גובהה של רמת קולורדו הוא בין 1,500 מטרים באזורים הנמוכים ועד 3,575 מטרים בחלקה המערבי-צפוני השייך למדינת יוטה והמכונה "הרמות הגבוהות". אזור הרמות הגבוהות מתחלק לכמה רמות דוגמת רמת אקווריוס, רמת סווייר (Sevier Plateau) ורמת פאונסאגנט (Paunsaugunt Plateau), שביניהן מפרידים העתקים נורמליים שכיוונם מצפון לדרום כדוגמת העתקי הוריקן (Hurricane), סווייר (Sevier), גרנד וואש (Grand Wash) ופאונסאגנט (Paunsaugunt). העתקים אלו נוצרו בתקופת השלישון כתגובה לאותם כוחות משיכה שפעלו בתקופה זו על פרובינציית אגן ורכס הסמוכה ממערב. משום כך נחשבות רמות אלו לאזור מעבר. הטופוגרפיה שלהן דומה לטופוגרפיה של רמת קולורדו, אבל הכוחות הטקטוניים שפעלו בה זהים לאלו שפעלו בפרובינציית אגן ורכס. בשולי הרמות הגבוהות יש שדות געשיים משמעותיים.
בנוסף לרמות, בולטים ברמת קולורדו רכסי ההרים שהם תוצאה של פעילות געשית דוגמת הרי אבאחו (Abajo Mountains), הרי הנרי (Henry Mountains) והר טיילור (Mount Taylor), הר געש שכבתי רדום בניו מקסיקו. קמרים (Uplifts) דוגמת קמר סן רפאל וקמר מונומנט, ואגנים דוגמת יואינטה, ופרדוקס (Paradox). שכבות הסלע ברמת קולורדו הן בדרך כלל אופקיות או בעלות נטייה קלה, למעט מונוקלינות המפרידות בין הרמות או קמרים באזור המשנה של הקניון לנדס.
אזור המשנה דטיל תופש את הפינה הדרום-מזרחית של רמת קולורדו. חלק זה מכוסה ברצף של שכבות לבה מאמצע השלישון (בין לפני 40 ל-26 מיליון שנים) עד שלהי הקנוזואיקון (מלפני 10 מיליון שנים ועד קרוב לתקופה המודרנית).
בשל התרוממות אזור המשנה של הגרנד קניון נוטות השכבות קלות לכיוון צפון-מזרח. ההתרוממות אפשרה סחיפה של שכבות הסלע מעידן המזוזואיקון (מלפני 245 מיליוני שנים ועד לפני 65 מיליוני שנים) וכך נוצרו צוקי אבן הגיר באזורי המשנה של הקניון לנדס ונאוואחו. סדרת המתלולים שכיוונם מזרח-מערב המשתרעים מצפון לגרנד קניון קיבלו את הכינוי "גרם המדרגות הגדול". גילם של המתלולים נעשה צעיר יותר ככל שמצפינים, וכל מתלול מכונה על פי הצבע של שכבת הסלע הדומיננטית: "צוקי השוקולד" (Chocolate Cliffs), "צוקי השני" (Vermillion Cliffs), "הצוקים הלבנים" (White Cliffs), "הצוקים האפורים" (Gray Cliffs) ו"הצוקים הוורודים" (Pink Cliffs).
משאבי טבע רבים חבויים בסלעי הרמה, בהם: אורניום, פחם, נפט וגז טבעי.
רכס הרי סיירה נבדה והרכסים של פרובינציית אגן ורכס חוסמים את ענני הגשם ממערב ולכן הרמה היא מדבר צל גשם והיא מקבלת בממוצע בין 150 ל-400 מ"מ גשם בשנה. האזורים הגבוהים יותר, כמו רמת קאיבאב, צפונית לגרנד קניון והרמות הגבוהות מקבלים כמות גבוהה יותר של משקעים והם מכוסים ביערות עצי אורן, אשוח ואשוחית. המקומות הנמוכים יותר מכוסים בדלילות בשיחים ובעשב.
גאולוגיה.
היסטוריה גאולוגית.
אחד המאפיינים הגאולוגיים המעניינים ביותר ברמת קולורדו הוא היציבות יוצאת הדופן שלה. במהלך 600 מיליון השנים האחרונות כמעט שלא התרחשו תהליכים מעוותי סלעים דוגמת העתקים וקמטים בשכבות סלעי הקרום העבים והגבוהים של הרמה. זאת בניגוד לאזורים המקיפים את הרמה שעברו תהליכי עיוות משמעותיים. האורוגנזה הלרמידית גרמה ליצירת הרי הרוקי שמצפון וממזרח ולמאמצי המתיחה האדירים שיצרו את פרובינציית אגן ורכס ממערב ומדרום. יחד עם זאת, רכסי משנה של הרי הרוקי הדרומיים מפוזרים ברחבי רמת קולורדו.
ההיסטוריה של רמת קולורדו בעידן העל של הפרקמבריון ובעידן הפלאוזואיקון נחשפת בצורה מיטבית בסמוך לגבולה הדרומי. שם, בגרנד קניון, חשף נהר הקולורדו רצף סלעים שגילם משתרע על כמעט 2 מיליארד שנים. הסלעים העתיקים ביותר הם בגובה פני הנהר כיום, והם מקובצים תחת השם "סלעי התשתית וישנו" (Vishnu Basement Rocks) או גם בשם "המערכת המותמרת של ערוץ הגרניט" (Granite Gorge Metamorphic Suite). רובם סלעים מותמרים (בעיקר גנייס) וחלקם סלע היסוד גרניט. הם מתוארכים בין לפני 1.8 מיליארד שנים ללפני 1.6 מיליארד שנים. שכבות אלו עברו סחיפה וכוסו בשכבות של סלעי משקע ובקילוחי בזלת בשלהי הפרקמבריון, בין לפני 1,250 מיליון שנים ללפני 1,070 מיליון שנים. אחר כך הופעלו עליהם לחצים שגרמו להרמתם ולשבירתם לרכסים של גושים מועתקים (fault-block mountain). סחיפה הנמיכה מאוד רכסים אלו לפני פלישת הים לאורך השוליים הסבילים של מערב היבשת בתחילת הפלאוזואיקון.
בשלהי הפלאוזואיקון התרוממו הרי אנקומפגרה (Uncompahgre Mountains), שלוחה גבוהה של הרי הרוקי הקדומים (Ancestral Rocky Mountains) לגובה שבין 3,700 מטרים ל-4,600 מטרים, ואגן פרדוקס (Paradox Basin) הסמוך שקע וכוסה במשקעים מההרים, בשכבה בעובי של כמעט 6.4 קילומטרים. מתוכה, שכבה בעובי של 1,800 עד 2,100 מטרים של סלעי התאדות מהים. לשכבה זו חלק חשוב בגאולוגיה של הפארקים הלאומיים קניונלנדס וארצ'ס.
מרבית התצורות הושקעו בימים חמימים ורדודים, ובסביבות קרובות לחוף (כמו חופים וביצות), כאשר הים התקדם ונסוג שוב ושוב מעל שולי קדם-היבשת הצפון אמריקנית (לפירוט ראו גאולוגיה של הגרנד קניון). אזור הרמה היה ככל הנראה על שולי היבשת לכל אורך שלהי הפרקמבריון ובמרבית עידן הפלאוזואיקון. סלעי יסוד שחדרו מיליוני שנים אחר-כך לתוך סדקים שבתוך סלעי התשתית המותמרים של רמת קולורדו יצרו רשת משוישת של עורקים בהירים בסלעי התשתית הכהים. לפני כ-600 מיליון שנים התיישרו פני השטח של אמריקה הצפונית למשטח חלק במידה ניכרת.
במהלך הפלאוזואיקון הציפו ימים טרופיים מדי פעם את אזור רמת קולורדו. שכבות עבות של אבן גיר, אבן חול, אבן טין ופצלים הושקעו במי הים הרדודים. בתקופות שבהן הים נסוג הושקעו בנהרות משקעים, חוליות התאבנו או ששכבות עתיקות יותר עברו סחיפה. יותר מ-300 מיליון שנים עברו כאשר הצטברה שכבה על גבי שכבה. שכבת הסלע העליונה ביותר בגרנד קניון, תצורת אבן גיר קאיבאב, היא אבן גיר שהושקעה בשלהי הפלאוזואיקון (פרם), לפני כ-270 מיליון שנים.
רק בתהפוכות שהתלוו ליצירת יבשת העל פנגיאה לפני כ-250 מיליון שנים הופסק תהליך יצירת המשקעים הימיים ונוצרו משקעים יבשתיים בלבד. בשלהי הפלאוזואיקון ובמשך מרבית המזוזואיקון הושפע האזור מסדרת אורוגנזות (תהליכים יוצרי הרים) שעיוותו את מערב אמריקה הצפונית וגרמו להתרוממות ניכרת. התפרצויות מרכסים של הרי געש במערב קברו אזורים נרחבים תחת מעטה אפר געשי. נהרות, אגמים וימים פנימיים קצרי ימים השאירו עדויות לקיומם באמצעות סלעי משקע. פלגים ואגמים יצרו תצורות כדוגמת צ'ינלה, קיינטה (Kayenta) ומואנאווה (Moenave). מאוחר יותר יצר מדבר נרחב את תצורות נאוואחו (Navajo) וטמפל קייפ (Temple Cap) וסביבות צחיחות בקרבת החוף גרמו ליצירת תצורת כרמל (Carmel).
האזור היה מכוסה שוב בים חמים רדוד כאשר נפתח הים הפנימי המערבי בתור הקרטיקון שבשלהי המזוזואיקון. אבן החול דקוטה (Dakota Sandstone) ופצלים טרופיים (Tropic Shale) הושקעו במים חמימים רדודים של ים מתקדם ונסוג לחליפין זה. כמה תצורות נוספות נוצרו גם כן, אבל רובן נסחפו לאחר שתי תקופות של התרוממות.
האורוגנזה הלרמידית סגרה את מעבר הים הפנימי המערבי וגרמה להתרוממות של רצועה גדולה של הקרום ממונטנה ועד מקסיקו, כשאזור רמת קולורדו היה הגוש הגדול ביותר. העתקי דחיקה נוצרו מתנועה קלה של האזור בכיוון השעון, שהגיב כגוש קרום נוקשה. רמת קולורדו התרוממה כגוש אחד, קרוב לוודאי בשל עוביה היחסי. עובי יחסי זה יכול להסביר מדוע כוחות הדחיסה מהאורוגנזה עברו דרך הרמה במקום לגרום לה עיוות. כוחות הדחיסה כן פעלו על נקודות חולשה בסלעי התשתית מהפרקמבריון, ולכן נוצרו תוואי הנוף בעלי השיפוע המתון (דוגמת קמרים, קערים ומונוקלינות) לאורך העתקים ומבנים אחרים עתיקים שבעומק הקרום. הליבה של כמה מרכסי ההרים המבודדים הבולטים של הרמה דוגמת הר יוטה (Ute Mountain) והרי קריזו (Carrizo Mountains), שניהם בסמוך לארבע הפינות, הם סלעי יסוד שהתמצקו לפני כ-70 מיליון שנים.
אירועי התרוממות שוליים המשיכו להתרחש בתחילת עידן הקנוזואיקון ואליהם התלוו כמה התפרצויות של לבה בזלתית ועיוותים קלים. תצורת קלרון (Claron Formation) הססגונית שבה נוצרו העמודונים (באנגלית הודוס (hoodoos)) השבריריים של האמפיתיאטרון של הפארק הלאומי קניון ברייס וסידר ברייקס (Cedar Breaks) הושקעה באגמים ובפלגים קרירים. לפני כ-34 מיליון שנים הושקעה אבן החול צ'וסקה (Chuska Sandstone), מחולות שהובאו בהשפעת הרוח בשכבה שעוביה מגיע ליותר מ-500 מטרים. אבן החול צ'וסקה מכסה את פסגת הרי צ'וסקה (Chuska mountains) והיא מונחת תוך אי התאמה על הסלעים מהמזוזואיקון שעברו עיוות באורוגנזה הלרמידית.