מוחמד אסמאעיל חאן (דארי/פשטו: محمد اسماعیل خان; נולד ב-1946) הוא איש צבא ומנהיג ציבור אפגני. שר האנרגיה והמים בממשלת אפגניסטן (2005–2013) וקודם לכן מושל מחוז הראת.
במהלך המלחמה באפגניסטן מול כוחות ברית המועצות עמד חאן בראש כוח מוג'אהדין גדול שכלל בעיקר טג'יקים ממערב אפגניסטן. חאן הוא דמות מפתח בתנועת ג'מעיאת-אי אסלאמי והיה חבר במפלגת החזית הלאומית המאוחדת .
ביולי 2021 גייס אסמאעיל חאן מאות מנאמניו בעיר הראת כדי לתמוך בכוחות ההגנה על העיר מפני מתקפה של הטליבאן אך העיר נלכדה ב-12 באוגוסט ביד הטליבאן ואסמאעיל חאן הוסגר.
שוויינפורט
שוויינפורט (בגרמנית: Schweinfurt; מילולית: "דרך החזיר") היא עיר במחוז פרנקוניה התחתונה בבוואריה שבגרמניה. העיר היא מובלעת של המחוז שלה והיא מוקפת במחוז שוויינפורט, על שמה.
העיר שוויינפורט מהווה מרכז לתעשייה, תרבות והשכלה גבוהה. בעיר אוכלוסייה של 53,319 תושבים (נכון ל-31 בדצמבר 2020).
בעיר שוכן קמפוס של האוניברסיטה למדעים יישומים וירצבורג-שוויינפורט.
היסטוריה.
עקבות ההתיישבות הראשונים בסביבת העיר מתוארכים למאה ה-55 לפנה"ס (-5500).
שוויינפורט תועדה לראשונה בשנת 791 והיא אחת הערים העתיקות ביותר בבוואריה. במאות ה-10 וה-11 שלטה מרקיזות שוויינפורט בחלקים גדולים של צפון בוואריה.
במאה ה-12 הקיסר פרידריך ברברוסה עשה את שוויינפורט לעיר קיסרית חופשית באימפריה הרומית הקדושה, מעמד שעליו שמרה עד 1802.
בשנות ה-40 של המאה ה-13 העיר נחרבה במלחמה מול וירצבורג ונוסדה מחדש ב-1254.
בשנת 1652 נוסדה בשוויינפורט האקדמיה הלאומית הגרמנית תחת השם הראשוני "האקדמיה של מסוקרני הטבע".
בשנת 1770 החלה ההיסטוריה התעשייתית של העיר, עם הקמתו של מפעל עופרת ראשון בעיר, מאז ועד היום העיר היא מרכז לתעשייה.
במלחמת העולם השנייה ספגו האמריקאים את התבוסה האווירית הגדולה ביותר שלהם על שוויינפורט בפשיטה השנייה על שוויינפורט (יום חמישי השחור). ב־11 באפריל 1945 פלש הצבא האמריקאי לעיר. במלחמה הקרה, חיל המצב של צבא ארצות הברית בשוויינפורט (או בקיצור: USAG Schweinfurt) שהוקם ב-1945 היה הריכוז הגבוה ביותר לאחר מלחמת העולם השנייה של יחידות לחימה אמריקאיות בגרמניה כולה. בצפון מערב שוויינפורט, צמחה עיירה אמריקאית, עם תשתית אזרחית מלאה הכוללת מגוון חנויות ל-12,000 אמריקאים, חיילים ואזרחים. עד נסיגת צבא ארצות הברית בשווינפורט בשנת 2014 הוצבו בעיר כ-100,000 חיילים אמריקאים.
במאה ה-21.
לאחר האיחוד הגרמני בשנת 1990, שווינפורט הפכה למרכז חשוב בגרמניה. העיר היא בעלת צפיפות התעסוקה הגבוהה ביותר (2015) והתוצר המקומי הגולמי השלישי בגובהו בין כל ערי גרמניה (2014). שלל חברות כגון SKF ו Schaeffler Group, מיקמו את המשרדים המרכזיים בשוויינפורט.
ראש העיר הוא סבסטיאן רמלה מהמפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (בראשי תיבות: CSU)
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת במרכז גרמניה, במרחק של כ-40 קילומטרים ממדינת באדן-וירטמברג, ממדינת הסן וממדינת תורינגיה. העיר שוכנת על נהר המיין, המחבר בין הים הצפוני לבין הים השחור דרך תעלת מיין–דנובה.
העיר ממוקמת בין הערים פרנקפורט (110 ק"מ מערבית) ונירנברג (90 ק"מ דרום מזרח).
כלכלה.
העיר ידועה בתעשיית המתכת שלה.
עם תוצר לנפש של 78,382 אירו, שווינפורט ממוקמת במקום השלישי בגרמניה, לאחר וולפסבורג ופרנקפורט.
על פי מחקר שנערך על ידי המכון השווייצרי למחקר כלכלי, שויינפורט היא אחת הערים הצומחות ביותר בגרמניה.
מחקר משנת 2010, דירג את שוינפורט כאחת הערים הדינמיות ביותר באירופה מבחינת אפשרויות פיתוח. ממקום 63 בשנת 2007, העיר השתפרה משמעותית למקום 16 בשנת 2010.
המצאות בתחום האופניים.
בשוויינפורט הומצאו כמה המצאות חשובות בתחום האופניים: אופני הדוושה של פיליפ מוריץ פישר (1853) כמו גם מנגנון הגלגל החופשי (1889) ובלם ההרכבה (1903) של ארנסט זקס.
תרבות ואדריכלות.
בעיר ישנם מבנים ישנים ועתיקים רבים, המשתלבים בנוף העירוני המודרני.
בשנת 2009, נבנה בעיר מרכז קניות, שאורכו 300 מטרים.
עתיקות.
בעיר ממוקמת כנסיית סנט יוהנס, כנסייה שנחנכה בשנת 1297 וכנסיית סנט סלבדור, שנפתחה ב-1412.
כמו כן, בעיר ממוקמת כנסיית רוח הקודש. כנסיית רוח הקודש המקורית נבנתה באמצע המאה ה-15 ונהרסה כמעט לחלוטין בשנת 1554. בסוף המאה ה-16, הוקמה על חורבות הכנסייה, כנסייה חדשה בסגנון גותי. לאחר הריסת כנסיית רוח הקודש הישנה, הכנסייה של היום נבנתה בסגנון רומנסקי בשני 1897 עד 1902.
בשנת 1927, נחנכה בעיר כנסיית סנט קיליאן, שמלבד חלקים מהחומה ומהמגדל הראשי שלה, היא נהרסה כליל בעת ההפצצות במלחמת העולם השנייה. בשנת 1953, שוחזרה הכנסייה. בכנסייה יש את אחד חלונות הכנסייה הגדולים ביותר בגרמניה, בגודל של 250 מטרים רבועים.
בניין העירייה הישן של העיר נבנה בשנים 1570–1572. זהו אחד מבנייני העירייה מתקופת הרנסאנס המפורסמים ביותר. בית הספר לדקדוק הישן, כיום מקום מושבו של המוזיאון המקומי, נבנה בין השנים 1582–1583.
מוזיאון גיאורג שפר שבעיר מציג ציורים גרמניים מהמאה ה-19, המוזיאון קיבל את שמו על שם המהנדס ואספן האמנות הגרמני גיאורג שפר, תושב העיר שהמוזיאון מבוסס על אוספו הפרטי. במוזיאון זה נמצא אוסף העבודות המקיף ביותר בעולם של יצירות קרל שפיצווג.
קהילות.
קהילת יהודי שוויינפורט.
יהודים התיישבו בעיר שוויינפורט מאז שנוסדה מחדש ב-1254.
במקורות היהודיים העיר נקראה בשמות שונים: אשויין פורט, שויינבורט, שויינפורט, שווינוורט, שויינורדא ושוינוורטא.
ב-1298, הקהילה נפגעה קשה בפרעות רינדפלייש, 50 שנים לאחר מכן במגפה השחורה, היהודים הואשמו בהפצת המחלה ונערך טבח ביהודי שוויינפורט שחיסל את הקהילה, בתחילת המאה ה-15 יהודים הורשו לחזור לעיר ואף נהנו מזכויות בסיסיות חשובות, כמו חופש תנועה ומשפט בפני מועצת היהודים, היודנראט, ולא בפני שופטים נוצרים, אך הוטלו עליהם מיסים וקנסות שונים שהיו ייחודיים ליהודים. לקהילה היהודית היה בית כנסת ובית עלמין אשר הוחרמו בראשית המאה ה-16 והוכרזו כרכוש העירייה. ב-1555 גורשו היהודים מהעיר ויהודים התיישבו בעיר מחדש רק במאה ה-19. מ-1863 ישבה בשווינפורט רבנות המחוז. בעיר נפתח בית כנסת קטן בשנת 1866 ובשנת 1888 הוקם בית כנסת חדש אשר שופץ ב-1928.
ב-1874, הוקם בית קברות יהודי בעיר .
מסוף המאה ה-19, פעלו בשווינפורט חברי קדישא. חברת גמילות חסדים, חברה לתמיכה במהגרים וקפת צדקה שהייתה שייכת לקהילה. בתחילת המאה ה-20 פעלו בעיר סניפים מקומיים של "צה - פאו" (.C.V) - "האגודה המרכזית של יהודי גרמניה", ההסתדרות הציונית, הקרנות הלאומיות, "ברית חיילי החזית היהודיים" (.R.J.F), חברת "כל ישראל חברים", "אגודת הנוער היהודי" (תנועות הנוער היהודיות הציוניות) ואגודת הצופים (Wanderverein). במסגרת ההכשרה להגירה, ארגנה הקהילה ב-1933 קורסים ללימודי השפה העברית.
ב-1933 היו בשוויינפורט 368 יהודים שהיוו 0.9% מכלל האוכלוסייה.
בליל 9 בנובמבר 1938 שהיה ליל הבדולח, הוצאו יהודי שווינפורט מבתיהם והובלו ברחובות העיר, כאשר בריונים מיידים בהם אבנים. נשים ונערות נכלאו במכלאות בקר. כ-30 גברים נשלחו למחנה הריכוז דכאו. בבית הכנסת השחיתו את ספרי התורה, החרימו תשמישי קדושה יקרי ערך, הרסו את מקווה הטהרה ואת כיתות בית הספר. במרץ 1939 נאלצה הקהילה למכור למועצת העיר, במחיר סמלי, את בניין בית הכנסת ואת בניין בית הקהילה.
בשנים 1933–1942 רבים מן יהודי שוויינפורט היגרו מהעיר, ומהם 31 עלו לארץ ישראל. ב-1942 קהילת יהודי שוויינפורט נרצחה לחלוטין בשואה.
הקהילה המוסלמית בשוויינפורט.
משנות השישים ואילך, האסלאם קיבל חשיבות בשוויינפורט בעקבות הגירת עובדים טורקים למרכז התעשייה הגדול. בראשית המאה ה-21 הגיעו לעיר מהגרים מוסלמים מכל רחבי העולם, כיום ישנם ארבעה מסגדים בעיר.
ראצקווה
ראצקווה (בהונגרית: Ráckeve) היא עיר שממוקמת במחוז פשט, בחלקו הדרומי של האי הגדול צ'פל, על גדות נהר הדנובה בענף של ראצקווה. בשנת 1989, היישוב קיבל שוב זכויות עיר. זהו מקום מושבו של נפת ראצקווה.
מיקום.
ראצקווה ממוקמת כ-50 קילומטרים דרומית לבודפשט על האי צ'פל שהוא 48 ק"מ באורכו. שם נמצא הגשר הדרומי ביותר של הנהר על ענף זה של הדנובה, שיכול לשמש גם למעבר כלי רכב, גשר ארפאד, שנבנה בשנת 1896.
מרכז העיר ממוקם בגדה הימנית של ענף הדנובה, כלומר באי צ'פל עצמו, ואילו השכונה החדשה של העיר ממוקמת בגדה השמאלית, כלומר בצד של פשט. האזור המנהלי של ראצקווה חוצה את האי צ'פל, כך שהוא מגיע עד לענף הראשי של הדנובה.
נגישות.
הגישה לכביש הראשי של ראצקווה הוא כביש השידרה הראשי של האי צ'פל, כביש 5101. הוא נגיש מבודפשט מכביש הטבעת M0 של בודפשט. הדרך הקלה ביותר להגיע לראצקווה היא באמצעות תחבורה ציבורית, כאשר הרכבת הקלה (H6 HÉV) מתחילה מגשר המשחטה הציבורית לשעבר בבודפשט מתחנת ה-HÉV הציבורית קו H6 מגיעה לראצקווה שמהווה את התחנה החיצונית הסופית שלה.
היסטוריה.
אזור ראצקווה היה מיושב כבר בתקופה הכלקוליתית. אחרי התיישבות המדיארים במרכז אירופה, כל האי צ'פל, לרבות ראצקווה, היה מקום מגורי השבט של ארפאד, ראש כל שבעת השבטים של ההונגרים. הכפר אברהמטלקה והמנזר שנבנה במאה ה-12 נבנו בתקופת בית ארפאד, והאזכור הראשון בכתב מתוארך ל -1212.