המדפיסים בני פואה (Foá) הם בני משפחת מדפיסים, אשר הפעילו בתי דפוס בכל רחבי אירופה. בית דפוס הראשון שהפעילו היה בשנת ה'שי"א (1551) בסביונטה ליד מנטובה בצפון איטליה. בשנת 1554 הייתה העיר למרכז דפוס עברי.
היסטוריה.
המניע לפתיחת בית הדפוס בסביונטה היה סגירת בתי הדפוס העבריים בוונציה. אחדים מעובדיהם עברו לעבוד בדפוס פואה. דפוס שהיה ממוקם בבית פרטי ורק אך לאחר מכן הוקם בניין מיוחד עבורו. שני הספרים הראשונים שהודפסו בדפוס פואה היו: בשנת 1551 "מרכבת משנה" - פירושו של דון יצחק אברבנאל על ספר דברים. ובשנת 1552 "חזות קשה" - ספרו של רבי יצחק עראמה מספרד.
בדפוס סביונטה הייתה מקובלת השיטה של הזמנה מראש של הדפסת הספר, אשר הייתה מוקדשת לאדם מסוים. כאשר נאספו די חותמים מראש לספר החדש, נאספו התשלומים מהמשתתפים והדפסת הספר החלה. אם בין התורמים היו כאלה נדיבים במיוחד, שמם הופיע בהבלטה בעמודים הראשונים של הספר.
ברוב הספרים שהודפסו על ידי בני המשפחה הופיע סמל המשפחה: שני אריות נשענים על עץ דקל משני צדדיו ובענפי הדקל משולב מגן דוד. הדגלים נקבעו: בשער, העמוד הראשון ולעיתים בסוף הספר. מסביב לדגל הופיע הפסוק: "צדיק כתמר יפרח טוביה פואה יצ"ו", או השם בראשי תיבות "ט.פ.י." לפעמים המדפיס הוסיף פסוקים מתהילים ובכולם המילה "מגן". במשך הדורות היה שינוי במבנה הדגלים.
בדפוס טוביה פואה - המדפיס הראשון מבני המשפחה, הודפסו סך הכל 26 ספרים, העתקים מרובם נמצאים בבית הספרים הלאומי בירושלים ובספריית שוקן. נתנאל פואה - הבן הבא למשפחת פואה, פעל באמסטרדם במשך 14 שנה בין השנים 1702–1715, ובמאה ה-18 והמאה ה-19 פעלו בני המשפחה בוונציה ובפיזה והדפיסו 121 ספרים. אחרון בני פואה שעסק בהדפסה פעל בטורינו ושמו לא ידוע. הוא הדפיס את הספרים "סדר חג הזיכרון לחברת חבד" ו"אמת ברג'יו" שנכתב לזכר חללי מגפה.
המדפיסים בני משפחת פואה.
רשימת בני משפחת פואה המוכרים הם:
מכאן לפי סדר הא"ב
קונצ'רטו למרגל ולתזמורת
קונצ'רטו למרגל ולתזמורת הוא מותחן ריגול ישראלי, ספרו הראשון של אורי אדלמן, שיצא בשנת 1993.
עלילה.
הספר מתמקד בכנסייה הרוסית הישנה, השוכנת במגרש הרוסים שבירושלים ומהווה מוקד לפעילות ריגול אינטנסיבית הנמשכת ללא שינוי מהותי גם לאחר התפרקות ברית המועצות. ההנחה שנשמעת שוב ושוב מפי דמויות שונות בספר והיא גורם בסיסי לעלילה היא כי הק.ג.ב. מהווה גורם אוטונומי הממשיך בפעילותו "כרגיל" ללא קשר לשינוי המשטר. בניגוד לכנסיות הקיימות במגרש הרוסים במציאות, הכנסייה שבסיפור נהנית ממעמד אקסטרה-טריטוריאלי ולרשויות החוק הישראליות אסור להיכנס אליה - דבר המשפיע באופן משמעותי על מהלך העלילה.
העלילה מסופרת בגוף ראשון מפי שני מספרים המתחלפים ביניהם:
מלבדם, מופיעה בספר גלריה של דמויות ססגוניות כגון
פרשנות.
הספר מהווה חלק מובהק מסוגת ספרות הריגול הבינלאומית, ומזכיר את ספריו של ג'ון לה קארה בתיאור מפורט של מאבקי הכוחות הקטנוניים לעיתים בתוככי שירות הריגול (למשל, התחרות החריפה בין הסניפים בתל אביב ובירושלים) וגם בעולם האקדמי - ועם זאת הוא בעל רקע ישראלי מובהק ואופייני (למשל, בהתייחסות של אנשי שירות הריגול אלה אל אלה בשמם הפרטי - אף מפקד הסוכנות נקרא בפי כל בשם "מיקי").
הסוכנות בה פעילים יוחנן ואמנון אינה מוזכרת במפורש בשמה. תפקידה העיקרי שמופיע בספר - מעקב אחר מרגלים זרים הפועלים בשטח ישראל - הוא תפקיד מובהק של השב"כ. אולם הסוכנות עוסקת גם בפעילויות שהן במציאות בתחומו של המוסד, כגון תיאום עם שירות הריגול של ספרד בנושא המחתרת הבסקית.
לקראת סיום הספר מואץ קצב העלילה וכנהוג בספרים מסוג זה נחשף הקורא לגילויים מרעישים המאלצים אותו להבין מחדש את כל מה שסופר עד לאותו רגע. הקורא מגלה כי גם הדמויות הראשיות שסיפרו את סיפורן בגוף ראשון הסתירו ממנו מידע רב ומשמעותי.
תרגומים.
גרמנית:
טאהיטי
קרלו השני, מלך נאפולי
קרלו השני, מלך נאפולי (איטלקית: Carlo Secondo di Napoli או Carlo Secondo d'Angio ; צרפתית: Charles Deux d'Anjou כונה גם Carlo lo Zoppo (קרלו "הפיסח") ; סביב 1254 - 5 במאי 1309) היה מלך נאפולי, מלך אלבניה, נסיך סלרנו, נסיך אכאיה, רוזן פרובאנס ורוזן אנז'ו.
ביוגרפיה.
שארל, שנודע בשם נסיך סלרנו היה בנם של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה ושל ביאטריס מפרובאנס. הוא נפל בשבי לאחר שהפסיד בקרב הימי של נאפולי ביוני 1284 נגד רוג'רו די לאוריה שפיקד על צי ממלכת אראגון. עם מות אביו בינואר 1285 הוא היה עדיין אסיר של פדרו השלישי, מלך אראגון. ב-1288, בתיווכו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה הוא שוחרר לאחר שהכיר בשלטון הספרדים בסיציליה אך נשאר מלך נאפולי.
הוא הבטיח לשכנע את בן דודו, שארל, רוזן ולואה לוותר תמורת עשרים אלף מטבעות כסף על התואר מלך אראגון שקיבל מן האפיפיור מרינוס הרביעי שהכריז על מסע צלב נגד אראגון ב-1284. הוא השאיר את שלושת בניו ושישים אצילים מפרובאנס כבני ערובה למילוי תנאי ההסכם, אך ב-1289, אחרי ששוחרר משביו, האפיפיור ניקולאס הרביעי שחרר אותו מכל התחייבויותיו, הכריז עליו כמלך סיציליה ונידה את אלפונסו השלישי, מלך אראגון.
שארל, רוזן ולואה כרת ברית עם ממלכת קסטיליה והתכונן לעלות על אראגון, מה שגרם לאלפונסו השלישי לחתום על הסכם טאראסקון שלפיו יסיג את כוחותיו מסיציליה וישלם מס עובד לכס הקדוש. אלפונסו מת ב-1291 לפני שהיה סיפק בידו לבצע את תנאי ההסכם, ואחיו חיימה השני שהפך למלך אראגון, השאיר את השלטון בסיציליה לאחיו פרדריק. בוניפקיוס השמיני שנבחר לאפיפיור ב-1294 בנאפולי בחסותו של שארל השני, פתח במשא ומתן עם חיימה השני, מלך אראגון, מה שהביא להסכם אניאני שלפיו שארל השני, מלך נאפולי יוכר כמלך סיציליה, ובתו ביאנקה שתינשא לחיימה השני, תזכה בסרדיניה ובקורסיקה.
נעשה מאמץ לשחד את פדריקו כדי שיסכים לתנאים אלה, אך הוא סירב והוכתר למלך סיציליה על ידי האוכלוסייה המקומית. פרצה מלחמה בים וביבשה, ושארל השני, אף על פי שנתמך על ידי האפיפיור בוניפקיוס השמיני, על ידי שארל, רוזן ולואה וחיימה השני, מלך אראגון, לא הצליח לכבוש את סיציליה, ובנו, נסיך טאראנטו נלקח בשבי בקרב פאלקונארה ב-1299. ב-1302 נחתם הסכם קאלטאבלוטה שלפיו שארל השני ויתר על זכויותיו בסיציליה והסכים להשיא את בתו לאונורה לפדריקו השלישי, מלך סיציליה. הסכם זה אושר על ידי האפיפיור ב-1303. שארל השני בילה את שנותיו האחרונות בנאפולי ומת שם במאי 1309. בנו, רובר החכם ירש את כתרו כמלך נאפולי.
ליגת העל השוודית לנשים
דומאלסוונסקאן
יורגורדן/אלבכה
כיכר הל&quot;ט
מוסיקת רוק
תולדות הדפוס העברי
הדפוס העברי החל במאה ה-15, בעיקר מאמצע המאה עם מהפכת הדפוס. כיום ידוע שההדפסה העברית הראשונה החלה בין השנים 1444 ל-1446.
ראשית הדפוס בעברית.
הטקסט העברי המודפס הקדום ביותר ששרידיו התגלו הוא לדעת חוקרים ספר תיקונים לתעניות שהודפס באביניון שבצרפת. בשנת 2015 הגיעו למפעל הביביליוגרפי ברשות יצחק יודלוב שני גליונות דפוס שמוחזרו בתור חלק מהכריכה לספר אחר, שהודפס בפראג בשנת 1515. בגליונות היו מודפסים עמודים בעברית של סליחות לחמש תעניות. על אחד הגליונות נמצא סימן מים (שלוש גבעות בתוך שני חישוקים) שיוצר על ידי מפעל הנייר בפבריאנו שבאיטליה. לפי סימן המים ורמזים נוספים תיארכו החוקרים את הגליונות לשנים 1446-1444. על פי הטיפוגרפיה העברית והנייר, כתב יצחק יודלוב שהוא מעשה הדפוס העברי הראשון.
הספרים הראשונים מדפוסי רומא בשפה העברית, עשרה במספר, הודפסו באותיות מרובעות מטיפוס אחיד - בלי לציין מקום הדפסה וזמנה, ובוצעו ברומא סמוך לשנת 1470. בהם: פירוש לספר דניאל לרבי לוי בן גרשום (הרלב"ג), פירוש על התורה לרמב"ן וספר השרשים לרד"ק.
הספר העברי הראשון, שבו מצוינים בפירוש שנת הדפסתו, מקום הדפוס ושם הדפוס, הוא פירוש רש"י לתורה שנדפס בשנת רל"ה 1475 ברג'ו די קלבריה בדרום איטליה. המדפיס היה אברהם בן יצחק בן גרשון שבא מספרד או פורטוגל. לא ידוע על ספר נוסף שהודפס בדפוס זה.
הדפוס העברי.
במרוצת המאה ה-15 הודפסו בעולם כ-29,000 ספרים הנקראים אינקונבולים, או דפוסי עריסה, מתוכם 250 בשפה העברית. 51 אינקונבולים (68 עותקים) בעברית מצויים בספריית קרן ולמדונה - אוסף הספרים העבריים המפורסם של ג'ק לונצר (Jack V. Lunzer) מאנטוורפן. בספרייה הלאומית נמצאים 94 כותרים של אינקונבולים עבריים הכוללים קרוב ל-120 ספרים (כולל עותקים של ספרים). בדפוסי עריסה יש ערך לכל עותק בפני עצמו משום שלעיתים קרובות יש שוני בין עותק לעותק באותה מהדורה.
בראשית המאה ה-16 פעלו כבר 30 בתי דפוס בעיקר באיטליה ובחצי האי האיברי. נושאי ההדפסה העיקריים, היו בדומה לספרים שהדפיסו אחרים: תנ"ך, פרשנות המקרא, תלמוד וספרות ההלכה - כמו "ארבעה טורים". היו גם חיבורים שעסקו בדקדוק, פילוסופיה, היסטוריה ורפואה.
הספרים הודפסו לפי הזמנת בעליהם. בחלקם עברו בקורת של השלטונות הנוצריים והושמטו מהם קטעים לא-מאושרים.
התשתית הרחבה להקמת בתי-דפוס עבריים הוקמה על ידי מגורשי ספרד. אלו הקימו בתי-דפוס ברחבי האימפריה העות'מאנית בערים: פאס, איסטנבול, אדירנה, צפת וקהיר.
משפחת שונצינו.