מרבית הסרטים שזכו בפרס היו סרטים אירופאיים שבוימו על ידי גברים. מאז 1949 זכו בפרס רק שלושה סרטים שבוימו על ידי נשים. אף על פי שאמריקאים רבים זכו בפרס על מפעל חיים, רק שלושה במאים אמריקאים זכו בפרס אריה הזהב במהלך השנים. צרפת ואיטליה מובילות במספר הזכיות, עם זכיות של 14 ו-11 סרטים בהתאמה. ב-2009 זכה בפרס בפעם הראשונה סרט ישראלי, "לבנון" בבימויו של שמוליק מעוז.
מלכים הולכים קדימה
מלכים הולכים קדימה (באנגלית: Kings Go Forth) הוא סרט מלחמתי שצולם בשחור לבן והופק באולפני יונייטד ארטיסטס בשנת 1958. את הסרט ביים דלמר דאסב והפיק פרנק רוז. הסרט הוא עיבוד לספרו של ג'ו בראון, הנושא את אותו השם.
עלילה.
בשנת 1944, בשעה שחיילי כוחות הברית מנסים לשחרר את ההרים בדרומה של צרפת, מהכיבוש הגרמני, טכנאי רדיו עשיר וחצוף, בריט האריס (טוני קרטיס), מצטרף לפלוגה עייפת הקרבות של סמל סאם לוגינס (פרנק סינטרה). הסמל מתפלא על הטוראי הצעיר, שניסה לשחד את דרכו אל מחוץ לצבא, שמגלה אומץ לב ומחלץ חייל פצוע השוכב במטע תפוחים ממוקש. כשהוא לומד כי חיילי הפלוגה נמצאים תחת אש מזה חודשים רבים, הקולונל האחראי עליהם מתחיל לתת להם חופשות קצרות בעיר ניס, עיר חוף לחופי הריביירה, שאליה הובאו כל פרטי הנוחיות האפשריים, כדי לפנק את החיילים האמריקאים המשחררים.
אחר צהריים אחד, נוסע סאם בג'יפ מחוץ לעיירה, שם הוא פוגש את מוניק בלייר (נטלי ווד) היפהפייה, שנולדה וגדלה בצרפת, אך משפחתה היא אמריקאית. כאשר הם יושבים במסעדה, סאם מספר לה על עברו ואילו מוניק מספרת לו על טוב ליבו של אביה המנוח. סאם מעוניין לפגוש את מוניק שוב, אך אף על פי שהוא מוצא חן בעינייה, היא מודיעה לו כי אין היא מעוניינת בקשר רומנטי. מאוכזב, חוזר סאם לעיסוקו, חיפוש אחרי לוחמים גרמנים המסתתרים באזור. לאחר שבריט מסכן את חייו לאבטח בונקר אסטרטגי חשוב לפלוגה, סאם מתגבר על קנאתו בעושרו ובמראהו של בריט ומעניק לחייל הצעיר קידום. בשבת בלילה, חוזר סאם אל המסעדה הקטנה, שם הוא פוגש את אמא של מוניק, המזמינה אותו לסעוד בביתם. מוניק מספרת כי אביה, שמת שנתיים קודם לכן, נתן מחסה בבית ליתומים ופליטים, בימי הכיבוש הקשים. אז היא נותנת לסאם לנשקה. לאחר מכן, מתחיל סאם לבלות את כל חופשות סוף השבוע שלו יחד עם מוניק ואמה, וערב אחד הוא מתוודה על אהבתו למוניק. מוניק מכריזה שוב, כי כל שהיא מעוניינת זה בידידותו, מוניק אז מגלה משהו אותו פחדה לגלות עד אז, אביה היה כהה עור, "אני מניחה כי כושי היא אחת המילים הראשונות אותן אתה לומד באמריקה, הלא כן?", היא שאלה וכשסאם אינו משיב לה, היא פורצת בדמעות. אמא של מוניק אומרת, כי על אף שהיא ובעלה, פרד, חיו בגאווה בפילדלפיה, הם עברו לגור בצרפת, עקב "עיוורונה" של אמריקה לצבעים. סאם, שהיה בצד השני של המתרס, כשהוא גדל ליד שכונת הארלם בניו יורק, נאבק עם עצמו על גילוייה של מוניק. לבסוף מחליט סאם, לחדש את הקשר עם מוניק, השמחה על החלטתו ומזמינה אותו לצפות במופע ג'אז במועדון לילה בניס. סאם מופתע לראות את בריט, מופיע בנגינת חצוצרה מסחררת עם הלהקה ונפגע כאשר הוא רואה כי בריט זכה להערצתה של מוניק. כאשר חיילי הפלוגה כובשים בונקר נוסף מידי הגרמנים, בריט מודה כי מוניק מוצאת חן בעיניו, אך לפני שהוא מספיק להגיב על הידיעה כי אביה של מוניק היה שחור, מתחילה הפצצה של הגרמנים. נחוש למצוא את מקור הארטילריה הכבדה של הגרמנים, שעצרה את התקדמות הפלוגה, סאם ובריט מבקשים אישור לסרוק את השטח ממרומי מגדל פעמונים, הנמצא מעבר לקווי האויב.
לאחר שבילה ערב עם מוניק, מכריז בריט כי הציע אירוסין למוניק, כתוצאה מכך סאם, הספקני מכוונותיו של בריט, מכריח את בריט לחתום על טופס בקשה לנישואין. כמה חודשים לאחר מכן, ביום בו סאם מקבל תשובה מהמפקדה, כי בקשת המשימה שלהם אושרה, הוא מגלה כי ברית, באופן חשאי, ביטל את טופס בקשת הנישואין, בכך שקרא לכל הנושא בדיחה. באותו הלילה סאם מכריח את בריט לגלות זאת ואמא. בריט, מודה כי הרומן עם מוניק היה רק "שעשוע חדש" עבורו ובקשיחות מעליב את מוניק על רקע מוצאו של אביה, מוניק ההיסטרית, בורחת מהמקום, ומאוחר יותר באותו הלילה נודע לסאם כי היא ניסתה להרוג את עצמה. כאשר הוא ובריט מתחילים את משימתם הלילית המסוכנת, סאם נשבע בכעס, כי הוא יהרוג את החייל הצעיר. אף על פי המתיחות בין השניים, הם מתגנבים לכפר, המוחזק בידי הגרמנים וממקמים את עצמם בראש מגדל הכנסייה. בעזרת פצצות תאורה, אותן מספקים להם כוחות בנות הברית, השניים מצליחים לשדר את מיקומם של החיילים הגרמנים ומצבורי התחמושת שלהם, כוחות הברית מיידית מתחילים להפציץ את המטרות שנמסרו להם. בזמן שהם ממשיכים לדווח לכוחותיהם, בריט מתנצל בכנות על שפגע במוניק, ומסביר כי בניגוד לסאם, הוא אדם חסר אופי. בסופו של דבר השניים מורים לכוחות הברית להפציץ את מיקומם, אך כאשר הם נמלטים למצוא מחסה מפני ההפצצה המתקרבת, בריט נהרג בידי חייל גרמני. סאם נפצע ומאבד את זרועו, לאחר ארבעה חודשים בבית החולים, סאם מחליט לעזוב ולחזור לעסקיו בלוס אנג'לס. בדרכו הביתה הוא מבקר את מוניק, שאמא נפטרה לא מזמן. הוא מוצא כי הווילה בה התגוררה, הפכה לבית ספר ליתומי המלחמה, ומוניק נחושה בדעתה לשאת משא מוצאה בגאווה.
לבנון (סרט)
לבנון הוא סרט ישראלי משנת 2009, בבימויו של שמוליק מעוז. הסרט מבוסס על חוויותיו האישיות של מעוז במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
הסרט מתרחש ביומה הראשון של המלחמה, ומתאר את ההתרחשויות מנקודת המבט של צוות טנק שנשלח לקרבות. כל הסרט, מלבד סצנת הפתיחה והסיום, מצולם מתוך הטנק.
בסרט מככבים איתי טיראן (בתפקיד אסי, מפקד הטנק) יואב דונט (שמוליק, תותחן הטנק), אושרי כהן (הרצל, טען הטנק), מיכאל מושונוב (יגאל, נהג הטנק), וזהר שטראוס (ג'מיל, מפקד כח הצנחנים אליו מתלווה הטנק), ריימונד אמסלם (בתפקיד אשה לבנונית), אשרף ברהום (בתפקיד פלנגיסט) וכן דודו טסה (בתפקיד שבוי סורי).
עלילה.
הסרט נפתח ביום הראשון של מלחמת לבנון ומתמקד בצוות טנק ישראלי. כל הסרט מתרחש בתוך הטנק, ואילו את ההתרחשות מחוצה לו רואים דרך הפריסקופ של התותחן. הטנק מסופח לכוח צנחנים שאיתו הוא עושה את הדרך בלבנון. בעקבות טעות ניווט של מפקד הכוח הם נקלעים לשטח בשליטת קומנדו סורי. כדי לחלצם נשלחים שני לוחמים מהפלנגות הנוצריות, הסרט מסתיים כשהטנק עושה את דרכו בלחימה מחוץ לשטח שבשליטת הסורים ומגיע למקום מבטחים.
פסטיבלים ופרסים.
הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה ונבחר להקרנה בפסטיבלים רבים נוספים, בהם ניו יורק, פסטיבל הסרטים בטורונטו וטלורייד. כמו כן, הוא היה מועמד לעשרה פרסי אופיר, וזכה בארבעה מהם: שחקן המשנה הטוב ביותר (זהר שטראוס), עיצוב אמנותי (אריאל רושקו), צילום (גיורא ביח) ופסקול (דוד ליס ואלכס קלוד). בדצמבר 2010 זכה הסרט בשני פרסים בטקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע - לצילום הטוב ביותר וסרט הביכורים הטוב ביותר, והיה מועמד בנוסף לעוד ארבעה פרסים (הבמאי, התסריט, העריכה והסרט הטובים ביותר).
ביקורות והצלחה מסחרית.
אורי קליין ציין:
יהודה סתיו כינה את הסרט "יצירה מטלטלת" וכתב:
מאיר שניצר כתב:
על אף הזכייה בפרסים ושבחי המבקרים, הסרט לא זכה להצלחה מסחרית רבה בישראל. בשלושת החודשים מאז צאתו בספטמבר 2009 נמכרו בעבורו כ-50,000 כרטיסים.
יקום (פירושונים)
קובינה
קובינה (באנגלית: Covina) היא עיר במטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה. העיר שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס במחוז לוס אנג'לס. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2009 חיו בעיר 48,000 תושבים.
היסטוריה.
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1882 כאשר מספר מתיישבים הקימו עיירה קטנה. 9 שנים לאחר מכן, בשנת 1901 העיירה הפכה רשמית לעיר.
התושבים היו בעיקר חקלאים אשר גידלו תפוזים ואשכוליות. בשנת 1909 קובינה הייתה ספקית התפוזים השלישית בעולם.
אחרי מלחמת העולם השנייה חל שינוי בתושבים ורובם עזבו את החקלאות. קובינה קיבלה אופי יותר עירוני כאשר התחילו להתיישב בה משפחות צעירות. כיום רוב תושביה עובדים בלוס אנג'לס.
גאוגרפיה.
קובינה שוכנת בעמק סן גבריאל לצלו של רכס הרי סן גבריאל, שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס. היא נחשבת לפרבר של לוס אנג'לס וחלק גדול מתושביה עובדים בעיר הגדולה.
היא גובלת בווסט קובינה בדרום ובדרום-מערב, אירבינדייל, וינסנט ובולדווין פארק במערב, אזוסה וגלנדורה בצפון, סן דימס במזרח ופומונה בדרום-מזרח.
שטחה של קובינה הוא 18.1 ק"מ רבועים.
סטפ-אפ
כיבוד כהנים
סומכוס
סוּמָכוֹס (מיוונית: Σύμμαχος, בן ברית) או סוּמְכוּס בן יוסף, היה תנא מהדור החמישי של תקופת התנאים. נחשב לתלמידו המובהק של רבי מאיר, מדבריו נותרו בידינו דברים ספורים, ומתוכם שנים משל רבי מאיר. המפורסמת שבהוראותיו היא "ממון המוטל בספק - חולקין", העומדת בניגוד לדעת שאר החכמים כי המוציא מחברו עליו הראיה.
סומכוס נחשב לתלמיד-חכם חריף, ונאמר עליו: לאחר פטירת רבו, רבי מאיר, למרות אי-רצונו של רבי יהודה ללמד את תלמידי רבי מאיר שנחשבו ל"קנתרנים", נדחק סומכוס לשיעורו, והתווכח בהלכה עם רבי יהודה.
שיטה נוספת ייחודית לסומכוס היא, שעל נזק הנגרם כתוצאה מצרורות יש לשלם את מלוא שווי הנזק ("נזק שלם") בניגוד לדעה המקובלת שיש לשלם רק את מחצית הנזק.
בענייני אגדתא לא מצאנו דבר מדברי סומכוס, למעט "כל המאריך באחד של שמע - מאריכין לו ימיו ושנותיו."
מסורת מאוחרת משנת 1897 מציינת את קברו של סומכוס ורבי נתן (הכותב מציין שרבי נתן היה חבירו של סומכוס, כנראה מתוך בלבול עם רבי מאיר רבו של סומכוס) במערה במתחם קבר רבי מאיר בעל הנס.
בועית