מספר ניסיונות להוצאה לאור של עיתונים מיוחדים המוקדשים לספורט נראו עוד בטרם הוקמה מדינת ישראל, אולם אף לא אחד מהם לא האריך ימים: "המכבי" (בהוצאת מרכז מכבי, הופיע לסירוגין בשנים 1913–1937), "עֻזֵנוּ" (בהוצאת מרכז הפועל, החל כשבועון בשנת 1927 והפך בהדרגה ובהפסקות לדו-שבועון ולשנתון, עד שחדל מלהתפרסם ב-1948); "הספורט" (1930); "הד הספורט" (1932); "הספורט" (בהיעדר רישיון הוחלף שם העיתון בכל אחד מששת גיליונותיו ל"הד הספורט", "דבר הספורט", "ניב הספורט", "קול הספורט" ו"נתיב הספורט", 1940–1941); "ספורט השבוע" (1946 - 1948); "אספקלריה של ספורט" (1948 - 1946) וכן "קול הספורט" (1948).
מתחילת שנות החמישים פעלו בישראל עיתוני ספורט שהיו מזוהים בדרך כלל עם מרכזי הספורט המפלגתיים-תנועתיים השונים: "ספורט ישראל" עם מכבי (1954–1949), "ספורט לעם" (1952 - 1954) ו"גורן כידון" (1948–1951) עם הפועל, "הספורט הלאומי" עם בית"ר (1949 - 1951) ו"הד הספורט" (1965–1966).
בשנת 1954 הודפס לראשונה העיתון "חדשות הספורט", שהפך לעיתון הספורט הפופולרי בישראל. בשיאו נמכר בלמעלה מ-47,000 עותקים ביום. העיתון יצא לאור תחילה כשבועון ומ-1959 כיומון. העיתון הוקם על ידי 7 עורכי עיתונים בעלי ניסיון ששמו להם למטרה לייסד בישראל תקשורת ספורט ממוסדת ואובייקטיבית. בשל היותו חלוץ בתחומו, טבע העיתון מונחים חדשים בעברית בתחום הספורט ונורמות סיקור חדשות שכללו מתן ציונים לשחקנים כחלק מסיקור המשחק, תמונות מהמגרשים וסיקור ענפי ספורט נוספים פרט לכדורגל ולכדורסל. "חדשות הספורט" היה העיתון הראשון שהוקדש כל כולו לספורט ונמכר לציבור גם באמצעות מינויים.
במהלך שנות השמונים, כשהחל העיתון היומי הצעיר "חדשות" להקדיש את עמוד השער האחורי שלו לתחום הספורט, לראשונה בצירוף צילומי צבע, הורחבו מדורי הספורט היומיים בעיתונות הכללית ("מעריב", "ידיעות אחרונות" ובהמשך גם "הארץ"). תחרות זו הביאה לסגירתו של "חדשות הספורט" ב-1985. בין השנים 1996–2010 פעל הירחון "שם המשחק" שעסק בענפי הספורט השונים בדגש על הכדורגל וכלל מאה עמודי צבע בכל גיליון.
העיתונים הגדולים בישראל נוהגים להדפיס מוספים מיוחדים מדי שנה לקראת פתיחת עונות המשחקים בליגות הבכירות בכדורגל ובכדורסל. "ידיעות אחרונות" ו"מעריב" נוהגים לדווח בעמוד השער שלהם על אירועים בולטים מתחום הספורט ולהפנות להרחבה במדורי הספורט המצורפים לעיתון. במקרים חריגים, אירוע הספורט מסוקר בקונטרס החדשות עצמו.
נכון ל-2016 רק מוסף הספורט של ידיעות אחרונות מופץ כקונטרס נפרד. בישראל היום, מעריב השבוע והארץ מוסף הספורט מופיע בעמודים האחרונים של הקונטרס הראשי.
סיקור משחקים ותחרויות בולטות.
הסיקור בעיתונים היומיים, בעיקר בענפי הכדורגל והכדורסל, כולל לצד דיווחי חדשות ספורט וסיקור משחקים גם כתבות נוספות, ונעשה לרוב באופן "פיקנטי". לדוגמה: בכתבות המסקרות משחקים מופיעה בכותרת הסיקור כותרת פיקנטית שכוללת לרוב משחק מילים, כגון "1–0 קטן" על ניצחון של מכבי חיפה על הפועל תל אביב משער של הכדורגלן יניב קטן. בעבר הסיקור כלל גם מתן ציונים לשחקנים, בחירת השחקן המצטיין של המשחק ובתקופה מסוימת אף מתן ציונים לקהלי האוהדים במטרה לעודד את הצופים לעידוד חיובי ללא אלימות בספורט. בדרך כלל, בסוף כל מחזור ליגה, בוחר עיתון הספורט את השחקן המצטיין של השבוע ולעיתים גם את נבחרת השבוע המורכבת מהשחקנים הבולטים מקבוצות הליגה השונות לצד אירועים נוספים כגון שער השבוע, שערוריית השיפוט של השבוע ואכזבת השבוע. הסיקור כולל גם את טבלת הליגה המעודכנת וטבלאות נוספות כגון מלך השערים, מלך הבישולים ורשימת המורחקים. בשנים האחרונות הצטמצם סיקור זה באופן משמעותי עקב ירידה ברווחי העיתונות הכתובה שהביאו לירידה בתקציבים המופנים לעיתונות הספורט. בנוסף לסיקור המשחקים כוללים עיתוני הספורט גם כתבות צבע, ראיונות עם ספורטאים, מדורים שבועיים וטורים אישיים מאת כתבים ופרשנים.
ברדיו.
שידור חי ראשון של משחק כדורגל ברדיו הישראלי לפני קום המדינה נעשה בתחילת 1947 ב"קול ירושלים" (הרדיו העברי המנדטורי), ובו שידר נחמיה בן אברהם ממשחק הכדורגל בין הקבוצה ההונגרית מ.ט.ק. בודפשט ובין נבחרת תל אביב. בן אברהם המשיך בעקביות לשדר ב"קול ישראל" את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל, ואף שידר את משחקי הנבחרת במשחקי הגביע העולמי במקסיקו ב-1970.
בשנת 1970 החל שידורה ברשת ב' של "קול ישראל" של תוכנית הרדיו "שירים ושערים", המלווה את משחקי הכדורגל המתקיימים במהלך העונה מדי מחזור. התוכנית נחשבת לאחת מתוכניות הדגל של "קול ישראל", ומהווה חלק בלתי נפרד מתרבות הספורט בישראל. תחילה שודרה התוכנית במתכונת המשלבת שידור שירים פופולריים יחד עם דיווחי ספורט עדכניים מהמגרשים. הדיווחים היו בקולו של המגיש באולפן וללא שידור חי מהמגרש. כשהובקע שער באחד המגרשים, המתין מנחה התוכנית לסיום השיר, ורק אז הודיע למאזינים על השער. במשך השנים נוספו השידורים החיים מהמגרשים, מקומם של השירים הלך והתמעט, והתוכנית עברה למתכונתה הנוכחית: שידור ישיר עם מנחה המגיש את התוכנית בעזרת צוות פרשנים היושבים באולפן, ושדרים פרושים במגרשי הכדורגל הפורצים לשידור בעת אירוע מיוחד במגרש (כגון הבקעת שער או הרחקה בכרטיס אדום).
בתחילת שנות האלפיים נמכרו זכויות השידור למשחקי ליגת העל בכדורגל לגוף השידור "צ'רלטון". על מנת לאפשר לצופה לצפות בכמה שיותר משחקים, פוזרו המשחקים על פני שלושה ימים ובשעות שונות כך שלא ישודרו במקביל, דבר שייתר את המשך שידורה של התוכנית "שירים ושערים". בניסיונות אחרונים לפני הורדתה מלוח השידורים, החליטה רשת ב' לשדר גם ממגרשי הליגה הלאומית, אולם רייטינג התוכנית היה נמוך ועד שנת 2011 שידרה לסירוגין את המשחק המרכזי בלבד או דברי פרשנות בימי שבת, ומאותה שנה שבה לשדר במתכונתה הישנה לאחר שהוחלט שרוב משחקי ליגת העל ישוחקו שוב בימי שבת.
בכדורסל, שודרה בתחילת שנות האלפיים בימי ראשון תוכנית במתכונת דומה ל"שירים ושערים" שהעבירה דיווחים ישירים ממשחקי ליגת העל בכדורסל. תחנות הרדיו בישראל כמעט ואינן משדרות תחרויות ספורט מענפים נוספים למעט אירועים בולטים שעשויים לעניין את הציבור הרחב, כמו תחרויות של נציגי ישראל במשחקים האולימפיים.
תחנות הרדיו השונות מקדישות פינות קצרות לדיווחים ספורט ביומני החדשות, ואחדות אף משדרות תוכניות ספורט יומיות, כשהבולטות שבהן משודרות ברדיו האזורי. תחילה, שודרו בתחנות הרדיו תוכניות ספורט מקומיות שעסקו בעיקר בקבוצות מהאזור, אך בעשור השני של המאה ה-21 עברו תחנות הרדיו האזורי לשדר תוכנית ספורט אחודה בהנחיית אופירה אסייג כשלצידה פרשן נוסף מתחלף, למעט תחנת "103FM" המשדרת תוכנית ספורט בהשתתפות רון קופמן, אריה מליניאק, יוני הללי ועיתונאי ספורט נוספים. בתחנת הרדיו "צפון ללא הפסקה" שודרה בשנים 2015 - 2016 התוכנית "יציע ג'" שעסקה אך ורק בענייניהן של קבוצות הכדורגל והכדורסל של מועדון מכבי חיפה. ערוץ הספורט, שדריסת הרגל העיקרית שלו היא בטלוויזיה ובאינטרנט, החל לשדר בשנת 2014 תוכנית רדיו אינטרנטית יומית בשם "חמש באוויר".
בטלוויזיה.
עם עלייתם לאוויר של שידורי הערוץ הראשון, הוקמה ברשות השידור מחלקת ספורט וב-1968 החל שידורה של התוכנית השבועית "מבט ספורט", ששודרה בתחילה במוצאי שבת וסיקרה את משחקי הליגה הבכירה בכדורגל שנערכו באותו יום. מאוחר יותר הועברה התוכנית לימי חמישי בשעת פריים טיים ועסקה בעיקר בסיכום אירועי הספורט שאירעו במהלך השבוע. בשנות השמונים זכתה התוכנית לפופולריות גבוהה, לאור הבלעדיות של הערוץ הראשון באותה תקופה והנגישות הרבה יותר לשידורי ספורט איכותיים (והאנטי-מחיקון, שאפשר לשדר תקצירים וכתבות בצבע). בשנות התשעים, לאחר שהערוץ הראשון איבד רבות מזכויות השידור שלו בתחום הספורט, ובעידן הטלוויזיה הרב ערוצית בישראל, בוטלו שידורי התוכנית לתקופה מה. בראשית שנות האלפיים שידר הערוץ הראשון לסירוגין תוכניות ספורט יומיות בפורמט משתנה, כששם התוכניות, מגישיהן ושעות השידור שלהן משתנים מעת לעת.
הטלוויזיה בישראל שידרה החל מסוף שנות השמונים משחק מרכזי אחד בכל מחזור מהליגה הבכירה בכדורגל ובכדורסל ובשנות התשעים החלו הזכייניות להפיק תוכניות מגזין לסיכום מרוכז של מחזורי הליגה ובהן תקצירים של משחקי המחזור שלא שודרו במלואם, דוגמת "הדקה ה-91" בערוץ 2 ו"שער חמש" בערוץ הספורט. בתחילת עונת , עם מכירת זכויות שידור משחקי ליגת העל בכדורגל לחברת "צ'רלטון", שודרו לראשונה מספר משחקים מאותו מחזור בערוצים בתשלום; תחילה בשיטת שלם וצפה שאפשרה לצופה לבחור את מחזור המשחקים תמורתו ישלם ולצפות בו, ולאחר מכן בוטלה השיטה ומאז על הצופה להזמין את הערוץ כחלק מחבילת ערוצי הספורט על מנת לצפות במשחקים. הדבר הביא בשנים הראשונות לירידה חדה במספר הצופים במגרשים, כשב-2008 הגיע מספר המנויים לערוצי התשלום של חברת צ'רלטון לכ-130,000 בתי אב. עם זאת, בעשור השני של המאה ה-21, עם בנייתם של מספר אצטדיונים חדשים, חלה עלייה מחודשת בכמות הצופים במגרשים. בשל העובדה שרוב המשחקים משודרים בערוצים בתשלום ואינם נגישים לרוב הצרכנים, הטלוויזיה הישראלית ממשיכה להפיק תוכניות לסיכום מחזורי הליגה המאפשרות צפייה בתקצירי המשחקים מספר שעות לאחר סיומם בערוצים הנכללים בחבילת הבסיס בשידורי הכבלים והלווין.