הצורות השכיחות ביותר של עיוורון צבעים של אדם הן תוצאה של בעיות עם סוגי המדוכים הרגישים לאורכי גל בינוניים או לאורכי גל ארוכים וכרוכות בקשיי הבחנה בין אדום, צהוב וירוק אחד מהאחר ובעיות עם הגנגליונים. הדלטוניזם הוא בעיה בגנגליונים. בעיות אלו מצוינות בצוותא כ"עיוורון צבעים לאדום-ירוק", אך ביטוי זה נוטה לפישוט יתר ומטעה במקצת. צורות אחרות של עיוורון צבעים נדירות בהרבה, וכוללות בעיות בהבחנה בין כחול לכתום. הצורות הנדירות מכל הן עיוורון צבעים מוחלט (Achromatopsia), או חד-צבעי (מונוכרומטי; Monochromacy), כאשר הלוקים בעיוורון צבעים זה אינם מסוגלים להבחין בין צבעים שונים, וראייתם היא בגווני אפור בלבד.
ניתן לסווג עיוורון צבעים לפי שני קריטריונים - על-פי סיבה, כלומר הסיבה הרפואית לעיוורון,
ועל-פי הנראות הקלינית, כלומר האופן בו הלוקה בעיוורון צבעים חווה אותו.
על-פי סיבה.
מאופיין בחוסר יכולת מוחלטת להבחין בין צבעים, בעקבות פגם במדוכים או היעדרם.
אצל אנשים הלוקים בו, לפחות שניים מהפיגמנטים חסרים במדוכים, וראיית הצבע מוגבלת למימד אחד בלבד.
על-פי נראות קלינית.
על-פי הנראות הקלינית, ניתן לסווג עיוורון צבעים כמוחלט או חלקי.
כאמור, ישנם שני סוגים עיקריים של עיוורון צבעים חלקי: קושי בהבחנה בין אדום לבין ירוק, וקושי בהבחנה בין כחול לבין כתום.
סיווג על-פי נראות קלינית:
אכרומטופיה.
Achromatopsia - עיוורון צבעים מלא הנובע מחוסר במדוכים. אנשים הלוקים באכרומטופיה רואים בספקטרום מונוכרומטי של שחור-לבן. פגם זה מתרחש מהימצאות שני עותקים של גן רצסיבי. השכיחות באוכלוסייה הכוללת היא 1 ל-30000, אך באי פינגלאפ שבמיקרונזיה השכיחות היא 10%. הלוקים בפגם זה (ייתכן וגם ) יסבלו מ-: עין עצלה (כתוצאה מכך ירידה בחדות הראייה, ניסטגמוס, Hemeralopia וכתוצאה מכך גם יסגלו פוטופוביה, ומבעיות בתפקוד הקשתית.
אבחון.
אחת הדרכים הנפוצות לאבחון עיוורון צבעים היא מבחן מיוחד הבודק את ראיית הצבעים הקרוי מבחן אישיהארה (Ishihara). מבחן זה מכיל תרגילים שונים בהם מוצגים סימנים שונים (לרוב מספרים) המורכבים מנקודות בצבעים שונים ועל הנבחן להגיד מהו המספר המופיע בתמונה, אדם שלא סובל מעיוורון צבעים יוכל להבחין בקלות מהו הסימן המוצג ואדם הלוקה בעיוורון צבעים יתקשה להבחין.
תרבות "עיוורת צבעים" ורעיון "עיוורון הצבעים התרבותי".
באוצר המילים שבקבוצת מיעוט גדולה של שפות דיבור, מכל רחבי העולם, לא קיים הבדל בין שמות צבעים שונים, שמרבית שפות הדיבור כן מבדילות ביניהן. למשל, בשפות רבות יש מונח אחד שמתאר הן "ירוק" והן "כחול", או מונח אחד המתאר הן "כחול" והן "כהה". תופעה זו נחקרת מאז סוף המאה התשע עשרה, אם כי רק בעשורים הראשונים של המאה העשרים ואחת מסתמנת בין החוקרים הסכמה לגבי סיבתה. במהלך השנים היו בנושא ארבע תאוריות:
נגישות.
כדי שאדם בעל עיוורון צבעים יוכל להשתמש במכשירים שונים ולהבין דיאגרמות ושלטים שונים (דהיינו, שיהיו נגישים לו), יש לדאוג, שהשימוש או ההבנה לא יהיו תלויים לחלוטין ביכולת להבדיל בין צבעים. כאשר הדבר אינו אפשרי, יש לוודא, שלפחות תתאפשר אי תלות בזיהוי צבעים עבור אנשים עם הסוג הנפוץ ביותר של עיוורון הצבעים החלקי. נגישות לעיוורי צבעים אינה דורשת, בשום אופן, שימוש רק בגוונים של אפור.
אגדה אורבנית
אגדה אוּרבנית או אגדה עירונית היא סוג של אגדה או אנקדוטה שייחודה בהעברתה מפה לאוזן בטענה שמדובר בסיפור אמיתי. האגדה האורבנית מסופרת לרוב מפי מישהו המוכר לאדם הקרוב אל המספר, שהיה, כביכול, עד לאירועים במו עיניו. הסיפורים מסופרים כאמיתיים, ולרוב תוך נקיבה במיקום מסוים שבו אירע כביכול האירוע, או באדם ידוע שהיה עד לו, והדבר המוסיף נופך נוסף של אמינות לסיפור, שהוא לרוב מופרך מיסודו. האגדות העירוניות לא מתרחשות בהכרח באזורים עירוניים. הן נקראות כך משום שסוגה זו הומצאה בעת המודרנית, שבה מרבית האנשים מתגוררים בערים.
לעיתים משתמשים במונח אגדה אורבנית גם כדי לתאר "עובדות" מקובלות שאינן נכונות: לדוגמה, ה"עובדה" שאפשר לראות את חומת סין מהירח. לאגדה כזאת קוראים לפעמים גם "מיתוס אורבני" (או עירוני) או "מיתוס פרוורי".
מקור.
לחלק מן האגדות האורבניות בסיס כלשהו במציאות, אלא שהן עוותו, והוגזמו במהלך העברתן. אחרות התחילו את דרכן כבדיחה, שחלק ממעביריה טענו שהיא סיפור אמיתי כדי להוסיף לכוחה הסיפורי והבידורי. יש אגדות שהתחילו את דרכן כסיפורים שהורים סיפרו לילדיהם כדי להזהיר אותם מתוצאות של התנהגות לא נאותה.
מבנה ונושאים.
רוב האגדות העירוניות בנויות כסיפורים שלהם דמויות ועלילה. הן דומות לבדיחות, בייחוד באופן שבו הן מועברות, אבל הן אפלות יותר בנימתן ובנושאיהן. יש בהן בדרך כלל אלמנטים של מסתורין, אימה, פחד והומור, שהופכים אותן למושכות. לא אחת הן מכילות מסרים ואזהרות. רבות מהאגדות העירוניות קשורות לפשעים מזוויעים, מזון מזוהם ומצבים אחרים שיכולים היו להשפיע על אנשים רבים לו היו נכונות. מי שמאזין לסיפור מרגיש חובה להעביר אותו הלאה כדי להזהיר חברים ובני משפחה, גם אם אינו בטוח בנכונותו.
אגדות אחרות הן אנקדוטות שמטרתן לשעשע ולבדר את השומעים, ותו לא. אנקדוטות כאלה מכילות סיפורים על התחכמויות של אזרחים מהשורה שבאמצעותן הם השיגו את מטרתם או סיפורים על מעשי טיפשות של אנשים. השומע עשוי לחזור עליהן גם מפני שהן נשמעות מצחיקות או מעניינות, כמו בדיחות.
אגדה אורבנית ידועה בישראל, למשל, היא האגדה על מטיילים שחזרו מהמזרח הרחוק (תאילנד, או סין, לדוגמה) והביאו עמם כלב קטן. כאשר נלקח הכלב אל הווטרינר התברר כי מדובר בחולדה תאילנדית (יש הטוענים כי היה מדובר בקפיבארה). אגדה עירונית ישראלית מפורסמת אחרת מספרת על שמה הייחודי של הנערה "אוחזת ענף עץ השקד". במספר תחקירים שנעשו בניסיון להתחקות אחר שורשי האגדה, התברר כי לא הייתה מעולם נערה בשם זה. אגדה נוספת מספרת כי הדרך המקובלת לקיום יחסי מין במגזר החרדי הוא שימוש בחור בסדין. אגדה זו נפוצה בעיקר בקרב המגזר החילוני ולרוב שמה ללעג את הנושא.
אגדות אורבניות ותקשורת אלקטרונית.
אמצעי התקשורת המודרניים ובייחוד הדואר האלקטרוני הקלו על הפצה נרחבת ומהירה של אגדות אורבניות. האינטרנט הוא מקור ליצירת אגדות אורבניות ולמעקב אחריהן. חלק מהאגדות האורבניות הן תופעות אינטרנט.
אגדה אורבנית ותופעת אינטרנט מפורסמת הייתה תמונה של מטייל שהצטלם על גג מגדלי התאומים בשניות שקדמו לפגיעת המטוסים בפיגועי 11 בספטמבר 2001. בתמונה שהופצה באמצעות הדואר האלקטרוני אכן נראה ברקע המטוס בדרכו למגדלי התאומים. לבסוף נודע כי זוהי תמונה שנעשתה בדרך של גזירה והדבקה.
אגדות אורבניות ופולקלור.
הפצתן הנרחבת של אגדות אורבניות, הסרטים והספרים שנכתבו על פיהן ועליהן (לרבות סרט אימה הוליוודי מצליח משנת 1998 בשם "אגדה עירונית" המספר על נערה שחבריה נרצחים על ידי רוצח סדרתי שמבצע את רציחותיו כחיקוי של המיתות המשונות המתרחשות באגדות אורבניות ידועות), מעלות את ההנחה כי האגדה האורבנית קיבלה את התפקיד הקלאסי של האגדה, או של סיפור העם, דהיינו העלאה של הפחדים העמוקים החבויים בתת-מודע הפרטי או הקולקטיבי, תוך אזהרה מהתנהגות לא ראויה, והמלצה על התנהגות ראויה. במקרה זה נראה כי המחשב האישי או מכשיר הפקס קיבלו את תפקידה הקלאסי של מדורת השבט או של האח המבוערת.
חוקרי פולקלור ואחרים כתבו על התופעה החל משנות השבעים. ג'אן הארולד ברונוואנד, פרופסור לאנגלית מהאוניברסיטה של יוטה בארצות הברית, טבע את המונח אגדה עירונית במאמר שפרסם בשנת 1979. הוא אסף את האגדות ופרסם אותן בסדרת ספרים. בספריו טען שאגדות, מיתוסים ופולקלור אינם שייכים רק לחברות שנחשבות פרימיטיביות או מסורתיות. כמו כן, הוא טען שאפשר ללמוד רבות על החברה המודרנית והעירונית מאגדות אלה.
פרס זאב לספרות ילדים ונוער
פרס זאב לספרות ילדים ונוער הוא פרס שנתי המוענק לסופרים ומשוררים בולטים הכותבים בתחום ספרות ילדים ונוער.
הפרס נקרא על שמו של אלוף-משנה אהרן זאב, קצין החינוך הראשי של צה"ל בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 וסופר ומשורר לילדים
הפרס מוענק על ידי האגודה למען החייל (הקרן להנצחת אהרן זאב), עיריית תל אביב-יפו (בית אריאלה) ומשרד החינוך מדור לספרות ילדים ונוער
והקרן להנצחת אהרון זאב ז"ל.
פרס חולק עד שנת תשס"ח (2009) ואינו מחולק עוד.
אוטיקה
אוטיקה (Utica, עותיקה) היא עיר פניקית עתיקה, ושמו של חבל הארץ בו שכנה ההתיישבות הפיניקית (בתוניסיה ולוב של היום) החל מהמאה ה-9 לפנה"ס בצפון אפריקה. העיר היא היישוב הפיניקי הוותיק ביותר בחוף צפון אפריקה. וממוקם בסמוך לשפך של נהר המג'דרה, 32 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר תוניס בתוניסיה. לאחר הקמתה במאה ה-8 או ה-7 לפני הספירה צמחה אוטיקה במהירות והייתה שנייה רק ​​לקרתגו בקרב היישובים הפיניקים באפריקה.
אוטיקה הייתה הקולוניה הראשונה של הפיניקים בצפון אפריקה, ומכאן פשר שמה: (עיר) עתיקה, לעומת קרתגו, קרת החדשה, שהוקמה מאוחר יותר, כ-40 קילומטרים דרומית-מזרחית אליה. אמנם שכנתה הצעירה קרתגו, עלתה עליה והפכה במהרה להגמונית באזור, תוך שהיא לוקחת תחת חסותה ערים פיניקיות אחרות דוגמת לפטיס מגנה, אך אוטיקה שמרה במשך תקופה ארוכה על עצמאות כלכלית ופוליטית וגם מאוחר יותר כשכבר הייתה תחת שליטה של קרתגו נחשבה לבעלת ברית מיוחסת.
עם חורבנה של קרתגו בעקבות המלחמה הפונית השלישית הפכה אוטיקה לבירתה של הפרובינקיה הרומית אפריקה, אולם מעמד זה נלקח ממנה עם ייסודה של קרתגו הרומית בימיו של אוגוסטוס.