לזכותו של היפוקרטס נזקף קיטלוגן של מחלות בתור "חריפות, כרוניות, מקומיות ומגפתיות" ועשותו שימוש במונחים כגון "הרגזה, הידרדרות, רזולוציה, משבר, עווית, שיא והחלמה". תרומה עיקרית נוספת של היפוקרטס למדעי-הרפואה אפשר שתמצא בתיאוריו את הסימפטומטולוגיה (תסמינים), הממצאים הגופניים, הטיפול הניתוחי והפרוגנוזה של אמפיאמה בבית החזה, כלומר, הצטברות מוגלה בקרום הפנימי של החזה. כתביו נותרו בעלי משמעות בעבור תלמידי רפואה בני-זמננו הניגשים ללימודי רפואת הריאות ונתיחתן. היפוקרטס אף זכה להיות מנתח החזה המתועד הראשון בהיסטוריה, וממצאיו בשדה זה עודם בתוקף, עד ימינו אנו.
הקורפוס ההיפוקרטי.
הקורפוס ההיפוקרטי (בלטינית: CORPUS HIPPOCRATICUM) הוא אוסף של כשבעים כתבים רפואיים מוקדמים מיוון העתיקה, הכתובים ביוונית איונית. השאלה כלום היפוקרטס עצמו חיבר את הקורפוס אם לאו נותרה סתומה עד כה, הגם שנראה כי הכרכים עצמם יצאו לאור בזכות פועלם הנמרץ של תלמידיו וממשיכי דרכו. מחמת גיוונם הרחב של התחומים הנסקרים בו, סגנונות הכתיבה הנבדלים זה מזה ומועדה המשוער של הוצאתו לאור, אין המלומדים מאמינים כי הקורפוס ההיפוקרטי יכול היה להתחבר על ידי אדם אחד (ארמרינס בדק ומנה תשעה-עשר מחברים שונים). בעת העתיקה, יוחסו תוכני הקורפוס בשלמותם להיפוקרטס והם תאמו על פי רוב לעקרונותיו; אשר על כן, כפי הנראה, זכה הקורפוס להוודע ברבים על שמו של הרופא הדגול. אפשר שהקורפוס אינו אלא משיירי ספרייה על האי קוס, או שמא זו אסופת-כתבים שנתחברה באלכסנדריה שבמצרים, במאה השלישית לפנה"ס.
הקורפוס ההיפוקרטי מכיל ספרי-יעץ, הרצאות, מחקרים, הערות, מסות וכתבים פילוסופיים רבים ומגוונים העוסקים באינספור תחומי רפואה, בלא כל סדר הנראה לעין. חיבורים אלה נכתבו בעבור קהלי-יעד שונים, מלומדים כמו גם עמי-ארצות, ולפרקים אף נכתבו מנקודות מבט הסותרות אחת את רעותה; ניתן אף למצוא סתירות רבות משמעות בינות ליצירות השונות המרכיבות את הקורפוס. עם מסות הקורפוס הראויות במיוחד לציון נוכל למנות את "שבועת היפוקרטס"; "ספר האותות המבשרים"; "על תוכנית הטיפול במחלות חריפות"; "פתגמים"; "על רוחות, מקווי מים ואתרים"; "אמצעי הצמצום"; "על המחלה הקדושה"; ועוד רבים אחרים.
שבועת היפוקרטס.
עוד למן העת העתיקה, יוחס להיפוקרטס החיבור שלימים ייקרא בשם השבועה ההיפוקרטית. זהו מסמך בעל תהודה בין-דורית העוסק באתיקה של הפרקטיקה הרפואית. על פי הסברה, השבועה היא ככל הנראה חלקו הנודע ביותר של הקורפוס ההיפוקרטי. בעת האחרונה, מידת האותנטיות של המסמך נשנתה במחלוקת. בעוד השבועה לכשלעצמה לרוב איננה בשימוש עוד ולא בנוסחה המקורי, הרי שהיא משמשת כיום בתור יסודן של שבועות דומות אחרות וחוקים המגדירים מהם טיפול ואתיקה רפואית הראויים לשמם. נגזרות שכאלה מדוקלמות כיום ברגיל על ידי בוגרי לימודי הרפואה, ערב צלילתם אל נבכי הפרקטיקה הרפואית.
מורשתו.
רבים, בהווה כמו גם בעבר, החשיבו את היפוקרטס ל"אבי הרפואה". תרומותיו הניעו מהפכה בפרקטיקה הרפואית; אך עם מותו נבלמה ההתקדמות שכה עמל לסלול את הדרכים לה. בעת מותו, הוא היה כה נערץ עד כדי כך שכתביו קודשו כדגולים מכדי שְיקום הצורך לשפרם, ולא נערכו אפוא כל שיפורים בשיטותיו למשך תקופה ארוכה מאוד. המאות שחלפו מקץ פטירתו של היפוקרטס התאפיינו בנסיגה השקולה במידה שווה לצעידתו קדימה של מדע הרפואה. כך למשל, "מקץ התקופה ההיפוקרטית, גווע הנוהג של נטילת היסטוריה קלינית של החולים..", אליבא דפילדינג גאריסון.
שנים רבות חלפו מתום ימי היפוקרטס בטרם קם רופא נודע נוסף - גלנוס, יווני שחי בין השנים 129 ל-200 לספירה. הלה הנציח את הרפואה ההיפוקרטית, ובכך נע קדימה, אם גם אחורנית. בימי הביניים, אימצו הרופאים הערבים את שיטותיו של היפוקרטס. בחלוף ימי הרנסאנס ביבשת אירופה, קמו לתחייה השיטות ההיפוקרטיות ואף הורחבו לא מעט במרוצת המאה התשע-עשרה. ראויים במיוחד לציון בין הרופאים שהטכניקות הקליניות הקפדניות של היפוקרטס היו להם לעזר: תומאס סידנהאם, הברדן, ז'אן-מרטן שארקו ואוסלר. אנרי אושאר, רופא איש צרפת, קבע כי תחייה זו מהווה את "סיפורה של הרפואה הפנימית במלואו".
דימויו.
על-פי עדותו של אריסטו, נודע היפוקרטס בתור "היפוקרטס הגדול". באשר לדמותו, תואר היפוקרטס תחילה בתור "רופא כפרי נחמד ונכבד", ברם, מאוחר יותר כ"קשוח ומאיים". הוא לבטח נחשב לחכם בתחומי ידע רבים כמו גם בשדה המעש. פראנסיס אדמס מתארו: "בפשטות רופא הנבנה על ניסיונו כמו גם על שכלו הישר".
דימויו בתור הרופא החכם והקשיש הועצם הודות לדיוקנאותיו המפוסלים באבן, המעוטרים זקנים עבותים התולים מפרצוף זרוע-קמטים. אך, ידוע לנו כיום כי רופאים רבים בני התקופה עיצבו את שערם בסגנון יוביס ואסקלפיוס. לכן, נראה כי הפסלים שברשותנו המתארים אותו לכאורה, הם דיוקנאות שעוצבו על פי קווי המתאר של אלים אלה. היפוקרטס והאמונות שסימל נחשבים כיום למעין אידיאלים רפואיים. פילדינג גאריסון, מומחה להיסטוריה של הרפואה, הכריז כי "הוא, מעל לכולם, הוא המופת של אותה הגישה השכלית המתגמשת, הביקורתית והמאוזנת, לעד עומד על המשמר מפני מקורות לשגיאות, וזוהי רבותי תמציתה המזוקקת של הרוח המדעית". "דמותו... נשתמרה לאורך הדורות כזו של רופא אידיאלי", על-פי 'היסטוריה קצרה של הרפואה', "והוא מהווה מקור השראה למקצוע הרפואה למן פטירתו".
אגדות.
מבין הסיפורים אודות חייו, רבים הם אלה שאינם משקפים את המציאות כל עיקר, ככל הנראה, בשל חוסר תאימותם לתיעוד ההיסטורי, ובגין דמיונם או זהותם לסיפורים שבמוקדם עמדו דמויות אחרות כגון אבן סינא וסוקרטס. בשל כך, נראה כי מקורם אינו אלא באגדות-עם כלשהן. אפילו במרוצת שנות חייו, שמעו של היפוקרטס יצא למרחקים ושמועות על נסים רפואיים פרחו כפטריות אחרי הגשם. כך למשל, סייע היפוקרטס לכאורה להחלמתם של תושבי אתונה, האתונאים, בעת המגפה שפקדה את העיר, וזאת על ידי הצתת שריפות ענק ששימשו בתור "קוטלות-מזיקים" ושימוש בטיפולים משונים אחרים. לרשותנו עומד סיפור המתאר כיצד ריפא היפוקרטס את פרקידס, מלך מקדוניה, מ"חוליי האהבה". אין בקרב סיפורים אלה ולו אחד שזכה לאימות כלשהו מטעם היסטוריונים ועל כן נראה שאין מנוס מלקבוע כי הם לא התרחשו מעולם. אפילו הדבש מכוורת הדבורים מעל מצבתו תואר כבעל כוחות ריפוי טמירים ומיוחדים.
אגדה אחרת מגוללת את סיפור דחייתו של היפוקרטס את בקשתו הרשמית של ארטקסרקס, מלך פרס, לבקרו בחצרו. מהימנותו של סיפור זה התקבלה על ידי כותבי חיבורים עתיקים אך נדחתה על ידי כמה היסטוריונים בני-זמננו, וכיום היא שנויה במחלוקת. מסיפור אחר אנו למדים כי דמוקריטוס נחשב למטורף בשל הרגלו לצחוק לכול, ושלחוהו משום כך אל היפוקרטס על מנת שהלה ירפאו. היפוקרטס, מצדו, איבחן אותו כבעל אישיות עולזת ותו לא, ומאז זכה דמוקריטוס לכינוי "הפילוסוף הגועה בצחוק".
אולם, לא כל הסיפורים על אודותיו האירו את דיוקנו באור חיובי. באחד מסיפורי האגדה, נאלץ היפוקרטס לנוס על נפשו לאחר שהצית באש מקדש-החלמה ביוון. סוראנוס איש אפזוס, מקור סיפור זה, מספר כי היה זה אחד ממקדשי קנידוס. ברם, מאות שנים מאוחר יותר, כתב הבלשן היווני-ביזנטי יואנס צצס, כי היפוקרטס כילה באש את מקדשו שלו, המקדש של קוס, בשערו כי הוא עשה כן כדי לשמור על המונופולין שלו על הידע הרפואי. תיאור זה סותר במידה רבה את ההערכות המסורתיות לאישיותו של היפוקרטס. אגדות אחרות מגוללות את הסיפור על כיצד הצליחו להקים מן המתים את אחיינו של אוגוסטוס; מעשה-גבורה זה בא לידי גמר לכאורה על ידי הרמת פסלו של היפוקרטס ויסוד פרופסורה לזכרו ברומא.
פירושים לכתביו.
נכתבו כמה פירושים לכתבי היפוקרטס, המפורסם שביניהם הוא חיבורו של הרמב"ם: פירוש לפרקי אבוקרט (היפוקרטס בפי הרמב"ם). בהקדמתו לפירוש, הרמב"ם נותן את גישתו הכללית לסיבות מוצדקות לכתיבת פירושים לחיבורים שקדמוהו, שם הוא מונה 4 סיבות שונות המצדיקות כתיבת פירוש לספר (חלקם מעידות על מעלת החיבור ומחברו וחלקם על חסרונות החיבור או מחברו) ומסביר איזו מהסיבות הביאה אותו לכתוב פירוש לכתבי היפוקרטס.
הנצחה.
תסמינים וסימנים קליניים רבים נקראו על שם היפוקרטס, משום שהוא נחשב לאדם הראשון שהעלה את תיאורם על הכתב. "פרצוף היפוקרטי" הוא השינוי בתווי הפנים לאחר מוות, חולי ממושך, יציאות רבות, רעב ארוך וכדומה. הִתאלות, דפורמציה של האצבעות והציפורניים, נודעת גם בשם "אצבעות היפוקרטיות". "טלטול היפוקרטי" הוא צליל האוושה של . ו"תחבושת ראש היפוקרטית" הם שני מכשירים שנקראו על שמו. "הקורפוס ההיפוקרטי" ו"שבועת היפוקרטס" קרויים על שמו אף הם. "משקה ההיפוקראס" נחשב גם כן לפרי המצאתו של היפוקרטס. "ריסוס סארדוניוס", עווית מושהית של הפנים, מוכרת גם בתור "החיוך ההיפוקרטי".
בעת החדשה נקרא על שמו מכתש על הירח – ה"היפוקרטס". "המוזיאון ההיפוקרטי", מוזיאון השוכן באי קוס, מוקדש לו. "הפרויקט ההיפוקרטי" הוא תוכנת מחשב של המרכז הרפואי של אוניברסיטת ניו יורק, שתכליתה קידום החינוך באמצעות שימוש בטכנולוגיה. ואילו "פרויקט היפוקרטס" (ראשי-תיבות של "HIgh PerfOrmance Computing for Robot-AssisTEd Surgery") אינו אלא מאמץ של בית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון והמרכז הרפואי שיידסייד, "לפתח תכנון מתקדם, סימולציות וטכנולוגיות ישימות בעבור הדור הבא של הרובוטים המנתחים בסיוע-מחשב".
גנאלוגיה.