להיטו היחיד של שאנל מלבד "Hey! Baby" שהגיע לרשימת 40 הסינגלים המובילים במצעד הסינגלים הבריטי היה "Keep On" מיוני 1968, שהגיע למקום ה-12 במצעד; את השיר כתב ויין קרסון תומפסון והפיק דייל הוקינס. שאנל לא אהב לערוך סיבובי הופעות, ולכן החליט לבסוף להשתקע בנשוויל, טנסי ולעסוק בכתיבת שירים. הוא חיבר כמה שירי קאנטרי שזכו בפרסי BMI בשנות ה-70 וה-80: "As Long As I'm Rockin' With You" בביצועו של ג'ון קונלי; "Don't Worry 'bout Me Baby" בביצועה של ג'ייני פריק; "Party Time" בביצועו של ט.ג. שפרד; "You're the Best" (שכתב יחד עם קיירן קיין, שגם ביצע את השיר); ו-"Stand Up" בביצועו של מל מק'דניאל.
בשנת 1995 הקליט שאנל את גרסתו שלו לשיר "Stand Up" שחיבר, בלייבל "Ice House" שבממפיס, טנסי. לצדו ניגן במפוחית דלברט מק'קלינטון, שאף הקליט עמו שירים נוספים, לרבות גרסה "כבדה" יותר של "Hey! Baby". ב-2002 הקליט שאנל עם הזמר-יוצר לארי הנלי (יוצא להקת הניוביטס) פרויקט שנקרא "Original Copy".
שאנל נכלל בהיכל התהילה של הרוקבילי. להיטו "Hey! Baby" זכה לחידושים, בהם לחידוש של DJ Ötzi האוסטרי בשנת 2000, שיצא כסינגל שזכה להצלחה רבה באירופה. השיר אף כלול ברפרטואר של הרכבי מארש אמריקאיים שונים, ובאוניברסיטת פנסילבניה נהוגה מסורת שלפיה שר כל הקהל באצטדיון את השיר ברבע השלישי של משחקי הבית של קבוצת הפוטבול המקומית.
רוטרו
רוטרו או רוטרוד (בצרפתית: Rotrou de Warwick; חי בשנים 1109 - 26 בנובמבר 1183) היה הבישוף של אוורה והארכיבישוף ה-25 של רואן שבצרפת משנת 1165 (שנה לאחר מותו של הארכיבישוף איג השלישי ) ועד מותו שלו. מחליפו היה גוטייה דה קוטנס .
חיים אישיים.
רוטרו היה בנו הרביעי של הנרי דה בומונט הראשון, רוזן ווריק, ומרגרט, בתו של ז'ופרואה השני, רוזן פרש (Geoffroy II du Perche). הוא שימש גם כמעין מנהיג (Justiciar) של נורמנדי.
המדרשייה
מיטווה
מיטוי
דוד פריזנהאוזן
אייל הביצות
אייל הביצות (שם מדעי: "Blastocerus dichotomus") הוא סוג של אייל גדול בתת-משפחת איילי העולם החדש החי באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1815 על ידי ג'ון קרל וילהלם יליגר, והוא האייל הגדול ביותר באמריקה הדרומית.
מראה חיצוני.
אייל הביצות הוא בין הגדולים באיילי העולם החדש: גובהו בכתפיים 100–115 ס"מ, אורכו 145–200 ס"מ, ומשקלו 100–120 ק"ג. צבע פרוותו זהוב או אוכרה עם נטייה לאדמדם, ורגליו בולטות בצבען השחור. סביב הסנטר והגרון יש סינר לבן בוהק, וסימונים לבנים נוספים נמצאים במותניים, סביב העיניים השחורות ובצידן הפנימי של האוזניים. חרטומו, שפתיו ואפו של האייל שחורים, ופניו עשויות להיות לבנבנות.
למין זה אוזניים גדולת ופרסות ארוכות ורחבות המותאמות במיוחד לתנועה באדמה ביצתית. הזכר מתאפיין בקרניים מסועפות וכבדות המגיעות לאורך של 60 ס"מ, ולמשקל של שני ק"ג. בדומה לאיילים טרופיים אחרים, הקרניים אינן נושרות מדי עונה אלא עשויות להיוותר מספר שנים.
תפוצה ואקולוגיה.
האוכלוסיות העיקריות של אייל הביצות נמצאות בברזיל ובארגנטינה, ואוכלוסיות קטנות יותר נמצאות בפרו, בוליביה ופרגוואי; המין היה מצוי בעבר גם באורוגוואי, אך ככל הנראה נכחד ממנה.
כפי שמרמז שמו, סביבת המחיה העיקרית של האייל היא ביצות או אזורי הצפה ששוכנים בתוך יערות לחים, נהרות ושטחי שטחי מרעה, והוא מעדיף אזורים עם צמחייה גבוהה וצפופה כמו קנה או סוף. הוא מגלה העדפה למים רדודים בגובה 50 ס"מ, ונמנע ממקומות בהם מפלס המים גבוה ממטר. טורפיו העיקריים של אייל הביצות היו יגוארים ופומות, אולם כיום הם נדירים בסביבת המחיה שלו.
אייל הביצות פעיל בשעות הדמדומים ובשעות הלילה, את שעות היום יבלה במנוחה בצמחייה העבותה. האייל חי בדרך כלל בזוגות, ובעונות שבהם יש מזון בשפע הוא עשוי לחיות לפרקים בקבוצות קטנות של עד 6 פרטים. תזונתו כוללת עשבים וצמחים רכים וקלים לעיכול וכן שרכים וצמחי מים שונים. ההיריון של הנקבה נמשך כשמונה חודשים שבסופם נולד על פי רוב עופר אחד; העופר נגמל אחרי ששה חודשים ונשאר לצד אימו במשך שנה.
מצב.
מצבו של אייל הביצות מוגדר כ"פגיע" (VU) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, בשל ציד ואובדן בתי גידול. שני תת-מינים של האייל נתונים ב"סכנת הכחדה" וב"סכנת הכחדה חמורה". גורמים נוספים המובילים להתמעטות האוכלוסייה, הם הקמת סכרים, זיהום מים מכריית זהב, ומחלות המועברות על ידי בעלי חיים מקומיים. קיימות מספר שמורות טבע מוגנות, אולם הן מנוהלות בצורה לא נאותה ואין בהן הגנה יעילה מפני הציד.
א. קורא
י&quot;א קלוזנר
י. א. קלוזנר
דיקטטורה צבאית
אנטר אייר
אנטר אייר (באנגלית: Enter Air) היא חברת תעופה פולנית המפעילה טיסות שכר בעיקר מבסיסה הראשי שנמצא בנמל התעופה ורשה פרדריק שופן, וכן מנמל התעופה של קטוביץ. החברה ביצעה את טיסתה הראשונה ב-25 באפריל 2010.
החברה מפעילה טיסות ליעדי נופש פופולריים בעולם, בהם האיים הקנריים, מרוקו, פורטוגל, ספרד, איטליה, תוניסיה, מצרים, ישראל, יוון, טורקיה, עומאן, דובאי, סרי לנקה, תאילנד, קניה, בולגריה וקרואטיה.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
פעילות החברה בישראל.
החברה מפעילה טיסות עונתיות בין נמל התעופה ורשה פרדריק שופן לנמל התעופה בן-גוריון. בעבר הפעילה החברה טיסות עונתיות בין ורשה לנמל התעופה עובדה עד לסגירתו ב-2019.
לעיתים מפעילה החברה טיסות בין נמל התעופה בקטוביץ לנמל התעופה בן-גוריון.
החברה מטיסה את רוב המשלחות לפולין מטעם משרד החינוך הישראלי.
לרן
לרן (באנגלית Larne, באירית Latharna) היא עיר נמל עתיקה במחוז אנטרים בצפון אירלנד. במפקד אוכלוסין שנערך ב-2001 נמנו בה 18,228 תושבים.
כיסא אדירונדק
כיסא אדירונדק (באנגלית: Adirondack chair) המכונה גם כיסא מסקוקה (Muskoka chair - על שמה של העיר מסקוקה שבפרובינציית אונטריו בקנדה) הוא כיסא עשוי עץ המשמש לרוב בגינות ובשטחי חוץ.
היסטוריה.
הכיסא עוצב על ידי תומאס לי (Thomas Lee) בשנת 1903. לי נפש בווסטפורט שבמדינת ניו יורק בהרי האדירונדק, ועיצב את הכיסא עבור בית הנופש שלו. הכיסא המקורי היה עשוי 11 חתיכות עץ, שנחתכו מלוח עץ אחד. לכיסא משענת ניצבת, ומשענות ידיים רחבות - שני מאפיינים אלה היו למאפייני ההיכר של הכיסא, והיוו הסיבה לנוחות הישיבה בו על אף העדר הריפוד. משענות הידיים מאפשרות הצבת משקאות או ספרים ומייתרות את הצורך בשולחנות בסמוך לכיסא.
לי פנה לנגר הארי באנל (Harry Bunnell) וביקש שייצר עבורו את הכיסאות. באנל החל לייצר את הכיסאות באופן מסחרי ומכר אותם לנופשים שהגיעו לווסטפורט. בשל הצלחת הכיסא רשם באנל פטנט על הכיסא בשנת 1905. בתקופה זו נודעו הכיסאות בשם "כיסאות וסטפורט" על שם העיר בה יוצרו לראשונה. במהרה זכה הכיסא לפופולריות רבה, והשימוש בו נפוץ בכל אתרי הנופש באזור הרי האדירונדק - ומכאן שמו כיום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפך הכיסא פופולרי גם באזור מסקוקה שבפרובינציית אונטריו הסמוכה.
כיסא האדירנדוק היה השראה ל"כיסא אדום וכחול" בעיצובו של חריט ריטפלד - כיסא שהפך לאחד מסמליה של תנועת דה סטייל ההולנדית.
כיום משמשים כיסאות אלה באתרי נופש בשל עמידותם לתנאי הטבע, וכן במרפסות בתי קפה (בשל משענות הידיים הרחבות המאפשרות הנחת מזון ומשקאות עליהם).
מעשה במלך אחד והרבה צבעים
מעשה במלך אחד והרבה צבעים הוא סיפור לילדים מאת דתיה בן-דור.
פרסום הסיפור.
הספור נכתב בשנת 1982 לסדרה "פרפר נחמד" של הטלוויזיה החינוכית, לפרק ״מתנה צבעונית״, שבו הוקרא הסיפור על ידי אפי בן ישראל ודמותו של המלך גולמה בידי השחקן אייל גפן. בשנת 1984 פורסם הסיפור בספר ״ספורים לפרפר נחמד״. בשנת 2005 פורסם הסיפור בספר ״מעשה במלך אחד והרבה צבעים״, בסדרה "דתיה כתבה ומספרת", שהופץ בצירוף תקליטור בו מסופר הספור מפי הסופרת, בליווי איוריה של נדיה עדינה רוז.
קיימים הבדלים מזעריים בין הגרסה המוצגת בטלוויזיה לבין הגרסאות המודפסות.
עלילה.
המעשייה מספרת על מלך אחד מאוד מיוחד, שגר בארמון מאוד מיוחד, ובו ארבעה חדרים מאוד מיוחדים, אשר כל אחד מהם התאפיין בצבע ייחודי משלו: לבן, אדום, ירוק וזהב. מדי יום ביומו, נהג המלך לאכול את ארוחת הבוקר שלו, בנדידה מחדר אל חדר, כשבכל אחד מהם אכל את המאכלים שצבעם כצבעו של החדר, ואף עטה לגופו, לחלופין, גלימה בצבע התואם. בוקר אחד ראה המלך, למרבית פליאתו, ילד קטן האוכל את ארוחת הבוקר שלו, ובה מנות רב- גוניות, הכוללות מאכלים בעלי צבעים שונים גם יחד. מהמחזה הבלתי צפוי הסיק המלך, שאם הילד מערבב צבעים שונים בצלחתו הרי שהתוצאה בוודאי טעימה מאוד, והתאווה לאכול בעצמו ארוחה צבעונית שכזאת. אלא, שלאכזבתו, החדרים החד-גוניים לא התאימו, לשיטתו, לארוחה בשלל צבעים. הבעיה הותרה עד מהרה, כשנזכר המלך שבקצה מגדל הארמון נמצא חדר ריק, שאף פעם לא השתמשו בו, והחליט להכשירו מיד לחדר הנאות לארוחת הבוקר הצבעונית שלו. לשם כך העלה, בחריצות רבה, אל החדר שבקצה המגדל חפצים בשלל צבעים, שנטל מכל ארבעת החדרים, לבש גלימת פסים צבעונית, שם בראשו את כתר הזהב, נכנס אל החדר הצבעוני ואכל בו, בהנאה רבה, את ארוחת הבוקר הצבעונית הראשונה בחייו:
אליפות הלחימה האולטימטיבית