לאורך השנים הייתה לביא-ברקאי מעורבת במספר פסיקות שהיוו תקדים בנושא חירויות הפרט, וחלקן אף עוררו דיון ציבורי. כך למשל, ביולי 2009 הייתה לביא-ברקאי חברה בהרכב בבית המשפט המחוזי בבאר שבע שזיכה את החוואי שי דרומי מהריגת אדם שפרץ לחוותו יחד עם אדם נוסף. בהכרעת הדין כתבה לביא-ברקאי: "לעולם אין הכרעת הדין קלה בעיקר כשמדובר בדיני נפשות. חיי אדם אמנם נלקחו, אך הנאשם אינו איש מדון, אלא אדם שביקש לחיות בשלווה, והדבר ניכר".
באוקטובר 2014 מתחה לביא-ברקאי ביקורת חריפה על התנהלות המדינה לאחר ביטול התיקון לחוק למניעת הסתננות בבג"ץ. בפסק דין שהורה על ביטול זימון של אזרח אריתריאה למתקן חולות, כתבה השופטת כי המדינה "שמה ללעג" את בית המשפט העליון ומתעלמת מהחלטתו. לביא-ברקאי התייחסה לסירוב המדינה לבטל זימונים לחולות שניתנו לפני פסילת החוק. "אכיפת ההתייצבות, כלפי מסתננים אשר טרם התייצבו במתקן 'חולות', יש בה כדי להתעלם מקביעותיו הביקורתיות של בג"ץ, ובמידה מרובה אף לשים ללעג את דבריו הנוקבים אשר נאמרו בדבר פגיעה בזכויות אדם", כתבה.
בינואר 2018 פסלה השופטת לביא-ברקאי החלטה של מועצת עיריית תל אביב למכור את חניון כיכר אתרים בתל אביב למספר יזמים שביקשו לבנות במקום מגדלי מגורים. בהחלטתה קבעה לביא-ברקאי כי כדי להשיג הסכמת מועצת עיריית תל אביב למכירת החניון הוצג בפני המועצה מצג שווא וללא שקיפות מלאה של הליכי המכרז וכי בהחלטת המועצה אשר אישרה את המכירה נפלו פגמים מהותיים וכן כי על העירייה הייתה מוטלת חובת קיום מכרז בהליך כזה.
במרץ 2019 דחתה לביא-ברקאי עתירה שהוגשה לגבי הליך בחירת יו"ר ההסתדרות. לביא-ברקאי קיבלה את טענת ההסתדרות, שלפיה בית הנבחרים שמשקף בהרכבו את תוצאות הבחירות שהתקיימו בקרב כלל חברי ההסתדרות, הוא הגוף היציג שמביא לידי ביטוי את רצון הבוחרים. לכן אין פסול בהליך הבחירה שעליו הוחלט, לאחר בחינת כל השיקולים הנדרשים. לנוכח החלטת בית המשפט, בית נבחרי ההסתדרות יתכנס מחר כמתוכנן ויקיים את ההליך לבחירת ארנון בר דוד ליו"ר ההסתדרות.
ביוני 2019 הכריעה לביא-ברקאי במחלוקת בין בכירי מפלגת העבודה באשר להליך בחירת יושב ראש למפלגה וחברי הכנסת של המפלגה. בתגובה לעתירה שהגישו מספר חברי מפלגה, קבעה לביא-ברקאי כי בין חברי המפלגה יתקיים משאל אינטרנטי שבו הם יחליטו איך הם רוצים לקיים את הליך הבחירה. האם היו"ר ייבחר בוועידת המפלגה? האם בפריימריז? והאם חברי הכנסת ייבחרו בוועידה, בפריימריז, או שיחליטו על צילום מצב, והרשימה הנוכחית היא זו שתוצג לבוחר גם בבחירות הבאות? מדובר כנראה בתקדים היסטורי, שבו בית המשפט כופה על מפלגה מהלך שהיא לא קיימה מעולם, תוך ביטול כינוס של ועידת המפלגה שבאופן מספרתי הכריעה בנושאים אלה.
בינואר 2020 נענתה לביא-ברקאי לבקשת אתר ynet לקבל את דו"ח הביקורת שהכין מבקר צה"ל על אחת מאוגדות המילואים ובכך לחשוף אותו לציבור. בצה"ל ובמערכת הביטחון התנגדו לכך, ובתום הליך משפטי ממושך שנמשך כשנה קבעה לביא-ברקאי כי דו"ח הביקורת, וכן דו"חות מסווגים נוספים, יועברו ל-ynet בכפוף להגבלות ביטחון המידע.
בדצמבר 2020 דחתה את עתירתם של מספר תושבים משכונת הדר יוסף בתל אביב נגד בניית בית ספר לתלמידים אוטיסטים בשכונה. לביא ברקאי דחתה את טענת העותרים כי מיקומו של בית הספר החדש יגרום אי נוחות גדולה לתושבים ברחוב, וכי ההסעות יחסמו את הרחוב, ואי אפשר יהיה לנסוע באופן חופשי, כפי שהתושבים רגילים. בפסיקתה, קבעה לביא-ברקאי כי זכויות הפרט, כמו הזכות ליהנות מנוחות בתחבורה, אינן זכויות מוחלטות ומולן יש להעמיד את האינטרס של הכלל. בפסיקתה קבעה כי הילדים האוטיסטים זכאים ללמוד, ראויים למקום ללמוד בו, וכי העירייה נתנה דעתה על הקשיים התחבורתיים וסידרה סידורים שמניחים את הדעת לפתור את הבעיות. "אין לתושבים במקום זכות קנויה לדרך חופשית נטולת כלי רכב במקום" כתבה.
יוליה ויידה
יוליה ויידה (במקור ריכטר, בהונגרית: Vajda Júlia; טרנצ'ין, 10 בספטמבר 1913 – בודהקסי, 1 במאי 1982) הייתה ציירת וגרפיקאית יהודייה-הונגרייה, חברה בקבוצת האמנים שנקראה בית הספר האירופי.
ביוגרפיה.
יוליה ויידה נולדה במשפחה יהודית כבתם של סוחר התבואה ינה ריכטר ושל אולגה לקס (1884–1955). בין 1935 לבין 1939 למדה בבית הספר לאמנויות יישומיות ובבית הספר הפתוח של וילמוש אבא-נובאק. בין השנים 1946–1948 הייתה חברה בבית הספר האירופי. בשנים 1961–1963 התגוררה בפריז. היא הכירה את בעלה הראשון, את הצייר היהודי-הונגרי לאיוש ויידה, בשנת 1935, כשעברה מברטיסלאבה להונגריה. בתקופה זו הכינה פסטלים ליריים עדינים ועבודותיה היו דיוקנאות עצמיים וציורי טבע. בעלה נפטר בגיל 33 (בתקופת מלחמת העולם השנייה). משנת 1946, יחד עם בעלה השני יוז'ף יקוביץ', הציגה בתערוכות של בית הספר האירופי ושל קבוצת האמנים המופשטים ההונגרית. עבודותיה היו פרפרזות מקראיות אניגמטיות סוריאליסטיות וצורות כרומוזום דקיקות ורוקדות. היא ציירה את סנטאנדרה בשנת 1948, ובאותה השנה קיימה את תערוכת היחיד הראשונה שלה. לאחר שנה זו נדחקה מהציבור האמנותי וציירה פחות יצירות. בין השנים 1956–1997 עבדה בלונד, שוודיה, שם הכינה רישומים וצורות מעוקלות עדינות המזכירות נימים של צמחים, נימים ותמונות מופשטות ליריות קצביות. בתחילת שנות השישים יצרה רישומי גיר עם אפקט מוזיקלי וביטוי קצבי ובסוף שנות השישים עסקה יותר ויותר במה שמכונה הרמוניה וקצב של מישורי צבע טהורים.
עבודותיה האופייניות: קומפוזיציה (1960); דמות כנפיים (1960); מעגלים ומלבנים (1977); תמונה אדומה (1974); מדרגות (1974–1979).
קברה נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (17 ג-4–17).
Joshua
Joshua (בעברית: ג'ושוע) הוא אלבום הסולו השביעי של הזמרת דולי פרטון, אשר יצא ב-12 באפריל 1971 על ידי RCA ויקטור. שיר הנושא של האלבום יצא כסינגל היחיד מהאלבום וזכה להצלחה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי ובכך הפך לשיר הראשון של פרטון להגיע להישג זה. בנוסף השיר היה מועמד לפרס גראמי.
בשנת 2001 האלבום יצא מחדש על גבי דיסק ביחד עם אלבום נוסף של פרטון. בשנת 2015 הוא יצא גם להורדה דיגיטלית.
הצלחה מסחרית.
האלבום הגיע למקום ה-16 במצעד אלבומי הקאנטרי ולמקום ה-198 במצעד האמריקאי הרשמי. בקנדה הוא הגיע למקום ה-24 במצעד אלבומי הקאנטרי הקנדי.
שיר הנושא של האלבום זכה להצלחה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי האמריקאי ונהיה לשיר הראשון של פרטון לעשות זאת. בנוסף הוא דורג במקום ה-8 במצעד השירים מתחת להוט 100. בקנדה השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי הקנדי.
שבחים.
שיר הנושא של האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר בשיר קאנטרי".
Kelsey Lu
הגנה הודית מזרחית
הגנה הודית מזרחית היא פתיחת שחמט המתחילה במהלכים הבאים:
קודי ECO עבור הגנה הודית מזרחית הם A48-A49.
תיאור.
לפתיחה זו יש קרבה להגנה הודית של המלך הנפוצה יותר, והיא נחשבת לעיתים קרובות לוריאנט שלה. ההבדל הוא שהלבן עדיין לא שיחק ג4, ולכן הוא שומר על כמה אפשרויות.
אם הלבן משחק ג4 מוקדם, הפתיחה תהפוך להגנה הודית של המלך. אפשרות נוספת של הלבן לתמוך בהתקדמות ה4 מוקדמת, ואז תהיה טרנספורמציה להגנת פירץ. ללא טרנספורמציה, ישנם ארבעה המשכים פופולריים ועצמאיים:
משחק לדוגמה.
סמיסלוב נגד גיולה סאקס, 1979:
טריגנרציה
אוכף ורשץ
אוכף ורשץ (באנגלית: Varshets Saddle; בבולגרית: седловина Вършец) הוא אוכף (מעבר הרים) מכוסה קרח ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהו של האוכף 1,430 מטרים מעל פני הים.
האוכף מקשר בין פסגת אנטים, המצויה דרומית - דרום-מערבית לאוכף, לבין פסגת סלאטינה שממזרח לאוכף.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון צ'ופרנה שמצפון-מערב לה, ומעל קרחון קריוודול שמדרום ומדרום-מזרח לה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגה.
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם.
הפסגה נקראת על שם העיירה ורשץ שבצפון-מערב בולגריה.
הלכים לבנים
רוב אוסטלר
רוברט "רוב" אוסטלר (באנגלית: Robert "Rob" Ostlere) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. ידוע בעיקר בתור דמותו של ארתור דיגבי בסדרה "הולבי סיטי" של ה-BBC וכויימר רויס מ"משחקי הכס".
ביוגרפיה.
אוסטלר נולד באנגליה. הוא בוגר האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה לשנת 2008. הוא החל לשחק באופרת הסבון הבריטית רופאים את גרהם טריסט. שנה לאחר מכן שיחק לראשונה בסרט "Tortoise" בתור בילי.
בשנת 2011 שיחק בעונה הראשונה של "משחקי הכס" בתור ויימר רויס, סייר של משמר הלילה (ובנו של סר יון רויס), המופיע בשש הדקות הראשונות של הפרק הראשון בחיפוש אחר פראים, אך מופתע בידי הלך לבן שהורג אותו, מה שהופך אותו להרוג הראשון בסדרה הידועה בכמות ההרוגים הגדולה שלה. רוב אוסטלר הביע סיפוק מהופעתו ומכך שההצגה שלו לא נחתכה.
באותה שנה הופיע גם בסרט האימה "The Task" בתור פייזר ובסרט האינטרנט "The Vessel" בתור רוב.
בין 2013–2016 שיחק בסדרה הולבי סיטי את הרופא והמנתח ארתור דיגבי, תפקיד שלקבלתו התלווה ליועצים ואחראים רפואיים בבריטניה ולמד לצד מנתחים בבתי ספר לרפואה. על תפקידו בסדרה הוצג בפרסי הטלוויזיה הלאומיים של בריטניה כשחקן הטוב ביותר.
טוקומה