עם סיום קריירת המשחק שלו בשנת 1959, צ'קואסלי פתח בקריירת ניהול, שבשיאה הגיע אל צמרת מִנהלת הכדורגל בוועד הספורט הממלכתי של גאורגיה הסובייטית - מאוקטובר 1974 עד מרץ 1976 שימש כסגן יו"ר המִנהלת, ואילו בהמשך עמד בראשה (בין אפריל 1976 לפברואר 1984, ושוב מפברואר 1987 עד נובמבר 1988).
בשנת 1976 צ'קואסלי זכה בתואר מאמן נכבד של גאורגיה הסובייטית.
בשנים 1984 - 1994 צ'קואסלי ניהל את הקתדרה לכדורגל במכון הממלכתי לחינוך גופני של גאורגיה הסובייטית, ושימש גם כמרצה (לא ברציפות).
אוותנדיל צ'קואסלי מת בשנת 1994 בטביליסי.
פרסים.
דינמו טביליסי
אמנת האו&quot;ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות
האמנה בדבר זכויות אנשים עם מוגבלויות (באנגלית: Convention on the Rights of Persons with Disabilities - CRPD) היא אמנה בין-לאומית לזכויות אדם שנועדה להגן על זכויותיהם וכבודם של אנשים עם מוגבלות. המדינות שהן צדדים לאמנה נדרשות לקדם את ההנאה המלאה והשווה של אנשים עם מוגבלות מזכויות האדם וחירויות היסוד, להגן עליה ולהבטיחה, ולוודא כי הם נהנים משוויון מלא לפי חוק.
האמנה היא חלק מהמגמה העולמית לשינוי התפיסה של אנשים עם מוגבלות כאובייקטים של צדקה, טיפול רפואי והגנה סוציאלית, להבנה כי הם חברים מלאים ושווים בחברה, בעלי זכויות אדם.
האמנה היא היחידה מבין אמנות האו"ם לזכויות אדם, אשר כוללת במפורש ממד של פיתוח בר-קיימא. האמנה הייתה לאמנת זכויות האדם הראשונה של המאה ה-21.
הליך קבלת האמנה.
נוסח האמנה אומץ על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-13 בדצמבר 2006, והאמנה נפתחה לחתימה ב-30 במרץ 2007. בעקבות אשרורה על ידי עשרים מדינות, נכנסה האמנה לתוקף ב-3 במאי 2008.
נכון לחודש ינואר 2015, ישנן 159 מדינות שחתומות על האמנה ו-151 מדינות שהן צדדים לה, כולל האיחוד האירופי (שאשרר אותה ככל שהתחייבויותיהן של המדינות החברות בו הועברו לאיחוד האירופי).
תוכן האמנה.
בין העקרונות הכלליים המנויים באמנה ניתן לציין כבוד טבוע, אוטונומיה פרטית, חופש בחירה, אי הפליה, השתלבות והכלה בחברה, כבוד לשונות, שוויון הזדמנויות, נגישות, שוויון בין גברים לנשים, וכבוד לילדים עם מוגבלות.
בנוסף, האמנה מגינה על שורה ארוכה של זכויות אדם קונקרטיות של אנשים עם מוגבלות, בהן: הזכות לנגישות, הזכות לחיים, הגנה בשעת חירום, הכרה שווה בפני החוק, כשרות משפטית שווה, נגישות לצדק, חירות וביטחון אישי, חופש מעינויים, חופש מהתעללות, שלמות אישית, חופש תנועה ואזרחות, מגורים בקהילה, ניידות אישית, חופש הביטוי, נגישות למידע, כבוד לפרטיות, נישואין, הורות, חינוך, בריאות, שיקום, עבודה, ביטחון סוציאלי, הזכות לבחור ולהיבחר, פנאי, נופש וספורט.
האמנה מחייבת את המדינות החברות לנקוט צעדים שונים כדי לוודא שאנשים עם מוגבלות אכן נהנים מהזכויות האמורות, כגון חקיקה, העלאת מודעות ציבורית, ואיסוף נתונים סטטיסטיים.
האמנה ומדינת ישראל.
ישראל חתמה על האמנה ב-30 במרץ 2007 ואשררה אותה ב-28 בספטמבר 2012, בהסתייגות מהסעיף אשר מאפשר חופש נישואים ומציינת כי חופש זה מוגבל לדינים הנהוגים בין בני העדות השונות במדינת ישראל.
החלטת הממשלה שאשררה את האמנה מינתה את נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות לשמש כגורם מרכז ומנגנון תיאום לעניין האמנה, וכן כמסגרת לקידום האמנה, הגנה עליה ופיקוח על יישומה.
שנה קשוחה מאד
ואלאפאי
ואלאפאי (באנגלית: Walapai או Hualapai, בשפת הוואלאפאי "Hwalbáy") הם קבוצה אתנית קטנה של אינדיאנים בארצות הברית, שבט המוכר על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית (federally recognized tribe). בני השבט מתגוררים בשמורת ואלאפאי (Hualapai Indian Reservation), שמורת אינדיאנים המשתרעת על שטח של 4,015 קילומטרים רבועים באזור הגרנד קניון בצפון מערב מדינת אריזונה שבדרום מערב ארצות הברית, כ-80 קילומטרים מזרחית לקינגמן (). משמעות שמם "בני העצים הגבוהים", נגזר מ-"hwa:l", המלה בשפת ואלאפאי עבור אורן הזפת ("Pinus ponderosa") ו-"pai" – "עם". הטריטוריה המסורתית של בני שבט זה היא רצועה בת 174 קילומטרים לאורך הגדה הדרומית של הגרנד קניון ונהר הקולורדו המכוסה באורנים. המרכז המנהלי של השבט שוכן בעיירה פיץ' ספרינגס (Peach Springs).
היסטוריה.
עד המפגש עם האירופאים.
מעט מאוד ידוע על הוואלאפאי לפני המפגשים הקבועים עם האדם הלבן שהחלו בשנת 1852. על פי הממצאים הארכאולוגיים, המתוארכים לשנת 600 לספירה, חיו אבותיהם הקדומים של הוואלאפאי בסמוך לסכר הובר של ימינו, והם נדדו אחר כך מזרחה לאורך הנהר. בקיץ נהגו הוואלאפאי לנוע בקבוצות קטנות וללקט צמחים, תוך שהבשילו ושימרו חלק מהם עבור החורף. מדי פעם חזרו לכפריהם שבהם טיפלו בגינות הירק שעבורם הם הקימו סכרי הטיה קטנים. בחורף נהגו קבוצות גדולות יחסית של ואלאפאי להקים מחנות במקומות קבועים. בינם לבין שבטי האינדיאנים הסמוכים היו יחסי מסחר. הם סחרו בחרוזים, סוסים וצדפים תמורת שמיכות עם הנאוואחו וההופי, ותמורת רובים וסוסים עם הפאיוט והיוט. באדמות הוואלאפאי היה פיגמנט אדום שאותו כרו ובו סחרו. הלבוש המסורתי של בני הוואלאפאי היה מעילים מעורות איילים וארנבות. הם נהגו להתגורר במבנים ארעיים שצורתם חרוט, העשויים מענפי ארזים המכונים ויקיאפ (Wikiup).
במקור נחלק שבט הוואלאפאי ("Pa'a" או "Pai") לשלושה תת-שבטים: "אנשי הרמה" ("Plateau People"), "אנשי ההר התיכון" ("Middle Mountain People") ו"לוחם יאוואפאי" ("Yavapai Fighter"). תת-השבטים נחלקו לשבע קבוצות, שהתפצלו לשלוש עשרה קבוצות מקומיות. הקבוצות המקומיות היו מורכבות מקבוצות של משפחות מורחבות שחיו בכפרים קטנים. מבחינה אתנית, ההוואסופאי והוואלאפאי הם בני אותו עם, אם כי כיום הם מוגדרים כקבוצות נבדלות פוליטית כתוצאה ממדיניות ממשלת ארצות הברית. ההוואסופאי הם בסך הכול אחת מהקבוצות המקומיות הללו המכונה "הוואסואוה פא'אה" ("Havasooa Pa'a"), חלק מקבוצת "נייאב-קאפאי" ("Nyav-kapai" - "האנשים מהמזרח") של תת-השבט "אנשי הרמה".
המפגש עם האירופאים ומלחמת ואלאפאי.
ייתכן שהאירופאי הראשון שפגש את הוואלאפאי היה אַרְנַנְדוֹ דֶה אַלַרְקוֹן (Hernando de Alarcon) שעלה ב-1540 במעלה הקולורדו כחלק ממשלחת פרנסיסקו וסקס דה קורונדו. פגישות ודאיות חטופות עם אירופאים היו עם מרקוס פרפן דה לוס גורדוס (Marcos Farfan de los Gordos) ב-1598 והאב פרנסיסקו גרסס (Francisco Garcés) ב-1776.
ספרד, אחר-כך מקסיקו ולבסוף ארצות הברית תבעו בעלות על האזור שבו חיו הוואלאפאי, אבל בני השבט לא הרגישו בשינוי באורח חייהם עד שבשנת 1863 נתגלה זהב סמוך לפרסקוט (Prescott) באריזונה, דרומית לשטח המחיה של הוואלאפאי. גל של כורים ומחפשי זהב הגיע לאזור. בתחילה היו היחסים בין הוואלאפאי והאמריקנים ממוצא אירופאי ידידותיים, אבל סביב 1865 החלו עימותים לאחר שמחפשי זהב וחוואים שאבו מים ממעיינות ובורות מים של הוואלאפאי בלי רשותם. באפריל 1865 הרג מתיישב שיכור את הצ'יף אנאסה (Anasa) ובתגובה תקפו האינדיאנים נוסעים בנתיב בין פרסקוט באריזונה למעברות הקולורדו. הייתה זו תחילת אירוע שכונה "מלחמת ואלאפאי", שעתיד הייתה להימשך עד 1870. הוואלאפאי שלחו שליחים לבני ההוואסופאי וליאוואפאי ולאפאצ'ים בבקשת סיוע במאבק בלבנים. בסך הכול עמדו לרשות הוואלאפאי כ-250 לוחמים, ומספר לא ידוע של בעלי ברית מקרב היאוואפאי והאפאצ'ים. הם נלחמו כנגד כמה מאות חיילים מצבא ארצות הברית, ומיליציות חמושות של התושבים. בשל עדיפות הצד הנגדי נקטו הוואלאפאי בשיטות של מלחמת גרילה, מארבים והתקפות על קווי האספקה של צבא ארצות הברית. הם פעלו ביחידות קטנות עצמאיות שהכירו היטב את השטח וניסו להכתיב את המקום והזמן שבהם התרחשו העימותים עם צבא ארצות הברית.