תיקון חשיבה הוא תהליך למידה אובייקטיבי יזום, מודרך או עצמאי, של זיכרונות בהם קיים עיוות חשיבה לפחות באחד ממערכות ההתרעה. במהלכו מתבצע חיזוק או החלשה של מרכיבי זיכרון קיימים, או גם קידוד של מרכיבים חדשים. דבר המתאפשר הודות לתכונות הפלסטיות המאפיינות את תאי העצב. להוציא מערכות התרעה מולדות שאינן ניתנות ללמידה כמו האירוע השורשי בו מערכות הזיהוי והתיוג הם הישרדותיים ולכן אינם פלסטיים. בהם התיקון יבוצע בעיקר במערכת החיזוי המקשר את האירוע השורשי לאירוע שמעליו. תיקון השורש עשוי למנוע עיוותי חשיבה בכל האירועים שמעליו בהיררכיה שהוא מהווה המקור להם. אולם אין זה אומר שתיקון של האירוע השורשי בלבד יתקן את כל ההיררכיה לאחר שהעיוותים כבר נוצרו. במצב זה יידרש תיקון לכל אירוע בהיררכיה בנפרד. תיקון יסודי יותר יטפל בשני האירועים הדו ערכיים המעוותים בכל אירוע בהיררכיה, כשלעיתים דווקא ההימנעות מהאירוע עשוי להוות את ההפרעה הדומיננטית ולא החשיפה בהכרח. כמו כן באירוע חד ערכי הכולל מחסום פיזי, ניתן לתקן את האירוע, וכן ללמוד כיצד לפרוץ את המחסום המונע את ההימנעות במידת האפשר.
קיימות שתי שיטות למידה, התנהגותית וקוגניטיבית. תרפיית CBT הוא שילוב של שתי השיטות. בטיפול ההתנהגותי מנחים את המטופל להיחשף באופן מדורג לאירוע גורם ההפרעה על מנת להביא אותו להסתגלות הדרגתית לאירוע, בעזרת שינויים אובייקטיביים שנוצרים בעקבות החשיפה ביחס בין המרכיבים המעוררים והמעכבים של מערכות הזיכרון. בטיפול קוגניטיבי לעומת זאת מעלים למודעות את האירוע המעוות ומערערים עליו, או מעלים אירוע חיובי כפרשנות אלטרנטיבית לעיוות החשיבה השלילי, זאת כדי לאפשר חשיבה מציאותית יותר כלפי האירוע, וכדי להעביר את הזיכרון לסכמה חיובית יותר.
הפרשנות האלטרנטיבית יכול להיות היפוך של החשיבה השלילית, או בנוסף אליו, זאת אם החשיבה השלילית אובייקטיבית ואין סיבה לשנותה. או כאשר ההיפוך יוצר התנגדות אצל המטופל, בעיה הקיימת למשל במקרה של "חשיבה רגשית" לפיו המטופל יוצר התנגדות הכרתית או תת-הכרתית לשינוי בדפוס חשיבה קיים. (חשיבה רגשית היא סוג של זיהוי מעוות, קרי, "אם אני מרגיש כך משמע שזה כך").
נהוג לשלב בין שיטת הטיפול ההתנהגותי והקוגניטיבי במקביל, כגון ביצוע תיקוני חשיבה לפני החשיפה על מנת להתמודד טוב יותר עם החשיפה ועל מנת לנצל ללמידה התנהגותית את פרק הזמן שבו הזיכרון גמיש יחסית ללמידה, כתוצאה מהפעלתו בעת התיקון הקוגניטיבי, ולהפך. אחת המטרות היא שהמטופל גם יהיה מסוגל לזהות את עיוותי החשיבה בעת הופעתן, ולתקן אותן במהלך האירוע. הטיפול מוגבל בזמן ועיקר העבודה היא בין המפגשים - במהלכם המטופל מתבקש לעשות "שיעורי בית" בעזרת "דפי מחשבות" ייעודיות המבוססות על מודל הטיפול הקוגניטיבי. וכן להיחשף בהדרגתיות לאירועים מעוררי ההפרעה בהתאם למודל הטיפול ההתנהגותי.
טיפול עצמי ומודרך.
הטיפול הקוגניטיבי יכול להתבצע עצמאית בעזרת הדמיון, קרי באמצעות הכללת מרכיבים מזיכרון דומה. הדמיון מתבצע במסלול הלמידה, הפוך ממסלול התרעת הזיהוי, כלומר בהולכה אחורנית מהזיכרון אל החושים. דבר היוצר את שליפת הזיכרון אל החושים והופך אותו למודע. הצגת הזיכרון בחושים גורם להתרעה בזיכרונות החולקים מרכיבים משותפים לזיכרון הנשלף בדומה להתרעה שנוצרת בעקבות קלט אמיתי, מה שמעלה למודע את הזיכרונות הדומים לזיכרון הנשלף וכתוצאה מרכיבים מהם עשויים להישמר ולהיכלל בו. בנוסף הטיפול העצמי כולל גם סוגסטיה למרכיבי זיכרון שכבר קיימים לצורך חיזוקם או החלשתם בהתאמה.
אולם כדי למנוע הכללת יתר הנובע מלמידה מהדמיון חשוב שהתיקון יתבסס גם על איסוף נתונים ממקורות מוסמכים, או באמצעות לוגיקה, כלומר בעזרת איסוף נתונים מעוררים ומעכבים המוכיחים את הפרשנות החדשה, או גם נתונים המפריכים את הפרשנות השלילית. הערעור על הפרשנות המעוותת מתבצע באמצעות איסוף נתונים מעכבים, כלומר איסוף של נתון אחד לפחות שמפחית את ההיתכנות שהפרשנות המעוותת נכונה. או ביצוע סוגסטיה (אזכור) לנתון כזה שכבר ידוע. פרשנות אלטרנטיבית מתבצע באמצעות הצגת הפרשנות האלטרנטיבית. שאותו ניתן לחזק על ידי איסוף נתונים מעוררים, קרי איסוף נתון אחד לפחות המחזק את ההיתכנות של הפרשנות החדשה. או ביצוע סוגסטיה לנתון כזה שכבר ידוע.
אבחון וטיפול.
לכל סיטואציה מעוררת הפרעה יש שלושה מרכיבים 1. האירוע שמעורר את הרגש השלילי. 2. הרגש השלילי. 3. עיוות במערכת הזיכרון של האירוע. תלונה המתייחסת לרגש שלילי בלי ציון האירוע. יש לאתר את האירוע הגורם לרגש. וכן את סוג העיוות. בתלונה המתייחסת לרגש וכוללת גם ציון אירוע, יש לאתר את עיוות החשיבה. תלונה גם עשויה לכלול במקביל ציון של רגש, אירוע, ועיוות.
לעיתים המטופל יבטא באקראי עיוות חשיבה החשוד כגורם לרגש שלילי. העיוות יכול גם להשתמע מהפתרון שלו, כגון 'אסור' 'צריך'. במקרה זה יש לאתר את הבעיה, כלומר מדוע צריך או אסור. וכן לבדוק האם הפתרון שהוצג אובייקטיבי. בדרך כלל עיוות החשיבה הדומיננטי היא התשובה הראשונה שעולה למודעות כאשר מנסים להבין את הסיבה להרגשה מסוימת, התשובה עשויה לכלול חיזוי פסימי, אם כי מקור העיוות עשוי דווקא להימצא במערכת הזיהוי או התיוג של הזיכרון השלילי הנחזה. ויש לשייך אותו לאחד ממערכות הזיכרון להלן, כשהתיקון מתבצע בהתאם
כאמור גם עיוותים חיוביים עשויים להתברר כבעייתיים, לכן מילת המפתח בטיפול הקוגניטיבי היא חשיבה אובייקטיבית, ולא בהכרח חשיבה חיובית ואי חשיבה שלילית. אי לכך על המטפל גם לאבחן את התנהגות המטופל בזמן ההפרעה ואת הפתרונות בהם הוא נוקט להתמודדות עמה, במטרה לאתר התנהגות לא יעילה או לא מעשית. תיקון עיוות חיובי מתבצע באופן דומה לתיקון עיוות שלילי. במקרה זה הפרכת הפתרון. או גם הצגת פתרון אלטרנטיבי שהוא גם מעשי וגם יעיל.
עיוותי חשיבה ודחק.
הפרעות קשב מתאפיינים בקושי להתמקד במטלה ממושכת. או בקושי להחליף בין מטלות לפי הצורך. סוגים מסוימים של הפרעות קשב גורמים גם למתח נפשי שעשוי להוות זרז משמעותי להפרעות נפשיות. מעבר ממטלה פיזית או מנטלית למטלה מתחרה מתרחש כתוצאה מנסיקה בערך הסכימה של המטלה המתחרה בעקבות עליית הערך של כל אחד מארבעת המשתנים הנסכמים בו. או לחלופין כתוצאה מנפילת ערך בסכימה הנוכחית, כתוצאה מנפילה באחד המשתנים שמרכיבים אותה, למשל מנפילת הסתברות הבעיה כתוצאה מהשלמת המטלה או כשהבעיה נפתרה מכל סיבה אחרת. או מנפילת הסתברות הפתרון כתוצאה מזיהוי מחסום כלשהו שמונע את הפתרון. כשבמקרה זה המעבר עשוי להיות זמני, תחילה למטלת ביניים (הדרך למטרה) שתאפשר את סילוק המחסום, ואז חזרה למטרה הראשית שערכה עלה שוב בעזרת מטלת הביניים.
קצב המעבר בין מטלות (זמן התגובה) תלוי בגובה ההפרש בין הסכימות, ככל שההפרש גבוה יותר בזמן נתון, קרי ככל שחשיבות ודחיפות הסכימה החדשה עולה על חשיבות ודחיפות הסכימה הקודמת כך המעבר יהיה מהיר וחד יותר. מעבר יחסי לא מאוזן בין הסכימות יגרום להפרעת קשב, הכולל לעיתים גם מתח נפשי. לכך יש לחלק את הקשב לארבעה סוגים:
האחד, נחיתה ונסיקה של הסכימות בבת אחת. מה שאומר מעברים תכופים ומהירים בין מטלות מה שמאפשר קשב מתחלף, אך מונע קשב מתמשך. זהו מצב שלא בהכרח כולל מתח נפשי כי המעברים הם חלקים וחופפים על אף שהם תזזיים. השני, נחיתה ונסיקה הדרגתית מה שמאפשר קשב מתמשך אך קושי בהחלפת קשב כתוצאה מהמעברים האיטיים בין מטלות ולכן גם רוגע עד אדישות. השלישי, נחיתה הדרגתית ונסיקה מהירה מה שאומר רמת קשב גרוע בכל סוגי הקשב. ומתח קיצוני כתוצאה מעומס יתר פיזי או מנטלי, הנובע מהקושי לנטוש מטלה אחת בזמן שמטלה אחרת תופסת את מקומה במהירות. הרביעי, נחיתה מהירה ונסיקה הדרגתית, מודל אידיאלי שמאפשר רגיעה נפשית וקשב יעיל בכל סוגי הקשב. כי הנסיקה ההדרגתית מונעת מעבר לגירויים רגעיים עם סכימות גבוהות במקצת מהמטלה הנוכחית ללא צורך, למרות ההפרש הקיים לטובת הגירוי החדש, מה שמאפשר קשב מתמשך. אלא אם כן הגירוי החדש נמשך לאורך די זמן הדרוש כדי להיכנס אליו, או שהסכימה שלו גבוהה משמעותית ואז הנסיקה מהירה יותר. בנוסף מודל זה מאפשר גם קשב מתחלף וחפיפה טובה בין מטלות לפי הצורך.
הפרעות קשב הם זרזי הפרעות נפשיות בייחוד כאמור הפרעות קשב מהסוג המשלב מתח נפשי. זאת מכיוון שהמטלות הפיזיות או המנטליות המשתנות במהירות ובייחוד אלו הנובעים מזיכרונות הכוללים עיוותי חשיבה, גורמים להצפה של עיוותי חשיבה דו ערכיים ולרגשות הנלווים אליהם. ולכן גם מקשים על החשיפה לאירועים בהם ההפרעה מתבטאת, היעדר חשיפה עשוי כאמור לקבע את ההפרעה ואף להרחיבה בהמשך לסכמה של הפרעות.
הקהייה שיטתית.
הקהייה שיטתית היא שיטת טיפול התנהגותית שפותחה על מנת להקל על תרגילי החשיפה. השיטה פותחה מתוך ההנחה שהמתח הנפשי מקשה על החשיפה. ומכאן הצורך לבצע את החשיפה בשיטתיות ובהדרגתיות. תחילה בדמיון המשלב הרפיה או מדיטציה ותרגילי נשימה, לאחר מכן חשיפה למצבים קלים יותר של האירוע, ולבסוף לאירוע עצמו. ההרפיה בדמיון יוצר התניה של רוגע, קרי משלב מרכיב של רוגע באירוע, שמביא לאיזון קצב המעבר בין המטלות, מה שמעודד קשב ומונע הצפה של רגשות בעת החשיפה.
ביקורת.