חצר הנסיך אלפרד (Prince Alfred's courtyard) שוכנת בצידו הדרום-מערבי של המבנה וגובלת בצידה האחד בקיר החיצוני של המבנה לאורך רחוב התיאטרון הישן (Triq it-Tijatru l-Antik). החצר כמעט רבועה - אורכה 30 מטרים ורוחבה 27 מטרים - ומוליכות אליה שלוש כניסות, אחת מהן ישירות מהרחוב. במקור ניטעו בה עצי תפוזים, אך ב-1858, לאחר ביקורו במלטה של הנסיך אלפרד, בנה של המלכה ויקטוריה, היא נקראה על שמו ועוצבה מחדש. במרכזה של החצר ערוגה עגולה גדולה, ונטועים בה עץ דקל גדול וסביבה מספר עצים נוספים. ב-1745 נוסף לחצר מגדל שעון הצופה אליה מצידה הצפון-מזרחי, ובו ארבעה שעונים המראים את השעה, היום, החודש ואת מופע הירח. בכל שעה עגולה מכות ארבע דמויות של עבדים עות'מאניים על הפעמון. בפינה המערבית של החצר, ניצב גרם מדרגות מודרני מחופה בקירות זכוכית.
החצר האחרת - חצר נפטון (Neptune's courtyard) - שוכנת לאורך צידו הצפון-מערבי של המבנה והיא גבוהה מעט משכנתה. אורכה 43 מטרים ורוחבה 18 מטרים, והיא נתחמת משלושת צדדיה על ידי מסדרונות. לאורכה ארקאדה שבה 20 קשתות בסך הכל - שלוש לרוחבה ושבע לאורכה. הכניסה הראשית אל החצר היא מצידה הצפון-מערבי, והיא מוליכה דרך המבנה עד לפורטיקו שברחוב הרפובליקה. בחצר ערוגות פרחים ומספר שיחים ועצי דקל. בקצה החצר שמול הכניסה ניצב פסל השיש של נפטון שהעניק לה את שמה. בידו הימנית אוחזת הדמות בקלשון ומהשמאלית שופע נחל. הפסל פוסל ב-1615 והוצב בחצר ב-1861. הוא שופץ בתחילת המאה ה-21, ופיסת ארד שהסתירה את מבושיו ואשר הונחה בהוראתו של אחד הגראנד מסטרים, הוסרה. מאחורי הפסל מזרקה ששמשה בעבר לשתייה.
אולם המועצה העליונה.
"אולם הכס", שנודע בעבר כאולם המועצה העליונה (Supreme Council Hall או Sala del Maggior Consiglio), שימש בתקופת ההוספיטלרים כחדר קבלת פנים לשגרירים ולאורחים רמי מעלה. בתקופה הבריטית הוא זכה לשם "אולם מיכאל וג'ורג' הקדושים" (Hall of St Michael and St George), ועוצב מחדש בשנת 1818 בסגנון נאו-קלאסי, אך המצב הושב לקדמותו בתחילת המאה ה-20. כיום משמש האולם את נשיא הרפובליקה.
בקצהו של החדר, מתחת לסמל מלטה, ניצב עדיין כסאו של הגראנד מאסטר, וזה הקנה לו את כינויו העממי. מעגל של 12 ציורי הקיר המקיף את חלקו העליון של האולם, מתאר סצינות מהמצור הגדול על מלטה ב-1565, מעשה ידיו של הצייר האיטלקי, מתאו פרז ד'אלסיו (Matteo Perez d’Aleccio), אשר השתלם אצל מיכלאנג'לו. בגומחה באחד הקירות קבוע מגנו של זא'ן דה לה ולט, יצירה מראשית המאה ה-20. התקרה מעוצבת בדוגמת שקעים ותולות ממנה נברשות בסגנון המאה ה-18.
אולם המועצה הגדולה.
"אולם הגובלנים" מכונה גם "אולם המועצה הגדולה" בשל כך ששימש להתכנסות מועצת האבירים ההוספיטלרים. בד בבד הוא שימש חלק מהזמן כקפלה הפרטית של הגראנד מאסטר, ולכן שכנה בו קומת גלריה שיועדה למקהלה. גלריה זו נבנתה מעץ האוניה "סנטה אנה" (Santa Anna) ששמשה את ההוספיטלרים ב-1523, עת נמלטו מפני הטורקים לאחר המצור על רודוס, והפליגו למלטה. בתקופת הבריטים פורקה הגלריה, והאולם שימש את מזכירו של המושל ונערכו בו אירועים חברתיים. ב-1921 התכנס הפרלמנט של מלטה לראשונה בחדר זה. הוא שימש את הפרלמנט עד 1976 עת נקבע אולם המליאה בארסנל בקצהו האחר של הבניין.
עשרת הגובלנים המכסים את קירות החדר ומעניקים לו את שמו הנוכחי, יוצרו בצרפת בין השנים 1708-1710 לפי ציורים שהוכנו קודם לכן. הם מציגים צמחים ובעלי חיים אקזוטיים, והם הסט היחיד שנותר בשלמותו מתוך מספר סטים שזכו לכינוי "צבעי הודו" (Teintures des Indes). גם באולם זה תקרת עץ מעוצבת ובה דוגמת שקעים. התקרה הייתה מכוסה משך שנים רבות בכיסוי פשוט, ובמשך הזמן נשתכח דבר קיומה מעליו. הכיסוי הוסר רק לאחר שהתקרה מעליו התגלתה במקרה. מעל הגובלנים קבועים ציורים המתארים קרבות ימיים בין העות'מאנים להוספיטלרים, ו-12 אלגוריות של המוסר הרומי והנוצרי.
מוזיאון השריון.
מוזיאון השריון (Palace Armoury ובעבר Sala d’Armi del Palazzo) הוא אחד מהאוספים הגדולים מסוגו השמורים במקומם המקורי. ארסנל המסדר שיכל לספק שריון ונשק לאלפי לוחמים, הלך וגדל עם השנים, שכן לפי הכללים הנוהגים, כלי נשקם ושריוניהם של האבירים והחיילים שמתו או נפלו בקרב עברו לרשותו. האוסף הועבר אל הארמון בשנת 1604 ונשמר באולם הפרלמנט, אך ב-1975 הוא הועבר לשני החדרים שמתחתיו ואשר שימשו בעבר כאורווה. עם תום שלטונם של ההוספיטלרים באיים, חלקים מהאוסף נלקחו על ידי הצרפתים ולאחריהם על ידי הבריטים, והועברו אל מחוץ למלטה. ב-1860, לאחר שני ניסיונות להעביר את יתר האוסף לבריטניה, הוא הוכרז לבסוף כמוזיאון הציבורי הראשון במלטה, וב-1902 הוכן קטלוג המתעד את מוצגיו. בימי מלחמת העולם השנייה הועבר האוסף למקום מבטחים, והושב לארמון לאחריה.
אף שרק חלק מהאוסף שרד, הוא עדיין כולל למעלה מ-5,700 מוצגים מתוצרת החרשים הספרדים, האיטלקים, הצרפתים והגרמנים, שנחשבו למובילים בתחום. המוקדמים שבמוצגים יוצרו במאה ה-15, כאשר מעוזם של האבירים היה עדיין באי רודוס. בנוסף מוצגים במוזיאון שריונים עות'מאנים שנפלו שלל בידי האבירים וכלי נשק שונים, דוגמת חרבות, האלברדים, קסדות, מגנים, רובי ארקבוז, ואף תותחים ומרכבות.
לקריאה נוספת.
ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס
טקסי (סרט)
טקסי (באנגלית: Taxi) הוא סרט פעולה בדיוני צרפתי, בבימויו של ג'רארד פירס ובכיכובם של סמי נסרי, פרדריק דיפנטל ומריון קוטיאר. את התסריט לסרט כתב לוק בסון ב-30 יום. לאור הצלחתו של הסרט בשנת 2004, יצא סרט אמריקאי זהה, בכיכובה של קווין לאטיפה עם שינוי קל כשאת נסרי (זכר) משחקת לאטיפה (נקבה).
הסרט הוא הראשון בסדרה של חמישה סרטים. ארבעת הסרטים הראשונים הכניסו למעלה מ-200 מיליון דולר, וזו סדרת הסרטים הצרפתית המצליחה ביותר.
עלילה.
במרסיי מחליט דניאל (סמי נסרי), שליח פיצה במקצועו ונהג מרוצים חובב, לעזוב את עבודתו בפיצריה ולהפוך לנהג מונית. בערב הפרידה ממנו בפיצריה הוא וידידה שלו לילי (מריון קוטיאר) הופכים לזוג. לאחר שקיבל את הרישיון מהרשויות התחיל בעבודתו כנהג מונית כאשר מאחורי חזות של מונית פשוטה מדגם פג'ו 406 מסתתרת מכונית מרוצים שאף יכולה לעוף. ביום הראשון לעבודתו הוא מסיע אישה (מנואלה גורארי) מהשוק לביתה ועוזר לה להעלות מצרכים הביתה. האישה מציגה לו את בנה אמיליאן (פרדריק דיפנטל), מתכנת מחשבים שמבקש ממנו להסיע אותו לתחנת משטרה. בדרך תוך כדי שיחה דניאל מגדף את המשטרה וקורא להם "שיכורים, נוכלים ומושחתים". אמיליאן מחזיר לו בכך שנהגי מוניות נוהגים באופן פרוע, סותמים את התנועה ונהגים גרועים. דניאל אומר לו שהוא לא באמת נהג מונית וכאשר השני מבקש הסבר דניאל הופך את רכבו בלחיצת כפתור לרכב מרוצים ומתחיל לדהור ברחובות מרסיי. לאחר שמגיע ליעדו אמיליאן חושף את סודו שהוא בלש במשטרת מרסיי ועוצר את דניאל על נהיגה פרועה. לאחר חקירה קצרה אמיליאן מציע לדניאל עסקה בה הוא לא ישלול לו את הרישיון בתמורה שדניאל יעזור לו במצוד אחר חבורה של שודדים גרמנים על מרצדסים. דניאל נאלץ להסכים ומתחיל לעבוד עם המשטרה. הם עולים על עקבותיהם של השודדים ותופסים אותם. הסרט כולל מרדפים רבים.
אכסניית קסטיליה
אכסניית קסטיליה, לאון ופורטוגל, הידועה בדרך כלל כאכסניית קסטיליה (במלטזית: Berġa ta’ Kastilja; בצרפתית: Auberge de Castille; בקטלנית: Alberg de Castella), הוא מבנה היסטורי השוכן סמוך לחומה הדרומית של העיר ולטה בירת מלטה, והמשמש כיום כמשרדו הרשמי של ראש ממשלת מלטה וכמקום מפגשה של הממשלה.
ה"לשונות" והאכסניות.
המבנה הוקם על ידי ההוספיטלרים אשר בנו אכסניות נפרדות לאבירים בני הלאומים השונים שהיו חברים במסדר, ואשר כונו באופן מסורתי בשם "לשונות" (langues). שמונה הלשונות היו צרפת, אנגליה, גרמניה, אוברן, פרובאנס, אראגון, איטליה וקסטיליה. כל אכסניה הוקמה בחלק אחר של העיר, בקרבת קטע החומה שעליו הופקדו האבירים שהתגוררו בה, והיא שימשה אבירים בני הלשון שלא היה להם בית משלהם באי, וכן נוסעים בעלי מעמד.
אכסניית קסטיליה שירתה בעיקר את בני קסטיליה, אך גם את בני לאון ופורטוגל, שלא היו להם אכסניות משלהם. לשון קסטיליה נחשבה לאחת הלשונות החזקות במסדר, וראש הלשון (ה"פילייה" - Pilier) שימש כגראנד צ'נסלור או הקנצלר הגדול (Grand Chancellor), שהיה מופקד על כל דברי החקיקה של המסדר.
היסטוריה.
הקרקע עליה ניצב המבנה נמסרה לבני קסטיליה ב-1569, ושנה לאחר מכן, ב-1570, הוטל מס על חברי הלשון כדי לממן את הבנייה. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ג'רולאמו קסאר (Gerolamo Cassar), ובין השנים 1571 עד 1573 שימש רק את הפילייה וחלק מהאבירים, בעוד שרוב בני הלשון המשיכו להתגורר במעוזם הקודם של ההוספיטלרים בבירגו, מעברו האחר של הנמל הגדול. ב-1574 המבנה הורחב והותאם לצורכי הלשון. ב-1741 החליטו בני הלשון להקים מבנה חדש ומפואר יותר, ולהחליף את חזותו הצבאית בחזות של ארמון בסגנון הבארוק. מבנה זה נחנך ב-1745.
האכסניה נפגעה בעת המצור ששמו כוחותיו של נפוליאון על מלטה בשנת 1798, אך עם כיבוש העיר עשו בו אלה שימוש כמפקדתם במלטה. הבריטים חגגו במבנה את כיבושה של מלטה ב-1800, וב-1805 קבעו במקום את מפקדת הצבא הבריטי באיים. הבריטים הסבו את אחד החדרים באכסניה לקפלה אנגליקנית ב-1840, וב-1899 הקימו על גג המבנה מתקן איתות לאוניות. המבנה נפגע בהפצצות האוויריות של מטוסי הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה, אך שופץ, ומאז ה-4 במרץ 1972 הוא משמש כמשרד ראש ממשלת מלטה.
המבנה.