מצב המלחמה בין יפן לבין בעלות הברית, להוציא ברית המועצות, הסתיים באופן רשמי עם כניסתו לתוקף של חוזה סן פרנסיסקו ב-28 באפריל 1952. ארבע שנים מאוחר יותר חתמו יפן וברית המועצות על הצהרה משותפת שסיימה את מצב המלחמה ביניהן. אף על פי כן, כיסי התנגדות יפניים, בעיקר באיים קטנים באוקיינוס השקט, המשיכו להתקיים אף לאחר סיומה של המלחמה. חלק מהחיילים בכיסים אלה סירבו להיכנע באמונם שההודעה על כניעתה של יפן היא תעמולה של האויב או מכיוון שחשו כי כניעה מנוגדת לעקרונותיהם. חיילים אחרים מעולם לא קיבלו את ההודעה על כניעתה של יפן. ב-18 בדצמבר 1974 נכנע טוראי טראו נקמורה באי מורוטאי שבאינדונזיה. הוא היה אחרון החיילים היפניים שנכנעו לאחר תום המלחמה.
הפולמוס על הגורמים שהביאו להחלטתה של יפן להיכנע.
מאז סיום מלחמת העולם השנייה ועד היום, קיים ויכוח על הגורמים שהביאו להסכמתה של יפן להיכנע לפי התנאים שהציבה לה ארצות הברית ובפרט על הנחיצות והלגיטימיות של הפצצת הירושימה ונגסאקי בנשק אטומי לשם כך.
ההיסטוריון צויושי הסגוואה, טען כי פלישתה של ברית המועצות ליפן ב-8 באוגוסט היוותה הגורם העיקרי לכניעתה של יפן ולא הטלת פצצות האטום. לפי התיזה של הסגוואה, היפנים קיוו להעביר כוחות מאזור הגבול עם ברית המועצות לחופי יפן על מנת לחזק את מערך ההגנה מפני פלישתה של ארצות הברית ובמקביל תלו תקוות בכך שברית המועצות תוכל לתווך בינם לבין ארצות הברית להגיע להסכם שיאפשר לסיים את המלחמה בתנאים נוחים. משהתנפצו שתי תקוות אלה בבת אחת עם הפלישה הסובייטית, הבינו היפנים כי אין להם ברירה אלא לקבל את תנאי הצהרת פוטסדאם ולהיכנע.
מנגד טענו מקבלי ההחלטות בארצות הברית, ותומכיהם, כי הטלת פצצות האטום היוותה את הגורם העיקרי לכניעתה של יפן וכי המתקפות היו מהלך הכרחי שנועד להביא לסיום מהיר של המלחמה נגדה. מזכיר המלחמה של ארצות הברית, הנרי סטימסון, גרס כי רק ההלם שנגרם ליפנים מהטלת פצצות האטום ללא אזהרה מוקדמת והפחד מפני פצצות אטום נוספות, היה יכול להביא לכניעתה ללא תנאי של יפן. וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה, אמר כי הפצצה, שההתמודדות איתה היא למעלה מכוחותיה של אומה, יכולה הייתה לשמש מוצא של כבוד ליפנים להיכנע מבלי לחוש תחושת חרפה. תומכי ההחלטה לתקוף את יפן בנשק גרעיני טוענים כי הטלת הפצצה על שטח ריק לא הייתה מביאה לסיום המלחמה שכן היפנים לא נכנעו גם אחרי השמדת הירושימה, והצמרת הצבאית סירבה להיכנע גם אחרי הפצצה שהוטלה על נגסאקי, ושינתה דעתה רק בהתערבות הקיסר הירוהיטו. בעלי עמדה זו רואים את הכניעה כקשורה בהכרה היפנית כי הפצצת הירושימה אינה מאורע מבודד וחד פעמי ושאי כניעה תביא להמשך הרס יפן באמצעות נשק גרעיני.
כניעת יפן
MVP של היורוליג
ה-MVP של היורוליג (באנגלית: Euroleague MVP) הוא פרס שנתי המוענק לשחקן המצטיין של העונה הסדירה בליגת היורוליג, החל מעונת . בחירת השחקן המצטיין נעשית על ידי הצבעה של חברי תקשורת, המהווה 75% משקלול הקולות, והצבעה מקוונת של האוהדים המהווה את ה-25% הנותרים. הפרס מוענק על הצטיינות לאורך העונה הסדירה כולה, כולל שלב הבתים, שלב ה"טופ 16" ומשחקי ההצלבה. על הצטיינות במשחקי ה"פיינל פור" ניתן פרס ה-MVP של פיינל פור היורוליג.
באופן בלתי-רשמי, ההצלחה הקבוצתית של המועמדים לפרס משפיעה רבות על שיקולי המצביעים. נכון לשנת 2018, כל הזוכים בפרס הובילו את קבוצתם לפחות עד שלב חצי גמר היורוליג.
אנתוני פארקר, הזוכה בשנתיים הראשונות לחלוקת הפרס, הוא השחקן היחיד שזכה בתואר יותר מפעם אחת. כמו כן, פארקר האמריקאי הוא הזוכה היחיד שאינו אירופאי. לוקה דונצ'יץ', אשר זכה בפרס בעונת בהיותו בן 19, הוא הזוכה הצעיר ביותר.
פרס ה-MVP בעבר.
בין עונות 2000/01 ו-2003/04, העניקה ליגת היורוליג פרסים שונים למצטיין שלב הבתים (Regular Season MVP award) ולמצטיין שלב 16 הגדולות (Top 16 MVP award). התארים ניתנו לשחקן בעל מדד היעילות (PIR) הגבוה ביותר בכל שלב, בניגוד לפרס ה-MVP הנוכחי הנקבע על פי הצבעה. בעונת 2004/05 הוחלט לאחד את שני הפרסים לתואר אחד שיוענק למצטיין של כל העונה הסדירה, למעט הפיינל פור, וכך הושק פרס ה-MVP של היורוליג.
אורפאוס בלייד
הר דנלי
TMT (ראשי תיבות של Thirty Meter Telescope) הוא מצפה אסטרונומי עם טלסקופ גדול מסוג טלסקופים גדולים במיוחד (ELT) , אשר הפך למוקד מחלוקת באשר למיקומו המתוכנן במאונה קיאה שבהוואי.
פרויקט ELT תוכנן כבר באמצע שנות ה־80. בשנת 2000 שקלו אסטרונומים את האפשרות של טלסקופ עם מראות איסוף אור בעל קוטר הגדול מ־20 מטרים. הטכנולוגיה הדרושה לבניית מראה הגדולה מ־8.4 מטרים לא קיימת; לחלופין, נשקלה האפשרות של ריבוי מראות "קטנות" היוצרות את המראה הגדולה.
האקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים המליצה על טלסקופ של 30 מטרים מכיוון שהוא משרת את האינטרסים של ארצות הברית, וכן הומלץ לסיים את בנייתו תוך עשור.
באוניברסיטת קליפורניה וב־Caltech החלו לפתח את המודל שיהפוך בסופו של דבר ל־TMT עם תכנון של 492 מראות עם עצמה הגדולה פי 9 מטלסקופ קק. לאור הייחודיות של הטלסקופ הוא אמור לאפשר מחקרים שאין דרך לבצע אותם עם המכשור הקיים בעולם כיום. הוא מתוכנן לפעול באורכי הגל 0.31 עד 28 מיקרומטר (כמעט אולטרה סגול עד אמצע תחום אינפרא אדום).
המקום עליו הוא מתוכנן להיבנות מקודש לילידים ההוואיים ומחאות מתוקשרות גרמו בסוף 2014 לעצירה זמנית יזומה בפיתוח. הפיתוח היה אמור להתחדש ביוני 2015 אולם נדחה שוב על ידי התגברות המחאות בכל פעם.
נכון לשנת 2018, בית המשפט בהוואי ביטל את הרישיון וליזמים אין את המימון הדרוש. אם העניין יגיע לפתרונו, הרי שבניית הטלסקופ תסתיים בשנת 2029.
אנסטסיה מקייב
אנסטסיה מקייב או אנסטסיה יארסולבנה (בערך 1023 עד 1074 או 1096) הייתה מלכת הונגריה כאשתו של אנדראש הראשון (נקרא גם אנדראש הלבן). היא הייתה בתם הבכורה של הנסיך הגדול יארוסלב הראשון, נסיך קייב, ושל אינגיגרד משוודיה, ואחותה הבכירה של אנה מקייב, המלכה הרעייה של אנרי הראשון, מלך צרפת.
ביוגרפיה.
אין ידיעות מדויקות על הולדתה של אנסטסיה. בסביבות שנת 1039, נישאה אנסטסיה לדוכס אנדראש הראשון מהונגריה, אשר התיישב בקייב לאחר שאביו ואזול השתתף בהתנקשות כושלת באישטוון הראשון, מלך הונגריה. בשנת 1046, שב אנדראש להונגריה ועלה לכס המלוכה, לאחר שהביס את המלך פטר אורסאולו. אנסטסיה עקרה להונגריה בעקבות בעלה. ככל הנראה, הייתה זו היא ששכנעה אותו להקים לאורה בטיהאן עבור נזירים מתבודדים שבאו להונגריה מרוס של קייב. בשנת 1053 ילדה אנסטסיה בן בשם סולומון, לימים שאלאמון, מלך הונגריה. אולם הכרזתו של סולומון כיורש העצר גרמה לקרע בין אנדראש לבין אחיו הצעיר, הדוכס בלה, שהיה יורש העצר עד אז. בלה התמרד נגד אחיו בשנת 1060, ואנדראש שלח את אנסטסיה ואת ילדיהם (לסולומון הייתה אחות בכורה בשם אדלייד ואח צעיר בשם דוד) לחצרו של אדלברט מאוסטריה. אנדראש הובס ומת זמן קצר לאחר מכן, ובלה עלה לכס המלוכה כבלה הראשון, מלך הונגריה ב-6 בדצמבר 1060.
אנסטסיה ביקשה את עזרתו של היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אחיה של יודית משוואביה, אשר אורסה לבנה של אנסטסיה, סולומון, בשנת 1058. משנכנס צבאו של היינריך להונגריה כדי לסייע לכוחות התומכים בסולומון נגד דודו, בלה, מת הלה (ב-11 בספטמבר 1063), ובניו נמלטו לפולין.
סולומון הצעיר הוכתר למלך ב-27 בספטמבר 1063. לרגל ההכתרה העניקה אנסטסיה את מה שנחשבה לחרבו של אטילה ההוני לדוכס אוטו מנורדהיים (אוטו השני מבוואריה), שהנהיג את הצבא הגרמני שהביא לניצחון. בין השנים 1060 ל-1073 משל סולומון בממלכתו בשיתוף דודניו, בניו של בלה, אשר חזרו להונגריה וקיבלו את סמכותו. בשנת 1074 התמרדו שלושת האחים נגד סולומון, והביסו אותו בקרב ב-14 במרץ 1074. סולומון נמלט לגבול המערבי של הונגריה, שם הצליח להחזיק במחוזות מוסון ופוסון. אנסטסיה נמלטה יחד עם סולומון, אך נתגלעו ביניהם חילוקי דעות, והיא עקרה למנזר אדמונט באוסטריה, שם חיה כנזירה עד מותה. היא נקברה במנזר.
צוקי אביב
צוקי אביב היא שכונה בצפון-מערב תל אביב הכוללת את אזורי חן, גימל החדשה, מגדלי נאמן, מתחם בלו ומלון סי אנד סאן.
בשכונה מתגוררים כ-3,000 נפש.
היסטוריה.
הבניה במקום החלה במהלך שנות ה-80 והחלק העיקרי של בתי השכונה הוקם במהלך שנות ה-90. משנת 2005 ואילך נכנסה השכונה לתנופת בניה מואצת ונבנו בה שכונת גימל החדשה.
גבולות השכונה: ממזרח - דרך נמיר, מדרום - רחוב צבי פרופס, ממערב - חוף הים ומצפון - רחוב יוניצ'מן. בלב השכונה נמצאת כאמור השכונה הוותיקה אזורי חן. אזורי חן היא שכונה קטנה. היא כוללת שמונה בניינים הניצבים בצורת ספירלה (602 יחידות דיור). שבעה מהבניינים נקראים על שם שבעת המינים (בית התמר, בית הרימון וכו') ואילו הבית השמיני שאף נבנה אחרון נקרא בית התפוז. בקדמת השכונה מול גן המייסדים מוצב הפסל הסביבתי בוסתן בתים שיצרה הפסלת ציונה שמשי.
בלב השכונה הוותיקה (אזורי חן) קיים מרכז מסחרי קטן הכולל מסעדת ביסטרו, בית קפה, קיוסק, מסעדה יוונית, סניף של מכבי שרותי בריאות, בית מרקחת, מספרה, סופר מרקט וקאנטרי קלאב.
בשכונת גימל החדשה קיים מרכז מסחרי נוסף, קטן יותר, הכולל סניף של רשת פארם וסניף של שרותי בריאות כללית.