום, מהווה קטיעת ידיים או אצבעות עונש מקובל. בחוקי חמורבי העונש של קטיעת גפה ניתן לבן שהכה את אביו, לרופא שגרם למותו או לעיוורונו של החולה שלו, לרופא שהטביע חותם על עבד מבלי שנתבקש לכך, ולאיכר חכיר שגנב תבואה מבעל השדה.
במקרא מתואר עונש כריתת בהונות אצל אדני בזק, שקצצו את בהונות ידיו ורגליו, כמו שהוא קצץ בהונות ידיהם ורגליהם של מלכי אויביו, אך היה זה רק לאחר מותם.
בתלמוד מסופר על יששכר איש כפר ברקאי, שקצצו את ידיו כעונש על שלא היה לו אימת מלכות.
סיפור ידוע מימי הביניים על קטיעה כעונש, הוא סיפורו של רבי אמנון ממגנצא, שהמלך פסק לו עונש אכזרי של קטיעת הידיים והרגליים. כעבור ימים ספורים, באמצע תפילת מוסף של ראש השנה, הוא נפטר מייסורים, מתוך תפילה שחיבר ברגעיו האחרונים: "ונתנה תוקף".
תחושת פנטום.
כריתת גפה או חלק מגפה יוצרת תחושת פנטום - אשליה שהגפה שנכרתה עדיין קיימת. תחושת פנטום יכולה להיווצר רק אם הקטיעה נעשתה באדם שכבר מלאו לו שמונה שנים. תחושת הפנטום כשלעצמה היא תחושה חסרת נזק והיא עשויה אף להועיל בתפעול תותב. אולם, לבד מתחושת פנטום עשוי להיווצר גם כאב פנטום - כאב שאדם מפרש כאות לנזק בגפה חסרה. כאבים אלה עשויים להיות עזים ולשבש את איכות החיים.
הרייט קווימבי
הרייט קווימבי (באנגלית: Harriet Quimby; 11 במאי 1875 - 1 ביולי 1912) הייתה הטייסת האמריקאית הראשונה שקיבלה רישיון טיס, ב-1 באוגוסט 1911. ב-4 בספטמבר אותה שנה הייתה לטייסת הראשונה שטסה טיסת לילה. ב-16 באפריל 1912 הייתה האישה הראשונה לחצות את תעלת למאנש בטיסה. את חציית התעלה היא עשתה במטוס תוצרת לואי בלריו. היא יצאה מדובר שבאנגליה וכעבור 59 דקות נחתה על חוף ים בהרדלו-פלג', פא-דה-קאלה שבצרפת, כ-40 קילומטר מקאלה.
ב-1 ביולי 1912 טסה קווימבי במפגש התעופה השנתי השלישי במסצ'וסטס בצוותא עם מארגן האירוע, במטוס דו מושבי חדש מתוצרת לואי בלריו. המטוס נטה קדימה וקווימבי והנוסע הועפו למותם.
ימי חול
פארק דה בלוויל
סו גרדנר
סו גרדנר (באנגלית: Sue Gardner; נולדה ב-11 במאי 1967) היא עיתונאית קנדית. מנכ"לית קרן ויקימדיה לשעבר.
שנותיה הראשונות.
גרדנר נולדה בברבדוס, גדלה והתחנכה בעיירה פורט הופ, באונטריו, קנדה.
אביה היה כומר אנגליקני, שהשתתף ב"נסיעות החירות", לביטול ההפרדה הגזעית בארצות הברית. אמה הייתה מנהלת התיכון הציבורי בעיירה, האשה הראשונה בתפקיד זה.
כנערה, הייתה גרדנר "חנונית" ומוזרה, וקראה שירה. חבריה היו להגדרתה מוזרים כמוה, פאנקיסטים, מטאליסטים או חובבי מבוכים ודרקונים. עבודתה הראשונה הייתה בכתב העת האנרכיסטי Kick It Over.
קריירה.
גרדנר היא בעלת תואר בעיתונאות מאוניברסיטת ריירסון. היא עבדה במשך 17 שנה בתאגיד התקשורת הקנדי CBC, בתחילה כמפיקה, כתבת ובמאית ואחר-כך בהפקת סרטים דוקומנטריים עבור CBC Radio One ו-Newsworld בנושאים חברתיים ותרבות פופולרית. כן עבדה כעיתונאית. בתפקידה האחרון היא ניהלה את אתר האינטרנט של רשות השידור הקנדית (CBC). באביב 2007, יום לפני יום-הולדתה הארבעים התפטרה מתפקידה.
לוויקיפדיה הגיעה במקרה. ב-16 באפריל 2007, כששמעה על הטבח במכללת וירג'יניה טק, הגיעה אל דף השיחה של הערך בוויקיפדיה, משחשבה שזו הייתה שיחה בעלת גוון עיתונאי מעמיק, התעוררה סקרנותה, היא עיינה באתר האינטרנט של קרן ויקימדיה וכשראתה שמחפשים מנכ"ל, הגישה את מועמדותה. בסופו של תהליך, נבחרה לתפקיד. ג'ימי ויילס אמר על כך: "מה שתפס אותי בה היה השילוב בין הזיקה לתרבות הנגד לבין המקצועיות הרצינית שלה וגם ההומור". לפי נתונים שפרסמה קרן ויקימדיה, בתחילת דרכה השתכרה 150,000 דולר בשנה ובשנת 2011 עמד שכרה על 200,000 דולר לשנה.
כשסו גרדנר התחילה לעבוד כמנכ"ל קרן ויקימדיה העסיקה הקרן 7 עובדים והיא אף לא העסיקה רואה חשבון במשרה מלאה ופעלה ממשרד שהיה ממוקם במרכז קניות בפלורידה. כיום משרדי הקרן שוכנים בסן פרנסיסקו ועובדים בה כ-120 עובדים.
מדי חודשיים הקפידה גרדנר לנהל צ'אט עם עורכים במיזמי ויקימדיה מרחבי תבל.
באוקטובר 2009 בחר בה האתר הפינגטון פוסט כאחת מעשרת האישים המשפיעים ביותר על עולם התקשורת של השנה, בשל עבודתה בוויקימדיה.
ב-27 במרץ 2013 הודיעה גרדנר, ברשימת תפוצה להודעות בקהילת ויקימדיה, כי היא מתכוונת לפרוש מתפקידה כמנכ"לית קרן ויקימדיה לטובת תפקיד אחר, מתוך מטרה לקדם את עולם האינטרנט החופשי. היא ציינה שהחלטתה באה לאור שינויים ביחס לאינטרנט, אשר מהווים איום על המשך קיומו בצורה המוכרת לנו, והביאה כדוגמה את פעולות החקיקה הידועות כ-SOPA/PIPA. גרדנר הדגישה בהודעתה שאינה עוזבת מייד, ובתיאום עם הוועד המנהל של הקרן, תעשה זאת לאחר שיימצא לה מחליף.
ב-1 ביוני 2014 הוחלפה על ידי לילה טרטיקוב. במאי 2015 הצטרפה לפרויקט Tor כיועצת, לשם בניית תוכנית ארוכת טווח לפרויקט.
החל מספטמבר 2018 היא עומדת בראש אתר האינטרנט "The Markup", אתר ללא מטרות רווח שעוסק בהשפעתן של ענקיות הטכנולוגיה על החברה.
הנוקמים הקטנים
הנוקמים הקטנים(בצרפתית: Les Mini-Justiciers) היא סדרת אנימציה המבוססת על סדרת ספרים מאת Hélène Bruller ו-ZEP. הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים מאפריל 2009.
תקציר העלילה.
הסדרה מספרת על עלילותיהם של חבורה די גדולה של חיות, אשר לומדת בבית-ספר יסודי. בכל פרק מסופר על חייה אחרת, בעלת "פגם" חיצוני או פנימי אשר גורם ללעג מכל חבריה ללימודים. לאחר מכן, אותה חייה מקבלת כוחות-על, אשר בעזרתם היא מראה לכולם כי למרות הפגמים - כולנו שווים, וכי אין דבר יותר טוב מחברות אמת. בסוף כמובן, הכוחות נעלמים והכל חוזר לעצמו. אבל כך למעשה, כולם לומדים לקח חשוב לחיים. את הפתיח העברי של הסדרה שרים עמנואל חנון ואלן אזגי.
הצבא הסלווקי
דבון ג'פרסון
דבון ג'פרסון (באנגלית: Davon Jefferson; נולד ב-3 בנובמבר 1986 בלינווד שבקליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד בקבוצת קפיטנס דה ארקיבו מליגת הכדורסל הפוארטו ריקנית. ג'פרסון נחשב שחקן אתלטי במיוחד ובעל יכולת הטבעה גבוהה.
קריירה.
בצעירותו שיחק ג'פרסון באוניברסיטת דרום קרוליינה, בה העמיד ממוצעים של 12.1 נקודות, 6.3 ריבאונדים וחסימה אחת ב-27.8 דקות משחק. הוא שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי הלוס אנג'לס לייקרס, אך לא נבחר בדראפט לשנת 2008 וחתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית לעונת 2009/2008, אותה הוביל יחד עם דורון פרקינס לגמר גביע המדינה ולגמר הפיינל פור של הליגה, אך בשניהם קבוצתו הפסידה להפועל חולון ולמכבי תל אביב בהתאמה. כמו כן, הוא נבחר לשחקן השישי של העונה בליגת העל לאחר שקבע ממוצעים של 16.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2010/2009 הפך לאחד הכוכבים הגדולים של הליגה הישראלית, אך עזיבתם של פרקינס וברוקס סיילס השפיעה רבות על חיפה שסיימה את העונה הסדירה במקום החמישי בלבד והודחה כבר ברבע גמר הפלייאוף על ידי ברק נתניה. בסך הכל ג'פרסון סיים עונה אישית טובה במיוחד עם ממוצעים מצוינים של 17.2 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.