בהתאם לכך, ישנם גורמים וכישורים שונים אשר יכולים לשפר את יכולת התכנון של האדם. לדוגמה: תפקודים ניהוליים, דיבור פנימי, מיומנויות חשיבה, יכולת פתרון בעיות, הפעלה של מטא-קוגניציה ועוד.
יכולת התכנון יכולה להיות מושפעת מהטיה קוגניטיבית, כשל לוגי או דפוס חשיבה מסוים, לחץ חברתי ועוד.
פגיעה ביכולת התכנון היא אחד המאפיינים של הפרעת קשב.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים.
המוח האנושי מסוגל לתמוך בשאיפותיו של האדם להגשים מטרות שונות.
אחד מתפקידיה של האונה המצחית הוא תכנון. קליפת המוח הקדם-מצחית מעבירה מידע לסטריאטום, אשר מתבסס עליו כדי להנחות את ההתנהגות אל עבר מטרה רצויה והשגת חיזוקים. הוא עושה זאת על ידי בחירת הפעולות הנדרשות וסידורן באופן שיוביל להגשמת המטרה.
דופמין הוא מוליך עצבי המעורב בתהליכים של תכנון.
המידע המרחבי המתקבל מהחושים מעובד על ידי המוח, אשר מגבש את התפיסה המרחבית המשמשת את המערכת המוטורית לצורך תכנון של פעולות עתידיות.
האזור המוטורי המשלים (SMA) הוא חלק מקליפת המוח המעורב בהיבטים מגוונים של תכנון תנועה.
תוכנית פעולה
תוכנית פעולה היא אוסף מסודר של פרטים המשמשים אדם, קבוצה חברתית או ארגון להגשמתה של מטרה מסוימת.
תוכנית הפעולה מתגבשת באמצעות תהליכים של תכנון וארגון והיא מנחה את ההתנהגות. תוכנית פעולה יעילה יכולה למנוע או לצמצם את הסיכוי לשגיאות.
ביצוע תוכנית הפעולה.
הביצוע של תוכנית הפעולה מצריך מהאדם הפעלה של שליטה עצמית. זאת בשונה מפעולה אקראית או פעולה אימפולסיבית המונעת על ידי דחפים ומתבצעת ללא מודעות להשלכות האפשריות שלה ולמשמעות שלהן.
כמו כן, ייתכן שתדרש יכולת פתרון בעיות על מנת לגבש את התוכנית ולהתמודד עם אתגרים בלתי צפויים במהלך יישומה.
סוגים שונים של תוכניות פעולה.
ישנם מספר סוגים של תוכניות פעולה המיועדות עבור גורמים, מצבים ויעדים שונים.
לעיתים קרובות תוכניות המיועדות לשמש ארגונים עסקיים או את המגזר הציבורי מנוסחות במסמך רשמי בעל מבנה מקובל.
דוגמות לסוגים שונים של תוכניות פעולה:
מוצרי צריכה
יוסף דוד שחור
הרב יוסף דוד שחור (? – ח' באלול תרס"ו, 1906) היה רבן של אנטופול וסמיאטיץ'.
תולדותיו.
נולד ברוזינוי שבבלארוס. אביו הוא הרב אלכסנדר זיסקינד שחור (שהיה בנו של חיים לייב שחור ממיר, גיסו של הנצי"ב מוולוז'ין), אבי משפחת שחור בארץ ישראל. אמו רייזל הייתה בת הרב אפרים זלמן, שכיהן כאב"ד רוז'ינוי.
בשנת תרל"ו (1876) עלו הוריו לארץ ישראל, ועמם בנם זאב וולף בן השמונה. שלושה מבניהם, ובהם יוסף דוד, נשארו לבדם בבלארוס להמשך לימודיהם בישיבות. הוא למד בישיבת וולוז'ין אצל אח סבתו, הנצי"ב מוולוז'ין. נישא לליפשה, בת דודו שאול קוסובסקי-שחור (אחות הרב יצחק קוסובסקי-שחור). לאחר נישואיו התגורר באנטופול. הוא ירש נכסים מאביו ועסק בתורה ואת עסקיו ניהלה אשתו. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, בעקבות שרפה שכילתה את בית המסחר שלו, נאלץ לקבל עליו את משרת הרבנות באנטופול.
מלבד ידיעותיו בתורה היה בעל ידע במסחר וכלכלה וניהל דיני תורה של סוחרים מעירו ומהסביבה. בין בעלי הדין שהיו באים לפניו היה גם סוחר היערות עוזר ויצמן, אביו של חיים ויצמן. אפילו הגויים מהסביבה היו באים לפניו כדי שיפתור סכסוכים ביניהם, או כדי להתייעץ אתו. השופט הממשלתי באזור התוודע אליו והתפעל ממנו. הרב שחור ניצל את קשריו עם אותו שופט כדי לעזור לבני קהילתו כשנעשקו בידי הגויים או כשנפגעו מהשלטון.
בסוף שנת תרנ"ט (1899) עבר לכהן כרבה של סמיאטיץ' וכיהן בה עד פטירתו בשנת תרס"ו (1906).
משפחתו.
אחיו הוא הרב זאב וולף שחור, מבוני ירושלים. אחותו ליפשה נישאה בזיווג שני לקרוב משפחתם הרב דובער אפשטיין, בנו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל "ערוך השולחן".
בנו הוא זלמן זאב שחור, שיסד את בית הכנסת "בית הכנסת לזכר קדושי אנטופול" בלב תל אביב, לזכרם של יהודי העיר שנרצחו בשואה. נכדתו פנינה הייתה אשת יעקב הרצוג.
יצחק קוסובסקי-שחור
תכנית פעולה
חיי אישים
החיבור אנשי שם יוונים ורומאים, הידוע גם בשם חיי אישים (ביוונית: Βίοι Παράλληλοι (Bíoi Parállēloi), חיים מקבילים; בלטינית: Virorum Graecorum et Romanorum, אישים יוונים ורומאים) מאת פּלוּטַרכוֹס, הוא סדרת ביוגרפיות של אישים מפורסמים בצמדים (יווני ורומאי). מטרת ההצמדה בין הביוגרפיות השונות היא להדגיש את פועלם וקווי האופי של האישים השונים בעיקר דרך חוסנם המוסרי או העדרו. "חיי אישים" נכתב ככל הנראה בין שנת 96 לספירה (מותו של הקיסר דומיטיאנוס) למותו של פלוטרכוס בשנות ה-20 של המאה ה-2 לספירה.
חלק מהספר אבד; עד ימינו שרדו 23 צמדים של ביוגרפיות של אישים יווניים ורומיים בהתאמה. כמו כן יש ארבע ביוגרפיות בודדות, ללא הצמד שלהן. לספרים אלו חשיבות רבה לא רק להכרת הביוגרפיות של האישים השונים, אלא גם להבנת העולם היווני והרומי של אותה תקופה. האישים המתוארים על ידי פלוטרכוס חיו ופעלו מסביבות המאה ה-7 לפנה"ס ועד שלהי תקופת הרפובליקה הרומית.
את הביוגרפיות כתב פלוטרכוס במהלך שני העשורים האחרונים לחייו. כל יתר חיבוריו ששרדו, קובצו תחת השם "מוראליה", ורובם נכתבו לפני שהתמסר לכתיבת הביוגרפיות.
חשיבות היסטורית.
אף שפלוטרכוס עצמו מודה בפתיחת הביוגרפיה של אלכסנדר מוקדון שההיסטוריה פחות מעניינת אותו, ושמסקרן אותו יותר לבחון את השפעת האופי האנושי ומושגים של "טוב" ו"רע" על גורלו של האדם, "חיי אישים" עדיין נחשב למקור היסטורי חשוב.
מחקרים מודרניים סבורים כי פלוטרכוס השתמש בחומרים רבים שהיו זמינים בפניו כדי להתחקות אחר חיי האישים עליהם כתב. באמצעות בחינה פילולוגית והשוואתית של כתביו, ניתן להגיע למסקנות שמשפטים מסוימים נלקחו ממקורות אחרים, שכן הם אינם אופייניים לכתיבתו וסגנונו של פלוטרכוס. חלק מהמקורות קיימים בידינו, וחלקם אבודים. לכן חשיבותם של הספרים רב, שכן הוא מאפשר לנו לבחון את מקורות המידע שעמדו לרשותו של פלוטרכוס ורומזים לנו על המקורות המקובלים של תקופתו.
חלק מהביוגרפיות, שידוע לנו כי היו קיימות דוגמת אלו של הרקולס, פיליפוס השני וסקיפיו אפריקונוס אבדו ואינן קיימות יותר. בין הביוגרפיות ששרדו בפגעי הזמן וקיימות כיום, ניתן למצוא דמויות חשובות במהלך ההיסטוריה כגון:
סולון, פריקלס, אלקיביאדס, ניקיאס, דמוסתנס, פלופידס, פילופוימן, טימולאון, דיון מסיראקוסאי, אלכסנדר הגדול, פירוס, רומולוס, נומה פומפיליוס, קוריולנוס, תסאוס, אמיליוס פאולוס, טיבריוס גרקכוס, גאיוס גרקכוס, גאיוס מריוס, סולה, קווינטוס סרטוריוס, לוקיוס לוקולוס, גנאיוס מגנוס, יוליוס קיסר, קיקרו, מרקוס אוטיקנסיס, מרקוס אנטוניוס וברוטוס.
היסטוריה ספרטנית.
המקורות על ההיסטוריה הספרטנית אינם רבים, ורובם מתייחסים בעיקר למנהיגים, ופחות נותנים לנו מידע על אורחות החיים של העם הספרטני בכלליות. מבחינה זו שני המקורות החשובים ביותר שיש ביד המחקר המודרני הם כתביהם של פלוטרכוס וקסנופון, האתונאי במוצאו. קסנופון כתב מנקודת מבט אוהדת לספרטנים, עימם הוא לחם ואף היה בקשרים טובים עם חלק ממנהיגיהם (דוגמת אגיס השני). פלוטרכוס לעומת זאת, היה יווני שכתב בעולם רומי בסביבות המאה הראשונה לספירה במרחק של מאות שנים מדיווחו הראשון אודות העולם הספרטני. לכאורה, הפער של השנים יוצר בעיה עם אמינותו של הדיווח. אולם אף על פי שפלוטרכוס כתב מאות שנים לאחר דעיכתה של ספרטה, הייתה לו גישה למקורות וספרי היסטוריה שאבדו מאז תקופתו ואינם ידועים לנו כיום, ושהוא אף ביקר בספרטה עצמה.
הבעיה בכתיבתו היא הישענותו המוחלטת על כתבים וספרים אשר מדווחים על אירועי עבר, ולכן ככל הנראה היו מוצפים בנוסטלגיה ורומנטיקה שמצאה דרכה אל כתביו הוא. בנוסף, אל לנו לשכוח שפלוטרכוס לא היה היסטוריון בהגדרתו העצמית, כי אם פילוסוף של מוסר וביוגרף וככזה, מבטו על מהלך ההיסטוריה הוא מוטה ערכית. למרות כל האמור לעיל, כתביו של פלוטרכוס הם אלו שעיצבו בעיקר את תפיסתנו המודרנית על העולם הספרטני. בספר חיי אישים מצויות חמש ביוגרפיות שכתב אודות מנהיגים בולטים מספרטה: ליקורגוס, ליסאנדרוס , אגסילאוס השני, אגיס הרביעי וקלאומנס השלישי. בקובץ "מוראליה" נמצאים חיבורים נוספים על ספרטה.
ביקורת.
המחקר ההיסטורי משער שפלוטרכוס בדה מלבו פרטים רבים לגבי דמויות מסוימות על-מנת שההצמדה בינן לבין הביוגרפיה המקבילה שלה תהיה הגיונית. כך, ההצמדת ניקיאס לקראסוס מלאכותית לגמרי, שכן אין בין אישים אלו דבר משותף למעט היות שניהם בעלי ממון והעובדה ששניהם סבלו מתבוסה צבאית קשה לקראת סוף ימיהם. בביוגרפיה שכתב על פומפיוס, מהלל פלוטרכוס את אופיו הנאמן ונימוסיו הטובים כדי ליצור שיפוט מוסרי אשר נוגד את רוב הדיווחים המוכרים לנו מהתקופה אודות פומפיוס ואופיו. פלוטרכוס מעדיף להתמקד באנקדוטות שמראות את מוסר הדמויות עליהן הוא כותב, ופחות מתעניין בראייה רחבה של פועלן וניתוח הסיבות וההשפעות האפשריות של מעשיהן על נפילת הרפובליקה הרומית והממלכה האחמנית, ולפיכך נוטה להתאים עובדות לתאוריות, ולא להפך (כפי שמקובל במחקר מודרני).
רשימת הביוגרפיות המוצמדות.
בטבלה המצורפת, ישנם קישורים לגרסאות הדיגיטליות של הביוגרפיות. ההבדלים בין המקורות השונים מצוינים על פי אותיות אלו:
ד - כתבי פלוטרכוס, התרגום הנודע מהמאה ה-17 של ג'ון דריידן, מסאי וסופר אנגלי.
ג - כתבי פלוטרכוס בפרויקט גוטנברג, מיזם הספרייה הממוחשבת (ארכיון דיגיטלי) החופשית באינטרנט, של ספרים ופרסומים שונים מתוך קאנון הקלאסיקות העולמית.