אודה ליום הולדתה של המלכה אן (HWV 74) היא קנטטה חילונית, או יותר נכון "אודה אנגלית", שהולחנה על ידי גאורג פרידריך הנדל (1685-1759) לפי לברית מאת אמברוז פיליפס (1674-1749), לכבוד יום הולדתה של אן, מלכת בריטניה, 6 בפברואר, בשנת 1713. היא ידועה גם כ" Eternal Source of Light Divine" ("מקור נצחי של האור האלוהי"). איננה מופיעה בתוכנית הטקס ליום הולדת המלכה אנה באותה שנה, וסבורים שלא בוצעה אז אם בכלל.
סגנונה מושפע ממסורת אודות החצר האנגליות, כולל אלו של הנרי פרסל.
האודה כוללת שבעה פרקי אריות קצרים המתחלפים לסירוגין בקטעי מקהלה שנראים כמו פזמון. כל פזמון כזה מסתיים במילים:
"The day that gave great Anne birth"&lt;br&gt;
"Who fixed a lasting peace on Earth".&lt;br&gt;
היום שבו נולדה אנה הגדולה&lt;br&gt;
שהביאה עלי אדמות שלום בר קיימא&lt;br&gt;
הטקסט מהלל את השגת הסכם אוטרכט במו"ם שנוהל בשנת 1712 על ידי ממשלת הטורי של המלכה לשם סיום מלחמת הירושה הספרדית.
את האודה מבצעים זמרת אלט או קונטרטנור, סופרן, באס, מקהלה, חצוצרה סולו ותזמורת
היא מתחילה עם קונטרה-טנור או זמרת אלט סולן, מלווה בחצוצרה בנגינת אובליגטו תובענית,
"Eternal source of light divine"&lt;br&gt;
"with double warmth thy beams display"&lt;br&gt;
"and with distinguish'd glory shine"&lt;br&gt;
"to add a lustre to this day."&lt;br&gt;
ממשיכה עם דואט לקונטרה-טנור ובאס, המסתיים בפוגת-
כוראל (כמו בקונצרטו מס 3, אופוס 3), אחר כך באים קטעי סולו קצרים, ואחרי כל אחד - קטע מקהלה קצר ובסיום - קטע לקונטרה-טנור סולו ואחריו חלק מקהלתי ברה מז'ור עם חצוצרות ותופים ופינאלה בצורת פוגה הכוללת גם כן חומר שאפשר למצוא בקונצרט השלישי אופוס 3.
1902 במוזיקה
עגה צה&quot;לית
עגה צה"לית היא ניב של השפה העברית הנפוץ בקרב חיילי צה"ל.
לניב זה תפוצה רחבה, בעיקר בקרב אנשי כוחות הביטחון, כגון חיילי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים, שוטרי משמר הגבול וכדומה, אך גם בקרב חיילים משוחררים, ואפילו בקרב דוברי עברית שאין להם קשר לשירות צבאי. השפעתו של הניב על העברית המודרנית רבה.
הבלשן רוביק רוזנטל טוען כי ניב זה הוא בעל מאפיינים של סוציולקט.
קיצורים.
המאפיין הבולט ביותר של העגה הצה"לית הוא קיצור אורך המשפט. מטרה זאת מושגת במספר אופנים:
האופן המקובל הוא שימוש בראשי תיבות:
ש"ג, נגמ"ש, מש"ק הן מהמילים המקובלות בניב הצה"לי, וכולן ראשי תיבות. למעשה, כמעט כל שמות התפקידים בשרשרת הפיקוד מוגדרים בראשי תיבות: מ"כ, מ"מ, מ"פ, מג"ד, מח"ט, מאו"ג ועוד. תופעה זו חלחלה גם לתקשורת הציבורית. כך, למשל, ניתן למצוא באתר "nrg" את הכותרת: "אישום: שוטר מג"ב הבריח מאות שב"חים", שבה נעשה שימוש כפול בראשי תיבות.
דוגמה נוספת היא המילה אמל"ח שהיא ראשי התיבות של "אמצעי לחימה".
לעיתים חדרו ראשי התיבות עמוק כל כך ששוב אין יודעים החיילים כי מדובר בראשי תיבות. כך למשל הדרגה סמל (במקורה ראשי תיבות של "סגן מחוץ למניין", המקבילה למונח הלועזי NCO - Non Commission Officer); או העזר להצגת מפות, המוכר כ"תלק", נגזר למעשה מהשימוש המרכזי הנעשה בו "תדריך לפני קרב" או "תוכנית לקרב".
נדבך נוסף לתופעה הוא הפיכת ראשי התיבות למילה העומדת בפני עצמה. למשל, ניתן למצוא "פח"ע" כראשי תיבות של פעילות חבלנית עוינת, ומכאן כשם תואר - "איום פחעי", או קד"ר כראשי תיבות של קליטה דרך הרגליים, וכפועל, "יקדר".
אופן נוסף בו נוהג הניב הצה"לי לקצר את אורך המשפט הוא שימוש בהלחם בסיסים:
עוד אמצעי מקובל הוא גזירת פעלים משמות על ידי שימוש בתבניות האופייניות לבנין פיעל:
צורה לא-תקנית הקיימת בניב הצה"לי היא הוספת הסיומת "- ִים" לשמות עצם קיבוציים לציון ריבוי:
גם צורה זאת נמצאת בשימוש מחוץ לניב הצה"לי, כך למשל כותב שופט בית המשפט העליון, אדמונד לוי: .
שאילת מילים מרשת הקשר.
ייחודית לעברית בניב צה"לי היא שאילת מילים מאופן הדיבור ברשת הקשר (המכונֶה נדב"ר - "נוהל דיבור ברשת רדיו"). הנדב"ר הוא למעשה ניב נפרד של השפה העברית, בעל כללים ברורים, שחלקם זולגים לעברית הצה"לית שאינה ברשת הקשר:
שימוש בסיומות.
מקובל לאפיין מקומות וחיילים על ידי הוספת סיומות לשמות:
הסיומת "־ִיָּה" קשורה למשקל "קִטְלִיָּה" (כמו נגריה, סנדלריה, נפחיה) ומאפיינת מקומות עבודה:
הסיומת הלועזית "־ִיסט" (ist) מאפיינת בדרך כלל בעלי תפקידים, אבל לא רק אותם:
הסיומת הסלאבית (המשמשת גם ביידיש, וחדרה לעברית המדוברת) "־ניק" משמשת לגזירת בעל תכונה:
שימוש בסיומת הסלאבית "־צ'יק" לציון השתייכותו של חייל ליחידה מסוימת:
חדירת שפות זרות.
קיימת נטייה לעברת מושגים משפות אירופיות:
לעומת זאת, מילים רבות ממקור ערבי חדרו לניב הצבאי:
ירושה מימי ההגנה.
ראשי תיבות רבים – מ"כ, מ"מ, מ"פ ומג"ד למשל – הגיעו לצה"ל בירושה מארגון ההגנה, בו לא היו נהוגות דרגות (כגון רב"ט, סגן, רס"ר או אלוף) אלא רק כינויים המתארים את תפקידו של החייל או המפקד. ראשי תיבות אלו נשארו בשימוש שוטף עקב החשיבות של בעלי תפקידים אלו בצה"ל.
משקלים אופייניים.
המשקל "קַטֶּלֶת", המאפיין מחלות, נפוץ בניב:
בהשפעת רשת הקשר נפוץ המשקל "מְקֻטֶּלֶת" לתיאור שמות:
שאילת מושגים.
שאילת מושגים מתורת הלחימה להקשרים שאינם לחימה ממש היא תופעה נפוצה:
ככלל, דיבור מושאל נפוץ בעגה הצבאית, למשל:
ראשי תיבות מדומים.
משום שהעגה הצה"לית מלאה ראשי תיבות, גם מילים ושמות שאינם למעשה ראשי תיבות נכתבים לעיתים כראשי תיבות בדיעבד. למשל הכינוי שניתן בצה"ל לטנק המערכה האמריקאי "פטון" (M60/M48), "מגח", אינו ראשי תיבות, אולם במקרים רבים ניתן לראותו מופיע כ'מג"ח', ויש רשימה ארוכה של ראשי תיבות מדומים ("מרכבת גיבורי חייל") המיוחסים לו. בדומה, למקלע הבלגי "מאג" שנמצא בשירות צה"ל הודבקו ראשי התיבות "מקלע אחיד גדודי", וגם שם זה מופיע לא אחת כ'מא"ג'. גם העזר תלק שעניינו מפורט מעלה זכה לראשי תיבות מדומים כגון תלוי ללא קיר, על דרך צורת ההצבה שלו בתדריכים.
תופעה זו זכתה להתייחסויות הומוריסטיות רבות אצל החיילים, כך למשל השם "מגח" זכה לראשי התיבות ההיתוליים "מוביל גופות חרוכות". או חיל השריון ששמו זכה לראשי התיבות המדומים "שבת ראשונה יוצאים והשאר נשארים".
ראשי תיבות שהפכו למילים.
ישנם מקרים שבהם ראשי תיבות נהפכו למילים תקניות בשפה. המילה "סמל" הייתה במקור (בימי ההגנה) ראשי תיבות של "סגן מחוץ למניין" – תרגום של המונח האנגלי NCO (Non-Commissioned Officer) שפירושו "מש"ק", "מפקד שאינו קצין".
תכנון שפה.
עקב המבנה ההיררכי של הצבא, קורה לעיתים שהשפה הצבאית מוגדרת "מלמעלה", בפקודות מטעם הקצונה הבכירה:
ביטויים ומכתמים שמקורם בניב הצה"לי.
הניב הצה"לי משופע ביטויים, מכתמים, מטפורות וכדומה, רבים מהם חדרו לעברית המודרנית, נציין כמה מהם:
העגה הצה"לית בקולנוע ובטלוויזיה.
בסרטים ותוכניות טלוויזיה המציגים את חיילי צה"ל נעשה שימוש בעגה הצה"לית (או בשיבושים שלה):
אל-פרע'אני
אל-פרע'אני, אבו אל-עבאס מחמד בן כת'יר (בערבית: ابو العباس محمد بن كثير الفرغاني; בלועזית: Alfraganus) היה אסטרונום פרסי בן המאה ה-9. אל-פרע'אני נולד בעיר פרגנה (כיום בקצה המזרחי ביותר של אוזבקיסטן). הוא היה מעורב עם צוות אסטרונומים אחרים בפרויקט חישוב היקפו של כדור הארץ תחת פטרונותו של אל-מאמון בבגדאד. ספרו החשוב על תורת האסטרונומיה - "ג'ואמע עלם אל-נג'ום ואל-חרכאת אל-סמאויה" - ובתרגום: "יסודות בתורת הכוכבים והתנועות השמימיות" נכתב ב-833 והיוה עיבוד מקוצר לאלמגסט של תלמי מאלכסנדריה. הספר תורגם ללטינית במאה ה-12 ונותר פופולרי באירופה עד למחצית המאה ה-15. מקור הידע הניכר של דנטה אליגיירי באסטרונומיה תלמאית, כפי שמתבטא בספרו "הקומדיה האלוהית", היה בספרו של אל-פרע'אני. במאה ה-17 פורסם מחדש כתב היד המקורי בערבית בידי האוריאנטליסט ההולנדי יעקוב גוליאוס יחד עם תרגום לטיני מחודש והארות רבות.
ב-856 היגר אל-פרע'אני למצרים וכתב שם חיבור על האצטרולב. הוא פיקח על בנייתו של הנילומטר באי רודה שבקהיר. בשנת 861 הוזמן בידי אל-מתוכל הראשון לתכנן תעלת מים מהחידקל לסאמרא, אך הוא טעה בחישוביו וניצל רק בשל הירצחו של האחרון. שנת מותו המדויקת לא ידועה. מכתש אלפרנגוס (Alfraganus) על הירח קרוי על שמו.
הקרנבל בוונציה
המסגד הגדול של סאמרא
המסגד הגדול של סאמרא (ערבית: جامع سامراء الكبير, "מסג'ד סאמראא אלכביר") בעיר סאמרא שבעיראק הוא מסגד שנבנה בין השנים 849 ל-852 בידי הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון, עת הייתה סאמרא בירתה של הח'ליפות העבאסית. לאחר התקופה העבאסית המסגד ננטש ונחרב. במאה העשרים הוא נחפר ויסודותיו שוחזרו חלקית.
המבנה.
המסגד הוא מטיפוס החצר, ובו חצר גדולה, פתוחה לשמים, באורך של 264 מטרים וברוחב של 159 מטרים, וסביבה אכסדראות עמודים מקורות. חומת המסגד מתנשאת לגובה של 10.5 מטרים, ולאורכה מגדלים בצורת חצי עיגול שנבנו במרחקים קבועים. למסגד 16 שערים בכל צדדיו, למעט בצד הקיבלה הפונה לכיוון הכעבה שבמכה (דרום-דרום-מערב), ובו מיחראב ואולם תפילה גדול שהיה מקורה ב-17 טורי עמודים. בתקופת בנייתו היה מסגד זה הגדול בעולם.
לאומנות ולסגנון של המסגד הגדול של סאמרא היו השפעות ניכרות על האמנות המוסלמית בת התקופה. הוא שימש אב-טיפוס למסגד אבן טולון בקהיר. במיוחד נכון הדבר לעיטורי הסטוקו (טיח מגולף) בעלי הדגמים הגאומטריים והצמחיים מטיפוס המכונה בספרות המחקר סאמרא A, B &amp; C.
המינרט החלזוני.