מהירות הריצה של האדם משתנה בין ריצה איטית (ג'וגינג) לריצה מהירה (ספרינט). רצים מעטים הצליחו לרוץ ריצת 100 מטר בפחות מ-10 שניות, כלומר לרוץ במהירות העולה על 10 מטרים לשנייה (או 36 קמ"ש). היכולת להתמיד בריצה מהירה פוחתת ככל שהמרחק אותו יש לרוץ גדל, והשיא בריצת מרתון לגברים הוא מהירות של 5.67 מטרים לשנייה (20.4 קמ"ש). מהירות הריצה היא נגזרת של פרמטרים עיקריים כמבנה הגוף והשרירים, סיבולת לב ריאה ואימון גופני.
לשם המחשה, אדם בוגר שאינו ספורטיבי במיוחד ירוץ מאה מטרים בכ16–20 שניות.
השפעות של ריצה.
ריצה היא ספורט זמין וניתן לבצע אותה בכל מקום שנמצאים ובכל זמן. ריצה מיועדת לכל אחד שאין לו בעיות רפואיות מיוחדות ואף מומלצת לכל אחד. לריצה יש מיני השפעות מגוונות בין אם הן פיזיות או נפשיות.
הריצה מפעילה קבוצת שרירי גוף שונים וחשובים בצורה משמעותית ואף היא מייצבת את מפרק האגן. לעומת פעילויות ספורטיביות אחרות, ריצה היא בעלת השפעה גבוהה יותר על שרירי הגוף מכיוון שבדרך כלל היא נפעלת בעצימות גבוהה יותר ולא מתאפיינת בהפסקות. בנוסף, בזמן ריצה המספר הקלוריות שנשרפות גבוהות (בממוצע 40%) וההשפעה על המבנה הגופני וסיבולת לב ריאה גבוהה גם כן.
לריצה יש תועלת גדולה גם בפן הנפשי, מחקרים הצביעו על כך שריצה תורמת למצב הרוח ומפחיתה וגם משפרת את החרדה והערכה העצמית. נוסף על כך, ניתן לראות שכאשר רצים נמנעו מלרוץ בגלל מחלה או פציעה, אז מצוקתם הפסיכולוגית גדלה ואף גם הדיכאון וההפרעה במצב הרוח. כמו כן, גם ההערכה העצמית והדימוי גוף יורדים.
פציעות ריצה.
רוב האנשים העוסקים בריצה נפצעים כתוצאה ממנה במהלך חייהם, פציעות אלו הן דבר שכיח שנובע מאימונים אינטנסיביים. אצל חלק מהמתאמנים הריצה עלולה להסב נזק למפרקים שנושאי משקל גוף. פציעות אלו קורות מעומס תת-מרביים ברקמות תקינות כלומר, השימוש בגוף מתבצע באופן לא נכון.
פציעות ריצה נפוצות.
שברי מאמץ - פציעה זו בדרך כלל קורית בעצמות כף הרגל ועצם השוק, הכאב הוא במקום השבר שמתגבר בזמן פעילות ועומס על אזור זה. על מנת לטפל בפציעה זו, צריך לנוח ולהימנע מריצה עד למעבר הכאב.
דלקות גידים - דלקות גידים הם דבר אופייני בכל גידי הגף התחתון שמאובחן בכאב מקומי וכמו כן בתנועה. על מנת לטפל בפציעה זו, צריך לקרר את אזור הפציעה, לעשות מתיחות ולתת מנוחה.
Shin splint - זהו כאב בעצם השוק, הכאב מתבטא באזור קדמי או האחורי של השוק. נגרם בעקבות חזרה מאומצת על תהליך הריצה. דומה לכאב של שברי מאמץ והכאב עצמו עולה בתחילת הריצה בדרך כלל. על מנת לטפל בפציעה זו, צריך מנוחה וקירור באזור הפגוע וחזרה הדרגתית לאימונים.
ריצה יחפה.
ריצה יחפה, היא פעולת ריצה עם כפות רגליים יחפות. ריצה זו פחות נפוצה מהריצה הקלאסית עם נעלי ספורט, אולם יש הרואים בריצה כזו טבעית יותר ובריאה יותר עבור האדם, על אף שהנחה זו איננה נמצאת בקונצנזוס מדעי.
ריצת בעלי חיים.
ריצה היא אחת מדרכי התנועה של בעלי חיים ביבשה. בעל החיים היבשתי המהיר ביותר הוא הברדלס, המסוגל להגיע למהירות של 110 ק"מ לשעה, אם כי לזמן קצר בלבד שאחריו הוא חייב לנוח במשך זמן ממושך על מנת להוריד את חום גופו.
עיט זהוב אירואסייתי
עיט זהוב אירואסיתי (שם מדעי: "Aquila Vindhiana" או "Aquila rapax vindhiana") הוא תת-מין של עיט זהוב גדול, אורך גופו 64–78 ס"מ ומוטת הכנפיים 220 ס"מ.
עיט זה נפוץ בעיקר בהרי ההימליה (נפאל, סין, הודו ופקיסטן), קזחסטן, דרום סיביר, מונגוליה, צפון סין, דרום קוריאה, צפון אירופה ומעטים בהרי האלפים.
עוף זה נמצא בסכנת הכחדה, כיום בעולם יש כ-6,000 עיטים זהובים אירואסיתים.
מזונו: עופות, מכרסמים, עיזי בר, יעלים סיבירים, ואם אין לו מזון הוא יאכל פגרים.
כיום חיים בישראל כחמישה זוגות של עיט זהוב אירואסיתי שחיים בגליל העליון ובהרי יהודה ושומרון.
עיט צפרדעים
עיט צפרדעים (שם מדעי: Clanga clanga, בעבר Aquila clanga) הוא מין של עיט נדיר הנמצא בסכנת הכחדה. נכלל בעבר בסוג עיט ("Aquila"), אך הועבר לסוג עיט מנוקד ("Clanga").
מאפיינים.
אורך גופו של עיט הצפרדעים כ-59–71 ס"מ, אורך הזנב 23–27 ס”מ, מוטת הכנפיים כ-157–179 ס"מ. משקל הזכר בין 1.5 ל-1.9 קילוגרם, ומשקל הנקבה הוא בין 1.8 ל-2.1 קילוגרם, אך לפי חלק מהמקורות 1.5-3.2 קילוגרם. כנפיו גדולות, מלבניות ורחבות וזנבו קצר יחסית לשאר העיטים. הצבע של העיט הבוגר הוא חום כהה, עיניו חומות, מקורו שחור ורגליו והדונגית צהובות. דו-צורתיות זווגית קיימת אך מתבטאת אך ורק בגודל ולא בניצוי, כאשר הנקבה גדולה בכ-20 אחוזים וכבדה בכ-50 אחוזים מהזכר.
לצעירים יש צבעים הרבה יותר כהים וכתמים לבנים על גבם וכנפיהם, מה שנתן את השם של עיט הצפרדעים באנגלית ובערבית, עיט מנוקד גדול. אצל הצעירים, בניגוד לעיט החורש, הגב והעורף לרוב כהים כשאר הגוף, הסוככות כהות מהאברות, והכתמים גדולים ובולטים יותר. קיים גם מופע נדיר שנקרא "fulvescens", בו הגוף והנוצות הסוככות בצבע בז' חיוור, והאברות שחורות.
התנהגות.
השם המדעי של עיט הצפרדעים, מגיע מיוונית עתיקה, "κλαγγή," בה הוא אומר צעקה, על אף שהקריאות שלו מזכירות יותר נביחות.
מזונו העיקרי הוא נחשים קטנים, יונקים קטנים (בעיקר מכרסמים כמו הנברן), צפרדעים, חרקים, דגים ועופות (כמו שכווי, קיווית, חוגלה, ואף יש תקיפות מתועדות של עגורים). הוא נוהג לצוד בביצות, מקווי מים, ובאירופה, גם בשטחים חקלאיים, אך יאכל גם פגרים, ויגנוב טרף מדורסים קטנים ממנו, כמו הדיה המצויה.
עונת הקינון היא לרוב בין אפריל לאוגוסט. הקן נבנה על ידי שני ההורים על עצים גדולים, בגובה 5–25 מטר או על צוקים, רוחבו 70–110 ס"מ ועומקו כמטר. זוגות מטילים נוטים להשתמש באותו קן מספר רב של פעמים. הנקבה מטילה בין 2 ל-3 ביצים לבנות או לבנבנות ירקרקות, עטורות בנקודות ובכתמים חומים ואפורים. היא דוגרת עליהן כארבעים יום. גידול הגוזלים נמשך קצת למעלה מחודשיים, שלאחריהם הפרחונים נוטים להישאר בקן לעוד חודש. תופעת הקייניזם נצפתה אצל עיט הצפרדעים.
תפוצה.
עיט הצפרדעים דוגר בפולין, רומניה, בלארוס, אוקראינה, פינלנד, לטביה, ליטא, אסטוניה, רוסיה, קזחסטן, מונגוליה וסין עם כ־3,000–8,000 זוגות מקננים. אזורי החריפה של עיט הצפרדעים כוללים את אתיופיה, סודאן, מצרים, צ'אד, ישראל, תימן, ערב הסעודית, עומאן, איחוד האמירויות הערביות, קטר, איראן, בחריין, צרפת, איטליה, יוון, טורקיה, עיראק, אזרבייג'ן, הודו, סין, טאיוואן, מיאנמר, תאילנד, לאוס, וייטנאם, קמבודיה ומלזיה. מזדמן נדיר ביפן. הנדידה מתרחשת בסביבות נובמבר-דצמבר בסתיו, ובסביבות פברואר-מרץ באביב. אזורי המחיה של עיט הצפרדעים הם לרוב יערות או חורשים מישוריים שקרובים לביצות או אגמים בהם הוא צד את טרפו.
איומים.
עיט הצפרדעים הוגדר במצב שימור פגיע על ידי IUCN ואוכלוסיותיו במגמת הצטמצמות, וההערכה היא שישנם 5,000–13,000 עיטי צפרדעים בוגרים. העיט הוגדר כך עקב מספר איומים:
עיט הצפרדעים בישראל.
בישראל חורף מצוי למדי בצפון הארץ ומרכזה, כאשר ריכוזי אוכלוסייה גדולים נמצאים בעמק זבולון, עמק החולה, עמק בית שאן ועמק יזרעאל. נכון לשנת 2018 מוערך מספר עיטי הצפרדעים החורפים בארץ ב-150 עד 200 פרטים. על פי דיווחים של טריסטראם מאמצע המאה ה-19, קיננו בעבר בישראל באזורים לחים, בעיקר באזור אגמון חולה ועמק יזרעאל, אך בסוף שנות השישים של המאה העשרים פסק קינונם בארץ. הסיבות העיקריות לכך הן ייבוש החולה, ושימוש בלתי מבוקר בחומרי הדברה. ייתכן ומדובר בעיט חורש. האיומים העיקריים כיום בישראל על עיט הצפרדעים הם התחשמלות והרעלות.
אשת חיל (פירושונים)
אלרגי
ספראג גריידן
ספראג גריידן (באנגלית: Sprague Grayden; נולדה ב-21 ביולי 1980) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. מוכרת בשל הופעתה בסדרת הטלוויזיה יריחו, שם שיחקה כמורה הת'ר ליסינסקי. כמו כן השתתפה בסרט השני ובסרט השלישי בסדרת סרטי פעילות על-טבעית.
ביוגרפיה.
סנדרה ספראג גריידן נולדה במסצ'וסטס. היא בוגרת בית הספר האזורי "מנצ'סטר-אסקס" (אז נקרא "תיכון מנצ'סטר") ומכללת ברנרד, אוניברסיטת קולומביה. ספראג הוא שם נעוריה של אמה. היה לה אח צעיר, בנימין גריידן, שנפטר בשנת 1999. אביהם היה בעלים של מסעדה בשם "של בן ספראג".
קריירה.
הופיעה לראשונה בקולנוע בגיל תשע בתפקיד קטן בסרט אבא בשנת 1989 בכיכובו של ג'ק למון.