ב-6 ביוני 2008 קבע ווקר שיא אמריקאי חדש בתוצאה של 6.04 מטר. בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליח ווקר לעלות לשלב הגמר כשקפץ לגובה של 5.55 מטר בלבד.
בתחרות הכנה לקראת אליפות העולם באתלטיקה שנערכה במונקו ביולי 2009 קפץ לגובה של 5.80 מטר.
המטרופוליט סטפן
המטרופוליט סטפן (בבולגרית: Стефан I-екзарх, 7 בספטמבר 1878 - 14 במאי 1957) היה הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית בבולגריה. חסיד אומות העולם שסייע בהצלת יהודי בולגריה, מגירוש אל מחנות ההשמדה, בשנת 1943.
ביוגרפיה.
המטרופוליט סטפן נולד בשם סטויאן פופגריגורייב שוקוב, בכפר שירוקה לקה (Широка лъка) אשר בדרום בולגריה, סמוך לגבול היווני.
בין השנים 1896–1900, עבד בתפקידי הוראה שונים בכפרים הסמוכים. את ההסמכה לכמורה הוא קיבל בעיר קייב בשנת 1904. עד שנת 1910 לימד בבית הספר לבנים בעיר פלובדיב. בשנה זו מונה למזכיר הפטריארכיה הבולגרית באיסטנבול, בשם הנזיר סטפן. לאחר תום מלחמת הבלקן הראשונה, שב לבולגריה והתיישב בעיר סופיה. בין השנים 1915–1919, התמחה בתאולוגיה בשווייץ. בשנת 1922 מונה לבישוף של העיר סופיה, תפקיד בו כיהן 22 שנים. בשנים אלו סייע רבות לפליטים בני לאומים שונים, אשר הגיעו לבולגריה לאחר מלחמת הבלקן הראשונה ומלחמת העולם הראשונה ולא נחשבו לאזרחים בולגרים על ידי השלטונות. לחלק מהפליטים ניתן דרכון ננסן ו-4,000 מהם גורשו מבולגריה בספטמבר 1939, רובם יהודים. ב-16 באפריל 1925 יצא המטרופוליט סטפן ללא פגע מהפיגוע בכנסיית סווטה נדליה, אף על פי שגג הכנסייה קרס מעל הבמה ממנה נשא את דרשתו.
הצלת יהודי בולגריה.
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה אל ההסכם התלת-צדדי שבין גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית. בתמורה להצטרפותה סופחו אליה שטחי תראקיה ומקדוניה שנלקחו מיוון ומיוגוסלביה אותן כבשה גרמניה.
בתחילת 1942, בעקבות ועידת ואנזה החל משרד הפנים הבולגרי בתכנון הטיפול ב"שאלה היהודית" בדומה לפתרון הסופי שתוכנן על ידי הנאצים לשאר אירופה. בינואר 1942, החלו דיונים בממשלה הבולגרית, שכותרתם: "פתרון סופי של בעיית היהודים בבולגריה", כלומר – גירושם למחנות ההשמדה והחרמת רכושם. בתאריך ה-22 בפברואר 1943 נכנע המלך הבולגרי וחתם על צו הגירוש. ב-4 במרץ 1943 החל מבצע גירושם של יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט (בשטחי סרביה המודרנית) והם נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. הגירוש בוצע על ידי שוטרים בולגרים, אשר הכו את המגורשים ובזזו את רכושם.
ב-9 במרץ 1943 נחתמו צווי גירוש ל-6,365 יהודים מקהילות "בולגריה הישנה" ובכללם 2,500 מיהודי סופיה. ראשי הקהילה הרבנים אשר חננאל ודניאל ציון פנו לסטפן וביקשו את עזרתו. סטפן נפגש עם המלך, ביקש ממנו לבטל את הגירוש וציין שיינתן מחסה לכל יהודי בולגריה בכנסיות. במקביל, אחד ממנהיגי הקהילה פנה אל סגן יו"ר הפרלמנט, דימיטר פשב שהיה בן כיתתו וידידו וסיפר לו על התוכנית הסודית. לאחר שפשב וידא את אמיתות הידיעות, (שעמדו בניגוד לסיכום שהיה ידוע להנהגה הבולגרית). הוא זימן למשרדו ב-9 במרץ כמה חברי פרלמנט ממתנגדי תוכנית הגירוש ואת שר הפנים גברובסקי שהיה פטרונו של בלב, ראש הקומיסריון לענייני יהודים. הוא חשף בפניו את גילוי המזימה ודרש ממנו לבטל את מבצע הגירוש תוך כדי איום בקיום דיון בפרלמנט שיביא להפלת הממשלה. הלחץ של הכנסייה וקומץ חברי הפרלמנט, גרם להשעיית צו הגירוש.
בערי השדה המרוחקות מסופיה, צו ביטול הגירוש הגיע רק למחרת היום. וכך, ב-10 במרץ 1943 אחר חצות, החלה אקציה בפלובדיב וערים אחרות. השוטרים הוציאו את היהודים מביתם וריכזו אותם בחצר בית הספר היהודי. עם הזריחה, בשעה 06:00 בבוקר לערך, הובלו היהודים אל תחנת הרכבת, תוך זעקות שבר, אך בחלוף מספר דקות שוחררו לבתיהם. הגיעה פקודת דחיית הגירוש מהמלך בוריס השלישי. למעשה הצו הושעה עוד יום קודם, הכוונה הייתה לשחרר את היהודים ולא להובילם אל תחנת הרכבת, אך הם לא ידעו זאת וסברו שהם מובלים אל מותם.
באפריל 1943, פרסמה הכנסייה הבולגרית "קול קורא" המביע התנגדות לכל צורה של גזענות ובכלל זה רדיפת יהודים וציינה כי לא תוכל לציית לחוקים כאלו. המלך נכנע פעם נוספת ללחץ הגרמני והחליט לגרש את כל יהודי סופיה לערי השדה. גם במקרה זה, פנה סטפן למלך במכתב, המרמז שיוטל חרם דתי על המלך ובו נכתב "אל תרדוף אחרים, שמא ירדפו גם אותך. אלוהים צופה על מעשיך מהשמים ". עוד ביצעו כמרי הכנסייה טקסי התנצרות המוניים ליהודים, במטרה למנוע את רציחתם. הגירוש לערי השדה אמנם התבצע, אך יהודי סופיה לא נשלחו אל מחנות ההשמדה.
אחרית דבר.
בולגריה הייתה המדינה היחידה בתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר מסרה בהסכם ובאישור המלך יהודים שהיו בחזקתה לידי הנאצים, תוך ידיעה ברורה על גורלם הצפוי. 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט נספו רובם ככולם במחנות ההשמדה. עם זאת, היהודים שהיו אזרחי בולגריה והתגוררו בתחומה לא נפגעו וגם במקרה הזה, מדובר במדינה היחידה באירופה, שהייתה נתונה תחת כיבוש נאצי ויהודיה לא נשלחו אל מחנות ההשמדה. בשנת 1941 נמנו בבולגריה 48,000 יהודים ובשנת 1945 מנו בני הקהילה 51,000 נפשות.
המטרופוליט סטפן, כיהן בין השנים 1944–1945, כסגן הפטריארך של בולגריה. ב-21 בינואר 1945, הוא נבחר לתפקיד ראש הכנסייה הבולגרית. למרות התנגדותו למעורבות כמרים בפוליטיקה הפנימית, היחס של השלטון הקומוניסטי לדת בבולגריה, גרם לו למתוח ביקורת גלויה כלפי המשטר. הוא אולץ להתפטר ממשרתו ב-6 בספטמבר 1948, פרש למנזר בעיירה באניה שבמחוז פלובדיב, שם הלך לעולמו בתאריך 14 במאי 1957. בתאריך 12 במרץ 1992, 49 שנים לאחר הצלת יהודי בולגריה הכירה מדינת ישראל במטרופוליט סטפן כחסיד אומות העולם. בטקס שנערך במוסד יד ושם, קיבלה את האות בשם המטרופוליט סטפן, אחייניתו.
רב מכר לרצח
רב מכר לרצח (באנגלית: A Murder of Crows, "רצח העורבים") הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1999 שכתב וביים ראודי הרינגטון. את התפקיד הראשי משחק קובה גודינג ג'וניור.
עלילת הסרט.
לאסון ראסל הוא עורך דין פלילי מבריק ומצליח מניו-אורלינס שברקורד שלו שורה ארוכה של זיכויים של נאשמים בעבירות רצח, המאבד את רישיונו לאחר שנמצא מכשיל משפט מטעמי מצפון במטרה להביא להרשעתו של נאשם שאכן ביצע את הרצח שיוחס לו.
פרישתו הכפויה מן המקצוע מביאה את ראסל לחופי פלורידה במטרה לכתוב רומן. במהלך שהותו במקום מגלה ראסל כי השכן שלו העונה לשם כריסטופר מארלו, כתב ספר על רוצח שהרג עורכי-דין שהביאו לזיכויים של פושעים. מארלו מעביר את הספר שטרם יצא לדפוס לעיונו של ראסל על מנת לקבל את חוות דעתו. כשמסתבר לו מפיו של הבלש המשטרתי כי מארלו מת באופן מפתיע, ראסל לא עומד בפיתוי ומוציא לאור את הספר תחת שמו שלו מבלי לדעת שהספר מתאר 5 רציחות שהתרחשו באמת. הספר הופך לרב-מכר וראסל זוכה לפרסום ארצי ולכסף רב. עד מהרה הופך ראסל לחשוד המרכזי בביצוע הרציחות המתוארות בספר.
ראסל נמלט מהמשטרה ומנסה בכל דרך לאתר את כותב הספר "האמיתי" שככל הנראה ביצע את הרציחות המתוארות בו. חקירה מאומצת אותה הוא עורך מביאה אותו לגלות את העקבות של הרוצח האמיתי הודות לרמזים שהותיר לו. השימוש שעשה הראשון בכמה דמויות מתגלה כלא מקרי לחלוטין. ראסל מגלה כי שמו של "השכן" המסתורי תואם למעשה את שמו של המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו שהיה הראשון לכתוב את המחזה "דוקטור פאוסטוס", המתאר את סיפורו של פאוסט, שמכר את נשמתו לשטן. עלילה זו פותחה מאוחר יותר על ידי המחזאי הגרמני יוהאן וולפגנג פון גתה שאחת מיצירות הפאר שלו עונה לשם "פאוסט".
טעות אחת בודדת אותה ביצע כותב הרומן מביאה את ראסל לחשוף את זהותו. הוא מגלה שהאיש שעמד מאחורי הדמויות המחופשות שעטפו אותו בפלורידה (מארלו, הבלש גתה ואחרים) הוא למעשה מרצה לתיאטרון שאיבד את רעייתו ובתו, כאשר האחראי למותן זוכה בבית המשפט. בעקבות הזיכוי הוא יצא למסע נקמה בעורך הדין שזיכה אותו ובארבעה עורכי דין נוספים שזיכו רוצחים, ואשר לשיטתו "מכרו את נשמתם לשטן" וייצגו רוצחים, וכך באופן מטאפורי פעלו כפי שעשה ד"ר פאוסט.
הפצת הסרט בישראל.
בעלי זכויות ההפצה של הסרט בישראל העדיפו לוותר תחילה על מימוש זכויות ההפצה בקולנוע, אך לאחר הצלחתו המסחררת ורמת הביקוש הגבוהה בספריות הדי.וי.די, הוקרן הסרט לבסוף גם בבתי הקולנוע ברחבי הארץ.
אקסצנטריות (התנהגות)
אקסצנטריות היא התנהגות מוזרה ובלתי רגילה מצידו של אדם. אנשים המתנהגים באקסצנטריות בתדירות גבוהה מכונים "אקסצנטרים".
תיאורים של אקסצנטריות.
אקסצנטריות מתקשרת באופן אסוציאטיבי לא רק לטירוף אלא גם לגאונות ויצירתיות. התנהגות אקסצנטרית עשויה להיות ביטוי חיצוני לאינטליגנציה ייחודית או לדחף יצירתי. לפיכך, ההרגלים האקסצנטריים אינם מובנים לעיתים לא מכיוון שהם אינם הגיוניים או שהם תוצאה של טירוף, אלא כיוון שהם נובעים מחשיבה כה מקורית שהיא אינה יכולה לעמוד בנורמות החברתיות.
אדית סיטוול, מבקרת ומשוררת בריטית, כתבה: "אקסצנטריות אינה, כמו שאחדים עלולים להאמין, צורה של טירוף. לעיתים קרובות היא צורה של גאווה פשוטה, כאשר הגאון והאריסטוקרט נתפסים כאקסצנטריים רק מכיוון שהם פשוט אינם מפחדים ואינם מושפעים מדעותיו של ההמון ומגחמותיו.”
השוואה לנורמה.
התנהגותו של אדם הנמצא מחוץ לסביבתו הטבעית אינה יכולה להיות מוגדרת כאקסנצטרית, כיוון שייתכן שבסביבתו הטבעית היא תיחשב רגילה. רק השוואה לנורמה שבסביבתו של האדם תוכל לקבוע אם התנהגותו יכולה להיחשב לאקסצנטרית.