לאחר הבדיקה הרפואית כביכול, מדווחים החטופים על תהליכים אחרים שבוצעו עליהם. תהליכים אלו הם הדמיה, דימוי חזותי, בימוי והתנסות. במהלך ההדמיה מוצגות לחטוף תמונות שונות במטרה לעורר בו תגובות רגשיות. תהליך הדימוי החזותי דומה, מלבד העובדה שהתמונות לא מוצגות על מסך אלא מוקרנות ישר למוחו של החטוף. בתהליך הבימוי החטוף נוטל חלק מרכזי יותר בזמן שהוא עובר הזיה ממשית של מציאות מדומה. בתהליך ההתנסות מוצב החטוף מול מכשיר אלקטרוני מורכב ומקבל הוראה להפעילה. החטוף לרוב מבולבל מאחר שאינו מכיר את המכשיר אולם הוא מגלה כי הוא יודע כיצד להפעילו.
נוכחות ילדים.
לעיתים החטוף רואה בין חוטפיו ילדים, לרוב הם נראים כבני כלאיים בין בני אנוש לחוצנים.
מגע מיני.
לעיתים קרובות החטוף חווה סוג של מגע מיני עם החוצנים. לעיתים נלקח ממנו חומר גנטי במהלך המגע.
מאפיינים פחות שכיחים.
צוינו גם מאפיינים פחות שכיחים בחטיפות שחזרו בסיפורים רבים:
לאחר הבדיקות, בהם החוצנים היו קרים כלפי החטוף, הם נעשים מסבירי פנים ומדברים עמו לגבי החטיפה. במהלך שלב הוועידה תועדו חמישה סוגי שיחות: חקירות, הסברים, הקצאת משימות, אזהרות ונבואות. לעיתים ייקחו החוצנים את החטוף לסיור בחללית. לעיתים מדווחים החטופים על מסע בחלל.
חזרה.
בסופו של דבר מוחזר החטוף לאדמה, בדרך כלל לאותו מקום בו נלקח. לעיתים יודחקו זכרונות החטיפה, והחטוף רק ישים לב שאיבד זמן בשעון. לעיתים החוצנים טועים בהחזרת החטופים. העב"מולוג באד הופקינס התלוצץ כי זהו "היישום הקוסמי של חוק מרפי". הוא העריך כי ב-4–5 אחוזים מהחטיפות יש שגיאות שכאלו. טעות אחת היא להשיב את החטוף למיקום הלא נכון, או להלביש אותו בצורה לא נכונה.
טראומה.
חטופים רבים חווים טראומה בשל החטיפה. המונח בו הם משתמשים לתיאור הבעיה הוא "תסמונת פוסט-חטיפה", אם כי המונח אינו מוכר על ידי ארגוני טיפול מקצועיים. אנשים המאמינים שנחטפו בידי חוצנים מפתחים סימפטומים הדומים להפרעת דחק פוסט-טראומטית.
קבוצות תמיכה.
מאז 1980 החלו להופיע קבוצות תמיכה לחטופים ברחבי ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
היפנוזה.
חטופים רבים נזכרים בחטיפה רק לאחר טיפול בהיפנוזה. ספקנים רבים מאשימים את ההיפנוזה בהמצאת הזכרונות הכוזבים של החטיפה.
טענות נגד השימוש בהיפנוזה.
חטופים לכאורה מחפשים מהפנטים כדי לפתור בעיות כמו זמן חסר או כאבי ראש לא מוסברים. בתחילה המהפנט אוסף מידע לגבי הסימפטומים, ואז מבצע היפנוזה לחטוף לכאורה. הספקנים טענו שהתהליך עשוי ליצור זכרונות כוזבים על פי התהליך הבא:
טיעונים בעד שימוש בהיפנוזה.
ג'ון מאק ציין כי זכרונות החטיפה מודחקים מסיבות כאלו ואחרות. הרפיה קלה, אפילו ללא צורך בשימוש בהיפנוזה, מסייעת להעלאת הזכרונות על פני השטח.
הסברים.
הסברים רבים הוצעו לתופעת סיפורי החטיפה בידי חוצנים.
חלק מהחוקרים כלל לא טרחו להסביר את התופעה אלא רק רשמו אותה והשוו אותה לתופעות דומות.
אחרים סוקרנו מהתופעה, אבל היו הססניים בקבלת מסקנות מוחלטות. מאק אמר כי "מה שברור הוא שישנה כאן תעלומה. רחוק מזה, אני לא חושב שאפשר לומר."הפרופסור לספרות טרי מאתסון התעלם משאלת הממשות של סיפורי החטיפה והוקסם מהפופולריות שלהם. "אלו סיפורים שמעוררים הזדהות בשל המאפיין של חוסר האונים האנושי."
נקודת מבט ספקנית.
רוב המדענים וההיסטוריונים מאמינים כי סיפורי החטיפה לא התרחשו באמת.
השערות שונות הוצעו על ידי הספקנים כדי להסביר את הסיפורים. השערות אלו מתמקדות בעיקר בבעיות פסיכולוגיות שונות. ספקנים גם טוענים כי ייתכן שסיפורים רבים הומצאו מסיבות אלו ואחרות.
חטיפות חוצנים בתרבות הפופולרית.
לאורך השנים חטיפות החוצנים הופיעו פעמים רבות בסרטי, ספרי וסדרות מדע בדיוני שונים, ביניהם:
ריצ'רד ולנטיין מוריס
ריצ'רד ולנטיין מוריס (באנגלית: Richard Valentine Morris; 8 במרץ 1768 – מאי 1815) היה קצין בצי של ארצות הברית.
חייו.
ריצ'רד מוריס נולד במוריסניה, אז במחוז ווסטצ'סטר, כיום ברובע הברונקס בעיר ניו יורק. אביו, לואיס מוריס, היה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הוא מונה לקפטן בצי האמריקני ב־7 ביוני 1798. במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת פיקד על הפריגטה (28 תותחים) "אדמס", ותפס בשבי כמה אוניות צרפתיות. עם צמצום הצי לאחר המלחמה שוחרר מוריס מן השירות והוחזק בעתודה. ב־1802, כשפרצה המלחמה הברברית הראשונה, נקרא לעמוד בראש שייטת בת שבע אוניות, שמשימתה לשים קץ להתקפות הקורסארים הברברים מטריפוליטניה ואלג'יריה על אוניות סוחר אמריקניות. מוריס, שהניף את דגל מפקד השייטת (קומודור) על הפריגטה "צ'סאפיק" (38 תותחים), הטיל עם אוניותיו הסגר מן הים על טריפולי. ההסגר נכשל והאוניות עשו את רוב זמנן בנמל גיברלטר. מוריס שוחרר מתפקידו, והפיקוד על השייטת הועבר לידי אדוארד פרבל. הוא נקרא לשוב לארצות הברית, עמד בפני ועדת חקירה והודח מן הצי ב־14 במאי 1804.
מוריס היה חבר במפלגה הפדרליסטית ונציגה בבית הנבחרים של מדינת ניו יורק ב־1814.
מכבי קריית ביאליק
מכבי עירוני קריית ביאליק היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר קריית ביאליק המתמודדת בליגה א' שרון.
היסטוריה.
הקבוצה העפילה לליגה הלאומית בסיום עונת 2001/02, בנוסף לזכייה בגביע האיגוד. בעונת הבכורה סיימה הקבוצה במקום הרביעי והפסידה בחצי גמר הפלייאוף לאליצור אשקלון 3-0. בעונת 2003/04 סיימה במקום התשיעי. בעונת 2004/05 סיימה במקום האחרון עם ניצחון בודד לאורך כל העונה ונשרה לליגה השלישית.
בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד למשחק הגמר של גביע האיגוד, אך הפסידה לקבוצת הפועל אילת בסיכום שני מפגשים.
בסיום עונת 2011/12, העפילה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר ניצחון חוץ בהארכה במחזור האחרון מול מכבי קריית מוצקין 71-75.
בסיום עונת 2012/13, ירדה קריית ביאליק ליגה הארצית ובחלוף עונה נוספת ירדה הקבוצה לליגה א'
המועדון מפעיל שבע קבוצות גיל במחלקת הנוער המתחרות בליגות השונות.
הקבוצה מארחת את משחקיה ב"מתנ"ס גבעת הרקפות"
אימנו את קבוצת הבוגרים :רוני שיפטן, יואב גרשון, זיו תבור
בסיום עונת 2017/18 העפילה הקבוצה לליגה הארצית.
בסיום עונת 2018/19 ירדה הקבוצה לליגה א' אך נשארה עונה נוספת לאחר שאליצור פתח תקווה סטלמך ויתרה על מקומה בליגה.
בסיום עונת 2020/2021 ירדה הקבוצה לליגה א', בה היא משחקת החל מעונת 2021/2022.
בדיקות רגרסיה
יליד דיגיטלי
יליד דיגיטלי (באנגלית: Digital native) הוא מטבע לשון לתיאור אנשים שנולדו לאחר 1980, השנה בה המחשב האישי זכה לראשונה לתפוצה גבוהה הראשון ובה עלה הגלגול הראשון של הפורום ("יוזנט"). אנשים אלו מאופיינים במיומנות גבוהה בכל הקשור לתפעול, שימוש וניצול האמצעים הטכנולוגיים למילוי צורכיהם. עצם האינטראקציה של הילידים בתקופה זו עם האמצעים הטכנולוגיים מיום היוולדם ולאורך כל חייהם מאפשרת להם להיות בקיאים באופן השימוש בה.
מקור המונח.
המושגים "יליד דיגיטלי" ו"מהגר דיגיטלי" טבע מרק פרנסקי בסביבות 2001. פרסקי כיוון את קו הגבול בין המהגר הדיגיטלי ליליד הדיגיטלי לסביבות שנת 1980, עת החלו להופיע מערכות תקשורת מחשבים שאפשרו דיון בין שני סטודנטים.
ילידים מול מהגרים.
כל אלו שנולדו לפני 1980 ואימצו את הטכנולוגיה בשלב מאוחר יותר בחייהם מכונים "מהגרים דיגיטליים". לאור פערי המיומנויות נוצרת תופעה המכונה "פער דיגיטלי".
הבדלים בולטים בין הילידים והמהגרים באים לידי ביטוי בקצב הלמידה ובנפח העיסוק הדיגיטלי במהלך חייהם. בעוד הילידים לומדים את השימוש באמצעים הטכנולוגיים כשם שלומדים שפת אם, למידת המהגרים משוות ללמידת שפה חדשה.
נפח העיסוק הדיגיטלי בקרב ילידים דיגיטליים גדול מנפח השימוש בקרב מהגרים דיגיטליים.
לטענת פרנסקי, השימוש בטכנולוגיה טבעי לילידים, משום שהם גדלו לסביבה רוויה בטכנולוגיות והיו חשופים יותר לטכנולוגיה, לעומת המהגרים אשר להם שימוש זה מסובך יותר ומחייב למידה ואימון לצורך הגעה לשליטה סבירה.
בנוסף, הילידים הדיגיטליים רגילים לשינויים טכנולוגיים מהירים, ועל כן מסתגלים אליהם בקלות. המהגרים הדיגיטליים חוששים יותר מהטכנולוגיה החדשה ושופטים את הטכנולוגיה בהתאם להרגלים הישנים והמוכרים שלהם.
המהגרים הדיגיטליים מתייחסים באופן שיפוטי שלילי אל הטכנולוגיה החדשה. בעוד הילידים הדיגיטליים רואים בתקשורת דיגיטלית, למשל בפייסבוק, חיי חברה ראויים ומספקים, המהגרים הדיגיטליים נוטים לראות את הקשרים הדיגיטליים כנחותים לקשרים אישיים פנים אל פנים. על רקע הבדלים שיפוטיים אלו נוצרים לעיתים קונפליקטים בין דוריים.
התמודדות עם הבדלים.
על פי מארק פרנסקי, חינוך הוא סוגיה מרכזית בהתמודדות של המהגרים הדיגיטליים - הם דוברים שפה לא מעודכנת ובעקבותיה נוצרים חיכוכים לעיתים קרובות.
מרבית הספרות בנושא הפער הדיגיטלי עוסקת בחלוקה שבין מהגרים וילידים דיגיטליים. בניסוי שערכה אסתר הרגיטאי, נבדקו תוצאות החיפוש של נושאים שונים על ידי אנשים בגילאים שונים. היכולת למצוא מידע באינטרנט מאפשרת לאנשים למצות את הפוטנציאל של האינטרנט. לפי תוצאות המחקר ישנו הבדל דורי מובהק בקשר ליכולת של אנשים להשתמש באינטרנט. ככל שהנבדקים יותר מבוגרים, כך הם השיגו פחות תוצאות בחיפוש, מתוך חמש קטגוריות, וכן החיפוש נמשך יותר זמן. המחקר הראה שצעירים שהסתגלו לאינטרנט בגיל צעיר יותר, השיגו תוצאות יותר טובות. למהגרים הדיגיטליים יכולה להיות גישה טכנית, אך הגישה האפקטיבית שלהם לוקה בחסר, כיוון שהם אינם יודעים למצות את המידע לפי צורכיהם מבין המידע הקיים ברשת. כלומר, ישנו פער דיגיטלי מדרגה שנייה שמשפיע על השימוש היעיל במדיום זה.