בשנת 2005 התאחדה נבחרת סקוטלנד עם נבחרות אנגליה וויילס כדי להרכיב את נבחרת בריטניה בכדורסל במטרה לייצג את בריטניה בכבוד באולימפיאדת 2012 שנערכה בלונדון. היא סיימה במקום התשיעי.
ידידים (עמותה)
"ידידים" למען הנוער והחברה היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 1991. העמותה פועלת בקרב ילדים, בני נוער וצעירים במצבי סיכון ומצוקה בכל שכבות ומגדרי האוכלוסייה בישראל. העמותה מסייעת בכל שנה להעצמתם של כ-3,000 ילדים, בני נוער וצעירים על ידי הפעלת מרכזים קהילתיים לילדים ובני נוער בכל רחבי ישראל בהם מופעלות תוכניות חונכות והעצמה שנתיות. הארגון נעזר בלמעלה מ-2,000 סטודנטים ומתנדבים בתוכניות חינוך ורווחה שונות, בלמעלה מ-160 קבוצות.
היסטוריה.
בשנת 1991, הקימה בירושלים קבוצת סטודנטים צעירים בוגרי צבא את ארגון 'ידידים לקליטת נוער על ידי נוער' שנרשם כעמותה, במטרה לסייע בקליטת גל העולים של תחילת שנות ה-90. הארגון הציג מתווה פעולה תחת הכותרת "קליטה ידידותית - מודל החונכות של ידידים" לפיו בני נוער מתנדבים מוצמדים לילדים ובני נוער עולים, משמשים להם כחונכים ומלווים אותם בצעדיהם הראשונים בישראל. זאת, בשילוב עבודה קבוצתית של בני נוער בני אותו גיל ובעלי רקע וסטטוס דומה במתווה של קבוצת השווים.
פעילות העמותה התרחבה בתוך שנים ספורות ליותר מ-30 יישובים בארץ, ובשנת 1996 הורחבה פעילותה לאוכלוסיות נוספות של בני נוער במצבי סיכון, תוכניות מנהיגות והתנדבות בקהילה. באותה שנה שונה שם הארגון לשמו הנוכחי - "ידידים למען הנוער והחברה".
בתחילת שנות האלפיים המשיכה העמותה להרחיב את פעילותה בהיבט גאוגרפי, חברתי וחינוכי-מקצועי, תוך הקמה והפעלה של תוכניות ייעודיות לגילאים, מצוקות ומצבי סיכון שונים. סייעו להרחבת העמותה שיתופי פעולה עם ארגונים חברתיים ומשרדי ממשלה; משרד העלייה והקליטה, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, שירות מבחן לנוער, משרד החינוך, משטרת ישראל, קרנות הביטוח הלאומי, ועוד ארגונים וקרנות מהארץ ומהעולם. בין היתר, עמותת ידידים ניהלה את ההתנדבות בקהילה של אלפי סטודנטים מלגאים בישראל. בנוסף הקים הארגון סניפי "ידידי ידידים" בארצות הברית בנשיאותו של השחקן מייק בורשטיין, וכן "ידידי ידידים" בקנדה ובאנגליה.
על פי הערכת העמותה, כ-100,000 בוגרים עברו בין שורותיה לאורך השנים.
תחומי פעילות ותוכניות.
כיום עמותת "ידידים" נותנת מענה ייעודי לצרכים חברתיים העולים מגורמי חינוך ורווחה בממשלה ובמגזר השלישי. זאת, על ידי הפעלת תוכניות ארוכות-טווח בתוך הקהילה המותאמות לשלבים שונים בחיים ולמצבי סיכון ומצוקה. תחומי הפעילות העיקריים הם קליטת עלייה, מניעת נשירה, נערים ונערות בסיכון, נוער עובר חוק, הכנה לצה"ל, תעסוקה והעצמה נשית.
תוכניות הארגון ממוקמות על רצף הגילאים 6–36, ומטרתן להעצים את החניכים ולהעניק להם כלים, מיומנויות וכישורי חיים אשר יאפשרו שילוב מיטבי בקהילה ובחברה והבניית תפיסת עתיד חיובית. בבסיס התוכניות עומד המודל החינוכי "המשולש", אשר פותח בעמותה וכולל: חונכות אישית, פעילות קבוצת שווים והתנדבות בקהילה.
בין התפיסות החינוכיות המובילות את העמותה הן בניית מסלול התקדמות אישי לכל חניך, התמדה ומעורבות הורים ומשפחה גרעינית בתהליך החינוכי.
מכון ידידים למנהיגות, ניהול והתנדבות.
הוקם בשנת 1998 על מנת לפתח את תורת ההדרכה, ההכשרה והניהול של עובדי ומתנדבי "ידידים", ללוות את מחקרי ההערכה והמדדים להערכה של התוכניות השונות. עד היום הכשיר המכון למעלה מ-2,800 מנהלים, רכזים ומתנדבים, תוך שילוב בין תאוריות וידע אקדמי לבין עשייה וידע העולים מן השטח. מחקרי המכון מסייעים לדייק את המענים הניתנים בתוך התוכניות וכן לשתף במידע המקצועי הקיים בארגון.
המכללה האקדמית ת&quot;א-יפו
רוסינית
רוּסִינית (руська бесіда, Русиньскый язык) היא שפה סלאבית המדוברת על ידי הרוסינים, קבוצה אתנית החיה בהרי הקרפטים במערב אוקראינה ובמזרח סלובקיה.
גישתה הרשמית של ממשלת אוקראינה (ובעבר בברית המועצות כולה) היא לראות את השפה כניב של השפה האוקראינית ולא כלשון בפני עצמה. עם זאת, הרוסינית נבדלת מן האוקראינית באוצר המילים ובמורפולוגיה, ומכילה שרידים השייכים לרובד ארכאי יותר בהתפתחות השפה האוקראינית, הקרובים יותר ללשון הסלאבונית של ימי הביניים. כמו כן קיימות ברוסינית מילים רבות ממקור הונגרי וגרמני, בשונה משאר השפות המזרח-סלאביות.
הרוסינית נכתבת באלפבית הקירילי, ומספר דובריה כיום (2009) מוערך ביותר מ-610,000 נפש.
היסטוריה.
החל מאמצע המאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20 היו קיימים בין הרוסינים שלושה זרמים באשר לשפת התרבות המועדפת. היו שפעלו להחדרת הרוסית הספרותית הגבוהה, היו שבחרו באוקראינית, והקבוצה השלישית פעלה לעיצוב השפה הרוסינית עצמה על בסיס הניבים העממיים. לאחר מלחמת העולם השנייה הוכרה בצ'כוסלובקיה, פולין והקרפטים הסובייטיים רק האוקראינית כשפת הרוסינים. לעומת זאת, בוויבודינה נקבעה הרוסינית כשפה ספרותית בפני עצמה עוד ב-1920. בשנת 1923 יצא לאור ספר הדקדוק הרוסיני הראשון, בעריכת גבריאיל קוסטלניק. ב-1924 הוקם העיתון הרוסיני הראשון - 'רוסקי נוביני' (חדשות הרוסינים). בשנות ה-90 של המאה העשרים חלה התעוררות בתקומת הרוסינית בפולין והקרפטים.
מחוזות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
מבחינה אדמיניסטרטיבית הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מחולקת ל-26 מחוזות ואזור הבירה. כל מחוז מחולק לנפות.
על חלוקה זו הוחלט בשנת 2005 והיא נכנסה לתוקף בפברואר 2009.
מחוזות קונגו
עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי
עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי: היסטוריה של גרמניה הנאצית (באנגלית: The Rise and Fall of the Third Reich: A History of Nazi Germany) הוא ספר מאת העיתונאי האמריקני ויליאם שיירר המכיל סקירה היסטורית רחבת יריעה ומפורטת של תקופת הרייך השלישי, בין 1933 ל-1945. הסקירה מתחילה בתיאור מוצאו ומשפחתו של אדולף היטלר, נמשכת בשנות מאבק המפלגה הנאצית לעלות לשלטון, ומתרכזת בנעשה בגרמניה ובאירופה בשנות שלטון המפלגה הנאצית, ולאחר מכן בתולדות מלחמת העולם השנייה עד לתבוסה הנאצית. הספר מסתיים בתיאור משפטי נירנברג.
הספר מתאפיין בעושר ובפירוט דקדקני של שמות אישים, מקומות ואירועים אשר התרחשו בתקופה הנידונה. הספר כתוב בסגנון עיתונאי-תיאורי, הנגיש לקהל הרחב, ומאז יציאתו לאור ועד ימינו, משמש כמקור פופולרי ללימוד התקופה, ולידע על שהתרחש בה.
הספר יצא לראשונה בארצות הברית ב-1960. בשנת 1961 יצא הספר לאור בעברית בתרגומו של חיים גליקשטיין (בשני כרכים) בהוצאת שוקן, ולאחר מכן הודפס במהדורות רבות.
מקורות הספר.
מחבר הספר, שיירר, שימש ככתב בברלין החל מאמצע שנות ה-30 ועד לדצמבר 1940, והיה עד לרבים מהמאורעות המתפרסמים בספר. לכתיבת הספר נעזר גם במסמכים רשמיים של גרמניה הנאצית וביניהם, יומניו של שר התעמולה יוזף גבלס והגנרל פרנץ הלדר. בנוסף, השתמש המחבר בעדויות ממשפטי נירנברג, דיווחים של משרד החוץ הבריטי וכן ביומנו של שר החוץ האיטלקי, גלאצו צ'יאנו שהיה חתנו של מוסוליני. בנוסף, כוללים המקורות נאומים סודיים, תקצירים של שיחות טלפון וכן דיווחים משש שנות המלחמה אשר העביר המחבר בתור כתב צבאי. בשעה שנכתב הספר, רק חלקים מיומניו של גבלס היו ידועים לציבור. מסמכים רבים נוספים התגלו רק במשך השנים כשחלקם הגדול נחשף ברוסיה רק לאחר נפילת ברית המועצות ב-1991.
עיבוד הספר לטלוויזיה.
ב-1966 עובד הספר לסדרת טלוויזיה ברשת ABC. זו אחת מהפקות הטלוויזיה הראשונות שתויגו כמיני סדרות.
הצלחה והישגים.
זמן קצר אחר יציאת הספר, נכנס הספר לרשימת רבי המכר בארצות הברית ונשאר שם מעל לשנה בזכות מכירות של כמה מיליוני עותקים. חלק מהצלחת הספר נזקפת לכך שמועדוני קריאה רבים הפכו אותו ל"ספר החודש". המחבר וכן סוכנו הופתעו מקבלת הספר. בשל כך, במהדורה הראשונה יצאו רק 12,500 עותקים של הספר. תוך זמן קצר החל הספר להצליח במכירות גם בבריטניה, צרפת ואיטליה. ההצלחה אשר זכה לה התרגום הגרמני לוותה בהתקפות של העורכים של התרגום. הספר זכה להלל ושבח כעבודה היסטורית מופתית. הניו יורק טיימס שיבח את הספר כעבודה לימודית נהדרת בעלת מתודה אובייקטיבית ונימה שיפוטית ושמסקנותיה מתבקשות ומובנות מתוך המחקר עצמו.
ב-1961 קיבל הספר את הפרס הלאומי האמריקאי לספרים, בקטגוריית ספרי עיון ואת פרס קארי תומאס.
תוכן ונושאים בספר.
זהו הספר הראשון אשר הציג סינתזה מקיפה של התקופה הנאצית.
המחבר טוען בספר כי ההיסטוריה של גרמניה, ממשיכה בצורה הגיונית, מלותר עד היטלר. המהות הגרמנית מנוגדת להשפעות הרומאיות לטיניות והגיעה לשיאה בנאציזם. בשל גישה זו, רואה המחבר את עלייתו של היטלר כביטוי לאופי הגרמני ולא לתופעה הבינלאומית של טוטליטריזם. נקודת ראות זו, הייתה מקובלת בקרב היסטוריונים בני התקופה אך מבקרי הספר מתייחסים לפרשנות זו של הנאציזם כפגם משמעותי בתאוריה.
ביקורת כלפי הספר.
בשעה שעיתונאים אמריקאים היללו ושיבחו את הספר, העולם האקדמאי התפצל בביקורתו. חלק מהאקדמאים ראו בגישתו של שירר הישג אבל מרבית האקדמאים גינו אותה. הגינויים באו בעיקר לגבי הרעיון כי הנאציזם הוא המשך ישיר מלותר להיטלר.
קלאוס אפשטיין מנה ארבעה כשלים משמעותיים בספר:
אליזבת' ויסקמן אמרה בביקורת על הספר מ-1961 כי הספר לא מחקרי מספיק וכי אינו כתוב בצורה העונה לדרישות אקדמאיות.