ידיעת החוק והפצת ידיעת החוק אינם נחשבים כתנאי לקיומו של שלטון החוק, אף כי ברור שלא ניתן לקיים את החוק ללא ידיעתו. בחוק הישראלי, כמו בשיטות המשפט ברוב מדינות העולם מתקיים הכלל "אי ידיעת החוק אינה פוטרת" (בלטינית: Ignorantia juris non excusat) חוקי מדינת ישראל מקיימים באופן פורמלי את דרישת הפומביות - כל חוק מתפרסם בספר החוקים עם אישורו בכנסת, אך בדרך כלל לא עושה הממשלה צעדים משמעותיים יותר להבאת החוק לידיעת הציבור.
גורילה מצויה
אורנגאוטן מצוי
ניקולו מקיאוולי
נִיקוֹלוֹ מַקְיַאוֶולִי (איטלקית: Niccolo Machiavelli; 3 במאי 1469 – 21 ביוני 1527) היה מדינאי, פילוסוף פוליטי, דיפלומט, סופר ומחזאי, מפירנצה שבאיטליה. כתאורטיקן, מקיאוולי היה, למעשה, ממניחי היסוד למדע המדינה ותורת היחסים הבינלאומיים המודרניים, דמות מפתח בתאוריה הפוליטית-ריאלית, והשפיע רבות על המדינאות האירופית בתקופת הרנסאנס ובתקופה המודרנית.
ספרו המפורסם ביותר, "הנסיך", וכן חיבורו ההיסטורי "דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס", נכתבו בתקווה לשפר את התנאים של נסיכויות צפון-איטליה, אך נעשו לספרי הדרכה כלליים לסגנון חדש בפוליטיקה. "הנסיך" נכתב בתוך הז'אנר של ספרי הדרכה לנסיכים (מנהיגים), וזכה לאינספור פירושים שונים, שעד היום מתקיים עליהם פולמוס אקדמי ענף. סברה אחת היא שהספר נכתב על מנת לעודד את הופעתו של אדם שיאחד את ערי המדינות האיטלקיות שהיו במצב פוליטי פגיע וחלש, ויגן עליהן מפני פלישה מבחוץ. אחת מהתמות המרכזיות של הספר שבזכותן קיבל מקיאוולי פרסום רב, היא הרעיון שעל הנסיך לעשות כל מה שמועיל לשלטונו ולארצו, גם במקרה של סתירה עם עקרונות דתיים ואתיים, ולהפריד בין מוסר לפוליטיקה. זו הייתה דוגמה מוקדמת של תועלתנות וריאליזם פוליטי.
מקיאוולי הצטיין גם כאמן של הפרוזה האיטלקית הקלאסית ושל הקומדיה ("לה מנדראגולה").
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
ניקולו מקיאוולי נולד ב-3 במאי 1469 בפירנצה, והיה בנם השני של ברנרדו דה ניקולו מקיאוולי, עורך דין בעל מוניטין, ואשתו ברתולומיאה דה סטפאנו נלי. שני הוריו היו בני האצולה הפלורנטינית העתיקה אך בתקופתו של מקיאוולי המשפחה ירדה מגדולתה ולא הייתה בעלת נכסים.
אף כי ידוע אך מעט על שנותיו הראשונות, ידועים התנאים בפירנצה של אותם ימים כך שניתן להבין בקלות את הרקע בו גדל. פירנצה תוארה כעיר בעלת שני זרמים מנוגדים; הראשון הונהג ידי לורנצו דה מדיצ'י, "המפואר", חובב האמנות והתענוגות, ולאחר מותו וקריסת שלטונה של משפחתו הונהגה העיר על ידי תומכי ג'ירולמו סבונרולה, המטיף הדתי-קנאי שיצא כנגד תקופת הנהנתנות של בית מדיצ'י. נראה כי השפעתו של סבונרולה על מקיאוולי הצעיר לא הייתה רבה, אף כי באותו זמן הייתה לו השפעה רבה על גורלה של פירנצה, שכן הוא משמש כמושא ללעג ב"הנסיך", שם הוא מובא כדוגמה לאיש דת לא חמוש, ואי לכך בלתי מוצלח. לעומתו מציין מקיאוולי דווקא לטובה את שלטון הפאר של בני משפחת מדיצ'י בעיקר כי את ספרו הוא מקדיש לנכדו של לורנצו מתוך אינטרס אישי. נטען כי הסיבה להקדשת הספר לנכדו של לורנצו היא ניסיונו של מקיאוולי להתקרב אל המשפחה ששלטה באותו זמן בעיר פירנצה משנת 1512 ואשר דחקה את מקיאוולי ממשרתו הציבורית לאחר הרסטורציה של שלטונה. כאשר שבו בני המדיצ'י לשלטון נחשד מקיאוולי בקשר נגדם, נכלא וסולק מעמדות ההשפעה בעיר. לאחר ששוחרר ממעצר הוגלה לחווה חקלאית בקרבת העיר.
בספרו "ההיסטוריה של פירנצה", מקיאוולי מצייר תמונה של האנשים הצעירים שאיתם הוא העביר את נעוריו. הוא כותב: "הם היו חופשיים יותר מאבותיהם בלבושם ובחייהם, ופיזרו יותר על מיני תענוגות, מבזבזים את זמנם וכספם בבטלה, הימורים ונשים; מטרתם העיקרית היא להתלבש טוב ולדבר בצורה מתוחכמת, כאשר זה שמצליח לפגוע באחר בצורה המתוחכמת יותר נחשב לחכם ביותר..." במכתב לבנו גואידו הוא מספר כיצד לדעתו יש לנצל את הזמן בימי הנעורים, ונותן את הרושם כי הוא עצמו גם כן ניצל אותם היטב: "עליך ללמוד היטב, מפני שאין לך עוד את התירוץ של החולי, ולפיכך השקע בלימוד ספרים ומוזיקה, שכן רואה אתה איזה כבוד אני מקבל בשל המעט שאני יודע; לפיכך, בני, אם תרצה לרצות אותי, ולזכות בכבוד ובהצלחה, למד היטב. כי אחרים יעזרו לך אם תעזור לעצמך."
פעילותו הציבורית תחת הרפובליקה.
החלק השני של חייו הועבר בשירות הרפובליקה החופשית של פירנצה, שקמה ב־1494 לאחר שפלישת הצרפתים לאיטליה הובילה לגירוש המשפחה השלטת, בית מדיצ'י. לאחר ששירת במשך ארבע שנים באחד מן המשרדים הציבוריים, הוא מונה למזכיר לשכת השגרירות השנייה, וכן ב־1498 למזכיר "מועצת העשרה לענייני חירות ושלום". בזמן זה הוא לקח חלק בעניינים חשובים של הרפובליקה, וניתן לקבל בעניין זה מידע רב מן הצווים, הזכרונות והמכתבים שכתב, שנשמרו עד ימינו. המידע בדבר עסקיו עם מדינאים וקצינים בני זמנו נותן לנו הבנה טובה למעשיו, ומספק את המקורות שמהם שאב את החוויות והדמויות המעטרות את חיבורו הידוע ביותר- "הנסיך".
שליחותו הראשונה הייתה ב־1499 לקתרינה ספורצה, "הגבירה מפורלי". בספרו הוא מלמד ממעשיה את הלקח שחשוב יותר לרכוש את אהדת הציבור מאשר לסמוך על מבצרים. עיקרון זה בולט אצל מקיאוולי, והוא מדגיש אותו כמה פעמים כבעל חשיבות רבה לנסיכים. ב־1500 נשלח מקיאוולי לצרפת על מנת לקבל את תנאיו של לואי השנים עשר מלך צרפת, להמשך המלחמה כנגד פיזה. מלך זה, במהלכיו באיטליה, עשה חמש טעויות קשות במדיניות שסוכמו ב"הנסיך", ואלה גרמו בסופו של דבר לגירושו מאיטליה. הוא גם זה שהציב את פירוק נישואיו כתנאי לתמיכתו באפיפיור אלכסנדר השישי, דבר שהוביל את מקיאוולי לכתוב את דעתו לגבי אמונתם של נסיכים. באותו זמן פגש מהנדס בשם לאונרדו דה וינצ'י ששירת בצוותו של צ'זארה בורג'ה. מאוחר יותר שכר אותו מקיאוולי כמהנדס למערכה כנגד העיר פיזה.
מקיאוולי היה מאוד מעורב באירועים שקמו כתוצאה מהשאיפות של האפיפיור אלכסנדר השישי ובנו, צ'זארה בורג'ה (שנודע גם כ"הדוכס ולנטינו"), ודמויות אלו תופסות מקום משמעותי ב"הנסיך". מקיאוולי אינו חושש לציין את מעשיו של הדוכס כמועילים ביותר לנסיך המנסה להחזיק במדינה לאחר שהשתלט עליה. לדעתו, המהלכים של צ'זארה בורג'ה היו מוצלחים ביותר, עד שיש אומרים כי הוא ה"גיבור" של "הנסיך". אך בחיבורו משמש הדוכס גם לדוגמה שלילית: שליט הזוכה לגדולה בשל עלייתם של אחרים, וסופו שגם יפול עימהם; שליט שעושה כל מה שאדם חכם היה עושה- מלבד המעשה אשר יציל אותו; שמוכן לכל המקרים שיקרו מלבד זה שאכן קורה, ותולה את כישלונו בחוסר האפשרות לחזות את המציאות מראש.
עם מותו של האפיפיור פיוס השלישי, ב־1503, נשלח מקיאוולי לרומא על מנת לצפות בבחירת יורשו. שם הוא חוזה בטעותו של צ'זארה בורג'ה, אשר איפשר את בחירתו של ג'וליאנו דלה רוברה (האפיפיור יוליוס השני), על אף שהיה אחד מהקרדינלים שהיה על הדוכס לחשוש מהם ביותר. כשמקיאוולי מעיר על בחירה זו, הוא אומר כי מי שחושב שניתן לקנות בטובות הנאה מישהו ששונא אותך מזה זמן רב, אינו אלא טועה. ואכן יוליוס לא נח עד שהרס את מעמדו של צ'זארה לחלוטין.
מקיאוולי נשלח אל יוליוס השני ב־1506, בזמן שהאחרון החל במהלכיו כנגד בולוניה, מהלכים שבהם הצליח בשל אופיו קצר הרוח. מקיאוולי דיבר על גורלו של יוליוס כאשר השווה בין הגורל לנשים, ואמר כי אדם נועז יותר מאשר אדם זהיר הוא שיצליח לכבוש את שניהם.
בשנים אלה עברו המדינות האיטלקיות תהפוכות פנימיות וחיצוניות רבות- אשר הובילו לכך שבשנת 1507, הייתה השליטה על חלקן הגדול נתונה בידי צרפת, ספרד וגרמניה. מקיאוולי נפגש עם שליטי המדינות הכובשות: הוא נפגש מספר פעמים עם לואי השנים עשר מצרפת, ועם פרננדו השני מלך אראגון, המהווה דוגמה ב"הנסיך" להתנהלות נכונה מן הבחינה התועלתנית. הוא מתאר את פרננדו כאדם מניפולטיבי, שהצליח בדברים רבים תחת מחסה הדת, אף כי למעשה לא הייתה בו כל הומניות, אמונה, רחמים או יושר, וכי אם היה מאפשר לעצמו להיות מושפע על ידי גורמים אלה, לא היה מתקרב להישגים אליהם הגיע.
מקיאוולי שהה בשנים 1507 – 1508 בחצרו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובספרו מגלה את הסוד של רבים מכשלונותיו כשהוא מתאר אותו כאדם צופן סוד, בעל אישיות חלשה, שלא שם לב לאנשים להם היה זקוק כדי לבצע את פעולותיו, ולא עמד על כך שימולאו דרישותיו.
בשנים האחרונות של הקריירה הדיפלומטית שלו, מקיאוולי היה עסוק באירועים שהתרחשו כתוצאה מהסכם "הליגה של קמבריי", שנחתם ב־1508 בין צרפת, ספרד וגרמניה ובין האפיפיור, כשמטרתו למחוץ את הרפובליקה הוונציאנית. תוצאה זו אכן הושגה בקרב אניאדלו.
ב-1511 אירעה מחלוקת קשה בין האפיפיור יוליוס השני ובין צרפת, בעלת בריתה של פירנצה, שהובילה להקמת "הליגה הקדושה כנגד צרפת", ולגירושה מאדמות איטליה. כתוצאה מכך נשארה פירנצה חסרת מגן כנגד האפיפיור, ונאלצה להסכים לתנאיו- שאחד מהם היה כי בני מדיצ'י יחזרו לשלוט בעיר. שובם של בני מדיצ'י ב-1 בספטמבר 1512, ונפילתה של הרפובליקה, היו האות לגירושם של אנשיה, ובכללם מקיאוולי, ולסיום הקריירה הציבורית שלו.
פעילותו הספרותית.