חברת פילסברי רכשה את האגן-דאז בשנת 1983. בשנת 1999 מיזגו פילסברי ונסטלה את ייצור הגלידה האמריקאית והקנדית שלהם למיזם משותף בשם "Ice Cream Partners". לאחר מכן רכשה ג'נרל מילס את פילסברי בשנת 2001 והצליחה לקדם את המיזם המשותף. בשנת 1985 רכשה פילסברי את דייברפודס; הזכיינית הגדולה ביותר בברגר קינג בארצות הברית וחברת האם של פיצת גודפאדר. בשנת 1988 מכרה פילסברי את רשת פיצת גודפאדר כחלק ממהלכי הארגון מחדש של החברה. בשנת 1989 רכשה חברת גרנד מטרופוליטן (לימים, דיאג'ו) הבריטית את החברה הזו. בשנת 2001 מכרה דיאג'ו את פילסברי ליריבה הוותיקה שלה, ג'נרל מילס.
הישגים בולטים.
בעבר, טענה פילסברי שיש לה את טחנת הקמח הגדולה ביותר בעולם בפילסברי א-מיל, המשקיף על מפלי סנט אנתוני על נהר המיסיסיפי במיניאפוליס. בטחנה היו שניים מגלגלי המים עם מהחזקים ביותר שנבנו אי פעם, ולכל אחד מהם היו 1200 כוחות סוס (900 קילוואט).
בשנת 1960 פרסם רוברט ג'יי קית', סגן נשיא פילסברי, מאמר בשם "מהפכת השיווק" בכתב העת השיווקי, "Journal of Marketing". המאמר, שהתבסס על זיכרונותיו האישיים של קית', קבע את הדרך שבה התפתחה חברת פילסברי. הוא ציין כי החברה עברה מהתמקדות בייצור בשנות ה-60 של המאה העשרים למוקד המכירות בשנות ה-30 ולמוקד הצרכנים בשנות החמישים. המאפיינים של שלוש התקופות המובהקות הללו באבולוציה של פילסברי כוללים: העידן המכוון לייצור בין השנים 1869–1930 – המאופיין ב'התמקדות בתהליכי ייצור'; עידן המכירות משנות השלושים עד שנות החמישים – המאופיין בהשקעה במחקר לפיתוח מוצרים חדשים ופרסום כדי לשכנע שווקים ורוכשים מיתרונות המוצר והעידן המכוון לשיווק, מתחילת שנות החמישים – המאופיין במיקוד הסמוי והקיים של צורכי הלקוח. בנוסף, שיער קית' כי עידן בקרת השיווק עומד להגיע. אף על פי שמאמרו של קית' תיעד במפורש את התפתחותה של פילסברי, נראה שהוא הציע כי השלבים שנצפו בפילסברי מהווים דרך אבולוציונית רגילה (ייצור ← מכירות ← שיווק) עבור מרבית הארגונים הגדולים. ממצאיו של קית' גררו תגובות שונות מטעם גופים וחברות שונות.
מינאס טירית
פילסברי
התרסקות המזל&quot;ט בביירות (2019)
גורמים בלבנון וארגון חזבאללה דיווחו על כך בשעה 02:30 ב־25 באוגוסט 2019, שני כטב"מים התרסקו ברובע הדאחייה שבביירות, בירת לבנון.
לדברי אותם גורמים לבנוניים, ישראל שלחה כטב"מים צה"לים לשטח לבנון, מז"לטים שהתרסקו כאמור ברובע הדאחייה. חזבאללה הכחיש שהפיל מזל"טים צה"ליים או כיוון לכאלו. זה היה האירוע הראשון מסוג זה מאז מלחמת לבנון השנייה.
רקע כללי.
ביולי 2019 ישראל החלה לתקוף בעיראק את בסיסי המיליציה העיראקית אל-חשד א-שעבי הנתמכת על ידי ממשלות איראן ועיראק. כמה בכירים עיראקים, איראנים וישראלים ייחסו את ההתקפות לישראל, אך בשלב הראשוני של "גל" התקיפות ישראל לא אישרה ואך גם לא הכחישה מערובות בתקיפות. עם זאת ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, רמז על האחריות לתקיפות באוגוסט 2019 וטען כי "איראן אינה חסינה בשום מקום". בסופו של דבר, ישראל לקחת אחריות על התקיפה בסוף אותו החודש.
חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי טען כי בחירות הקרובות בישראל והערכות רבות לפיה ארצות הברית עשויה להתחיל בשיחות עם איראן בנוגע לתוכנית הגרעין של האחרונה, יכולות להיות סיבות לכך שישראל "הגבירה את הלחץ".
התקיפה.
על פי סוכנות הידיעות הלאומית הלבנונית וגורמים לבנונים, הכטב"מים הישראליים ביצעו טיסות בגובה נמוך מעל צידון ב-02:30, ב-25 באוגוסט 2019 ולבסוף התרסקו ברובע הדאחייה, הידוע כמעוז של המיליציה השיעית-לבנונית חזבאללה.
בחזבאללה נטען כי אחד הכטב"מים של צה"ל היה ממולכד ובשל כך נגרם נזק לרכוש בבנייין מרכז התקשורת של הארגון, בנוסף לטענה זו פורסם בתקשורת הלבנונית כי שלושה אזרחים נפגעו מרסיסים בשל התרסקות הכטב"ם.
Three Lions
Three Lions (בתרגום מילולי: שלושה אריות), מכונה גם It's Coming Home או Football's Coming Home, הוא שיר של הקומיקאים האנגלים דויד בדיאל ופרנק סקינר ולהקת הרוק Lightning Seeds. השיר יצא ב-20 במאי 1996, לרגל יורו 1996 שאנגליה אירחה.
המוזיקה נכתבה על ידי הסולן של Lightning Seeds, איאן ברודי, ובדיאל וסקינר - מגישי תוכנית קומדיית הכדורגל Fantasy Football League - כתבו את המילים. שלושתם נתנו את קולם. בניגוד לשירי כדורגל אחרים, המילים מבטאות את האכזבה מלהיות חובב כדורגל.
שם השיר נובע מהסמל של נבחרת אנגליה בכדורגל, שמתבסס על סמל אנגליה, שכולל שלושה אריות כחולים על רקע לבן.
"שלושה אריות" הוא אחד משלושת השירים היחידים שהיה בראש המצעד הבריטי יותר מפעם אחת עם גרסאות ליריות שונות. השירים האחרים הם Do They Know It's Christmas? ו־mambo no. 5
השיר מתואר כ"המנון בפועל" של הכדורגל האנגלי מאז 1996. הפזמון שלה, עם השורה החוזרת "It's Coming Home", הפך לפזמון פופולרי בקרב האוהדים במשחקי אנגליה.
כלכלת מוסקבה
כלכלת מוסקבה היא הכלכלה הגדולה ביותר מבין הסובייקטים המרכיבים את הפדרציה הרוסית במונחים של תוצר אזורי גולמי (GRP). תרומת התוצר האזורי הגולמי של מוסקבה לכלכלת רוסיה הכוללת יורדת בהדרגה ובשנת 2016 צנחה ל-16.5% בשל העובדה כי כלכלות אזוריות מראות לעיתים קרובות פוטנציאל גדול יותר להתפתחות כלכלית, תוך התמקדות בביקוש מקומי, שלעיתים קרובות מתעלם ממשברים עולמיים. במבנה התוצר אזורי גולמי של מוסקבה, חלק נכבד נכבש על ידי מגזר השירותים, שרגיש יותר למצב הכלכלי העולמי. גם מסחר ותיירות ממלאים תפקיד חשוב.
היקף כלכלת מוסקבה בשנת 2018 הסתכם ב-15.7 טריליון רובל, הוצאות צרכנים - יותר מ -10 טריליון רובל, מה שאיפשר למוסקבה לתפוס את המקום השלישי מבין ערי אירופה במדד זה ולהיכנס לעשרים שוקי הצרכנות הגדולים בעולם.
תוצר אזורי גולמי.
מוסקבה מהווה 54% מסך התרומה של ערי המיליון לכלכלת המדינה (סך הכל 16 ערי מיליון מהוות שליש מהתמ"ג של רוסיה).
כרגע מוסקבה היא המרכז הפיננסי הגדול ביותר בקנה מידה לאומי ומרכז הניהול של חלק ניכר מכלכלת המדינה. לדוגמה, יותר ממחצית הבנקים הרשומים במדינה מרוכזים במוסקבה, בעוד שהם מהווים 90% מנכסי הבנקים. בנוסף, רוב החברות הגדולות רשומות ויש להן משרדים ראשיים במוסקבה, אם כי הייצור שלהן יכול להיות ממוקם אלפי קילומטרים ממוסקבה לחלוטין. נכון לנובמבר 2019, 104 מתוך 200 המפעלים הגדולים במדינה רשומים במוסקבה.
בנוסף, מוסקבה מרכז גדול של הנדסת מכונות, כולל הנדסת חשמל, כלי מכונה, בניית ספינות, ייצור מכשירים; מתכות אל ברזליות ואל ברזליות (ייצור סגסוגות אלומיניום), כימיה, אור ודפוס. אך בשנים האחרונות יש תהליך של העברת ייצור מחוץ למוסקבה.
תעשייה.
מוסקבה, למרות חלקה המשמעותי של התעשייה בכלכלה, היא מרכז התעשייה והייצור הגדול ביותר ברוסיה, המבוסס על כוח עבודה מיומן משמעותי.
מגזרי המשק המייצרים מוצר אמיתי מהווים 20.7% מהתוצר האזורי הגולמי של מוסקבה; 1.88 מיליון איש מועסקים כאן.
מגזר השירותים.
מוסקבה מהווה יותר מ-30% מסך המחזור הקמעונאי הרוסי. על פי תוצאות שנת 2018, חלקה של מוסקבה במחזור הכולל של הפדרציה הרוסית הסתכם ב -15.2%.
מחזור המסחר הקמעונאי ממשיך לצמוח בקצב מהיר. מספר חנויות הקמעונאות הנייחות בשנת 2018 הגיע ל 58,812, מרכזי קניות ומתחמים -615.
את השווקים מתכננים להחליף בקניונים המופעלים על ידי לשכת ראש העיר. לשנת 2018 ישנם 26 שווקים קמעונאיים, 21 חקלאיים, אחד אוניברסלי ו- 1 מתמחים; ירידי סוף שבוע נערכים ב-102 מקומות.
תיירות.
תפקיד משמעותי בכלכלת העיר ממלא עסקי התיירות הקשורים בקבלת אורחים מרוסיה וממדינות זרות, כמו גם הפעילות הכלכלית הנלווית בענף השירותים. למעלה מארבעה מיליון תיירים מבקרים במוסקבה מדי שנה, רובם מגיעים מגרמניה, ארצות הברית, סין, בריטניה, צרפת, טורקיה, איטליה, ישראל, יפן וספרד. מאז 2007, מתוך כל 10 זרים שנכנסים לרוסיה למטרות תיירות, שבעה מגיעים למוסקבה.
תשוקה, זהירות
תאווה, זהירות (בסינית מסורתית: 色，戒) הוא סרט ריגול אירוטי תקופתי משנת 2007 בבימויו של אנג לי, על פי הנובלה משנת 1979 מאת איילין צ'אנג. הסיפור מתרחש בהונג קונג בשנת 1938 ובשאנגחאי בשנת 1942, אז עיר תחת כיבוש הצבא היפני הקיסרי שנשלטת על ידי ממשלת הבובות בראשות ואנג ג'ינג-וויי. העלילה מתמקדת בקבוצה של סטודנטים סיניים מאוניברסיטת הונג קונג שמתכננת להתנקש בסוכן מיוחד ומגייס בכיר העובד עבור ממשלת הבובות, באמצעות אחת מבנות קבוצתם, צעירה מושכת, כדי לפתות אותו למלכודת. הסרט מבוסס על האירוע ההיסטורי של הניסיון הכושל של המרגלת הסינית ג'נג פינגרו להתנקש בחייו של משתף הפעולה היפני דינג מוקון. הסרט הופק בתקציב של 15 מיליון דולר והכניס 67 מיליון דולר.
עם סרט זה זכה אנג לי בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה בפעם השנייה, הסרט הראשון היה עם הר ברוקבק. העיבוד הקולנועי והסיפור מבוססים באופן רופף על אירועים שהתרחשו במהלך הכיבוש היפני בשאנגחאי. סצינות המין המפורשות של הסרט הביאו לדירוג NC-17 בארצות הברית.
שם הסרט.
לשם הסרט, תאווה, זהירות, יש משמעות כפולה בסינית. ניתן לקרוא את "תאווה" (色, sè ) כ"צבע", בעוד ש"זהירות" (戒, jiè ) יכולה להיקרא כ"טבעת" ולכן שם הסרט יכולה להיקרא גם כ"טבעת צבעונית", אובייקט שממלא תפקיד מרכזי בסיפור. שתי הקריאות החלופיות של השם שזורות לסיפור אזהרה של תאווה ואהבה באמצעות השימוש הסמלי בטבעת.
עלילה.