העיר המודרנית אטאמי הוקמה ב -10 באפריל 1937, באמצעות מיזוג של העיירה אטאמי עם כפר טאגה הסמוך. לאחר הכרזה על אטאמי כעל "עיר תיירות ותרבות בינלאומית" על ידי ממשלת יפן בשנת 1950, האזור חווה צמיחה מהירה בפיתוח מלונות נופש גדולים. צמיחה זו גדלה לאחר שתחנת אטאמי הפכה לתחנה בקו הרכבת המהיר שינקנסן, בשנת 1964. אטאמי הייתה ידועה גם בזכות הגיישות של אונסן שהיו בעיר. אטאמי חוותה ירידה ניכרת בפופולריות כיעד חופשה עקב המשבר הכלכלי ביפן בשנות התשעים והירידה הנלווית בחופשות בחסות חברות גדולות, אך חזרה להיות פופולרית ללינות לילה, בשל קרבתה לטוקיו ויוקוהמה.
באטאמי נמצא מרכז מחקרי של המפלגה הקומוניסטית של יפן, שם גם מתקיים הקונגרס השנתי שלה.
מפולת 2021.
בעקבות גשמים שוטפים נוצרה ב-3 ביולי 2021 באזור מפולת בוץ ששטפה חלקים מהעיר . נכון ל-21 ביולי דווח על 19 הרוגים ו-9 נעדרים.
ממשל.
צורת הממשל באטאמי מבוסס על מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עירייה שנבחר ישירות ובית מחוקקים חד-ביתי המונה 15 חברים.
כלכלה.
כלכלת אטאמי תלויה במידה רבה בתעשיית התיירות, ובמרכזה בעיקר אתרי המעיינות החמים שלה. דייג הוא ענף משני מרכזי.
חינוך.
באטאמי 8 בתי ספר יסודיים ציבוריים וארבעה בתי ספר תיכוניים ציבוריים המופעלים על ידי העירייה, ותיכון ציבורי אחד המופעל על ידי מועצת החינוך של מחוז שיזואוקה. לאוניברסיטה הבינלאומית לבריאות ורווחה קמפוס באטאמי.
ג'וליאן קואפק
מעלית הזמן
מעלית הזמן היא אטרקציה תיירותית הממוקמת בשכונת ממילא בירושלים, שהוקמה בשנת 1988 בידי היזם אורי ירדני. במקום מוצגים מספר מיצגי מולטימדיה העוסקים בהיסטוריה של ירושלים, בגוף האדם ובאסטרונומיה.
האולם בו מוקרנים המיצגים כולל 250 מ"ר של מסכי לד היקפיים המציגים לקהל מידע ב-180 מעלות, מערכות שמע ותאורה, 104 מושבים, 98 מהם נעים על 6 צירי תנועה ו- 6 מהם נייחים.
במהלך התצוגות קיים שימוש במערכות סימולציה, הקרנה וקול חזקים ורוב המושבים במוזיאון נעים לאורך המיצג, ולכן לא מתאימים לחולי לב, נשים בהריון, הסובלים מבעיות גב, תנועה וסחרחורות. אלה מתבקשים להשתמש במושבים הקבועים שאינם נעים במהלך הפעילות.
ויטל חסון
ויטאל חיים (ויטאלי) חסון (ביוונית: Βιτάλ Χασών) היה יהודי יווני שהתמנה לראש המשטרה היהודית בגטו "הברון הירש" בסלוניקי. הואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים במהלך שואת יהודי יוון, והוצא להורג על ידי ממשלת יוון לאחר המלחמה. ככל הידוע, זהו אחד משני היהודים שהוצאו להורג על ידי ממשלה ריבונית באשמת שיתוף פעולה עם הנאצים (השני הוא אליה רקנאטי).
חייו.
חסון נולד בסלוניקי לאהרן חסון, ממשפחה יהודית-ספרדית משכילה ממעמד הביניים. היה חייט במקצועו. בקרב יהודי סלוניקי רווחה השמועה שחסון שהה בפלשתינה, ממנה גורש על רקע פלילי, ושב לסלוניקי בשנת 1933, אך לא ברור האם היא מהימנה או לא. בסלוניקי יצאו לו מוניטין מפוקפקים של פושע.
בשואה.
לאחר כיבוש סלוניקי על ידי הגרמנים ב-1941, עסק חסון במסחר בשוק השחור, וסיפק לחיילים הגרמנים מוצרים שונים.
ב-1943 הוא התמנה לראש המשטרה היהודית בגטו "הברון הירש" (הגטו המרכזי בעיר), והיה ליד ימינו של מפקד הגטו. עדויות רבות על תפקודו מצביעות על התנהלות אכזרית כלפי יהודי העיר, שכללה הסגרות והלשנות לגרמנים, עינויים קשים, אונס, סחיטה, שוד וביזה. כמו כן, הסגיר אזרחים יוונים שהסתירו יהודים, ובכך חשף אותם לסכנת מוות. לפי מספר מקורות, הוא כלא יהודים ללא סיבה, תוך שהוא דורש מנשותיהם לקיים יחסי מין עמו או עם חבריו כדי לשחרר את בעליהן. במקרים אחרים הכריח בחורות צעירות להתפשט, וערך חיפושים משפילים בגופן, ולאחר מכן אנס אותן, פעמים רבות לעיני בני משפחותיהן. במקרים רבים, הפשיט נשים כדי לגרום להן לגלות היכן מתחבאים בני משפחותיהן או רכושן.
בין קורבנותיו, התפרסם המקרה של המשוררת בואינה צרפתי גרפינקל. הוא אילץ את חברתה הקרובה של בואינה, שרה טְראבּוּט, להתחתן עם אחיו כנגד רצונה תוך הפניית איומים נגד משפחתה. פעם אחת הוא הכה את בואינה והכריח אותה לשתות כמות גדולה מהחלב שהיא חילקה לילדים יתומים עד שהיא סבלה מהקאות ובחילות. במהלך המלחמה התארסה בואינה לבחור צעיר בשם חיים שהיה אסיר במחנות העבודה. בתעוזה גדולה ברח חיים ממחנה העבודה כדי להתחתן עמה, אולם משנודע הדבר לויטל חסון הוא העביר לנאצים את המידע על מקום הימצאם של בני הזוג. חיים נורה למוות בידי חיילים נאצים בבית הכנסת בו בני הזוג היו אמורים להתחתן, מעט לפני שעת החתונה.
לאחר שהחלו השילוחים מסלוניקי לאושוויץ, הצטרף חסון למשלחת של האס דה שנסעה לאתונה כדי לארגן את השמדת היהודים בה.
סופו.
לקראת המשלוח האחרון של יהודי סלוניקי בקיץ 1943, הבין חסון כי קצו קרב וכי הגרמנים ינהגו בו כמו שנהגו בשאר היהודים. הוא ניסה לשכנע את הגרמנים להוציא לפועל מבצע לחיסול יהודי אתונה כדי למצוא חן בעיניהם. משהבין שגם ניסיון זה עלה בתוהו, איפשר לכ-8 יהודים, שהקונסוליה האיטלקית בסלוניקי ביקשה לשחררם, להימלט ממשלוח, מתוך תקווה שהקונסוליה תאפשר לו להימלט לאלבניה הכבושה. משתקוותו התבדתה, חצה בעצמו את הגבול לאלבניה, יחד עם אשתו, פילגשו ובתו התינוקת. הוא העביר עמו מזוודות עמוסות ברכוש יהודי, אך חלק מן השלל החביא בסלוניקי. הוא נתפס על ידי השלטונות האיטלקיים, ונכלא בעיירה קאבייה , עם עוד יהודים רבים שנמלטו מיוון. לאחר כניעת איטליה ב-8 בספטמבר 1943 שוחרר, והפליג דרך נמל בארי לאלכסנדריה, שם זוהה על ידי אדווין שאלתיאל, קצין בריטי יליד סלוניקי ולשעבר קונסול יפן בסלוניקי, ונעצר על ידי המשטרה הבריטית באוקטובר 1944 והוסגר לידי יוון. בהגיעו לאתונה שוחרר ממאסרו. הוא שב לסלוניקי, במטרה לקחת רכוש וכסף יהודיים שהטמין במקומות מחבוא בעיר. בהגיעו לסלוניקי, נתפס ב-24 בנובמבר 1945 על ידי ניצולים ששבו לסלוניקי ממחנות ההשמדה בפולין, והוסגר שוב לידי המשטרה.
משפטו נפתח ב-2 ביולי 1946, ולצדו הועמדו לדין משתפי פעולה נוספים. בבית המשפט הושמעה שרשרת של עדויות קשות על מעשיו, כאשר איש לא העיד להגנתו. חסון עצמו נישא להפיל את האשמה על אחרים. לאחר חמישה ימי משפט, נידון חסון למוות. נכלא בבית כלא בקורפו, והוצא להורג בסוף מרץ 1948.
אשלגן ציאניד
אשלגן ציאניד הוא תרכובת כימית שנוסחתה KCN, זהו חומר יוני המורכב מיוני אשלגן +K ויוני ציאניד -CN. החומר גבישי והסריג קובי, כל יון אשלגן מוקף 6 יוני ציאניד ולהפך. לבן ומסיס מאוד במים. שימושיו העיקריים של החומר הם בכריית זהב, סינתזה אורגנית וציפוי מתכת.
הפקה.
מייצרים אשלגן ציאניד בתגובה של מימן ציאניד עם תמיסה של אשלגן הידרוקסידי ואידוי המים בואקום.
formula_1
היקף הייצור: 50,000 טון בשנה.
שימושים.
משתמשים באשלגן ציאניד בסינתזה של ניטרילים וחומצות קרבוקסיליות. בכריית זהב משתמשים בחומר כדי לקבל מזהב מתכתי וחמצן אטמוספירי תרכובת מסיסה של אשלגן זהב ציאנידי
formula_2
רעילות.
ככל הציאנידים אשלגן ציאנידי רעיל בשל קישור יון הציאניד ליוני ברזל Fe+3 בחלבון ציטוכרום אוקסידאז במיטוכונדריה והפרעה לנשימה התאית. הרעילות הגבוהה שלו (LD50 מוערך באדם: 140 מ"ג) ומסיסותו הגבוהה הגורמת לספיגה מהירה בגוף הפכו את החומר לאמצעי נפוץ להתאבדות. כך למשל השתמשו באשלגן ציאנידי בכירים במשטר הנאצי דוגמת ארווין רומל, מגדה גבלס, פיליפ בוהלר, מרטין בורמן והיינריך הימלר. מתאבדים אחרים במימן ציאנידי כוללים את חלוץ המחשוב אלן טיורינג והכימאי וולאס קרותרס. החומר שימש כמרכיב הפעיל בגלולות התאבדות שנשאו מרגלים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ועדת החקירה הממלכתית לחקירת האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי
יאק אורמט
יאק אורמט (באסטונית: Jaak Urmet; נולד ב-30 בינואר 1979) הוא משורר, סופר, מתרגם, עורך ומו"ל אסטוני. אורמט הנוהג לפרסם את כל יצירותיו בשם העט וִימְבֶּרְג.
קורות חיים.
אורמט נולד בשנת 1979 בעיירה סאקו הנמצאת שישה-עשר קילומטרים מדרום לבירת ארצו, טאלין. משסיים את חוק לימודיו באוניברסיטת טאלין המשיך אורמט בלימודי שפה וספרות אסטונית, היסטוריה וחינוך, והוא קיבל תואר מוסמך בשנת 2004. כיום הוא חי עם אשתו וילדיו בבירת אסטוניה ועוסק בעיקר בכתיבה. ספר הביכורים שלו ראה אור כבר בשנת 1998. מאז פרסם ספרים רבים: שירה ופרוזה, למבוגרים ולילדים. עם ספרי השירה שכתב נמנים "ספר הארץ" 2000,"הַהֶרְמִינִים הקטנים" 2006, "שירים משוחררים" 2010 ו"השורות הלוהטות" 2011. לתהודה רבה זכו גם שני רומנים שכתב, "בידיים ריקות" ו"ביתו של סָאָרִינֶן", שניהם ראו אור בשנת 2013. שבעה משיריו של אורמט התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אנתולוגיה זאת ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.
בית התה של ירח אוגוסט (סרט)
בית התה של ירח אוגוסט (באנגלית: The Teahouse of the August Moon) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956], בבימויו של דניאל מאן, עם מרלון ברנדו, גלן פורד, אדי אלברט ופול פורד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'ון פטריק והוא מבוסס על מחזה שלו בשם זה שהוצג בהצלחה רבה בברודוויי ב-1953 וזכה בפרס טוני ובפרס פוליצר. המחזה מבוסס על ספר בשם זה מאת וורן סניידר (1951).
העלילה מתרחשת בשנת 1946 באי אוקינאווה הנמצא תחת שלטון צבאי אמריקאי. השלטון מבקש להקנות לכפריים היפניים ערכים אמריקאים של דמוקרטיה.
תקציר העלילה.