מוסקוביץ' שגדל בקיבוץ גבעת ברנר, היה רכז מהיר מאוד שאוהב את המגרש הפתוח. עם קליעה מצוינת מכל הטווחים. את מרבית הקריירה שלו עשה בקבוצת הפועל גבעת ברנר, שבה החל לשחק בעונת 1968/69.
בעונת 1976/77 עבר לשחק בהפועל תל אביב לעונה אחת, בה הגיע לגמר גביע המדינה והפסיד למכבי תל אביב 78-77. לאחר מכן חזר להפועל גבעת ברנר, איתה ירד לליגה השנייה.
את ימיו הגדולים ביותר ידע בהפועל רמת גן, בה שיחק במשך שמונה שנים, הגיע עמה לחמישה גמרי גביע וסיים איתה מספר דומה של פעמים במקום השני.
זכה עם נבחרת ישראל במדליית זהב במשחקי אסיה 1974 בטהראן, ובמדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל 1979 בטורינו.
זכה למשחק פרידה בקיבוצו במשחק בין הפועל תל אביב למכבי ראשון לציון בתחילת שנות התשעים. למוסקוביץ' 419 נקודות ב-131 הופעות במדי הנבחרת, ו-4,511 נקודות בליגה הראשונה.
אחיו הוא רוני מוסקוביץ', שוער כדורגל בעבר, ששיחק בליגה העליונה במדי הפועל באר שבע וזכה בשתי אליפויות בשנות ה-70.
קבוצת יסודות 11
קבוצת יסודות 11 היא הקבוצה של היסודות הכימיים בטבלה המחזורית שהם: נחושת (Cu), כסף (Ag), זהב (Au) ורנטגניום (Rg). אלו מתכות בעלות עמידות גבוהה לחימצון וקורוזיה, ומוליכות חשמלית גבוהה, ושייכות לקבוצת מתכות המעבר. מלבד רנטגניום (שהוא יסוד טרנס-אורני), המתכות נמצאות בטבע בצורתן המתכתית, מוכרות ונמצאות בשימוש מימי קדם.
טרנטינו
רופי
הרופי או הרופיה הוא שם כולל הניתן למטבעות הרשמיים של המדינות הודו, פקיסטן, סרי לנקה, בורמה (עד 1952), נפאל, אינדונזיה, מאוריציוס, האיים המלדיביים וסיישל. בכל המדינות אלה נקרא המטבע בשם "רופי" חוץ מבאינדונזיה שם הוא נקרא "רופּיה" ובאיים המלדיביים "רופייה".
להלן רשימת המטבעות הנקראים בשם זה:
רופיה
כרך מילואים
גאוגרפיה פיזית
גאוגרפיה פיזית היא תחום מחקר בגאוגרפיה העוסקת בחקירת תופעות הטבע והנוף בכדור הארץ – משכבות האטמוספירה דרך פני כדור הארץ ועד לגרעין כדור הארץ. כל זאת, מבלי לעסוק בפעילות האדם והשפעתו אך לתחום זה השפעה נרחבת על הגאוגרפיה האנושית מחיי הפרט ועד לחברה כולה. הגאוגרפיה הפיזית היא נגזרת של מדע של הטבע ושל כדור הארץ. ענף מחקרי זה עושה שימוש במתמטיקה, בכימיה, בפיזיקה על מנת להבין את תנועת כדור הארץ, את מערכת היחסים שלו עם גופים אחרים במערכת השמש, את מרכיבי הנוף הטבעיים, את דרך עיצובו של הנוף הקרקעות והמסלע (גאומורפולוגיה), פני השטח (הטופוגרפיה), מחקר גופי המים (הידרולוגיה) והאקלים (קלימטולוגיה).
ענף זה הוא אחד משני תת־הענפים העיקריים של המחקר הגאוגרפי; הענף האחר הקרוי גאוגרפיה אנושית, והוא מתמקד בחקר הממדים המרחביים של פעילות האדם, השפעות הסביבה על האדם והשפעותיו של האדם על הסביבה.
תחומים.
ענף הגאוגרפיה הפיזית כוללת מגוון תחומים, ביניהם:
טופוגרפיה.
התחום העוסק בחקר תצורות פני השטח של כדור הארץ, תיאורן ומיפויים;
גאומורפולוגיה.
מדע העוסק בחקר היווצרות צורות הנוף;
הידרולוגיה.
מדע הבוחן את התפלגות והתנהגות זרמי וגופי מים;
אוקיינוגרפיה.
מדע האוקיינוסים והימים;
קלימטולוגיה.
מדע החוקר את האקלים המקומי והעולמי הבוחן מגמות לטווח הקצר והארוך;
גלציולוגיה.
מדע המנתח את דינמיקת הקרחונים;
פדולוגיה.
מדע העוסק בלימוד קרקעות בסביבתן הטבעית;
ביוגאוגרפיה.
תחום העוסק בלימוד הפיזור הגאוגרפי של מינים ביולוגיים במרחב ובזמן;
פלאוגאוגרפיה.
המדע העוסק בחקר הגאוגרפיה הפיזית של העבר.
בדם ליבי
"בדם ליבי" הוא שמו של מיצב מאת האמן הישראלי משה גרשוני. המיצב נתפש בהיסטוריה של תולדות האמנות כנקודת מפנה ביחס של האמנות הישראלית אל השואה.
ב-1977 הוצגה גרסה ראשונית של המיצב בבית האמנים בתל אביב. בין ה-3 במאי ועד ה-17 במאי 1980 הוצג המיצב במוזיאון תל אביב לאמנות, באצירתה של שרה ברייטברג-סמל. המיצב הוצבו על הרצפה 150 צלחות פורצלן לבנות המוכתמות בכתמי צבע זכוכית אדום-בוהק ובדרגות כהות שונות. השימוש בצבעי הזכוכית הבוהקים, ושאינם נטמעים בחומר, נועד, לדברי גרשוני, "להגיע לאמון מחודש בעוצמה של כתם הצבע וביכולתו של הכתם לבטא רגשות".
הצלחות סודרו בצורה המזכירה צלב קרס. השימוש בצבע אדום הופיע בסדרה של ניירות משובצים שיצר גרשוני בשנות השבעים של המאה ה-20. על ניירות אלו יצר גרשוני מילוי או "הכתמה" של ריבועים שיצרו טקסטים כגון "יד ענוגה" "בדם ליבי" (1977) ואחרים.
באותה שנה הוצג המיצב במתכונת מצומצמת יותר בתערוכה "מפגש אמנות בת זמננו" בתל חי. במסגרת התצוגה הוצב במרכזו של אולם כן ציור ועליו לוח זכוכית שקוף ובו טקסט בשפה הגרמנית: "Mein Purpur ist teures Blut" (בעברית: "הארגמן שלי הוא דמו היקר"). טקסט זה הופיע כבר בעבודות קודמות של גרשוני משנת 1979 ומ-1980. הטקסט לקוח מן הלברית של קנטטה מס' 175 ("Die Elenden sollen essen") מאת יוהאן סבסטיאן באך. בראיון מאוחר קשר גרשוני בין התפארת וההדר הנוצרית, שמקורה בהקרבתו של ישו, לבין מעשה האמנות "שהיופי, התפארת, זה בעצם הדם של האחרים, שלנו, של כולנו, שלי". גרשוני טען כי הושפע בהכנת העבודה גם מציור "מזבח אייזנהיים" מאת מתיאס גרינוואלד ומן המחזה "ממלא המקום" (1963) מאת רולף הוכהוט.
"הצבע האדום, המכתים צלחות שתפקידן היומיומי הוא להכיל מזון", תיארה את העבודה אירית סגולי, "מסמן עימות חזיתי בין החיים לבין האמנות. האמן [...] מופיע בתערוכה בשתי עמדות קיצוניות: האני של האמן כמקור הדימום והפאתוס ("בדם ליבי"), והאמן כחקיין וכזייפן, שאמנותו היא סוג של טפילות המחקה ממשות ("האדום שלי...").
לקראת חמש שנים לציון מותו של האמן נמצאו בעיזבונו כ-140 צלחות מתוך המיצב. מהן, כ-100 במצב תקין. צלחות אלו הוצגו בשנת 2022 בשחזור המיצב, שנעשה על ידי אודי צ'רקה, בתערוכה "משה גרשוני: מִי יוֹדֵעַ ר(וח בְּנֵי הָאָדָם)" בגלריה גבעון בתל אביב-יפו. שלוש צלחות נוספות נמצאות כיום באוסף בנו כלב, והוצגו בתערוכה "קיר פרטי: אמנות ישראלית, מבחר מאוסף בנו כלב" (2000) במוזיאון תל אביב לאמנות.
גאוגרפיה פיסית
פיזיוגרפיה
איסטוויק (סדרת טלוויזיה)
איסטוויק (באנגלית: Eastwick) היא סדרת דרמה אמריקאית שנוצרה על ידי מגי פרידמן. הסדרה מבוססת על ספרו של ג'ון אפדייק, "המכשפות של איסטוויק". הסדרה משודרת בערוץ ABC, והיא יוצרה על ידי "האחים וורנר". פיילוט הסדרה שודר ב-23 בספטמבר 2009. הסדרה עוסקת בסיפורן של שלוש זרות, רוקסי, ג'ואנה וקת', שנפגשות במקרה ומיד הן נהפכות להיות חברות. כאשר איש מסתורי בא לעיירתן, כוחותיהן מתחזקים.
PPAD (Polynomial Parity Arguments on Directed graphs) היא מחלקת סיבוכיות המהווה תת-מחלקה של מחלקת הסיבוכיות TFNP. יחס בינארי שייך ל-PPAD אם ניתן להראות שהוא שייך ל-TFNP באמצעות הוכחה על דרגות הצמתים בגרף מכוון. המחלקה הוצגה לראשונה על ידי פרופסור קריסטוס פאפאדימיטריו מאוניברסיטת ברקלי בשנת 1994. חשיבותה של המחלקה נובעת מכך שניתן להראות שבעיית חישוב שיווי משקל נאש (אפילו לשני שחקנים) שלמה תחת מחלקה זו.
הגדרת הבעיה.
יהי formula_1 גרף מכוון. נאמר ש-formula_2 הוא צומת לא מאוזן אם מספר הקשתות הנכנסות שונה ממספר הקשתות היוצאות. טיעון הזוגיות מראה כי בגרף מסוג זה מספר הצמתים הלא-מאוזנים הוא זוגי. בעיית החיפוש המתאימה מקבלת גרף מכוון formula_3 וצומת לא-מאוזן formula_4 ומחזירה צומת לא מאוזן formula_5 כך ש-formula_6.
ארמון אלכסנדר
ארמון אלכסנדר (ברוסית: Александровский дворец) הוא ארמון ששימש כארמון הקיץ של קיסרי רוסיה. הארמון ממוקם בצארסקויה סלו (כפר הצאר) בתחום העיירה פושקין, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לסנקט פטרבורג ברוסיה. הארמון היה ארמון המגורים החביב על אחרון צארי רוסיה - הצאר ניקולאי השני ומשפחתו.
הארמון ממוקם בתוך פארק אלכסנדר, ובסמוך לארמון יקטרינה.
תקופת אלכסנדר הראשון.
הארמון הוקם כארמון נופש קיסרי ביוזמת הצארינה יקטרינה הגדולה עבור נכדה האהוב (ולימים קיסר רוסיה) הצאר אלכסנדר הראשון. הארמון הוקם לרגל נישואיו של אלכסנדר לדוכסית הגדולה ילזביטה אלכסייבנה (הנסיכה לואיז מרי אוגוסט מבאדן).
המבנה תוכנן בסגנון נאו-קלאסי על ידי האדריכל ג'קומו קברנגי ונבנה בין השנים 1792–1796.
אלכסנדר השתמש בארמון כארמון קיץ במהלך שלטונם של סבתו ואביו, הצאר פאבל הראשון אולם עם עלייתו לשלטון עבר להתגורר בארמון יקטרינה הסמוך.
תקופת ניקולאי הראשון.
לאחר עלייתו לשלטון ומעברו לארמון יקטרינה, העניק הצאר אלכסנדר הראשון את הארמון לאחיו, לימים הצאר ניקולאי הראשון כארמון קיץ.
החל מתקופה זו התפתח הנוהג כי הארמון שימש כארמון הקיץ של יורש העצר. בין השנים 1830–1850 שופץ הארמון על פי תוכניות האדריכלים קרפוליו, תון, יפימוב ואנדרי סטאקנשניידר, בהתאם לאופנות המשתנות.
סדרת ציורים בצבעי מים מעשה ידי האו, פרמאצי ווולצקי מהשנים 1840–1860 מתארת את הפאר הרב של החדרים הרשמיים והחדרים הפרטיים של הארמון מתקופה זו.
הארמון שימש את משפחתו של ניקולאי הראשון בכל שנה מראשית האביב ועד שלהי הסתיו.
בשנת 1842 חגגו הצאר ורעייתו את חתונת הכסף שלהם בארמון בסדרה של נשפים שכללו גם תחרויות בסגנון תחרויות האבירים של ימי הביניים. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1844 נפטרה בארמון ביתו של ניקולאי, הדוכסית הגדולה אלכסנדרה.
תקופת ניקולאי השני.