הניסוי לווה במחקר של מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, וכיום כל מי שמעסיק עובד זר סיעודי רשאי לקבל את גמלת הסיעוד בכסף.
סל שירותים.
זכאי הגמלה רשאים לבחור בסיוע הסיעודי שיינתן להם מתוך סל שירותים הקבוע בחוק, על מנת לאפשר עבורם ניהול שגרת חיים תקינה ולהוריד את עומס הטיפול ממשפחתם.
בין השירותים האפשריים למטופל הסיעודי:
אופי השירות שיקבע עבור המטופל בפועל יהיה חייב באישור ועדה מקומית לענייני סיעוד באזור מגוריו.
הוועדה המקומית (מורכבת מנציגי המוסד לביטוח לאומי, עובדים סוציאליים ואחיות) תקבע בהתאם לשיעור הזכאות אילו שירותים יינתנו לזכאי ומי הגורם שיספק אותם עבורו.
כדי לאמוד מהם השירותים הנכונים ביותר עבור הזכאי, עובדים סוציאליים משירותי הרווחה העירוניים או קופת החולים יערכו ביקור מקצועי בביתו
ובסופו של יום את השירות יספקו חברת סיעוד ו/או ארגונים המוכרים על ידי המוסד לביטוח לאומי כנותני שירות באזור מגוריו של הזכאי.
שדרת האמריקות
Wall Street Journal
סטוקטון (קליפורניה)
סטוקטון (באנגלית: Stockton) היא עיר ובירת מחוז סן חואקין שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. סטוקטון נמצאת בצפון-מרכז המדינה, על שפת נהר הסן חואקין. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2014, אוכלוסיית העיר מונה 300,899 תושבים.
סטוקטון נוסדה על ידי קרלוס מריה וובר בשנת 1849, כאשר קליפורניה הייתה עדיין חלק ממקסיקו, לאחר שרכש שטח אדמה לצורך כך. העיר נקראת על שם רוברט סטוקטון (1795-1866), קצין מעוטר במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ובהמשך סנאטור אמריקאי. כאשר נוסדה, הייתה הקהילה הראשונה בקליפורניה ששמה לא התבסס על מקור ספרדי או אינדיאני.
נמל הים של סטוקטון, נבנה במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה, ומשמש כשער לצפון מרכז המדינה. הנמל סיפק גישה נוחה למסחר ולתחבורה למכרות הזהב הדרומיים. אוניברסיטת הפסיפיק (UOP) , שנוסדה בשנת 1851, היא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בקליפורניה, וממוקמת בעיר סטוקטון מאז 1923. בשנת 2012 הגישה העיר סטוקטון את הבקשה לפשיטת הרגל העירונית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, לאחר כניסה לחובות עתק שלא יכלה לכסות. היו לכך מספר גורמים, ביניהם ניהול פיננסי כושל של העיר בשנות התשעים, הטבות נדיבות לעובדי העיר המאוגדים, והמשבר הכלכלי של שנת 2008. לאחר 3 שנים של שיקום כלכלי מרשים, סטוקטון יצאה בהצלחה מפשיטת רגל בפברואר 2015.
ערים תאומות.
לסטוקטון 7 ערים תאומות:
דלקת עורק הרקה
דלקת עורק הרקה (באנגלית Giant cell arteritis; Temporal arteritis) היא מחלה דלקתית רב מערכתית הפוגעת בעורקים גדולים ובינוניים של הראש, הצוואר ובית החזה. העורק הנפגע ביותר הוא עורק הרקה אך ייתכנו פגיעות בעורקי המוח, הותין והעורקים הכליליים ועוד.
המחלה מופיעה בעיקר מעל גיל 50 ושכיחה יותר בנשים (פי 2 - 3) בהשוואה לגברים. נפוצה בעיקר באוכלוסייה הלבנה ושכיחה ביותר בסקנדינביה. זאת דלקת העורקים הנפוצה ביותר בגיל המבוגר.
האטיולוגיה של המחלה אינה ידועה אבל יש עדות למעורבות של המערכת החיסונית. משערים שעם עליית הגיל מופעים תהליכי "הזדקנות" בדפנות כלי הדם, נוצרים אנטיגנים חדשים המגרים את מערכת החיסון לתקוף אותם. בתהליך מעורבים תאי T מסייעים (Th 1), של מערכת החיסון התאי המגייסים לתהליך הדלקת מונוציטים ההופכים למקרופאגים. חלק מהמקרופאגים עובר איחוי ונוצרים תאי ענק הנותנים למחלה את שמה. התהליך הדלקתי גורם להיצרות כלי הדם עד כדי סתימתו גם עקב היווצרות קריש דם כתוצאה מאיגור טסיות דם באזור הדלקתי.
תסמיני המחלה.
התסמינים הקשורים בכלי הדם הם כאב ראש רקתי עם רגישות לאורך עורק הרקה, כאבים בלסת בלעיסה, אירוע מוחי, אוטם שריר הלב ודיסקציה של הוותין.
סיבוך מסוכן הוא דלקת של עורק העין הגורם לפגיעה בראייה מטשטוש ראייה, פזילה ועד לעיוורון בלתי הפיך.
התסמינים המערכתיים הם: חום ממושך, חולשה, חוסר תיאבון, ירידה במשקל.
כן יש תסמינים דלקתיים במפרקים סינוביאלים בדומה לפולימיאלגיה ראומטיקה. יש חפיפה בין שתי המחלות וכיום חושבים שפולימיאלגיה ראומטיקה היא צורה קלה של דלקת עורק הרקה בה אין מעורבות של העורקים.
אבחנה.
אבחנת המחלה מתבססת על הסתמנות קלינית אופיינית ובנוסף לכך בדיקות דם ואמצעי דימות.
ב-1990 פרסם האיגוד האמריקני לריאומטולוגיה חמישה קריטריונים עיקריים העלולים לסייע בקביעת האבחנה:
לקביעת האבחנה דרושים שלושה מתוך חמשת הקריטריונים רגישות וסגוליות הקריטריונים היא כ-90%. כשהביופסיה שלילית נדרשת תוספת של שני גורמים נוספים: תגובה מהירה ואפקיטיבית לסטרואידים ומעקב של צי שנה לפחות ללא עדות למחלה נוספת שתסביר את התסמינים שהיו לחולה.
מחקרים הראו שהאורך המיטבי של העורק הנבדק בביופסיה הוא 10 מ"מ וכי בהכפלת האורך וכן בלקיחת דגימה משני הצדדים יש הפחתה משמעותית בביופסיות עם תוצאה שלילית כוזבת בגלל שהתהליך הדלקתי אינו רציף ויש אזורים בלתי נגועים בין אזורי הדלקת.
בדיקות מעבדה.
בדיקות הדם מראות סימני דלקת:
בדיקות דימות.
בדיקת אולטרה סאונד היא הנפוצה ביותר באבחון המחלה. בבדיקה חיובית מודגמת הילה שחורה (Dark halo) סביב עורק הרקה המייצגת כנראה את הבצקת שבדופן כלי הדם הנגרמת מהתהליך הדלקתי. הבדיקה יכולה לסייע בעיקר לשלילת האבחנה במטופלים הנמצאים לפי הסימנים הקליניים בסיכוי נמוך למחלה ולמנוע את הצורך בביופסיה. אם הבדיקה חיובית יש לבצע ביופסיה. כאשר יש חשש למעורבות כלי דם גדולים אפשר להיעזר בבדיקת PET-CT.
טיפול.
תרופת הבחירה היא פרדניזון במינון התחלתי של 60 מ"ג ביום. המחלה מגיבה במהירות בשיפור מהיר בתסמינים. עם קביעת האבחנה יש להתחיל בטיפול מיידי עוד לפני ביצוע הביופסיה כדי למנוע סיבוכים בלתי הפיכים כמו אירוע מוחי ועיוורון. בשבועיים הראשונים אפשר עדיין לבצע את הביופסיה אולם לאחר מכן מתחילים השינויים הפתולוגים להיעלם. לאחר 2 - 4 שבועות יש להתחיל להקטין את המינון בהדרגתיות במשך 2 - 3 שנים.
מחקרים הראו שתוספת תרופות הנוגדות איגור טסיות (כמו אספירין 100 מ"ג ליום) או נוגדי קרישה, יכולה למנוע סיבוכים איסכמיים קשים.
דלית אורבך
דלית אורבך (נולדה ב-26 במאי 1966) היא קופירייטרית וסופרת ישראלית - פרסמה 7 ספרי פרוזה בהוצאות לאור: ידיעות ספרים, כתר, זמורה.
ביוגרפיה.
אורבך נולדה ברמת גן. למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
אורבך עבדה מעל 25 שנים במשרדי פרסום המובילים בישראל, משרד פרסום. עבדה עשר שנים במשרד הפרסום מקאן תל אביב, שלוש שנים במשרד הפרסום באומן-בר-ריבנאי., ארבע שנים במשרד הפרסום גיתם וארבע שנים במשרד הפרסום אריאלי, ומאז עובדת כפרילאנסרית עצמאית.
היא אם לשלושה, מתגוררת בגבעתיים.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על ספריה:
פרסום וקריאייטיב:
הערות שוליים.
הספרים שכתבה דלית אורבך / אתר סימניה / https://simania.co.il/authorDetails.php?itemId=1656
קובריג
קובריג (ברומנית: Covrig) או סימיט (בטורקית: Simit) הוא לחם פריך, דומה לבייגלה בצורתו, אך עובר הכנה שונה במקצת (הבצק של הבייגלה מורתח קצרות לפני האפייה - הבצק של הקובריג לא).
ברומניה קיימת תרבות שלמה סביב הקובריג לסוגיו השונים (קוֹבְריג ביחיד, קובריג'י ברבים). בכל רחוב מסחרי יש חנויות לממכר קובריגים הקרויות בשם "סימיג'ריה" (simigerie), שם הנגזר מה"סימיט" הטורקי או "קובריגריה" (covrigărie), שם הנגזר מה"קובריג" הבולגרי, הן בצורת שלובית (בייגלה) והן בצורת טבעת עבה, הן פשוטים, בתוספת זרעוני שומשום או פרג והן במילויים שונים, כגון זיתים, שוקולד ועוד. ליד כל חנות כזאת, המצוידת בחלון ממכר קטן ובשלט המציין את סוגי הקובריגים השונים ומחיריהם, מתעכבים קונים רבים וממשיכים בדרכם תוך אכילת הקובריג הטרי מתוך שקית הנייר, ולעיתים אף נושאים עמם מחרוזת של קובריגים בצורות ובגדלים שונים. עם זאת, מסורת הבייגל טוסט המקובל בישראל איננה מוכרת שם כלל.
הרומנים חוגגים ב-26 באפריל את יום הקובריג. ב-2014, ברומניה היו רשומות כארבעת אלפים סימיג'ריות, 480 מתוכן בבוקרשט. במטבח הטורקי מקובל להגיש סימיט בצירוף כוס תה, ריבת פירות או גבינה.
היסטוריה.
אין ודאות לגבי מקור הקובריגים, אך מרבית ההיסטוריונים מסכימים, שהם הומצאו על ידי נזירים גרמנים. על פי "היסטוריית המדע והטכנולוגיה" מאת Bryan Bunch ו-Alexander Hellemans הקובריג הומצא בשנת 610 על ידי נזיר איטלקי, כדי לתגמל בו ילדים שלמדו את התפילות וכונה Pretiola. ייתכן שאיור מהמאה ה-12, מאלזס, בשם Hortus deliciarum מציג לראשונה קובריג.
סימיט
סימיט (בטורקית: Simit; באנגלית: Turkish Bagel) הוא לחם בצורת טבעת העשוי מקמח חיטה ונפוץ במטבח הטורקי.
לסימיט צורת טורוס, הוא ידוע כלחם פריך ולכן לעיתים מכונה גברק (Gevrek).
ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות עם תוספת פרג, זרעי פשתן, גרעיני חמניה, חיטה מלאה או מחמצת.
נהוג לצרוך את הסימיט כארוחת בוקר בצירוף כוס תה, ריבה, גבינה או איירן.
היסטוריה.
הסימיט מוזכר לא מעט בתרבות האימפריה העות'מאנית והאזכור הראשון שלו הוא בשנת 1593 לאחר שמשקלו ומחירו נרשמו לראשונה בבית המשפט של אוסקודר, איסטנבול.
על פי הנוסע העות'מאני המפורסם, אווליה צ'לבי, בשנות השלושים של המאה ה-17 היו באיסטנבול כ-70 מאפיות דומות שהכינו סימיט.
בציורי שמן מהמאה ה-19 של הצייר הטורקי ג'יאן ברנדיסי (Jean Brindesi), ניתן לראות דוכני סימיט ברחובות.
פירוש השם סימיט נגזר מהמילה הערבית סמיד (سميد) שפירושה סולת.
מרכז מאירהוף לחינוך לאמנות