נחום ברוכי נולד בגדרה כבנם השני של שרה ויהושע ברוכי, שהיו לפני כן חברי קבוצת רודגס, ליד פתח תקווה. הוא נקרא מנחם נחום, ע"ש האדמו"ר מבויאן-טשרנוביץ, רבם של אביו וסבו. כשהיה כבן שנתיים, עברה המשפחה לטירת צבי, לשם נקרא אביו לשמש כמוכתר הקיבוץ. כילד, שהיה מהשכבה הבוגרת של ילדי הקיבוץ, הושפע מאוד מהאווירה בבית ובקיבוץ, ומהחיים בצילו של אביו, המוכתר. לעיתים הצטרף לביקורים של אביו במאהלי הבדואים באזור, עימם עמד אביו בקשרי ידידות. בהיותו כבן 11 פרצה מלחמת השחרור, שבמהלכה נהרג דודו, צבי תמרי הי"ד, ואשתו, הלנה, שהייתה אחות אביו של נחום, חלתה ולאחר כמה חודשים נפטרה. ארבעת ילדי המשפחה נלקחו על ידי הדודים, שרה ויהושע ברוכי, לטירת צבי, והמשפחה הפכה לאחת. בעקבות האירוע הזה החליטו ההורים לעזוב את הקיבוץ, ובשנת תש"י (1950) עברה המשפחה לירושלים. בירושלים הצטרף נחום לתנועת בני עקיבא, לשבט "מתנחלים". בסיום לימודיו בבית הספר היסודי "לדוגמה", יצא ללימודים בישיבת כפר הרוא"ה, ומשם המשיך ללימודים בישיבת "כרם ביבנה".
שירות צבאי.
נחום התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל "מתנחלים", שיועד לחזק את קיבוץ בארות יצחק, שהוקם מחדש באדמות וילהלמה, לאחר שפונה ממקומו בנגב בעקבות קרב קשה במלחמת השחרור. במבצע סיני היה נחום באמצע קורס מ"כים, והשתתף בקרבות המיתלה. לאחר מכן השתתף בקורס קצינים, והשתחרר בדרגת סגן. מכאן ואילך המשיך לטפס בסולם הדרגות ובמגוון תפקידים. במלחמת ששת הימים היה מ"פ בחטיבת השריון הראל, שלחמה בצפון ירושלים, ושיחררה את האזור מה"קסטל" דרך "נבי סמואל" עד "תל אל פול" וגבעת המבתר. במלחמת יום כיפור צלח את תעלת סואץ כמפקד גדוד 86, והשתתף בקרבות בעיר סואץ ובכיתור הארמייה השלישית. במלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד חטיבת שריון. תפקידו האחרון בצבא היה במסגרת פיקוד העורף, בו פיקד על נפת פתח תקווה במלחמת המפרץ. השתחרר משירות מילואים בגיל 60, בדרגת סגן-אלוף.
נחום היה חבר בהנהלת עמותת חטיבת הראל, ומטעמה היה חבר בהנהלת עמותת גבעת התחמושת, ותקופה מסוימת עמד בראשה.
בני עקיבא.
בשנת תשי"ט (1958) לאחר שחרורו מהצבא, יצא נחום ל"טיול הגדול". יחד עם שני חבריו לגרעין הנח"ל, יחזקאל דגן ומשה זר, יצאו למסע רגלי, מתוכנן היטב לפרטי פרטים, ממטולה לאילת. נחום קבע את מושבו בקיבוץ בארות יצחק, ושימש בו במגוון תפקידים, החל מחקלאי פשוט, טרקטוריסט בשדות המשק, מרכז ענף, מרכז משק, מזכיר הקיבוץ ועד לתפקיד מזכ"ל תנועת הקיבוץ הדתי (1999-2003). בשנת תשל"ד 1974 יצא נחום עם משפחתו לארצות הברית כשליח מרכזי של בני עקיבא בצפון אמריקה. במשך 3 השנים שבהן ריכז את פעילות בתנועה, דאג וארגן גרעיני עלייה לארץ, וכן דאג לשליחת סטודנטים יהודים לביקורים בברית המועצות, בתקופה בה מסך הברזל עוד חצץ בין הגוש הקומוניסטי לבין העולם החופשי.
חינוך.
בהיותו כבן 45, שינה נחום כיוון, והפך למורה בבית הספר של הקיבוץ הדתי בקבוצת יבנה. לשם כך נרשם ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן, כדי שהידע הרב שהיה לו יקבל אישור אקדמי. את לימודיו באוניברסיטה סיים בתואר ד"ר, בגיל 71. את עבודת הדוקטורט בנושא "הקיבוץ הדתי בשנים תש"ח-תש"ך" הגיש בהנחיית זאב ספראי ועירית עמית כהן. ספרו "נקום ובנינו" מבוסס על עבודת המחקר. בבית הספר ביבנה הקים את מגמת לימודי ארץ ישראל, מהראשונות בארץ. ובהמשך כיהן כמנהל בית הספר. בכל השנים ריכז, ארגן וניהל טיולים ומסעות בכל מרחבי הארץ, ושימש כיועץ לאחרים שרצו לארגן טיולים. בשנת תשס"ו 2006 נענה נחום לפנייתה של משפחת אופנר, והצטרף למיזם "נפגשים בשביל ישראל" כיועץ ומתכנן. במסגרת המיזם, מטיילות קבוצות שונות לאורך שביל ישראל, בליווי הסברים על האתרים השונים לאורך המסלול, בנושאי טבע, מורשת מסורת ונוף.
חיים אישיים.
נחום הכיר את חנה (ביתם של מנחם ומלי ערמון, ממייסדי בארות יצחק) בהגיעו כנח"לאי לקיבוץ. הם התחתנו ובנו את ביתם בקיבוץ. לזוג 6 ילדים, שגם הם, כהוריהם ממשיכים בדרך של אהבת העם והארץ. כל ילדיו שירתו בצה"ל כקצינים, וכך גם רוב נכדיו.
נחום נפטר בשבת פרשת וישב, כ"ג בכסלו תשפ"ב ונקבר בקיבוצו, בארות יצחק.
פוליטיקה ימנית
פוליטיקה ימנית מוגדרת בדרך כלל כתמיכה בדעה כי סדרים חברתיים והיררכיות חברתיות מסוימות הן בלתי נמנעות, טבעיות, נורמליות או אף רצויות, והתמיכה בעמדה זו בדרך כלל מתבססת על משפט הטבע, הכלכלה, או על מסורות. ניתן לראות היררכיות ומצב של אי שוויון כתוצאה טבעית מההבדלים החברתיים המסורתיים, או כתוצאה של תחרות בכלכלות השוק. פוליטיקה ימנית נחשבת כמקבילה לפוליטיקה השמאלנית, והספקטרום הפוליטי של שמאל-ימין הוא אחד מהספקטרומים הפוליטיים הנודעים ביותר.
בדרך כלל כאשר אדם או גורם כלשהו משתייך לצד הימני של המפה הפוליטית הוא נוהג לתמוך במפלגה או במערכת פוליטית הדוגלת ביוזמה חופשית, בעלות פרטית, ואשר לרוב תומכת בעמדות מסורתיות מבחינה חברתית.
הימין כולל הן אנשים אשר שמרנים מבחינה חברתית והן אנשים שתומכים בשמרנות פיסקלית, בעוד שבדרך כלל רק מיעוט מתנועות הימין, כגון פשיסטים, נוטים להיות אנטי-קפיטליסטיים. הימין כולל גם קבוצות מסוימות אשר נוטים לתמוך בליברליזם חברתי על אף שהם תומכים בשמרנות פיסקלית, למשל ליברטריאנים ימניים .
קטי בדטגר
קטי בדטגר (; 28 בדצמבר 1932 – 1 במאי 2017) הייתה זמרת דנית, שייצגה את דנמרק באירוויזיון 1960.
ביוגרפיה.
בדטגר נולדה למשפחה מיעוטת יכולת בעיר נרברו. אביה עסק בתחום ייצור כלי רכב. בגיל נעוריה עברה עם משפחתה להוסום, שם החלה לשיר במקהלת הבנות של תחנת הרדיו הדני. היא נשרה בכיתה ז' מבית הספר, ועבדה כזבנית מחנות בשמים במשרה מלאה.
היא עברה במשך שנים אחדות לקנדה, וחזרה לדנמרק, לעסוק בתחום הבשמים. בד בבד לעבודתה היא למדה שיעורי פיתוח קול אצל הזמר יוהנס ואהל. בשנת 1957 חתמה אצל חברת התקליטים Nordisk Polyphon. תחת החברה, בדטגר הוציאה לאור את השיר "Fisker-pikens sang", שנמכר בכ-100,000 עותקים ברחבי העולם.
בשנת 1960 זכתה בדטגר בדאנסק גרנד פרי, הקדם הדני לאירוויזיון 1960, עם השיר "Det var en yndig tid". השיר סיים במקום העשירי בתחרות, שהתקיימה בלונדון, עם ארבע נקודות.
במרוצת הקריירה המוזיקלית שלה פרסמה שיר משותף עם גוסטב וינקלר. בנוסף, הייתה סולנית קבועה בתוכנית הרדיו "פלמהייבן". בשנות ה-80 הקליטה כמה שירים עם פזמונאיים דנים. בשנת 2005 פרסמה מארז תקליטורים בשם "Blå viol".
היא נפטרה ב-1 במאי 2017, בגיל 84.
פוליטיקה שמאלנית
פוליטיקה שמאלנית מוגדרת בדרך כלל כתמיכה בשוויון חברתי ובאיגליטריאניזם, לעיתים רבות תוך כדי התנגדות להמשך קיומן של היררכיות חברתיות. הפוליטיקה השמאלנית בדרך כלל ממוקדת בדאגה לאנשים בחברה שנתפסים כמקופחים ביחס לאחרים וכן באמונה שיש מצב של אי שוויון לא מוצדק שצריך לחתור לצמצם או לבטל.
המונחים שמאל וימין בספקטרום הפוליטי של שמאל-ימין נטבעו במקור במהלך המהפכה הצרפתית והתייחסו במקור למיקום המושבים באספת המעמדות של המשטר הישן המלוכני בצרפת - אלו שישבו בחלק השמאלי התנגדו בדרך כלל למשטר הישן ותמכו במהפכה הצרפתית, ביצירת רפובליקה דמוקרטית ובחילון של מוסדות החברה בעוד שאלו שישבו בחלק הימני תמכו במוסדות המסורתיים של המשטר הישן.
במהלך המאה ה-18 המונח "שמאל" החל להיות מיוחס לתנועות פוליטיות שונות, ובמיוחד לתנועות רפובליקניות בצרפת במהלך המאה ה-18, אך במהלך המאות ה-19 וה-20 המונח החל להיות מיוחס גם לתנועות סוציאליסטיות, תנועות אנרכיסטיות, תנועות קומוניסטיות, תנועות פועלים, תנועות מרקסיסטיות, תנועות התומכות בסוציאל-דמוקרטיה, ותנועות התומכות בסינדיקליזם. מאז ואילך המונח מיוחס למגוון רחב של תנועות פוליטיות, כולל תנועות לזכויות האזרח, תנועות פמיניסטיות, תנועות לזכויות להט"ב, תנועות אנטי-מלחמתיות, התנועה לאיכות הסביבה, וכן מגוון רחב של מפלגות פוליטיות.
עמדות.
כלכלה.
מבחינה כלכלית, השמאל תומך בעקרונות הסוציאליזם או בחלקם. הסוציאליזם מאמין כי קניין האדם וחלוקת המשאבים צריכים להיות נתונה לפיקוח חברתי ורגולציה, וזאת על מנת לצמצם את פערי החברה ולהביא לשוויון. יש גם עמדות שמאל קיצוניות כלכליות שהן כוללות את גישת הקומוניזם, שהיא דוגלת בפיקוח והתערבות מקסימלית להבאת שוויון מוחלט בחברה.
בעמדות שמאל כלכליות, אמצעי הייצור נמצאים בבעלות ציבורית, לעומת העמדה הימנית שדוגלת בהפרטה של אמצעי הייצור, והפיכתם לרכוש של ידיים פרטיות. זאת על מנת להפוך את אמצעי הייצור ליותר נגישים לציבור, קולקטיבים, שיתופים ושוויוניים. שותפות חברתית בכלכלה היא המרכיב משותף בולט למרבית התיאוריות, מה שמסביר את הרצון לא להפריט את אמצעי הייצור או להביא למצב שבו אמצעי הייצור נתונים בידי יחיד או יחידים.
הסוציאליזם נולד לאחר שהמהפכה הצרפתית הביאה עימה עוני רב, מה שאילץ את ההוגה קרל מרקס לגבש את עקרונות הסוציאליזם והקומוניזם. מרקס למעשה ראה בעצמו כקומוניסט והתנגד לסוציאליזם מכוון שלטענתו הייתה שיטה מתונה מדי, אך לאחר נפילתם של כמה מדינות ובניהן ברית המועצות, רוב השמאלנים תומכים בזרמים של השיטות המתונות, ביניהן הסוציאל-דמוקרטיה שאף חלה במדינות רבות.
מדינות רבות שהיו סוציאליסטיות עברו הפרטה כתוצאה מהשפעותיה של הגלובליזציה, כגון ישראל ואוסטרליה, מה שמצד אחד העלה את הכנסת התוצר המקומי הגולמי (תמ"ג) של המדינה, אך מצד שני גרם לפערי שוויון גדולים יותר בחברה.
סביבה.