בפברואר 2018, התארחה לראשונה המלכה אליזבת השנייה בשבוע האופנה, כדי להעניק פרס חדש על שמה לעיצוב בריטי, וישבה בתצוגת אופנה לצדה של עורכת ווג אנה ווינטור.
אגם רופקונד
סופיה גנדריאס
סופיה גנדריאס (בספרדית: Sofía Gandarias ; 1951- 23 בינואר 2016) ציירת ספרדיה.
גנדאריאס הייתה ציירת ספרדית, ילידת גרניקה שבחבל הבסקים. היא סיימה את לימודיה באמנויות באוניברסיטת קומפלוטנס, במדריד.
המוזיקה השפיעה רבות על חייה. בשנת 1978 ציירה את "קוקושקה-אלמה ומאהלר" שלוש דמויות שגורלן קשורות זו בזו ומייצגות תקופתן. זו הייתה תחילתה של פעילות אמנותית אינטנסיבית בסדרות כמו "מחאת השקט" (1980) או "נוכחים" (Precensias).
היא התחתנה עם אנריקה ברון קרספו, פוליטיקאי ספרדי וחבר הפרלמנט האירופי בשנת 1987. בנה אלחנדרו נולד בשנה שלאחר מכן. היא חידשה את עבודתה עם תערוכה רטרוספקטיבית גדולה בשנת 1990 בוונציה, העיר שמהווה עבורה השראה. המחויבות שלה לשלום ולסובלנות תרבותית התבטאה בתערוכתה "Pour la tolerance" בגרנד ארצ'ה דה לה פרטרניטה, פריז. היא ציירה את דיוקנו של הכנר יהודי מנוחין אותו הגדירה "האיש החכם ביותר שפגשתי" והחלה לשתף פעולה עם הקרן שלו.
בשנת 2000 עסקה בציור סדרת הציורים "פרימו לוי – זיכרון" המבוססות על זכרונותיו של פרימו לוי מאושוויץ עליהם כתה בספרו הזהו אדם. לאחר הפיגועים בניו יורק היא ציירה סדרת ציורים בנושא. מתוכם הציור "Miserere Julianna" מוצג במוזיאון הזיכרון 9/11.
הסדרה "קפקא, בעל החזון", סדרה של 64 ציורים הוצגה בהאוס אם קלייסטפארק (ברלין) ומקומות נוספים. ז'וזה סאראמאגו כתב על הסדרה - "אלוהים לא קרא את קפקא".
גנדריאס עסקה בעיקר בציור דיוקנאות וכן בציורים של אירועים כואבים שאירעו בהיסטוריה. על אירועים אלו היא אמרה –"איננו יכולים לתקן את העבר, אך אנו יכולים וחייבים להתוות את העתיד".
בין האמנים שהשפיעו הכי הרבה על חייה, גנדריה זיהתה את דייגו ולאסקס, גויה ופרנסיס בייקון, זאת לצד המורה והמנטור שלה מנואל וילאסניור.
בשנת 2005 צורפה למסדר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
את סדרת ציוריה על פרימו לוי, תרמה משפחתה לאחר מותה לאוסף התמונות של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אירועי העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–הווה)
אלפרד מרגול-ספרבר
כנסיית רובע (ברלין)
כנסיית רובע (בגרמנית: Parochialkirche) היא כנסייה רפורמית במיטה שבמרכז ברלין בירת גרמניה.
היסטוריה.
המבנה נבנה בשנים 1695–1703 ונחשב כיום כבניין רשום. כאשר משפחת הוהנצולרן השולטת עברה לקלוויניזם רוב כנסיות העיר נותרו להיות כנסיות לותרניות ורק קתדרלת ברלין עברה לזרם החדש. עם הזמן גדל מספר התושבים, שהיו מעוניינים להתפלל בכנסייה קלוויניסטית. בהתאם לכך, השלטון החליט להעביר לקלוויניזם את הכנסייה שהייתה ממוקמת בשטח השייך לנסיך ולא היה תחת המועצה הדתית של ברלין. כמקובל בכנסיות רפורמיות, לכנסייה זו אין קדוש מגן.
במהלך ההפצצות של שנת 1944 מגדל הכנסייה והשטחים הפנימיים שלו נהרסו. בשנת 1961 נבנה צלב שהוקם במבנה הכנסייה, וזאת משרידי הברזל שהיו באזור. תוך זמן קצר, באוגוסט 1961, המבנה הפסיק לשמש מקום פולחן ובמקום נערכו הופעות ותערוכות. החל משנת 1970 המבנה היה מחסן רהיטים.
לאחר איחוד גרמניה החלו בהדרגה עבודות לשיקום הבניין. בשנת 1988 נבנה גג חדש, ובהמשך המגדל נבנה מחדש. בקיץ 2016 במגדל הוקמו 52 פעמונים והחל מ-23 באוקטובר 2016 הם פעילים.
ליד הכנסייה פעיל בית העלמין, בין הישנים בברלין.
העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–הווה)
ג'ורג' קטלין
ג'ורג' קטלין (באנגלית: George Catlin: 26 ביולי 1796 - 23 בדצמבר 1872) היה עורך דין, צייר, סופר ומטייל אמריקאי, שהתמחה בפורטרטים של אינדיאנים.
ביוגרפיה.
ג'ורג' קטלין נולד בשנת 1796 בווילס-באר, מחוז לוזרן, פנסילבניה. במהלך התבגרותו נתקל ג'ורג' ב"לוכדים, ציידים, חוקרים ומתנחלים שהיו עם משפחתו במסעותיהם מערבה." אביו למד בבית הספר למשפטים בליצ'פילד, וג'ורג' נשלח לשם כשהיה בן 17, אף שלא אהב את תחום המשפט. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1819 ועסק בעריכת דין במשך שנתיים לפני שוויתר עליו ונסע ללמוד אמנות. בשנת 1823 למד אמנות בפילדלפיה והתפרסם בזכות עבודתו כצייר פורטרטים. לאחר פגישה עם "משלחת שבטי אינדיאנים מהגבול המערבי, קטלין השתוקק לשמר תיעוד של מנהגים ויחידים אינדיאנים."
קטלין החל את דרכו בשנת 1830 כאשר ליווה את המושל ויליאם קלארק במשימה דיפלומטית במעלה נהר המיסיסיפי לשטח הילידים האמריקאים. סנט לואיס הפכה לבסיס הפעילות של קטלין במשך חמש נסיעות שנסע בין השנים 1830–1836, ובסופו של דבר ביקר בחמישים שבטים. שנתיים מאוחר יותר הוא שט במעלה נהר מיזורי יותר מ -3000 ק"מ לפורט יוניון, תחנת סחר, ליד הגבול של צפון דקוטה-מונטנה, שם בילה כמה שבועות בקרב הילידים שעדיין לא הושפעו מהתרבות האירופית. הוא ביקר בשמונה עשרה שבטים. כאן הוא הפיק את הדיוקנאות הטובים ביותר בקריירה שלו. במהלך נסיעות מאוחרות יותר לאורך נהרות ארקנסו, הנהר האדום והמיסיסיפי, כמו גם ביקורים בפלורידה ובאגמים הגדולים, הוא הפיק יותר מ -500 ציורים ואסף אוסף משמעותי של חפצים.
כשקטלין חזר מזרחה בשנת 1838, הוא הציג את הציורים והחפצים הרבים שאסף בגלריה האינדיאנית שלו, והחל להעביר הרצאות פומביות שחשפו את זיכרונותיו האישיים מחייו בקרב האינדיאנים האמריקאים. קטלין נסע עם התצוגה שלו לערים מרכזיות כמו פיטסבורג, סינסינטי וניו יורק. הוא תלה את ציוריו "בסגנון סלון" - זה לצד זה או זה מעל זה. המבקרים זיהו כל ציור לפי המספר על גבי המסגרת, כפי שמופיע בקטלוג של קטלין. זמן קצר לאחר מכן, הוא החל במאמץ למכור את האוסף שלו לממשלת ארצות הברית. התצוגה שלו לא משכה את הציבור והקונגרס של ארצות הברית דחה את בקשתו הראשונית לרכישת העבודות.
בשנת 1839 לקח קטלין את האוסף שלו מעבר לאוקיינוס האטלנטי לסיור בבירות אירופה. הוא משך בתחילה המונים לתצוגה שלו בלונדון, בריסל ופריז. המבקר הצרפתי צ'ארלס בודלר העיר על ציוריו של קטלין, "הוא החזיר לחיים את הדמויות הגאות והחופשיות של ראשי השבטים, באצילותם ובגבריותם."
קטלין רצה למכור את האוסף שלו לממשלת ארצות הברית כדי לשמור על יצירת חייו ללא פגע. ניסיונותיו המתמשכים לשכנע גורמים שונים בוושינגטון הבירה לקנות את האוסף נכשלו. בשנת 1852 נאלץ למכור את התצוגה המקורית, כ־607 ציורים, בגלל חובות אישיים. התעשיין ג'וזף הריסון רכש את הציורים והחפצים שאוחסנו במפעל בפילדלפיה.
קטלין בילה את 20 השנים האחרונות לחייו בניסיון ליצור מחדש את האוסף שלו, ושחזר יותר מ -400 ציורים. אוסף ציורים מבוסס על קווי המתאר שצייר בעבודות משנות ה -30 של המאה ה-19.
בשנת 1841 פרסם קטלין ספרים על המנהגים ועל מצבם של האינדיאנים בצפון אמריקה, בשני כרכים, עם כ -300 תחריטים. שלוש שנים מאוחר יותר פרסם 25 לוחות, שכותרתם "האינדיאנים בצפון אמריקה", ובשנת 1848, "שמונה שנים מסעות ומגורים באירופה".
בין השנים 1852 עד 1857 הוא נסע לדרום אמריקה ומרכז אמריקה ומאוחר יותר חזר לחקירה נוספת במערב. התיעוד של השנים המאוחרות הללו כלל את האינדיאנים של הרי הרוקי והאנדים (1868) ו"חיי בקרב האינדיאנים" (עריכה של המפריס, 1909).
בשנת 1872 נסע קטלין לוושינגטון הבירה בהזמנתו של ג'וזף הנרי, המזכיר הראשון של הסמית'סוניאן. עד מותו מאוחר יותר באותה שנה בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, עבד קטלין בסטודיו של הסמית'סוניאן.
בשנת 1879 אלמנתו של ג'וזף הריסון תרמה את האוסף האינדיאני המקורי, יותר מ -500 עבודות, יחד עם חפצים נוספים, למוזיאון הסמית'סוניאן. האוסף המקורי הוא כעת חלק מאוסף המוזיאון האמריקאי לאמנות בסמית'סוניאן.
הממצאים הקשורים לקטלין נמצאים באוספי המחלקה לאנתרופולוגיה, המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, סמיתסוניאן. כ -700 סקיצות מוחזקות על ידי המוזיאון האמריקני להיסטוריה של הטבע, ניו יורק. כמה חפצים מקטלין נמצאים באוספים של המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה. ספריית הנטינגטון בסן מרינו בקליפורניה מחזיקה גם 239 מאיוריו של קטלין של אינדיאנים מצפון ודרום אמריקה, כמו גם חומרי המחשה וכתב יד אחרים מאת קטלין.
משפחה ומוות.
ג'ורג' קטלין פגש את קלרה ברטלט גרגורי בשנת 1828 בעיר הולדתה אולבני, ניו יורק. לאחר נישואיהם, היא ליוותה אותו באחת ממסעותיו מערבה. נולדו להם ארבעה ילדים. קלרה ובנם הצעיר נפטרו בעת ביקורם בפריז בשנת 1845.
קטלין נפטר ב־23 בדצמבר 1872, בן 76 שנים בג'רזי סיטי, מחוז ההדסון, ניו ג'רזי.
SonicWall
סוניקוול (באנגלית: SonicWall) היא חברת אבטחת מידע אמריקאית, העוסקת בפיתוח תוכנה לאבטחת מידע, אבטחת רשתות ומחשבים, מכשירים ניידים וענן וידועה בעיקר בפיתוח תוכנות חומת אש ואבטחה מפני איומי סייבר.
מטה החברה ממוקם במילפיטאס, קליפורניה, ארצות הברית והיא מעסיקה כ-1,600 עובדים.
בין השנים 2012–2016, הייתה סוניקוול חברת בת של דל.
היסטוריה.
חברת סוניקוול הוקמה בשנת 1991, על ידי סריקנט ראווי (Sreekanth Ravi) וסודהקר ראווי (Sudhakar Ravi) במטרה לפתח כרטיסי רשת ורכזות למוצרי אפל.
בסוף שנות התשעים, השיקה החברה חומת אש שנקראה תחילה Interpol ולאחר מכן מותגה מחדש בשם SonicWall.
בחודש מרץ 2003, מונה מתיו טי מדירוס (Matthew T. Medeiros) למנכ"ל החברה.
בשנת 2005, רכשה את חברת אנקו (enKoo) בסכום שלא פורסם.
בשנת 2007, רכשה את חברת אבנטייל (Aventail) תמורת כ-25 מיליון דולר.
במאי 2012, נרכשה החברה והזכויות על כ-130 פטנטים שלה על ידי חברת דל (Dell).