התוואי המקורי של תעלת ההטיה לא הושלם. הופסקו העבודות להטית הירדן מגשר בנות יעקב והוחלט לשאוב את כל מי המוביל הארצי מהכנרת, כיוון שכך נמנע גם ייצור החשמל מן העודפים שהיו צריכים לזרום לכנרת. תכנון לקוי גרם למליחות המים יתר על המידה הרצויה, יחד עם הסבת המים למי שתייה, נתייקרה עלות המפעל באופן ניכר.
בשנת 1992 נבנתה בתוואי דומה תחנת כוח הידרואלקטרית על ידי קיבוץ כפר הנשיא.
רומן חניכה
רומן חניכה (בגרמנית: Bildungsroman), נקרא בעברית לעיתים גם "רומן התחנכות", הוא סוגה ספרותית שהתפתחה בתקופת הנאורות בגרמניה. רומן החניכה עוסק בהיבטים הפסיכולוגיים, המוסריים והחברתיים של התבגרות הגיבור. המונח נטבע על ידי הפילולוג הגרמני יוהאן קרל סימון מורגנשטרן (Morgenstern) בהתייחסותו לספרו של גתה "וילהלם מייסטר" (1796-1795), שנחשב לספר הראשון בסוגה זו.
מאפיינים של רומן החניכה.
לרומן החניכה הקלאסי מיוחסים מספר מאפיינים, אם כי ייתכן שלא כולם יתקיימו בכל סיפור.
החל מסביבות תחילת המאה ה-20 עברה סוגת רומן החניכה שינויים והתפתחויות. למשל, ברומני חניכה רבים תהליך הגדילה וההשתלבות בחברה אינו מגיע לידי השלמה. כך לדוגמה ב"בחורף" של יוסף חיים ברנר, "תוף הפח" של גינטר גראס, "דמיאן" של הרמן הסה, "מוטל בן פייסי החזן" של שלום עליכם או "ספר הדקדוק הפנימי" של דויד גרוסמן. תופעה זו בסוגת רומן החניכה מכונה "אנטי-בילדונגסרומן", ולעיתים נתפסת כהתפתחות בתוך מסגרת הסוגה, בהתאם לרוח הזמן.
קמפ
ועד העדה המערבית בירושלים
ועד העדה המערבית בירושלים הוא גוף שנוסד על ידי הרב דוד בן שמעון בירושלים בשנת 1860, ונועד לארגן את יהודי דרום אגן הים התיכון, בירושלים. ועד זה היה הראשון שפרש מוועד העדה הספרדית בירושלים, שהיה עד אז הגוף המרכזי של היהודים הספרדים בירושלים.
רקע.
העדה הספרדית בארץ ישראל של המאה ה-19.
הקהילה הספרדית בארץ ישראל נוסדה על ידי מגורשי ספרד, והייתה הגדולה בקהילות היהודיות בארץ ישראל במאה ה-19, כאשר רוב רובו של היישוב היהודי התרכז בירושלים. במפקד שהתבצע בשנת 1863 היו הספרדים רוב מכריע בקרב יהודי ירושלים. נספרו 7,500 ספרדים, כאשר מספר המערביים מתוכם היה כ-600. מספרם של האשכנזים באותה תקופה עמד רק על 2,500 איש.
עדת הספרדים, כללה בתוכה משפחות מה'מערבים' (מוגרבים) (-הגדרות שונות ליהודי מרוקו) ומבני האשכנזים שהיו בעיר והסתפחו אליהם. יחד הם קיבלו את מרותה ודרך התנהלותה, למרות השוני במנהגים, נוסחי התפילה וכיוצא בזה.
ראוי לציין כי, ניכרה העדפה ברורה מצד השלטונות העות'מאניים לקהילה הספרדית שהייתה בעלת מסורת הארוכה ביותר של 'הכרה רשמית'. השלטון העות'מאני העדיף לתמוך בהתארגנות היסטורית, וותיקה ומוכרת שעימה קיים קשרים מקדמת דנא. העדה הספרדית ניהלה תוך אוטונומיה גמורה את מוסדותיה ונכסיה שכללו: בתי-כנסת, בתי דין, מוסדות חינוך ומפעלי צדקה.
באותה תקופה, היישוב היהודי בארץ ישראל, התפרנס בעיקר מתמיכות ותרומות שניתנו על ידי יהודי התפוצות. תרומות אלה נקראו כספי החלוקה. עקרון "החלוקה" הספרדית חילק את הקהילה לשלוש שכבות עיקריות: הראשונה, עשירים וסוחרים גדולים. השנייה, ובה רוב העדה, אנשים פשוטים שהתפרנסו מעבודות שונות ולכן לא קיבלו מדמי החלוקה. והשלישית, כללה את תלמידי החכמים, שעיקר פרנסתם הייתה מכספי החלוקה, אשר היוו מקור הכנסה בלתי מבוטל שהספיק למחייתם. מכאן, שרוב בני העדה נאלצו למצוא תעסוקה לפרנסתם, כיוון שעיקרון החלוקה הספרדי היה שרק תלמידי חכמים יוכלו לקבל מימון מכספי החלוקה, למעט מקרים סוציאליים ומוסדות העדה.
הרקע להפרדות העדות השונות מעדת הספרדים.
מאמצע המאה ה-19, בעקבות גלי העלייה מאירופה, אסיה וצפון אפריקה, החלו להבחין בהבדלים השונים בין העדות בללבוש, שפה, אורח חיים, מנהגי תפילות וכו'. הסכסוך הראשון בתוך העדה הספרדית, היה בין הרוב הספרדי לבין בני העדה המערבית, אשר רבים מהם היו עניים וזקנים ונזקקו לכספי החלוקה על מנת להתפרנס. אנשי העדה המערבית טענו כי, למרות שבקרב המערבים ישנם חכמים ורבנים ידועים וגדולים בתורה, העדה הספרדית מקפחת אותם בהפרשי כספי החלוקה המוענקים להם, וזאת למרות שרוב כספי החלוקה מגיעים מארצותיהם של המערביים.
העדה הראשונה שנפרדה רשמית מן הספרדים והוכרה כעצמאית הייתה עדת המערביים (יוצאי מדינות דרום אגן הים התיכון ובעיקר צפון אפריקה). עדות אחרות כגון: הבוכרים, הפרסים ואחרים הקימו לעצמן מסגרות ארגוניות עדתיות נפרדות בתחומים שונים כמו חינוך וסעד, אך המשיכו להכיר בסמכות ועד העדה הספרדית בתחומים עיקריים.
לאחר פיצול זה של העדה המערבית, החלו עדות נוספות בתהליכי פירוד מעדת הספרדים, וזאת בעקבות מחלוקות בנושא חלוקת כספי החלוקה.
במהלך שנות השמונים של המאה ה-19 נפרדו מהעדה הספרדית שתי עדות, הדגסטאנים והגורג'ים, שמוצאן מן הקווקז.
עדה נוספת שהצטרפה למהלכי פירוד אלה, הייתה העדה התימנית, שבשנת 1907 הקימה גם היא קהילה נפרדת, לאחר טענות חוזרות ונשנות אודות קיפוח העדה התימנית בכספי החלוקה.
כמו כן לאחר בניית שכונת מחנה ישראל על ידי יוצאי צפון אפריקה, יצאו בעקבותיהם גם מקרב הגורג'ים, הפרסים, החלבים, הבבלים והדמשקאים.
הסיבות להיפרדותם של המערביים מהספרדים.
הרצון של 'המערביים' להיפרד מ 'הספרדים' נבע משלוש סיבות עיקריות:
סכסוך זה, לווה בהשמצות והאשמות הדדיות שנסב בעיקר סביב ניסיונות המערביים ליצור מערכת קשרים עצמאיים עם היהודים בחו"ל והתנגדותם של 'הספרדים' למהלכים אלו. אל סכסוך זה הצטרפו עדות נוספות, אשר צידדו באחד משני המעורבים. המערביים פעלו רבות על מנת להשיג אוטונומיה ועצמאות בכל הקשור לפעילותם אך נתקלו בסירוב מוחלט מצד הספרדים.
המערביים הצליחו להשיג את האוטונומיה הנכספת ולהיפרד מהספרדים, רק עם עלייתו של הרב דוד בן- שמעון ממרוקו לארץ ישראל, בשנת תרי"ד (1856).
תפקידו של הרדב"ש בהיפרדות.
בהנהגתו של הרב דוד בן שמעון נפרדו היהודים יוצאי מדינות צפון אפריקה (המוגרבים) מעדת הספרדים, והם החלו מנהלים את חיי קהילתם באופן אוטונומי. הפרדות זו של המוגרבים מעדת הספרדים היוותה אבן דרך בהיפרדות עדות נוספות מהם, ובכך שימשה כנקודת מפנה בעיצוב חיי הקהילה היהודית בארץ באותה תקופה. הרדב"ש כמי שיזם והנהיג הפרדות זו, היה הרוח החיה בניהול חיי קהילת המוגרבים מכאן ואילך.
בבואו לירושלים מצא הרדב"ש את קהילת המערביים במצב של עוני, דלות ומחסור. הרב החל לארגן את הקהילה המערבית, וייסד עדה עצמאית המנותקת מקהילת הספרדים. הוא בנה בתי כנסת וייסד מוסדות בעיר העתיקה ושלח בעצמו שד"רים אל קהילות המגרב, על מנת שיגייסו כספים למען העדה בכלל, ולצורך מטרתו העיקרית, הקמת השכונה הראשונה מחוץ לחומות העיר לרווחתם של היהודים המערביים - היא שכונת מחנה ישראל. כינויו של הרב היה "אבי היתומים ודיין האלמנות", וזאת בעקבות הדאגה הרבה לנזקקי העדה. הרדב"ש, פתח חנות למכירת בשר לעניים בלבד, וביתו אף שימש כבית מחסה ומקום תמיכה לנזקקים.
לאחר היפרדות עדת המערביים מהספרדים יצר הרדב"ש ארגון עצמאי, בו היו מוסדות וועדות שבהן הייתה חלוקת תפקידים ברורה שנוהלה באוטונומיה מוחלטת, תחת חסותו של הקונסול הצרפתי בירושלים.
ועד עדת המערבים כיום.
ועד עדת המערבים קיים עד היום, כאשר מטרותיו העיקריות הן שימור מורשת יהודי המערב בארץ ישראל וחלוקת מלגות לסטודנטים יוצאי צפון אפריקה.
הוועד מפעיל את הכולל על שם הרב "צוף דבש" ברובע היהודי בירושלים, בראשותו של הרב יוסף ועקנין זצ"ל.
רב העדה כיום הוא הרב שלמה דיין.
אזורים של סלובניה
עדי פרג (כדורסלן)
עדי פרג (נולד ב-23 ביולי 1979) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי.
קריירה.
פרג שיחק בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב, וב-1998 הועלה לקבוצת הבוגרים. בעונת 2000/2001 הוא עבר להפועל חולון מהליגה הלאומית, הפך לשחקן חמישייה שם וירדה עמה לליגה הארצית בסיום העונה שלאחר מכן. לאחר עונה אחת בליגה הארצית הצטרף פרג להפועל לב השרון, במדיה קלע בממוצע 9.6 נקודות למשחק.
לאחר עונה אחת בלב השרון הוא הצטרף למכבי פתח תקווה, והוביל אותה להעפלה לליגת העל לאחר ניצחון על עפולה בגמר הפלייאוף, עם ממוצע של 17 נקודות למשחק. הוא היה שחקן חמישייה קבוע בפתח תקווה בעונתה הראשונה בליגת העל, בה קלע בממוצע 8.3 נקודות למשחק.
פרג חזר לחולון לפני עונת 2005/2006, והצטיין עם ממוצע של 15.4 נקודות ב-18 דקות למשחק בליגה, ו-17.4 נקודות למשחק בפלייאוף. הוא אף קלע את שלשת הניצחון במשחק מול עפולה, שבזכותו העפילה חולון לליגת העל. חולון נותרה בליגה הלאומית למרות זאת, ופרג הוביל אותה פעם נוספת להעפלה לליגת העל לאחר ניצחון על הפועל באר שבע.
הוא חתם במכבי חיפה לקראת עונת 2007/2008, והוביל גם אותה לליגת העל עם ממוצע של 14.7 נקודות למשחק. בעונה שלאחר מכן שיחק בהפועל עפולה, והוביל גם אותה לעלייה לליגת העל ולרבע גמר גביע המדינה.
בתחילת עונת 2009-2010 חזר פרג לקדנציה שלישית בהפועל חולון. ועזב לאחר המחזור ה-9 למכבי אשדוד, שבסיום העונה העפילה לליגת העל לאחר אישור מנהלת הליגה.
בתחילת עונת 2010/11 חתם בקבוצת עירוני נהריה לעונה אחת.
בעונת 2011/12 הצטרף פרג לקבוצת הפועל אילת מהליגה הארצית.
לאחר שבסיום עונת 2011/12 הוחלט בהנהלת אילת לעלות לליגת העל, כל הסגל הוחלף ופרג חזר למרכז הארץ. לאחר המחזור ה9 בעונת 2012/13, הצטרף פרג לקבוצת אליצור רמלה מהליגה הלאומית.
לאחר שנפצע באימוני רמלה ולא הספיק לשחק בה אפילו משחק אחד, חתם פרג לקראת סיום עונת 2012–2013 באליצור רמת גן מהליגה הארצית.
במהלך עונת 2013–2014 חתם פרג במכבי חדרה.