על פי המסופר במיתולוגיה היוונית, הוטלו על הרקולס 12 משימות על מנת לכפר על חטאו - רצח אשתו הראשונה ושלושת ילדיו. משימתו העשירית הייתה לקחת מגריאון, ענק בעל שלושה גופים הדבוקים זה לזה במותניהם אשר ישב באי אריתיה, את עדר הפרות האדומות אשר אותם רעה עבורו אוריטיון בעזרת אורתוס כלבו, ולהביאו למיקנה. מסע זה, אשר הביא את הרקולס לגבולו המערבי של העולם הידוע, סימן את הנקודה המערבית ביותר במסעו של הרקולס.
על פי הרומאים.
על פי מספר מקורות רומיים, מסעו של הרקולס הביא אותו אל ההרים אשר בעבר היו הטיטאן אטלס, ובמקום לטפס על ההרים פרץ לו הרקולס מעבר דרכם בעזרת כוחותיו העל-אנושיים, וכך חיבר למעשה בין האוקיינוס האטלנטי לים התיכון ויצר את מצר גיברלטר.
העמודים כשער.
העמודים מופיעים כהתקן הרלדי ומשמשים כתומכים בסמל ספרד. מקורם בשלט האצולה של קרל החמישי שמלך בספרד. המוטו "PLUS ULTRA" (לטינית: עוד מעבר) המופיע על העמודים, שמקורו גם הוא במלך קרל, מסמל את הרצון לראות העמודים כשער לעולם החדש ולא ככניסה לים התיכון, כמו גם את מעמדה של ספרד כאימפריה באותם הימים.
דו-תור
דו-תור (אנגלית: Double-Ended Queue), הוא מבנה נתונים מופשט הדומה לתור אך מאפשר הכנסה והוצאה של ערכים משני צידיו. ניתן להגדיר גרסה של דו-תור המאפשרת הכנסה משני צידי התור אך הוצאה רק מראשו, או דו-תור המאפשר הכנסה רק מהזנב והוצאה משני הצדדים.
בדומה לתור רגיל, ניתן לממש דו-תור באמצעות רשימה מקושרת דו-כיוונית או באמצעות מערך. הפעולות המוגדרות על מבנה הנתונים מתבצעות בסיבוכיות קבועה של formula_1.
ניתן להשתמש בדו-תור במקומות בהם נדרש מימוש של תור רגיל אך יש לאפשר הכנסה מיידית של נתונים כך שיופיעו בראש התור או כאשר יש צורך להוציא לעיתים נתונים שבזנב לפני העברתם ליעד.
פל&quot;ים
אואלאטה
קייפ
כף (גאוגרפיה)
דו תור
דוגויל
גוסטב קייבוט
גוּסְטָב קֵייבּוֹט (צרפתית: Gustave Caillebotte; 19 באוגוסט 1848 - 21 בפברואר 1894), היה צייר צרפתי מזרם האימפרסיוניזם.
חייו.
גוסטב קייבוט נולד בפריז למשפחה מהמעמד העליון. אביו ירש סכום כסף גדול ואף היה איש עסקים אמיד בזכות עצמו, שהתאלמן פעמיים לפני שנשא לאשה את אמו של גוסטב קייבוט. עוד בילדותו של גוסטב קייבוט, נהגה משפחתו לנפוש בבית קיט בחודשי הקיץ, דבר המתבטא ברבים מציוריו.
בעידוד משפחתו סיים בשנת 1868 לימודי משפטים ובשנת 1870 קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין. בנוסף היה מהנדס בהכשרתו, ובמהלך מלחמת צרפת–פרוסיה שירת כקצין במשמר הלאומי הצרפתי.
מאפייני יצירתו.
לאחר המלחמה החל קייבוט לבקר בסטודיו של הצייר ליאון בונה (Léon Bonnat) בפריז, החל ללמוד אצלו אמנות והצטרף לקבוצת האימפרסיוניסטים. את ציורו המפורסם ביותר "רחוב בפריז: יום גשום" צייר בשנת 1877.
ב-1888 התיישב בפטי ג'נווייה שעל גדות הסיין, שם התגורר קלוד מונה. שני הציירים היו שותפים לאהבת הגינון, הפריחה והטבע. למרות השתייכותו של גוסטב קייבוט לזרם האימפרסיוניסטי, בציוריו ישנה גם השפעה חזקה של הריאליזם. קייבוט צייר ציורים המתארים מראות בתוך בתים: בני משפחה, דיוקנאות, אכילה סביב שולחן, נגינה בפסנתר, קריאה, תפירה ועוד, והן ציורים המתארים נופים עירוניים ונופי טבע.
ב-1893, שנה לפני מותו, הציג קייבוט 26 ציורי פרחים וטבע דומם בגלריית ווינדשטיין.
אליסון הניגן
אליסון לי הניגן (באנגלית: Alyson Lee Hannigan; נולדה ב-24 במרץ 1974) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה אמריקאית-יהודייה. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של לילי אולדרין בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא", בתור ווילו רוזנברג בסדרת הדרמה "באפי ציידת הערפדים", ובתור מישל פלאהרטי בסדרת סרטי "אמריקן פאי".
ביוגרפיה.
הניגן נולדה בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. בתם של אמילי (פוסנר) האס, אשת נדל"ן, ואל הניגן, נהג משאית. אימה של הניגן היא יהודייה, ואביה נוצרי. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים, והיא גדלה ברוב הזמן עם אמהּ באטלנטה, ג'ורג'יה.
לאחר לימודי התיכון בצפון הוליווד, היא למדה וסיימה בהצטיינות לימודים לתואר ראשון בפסיכולוגיה nאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בנורת'רידג', שם גם הייתה חברה באחוות אלפא צ'י אומגה.
קריירה.
בגיל ארבע החלה להופיע בפרסומות ובגיל 11 עברה להוליווד,ושנה לאחר מכן בשנת 1986, הופיעה הניגן לראשונה בסרט הקולנוע "Impure Thoughts". ב-1989, היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "Free Spirit" וגילמה את ג'סי הרפר. שנה מאוחר יותר התארחה בפרק בסדרה "רוזאן". בשנת 1994, התארחה בפרק בסדרה "מגע של מלאכים".
הניגן התפרסמה בשל גילומה את ווילו רוזנברג, חברתה הטובה של באפי סאמרס, בסדרה "באפי ציידת הערפדים" מ-1997 עד 2003. בשנת 1999, היא החלה לגלם את מישל פלאהרטי בסרטי "אמריקן פאי".
בשנת 2001, התארחה בשלושה פרקים בסדרה "אנג'ל", וב-2002, דיבבה את דמותה של סינתיה בסדרת האנימציה "ראגרטס". בשנת 2004, התארחה בסדרות "מופע שנות ה-70" ו"המלך היל".
ב-1999 גילמה את ג'יג'י ל-2 פרקים בסדרת הילדים "אדי מקדאוד" ששודרה בניקלודיאון.
בשנת 2004 שיחקה הניגן בהפקה הבימתית של ווסט אנד לקומדיה הרומנטית הקלאסית "כשהארי פגש את סאלי..." בתיאטרון היימרקט בלונדון, שם שיחקה בתפקיד הראשי של סאלי לצד לוק פרי אשר גילם את הארי. השחקנים מולי רינגוולד ומייקל לנדס שימשו כשחקנים מחליפים של הניגן ופרי.
בין השנים 2005–2014, שיחקה הניגן את לילי אולדרין בקומדיית המצבים המצליחה "איך פגשתי את אמא". בנוסף ב-2005, היא התארחה בשלושה פרקים בסדרה ורוניקה מארס. בשנת 2006, היא השתתפה בסרט "מת לדייט", שם גילמה את הדמות ראשית - בחורה שמנה בשם ג'וליה.
בשנת 2011, שיחקה בסרט "אהבה חתונה נישואין" ודיבבה בשני פרקים ב"אבא אמריקאי".
בשנת 2014, היא דיבבה את דמותה של וינטר בסדרה "הנסיכה סופיה הראשונה".
החל משנת 2016 הניגן היא המנחה של תוכנית הטלוויזיה של פן וטלר: "Fool Us" ברשת The CW (החל מהעונה השלישית).
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "אתה לוקח את האיש הזה?" לצד אלונה טל. בשנת 2018 החלה לדבב את קלייר קלנסי בסדרת ההנפשה "ננסי קלנסי - גברת מגונדרת", ובשנת 2019 גילמה את אימה של קים פוסיבול בסרט "קים פוסיבול".
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "פלורה ויוליסס" המבוסס על ספר באותו שם משנת 2013 שכתבה קייט די-קמילו.
חיים אישיים.
ב-11 באוקטובר 2003, נישאה הניגן לשחקן אלכסיס דניסוף, שהופיע עמה גם הוא ב"באפי ציידת הערפדים", בסדרת-הבת "אנג'ל" וגם בסדרה "איך פגשתי את אמא". לזוג שתי בנות, סטיאנה מארי - נולדה ב-24 במרץ 2009, והשנייה, קיווה ג'יין - נולדה ב-23 במאי 2012. המשפחה מתגוררת בשכונת אנסינו, לוס אנג'לס; ביתם שימש בעבר סט התפאורה של הסדרה "החיים עצמם".
היא ובעלה הם סנדקי בנו של הבמאי ג'וס וידון, ארדן.
טורנוסרופוס
שלמה מור-יוסף
שלמה מור־יוסף (נולד ב־1951 בירושלים), הוא רופא ישראלי ופרופסור לרפואה. בעבר כיהן כמנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה בשנים 2017–2021, כמנכ"ל המוסד לביטוח לאומי בשנים 2012–2016 וכמנכ"ל המרכז הרפואי הדסה בשנים 2001–2011.
ביוגרפיה.
שלמה מור־יוסף נולד בירושלים וגדל בשכונת קטמון, במשפחה בת ארבעה ילדים. אביו, מרדכי, נולד במרוקו ועלה ארצה בגיל 24. אמו, גאולה, הייתה בת למשפחה שחיה בארץ זה 15 דורות. בצה"ל שירת כמ"פ בחיל השריון. לאחר שחרורו החל ללמוד ביולוגיה, וכעבור שנה נפסקו לימודיו עקב מלחמת יום הכיפורים.
לאחר המלחמה החל ללמוד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו בשנת 1980. התמחה בגינקולוגיה ומיילדות במרכז הרפואי הדסה ולאחר מכן בגינקולוגיה אונקולוגית (טיפול בסרטן במערכת הרבייה הנשית) בבריטניה. עם סיום התמחותו בחו"ל שימש כרופא הראשי במחלקת הנשים במרכז הרפואי הדסה.
בשנת 1994 קיבל תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת הרווארד ומונה לסגן מנהל המרכז הרפואי הדסה עין כרם. בשנת 1997 מונה למנהל בית החולים סורוקה, תפקיד שבו כיהן במשך ארבע שנים. בשנת 2001 מונה למנהל המרכז הרפואי הדסה. על הטיפול באישה בהריון באותה תקופה הוא ספג ביקורת מהשופט משה דרורי על שלא הציג בפני אישה חרדית את האופציה לבצע הפלה בשבוע ה־27 להריון, כאשר התברר שהעובר שהיא נושאת הוא בעל מום חמור. כמנכ"ל הוא קידם את תחום תיירות המרפא וקרא לממשלת ישראל להציב את תיירות המרפא כיעד לאומי. כמנכ"ל השקיע מרץ רב בבניית בניין האשפוז החדש, אשר נחנך בשנת 2012.
מור-יוסף זכה לחשיפה תקשורתית רבה ברחבי העולם בתחילת 2006, כאשר נהג לדווח לעיתונאים על מצבו של ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, שאושפז בבית החולים הדסה עין כרם לאחר שלקה בשבץ מוחי חמור. בשנת 2008 הוא הסכים להתמודד על ראשות עיריית ירושלים, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
בתחילת שנת 2010 פורסם שמור-יוסף יסיים את תפקידו כמנכ"ל הדסה בסוף שנת 2010. מור-יוסף הודיע על פרישה, לאור חילוקי דעות בינו לבין ארגון נשות הדסה. בקשות לארגון נשות הדסה שיבקשו ממור יוסף להמשיך בתפקידו נענו בסירוב ובעקבות זאת התפטרו שלושה מהדירקטורים של בית החולים, בהם איתן רף. בעקבות הודעת הפרישה התעוררה מחאה בקרב הסגל הרפואי של הדסה ובמרץ 2010 הושגה פשרה שעל פיה המשיך מור יוסף בתפקידו עד 1 בנובמבר 2011.
מור יוסף משמש כיו"ר הוועד המנהל של המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות והיה יושב ראש הוועדה להסדרה חקיקתית של נושא ההריון והלידה, "ועדת מור יוסף". כמו כן שימש פרופסור מור יוסף כיו"ר הוועדה למיגור האלימות כלפי צוותים רפואיים. כיום הוא מתנדב כחבר הנהלת צוות תוכנית האב לתחבורה בירושלים.