ב-18 אפריל 2017 הותקנו באתר עשרת החלקים הראשונים של המבנה (מתוך 75 החלקים). יתר 65 החלקים הובאו בחמש קבוצות, והיו אמורים להיות מותקנים עד אביב 2019.
החלק האחרון של המבנה הותקן בדצמבר 2017, ובאוקטובר 2018 הוכרז שהמבנה יפתח לציבור ב-15 במרץ 2019.
ניתן היה לרכוש כרטיסים על מנת להיכנס למבנה החל מינואר 2019, והוא נפתח במועד המתוכנן - 15 במרץ 2019.
מחלוקות.
זכויות יוצרים.
על היצירה נמתחה ביקורת בשל על מדיניות הצילום הקשורה לה בעת פתיחתה. חברת האדסון יארדס, הבעלים של היצירה טענו כי להן זכויות קנייניות (בעלות) בכל התמונות והסרטונים שצולמו ביצירה, ושמרה לעצמה את הזכות להשתמש בתמונות ובסרטונים שצולמו למטרות מסחריות מבלי לשלם תמלוגים לצלמים (בארצות הברית, בשטח פרטי אין אפשרות לצלם יצירות אמנות מבלי רשות של הבעלים של היצירה). טענה זו של האדסון יארדס ספגה ביקורת רבה, מאחר שהדסון יארדס קיבלה עבור הפרויקט כספי ציבור בסך 4.5 מיליארד דולר, מהם 500 מיליון דולר לצורך הקמת שטחים ציבוריים - ובהם השטח בו נמצאת היצירה, ולכן, קבעו המבקרים - שהיצירה היא של הציבור ולא של האדסון יארדס. בעקבות הביקורת הציבורית השתנתה המדיניות.
נגישות.
לאחר שהיצירה נפתחה, התלוננו המבקרים שהיצירה לא נגישה במידה מספקת למבקרים הנדרשים לכיסאות גלגלים. היצירה כללה בעיקר מדרגות, עם מעלית אחת בלבד לחיבור שהגיעה לקבוצה אחת של מפלסים בלבד. בשל כך, קבוצות למען שוויון זכויות לנכים הפגינו מחוץ ליצירה. משרד המשפטים של ארצות הברית הגיש תלונה בטענה שבגלל מספר רב מהמפלסים בתוך היצירה אינם נגישים, מרבית המבנה אינו תואם את החוק האמריקני עם מוגבלות, למעט המפלסים שבהם עוצרת המעלית. יתר על כן, היו מקרים בהם לא עצרה המעלית במספר מהמפלסים (להם היא הגיעה)- בשל עומס במרפסות. בדצמבר 2019 הגיעו מפעילי היצירה להסכם עם משרד המשפטים של ארצות הברית להגדלת הנגישות למבנה על ידי הוספת מעליות שתאפשרנה גישה לכל המפלסים.
התאבדויות.
ב-1 בפברואר 2020 התאבד גבר בן 19 בקפיצה מהקומה השישית של היצירה; ב-22 בדצמבר 2020 אישה בת 24 קפצה אל מותה מראש היצירה; התאבדות שלישית אירעה כעבור פחות מחודש ב-11 בינואר 2021, כאשר תייר בן 21 קפץ מהיצירה.
בעקבות שלושת מקרים אלה נסגרה היצירה לזמן בלתי מוגבל בעת שמפעילי היצירה התייעצו עם מומחים כיצד למנוע מקרים מעין אלה.
ביקורות.
הפסל זכה לשבחים רבים. הכתב שון טולי (Shawn Tully), מהמגזין פורצ'ן קרא ליצירה "התשובה של מנהטן למגדל אייפל".
המגזין הצרפתי Elle השווה את היצירה לציור מעשה ידי הצייר מאוריץ קורנליס אשר.
אחרים אמרו שיצירה נראית כשווארמה "הענקית" .
מבקר האדריכלות של הניו יורק טיימס, מייקל קימלמן (Michael Kimmelman), אמר שהיצירה "צעקנית" (gaudy), וביקר את מתחם "האדסון יארדס" שהוא למעשה כשכונה סגורה, שאין בה שטחים ציבוריים אמיתיים.
E3 בינקבנק קלאסיק
ויוסה עוסמני
ויוסה עוסמני-סדריו (באלבנית: Vjosa Osmani-Sadriu; נולדה ב-17 במאי 1982, קוסובסקה מיטרוביצה) היא מדינאית, עורכת דין ומורה אלבנית מקוסובו. שימשה כסגנית יו"ר הליגה הדמוקרטית של קוסובו. נשיאת הרפובליקה של קוסובו מאז 4 באפריל 2021, כשקודם שימשה כממלא מקום נשיאת קוסובו מאז 5 בנובמבר 2020 וממלאת מקום יו"ר הפרלמנט של קוסובו מאז 3 בפברואר 2020 והיא האישה הראשונה בתפקיד זה. משמשת כחברת הפרלמנט בקוסובו מאז 2010. דוקטור למשפטים וחברה במועצת הרשת הפרלמנטרית של קרן המטבע הבינלאומית (IMF).
ביוגרפיה.
נולדה ב-17 במאי 1982 בקוסובסקה מיטרוביצה.
היא למדה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת פרישטינה לתואר ראשון. בשנת 2005 קיבלה את התואר השני במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת פיטסבורג בפנסילבניה שבארצות הברית. בשנת 2015 היא הגישה את עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת פיטסבורג וקיבלה את הדוקטורט למשפטים.
הוא לימדה באוניברסיטת פרישטינה והייתה פרופסור אורחת באוניברסיטת פיטסבורג. מחברת מאמרים ומונוגרפיות בתחום המשפט הבינלאומי והמסחרי, הן באלבנית והן באנגלית.
היא כיהנה כראש המטה, כיועצת למדיניות חוץ ויועצת משפטית לנשיא הרפובליקה של קוסובו. היא הייתה נציגת הנשיא בוועדה שניסחה את חוקת הרפובליקה של קוסובו בשנת 2008 והייתה חברה בצוות המשפטי בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג במהלך המשפט בנושא חוקיות הכרזת העצמאות של קוסובו בדצמבר 2009.
בנוסף לאלבנית, היא דוברת גם אנגלית, ספרדית, טורקית וסרבית.
היא נשואה ולה בנים תאומים.
פעילות פוליטית.
על סמך תוצאות הבחירות לפרלמנט ב-12 בדצמבר 2010, היא נבחרה כחברה בפרלמנט של קוסובו. היא נבחרה מחדש בבחירות שנערכו ב-8 ביוני 2014 וב-11 ביוני 2017. בבחירות 2017 קיבלה יותר מ-64,000 קולות והיא הייתה יושבת ראש הוועדה לענייני חוץ, תפוצות והשקעות אסטרטגיות ובעבר עמדה בראש כמה ועדות אחרות. הייתה מועמדת לראשות הממשלה בבחירות המוקדמות לפרלמנט ב-6 באוקטובר 2019 מטעם הליגה הדמוקרטית של קוסובו. בנובמבר 2020 יזמה את הקמת תנועת "Guxo" שזכתה ל-7 מושבים בפרלמנט בבחירות 2021 כחלק מהתנועה העצמאית.
ב-3 בפברואר 2020, לאחר אישורו של אלבין קורטי לתפקיד ראש הממשלה, מונתה ליו"ר הפרלמנט של קוסובו. 65 צירים תמכו בה ועם מינויה הייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. היא החליפה את גלאוק קוניופצה, שקיבל את תיק שר החוץ. במהלך כהונתה כיושבת ראש הפרלמנט עודדה שיתוף פעולה פרלמנטרי עם הכנסת ופתיחת שגרירות קוסובו בירושלים.
נשיאות קוסובו.
לאחר התפטרותו של הנשיא האשים טאצ'י ב-5 בנובמבר 2020, היא מונתה לממלאת מקום נשיא קוסובו והתמודדה לאחר מכן כמועמדת להצבעה הנשיאותית. בהצבעה על תפקיד הנשיא היא זכתה לתמיכת 70 חברי פרלמנט מתוך 120 והצליחה לזכות במשרת הנשיא לאחר שנערך סיבוב שלישי ב-4 באפריל 2021. זאת לאחר שבסבבים הקודמים, הפרלמנט לא הצליח לגייס 80 תומכים במועמדותה. ב-14 בפברואר 2021 נערכו בחירות לפרלמנט במהלכן נבחר אלבין קורטי לראשות הממשלה.
שיגרו מיזוקי
שִׁיגֶרוּ מִיזוּקִי (; 8 במרץ 1922 – 30 בנובמבר 2015) היה אמן מאנגה והיסטוריון יפני ידוע. ביצירתו התמקד ביוקאי, סוגה העוסקת בתופעות על טבעיות ורוחות רפאים מהפולקלור היפני, ונחשב למומחה בתחום. הוא התפרסם בעיקר בזכות הקומיקס שכתב, גֶּה-גֶּה-גֶּה-נוֹ-קִיטַארוֹ (ゲ ゲ ゲ の 鬼 太郎).
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
מיזוקי נולד ב-19 במרץ 1922 באוסקה, יפן, וגדל בעיירה סַקָאימִינָאטוֹ במחוז טוטורי. בילדותו כונה גֶּה-גֶּה-גֶּה, מה שמאוחר יותר שימש כהשראה לשמה של סדרת הקומיקס המפורסמת שלו.
מגיל צעיר גילה כשרון לאמנות. יצירותיו הוצגו בתערוכה והוא אף הוצג כילד פלא בעיתון מָאינִיצִ'י שִׁימְבּוּן. לעומת זאת, בלימודים הפורמליים לא נחל הצלחה, משום שנטה לאחר והתקשה לעמוד במטלות. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר היסודי ניסה להתקבל לתיכון באזור מגוריו, אך נכשל. לבסוף התקבל לתיכון אחר, שהיה מרוחק ממקום מגוריו. גם בתיכון התפרסם בכישרון הציור שלו ויצירותיו פורסמו בעיתון.
לאחר שסיים את חוק לימודיו, החל מיזוקי בחיפוש עבודה, אך התקשה לעמוד בזמנים ובמשימות ופוטר לעיתים קרובות. לבסוף החליט לממש את כישרונו ולפנות ללימודי ציור. לאחר כמה ניסיונות כושלים התקבל לאקדמיה לאמנות של קיוטו, אך חש שהלימודים אינם מתאימים ליכולותיו, ונטה להיעדר מהאקדמיה ולבלות במקום זאת בשיטוט ביערות הסמוכים.
בשנת 1940 החליט מיזוקי לעזוב את האקדמיה והתקבל למקום לימודים אחר, אך סולק לאחר כחצי שנה בגלל ציונים נמוכים והיעדרויות רבות, והתחיל לעבוד בחלוקת עיתונים.
שירות צבאי, פציעה ושחרור.
בשנת 1942 גויס מיזוקי לצבא היפני ולחם באזור גינאה החדשה. במהלך המלחמה הוא נקלע להפצצה מצד ארצות הברית ואיבד את יד שמאל - ידו הדומיננטית. את הניתוח ביצע הרופא היחיד ששהה באזור, אופטומטריסט בהכשרתו, ללא חומר הרדמה. חוויותיו הקשות בצבא בזמן המלחמה השפיעו עליו מאוד, וכנראה גרמו לו לדגול בפציפיזם. בראיון ל-NHK הסביר שמסיבה זו יצר את הדמויות הבדיוניות שלו ללא לאום וארץ מקור. למרות נכותו, קיווה שיוכל להמשיך בציור.
לאחר שובו ליפן והחלמתו עבד מיזוקי במגוון עבודות, כולל מוכר דגים ומפעיל תיאטרון נייר. בשנת 1948 ניסה להתקבל לאוניברסיטת מוסאשינו לאמנות, אך נתקל בקשיים כאשר האוניברסיטה דרשה תעודת סיום של בית ספר תיכון. למרות זאת, הוזמן מיזוקי לראיון ולבסוף התקבל לאוניברסיטה באופן חריג, בזכות כישרונו יוצא הדופן.
קריירה.
בשנת 1957 פרסם מיזוקי את חוברת הקומיקס הראשונה שלו, Rocketmen. בשנת 1967 החל לפרסם בעיתון 週刊少年マガジン (המגזין השבועי שוֹנֵן) את סדרת הקומיקס המפורסמת ביותר שלו, גֶּה-גֶּה-גֶּה-נוֹ-קִיטַארוֹ (ゲ ゲ ゲ の 鬼 太郎), שעוסקת בנער צעיר שנלחם במפלצות יוקאי. סדרה זו זכתה להצלחה רבה במיוחד. בשנת 1971 פרסם ביוגרפיה מצוירת של אדולף היטלר.
בשנת 1977 פרסם רומן גרפי בשם NonNonBa, שתיאר את ילדותו ואת סיפורי המעשיות שאומנתו נהגה לספר לו. משנת 1989 ועד 1998 כתב את הסדרה ההיסטורית "תקופת שׁוֹוָּה בקומיקס" (コ ミ ッ ク 昭和), שתיארה את תקופת שווה בשילוב אנקדוטות אישיות מחייו. בשנת 1991 פרסם סדרה היסטורית קצרה במגזין לנוער The Sixth Grader, בה תיאר את פשעי המלחמה שביצע הצבא היפני במהלך קרבות עם סין וקוריאה.
זיקנה ומוות.
בשנת 2005 הופיע מיזוקי בסרט 妖怪大戦争 (מלחמת היוקאי הגדולה), סרט שבוים בהשראת יצירותיו. בשנת 2010 שידרה NHK סדרת טלוויזיה קצרה בשם "אשתו של גֶּה-גֶּה-גֶּה" (ゲゲゲの女房), על חייו וחיי אשתו. יצירותיו היוו בסיס ל-12 משחקי ווידאו.