כאשר צוות ליבת הזהב מגיע לכוכב הלכת העתיק קרפדון, הם נוטשים את מרווין על פני השטח. חברי צוות ליבת הזהב הגיעו למסעדה שבסוף היקום בעזרת טיול בזמן, אבל לא במרחב, ולכן הם מוצאים שם את מרווין, שחיכה בסבלנות לשובם במשך 576,000,003,579 שנים (הוא ספר אותם). לדברי מרווין, "עשרת מיליון השנים הראשונות היו הכי הגרועות, ועשרת מיליון השנים הבאות, הן גם היו הכי הגרועות. מעשרת המיליונים הבאות אחריהן לא נהניתי בכלל. אחרי זה התדרדרתי במקצת." ככל הנראה, השיחה הכי טובה שהייתה לו במהלך 40 מיליון השנים האחרונות הייתה עם מְכוֹנָת קפה.
בסוף הספר חברי "ליבת הזהב גונבים" חללית שחורה לחלוטין שהייתה שייכת לכוכב הרוק הוטבלק דיאטסו. מטרת החללית הייתה להתרסק לתוך שמש במהלך הופעה של כוכב הרוק, וחברי הצוות מגלים זאת מאוחרי מדי. אך הם מוצאים טלפורטר שמעביר אותם למקומות שונים, מרווין נשאר בתוך החללית ומתסרק לתוך השמש.
בספר השלישי, החיים, היקום וכל השאר, אנו מגלים שמרווין שרד את התנגשותו עם השמש של קרפדון, ונשלח אחורה בזמן על ידי שדה אי-ההסתברות שהקרינה "ליבת הזהב." הוא מחולץ על ידי סוחר גרוטאות מתכת בכוכב הלכת סקרושלוס זיתא. הסוחר השתיל מוט פלדה על רגלו האבודה כעת של מרווין, ומכר את מרווין לגן חיות, שם ניסו צופים נרגשים לשמח אותו. זה הפך אותו לסלבריטאי בסקרונשלוס זיתא, והוא התבקש לחנוך את הגשר החדש שנועד להחיות את כלכלת כוכב הלכת. מרווין חיבר את עצמו בצייתנות למעגל הפתיחה של הגשר, ובדיוק כמו מחשב המשטרה, הגשר התאבד ולקח איתו את כל הקהל שנאסף. מרווין נותר בביצה, רגלו הכוזבת לכדה אותו בבוץ, ולכן הוא בילה קצת יותר מ-1.5 מיליון שנים בהסתובב במעגל, "רק כדי להדגיש את הנקודה". הוא תכנן להמשיך ללכת במעגל עוד מיליון שנים לפני שינסה את זה אחורה. "בשביל הגיוון בלבד, אתה מבין".
לפתע, הוא נחטף על ידי חוליה של רובוטי מלחמה במראה של שחקני קריקט, שרודפים אחרי רגלו - שהיא חלק מהמפתח שיפתח מחדש את עולמם הכלוא ויתחיל מחדש את מלחמת קריקט הרצחנית. מתוך מחשבה שהאינטליגנציה של מרווין תהיה נכס, הם מחברים את המוח שלו לממשקים של מחשב המלחמה החכם שלהם. זו טעות. הרובוטים האימתניים של קריקט מוצאים את עצמם מוצפים בצער משתק ובדיכאון, ובמקום להתמקד במשימת ההשמדה שלהם, הם מחליטים לשבת בקבוצות ולעשות משוואות ריבועיות. בזכות השפעתו של מרווין על הרובוטים חייו של זייפוד והאחרים ניצלים. מרווין ניצל (ככל הנראה) על ידי חבריו, שמחזירים אותו ל"ליבת הזהב". מכאן הסיפור שלו לא ידוע.
מרווין מופיע שוב בפרק ההאחד לפני האחרון של היו שלום ותודה על הדגים (הספר הרביעי בסדרה). ארתור ופנצ'רץ' מוצאים אותו על כוכב הלכת שבה נמצא המסר האחרון של אלוהים לברואיו. הוא בקושי מתפקד, וטוען שבגלל המסע בזמן, הוא כעת "מבוגר פי שלושים ושבע מהיקום עצמו". כל חלק בגופו הוחלף, למעט "כל הדיודות בצד שמאל", שגרמו לו כאבים עזים במשך כל קיומו. ארתור ופנצ'רץ' בסופו של דבר נושאים אותו - סובלים מהתעללות מתמדת של הרובוט, - לתחנת הצפייה במסר האחרון של אלהים לברואיו, שם הם מרימים אותו כדי לראות את מילות ההודעה: "אנו מתנצלים על התקלה". באופן מדהים, מרווין מגיב "אני חושב... שאני מרגיש טוב עם זה". האורות בעיניו כבים והמעגלים שלו שנשחקו כבר מפסיקים לפעול לחלוטין; מרווין כבר לא קיים.
סרט.
ווריק דייויס לבש את התחפושת של הרובוט בסרט משנת 2005 והקול שלו שוחק על ידי אלן ריקמן. העיצוב המודרני יותר של מרווין סוטה מהעיצוב המקורי של סדרת הטלוויזיה, בעיצוב החדש מרווין הוא קצר יותר, עם ראש גדול מאוד ביחס לגוף ובעל גפיים גוציים. התחפושת המקורית מהסדרה הופיעה בסרט בתור קמאו (הופעת אורח), כשהיא עומדת בתור במסרד הווגוני בווגוספיר, כשהגיבורים של הסיפור מנסים לשחרר את טרישיה, יחד עם צורות חיים אחרות.
שירים.
בשנת 1981 יצאו לאקרנים שני שירים בשם שבוצעו על ידי סטיבן מור, הראשון נקרא "Marvin" והשני "Metal man".
הסטודיו פולידור שיחררו שני שירים בעצמם בשנת 1981, הראשון נקרא "reasons to be miserable" והשני "marvin I love you"
שיר הערש של מרווין.
בספר החיים, ויקום וכל השאר מרווין שר שיר ערש הנקרא גם "עד כמה אשנא את הלילה", שם הוא מתואר כמשנה קצרה ללא טון או מנגינה.
"עולם עצם עינים וידום,
רד החושך וכיסה כל מתום
אך אני רואה בתת-אדום,
עד כמה אשנא את הלילה.
את פני הלילה אקדם
כבשי חשמל אמנה וארדם,
בחלומות מתוקים אנמנם.
עד כמה אשנא את הלילה."
ח'ליל שקאקי
ד"ר ח'ליל שקאקי (בערבית: خليل الشقاقي; נולד ב-1953 ברפיח, עזה למשפחה שמקורה בזרנוגה) הוא ראש המרכז הפלסטיני לחקר סקרים ומדיניות (הידוע גם בראשי התיבות: PCPSR או PSR) הממוקם ברמאללה וסוקר את דעת הקהל הפלסטינית.
ביוגרפיה.
שקאקי למד מדעי המדינה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, וקיבל תואר ראשון בתחום ב-1975 ותואר שני ב-1977. ב-1985 קיבל דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת קולומביה.
שקאקי לימד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם מאז 1986. כמנהל וחוקר, ניהל את המרכז הפלסטיני לחקר סקרים ומדיניות בשכם מעת הקמתו במרץ 1993. הוא העורך הראשי של "כתב העת של מדיניות פלסטין".
שקאקי כיהן גם כחבר בוועדת הבחירות הפלסטינית העצמאית שהוקמה כדי להכין את הבחירות לרשות הפלסטינית בינואר 1996.
אחיו של שקאקי, פתחי, גורש מהשטחים בשנת 1988 ועמד בראש ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, עד חיסולו במלטה באוקטובר 1995.
כנופיית המקלות בגלגלים
כנופיית המקלות בגלגלים (באנגלית: The Monkey Wrench Gang – מילולית "כנופיית מפתח הצינורות") הוא רומן שנכתב על ידי הסופר האמריקאי אדוארד אבי (1989-1927) ויצא לאור בשנת 1975.
הרומן, המוּכּר ביותר בין ספרי הסיפורת של אדוארד אבי, עוסק בפעולות חבלה מכוונות כנגד ציוד מכני הנדסי ותשתיות, שנועדו לעצור פעולות המזיקות לסביבה הטבעית בדרום-מערב ארצות הברית ולמחות כנגדן. השפעתו הייתה כה רבה עד שהמונח "monkeywrenching" (הטיה של Monkey Wrench – "מפתח צינורות") מסמל כיום בארצות הברית לא רק חבלה ונזק למכונות, אלא גם כל חבלה, אקטיביזם, יצירת חוקים או הפרתם שנועדו לשמר את הטבע הבראשיתי, את המרחבים הפתוחים ואת המערכות האקולוגיות.
הספר יצא בכמה מהדורות. ב-1985, עשר שנים לאחר צאת המהדורה המקורית לאור, הוציאה הוצאת דרים גרדן פרס (Dream Garden Press) לאור, מהדורה מיוחדת שכללה איורים של רוברט קרמב (Robert Crumb) ופרק שכותרתו "סלדום סין בבית" ("Seldom Seen at Home") שנמחק מהמהדורה המקורית. המהדורה האחרונה באנגלית יצאה לאור ב-2006 בהוצאת הרפר פרניאל מודרן קלאסיקס (Harper Perennial Modern Classics). הספר תורגם לכמה שפות, בהן ספרדית, צרפתית וגרמנית. הספר תורגם גם לעברית על ידי מתן קמינר ויצא לאור בישראל בהוצאת בבל ב-2010.
תקציר עלילה.
ארבעת הגיבורים הראשיים בספר הם חריגים חברתיים בעלי תודעה אקולוגית – "סלדום סין" סמית (Seldom Seen" Smith" – סמית "הנראה לעיתים רחוקות"), ג'ק מורמוני המתפרנס מהשטת תיירים בנהר הקולורדו; דוק סארוויס (Doc Sarvis), רופא מנתח מוזר, אבל עשיר וחכם; בוני אבצוג (Bonnie Abbzug), העוזרת הצעירה והסקסית שלו; וג'ורג' וושינגטון היידיוק (George Washington Hayduke), דמות חריגה של לוחם לשעבר בכומתות הירוקות שלחם במלחמת וייטנאם. יחד הם מקימים את הקבוצה שבשם הספר שמטרתה להחריב את מה שהם רואים כמערכת המזהמת והורסת את סביבתם, מערב ארצות הברית. תחילה הם מחבלים בציוד מכני דוגמת בולדוזרים המושארים ללא השגחה במחנות עבודה של הקמת כבישים, ואחר כך מפוצצים גשר בעת שרכבת מובילה פחם המופעלת אוטומטית עוברת מעליו. ככל שהם נעשים נועזים יותר ויותר כך הולכות וסוגרות עליהם רשויות החוק. שלושה מתוכם נלכדים, נשלחים למאסר ובסופו של דבר מתחייבים לבצע שירות למען הקהילה בעיירה מרוחקת, והרביעי, ג'ורג' היידיוק, מצליח להימלט לאחר שהוא מביים את מותו.
הספר זכה לתשבחות בשל הבקיאות בפרטים, יכולת ההבחנה, חוכמת הרחוב, והדיוק בתיאור החיים הרחק מהציוויליזציה. אף שנולד בפנסילבניה התאהב אבי במערב ארצות הברית, בייחוד באזור סביב ארבע הפינות, ונהג לבלות ימים בחיק הטבע.
מנקודת המבט של המאה ה-21 חברי הכנופיה שונים מאוד מהתיאור המודרני של תומכי איכות הסביבה בכלי התקשורת. גיבורי העלילה אוכלים הרבה בשר אדום, נושאים נשק חם, נוהגים ללכלך את שולי הדרך באמצעות השלכת פחיות בירה ריקות ונוהגים במכוניות גדולות (דווח שאבי נהג באופן דומה). גם הדעות הפוליטיות ששם אבי בפי הגיבורים אינן הדעות המקובלות כיום בקרב פעילי איכות הסביבה. הם אינם מאמינים בליברליזם, הם תוקפים בעיקר לבנים, אבל גם אינדיאנים בשל התמכרותם לתרבות הצריכה, והם מזלזלים בארגון שמירת הטבע הגדול ביותר, מועדון סיירה. (למרות עדויות סותרות לעיתים טען אבי "אני ליברל, וגאה בכך" כפי שכתב ב-"Abbeys' Road").
עבור חברי הכנופיה האויבים הם אלו המפתחים את דרום מערב ארצות הברית – בוזזים את האדמה, מזהמים את האוויר והורסים את הטבע ואת הטוהר המקודש של עולם המדבר של אבי. השנאה הגדולה ביותר ממוקדת בסכר קניון גלן, מבנה מונוליתי מבטון הסוכר נהר פראי יפהפה, ושאותו שואפים הגיבורים להרוס. אחת מהפסקאות הבלתי נשכחות בספר מתארת את דמות הגיבור סלדום סין סמית כשהוא כורע על גשר קניון גלן הצמוד לסכר ומתפלל ל"רעידת אדמה מדו-יקת" שתסלק את "הפקק הזמני" מנהר הקולורדו.