ורביצקי נשאר יתום בגיל 10 וגודל על ידי אחי אביו, הבישוף איוואן סניהורסקי, מראשי הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית בגליציה, שרובה היה חלק מהאימפריה האוסטרית. הוא גר יחד עם אחיו וולודיסלב אצל הדוד בעיר פשמיסל. סניהורסקי היה פעיל מאוד בקידום התרבות והשפה האוקראינית. הוא הקים את בית הדפוס הראשון בעיר בשפה זו, פרסם קובצי פולקלור וספרי לימוד האוקראינית. בשנת 1818 ייסד סניהורסקי בית ספר לזמרי כנסייה (קנטורים) ולמורים וכעבור עשור, מקהלה כנסייתית ובית ספר למוזיקה.
עם אחיו, למד ורביצקי בבתי ספר בפשמיסל, בגימנסיה ואחר כך בתיכון. קיבל חינוך מוזיקלי בבית הספר לזמרי כנסייה ומורים מיסודו של הדוד,
היה לו קול ערב והצטיין בזמרה כסולן במקהלת הקתדרלה על שם יוחנן המטביל בפשמיסל. דודו התרשם מכישוריו והביא לו מורה צ'כי בשם אלויז נאנקה שלימד אותו בעיקר הלחנה.
בגיל 18 בשנת 1833 נרשם ורביצקי לסמינר התאולוגי בלבוב. התעניין במיוחד במוזיקה ולמד לנגן בגיטרה. מאוחר יותר כתב ספר לימוד לכלי נגינה זה וכתב קטעי מוזיקה לגיטרה. בגלל קשיים כספיים נאלץ פעמיים לעזוב את לימודיו אך לבסוף הצליח באיחור רב לסיים ולקבל הסמכה ככומר בסמינר בפזמיסל בשנת 1850. הוא שב לפשמיסל עוד ב-1846 והשתלם שם גם בתחום המוזיקה אצל מלחין צ'כי בשם פרנצישק לורנץ שהכיר לו יותר מקרוב את המוזיקה הקלאסית המערבית.
אחרי שכיהן ככומר סמפר ערים, בשנת 1852 קיבל ורביצקי פרוכיה בכפר מליני בנפת יבורסקי, בו התגורר ועבד כל שאר חייו.
פעילותו המוזיקלית.
ורביצקי הקדיש הרבה מזמנו ומרצו להלחנת מוזיקה כנסייתית ויצירותיו נפוצו במהרה בכל רחבי גליציה. ביניהן ניתן לציין "Єдинородний Сине" (או, בן יחיד), "Святий Боже" (או, אל קדוש)"Алилуя" (הללויה),תפילת "Отче наш" (אבינו) ו-"Хваліте Господа з небес" (שבחו לאל שבשמיים)
הוא תרם להנחת היסודות של המוזיקה האוקראינית המודרנית. מנגינותיו היו פשוטות למדי, לעיתים קרובות, מחלקות בבתים, ובדרך כלל במודוס מינורי. לעומת זאת מוזיקת הבמה שלו כמו "פרוסטצ'קה" (הטיפשון) (1870) קיבלו השראה מסוגה עממית שהתאפיינה בזרימה מלודית, הייתה נגישה, תאורית ומעוררת רגשית. בתחום המוזיקה הכלית לא חיבר ורביצקי יותר מעיבודים פשוטים של מנגינות עממיות.
עם זאת השאיר גם 12 יצירות הקרויות "סימפוניות", למעשה מעין פתיחות שעל יסוד השישית שבהן הלחין סטניסלב ליודקביץ' קטע תזמורתי ושלישייה לפסנתר.
ורביצקי הלחין גם את היצירה "זפוביט" ("צוואה") על מילות שיר מאת טאראס שבצ'נקו לסולן זמר בס, מקהלה כפולה ותזמורת, וכן את האופרטה "פודגוריאנה" שהועלתה על במה בלבוב בשנת 1864. ורביצקי חבים גם יצירות מקהלתיות ושירים כנסייתיים וחילוניים.
הוא ידוע במיוחד כמלחין של השיר הפטריוטי "תהילת אוקראינה לא אבדה" (ש'צה נה וומרלה אוקראיני") שאומץ כהמנון אוקראינה על ידי הממשלה הרפובליקאית משנת 1917.
הנצחה.
בשנת 2005 בנוכחות נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ונציגי הממשלה הפולנית נחנכה קפלה-פנתאון על קברו של מיכאילו ורביצקי בכפר מליני בשטח פולין בטקס לכבוד יובל ה-140 של ההמנון האוקראיני ו-190 שנה להולדתו של המלחין. הקפלה תוכננה על ידי האדריכל האוקראיני איוואן קובלנקו.
יצירות.
המוזיקולוגית אוליאנה פטרוס ערכה רשימה של 133 יצירות ידועות של מיכאילו ורביצקי.
היא כוללת, בין השאר:
מלחמת פרס - מוקדון
מלחמת פרס-מוקדון
מלחמת מוקדון-פרס
מלחמת מוקדון - פרס
דיוויד פרידמן
או'ניל
פופוב
פופוב (Попов) הוא שם משפחה רוסי, בולגרי וסרבי נפוץ שמשמעותו כומר.
לנצחון
מוזיאון לתולדות כנרת
מוזיאון לתולדות כנרת הוא מוזיאון היסטורי השוכן בקבוצת כנרת ומתעד את ההיסטוריה של הקבוצה, שבהמשך הפכה לקיבוץ, מאז הקמתה ב-2 בנובמבר 1913 בחוות כנרת, המעבר להתיישבות בקיץ 1929 על הגבעה במקומה הנוכחי ועד ימינו. המבנה והמוזיאון הוכרו כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
היסטוריה.
המוזיאון שוכן במבנה הראשון שנבנה על הגבעה שעליה וסביבה בנויה כנרת. מבנה זה הוא אחד משלושת המבנים הראשונים שנבנו על ראש הגבעה. המבנים בעלי שתי קומות וגג שטוח ותוכננו על ידי האדריכל ריכרד קאופמן.
תכנון המבנים נעשה בשנת 1926 תוך התאמתם לתנאים הטופוגרפיים של הגבעה, שגודלה הכתיב מבנים בעלי קומות. לתכנון זה הייתה התנגדות רבה של פיק"א, שרצתה שהבתים יהיו קטנים ויתאימו למשפחת איכר, וזאת מתוך רצון לראות בהתיישבות במקום כהתחלה של מושבה גדולה על אדמות כנרת-ביתניה, וזאת בניגוד לרצון של אנשי כנרת לגור יחד כקבוצה. ההתנגדות עיכבה את המשך הבנייה. רק לאחר שקאופמן הודיע שאינו מוכן לשנות את תוכניותיו כי הן היחידות המתאימות לגבעה, וכי הוא יסיר את ידיו ממנה אם יכפו עליו שינוי כה קיצוני, אושרו התוכניות. בחורף של שנת 1927 החלו בבניית היסודות למבנה. ב-13 במאי 1927 בתוך יסודות המבנה הוטמן קלף אבן הפינה עליו נכתב:
על המגילה צוינו שמותיהם של 56 חברי הקבוצה, 9 הורי חברים ו-16 ילדים.
מבנה המוזיאון הוא הבניין המרכזי מבין השלושה והוא מכונה "הבית האמצעי בראש הגבעה". הבית נבנה על ידי קבוצת הבניין של קבוצת כנרת ואוכלס ביולי 1929 על ידי המשפחות הוותיקות שעברו מחוות כנרת. לאחר מלחמת העצמאות, עברו המשפחות הוותיקות למבני שיכונים חדשים שנבנו עבורם. אל הבית בקומה השנייה עברו להתגורר משפחות צעירות. קומת הקרקע שימשה לכיתות לימוד ומגורים של ילדי הגן וכיתות ראשונות של בית הספר. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 הפך הבית למבנה מגורים לחיילי כנרת ומועדון בילוי לחיילים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש הבית למגורי מתנדבים מחו"ל.
לאחר מכן פונה הבית ובשנת 1988 שופץ במימונו של התעשיין יוסף שידלובסקי, אחיו של חבר הקבוצה אהרון שידלובסקי. טקס הפתיחה של המבנה לאחר השיפוץ התקיים ב-6 באוגוסט 1989. במבנה שוכן גם הארכיון של הקבוצה.
הבית הצמוד אל מבנה המוזיאון מצד דרום-מערב, שהיה אחד משלושת הבתים הראשונים, הוא הבית בו גדלה נעמי שמר, המופיע במילות השיר "בבית חלומותיי אשר בראש גבעה". הבית מתוכנן לעבור שיפוץ במסגרת פרויקט לשימור מורשת נעמי שמר, יחד עם "בית שפרירי" השוכן מצפונו המשמש כמרכז מוזיקה. הבית הצפוני נפגע קשות ב-1948 במלחמת העצמאות. הוא שופץ עבר שינויים רבים ונוספה לו קומה נוספת. המבנה לא שמר על צורתו המקורית והוא משמש למגורי משפחות. בחזית המוזיאון נמצאת בריכת המים העגולה ששימשה את ילדי הקבוצה למשחקים ועליו נערכו במשך השנים חופות קידושין.
הקמת המוזיאון.
את הקמת המוזיאון יזם חבר כנרת ארוניק ישראלי, בנו של בן-ציון ישראלי. הדיונים בנושא הקמתו החלו בשנת 1990 ונמשכו עד שנת 1995, מועד בו אספת הקיבוץ הסכימה להקים את המוזיאון במבנה בו הוא נמצא. בהמשך נאסף החומר והושגו התקציבים. הכספים להקמת המוזיאון נתרמו על ידי קבוצת כנרת, חבריה באופן פרטי וחבריה לשעבר, מוסדות שונים וקרן יוסף שידלובסקי.
בשנת 1999 הוקמו שני הדגמים המופיעים במוזיאון, דגם חצר כנרת ודגם הקבוצה על הגבעה. בין השנים 2006-2000 הותקנה התצוגה בחדרי המוזיאון והיא כוללת 400 תמונות עם הסברים, 200 מסמכים המוצגים על גבי קירות חדרי המוזיאון, ו-100 מוצגים שונים. המוזיאון נחנך באפריל 2006.
התצוגה.
המוזיאון מחולק לשני אגפים, האגף הצפוני של המוזיאון מוקדש לחוות כנרת, התקופה שקדמה להקמת קבוצת כנרת, ולקבוצת כנרת בין השנים 1929-1913 המועד בו עברה להתיישב על הגבעה. האגף הדרומי מוקדש להתפתחות הקבוצה מאז שנת 1929.
במוזיאון 10 חדרי תצוגה והוא מבוסס בעיקרו על תצוגת מסמכים ותמונות.
בנוסף נוצלו חדרי המדרגות של המבנה לתצוגה של מודעות צבעוניות שפורסמו במהלך השנים בקבוצה.
מבצע אביבה
יואב צרי
יואב צרי (10 ביוני 1942 - 6 ביוני 1967) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל ואלוף המכביה החמישית במשחה ל-100 מטר גב. נהרג בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה.
צרי נולד וגדל בקיבוץ אפיקים בנם של נעמי ומיכאל. הוא התאמן בשחייה בקיבוצו בהדרכת שמריהו נאבל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה בספטמבר 1955 סיים צרי במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.4 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1956, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:14.5 דקות אחרי עוזי רוזן (1:12.0 דקות) ולפני דוד מלמד מהפועל גוש זבולון (1:14.9 דקות).
אלוף המכביה.
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בבריכת גלי גיל שברמת גן בספטמבר 1957 בהיותו רק בן 15 זכה צרי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.3 דקות, לפני עוזי רוזן (1:13.9 דקות). שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בעמק הירדן הוא קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש לנוער של 2:42.7 דקות.
אלוף ישראל.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבת גלים בחיפה באוקטובר 1957, זכה צרי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:13.3 דקות, לפני עוזי רוזן שקבע תוצאה זהה (1:13.3 דקות).
בצבא.
צרי התגייס לצה"ל ב-1960 ושרת בחטיבת הצנחנים, לאחר שסיים קורס קצינים עבר לשרת בסיירת גולני. במרץ 1962, השתתף במבצע סנונית ברמת הגולן.
לאחר שחרורו מהצבא.
לאחר שחרורו מהצבא, למד צרי במכון וינגייט ונישא לגלי להב, אלופת ישראל בשחייה ובשנת 1965 נולד לזוג בן, נועם. הוא עבד בגידול בננות באפיקים והיה צלם פעיל. הוא צילם ופיתח מאות תמונות בשחור לבן, שחלקן פורסמו בכתבי עת. צילומיו עסקו בעיקר בטבע ובדומם.
מותו בקרב על גבעת התחמושת.