בשנת 2015 הגישה החברה להגנת הטבע עתירה נגד פקיד הדיג במשרד החקלאות (בג"ץ 1422/15 החברה להגנת הטבע נ' פקיד הדיג במשרד החקלאות), לאחר שזה הודיע כי עמדתו היא שאין בסמכותו לקבוע ברישיונות הדיג את המגבלות הנחוצות על פעילות הדיג, וכי לכן יש להמתין לקביעת המגבלות בתקנות. בעקבות התערבות היועץ המשפטי לממשלה, הודיע פקיד הדיג כי הוא מקבל את עמדת החברה להגנת הטבע בדבר סמכותו לקבוע תנאים ברישיונות הדיג (לרבות ובעיקר הגבלות בעונת הרבייה), וכי בכוונתו לקבוע מגבלות חשובות על פעילות הדיג על אתר ובתנאי הרישיונות לשנת 2016. פסק דין המעגן את הדברים ניתן ביום 16.4.2015, והגם שדחה את העתירה בעקבות תיקון הדברים בעקבות העתירה, חייב את המדינה בהוצאות העותרים.
עוד באותה שנה הגישה החברה להגנת הטבע עתירה נוספת נגד פקיד הדיג, וזאת עקב אי קביעת התנאים ברישיונות הדיג לשנת 2016 ו/או קביעת תנאים חלקיים ובלתי מספקים (בג"ץ 6467/15). העתירה נמחקה לאחר שני דיונים בעקבות קביעת תנאים המשקפים היענות חלקית לעמדת החברה להגנת הטבע והמלצת בית המשפט, לרבות, לראשונה, הגבלות דיג בעונת הרבייה.
לאחר הגשת העתירה מטעם החברה להגנת הטבע הגישה קבוצה של דייגים ספורטיביים עתירה כנגד מגבלות שנקבעו ברישיונות הדיג לשנת 2016 (בג"ץ 2434/16 איגוד הדייגים הספורטיביים נ' פקיד הדיג הראשי ואח'). החברה להגנת הטבע הגישה בקשה להצטרף כמשיבה לעתירה, בדומה לבקשה זו, הבקשה התקבלה והיא הייתה צד לדיון. ביום 20.4.2016 התקיים דיון בעתירה הנ"ל, ובהמלצת בית המשפט מחקו העותרים את עתירתם. יחד עם זאת, עוד באותה שנה, ובעקבות המאבק הציבורי של החברה להגנת הטבע, החמיר משרד החקלאות בספטמבר 2016 את ההגבלות על הדייג בים התיכון, במפרץ אילת ובכנרת, ובנובמבר אותה שנה, לאחר שבית המשפט קבע שהדייגים יפוצו כספית, ונקבע היקף הפיצוי, אושרו ההגבלות סופית.
במהלך השנים 2016 - 2021 הצטרפה החברה להגנת הטבע/החצי הכחול לעתירות בעניין מגבלות דייג בשיטת המכמורות, בעונות הרבייה ועוד ובכולם בסופו של דבר הגיעו הדברים לידי תיקון בעקבות עתירות אלה.
בנוסף לאלה, החברה להגנת הטבע, באמצעות מיזם "החצי הכחול", דרשה ממשרד האנרגיה לבטל את רישיון חיפושי הנפט באזור המכונה "מקבץ D" בהיתרים שהוציאה. מדובר ב"הפרעת פלמחים", כ-20 קמ' ממערב לראשון לציון ופלמחים, אתר שאודות חלקו נקבע על ידי משרד האנרגיה בעצמו, שמדובר בשטח רגיש שאינו מיועד לקידוח . גם בשנת 2015 יצא המיזם נגד הפסקת הפיקוח של המשרד לאיכות הסביבה על קידוחי הגז הטבעי והשארתו בידי משרד האנרגיה בלבד, ובכך למנוע מערכת של איזונים ובלמים בתחום. לבסוף, באביב 2022, לאחר שארגון "המשימה הכחולה" הכיר בהפרעת פלמחים כ"נקודה של תקווה" , צפוי המשרד להגנת הסביבה להכריז עליה כעל "אזור ימי מוגן" - וזו הפעם הראשונה שבה יוכרז על שטח מסוג זה במים הכלכליים של ישראל.
בשנת 2021, ולאחר ש-"החברה להגנת הטבע/החצי הכחול" עתרה לבית המשפט, הכריזה השרה להגנת הסביבה על הכנסת דג דקר אלכסנדרוני לרשימת המינים המוגנים באופן קבוע, ואילו דקר הסלעים הפך למין מוגן בהוראת שעה למשך שנה - אך לשיטת דייג אחד בלבד.
המיזם "דגים באחריות" המוזכר לעיל, הביא בזמנו לטענות קשות מצד דייגי המכמורת כלפי החברה להגנת הטבע באשר למקורות המימון לכאורה של המיזם. ברקע הטענות קיימת תביעה משפטית של דייגי המכמורת בישראל כנגד חברת החשמל וגורמים בענף הגז, והחברה להגנת הטבע הכחישה כל טענה בדבר מימון לכאורה של המיזם על ידי חברות הגז. בשנת 2014 התביעה נדחתה, והשופטת קבעה שהדייגים לא זכאים לפיצוי. מיזם החצי הכחול ממומן מתוכנית הסביבה של קרן יד הנדיב.
קשר עם הציבור.
המיזם מפעיל יישומון בשם SeaWatch המהווה מוקד המאפשר לציבור לדווח על מפגעים אקולוגיים בים התיכון ובמפרץ אילת בזמן אמת, כגון דיג לא חוקי, חיה ימית פצועה, פסולת, זיהום ים ועוד. דיווחים אלה מועברים באופן מידי לגורמי הפיקוח והטיפול. כך למשל, בדצמבר 2021 נערכה פעולה מורכבת להוצאת רשתות רפאים מהים התיכון - רשתות שנעזבו על ידי דייגים, אך הם ממשיכים להוות מלכודת מוות לשוכני הים.
טרה דונובן
טארה דונובן (באנגלית:Tara Donovan; נולדה ב-1969 בפלאשינג, קווינס , בעיר ניו יורק, ארצות הברית) היא פסלת אמריקאית המתגוררת ופועלת בברוקלין, ניו יורק. המיצבים, הפסלים, הרישומים וההדפסים שלה מבוצעים במידות גדולות. היא ידועה בשל מחויבותה ליצירה. היא זכתה להערכה על יכולתה לנצל את אובייקטים שלה על מנת להפוך אותם ליצירות היוצרות תופעות ייחודיות. עבודתה נקשרה רעיונית לאמנות הכוללת אמני פוסט-מינימליזם ותהליכים כמו של אווה הסה, ג'קי ווינסור, ריצ'רד סרה ורוברט מוריס, יחד עם אמני אור וחלל כמו מרי קורס, הלן פשגיאן, רוברט ארווין וג'יימס טורל .
לימודים.
בין השנים 1987–1988, דונובן החלה את לימודי האמנות הפורמליים שלה בבית הספר לאמנויות חזותיות (ניו יורק).  בשנת 1991 הוענק לדונובן התואר בוגר BFA מטעם מכללת Corcoran לאמנות ועיצוב הנמצאת בוושינגטון די. סי. (Washington DC). לאחר שסיימה את לימודיה לתואר, היא הקימה סטודיו בבולטימור והחלה להשתתף בתערוכות קבוצתיות בגלריות ובחללי אמנות ללא מטרות רווח.
קריירה.
תערוכות מוקדמות.
התערוכה הגדולה הראשונה שלה הייתה במסגרת התערוכה ArtSites 96 שהתקיימה Maryland Art Place בבולטימור, שם הציגה לראשונה את המיצב קוביות הקיסמים שלה. היא השתתפה גם באירוע האמנות Options 1997 שהתקיים במסגרת המיזם שלא למטרות רווח שנקרא - Washington Project for the Arts, שם הציגה את הפרויקט הראשון שלה תוך שימוש בפיסות נייר זפת קרועים. במסגרת הפרויקט היא הציגה בתערוכות קבוצתיות בגלריות באומגרטנר ובגלריה נומרק בוושינגטון הבירה. בשנת 1998 ערכה דונובן את תערוכת היחיד הראשונה שלה שהיא קראה לה, Resonances, בגלריית Hemphill Fine Arts, בוושינגטון הבירה. באותה שנה הציגה פסל חדש בגלריה ריינולדס בריצ'מונד, וירג'יניה.
דונובן חזרה ללימודיה וקיבלה את התואר מוסמך באמנות MFA במכללת - VCUarts , המסונפת לאוניברסיטת וירג'יניה (VCU) בשנת 1999. עם סיום לימודיה, היא הציגה את תערוכת היחיד המוזיאונית הגדולה הראשונה שלה בגלריית Corcoran of Art בוושינגטון הבירה. שם הציגה את המיצב Whorl. המיצב עשוי מכ-8,000 פאונד של סיבי ניילון שנפרשו על הרצפה בתבנית ספירלה מתרחבת. זמן קצר לאחר מכן היא עברה לניו יורק והוזמנה להשתתף בתערוכת הביאנלה של שנת 2000 במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, שם הציגה את המיצב ( Ripple, 1998) העשוי מכבל חשמלי חתוך.
תערוכות.
תערוכות הגלריה המסחריות הגדולות הראשונות של דונובן הוצגו בגלריה אייס בניו יורק ובלוס אנג'לס. עבודתה נכללה בביאנלה של וויטני 2000. מוקדם יותר, מ-1999 עד 2000, הציגה דונובן את Whorl בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון. בהצגת המיצב הספציפי הזה, דונובן מצוטטת כאומרת "צרחתי והתרוצצתי במעגלים. . . מה את חושבת?" בסקירה של אותה תערוכה, מבקרת האמנות ג'סיקה דוסון ציינה כי " עבודותיה של האמנית כמו Whorl, הפכו כמויות גדולות של חומרים יומיומיים כגון - קיסמים, לבד קירוי, גלילי נייר - לתצורות טבעיות, יצורים חיים לכאורה, מפות טופוגרפיות וכדומה". בעקבות Whorl, דונובן הוזמנה לסדרת תערוכות בגלריה אייס בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2003, היא הציגה בכל חלל הלריה של גלריית אייס ברחוב הדסון 274 בניו יורק, סידרה של מייצבים שנקראה 'site-responsive'. סדרת המייצבים כללה את המיצב Haze (2003), המורכב כולו מקשיות שתייה שקופות מפלסטיק המוערמות על קיר, מיצב הרצפה שנקרא Nebulous (2002) העשוי כולו מסרטי סקוטש טייפ שזורים. המיצב Transplanted (2001) העשוי מפיסות נייר זפת קרועים כדי ליצור לוח מונומנטלי של חומר הלוכד טביעות רגלים על שטח הגדול יותר מ-25 רגל מרובעים (2.3226 מטר מרובע). המיצב Strata (2000) הוא עוד מיצב רצפה רחב ידיים העשוי מחתיכות של דבק אלמר מיובש המעורמות בשכבות. המיצב Moiré (1999) מורכבת מגלילי נייר גדולים שעוברים מניפולציות בהתאם למיקומו של הצופה. המיצב Colony (2000) מורכב מחתיכות של עפרונות סטנדרטיים באורכים שונים, המפוזרים על הרצפה. התערוכה זכתה לשבחי ביקורת נרחבים, בניו יורק טיימס, Village Voice, Artforum, Art in America, Flash Art International ו- W Magazine, בין היתר.
בהמשך דונובן הקימה סדרה של פרויקטים מוזיאוניים בגלריות כמו, הגלריה לאמנות של אוניברסיטת רייס ביוסטון, המוזיאון לאמנות עכשווית בסן דייגו, מוזיאון Hammer באוניברסיטת UCLA, מוזיאון לאמנות ברקלי, מוזיאון לאמנות עכשווית קליבלנד, והמוזיאון לאמנות סנט לואיס.
דונובן אומרת על עבודתה, "זה לא שאני מנסה לחקות את הטבע. עבודתי היא, חיקוי של דרכו של הטבע, הדרך שבה הדברים צומחים בפועל." האמן העמית של דונובן צ'אק קלוז אמר, "אני חושב שהעבודה של טרה מייצגת מהלך אמיץ."
גלריית פייס.
בשנת 2005, דונובן הצטרפה לגלריה פייס הבינלאומית, בה עבודתה נכללת הן בתערוכות הקיץ הקבוצתיות שאצר מארק גלימצ'ר. תערוכת היחיד הגדולה הראשונה של דונובן בפייס ב-2006, נקראה טרה דונובן: "עבודה חדשה", (כוסות פלסטיק), מיצב של ערימות של כוסות פלסטיק שהוערמו כנוף טופוגרפי. מאוחר יותר באותה שנה, היא הציגה את Tara Donovan: Rubber Band Drawings. מאז היא המשיכה להציג את רוב הפרויקטים החדשים שלה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריית Pace בכל הגלריות שלה בעולם, בלונדון, בייג'ינג, הונג קונג, סיאול, מנלו פארק ופאלו אלטו, הכוללות את העבודות הבאות: