באליפות העולם של 2006 נכלל אוברטו שוב בסגל ארגנטינה, והגיע עמה עד לחצי גמר הטורניר. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 זכה אוברטו עם נבחרת ארגנטינה במדליית הארד, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלו. ארגנטינה הפסידה לארצות הברית בחצי הגמר, אך ניצחה את ליטא במשחק על המקום השלישי וזכתה במדליה שנייה ברציפות. אוברטו הגיע לממוצעים של 6 נקודות ו-4 ריבאונדים באולימפיאדה זו.
אי הנסיך מווילס
נמל התעופה הבין-לאומי טן סון נהאט
נמל התעופה הבינלאומי טן סון נהאט (בוייטנאמית: Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất) הוא נמל תעופה השוכן בצפונה של העיר הו צ'י מין סיטי בדרום וייטנאם, והוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול במדינה. לנמל קיבולת של 15 עד 17 מיליון נוסעים בשנה, ובשנת 2008 עברו דרכו כ-13 מיליון איש (לעומת 11 מיליון בשנת 2007). בנוסף עוברת דרך הנמל רוב תנועת הנוסעים הבינלאומית אל המדינה וממנה. נמל התעופה הוא אחד משני בסיסי הפעולה המרכזיים של חברת התעופה וייטנאם איירליינס, ובסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הזולה ג'טסטאר פסיפיק איירליינס (Jetstar Pacific Airlines).
ראשיתו של נמל התעופה בתחילת שנות ה-30, כאשר הממשלה הקולוניאלית הצרפתית הקימה במקום שדה תעופה קטן עם מסלול טיסה בלתי סלול, אשר נקרא על שמו של הכפר הסמוך - טן סון נהאט. בסיוע אמריקאי סללה ממשלת דרום וייטנאם מסלול באורך של 7,200 רגל (2,190 מטר) בשנת 1956, והמקום הפך לשדה התעופה העיקרי במדינה. בעת מלחמת וייטנאם פעל במקום בסיס חיל האוויר טן סון נהאט (Tan Son Nhut Air Base) ששימש את חיל האוויר האמריקאי ואת חיל האוויר המקומי. עם השנים התרחבה העיר הו צ'י מין סיטי, והנמל נמצא כיום בליבו של אזור בנוי.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (07/25) עשויים מבטון ושני טרמינלים. הטרמינל הבינלאומי החדש נבנה על ידי ארבע חברות יפניות ונחנך בשנת 2007, והטרמינל הקודם משרת כיום את טיסות הפנים. לנמל נוספה תוכנית הרחבה אשר אמורה להביאו לקיבולת של 23.5 מיליון נוסעים בשנה בשנת 2015.
בסמוך לעיר מוקם נמל התעופה הבינלאומי לונג טאן המיועד להתחיל לפעול בשנת 2020 וכל התנועה הבינלאומית תועבר אליו. לאחר השלמתו יטפל נמל התעופה טן סון נהאט רק בתנועת הפנים.
The Main Event - Live
The Main Event – Live הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום ההופעה החיה השני של סינטרה. והוא ראה אור בשנת 1974.
בעקבות אלבומו האחרון, Some Nice Things I've Missed, יצא סינטרה לסיבוב הופעות של שישה קונצרטים, בשנת 1974. יחד עם וודי הרמן ולהקתו והפסנתרן בילי מילר, איתו שיתף סינטרה פעולה בכמה אלבומים. שיאו של סיבוב ההופעות היה קונצרט שצולם לטלוויזיה במדיסון סקוור גארדן. האלבום אינו תעוד של הופעה אחת, אלא אוסף שנלקח מכל סיבוב ההופעות.
המצפה
המצפה היה שבועון עברי שיצא לאור בקרקוב שבפולין בין השנים 1904–1914, 1917–1921 בעריכת שמעון מנחם לאזר. "המצפה" היה מעין המשך של "המגיד" שנסגר ב-1903.
"המצפה" היה בעל אופי ציוני-דתי, מקורב לתנועת "המזרחי" שקמה ב-1902.
היסטוריה.
הגיליון הראשון של העיתון התפרסם בפולין ב-15 באפריל 1904. השער הראשון של העיתון הוקדש להצהרה על מדיניות העיתון ומטרותיו על ידי עורך העיתון שמעון מנחם לאזר. בהמשך הדגיש לאזר את הצורך בעיתון זה כתוצאה ממצבה הרע של העיתונות העברית ברוסיה באותה העת ומצבם הרע של היהודים בה וחששם מהמשטר. לאזר הצהיר כי העיתון מיועד לכלל קוראי העברית ברוסיה הצארית, אך הבהיר כי העיתון ימלא קודם כל את תפקידו החשוב ככלל העיתונים ולא יעסוק רק בעניינים יהודיים וציוניים בלבד, ולא יפורסם רק לשם בידור ושעשוע.
מבנה העיתון כלל שמונה עמודים והכיל מגוון מדורים וביניהם מדור אקטואליה שעסק בנעשה ברוסיה בפרט ובעולם בכלל תוך פירושם מזווית יהודית וציונית. מדור אחר עסק בחדשות בקרב העולם היהודי ומוסדותיו תוך דגש על העולם הציוני ועל הנעשה בארץ ישראל. מדור שלם הוקדש לשאלות הלכתיות שונות ושאלות היסטוריות.
העיתון הכיל מגוון רחב של כותבים, וביניהם נכלל נפתלי הרץ אימבר שפרסם את שירו "התקווה" בגיליון השני של העיתון. העיתון פורסם בקביעות מדי שבוע בין השנים 1904–1914 ואף המשיך להתפרסם בזמן מלחמת העולם הראשונה, אך במהלך השנים העיתון הפסיק מדי פעם להתפרסם כתוצאה מקשיים כלכליים. במרץ 1921 העיתון הפסיק סופית את פעילותו.
"המצפה" זכה להיות הראשון שפרסם יצירה של ש"י עגנון בעברית, השיר "גיבור קטן" (שנת 1904). גם אביגדור המאירי פרסם את שירו הראשון ב"המצפה": "בן עתיד" (שנת 1907).
אי הנסיך מוויילס
אי הנסיך מוויילס הוא אי ארקטי בטריטוריית נונאווט שבקנדה, אשר מהווה את אחד מהאיים הגדולים שבארכיפלג הארקטי הקנדי. האי משתרע מזרחית לאי ויקטוריה, מערבית לאי סומרסט ודרומית לאיי המלכה אליזבת.
למטרות מנהליות, מחולק האי בין שני האזורים המנהליים של נונאווט, Qikiqtaaluk ו-Kitikmeot. אין על האי כל התיישבות קבועה. האי נמוך ומכוסה בטונדרה, הנקודה הגבוהה ביותר באי, גובהה 320 מטרים, והיא נקודה ללא שם בקצה הצפון מזרחי המרוחק של האי, הצופה אל תעלת ברינג, המפרידה בין האי לבין האי ראסל הסמוך.
גודלו של האי מוערך בכ-33,339 קמ"ר, כשטחה של מולדובה. אי הנסיך מוויילס הוא האי ה-40 בגודלו בעולם והעשירי בגודלו בקנדה. קו החוף של האי איננו רגיל, והוא מחורץ מאוד באזור מפרץ אומני (Ommanney Bay) שבמערב האי, ובאזור מפרץ בראון (Browne Bay) שבמזרח האי.
האי התגלה לראשונה על ידי האירופים ב-1851, על ידי משלחתו של פרנסיס ליאופולד מקקלינטוק (Francis Leopold McClintock) שיצאה לשם על מזחלות, במטרה לחפש את משלחתו האחרונה של ג'ון פרנקלין.
תום בונן
קבר הבאבא סאלי
קבר הבאבא סאלי הוא מתחם שבו קבור רבי ישראל אבוחצירה, הידוע בכינוי "הבאבא סאלי", והוא הבולט שבקברי הצדיקים בדרום ישראל. המקום משמש כמקום תפילה ועלייה לרגל, בפרט בקרב בני עדות המזרח ותושבי הדרום.
מבנה ומיקום.
הקבר נמצא בעיר נתיבות, שבה חי הבאבא סאלי ב-14 שנותיו האחרונות. על הקבר בניין גדול, שבדומה לשאר המוסדות על שם הבאבא סאלי תוכנן בשילוב סגנון בנייה מרוקאי, על ידי האדריכל אבי צרפתי. סביב לקבר נבנה פארק בצורת חמסה. הבניין מחולק לשניים: צד לגברים וצד לנשים, כשבכל צד מתאפשרת גישה לקבר. את האתר מנהלת עמותת "קרן להנצחת באבא סאלי".
סביב הקבר התפתחה תעשייה של מכירת קמעות ומזכרות. אבנים שנלקחות מחצר הקבר נמכרות כקמעות תמורת מאות שקלים.
מדי שנה בד' בשבט, יום השנה לפטירתו של הבאבא סאלי, מתקיימת בקבר הילולה המונית, המושכת רבבות מבקרים, בהם רבנים, אישי ציבור ופוליטיקאים. מדי שנה פוקדים את הקבר כרבע מיליון איש. עלייה לרגל נוספת מתקיימת בל"ג בעומר.
בסמוך לקברו של רבי ישראל אבוחצירא נמצא קברו של רבי שלום איפרגן ("הבאבא שלום"). הקרבה בין שני הקברים המהווים מוקד עלייה לרגל, הפכה ליריבות בין שתי החצרות – חצר ה"באבא ברוך", בנו של הבאבא סאלי, וחצרו של רבי יעקב איפרגן ("הרנטגן"), בנו של הבאבא שלום. היריבות הובילה את נציגי החצרות לבתי משפט בסכסוך מתוקשר על נושאי קרקעות והתנגשויות אינטרסים.
היסטוריה.
בעת שנפטר הבאבא סאלי הוא נקבר בקבר פשוט, בקצה הצפון מזרחי של בית העלמין בנתיבות. וכבר עם פטירתו החלו חסידיו לעלות לרגל למקום ולהשתטח על קברו. קבוצה של חסידיו דאגה שאש תמיד תדלק בסמוך.
ביום השנה הראשון לפטירתו, בינואר 1985, נערכה לראשונה ההילולה לזכרו. מעל הקבר נבנה מבנה עם כיפה בצורת "מקאם". עיריית נתיבות השקיעה 60 מילין שקלים בהכשרת חניונים והקמת 60 דוכנים למכירת מזון ותשמישי קדושה. כבר בהילולה הראשונה השתתפו 250 אלף בני אדם.
ביום השנה השני לפטירתו, בינואר 1986, בעת ההילולה, פרצה תיגרה המונית בין חסידי הרב ברוך אבוחצירא לתומכיו של הרב אלעזר אבוחצירא, בניסיון לקבל את החזקה במקום. תומכיו של הרב אלעזר הפסידו במאבק ולא קיבלו חזקה. המאבק בין השניים פרץ במסגרת מלחמת ירושה על כיסאו של הבאבא סאלי, כאשר הבן ברוך אבוחצירא טען שהוא ממשיך דרכו, אך רוב המשפחה צדדה ברב אלעזר נכדו, שהייתה לו תדמית טובה יותר מדודו ברוך אבוחצירא, שהיה בעל עבר פלילי. גם עיתון "המודיע" תמך בפומבי ברב אלעזר.
בהילולה הרביעית, בינואר 1988, השתתפו ראש הממשלה יצחק שמיר, סגנו דוד לוי, שר הדתות זבולון המר והרב הראשי מרדכי אליהו, וראש מועצת נתיבות קרא להפוך את ההילולה לאירוע ממלכתי. המארגנים ציפו ל-250 אלף איש, אך רק כ־50 אלף איש הגיעו, עקב מזג האוויר הסוער. לקראת ההילולה החמישית, הבטיח הרב ברוך אבוחצירא כי השמש תזרח בהילולה, וביקש מהציבור להגיע למקום בכל מקרה. למרות ההבטחה שנתן הרב אבוחצירא, מזג האוויר היה סוער.
באפריל 1989 סגר הרב ברוך אבוחצירא את האתר, בעקבות סכסוך עם המועצה המקומית. לטענתו המועצה לא סיפקה שירותי ניקיון ותחזוקה לציון הקבר וסביבתו, כפי שהבטיחה לו, והוא נאלץ לממן את התחזוקה מכיסו הפרטי. לאחר מספר ימים הושגה פשרה והקבר נפתח, לאחר שהמועצה המקומית הסכימה להחכיר את קרקע המתחם לעמותה של הרב ברוך, תמורת תשלום סמלי של שקל אחד לשנה. באפריל אותה שנה הוגש כתב אישום נגד חברי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה, לאחר שנתנו אישור להגדלת המבנה סביב הקבר, שלא כדין ותוך חריגה מסמכות. חברי הוועדה אישרו את המבנים, לאחר שהוקמו שלא כחוק, ללא היתר בנייה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 תרמה קרן קיימת לישראל כסף לטובת הקמת פארק, מצידו הצפוני של המתחם, בשם "פארק באבא סאלי". באותן השנים גם נבנתה שכונת מגורים סמוך למתחם, בשם קריית הבאבא סאלי.