מארי אנטואנט חיה בארמון ורסאי מגיל 15, אך חיי חצר לא היו לטעמה ולא התאימו לערכים ולתרבות ממנה באה. חצר המלכות הצרפתית פעלה על פי המודל שהנחיל לואי ה-14, ובו היא משמשת כביתם של אנשי אצולה רבים, הנוהגים להתארח ולשהות במקום דרך קבע על מנת להיות מקורבים פוליטית למלך ולמלכה. לואי ה-14 הבהיר כי ורסאי פועלת על פי לוח הזמנים שלו, ועל כן כל מהלך יומו היה מורכב מטקסים שאליהם מוזמנים אנשי החצר, בילויים ופעילות פנאי שנקבעו על פי גחמותיו של המלך. לואי ה-14 ולואי ה-15 בתורו, הפכו את חצר המלוכה למקום שערורייתי בפריצותו, בעלים ונשים שחיו בו חיו בנפרד, עם פילגשיהם ומאהביהן, כאשר הם כלל לא נפגשו אלה עם אלה, אף לא בסעודות משותפות. חצר ורסאי היה מקום שבו רכילות הייתה הדרך הטובה ביותר להעביר את הזמן, לצד הימורים, משחקי חצר מיניים, שתייה ואכילה מרובה, נשפים ראוותניים ומעל לכל – טקסים וחוקים לכל דבר ודבר. במסגרת השינויים שערך לואי ה-14 במלכותו, הוא קבע כי מרכז העצבים הפוליטי יהיה בוורסאי וכי אנשי אצולה המעוניינים בכח פוליטי יחיו על פי חוקיו, בוורסאי. הדבר נועד על מנת לחזק את מעמדו של המלך כשחקן הראשי.
החוקים הרבים בארמון והאווירה בו הביאו לכך שהמלך והמלכה לא הורשו לנהל חיים אישיים, אף לא חיים זוגיים ומשפחתיים. גם לידה מלכותית הייתה הצגה אליה הוזמנו כל אנשי החצר לצפות ברגע שבו הם מגיחים לעולם. בעת לידת בתה הבכורה, מארי תרז שרלוט, הוזמנו כל אנשי החצר לצפות במלכה כורעת ללדת והעומס היה כה רב, עד כי הקהל פרץ את דלתות חדר השינה ומילא את החדר. העומס והמחנק בחדר השינה היה כה רב עד שמארי אנטואנט לא יכלה לנשום וכמעט התעלפה מהחום. כתוצאה מהאירוע אסר לואי ה-16 את הזמנת אנשי החצר ללידות מלכותיות. שינוי זה היה הראשון מיני רבים, ואלה קוממו את כל מעמד האצולה על המלך והמלכה:
מארי אנטואנט הגיעה מחצר מלוכה פרטית ומשפחתית, שבה חיי המשפחה זכו למקום הראשון והפרטיות הייתה ערך עליון. משפחתה של מארי אנטואנט אף נהגה לעזוב את ארמון המלוכה מדי קיץ לחופשה משפחתית לארמון פרטי, וחייהם התנהלו שם ללא התערבות חיצונית של האצולה האוסטרית. ערכים אלה של משפחתיות, פרטיות, זוגיות המלך והמלכה, קרבה לילדים ולחברים, היו ערכים שונים בתכלית מערכי המלוכה הצרפתית הנהנתנית, ומארי אנטואנט לא הצליחה להיענות לערכים הנהוגים בוורסאי.
החל מתחילת דרכה בארמון, הנחילה מארי אנטואנט שינויים בתרבות החצר. בין היתר קבעה כי הזכות לשרתה לא תקבע על פי מעמדו של האדם, כך שנשות המלכה לא יהיו נשים שבעליהן מבקשים קרבה פוליטית, המנצלות את נוכחותן לצד המלכה לקבלת הטבות כלכליות שונות, אלא נשים שמקורבות אליה אישית וחברתית. בכך יצרה מארי אנטואנט לעצמה חוג חברתי שונה מהנהוג, מנותק מתככי הארמון, הרכילות והפוליטיקה. היא הצליחה ליצור לעצמה חברות וחיי משפחה, אולם בכך היא גרמה לתרעומת רבה מצד אצילי הממלכה שהיו רגילים שהגישה לארנק המלכותי ולהטבות פוליטיות עוברת דרך חדר השינה של המלכה והזכות להלבישה בבוקר.
נעשו ניסיונות רבים להשפיע על מארי אנטואנט לרעה בחיי החצר. אחת מהדוגמאות המוכרות היו השפעתן הרעה של דודותיו של לואי ה-16. שתי בנותיו של המלך לואי ה-15 לא אהבו את התנהגותו הבוטה של אביהן עם מאהבתו הנוכחית, מאדאם דו בארי. לואי ה-15 היה ידוע בהתנהגותו הבוטה ומערכות היחסים הרבות שניהל עם נשים שונות, בעוד אשתו וילדיו וכן כל חצר המלוכה בצרפת מודעים למעשיו. אחת מהמאהבות הידועות של לואי ה-15 הייתה מאדאם דה פומפדור. מערכת היחסים ארוכת השנים שניהל עימה הובילו לכך שהייתה דמות רבת השפעה בחצר המלכות הצרפתית, קשריה הענפים עם אנשי החצר, השפעתה הפוליטית, השפעתה על אמנות התקופה ועל המלך עצמו הובילו לכך שמעמדה בחצר המלוכה היה רם ונישא אף יותר ממעמדה של רעייתו של המלך, המלכה מריה לשצ'ינסקה, ויותר מילדיו. על כן, בנותיו חששו מעלייתה של מאהבתו החדשה של המלך, מאדאם דו בארי, שהייתה אישה פשוטה וחסרת נימוסי חצר. תחת השפעתן של דודותיו של לואי ה-16, סירבה מארי אנטואנט הצעירה להתנהג בנימוס אל מאדאם דו בארי. טענותיהן של דודות המלך בגין פריצותה, מעמדה הנמוך, התנהגותה ההמונית ובעיקר היותה מאהבתו הידועה לשמצה של המלך, נגעו היטב ברגשותיה המזועזעים של מארי אנטואנט הצעירה, בגין פריצות חצר המלכות שאליה הגיעה. משבר מלכותי נוצר כאשר מארי אנטואנט, בעצתן של דודות המלך, לא פתחה בשיחה עם מאדאם דו בארי. על פי חוקי החצר הנוקשים של צרפת, רק אדם בעל מעמד גבוה יכול לפנות בדברים אל אדם ממעמד נמוך יותר ולא להפך. כאשר מארי אנטואנט הצעירה לא פנתה בדברים למאדאם דו בארי, לא הייתה יכולה זו לדבר עימה, למורת רוחה. חצר המלכות עלצה על ההזדמנות לצפות בשעשוע החדש ועד מהרה הדבר היה ידוע לכל.
מריה תרזה אשר הייתה מודעת לקשיי החצר בצרפת, הציבה בארמון את שגרירה האוסטרי הרוזן דה מרסי על מנת שירגל אחר המתרחש בארמון ואחר מעשיה של מארי אנטואנט וידווח לה על כל מזימה הנרקמת כנגדה. הוא הפך ליועץ הנאמן של מארי אנטואנט וסייע לה בהלכות החצר בצרפת. כאשר פרשת דו בארי יצרה משבר דיפלומטי שהכעיס את מלך צרפת, הרוזן דה מרסי גישר בין הצדדים והצליח לשכנע את מארי אנטואנט לסיים את הפרשה באומרה למאהבת המלך את המילים "יש הרבה אנשים הבוקר בורסאי". בכך נפתר המשבר הראשון אך לא האחרון של מארי אנטואנט בחצר הארמון.
גם דודות המלך, לכאורה חברותיה ושוחרות טובתה, היו מהמתנגדות לשידוך הצרפתי-אוסטרי עוד מראשיתו, ובואה של מארי אנטואנט לא שינה את דעתן בנושא. התנהלותן והשפעתן השלילית הייתה הרסנית לתדמיתה של מארי אנטואנט בשנותיה הראשונות בצרפת ועד מהרה ניתקה עימן מארי אנטואנט את קשרי החברות. גם מערכת היחסים הלא תקינה בינה לבין בעלה, סייעה לסברה הרווחת כי עם מעט לחץ על המלך, לואי ה-15, הוא יבטל את הנישואים השנואים ויחזיר את מארי אנטואנט לווינה.
כשתוצאה מהניסיונות של אנשי החצר לנצל את המלכה הצעירה לצרכיהם, החליטה מארי אנטואנט להתרחק מכל עיסוק בפוליטיקה של החצר וכן מנעה מאנשים שאינם אנשי שלומה להיות חלק ממפגשיה החברתיים. היא הקיפה את עצמה בחברים קרובים שבחרה בזכות נאמנותם אליה ולא בזכות תואר האצולה שברשותם ולא איפשרה לאחרים לקחת חלק במעגל חברתי זה. התנהגות זו הייתה שערורייתית לאנשי החצר הוותיקים, שנהגו לנופף בקשרי משפחתם ותאריהם על מנת להשיג את רצונם. הם דרשו כי נוכחותם בארמון וורסאי מקנה להם את הזכות לפגוש את המלכה כרצונם ושלילת פריבילגיה זו מרחיקה אותם מהארמון.
לואי ה-16 ומארי אנטואנט היו אנשים פרטיים וסגורים יותר משני המלכים שקדמו להם, וסגנון החיים של חצר ורסאי לא היו נוחים להם. לואי ה-16 נהג להסתגר בחדריו הפרטיים ולעסוק במחקריו הפרטיים ועל מנת להקל על מארי אנטואנט את חיי הארמון המלחיצים הוא העניק לה את ארמון הטריאנון הקטן, כמתנה על הבאת ילדיו לעולם. הטריאנון הקטן נבנה על ידי סבו של לואי ה-16, לואי ה-15, בעבור פילגשיו וכעת עבר לשימושה האישי של מארי אנטואנט. הטריאנון הקטן הפך למקום המפלט של המלכה מרחשי ארמון ורסאי, כובד הראש וכללי הטקס המלכותיים. העברת הטריאנון הקטן על שמה של מארי אנטואנט עוררה תרעומת בקרב אצולת צרפת, שכן העברת אחד מנכסי צרפת באופן חוקי ורשמי לידיה של אישה ועוד אישה אוסטרית, לא הייתה דבר מקובל. אולם למרות זאת, הוא הפך לרכושה של מארי אנטואנט, והיא שינתה את ראשי התיבות שהיו טבועים בקישוטי הטריאנון מראשי התיבות של לואי ה-15 לראשי התיבות של שמה. היא העבירה את רוב זמנה שם והכניסה למקום הייתה מותנית בהזמנתה. מארי אנטואנט אירחה בטריאנון הקטן את חוג חבריה ואת ילדיה. לבתה, מארי תרז', היה חדר משלה שם ואורחים לא הגיעו ללא הזמנתה, גם לא לואי ה-16. לואי ה-16 הוזמן והגיע לערבי קונצרטים ותיאטרון, אולם לא נשאר מעולם לישון. "שם אני יכולה להיות עצמי ולא המלכה", אמרה מארי אנטואנט על הטריאנון הקטן.
לצד ארמון הטריאנון הקטן תכננה מארי אנטואנט את הקמתה של חווה כפרית בשם "כפר המלכה". זהו כפר חקלאי קטן שסיפק לה את תחושת החופש אליה ערגה ואת הפנטזיה לחיות חיים פשוטים ולא מלכותיים. הכפר החקלאי סיפק תוצרת טרייה של ירקות, ביצים וחלב לה ולילדיה באמצעות עובדי משק שטיפחו וטיפלו בגינות הירק ובחיות המשק. מארי אנטואנט שכרה לתפקידי צוות העובדים בכפר את בני משפחות האיכרים העניים בסביבת הארמון וכך סיפקה פרנסה לתושבים העניים אותם פגשה בטיוליה מחוץ לוורסאי. בכפר המלכה נבנו חדרים פרטיים ופשוטים בהם התגוררה מארי אנטואנט ושם היא החליפה את חיי הפאר והלבוש המלכותי בשמלות מוסלין וכובעי קש, בניסיון לחיות חיים פשוטים וטבעיים ולספק לילדיה את חיי המשפחה הנורמלים אותם חוותה כילדה בחצר המלוכה באוסטריה. יש הטוענים כי בניית הכפר היא כתוצאה מהכרותה עם ספריו של רוסו, המטיפים לחזרה לטבע ולפשטות. לעומתם יש המפקפקים בהשכלתה הרחבה של מארי אנטואנט. אולם בין אם הכירה את רוסו ובין אם לא, "כפר המלכה" נבנה ופעל בהתאם לחזונו של רוסו, כחווה בעלת תוצרת עצמית בה חיים בפשטות, גם המלכה, ילדיה וחבריה.
סגנון ואופנה.