מוריל היה גורם מרכזי בארגון American for Constitutional Action (ACA), ארגון פעולה פוליטי לא מפלגתי. אזרחותו ושירותו למדינה הודגמו עוד יותר בתרומותיו המשמעותיות לאקדמיה הימית עצמה. בה הוא היה חבר מועצת המבקרים (1953–1955) ויושב ראש מועצת המנהלים ב-1955.
הישגיו כיו"ר הוועדה המייעצת המיוחדת להתפתחויות עתידיות של מתקנים אקדמיים ניתנים לצפיה כיום במתחם החינוכי המעולה של האקדמיה הימית.
פרסים.
חייו של מוריל היו מעוטרים בהישגים, פרסים והכרה שנצברו היטב. הוא קיבל 12 תוארי דוקטור לשם כבוד, נבחר לאקדמיה הלאומית להנדסה, ונמנה כאחד מ-10 האנשים שתרמו הכי הרבה לקידום שיטות הבנייה בארצות הברית בין השנים 1925 ל-1975.
בשנת 1957 הוענקה למוריל מדליית , שנחשב לפרס הגבוה ביותר במקצוע ההנדסה. הפרס מוענק מדי שנה עבור הישגים מדעיים או תעשייתיים בכל תחום של מדע טהור או יישומי. הוא נוסד בשנת 1902 כזיכרון למהנדס הדגול שאת שמו הוא נושא.
כשנשאל מוריל איזה כיבוד הכי חשוב לו, השיב: "כולם מאוד משמעותיים ומוערכים על ידי. קיבלתי את כולם בגאווה ובענווה. הפסוק הבא, מתוך מדליית השירות המצטיין שהוצגה ב-1945 עבור השירות במלחמת העולם השנייה, נותן לי את התחושה הגדולה ביותר של 'כל הכבוד' - "בגלל מקוריות רבה ויכולת יוצאת דופן לחדשנות נועזת, הוא עורר בפקודיו מידה של נאמנות ומסירות לתפקידים מצטיינים בשירות הימי, עד שהצי קיבל תמיכה במידה ובאופן חסרי תקדים בתולדות הלוחמה הימית."
מורשת.
מדליה של איגוד המהנדסים הצבאיים האמריקאיים (SAME) נקראת על שמו של מוריל. מדליה זו ניתנת עבור תרומה יוצאת דופן להנדסה צבאית על ידי אזרחים או חבר צבאי בחיל ההנדסה האזרחית של הצי האמריקני. מדליה זו הוענקה לראשונה בשנת 1955.
מוריל היה אחד המייסדים יחד עם ד"ר , רקטור הכנסייה האפיסקופלית של קלווארי, הנמצאת ב-שדיסייד (פיטסבורג), של חווית פיטסבורג. זהו משרד נוצרי בין-עדתי המספק משאבים רוחניים לעסקים, לבעלי מקצוע ולעובדים מן השורה. אתגר חזון לידת החוויה מצוי בשנות החמישים והמטרה הייתה "להפוך את פיטסבורג מפורסמת באלוהים כפי שהיא מפורסמת בזכות הפלדה".
הנצחה.
לכבודו של מוריל נקרא בסיס גדודי הבניה של ארצות הברית שפעלו בכווית - "מוריל". המתקן היה ביתם של שפעלו באזור המפרץ הפרסי תחת כוח המשימה צ'רלי מתחילת 2003. החל מאפריל 2003, כלל כוח המשימה צ'רלי את דבורי הים ממספר פיקודי צי ארצות הברית.
שדרת מוריל בקוונטיקו, וירג'יניה נקראת על שמו וכן מתקן האימונים של 68,000 רגל מרובע של בית הספר לקצינים של חיל ההנדסה האזרחית (CECOS) בפורט הואנמה, קליפורניה נקרא מתקן "אולם מוריל " לכבודו.
כמו כן, יש אזור מגורים במתחם הימי של נורפוק (וירג'יניה), על שם אדמירל מוריל.
קרון טרקלין מס' 98
קרון טרקלין מס' 98 היה אחד מקרונות אח"מים ברכבת ארץ ישראלית ורכבת ישראל. היום מוצג הקרון במוזיאון רכבת ישראל בחיפה.
היסטוריה.
קרון.
הקרון נבנה בשנת 1922 ב בברמינגהם, אנגליה, עבור קציני הרכבת המנדטורית ואורחים חשובים. יחד עם קרון טרקלין נוסף מאותו דגם, שלא נשמר, שימש את רכבת ישראל עד שנות ה-60.
כאשר הקרון יצא מהמפעל, הוא כלל סלון רחב, מרוהט בכורסאות מרופדות עור ומטבח מאובזר. בסוף שנות ה-20 הקרון עבר שינוי וקיבל שש מיטות מחולקות בין תאי שינה והפך לקרון שינה, הסלון של הקרון הצטמצם ונשארו בו רק כמה כורסאות בודדות. הקרון ניזוק במהלך מלחמת העצמאות, אך תוקן לאחר מכן. לאחר מלחמת ששת הימים, השתמש צה"ל בקרון כמפקדה, בבסיס רפידים, שבחצי האי סיני. קרון הוחזר מאוחר יותר לרכבת ישראל והוצג במוזיאון רכבת בחיפה, שנפתח ב-1983. באותן השנים מצבו שהקרון היה בעייתי, מרכב הקרון ניזוק משמעותית והשלדה המקורית אבדה.
בשנת 2018–2019 עבר הקרון תהליך השיחזור המלא ונוספו לו חלקים חסרים מהקרונות דומים אחרים, את הגג נאלצו להחליף בשל מצב השימור הירוד שלו. במהלך השחזור נחשפו שש שכבות צבע שונות, הן נשמרו פתוחות, ומוצגים היום במקום המתאים על הקרון. הצביעה החיצונית תואמת את ערכת הצבעים משנת 1950, וכך גם השלטים וסמל הרכבת ישראל.
הקרון הוא כנראה היחיד ששרד מציוד רכבת המנדטורית, שביקר באיסטנבול, עם משלחת הארץ הישראלי בוועידת הרכבות למזרח התיכון ב-1947.
קרנות טרקלין נוספים.
קרנות טרקלין נוספים (מדגמים אחרים) שנשמרו בישראל:
הנוסעים המפורסמים של הקרון.
הנוסעים המפורסמים בקרון היו: המלך אלברט הראשון והמלכה אליזבת מבלגיה (1931), היילה סלאסי, קיסר אתיופיה (1936), ווינסטון צ'רצ'יל, נשיא ישראל יצחק בן-צבי וראשי ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ומשה שרת.
רדוסלאב מיידאן
רדוסלאב מיידאן (בפולנית: Radosław Majdan; נולד ב-10 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער.
קריירה.
מיידאן נולד בשצ'צ'ין והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת פוגון שצ'צ'ין ששיחקה אז בליגה הפולנית השנייה. בתום עונת העפילה קבוצתו לליגת העל הפולנית ובעונה הראשונה שלה בליגה הבכירה, מיידאן הפך לשוער הראשון שלה.
בקיץ חתם בגזטפה מליגת העל הטורקית. בקיץ הצטרף לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית במדיה מיעט לשחק ובינואר עזב את המועדון לבורסאספור.
באוגוסט הצטרף למ.ס. אשדוד מליגת העל. בינואר שוחרר מהמועדון וחתם בוויסלה קרקוב עמה זכה בשתי אליפויות.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בפוגון שצ'צ'ין עמה ירד לליגה השנייה בסיום העונה וחתם בפולוניה ורשה.
במאי פרש מכדורגל ומונה למנהל המקצועי של המועדון.
חיים אישיים.
מיידאן היה נשוי לזמרת הפולניה דודה.
אמיל אפלבאום
אמיל אפלבאום (באנגלית: Emil Apfelbaum; 1890 - 12 בינואר 1946) היה רופא קרדיולוג ורפואה פנימית, הוא תרם בכתיבה ופרסום של הספר "מחלת רעב: מחקרים של הרופאים היהודים בגטו ורשה".
ביוגרפיה.
אפלבאום נולד ב-1890 בפולין וסים את תארו כרופא אלופתי מאוניברסיטת ורשה ב 1922. הוא עבד בבית החולים צ'יסטה בגטו ורשה בתור ראש המחלקה הקרדיולוגית ולימד כמרצה תלמידי רפואה בסתר מחשש מהגרמנים. ד"ר אפלבאום הביע דעה נחרצת נגד הגרמנים ואמר שהם מנסים להשמיד אותם בשיטתיות באמצעות רעב ומגפות, "האויב היה מאוכזב, הוא חשב שבסגרו את האנשים בגטו הוא יצליח להשמיד את כל האוכלוסייה היהודית. אך כך לא קרה. יצר החיים של העם היהודי שמר עליו מהשמדה מוחלטת. האויב לא השיג את מטרתו".
בתחילת 1943 אפלבאום ומשפחתו הצליחו להשיג תעודות מזויפות וברחו מגטו ורשה בעזרת מערכת הביוב לצד הארי והם חיכו שם עד שהמלחמה נגמרה.
לאחר המלחמה ד"ר אפלבאום החליט לשנות את שמו ל "קובלסקי" מכיוון שלא יכול היה לשאת יותר שם גרמני. הוא מת בפתאומיות ב-1946 ברחובות ורשה מהתקף לב.
הישגיו האקדמיים.
אפלבאום היה קרדיולוג מומחה בנוסף להיותו רופא פנימי.
מחקר הרעב הוא מחקר שנערך בגטו ורשה שבמהלכו בדקו את השפעות התנאים הקיצוניים בגטו על הגוף האנושי והתפתחות האדם. במחקר זה, אפלבאום לקח חלק בחקירת הפתופיזיולוגיה של מחזור הדם במחלת הרעב. אפלבאום היה בין היחדים ששרדו לאחר גטו ורשה והוא זה שפרסם את המחקר על מחלת הרעב לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
ארגונים בינלאומיים באירופה
ארגונים בין־לאומיים באירופה
הפראיות
הפראיות (באנגלית: The wilds) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי שרה שטרייכר עבור פריים וידאו.
הסדרה סובבת סביב קבוצת נערות מתבגרות שנותרו תקועות על אי בודד לאחר התרסקות מטוס, אך אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי. הקאסט כולל את סופיה עלי, ריין אדוארדס, שאנון ברי, ג'נה קלאוס, מיה הילי, הלנה הווארד, ארנה ג'יימס, שרה פידג'ון, דייוויד סאליבן, אלכס פיצאלן, טרוי ווינבוש ורייצ'ל גריפית'ס.
הסדרה החלה בשידור בפריים וידאו ב-11 בדצמבר 2020, וזכתה לביקורות חיוביות מהמבקרים, עם שבחים על הביצועים, הכתיבה והעלילה.
בדצמבר 2020, הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה לראשונה ב-6 במאי 2022.
עלילה.
קבוצה של נערות מתבגרות מרקעים שונים - פאטין ג'דמני, דוט קמפבל, מרתה בלקבורן, רייצ'ל ריד, שלבי גודקינד, נורה ריד, טוני שליפו ולאה רילקה - נמצאות על מטוס שמתרסק באוקיינוס ​​בזמן שהיה בדרך להוואי.
הן שורדות את ההתרסקות ומוצאות את עצמן תקועות על אי בודד. בעוד הבנות פועלות כדי לשרוד וללמוד אחת על השנייה, הן אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי; התרסקות המטוס בוצעה על ידי גרטשן קליין, ראש התוכנית "Dawn of Eve progrem".
הרפתקאותיהן של הבנות על האי משולבות בסצנות פלאשבק על חייהן לפני ההתרסקות, ובסצנות פלאש-פורוורד שבהן שני גברים הטוענים שהם סוכני FBI מראיינים את הניצולים כביכול לאחר החילוץ.
צ'ירסאווה גואל
צ'ירסאווה גואל (בצרפתית: Tchiressoua Guel; נולד ב-27 בדצמבר 1975) הוא כדורגלן עבר איווארי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.
גואל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מימוסאס במדיה שיחק 5 שנים. בקיץ הצטרף לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-6 בפברואר 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד בסטיה.
בקיץ הצטרף לסנט אטיין. ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בצרפת בתיקי 3-3 נגד לה הבר. באותו משחק בישל שער נוסף.
בקיץ הצטרף ללוריאן. בעונתו הראשונה, שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך ירדה לליגה השנייה. גואל שיחק עם הקבוצה גם בשנתיים שלאחר מכן, גם אז בליגה השנייה.
בקיץ חתם באנקרגוג'ו מליגת העל הטורקית, במדיה רשם 15 הופעות. ב-13 בינואר 2005 חתם בנאנסי, עמה רשם עליית ליגה בסיום העונה. בקיץ חזר לקדנציה שנייה בלוריאן.