באביב 1779 קיבל טולבוט לפיקודו את הסלופ "ארגו", ויחד עם כלי שיט אחרים מן "הצי של וושינגטון" עסק בלכידת פריבטירים בריטיים ולויאליסטיים שחיבלו בספנות המסחרית לאורך חופי לונג איילנד ודרום מסצ'וסטס. בתוך תקופה קצרה הצליחו טולבוט ואנשיו להכניע וללכוד שישה פריבטירים וספינות סוחר אחדות. האניות נמכרו, ודמי השלל חולקו בין אנשי הצוות על פי חוק השלל הימי.
שמעו של טולבוט הגיע לאוזני הקונגרס, וב-17 בספטמבר 1779 הוא מינה אותו לקפטן בצי הקונטיננטלי והורה להעמיד לפיקודו אנייה התואמת את דרגתו החדשה. מאחר שלא נמצאה אותה שעה אונייה מתאימה, קיבל טולבוט בינתיים את הפיקוד על הפריבטיר "ג'נרל וושינגטון", ספינת סוחר שחומשה ב-19 תותחים ולה 120 אנשי צוות. איתרע מזלו של טולבוט, ולאחר שהצליח ללכוד אניית שלל אחת, נתפסה ספינתו על ידי אה"מ "קאלודן" והוא ואנשי צוותו נפלו בשבי. טולבוט נלקח אל אניית הכלא אה"מ "ג'רזי" וממנה אל בית סוהר צבאי בניו יורק. באמצע נובמבר 1780 נשלח יחד עם שבויים נוספים אל בית הכלא הצבאי בנמל פלימות' שבאנגליה. בדצמבר 1781 הוחלף בתמורה לקצין בריטי שנשבה על ידי האמריקנים, ובאביב 1782 שב אל ניו יורק.
מפקד "קונסטיטושן" ותחנת הצי האמריקני בסנטו דומינגו.
לאחר המלחמה פורק הצי הקונטיננטלי בשל הקושי של המדינה הצעירה לממן את החזקתו. כלי השיט נמכרו וצוותיהם שוחררו מן השירות. טולבוט התיישב בג'ונסטאון, ניו יורק, והיה חבר האספה של מדינת ניו-יורק מ-1792 עד 1793 וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית מ-1793 עד 1794. במהלך כהונתו העביר הקונגרס את חוק ההתחמשות הימית, המורה על הקמתו מחדש של הצי המלחמתי ועל בניית שש פריגטות לצורך המלחמה בקורסארים הברברים. טולבוט נבחר להיות אחד ממפקדי האניות החדשות, וב-3 ביוני 1794 קיבל מידי ג'ורג' וושינגטון מינוי לקפטן בצי של ארצות הברית.
שלוש הפריגטות הראשונות הושקו ב-1797 ובנייתן הושלמה ב-1798. ברם, העבודה על שלוש האחרות התנהלה בעצלתיים בשל התנגדות חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, נציגי האיכרים ובעלי האדמות, שלא ראו בעין יפה את הקמתו מחדש של הצי. על רקע זה יש לראות את הצו שקיבל טולבוט ביוני 1796 – לחדול מן הפיקוח על בנייתה של "פרזידנט" ולצאת אל איי הודו המערבית כדי לשאת ולתת עם הבריטים על שחרורם של ימאים אמריקנים שנתפסו וגויסו בכפייה לאניות הצי המלכותי.
באוגוסט 1798 שב טולבוט לניו יורק. הוא פיקח על הסבתה של ספינת הסוחר "ג'ורג' וושינגטון" לאניית מלחמה, ועם השלמת המשימה, במאי 1799, קיבל את הפיקוד על הפריגטה "קונסטיטושן" ועל תחנת הצי האמריקני בסנטו דומינגו. באותו זמן התנהלה המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת, שהתבטאה בעיקר בתפיסת ספינות סוחר ובפגיעה באינטרסים המסחריים-ימיים של היריב. טולבוט והאניות שסרו לפקודתו נשלחו אל הים הקריבי, בעוד כלי שיט אחרים של הצי סיירו לאורך חופיה הדרומיים של ארצות הברית. ב-16 בספטמבר 1799 חילצה "קונסטיטושן" את ספינת הסוחר הדנית "אמליה" מידי שוביה הצרפתיים; בסוף ינואר 1800 תפסה שלל את הסקונר "סוויפט", ובמאי אותה שנה, יחד עם הסקונר "אמפיתיאייטר" שליווה אותה, לכדה שלוש ספינות נוספות. ב-11 במאי, יחד עם הסלופ "סאלי" שנלקחה שלל יום קודם לכן, לכדה "קונסטיטושן" את הפריבטיר הצרפתית "סנדוויץ'" בנמל פוארטו פלטה ושיתקה את תותחי המצודה הספרדית החולשת עליו. ב-24 באוגוסט 1800 נכנסה האנייה לנמל בוסטון לשם הצטיידות ותיקונים.
בדצמבר חזר טולבוט אל הים הקריבי, אך לתקופה קצרה. המלחמה עם צרפת נסתיימה ו"קונסטיטושן" נצטוותה לחזור אל בוסטון. בספטמבר 1801 ביקש טולבוט לפרוש מן הצי ושב אל ביתו. הוא נפטר בעיר ניו יורק ב-30 ביוני 1813.
ניהונג'ינרון
ניהונג'ינרון (ביפנית: 日本人論, מילולית: תאוריות אודות היפנים) הוא סוגה של תאוריות המתמקדות בזהות הלאומית והתרבותית של יפן. הסוגה מקיפה מגוון נושאים בתחומי סוציולוגיה, פסיכולוגיה, היסטוריה, בלשנות, פילוסופיה, ואפילו מדע. הסוגה זוכה להצלחה בעיקר ביפן ונכתבת כמעט באופן בלעדי על ידי כותבים יפנים.
המושג עצמו התפרסם לאחר מלחמת העולם השנייה, ונועד לתאר ספרים ומאמרים שעשו ניסיון לנתח, להסביר או להגן על השוני בין החברה היפנית לחברות אחרות, בעיקר מאירופה ומארצות הברית. מקורות אלו חולקים השקפה כללית בנוגע למה מייחד את יפן, והשקפה זו נקראת ניהונג'ינרון.
היסטוריה.
אף על פי שהניהונג'ינרון זכה לפרסום לאחר המלחמה, הרעיונות העומדים בבסיסו מקורם בתקופות שלפניה. תאוריות אודות הזהות היפנית החלו לצוץ במהלך תקופת אדו והביאו להבנה חדשה של ה"יפניות", שהייתה משותפת לכל תושבי המדינה, ללא קשר למעמד חברתי.
תקופת מייג'י.
בעקבות לחץ צבאי ודיפלומטי התמוטטה השוגונות האחרונה במחצית השנייה של המאה ה-19, הקיסר מוצוהיטו הפך לשליט המדינה וסיים את תקופת הבידוד הארוכה בה הייתה נתונה יפן. יפן פתחה את נמליה והחלה לסחור עם מדינות אחרות, ומנהיגיה שאפו לערוך רפורמות שיסייעו למדינה להתאים עצמה לרוח הזמן. סין איבדה את מקומה המסורתי כמודל לחיקוי, ואותה החליף העולם המערבי, אך בעוד היחסים עם סין היו חד-צדדיים, לפתע יכלו המשכילים והוגי הדעות היפנים לקרוא את הכתבים המערביים אודות יפן והיפנים. תגובתם של היפנים לדעות המערביות אודותיהם, שהיו רוויות בתחושות עליונות והתנשאות שהיו אופייניות לתקופה, עוררו דיון אודות הזהות הלאומית היפנית.
לאחר השלמת תהליך המודרניזציה והלמידה מהמערב, החלו היפנים לשוב ולהתמקד בזהותם שלהם, והחלו במקביל לפתח רגשות אימפריאליסטים עם עליית הקולוניאליזם. תקופת טאישו התאפיינה בנטייה נוספת לכיוון המערב, אך בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 1929 החל המיליטריזם לצבור תמיכה, בעוד אידאולוגיות לאומיות מנעו כל ניסיון התקרבות נוסף למערב.
לאחר המלחמה.
לאחר התבוסה במלחמה, ועם סיום תקופת הכיבוש נהנתה יפן מתקופת שגשוג כלכלי ארוכה, שנמשכה עד שנות ה-90. בתקופה שלאחר המלחמה שבו ועלו תאוריות אודות ייחודיות היפניות, אך אלה נתקלו לעיתים בביקורת. קשה לומר האם התאוריות אודות היפנים, שנהגות תחת הדמוקרטיה היפנית, הן תהליך טבעי של חיפוש זהות לאומי, או שמא הן נשענות על האידאולוגיות הלאומניות שרתמה הממשלה היפנית בתקופה שלפני המלחמה לטובת התפשטות אימפריאלית.
עם זאת, ייתכן שהשמדת סמלים יפנים לאומיים והמהלומה הפסיכולוגית שגרמה התבוסה במלחמה הביאו להופעת הניהונג'ינרון, על אף מקורותיו המוקדמים, וייתכן שהוא משקף את הרגשות הלאומיים ביפן, לפי רוח התקופה. מיד לאחר המלחמה, נערך הדיון בניהונג'ינרון בהקשר שלילי, וערכי הפיאודליזם שהזכירו את האימפריה היפנית, נחשבו מכשולים בשיקום המדינה הדמוקרטית החדשה. בשנות ה-60 הכירו הוגי הניהונג'ינרון בחשיבות ההיסטורית של יפן, והחלו לבקר ערכים מסוימים של החברה המערבית, לעומת ערכים ראויים בחברה היפנית. בשנות ה-70, במקביל לשגשוג הכלכלי, החלו הערכים הפיאודלים להופיע באור חיובי, המייחד את יפן משאר מדינות העולם, והמאפשר לה לשגשג.
בנימין זילבר
קירן הינדז
שאטוראליאויהיי
שאטוראָלְיָאוּיהֶיי, (בהונגרית: Sátoraljaújhely, ביידיש: איהעל או אויהעל) היא עיר בצפון מזרח הונגריה במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן, ליד הגבול הסלובקי. היישוב נמצא על דרך רבני הפלאים.
משמעות השם.
השם הורכב מאיחוד שני כפרים - שאטוראליה ואויהיי. בהונגרית "Sátor-alja" פירושו "בקרקע האוהל" - אולי על שם הר שצורתו כאוהל. משמעות "újhely" בהונגרית היא "מקום חדש" - היות שהעיירה נבנתה מחדש במקום גבוה יותר עקב שיטפונות. היו ששיערו שאוהל נקראה כך בידי היהודים בגלל המשמעות העברית של השם. בספרות הרבנית של אותו הזמן מוזכרת העיר כ"עיר חדש" וכדומה.
היסטוריה.
בשנת 1261 קיבלה מעמד עיירה מידי בית המלוכה ההונגרי, שבנה בתוכה מבצר. מיקומה על נתיבי המסחר בין טרנסילבניה, רוסיה ופולין הביא להתפתחותה, בעיקר בתחום היין - ייצור ומכירת יין טוקאי. במאה ה-19 העיירה הייתה מקור למרידות נגד בית המלוכה ההבסבורגי למען עצמאות הונגריה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במסגרת חוזה טריאנון בשנת 1920 הוחלט שהגבול בין הונגריה לצ'כוסלובקיה יעבור בנחל רוניווה, העובר בעיירה. רוב שטחה נותר תחת שלטון הונגרי. בצד הצ'כי, בו נותר כרבע משטח העיירה המקורית, הוסב שם העיר ל"סלוֹבֶנסקַה נוֹבֶה-מֶסטוֹ" (העיר החדשה הסלובקית). שתי מסילות הרכבת והכביש הראשי עברו בשטח ההונגרי.
במלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה החל משנת 1943 בידי ברית המועצות. בשנת 1944 נשלחו רוב תושביה היהודים משתי השכונות (שבשני צידי הנהר) תחת השלטון הגרמני לאושוויץ.
יהודי העיר.
ישנו תיעוד על קיום קהילה יהודית מ-1734 והקבר העתיק ביותר בבית הקברות שם הוא משנת תק"כ (1760). בית כנסת מרכזי נבנה שם בשנת 1790. ב-1887 בעת שיפוצים שנערכו במקום נתגלו שמונה חדרי מרתף תחת הבניין. הנוצרים טענו שמדובר בחדרי צינוק הדומים לחדר בו הוחזק ישו, והאשימו את היהודים בפעילות לא חוקית. המסמכים הישנים ביותר של הקהילה היהודית הם משנת תקצ"א (1831).