"חמש" הוא אלבומה השני של להקת הרוק הישראלית, הפיל הכחול. האלבום יצא לאור בחודש פברואר 2012, כאשר הקדימו אותו 2 סינגלים: "אני בסדר, גמור" ו"הפוך". האלבום נוטה להיות "כבד" יותר מקודמו, עד כדי נטייה למטאל, השירים ארוכים יותר, הטקסטים בתקליט בעלי גוון אישי ואפל יותר מאשר במעל המים ועוסקים ברובם בתחושות של ניתוק רגשי וקשיים בהתמודדות עם המציאות היומיומית. לאחר צאת האלבום יצא הסינגל השלישי מתוכו "פקיד החלומות" לרדיו. הסינגל "הפוך" היה הלהיט המצליח ביותר מהאלבום ושאר הסינגלים זכו להצלחה פחותה. את האלבום הקליטה והפיקה הלהקה בצורה עצמאית לחלוטין, באולפן שנבנה במיוחד לצרכיהם, סמוך לחוף הים באשקלון. הקלטת האלבום והפקתו ארכו 20 חודשים.
איטורופ
איטורופ (ברוסית: Итуру́п; ביפנית: 択捉島; באיינו: エトゥオロプシリ) הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים, האי הגדול ביותר והצפוני ביותר בקבוצה זו. האי מוחזק כיום בידי רוסיה, אך יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא מקום בעל כפים רבים.
היסטוריה.
תושביו הראשונים של האי היו בני האיינו, אך ברבות השנים התיישבו באי הן רוסים בסוף המאה ה-18 והן יפנים בשנת 1800, אשר הציבו בו חיל מצב באתר שעליו שוכנת העיירה קורילסק כיום. בשנת 1855 ויתרה רוסיה על האי ליפן במסגרת חוזה שימודה.
ב־26 בנובמבר 1941 יצא צי נושאות מטוסים ממפרץ הִיטוֹקַאפּוּ בחופו המזרחי של האי לכיוון המתקפה על פרל הארבור. ב־1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, נכבשו האיים הקוריליים על ידי ברית המועצות במבצע סערת אוגוסט, ותושביו היפנים של האי גורשו ליפן גופא. מאז טוענת יפן לריבונות על האיים הדרומיים, אף שוויתרה על דרישתה לריבונות על האיים הקוריליים במסגרת חוזה סן פרנסיסקו. לאחר התפרקות ברית המועצות עברה השליטה באי לידי רוסיה. כיום האי שייך מנהלית לראיון קורילסקי שבמחוז סחלין
לפי נתונים יפניים, בשנת 1943 התגוררו באי כ־10,000 תושבים. בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית האי כ־6,300 נפש.
גאוגרפיה.
האי שוכן בין שני האיים אורופ וקונאשיר. מצר הים המפריד בינו לבין אורופ נקרא מצר פריס, על שם מגלה הארצות ההולנדי מארטן חריטס פריס, האירופאי הראשון שתועד חוקר את האזור.
שטחו של האי 3,139 קמ״ר והוא מכיל מסיבים געשיים ורכסי הרים, כאשר רצף של 12 הרי געש מצפון־מזרח לדרום־מערב יוצרים את המתאר הכללי של האי. הגבוה בהרים אלה הוא סטוקפ, הנמצא בחלקו המרכזי של האי ומתנשא לגובה של 1,634 מ'. חופיו של האי עשויים צוקים תלולים. הצמחייה בו כוללת בעיקר עצים מחטניים ונשירים.
מדגסקר במשחקים הפאראלימפיים
מדגסקר השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000), נעדרה מאולימפיאדת הנכים אתונה (2004) ושבה לקחת חלק במשחקים באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008). במשחקי החורף לא נטלה מדגסקר חלק מעולם.
כל המשלחות אותן שלחה מדגסקר למשחקים הפאראלימפים לאורך השנים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על ספורטאי בודד. הספורטאים הנכים אותם שלחה מדגסקר מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
מצרים במשחקים הפאראלימפיים
מצרים השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה מצרים חלק מעולם.
היסטוריה.
אל המשחקים הפאראלימפיים של שנת 1972 שלחה מצרים משלחת של ספורטאי בודד. במדליה הפאראלימפית הראשונה זכתה מצרים עם המשלחת שייצגה את המדינה באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) כשזכתה בחמש מדליות זהב, שתי מדליות כסף ומדליית ארד פאראלימפית אחת. בשורות המשלחת בלט האתלט מטאווי אחמד חאדר שזכה בארבע מדליות זהב, אם כי היה למשתתף היחיד בכל אחת מאותן קטגוריות בהן זכה.
באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) בלטו במשלחת המצרית שתי נשים. האתלטית פאת'י אחמד חנאן, שזכתה בשתי מדליות זהב ושתיים מכסף, וג'אבר עלי נגט שזכתה בשלוש מדליות, כולל מדליית זהב אחת, תוך שהיא שוברת את שיא העולם בהטלת כידון (קטגוריה D1) בתוצאה של 12.82 מטרים. נגט המשיכה ושברה את שיא העולם בהטלת כידון פעם נוספת (בקטגוריה A1) באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) עם הטלה של 12.88 מטרים.
להצלחה הרבה ביותר זכתה המשלחת המצרית אל אולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) שזכתה בשיא של 30 מדליות פאראלימפיות, מהן שיא של 8 מדליות זהב. במשלחת בלט האצן אחמד חסן מחמוד שזכה בשלוש מדליות פאראלימפיות. שתי מדליות ארד (במרוץ ל-100 ו-200 מטר) ומדליית זהב אחת, תוך שהוא קובע שיא פאראלימפי חדש (קטגוריה T36) במרוץ ל-400 מטר בתוצאה של 56.15 שניות. גם גומא אחמד זכה במדליית הזהב בהרמת כוח (עד 56 ק"ג) כשקבע שיא עולם של 182.5 ק"ג.
באולימפיאדת הנכים סידני (2000) היה זה האתלט מחמוד אל-עטר שזכה בשתי מדליות זהב פאראלימפיות כשקבע שיא עולם בהטלת כידון עם 49.92 מטרים, ושיא פאראלימפי בזריקת דיסקוס עם תוצאה של 53.82 מטרים. (קטגוריה F58) וגומא אחמד שבר את שיאו בהרמת כוח עם מדליית זהב ושיא עולם של 192.5 ק"ג.
1989 בברית המועצות
ב-1989 נחגג בברית המועצות יום השנה ה-72 למהפכת אוקטובר. בשנה זו נמשכה מדיניות הפרסטרויקה של מיכאיל גורבצ'וב שבסופה התפרקה ברית המועצות.
אירועים בולטים.
אירועי תרבות.
החל משנת 1988 האקדמיה לאמנות הקולנוע מחלקת פרסי "ניקה" עבור הסרטים. עבור שנת 1989 הזוכים היו:
יוסיף פאשיל
יוסיף פאשיל (או יוזף פאשיל) (ברומנית: Iosif Paschill; בגרמנית: Joseph Paschill; 17 בספטמבר 1877, בוקרשט – 29 במרץ 1966 בוקרשט) היה מלחין, פסנתרן ונגן עוגב, ומנצח מקהלה ומורה רומני, בן למיעוט הגרמני. ממייסדי המוזיקה לעוגב ברומניה.
חייו.
בין השנים 1901-1902 השתלם פאשיל אצל גבריאל פורה בפריז. נודע כנגן עוגב – בין השאר, בבית הכנסת קורל של בוקרשט - שבו פעל שנים רבות עד שנת 1924 ובקתדרלה הרומית-קתולית "ספנטול יוסיף" (יוסף הקדוש) בעיר. בצעירותו איחד את האגודות לשירה מקהלתית האוסטרית והגרמנית בבוקרשט לאגודה אחת - "אגודת השירה הגרמנית של בוקרשט - החברה הכוראלית הגרמנית קונקורדיה" "Deutscher Gesangverein Eintracht - Societatea corală germană Concordia", כמו כן ניהל את ה - Deutsche Liedertafel בבוקרשט.
יוסיף פאשיל היה ידוע גם כמורה לפסנתר והרמוניה ועם תלמידיו נמנה מלחין הרומאנסות יונל פרניק. הוא היה גם המורה הראשון לפסנתר של דינו ליפאטי.
יוסיף פאשיל עצמו הלחין רומאנסות שנשארו נכסי צאן ברזל בתולדות המוזיקה הקלה הרומנית, כמו:
"תחת עץ הדובדבן המלבלב" ("Sub vişinul înflorit") (מילים: קרול סקרוב),
"בקרחת היער על יד הכרם" ( "În rariştea de lângă vii"), "מה את רוצה?" (Ce vrei?) ,(מילים י. דוריאנו), "Ochii tăi frumoşi şi limpezi" ("עיניך היפות והבהירות") ואחרות.
פאשיל יצר מוזיקה לעוגב, מוזיקה מקהלתית, לתזמורת כלי נשיפה, האופרה ""מריוארה" לפי לברית של המלכה אליסאבטה של רומניה, קנטטת חג המולד, פנטזיה רפסודית, "אווה מריה", פוט פורי של מוזיקה עממית רומנית "הפרח של רומניה", מוזיקה ליטורגית קתולית.
הלחין גם קטעי חזנות כמו היצירה "מגן אבות" (1919) אותה הקדיש לחזן ארנולד וקר, לזיכרון עבודתם המשותפת בבית הכנסת הקורל בבוקרשט.
לא זכיתי באור מן ההפקר
לֹא זָכִיתִי בָאוֹר מִן-הַהֶפְקֵר הוא שיר ארס פואטי שנכתב על ידי חיים נחמן ביאליק בשנת 1902 (תרס"ב), ובו מתוארת עבודתו של המשורר וחציבת ניצוץ השירה מלבו.
שם השיר.
שם השיר מכוון אל משמעותו. השימוש במילה הפקר - דבר נטול בעלים המצוי ברשות הרבים, אך למעשה אינו שייך לאיש - מרמז על יצירה שכל אדם יכול לקחת ולהפכה לשלו בלי לטרוח ביצירתה. המשורר מעיד על עצמו שלא מצא את השיר או את המניע לשיר אצל מישהו אחר או ממקור חיצוני, אלא מניצוץ פנימי. האור מסמל את השיר - היצירה.
ניתוח השיר.
מבנה השיר.
השיר בנוי מארבעה בתים, שכל אחד מהם מורכב מארבע שורות ובהן חריזה קבועה ומסורגת בשורות ב ו-ד. המבנה הקלאסי מבטא באופן חיצוני את יציקת הרגשות לתוך תבנית של שיר.
הבית הראשון - מתחיל בשם השיר, אך ממשיך אותו. המשורר לא זכה באור מן ההפקר, וממשיך: הוא גם לא ירש אותו, והוא לא ניתן לו בקלות. לאחר מכן מתבטא הקושי בתקבולת הניגודית של השימוש ב בשורות ג-ד מתקיימת השוואה בין המשטחים הקשים לליבו של המשורר. עבודת היצירה משולה לחציבה ועבודת כפיים מאומצת. השיר נשאב מתוך מקומו הפנימי ביותר של המשורר, זה שקשה ביותר להגיע אליו, לבו.
הבית השני - הוא הדגשה של הבית הראשון. השיר מסתתר, קשה למצאו. הבית מתחיל באנאפורה של המילה נִיצוֹץ והוא אומנם ניצוץ קטן, אך הוא כולו של המשורר והשימוש ב מזכיר התייחסות לתינוק היוצא מהגוף במאמץ רב, ומלווה בתחושת גאווה של הורהו - מולידו.
הבית השלישי - מחדד אף הוא את הבית הקודם עם סינקדוכה של המילה "חרוזי" לשיר עצמו. אולם הפעם ההתייחסות היא בעיקר לתהליך היצירה המואץ בעקבות צרות הפוקדות אותו ובדומה לפטיש חוצבות בלבו המתפרץ והניצוץ קופץ אל תוך עינו, ומעינו הופך לשיר, בדומה לדמעה. המעבר אל העין, המשמשת חלון אל נפש האדם, והסבל והקושי הכרוכים בפעילות המתוארת מחזקים את הקושי שבכתיבת היצירה.
הבית הרביעי - בית זה שונה משאר הבתים ובו המשורר פונה אל קוראיו. השיר נמלט מחזקתו ומתפרסם, והקהל שהשיר נוגע ללבו מנכס אותו לעצמו ונוטע בו פרשנויות שונות המבטלות את התהליך הפרטי של יצירת השיר וכוונתו.