ב-1935 עוצבה הקסדה מחדש, הפאות ומצחיית הקסדה צומצמו וגם צורתה הכללית הפכה לקומפקטית ומעוגלת יותר. בנוסף, זוג התופסנים בצידי הקסדה שאפיינו את הדגמים המוקדים הוסרו ונוספו לה פתחי אוורור. קסדת ה-M35 החדשה נכנסה לשירות במקביל לייסוד הורמאכט ועליית גרמניה הנאצית, מתוך כך העיצוב היה שילוב של קסדה מודרנית עם עיצוב מתקדם אך עם מאפיינים עיצוביים שהדגישו את ההמשכיות מהפיקלהאובה של המאה ה-19 ודרך השטאלהלם של מלחמת העולם הראשונה. ה-M35 הוכנסה רשמית לשירות גרמני ב-25 ביוני 1935 ושימש את כלל הכוחות הגרמנים, כוחות סיוע אזרחיים, כוחות משטרה ובנות בריתה של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה.
במקביל להקמת הוורמאכט ואימוץ הקסדה החדשה, עוצב גם דגם ליחידות הפלשירמיאגר (כוחות מוצנחים) שהוקמו אף הם בתקופה זו. עיצוב הפלשירמיאגר התבסס על ה-M35 אך ללא הפאות והמצחייה הבולטים, בנוסף עוצבה ביטנה קשיחה יותר ורצועת סנטר שחוברה בארבע נקודות לבסיס הקסדה, כל זאת על מנת לקבע את הקסדה באופן מיטבי לראש החייל בזמן צניחה. תחילה הותאמו קסדות M35 קיימות (על ידי הסרת החלקים העודפים והחלפת הבטנה) ובהמשך הן יוצרו בנפרד.
בשנת 1942 הנטל על התעשייה הגרמנית הביא לעיצוב ה-M42, דגם זה היה פשוט יותר וקיצר את זמן הייצור ואת החומרים שנדרשו לכל קסדה, כאשר השינוי המשמעותי ביותר היה חיתוך קצוות הקסדה במקום קיפול המתכת. במקביל עוצב דגם M44 שפישט עוד יותר את ייצור הקסדה והשטיח את צורתה הכללית של הקסדה (במראה הדומה לקסדת הסימן III הבריטית). דגם זה יוצר במספרים מצומצמים בשלבים האחרונים של המלחמה, לכן לא זכה לשימוש נרחב, אך שימש בסיס לשטאלהלם של גרמניה המזרחית החל משנות ה-50.
המלחמה הקרה.
עם תבוסת גרמניה הנאצית וסיום מלחמת העולם השנייה, התחלקה גרמניה לגרמניה המערבית והמזרחית, ב-1956 שתי המדינות הקימו מחדש את כוחות הצבא שלהם. בגרמניה המערבית הבונדסוור אימץ את עיצוב קסדת ה-M1 האמריקאית בשם שטאלהלם M-56, בעוד שגרמניה המזרחית צבא העם הלאומי אימץ את עיצוב ה-M44 הניסיוני עם מספר שינויים תחת אותו השם "שלטאלהלם M-56". לאחר איחוד גרמניה ואיחוד הכוחות לתוך הבונדסוור ב-1990, המשיכה הקסדה של גרמניה המערבית לשמש את הכוחות עד שהוחלפה ב-1992 בגרסה מקומית של ה-PSGAT האמריקאי.
יום העצמאות הישראלי
יחסי סרביה–קטר
יחסי סרביה–קטר הם יחסי החוץ בין סרביה וקטר.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1989. נשיא סרביה ביקר בדוחה ב-6–7 בנובמבר 2016, במהלך הביקור נחתמו מספר הסכמים דו-צדדיים אשר יחזקו את שיתוף הפעולה ויאחדו את היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות. בשנת 2004 שתי המדינות חתמו על הסכם הימנעות מכפל מס, ובשנת 2016 הן חתמו על הסכם על שיתוף פעולה כלכלי, סחר וטכני, הסכם על תמריצים הדדיים והגנה על השקעות ועל הסכמי שיתוף פעולה בתחומי החקלאות, התרבות והספורט.
אלסי בארלו
אלסי פרדריקה בארלו (באנגלית: Elsie Frederica Barlow ; 1876 - 15 בנובמבר 1948), הייתה ציירת אוסטרלית. היא הייתה חברה מייסדת באגודת עשרים ציירי מלבורן. היא הייתה גם האישה הראשונה שהציגה תערוכת יחיד בקסטלמיין, ויקטוריה.
ביוגרפיה.
אלסי פרדריקה בארלו, נולדה בשנת 1876 במלבורן, אוסטרליה. היא הייתה הצעירה מבין שש הילדות שנולדו לסידני האק ושרלוט המסלי.
בשנת 1894, בארלו נרשמה לבית הספר בגלריה לעיצוב, שם לימדו אותה פרדריק מק'קבין ולינדזי ברנרד הול. היא למדה גם בבית הספר בגלריה הלאומית יחד עם אחותה דורה סרל. אלסי ודורה גילו התעניינות מוקדמת באמנות ולמדו שיעורים בבית העירייה סנט קילדה כשהיו ילדות.
היא הציגה בתערוכה של אמנות אוסטרלית בגלריות גרפטון בלונדון בשנת 1898. הציור שלה "החדשות הגיעו", זכה במקום שני במלגת הנסיעות של מקס מלדרום בבית הספר לגלריה הלאומית בשנת 1897.
בשנת 1901 נישאה לתובע המשטרתי ארתור בארלו, עוזרו של סר ג'ון מאדן. נולדו להם שלושה ילדים. הם התגוררו במריבורו בשנת 1909 ועברו לקסטלמיין בשנת 1912.
בשנת 1912 קיימה בארלו תערוכת יחיד במכון הטכני בקסטלמיין, שם הציגה 90 ציורים. התערוכה הוביל ליצירת בסופו של דבר ליצירת הגלריה לאמנות בקסטלמיין.
בארלו עברה למלבורן בשנת 1916 ובעלה ארתור נפטר זמן קצר לאחר מכן. היא פתחה סטודיו בבניין דנקלינגס במלבורן בשנת 1919, ובו נערכה תערוכה של 76 ציורים ו-6 רישומי עט ביוני אותה שנה.
היא מוכרת כאישה הראשונה שציירה נופי שלג בחוץ, בעת ביקורה אצל חברתה מאי וייל בסאספרס.
בארלו הייתה חברה מייסדת באגודת עשרים ציירי מלבורן.
אלסי בארלו נפטרה בבית חולים פרטי במנטונה, ויקטוריה ב-15 בנובמבר 1948.
ישיבת נרש
רוברט הוקר דאולינג
רוברט הוקר דאולינג (באנגלית: Robert Hawker Dowling; 1827 – 8 ביולי 1886) היה אמן קולוניאלי אוסטרלי.
ביוגרפיה.
דאולינג נולד באנגליה כבן הצעיר של הכומר הנרי דאולינג ואשתו אליזבת, לבית דארק. הוא עבר עם הוריו ללאונססטון שבטסמניה בשנת 1839. הוא קיבל שיעורים מתומאס בוק ופרדריק סטריינג', ובשנת 1850 התפרסם כצייר פורטרטים.
בשנת 1856 עזב דאולינג ללונדון בין השאר בעזרת חברים בלאונססטון. הוא הציג 16 תמונות באקדמיה המלכותית בין השנים 1859–1882 ואחרות במכון הבריטי. לאחר שחזר לאוסטרליה הוא עבר למלבורן וצייר דיוקנאות של סר הנרי לוך, ד"ר ג'יימס מוראוס, פרנסיס אורמונד ואחרים.
הוא נסע שוב ללונדון בשנת 1886 אך נפטר זמן קצר לאחר הגעתו.
דאולינג היה צייר דיוקנאות, לעיתים קרובות דתיות או מזרחיות. הוא מיוצג בגלריות מלבורן ולאונססטון.
ב-2 במאי 2007, אחד מציוריו של דאולינג נקנה תמורת 823,500 דולר על ידי הגלריה הלאומית של ויקטוריה.
סקרמוש (סרט)
סקרמוש (באנגלית: Scaramouche) הוא סרט רומנטי אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1952 בבימויו של ג'ורג' סידני, עם סטיוארט גריינג'ר , אלינור פארקר, ג'נט לי ומל פרר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן רופף על הרומן סקרמוש של רפאל סבטיני משנת 1921. הסרט עשיר בקרבות דו-קרב החרבות. ובסופו יש את הדו-קרב הארוך ביותר בקולנוע שאורך שבע דקות.
התקופה היא סוף המאה ה-18 בצרפת, לפני המהפכה הצרפתית, מתגבשת התנגדות לשלטון האריסטוקרטים ואחד ממנהיגי ההתנגדות נאלץ להסתתר מאנשי המלך כשהוא מחופש לסקרמוש (ליצן שובב בקומדיה דל'ארטה).
תקציר העלילה.
מלכת צרפת מרי אנטואנט (נינה פוש) מזמינה את אחיינה המרקיז דה מאן (מל פרר) כדי שיגלה את הבוגד שמפיץ חוברות על "חירות, שוויון, אחווה" בשם "ברוטוס רופוס". באותה הזדמנות היא מזכירה לו שהגיע זמנו להתחתן ומכירה לו את אחת מבנות לווייתה - אלין דה גברילק (ג'נט לי).
אנדרה מורו (סטיוארט גריינג'ר) הוא ממתנגדי המשטר. הוא בידידות עם שחקנית התיאטרון לנור (אלינור פארקר) אבל היא מחליטה להינשא לאדם עשיר. אנדרה הודף את הארוס מהכרכרה ומגיע לבית הוריו המאמצים ז'ורז' דה ולמורין (לואיס סטון) כאן הוא נפגש עם "אחיו" פליפה (ריצ'רד אנדרסן) שהוא עומד מאחורי השם "ברוטוס רופוס". חייליו של דה מן ובראשם האביר דה שברילן (ריצ'רד וילקוקסון) באים לעצור את פליפה אך הוא מצליח לברוח. אנדרה מגלה מעורך דינו כי אביו הוא המרקיז דה גברילק. הוא נפגש עם פליפה ושניהם נוסעים לגברילק. בדרך הם פוגשים באלין שמרכבתה התקלקלה ואנדרה מתאהב בה אך לצערו מתברר לו היא אחותו. הם מגיעים לבית גברילק ומתברר שהוא מת ואנדרה מנחם אותה.
דה מן ואנשיו עוצרים את פליפה ודה מאן מזמין אותו לדו-קרב והורג אותו. אנדרה מצליח לברוח מגיע לתיאטרון ומשתתף בהצגה כסקרמוש ביחד עם לנור לאחר שהשחקן האמיתי נרדם בגלל שתייה. הרודפים נהנים מההצגה ולא מזהים את אנדרה.
אנדרה נשבע לנקום בדה מאן ולוקח שיעורים בסיוף. הוא מסכים להיבחר לפרלמנט כדי שיפגוש שם את דה מאן כנציג האריסטוקרטים. לנור ואלין מונעות מדה מן להגיע לישיבות ואנדרה נאלץ להתמודד נגד הנציגים האריסטוקרטים שמזמינים אותו לדו-קרב ומביס את כולם.
לבסוף מתברר לו שדה מן יגיע עם אלין להופעה של התיאטרון. אנדרה משחק בתור סקרמוש וכולם צוחקים. בסוף ההצגה הוא מסיר את המסיכה פונה לדה מן שיושב ביציע ומציע לו דו-קרב.
מתחיל דו-קרב שעובר בכל חלקי התיאטרון (הארוך ביותר בקולנוע) לבסוף עומד אנדרה לנעוץ את החרב בבטנו של דה מאן אך נרתע ונותן לו לעזוב.
אביו המאמץ של אנדרה מגלה לו שאביו האמיתי הוא גם אביו של דה מאן, כלומר הם אחים.
כעת יכול אנדרה להתחתן עם אלין והם נוסעים בכרכרה. לנור זורקת להם פרחים ונפנית לקצין צעיר שאוחז בבטנו (נפוליאון).
איוואן פטזאיקין
יוסי בן כיפר
יום הנכבה
יחסי מלזיה–סרביה
יחסי מלזיה–סרביה הם יחסי החוץ בין מלזיה וסרביה.
סקירה כללית.
מלזיה הייתה מעוניינת להצטרף לארגון המדינות הבלתי מזדהות בשנות השישים, אשר מילאה חלק חשוב בכינון היחסים הדיפלומטיים בין מלזיה ויוגוסלביה שבאו בעקבותיה בשנת 1967. מלזיה והרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (SFRY) חתמו על הסכם שיתוף פעולה בנושא כלכלי וטכני בשנת 1969. שתי המדינות חתמו גם על ההסכם לתעבורה אווירית בשנת 1987 וכן על ההסכם להימנעות מכפל מס בשנת 1990. הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (FRY) ומאוחר יותר הרפובליקה של סרביה הן ממשיכות חוקיות של אותם הסכמים.
היחסים הדיפלומטיים בין מלזיה לרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה נותקו בשנת 1992 וכוננו מחדש בשנת 2003. מלזיה פתחה את שגרירותה בבלגרד בפברואר 2004. שר החוץ של מלזיה השתתף באספת שרי המדינות הבלתי מזדהות שנערך בבלגרד ב-4–7 בספטמבר 2010.
יחסים כלכליים.