מרסיה כריסטינה ברנרדס ברבוסה (בפורטוגזית: Márcia Cristina Bernardes Barbosa, נולדה ב-14 בינואר 1960) היא פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת שנמצאת בפורטו אלגרה שבברזיל. התמחותה היא פיזיקה של חומר מעובה בדגש על אנומליות מים, והיא ידועה במחקרה בנושא התפלת מים באמצעות זרימת על של מים בננו-צינוריות פחמן וכן בזכות מאמציה לשיפור מעמדן של נשים באקדמיה.
קורות חייה.
מרסיה ברבוסה נולדה ב-1960 בריו דה ז'ניירו, ברזיל. אִמהּ, פאולה ברנרדס ברבוסה, הייתה מזכירה, ולאחר הולדת אחיה הקטן של מרסיה ברבוסה היא הפכה לעקרת בית. אביה, רואי זיטו ברבוסה, היה איש צבא. שם אחותה הגדולה הוא Denise Bernardes Barbosa, ושם אחיה הקטן Alexandre Bernardes Barbosa.
בגיל מוקדם עברה לפורטו אלגרה ושם גדלה. למדה בתיכון Colégio Marechal Rondon בקנסוס שבריו גראנדה דו סול. את השכלתה האקדמית רכשה באוניברסיטה הפדרלית של ריו גראנדה דו סול (UFRGS), בברזיל. את תואר הדוקטור היא קיבלה ב-1988.
ב-1989 במסגרת עבודת הפוסט-דוקטורט לקחה חלק מקבוצת המחקר של מייקל פישר מאוניברסיטת מרילנד, קולג' פרק, שבמרילנד. פישר עוסק בתאוריית החומר בפיזיקה, ובפרט במעבר בין מצבי הצבירה של חומרים.
עם חזרתה לברזיל קיבלה משרה מלאה ב-UFRGS, מקום עבודתה עד היום, כפרופסור לפיזיקה. כיום היא מחזיקה במספר רב של תפקידים: ראש מחלקת הפיזיקה ב-UFRGS, ראש האקדמיה הברזילאית למדע ומ-2011 היא עומדת בראש ועדת הפיזיקה ב-Grant Agency CNPq. האקדמיה הברזילאית למדע הוא ארגון לא ממשלתי וללא מטרות רווח, שמטרתו לפתח את ענף המדע בברזיל. בנוסף לכך ברבוסה חברה במועצה הלאומית של המדע והטכנולוגיה בראשות נשיא ברזיל, בוועדת המענק של המועצה הבינלאומית למדע ובחבר השופטים של פרס דקראט של הנציבות האירופית.
בזכות פעילויותיה לקידום שוויון זכויות הנשים באקדמיה, בשנת 2000 היא התמנתה לשמש כראש קבוצת העבודה שעוסקת בנשים במסגרת האיחוד העולמי של פיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP), וכראש הועידה העולמית השנייה של נשים בפיזיקה ב-ריו דה ז'ניירו.
מרסיה ברבוסה נשואה לJorge Luiz De Castro, מנהל חברה המספקת מים לפורטו אלגרה.
מחקר.
תחום עיסוקה של פרופסור מרסיה ברבוסה הוא פיזיקה של חומר מעובה בדגש על אנומליות מים. לפי מאמר שהיא פרסמה קיימות 72 אנומליות מים (תכונות של המים שלרוב החומרים האחרים אין). האנומליות המדוברות הן תכונות יוצאות דופן של המים מבחינה פיזיקלית או כימית. האנומליה המוכרת ביותר היא זאת שבה מים גדלים בנפחם כשהם הופכים למוצק. פרופסור ברבוסה חוקרת אנומליות במולקולות המים עצמן ולא בתכונות החיצוניות של המים (כמו נפח), ובוחנת וכיצד לנצל אותן לפתרון מצוקת המים השפירים העולמית.
היא מצאה כי האנומליה של המים היא שהמולקולות זזות יותר מהר כשהם תחת לחץ או צפיפות גבוהה במקום לזוז לאט יותר. אנומליה זו מאפשרת למולקולות לבצע "זרימת-על" כאשר הן נמצאות בתוך ננו-צינורית פחמן. מולקולות המים מייצרות קו אחד באמצע הצינורית וזורמות אלפי פעמים מהר יותר מהמצופה. תכונה זו של מים היא מרכז המחקר של מרסיה ברבוסה.
מחקרה בתחום איפשר לה לפתח מספר מודלים שמסייעים בהבנת המקור לרעידות אדמה, כיצד מתרחש תהליך קיפול החלבונים. מודלים אשר פיתחה וסייעו לגילוי אפיק חדש להפקת אנרגיה נקייה בצורה יעילה יותר.
בנוסף למודלים שפיתחה, המחקר של פרופסור ברבוסה איפשר למדע להבין בצורה טובה יותר את התנועתיות של מולקולת המים, את התגובות שלה לשינוי טמפרטורה ולחץ ואת האינטראקציה עם ביומולקולות בגוף האדם.
הכליות שלנו משתמשות בננו-צינורות ביולוגיים כדי להתפיל את נוזלי הגוף שלנו, והן עושות זאת בצורה שחוסכת אנרגיה רבה. מחקרה של ברבוסה מנסה לחקות את תהליך זה, במטרה למצוא דרך חסכונית ויעילה להתפלת מים. נכון לשנת 2015 זיקוק ואוסמוזה הפוכה סיפקו מים מותפלים לכ-300 מיליון אנשים. ברבוסה סבורה שהחסם להרחבת השימוש במים מותפלים במדינות מתפתחות נובע מהעלות הגבוהה של שיטות ההתפלה הקיימות. כיום נחקרות מספר שיטות חדשות להתפלת מים באמצעות ננו-צינוריות פחמן. אחת השיטות שפיתחה ברבוסה כוללת יצירת מערך דחוס של ננו-צינוריות פחמן, המאפשר מעבר של מים ולא מלח. שיטה זו מזרזת את זרימת המים ויחד עם אוסמוזה הפוכה כבר נמצאת בשימוש, אך עדיין נדרשות בדיקות במטרה להעריך את יציבותה לטווח ארוך. שיטה נוספת משלבת זיקוק, אוסמוזה הפוכה וננו-צינוריות פחמן. השיטה הזו מהירה יותר משום שהיא משתמשת באדי מים, הזורמים במהירות גבוהה יותר ממים במצב צבירה נוזל. שיטות אלה צפויות להיות יעילות יותר וחסכוניות מהשיטות שמשתמשים בהן כיום.
אמץ לוחם
פרויקט "אמץ לוחם" הוא פרויקט למעורבות חברתית, אשר החל את דרכו בשנת 2005 והפך לפרויקט הדגל של יחד למען החייל. במסגרת הפרויקט, מאמצות חברות עסקיות מהמשק הישראלי ותורמים מהארץ ומהעולם, מאמצים את הגדודים לוחמים בצה"ל.
היסטוריה.
הפרויקט החל דרכו כקרן מלגות אשר הוקמה במסגרת האגודה למען החייל בשנת 2000 על ידי אפי הלרשטיין (כיום נשיא ארגון ידידי צה"ל בבריטניה), בשותפות עם גורמים במשק. הקרן חילקה מלגות ללוחמים, שמומנו על ידי חברות ותורמים, ללא קשר למצבם הכללי והמשפחתי.
פעילות הפרויקט.
פרויקט אמץ לוחם, רוקם מעורבות ושיתוף פעולה בין חיילי היחידה לעובדי החברה המאמצת ומעצים את תחושת ההזדהות של עובדי החברה אל מול גאוות היחידה של הלוחמים.
השותף האסטרטגי של פרויקט אמץ לוחם הוא ארגון ידידי צה"ל הפועל בארצות הברית ובפנמה (FIDF), המספק רשת ביטחון ליחידות שאינן מאומצות עד למציאת מאמץ.
במסגרת אימוץ הלוחם, מועבר ליחידות לוחמות המצויות בפעילות מבצעית שוטפת בגבולות מדינת ישראל, סך העומד על 100,000 ₪ לשנה (נכון לשנת 2020), תוך התחייבות למתן סכום זהה לתקופה בת 3 שנים. 15% מסכום התרומה, מוקצה לחיילים בודדים ולחיילים ממעמד סוציואקונומי נמוך (משפחות מעוטות יכולת). מלוא סכום התרומה מועבר ליחידה המאומצת בשקיפות ובמקצועיות ללא כל תקורות.
בין החברה המאמצת לחיילי היחידה, נרקם קשר ייחודי, ערכי, תומך וחזק, המאפשר יצירת פעילות משותפת - הפקת אירועים משותפים (ימי ספורט העשרה ועוד), יצירת פעילות משותפת כתרומה לקהילה, אירוח חיילים בודדים בקרב עובדי החברה, קליטת חיילים משוחררים במערך עובדי החברה ועוד.
הקשר שבין עובדי החברות (המאמצות) לחיילי היחידה (המאומצת), מבוסס על הדדיות מלאה, המעשירה גם את התורם וגם את הנתרם – בין היתר מעבירים המאמצים לחיילי היחידה שיעור באזרחות טובה, חיובית ומועילה וחושפים אותם אל העולם העסקי, הממתין להם באזרחות.
לפרויקט ועדה ציבורית, אשר חבריה מבצעים את תפקידים בהתנדבות.
החברות המאמצות מהמשק הכלכלי הישראלי.
בפרויקט שותפים חברות ארגונים ועמותות. כגון הקרן לידידות, קרן היסוד ועוד. חברות עסקיות רבות שותפות בפרויקט אמץ לוחם ומאמצות יחידות לוחמות בצה"ל במטרה לייצר שיתוף פעולה ערכי, לסייע ולתמוך בלוחמים וביניהן:
פרטנר, מועדון חבר, איתוראן, ישראכרט: יפאורה תבורי, הפניקס, חברת אקרשטיין, אלביט ועוד כ־60 חברות נוספות.
א-ג'ווף
א־גָ'ווף (בערבית: الجوف) עיירה בדרום-מזרח לוב, בירת מחוז כופרה בלוב. גובה העיירה הוא 382.2 מ' (1,254 רגל).
במפקד האוכלוסין של 1984 מנתה אוכלוסיית העיר 17,320.
טמפרטורות גבוהות בקיץ ממוצע מעל 37.8 מעלות צלזיוס (100 מעלות פרנהייט). בא־גָ'ווף כמעט ואין גשם, עם ממוצע של 2.5 מ"מ בשנה בלבד.
העיר שוכנת בנווה המדבר הגדול ביותר באגן כופרה. זהו אחד מנאות המדבר המשקים ביותר בסהרה. האזור שמסביב מכיל אשכולות של מערכות השקיה המשמשות לחקלאות. הדפוס הייחודי צולם על ידי צוות תחנת החלל הבינלאומית בשנת 2016.
אקלים.
בא־גָ'ווף יש אקלים מדברי חם.
אילנה דואק
אילנה דואק (נולדה ב-1 בספטמבר 1959) היא פרופסור לרפואה, מנהלת מחלקת אף אוזן גרון, ניתוחי ראש צוואר במרכז רפואי כרמל בחיפה. נוסף על כך, היא מנהלת את מרכז גידולי הראש והצוואר בבית החולים "לין", ומשמשת כיושבת ראש איגוד רופאי אף אוזן גרון ומנתחי ראש צוואר בישראל.
ביוגרפיה.
דואק נולדה וגדלה בחיפה, בת לגיזלה ומשה עמרן דואק. למדה בבית הספר הריאלי בחיפה.
למדה רפואה במסגרת עתודה צבאית, בפקולטה לרפואה על שם רפפורט, בטכניון. סיימה את לימודיה בשנת 1984. את שנת הסטאג' ביצעה בבית חולים רמב"ם, בחיפה ומיד לאחר מכן, התגייסה לצבא כרופאה בחיל הים. במסגרת שירותה הצבאי, שירתה במספר תפקידים בחיל הים, האחרון בהם הוא ראש מדור לחקר תפקוד האדם בים. היא השתחררה מהצבא בדרגת רב-סרן.
דואק החלה את דרכה המקצועית במרכז הרפואי כרמל, תחילה כמתמחה ברפואת א.א.ג – כירורגיה ראש וצוואר במחלקת ראש וצוואר ולאחר מכן כרופאה בכירה במחלקת א.א.ג. דואק התמחתה בהתמחות-על בכירורגיה אונקולוגית ראש וצוואר, באוניברסיטת טנסי, ממפיס, טנסי ארצות הברית. וכן באוניברסיטת פלורידה, בגינסוויל, במדינת פלורידה בארצות הברית. כמו כן עברה השתלמויות בתחום גידולי ראש וצוואר באוניברסיטת סטנפורד בפאלו אלטו, קליפורניה, ארצות הברית.