דהב גויס לצה"ל ב-1950 והוצב בחיל השריון, בשנת 1951 עבר קורס קצינים וקיבל דרגת סגן משנה. שנה לאחר מכן היה בין מסיימי המחזור הראשון של קורס קציני שריון. בין השנים 1952–1956 שירת בפלוגת הסיור של חטיבה 7. בשנת 1954 עבר קורס קציני מודיעין ובשנת 1955 נשלח לבית ספר לשריון בצרפת ללמוד את טנקי ה-AMX-13. השתתף במבצע יונה לקליטת טנקי AMX-13, חלפים ותחמושת מצרפת לקראת מלחמת סיני. בשנת 1956 השתתף כמפקד מחלקת טנקים מגדוד 9 של חטיבה 7 בפעולת קלקיליה, פעולת תגמול שנערכה ב-10 באוקטובר 1956 נגד משטרת קלקיליה. כמה שבועות לאחר מכן השתתף במלחמת סיני כמפקד פלוגת טנקים תחת פיקוד חטיבת הצנחנים בפיקודו של אריק שרון בקרב המיתלה. שרון שלח אל תוך מעבר המיתלה כוח שהוגדר "סיור", אך בפועל היה כוח בגודל של גדוד, שכלל את פלוגת הסיור של גדוד 88 בפיקודו של זאב וקס, עם מפקד גדוד 88 רס"ן מרדכי גור, והסמג"ד אפרים מרקוס. אחריהם נעה פלוגת טנקים AMX-13 בפיקוד צביקה דהב, אליהם הצטרף הסמח"ט יצחק חופי (חקה). מיד אחריהם נעה הפלוגה המסייעת של גדוד 88, בפיקודו של מיכה פייקס, ואחריהם סוללת מרגמות כבדות מגדוד 332. בסוף השיירה נעה הסיירת של חטיבה 202, בפיקודו של מיכה קפוסטה (בן ארי), ובמאסף נסעו יחידות הרפואה והאספקה. אל הכוח הצטרף סא"ל אהרן דוידי, שהיה באותה העת מפקד גדוד מילואים של הצנחנים ששהה מחוץ למעבר.
בשנים 1957–1959 שירת דהב כסמג"ד 181 בפיקוד צפון. בשנת 1958 עבר קורס מ"פים, ובשנת 1960 מונה לקצין המבצעים של גייסות השריון, באותה השנה השתחרר מצבא הקבע. בין השנים 1960–1963 שירת כסמג"ד 95 בחטיבת הראל ובשנת 1964 מונה לפקד על הגדוד. במלחמת ששת הימים. חטיבת הראל השתתפה ב, וגדוד 95 שהיה אמור להיות בעתודה קיבל את משימתו החדשה: להגיע לבית חנינא. הגדוד פרץ דרך עמק הארזים והגיע בלילה לנבי סמואל. בשעה 3:30 החלו הטנקים לנוע לכיוון בית חנינא תוך חילופי אש כבדים עם כוחות שריון ירדניים שהתמקמו על הפסגות באזור ובין המבנים בתל אל פול. במשך זמן מה התנהל קרב שריון בשריון בטווחים של 1,000 מטר. 3 טנקים ירדנים נפגעו לבסוף והיתר נסוגו מזרחה והתל נכבש. בזה נותקה ירושלים מאויב ירדני מצפון וממזרח.
במרץ 1973 הקים דהב את גדוד הסיור 288 באוגדה 146, בפיקודו של האלוף משה פלד. הגדוד היה אחד מתוך מספר גדודי סיור שהוקמו בצה"ל בתחילת שנות ה-70, והיו גדודים מעורבים שבהם שירתו טנקים ונגמ"שים והיו תחת פיקודה הישיר של אוגדה. הגדוד כלל טנקי שוט קל, נגמ"שי M-113, וג'יפים. יעוד הגדוד היה להיות גדוד סיור אוגדתי הבנוי לפריסה רחבה כדי לתת תצפיות ומודיעין לאוגדה 146 בזמן לחימה וכן להוות כוח לחימה עצמאי. הגדוד כלל שלוש פלוגות לחימה ותצפיות, כאשר כל פלוגה כללה שבעה טנקים, שמונה נגמשי חרמ"ש, פלוגת ג'יפי סיור שכללה 11 ג'יפים ופלוגת מפקדה. הגדוד עבר אימון הקמה במאי 1973.
גדס"ר 288 במלחמת יום הכיפורים.
במלחמת יום הכיפורים לחם הגדוד בחזית רמת הגולן מול הצבא הסורי. דהב פיקד על הגדוד בתהליך הגיוס במחנה עופר צפונית לירושלים ואז הוביל את הגדוד לרמת הגולן. הגדוד עלה דרך ציר כורסי עם כוחות אוגדה 146 וסופח לחטיבה 205 בפיקוד אל"ם יוסי פלד.
ההיתקלות הראשונה של הגדוד בכוחות סוריים הייתה ברמת מגשימים. הגדוד המשיך לצפון מזרח על ציר "טפה" (כיום כביש 98), וחבר למוצב תל סאקי ומוצב 116 ב-8 באוקטובר. חיילי הגדוד פינו ממוצבים אלה את חיילי גדוד הנח"ל המוצנח 50 של חטיבה 35 שהיו מכותרים שם ולחמו מאז יום הכיפורים. הגדוד נלחם בתל ג'וחדר ב-9 באוקטובר וכבש את תל פרס השולט על פתחת רפיד וכביש הנפט. עם כיבוש התל חזר המוצב שבראשו לפעילות מלאה. חיילי הגדוד שהתמקמו בו העבירו דיווחי תצפיות והכוונת אש לתותחנים. לאחר מכן השתתף הגדוד בקרבות בגזרת חושניה וכבש את צומת רפיד.
הגדוד עבר לחטיבה 4 בפיקוד יעקב הדר באותה הגזרה, ולאחר סיום קרבות הבלימה עבר הגדוד ממזרח לקוניטרה ונפרש בתצפיות על התלים הגעשיים בדרום המובלעת. ב-17 באוקטובר התמקם הגדוד באזור חאן ארנבה, וב-18 באוקטובר התמקם לתצפיות בתל אל מל, תל שער, תל מסחרה ותל קרין. הגדוד השתתף בקרב אום בוטנה ותל-מסחרה, והשתתף בבלימת התקפות הנגד מצד צבא סוריה והכוחות העיראקיים והירדנים (חטיבת השריון הירדנית 40) שהגיעה לתגבור הכוח הסורי מדרום. ב-20 באוקטובר עבר הגדוד לחניון בכפרים נסג' ואטייחה ותצפיות לעבר תל חארה.
לאחר הכרזת הפסקת האש נשלח הגדוד, כחלק מאוגדה 146 ועם כוחות נוספים מפיקוד המרכז, לתגבר את מערכי צה"ל בגדה המערבית של תעלת סואץ. הגדוד צורף ליחידות שהיו ממוקמות מול אסמאעיליה ממערב לתעלת סואץ והשתתף בקרבות ההתשה מול הכוחות מצריים עד להפרדת הכוחות בין צה"ל לבין הצבא המצרי במרץ 1974.
לאחר הפרדת הכוחות, במרץ 1974, פורק הגדוד. דהב השתתף בקורס מח"טים, הקורס הראשון מסוגו שהתקיים בצה"ל, ובשנת 1976 קיבל דרגת אלוף-משנה ומונה למפקד אגד תחזוקה 836 באוגדה 194, אז בפיקודו של אמנון ליפקין-שחק. בשנת 1984 מונה לראש מטה אוגדה 194/ 370, בשנת 1993 פרש משירות מילואים.
פרטים אישיים.
דהב היה חבר בעמותת יד לשריון ובעמותת גבעת התחמושת. במותו השאיר אשה ו-3 ילדים.
כפו זמן
האוניברסיטה המעופפת
קונסטנס צ'פמן
קונסטנס צ'פמן (באנגלית: Constance Chapman; 29 במרץ 1912 – 10 באוגוסט 2003) הייתה שחקנית אופי אנגלייה, שהופיעה בתיאטרון ובטלוויזיה וכן במספר סרטי קולנוע.
ביוגרפיה.
צ'פמן נולדה בווסטון-סופר-מר שבאנגליה. הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1938 במחזה "Hay Fever" בתיאטרון נייטסטון שבווסטון-סופר-מר. היא המשיכה להופיע בתיאטרון וב-1969 הופיעה לראשונה בתיאטרון רויאל קורט שבלונדון אצל הבמאי לינדזי אנדרסון.
בטלוויזיה הופיעה צ'פמן בתפקיד גברת בראון בעיבוד של טלוויזיית גרנדה לרומן "A Kind of Loving", ובתפקיד אן בסדרת המדע בדיוני לילדים "The Georgian House" משנת 1976. ב-1986 שיחקה בסרט הקומי "בקצב השעון" של ג'ון קליז. היא השתתפה בפרק בסדרה הקומית "Victoria Wood As Seen On TV", וגילמה את אלזי פרטרידג', חברתו של הדוד אלברט, בפרק בסדרה "על שוטים ואנשים". היא הופיע שוב בתפקיד הראשי בסרטו של לינדזי אנדרסון "In Celebration" משנת 1975, אחרי שהופיע בסרטו "הו בן מזל!" (1973). עוד בקולנוע שיחקה בסרטים "The Raging Moon" (מ-1971), "Doomwatch" (מ-1972), "הדה" (1975), "The Three Hostages" (מ-1977) ובסרט "ליידי אוסקר" (1979).
הנדריקה חריטסן
הנדריקה יאקובה "קיקי" חריטסן-היינסיוס (בהולנדית: Hendrika Jacoba "Kiky" Gerritsen-Heinsius; 12 באפריל 1921 – 27 בדצמבר 1990) הייתה חברת תנועת ההתנגדות ההולנדית וחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה.
הנדריקה נולדה באמסטרדם, הולנד ב-12 באפריל 1921, כהנדריקה יאקובה היינסיוס.
היא הייתה ידועה לבני המשפחה והחברים כ"קיקי". בעקבות נישואיה היא הפכה להנדריקה יאקובה חריטסן-היינסיוס.
מלחמת העולם השנייה.
חריסטן התגוררה בגפה באמסטרדם. היא עבדה בחנות הכלבו המפורסמת של העיר, דה ביינקורף, בתחילת מלחמת העולם השנייה. חריסטן הכירה מקרוב את הסכנות העומדות בפני גברים, נשים וילדים יהודים. בתוך כמה חודשים, שתיים מחברותיה נעצרו על ידי הנאצים בהולנד.
לאחר מותו של חברה הקרוב ביותר, רודולף ריכטר, ביוני 1941 במחנה הריכוז מאוטהאוזן, הנאצים עקבו אחר תנועותיה לאחר שניסתה להתערב לזכותו של מכר, ליאו צווארט, שנעצר, נחקר וגורש למחנה המעבר וסטרבורק.
למרות האיום על ביטחונה האישי, היא התערבה באופן פעיל למען זיגפריד גולדסטיין, שנמלט ממחנה העבודה שהתיידד עם חברתה לעבודה, אנה מאאס. לאחר שהסתירה אותו בביתה בתחילת 1943. לפי יד ושם, קיקי היינסיוס "גנבה ממעסיקיה כרטיסי מזון כדי לספק לו" לפני שעזרה לו לאתר ולעבור ל"מחבוא בטוח יותר". היא עברה להתגורר, "בדירה גדולה יותר עם מקום מסתור ... לקחה אליה את ג'ודית פרנסמן, מכרה של גולדסטיין", ושכנעה חברה אחרת לסייע בהשגת כרטיסי מזון נוספים.
היא הצטרפה למחתרת ההולנדית, היא נסעה בשליחותם "כדי לאסוף ניירות מזויפים לאנשים המסתתרים" תוך שהיא מסייעת בהסעת יהודים שנמלטו מהנאצים למקומות בטוחים יותר.
כאשר הנאצים פשטו על דירתה ב-2 בפברואר 1944, היא וגולדסטין נעצרו. לדברי יד ושם, "גולדסטין נספה איפשהו במרכז אירופה בחודש יוני 1944" בעוד שקיקי נעצרה ונשלחה למחנה פיכט, ראוונסבריק, וכן מחנה משנה של דכאו, משם היא שוחררה ב-30 באפריל 1945." מוזיאון המחתרת ההולנדית באמסטרדם מציב את תאריך הגעתה לדכאו בתאריך 15 באוקטובר 1944, בעוד שרשימת האסירים שהועברו לאותו מחנה בשנת 1944 מציינת את מספר האסיר שלה שם היה "123202".
רשומות שנשמרו ממחנה הריכוז בדכאו מספקות אישור למידע, ששמה היה "הנדריקה היינסיוס", שמספר האסיר שלה היה "123202", שהיא נולדה באמסטרדם ב-12 באפריל 1921, ושהיא נשלחה מרוונסבריק לדכאו; עם זאת, ברישומים אלה נכתב גם כי היא לא הגיעה לדכאו עד 12 בנובמבר 1944. בנוסף, רישומי ממחנה הריכוז דכאו מאשרים כי הוגדרה על ידי הגורמים הנאצים כ"שוצ'פטלינג" מהולנד. המונח "Schutzhäftling" (אסיר משמורת מוגן), והיה כינוי ששימש את הנאצים לתיאור אסירים פוליטיים או אחרים שלדעתם היוו איום על הרייך השלישי או שאינם רצויים. רבים מהם עוכבו ללא משפט. לאחר ששרדה מאסר הן ברוונסבריק והן בדכאו, על פי רישומיו של דכאו, היא שוחררה לבסוף ממחנה זה עם חבריה האסירים ב-30 באפריל 1945.
אגפא-קומנדו.