דוגמאות למולקולות המוטבעות על המשטח המוצק הן נוגדנים, אנטיגנים, ליגנדים, מולקולות המבוססות על חומצות גרעין, Affibody (מולקולות קטנות מהונדסות המדמות נוגדנים חד שבטיים) וחלבונים תפקודיים. מקורם של מולקולות אלו הם: בידוד חלבונים ממערכות המבוססות על ביטוי תוך תאי של חלבונים רקומביננטיים, מיצוי ממקורות טבעיים, ייצור אין ויטרו וסינתזת פפטידים. חלק משיטות אלו מבוצעות בתהליכים אוטומטיים לייצור בתפוקה גבוה בתנאים המונעים דנטורציה של החלבון, אשר עלול לפגוע ביכולת הקישור שלהם, דבר ההופך את המערך לחסר תועלת.
חלבונים רגישים מאוד לשינויים בסביבתם הטבעית. עובדה זו מציבה אתגר לשמירה על יציבות מערכי החלבון לפרקי זמן ממושכים. בשיטת אין סיטו התגברו על אתגר זה על ידי סינתזה של החלבונים על גבי המשטח, ישירות מדנ"א, בעזרת מערכת ביטוי חלבונים ללא תאים. הדנ"א היא מולקולה יציבה, ולכן היא מתאימה לאחסון לטווח ארוך. זאת ועוד, גישה זו עוקפת את התהליכים המייגעים והיקרים של הפרדת חלבונים ושיבוט בעזרת דנ"א, שכן החלבונים במערך מופקים ומוטבעים בשלב אחד על פני המשטח.
סוגי מיקרו מערכים.
ישנם שלושה סוגים של מיקרו מערכי חלבון המשמשים לקביעת הפעילות הביוכימית של חלבונים:
זיהוי.
בשיטות זיהוי מערך חלבונים חייב להיווצר אות גבוה ורעש רקע נמוך ככל שניתן. השיטה הנפוצה היא תיוג פלואורסצנטי, אשר רגישה מאוד, בטיחותית ומותאמת לעבודה עם סורקי לייזר זמינים. ניתן להשתמש בתגים נוספים, כגון תגי זיקה, פוטוכימי או רדיו-איזוטופי. דא עקא, תגים אלו המחוברים למולקולות המטרה יכולים להפריע לקישור בין מולקולות אלו לחלבון המעוגן. מספר שיטות זיהוי הנמנעות משימוש בתגים הן: תהודה פלסמונית מקומית, ננו-צינורית פחמן, חיישני ננוחוטי פחמן (שבו הזיהוי מתרחש באמצעות שינויים במוליכות) ומערכות מיקרו-אלקטרו מכניות (MEMS). שיטות אלו הן שיטות חדישות יחסית ואינן מתאימות עדיין לגילוי אינטראקציות חלבון בתפוקה גבוהה. עם זאת, הן בעלות פוטנציאל לשימוש עתידי.
יישומים.
ישנם חמישה תחומים עיקריים בהם משתמשים במיקרו מערכי חלבון:
אתגרים עתידיים.
למרות ההשקעה המרובה שנעשתה על ידי מספר חברות, מיקרו מערכים חלבוניים אינם נמצאים בשימוש נרחב. היצרנים מצאו כי קשה למדי לטפל ולעבוד עם מערכות חלבוניות. מיקרו מערך חלבוני דורש שלבי הכנה רבים יותר מאשר מיקרו מערך הדנ"א.
האתגרים הם:
יוסי בן זמרה
ליאו ליידרמן
לאונרדו (ליאו) ליידרמן (Leonardo Leiderman; נולד ב-18 במאי 1951, קורדובה, ארגנטינה) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס בבית הספר לכלכלה על-שם ברגלס באוניברסיטת תל אביב, פרופסור אורח בפקולטה לניהול על-שם קולר באוניברסיטת תל אביב והיועץ הכלכלי הראשי של קבוצת בנק הפועלים. משמש פרופסור אורח בבית הספר לניהול של אבו דאבי (ADSM). היה ראש חטיבת המחקר בבנק ישראל וחבר ההנהלה הבכירה בבנק ישראל. בסוף יולי 2013 נבחר כמועמד לנגיד בנק ישראל, אך הסיר את מועמדותו.
ביוגרפיה.
השכלה.
ליידרמן נולד וגדל בקורדובה שבארגנטינה, שם למד עברית מגן הילדים ועד סוף בית הספר התיכון. היה חבר בתנועת נוער ציונית בלתי מפלגתית. ב-1969 עלה לישראל. למד לתואר ראשון בכלכלה ובסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולתואר שני ושלישי בכלכלה באוניברסיטת שיקגו. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה ב-1978 בהנחיית פרופסור רוברט לוקאס, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1995.
קריירה אקדמית.
פרופ' ליידרמן חבר סגל באוניברסיטת תל אביב משנת 1979, מרצה מצטיין בחוג לכלכלה, וחבר הוועד המנהל של "מרכז פנחס ספיר לפיתוח" באוניברסיטה. בשנים 1986-1988 כיהן כראש החוג לכלכלה באוניברסיטה. מחקריו עוסקים באינפלציה ובשערי חליפין, מדיניות לייצוב המשק, מדיניות של בנקים מרכזיים, שווקים פיננסיים, משברים כלכליים (כולל משבר הקורונה) וכלכלות של שווקים מתעוררים. בשנת 2019 החל לכהן כפרופסור אורח בפקולטה לניהול על-שם קולר באוניברסיטת תל אביב. ב-2020 החל לכהן כפרופסור אורח בבית הספר לניהול של אבו דאבי (ADSM). הוא כתב וערך 7 ספרים ופרסם מעל ל-70 מאמרים אקדמיים.
מחקר וייעוץ לבנקים.
עבד בבנק ישראל כעובד וכיועץ במשך כ-10 שנים. בשנים 1991–1995 היה יועץ בכיר לנגיד ולמחלקה המוניטרית בבנק. בשנים 1996–2000 היה מנהל חטיבת המחקר בבנק ישראל תחת הנגיד יעקב פרנקל, וכאשר פרש פרנקל מתפקידו כנגיד ב-1999, הועלה שמו של ליידרמן כמועמד להחליפו, אולם לבסוף נבחר ד"ר דוד קליין. ליידרמן סיים את תפקידו ביוני 2000.
מיד לאחר מכן, מונה לתפקיד מנהל מחקר השווקים המתעוררים בדויטשה בנק. במקביל לתפקידיו, שימש עמית מחקר בקרן המטבע הבינלאומית בבנק העולמי. היה חבר בוועדה הממשלתית ליחסים הכלכליים בין ישראל לרשות הפלסטינית.
החל משנת 2003 הוא מכהן כיועץ הכלכלי הראשי של קבוצת בנק הפועלים. ביולי 2013 נבחר כמועמד לנגיד בנק ישראל לאחר שפרופ' יעקב פרנקל ביטל את מועמדותו לתפקיד. כעבור יומיים הסיר את מועמדותו, בטרם אושר בידי ממשלת ישראל וועדת טירקל למינויים בכירים בשירות הציבורי.
חיים אישיים.
ליידרמן גרוש ואב לשתי בנות.
פרנק מייסלר
פרנק מייסלר (באנגלית: Frank Meisler; 30 בדצמבר 1925 – 24 במרץ 2018) היה אמן, אדריכל, פסל, צורף ואמן יודאיקה יהודי ישראלי.
קורות חיים.
פרנק מייסלר נולד בשנת 1925 בעיר דנציג (כיום גדנסק). בסוף אוגוסט 1939 נמלט יחד עם 14 ילדים אחרים מהנאצים במסגרת מבצע ההצלה קינדר-טרנספורט; הילדים הובלו בקרון בקר מתחנת הרכבת פרידריכשטראסה, בברלין, ולאחר מכן באונייה דרך נמל הים בהולנד, עד לתחנת רחוב ליברפול בלונדון, בריטניה. שלושה ימים לאחר עזיבתו, הוריו נעצרו וגורשו לגטו ורשה, ומאוחר יותר נרצחו באושוויץ, דבר שנודע לו רק מספר שנים לאחר סיום המלחמה. בהגיעו ללונדון שהה אצל קרובי משפחתו, שתי דודותיו וסבתו. הוא למד בבית ספר תיכון אנגלי פרטי לבנים, הארו. למד אדריכלות באוניברסיטת מנצ'סטר, ולקח חלק בהקמת נמל התעופה לונדון הית'רו.
בשנת 1960 עלה לישראל והשתקע ביפו העתיקה. הוא החל לעסוק בפיסול כתחביב, ועם הזמן הפך תחביבו למקצוע, והוא הקים סטודיו ביפו העתיקה. עד מותו ב-2018 מייסלר פעל ויצר מתוך הסטודיו שלו ביפו, ועבד על פרויקטים ברחבי העולם.
בתו היא המעצבת התעשייתית, מרית מייסלר.
עבודותיו.
מייסלר עוסק בעבודותיו ביודאיקה, ובדמויות מחיי היהדות, התנ"ך והציונות. הוא צורף במתכות יקרות כגון ברונזה, כסף וזהב טהור.
פסליו נוצרים לרוב במהדורה מוגבלת, כשכל אחד יחיד ומיוחד. לאורך השנים הוזמנו ונרכשו עבודותיו על ידי ראשי ממשלה ואנשי ציבור בארץ ובעולם. עבודותיו הוצגו בתערוכות בתל אביב, האיים הקריביים, מוסקבה וקייב, וכן בתצוגת קבע בגלריות ביפו העתיקה. אנדרטאות ופסלים פרי יצירתו הוצבו במרחב הציבורי ברחבי העולם בירושלים, לוס אנג'לס, מיאמי, סנטו דומינגו, אנגליה, גרמניה, רוסיה, אוקראינה ופולין.
מיצירותיו:
אנדרטאות להנצחת מבצע ההצלה קינדר-טרנספורט.
מייסלר, שהיה בין הילדים שניצלו במסגרת מבצע ההצלה קינדר-טרנספורט, נבחר לעצב ולתכנן את סדרת האנדרטאות לזכר המבצע. האנדרטאות מנציחות את האירועים וסיפורי החיים של הילדים, שהשתנו בין השנים 1938–1939. ארבע האנדרטאות עשויות ברונזה חומה בוהקת, ומתארות קבוצות של ילדים בגודל טבעי עומדים על במה מבטון, ובשלושתן מופיעים פסי רכבת. דמויות הילדים הצעירים שעומדים בקבוצה לפעמים מתרכזות סביב דמות ילד "בוגרת" יותר, והן מציגות מציאות אבסורדים של ילדים קטנים עם מזוודות גדולות שיוצאים למסע אמיץ לבדם, כאשר חסרונם של ההורים, "הנוכחים-נעדרים", צורם. במהלך ההכנות ליצירת הפסלים ביצע מייסלר עבודה היסטוריונית בכך שחקר את בגדי הילדים, המזוודות, התיקים, כלי הנגינה, הצעצועים, השיער והתסרוקות, כדי להתאימם לרוח התקופה של סוף שנות השלושים.
הרעיון ליצירת אנדרטת ההנצחה הראשונה החל בבריטניה, כאשר במהלך ארוחה בה נכח הנסיך צ'ארלס הוא הביע את רצונו בפני מייסלר להקים אנדרטה לציון 70 שנים לקינדר-טרנספורט, כדי להוקיר את הילדים שהגיעו ללונדון והיוו בבגרותם חלק חשוב בהיסטוריה של בריטניה.
האנדרטאות הוצבו ברחבי אירופה לפי תחנות דרך מרכזיות במסעם של ילדי הקינדר-טרנספורט:
ב-2015 נחנך פסל קינדר - טרנספורט בהמבורג בשם The Last Farewell.
פרסים.
בשנת 1999 הוענקה למייסלר על ידי האקדמיה הצ'כית לאמנויות יפות מדליית הזהב על שם "פרנץ קפקא" להישג אמנותי. ב-2002 הוענקו לו שני תוארי דוקטור לשם כבוד, מהאקדמיות הרוסית והאוקראינית לאמנויות יפות. ב-2012 הוענק לו על ידי שגריר גרמניה בישראל "צלב ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה" עבור תרומתו ליחסים בין גרמניה לישראל.
ספרו.
האוטוביוגרפיה של פרנק מייסלר, "על הוויסלה מול מזרח" (On the Vistula Facing East), יצאה לאור בשנת 1996, על ידי אנדרה דויטש, לונדון.
דרך כפרית (חידה)
דרך כפרית (ביפנית: カントリーロード הגייה יפנית של "Country Road") היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים.
הטבלה המרובעת מחולקת ל"חדרים" בעלי צורות שונות; חלק מחדרים אלו מכילים מספר. המטרה היא לצבוע לולאה סגורה בטבלה, אשר נכנסת ויוצאת מכל חדר פעם אחת בלבד. בחדר עם מספר, בתוך הלולאה חייבים להיות משבצות כמספר המופיע בחדר (בחדר בלי מספר יכול להיות כל מספר של משבצות בתוך הלולאה). בנוסף, אסור שמשבצות שאינן בשימוש לצורך ציור הלולאה וסמוכות אחת לשנייה במאונך או במאוזן, יהיו בחדרים שונים.
מי מפחד מהזאב הרע (סרט)