חברי הלהקה נודעים כבעלי מיומנות טכנית גבוהה בכלי נגינתם ועל כך זכו בתארים ממגזיני מוזיקה שונים. לאחר סקר שערך המגזין "MusicRadar" בספטמבר 2010, בחר העיתון בג'ון מיונג לתואר הבסיסט הטוב ביותר בכל הזמנים". לפי סקר שערך אותו מגזין במרץ 2011, זכה ג'ון פטרוצ'י במקום השני ברשימת "20 הגיטריסטים הטובים ביותר של המטאל אי פעם". מייק פורטנוי, המתופף הקודם של הלהקה, זכה ב-23 פרסים מהמגזין "Modern Drummer" ואילו מחליפו, מייק מנג'יני, קבע חמישה שיאים בתחרות "המתופף המהיר בעולם".
בנובמבר 2010 נכנסה הלהקה להיכל התהילה של המוזיקה בלונג איילנד.
ב-9 באפריל 2013 זכה האלבום "Images and Words" בתואר אלבום המטאל הטוב ביותר במצעד "March Metal Madness" של "Loudwire" (שנערך בשיטת ראש בראש) לאחר שניצח אלבומים של הלהקות "דיו", "AC/DC", ג'ודס פריסט, "מגדת'" ולבסוף גם את "Master of Puppets" של "Metallica", כאשר זכות ההצבעה ניתנה לקהל המעריצים.
אלבומה ה-12 של הלהקה שיצא ב-23 בספטמבר 2013, מכר כ-34,000 עותקים בשבוע הראשון ובמצעד הבילבורד הגיע למקום ה-7.
היסטוריה.
התהוות הלהקה (שנת 1985).
בספטמבר 1985 שני סטודנטים בקולג' ברקלי למוזיקה בבוסטון, הגיטריסט ג'ון פטרוצ'י וחברו הבסיסט ג'ון מיונג, חיפשו שותפים כדי להרכיב להקה ולנגן בזמנם הפנוי. באחד הימים נתקלו במתופף מייק פורטנוי באחד מחדרי החזרות של הקולג' ולאחר מספר ימים של שיחות החליטו לנסות ולהקים להקה יחדיו. השלישייה החלה את דרכה בעזרת ביצוע גרסאות כיסוי ללהקות איירון מיידן וראש באולפני החזרות בברקלי. שם הלהקה הנבחר, "מג'סטי" (Majesty), עלה בעת שחברי הלהקה חיכו בתור לקנות כרטיסים להופעה של להקת "ראש" והאזינו במהלך ההמתנה לאחד משיריה, "Bastille Day"; פורטנוי תיאר את אותו שיר "majestic" (מלכותי), ואז הוחלט לקרוא ללהקה בשם זה.
כדי למלא את המקומות הנותרים בלהקה, פטרוצ'י יצר קשר עם חברו לתיכון וללהקות עבר, קווין מור, ביקש ממנו להצטרף בתור קלידן וזה נעתר לבקשה. כמו כן, גייסו חברי הלהקה את כריס קולינס להצטרף בתור סולן לאחר ששמעו את יכולותיו הווקאליות בביצוע גרסת כיסוי לשיר "Queen of the Riech" של להקת Queensrÿche. לוחות הזמנים העמוסים של פורטנוי, מיונג ופטרוצ'י אילצו אותם לנטוש את לימודיהם האקדמיים על מנת להתמקד ביצירת המוזיקה שלהם. מור אף הוא עזב את הקולג' בו למד, אוניברסיטת פרדוניה, כדי להתרכז בעיסוקו בלהקה.
The Majesty Demos והולדת השם "Dream Theater" (שנים 1987-1986).
בתחילת שנת 1986 הופיעה הלהקה בסביבת העיר ניו יורק והקליטה קלטת דמו בשם The Majesty Demos אותה הפיצו באזור. בששת החודשים הראשונים להפצתה במהדורה מוגבלת, אזלו מהמדפים כאלף עותקים של הקלטת. קלטת זו נמכרת גם היום בפורמט המקורי, על אף שההוצאה זמינה כהוצאת CD רשמית של הלהקה בחסות חברת התקליטים YtseJam Records.
בנובמבר של אותה שנה, פוטר כריס קולינס מהלהקה. לאחר שנה שבה ניסו חברי הלהקה למצוא סולן במקומו של קולינס, הצטרף אליהם צ'ארלי דומיניצ'י שהיה מבוגר בשנים ומנוסה יותר מהם. עם היציבות שהביא דומינצ'י, חזרה הלהקה להופיע וזכתה בחשיפה ניכרת.
מיד לאחר צירופו של דומיניצ'י, להקה אחרת בשם Majesty מלאס וגאס איימה בהליכים משפטיים כנגד הלהקה בשל פגיעה בקניין רוחני ולכן נאלצו חבריה לשנות את שמה. לאחר שבחנו מספר אפשרויות, קיבלו את הצעתו של הווארד פורטנוי, אביו של מייק, להשתמש בשם "Dream Theater" כשמו של בית קולנוע שניהל האב בקליפורניה.
When Dream and Day Unite (שנים 1990-1988).
עם שמם החדש והיציבות שהוקנתה ללהקה, התמקדה Dream Theater בכתיבת חומר חדש ובמקביל הופיעה בניו יורק ובמדינות השכנות. הדבר משך את תשומת לבם של חברת התקליטים Mechanic Records ובסופו של דבר חתמה הלהקה על החוזה הראשון שלה עם החברה ב-23 ביוני 1988. באותה תקופה החלה הלהקה בהקלטות של אלבום הבכורה שהתקיימו באולפני Kajem Victory בגלדוויין, פנסילבניה. הקלטת רצועות הבסיס נמשכה כעשרה ימים והאלבום כולו הושלם כעבור שלושה שבועות.
בשנת 1989 יצא לאור האלבום "When Dream and Day Unite" ולא זכה להד נרחב בקרב המעריצים, בניגוד לציפיות הלהקה. עקב הפרת ההתחייבויות הפיננסיות של חברת התקליטים ללהקה, נאלצה Dream Theater להופיע באזור העיר ניו יורק. מסע ההופעות לקידום האלבום כלל רק חמש הופעות שכולן היו בסביבה המקומית. הופעתה הראשונה של הלהקה במסע זה נערכה כמופע חימום ללהקת זברה במועדון סאנדאנס בבאי שור, ניו יורק.
לאחר ההופעה הרביעית בסבב ההופעות, פוטר הסולן דומיניצ'י על ידי שאר חברי הלהקה בטענה כי קולו אינו תאם את הסגנון שהם רצו. עם זאת, זמן קצר לאחר הפיטורין ביקשה להקת הנאו פרוג מריליון מ-Dream Theater להופיע כלהקת חימום בהופעתם במועדון הריץ' שבניו יורק. בכך ניתנה לדומיניצ'י הזדמנות אחרונה להופיע עם הלהקה כסולן ראשי. רק כעבור שנתיים מצאו חברי הלהקה סולן מחליף.
Images and Words (שנים 1993-1991).
במהלך חיפושיה של הלהקה אחר סולן חדש, הופיעו בה ג'ון ארץ', ג'ון הנדריקס וסטיב סטון, שאף הוכרז על הבמה באחת ההופעות כסולנה החדש של הלהקה, אך פוטר לאחר ביצוע שלושה שירים באופן אשר אינו עומד ברף הגבוה שהלהקה הציבה. חמישה חודשים לאחר-מכן חזרה הלהקה להופיע, הפעם כהרכב אינסטרומנטלי העונה לשם YtseJam. תקופה זו של הלהקה נמשכה עד אמצע שנת 1992, ובה נכתב החלק העיקרי של המוזיקה שיכלל בסופו של דבר באלבום Images and Words ובו-בעת המשיכה הלהקה בחיפושיה אחר סולן.
בשנת 1991 הגיעה קלטת דמו מקנדה של סולן להקת הגלאם מטאל, Winter Rose, קווין ג'יימס לאברי, והלהקה החליטה שיש לה די עניין בו כדי להטיסו עד לניו יורק לאודישן. יחד עם לאברי הם יצרו גרסאות דמו של "To Live Forever" ,"Learning to Live" ו-"Take the Time". לאחר שהוחלט על קבלתו ללהקה, לאברי החליט לשנות את שמו הפרטי לשמו האמצעי, ג'יימס, וזאת כדי למנוע בלבול בשמות חברי הלהקה (אשר מנו כבר שני קווין ושני ג'ון). הלהקה חזרה להופיע (עדיין בסביבת העיר ניו יורק), והחלה עבודתה על העיבודים הקוליים כעת כשלאברי הצטרף לשורותיה.
ATCO Atlantic (כיום EastWest) חתמו על חוזה לשבעה אלבומים עם Dream Theater על סמך שלושה שירי דמו שבהמשך מצאו את מקומם באלבום Images and Words, הראשון בחוזה. שלושה וידאו קליפים הוקלטו מן האלבום: "Pull Me Under" ,"Take the Time" ו-"Another Day". הלהקה תלתה תקוותה בקליפ האחרון, השיר הקליט ביותר של הלהקה, אבל באופן מפתיע, הפך "Pull Me Under" דווקא ללהיט ב-MTV וכמו כן גם בערוצי הרדיו. הקליפ ל-"Take the Time" הצליח אף הוא, אך לא הגיע לרמת הצלחתו של "Pull Me Under".
הצלחתו של השיר "Pull Me Under", בשיתוף עם מסע הופעות ברחבי ארצות הברית ויפן, גרמו למתן מעמד סטטוס אלבום זהב ל-Images and Words בארצות הברית וסטטוס אלבום פלטינה ביפן. הופעות הלהקה נמשכו עם סבב הופעות אירופאי בשם Music in Progress בשנת 1993, אשר כלל גם הופעה במועדון מרקי בלונדון. הופעה זו הוקלטה ויצאה בשם Live at the Marquee, אלבום ההופעה החיה הראשון של הלהקה. בנוסף, הוצאת וידאו בשם , יצאה גם היא וכללה צילומים של הופעות הלהקה ברחבי יפן וחלק נוסף המתעד את הלהקה שלא בזמן הופעה.
Awake (שנת 1994).
לאחר חזרתם מסבב ההופעות ולהוטים לחזור ולהקליט, החלו חברי הלהקה לעבוד על אלבומם הרביעי במאי 1994. Awake הושלם ביולי של אותה שנה, ויצא באוקטובר. עוד לפני שהושלם המיקס לאלבום, הודיע קווין מור על פרישתו מהלהקה כדי להתמקד ביצירה מוזיקלית אישית. מור לא היה מעוניין יותר לצאת לסבבי הופעות וסגנונו המוזיקלי החל לפנות לכיוון אחר מזה של הלהקה. כתוצאה מכך, החלה הלהקה לחפש בדחיפות קלידן מחליף למור אחרת סבב הופעות לקידום האלבום החדש לא יוכל להתרחש.
שמו של הקלידן ג'ורדן רודס כמחליף למור עלה לראשונה כאשר פטרוצ'י ופורטנוי נתקלו בו בעת שדפדפו במגזין "Keyboard", בו רודס הוזכר בסקר הקהל כ"הכישרון החדש הטוב ביותר". רודס הוזמן להופיע עם הלהקה להופעה יחידה ולאחר-מכן נשאל האם הוא מעוניין להצטרף לשורות הלהקה, אך זה דחה את הצעתם משום שבאותה העת העדיף להצטרף ללהקת הדיקסי דרגס, שלוח הזמנים שלה התאים לו ולמשפחתו יותר.
חברי הלהקה נאלצו להמשיך בחיפושיהם אחר מחליף לקווין מור. דרק שריניאן, הקלידן של אליס קופר ושל להקת קיס, אייש זמנית את תפקיד הקלידן במסע ההופעות Waking Up the World ולאחר שלא נמצא מועמד עדיף לתפקיד, החליטו חברי הלהקה להפוך את שריניאן לקלידן הקבוע בלהקה.
A Change of Seasons ו-Falling into Infinity (שנים 1998-1995).
בשל לחץ מצד המעריצים, נכנסה הלהקה ל-BearTracks Studios באפריל 1995 פעם נוספת כדי להקליט את הסינגל "A Change of Seasons" שאורכו 23 דקות. השיר, אשר נכתב בשנת 1989 והיה בעל אורך של 17 דקות, אמור היה להיכנס לאלבום Images and Words אך חברת התקליטים החליטה בזמנו כי הוא ארוך מדי לאלבום אולפן. עם זאת, הלהקה ניגנה את השיר לעיתים במתכונתו המקורית והוא המשיך לעבור מספר שינויים מבניים במשך השנים עד להקלטתו המחודשת בשנת 1995. לצורך הפצת השיר, הלהקה הוציאה אותו כמיני אלבום ב-19 בספטמבר יחד עם מספר גרסאות כיסוי לשירים אהובים על הלהקה שהוקלטו בהופעת ה-Uncovered אשר התקיימה עבור חברי מועדון המעריצים שלה.