לטענת הדיירים הבית נקנה כדין על ידי 'הרחיבי', עמותה שקנתה גם את בית השלום, בית המכפלה, בית רחל ובית לאה. לפי החוק ברשות הפלסטינית, מכירת בית ליהודי אסורה באיסור חמור ועלולה להביא לעונש מוות. משפחת אלג'עברי מיהרה לפרסם הצהרה לפיה הם מכרו את הבית תמורת 500 אלף דינר ירדני (כ-2.5 מיליון שקלים) לתושב מזרח ירושלים בשם אבו עלי חרחש, והוא זה שמכר אותו לעמותה
פינוי הבית.
לאחר כניסת המשפחות, שר הביטחון, בני גנץ, איים בפינוי הבית בטענה שהכניסה לא נעשתה בתיאום עם כוחות הביטחון, לטענת העמותה והדיירים הכניסה החפוזה נעשתה ללא תיאום עקב מידע שערבים מתכוונים לפלוש לבית. בעקבות החשש מפינוי, הגיעו לבית תומכים רבים במטרה למחות נגד פינויו. ח"כ אורית סטרוק אף העבירה את לשכתה למקום.
לאחר משא ומתן, עמותת הרחיבי הגיעה להסכמה עם מערכת הביטחון לפיה המתיישבים יסכימו להתפנות מרצון וכוחות צה"ל יכנסו לבית עד להסדרתו החוקית.
תגובות בצד הפלסטיני.
המשטרה עצרה מספר מתפרעים ערבים שיידו אבנים לעבר דיירי הבית. ערבי ממזרח ירושלים טען לבעלות על הבית והגיש תלונה במשטרה.
ואלואיג'י
ואלואיג'י (באנגלית: Waluigi, ביפנית: ワルイージ) היא דמות בדיונית בזיכיון מריו. ואלואיג'י הוא אויבו המושבע של לואיג'י והוא משתף פעולה עם ואריו בסדרת משחקי ספין-אוף אשר בהם הם הדמויות הראשיות. דמותו של ואלואיג'י הופיעה לראשונה במשחק "מריו טניס" שהושק בשנת 2000, שם הוא שיחק לצד ואריו.
ואלואיג'י הוא גבר גבוה וצנום במיוחד. יש לו אף ורדרד, אוזניים מחודדות וסנטר מחודד. הוא לובש אוברול אפור, נעליים כתומות, חולצה סגולה וכובע סגול עם האות האנגלית "L" הפוכה (ההפך מ"L" שמופיע על הכובע של לואיג'י, באותו האופן בו על הכובע של ואריו יש את האות האנגלית W, אשר מבחינה ויזואלית היא גם הפוכה מהאות M שכתובה על הכובע של מריו).
השותף למזימותיו של ואלואיג'י הוא ואריו, אשר הוא אויבו המושבע של מריו. ואליג'י וואריו לעיתים קרובות משתפים פעולה במשחקי מריו. בדומה לואריו גם דמותו של ואליג'י הפכה עם השנים לאנטי-גיבור ולפרוטגוניסט ושל מספר משחקים בסדרת סופר מריו שפורסמו בעיקר לקונסולת הגיים קיוב.
דמותו של ואלואיג'י מדובבת על ידי צ'ארלס מרטינה אשר מדבב דמויות רבות אחרות בסדרה, כולל מריו, לואיג'י, וואריו.
שמו הוא הלחם בסיסים של "לואיג'י" ושל המילה היפנית ווארואי (悪い) שפירושה "רוע"..
משחקים.
דמותו של ואלואיג'י הופיעה לראשונה במשחק הנינטנדו 64 משנת 2000 "מריו טניס". מאז ואילך ואריו כיכב במעל ל-50 משחקי וידאו שונים:
שבעת מנהיגי המדיארים
שבעת מנהיגי המדיארים (או שבעת ראשי השבטים) (בהונגרית: A hét vezér) בזמן "כיבוש אגן הקרפטים על ידי ההונגרים" (התיישבות המדיארים במרכז אירופה). בשנת 895, היו אלה מנהיגי שבעת השבטים של המדיארים, כלומר ראשי השבטים (chieftains) - או לפי הכינוי באותה התקופה נקראו "אדון". ביצירתו של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס שרדו שמות השבטים ההונגרים, וניתן לאמת רשימה זו משמות המקומות ההונגרים. עם זאת, מבחינת מנהיגי השבטים, המסורת שימרה כמה רשימות שמות סותרות, ובקשר לחלק משמותיהם, המדע ההיסטורי הראה שהתיארוך אינו נכון. איננו יודעים את השמות האמיתיים של שבעת המנהיגים, אם כי חלקם עשויים להיות שמות אותנטיים, במיוחד הדוכס הגדול של ארפאד.
שבעת השבטים.
רשימת שבטי המדיארים (ההונגרים) ידועה ממקור אחד. בספרו "הממשל באימפריה" של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס. הוא כותב שהשיג את המידע על המדיארים מהמשלחת ההונגרית שביקרה אצלו בסביבות 948, בראשות בולצ'ו הרקה (לפני הקמת המדינה ההונגרית, התואר הרקה היה האיש השלישי בחשיבותו בקרב איגוד שבטי המדיארים אחרי הדוכס הגדול ודיולה. במשלחת זו היה חבר גם נינו של ארפאד, הנסיך טומאש.
הקיסר קונסטנטינוס דיבר על שמונה שבטים בפרק 39 של עבודתו (על אנשי הקאבארים), שם הוא מונה את הקאבארים כשבט הראשון של המדיארים. הקיסר כתב שלשבט זה היו שלוש חמולות, כלומר קלאנים (בדיוק כמו אצל הסקלרים - ה"גנוס" אצל קונסטנטין אינו שבט אלא חמולה-קלאן), שהצטרפו להונגרים מהכוזרים שהיה מנהיגה בזמן התיישבות המדיארים במרכז אירופה ומאז תמיד.
את שמותיהם של שבעת השבטים האחרים, הוא מיספר משניים עד שמונה, בסדר הבא:
megyer
kürtgyarmat
tarján
כבר לא ידוע האם איחוד שמות השבטים kürt-gyarmat (קרן-מושבה) נבע מאופיים הפרגמנטלי של שני השבטים או הטיה מכוונת כדי להגיע למספר שבע. למעשה, שני השבטים האלה לא היו מאוחדים, כפי שהיישובים השבטיים בהונגריה מעידים בבירור וכן מוזיקת העם, ריקודי העם והדיאלקטים ההונגריים מתייחסים לקיומם ומיקומם של שבעת השבטים.
קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס לא מונה את מנהיגי השבטים ההונגרים, הוא רק כותב על מנהיגי איגוד השבטים ההונגרי שהנסיך (או דוכס) הגדול ביותר שלהם הוא תמיד הנסיך שמוצאו מחמולת ארפאד (הוא לא נותן את השם ההונגרי של התואר) ויש עוד שניים אחרים, גיולה (gyula) והרקה (harka). כבן התקופה (בסביבות 948) בתפקיד החשוב הראשון (מייד אחרי הדוכס הגדול), הוא נוקב בשם פליצ'י (Falicsi) ואת השלישי בחשיבותו באותה התקופה הוא מכנה בשם בולצ'ו (Bulcsú), שאביו היה קאל (Kál). הוא מזכיר שני ראשי שבטים מהתקופה שלפני הכיבוש (כלשונו: "voivode" כלומר וויווד) ומזכיר את אלמוש, אביהם של לוודי (Levedi) ושל ארפאד, אך אינו קושר אף אחד מהם לשבט כלשהו. הוא גם כותב ששמונת השבטים של ה"טורקים" (כלומר ההונגרים) אינם מצייתים לנסיך הגדול (הדוכס הגדול) הזה שלהם, אבל אם יש איום כלשהו, (על פי הסכמה ביניהם מראש) הם תמיד ילחמו יחד. לאחר מכן מוסיף קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס שלכל שבט יש גם נסיך משלו. לא ברור מכאן שהדוכס הגדול, גיולה והרקה הם פרטים נפרדים בנוסף למנהיגי השבטים, או שהם גם מנהיגים של שבט כלשהו, אבל כמו בשאר איגודי שבטי ערבות באסיה, זה האחרון סביר.
על פי כמה דעות, כל שבעת ראשי השבטים מילאו תפקיד צבאי, מדיני או שיפוטי מיוחד בהובלת הברית השבטית.
הרשימה של אנונימוס.
לפי אנונימוס, לפני הכיבוש כרתו שבעת הנסיכים (מנהיגי השבטים) ברית ב"סקיתיה", כלומר באזור שההיסטוריה ההונגרית מכנה אטלקז (Etelköz) ושמותיהם היו:
ברשימה של אנונימוס, נראה שכל אדם אכן היה חי והיה בעל אישיות משמעותית, אבל הרשימה, כמנהיגי שבעת השבטים לפני הכיבוש, בהחלט שגויה.
הרשימה של שימון קזאי.
בכרוניקה שלו שימון קזאי הוא מדבר על שבעה קברניטים שצעדו בראש שבעה צבאות "מסקיתיה לפאנוניה", והוא מונה את סדר מנהיגי הצבאות והקברניטים כדלקמן:
הרשימה בכרוניקה המאוירת מכילה אותם שמות כמו של שימון קזאי, אבל בסדר שונה. רשימה זו פחות אותנטית מזו של אנונימוס, עם יותר אלמנטים מיתיים. לא ידוע איזו רשימה נוצרה קודם. עבודתו של אנונימוס מוקדמת יותר מזו של קזאי, אך ייתכן שהאחרון התבסס על הסיפורת הקמאית האבודה. עם זאת, סביר שמי שרשם את הרשימה המאוחרת יותר הכיר גם את הקודמת.
Day use
אנדרטת פ&quot;ז
אנדרטת פ"ז היא אנדרטה לזכר 87 (גימטריה פ"ז) חללי "חטיבת אלכסנדרוני" שנפלו במלחמת העצמאות, בתכנונו של האומן סול בסקין.
האנדרטה ממוקמת בתחומי העיר קריית גת.
היסטוריה.
האנדרטה הוקמה בשנת 1985 (תשמ"ה), במטרה להנציח את החטיבה שבלמה את פלישת המצרים והגנה על הכפרים אל-פלוג'ה ועיראק אל מנשייה.
האנדרטה הוקמה בעיר לאחר שנאלצו להזיז את מצבת הזיכרון המקורית, אשר הוקמה ב-1950 במקום בו טמנו המצרים את גופות הנופלים.
האנדרטה ממוקמת בלב רחבה מרוצפת הנושקת לגן פורח, לחורשת עצים ולאצטדיון העירוני.
היא כוללת גל אבנים שבסיסו מוקף בחומה עגולה ומראשו נישאים ומתפתלים שני עמודי ברזל, כשתי להבות אש גבוהות.
על חזית החומה המקיפה את הבסיס, באותיות זהב בולטות, פרטי ההנצחה ושמות הנופלים.
בראיון שנתן בסקין על חייו ויצירתו אמר:
"שיד הגורל או שאולי אצבע אלוהים הם שהצילו אותנו"
סיפור חיוו הוא שהוביל אותו לייצור ולהנציח בציורים וברישומים את מראות הקרב הקשים, וכמו כן תרם מזמנו לתכנן ולהקים אנדרטאות
וביניהן האנדרטה בקריית גת.
האנדרטה צופה על העיר מכיוון מערב, ומהווה את אחד מהסמלים המוכרים של הנגב ושל קריית גת.
את עבודת הגינון באנדרטה ביצע אדריכל הנוף מאיר פלג.
פלוגת פ"ז.
הפלוגות הדתיות במלחמת העצמאות אשר השתתפו במלחמת העצמאות, ראשיתן בשנות השלושים במסגרת ההגנה, ואחר כך בצה"ל. חיילי פלוגות אלה השתתפו בקרבות רבים בכל רחבי הארץ ורבים מהם נפלו.
בעיית גיוס צעירים להגנה העסיקה זמן ממושך את ראשי ההגנה וראשי הציבור הדתי. קשה היה לשלב חיילים דתיים המעוניינים להמשיך בשמירת חוקי הדת, בתוך מסגרת חילונית ועם זאת היו פזורים חיילים דתיים רבים ביחידות רבות. הפתרון הפשוט היה להקים פלוגות דתיות שיאפשרו לאנשיהם להשתתף בהגנת הארץ תוך שמירה על כללי הדת.
במלחמת העצמאות השתתפו מספר פלוגות דתיות, ביניהן: