ישראל מייצאת 36 מיליון בקבוקי יין בשנה וקיימת צמיחה של 10%-5% לשנה בכמות הבקבוקים המיוצאים ב-5 השנים האחרונות (נכון ל-2010). בישראל 48,000 דונם כרמים, זוהי עלייה של 55% לעומת 1995. כ-60% מהיינות השולחניים הם אדומים יבשים (נכון ל-2010) בעוד שב-1955 היו 70% מהיינות השולחניים לבנים ו-30% אדומים.
המאה התשע-עשרה
יקב בוטיק
יקב בוטיק הוא יקב קטן המייצר מספר מועט של בקבוקים בשנה עם מגע אישי. מקור השם במושג בוטיק - חנות קטנה המתמחה בשיווק לקהל לקוחות מצומצם, בדרך כלל עשיר יחסית. ישנם יקבים המייצרים מאות בודדות של בקבוקים לשנה המגדירים את עצמם כיקבי "מיני בוטיק" ויקבים המייצרים מאתיים אלף בקבוקים בשנה המשאירים את התואר. ביקבים אלה מטרת הדבקות בתואר "בוטיק" היא הדגשה של המגע האישי שאותו עובר כל בקבוק.
יקבי בוטיק בישראל.
יקבי בוטיק קיימים בישראל משנות החמישים. עד שנות התשעים הגיע מספרם לארבעה בלבד והם היו מוכרים לחוג מצומצם מאוד של חובבי יין ומכרים. מלבד מטרתם העיקרית, ייצור יין, ממלאים יקבי הבוטיק תפקידים משלימים נוספים כאתרי תיירות ולימוד והפצה של תרבות היין.
תהליכי הגלובליזציה שעוברים על העולם ביתר שאת בעשור האחרון, עולים בקנה אחד עם שיפור איכות החיים בארץ. החשיפה הרבה לתרבויות חיצוניות והשפעת תרבות הצריכה האיצו תהליכים של "יישור קו" עם התרבות המערבית במגוון תחומים ובכללם גם בתחום תרבות היין. חובבי היין התרבו ונוצרה דרישה להגדלת הגיוון על המדף.
היוקרתיות של ענף היין, הדורשת מכל חובבי היין הפגנת ידע רב והמוגדרת לעיתים קרובות כ"אמנות היין", הביאה לאופנה של ניסיונות ייצור ביתיים. בעלי כרמים רבים לא מוכרים את כל תנובתם ליקבים המסחריים כפי שנהגו בעבר, אלא מפרישים לעצמם או לבעלי יקבי בוטיק אחרים אחוז כלשהו לטובת ייצור מותג עצמי. כתוצאה מכך נהנים יקבי הבוטיק לעיתים קרובות מהחלקים המובחרים ביותר בכרם, אך סובלים מאידך מ"קשיי ילדות" ובעיות נוספות הנובעות מגודל וחוסר מקצוענות.
משנות התשעים ועד היום גדל מספר יקבי הבוטיק בארץ מארבעה בלבד למעל 100.
יקבי הבוטיק מייצרים יינות כמעט אך ורק מהזנים המשובחים יותר וכן מנסים להחדיר זנים חדשים למקומות שונים בארץ. זאת על מנת ליצור שוני בינם לבין מתחריהם ולהגדיל את הגיוון, וכן את המכירות, בארץ. במקרים רבים יקבי הבוטיק הם חוות הניסיונות של זנים חדשים ושל סוגי בלנד שונים.
יצחק
יצחק, מכונה במסורת היהודית יצחק אבינו, הוא דמות מקראית, אחד משלושת האבות. בנם של אברהם ושרה, ואחיו למחצה של ישמעאל. סיפור חייו מסופר בספר בראשית, בעיקר בפרקים כ'-כ"ח.
מבין שלוש דמויותיהם המקראיות של האבות, יצחק הוא דמות פחות מרכזית, והוא מהווה מעין חוליה מקשרת בין האב הראשון אברהם, לבין יעקב, שממנו יצאו שנים-עשר השבטים. הסיפור המרכזי העוסק בו הוא העקדה, שהוא אחד מהסיפורים הידועים והמשפיעים ביותר בתנ"ך.
סיפור הלידה.
הבשורה על לידת יצחק מסופרת פעמיים, בשני פרקים עוקבים: בפרק י"ז מתבשר על כך אברהם לבדו על ידי האלוהים לאחר שהוא מצווה על ברית המילה, ובפרק י"ח מתבשרים על כך אברהם ושרה יחדיו במסגרת ביקורם של שלושת המלאכים באוהלם. ההבדלים בין שני סיפורי הבשורה, ובייחוד השימוש בשם "אלוהים" בפרק י"ז ובשם המפורש בפרק י"ח, הביאו חוקרי מקרא לייחס את הראשון למקור הכהני ואת השני למקור היהוויסטי.
סיפור לידתו של יצחק משתייך לסצנת דפוס של הולדת גיבור בתנ"ך. הטרגדיה היא עקרותה וגילה המופלג של שרה, וכן כמיהתה לבן משלה. בדומה לסיפור יעקב ורחל, אברהם אוהב את שרה יותר מאשר את הגר, וגם בסיפור זה ניכרת העדפת האישה העקרה. הבשורה והתפנית בסיפור לידת יצחק היא החזרה על ההבטחה מפי האל ומפי המלאכים. הנס בסיפור הוא פתיחת רחמה של שרה וההיריון שלה מתאפשר כתוצאה ממעשה האל. מעשה זה בא להדגיש שהאל הוא אוניברסלי, בלעדי וכל יכול.
סיפור לידת יצחק שונה מסיפורי לידה אחרים במקרא, משום שההכנה ללידה והאירועים שקודמים לה ומובילים אליה, רבים ומפורטים יותר משאר סיפורי הלידה המופיעים במקרא.
ההבטחה לאברהם.
לידת יצחק מתרחשת בתקופה שבה אלוהים בוחן את אברהם. אלוהים מבצע סדרה של מבחנים, המהווים הכשרת קרקע והכנה להתחלת יצירתו של עם חדש – עם ישראל. אלוהים מבטיח לאברהם כבר מפרק י"ב: (פסוק ב').
בפרק י"ז, אלוהים מבטיח לאברהם שיהיו לו צאצאים משרה אשתו: (פסוק ט"ז).
בשלב הזה, אברהם כבר בן 100 שנים ושרה בת 90 שנים: (פסוק י"ז).
ההבטחה הזו גורמת לאברהם צחוק: (פסוק י"ז) לפי פירוש רש"י, אברהם, בניגוד לשרה, צחק מתוך שמחה ולא מתוך חוסר אמונה. אלוהים הורה לאברהם שיקרא לבן שיוולד בשם יצחק, כשם שצחק אברהם, והאל ירבה את זרעו ויהפוך אותו לגוי גדול: (פסוק כ').
ביקור המלאכים.
המבחן המשמעותי שמוביל ללידת יצחק מובא בסיפור על שלושת המלאכים ואברהם בפרק י"ח. שלושת המלאכים לובשים דמויות אדם ומגיעים כביכול ממסע ארוך במדבר: (פסוק ב'). בפסוקים הבאים מכבד אברהם את אורחיו בהכנסת אורחים למופת. משהוא עובר את המבחן הזה בהצלחה, מבשרים לו המלאכים כגמול, שיוולד לו ולשרה בן. שרה שמאזינה מפתח האוהל, מפקפקת בייתכנות ההבטחה וצוחקת (פסוקים י'-י"ב). בפרק כ"א, אלוהים מקיים את הבטחתו לאברהם, ולאחר 25 שנים מההבטחה הראשונה שרה הרתה וילדה את יצחק.
עקדת יצחק.
אלוהים ציווה על אברהם להקריב את יצחק, בנו האהוב והמועדף שנולד בדרך נס. המקרא מתאר דו-שיח קצר בין האב לבנו שנושא עליו את עצי העולה, שתמה על כך שאין שה לקורבן, ואת תשובתו של אברהם שמסתיר זאת ממנו: "אֱלֹהִים יִרְאֶה-לּוֹ הַשֶּׂה לְעֹלָה, בְּנִי". לאחר שהבן מבין שהוא למעשה השה, נראה שאיננו מתנגד למעשה ואברהם עוקד אותו על גבי מזבח ומתכונן להקרבתו. בעוד שלפי פשט המקרא יצחק מתואר בזמן המעשה כנער, על פי חישוב הפרשנים היה בן 37.
על פי התורה אברהם התכוון לשחוט את יצחק וכששלח ידו לקחת את הסכין השחיטה (מאכלת) שמע מלאך קורא בשמו ואומר לו להפסיק את המעשה ולא לשלוח ידו אל הנער. אברהם מביט ורואה איל, שהסתבך בסבך בקרניו ואותו הוא מעלה לעולה, במקום את יצחק. מעשה זה ידוע בשם עקדת יצחק ועל פי ספר הזהר בעקבותיו נאסר על יצחק לצאת מארץ כנען, אף בזמן הרעב, מכיוון שהוגדר כ"עולה תמימה".
על פי האגדה השטן בא בצורות שונות, והפריע לאברהם ויצחק להגיע אל הר המוריה (הוא הר הבית). השטן נכשל בכל פעם עקב נחישותם של אברהם ויצחק, ולאחר שנכשל בניסיונו הלך אל שרה ואמר לה שאברהם יצא לשחוט את בנה היחיד, ושרה מתה בעקבות זאת.
לפי ספר הזוהר, לכל צדיק יש רוח אחת שמשמשת בעולם הזה, ובו בזמן רוח נוספת שמשמשת בעולם הבא, וזו הסיבה שהקב"ה קורא לצדיקים פעמיים, "משה משה" "יעקב יעקב" וכו'. לפי פירוש זה, יצחק שבאופן חריג הקב"ה לא קורא לו "יצחק יצחק" הוא הצדיק היחיד שמשתמש רק ברוח של העולם הבא, מפני שנשמתו יצאה ממנו במעשה העקידה, ושבה לגופו לאחר מכן במעין תחיית המתים, רק נשמת העולם הבא.
משפחתו.
רבקה.
בהגיע יצחק לגיל 40, לאחר מותה של שרה בסמיכות לעקדה, שלח אברהם את עבדו (המזוהה במדרש עם אליעזר) לחרן בראש משלחת על מנת למצוא ליצחק כלה מבנות חרן, כך שלא יצטרך להינשא לבנות הארץ. העבד שמגיע לחרן עם עשרה גמלים וכבודה רבה, מתרשם מאוד מבת אחיינו של אברהם רבקה, בפגישה אקראית ליד הבאר, לאחר שהיא משקה אותו ואת גמליו במים, הוא פוגש את משפחתה, הוא בנאמנות רבה פורש את הצעת הנישואין, ומקבל את הסכמתם. רבקה ונערותיה מגיעות איתו מחרן וכאשר הם מגיעים לסביבות בית אברהם, רבקה רואה את יצחק שיצא "לשוח בשדה" ונופלת מעל הגמל. לאחר שמתבררת לה זהותו של האיש היא מתכסה בצעיף, ויצחק נושא אותה לאישה ומביאה לאוהלו ומתנחם בה אחרי אימו. אצל רבקה ויצחק נתקלים בזוגיות הטובה ביותר בין האבות. כאשר מתברר שהיא עקרה, הוא מתפלל למולה שתיפקד בבנים. גם כאשר הוא בסכנת חיים ומנסה להסתיר שרבקה היא אשתו, הדבר קשה עליו ומתגלה במהרה. "וַיַּרְא, וְהִנֵּה יִצְחָק מְצַחֵק, אֵת רִבְקָה אִשְׁתּוֹ.". וגם כאשר רבקה עמדה מאחרי המזימה להעביר את הברכות ליעקב, יצחק מקבל את הדין, ולא פונה אליה בשום טרוניות.
עשו ויעקב.
בגיל 60 לאחר כשהתברר שרבקה עקרה, התפללו יצחק ורבקה לאלוהים שיפקוד אותם בבן, ואכן באותה שנה נולדו להם תאומים: יעקב ועשו.
לכל אחד מהבנים אופי שונה. בעוד שרבקה מעדיפה את יעקב איש האוהלים התם, יצחק דווקא מעדיף את עשו הצייד איש השדה, כי ציד בפיו. וכאשר הוא מזקין ועיניו כהות הוא מבקש לברך את עשו, אך אשתו זוממת ומדרבנת את יעקב להיכנס במקומו וליטול את הברכות. גם לאחר מעשה הרמיה לא שומעים טרוניות מיצחק הן כלפי רבקה והן כלפי בנו יעקב. ולהפך הוא מאשרר את ברכתו ואומר "גם ברוך יהיה" ולפני שהוא שולחו לחרן, הוא מאשש שוב את הברכה: "וְאֵל שַׁדַּי יְבָרֵךְ אֹתְךָ, וְיַפְרְךָ וְיַרְבֶּךָ; וְהָיִיתָ, לִקְהַל עַמִּים. וְיִתֶּן-לְךָ אֶת-בִּרְכַּת אַבְרָהָם, לְךָ וּלְזַרְעֲךָ אִתָּךְ, לְרִשְׁתְּךָ אֶת-אֶרֶץ מְגֻרֶיךָ, אֲשֶׁר-נָתַן אֱלֹהִים לְאַבְרָהָם.".
עיסוקו ואופיו.
יצחק הוא הילד המונותאיסט הראשון. על פי המתואר במקרא הוא היה חקלאי, שעיבד קרקע וגידל צאן ובקר, מה שהצריך מים וחפירת בארות. המקרא מתאר כי עשה חיל בעבודתו, וראה ברכה מעבר למידה בגידוליו ובמקניו, עד כי צבר נכסים מרובים כל כך, שהפלשתים מקנאים בו ומגרשים אותו מהם. לאחר מכן אבימלך מלך גרר מלך פלשתים מתחרט, וכורת איתו את ברית יצחק ואבימלך, כי הוא רואה בהתעשרות הגדולה שלו סימן שה' איתו, ואיננו רוצה להיות איתו במצב של עימות.