גזצ'או יוסף (נולד ב-17 בינואר 1975) הוא אתלט עבר ישראלי שהתמחה בריצות בינוניות וארוכות. הוא זכה 24 פעמים בתואר אלוף ישראל בריצות למרחקים של 800 מטר עד ל-10,000 מטר. הוא שיאן ישראל הנוכחי בריצות ל-1500 מטר, ל-3000 מטר ול-5000 מטר (משנת 2009), וב-2010 שבר שיא ישראלי בינלאומי בריצת 10,000 מטר (מאז נשבר שיא זה).
ביוגרפיה.
גזצ'או נולד בגונדר שבאתיופיה, הבן החמישי מבין עשרה אחים למשפחת יוסף. גזצ'או ומשפחתו עלו ארצה ב-1991, כשהיה בגיל 16. בגיל 17 החל ללמוד בכפר הנוער הדתי "נווה עמיאל" שבעמק יזרעאל, שם החל לרוץ לראשונה במסגרת "עליית הנוער", בהדרכתו של ואלרי סימיונוב.
במסגרת זו השתתף בתחרויות מול רצים מפנימיות שונות בארץ.
ב-1995, לאחר סיום לימודיו בפנימייה, המשיך יוסף ללימודי מכינה והשלמת בגרויות, והשקיע במקביל באימוני הריצה ב"מכללת וינגייט", ואף זכה באליפות ישראל לנוער. כשזוהה הפוטנציאל הגלום בו, הוא זכה במלגת ספורט והחל לימודי מנהל עסקים במכללת "לינדנווד" במדינת מיזורי (ארצות הברית), וכעבור שנתיים המשיך באוניברסיטת טקסס. ב-2002 סיים את לימודיו ושב ארצה, ובגיל 27 התגייס לצבא.
כיום חי גזצ'או עם זוגתו נורית ושלושת ילדיהם בפתח תקווה.
שיאן ישראל.
בתחרות שהתקיימה באודן הולנד ביוני 2009 קבע יוסף בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 3:40.90 דקות, שיפור לשיאו בן 6 השנים של איתי מגידי (3:41.73 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בליאז' בלגיה הוא קבע בריצת 3000 מטר שיא ישראלי חדש של 7:51.40 דקות, שיפור לשיאו בן השנתיים של איתי מגידי (7:54.11 דקות). שלושה ימים לאחר מכן בתחרות שנערכה בהויזדן בלגיה הוא קבע בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש נוסף של 13:31.45 דקות, שיפור של לשיא בן 35 השנים של יובל וישניצר (13:39.8 דקות).
בתחרות שנערכה בהדר יוסף באפריל 2010 קבע גזצ'או בריצת 10,000 מטר שיא ישראלי חדש של 28:37.48 דקות, שיפור לשיאו בן 26 השנים של אריה גמליאל (28:42.9 דקות).
ב-2011, בעקבות שבר מאמץ באגן, ולאחר שיקום ופיזיותרפיה, עבר יוסף להשתתף בריצות מרתון.
ב-2012, השתתף יוסף בשתי ריצות מרתון בטווח של חודש, בניסיון לקבוע את קריטריון ההשתתפות הישראלי האולימפי (2:15:00 שעות). המרתון הראשון בו השתתף התקיים ברוטרדם הולנד, שם היה רחוק ב-46 שניות מהקריטריון האולימפי. במרתון השני בו השתתף, אשר התקיים בפראג, סיים במקום 11, בתוצאה של 2:15:07 שעות, כששבע שניות מפרידות בינו לבין השתתפות במשחקים האולימפיים.
קבוצות ריצה.
ב-2007 הקים גזצ'או שלוש קבוצות ריצה לגילאים 30-60, בתל אביב, שוהם וקדרון (לא למטרות הישגיות). במסגרת הקבוצות, מתקיימים אימוני ריצה לחובבים, המתחרים בריצות מ-5 ק"מ ועד ריצות מרתון בארץ ובעולם.
מאז פרישתו עוסק גזצ'או בעיקר כמאמן ריצה מקצועי. הוא מאמן ספורטאים בכירים, ביניהם איימרו עלמיה ודוד טאייצ'או. בנוסף לכך, הוא מלווה גזצ'או את המרתוניסט העיוור, גדי ירקוני, שהשתתף במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012), ובחצי המרתון הכללי של ברלין ב-2013. הם הגיעו יחד למשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו ב-2016.
משנת 2016 מרכז את פרויקט הריצה של נערים בפתח תקווה במסגרת הקרן למצוינות אולימפית בישראל (בהנהלתו של אריק זאבי).
באוקטובר 2018 יזם יחד עם הקרן את מרוץ יוספטל בפתח תקווה.
מיכאל הראשון, צאר רוסיה
צ'ילפנסינגו
צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו (בספרדית: Chilpancingo de los Bravo), או בקיצור צ'ילפנסינגו, היא בירת מדינת גררו במקסיקו. בעיר מתגוררים למעלה מ-180,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בגררו, אחרי העיר אקפולקו. העיר נמצאת במרחק של כ-220 קילומטרים ממקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
היסטוריה.
צ'ילפנסינגו נוסדה ב-1 בנובמבר 1591 וקיבלה מעמד של כפר ב-1636.
לעיר היה תפקיד חשוב במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. לאחר המצור על אקפולקו וניצחון המורדים בו ב-1813, מנהיג המורדים באותה עת חוסה מריה מורלוס כינס בצ'ילפנסינגו קונגרס בו הוכרזה באופן רשמי עצמאותה של מקסיקו. לאחר הקונגרס צ'ילפנסינגו קיבלה מעמד של עיר. בשלב מסוים שם העיר שונה ל"צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו" (מילולית: "צ'ילפנסינגו של (משפחת) בראבו") כהוקרה למשפחת בראבו ילידת העיר שהייתה פעילה בדרום מקסיקו במהלך מלחמת העצמאות.
ב-1849 נוצרה מדינת גררו, ובמשך כ-20 השנים הבירה העברה בין צ'ילפנסינגו וטיקסטלה, עד שהבירה התקבעה סופית בצ'ילפנסינגו ב-1872.
חינוך.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן ניתן למנות את האוניברסיטה האוטונומית של גררו.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הלאומי של צ'ילפנסינגו, המשמש בעיקר לתעופה כללית.
העיר מקושרת בכביש המקסיקני הפדרלי 95 לאקפולקו מצד אחד ולמקסיקו סיטי מצד שני.
צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו
סינאורניתוזאורוס
סינאורניתוזאורוס (שם מדעי: Sinornithosaurus, "סינו" =מסין, "אורניתו" מיוונית="עוף", "זאורוס" מיוונית "לטאה") הוא סוג של דינוזאור קטן גוף ממשפחת דרומאוזאוריים, שחי בתקופת הקרטיקון התחתון, 122 מיליון שנה לפני זמננו.
סינאורניתוזאור היה אחד הדינוזאורים המנוצים הראשונים שהתגלו, עוד בשנת 1999, וייתכן שהייתה לו יכולת תעופה. השלד שלו כמעט זהה לשלד של מיקרורפטור, דינוזאור שהיו לו אברות תעופה ארוכות גם על הרגליים הקדמיות וגם על הרגליים האחוריות בתצורה ייחודית "ארבע כנפיים", ומקובל לשער שסינאורניתוזאור היה בעל תצורה דומה.
גילוי.
מאובני סינאורניתוזאור התגלו בתצורת יישיין, שהיא אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול, במחוז ליאונינג שבסין. הסוג הוגדר לראשונה על ידי צוות חוקרים סינים מן המכון לפלאונטולוגיה ופלאואנתרופולוגיה של חולייתנים בבייג'ינג, אחד מהם שו שינג, שבאותו זמן היה סטודנט לתואר שני ובשנים שלאחר מכן הפך להיות המגלה הפורה ביותר של דינוזאורים בתקופתנו. מאובן ראשון זה, שקיבל את הסימון הקטלוגי IVPP V12811, היה מרוסק וחלקי, אך יש לו חשיבות היסטורית בהיותו אחד מראשוני מאובני הדינוזאורים מליאנונינג שהראו דפוס ברור של נוצות חוטיות הדומות לנוצות פלומה של עופות בני-זמננו. בכך הוא סיפק אישוש להשערה המקובלת שמוצא העופות מדינוזאורים מנוצים, ושהדרומאוזאוריים היו בין משפחות הדינוזאורים הקרובות ביותר לעופות.
בשנת 2000, צוות חוקרים מן המוזיאון הגאולוגי הלאומי של סין פרסם מאובן שלם ומפורט של דרומאוזאור קטן-גוף תחת הסימון הקטלוגי NGMC 91. תמונתו התפרסמה בתקשורת, הוא הפך לאחד המפורסמים בציבור מבין מאובני ליאונינג, וקיבל את הכינוי הפופולרי "דייב" (Dave). במאובן של דייב ניתן לראות דפוסים ברורים של נוצות פלומה חוטיות על מרבית חלקי גופו, וכן סימנים פחות ברורים של נוצות בעלות-קולמוס על זרועותיו וזנבו. למעשה, חוקריו של דייב לא שייכו אותו רשמית לסוג כלשהו, אך הם ציינו שפרט לגופו הקטן יותר הוא דומה מאוד לשלד IVPP V12811, והציעו שמדובר בפרט צעיר מאותו הסוג. דייב סווג מאז למספר סוגים שונים על ידי חוקרים שונים, אך אין מחלוקת שהוא דרומאוזאור מנוצה מן הסוג סינאורניתוזאור או מסוג קרוב לו מאוד.
בדומה למצב אצל סוגי דינוזאורים אחרים מליאונינג, קיימים דיווחים ותמונות של מאובנים נוספים במוזיאונים ובאוספים פרטיים בסין אשר קרוב לוודאי שייכים לסוג סינאורניתוזאור, אך עדיין לא תוארו בפרסומים מדעיים רשמיים.
אנטומיה ומורפולוגיה.
סינאורניתוזאור הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב. אורך הגוף מקצה החרטום ועד קצה הזנב מוערך בכ-90 ס"מ, דומה לגודלם של מאובני מיקרורפטור הגדולים ביותר שהתגלו, ומשקלו מוערך בכשני ק"ג.
אורח חיים.
בדומה לשאר הדרומאוזאוריים, סינאורניתוזאור היה ככל הנראה טורף שניזון מחולייתנים קטנים ואולי אף מחסרי חוליות, כמו חרקים. השלד שלו דומה מאוד לזה של קרוב משפחתו מיקרורפטור, שהתגלה בשכבה גאולוגית מאוחרת יותר במספר מיליוני שנים, בתצורת ג'יופוטאנג. בקיבה של כמה מאובני מיקרורפטור נמצאו שרידי שלד של עופות קדומים, יונקים קדומים קטנים, ואפילו דגים. מחקרים לא מאומתים טוענים שהוא הכיל בלסתותיו שיני ארס חלולות, איתם הרג את קורבנותיו.
בניגוד לכמה מאובני מיקרורפטור, מאובני סינאורניתוזאור שהתגלו עד עתה מראים לכל היותר סימנים מטושטשים של נוצות בעלות קולמוס על הזרועות. מסיבה זו חוקרים ואמנים נוטים לשחזר את סינאורניתוזאור בתנוחה זקופה של דרומאוזאור קרקעי המתרוצץ על שתי רגליו האחוריות, כעין גרסה מוקטנת של דיינוניכוס או ולוצירפטור, בעוד שאת מיקרורפטור הם בדרך-כלל משחזרים כמטפס על עצים אשר פורש את ארבעת "כנפיו" על-מנת לדאות לענף נמוך יותר או אל הקרקע. ואולם חוסר דפוסי נוצות תעופה ארוכות במאובני סינאורניתוזאור עשוי להיות רק תוצאה מקרית של איכות שימור נמוכה יותר באותם מאובנים שלו שהתגלו, ובמקרה כזה ייתכן שאף הוא היה מטפס ודואה.
אבולוציה.
סינאורניתוזאור משויך למשפחת הדרומאוזאוריים, שיחד עם משפחת הטרודוניים היא הקרובה ביותר לעופות מבין כל שאר משפחות הדינוזאורים התרופודים, אך מהווה ענף מעט צדדי בהתפתחות הדינוזאורים לעופות. סינאורניתוזאור כמעט זהה בתצורת השלד שלו למיקרורפטור ונוטים להעריך שהם קרובים מאוד. למשל, בשנת 2014 ערכו מגלי צ'אנגיורפטור ניתוח קלדיסטי המשווה אותו ל-109 סוגים אחרים של דינוזאורים ועופות קדומים על פי 474 תכונות של השלד. לפי תוצאות ניתוח זה הם שייכו את סינאורניתוזאור לתת-משפחה חדשה בשם "מיקרורפטוריים" ("Microraptorinae"), ביחד עם מיקרורפטור, צ'אנגיורפטור ומספר סוגים דומים נוספים:
אליפות וימבלדון 1958