במזרח אירופה הדת המרכזית לאורך מאות שנים הייתה הנצרות האורתודוקסית. הקרע בין הכנסיות החל בראשית דרכה של הנצרות, עם מחלוקת תאולוגית על היחס בין טבעו האנושי לבין טבעו האלוהי של ישו. בשנת 1054 החל הפילוג הרשמי בין שתי הכנסיות והוא הושלם בשנת 1204 עם כיבוש הקתולים את קונסטנטינופול במסגרת מסע הצלב הרביעי. בשנת 726 התחיל הקיסר לאו השלישי במלחמת חורמה נגד האיקונין - צלמים של ישו ושל קדושים נוספים - במה שהייתה המחלוקת הגדולה ביותר בכנסייה המזרחית. האיקונליסטים, שוברי הצלמים, והאיקונדולים, מכבדי הצלמים, נלחמו אלה באלה במשך למעלה ממאה שנים. לבסוף, בשנת 843 אושר כיבוד הצלמים. בניגוד למערב, מבחינה שלטונית לא התחרתה הכנסייה המזרחית עם הקיסר. לאחר נפילת קונסטנטינופול בשנת 1453, המשיכה הכנסייה האורתודוקסית להתקיים תחת שלטון המוסלמים. לאחר מכן התקיימה הנצרות גם תחת האימפריה העות'מאנית, הקומוניזם, וכיום היא מתקיימת במדינות מזרח אירופה ובמקומות נוספים. גם במזרח אירופה התרחשו תהליכי החילון.
המהפכה התעשייתית, שראשיתה בממלכה המאוחדת בסוף המאה ה-18, חוללה שינויים משמעותיים ביבשת, שהתבטאו בשגשוג גובר ובעלייה ניכרת בגודל האוכלוסייה, אך גם בזעזוע המבנה החברתי-כלכלי המסורתי. מדינות אירופיות רבות קמו לתחייה כתוצאה מהשלכותיה העמוקות של מלחמת העולם הראשונה (1914–1918). בתקופה שהחלה לאחר מלחמת העולם השנייה (1945) ותמה עם סוף המלחמה הקרה (1990/1991) הייתה אירופה מחולקת לשני גושים פוליטיים וכלכליים יריבים: מדינות קומוניסטיות במזרח אירופה ומדינות קפיטליסטיות במערב אירופה. הגוש המזרחי קרס בסביבות שנת 1990, והדבר תרם משמעותית להקמת האיחוד האירופי ב-7 בפברואר 1992. האיחוד כולל כיום את רוב מדינות אירופה. בעקבות קריסת הקומוניזם התפרקו ברית המועצות, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה והמפה המדינית של מזרח אירופה השתנתה כליל.
פוליטיקה.
רוב המדינות באירופה הן דמוקרטיות וחלק גדול מהן חברות באיחוד האירופי. לכל המדינות החברות באיחוד האירופי יש פרלמנט משותף ושלטון משותף (הנציבות האירופית) אשר לו השפעה פחותה מאשר לשלטון בכל מדינה. באירופה ישנן מונרכיות כמו בריטניה או ספרד או דוכסויות כמו לוקסמבורג. ברוב המקרים תפקיד המונרך סמלי בלבד, אך במדינות כמו ליכטנשטיין יש לו גם תפקיד פוליטי חשוב.
מדינות באירופה.
להלן רשימת המדינות הריבוניות באירופה:
מדינות שאינן עצמאיות.
מספר חבלי ארץ באירופה דורשים עצמאות מהמדינה בה הן נמצאים. זוהי רשימתן -
שטחים תלויים.
הטריטוריות הרשומות להלן מוגדרות מבחינה תרבותית וגאוגרפית. לרובן יש מידה כלשהי של אוטונומיה, אך הן אינן מדינות עצמאיות:
אין זו רשימה שלמה של כל מושבות החסות של מדינות אירופה; חלקן קיימות ביבשות אחרות.
אזורים באירופה.
מערב אירופה.
מערב אירופה כוללת תמיד את האיים הבריטיים (בריטניה הגדולה ואירלנד), צרפת ואת מדינות הבנלוקס (בלגיה, הולנד ולוקסמבורג). בדרך כלל נכללת גם גרמניה, אף על פי שגאוגרפית מדינה זו משתייכת למרכז אירופה. בנסיבות שונות עשויה ההגדרה לכלול את כל חלקה המערבי של אירופה, כולל חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), חצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), המדינות הנורדיות (נורווגיה, שוודיה, איסלנד, פינלנד, דנמרק) ואת מדינות האלפים (גרמניה, שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, סלובניה) ומונקו. במובנו ההיסטורי או הפוליטי (בהתייחס לחלוקת המלחמה הקרה), המונח עשוי לכלול גם את יוון וטורקיה.
מרכז אירופה.
המונח 'מרכז אירופה' איננו נפוץ כמו "מערב" או "מזרח אירופה". רוב המדינות הכלולות בהגדרה זו משתייכות למערב או למזרח. לאחרונה, יש שמשתמשים במונח זה בהתייחסם למדינות שהצטרפו לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004: ארבע חברות קבוצת וייסגראד (פולין, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה) והמדינות הבלטיות אסטוניה, לטביה, ליטא. הגדרה זו כוללת לעיתים גם את מדינות האלפים (גרמניה, שווייץ, ליכטנשטיין, אוסטריה, סלובניה).
מזרח אירופה.
בדומה למערב אירופה, המונח "מזרח אירופה" יכול לשמש הן במובן הצר והן במובן הרחב. הוא כולל את חבר המדינות (בלארוס, קזחסטן, מולדובה, רוסיה, אוקראינה), ועל פי רוב גם את המדינות הבלטיות (אסטוניה, לטביה, ליטא) ופולין. לעיתים קרובות נכללות גם מדינות אזור הקווקז (ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה). בהקשר חברתי\כלכלי רחב יותר, המונח עשוי לכלול גם את קבוצת וייסגראד (פולין, צ'כיה, סלובקיה, הונגריה) ואת מדינות חבל הבלקן (אלבניה, בוסניה והרצגובינה, טורקיה, בולגריה, קרואטיה, יוון, מקדוניה הצפונית, רומניה, סרביה ומונטנגרו). במהלך המלחמה הקרה, המדינות הקומוניסטיות של הגוש המזרחי (שהשתייכו לברית ורשה) זכו לכינוי "מזרח אירופה". המונח התייחס אז גם לאלבניה וליוגוסלביה, אף על פי שלא השתייכו לגוש הסובייטי.
צפון אירופה.
במפה מתוארת "צפון אירופה" כאזור המקיף רק את המדינות הנורדיות (נורווגיה, שוודיה, איסלנד, פינלנד, דנמרק). אחרים מחשיבים גם את אסטוניה, לטביה, וליטא כמדינות נורדיות בגין קשריהם התרבותיים החזקים עם מדינות צפון אירופה האחרות. אולם המונח "צפון אירופה" מכסה חלק נרחב ביותר מהיבשת, הנמצא מצפון להרי האלפים: האיים הבריטים, הבנלוקס צפון צרפת, גרמניה, המדינות הבלטיות, לעיתים פולין ומדי פעם גם רוסיה.
דרום אירופה.
"דרום אירופה" הוא מונח הזוכה לשימוש מקביל ל"צפון אירופה". המונח כולל את חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), חצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), מונקו, חבל הבלקן (אלבניה, בוסניה והרצגובינה, בולגריה, קרואטיה, יוון, מקדוניה הצפונית, רומניה, סרביה, קוסובו, טורקיה (החלק האירופי בלבד) ומונטנגרו). מדינות הים התיכון (קפריסין, מלטה) ואסיה הקטנה (טורקיה) אף הן כלולות. במובן תרבותי, ניתן להוסיף גם את דרום צרפת, לרבות קורסיקה ואת מדינות האי, מלטה וקפריסין.
אסיה.
שטחן של מדינות אחדות שוכן הן באירופה והן באסיה (רוסיה, קזחסטן, טורקיה, אזרבייג'ן, גאורגיה). שטחן האסייתי צבעו ורוד בהיר. מדינות אחדות השוכנות ביבשת האסייתית נתפסות כחלק מאירופה בשל סיבות היסטוריות ותרבותיות (ארמניה, קפריסין). הן צבועות בורוד כהה.
ישנם קולות בישראל הטוענים כי מדינת ישראל משתייכת אף היא לאירופה מבחינה תרבותית, כאישוש לטענה זו, הם מביאים את השתתפותה של ישראל במפעלי ספורט ותרבות אירופיים (שיתוף פעולה זה נוצר כמחווה של רצון טוב מצד מדינות אירופה). בפועל, עם זאת, שאלת הצטרפותה של מדינת ישראל לאיחוד האירופי איננה עומדת על הפרק, ויחסיה הפוליטיים עם מדינות אירופה עודם צוננים בחלקם הגדול. עם זאת, לכ-40% מאוכלוסיית ישראל יש אפשרות לקבל דרכון מאחת ממדינות האיחוד האירופי, מספר זה צפוי לגדול בעתיד לאור האפשרות שגם אוקראינה תצטרף לאיחוד בעשור הקרוב.
חלוקה תרבותית.
מבחינת תרבותית קיימת חלוקה יותר אובייקטיבית מהחלוקה הגאוגרפית-מדינית-היסטורית, מאחר שהחלוקה התרבותית קשורה לקשרים התרבותיים בין האנשים. החלוקה מבוססת על 3 אזורים ראשיים:
אירופה הגרמאנית.
המושג "אירופה הגרמאנית" מתייחס לקבוצת המדינות והאזורים הגאוגרפיים בהם האוכלוסייה המקומית היא אוכלוסייה הדוברת שפות גרמאניות. השטחים האלה נמצאים בעיקר בצפון-מערב אירופה ובחלקים מסוימים של מרכז אירופה. הדת המרכזית של האזורים האלה היא נצרות פרוטסטנטית (מלבד לוקסמבורג ואירלנד), ואולם ככל שמרחיקים דרומה נפגשים עם יותר מדינות בעלות רוב נוצרי קתולי (בעיקר אוסטריה, בוואריה, מקומות רבים אחרים בדרום גרמניה וכמה קנטונים בשווייץ, ובנוסף, בלגיה שבצפון).
האזורים האלה מורכבים מהאיים הבריטיים (הממלכה המאוחדת, אירלנד), בנלוקס (פלנדריה שבבלגיה, הולנד, לוקסמבורג), המדינות הנורדיות (איסלנד, דנמרק, שוודיה, נורווגיה ופינלנד), מדינות האלפים (גרמניה, אוסטריה, ליכטנשטיין ואזורים דוברי גרמנית בשווייץ), איי פארו, והמחוז הצפוני טרנטינו-אלטו אדיג'ה של איטליה, שבו דוברי גרמנית רבים.
גרמנים ישבו גם בחבלי ארץ השייכים כיום לרוסיה, לפולין, לסלובקיה, לצ'כיה ולרומניה, אך במהלך השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, גורשו מרביתם מביתם ונאלצו לעקור אל גרמניה, האוכלוסייה באירופה הגרמאנית מאופיינת בצבע שיער, עיניים ועור בהיר, ומבנה גוף גבוה ורחב.
אירופה הלטינית.
המושג "אירופה הלטינית" מתייחס לקבוצת המדינות והאזורים הגאוגרפיים בהם האוכלוסייה המקומית היא אוכלוסייה הדוברת שפות רומאניות. השטחים האלה נמצאים בעיקר בדרום-מערב אירופה, ושני חריגים רומניה ומולדובה השוכנות במזרח אירופה. הדת המרכזית באזורים אלה היא נצרות קתולית, מלבד רומניה ומולדובה בהן מרבית האוכלוסייה מאמינה בכנסייה הנוצרית האורתודוקסית, צבע שיער ועורם של הלטינים כהה יותר משל הגרמאנים.
אזורים אלה מורכבים מחצי האי האיטלקי (איטליה, סן מרינו, קריית הוותיקן), חצי האי האיברי (ספרד, פורטוגל, אנדורה), מדינות מרכז ומערב אירופה (צרפת, אזורים דוברי צרפתית בבלגיה, ומאזורים בשווייץ בהם האוכלוסייה דוברת צרפתית, איטלקית ורומאנש). כמו כן, יש 3 יוצאות מהכלל במזרח אירופה (רומניה, מולדובה וחבלים בסרביה ומונטנגרו).
אירופה הסלאבית.