בליל ה-3 באוגוסט פתח כוח עות'מאני גדול, שמנה כ-8,000 איש, בהתקפה על האגף הדרומי של הקו הבריטי שהוחזק על ידי דיוויזיית אנזא"ק בפיקוד הנרי שובל. הפרשים האוסטרלים והניו זילנדים ניהלו קרב נסיגה והשהיה ובבוקר 4 באוגוסט אמנם הצליח הכוח הטורקי להשתלט על מספר עמדות, אך היה מותש, ללא מים ונתון להפגזות ארטילריות. אחר הצהרים באותו יום תקף כוח אחר של דיוויזיית אנזא"ק את הכוח הטורקי המותש ממערב למזרח והביא לנסיגתו. ליל אותו יום הוקדש על ידי שני הכוחות למנוחה והצטיידות, אך למחרת בבוקר, תקף הכוח שביצע יום לפני כן את קרב הנסיגה וההשהיה, את הכוח הטורקי והביא לשבירתו. חלק מחיילי הכוח הטורקי נכנעו וחלק נסוגו. בימים שלאחר מכן נסוגו הטורקים לביר אל-עבד ולאחר מכן לאל-עריש ולעזה. קרב רומני היווה למעשה את נקודת המפנה בה עברו הבריטים ממגמת התגוננות למגמת תקיפה והתקדמות מזרחה לעבר ארץ ישראל.
מלחמות ישראל - מצרים.
ב-2 בנובמבר 1956, במלחמת סיני, כבש את רומני הטור הצפוני של יחידות צה"ל שכלל את חטיבה 27 בפיקוד חיים בר-לב. הכוח הישראלי אף המשיך מערבה בציר הצפוני עד שנעצר במרחק של 15 קילומטרים מתעלת סואץ.
ביוני 1967, במלחמת ששת הימים, בדרכו לכיבוש קנטרה, הגיע לרומני הכוח שכונה "כוח גרנית", בפיקוד ישראל גרנית, שכלל גם את חטיבת הצנחנים. מפקד חטיבת הצנחנים, רפאל איתן, נפצע קשה בראשו בעת כיבוש האזור.
ביולי 1967 נערך בים שמצפון לרומני קרב רומני בו הצליח חיל הים הישראלי לטבע שתי ספינות טורפדו של חיל הים המצרי. עוד לפני תחילת מלחמת ההתשה וגם במהלכה נהגו המצרים להחדיר חוליות קומנדו לאזור רומני דרך הים ואלו מיקשו צירים והניחו מארבים לכוחות צה"ל.
ב-6 באוקטובר 1973, עם תחילת מלחמת יום הכיפורים, הופצצו בסיסי צה"ל בבלוזה (השוכנת כשמונה קילומטרים ממערב לרומני) ורומני על ידי חיל האוויר המצרי. למחרת תקפו יחידות קומנדו מצריות סמוך לרומני טור שריון (על מובילי טנקים) של חטיבה 217, שנע על ציר אל עריש-רומני במגמת תגבור כוחות צה"ל בחזית הדרום. בקרב שהתפתח בין אנשי השריון וכוח של סיירת שקד שליווה את הטור נהרגו 10 חיילי צה"ל ו-70 אנשי קומנדו מצרים.
דמיטרי פוז'ארסקי
דמיטרי פוז'ארסקי (ברוסית: Дми́трий Миха́йлович Пожа́рский; 30 באוקטובר 1577 – 3 במאי 1642) היה נסיך, מדינאי ומפקד צבאי רוסי במאה ה-17, בין מובילי התנגדות להשתלטות פולנית על רוסיה הצארית בתקופת הצרות.
משפחת פוז'ארסקי היא בין צאצאים של יורי דולגורוקי ובהתאם לכך הם שייכים לצאצאי משפחת רוריק. האחוזה שלהם הייתה בתחום נסיכות ניז'ני נובגורוד. עד לדמיטרי פוז'ארסקי לא היו במשפחה מנהיגים ברמה ארצית.
במהלך משטר אופריצ'נינה של איוואן הרביעי המשפחה הוגלה לאחוזה נידחת. כאשר דמיטרי היה בן 10 בלבד האב שלו נפטר. בתקופה זו המשפחה עברה למוסקבה. בשנת 1593 הוא התחיל לשרת בחצר הצאר כמקובל באותה תקופה. בתחילת כהונה של בוריס גודונוב היה לו תפקיד זוטר בחצר. בשנת 1602 הוא התקדם ואימו קבלה תפקיד משמעותי בחצר הבת בוריס גודונוב - קסניה. בהמשך היא התקדמה וקבלה תפקיד חשוב בפמלית אשתו של בוריס גדונוב. לאחר הגעת דמיטרי הכוזב הראשון לשלטון, משפחת פוז'ארסקי המשיכה את השרות בחצר הצאר.
שרות בתקופת הצרות.
במאי 1606 החלה כהונה של וסילי שויסקי ודמיטרי פוז'ארסקי נשבע לו אמונים. החל משנת 1608 הוא השתתף בקרבות נגד הפולנים ולציון הוכרה לשירות המצטיין הוא קיבל מהצאר מספר אחוזות. בשנת 1609 הוא קיבל פניות להצטרף להתארגנות שתמכה בהכרזת מיכאל סקופין-שויסקי (שהיה מפקד הצבא) בצאר אך הוא סירב. בפברואר 1609 הוא התמנה לתפקיד וויוודה בעיר זאראיסק (מחוז ריאזאן של היום). באפריל 1610 מיכאל סקופין-שויסקי נפטר באופן מפתיע. פוז'ארסקי קיבל פניות חוזרות להצטרף להתארגנות שמטרתה לסלק את וסילי שויסקי מהשלטון. בשלב זה הוא מסרב. ביולי 1610 שויסקי סולק מהשלטון ודומה בויארית החלה לשלוט במדינה. בינואר 1611 תושבי העיר זאראיסק פנו לנסיך דמיטרי פוז'ארסקי בבקשה לתמוך בדמיטרי הכוזב השני. פוז'ארסקי אינו נענה לפניות וזה גרם למספר ערים נוספות לא להצטרף לתמיכה בדמיטרי הכוזב השני.
דמיטרי פוז'ארסקי גם לא הכיר בהחלטת הדומה הבויארית להכריז על בנו של מלך פולין סיגיזמונד השלישי כצאר רוסי. לדעה זו הצטרפו נציגי מספר ערים נוספות. ניז'ני נובגורוד וריאזן היו מרכז של התארגנות של צבא מתנדבים שבראשה עמד וויוודה של העיר ריאזן. דמיטרי פוז'ארסקי ואנשיו הצטרפו להתארגנות זו והכוחות הצבאיים החלו לנוע לכיוון מוסקבה. בקרבות במוסקבה הוא נפצע ופונה למנזר. מאוחר יותר הוא עבר לאחוזתו להמשך טיפול. התארגנות עצמה לא הצליחה להשיג את יעדיה.
באוקטובר 1611 הוא הועמד בראש צבא מתנדבים חדש נגד השלטון הפולני. גם עתה ניז'ני נובגורוד הייתה המרכז של ההתארגנות. לאחר איסוף כוחות, בתחילת מרץ 1612 הכוחות בפיקוד דמיטרי פוז'ארסקי החלו לנוע לכיוון מוסקבה. במהלך אביב הצבא עמד בירוסלבל לצורך התארגנות והמתנה לתגבורות מערים נוספות. ב-26 ביולי 1612 הכוח החל לנוע למוסקבה וב-14 באוגוסט היה כבר בפרברי העיר. במהלך 20 באוגוסט - 24 באוגוסט 1612 היו קרבות עזות נגד הפולנים והליטאים בראשות הטמאן הודקביץ'. בסופו של דבר הצבא הפולני הובס ונמלט לפולין. למרות זאת עוד כחודשיים נמשך המצור על הכוח הפולני שהתבצר בקרמלין של מוסקבה.
שרות בתקופת מיכאל הראשון.
במהלך הזמסקי סובור שנערך בשנים 1612–1613 דמיטרי פוז'ארסקי היה בין האנשים המובילים. ב-20 בפברואר 1613 הוא הציע לבחור את הצאר החדש בין קרובי משפחת רוריק. ב-21 בפברואר 1613 הסובור אכן קיבל את המלצותיו ובחר במיכאל הראשון כצאר. עבור השרות הנאמן ושחרור מוסקבה, דמיטרי פוז'ארסקי קיבל תואר בויארין ואחוזות בשטח משמעותי מזמסקי סובור. הצאר החדש נתן לו אחוזות נוספות.
עם תחילת שלטונו של מיכאל הראשון, דמיטרי פוז'ארסקי קיבל מספר מטלות חשובות. בשנים 1615–1616 הוא עמד בראש כח צבאי גדול שלחם עם הפולנים. בשנת 1617 הוא עמד בראש משלחת רוסית בשיחות עם אנגליה. באותה שנה הוא עמד גם בראש כוח צבאי שלחם עם הכוחות של האיחוד הפולני-ליטאי שהתקרבו למוסקבה בשלבים האחרונים של מלחמת פולין-רוסיה 1605 - 1618.
עם סיום הלחימה הוא ממונה למספר תפקידי מפתח במינהל הצאר. בחתונות הצאר בשנים 1624 ו-1626 הוא ואשתו מקבלים תפקידי כבוד.
בשנת 1628 הוא נשלח לנובגורוד בתפקיד וויוודה. עם התחדשות הקרבות נגד האיחוד הפולני-ליטאי הוא הועמד בראש כוח צבאי וגם השתתף בשיחות שלום לקראת חתימת חוזה סיום הלחימה.
בשנת 1637 בגיל 60 הוא ממשיך בשרות. בשנת 1640 הוא השתתף בשיחות שלום עם האיחוד הפולני-ליטאי.
זיכרון.
להוקרה לפעילותו הוקמו מספר אנדרטאות, המפורסמת מהם - אנדרטת מינין ופוז'ארסקי בכיכר האדומה במוסקבה.
בשנת 2005 ממשלת רוסיה החליטה לציין אירועים של שחרור מוסקבה בשנת 1612 כחג לאומי חדש - יום איחוד האם שחל ל-4 בנובמבר.
חלקיק בתיבה
פופארט
תפקודי כבד
תפקודי כבד, שכוללים בין היתר אנזימי כבד, הם קבוצה של בדיקות מעבדה ביוכימיות שמטרתן לתת תמונה על תפקוד הכבד.
יתרונות בדיקות המעבדה
מגבלות בדיקות המעבדה
סוגי בדיקות מעבדה של הכבד
כיוון שהמדדים הקשורים למחלות רבים נהוג לחלקם למספר קבוצות:
מדדים לנמק כבדי
טרנסאמינזות- אנזימים תוך תאיים המשחלפים קבוצה אמינית בין חומצת אמינו לחומצת קטו. בנמק של תאי כבד משתחררות טרנסאמינזות אל הדם ואלו ניתנות לגילוי בבדיקה. הטרנסאמינזות העיקריות שנבדקות הן:
הערכים הנורמליים בבדיקה הם כ-30 יחידות בינ"ל לליטר. לרוב אין מתאם בין רמת הטרנסאמינזות בדם למידת הנזק הכבדי.
רמה גבוהה בסדר גודל של מאות יחידות של טרנסאמינזות בדם מופיעה במצבים: דלקת כבד, שחמת כבד, איסכמיה של הכבד, גרורות, מחלות זיהומיות, מחלות גרנולומטוטיות, שינוי שומני בכבד, מחלות מטבוליות ואלכוהוליזם.
רמה גבוהה בסדר גודל של אלפי יחידות של טרנסאמינזות בדם מופיעה במצבים: דלקת כבד טוקסית או תרופתית, דלקת כבד ויראלית אקוטית וגודש של הכבד שנובע מאי ספיקת לב.
היחס AST/ALT
LDH- אנזים שמצוי ברקמות רבות, הוא פחות רגיש מהטרנסאמינזות. נוטה לעלות במיוחד בעת חדירת גרורות לכבד.
מדדים לעמדון מרה (Cholestasis)
(Alkaline Phosphatase (ALP- קבוצת אנזימים שמבצעת הידרוליזה ב-pH בסיסי. אנזימים אלה נמצאים ב: כבד, עצמות, מעי, שליה, כליה וכדוריות לבנות. נוכחות אנזימים אלה בדם מקורה בכבד ובעצמות. מצבים בהם רמתם בדם עולה כוללים:
(Gamma Glutamyl Transpeptidase (GGT- אנזים שנמצא ב: כבד, כליה, לבלב, טחול, לב ומח, ובניגוד ל-ALP לא נמצא בעצמות. רמתו בדם עולה באותם מצבים שתוארו בעליה של ALP. יתרונו של ה-GGT בכך שהוא יכול להעיד כי מקור העלייה ב-ALP הוא בכבד ולא בעצמות. תרופות כמו ברביטורטים, פניטואין ואלכוהול גורמים לעליה ביצור GGT. עם זאת, עליה ב-GGT לא מצביעה בהכרח על מחלת כבד.
מדדים לכושר הייצור של הכבד
הכבד מסנתז את חלבוני הדם: אלבומין, פיברינוגן, גורמי קרישה ואת מרבית האלפא ובטא גלובולין. אלבומין וגורמי קרישה מהווים מדד עיקרי לכושר הייצור של הכבד.
אלבומין- חלבון המיוצר רק על ידי הכבד (באדם בוגר נוצרים כ-12 גרם ביום). לכבד יכולת להכפיל את קצב היצור. קצב היצור מותנה בתזונה, בתהליכים דלקתיים, בהורמונים ובגורמים נוספים. אלכוהול ופקטורי דלקת מדכאים ייצור אלבומין, רמת אלבומין עשויה לרדת גם בשל איבוד מהכליה או בשל צבירת מים בגוף. לפיכך רמת אלבומין נמוכה אינה ספציפית למחלת כבד.