לאחר תבוסה נוספת של קואליציית האנטי-לייבור בבחירות של 1946, חידש פאדן את שותפותו עם מנזייס. שנתיים מאוחר יותר, שילב מנזייס את מפלגת אוסטרליה המאוחדת לתוך המפלגה הליברלית. נפוצו שמועות שגם מפלגת הכפר תיכלל באיחוד זה, אך פאדן היה נחוש בדעתו לשמור על עצמאותה של מפלגתו.
כמי שתמיד היה שמרן, בסוף שנות הארבעים נעשה פאדן אנטי-קומוניסט והאיץ במנזייס להעביר חוק שיאסור את קיומה של המפלגה הקומוניסטית אם יעלה לשלטון.
פאדן היה ידיד קרוב של רוברט פרדריק בירד ווייק, אחד ממומחי הביטחון המובילים באוסטרליה של אותם זמנים. מערכת היחסים ביניהם הייתה מבוססת על אהבתם המשותפת לקווינסלנד ואנשיה. וויק, היה המייסד של ASIO (ארגון הביון והביטחון של אוסטרליה) ב-1949 ולמרות נטייתו לתמוך בלייבור הידידות בין השניים עמדה במבחן הזמן.
בבחירות של 1949 זכתה קואליציית האנטי-לייבור בניצחון סוחף ובממשלת מנזייס השנייה כיהן פאדן כשר האוצר. למרות שהאינפלציה בראשית שנות החמישים הייתה גבוהה, והוא נאלץ להגיש כמה תקציבים קשים, רוב תקופת כהונתו כשר אוצר עמדה בסימן של פריחה כלכלית, בעיקר במגזר החקלאי. פאדן פרש מהפוליטיקה ערב הבחירות של 1958 וחי חיים שקטים עד למותו בבריזביין ב-1973.
צביקה צורן
צבי (צביקה) צורן הוא קצין כבאות והצלה בדרגת טפסר, וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, המכהן כמפקד המכללה הלאומית לכבאות והצלה. שירת כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף, כמפקד חטיבת מרכבות הפלדה וכסגן מפקד אוגדה 91.
צורן עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. פיקד על גדוד 52 בחטיבה 401 ועל גדוד 532 בחטיבה 460. ב-2008 מונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה, חטיבת שריון במילואים ושימש מדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ב-2010 מונה במקביל לתפקידו כמפקד חטיבה גם לראש מחלקת ההדרכה בזרוע היבשה. ב-2012 מונה לסגן מפקד עוצבת הגליל וב-2013 מונה למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-2015 מונה לתפקיד מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף. במהלך אוקטובר 2018 סיים את תפקידו כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף ופרש מצה"ל.
סרגו קוטריקדזה
סֵרגוֹ קוֹטריקַדזֵה (בגאורגית: სერგო კოტრიკაძე, ברוסית: Сергей Парменович Котрикадзе; 9 באוגוסט 1936 - 3 במאי 2011) היה כדורגלן גאורגי בתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת שוער; אחי סיום קריירת המשחק פנה לקריירת אימון.
ביוגרפיה.
סרגו קוטריקדזה נולד בשנת 1936 בעיירה צ'וחטאורי שבחבל גוריה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות.
קריירה כשחקן.
בשנת 1955 קוטריקדזה החל לשחק בקבוצת דינמו טביליסי; בשנת 1959 הוא זכה עם הקבוצה במדליית ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית.
בשנים 1963-1960 קוטריקדזה הוכר ברציפות כשוער השלישי בטיבו באותן עונות האליפות של ברית המועצות (נכלל ברשימת 33 מצטייני העונה כסגן שני של השוער שבין 11 המצטיינים).
קוטריקדזה צורף לנבחרת ברית המועצות לקראת נסיעתה למונדיאל 1962 בצ'ילה, אך הוא לא שותף במשחקי הטורניר; באותה שנה הוא זכה בפרס "השוער הטוב ביותר של ברית המועצות" מטעם השבועון הרוסי-סובייטי "אוגוניוק"; בנוסף, קוטריקדזה גם זכה עם קבוצת דינמו טביליסי במדליית הארד השנייה שלו - על מקום שלישי באליפות ברית המועצות.
ב-22 ביולי ו-1 באוגוסט של שנת 1963 קוטריקדזה הופיע בשני משחקיהּ של הנבחרת האולימפית הסובייטית במסגרת בית 1 האירופי במוקדמות טורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 1964; בשני המשחקים האלה, מול הנבחרת האולימפית של פינלנד, ניצחה ברית המועצות (0:7 כמארחת בקייב ו-0:4 כאורחת בהלסינקי).
בשנת 1964 קוטריקדזה זכה עם דינמו טביליסי באליפות ברית המועצות הראשונה של הקבוצה; בשנת 1967 הוא זכה עם הקבוצה במדליית הארד השלישית שלו על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית.
בשנים 1969-1968 קוטריקדזה הופיע במדי טורפדו כותאיסי - הקבוצה הגאורגית הנוספת בליגת העל הסובייטית; בסך הכול, הוא שיחק במדי הקבוצה השנייה ב-20 משחקים.
בשנת 1969 קוטריקדזה זכה בתואר אמן ספורט נכבד של ברית המועצות.
בשנת 1970 קוטריקדזה חזר לדינמו טביליסי לעונתו האחרונה בקריירת המשחק, אך הופיע בשני משחקים בלבד; בסך הכול, הוא הגן על שערהּ של "דינמו" ב-241 משחקים.
קריירה כמאמן.
בשנת 1973 קוטריקדזה אימן את דינמו טביליסי; בשנת 1974 הוא מונה למאמן השוערים ולמאמן בית הספר לכדורגל של המועדון; בשנים 1977-1975 הוא מילא רק את תפקיד מאמן בית הספר.
בשנת 1996 קוטריקדזה זכה בעיטור הכבוד של גאורגיה.
בשנים 2001-1997 קוטריקדזה אימן את קבוצת ויט ג'ורג'יה טביליסי; בעונת 2000-1999 הוא זכה איתה בסגנות אליפות גאורגיה.
בשנת 2001 קוטריקדזה הוכרז כשוער הגאורגי הטוב ביותר במאה ה-20.
סרגו קוטריקדזה מת בשנת 2011 מהתקף לב בסטוקהולם (הוא נלווה כמאמן שוערים לנבחרת הנערים הגאורגית עד גיל 15, שהשתתפה במשחקי גביע לנארט יוהנסון).
תארים ופרסים.
דינמו טביליסי
ויט ג'ורג'יה טביליסי
אישיים
צבי צורן
מאתיי היידוקו
מאתיי פאוול היידוקו (ברומנית: Matei Pavel Haiducu; 18 במאי 1948 - 5 באוגוסט 1998) היה מרגל רומני בצרפת, שפעל כסוכן כפול, דמות מרכזית ב"פרשת טנאסה".
ביוגרפיה.
מאתיי היידוקו נולד בבוקרשט, רומניה, כבנו של היהודי לודוביק הירש, ששינה את שם משפחתו ל"היידוקו" ושל פלוריקה היידוקו מבית מולדובאנו.
משנת 1975 שהה בצרפת כסוכן חשאי, בכיסוי של פליט פוליטי, כשתפקידו לעסוק בריגול תעשייתי, בעיקר בתחום הגרעיני. כמרגל פעל היידוקו בשליחות Direcția Informații Externe של הסקוריטטה. הממונה על היידוקו, הגנרל הרומני ניקולאה פלשיצה, הורה לו ב-13 בינואר 1981 לרצוח שני רומנים, שקיבלו מקלט בצרפת, וירג'יל טנאסה ופאול גומה. היידוקו, שלא היה מוכן לעסוק ברצח, הסגיר עצמו לשירותים החשאיים של צרפת ובהדרכתם הפך לסוכן כפול שביים ניסיון לרצח כושל נגד גומה וחטיפה מדומה של טנאסה.
ב-18 במאי 1982 התפרסם בפריז ניסיון הרעלה של פאול גומה וב-20 במאי, באחד מרחובות פריז, נעלם וירג'יל טנאסה. התקשורת הצרפתית עסקה בכך באינטנסיביות והנשיא הצרפתי, פרנסואה מיטרן הצביע לכיוון רומניה. ב-19 ביוני שב היידוקו לרומניה וצ'אושסקו העניק לו עיטור צבאי. הוא קיבל רשות להעביר את משפחתו לצרפת ונחפז לעשות זאת.
התקשורת הצרפתית המשיכה לעסוק באינטנסיביות בפרשה וב-31 באוגוסט, העיתונאי הצרפתי ברנאר פולה (Bernard Poulet) פרסם חשיפה של הפרשה ובה גילה לציבור שטנאסה חי, לא נחטף ונמצא תחת שמירת הגנה. השלטונות הצרפתיים נאלצו לספר את האמת ושלושת גיבורי הפרשה, טנאסה, גומה והיידוקו הופיעו במסיבת עיתונאים וסיפרו את גרסתם.
ברומניה הועמד היידוקו למשפט בהיעדרו ונידון לעונש מוות והחרמת כל רכושו. היידוקו אימץ לעצמו את השם Mathieu Forestier, הוא התחתן עם צרפתייה ולשניים נולדו שני ילדים.
ב-1984 פרסם בצרפת ספר בשם J'ai Refusé De Tuer (סירבתי לרצוח). ב-2012 התפרסם ברומניה הספר A patra ipoteză מאת ליביו טופאן (Liviu Tofan), שמנסה לעשות סדר בהנחות ובהסברים בפרשה.
היידוקו מת ב-1998 משחמת הכבד.
צייזל
צייזל (Zeisel) הוא שם משפחה.
פרס ז'ראר לוי
פרס ז'ראר לוי לעידוד היצירה בצילום הוא פרס המוענק, החל משנת 1982, לצלמים ישראלים על ידי מוזיאון ישראל בירושלים. כיום, הפרס מוענק מדי שנתיים לאמן או אמנית בראשית דרכם האמנותית ואשר עבודתם מבטיחה פריצת דרך חדשה בשדה הצילום המקומי.
מגלן לבן
מגלן לבן (שם מדעי: "Eudocimus albus") הוא מין של עוף מהסוג מגלן שבמשפחת הכפניים. בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ואזורי מנגרובים.
גופו של המגלן לבן כולו, מלבד מקורו ורגליו הכתומים-אדמדמים וקצוות כנפיו השחורות, שניתן לראותן רק כשהמגלן עף. מקורו מתעקל כלפי מטה, בדומה למקורם של מיני המשפחה האחרים, והוא העניק לעוף את שמו. המגלן ניזון מבעלי חיים ימיים, כגון סרטנים, חרקים ודגים קטנים. המגלן מחפש אוכל לאורך אזורי גאות ושפל ומנגרובים.
רבייה.
עונת הרבייה מתרחשת באביב, ובמהלכה המגלנים הלבנים מתאספים בלהקות גדולות ליד מקורות מים. למרות שהמגלנים הלבנים מונוגמיים, לעיתים מזדווגים הזכרים עם נקבות אחרות, כראה לצורך הגדלת הסיכויים של העברה מוצלחת של הגנים לדור הבא. הקן מוקם על ענפיו של עץ או שיח. הזכר והנקבה ממלאים יחד חלק בהגנה על הקן והגוזלים; לאורך עונת ההזדווגות והדגירה על הביצים, הזכר עומד על המשמר ותוקף כל פולש (מגלן אחר או טורף) שמנסה להתקרב אל הקן. מספר הביצים תלוי באזור שבו המגלן חי; 1-5 ביצים בצבע כחול-ירוק מוטלות בכל האזורים, אך המספר הנפוץ הוא 2 או 3.
תפוצה.
תחום תפוצתו של המגלן הלבן מתפרש על פני חוף המפרץ של ארצות הברית, קובה ורפובליקה הדומיניקנית, ומשם לאורך רצועות החוף של אמריקה המרכזית וצפון-מערב אמריקה הדרומית. תחום התפוצה של המגלן הלבן בוונצואלה חופף לתחום התפוצה של מגלן השני, ופרטים משני המינים באזורים אלה לעיתים מתרבים ביניהם. אוכלוסייתו של המגלן הלבן בפלורידה היא הגדולה ביותר, ונצפתה באזור זה להקה שכללה 30,000 פרטים. אורכו של המגלן הוא כ-56 עד 68 ס"מ, ומשקלו כ-750 עד 1050 גרם, בעוד הזכרים גדולים מן הנקבות.
אוניברסיטת פומפאו פברה
אוניברסיטת פומפאו פברה (בקטלאנית: Universitat Pompeu Fabra) היא אוניברסיטה ציבורית בברצלונה שבקטלוניה, ספרד.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1990 וקרויה על שמו של הפילולוג הקטלוני פומפאו פברה. בשנת 2014 הציעה 22 תוכניות לתואר ראשון, 25 תוכניות לתואר שני ו-9 תוכניות דוקטורט. זוהי האוניברסיטה הספרדית היחידה שהופיעה בין 200 האוניברסיטאות הטובות בעולם בדירוג של Times Higher Education.
לה סופרייר (גוואדלופ)