באולם 20 שורות ובהן 916 מושבים, ומעליו יציע שבו 255 מושבים נוספים הערוכים בתשע שורות. במת האולם אליפטית, היא עשויה עץ ורוחבה נע בין 21 ל-29 מטר. עוד קיימים במבנה חדרים לאמנים, חדרי מקלחת ושירותים, חדרי הלבשה, חדר הקרנה ומסך הקרנה.
הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע&quot;ש גניה שרייבר
הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר היא גלריה השוכנת בכיכר אנטין באוניברסיטת תל אביב ברמת אביב, ומנוהלת על ידי הפקולטה לאומנות ע"ש יולנדה ודוד כץ. במקום מתקיימות תערוכות בנושאי אומנות נבחרים, וכן בתחומי הארכאולוגיה, הספרות, התיאטרון, הפילוסופיה והפסיכולוגיה. עוד משמשת הגלריה כמרכז ללימודי מוזאולוגיה, ובה ספרייה העוסקת בתחום.
היסטוריה.
הגלריה החלה לפעול בשנת 1977, ביוזמות מרדכי עומר, ושכנה תחילה באולם הכניסה של בניין מקסיקו של הפקולטה לאמנויות. אחת התערוכות הראשונות הייתה תערוכה של איורים מהמאות ה-14 וה-15, על נושאים הלקוחים מתוך "הקומדיה האלוהית של דנטה.
בשנת 1982, נערכה בגלריה תערוכה של איורים וצילומים של יצירות הפסל האנגלי הנרי מור, שאצר עוזי אגסי.
בינואר 1983, נערך טקס פתיחה רשמי של הגלריה, אף על פי שהיא פעלה כבר מספר שנים קודם, והוצגה תערוכה של איורים לשירי המשורר הסקוטי ג'יימס תומסון.
בפברואר 1987 הוצגה תערוכה של הצלם אברהם חי, "מפגשים עם אמנים", צילומים של אמנים ישראלים בעת עבודתם.
מבנה הגלריה הנוכחי תוכנן על ידי האדריכלים דן איתן וברכה ומיכאל חיוטין והוא נחנך בדצמבר 1988.
ב-23 במאי 1989 נחנך גן הפסלים ע"ש לוי ופורטונה אשכנזי בצמוד לגלריה, ובו מוצגת תערוכת קבע של פסלים.
בשנת 2001 הורחבה הגלריה והוקם אגף חדש, ששטחו כ-800 מ"ר, בו מוצגות, בתצוגת קבע, אוספי האמנות של הגלריה. בהם אוסף מיצירותיו של מרסל דושאן, שתרם ארטורו שוורץ, ואוסף יודאיקה שהוצג בעבר בספרייה המרכזית של האוניברסיטה. כמו כן מוצגים באגף 40 ציורי שמן של צייר אסכולת פריז מישל קיקואין. בתו של קיקואיין, קלייר מראטייה, תרמה את הכסף להקמת האגף, שנקרא על שם אביה. והיא קיבלה על כך מהאוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד.
בקיץ 2011, הוצגה התערוכה "רוח דרומית: מבטים על הנגב באמנות ישראלית עכשווית", שאצרה דליה מנור.
בקיץ 2012, הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של פסלי נחום טבת, "פסלים קטנים, 1980 - 2012", תערוכה מקיפה של פסלי קיר קטנים שייצר במשך השנים.
בסוף 2013, שכר איש העסקים ואספן האמנות יגאל אהובי, למשך ארבע שנים, את רוב שטח הגלריה, במטרה להציג בגלריה סדרה של 12 תערוכות של יצירות מהאוסף הפרטי שלו, להם הכניסה הייתה בחינם. ההסכם הוגדר כתרומה, וגרר ביקורת על חוסר שקיפות ועל חדירת בעלי ההון למרחב הציבורי. מצד שני, זכה המהלך לתגובות חיוביות, על הזדמנות שהוא נותן לציבור להיחשף ליצירות מהשורה הראשונה של אמנים ישראלים ובינלאומיים.
בשנים 2014–2015 אצרה שרית שפירא שלוש תערוכות של יצירות מאוסף יגאל אהובי, "המגדל הבוער", "שממה הורה" ו"קירות נמסים". באפריל 2015 הוצגו יצירות של סיגלית לנדאו ומשה קופפרמן, ובאפריל 2016 הוצגה התערוכה "אנשים" שאצר מתן דאובה, שוב מיצירות אוסף יגאל אהובי.
במאי 2015, הוצגה התערוכה "מעבר להירושימה: שובו של המודחק. זיכרון המלחמה, פרפורמטיביות ותיעוד בצילום וידאו־ארט עכשווי מיפן", לציון 70 שנה להטלת פצצות האטום על נגסקי והירושימה. אוצרת התערוכה הייתה אילת זהר.
במרץ 2018, נפתחה התערוכה "נימוסי שולחן" שאצרו ד"ר ספי הנדלר וד"ר שרון אהרונסון להבי, ועסקה בבביטויים אמנותיים הקשורים באוכל, בישול, אכילה וגוף ובאופנים המגוונים שיצירות אמנות בוחנות ומשקפות התנהגות אנושית וחברתית דרך אחת מהפעולות הבסיסיות והיומיומיות ביותר.
ביוני 2016, נפתחה תערוכת "התפריט" שאצרה רונית ורד ועסקה בתפריטי בתי האוכל המוצגים בישראל – ממזנון, דרך מסעדות אתניות ושיפודיות ועד למסעדות של מטבח עילי ובחזרה למזנון – ומספקים מבט מיוחד במינו על ההוויה הישראלית.
בנובמבר 2018, נפתחה התערוכה "קווי הגנה. מאז'ינו, בר-לב ומעבר" שאצרה גליה גור זאב, שעסקה ב"תופעת הביצור".
בינואר 2020 נפתחה התערוכה "Plan[e]t — צמחים חושבים, חושבים צמחים", תערוכה קבוצתית שאוצרו ד"ר ספי הנדלר, מנהל הגלריה, וד"ר תמר מאיר, אוצרת ראשית. התערוכה ביקשה להתבונן אחרת על הצמחייה ועל הסביבה הצמחית של העיר. התערוכה נסגרה עקב מגפת הקורונה בישראל ונפתחה שוב ביוני 2021.
גני הטבע (תל אביב)
גני הטבע הם גן בוטני שנמצא בשכונת אבו כביר בחלק ההיסטורי-חקלאי של יפו המייצג את חברות הצומח הים-תיכוני בישראל ומטרתו שימור הטבע העירוני האופייני לעיר תל אביב-יפו ולמישור החוף.
בעבר היה קיים בגן גם גן זואולוגי שפעל עוד מתקופת קום המדינה, אך ב-2015 סגרה עיריית תל אביב-יפו את הגן הזואולוגי.
אף שהגנים נחשבו בעבר מוסדות אוניברסיטאיים, ומהם התפתחו החוגים לזואולוגיה ולבוטניקה של אוניברסיטת תל אביב, כשהוקם קמפוס האוניברסיטה ברמת אביב, הוקמו לידו הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב והגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב, ומהגנים באבו כביר הוסרה החסות האוניברסיטאית.
גובל בגן הבוטני בית הספר לטבע שתלמידיו חווים בזכות הגן התנסות בהחייאה, שימור, פיתוח, הפצה והנגשה של בתי גידול של טבע עירוני.
לאחר הקמתו ובשנים שבהן פעלו במלואם, גני הטבע בדרום תל אביב שכללו את הגן הזואולוגי, את הגן הבוטני ובית חולים קטן לבעלי חיים, היוו מערך חינוכי, ציבורי ואקולוגי וגם אתר נופש וריאה ירוקה בשטח של כ־16 דונם.
הגן הזואולוגי.
ראשיתו של הגן הזואולוגי ב"מכון הביולוגי-פדגוגי" שנוסד ב-1931 בידי יהושע מרגולין ברחוב יהודה הלוי 12 בעיר. המכון עסק בהכשרת מורים למדעי הטבע, ולאחר מלחמת העצמאות הועבר לשכונת אבו כביר. בשנת 1953 הפך המוסד למכון אוניברסיטאי למדעי הטבע בראשותו של פרופ' היינריך מנדלסון, וב-1956, כאשר הוקמה אוניברסיטת תל אביב, שימש המכון כגרעין להתפתחות המחלקה לזואולוגיה וכמרכז לחקר חיות הבר בישראל. בהמשך נמסר המקום לידי החברה להגנת הטבע אך נקלע לקשיים כלכליים, ועקב כך נטלה על עצמה בשנת 2002 חברת גני יהושע את ניהולו ושיקומו.
בגן היו חיות בר האופייניות לארץ ישראל, ובהן גם כאלה על סף הכחדה. במקום היו 40 מיני יונקים, כ-58 מיני עופות ו27 מיני זוחלים הגן הפעיל "גרעין רבייה" לעופות הנמצאים בסכנת הכחדה, וגוזליהן מוחזרים בהדרגה לסביבתם הטבעית. הגן גם טפח חדר לדגי חושך. לאחר סגירתו של הגן הועברו החיות לגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב ואת תפקיד בית חולים לחיות קיבל הספארי ברמת גן.
הגן הבוטני.
הגן הבוטני ניטע בשנת 1940 על ידי יעקב גליל (גלימצ'ר) בחורשת השקמים בגן יעקב. בשנת 1952 הועבר הגן לשטח הנושק לכנסיית פטרוס הקדוש באבו כביר. גם גן זה שימש בשנות ה-60 וה-70 כגן לימודי לתלמידי האוניברסיטה.
שטח הגן הוא 16 דונם ובו מאות צמחי בר האופייניים לארץ. בגן בריכות מים וביצה שבהם גדלה צמחייה הידרופילית, וחיים דגים וצבים. עוד בגן שלולית חורף ובוסתן שבו גדלים ארבעת המינים ושבעת המינים.
כיום בשטח הגן נמצא גם "בית בינה", הישיבה החילונית של התנועה ליהדות חברתית ובמקום הוקמו מרחבי לימוד, עשייה חברתית, ואירועים הפתוחים לקהל.
המכון הביולוגי הפדגוגי
כרטא ירושלים
הספרייה על שם הרמב&quot;ם
בית המדרש לרבנים של הילדסהיימר
יחסי מקסוול
תיכון עירוני ד'
עירוני ד' על שם אהרן קציר הוא בית ספר תיכון עיוני בצפון תל אביב.
בית הספר נוסד בשנת 1944 בשם "בית חינוך תיכון", והיה מזוהה עם זרם העובדים. מרבית התלמידים היו חניכי תנועות הנוער השומר הצעיר והנוער העובד. בשנים הראשונות בית הספר פעל בצריפים של משק הפועלות לשעבר, ברחוב אדם הכהן בתל אביב. המחזור הראשון, ובו עשרים וארבעה תלמידים, סיים את לימודיו ביוני 1947. בשנת 1950 עבר בית הספר לידי עיריית תל אביב-יפו, ושמו שונה לתיכון עירוני ד'. אז עבר בית הספר למבנה הסמוך לנחל הירקון, ברחוב ועידת קטוביץ פינת רחוב בני דן. בשנות השישים עבר בית הספר למבנה העיקרי שלו כיום, בפינת הרחובות יהודה המכבי, ויצמן ורב צעיר. בשנת 1971 נוספה חטיבת ביניים שכללה כיתות ז' - ט'. בסוף שנות השמונים צורף המבנה ברחוב ועידת קטוביץ מחדש לבית הספר. בתחילה למדו במבנה זה תלמידי כיתות ז' בלבד, ולאחר שיפוצו והרחבתו עברו לשם גם כיתות ח'. לאחר שיפוץ נוסף שהסתיים ב-2018 לומדות בו גם כיתות ט'. זהו המבנה העיקרי של החטיבה הצעירה, והוא מופרד מהמבנה של החטיבה העליונה, אך תלמידי החטיבה הצעירה לומדים שם מעת לעת.
החל משנות התשעים נקרא בית הספר על שם פרופ' אהרן קציר.
כיום לומדים בבית הספר כ-1,500 תלמידים בכיתות ז' עד יב', וצוות בית הספר מונה כ-160 מורים.
לבית הספר קשר ארוך-שנים עם בית ספר (לא יהודי) בעיר בון במסגרת פרויקט "רעות". קשר נוסף שנוצר הוא עם בית הספר היהודי "ליכטיגפלד" שבפרנקפורט במסגרת "רשת בתי הספר התאומים".
תוכנית המחוננים.
בבית הספר פועלת תוכנית לימודים למחוננים במתכונת מלאה!
לתוכנית מגיעים תלמידים מתל אביב-יפו והערים הסמוכות. התלמידים זוכים לתוכנית העשרה מעמיקה. רוב התלמידים הם בוגרי בית הספר 'רוקח' ו'גרץ', שם התחילו ללמוד בתוכנית המחוננים עוד בכיתה ג'.
אלפרד וינר