המחזמר "חגיגת הסיינטולוגיה הלא־מורשית השמחה מאוד לילדים" ("A Very Merry Unauthorized Children's Scientology Pageant") הועלתה בתיאטרון באוף ברודוויי. במחזמר שחקנים ילדים מציגים את חיי ל. רון הבארד ואת ההיסטוריה של הסיינטולוגיה, עם התייחסות ל"היסטוריה החללית" באופן מגחך וביקורתי. המחזמר זכה להצלחה קופתית, הועלה גם מחוץ לניו יורק וזכה בפרסי אובי (Obie) וגרלאנד (Garland).
סיינטולוגיה בישראל.
ארגון הסיינטולוגיה בישראל ממעט להשתמש בסמל הצלב ובמונח "כנסייה" ובדרך כלל קורא לעצמו "ארגון". המרכז הגדול לסיינטולוגיה פעל באזור התעשייה הישן בתל אביב ועבר לבניין קולנוע אלהמברה ביפו ב־2012. הוא מוגדר בישראל כ"חברה לתועלת הציבור". במרכז מעריכים כי בישראל ישנם כ־1000 סיינטולוגים פעילים ועוד מספר אלפים אשר לקחו חלק בקורסים השונים של הארגון. ארגונים קטנים יותר ("מיסיונים") פועלים בתל אביב ("דימור"), בכרמיאל ובזיתן. בנוסף לכך, ישנם אודיטורים הפועלים עצמאית. המרכז ביפו מנוהל באופן ישיר על ידי הארגון העולמי, בעוד המיסיונים אשר פועלים תחת הכנסייה, נדרשים לשלם לה "דמי זיכיון" בגובה 10% מהכנסותיהם.
קבוצה השייכת ל"סיינטולוגים העצמאיים" פועלת בחיפה בשם "מכללת דרור" או "מרכז דרור". בעקבות ביקורת של המרכז בחיפה על ההנהגה הנוכחית של הארגון, הם הוכרזו "אנשים מדכאים" , ונאסר על סיינטולוגים המשתייכים לכנסייה ליצור עימם קשר ("ניתוק קשר" ). כתוצאה מהפילוג, המרכז בחיפה הפך למרכז עצמאי ללא קשר עם הכנסייה העולמית או עם המרכז ביפו, וכיום הוא מעביר את שירותי הסיינטולוגיה במלואם באופן עצמאי.
כמו כן פועלות בארץ מספר חברות לייעוץ עסקי, שמפיצות את הטכנולוגיה המנהלית, בכינוי הרשמי WISE או תחת שמות אחרים, בהם "מכון האברד לעסקים", "ריטה זוהר", "ג'י.אי.טי ייעוץ והדרכה למנהלים", "Horizons", "סול יוזמות והכשרה", "אומנות הניהול", "Enterprise" ו"קומליין".
בדו"ח הוועדה לפעילות כתות שבראשה עמדה חברת הכנסת מרים גלזר-תעסה מובא מידע מפורט על השיטות שבהן נוקט הארגון כדי לפגוע במי שהגדיר כאויביו. על פי המרכז לנפגעי כתות, אחוז התלונות הגבוה ביותר בארץ מתייחס לכנסיית הסיינטולוגיה והמתלוננים מדווחים בעיקר על פגיעות כספיות ונפשיות.
"העמותה לשגשוג וביטחון במזרח התיכון", בראשות דני וידיסלבסקי, עוסקת בהפצת חוברת "הדרך אל האושר" בישראל, בעברית, ערבית ורוסית. החוברת הופצה, בין היתר, במספר בתי ספר בישראל; ההפצה אושרה על ידי שרת החינוך לימור לבנת. הורים שהתנגדו לכך שחומרים של סיינטולוגיה יופצו לילדיהם, התלוננו והנושא נדון בוועדה ציבורית במשרד החינוך. העמותה מודה שרוב פעיליה סיינטולוגים, אך טוענת שהיא פועלת בנפרד מסיינטולוגיה ושאינה מפיצה את הדת הסיינטולוגית, אלא רק את החוברת.
"עמותת מגן לזכויות אנוש" היא הנציגה הישראלית של ארגון CCHR שנוסד על ידי האברד ומזוהה עם הסיינטולוגיה. מטרת העמותה היא "לחקור ולחשוף הפרות חוק והפרות זכויות אדם, בתחום בריאות הנפש בידי פסיכיאטרים".
הארגון פתח בית ספר יסודי "עתיד" במתחם מקוה ישראל, הפועל לפי טכנולוגיית הלמידה של האברד. משרד החינוך הוציא צו סגירה לבית הספר, ובעקבות זאת עתר הארגון לבג"ץ כנגד המשרד. בית הספר זכה בעתירה, ונפתח מחדש כ"מוסד חינוכי מוכר לא רשמי" עם מימון חלקי של משרד החינוך.
ארגונים מוסווים של הסיינטולוגיה בארץ.
הארגונים האלה פועלים בישראל ומתהדרים במגוון תחומים, כגון: עזרה לקהילה, חינוך, או ייעוץ אישי ועסקי. אולם מטרותיהם זהות: הפצת תורת הסיינטולוגיה, קידום מטרותיה של הכנסייה וקירוב אנשים נוספים אל שורותיה.
העמותות והארגונים המסונפים לסיינטולוגיה נכנסים על פי עדותם לרוב בתי הספר ועורכים מאות הרצאות והצגות לתלמידים ולמורים, מבלי לומר שהם קשורים לכנסייה ואף שמשרד החינוך אוסר על כך; מקיימים סדנאות להורים; קוראים נגד שימוש בתרופות כמו ריטלין; נגד לגליזציה; ונגד הפסיכיאטריה.
חלק מהארגונים האלה פועלים שלא למטרות רווח ונשענים על תרומות, ואחרים מפרישים לכנסייה אחוזים מהכנסותיהם. לארגונים הללו עשרות סניפים בכל רחבי הארץ.
כבר היו מספר גופים שנסגרו לאחר שנתגלה שהם הסתירו את המניעים הסיינטולוגיים שלהם מהציבור התמים. חוזר מנכ"ל של משרד החינוך מ-2003 אוסר על לימוד הספרון "הדרך אל האושר" מאת מייסד הסיינטולוגיה האברד, ואוסר על עקרונותיו במוסדות חינוכיים. המאבק בסיינטולוגיה במערכת החינוך לא נעצר שם: ב-2007 גילו הורים שילדיהם נחשפו לפעילויות הארגון בקייטנות ומחו נגדה; ב-2010 נסגר גן הילדים "פפה" בתל אביב, לאחר שהתגלה כי המנהלת חינכה את הילדים ברוח הכנסייה; שנה לאחר מכן נסגר בית הספר "עתיד" ביהוד בנסיבות דומות.
גם ברשתות החברתיות (פייסבוק, יוטיוב) ישנם מספר עמודים, קמפיינים וקבוצות המשתייכים שלא בגלוי לסיינטולוגים: "אמהות נגד ריטלין", "אנשים משנים מצבים", "ביונד - אמנים מאוחדים נגד סימום ילדים", "ישראל אומרת לא לסמים", "ישראל אומרת לא לריטלין ולדומיו".
פיטר גרינוויי
פיטר גרינוויי (באנגלית: Peter Greenaway; נולד ב-5 באפריל 1942) הוא במאי קולנוע ותסריטאי וולשי.
גרינוויי הוא צייר בהכשרתו והוא משמש כפרופסור ללימודי קולנוע בבית הספר הגבוה בסאס פה שבשווייץ. הוא נודע בחזון הוויזואלי יוצא הדופן של סרטיו ובנכונותו לעסוק בנושאים שנויים במחלוקת כגון עירום, קניבליזם ופטישיזם.
ביוגרפיה.
גרינוויי נולד בשנת 1942 בשכונת פועלים בניופורט שבויילס, לאב אורניתולוג. לאחר שלא התקבל ללימודי קולנוע ב-Royal College of Art Film School החל גרינוויי בהכשרתו כצייר ב-Walthamstow Art School. עם תום לימודיו מצא גרינוויי עבודה זמנית, תחילה כשומר-סף ואחר כעוזר שלישי לעורך במכון הסרטים הבריטי. מאוחר יותר מצא גרינוויי עבודה כעורך ב-COI, משרד ההסברה הבריטי, ובמקביל השלים לימודי תואר שני בקולנוע. במהלך עבודתו כעורך רכש גרינוויי מצלמת 16 מ"מ צנועה והחל לצלם סרטים קצרים ולפתח תאוריה לגבי קולנוע לא-נרטיבי הנשען באופן בלעדי על הדימוי. תאוריה זו נבעה, לטענתו, בעיקר מחוסר תקציב.
סרטיו הקצרים הראשונים של גרינוויי הושפעו מקולנוע אנטי-נרטיבי של יוצרי האוונגרד האמריקאי כגון הסטרקטורליסט הוליס פרמפטון, שלא הראו, לדבריו, שום ניסיון להגיע לאמת האובייקטיבית כמו במסורת הדוקומנטרית של ג'ון גרירסון. כמו כן הוא הושפע מצורתם של הסרטים הדוקומנטריים-אינפורמטיביים הממשלתיים. במספר סרטים קצרים שלו מאותה תקופה ניתן למצוא סממנים פרודיים על סוג זה של סרטים דוקומנטריים אותם יצר בעצמו במסגרת עבודתו במשרד ההסברה.
כבר בסרטו משנת 1975, "חלונות", ניתן למצוא מאפיינים רבים שמלווים את סרטיו בהמשך דרכו: סטטיות, משחקי מילים, הומור שחור, נוף כפרי אידילי, מוזיקה ומבנה כללי.
הסרט "חלונות" (Windows) מורכב מבחינה חזותית מסדרה של צילומי חלונות סטטיים, מהם עם דגש על מסגרת החלון ומהם על הנוף הכפרי הנשקף מהם, כאשר בפסקול נשמע קריין המקריא שורה של עובדות סטטיסטיות לגבי אנשים שנפלו מחלונות בשנת 1973: " […] of the 18 men, 2 jumped deliberately, 4 were pushed, 5 were cases of misadventure and one under the influence of an unknown drug, thought that he could fly". בסרטיו הקצרים של גרינוויי ניתן למצוא מתח וניגודיות בין התמונה והפסקול. נוף פסטורלי, תצלומי מפות, רישומים, כרטיסי ברכה ותמונות סטילס מלווים בקריינות של סיפורים, רשימות והיסטוריות פיקטיביות.
בשנת 1980, במקביל לעזיבתו את עבודתו במשרד ההסברה, ביים גרינוויי את סרטו הראשון באורך מלא, The Falls, סרט מוקומנטרי שאורכו שלוש שעות. הסרט היה לסרט הבריטי הראשון מזה שלושים שנה שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר של ה-BFI. הסרט מביא בצורה חיצונית של סרט דוקומנטרי הממומן על ידי משרד רשמי, את ה"ביוגרפיות" של 92 נפגעי ה-VUE (ראשי תיבות של אירוע אלים בלתי ידוע), ששמותיהם מתחילים באותיות F-A-L-L. אלה מופיעים בסרט ממוספרים ועל פי סדר האלפבית, כפי שנלקחו, כך על פי הסרט, מהמילון של הוועדה החוקרת את האירוע האלים הבלתי ידוע.
הסרט שביסס את גרינוויי כבמאי מסחרי היה הסרט "חוזה השרטט" (The Draughtsman's Contract), הפקה משנת 1982 שהופיעה מאז בכל פסטיבל קולנוע נחשב בעולם. בעקבות סרט זה הצליח גרינוויי להשיג מימון בינלאומי לסרטיו הבאים וכך לביים עוד סרטים עלילתיים רבים, רובם ככולם מובנים דרך עקרונות ארגון כגון מספור, רשימות סטטיסטיות, אלף-בית או על פי סדרות של ציורים. מאז ביים גרינוויי סרטים רבים באורך מלא, כתב תסריטים, הפיק סרטים קצרים, עבד בטלוויזיה, פרסם את תסריטיו וכן רומנים, הציג תערוכות רבות בכל רחבי אירופה וביים אופרה.
באחד עשר מסרטיו שיתף גרינוויי פעולה עם המלחין הבריטי מייקל ניימן. בין השאר הלחין ניימן את הפסקול לסרטים "חוזה השרטט", "טובעים במספרים" ו"הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" שיצא כאלבום בשם זה. המלחין הפלמי-בלגי וים מרטנס כתב את המוזיקה לסרטו "כרס של ארכיטקט".
הנס אולריך רודל
אוברסט (אל"ם) הנס אולריך רודל (בגרמנית: Hans-Ulrich Rudel; 2 ביולי 1916 - 18 בדצמבר 1982) היה טייס מפציץ יונקרס Ju 87 "שטוקה" גרמני שלחם במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
רודל נולד ב-2 ביולי 1916 בקונרדסולדאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1936 התגייס רודל ללופטוואפה, עבר קורס טיס, והוסמך כטייס מפציצי צלילה.
במהלך המלחמה ביצע רודל 2,530 גיחות הפצצה, במהלכן טען שהשמיד 519 טנקים ומאות מטרות סובייטיות אחרות, בהן ספינות מלחמה, רכבות ותותחים, והפיל תשעה מטוסים.