לאחר הפסקה של מספר שנים בהן חברי הלהקה פנו לקריירות סולו, הוציאה הלהקה את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Battle Born", בשנת 2012 ובשנת 2017 הוציאה את האלבום החמישי, "Wonderful Wonderful".
נכון להיום, הלהקה מכרה מעל 6 מיליון אלבומים בארצות הברית, מעל 5 מיליון אלבומים בבריטניה, ומעל 15 מיליון ברחבי העולם.
קריירת סולו.
2010–2011: Flamingo.
אלבום הסולו הראשון של ברנדון, "Flamingo", יצא לאור ב-6 בספטמבר 2010 בבריטניה ואירלנד, וכשבועיים לאחר מכן, ב-14 בספטמבר, בארצות הברית וקנדה.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Crossfire", יצא לאור ב-21 ביוני 2010. הקליפ לשיר יצא כחודש לאחר מכן, ב-8 ביולי. בקליפ השתתפה השחקנית שרליז ת'רון. האלבום זכה לשבחים ולביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה, שם גם הגיע למעמד זהב.
2015–הווה: The Desired Effect.
ב-24 בפברואר 2015 הודיע פלאוורס כי אלבומו השני, "The Desired Effect", צפוי לצאת לאור ב-18 במאי באותה השנה. ב-23 במרץ, כחודשיים לפני הוצאת האלבום, יצא לאור הסינגל הראשון ממנו, "Can't Deny My Love". ב-13 באפריל 2015 יצא לאור הסינגל השני מהאלבום, "Still Want You", יחד עם הקליפ לשיר. שבועיים לאחר מכן, ב-27 באפריל, יצא לאור הסינגל השלישי מהאלבום, "Lonely Town".
האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2015, וכמו אלבום הסולו הקודם של פלאוורס, הגיע גם הוא לפסגת מצעד האלבומים של בריטניה. את האלבום מקדם פלאוורס בסיבוב ההופעות "The Desired Effect Tour", שהחל ב-12 במרץ 2015 וצפוי להסתיים ב-11 באוקטובר באותה השנה.
חיים אישיים.
פלאוורס נישא לטאנה ברוק מונדקוסקי ב-2 באוגוסט 2005. לזוג שלושה בנים, אמון, נולד ב-2007, גאנר, נולד ב-2009, והנרי, נולד ב-2011.
פלאוורס הוא מורמוני, והוא חבר בכנסיית ישו המשיח של קדושי אחרית הימים.
יואל בוכוולד
יואל בּוּכוַולד (1920 – 5 בפברואר 1997) היה קריקטוריסט וצייר ישראלי. עלה לארץ בשנת 1950. יצירותיו התפרסמו ברבים מן העיתונים היומיים בארץ.
ביוגרפיה.
יואל בוכוולד נולד בשנת 1920 בווינה בירת אוסטריה. עסק באמנות מגיל צעיר. בשנת 1938, בהיותו בפולין, חש בסכנה האורבת ליהודים והחליט לברוח. לאחר מסע ארוך הגיע לאוזבקיסטן, שם הכיר את מי שלימים תהיה אשתו. את פרנסתו הדלה מצא בציור פורטרטים של תושבי המקום בעזרת פחם.
עם חזרתו לפולין בשנת 1946, גילה כי אמו ואחיו הצעיר נספו בשואה. המשטר הקומוניסטי בפולין העניק לבוכוולד רשות לפתוח סטודיו לציור, וגופים הקשורים למפלגה הקומוניסטית הזמינו ממנו ציורי-ענק של אישים דוגמת סטלין ולנין, לצורך הצגתם בחוצות הערים.
בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל. הם נקלטו במעברת עולים בהרצליה לתקופה של ארבע שנים וחצי. באותה עת החל לעבוד בציור קריקטורות של עוברי-אורח ברחוב אלנבי בתל אביב, שם פגש את עורך עיתון "הדור" (של מפלגת מפא"י), שהתרשם מציוריו והציע לו עבודה קבועה בעיתון.
עבודותיו התפרסמו בעיתונים "הדור", "היום" (של מפלגת גח"ל), "העולם הזה", "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"דבר השבוע". בסוף שנות ה-50 יצא לאור אוסף גלויות עם קריקטורות צבעוניות של שׂרי ממשלה מאת בוכוולד. בשנת 1956 ראה אור הקובץ "500 קריקטורות של צירי הקונגרס הכ"ד" (ירושלים–תל אביב: לעצטע נייעס), שהתקיים בשנת תשט"ז.
בוכוולד התגורר בחולון משנת 1954 עד מותו. ציוריו זכו למקום של כבוד לצד עבודותיהם של הקריקטוריסטים הפוליטיים דוש (קָרִיאֵל גַרדוֹש), זאב (יעקב פרקש) ורענן לוריא.
בוכוולד נפטר בפברואר 1997. נקבר בבית עלמין הדרום.
מצנפת שינה
מצנפת שינה היא כובע בד רך, ללא תיתורה, הנחבש כבגד שינה, לרוב יחד עם פיג'מה או כתונת לילה. מצנפת השינה נועדה לחמם, והייתה מקובלת בצפון אירופה בעידן טרום ההסקה המרכזית, כאשר הבתים היו קרים בלילות. שימוש נוסף של המצנפת הוא הגנה על התסרוקת.
כובעי השינה של הנשים היו בדרך כלל פיסת בד ארוכה כרוכה סביב הראש, או כובע בד רך ועגול ששוליו מכווצים. מצנפות השינה של הגברים היו מחודדות, לרוב עם קצה מוארך שבראשו פונפון, אשר שימש כצעיף לחימום הצוואר אך לא היה ארוך כצעיף כדי למנוע סכנת חנק בעת השינה.
בימי טייברן וכלא ניוגייט בהיסטוריית ההוצאות להורג בתלייה בבריטניה, המצנפת ששימשה להסתרת יסורי האסירים הייתה לרוב מצנפת שינה אשר הסוהרים סיפקו לאסירים שיכלו להרשות זאת לעצמם. לאחר שהאסיר סיים להתפלל, התליין משך את המצנפת על פניו של האסיר. נשים בחרו בחלק מהמקרים במצנפת עם רעלה. מסביבות 1850 הרשויות סיפקו מצנפת פשתן לבנה כחלק מתהליך ההוצאה להורג.
כיום כמעט ואין חובשים מצנפות שינה, אולם הן מוצגות תדיר בסרטי אנימציה (ולעיתים בסרטים אחרים), כחלק מבגדי השינה של הדמויות.
ניקי אימבר
ניקי אימבר (Nicky Imber) הוא כינויו של איגנץ אימברמן (Ignaz Imbermann; 20 באוקטובר 1920 – 1996) היה פסל וצלם יהודי הידוע בשל סדרת פסלי "משואה לתקומה" המוצבים בגן ציבורי בכרמיאל.
אימבר נולד בווינה בירת אוסטריה ב-1920. (קרוב של נפתלי הרץ אימבר, מחבר "התקווה".)
לאחר סיפוח אוסטריה על ידי הנאצים ב-1938 נכלא במחנה הריכוז דכאו משם הצליח להימלט. ב-1943 הצטרף לצבא הבריטי, ולאחר המלחמה שהה בקניה ובדרום אמריקה, שם עסק באומנות ועשה לעצמו שם כפסל. בין 1978 ל-1981 בנה סדרת פסלי ענק המנציחים את השואה והתקומה, המוצבים בגן הפסלים בכניסה לעיר כרמיאל. בשלב זה עלה לישראל, וביסס בה את ביתו. נפטר ב-1996 בווינה.
מכונה מולקולארית
גרטרוד אליון
יולי אוסיפוביץ' מרטוב
יולי אוסיפוביץ' מארטוב
יולי מארטוב
יוליוס מארטוב
לוטרות
לוטרות (שם מדעי: "Lutrinae") הוא שמה של תת-משפחה במשפחת הסמוריים, הכוללת 13 מינים של יונקים מימיים, הניזונים מדגים ורכיכות, וכן מחסרי חוליות אחרים, דו-חיים, ציפורים ויונקים קטנים.
מחזור החיים.
משך ההריון של הלוטרות הוא 60–86 יום. את הגורים מגדלת רק האם, והאב אינו משתתף בגידולם. הגורים יונקים מאימם חלב. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בערך בגיל שנתיים, והזכרים בגיל שלוש שנים. בגיל חודש יכולה הלוטרה הצעירה לצאת מן המאורה, ובגיל חודשיים היא יכולה לשחות. הלוטרה נשארת עם האם והאב עד לגיל שנה לערך. אורך החיים של הלוטרות כ-16 שנה.
מאפיינים.
ללוטרות גוף צר וארוך, וגפיים קצרות יחסית עם כפות קרומיות. לרוב יש להם טפרים חדים, ולכל המינים, מלבד לוטרת הים, יש זנב ארוך ושרירי. אורכו של הבוגר במינים השונים נע בין 60 ל-180 ס"מ, ומשקלם בין 1 ל-45 ק"ג. הלוטרה חסרת הטופר האסייתית היא הקטנה ביותר, ולוטרת הים ולוטרת הענק הם המינים הגדולים ביותר. בעבר היו מינים גדולים יותר מהסוגים מגלנהידריס, סיאמוגל והגדול ביותר, האנהידריודון שהגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל 100–200 ק"ג והיה הסמור הגדול מעולם.
ללוטרות יש פרווה פנימית רכה ומבודדת, המוגנת על ידי שכבה חיצונית של שיער. השיער לוכד שכבת אוויר השומרת על הלוטרה יבשה וחמה מתחת למים. הפרווה של הלוטרה היא הצפופה ביותר בבעלי החיים. בכל סמ"ר יש כ-200 אלף שערות.
לוטרות רבות חיות במים קרים, ויש להם חילוף חומרים גבוה, המאפשר להם לשמור על חום הגוף. הלוטרה האירופית חייבת לאכול כ-15% ממשקל גופה מדי יום, ולוטרת הים 20-25%, בהתאם לטמפרטורה. רוב מיני הלוטרה צדים 3–5 שעות ביום, ואמהות מניקות צדות עד 8 שעות ביום.
דגים מהווים מרכיב עיקרי בתזונה של הלוטרה, לעיתים קרובות בתוספת צפרדעים, סרטני נהרות וסרטנים. יש לוטרות שהתמחו בפתיחה צדפות (כלוטרת הים הנעזרת באבנים), ואחרות יצודו יונקים קטנים או ציפורים. התלות בטרף גורמת ללוטרות להיות פגיעות מאוד לתופעות של דלדול במאגרי המזון.
הלוטרות פעילות מאוד, רודפות אחרי טרף במים או על מצע הנהר, קרקעית האגם או קרקעית הים. רוב המינים חיים לצד מים, אבל נכנסות אל המים רק לצורך ציד או מעבר מרחקים, ומבלות את שאר הזמן על היבשה, על מנת לשמור על הפרווה מלספוג מים. לוטרות הים הן מימיות וחיות באוקיינוס במשך רוב חייהם.
הלוטרות הן חיות שובבות, ואפשר לעיתים קרובות למצוא אותן משחקות. מינים ביולוגיים שונים נבדלים במבנה החברתי שלהם: חלק מהלוטרות הן מתבודדות, ואחרות חיות בקבוצות, העשויות להיות גדולות למדי.
מיון.
בתת-משפחה זו ישנם 7 סוגים ב 13 מינים:
מוחמד אלק
מוחמד אלק (בערבית: محمد علاق; 17 באוגוסט 1974 - 8 במרץ 2016) היה ספורטאי אלג'יראי שהתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האלג'ירית. אלק היה אלוף פאראלימפי, והספורטאי האלג'ירי הראשון שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
ביוגרפיה.
אלק התמודד במשחקים הפאראלימפיים לראשונה באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996). הוא התחרה בריצת 400 מטר, אך לא הצליח לסיים את התחרות. בריצת 100 מטר הוא זכה במדליית זהב כשקבע שיא עולם של 12.03 שניות (קטגוריה T36), לפני הגרמני פיטר האבר (12.45 שניות) והמצרי אחמד חסן מחמוד (12.65 שניות) בריצת 200 מטר קבע אלק שיא עולם במקצה המוקדם עם 24.61 שניות, אותו שיפר במקצה הגמר כשזכה במדליית זהב נוספת עם תוצאה של 24.32 שניות.
באולימפיאדת הנכים סידני (2000) הגיע אלק לשיאו. הוא זכה במדליית הזהב בריצת 100 מטר עם שיא פאראלימפי של 11.99 שניות, במדליית זהב נוספת בריצת 200 מטר עם תוצאה של 24.39 שניות, ובמדליית זהב שלישית בריצת 400 מטר עם שיא עולם של 54.66 שניות.
באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) השתתף אלק בריצת 200 מטר בלבד, וזכה במדליית הארד עם תוצאה של 25.10 שניות, אחרי צ'ן יאנג הסיני ומאט סלייד הניו זילנדי. הוא חזר והתחרה גם באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) אך לא הצליח להעפיל לריצות הגמר ב-100 וב-200 מטר.