משנת 1956 עד פטירתו שימש כרב קהילת "ישראל הצעיר" בוינדזור פארק, קווינס. תחת הנהגתו גדלה הקהילה ממפגש מניין קטן בבית פרטי, לבית הכנסת האורתודוקסי הבולט ביותר במזרח קווינס.
היה חבר הנהלת הסתדרות הרבנים של אמריקה ואף נבחר שם שלוש פעמים לנשיא (1974–1972, 1986–1984, 1995–1994). שימש גם בתור יושב ראש "ועדת ארץ ישראל" של ההסתדרות. מתוקף תפקידו שימש יושב ראש של מוסדות בתמיכת ההסתדרות– ישיבת הדרום ברחובות וישיבת אחוזת יעקב ביבנה.
בין השנים 1945–1981 היה פעיל במחנות מסד שהיו מחנות קיץ עבריים במדינת פנסילבניה ומילא שם מגוון תפקידים: ראש המדריכים במסד א' (שכבת הגיל הקטנה), ראש החוגים במסד ב' (שכבת הגיל הגדולה), מנהל חינוכי של מסד ב' ומנהל כללי של שתי שכבות הגיל.
בשנות החמישים היה סגן יושב הראש המועצה הארצית של הפועל המזרחי. בין השנים 1975–1980 שימש בתור נשיא המזרחי והפועל המזרחי, ובשנים 1980–1984 שימש יושב ראש הוועד הפועל שלהן. היה נציג התנועה בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, שם גם שימש בתור יועץ למחלקה לתרבות תורנית. כן היה חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. נטל חלק מרכזי בשינוי חוקי מדינת ניו יורק כך שיותר ליהודים שומרי שבת לפתוח עסקים ביום ראשון. היה גם פעיל נגד הניסיון לאסור שחיטה.
כשהיה סטודנט לתואר שני ערך את עיתון "The Commentator" (הפרשן) של ישיבה יוניברסיטי, בו האיץ לתמוך במדינת ישראל ההולכת וקמה. מאז ערך כמעט כל עלון של ארגון שעמד בראשו, כמו "Rabbinical Council Record" (רשימות הרבנים) של הסתדרות הרבנים דאמריקה, "Jewish Horizon" (אופק יהודי) של תנועת המזרחי, "כולנו" של תנועת המזרחי ואף ערך את העלון של בוגרי ישיבה יוניברסיטי. היה בעל טור ב- Jewish Press.
בשנת 1973 קיבל את פרס סמואל בלקין מישיבה יוניברסיטי על מנהיגות בשירות קהילתי. בשנת 1993 העניקה לו ההסתדרות הציונית העולמית את פרס ירושלים. כמו כן, בשנת 1993, הוענק לו פרס המנהיגות הלאומית של הרבנים על ידי איגוד הקהילות היהודיות האורתודוקסיות של אמריקה (OU).
הרב ברנשטיין נפטר בניו יורק ביום ח' באדר ה'תשנ"ה (1995), והובא לקבורה בבית שמש.
לאחר פטירתו החליטו מנהיגי הסתדרות הרבנים והנהלת "ישיבת הדרום" לקרוא את בית הספר התיכון של המוסד לזכרו "חזון אליעזר".
חיים אישיים.
ב-13 במרץ 1955 נישא לפנינה (פרל) מושל ובהמשך נולדו להם ארבעה ילדים.
הגותו.
הרב ברנשטיין ראה את הרבנים באמריקה בעלי תפקיד קריטי בשמירה על היהודים מפני התבוללות ובשמירה על היהדות מפני הרפורמים והקונסרבטיביים.
התמודד גם עם נושא נישואי התערובת בארצות הברית, שבימיו גאה לשיאים חדשים. לטענתו, הדרך להתמודד היא חינוך מקטנות ואין מה לעשות לאחר שהנישואים נעשו.
ראה בשני הנושאים הללו מתפקידה העיקרי של הסתדרות הרבנים דאמריקה:
הרב תמך במדינת ישראל והיה ציוני נלהב, הוא סבר שהיא הדבר המאחד את היהודים בארצות הברית.
ח'יר אל-דין אל-רמלי
ח'יר אל-דין אבן אחמד אבן נור אל-דין עלי אבן זין אל-דין אבן עבד אל-ווהאב אל-איובי אל-פארוקי (1585–1671), הידוע בכינוי ח'יר אל-דין אל-רמלי (בערבית: خير الدين الرملي) היה מופתי ומשפטן, אחד מחשובי ההגות השרעית במאה ה-17, שחי ופעל בעיר רמלה ב. אל-רמלי נודע בעיקר בפתוות שכתב ופרסם במגוון נושאים, ביניהם משפט קרקעות, דיני משפחה ודיני חוזים.
ביוגרפיה.
ח'יר אל-דין אל-רמלי נולד לאחת המשפחות האמידות בעיר רמלה (מכאן גם שמו), שהייתה באותה תקופה מרכז שלטוני חשוב הכפוף לנפת עזה. בגיל ארבע-עשרה נסע יחד עם שני אחיו הבוגרים לקהיר על-מנת ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר. במהלך שהותו בקהיר המיר את השייכות שלו מן האסכולה השאפעית לחאנפית, המסורת הרשמית של האימפריה העות'מאנית; הביוגרף מוחמד אל-מוחיבי (המאה ה-17) הסביר את ההמרה הזו באמצעות חלום שהתגלה לו במהלך לילה בקברו של האימאם אל-שאפעי עצמו, שהסביר לו כי "כל הנתיבים באסלאם מובילים אל אותה אמת". אל-רמלי הצטיין בלימודיו, אך בניגוד לרוב המשפטנים בני זמנו, בחר שלא להשתקע בקהיר או באחת הערים החשובות של האימפריה, ובמקום זאת לשוב לרמלה ולהישאר בה לשארית חייו. בדרכו בחזרה מקהיר בילה מספר חודשים בעזה תחת חסותו של אחמד אבן רדואן, מושל הנפה.
אל-רמלי ירש מאביו את זיכיונות המיסים (טימאר) על חלק גדול מנפת רמלה. במהלך חייו צבר עוד ועוד נכסים, שכללו אדמות חקלאיות, כרמים, מטעי זיתים ופירות, טחנת קמח ועוד. אלה הפכו אותו עד מהרה לאחד האנשים העשירים באזור. בזכות הכנסותיו, אל-רמלי יכול היה לפתח את הקריירה המשפטית שלו באופן עצמאי ממוסדות האימפריה העות'מאנית, ומעולם לא החזיק במינוי רשמי ממנה כמופתי או כשופט. כתוצאה מכך הפתוות שלו, בניגוד למופתים אחרים בני דורו, מעידות על עצמאות מחשבתית, ולעיתים קרובות מפנות ביקורת מפורשת או נרמזת את המנגנון השלטוני העות'מאני.
עמדות.
אחד הנושאים עליהם אל-רמלי כתב בהרחבה היה הדין האגררי ודיני קרקעות חקלאיות. לפי ההיסטוריונית סברינה ג'וזף, אל-רמלי נטה להרחיב את זכויותיהם של איכרים, ולהגן עליהם מפני ניצול מצד נציגי השלטון האיסלאמי. כך, אל-רמלי קבע כי אין להחזיר איכרים בכפייה לאדמה שנטשו אותה, גם אם היו חייבים מיסים לקופת המדינה. הוא התיר גם חוזים ארוכים יותר של חכירת אדמה משהיו מותרים לפני-כן על-פי הדין החאנפי, וכך הותיר פחות מקום להתערבות מצד המושלים המקומיים בחוזים מסוג זה.
נושא נוסף שאל-רמלי עסק בו בעקביות הוא זכויות נשים במסגרת הלכות נישואין וגירושין בשריעה. לפי המחקר של ההיסטוריונית ג'ודית טאקר, מספר גדול של פתוות פרי עטו הגנו על זכותה של אישה לבעלות פרטית על המוהר שקיבלה במסגרת נישואין, והן על זכותה לתשלומי מזונות ברוב מקרי הגירושין. פתוות נוספות שלו אסרו על דרכים שונות לכפות על אישה נישואין בניגוד לרצונה, בין השאר באמצעות נישואים בגיל צעיר מדי. במקרים אחרים, אל-רמלי קבע כי אין להפר את זכותה של האישה למרחב פרטי משלה בבית מגוריה, או את זכותה להתרועע עם נשים אחרות ללא נוכחות גברים. פתווה אחת אפילו התירה לאישה שהייתה נשואה לגבר מתעלל להרוג אותו.
על השימוש במונח "פלסטין".
ההיסטוריון חיים גרבר מצא בפתוות של אל-רמלי מספר אזכורים לשם "פלסטין" בתור יחידה גאוגרפית מוכרת לקוראים בני תקופתו. לפי גרבר, "חשיבות ספרו של אל-רמלי נובעת מעצם הצבעתו על המודעות לזהות קולקטיבית שהייתה בקרב הפלסטינים במאה השבע עשרה ומכך שספר נפוץ זה יצא לאור במחצית השנייה של המאה התשע עשרה בשלוש מהדורות לפחות, ובכך אף תרם רבות להפצת מודעות זו בקרב תושבי הארץ".
מסד נתונים טבלאי
מפתח (מסד נתונים)
La Tormenta
לה טורמנטה ( transl. "הסערה" ) הוא מיני-האלבום השני בשפה הספרדית של הזמרת האמריקאית כריסטינה אגילרה . זהו הפרק השני בהוצאה של אלבום האולפן התשיעי של אגילרה בשלושה חלקים, לאחר קודמו, "La Fuerza" ( transl. "The Strength" ), שיצא לאקרנים בינואר 2022. האלבום יהווה המשך לאלבומה השמיני של אגילרה, "Liberation" (2018), ואלבומה השני והאלבום הראשון בשפה הספרדית, "Mi Reflejo" (2000). "לה טורמנטה" אמור לצאת לאקרנים בשנת 2022.
רקע והקלטה.
בזמן שהקליטה את אלבומה הספרדי השני במיאמי, אגילרה חשבה על דרך להילחם בעובדה שלוקח לה "הרבה זמן בין תקליט", מתוך רצון למצוא דרך חדשה לשחרר מוזיקה. היא פיתחה את הרעיון של אלבום בן שלושה חלקים, כאשר כל חלק משקף נושא אחר: כוח, פגיעות וריפוי. החלק הראשון של האלבום, "La Fuerza" ( transl. "הכוח" ) שעסק בכוח ובנשיות, יצא לאקרנים ב-21 בינואר 2022. הוא כלל את הסינגלים " Pa Mis Muchachas " עם בקי G, ניקי ניקול ונתי פלוסו, " Somos Nada " ו-" Santo " עם Ozuna שוחררו באוקטובר ובנובמבר 2021 ובינואר 2022, בהתאמה. "לה פורזה" זכה לביקורות חיוביות והופיע לראשונה במקום השני במצעד אלבומי הפופ הלטיני בארה"ב.
כנרת, זמורה - מוציאים לאור
בני דלנוקי
בני דלנוקי (במקור בנימין זינגר, בהונגרית: Dalnoki Béni; סובוטיצה, 3 במאי 1838 – בודפשט, 28 בינואר 1914) היה זמר אופרה (טנור) יהודי-הונגרי. בעלה של זמרת האופרה פאני קונטי. שניהם היו בין הזמרים המייסדים של בית האופרה המלכותית ההונגרית ב-1984 (שמה היום בית האופרה של בודפשט). בנם היה ד"ר ויקטור דלנוקי, זמר אופרה (בריטון), במאי, רופא שיניים.
ביוגרפיה.