מאז תחילת המאה ה-20 נכחו פריטים של סוס פרז'וואלסקי במספר גני חיות, שנים מעטות לאחר הכחדתו מהטבע החלו חוקרים לבדוק את התאמתו וסיכוייו להשבה. בשנת 1976 הראו מחקרים אחדים על שונות גנטית מעטה ותופעות צוואר בקבוק גנטי המזוהות עם סחף גנטי, שהיא כנראה המקור להיכחדותו בטבע. ייסוד גרעיני רבייה בארצות שונות (בעיקר גרמניה והולנד) והכלאות מבוקרות בין פרטים שהראו שונות גנטית רבה יחסית, הביאו לשינוי התוצאות. בשנים 1992–2001 הוחזרו לטבע במונגוליה 81 פרטים.
איגוד השימור העולמי IUCN הגדיר את מצב השימור של המין משנות ה-60 עד 1996 כנכחד בטבע (EW). ב-2008 הוערך מצב השימור שלו כבסכנת הכחדה חמורה (CR). סכנת ההכחדה החמורה בשל רבייה עם סוסים מבויתים, שונות גנטית מעטה ומחלות. בשל גודל האוכלוסייה עלולים להשפיע עליה אירועים אקראיים כמזג אוויר קשה. בשנת 2011 הוערך מצב השימור שלו כבסכנת הכחדה (EN). הסיבות להערכה המחודשת היו כי "האוכלוסייה מונה יותר מ-50 פרטים בוגרים החיים בטבע בחופשיות במשך 5 השנים האחרונות".
כיום (2022), מונה אוכלוסיית הבר של סוסי פרז'וואלסקי כ-2,000 פרטים החיים במונגוליה, סין, קזחסטן ורוסיה.
יהושפט
יהושפט הוא דמות מקראית, היה מלך יהודה הרביעי. בשנים 867-870 לפנה"ס שימש עוצר, ובשנים 846-867 לפנה"ס כמלך יהודה. מקובל לראות בו אחד החשובים והצדיקים שבמלכי יהודה. יהושפט עלה למלוכה כעוצר בשנתו ה-39 של אביו המלך אסא, כשזה חלה ברגליו, במקביל עלה אחאב בן עמרי לכס המלוכה בממלכת ישראל השכנה בשנת 38 למלכות אסא.
ענייני פנים.
על פי התיעוד בספרי מלכים ודברי הימים, כבר בתחילת מלכותו נקט יהושפט במספר פעולות: טיהור הפולחן, הפצת תורת ה' והוראתה בעם, ארגון וחיזוק צבא ממלכת יהודה וביצור מנגנוני השלטון האזרחי של הממלכה.
טיהור העבודה הזרה.
ב נאמר: . במבצע זה היה בבחינת המשך לתנועת מפנה שהחלה בימי אסא () בהנהגת עודד הנביא להסרת הפולחנים הזרים מארץ יהודה, אם כי ב מסתיים התיאור על פעולה זו של אסא בציון: . השלמת התהליך נותרה אפוא ליהושפט. אולם נראה כי טיהור הפולחן בימי יהושפט היה רק חלק מרפורמה מקיפה יותר, שהמשכה היה בהפצת תורת ה' וברפורמה משפטית.
הפצת תורת ה' בקרב העם.
ב נאמר: .
הרפורמה המשפטית.
ב נאמר שאחרי שובו של יהושפט מן המלחמה ברמות גלעד, בה השתתף לצד אחאב שנפצע פצעי מוות באותו קרב, פנה יהושפט לערוך רפורמה משפטית מקיפה בעקבות דברי התוכחה של הנביא יהוא בן חנני, שהוכיחו על כך שהוא עוזר לרשעים ולשונאי ה':
דרכי הרפורמה של יהושפט נגעו אם-כן במספר תחומים:
ייתכן כי בתכנהּ של הרפורמה לא היה חידוש; החידוש היה, ככל הנראה, בעצם הדאגה שגילה עתה יהושפט לארגן מחדש את המוסדות השיפוטיים, שייתכן כי הוזנחו במשך הדורות שקדמו לו. ניתן להניח שרפורמה זו נעשתה כחלק מהשיבה אל תורת משה ומורותיו.
ארגונו מחדש של המנהל האזרחי.
בספר דברי הימים ב () נאמר על כך בצורה לקונית: . אך נראה כי פרטים נוספים על כך ניתן למצוא ברשימות ערי יהודה ובנימין ב; . מכל מקום, יהושפט הוא המלך הראשון עליו נאמר במפורש במקרא שחילק את מלכות ירושלים לנציבויות (12 + 1), והארגון המנהלי שהקים נשאר, כנראה, בתקפו בקווים כלליים במשך כל ימי מלכות יהודה.
כבסיס לרפורמה המנהלית שמשו הכנסות המיסים הסדירות אותם קיבל מרחבי ממלכתו. על כך ניתן ללמוד ממשפט קצר אך בולט בשל היותו הערה בלתי רגילה: (). כהשלמה לכך מסופר שיהושפט הקים ברחבי ממלכתו מבצרים ומצודות: (שם, יב-יג), ומסתבר שהכוונה לערים מבוצרות (בירניות, וביחיד – בירה. השוו אכדית – Birtu; ארמית – בירתא. הכוונה למצודת העיר או מצודה בודדת), בהן היו מחסני המלך לאגירת המיסים החומריים ולשיכון חילות המצב ומנהלת המחוז.
בחפירות הארכאולוגיות התגלו מצודות כאלו, בהן רמת רחל, ח'רבת ע'זה (במדבר יהודה) וקדש ברנע. כך גם ביצורי ערים כגון עזקה (תל זכריא) והיישוב בח'רבת ע'ארה בנגב הצפוני ששמו עדיין לא זוהה.
ארגון הצבא.
המספרים של כוחו הצבאי של יהושפט נמנו ב: .
מדיניות החוץ של יהושפט.
ברית עם ישראל.
ספר מלכים מסכם את המפנה שחל בימי יהושפט ביחסים בין יהודה לישראל במשפט הקצר אך רב המשמעות: (). נראה כי יהודה ויתרה על שאיפתה להשתלט על הממלכה המאוחדת והעדיפה יחסי ברית עם ממלכת ישראל, על כל היתרונות הכרוכים בכך. ברית השלום חוזקה על ידי נישואים מדיניים בין בתי המלוכה, יהושפט לקח את עתליה בת אחאב לבנו יהורם לאשה: "כִּי בַּת אַחְאָב הָיְתָה לּוֹ לְאִשָּׁה" (; ) וכן: (). לאור הברית הזו יש להבין את הביקור המלכותי שערך יהושפט אצל אחאב מלך ישראל, ביקור שהוליד את הצטרפותו של יהושפט למלחמה היזומה של אחאב נגד ארם ברמות גלעד. ניתן לשער שכתוצאה מברית זו נכנסה יהודה גם לברית כלכלית עם צור, עקב קשריה ההדוקים של ישראל עם צור, קשרים שחוזקו בברית הנישואים של אחאב עם איזבל בת מלך צור.
בספר דברי הימים מסופר כי הנביא אליעזר בן דודוהו הוכיח את יהושפט על התחברותו עם מלכי ישראל- לפי דברי הנביא ההתחברות הכלכלית למלכות ישראל שהיו נגועים בחטא העבודה הזרה גרם שה' העניש את יהושפט, וזו הייתה הסיבה לכך שאוניותיו נשברו.
גם בהמשך, כאשר בנו של יהושפט חוטא אף יותר ממנו, התנ"ך מזכיר שזה מכיוון ש. אפשר לראות בדברים אלה ביקורת על התנהלותו של יהושפט ביחס לממלכת ישראל. ובעצם בזה יהושפט יצר את תחילת ההידרדרות של מלכות יהודה לעבודה זרה, הידרדרות שהשלכותיה המשיכו לתת את אותותיהן עד חורבן בית המקדש וגלות ישראל ויהודה.
תנופה בפעילות מסחרית.
אחת התוצאות החשובות של הברית בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל הייתה חידוש סחר החליפין עם ערב וארצות ים סוף וניצולן של מכרות הנחושת בערבה, שהיו נתונות בימי יהושפט לשלטונה של יהודה, כמו גם ארץ אדום. על כפיפותה של אדום ליהודה ניתן ללמוד מרמז ב: . משפט זה סתום במקצת, אך חיזוק לכך שאדום אכן הייתה כפופה ליהודה נמצא בסיפור על המסע שערכו יהורם מלך ישראל ויהושפט מלך יהודה נגד מישע מלך מואב – מסע שהתנהל דרך ארץ אדום ושנציב אדום הצטרף בו אליהם.
החפירות שנערכו בתל אל ח'ליפה, סמוך לעקבה בתחומי ירדן, (אולי עציון גבר) מלמדות כי בימי יהושפט הגיע יישוב מבוצר זה שעל חוף הים למידה רבה של שגשוג. יישוב זה שמש כנקודת משמר לדרכי המסחר והוא מלמד על פריחתה של התנועה המסחרית דרכו.
מפסוקים ב וב עולה כי מאוחר יותר, בתקופת יהושפט, הקימו הוא ואחזיהו מלך ישראל, יורשו של אחאב, צי אוניות להפלגה לאופיר כדי להביא משם זהב. הפרויקט נכשל ונפסק בעקבות סערה שהטביעה את הספינות; יהושפט ראה בכך סימן מבשר רעות וסירב להמשיך בפרויקט. אולם עצם הניסיון מלמד הן על אחיזתה של יהודה בראש מפרץ אילת והן על התנופה המסחרית בימי יהושפט:
התפשטות שליטתה של יהודה.
יהושפט הרחיב את גבולות יהודה בתחומי פלשת והנגב הרחוק, כנראה מתוך מגמה להביא לחידוש שלטונה של יהודה בערבה ולחוף ים-סוף: ().
יהושפט שקד גם על הקמת רשת ביצורים ומצודות שהבטיחו את דרכי הנגב. ניתן לייחס לימיו של יהושפט את הקמת המצודה של חורבת עוזה שבמדבר יהודה, ואת המצודה שבקדש ברנע החולשת על הדרכים במרחבי הנגב.
המלחמות נגד מואב וארם.
יהושפט הצטרף אל אחאב למלחמה נגד ארם על רמות גלעד, וזו הסתיימה במותו של אחאב ובנסיגת ישראל ויהודה ללא הכרעה. מאוחר יותר הצטרף יהושפט אל יהורם מלך ישראל לדיכוי מרד מישע מלך מואב, שמרד בישראל וכבש שטחים בערבות מואב. מסע זה הסתיים בניצחונם של יהושפט ויהורם.
התערערות השליטה באדום ומערך ההגנה של יהודה.
לא קיים כל מידע על אדום מהתקופה שלאחר ימי שלמה ועד ימי יהושפט. הידיעה הראשונה במקרא אודות אדום בתקופת הממלכה המפולגת היא מימי יהושפט: (). כלומר, חזר לשרור באדום המצב שהיה לפני כיבושהּ ביד דוד. כנראה, בסוף ימי שלמה אבדה אדום ליהודה ורק בימי אסא חזרה ושועבדה מחדש לאחר שביצר את ממלכתו בגבולות הצפוניים עם ישראל () ולאחר שהביס את שבטי הנגב הדרומי וסיני ().
עד לימי יהושפט הייתה אדום מסופחת ליהודה והשלטון בה היה באמצעות נציב, אך בשלב מאוחר יותר בימי יהושפט, קרוב לסוף ימיו, בעת מסעו עם יהורם מלך ישראל נגד מישע מלך מואב, הצטרף אליהם גם מלך אדום (מ"ב ג, ד-כז). שינוי זה מרמז לנסיגה בשליטתה של יהודה באדום. כמו כן מדווח על פשיטה של בני מואב ועמון על יהודה: ().
מתגובתו של יהושפט המתוארת בהמשך, ניתן ללמוד על החרדה שהטילה פלישה זו על יהושפט, שכן הוא הכריז על צום בכל יהודה. הפולשים (על פי , ו) הם בני עמון, מואב ואדום. במלחמה זו יהודה הביסה את הפולשים, ויהושפט יצא מנצח, אך עצם קיומה מרמזת על התחלתו של שינוי לרעת יהודה באזור אדום ומואב, ועל התערערות מערכת ההגנה של יהודה מצד דרום ומזרח.
עם זאת, במקום אחר נאמר: ( וראו גם ). מסתבר שעדיין בסוף ימי יהושפט או בתחילת שלטונו של יהורם חזרה יהודה והטילה שלטון הדוק יותר על אדום. יש הקושרים זאת למה שנאמר בעמוס: ().
אבנר בן נר
אַבְנֵר בֶּן נֵר (או אֲבִינֵר) הוא דמות מקראית. הוא מופיע בתנ"ך בעיקר בספר שמואל. אבנר היה שר צבאו של שאול המלך, ושר הצבא הראשון של ממלכת ישראל המאוחדת. על פי הכתוב בשמואל א' היה בן דודו של שאול, ולפי ספר דברי הימים היה דודו. כשר צבא, אבנר הוביל את צבאו של שאול לכיבושיו בעבר הירדן, למלחמות הקשות מול הפלשתים בתקופת מלכותו של שאול ולמלחמה הפנימית נגד תומכיו של דוד והיה אחד האנשים הקרובים אליו ביותר.
אבנר מתואר בספרות חז"ל כאדם גדול ממדים וחזק, שכאשר הורג את עשהאל הוא הורגו בעץ החנית, אבל עוצמת המכה הורגת את עשהאל ויוצאת מאחורי גבו.