לאחר המלחמה הוקם הקורפוס מחדש והיה חלק מהכוחות הבלגיים בגרמניה. במהלך המלחמה הקרה הוא הוצב בריינלנד כחלק מקבוצת הארמיות הצפונית של נאט"ו. הקורפוס כלל שתי דיוויזיות (ה-1 וה-16) אשר כללו שלוש בריגדות כל אחת. בשעות מלחמה, הקורפוס היה אמור להיות מתוגבר בכוחות אמריקניים וקנדיים. ב-1966 עבר הצבא הבלגי צמצום, וכל אחת מהדיוויזיות כללה רק שתי בריגדות. ב-1985 קיבלה כל אחת מהדיוויזיות בריגדת מילואים. בעקבות סיום המלחמה הקרה, ב-1995 פורק הקורפוס. שנה לאחר מכן הוחזרו החיילים הבלגים מגרמניה.
הכתובת הפיניקית מאביניון
הכתובת הפיניקית מאביניון היא כתובת קבורה פיניקית שנמצאה ברובע אוסט באביניון, צרפת בשנת 1897, על ידי בנאי שחפר תעלה בעומק 2–3 מטרים על גבול נכס. היא פורסמה לראשונה על ידי מאייר למברט .
בשל דמיון לכתובות קבורה מקרתחדשת, יש המשערים שהכתובת יובאה משם, אך דעה זאת איננה קונצנזוס. הכתובת נמצאת כיום במוזיאון הארכאולוגיה הים-תיכונית במרסיי.
הכתובת.
הכתובת ידועה כ-KAI 70.
השם זיבקת מקביל לשמות הזכריים "זיבק" ו"זיבקם" שנמצאו גם הם בכתובות פיניקיות. אותה זיבקת הייתה כהנת לאלה ששמה בן חמש האותיות, מהן שרדה רק א' בסוף, התהרד בתואר "רבת" (גבירה). ייתכן שמדובר באלת המקום. "מקם אלם" הוא תואר פולחני נפוץ בכתובות פיניקיות, שמשמעותו איננה ברורה. שתי המילים בסוף מזהירות לא לפתוח את הקבר: "אבל לפתח".
הברית האדומה - ירוקה
רוני לשנו-יער
פטראשקו הטוב
פטראשקו הטוב (ברומנית: Pătrașcu cel Bun, (מת ב־24 בדצמבר 1557), היה וויווד (שליט) של ולאכיה בשנים 1554–1557.
פטראשקו הוא בנו של ראדו הגדול. הוא כונה "הטוב" כי בתקופת שלטונות לא היו רדיפות נגד האצולה.
בשנת 1554 הוא קיבל מסולימאן הראשון תפקיד של וויווד של ולאכיה במקום מירצ'ה הרועה שהיה אחיו. בפקודת הטורקים בשנת 1556 הוא פלש לטרנסילבניה במטרה להחזיר לשלטון את ג'ון סיגיזמונד, מלך הונגריה. ב-28 באוקטובר 1556 הוא היה בקלוז' ובחן את מצב בשטח. מכיוון האזור לא היה שקט היה צורך בפעילות צבאית נוספת. עקב מצב בריאותו הוא לא היה יכול להצטרף לצבא ועבר לאזור סיביו ובהמשך לבוקרשט בה נפטר בדצמבר 1557. הוא נטמן במנזר דאלו בקרבת טרגובישטה.
קיימת השערה שפטראשקו הורעל על ידי מושל סוקול שבעצמו רצה להיות שליט ולאכיה. כאשר מירצ'ה הרועה קיבל את המינוי של וויווד והגיע לאזור, מושל סוקול עם בנו נמלטו לטרנסילבניה.
לפטראשקו היו מספר ילדים. לפי חלק מההיסטוריונים פטרו צ'רצ'ל היה בנו והוא כיהן כשליט ולאכיה בשנים 1583–1588. לפי מסורות אחדות, בן נוסף מחוץ לנישואים שלו היה מיכאי האמיץ ,שליט ולאכיה בשנים 1593–1601. אין ודאות שהשערה זו היא נכונה.
ויקטור סימוב
ויקטור סימוב (ברוסית: Виктор Симов; 14 באפריל 1858 - 21 באוגוסט 1935) היה צייר ותפאורן רוסי.
ביוגרפיה.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בשנת 1882. בשנים 1885 עד 1886 עבד כמעצב עבור סבבה ממונטוב באופרה הפרטית שלו. הוא גם יצר כמה ציורים וליטוגרפיות. ב-1896 ערך תערוכה משותפת, עם יצחק לויתן ואלכסנדר פופוב באודסה.
בשנת 1898, הוא החליט להקדיש את הקריירה שלו לעבודה עם התיאטרון האמנותי של מוסקבה שנוסד באותה העת, שם ייצר עיצובים ותפאורות לחמישים ואחת הצגות וזכה להערצתו של השחקן האיקוני, קונסטנטין סטניסלבסקי. סימוב לא רק יצר אסתטיקה חדשה לתפאורה, הוא גם עסק בפרשנויות אידאולוגיות של החומר, ותהליך הבימוי. יחד עם סטניסלבסקי, הוא החל את הפרקטיקה של מחקר שטח.
הוא הרחיב את פעילותו ב-1909, על ידי תכנון דאצ'ה בשיתוף עם האדריכל, ליאוניד וסנין. ב-1912, מסיבות לא ידועות, עזב את התיאטרון האמנותי ועבד במקום זאת בתיאטרון החופשי של מוסקבה, בתיאטרון מאלי ובתיאטרון האופרה באולפני המשחק של סטניסלבסקי.
ב-1924 הוא עיצב תפאורות המתארות את מאדים, לסרט המדע הבדיוני פורץ הדרך, "אליטה", מאת יעקב פרוטזנוב. בשנה שלאחר מכן שימש גם כמעצב, בניהולו של איבן סטפנוב, עבור "מנהל התחנה", סרט דרמטי המבוסס על סיפור מאת אלכסנדר פושקין. מאוחר יותר באותה שנה חזר לתיאטרון האמנות, שם שהה ​​עד מותו ב-1935, בן שבעים ושבע.
אל-חדאדי
חדאדי
בחירות ברשות הפלסטינית
הבחירות ברשות הפלסטינית, שהוקמה ב-1994, נערכות החל משנת 1996, אז נערכו בחירות כלליות לנשיאות הרשות ולמועצה המחוקקת הפלסטינית. בשנים 2004–2005 נערכו הבחירות המוניצפליות הראשונות למועצות המקומיות של הרשות.
חוקים ונהלים.
ביוני 2005 העבירה המועצה המחוקקת חוק, שנחתם על ידי מחמוד עבאס, שמגדיל את מספר חברי המועצת, שעד אז היה 88, ל-132, כשמחציתם יבחרו בהצבעה לאומית ומחציתם על פי אזורי בחירה.
ב-2007 ביטל צו נשיאותי מושבי המחוז, ואסר על מפלגות שלא הכירו בזכותו של אש"ף לייצג את העם הפלסטיני, ביניהן חמאס, להתמודד בבחירות. סקר דעת קהל העלה כי רוב הפלסטינים תומכים בשינוי, בעוד שחמאס כינה אותו בלתי חוקי.
ועדת הבחירות.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994, הוקמה "ועדת הבחירות" לניהול הבחירות לנשיאות ולמועצה המחוקקת ב-1996. הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה קיבלה את משימת רישום הבוחרים.
באוקטובר 2002 הוקמה ועדת הבחירות המרכזית כגוף עצמאי ונייטרלי, על פי חוק הבחירות הכללי משנת 1995. חוק הבחירות, שניתן באוגוסט 2005, קבע כי הוועדה היא הגוף שאחראי הניהול, הפיקוח, הכנה וארגון של בחירות ועליו לנקוט בכל האמצעים הדרושים כדי להבטיח את שלמות הבחירות.
חנה נסיר היא יושבת ראש הוועדה מאז 2002.
סיוע בבחירות.
קבוצת התמיכה לרפורמות הבחירות הוקמה בתמיכת ארצות הברית והאיחוד האירופי כדי לתמוך בבחירות הפלסטיניות. אחד הארגונים המובילים עבור הארגון הוא הקרן הבינלאומית למערכות בחירות, שסייעה באופן פעיל לוועדת הבחירות המרכזית בשנים 2004–2005, יחד עם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי.
בחירות בעזה.
בעקבות עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה, שהחל ב-2006, הקים חמאס ממשלה ברצועת עזה ללא בחירות. בספטמבר 2012 הכריז ראש ממשלת עזה אסמאעיל הנייה על הקמת ממשלת חמאס שנייה, גם היא ללא בחירות.
בחירות למועצת המחוקקת.
הבחירות הראשונות למועצה המחוקקת הפלסטינית התקיימו ב-20 בינואר 1996. על 88 המושבים התמודדו 672 מועמדים, חלקם מטעם 16 מפלגות וחלקם מועמדים עצמאים. תנועת הפת"ח זכתה ב-50 מושבים, מועמדים עצמאים זכו ב-35 מושבים ו-3 תנועות נוספות זכו במושב אחד כל אחת.
בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006 זכה ארגון החמאס ברוב סוחף של 42.9% מהקולות שהתבטא ב-74 מושבים במועצה (כ-56% מסך המושבים), הפתח ב-43 (כ-33% מסך המושבים) ומספר רשימות עצמאיות נוספות זכו במספר בודד של מושבים. בין הסיבות לעליית חמאס ניתן למנות את השחיתות והאנרכיה ברשות שמזוהה עם בכירי תנועת הפת"ח, חוסר היעילות של מדיניות אבו מאזן כלפי המחסומים, נוכחות צה"ל בשטחים ובניית גדר ההפרדה בתוך תחומי הגדה, תפישת הציבור הפלסטיני לגבי תרומת המאבק המזוין של חמאס למהלך ההתנתקות ותמיכת הציבור הפלסטיני בהמשך הטרור נגד ישראל.
הבחירות למועצה המחוקקת הלשנת 2021 היו אמורות להתקיים ב-22 במאי, אולם, ב-30 באפריל 2021, הודיע עבאס על דחיית הבחירות למועד לא ידוע, משום שאין לקיים את הבחירות כל עוד לא ניתן לקיימן גם במזרח ירושלים. בחמאס האשימו את עבאס בכניעה לישראל וטענו כי הוא חושש שיפסיד בבחירות.
בחירות לנשיאות.
הבחירות הראשונות לנשיאות הרשות הפלסטינית התקיימו ב-20 בינואר 1996. על התפקיד התמודד יאסר ערפאת, שזכה ב-87.1% מהקולות, נגד סמיחה ח'ליל, שזכתה ב-12.9% מהקולות.
בבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית לשנת 205, שהתקיימו ב-9 בינואר, התמודדו 7 מתמודדים. המתמודד שזכה במירב הקולות היה מחמוד עבאס, שהתמודד מטעם הפת"ח, וזכה ב-62.52% מהקולות. מתחתיו היה מוסטפא ברגותי, שזכה ב-19.48%. מתחתיו היו תייסיר חאלד, שזכה ב-3.35%, עבד אל-חלים שקיבל 2.76%, בסאם סאלחי שקיבל 2.67%, סייד ברקה שזכה ב-1.30% מן הקולות, ועבד אל-כרים, שקיבל 5717 קולות, כלומר 0.71% מן הקולות.
3.82% מן הפתקים היו פסולים ו-3.39% היו פתקים לבנים.
בחירות לרשויות מקומיות.
2004-2005.
בין דצמבר 2004 לדצמבר 2005 נערכו בחירות לרשויות המקומיות ברשות. בבחירות התמודדו רשימות מטעם תנועות פת"ח, חמאס, הג'יהאד האיסלאמי, החזית העממית לשחרור פלסטין ומספר רשימות עצמאיות.
בבחירות היו 4 סבבים, אף על פי שתוכננו 5. הסבב הראשון התחלק לשני חלקים: החלק הראשון נערך בדצמבר 2004 ב-26 יישובים ביהודה ושומרון והשני בינואר 2005 ב-10 יישובים ברצועת עזה. בסבב זה נחל החמאס הצלחה, בעיקר בעזה, אך גם ביהודה ושומרון.
הסיבוב השני נערך ב-5 במאי 2005 ב-76 מחוזות ביהודה ושומרון וב-8 מחוזות ברצועת עזה. בסיבוב זה הוביל הפת"ח, שזכה ב-52 יישובים, לעומת החמאס שזכה ב-24. הסיבוב השלישי ב-29 בספטמבר ב-104 רשויות מקומיות. בסיבוב זה זכה הפת"ח ב-54% מהקולות לעומת 26% לחמאס.
הסיבוב הרביעי נערך בדצמבר 2005 ב-44 יישובים. הסיבוב החמישי לא יצא לפועל בעקבות עליית החמאס לשלטון לאחר הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בראשית 2006.
הבחירות לרשויות המקומיות ב-2012 התקיימו בשני סבבים, הראשון ב-20 באוקטובר והשני ב-24 בנובמבר.
הבחירות לרשויות המקומיות ב-2017 התקיימו ב-13 במאי. הבחירות התקיימו רק ביהודה ושומרון ולא בעזה, משום שהחמאס, ששולט בעזה, החרים אותן. הפת"ח זכה ברוב הקולות (52%), ומתמודדים עצמאיים זכו ב-37%. במועצות בהן התקיים הליך הצבעה ולא נקבעה רשימה מוסכמת זכו המועמדים העצמאיים ל-65% מן הקולות.
2021-2022.