נודעה פעולתו המוצלחת לעקירת המנהג "מורה ז'ודאיקו" (More Judaico), שבועת היהודים המשפילה שנכפתה שנים רבות על יהודים ברומניה.
ב-1928 הוזמן לשטרסבורג שבצרפת לשם ניהול מכון למדעי היהדות שליד אוניברסיטת שטרסבורג.
ב-1932 לאחר שבתו יהודית נישאה ליצחק אבינרי (בנו של הרב משה רבלסקי), עלה לארץ ישראל עם בתו הצעירה, דבורה.
מגיל צעיר נמשך הרב נכט לרעיונות הציונות וניהל התכתבות ענפה עם הרצל
השתתף בקונגרסים ציוניים רבים, מן הקונגרס השישי ואילך, ונשא את נאומיו בעברית בלבד.
פעילותו העיתונאית, החינוכית והספרותית.
ד"ר נאכט כתב בעיתונות העברית של זמנו - למשל, בתלפיות, הצפירה, המליץ והשילוח, כיומונים העבריים בוורשה וגם כן
בעיתונים רומנים כמו מוסף של העיתון "אדוורול" לאמנות ולספרות, Curierul Israelit, (ברומנית:השליח היהודי), Institutorul evreu (ברומנית:המורה היהודי), "מבשרת ציון" ו-Mântuirea (מנטואיריה = ברומנית, הגאולה). בשנת 1915 היה חבר מערכת כתב העת "התקווה" שהופיע בעיר גאלאץ. בארץ ישראל כתב בעיתונים דבר והארץ.
הרב נאכט פרסם מחקרי פולקלור רבים ("לשון נקיה", "הנעל", "הרגל", "סמלי אישה") וכן מאות שירים שפורסמו בעיתונים שונים בעזבונו הספרותי נותרו כאלפיים שירים שלא פורסמו, וכן ארכיון רב-ערך של מכתבים מגדולי ישראל. ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
יחד עם הרב יעקב נימירובר היה הרב נאכט חבר בוועדה להפצת הפשה העברית בקרב התלמידים ברומניה.
הרב נאכט נפטר בתל אביב בשנת 1959.
חייו הפרטיים.
נאכט ידע היטב כמה שפות וידע לכתוב בעברית, רומנית, גרמנית, צרפתית, פולנית ואיטלקית.
נכדו משה הנעמי היה משורר ומתרגם עברי.
לקריאה נוספת.
(ברוך טרקטין ולוצ'יאן-זאב הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת "הספר", בוקרשט, 2008 )
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
קורצ'ה
קורצ'ה (באלבנית: Korçë או Korça, באיטלקית: Corizza, בארומנית: Curceaua או Cоrceaо, בבולגרית: Корча או Горица, בטורקית: Görice, ביוונית: Κορυτσά, במקדונית: Горица) היא עיר בדרום-מזרח אלבניה, בירת מחוז קורצ'ה. בשנת 2001 התגוררו בה כ-59 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השביעית בגודלה במדינה.
היסטוריה.
באזור העיר התגלו ממצאים ארכאולוגיים משלהי תקופת האבן החדשה, המעידים על נוכחות אנושית קבועה במקום מסביבות האלף הרביעי לפנה"ס. באזור הכפר קמניצה (Kamenica), כ-10 ק"מ דרומית לקורצ'ה, התגלו אתרי קבורה מהמאה ה-13 לפנה"ס ועד המאה השישית לפנה"ס. בהמשך, היה האזור בתפר שבין איליריה לבין מוקדון.
עיר בשם קוביצה מוזכרת במסמכים מ-1280, אך העדויות הראשונות לקיומה של העיר הנוכחית הן משלהי המאה ה-15. ב-1440 נכבש האזור בידי האימפריה העות'מאנית. הסולטאן מהמט השני החליט לתגמל את אחד מנאמניו, איליאז הוג'ה, שהיה ממפקדי צבאו בעת כיבוש קונסטנטינופול (1453). הוא נתן לו את התואר ביי, והעניק לו את הסנג'ק של מנסטיר, שכלל גם את אזור קורצ'ה. הוג'ה הקים את העיר, שנקראה אז גריצה Görice. התפתחותה של העיר הואצה לאחר כיבושה של העיר הוולאכית הסמוכה מוסקופולה בידי עלי פאשה ב-1788. חרף התאסלמותם של מרבית האלבנים בתקופת השלטון העות'מאנית, נותר בקורצ'ה קהילה יוונית-אורתודוקסית גדולה.
ב-1724 הוקם בעיר בית הספר הראשון, והלימודים בו היו בשפה היוונית. ב-1887 נפתח בעיר בית הספר הראשון באלבניה כולה שהלימודים בו היו בשפה האלבנית, וב-1891 נפתח בית הספר הראשון באלבניה לבנות.
לפי חוזה סן סטפנו מ-1878, הייתה אמורה קורצ'ה לעבור מהעות'מאנים לידי הבולגרים, אך החוזה בוטל עוד באותה שנה בקונגרס ברלין. ב-28 בנובמבר 1912 הכריזה אלבניה על עצמאותה, אך קורצ'ה נכבשה בידי יוון כבר ב-6 בדצמבר, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה. יוון שאפה לחזק את שליטתה באזורים שבהם הייתה אוכלוסייה יוונית-אורתודוקסית וראתה באזור חלק מהאימפריה היוונית ההיסטורית. ב-1914] כוננו היוונים בדרומה של אלבניה את הרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס, וקורצ'ה הייתה לחלק ממנה. ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, השתלט כוח צרפתי-איטלקי על הרפובליקה האוטונומית. האזור חולק ביניהן, וקורצ'ה הייתה נתונה לשליטה צרפתית עד קביעת גבולותיה הסופיים של אלבניה ב-1920.
ב-1939 כבשה איטליה את אלבניה כולה, אך לאחר פרוץ מלחמת איטליה–יוון, כבשו היוונים את דרום המדינה, לרבות קורצ'ה (נובמבר 1940). גרמניה נחלצה לעזרתה של איטליה, והשליטה בעיר חזרה לאיטלקים באפריל 1941. עם כניעתה של איטליה לבעלות הברית ב-1943 השתלטו על העיר הגרמנים, והם החזיקו בה עד ה-24 באוקטובר 1944. במהלך הכיבוש האיטלקי והגרמני הייתה העיר לאחד מקני ההתנגדות לכיבוש, בהנהגת מפלגת העבודה האלבנית, מפלגה קומוניסטית שנוסדה בקורצ'ה ב-1941 ושלטה באלבניה בין 1946 ל-1991.
ב-1971 נפתחה בעיר אוניברסיטת פאן נולי. בתחילה כללה האוניברסיטה פקולטה לחקלאות בלבד, ובהמשך נפתחו גם פקולטות להוראה ולמנהל עסקים (1992), סיעוד (1994) ושלוחה בפוגרדץ ללימודי תיירות (2009).
כלכלה.
במהלך המאה ה-20 התבססה קורצ'ה כמרכז תעשייתי, בעיקר לתעשיית הטקסטיל. באזורים החקלאיים שמסביב לעיר שדות חיטה וקני סוכר, ובקורצ'ה עצמה פועלות תעשיות נלוות - קמח, סוכר, וכן מותג בירה, בירה קורצ'ה. תעשייה נוספת מבוססת על כריית ליגניט.
תרבות.
בקורצ'ה פועלים מספר מוזיאונים: המוזיאון הלאומי לאמנות ימי הביניים, המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה, המוזיאון הלאומי לחינוך (השוכן בבית בו פעל בית הספר הראשון באלבניה) ומוזיאון בראטקו לאמנות המזרח.
מועדון הכדורגל סקנדרבאו קורצ'ה משחק בליגת העל האלבנית. הוא זכה באליפות אחת, ב-1933.
לקורצ'ה עיר תאומה אחת, סלוניקי.
תרכיז עגבניות
רכז עגבניות
שיר הפרעוש
ויקטור קוצ'ובי
יעקב נכט
אבישר
משה ראבעלסקי
רובר ממולם
רובר ממולם (בצרפתית: Robert de Molesme; 1028 לערך – 1111) היה קדוש נוצרי, מאבות המסדר הציסטרציאני בצרפת ואב מנזר. בן אצולה מקומי ממחוז שמפאן בצרפת. נכנס למנזר בגיל 15 ונשאר במנזר עד הפיכותו לראש המנזר.
אובוטה
ארנסט נבנצל
נטלי בארני
נטאלי בארני
המאה השלישית לספירה
צביר הרקולס
צביר הרקולס (נקרא גם הצביר הגדול בקבוצת הרקולס, M13 או Messier 13 וכן NGC 6205) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים הרקולס הנמצא במרחק של כ-25,100 שנות אור ממערכת השמש. זהו הצביר הכדורי המרשים ביותר במחצית הצפונית של השמים ואחד הקלים ביותר לצפייה באמצעות ציוד חובבים.
היסטוריה.
הצביר התגלה על ידי אדמונד היילי בשנת 1714 ותואר על ידו כ"ערפילית הניתנת לצפייה בעין ללא ציוד עזר כאשר השמים נקיים ואין ירח". שארל מסיה כלל אותו בקטלוג מסיה בשנת 1764 ותיאר אותו כ"ערפילית עגולה ובהירה ללא כוכבים, בהירה יותר במרכז מאשר בשוליים". ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1779 אך רק בשנת 1787 ציין שמדובר בצביר כוכבים עשיר ביותר ודחוס מאוד במרכזו.
בשנת 1974 נבחר הצביר כמטרה לשידור רדיו מהרדיו-טלסקופ של מצפה ארסיבו. ההודעה נועדה להגיע ליצורים תבוניים, אם ישנם כאלה, על כוכבי לכת המקיפים את כוכבי הצביר. למעשה, בזמן שההודעה תגיע למיקומו הנוכחי של הצביר, בעוד יותר מ-25,000 שנים, הצביר כבר לא יהיה במקום זה אלא ינוע משם, כך שגם אם יהיו קיימים בצביר יצורים תבוניים באותו הזמן, הם לא יקבלו את ההודעה.
תצפית.
הצביר נמצא בערך בשליש המרחק על הקו המחבר את η בהרקולס עם ζ בהרקולס, כך שמציאתו וזיהויו קלים למדי. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 5.8 וניתן להבחין בו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים. במשקפת ניתן להבחין בצורתו העגולה ובכך שבהירותו גדולה במרכז ופוחתת בשוליים ובאמצעות טלסקופ חובבים ניתן כבר להבחין בכוכבים בודדים, שלבהירים שבהם דרגת בהירות נראית 12.
כ-30 דקות קשת מצפון מזרח לצביר הרקולס ניתן להבחין באמצעות טלסקופ חובבים בגלקסיה NGC 6207 שבהירותה היא מדרגה 12.1. במחצית הדרך בין הצביר והגלקסיה ניתן להבחין באמצעות טלסקופ מקצועי בגלקסיה נוספת -IC 4617, שבהירותה היא מדרגה 15.
מאפייני הצביר.
קוטרו של צביר הרקולס הוא כ-145 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-25,100 שנות אור, כך שגודלו הזוויתי הוא כ-20 דקות קשת - כשני שלישים מגודלו הזוויתי של הירח המלא. גילו של הצביר מוערך בכ-14 מיליארד שנים, כגילו של שביל החלב, אך למרות זה התגלה בצביר כוכב צעיר מסוג ספקטרלי B שגילו מאות מיליוני שנים לכל היותר. מכיוון שאין זה סביר שעדיין נוצרים בצביר כוכבים חדשים, ההסבר המקובל לנוכחותו של הכוכב הוא לכידתו על ידי כוח המשיכה העצום של הצביר, כאשר הצביר עבר דרך דיסקת הגלקסיה. הצביר מקיף את מרכז הגלקסיה בזמן הקפה של כ-545 מיליוני שנים ובכל הקפה הוא חוצה פעמיים את דיסקת הגלקסיה.
עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא פי 245,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F6.
הודעת ארסיבו.
ב-16 בנובמבר 1974 נשלחה לעבר צביר הרקולס הודעת רדיו ממצפה ארסיבו בפוארטו ריקו . ההודעה נוסחה על ידי דוקטור פרנק דרייק, כותב נוסחת דרייק, יחד עם קרל סייגן ומספר מומחים נוספים.
ההודעה הכילה שבעה תת-מסרים הקשורים לאנושות ולכדור הארץ :
מסיה 13
קולבק
אלגברת קיילי-דיקסון
השמדת לא יהודים במלחמת העולם השנייה
סאמרסט