ב-14 ביולי 1936 מפלגתו LANC התמזגה עם המפלגה הלאומית-אגררית של המשורר הלאומני הטרנסילבני אוקטביאן גוגה כדי ליצור את המפלגה הלאומית - נוצרית (Partidul Național Agrar). באותה שנה נבחר א.ק. קוזה לסנאט.
ממשלת גוגה-קוזה.
אחרי הבחירות הכלליות משנת 1937 כשמפלגתם של גוגה וקוזה הגיעה למקום הראשון אך לא משביע רצון (10% מכלל הקולות) החליט המלך קרול השני לבקש מהם להרכיב ממשלת מיעוט שבה אוקטביאן גוגה יכהן כראש ממשלה וא.ק. קוזה כשר מדינה. בנו, גאורגה קוזה, התמנה לשר העבודה.
הממשלה בראשותם של גוגה וקוזה נקטה בשורה של אמצעים שנועדו לדיכוי המיעוט היהודי, כולל ביטול אזרחותם של עשרות אלפי יהודים, סגירת עיתונים ליברליים כמו אדוורול ודימיניאצה, שנחשבו לשופרות של השמאל ושל היהודים, סגירת העיתונים ביידיש ובעברית, וכו'. בנוסף אימץ סוף סוף גם א.ק. קוזה את רעיון הקמתה של מיליציה, מתחרה עם הלגיונרים - ושמה ה"לנצ'רים" (נושאי החנית) (רמז לשם סיעתו "לאנק").
ממשלת גוגה-קוזה נחשבה לחסרת יכולת להוציא את רומניה מהמשבר הכלכלי. אחרי מספר ניסיונות כושלים להרכיב ממשלת אחדות לאומית, בפברואר 1938 ואחרי שגוגה וראש התנועה הלגיונרית, קודריאנו, הגיעו להסכם שיתוף פעולה בבחירות הבאות, פיטר המלך קרול השני את הממשלה בראשותם של גוגה וקוזה והקים דיקטטורה מלכותית של עצמו.
א.ק. קוזה התמנה לחבר במועצת הכתר וכיהן בה עד שנת 1939.
ימי המלחמה ואחריה.
בשנת 1943 נוכח התקרבות מתקפות הסובייטיות למזרח רומניה, עבר א.ק. קוזה לגור בעיר סיביו בדרום טרנסילבניה.
בפברואר 1945 תחת הכיבוש הסובייטי והשלטון החדש שקם ברומניה בוטל תואר פרופסור כבוד שהוענק לא.ק. קוזה על ידי אוניברסיטת יאשי. ב-6 באפריל 1945 הוא נעצר בבית של ידיד, הקולונל נגרסקו, מפקד משטרה לשעבר, בסיביו. מעצרו בוצע על ידי מפקח המשטרה הקומוניסטי, גאורגה קרצ'ון.
א.ק. קוזה נפטר בשנת 1947 בסיביו ונקבר שם בבית הקברות המרכזי ימים אחדים לפני מלאו לו 90.
כתבים.
ָָ* 1888 - "Versuri" (שירים)
צוות ספיבק-יונה
צוות ספיבק-יונה היה צוות מומחים שייעץ למחאה החברתית שהחלה בקיץ 2011. הצוות כלל ועדות מומחים בנושאים כלכליים-חברתיים שונים, ונקרא על שם העומדים בראשו,
הפרופסורים יוסי יונה ואביה ספיבק, שניהם מרצים באוניברסיטת בן-גוריון. הצוות נחשב כצוות אלטרנטיבי לוועדת טרכטנברג שהוקמה על ידי הממשלה באוגוסט 2011 והגישה את מסקנותיה בספטמבר 2011, אך המשיך לפעול גם לאחר מכן ובמהלך שנת 2012. פעילות הצוות סוכמה ב-30 ביולי 2012 באירוע שבו הושק גם הספר שסיכם את דו"חות ועדות המומחים.
הוועדה הציגה למעשה מצע כלכלי-חברתי אשר שימש את הנהגת המחאה, וחלק גדול ממנו עוסק בחיזוק מדינת הרווחה, והגדלת מחויבות המדינה לאזרחיה. בניגוד לוועדת טרכטנברג, אשר הורכבה כמעט רק מכלכלנים, הורכב צוות ספיבק-יונה מכלכלנים ומומחים לנושאים השונים, כגון, בריאות, תכנון, תחבורה, רווחה, חינוך ומשפט; הוועדות שילבו בין אנשי אקדמיה, בכירים בארגונים החברתיים בישראל ועובדי מדינה בכירים לשעבר.
רשימת הוועדות והעומדים בראשן.
ועדה לנושאי משפט, בראשות פרופ' מרדכי קרמניצר;&lt;br&gt;
ועדה למינהל ציבורי, בראשות פרופ' יצחק גל-נור;&lt;br&gt;
ועדת כלכלה, בראשות פרופ' יוסי זעירא;&lt;br&gt;
ועדת לנושאי דיור, תחבורה, קרקע ותכנון, בראשות ד"ר אמילי סילברמן. הוועדה הורכבה מועדות משנה לנושאים אלו: ועדת דיור בראשות פרופ' נטע זיו ועו"ד גיל גן-מור; ועדת תחבורה בראשות גב' בקי שלייסלברג וגב' חני כהן-כספי; ועדת קרקע בראשות פרופ' אורן יפתחאל; ועדת תכנון בראשות ד"ר יודן רופא וד"ר נורית אלפסי;&lt;br&gt;
ועדת בריאות בראשות פרופ' דני פילק ופרופ' נדב דוידוביץ';&lt;br&gt;
ועדת רווחה בראשות פרופ' בלהה דודזון-ערד;&lt;br&gt;
ועדת תעסוקה בראשות נדיה אסמעיל;&lt;br&gt;
ועדת חינוך בראשות פרופ' יצחק קשתי;&lt;br&gt;
כמו כן בתחילת תקופת הצוות פעלה ועדה חזון בראשות לאה שקדיאל.
פעילות הצוות.
הצוות הוקם כיוזמה של פעילי המחאה גל הרץ ודותן לשם, שזכתה לגיבוי של הנהגת המחאה בראשות דפני ליף וסתיו שפיר. הגרעין הקשה של חלק מועדות המומחים התבסס על משתתפי התוכנית לכלכלה וחברה במכון ון-ליר, ואנשים נוספים שהצטרפו לצוותים עם הקמתם. הצוות הוצג לראשונה לציבור במסיבת עיתונאים שנערכה ב-15 באוגוסט 2011, חודש לאחר פרוץ מחאת האוהלים ובה מתחו ביקורת על מדיניותה הכלכלית של הממשלה. בתגובה ברך פרופ' מנואל טרכטנברג על הקמת הצוותים, אולם בסופו של דבר הצוותים החליטו שלא להיפגש עם ועדת טרכטנברג אלא להציג את עמדתם לציבור בלבד, החלטה שהייתה שנויה במחלוקת. ראשי הצוות האלטרנטיבי מתחו ביקורת על הגדרת המנדט של ועדת טרכטנברג ועל הכללת אנשים שהיו אחראים למדיניות הכלכלית הנוכחית, לטענתם. לאחר פרסום מסקנות ועדת טרכטנברג, מתחו עליהן ביקורת ראשי המחאה וצוות ספיבק-יונה במסיבת עיתונאים משותפת ובתקשורת.
במקביל, הכינו ועדות המומחים דוחות והמלצות, וקיימו הרצאות ומפגשים עם הציבור במאהלי המחאה, באוניברסיטאות ובמקומות נוספים, וכן שיתוף של הציבור באתר אינטרנט שהוקם במיוחד.
אברהם נ. פולאק
אב&quot;נ פולק
אב. נ. פולק
אברהם נ' פולק
בית כנסת הכיפה
בית הכנסת העל-עדתי היכל אהרן הידוע יותר כבית כנסת הכיפה הוא בית כנסת על-עדתי, שהוקם בשכונה ה' בבאר שבע. שמו של בית הכנסת ניתן לו בשל צורתו האדריכלית. בית הכנסת מכיל את בית המדרש נתיבי-עם על שם חיבורו של הרב עמרם אבורביע.
המבנה משמש כבית כנסת מרכזי עבור הציבור הדתי לאומי בעיר. כיום, לאחר הרחבתו, המבנה שונה לחלוטין מצורתו המקורית.
ייחודו של בית כנסת הכיפה הוא כפול: ראשית, בשל צורתו והטכנולוגיה שבה נבנה ושנית משום שהוא ניצב בשכונה שהיא אחת מיצירות המגורים החדשניות ביותר שהוקמו בישראל .
בית הכנסת נקרא באופן רשמי "היכל אהרן" על שמו של הרב אהרן רבנשטיין ששימש שנים רבות כרב בית הכנסת. לאחר פטירתו מכהן כרב בית הכנסת הרב אהרון דרשביץ. בין מתפללי בית הכנסת נמנים השופט ניל הנדל וד"ר שמעון גליק.
הבנייה.
דוד טנא, שכיהן כראש אגף השיכון הממשלתי, ביקר בתערוכת "אינרטבאו" שהתקיימה בברלין ב-1957, והציגה רעיונות וניסיונות חדשים בתחום הדיור. לאחר שחזר לישראל, החליט לגייס צוות אדריכלים בראשותו של אברהם יסקי (שהיה בן 31) ולהפקיד בידיהם תפקוד של שכונה באר- שבעית חדשה, שתשמש חלופה לבנייה השיכונית הגנרית של העיר.
המבנה.
בקדמת בתי השטיח ובמרכזה של כיכר ציבורית נבנה בית הכנסת ברוח המודרניסטית של השכונה, בניין בסגנון ברוטליזם, בתכנונו של האדריכל נחום זולוטוב. בית הכנסת נחנך בשנת 1970.
צורת הכיפה של בית הכנסת נולדה מאילוץ תקציבי. צורה קונסטרוקטיבית של כיפה מרחבית, מצומצמת בכמויות בטון ובעובי הבטון. בהתאם לכך, גם התקרה נוצקה בשלוש קשתות בטון מרחביות. בחזית המרכזית חורר הקיר בדוגמה של משרביה מודרניסטית, כדי לסנן את השמש המדברית העזה. ילדי השכונה ראו במבנה "מגרש משחקים", ונהגו לטפס עליו במעין "מבחן אומץ".
שיפוץ המבנה.
בשנת 2007 עבר בית הכנסת הרחבה, במסגרתה הוקם בקדמת מבנה הכיפה אגף חדש המכיל עזרת נשים וזאת ללא התייעצות עם זולוטוב וללא התייחסות לשפה של המבנה. האגף החדש מסתיר את הכיפה שהקנתה לבית הכנסת את שמו.
זולוטוב הזדמן למקום והביע את דעתו:
העירייה הגיבה:
מערכת הכבישים הבין מדינתיים
עץ חיים (שכונה)
שכונת עץ חיים היא שכונה בירושלים בצמוד לגשר המיתרים.
היסטוריה.
השכונה נבנתה על ידי ישיבת עץ חיים כמקור הכנסה לישיבה באמצעות השכרת הדירות. התכנון הופקד בידי האדריכל דב זוננפלד (שתכנן גם את מבנה הישיבה בסמוך לשוק מחנה יהודה) כשכונה גדולה שכוללת עשרות בניינים ובית כנסת מפואר. אבן הפינה לשכונה הונחה באפריל 1929 בטקס גדול בנוכחות אלפי אנשים, אבל מסיבות שונות, כמו ריחוק מאזורים מיושבים, השכונה לא נחלה הצלחה גדולה ונבנו בה רק שלושה מבנים.
על פי פסיקת הרב יחיאל מיכל טיקוצינסקי, ראש ישיבת עץ חיים, כיוון שהשכונה מרוחקת יותר מקילומטר מחומת ירושלים השכונה לא נחשבת חלק מהעיר לעניין קריאת המגילה בפורים, ולכן יש לקיים בפורים דפרזים ולא בשושן פורים. כיום עדיין נערכת בבית הכנסת במקום קריאת מגילה גם בפורים דפרזים וגם בשושן פורים, זאת בניגוד לנהוג בירושלים, גם בשכונותיה המרוחקות.
השכונה.
בשכונה שלושה מבנים. האחד בנוי בצורת האות "ר" וכולל שלוש קומות והשניים האחרים בני שתי קומות. גשר המיתרים עובר במרחק כמה מטרים מבתי השכונה. במסגרת בניית רובע מבוא העיר מתוכנן שימור של שניים מהמבנים והריסת המבנה השלישי. התוכנית מלווה בהתנגדות תושבים.
מבני ציבור בשכונה.
בשנת 1995 הוקם בשכונה בניין הנהלת דואר ישראל, בסמוך למקום בו נבנתה לאחר כשני עשורים תחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון
Culpa in eligendo
Culpa in eligendo (לטינית: שגגה מתוקף המינוי) - העיקרון המשפטי המטיל אחריות ציבורית למינוי כושל של נושא משרה ציבורית.
העקרון בא למנוע מצב בו הדרגים הגבוהים במערכת הציבורית מטילים את האחריות לכל כישלון על הדרג הנמוך במערכת, מה שמכונה בישראל: "הטלת אחריות על הש.ג". מכאן שנבחר-הציבור או הפקיד-הממשלתי, אשר בחר ומינה את האדם שכשל במילוי תפקידו, נושא באחריות לכישלון מתוקף כך שבחר בו ומינה אותו לאותו תפקיד.
קיימת השקפה שיש מקום להרחיב את העיקרון מן המשפט הציבורי ולהחיל אותו על המשפט הפרטי, בקשר עם החלטות של מנהלים כלליים ודירקטורים בחברות ציבוריות ופרטיות, בנוגע למינויים כושלים של נושאי משרות בתאגיד שהם עומדים בראשו.
דניאל בן נחום
שכונת עץ חיים
מייל (אפליקציה)