קריירת המשחק של וינטרס נמשכה כשישה עשורים והוא נחשב לדמותג של תוכניות אירוח ליליות רבות, עם הופעות רבות כדמויות אקצנטריות ב"המופע של סטיב אלן", "המופע של גארי מור", "מורק ומינדי", "העולם המשוגע של ג'ונתן וינטרס" ו"מטורף, מטורף, מטורף העולם" של הבמאי סטנלי קריימר. זכה בפרס גראמי על האדפטציה שלו משנת 1975 לספר הילדים הקלאסי הנסיך הקטן ועל אלבום הקומדיה "Crank(y) Calls" בשנת 1996. בשנת 1991, וינטרס זכה בפרס אמי בקטגוריית שחקן המשנה בסיטקום "Davis Rules".
ביוגרפיה.
תחילת חייו.
וינטרס נולד בבלברוק, אוהיו לאליס קילגור רודג'רס - אשת רדיו לעתיד - ולג'ונתן הרשמן וינטרס השני - סוכן ביטוח שהפך לסוכן השקעות. מוצאו של וינטרס הוא בחציו סקוטי-אירי ובחציו אנגלי. וינטרס תיאר את אביו כאלכוהוליסט שהיה קשה לו לשמור על עבודה יציבה. סבו היה קומיקאי מתוסכל ובעליו של עסק בנקאות משפחתי אשר נחל הפסדים בעקבות השפל הגדול.
הוריו של וינטרס נפרדו כשהיה בן שבע. אמו לקחה אותו לספרינגפילד, אוהיו לחיות עם סבתו. בבדידותו הרבה, וינטרס יצר לעצמו דמויות והרבה לראיין את עצמו. הוא בידר את חבריו ללימודים ופיתח לעצמו רפרטואר של אפקטים קוליים מוזרים. במהלך שנתו הראשונה בבית הספר התיכון, וינטרס הפסיק את לימודיו והתגייס לחיל הנחתים האמריקני, שם שירת כשנתיים וחצי במערכה באוקיינוס השקט בתקופת מלחמת העולם השנייה. עם שובו, הוא למד אמנות והנפשה, ובאותה תקופה פגש את אשתו לעתיד, איילין שאודר, עימה התחתן בספטמבר 1948.
קריירה מוקדמת.
הקריירה של וינטרס החלה בעקבות תחרות כישרונות אליה נקלע לאחר שאיבד את שעונו והשתתף בה, כשהפרס היה שעון יד. תחרות זו הובילה למשרת קריינות שבה תפקידו היה להכריז על שירים ולהודיע על מזג האוויר. עד מהרה, כישרון החקיינות שלו ואישיותו גרמו להצלחת התוכנית. הוא החל לעסוק בקומדיה ומשחק בעת שלמד במכללה, וכשדרן רדיו למשך שנתיים וחצי. בשנת 1953 עבר וינטרס לניו יורק והחל להופיע במועדוני לילה. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בסדרה "Chance of a Lifetime" משנת 1954.
וינטרס עשה היסטוריה בשנת 1956, כאשר תאגיד הרדיו RCA שידר את הפרסומת הראשונה לתוכנית שלו בצבע. כפי שצוין בעיתון הניו יורק טיימס בשנת 2006, "(וינטרס) השתמש בטכנולוגיית הצבע כדי להופיע כשתי דמויות נפרדות, ושינה את מיקומו הלוך ושוב. אפשר להגיד שהוא המציא את פעלולי הווידאו". פריצתו הגדולה הייתה בתוכניתו של אליסטר קוק ברשת CBS, "אומניבוס".
בין השנים 1959–1964, וינטרס הופיע בפרסומות טלוויזיה. בשנות ה-60 של המאה ה-20, הקליט אלבומי קומדיה קלאסית רבים תחת חברת התקליטים ורב רקורדס. דמות ידועה שלו מאותה תקופה הייתה זו של מוד פריקט, זקנה נחמדה לכאורה בעלת לשון עוקצנית. הוא היה המועדף על ג'ק פאר, המנחה של תוכנית האירוח The Tonight Show בשנים 1957–1962, והופיע לעיתים קרובות בתוכניותיו. הוא אף הרחיק לכת וחיקה את נשיא ארצות הברית דאז ג'ון פיצג'רלד קנדי במתיחה טלפונית על פאר. אולם, וינטרס השתתף גם בהופעות דרמטיות כמו בסדרת האימה אזור הדמדומים וכן הקליט את שיריו של אוגדן נאש ליצירתו של קאמי סן-סנס, "קרנבל החיות". בתוכנית הלילה שבהנחייתו של ג'וני קרסון (1962-1992), וינטרס הופיע בתחפושות של דמויות שונות.
וינטרס הופיע במעל ל-50 סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה רבות, כאשר ראויים לציון הם הסרט "מטורף, מטורף, מטורף העולם" וכן תפקיד כפול כהנרי גלנוורת'י ואחיו התככן והאפל, הכומר וילבור גלנוורת'י בסרט "אמריקה לאן?" שהואאדפטציה קולנועית לספרו של אוולין וו, "The Loved One". הוא היה משתתף קבוע בתוכניות האירוח של דין מרטין ואנדי ויליאמס וכן בתוכנית השעשועונים תשע בריבוע. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, וינטרס שיחק בסרט הקומדיה "הרוסים באים, הרוסים באים", בתוכנית אירוח לילית בשם "המופע של ג'ונתן וינטרס" משנים 1967–1969 וכן בסרט הקומדיה "ויוה מקס" לצד פיטר יוסטינוב. בנוסף, הוא היה אורח קבוע בתוכנית הילדים של שבת בבוקר "Hot Dog" בתחילת שנות ה-70. בין השנים 1972–1974 הופיע בתוכנית משלו בשם "העולם המשוגע של ג'ונתן וינטרס", והיה מועמד לפרס אמי על בימוי מוזיקלי בשנת 1973.
קריירה בשנות השמונים והתשעים.
הופעותיו הטלוויזיוניות של וינטרס בשנות ה-80 כללו הופעות אורח במופע החבובות, קומדיית המדע בדיוני "מורק ומינדי" ותוכנית המערכונים "הי הו". בשנת 1992, היה לווינטרס תפקיד משנה בסיטקום "Davis Rules", עליו זכה באמי. הוא שיחק בתפקיד גאני דייוויס, סב אקצנטרי שעזר לגדל את נכדיו לאחר שבנו איבד את אשתו. עבודות הדיבוב שלו כללו את קולו של דרדסבא בסדרת האנימציה "הדרדסים" (1986-1990) וכעובד מפעל מפוטר במשפחת קדמוני (1994). בהיפוך גמור לפן ההומוריסטי שבהופעותיו, וינטרס שיחק את מפקד המשטרה חמור הסבר ודודו של למונט קרנסטון בסרט גיבורי העל "הצל".
וינטרס קיבל 11 מועמדויות לפרס גראמי על אלבומי קומדיה במהלך הקריירה שלו, וזכה באחד על האלבום "Crank(y) Calls" בשנת 1996.
בשנת 1999 הוענק לווינטרס פרס כבוד ע"ש מארק טוויין מטעם המרכז לאמנויות הבמה ג'ון פ. קנדי.
שנים אחרונות.
לווינטרס היו מגוון תפקידים נוספים בתחילת שנות ה-2000, לרבות השתתפות בקומדיית הלייב אקשן "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" והקומדיה הרומנטית "טלטול", לצד טום סקריט וז'קלין ביסט.
בשנת 2004, וינטרס דורג במקום ה-18 ברשימת מאה קומיקאי הסטנד-אפ המצחיקים ביותר, לפי קומדי סנטרל. בשנים 2005–2006, וינטרס הופיע בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל.
בשנת 2008, הוגש לווינטרס פרס כבוד מטעם רשת TV Land בידי רובין ויליאמס. באותה שנה, רשת PBS שידרה שני סרטי דוקומנטרי - "חלוצי הטלוויזיה" ו"גרום להם לצחוק: העסק המצחיק של אמריקה", בהם הופיע וינטרס.
הופעותיו האחרונות של וינטרס בקולנוע היו בדיבוב דמותו של דרדסבא בסרטי הלייב אקשן "הדרדסים" ו"הדרדסים 2".
חיים אישיים.
ב-8 בפברואר 1960, הוענק לווינטרס כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בריאיון לארכיב הטלוויזיה האמריקנית שבחסות האקדמיה לאמנויות הטלוויזיה והמדעים, וינטרס חשף כי העביר שמונה חודשים בבית חולים פסיכיאטרי בשנת 1959 ושוב ב-1961. הקומיקאי סבל מהתמוטטויות עצבים ומהפרעה דו-קוטבית. עם אנרגיה חסרת תקדים, וינטרס התייחס בערפול למחלתו ולאשפוזיו בהופעות הסטנד-אפ שלו, במיוחד באלבומו משנת 1960 "The Wonderful World of Jonathan Winters" במהלך קטע "הצלחת המעופפת". בקטע זה, וינטרס מציין כי אם לא יהיה זהיר מדי, הרשויות ייקחו אותו חזרה ל"גן החיות", התייחסות ישירה לבית החולים הפסיכיאטרי.
בהיותו מעריץ של גראוצ'ו מרקס ושל הצמד לורל והארדי, וינטרס ציין כי "לרוב עשיתי את מה שתכננתי לעשות... עשיתי קומדיה, כתיבה, ציור... עשיתי חיים, וככל שאני מזדקן אני פשוט הופך לילד זקן יותר". הוא התגורר ליד סנטה ברברה שבקליפורניה ונהג לבדר את פקידי האשנב בבנק כל אימת שהגיע למשוך כספים. בנוסף, הוא בילה את זמנו הפנוי בציור והופיע בגלריות רבות. לא פעם הוא הציג את אמנותו בהופעותיו.
ב-11 בינואר 2009, אשתו של וינטרס למשך יותר מ-60 שנה, איילין, נפטרה בגיל 84 לאחר מאבק של 20 שנה בסרטן השד.
וינטרס מת בנסיבות טבעיות בגיל 87 בביתו במונטסיטו, קליפורניה בליל ה-11 באפריל 2013, כשהוא מוקף במשפחה וידידים. לווינטרס שני ילדים - ג'יי ולוסינדה וינטרס - וחמישה נכדים.
אורי אוהד
עידו החוזה
אריה גליק
אריה גליק (13 באפריל 1930 - 23 ביוני 2016) היה אתלט ישראלי. אלוף ישראל בריצת 200 מטר (1949), בריצת 400 מטר (1952) ובריצת 800 מטר (1952) ושיאן ישראל בריצות ל-400 ול-800 מטר. ייצג את ישראל באולימפיאדה (הלסינקי 1952).
גליק, היה לאתלט הישראלי הראשון, שרץ 400 מטר, מתחת ל-50 שניות ו-800 מטר, מתחת ל-2 דקות.
ביוגרפיה.
עלה כילד עם הוריו, בשנת 1933, לארץ ישראל. הצטרף בגיל 15 לארגון "ההגנה" ובגיל 17 לארגון ה"פלמ"ח".
גליק התאמן בקבוצת הפועל חיפה.
באליפות ישראל שנערכעה ביולי 1949 זכה גליק במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.5 שניות.
בתחרות שנערכה בירושלים במאי 1950 זכה גליק בשלושה ניצחונות, בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 52.2 שניות, שיפור לשיאו הישראלי הטרי (52.7 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.5 שניות לפני דוד טבק (24.0 שניות) ובריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות, לפני דוד טבק (11.3 שניות).
בתחרות מבחן שנערכה במאי 1952 קבע גליק בריצת 800 מטר שיא ישראלי חדש של 2:00.7 דקות, שיפור לשיא בן 16 שנים. חודש לאחר מכן בתחרות שנערכה באנקרה שבטורקיה ביוני אותה שנה הוא סיים במקום שלישי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 50.2 שניות ובמקום רביעי בריצת 800 מטר 1:59.7 דקות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-2 דקות. שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על ידי יאיר פנטילט (1:57.6 דקות).
אולימפיאדת הלסינקי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) התמודד תחת השם "אריה גיל". הוא סיים במקום 53 בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.2 שניות (50.27 שניות אלקטרוני) ובמקום 47 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:00.9 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בטורקו שבפינלנד ב-31 ביולי, הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 49.6 שניות ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שרץ ריצה זו מתחת ל-50 שניות.
בשנת 1953 נסע גליק לארצות הברית ללימודים באוניברסיטה.
השתקע בניו ג'רזי. היה נשוי לאיליין ולשניים נולדו בן ושתי בנות.
שימש משנת 1966 במשך שנים רבות כמנהל מחנה לנוער של התנועה הרפורמית בהרי הפוקונוס בפנסילבניה.