תנין (שם מדעי: "Crocodylus"; נקרא גם תִמסָח או קרוקודיל) הוא סוג זוחל מסדרת התנינאים ומשפחת התניניים, הכולל את רוב המינים הקיימים במשפחה. התנינים בסוג זה נקראים לעיתים תנינים אמיתיים (True crocodiles) או קרוקודילים. שם הסוג "Crocodylus" נגזר מצירוף המילים κροκόδιλος שפירושו "תולעת חלוקי-אבן" (κροκό = חלוק אבן, διλος = תולעת) ומתייחס לקשקשי השריון על גופו הארוך והגלילי דמוי התולעת של הסוג.
מיני התנין הם טורפים הניזונים לרוב מדגים וטרף מיימי אחר אך עקב גודלם הם יכולים גם לאכול זוחלים אחרים, עופות ויונקים שונים הקטנים מהם, ולעיתים אף אנשים. הגדולים מבני הסוג - תנין הים ותנין היאור - הם גם הזוחלים הגדולים בעולם כיום והם טורפי-על באזורי חיותם.
התנינים חיים במגוון מקווי מים בהם נחלים, נהרות רחבים, אגמים וביצות ושני מינים - תנין הים ותנין אמריקאי - נפוצים גם לאורך חופים ולעיתים אף בים הפתוח.
תיאור.
לתנין ארבע רגליים קצרות וזנב חזק. אורכו של התנין כיום נע בין 2 ל-7 מטרים (תלוי במין, בעבר חיו מינים ארוכים יותר), ואורך זנבו מהווה מחצית מאורך גופו. על גבו של התנין בולטות שורות של לוחיות אוסטאודרם קשות עד הזנב. הנחיריים, העיניים והאוזניים בולטים מעל הראש, כך שאיברים אלו יכולים להציץ מעל פני המים כשיתר גופו של התנין מוסתר בתוך המים. בדרך כלל התנין זוחל על גחונו, אך יכול גם להתרומם על רגליו. תנינים צעירים יכולים אפילו לדהור (כשכל הרגליים מתרוממות מהקרקע). מהירותו המרבית של התנין ביבשה נעה בין 12 ל-14 קילומטרים בשעה, אולם התנין יכול לנוע במהירות זו למרחקים קצרים בלבד. התנין מתקדם במים על ידי פיתול גופו וזנבו בתנועות גליות.
בדומה לעופות, ליבו של התנין הוא בעל ארבעה חדרים, עובדה המקנה יעילות גבוהה בחמצון הדם. התנין צולל בדרך-כלל לפרקי זמן בני שתי דקות, אך מסוגל לשהות מתחת למים למעלה משעתיים כאשר הוא מרגיש מאוים. התנינים הם בעלי "דם קר" (אקטותרמיים), כיתר הזוחלים, ולכן שינויי הטמפרטורה שלהם גדולים יותר מאלו של היונקים, שהם בעלי דם חם (אנדותרמיים). עם זאת, במים הם שומרים על טמפרטורה קבועה. כשהם רוצים לקרר את גופם, התנינים עומדים בפה פעור כך שהמים מתאדים מפיהם, וכדי להתחמם הם מתמקמים באזור חשוף לשמש.
תוחלת חייו של התנין בטבע היא מעל 60 שנה, ובשבי תועדו תנינים שחיו למעלה מ-100 שנה.
גודל.
בסוג תנין יש מספר רב של מינים ולכל אחד מהם גודל אופייני. אורכם של המינים הגדולים, כגון תנין הים ותנין היאור, יכול להגיע ללמעלה מ-5.5 מטר ומשקלם ללמעלה מ-1,000 ק"ג, אך פרטים בגודל זה הם יחסית נדירים עקב הציד האינטנסיבי בתחילת המאה ה-20. מספר מינים הם בעלי גודל בינוני של 3–4 מטר, כגון תנין הביצות. מיני התנינים הקטנים, כגון תנין ג'ונסטון ותנין מורלט, הם באורך של כ- בלבד ומשקל של עד כ-100 ק"ג.
מין התנין הגדול ביותר הוא תנין הים שאורכו המרבי הוא ומשקלו , אורכו הממוצע הוא . אורכו הממוצע של תנין היאור, הנחשב לתנין השני בגודלו, הוא ומשקלו הממוצע . הפרט החי הגדול ביותר בסוג תנין שתועד ונמדד היה תנין היאור באורך ומשקל . ייתכן שבשמורת טבע בהודו חי תנין ים באורך 7 מטר אך הוא טרם נמדד באופן מדויק ומדעי.
תזונה.
התנין הוא טורף סתגלני ומגוון הטורף את כל בעלי החיים - החל מבקר ומיונקים הבאים לשתות בנחלים ובנהרות בהם הוא חי, וכלה בדגים החיים בהם. התנינים הגדולים, ובעיקר תנין היאור ותנין הים, טורפים אף בני אדם. החיה היחידה שחיה באזור החיות של התנינים היא ההיפופוטם, שגודלו הרב ועורו העבה מקנים לו ביטחון יחסי מול התנין. הוא ניזון מחרקים קטנים ועד תאו, והתצרוכת השנתית שלו מהווה עשירית מצריכת בשר ממוצעת של אריה, כך שהתאו משביע את התנין למשך מספר חודשים. מכיוון שהמטבוליזם של התנין איטי למדי, הוא יכול לצום למשך חודשים ארוכים. בחורף התנין צם לחלוטין.
התנין הוא טורף-על וכמעט שאין לו אויבים טבעיים. אויביו הבולטים הם האדם ותנינים אחרים, אך לעיתים גם טורפי-על אחרים (כגון אריות וטיגריסים) תוקפים אותו.
רבייה.
בחודש אוקטובר הזכרים נאבקים על שטחי מחיה ועל הנקבות, ובנובמבר נגמרת עונת הרבייה. הזכר מנסה להרשים את התנינה באמצעים שונים כמו יצירת בועות והרמת זנבו מעל למים, באם הנקבה נענית לו, הם יזדווגו מתחת למים.
הנקבה חופרת בור בעומק של 30 עד 40 סנטימטרים, ושם היא מטילה את הביצים. היא משאירה את הביצים בבור שבחול למשך שלושה חודשים. היא עוזרת לתנינים לבקוע על ידי נגיסה קטנה בהם. בממוצע, רק ביצה אחת מתוך 50 זוכה להביא לעולם תנין שישרוד עד למוות טבעי. כלומר, לאחת מתוך שתי נקבות ישרדו בין וולד אחד לשניים בממוצע.
מיון.
בסוג תנין ("Crocodylus") כלולים המינים הבאים:
מינים נכחדים מהסוג:
בעבר נכלל המין תנין צר-חרטום מערב-אפריקני בסוג אך הופרד לסוג תנין צר-חרטום.
התנין בתנ"ך.
התנין מוזכר רבות בתנ"ך והוא מן החיות הבודדות המוזכרות בסיפור הבריאה. כבר ביום החמישי בורא ה' את התנינים והיא החיה היחידה המוזכרת בשמה. לתנינים ישנה גם משמעות סימבולית ומיסטית:
לעיתים משמש התנין כשם נרדף לנחש.
לפי ביקורת המקרא, אזכורי התנין במקרא מראים על כך שהמקרא דוחה את סיפורי הבריאה הקדומים. לפי סיפורים אלו, התנין נחשב לחיה חזקה בעלת כוחות אדירים. אולם, המקרא מדגיש כי אלוהים ברא את התנינים ("ויברא אלהים את התנינים"), ומכאן שהם יצורים הכפופים לו. אזכורים נוספים במקרא, כמו אלו שמופיעים בישעיהו ובאיוב, מראים על כוחו הרב של התנין כפי שנתפס בתקופה הקדומה, לפי שנרמז כי לתנין הייתה מלחמה גדולה עם האל, ובסופה אלהים ניצח. ניתן לראות זאת בציטוטים שלעיל: ישעיהו רומז כי אלוהים ניצח את התנין בקרב, ואיוב מוחה כנגד מעשי האל נגדו, וגורס שאין האל צריך לשים עליו משמר, כפי שעשה לתנין.
תנין גמדי
תנין גמדי או תנינון (שם מדעי: "Osteolaemus") הוא סוג במשפחת התניניים, הכולל מין יחיד: תנין גמדי מצוי (Osteolaemus tetraspis).
התנין הגמדי הוא אחד מששת מיני התנינים החיים באפריקה והתנין הקטן ביותר מכל בני משפחתו. התנין הגמדי אינו מין ידוע למדי לעומת שאר מיני התנינים, ולכן חלק מן הידע עליו לקוח מן הידע הקיים על מיני התנינים הדומים להם. התנין הגמדי לא נמצא ברמת שימור גבוהה, והוא ניצוד בשביל בשרו ועורו, אך לא ברמה מסחרית. על פי הערכות, קיימים בטבע בין 25,000 ל-50,000 תנינים גמדיים.
תפוצה.
התנין הגמדי חי בביצות טרופיות באקלים סאב-סהרה במערב אפריקה ומערב מרכז אפריקה. תחום תפוצתו משתרע מן סנגל במערב עד לרפובליקה המרכז אפריקאית במזרח. בנוסף גבולה הדרומי של תפוצתו נמצא מדינת אנגולה. תת המין "O. t. tetraspis" חי בעיקר באזור המערבי של תפוצת התנין הגמדי, ואילו תת-המין "O. t. osborni" חי באזור המזרחי, באזור יערות הגשם של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
גודל.
התנין הגמדי מגיע לאורך של מטר וחצי. הגודל המרבי אליו יכול להגיע התנין הגמדי הוא . משקלו הממוצע הוא . הזכרים לרוב גדולים מן הנקבות. משקלן המרבי של הנקבות הוא 40 ק"ג ושל הזכרים כ-.
גבו של תנין גמדי בוגר הוא שחור וצידי גופו צהובים. בטנו חומה בהירה, וראשו מעוטר בדוגמאות שונות בצבע צהוב. לתנין זה צוואר, גב וזנב עבים וקשים במיוחד.
תזונה.
התנין הגמדי איטי. הוא יצור לילי. בדומה לתנינים אחרים, הוא ניזון מיונקים, מחסרי חוליות, מדו-חיים ומעופות. תת-המין של נהר הקונגו ניזון בתקופה הגשומה בעיקר מדגים, בעוד בתקופה היבשה הוא מסתמך גם כן על יונקים, חסרי חוליות, דו-חיים ועופות. במשך היום התנין נמצא בתוך מאורה שחפר מתחת לשורשי עץ בסמוך למקור המים שבו הוא שוכן ובו הוא נח במשך היום. למאורה של התנין יכולות להיות מספר כניסות.
רבייה.
נקבות התנין הגמדי בונות את הקן שישמש למקום האחסנה לביציהן בקרבת תחילת עונת הרבייה. עונת הרבייה מתחילה עם העונה הגשומה בחודשים מאי ויולי. הקן נמצא קרוב למים, והוא בנוי מערימה לחה של עלים, מאדמה ומענפים שהנקבה אספה. בכל תטולה מגיע מספר הביצים בערך ל-10, אולם הוא יכול להגיע גם ל-20. לאחר כ-85–105 ימים אחרי ההטלה בוקעות הביצים, ומהן יוצאים אבקועי התנין הגמדי באורך של כ-. לאחר הבקיעה הנקבה שומרת על הקן ומשגיחה על צאצאיה פן יטרפו בידי תנינים או טורפים אחרים.
מיון.
מיון התנין הגמדי:
בעקבות מחקרים שמתנהלים כיום, ייתכן שתת-מינים אלו יופרדו בעתיד ל-3 מינים עצמאיים.
תניני המערות.
בעשור האחרון נתגלתה בגבון אוכלוסייה של תנין גמדי החיה בתוך מערות. עיקר תזונתם הוא עטלפים וצרצרים החיים במערות באלפיהם. בשל ריכוז השתנן הגבוה במימי המערות (כתוצאה משתן העטלפים) צבעם של תנינים אלו הוא כתום.
גוויאליים
גוויאליים (שם מדעי: Gavialidae) היא אחת משלוש המשפחות הקיימות בסדרת התנינאים. בעבר היא כללה רק מין אחד - גוויאל הודי ("Gavialis gangeticus"). כיום, לעומת זאת, המחקר נתון במחלוקת באשר לצירופו של מין נוסף למשפחה - הגוויאל החקיין ("Tomistoma schlegelii"). בעבר סווג האחרון תחת משפחת התניניים בחסות מחקרים שהתבססו על מאפיינים מורפולוגיים, אולם מחקרים מודרניים המבוססים על ניתוחים מולקולריים מיקמו אותו במשפחת הגוויאליים, לצדו של הגוויאל ההודי.