בשנת 1983 היה מעורב שלא ברצונו בתפיסת המחתרת היהודית, כאשר נמנע מלמסור שם של אדם שבו חשד כי הוא חבר במחתרת, והזהיר אחד מהם כי ייתכן שהשב"כ בעקבותיו. בשנת 1990 השתחרר מצה"ל, התחיל ללמוד בישיבת עטרת כהנים ופעל לחידוש ההתיישבות היהודית בשכונת עיר דוד, בתחום הכפר סילוואן. את פעילותו עשה באמצעות עמותת אלע"ד שאותה הקים עוד בשנת 1986. העמותה פועלת להעמקת הקשר היהודי אל ירושלים, ובראשה הוא עומד עד היום. במקביל שימש כמנהל פרויקטים של חברת עמידר.
מחבל פלסטיני שנשלח להתנקש בחייו של ראש הממשלה אהוד אולמרט אך נרתע מרמת האבטחה, ניסה בשנת 2006 להתנקש בחייו של בארי כמטרה חלופית, אולם השב"כ תפסו מבעוד מועד.
בארי הצהיר כי הוא תומך בשמירת יחסים טובים בין יהודים לערבים וכי הוא מנסה להמעיט בחיכוכים. בשנת 2010 קיים בארי מסיבת עיתונאים בביתו עם מוכתר הכפר סילוואן - אבו ג'אמיל סיאם, ובה קראו לבטל צעדה שתכננו אנשי ימין לקיים בשכונה.
בשנת 2007 זכה בפרס ירושלים בכנס ירושלים הרביעי.
בשנת 2010 רשת "אל ג'זירה" שידרה סרטון שבו נראית מכוניתו של דוד בארי, פוגעת בנערים פלסטינים שהשליכו לעברו אבנים.
בשנת 2017 זכה בפרס ישראל למפעל חיים. בנימוקיה להחלטה ציינה ועדת הפרס כי הפרס מוענק לו "על תרומתו למדינה, בכינון המפעל היחיד שלו שהיה למפעל לאומי – עיר דוד. הפרס ניתן לו במלאת חמישים שנה לאיחוד העיר. הוא יזם, הקים, הוביל ומוביל את העשייה המבורכת שהפכה את עיר דוד לאתר מורשת, חינוך ותיירות לאומי ובינלאומי מן המעלה הראשונה". חוגי שמאל מתחו ביקורת על הענקת הפרס.
בארי גר בעיר דוד שבירושלים, נשוי למיכל ולהם שישה ילדים. גיסו הוא עדי מינץ.
קינות ירמיהו
מפלגת העם של בולגריה
מפלגת העם של בולגריה (בבולגרית: Народна партия) הייתה מפלגת ימין פרלמנטרית, אשר פעלה מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 ועד 1920 בממלכת בולגריה. המפלגה נוסדה לאחר נפילת ממשלתו הלאומנית של סטפן סטאמבולוב ב-1894 ורציחתו שנה מאוחר יותר בידי סוכני האימפריה הרוסית. חברי המפלגה החדשה הגיעו מהמפלגה השמרנית הבולגרית שהנהיג סטמבולוב ומפלגת העם של רומליה המזרחית שפעלה עד לאיחודו של המחוז עם הנסיכות הבולגרית בספטמבר 1885 ויצגו קו בדלני ולאומני תוך גישה אמביוולנטית לאימפריה הרוסית. מצעה הכלכלי של המפלגה היה פרו בורגני ושירת אינטרסים של בנקאים, סוחרים ותעשיינים.
חילוקי הדעות הפנימיים בשאלת היחסים עם האימפריה הרוסית, הביאו לכך שב-1899 חל פילוג במפלגה הצעירה, כאשר קבוצת חברים עזבה לטובת המפלגה הפרוגרסיבית הבולגרית שהייתה מפלגת מרכז-שמאל פרו רוסית. ב-1908, לאחר ההכרזה על בולגריה כממלכה עצמאית החלו המפלגות להתקרב בעמדותיהן וב-1920 הן התאחדו למפלגת העם הפרוגרסיבית המאוחדת בראשות סטויאן דאנב ותאודור תאודורוב וזו הצטרפה לברית הלאומית הדמוקרטית אשר הוקמה לאחר ההפיכה הצבאית בה נרצח ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי ופעלה עד להפיכה הצבאית של הליגה הצבאית ב-1934.
חברי המפלגה כיהנו בתפקידי שרים וראשי ממשלה במספר תקופות. בין השנים 1911 ל-1913 מפלגת העם והמפלגה הפרוגרסיבית, הקימו ממשלת קואליציה בראשות סטויאן דנב, אשר העניקה רוח גבית למהלכיו של המלך פרדיננד הראשון במלחמות הבלקן. לאחר התבוסה במלחמת הבלקן השנייה התפרקה הקואליציה ולראשות הממשלה מונה וסיל רדוסלאבוב שהוביל קו אנטי רוסי מובהק. לקראת סיום מלחמת העולם הראשונה הצטרפה שוב המפלגה לממשלת הקואליציה של אלכסנדר מלינוב ובהמשך, מנהיגה תאודור תאודורוב אף כיהן כראש הממשלה. ממשלו של אלכסנדר סטמבוליסקי ביקש להעמיד לדין את ראשי המפלגה על חלקם בתבוסת מלחמת הבלקן השנייה ומלחמת העולם הראשונה, אך ההפיכה הצבאית מנעה את העניין.
מפלגת העם
גדעון שלח
גדעון (גידי) שלח-לביא (נולד ב-10 בספטמבר 1959) הוא ארכאולוג ישראלי המתמחה בסין, פרופסור מן המניין בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
גדעון שלח-לביא נולד וגדל בקיבוץ משמר העמק. סבו מצד אמו היה מנהיג מפ"ם יעקב חזן ואמו, ד"ר יהודית אכמון פסיכולוגית קלינית. אביו, פרופסור מנחם שלח, נולד ביוגוסלביה וכילד בשואה ברח מקרואטיה דרך איטליה לארץ-ישראל; היה חבר קיבוץ משמר העמק ופרופסור להיסטוריה של השואה באוניברסיטת חיפה. גדעון שלח-לביא התעניין בארכאולוגיה מילדותו. למד לתואר ראשון בחוגים לארכאולוגיה ולימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בשנים 1989-1986. השתתף במשלחת הראשונה של חילופי סטודנטים בין סין לישראל בשנים 1990–1991, אז למד סינית באוניברסיטת דרום-מערב סין, בסה-צ'ואן. למד לדוקטורט במחלקות לאנתרופולוגיה וללימודי מזרח אסיה באוניברסיטת פיטסבורג, ארצות הברית, בשנים 1991–1996. מחקר הדוקטורט שלו התמקד בנושא "התפתחות החברה המורכבת בצפון-מזרח סין מהאלף הרביעי לאלף הראשון לפני הספירה", בהדרכת פרופסור קתרין לינדוף. במהלך הדוקטורט היה סטודנט באוניברסיטת בייג'ינג וערך מחקר שטח ארכאולוגי באזור צ'ה-פנג, מונגוליה הפנימית.
עשה בתר-דוקטורט בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בשנת 1996–1997. מונה למרצה בחוג ללימודי מזרח אסיה בשנת 1997, מונה למרצה בכיר בשנת 2002 ולפרופסור חבר בשנת 2007 ופרופסור מן המניין בשנת 2013.
עמד בראש החוג ללימודי מזרח אסיה בשנים 2004-2002 ובשנים 2006-2005. ב-2006 הקים את מרכז פריברג ללימודי מזרח אסיה ועמד בראשו בשנים 2006–2012. הוא מופקד על הקתדרה ללימודי מזרח אסיה על שם לואיס פריברג. כיהן כסגן דיקן של הפקולטה למדעי הרוח בנושאי מחקר בשנים 2006–2010.
עמית בקבוצת המחקר בסכוליון "ארכאולוגיה של הזיכרון: ייסוד, שקיעה וחורבן" בשנים 2010–2013.
שהה כעמית במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון בשנת 2004–2005.
היה סגן נשיא החברה הבינלאומית לארכאולוגיה של מזרח אסיה בשנים 1997–2004.
חבר במערכת כתב העת היסטוריה ובוועדה המייעצת של כתב העת Journal of East Asian Archaeology.
התמנה לפרופסור אורח באוניברסיטת ג'י-לין בסין (Kuang Yaming Visiting Professor, Department of Archaeology, Jilin University, China).
שלח-לביא פרסם 2 ספרים והיה שותף בכתיבתם ועריכתם של 5 ספרים נוספים. בין השאר הוא כותב, ביחד עם פרופ' יורי פינס, את ספר המבוא לתולדות סין המסורתית, "כל אשר מתחת לשמיים: סין הקיסרית" (פרופ' יצחק שיחור העורך ראשי). הספר מציג את התפתחות ההיסטוריה, התרבות וההגות הסינית מהתקופות הקדומות ביותר ועד לסוף העידן הקיסרי ב-1911. הספר יוצא לאור במסגרת האוניברסיטה הפתוחה בשלושה כרכים: 1. התגבשות הקיסרות, עד לשנת 291 לספירה. 2. הקיסרות המוקדמת, עד המאה ה-10. 3. הקיסרות המאוחרת.
בשנת 2022 זכה בפרס א.מ.ת בתחום מדעי הרוח, על היותו הארכאולוג הישראלי הראשון שפיתח קריירה כחוקר מוביל בארכאולוגיה שמחוץ לארץ ישראל ולמזרח הקרוב.
נשוי ליעל שלח-לביא, פסיכולוגית קלינית, ואבא לדרור.
מחקריו.
את מחקריו של גדעון שלח-לביא ניתן לחלק לשני חלקים:
1. מחקרי השטח
2. מחקרים המבוססים על ניתוח פרסומים ארכאולוגיים מסין ואינטגרציה של הנתונים הארכאולוגיים עם נתונים היסטוריים.
מחקר השטח.
במסגרת הדוקטורט התחיל שלח-לביא בסקר ארכאולוגי שיטתי של אזור צ'ה-פנג בצפון מזרח סין. הוא היה אחד הארכאולוגים הזרים הראשונים שהורשה לקיים מחקר שטח עצמאי בסין. אזור המחקר ממוקם בצפון מזרח סין, כ-500 ק"מ מצפון לבייג'ינג בתחומי הפרובינציה של מונגוליה הפנימית (אזור שבעבר נקרא מנצ'וריה) (ראו מפה). בשנים 1994–1995 החל שלח-לביא בסקר לבדו במסגרת מחקר הדוקטורט שלו, ומשנת 1998 ועד 2007 המשיך בו כחלק מפרויקט בינלאומי עם שותפים אמריקאיים וסינים. במהלך המחקר נסקר באופן שיטתי שטח של כ-1200 קמ"ר ותועדו השרידים הארכאולוגיים: גודל האתרים, צפיפות הממצא, תיארוכו וכולי. במקביל נערכו חפירות בדיקה באתרים נבחרים כדי לתארך את התרבויות השונות ולאסוף מידע לגבי שינויי אקלים פרה-היסטוריים. מטרת המחקר הייתה לתעד את האתרים הארכאולוגיים בשטח, את התפתחות המערכת היישובית, וכן לנתח את התהליכים החברתיים והכלכליים שהתרחשו באזור מראשית יישוב הקבע לפני כ-8,000 שנה ועד לעידן הקיסרי לפני כ-2,000 שנה. דו"ח הביניים של הפרויקט התפרסם בספר Regional Archaeology in Eastern Inner Mongolia: A Methodological Exploration. הספר הוא דו-לשוני: כתוב בסינית ובאנגלית גם יחד. הדו"ח הסופי של הפרויקט פורסם בשנת 2011 תחת הכותרת Settlement Patterns in the Chifeng Region בהוצאת אוניברסיטת פיטסבורג. ספרים אלו ומאמרים נוספים שפרסם פרופסור שלח-לביא מצביעים על השינויים במערך היישובים ומנתחים את גודל האוכלוסייה בתקופות השונות, ההיררכיה של היישובים והתיארוך שלהם.