תומאס דנט מוטר (1811–1859) היה מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בארצות הברית, התמחה בתיקון שפה וחך שסועים ורגל קלוטה. כתחביב אסף מוזרויות רפואיות, גידולים, פריטים אנטומיים ופתולוגים, מרקחות רפואיות, דגמי שעווה, יציקות גבס ושרטוטים של עיוותים רפואיים. האוסף החל ככלי הדרכה לרופאים צעירים. לפני מותו ב-1859 הוא תרם 1,344 פריטים לקולג' האמריקאי לרופאים בפילדלפיה, יחד עם תרומה של 30,000 דולר לאחזקת והרחבת האוסף. אוסף מוטר צורף לאוסף של 92 פריטים פתולוגיים שנאספו על ידי ד"ר איזאק פאריש בין 1849–1852. מוזיאון מוטר החל לאסוף ציוד רפואי עתיק ב-1871, לרבות מזוודת הרופא של בנג'מין ראש (מהאבות המייסדים של ארצות הברית) וערכת התפירה של פלורנס נייטינגייל. ב-1874 רכש המוזיאון 100 גולגולות אדם מהאנטומאי והפרנולוג האוסטרי יוזף הירטל, גופה שכונתה "אשת הסבון" ואת מסכות המוות וכבדיהם המחוברים של התאומים הסיאמיים אנג וצ'אנג בנקר. ב-1893 קיבל המוזיאון את גידול הלסת של גרובר קליבלנד. מוזיאון מוטר הוא דוגמה מצוינת לחדר פלאות למוזריות רפואיות מהמאה ה-19.
חדר פלאות בתרבות ימינו.
"מוזיאון הטכנולוגיה של תקופת היורה" בלוס אנג'לס, שנוסד ב-1988, מנסה ליצור מחדש באופן אנכרוניסטי את תחושת הפליאה שעוררו חדרי הפלאות. שם המוזיאון אינו מעיד כלל על תוכנו. אוסף המוזיאון, הכולל פריטי אמנות, מדע, היסטוריה ואתנוגרפיה וכן פריטים בלתי מקוטלגים, ותיאורי פריטים שאמינותם מוטלת בספק, מרמז לחדרי הפלאות ההיסטוריים.
הבית על הסלע בוויסקונסין ניתן לתיוג כחדר פלאות מודרני, בעיקר אודות לתצוגת האוטומטונים.
"קבינט" הוא מגזין מברוקלין המתיימר להציג יצירות אמנות ותופעות תרבות בלתי קשורות לכאורה, ולחשוף את קשריהן ההדדיים באופנים שמעודדים סקרנות. שמו של המגזין ואופיו מרמזים לחדרי הפלאות.
הגלריה האיטלקית " Wunderkammern" (חדר פלאות, בגרמנית) עושה שימוש במושג חדר הפלאות על מנת לחקור כיצד פליאה באה לידי ביטוי בשיח האמנותי בימינו.
ב-2008 אוניברסיטת לידס באנגליה הציגה סיכום לתוכנית לתואר ראשון באמנות בשם "חדר פלאות", לחשיפת עבודות במגוון תחומי אמנות.
ישנם בלוגרים המתארים את הבלוג שלהם כחדר פלאות, אם מכיוון שהוא כולל בעיקר קישורים לדברים מעניינים או משום שהם משרים פליאה באופן דומה לחדרי הפלאות.
רוברט גהל מאוניברסיטת יוטה מתאר אתרי סרטונים כמו יו טיוב כחדרי פלאות מודרניים, אם כי קיימת הסכנה שיזוקקו למוסדות קפיטליסטיים, .
חדרי פלאות בישראל.
בישראל קיים "חדר הפלאות על שם יצחק מובשוביץ". שנפתח בשנת 2016 בניצנה.
בספטמבר 2012 הוצגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית התערוכה "חדרי הפלאות באמנות עכשווית - מהשתאות להתפכחות". בעוד חדרי הפלאות ההיסטוריים שיקפו את רוח זמנם, את הצימאון לידע ואת מסעות הגילוי של תקופתם, יצירות האמנות של ימינו משקפות את השינויים שחלו בעולם ובתפיסתנו את העולם. על פי אתר התערוכה: .
סמסונג גלקסי נוט II
Samsung Galaxy Note II (בתעתיק לעברית: סמסונג גלקסי נוט 2) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע של חברת סמסונג. שני מסדרת ה-Samsung Galaxy Note. המכשיר משלב יכולות של טלפון סלולרי ומחשב כף יד המסוגל להתחבר לאינטרנט, וכמו כן, יכולות של טאבלט.
המכשיר הוצג לראשונה ב-29 באוגוסט 2012, בלונדון, והושק באוקטובר.
חומרה.
המכשיר כולל מסך מסוג HD Super Amoled RGB ברזולוציה של 1280x720 בגודל "5.5 כאשר דחיסות הפיקסלים עומדת על 267 ppi.
זכוכית המסך היא מסוג Gorilla Glass 2 של חברת Corning.
הוא מכיל מעבד מרובע ליבות 1.6 Ghz מסוג Exynos של סמסונג.
לטלפון מצלמה אחורית ברזולוציית 8 מגה-פיקסל ופלאש LED. מצלמה זו מסוגלת להקליט וידאו באיכות של 1080p במהירות של 30FPS (פריימים לשנייה). קיימת גם מצלמת 1.9 מגה פיקסל קדמית לשיחות וידאו באיכות HD. למצלמה תכונות כמו פוקוס אוטומטי, תיוג מיקום, זיהוי חיוך ומייצב תמונה.
המצלמה מסוגלת לצלם כמה תמונות ולבחור מהן את התמונה הכי טובה (best photo) ואף לבחור את התמונה שבה כולם מחייכים ומסתכלים למצלמה (best faces).
S-Pen.
המכשיר מגיע עם עט סטיילוס המכונה S-Pen ומביא איתו מגוון יכולות:
תוכנה.
הטלפון מגיע עם מערכת ההפעלה אנדרואיד של גוגל בגרסה 4.1.1 (Jelly Bean) עם ממשק ה-TouchWIZ Nature UX החדש של סמסונג בשנת 2014 יצא לאור עדכון נוסף למכשיר זה בשם kitkat) 4.4.2)
מכירות.
סמסונג החלה למכור את המכשיר במגוון מדינות.
ב 3/11/12 היא דיווחה שנמכרו 3 מיליון יחידות של המכשיר.
ב 25 בנובמבר 2012 דיווחה כי 5 מיליון יחידות נמכרו.
הסנגהה התלת-לאומי
הסנגהה התלת-לאומי (בצרפתית: Trinational de la Sangha או TNS) הוא כינויו של מקבץ אזורי שימור חוצה-גבולות, השוכן משני צדדיו של נהר סנגהה, יובלו הימני של נהר קונגו, בשטחן של הרפובליקה של קונגו במזרח, הרפובליקה המרכז-אפריקאית בתווך וקמרון במערב. המקבץ כולל את שלושה פארקים לאומיים:
בשנת 2000 נחתם הסכם לשיתוף-פעולה בין שלוש המדינות, והסנגהה התלת-לאומי נוסד בשנת 2007. בשנת 2012 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשטח כולל של 7,542.86 קמ"ר, והוא מוקף באזור חיץ בשטח של 17,879.5 קמ"ר המכונה, לעיתים, בשם אזור נוף הסנגהה התלת-לאומי.
הנוף והצומח.
הסנגהה התלת-לאומי מצטיין ביערות גשם רחבי היקף של עצים נשירים וירוקי עד, ביצות מיוערות (Swamps) וביצות המוצפות באופן תקופתי, אגמים, וכן מספר סוגים של אזורים פתוחים העשויים מאדמת סחף. אזורים אלה, שרק 138 מהם תועדו, נחלקים לאזורים פתוחים לאורך נהרות ונחלים ("Baïs") ואזורים הנמצאים בשקעים טופוגרפיים (Yangas). האזורים הפתוחים שונים זה מזה מבחינת שטחם, האדמה ממנה הם עשויים וההידרולוגיה המאפיינת אותם, ולכן התפתחו בהם מאפייני פאונה ופלורה שונים. נוסף על איכויותיהם הטבעיות, מאפשרים אזורים אלה לערוך תצפיות מדעיות ותיירותיות שאינן מתאפשרות דרך-כלל ביערות גשם אחרים. לעושרו של הסנגהה התלת-לאומי תורמת העובדת שהוא שוכן באזור המעבר שבין צמחיית אגן הקונגו וצמחיית האזור הגינאי. בנוסף, האזור השתמר היטב ביחס לאזורים אחרים באגן הקונגו בשל הנוכחות האנושית הדלה בו. לאורך ההיסטוריה הסתכמה השפעת האדם באזור בקיומן של חברות נודדות של ציידים-לקטים מוגבלות, ואף שכ-30% משטחו נוצל בחלקו למטרות מסחריות במחצית השנייה של המאה ה-20; כיום הוא הולך ושב למצבו הטבעי, עם שחזורו של החורש, וצפיפות האוכלוסין ברחביו נמוכה ביותר.
החי.
באזור מספר בתי גידול שונים למיני בעלי חיים רבים, חלקם אנדמים, אחרים נדירים או נמצאים בסכנת הכחדה. בנהר הסנגהה, החוצה את האזור מצפון לדרום ומהווה את הנהר העיקרי בו, חיות אוכלוסיות גדולות של תנין היאור ושל דג הטרף "Hydrocynus goliath" העשוי להגיע לאורך של 1.5 מטר. פסיפס היערות והאזורים הפתוחים מושך מיני יונקים שונים דוגמת פיל יער אפריקני שאוכלוסייתו מצטיינת במספרה, בבריאותה וביחס מספרי שווה בין המינים; אוכלוסיות גדולות של גורילות ושימפנזות שלפי ההערכה חלק גדול מהן לא פגש מעולם באדם, מספר מיני אנטילופות כגון קודו הביצות, בונגו, אוריבי, ואנטילופת בייטס, תאו אפריקני, וכן מספר מינים של חזיר בר. תפוצתם של מספר מינים מוגבלת לאחד מצדדיו של נהר סנגהה, ואצל אחרים ניכרים הבדלים התנהגותיים בין אוכלוסיות השוכנות ממזרח ומערב לו.
תרבות הפנינים בבחריין
תרבות הפנינים בבחרין הוא אתר מורשת עולמית בבחריין, אשר הוכרז בשנת 2012 והמוקדש לתרבות שליית הפנינים, עיבודן והסחר בהן, אשר התקיים באזור במשך כמעט אלפיים שנים. האתר כולל שלושה אזורים בים הפתוח שבהם נישלו הפנינים ו-12 מבנים בעיר מוחארק השוכנת על האי מוחראק שמצפון לבירה מנאמה.
היסטוריה.
קיימת עדות לשליית פנינים מקרקעית המפרץ הפרסי מאז התקופה הנאוליתית, הן לצרכים מקומיים והן למטרות מסחר, ככל הנראה עם מסופוטמיה. לאחר הפוגה במהלך תקופת הברונזה, הופיעה תעשיית פנינים נרחבת ומאורגנת היטב, שמרכזה היה בבחריין, אם כי מושג זה התייחס באותה עת לשטח נרחב בהרבה מזה של מדינת בחריין המודרנית. תעשייה זו העניקה מענה לדרישה הגדולה לפנינים באימפריה הרומית; ובמאה ה-1 ציין פליניוס הזקן כי בחריין נודעה בפנינים מובחרות, אם כי הוא הוסיף שתעשיית הפנינים בסרי לנקה הייתה נרחבת יותר. בימי הביניים שוב התגבר הסחר בפנינים אשר יוצאו מבחריין ונועדו עבור שכבות האליטה בימי שלטונו של בית אומיה ובתחילת שלטונו של בית עבאס. סוחרים מהרפובליקה של ג'נובה הובילו את הפנינים אל חופי הים השחור ומעבר להם. החל בסוף המאה ה-15 ועד ראשית המאה ה-17 חלה ירידה בהיקף התעשייה, ככל הנראה בשל גילוי מקורות חליפיים לפנינים באמריקה, והדבר ניכר ברישומי מספר האוניות שפקדו את בחריין, שמספרן ירד מכאלף בשנה למאות בודדות. עם זאת, תחרות זו הייתה קצרת מועד, ולאחר שהאימפריה הספווית השתלטה על בחריין בשנת 1602 לערך, שימשו הפנינים למימון התפשטותה של השיעה ברחבי האימפריה. במהלך המאה ה-17 השתלטה האליטה הדתית והמסחרית בבחריין על התעשייה, והחלה לנהל את שליית הפנינים. בנוסף, עליית הביקוש לפנינים בהודו הביאה להגירה אל בחריין. במאה ה-18 הפכה התעשייה לגורם העיקרי שניצב בבסיס מאבקי השליטה באזור, ובמהלכם נגרם לו נזק רב והמרכזים העירוניים בו שקעו. במקביל התפתחו מרכזים תעשייתיים מתחרים בקטר ובכווית. עם זאת ב-1820 העניקה האימפריה הבריטית את השליטה במדינה למשפחת אל-ח'ליפה השולטת בה גם כיום, ומהלך זה ייצב את המצב הביטחוני במדינה והביא להתפתחות המסחר גם בתחומים נוספים.