על פי שי תהליך ההחלמה יכיל "טיהור" באמצעות "קומונליזציה של הטראומה". קומונליזציה של הטראומה היא תהליך שמסתיים בכך שניצולי טראומה חשים כי מספיק אלמנטים מהחוויה שלהם הובנה, נזכרה ונאמרה מחדש. כמו כן, על פי שי יש לקדם את האדם להשתלבות בתרבות בה האדם הוא מקובל, מוערך ומכובד, וחווה תחושה של מקום, מטרה ותמיכה חברתית.
על פי ליטץ, על מנת שזה יתרחש, על הכלל להיות פתוח לשמוע את חוויות יוצאי הצבא ללא דעה קדומה. התרבות הרווחת בצבא מדגישה קוד מוסרי ואתי, הרואה הריגה ואלימות בזמן מלחמה כתופעה נורמאלית. למרות זאת, החלטות שיקבלו אנשי צבא העוסקים בהרג ובאלימות דרך עדשה תרבותית זו עדיין יחוו פגיעה פסיכולוגית ורוחנית.
ההנחה היא שיש צורך לטפל בבושה הקיימת ברקע. מחקרים מראים שהעדר טיפול בתחושות הבושה הללו עלולים לגרום לנזקים חמורים. כמו כן, בושה עלולה להקשות על זיהוי פציעות מוסריות באנשי צבא, מכיוון שלבושה נטייה להתעצם עם הזמן. בנוסף, נמצא קשר בין בושה למגוון קשיים ואתגרים כגון, אלימות, דיכאון ואף התאבדות. ב-2015 כתבו גודט (Gaudet) ושות' על העדר התערבות טיפולית ייעודית לפציעה מוסרית זאת על אף הצורך הרב בה. כמו כן, הרחיב גודט על כך שאין זה מספיק לטפל בפציעה מוסרית באותו אופן בו מקובל לטפל בדיכאון או ב-PTSD.
למרות היעדר מחקרים על טיפול בפציעה מוסרית, ייתכן וערכים כגון ענווה, הכרת תודה, כבוד וחמלה יכולים להוות כמגן מפני פציעה מוסרית אפשרית. בגלל אופייה של הפציעה המוסרית, הטיפול בפציעה מוסרית תואר כ"תיקון הנשמה".
אף על פי שפציעה מוסרית אינה מוגבלת לאנשי צבא, מרבית המחקרים בנושא התמקדו באנשי צבא. בקרב אנשי צבא במיוחד, חיפוש תמיכה נפשית בעקבות פציעה מוסרית עלולה להוות אתגר. פציעות מוסריות קשורות לעיתים קרובות לרגשות של נסיגה חברתית, כגון אשמה ובושה. רגשות מעין אלה עלולים להפחית את הסיכוי שאנשים יפנו לחפש עזרה, מחשש שאחרים יידחו או ישפטו אותם. בנוסף, ייתכן שאנשי צבא יהססו לבקש עזרה עקב השלכות אמיתיות או מדומות על הקריירה שלהם. מחקרים בנושא שנעשו, הראו שאנשי צבא שהיו חשופים לחוויות עם פוטנציאל לפציעה מוסרית, נטו יותר מאחרים שחוו קשיים אחרים, להימנע מבקשת עזרה וסיוע של שירותי בריאות הנפש הצבאיים והעדיפו לחפש עזרה בשירותי בריאות הנפש האזרחית.
אצל מעניקי שירותי בריאות.
מצוקה מוסרית בקרב מעניקי שירותי בריאות המושגה לראשונה ב-1984 על ידי אנדרו ג'מטון. מאז, המושג נחקר בהדרגה במהלך 36 השנים שחלפו, הן בספרות העוסקת בנותני שירותי בריאות והן בספרות העוסקת באנשי צבא לשעבר. עם זאת, ההגדרות היו שונות בחלקן.
בספרות שירותי הבריאות, המושג פציעה מוסרית מיוחס להצטברות של אפקטים שליליים הנוצרים מחשיפה ממושכת למצבים המזעזעים את עולמו המוסרי של האדם.
ב-2018 נטען שפציעה מוסרית עלולה להופיע בקרב רופאים ומעניקי שירותי חירום אחרים, מה שעלול להשפיע לרעה על הבריאות הנפשית וכן גם על תחושות הרווחה שלהם. הדיון אודות פציעה מוסרית בקרב שירותי בריאות, הוא בעצם הרחבה של הוויכוח אודות compassion fatigue ו-, burnout בהם דנו לראשונה ד"ר סימון ג'. טלבוט וד"ר וונדי דין.
רופאים בארצות הברית נקלעו למצבים שמנעו מהם לעשות את הראוי על פי תפיסתם, כלומר לטפל היטב בפציינט. במקום זה הם נלכדו במצב של סתירות כפולות, משולשות ומרובעות בין מחויבותם לרשומות רפואיות אלקטרוניות, הלוואות הסטודנט שלהם, דרישות בית החולים לגבי עומס (מספר) המטופלים לרופא, מספר הפרוצדורות שנעשו ועוד.
ב-2018 פציעה המוסרית בקרב סטודנטים לרפואה שעבדו במסגרת שירותי הבריאות הלאומית (NHS) נחקרה. בהרצאת ה-TED שלה באוקטובר 2019, טענה ד"ר סאמי באטט-רודן (Dr. Sammy Batt-Rawden) שרופאים יכולים לפתח נזק וקושי פסיכולוגי כתוצאה מאי יכולתם להעניק לפציינטים, במסגרת מערכת הבריאות הלאומית מוגבלת המשאבים, את הטיפול לו הם זקוקים.
פציעה מוסרית אצל בעלי מקצוע אחרים.
מחקרים בקרב שוטרים וכנראה גם בקרב לוחמי אש ומעניקי שירותי חרום אחרים, מוצאים דפוסים של פציעות מוסריות[27]. בנוסף, התחילו גם כן לחקור פציעות מוסריות בקרב בעלי מקצוע שעובדים עם חיות, כגון רופאים וטרינריים.[28]
המהפכה הסנדיניסטית
ניק בגיץ'
ניקולס "ניק" ג'וזף בגיץ' האב (באנגלית: Nicholas Joseph Begich Sr; נולד ב-6 באפריל 1932 - נעלם ב-16 באוקטובר 1972) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה.
ככל הנראה בגיץ' נפטר מיד לאחר שמטוסו נעלם בעת טיסה פנימית שהמריאה בנמל התעופה של אנקורג' והייתה אמורה לנחות בעיר ג'ונו. גופתו של בגיץ' לא נמצאה מעולם.
ביוגרפיה.
בגיץ' נולד וגדל בעיירה אבלת' שבמינסוטה. אביו ג'ון בגיץ' נולד באודבינה שבקרואטיה, גם אמו אנה הייתה ממוצא קרואטי. את התואר הראשון שלו עשה בגיץ' באוניברסיטת סנט קלאווד סייט ב-1952. את התואר השני שלו הוא עשה שנתיים לאחר מכן באוניברסיטת מינסוטה. בנוסף לכך הוא עשה מספר קורסים באוניברסיטת קולורדו ואוניברסיטת דקוטה הצפונית.
לאחר שסיים את הלימודים האקדמיים שלו עבד בגיץ' כיועץ הדרכה בבתי ספר בעיר אנקורג' שבאלסקה, עם חלוף הזמן הוא גם היה מנהל צוות הסטודנטים של מערכת בתי הספר בעיר. ב-1962 נבחר בגיץ' לכהן כסנאטור בסנאט של אלסקה , הוא כיהן שם כסנאטור לאורך כ-8 שנים ובמקביל גם לימד מדעי המדינה באוניברסיטת אלסקה באנקורג.
ב-1968 התמודד בגיץ' על המושב היחיד שמייצג את אלסקה בבית הנבחרים, אך לבסוך הפסיד לנציג הרפובלקיני המכהן, הווארד פולוק.
שנתיים לאחר שנכשל התמודד בגיץ' שנית, הפעם הוא ניצח בבחירות והביס את המועמד הרפובליקני, הבנקאי פרנק מרקאוסקי, שלימים יבחר למושל אלסקה ולסנאטור מטעמה.
ב-1972, במהלך בחירות נוספות בהם התמודד התחרה במעומד הרפובליקני דון יאנג.
היעלמותו והמאמצים למציאתו.
ב-16 באוקטובר של אותה שנה, בעיצמו של מרוץ הבחירות עלה בגיץ' יחד עם מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט, הייל בוגס וכן עוד כ-2 גברים נוספים על מטוס ססנה מדגם 310, שלושה מהן (הרביעי היה הטייס) התכוונו לקחת חלק בקמפיין גיוס התרומות של בגיץ', במהלך הטיסה שהמריאה באנקורג' והייתה אמורה לנחות בבירת אלסקה, ג'ונו נעלם המטוס ואיתו נעלמו כל ארבעת הנוסעים.
לאחר שנודע על היעלומתם של הארבעה הוזנקו מספר מטוסי חיפוש והצלה מטעם משמר החופים האמריקאי. גם הצי, חיל האוויר וצבא ארצות הברית מספר אזרחים ששיתפו פעלו הובאו לאזור על מנת לחפש עקבות של ארבעת הגברים או שרידים ממטוס הסננה ששימש אותם, לאחר כ-39 ימים בהם לא נמצא בדל של ראיות לגבי מקום הימצאם הוחלט להפסיק את החיפוש האווירי. נכון לפברואר 2021 לא נמצא המטוס ואף אחד מארבעת יושביו. כולם הוכרזו כמתים ב-29 בדצמבר 1972.
אחרית דבר.
המטוס היה מחויב על פי חוק לשאת משואת איכון אלחוטית למקרה חירום, שהייתה אמורה לסייע באיתור שרידי המטוס. במהלך החקירה התגלה שמכשיר האיכון שהיה אמור להיות על גבי המטוס נמצא במטוס אחר. עד ראייה העיד שראה בתיקו של טייס המטוס שנעלם מכשיר דומה למכשיר האיכון.
ב-1972 שונה שמו של בניין המגורים היחיד בעיירה וויטייר שבאלסקה ל"מגדלי בגיץ'", פסגה הררית באלסקה גם כן קיבלה את שמו של בגיץ'.
בנובמבר 2015 פרסם העיתונאי, ג'ון וולצ'אק ידיעה ב"סיאטל וויקלי" אודות הפרשה, וולצ'אק חקר את תאונת המטוס ואת האירועים שקרו לאחר מכן כבר מ-2012. מטרתו של וולצא'ק הייתה לקבוע את גורל הטיסה שהובילה את בגיץ' למותו, ב-2020 פרסם וולצאק' את ממצאיו בפודקאסט ששידר ב-2020. הפודקטסט נקרא "נעלם באלסקה".
חיים אישיים.
לבגיץ היו שישה ילדים.
מפרץ סקוילצ'ה
מפרץ סקוילצ'ה (באיטלקית: Golfo di Squillace; בלטינית: Scylleticus Sinus או Scyllaceus Sinus; ביוונית: Σκυλλητικὸς κόλπος) הוא מפרץ קטן הממוקם בים היוני, על החוף המזרחי של קלבריה שבאיטליה.
שמו של המפרץ לקוח מעיר החוף האיטלקית סקוילצ'ה.
המפרץ נחשב תמיד למסוכן והוא שמר על מוניטין רע עד סוף המאה ה-19 עקב הספינות הטרופות הרבות הקיימות במפרץ.
יאן קרבאץ
יאן קרבאץ (בהולנדית: Jan Karbaat; 18 בספטמבר 1927 – 11 באפריל 2017) היה רופא הולנדי, מומחה לפוריות ובעל מרכז להזרעות מלאכותיות, שעמד במרכז שערורייה ציבורית לאחר שהשתמש בזרע שלו כתרומה לנשים שהגיעו למרפאתו מבלי ידיעתן. קרבאץ הוא אביהם הביולוגי של לפחות 82 ילדים – 71 מהם מתרומות זרע.
ביוגרפיה.
קרבאץ נולד למשפחת חקלאים בעיירה רייסווייק, כבכור מבין שישה אחים. לאחר שהתחתן, עבר עם אשתו הראשונה ובנו לסורינאם, שם עבד במרכז רפואי צבאי במשך כחמש שנים. באותה התקופה, החל להתעניין בטיפולי פוריות ועם שובו להולנד, לאחר שקיבל תואר דוקטור, החל לעבוד כמנהל רפואי בבית חולים בדרום רוטרדם. במסגרת בית החולים,
הקים מרפאת פוריות בבעלותו בה ביצע הזרעות מלאכותיות (טיפולי IVF לא היו קיימים בזמנו, מה שהפך הזרעות מלאכותיות לדרך היחידה בה נשים יכלו להיכנס להריון מלבד הדרך הטבעית).
שולינקה - ילדה קטנה של אמא
אסופוס
אסופוס (ביוונית: Ασωπός) היה כפר ורשות מוניציפלית לשעבר בלאקוניה שבפלופונסוס שביוון. מאז רפורמת השלטון המקומי ב-2011 הוא חלק מהנפה מונמבסיה. שטחו של הכפר הוא 94.360 קמ"ר ומספר תושביו עומד על 3840, נכון ל-2011 בית העירייה של הרשות היה בפפאדיאניקה.
מפלגת רע&quot;ם
CryEngine