היונרגארד כנראה ידוע ביותר בזכות ספר הדקדוק שחיבר לאכדית, "Grammar of Akkadian" שיצא כבר במהדורתו השלישית. הוא חיבר או ערך תשעה ספרים נוספים, גיליון מיוחד של כתב העת האקדמי בנושא מגע בין שפות "Journal of Language Contact", ולמעלה מ-100 מאמרים ועשרות סקירות בנושאים המתפרסים על פני השפות והתרבויות של המזרח הקדום, ובייחוד במיון שפות, באטימולוגיה ובבלשנות היסטורית.
היונרגארד חיבר את ההגדרות האטימולוגיות של כל המילים האנגליות ממוצא שמי במילון "The American Heritage Dictionary of the English Language" במהדורות הרביעית והחמישית, כמו גם את הנספח על השורשים בשפות השמיות, ואת המאמר "השפה והתרבות הפרוטו-שמיות". ב-2019 הוא היה עורך-שותף של הספר "The Semitic Languages" וכתב בו את הפרק על פרוטו-שמית, בו סיכם את מחקר חייו בנושא.
היונרגארד מוכר גם כאחד המחברים בפרויקט וידאו התיעודי "הנרי דייוויד תורו: מדבר למען הטבע".
הוקרה ופרסים.
היונרגארד היה עמית במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ב-2002, והחזיק במלגת גוגנהיים בשנים 2005–2006. הוא זכה להקדשת ספר יובל לרגל יום הולדתו השישים ב-2012. ב-2014 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו, וב-2018 – מדליית אדוארד אולנדורף מטעם האקדמיה הבריטית. היונרגארד שירת כנשיא האגודה האוריינטלית האמריקאית בשנים 2017–2018.
אלכס אאלה
אלכס אאלה (בספרדית: Alexandra Maniego Eala; נולדה ב-23 במאי 2005, קזון סיטי) היא טניסאית פיליפינית. בשנת 2020 היא הייתה מדורגת מס' 2 לנערות.
אלכס אאלה נולדה למשפחה ספוריטיבית. אמא שלה הייתה שחיינית מצטיינת. בגיל 12 אלכס אאלה ניצחה בתחרות טניס לנערות עד גיל 14. בשנת 2019 היא לראשונה השתתפה באליפות ארצות הברית הפתוחה. בשנת 2020 היא ניצחה בתחרות זוגות נערות של אליפות אוסטרליה הפתוחה. בשנת 2021 היא ניצחה בתחרות לזוגות נערות באליפות צרפת הפתוחה לצד אוקסנה סלחמטייבה.
החל משנת 2020 אלכס אאלה מתחרה בתחרויות לנשים בטניס. בשנת 2021 היא לראשונה ניצחה בתחרות מקצועית לנשים.
איש המערב (סרט, 1940)
איש המערב (באנגלית: The Westerner) הוא מערבון אמריקאי משנת 1940, בבימויו של ויליאם ויילר, עם גרי קופר, וולטר ברנן ודוריס דוונפורט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור של סטיארט לייק והוא מתבסס על דמותו האמיתית של השופט רוי בין שהיה בעל מסבאה בו היה עורך את משפטיו כשהוא נעזר בחבר מושבעים יושבי המסבאה. לפי התסריט הייתה לו "יד קלה" לחריצת גדרי דין של מוות בתלייה אף על פי שבמציאות היו רק שני מקרים כאלה. קורות חייו בתסריט שונות מהמציאות פרט לעובדה שהיה מעריץ נלהב של השחקנית לילי לנגטרי שבמציאות לא נפגש אתה מעולם.
העיירה שנקראת בסרט וינגארון נקראת במציאות לנגטרי (על שם צ'ארלס לנגנטרי שלא קשור ללילי לנגטרי) ממערב לנהר פקוס ושם נמצא עדיין הצריף בו ניהל דין את המסבאה ואת המשפטים שלו. הצריף נקרא "שושנת ג'רזי" לכבוד לילי לנגנטרי והוא משמש כיום אתר תיירות.
וולטר ברנן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור המקורי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
טקסס 1882, קיים מאבק קשה בין בוקרים לחוואים. השופט רוי בין מצדד בבוקרים. באחד מההתנגשויות נהרג בוקר על ידי חוואי. החוואי מובא למשפט במסבאה של בין ולאחר משפט קצר והסכמה של "חבר המושבעים" הוא נתלה.
החוואית ג'יין מתיוס (דוריס דוונפורט) מגיעה למסבאה ומטיחה דברים קשים בשופט בין.
למקום מובא בוקר משוטט החשוד בגניבת סוסו של "צ'יקנפוט" (פול הרסט). הבוקר הוא קול הרדן (גרי קופר) השופט עומד לחרוץ את דינו לתלייה והקברן לוקח כבר מידות לארון הקבורה...
הרדן שם לב ותמונות של לילי לנגטרי שמכסות את הקירות. הוא אומר לבין שהוא מכיר אותה אישית. היא נמצאת כעת באל פאסו והוא מוכן לרכב לשם ולהביא לו תלתל משיערה. בין מתלהב ומשעה את גזר הדין מה עוד שגנב הסוס האמיתי (טום טילר) מגיע ובעימות עם השופט והרדן הוא נהרג.
הרדן שהתרשם מעמידתה של ג'יין מתיוס מגיע לחוותם ומתקבל בידידות על ידי אביה קליפט (פרד סטון). הוא מתאהב בג'יין והיא מרשה לו לגזור תלתל משיערה.
את התלתל הזה הוא מביא לבין בתנאי שיפסיק לתמוך בבוקרים.
החוואים ובראשם הוד ג'ונסון (דיינה אנדרוז) מתארגנים כדי להרוג את בין והרדן מצליח להגיע ראשון ולמנוע זאת.
החוואים צוהלים אבל כעבור זמן קצר הם מותקפים על ידי הבוקרים, היבול והבתים נשרפים וקליפט נהרג. החוואים נאלצים לנטוש את נחלתם.
הרדן מגיע לבין שלא מוכן להישבע בתלתלה של לילי לנגטרי ומודה שהוא תמך בהתקפה.
הרדן רוכב לפורט דייוויס מנגיש תלונה לשריף. הוא ממונה מיד לסגן שריף.
לילי לנגטרי עומדת להופיע בפורט דייוויס. בין מגיע לשם לא לפני שהוא קונה את כל הכרטיסים כדי שיהיה לבד באולם. הרדן אורב לו ומיד לפני הפתיחה מתפתח ביניהם דו-קרב יריות. בין נפצע קשה והרדן נושא אותו בידיו ומציג אותו בפני לילי לנגטרי. בין מתעורר קצת, משאת חייו הוגשמה, הוא נפגש עם אלילתו. כעבור זמן קצר הוא נופח את נשמתו.
כעבור שנתיים הרדן וג'יין כבר נשואים והם מתבוננים בשיירת החוואים החוזרים לנחלתם.
יצחק אלוני (שחקן)
יצחק (איציק) אלוני (נולד בשנת 1945) הוא במאי, מחזאי ושחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
אלוני נולד בשנת 1945 בבגדד שבעיראק. הוא עלה לישראל בשנת 1950 והתגורר במשך תשע שנים במעברת קריית נחום.
לאחר שירותו הצבאי בחיל התותחנים, למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנים 1968-1965, והוא בוגר מחזור ג' של בית הספר.
עבודתו המקצועית.
אלוני החל לעסוק במשחק מיד לאחר סיום לימודיו ולקח חלק בהצגות שעלו בתיאטראות הקאמרי, הבימה, יובל, החאן הירושלמי, צוותא תל אביב, לילך, בית ליסין והעירוני חיפה.
בין היתר שיחק במחזות הבאים:
"מושל יריחו", "רולטה צרפתית", "הבכחאי", "חוות החיות" (הקאמרי), "המלט", "האוריסטיה" (הבימה), "המתאבד", "החמורים" (תיאטרון חיפה), "קדימה בית"ר", "משחקי תיאטרון" (תיאטרון החאן), "סולומון גריפ", "המטרו האדום", "חדר ליד הים" (תיאטרון בית לסין), "טעם הדבש", "הבט אחורה בזעם", "רוזנטה חוזר משדה הקרב", "חזרה בתשובה" (צוותא) ו"אופרה שגעון".
כמו כן שיחק בסרטים "עזית הכלבה הצנחנית", "מבצע יונתן", "רשות נחיתה", "חרבת חזעה", "המרגל הבלתי אפשרי" ו"מחץ הדלתא".
אלוני כתב שלושה מחזות שעלו על הבימות:
"הזקן והקרטוּן (cartoon)"
"על הקצה"
"מישהו מסתובב בחוץ"
כמו כן כתב את המדריך "מאגר תרגילי הדרכה בדרמה"
טריידנט (מיתולוגיה)
אימרה בנושופסקי
אימרה בנושופסקי (בהונגרית: Benoschofsky Imre; בודפשט, 6 בפברואר 1903 – בודפשט, 5 ביולי 1970) היה הרב הראשי של הונגריה.
ביוגרפיה.
לפני השואה.
אימרה בנושופסקי נולד בבודפשט ובנוסף לחינוכו הדתי הייתה לו גם השכלה חילונית רחבת היקף. כתוצאה מכך, כמו קודמיו הגדולים בתפקיד, הוא גילם את האידיאל של רב ניאולוגי שמכיר את המסורות הדתיות היהודיות ואת החינוך החילוני כאחד. אחותו, אילונה בנושופסקי (1913-1997), הייתה המנהלת לשעבר של המוזיאון היהודי ההונגרי.
אימרה בנושופסקי קיבל את הדוקטורט שלו במדעי הרוח באוניברסיטת פאזמאני פטר בשנת 1926 (שמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), וקיבל סמיכה לרבנות בשנת 1928. הוא החל את פעילותו בשנת 1926 והיה תחילה הרב, מה שהיום רובע 11 של בודפשט (Lágymányos) ואחר כך משנת 1928 נבחר לרב בית הכנסת ברחוב ז'יגמונד (בית הכנסת בדרך פרנקל לאו כיום) במשך יותר משלושים שנה. בשנת 1936 מונה לרב הראשי של בודה. בשנת 1960 מונה לרב הראשי של הונגריה וכיהן בתפקיד זה עד סוף ימיו.
הוא נלקח לשרות העבודה במהלך השואה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). ב-2 ביולי 1944, יחד עם הרב ד"ר אלכסנדר שייבר, הספיד בהלווייתו את הרב עמנואל לעף.
אחרי השואה.
משנת 1945 ועד מותו, לימד אימרה בנושופסקי בבית המדרש לרבנים בבודפשט (כיום שמו עם תוספת "האוניברסיטה היהודית") כפרופסור לפילוסופיה של דת, הומילטיקה וכתבי קודש. ד"ר אימרה שמלצר, הרב הראשי בדימוס של סנט גאלן, נזכר ברבו ומלמדו כדלקמן:
"היה לו ניסיון רטורי ופדגוגי עשיר וסיפק אותם לתלמידיו בשפע. הוא היה דרשן מודרני ודרשותיו היו בעלות צליל אנושי, איכותי וספרותי, תוך התעלמות מאמצעים פאתטיים. בהרצאות הבלתי פורמליות שלנו, בהן הפנה את תשומת ליבנו למחברים תאולוגיים ופילוסופיים יהודים-גרמנים מהמאה ה-19 ליצירותיו של ליאו בק, הרמן כהן, מרטין בובר ואלה היו משמעותיות עבורנו. הוא עסק בעל פה ובכתב בנושאים דתיים ובתפיסות עולם מנקודת המבט של היהדות. בנושופסקי ראה את תפקידו בקידום עולם הרעיונות היהודיים והסבר לגישה דתית שונה”.
גם עבודתו המדעית הייתה מגוונת. הוא פרסם מספר מחקרים, כולל בספרי השנה של האגודה הספרותית היהודית-ההונגרית (IMIT) ובזכרונות של הרבנים דב ברנט הלר ועמנואל לעף. בשנת 1946 ערך את הספר "שארית ישראל", שעוסק בסוגיות שייסרו של את הקהילה היהודית בשל אבדות השואה ובאפשרויות בניית הקהילות מחדש.
עבודת הדוקטורט של בנושופסקי בנושא האריסטוטליזם של הרמב"ם, שפורסמה מאוחר יותר בצורת ספרים, בולטת עבודתו בנושא לימודי דת. בנוסף לעבודתו המלומדת, הוא שם דגש רב על הפצת ידע, ופרסם לראשונה בשנת 1941 ספר בשם "ללמוד יהדותנו", שפורסם לאחר מכן מחדש בשנת 1997 וסיפק תמונה מקיפה של הדת והתרבות היהודית בצורה מובנת, גם עבור יהודים, חוקרים והדיוטות. מאמריו פורסמו בנוסף לספרי השנה של IMIT גם בעלון קהילת בודה, ב"חיים חדשים" (Új Élet), ובספרים לזכרם של