ברמות המחורצות קיימים מספר מאפיינים נדירים, שהיוו רמזים להיווצרותן:
בשנת 1922 החל ג' הרלן ברץ לחקור את הרמות המחורצות ואת סביבתן – מחקר שנמשך עשורים רבים, ושנה אחר-כך החל לפרסם מאמרים הטוענים שהן נוצרו כ-15,000 שנה קודם לכן כתוצאה משיטפון קטסטרופי שנוצר משחרור פתאומי של מים. ברץ שיער שכמות עצומה של מים – כ-2,000 קילומטרים מעוקבים – הציפה בבת-אחת את הרמה, חרצה את הקניונים והותירה בפני השטח את הסימנים הלא-רגילים שראה. הוא שיער שהמים הגיעו מאזור ספוקיין במזרח מדינת וושינגטון, וקרא לאירוע "השיטפונות של ספוקיין" (Spokane floods). כיום מכונה האירוע שיטפונות מיזולה (Missoula Floods) או גם שיטפונות ברץ על שמו.
ב-12 בינואר 1927 הוזמן ברץ להציג את טיעוניו בכנס של האגודה האמריקאית לגאולוגיה (Geological Society of America – GSA). בקרב הגאולוגים שהשתתפו בכנס זה קמה התנגדות עזה להשערתו, אם כי רבים מהם לא ביקרו מעולם בשטח. הסיבה העיקרית להתנגדות הייתה אמונה בעקרון האחידות – הגורס כי אירועים גאולוגיים מתרחשים בתהליכים אחידים ואיטיים, וראו בהשערתו של ברץ תוצר של קטסטרופיזם – זרם הגורס כי עיצוב הנוף נעשה על ידי אירועים קטסטרופליים, חד-פעמיים, אלימים ומהירים. עמיתיו של ברץ ביטלו את גרסתו, במיוחד בשל היעדר הסבר למקורם של המים.
באותו כנס נכח גם הגאולוג ג'וזף פארדיי (Joseph T. Pardee). בתום הדיון טען פארדיי כי הוא יודע מאין הגיעו המים, אך לא הרחיב. רק בשנת 1940 הציע פארדיי הסבר מלא למקור המים, באמצעות עדויות רבות שאסף ופרסם ב-1942. פארדיי המשיך את מחקריו במשך שלושה עשורים, תוך איסוף ראיות וניתוחן, ותיאר את התהליכים שהובילו ליצירת הרמות המחורצות.
מקור המים.
בתקופת הפליסטוקן התרחשו כמה תקופות קרח שכיסו אזורים נרחבים בצפון ובדרום כדור הארץ בשכבה עבה של קרח. משטח קנדה הגיעו קרחונים גדולים לצפונה של ארצות הברית, שאחד מהם סכר את נהר קלארק פורק (Clark Fork). הקרחון היה עצום במידותיו: אורכו כ-37 ק"מ וגובהו כ-1,600 מ', והסכר אגר את מי הנהר ויצר את האגם הקרחוני של מיזולה (Lake Missoula) במערב מונטנה, כ-400 ק"מ מזרחית לרמות המחורצות. מי הנהר המשיכו לזרום ויצרו לחץ רב על הקרחון שמנע מהם לזרום הלאה.
בשלב זה מתרחשת בקרחון סידרה של תהליכים הגורמת לבקיעתו:
המים והקרחון ממשיכים לזרום במהירות ובעוצמה, וזרימה זו מותירה אחריה סימנים:
סוף דבר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 כבר היה ברור שאי-אפשר להתעלם מן התאוריה של ברץ. גאולוגים – שקודם-לכן התנגדו לרעיונותיו – החליטו לסקור את השטח בעצמם וערכו סידרה של סיורים במקום. הגאולוג ג'יימס גילולי (James Gilluly), אחד ממבקריו החריפים של ברץ, העיר לאחר ביקורו הראשון ברמות המחורצות: "איך יכול היה מישהו לטעות כל-כך". בשנת 1965 פורסם סיכום של סיור גאולוגי שקבע כי מסקנותיו של ברץ היו נכונות.
התאוריה של ברץ התקבלה כהסבר הרשמי להיווצרות הרמות המחורצות. בשנת 1979 הוענקה לברץ – בן 96 באותה עת – מדליית "פנרוז" של האגודה האמריקאית לגאולוגיה, העיטור הגבוה ביותר בתחום המחקר הגאולוגי. לאחר קבלת המדליה אמר ברץ לבנו: "כל אויביי כבר מתים, לכן לא נותר לי מי לשמוח לאידו". ברץ הלך לעולמו בשנת 1981.
מחקרים הנערכים באזור הרמות המחורצות מעלים את הסברה כי אירועים כמו השיטפון הקטסטרופי שתיאר ברץ התרחשו לא רק פעם אחת, אלא חזרו על עצמם במשך תקופה ארוכה. הרקע לסברה זו הוא מציאת שכבות של אפר געשי מהתפרצויות געשיות בהרי הגעש של רכס הקסקייד שנמצאו בין שכבות משקעים שנוצרו על ידי שיטפונות. סברה זו מעוררת התנגדות, בטענה שמקור האפר הגעשי בהתפרצויות תת-ימיות או תת-קרחוניות.
קאנו (פירושונים)
שרפאי
הונאת DHCP
הונאת DHCP (באנגלית: DHCP spoofing) היא שיטת התקפה של מחשב ברשת מקומית על מחשב אחר באותה רשת שמטרתה לשלוט בהגדרות הרשת של המחשב הנתקף באמצעות התחזות לשרת DHCP הפועל באותה הרשת.
שיטת ההתקפה.
ברשת אשר מותקן בה שרת DHCP פעיל, מחשבי העבודה יכולים לעלות ללא הגדרות רשת ולשלוח הודעת DHCP ב-Broadcast. במצב תקין שרת ה-DHCP מזהה את הפניה ועונה למחשב הפונה בהודעה המכילה את הגדרות הרשת הרצויות, שבדרך כלל מכילות את כתובת ה-IP שהוקצתה למחשב, כתובת ה-Default gateway וכן כתובת שרת ה-DNS. בהתקפת DHCP spoofing המחשב התוקף מאזין לרשת וממתין להודעות DHCP שנשלחות ב-Broadcast, כך שהוא יכול לקבל אותן גם כן. מרגע שהוא זיהה כזו הודעה - הוא שולח הודעת תגובה מזויפת המתחרה בתשובתו של השרת ואם המחשב הנתקף מקבל את הודעתו ראשונה - הוא יאמץ את הגדרות הרשת הקבועות בה. למעשה התוקף משטה במחשב הנתקף וגורם לו לחשוב שהוא שרת ה-DHCP ברשת המקומית, ומכאן בא שמה של ההתקפה.
שימושים.
הפעולה המשמעותית העיקרית שניתן לבצע באמצעות הונאת DHCP היא קביעת כתובת ה-Default gateway של מחשב הנתקף כך שתכיל את כתובתו של המחשב התוקף. באמצעות שינוי הגדרה זו ניתן לגרום לכל החבילות שהמחשב הנתקף מוציא אל מחוץ לסגמנט שלו לעבור דרך המחשב התוקף. במידה והמחשב התוקף משמש כמתג ומעביר את החבילות המתקבלות מהמחשב הנתקף הלאה ל-Gateway האמיתי של הרשת, המחשב הנתקף יכול לנהל תקשורת רציפה ולא להיות מודע לכך שכל תעבורתו עוברת דרך המחשב התוקף. המחשב התוקף מצידו יכול באמצעות רחרחן לעקוב אחרי כל המידע שהמחשב הנתקף שלח ברשת.
פעולה נוספת שניתן לבצע היא החלפת כתובת שרת ה-DNS המוגדרת למשתמש כך שתופנה למחשב התוקף או למחשב אחר הנשלט על ידי התוקף ונגיש למחשב הנתקף מבחינה רשתית. באמצעות החלפה זו התוקף יכול לשלוט בכתובות ה-DNS שהמחשב הנתקף מקבל והשלכות התקפה כזו זהה להשלכות "הרעלה" והתחזות, חולשות לוגיות במערכת ה-DNS, אלא שכאן אין זה נובע מחולשה ב-DNS אלא בחולשה ב-DHCP.
אמצעי הגנה.
ברמת המחשב הנתקף אמצעי ההגנה הטוב ביותר כנגד התקפת הונאת DHCP הוא זיהוי של תשובות מרובות להודעת DHCP אחת, כך שבמידה ומתקבלת למעלה מהודעה אחת נשלחת אזהרה למשתמש במחשב הנתקף.
ברמת הרשת ניתן להתמודד עם ההתקפה על ידי הגדרת המתגים ברשת כך שיעקבו אחרי השימוש ב-DHCP בכל החבילות העוברות דרכן ויוודאו שרק שרתי ה-DHCP המורשים עונים על הודעות ה-DHCP שעוברות ברשת. מעקב זה נעשה כחלק ממערך אבטחה רחב יותר המונע התקפות אחרות ונקרא .
DHCP spoofing
נזם אל רזלי
אברהם כצנלסון
חסיה קופרמינץ
אירוערביה (תאוריה)
אירוערביה (הלְחֵם בין המילים באנגלית: Europe (אירופה) ל-Arabia) היא תאוריה פוליטית שמקובלת בימין הרדיקלי באירופה ובעולם, ולפיה מדינות אירופה הולכות ונכנעות להשפעות ארצות ערב והאסלאם בשל בגידתם של ראשי מדינות אירופאיים במדינתם או המשך שיעורי ההגירה ושיעורי הילודה הגבוהים של האוכלוסייה המוסלמית במדינות אירופה. העיתונאית והסופרת האיטלקייה אוריאנה פלאצ'י היא זו שטבעה לראשונה את המונח. המונח הפך פופולרי בהמשך בספרה של ההיסטוריונית והסופרת הבריטית בת יאור משנת 2005 "".
לפי תאוריה זו, השינוי התרבותי באירופה החל לאחר משבר הנפט של שנות ה-70 של המאה ה-20 אשר בעקבותיו ראשי מדינות אירופים נאלצו לחתום על הסכמים שונים עם מדינות מוסלמיות יצרניות נפט במטרה להבטיח את אספקת הנפט למדינותיהם. בתמורה לכך התחייבו המדינות הללו להגדיל את כמות ההגירה של מוסלמים למדינותיהם. עם השנים, בשל מספר המהגרים המוסלמים ההולך וגדל במדינות אירופה ובשל שיעורי הפריון הגבוהים שלהם ביחס לאוכלוסייה האירופאית. מגמה זו הובילה למעשה לשגשוג האסלאם באירופה ולהשפעתו על התרבויות והמערכות הפוליטיות במדינות אירופה.
התומכים באמיתות תאוריה זו, סבורים כי התושבים המוסלמים באירופה יהיו בעלי רוב דמוגרפי באירופה בתוך מספר דורות וכי מגמה זו תהיה בעלת השלכות מרחיקות לכת.
מבקרי תאוריה זו נוטים להשוות אותה לתאוריות הקונספירציה האנטישמיות אשר התפשטו באירופה לפני מלחמת העולם השנייה. לדברי המבקרים הללו, תאוריה זו היא שגויה בייסודה ומבוססת על אסלאמופוביה.
עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות
עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות הם עשרה עצמים שעל פי חז"ל במשנה נבראו ברגע האחרון של סיום בריאת העולם, בערב שבת בראשית קודם שנשלמה הבריאה. בכל אחד מהעשרה יש משהו נסי.
הנוסח המקובל הוא כפי שנכתב במסכת אבות:
פירוש עשרת הדברים.
לפרשנותו של רבי עובדיה ברטנורה, עשרת הדברים הם:
בתלמוד הבבלי ישנו פירוט שונה לאותם עשרה דברים שנבראו בערב שבת:
הסברים ופרשנות.
ריה"ל בספרו "הכוזרי" טען כי מאמר זה מנסה לתאם בין חכמת הטבע לבין אמונת התורה בכך "שגם שנויי הנוהג מקורם בטבע, כי כך הותנה עליהם ברצון הקדמון, וכך הוסכם עליהם מששת ימי בראשית".
באופן דומה כתב הרמב"ם בפירוש המשניות, שכל הנסים טבעם הושם כבר בבריאה או בסופה כמו אלו העשרה או בימי הבריאה עצמה כמו קריעת ים סוף ביום השני שבו נחלקו המים, ועמידת השמש ליהושע ביום הרביעי שבו נבראה השמש.
ובדומה גם לפי רבנו בחיי מאמר זה של חז"ל, בא לתמוך בדעה כי מששת ימי בראשית אין שום שינוי בבריאה, וכל הנסים והנפלאות שנעשו לאחר מכן כבר הושמו בטבע העולם ולכן אין בדבר יציאה מגדר הטבע.