בחודש אוקטובר 1949 התיישבו 8 המשפחות הראשונות על הגבעה, 6 משפחות מפועלי בית החרושת משפחת אלכסי רשילוב, הנהג, ומשפחת ברזילי המהנדס אשר פיקח על עבודות הבניה מטעם סולל בונה. מלכתחילה נבנו כל הבתים על הצלע המזרחית של הגבעה. הגבעה הייתה חשופה לרוחות וריקה מעצים. לא נבנו בתים בצידה המערבי של הגבעה מפני שבעת תכנון השכונה היא הייתה חשופה ליריות רובים מהכפר בלד א-שייח' אשר שכן מעברו השני של הואדי (נחל נשר של היום). במקום כבר הייתה קיימת עמדת הבטון המבוצרת. הפועלים התאגדו באגודה שמטרתה הייתה קבלת הלוואות למימון הבתים, מבית החרושת קיבלו צמנט לבניית הבתים, הם בנו את הבתים בעצמם. בתים בודדים קטנים עם חצר גדולה שבה יכלו להקים לעצמם משק עזר. הרחובות הראשונים שנבנו היו הרחובות באזור רחובות "אילנות", ו"החלוצים" של היום. השכונה כללה את כל מבני הציבור הבסיסיים המרכיבים שכונת פועלים: מרפאה של קופת חולים, בית ספר, צרכניה, בית עם, ובית כנסת. יחד עם הבתים נבנתה בראש הגבעה בריכת מים עגולה אשר שימשה את התושבים לאספקת מים. בריכה זו בשימוש עד היום (2010). בנוסף הוקם בשנת 1953 בית כנסת. בשנים 1958–1959 נבנו בשכונה בתים רבים במסגרת הבנייה לעולים חדשים. היו אלה בתים דו משפחתיים קטנים עם שטח אדמה גדול מסביבם. בתים אלה לא היו קשורים לאגודה.
התושבים שהתאגדו באגודה הקימו גם צרכניה שיתופית בבעלות התושבים. הצרכניה פעלה במסגרת המשביר המרכזי - ברית הקואופרציה הצרכנית. הצרכניה שימשה גם כמקום למסיבות של חברי האגודה עד לבנייתו של בית לנדאו. לאחר סגירת האגודה עברה הצרכניה לבעלות פרטית ופעלה בשכונה עד לסגירתה בשנת 2009.
מבנה טופוגרפי ורחובות.
המבנה הטופוגרפי של השכונה מכתיב את רחובותיה. תחילתה של השכונה בגבעה שהתנשאה מעל שכונת הצריפים של נשר. הרחובות הראשונים מותאמים לקוי הגובה של הגבעה. הקשר בין הרחובות השונים נעשה בגרמי מדרגות היורדים לאורך הגבעה. לצידם נבנו בתים הנסתרים מעין הנוסעים ברחובות השכונה. הבניה המקורית נעשתה רק על הצלע המזרחית של הגבעה. עם הרחבת השכונה נסללו רחובות ונבנו בתים רבי קומות על הצלע המערבית של הגבעה המשקיפה על נחל נשר. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 נבנו בשכונה בתי עולים על צלע הר הכרמל ממזרח לגבעה הכוללת רחובות אופקיים אותם חוצים גרמי מדרגות. שלוחה נוספת נבנתה על ההר ממערב לגבעה.
מערת קבורה.
בשנת 1957 בעת ביצוע עבודות בכביש התגלה קבר כוכים על פי שברי הזכוכית תוארכה המערה לתקופה הרומית. נערכה במקום חפירת בדיקה מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים שנוהלה על ידי עמנואל ענתי. בחפירה נמצא שהמערה היא שדודה וכי נסדקה בחלקה הדרומי. במערה נמצאו שישה כוכים ששלושה מהם נחפרו, נמצאו בהם 3 ארונות חרס שבורים בחלקם ללא המכסים. נמצאו גם עצמות פזורות ושברי זכוכית. המערה נסתמה על ידי החופרים. בהמשך נערכו חפירות לא מוסדרות על ידי תושבי גבעת נשר ונמצאו: עגילי זהב, טבעת זהב, קערת מתכת, מכתש בזלת ובתוכו אבן טחינה, מכתש שבור מאלבסטר, מנעולי ברונזה, ידיות, מסמרים וקישוטים שונים של ארונות הקבורה, וכן כלי זכוכית שכללו גם 13 בקבוקים רבועים. הממצאים הובאו למשרדי מועצת נשר ולא נקלטו באוצרות המדינה.
מיכאל פישביין
מיכאל פישביין (מאנגלית: Michael A Fishbane; נולד ב-1943) הוא חוקר מקרא ויהדות יהודי-אמריקאי, שימש כפרופסור באוניברסיטת ברנדייס וכיום מלמד באוניברסיטת שיקגו.
ביוגרפיה.
פישביין נולד ב-18 בפברואר 1948 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.
פישביין סיים דוקטורט באוניברסיטת ברנדייס בשנת 1971. עבודתו הייתה בנושא "מחקרים בכשפים במקרא: מקורות, שימושים, שינויי מינוחים וצורות ספרותיות". מחקריו עוסקים במזרח הקרוב העתיק, טקסטים תנ"כיים וספרות רבנית, היסטוריה יהודית, מיסטיקה יהודית והגות יהודית מודרנית.
קיבל מענק גוגנהיים והיה פעמיים עמית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים.
נשוי למונה דהקובן, פרופסור לפסיכולוגיה ואב לאלישע ולאיתן.
התזמורת הסימפונית חיפה
התזמורת הסימפונית חיפה היא תזמורת סימפונית ישראלית, שמושבה בעיר חיפה.
היסטוריה ופעילות.
התזמורת נוסדה בשנת 1950 על ידי המלחין והפסנתרן פרנק פלג והמורה לכינור צבי רוטנברג.
פרנק פלג שימש כמנהלה המוזיקלי של התזמורת במשך עשר שנים, ובמקביל שימש כמנצח קבוע גאורג זינגר. אחריו כיהנו כמנהלים מוזיקליים או מנצחים ראשיים סרג’ו קומיסיונה, אבי אוסטרובסקי, מנדי רודן, שמואל פרידמן, יובל צליוק, דן פוגל, ליאור שמבדל, אורי טפליץ, אורס שניידר, סטנלי ספרבר, כריסטיאן מנדיאל, רונלד זולמן, נעם שריף ושו צ'ונג. החל משנת 2021 מכהן יואל לוי כיועץ המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת.
באפריל 2004 התארגנה התזמורת מחדש ביזמתו של ראש עיריית חיפה דאז יונה יהב. צעד זה הביא להפיכתה של התזמורת הסימפונית מגוף פרטי לכזה השייך לחברה העירונית "אתוס".
אולם הבית של התזמורת הוא האודיטוריום במרכז רפפורט לתרבות, בשכונת מרכז הכרמל.
במהלך שנותיה של התזמורת ניצחו עליה מנצחים ידועי שם כמו אריך ברגל, פול קפולונגו, גבריאל כמורה, סידני הארט, ג'ון נלסון, גילברט ורגה, ואוריאל סגל. עם התזמורת הופיעו סולנים כגון הנריק שרינג, אידה הנדל, עברי גיטליס, בוריס בלקין, דניאל בארנבוים, שירה רבין, מישה מייסקי, קלוד פרנק, ג'רמי מנוחין, גרהרד אופיץ ואריה ורדי.
התזמורת הסימפונית חיפה מופיעה בסדרות קונצרטים ומופעים מיוחדים בהיכלי תרבות ברחבי הארץ וכן מלווה בקביעות את תחרויות הפסנתר, הנבל, וכלי הנשיפה המתקיימים בארץ.
מנהל התזמורת הנוכחי, מאז יולי 2020, הוא יאיר משיח. קודמו בתפקיד היה מוטי איינס שהלך לעולמו באוגוסט 2020.
במסגרת התזמורת הסימפונית חיפה פועלים האופרה חיפה, מקהלות בת שיר והביג בנד חיפה. התזמורת מפעילה תוכניות חינוכיות בגנים ובבתי הספר, וכן תוכנית למצטיינים HSO Young.
בתזמורת הסימפונית חיפה חברים 65 נגנים המהווים שילוב של נגנים צעירים ומנוסים, עולים חדשים, עולים ותיקים ומוזיקאים שגדלו והתחנכו בישראל.
התזמורת ערכה סיורים בצרפת, שווייץ, בלגיה, גרמניה, ואיטליה, והשתתפה בפסטיבלים בינלאומיים בקורסיקה, דיסלדורף, בזאנסון ולייאג'. במהלך שנת 2014 יצאה הסימפונית לסיור קונצרטים בן 8 שבועות ברחבי ארצות הברית.
בנוסף לפעילותה השוטפת, עורכת התזמורת קונצרטים בבקרי יום שישי במסגרת הסדרה "קלאסי לשישי" וקונצרטים מוסברים לכל המשפחה במסגרת הסדרה לכל המשפחה. מלבד זה, התזמורת עורכת קונצרטים בבתי ספר, קונצרטים תחת כיפת השמיים וקונצרטים מיוחדים נוספים במסגרות שונות כגון ארגונים התנדבותיים, חגיגות ופסטיבלים ברחבי ישראל.
HSO YOUNG.
העתודה הצעירה של התזמורת בהובלתו יועצה המוזיקלי יואל לוי היא תוכנית קידום מצוינות ייחודית עבור בני נוער באזור הצפון המנגנים בכלי נגינה תזמורתיים.
העתודה באה להפגיש נגנים צעירים כבר בגילאים המוקדמים ביותר עם ספרות סימפונית עשירה, אשר לא מהווה חלק מחווייתם המוזיקלית השגרתית בקונסרבטוריונים, ולגדלם באמצעות תוכנית מקיפה המקנה מיומנויות מקצועיות וחברתיות של נגינה סימפונית-תזמורתית לצד טיפוח מצוינות אישית בנגינה. העתודה הצעירה HSO נותנת לתלמידים מתקדמים מוזיקלית את ההזדמנות לבצע את הרפרטואר של תזמורת סימפונית מקצועית לצדם ובהדרכתם של הנגנים המובילים של התזמורת הסימפונית חיפה ותחת שרביטם של המנצחים מכל העולם.
ירון זילברברג
ירון זילברברג (1951 – אפריל 2019) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במחלקה לפיזיקה של מערכות מורכבות במכון ויצמן למדע וחבר האקדמיה הישראלית למדעים.
ביוגרפיה.
זילברברג נולד בגבעתיים ב-1951. את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה סיים ב-1972 באוניברסיטת תל אביב, המשיך ללימודי תואר שני בפיזיקה יישומית במכון ויצמן, אותם סיים ב-1975. את לימודיו לתואר דוקטור בפיזיקה יישומית, עשה גם כן במכון ויצמן, וסיים ב-1984. שירת משנת 1975 עד 1979 כפיזיקאי בצה"ל. ב-1984 שהה לרגל בתר-דוקטורט במעבדות בל בארצות הברית, ובשנת 1985 מונה לחוקר שם, מינוי בו שימש עד 1994. בשנת 1994 חזר לישראל, והצטרף לסגל המחלקה לפיזיקה של מערכות מורכבות במכון ויצמן למדע, בדרגת פרופסור חבר. בשנת 1999 מונה לפרופסור מן המניין, ומשנת 2002 ועד שנת 2008 שימש כדקאן הפקולטה לפיזיקה. בשנת 2008 מונה לראש מרכז קראון לפוטוניקה במכון.
מחקריו עסקו באינטראקציה בין אור לחומר, בתחומים של אופטיקה אולטרה-מהירה, אופטיקה קוונטית ואופטיקה לא ליניארית.
בשנת 2010 זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר בתחום אופטיקה לא ליניארית.
בשנת 2013 זכה בפרס מקס בורן על תרומתו לחקר האופטיקה הפיזיקלית מטעם האגודה האמריקאית לאופטיקה OSA. בשנה זו צורף כחבר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2015 זכה בפרס ויצמן למדעים מדויקים. בשנת 2018 זכה בפרס רוטשילד.
נפטר באפריל 2019.
משפחת קאליקק (ספר)
משפחת קאליקק: מחקר בתורשה של רפות-שכל (אנגלית: The Kallikak Family: A Study in the Heredity of Feeble-Mindedness) הוא ספר שפורסם בשנת 1912 על ידי הפסיכולוג ואיש תנועת האאוגניקה הנרי ה. גודאר אודות משפחה אותה כינה "קאליקק". פירוש השם קאליקק ביוונית עתיקה משמעות 'קאלוס' היא טוב ומשמעות 'קאקוס' היא רע. הספר עוקב אחרי עץ המשפחה ומגלה שבשלב מסוים העץ מתפצל לצד "רפה-שכל" ולצד נורמטיבי. הספר מסיק שתכונות כמו יכולת למידה ורפות שכל תלויות לחלוטין בתורשה, ולכן על החברה לפקח על התרבותם של אינדיבידואלים "לא-מתאימים".
הספר ומסקנותיו הופרכו בשנים האחרונות והועלו בעיות רבות במתודולוגית המחקר שבו.
חוק ברית הזוגיות לחסרי דת
מרשם הזוגיות