ואסר היה חבר הוועד של "עונג שבת", ועסק גם בעריכה של עיתונים מחתרתיים. העיתונים האלה היו הראשונים שפרסמו תיאורים של רציחות המוניות, החל מאוקטובר 1941. עיתוני המחתרת ו-"עונג- שבת" הרבו לעסוק באותם הנושאים: חיי היומיום בגטו, תלונות על היודנראט ועל שחיתות המשטרה, העלייה בתמותה ברעב ובמחלות, בעיות במחנות העבודה, מאורעות שקרו בערי השדה, מצוקתם הקשה של ילדים ופליטים ועוד. בסופו של דבר, "עונג- שבת" ועיתוני המחתרת השלימו אלה את אלה. הארכיון, שהיה חייב להישאר סודי, הרוויח בעקיפין מהיכולת של העיתונים המחתרתיים להפיץ מידע ולהזכיר לקוראים את הערכים והקוד המוסרי מהימים שלפני פרוץ המלחמה. כעבור זמן, משהגיעו הידיעות על "הפתרון הסופי", חיבר ואסר, יחד עם רינגלבלום וגוטקובסקי, עלונים על הרציחות ההמוניות והכין דוחות שנועדו להישלח לחו"ל. במקביל לעבודתו ב"עונג- שבת" המשיך ואסר להיות פעיל ב"פועלי ציון שמאל". לדברי בתו, לאה, הוא היה מסור בכל נפשו לתנועה - לפני המלחמה, במהלכה ואפילו אחריה. הוא עזר בעריכת העיתון המחתרתי שלה, והיה חבר בוועד המרכזי שלה. במחצית השנייה של 1942 הוא השתתף, כנציג של "פועלי ציון שמאל", בפגישות מפתח שעסקו בארגון היהודי הלוחם (אי"ל- מחתרת יהודית). באופן זה הוא היה לאחת החוליות החשובות שקישרו בין תנועת ההתנגדות היהודית ובין "עונג- שבת".
תרומתו לשותפי "עונג- שבת".
ואסר החזיק רשימות של שמות האנשים שעבדו עם "עונג- שבת", קשה לדעת את המספרים המדויקים, אבל נראה כי בין חמישים לשישים אנשים היו מעורבים בדרך כלשהי בארכיון, מראשיתו ב-1940 ועד מרד הגטו 1943 (3 שנים). ואסר חילק לשותפי עונג-שבת מלגות קיום קטנות. בתשתית הפעילות של "עונג- שבת" נמצאה קבוצה של משכתבים ומעתיקים. מחברים נהגו למסור את רשימותיהם ל"עונג- שבת", וזה דאג להעתקה שלהם. רשימה זאת בכתב ידו של הירש ואסר מכילה שלושים ושבעה שמות וכתבות. רבים מהאנשים המוזכרים ברשימה זאת לא הותירו כתבים מתועדים בארכיון, אנשים ששמותיהם מופיעים ברשימה קיבלו תשלומים סדירים מואסר, ולא היו להם אמצעים מספיקים משלהם או תעסוקה יציבה.
הישרדותם של הזוג ואסר.
הירש ואסר, ואשתו, היו בין המעטים משותפי ארכיון "עונג- שבת" ששרדו את המלחמה. ואסר עצמו נותר בחיים כמעט בנס. בשנת 1943, במהלך המרד בגטו, נתפסו ואסר ואשתו בידי הגרמנים והועלו לרכבת לטרבלינקה. הזוג קפץ ממנה וחזר לורשה. בסופו של דבר הצליחו הוא ואשתו למצוא מסתור בחלק הצפוני של ורשה. ב-1944 גילו הגרמנים את מקום המסתור שלהם והרגו שלושה מחבריו בקרב יריות קצר, אבל גם הפעם הצליחו ואסר ואשתו להינצל.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה, היה ואסר- חבר השלטונות בוועדה המרכזית של יהודי פולין, ראש סניף ורשה בוועדה ההיסטורית היהודית המרכזית ויו"ר מחלקת ההגירה והמחלקה לחופש. הוא גם החזיק במנדט ההתאגדות של חבר מועצה במועצה הלאומית.
גילוי הארכיון על ידי ואסר ורחל.
כאמור, ואסר נמנה עם הבודדים מבין עובדי הארכיון "עונג- שבת" שניצלו. בשנת 1950 היגר יחד עם אשתו לישראל, שם היה מנהל המכון למחקר על תנועת העובדים היהודים בתל אביב. הרש ואסר היה האדם היחיד שידע את מיקומו של הארכיון התת- קרקעי של גטו ורשה. לאחר המלחמה ניסו ואסר ורחל אוירבך, שהייתה ממפעילי ארכיון "עונג- שבת", לאתר את החומר ששרד מהארכיון. בלי הדרכתו של ואסר, שהנחה את המחפשים, קרוב לוודאי שהארכיון לא היה מתגלה לעולם. לפי הקטלוג המקיף ביותר של הארכיון, המטמון הראשון הכיל 25,540 עמודים, ואילו המטמון השני הכיל 9,829 עמודים. החלק הראשון אותר על ידי ואסר ורחל במהירות יחסית, עוד בספטמבר 18/9/1946, רבים מהמסמכים שהיו בו נרטבו והיה קושי להשתמש בהם; בסופו של דבר "חולצו" 1,208 מסמכים. החלק השני לא אותר תחילה, ונחשף רק במקרה ב-1 בדצמבר 1950 במהלך עבודות בנייה שבוצעו במקום. בחלק זה אותרו 484 מסמכים. באותו זמן ואסר היה בטוח שיש מטמון שלישי, נוסף לשניים שכבר נמצאו ובשנת 2003 נעשה ניסיון למצוא את חלקו השלישי של הארכיון במתחם השגרירות הסינית (שממוקמת על שטח גטו ורשה לשעבר), אך לא נמצאו שום עקבות למטמון שלישי.
פול רודג'רס
פול רוג'רס (נולד ב-17 בדצמבר 1949) הוא זמר, וכותב שירים בריטי-קנדי. רודג'רס היה הסולן הראשי של להקות רבות, כולל Free, Bad Company, The Firm ו-The Law. הוא גם הופיע כאמן סולו, ושיתף פעולה עם החברים הפעילים הנותרים ב-Queen תחת הכינוי Queen + Paul Rodgers. סקר במגזין " "רולינג סטון" " דירג אותו במקום ה-55 ברשימת "100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים". בשנת 2011 קיבל רודג'רס את פרס Ivor Novello של האקדמיה הבריטית על תרומה יוצאת דופן למוזיקה הבריטית.
רודג'רס צוטט כבעל השפעה משמעותית על מספר זמרי רוק בולטים. ב-1991, ג'ון מלנקמפ כינה את רודג'רס "זמר הרוק הטוב ביותר אי פעם". פרדי מרקורי אהב במיוחד את רודג'רס ואת הסגנון האגרסיבי שלו.
קריירה מוקדמת.
פול ברנרד רוג'רס נולד במידלסברו, אנגליה. הוא ניגן בס בלהקה בשם The Roadrunners. לקולין בראדלי היה במקור את המשבצת הווקאלית המובילה, אבל שכנע את רודג'רס לשיר ולהוביל את הלהקה מכיוון שהוא התעניין בעיקר בנגינה בגיטרה קצב ואחיו הבכור ג'ו (שניהל את הלהקה) תמך ברעיון. רגע לפני שעזבה את מידלסברו לסצנת המוזיקה הלונדונית, הלהקה שינתה את שמה ל-The Wildflowers. חברים נוספים בלהקה זו היו מיקי מודי (לימים של Whitesnake ) וברוס תומאס (לימים של אלביס קוסטלו והאטרקציות ).
רוג'רס הצטרף ב-1968 כזמר וכותב שירים בלהקת הבלוז Free. ב-1970, הם עלו במצעדי הרדיו הבינלאומיים עם " All Right Now ", אותו כתב רודג'רס עם הבסיסט של הקבוצה אנדי פרייזר. זה היה להיט מספר 1 ביותר מ-20 טריטוריות וזכה להכרה על ידי ASCAP ב-1990 על קבלת למעלה ממיליון השמעות רדיו בארצות הברית.
לזמן קצר, Free היו לצד לד זפלין כאחד המופעים הבריטיים הרווחיים ביותר, אם כי מעמדה של Free לא נשמר. Free הוציאה ארבעה אלבומים עם שילוב של בלוז, בלדות ורוק שהיו ל-5 ההצלחות המובילות בבריטניה. כאשר בשנת 2000, השיר "All Right Now" השיג את המעמד של שני מיליון השמעות רדיו בבריטניה, הוענק פרס לרוג'רס כאחד משני הכותבים.
לאחר ההתפרקות הראשונה של Free באביב 1971, רודג'רס הקים לזמן קצר להקה בת שלושה חברים בשם Peace. לצד הבסיסט סטיוארט מקדונלד והמתופף מיק אנדרווד, רודג'רס ניגן בגיטרה ושר שירה מובילה. Peace תמכה בסיבוב ההופעות של Mott the Hoople בבריטניה ב-1971, אך התפרקה כאשר Free עשתה רפורמה בתחילת 1972. שני שירים של Peace נכללו בסופו של דבר בדיסק החמישי של האוסף Free "Songs of Yesterday משנת" 2000, יחד עם שיר שרודג'רס הקליט עם המייטלס.
משה סוויד
הרב משה הכהן סֻׂוִויד (? - כ"ט באייר התרמ"ט) היה רב, פוסק הלכה, דיין, חכם באשי, רבה של הקהילה היהודית בארם צובא ובעל שו"ת "אמת ומשפט".
ביוגרפיה.
נולד בארם צובא שבסוריה, לרבי יוסף סוויד, בנו של הרב משה סוויד הראשון - בעל ה"מסוא משה", שנפטר בשנת ה'תקע"ד.
גדל בארם צובא, ונחשב למתמיד גדול שעסק בתורה יומם וליל.
התמנה לדיין בבית הדין הגדול בארם צובא, לצד רבי חיים אשכנזי ורבי עזרא עילי הכהן.
בהמשך התמנה לחכם באשי לענייני הדת, ולרבה הראשי של חלב.
בכ"ג באב ה'תרמ"ד שיכל את בנו רבי עזרא בגיל צעיר.
דבריו ופסיקותיו של הרב סוויד מובאות תדיר בספריהם של חכמי ארם צובא, והם מתבטאים עליו בשבחים מופלגים.
נפטר בכ"ט באייר ה'תרמ"ט, 30 במאי 1889 ונקבר בחלב. הותיר אחריו משפחה ברוכה, ורבים מצאצאיו קרויים על שמו.
עם הכלב לצמרת
עם הכלב לצמרת (באנגלית: The Shaggy D.A) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1976 בבימויו של רוברט סטיבנסון, עם דין ג'ונס, סוזן פלשט, קינן ווין וטים קונוויי בתפקידים הראשיים.
זה הסרט השני לאחר "הוא הלך על ארבע" - The Shaggy Dog משנת 1959 ואחריו הופקו סרטי קולנוע וטלוויזיה ב-1987, 1993 ו-2006. המשותף לכולם הוא אדם שהופך לכלב צאן אנגלי עתיק בהשפעת לחש מסוים.
דיסני קנה מפליקס זאלטן את הזכויות על הספר במבי ובאותו זמן גם את הזכויות על "הכלב מפירנצה" (Der Hund von Florenz, 1923) שבו הגיבור הופך מדי פעם לכלב. זה ספרו העל טבעי היחיד של זאלטן. לעלילה בסרטים אין קשר לספר אלא רק לפרט הבסיסי העל-טבעי של אדם ההופך מדי פעם לכלב.
תקציר העלילה.
שני גנבים מקצועיים, פרדי (ריצ'רד בקליאן) ודיפ (וורן ברלינגר) מנצלים את העובדה שמשפחת דניאלס בחופשה, מוציאים את תכולת הבית כאילו הם עוברים דירה ואף מקבלים בירה מהשכן. וילבי דניאלס (דין ג'ונס), אשתו בטי (סוזן פלשט) ובנם בריאן (שיין שינטקו) חוזרים ומוצאים בית ריק. וילבי שופך את זעמו על התובע המחוזי סלייד (קינן ווין) מפני שאינו נלחם בפשיעה ועושה עסקים בלתי כשרים עם הסוחר העבריין אדי רושאק (ויק טייבאק). לקראת הבחירות הוא מחליט לרוץ למשרת התובע הכללי (District Attorney) כדי להחליף את סלייד המושחת.
פרדי גונב מהמוזיאון טבעת של בית בורג'ה ועליה חרפושית עליה חרוט ""In canis corpore transmuto" (עבור לגופו של כלב). לאחר ששמעו על כך בחדשות, וילבי מגלה לבטי כי בילדותו היה קרבן ללחש שהפך אותו לכלב (כפי שתואר בסרט מ-1959) וכעת הוא מפחד שזה יחזור וכי עליו למצוא את הטבעת הזאת. בריאן האזין בסתר לשיחה זו.