בציבור הרחב, האמירה כי "אנו חיים בעידן השלו ביותר בהיסטוריה" מזוהה בעיקר עם נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה. בתקופת כהונתו השנייה בעיקר הדגיש אובמה בנאומיו ש"העולם כיום הוא פחות אלים משהיה אי-פעם" וש"עברו עשורים מאז המלחמה האחרונה בין מעצמות". תומכים ומבקרים כאחד העירו על הדמיון הרב בין לשון הצהרותיו של אובמה ללשון ספרו של פינקר, אשר יצא לאור מספר שנים לפני כן, אף כי לא ציטטו הסתמכות מפורשת של הראשון על השני, וטענו שהאופטימיות של מדיניות החוץ של אובמה התבססה על הכרה בדעיכת האלימות. פינקר עצמו נמנע בספרו באופן מפורש מלהביע תמיכה במדיניות חוץ וביטחון כלשהי.
ההיסטוריון והסופר הישראלי יובל נח הררי אף הוא הדגיש מספר פעמים את היעלמותן הכמעט מוחלטת של מלחמות בין מדינות ריבוניות, ובעיקר מלחמות בין מעצמות, בעשרות השנים האחרונות, למשל במאמר משנת 2012 ובפרק הפתיחה של ספרו ההיסטוריה של המחר שיצא בשנת 2015, שם הסתמך על ספרו של פינקר ונימק את ההעלמות בסיבות דומות לאלו שהציע פינקר.
ספרו של פינקר לא היה הראשון להציע את דעיכת האלימות לאורך ההיסטוריה, אך הוא יוצא דופן בהיקף התופעות והתחומים השונים של אלימות בהם עסק. בין החוקרים הקודמים שהציעו דעיכה בתחומים מסוימים, עליהם מסתמך פינקר, היו הסוציולוג נורברט אליאס בספרו "תהליך התירבות" (פרק 3), ההיסטוריון הצבאי האמריקאי ג'ון גאדיס שטבע את הביטוי "השלום הארוך" בספרו משנת 1987, הארכאולוג הפרהיסטורי לורנס קילי בספרו משנת 1996 "מלחמה לפני הציליביזציה" (פרק 2), וההיסטוריון הצבאי הישראלי עזר גת בספרו משנת 2006 "מלחמה בחברה האנושית" (פרק 2). בו-זמנית עם יציאת ספרו של פינקר לאור בשנת 2011 יצא לאור באופן בלתי-תלוי ספר נוסף, מצומצם בהרבה בהיקפו, בשם "מנצחים את המלחמה נגד המלחמה" מאת הסופר האמריקאי ג'ושוע גולדסטיין. לפי חוקרי הפרויקט לביטחון אנושי באוניברסיטת סיימון פרייזר יש קונצנזוס מדעי בקהילת חוקרי העימותים על דעיכת מלחמות בין מדינות בעשרות השנים האחרונות לפחות מאז ספרו משנת 1990 של מדען המדינה האמריקאי ג'ון מולר , אף כי הסכמה זו עדיין מעוררת מפעם לפעם תגובות הפתעה וספקנות מצד בלתי-מומחים, ואין מחלוקת מדעית ממשית גם על עובדת הירידה בשיעורי הרצח במאות השנים האחרונות, בעולם המערבי לפחות. פינקר וחוקרים אחרים הטוענים לדעיכה כללית באלימות לעיתים מכונים לאחרונה בדיונים אקדמיים ופופולרים בכינוי הגג הבלתי-רשמי "דעיכנים" (אנגלית: declinists).
רבים מנושאי הספר פותחו על ידי פינקר בספר המשך: Enlightenment Now: The Case for Reason, Science, Humanism, and Progress שיצא לאור בפברואר 2018. בספר זה טוען פינקר למגמת עלייה עולמית לא רק בשלום ובאי-אלימות, אלא גם בבריאות, בשגשוג כלכלי, בבטיחות ובאושר, ומסביר את סיבותיה של מגמה זו באימוץ נרחב יותר ויותר של ערכי הנאורות: רציונליות, מדע והומניזם.
באפריל 2019, מנוע החיפוש האקדמי גוגל סקולר מנה למעלה מ-4,400 ציטוטים של הספר בספרי עיון ובמאמרים מדעיים.
אוהו
יוהו
Prism (מעוצב כ-PRISM, ובעברית: פּרִיזמָה) הוא האלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאי קייטי פרי. האלבום יצא לאור ב-18 באוקטובר 2013, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
סיבוב הופעות.
ב-7 במאי 2014, החל סיבוב ההופעות הנקרא; "Prismatic World Tour", שעבר באמריקה הצפונית, אירופה ואוסטרליה, והסתיים ב -18 באוקטובר 2015.
יחסי איי מרשל–ישראל
יחסי איי מרשל–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין איי מרשל לבין מדינת ישראל.
מייקל רונן מוגדר כשגריר ישראל ב-13 מדינות באי האוקיינוס השקט, כולל איי מרשל. היחצ"ן רני רהב משמש כקונסול הכבוד של איי מרשל בישראל.
היסטוריה.
היחסים הרשמיים בין שתי המדינות מוסדו לראשונה בשנת 1987, כאשר מאז איי מרשל מוגדרת, בדומה למדינות איים נוספות באוקיינוס השקט, כתומכת עקבית של ישראל בגופים בינלאומיים, בעיקר במסגרת דיונים והצבעות בארגון האומות המאוחדות יחד עם ארצות הברית, וזאת אף במקרים של התנגדות לפעולותיה של ישראל. תמיכה זו, אשר במקרים מסוימים תוארה כתמיכה בלתי מסויגת, נובעת בעיקרה לדברי מבקרים, מהישענותה של המדינה על תמיכתה של ארצות הברית, אשר מהווה את בעלת בריתה הפוליטית העיקרית, ומעבירה בכל שנה לאיי מרשל סיוע כספי משמעותי המוערך בסך של 65 מיליון דולר לשנה. עם זאת, בניגוד למדינות האזור: פלאו, טונגה, מיקרונזיה, נאורו, ונואטו ואיי שלמה, אזרחי ישראל מחויבים להיכנס עם ויזה לאיי מרשל, ולהפך.
ביולי 1999, בעת הצהרת בירכתו עבור עמדת איי מרשל בתמיכה עקבית בישראל בהצבעות באו"ם, חבר הקונגרס בנג'מין גילמן מניו יורק, יו"ר הוועדה ליחסים בינלאומיים של הקונגרס האמריקאי, הצהיר על יחסי איי מרשל–ישראל באומרו, "אומה קטנה... אולי, אבל פעולותיה האמיצות הראו תחושת יושרה גדולה מגודלה".
ב-6 ביולי 2004 הצהיר חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מיזורי, לייסי קליי, כי "איי מרשל הינה... ידידה טובה של מדינת ישראל". כשנשאל באותה שנה מדוע איי מרשל נוטים לתמוך בישראל בהצבעות של האו"ם נגד ישראל, שגריר ישראל באו"ם דן גילרמן השיב באומרו, "כי הם מאמינים שזה צודק, לא בגלל האינטרסים שלהם".
בשנת 2005, נשיא איי מרשל, קסאי נוטה, קיים ביקור רשמי ראשון מסוגו בישראל. במהלך ביקורו הנשיא הודה לישראל על מתן סיוע חקלאי וסיוע רפואי ישראלי לאיי מרשל והצהיר באומרו כי, "אנו גאים לתמוך במדינת ישראל בתור חלוצת הדמוקרטיה באזור זה למרות פעולות הטרור המתמדות שפקדו אותכם. אומה ואנשים גדולים לאורך השנים". בנוסף, ביקש נוטה את סיוע הממשל הישראלי בשכנוע ממשל ארצות הברית להכיר באחריות להשפעות ארוכות הטווח המזיקות שנגרמו לתושבי איי מרשל כתוצאה מניסויי נשק גרעיני שביצעה ארצות הברית באזור האוקיינוס השקט. את הנשיא ליווה שר החוץ של איי מרשל ג'רלד זקיוס וסנאטור האטול של ביקיני טומאקי ג'ודה.
בתחילת שנת 2008 מינתה איי מרשל את רני רהב, איש שיווק ויחסי ציבור ישראלי, כקונסול הכבוד שלה במדינת ישראל.
בדצמבר 2017, איי מרשל הייתה אחת מ-9 המדינות שהצביעו נגד הצעה שאומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם שגינתה את הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל.
יחסי מסחר וסיוע.
בשנת 1987, איי מרשל רכשה מתקן להתפלת מים מהחברה הישראלית הנדסת התפלה המשמש לאספת האי אבאי. קיבולת המתקן עומדת על כ-1,100 טון מים ליום. כמו כן, בשנת 1992 ממשלת איי מרשל חתמה על מכתב כוונות לרכישת מתקן התפלה נוסף מישראל עבור הספקת מים מתוקים לבירה מג'ורו. בשנת 2015 נשלח מתקן נוסף, נייד, מהחברה הישראלית גלמובייל.
בשנת 2002, הוקם פרויקט פיילוט של עופות בכפר לורה הממוקם על אטול מג'ורו, בתמיכה ישראלית.
בשנת 2003, מרכז משרד החוץ הישראלי לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב) סיפק לאיי מרשל מומחים לגידולי הדרים והשקיה.
בחודש יוני 2010, צוות של רופאי עיניים מישראל הגיע לאיי מרשל על מנת לבצע שורה של ניתוחי עיניים נדרשים במדינה בהם נכללו ניתוחי קטרקט, אוקולופלסטיקה ושחזורי ראייה. המשלחת יצאה לפועל בשיתוף גורמים ממשלתיים ישראלים עם ארגונים פרטיים.
היפיקפוניה פוהאמבה
היפיקֶֶֶפּוּנְיֶה לוקאס פוֹהאמבה (בכתב לטיני: Hifikepunye Lucas Pohamba; נולד ב-18 באוגוסט 1935 באוקאנגודי, אוהאנגוונה, אז אפריקה הדרום-מערבית) הוא פוליטיקאי נמיבי, שכיהן כנשיא נמיביה מ-21 במרץ 2005 ועד 21 במרץ 2015. בבחירות לנשיאות בסוף נובמבר 2009 הוא נבחר לקדנציה השנייה. פוהאמבה היה יושב ראש מפלגת סוואפו בשנים 2015-2007
ביוגרפיה.
היפיקפוניה פוהאמבה נולד ב-1935 במשפחה של בני אובמבו ביישוב אוקאנגודי באזור אוהאנגוונה בצפון אפריקה הדרום מערבית שהייתה אז שלטון מנדטורי של האיחוד הדרום-אפריקאי.
הוא למד בשנים 1954-1947 בבית הספר של המיסיון האנגליקני "Anglican Holy Cross" באונאמונאמה, בחבל אובמבולנד. בשנים 1960-1956 עבד כמזכיר במכרה נחושת בצומב. בגיל 24 בשנת 1959 הוא הצטרף למייסדיה של התנועה לשחרור סוואפו – ארגון העם של אפריקה הדרום-מערבית (South-West Africa People's Organisation – SWAPO) שנאבק בשלטון הכיבוש של דרום אפריקה. בגלל פעילותו הפוליטית נעצר על ידי המנהיגים המקומיים, נקשר בשלשלאות והוצלף בשוט בפומבי. נמלט אחר כך לרודזיה, אבל גורש משם בחזרה לאפריקה הדרום-מערבית. בהמשך נאסר בבית סוהר למשך 4 חודשים וקיבל מעצר בית לשנתיים.
בגלות.
בשנת 1961 נאלץ פוהאמבה לצאת לגלות. בשנים הבאות הוא שהה בטנזניה ובאנגולה. בשנים 1978-1964 ייצג את מפלגת סוואפו בארצות אפריקאיות שונות. בשנים 1982-1981 למד בימי השלטון הסובייטי בברית המועצות מדעי המדינה באוניברסיטת "הידידות בין העמים על שם פטריס לומומבנה" במוסקבה.
לאחר שחרור ארצו.
בשנים 1989-1975 מילא את תפקיד המזכיר של מפלגת סוואפו לעניינים פיננסיים.
אחרי שנמיביה השיגה את עצמאותה כיהן בשנים 1990-1989 כנציב לענייני בחירות וצורף על ידי הנשיא סאם נוג'ומה לממשלתו כשר הפנים (1995-1990), כשר תעשיית הדיג (1998-1995), כשר בלי תיק (2000-1998) וכשר לעניינים אגרריים (2005-2001). בנוסף שימש בשנים 2002-1997 כמזכיר כללי של מפלגת סוואפו השלטת ובשנים 2007-2002 כסגן יושב ראש המפלגה.
כשבשנת 2004 ביקש לפרוש מן החיים הפוליטיים ולהתמסר לחוות הבקר שלו, נענה לבקשת הנשיא נויומה והציג את מועמדותו לתפקיד הנשיא היורש. הוא נבחר עם 76.4% מקולות הבוחרים. בהמשך בשנת 2007 הוא ירש גם את תפקיד יושב ראש מפלגת סוואפו.
חיים אישיים.