בשנת 1962 הוא הופיע במוסקבה בקונצרט נעילה של פסטיבל תרבות אזרית. בשנת 1963 הוא הופיע לראשונה עם קונצרט יחיד. באותה שנה מוסלים מגומאייב התקבל כזמר בתיאטרון לאופרה בבאקו. בשנים 1964–1965 הוא השתלם בלה סקאלה. עם חזרתו לברית המועצות מגומאייב המשיך לשיר אופרה אך סירב להצעה להתקבל לתיאטרון בולשוי.
בשנים 1966 ו-1969 הוא שר באולימפיה שבפריז וזכה להצלחה גדולה. הוא קיבל הצעה להישאר למספר שנים ולעשות קריירה בינלאומית אך שלטונות ברית המועצות לא היו מוכנים לכך בטענה שהוא צריך להמשיך ולהופיע ברחבי ברית המועצות.
בסוף שנות ה-60 עבור אחת ההופעות מגומאייב קיבל תשלום פי 3 מהמקובל. לאחר בירור, משרד התרבות הסובייטי אסר עליו להופיע מחוץ לגבולות אזרבייג'ן. הנושא נסגר רק לאחר התערבות ישירה של יורי אנדרופוב שהתקשר ליקטרינה פורצבה וציין שלק.ג.ב אין טענות לזמר והוא מעוניין לראות הופעתו במוסקבה.
בשנת 1969 הזמר זכה בפרס ראשון בתחרות לשירה בסופוט שבפולין, שהייתה בזמנו התחרות הידועה ביותר בגוש הקומוניסטי.
בשנים 1975–1989 מגומאייב היה המנהל האומנותי של התזמורת שהופיע איתו בכל ההופעות.
בשנת 1998 מגומאייב החליט להפסיק להופיע. מאז הוא עבר להתגורר במוסקבה עם אשתו, זמרת האופרה תמרה סיניאבסקָיָה, וניהל אתר אינטרנט אישי. מגומאייב נפטר בשנת 2008 ממחלת לב. הוא הוטמן בבאקו ליד סבו. ב-14 באוגוסט 2008 נשיא אזרבייג'ן פרסם צו על הנצחת שמו של הזמר. בהתאם לכך על ביתו הוצב שלט הנצחה ואחד מבתי הספר בבאקו נקראה על שמו. במוסקבה מול שגרירות אזרבייג'ן בעיר הוצב פסל הזמר. באוקטובר 2010 במוסקבה נערכה תחרות זמרים לכבוד מוסלים מגומאייב.
במהלך הקריירה מגומאייב ביצע מעל ל-600 שירים והצטלם במספר סרטים. הוא גם הלחין מספר שירים על בסיס מילים של רוברט רוז'דסטבנסקי. את רוב הלהיטים של מגומאייב כתבו ארנו בבג'ניאן וחלקו חברו פולאד בולבולולו. אלכסנדרה פחמוטובה הלחינה מספר שירים במיוחד בשביל הזמר. הוא הוציא עשרות תקליטים שנמכרו במיליוני עותקים בברית המועצות. בשנת 1969 מגומאייב קיבל פרס על מכירת 4.5 מיליון תקליטים.
במרץ 2020 שודרה סדרת טלוויזיה ביוגרפית על חייו, מגומאייב, בכיכובו של מילוש ביקוביץ'.
להיטים.
ארנו בבג'ניאן:
אלכסנדרה פחמוטובה:
מוסלים מגומאייב:
אחרים:
קווי אשראי לישראל
קווי אשראי לישראל (קווי אשראי, קאל) הוא שמו של תאגיד חברות ישראלי שפעל בין השנים 1993–1997 במבנה פירמידה תחת חברת האם "קווי אשראי לישראל שירותים פיננסיים בע"מ". מקור השם הוא בפעילותה המרכזית של החברה - מתן אשראי ללקוחות פרטיים ולעסקים קטנים ובינוניים.
יו"ר הדירקטוריון ומנכ"ל החברה עד סמוך למועד פירוקה היה יובל רן.
החברה השקיעה בתחומים נרחבים ומגוונים, בעיקר בתחומי הלוואה בריבית, פיננסים, נדל"ן ומסחר. עם החברות המוכרות שהיו בשליטתה לאורך השנים נמנות חברת אקוויטל (או כשמה דאז פספורט), יואל, נפטא, אספייד ואוקידוק. מספר רב של עסקאות כושלות שביצעה החברה, כמו גם ירידה חדה בהיקף הגביה של ההלוואות הרבות שהעניקה החברה הביאו אותה למצב כלכלי קשה.
בשנת 1997 הועבר הנכס המרכזי של החברה, השליטה בתאגידי הנפט של קבוצת יואל, לקובי מימון ולמשפחת לבנת. זאת, לאחר שקווי אשראי לא הצליחה להחזיר את ההלוואה שנתנו לה השניים.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשנת 1993 ושלטה לאורך השנים בכ-100 חברות ציבוריות ופרטיות. מנהלי החברה היו יובל רן, נתן שוורץ, אברהם גולדרייך ונתן טורנר.
במהלך שנות פעילותה גייסה החברה מאות מיליוני שקלים ממשקיעים. החברה השקיעה את הכספים שגייסה בכמאה חברות ודיווחה על רווחים גדולים כל שנה. בשנת 1995 התברר שהחברה נקלעה לקשיים והפסידה 66 מיליון שקל מפעילותה בעסקי מימון.
בחודש אוגוסט 1995 רכשה החברה מיוסף (ג'ו) אלמליח את גרעין השליטה בחברת פספורט, אשר החזיק בשרשור גם את חברות ישראמקו, יואל, נפטא ועוד. לאחר שבהתחלה ניסה קובי מימון למנוע מקווי אשראי לרכוש את פספורט מטולדנו באמצעות מאבק משפטי, בחודש נובמבר 1995 הצטרף מימון בעצמו לגרעין השליטה של פספורט ורכש 50% ממניות החברה. בחודש פברואר 1996 הצטרפה לגרעין השליטה של פספורט משפחת לבנת, בעלת השליטה בקבוצת תעבורה.
בחודש אפריל 1997 נמלט יובל רן מישראל להולנד ולאחר מכן לארצות הברית שם התיישב בעיר יוסטון שבטקסס. מיד לאחר בריחתו, החל רן לשמש כמנכ"ל חברת ישראמקו ארצות הברית. כמו כן מכר שתי חברות שהיו בשליטתו למוטי מנשה, ששימש כדירקטור בחברה.
בחודש יולי 1997 כשלה החברה בהחזר התשלום הראשון של הלוואה שניתנה לה בחודש ינואר על ידי קובי מימון וקבוצת תעבורה. כתוצאה מכך, קיבלו קובי מימון ומשפחת לבנת את מניותיה של קווי אשראי בתאגידי הנפט.
בשנת 1998 מונה לחברת הבת, קווי אשראי (מרכז), עו"ד ישראל קנטור ככונס נכסים זמני. במאי 2001 מונו עו"ד יצחק מירון ורו"ח חיים רבינוביץ' למפרקי החברה.
בחודש ינואר 1999 הוצת ארכיון החברה בפתח תקווה.
בשנת 2004 הגישו מפרקי החברה, תביעה נגד שורה של מנהלים ובעלי שליטה בחברה בגין פעולות תרמית והברחת נכסים שבוצעו בחברה. הנתבעים המרכזיים הם יובל רן, קובי מימון, חיים צוף, משפחת לבנת, עופר קרז'נר ובנק דיסקונט (ראו הרחבה בהמשך הערך).
מבנה ארגוני.
בעלי השליטה בחברת האם "קווי אשראי לישראל שירותים פיננסים בע"מ" החזיקו באמצעותה בשאר חברות הקבוצה, ובהן: קווי אשראי (מרכז), פספורט, ישראמקו, יואל, נפטא, אספייד, אוקידוק, אוקטובה, מדרומיאה, פילסברי ישראל (נילס קוקיס), ניליביט, נביגטור נדל"ן ועוד.
תביעת המפרקים.
בחודש ספטמבר 2004 הגישו מפרקי החברה, עו"ד יצחק מירון ורו"ח חיים רבינוביץ', תביעה נגד שורה של מנהלים, בעלי שליטה ונושאי משרה בחברה. בתביעה נטען כי הנתבעים ביצעו פעולות תרמית והונאה, ופעלו בניגוד עניינים חמור, באופן אשר הביא לריקון קופת החברה ולהברחת נכסיה לטובת שורת בעלי עניין. הנתבעים המרכזיים בתביעה זו הם יובל רן, קובי מימון, חיים צוף, משפחת לבנת, עופר קרז'נר ובנק דיסקונט.
המפרקים הצביעו על שורה של פעולות חשודות שהתרחשו בחברה במהלך שנות פעילותה במעורבות גורמים אלו. התביעה הוגשה בגין עסקות סיבוביות שביצעו בעלי השליטה בחברה. לפי הטענה, באמצעות עסקות אלה הועברו שלא כדין מיליוני שקלים מקופת החברה לידיהם הפרטיות של בעלי השליטה, לאחיו של רן יואב, לאחים עודד ורם לוסקי ולעופר קרז'נר.
בשנת 2008 קבע רשם בית המשפט המחוזי בתל אביב אבי זמיר כי על רובה המכריע של התביעה להידחות לאור טענת התיישנות שהעלו הנתבעים. בשנת 2009 קיבל בית המשפט העליון את ערעור המפרקים והחזיר את התיק לדיון בבית המשפט המחוזי.
בשנת 2010 החליט יובל רן לשתף פעולה עם מפרקי החברה. רן טען שהוא עושה זאת משום שלאחר שתביעת המפרקים נדחתה בשנת 2008, קובי מימון, חיים צוף ומשפחת לבנת, שעד לרגע זה דאגו לכל צרכיו והעבירו לו תשלומים קבועים, החלו להתכחש לו ומשום שברצונו לפתוח דף חדש בחייו.
בשנת 2011 הגיש עו"ד מירון לבית המשפט תביעה נוספת הנסמכת על טענותיו של יובל רן. לפי גרסתו של רן, קווי אשראי ויתרה על החזקותיה בחברת אקוויטל שהייתה בבעלותה, תמורת תשלום שוחד של 6 מיליון דולר למנהלי החברה ממשפחת לבנת ומקובי מימון. בנוסף טען רן כי לבנת ומימון ידעו כי העסקה תוביל לקריסת קווי אשראי וכי הדברים נעשו בכוונת תחילה.
התביעה הסתיימה בפשרה לפיה הנתבעים העיקריים בתיק, קובי מימון, חיים צוף, משפחת לבנת ובנק דיסקונט, ישלמו לקופת הפירוק 65 מיליון ש"ח.
הפארק המטרופוליני של ירושלים
המכביה התשע-עשרה
המכביה התשע-עשרה נערכה בין התאריכים 18-30 ביולי 2013. זו המכביה הגדולה ביותר שנערכה, והשתתפו בה כ-7,500 ספורטאים מ-77 מדינות, ב-34 ענפי ספורט (42 מקצועות ספורט).
טקס הפתיחה נערך באצטדיון טדי בירושלים ב-18 ביולי 2013 לעיני 35,000 צופים, בהם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס וראש הממשלה בנימין נתניהו. אלי רייזמן, האלופה האולימפית בהתעמלות מכשירים מארצות הברית, הדליקה את הלפיד בטקס הפתיחה. טקס הסיום נערך אף הוא באצטדיון טדי ב-30 ביולי.
המשתתפים.
במשחקי המכביה נערכו גם תחרויות לנוער, למסטרס (מבוגרים לפי שכבת גיל) ולנכים.
11 המשלחות הגדולות במכביה.
- 2,943 ספורטאים - 1,121 ספורטאים - 606 ספורטאים - 444 ספורטאים - 435 ספורטאים 418 - ספורטאים - 403 ספורטאים - 359 ספורטאים - 198 ספורטאים - 195 ספורטאים - 187 ספורטאים
לראשונה השתתפו ספורטאים מהמדינות הבאות.
המתחרים והזוכים.
בדמינטון.
- מישה זילברמן
- מישה זילברמן
בייסבול.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית הזהב אחרי ניצחון 0:9 בגמר על קנדה.
גולף.
- לטיסיה בק
- בנג'מין סילברמן
כדורגל.
נשים.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב לאחר שניצחה בגמר את נבחרת ישראל בתוצאה של 1:6.
גברים.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב אחרי ניצחון על נבחרת ארגנטינה 3:4 בפנדלים, כשהתוצאה בתום הזמן החוקי הייתה 2:2.
כדוריד.
נבחרת צרפת זכתה במדליית זהב לאחר שניצחה במשחק הגמר את נבחרת ברזיל בתוצאה, 26:30.
כדורמים.
תחרויות הכדורמים התקיימו בבריכה החדשה של מכון וינגייט.
כדורסל.
נשים.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת ישראל 56:72.
גברים.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב לאחר שניצחה במשחק הגמר את נבחרת ארגנטינה 76:87.
כדורעף.
גברים.
נבחרת ישראל זכתה במדליית הזהב לאחר שניצחה בגמר את קנדה 0-3
סיף.
- (אנה לונדון, ניקול טל, אלונה קמרוב)
- (אריאל דריזין)
קראטה.
- דיאנה פטרסקו תחרות עד 61 ק"ג וקבוצתית
שחייה.