ג'ייק מכבד את בקשתו של אביו, חוזר לכדור הארץ להיות סופר, ואף מתמסד בנישואים. יחד עם זאת, כאשר אביו מופיע שוב, כעבור שנים, בביתו של ג'ייק, הוא מחליט לנסות ולהציל את אביו, ומוותר על הקריירה שלו ועל מערכת היחסים שלו עם אשתו (אשר עוזבת אותו), על מנת ללמוד את הסיבה להיעלמותו של אביו. כ-50 שנה לאחר האירוע, בעזרתם של ג'דזיה דקס, ג'וליאן באשיר וקפטן בצי הכוכבים נוג, ג'ייק מנסה לשחזר את האירועים שקרו עם הדיפאיינט ו"היפוך" חור התולעת. בעוד סיסקו מופיע בהצלחה, כפי המצופה, לפתע גם הוא וגם ג'ייק נעלמים, בעודם אוחזים זה את זה, לנגד עיניהם של דקס ובאשיר. ג'ייק מוצא את עצמו עם אביו בתוך ריק לבן. סיסקו שמח לראות את בנו, אולם מפציר בו לוותר על ניסיונות ההצלה שלו, ולהמשיך לחיות את חייו. ג'ייק חוזר למציאות הנורמלית ללא אביו, ונשבע להמשיך ולחפש אחר דרך להציל אותו.
בלילה שבו מבקרת מלאני את ג'ייק, הוא יודע כי אביו יופיע שוב, והוא מזריק לעצמו רעל קטלני, מתוך אמונה כי הוא משמש כחבל אלסטי, אשר מחזיק את אביו מחוץ לפאזה; כאשר ימות בזמן שאביו מופיע - מצב בו ה"קשר" ביניהם הוא במצבו החזק ביותר - ה"חבל" ייקרע וסיסקו יחזור אל הדיפאיינט, רגע לפני אירוע ליבת מנוע הוורפ. לאחר שמלאני עוזבת, ג'ייק ממתין לאביו. סיסקו מופיע כצפוי, וג'ייק מסביר לו הכל, ואומר לו כי מותו ייתן לשניהם "הזדמנות שנייה", ומזכיר לו להתחמק מפליטת האנרגיה. ג'ייק מת בזרועותיו של סיסקו, ומיד לאחר מכן סיסקו מוצא את עצמו על הדיפאיינט, נזכר בעצתו של ג'ייק בנו, ודוחף את עצמו ואת ג'ייק מהדרך של זרם האנרגיה, שלא פוגע בהם, ובכך - מוחק את כל ציר הזמן העתידי שתואר במהלך הפרק.
הפרק מסתיים כאשר סיסקו, על רצפת הדיפאיינט מחבק את ג'ייק, ששואל אותו "האם אתה בסדר?". סיסקו, בקול שבור, אומר פעמיים: "I am now" - משפט בעל משמעות כפולה, שניתן לתרגמו לעברית הן ל"עכשיו כן" והן ל"אני עכשיו" (כלומר: אני נמצא בהווה).
משמעות עלילתית.
למרות שרוב האירועים המתוארים בפרק נמחקים כאשר ציר הזמן מתאפס, יש בו מספר רמזים למה שעתיד לבוא (ואכן קורה): ג'ייק אכן מתחיל לכתוב והופך להיות סופר; היחסים בין הפדרציה לבין הקלינגונים ממשיכים להתדרדר.
מועמדויות.
בשנת 1996 היה מועמד לזכייה בפרס הוגו, בקטגוריית "העיבוד הדרמטי הטוב ביותר".
פייר פובי דה שאבאן
פייר פובי דה שאבאן (בצרפתית: Pierre Puvis de Chavannes; 14 בדצמבר 1824 – 24 באוקטובר 1898) היה צייר צרפתי, אשר את יצירותיו משייכים לזרם הסימבוליסטי, ממייסדי ונשיאה של האגודה הלאומית לאמנויות יפות בצרפת, ואמן משפיע בתקופתו.
אודות.
הוא נולד כפייר-ססיל פובי דה שאבאן, בעיר אמיין שבצפון צרפת. אביו היה מהנדס מכרות, וצאצא למשפחת אצולה מבורגון
. פייר למד באמיין ואחר כך בתיכון יוקרתי בפריז ובבית הספר להנדסה האקול פוליטקניק. הוא תכנן ללמוד כמו אביו הנדסה, אולם מחלה קשה שיבשה את לימודיו. הוא נסע לאיטליה, שם נחשף לרעיונות חדשים וכשחזר לפריז בשנת 1844 החליט כי בכוונתו להיות צייר. הוא למד אצל אז'ן דלקרואה, תומאס קוטור ואצל הנרי שפר (Henry Scheffer).
במונמארטר ניהל רומן עם אחת מהדוגמניות שלו, סוזאן ואלאדון, אשר הפכה להיות ציירת מפורסמת בזכות עצמה. היא נשוי לדוגמנית המודל מריה קנטקוזינו.
בשנת 1890 היה ממייסדי האגודה הלאומית לאמנויות יפות בצרפת ושימש כנשיאה משנת 1891.
נפטר בפריז באוקטובר בשנת 1898. במותו נחשב לאחד מהציירים הגדולים ביותר של זמנו.
החל משנת 1928 מוענק לזכרו פרס לאמן (Prix Puvis de Chavannes).
יצירתו.
דה שוואן נחשב לצייר סימבוליסט ולא נהה אחר הזרמים האימפרסיוניסטים והריאליסטים שהחלו להיות מקובלים בתקופתו. יחד עם זאת פעל כצייר עצמאי ולא היה משויך בזמנו לזרם או קבוצת אמנים מסוימת.
הוא הכין מספר ציורי קיר, אשר מוצגים כיום בעיריית פריז, בסורבון, ובפנתאון של פריז, וכן בספריה הציבורית בבוסטון.
יצירתו מוערכת על ידי הציירים מתנועת הנאבי, במיוחד מוריס דניס, וכן זכה להערכה ממשוררים סימבוליסטים כמו סטפאן מלארמה ואלפרד ז'ארי. בנוסף, יצירתו המוקדמת של פבלו פיקאסו הושפע מעבודותיו של דה שאבאן.
L'Histoire
L'Histoire הוא כתב עת חודשי צרפתי העוסק בהיסטוריה פופולרית. כתב העת נוסד בשנת 1978 על ידי מישל שודקיביץ' ומישל וינוק. עורכת העיתון כיום היא ולרי חנין (Valérie Hannin). הוא מעניק מקום גדול לחקר חדשות אך גם לפרסום, תערוכות, מדיה, אינטרנט וכו'. נושאים מיוחדים מיועדים למנויים: תצוגה מקדימה של סרטים, כנסים, ביקורים פרטיים במקומות יוקרתיים וכדומה.
כיום שייכת ההוצאה של כתב העת לפרנסואה פינו (François Pinault), אשר מוציא לאור גם את העיתון Le Point.
סרז' למוי
סאז' למוי (צרפתית: Serge Lemoine; נולד ב-8 במרץ 1943) הוא חוקר אמנות והיסטוריון צרפתי.
אודות.
למוי, יליד לאן, עשה את לימודיו באוניברסיטת בורגון שבדיז'ון, ובעבודת הדוקטורט שלו התמחה באמנות מופשטת. בין השנים 1981 ל-1988 לימד בבית הספר שבלובר (École du Louvre).
בין השנים 1996 ל-2001 שימש כמנהל מוזיאון גרנובל. בין השנים 2001 ל-2008 שימש כנשיא מוזיאון ד'אורסה. בשנת 1999 מונה לפרופסור באוניברסיטת פריז 4 (סורבון).
בשנת 2005 מונה לחבר במסדר האמנויות והספרות ובשנת 2008 לקצין בלגיון הכבוד.
ג'ורג' מין
ג'ורג' מין (George Minne, נולד כ-Georgius Joannes Leonardus Minne; 30 באוגוסט 1866 - 18 בפברואר 1941) היה פסל בלגי אשר השתייך לזרם הסימבוליסטי.
אודות.
נולד בגנט שבבלגיה לארכיטקט מצליח. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה בגנט ארכיטקטורה ואחר כך החל לקחת קורסים בפיסול ובאמנות.
הוא נסע לפריז, שם התחבר עם מוריס מטרלינק אשר חשף אותו לעולם האמנות סימבוליסטי. בשנת 1890 ניסה להתקבל לסטודיו של אוגוסט רודן, בלא הצלחה. הוא חזר לגנט, שם נישא ז'וזפינה, בת של המשורר נפוליאון דסטנברג. בגנט הקים בית מלאכה והחל לפסל בברונזה ולשרטט. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא נמלט לווילס, וחזר בסופה.
יצירתו המפורסמת ביותר היא סדרת הפסלים "הנער המתכופף". הפסלים היו בבעלות של אדלה בלוך באואר ובעלה פרדיננד, הם הוחרמו על ידי הנאצים ורק לאחר מאבק משפטי ארוך הצליחה האחיינית שלהם לזכות בהם בתום המלחמה.
לקראת שנת 1900 החל לזכות בהכרה והוא השפיע על אמנים בצרפת, בלגיה וגרמניה. בין תלמידיו, הפסל הישראלי עזריאל אברט. בשנת 1931 הוענק לו תואר הכבוד "ברון" על הישגיו.
יוהאן בוהין
יוהאן בוהין (נקרא גם: ז'אן בוהין) (Johann Bauhin) 12 בדצמבר 1514 - 26 באוקטובר 1613) הוא בוטנאי שווייצרי. יוהאן נולד בבזל לרופא ז'אן בוהין. אביו נולד בצרפת אך עבר לשווייץ לאחר שהמיר את אמונתו מהזרם הקתולי לזרם הפרוטסטנטי בנצרות. גם יוהאן עצמו חילק את חייו בין מדינות שונות באירופה.
אחיו של יוהאן הוא הרופא והבוטנאי גספר בוהין.
קורות חייו.
יוהאן למד בוטניקה באוניברסיטת טובינגן שבדרום גרמניה, בהדרכתו של לאונהארט פוקס. לאחר מכן עזב יחד עם קונרד גסנר לבזל, שם החל יוהאן את לימודי הרפואה שלו, ולאחר מכן קיבל תואר פרופסור לרטוריקה בשנת 1566. ארבע שנים לאחר מכן, הוזמן להיות רופאו האישי שלהדוכס נסיכות וירטמברג - פרדריק הראשון. הדוכס התגורר אז במונטבליה (כיום צרפת), שם נשאר יוהאן עד מותו.
יוהאן התמקד בעבודתו בבוטניקה, וחיבורו המרכזי 'Historia plantarum universalis' (תולדות צמחי העולם), שאסף את כל הידוע עד אז על בוטניקה, לא הושלם עד מותו. חרף כך, פורסם החיבור ביוורדון שבשווייץ בשנת 1650. ספר זה נחשב לפלורה הבינלאומית הראשונה, וכולל תיאורים של 5,226 צמחים.
בידיעותיו הרבות, הזין יוהאן גנים בוטניים אחדים, וגם הרבה לאסוף צמחים במהלך מסעותיו.
הבוטנאי השוודי קארלוס לינאוס העניק את השם לסוג בוהיניה, לכבודם של האחים בוהין.
נחל עמל
נַחַל עָמָל (בערבית: العاصي, אל-עאסי, תרגום: "המוֹרֵד", תעתיק מדויק: אל-עאצי) ומכאן ידוע גם כנחל האסי (ובקיצור האסי), הוא נחל איתן בעמק בית שאן. הנחל נובע מהמעיין עין עמל בגן השלושה (הסחנה), בטמפרטורה קבועה של 28 מעלות צלזיוס במשך כל השנה. משם זורם הנחל דרך השטח המאוכלס של קיבוץ ניר דוד (תל-עמל). אפיק הנחל נמשך לכיוון מזרח וצפון עד מפגשו עם נחל חרוד בסמוך לגשר קנטר.
מי הנחל מלוחים יחסית ואינם ראויים לשתייה או להשקיית גידולים חקלאיים, לפיכך הם מתועלים לאתר בו הם נמהלים במים מתוקים ממעיינות אחרים בעמק, ומשם מוזרמים לגידולים חקלאיים ביישובים רבים בעמק.
נחל עמל הוא חלק ממערך גדול של מעיינות ונחלים הזורמים בעמק המעיינות, בהם נחל חרוד ונחל הקיבוצים. בנחל אזור תחום לדיג.
היסטוריה.
לפי מפת הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF) מסוף המאה ה-19, נחל עמל היה הרחב ביותר מבין מספר נחלים סמוכים שזרמו מזרחה.
טרם הקמת הקיבוץ שפעו מעיינות עמק בית שאן וזרמו נחליו באופן לא מוסדר, ללא מדיניות ניקוז הקרקע מנגר עילי כך שלעיתים נוצרו ביצות. בדרומה של תל-שוק (שטח הקיבוץ כיום) הייתה ביצה, שאנשי הקיבוץ פעלו לייבשה. בתקופה זו סבלו המתיישבים מקדחת, ופעלו למיגורה.
לפי מפות מנדטוריות משנות ה-30 וה-40 של המאה הקודמת, נחל האסי זרם עד לבית שאן. כיום הנחל זורם עד לבריכות הדגים של הקיבוץ.
בסיור שערך יצחק בן-דור באזור עמק המעיינות ביולי 1937, הוא מתאר את נחל האסי והנחלים שבסביבתו כרחבי ידיים, וככאלה המסוגלים להכיל בתוכם מאות אנשים. בן-דור מתאר את מערכת ההשקיה שהתקינו בני הקיבוץ ושואבת מים מנחל האסי. בסמוך למערכת ההשקיה הוא מתאר בריכת מים גדולה שפותחה בידי הממשל הבריטי, ומהווה מקוה מים למעניינות הסביבה.