פלאש איירליינס (Flash Airlines) הייתה חברת שכר מצרית שהפעילה טיסות למרכז ומערב אירופה. בסיסה היה נמל התעופה הבינלאומי שארם א-שייח', ומטה ההנהלה שלה בקהיר.
תולדות החברה.
החברה הוקמה בשנת 1995 בשם הליופוליס איירליינס, ובשנת 1996 היא קיבלה את אישור הרשויות. בתחילת דרכה הפעילה החברה מטוסי איירבוס A310, בואינג 737-3Q8, ומקדונל דאגלס MD-83. בשנת 2000 נרכשה הליופוליס איירליינס על יד קבוצת התיירות פלאש, שמכרה את מטוסי האיירבוס והמקדונל דאגלס, ונשארה עם מטוס בואינג 737-300 אחד. בשנת 2002 היא רכשה מטוס נוסף מדגם זה.
בשנת 2002 ערך המשרד הפדרלי לתעופה אזרחית השווייצרי ביקורת פתע במטוס החברה בעל הרישום SU-ZCF. בבדיקה התגלה כי אין מסכות חמצן בתא הטייס, וכי מכלי הדלק ורכיבים בקוקפיט אינם תקינים. מספר ימים לאחר מכן, נאסר על החברה לטוס בשמי שווייץ ופולין. החברות הנורווגיות עימם הייתה בקשרי מסחר, ביטלו את החוזים עם פלאש.
בשנת 2004 התרסקה טיסה 604 של החברה. הטיסה בוצעה במטוס בעל הרישום SU-ZCF, בו ערכו השווייצרים שנתיים קודם לכן בדיקות. התקרית החמורה בה נהרגו כל 148 נוסעים ואנשי הצוות, גרמה לחברה לפשוט את הרגל מספר חודשים לאחר מכן.
מנדרליי
מנדרליי (באנגלית: Manderlay) הוא סרט משנת 2005 של הבמאי והתסריטאי לארס פון טרייר, בכיכובם של ברייס דאלאס הווארד, וילם דפו, לורן באקול ודני גלובר. הסרט הוא משל אפל וקודר על החברה האנושית, אשר מביע ביקורת נוקבת על הלכי המחשבה המערבית ההומניסטית ועל כישלונותיה. כמו בדוגוויל, הסרט מלווה על ידי מספר כל יודע, המתייחס לסיפור בגוון סאטירי למעשה. פון טרייר אמר בראיון, שתפקיד הקריין בבארי לינדון השפיע עליו באופן חזק ונתן לו את ההשראה.
כמו כן, הסרט מוצג על במה עם תפאורה מינימליסטית, כמו בדוגוויל.
הסרט מהווה את החלק השני של הטרילוגיה "ארצות הברית - ארץ האפשרויות". החלק הקודם בטרילוגיה הוא דוגוויל.
בזמן העריכה נכנע פון טרייר ללחץ מצד ארגונים למען זכויות בעלי חיים, והחליט להוציא מהסרט סצינות שבהן מופיע חמור שהומת.
מבנה העלילה.
הסרט מתרחש בשנות השלושים ומגולל את סיפורה של גרייס (המגולמת על ידי הווארד), לאחר אירוע הסרט הראשון, דוגוויל. גרייס נוסעת עם אביה הגנסנטר (וילם דפו) בחזרה לביתם, אך כשהם מגיעים למדינת אלבמה אישה שחורה עוצרת את רכבם וזועקת לעזרה. אירוע זה מסקרן את גרייס, והיא נכנסת ליישוב, שם היא מגלה שבישוב שכוח אל זה עדיין מתקיימים חוקי העבדות. היא מחליטה להישאר ולעזור להם, ומכריחה את אביה לתת לה כמה מהגנגסטרים שלו, על מנת שיעזרו לה לשמור על הסדר.
גרייס משחררת את העבדים כבר בתחילת הסרט, אך היא מגלה שזה לא כה פשוט כפי שחשבה. עיקר עלילתו של הסרט עוסק במאמציה של גרייס ליצור חברה דמוקרטית וחופשית.
הסרט מחולק לשמונה פרקים שונים:
נושאים ופרשנויות.
פון טרייר מציג את הסיפור כך שבמהלכו גרייס מנסה לתקן את מה שנראה לה כשגוי, שהיא החברה הקומוניסטית הקודמת - כל נושא לרוחו; אבל בסופו היא מגלה שכל מה שניסתה לעשות היה שגוי ושהדרך הנכונה ביותר לנהל את מנדרליי היא כפי ש'האישה הזקנה' ניהלה אותו.
הספר.
בביתה של 'הגברת הזקנה', שמתה בתחילת הסרט, גרייס מגלה את ספר החוקים של הכפר ובו הוראות איך יש לנהל אותו. בספר ישנו פרק ספציפי בו כל אזרח וכל עבד, לבן או שחור, מתויג על פי שבע קטגוריות פסיכולוגיות נפרדות:
גרייס מזועזעת מכל המידע הזה, והיא רוצה להכין את העבדים לחייהם כאינדיבידואלים חופשיים כשכל אחד מיוחד במינו, ברזי הקפיטליזם המערבי. בסוף הסרט, גרייס מגלה כי מידע זה אמור הרי להגן ושלמר על זכויות העבדים הן כאנשים והן בתפקידם ביישוב. על פי המשל, הסיבה שבני האדם הגיעו למצב כה נעלה בכדור הארץ היא מכיוון שהם תיפקדו כקהילה גדולה ורחבה בה כל אחד מודע לתפקידו, ולא כאינדיוידואלים נפרדים, כפי שהקפיטליזם ההומניסטי מקדש אותם, הם אינם עולים על בעלי החיים. זהו מסר סוציאליסטי ואף קומוניסטי.
כמו כן, גרייס מגלה כי הספר נכתב למעשה על ידי העבד הזקן (שמגולם על ידי דני גלובר), וכי כל העבדים היו מודעים לקיומו של הספר והיו שלמים איתו.
כסף.
בתחילת הסרט גרייס מגלה כי אף עבד אינו מחזיק בכסף, היא מזועזעת מכך מכיוון שהיא סבורה שלכל אדם באשר הוא יש זכות לרכוש ולקניין, כפי שהקפיטליזם המערבי קובע. בלילה פעם בשבוע, העבדים משחקים בפוקר אך באמצעות כספי מונופול.
בסוף הסרט גרייס מגלה, כי היותם ללא כסף נועד להגן על כבוד המשפחה אם יפסידו בהימורים, ולמנוע תגרות שיתבצעו בעקבות התרחשויות כאלה.
הגינה.
הגברת הזקנה, אשר ניהלה את היישוב לפני בואה של גרייס, החזיקה בגינה לצד ביתה, אשר כונתה בשם 'גינתה של האישה הזקנה'. גרייס חששה כי הגינה הייתה שם משום סיבות של יופי והדרה, ויש לנצלה בהכנת מזון על ידי המשאבים שבנמצא, כי הרי האנשים במנדרליי גוועים ברעב וזה לא יהיה הוגן כלפיהם.
בסוף הסרט, גרייס מגלה כי הגינה הייתה שם על מנת להדוף את סערות האבק אשר פקדו את המקום, ויכלו להרוס את כל היישוב. כמו שאכן קרה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
טימינס
טימינס (באנגלית: Timmins) היא עיר השוכנת במזרח פרובינציית אונטריו שבקנדה, לגדת נהר מטגמי.
תחום השיפוט של העיר הוא 2,979.15 קמ"ר, דבר ההופך אותה לעיר השנייה בגודלה בקנדה.
היסטוריה.
בשנת 1907 התפרסמו דיווחים גאולוגים המצביעים על אזור העיירה קובלט, כאזור עשיר בעפרות כסף. הדבר גרם לתופעת בהלה לזהב, ועשרות מחפשים הקימו את בתיהם במחנה עבודה שהוקם סמוך לאגם פורקיופיין (Porcupine). לאחר שנתיים של חיפושים, התגלה עורק זהב עשיר, שהוביל עד למכרה דום מיין (Dome Mine), כיום שכונה בטימינס.
מערך הרכבות שהחל לפעול בשנת 1911, האיץ את התפתחות המחנה. יומיים לאחר שהגיעה הרכבת הראשונה, פרצה שרפה גדולה שכילתה את כל המחנה, והרגה יותר מ-200 בני אדם. בשל תגליות הזהב הרבות, עזבו אך מעט פועלים את המחנה, והוא הוקם מחדש.
בשנת 1912 ייסד נח אנטוני טימינס, יזם כרייה קנדי מבעלי חברת המכרות הולינגר, את העיר על מנת לשכן בה את עובדיו. העיר הייתה בבעלות החברה, והיא סיפקה לפועליה את כל צורכיהם.
שנות ה-20 וה-30 היו שנים של שגשוג בעיירה, השפל הגדול לא השפיע לרעה על כלכלת האזור.
בשנות ה-60 התגלו מתכות נוספות, והתעשייה התפתחה בעיר. כיום העיר ממשיכה לצמוח הודות למרבצי זהב, אבץ, נחושת, ניקל וכסף. ענפים נוספים ככריית עצים, שירותים ממשלתיים ותיירות תורמים גם הם את חלקם לצמיחה.
Ready or Not
Ready or Not (שיר של פוג'יז)
Ready or Not (מילולית: מוכן או לא) הוא שיר של להקת ההיפ הופ האמריקנית פוג'יז אשר נכלל במקור באלבום האולפן השני של הלהקה The Score.
הפקה.
לאורך השיר מנוגנת באופן חוזר ונשנה דגימה משירה של הזמרת האירית אניה "Boadicea". כמו כן, הפזמון של השיר נכתב בהשראת מילות השיר "" מאת הלהקה האמריקנית The Delfonics.
על אף שהשיר לא זכה להצלחה רבה בארצות הברית, הוא זכה להצלחה רבה במיוחד באירופה, ובעיקר בבריטניה, שם הגיע בשיא למקום הראשון במצעדי הסינגלים הבריטי, כאשר הוא נשאר במיקום זה במשך שבועיים.
הזמרת האירית אניה ציינה בתחילה כי בכוונתה לתבוע את הפוג'יז על הפרת זכויות יוצרים שכן היא לא נתנה את הסכמתה לכך שהלהקה תשתמש בדגימה מתוך שירה "Boadicea". המחלוקת יושבה לבסוף מחוץ לבית המשפט.
באוגוסט 2008 ציין נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה כי השיר "Ready or Not" הוא השיר האהוב עליו בכל הזמנים בראיון שהעניק למגזין בלנדר.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא של השיר נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
ורה מיילס
ורה מיילס (באנגלית: Vera Miles; נולדה ב-23 באוגוסט 1929) היא שחקנית אמריקאית, שעבדה בשיתוף פעולה הדוק עם הבמאי אלפרד היצ'קוק. מוכרת בזכות תפקידה כלילה קריין ב"פסיכו" וב"פסיכו 2".
ביוגרפיה.
מיילס נולדה כורה ג'וּן רלסטון באוקלהומה סיטי לתומאס ובארניס ויריק־רלסטון. היו לה שלושה אחים גדולים. היא גדלה והתגוררה בקנזס. בתום לימודיה התיכוניים ב־1947, עבדה בין היתר כקלדנית. ב־1948 הוכתרה כמיס קנזס וכסגנית שלישית למיס אמריקה. ב־1950 עברה ללוס אנג'לס, השתתפה בתפקידים משניים בקולנוע ובטלוויזיה, ושנה לאחר מכן, ב־1951, הוחתמה על ידי חברת האחים וורנר. בשנת 1956 הוחתמה על ידי חברת ההפקות של אלפרד היצ'קוק כשחקנית, ונתפרסמה בתקשורת כמלוהקת פוטנציאלית לתפקידים הנשיים בסרטיו, במקום גרייס קלי שלוהקה עד כה. באתה שנה שיחקה בסרט "הנאשם" בבימויו של היצ'קוק, לצידו של הנרי פונדה.
ב-1956 השתתפה במערבון "המחפשים", ב-1959 השתתפה בסרט "סיפורה של בולשת" לצדו של ג'יימס סטיוארט וב-1961 השתתפה בסרט "רחוב אחורי" לצדו של ג'ון גאווין.
היא השתתפה בפרק הפיילוט של "אלפרד היצ'קוק מציג" וזכתה לשבחים על משחקה. היצ'קוק כפה על מיילס להסתרק ולהתלבש לפי הוראותיו. היא הייתה אמורה להשתתף כדמות הנשית הראשית ב"ורטיגו" (1958), אך הריונה הביא להדחתה ולליהוקה של קים נובאק במקומה. היצ'קוק התראיין כעבור שנים לפרנסואה טריפו וסיפר שנטר טינה למיילס. למרות המשבר ביניהם, לוהקה מיילס לתפקיד לילה קריין ב"פסיכו" והוסיפה להשתתף ב"אלפרד היצ'קוק מציג". כמו כן לוהקה לסדרה הקלאסית "אזור הדמדומים".
ב-1964 השתתפה בסרטים "זהירות, נמר בעיר" ו"משפחת קאלוויי" לצידו של בריאן קית'.
מאז ועד 1995 עבדה רק בסרטי טלוויזיה.
חייה האישיים.