אחרי שאוגוסטה כרוניקל הוריד את הטור שלה, עורך העיתון מיכאל ריאן הסביר ש"הדברים הגיעו לידי כך שהיא הייתה נושא הדיון ולא מה שהיא כותבת עליו. ראיין גם התבטא ש"הורדת הטור של אן קולטר כואבת, היא אחת מההוגות הצלולות ביותר שמצויות."
ביולי 2006 עיתונים אחרים החליפו את טורה של קולטר עם כותבי טורים שמרנים אחרים, זאת בעקבות פרסום ספרה הרביעי.
בדרך כלל, טוריה של קולטר מותחים ביקורת על ליברלים ודמוקרטים. באחד מהם היא כותבת: בשנה הזאת התוכנית הדמוקרטית לעתיד היא עוד נאום קצר ומטופש לתעתע בבוחרים האמריקאיים כדי שיבטחו בביטחון הלאומי.
כלומר, הם טוענים שאין כל קשר בין המלחמה העולמית בטרור ומלחמת עיראק ובעוד הם כולם נגד טרור – לגמרי בעד המלחמה הזאת – הם מתנגדים בקשיחות למלחמה בעיראק. אתם הרי יודעים, המלחמה שבה צבא ארצות הברית הורג אלפי רבים של טרוריסטים (שמתוארים בכלי התקשורת כ"אזרחים עיראקים", אפילו אם הם מירדן, כמו המנהיג של אל-קאעידה בעיראק, שהוא עכשיו מת אבו מוסעב א-זרקאווי) במלחמה הזו.
טלוויזיה ורדיו.
הופעתה הראשונה של קולטר בטלוויזיה הלאומית הייתה ב-1996 אחרי ששכרה אותה הרשת שהייתה אז בחיתוליה MSNBC ככתבת לענייני משפט. היא פוטרה מהרשת לפחות פעמיים. בפעם הראשונה, בפברואר 1997, אחרי שהיא פגעה בזכרה של פמלה הרימן המנוחה (שהייתה שגרירת ארצות הברית לצרפת), כשהרשת סיקרה את טקס האזכרה שלה. הם חשו בחסרונה ומהר מאוד שכרו אותה מחדש, רק כדי לפטר אותה שמונה חודשים אחרי כן אחרי שהיא הסתבכה בשידור עם יוצא וייטנאם הנכה רוברט מולר; המייסד-שותף של המאמץ העולמי לאיסור על השימוש במוקשים; בטענה ש"בתשעים אחוזים מהמקרים שחיילי ארצות הברית נפגעו מפצצה (בווייטנאם) - אן, את מקשיבה – היה זה ממוקשים שלהם." (מולר ציטט בצורה שגויה דו"ח של הפנטגון מ-1969 שגילה ש-90% מהמרכיבים שמהם הורכבו המוקשים של האויב היו מפסולת הקרב של צבא ארצות הברית) קולטר, שחשבה שדבריו של מולר היו מגוחכים, הסבה הצידה את עיניה והגיבה בסרקסטיות, "לא פלא שהפסדתם במלחמה." חשבו שקולטר הגיבה בצורה מבישה ודיווחה שלא כהלכה. הוושינגטון פוסט עיוותו את דבריה וכתבו שהיא אמרה דברים פוגעים יותר: "אנשים כמוך גורמים לנו להפסיד במלחמה". אבל הצרות שלה עם MSNBC שיחררו אותה ממחויבויותיה והיא הופיעה ב-CNN ובפוקס ניוז.
הווארד קרץ מהוושינגטון פוסט ענה במאמר בטיים והסביר שהציטוט הנרחב שהוא מסר של תשובתה של קולטר ליוצא הצבא במאמר שהוא כתב התבסס על זכרונה של קולטר עצמה מהאירוע. הוא תיאר את סיפורו הקודם והוסיף, "לא ציינתי שלפי קולטר, יוצא הצבא הופיע בלוויין, והיא לא ידעה שהוא היה נכה."
בריאיון עם בוב מקגוון ב-26 בינואר 2005, ב-The Fifth Estate, נמתחה על קולטר ביקורת על שאמרה: "קנדה נהגה להיות... אחת מהידידות הנאמנות ביותר שלנו, ולהפך. אני מתכוונת שקנדה שלחה חיילים לווייטנאם. האם וייטנאם הייתה פחות מסוגלת להכיל ופחות מאיימת מסדאם חוסיין?" מקגוון סתר זאת כשענה לה: "לא, למעשה קנדה לא שלחה חיילים לווייטנאם".
ב-18 בפברואר 2005 בוושינגטון ז'ורנל, הצדיקה קולטר את דבריה בהתייחסה לאלפי הקנדים ששרתו בכוחות המזוינים האמריקאיים במהלך מלחמת וייטנאם, אם מפני שהם התנדבו או משום שהם גרו בארצות הברית בזמן המלחמה והם גויסו. היא אמרה: "הממשלה הקנדית לא שלחה חיילים... אבל... הם באו ונלחמו עם האמריקנים. אז אני טעיתי. התברר ש- 10,000 אמריקנים במקרה נולדו בקנדה." (בין 5,000 ל-20,000 קנדים נלחמו בווייטנאם עצמה, בכללם קרוב ל-80 נהרגו).
ג'ון קלאוד מהטיים כתב על התקרית מספר חודשים אחר כך ואמר: "קנדה (שלחה) כוחות לא מזוינים להודו-סין בשנות החמישים ושוב לווייטנאם ב-1972."
סרטים.
ב-2004 הופיעה קולטר בשלושה סרטים: האחד היה Feeding the Beast, נעשה עבור תוכנית הטלוויזיה התיעודית 24. "24-Hour News Revolution"
השניים האחרים היו: FahrenHYPE 9/11 שיצא ישירות לווידאו והתכוון להפריך את סרטו של מייקל מור פרנהייט 9/11, ו- Is It True What They Say About Ann?, סרט תעודי המכיל סרטוני וידאו של ראיונותיה ונאומיה של קולטר.
ב-2006 קולטר סירבה לאשר להכליל סצנה המציגה אותה ואת אל פרנקן בעימות בקונטיקט בשביל שיכלל בסרטו של פרנקן Al Franken: God Spoke.
השקפותיה בנושאי דת.
קולטר אומרת שהיא מחזיקה באמונה נוצרית והיא הצהירה על היותה פרסבטריאנית. בהרצאה פומבית אחת היא אמרה: "לא אכפת לי משום דבר אחר: ישו מת בשביל החטאים שלי ושום דבר אחר לא חשוב."
בטור משנת 2004, היא מסכמת את השקפתה על הנצרות: "המסר הייחודי של 'ישו' היה: אנשים הם חוטאים וזקוקים לגאולה, ואני כאן לגאול אותך אפילו אם אתה לא ראוי לכך, ואני צריך להוציא את הדברים הרעים ממני כדי לעשות זאת." אחרי כן היא מלגלגת "המסר של ישו...לדעתם של הליברלים" מסתכם ב"...משהו כמו 'להיות נחמד לאנשים'", שבזה אחר זה, היא אמרה "הוא למעשה, אחד מעקרונותיה המשניים של הנצרות".
חיים אישיים.
קולטר הייתה מאורסת מספר פעמים, אך לא נישאה מעולם. בין היתר, יצאה עם בוב גוצ'יוניה הבן, דינש ד'סוזה ואנדרו שטיין.
לקולטר דירה במנהטן ובית בפאלם ביץ' שבפלורידה. אף שלדבריה היא מתגוררת בעיקר בניו יורק, את זכות הצבעתה היא מממשת בפאלם ביץ'.
היא אוהדת מספר להקות רוק אלטרנטיבי, כגרייטפול דד, דייב מת'יוס בנד ופיש. עם ספריה האהובים נמנים התנ"ך, אנקת גבהים, אנה קארנינה, וספרי דייב בארי.
פוטנציאל זטא
פוטנציאל זיטא
גרף מושלם
בתורת הגרפים, גרף מושלם הוא גרף שבו בכל תת גרף מושרה, גודל הקליקה המקסימלית שווה למספר הצביעה של תת-הגרף.
צביעה חוקית של גרף G היא בפרט גם צביעה חוקית של כל תת-גרף שלו, לכן אם קיימת ב -G קליקה בגודל k אז כל צביעה חייבת להשתמש בלפחות k צבעים. מכאן שגודל הקליקה המקסימלית מהווה חסם תחתון על מספר הצביעה של הגרף. אם חסם זה הוא הדוק לכל תת-גרף מושרה של G, אז G נחשב מושלם.
מאפיינים של גרפים מושלמים.
המשפט החלש של הגרף המושלם: (לובאס): G הוא גרף מושלם אם ורק אם המשלים של G הוא מושלם.
המשפט החזק של הגרף המושלם: G הוא גרף מושלם אם ורק אם G והמשלים של G לא מכילים תת-גרף מושרה שהוא מעגל באורך אי זוגי מגודל 5 לפחות. השערה זו הייתה פתוחה במשך שנים רבות עד שהוכחה על ידי צ'ודנובסקי, רוברטסון, סימור ותומאס ב-2006.
אלגוריתמים בגרפים מושלמים.
בעיות הצביעה במספר הצבעים הקטן ביותר, מציאת הקבוצה הבלתי תלויה הגדולה ביותר, מציאת הקליקה הגדולה ביותר ומציאת כיסוי מינימלי באמצעות קליקות כולן ניתנות לחישוב בזמן פולינומי בגרפים מושלמים, אם כי האלגוריתם הכללי איננו יעיל במיוחד, והוא אינו קומבינטורי באופיו, אלא מבוסס על תכנון ליניארי ואלגוריתם האליפסואידים. במשפחות מסוימות של גרפים מושלמים, כדוגמת הגרפים המיתריים, ידועים אלגוריתמים קומבינטוריים יעילים מאוד.
גם בעיית הזיהוי של גרפים מושלמים הייתה פתוחה שנים רבות, אולם לאחר הוכחת המשפט החזק של הגרף המושלם נמצא לה אלגוריתם פולינומי.
גזירות למקוטעין
קרעמענטשוג
חדיתה
ח'דיתה
ח'דיתה (ערבית: الحديثة) היה כפר ערבי בגבול שפלת יהודה ומישור חוף יהודה הכפר היה בנוי על תל חדיד, צפונית ליער בן שמן ולכביש 443 ועל הגדה המערבית של נחל נטוף. הכפר שכן בקו הגבעות הראשון מעל מישור החוף באזור בן שמן וממנו הייתה תצפית על כל גוש דן. מבחינה מנהלית היה שייך הכפר לנפת רמלה.
היסטוריה.
השרידים העתיקים ביותר שנתגלו במקום הם מראשית תקופת הברזל. חרסים שנמצאו במקום מצביעים על כך שבמקום הייתה עיר מוקפת חומה כבר בתקופת יהושע בן נון. אולם היא ככל הנראה הגיעה לשיאה בזמן ממלכת יהודה במאות ה-7 וה-8 לפני הספירה. בשנת 1955 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות ונמצאה רצפת פסיפס כנראה מהמאה השישית לספירה בה מתוארת ספינה שטה על הנילוס, עיר מבוצרת, החי והצומח על גדות הנהר וכתובת "איגיפטוס" (מצרים). רצפת הפסיפס הוצאה מהאתר ומוצגת כיום במוזיאון הימי הלאומי בחיפה.
בתנ"ך מוזכר היישוב חדיד כאחד המקומות בהם התיישבו שבי ציון: "בְּנֵי-לֹד חָדִיד וְאוֹנוֹ, שְׁבַע מֵאוֹת עֶשְׂרִים וַחֲמִשָּׁה" ( וב, עם שינויים קלים). מאוחר יותר נזכר המקום כעיר שבוצרה על ידי שמעון התרסי מבית החשמונאים בשנת 143 לפנה"ס. יוסף בן מתתיהו כתב שאספסיאנוס לכד את חדיד במרד הגדול. בתקופת המשנה ישבו במקום חכמים ובהם התנא רבי יקים איש חדיד (משנה, מסכת עדויות ז',ה'). חדיד נזכרת גם באונומסטיקון של אוסביוס ומופיעה במפת מידבא. רבי אשתורי הפרחי כתב בשנת 1322 שחדיד נמצאת כשעתיים מהעיר לוד על הר עגול, והערבים קוראים למקום חדיתא.
במחצית השנייה של המאה ה-19 ביקר ויקטור גרן בכפר ח'דיתה וזיהה את המקום עם Adhtha של אוסביוס, עם Aditha של היירונימוס הקדוש מזרחית לעיר לוד, ועם חדיד המוזכרת בספר עזרא ובספר נחמיה. ח'דיתה, לפי ויקטור גרן, הייתה כפר קטן על גבעה גבוהה שמדרונותיה תלולים יחסית, הבתים היו בנויים בנייה אותה תיאר כגסה וחלקם היו הרוסים. במקום נספרו 15 בורות מים, בריכה מלבנית קטנה וקברים חצובים בסלע. אבנים גדולות עתיקות נראו מפוזרות במקום.
בתחילת המאה ה-20 רכשו חובבי ציון מצאריצין 100 דונם מאדמות כפר ח'דיתה, עליהן הוקם בית החרושת חדיד.
על פי סקר הכפרים 1945 נאמדה האוכלוסייה בכפר ב-760 תושבים ושטחו עמד על 7,110 דונמים (שטח זה כלל 157 דונמים בבעלות יהודית ו-409 דונמים שטחים ציבוריים).
בתחילת מלחמת העצמאות השתתפו ערבים מהכפר בהתקפות על תושבי בן שמן עד שביולי 1948, במבצע דני, הכפר נכבש ונהרס.