ב-2017 כתב וביים את המופע ״איה פלוטו״ על פי ספרה של לאה גולדברג לתזמורת הקאמרית הישראלית.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע.
את דרכו הטלוויזיונית המקצועית התחיל ב-2010 כשהצטרף לצוות מנחי ערוץ הילדים בתוכניות "המקום האמיתי", "מסע קיץ", "ניפגש בסיבוב" ו"הביברים". באותה השנה השתתף גם בסדרת הדרמה היומית ביס "15 דקות" בתפקיד משה דדון.
בשנת 2011 שימש תסריטאי בשתי העונות של הסדרה הקומית "דובדבני וקובץ'", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2.
באותה שנה השתתף בסדרה "החולמים" בבימויו של שי קפון. כמו כן, שיחק פיטרמן תפקידי אורח רבים בסדרות כמו "הפיג'מות", "מנדלבאום בלש פרטי" ו"מה בכריש.
בשנת 2012 שיחק בסדרה "יחפים" בתפקיד אריה מינץ לצד אוהד קנולר, שרה אדלר וורד פלדמן, ששודרה בהוט 3, ובסדרה ״המיוחדת" בערוץ 2.
כמו כן, פיתח, שיחק וכתב את תסריט שתי העונות של קומדיית המצבים לילדים "עמי'לה", ששודרה בערוץ זום.
בשנים 2013 ו-2015 שיחק בשתי עונות הסדרה עטורת הפרסים "שטיסל" בתפקיד צבי אריה שטיסל, וגילם את דמותו גם בעונה השלישית, ששודרה בשנת 2020.
בשנת 2015 גילם את דמותו של ברוך מרזל בסרטו של עמוס גיתאי "רבין - היום האחרון" וכיכב בתפקידי משנה בסרטים "ג'רוזלם", "טוביאנסקי" ו"מה כבר יכול לקרות?!", שאף היה תסריטאי שותף בו. בשנה זו החל לשמש חבר מערכת ותסריטאי בתוכנית הסאטירה של הערוץ הראשון "הכל שפיט.
ב-2016 שיחק בסדרה "תאג"ד" בתפקיד הקרפ"ח יאיר שניידר.
ב־2016 פיתח ויצר את הפורמט Hero or zero עם תנין פורמטס, והוא זכה במקום השני בתחרות mipformats באותה שנה.
ב-2017 שיחק בתפקיד אורח בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "מתים לרגע". ב-2018 השתתף בסדרה "על הספקטרום". וכן היה שותף לכתיבת מיני הסדרה דוז פואה לכאן תאגיד השידור.
ב־2019 יצר וכתב את הסדרה "מגן דוד דרום" עם הבמאי אופיר לובל עבור רשת 13 ושיחק בה בתפקיד ארתור גיפאק.
באותה שנה היה היוצר והתסריטאי הראשי בסדרה "מורובוט" המשודרת בערוץ "KidZ".
באוקטובר 2019 יצא לאקרנים הסרט "המחשמלים" שכתב, וביים "בועז ארמוני".
בפברואר 2021 יצר את הסדרה "למה מי מת" והיה התסריטאי הראשי בה. היא שודרה בYES DRAMA.
שימש עורך תסריט ותסריטאי ראשי של הסרט "עולה לראש" שיצא לאקרנים בקיץ 2022.
האזור הכלכלי הבלעדי
איזור כלכלי בלעדי
האיזור הכלכלי הבלעדי
בורסת מוסקבה
בורסת מוסקבה (במקור: ОАО Московская Биржа) היא הבורסה הגדולה ביותר ברוסיה, המפעילה שוקי מסחר במניות, מטבע חוץ, מתכות וניירות ערך. הבורסה הוקמה בדצמבר 2011 כתוצאה מאיחוד מדד MICEX של הבורסה לניירות ערך במוסקבה ומערך הסחר הרוסי, RTS.
היסטוריה.
הבורסה הוקמה ב-19 בדצמבר 2011 ממיזוגן של בורסות MICEX ו-RTS שהוקמו בתחילת שנות ה-90. המיזוג נועד לפשט את המסחר ולקדם תוכניות להפיכת מוסקבה למרכז כלכלי בינלאומי. הבורסה חידשה פעילותה ביולי 2012 כבורסה מאוחדת. מפעילת הבורסה השלימה את הנפקתה בציבור ב-15 בפברואר 2013 וגייסה 15 מיליארד רובל רוסי (498 מיליון דולר). ההנפקה, שהייתה לגדולה ביותר במוסקבה הפכה את מפעילת הבורסה לאחת ממפעילות הבורסות הגדולות באירופה במונחי שווי שוק. ביולי 2014 הבנק המרכזי של רוסיה, אחת ממחזיקות הבעלות על הבורסה, השלימה את מכירות 12% מחלקה לציבור, כאשר לפי החוק הפדרלי הרוסי הבנק היה מחויב למכור את כל החזקותיו בבורסה המוסקבאית עד 1 בינואר 2016, אך זה טרם נעשה והבנק המרכזי עדיין מחזיק אחוזים מסוימים בבורסה.
בנובמבר 2017 מדד MICEX שינה את שמו למדד MOEX Russia. באוגוסט 2020 החלו להיסחר בה מניות של החברות Microsoft, Amazon, Facebook, Twitter, Boeing, Visa ו-Mastercard מתוך מדד S&amp;P 500.
ב-28 במאי 2021 הבורסה שברה שיא נקודות כאשר ערך הרובל של המניות הרוסיות, המתבטא במדד הבורסה, בתחילת המסחר ביום הגיע לשיא כשהמדד עלה ב־0.4% והגיע לראשונה בתולדות שוק ההון הרוסי ל־3752.8 נקודות בשוק המניות הרוסי, על פי נתוני המסחר. שיא זה נשבר מחדש ב־7 ביולי אותה שנה משהגיע ל־3915.61 ואז ב־16 באוגוסט 2021, כשהבורסה השיגה 3917,51 נקודות. ב-5 באוקטובר 2021, הבורסה שברה שיא זה כשהגיעה ל-4,200 נקודות על רקע עליית מחירי הגז והנפט.
בשנת 2022, לאחר שהחלה מלחמת רוסיה-אוקראינה, הבורסה הייתה סגורה לתקופה. היא הושפעה מהעיצומים שהוטלו על רוסיה. היא נפתחה לאחר 26 יום, הפסקת המסחר הארוכה ביותר מאז נפילת ברית המועצות. הוא נפתח באופן חלקי לצד הגבלות מכירה על המשקיעים הזרים שנועדו למנוע קריסה..
נכון לאוגוסט 2022 מניות דואליות אינן נסחרות במרבית הבורסות בעולם וזאת כחלק ממערך הסנקציות שהוטלו על רוסיה בעקבות פלישתה לאוקראינה.
ניהול.
מועצת המנהלים של הבורסה מורכבת מחמישה חברים:
מועצת הפיקוח של הבורסה כוללת 15 חברים ובראשה עומד שר האוצר הרוסי לשעבר, אלכסיי קודרין, העומד בראש מועצת הפיקוח מאז יוני 2014
מחזיקות ומפעילות הבורסה.
הבורסה המוסקבאית נמצאת בבעלות הבנק המרכזי הרוסי (11.75%), סברבנק (9.9%), ונשטורגבנק (8.4%), הבנק האירופי לשיקום ופיתוח (6.1%) הקרן הרוסית להשקעות ישירות (5%).
שוקי המסחר.
מדי יום נסחרות בבורסה ניירות ערך של למעלה מ-800 תאגידים וחברות רוסיות, לרבות מניות של 250 החברות הגדולות ביותר במדינה, ביניהן גם גזפרום, רוסטלקום וסברבנק, לוקאויל, רוסנפט ובנק VTB, כשכולן יחד בעלות שווי כולל של כ-20 טריליון רובל (כ-500 מיליארד דולרים). בבורסה נמכרות מניותיהן של כ-300 חברות רוסיות.
חרב עות'מאן
חרב עות'מאן (טורקית עות'מאנית: Taklid-i Seyf, טורקית: Osman Kılıcı) הייתה חרב טקסית אשר נחגרה סביב מותניו של יורש העצר העות'מאני במהלך טקס הכתרתו לסולטאן האימפריה העות'מאנית.
החרב נקראה על שם הסולטאן עות'מאן הראשון, מייסד השושלת העות'מאנית, ואשר החל מטקס הכתרתו, בו קיבל את החרב ממורהו וחמו שיח' אדבאלי, נשתרשה המסורת.
טקס חגירת חרב עות'מאן היה מחייב והתרחש תוך שבועיים ממועד עלייתו של הסולטאן הטרי לשלטון במתחם מסגד איופ שעל קרן הזהב בקונסטנטינופול (איסטנבול כיום), שלפי המסורת קבור בו אבו איוב אל-אנסארי , שותפו של הנביא מוחמד, שמת בעת המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול. העובדה כי הטקס התרחש במקום שנחשב קדוש, הייתה אמורה לחבר בין הסולטאן החדש לבין אבותיו ואף לנביא מוחמד עצמו.
במהלך הטקס חרב עות'מאן הייתה נכרכת סביב מותניו של הסולטאן הטרי על ידי השריף של קוניה, דרוויש ממסדר המבלבים (מסדר מהזרם הסופי שנוסד במאה ה-13), שזומן לקונסטנטינופול למטרה זו.
הזכות להעניק את החרב הייתה שמורה למסדר עוד מ-1299, השנה בה קבע עות'מאן הראשון את מקום מושבו בקוניה, טרם העברת עיר הבירה העות'מאנית לבורסה ובהמשך לקונסטנטינופול.
עד שלהי המאה ה-19, הכניסה למסגד איופ והצפייה בטקס הייתה אסורה על לא-מוסלמים. הפעם הראשונה בה נשברה מסורת זו הייתה טקס הכתרתו של מהמט החמישי ב-1909, אשר היה פתוח למאמיני כל הדתות, ונכחו בו נציגים מכל דתות האימפריה, בהם השייח' אל-אסלאם, הפטריארך היווני-אורתודוקסי, הרב הראשי של איסטנבול (החכם באשי) ונציג הכנסייה האפוסטולית הארמנית.
היכולת להשתתף בטקס ללא-מוסלמים אפשרה לעיתון הניו יורק טיימס לתאר את הטקס בהרחבה בעיתון.
מספר שנים לאחר מכן הטקס אף הוסרט בעת עלייתו לשלטון של הסולטאן האחרון של האימפריה, מהמט השישי.
זאב שרוני
זאב שרוני (נולד ב-17 במאי 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד עוצבת עשת בחיל השריון, כמפקד מערך מג"ן וסגן דובר צה"ל.
ביוגרפיה.
בן לניצולי שואה שהעפילו לארץ ישראל מרומניה. התגייס לנח"ל כחבר גרעין השומר הצעיר. לאחר הטירונות, עבר לחיל השריון ושירת כלוחם וכמפקד מחלקה בחטיבה 188. לאחר שהשתחרר מצה"ל, שירת כקצין בחטיבת מילואים בפיקוד הצפון.
ב-1989 התגייס שוב לשירות קבע ושירת כמפקד פלוגת מפקדה בגדוד 74, מפקד פלוגת טנקים בגדוד וסגן מפקד הגדוד. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה שימש ראש מדור מרכבה במפקדת חיל השריון. שימש קצין אג"ם בחטיבה 188 ומפקד גדוד 53 בחטיבה, שבתקופתו נטל חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שירת כראש זירת צפון באג"ם מבצעים. ב-1999 מונה לקצין אג"ם עוצבת געש ובשנת 2001 מונה למפקד עוצבת עשת, חטיבת שריון במילואים. בנובמבר 2003 מונה למפקד מרכז הנוער והנח"ל בחיל החינוך והנוער שבתקופתו הפך למערך מג"ן). בשנת 2007 מונה לסגן דובר צה"ל, ושירת בתפקיד עד 2010. שרוני הוא בוגר של המכללה לביטחון לאומי משנת 2002.
לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל הסברה בהתאחדות התעשיינים בישראל. החל מחודש מאי 2016, מכהן כמנהל מערך הדוברות וההסברה של חברת נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה.
ארז לב-רן
ארז לב-רן (נולד ב-19 בפברואר 1970) הוא קצין שריון במילואים בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. כיהן כמפקד חטיבה 8.
ביוגרפיה.
ארז לב-רן נולד ברמת גן לזאב ואלקה בשנת 1970. הוא למד בבית ספר "עליות" ולאחר מכן בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
לב-רן התגייס לחיל השריון בשנת 1988 למסלול "רחף" (מסלול מהיר לקצונה). לאחר שסיים את קורס מפקדי הטנקים, שובץ כמפקד טנק בצמ"פ ובפלוגה מבצעית בגדוד 75 של חטיבה 7. לאחר מכן יצא לקורס קצינים בבה"ד 1, אותו סיים כמצטיין גדודי, ולהשלמה חילית. בתום הקורס שובץ בגדוד 77 של החטיבה, בה מילא שלל תפקידים פיקודיים, החל ממפקד מחלקה, דרך קצין מבצעים, מפקד פלוגת הצמ"פ, מפקד פלוגה מבצעית ועד לסגן מפקד גדוד. במהלך היותו בגדוד שירת ברצועת הביטחון בדרום לבנון ובין היתר פיקד על מוצב הבופור.