בין היתר התראיינו לאתר הרב מיכאל אברהם, פרח כמורה הומוסקסואל שהתגייר והפך לחרדי, הומוסקסואל דתי ואשתו הסטרייטית, הומוסקסואל ולסבית שנישאו דרך מיזם השידוכים, ומתמודדי הבחירות המקדימות במפלגת הבית היהודי בשנת 2012, לבירור עמדותיהם בנושא הומוסקסואלים.
אירוח אישים בפייסבוק.
אחת לכמה חודשים מארח הארגון בדף הפייסבוק שלו אישים שעונים על שאלות הגולשים. בין האורחים הפוליטיקאי משה פייגלין, הרב בנימין לאו, הרב עמית קולא, חבר הכנסת אמיר אוחנה, פרופסור טוביה פרי, וכן הומו דתל"ש חירש, הומו דתי נשוי, הומוסקסואל שעבר טיפול פסיכולוגי ואשתו שידעה זאת בעת החתונה.
אוקסאזפאם
אוקסאזפאם (Oxazepam; ידוע בישראל בשם המסחרי ואבן, ובמדינות אחרות בשמות: Alepam, Medopam, Murelax, Noripam, Opamox, Ox-Pam, Purata, Serax וכן Zaxpam) היא תרופה בעלת טווח פעולה קצר עד בינוני ממשפחת הבנזודיאזפינים. האוקסאזפאם נמצא בשימוש נרחב מאז שנות ה-60 לטיפול בתופעות חרדה, נדודי שינה ובתסמיני גמילה מאלכוהול. לאוקסאזפאם השפעה בינונית כתרופה אמנסטית, נוגדת חרדה, נוגדת פרכוסים, מרדימה, מרגיעה ומרפת שרירים, זאת בהשוואה לתרופות אחרות במשפחת הבנזודיאזפינים.
התוויות.
זוהי תרופה בעלת טווח פעולה קצר עד בינוני ממשפחת הבנזודיאזפינים שתחילת השפעתה איטית, היא בדרך כלל נרשמת למטופלים המתעוררים באמצע שנת הלילה ולא כאלה המתקשים להירדם. התרופה נרשמת לעיתים קרובות לסובלים מהפרעות חרדה עם מתח הנילווה אליהן, עצבנות, ועוררות-יתר. התרופה נרשמת אף למטופלים הסובלים מתסמונות גמילה ממשקאות חריפים ומסמים וכן לסובלים מחרדה הנילוות לדיכאון. יש רופאים הרושמים אוקסאזפאם להפרעות שאינן חלק מן ההתוויות הרשומות לתרופה: טיפול בחרדה חברתית, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, תסמונת קדם וסתית, ותופעות אחרות.
תופעות לוואי.
תופעות הלוואי של אוסאזפאם דומות לאלה של שאר התרופות במשפחת הבנזודיאזפינים ועלולות לכלול סחרחורת, נמנום, כאב ראש, פגיעה בזיכרון, תגובה פרדוקסלית של עוררות. הפסקה פתאומית בנטילת התרופה, או הפחתה פתאומית במינון עלולה לגרום להתכווצויות בקיבה ובשרירים, דיכאון, חוסר יכולת להירדם, הזעת-יתר, רעד, או בחילות.
התוויות-נגד.
התוויות הנגד למתן אוקסאזפאם הן מיאסטניה גראביס, מחלת ריאות חסימתית כרונית, הגבלה בתפקודי ריאה וכן מחלות כבד קשות.
אזהרות מיוחדות.
שימוש בבנזודיאזפינים מצריך זהירות מיוחדת במטופלים קשישים, בנשים הרות, בילדים, במטופלים מכורים לסמים או אלכוהול ובמטופלים להם שילוב של הפרעות נפשיות. בנשים הרות התרופה חוצה את קרום השליה ומשפיעה על העובר. שימוש בבנזודיאזפינים בשלבי הריון מתקדמים ובמינונים גבוהים עלול לגרום לתינוק בעל טונוס שרירים נמוך (היפוטוניה).
ואבן
רוני קיי שפר
חייקה קלינגר
חַייקָה קלינגֶר (בפולנית: Chajka Klinger; 25 בספטמבר 1917 – 18 באפריל 1958) הייתה ממנהיגות הארגון היהודי הלוחם בבנדין, נחקרה בעינויים על ידי הגסטפו, נמלטה והייתה הראשונה מקרב לוחמי הגטאות שהגיעו לארץ ישראל, ועמה יומניה המהווים עדות אותנטית ראשונית על מרד הגטאות בוורשה ובבנדין.
ביוגרפיה.
חייקה קלינגר נולדה בעיר בנדין באזור זגלמביה שבדרום-מערב פולין. היא הייתה בת למשפחת חסידים ענייה, שהתפרנסה בדוחק מחנות מכולת בניהולה של האם, פרל (שווינקלשטיין) קלינגר. אביה, לייבל קלינגר, עסק כל חייו בלימוד תורה. למדה בגימנסיה הדו-לשונית "פירסטנברג" שבבנדין, ורכשה שם שליטה בכמה שפות, לרבות עברית וגרמנית. בשנות ה-30 הצטרפה לקן המקומי של "השומר הצעיר", ולאחר זמן קצר הפכה למדריכה ולחברת ההנהגה המקומית. בשנת 1938 יצאה עם חבריה להכשרה בקאליש.
בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ניסו קלינגר וחברה דוד קוזלובסקי להיחלץ מגבולות פולין, אך נכשלו וחזרו לבנדין. מאוחר יותר, כשביקשו לצאת לכיוון ריכוז השומר בווילנה, ונראה היה באותה עת שניתן לעלות משם לארץ ישראל, קיבלו הנחיה מההנהגה הראשית בווילנה להישאר בבנדין ולשקם את פעילות התנועה.
מראשית 1940 הפכה קלינגר לדמות מרכזית בפעילות המחודשת של קן "השומר הצעיר" בבנדין והקינים הנלווים באזור זגלמביה (סוסנוביץ, זאווירצ'ה ועוד). קלינגר לצד דוד קוזלובסקי והאחיות לאה ואידז'ה פסחזון ונאטיה קלוגמן היוו את הנהגת הקן המקומי. מרכז פעילותם היה חווה חקלאית ליד בנדין, שאותה הפעילו בשיתוף פעולה עם חברי תנועות נוער חלוציות נוספות. לאור תנאיה המיוחדים של זגלמביה, שסופחה לרייך השלישי ולא הוקמו בה גטאות, שגשגה מאוד פעילות תנועות הנוער במקום.
בשנים 1940–1942 מנו כלל תנועות הנוער באזור למעלה מאלפיים מדריכים וחניכים שהיוו את אחד ממוקדי הפעילות הגדולים והחזקים בפולין הכבושה כולה. במשך השנים ביקרו במקום לתקופות ארוכות טוסיה אלטמן ומרדכי אנילביץ', שהיו לרעיה הטובים של קלינגר. כמו כן הכירה היטב את יוסף קפלן ואת שמואל ברסלב מראשי "השומר הצעיר" בוורשה.
במאי 1942 החלו הגירושים בזגלמביה, והם הגיעו לשיאם באירוע הפונקט הגדול ב-12 באוגוסט 1942 - הסלקציה ההמונית של יהודי בנדין וסוסנוביץ. בהשראת מרדכי אנילביץ', ששהה אז במקום, הקימו אנשי תנועות הנוער החלוציות בבנדין מחתרת לוחמת, שפעלה למעשה כסניף של הארגון היהודי הלוחם. כתומכת נלהבת ברעיון ההגנה העצמית נעשתה קלינגר פעילה בולטת של המחתרת. לאורך כל תקופת קיומה דחתה המחתרת בעיקשות כל תוכנית הצלה שהעלו נציגי תנועות אחרות: "במקום שם גווע העם – שם צריך לגווע האוונגרד שלו", כך קבעה.
המחתרת בבנדין ידעה כישלונות רבים: קשריות נלכדו בחזרתן מוורשה; היודנראט הסגיר לידי הגסטפו שני פעילים מובילים של "השומר הצעיר" בסוסנוביץ (צבי דונסקי וליפק מינץ); שתי קבוצות בנות עשרה לוחמים כל אחת, שיצאו להצטרף לפרטיזנים, נספו במארב לאחר שאיש הקשר הפולני הסגירם לגרמנים; הנותרים חסרו קשר עם המחתרת הפולנית על שני פלגיה, וכן סבלו ממחסור בכלי נשק. חימושם לא עלה על כ-15 אקדחים, חלקם מקולקלים. בפעולות אלה איבדה קלינגר את מרבית חבריה הטובים למחתרת, ובהם גם בעלה האהוב דוד קוזלובסקי. למרות זאת, בהשפעת מרד גטו ורשה, דבקו חייקה וחבריה ברעיון ההגנה העצמית. הם לא שעו להנחיות שהגיעו ביוני-יולי 1943, מוורשה ומארץ ישראל, שלא לערוך עוד לחימה בגטו, אלא להציל את עצמם.
בתחילת הגירוש האחרון של יהודי בנדין, ב-1 באוגוסט 1943, שבו שכלה את מרבית בני משפחתה, שהתה קלינגר בבונקר המחתרת בכוונה להתגונן. הבונקר התגלה, ובארנקה של קלינגר נתפס אקדח. היא נלקחה לחקירה בעינויים על ידי אנשי הגסטפו. עדי ראייה סיפרו שגופה כוסה בחבורות כהות. היא נשאה צלקות אלה על גופה ועל נפשה לאורך חייה. נראה כי הגרמנים חסו על חייה משום שהייתה מיועדת להישלח לאושוויץ, אך על יסוד החלטה נחושה ("לאושוויץ לא אסע") וסיוע מצד חבריה הצליחה לחמוק ממחנה המעצר ולהגיע למקום מחבוא בכפר פולני שבו שהתה כמה חודשים.
במהלך שהותה במקום המחבוא כתבה קלינגר את יומניה, שנועדו לתעד את קורות "השומר הצעיר" והארגון היהודי הלוחם בבנדין ובוורשה. היא נבחרה לתפקיד זה עוד לפני כן, כ"נידונה לחיים": משמע היה עליה לשרוד את הלחימה ולתעד את קורות חבריה לטובת ההיסטוריה. רשימותיה רוויות הערות של רצון לאובדן עצמי, וכפי שכתבה, רק מעשה הכתיבה והצורך להעבירו הלאה הם שמנעו ממנה לסיים את חייה באותה העת.
בשלהי דצמבר 1943 הצליחו קלינגר וכמה חברי מחתרת נוספים לחצות את הגבול לסלובקיה. הם התקבלו שם על ידי פעילי המחתרת המקומית בראשות יעקב רוזנברג, איש "השומר הצעיר". בסלובקיה לקחה קלינגר חלק בהתכנסות המחתרתית של אנשי "השומר הצעיר" המקומיים, והעבירה להם את בשורת החורבן ואת מסר הלחימה בגטאות. בינואר 1944 הוברחה להונגריה, והצטרפה שם לחברי תנועתה. גם שם הייתה למבשרת החורבן והמרד. גם בסלובקיה וגם בהונגריה דחו חבריה לתנועה את הצעותיה להתארגן למרד יהודי דוגמת גטאות פולין, והעדיפו להתכונן לקראת פעולות הצלה. האחד מהם ניסח זאת מאוחר יותר באמירה: "איני רוצה שכפר בארץ ייקרא על שמי – אני רוצה לחיות בו".
בשל היותה ניצולה ראשונה משכבת ההנהגה של "השומר הצעיר" בפולין הכבושה ומאחר שנשאה את יומניה שתיעדו מכלי ראשון את התפתחות רעיון ההגנה, נעשו מאמצים גדולים להעביר את קלינגר לארץ ישראל. במרץ 1944 יצאה קלינגר בדרך לגאלית לכיוון ארץ ישראל, כשמסעה חוצה את חבל הבלקן דרך איסטנבול, סוריה ולבנון.
עם בואה לארץ לקחה חלק בישיבות מיוחדות של מוסדות היישוב וההסתדרות ושם דיווחה על הגירושים, על המחתרות בבנדין ובוורשה. כעדה ראשונה להגנה על הגטאות שהגיעה לארץ ישראל, וכניצולה מהגירושים, עוררה קלינגר זעזוע עמוק בשומעיה. היא לא חסכה מהם את שבט ביקורתה. בפרט הדגישה את אוזלת היד של היישוב בארץ ישראל לסייע ללוחמים אנשי תנועות הנוער, ואת שיתוף הפעולה עם הגרמנים (כפי שראתה זאת) של פעילים ציוניים בפולין במסגרת היודנראט. בשל הטענה הראשונה נכנסה קלינגר לקונפליקט עם מנהיג "השומר הצעיר", מאיר יערי.