הטיטאניק פגעה בקרחון ושקעה בהפלגת הבכורה שלו באפריל 1912 והבריטניק שימשה ספינת בית חולים בריטית במלחמת העולם הראשונה ובשנת 1916 שקעה לאחר שפגעה במוקש ימי. האולימפיק שירתה גם במלחמת העולם הראשונה, אך קיבלה את הכינוי "Old Reliable" מכיוון שדווח כי הובילה עד 201,000 חיילים ואנשי צוות אחרים.
השם "וייט סטאר ליין" היה שמה המקוצר והנפוץ בציבור, בניגוד לשמותיה המלאים והארוכים באנגלית - White Star Line of Boston Packets או Oceanic Steam Navigation Company.
החברה הוקמה בשנת 1845 על ידי ג'ון פילקינגטון והנרי ת'רלפול וילסון בשם "פילקינגטון וְ־וילסון" ("Pilkington &amp; Wilson"). בשנת 1849, החלו פילקינגטון וְ־וילסון להשתמש בשם "וייט סטאר ליין". מאוחר יותר, שקעה החברה בחובות כבדים ונקנתה בשנת 1868 על ידי תומאס הנרי איסמיי בסכום נמוך של 1,000 לירות שטרלינג. בשנת 1934 נקנתה החברה על ידי "קונארד ליין" שהייתה מתחרתה העיקרית, ופעלה במסגרתה כגוף נפרד עד לשנת 2005. "קונארד ליין" עצמה נרכשה בשנת 1998 על ידי "קבוצת קרניבל" ("Carnival Corporation").
כיום, "וייט סטאר ליין" אינה מהווה חברה עוד, וכתזכורת אחרונה לשמה, עושות אוניותיה של "קונארד" שימוש במושג "שירות הכוכב הלבן" כדי לתאר את רמת שירות הלקוחות הגבוהה וחסרת הדופי של החברה.
גדי לי
גדי לי (באנגלית: Geddy Lee; נולד בשם גארי לי וינריב ב-29 ביולי 1953) הוא מוזיקאי קנדי-יהודי, הידוע בעיקר בתור הסולן, הבסיסט, והקלידן של הלהקה הקנדית ראש.
קורות חיים.
לי הצטרף ללהקת ראש לבקשתו של חבר ילדותו אלכס לייפסן והחליף את הבאסיסט והסולן ג'ף ג'ונס שפרש מהלהקה.
לי ידוע בזכות יכולות הנגינה בגיטרת הבס, אשר זוכות לשבחים רבים מצד מוזיקאים ולפרסים רבים מצד מגזינים ומבקרי מוזיקה. השפעתו על עולם המוזיקה ניכרת ומוזיקאים רבים ברחבי העולם מגדירים אותו כמקור השראה והשפעה. בין המוזיקאים האלו נמנים הבסיסטים קליף ברטון (מטאליקה), סטיב האריס (איירון מיידן), ג'ון מיונג (דרים ת'יאטר), לס קלייפול (פריימוס) וטים קומרפורד (Rage Against the Machine).
בנוסף לעבודתו בלהקה הוציא אלבום משל עצמו בשנת 2000 בשם My Favorite Headache שלא זכה לשבחים רבים.
משנת 1996 לי, עם שני חבריו ללהקה, הוא קצין במסדר קנדה (OC)
גדי לי הוא יהודי ממוצא פולני, ויליד לניצולי שואה מפולין. הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט יהודי.
לאוס במשחקים הפאראלימפיים
לאוס השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), נעדרה ממשחקי אולימפיאדת הנכים אתונה (2004), שבה להתחרות באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה לאוס חלק מעולם.
המשלחות אותן שלחה לאוס הורכבו משני ספורטאים במשלחת הראשונה (גבר ואישה), וספורטאי בודד במשחקים בבייג'ינג. כל הספורטאים הנכים שייצגו את לאוס במשחקים התחרו בהרמת כוח. הספורטאי שהתחרה בבייג'ינג, זכה במדליה הפאראלימפית הראשונה של לאוס, עם מדליית הארד בקטגוריה של עד 48 ק"ג עם תוצאה של 157.5 ק"ג.
גברים בשחור 3
גברים בשחור 3 (באנגלית: Men in Black 3) הוא סרט פעולה מדע בדיוני-קומי אמריקאי, המבוסס על סדרת ספרי הקומיקס "הגברים בשחור" מאת לואל קנינגהם בהוצאת מארוול קומיקס.
הסרט יצא לאקרנים ב-23 במאי 2012 והוא סרט המשך לסרט "גברים בשחור 2".
עלילת הסרט.
הסרט מתחיל עם בריחתו של חייזר פושע אכזרי וחסר רחמים בשם "בוריס החיה". בוריס הוא חלק מגזע חייזרים אלים והרסני הנקרא בוגלודיט, שהרס כל כוכב שעמד בדרכו בחלל. הסוכן K חיסל 40 שנים לפני תחילת הסרט את הגזע, וכלא את בוריס על הירח, תוך כדי שהוא גרם לו לאבד את ידו.
בוריס גילה מפיו של אחד האסירים האחרים בכלא, עובדייה פרייס, על מכונת זמן שפיתח האחרון, והוא פונה לבנו של פרייס כדי להשיג אותה. בוריס חוזר בזמן, ליום שבו הוא איבד את ידו ונכלא, ומצליח ביחד עם בוריס של העבר לחסל את הסוכן K.
בהווה, הסוכן J (מגולם על ידי ויל סמית') הוא היחיד שזוכר את K, כיוון שהשינוי בזמן מחק אותו מזיכרונם של כולם, מלבד של אלו שנכחו באירוע מותו (שהתרחש למעשה לפני ארבעים שנה). J חוזר לעבר בעזרת מכונת הזמן השנייה של עובדיה פרייס, ופוגש את הסוכן K הצעיר. ביחד הם נלחמים בבוריס החיה, ובסיועו של גריפין, יצור נכחד שיודע את כל ההתרחשויות העתידיות האפשריות של כל אירוע, הם מנסים לפרוס מערכת הגנה מפני חייזרים על החללית אפולו 11 שאמורה לצאת לירח באותו יום, כדי להגן על האנושות מהגזע של בוריס. השלושה מצליחים לחדור למתחם השיגור בסיועו של מפקד המתחם (שמתגלה כאביו של הסוכן J בסוף הסרט), ומנצחים את שתי גרסאותיו של בוריס החיה. לאחר הקרב הסופי, J ו-K הצעיר פורסים את מערכת ההגנה ומצילים את המין האנושי.
הסרט מסתיים בדיינר, שבו אוכלים K ו-J, ומתברר ל-J ש-K זוכר את המסע בזמן, אבל לא יכול היה לדבר איתו עד עכשיו על האירועים שהתרחשו. J מודה ל-K על שטיפל בו, מיד עם מות אביו. הגריפין מצהיר שזהו הרגע האהוב עליו בהיסטוריה האנושית.
הכנסות.
הסרט "גברים בשחור 3", זכה לביקורות מצוינות (באחת הביקורות, נכתב: ש"זה שפתחו את הראש, נתנו לצופים לראות את העבר של הדמויות ונכנסו לעבר של הדמות הראשית, שאותה מגלם ויל סמית' - זה כשלעצמו - שיא בלתי נלאה). הסרט הכניס 624,026,776 דולר (יותר מחצי מיליארד הכנסות), מסביב לעולם והפך לחלק עם סכום ההכנסות הגבוה ביותר בסדרה.
פסקול.
את המוזיקה לסרט הלחין דני אלפמן, שהלחין וכתב את המוזיקה לסרטי "גברים בשחור" הקודמים.
היפספיסט
היפספיסטים (מיוונית: Ὑπασπιστής - נושא מגן) או כפי שהם היו מוכרים לאחר מותו של אלכסנדר הגדול ארגרספידים (מיוונית: Ἀργυράσπιδες - מגני הכסף) היו יחידת עלית בחיל הרגלים של הצבא המוקדוני. סביר להניח שפיליפוס השני יסד את היחידה זמן מה לאחר שנת 356 לפנה"ס. בקרב הוצבו בדרך כלל באגף הימני היוקרתי של הפלנקס. כמו כן, השתתפו בתמרונים מורכבים שדרשו מסעות ארוכים ומוזכרים תדיר על ידי אריאנוס בהקשר למעשי אומץ עילאי בקרב.
היפספיסטים גויסו מקרב האיכרים המוקדונים, אך בניגוד לפזיטיירוי ששירתו בפלנקס וגויסו על בסיס אזורי, כלומר, בני אותו אזור שירתו באותה חטיבה, היפספטים גויסו מכל רחבי המדינה לשירות ביחידה אחת. בתקופתו של אלכסנדר היחידה מנתה 3,000 לוחמים מחולקים ל-3 חטיבות בנות 1,000 איש כל אחת בשם כיליארכיה. כל כילארכיה חולקה לגדוד (פנטכוסיארכיה) בן 500 חיילים.
מקובל לחשוב שחימושם היה קל יותר מפזיטיירוי ששירתו בפלנקס, אך ייתכן שהניידות הרבה של היחידה נבעה ממשמעת טובה, אימון ותכונות אחרות. אם זה נכון, חימושם היה ככל הנראה דומה לחימוש ההופליטים היוונים בני התקופה: מגן אספיס גדול, חנית דורי, קסדה וחרב קצרה (קופיס). סביר שלא עטו שריון גוף.
בתחילת מסעו של אלכסנדר הגדול הפיקוד על היחידה נמסר לניקנור, בנו של פרמניון. עם מותו של ניקנור בשנת 330 לפנה"ס, נמסר הפיקוד לסלאוקוס, לימים השליט הראשון של הממלכה הסלאוקית.
היפספסטים
יואב לימור
יואב לימור (נולד ב-22 במאי 1968) הוא עיתונאי, שדר רדיו וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
לימור, בנם של העיתונאי וחוקר התקשורת פרופ' יחיאל לימור ושל ההיסטוריונית פרופ' אורה לימור, נולד וגדל בירושלים. לאחר שסיים לימודים בבית הספר התיכון רנה קסין, התגייס לשירות בצה"ל ככתב בשבועון הצבאי "במחנה". לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1989 המשיך בקריירה עיתונאית ומילא מספר תפקידים בעיתונות הכתובה. בין היתר שימש כתב צבאי, כתב פוליטי, וכתב לענייני מפלגות בעיתון "מעריב", והיה גם שליח העיתון בלונדון.
בשנות ה-90 עבד לימור כשדר ספורט בתוכנית הדקה ה-91. בין השנים 1998–2005, במקביל לעבודתו ב"מעריב", היה בין מגישי מגזין האקטואליה היומי "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל, לצד יצחק טוניק ועמוס הראל.
החל משנת 2002 היה כתב ופרשן צבאי בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית למשך 9 שנים, עד להתפטרותו בסוף 2011.
באפריל 2007 יצא לאור הספר "שבויים בלבנון", שכתב יחד עם עופר שלח, ועוסק במלחמת לבנון השנייה.
ב-2008 עזב את מעריב והחל לכתוב פרשנות צבאית בעיתון "ישראל היום", במקביל לעבודתו בטלוויזיה.
החל מינואר 2012 לימור מגיש את "יום חדש" שבהמשך הוחלף שמה ל"הבוקר של קשת" - תוכנית הבוקר של שידורי קשת בערוץ 2.
בדצמבר 2016 הגיש בערוץ 2 את הסרט "נעלמים", העוסק בהתבוללות בארצות הברית. הסרט מומן ב-2 מיליון ש"ח על ידי משרד התפוצות.
החל מ-3 בנובמבר 2017 מנחה לימור את התוכנית "הבוקר של קשת" בשמה החדש "שישי בבוקר" לצד גלית גוטמן בימי שישי ב"קשת 12".
ביוני 2019 החל לימור להגיש תוכנית שבועית בשם STRICTLY SECURITY בערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS.
לימור שותף בחברת "תבונה פיננסית", העוסקת בייעוץ וליווי פיננסי של פורשי צה"ל.
חיים אישיים.
לימור בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
הוא אב לשלושה בנים. במאי 2018 פורסם שהוא ואשתו נפרדו לאחר 23 שנות נישואים.
לאה לופנפלד
לאה לופֶנפֶלד" ("וינקלֶר) (נולדה ב-8 ביולי 1936) היא פזמונאית, סופרת, מחנכת ומורה למתמטיקה ישראלית, חברת המועצה לביקורת סרטים ומחזות.
ביוגרפיה.
לופנפלד כתבה מספר רב של שירים שהפכו ללהיטים. בהם שיר הפתיחה לסדרת הטלוויזיה החינוכית "דובי דוברמן" המחנכת לזהירות בדרכים (1981); "השפן הקטן" ו"היפו היפי" בביצועו של מייק בורשטיין.