דיין ערכה מחקרים רבים בתחום האקולוגיה והזואולוגיה, ביניהם מחקר שנעשה על האקולוגיה הקהילתית של עכברי המדבר הסלעיים, על מנת להבין את הלחצים הסלקטיביים שמניעים דפוסי פעילות מסוימים, ומחקר נוסף על השפעת זיהום אור על המערכת האקולוגית של עכברי המדבר הסלעיים.בין מחקריה הבולטים של דיין הוא מחקר שנעשה בנושא ניתוח אקולוגי וביוגאוגרפי של מיני בעלי חיים פולשים בישראל, עם דגש על נמלת האש הקטנה, אותו ביצעה דיין יחד עם מרב וונשק ופרופסור אברהם חפץ. במהלכו יצאו דיין ושותפיה למחקר לבדוק את התפשטות הנמלה באזור קיבוץ אפיקים וקיבוץ בית זרע. במחקר נמצא כי קצב ההתפשטות של נמלת האש הקטנה גבוה במיוחד, ולא נמצאו סימנים למיני נמלים אחרות במקומות אליהם התפשטה נמלת האש הקטנה. במחקר נמצא כי נמלת האש הקטנה התפשטה לאזורים מחוץ לקיבוץ אפיקים וקיבוץ בית זרע, וכי התפשטות הנמלה נעשית על ידי אדם, כיוון שהנמלה מקננת בתוך בסיסי עץ ועציצים, אותם מעביר האדם מיישוב אחד לאחר. המחקר הוביל להעלאת המודעות על נמלת האש הקטנה והפצתה, וכמו כן למחקרים נוספים על הנמלה ועל דרכים להדברתה שאינן מסכנות את המערכת הביולוגית הקיימת.
לאורך השנים היא חוקרת דיין ומנחה תלמידים ופרסמה למעלה מ-100 מאמרים מדעים.
דיין הייתה אחראית על הפעילות להקמת המשכן החדש לאוספי הטבע על שם מייקל שטיינהרדט באוניברסיטת תל אביב, השתתפה בקביעת מדיניות הפיתוח המדעי-מקצועי של המוזיאון, בניהול תקציבי המוזיאון, בוועדת ההיגוי שפיקחה על התקדמות הבניין. דיין אוצרת אוסף החולייתנים של המוזיאון, ועומדת כיו"ר המוזיאון.
חיים אישיים.
נשואה לעוזי דיין ואם לשלושה ילדים.
ראדו פאיסיה
ראדו פאיסיה (ברומנית: Radu Paisie, ידוע גם כ"פטרו מהארג'ש" - Petru de la Argeş, ובכתבי היסטוריונים רומנים כראדו השביעי; חי במאה ה-16) היה וויווד (שליט) של ולאכיה (מונטניה או "הארץ הרומנית") בין ספטמבר לנובמבר 1534 ובין יוני 1535 למרץ 1545.
ראדו פאיסיה היה בנו הבלתי־חוקי של השליט ראדו הגדול (ראדו צ'ל מארה). נולד בשם פטרו ובגיל צעיר היה לנזיר וראש (סטארץ או אגומן) המנזר ארג'ש, תחת השם הכנסייתי "פאיסיה".
כינוי אחר שלו היה ראדו פאיסיה "הנזיר" ("קֶלוּגֶרוּל", Călugărul).
עליתו לשלטון.
בספטמבר 1534 בעזרת כמה מיריביו של השליט ואחיו החצי-חורג ולאד (השמיני) וינטילה מסלטינה, פאיסיה הצליח לתפוס את השלטון ושינה את שמו לשם המלכותי ראדו, שם שאומץ על ידי רבים מקודמיו מבית בסראב.
אולם בנובמבר 1534 ולאד וינטילה חזר לכס המלכות ואז ראדו פאיסיה נאלץ להימלט לטרנסילבניה.
עלה שוב על כס ולאכיה ביוני 1535 אחרי שוולאד וינטילה נהרג בעת ציד ליד קריובה. הסולטאן העות'מאני הכיר בראדו כשליט.
תמיכה בכנסייה והתמודדות עם מתנגדים פנימיים.
נוצרי אדוק, גם אחרי חזרתו לחיים החילונים המשיך ראדו פאיסיה לדאוג לעיניניי הכנסייה, השלים את בניית
הכנסייה המטרופוליטנית בטרגובישטה (שכוסתה בעופרת ונצבעה) ובנה את המנזרים מיסליה (Mislea) במחוז פרחובה בשנים 1536–1537, ואליה (Valea) במחוז ארג'ש בשנים 1533–1534, בולניצה קוזיאי (Bolniţa Coziei) בשנים 1542–1543. בדומה לשליטים רומנים אחרים תרם תרומות למנזרי ההר אתוס וכמו כן למנזר גיורגיוס הקדוש במטאורה בתסליה.
מהלך מלוכתו הוטרד מכמה מרידות של בויארים שביקשו להדיחו.
בשנת 1536 הוצאו להורג שניים מהדרגטורים בגלל השתתפות בקשר.
ביוני 1539 אציל בשם שרבאן, באן של איזבורֶן, מקורב למשפחת האצילים קראיובסקו מקריובה ארגן פלג של מורדים על מנת לכבוש את השלטון. השליט נאלץ לברוח לפרק זמן קצר וחזר עם תגבורת טורקית שסייעה בידו לדכא את המרד ב-19 ביולי 1540.
הטוען לכתר שרבאן הוצא להורג על ידי הסולטאן בקושטא ב-15 ביוני 1543.
בשנת 1544 התחולל נגד ראדו קשר שלישי של כמה מתנגדים מקרב הבויארים הגולים בטרנסילבניה ובראשם הטוען לכתר לאיוטה בסראב הצעיר (Laiotă Basarab cel Tânăr) וסטרויה "הנודד" (Stroe Pribeagul).
במאי 1544 כוחותיהם מתוגברים ב"היידוקים" מ"ארץ ההונגרים" הצליחו להבריח את ראדו לשטח בשליטה טורקית ב"ראיה" טורנו סברין ובניקופול, מימין לדנובה.
השליט חזר שוב עם כוחות טורקים וב-15 באוקטובר 1544 בקרב בפנטנה ציגאנולוי ("באר הצועני") המתנגדים הובסו. לאיוטה בסראב הצעיר וסטרויה הנודד נהרגו בלחימה.
יחסי חוץ.
בימי מלכותו, שהתנהלה בחסות הסולטאן סולימאן המפואר (1520-1566), בשנים 1538–1540 הטורקים כבשו את בראילה וכעבור שנה (1541) הפכו אותה ל"ראיה" עות'מאנית יחד עם היישובים בסביבה.
נסיבות הסיפוח של בראילה אינן ברורות. לא ידוע אם הייתה זו השלכה של מסע העונשין של סולימאן נגד השליט ממולדובה, פטרו רארש, בשנים 1539–1540 או מחיר שראדו פאיסיה נאלץ לשלם לטורקים על תמיכתם בדיכוי המורדים. לבראילה קדמה הדוגמה של טיגינה בבסרביה בשנת 1538.
בשנת 1541 התערב ראדו פאיסיה עם צבא בטרנסילבניה כדי לתמוך בנסיך יאנוש זאפויה (סאפויאי) נגד הטוען לכתר שטפאן מאילאט שהיה בן בריט של האוסטרים ותרם ללכידתו של האציל המורד. לעומת זאת אחרי שהטורקים השלימו את ההשתלטות על הונגריה ב-1541, ב-7 בינואר 1543 בעיר טרגובישטה חתם ראדו פאיסיה עם נציגי הקיסר פרדיננד, שליט אוסטריה ומחזיק בתואר מלך הונגריה, הסכם חשאי לסיוע הדדי נגד הטורקים, שבו התחייב לספק לאוסטרים מידע מודיעיני על תנועות הצבאות הטורקים ושיתוף פעולה צבאי ממשי במקרה שהאוסטרים יעשו מאמץ מלחמתי רציני נגד העות'מאנים.
כשנודע לטורקים על ההסכם עם האוסטרים, בדצמבר 1544 דרשו מראדו לשלוח לקושטא את בנו, מרקו, כבן ערובה.
משסרב, הודח על ידי הסולטאן ועל ידי אחיו, מירצ'ה צ'ובאנול ב-17 במרץ 1545, בטענה של ניהול כושל של המדינה.
משפחתו.
ראדו פאיסיה התחתן פעמיים - נישואים ראשנים לסטאנה ונישואים שניים בשנת 1541 לרוקסנדרה בסראבה, בתו של ניאגויה בסאראב ואלמנתו של השליט ראדו דה לה אפומאץ.
מנישואיו השניים נולדו חמישה ילדים, שתמונותיהם מופיעות בפרסקואים על קירות הכנסיות, ליד הוריהם.
- 3 בנות ו2 בנים.
ראדו פאיסיה הוגלה יחד עם משפחתו על ידי הטורקים במצרים ושם נעלמו עקבותיהם. יש סבורים שנקבר בכנסייה בעיר אלכסנדריה.
היחיד מצאצאיו ששרד היה פטרו, הקרוי פטראשקו הטוב, שליט ולאכיה.
קישורים חיצוניים.
(קונסנטין ג'ורסקו ודינו ג'ורסקו - "תולדות הרומנים" - כרך ב 1352–1606, בוקרשט, 1976 ע 241–244
ארמון פוטלה
המפרק הלסתי-רקתי
Blundstone Footwear
צ'רלס אנתון
בסיל לנו גילדרסליב
ברנרד יוסף
המפרק העצי-כסלי
מפרק עצי-כסלי
יצחק פונדיק
MUSE הוא בסיס נתונים מקוון שהוקם בשנת 1993, המאפשר גישה לגרסאות אלקטרוניות של כתבי עת מדעיים רבים, בעיקר תחומי החברה, האמנויות והרוח. האתר מופעל על ידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס האמריקאית. נכון לחודש נובמבר 2009, נכללו באתר כ-158,450 מאמרים מכ-427 כתבי עת שונים.
בניגוד למתחרהו העיקרי, JSTOR, באתר אין מדיניות של פרסום מאמרים לאחר תקופת צינון מסוימת, כלומר, גם מאמרים מהגיליון העדכני ביותר של כתב העת מתפרסמים בו.
עמר ברטוב
עֹֹמר ברטוב (נולד ב-17 באפריל 1954 בעין החורש) הוא היסטוריון ישראלי-אמריקאי ופרופסור להיסטוריה וללימודים גרמניים וראש המחלקה להיסטוריה אירופית מודרנית באוניברסיטת בראון ברוד איילנד. עוסק ברבים ממחקריו בהיסטוריה של השואה ושל הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
אודות.
נולד בקיבוץ עין החורש ליהודית ילידת בוצ'אץ ולסופר חנוך ברטוב בשנת 1954. גדל בתל אביב ולמד בתיכון חדש. שירת בנח"ל. למד באוניברסיטת תל אביב, וסיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה בשנת 1979. את הדוקטורט עשה בסנט אנתוני'ז קולג' באוניברסיטת אוקספורד, וסיים אותו בשנת 1983. אחר כך חזר לישראל ושימש כמרצה וכפרופסור חבר בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב עד לשנת 1992. בין השנים 1993 ל-2000 לימד באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי. משנת 2000 מלמד באוניברסיטת בראון.
בספרו משנת 2007, "Erased: Vanishing Traces of Jewish Galicia in Present-Day Ukraine", הוא בוחן את הזיכרון שנותר מהקהילות היהודיות של גליציה באוקראינה של ימינו.
בשנת 2002 זכה במלגת גוגנהיים.
ב-28 בנובמבר 2019 הוענק לברטוב הפרס הבינלאומי של יד ושם לספר מחקר על השואה על ספרו: Anatomy of a Genocide: The Life and Death of a Town Called Buczacz.
נשוי בשנית לוואי-יי לי (Wai-yee Li), במקור מהונג קונג, פרופסור לספרות סינית באוניברסיטת הרוורד, ואב לשלושה ילדים.
הקרן הלאומית למדעי הרוח
הקרן הלאומית למדעי הרוח (אנגלית: The National Endowment for the Humanities; בראשי תיבות: NEH) היא סוכנות ממשלתית עצמאית בארצות הברית אשר הוקמה בשנת 1965 במטרה לתמוך במחקר ולעודד חינוך ותוכניות ציבוריות במדעי הרוח. משרדי הקרן נמצאים בבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי.
אודות.
הסוכנות הוקמה מכוח חוק National Foundation on the Arts and the Humanities Act ב-29 בספטמבר 1965. הקרן נותנת מענקים למגוון מוסדות אשר עוסקים בהנגשה ומחקר במדעי הרוח, כמו ספריות, מוזיאונים, ארכיונים, קולג'ים, אוניברסיטאות, תחנות טלוויזיה ציבוריות. כמו כן מעניקה הקרן מענקים ומלגות לחוקרים אינדיבידואלים. תקציבה בשנת 2020 עמד על 162.25 מיליון דולר.
נשיא הסוכנות נבחר ישירות על ידי נשיא ארצות הברית לתקופה של ארבע שנים, והבחירה עומדת להצבעה על ידי הסנאט. המועצה של הקרן מונה 26 חברים, אשר גם מתמנים על ידי הנשיא והסנאט, לכהונה של שש שנים.