בפרופיל "פורבס" של בלייקלי מיוני 2014, נטען שהחברה מייצרת "מעל 250 מיליון דולר בהכנסות שנתיות ושולי רווח נקי המוערכים ב-20%", בעוד בלייקלי לא מעוניינת להפוך את החברה לציבורית. עם זאת, עלו ספקולציות לגבי הנפקה אפשרית בעקבות התפטרותה של גולדמן.
ביולי 2014, יאן סינגר, לשעבר מנייקי, הצטרף ל-Spanx כמנכ"ל.
באפריל 2020, הבעלים של Spanx, שרה בלייקלי, שיתפה פעולה עם החבר ותיק ובעל המסעדה ג'סטין אנתוני כדי להאכיל את עובדי החזית כדי להילחם בנגיף הקורונה. עובדים ב-Atlanta's Children's Healthcare והמרפאות הקשורות אליה מקבלים ארוחות דרום אפריקאיות טיפוסיות בחינם.
ב-20 באוקטובר 2021 הוכרז כי שרה בלייקלי, הבעלים של Spanx, מכרה את רוב המניות בעסק לבלקסטון בע"מ . שווי החברה הוערך ב-1.2 מיליארד דולר. העסקה הוכנה על ידי צוות השקעות של נשים מבלקסטון, והוכרז כי מועצת המנהלים תהיה נשית תחת שרה בלייקלי כיו"ר ההנהלה.
מוצרים ושיווק.
מוצרים.
המותג מייצר מוצרים עם שמות כמו "בוד-א-בינג!" ו-"Hide &amp; Sleek".
Spanx החלה לייצר בגדים תחתונים מעצבי גוף לגברים ("Spanx for Men – MANX") בשנת 2010, ולאחר מכן הציגה ג'ינס לקו מוצרי Spanx.
שיווק.
במהלך הקמתה של Spanx, בלייקלי יצרה קשר עם חברים ומכרים, כולל אלה מעברה, וביקשה מהם לחפש ולקנות את מוצריה בחנויות כלבו נבחרות בתמורה לצ'ק שתשלח אליהם בדואר כאות הוקרה. עם זאת, Spanx קיבלה דחיפה שיווקית זמן קצר לאחר מכן, כאשר אופרה ווינפרי אישרה את המוצר כאחד מ"הדברים האהובים" שלה בתוכנית הטלוויזיה שלה בשנת 2000. לפני הקמת החברה באופן רשמי, בלייקלי שלחה סל של מוצרי Spanx לתוכנית הטלוויזיה של ווינפרי, עם כרטיס מתנה שהסביר מה היא מנסה לפתח, וזה משך את תשומת הלב של ווינפרי.
צוות ההפקה של ווינפרי הסביר לבלייקלי שלמרות שבדרך כלל ווינפרי מקדמת רק את המוצר עצמו, הם ביקשו לנסוע לדירתה של בלייקלי באטלנטה וראיינו אותה בביתה, שכן וינפרי התעניינה במיוחד מהסיפור של היזם. באותה תקופה, בלייקלי עדיין מכרה מכשירי פקס.
מפורסמות נוספות שלובשות את המותג הן גווינת' פאלטרו וג'סיקה אלבה .
בלייקלי נתפסה מאוחר יותר ב- CCTV על ידי חנות כלבו כשהיא ממקמת מחדש את המוצרים שלה כך שהם הוצגו בצורה בולטת יותר.
האמנה הצפון אטלנטית
ניגון שלוש תנועות
ניגון שלוש תנועות (או: ג' תנועות; נקרא גם: הניגון המשולש) הוא ניגון חב"די שחיבורו מיוחס להבעל שם טוב, המגיד ממזריטש ורבי שניאור זלמן מלאדי, אשר כל אחד מהם חיבר חלק אחר של הניגון. הניגון מוגדר כ"ניגון דבקות", ומשתייך לסוגה "ניגונים מכוונים".
אודות הניגון.
הניגון הוא ללא מילים ומורכב משלושה תנועות, לפי מסורת חב"ד את החלק הראשון חיבר הבעל שם טוב, את החלק השני חיבר המגיד ממזריטש והוסיף על החלק הראשון וניגן את שניהם יחדיו, ואת החלק השלישי חיבר רבי שניאור זלמן מלאדי והוסיף על החלקים הקודמים וניגן את שלושתם יחד. שלושת התנועות בניגון הן דומות, אך שונות אחת מהשנייה, בכל תנועה יש עליה לטונים גבוהים יותר.
בספר הניגונים חב"ד הניגון מופיע בחלק הראשון שנדפס בשנת תש"ט (1949), ניגון מספר כ' (20), נוסח זה מוכר יותר. ובפעם נוספת בגרסה עם קצת שינויים, בחלק השני של ספר הניגונים שנדפס בשנת תשי"ז (1957), ניגון מספר קפ"ב (182), נוסח זה פחות מוכר. בשנת תשט"ו מופיע תווי הניגון בספר 'הניגון והריקוד בחסידות' מאת מאיר שמעון גשורי.
לגבי התנועה הראשונה של הניגון, לפי הרבי מלובביץ' זו תנועת הניגון היחידה הידועה לנו שחיבר הבעל שם טוב בעצמו.
הניגון נכלל כאחד מ"עשרת הניגונים המכוונים" שחיבר רבי שניאור זלמן מלאדי. בחסידות חב"ד הניגון הוא הראשון מניגוני האדמורי"ם אותם נוהגים לנגן בזמנים מיוחדים.
לפי לב לייבמן לניגון יש דימוי מסוים לניגון אחר של רבי שניאור זלמן מליאדי הנקרא "ניגון דבקות חב"ד לתפילות ראש השנה" ().
אצל הרבי מלובביץ' ניגנו רבות ניגון זה בהתוועדויותיו וכן בזמנים מיוחדים כגון בראש השנה.
עיבודים מוזיקליים.
ב־1973 הופיע הניגון בתקליט אלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח, ב-1995 בוצע על ידי אנדי סטטמן כהופעת אורח באלבום "חב"ד קלאסיק 2", ב-2015 הופיע באלבום "ניגוני נשיאי חב"ד" בביצוע סולו פסנתרן על ידי ירון גרשובסקי, ב־2017 הופיע הניגון באלבום "הניגונים" של משה לאופר בביצוע של אלי מרקוס, ב־2020 הפיע באלבום "התוועדות" של אברהם לייב בורשטיין.
הניגון בוצע גם על ידי ישראל אדלסון עם כנר וחלילן, וכן על ידי אלי מרקוס.
גרסאות כיסוי: ב־2007 הופיע באלבום עצם הנשמה בביצוע של יאיר כלב, ב־2013 הופיע באלבום יפה כלבנה בביצוע של אביתר בנאי, ב־2015 באלבום צמאה 2 בביצוע של דניאל זמיר. ב־2015 עמיר בניון הוציא גרסת כיסוי וואקלית של הניגון, וקרא לזה "ניגון הבעל שם טוב".
התיאטרון ההונגרי
כאשר נוסד התיאטרון ההונגרי (בהונגרית: Magyar Színház) בבודפשט בשנת 1897, הוא פתח את שעריו כתיאטרון ההונגרי הקבוע השביעי של הבירה (אחרי תיאטרון הטירה – התיאטרון הלאומי – תיאטרון העם בבודה – בית האופרה של בודפשט – תיאטרון קישפלודי באובודה – תיאטרון הקומדיה של בודפשט) בכיכר איזבלה (מסתיו 1964 הכיכר נקראת על שמו של שאנדור הבשי). התיאטרון הפרטי פעל מפתיחתו ב-16 באוקטובר 1897 ועד להלאמתו ב-1948.
מבנה התיאטרון נבנה מחדש מספר פעמים ובאופן משמעותי והוא ממשיך לתפקד גם כיום כתיאטרון במאה ה-21. למרות שמשרד התרבות ההונגרי העניק את השם Magyar Színház למוסד המנוהל שם ברציפות מאז 1966 ושמו שונה שוב רק בשנת 2000, זה לא התיאטרון לשעבר באותו השם, אלא היורש החוקי של התיאטרון הלאומי הראשון של הונגריה.
היסטוריה.
ההקמה.
אמנית התיאטרון הלאומי סידי ראקושי (Rákosi Szidi), אחותו הצעירה של הסופר וחבר הבית העליון ההונגרי ינה ראקושי (Rákosi Jenő) הגישה את בקשתה הראשונה למועצת בירת הונגריה ב-8 בפברואר 1895. לפי זה, ברובע 8 של העיר על גבול רובע 6 ביקשה להקים תיאטרון אזרחי בעלות כרטיסים נמוכה, שהקהל שלו יהיה בעיקר הסוחרים והתעשיינים המשכילים של הבירה, כמו גם הסגל הפקידותי. גם התוכניות יותאמו לצרכים שלהם, הוא רצתה לעלות על הבמה את כל הז'אנרים הדרמטיים מלבד דרמה קלאסית, אבל בעיקר אופרטות ומחזמר. לאחר מכן, למרות העובדה שכבר הייתה לה תמיכה עקרונית של מועצת העיר של בודפשט, חלפו כמעט שלוש שנים בטרם נקבע המיקום המדויק של התיאטרון והוא נבנה. הבניין נרכש בסופו של דבר ללא סיוע העירייה. בעלה של אחות סידי ררקושי קנה את המקרקעין, שהיה בבעלות משפחת ברנאשדר ב-10 בפברואר 1896 תמורת 70,000 פורינט הונגרי. למרות שהאזור לא היה במיקום אידיאלי מבחינת תחבורה, שכן הוא נפל באמצע כיכר שנתחמה בארבעה כבישים ראשיים, ולכן היה רחוק יותר מתחנות כלי התחבורה הרגילים של אז, הם סמכו על הקונספט האמנותי.
מאחר שבניית התיאטרון והקמת העסק דרשו אמצעים כספיים משמעותיים יותר מאלה שעמדו לרשותו של בעל הקרקע החדש, נוסדה חברת מניות בערבון מוגבל להקמה (Magyar Színház Részvénytársaság) ב-14 בספטמבר 1896, ובכך הוא הרחיב את מעגל המייסדים. הון היסוד היה 980,000 פורינט של 56 המניות בערך נקוב של 5,000 פורינט כל אחת שהיווה את הון מניות כולו. מעט מאוד מידע דלף על המייסדים.
נשיא החברה היה בעל הקרקע. איבאן רלה נבחר למנהל ולמנהל האמנותי.
השנים המוקדמות משנת 1897.
במהלך סיור התיאטרון הראשון שנערך בשבוע שלפני הפתיחה, הופיעו בנוסף למבקרי התיאטרון של עיתוני בודפשט כמעט כל המחזאים ההונגרים הפעילים ונציגי כל תיאטראות בודפשט (על מנהליהם ופקידיהם). מטעם התיאטרון הלאומי והאופרה הופיעו הנציב הממשלתי קלמן פלוסאר, הבמאי הרוזן אנדור פסטטיץ' והדרמטורג אנטל וראדי. קלמן פורז'ולט הופיע מטעם תיאטרון העם, אישטוואן קגלביץ' מתיאטרון הקומדיה, ז'יגמונד פלד מתיאטרון הקיץ ועוד. האורחים התקבלו בברכה והסתובבו עם הייזם ויו"ר מועצת המנהלים של התיאטרון הבמאי איבאן רלה, המזכיר בלה פיי וחבר הפרלמנט בלה הגדוש שהיה אז בעל המניות העיקרי של התיאטרון.
עם זאת, השנה הראשונה של התיאטרון שנחשב אז כממוקם בפרברים לא הייתה מוצלחת למדי. לפיכך, איבאן רלה העביר את הניהול ללאסלו באוטי, שהיה אז רק בן 25. בהתלהבות הנעורים שלו הפך את מוסד האמנות להצלחה. בתחילת המאה, התיאטרון הציג מחזות צרפתיים ואנגלים, כמו גם אופרטות מרהיבות תוך שימוש במאפיינים של האחרונים. עם זאת, כאשר באוטי רצה להחתים את שארי פדאק, (שחקנית הונגרייה מפורסמת מאוד, אשתו השנייה של פרנץ מולנר), דירקטוריון החברה לא ראה אותה כישרונית מספיק. היחסים הידרדרו, מה שהוביל למשבר בדירקטוריון. באוטי התפטר מהניהול ב-20 בינואר 1900.
בשנת 1914, התיאטרון נבנה מחדש בעזרת האדריכל לאסלו ואגו. בנוסף למבואה החדשה, המושבים באודיטוריום הוגדלו למעל 1000 מקומות בסידור מחדש חכם. המוסד המחודש הפך בכך לאחד מהתיאטראות המודרניים ביותר בתקופתו.
ממלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הכלכלה והתרבות הוכפפו לאינטרסים של לוחמה בחזיתות. בתקופה זו התמזגה החברה של התיאטרון לתוך מה שנקרה "האיחוד" (Unió Színházüzemi és Színházpító Eszvénytársasásság) - שבמהלך קיומו ניהל שישה תיאטראות נוספים וגם שלושה בתי דירות.