נגרקרטגאמה (Nagarakretagama, ידוע גם בשם דסוורנאנה), הוא הספד בשפת ג'אואנית עתיקה על , מלך ג'אווה ומלך אימפריית מג'פהיט. ההספד נכתב כקאקאווין על ידי מאפו פארפנסה בשנת 1365. נגרקרטגאמה מכיל תיאורים מפורטים של אימפריית מג'פהיט בתור הזהב שלה. השיר מאשר את חשיבות ההינדו-בודהיזם באימפריית מג'פהיט בתיאור מקדשים וארמונות ומספר מצוות טקסיות.
כתב היד.
בשנת 1894, שלחה ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים משלחת צבאית כנגד בית המלוכה הכקרנגארי, לומבוק. באותה שנה, לקחו ההולנדים את כתב היד רב הערך כחלק מאוצר לומבוק, שלל מלחמה מן הארמון ההרוס "מאטאראם כקרנגארה" בלומבוק. החוקר המערבי הראשון שחקר את כתב היד היה יאן לוראנס אנדריאס ברנדס, פילולוג הולנדי. הוא ליווה את משלחת צבא מזרח הודו ההולנדית בשנת 1894 ללומבוק, והוא זכה להציל אוסף כתבי יד יקרי ערך של הספרייה המלכותית בלומבוק מלהישרף בתוהו ובוהו של הקרב. דור של חוקרים הולנדים השתתפו בתרגום השיר.
רוב הערך ההיסטורי של נובע מהיותו חלק בפעילות אלילית המכוונת להגברת הכוחות מאגיים של השליט. כתב היד נכתב על נייר העשוי מעלי דקל. הספר הוחזק בספריית אוניברסיטת ליידן, ומספרו L Or 5.023. לאחר התרגום שלו בתחילת המאה ה-20, הפך נגרקרטגאמה לבסיס להשראת תנועת העצמאות האינדונזית.
בשנת 1973 במהלך ביקורה של יוליאנה, מלכת הולנד באינדונזיה, הוחזר כתב היד לאינדונזיה. כבר בבקורה השתמשו האינדונזים בכתוב בו כצדוק לתביעתם לשלוט במערב גינאה החדשה כי נכתב בו שבשנת סאקא 1287 בזמן המקביל לספטמבר-אוקטובר 1365 לספירה הנוצרית שלטה ממלכת מאג'אפאהית ב"ואנין" המזוהה על ידי האינדונזים עם חצי האי "אונין" בצפון-מערב גינאה החדשה. כהיום מוחזק הכתב על ידי הספרייה הלאומית של אינדונזיה, ומספרו NB 9. בחודש מאי 2008 אונסק"ו הכיר בחשיבות הנגרקרטגאמה על ידי הגדרתו כ"זיכרון עולמי - רישום אזורי אסיה - פאסיפיק".
תיאורי ממלכת מג'פהיט.
היסטוריונים מתעניינים בשיר בגין מה שהוא חושף אודות ההיסטוריה הפוליטית. בפרק 13 - 14, המשורר פארפנסה מונה מספר מדינות בגבולות אינדונזיה המודרנית. ומדווח כי אזורים אלו היו תחת שליטת מג'פהיט. חלק מהמדינות היו חלק ממלכות מג'פהיט ואחרות היו תחת מרותה. הרשימה כוללת אזורים נרחבים משטחי אינדונזיה המודרנית, וחלקים מסומטרה, קמבודיה, לאוס ועוד.
תיאור טקסים.
בשיר, מתאר פארפנסה מנהגים דתיים של היאם וורוק במקדש סינגסאהרי, שבו הוא נכנס אל מקדש לקיים את טקס "פוספה" עבור סבא רבא שלו - קרטנאגרה. לאחר הביקור, הוא הלך אל קנאגנגן לבצע פולחן עבור מייסד הממלכה סינגסאהרי ראג'אסא.
פרפאנסה סיפר פרטים על הטקס "סרדאה", שבוצע לכבד את נשמתו של הנפטר. הוא תיאר במיוחד את הטקס לנשמה המלכה הסבתא ראג'אפתאני, שמתה 12 שנים קודם לכן. בפרק 63, בית 4, פרפאנסה מספר על הכנת הטקס על ידי בעלי מלאכה עובדי הממלכה. במהלך הטקס, כיסאות בצורת אריה הוקמו, שם הכהנים הניח בובת פרח ("puspa") המסמלת את נשמת המלכה הסבתא.
הטקס נמשך שבעה ימים. תהלוכות צבעוניים מילאו את החצר המרכזית. הטקס כולו בוצע כדי לרצות את נשמתה של ראג'אפתאני בתקווה שזכותה תגן על שלטונו של צאצאיה. הטקס לאחר מותה המשיך והמלך הורה להפוך את פונדק כמאל למקדש עבור סגידתה כפרג'ניאפארמיטא.
דמויות ומנהגים.
אחד המנהגים הדתיים של משפחת המלוכה המג'פהיטית היה "הליכה מלוכתית". הם ביקרו בקצוות האימפריה כמחווה לאבותיו של המלך. השיר גם מתאר את מותו של אחד מנאמניו הקרובים של וורוק, ג'ג'ה מאדא.
למלכה הסבתא ראחאפטני מוקדש מקום מיוחד בשירו ​​של פארפנסה. בעמדה אחת, השיר מתאר את סבתא המלכה כ"chattra ning rat wisesa" ("המגינה הדגולה של העולם"). ראג'אפתאני הייתה מאבות ממלכת מג'פהיט, כי היא הייתה בתו של קארטנגארה, המלך האחרון של ממלכת סינגסאהרי, והיא הייתה גם אשתו של ראדן ויג'איא, מייסד מג'פהיט. לפיכך היא נראתה כמגן העולם. המלכה הסבתא אמורה בשיר לגלם את "Pramabhagavati"; בהגוטי הוא שם אחר של פרג'ניאפארמיטא (אלת החוכמה במהאיאנה). השיר מתאר את קארטנאגרה כבודהיסט נלהב, כפי שתואר "כנוע לרגלי האריה-שאקיה המהולל".
אטלס דעת מקרא
ריצ'רד, דוכס גלוסטר
האדון המגן
תיטואן
טיטואן
שמעון אפלבוים
אנדותל
אֶנְדּוֹתֵל (לעיתים אֶנְדּוֹתֶלְיוֹן; Endothelium) הוא רקמת תאים המרפדת את פני השטח הפנימיים של כלי הדם והלימפה ומגשרת בין תוכן הכלי לסביבתו. הרקמה מצויה לכל אורך מחזור הדם, מהלב ועד הנימים, ותפקידיה כוללים סינון נוזלים, למשל בכליות ובכלי הדם, גיוס נויטרופילים והעברת הורמונים. תאי האנדותל המצויים במשטחי פנים חדרי הלב נקראים אנדוקרדיום (Endocardium).
רקמת האנדותל נחשבת לסוג של אפיתל מיוחד, אף שהיא אינה משטח חיצוני, אלא משטח פנימי. עם זאת, מכיוון שמקורם של תאי האנדותל הוא במזנכימה, שהם הם מכילים וימנטין ואינם מכילים קרטין ומכיוון שהם מציגים תופעות פתולוגיות השונות מתאי אפיתל אחרים, פתולוגים אינם מחשיבים רקמה זו לאפיתל אלא לסוג של רקמת חיבור.
תפקוד.
לתאי האנדותל מיוחסים היבטים שונים בתחום הביולוגיה של כלי הדם. תאי האנדותל מתפקדים כמחיצה סלקטיבית בין כלי הדם לשכבה החיצונית שלו ושולטים על מעבר של חומרים ושל כדוריות דם לבנות אל מחזור הדם וביציאה ממנו. עלייה מוגזמת או ממושכת בחדירות של האנדותל החד־שכבתי, כמו במקרים של דלקת כרונית, עלולה להוביל לבצקת ברקמות ולנפיחות. האנדותל מספק בדרך כלל משטח שאינו יוצר קרישי דם מכיוון שהוא מכיל, למשל, סולפט, אשר משמש כקופקטור להפעלת אנטיתרומבין, ופרוטאז אשר לא מפעיל גורמים מסוימים במפל הקרישה. במקרה דלקת האנדותל מסייע ביצירת כלי דם חדשים (אנגיוגנזה) ובשליטה על לחץ הדם. באיברים מסוימים, הגדרת תפקיד תאי האנדותל הוא ביצוע פעולות סינון מיוחדות. דוגמאות לתפקיד זה הן תאי אנדותל ייחודיים המסייעים בסינון בכליות ומחסום הדם-מוח.
פתולוגיה.
תפקוד לקוי של האנדותל הוא סימן היכר מובהק של מחלות דם ונחשב לעיתים קרובות כאירוע המרמז על התפתחות טרשת עורקים. תפקוד אנדותל לקוי, גרימת יתר לחץ דם ופקקת נתפסים לעיתים קרובות אצל חולים עם מחלת לב כלילית, סוכרת, יתר לחץ דם. לדוגמה, בעקבות עישון נפגע האנדותל, ופגיעה זו גוררת תופעות לוואי.
כאשר נדרשים לאבחן אצל אדם בעיות לב עתידיות נבחן האנדותל. תפקוד האנדותל הוכח כחוזה אירועים קרדיווסקולריים ומחלות דלקתיות, כגון: דלקת מפרקים שגרונית, זאבת אדמנתית מערכתית. אחד המנגנונים העיקריים של האנדותל הוא צמצום של תחמוצת החנקן, לעיתים קרובות בשל רמות גבוהות הגורמות לעלייה בלחץ הדם. הצורה הנפוצה ביותר של חוסר תפקוד תאי אנדותל היא עלייה בחמצן תגובתי, דבר העלול לפגוע בפעילות ייצור תחמוצת החנקן דרך מספר מנגנונים. איתות החלבון ERK5 חיוני לשמירה על תפקוד האנדותל כתא המתפקד בצורה נורמלית. תוצאה נוספת של נזק לאנדותל היא שחרור כמויות פתולוגיות של גורם פון-וילברנד, אשר מעודד הידבקות של טסיות הדם, ובכך עלולה להיווצר חסימה קטלנית בכלי הדם.
נזקים לאדותל בעקבות ישיבה ממושכת.
סגנון חיים המאופיין בפעילות בישיבה הוא גורם מפתח בהתפתחות מחלות לב טרשתיות. ישיבה ממושכת מתבטאת בחוסר תנועה של הגפיים התחתונות, דבר המפחית את זרימת הדם ברגל, גורם להצטברות דם בשוק, מעלה את הלחץ בעורקים ומעוות מקטעים בהם. כתוצאה מכך יורד מאמץ הגזירה - כוח החיכוך שנוצר על ידי זרימת הדם. מאמץ הגזירה משחק תפקיד חשוב במנגנון ליצירת חנקן חמצני באנדותל, וירידה במאמץ הגזירה מייצרת חוסר בחנקן חמצני, המביא לעקה חמצנית . הידועה כפוגעת בתפקוד של האנדותל. מחקרים הראו כי הפסקות בזמן הישיבה לצורך תנועה של הרגליים, או תנועה של הרגליים בזמן הישיבה מונעות או את הירידה בזרימת הדם לרגליים ואת הירידה במאמץ הגזירה.
סימה אלה
סימה אלה (נולדה בשנת 1951) היא עיתונאית, יזמת ואשת עסקים.
ביוגרפיה.
סימה אלה נולדה וגדלה בירושלים. היא למדה בבית הספר היסודי "כצנלסון" של תנועת העבודה, וסיימה את תיכון "סליגסברג". את לימודיה במכללת קיי בבאר שבע סיימה בשנת 1975, משם עברה להתגורר בתל אביב.
בשנת 1976 החלה את דרכה העיתונאית ב"ידיעות אחרונות". כתבתה הראשונה, אודות משפחת ליטווינסקי, אחת המשפחות העשירות בארץ בשנות ה-20 של המאה ה-20, התפרסמה במוסף "7 ימים". אלה עבדה בידיעות אחרונות 27 שנה, מהן הייתה בשמונה השנים ראשונות כתבת חדשות, תחקירים, חינוך ומגזינים למוסף '7 ימים' ולעמודי הפנים של העיתון "24 שעות".
במערכת העיתון הכירה את אהרון בכר ולשניים נולד בשנת 1983 בן, בועז בכר, סטרטאפיסט ומנהל בתחום ההי-טק. סימה אלה והבן בועז הצטרפו אל אהרון בכר, בשליחותו לניו יורק מטעם "ידיעות אחרונות", שם התגוררו במשך שלוש שנים. ביולי 1987, בשובם לארץ מניו יורק, נפטר אהרון בכר מדום לב.
סימה אלה שבה לעבודה בעיתון והתמקדה בכתיבה למגזין "זמנים מודרניים", בעריכתה של בלה אלמוג ואחר-כך בעריכתה של אורנה ננר. עבודתה כללה ראיונות, תחקירים, כתיבת דיוקנאות. היו לה גם שני מדורים אישיים. האחד עסק בביקורת תוכניות הילדים בטלוויזיה, והשני עסק בהמלצות על אירועים תרבותיים. עם הקמתו של מדור הבריאות בעיתון, הצטרפה לצוות הכותבים, שם היה לה, בין היתר, מדור ביקורת על מוצרי קוסמטיקה חדשים וביקורת על ציוד רפואי ביתי.
שימשה 20 שנה דירקטורית במפעל "אפיק" שברמת הגולן המייצר טונרים ומחסניות דיו למדפסות, לכספומטים ולקופות רושמות.
בשנת 2001, (שנתיים לפני פרישתה מהעיתון בסוף שנת 2003) הקימה חברת סטארט-אפ טכנולוגית, "אנג'י (2001)", אותה ניהלה במשך חמש שנים.