ארגונים נאו-נאציים ניצלו את המחאה נגד ישראל כדי להפגין את דעותיהם בפומבי. כאשר התעוררה ביקורת על פעילות ישראל בשטחים, לא הבדילו המתנגדים לפעילותה של ישראל בין ישראל לקהילות היהודיות בחו"ל וכך נפגעו יהודים בעולם: במקרים ראשונים נפגעו יהודים ברוסיה כאשר ניסו להוריד שלט ממולכד שרוסס עליו צלב קרס. במקביל להידרדרות המצב הביטחוני בישראל, הגיעה האנטישמיות בעולם ובעיקר באירופה לשיאים חדשים. בצרפת חלה עלייה ממשית באירועים האנטישמיים, בין היתר פרשת חטיפתו, עינויו ורציחתו של הצעיר היהודי-צרפתי, אילן חלימי, בידי כנופיית מהגרים מוסלמים. (מה שגרם לעליית יהודים מצרפת לארץ). גם מקומן של בריטניה, בלגיה וגרמניה לא נפקד. בתי כנסת ובתי קברות הושחתו. ברוסיה ואוקראינה בוצעו התקפות אנטישמיות על ידי נוצרים ואילו במערב אירופה התבצעו מרבית ההתקפות על ידי מהגרים מוסלמים.
ברחבי העולם פעלו ארגוני טרור הקשורים לאל-קאעידה נגד אתרים יהודיים (למשל הפיגוע בבית הכנסת בתוניס והפיגועים בקהילה היהודית בטורקיה).
בדומה להשפעת האירועים האלימים בישראל על שאר העולם, בתקופות של מלחמות ומבצעים צבאיים בישראל, לעיתים יש עליה ברורה במספר התקריות האנטישמיות. בתקופת מלחמת לבנון השנייה למשל, נמדדה עלייה באירועים אלו. בסיאטל אירע פיגוע ירי במרכז הפדרציה היהודית. קריקטורות שפורסמו בעיתונות עשו שימוש בהקשרים מהשואה (אהוד אולמרט כמפקד מחנה נאצי היורה באסירים) ותכונות סטריאוטיפיות של יהודים (לגלוג על הירי הרב של הפגזים ברמיזה כי יהודים הם קמצנים) בהקשר למלחמה בלבנון. כך גם במהלך מבצע שומר החומות, במשך שלושה שבועות דווחו 251 תקריות אנטישמיות, קצב גבוה בהרבה מהכמות הרגילה.
אנטישמיות פלסטינית.
אנטישמיות בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני נפוצה לא רק באירופה, אלא גם בקרב הפלסטינים עצמם.
המנהיג של ערביי ארץ ישראל בשנות השלושים, חג' אמין אל-חוסייני שלהב המונים לביצוע פעולות טרור נגד היהודים (בפרעות תרפ"א ביפו בשנת 1921, בטבח ביהודי חברון ב-1929 ובמאורעות תרצ"ו - תרצ"ט). לאחר שגורש מארץ ישראל על ידי הבריטים בשנת 1938, השתתף בארגון מרד רשיד עאלי ובפרעות נגד היהודים בעיראק. לאחר כישלון המרד ברח חוסייני לגרמניה והיה שותף לפעולות נגד יהדות אירופה במחלקה של אדולף אייכמן, קיבל הבטחה מהיטלר כי לאחר כיבוש המזרח התיכון יפעל להשמיד את היסוד היהודי המתגורר במזרח התיכון, עמד בראש יחידת אס. אס. והיה שותף לתכנון המבצע להרעלת מעיינות ראש העין.
בשלהי מלחמת העולם השנייה נלכד אמין אל-חוסייני בידי בעלות הברית והוכרז כפושע מלחמה. הוא נמלט ומצא מקלט בארצות ערב, שראו בו גיבור לאומי.
במשך שנים, גם לפני האינתיפאדה השנייה, הופעלה בשטחים הסתה אנטישמית מסיבית בבתי הספר ובאמצעי התקשורת הפלסטיניים, אשר עודדו לא רק שנאת ישראל אלא שנאת יהודים באשר הם. זו האחרונה נפוצה בעיקר בקרב החוגים האיסאלמיים-הדתיים בשטחים ואף בישראל, כגון הרשות הפלסטינית, חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והתנועה האסלאמית (של ערביי ישראל), אשר מציגים את היהודים ככופרים, כאויביו של האל, אשר יש להשמיד במלחמת קודש (מצוות הג'יהאד) ואף מצווה וכבוד גדול למות במלחמה זו (ראו שאהיד). הספר של היטלר, מיין קמפף הוא רב-מכר בקרב הפלסטינים.
הפלסטינים תולים לעיתים דגלים של גרמניה הנאצית ומרססים צלבי קרס כדי להביע את שנאתם כלפי היהודים. הרשות הפלסטינית לא פועלת נגד הפגנות כאלו ולפעמים אף מעודדת אותן.
הכחשת שואה נפוצה ביותר בקרב הפלסטינים, והיא אידאולוגיה רשמית של ארגון הטרור חמאס השולט ברצועת עזה. יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן אף הוא מכחיש שואה, ועבודת הדוקטורט שלו עוסקת ב-"הקשרים בין הציונות לנאציזם בין השנים 1933-1945".
אוטו-אנטישמיות.
אוטו-אנטישמיות היא שנאת יהודים או יהדות שמקורה ביהודים עצמם. במהלך ההיסטוריה היהודית נודעו מספר דמויות של יהודים שהסיתו נגד היהדות ואף תמכו בפגיעה ביהודים. אוטו ויינינגר פילוסוף יהודי אוסטרי, מוזכר כדוגמה מייצגת ליהודי אנטישמי בן המאה ה-19.
אירופה
אֵירוֹפָּה היא יבשת מבחינה היסטורית ותרבותית ותת-יבשת מבחינה גאוגרפית. היא נמצאת בחלקה המערבי ביותר של יבשת העל אירואסיה, שבחצי הכדור הצפוני. בצפונה אירופה גובלת באוקיינוס הקרח הצפוני; במערבה - באוקיינוס האטלנטי; במזרחה – בהרי אורל ובים הכספי; ובדרומה – בים התיכון ובים השחור. כ-50 מדינות מרכיבות את אירופה: רוסיה היא הגדולה ביותר, הן מבחינת השטח והן מבחינת האוכלוסייה, ואילו קריית הוותיקן היא הקטנה ביותר. אירופה משתרעת על כ-10,180,000 קמ"ר, והיא היבשת השישית בגודלה בעולם (מקדימה את אוקיאניה בלבד). עם זאת, היא אחת היבשות המאוכלסות בעולם (שלישית, אחרי אסיה ואפריקה). כ-11% מאוכלוסיית העולם מתגורר ביבשת זו, 892,000,000 נפשות (לשנת 2017).
באירופה נולדה תרבות המערב – שממלאת תפקידים דומיננטיים בעניינים גלובליים החל מהמאה ה-16, במיוחד מראשית הקולוניאליזם. בין המאה ה-16 למאה ה-20, מדינות אירופאיות שלטו לסירוגין באמריקה, רוב אפריקה, אוקיאניה וכן בחלקים גדולים של אסיה. שתי מלחמות העולם התמקדו בעיקר באירופה, ותרמו רבות לירידת הדומיננטיות של מדינות אירופה המערבית בעניינים דיפלומטיים באמצע המאה ה-20. במהלך המלחמה הקרה, אירופה חולקה לאורך מסך הברזל של נאט"ו במערב וברית ורשה במזרח. האינטגרציה האירופית הובילה להיווצרותה של מועצת אירופה והאיחוד האירופי במערב אירופה, ששתיהן התרחבו בהדרגה מזרחה עם מהפכת סתיו העמים ונפילת ברית המועצות בתחילת שנות ה-90.
אירופה דלה, באופן יחסי, במשאבי טבע. מבחינה היסטורית רוב חלק ניכר משטחה היה מכוסה ביערות והיא הייתה משופעת בעצים ובאבנים טובים לבנייה. בנוסף יש בה מרבצי ברזל ופחם ומעט נפט. משאבי טבע אחרים נמצאים בכמויות קטנות יחסית. גם שטחי אדמה חקלאית טובה מצומצמים באופן יחסי. עובדה זו, יחד עם אקלים קריר בצפונה ובמזרחה של היבשת הקשו על חקלאות מפותחת באזורים אלה. עם זאת, אירופה פתוחה לשיט ימי דרך האוקיינוס האטלנטי ושני ימים פנימיים גדולים - הים התיכון שמקשר בינה לבין אסיה ואפריקה והים הבלטי. שני הימים שימשו למסחר פורה ובהמשך נפתחו נתיבי שיט באוקיינוס שהובילו לתגליות גאוגרפיות חשובות.
אירופה היא גם המקום שבו קיבל המדע את דחיפתו הגדולה ביותר. אמנם, עד העת החדשה אסיה הייתה מתקדמת יותר מבחינה טכנולוגית, אך פיתוחים מדעים חשובים הזניקו את אירופה קדימה. הפריצה הטכנולוגית החשובה החלה עוד לפני תקופת הרנסאנס. הפיתוח הטכנולוגי קיבל תאוצה נוספת עם תחילת הרנסאנס ופרץ קדימה בעת החדשה. מאז ועד היום אירופה וממשיכי דרכה הרעיוניים במערב הם השולטים בכיפה הטכנולוגית והמדעית. הפיתוח המדעי והטכנולוגי אפשר לאירופה להתעשר הרבה יותר מאשר לשכניה המידיים באפריקה ובאסיה ואפשר את מסע התגליות הענף שהביא בתורו את הקולוניאליזם והאימפריאליזם האירופאי.
מקור השם.
יש השערות אחדות באשר למקור השם "אירופה". במיתולוגיה היוונית מוזכרת נסיכה פיניקית בשם אירופה, הנחטפת מארצה על ידי זאוס לאי כרתים. בעבר, כונה חלקה המרכזי-צפוני של יוון בשם "אירופה", אולם לאחר שנת 500 לפנה"ס התפשט כינוי זה וכלל גם חבלי ארץ צפוניים יותר ומערביים יותר.
יש הגוזרים את מקור השם מיוונית, בה פירושה המילולי של המילה "אֵאוּרוס" ("εὐρύς") הוא "רחבות" ולמילה "אופס" הפירושים "פנים" או "עיניים" או "מבע" ("ὤψ" או "ὠπός"). אפשרות אחרת היא שמקור השם בשפות שמיות (פיניקית היא שפה שמית). הטענה היא, כי "אירופה" היא שיבוש לשוני של המלה "ערב" (זמן ומקום שקיעת החמה) או "מערב": אירופה שוכנת ממערב למזרח התיכון בו דוברו שפות שמיות, והיא, מבחינת תושביו, ארץ שקיעת החמה. במיתולוגיה היוונית יורוס "Εὖρος" היא התגלמות אלהית של "רוח דרום-מזרחית" או "רוח מזרחית". בלטינית רוחות הנושבות אל המערב נקראות "Eurus".
גאוגרפיה.
גבולותיה של אירופה.
גאוגרפית, אירופה היא חלק מיבשת העל הידועה בשם אירואסיה. הגבול בין אירופה ואסיה מוגדר על ידי שרשרת הרי אורל ברוסיה. הגבול הדרום-מזרחי בין היבשות איננו מוגדר מבחינה אוניברסלית. אפשר שנהרות האורל והאמבה מהווים גבול, הממשיך בים הכספי, נהרות קומה ומניץ' או הרי הקווקז, ועד הים השחור; מצרי הבוספורוס, ים מרמרה ומצרי הדרדנלים הם סוף קו הגבול האסייתי. הים התיכון בדרום מפריד בין אירופה ובין אסיה ואפריקה, אך למרות זאת, מלטה הסמוכה לאפריקה וקפריסין הסמוכה לאסיה נחשבות לחלק מאירופה. הגבול המערבי הוא האוקיינוס האטלנטי אולם איסלנד, השוכנת הרחק, בדרך לאמריקה, נחשבת לחלק מאירופה. ישנו דיון מתמשך באשר לשאלה היכן נמצאת נקודת המרכז הגאוגרפי של אירופה.
בשל ההפרדה של אירופה מאסיה, על אף הרצף הטריטוריאלי ביניהן, נוצרו מספר מדינות המתחלקות בין שתי היבשות: רוסיה, קזחסטן, אזרבייג'ן, טורקיה וגאורגיה. כמו כן נחשבות גם קפריסין וארמניה לטרנס-יבשתיות, אף על פי שמיקומן הגאוגרפי הוא באסיה, מסיבות היסטוריות ותרבותיות הן משויכות גם לאירופה.
בפועל, גבולותיה של אירופה משורטטים לעיתים על פי שיקולים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים. בשל כך קיימות מספר "אירופות" שאינן תמיד זהות בגודלן, אשר כוללות או שומטות מדינות אחדות בהתאם לפירושים שונים של המונח "אירופה".
כמעט כל מדינות אירופה הן חברות במועצת אירופה, מלבד בלארוס, הכס הקדוש (קריית הוותיקן) וקזחסטן.