כלי החרס של מימברס.
כלי חרס, במיוחד קערות, המיוצרים באזור מימברס ייחודיים בסגנונם ומצוירים בעיצובים גאומטריים ודימויים ייצוגיים של בעלי חיים, אנשים ואייקונים תרבותיים בצבע שחור על רקע לבן. חלק מהציורים מעידים על היכרות ויחסים עם תרבויות בצפון ובמרכז מקסיקו. מהעיטורים המשוכללים ניתן להסיק שלבני המימברס היו חיים טקסיים עשירים. כלי חרס מוקדמים בשחור-על-לבן, המכונים "מימברס סגנון I" (Mimbres Style I) (לשעבר "Boldface Black-on-White"), מתאפיינים בעיקר בעיצובים גאומטריים נועזים, אם כי כמה דוגמאות מוקדמות מציגות דמויות אדם ובעלי חיים.
העיצובים הגאומטריים והפיגורטיביים הלכו והשתכללו עם השנים. כלי חרס מימברס קלאסיים בשחור על לבן (סגנון III) מתאפיינים בעיצובים גאומטריים משוכללים, עבודות מכחול מעודנות, כולל קווים דקים מאוד, ועשויות לכלול דמויות של חיה אחת או יותר, בני אדם או ציורים אחרים המוגבלים על ידי רצועות פשוטות על שפת הכלי או על ידי קישוט גאומטרי. דמויות של עופות נפוצות על כדי מימברס, כולל ציורים כגון תרנגולי הודו הניזונים מחרקים וגבר הלוכד ציפורים בגינה. גם דמויות דגים מתוארות על כלי חרס של מימברס, וחלקן הן מינים ימיים הנמצאים בדרך כלל במפרץ קליפורניה.
קערות מימברס נמצאות לעיתים קרובות קשורות לאתרי קבורה, בדרך כלל עם חור שנקדח במרכז, המכונה חורים הריגה. בדרך כלל נמצאו קערות עם חורי הריגה המכסות את פניו של האדם הקבור. אולם עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שרוב כלי החרס לא נקברו עם המתים. סימני שחיקה בחלק הפנימי של הקערות מראים שהשתמשו בהם בפועל, לא רק כחפץ עבור הקבורה. הסגנון הייחודי, הכולל "עיניים בצורת יהלום וסנטרים נסוגים לדמויות אנושיות", יצר ביקוש בשוק השחור החל משנות השישים, ונדליזם וביזה של אתרי קבורה נמשכים עד היום.
כלי החרס של מימברס כה ייחודיים שעד לא מזמן, סוף הייצור שלהם בסביבות 1130 עד 1150 הושווה ל"היעלמותם" של האנשים שיצרו אותם. מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שאכן התרחש דילול אוכלוסייה משמעותי בעמק מימברס, אך כמה אוכלוסיות קטנות המשיכו להתגורר בו. הן שם והן באזורים הסובבים, אנשים שינו את סגנונות כלי החרס שלהם כך שידמו יותר לאלה של אזורי התרבות השכנים, והתפזרו לאתרי מגורים אחרים בעלי סוגי שונים של ארכיטקטורה.
צאצאים.
באזור שבו התיישבו במקור בני תרבות מגיון התיישבו בסופו של דבר בני הקבוצה האתנית הבלתי קשורה של האפאצ'י, שהגיעו מהצפון. עם זאת, בני ה בני זמננו בדרום-מערב ארצות הברית טוענים שמוצאם מהמגיון ותרבויות קשורות אחרות. ארכאולוגים סבורים שכפרי פואבלו המערביים של אנשי הופי וזוני קשורים למגיון. מסורות קדרות והיסטוריה שבעל פה מקשרים את האקומה, הופי וזוני למגיון.
מלחמה ושלום (קיר אמנות)
מלחמה ושלום היא היצירה הגדולה ביותר של משה סעידי, והושלמה בשנת 1969.
בשבע קומות "בית הקיבוץ הארצי" (כיום: בית התנועה הקיבוצית) - מטה התנועה שנחנך בתל אביב ב-1969 בתכנונו של האדריכל שמואל מסטצ'קין, לרבות בשלוש קומות המרתף ובחצר המבואה, שולבו עשרות רבות של יצירות אמנות שהוזמנו במיוחד מאמני התנועה, כל אחד על פי דרכו וסגנונו. היצירה המרשימה ביותר בבניין, כזו המהווה הישג בשילוב של אמנות באדריכלות, הוקמה באולם ההתכנסויות שבקומה התחתונה בבניין. זהו קיר קרמיקה שמורכב מכמה מאות חלקי קרמיקה ומשתרע על פני כל שטח הדופן המרכזית של האולם, יותר מ-70 מ"ר שטחה של היצירה.
כקיר המשמש רקע לכנסים, לטקסים ולאירועים שנועדו להתקיים באולם, בחר סעידי ליצור יצירה שתהווה תפאורה ונוכחת להתרחשויות בו. הוא נמנע מלעסוק בערכי התנועה או הקיבוץ, אך עם זאת בחר לעסוק ב"מלחמה ושלום", השם שהעניק לעבודה. ניתן למצוא קשר בין נושא היצירה להדי מלחמת ששת הימים, שהשפעתה אז הייתה עדיין רבה. עם זאת, סעידי הקפיד לכל אורך דרכו שלא לעסוק ביצירותיו בנושאים אקטואליים, אלא ביקש לייצג ערכים אוניברסליים, מתוך גישה רחבה ועל-זמנית. חלקה הימני של העבודה מתייחס לנושא השלום, והוא מכיל אלמנטים סמליים של שלום וצמיחה. ואילו החלק השמאלי מתייחס למלחמה, ומכיל אלמנטים של אובדן וקמילה. שמונה סצנות מרכיבות את העבודה, כשבין אחת לרעותה השתמש סעידי באריחים ארכיטקטוניים הנדמים כעמודים, והסצנות מופיעות כמו מבעד לפתחי חלונות אנכיים, ההולכים וצרים ככל שמתרחקים ממרכז הקיר.
הדומיננטיות של העבודה באולם היא רבה. הדבר דומה במהותו לתגובה שעורר קיר האמנות שאי שלום ירושלים שיצר האמן דני קרוון באולם מליאת הכנסת בירושלים, שלוש שנים קודם לכן. קרוון, שאף הוא היה חבר קיבוץ – גם אם רק תקופה קצרה, יצר במהלך שנות ה-60 סדרה של קירות אמנות מבטון, למשל בבית המשפט בתל אביב, במעונות הסטודנטים ובמכון ויצמן למדע ברחובות. אלא שבשונה מקרוון, שבחר לצמצם באולם המליאה בכנסת את המבע האמנותי לחלק המרכזי בקיר בלבד, ובו עשה שימוש בגופים גיאומטריים מופשטים, סעידי בחר לתת ביטוי אמנותי בכל חלקי הקיר, תוך שימוש באלמנטים סמליים.
האדריכל שמואל מסטצ'קין, בוגר הבאוהאוס ואדריכל ראשי במחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי, מיעט לשלב אמנות בבניינים שתכנן וביכר להותיר את הבניינים נקיים מקישוטים חסרי ערך שימושי מובהק. המהלך שננקט בבית הקיבוץ הארצי חרג לשיטתו והוביל לעומס. עם זאת, את קיר האמנות שיצר סעידי העריך והוקיר ובהמשך אף שיתף עמו פעולה בעבודות נוספות שתכנן. לסעידי היה קיר האמנות שיצר בבית הקיבוץ הארצי לעבודת הקיר הגדולה והמורכבת ביותר שיצר לאורך ששה עשורים של יצירת קירות אמנות מקרמיקה.
תחילה יצר סעידי בסטודיו שבקיבוצו דגם בקנה מידה 1:10, המאפשר לחשב את מרחקי הראייה והזוויות, גוונים, כיווני אור וחלוקת השטח לאלמנטים. לאחר מכן יוצרו בסטודיו חלקי הקיר השונים באמצעות תבנית, מכבש, ייבוש במשך שבוע בטמפרטורה של 70 מעלות ותנור שריפה בטמפרטורה של 1,040 מעלות. לבסוף הובאו החלקים הרבים אל בית הקיבוץ הארצי והורכבו באתר בתיאום עם קונסטרוקטור.
בשנת 2021 עזבה התנועה הקיבוצית את הבניין שהושכר כולו לחברת אמפה נדל"ן. במסגרת זו פורקו כל יצירות האמנות ששולבו בבניין ונוצרו בידי אמנות תנועת הקיבוץ הארצי. יצירות אלה נארזו ונשלחו לגבעת חביבה שם הן צפויות להיקבע מחדש בבניינים השונים. בשל גודלה ומורכבותה של היצירה "מלחמה ושלום" הוסכם כי היא תישאר באתר ולא תפגע.
יוהאן גסטיאן
יוהאן גסטיאן (בצרפתית: Johan Gastien; נולד ב-25 בינואר 1988) הוא כדורגלן מקצועי שמשחק בקלרמון פוט מליגת העל הצרפתית בכדורגל בעמדת הקשר.
קריירה.
גסטיאן התחיל את הקריירה במועדון הביתי שלו ניור וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–2 על ליבורן-סן-סורין כשעלה כמחליף במקומו של רונן ביגר. את שערו הראשון הוא הבקיע בניצחון 0–1 על טולוז פונטיין אך הורחק מאוחר יותר באותו משחק, בסה"כ כבש במדיה 14 שערים ב-140 הופעות על פני שש עונות.
ב-25 במאי 2013 הודיע גסטיאן כי חתם על חוזה בדיז'ון מליגת העל הצרפתית בכדורגל לעונת 2013–2014.
חיים אישים.
יוהאן הוא בנו של פסקל גסטיאן מאמנה של קבוצתו קלרמון פוט.
גרייס קינסטלר
גרייס קינסטלר (באנגלית: Grace Kinstler; נולדה ב-4 באוגוסט 2001) היא זמרת, כותבת שירים ואישיות טלוויזיה אמריקאית. היא התפרסמה בעקבות הופעותיה בעונה ה-19 של אמריקן איידול בשנת 2020, בעונה שבו העפילה עד לגמר וסיימה במקום השלישי.
ביוגרפיה.
גרייס נולדה ב-4 באוגוסט 2001 באילינוי, שיקגו, ארצות הברית. אמה היא שרי קינסטלר ואביה הוא מיטשל שהלך לעולמו בשנת 2019 בגיל 64 עקב דימום במערכת העיכול. יש לה גם שני אחים.
גרייס סיימה את לימודי התיכון בתיכון Crystal Lake Central. היא נרשמה למכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון והיא תסיים את לימודיה בשנת 2022.
אמריקן איידול.
גרייס החלה את דרכה בהופעתה בעונה ה-19 של תוכנית הטלוויזיה אמריקן איידול. באודישן הראשון לתוכנית, הופעתה נשפטה על ידי לוק בריאן, קייטי פרי וליונל ריצ'י. לאודישנים שלה היא שרה שני שירים בשם Midnight Train to Georgia ו-A Natural Women שריגשו את לוק בריאן. הופעתה הייתה אהובה על השופטים וגם על הקהל. היא קיבלה שלוש תגובות חיוביות מהשופטים וזכתה בכרטיס זהב לשלב הבא של אמריקן איידול. היא גם נהגה להעלות סרטוני מוזיקה ברשתות החברתיות שלה ונהגה להשתתף בפעילויות בית הספר שלה. גרייס קינסטלר הגיעה כאחת מחביבות הקהל מאז תחילת התכנית והגיעה לגמר בו סיימה במקום השלישי.
חיים אישיים.
גרייס נמצאת במערכת יחסים עם ג'וזף ויטלי. ג'וזף ידוע בכישורי ביטבוקס כשהוא מפרסם סרטונים ברשתות החברתיות. בני הזוג יוצאים מאז 2019. תומכת בתנועת הגוף החיובי.
זול (פירושונים)
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 1994
פרסי המוזיקה של הראשונים של MTV אירופה התקיימו ב-24 בנובמבר 1994, בשער ברנדנבורג, ברלין, גרמניה, חמש שנים לאחר נפילת חומת ברלין וארבע שנים לאחר האיחוד מחדש. הטקס, בהנחיית טום ג'ונס, כלל הופעות של אירוסמית', ביורק, רוקסט, טייק ד'את וג'ורג' מייקל. בין מגישי הפרסים נכללו איסט 17, ז'אן-פול גוטייה, נעמי קמפבל, פמלה אנדרסון והדוגמנית הלנה כריסטנסן, שנישקה את מייקל האצ'נס מ- בשידור חי על הבמה.
מועמדים וזוכים.
הזוכים הם בטקסט מודגש.
פחמן-13
פחמן-13 או 13C הוא איזוטופ טבעי ויציב של פחמן שגרעינו מכיל 6 פרוטונים ו-7 נייטרונים. פחמן-13 מהווה כ-1.1% מכל הפחמן המצוי בטבע.
זיהוי באמצעות ספקטרומטריית מסה.