סקר שנערך על ידי גאלופ (חברה) בשנת 2007 מצא כי 56% מהנשאלים סברו כי עשן פסיבי "מזיק מאוד", מספר שנשאר יחסית יציב מאז 1997. 29% נוספים סבורים כי עישון פסיבי "מזיק במקצת". 10% השיבו "לא מזיק מדי", בעוד שרק 5% אמרו "לא מזיק כלל".
פעולות תעשיית הטבק.
כחלק מניסיונה לעקב ולמנוע רגולציה הדוקה יותר של עישון, תעשיית הטבק מימנה מספר מחקרים מדעיים שהטילו ספק בסיכונים הכרוכים בעישון פסיבי. התעשייה מימנה גם מכוני חשיבה ליברטריאניים ושמרניים, כמו מכון קאטו בארצות הברית וצוות החשיבה באוסטרליה, שמתחו ביקורת הן על המחקר המדעי בנושא עישון פסיבי והן על הצעות מדיניות להגבלת עישון. ה־New Scientist ו זיהו פעילויות מתואמות אלה בתעשייה כאחד הביטויים הגדולים ביותר של . יתר על כן, הם קובעים כי הדיסאינפורמציה שמפיצה תעשיית הטבק יצרה "תנועת הכחשת טבק", בעלת מאפיינים משותפים רבים עם צורות אחרות של הכחשה, כגון הכחשת איידס.
מחקרים וביקורות במימון תעשייה.
אנסטרום וקאבט.
מחקר שנערך על ידי ג'יימס אנסטרום וג'פרי קאבט בשנת 2003, ופורסם בכתב העת British Medical" Journal" , טען כי הטענות בדבר נזקי העישון הפסיבי היו מוגזמים מדי. הניתוח שלהם לא דיווח על קשר מובהק סטטיסטית בין עישון פסיבי וסרטן ריאות, מחלת לב איסכמית או מחלת ריאות חסימתית כרונית, אם כי במאמר המערכת הנלווה ציינו כי "הם עשויים להדגיש יתר על המידה את אופים השלילי של ממצאיהם". מאמר זה זכה לקידום נרחב על ידי תעשיית הטבק כעדות לכך שנזקי העישון הפסיבי לא הוכחו. החברה האמריקנית לסרטן, שמאגר הנתונים שלה אסף את הנתונים שלהם, ביקרה את העיתון וקבעה כי דעתו "לא אמינה ולא עצמאית", וכי מדענים ציינו שוב ושוב פגמים חמורים במתודולוגיה של Enstrom ו־Kabat לפני הפרסום. ואמנם המחקר לא הצליח להשוות בין קבוצת האנשים שנחשפו לעישון פסיבי לקבוצת אנשים שלא נחשפו.
קשריה של אנסטרום לתעשיית הטבק עוררו גם הם ביקורת. במכתב משנת 1997 לפיליפ מוריס , ביקשה אנסטרום "התחייבות תשלום משמעותית... על מנת שנוכל להתחרות ביעילות מול ההר הגדול של נתונים ודעות אפידמיולוגיות שכבר קיימות בנוגע להשפעות הבריאותיות של עישון פסיבי ועישון אקטיבי". במסגרת , העיתונים "Enstrom" ו"קבאט" צוטטו על ידי בית המשפט המחוזי בארצות הברית כ"דוגמה מצוינת לאופן שבו תשע חברות טבק עסקו במעשי פשיעה והונאה כדי להסתיר את הסכנות של עשן טבק". בית המשפט מצא כי המחקר מומן ונוהל על ידי המרכז לחקר אוויר פנימי , חברת קש בתעשיית הטבק שתפקידה להכחיש מחקרים מזיקים על עישון פסיבי, וכן על ידי פיליפ מוריס שהצהיר כי עבודתה של אנסטרום היא "מכוון בבירור לליטיגציה". מאמר שנערך בשנת 2005 טען כי על אף שהוא עונה על דרישות מדעיות, הוא "אינו חושף את מלוא היקף היחסים שהיו לכותבים עם תעשיית הטבק".
בשנת 2006, אנסטרום וקאבט פרסמו מטא־אנליזה של מחקרים הנוגעים לעישון פסיבי ומחלות לב כליליות, בהם דיווחו על קשר קלוש בין עישון פסיבי לתמותה ממחלות לב. הם הגיעו למסקנה כי חשיפה לעישון פסיבי הגדילה את הסיכון למוות כתוצאה ממחלת לב איסכמית ב־5% בלבד. ניתוח זה ספג ביקורת על כך שכלל שני מחקרים קודמים במימון תעשיית הטבק שסבלו מסיווג שגוי של חשיפה.
גורי.
, דובר ויועץ לתעשיית הטבק ומומחה לתועלת סיכונים ומחקר מדעי, כתב במגזין של מכון קאטו כי "מתוך 75 מחקרים שפורסמו בנושא עישון פסיבי וסרטן ריאות, כ־70% לא דיווחו על הבדלים מובהקים סטטיסטית של הסיכון. כ־17% טוענים לסיכון מוגבר ו־13% מרמזים על הפחתת הסיכון."
מילוי.
, פרשן מדע זבל בפוקס ניוז ויועץ לשעבר של טען שמתוך 19 המחקרים שנעשו על עישון פסיבי, רק 8 דיווחו על עלייה מובהקת בשכיחות מחלות לב.
מילוי ביקר גם את המחקרים על הסיכון יחסי והשיטות האפידמיולוגיות במחקרים על עישון פסיבי. מילוי, בעל תואר שני מבית הספר להיגיינה ובריאות הציבור של ג'ונס הופקינס, טען שמחקרים המניבים סיכונים יחסיים של פחות מ־2 הם מדע זבל חסר משמעות. גישה זו לניתוח אפידמיולוגי ספגה ביקורת ב.
לבואה ולייד.
בשנת 1995, לבואיס ולייד, שני יועצים לתעשיית הטבק, פרסמו שני ניתוחים בכתב העת Regulatory Toxicology and Pharmacology בנוגע לקשר בין חשיפה לעשן פסיבי ומחלות לב. שני המאמרים הללו לא דיווחו על קשר ביניהם. על ניתוחים אלו נמתחה ביקורת, לפיה הם לא מבחינים בין מעשנים בהווה למעשנים לשעבר, למרות העובדה שמעשנים לשעבר, בניגוד למעשנים עכשוויים, אינם נמצאים בסיכון מוגבר למחלות לב.
הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן שבארגון הבריאות העולמי.
מחקר שנערך על ידי הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן משנת 1998 על עישון פסיבי מצא עדות חלשה לקשר מינון־תגובה בין הסיכון לסרטן ריאות לבין חשיפה לעישון פסיבי.
במרץ 1998, לפני פרסום המחקר, הופיעו דיווחים בתקשורת שטענו כי הסוכנות וארגון הבריאות העולמי מנעו פרסום דו"ח שכביכול לא הוכיח קשר בין עישון פסיבי למספר מחלות אחרות (סרטן ריאות בפרט). בתגובה, ארגון הבריאות העולמי פרסם הודעה לעיתונות לפיה תוצאות המחקר "יוצגו בצורה מוטעית לחלוטין" בעיתונות הפופולרית ולמעשה תואמות מאוד מחקרים דומים שהראו את נזקי העישון הפסיבי. המחקר פורסם בכתב העת Journal of the National Cancer Institute באוקטובר של אותה שנה, ומסקנתו כי המחברים לא מצאו "קשר בין חשיפה לילדים ל־ETS לבין הסיכון לסרטן הריאות" אך "מצא עדויות חלשות לקשר בין מינון לתגובה בין הסיכון לחלות בסרטן ריאות וחשיפה לבני זוג ולמקום העבודה."
עם פרסום מסמכי תעשיית הטבק שסווגו בעבר באמצעות הסכם ההתיישבות הראשי של הטבק, נמצא (על ידי אליסה אונג וסטנטון גלנץ) כי המחלוקת בנוגע להסתרת הנתונים לכאורה של ארגון הבריאות העולמי, תוכננה על ידי פיליפ מוריס, בריטיש אמריקן טבק ועוד. חברות טבק במאמץ להכפיש ממצאים מדעיים אשר יפגעו באינטרסים העסקיים שלהן. תחקיר של ארגון הבריאות העולמי, שנערך לאחר פרסום מסמכי תעשיית הטבק, מצא כי מחלוקת זו נוצרה על ידי תעשיית הטבק כחלק מהקמפיין הגדול שלה לקצץ בתקציב ארגון הבריאות העולמי, לעוות את תוצאות המחקרים המדעיים בנושא עישון פסיבי ולהכפיש את ארגון הבריאות העולמי כמוסד. קמפיין זה בוצע באמצעות רשת של ארגוני חזית עצמאיים לכאורה ומומחים בינלאומיים ומדעיים בעלי קשרים פיננסיים נסתרים לתעשייה.
תביעת הסוכנות להגנת הסביבה.
בשנת 1993 פרסמה הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית דו"ח המעריך כי 3,000 מקרי מוות הקשורים לסרטן ריאות בארצות הברית נגרמו מעישון פסיבי מדי שנה.
בית המשפט המחוזי של מחוז ארצות הברית במחוז התיכון בצפון קרוליינה פסק לטובת תעשיית הטבק בשנת 1998, וקבע כי הסוכנות להגנת הסביבה לא פעלה לפי שיטות מדעיות ואפידמיולוגיות נאותות וקיבל ראיות "דובדבן" לתמיכה במסקנות שהן התחייבו להן. מראש. בית המשפט קבע באופן חלקי, "הסוכנות להגנת הסביבה התחייבה בפומבי למסקנה לפני תחילת המחקר ... התאימו את הנוהל והנורמות המדעיות כדי לאמת את מסקנת הציבור של הסוכנות... בביצוע הערכת הסיכונים של ETS, התעלם מידע ומיצג ממצאים על מידע סלקטיבי; לא הפיץ מידע אפידמיולוגי משמעותי; סטה מהנחיות הערכת הסיכונים שלה; לא הצליח לחשוף ממצאים והנמקות חשובות ..."
בשנת 2002, הסוכנות להגנת הסביבה ערערה בהצלחה על החלטה זו לבית המשפט לערעורים בארצות הברית למעגל הרביעי. הערעור של הסוכנות להגנת הסביבה התקבל מהטעם הראשוני שלדוח שלהם אין משקל רגולטורי, והממצא הקודם התבטל.
בשנת 1998, משרד הבריאות האמריקאי ושירותי אנוש, באמצעות פרסום התוכנית הלאומית לטוקסיקולוגיה של הדו"ח ה־9 על חומרים מסרטנים, רשם עשן טבק סביבתי בין החומרים המסרטנים הידועים, תוך התייחסות להערכת הסוכנות להגנת הסביבה כי "המחקרים הבודדים סוכמו בקפידה ו העריך."
מימון תעשיית הטבק למחקר.
תפקידה של תעשיית הטבק במימון מחקר מדעי בנושא עשן פסיבי שנוי במחלוקת. סקירת מחקרים שפורסמו מצאה כי השתייכות לתעשיית הטבק הייתה במתאם חזק עם ממצאים המפטרים עשן פסיבי; חוקרים המזוהים עם תעשיית הטבק היו בסיכון גבוה פי 88 מאשר חוקרים עצמאיים להסיק כי עישון פסיבי אינו מזיק. בדוגמה ספציפית שהתפרסמה עם פרסום מסמכים מתעשיית הטבק, מנהלי פיליפ מוריס עודדו בהצלחה מחבר לשנות את מאמר הביקורת שלו במימון התעשייה כדי להקטין את תפקידו של עשן פסיבי בתסמונת מוות בעריסה.
פיליפ מוריס דיווח כי הוא משקיע "כמויות עצומות של מימון לפרויקטים אלה ... בניסיון לתאם ולשלם למדענים רבים כל כך על בסיס בינלאומי כדי לשמור על מחלוקת ה־ETS".
תגובת תעשיית הטבק.
אמצעים להתמודדות עם עשן פסיבי מהווים איום כלכלי חמור על תעשיית הטבק, לאחר שהרחיב את הגדרת העישון מעבר להרגל אישי למשהו בעל השפעה חברתית. בדו"ח סודי מ־1978, תעשיית הטבק הגדילה את הדאגה הציבורית הגוברת מעישון פסיבי כ"התפתחות המסוכנת ביותר לכדאיות תעשיית הטבק שעדיין התרחשה ". בארצות הברית של אמריקה נ. פיליפ מוריס ואח '., בית המשפט המחוזי במחוז קולומביה מצא כי תעשיית הטבק "... הכירה מאמצע שנות השבעים ואילך כי ההשפעות הבריאותיות של עישון פסיבי מהוות איום עמוק על כדאיות התעשייה ורווחי הסיגריות", וכי התעשייה הגיבה עם "מאמצים לערער ולהכפיש את הקונצנזוס המדעי כי ETS גורם למחלות".
בהתאם לכך, תעשיית הטבק פיתחה מספר אסטרטגיות למזער את ההשפעה על העסק שלהן: