ביאליסטוק מחליט לממש את הרעיון, מציע לבלום לעשות את זה יחד איתו (ולקחת שני מיליון דולר, על מנת שלכל אחד יהיו מיליון דולר בסופו של דבר), להגשים את חלומו להיות מפיק ולאחר שתתבצע ההונאה, לטוס לריו דה ז'ניירו. בלום, שנחרד מהאפשרות שהרעיון ייכשל - מה שיוביל אותו לכלא - מסרב, וחוזר ל"ווייטהול את מרקס".
כאשר בלום חוזר ל"ווייטהול את מרקס", מסתבר שמר מרקס, אחד מבעלי החברה, שולט בעריצות בבלום ובעובדים האחרים שעובדים איתו. בלום נזכר בחלומו להיות מפיק ומפנטז על החיים הטובים שיכולים לבוא עם הגשמת החלום. הוא מחליט להתפטר מהחברה וחוזר אל מקס על מנת ליישם איתו הרעיון המבריק.
ביאליסטוק ובלום בתחילה מחפשים את המחזה הגרוע ביותר שנכתב מעולם, ולבסוף מוצאים את המחזמר "האביב של היטלר" ("Springtime for Hitler"), המספר על עלילותיו של הפיהרר. הם הולכים אל המחזאי, פרנץ ליבקינד, חבר לשעבר במפלגה הנאצית, שמסתתר מהרשויות. לפני שליבקינד חותם על החוזה שנותן לביאליסטוק ובלום את הזכות להעלות את המחזה, הוא מכריח אותם לרקוד איתו ריקוד שהיה אהוב על היטלר ולהישבע את שבועת זיגפריד שלא להכפיש את שמו של היטלר (בנקודה זו מסתבר ששמו האמצעי של היטלר הוא אליזבת', על שם אליזבת הראשונה), ושהפרת השבועה דינה מוות.
לאחר שמצאו את המחזה הגרוע ביותר בעולם מחפשים ביאליסטוק ובלום את הבמאי הגרוע ביותר בברודוויי, ומגיעים לרוג'ר דה ברי (דברי - הריסות), במאי הומוסקסואל החי במחיצת עוזרו האישי, כרמן גיאה. בהתחלה דה ברי לא רוצה לביים את המחזה, אף על פי שאהב אותו, אך לאחר שביאליסטוק מציג בפניו את האפשרות לזכות בפרס הטוני, נעתר דה ברי ומסכים לביים את ההצגה.
לאחר מכן ביאליסטוק ובלום מחפשים את השחקנים הגרועים ביותר בברודוויי ומודיעים על מבחני בד. למשרדם מגיעה אולה, אישה מושכת ממוצא שוודי, שבאה במטרה להיבחן למחזמר. אף על פי שהיא הגיעה למקום הלא נכון בזמן הלא נכון, נעתרים השניים לתת לה להיבחן עקב משיכתם המינית אליה. לאחר ביצוע האודישן הם נותנים לה תפקיד במחזמר וגם לעבוד כמזכירה שלהם.
לאחר מכן ביאליסטוק יוצא להשיג את הכסף מאותן זקנות על ידי קיום משחקי מין עימן, משיג שני מיליון דולר, וההפקה יוצאת לדרך. כשביאליסטוק יוצא להפקיד מעט כסף בתיאטרון כדי לקבל את המבנה לחזרות, אולה מפלרטטת עם בלום. בלום נרתע בהתחלה, אך בסופו של דבר נכנע לרחשי ליבו, הם מתנשקים והוא נפטר מהשמיכה הכחולה בה נעזר להתמודד עם חרדותיו.
בהמשך ביאליסטוק, בלום, ליבקינד, דה ברי וגיאה עושים אודישנים לתפקיד היטלר. ליבקינד מתעצבן מאחד המתמודדים המציג את היטלר כנמושה, כאשר לטענתו "הפיהרר היה גבר-גבר", ומבצע אודישן בעצמו, מה שגורם לביאליסטוק לבחור בליבקינד לגלם את היטלר.
לאחר מכן נאספים ביאליסטוק, בלום, אולה, ליבקינד, דה ברי וגיאה ליד אולם התיאטרון, מתכוננים לבכורה. ביאליסטוק מגלה את יחסיהם של בלום ואולה, אך בלום מבטיח שמעבר לחיבוקים ונשיקות אין ביניהם דבר. לאחר מכן מלמדת החבורה את בלום כי לפני בכורה לא אומרים "בהצלחה" אלא "שבור את הרגל". לאחר מכן ליבקינד הולך להתלבש לקראת תפקידו, אך שובר את הרגל, ודה ברי מחליף אותו.
למרות כל הציפיות, ההצגה זוכה להצלחה רבה מפני שהקהל חיבב את דמותו של היטלר המוצגת בחביבות אידיוטית בידי דה ברי. ביאליסטוק ובלום חוזרים למשרד (ובלום נחפז להוציא את השמיכה הכחולה שלו מהפח), ותוהים מה לעשות, עכשיו כשהמממנות יצפו לרווחים והם ילכו לכלא. בלום רוצה להסגיר את עצמו על מנת לקבל הקלה בעונש, אך ביאליסטוק מנסה לעצור אותו והם נאבקים על ספרי החשבונאות בהם ישנם פרטים מפלילים על מעשיהם. למשרד מגיעים גם דה ברי וגיאה, ולאחר מכן גם ליבקינד, שמנסה לירות בהם בשל הפרת שבועת זיגפריד - שהרי היטלר הוצג כאידיוט. לאחר שלליבקינד נגמרים הכדורים, מנסה ביאליסטוק לשכנע אותו לחסל את השחקנים שהציגו את היטלר כמו שהוצג, על מנת להוריד את ההצגה ולהתחמק מעונש. ליבקינד מסכים, אך עקב היריות מגיעים למשרד שוטרים שעוצרים את ליבקינד (שבמהלך ניסיון הבריחה שובר גם את רגלו השנייה), ואת ביאליסטוק שנתפס עם שני הספרים. בלום לא נעצר מאחר שהתחבא, וכשאולה מגיעה לדירה היא משכנעת אותו לקחת את שני מיליון הדולרים ולברוח יחד איתה לריו דה ז'ניירו.
ביאליסטוק מגלה בבית המעצר שבלום ברח עם הכסף ועם אולה לריו. הוא מרגיש שחברו הטוב ביותר בגד בו.
בבית המשפט נפסק כי ביאליסטוק אשם, ואז מגיע בלום להעיד כמה ביאליסטוק הוא חבר טוב והשניים משלימים. השופט, שלא רוצה לשבור את החברות, גוזר על שניהם עונש מאסר בכלא סינג סינג (אותו כלא בו עצור ליבקינד). בכלא מפיקים השניים מחזמר עם האסירים: "אסירים של אהבה" ("Prisoners of Love"), שגם אותו כתב ליבקינד. ההצגה זוכה להצלחה מסחררת טרם עלייתה לבמה, והאסירים ועובדי הכלא משקיעים בה הרבה מכספם. בזמן עבודתם על ההצגה, מגיעה חנינה מהמושל לביאליסטוק, בלום וליבקינד בשל עזרתם בשיקום האסירים. השלושה יוצאים להפיק את המחזמר בברודוויי בבימויו של דה ברי ובכיכובה של אולה.
בסוף הסרט השניים הופכים למפיקים מצליחים, ביאליסטוק חוזר לימי הזוהר שלו ובלום מגשים את חלומו.
ההפקה.
גרסה זו של המפיקים הייתה הגרסה הראשונה שהופקה בארצות הברית שלא בוימה על ידי מל ברוקס אלא בידי במאי אחר.
לסרט לוהקו נייתן ליין ומתיו ברודריק, כוכבי המחזמר שהוצג בברודוויי וששיריו הוכנסו לעלילת הסרט המקורי, תוך שינויים קלים בעלילה. כמו כן לוהקו לתפקידהם המקוריים גארי ביץ' ורוג'ר בארט, אולם במקומו של בראד אוסקר ששיחק במחזמר לוהק ויל פרל, ובמקומה של קיידי הופמן לוהקה אומה תורמן.
כמו כן ירדו שני שירים מהמחזמר המקורי בעריכה: השיר "King of All Broadway" (המלך של ברודוויי) המספר על ימי התהילה של ביאליסטוק, והשיר "In Old Bavaria" (בבוואריה הישנה) בו ליבקינד מביע את געגועיו לגרמניה הנאצית. כמו כן השיר "Along Came Bialy" שונה וחלקו האחרון הוסר ושם השיר שונה ל-"Little Old Lady Land" (ארץ הזקנות הקטנות), והחלק השני של השיר "That Face", בו ביאליסטוק מתאווה לגופה של אולה, הוסר.
ביקורת.
בניגוד לביקורות הנלהבות שקיבל המחזמר, שאף זכה ב-12 פרסי טוני, וזכה לגרסאות שונות בכל העולם, בין השאר בישראל, הסרט קיבל ביקורות צוננות ברובן, והקהל מיעט ללכת לראות את הסרט.
בסופו של דבר הסרט לא הצליח להחזיר את ההשקעה וההפקה נשארה עם הפסד של כמעט 7 מיליון דולר.
תפיסת גוף שלילית
יוהן לודוויג הייברג
יוהן קספר פרדיננד פישר
יוהן יאקוב פרוברגר
יוהן פון דר שולנבורג
רודולף יוהן יוזף ריינר
יוהן הרמן שיין
ילקוט
יוהן קספר לווטר
יוהן כריסטיאן רייל
יוהן הלוורסן
יוהן אולריך שטייגלדר
יוהן אדם ריינקן
יוהן שטאדן
יוהן ברוינל
יוהן ארסמוס קינדרמן
יוהן גוטליב גולדברג
יאן האבליוס
יוהן קספר קרל
יוהן פרידריך פאש
יוהן קונאו
יוהן יואכים בכר
יוהן גוסטב דרויזן
בעל ההשגות
שבעת טובי העיר
דמי טיפול מקצועי ארגוני
אהרן וולקין
הרב אהרן וולקין (ה'תרכ"ה, 1864 - ה'תש"ב, 1942) היה רב העיר פינסק-קארלין, ופוסק הלכה באירופה של בין מלחמות העולם. נודע בעיקר בשל סדרת ספרי הפרשנות לתלמוד הבבלי "בית אהרן" וספר השו"ת "זקן אהרן". נספה בשואה.
ביוגרפיה.
נולד בעיר שומיאץ לחיה לאה ורבי יעקב צבי. בנעוריו למד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו הקרובים ביותר של הנצי"ב. נישא לרחל, בתו של רבי בן ציון סורוצקין מזכרין ואחותו של הרב זלמן סורוצקין, הרב מלוצק.
לאחר נישואיו התגורר בעיר קובנה והצטרף לכולל הפרושים הידוע תחת הנהגתו של רבי יצחק אלחנן ספקטור רב העיר, שם הוסמך להוראה ולדיינות.
כהונתו ברבנות.
בגיל שלושים התמנה לבקשת רבי יצחק אלחנן ספקטור לרבה של העיירה גורזד בליטא, במקום רבי יצחק יעקב רבינוביץ שהתמנה לרב העיר פוניבז'. בשנת תרס"ה התמנה לרבנות בעיירה שאד, ובתחילת תרע"ב (1911) נתקבל כרב ואב"ד בעיירה אמציסלאב אשר ברוסיה הלבנה. היה פעיל באגודת ישראל בעת ייסודה. בדצמבר 1913 יצא עם ד"ר מאיר הילדסהיימר בשליחות אגודת ישראל לארצות הברית, בה שהו כשלושה חודשים ואספו כסף למען אגודת ישראל.
בתום מלחמת העולם הראשונה, לאחר עליית הבולשביקים לשלטון, נכלא למשך מספר חודשים. בהקדמה לספרו על מסכת בבא קמא הוא כותב: .
ברבנות פינסק.
לאחר מאמצים רבים עלה בידו לחמוק מרוסיה והגיע למדינת פולין, שם נתקבל כרב לעדת פינסק-וקארלין. הקהילה במקום התקיימה במשך שנים תחת שני בתי דין ושתי הנהלות. כשהתמנה לרב העיר התאחדו שתי הקהילות תחת הנהגתו.
פסיקותיו ודרכו בהלכה.
רבי אהרן עסק בענייני ציבור ובנושאים שנויים במחלוקת. שאלות בהלכה הובאו לשולחנו על ידי רבנים באירופה, כולל האדמו"ר האמרי אמת מגור. בפרט ידועות פסיקותיו בנושאי הפריה מלאכותית, חגיגת בת מצווה לבת, אמירת קדיש על אבא נוכרי ואיסורו התקיף לפרסום דברי תורה בעיתונים.
הוא פסק כי אין לפטר מתפקידו שוחט בעקבות שמועה כי ראוהו נכנס לבית פרוצה. פסיקתו הייתה כי אין בכך סימוכין כדי לסכן פרנסת משפחתו ולהטיל עליו קלון, וכל זאת כשאין זה נוגע לתפקודו והצטיינותו כשוחט. עוד התיר להשתמש במטפחות שהודפסה עליהן צורת שתי וערב (צלב) משום שברור שלא נעשו לעבודה זרה אלא לנוי.
פעילותו בענייני ציבור.
בשנת תר"ע נסע לאנגליה יחד עם רבי אליעזר גורדון ראש ישיבת טלז כדי לגייס כספים לשיקום הישיבה לאחר השריפה הגדולה שפגעה בה בשנת תרס"ח. הרב גורדון נפטר במהלך המסע והרב וולקין הספידו.