מהר"ם מפדואה הגיה והדפיס את הספר 'משנה תורה' לרמב"ם. הספר נדפס בין השנים ה'ש"י-ה'שי"ד אצל המדפיס הנוצרי ברגדין, ובסוף המהדורה צירף הגהות וחידושים משלו. ההשקעה הייתה גדולה, ומהר"ם מפדואה ציפה להתפרנס ממכירת הספרים. ואולם מתחרהו של ברגדין, בעל בית דפוס נוצרי בשם יוסטיניאן, גנב מברגדין את הגהותיו של מהר"ם מפדואה, הוציא לאור מהדורה דומה, ומכרהּ במחיר נמוך יותר. פרשה זו הסעירה את העולם היהודי, והרמ"א (כבן בת-דודתו) שנדרש להיכנס לעובי הקורה, הוציא מניפסט שבו קרא לקנות את החיבור במהדורת פדואה בלבד, ואף הטיל חרם ונידוי על מי שיקנה את מהדורת יוסטיניאן. פרשה זו גרמה למחלוקת חמורה, שהביאה לכך ששלושה מומרים – יוסף מורו צרפתי, חננאל דה פוליניו ושלמה רומאנו (נכדו של המדקדק אליהו בחור) – הלשינו, בהשראת המדפיסים, זה כנגד זה על התלמוד, שהוא מלא שטנה וקללות על הנצרות והנוצרים. האפיפיור יוליוס השלישי הוציא צו לשריפת התלמוד בראש השנה שנת ה'שי"ד.
הפולמוס על הדפסת ספרי הקבלה.
הדפסת מספר ספרי קבלה באירופה תרמה להפצת תורת הקבלה החל ממחצית המאה ה-16. ספרים אלו נדפסו אמנם בלא "הסכמות", אך הדפסתם לא עוררה התנגדות. ברם הדפסת 'ספר הזוהר' (המיוחס לרשב"י) וספר 'מערכת האלוהות' (המיוחס לרבי פרץ בעל התוספות) בשנת ה'שי"ח עוררה ויכוח מר, שכתוצאה ממנו הורו חכמי אשכנז שלא להדפיס ספרי קבלה. בפולמוס זה היה מעורב בין היתר מהר"ם מפדואה, שחתם על חרמות נגד הדפסת הספרים.
דרכי שלום.
קיימות פסיקות מדרבנן שנועדו לשמור על השלום. פסיקות אלו ניתנות בשלושה תחומים: כלל היחסים בין בני אדם, היחס לעם הארץ והיחס לגויים.
מהר"ם מפדואה דן בשאלה כיצד יוכלו שני אחים, שאביהם היה שר וגדול שהשתמד, לעלות לתורה, שכן כעיקרון אין קוראים בשמו של משומד. עלתה אפשרות לקרוא על שם אבי אביהם הסב, אך גם פתרון זה לא נראה להם, ולפיכך פנו בשאלה זו.
מהר"ם מפדואה השיב כי בשל כבוד הבריות של הבנים וכבודו של אביהם, יש בכל זאת לקרוא בשמו, וזאת כדי שלא יפגעו ממעשיו של אביהם המשומד, שהיה כאמור אדם חשוב, שלא ניתן להתעלם ממנו או לא לציין את שמו. לדעתו, כאן עולה נימוק דרכי שלום, שמחמתו יש לקרוא למשומד בשמו.
חיבוריו.
הספרים אשר חיבר מהר"ם מפדואה הם:
אברהם סוצקובר
גסטרוקטומיה
כריתת קיבה
מחלף שבעת הכוכבים
מחלף שבעת הכוכבים הוא מחלף המחבר את נתיבי איילון וכביש 541, המכונה גם דרך "שבעת הכוכבים", בהרצליה. המחלף נחנך בינואר 2000 לכיוון דרום בנתיבי איילון ושנה אחר כך בכיוון הנגדי וכך היה הכניסה הצפונית ביותר לנתיבי איילון.
מבנה המחלף הוא מטיפוס מחלף עלה תלתן חלקי בעל שתי לולאות. דרך שבעת הכוכבים עוברת בגשר מעל הדרך המהירה. הקישור מדרך שבעת הכוכבים בכיוון מערב לנתיבי איילון אפשרי בכיוון דרום באמצעות רמפת לולאה ובכיוון צפון באמצעות גשר. הקישור מנתיבי איילון בכיוון צפון לשבעת הכוכבים בכיוון מערב (לכיוון הרצליה פיתוח) מתבצע גם הוא ברמפת לולאה שמסתיימת ברמזור.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 נסלל מצפון למחלף קטע בכיוון צפון בלבד שהסתיים ביציאת הרצליה צפון. בינואר 2014 נסגר הקטע מצפון למחלף לטובת עבודות סלילה מחדש וקישור עם כביש 531. ב-29 בדצמבר 2016 נחנך הקטע הראשון, בכיוון צפון בלבד, המאפשר חיבור לכביש 531 בכיוון מזרח. לטובת הפנייה מרחוב שבעת הכוכבים בכיוון מערב לאיילון צפון, הוקם גשר חדש העובר מעל חניון תחנת הרכבת הרצליה (לא מופיע בתרשים).
ממערב למחלף, כמעט בצמוד אליו, נמצא מחלף הסירה, המחבר את כביש 2 עם כביש 541.
בסמוך למחלף נמצאים קניון שבעת הכוכבים, שהוא מרכז הקניות הגדול בהרצליה, ופארק הרצליה.
בן ענת
בן חנוך
קרס (טיל)
חוק טבע
חוק טבע הוא טענה אודות סדירות של תופעות בטבע תחת תנאים מסוימים. לפי הגדרה אחרת, חוקי הטבע הם העקרונות המסדירים את פעולתו של הטבע.
חוקי הטבע מתגלים על סמך ניסויים ותצפיות, ואין בהם הכרח לוגי. לדוגמה, חוק הכבידה קובע שכוח המשיכה דועך באופן פרופורציוני למרחק בריבוע. הדבר התגלה באמצעות תצפיות במסלוליהם של כוכבי הלכת. עם זאת, ניתן לדמיין עולם שבו כוח המשיכה דועך באופן פרופורציוני למרחק בשלישית, או שאין בו כוח משיכה כלל. לכן אין בחוק הכבידה הכרח לוגי.
חוק טבע אינו יכול להיות מוגבל למקומות או לזמנים ספציפיים. לדוגמה, הטענה "על פני כדור הארץ תאוצת הכבידה היא 9.8 מטר לשנייה בריבוע" היא טענה נכונה, אך אינה יכולה להיחשב חוק טבע.
חוקי טבע מופיעים באחת משתי צורות. צורה אחת היא כטענה אוניברסלית, כלומר כטענה לוגית עם כמת כולל, מהצורה "לכל X מתקיים Y". לדוגמה, החוק השלישי של ניוטון קובע שלכל כוח שמפעיל גוף אחד על גוף אחר מופעל כוח נגדי שווה בגודלו אך הפוך בכיוונו. הצורה השנייה היא כחוק הסתברותי הקובע ש-Y יתקיים רק בשיעור ממוצע מסוים של המקרים. דוגמה לכך היא זמן מחצית החיים של איזוטופ רדיואקטיבי, הזמן שבו שבבמוצע חצי מהאטומים ייתפרקו לאטומים של איזוטופ אחר.
לעיתים מבחינים בין המונח "חוקי הטבע" ל"חוקי המדע". לפי הבחנה זו, חוקי הטבע הם החוקים האמיתיים, בעוד שחוקי המדע הם הגרסאות המקורבות והחלקיות שלהם שהתגלו עד כה.
הביטחון בתקפות חוקי הטבע.
בבסיסו של המדע קיימת האמונה, שהיקום מתנהל לפי כללים שניתנים למחקר. חוק הטבע עשוי להתגלות כנכון רק בסייגים, כפי שהיה עם חוקי הטבע של גלילאו, כשאלה סוייגו בידי ניוטון. מעבר לזאת, גם אם הוא ממשיך להיחשב כנכון, הוא עשוי להפוך לבר הוכחה. למשל, כיום, חוקי קופרניקוס, הטוענים כי כוכבי הלכת סובבים סביב השמש, אינם עוד בגדר אקסיומה - תורת הכבידה של ניוטון כבר הסבירה אותם באמצעות חוק טבע אחר.
השינוי במעמדם של חוקי הטבע.
המושג חוק טבע היה מושג מרכזי בתפיסה המדעית של המאות השמונה עשרה והתשע עשרה. אולם, בתחילת המאה העשרים ירדה קרנו של מושג זה בעקבות המהפכה בכלל הפילוסופיה של המדע, שהביאה תורתו של אלברט איינשטיין ובעקבות שינוי תפיסת מושג האקסיומה במתמטיקה, בעקבות עבודותיהם של ברנהרד רימן ואחרים. מהפכות אלה שיפרו את יכולתם של המדע והמתמטיקה להסביר את עולמנו, אך בו זמנית לימדו את העוסקים בהם על מגבלותיהם של המדע והמתמטיקה ועל הצניעות והזהירות שבה איש אקדמיה צריך להציג את ממצאיו. המדענים של ימינו אינם סמוכים ובטוחים שקביעותיהם השרירותיות מתארות את היקום בדייקנות מוחלטת.
עד תחילת המאה העשרים, קביעות כמו החוק הראשון של ניוטון הוצגו כחוק טבע – דהינו כקביעה שאין לערער בה על אודות הקורה בעולם. אולם, מאז תחילת המאה העשרים נהוג להציג קביעה כמו החוק הראשון של ניוטון כחוק מרכזי במערכת הסברים הנקראת מכניקה קלאסית ומסוגלת להסביר את הקורה בסביבות מסוימות ובתנאים מסוימים. חוקי ניוטון תיארו את הידע שהיה אז במכניקה באופן מדויק יותר משגיאת המדידה של המכשירים שהתקיימו עד המאה העשרים. ניסיונות להפריך חוקים אלו עלו בתוהו מכיוון שהם מתארים נכונה (גם לפי התאוריות המקובלות כיום) את העולם בטווח המהירויות והמסות שבדרך כלל צופים בו. מעבר לזאת, לאנשים כמו לייבניץ, שניסו לנסח חוקי טבע אחרים חסרו בתקופה זו הכלים המתמטיים לעשות זאת.
לאחר שפיתח איינשטיין את תורת היחסות נגזרו ממנה ניבויים חדשים לגבי עצמים שמהירותם קרובה למהירות האור. אך עבור עצמים שמהירותם אטית ביחס למהירות האור מתלכדים ניבויי תורת היחסות עם חוקי ניוטון הוותיקים ואינם סותרים את הניסיון הקודם של האנושות, כמתחייב מחוק פיזיקלי. בתחומים שבהם מנבאת תורת היחסות תוצאות שונות משל חוקי ניוטון, מאששים הממצאים את תורת היחסות, ולפיכך נדחו חוקי ניוטון לטובת תורת היחסות.
בחלק מהמקרים, החוקים הישנים מאפשרים חיזוי טוב מספיק, והם נמצאים עדיין בשימוש נפוץ, במקביל לחוקים החדשים, המדויקים יותר. דוגמה להתפתחויות כאלה היא השילוב בין חוק בויל-מריוט, שלפיו בטמפרטורה מסוימת מכפלת הנפח והלחץ של גז היא קבועה, חוק גיי-ליסק, שלפיו הלחץ של גז בנפח קבוע הוא יחסי לטמפרטורה שלו וחוק שארל, שלפיו הנפח של גז בלחץ קבוע הוא יחסי לטמפרטורה שלו. שלושה חוקים פיזיקליים אלה אוחדו עם הזמן לחוק יחיד שהם מקרים פרטיים שלו: משוואת הגז האידיאלי. מאחר שבמקרים רבים גזים אינם מתנהגים כגז אידיאלי, גם לחוק זה נמצאו שיפורים עם השנים, למשל גז ואן-דר-ואלס. למרות עידון המשוואות, גם חוק זה אינו בעל דיוק מוחלט, וחוקים נוספים נמצאו (ועוד יימצאו) כדי לאפשר חיזוי בדיוק גבוה יותר.
ההשראה והצידוק לחוקי הטבע.
ההנחה בדבר תקפותם של חוקי הטבע אינה צריכה נימוקים לוגיים. אולם, מסקנות לוגיות המוסקות ממספר חוקי טבע שונים אינן יכולות ליצור פרדוקס. כמו כן הקביעות הנגזרות מחוקי טבע צריכות שלא לסתור את הידע הניסויי הקיים, להועיל בניבוי תוצאות של ניסויים עתידיים ולתת ביטחון מספק בנכונותן כדי לשכנע את הציבור להשקיע משאבים בפיתוח טכנולוגיה שעוצבה בהשראתם. הקשר זה של חוקי הטבע (ושל השיטה המדעית בכלל) נקרא "הקשר הצידוק" והפילוסופים של המדע הרבו לעסוק בו.
הקשר אחר של חוקי הטבע הוא הקשר ההשראה - דהיינו השאלה כיצד אדם מסוים הגה קביעה של חוק טבע, שהתברר שהיא מסבירה היטב את המתרחש ביקום. ברבים מהמקרים, קביעות אלה נעשות זמן רב לפני שנאספים מרבית הצידוקים להן. להקשר ההשראה לא הציעו הפילוסופים, בדרך כלל, הסברים. על מספר מדענים שקבעו חוקי טבע נאספו אגדות, כמו אגדת גילוי חוק ארכימדס באמבט או חוקי ניוטון במטע התפוחים.
אירלנד במשחקים האולימפיים