אסטאנגה השתתף לראשונה באליפות העולם ב-1997, אך באליפות זו, שנערכה בטרס קורואס שבברזיל. הוא היה שותף לזכייה הקבוצתית של נבחרת צרפת במדליית הכסף, אך במקצה היחידים לא הגיע להישגים גבוהים. בשנת 2000 זכה לראשונה בתואר בינלאומי, כשניצח באליפות אירופה שנערכה במצאנה. בעקבות זכייתו זו, גבר על אחיו פטריס במאבק על הכרטיס הצרפתי השני לאולימפיאדת סידני (2000) (בנוסף לחותר הבכיר אז, עמנואל ברוגוואן). באולימפיאדה עצמה זכה גם כן במדליית הזהב. זוכה מדליית הכסף היה הסלובקי מיכל מרטיקן, האלוף האולימפי היוצא, והמשחקים סימנו את ראשית היריבות בין השניים על הבכורה העולמית, יריבות שנמשכה לאורך העשור הראשון של המאה ה-21.
לאחר שאליפות העולם שתוכנה להיערך בארצות הברית ב-2001 בוטלה בשל פיגועי 11 בספטמבר, קיווה אסטאנגה לזכות לראשונה גם בתואר בשנת 2002, באליפות שנערכה בבור-סן-מוריס שבצרפת. עם זאת, מספר ימים לפני התחרות נפל מאופניו ונחבל בשורש כף היד. הפציעה הקשתה עליו, והוא הודח בשלב חצי הגמר. באליפות שנערכה באאוגסבורג ב-2003 זכה במדליית הכסף, לאחר שסיים כסגנו של מרטיקן.
באולימפיאדת אתונה (2004) שמר אסטאנגה על תוארו, וזכה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב. זכייתו הגיעה לאחר החלטה שנויה במחלוקת של השופטים להעניש את מרטיקן בשתי שניות, החלטה שבזכותה ניצח אסטאנגה, בהפרש של 12 מאיות השנייה. ב-2006 גבר שוב על מרטיקן, באליפות העולם שנערכה בפראג, והוכתר לראשונה אלוף העולם. באותה שנה זכה גם באליפות אירופה שנערכה בל'ארז'נטייר-לה-בסה. באליפות העולם שנערכה בפוז דו איגואסו ב-2007 גבר עליו מרטיקן, והוא הסתפק במדליית הכסף.
באולימפיאדת בייג'ינג נבחר אסטאנגה לשאת את דגל צרפת בטקס הפתיחה של המשחקים. חרף הציפיות הגבוהות, אכזב אסטאנגה, סיים רק במקום התשיעי בחצי הגמר וכלל לא העפיל למקצה הגמר. לאחר המשחקים התלבט במשך מספר חודשים האם להמשיך להתחרות או לפרוש, ובסופו של דבר החליט לחזור לסבב התחרויות. באליפות העולם הראשונה שנערכה לאחר מכן, בלה סאו ד'אורז'יי ב-2009, זכה בפעם השנייה באליפות העולם. ב-2010 זכה בתואר פעם נוספת, באליפות העולם שנערכה בליובליאנה. ב-2011 זכה בפעם השלישית גם באליפות אירופה, לאחר שניצח באליפות שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי. ב-2012 איבד את תוארו לגרמני סידריס טסיאדיס באליפות אירופה שנערכה באאוגסבורג, אך זכה במדליית הכסף.
באולימפיאדת לונדון (2012) השיב לעצמו אסטאנגה את התואר האולימפי, וזכה במדליית זהב אולימפית שלישית.
בנוסף לזכיותיו במקצי היחידים, היה אסטאנגה שותף לכמה הישגים בתחרויות הקבוצתיות, כחלק מנבחרת צרפת באליפויות העולם (מדליות זהב בפנרית' 2005 ופוז דו איגואסו 2007, מדליות כסף בטרס קורואס 1997 ובלה סאו ד'אורז'יי 2009 ומדליית ארד בלה סאו ד'אורז'יי 2011) ובאליפויות אירופה (מדליית זהב בלה סאו ד'אורז'יי 2011, מדליית כסף בנוטינגהאם 2009 ומדליות ארד בליפטובסקי מיקולאש 2007 ובאאוגסבורג 2012).
סביבת בדיקות וירטואלית
סביבת בדיקות וירטואלית (ובראשי תיבות: סב"ו) - היא פלטפורמה, תוכנה או מערכת המאפשרת ליצור ולנהל בדיקות תוכנה על גבי מכונות וירטואליות.
תוכנות של סב"ו מאפשרות ליצור מגוון רחב של מכונות וירטואליות עם מערכות הפעלה, קונפיגורציות, זיכרון, מעבדים, תוכנות ואפליקציות שונות.
סב"ו שואפת לדמות את הסביבה אמיתית, בצורה הקרובה ביותר לסביבה המצויה בבית הלקוח.
רקע.
מכונה וירטואלית (או Virtual machine), היא מכונה (מחשב או שרת) שבאמצעות תוכנה מוציאה לפועל תוכניות ומפעילה אותן בסביבת עבודה כאילו פעלו במכונה פיזית רגילה. המחשב האמיתי נקרא "מארח", ואילו המחשב המדומה ששתול בתוכו נקרא "אורח"- והם משתמשים באותה החומרה (של המחשב המארח).
סב"ו מספקות פלטפורמה התומכת בביצוע בדיקות של מערכות הפעלה שונות באמצעות מכונות וירטואליות. סב"ו בדרך-כלל מתפקדת כסביבה מבודדת הפועלת במרחב פרטי משלה ועצמאי.
היא יכולה להכיל הרבה שרתים שמתפקדים כמכונות וירטואליות, שרת וירטואלי מרכזי, ושטח אחסון שמומש ורץ במכונות הווירטואליות עצמן.
אוטומציה דרך הסביבה הווירטואלית.
רישיונות:
לכן לרוב נרכשים רישיונות פיתוח עבור מחשבים מסוימים בלבד (לא בהכרח מכונות וירטואליות), וכאשר יוצרים מחשבים וירטואליים בתוך ה-סב"ו נרכשים עבורם רישיונות בדיקה - ובכך חוסכים בעליות רישיונות הפיתוח, תוך כדי שימוש במגוון היתרונות שאנו מקבלים מהסב"ו.
דוגמה: תשתית ענן המידע של אמזון.
הענן הפרטי הווירטואלי של אמזון (Amazon VPC) הוא ממשק מאובטח בין תשתית ה-IT הקיימת לשירותי הרשת (web services) בענן של אמזון (Amazon Web Services). מדובר בפתרון זול ופשוט ללא עלויות רכישה של רישיונות תוכנה וללא צורך בהתקנת התשתית עבור חברות שאינן משתמשות כיום בסב"ו, ופתרון דינמי וחסכוני עבור פרויקטים מסוימים עבור חברות שמשתמשות בסב"ו.
מטאסומטיזם
מֶטָאסוֹמָטִיזם הוא תהליך התמרה שבו מתרחשת המרה הגורמת לשינוי ההרכב הכימי של סלע או חלק ממנו בצורה נרחבת. תהליך זה כולל הוספה או הסרה של תרכובות כימיות כתוצאה מפעולת גומלין בין הסלע לנוזלים מימיים (תמיסות). במשך כל תהליך המטאסומטיזם נשאר הסלע במצב מוצק.
את המונח טבע המינרלוג והגאולוג הגרמני קרל פרידריך נאומן בשנת 1826. המילה היא הלחם של שתי מילים ביוונית - התחילית מֶטָה (מעֵבֶר ל-) והמילה סוֹמָה (גוף).
סלעים מטאסומטיים.
לסלעים שנוצרו במטאסומטיזם יש בדרך כלל מרקם גרנובלסטי (גרגירים הנראים בעין בלתי מזוינת, בעלי גודל דומה פחות או יותר. כשבתנאים אידיאליים מצטלבים הגרגירים בצומת משולשת בזווית של 120°) או גרנופלסי (granofelsic – גרגירים שווים, אבל ללא כיוון ברור), כשהגרגירים עשויים להיות גדולים או קטנים. לעיתים קרובות יש בסלעים מטאסומטיים צורת פסים שיכולים להיות בתצורה שיש בה מחזוריות. תהליך המטאסומטיזם יכול לגרום ליצירת סלע שנעלם ממנו המבנה המקורי.
להלן הסלעים המטאסומטיים:
סוגים נוספים הם סלע מטאסומטיים אלקליים הקשורים להעתקים ונפוצים בשילדים של הפרקמבריון. ארבעת הסוגים הנפוצים מסוג זה הם: גרניטים שעברו אלבטיזציה, גנייסים שעברו אלבטיזציה, אפוג'ספרואידים (apojasperoids) ואלביטיטים הקשורים לקרבונטיטים.
קיימים סוגים נוספים של סלעים מטאסומטיים, אלא שהם אינם טיפוסיים או שאינם נפוצים.
ציפקה אפרת
ציפורה אפרת (27 בספטמבר 1914 - 3 במאי 2012) הייתה חברת השומר הצעיר בקן וילנה וחברת ההנהגה הראשית, לאחר עלייתה לארץ ישראל הייתה ממעצבי מערכת החינוך במוסד החינוכי הרי אפרים.
קורות חייה.
אפרת נולדה בווילנה לרבקה וניסן וולק. ב-1923 בהיותה בת תשע, הצטרפה לקן השומר הצעיר ובגיל 15 נהפכה מדריכה ולאחר מכן ראש גדוד. בין חניכיה היו אבא קובנר. בשנת 1931 הייתה ראש קן וילנה, שאז מנה 1,200 חניכים. באותה שנה גם סיימה את לימודיה בגימנסיית תרבות.
כהכנה לחיים בארץ ישראל, השתלמה בצבעות. אביה רצה שתמשיך בלימודים גבוהים, ואף גרם לבית ספר לרפואה בבריסל לקבל אותה כסטודנטית, אך ציפקה לא הייתה מוכנה לעזוב את התנועה. באמצע שנת 1933 יצאה להכשרה, שם גייסו אותה בשנת 1934 להנהגה הראשית בוורשה.
ב-27 בספטמבר 1936, יום הולדתה ה-22, הגיעה ציפקה עם בן זוגה אהרן אפרת לארץ ישראל, לקיבוץ "אמריקה בניר" חדרה, שהיה אחר כך לקיבוץ עין השופט. משפחתה של ציפקה נרצחה בפונאר.
ב-1943 התגייסה לטפל בילדי טהראן ודאגה לחלקם בין הקיבוצים. בין 1944 ל-1947 הייתה מחנכת של חברת הנוער הישראלית הראשונה - נערים שהתגייסו לפלמ"ח, לחמו במלחמת העצמאות ולימים הקימו את קיבוץ הראל. ב-1951 לאחר השתלמות של שנתיים בסמינר הקיבוצים בתל אביב החלה ציפקה את תפקידה בחינוך והוראה במוסד החינוכי הרי אפרים, תפקיד שהמשיכה בו עשרות שנים. מ-1985 ועד שנת 2011 עבדה במטבח בקיבוצה.
כתביה.
ציפקה כתבה מספר ספרים:
נבו ארז
נבו ארז (נולד ב-22 בנובמבר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד יחידת דובדבן ומפקד שייטת 13.
קורות חייו.
נבו ארז נולד בקיבוץ מזרע. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. ארז השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. בדצמבר 1988 פיקד ארז על כוח מהיחידה במבצע כחול וחום, פשיטה בעומק לבנון לאחר נפילתו של סא"ל מפקד כוח גדוד 12 (ברק), נשא ארז את גופתו על גבו עד לחילוץ הכוח.
בשנים 1996–1994 שימש כמפקד יחידת דובדבן. במהלך תקופת פיקודו על היחידה היה מעורב בתקרית בה מצא את מותו אזרח, אריה חורי שמו, שנורה למוות בידי לוחמי היחידה לאחר שפרץ מחסום של היחידה בגדה המערבית. אחר חקירת מצ"ח, הואשם ארז יחד עם שלושה קצינים נוספים בגרימת מוות ברשלנות, הוא נטל על עצמו אחריות בלעדית במהלך המשפט, הודה בהתרשלות במסגרת עסקת טיעון שנחתמה ב-1999 ונגזרה עליו נזיפה. במהלך המשפט עוכב הקידום בדרגתו, הוא פיקד על אח"י עצמאות (סער 4). הוא שב לשייטת כמפקד פלגת ההדרכה בדרגת רב-סרן. בהמשך מונה למפקד פלגת הלוחמים בדרגת סא"ל.
ב-2004 מונה למפקד שייטת 13, במהלך כהונתו הושעתה פעילות השייטת ביהודה ושומרון באופן זמני, לאחר שארגון "בצלם" האשים את החיילים בכך שבמהלך פעולה בג'נין ירו במבוקש ששכב פצוע ולא היווה סכנה לחיילים. לארז נרשמה בעקבות האירוע הערה פיקודית בשל פער בנהלים המקצועיים.