בחודשים שקדמו לפיגוע נרצחו באזור קריית ארבע ובחברון חיילים ואזרחים רבים – תריסר הרוגים בפיגוע בציר המתפללים (15 בנובמבר 2002), שני לוחמי המשטרה הצבאית סמוך לציר המתפללים בחברון (12 בדצמבר 2002), שלושה נרצחים בפיגוע בישיבת עתניאל (27 בדצמבר 2002), רצח נתי עוזרי בביתו בגבעה 26 הסמוכה לקריית ארבע (17 בינואר 2003), שלושה חיילים שנהרגו בפיגוע בצומת הכבשים הסמוכה לחברון (23 בינואר 2003), ועוד.
הפיגוע.
בליל שבת פרשת פקודי, 7 במרץ 2003 (ד' באדר ב' תשס"ג), סמוך לשעה 21:00 בערב, חדרו שני מחבלים אל קריית ארבע דרך הגדר המקיפה את היישוב בחלקו הדרומי, כשהם מחופשים למתפללים דתיים, לבושים בבגדי שבת וחובשים כיפות. הם פרצו "גדר חכמה" הצמודה מחד לבתי השכונה הערבית ג'בל ג'והר בחברון, ומאידך לישיבת ניר בקריית ארבע. הגדר התריעה על פריצה. כוחות צה"ל הוקפצו למקום, אולם המחבלים פתחו במהירות במסע ירי.
תחילה נתקלו בבני הזוג מרדכי ועליזה סעיד, הורים לתריסר שצעדו יחדיו ליד גדר היישוב. המחבלים פתחו בירי לעבר בני הזוג, ופצעו את עליזה באורח קשה ואת מרדכי באורח קל. עליזה הפצועה התגלגלה מתחת למשאית, אולם המחבל התכופף אחריה וירה בבטנה. בהמשך כיוון את רובהו לראשה אולם הכדורים במחסניתו תמו. בדרכם פצעו המחבלים שלושה תושבים נוספים.
בשלב זה זינקו המחבלים מעל לגדר האבן שמקיפה את בניין מספר 35 ברחוב יהושע בן נון בקריית ארבע, והסתערו לעבר דירת משפחת הורוביץ שהייתה בקומת הקרקע. במקביל השליכו רימון רסס לעבר בית משפחת אהרן גרנות בקומה השנייה, וירו לכל עבר. המחבלים פרצו אל דירת משפחת הורוביץ, בה סעדו בני הזוג סעודת שבת משפחתית, רדפו אחרי בני הזוג בין החדרים ורצחו אותם. לאחר האירוע נמצאו בני הזוג הורוביץ ההרוגים מחובקים.
עם פריצת הגדר הוקפצו אל המקום כיתת הכוננות של קריית ארבע וכוחות צה"ל. לאחר שהתבררו פרטי הפיגוע, סגר כוח צה"ל מגדוד 50 את מרחב בית משפחת הורוביץ, וכיתת הכוננות ניהלה קרב פנים אל פנים עם המחבלים מחוץ לבית כעשר דקות. אחד המחבלים פוצץ חגורת נפץ במטבח הבית. קצין צה"ל שפרץ אל הבית וחיסל את שני המחבלים, סרן אושיק אזולאי (לימים סגן מפקד חטיבת הנח"ל), קיבל על המעשה את צל"ש אלוף פיקוד המרכז. במהלך האירוע נפצע חייל צה"ל באורח קל. האירוע כולו נמשך כעשרים דקות והסתיים עם חיסול המחבלים.
הרב אלנתן (אלי) הורוביץ (בן 51) היה רב בישיבת שבי חברון ובמוסדות נוספים, מחבר תורני ופעיל ציבורי לגישור בין חלקי החברה הישראלית. אשתו הרבנית דינה (בת 49) הייתה מחנכת באולפנה לבנות בקריית ארבע ובמדרשת הרובע בירושלים העתיקה. כן הייתה פסנתרנית שהופיעה והורתה מוזיקה. בני הזוג היו הורים לארבעה וסבים לשלושה.
כשעה לאחר הפיגוע בוצע ניסיון חדירה דומה ליישוב נגוהות בדרום הר חברון. שני מחבלים עמוסים חומרי חבלה ונשק ניסו לחדור ליישוב, אולם נהדפו בידי כיתת הכוננות של היישוב וכוח צה"ל המוצב במקום, וחוסלו ללא נפגעים. לאחר האירועים הבהיר אלוף פיקוד מרכז משה קפלינסקי כי שני האירועים בוצעו במטרה לחולל הרג המוני מקביל.
לאחר הפיגוע.
ביום ראשון שלאחר הפיגוע הובאו בני הזוג הרב אלי ודינה הורוביץ למנוחות. הלווייתם, בהשתתפות אלפים, החלה בישיבת שבי חברון בה לימד הרב הורוביץ, המשיכה לישיבת הר המור בשכונת בית וגן בירושלים, ונחתמה בהר המנוחות בירושלים. לאחר הפיגוע הוקם גן הנצחה לבני הזוג ביישוב עלי, לזכר בני הזוג הורוביץ.
אחריות ארגון הטרור חמאס לפיגוע.
הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, נטלה אחריות לפיגוע. בהודעתה נאמר כי "הפעולה בוצעה בתגובה להרג המתמשך של פלסטינים בגדה וברצועה ולמדיניות הרס הבתים שמפעיל צה"ל". כן נטל הארגון אחריות לניסיון הפיגוע המקביל בנגוהות, שלא צלח הודות לתושיית כוחות צה"ל במקום. במקביל נטל הארגון אחריות על ביצוע הפיגוע בקו 37 בחיפה, פיגוע התאבדות בו נרצחו 17 איש יומיים קודם לכן.
סמוך לאחר הפיגוע הרס צה"ל את ביתם של שני המחבלים שהשתתפו בפיגוע הרצח, אחד מהם בן חמולת קוואסמה בחברון. כשבוע וחצי לאחר הפיגוע, פתח עלי עלאן, מפקד עז א-דין אל-קסאם באזור חברון ובית לחם והאחראי העיקרי לפיגוע, באש לעבר חיילי מילואים שערכו סיור בבית לחם, והרג את החייל רב-סמל עמי כהן. כוח צה"ל השיב באש וחיסל את עלאן. ביוני 2003, כארבעה חודשים לאחר הפיגוע, חוסל עבדאללה קוואסמה, שהחליף את עלאן כמפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם בחברון, מהאחראים לפיגוע. בספטמבר 2003 חוסל גם מחליפו, אחיינו באסל קוואסמה, אף הוא מהאחראים לפיגוע.
ארבעה ימים קודם לפיגוע הצדיק אבו מאזן בראיון לעיתון א-שרק אל-אווסט, סמוך למינויו ליושב ראש הרשות הפלסטינית ב-19 במרץ 2003, את "הזכות הפלסטינית להתנגדות להתנחלויות", הכוללת לדבריו "מאבק בכל האמצעים, כולל בנשק" כנגד מתנחלים. לאחר הפיגוע הגישה ברניס וולף, תושבת ארצות הברית ואמה של הנרצחת דינה הורוביץ, תלונה במשטרה כנגד אבו מאזן, באשמת הסתה לרצח בתה וחתנה.
סיפורים מהלולאה
חוק קושי
H&amp;O
אייץ' אנד או אופנה בע"מ (הפועלת תחת שם המותג H&amp;O) היא רשת אופנה ישראלית, המוכרת בגדים לגברים, לנשים ולילדים. הרשת גם מוכרת מגוון רחב של נעליים, כלי בית, מצעים, מגבות ומוצרי טואלטיקה. החברה נמצאת בבעלות משפחת לבנת (בעלי קבוצת תעבורה).
היסטוריה.
הקמת החברה.
החברה הוקמה באוקטובר 1992 בשם "המשביר מחסני מכר בע"מ" כחברת בת של האגודה השיתופית המשביר המרכזי, במטרה למכור עודפים סיטונאים של ביגוד ששיווק המשביר המרכזי ישירות לצרכנים. החברה שינתה את שמה ל"משביר מחסני אופנה בע"מ" במאי 1994, במסגרת תוכנית ארגון מחדש שבצעה המשביר המרכזי במסגרתו ריכזה במשביר מחסני אופנה את כל הפעילויות הצרכנית שלה בתחומי: מוצרי ההלבשה, מוצרי טקסטיל ובדים, מוצרי הנעלה, צעצועים, כלי בית, מכשירי כתיבה, טיפוח ונקיון.
באוגוסט 1997 נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-1999 רכשו בשותפות גאון אחזקות וקבוצת תעבורה, את השליטה בחברת "המשביר השקעות" מידי המשביר המרכזי. באותה עת הייתה ל"משביר השקעות" החזקה במספר חברות בת, ביניהן המשביר מחסני אופנה.
מיתוג מחדש כ-H&amp;O.
על רקע הגברת התחרותיות בענף מכירת מוצרי האופנה ועל רקע התפתחותן של רשתות מתחרות למכירת מוצרי אופנה, וכניסת רשתות זרות לישראל אשר התאפיינו בעיצוב ואופנתיות ברמה גבוהה, החלה החברה במהלך שנת 2001 בתהליך של שינוי אסטרטגי. השינוי האסטרטגי כלל שינוי סגנון עיצוב החנויות, אופן הפעלתן והפיכתן ממחסני מכר לחנויות המעוצבות ומתופעלות כחנויות אופנה בעיצוב אופנתי ועדכני. כחלק מהתהליך, החלה החברה לפעול תחת המותג H&amp;O. במקביל החלה במגעים להכנסת רשת H&amp;M השוודית כשותפה לחברה, אך הרשת לא הייתה מעונינת אז להיכנס לשוק הישראלי.
החל משנת 2003, זכתה H&amp;O במכרז של משטרת ישראל למיקור חוץ של אספקת ציוד אישי, ציוד ספורט ומדים באמצעות נקודות לאנשי המשטרה ושירות בתי הסוהר. החוזה עם משטרת ישראל חודש מאז מספר פעמים.
בעקבות ההשקעות הכבדות במיתוג מחדש, פעלה הרשת בהפסד במשך מספר שנים, אך חזרה להיות רווחית בסוף 2004 ופתחה חנויות נוספות.
במשך כ-9 שנים, בין 2001 ל-2009, שימשה הדוגמנית גלית גוטמן כפרזנטורית של הרשת, שמתוכם במקביל שימש במשך 4 שנים הדוגמן לירון לבו כפרזנטור לאופנת הגברים. הם הוחלפו על ידי הילה נחשון ויונתן כהן.
בשנת 2007, רכשה את רשת TAG WOMAN תמורת 14.5 מיליון שקל, אולם כעבור מספר שנים סגרה את רוב סניפי הרשת, והמותג נמכר בתוך הסניפים הקיימים של H&amp;O.
שינוי בעלות.
במהלך 2009 נמחקו מניות החברה מהמסחר בבורסה של תל אביב, בנוסף רכשה משפחת לבנת את חלקה של גאון אחזקות.
בשנת 2010, החלה הרשת למכור גם כלי בית.
החל משנת 2015 שינתה הרשת את המיקוד העסקי, החלה להתמקד ברכישת זיכיונות וייבוא של מותגים בינלאומיים, סגרה חלק מהחניות שהחזיקה בקניונים ומעבר למרכזי קניות פתוחים.
הצעות להקמת מדינה יהודית מחוץ לארץ ישראל
במהלך ההיסטוריה היהודית הועלו מספר הצעות למדינה יהודית, או לשטח אוטונומי יהודי, ורק חלקן קודמו, במתכונת מסוימת.
המונח "המדינה היהודית" מתייחס בדרך כלל לארץ ישראל או למדינת ישראל וזאת בהתאם לאמונתם הפוליטית והדתית של המציעים. עם זאת, יהודים, ציונים, תומכיהם של היהודים ואף אנטישמיים ואנטי-ציונים, לרבות תומכי גישות שונות, כגון, טריטוריאליזם יהודי, אוטונומיזם יהודי וכדומה, העלו במספר הזדמנויות הצעות להקמת מדינה יהודית או שטח אוטונומי יהודי במקומות שונים ברחבי העולם.
אררט.
ב-1820 החליט עורך הדין והפוליטיקאי היהודי-אמריקאי, מרדכי מנואל נח, להקים מולדת יהודית בגרנד איילנד. נוח העניק להצעתו את השם "אררט", בהשראת שם משפחתו, ובהשראת מקום מנוחת המבטחים של תיבת נח לאחר המבול בהרי אררט.
בשנת 1825 נערך טקס מפואר בן מאות מוזמנים, רובם נוצרים וחלקם יהודים, בכנסיית סן פול בבאפלו. על רקע האורטוריה "יהודה המכבי" של הנדל, וכשהוא לבוש בגלימה סגולה ותליון מזהב שנלקחו מתיאטרון, בו הכתיר עצמו נח כ"שופט ישראל" של העיר החדשה אררט.
תוכנית אוגנדה.
תוכנית אוגנדה הבריטית הייתה תוכנית להענקת חלק ממזרח אפריקה הבריטית לעם היהודי כמולדת.