הסרט התקבל בביקורת שלילית. Rotten Tomatoes נתנו דירוג של 14% בהתבסס על 110 חוות דעת. נאמר: "הסרט מתבסס על סטריאוטיפים וקלישאות על קומדיות נעורים רדודות. אני אוהב אותך, בת' קופר הוא סרט חסר הומור שלא מצליח ללכוד את הקסם שקיים כאשר קוראים את הרומן עליו מבוסס הסרט". מבקר הסרטים בן ליונס, טען: "הסרט הגרוע ביותר של 2009 עד כה", הוא הסביר את דבריו ואמר שהוא חושב כך מכיוון שבסרט גילום הדמות הסטריאוטיפית של תלמיד תיכון והדוגמה הרעה של נהיגה בשכרות קיים הרבה.
נאמר גם שרוב הדיאלוגים בסרט מבוססים על דיאלוגים מהספר, אבל במהלך הסרט, שורות ומידע רב לא היו קיימים. לדוגמה בסצנה שבה בת' ודניס מנסים לקנות בירה, בת' מציעה לנשק את הפקיד של החנות, כדי שהוא ישתכנע והיא תוכל לקנות בירה, אך בסרט, בשונה ממה שמתואר בספר, הצופה אינו רואה את הנשיקה. כמו כן נאמר שהביצועים המשכנעים של היידן פנטייר הם כמו של "ילדה ששוברת את החוק והולכת על הצד הפראי והמופרע שלה". מגזין הרולינג סטון היה ביקורתי מאוד כלפי הבמאי כריס קולומבוס. הפרסום טען שקולומבוס קלקל כל בדיחה ולקח ממנה את ההומור. בנוסף, הפרסום טען שכישרונו הלקוי של קולומבוס לבדיחות הגיע לשיאו כאשר דניס עושה שימוש בשני טמפונים כדי לעצור דימום באף.
הכנסות.
בסוף השבוע הראשון של הסרט בבתי הקולנוע (10–12 ביולי), הסרט גרף 4,919,433 $ ב-1858 בתי קולנוע, מה שמיקם אותו במקום שביעי, והוא סיים את ההקרנות שלו בבתי הקולנוע בכל העולם עם הכנסות של 15,821,907 $.
סרגיי מיכאלקוב
סרגיי מיכאלקוב (ברוסית: Серге́й Влади́мирович Михалко́в; 13 במרץ 1913 - 27 באוגוסט 2009) היה משורר סובייטי, מחבר המנון ברית המועצות והמנון הפדרציה הרוסית ושירי ילדים. לכבוד יום הולדתו ה-95 הוענק למיכאלקוב עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר ברוסיה. בנוסף לכך הוא זכה בעיטורים ופרסים רבים נוספים. במהלך השנים הוא כתב מספר רב של שירי ילדים, מחזות, משלים ותסריטים לסרטים.
ביוגרפיה.
סרגיי מיכאלקוב נולד במוסקבה למשפחת פקידים. בהתאם לגרסת המשפחה שפורסמה לאחר התפרקות ברית המועצות הם צאצאים של משפחת אצולה מהמאה ה-15.
כבר בגיל 9 החל מיכאלקוב הצעיר בכתיבת שירים. ב-1927 עברה המשפחה לעיר פיאטיגורסק במחוז סטברופול. לאחר סיום בית הספר חזר מיכאלקוב למוסקבה ועבד בעבודות מזדמנות שונות. ב-1933 הוא החל לעבוד בעיתון איזבסטיה ובמקביל, החל בפרסום שירים בעיתונים וירחונים שונים.
ב-1935 פרסם מיכאלקוב את שיר הילדים המפורסם שלו, "דוד סטיופה" (Дядя Стёпа), על שוטר שעוזר לילדים. ב-1937 הוא פרסם בעיתון פראבדה את השיר "סבטלנה" שמצא חן בעיני יוסיף סטלין. בשנים 1935–1937 למד מיכאלקוב במכון לספרות במוסקבה. הוא המשיך בפרסום שירים ומשלים ובהדרגה זכה לפופולריות רבה. ב-1939 הוא עוטר בעיטור לנין על עבודתו הספרותית.
ב-1936 התחתן מיכאלקוב עם נכדתו של הצייר וסילי סוריקוב. לזוג נולדו שני ילדים שעשו קריירה בבמאות קולנוע: ניקיטה מיכאלקוב ואנדריי קונצ'לובסקי. אשתו נטליה נפטרה ב-1986 וב-1997 נישא מיכאלקוב בשנית.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה מיכאלקוב כתב של מספר עיתונים. ב-1942 הוא זכה בפרס סטלין עבור תסריט לסרט על חיי אחיות המטפלות בפצועי מלחמת החורף (מול פינלנד ב-1939–1940). לאחר המלחמה כתב מיכאלקוב מספר מחזות לתיאטרון ילדים וכתב תסריטים לסרטים מצוירים ולסרטים עלילתיים. ב-1962 הוא יזם הקמת ירחון סאטירי שהיה מוקרן בבתי קולנוע. במשך שנים רבות הוא היה העורך הראשי של הירחון וכתב תסריטים למספר קטעים שלו.
החל משנות ה-60 היה עסקן ספרותי וחבר מזכירות של ארגון הסופרים הסובייטים. גם לאחר פירוק ברית המועצות היה מיכאלקוב חבר במזכירות ארגוני הסופרים.
מיכאלקוב נפטר בשנת 2009 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
עבור פעילותו הספרותית זכה מיכאלקוב ארבע פעמים בפרס ברית המועצות, פרס לנין (1970), ארבע פעמים בעיטור לנין ובעיטורים רבים נוספים.
יחסים עם שלטונות.
ב-1944 היה מיכאלקוב בין מחברי המילים להמנון ברית המועצות. המילים קיבלו את אישורו של יוסיף סטלין וכללו דברי שבח לזכותו ולפועלו. ב-1977 כתב מיכלקוב גרסה חדשה בה נמחק כל אזכור של סטלין והוכנסו דברי שבח למפלגה הקומוניסטית. בשנת 2000 פורסמה גרסה חדשה, שכללה הפעם אזכור של רוסיה כמדינה נוצרית אורתודוקסית. מיכאלקוב אף ציין שלאורך כל השנים היה נוצרי מאמין.
ב-1946 היה מיכאלקוב שותף פעיל במערכה לגינוי מספר סופרים ומשוררים. בשנים 1948–1949 הוא כתב מספר יצירות המתארות את המאבק נגד קוסמופוליטיות כמערכה נדרשת. ב-1960 הוא פרסם שיר בגנות בוריס פסטרנק לאחר שפסטרנק קיבל פרס נובל לספרות. הוא פעל באופן עקבי נגד הדיסידנטים אלכסנדר סולז'ניצין, אנדריי סחרוב, ולדימיר בוקובסקי ועוד. גם בשנים האחרונות הוא הצדיק את פעילותו וציין שהדיסידנטים פעלו כנגד השלטון. ב-1991 היה מיכאלקוב בין הראשונים שתמכו בפוטש של אוגוסט.
ספריית בית אל
ספריית בית אל היא הוצאת ספרים ורשת חנויות ספרים לציבור הדתי והמסורתי.
הוצאת הספרים נוסדה על ידי הרב בני אלון והסופרת אמונה אלון (ששימשה בה גם כעורכת ראשית) בשנת תשמ"ז. רשת ספריית בית אל הוקמה רשמית בשנת תשנ"ו, 1996.
מנכ"ל ההוצאה עד לשנים האחרונת שכיום משמש כבעליה הוא שמעון אבוטבול, שמשמש כיום גם כאחד מבעלי משרד הפרסום אשחר&amp;more.
כיום שגיב תורג'מן משמש כמנכ"ל הספרייה.
אחד ממקימי ההוצאה והעורך הראשי של ספריה היה השר לשעבר אורי אורבך.
לרשת יש היום סניף אחד בירושלים בו היא מוכרת בעיקר את ספרי ההוצאה, וכן ספרי הפצה .
הרשת ספריית בית אל מוכרת, בנוסף לספרים רגילים גם ספרי קודש, ספרי קומיקס, קלטות וידאו, כתבי עת, תקליטורי מוזיקה, ותקליטורי DVD, וספרים בהוצאת ספריית בית אל, כל אלו מיועדים לקוראים הדתיים והמסורתיים.
קטגוריות ספרים.
לספריית בית אל מגוון רחב של מדורי ספרים:
הנהלת בתי המשפט
הנהלת בתי המשפט היא רשות ציבורית, המופקדת על הניהול והארגון המנהליים של עבודת בתי המשפט בישראל. תחום פעולתה מתייחס לבית המשפט העליון, בתי המשפט המחוזיים, בתי משפט השלום ובתי הדין לעבודה.
בראש ההנהלה עומד מנהל בתי המשפט. כיום (2018) מכהן בתפקיד השופט יגאל מרזל.
מעמד הנהלת בתי המשפט.
הנהלת בתי המשפט מהווה גוף עצמאי בחלקו, באופן הנותן ביטוי לעיקרון של עצמאות הרשות השופטת ואי תלותה ברשות המבצעת. היא איננה כפופה למשרד המשפטים. עם זאת, על פי החוק קובע שר המשפטים את סדרי המנהל של בתי המשפט, ומנהל בתי המשפט אחראי בפניו על ביצועם של סדרים אלו.
בעבר הביע נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק את דעתו כי על הרשות השופטת להיות עצמאית לחלוטין, באופן שינותק הקשר בינה לבין שר המשפטים, אך רעיון זה לא מומש עד כה.
פעילות.
תפקידי הנהלת בתי המשפט כוללים את הנושאים הבאים:
הנהלת בתי המשפט מפעילה את סמכויותיה בסיוע מזכירויות בתי המשפט השונים, שבראש כל אחת מהן עומד מזכיר ראשי.
הנהלת בתי המשפט פעלה בין היתר להקים את היכלות המשפט בבאר שבע, בנצרת, בחיפה ועוד, וכן יזמה את פיתוח מערכת המחשוב "נט המשפט" והטמעתה בכל בתי המשפט.
הנהלת בתי המשפט מפעילה "צוות למניעת הכפשות נגד שופטים ברשת", המאתר אנשים המכפישים שופטים או מסיתים נגדם ברשתות החברתיות ופועל נגד אותם אנשים. ב-2020 נחשף בעיתון "הארץ" שהצוות פנה לכלי תקשורת בבקשה להסיר כתובת שנכלל בהן מידע בלתי מחמיא ביחס לשופטים, כגון חשדות פליליים. בעקבות זאת וואלה! NEWS ו-Nrg הסירו כתבות, וגלובס סירב לעשות זאת. הצוות פנה בבקשה דומה גם לגוגל ישראל כי תסיר מתוצאות מנוע החיפוש שלה את הכתבות. החברה סירבה. הצוות מפעיל מאגר ובו נתונים אישיים של אזרחים הכותבים ברשתות החברתיות נגד שופטים. התנועה למשילות ודמוקרטיה פנתה בעניין למשנה ליועץ המשפטי לממשלה, רז נזרי, וטענה בין היתר שהמאגר פעל בניגוד לחוק הגנת הפרטיות. נזרי הסכים כי המאגר בעייתי ובעקבות התערבותו לא פנתה עוד הנהלת בתי המשפט להסרת פרסומים הפוגעים בשופטים.
מנהל בתי המשפט.
בהתאם לחוק בתי המשפט מתמנה מנהל בתי המשפט לתפקידו על ידי שר המשפטים, בהסכמת נשיא בית המשפט העליון. הליך מינוי זה מבטא גם הוא את העיקרון של עצמאות הרשות השופטת, והוא נועד להבטיח ששר המשפטים לא יוכל לכפות על נשיא בית המשפט העליון מינוי מנהל לבתי המשפט שאיננו מקובל עליו.
קביעת זהות מנהל בתי המשפט הייתה לא פעם מקור למחלוקת ולחיכוכים בין שרי המשפטים לבין נשיאי בית המשפט העליון.
מנהל בתי המשפט יכול שלא להיות שופט, אך בפועל מתמנים כמנהלים רק שופטים מכהנים.
מנהל בתי המשפט משמש כמזכיר הוועדה לבחירת שופטים.
משמר בתי המשפט.
משמר בתי המשפט הוא גוף האבטחה הממלכתי של הרשות השופטת במדינת ישראל. המשמר הוקם בשנת 1995 כדי לאפשר את קיומם התקין של סדרי המשפט במדינה.
משמר בתי המשפט מונה כ-750 מאבטחים, סטודנטים וסטודנטיות בוגרי שירות צבאי-קרבי ותומכי לחימה מוצבים בבתי המשפט ומופקדים על שמירת הביטחון והסדר הציבורי בהם. המאבטחים מועסקים כעובדי מדינה מאחר שהם בעלי סמכויות עיכוב ומעצר בתחומי בתי המשפט.
אנשי המשמר מופקדים לעיתים גם על אבטחת שלומם של שופטים מסוימים מחוץ לכותלי בתי המשפט. הדבר נעשה כאשר על פי הערכה אבטחה שכזו נחוצה (למשל עקב איומים על השופטים על רקע משפט שבו הם יושבים בדין).
משמר בתי המשפט פועל ברוח "אמנת משמר בתי המשפט" בה הוגדר יעדו, מטרותיו וערכי הליבה לפועלו. ב-7 ביוני 2016 מעמד המשמר וסמכויות עובדיו עוגנו בחקיקה.
מנהל בתי המשפט
רחל דובסון
רחל דובסון היא שחקנית ישראלית.
קורות חייה.