נולד בשנת ה'תק"ם בעיר שוסבורג וגדל באיזנשטט שבהונגריה (כיום באוסטריה), לרב יהודה ליב אשר כיהן בה כשליח ציבור. תחילה למד אצל אביו ואצל רבי רפאל מגלאגוב הדיין באיזנשטט, ואחר כך היה מראשוני תלמידיו של החת"ם סופר בישיבתו בעיר מטרסדורף ואחר כך בפרשבורג, ונחשב לאחד מגדולי תלמידיו.
בשנת תקס"ב נישא לחנה בת רבי דוד דייטש מחבר ספר "אהל דוד" אב בית דין ימניץ, סרדהאל (כיום דונאיסקה סטרדה Dunajská Streda בסלובקיה), פראונקירכן, ונאוועמסטא (עיר חדש).
בסביבות שנת תקס"ז נתקבל לאב בית דין באיה, ובשנת תקע"ז עבר לכהן כאב בית דין בלשגיארמט, שם הקים ישיבה, ובה כשישים תלמידים. בסוף שנת תקצ"ה החל לכהן כאב"ד בעיר אונגוואר, בה הקים ישיבה גדולה אשר למדו בה מאות תלמידים, מהם מחשובי רבני הונגריה.
לאחר פטירת רבו רבי משה סופר (ה"חת"ם סופר"), החל להשיב תשובות בהלכה למאות שואלים, ומאז נחשב למנהיג הבולט ביותר של יהדות הונגריה האורתודוקסית.
כתביו.
השיר "ובאו זרים למקדשי" לחנוכה מקורו בפיוט יותר ארוך שכתב איזנשטטר ופורסם בספר "נר מצווה" (1929).
בנז'מן קונסטאן
בנז'אמן קונסטאן
נצרות רומית-קתולית
בנז'מין קונסטן
בנז'מאן קונסטאן
ספלאטר
סכין שחיטה
סכין שחיטה (נקראת גם חלף) היא סכין ייעודית המשמשת ביהדות לשחיטת בהמות, חיות ועופות טהורים. עליה להיות מושחזת ואסור שימצא בלהב שלה שום פגם.
דרישות ההלכה.
בעבר היה נהוג שכל אדם יכול לשחוט, כדברי המשנה: ועקרונית מותר לשחוט בכל כלי שאינו מחובר לקרקע והדוגמאות שניתנו לזה הן כאבן צור, זכוכית ועץ, כל זאת בתנאי שהכלי יהיה חד וחלק בלא פגם. כיום נוהגים לעשות זאת בעזרת סכין העשויה מתכת שאותה קל לעצב ולשייף.
מאחר שלא כולם היו בקיאים בהלכות הסכין, תיקנו חכמים שיש צורך בחכם שישגיח ויבדוק את הסכין. הדרישה לבדיקת הסכין על ידי החכם מיוחסת לשאול המלך, שהורה על בדיקה זו לאחר מלחמת מכמש:
בהתאם לדרישות ההלכה, על מנת שסכין תהיה ראויה לשחיטה עליה לענות על שני תנאים: שתהיה חדה, כלומר - מושחזת היטב, וזאת כדי שהשחיטה תהיה קלה ומהירה (תנאי זה אינו חיוני לכשרות הסכין, ועל כן בשעת הדחק, מותר לשחוט גם בסכין שאינה מושחזת דיה). והתנאי השני הוא שתהיה חלקה, כלומר - אסור שיימצא על להב הסכין שום פגם (שבר בלהב). תנאי זה חיוני לכשרות הסכין, ומי ששוחט בסכין פגומה - הופך את הבהמה לנבלה האסורה באכילה. כל חריץ קטן בלהב, בין שהוא בחלקו העליון של הלהב (החלק החותך) ובין שהוא משני צידיו, נחשב לפגם בסכין הפוסל אותה לשחיטה.
ייתכן מצב שבעקבות השחזה יתרה בצד אחד של הסכין, ייווצר הבדל ברוחב הסכין בין תחילתה לסופה, אך פגם זה אינו פוסל. עם זאת, כאשר יש יותר משינוי אחד בגובה, כלומר, יש שינוי ברוחב הסכין בשני מקומות שונים, הסכין נפסלת.
בנוסף נהוג להשתמש בסכין מרובעת ללא חוד, זאת כדי למנוע אפשרות של חלדה - החדרת הסכין בין הקנה והוושט או מתחת לעור.
בדיקת הסכין.
הסכין צריכה 24 בדיקות; 12 לפני השחיטה, ו-12 לאחריה, בהתאם לחישוב הבא: לכל סכין 3 צדדים - החלק העליון של הלהב, צידו השמאלי וצידו הימני. הבדיקה נעשית ב"הולכה והבאה", כלומר - הבודק מוליך את אצבעו על כל אחד מצידיו של הלהב, ומחזיר אותה. כל בדיקה נעשית פעם אחת עם בשר האצבע, ופעם אחת בציפורן.יוצאות, אם כן, 12 בדיקות: בכל אחד משלושת הלהבים הולכה והבאה, 6, וכל אחת מהבדיקות פעם עם הבשר ופעם עם הציפורן - 12.
הבדיקה צריכה להיעשות במתינות, ומבלי שיהיו גורמים זרים שעלולים להסיח את דעתו של הבודק; כך אין לערוך את הבדיקה במזג אוויר חריג או כאשר הבודק נתון במצב גופני חריג. לאחר שהבודק מבצע מספר בדיקות עליו לנוח מעט כדי שלא ייטעה בבדיקה.
רבי יונה גירונדי אומר שיש להתרכז מאוד בעת בדיקת הסכין. לדבריו ייתכן מצב שבו חש הבודק בפגם קל בסכין, רק לאחר שלוש בדיקות, וזאת כיוון שלא התרכז דיו בבדיקות הראשונות.
בגמרא מובא שהיו אמוראים שבדקו את הסכין בלשונם, במים או בשמש. כל אחד בחר בדיקה שנראית לו יעילה יותר.
תלמידים שלומדים את מקצוע השחיטה מתאמנים רבות בפני רבם להבחין בפגימות הדקות של הסכין, וכן להסיר אותן ולהשחיז את הסכין באופן שהיא תישאר נקייה מפגימות כל שהן.
סכין שחיטה ופגימותיה.
שוחט שסכינו נמצאה פגומה בעת שחיטתו ובני אדם אכלו מהבשר הנשחט באותו סכין, אם ניכר שדבר זה קרה לו בשוגג, נוזפים בו. ואם במזיד, מעבירים אותו ממשרתו. בבתי המטבחיים מקפידים מאוד להשגיח על סכיני השוחטים, ולכן מצוי שם אדם שמתמחה בבדיקת סכינים, וזהו עיסוקו היחיד בבית המטבחיים, ולפני שהשוחטים ניגשים ל'ליין' (מסוע השחיטה), הם מוסרים לו את הסכין כדי שיאשר את תקינותה. אחת הסיבות שבודקים את סכיניהם של השוחטים, היא מפני ששחיטה רבה מכבידה על הידיים (בפרט בעופות), וישנו חשש שמתוך כך הם לא ירגישו בפגימה בסכין - אם תהיה כזו.
גולי בבל
המכון לארכיאולוגיה ע&quot;ש זינמן
המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן שבאוניברסיטת חיפה ממוקם על הר הכרמל בחיפה. המכון הוקם בשנת 1988 בתרומת בטי ופיליפ זינמן מארצות הברית. בהיות המכון ממוקם על רכס הכרמל, הוא שם לו למטרה להתמקד בעיקר במחקר הארכאולוגי של צפון ארץ-ישראל. במכון חוקרים, עמיתי מחקר ותלמידי מחקר מהחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה שתחום מחקרם נושק למגוון תחומים ותקופות; החל מן התקופות הפרהיסטוריות, דרך המקראיות, הקלאסיות וכלה בימי-הביניים והתקופות המוסלמיות.
פעולות.
במסגרת מחקרי המכון מתקיימות בכל שנה מספר רב של חפירות וסקרים ארכאולוגיים. בין אלה ניתן לציין את החפירות באתר המורשת העולמית נחל מערות (מערת תנור ומערת הנחל), מערת מיסליה, מערת רקפת, אוהלו II, מחקר העפיפונים בנגב, תל צף, תל אסור, תל דור, תל עכו, תל שקמונה, סקר הר מנשה, אתרים בני התקופה הכלקוליתית והברונזה הקדומה בבקעת הירדן (שייח' דיאב 2, פצאל 2 ועוד), ירושלים, סוסיתא, המונפור, אתר המורשת העולמית בית שערים ואתרים נוספים בגליל התחתון והעליון.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20, עורך המכון חפירות הצלה מגוונות בכל רחבי הארץ. אלה חפירות חוזיות. עם סיום החפירות, משוחרר בדרך כלל השטח בידי רשות העתיקות להמשך פיתוחו בידי היזם.
נפת רמלה (המנדט הבריטי)
קייפ ברטון
מאיר א&quot;ש
תומאס מיין ריד
תומאס מיין ריד (באנגלית: Thomas Mayne Reid; 22 באוקטובר 1818- 4 באפריל 1883) היה סופר אנגלי-אירי, מחבר רומני הרפתקאות וספרי ילדים ונוער.
קורות חייו.
תומאס מיין ריד נולד באירלנד ב-22 באוקטובר 1818 להורים ממוצא סקוטי, אביו היה כומר פרסביטריאני. התחיל ללמוד בבלפסט לימודי הסמכה לכומר, אך הפסיק. בשנת 1840 היגר לניו אורלינס, החל לעסוק בה במסחר תבואות, אך פוטר כי לא הסכים להלקאת עבדים שחורים. בשנת 1842 עבר לפנסילבניה, והחל בקריירה עיתונאית. סיקר את מלחמת מקסיקו בין השנים 1846–1848. התנדב לצבא המתנדבים בניו יורק, והמשיך לסקר מהקרבות. עם פציעתו ב-1848 במלחמה, חזר לניו יורק, ומשם לאירופה והתחיל את הקריירה הספרותית שלו בכפר הולדתו. ב-1850 פרסם את הרומן "חצים חופשיים", המתאר את מלחמת מקסיקו. לאחר מכן חיבר מיין ריד 22 סיפורי הרפתקאות לילדים ולנוער, שהפכו את תיאודור רוזוולט למעריצו, תחת השם הבדוי "קפיטן מיין ריד" (אף על פי שבהיסטוריה הצבאית שלו לא הגיע לדרגה מעל ללוטננט), וכן 28 רומנים למבוגרים. בשנת 1853 נשא לאישה את אליזבת, בתו של המוציא לאור של ספריו, וו. הייד. ספריו הכניסו לו כסף רב, אך הוא עצמו חי ללא כסף רב. הוא ניסה להקים באירלנד חוות ענק כמו שרווחו באמריקה. זה לא צלח, ובשנת 1866 פשט רגל וברח מנושיו לניו יורק. בשנת 1870 הורע מצבו הרפואי והוא אושפז מספר פעמים. אשתו אליזבת, שלא התרגלה לחיים באמריקה, חזרה לאירלנד והוא נשאר לבד, נכה ונאלץ להיעזר בקביים באופן קבוע. הוא מת בלונדון אליה חזר בשנת 1883.
אחד מספרי הילדים והנוער המוכרים ביותר שלו הוא רומן ההרפתקאות "פרש בלי ראש", המדבר על זוג אוהבים החיים בערבות טקסס.
על השפעת הסופר על הנוער הציוני כותב ישראל בלקינד בזיכרונותיו: "על כל בני הנעורים חביבים מאד הספרים של שני סופרים אמריקאים, מיין-ריד ופנימור קופר, שכתבו על חיי החלוצים באמריקה בעת אשר הייתה כמעט שוממה ויושביה מעטים. השפעת הספרים האלה על הצעירים הייתה כל כך גדולה, עד כי זוכר אנכי כי תלמיד הגימנסיה אשר בה למדתי ברח לאמריקה (מובן כי השיבו אותו מהעיר הקרובה!), ומקרים כאלה קרו גם בערים אחרות. השפעת הסופרים הללו הייתה נכרת גם על העסקנים הצבוריים אשר חלמו אודות ישוב היהודים באמריקה".
ניקולאי סלטיקוב
ניקולאי איבנוביץ' סָלְטִיקוֹב (ברוסית: Николай Иванович Салтыков; 31 באוקטובר 1736 – 30 במאי 1816) היה גנרל-פלדמרשל, שר החוץ וראש הממשלה של האימפריה הרוסית.
ניקולאי סלטיקוב נולד במשפחה אצילית רוסית. מצד אביו הוא היה קרוב משפחתה של אנה, קיסרית רוסיה, ואמו הייתה ממשפחת טולסטוי ידועה. בשנת 1748 החל לשרת בצבא. באותה שנה השתתף במערכה של הצבא הרוסית בגרמניה ביחידה שהייתה בפיקוד אביו. בתור קצין השתתף במלחמת שבע השנים. בשנת 1761 היה ביחידה תחת פיקודו של פיוטר רומיאנצב. בשנת 1763 התמנה למפקדה של יחידה מיוחדת שנשלחה לפולין כדי לעזור לתומכי רוסיה בממלכה. עד לשנת 1768 היו נכנסות יחידות בפיקודו מפעם לפעם לשטח האיחוד הפולני-ליטאי במטרה לתמוך במדיניות הרוסית באזור.
בשנת 1769 השתתף בקרבות נגד האימפריה העות'מאנית, אך לאור בעיות בריאות עזב את החזית ונסע לאירופה.