בשנת 1870 הוא צייר את הציור "היום האחרון של קורינתוס", אשר תיאר את היום לפני שהלגיונות הרומאים בזזו ושרפו את העיר היוונית העתיקה. ציור זה נרכש גם על ידי מוזיאון לוקסמבורג וכעת הוא מוצג במוזיאון ד'אורסי. בשנת 1880 הוא צייר תקרה לארמון לוקסמבורג בפריז, המייצג את "האדרת הפיסול הצרפתי".
רובר-פלורי צייר את דיוקן פיליפ פינל (1876), המתאר את אבי הפסיכיאטריה המודרנית בקרב מטופליו. פיליפ פינל מונה לרופא הראשי בבית החולים בשנת 1795, והנהיג טיפולים רציונליים יותר.
רובר-פלרי לימד כפרופסור במשך שנים רבות באקדמיה ז'וליאן בפריז.
רובר-פלורי הפך לנשיא ארגון Société des artistes français. [2, הוא זכה לאות לגיון הכבוד בשנת 1907.בש נת 1908 נבחר לנשיא קרן טיילור, תפקיד אותו מילא עד סוף ימיו.
הוא צבר מוניטין רב ונודע בזכות הקומפוזיציות ההיסטוריות, הדיוקנאות וסצינות הז'אנר שלו/
באטלייה שלו למדו כמה ציירים ידועים בסוף המאה ה -19 ובתחילת המאה ה -20 ממדינות שונות, כולל לוביס קורינת', אדואר וויאר, ג'ורג' קלוזן, אנה נורדגן, מריה בשקירצבה ועוד.
צ'רלאק
צ'רלאק (ברוסית: Черлак) הוא יישוב בסגנון עירוני ברוסיה, במחוז אומסק.
היסטוריה.
צ'רלאק הוקמה כמאחז, אחד מתוך מספר מאחז אשר הוקמו לאורך נהר אירטיש. מטרתם של מאחזים אלו הייתה להגן על יישובים רוסים ומסחר. היישוב הוקם בשנת 1720, במקום הייתה יחידה של עשרים קוזאקים אשר, יחידות במקום התחלפו מעת לעת. ב-1730 הוחלט ליישב כאן חלק החיילים באופן קבוע.
ב-1745 צ'רלאק הוקמה במקום חדש. החל מ-1762 בקרבת המקום החלו להתיישב צמיתים.
לקראת המאה ה-20 צ'רלאק כבר היה ליישוב מבוסס, אוכלוסיית המקום עסקה בגידול חיטה ומסחר.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית צ'רלאק לפי שנים:
We Could Be Sweet Lovers
"We Could Be Sweet Lovers" הוא שיר משנת 1985 מאת הזמר-יוצר ביל וית'רס, שיצא כחלק מאלבום האולפן האחרון שלו, Watching You, Watching Me.
השיר אמנם לא זכה להצלחה גדולה בארצות הברית, ואפילו לא יצא שם כסינגל, אך הוא זכה להצלחה עצומה בניו זילנד בגרסת הכיסוי של להקת Holidaymakers שהפכו באמצעותו לאמנים של להיט אחד. גרסה זו לשיר הגיעה למקום הראשון במצעד הסינגלים של ניו זילנד ונותרה שם במשך שישה שבועות.
גרסתם של 'Holidaymakers'.
לאחר שבשנת 1985 התפרסם השיר כחלק מהאלבום Watching You, Watching Me, הוציאה להקת Holidaymakers מהעיר ולינגטון גרסת כיסוי לשיר בשנת 1988. הסינגל שלהם זכה להצלחה עצומה בניו זילנד, ונשאר במקום הראשון במשך שישה שבועות, כך שבסופו של דבר היה הסינגל הנמכר ביותר של השנה במדינה.
הלהקה הוציאה סינגל נוסף ששימש "צד ב'" לשיר של וית'רס, אשר נקרא "Waiting in the Sunshine" והגיע למקום השישי במצעד הסינגלים. אף על פי כן, הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר מכן.
וידאו קליפ.
הבמאי הניו זילנדי פיין פלוס היה חבר של הלהקה ועם הצלחת הסינגל הוא הציע ליצור להם וידאו קליפ, ללא תשלום. היצירתיות של פלוס זיכתה אותו בפרס הווידאו הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה הניו זילנדית של 1988.
פרסים.
הלהקה זכתה בפרס הסינגל הטוב ביותר, הקבוצה המבטיחה ביותר, הזמר הגבר המבטיח ביותר והסולנית הנשית המבטיחה ביותר של השנה בטקס פרסי המוזיקה הניו זילנדית לשנת 1988 עבור "We Could Be Sweet Lovers". מפיק השיר נייג'ל סטון זכה בתואר המפיק הטוב ביותר וגם מהנדס התקליטים הטוב ביותר של השנה. במאי הקליפ פיין פלוס זכה אף הוא בפרס הווידאו הטוב ביותר של השנה.
ויליאם וודס
ויליאם ברנהאם וודס (באנגלית: William Burnham Woods; ) היה משפטן, עורך דין, פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי מאוהיו, שכיהן כשופט סבב פדרלי וכשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ראשית חייו.
ויליאם וודס נולד בניוארק, אוהיו. הוא היה אחיו הגדול של צ'ארלס וודס, שכמוהו שירת כגנרל במלחמת האזרחים. הוא למד באוניברסיטת וסטרן ריזרב (כיום אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב), שבהדסון, אוהיו ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם הוא קיבל ב-1845 תואר בוגר אוניברסיטה בהצטיינות.
לאחר סיום לימודיו הוא שב לניוארק ולמד משפטים בקריאה עצמית בהדרכת ס.ד קינג, עורך דין מקומי בולט, שאצלו הוא עבד כפקיד. ב-1847 התקבל וודס ללשכת עורכי הדין ונכנס לשותפות במשרדו של קינג, שנמשכה עד 1862.
וודס היה חבר נאמן במפלגה הדמוקרטית. ב-1856 הוא נבחר כראש עיריית ניוארק. ב-1858 הוא נבחר לבית המחוקקים של אוהיו וזמן קצר לאחר מכן הוא נבחר כיושב ראש הבית. הוא גם שימש כמנהיג המיעוט בבית המחוקקים.
וודס היה חבר במסדר הבונים החופשיים ואח בלשכת ניוארק מס' 69 בניו ארק, אוהיו.
שירות צבאי.
אף על פי שוודס התנגד למלחמת האזרחים, הוא התנגד לעבדות וראה בניצחון האיחוד כדבר הכרחי. ב-1862 הוא עזב את בית המחוקקים של אוהיו והתגייס לצבא האיחוד. הוא הוצב כלוטננט קולונל ברגימנט הרגלים ה-76 של אוהיו, שלחם בזירה המערבית. וודס השתתף בקרב שילה ובמצור על ויקסבורג וקיבל דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל.
וודס פיקד על הרגימנט שלו תחת פיקדו של ויליאם שרמן במהלך והצעדה אל הים. במהלך הוא לחם בהצטיינות ב, בו הוא פיקד על בריגדה. הוא קודם לדרגת ייצוג של מייג'ור גנרל ובראשית 1865 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. בפברואר אותה שנה הוא השתחרר מן השירות.
לאחר המלחמה החליט וודס להתיישב בדרום והוא חי במשך שנה במוביל, אלבמה, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין. הוא עבר לבירת המדינה מונטגומרי, שם הוא המשיך את עיסוקו המשפטי. במונטגומרי הוא רכש שטח אדמה וגידל כותנה. הוא העסיק עבדים משוחררים אפרו-אמריקאים, ככל הנראה במעמד של אריסים.
שופט פדרלי.
בבית המשפט של הסבב החמישי.
ב-8 בדצמבר 1869 מונה וודס על ידי הנשיא יוליסס סימפסון גרנט כשופט בבית המשפט הפדרלי של הסבב החמישי. ב-22 בדצמבר אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית. וודס כיהן על כס השיפוט עד 23 בדצמבר 1880, עת מונה לבית המשפט העליון.
בפסק הדין "ארצות הברית נגד הול" ( United States v. Hall) מ-1871 פסק וודס שחוק האכיפה של 1870 תאם את חוקת ארצות הברית על פי התיקון ה-14 לחוקה. הוא קבע שהקונגרס יכול לחוקק חוקים לאכיפת "הזכויות היסודיות" של מגילת הזכויות נגד מעשים או מחדלים של המדינות. משמעות הדבר הייתה שהקונגרס היה יכול לחוקק חוקים להפללת הפרות זכויות אלו על ידי אנשים פרטיים, לכל הפחות במקרים בהם המדינות לא פועלות בנדון.
פסק הדין "תיקי בתי המטבחיים" , שבחן את סוגיית היקף יישומו של התיקון ה-14, היה התיק החשוב ביותר בו שפט וודס בערכאות נמוכות. הוא מצא שחוק המדינה, שיצר מונופול בעסקי בתי המטבחיים, הפר את סעיף הזכויות והחסינויות של התיקון ה-14, ולפיכך בטל. שלוש שנים מאוחר יותר הפך בית המשפט העליון של ארצות הברית את פסק דין זה על פניו בתיקי בתי המטבחיים. כבר באותה עת, בשלב מוקדם יחסית של הקריירה שלו, יצר וודס פירוש רחב לסעיפי התיקון ה-14.
בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-15 בדצמבר 1880 מונה וודס על ידי הנשיא רתרפורד הייז כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ויליאם סטרונג שפרש מכהונתו. ב-21 בדצמבר אישר הסנאט את המינוי ברוב של 39 מול 8 וב-5 בינואר 1881 הוא הושבע לתפקידו.
וודס היה האדם הראשון שמונה לבית המשפט העליון שמוצאו היה ממדינות הקונפדרציה לשעבר מאז 1853. אף על פי כן, הוא היה ידוע כאיש הצפון, בעברו, איש צבא האיחוד לשעבר וחבר המפלגה הרפובליקנית, ולפיכך אושר מינויו על נקלה על ידי הרוב הרפובליקני בסנאט.
וודס לא נחשב לאחד התורמים הגדולים לפסיקות בית המשפט העליון. הוא כיהן על כס השיפוט שש שנים עד למותו.
מותו.
ויליאם וודס נפטר ב-14 במאי 1887 בוושינגטון די. סי. ונטמן בבית הקברות סידר היל שבניוארק. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
רוברט דובר
רוברט ג'פרי דובר (באנגלית: Robert Jeffrey Dover; נולד ב-7 ביוני 1956) הוא רוכב סוסים יהודי-אמריקאי לשעבר, זוכה 4 מדליות ארד ברציפות ב-4 אולימפיאדות (ברצלונה 1992 - אתונה 2004) ברכיבה אמנותית (דרסאז') בתחרות הקבוצתית. ייצג את ארצות הברית ב-6 אולימפיאדות. הוא רוכב הסוסים המעוטר ביותר בארצות הברית. דובר היה לספורטאי האולימפי ההומו הגלוי הראשון, לאחר שיצא מהארון בשנת 1988.
ביוגרפיה.
דובר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי בן למשפחה יהודית. הוא החל לרכב על סוסים באופן תחרותי בגיל 13, לאחר שקיבל סוס כמתנת בר מצווה. בגיל 19 בחר להתמקצע ברכיבה אמנותית. הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'יה. בכל ששת הפעמים בהם השתתף במשחקים האולימפיים הוא שימש כקפטן הנבחרת.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הוא השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים וסיים במקום 17 בתחרות האישית ובמקום שישי בתחרות הקבוצתית.
בתחרות גראנד פרי שנערכה באאכן, גרמניה בשנת 1987 ניצח דובר את ריינר קלימקה מגרמניה, זוכה 6 מדליות זהב אוליפיות ובכך היה לאמריקאי הראשון שזכה בתחרות זו לאחר 27 שנים.
באולימפיאדת סיאול (1988) הוא סיים במקום 13 בתחרות האישית ובמקום שישי בתחרות הקבוצתית.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא זכה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית וסיים במקום 22 בתחרות האישית.
באליפות העולם ברכיבה שנערכה בהאג, הולנד בשנת 1994 זכה דובר במדליית ארד בתחרות הקבוצתית
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא זכה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בפעם השנייה ברציפות וסיים במקום 25 בתחרות האישית.
באולימפיאדת סידני (2000) הוא זכה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בפעם השלישית ברציפות וסיים במקום 23 בתחרות האישית.