ב-1902 בילה את הקיץ במישור ההונגרי הגדול ובספטמבר נרשם לבית הספר למשחק של תיאטרון הקומדיה של בודפשט, אותו סיים את ב-1904. באותה השנה שינה פולק את שם משפחתו לפטרדי. גם השחקן ינה בלשה (מקודם שווייגר) לימד אותו והוא זה שפרסם את כרך השירה הראשון שלו. פטרדי הפך לעיתונאי ב-1905 וב-1909 נשא לאישה את המשוררת ז'ני וארנאי (מקודם: אאוגניה וייס) שנולדה בכפר ההונגרי נג'וואז'ון בו נולד גם טדי קולק, לימים ראש עיריית ירושלים. פטרדי כתב מאמרים שפורסמו בנפסבה ובעיתוני שמאל אחרים. הוא הפך לחבר באגודת פטפי ב-1916, אך עד מהרה התפטר. הוא היה חבר גם ב"אגודת מיקייביץ (Mickiewicz) ההונגרית", שמטרתה הייתה לטפח את יחסי הונגריה-פולין. בין שתי מלחמות העולם עבד כסוחר אמנות, וכתביו פורסמו בכתב העת החשוב "עתיד יהודי". משנת 1942 היה פעיל בתנועת ההתנגדות האנטי נאצית הקטנה בהונגריה. הוא שרד את השואה ובתום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 פרש עקב מחלתו. פטרדי תרגם את שיריו של המשורר הבלגי אמיל ורהארן (בודפשט, 1917) וחלק מכתבי צ'כוב.
ילדיהם היו מיקלוש פטרדי, מריה פטרדי והצייר גאבור פטרדי.
משה בן-דוד (צורף)
משה בן-דוד (נולד ב-1927) הוא צורף ומעצב תכשיטים ישראלי. בן-דוד היה מנהל מחלקת הצורפות בחברת "משכית" בשנים 1955 - 1977, כאשר היה לו חלק מרכזי בהעברת מסורת הצורפות התימנית הקלאסית לישראל. תכשיטים בייצורו מוצגים כיום במוזאון בהמבורג, וכן הוצגו בשני סרטי קולנוע.
קורות חיים.
חיים מוקדמים.
משה בן-דוד נולד בעמק ביחאן שבדרום תימן בשנת 1927 תחת השם מוסא דאוד. בגיל ארבע התייתם בן-דוד מאביו, ועבר לגור עם דודו, סאלם סעיד דוד בעיר אלעילייה שבביחאן, ולמד ממנו את מלאכת הצורפות. בשנת 1949 עלו כלל בני קהילת ביחאן לישראל, כאשר בדרכם הם עברו בעיר עדן ובמחנה חאשד; בין עולים אלה נמנה משה בן-דוד, שעלה יחד עם אשתו חנה ובנו צדוק, בן חמישה חודשים.
עם עלייתו ארצה, נרשם מוסא תחת השם "משה דוד", והוסיף לשם משפחתו בשנות השישים את התיבה "בן", על מנת למנוע בלבול בין בני משפחה ששמותיהם הפרטיים חזרו על עצמם. בארץ הגיע בן-דוד למעברה, שם הפך לאחראי על השמירה, על מנת להימנע מעבודות דחק אחרות שהוצעו לו, וכן עסק בציד עזים מסתננות שחצו את גבול המעברה, בניגוד למדיניות הקיצוב של אותה תקופה. במהלך שהותו במעברה, הבחין אחד מקציני הביטחון הממונים על בן-דוד בשטיח אותו הוא הביא מתימן, והעביר את השטיח אל הסוכנות היהודית, שקיימה באותה עת מפעל בשם "אשת חיל" לעידוד מלאכה ועבודות יד בקרב העולים במחנות. השטיח תפס את תשומת לבה של רות דיין, שהייתה אחת מן המדריכות במפעל זה, ובמשך כשנה עבד בן-דוד בטווית שטיחים, עד ליציאת רות דיין מישראל לצורכי שליחות ולימודים. בראשית שנות החמישים ניסה בן-דוד לעסוק בצורפות באופן עצמאי ורכש חומרים לצורך זה, אך לא צלח בכך, כאשר הצעות המחיר אותן קיבל היו נמוכות מכדי לאפשר רווחיות.
משכית.
בין השנים 1951–1954 עבד בן-דוד בהשקיה ובניהול פועלים בפרדסים. בשנת 1954 רות דיין, אשר שבה לישראל שנה קודם לכן, פנתה לבן-דוד על מנת שיעבוד במחלקת הצורפות של חברת "משכית" אותה הקימה באותו זמן. בן-דוד החל לעבוד במשכית בשנת 1955, ועבר לגור בנס ציונה. בן-דוד עבד בחברה משנה זו עד 1977, והחל משנת 1965 שימש כמנהל הייצור של מחלקת הצורפות. תחת ניהולו, המחלקה זכתה בארבע תעודות הצטיינות, כאשר מאפרה בעיצוב בן-דוד זכתה במקום שני ושלושי בתחרות עיצוב של מכון היצוא הישראלי בשנת 1965. בחברה עבדו גם אחיו של משה, חיים דוד וצדוק דוד. במשכית, עבן בן-דוד עם צורפים ואמנים מוכרים, כגון נחמיה עזז, ביאנקה אשל גרשוני, פיני לייטרסדורף, חנה ליבון ועוד. בשנת 1974 עיצב בן-דוד עשרה תכשיטים עבור סרטו של הבמאי הקפריסאי מייקל קאקויאניס, "סיפורם של יעקב ויוסף", שהופק באותו זמן בישראל.
בשנות השבעים חל מפנה בעבודתו של בן-דוד ב'משכית', כאשר תהליך הפרטת החברה באותו עשור הוביל להתפטרותו. לאחר מלחמת ששת הימים חלה עלייה דרסטית במכירות החברה, שלוותה במכירתה לחברת משקיעי ישראל בשנת 1970. לאחר המכירה שקל בן-דוד לעזוב את החברה, אך נעתר לבקשת יעל דיין להישאר. המכירה לוותה בחילופי הנהלה, עם מינוי יהודה מילוא למנכ"ל ומאורי גולן למעצב ראשי. חילופים אלה הביאו לשינוי בדרכי הייצור, כאשר מחלקת הצורפות, שמיתוגה התבסס קודם לכן על עבודת יד, עברה למודל תעשייתי בו תפקידו של בן-דוד נהיה יותר ויותר משני. בעקבות זאת, עזב בן-דוד את החברה בשנת 1977; אחריו עזב גם המעצב מאורי גולן, ומחלקת הצורפות נסגרה באותה שנה. מעט לפני עזיבתו, השתתף בן-דוד בניסיון להקמת מפעל תכשיטים בעיר ימית שבסיני, שפורק בעקבות פינוי העיר בשנת 1982.
פעילות עצמאית.
לאחר פרישתו ממשכית עבר בן-דוד לפעילות עצמאית בבית המלאכה שלו בנס ציונה. במסגרת זו השתתף בן-דוד ביריד שלושים שנה לעצמאות ישראל בפילדלפיה, וכן במספר רב של תערוכות ותחרויות בין לאומיות, וכן באירועים ביוזמת המכון לייצוא. בשנת 1981 השתתף בן-דוד בשחזור תכשיטים שמצא היינריך שלימן באתר הארכאולוגי של טרויה, לצורך הסרט גרמני "אוצרות טרויה" בבימוי קרל פרוכטמן. באותה תקופה החל בן-דוד לשלב ביצירתו פרטי יודאיקה, וכן ללמד את מלאכת הצורפות בביתו, כאשר בין תלמידיו נמנו בניו צדוק ורמי, הצורף אבי סופר ועוד. בשנות התשעים חזר בן-דוד לעבוד לצד רות דיין, כמדריך לעובדים בדואים במפעל בבעלות דיין ברהט. בשנת 1998 שחזר בן-דוד סט תכשיטי כלה וכלי בית מלאכה מתימן, ובשנת 2004 שחזר בן-דוד דגם בית מלאכה כפי שהיה בתימן. בשנת 2016 פורסם הספר "דיוקן צרוף", המתאר את חייו של בן-דוד ויצירתו. בשנת 2018 הופקד ארכיונו של בן-דוד, ובו כאלף צילומי תכשיטים, יציקות ואובייקטים שונים שבן-דוד יצר בספרייה הלאומית, והומר לפורמט דיגיטלי. באותה שנה, הוצגו יצירותיו בתערוכה "בין מסורת לחדשנות" במרכז מורשת יהדות תימן וקהילות ישראל בעיר רחובות.
איברהימה קונה
איברהימה קונה (בצרפתית: Ibrahima Koné; נולד ב-16 ביוני 1999 בבמקו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים.
קונה גדל במחלקת הנוער של CO במקו. ב-9 בפברואר 2018 חתם בהוגסונד מליגת העל הנורווגית. ב-14 בינואר 2020 הושאל למשך חצי עונה לאדנה דמירספור מהליגה הטורקית השנייה.
ב-10 בינואר 2021 חתם קונה על חוזה לשלוש עונות בסרפסבורג 08 מליגת העל הנורווגית.
ב-31 בינואר 2022 חתם לארבע וחצי שנים בלוריאן מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית.
ב-22 ביולי 2017 ערך קונה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בניצחון 0–4 על נבחרת גמביה במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2018. הוא הבקיע שלושער במשחק זה.
הוא נכלל בסגל נבחרת מאלי לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
Elden Ring
Elden Ring הוא משחק תפקידים שפותח על ידי FromSoftware ופורסם על ידי Bandai Namco Entertainment . המשחק, בבימויו של הידטקה מיאזאקי, נעשה בשיתוף פעולה עם הסופר ג'ורג' ר.ר. מרטין, שעזר בכתיבת תפאורה למשחק. "Elden Ring" יצא ל- Microsoft Windows, פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5, Xbox One ו- Xbox Series X/S ב-25 בפברואר 2022.
הקדמה.
עלילת המשחק מתרחשת בממלכת הארצות הביניים, זמן מה לאחר השמדת טבעת האלדן והתפזרות רסיסיה, באזור הרונות האדירות. פעם מבורכת על ידי הטבעת והארדטרי שמסמל את נוכחותו, הממלכה נשלטת כעת על ידי האלים-למחצה של המלכה מאריקה הנצחית, שכל אחד מהם מחזיק ברסיס של הטבעת שנותן להם כוח אך משחית אותם. בתור "מוכתמים" (גולים מהארצות שבין לבין אשר איבדו את ברכת הטבעת) שזומנו חזרה לארצות הביניים לאחר התנפצות הטבעת, השחקנים חייבים לחצות את הממלכה כדי למצוא בסופו של דבר את כל הרונות האדירות, לשחזר את טבעת האלדן, ולהפוך לאדון האלדן.
משחקיות.
Elden Ring הוא משחק פעולה תפקידים שמשוחק בגוף שלישי ותכונות דומות למשחקים שקדמו לו כגון סדרת "Souls" כמו גם "bloodborne" ו , עם משחקיות המתמקדת בלחימה וחקירה. הבמאי הידטקה מיאזאקי הסביר ששחקנים מתחילים עם פתיחה ליניארית אך בסופו של דבר יעברו לחקור בחופשיות את הארצות שבין לבין, כולל ששת האזורים העיקריים, כמו גם טירות, מבצרים וקטקומבות המפוזרות במפת העולם הפתוח העצומה. אזורים עיקריים אלו מחוברים זה לזה באמצעות אזור מרכזי ששחקנים יכולים לגשת אליו מאוחר יותר במשחק (בדומה ל-Firelink Shrine מ- "Dark Souls)" וניתן יהיה לחקור את המפה באמצעות רכיבה עם הדמות, מה שמיועד להיות אמצעי התחבורה העיקרי, למרות שמערכת fast travel תהיה זמינה. במהלך המשחק, השחקנים יתקלו בדמויות שאינן שחקנים (NPCs) ואויבים רבים, כולל האלים למחצה ששולטים באזור מרכזי שישמשו כבוסים הראשיים של המשחק.
קרב ב-Elden Ring מבוסס במידה רבה על בניית דמויות כמו במשחקי Souls, מאפיינים אינטלקטואליים קשורים, כגון לחימה מחושבת מבוססת קרב פנים אל פנים עם שימוש במיומנויות, יכולות קסם, כמו גם מכניקת חסימה והתחמקות. "Elden Ring" תציג קרבות רכיבה ומערכת התגנבות שהיא אלמנט מ-"Sekiro"; תכונות אלו צפויות לעודד שחקנים לתכנן אסטרטגיה ייחודית לכל אויב שהם נתקלים בו. המשחק ישתמש בסרגל סיבולת של השחקן דבר שנעדר מ- "Sekiro", למרות שהשפעתו הכוללת על הלחימה פחתה בהשוואה לכותרים קודמים שהשתמשו בסרגל. שלא כמו ב- "Sekiro", מכניקת התחייה לאחר מוות במשחק לא תהיה זמינה, אולם נוספו כמה אלמנטים כדי להבטיח את התקדמות השחקנים במשחק.