תרצה אתר בחרה במלחין משה וילנסקי להלחנת השיר. בבוקרו של היום שבו העביר וילנסקי את השיר המולחן ל"הבימה", ב־7 בספטמבר 1977, בהיותהּ בת 36 בלבד, נהרגה תרצה אתר כשנפלה מחלון ביתה שבקומה השישית. המשפחה טענה שהייתה זו תאונה, מאחר שימים ספורים לפני מותה נפגעה על ידי מכונית, וכתוצאה מכך קיבלה טיפול של תרופות מטשטשות אשר עלולות היו לגרום לנפילתה. אמנם, רמזים להתאבדות נמצאו בחלק משיריה. הבולט בהם היה בשיר "בלדה לאישה".
ביצועי השיר.
השיר הוקלט להצגה "ארבע נשים" בביצועו של ששי קשת, והושמע בסוף ההצגה. הצגת הבכורה עלתה ב-24 בספטמבר 1977.
אחד הביצועים המפורסמים של השיר הוא של הזמרת נורית גלרון, שהוקלט בהופעה חיה בליווי תזמורת בתוכנית הרדיו של קול ישראל "סולן ותזמורת" בעיבודו וניצוחו של אלכס וייס, ונכלל באלבומה "סימפתיה" משנת 1982. כמו כן, הופיעה עם השיר בערב הוקרה שנערך למשה וילנסקי באותה שנה, שנקרא זר כלניות למשה וילנסקי.(שיצא גם כאלבום).
הערות שוליים.
7. בשנת 2012 הוציאה חברת NMC מארז של חמישה תקליטורים הנושא את השם בלדה לאישה. האוסף כולל 98 שירים מהשנים הראשונות שלפני קום המדינה ועד השנים האחרונות. שמו המלא של המארז נקרא "בלדה לאישה: נשים בזמר העברי, אנטולוגיה 1940-2011".
רוטחר האוור
התחיה-צומת
התחיה-צומת הייתה רשימה שהתמודדה בבחירות לכנסת האחת עשרה.
הקמת התנועה.
תנועת צומת והתחיה הופיעו בכנסת ה-11 ברשימה מאוחדת ימנית חילונית. הרשימה המאוחדת זכתה ל-5 מנדטים. התנועה למעשה הוקמה מרשימת התחיה שכבר הייתה בכנסת קודם לכן, ומתנועת "צומת" של רפאל איתן שהוקמה לאחר מלחמת לבנון הראשונה, בה שרת רפול כרמטכ"ל. חברי הכנסת היו רפאל איתן, אליעזר ולדמן, גאולה כהן, יובל נאמן וגרשון שפט.
הכנסת ה-11.
הרשימה שמיקמה עצמה כאופוזיציה של ממשלת האיחוד הלאומי בראשותו של שמעון פרס לא היוותה גורם משמעותי כנגד הממשלה בעלת רוב עצום. למרות האיחוד בין התנועות ב-1986 לתנועה אחת בשם "תחיה", רפול עזב את התנועה ב-1987 עקב חילוקי דעות שהיו בקרב הקבוצה. חילוקי הדעות לא היו ממש על רקע אידאולוגי מאחר שבין גאולה כהן ורפול לא היו חילוקי דעות מהותיים. גאולה כהן שעוד קודם לכן פרשה ממפלגת הליכוד על רקע אידאולוגי מובהק עקב הסכם השלום עם מצרים. מאז היא הובילה קו נוקשה והתנגדה למהלכיו של בגין. הייתה זו גאולה שבעצם הבינה את החשיבות של רפול והעמידה אותו בראש הרשימה המאוחדת כדי למנף את הרשימה הימנית גם בקרב עובדי האדמה וחברי הקיבוצים והמושבים, שאולי הזדהו עם כיווני הרשימה פוליטית ותמכו בממשלה בקו שלה במלחמת לבנון הראשונה אבל לא היו יכולים נפשית להצביע עם הימין. צירופו של רפול אפשר לאותם אנשים לעשות את הצעד של עזיבת מפלגת העבודה, והצבעה לרשימה ימנית יותר.
עזיבת רפול.
בנובמבר 1987 שנה לאחר ייסוד המפלגה המאוחדת שנקראה התחייה, עוזב רפול את התנועה ומקים מחדש את תנועה "צומת" שרצה לכנסת ה-12 באופן עצמאי. במכתבו בעיתון "על המשמר" ביום 11 בנובמבר 1987, כותב רפול לאחים חקק שהחליטו לעזוב את תנועת התחייה ולחזור לליכוד,
את הדברים הבאים:
מחלוקת.
רפול אינו היחידי שעזב את התנועה. בנה של גאולה כהן צחי הנגבי, החליט לעזוב את התנועה ולחזור לליכוד. הנגבי, שנלחם כנגד מנחם בגין בפינוי ימית והיה לאחד הסמלים של המלחמה כנגד נטישת היישובים בסיני, אמר כי "בכנסת ה-12 אני לא אהיה עם אמא".
ביינארט
פולאריס (פירושונים)
פיליפ נורמן
פיליפ נורמן (באנגלית: Philip Norman; נולד ב-13 באפריל 1943) הוא סופר, ביוגרף, עיתונאי ומחזאי. נורמן נחשב לאחד הביוגרפים הבולטים של הביטלס.
ביוגרפיה.
פיליפ נורמן נולד ברייד (Ryde) שבאי וייט ב-1943 ובילה את ילדותו בה. הוא למד בבית הספר רייד, ואביו, קלייב נורמן, ניהל את אולם הנשפים Seagull (בתרגום לעברית: שחף) במזח של רייד. נורמן כתב על ילדותו בספרו Babycham Night (קרובי משפחה שלו ייצרו מותג יין נתזים של פרי בשם בייביקאם (Babycham) בעיירה שפטון מאלט (Shepton Mallet) שבדרום-מערב אנגליה).
בסוף שנות ה-60, ככתב עבור סאנדיי טיימס, הוא הוצב לחקור ולדווח על התפרקותו של העסק העצמאי של הביטלס, "Apple Corps".
ספרו של נורמן משנות ה-80 על הביטלס, Shout!: The True Story of the Beatles, הוא אחד מהביוגרפיות הפופולריות ביותר על הביטלס.
נורמן הוא מחבר הספר Shout!: The Beatles in Their Generation, שתואר על ידי הניו יורק טיימס "...הביוגרפיה הסופית - מקיף, אינטליגנטי, כתוב ברגישות וחוקר ביסודיות" את "ארבעת המופלאים". הביקורת בשיקגו סאן-טיימס כתבה מתוך התלהבות רבה שהספר "Shout!" הוא "הטוב ביותר, הביוגרפיה המפורטת והרצינית ביותר על הביטלס והזמן שלהם". בחודש אוקטובר 2008 יצא לאור ספרו רחב היריעה, באורך של למעלה מ-800 עמודים, על ג'ון לנון: John Lennon: The Life.
מלבד הביוגרפיות על חברי הביטלס, נורמן גם פרסם ביוגרפיות של באדי הולי, הרולינג סטונז ואלטון ג'ון. בנוסף לביוגרפיות שהוציא, נורמן כתב גם שישה רומנים ושני מחזות: The Man That Got Away ו-Words of Love.
1854 במדע
מיקי פלג רוטשטיין
מיקי פלג רוטשטיין (נולדה ב-17 בספטמבר 1969) היא שחקנית ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בתל אביב. למדה בגימנסיה הרצליה. מגיל צעיר הופיעה בהרכבים שונים, כרקדנית סטפס בלהקה של אמן הסטפס יענק'לה קלוסקי (1979-1983) ובצמד "ט'פרים" לצידו של אבי מילר. למדה ורקדה במסגרת הצעירה של "קול ודממה" (1984-1989). בגיל 16 הייתה בין מקימי צוותי הווי ובידור של אילת והמשיכה להופיע במסגרתם במהלך שירותה הצבאי בחיל הים.
בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", 1993. במהלך לימודיה, זכתה במלגת הצטיינות על-שם עדה בן נחום. על השתתפותה בהצגה "אילוף הסוררת" (קתרינה), זכתה במלגת שייקספיר מטעם תיאטרון הבימה. בשנות האלפיים, נמנית בין שחקני תיאטרון הבימה.
נשואה לאיש העסקים ולשחקן רפי רוטשטיין, ואם לשלושה. גיסה הוא במאי הקולנוע אריק רוטשטיין.
בתיאטרון.
תפקידה הראשון עם סיום לימודיה היה הלן קלר בהצגה "עושה הנפלאות", בבימויה של אורנה פורת (תיאטרון לילדים ולנוער). בהמשך, הופיעה בתיאטרון בית ליסין, תיאטרון חיפה ובתיאטרון באר שבע. בשנים אלו השתתפה בין היתר בהצגות "ירח שחור" (עלימה) לצידו של עמוס לביא, "הנשים הפיניקיות" (ת. באר שבע). "ציד המכשפות" (ת. חיפה), "פילומנה", "כחול בוער", "המלך" (ת. בית ליסין).
בשנת 1998 הצטרפה אל להקת שחקני תיאטרון הבימה. פלג-רוטשטיין השתלבה ברפרטואר הצגות "הבימה" והופיעה במגוון רחב של מחזות קלאסיים, מודרניים, מקוריים, הצגות מוזיקליות וסאטירה, ביניהם: "קרוב יותר" (אליס), "המכשפה" (חנהל'ה), "בית ברנרדה אלבה" (מרטיריו), "משוגעת" (ויויאן, על משחקה בהצגה זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2008 בפרס התיאטרון הישראלי).
גילמה את "אנטיגונה" בהפקה המשותפת של הבימה והקאמרי ובבימויו של חנן שניר. בתפקיד זה הופיעה בתיאטרון הלאומי של טאיוואן בעיר טאיפיי ובפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון מודרני ביפן (שיזואוקה).
ההצגה "פשוטה".
בשנת 2007 זכתה מיקי במקום הראשון בפסטיבל "תיאטרונטו" 2007 עם הצגת היחיד, פרי עטה, "פשוטה" בבימויו של נורמן עיסא. לאחר הזכייה, אומצה ההצגה על ידי תיאטרון הבימה, ונכללה בין הצגות הרפרטואר (2007-2012).
ההצגה יצאה לסיור בעולם ושתתפה בפסטיבל היוקרתי להצגות יחיד – בקיל ' THESPIS- FESTIVAL, גרמניה, (שם זכתה בפרס היצירה הטובה ביותר מבין 25 מונודרמות מכל העולם), בתיאטרון העירוני DUO באיטליה, פרמה, בתיאטרון BVOLANDRA ברומניה, בוקרשט, בפסטיבל איגוד התיאטרון האירופי, בפסטיבל "MARIA" באוקראינה, קייב ובפסטיבל מחזאות מקורית בינלאומי במוסקבה. כמו כן, הוזמנה ההצגה על ידי האוניברסיטה הגבוהה לאומנויות של טייפה "TUNA", טאיוואן בה הופיעה בפסטיבל הצגות יחיד "SOLO". בד בבד הופיעה עם ההצגה בארץ ביום האישה הבינלאומי, בבתי חולים, במרכזי תמיכה שונים ובערבי התרמה.
ההצגה זכתה בביקורות נלהבות בעיתונות ובמדיה ונבחרה על פי המבקרים והעיתונות כהצגת המקור הטובה ביותר לשנת 2007. באותה שנה, עבור יצירתה זו הייתה פלג-רוטשטיין מועמדת לפרס "אשת השנה בתיאטרון".
ב-2008 נבחרה "פשוטה" להצגת השנה ב"Time Out תל אביב" והוכתרה על ידי ה-"BRITISH GUYID" הלונדוני כאחת ההצגות המיוחדות והמשפיעות ביותר.
בקולנוע ובטלוויזיה.
בשנת 1998 השתתפה מיקי בסרטו של שמי זרחין "מסוכנת". כמו כן, שיחקה בסרטי הסטודנטים שהוקרנו בפסטיבלים שונים וזכו בפרסים: "חיים של ריטה" (פסטיבל קולנוע דרום), "צלקת" (פרס פסטיבל הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב לסרט הקצר), בסרט הקצר "71 מטר מרובע" בבית הספר לקולנוע במעלה (זוכה פרס ראשון).
בטלוויזיה הופיעה, בין היתר, ב"ילדות רעות" (ערוץ 24), "גירושים נפלאים" (ערוץ 10), "איצ'ה" (ערוץ 2), "רון" (yes), "צעדים ראשונים"(ערוץ "טבע הדברים").
מוזיקה.
פלג-רוטשטיין השתלמה בסדנת BROADWAY MUSICAL PROJECT באוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם בית הספר ג'וליארד בניו יורק (1996-1997).
במהלך השנים, שיתפה פעולה עם המוזיקאים רבים, בהם: אורי וידסלבסקי, יוסי בן נון, אלדד לידור, להקת אסתא, גלית פלורנץ, שי אלון.
שרה בערבי משוררים בצוותא, ערב לורקה במוזיאון תל אביב.
בשנת 2003 העלתה את המופע האקוסטי, "סימנים" עם הגיטריסט אוהד גולדבארט, שכלל שירים מקוריים.
תפקידים.
תפקידים בתיאטרון.
בתיאטרון הבימה
בבית ליסין
בתיאטרון באר שבע
בתיאטרון הספרייה
בתיאטרון תמונע
הצגות ילדים ונוער
תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה.
בקולנוע
בטלוויזיה