וארלה זכה להכרה רבה מצד אוהדי בוקה ג'וניורס בזכות שעריו נגד היריבה הגדולה ריבר פלייט (נגדה ערך שישה משחקים וכבש חמישה שערים). במשחק ליגה נגדם ב-26 בספטמבר 1943 קבע מהפך עם שני שערים וניצחון 1–2. הוא הבקיע במשחק זה את שערו המפורסם ביותר, כאשר נכנס לרחבה בעת מסירה ארוכה של קרלוס סוסה והבקיע בנגיחה לפני שהכדור יצא מהמגרש. וארלה השלים איתה שתי זכיות ליגה רצופות בשנת 1944, ולאחר מכן המועדון שאל על המשכורת שרוצה להרוויח ובתגובה אמר: "אני לא אקח את הכסף שאינני יכול להרוויח בזכות עצמי". הוא עזב את בוקה ג'וניורס כשחקן חופשי. בשנת 1946 חזר לקדנציה שנייה בפניארול ופרש אחריה.
נבחרת אורוגוואי.
במדי נבחרת אורוגוואי זכה בקופה אמריקה 1942, ובסך הכל כבש 15 שערים בטורניר הקופה אמריקה, יותר מכל שחקן אורוגוואי אחר, ועד היום ממוקם במקום השלישי בטבלת כל הזמנים בצוותא לתאודורו פרננדס הפרואני.
בית הכנסת של ברצלונה
בית הכנסת של הקהילה היהודית בברצלונה, הוא מרכז דתי ותרבותי, שנבנה בשנת 1954 כדי לשרת את הקהילה היהודית שהתגוררה בעיר ברצלונה. הבניין בן שלוש הקומות ממוקם ברחוב אבניר, ומספק שירותים לחברי הקהילה כמו גם למבקרים. במרכז שני בתי כנסת, אחד ספרדי והשני אשכנזי. בבניין יש גם ספרייה וחדר ישיבות.
ב-18 בינואר 2015 נערך בבית הכנסת ערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז. בני דתות שונות השתתפו באירוע. באירוע נכחה העיתונאית והסופרת הקטאלנית פילאר ראולה.
לי ארונסון
לי ארונסון (באנגלית: Lee Aronsohn; נולד ב-15 בדצמבר 1952) הוא תסריטאי, במאי, מפיק ומלחין אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה.
בשנת 1977 הקים חנות קומיקס בלינקולן, וניהל אותה במשך שנתיים.
קריירה.
בשנת 1997 יצר ארונסון את הסדרה "Life... and Stuff" עבור רשת CBS, אך הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2003 יצר וכתב את סדרת הטלוויזיה "שני גברים וחצי", יחד עם צ'אק לורי. הסדרה שודרה ברשת CBS, וכללה 262 פרקים ב-12 עונות. פרנקס אף ביים והפיק חלק מהפרקים.
ארונסון גם שימש כתסריטאי ומפיק בכיר בסדרת הטלוויזיה המצליחה "המפץ הגדול". הוא כתב למספר סיטקומים נוספים, כגון "ספינת האהבה", "מי הבוס?", "מרפי בראון", "גרייס על הכוונת", "סיביל" ועוד.
בשנת 2017 יצר את הסרט הדוקומנטרי "40 Years in the Making: The Magic Music Movie".
קרל גוסטב פליישר
קרל גוסטב פליישר (בנורווגית: Carl Gustav Fleischer; 28 בדצמבר 1883 – 19 בדצמבר 1942) היה גנרלמיור בצבא נורווגיה אשר שימש כמפקד הדיוויזיה השישית במהלך קרב נרוויק במלחמת העולם השנייה. לאחר נפילתה של נורווגיה במלחמה, יצא לגלות בקנדה יחד עם הממשלה הנורווגית.
ביוגרפיה.
פליישר נולד ב-28 בדצמבר 1883 בעיר ביורנור במחוז דרום טרנדלג. אביו היה הכומר קרל אדואר פליישר (1843–1885) ואמו הייתה יוהנה סופי פרגסטאד (1850–1926). מוצא משפחת פליישר הוא מפרוסיה המזרחית. אבותיו היגרו לנורווגיה במהלך המחצית השנייה של המאה ה-17. משפחת פליישר הייתה משפחה משפיעה מאוד בנורווגיה ורבים מבני משפחתו של קרל גוסטב התברגו בתפקידי מפתח במדינה. אחיו היה הבישוף אנדריאס פליישר.
לאחר מותו של אביו, עקרה המשפחה לטרונדהיים. ביתו התאפיין בנצרות אדוקה ובחסכנות. בשל חוסר ודאות כלכלית, הצטרף פליישר לאקדמיה הצבאית הנורווגית וסיים אותה ב-1905 כסטודנט השני הטוב ביותר במחזורו. ב-1917 הגיע לדרגת קפיטן. ב-1919 נישא לאנטוני "טוני" שרלוט הייגן (1888–1947).
בשנים 1919–1923 היה קצין-מטה בדיוויזיה ה-6 ולאחר מכן, שימש כמפקד פלוגה 4 במשמר המלכותי. בשנת 1928 הועבר לשמש כמורה במכללת המטה של הצבא הנורווגי. ב-1930 הועלה לדרגת מיור וב-1934 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד הרגימנט ה-14. מלבד תפקידיו הניהוליים והפיקודיים, פליישר כתב גם מדריכים צבאיים רבים. הוא שימש גם כעורכו של כתב העת הצבאי "Norsk Militært Tidsskrift". פליישר נהג להתריע תכופות מפני מתקפה על נורווגיה והמליץ להגן עליה באמצעות הגנה על החופים, בזמן שהצבא נסוג אל פנים הארץ. ב-16 בינואר 1939 הועלה לדרגת גנרלמיור ומונה למפקד הדיוויזיה ה-6.
במלחמת העולם השנייה.
ככל שהתקדמה מלחמת העולם השנייה, גבר החשש מזליגתה אל נורווגיה, ובהחלטה מיוחדת של הוקון השביעי, מלך נורווגיה, מונה פליישר למפקד כל הכוחות של צבא נורווגיה בצפון הארץ. לנוכח מלחמת החורף, פליישר היה מודאג בעיקר מפלישה של הצבא האדום לנורווגיה ונקט צעדים תקיפים כנגד פעילים קומוניסטיים באזור פיקודו. עם זאת, היה זה דווקא הוורמאכט שפלש לנורווגיה. מפקד הצבא הנורווגי, גנרל אוטו רוגה, רצה לנסות לעכב כמה שאפשר את הגרמנים ולהמתין לבעלות הברית. פליישר לעומת זאת, תמך בפעילות התקפית כנגד אגפי הוורמאכט והעורף. ב-28 במאי פתח פליישר במתקפה בשיתוף פעולה עם הבריטים, הצרפתים והפולנים וכבש מחדש את העיר נרוויק. פליישר קיווה למנף את המתקפה ולהדוף את הגרמנים מהארץ, אולם לאור התקדמות המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, נאלצו בעלות הברית להסיג את כוחותיהם מנרוויק ביוני, והדיוויזיה השישית נותרה לבדה בעיר. פליישר נאלץ להורות על אנשיו להניח את נשקם ולהיכנע.
פליישר עצמו הצליח להימלט ולחבור אל הממשלה הנורווגית שהתארגנה למנוסה מהארץ. מכיוון שהגנרל רוגה נפל בשבי הגרמני, פליישר קיווה שהוא יהיה זה שיהפוך למפקד הצבא הנורווגי החופשי, אולם מכיוון שהיה מסוכסך עם צמרת ההנהגה הנורווגית הגולה, הוא לא קיבל את התפקיד, ובמקומו התמנה מפקד צעיר ואנונימי בשם וילהלם פון טנגן הנסטן. פליישר הגיש את התפטרותו, אולם שוכנע לא לעשות זאת, ותחת זאת נשלח לקנדה כמפקד הכוחות הנורווגיים הגולים שחנו בארץ זאת, במטרה להכינם להילחם עבור ארצם. ב-1 בדצמבר 1942 הועבר פליישר מתפקידו והתמנה במקום זאת לנספח הצבאי הנורווגי בארצות הברית, תפקיד שנחשב לזוטר וזניח. כשהוא חש מושפל, ב-19 בדצמבר פליישר התאבד ביריית אקדח.
הסכסוך של פליישר עם הממשלה הנורווגית בכלל, והתאבדותו בפרט, נחשבת עד היום לאחד הנושאים הכאובים והשנויים במחלוקת בחלקה של נורווגיה במלחמת העולם השנייה. מחלוקות אלה המשיכו גם לאחר שאפרו של פליישר הועבר לנורווגיה לאחר המלחמה. הממשלה סירבה לתת הכרה ממלכתית ללווייה, אף על פי שנציגים ממשפחת המלוכה השתתפו בה.
בלנקה בר
בלנקה בר (אחרי נישואיה רוזנאק, בהונגרית: Behr Blanka; פקש, 7 במאי 1881 – אחרי 1937) סופרת יהודייה-הונגרייה. לא מן הנמנע שנספתה בשואה.
ביוגרפיה.
בלנקה בר נולדה במשפחה יהודית כבתם של יאקאב בר (1827–1915) סיטונאי בעיר פקש ושל קרולינה שפיצר. היא החלה לכתוב רק בגיל ארבעים. סיפוריה הקצרים הראשונים שחשפו כישורי סגנון מפתיעים הופיעו בטורים של כתבי העת שהיו מזוהים עם יהדות הונגריה שוויון (Egyenlőség), עבר ועתיד אך גם יומונים הונגריים. היא זכתה להצלחה רבה עם ספרה "נישואין" (Házasság). כסופרת, עסקה בסתירות ובבעיות של המצב החברתי ודרך ההשתלבות יהדות הונגריה בחברה ההונגרית. בתחילת נובמבר 1934, לרגל יום השנה ה-25 של "האגודה היהודית לחיתון כלות עניות", היא נשאה הרצאה חגיגית, וכמבוא הציגה את המצב שתפס אז הפולקלור היהודי בספרות ההונגרית, ולאחר מכן קראה סיפור קצר שלה.
חייה הפרטיים.
בעלה היה מיקשה רוזנאק (נאדאש, 27 במרץ 1867 – ניו יורק, ארצות הברית, 25 בספטמבר 1959) מנתח, הרופא הראשי והמנהל של בית החולים היהודי בבודפשט, עמו התחתנה ב-12 ביוני 1900 בפקש. בתה הייתה מרגיט רוזנאק, אשתו של עורך הדין ד"ר בלה ברנד.
Love in the Dark
Love in the Dark (בעברית: אהבה בתוך האפלה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, "25". השיר יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ואקס-אל רקורדינגס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי אדל וסמואל דיקסון, שגם הפיק אותו. מבחינה מוזיקלית, "Love in the Dark" הוא שיר נשמה, המאופיין גם בסוגות מוזיקליות כדוגמת פופ ו-R&amp;B. מבחינה לירית, עוסק השיר במערכת היחסים עליה נכתבו מרבית שירי "21".
כלפי "Love in the Dark" הופנו שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה ואתרי המוזיקה השונים, שסקרו אותו בעת שפרסמו ביקורת אודות "25". השיר זכה להצלחה מסחרית כאשר הגיע למקום ה-11 במצעד השירים מתחת להוט 100, וה-33 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים. בהמשך, דורג במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי אדל וסמואל דיקסון והופק על ידי דיקסון גם כן. "Love in the Dark" משקף את מה שהרגישה באותה התקופה. אף על פי שבן זוגה באותה העת נתן לה את מה שהייתה צריכה אז, מערכת היחסים ביניהם הצליחה להימשך. אדל מוצאת את עצמה במצב לא נוח, לאור ההיסטוריה שלה שהיא זו שנפרדת ממנו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-80 מיליון השמעות.
ביקורת.
הביקורות שהופנו כלפי "Love in the Dark" היו חיוביות. ב-"NPR" נכתב ש"בדומה ל-"Hello", "Love in the Dark" מוכיח שהוא לא נועד להצליח מבחינה מסחרית". ברולינג סטון תיארו את השיר כ"שיר לפידים" ובהמשך, הוסיפו שמדובר ב"בלדה בוגרת". בגרדיאן הפנו כלפי השיר ביקורת חיובית, וזאת בנוסף לכך שסקרו בחיוב את "25".
ב"רשימת השירים הטובים ביותר של אדל, לפי הסדר" דורג השיר במקום ה-37. ברשימה דומה של בילבורד, דורג במקום ה-45.
קונרד סונדלו