הלוח הדרום-אמריקאי הוא לוח טקטוני שנמצא מתחת ליבשת דרום אמריקה וגולש מזרחה כלפי ההרכס המרכז-אטלנטי. הלוח הדרום-אמריקאי גובל עם לוח נסקה ממערב, בלוח הקריבי ובלוח הצפון-אמריקאי מצפון, בלוח האפריקאי ממזרח ובלוח סקוטיה ובלוח האנטארקטי מדרום.
שטח הלוח עומד על כ-43,617,000 קמ"ר, דבר שמציב אותו במקום השביעי מבחינת שטח מבין כל הלוחות הטקטונים.
הרי האנדים התרוממו בתהליך של קימוט והעתק שנוצר ברובו על ידי לוח נסקה שנכנס תחת מערב הלוח הדרום-אמריקאי. עד היום האנדים ממשיכים להתרומם בתהליך זה, הנקרא אורוגנזה. החום הרב שנוצר מחיכוך בין כל הלוחות (בעיקר: לוח נסקה, הלוח האנטארקטי ולוח סקוטיה) מתיך את הלוח הדרום-אמריקאי ויוצר מאגמה. הלחץ הרב גורם למאגמה לפרוץ החוצה דרך הרי געש, חורים בלוחות שנוצרו בגלל הקימוט. באנדים יש כ-20 הרי געש שחלקם פעילים גם היום.
צנהג'ה
צנהג'ה (בערבית: صنهاجة) הם קונפדרציית שבטים ברבריים במגרב, בדומה לזנאטה והמסמודה.
עד המאה ה-9 חיו הצנהג'ה בצפון הסהרה והיו פגנים, נוצרים, פוליתאיסטים או אנימיסטים. עם בואם של הערבים למגרב נדחקו בני הצנהג'ה דרומה להרי האטלס, דרום מרוקו ומאוריטניה. חלקם הגיעו לסודאן, לאזור נהר סנגל ולניז'ר. שבט קוטאמה נדד לאזור ג'יג'ל (جيجل), כיום באלג'יריה.
כחלק מגל ההתאסלמות, הפכו בני הצנהג'ה למוסלמים סונים אולם לא היו אדוקים בדתם ושימרו על חלק מהמנהגים הישנים. בתחילת המאה ה-11 השתלטה קבוצה מתוך הצנהג'ה, אנשי המורביטון האדוקים יותר בדתם על הנהגת קונפדרציית השבטים הצנהג'יים.
בהנהגת המורביטון השתלטו שבטי הצנהג'ה על רוב שטחה של מרוקו בגבולתיה היום וחלקים ממדינות נוספות.
במחצית המאה ה-11 יצאו אנשי הצנהג'ה לעזרת השושלת העבדית בספרד, סייעו בניצחונות על הכוחות הנוצריים והשתלטו על מחוז סביליה.
נאמור (עיר)
דניאל בון
דניאל בּוּן (באנגלית: Daniel Boone; ) היה צייד, סייר וחלוץ אמריקאי מפורסם, מראשוני המתיישבים בשטח שממערב לאזור 13 המושבות, שהפכו מאוחר יותר לארצות הברית.
היותו של בּוּן "פורץ גבולות" (תרתי משמע), הפך אותו לאחד מהגיבורים העממיים הראשונים בארצות הברית. הוא נודע בעיקר כחלוץ הראשון שיישב את אזור קנטקי, שבתקופה ההיא שכנה ממערב למושבות שהיוו את תחילת ארצות הברית. למרות התנגדות האינדיאנים, שקנטקי שימשה אותם כאזור צייד מסורתי, פרץ בּוּן דרך במעבר קמברלנד והקים את בונסבורו (Boonesborough), היישוב הראשון מעבר להרי האפלצ'ים, שתושביו היו דוברי אנגלית. עד סוף המאה ה-18, עברו כ-200,000 איש בדרך שסלל בּוּן לקנטקי (Wilderness Road).
בּוּן השתתף כקצין במלחמת העצמאות של ארצות הברית (1775 – 1783), בקנטקי, בעיקר מול אינדיאנים שתמכו בבריטים. ביולי 1776, בתו של בון, ג'מימה, ושתי נערות נוספות, נחטפו על ידי קבוצת לוחמים אינדיאנים בזמן ששטו על סירה בנהר. בון וקבוצת גברים יצאו בעקבותיהם, וכעבור יומיים הצליחו להדביק אותם ולשחרר את הנערות. האירוע שימש השראה לסיפור ברומן הקלאסי "המוהיקני האחרון". ב-1778 נלקח בון עצמו בשבי על ידי שבט השאווני, אך הצליח לברוח. לאחר המלחמה שימש כפוליטיקאי וכסוחר קרקעות בקנטקי. עסקיו לא צלחו ולכן עבר למיזורי, שם נפטר.
חייו של דניאל בּוּן שימשו השראה לאמריקנים רבים, בעיקר לאחר שקורות חייו פורסמו בשנת 1784 ושמו הפך למפורסם ברחבי ארצות הברית ובאירופה. לאחר מותו כיכבה דמותו בסיפורי עם בדיוניים רבים. הרפתקאותיו האמיתיות והבדיוניות שימשו כבסיס ליצירת דמותו של החלוץ ב"מערב הפרוע" של ארצות הברית.
מעגל קרנו
אמנה בדבר תמרורים ואותות בדרכים
האמנה בדבר תמרורים ואותות בדרכים (נקראת גם אמנת וינה בנושא תמרורים וסימני דרך, ב(אנגלית: Vienna Convention on Road Signs and Signals) היא אמנה בינלאומית בעניין תימרור ורימזור אשר נחתמה בווינה, בירת אוסטריה, בשנת 1968. האמנה נועדה להגביר את הבטיחות בדרכים באמצעות ניסוח תקנים בינלאומיים אחידים.
האמנה התקבלה בוועידת האו"ם, לאחר שאומצה על ידי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות בוועידה שנערכה בתאריכים 7–8 בנובמבר 1968. האמנה נכנסה לתוקפה מקץ עשר שנים, ב-6 ביוני 1978, היא מתבססת על החלטות קודמות מ-1931 ומ-1949, ובשנת 2003 התקבלו לה תיקונים.
ארצות הברית אינה צד לאמנה ובמדינותיה מוצבים תמרורים השונים משמעותית מתקני הוועדה. רוסיה התאימה את מערכת התמרורים שלה לדרישות האמנה בשנת 2006. בעקבותיה הלכו מספר מדינות נוספות במרחב הפוסט-סובייטי למשל אזרבייג'ן.
במדינת ישראל, מרבית התמרורים דומים לתקנים אלה, אך יש יוצאי דופן בולטים כמו תמרור ה"עצור" הישראלי המכיל איור של יד.
מסמודה
מסמודה (בערבית: مصمودة, תעתיק מדויק: מצמודה) היא קונפדרציית שבטים ברבריים גדולה במגרב, בדומה לזנאטה וצנהג'ה.
שבטי המסמודה התיישבו בחלקים נרחבים בשטחים שבריבונות מרוקו של היום, והתמחו בחקלאות. האצילים המסמודים התגוררו באגמט שבהרי האטלס. השבטים הברברים זנאטה והצנהג'ה פלשו לשטחים של המסמודה במאה ה-10 שטחים שנכבשו במאה ה-12 על ידי הבדואים.
מאחד שבטי המסמודה בתחילת המאה ה-12 היה עבדאללה אבן תומארת שהקים את השושלת המורית הברברית המוסלמית, אל-מוואחידון ואיחד את אזור המגרב עם אנדלוסיה.
אנשי המסמודה איבדו את זהותם הפוליטית בעקבות נפילת אל-מוואחידון, דבר שהגביר את תחושת הבדלנות בקרב אנשי קונפדרציית השבטים.
אלקטרון אפיניות
Emotions (אלבום של מריה קארי)
Emotions (בעברית: רגשות) הוא שם אלבומה השני של הזמרת האמריקאית מריה קארי, אשר יצא לאור למכירה עולמית בשנת 1991.
רקע כללי.
לאחר הצלחת אלבום הבכורה של קארי, חלו שינויים רבים במוזיקה שלה, שהתבטאו במהלך העבודה והיצירה של האלבום השני. השינוי הבולט והניכר ביותר הוא הרשות שניתנה לקארי בנוגע להפקת האלבום, דבר שנשלל ממנה ברוב תהליך העבודה על אלבום הבכורה שלה. כמו כן, היא יכלה לבחור את שותפיה לכתיבה כרצונה והדבר הוביל לכך שהאלבום היה יותר מינימליסטי מבחינת העיבודים (בניגוד לאלבום הבכורה) אך יחד עם זאת יותר מגובש מבחינת ההפקה והתכנים, שכולם נכתבו בידי קארי ושותפיה לכתיבה.
קארי עבדה עם מספר מצומצם של כותבים ומפיקים – וולטר אפאנאסייף, צמד המפיקים קלייב וקול (מהלייבל C+C Music Factory) והזמרת-יוצרת קרול קינג.
האלבום הפך במרוצת השנים לאחד הבולטים של קארי בזכות היותו אלבום שבו סגנון המוזיקה השחורה המסורתית הוא הדומיננטי ביותר מבין מכלול אלבומיה. כמו כן, שיר הנושא מתוכו, "Emotions", נצרב בתודעת המאזינים כשיר שבו קארי הגיעה למיצוי של מרבית היכולות הווקאליות שלה – תווים גבוהים בטווח של 5 אוקטבות ותווים נמוכים יותר של בס.
האלבום זיכה את קארי בשתי מועמדויות לפרס הגראמי בעבור התואר מפיקת השנה ו- הופעת הפופ הנשי הטובה ביותר.
הצלחה במצעדים ובמכירות.
בניגוד לאלבום הבכורה, האלבום השני לא לווה במסע יחסי ציבור מאסיבי והדגש היה בעיקר על הופעות במספר תוכניות אמריקאיות (כמו חשיפת הסינגל הראשון בטקס ה- VMA של רשת MTV) וקידום הסינגלים.
יציאתו של הסינגל המוביל מהאלבום, Emotions, הגיע למקום האשון במצעד הבילבורד, והפך לשיר ה-5 שלה לעשות זאת בזמן קצר מאוד. שני הסינגלים שיצאו אחריו, "Can't Let Go" ו-"Make It Happen", אמנם הצליחו במכירות ובהשמעות ("Can't Let Go" היה השיר המושמע ביותר של 1992 ברדיו האמריקאי), אך לא הצליחו להגיע גם כן למקום הראשון במצעד. שניהם, הגיעו רק למקום ה-2 וה- 5 בהתאם.
האלבום עצמו לא זכה לאותה הצלחה במכירות כפי שזכה אלבום הבכורה, אך הוא נמכר ב-8 מיליון עותקים והגיע למקום ה-4 ברשימת האלבומים. עד שנת 2008 האלבום נמכר בלמעלה מ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ביקורות.
קארי נאלצה להתמודד עם ביקורות לא אוהדות מצד מבקרי המוזיקה שטענו כי היא "זמרת אולפן", וזאת לאור העובדה שהיא סירבה לצאת לסיבוב הופעות. באותה עת התרחשה שערוריית זיוף ההקלטות של הצמד מילי ונילי, שהובילה את המבקרים לטעון שהתווים הגבוהים של קארי הם בעצם זיוף שנוצר על ידי כלי אולפן. קארי התייחסה להאשמות אלה בכך שאמרה שאין לה עדיין מספיק ביטחון עצמי כדי להופיע בפני קהל עצום.
מנגד, טענותיהם של מבקרי המוזיקה הופרכו בשנת 1992, כשקארי הופיעה ב- "MTV Unplugged" מופע אקוסטי בחסות MTV בו הופיעה עם שיריה לעיניהם של המבקרים וקהל המעריצים.
חדשה בעיר
חדשה בעיר (באנגלית: New In Town) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית, בבימויו של ג'ונס אלמר. הסרט יצא לאקרנים ב-30 בינואר 2009. הסרט צולם בוויניפג שבקנדה, במינסוטה, ובמיאמי שבפלורידה.
עלילה.
לוסי היל (רנה זלווגר) היא עובדת שיווק בכירה בחברה ליצור מוצרי חלב שמרכזה במיאמי. היא נהנית מהחיים ובעיקר רוצה קידום. כך, היא נשלחת לניו אלם, מינסוטה כדי לראות האם יש צורך במפעל שם. לוסי לא מתקבלת טוב; רוב התושבים רואים בה "צפונית", קרה ומתנשאת. בנוסף, היא מצליחה להסתכסך עם נציג האיגוד המקצועי של האזור, טד (הארי קוניק ג'וניור).
אחרי שטד מציל אותה מסופת שלגים, לוסי לומדת להתחבר לאוכלוסייה המקומית. בעקבות זאת, כאשר מנהלי החברה רוצים לסגור את המפעל, לוסי מצילה אותו על ידי ייצור מתכון חדש של חברתה ומזכירת החברה בלנש (שיבון פאלון) וכך ניצל המפעל. בסוף הסרט, לוסי חוזרת לניו אלם כדי לנהל את המפעל.
כנסיית שנים-עשר השליחים