התוכנית בנויה מפאנל של ארבעה שחקנים מקצועיים שמבצעים קטעי אלתור שונים לאורך התוכנית. הקטעים מתבססים לעיתים על הצעותיהם של קהל הצופים באולפן ולעיתים על הצעות קבועות מראש אותם נותן להם מנחה התוכנית. השחקנים יכולים למצוא עצמם מאלתרים מצבים ומשנים סגנונות משחק ושרים שירים כשהכל מאולתר. התוכנית כוללת פינות כמו "אביזרים", פינה בה המשתתפים צריכים למצוא שימושים משעשעים לחפצים שונים שהם מקבלים ו"סצינות מכובע" בה המשתתפים צריכים להציג סצנות שונות שנכתבו.
היסטוריה.
בראשיתה, הייתה "של מי השורה הזאת בכלל?" תוכנית רדיו, והיא שודרה לראשונה בשנת 1988 ברדיו הבריטי. התוכנית עובדה במהרה גם לסדרת טלוויזיה אשר שודרה בערוץ 4 הבריטי במשך כ-10 שנים.
בעקבות הצלחתה של הסדרה נוצרו לה בהמשך גרסה בארצות הברית, אשר שודרה ברשת ABC האמריקאית וזכתה להצלחה רבה בפני עצמה במשך 8 שנים. לאחר שירדה מהמסך בשנת 2007, חודשה הגרסה האמריקאית בשנת 2013 ושודרה ברשת CW האמריקאית.
כמו כן, הסדרה זכתה לגרסאות מקומיות שונות במדינות נוספות ברחבי העולם ובהן ישראל: "של מי השורה הזאת?" בערוץ 2 של טלעד.
הגרסה האמריקאית.
הגרסה האמריקאית של התוכנית כללה בעיקר קומיקאים אשר הופיעו לפני כן בגרסה הבריטית של התוכנית. בישראל היא שורדה בערוץ HOT3
עבור רוב המשתתפים הקבועים בסדרה "של מי השורה הזאת בכלל?" התוכנית הפכה לאמצעי לזינוק הקריירה שלהם.
המשתתפים בגרסה האמריקאית.
שחקנים:
מוזיקאים:
הופעות אורח:
משחקים בולטים:
לירות כדי להרוג
לירות כדי להרוג (באנגלית: Shoot 'Em Up) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2007 מסוגת הפעולה הקומית. בסרט כיכבו השחקן הבריטי קלייב אוון, האמריקאי פול ג'יאמטי והשחקנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י.
הסרט מאופיין בסצנות פעולה הכוללות קרבות אקדחים מרובי משתתפים, חלקם מוצגים בצורה גרוטסקית.
עלילה.
הסרט עוקב אחר מר סמית (אוון), צלף מוכשר ומרושש, אשר נחלץ לעזרתה של עוברת אורח הנרדפת על ידי מספר בריונים. סמית מנסה להציל את הזרה, המתגלה כאישה בהריון, תוך כדי קרב יריות וירטואוזי עם רודפיה ובראשם הרץ (ג'יאמטי). במהלך הקרב מיילד סמית את תינוקה של האישה, אך לא מצליח להציל את האישה עצמה והיא נהרגת במהלך הקרב.
סמית מחליט להגן על התינוק מפני הרודפים ופונה אל דונה (בלוצ'י), זונה אשר עברה לידה באחרונה ומתפקדת כמינקת. יחד השניים מנסים להגן על התינוק מפני הרץ ושכירי החרב. סמית ודונה מגלים שהתינוק נולד בהפריה מלאכותית כדי לשמש כתורם מח עצם לסנאטור חולה המתמודד על משרת נשיא ארצות הברית ומבטיח להגביר את הפיקוח על מכירת נשק בארצות הברית. הרץ ושכירי החרב שלו נשכרו על ידי יצרן נשק בשם המרסון, המבקש להרוג את התינוק.
בתחילה מאמינים סמית ודונה כי מטרתו של יצרן הנשק היא להרוג את התינוק כדי למנוע מהסנאטור את התרופה. לאחר מספר קרבות עם שכירי החרב של הרץ מחליט סמית לשלוח את דונה והתינוק למקום מסתור, בעוד שהוא הולך להיפגש עם הסנאטור במטוסו הפרטי. לאחר שסמית עולה למטוס הוא מגלה כי הסנאטור עשה יד אחת עם הרץ. הסנאטור מסביר כי ניסיונו להשיג תרופה דרך התינוק נכשל עוד לפני שהתינוק נולד, והוא החליט לפנות להמרסון בהצעה מפתה: המרסון יממן לסנאטור את הקמפיין, וזה בתמורה, על אף הבטחותיו לציבור הבוחרים, לא יגביר הפיקוח על מכירת הנשק.
סמית מוצא עצמו מוקף באנשי השירות החשאי של הסנאטור ושכירי החרב של הרץ במטוס בעודו באוויר. הוא לוקח את הסנאטור בן ערובה ויורד לתא המטען. סמית מחליט להרוג את הסנאטור בתקווה שמותו ישמש להעלאת הקמפיין בעד הגברת הפיקוח על מכירת הנשק לראש סדר היום והתקנות יועברו בסנאט האמריקאי. לאחר הרצח נמלט סמית מהמטוס עם מצנח ואנשי השירות החשאי צונחים בעקבותיו. בקרב אקדחים אווירי סמית מצליח להרוג את אנשי השירות החשאי, אך נפגע גם הוא.
עם נחיתתו על הקרקע מתעלף סמית ונלכד על ידי הרץ, אשר נחוש בדעתו לסיים את המלאכה. הוא נלקח לביתו של יצרן הנשק ועובר עינויים, במהלכם הרץ שובר את אצבעותיו כדי שלא יוכל להשתמש עוד באקדח. סמית מצליח להתגבר על שוביו ולהרוג את יצרן הנשק, ומצליח "לירות" כדורי אקדח על הרץ בעזרת חימום כדורים על להבות קמין.
בסיום הסרט נפגש סמית מחדש עם דונה והתינוק, אשר המתינו לו במקום מסתור.
הפקה והפצה.
יוצר הסרט מייקל דייוויס, אשר שימש הן כתסריטאי והן כבמאי, הציע את הפרויקט למספר אולפנים אך נדחה. לבסוף, יצר דייוויס סרטון אנימציה בן 17 דקות המורכב מרישומים אשר הציגו את סצנות הפעולה בסרט. הסרטון משך את תשומת לבם של מנהלי ניו ליין סינמה, ואלו אישרו את ההפקה. הסרט צולם בקנדה במהלך שלושה חודשים ב-2006.
הפצת הסרט תוכננה ל-2007. על אף שבתחילה שקלו מפיצי הסרט להעלותו לאקרנים בתקופת החגים בארצות הברית, שבמהלכה יוצאים לרוב שוברי קופות, הקרנות הסרט החלו לבסוף בחודש ספטמבר, אשר מתאפיין בתזרים הכנסות חלש יותר. הקרנת הבכורה התקיימה בכנס קומיקון בסן דייגו בחודש יולי של אותה שנה והביאה עימה ביקורות טובות מבאי הכנס.
במהלך הזמן שבין הקרנת הבכורה להפצה המסודרת יצאו מפיצי הסרט במסע פרסום כדי לקדמו. זה כלל, בין השאר, מכירת מוצרים בדיוניים כגון עגלות תינוק חסינות לכדורים או ציוד המיועד ליחידות משטרה למטרות פיזור הפגנות אלימות (כגון קסדות או מגנים), המותאם לתינוקות. המוצרים שווקו דרך מודעות, סרטונים ואתר אינטרנט ונועדו להעלות את הסקרנות בדבר הסרט.
הכנסות וביקורות.
הסרט יצא להפצה רחבה בארצות הברית ב-7 בספטמבר 2007, יחד עם המערבון "". בעוד שזה האחרון מוקם במקום הראשון בטבלת שוברי הקופות באותו סוף שבוע, "לירות כדי להרוג" הגיע למקום הרביעי בלבד ולסך הכנסות של 5 מיליון דולר באותו סוף שבוע. הסרט הוקרן בארצות הברית במשך 6 שבועות וגרף 12 מיליון דולר בלבד, לעומת תקציב משוער של 39 מיליון. 14 מיליון נוספים נצברו בהקרנות מחוץ לארצות הברית, כאשר להצלחה הגדולה ביותר מחוץ לארצות הברית זכה הסרט בממלכה המאוחדת, שם גרף קרוב ל-2 מיליון דולר.
מבחינה ביקורתית זכה הסרט להצלחה מעורבת. מבקרים מספר שיבחו את הסרט על סצנות הפעולה שלו והערך הבידורי. אחרים לא התרשמו מההומור או מסצנות הפעולה וזיכו אותו בביקורות שליליות למדי. הגדיל לעשות מבקר הקולנוע של הניו יורק טיימס, שכינה את הסרט "פיסת זבל חסרת כל תועלת". באתר Rotten Tomatoes, המרכז ביקורות קולנוע, זכה הסרט ל-67% ביקורות חיוביות, מתוך 157 ביקורות בסך הכול.
אמת ויציב
מלחמת הברית הגדולה
מלחמת ליגת אוגסבורג
המלחמה הוויליאמית
אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים
אנטיגואה וברבודה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מונטריאול (1976), עוד בהיותה מושבה בריטית. היא נעדרה מאולימפיאדת מוסקבה (1980), לאחר שהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, ושבה והשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), כמדינה עצמאית. מאז, היא משתתפת במשחקים ברציפות.
מרבית הספורטאים שייצגו את אנטיגואה וברבודה במשחקים לא הגיעו להישגים גבוהים. להישג הגבוה ביותר הגיע האתלט ברנדן כריסטיאן, שסיים במקום התשיעי בריצת 200 מטר באולימפיאדת בייג'ינג (2008). לכריסטיאן חסרו 4 מאיות השנייה כדי להעפיל לשלב הגמר.
אנטיגואה וברבודה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
חצי האי הודו-סין
איי בהאמה במשחקים האולימפיים
איי בהאמה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952), עוד בהיותה מושבה בריטית. לאחר קבלת העצמאות ב-1973 המשיכה להשתתף במשחקים כמדינה עצמאית, ונעדרה מהם רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים, צברו הספורטאים מבהאמה 16 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. מרבית המדליות הושגו באתלטיקה ומקצתן בשיט. בהאמה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
היסטוריה.
במשחקים הראשונים בהם השתתפה, התחרו מטעם בהאמה שבעה שייטים, הבולטים שבהם סלואן פרינגטון ודרווד נואלס, שדורגו במקום החמישי במפרשית מדגם סטאר. באולימפיאדת מלבורן (1956) זכו השניים במדליה האולימפית הראשונה לזכותה של בהאמה, מדליית ארד. באולימפיאדת רומא (1960) דורגו במקום השישי. באולימפיאדת טוקיו (1964), זכה נואלס במדליית הזהב במקצוע זה, כשהתחרה יחד עם ססיל קוק. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), כשהתחרה עם פרסיבל נואלס, סיימו השניים במקום החמישי.
באולימפיאדה הראשונה בה השתתפה בהאמה כמדינה עצמאית, אולימפיאדת מונטריאול (1976) היה הספורטאי הבכיר פלטשר לואיס, שהעפיל לגמר בקפיצה לרוחק וסיים במקום ה-11. מהמשחקים הבאים נעדרה בהאמה, וכששבה והשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), היו גם אז ההישגים הגבוהים ביותר בקפיצה לרוחק: ג'ואי ולס סיים במקום השישי ושונל פרגוסון סיימה במקום השמיני. באולימפיאדת סיאול (1988) בלט נורברט אליוט, שסיים במקום העשירי בקפיצה משולשת.
28 שנים לאחר המדליה האולימפית האחרונה של בהאמה, זכה פרנק ראת'רפורד במדליית ארד בקפיצה משולשת באולימפיאדת ברצלונה (1992), והיה לספורטאי הראשון שזוכה במדליה אולימפית לזכותה של בהאמה העצמאית. ממשחקים אלה ואילך זכו האתלטים מבהאמה במדליה אחת לפחות בכל אולימפיאדה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הייתה זו נבחרת השליחות, שזכתה במדליית כסף במירוץ ל-100X4 מטרים. נבחרת הגברים במירוץ ל-400X4 מטרים סיימה במקום השביעי.