בשנת 1982 הקים בנו של הברון, ריינהרד, ממציא ומהנדס רכב ידוע, קרן לשימור טירת אביו ולפתוח אותה לגישה ציבורית. עבודותיו של פלויר נראות גם במוזיאון בשטוטגרט.
פיליפ רייז
BCI סיטיריידר
BCI סיטיריידר (באנגלית: BCI CitiRider , קרוי גם: BCI Enterprise, BCI Excellence (דגמים דו סיפונים, בבריטניה) הם אוטובוסים חד סיפונים ודו סיפונים מתוצרת יצרנית האוטובוסים האוסטרלית BCI Bus אשר מיוצרים בסין משנת 2015
משנת 2006 היצרן "BCI Bus" שמשרדיו ומטה החברה ממוקמים בעיר פרת' שבמדינת אוסטרליה המערבית באוסטרליה העביר את מפעל הייצור לעיר שיאמן במחוז פוג'יין שבסין, הממוקמת לחופי מצר טאיוואן.
אליס סוארס דה טולדו
טדאוש קוטרבינסקי
טדאוש קוטרבינסקי (בפולנית: Tadeusz Marian Kotarbiński; 31 במרץ 1886 - 3 באוקטובר 1981) היה פילוסוף ולוגיקן פולני.
למד פילוסופיה אצל קז'ימייז' טווארדובסקי והיה מהדמויות הבולטות באסכולת לבוב-ורשה. היה חבר באקדמיה הפולנית לאמנויות ולמדעים (PAU) ובאקדמיה הפולנית למדעים (PAN). פיתח תורה פילוסופית בשם ראיזם ומערכת אתית בשם "אתיקה עצמאית". תרם גם לפיתוח הפרקסאולוגיה.
ביוגרפיה.
טדאוש קוטרבינסקי נולד בשנת 1886 בוורשה, בירת פולין הקונגרסאית. אביו, מילוש קוטרבינסקי, היה צייר, ואמו, אווה קוסקובסקה, הייתה פסנתרנית ומלחינה. בשנת 1905 הודח מבית הספר לאחר שהשתתף בשביתה, אך סיים את לימודיו שנתיים לאחר מכן. למד, תחילה כסטודנט שלא מן המניין, באוניברסיטה היגלונית בקרקוב, והשתתף בעיקר בשיעורים במתמטיקה ובפיזיקה ובהמשך למד אדריכלות בלבוב ובדרמשטאדט. לבסוף למד פילוסופיה ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת לבוב. מוריו נמנו עם הפילוסופים, הלוגיקנים והמתמטיקאים המוערכים ביותר של התקופה, בהם קז'ימייז' טווארדובסקי, יאן לוקשייביץ, ולדיסלב ויטוויצקי והפילולוג סטניסלב ויטקובסקי. בשנת 1912 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "תועלתנות בעבודתם של מיל וספנסר".
לאחר סיום לימודיו לימד שפות קלאסיות בבית ספר תיכון בוורשה. בשנת 1918 החל להרצות בפילוסופיה באוניברסיטת ורשה, ובשנים 1929–1930 היה דיקאן מדעי הרוח שם. במלחמת העולם השנייה נסגרה האוניברסיטה, וקוטרבינסקי התפרנס ממתן שיעורים פרטיים, ומשנת 1944 עסק בהוראת פילוסופיה במחתרת. קוטרבינסקי עבד במשך עשר שנים על הכנת מהדורה מדעית לספרו של פרנסיס בייקון, "Novum Organum", אך זו אבדה במלחמה. לאחר המלחמה השתתף בהקמתה של אוניברסיטת לודז', והיה הרקטור הראשון שלה, בשנים 1945–1949, במקביל לעבודתו באוניברסיטת ורשה.
באוגוסט 1939 עמד בראש קבוצת מלומדים שתכננה ועידה למלחמה באנטישמיות.
בשנים 1957–1962 כיהן כנשיא האקדמיה הפולנית למדעים.
במרץ 1958 ביקר בישראל כאורח של האוניברסיטה העברית בירושלים וממשלת ישראל ונשא הרצאות אחדות. ספרו "תוגות עליזות" תורגם לעברית.
בשנת 1964 נכלל ב"רשימה שחורה" של אנשי רוח שהכין ראש ממשלת פולין, ולדיסלב גומולקה, עקב מחאותיהם על הצנזורה והפגיעה בחופש הביטוי.
נישא לתלמידתו היהודייה, דינה שטיינברג, ששינתה שמה לינינה קוטרבינסקה, והייתה אף היא פרופסור באוניברסיטת ורשה.
בשנת 1986 הונפק בפולין בול לכבודו, במלאת מאה שנים להולדתו.
דניאלה טלמור
דניאלה טלמור (נולדה ב-3 באוקטובר 1948) היא אוצרת אמנות עצמאית. בשנים 1994–1997 שימשה כאוצרת מוזיאון חיפה לאמנות ובין השנים 1998–2006 כיהנה בו כאוצרת ראשית.
ביוגרפיה.
דניאלה טלמור נולדה בחיפה לשמעון ושושנה זילבר.
טלמור קיבלה את השכלתה היסודית והתיכונית בגימנסיה ביאליק בחיפה. בשנים 1976–1977 היא שהתה בניו יורק ונחשפה לפעילות המוזיאלית האמנותית שם. עם חזרתה נרשמה ללימודים גבוהים. היא בעלת תואר ראשון בתולדות האמנות וספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה (1982), תואר ראשון באמנות יצירה מאוניברסיטת חיפה, וכן תואר שני בתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב (1985). עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך נכתבה בנושא "האמצעים והחומרים של הצייר כנושא ביצירתו של ג'ספר ג'ונס", לצורך ביצוע העבודה טלמור עמדה בקשר ישיר עם ג'ונס עצמו.
טלמור שימשה כמרצה באוניברסיטה הפתוחה לחיפה והצפון (1989-1984) וכמו כן שימשה כמרצה בסדרות של הרצאות שבועיות למבוגרים בתולדות אמנות של המאה ה-20 במקומות שונים ובכללם בלימודי החוץ באוניברסיטת חיפה (1991-1988).
בשנת 1984 החלה לעבוד במוזיאון חיפה לאמנות, בתחילה כראש המחלקה לתערוכות ניידות (1990-1984) ולאחר מכן ניהלה את מחלקת ההפקות של חמשת מוזאוני חיפה (1991–1993). בשנת 1994 מונתה לאוצרת מוזיאון חיפה לאמנות והחל משנת 1998 כיהנה כאוצרת ראשית במוזיאון חיפה לאמנות עד לפרישתה בשנת 2006. משנת 2007 טלמור עובדת כאוצרת עצמאית בתל אביב, חיפה, ירושלים, עין הוד, ופריז ואצרה כ-200 תערוכות עד סוף 2020.
נשואה לישראל שלייפר ואם לשלושה.
כאוצרת.
בשנת 2000 יזמה טלמור במוזיאון חיפה לאמנות את הטריאנלה הבינלאומית למיצב בחיפה שהתקיימה פעמיים בלבד. נושא הטריאנלה הראשונה למיצב בחיפה (2000) היה העיר חיפה עצמה ונושא הטריאנלה השנייה (2003) היה "אדם אדמה". הטריאנלות הבינלאומיות התפרשו על פני כל חללי המוזיאון פנימיים וחיצוניים. כמחצית מהאמנים שהשתתפו בתערוכות היו מישראל והשאר היו אמנים אורחים שהגיעו לישראל לשם הקמת מיצביהם.
טלמור שמה דגש על העשרת אוסף מוזיאון חיפה לאמנות והצגתו. לצד תערוכות נושא קבוצתיות כגון, האוונגרד הרוסי והקונסטרוקטיביזם (1998) בסימן ציור (2002) ומחווה לחנוך לוין (2004), אצרה טלמור תערוכות מאוסף המוזיאון ובתקופת ניהולה נוספו לו עשרות רבות של עבודות של אמנים ישראליים וביניהם דוד ריב, פיליפ רנצר, אבנר כץ, מיכל היימן, אמון יריב ועוד, שנתרמו למוזיאון.
כמו כן טלמור יזמה והקימה אוסף של עבודות עיצוב במוזיאון ואצרה מלבד תערוכות אמנות גם תערוכות עיצוב ואדריכלות ביניהן: ארכיטקטורה רעיונית / פרופ' מיכאל בורט (1998), חנן דה לנגה / יעקב קאופמן, מיצב עיצוב (2000) ואת התערוכה הקבוצתית הגדולה מיצב מצב (2005).
בשנים 1996–2004 אצרה טלמור תערוכות אמנות גם במוזיאון הימי הלאומי בחיפה, למשל, יאן ראוכוורגר ומיכאל קובנר / נמל (1996) ונהר סנט לורנס: אמנים קנדיים רב תחומיים (1999).
לאחר שסיימה את עבודתה במוזיאון חיפה לאמנות פנתה טלמור לדרך עצמאית. היא אצרה מספר תערוכות קבוצתיות כמו למשל פיסול בכיכר האקדמיה (2007) או נוף אנושי בצילום (2011), אולם מרבית התערוכות שאצרה הוקדשו לעבודתם של אמנים ואמניות ישראלים. לצד תערוכות ציור ומיצב אצרה טלמור גם תערוכות יחיד לצלמים-אמנים ביניהם מיכה קירשנר, פסי גירש, נוגה שטיינר, דוד גארי, ג'יי אל, רינת שיינה דוידוביץ, אביבית סגל, דבורה ספז וכן ייחסה טלמור חשיבות להצגתם של מעצבים ואדריכלים, כמו למשל, יעקב קאופמן ועזרי טרזי, כשם שעשתה במוזיאון חיפה לאמנות.
בין תערוכות היחיד שאצרה טלמור לאמנים בינלאומיים ניתן לציין את התערוכה שאצרה בשנת 2014 לצייר האיטלקי פאולו טרוילו במוזיאון פרסלר בתל אביב ושהייתה תערוכה ראשונה של אמן זה בישראל, וכן תערוכה לאמנית נוגה שטיינר, ישראלית המתגוררת בברלין, שהוצגה במרכז האקדמי, ויצו חיפה בשנת 2015. בשנת 2018 במסגרת תוכנית התרבות "איטליה, תרבויות, הים התיכון", מטעם משרד החוץ האיטלקי יזמה טלמור בשיתוף עם הגלריסט ארמנו טדסקי פרויקט משותף בבית שאגאל בחיפה. הוצגו שם שתי תערוכות יחיד שקיימו ביניהן דיאלוג, האחת לחוה גילון, אמנית חיפאית והשנייה לאמנית האיטלקייה ברברה נרוטי.
מבחר תערוכות.
תערוכות במוזיאון חיפה לאמנות
מבחר תערוכות במוזיאון הימי הלאומי חיפה 2004-1996
מבחר תערוכות כאוצרת עצמאית
אוטו רייניגר
אוטו רייניגר (בגרמנית: Otto Reiniger; 27 בפברואר 1863 - 24 ביולי 1909) היה צייר נוף גרמני בסגנון האימפרסיוניסטי. רוב עבודותיו מציגות את האזור שמסביב לשטוטגרט, והוא זכה לשבחים על תיאוריו של מים זורמים.
ביוגרפיה.
הוא החל את לימודיו באקדמיה הממלכתית לאמנויות בשטוטגרט, שם עבד עם יעקב גרינואלד ואלברט קאפיס. בשנת 1883 עבר לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן.
הוא התחתן עם מארי שראודולף (1867–1951), בתו של פרופסור קלאודיוס שראודולף. לאחר מכן הוא יצא לנסיעות לימוד באיטליה.
בשנת 1888 חזרו הוא ומארי לשטוטגרט והוא הקים שם סטודיו. הוא מונה לפרופסור בשנת 1900, אך מעולם לא קיבל משימה בהוראה.
בשנת 1904 אירעה הטרגדיה כאשר רוב העבודות שצבר הושמדו בשריפה. שנתיים לאחר מכן, הוא ומארי עברו להתגורר באחוזה ליד ויילימדורף, המהווה כעת, חלק משטוטגרט. בשש השנים האחרונות לחייו הוא היה חבר באיגוד האמנים הגרמנים.
יצירה.
אוטו רייניגר נחשב לאחד הנציגים החשובים ביותר של מה שמכונה אימפרסיוניזם שוואבי. הוא אף אופיין כ"צייר הנוף המוביל בקרב האימפרסיוניסטים השוואבים ". הרמן פלויר תפס סגנון אימפרסיוניסטי טיפוסי עם תמונות תחנת הרכבת שלו -העיר המודרנית.
אוטו רייניגר צייר את הנוף סביב שטוטגרט כאידיליה ספוגה באור. וכריסטיאן לנדנברגר, לימד כפרופסור בבית הספר לאקדמיה של שטוטגרט, היו לה מעגל מוטיבים משלה. רייניגר היה גם חבר בזצסיון במינכן.
רייניגר משך את תשומת ליבם של אמנים מבקרים ובעלי גלריות בשלב מוקדם, כולל מקס ליברמן ופול קסירר. אוטו רייניגר חייב את התפשטות עבודתו בקרב הציבור רחב יותר, לא מעט לתמיכתו של הפטרון פרנץ פרייהר פון קניג פקסנפלד. הוא יצר בעיקר ציורים של מולדתו השוואבית, בפרט של נופי נחל ונהר במצבי תאורה שונים.