שלמה זלמן ליפשיץ (פוזנא, ה'תקכ"ה, 1765 - ורשה, י"א בניסן ה'תקצ"ט, 26 במרץ 1839. מכונה גם ה"חמדת שלמה", על שם החשוב שבספריו), רבה הראשון של ורשה ומחבר שו"ת על ארבעת חלקי שולחן ערוך.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1765 לרב יצחק בן ר' יואל ליפשיץ בעיירה פוזנא (כיום פוזנן בפולין). מילדותו הקדיש את כל זמנו ללימוד תורה. בגיל 17 התחתן עם בתו של ר' יקיר, מגדולי הגבירים של קהילת פוזנא, אשר נתן לו סכום רב כנדוניה, והתחייב לפרנסו במשך 10 שנים. לאחר שנים אחדות נפטרה אשתו הראשונה, אשר הולידה את בניו, ר' יואל ורבי שלמה. בנישואיו השניים התחתן עם אחותה, פייגיל. חותנו העניק לו שוב סכום כסף רב, והתחייב לפרנס אותו עוד 10 שנים נוספות. בגיל 40, לאחר כ־22 שנה בהן נסמך על שולחן חותנו, נאלץ למצוא מקור לפרנסתו. ובשנת ה'תקס"ד, משלא הצליח במסחר, קיבל על עצמו רבנות בעיר נאשלסק. בשנת ה'תקע"ט התמנה לרבה של פראגה (פרבר של ורשה), ובשנת ה'תקפ"א התמנה לרבה הראשי הראשון של ורשה.
עמד בקשר מכתבים אמיץ עם רבי עקיבא איגר ועם רבי יעקב לורברבוים בעל "נתיבות המשפט", שהעריכו אותו ביותר.
הנהגותיו.
עוד ביושבו על שולחן חותנו סירב לקבל על עצמו כהונה רבנית, שכן לא רצה להתפרנס מלימוד תורה. מצד שני לא רצה לבטל זמנו בעיסוק במסחר ועל כן הילווה כסף לסוחרים בעירו באמצעות היתר עסקה. כל ימיו השתדל בכל מאודו לקיים את מצוות צדקה וגמילות חסדים, ופיזר מלבושים וממון רב לעניים ולנזקקים. בשבתו על כס הרבנות בנאשלסק תיקן את מקווה הטהרה על חשבונו.
רבי שלמה זלמן ליפשיץ נהג לחבוש לראשו שטריימל גם בימות החול.
מותו.
בליל י"א בניסן ה'תקצ"ט, נפטר רבי שלמה זלמן. קברו נמצא בבית העלמין בוורשה בגבעה שבכניסה המרכזית, אהל בנוי על קברו. לאחר פטירתו התמנה הרב חיים דוידזון, מראשי הקהל בוורשה, לרב העיר.
מספריו.
הרב ליפשיץ כתב ספרים ברוח הלמדנות וברוח ישיבות ליטא.
גייל קרסון לוין
גייל קרסון לוין (באנגלית: Gail Carson Levine; נולדה ב-17 בספטמבר 1947) היא סופרת אמריקאית-יהודייה של ספרי נוער ומבוגרים. ספרה אלה המכושפת היה מועמד למדליית ניוברי, פרס יוקרתי לספרות ילדים, ועובד לסרט קולנוע בשם הקסם של אלה.
ביוגרפיה.
לוין היא בת למהגרים יהודים, שהגיעו לארצות הברית מיוון. אביה דייב ואמה סילביה, שהייתה מורה שכתבה מחזאות לתלמידיה, עודדו את בתם לטיפוח יצירתיות. ואכן, שתי בנותיהם יוצרות.
לוין, כתלמידה בבית הספר היסודי, הקימה מועדון כתיבה, ובתיכון כתבה שירים ופרסמה אותם. אולם לדבריה היא מעולם לא רצתה להיות סופרת, והיה זה במהלך קורס לאיור וכתיבה של ספרי ילדים, שהבינה את ייעודה האמיתי, הכתיבה. לוין כתבה ספרים רבים שהם ברוח המעשיות שקראה כילדה, בעיקר קובצי האגדות של אנדרו לאנג.
בעלה, דייוויד לוין, הקים חברה לתוכנה אותה הוא מפעיל מביתם שבניו יורק.
ספריה.
גייל קרסון לוין פרסמה 18 ספרים, מתוכם שלושה תורגמו לעברית:
בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי
בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי (באיטלקית: Basilica di Santa Maria Gloriosa dei Frari) המכונה בקיצור "פרארי" היא כנסייה הממוקמת בוונציה שבאיטליה.
הכנסייה ממוקמת בכיכר דיי פרארי, ברובע סן פולו של העיר ומוקדשת לעליית מרים, אם ישו לשמים.
הכנסייה היא הכנסייה הראשית של המחוז הכנסייתי סן פולו - סנטה קרוצ'ה - דורסודורו.
היסטוריה.
בשנת 1250 הוענק השטח עליו ניצבת כיום הכנסייה למסדר הפרנציסקנים. עבודות הבנייה החלו זמן קצר לאחר מכן אולם הסתיימו רק בשנת 1338. זמן קצר לאחר סיום הבנייה, החלו עבודות הרחבת הבנייה והקמת הכנסייה העיקרית.
מגדל הפעמונים של הכנסייה (השני בגובהו בעיר, לאחר הקמפנילה של סן מרקו), הושלם בשנת 1396.
הכנסייה, הבנויה בסגנון גותי, בנויה מלבנים.
יצירות אמנות.
בכנסייה מצויות יצירות אמנות רבות ובהם "המדונה והילד" מעשה ידי ג'ובאני בליני, המדונה ופרנסיס הקדוש מעשה ידי ברתולומאו בון, קברו של הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי (ככל הנראה מעשה ידי אנטוניו ברגנו ואחיו פאולו), "יוחנן המטביל" מעשה ידי דונאטלו, קברו של הדוג'ה ניקולו טרון מעשה ידי אנטוניו ריצו, קברו של פייטרו ברנרדי מעשה ידי טוליו לומברדו, "יוחנן המטביל" מעשה ידי יאקופו סנסובינו, וכן "עלייתה של הבתולה השמיימה" מעשה ידי טיציאן על המזבח הראשי של הכנסייה, וכן "מדונת פזארו" מעשה ידי טיציאן, "הדוג'ה דאנדולו ואשתו" מעשה ידי פאולו ונציאנו, "ישו קם לתחייה" ו"הירונימוס הקדוש" מעשה ידי אלסנדרו ויטוריה, ו"אמברוז הקדוש" מעשה ידי אלויזה ויוואריני.
בכנסייה קבורים פרנצ'סקו ברברו, פייטרו ברנארדו, ליבו של אנטוניו קאנובה, הדוג'ה פרנצ'סקו דאנדולו, הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי, הדוג'ה ג'ובאני פזארו, הבישוף יאקופו פזארו, הדוג'ה ניקולו טרון, יאקופו מרצ'לו, קלאודיו מונטוורדי וטיציאן.
סובייטולוגיה
סובייטולוגיה הייתה ענף במדע שהתמקד בחקר ברית המועצות. מחקרים סובייטולוגיים שילבו ידע ממספר תחומי מדע, בהם היסטוריה, מדע המדינה, כלכלה ואף לימודים סלאביים. בעקבות פירוק ברית המועצות הפך העיסוק בתולדותיה לתת-תחום בהיסטוריה בת-זמננו, ואין רואים בו עוד תחום ידע נבדל.
השם נגזר מצירוף המילה סובייט והסיומת "-לוגיה", המקובלת בתחומי מחקר מדעיים, (ופירושה תורה; סובייטולוגיה = תורת הסובייט).
העיסוק בסובייטולוגיה זכה להתעניינות רבה במערב מהסיבות הבאות:
האבחנה בין המונחים קרמלינולוגיה וסובייטולוגיה הייתה עמומה, והמונחים שימשו לעיתים במעורבב.
ככלל, לא הצליחה קהילת הסובייטולוגים לצפות התפתחויות חשובות שהתרחשו בברית המועצות, ובכלל זה את המועד והאופן שבהם קרסה לבסוף בתקופת שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב.
הפרעת תנועה
הפרעת תנועה היא חוסר היכולת לבצע תנועה תקינה או הופעת תנועות בלתי רצוניות. חלק מהפרעות התנועה חמור מספיק כדי להיות מוגדר כלקות. הפרעות תנועה יכולות להיות תוצאה של פגם מולד, מחלה (תורשתית, זיהומית או אחרת), פציעת מאמץ חזרתי, תוצאה של חבלה, תאונת צלילה או תופעת לוואי של תרופה.
סוגי הפרעות תנועה.
באופן גס ניתן לסווג הפרעות תנועה להפרעות תנועה היפוקינטיות ולהפרעות תנועה היפרקינטיות.
ניתן להוסיף ולסווג אותן להפרעת תנועה על רקע אורגני או להפרעת תנועה מושרית טיפול תרופתי (כלומר: שהיא תופעת לוואי של טיפול תרופתי).
הפרעת תנועה על רקע אורגני.
הפרעת תנועה שנגרמה עקב שינוי פיזי במרכיבי מערכת העצבים. כל מחלה ראשונית שבבסיסה הפרעת תנועה היא
אורגנית. דוגמאות: מחלת הנטינגטון, מחלת פרקינסון, מחולית (כוריאה), דיסטוניה.
הפרעת תנועה מושרית טיפול תרופתי.
הפרעת תנועה זו היא מחלה משנית שנוצרה עקב נטילת תרופה לטיפול במחלה הראשונית. אולם, אם התרופה לטיפול במחלה הראשונית גרמה לשינוי פיזי במרכיבי מערכת העצבים המרכזית עקב חשיפה ממושכת, תיחשב הפרעת התנועה כאורגנית ולא כמושרית טיפול תרופתי.
הפרעת תנועה מושרית טיפול תרופתי תקרא "אקוטית" אם הופיעה לראשונה בסמוך לנטילת התרופה, ו"טרדיב" אם הופיעה יותר מחצי שנה לאחר נטילת התרופה.
דוגמאות:
חלק מהאנשים שטופלו בתרופות אנטיפסיכוטיות, שחוסמות את קולטן הדופאמין במערכת העצבים המרכזית למשך תקופה ארוכה, כגון חולי סכיזופרניה, פיתחו מחלה משנית בשם טרדיב דיסקינזיה, שהיא הפרעת תנועה היפרקינטית.
בדומה לכך, גם חולי פרקינסון בשלב מתקדם, שטופלו במשך תקופה ארוכה במולקולת האם של הדופאמין (לבודופה) נמצאים בסיכון לפתח טרדיב דיסקינזיה.
הפרעות תנועה היפוקינטיות.
בהפרעה זו, סובל החולה מתנועתיות מועטה מידי, מנוקשות ואיטיות של הגוף ומאי-מוביליות.
מחלת פרקינסון, למשל, היא הפרעת תנועה היפוקינטית על רקע אורגני.
הפרעות תנועה היפרקינטיות.
בהפרעה זו סובל החולה מתנועתיות יתר או מתנועה לקויה.
סנטה מריה דלה סלוטה
עריים
עַרִיִים (שם מדעי: Lauraceae) היא משפחה בסדרת העראים, הנקראת בעקבות שם הסוג ער. זהו גם הסוג היחיד במשפחה שמיוצג בצמחיית הבר של ארץ ישראל על ידי מין אחד, ער אציל המכונה 'דפנה'.
מקור השם 'ער' נגזר מהכינוי 'ערירי, בודד' שכן השם הלטיני של הסוג ער, Laurus, מגיע מהשם לאורה שפירושה מקום התבודדות לנזירים.
המשפחה כוללת כ-45-55 סוגים, ו-2500-2000 מינים, לפי הערכות שונות. מיניה נפוצים באזורים טרופיים וסובטרופיים, בעיקר. דרום-מזרח יבשת אסיה ויערות הגשם של ברזיל מהווים מוקדי התמיינות עיקריים של משפחה זו.
מורפולוגיה.
בני משפחה זו הם עצים או שיחים. כיאה למשפחה טרופית, מרבית המינים ירוקי-עד בעוד מינים שתפוצתם באזורים ממוזגים יותר נשירים.
ארומטיות מאפיינת את עליהם וחלקיהם המעוצים של מיני משפחה זו. לתכונה זו חשיבות בערכם הכלכלי של חלק ממיני המשפחה. העלים מסודרים באופן מסורג על הגבעול, כאשר העלים לרוב פשוטים ונוקשים במקצת ('גלדניים').
התפרחות מתפתחות בדדך-כלל מחיק העלים. הפרחים אינם בולטים, כשצבעי עלי הכותרת הנפוצים של הם ירוק, צהוב ולבן. מספר האבקנים משתנה, וקיים מעבר בין אבקנים פוריים לבין סטמינודים (קשקשים דמויי-אבקן). זהו אחד מסימני הפרימיטיביות של המשפחה, כלומר, שהיא ממוקמת נמוך בסולם הפילוגנטי.
שחלת הפרח היא עילית, ואיברי הרבייה הנקביים בודדים: מגורה אחת, ביצית אחת, עלי אחד. הפרי של בני משפחה זו הוא מטיפוס ענבה או בית-גלעין.
חשיבות עבור האדם.
למספר מינים ממשפחה זו חשיבות כלכלית עבור האדם, כאשר מינים ממשפחה זו משמשים באופן מגוון למדי את צורכי המין האנושי.
השימוש רחב-ההיקף ביותר, בייחוד בישראל, הוא בפרי הנאכל של האבוקדו ("Persea americana"), וכן מין זה משמש כעץ נוי בגנים.