הכרטיס עצמו היה מסמך מפורט ביותר שפירט, בין השאר, את המקום והשנה בה נשפט הנידון, את שם האונייה בה הוא הוגלה לאוסטרליה ומשך גזר הדין. בנוסף, בכרטיס החופשה היה גם תיאור פיזי מלא של הנידון, יחד עם שנת לידתו, העיסוק הקודם ואיפה נולד.
לכרטיס החופש היו שני עותקים:
לדברי קצין הצי המלכותי הבריטי, אלכסנדר מקונוצ'י , כרטיסי החופש יכלו להיות מושעים באופן מסכם בגלל "האי-סדרים הקטלניים" ביותר, ו-"שיעור גדול מאוד" של החזרות של כרטיסי חופש כתוצאה מעבודה ממשלתית.
הצבא הבריטי.
בזמן מלחמת העולם השנייה, "כרטיס חופש" היה מאפשר לחייל לצאת משירות פעיל.
קנדה.
ב-11 באוגוסט 1899, חוקק הפרלמנט הקנדי חוק למתן שחרור מותנה של נידונים - חוק כרטיס חופש.
חוק זה התבסס כמעט מילה במילה על החקיקה הבריטית המקורית. באותו חוק, לא הייתה שום התייחסות למטרה של שחרור על-תנאי, אם כי בדרך כלל ניתן כרטיס חופש כסוג של חנינה.
בתחילת הדרך, המושל העניק שחרור על-תנאי בעצת הקבינט בכללותו. מאוחר יותר, תוקן החוק כך שהסמכות לייעץ למושל הכללי הוגבלה לשר המשפטים בלבד. תיקון החוק קבע סטייה משמעותית מהנוהג המסורתי בשימוש בחנינות. החוק היה ניסיון להפריד בין החלטות השחרור לפוליטיקה. למרות זאת, מאחר שהחלטה על שחרור על-תנאי היה עדיין בידי שר נבחר, לדעת הקהל הייתה השפעה חזקה, ולעיתים גם הייתה מוטלת בספק.
בתחילת המאה ה-20, קנדה ייושבה בדלילות. היה קשה לעקוב אחרי גברים בעלי כרטיס חופש, והרשויות הסתמכו על חניונים שידווחו מדי חודש למשטרה. היו לכך חסרונות, וכאשר התנועה הנוצרית-פרוטסטנטית, צבא הישע, הציעה לקחת על עצמה את הפיקוח על השחרור על-תנאי במקומות מסוימים, משרד המשפטים שמח לקבל זאת. קציני הארגון פעלו כקצינים האחראים לשחרור עד לביטול התפקיד ב-1931.
ב-7 במרץ 1939, הועברה בפרלמנט הקנדי הצעת חוק C-34. הצעת חוק זו תיקנה את חוק העונשין ויצרה וועד מנהלי המונה שלושה חברים שיהו אחראים לכך.
אירלנד.
ולטר קרופטון ניהל את מערכת כרטיסי החופש האירית.
כרטיס חופשה
משאל העם על עצמאות דרום אוסטיה 2006
דרום אוסטיה קיימה משאל עם על עצמאותה ב־12 בנובמבר 2006.
משאל עם.
המצביעים במשאל העצמאות שערך טשינוואלי ענו על השאלה: "האם על הרפובליקה של דרום אוסטיה לשמור על מעמדה הנוכחי כמדינה עצמאית ולהיות מוכרת על ידי הקהילה הבינלאומית?".
תוצאות.
ב־13 בנובמבר 2006 הודיעה ועדת הבחירות המרכזית בדרום אוסטיה על תוצאות משאל העם. 99% מהמצביעים תמכו בעצמאות.
תגובות.
ממשלת גאורגיה הכריזה על הבחירות ועל משאל העם כבלתי חוקיים, אך האמינה כי הוא תומך באיחוד ההצלה של האוסטים, הארגון המופקד על קיום הבחירות החלופיות. קוקואיטי האשים לפיכך את טביליסי בקיום הבחירות החלופיות שמטרתן "חלוקת העם האוסתי".
ב־12 בספטמבר 2006, יו"ר הדומא הרוסית, בוריס גריזלוב, בירך על משאל העם בדרום אוסטיה שמונה והודיע כי חברי הפרלמנט הרוסי יצפו בתהליך ההצבעה. ב־13 בספטמבר 2006 פרסם שר המדינה הגאורגי לענייני יישוב סכסוכים, מרב אנטדזה, הצהרה וגינה את הצהרתו של גריזלוב כ"הצהרה הרסנית".
הנציג המיוחד של האיחוד האירופי בדרום קווקז, פיטר סמנבי, הקטין את משאל העם בדרום אוסטיה הקרוב ואמר במוסקבה, ב־13 בספטמבר 2006, בטענה כי משאל העם לא יתרום להליך יישוב הסכסוך בדרום אוסטיה.
מריה, דוכסית וירטמברג
מריה, דוכסית וירטמברג (17 בספטמבר 1799 – 24 בספטמבר 1860) הייתה בתם של אלכסנדר, דוכס וירטמברג ואשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. היא הייתה דוכסית סקסוניה-קובורג-גותה משנת 1832 עד 1844 כאשתו השנייה של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. היא הייתה אמו החורגת של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בן זוגה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ראשית חיים.
מריה נולדה ב-17 בספטמבר 1799, בתם הבכורה של אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1771–1833) ואשתו אנטוינטה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד. היו לה שני אחים צעירים יותר ששרדו, הדוכס אלכסנדר והדוכס ארנסט. ממלכת וירטמברג, כפי שהייתה ידועה משנת 1806 ואילך, הייתה ישות בולטת בגרמניה עם קשרים למשפחות המלוכה הבריטיות והרוסיות.
מריה גדלה בשלוס פנטאיסי בביירוית. מכיוון שאביה היה גנרל בצבא הרוסי, ומאוחר יותר מושל בלארוס, מריה חיה בין 1802 ל-1832 בג'לגבה (לטביה של ימינו) ובארמון סנט פטרסבורג.
נישואין.
בקובורג ב-23 בדצמבר 1832 הפכה מריה לאשתו השנייה של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה בן ה-48, דוכס סקסה-קובורג וגותה. ארנסט היה להוט למצוא כלה חדשה לאחר מותה של אשתו הראשונה, לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. בעוד ארנסט חיפש בתחילה אישה במעמד גבוה, הוא גילה שגילו והמוניטין הלקוי הגבילו את בחירותיו. הוא הסתפק במריה, שהייתה בת שלושים ושלוש ואחייניתו. מריה הייתה בתה של אנטוינטה, אחותו של ארנסט.
כתוצאה מנישואין אלו, מריה הפכה לאמו החורגת של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ואלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה, בעלה העתידי של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. מריה הייתה למעשה גם בת דודתם הראשונה. היא שמרה על מערכת יחסים מאושרת עד מותה עם שני בניה החורגים, והפכה לסנדקית של ויקטוריה ובנו הראשון של אלברט, אלברט אדוארד, (המלך אדוארד השביעי) בשנת 1841.
ההיסטוריונית ג'יליאן גיל מתארת את מריה כ"גברת חמורה ומלנכולית". למריה ולארנסט לא היו ילדים, והשניים נפרדו במהרה זו מזה, וחיו בעיקר באחוזות נפרדות. עד 1843 מריה אימצה ילד, אם כי אלברט הזהיר אותה להימנע מלתת לו שאיפות חסרות תקווה לתואר מלכותי.
בעוד שאלברט כינה אותה "אמא יקרה" במכתביו אליה, מריה בחרה שלא להשתתף בכמה אירועים חשובים בחייהם של בניה החורגים, כגון הכתרתה של המלכה ויקטוריה. אלברט ומריה שמרו על התכתבות לאורך חייהם, אשר סייעה להיסטוריונים להבין טוב יותר את מערכת היחסים שלהם.
מריה התעניינה בספרות, מוזיקה, תיאטרון ואמנות. לנדסתאטר קובורג החדשה נפתחה ביום הולדתה ה-41. משנת 1842 ביקר אותה פרנץ ליסט לעיתים קרובות. בשנת 1836 קיבלה על עצמה את ניהול מכון גות'ר מארין, מוסד חינוכי פרטי לבנות. ב-3 במאי 1842 היא תרמה 2,000 תלרים להקמת מקלט לילדים קטנים בקובורג, שעוצב על פי מודל של מכון דומה בבירה גותה. "Marienschulstiftung" (קרן בית הספר מריה) החלה לפעול באותה שנה ומאז היא מפעילה גן ילדים, ומאוחר יותר גם "Kinderkrippe" (לילדים קטנים יותר), כקרן עצמאית. המוסד שוכן מאז 1869 בבניין שבבעלות מריה, "פארק 1", בקובורג.
אלמנות.
ארנסט הראשון נפטר בשנת 1844, והדוכסית האלמנה בחרה כמגוריה את שלוס ריינהרדסברון, שלוס פרידריכשטאל ושלוס פרידנשטיין, כולם בגותה. היא בחרה לחזור לקובורג בעיקר כדי להיפגש עם קרובי משפחתה האנגלים המבקרים. מריה מתה בשלוס פרידנשטיין ב-24 בספטמבר 1860, שנה לפני מותו של אלברט. היא קבורה במאוזוליאום הדוקל של פרידהוף אם גלוקנברג בקובורג.
יגואר (X260) XF
יגואר (X260) XF (באנגלית: Jaguar XF (X260)) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב Jaguar Land Rover בבעלות טאטא מוטורס, אשר מיוצרת משנת 2015 בבריטניה, ומשנת 2016 ב-הודו וסין.
בסין דגמי יגואר (X260) XF מיוצרים על ידי Chery Jaguar Land Rover , מיזם משותף של "Jaguar Land Rover" ושל יצרנית הרכב הסינית "Chery Automobile Co. Ltd" .
מיכאל החמישי קלפאטס, קיסר האימפריה הביזנטית
מיכאל החמישי קָלָפַאטֶס (ביוונית ביזנטית: Μιχαήλ Ε΄ Καλαφάτης; 1015 – 24 באוגוסט 1042) היה קיסר האימפריה הביזנטית במשך ארבעה חודשים בין 1041–1042. אחיינו של מיכאל הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית ובנה המאומץ של זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית שהייתה נצר לשושלת המקדונית והייתה בעלת הלגיטימציה השלטונית. מאבק השלטון בינו לבין הקיסרית זואי הוביל לנפילתו הסופית מהכתר.
ביוגרפיה.
מיכאל היה בנה של מריה, אחותו של מיכאל הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית. אביו היה לאדמירל בשורות הצבא הביזנטי ובתקופת שלטונו של מיכאל הרביעי הנהיג משלחת צבאית לכיבוש כל סיציליה. טענתו של מיכאל הרביעי לכתר נבעה מרעייתו, זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית, שהייתה, ביחד עם אחותה תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית, היחידה שנותרה עם טענה לכתר האימפריה הביזנטית מטעם השושלת המקדונית השלטת. מכיוון שלזואי ומיכאל הרביעי לא היו כל ילדים, מיכאל הרביעי בחר באחיינו, מיכאל בן מריה, להיות ליורש.
עם מותו של מיכאל הרביעי בשנת 1041 הוכתר מיכאל החמישי בתור קיסר האימפריה הביזנטית. תוך זמן קצר מאז ירש את הכתר נכנס לעימות עם הקיסרית זואי. הקיסר מיכאל החמישי גירש את הקיסרית זואי לגלות בתור נזירה בלילה שבין ה-18 ל-19 באפריל 1042. התמיכה האזרחית בזואי לעומת זאת, לא אפשרה מהלך שכזה והחל מרד עממי בבירה קונסטנטינופול שקרא להשיב את זואי למלוכה. ב-20 באפריל המורדים הכריזו על תאודורה, אחותה של זואי, בתור הקיסרית. מיכאל החמישי ניסה להתחמק מהבירה אך כשל. הוא עוור ונכלא אף על פי שביצע שבועות דתיות קודם לכן. לבסוף שבה זואי מגלותה ומשלה באימפריה לצד אחותה. מיכאל החמישי מת בארבעה חודשים לתוך מאסרו.
קייסי פראת'ר
קייס פראת'ר (באנגלית: Casey Prather; נולד ב-29 במאי 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד בהפועל אילת.
קריירת תיכונים ומכללות.