הספר שיקף את אכזבתו ומרירותו של ראושנינג, שמרן ימני מהסוג הישן, כלפי הנאציזם. הוא מעולם לא חלק את השקפת התנועה, אלא הצטרף אליה בתקווה שתביא לרסטורציה שמרנית ולחידוש ערכיה המסורתיים של גרמניה, ובעיקר שיבה לנצרות. אך בעיניו היו הנאצים פופוליסטים וניהיליסטים, ובעצם לא שונים מהותית מהבולשביקים, באופן בו אפשרו ל"טיפוסים פלבאים" למרוד במקומם הראוי בחברה ולהפיל את הטובים מהם. אחת ממטרותיו העיקריות בספרו הייתה הצגת היטלר ואנשיו כעוינים באופן חריף את הכנסייה, כדי לפגוע במעמד הנאצים בעיני הציבור. ריצ'רד שטיגמן-גאל טען שראושנינג הרבה לשים בפי היטלר דברים שבדה בעצמו, שהתפרסמו מאוד בעקבות 'שיחות', כמו הציטוט "המצפון הוא המצאה יהודית" (דהיינו, שהמוסר הנוצרי פגום והיטלר דוחה אותו) ו"לא לקתולים ולא לפרוטסטנטים יש עתיד... דבר לא יעצרני מעקירת הנצרות בגרמניה מן השורש". לאחר המלחמה הפך 'שיחות' לנכס חשוב בידי אפולוגטיקנים נוצרים שביקשו להדוף את הביקורת על מעורבותן העמוקה של הכנסיות הפרוטסטנטיות במשטר הנאצי, או על העזרה שהושיטו כמרים קתולים מסוימים לפושעי מלחמה נמלטים. כנגד דבריהם הרבים של היטלר ואידאולוגים נאצים בשבח הנצרות וניסיונותיהם לעגן את דרכם בה, יכלו מגיניה להביא ציטוטים מהספר. ראושנינג ביקש להציג את המשטר כאופורטוניסטי לגמרי, ואף את האנטישמיות הפרועה שלהם – בניגוד לאנטישמיות המדודה והשמרנית שלו ושל הימין הישן, שהוא עצמו קידם בחוקים אנטי-יהודיים שיזם בדנציג – כלא יותר מאשר הצגה להמונים. כך, שם בפי היטלר את המילים "אם היהודים לא היו קיימים, היינו צריכים להמציא אותם" ו"אנשים זקוקים לאויב... לא ארשה את השמדת היהודים, אחרת אצטרך להמציאם שוב."
מנגד, יש היסטוריונים הטוענים שיש גרעיני אמת בספר, ולמרות שהוא איננו מבוסס על תמלול מדויק של השיחות, ראשונינג העלה נקודות שאכן נאמרו לו. היסטוריונים אלו מצביעים על כך שרעיונות היטלראים שכתב ראשונינג עוד לפני המלחמה התגשמו במלחמה.
כמו כן נטען כלפי מכחישי המהימנות של הספר שהם עסקו בהכחשת השואה.
הספר הופיע בתרגום לעברית בארץ ישראל בראשית שנת 1941.
קוקטייל חנקן נוזלי
קוקטייל חנקן נוזלי הוא קוקטייל המכיל חנקן נוזלי. קוקטיילים אלו שנויים במחלוקת מכיוון שטמפרטורת הניזול של החנקן הנוזלי היא 195.65°C- ובליעתו עלולה להיות קטלנית. עם זאת, חנקן נוזלי אינו חומר בפיקוח.
השימוש בחנקן נוזלי בתחום המזון מוזכר כבר בשנת 1980 בספר מתכונים שנקרא "קרח מהודר" ונכתב על ידי אגנס מרשל, אך הפך לפופולרי בשנים האחרונות במטבח המולקולרי לצורכי הכנת קינוחים קפואים כגון גלידה ומקצפת ליד שולחן הסועדים.
בקוקטיילים משתמשים בחנקן הנוזלי כדי להקפיא את הכוס של הקוקטייל, את מרכיביו, כדי ליצור אפקט של עשן או אפקט של בעבוע.
בגלל הטמפרטורה הנמוכה של החנקן הנוזלי, הוא עלול לגרום לנזק רב לגוף האדם ולרקמות בפה ובמערכת העיכול, בעיקר לכוויית קור. חנקן נוזלי רותח בטמפרטורת נמוכות מאלה של הגוף ויגדיל את נפחו מאות מונים בסביבת הגוף, תופעה זו כשלעצמה מהווה סכנת מוות משמעותית מפגיעה בלתי הפיכה ברקמות שלא ישאו בלחץ הרב.
התקרית בלנקסטר.
הנזקים שטמונים בשתיית קוקטיילי חנקן נוזלי זכו לפרסום בגלל תקרית שהתרחשה באנגליה. ב-4 באוקטובר 2012 נערה כבת 18 אושפזה בבית החולים בעקבות כאבי בטן חזקים וקוצר נשימה לאחר ששתתה קוקטייל חנקן נוזלי במסיבת יום ההולדת שלה בבר בלנקסטר. הצוות הרפואי ביצע בה גסטרקטומיה שבמהלכו קטעו את קיבתה כדי להציל את חייה.
תחנת הכוח בטרסי
רקמה פלסטינית
רקמה פלסטינית (בערבית: التطريز الفلسطيني) היא עבודת יד של נשים פלסטיניות, שכוללת עיטורים שונים על-גבי אריג, באמצעות שזירת חוט צבעוני בתוך מחט או מכונת תפירה.
הרקמה היא מלאכת יד המשתמשת במגוון רחב של מוטיבים בעלי אפקטים מיוחדים, ובסוגים רבים של חוטים כגון משי, כותנה, צמר וחוטי מתכת. כמו כן, ניתן להשתמש בסוגים שונים של אריגים לרקמה, אם כי ישנה העדפה לבדים שבהם ניתן לספור את החוטים שלהם כדי להקל על התהליך של איתור מקום התכים הנחוצים, כיוונם ומספרם. עבודת הרקמה הפלסטינית מצריכה דיוק מרבי ולכן היא אורכת זמן ממושך. תפקיד הרקמה הוא קישוט אריגים המשמשים בעיקר לאופנה, לעיטור סדינים, מפיות, תמונות, תיקים ועוד.
היסטוריה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 בזמן השלטון של האימפריה העות'מאנית אימצו תושביה של פלשתינה את סגנון הלבוש הטורקי-עות'מאני, שכלל בגדים לא רקומים. כשנכבשה הארץ מידי האימפריה העות'מאנית ועברה לשלטון המנדט הבריטי, השטח שנותר תחת המנדט הבריטי כלל את שטחי מדינת ישראל, הגדה המערבית ורצועת עזה של היום ואז השתנו הדוגמאות ללבוש. עד לתקופת המנדט הבריטי נחלקו ערביי פלשתינה לשלוש קבוצות: עירוניים, כפריים ובדווים. רוב האוכלוסייה הייתה מוסלמית סונית ויש בה מיעוט שיעי ודרוזי בגליל. ניכרים הבדלים בולטים בין בגדי העירוניים והכפריים ובין בגדי הבדווים. כמו כן ניכרים הבדלים בין האזורים. בתוך כל אזור ניתן להבחין בתלבושות הכפרים השונים, כל כפר וסגנונו. למעשה היו באותה עת כמה סגנונות לבוש, שהיו שונים זה מזה אך עם זאת היה להם הרבה מן המשותף. רקמה בחוטים צבעוניים מזהב ואף קישוט צבעוני באריג, היו בתקופות קדומות סמלי מעמד ושימשו ללבוש מלכות ואצולה. מלאכת הרקמה נעשתה בידי אנשים מיומנים. במשך הדורות התרחבו אפשרויות ייצור החומרים והשגתם, השימוש בחוטים, באריגים צבעוניים ואף בחומרים יקרים יותר והתפשטה לשכבות רחבות יותר. כך התפתחה לצידה של רקמת היוקרה רקמה עממית-מסורתית, אומנם מפוארת פחות אך בעלת יופי ייחודי משלה. רקמה עממית זו נעשתה בדרך כלל בידי נשים בביתן, הייתה להן לדרך התבטאות, השתקפות אומנותיהן, מסורותיהן וטעמן הכללי והאישי. בעשור השני של המאה ה-21 האזורים המפורסמים ביותר ברקמה הפלסטינית הם רמאללה, חברון, עזה, יפו, ובאר שבע.
העיצוב.
העיצובים והעיטורים העתיקים שהשתמשו בהם לפני המנדט הבריטי מתאפיינים בנטייתם הברורה להפשטה, דרך צורותיהם הגאומטריות הפשוטות, עם קווים ישרים וזוויות חדות. בתקופת המנדט ומעבר לה, נכנסו אלמנטים ועיטורים חדשים, שעדיין הועברו בעיקר דרך כתבי עת ופרסומים זרים. רוב העיצובים החדשים מאופיינים בנטייתם לריאליזם דבר שהפך את תהליך רקימתם למסובך יותר, משום שהקווים בהם נוטים להתעגל ולהסתובב. בעשורים האחרונים חזרה תשומת הלב למודלים הישנים שכן הם מייצגים את אומנות הרקמה הפלסטינית האצילה בגלל חוסר או היעדר ההשפעות הזרות בהם.
התשתית הבסיסית לטקסטיל ממלאת תפקיד חשוב בבניית העיצובים הישנים. האריגים מורכבים בצורה שבה שילובי החוטים האנכיים "שתי" עם האופקיים "ערב", כך שהם יוצרים מרובעים קטנים תכופים הנקראים עיניים. העיניים האלה היו מופיעות באופן ברור באריגים עתיקים, אולם באריגים המודרניים ובגלל הדיוק של החוטים המשמשים בייצורם, הדבר הפך קשה יותר לראות את העיניים בבירור. זו הייתה הבנייה הגאומטרית של האריג שמוביל את הנשים ועוזר להן לעבוד על ידי המעקב אחרי העיניים האופקיות או האנכיות או האלכסוניות וספירתן, הן יכלו לעשות את כל הקישוטים ההכרחיים על ידי ארגון שלושת הקווים בצורות ובדרכים שונות.
דגמי הרקמה.
המוטיבים והדגמים המעטרים את הרקמה הפלסטינית שואבים השראה מהטבע, מיופיו ומפרשנותו של האדם לכוחות הטבע.
ניתן לחלקם לקבוצות הבאות:
בעבר רקמו הנשים דגמים גאומטריים, עולם החי והצומח (תרנגול, גמל, פרחים, ציפורים ופרות), סמלי יופי (טווס או פרש על סוס). במאה ה-21 נראים גם דגמים המצביעים על זיקה דתית, כגון פסוקים מן הקוראן או מן האמנות האסלאמית.
סגנון הרקמה הפלסטינית מאופיין בסימטריה, הנוצרת מחזרה על דגמים וצבעים, הדגם מורכב בדרך-כלל מזוג מוטיבים זה מול זה, פסי הדוגמה נוצרים לרוב על ידי דגם החוזר על עצמו ישר ובמהופך לסירוגין. משולב בעיטור צמח מתפתל (הנקרא "ערבסקה").
הצבעים.
לצבעים ישנה משמעות רבה משום שההתייחסות אליהם היא קלה מאוד והם נקלטים במבט ראשוני. הצבע האדום הוא אחד הצבעים הנפוצים ביותר ברקמה הפלסטינית, הצבע שהופק מצמח המדר היה הזול והזמין ביותר. הנשים התשמשו בו גם לצביעה ביתית. הוא מסמל את צבע הדם של המחזור הנשי והוא נחשב לצבע מביא מזל ומגן. הנשים השתמשו בקשת של גוני אדום, החל מאדום- כתום וכלה בחום-ארגמן וסגול. רקמה אדומת גוון מסמלת אושר ושמחה, רקמה לעת אבל, להבדיל, עשויה בצבעי הכחול. לצבע הכחול ייחסו תכונות מאגיות ואילו הצבע הירוק מסמל את גן עדן. שפע ועומס של רקמה הפגינו אושר. לפעמים הנשים משתמשות בצבע סגול לרקום את רוב ורידי השמלה. כמו כן משתמשות בצבעים רבים אחרים עם הצבע האדום לקישוט הוורידים כמו: ורוד, סגול, כחול, ירוק, חום, שחור, ולבן. משתמשות ברובם בדרגותיהם השונות. צבעים אלה נוספים בדרך כלל באופן ספונטני וללא תכנון מראש, דבר השובר את המונוטוניות המשעממת הנוצרת על ידי השימוש בצבע אחד ביצירת קישוטים תכופים ומתמשכים. הצבעים האלה מופיעים בסופו של דבר כמו נקודות קטנות הפזורות פה ושם ללא סדר מסוים, דבר אשר מגביר את יופיים של שטחי הרקמה השונים. הצבעים המשניים האלה גורמים לעיתים קרובות למקד את תשומת הלב באזורים מסוימים של הוורידים ואז היחידות הדקורטיביות מופיעות בצורות שונות מהצורות המקוריות שלהן או שאלמנטים ויחידות דקורטיביים בולטים, דבר שלא היה מופיע ללא השימוש בצבעים שונים.
החומרים והכלים המשמשים.
האריג.