נכון לשנת 2022, במלזיה לא קיים ארגון המחויב לקידום זכויות להט"ב. במקום זאת, קואליציה רופפת של ארגונים לא ממשלתיים, אמנים ויחידים מארגנת את הפסטיבל השנתי עבור "זכויות מיניות", סקסואליטי מרדקה, (במלאית: "מיניות עצמאית"). הפסטיבל מתקיים באופן שנתי ומורכב משיחות, הופעות, הקרנות, סדנאות ופורומים לקידום זכויות מיניות כזכויות אדם, להעצמת יחידים וקהילות מודרות, וליצירת פלטפורמות למסע הסברה. מלבד ארגון התוכניות של הפסטיבל השנתי, חברי קואליציה זו מעורבים גם בקמפיינים של כתיבת מכתבים, ארגון הקרנות ודיונים קבועים של סרטים, הסברה אקדמית והכשרת פעילים.
הקבוצות המעורבות בארגון סקסואליטי מרדקה ידועות כדוגלות בקידום זכויות להט"ב במסגרת פעילותן לקידום זכויות אדם במלזיה, כוללות בין היתר את: ועדת זכויות האדם של הלשכה המלזית, "SUARAM", "PT Foundation" ,"KRYSS", "Persatuan Kesedaran Komuniti Selangor", "Purple Lab", Matahari Books" ,"The Annex Gallery" ו-"Women's Candidacy Initiative".
אגודת "PT Foundation", אשר נקראה במקור "Pink Triangle", מתמקדת ב-"מתן חינוך להתמודדות עם HIV/איידס, תוכניות מניעה, טיפול ותמיכה בחולים ותוכניות מודעות והעצמה לקהילות פגיעות במלזיה". קהילות אלה כוללות גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, טרנסג'נדרים, עובדי מין, משתמשי סמים ואנשים החיים עם HIV. אל האגודה מצטרפים לעיתים ארגונים נוספים כגון "LPG" (עבור גברים) ו-"OutDo" (עבור לסביות), המארגנים פעילויות קבועות לקהילות היעד שלהם.
בית כנסת בית שלום
ג'ורג' מילר
ג'ורג' מילר AO (באנגלית: George Miller; נולד ב-3 במרץ 1945) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ופיזיקאי אוסטרלי. הוא ידוע בעיקר בזכות הזיכיון שלו "מקס הזועם". מילר מגוון מאוד בז'אנר ובסגנון שכן הוא גם ביים את הדרמה הרפואית הביוגרפית "השמן של לורנצו", את הפנטזיה האפלה "המכשפות מאיסטוויק", את סרט האנימציה זוכה פרס האוסקר "תזיזו ת'רגליים", הפיק את הרפתקת הפנטזיה הידידותית למשפחה "בייב" וביים את סרט ההמשך "בייב בעיר הגדולה".
ראשית חיים.
מילר נולד בבריסביין, קווינסלנד, להורים מהגרים יוונים: דימיטריוס קסטריסיוס מיליוטיס (ג'ים מילר) ואנג'לה בלסון.
קריירה.
ב-1979 הוא כתב וביים את "מקס הזועם", אשר מומן באופן עצמאי על ידי קנדי ​​מילר הפקות והמשיך להיות הצלחה בינלאומית. וב-1981 יצא סרט ההמשך, "מקס הלוחם בדרכים".
במהלך הזמן שבין הסרט השני לשלישי של מקס הזועם, מילר ביים גרסה מחודשת של " סיוט בגובה 20,000 רגל " כקטע לסרט האנתולוגיה "" (1983). הוא גם היה שותף להפקה ולבימוי מיני סדרות רבות לטלוויזיה האוסטרלית, כולל The Dismissal (1983) ו-"The Cowra Breakout" (1984).
בשנת 1987 ביים מילר את "המכשפות מאיסטוויק", בכיכובו של ג'ק ניקולסון, סוזן סרנדון, שר ומישל פייפר. הסרט התגלה כחוויה מטרידה עבור מילר. "עזבתי את הסרט פעמיים וג'ק [ניקולסון] החזיק אותי שם", אמר מילר. "הוא אמר, 'פשוט שב, תאבד את הרגש שלך, ותראה את העבודה. אם אתה חושב שהעבודה טובה, תישאר עם הסרט". והוא היה איש גדול. למדתי ממנו יותר מכל אחד אחר שאני חושב שעבדתי בשבילו - הוא היה יוצא דופן". ניקולסון גם אימן את מילר להגזים בצרכים שלו במהלך ההפקה, וביקש 300 תוספות כשהוא צריך רק 150, בידיעה שהמפיקים שלו יתנו לו פחות ממה שביקש. גם מעצבת ההפקה עטורת הפרסים פולי פלאט שיתפה פעולה הדוק עם מילר בסרט זה.
בעקבות "המכשפות מאיסטוויק" התמקד מילר בעיקר בהפקת פרויקטים אוסטרליים. בין השאר הפיק את הסרטים "פלירט", "סיכון רטוב" ואת המיני-סדרות לטלוויזיה "Bangkok Hilton" ו"וייטנאם", כולם בכיכובה של ניקול קידמן, וסייע בפיתוח הקריירה שלה.
מילר חזר לביים בסרט "השמן של לורנצו" (1992), אותו כתב יחד עם ניק אנרייט.
בשנת 1993 החל מילר לביים את "קונטקט", המבוסס על סיפור מאת קרל סייגן ואן דרויאן. לאחר שעבדו על הסרט במשך יותר משנה, הגיעו "האחים וורנר" ומילר להסכמה הדדית להיפרד ובסופו של דבר הובא רוברט זמקיס לסיים את העבודה על הסרט.
מילר גם היה שותף בהפקת וכתיבת הדרמה הקומית "בייב" (1995) וכתב וביים את סרט ההמשך, "" (1998).
מילר היה היוצר של "תזיזו ת'רגליים", אפוס מחזמר על חייו של פינגווינים באנטארקטיקה. הסרט בהפקת האחים וורנר יצא לאקרנים בנובמבר 2006. בנוסף להיותו הצלחה קופתית, הביא הסרט למילר את המועמדות הרביעית שלו לפרס האוסקר, ואת הזכייה הראשונה שלו בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר.
בשנת 2007 חתם מילר על בימוי "ליגת הצדק". בעוד שההפקה נעצרה בתחילה עקב שביתת גילדת הסופרים של אמריקה בשנים 2007–2008, עיכובים נוספים בהפקה והצלחתו של "האביר האפל" הובילו לכך שהאחים וורנר החליטו להקפיא את העבודה על הסרט ולחפש אפשרויות אחרות.
בשנת 2011 יצר מילר את סרט ההמשך ל"תזיזו ת'רגליים", "תזיזו ת'רגליים 2". בשנה שלאחר מכן החל מילר לצלם את "", הסרט הרביעי בסדרת "מקס הזועם", לאחר מספר שנים של עיכובים בהפקה, יצא הסרט ב-15 במאי 2015. הסרט זכה לשבחי הביקורת והיה מועמד לעשרה פרסי אוסקר, ביניהם פרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר, וזכה בשישה; בקטגוריות התלבושות, עיצוב ההפקה, שיער ואיפור, עריכה, עריכת סאונד ומיקס סאונד והסרט הטוב ביותר.
חיים אישיים.
מילר היה נשוי לשחקנית סנדי גור, איתה יש לו בת. הוא התחתן עם עורכת הסרטים מרגרט סיקסל ב-1995; יש להם שני בנים. השניים נפגשו בתחילה במהלך ההפקה של "פלירט".
לשפוך את התינוק עם המים
לִשְׁפֹּךְ אֶת הַתִּינוֹק עִם הַמַּיִם הוא ניב שמקורו בפתגם גרמני, ומשמעותו כֶּשֶׁל בהתנהלות המוביל לביטול של דבר טוב בעקבות רצון להיפטר מהחלק הרע שבו.
היסטוריה.
מקור הביטוי נובע מנוהג שרווח בעבר, שכל בני הבית התרחצו בזה אחר זה באמבטיה עם אותם המים. כאשר הגיע תורו של התינוק היו המים כבר עכורים באופן שללא שימת לב ניתן היה לטעות ולשפוך אותו ביחד עם המים. התיעוד הראשון הידוע של הביטוי הוא בספר פתגמים של המשורר הגרמני תומאס מורנר משנת 1512, בספר הופיע איור של אישה הזורקת תינוק ביחד עם מי שפכים. הביטוי נפוץ בגרמנית והוא מופיע בין השאר בכתביהם של יוהאנס קפלר, מרטין לותר, יוהאן וולפגנג פון גתה, אוטו פון ביסמרק, תומאס מאן וגינטר גראס. במאה ה-19 הופיע הביטוי באנגלית בכתביו של ההיסטוריון תומאס קרלייל.
לא לשפוך את התינוק עם המים
אשרור
אִשְׁרוּר (באנגלית: Ratification) הוא אישור של אישיות משפטית או גוף שלטוני (ממשלה או פרלמנט) על מעשה של נציגו (בדרך כלל חתימה על הסכם או אמנה) המחייב אותו מבחינה משפטית.
המונח חל על דיני חוזים פרטיים, אמנות בינלאומיות וחוקות במדינות פדרליות כמו ארצות הברית וקנדה. המונח משמש גם בהליך הפרלמנטרי באסיפות דיוניות .
במשפט הבינלאומי הפומבי אשרור הוא הפעולה הבינלאומית שבה מדינה מציינת את הסכמתה להיות מחויבת לאמנה, אם הצדדים הגדירו את הסכמתם במעשה זה. במקרה של אמנות דו-צדדיות, האשרור מתבצע בדרך כלל על-ידי החלפת ההסכמים החתומים, ובמקרה של אמנות רב-צדדיות, הנוהל המקובל הוא שהגוף האחראי לאמנה אוסף את האישורים של כל המדינות, תוך עדכון רציף של כל הצדדים על המצב, עד לקבלת אשרור מסף של מספר מדינות שנקבע באמנה. כך לדוגמה האמנה לפיקוח על סחר בנשק נכנסה לתוקף באוקטובר 2014, כאשר המדינה ה-50 אשררה אותה, מהלך שהעביר את סף הכניסה שלה לתוקף, כפי שנקבע באמנה. הליך האשרור שהוסכם באמנה, קובע את מסגרת הזמן הדרושה כדי לבקש את האישור הנדרש לאמנה במישור המקומי, ולחקיקת החקיקה הדרושה כדי לתת לה תוקף מקומי בכל מדינה.
האקדמיה ללשון העברית מגדירה "אשרור" כמתן תוקף רִשמי לדבר בשם סמכות גבוהה אחרי אישור בסמכות נמוכה יותר (בלועזית: רָטִיפִיקַצְיָה).
במשפט האזרחי.
בדיני החוזים הצורך באשרור יכול להתעורר בשני אופנים:
אשרור אמנות בינלאומית.
אשרורן של אמנות בינלאומיות מתבצע תמיד על ידי הגשת מסמכי אשרור כקבוע באמנה. ברוב המדינות הדמוקרטיות, הרשות המחוקקת מסמיכה את הממשלה לאשרר אמנות באמצעות הליכי חקיקה סטנדרטיים על ידי העברת הצעת חוק. אם כי הליכי האשרור משתנים במידת מה בין מדינה למדינה, לדוגמה:
אוסטרליה.
באוסטרליה, הסמכות להתקשר באמנות היא סמכות מבצעת במסגרת סעיף 61 של החוקה האוסטרלית, כך שממשלת אוסטרליה רשאית להתקשר באמנה מחייבת מבלי לבקש אישור פרלמנטרי. עם זאת, רוב האמנות מובאות לדיו בפרלמנט למשך בין 15 ל-20 ימי ישיבה, לבחינה של הוועדה המתמדת המשותפת לאמנות, ואם יישום האמנות מצריך חקיקה על ידי הפרלמנט האוסטרלי, הדבר חייב לעבור בשני בתי הפרלמנט לפני אשרורם.
אירלנד.
באירלנד הליך אשרור אמנות בינלאומיות קובע שהממשלה מניחה את האמנה בפני הפרלמנט להליך אשרור ואם הפרלמנט לא מתנגד לאמנה באופן אקטיבי, האמנה מאושררת, כלומר הליך של הסכמה שבשתיקה.
ארצות הברית.
חתימה ואשרור אמנות בינלאומיות בארצות הברית הוא מאמץ מתואם בין הרשות המבצעת לסנאט. הנשיא רשאי לנהל משא ומתן על אמנות, אך יש להודיע ​​על האמנה ולהסכים לה בהצבעה של שני שלישים בסנאט. רק לאחר שהסנאט יאשר את האמנה, הנשיא יכול לאשרר אותה. לאחר שאמנה מאושרת, היא הופכת למחייבת את כל מדינות ארצות הברית, במסגרת סעיף העליונות. בעוד שבית הנבחרים אינו מצביע על כך כלל, דרישת הרוב העל לייעוץ והסכמת הסנאט לאשרור מקשה במידה ניכרת על גיוס מספיק תמיכה פוליטית לאמנות בינלאומיות. כמו כן, אם יישום האמנה מחייב הוצאת כספים, ייתכן שבית הנבחרים יוכל לחסום או לפחות לעכב יישום כזה על ידי סירוב להצביע בעד הקצאת הכספים הדרושים.