בשנת 1495 נפטר ז'ואאו השני ללא יורש לגיטימי ואחיה של איזבל עלה לשלון כמנואל הראשון, מלך פורטוגל. בהתחלה, אחותה לאונור מונתה ליורשת העצר, אולם מכיוון שלא היו לה ילדים, התפקיד הועבר לידי איזבל, אשר העבירה אותו לבנה הבכור ז'יימה, שהיה יורש העצר בין השנים 1495–1498, כאשר בנו של מנואל מיגל דה פאס, נסיך פורטוגל נולד.
איזבל נפטרה בשנת 1521 במנזר ליסבון של אם האלוהים, אחיה נפטר בהמשך השנה, אחותה לאונור נפטרה 4 שנים לאחר מכן. מתוך ארבעת ילדיה ז'יימה ודיניש הגיעו לבגרות.
משפחתה.
איזבל התחתנה עם פרננדו השני, דוכס ברגנסה, נישואים שבסופו של דבר יסתיימו בטרגדיה. אלה היו נישואיו השניים של פרננדו, לאחר מות אשתו הראשונה, לאונור דה מנסס, ממנה לא היו לו ילדים.
לאיזבל ופרננדו נולדו שבעה ילדים:
איזבלה מוויזאו
הקרמלין של ניז'ני נובגורוד
הקרמלין של ניז'ני נובגורוד (רוסית: Нижегородский кремль) הוא מבצר במרכז ההיסטורי של ניז'ני נובגורוד וחלקו העתיק ביותר, המתחם החברתי-פוליטי וההיסטורי-אמנותי העיקרי של העיר.
הקרמלין של ניז'ני נובגורוד הוא המעון הרשמי של נציג של נשיא רוסיה במחוז הפדרלי של וולגה, מושל מחוז ניז'ני נובגורוד וראש העיר ניז'ני נובגורוד.
ממוקם על הגדה הימנית הגבוהה, במפגש הנהרות וולגה ואוקה. החלק הצפון מערבי של הקרמלין יורד כמעט עד למרגלות המדרונות, החלק הדרום מזרחי יוצאת לכיכר מינין ופוז'ארסקי, והחלק הדרום-מערבי מתנשא מעל נקיק פוצ'אינה העמוק וכיכר נרודנוגו ידינסטבה.
אריטרותריום
אריטרותריום (שם מדעי: "Erythrotherium") הוא סוג של דמויי יונק שהיה קרובו של המגזוסטרודון, וחי בתקופה טריאס עליון-יורה תחתון לפני 182–210 מיליון שנה בדרום אפריקה ולסוטו.
מאפיינים.
דמוי יונק זה הגיע לגודל של חדף ואורכו הגיע ל-10 סנטימטרים כולל הגולגולת שאורכה היה 2 סנטימטרים. משקלו נע בין 20 ל-30 גרמים.
יצור זה ניזון בעיקר מפרוקי-רגליים כמו חרקים, תולעים, חלזונות ובעלי חוליות אחרים כמו לטאות.
למרות דמיונו לחדף, דמוי יונק זה הטיל ביצים. הוא נכחד לפני כ-182 מיליון שנה עקב תחרות עם הדינוזאורים וזוחלים אחרים.
ואניטי פייר (כתב עת, 1983)
ואניטי פייר (באנגלית: Vanity Fair; מילולית: יריד ההבלים) הוא כתב עת, שיוצא לאור בארצות הברית.
הגרסה הראשונה של ואניטי פייר התפרסמה בין השנים 1913–1936. המגזין הושק מחדש בשנת 1983, הוא כולל חמש מהדורות בינלאומיות ועוסק בתרבות פופולרית, אופנה ואקטואליה.
היסטוריה.
המגזין המקורי.
קונדה מוטרוז נאסט החל את צעדיו בתחום העיתונות כשרכש את מגזין האופנה "Dress" (לבוש) בשנת 1913. נאסט שינה את שם המגזין ל"לבוש ויריד ההבלים" ("Dress and Vanity Fair") והוציא לאור ארבעה גיליונות של כתב העת בשם זה, לאחר שרכש את הזכות להשתמש בשם "יריד ההבלים" בארצות הברית. בשנת 1914 שינה נאסט את שם כתב העת ל"יריד ההבלים", ומינה את פרנק קרונינשילד לעורך כתב העת, תחתיו זכה כתב העת להצלחה רבה. בין היתר כתבו בעיתון סופרים רבים ובהם אלדוס הקסלי, ת"ס אליוט, פרנץ מולנר, גרטרוד שטיין ודיונה בארנס.
בשנת 1919 מונה רוברט בנצ'לי לעורך העיתון בפועל, יחד עם דורותי פארקר שעבדה קודם לכן בכתב העת "ווג". בנצ'לי שכר את המחזאי רוברט אי. שרווד לעבוד עמו על העיתון. בשנת 1925 כבר נחשב "ואניטי פייר", לצד כתב העת "הניו יורקר", לאחד מכתבי העת המובילים בתרבות האמריקאית. במגזין כתבו הסופרים תומאס וולף, ת"ס אליוט ופי. ג'י וודהאוס ואדוארד שטיכן צילם עבורו.
בעקבות השפל הכלכלי הגדול שאירע בשנת 1929 החל המגזין לסבול הפסדים בשל הירידה בכמות המפרסמים בו. בדצמבר 1935, בשל הירידה בפופולריות שלו בשנות ה-30 של המאה ה-20, מוזג עם המגזין "ווג".
חידוש המגזין.
בשנת 1981 החליטה הוצאת קונדה נאסט להוציא את המגזין מחדש באותו השם.
המהדורה הראשונה פורסמה בפברואר 1983 (תאריך הכריכה היה מרץ), בעריכת ריצ'רד לוק, שהיה קודם סגן עורך The New York Times Book Review. לאחר שלוש גליונות הוחלף לוק על ידי ליאו לרמן, עורך הכתבות של המגזין ווג. בגיליונות הראשונים השתתפו בין השאר: גבריאל גארסיה מארקס, פרננדו בוטרו, קלמנט גרינברג, אנדי וורהול, אירווינג פן, הלמוט ניוטון, יוסף ברודסקי, פיליפ רות וסוזן סונטג.
בשנת 1984, מונתה, בגיל 31, העיתונאית הבריטית טינה בראון לתפקיד העורכת הראשית. בראון שינתה את הדגש של המגזין והוא החל להתמקד יותר בתרבות פופולרית ואופנה. תחת ניהלה תפוצת המגזין עלתה מ-200,000 לכ-1.2 מיליון עותקים בחודש. בראון עזבה את המגזין ב-1992 והוחלפה בגריידון קרטר. בראון המשיכה אחר כך בקריירה של עורכת ומול"ית מובילה.
כתבים ובעלי טור קבועים כללו את דומיניק דאן, סבסטיאן יונגר, מייקל וולף, מורין אורת וכריסטופר היצ'נס. בין הצלמים המפורסמים של המגזין נמנו ברוס וובר, אנני ליבוביץ', מריו טסטינו והרב ריטס, שכולם סיפקו למגזין שורה של שערים מפוארים ודיוקנאות של עמודים מלאים של ידוענים. בין המפורסמים שבהם היה צילום השער של ליבוביץ, באוגוסט 1991, ובו דמי מור עומדת עירומה, בהריון, תמונה שכותרתה "עוד דמי מור" ונחשבת לאיקונית בתרבות הפופ.
בנוסף לצילומיו השנויים במחלוקת, המגזין מפרסם גם מאמרים ותחקירים במגוון נושאים. בשנת 1996 כתבה העיתונאית מארי ברנר חשיפה על תעשיית הטבק שכותרתה "האיש שידע יותר מדי". המאמר עובד מאוחר יותר לסרט "המקור" (1999), בו כיכבו אל פאצ'ינו וראסל קרואו. מאמר במהדורת מאי 2005, לאחר יותר משלושים שנות מסתורין, חשף את זהותו של "גרון עמוק", אחד המקורות למאמרים ב"וושינגטון פוסט" על פרשת ווטרגייט, מה שהוביל להתפטרותו של 1974 נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון. המגזין מציג נוהג לערוך ראיונות ארוכים עם ידוענים, כולל שאלון פרוסט. ראיונות בולטים כללו את: טרי האטצ'ר, שחשפה במגזין שהיא עברה התעללות מינית בילדותה; הריאיון הראשון של ג'ניפר אניסטון לאחר גירושיה מבראד פיט; אנדרסון קופר, שדיבר על מות אחיו; והריאיון הראשון של מרתה סטיוארט לאחר שחרורה מהכלא.
באוקטובר 2010, פרסם המגזין תחקיר על האחיות קלייר ושרה ברונפמן, בנותיו של אדגר ברונפמן (האב), שהצטרפו לארגון אמריקאי מסתורי בשם נקסיום, הזרימו אליו מיליוני דולרים מירושתן למרות התנגדות אביהן, ותובעו את מי שיוצא נגדו. אחר כך התגלה כי הארגון היה למעשה כת שעסקה בסחר במין, עבודות כפייה וסחיטה באיומים, תוך כדי התחזות לחברה המספקת שירותי שיווק.
במאי 2011, השיק המגזין מהדורה אלקטרונית למחשב לוח אייפד על בסיס דמי מנוי
ביוני 2012, ערך המגזין תחקיר על שרה נתניהו, בו טען כי היא "מנהלת את ההצגה וחורצת גורלות".
בגיליון מאי 2014, התפרסם מאמר שכתבה מוניקה לווינסקי, שכותרתו "בושה והישרדות", ובו דנה בחייה ובפרשת עם יחסיה הנשיא קלינטון. זמן קצר אחר כך הכריז המגזין שלווינסקי תהיה בעלת טור, ותכתוב על נושאים רלוונטיים שמעניינים אותה.
ביוני 2017, פרסם המגזין ריאיון עם הטניסאית האמריקאית סרינה ויליאמס, עם תמונת שער של ויליאמס בהריון בעירום מלא.
בנובמבר 2017, הוכרז כי ראדיקה ג'ונס, מנהלת המערכת של מדור הספרים של הניו יורק טיימס, תחליף כעורכת הראשית את גריידון קרטר לאחר 25 שנה, ב-11 בדצמבר 2017.
מהדורות בינלאומיות.
ישנם חמש מהדורות בינלאומיות של המגזין; ב (מאז 1991), איטליה (מאז 2003, גרסה המתפרסמת מדי שבוע), ספרד (מאז 2008), צרפת (מאז 2013), ומקסיקו (מאז 2015).
"ואניטי פייר" גרמניה הושק בפברואר 2007 בעלות של 50 מיליון יורו, אז כתב העת החדש היקר ביותר בגרמניה מזה שנים, וההשקעה הגדולה ביותר של הוצאת קונדה נאסט מחוץ לארצות הברית. לאחר שהתפוצה ירדה מחצי מיליון לפחות מ-200,000 בשבוע, המהדורה הגרמנית נסגרה בשנת 2009.
דירוגים.
ואניטי פייר נוהג לפרסם רשימות של דירוגים שונים, בין היתר מאז 2004 פרסם את "רשימת המתלבשים הטובים בעולם". כך לדוגמה בשנת 2009 נבחרה מישל אובמה במקום הראשון וקרלה ברוני בשני. ואניטי פייר הפסיק לפרסם את רשימת המתלבשים בשנת 2017, לאחר מינוי ראדיקה ג'ונס לעורכת ראשית. דירוגים נוספים כוללים את "רשימת האנשים המשפיעים ביותר בעולם", ו"רשימת האנשים המשפיעים בתקשורת ובעולם התרבות".
מלחמת העצמאות של קפריסין היוונית
הר הארקורט
הר הארקורט או הר הרקורט (באנגלית: Mount Harcourt) הוא הר בקצה הצפוני של רכס חבר העמים, שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,535 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,660 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 9.2 קילומטרים ממזרח להר קיפין.
ההר ממוקם בסמוך להר רוברט סקוט, ומתנשא מעל צידו המזרחי של שפכו של קרחון בירדמור אל מדף הקרח רוס.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר התגלה בדצמבר 1908 על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
ז'יימה, דוכס ברגנסה
תחשוב על הילדים
"תַּחֲשׁוֹב על הילדים" או "מה עם הילדים?" היא קלישאה, שקשורה לזכויות הילדים, שהתפתחה לטקטיקה רטורית. לעומת זאת, בדיבייט, הקלישאה היא אד מיסריקורדיאם, שמשמשת כפנייה אל הרגש, ולפיכך גם כשל צורני .