כנספח לספר הגדול "על המלחמה", מובא תמצות בדמות החיבור "עקרונות המלחמה", שנכתב להדרכתו של יורש העצר הפרוסי. החיבור מקיף במסגרת מצומצמת את עיקר רעיונותיו של קלאוזביץ והפך לספר חובה להדרכת קצונה במדינות רבות כצרפת, רוסיה, בריטניה וארצות הברית.
בספר מובאות תפיסות חדשניות רבות. בין השאר, נשללת התפיסה לפיה למלחמה כללים מוחלטים. קלאוזביץ הבדיל בין מאפייניה האוניברסליים של המלחמה לבין מאפייניה המשתנים, מסקנה שמתבטאת בציטוט המוכר שלו "המלחמה היא ממלכת אי-הודאות".
תפיסה חדשנית נוספת מובאת בספרו הראשון "טיבה של המלחמה", והיא הטענה כי לכל המלחמות תכלית מדינית כלשהי, דהיינו השימוש במלחמה נובע ממטרה ברורה. תפיסה זו מתבטאת בציטוט: "המלחמה אינה אלא המשך המדיניות בתוספת אמצעים אחרים".
רעיון חשוב נוסף שלו הוא ריכוז המאמץ, כלומר מיקוד הצבא במטרה אחת במקום להתפזר לקרבות רבים. היתרונות של רעיון זה הם באפשרות לתת מענה מיידי לצרכים בשדה הקרב, ובאפשרות ליצור יתרון כוח מיידי בשדה הקרב אל מול אויבך.
רעיון זה יושם, למשל, במלחמת ששת הימים, כאשר בתחילת המלחמה ישראל התמקדה בחזית הדרומית שלה, מול מצרים, ולקראת סופה תקפה בחזית הצפונית בפלישה לרמת הגולן.
קלאוזביץ, שחי בתקופה בה מרבית המלחמות היו בין מדינות ומעצמות, גרס כי מוכרחים לנהל מלחמה מוגבלת ומסויגת, כלומר להתמקד במטרה ספציפית ובאמצעים מוגבלים. הוא התנגד למלחמות טוטאליות ולמלחמות בהם המלחמה עצמה הופכת להיות המטרה. לצורת מחשבה זו הייתה השפעה לאחר מותו והיא באה לביטוי באירועים היסטוריים מרכזיים. מספרו השני והלאה ניתן למצוא עקרונות או קווים מנחים על המלחמה עצמה, כפי שנראתה במאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. בנוסף חיבר מספר ספרים על מלחמות נפוליאון.
אף שקלאוזביץ נחשב לאבי תורת המלחמה המודרנית, כיום השקפותיו נחשבות פחות פופולריות, בשל כניסתם של גורמים שלא היו בתקופתו, כדוגמת נשק להשמדה המונית שמעורר את הצורך להגביל את המלחמה.
גם במאה ה-21, "על המלחמה" נחשב לאחד החיבורים המוכרים ביותר בתחום ההיסטוריה וההגות הצבאית.
רעיונות עיקריים ואמרות מפורסמות.
תורתו של קלאוזביץ מבוססת על אבחון שלושה יסודות קבועים בעימותים אלימים: כוח המקרה, האופי האנושי, והיות המלחמה חלק ממדיניות בעלת תכלית.
קלאוזביץ הבהיר את חשיבות שלושת היסודות בבניית האסטרטגיה הצבאית: .
רעיונותיו המרכזיים שנידונו בספרו "על המלחמה" כוללים:
השפעה.
פרוסיה ובריטניה.
כאמור, קלאוזביץ' נפטר לפני שהספיק לסיים את ספרו, ואף על פי כן לספרו ולרעיונותיו היו השפעה מרחיקת לכת על התאוריה הצבאית בזמנו ובפרט על המחשבה הצבאית הפרוסית. במבוא להוצאה אמריקאית של "עקרונות המלחמה" נכתב: "לשום ספר... לא הייתה השפעה על תולדות ימינו כעל ספר זה של קלאוזביץ, שהיה אביה הרוחני של מכונת המלחמה הגרמנית האדירה." הספר שימש כמסד עליו התחנכו כל הגנרלים הגרמנים הבכירים, בהם: הלמוט פון מולטקה הזקן, יורשו, אלפרד פון שליפן (אביה של תוכנית שליפן לכיבוש צרפת במלחמת העולם הראשונה), וראשי הורמאכט הנאצי (שהרפתקנותו ההרסנית של היטלר שיבשה את תוכניותיהם שנערכו לפי עקרונות קלאוזביץ). בצוואתו, כתב אדולף היטלר ש"הוא מקווה שבשום מצב לא יפסיק העם הגרמני את המאבק, בנאמנות לערכי קלאוזביץ', הגנרל הגדול".
הגותו של קלאוזביץ' השפיעה גם על המחשבה הבריטית, אם כי בהתחלה יותר בתור הגות היסטורית מאשר הגות תאורטית (ראו למשל את מאמרו של ארתור וולסלי על מחקרו של קלאוזביץ בנוגע למלחמת 1815). מאוחר יותר, עבודתו באה לידי ביטוי בעקבות המבוכה הצבאית של בריטניה במלחמת הבורים (1899-1902).
למעט מספר הוגים חריגים (למשל ג'ון מקאולי פאלמר, רוברט מ. ג'ונסטון, הופמן ניקרסון), לקלאוזביץ' הייתה השפעה מועטה על המחשבה הצבאית האמריקנית לפני 1945, אם כי הגנרלים אייזנהאואר ופטון היו קוראים נלהבים של כתביו כבר באותה תקופה.
לנין והסובייטים.
הוא השפיע על מספר הוגים כגון קרל מרקס, פרידריך אנגלס, ולדימיר לנין, ליאון טרוצקי ומאו דזה-דונג, ובעקבות כך השפיע גם על המסורת הסובייטית ברוסיה ועל הקומוניסטים הסיניים.
לנין עצמו היה מעריץ גדול של קלאוזביץ וקרא לו "אחד הסופרים הצבאיים הגדולים"; השפעתו על הצבא האדום הייתה עצומה. לנין הגה את רעיון המלחמה הבלתי נמנעת בין המדינות הקפיטליסטיות בעידן האימפריאליזם, והציג את המאבק המזוין של מעמד הפועלים כדרך האפשרית היחידה לחיסול המלחמה הזאת, בין היתר בהשראת קלאוזביץ'.
ההיסטוריון הרוסי א.נ. מרסאלוב ציין כי:
המתמטיקאי האמריקאי, אנטול רפופורט, כתב בשנת 1968 כי קלאוזביץ', כפי שפירש לנין, היה הבסיס לכל החשיבה הצבאית הסובייטית מאז 1917, וציטט את דברי המרשל וסילי סוקולובסקי:
והוסיף:
קלאוזביץ השפיע ישירות על מאו דזה-דונג, שקרא את "על המלחמה" בשנת 1938 וארגן סמינר על קלאוזביץ עבור מנהיגות המפלגה הקומוניסטית. התוכן ה"קלאוזביציאני" בכתביו של מאו אינו, לפיכך, רק תחייתה של הגותו של לנין, אלא הוא משקף את מחקרו המעמיק של מאו בנושא. הרעיון שמלחמה כוללת "חיכוך" פנימי המעוות במידה כלשהי את כל ההסדרים הקודמים, הפך למטבע נפוץ בתחומים כגון אסטרטגיה עסקית וספורט.
המונח "מרכז הכבידה", בהקשרו הצבאי, נגזר משימושו של קלאוזביץ' ממכניקה ניוטונית. בתורת הצבא האמריקני, "מרכז הכבידה" מתייחס לבסיס כוחו של היריב ברמה המבצעית, האסטרטגית או הפוליטית, אם כי זהו רק פן אחד של השימוש של קלאוזביץ במונח.
המאה ה-20 וה-21.
אסטרטגיית ההרתעה של ארצות הברית בשנות החמישים הייתה בזכות ההשראה ששאב הנשיא דווייט אייזנהאואר מקלאוזביץ כשהיה קצין צעיר בשנות העשרים של המאה ה-20. אייזנהאואר התרשם מאוד מהדוגמה של קלאוזביץ בספרו "על המלחמה" על האפשרות התאורטית והאידיאלית למלחמה "מוחלטת", כאמצעי להוכיח עד כמה יהיה זה אבסורדי לנסות ליישם אסטרטגיה כזו בפועל.
מנקודת מבטו של אייזנהאואר, ההרתעה הטובה ביותר למלחמה תהיה להראות לעולם עד כמה מזעזעת יכולה להיות "מלחמה גרעינית מוחלטת" אם היא תתרחש אי פעם; מכאן הוא הציע שארצות הברית תארגן סדרה של ניסויים גרעיניים רבים שיערכו באוקיינוס ​​השקט, תוך מתן עדיפות ראשונה לתקציב הביטחון לנשק גרעיני ומערכות אספקה ​​של נשק קונבנציונלי, והצהרות חוזרות ונשנות בקרב הציבור על כך שארצות הברית תהיה מסוגלת ומוכנה להשתמש בכל עת בנשק גרעיני.
בדרך זו, ובאמצעות דוקטרינת ההתנגדות המסיבית, קיווה אייזנהאואר לחזות בחזון "המלחמה המוחלטת" הגרעינית של קלאוזביץ' כדי למנוע מברית המועצות או מסין מלהסתכן אי פעם בפתיחת מלחמה (או אפילו ביצירת תנאים העלולים להוביל למלחמה) מול ארצות הברית.
שש-בש
יגאל הורביץ
יִגָּאֵל הורביץ (15 באוקטובר 1918 – 10 בינואר 1994) היה פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת, שר ואיש עסקים, ממקימי הליכוד.
ביוגרפיה.
יִגָּאֵל הורביץ נולד בשנת 1918 לבלה ויונה במשפחה בת ארבעה ילדים במושב נחלת יהודה. היה חבר מזכירות תנועת הנוער העובד בשנים 1938–1941. התנדב לצבא הבריטי והיה בין מייסדי המחתרת עם לוחם שהוקמה בשנת 1943 על ידי אנשי אצ"ל וההגנה והתפרקה בסוף אותה שנה. הצטרף אל הבריגדה היהודית עם הקמתה בשנת 1944. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, עם שחרורו מן הצבא הבריטי, התיישב במושב כפר ורבורג.
בשנת 1944 היה ממייסדי המפלגה האקטיביסטית של בנימין אליאב, תנועת העם למדינה עברית. הוא הוצב במקום השני ברשימתה לבחירות לאספת הנבחרים ואירח בנהלל חלק מפעולותיה. בכינוס של התנועה ביולי 1947 אמר הורביץ: "אמנם תנועתנו משתייכת ליישוב המאורגן, אך לא נלחם באחים הלוחמים במדכאי היישוב, בעת שהישוב המאורגן יושב בחיבוק ידיים ועושה – ולפי דעתי ביודעין – את רצונו של השליט הזר".
בשנת 1961 הצטרף הורביץ למפא"י ומאותה שנה ועד שנת 1965 היה חבר מרכז המפלגה וחבר מזכירות תנועת המושבים.
כאיש עסקים, רכש בתחילת 1970 את החברות למוצרי חלב "טנא נגה" ו"המחלבות המאוחדות" ברמת גן, שעמדו בפני פשיטת רגל, איחד והבריא אותן. בשנת 1972 רכש את חברת הגלידות "אדניר", בשנת 1979 הוערך ההון שבבעלותו במאות מיליוני ל"י.
ברפ"י וברשימה הממלכתית.
בשנת 1965 עזב את מפא"י והצטרף לרפ"י, בראשות דוד בן-גוריון, עם הקמתה. היה מפעילי רפ"י ובשנת 1969 נמנה עם מקימי הרשימה הממלכתית בראשות בן-גוריון, שכללה את אנשי רפ"י שלא הצטרפו למפלגת העבודה עם שמעון פרס, משה דיין ורוב חברי רפ"י. בשנת 1969 נבחר לראשונה לכנסת השביעית מטעם הרשימה הממלכתית.
לאחר פרישתו הסופית של בן-גוריון מן הפוליטיקה, עמד הורביץ בראש סיעת "הרשימה הממלכתית" בכנסת. ביולי-אוגוסט 1973 הוביל את הרשימה הממלכתית (פרט לקבוצת המיעוט בראשות מאיר אביזוהר שהצטרפה למפלגת העבודה) לקחת חלק בהקמת הליכוד (ביחד עם גח"ל - גוש חירות-ליברלים, הרשימה הממלכתית, המרכז החופשי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה). הורביץ הוצב במקום השלישי ברשימת הליכוד, ונבחר לכנסת מטעמה.
בשנת 1976 היה ממייסדי מפלגת לעם (שהייתה חטיבה בליכוד ונוצרה מצירוף של הרשימה הממלכתית, המרכז העצמאי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה) ועמד בראשה.
תקופת כהונתו כשר בממשלת בגין.