המקום עצמו עבר כמה גלגולי שם. בתחילה נקרא כְּפַר גּוּן, אחר כך הוסב לכפר נָתָן, על שם נתן לסקי, פעיל ציוני מבריטניה, וקבוצת המייסדים "נתנה" לו את השם הנוכחי. הביטוי "בית זרע" היה נפוץ בתקופת המשנה ואחריה, וציין מידת קרקע הדרושה לזריעה. בעיקר ידועה האימרה "כאן בית נטע כאן בית זרע" (כאן מידת קרקע מתאימה לנטיעה וכאן מידת קרקע מתאימה לזריעה). את השם הזה הציע לקבוצה גרשם שלום עוד בגרמניה, עם עלייתה לקרקע נתקלה בהתנגדות המוסדות המיישבים. למזלם של אנשי מרקנהוף התערבו בעניין חיים נחמן ביאליק וש"י עגנון, שתמכו בשם "בית זרע", והציגו את שורשיותו והופעתיו במקורות ישראל. בהשפעתם התקבל השם ונקבע סופית..
בשנת 1928 ניטע מטע הבננות הראשון. בשנת 1930 ניטע הפרדס הראשון, והקיבוץ הצטרף לתנועת "הקיבוץ הארצי".
בשנת 1934 הצטרפה לקיבוץ קבוצה של 65 מחברי "קיבוץ ליטא א'" מווילנה, ממייסדי תנועת השומר הצעיר בליטא ומראשוני בוגריו. בשנה שלאחר מכן, הוקמה במקום מאפייה ושנתיים אחר כך, החל לפעול ענף הצאן.
בשנת 1936 הגיעה לקיבוץ חברת נוער ראשונה: "נוער א' מגרמניה".
הקיבוץ היה שותף במפעל המים מכון חמשת הקיבוצים, שהוקם בשנים 1942-1943, וכלל מכון שאיבה על גדות הירמוך שהעלה את המים אל ראש אמת מים, ממנה זרמו המים במערכת תעלות פתוחות להשקיית השדות.
בשנת 1943 הוקם מכון הקירור, נחפרו בריכות הדגים והוקם ענף המדגה.
בשנת 1946 הצטרפה לקיבוץ הקבוצה הראשונה מבני הקיבוץ, קבוצת "אשל", שסיימה את לימודיה במוסד משמר העמק. איתה הגיעה קבוצת בוגרים נוספת מאותו מוסד: קבוצת "אורן", נוער עולה מפולין.
מלחמת העצמאות.
ב-15 במאי 1948, יום לאחר הכרזת המדינה, הופצץ הקיבוץ מהאוויר על ידי הסורים. בהפצצה נהרגה שיינדל כהנא-פרוינד, ממייסדות הקיבוץ, וחבר אחד נפצע. ב-18 במאי כבשו הסורים את צמח, ואז נפלה ההחלטה על פינוי הנשים והילדים לחיפה. הפינוי החפוז התבצע במשאיות. התינוקות והפעוטים הוסעו דרך ואדי פיג'אס (נחל יבנאל). הילדים והנוער הוסעו דרך קבוצת כנרת, תחת הפגזה סורית מצמח, אותה עברו בשלום. בקיבוץ נשארו כ-80 חברים. היו להם 21 רובים, כמה תתי-מקלעים ושני מקלעים. מפקד המקום היה מיכאל צימרמן, חבר הקיבוץ. לא היה כל כוח תגבור נוסף. למשך כמה ימים עברו החברים "לגור" בעמדות, ספגו הפגזות, ובין לבין העמיקו את תעלות הקשר ומתחו גדרות חוטי-תיל בציפייה לטנקים הסורים. אך הסורים ניגפו בשערי דגניה א' ב-21 במאי. בזאת הוכרע הקרב על עמק הירדן, ובית זרע והעמק כולו יצאו מכלל סכנה.
הכפר הערבי עובדייה שכן על תל קדום סמוך לבית זרע. מיד לאחר התבוסה הסורית עזבו תושבי עובדייה את כפרם והלכו אל מעבר לירדן, אל מרגלות הגלעד. יחסיו של הקיבוץ עם תושבי עובדייה היו מתוחים למדי מראשית העלייה על הקרקע. היו התנכלויות שונות מצד תושבי הכפר, בעיקר בשטחי החקלאות, ואף ירי לעבר הקיבוץ. למרות זאת, כאשר הבחינו בבית זרע כי שיירה של תושבים עוזבת את הכפר, יצאו אליה כמה מחברי הקיבוץ וניסו לשכנע את ההולכים להישאר. ללא הועיל, כמובן.
עד שנת 2000.
בשנת 1951 הגיעה לקיבוץ מחלקת הנח"ל הראשונה.
בשנת 1963 הוקם מפעל "ארקל" למוצרי פלסטיק. באותה שנה הגיעה לקיבוץ חברת הנוער האחרונה, "עופרים".
הקיבוץ בשנות האלפיים.
בשנת 2008 החל בקיבוץ תהליך הפרטה. נכון ל-2017 קיימת בו הפרטה כמעט מלאה, תוך שמירה על ערכי הליבה שלו לערבות הדדית בנושאי בריאות, חינוך, סיעוד ועזרה לבעלי מוגבלויות וחסרי יכולת התפרנסות. כל זאת באמצעות קרנות ייעודיות.
חברי הקיבוץ מתפרנסים מחקלאות (מטעים, גידולי שדה, כרם, רפת), תעשייה ("ארקל מוצרי פלסטיק" ו"ארקל מערכות סינון"), תיירות ועסקים קטנים. חלקם עובדים גם מחוץ לקיבוץ, ברחבי עמק הירדן, במפעלים, מכללת עמק הירדן, תיירות ועוד.
ספורט.
לאורך שנים ייצגה את הקיבוץ קבוצת הכדורעף הפועל בית זרע. הקבוצה השתתפה בליגת העל בכדורעף וזכתה באליפות ובגביעים וחדלה מלהתקיים בתחילת שנות ה-90.
חברים ובנים ידועים.
בין חברי הקיבוץ ובניו ניתן למנות בדור הראשון (מייסדים וותיקים) את: שמואל ארד, מוזיקאי, מלחין ומנצח; דניאל בן נחום, סופר, משורר, מסאי, מבקר וחוקר ספרות, עורך ומתרגם; בנימין הלוי, סופר, משורר, עורך וחוקר מקרא; זלמן וינוגרדוב, ארכאולוג; פרץ מרחב, פעיל ציוני, סופר ופובליציסט, בכיר בתנועת מפ"ם; יעקב עמית, עורך עיתון על המשמר; יוסף רורמן, סופר.
בדור השני: שלמה ארד, מוזיקאי, מלחין ומעבד (בנו של שמואל ארד); איתן ארנון, צייר; יונתן בן נחום, סופר; יזהר בן נחום, היסטוריון (בניו של דניאל בן נחום); זהרה רובין (הלוי), פסלת וציירת (בתו של בנימין הלוי); יואב לויטס הלוי, סופר ומתרגם (בנו של בנימין הלוי); שלמה סדן, שחקן, מדבב וסופר; פנינה ברט-צדקה, שחקנית, במאית תיאטרון ומנהלת אמנותית בתיאטרון העברי.
בדור השלישי: אילן ארד, מוזיקאי, מלחין ומעבד (נכדו של שמואל ארד); אורן נאמן, מחזאי, תסריטאי, במאי ומנהל תוכן. בנוסף, בקיבוץ נולד שחקן הכדורסל דני אבדיה. הוריו אמנם עזבו אך סבו וסבתו חברים בקיבוץ.
בית ניר
בֵּית נִיר הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי הממוקם בחבל לכיש.
נקרא על שם מַקס אִיזִידוֹר בּוֹדנְהיימֶר (לפי תרגום שמו מגרמנית לעברית), מעוזריו הראשונים של בנימין זאב הרצל, ממייסדי ההסתדרות הציונית וממנהליה הראשונים של קק"ל.
הקיבוץ שוכן בסמיכות למספר אתרים ארכאולוגיים מרכזיים בשפלת יהודה. כקילומטר מדרום לו נמצא תל בורנה, המזוהה עם העיר המקראית לבנה, וכקילומטר מצפון מערב לו נמצאת חרבת ד'כרין, המזוהה עם העיירה התלמודית הגדולה כפר דיכרין.
היסטוריה.
היישוב הוקם לראשונה ביולי 1955 כמושב שיתופי על ידי גרעין של בני הארץ בלתי מפלגתיים בני חקלאים מאזור ראשון לציון ובאר יעקב. אולם מהר מאוד הגרעין התפרק לשתי קבוצות יריבות ורוב חבריו עזבו את המקום עד שנשארו בו ארבעה חברים בלבד. בעקבות זאת הוחלט בסוכנות באוקטובר 1956 להעביר את המקום לידי השומר הצעיר. גרעיני השומר הצעיר עלו על הקרקע ב-11 באוגוסט 1957.
כלכלה.
כלכלת הקיבוץ נשענת בעיקר על חקלאות, ומתחלקת לענפים אחדים:
"גידולי השדה מתפרסים על שטחים נרחבים (מעל 10,000 דונם) ומהווים חלק מכלכלת הקיבוץ. בנוסף לגידולי השדה, לקיבוץ גם פרדסים וכרמי זיתים.
בנוסף לעדר הבקר במרעה ישנה גם מפטמה.
בנוסף לענפי החקלאות והייצור, בקיבוץ קיימים גם מספר ענפי שירות הנותנים שירות לתושבי הקיבוץ והסביבה כגון מוסך וכלבו (מינימרקט).
בית קמה
בֵּית קָמָה הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי במועצה אזורית בני שמעון שעלה על הקרקע בשנת 1949 על ידי עולים מהונגריה ופולין. הקיבוץ נמצא כ-4.5 ק"מ צפונית לרהט וכ-20 ק"מ צפונית לבאר שבע.
היסטוריה.
קיבוץ בית קמה עלה על הקרקע בתאריך 19 באפריל 1949 במסגרת "הקיבוץ הארצי" ונקרא תחילה בשם "ספיח". המייסדים עלו מהונגריה במסגרת תנועת "השומר הצעיר" וישבו, לפני עלייתם על הקרקע, במושבה הדר (כיום חלק מהוד השרון).
בטקס העלייה על הקרקע, נכתב במגילת העלייה של הקיבוץ:
ביוני 1951 הוחלף שם הקיבוץ ל"בית קמה". השם בית קמה מציין את שדות הקמה, התבואה המשתרעים בסביבה זו.בנוסף, השם סמלי, על פי הפסוק "והיה כאסוף קציר קמה " (ישעיהו ז')
ביולי 1951, נחנך בקיבוץ מפעל "אשלים" המייצר ציוד משרדי ממתכת. באוגוסט 1951 צורף למועצה האזורית בני שמעון שזה עתה הוקמה.
בשנים שלאחר הקמתו קלט הקיבוץ קבוצות השלמה ("גרעינים") מפולין, ארגנטינה, צרפת וישראל. כמו כן, נקלטו בקיבוץ בוגריהן של שתי חברות נוער שהתחנכו בקיבוץ ובני קיבוץ, שהצטרפו אליו כחברים.
אופי היישוב.
בשנות ה-2000 גדל מספר התושבים בבית קמה. התושבים החדשים השתלבו היטב בחברה הקיבוצית ורבים מהם פעילים בחיי התרבות והחברה בבית קמה. גם ילדיהם השתלבו היטב במערכת החינוך ובפעילות התרבותית בקיבוץ והם כבני קיבוץ לכל דבר.
בית קמה הוא קיבוץ שיתופי. חדר האוכל בקיבוץ פעיל ומתפקד וכך גם המועדון, המשמש לפעילות תרבותית ופעולות חברתיות שונות. כיום נמצא הקיבוץ בעיצומו של מהלך הרחבה קהילתית.
חינוך.
מערכת החינוך בקיבוץ ענפה, איכותית, יציבה ומבוקשת. במסגרת מערכות החינוך הרך והחינוך החברתי ביישוב מתחנכים כ-380 ילדים.
בית הספר היסודי האזורי "ניצני הנגב", השייך למועצה האזורית "בני שמעון", נמצא בשטח הקיבוץ וכולל את הכיתות א'-ו'. ילדי הקיבוץ בגילאי ז'-י"ב מתחנכים בבית הספר התיכון "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. ילדי הקיבוץ בשכבות ד'-י"ב פעילים בקן המקומי של תנועת השומר הצעיר, בו פעילים כ-150 חניכים ומדריכים.
חקלאות, שירותים ותעסוקה.
ענפי החקלאות של הקיבוץ כוללים שני תאגידים בשיתוף עם קיבוץ משמר הנגב. תאגיד גידולי השדה "שקמה" ותאגיד הרפת "משמר קמה". רפת החולבות המשותפת נמצאת בבית קמה. ענף חקלאי נוסף בבית קמה הוא לול פיטום.
בקיבוץ פועלים כסדרם כל ענפי השירותים המסורתיים: נגריה, חשמליה, מסגריה, נוי, מכבסה, מרפאה, מרפאת שיניים וחנות כל-בו.
בקיבוץ פעלה חברת קמהפארם אשר נרכשה על ידי חברת קמהדע בשנת 1990. בשנת 1999 מכר הקיבוץ את מניותיו בחברה. פעילות הייצור של חברת קמהדע ממשיכה להתבצע במתקנים בשטח הקיבוץ.
מספר רב מחברי הקיבוץ מועסקים בעבודות חוץ שונות.
ברעם
בַּרְעָם הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השוכן בהרי מרום הגליל, על גבול הלבנון, 736 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
הקיבוץ נקרא על שמו של יישוב יהודי קדום שראשיתו לכל הפחות בימי בית שני ואחריתו בתקופה הממלוכית עת נודע בשם כפר ברעם. במרחק של כ-3 ק"מ מהקיבוץ נמצא גן לאומי ברעם, הכולל בית כנסת מתקופת התלמוד.