בינואר 1946 הוגדרה הדיוויזיה כהדיוויזיה המוטסת ה-84, ובשנת 1947 היא הוגדרה כמפקדת המילואים המוטסת של הצבא. חמש שנים מאוחר יותר, ב-1952, אורגנה שוב הדיוויזיה, הפעם כדיוויזיית אימונים שהורכבה משלושה רגימנטים - ה-274, ה-334 וה-339. ב-24 בינואר 1991 הופעלה הדיוויזיה בתפקידי תמיכה במבצע סערת המדבר. פחות משלושה חודשים לאחר מכן, ב-22 במרץ 1991, הוחזרו היחידות הביתה. בשנת 1993, ארגון מחדש במילואים של הצבא הביא למיזוג בין הדיוויזיה ה-84 לדיוויזיה ה-85 (אימונים). המהלך הרחיב את אזור הפיקוד של הדיוויזיה ה-84 כדי לכלול את שאר ויסקונסין ואילינוי, כמו גם את כל מיזורי ואיווה. זמן קצר לאחר מכן, ביוני 1994, השתתפו יחידות מהדיוויזיה ה-84 בפעולות שמירת השלום כחלק מכוח המשקיפים הרב-לאומי בסיני, מצרים, ונשארו שם עד יולי 1995.
באפריל 1995, עוצבה הדיוויזיה מחדש, הפעם כדיוויזיית הכשרה מוסדית. שינוי זה הביא עמו פיקוד על יחידות ואימונים במדינת נברסקה. באוגוסט 1995, ארגון מחדש של הצבא הרחיב עוד יותר את טווח הסמכויות של ה-84 לפקד על ארבעה עשר בתי הספר של כוחות המילואים של צבא ארצות הברית באזור E - ויסקונסין, מישיגן, מינסוטה, אילינוי, אינדיאנה ואוהיו. בספטמבר 2008 עבר פיקוד האימונים ה-84 ממילווקי, ויסקונסין ומפורט מקוי, ויסקונסין לפורט נוקס קנטקי.
באוקטובר 2010, פיקוד האימונים ה-84 התארגן מחדש כדי ליישר קו עם השינוי של מילואים הצבאיים. פיקוד ההכשרה ה-84 היא יחידת הביצוע של תוכניות האימון לתמיכה קרבית של צבא המילואים האמריקאי הכולל תרגילי לחימה (WAREX), תרגילי אימון תמיכה בלחימה (CSTX). פיקוד האימונים ה-84 מספק הזדמנויות אימון קולקטיביות רבות אשר מכינות יחידות לפריסות מבצעיות ברחבי העולם.
יהדות זאמברוב
נקאמורה
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה הסקוטית
הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה הסקוטית (באנגלית: PFA Scotland Young Player of the Year) הוא תואר המוענק מדי עונה (מאז שנת 1978) על ידי ארגון השחקנים הסקוטי, לכדורגלן הצעיר אשר נבחר למצטיין ביותר בליגת העל הסקוטית.
הזוכה הראשון בפרס היה גריים פיין, והשחקן הלא-סקוטי הראשון שזכה בפרס היה סטיליאן פטרוב הבולגרי ב-2001. שיאן הזכיות בתואר הוא קירן טיירני עם שלוש זכיות רצופות בין השנים 2016 ל-2018.
הלטון
הלטון דה סילבה ארודה (בפורטוגזית: Helton da Silva Arruda; נולד ב-18 במאי 1978) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה.
הלטון החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של ואסקו דה גאמה, ובשנת 1999 החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת, עמה זכה בשנת 2000 באליפות ובגביע מרקוסור.
בינואר 2003 תם חוזהו בקבוצה, והוא חתם באוניאו דשפורטיבה דה לייריה מליגת העל הפורטוגלית.
בקיץ 2005 חתם בפורטו, כשבתחילה היה מחליפו של ויטור באיה, אך בהמשך העונה זכה בחולצת השוער הראשון וסיים את העונה עם דאבל מקומי. בקיץ 2009, לאחר עזיבתו של לואיס גונסאלס לאולימפיק מרסיי, מונה הלטון לקפטן הקבוצה.
במהלך שנותיו בפורטו זכה עם הקבוצה בשבע אליפויות, ארבע פעמים ב ו-6 פעמים ב. כמו כן, בעונת 2010/2011 זכה עם הקבוצה בליגה האירופית, תוך שהוא שומר על שער נקי בניצחון קבוצתו 1–0 על ספורטינג בראגה ביום הולדתו ה-33.
ב-12 באוקטובר 2016, בסיום חוזהו בקבוצה, הכריז הלטון על פרישה ממשחק פעיל בגיל 38, אך המשיך לשחק כדורגל בצורה חובבנית.
בינואר 2018 אימן את פרימונדה מהליגה הפורטוגלית השלישית למשך זמן קצר. באוקטובר 2020 שב למספר משחקים בקבוצה בה החל את הקריירה בפורטוגל, אונאי לייריה, ששיחקה באותה עת בליגה השלישית.
קריירת נבחרות.
לאחר שבשנת 1997 שיחק עם נבחרתו באליפות העולם לנוער, בשנת 2000 פתח בשער הנבחרת במשחקי אולימפיאדת סידני, בה הודחה נבחרתו בשלב רבע הגמר לאחר שהפסידה ל.
ב-15 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות נגד . הוא היה בסגל הנבחרת בטורניר קופה אמריקה 2007, אך ישב על הספסל בכל המשחקים.
מישל קסקלה
מישל קסקלה (7 בספטמבר 1892 – 31 באוגוסט 1989) היה אמן איטלקי. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי השמן וצבעי המים שלו. הוא עבד גם בקרמיקה, הדפס אבן וטקסטיל. הוא הציג את יצירותיו בתערוכת האמנות בביאנלה בוונציה מהשנים 1924 עד 1942, ועבודותיו מוחזקות בבעלות מוזיאונים ברחבי אירופה.
ביוגרפיה.
משפחה ושנים ראשונות.
מישל נולד באורטונה. אביו באסיליו, היה צייר, גלף, קרמיקאי, מדפיס אבן ומאייר. הוא היה המורה הראשון והמשפיע ביותר שלו. לפני שמישל נולד, אביו באסיליו חי ועבד בנאפולי, מילאנו, טורינו, ונציה, לונדון ופלרמו. בשנת 1895, באסיליו עבר עם משפחתו לעיר פסקארה שבאיטליה. מועצת העיר של פסקארה תרמה לבאסיליו חלקת אדמה לבניית מעבדה וסטודיו לאמנות. הבניין הזה כיום הוא האתר של "מוזיאון באסיליו קסקלה". שכיום יש בו יותר מ-500 יצירות השייכות לשלושה דורות של משפחת קסקלה. רוב היצירות הן של באסיליו, והשאר הן של בניו תומאסו, מישל וג'ואקינו.
מישל קסקלה עזב את בית הספר מוקדם, בגלל תוצאות שליליות, והחל לעבוד במעבדה של אביו בפסקארה. שם באסיליו אמר למישל להעתיק את ציורי המאסטרים (לאונרדו דה וינצ'י, פיזנלו, סנדרו בוטיצ'לי, ודונטלו) ולהתאמן על פרטי הפיות והאפים שהאב הכין עבור מישל בשביל שיתאמן שוב ושוב. לאחר מכן שלח באסיליו את מישל ותומאסו לבד, בזריחה, לחופי נהר הפסקרה והגבעות שמסביב כדי ללמוד את הנוף מקרוב ולפרש את שפת הטבע.
כשבאסיליו הרגיש שבניו מוכנים להראות את עבודתם, הוא עבר מתפקידו כמנהל חנות למארגן ומקדם של היצירות שלהם. לאחר 5 שנים, שמישל עבד בשביל אבא שלו, המופע הראשון שלהם התקיים בשנת 1907 במילאנו, הרחק מהרקע האזורי שלהם. דיברו על ילדי פלא. ומישל היה רק בן 15.
קריירה.
מישל קסקלה מכר את הציור הראשון שלו באופן פרטי בשנת-1908. שנה אחת לאחר מכן, התקיימה התערוכה הראשונה שלו. הטכניקה שלו הכילה בעיקר שימוש בפסטלים. מאז 1910, הוא ביקר בחוגי התרבות במילאנו, שם הכיר את קלמנס רבורה, אנטוניו בנפי והסופרת סיבילה אלרמו, שהכירה לו את פיליפו תומאזו מארינטי, אומברטו בוצ'וני ומרגריטה צרפתי. הוא גם הכיר את ג'ורג'ו דה קיריקו, שגם הם נהיו חברים לאחר מכן.
בשנת 1915 בתחילת הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה קסקלה נשלח ליחידה השלטונית טרנטו, אך הוא לא הפסיק לצייר. למעשה, אנריקו קאוויליה, מפקדו, נתן לו את התפקיד לצייר את חיי החיילים במלחמה. חלק גדול מציורי חיי הצבא שמישל צייר שמורות היום במוזיאון הריסורג'ימנטו שבעיר מילאנו באיטליה.
בשנת 1919 עבר מישל קסקלה למילאנו, שם חלק דירה עם חברו המשורר קלמנס רבורה. הוא הקדיש את עצמו לתחריט ולקרמיקה, ולאחר מכן חזר לציור שמן וצבעי מים.
בשנת 1924 קרלו קארה, שהיה תומך גדול בפרימיטיביות בציוריו של קסקלה, נתן לו ביקורות טובות. באותה שנה הוצגו לראשונה בתערוכת האמנות ב"ביאנלה בוונציה" שלושה צבעי מים ואחד מהם, "Mattutino", נקנה על ידי ויטוריו אמנואלה השלישי, (מלך איטליה מהשנים 1900 ל-1946).
מאז, האמן מישל קסקלה השתתף כמעט בכל התערוכות של הביאנלה בוונציה עד 1942.
בשנת 1928 הוא ערך את נסיעתו הראשונה לפריז. מכאן ואילך, קסקלה החשיב את פריז כביתו השני. החיים שם הזכירו לו אזורים מסוימים באיטליה.
מהשנים 1931–1951 השתתף קסקלה ב-"רבעון רומא", מרכז לקידום אמנות איטלקית. באפריל 1931, קסקלה הציג 28 ציורים בגלריית "בספורד" בלונדון, שם פגש את האדריכל אלפרד בוסום, שקנה ​​שלושה ציורים. לאחר מכן תרם את צבעי המים הכניסה למוזיאון מוזיאון ויקטוריה ואלברט. באותה שנה הציג בגלריית "Toison d'Or" שבבלגיה. ביוני, הצהיר שר המדעים והאומנויות הבלגי שרכש את הציור שלו "ערב במונטקטיני".
בשנת 1933 הזמין מנהל קוריירה דלה סרה, אלדו בורלי, את קסקלה, לשתף פעולה עם סדרת מערכונים של מקומות איטלקיים חשובים. כמעט מדי יום פרסם העיתון את אחד מציוריו.
ב-4 ביוני 1933 הוא הצליח לצייר את טקס קאנוניזציה של אנדרה-הוברט פורנה בבזיליקת פטרוס הקדוש. אף על פי שהאמן חשב בתחילה שהציור הזה הוא כישלון, אנטוניו מראיני (סבא של דצ'ה מראיני), אז מזכיר בביאנלה בוונציה, הציג אותו שם (בבינאלה) בשנה שלאחר מכן. המלך האיטלקי, ויטוריו אמנואלה השלישי, רצה לקנות את הציור, אבל הוא הציע רק חצי מהמחיר שביקש קסקלה. הצייר סירב, והוא לא הצליח למצוא קונה אחר.
בשנת 1934 נסע קסקלה ללוב, לכמה חודשים, וזמן קצר לאחר מכן קיבל קסקלה הזמנה ממארי ז'וזה, נסיכת פיימונטה, לתערוכה של סדרת ציורים של נופי דרום איטליה. היא גם נתנה לו טיפים למסלול של מאמאלפי לסילה.
בשנת 1937 הוזמן קסקלה להכין את עיטור הקיר לתחנה הימית החדשה של העיר מסינה. הוא הסכים רק להכין את הסקיצה והשאיר לאביו באסיליו ולאחיו תומאסו את הביצוע בפועל. הוא גם זכה במדליית הזהב בתערוכה האוניברסלית בפריז. במוסד התרבותי "La permanente" במילאנו, הציג קסקלה את Roma, ואת הציור "sport esultanz" בהשראת משחק האגרוף "Primo Carnera – Paulino Uzcudun" שהתקיים בשנת 1933, שנערך בפיאצה די ספניה, ברומא, שבו המנהיג האיטלקי בניטו מוסוליני צפה.
בשנת 1938 עיצב את הסצנות לבכורה של האופרה "מרגריטה דה קורטונה" מאת ליצ'יניו רפיצ'ה, בבית האופרה "לה סקאלה", שבמילאנו. לאחר מכן החל להתגורר קסקלה בפורטופינו, כפר דייגים קטן על חוף הריביירה האיטלקית. הכפר הפך להשראה של הרבה מיצירותיו שייצור האמן לאחר מכן.
בשנת 1942 היה לקסקלה חדר בביאנלה של ונציה, והוא הציג עבודות שהוא הכין לשרי הצי וחיל האוויר.