באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה בירד ב-3 מדליות, מתוכן 2 זהב במשחי החזה. במשחה ל-100 מטר חזה (1:08.22 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:26.31 דקות) ובמדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:01.15 דקות).
אלופת עולם ושיאנית עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה בירד ב-3 מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:22.99 דקות, לפני לייזל ג'ונס מאוסטרליה (2:24.33 דקות) והוי קווי מסין 2:25.78 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.42 דקות, אחרי המנצחת קסוג'ואן לו מסין 1:06.80 דקות ולפני ג'ונס (1:07.47 דקות) ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.83 דקות, אחרי הרביעייה מסין שקבעה שיא תחרות חדש 3:59.89 דקות ולפני אוסטרליה (4:01.37 דקות).
אלופה אולימפית.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה (2004) שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה ב-12 ביולי הוכיחה בירד שהיא בכושר מעולה כשקבעה שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:22.44 דקות, לאחר שנילקח ממנה יומיים לפני כן על ידי ג'ונס. במשחקים עצמם זכתה בירד ב-3 מדליות, אחת מזהב. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:23.37 דקות לפני ג'ונס (2:23.60 דקות) ואן פולסקה מגרמניה (2:25.82 דקות) ובכך הוכיחה שהיא שולטת בעולם במשחה זה. שתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.70 דקות, אחרי יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (2:11.14 דקות) ולפני קירסטי קובנטרי מזימבבואה (2:12.72 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.12 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש (3:57.32 דקות) ולפני גרמניה (4:00.72 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.44 דקות, אחרי המנצחת קסוג'ואן לו (1:06.64 דקות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה בירד במקום ה-18 המאכזב עבורה במשחה ל-200 מטר חזה (2:27.70 דקות).
באליפות העולם בשחייה הנערכת בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה בירד במקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:25.99 דקות ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.64 דקות.
בניסיון להשתתף בפעם החמישית במשחקים האולימפיים, במסגרת המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה ביולי 2012 סיימה בירד במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.42 דקות ולא הצליחה להיכלל בנבחרת הלאומית למשחקים אלו.
דוגמנות ויחסי ציבור.
בשנת 2006 החלה בירד לדגמן עבור FHM ("For Him Magazine", מגזין סגנון לגבר) ולגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד. כמו כן, היא הצטלמה בעירום ביולי 2007 לפלייבוי.
בירד משמשת כדוברת הארגון להגנת החי "ויילדלייף" ומתעסקת בעיצוב פנים.
בשנת 2008 השתתפה בירד במסע נגד שימוש בפרוות שארגן אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (ארגון זכויות בעלי חיים) כשהצטלמה בעירום עם דגל ארצות הברית שתלוי באופן שגוי.
בירד נשואה לצלם סשה בראון ולהם ילד.
RKO (השם המלא באנגלית: RKO (radio Keith Orpheum) Pictures, סרטי רדיו קית'-אורפאום) היא חברה אמריקאית להפקה והפצה של סרטי קולנוע וטלוויזיה, חברת ההפקה הוותיקה ביותר שעדיין פועלת. RKO הייתה אחת משבעת אולפני הענק של הוליווד בתקופת הזוהר שלו. הפקות האולפנים כוללות, בין היתר, את הסרטים קינג קונג (1933), שלגיה ושבעת הגמדים (1937), פנטסיה (1940), האזרח קיין (1941), דמבו (1941), חשד של אלפרד היצ'קוק מאותה שנה, במבי (1942), שנות חיינו היפות ביותר (1946), ורבים מהסרטים המוזיקליים בכיכובם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס וסרטים בכיכובם של קתרין הפבורן וגרי קופר.
היסטוריה.
ההקמה ותקופת סלזניק.
RKO הוקמה ב-1929 כתוצאה מאיחוד מספר אולפנים וחברות הפקה: Film Booking Offices of America (FBO), Kith Albee Orpheum (KAO) ו- (Radios Corporation of America (RCA. הרוח החיה מאחורי האיחוד היה הבעלים של FBO, ג'וזף קנדי. ל-RKO היה יתרון בדמות טכנולוגיית RCA Photophone להקלטה, שידור והקרנה מסונכרנים של פסקול ותמונה. אולם עד 1931 היה לה רק להיט אחד - Rio Rita על בסיס מחזמר באותו שם.
ב-1931 מונה דייוויד או. סלזניק בן ה-29 כמנהל ההפקה של האולפנים והביא לזינוק בכמות ובאיכות הסרטים שהופקו, למרות שעבד בתפקיד שנתיים בלבד, הטביע חותם והורה את הדרך בה צעדו האולפנים כשני עשורים. הוא גייס את הבמאי ג'ורג' קיוקור לשיתוף פעולה ארוך שנים עם RKO במסגרתו הפיק את הסרטים "הוליווד באיזה מחיר?", שהייתה הגרסה הראשונה ל"כוכב נולד", שקיוקור עתיד לביים, "הטובים מאיתנו", על פי המחזה המצליח של סומרסט מוהם, "נשים קטנות" על פי הרומן הנודע של לואיזה מיי אלקוט, "שיר ערש", "סילביה סקרלט" ו"רומיאו וג'ולייט". מראשית שנות השלושים ולמשך כעשרים שנה הפיק אולפן RKO למעלה מ-40 סרטים בשנה.
חברת ההפקה של RKO, Syncopation, זכתה להצלחה כלכלית גדולה והחתימה כוכבים כגון קרי גראנט, אורסון ולס, קתרין הפבורן, פרנק קפרה, ג'ון פורד, ג'ורג' קיוקור, דאגלס פיירבנקס, הנרי פונדה, גרי קופר, בינג קרוסבי, קלודט קולבר, אינגריד ברגמן ואלפרד היצ'קוק. לחברה היה גם הסכם הפצה עם המפיק סמואל גולדווין, להפצת סרטיו בהם זוכה האוסקר "שנות חיינו היפות ביותר".
מצד שני, לא בחלה RKO בהפקת סרטים סוג ב' (B-Movies) כגון "חוטפי הגופות" בהשתתפות בוריס קרלוף ובלה לוגוסי, "הלכתי עם זומבי" ו"אנשי החתול". כמו כן הפיקה שישה סרטי טרזן בהשתתפותו של ג'וני וייסמילר.
שיתוף הפעלה עם וולט דיסני.
מ-1937 ועד 1954 היה ל-RKO הסכם והפצה עם וולט דיסני במסגרתו הופצו ב-RKO הסרטים המונפשים של דיסני ובראשם "שלגיה ושבעת הגמדים", הסרט המצליח ביותר בעולם בין לידתה של אומה (1915) וחלף עם הרוח (1939). סרטי דיסני נוספים שהופצו ב-RKO היו פינוקיו (1940), פנטסיה, במבי, דמבו הפיל המעופף, שירת הדרום (1946, הראשון ששילב אנימציה וצילום), סינדרלה (1950), עליסה בארץ הפלאות (1951) ופיטר פן (1953).
תקופת הווארד יוז.
ב-1948 רכש המפיק הווארד יוז את מניות השליטה בחברה במחיר מיליון דולר. מבחינה אמנותית חלה ירידה באיכות הסרטים שהופקו. בשל אי-האמון בניהולו של יוז ובפרט בשל מכירת חלק ממניות התאגיד לסינדיקט חסר ניסיון ניהול, לא המשיכו וולט דיסני וסמואל גולדווין את הסכמי שיתוף הפעולה שלהם עם RKO. ציון דרך בתולדות ההפצה בארצות הברית נרשם בתקופה זו עם הפצת סרטו של הבמאי היפני אקירה קורוסאווה, רשומון, בארצות הברית על ידי RKO, שישה-עשר חודשים לאחר יציאתו לאקרנים ביפן.
הניהול הכושל וההחלטות השגויות הובילו את החברה לסף פשיטת רגל. ב-1955 נמכרה החברה לידי חברת הצמיגים והגומי General Tire, אשר ביקשה להשתמש בה כמצע לכניסה לתחום הפקות הטלוויזיה באמצעות חברת General Teleradio שניהלת תחנות טלוויזיה ורדיו. אולפני הוליווד נמכרו ופעילות ההפקה לטלוויזיה רוכזה תחת המותג " RKO General".
שנות השבעים והשמונים.
במהלך שנות השבעים הייתה החברה נתונה בסכסוך ארוך על זכויות רישוי מול הרשות הפדרלית לתקשורת (FCC), דבר שגרם לה הפסדים ואי-רישוי תחנות לשידור טלוויזיה בלוס אנג'לס. הסיבות היו עבירות על חוקי הגבלים עסקיים שביצעה General Tire, החברה האם של RKO, בדרישתה מספקיה לרכוש זמן פרסום ברשתות הטלוויזיה של RKO.
ב-1981 החלה RKO להפיק מחדש סרטי קולנוע. הופקו מספר סרטים בהשתתפות נסטסיה קינסקי ("קללת אנשי החתול", 1982) ומריל סטריפ ("שפע", 1985), אך ההצלחה האמנותית והכלכלית הייתה קטנה.
חידוש.
ב-1989 נרכשה החברה על ידי השחקנית דינה מריל (Dina Merrill) ובעלה, טד הרטלי (Ted Hartley). הם הכריזו על חזרה לעסקי הפקת סרטי קולנוע באופן מלא, תחת המותג RKO Pictures LLC. הסרט הראשון של החברה המחודשת, היה "חוקי המשיכה" בבימויו של ניק גומז מ-1992. במשך השנים הבאות עסקו בני הזוג במיון ועריכת ספריית הסרטים ההיסטוריים של RKO לשם הפצה מחודשת.
מכונות הירייה
טנקים
רמת דוד (קיבוץ)
קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
קרל הרביעי (בצ'כית: .Karel IV, בגרמנית: .Karl IV, בלטינית: Carolus IV; 14 במאי 1316 - 29 בנובמבר 1378) שנולד בשם ואצלב, היה המלך השני של בוהמיה מבית לוקסמבורג וקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
קרל היה בנו הבכור ויורשו של יוהאן מלוקסמבורג, שמת ב-26 באוגוסט 1346 ובכך ירש את רוזנות לוקסמבורג ואת הכתר של בוהמיה. ב-2 בספטמבר 1347 הוכתר קרל כמלך בוהמיה.
ב-11 ביולי 1346 בחרו בו הנסיכים הבוחרים כ"מלך הרומאים" ("rex Romanorum") בניגוד ללודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-26 בנובמבר 1346 הוכתר קרל בבון. אחרי שיריבו מת, הוא נבחר שוב ב-17 ביוני 1349 והוכתר ב-25 ביולי כמלך הרומאים. ב-6 בינואר 1355 הוכתר קרל גם כמלך איטליה וב-5 באפריל כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם הכתרתו למלך בורגונדיה, שהתעכבה עד 4 ביוני 1365, נהפך קרל לשליט הישיר של כל ממלכות הקיסרות הרומית הקדושה.
חיים.
קרל נולד ליוהאן מלוקסמבורג ואליזבת מבוהמיה, בתו של וצלאב השני, מלך בוהמיה בפראג בשם ואצלב, שמו של אביה של אליזבת ומלך בוהמיה. בהכתרתו הוא בחר בשם המלכותי קרל אחרי ששהה בצרפת בחצרו של דודו שארל הרביעי, מלך צרפת.