50 המשחתות שנמסרו במסגרת ההסכם היו מסדרות קולדוול (Caldwell) (שלוש), וייקס (Wickes) (27) וקלמסון (Clemson) (20), בהדחק של 1,125 עד 1,245 טון. לכולן היו ארבע ארובות. הן ניבנו בשנים 1916–1922 ומקצתן השתתפו במלחמת העולם הראשונה. שמות כל האוניות שונו והן נקראו בשמות ערים הקיימות בבריטניה וגם בארצות הברית. בהתאם לכך כולן יחד הוכרזו כמשחתות מסדרת "תאומים" (Twin).
שבע משחתות נמסרו לצי המלכותי הקנדי והיתר לצי המלכותי הבריטי. תשע מהמשחתות שנמסרו לבריטניה הועברו לצי הסובייטי ב-1944 (שתיים מהן הוחזרו בהמשך לבריטניה). חמש מהמשחתות בצי המלכותי אוישו על ידי צוותים מהצי הנורווגי המלכותי ואחת על ידי אנשי צוות מהצי ההולנדי המלכותי.
שש מהמשחתות טורפדו על ידי צוללות גרמניות וטבעו. ארבע נוספות אבדו במהלך המלחמה בנסיבות אחרות. המשחתות ששרדו לאחר המלחמה פורקו במהרה לגרוטאות. האחרונה שבהן פורקה ב-1952.
פרס נובל בפיזיקה
פרס נובל בפיסיקה
אורן הזפת
אורן הזפת (שם מדעי: pinus ponderosa) הקרוי באנגלית "אורן פונדרוסה" (ponderosa pine), "אורן צהוב מערבי" (western yellow pine) או גם "אורן בלאקג'ק" (blackjack pine) הוא מין עץ גדול מאוד ממשפחת האורניים, הגדל במגוון בתי גידול במערב קנדה ובמערב ארצות הברית. זהו מין האורן בעל התפוצה הנרחבת ביותר באמריקה הצפונית.
העץ צומח זקוף במגוון צורות בתפוצה רחבה מקולומביה הבריטית שבקנדה בצפון ועד 16 ממדינות מערב ארצות הברית מדרום וממזרח, ונקלט בהצלחה באזורים הממוזגים של אירופה. הוא נתגלה לראשונה ב-1826 בוושינגטון בסמוך לספוקיין של ימינו, ודוגמיות ממנו נאספו והובאו לאנגליה. בעת גילוי העץ טעה הבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas; 1834-1799) בזיהויו וחשב כי הוא המין "Pinus resinosa" (באנגלית red pine). ב-1829 הגיע דאגלס למסקנה שבין הדוגמיות שלו יש מין אורן חדש וטבע את השם "Pinus ponderosa" (בלטינית "עץ כבד"), בשל העצה הכבדה שלו. ב-1836 קיבל העץ שם רשמי ותואר על ידי צ'ארלס לאוסון (Charles Lawson), גנן סקוטי. העץ הוא מקור חשוב לעץ והוא העץ הרשמי של מונטנה.
תיאור.
תפוצה.
אורן הזפת הוא עץ אורן מחטני ירוק עד גדול שהוא העץ הדומיננטי בחברת הצמחייה "יער פונדרוסה שיחים" (ponderosa shrub forest), המסומן בקוד K010 על פי שיטת קוצ'לר. אורן הזפת גדל בהרים בגבהים שבין 1,000 ל-2,700 מטרים שבהם יש גשמים בכמות מתונה. הוא צומח על המדרונות הדרומיים החשופים או על רמות על מגוון סוגי קרקעות שבהן יש ניקוז טוב. גודל השטח המיוער על ידי העץ הוא כ-110,000 קילומטרים מרובעים, והאזורים שבהם האורן גדל משתרעים מקנדה שבצפון ועד גבול מקסיקו שבדרום ומהאוקיינוס השקט במערב ועד הגבעות השחורות בדקוטה הדרומית במזרח. מערבית לגבעות השחורות הוא גדל בהרי הרוקי הצפוניים, המרכזיים והדרומיים, ממרגלות ההרים ועד אמצע המדרונות. באריזונה הוא העץ הבולט בשולי מגיון וברמת מגיון וכן באמצע המדרונות של הפסגות הגבוהות באריזונה ובניו מקסיקו. במערב ארצות הברית הוא גדל ברכס קסקייד, ברכס סיירה נבדה וברכס הרי החוף שבהם יש השפעה של האוקיינוס על האקלים. אף שהוא גדל בעיקר בהרים ניתן למצוא אותו על גדות הנהר ניובררה בנברסקה. חורשות קטנות של האורן מפוזרות ברחבי עמק וילאמט באורגון, ובעמק אוקאנגן (Okanagan Valley) ובמפרץ פיוג'יט בוושינגטון.
מורפולוגיה.
מחקרים זיהו חמישה תת-מינים שונים של אורן הזפת שבהם קיימת שונות במאפיינים המורפולוגיים של העץ. התיאור להלן הוא כללי ומתייחס למשותף בין כל תת-המינים.
מערכת השורשים של האורן עמוקה ומפותחת והיא מאפשרת עמידה בבצורת ממושכת. הצמיחה של העץ איטית בשנים הראשונות, ואז היא מואצת. בגיל 20 העץ מגיע לגובה של 8 מטרים. בתנאים הטובים ביותר (הרי סיסקיו) העץ יכול להגיע לגובה של 70 מטרים, אבל בדרך כלל הוא מגיע לגובה שבין 30 ל-40 מטרים. תוכנית העץ הלאומי הגדול (National Big Tree Program) של ארגון השימור "יערות אמריקניים" (American Forests) מונה 3 עצי אורן זפת, ובהם עץ הגבוה ביותר הוא בגובה 72 מטרים, והיקף גזע בבסיס של 8.2 מטרים. בינואר 2011 נמדד אורן זפת מתת-המין הפסיפי בשמורת היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו באורגון באמצעות לייזר וגובהו חושב כ-81.79 מטרים. ב-13 באוקטובר טיפסו על העץ מטפסים מקבוצת מטפסי עצים "עולים על הענקים" (Ascending The Giants) שמושבה בפורטלנד ומדדו את העץ באמצעות סרט מידה והגיעו לתוצאה כמעט זהה (81.77 מטרים). זהו, נכון ל-2015, עץ האורן הגבוה ביותר בעולם. קודם לגילוי העץ נחשב עץ אורן הסוכר ("Pinus lambertiana"), שגדל בפארק הלאומי יוסמיטי, לאורן הגבוה בעולם.
העץ יכול לחיות מעל ל-500 שנים. קוטר הגזע בעץ בוגר נע בין 90 ל-170 סנטימטרים. קליפת העץ היא אחד מסימני ההיכר של העץ. לפרטים בוגרים עד בוגרים מאוד יש קליפה בגוון צהוב עד כתום-תפוז הנחלקת ללוחיות רחבות עד רחבות מאוד, שבהן חריצים שחורים. לעצים בגיל עד כ-150 שנים יש קליפה בגוון חום-שחרחר, שחוטבי העצים המוקדמים כינו "בלאקג'קס". המקורות חלוקים בשאלת ריחו של הגזע. יש המתארים אותו כריח נעים של וניל או סוכריית חמאה, ויש המתארים אותו כריח של טרפנטין, המשקף את הדומיננטיות של הטרפנים (המונוטרפנים אלפא-פינן, בטא-פינן ודלתה-קארן). וקיימת גם הטענה כי אין לו ריח ייחודי.
הענפים משתרעים החל ממחצית הגזע בניצב או בזווית חדה. נוף העץ הוא בצורת חרוט, אפילו בעצים זקנים, שומר נוף העץ על הצורה הדקה המחודדת.
העלים, כמו בכל מיני האורנים הוא מחטים ירוקות בהירות (בניגוד למחטים בגוון ירוק-כחול שמייחדות את אורן ג'פרי) שגודלן וקשיחותן משתנים בהתאם לתת-המין של אורן הזפת. המחטים הארוכות ביותר, 19.8 סנטימטרים, משתייכות לתת-המין הפסיפי ("pinus ponderosa benthamiana"), והן גם המחטים הגמישות ביותר בין כל התת-מינים. המחטים של תת-מין זה גדלות באגד דמוי תימרה הכולל שלוש מחטים. לתת-המין קולומביה ("pinus ponderosa ponderosa") יש מחטים ארוכות, בין 12 ל-20.5 סנטימטרים, וגם המחטים של תת-מין זה גמישות יחסית. הן גדלות באגד של שלוש מחטים. לתת-המין של הר הרוקי ("pinus ponderosa scopulorum") יש מחטים קצרות יותר, בין 9.2 ל-14.4 סנטימטרים. המחטים של תת-מין זה קשיחות וגדלות בציצה של שתיים או שלוש מחטים. לתת-המין הדרום מערבי ("pinus ponderosa brachyptera") יש מחטים קשיחות באורך שבין 11.2 ל-19.8 סנטימטרים, הגדלות באגד של שלוש (ממוצע 3.5-2.7). תת-המין של הרמות המרכזיות ("pinus ponderosa readian") מתאפיין במספר הנמוך ביותר של מחטים (1.4 בממוצע לדור), בענפים חסונים ישרים הצומחים בזווית חדה מהגזע, ובמחטים ירוקות ארוכות (בין 14.8 ל-17.9 סנטימטרים), כשהארוכות ביותר צומחות בקצה הענף בדומה לזנב שועל. המחטים של מין זה הן הרחבות ביותר, הקשיחות ביותר והמועטות ביותר (בממוצע 2.8-2.2) עבור מין זה.
העץ פורח בתחילת בחודש יוני. האצטרובל הזכרי הוא בגוון אדום-כהה באורך כארבעה סנטימטרים. האצטרובלים הנקביים מבשילים שנה אחר כך. הם גדלים בקבוצות של חמישה, צורתם כשל ביצה, והם בדרך כלל בגוון סגול כהה בתחילה וחום כהה אחר-כך. אורכם בין 7 ל-10 סנטימטרים ועוביים עד 15 סנטימטרים. קצות הקשקשים של האצטרובל קוצניים.
הזרעים קטנים, בעלי כנפיים באורך 2.5 סנטימטרים, וגונם סגול מנומר. הם מתפזרים מהעץ בעזרת הרוח בין יוני לספטמבר. הם עשויים להתרומם לגובה של כ-300 מטרים לפני שהם נופלים חזרה לאדמה. הזרעים הם מזון אהוב על ציפורים ומכרסמים.
עמידות בשריפה.
אורן הזפת הוא אחד העצים העמידים ביותר בשריפות. למעשה השריפות עוזרות לתפוצת העץ בכך שהן מסייעות למנוע ממיני עצים אחרים לפלוש לבית הגידול של האורן. למעט סופת אש שמסוגלת להרוג עצים בוגרים, בשריפה רגילה יכולים כל המחטים של העץ להישרף, ועדיין העץ יתאושש משום שהקליפה העבה של העץ פועלת כמו שריון הגנה. כל עוד השיפה, הרקמה הפנימית המעבירה סוכרים, לא נפגעת בשריפה, העץ יתאושש ממנה.
טקסונומיה.
מחקר יערנות מודרנית זיהה חמישה טקסונים שונים של "P. ponderosa" שלהם מאפיינים בוטניים שונים והתאמה שונה לתנאי אקלים שונים. ארבעה מהם מוגדרים "גזעים גאוגרפיים" ("geographic races") בספרות של היערנות. היו בעבר בוטנאים שהתייחסו אל חלק מהגזעים כאל מינים נפרדים. במינוח הבוטני המודרני הם מתאימים לדרגת המיון של תת-מינים ואף הופיעו כך בפרסומים רשמיים.
תת-מינים.
התפוצה של התת-מינים בארצות הברית מוצגת מוצללת במפה. התפוצה מבוססת על ספרם של קריצ'פלד וליטל "תפוצה גאוגרפית של אורנים בעולם". מין האורן הקרוב, אורן אריזונה ("Pinus arizonica") המתאפיין במקבץ בן חמש מחטים (בניגוד לשלושה של אורן הזפת) מתפשט דרומה לתוך מקסיקו.
לפני שבוצעה ההבחנה המתועדת בין תת-המין של הרמות לתת-המין הפסיפי, הניחו מרבית הבוטנאים שאורני הזפת בשני האזורים זהים. כשבוטנאי וגנטיקאי מקליפורניה מצאו ב-1948 אורן מיוחד על הר רוז במערב נבדה שנבדל בכמה מאפיינים מאורן הזפת שהכירו מקליפורניה, הם תיארו אותה כמין חדש, "אורן ואשו" ("Pinus washoensis"). עם זאת, מחקרים שנעשו אחר-כך הוכיחו שעץ זה הוא פרט טיפוסי של תת-המין של אורן הרמות, אחד הפרטים הדרומיים ביותר של תת-מין זה.