ב-2 ביולי נחטף נער במזרח ירושלים ולאחר כחצי שעה נמצאה גופתו שרופה. זמן קצר לאחר מכן החלו מהומות אלימות בירושלים. חמאס וארגוני טרור נוספים האשימו את ישראל ברצח, וקראו לפתוח באינתיפאדה. הירי לעבר הדרום החמיר, וטווח הטילים גדל והגיע שוב לאשקלון, לאחר שבימים שקדמו לתקרית ספגו את הרקטות בעיקר יישובי עוטף עזה. המחבלים פתחו בהפגזה מסיבית באמצעות מרגמות על יישובי המועצה האזורית אשכול ובצהריים תקף צה"ל מרגמה שממנה נורו פצמ"רים, אך הירי לא נפסק ודקות אחדות לאחר מכן נמשכו הנפילות בשטח ישראל ואף הטווח גדל, נזק נגרם ללול תרנגולות ושרפה קטנה פרצה כתוצאה מהירי. בערב נשמעה אזעקת צבע אדום באשקלון ובישובים מסביב, כיפת ברזל פעלה ויירטה רקטה אחת ו-2 נוספות נפלו בשטחים פתוחים. זמן קצר לאחר מכן נורה שוב מטח לעבר הנגב, כיפת ברזל יירטה רקטה אחת מעל נתיבות והשאר נפלו בשטחים פתוחים. ב-2 ביולי נפלו בסך הכל כ-25 רקטות בשטח ישראל ועוד מספר רב של פצצות מרגמה.
ב-3 ביולי נמשך הירי הכבד אל עבר ישראל. מטח רקטות נורה לעבר שדרות. רקטה אחת פגעה בבית וגרמה לנזק ורקטה אחרת פגעה בבית ובו משפחתון אך לא התפוצצה. אדם נפגע מפגיעת פצמ"ר בחבל אשכול. בערב ירו הפלסטינים עשרות רקטות ופצמ"רים על יישובים בגזרת עוטף עזה וגרמו נזק למבנים ולרכוש, ולראשונה בסבב זה נורו רקטות לעבר אופקים. ב-3 ביולי נפלו בסך הכל 55 רקטות ופצצות מרגמה בשטח ישראל. זהו היום עם מספר הנפילות הגבוה ביותר בהסלמה.
ב-4 ביולי ירו הפלסטינים 26 רקטות לעבר ישראל. גם ב-5 ביולי נמשך ירי הרקטות, בעיקר על יישובי חבל אשכול אך גם על אופקים. לראשונה מאז מבצע עמוד ענן ירו המחבלים רקטות על באר שבע (אחת מהן יורטה על ידי כיפת ברזל והשאר פגעו בשטחים פתוחים).
ירי הרקטות נמשך גם ב-6 ביולי ובתגובה תקף צה"ל 15 מטרות טרור ברצועת עזה. בתקרית נוספת חיסל צה"ל 2 מחבלים שעסקו בשיגור רקטות אל עבר ישראל. כוח של חיל ההנדסה הקרבית חשף מנהרת טרור מרצועת עזה באזור דרום רצועת עזה וחיל האוויר הישראלי הפציץ אותה. בפיצוץ במנהרה נהרגו שישה מחבלי חמאס, ובעקבות זאת ב-7 ביולי נורו עשרות רקטות לעבר יישובי השפלה, ובהם אשדוד, רחובות, נתיבות, אופקים ואשקלון. 12 מהרקטות יורטו על ידי "כיפת ברזל".
מתחילת מבצע שובו אחים ביהודה ושומרון נורו לעבר ישראל מאות רקטות מרצועת עזה מבאר שבע במזרח ועד רחובות בצפון. בתגובה לכך, ב-8 ביולי פתח צה"ל במבצע צבאי בשם "צוק איתן" בגזרת עזה.
מבצע צוק איתן.
מבצע צוק איתן היה מבצע צבאי של צה"ל ברצועת עזה שהחל ב-8 ביולי 2014, והסתיים ב-26 באוגוסט עם הפסקת אש.
המבצע החל ב-8 ביולי בעקבות ירי רקטי הולך וגובר מרצועת עזה לעבר אוכלוסייה אזרחית בדרום ישראל, כתגובה ל"מבצע שובו אחים" של צה"ל לאחר חטיפת שלושת הנערים ורציחתם ב-12 ביוני. בשלב הראשון כלל המבצע בעיקר הפצצות כבדות של חיל האוויר הישראלי, חיל השריון וחיל התותחנים ברצועת עזה, כשבמקביל ישראל ספגה ירי רקטי מרצועת עזה והתמודדה עם חדירה של מחבלים חמושים לשטחה שהגיעו מרצועת עזה דרך הים או דרך מנהרות. בשלב השני, שהחל ב-17 ביולי, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה תחילה לעיירה בית חאנון במטרה להרוס את מנהרות הטרור. בשלב שלישי, שהחל ב-5 באוגוסט הושלמה יציאת הכוחות הקרקעיים של צה"ל מרצועת עזה, אך הלחימה נמשכה במתכונת השלב הראשון. במהלך המבצע נמנו 12 ניסיונות לתיווך ולהשגת הפסקת אש, כאשר רוב הניסיונות התקבלו על ידי ישראל, אך נדחו על ידי חמאס. המבצע הסתיים לאחר 50 ימי לחימה, עם קביעת הפסקת האש.
עם תחילת המבצע נפרסו סוללות כיפת ברזל ברחבי ישראל כדי להגן גם על יישובים במרכז הארץ. במהלך המבצע נורו 4,594 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל, מתוכן 735 יורטו על ידי כיפת ברזל, 64 מהן נפלו בשטחי מגורים, 188 מהן כשלו ונפלו בתוך שטחי הרצועה ו-3,607 מהן נפלו בשטחים פתוחים. מנגד צה"ל תקף 6,231 מטרות טרור בשטחי רצועת עזה; 10,590 מבנים נפגעו בתקיפות, 4,024 מבנים נהרסו כליל עד היסוד ו-32 מנהרות טרור הושמדו.
בצד הישראלי נהרגו 68 חיילים, 5 אזרחים ופועל זר מתאילנד, ונפצעו 1,433 חיילים ו-837 אזרחים. מבחינת הפלסטינים, מבצע צוק איתן היה קטלני ביותר: 2,203 פלסטינים נהרגו במהלך המבצע, מתוכם, בין 1,068 ל-1,408 פעילי טרור ובין 805–1473 אזרחים הרוגים, מעל ל-11,000 פלסטינים פצועים, ומעל ל-200 פעילי טרור נשבו בידי ישראל. בנוסף, עשרות פלסטינים ברצועת עזה הוצאו להורג בידי חמאס בטענה ששיתפו פעולה עם ישראל. במהלך הלחימה בין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה נאלצו לנטוש את בתיהם.
סיכום ירי לעבר ישראל בין עמוד ענן לצוק איתן.
להלן גרף רב-חודשי של שיגורי רקטות ופצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר ישראל, מאז תום מבצע עמוד ענן ועד יוני 2014:
נוער גבעות
המגדר השלישי
אליפות וימבלדון 1939
אליפות וימבלדון 1939 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
טניסאיי ארצות הברית זכו בכל התארים בשנה זו בווימבלדון. בובי ריגס ואליס מרבל זכו ב-3 תארים כל אחד.
זו הייתה האליפות האחרונה שהתקיימה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה שהחלה בספטמבר 1939. התחרויות התחדשו רק בשנת 1946.
התחרות.
תחרות הגברים.
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. המנצח בשנים 1937-1938 דן בדג' מארצות הברית לא השתתף בתחרות זו. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר, בובי ריגס מארצות הברית, נפגש עם אלווד קוק, גם הוא מארצות הברית, וניצח אותו ב-5 מערכות. בשנה זו בובי ריגס ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. מנצחת התחרות בשנת 1938 הלן וילס (ארצות הברית) לא השתתפה בתחרות. כמו בתחרות הגברים, 8 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר אליס מרבל (ארצות הברית) ניצחה את קיי סטמרס (בריטניה) ב-2 מערכות. בשנת 1939 היא זכתה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי התחרות בשנת 1938 דן בדג' וג'ין מאקו (ארצות הברית) לא השתתפו בתחרות. כמו בשנה שעברה 4 זוגות דורגו.
במשחק הגמר אלווד קוק ובובי ריגס (ארצות הברית), שיחקו נגד צ'ארלס הייר ופרנק וילד (בריטניה) וניצחו ב-4 מערכות.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 48 זוגות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר שרה פביאן ואליס מרבל (ארצות הברית) שיחקו נגד זוג אמריקאי נוסף הלן ג'ייקובס ובילי יורק וניצחו אותן בשתי מערכות. בכך הן זכו בתואר השני ברציפות בתחרות זו. כמו בשנה הקודמת, הזוג זכה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 80 זוגות. מנצחי התחרות בשנת 1938 דן בדג' ואליס מרבל (ארצות הברית) לא השתתפו בתחרות זו. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר בובי ריגס ואליס מרבל מארצות הברית ניצחו בשתי מערכות את ננסי בראון ופרנק וילד מבריטניה שלא היו מדורגים. לשני הטניסאים זה היה התואר השלישי באליפות זו. בשנה זו הזוג זכה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
מפלגת בהאראטיה ג'נאטה
פנחס לוי
פנחס (פיני) לוי (נולד בשנת 1963) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד חטיבת מנשה.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1981 התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר פיני לוי מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס הקצינים שירת במספר תפקידי פיקוד בגדוד גדוד 931 (שחם). פיני לוי שימש כמפקד פלוגה בגדוד 931 והוביל אותה במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד גדוד 450 (האריה המעופף) וכמפקד בסיס האימונים של חטיבת הצנחנים בסנור ובחמאם.
לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת יהודה. בשנים 1999-1997 שימש כמפקד חטיבת מנשה והיה מופקד על יישום הסכמי אוסלו במרחב העיר ג'נין וטול כרם, כמו גם על לחימה בטרור הפלסטיני. לאחר מכן שימש סגן מפקד אוגדת עזה, בהמשך שימש מפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף בשנים 2002–2005.
בעל תואר ראשון במדעי המדינה מורחב באוניברסיטת בר-אילן.
בעל תואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת בר-אילן.
זאדר
יהודה ברוניצקי
יהודה לוסיאן ברוניצקי (נולד ב-23 בספטמבר 1934) הוא מהנדס מכונות ויזם ישראלי, מייסד קבוצת אורמת. חתן פרס ישראל לתעשייה לשנת 2018.
ביוגרפיה.
ברוניצקי נולד בלבוב (אז בפולין כיום באוקראינה), בנם של נפתלי ואן בקנרוט. לאחר הכיבוש הנאצי במבצע ברברוסה גורשה המשפחה לגטו דרוהוביץ', אביו, שהיה אגרונום, פעל להצלת יהודים על ידי ארגון עבודתם בחקלאות. במהלך השואה שינה אביו את שם המשפחה לברוניצקי על שם העיירה ויער ברוניצה, שבו נרצחו רבים מהיהודים באזור. לאחר המלחמה עבר עם משפחתו לקרקוב וב-1946 לצרפת.
הוא למד לתואר ראשון במדעי הגרעין במכון CNAM, הנדסת מכונות בבית הספר להנדסה בפריז (Arts et Métiers ParisTech) ותואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת פריז. במקביל ללימודיו עבד במכון למחקר גרעיני כמפתח ציוד עבור CERN.