בנבחרת ישראל חמישה שחקנים, כולם רבי אמנים ובראשם בוריס גלפנד עם מד כושר 2753. בלוח השני מקסים רודשטיין עם מד כושר 2671, בלוח השלישי איליה סמירין עם מד כושר 2656, בלוח הרביעי אמיל סוטובסקי עם מד כושר 2624 ובלוח החמישי יבגני פוסטני עם מד כושר 2651. קפטן הנבחרת הוא האמן הבינלאומי אלכסנדר כספי ומאמן הנבחרת רב אמן מיכאל רויז (שחקן נבחרת ישראל לשעבר).
משחקי נבחרת ישראל.
אמיל סוטובסקי ניצח בעזרת תחבולת מט שכללה הקרבת מלכה שלא התקבלה, וגם איליה סמירין פיתח התקפה מכרעת על המלך היריב. בשני הלוחות האחרים התמודדו המונגולים בצורה יותר טובה והשיגו שתי תוצאות תיקו מול רודשטיין ופוסטני. נבחרת ישראל עלתה למקום ה-17 בדירוג הכללי ו"זכתה" בהגרלה נוחה גם בסיבוב השמיני מול אינדונזיה המדורגת במקום ה-72
נבחרת הגברים של ישראל ניצלה הגרלה נוחה בשלב מתקדם של התחרות כדי לנצח 0.5:3.5 את אינדונזיה ולטפס עד למקום השביעי. במהלך היום היו שמועות כאילו הנבחרת האינדונזית תסרב לשחק נגד ישראל עקב המצב הפוליטי, אך אלו התבדו. האינדונזים התייצבו למפגש, אולם פערי הרמות בין הקבוצות בלטו וישראל שמטה רק חצי נקודה. רב-אמן סוסנטו מגרנטו לחץ על עמדתו של גלפנד בסיום עדיף, אבל בכיר שחקני ישראל ניווט את המשחק לתיקו.
במקביל השיגו אמיל סוטובסקי ואיליה סמירין ניצחונות מהירים ומשכנעים. יבגני פוסטני התקשה בלוח הרביעי, אבל התוצאה הייתה זהה.
נבחרת ישראל צנחה מהמקום ה-7 למקום ה-23 כתוצאה מההפסד. גלפנד וסמירין לא הצליחו להשיג שום יתרון בכלים הלבנים מול לקו ואלמשי והתוצאה במשחקים אלה – שני תיקו. באלוג ורפורט תקפו בכלים הלבנים על רודשטיין וסוטובסקי, זכו בחומר לאחר סיבוכים טקטיים ומימשו את יתרונם. השורה התחתונה: ניצחון חד-צדדי 1:3 להונגריה.
גלפנד וסמירין ששיחקו בשחור החזיקו עמדות נחותות במקצת נגד שירוב ונייקסנס. מקסים רודשטיין שיחק חריף מאוד בלבן נגד הגנת קארו-קאן, אבל השיג רק תיקו נגד קובאלנקו. אמיל סוטובסקי שיחק היטב וסתר הקרבת כלי של מיזיס כדי להשיג נקודה.
גיבור יוגוסלביה
גיבור יוגוסלביה (בסרבו-קרואטית: Orden narodnog heroja, בסרבית קירילית: Oрден народног хероја) היה תואר הכבוד השני בחשיבותו בצבא יוגוסלביה והשלישי בחשיבותו ביוגוסלביה ובסרביה ומונטנגרו. 1,322 עיטורי "גיבור יוגוסלביה" הוענקו לאזרחי יוגוסלביה עצמה ו-19 נוספים לאזרחי מדינות שונות.
מקבלי העיטור היו אנשים, יחידות צבאיות או ארגונים אשר ביצעו מעשי גבורה בעיתות מלחמה ושלום למען יוגוסלביה, זכו במדליה ונודעו כ"גיבורי יוגוסלביה". מרבית המעוטרים היו פרטיזנים אשר לחמו לשחרור יוגוסלביה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מנהיג יוגוסלביה יוסיף ברוז טיטו קיבל את העיטור שלוש פעמים לאורך תקופת שלטונו. 12 מבני יהדות יוגוסלביה עוטרו בעיטור זה ומהם ניתן לציין את הגנרל וויו טודורוביץ', הפרטיזן והפוליטיקאי נסים אלבחרי והפרטיזנים אסתר עובדיה, רוברט דומאני ודראגו שטיינברגר אשר נהרגו בקרבות לשחרור יוגוסלביה. העיטור ניתן ביוגוסלביה עד להתפרקותה ב-1993.
ב-1998 החליטה ממשלת סרביה ומונטנגרו לחדש את מתן העיטור והוא ניתן למספר יחידות צבאיות של צבא המדינה.
קטרפילר 349
קטרפילר 349 הוא מחפר זחלי גדול תוצרת חברת הצמ"ה האמריקאית קטרפילר. מחפר CAT 349 הוא בעל עוצמה של 396 כוחות סוס, משקל של כ-53 טונות, מומנט זרוע של 145 קילוניוטון-מטר ועומק חפירה של עד 6.5 מטר. מחפר זה משמש לעבודות חפירה גדולות, עבודות עפר, כרייה, בנייה והריסת מבנים. את המחפר ניתן להזמין במספר תצורות, בהן אורך זרוע החפירה וחוזקה, גודל היעה, אורך ורוחב הזחלים שונים בהתאם ליעוד.
גרסה ממוגנת של דגם 349E נמצאת בשימוש חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל (במערך הציוד המכני ההנדסי) ומכונה באגר E-349. זהו המחפר הגדול והמתקדם ביותר של צה"ל. ייעודו הוא לחשוף מנהרות וביצורים תת-קרקעיים של האויב, להרוס מבנים ולבנות ביצורים. המחפר הממוגן פעל לראשונה במבצע צוק איתן בעיקר לחישוף פירים ואיתור מנהרות הלחימה של רצועת עזה, ביחד עם דחפורי D9 משוריינים. כלי זה משמש גם להריסת בתי מחבלים ביהודה ושומרון בעקבות גל הטרור הפלסטיני שהחל ב-2015.
באגר E349
באגר E-349
שמואל אבנרי
שמואל אבנרי (יליד תל אביב, 18 באוגוסט 1949) הוא חוקר, מסאי ועורך, העוסק גם בצילום. מאז 1989 הוא בוחן במחקריו את מכלול פועלו התרבותי והחברתי של ביאליק. מנהל הארכיון והמחקר בבית ביאליק בתל אביב בשנים 2001–2021, ומשמש כתובת לבירורים בנושאי ביאליק לחוקרים, לסטודנטים ולציבור הרחב, בארץ ומחוצה לה. מאמריו, המבוססים על תעודות ומקורות מגנזי הארכיון, מתפרסמים בעיתונות, בבמות ספרותיות ובכתבי עת מדעיים.
את שנות לימודיו לתואר הראשון עשה אבנרי כעתודאי באוניברסיטת בר-אילן, במחלקה לספרות בראשותו של פרופ' ברוך קורצווייל. כסטודנט ניהל באותה עת את הספרייה הסמינריונית של המחלקה. בין השנים 1989-1972 שירת אבנרי בצה"ל בתפקידי הדרכה ומחקר. בין חיבוריו על מלחמת לבנון הראשונה, בולט מחקרו הביקורתי, 'מכשולים בדרך הפקת הלקחים'.
בשנת 2020 יצא לאור ספרו "כמה ביאליק יש?: על ריבוי פניו של המשורר הלאומי".
צילום.
הצילום הוא תחום עניין נוסף של אבנרי, ובולטים בו תצלומיו מעשרות שנות שוטטות במרחבי מדבר יהודה ונקיקיו. חלק מתצלומיו לנופי בראשית אלה הציג בתערוכת יחיד (1995), ובתערוכות קבוצתיות (1998 ו-1999). את התערוכה של שנת 1999, אשר התקיימה בבית ביאליק, אצרה האמנית יהודית מצקל, תחת הכותרת 'לשון המראות'. במסגרת זו נתבקשו המשתתפים (חברי העמותה התל אביבית לאמנות הצילום) לאייר את יצירותיו של ביאליק בתצלומיהם. בהשראת התערוכה כתב אבנרי את מאמרו "ביאליק באספקלריה צילומית", שבו ניסה להבהיר כיצד ראה ביאליק את קשר הגומלין שבין המילה הכתובה לאיור המלווה אותה.
בין יצירותיו של אבנרי, שהוצגו בתערוכת 'לשון המראות', בולטת תמונת 'הנשר' מהפואמה "מתי מדבר" לביאליק, המכוונת אל פסוקי השיר הבאים:
המַחְצָב שממנו כורה אבנרי את רוב חומריו - הוא מדבר יהודה. התצלום נעשה ממרומי מצוקי דרגות שמעל מצפה שלם, כשברקע ים המלח, ומעבר לו הרי מואב.
גם בעבודותיו בתחום הצילום ניכרת טביעת ידו של אבנרי כעורך: החלק 'האמיתי' של התצלום הוא חציו הימני המתאר ענף עץ. אך בדמיונו ראה כאן אבנרי מעין חצי כנף, והוא השלים את התמונה לכדי נשר, בכך שצירף אליה תמונת ראי של אותה כנף.
בשפך נחל קדרון מצא אבנרי גם את 'הנחש' מ'מתי מדבר' לביאליק - ואף לו נתן ביטוי צילומי-דמיוני בטריפטיכון, שהוצג בתערוכת "לשון המראות".
איגרת חוב ממשלתית
ליאת אקטע
ליאת אקטע (נולדה ב-4 בנובמבר 1970) היא שחקנית, רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית.
ביוגרפיה.
אקטע נולדה וגדלה באילת. בין השנים 1991–1993 הופיעה בצוות מסתובב (צוות בידור משופר) בבימויו של אורי פסטר - שם הכירה את סמי הורי והם היו זוג. ב-1996 סיימה 3 שנות לימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. במהלך הלימודים עבדה כרקדנית במועדוני לילה.
אקטע היא כוריאוגרפית ושחקנית בקבוצת "אספמיה", שבה היא משחקת בהנהגת דליה שימקו.
נשואה למפיק שרגא בר ואם לילד.
בתיאטרון.
את דרכה כשחקנית החלה בהצגות פרינג'.
ב-1997 שיחקה בהצגה "פיפ שואו" שכתבה וביימה יעל רובי שהועלתה במרכז הפרינג'. הצגה זו הועלתה גם בפסטיבל עכו וזעלה זכתה אקטע בפרס השחקנית המצטיינת.
בפסטיבל תיאטרון קצר: ב-1997 גילמה את לי בהצגה "למה מי מת?" מאת אפי כהן שביימה דליה שימקו.
בתיאטרון הקיבוץ: ב-1998 גילמה את לכלוכית בהצגה "לכלוכית 98" שביימה מור פרנק. הצגה זו הועלתה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים. ב-1999 גילמה את שירה בהצגה "מחוק" מאת אלי דור חיים שביימה דדי ברון.
בתיאטרון בימת קדם: בשנת 2000 גילמה את החתולה בהצגה "חתולה שחורה עם כתם לבן" מאת דורית מקלף שביים יצחק גורמזאנו גורן.
בתיאטרון הנפש: ב-2006 שיחקה בהצגה "מסך עשן" מאת דייוויד קרייג שביים הווארד ריפ.
ב-פסטיבל תיאטרונטו: ב-2013 גילמה את מריה קוזנצובה בהצגה "מריה קוזנצ'ובה" שכתב וביים רוני פלדמן. ההצגה סיפרה על נזירה שבאה לישראל בעקבות מודעה לשמש מטפלת לילדה מפגרת ומוצאת את עצמה נגררת לזנות.
אנסמבל אספמיה.
ב-2003 גילמה את הזונה בהצגה "קשר דם" (מבוסס על המחזה "המעגל" מאת ארתור שניצלר) מאת אפי כהן שביימה דליה שימקו באנסמבל אספמיה והועלה בתיאטרון תמונע. ב-2007 גילמה את פרנצי מיטלדורפר בהצגה "חיי נישואים" שעיבדו דליה שימקו ועפר עין גל (ע"פ ספר בעל אותו השם מאת דוד פוגל) וביימה דליה שימקו בתיאטרון תמונע. ב-2010 גילמה את אנדריאה - חשפנית לשעבר חובבת אלכוהול - בהצגה "אחוזת וייס" מאת נוריאל טוביאס שביימה דליה שימקו בתיאטרון תמונע.
בתיאטרון המסחרי.
ב-2004 שיחקה במחזמר "טרזן וג'יין" שעיבדו אפרים סידון וחנוך רוזן שגם ביים (ע"פ הספר "טרזן" מאת אדגר רייס בורוז) בהפקת טמיר הפקות. ב-2006 גילמה מכשמשה במחזמר "הקוסם!" מאת אורי פסטר שביים עידן עמית. באותה שנה שיחקה בהצגה "אשתי לא מבינה אותי" מאת אבי שחרון שביים ישראל פוליאקוב בהפקת נרקיס בשיתוף שרגא בר.
בתיאטרון הקומדיה (מיסודו של תיאטרון הצפון): ב-2008 גילמה את צילה, רווקה בת 36 בהצגה "האמא של הרווקה" מאת אפי כהן שביים אלון אופיר. ב-2011 גילמה את ריטה לצד סמי הורי בהצגה "בוטיק השקרים" שכתב וביים יואל זילברג. ב-2015 שיחקה בהצגה "זוגות בזיגזג" מאת מארק קמולטי שביים לסלי לאוטון, בהפקת תיאטרון הקומדיה והיכל התיאטרון קריית מוצקין.
בתיאטרון הבימה.