ב-1 בינואר 1838 קיבלה מוס מעמד של עיירה. ב-1 ביולי 1943 אוחד שטח השיפוט של מוס עם היישוב הכפרי בחצי האי יילאוי (Jeløy) הסמוך. שטח השיפוט של העיירה משתרע גם על פני שטחים ממזרח לעיר, כגון האי דילינגאוי (Dillingøy) והאגם וואנשו (Vansjø).
תחבורה.
בסתיו 2007 הסתיימה ההסבה של שדה תעופה צבאי בפאתי העיירה לשדה התעופה אזרחי. שדה התעופה נקרא בשם "Moss lufthavn".
קיים גם קו מעבורת אשר חוצה את האוסלו פיורד ועובר בין העיירה מוס אשר ממוקמת בצידו המזרחי של האוסלו פיורד לבין העיירה הורטן אשר ממוקמת בצידו המערבי של האוסלו פיורד במחוז וסטפולד.
אברמוביץ'
אברמוביץ הוא שם משפחה מזרח אירופאי שמשמעותו בן-אברהם.
אברמוביץ
בז ארקטי
בז ארקטי, בז לבן או בז צפון (שם מדעי: "Falco rusticolus") הוא מין של עוף דורס מהסוג בז. הוא המין הגדול ביותר בין מיני הסוג בז, והוא הציפור הלאומית של איסלנד.
מראה.
אורכו של הבז הוא 48–64 סנטימטרים, משקלו 800–2100 גרמים ומוטת כנפיו מגיעה עד ל-123 סנטימטרים. מין זה הוא בעל דו-צורתיות זוויגית.
מין זה מופיע בכמה צבעים הנעים בין לבן עם כתמים שחורים לחום כהה ואפור. לבזים הבוגרים יש דוגמאות מפוספסות על הגב, הכנפיים והזנב, והבטן מנוקדת. מקורו שחור. נוצות הזנב צבועות ברובן בגוון לבנבן עד חום חולי דהוי, ולרוחבן פסים בצבע חום חולי המשתנה לפי חלק הגוף: בקצה הזנב ובקצה גופו צבע חום חולי בהיר, הנוטה מעט ללבנבן (כמו צבע שאר הנוצה). לעומת זאת, בקצה העליון של זנבו הצבע עובר לעיתים מחום חולי עד לחום בכהות בינונית ואף לחום כהה.
תפוצה ובית גידול.
תפוצתו משתרעת בעיקר על פני הטונדרה הארקטית. אולם בחורף רבים מהבזים נודדים דרומה. בתי הגידול שלו מורכבים בעיקר משדות פתוחים, קווי חוף, דיונות ושיחים.
ציד ותזונה.
הבז הארקטי צד במגוון שיטות, לעיתים הוא עף גבוה ותוקף מלמעלה, לעיתים הם יושבים על הקרקע ותוקפים בגובה פני הקרקע. אך לרוב הם מתקרבים אל טרפם בתעופה נמוכה ובמהירות.
מזונו מורכב בעיקר מציפורים בינוניות וגדולות (שכווי השלג, שחפים, ברווזים ואווזים), ויונקים קטנים (למוסיים, מרמיטות וארנבות).
רבייה.
הבזים הארקטיים מקננים על צוקים, לרוב בקנים ישנים שנבנו על ידי ציפורים אחרות, ולעיתים הם מקננים על מדפי סלע חשופים ללא קן מסודר.
בכל הטלה ישנם בין 2 ל-5 ביצים. גם הזכר וגם הנקבה דוגרים על הביצים. לאחר בערך 35 ימים מתרחשת הבקיעה. בשבועות הראשונים לאחר הבקיעה הנקבה שומרת על הגוזלים בעוד הזכר מביא מזון, ולאחר כ3 שבועות לעיתים הם מתחלפים בתפקיד והנקבה מביאה את המזון בעוד הזכר שומר על הגוזלים. הגוזלים מתחילים לעוף כ-45 ימים לאחר הבקיעה ומתחילים לצוד לבד לאחר בערך שישה שבועות. שני המינים מגיעים לבגרות מינית לאחר בערך שנתיים.
רוקו ואחיו
רוקו ואחיו (באיטלקית: Rocco e i suoi fratelli) הוא סרט נאו-ריאליזם איטלקי-צרפתי מאוחר שביים לוקינו ויסקונטי. עלילת הסרט מתרחשת במילאנו ומתארת את סיפורה של משפחת מהגרים מדרום איטליה וקשיי ההסתגלות לחיים בצפון המתועש.
בסרט זה חזר ויסקונטי במידת מה למקורותיו הנאו-ריאליסטיים עם סיפור ריאליסטי קשה, אך הסרט עצמו אינו נוטה לפשטות ולנטורליזם של סרטיו המוקדמים יותר ומשלב מוטיבים יותר מלודרמטיים עם שחקנים וצילום מקצועיים.
עלילה.
העלילה מתחילה בהגעת משפחה איטלקית דרומית למילאנו שבאיטליה. המשפחה, המורכבת מהאלמנה הדומיננטית רוזריה ומחמשת בניה: וינצ'נזו, סימון, רוקו, צ'ירו ולוקה, עוברת לאחר פטירת האב בנוטשה חברה חקלאית ומסורתית, וכעת מנסה להשתלב כלכלית וחברתית בצפון העירוני המתועש. הסרט עצמו מחולק לחמישה חלקים, כאשר העלילה בכל חלק נסובה סביב אחד מהאחים, מהבכור לצעיר.
חלק א': וינצ'נזו.
במילאנו הם פוגשים באח הבכור, וינצ'נזו, שהיגר למילאנו זמן מה לפני כן. הם עוברים להתגורר במגורים זולים ומנסים להשתלב בשוק העבודה העירוני - תחילה בפינוי שלג מרחובות ועם הזמן משתלב איש איש בעבודתו: רוקו במכבסה, סימון כמתאגרף, וצ'ירו כמהנדס במפעל רכב. וינצ'נזו פוגש באישה ומתחתן עימה ובכך הופך לאח הראשון העוזב את הבית.
חלק ב': סימון.
החיים בעיר מלאי פיתויים וסימון מידרדר לאלכוהול, הימורים ובחורות. בפרט הוא מתאהב בזונה בשם נדיה ומפתח עימה קשר רומנטי, הגורם לו להמשיך ולהידרדר כדי שיוכל לממן אותה. בין היתר הוא גם גונב ממקום עבודתו של רוקו, מזניח את אימוני האיגרוף ההכרחיים לו וכן מפתה אישה מבוגרת, מנהלת המכבסה בה רוקו עובד, ושודד ממנה תכשיטים שהוא מעניק לנדיה כמתנה. לאחר שהיא מקבלת את התכשיטים, נדיה מרגישה שהיא מיצתה את הקשר עם סימון, מגיעה לדירתם של האחים, ובהיעדרו של סימון, מוסרת לרוקו הודעה על ניתוק יחסיה מסימון ואת התכשיטים הגנובים. רוקו מספר לסימון על ניתוק היחסים, אך לא מגלה לו כי הוא יודע על התכשיטים הגנובים.
חלק ג': רוקו.
רוקו מתגייס לצבא, ובאחת מחופשותיו פוגש בנדיה, ומתפתח ביניהם רומן סוער. סימון ממשיך להידרדר לאחר עזיבתה של נדיה. בהיותו שיכור, הוא פוגש במקרה ברוקו ובנדיה, ואונס אותה מול עיניו של רוקו הפגוע. רוקו לא רוצה להמשיך לפגוע באחיו ועוזב את נדיה למרות מחאותיה הרבות, ומבקש ממנה לחזור לסימון. נדיה מסרבת, אך בסוף חוזרת אליו ומנצלת אותו עד תום למרות מחאותיה של אם המשפחה. בעוד שרוקו פונה לאיגרוף, סימון ממשיך להתדרדר וללוות כספים כדי לממן את אורח חייו הבזבזני.
חלק ד': צ'ירו.
צ'ירו מפתח קשר בריא עם אישה מבוססת וממשיך בקריירה שלו במפעל הרכב אלפא רומיאו.
באחד הערבים סימון תוקף את אחד מחבריו היחידים שנותרו, וכדי למנוע את מעצרו, רוקו נחלץ לעזרתו של סימון ומתחייב לשלם את החוב, בתמורה להמשך השתתפותו בקרבות האיגרוף. זאת הוא עושה על אף מחאותיהם של שני האחים וינצ'נזו וצ'ירו. סימון לא מכיר לו על כך תודה וממשיך לפגוע במשפחתו מתוך תחושת נחיתות.
לאחר מקרה זה נדיה עוזבת אותו שוב אך באחד ממפגשיו עם חברי העבר שלו, שומע סימון כי היא חזרה לעבוד כזונה. הוא הולך למקום עבודתה, ובאין אדם בסביבה רוצח אותה בנסיבות טרגיות. רוקו, מצידו, ממשיך להתאגרף ולנצח ובערב שבו רצח סימון את נדיה הוא חוגג עם כל משפחתו ניצחון חשוב נוסף. אך באמצע החגיגות מגיע סימון המגואל בדם ומספר את שביצע זה הרגע. רוקו מתאבל קשות אך מסרב להסגיר אותו למשטרה, וצ'ירו הוא זה שעומד על כך שהוא יוסגר וקורא לשוטרים.
חלק ה': לוקה.
סימון נלקח למעצר, והאחים ממשיכים בשלהם תוך געגועים לחיים הפשוטים שהיו להם בכפר הדרום-איטלקי, שם הם מאמינים שסימון לא יכול היה להידרדר כפי שהידרדר בצפון.
נסים איזיקיאל
נסים אזיקיאל / יחזקאל (טַלְקֶר) (באנגלית: Nissim Ezekiel Talker, בהינדי: निसीम इजेकिल , 24 בדצמבר 1924 מומבאי – 9 בינואר 2004 מומבאי) היה משורר, מחזאי ומבקר אמנות יהודי-הודי בשפה האנגלית.
נחשב יוצר פורץ דרך בהתפתחות השירה ההודית בשפה האנגלית. כונה לעיתים קרובות "משורר הכרך" מפני ששירתו היא במידה רבה הד לחיי העיר ההודית המודרנית. במרכזה - נושאים הנוגעים לאהבה, למין, לניכור או להסתגלות לחברה והיא עושה שימוש מתוחכם בהומור שחור ובאמצעי ה"אנגלית ההודית". נסים איזיקיאל השפיע על שורה של משוררים ממוצא הודי כותבי אנגלית כמו א.ק. רמנג'אן, דום מוראיס, אדיל ג'סאוואלה, רנג'יט הוסקוטה ו גיבה פאטל.
שנות ילדותו וצעירותו.
נסים איזיקיאל (טלקר) נולד ב 24 בדצמבר 1924 במומבאי (בומבאי) במשפחה של יהודים בני קהילת "בני ישראל", דוברי מרטהי. אביו, משה (עבדאללה) איזיקיאל (טלקר), היה פרופסור לבוטניקה ולזואולוגיה במספר מכללות ואמו דיאנה לבית ג'היראדקר, ניהלה בית ספר פרטי. למד בתיכון "אנטוניו דה סוזה" שם הוכיח כבר כישורים ועיניין רב בספרות ולאחר מכן, עם סיומם בהצטיינות של לימודיו לתואר שני בספרות (1947) במכללת וילסון באוניברסיטת מומבאי, בין השנים 1947–1948 לימד איזיקיאל ספרות אנגלית במכללת ז'אטר (Juter College) בעירו ופרסם מאמרים בנושאי ספרות.
אחרי שהיה מעורב לזמן מה בחוגים פוליטיים הומניסטים רדיקליים שבהשראתו של מ.נ. רוי, נסע ללונדון בנובמבר 1948.
שם למד פילוסופיה במכללת ברקבק (Birkbeck College) שבאוניברסיטת לונדון.
כעבור שלוש שנים וחצי חזר להודו כפועל על סיפון אניית הובלה שנשאה כלי נשק מיועד להודו-סין. בשנת 1952 נשא לאשה את דייזי ג'קובין (דנדקר). באותה שנה ההוצאה לאור פורצ'ן פרס Fortune Press בלונדון פרסמה את קובץ השירים הראשון פרי עטו, "זמן לשינוי" "A Time to Change". שנה לאחר מכן מצא עבודה למשך שנתיים וחצי כעוזר עורך בשבועון The Illustrated Weekly of India (השבועון המאויר של הודו) בשפה האנגלית. זמן קצר אחרי חזרתו מלונדון פרסם קובץ שירים נוסף – "ששים פואמות, Sixty Poems". בעשר שנים הבאות עבד ב"אול אינדיה רדיו" (רדיו כל הודו - All India Radio) כעורך תוכניות לספרות ואמנות.
המשך פעילותו.
אחרי שבשנת 1954 ערך את המגזין לספרות "קווסט" "Quest" ובין השנים 1954 – 1959 עבד כפרסומאי וכמנהל בחברת סרטים. בשנת 1960 פרסם עוד ספר שירים תחת הכותרת "האדם הבלתי גמור" The Unfinished Man.