בשנים האחרונות (תשע"ז, תשע"ח ותשע"ט) פורסמו כרזות בקניוני עופר בשיתוף המרכז לטכנולוגיה חינוכית ביוזמת ירעם נתניהו במטרה לרומם את קרנה של השפה העברית באמצעות אמירות שונות ומעניינות על מילים בעברית, הצגת הסיפור שמסתתר מאחורי המילים ומשמעותן, הקשר בין הצליל של המילה למשמעותה, נקודות למחשבה הקשורות למילים בעברית, "מלחמת מילים" ועוד. פרסומים נוספים הקשורים ליום השפה העברית ניתן לראות על קרטוני חלב, בהם הופיעו בשנים האחרונות חידושי מילים וביטויים בעברית.
יוז'ף בראון
יוז'ף "צ'יבי" בראון (בהונגרית: Braun József; 26 בפברואר 1901–1943) היה כדורגלן הונגרי. בראון שיחק בעמדת הקיצוני ימני במ.ט.ק. בודפשט ובנבחרת הונגריה. כינויו היה "צ'יבי" (Csibi) שמשמעותו אפרוח בהונגרית. הוא מת בעבודות כפייה בגדודי העבודה ההונגריים במלחמת העולם השנייה בחזית הרוסית.
ביוגרפיה.
היה בנו של לאופולד בראון, בן למשפחה יהודית שורשית שהייתה מנהיגת הקהילה היהודית בבקשצ'בה שבדרום מזרח הונגריה.
למד בבית הספר מדאץ', בבודפשט, ועזב את לימודיו בגיל 14. כבר בגיל 13 היה שחקן נוער VAC בבודפשט ושיחק בה בין השנים 1914-1916. התגלה כשחקן בשנת 1916 על ידי ג'ימי הוגאן, אז המאמן האנגלי החדש של מ.ט.ק. בודפשט, שהביאו לקבוצה. בקבוצה שיחקו ומשחקים גם היום יהודים רבים. בראון הופיע בהופעת הבכורה שלו בעונה 1916/17, עונה בה זכתה הקבוצה באליפות הראשונה. בעונה שלאחר מכן הפגין יכולת גבוהה באגף הימני, תפקיד בו שימש במשך שבע השנים הבאות. בראון היה שותף בקבוצה לתשע אליפויות ברציפות 1917-1925, וגם לשני ניצחונות בגביע.
משחקו הראשון בנבחרת הלאומית היה ביום 6 באוקטובר 1918 בניצחון 3-0 על אוסטריה, כשבראון היה בן 17. במשחק הבינלאומי השני שלו כמה חודשים לאחר מכן הוא הבקיע את השער המכריע ל-2-1 כנגד אותו היריב. בשנים שלאחר מכן הוא שיחק באופן קבוע באגף ימין של הונגריה והוביל את נבחרתו בשנת 1924 במשחקים האולימפיים בפריז.
לאחר פציעה ב -1926 הוא שיחק בנבחרת הלאומית שוב, אבל סיים את הקריירה שלו בחודש דצמבר אותה שנה עם תיקו 3-3 נגד פורטוגל. הוא שיחק 27 פעמים בנבחרת הונגריה בין השנים 1918–1926, וכבש עבורה 11 שערים. בשנת 1919 נבחר בראון לכדורגלן של השנה בהונגריה. הוא נחשב לאחד משחקני הכדורגל הטובים ביותר בגילו. הוא סבל לאורך הקריירה שלו שוב ושוב מפציעות. בשנת 1921 הוא סבל מפציעה רצינית, אבל חזר בזכות ההתמדה שלו. בגיל 25 נאלץ לעזוב את משחק הכדורגל לגמרי בשל כך, וקריירת המשחק שלו נקטעה בטרם עת.
בשנות ה-20 המאוחרות ניסה לשחק שוב בליגה האמריקנית בכדורגל ב"הכוח ברוקלין" (1929) ו"ונדררס ברוקלין" (1929-1930). לאחר קריירת המשחק שלו, בראון עבד כמאמן בסלובקיה. הגיע לקבוצת סלובן ברטיסלאבה כעוזר מאמן בשנת 1934, ואימן את הקבוצה בשנת 1938. למרות הצלחתו, נאלץ לעזוב עוד באותה שנה עקב עליית הנאצים והתגברות האנטישמיות. לאחר סיום קריירת הכדורגל שלו, הוא עבד כפקיד בנק.
במלחמת העולם השנייה, כיהודי, הוא נקרא לשירות בעבודת כפייה עבור הונגריה בשנת 1942. הוא שירת בגדודי העבודה: יחידות של עבודת כפייה, אשר רבים מן המשרתים בהן נשלחו למות באש הסובייטית, ברעב ובמחלות. שם הוא נפטר בסבל בחזית הרוסית בשנת 1943. מקום קבורתו לא נודע.
מורשת.
הוא היווה ההשראה לספרו של בלה סנש צ'יבי (1919).
הספר המספר על מאבקו של בן-עניים ישר ואמיץ, שילדי הכיתה בני-העשירים הטילו עליו חרם, עד שרכש את אהדת הכיתה והביא לה תהילה. הספר ראה אור בשנת 1919 – השנה שבה היה יוז'ף בראון בן ה-18 לכוכב החדש של הכדורגל בהונגריה. תרגום לעברית של הספר של אביגדור המאירי יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1950.
פישלר
לאימה ואיקולה
לאימה ואיקולה (ברוסית: Лайма Вайкуле בלטבית: Laima Vaikule; נולדה ב-31 במרץ 1954) היא זמרת אסטרדה סובייטית ממוצא לטבי. גם לאחר התפרקות ברית המועצות היא המשיכה לשיר ברוסית וממשיכה להיות פופולרית ברוסיה.
קורות חיים.
לאימה ואיקולה נולדה בעיר צסיס שבלטביה למשפחת פועלים. סבתה שרה במקהלה של הכנסייה. כאשר הייתה בת שלוש עברה משפחתה לריגה. בגיל 12 השתתפה ואיקולה בתחרות כישרונות צעירים ולאחר זכייה החלה לשיר בביג בנד. לאחר סיום בית הספר החלה ללמוד בבית ספר לאחיות. במקביל, היא החלה לשיר בלהקה בראשותו של ריימונד פאולס. בשנת 1979 החלה להשתתף בהופעות קברט, תחילה כרקדנית ואחר כך כזמרת.
בשנת 1984 החלה ללמוד במוסקבה באוניברסיטה לאמנויות הבמה בפקולטה לבמאים.
בשנת 1986 היא ביצעה מספר שירים עם מילים של איליה רזניק ומוזיקה של ריימונד פאולס שהעניקו לה פופולריות רחבה בברית המועצות באותה תקופה היא ביצעה דואט עם ולרי לאונטייב. במאי 1987 הזמרת בפרס ראשון בתחרות זמר בברטיסלאבה. באותה שנה היא השתתפה בקונצרט חגיגי של ריימונד פאולס שהוקרן בטלוויזיה סובייטית וזה ביסס אותה באופן סופי כאחת הזמרות המובילות של המדינה.
מאז היא ממשיכה בקריירה מוצלחת של זמרת בלטביה ורוסיה. בתחילת שנות ה-90 היא התגוררה מספר שנים בארצות הברית והוציאה מספר תקליטים עם שירים באנגלית. ואיקולה מופיעה רבות ברחבי ברית המועצות, אירופה, ארצות הברית וגם בישראל. על פי רוב היא מבצעת שירים על מוזיקה של ריימונד פאולס ואיגור קרוטוי.
ב-1993 זכתה בפרס "האמן הרוסי הנמכר ביותר" בטקס פרסי World Music Awards. ואיקולה היא אורחת קבועה בתחרות בינלאומית "הגל החדש" המתרחשת כל שנה ביורמלה.
במהלך הקריירה שלה הצטלמה במספר סרטים מוזיקליים שהוקרנו בטלוויזיה הרוסית. בשנת 2013, לאחר הפסקה של מספר שנים ואיקולה הוציאה דיסק חדש עם שירים שהיא מבצעת בשפה הלטבית.
ולקנולוגיה
קלדוניה החדשה (פירושונים)
מפת ארץ ישראל עם גבול מעוין
"מפת ארץ ישראל עם גבול מעוין" (1976) הוא ציור מאת האמנית הישראלית דגנית ברסט. הציור מציג צורה של מעוין בצבע כחול המצויר על מפה של ארץ ישראל.
הציור "מפת ארץ ישראל עם גבול מעוין" צויר על גבי רדי מייד של מפה, מן הסוג שהיה בשימוש בבתי ספר בישראל. זו היא מפה המודבקת על קנבס אותו אפשר לגלול. ברסט השתמשה בתרסיס צבע כחול בעזרתו יצרה צורה של מעוין כחול על גבי המפה.
עבודה זו, מהווה דוגמה לכמה עבודות שנוצרו בישראל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 ובהן מופיע דימוי של מפה. ביניהן העבודה "מהאטלס (ים המלח)" (1976) של ברסט. לצד דיון אמנותי בשאלות של ייצוג המציאות, אותו מעלה השימוש במפה, היא מהווה חלק מדיון ביקורתי בשאלות של הזיקה לטריטוריה בישראל. ברסט עצמה יצרה בתקופה זו מספר עבודות ובהן מופיע דימוי של מפת ארץ ישראל.
הציור יוצר מעין עימות בין צורת המעוין לבין המפה, שעל גבה הוא מצויר. שני הדימויים אינם מתחברים לדימוי הומוגני, אלה נותרים זרים זה לזה. בכך הם מעלים את שאלות של ייצוג הן במסגרת הפוליטית והן במסגרת האמנותית.
העבודה הוצגה לראשונה בתערוכת יחיד (1977) של ברסט בגלריה ג'ולי מ' בתל אביב-יפו וכן מספר תערוכות בעבר כגון "שיבת ציון – מעבר לעקרון המקום" (2002) בזמן לאמנות, "העיניים של המדינה, אמנות חזותית במדינה ללא גבולות" (1998) ו-"המזימה של הטבע" (2013) במוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.
ישיבת ברכת יצחק
ישיבת ברכת יצחק היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית השוכנת באור יהודה.
פעילות.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשמ"ח (1988) על ידי הרב יעקב פרידמן שהקים ישיבות רבות. בראשות הישיבה העמיד את הרב אבינועם פוסטבסקי.
הרב חזקיהו מישקובסקי מוסר גם הוא לעיתים שיחות מוסריות. עד לפטירתו של הרב אהרון לייב שטיינמן הישיבה הייתה תחת חסותו, והיה נוהג למסור בה שיעור אחת לשנה בחנוכה, אחד מבעלי התפילה בימים הנוראים היה הרב יצחק לווינשטיין מקורבו האישי של הרב שטיינמן.
בעבר מנתה הישיבה כשלש מאות בחורים, אך כיום (תשע"ח) הישיבה מונה כמאה בחורים.
לישיבה יש כמה מאפיינים עליהם ניתן דגש מיוחד ובהם שיטות המוסר. בישיבה שיחות מוסריות רבות ומגוונות חלקן הגדול כ"וועד" מיוחד למניין מצומצם של לומדים, כדי להכין את הלומדים לעמידה באתגרי החיים בעולם תוך ביקורת בונה.
בוגרים רבים של הישיבה מכהנים כרבנים בקהילות בארץ ובעולם וכן כראשי ישיבות, ר"מים ומלמדים.
הישיבה משתפת פעולה עם האוכלוסייה המקומית. במסגרת זו הרב פוסטבסקי ורבנים נוספים מבוגרי הישיבה מוסרים שעורי תורה בבתי כנסת באור יהודה, הרב פוסטבסקי גם נשא דברים בהתוועדויות של בית חב"ד המקומי.
בישיבה קיים כולל אברכים ראשי בראשות רבני הישיבה וכן כולל נוסף בו לומדים אברכים בבית המדרש אך לא בממשק לימודי עם הלימוד בישיבה. בעבר היה הכולל הנוסף מסונף לרשת הכוללים יששכר באהליך אך בשנים האחרונות הרשת הפסיקה את תמיכתה בכולל זה.
הפיגוע בשוק מחנה יהודה (1968)
הפיגוע בשוק מחנה יהודה התרחש ביום שישי, 22 בנובמבר 1968. מכונית תופת שהוצבה בכניסה לשוק התפוצצה וגרמה למותם של 12 אנשים, לפציעתם של כחמישים ולנזק כבד לרכוש. היה זה אחד הפיגועים הקשים שהתרחשו בישראל לאחר מלחמת ששת הימים.
המכונית, מדגם מוריס אוקספורד, הוצבה ליד מספרה ודוכן פיס ברחוב אגריפס 48, בפינת רחוב עץ חיים (בקרבת מקומו דהיום של מרכז כלל). היא התפוצצה בשעה 9:30, בעת שהשוק המה קונים לקראת השבת. ההתפוצצות החריבה חנויות ודוכנים בסמוך אליה והציתה אש סביבה כתוצאה מפיצוץ מכל הדלק של המכונית. עשר מכוניות עלו בלהבות. מרכז ירושלים כולו הזדעזע וחלונות ראווה בו הופלו. הבניינים הסמוכים להתפוצצות ניזוקו ותשע דירות מגורים פונו עקב כך מתושביהן. במקום בו עמדה מכונית התופת נפער מכתש בקוטר של שני מטרים ובעומק של 70 סנטימטרים.