לדברי או'ניל, דמותו של רוי הרפר נבחרה להמחיש בסיפור את השימוש בסמים "בשביל השפעה רגשית מקסימלית. חשבנו שבחור טוב ומבוסס בעיצומה של התמכרות יהיה חזק יותר מ... איזו דמות שהיינו ממציאים בשביל האירוע... רצינו להראות שהתמכרות איננה מוגבלת לילדים "רעים" או "מוטעים"". הסוף המקורי של קשת הסיפור הראה את הרפר מתגבר על ההתמכרות ומשלים בפיוס עם קווין, אך אדמס מחה על כך שהסוף הזה הוא אנטי-קליימקסי מידי. או'ניל סירב לשנות את הסוף, ואדמס כתב ואייר מחדש את הסוף מאחורי גבו והגיש את השינויים אל שוורץ. בסופו של דבר, הפרסום כלל את השינויים של אדמס למורת רוחו של או'ניל. במאמר שכתב כמה שנים אחר כך, ב-1975, או'ניל הצהיר כי הוא עדיין חש שהסיום של אדמס עשה עוול לסיפור, שכן "מה שמשתמע בסוף הוא שאגרוף בפנים פותר את הכל".
עלילה.
במהלך הליכה תמימה ברחובות העיר סטאר סיטי, אוליבר קווין מותקף בפתאומיות על ידי חבורת פושעים. לאחר קרב קצר בו ידו של קווין על העליונה, הוא נורה לפתע בחץ ונפצע. כשעוברי אורח מסרבים לסייע לו בשעת לילה כל כך מאוחרת, קווין גורר את עצמו באפיסת כוחות עד לבית החולים הקרוב ושם מתמוטט בעמדת הקבלה. בתום הטיפול הרפואי, קווין קורא לחברו האל ג'ורדן בבקשה לעזרה. השניים מעלים חשש כי החץ, שזהה לחיציו של קווין עצמו, נגנב מעוזרו רוי הרפר, אותו קווין הזניח בתקופה האחרונה כשיצא להרפתקאות חובקות עולם יחד עם ג'ורדן. קווין וג'ורדן עוטים את חליפותיהם כחץ הירוק וכגרין לנטרן, בהתאמה, ויוצאים לברר את המאורע.
במרתף הסמוך למקום בו קווין הותקף, הם מוצאים נרקומן נואש המתחנן למנת סמים. הנרקומן מוביל את השניים אל דירה נטושה, שם השניים נלחמים בנרקומנים זועמים התוקפים אותם בדרישה לקבלת מנות סמים. בין הנרקומנים נמצא גם הרפר, בו קווין רואה סוכן כפול הנמצא במסווה על מנת לעצור את השימוש לרעה בסמים. עם מידע מטעם הנרקומנים, קווין וג'ורדן מגיעים אל מחבוא סוחרי הסמים ומתעמתים איתם. הסוחרים מזריקים בכוח לשניים סמים על מנת להכפיש אותם בפני המשטרה שבדרכה למקום, אך הרפר מגיע בדיוק בזמן על מנת לחלץ אותם. במקום מסתור, קווין משוחח עם הרפר על התמכרות לסמים והסכנות הכרוכות בכך, כשהרפר מצדיק את הנרקומנים בטענה כי ללא דמות אב ניתן למצוא מעין נחמה בשימוש בסמים. אחר כך, קווין מוצא את הרפר מזריק הרואין בסתר.
זעום מן הגילוי כי עוזרו התמכר לסמים בזמן היעדרותו, קווין מכה את הרפר ומסלק אותו. במקביל, חבריו הנרקומנים החדשים של הרפר משתכרים ומשתמשים בכמות סמים גדולה, עד שגופו של אחד מהם קורס והוא מת ממנת יתר. ג'ורדן מוצא את הרפר מתאבל על חברו המת בסמטה נידחת, שם הרפר מודה בהתמכרותו ומביע נכונות להיגמל בשיטת "קולד טרקי" ללא שום עזרת רופאים, וג'ורדן לוקח אותו אל דיינה לאנס כדי שתסייע לו להתמודד עם בעיותיו. בדרישה ל"צדק", קווין רודף אחר שרשרת הייצור, האספקה והמכירה של הסמים – ולוכד את כל העוסקים במלאכה.
מאוחר יותר, קווין, ג'ורדן, הרפר ולאנס משתתפים בהלוויה של הנרקומן המת. בעימות בין השניים, הרפר מכה את קווין בפניו ומאשים אותו, המנטור שלו, בכך שנטש אותו לטובת הרפתקאות עם ג'ורדן ולמעשה הביא להתמכרותו. הרפר עוזב את בית הקברות בזעם, כשקווין נשאר דומע מאחור בגאווה על חניכו שהתבגר ויוצא לדרך עצמאית.
ורביט
יאפ למפול
לאיוש בקפי
לאיוש בקפי (במקור יואל פרידמן, בהונגרית: Békefi Lajos; מאטסלקה, 13 בינואר 1871 – בודפשט, 31 במרץ 1953) היה שחקן יהודי-הונגרי, זמר עם, במאי תיאטרון. בקפי היה אחד השחקנים היותר ידועים בתקופתו.
ביוגרפיה.
יואל פרידמן נולד במשפחה יהודית בעיר מאטסלקה במזרח הונגריה שכ-20% מתושביה היו יהודים באותה תקופה. רוב היהודים הגיעו לאזור מגליציה ושפתם הייתה בעיקר יידיש, שם הוא גם למד. הוריו היו יוסף פרידמן ורחל טאוב. ב-1890 הצטרף פרידמן ללהקת השחקנים של אימרה הלמאי, שם עבד כעוזר שחקן במשך שנה. הוא עבד במשך חמש שנים במקהלת "תיאטרון העם" (Népszínház) בבודפשט ולאחר מכן סיים את לימודיו בבית הספר למשחק שוימושי. הוא נסע לסיור בחו"ל ולאחר מכן לאסלו באוטי החתים אותו בתיאטרון ההונגרי כטנור. משם עבר ללהקה בעיר קצ'קמט ואחר כך שיחק מול קהל של הערים שופרון, דברצן, קושיצה, אוראדיה ושוב דברצן. בשנת 1905 חתם חוזה בעיר סגד בלהקה של לאיוש מאקו, שם קיבל זר דפנה מוּכסף מהקהל. הוא פרש לגמלאות ב-1 בדצמבר 1927, אם כי לפי כמה דיווחים הופיע ב-1929 בבית האופרטה של אוראדיה, באופרטה הביידרה של אמריך קלמן.
בין 1896 לבין 1903, אשתו הייתה השחקנית אנה הַאצְל. הוא התגרש מאשתו הראשונה. ב-2 ביולי 1907 נשא לאישה את השחקנית מרגיט קופאן בבודפשט.
יאקוב סמיטס
יאקוב סמיטס (בהולנדית:Jakob Smits; 9 ביולי 1855 - 15 בפברואר 1928) היה צייר הולנדי-פלמי.
ביוגרפיה.
הוא נולד כבן של מעצב. יאקוב למד ברוטרדם באקדמיה ועזר לאביו בעסקי העיצוב. מ-1873 עד 1876 למד באקדמיה בבריסל, ולאחר מכן במינכן (1878–1880), וינה (1880) ורומא (1880).
בשנת 1882 נשא יאקוב לאישה את בת דודתו אנטיה דוטייה קרמר. הם התיישבו באמסטרדם שם עבד סמיטס כצייר. הוא ביצע, בין היתר, משימות עבור המוזיאון ברוטרדם. מנישואיהם של יאקוב ואנטיה נולדו שני ילדים, תיאודורה ואנני. בשנת 1884 התגרשו בני הזוג.
יאקוב סמיטס עבר להארלם בצפון הולנד, והפך למנהל בית הספר לתעשייה ועיצוב. הוא הכיר את אלברט נויהויס, צייר בית הספר בהאג, ויחד הם ערכו טיולים לבלגיה. יאקוב סמיטס התרשם מהנוף הבלגי והתיישב באופן סופי באכטרבוס (מול) ב-1888. הוא שילם 2,000 פרנק בלגי עבור חווה קטנה. באותה שנה נשא לאישה את מלווינה דדיין, בתו של עורך דין מבריסל, שהפסידה את הירושה בגלל נישואים אלה.
ב-1897 הוא קיבל מדליית זהב במינכן ודרזדן, על ציוריו הגדולים בצבעי מים על רקע זהב. הוא גם צייר פורטרטים רבים, במיוחד של מלווינה ושל ילדיהם בובי, מרגריט וקובי.
בשנת 1899 פגע הגורל: תוך ימים ספורים הוא איבד את בתו אליס ואשתו. בשנת 1901 נשא סמיטס לאישה שלישית את ג'וסין ואן קאוטרן. באותה שנה ערך את תערוכת יחיד הראשונה שלו באנטוורפן.
שם הוא זכה לשבחים רבים מעמיתים ומבקרים, אך לא מצא קונים לעבודתו, מאוחר יותר באותה שנה, יצירה אחת שלו נרכשה על ידי המוזיאון של בריסל.
מצבו הכלכלי של סמיטס השתפר במקצת, אך לא לזמן רב. בשנת 1903 נהרסו שני הוריו עקב שוד וכתוצאה מכך היו לו תשעה בני משפחה לפרנס.
למזלו - לבקשת העירייה של מול, בשנת 1907 ארגן סמיטס תערוכה בינלאומית של אמנים שבאו לצייר נופים במול וסביבתה. השתתפו באירוע 68 ציירים שהגיעו מגרמניה, הולנד ואמריקה. כך נוצר המושג ״אסכולת מול״. ב-1910 פרסם סמיטס אלבום עם 25 תחריטים, שהוקדש למלכה אליזבת.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הפסיק סמיטס את עבודת האמנות שלו. הוא הפך לנשיא הוועדה לסיוע ואספקת מזון של קנטון מול. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא המשיך בעבודתו עם חזון וסגנון חדשים לחלוטין כחרט וצייר.
החל משנת 1923 מצבו הבריאותי הידרדר, וסבל מסרטן.
מוות ומורשת.
ב-15 בפברואר 1928 סמיטס נפטר ממחלת לב ונקבר בחצר הכנסייה של עירו. על הקבר שלו ניצבת דמות של אם וילד מברונזה שיצר ג'ורג' מין. הוא קבור ליד אמנים אחרים מאסכולת מול.
יאקוב סמיטס שהפך לבלגי ב-1902, היה אביר במסדר לאופולד (1903), קצין במסדר הכתר (1919) ומפקד במסדר הכתר (1927).
אשתו השלישית, ז'וסין, שרדה אחריו עוד 28 שנים. לאחר מותה ב-1956 נמכר ביתם. בשנת 1977, הוסב הבניין למוזיאון העירוני על שם יאקוב סמיטס.
דוכן הנשיקות 3
דוכן הנשיקות 3 (באנגלית: The Kissing Booth 3) הוא סרט קומדיה רומנטי לנעורים אמריקאי שבוים על ידי הבמאי וינס מרצ'לו עם תסריט שנכתב על ידו ועל ידי ג'יי ארנולד. הסרט המהווה המשך ישיר לסרטים "דוכן הנשיקות" ו"דוכן הנשיקות 2". הסרט מבוסס על רומן ההמשך "The Kissing Booth 3: Going the Distance" מאת בת' ריקלס, ומככבים בו ג'ואי קינג, ג'ואל קורטני וג'ייקוב אלורדי.
הסרט עלה לשידור בנטפליקס ב-11 באוגוסט 2021.
עלילה.
אחרי שיצאה לטיול בכביש שלאחר סיום הלימודים, אל עדיין לא החליטה אם לנסוע לאונברסיטת ברקלי או להרווארד - אף על פי שנואה בטוח שהיא תבוא איתו לברקלי, וכבר מתכננת להשיג לשניהם דירה קרובה לגולג' בברקלי. כשההורים של נואה ולי מכריזים שהם מוכרים את בית החוף שבו בילו המשפחה את ילדותם, אל, נואה, לי וחברתו של לי, רייצ'ל, מציעות לבלות שם את הקיץ כדי לעזור באריזה של הבית. לי מראה לרייצ'ל את התוכניות שלו כדי שיראו אחד את השני בחגים בזמן שהם הולכים זה מזה לקולג'ים ברחבי הארץ, בעוד שאלי עומדת לפתע מול דדליין מצד ברקלי. היא בוחרת ללכת להרווארד עם נואה, מה שמרגיז את לי, אבל אל מבטיחה לפצות אותו בכך שתבלה את הקיץ בהכנת רשימת פעילויות שונות על החוף.