לאחר שהוציאה בלייבל "אנקסט" שני מיני-אלבומים, הוחתמה הלהקה ב"קריאיישן רקורדס" (Creation Records) על ידי מקים הלייבל, אלן מקגי (Allen McGee), אחרי שראה אותה בהופעה בלונדון ב-1995. "קריאיישן" היה הלייבל של להקות מוכרות כמו פריימל סקרים (Primal Scream), מיי בלאדי ולנטיין (My Bloody Valentine) וההצלחה האחרונה שלהם אואזיס.
במאי 1996 יצא אלבומם הראשון "Fuzzy Logic", שזכה לביקורות טובות אך למכירות נמוכות יחסית. מיד אחריו יצא סינגל שלא נכנס לאף אלבום, בשם "The Man Don't Give a Fuck", שכלל סימפול (של השורה "You know they don't give a fuck about anybody else") משיר של סטילי דן, "Showbiz Kids". השיר נאסר לשידור ברדיו בגלל שמושמעת בו המילה "Fuck" יותר מ-50 פעמים.
באוגוסט 1997 יצא אלבומם השני, "Radiator", שזכה לביקורות טובות יותר מאלבומם הקודם, וגם זכה למכירות מעט טובות יותר, אבל הוא עמד בצילו של אלבום אחר שגם יצא במסגרת "קריאיישן" כמה שבועות לאחר מכן, Be Here Now, אלבומם השלישי של הלהקה הפופולרית אואזיס.
בשנת 1998 הוציאה הלהקה EP בשם "Ice Hockey Hair" (השם הוא סלנג לתספרות המאלט), ובהמשך השנה גם יצא אוסף של בי-סיידים בשם "Out Spaced".
בשנת 1999 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, "Guerrilla", שהכיל מלודיות פופיות ביחד עם אקספרמנטליות אלקטרונית. האלבום מגוון ומכיל סגנונות רבים, כגון גראז' רוק, טכנו, אמביינט ודראם נ' בייס.
בשנת 2000 הופסקה פעילותה של חברת התקליטים של הלהקה, קריאיישן, וחברי הלהקה הוציאו את אלבומם הבא בחברת התקליטים העצמאית שלהם, "Placid Casual". האלבום גם היווה שינוי מבחינה סגנונית; הוא היה מורכב משירים אקוסטיים ברובם שמושרים רק בשפה הולשית. אלבום האולפן הרביעי של ההרכב נקרא "Mwng", והוא זכה להצלחה מפתיעה יחסית לאלבום שלא מושר בשפה האנגלית.
2001 - 2005 : חתימה בחברת תקליטים גדולה והצלחה מסחרית.
ב-2001 הוחתמה הלהקה על ידי הלייבל "אפיק רקורדס", אשר שייך ל"סוני". סוני, שהייתה שותפה בקריאיישן, החתימה את כל הלהקות שהיו בקריאיישן. בזכות המשאבים הכספיים של חברת התקליטים הגדולה, האלבום הראשון של הלהקה שיצא באפיק, "Rings Around the World", נשמע עשיר יותר ומלוטש יותר מבחינת הסאונד שלו, ולצד זאת הוא משמר את הרוח הניסיונית של אלבומם הקודם, Guerrilla. האלבום זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר של ההרכב והגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי. האלבום גם היה אחד האלבומים הראשונים שיצאו גם כדיסק אודיו רגיל וגם כ-DVD במקביל. ה-DVD הכיל וידאו קליפים לכל שירי האלבום ועוד 7 שירי בונוס, כאשר כל השירים הם בסראונד.
ב-2003 יצא אלבומם השישי "Phantom Power", שכלל סאונד פחות ניסיוני ויותר פשוט ובסיסי. האלבום גם יצא בפורמט DVD במקביל ל-CD וזכה להצלחה מסחרית וביקורות חיוביות. בשנת 2004 יצא אלבום רמיקסים של שירי האלבום בשם "Phantom Phorce"; הרמיקסים הופיעו כבר בגרסת ה-DVD של האלבום. מאוחר יותר בשנת 2004 הוציאה הלהקה אלבום אוסף בשם "Songbook: The Singles, Vol. 1".
בשנת 2005 הוציא סולן הלהקה, גריף ריס, אלבום סולו ראשון בשם "Yr Atal Genhedlaeth" בשפה הוולשית. מאוחר יותר באותה שנה סירבה הלהקה להצעה מחברת קוקה-קולה להשתמש בשירה "Hello Sunshine" בפרסומת תמורת 1.8 מיליון דולר. הלהקה סירבה לאחר ביקור במפעל קוקה קולה בקולומביה, שם שמעו על רציחות של חברי האיגוד המקצועי על ידי ההנהלה המקומית.
באוגוסט 2005 יצא אלבומם השביעי "Love Kraft", אשר הוקלט בספרד. חברי הלהקה ערכו שינויים בעבודתם על האלבום: עד אז היה גראף כותב השירים הראשי של הלהקה, ואילו באלבום זה שאר חברי הלהקה כתבו שירים ושרו אותם. השירים היו רגועים יחסית והכילו עיבודי מיתרים רבים. האלבום התקבל מבחינה מסחרית בקרירות והגיע רק למקום ה-19 במצעד האלבומים הבריטי.
2006- כיום : חזרה לאינדי.
ב-2006 חתמה הלהקה אצל חברת התקליטים העצמאית "ראף טרייד", לאחר שהחוזה אצל אפיק רקורדס נגמר. גם הסולן גריף ריס חתם עם "ראף טרייד", וכבר ב-2006 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "Candylion"; השירים בו מושרים באנגלית, בשונה מאלבום הסולו הראשון שלו שהיה כולו בוולשית.
ב-2007 הוציאה הלהקה את אלבומה השמיני והראשון ב"ראף טרייד", "!Hey Venus", שזכה להצלחה מסחרית נאה (מקום 11).
ב-2009 הוציאה הלהקה את אלבומה התשיעי, "Dark Days/Light Years", ישירות לאתר האינטרנט שלה, להורדה בתשלום. התקדמות העבודה על האלבום תועדה בסדרה של סרטונים קצרים שהועלו לדף האינטרנט של הלהקה, ומאוחר יותר ביצעה הלהקה את האלבום במלואו בשידור חי באתר שלה. לאחר יציאת האלבום באינטרנט, יצא האלבום במהדורה פיזית דרך "ראף טרייד".
אלחנדרו טולדו
אלחנדרו סלסטינו טולדו מנריקה (בספרדית: Alejandro Celestino Toledo Manrique; נולד ב-28 במרץ 1946) היה במשך חמש שנים הנשיא ה-92 של פרו (28 ביולי 2001 – 28 ביולי 2006). הנשיא הפרואני הראשון ממוצא אינדיאני (אינקה), מנהיג האופוזיציה כנגד הדיקטטורה של אלברטו פוג'ימורי ואיש ימין-מרכז.
ביוגרפיה.
טולדו נולד ב-1946, למשפחה אינדיאנית ענייה, מצאצאי האינקה, בכפר קטן במערב פרו, אחד מ-16 ילדי המשפחה, אשר שבעה מתוכם נפטרו. אביו היה פועל בניין ואמו מוכרת דגים בשוק. הוא עצמו עבד כמצחצח נעליים ומוכר עיתונים כבר מגיל שש. משבגר מעט היה לעיתונאי - כתב, בעיתון מקומי, בעיר הסמוכה לכפר הולדתו. בגיל 20 זכה למלגה שאיפשרה לו להירשם ללימודים באוניברסיטת סן פרנסיסקו. ב-1970 הוא הצליח להשלים את לימודי התואר הראשון - BA בכלכלה ומינהל עסקים, בעזרת מלגה נוספת שקיבל כשחקן כדורגל, ותוך שהוא עובד לפרנסתו כמתדלק בתחנת דלק. הוא עבר לאחר מכן לאוניברסיטת סטנפורד ובה השלים תואר שני כפול - כלכלה של משאבי אנוש ב-1971 וכלכלה ב-1972.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון והשני בכלכלה בארצות הברית חזר טולדו למולדתו ועבד בשירות הציבורי, במשרד העבודה הפרואני ובבנק המרכזי, וכן בגופים בינלאומיים שונים, כמו הבנק העולמי והאומות המאוחדות, ככלכלן.
ב-1979 הוא נישא לאליאן קארפ, יהודיה ילידת צרפת, 1953, בת לאב פולני ואם בלגית, שהייתה בצעירותה חברה בתנועת "השומר הצעיר", ואף עלתה לישראל. הם נפגשו באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, שם למדה גם קארפ לתואר שני, אמנם באנתרופולוגיה ולא בכלכלה כמוהו. ב-1987 הם התגרשו, וקארפ חזרה לישראל, אך ב-1994 טולדו הגיע אליה לישראל והם נישאו מחדש. בין לבין, שניהם קיבלו גם תואר שלישי - דוקטורט, כל אחד בתחומו. טולדו קיבל את הדוקטורט שלו בכלכלה ומשאבי אנוש ב-1993, בהיותו בן 47. יש להם בת אחת, שנטל טולדו.
במקביל לעבודתו ככלכלן לימד טולדו כלכלה במוסדות פרואנים ועולמיים שונים, לרבות אוניברסיטת לימה, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת טוקיו ועוד.
פוליטיקה.
ב-1994, לקראת הבחירות לנשיאות פרו שעמדו להיערך באפריל 1995 נכנס טולדו לראשונה לפוליטיקה. הוא הקים מפלגת מרכז חדשה בשם "País Posible" ("מדינה אפשרית"), ששינתה את שמה בהמשך ל-"Perú Posible" ("פרו האפשרית") והציע את עצמו כמועמד מטעמה לנשיאות המדינה. הוא זכה בבחירות אלה בכ-3% בלבד מהקולות (מקום חמישי), כאשר המנצח היה אלברטו פוג'ימורי, הנשיא המכהן, שנבחר בבחירות דמוקרטיות לתקופת כהונה שנייה (ניצח בסיבוב הבחירות השני את חוויאר פרז דה קוויאר). עם זאת, במהלך חמש השנים הבאות, בהן היו טולדו ומפלגתו באופוזיציה לפוג'ימורי, הם זכו למידה הרבה יותר גדולה של פופולריות.
לקראת בחירות אפריל 2000 התפתח בפרו משבר פוליטי סביב ריצתו של פוג'ימורי לנשיאות בפעם השלישית, בניגוד לחוקה, אך משבר זה הוכרע לטובת פוג'ימורי, אשר רץ בהן כמועמד למרות זאת. טולדו, אשר באותה עת כבר היה מועמד האופוזיציה העיקרי למול פוג'ימורי, נאלץ לקבל את העובדה הזו בעל כורחו. בבחירות עצמן ניצח ככל הנראה טולדו - סקרי דעת הקהל של יום הבחירות הראו כך - אולם ספירת הקולות בפועל זויפה ככל הנראה על ידי תומכי פוג'ימורי, אשר נקבע רשמית כמנצח, גם אם לא זכה לפי תוצאות אלה ברוב מוחלט כנדרש. טולדו טען כי התוצאות זויפו, ומשקיפים אובייקטיביים, לרבות משרד החוץ האמריקאי תמכו בטענתו זו. הוא סירב לרוץ מול פוג'ימורי בסיבוב השני ופוג'ימורי נכנס לתפקיד נשיא פרו בפעם השלישית ביולי 2000.
במהלך יולי - נובמבר 2000 התקיימו סדרת הפגנות ועימותים בלימה ובקונגרס הפרואני, בראשות אשתו של טולדו, אליאן קארפ הישראלית לשעבר, בהפגנות ברחובות, וטולדו עצמו בקונגרס הפרואני. פוג'ימורי הואשם על ידי בני הזוג טולדו - קארפ, בשחיתות ונדרש לוותר על כסאו. בסופם של ההפגנות והעמותים, בנובמבר 2000 הסכים פוג'ימורי לקבוע בחירות חדשות לנשיאות פרו במאי 2001, בהן הוא התחייב שלא לרוץ. ויתור זה לא סיפק את האופוזיציה, אשר כעבור כמה ימים הדיחה אותו פורמלית מהנשיאות והוא ברח ליפן כדי למנוע את העמדתו לדין. שרי ממשלתו התפטרו רשמית ב-19 בנובמבר 2000 וכעבור שלושה ימים, ב-22 בנובמבר 2000 מונה יו"ר הקונגרס הפרואני ולנטין פניאגואה לנשיא זמני.
נשיא פרו.