כשחזרה לארץ, הקימה דואק את מערך הטיפול והמחקר, בתחום גידולי ראש וצוואר, במרכז הרפואי כרמל והחל משנת 2008, היא עומדת בראש מחלקת ניתוחי ראש וצוואר במרכז הרפואי כרמל. במקביל, היא משמשת כיועצת לאגודה למלחמה בסרטן בתחום גידולי ראש וצוואר ומנהלת את פורום האגודה. כמו כן, משמשת דואק כפרופסור חבר קליני, בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט, בטכניון חיפה. בין השנים 2013–2019 עמדה דואק בראש איגוד רופאי א.א.ג – מנתחי ראש וצוואר והיא ממקימי האגודה הישראלית – אמריקאית לרפואת אף אוזן גרון – American- Israeli Society of Otolaryngology. מכהנת גם כיושבת ראש האיגוד לרפואת א.א.ג וניתוח ראש וצוואר בפקולטה לרפואה על שם רפפורט.
תחומי מחקריה.
מבחינה טיפולית, דוגלת דואק בהעדפת טיפול משמר איברים, על פני טיפולים כירורגים, בגידולים שונים בראש ובצוואר. היא חקרה את תחום הטיפול ברדיותרפיה וכימותרפיה משולבת בגידולי וצוואר והשלכות תוצאותיו של טיפול זה. מחקרה של דואק הראה כי טיפול משולב של כימותרפיה והקרנות משפיע על גידולים מסוג סרטן קשקשי של ריריות הלוע והגרון בצורה טובה יותר, לרבות קצב החלמה טוב מאוד מהגידולים הממאירים. חלק ניכר ממחקריה של דואק עוסק בתחום האנגיוגנזיס בתהליכים גידוליים וההשפעות השונות של תהליך זה על גידולים ממאירים ושליחת גרורות. עבודות אלה נעשו בשיתוף פעולה עם חוקרים מהפקולטה לרפואה בטכניון, במרכז לחקר הביולוגיה של גידולים וכלי דם. נוסף לכך, עסקו מחקרים של דואק בזיהוי תאי גזע בגידולי ראש וצוואר. מחקר של פרופ' דואק הוא בתחום "האף המלאכותי" – ניסיון לזיהוי גידולים ממאירים באמצעות האוויר הננשף, אשר נערך בשיתוף פעולה עם פרופ' חוסאם חאיק. מחקרים קודמים יותר שלה עסקו באפשרות לזיהוי גידולים ממאירים מסוג סרטן קשקשי באמצעות בדיקת דם.
יהודה מרמורשטיין
יהודה מרמורשטיין הוא מנכ"ל ומייסד עמותת עלה.
ביוגרפיה.
נולד בעפולה לדבורה לחיים בן ציון מרמורשטיין יוצאי רומניה, למד בבית ספר חרדי בתל אביב, בגיל 12 החל להתקרב לרבי אליעזר הגר, האדמו"ר מסרט ויז'ניץ והחל ללמוד במוסדות החסידות. בגיל 19 נישא להניה קוסטינר והתגורר בחיפה.
שם יצא להכיר משפחות בעלי ילד מיוחד שמתביישים לצאת לרחוב עם כזה ילד ופתח מרכז פעילות בת כמה שעות כל יום עבור אותם ילדים, ב-1982 נפתחו גני ילדים, בית ספר ופנימייה עבור ילדים מיוחדים בשם "עלה". עם הזמן הפך הארגון לרשת גדולה, המונה, נכון ל-2021, למעלה מ-900 ילדים. ב-1987 קיבל מרמורשטיין את תפקיד הניהול של העמותה, ובשנת 1994 לתפקיד מנהל הרשת כולה.
בעבר היה:
מרמורשטיין מתגורר בבני ברק ולו שתי בנות ושלושה בנים.
אן צוקמוטו
אן צוקומוטו-ויסמן (באנגלית: Ann Tsukamoto-Weissman; נולדה ב-6 ביולי 1952, בלוס אנג'לס, קליפורניה) היא חוקרת וממציאה אמריקאית בתחום תאי הגזע. צקומוטו מחזיקה ב-12 פטנטים הקשורים לתאי גזע המטופויטיים אנושיים, לתאי גזע בלבלב ולתאי גזע עצביים אנושיים. נוסף על כך, פיתחה צקומוטו שיטה חדשנית לבידוד תאי גזע המטופויטיים, ובשנת 1990 קיבלו צוקמוטו ועמיתיה פטנט על הטכניקה הזו.
ביוגרפיה.
צוקמוטו הייתה סטודנטית לתואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. היא קיבלה את תואר הדוקטורט במיקרוביולוגיה ואימונולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ועשתה מחקר פוסט-דוקטורט יחד עם זוכה פרס נובל, הרולד ורמוס, באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. מחקר הפוסט-דוקטורט שביצעו ד"ר צוקמוטו וד"ר ורמוס עסק בגן "wnt-1". גן זה התגלה מאוחר יותר כגן חשוב במסלול ההתחדשות העצמית של תאי הגזע) ובפיתוח מודל מהונדס לסרטן השד.
צוקמוטו עבדה בחברת הביוטכנולוגיה " SyStemix" בין השנים 1989–1997, שם גילתה את תא הגזע יוצר הדם האנושי (תא הגזע המטופויטי האנושי hHSC) ועסקה בבידודו יחד עם עמיתיה.
בתחילת שנות ה-90, צוקמוטו ועמיתיה, יוקו אייהארה, צ'ארלס באום, ואירווינג וייסמן, ביצעו פריצת דרך במחקר הסרטן, כאשר בודדו תאי גזע המטופויטיים, כלומר בודדו את תאי הגזע ההמטופויטיים ממח העצם, על מנת לגדל אותם לשימושים שונים. כתוצאה מכך הם קיבלו פטנט בשנת 1990, על טכניקת בידוד תאי הגזע ההמטופויטיים האנושיים שהמציאו. נוסף על כך, קיבלו עוד מספר פטנטים בנושא.
צוקמוטו שיחקה תפקיד מוביל בהשקת המסמך הקליני של תא הגזע ההמטופויטי. תוכניתה הוכיחה כי hHSC המבודד מהדם של חולי סרטן היה ללא סרטן, והוא הצליח להתחלק ולחדש את מערכת יצירת תאי הדם של החולים לאחר כימותרפיה מיאליית.
בפברואר 1998 צוקמוטו הצטרפה לחברת הביוטכנולוגיה "StemCells Inc " ומילאה בה תפקידים שונים: ב-2008 שימשה כסגנית נשיאה בכירה למחקר ופיתוח בחברה. לאחר מכן ב-2013 קיבלה את תפקיד סגנית הנשיאה הבכירה לפיתוח בריתות מדעיות ואסטרטגיות, והייתה אחראית על פיתוח בריתות החברה עם מוסדות מחקר, קרנות מחלות, תאגידים, וסוכנויות ממשלתיות.
במהלך עבודתה בחברה פיקחה על בידוד ויישום תאי גזע עצביים אנושיים ותאי גזע מהכבד האנושי למחלות שונות.StemCells Inc נסגרה באוגוסט 2016 בעקבות קשיים בפיתוח טיפול בתאים בחברת ביוטכנולוגיה קטנה. במהלך שהותה בחברה, הובילה צוקמוטו את הצוות המדעי שגילה ובידד את תא הגזע המרכז-עצבי האנושי (HuCNS-SC), ובידד את אוכלוסיות תאי הכבד והלבלב האנושיים, הבעלות תכונות דומות לתכונות תאי הגזע. בזכות גילוי ובידוד תא הגזע המטופויטי, תא הגזע המרכז- עצבי ותאי הכבד והלבלב, הצוות של צוקמוטו תרם רבות ושינה את דרך המחקר הקליני של התפתחות תאי הגזע האנושיים בכל שלושת מרכיבי מערכת העצבים המרכזית (מוח, חוט שדרה ועיניים). לפני כן, היו תאוריות רבות על השימושים של תאי הגזע השונים לטיפול במחלות שונות, אך חוקרים לא הצליחו ליישם את השימושים בעקבות חוסר היכולת לבודד את תאי הגזע השונים.
בזכות הגילויים של צוקמוטו, חקר תאי הגזע התקדם, והשתלות מח עצם משמשות מאז לטיפול באנשים עם מחלות מסכנות חיים כמו סרטן הדם ומחלות כמו מחלת משאדו-ז'וזף ואנמיה. השתלות תאי הגזע ההמטופויטיים מסייעות לחולי סרטן הדם לייצר תאי דם חדשים, לאחר החשיפה לטיפולי הכימותרפיה שהורגים תאי דם ותאי גזע ההמטופויטיים. בתאי הגזע נעשה שימוש גם ברפואה רגנרטיבית, כדי לסייע ליצירת רקמות, ואף לעזור לטיפול באנשים הסובלים ממחלות לב כרוניות. חוקרים מאמינים כי תאי הגזע יכולים למלא תפקיד בטיפול במחלות אחרות, וביניהן סוכרת מסוג 1, מחלת אלצהיימר, פגיעות בעמוד השדרה ודלקת מפרקים שגרונית.
הואנג ג'אנג
ג'אן דייויס
ננסי ג'אן דייוויס (באנגלית: Nancy Jan Davis; נולדה ב-1 בנובמבר 1953, פלורידה) היא אסטרונאוטית אמריקאית לשעבר. בשנת 1987 החלה את דרכה כאסטרונאוטית בתמיכה טכנית למעבורות חלל. במהלך חייה השתתפה בשלוש טיסות ושהתה יותר מ-670 שעות בחלל.
קורות חיים.
ננסי ג'אן דייוויס נולדה ב -1 בנובמבר 1953 בקוקואה ביץ', פלורידה, אך מחשיבה את האנטסוויל, אלבמה כעיר הולדתה.
חינוך ותארים מדעיים.
סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "האנטסוויל" בהאנטסוויל בשנת 1971. לאחר מכן למדה במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (Georgia Institute of Technology) ובשנת 1975 קיבלה תואר ראשון במדעים ובביולוגיה יישומית. שנתיים לאחר מכן, בדצמבר 1977, קיבלה תואר ראשון במכניקה מאוניברסיטת אובורן. במאי 1983 קיבלה את התואר השני שלה במכניקה מאוניברסיטת אלבמה וביוני 1985 קיבלה תואר דוקטור להנדסת מכונות מאותה אוניברסיטה.
פעילות מקצועית.
בשנת 1977 הצטרפה לטקסאקו בבלייר, טקסס, שם עבדה כמהנדסת עיבוד נפט עד שנת 1979. באותה שנה, דייוויס החלה את דרכה במרכז מרשל כמהנדסת תעופה וחלל. היא עבדה במספר תוכניות ופרויקטים מרכזיים של נאס"א, ומונתה כמנהלת הצוות באגף לניתוח מבנים. צוותה היה אחראי על מספר פרויקטים כולל הניתוח והבדיקה המבנית של טלסקופ החלל האבל (Hubble Space Telescope) וחקר הטיסות לתחזוקתו.
בנוסף, היא וצוותה עסקו בפרויקט של טלסקופ החלל צ'נדרה- לוויין ששוגר עם מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-93 ב-23 ביולי 1999. הטלסקופ מכיל מספר מכשירים רגישים לקרינת רנטגן, ומיקומו בחלל מאפשר לו לצפות בתחום קרינה זה שכמעט אינו חודר דרך אטמוספירת כדור הארץ. מאז הצבתו בחלל, הטלסקופ הפך לכלי מחקר חשוב באסטרופיזיקה ולכלי המחקר המרכזי של מקורות קרינת רנטגן ביקום.
בשנת 1998, דייוויס הפכה למנהלת משרד החקר האנושי והפיתוח של המשרד לביטחון עצמאי בחלל (Human Exploration and Development of Space Independent Assurance Office) במטה נאס"א בוושינגטון הבירה, המספק פיקוח על בטיחות לכל תוכניות הטיסה בחלל. שנה לאחר מכן, היא חזרה למרכז מרשל כחברת דירקטוריון (Flight Projects Directorate) ונבחרה למנהלת של אותו גוף בינואר 2001.
טיסותיה בחלל.
STS-47.
STS-47, Spacelab-J, הייתה משימת מעבורת החלל מספר 50. היא הושקה ב-12 בספטמבר 1992. במשימה זו, אשר הייתה מיזם שיתופי בין ארצות הברית ליפן, נערכו 43 ניסויים במדעי החיים ובעיבוד חומרים. במהלך המשימה בת שמונת הימים, ג'אן דייוויס הייתה אחראית על הפעלת הספייסלאב ומערכות המשנה שלה וביצוע מגוון מערכות ניסויים. לאחר השלמת 126 מסלולים מסביב לכדור הארץ, STS-47 Endeavour נחת במרכז החלל קנדי בפלורידה ​​ב־20 בספטמבר 1992.
STS-60.