אטלינגר גויס לצבא ארצות הברית באוגוסט 1944 ושירת ביחידת חי"ר. בינואר שלאחר מכן, יחידתו נשלחה מעבר לים לאירופה כדי להצטרף לדייויזית הרגלים 99 שנלחמה בחזית של מתקפת הנגד של בעלות הברית בעקבות קרב הבליטה, אולם ברגע האחרון, אטלינגר שוחרר. מכיוון ששלט בגרמנית, הוא קיבל הצעת עבודה כמתורגמן במשפטי נירנברג. עם זאת, חודש לאחר מכן, הוא עדיין חיכה למשימה רשמית כמתורגמן.
שירות ביחידת אנשי המונומנטים.
במאי 1945, אטלינגר התנדב לשירות ביחידת אנשי המונומנטים. הוא הוצב במפקדה של הארמייה השביעית של ארצות הברית במינכן, גרמניה על ידי איש המונומנטים קפטן ג'יימס ג'יי רורימר. שם הוא תרגם מסמכי מודיעין גרמני ועבד לצד איש המונומנטים, סגן צ'ארלס פארקהרסט. באמצע מאי 1945 שימש כמתרגם האישי של רורימר במהלך חקירתו של היינריך הופמן , צלמו האישי של אדולף היטלר. עד מהרה לקח רורימר את אטלינגר תחת חסותו, והם נסעו לכמה מהמקומות הבולטים ביותר שנחקרו על ידי אנשי המונומנטים. אטלינגר ליווה את רורימר לברכטסגאדן, גרמניה, מקום המסתור של הרגע האחרון של אוסף יצירות האמנות שבזז הרמן גרינג, וביקר בבקתת ההרים הנטושה של היטלר, הברגהוף.
בטירת נוישוונשטיין באלפים הבווארים, רורימר ואטלינגר גילו אוסף עצום של יצירות מופת, תכשיטים, רהיטים וחפצי תרבות שנגנבו מיהודי צרפת על ידי כוח המשימה של הרייכסלייטר רוזנברג (מבצע שהוקדש להחרמת רכוש בעל ערך תרבותי במהלך מלחמת העולם השנייה. מוביל המבצע היה האידאולוג הראשי של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג, מתוך משרד החוץ של גרמניה הנאצית.) כדי להיות מוצגים במוזיאון הפיהרר שתוכנן להיבנות בלינץ, אוסטריה.
בספטמבר 1945 שלח רורימר את אטלינגר למכרות המלח קוכנדורף-היילברון בגרמניה. שם, הוא סייע לעמיתו, איש המונומנטים ולקצין הממונה סגן דייל ו' פורד בפינוי מהמכרה של כתשע מאות חפצים שהוחבאו בין מבוך המעברים ומערות המכרה. באמצעות רישומים שהתגלו של כוח המשימה של הרייכסלייטר רוזנברג, פורד ואטלינגר פעלו להפריד בין יצירות אמנות, שנבזזו על ידי הנאצים מאלה שפונו לבטיחות ממוזיאונים נחשבים בגרמניה, בהם מנהיים, שטוטגרט ועיר הולדתו של אטלינגר, קרלסרוהה.
בסך הכל, נדרשו עשרה חודשים וחמישה משלוחים לרוקן את המכרות מתכולתם. ההשבה הראשונה מהיילברון הכילה שבעים ושלושה ארגזים של ויטראז'ים מקתדרלת שטרסבורג בצרפת, אשר הוסרו לשמירה על ידי הכמרים לפני המלחמה ונבזזו לאחר מכן על ידי הנאצים. פקודות ישירות מהגנרל דווייט אייזנהאואר הפכו את החזרתם המתוזמרת לצרפת בקפידה של אוצרות התרבות בעדיפות ראשונה כמחווה בין ארצות הברית לצרפת.
לאחר המלחמה.
אטלינגר שוחרר באוגוסט 1946 וחזר הביתה לניוארק, ניו ג'רזי. הוא למד במכללת ניוארק להנדסה (כיום המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי ) וסיים תואר ראשון בהנדסת מכונות ב-1950. לאחר מכן הוא עשה תואר שני בהנדסת מכונות ומנהל עסקים. הוא היה למהנדס מכונות מיומן. הוא עבד על הכל, ממנועי מכונות תפירה של זינגר ועד למערכות מכ"ם. הוא שימש כסגן מנהל התוכנית של חברה המייצרת מערכות הדרכה לנשק גרעיני משוגר מצוללות. הוא פרש ב-1992.
בהמשך חייו, עסק אטלינג בחינוך והנצחת לשואה. הוא היה יו"ר משותף של קרן ולנברג מניו ג'רזי, שנקראה לכבודו של ראול ולנברג, יליד שוודיה שהציל כ-100,000 יהודים הונגרים במהלך השואה.
הוא התגורר בעיירה רוקאווי, ניו ג'רזי. הוא נפטר בשנת 2018 בגיל 92.
בתרבות.
בסרט ציידי האוצרות שביים ג'ורג' קלוני, הדמות סם אפשטיין מבוססת על דמותו של אטלינגר. את אפשטיין מגלם דימיטרי לאונידס.
השטן הקטן
השטן הקטן (בפרסית: شیطان کوچک) הוא כינוי גנאי אנטי-ציוני המשמש במיוחד מנהיגים איראנים כשהם מתייחסים לישראל.
מקור הכינוי.
על פי מספר מקורות, אייתוללה רוחאללה ח'ומייני, מנהיג המהפכה האיראנית, השתמש לראשונה במונח במשמעותו העכשווית. ח'ומייני כינה את ישראל "השטן הקטן" ב-1979, כשהתייחס לתמיכתה של ישראל בשאה האיראני בתקופה שלפני המהפכה האסלאמית, לקשריה ההדוקים עם ארצות הברית, ולסכסוך הישראלי-פלסטיני המתמשך.
על פי מקורות אחרים, כגון ה-"Glasgow Herald", מועמר קדאפי, שליט לוב לשעבר, הצהיר כי "ישראל היא השטן הקטן" ביולי 1980.
ב-2015, במהלך ביקור בארצות הברית, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו השתמש בביטוי זה כשהתייחס לרטוריקה האיראנית כשאמר: "בעיני המולות ששולטות בטהראן, ישראל היא השטן הקטן וארצות הברית היא השטן הגדול.
שימוש עכשווי.
המונח משמש לעיתים קרובות על ידי טרוריסטים איסלאמיסטים לגיוס טרוריסטים ומטיפים שיעים כדי להפיץ שנאה כלפי ישראל. הכינוי מופיע גם בתעמולה האיראנית העכשווית.
בשער פאטמה, מעבר גבול סגור בין ישראל ללבנון, הוקמו שני עמודים שהם שבהם אנשים יכולים לבצע סקילה סמלית של השטן הקטן (ישראל) והשטן הגדול (ארצות הברית). ארגון הטרור חזבאללה, שמחזיק באותה אידאולוגיה פוליטית כמו איראן, מתייחס לישראל כ"הישות הציונית" ו"השטן הקטן".
המזרחן הישראלי זאב מגן כתב ב"וול סטריט ג'ורנל": "יש הבחנה קריטית בעמדות איראן כלפי 'השטן הגדול' ו'השטן הקטן', שאין להתעלם ממנה; אף על פי שהאיראנים שרים "מוות לאמריקה" ו"מוות לישראל" בלהט זהה, הם יודעים טקטית "שהשטן הגדול הוא... גדול." בנאום בפני ועדת הרפורמות של בית הנבחרים של ארצות הברית אמר בנימין נתניהו כי "חיילי האסלאם המיליטנטי" קוראים לישראל 'השטן הקטן' "כדי להבחין בבירור בינה לבין המדינה שתמיד הייתה ותמיד תהיה השטן הגדול.."
רבעיאת
האלבום שיעיר את אמא
האלבום שיעיר את אמא הוא אלבומה השלישי של המוזיקאית דניאל רובין, שיצא בשנת 2021.
רקע.
האלבום הוא אלבום קונספט אשר הוקלט וצולם בלייב, ושוחרר גם כקליפ ארוך.
באלבום עוסקת רובין באמה, שאובחנה ומתמודדת עם הפרעה דו-קוטבית, ובהשפעת ההפרעה על אמה, משפחתה ורובין עצמה. כל השירים נכתבו, הולחנו ובוצעו על ידי רובין, בנגינת פסנתר ובשירה ובשלושת השירים האחרונים מלווה בסקסופון סופרן המוזיקאי יובל כהן.
האלבום הופק על ידי עמרי אמדו, שהפיק גם שני אלבומיה הקודמים של רובין.
קרלה קוק
קרלה קוק היא זמרת ג'אז אמריקאית. הייתה מועמדת לפרס גראמי.
ביוגרפיה.
קוק נולדה בדטרויט, מישיגן בשנת 1962. היא נמשכה לחיי המוזיקה בגיל צעיר. כתלמידה בתיכון Cass Tech בדטרויט, ניגנה על קונטרבס בתזמורת בית הספר, למדה פסנתר ושירה בסופי שבוע, ושרה במקהלת הכנסייה המתודיסטית. ההשפעות המוזיקליות אותן ספגה כשגדלה היו רית'ם אנד בלוז, מוזיקה קלאסית, בלוז וגוספל. אחיה בכור הכיר לה את הג'אז, וקוק בחרה בקול ככלי הנגינה שלה, והיא הפכה לתלמידתו של אייקון הג'אז, הזמר והמוזיקאי אדי ג'פרסון, מייסד טכניקת שירה בשם "ווקאליז" (Vocalese) זהו סגנון או ז'אנר מוזיקלי של שירת ג'אז שבהם מוסיפים מילים לאלתור של סולן אינסטרומנטלי.
במהלך תקופה זו, היא וחברתה הקרובה רג'ינה קרטר, שאפו יחד להיות מוזיקאי ג'אז; קוק כזמרת, וקרטר כנגנית על כינור. בעצתה של קרטר היא פנתה לאוניברסיטת נורת'איסטרן שבבוסטון, מסצ'וסטס והתקבלה.
בעת לימודיה באוניברסיטה היא נשארה בקשר הדוק עם קרטר (שלמדה בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד) ופגשה את סיירוס צ'סטנוט, פסנתרן ג'אז שלמד במכללת ברקלי למוזיקה הסמוכה.
לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 1985, נשארה קוק בבוסטון והכינה את עצמה לקריירה של שירת ג'אז בניו יורק. בפברואר 1990 עברה להתגורר בניו יורק ולפרנסתה עבדה כמורה בבית ספר ומוכרת ספרים במהלך היום, וכזמרת בלילה.
לאחר חמש שנים בניו יורק, נסעה לאירופה ובשנים 1993 עד 1994 שימשה קוק כמדריכה קולית ואנסמבל ב-Jazzschule בבזל, שווייץ, וכן ב- Jazz and Rock Schule בפרייבורג, גרמניה.
היא חזרה לניו יורק שנתיים לאחר מכן ועבודתה כללה שירה עם התזמורת של ליונל המפטון ועם תזמורתו של ג'ורג' גי Make Believe Ballroom.
בשנת 1998 היא חתמה עם הלייבל MaxJazz, חברת הפקות קטנה בסנט לואיס, ובאותה שנה הוציאה את הדיסק הראשון שלה, "It's All About Love", שזכה לשבחים רבים, כולל מועמדות לפרס גראמי על "הקול הטוב ביותר בג'אז".
בשנת 2000 זכתה קוק בפרס AFIM – פרס האינדי ל"זמרת הג'אז הטובה ביותר לאמן עצמאי".
הדיסק השני שלה, "Dem Bones" (מחווה לכל נגני הטרומבון איתם עבדה בקבוצות של ליונל המפטון וג'ורג 'ג'י), שיצא בשנת 2001, זכה אף הוא להצלחה, וקיבל ביקורת מצוינת ממגזין דאון ביט, כתב העת המוביל בתחום מוזיקת הג'אז.
בשנת 2002 הוציאה את הדיסק "Simply Natural", אשר נכתב בהשראת אהבתה ליופי המצוי בטבע. בשנת 2007, בשיתוף עם New York’s Jazz במרכז לינקולן, (JALC) פיתחה קוק תוכנית ג'אז אינטראקטיבית להופעה ב -18 בתי ספר באזור ניו יורק.
בשנת 2011 הופיע הביצוע שלה ל" "The First Time Ever I Saw Your Face" של רוברטה פלאק בתקליטור של נגן כלי ההקשה סטיב קרון, "Without A Doubt".
קוק מופיעה ברחבי העולם הן עם הרכבים משלה, בעיקר "חמישיית קרלה קוק", וכסולנית אורחת עם אמנים כולל הפסנתרן אריק ריד ועם חבריה הוותיקים רג'ינה קרטר וסיירוס צ'סטנוט (שניהם הפכו למפורסמים מאוד בעולם הג'אז).
התכנים בהם היא עוסקת כוללים גם את התחום הדיגיטלי. היא מופיעה כדמות Teriyaki Yoko במשחק הווידאו של סוני פלייסטיישן "Um Jammer Lammy" . היא אף אמרה, שהחלום שלה הוא להופיע עם הדמויות האהובות עליה בתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום".
קוק הייתה הכוכב הראשי בתערוכת "פסטיבל הג'אז המרכזי" שנערכה ב-16 בספטמבר 2018, בסאמרוויל, ניו ג'רזי.
קרלה קוק הופיעה בישראל בשנת 2001 בפסטיבל הג'אז ברחובות, ומספר הופעות במסגרת "ג'אז חם" במאי 2010.