קוקלינסקי הרוויח את הכינוי "איש הקרח" (מאנגלית:"The Ice man") בעקבות הניסויים שערך בהקפאת גופותיהם של האנשים שרצח במקרר תעשייתי על מנת להסוות את מועד מותם. לאחר תפיסתו, הוא אמר לסופר פיליפ קרלו שהוא שאב את הרעיון מקולגה אחר למקצוע בשם רוברט פרונגיי, הידוע בכינויו "Mister Softee" (ע"ש חברת גלידות אמריקאית), שנהג באוטו גלידה על מנת שלא לעורר חשד.
פרונגיי לימד את קוקלינסקי את שיטות השימוש השונות בציאניד. קוקלינסקי גם טען שהוא רכש רימון מפרונגיי. ולא זאת אף זאת, לטענתו של קוקלינסקי, האחרון אף ביקש ממנו לבצע התנקשות באשתו וילדו. ב-1984, פרונגיי נמצא ירוי באוטו הגלידה שלו.
שיטתו של קוקלינסקי נחשפה על ידי הרשויות כאשר הוא נפטר מאחת מגופות קורבנותיו בדרך קלינטון (Clinton Road) בליל קיץ חם בטרם נתן לה להפשיר לגמרי, ובניתוח לאחר המוות הפתולוג מצא גושים של קרח בליבו של הקורבן.
בספר The Iceman: Confessions of a Mafia Contract Killer, קוקלינסקי טוען לאחריות לרציחתו של ג'ימי הופה ראש איגוד נהגי המשאיות בארצות הברית שנחשד בשחיתות ובקשרים עם המאפייה. לאחר שקוקלינסקי רצח אותו עם סכין ציידים, גופתו הונחה בתוך חבית דלק והצית אותה באש. הוא הניח לאש לבעור במשך "חצי שעה בערך", ואז הוא הלחים את החבית וקבר אותה בחצר גרוטאות. לאחר מכן, כאשר שותף לדבר עבירה של קוקלינסקי החל מדבר עם הבולשת הפדרלית, היה לו פחד שהוא ישתמש באינפורמציה על עניין זה כדי לחלץ את עצמו מצרות. לאור כך, קוקלינסקי הוציא את החבית מקברה, הכניסה לתא מטען של מכונית ישנה וגרט את הגרוטאה לגוש מתכת מרובע בגודל של 1.5 מ' * 1 מ'. גוש זה נמכר ונשלח ליפן, ביחד עם עוד עשרות גרוטאות שבוצעה בהם גריטה, כמתכת לייצור מכוניות חדשות.
המצוד המדינתי והפדרלי אחריו.
כאשר לבסוף הרשויות עלו על עקבותיו של קוקלינסקי ב-1986, הם ביססו כמעט את כל התיק על עדותו של סוכן סמוי בשם דומיניק פוליפרון (Dominick Polifrone), ועל הראיות שנאספו על ידי בלש משטרת ניו ג'רזי פאט קאן (Pat Kane) במרוצת שש השנים הקודמות לכך. החקירה הצריכה מבצע משותף של משרד התובע הכללי של ניו ג'רזי והרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ (אנגלית: The Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives. להלן: ATF). מאוחר יותר, לאחר מעצרו, טען קוקלינסקי בראיון שנתן לרשת HBO שהיה לו רק חבר אחד שהוא לא הרג (פיל סולימאן). חבר זה נהפך למודיע משטרתי והוא הסיבה לכך שנעצר.
לסוכן של רשות ה-ATF דומיניק פוליפרון היה ניסיון מיוחד כסוכן סמוי במקרים הקשורים למאפיה. משטרת ניו ג'רזי ורשות ה-ATF הקימו מטה מבצעי משותף. הבלש קאן גייס את פיל סולימאן, חברו הקרוב של קוקלינסקי, כמודיע משטרתי, מי שלימים ערך את ההיכרות בין פוליפרון לקוקלינסקי. פוליפרון התנהג כאילו הוא מעוניין לשכור את שירותיו של קוקלינסקי לצורך ביצוע רצח, והקליט אותו מדבר בפרוטרוט כיצד הוא יעשה זאת.
מעצרו.
ב-17 בדצמבר 1986, קוקלינסקי נפגש עם סוכן פדרלי במטרה להשיג ציאניד לצורכי ביצועו של רצח מתוכנן. הוא נעצר כשעתיים לאחר מכן במחסום משטרתי. אקדח נמצא במכוניתו, ואשתו הואשמה בניסיון למנוע את מעצרו. הוא הואשם בחמישה מעשי רצח, שישה סעיפי החזקת נשק שלא כדין, ניסיון לרצח, שוד וניסיון לשוד.
מאסרו ומותו.
ב-1988, בית משפט בניו ג'רזי הרשיע את קוקלינסקי בחמישה מעשי רצח ודן אותו לחמישה מאסרי עולם, ללא אפשרות לשחרור מוקדם טרם גיל 110. ב-2003, הוא הודה באשמה ברצח בלש ממשטרת ניו יורק פיטר קאלאברו בשנת 1980, ולפיכך, התווספו לעונשו זה עוד 30 שנות מאסר. במהלך משפט הרצח של קאלאברו, שבמסגרתו הועמד לדין ביחד עם קוקלינסקי נאשם נוסף בשם סמי "השור" גרוואנו, טען קוקלינסקי שהוא החנה את מכוניתו לצד דרך צרה, עובדה שהכריחה נהגים אחרים להאט על מנת לעבור. הוא הסתתר מאחורי ערמת שלג עד אשר קאלאברו הגיע ב02:00 בלילה, ואז הוא ירה בו. הוא הכחיש שהוא ידע שקאלבארו היה שוטר, אבל אמר שהוא היה רוצח אותו בכל מקרה.
במהלך מאסרו, קוקלינסקי העניק ראיונות לתובעים, פסיכיאטרים, קרימינולוגים, סופרים ומפיקי טלוויזיה אודות קריירת הפשע שלו, ילדותו וחייו האישיים. שתי תוכניות טלוויזיה דקומנטריות, שבמרכזם רואיין קוקלינסקי על ידי ד"ר פארק דאייטז (פסיכיאטר שהיה ידוע בשל ריאיון שערך בעבר עם רוצח סדרתי אחר בשם ג'פרי דאהמר), שודרו ברשת HBO בשנים 1991 ו-2001. פיליפ קרלו כתב עליו ספר שהוצא לאור בשנת 2006, בשם: "The Ice Man, Confessions of a Mafia Contract Killer".
באחד מהראיונות, קוקלינסקי טען שהוא מעולם לא הרג ילד ו"סביר להניח שהוא לעולם לא יהרוג אישה". אולם, לדבריה של אחת מבנותיו הוא פעם אמר לה שהוא יצטרך להרוג אותה ואת אחותה ואחיה אם במקרה במהלך התקף זעם הוא יהרוג את אמא שלה. בד בבד לדברים אלו, אשתו ברברה ציינה שהוא למעשה מעולם לא פגע בילדים. עם זאת, היא אמרה שהוא הכה אותה בתכיפות, ואף שבר את אפה מספר פעמים.
קוקלינסקי אף התוודה שהוא פעם רצה להשתמש בקשת מוצלבת לבצע את אחת מהתנקשויותיו, אך לא מבלי "לנסות" זאת תחילה. לכן, פעם, במהלך נסיעה במכוניתו, הוא שאל אדם מזדמן הוראות הגעה ליעדו, משהאחרון ענה לו, הוא ירה בו במצח בעזרת הקשת. הוא ציין שהחץ "נכנס חצי-דרך לתוך ראשו".
בריאיון משנת 1992, קוקלינסקי נזכר ברצח הסאדיסטי ביותר שביצע:
קוקלינסקי מת בגיל 70 בשעה 1:20 בלילה ביום 5 במרץ 2006 באגף השמור שבמרכז הרפואי St. Francis בטרנטון, מדינת ניו ג'רזי. תזמון המוות שלו נראה חשוד ותמוה. זאת, בשל העובדה שהוא היה מיועד להעיד נגד אחד מראשי-המשנה במשפחת גמבינו - סמי גראוואנו - אשר לכאורה הורה לו לרצוח את בלש משטרת ניו פיטר קאלאברו. קוקלינסקי הודה ברצח קאלאברו ברובה ציד בליל 14 במרץ 1980. בזמן שקוקלינסקי זומן להעיד, גראוואנו היה כבר מאחורי סורג ובריח בעוון הרשעתו באריזונה בהרצת מפעל לייצור אקסטזי ועסקאות לייצור סמים, עבירה שבשלה ריצה גזר דין של 19 שנה. קוקלינסקי גם ציין בפני בני משפחתו שהוא חושב ש"הם" הרעילו אותו. ימים אחדים אחרי מותו של קוקלינסקי, התובעים סגרו את התיק כנגד גראוואנו, באומרם שללא עדותו של קוקלינסקי אין מספיק ראיות בתיק להמשיך בתביעה. בהתאם לבקשת משפחתו של קוקלינסקי, הפתולוג הפלילי מייקל באדן בחן את תוצאות נתיחתו לאחר המוות של קוקלינסקי על מנת לקבוע אם ישנה עדות להרעלתו. באדן הסיק שהוא מת בנסיבות טבעיות.
סרטים עליו.
החל מספטמבר 2010, שני סרטים על קוקלינסקי נמצאו בהליכי עבודה, אולם, לבסוף רק אחד הופק:
Megavideo
ליאה סלונגה
ליאה סלונגה (באנגלית: Lea Salonga; נולדה ב-22 בפברואר 1971) היא זמרת ושחקנית פיליפינית. סלונגה זכתה בפרס הטוני על משחקה בתפקיד ראשי במחזמר "מיס סייגון", והייתה השחקנית האסייתית הראשונה ששיחקה בברודוויי את אפונין ואת פנטין במחזמר "עלובי החיים".
קריירה.
עבור חברת וולט דיסני החליפה סלונגה את לינדה לרקין ואת מינג-נה ון בקטעי השירה של יסמין בסרט "אלאדין" (1992) ושל מולאן בסרט "מולאן" (1998) בהתאמה. בזכות תפקידיה קיבלה סלונגה את התואר "אגדת דיסני" בשנת 2011, יחד עם שלוש מדבבות נוספות; ג'ודי בנסון (אריאל), לינדה לרקין (יסמין בתפקידי דיבור) ופייג' אוהרה (בל).
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה המוזיקלי "ורד צהוב", אודות צעירה טקסנית ממוצא פיליפיני הרודפת אחר חלומה הגדול להיות זמרת קאנטרי.
בשנת 2021 תרמה את קולה לסדרה המונפשת מבית נטפליקס "עולם הקנטאורים". בשנת 2022 תשחק בסדרה "" ברשת HBO Max.
חיים אישיים.
ב-10 בינואר 2004 סלונגה נישאה לרוברט צ'ארלס שיין, מנכ"ל חברת תוכנת בידור סיני-יפני, בלוס אנג'לס, קליפורניה, אותו פגשה כששיחקה במחזמר "שיר תוף הפרחים". לשניים יש בת, ניקול בוורלי, אשר נולדה ב-2006, ונקראה על שם אימו של רוברט, בוורלי. ניקול הופיעה לצד סלונגה במחזמר מטילדה. בנוסף לכך, היא גם חובבת משחקי וידאו, והזכירה את תחביבה במספר ראיונות. היא מתגוררת לסירוגין בפיליפינים ובארצות הברית.
ב-15 באוקטובר 2010, סלונגה מונתה כשגרירה של רצון טוב של ארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות.
ליה סלונגה
מחנה המעצר בון לה רולנד
מחנה בון לה רולנד (בצרפתית: Beaune-la-Rolande) היה מחנה ריכוז ומחנה מעצר בצרפת בתקופת השואה. המחנה, שפעל בשנים 1940–1943, שכן בעיירה בון-לה-רולנד במחוז לוארה, 100 ק"מ דרומית לפריס. הוא היה אחד ממספר מחנות מעצר בהם ריכזה המשטרה הצרפתית יהודים מהגרים שהיו חסרי אזרחות צרפתית, לקראת שילוחם למחנות ההשמדה.
היסטוריה של המחנה.
המחנה כלל 15 צריפים שנבנו על מגרש הספורט בעיירה ונשמרו על ידי גדר תיל ומגדלי שמירה. הוא הוקם בשנת 1939 על מנת לכלוא שבויי מלחמה גרמנים בעת מלחמת העולם השנייה, אך הוא שימש למעשה את הגרמנים, החל מיוני 1940, לכליאת שבויי מלחמה צרפתים לפני שליחתם לגרמניה. הגרמנים שלטו במחנה בעזרת כוחות העזר הצרפתיים, והם השתכנו במבנים של בית הספר הסמוך.
בחודש מאי 1941,נכלאו במחנה יותר מ -2,000 יהודים, גברים זרים (חסרי אזרחות צרפתית) בעיקר מפולין ורומניה. בתחילה התאפשרו ביקורים במקום וכשהצפיפות גברה, הותר לחלק מהאסירים להשתכן בבתי העיירה או בחוות הסמוכות, כשהיה עליהם לדווח על נוכחותם כל בוקר במחנה כאסירים במקום.