תיק השקעות הוא חשבון השקעות אשר משלב נכסים פיננסיים וניירות ערך, ומנוהל באופן עצמאי או בידי בנק, או מוסד פיננסי חוץ-בנקאי, או יחיד בעל רישיון ניהול תיק השקעות. תיק ההשקעות משמש אמצעי לצמצום מסוים ברמת הסיכון הכוללת של הנכסים המוחזקים. במילים אחרות, ניתן להקטין את רמת הסיכון בסיכונים מסוימים (בעיקר סיכון ספציפי - סיכון המשפיע על מספר קטן של נכסים) על גיוון נכסים פיננסיים. הנכסים הפיננסיים וניירות הערך המוחזקים בתיק השקעות יכול שיהיו מניות, איגרות חוב, אופציות, תעודות התחייבות שונות, חוזים עתידיים, קווי ייצור, מקרקעין, ועוד.
בבואו להחליט על רכיבי תיק השקעות, מבצע המוסד הפיננסי המנהל את התיק ניתוח של ההשקעה, לעומת אדם יחיד העשוי להיעזר ביועץ השקעות או במוסד פיננסי המציעים שירותי ניהול תיקים.
ניהול תיק השקעות.
מנהל תיק השקעות מחליט אילו נכסים פיננסיים וניירות ערך לכלול בתיק בהתאם למטרותיו ונתוניו האישיים של בעל התיק ובהתאם לתנאים הכלכליים המשתנים. ההחלטות הן, בין השאר, אילו נכסים לרכוש, באיזה סכום, עיתוי הרכישה ועיתוי המימוש. קבלת החלטות אלו נעשית בדרך כלל בעזרת מדדי ביצוע, כגון תשואה רצויה והסיכון המשויך לתשואה זו (כלומר, סטיית התקן של התשואה). מקובל להשוות תיקי השקעות שונים ולבחון את רמת התשואה והסיכון בכל תיק על פי סוגי הנכסים השונים המצויים בהם.
בעת בניית התיק יש לקחת בחשבון את מטרות ואופי המשקיע. ישנם משקיעים שמעדיפים לצמצם את הסיכון, המעוניינים בתיק השקעות סולידי יותר. ייתכן שמשקיע אחד ירצה תיק השקעות נזיל יותר, לעומת אחר שמעוניין להחזיק בתיק לזמן ארוך.
בניהול תיקי השקעות ישנן שתי גישות בסיסיות: השקעה פסיבית, המתבססת על רכישת תעודות סל ומוצרים מחקי מדד, והשקעה אקטיבית, הכוללת בחירה של מניות ומוצרים פיננסיים בהתאם לשיקול הדעת של מנהל ההשקעות.
מודלים.
בעת חישוב אומדנים ובחירת המניות נעשה שימוש במודלים פיננסיים שונים, בהם:
תשואה.
קיימות מספר שיטות לחישוב התשואה של תיק השקעות נתון. השיטה המסורתית היא שימוש בתשואות רבעוניות או חודשיות והשלכתן על שאר השנה (כלומר, ההנחה היא ששיעור התשואה נשאר קבוע). ואולם, ערכם של תיקי השקעות מתנדנדים על בסיס יומי ולכן שיטה זו יכולה להוות רק אינדיקציה כללית. בשיטת מדידה מדויקת יותר ניתן לשערך (להעריך מחדש) את תיק ההשקעות בכל יום שבו יש תזרים מזומנים (ייתכן שמדובר בכל יום) ולאחר מכן לחשב את שיעורי התשואה היומיים.
ניהול תיקי השקעות בישראל.
בהתאם לחוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, שיווק השקעות וניהול תיקי השקעות, התשנ"ה-1995, רק בעל רישיון ניהול תיקים רשאי לנהל תיקי השקעות לאחרים. את הרישיון לנהל תיקי השקעות נותנת רשות ניירות ערך הישראלית, והיא המפקחת על מנהלי התיקים. החוק נועד להגן על לקוחותיהם של בעלי הרישיון, ולפיכך הוטלו חובות נאמנות וחובות זהירות קפדניות ביותר. בחוק ובהוראות רשות ניירות ערך נקבע הליך פרטני ומפוקח על פיו יש לקבל לקוח, לברר את צרכיו ואת מטרות השקעתו, ורק לאחר מכן ניתן לקבוע את מדיניות ניהול תיק ההשקעות שלו. מנהל תיקים חייב לשלוח ללקוח דוח מסודר בכל רבעון ובו לדווח אודות כל השקעה שביצע בתיק ההשקעות שלו.
במקרה ומדובר בלקוח שהוא לקוח כשיר, כלומר בעל נכסים רבים והבנה בשוק ההון, מצטמצמות חובותיו של מנהל התיקים, שכן החוק מניח שהלקוח אינו זקוק להגנות המצויות בחוק.
טורין פרנסיס
טורין פרנסיס (באנגלית: Torin Francis; נולד ב-26 ביוני 1983 בבוסטון, מסצ'וסטס) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בספירו שרלרואה. גובהו 2.11 מטר. משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
ביוגרפיה.
פרנסיס שנולד וגדל בבוסטון, מסצ'וסטס, החל לשחק מילדותו כדורסל בקבוצת בית ספרו התיכון, "אקדמיית טאבור". לאחר סיום לימודיו התיכוניים, שיחק ארבע שנים במדי אוניברסיטת נוטרדאם.
בשנת 2006 נרשם פרנסיס לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר. בשל כך עבר לאירופה, וחתם במועדון הכדורסל האיטלקי, קאפו ד'אורלנדו. במועדון שיחק עונה אחת בה קלע 7 נקודות והוריד כ-5 כדורים חוזרים בממוצע למשחק ועזר למועדון להישאר בליגה הבכירה.
עונה לאחר מכן, עבר לקאנטו ועזר למועדון להעפיל למשחקי הפלייאוף של הליגה, לראשונה מזה זמן רב. את העונה סיים עם ממוצעים של כ-10 נקודות וכ-7 כדורים חוזרים בנוסף ל-2.5 אסיסטים בממוצע למשחק. פרנסיס עזב את המועדון כבר לאחר עונה בעקבות סכסוך פרטי עם הנהלת הקבוצה.
את עונת 2008/09 פתח במדיה של אא"ל לאריסה היוונית, ולאחר שלא הרשים, חתם בקבוצה הישראלית, הפועל ירושלים בפתיחת חלון ההעברות של ינואר.
את עונת 2009-2010 יפתח פרנסיס בקבוצת אא"ק אתונה מליגת העל היוונית.
ג'ון או'שיי
מקס אייטינגון
מקס אייטינגון (בגרמנית: Max Eitingon; 26 ביוני 1881, מוהילב – 30 ביולי 1943, ירושלים) היה רופא ופסיכואנליטיקאי יהודי-גרמני יליד רוסיה הלבנה, מייסד המכון הפסיכואנליטי בירושלים. היה מייסד המרפאה הפסיכואנליטית בברלין לצד קרל אברהם, מממנה ומנהלה בין השנים 1920–1933. לאחר מלחמת העולם הראשונה חבר הוועדה הסודית של פרויד שפעלה בין השנים 1912–1927. היה יושב ראש האיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי בין השנים 1927–1933. כיהן כמנהל הראשון (1925-1943) של ועד ההוראה הבינלאומי (International Training Committee) של הפסיכואנליזה, פעל להקניית הידע הפסיכואנליטי לדור חדש של מטפלים בשיטה זו, והשקיע מאמצים בסטנדרטיזציה של הוראתה. אייטינגון גם ניהל ומימן, במשותף עם אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד, את ההוצאה לאור שהוקמה על ידי פרויד.
קורות חיים.
ילדות ונעורים.
מקס אייטינגון נולד כילד רביעי למשפחה יהודית עשירה, במוהילב שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. אמו הייתה חסיה אלכסנדרה לבית ליפשיץ, ואביו, חיים אייטינגון, היה תעשיין וסוחר פרוות. המשפחה עקרה למוסקבה. מאוחר יותר, בשנת 1891, עת גורשה המשפחה מרוסיה ובדרכה ללייפציג גרמניה, חנתה המשפחה פרק זמן בבוצ'אץ' שם נסתייעה בקשריה של משפחת אמו של שמואל יוסף עגנון, משפחת פארב, אף היא בעסקי הפרוונות, בהשגת אזרחות אוסטרו-הונגרית. באותה ההזדמנות התוודעו זה לזה אייטינגון ועגנון, קשרים שנמשכו, גם עם אסתר, אשת עגנון, שנעזרה בכישוריו של אייטינגון כפסיכואנליטיקאי להקל על בעיות הזוגיות עם בעלה, עד מותו של אייטינגון. בלייפציג רכש אביו מעמד נכבד בקהילה היהודית המקומית, תרם לבניית בית כנסת אורתודוקסי ולהקמת בית חולים יהודי מודרני ופתוח לבני כל הדתות.
אייטינגון סבל בילדותו מגמגום קשה שגרם לו לעוגמת נפש רבה ולעזיבת בית הספר. הוא המשיך את לימודיו בתיכון במסלול של בית ספר אקסטרני. על מנת להשלים את בחינות הבגרות למד אייטינגון בכמה אוניברסיטאות - בהאלה, היידלברג ומרבורג (שם זכה לשמוע הרצאות מפי הפילוסוף הרמן כהן). הוא השקיע בלימוד שפות, ובבגרותו שלט בעשר שפות. בין השנים 1902–1909 למד רפואה באוניברסיטת מרבורג.
ראשית דרכו כפסיכואנליטיקאי.
בתום לימודי הרפואה, עבד אייטינגון בבית החולים הפסיכיאטרי האוניברסיטאי (המסונף לאוניברסיטת ציריך) "בּוּרְגְהֶלְצְלִי" (Burghölzli) שבציריך, תחת הדרכתו של אויגן בלוילר. הודות לו ולקרל גוסטב יונג, נשלח אייטינגון בינואר 1907 להתיעצות עם פרויד בקשר לחולה רב-בעיות, ונכח לראשונה בישיבות של החברה הפסיכואנליטית בווינה. להיכרותו עם זיגמונד פרויד היו השלכות משמעותיות עבורו. בשנת 1908–1909 עבר אייטינגון בעצמו טיפול פסיכואנליטי לימודי אצל פרויד, במשך כחמישה שבועות. הטיפול התנהל בדרך לא קונבנציונלית - פריפתטית, והיווה מעין התמחות אינטנסיבית בשיטה זו. בעידודו של פרויד, אייטינגון הפך לחסיד נלהב של התאוריה הפסיכואנליטית ולאחד מראשוני תלמידיו.
אחרי הקשיים הראשונים, הצליח אייטינגון לסיים את עבודת הגמר שלו ברפואה, על "ההשפעה של התקף אפילפטי על האסוציאציות החופשיות". סייע לו בכך יונג (בהמשך נראה כי אייטינגון התנגד לדעותיו של יונג, כפי שעולה ממכתביו לפרויד).
עם קבלת התואר, השתקע אייטינגון בברלין, שם נהנה גם מתמיכתו הכספית של אביו העשיר. אייטינגון נישא בשנת 1913 למירה יעקובלבנה (לבית בורובסקי) ראיגורודסקי, נישואיה השלישיים, שחקנית בתיאטרון האמנותי המוסקבאי ואמו של יולי חריטון, לימים אבי פצצת המימן הסובייטית. הוא הפך לאחד מאנשי האליטה האינטלקטואלית של בירת גרמניה, וסייע בידי קרל אברהם להביא את בשורת הפסיכואנליזה לברלין.
ניסיונו הטיפולי במלחמת העולם הראשונה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס אייטינגון כאזרח אוסטרי לשרת כרופא צבאי. הוא שירת בתפקיד זה באזור בוהמיה, מוראביה, סלובקיה והונגריה - בפראג, בקושיצה, באיחלבה (אז איגלאו) ובמישקולץ. בעת שהייתו במישקולץ, המליץ על עמיתו, הפסיכואנליטיקאי יליד המקום שנדור פרנצי, לתפקיד של עד מומחה במשפט צבאי. באותה תקופה התחזק שיתוף הפעולה בינו ובין פרנצי - הם השתתפו בישיבות של החברה הפסיכואנליטית בבודפשט ואף עבדו ביחד.
בימי המלחמה צבר אייטינגון ניסיון רב בטיפול בנפגעי הלם קרב. הוא טיפל בהם בעזרת היפנוזה וזכה לעיטורים על פועלו. אשתו, מירה, התלוותה אליו כאחות מתנדבת בכל מקום בו שירת.
הקמת המרפאה הפסיכואנליטית בברלין.
בתום המלחמה חזר אייטינגון לברלין, שם הקדיש עצמו להתפתחות הפסיכואנליזה. ב-1910, בדומה לפרנצי, הפך לידיד נפש של פרויד ותמך במורו בשעת משבר, לעיתים גם בהלוואת כסף ובמשלוחי מזון. הוא היה מעורב בניהול כמה ממפעליה החשובים של הפסיכואנליזה, כולל החברה הפסיכואנליטית בציריך ובבודפשט.