כמו כן, בכתב העת הביעה מרסדן הסתייגות מן האלימות שבה דגלה התנועה הסופרג'יסטית הרדיקלית של אותה עת, מתוך השקפה שהאלימות קיבלה 'חיים משל עצמה' וכבר לא שירתה את המטרה שלשמה פעלו הסופרג'יסטיות - קבלת זכות הצבעה לנשים וקידום חירות האישה. בכתב העת נכלל גם טור נרחב של "מכתבים למערכת", שבו יכלו הקוראים להגיב על כתבות וליצור דיונים ואף ויכוחים שבהם הוצגו דעותיהם השונות.
בעת הקמת כתב העת, התכתבה מרסדן עם מגוון דמויות בולטות בזירה הפוליטית והציבורית כגון תאודור דרייזר, הבלוק אליס, ה.ג'. ולס, שרלוט פרקינס גילמן, וקתרין מנספילד.
כתב העת הצטרף למגמה בפמיניזם הבריטי של אותה תקופה, אשר הפך מודע יותר לעצמו ובחן עצמו באופן אינטרוספקטיבי.
בשנת 1912, בשל תפוצה נמוכה, סגרה את כתב העת.
בשנת 1913 הקימה כתב עת חדש בשם "האישה החופשית החדשה" (The New Freewoman) שבו שאפה לעסוק במושג האינדיבידואליזם. כמו כן, המשיכה את העיסוק בנושאים שנחשבו באותה עת לטאבו בתחום הדת והמוסר. בניגוד לנושאים שנידונו ב-"האישה החופשית", הכתבות בכתב העת החדש התמקדו פחות בתחום הפמיניזם ויותר בתחום הספרות.
את כתב העת ערכו גם רבקה וסט וריצ'רד ארלינגטון.
התפרסמו בו גם כתביהם של סופרים ומשוררים בני התקופה כגון ויליאם קרלוס ויליאמס וכן משוררים מן האימג'יזם ובהם עזרא פאונד. חלקו של פאונד בכתיבה בכתב העת הלך וגדל עד כדי כך שוסט פרשה מעריכתו.
האגואיסט.
בשנת 1914 שינה כתבה העת "האישה החופשית החדשה" את שמו ל-האגואיסט (The Egoist). הארייט שו ויבר הצטרפה לצוות כתב העת כעורכת וכן סייעה במימון העיתון. כתב עת זה הפך לאחד מכתבי העת המשפיעים בזרם המודרניזם.
התפרסמו בו יצירות של עזרא פאונד וט.ס.אליוט, שגם סייע בעריכת העיתון. ספרו של ג'יימס ג'ויס "דיוקן האמן כאיש צעיר" התפרסם בהמשכים בכתב העת.
מרסדן השתמשה במונח "אגואיזם" בהתייחס לנשים שסירבו להזדהות עם תפקידי מין ומגדר קונבנציונליים, היא התייחסה למושג באופן שהתנתק מהחלוקה המגדרית ופנתה לכל גבר או אישה שגילו עניין באינדיבידואליזם ודחו רעיונות קולקטיביים והשקפות פוליטיות.
כתיבה ספרותית.
החל משנת 1915, החלה מרסדן לצמצם את היקף תפקידה כעורכת בכתב העת "האגואיסט" כדי להתמקד בכתיבה עצמאית בתחום הפילוסופיה. לאחר סגירתו של כתב העת בשנת 1920, עברה להתגורר יחד עם אימה בבית מבודד באזור האגמים. במהלך תקופה של למעלה מעשור של בידוד מרצון, התמקדה בכתיבה של ספר שבו עסקה במגוון דיסציפלינות כגון תאולוגיה, ביולוגיה, פיזיקה ומתמטיקה. שאיפתה הייתה ליצור חיבור בין תפיסות העולם שלה בתחומי הפמיניזם, האנרכיזם והאגואיזם ולהנגיש אותן באופן מדעי לקוראים.
הספר כלל שישה פרקים, מתוכם רק שניים ראו אור. הארייט שו ויבר שימשה באותה עת פטרונית למרסדן והייתה אחראית על הוצאת הכרכים לאור. הכרך "הגדרת השכינה" (The definition of the Godhead) ראה אור בשנת 1928 והכרך "מסתורין הנצרות" (Mysteries of Christianity) ראה אור בשנת 1930.
יוני ארליך ואנדי רם
#הפניה אנדי רם ויוני ארליך
מלחמת סקונה
מלחמת סקונה (בדנית: Skånske Krig, בנורווגית: Den skånske krig, בשוודית: Skånska kriget, בגרמנית: Schonischer Krieg) הייתה חלק ממלחמות הצפון , בהן היו מעורבים איחוד דנמרק-נורווגיה, מרקיזות ברנדנבורג, ושוודיה. מלחמת סקונה התקיימה בין השנים 1675 עד 1679, בעיקר באזור סקונה אשר באזורים שהשתייכו באותה העת לאיחוד דנמרק-נורווגיה, בקרבת הגבול עם שוודיה וכמו גם בצפון גרמניה.
המלחמה נגרמה כתוצאה מהמעורבות של שוודיה במלחמת הולנד–צרפת. במסגרת מלחמת הולנד-צרפת, בחרה שוודיה להילחם יחד עם צרפת נגד מספר מדינות אירופאיות. בעקבות כך הרפובליקה ההולנדית, אשר הותקפה על ידי צרפת, ביקשה את תמיכת איחוד דנמרק–נורווגיה. לאחר התלבטויות לבסוף, במהלך שנת 1675 החליט מלך דנמרק כריסטיאן החמישי ליזום פלישה לאזור סקונהלנד, בעוד שהכוחות השוודים היו עסוקים בקרבות שבוצעו בברנדנבורג.
המטרה של איחוד דנמרק-נורווגיה הייתה להחזיר לשליטתם את השטחים של מחוז סקונה, שהועברו לשליטת שוודיה במסגרת אמנת רוסקילדה . אף על פי שהמתקפה של כוחות איחוד דנמרק-נורווגיה זכתה בתחילה להצלחה רבה, במסגרת ההתקפות שבאו בהמשך, הצליחו הכוחות השוודים תחת הנהגת המלך השוודי קרל האחד עשר להשתלט על האזור מחדש.
בסוף המלחמה ספג הצי השוודי הפסדים בים, הצבא של איחוד דנמרק-נורווגיה הובס בסקונה על ידי הכוחות השוודים, והכוחות השוודיה ספגו גם הפסדים בצפון גרמניה מצד הכוחות של מרקיזות ברנדנבורג. המלחמה הסתיימה כאשר הרפובליקה ההולנדית, אשר הייתה בעלת בריתה של איחוד דנמרק-נורווגיה חתמה על הסכם עם צרפת, שהייתה בעלת בריתה של שוודיה, ולאחר שהמלך השוודי קרל האחד עשר התחתן עם הנסיכה הדנית אולריקה אלונורה, אחותו של כריסטיאן החמישי. במסגרת הסכמי השלום שנחתמו בהמשך הוחזרו מרבית השטחים שנכבשו לידי שוודיה.
יחסי הרשות הפלסטינית–לבנון
יחסי הרשות הפלסטינית–לבנון הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה הלבנונית לבין הרשות הפלסטינית המוכרת בחלקה, הכוללים שני שטחים: רצועת עזה, והגדה המערבית (יהודה ושומרון).
היסטוריה.
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נאלצו פלסטינים רבים לברוח ללבנון. בשנות ה-70 גדל מספר הפליטים הפלסטינים בלבנון לאחר מלחמת ששת הימים ולאחר מלחמת ההתשה. בשנת 1987 התגוררו בלבנון כ-400,000 פלסטינים. עם הזמן החלו פליטים פלסטינים לארגן מחנות אימונים בדרום לבנון, מה שהוביל להידרדרות קשה ביחסי ישראל–לבנון. הדבר הוביל לשליטה בפועל של אש"ף בשטחי דרום לבנון (דבר אשר זכה לכינוי הישראלי "פתחלנד"), מה שגרם לגירוש האוכלוסייה הלבנונית המקומית ולעימות צבאי ישיר עם ישראל. התנהגות זו של פליטים פלסטינים עוררה תגובה מצד הקהילה הנוצרית בלבנון והובילה מדינה זו לתוצאות חברתיות-כלכליות קשות.
בשנת 1975 פרצה מלחמת האזרחים בלבנון ויחידות מיליציות נוצריות תקפו את אזור פלסטיני בביירות. הפלסטינים הגיבו בתקיפת נציגי הקבוצה הנוצרית החזית הלבנונית, וכן השתלטו על כמה שטחים במדינה. בשנת 1982 תקפו כוחות ישראליים את לבנון והדיחו את מורדי אש"ף מדרום לאותה מדינה. בתוך לבנון קיבלו מהגרים פלסטינים מדרום המדינה עוינות והם הותקפו לא רק על ידי נוצרים, אלא גם על ידי חמושים מוסלמים מקומיים. במהלך הקרבות הללו איבדו הפלסטינים כמה אלפי הרוגים.
בשנת 1989 הכירה לבנון בעצמאות הפלסטינית מישראל . ב-30 בנובמבר 2008 נוצרו יחסים דיפלומטיים . בשנת 2008 חיו בלבנון כ-400,000 פליטים פלסטינים. בשנת 2016 נרשמה ירידה משמעותית, כאשר היו בלבנון כ-250,000 פליטים פלסטינים.
Daddy's Roommate
Daddy's Roommate הוא ספר ילדים להט"בי אמריקאי שנכתב על ידי מייקל וילהויט , שפורסם על ידי ספרי אליסון בנובמבר 1990. הספר היה אחד מספרי הילדים הראשונים שהתייחס לנושא ההומוסקסואליות, והוא עקב אחר ילד צעיר שאביו הגרוש גר כיום עם בן זוגו לחיים. הספר, שמתאר משק בית הומוסקסואלי, הביא לשילובו בתוכניות חינוכיות רבות, והביא לזכייה בפרס למדא לספרות ב-1991.
בשל קהל היעד המיועד לספר והנושא השנוי במחלוקת של מערכות יחסים הומוסקסואליות, היו ניסיונות רבים לצנזר אותו מבתי ספר ומספריות. בשל ניסיונות אלו, על פי איגוד הספריות האמריקאי, הספר היה הספר השני המעורער ביותר, אחרי "Scary Stories to Tell in the Dark" של אלווין שוורץ , בארצות הברית ב-1990–1999.
תקציר העלילה.
הדמות הראשית, שמספרת את הסיפור, הוא ילד צעיר שהוריו התגרשו בשנה הקודמת. הילד חי בנפרד עם אמו ואביו. לאחר מכן, הילד מגלה כי לאביו יש שותף חדש בשם פרנק. הוא מציין כי אביו ופרנק מבצעים פעילויות רבות יחד, כולל עבודה, אכילה, שינה ולעיתים אף לחימה. בנוסף, הילד מטייל הרבה עם אביו ופרנק, כולל לגן החיות, לחוף הים ולמשחק בייסבול. הילד נהנה כשפרנק משחק איתו, מבשל עבורו וקורא לו. כשהוא שואל את אמו על אביו ושותפו לחדר, אמו מסבירה שהם הומואים. כאשר הילד מבולבל, אמו מפרטת כי אביו של הילד ופרנק לוקחים חלק מאותן פעילויות שזוגות אחרים עושים, וכי להיות הומו הוא רק סוג אחר של אהבה. הסיפור מסתיים בהכרה של הילד על הזוגיות של אביו מאחר שאם כל הוריו מאושרים, אז גם הוא מאושר.
סוגה.
הספר הוא ספר תמונות קצר המומלץ לילדים בגילאי 2–8. האיורים בוצעו בצבעי מים על עמוד מלא, עם טקסט בשורה אחת למטה. הספר כתוב בשפה פשוטה, ותיאור יצירות האמנות מנגישות את הספר בקלות לקוראים צעירים.
ביקורת.
זכיות ומועמדויות.
בקטגוריית העיתונות הקטנה של גברים הומוסקסואליים, וילהויט זכה בפרס למדא לספרות ב-1991, מיד לאחר צאת הספר. בנוסף, הספר הוזכר כאחד מהספרים הטובים ביותר של ה-CCBC לשנת 2009, בזכות תפקידו הבסיסי בספרות הגאה.
ביקורת מצד עיתונאים.