נולד במחוז ארמה. אביו, שהיה מטיף בפטיסטי עצמאי, לחם במלחמת העולם הראשונה במסגרת כוח המתנדבים מאלסטר. פייזלי למד בקולג' הפרסביטריאני התאולוגי בבלפסט (Reformed Presbyterian Theological College in Belfast). בשנת 1946 הכתיר אותו אביו לכומר מטיף. פיילי הטיף בכנסייה הפרסביטריאנית האירית לאוונגליזם קיצוני (פרשנות מילולית של כתבי הקודש), היה אנטי-קתולי רדיקלי וראה בכל פיוס בין זרמים פרוטסטנטים לקתולים "אקומניות" (חתירה לאיחוד זרמים) וכניעה. בשנת 1951 פרש מהכנסייה הפרסביטריאנית של אירלנד ויצר את הכנסייה הפרסביטריאנית החופשית של אלסטר, שחרתה על דגלה פונדמנטליזם והתבדלות מכל זרם אחר. נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 מנו תומכי כנסייה זו כ-12,000 איש, פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית צפון אירלנד. אולם, למרות גודלה הזעיר של עדתו, הפך פייזלי, בזכות דרשותיו הקיצוניות והפרובוקטיביות לדובר מוכר של הלויאליזם הפרוטסטנטי. ב-1977 יצא במסע נגד הומוסקסואליות בכותרת: "הצילו את אירלנד מסדומיות", ב-1988 הכריז על האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"אנטיכריסט" במסגרת ישיבה של הפרלמנט האירופי.
פעילות פוליטית לפני 1970.
במקביל לפעילות דתית פעל פייזלי גם בזירה הפוליטית ובזירת קרבות הרחוב. כפעיל פוליטי צעיר בשנות השישים הציג התנגדות תקיפה לכל ניסיון פיוס עם הלאומיות האירית והפך ל"סמן ימני" של המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (UUP). בפרט תקף פייזלי את חתירתו של ראש ממשלת צפון אירלנד דאז (ויו"ר המפלגה), טרנס או'ניל, ליצירת שלום-בית תוך שיח עם קתולים מתונים, ויתורים מסוימים ועצימת-עין, אותם תקף פייזלי כבגידה. ב-1965 הוביל מסע תוך-מפלגתי להדחת או'ניל מתפקידו. ב-1966 יסד עם פורשים אחרים את המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP).
בשנת 1964 דרש מכוח השיטור הצפון-אירי להסיר את דגל הטריקולור של אירלנד מעל בניין משרדי מפלגת שין פיין בבלפסט (שהונף בניגוד לחוק, שלא נאכף על מנת שלא לגרום למהומות). הסרת הדגל גרמה ליומיים של מהומות בעיר. באפריל 1966 יסד יחד עם אחרים מיליציה אלימה בשם "מתנדבי אלסטר הפרוטסטנטים" (Ulster Protestant Volunteers), שפעלה עד 1969. הוא היה שותף גם ביצירת שתי מיליציות קצרות-ימים נוספות, "הכוח השלישי" (Third Force) ב-1981 ו"התנגדות אלסטר" (Ulster Resistance) ב-1986. בינואר 1969 ארגן והוביל (יחד עם רונלד באנטינג) הפגנת-נגד בלתי חוקית מול הפגנת האגודה לזכויות האדם (שדרשה שוויון זכויות לקתולים בצפון אירלנד) במחוז ארמה, ונשפט לשלושה חודשים בכלא.
בעימות שערך מול הנציגה הקתולית הסוציאליסטית הצעירה ברנדט דוולין, הטיחה בו דוולין שהיוניוניזם אינו צודק ואינו הוגן. ענה לה פייזלי "אני מעדיף להיות בריטי מלהיות הוגן" (I would rather be British than fair). ב-1970 נבחרו הן פייזלי והן דוולין כנציגי שני הפלגים הניצים לפרלמנט הבריטי והתקשורת של אותה עת הרבתה לעמת בין שני ההפכים המושלמים ולדווח עליהם זה בצד זו. בין השניים אף נוצר קשר אישי בלתי-אמצעי וחיבה אישית מעבר לחילוקי הדעות הקוטביים.
מ-1970 ואילך.
ביוני 1970 נבחר פייזלי לראשונה לחבר הפרלמנט בווסטמינסטר, במחוז הבחירה צפון אנטרים (), מטעם המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP). בינואר 1971 פרש מן המפלגה וייסד עם אחרים את המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (DUP). ב-1973 נבחר כיו"ר המפלגה וכיהן במשרה זו ברציפות עד פרישתו ב-2010. במקביל לתפקידו בפרלמנט הבריטי, ייצג פייזלי את מפלגתו במסגרות הפוליטיות הפנימיות של צפון אירלנד. ב-1979 נבחר לפרלמנט האירופי, ושב ונבחר לכהן בו כנציג צפון-אירלנד במסגרת המשלחת הבריטית מדי בחירות עד שפרש מהבחירות לפרלמנט האירופי ב-2004.
פייזלי המשיך להוביל קו רדיקלי וב-1985 הצליח לשכנע את יריביו מהמפלגה היוניוניסטית של אלסטר (UUP), המתונה יותר, להתנגד להסכם האנגלו-אירי שנועד להשיג רגיעה בצפון-אירלנד בתמורה למעורבות מסוימת של ממשלת הרפובליקה של אירלנד. לפני ואחרי חתימת ההסכם הוביל מסע בכותרת "Ulster Says No", בשיאו הפגינו כ-200,000 איש במחאה מול בניין עיריית בלפסט. ההסכם התפורר לבסוף עקב פעילות הטרור של הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA).
לקראת סוף שנות התשעים הסכים פייזלי להשתתף בוועידת כל המפלגות בצפון אירלנד למעט השין פיין ושיתף פעולה בשיחות השלום שניהל ג'ורג' מיטשל. פייזלי ומפלגתו פרשו מהדיונים לאתר שהותר לנציגי השין פיין להשתתף בהם. מאז הוביל פייזלי את ההתנגדות להסכם יום שישי הטוב שנחתם באפריל 1998 וזכה לאשרור נרחב במשאלי עם בצפון אירלנד ובאירלנד. בבחירות לאספה של צפון אירלנד ב-2003 זכתה ה-DUP בראשות פייזלי ב-25.6% מהקולות ועברה לראשונה את ה-UUP כמפלגה היוניוניסטית הגדולה ביותר.
עוד ב-12 ביולי 2006 הצהיר פייזלי במהלך נאומו במצעד של "מסדר אורנג'" היוניוניסטי בבלפסט ש"אנשי השין פיין אינם מתאימים לשיתוף פעולה עם אנשים הגונים ואינם מתאימים לממשלה". בבחירות שהתקיימו ב-7 במרץ 2007 זכתה מפלגתו של פייזלי ברוב והגדילה את כוחה ל-36 מושבים באספה של צפון אירלנד. שלושה שבועות לאחר מכן היה חייב פייזלי, לפי הסכם יום שישי הטוב, להרכיב את ממשלתו בשיתוף הקתולים או להחזיר את המנדט. בהסכמת ממשלת בריטניה נדחה המועד בשישה שבועות ופייזלי הוביל את נציגות מפלגתו לשיחות עם מנהיג השין פיין, ג'רי אדמס. ב-8 במאי הושבע פייזלי בן ה-81 כראש ממשלת צפון אירלנד ("השר הראשון") בראש ממשלת אחדות לצד סגנו, איש השין פיין, מרטין מקגיניס. השניים יצרו יחסי עבודה טובים, אך פייזלי הישיש ביקש לפרוש מתפקידו בשל סיבות בריאותיות ב-5 ביוני 2008.
יחסו לישראל.
פייזלי היה תומך של הציונות ומדינת ישראל. הוא אף הבחין בקווי דמיון רבים בין מאבקיה של מדינת ישראל מול הטרור הערבי לבין מאבקם של הפרוטסטנטים מול הטרור של ה-IRA.
חייו הפרטיים.
ב-1956 נשא פייזלי לאשה את איילין קאסלס. לזוג נולדו חמישה ילדים. שרון (Sharon), רונדה (Rhonda, לשעבר פוליטיקאית במפלגתו של אביה), צ'רית' (Cherith), קייל (Kyle, שהמשיך את דרכו של אביו כמטיף) ואיאן (, המכהן כיום אף הוא כחבר הפרלמנט מטעם מחוז צפון אנטרים ומטעם מפלגת אביו DUP).
נטליה אישצ'נקו
נטליה אישצ'נקו (ברוסית: Ната́лья Серге́евна И́щенко; נולדה ב-6 באפריל 1986) היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 19 מדליות זהב.
ביוגרפיה.
נטליה אישצ'נקו נולדה בסמולנסק וגדלה בקלינינגרד. היא החלה להתאמן בהתעמלות אומנותית ושחייה צורנית. לאחר מספר שנים הילדה החליטה להתרכז בשחייה צורנית. בגיל 14 היא עברה למוסקבה והצטרפה לצוות שהיה מתאמן במרכז לספורט מים.
בשנת 2004 אישצ'נקו לראשונה נשלחה לאליפות אירופה ובשנת 2005 לאליפות עולם בו זכתה במדליית כסף בתחרות אישית ומדליות זהב בתחרויות קבוצתיות וזוגות. בתחרויות זוגות היא השתתפה לצד סבטלנה רומשינה.
באולימפיאדת 2008 אישצ'נקו השתתפה בתחרות קבוצתית בו זכתה במדליית זהב.
אישצ'קנו לא השתתפה התחרויות במהלך שנת 2013 ובסוף השנה ילדה בן.
אלופת עולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול שבקנדה בשנת 2005, זכתה אישצ'נקו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית וזוגות. מאז ועד לשנת 2016 היא זכתה ב-19 מדליות זהב באליפויות העולם, כולל 6 מדליות זהב בשנת 2011
אלופה אולימפית.
נטליה אישצ'נקו השתתפה ב-2 אולימפיאדות ופעמיים זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית ובשנת 2012 בתחרות זוגות.
סוף (פירושונים)
ג'נקוי
ג'נקוי (באוקראינית וברוסית: Джанкóй, בטטרית של קרים: Canköy) היא עיר בצפון חצי האי קרים שברוסיה.
בג'נקוי מפעלים רבים, בהם: רכב, בטון, טקסטיל, בשר, ועוד. בעיר קיים בית ספר מקצועי טכני.
העיר משמשת כמרכז המנהלי של ראיון ג'נקוי. בשנת 1926 היא הוגדרה כעיר. היא ממוקמת כ-93 קילומטרים מבירת החבל, סימפרופול.
ג'נקוי משמשת כמרכז תחבורתי חשוב, מתחנת הרכבת בעיר יוצאות רכבות לחרקוב, לסבסטופול, ולארמיאנסק.
יהודים בג'נקוי.
יהודים התיישבו בעיר לראשונה במהלך המאה ה-19. בשנת 1897 התגוררו בעיר 109 יהודים אשר היוו 11.4% מכלל האוכלוסייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמו בעיר סניפים של מכבי, החלוץ וצעירי ציון. בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמו קולחוזים יהודיים באזור, בסיוע ארגון הג'וינט. תחנת הרכבת בג'נקוי היא מושא השיר היידי "הי ג'נקויה".
בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,397 יהודים, חלקם באוכלוסייה היה 7.1%. הגרמנים כבשו את ג'נקוי ב-31 באוקטובר 1941, מרבית היהודים הצליחו להימלט טרם הכיבוש. בתחילת חודש נובמבר 1941, נורו חמישה עשר גברים יהודים שהואשמו במרד. בדצמבר הקימו הגרמנים גטו בג'נקוי, בגטו נכלאו כשבע מאות מיהודי העיר והסביבה, וכן לא-יהודים שהואשמו בסיוע ליהודים, ושבויי מלחמה סובייטים. הגטו שימש כמחנה עבודה, האסירים הועסקו בעבודות פרך כבניית כביש קרץ'-ארמיאנסק, טטרים מקומיים שמרו על המתחם.
ב-30 בדצמבר 1941 (לפי מקורות אחרים בינואר 1941) נרצחו 443 מאסירי הגטו, מספר יהודים שהצליחו לברוח, יחד עם יהודים שהובאו לג'נקוי ממקומות אחרים נרצחו אף הם, ובכך עלה מספר הנספים עד סוף פברואר 1942 ל-450. בחודש מרץ 1942, נרצחו 241 היהודים שנותרו, ובכך חוסל הגטו. הצבא האדום שחרר את העיר ב-11 באפריל 1944.
אקלים.
האקלים חם מתון, עם חורף מתון בינוני. החורף מתון עם מעט שלג, עם הפשרה תכופה. הקיץ חם ויבש, ארוך. הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא -1.5 מעלות צלזיוס, ביולי +23.8 מעלות צלזיוס"." כמות המשקעים השנתית היא 400 מ"מ.
קישורים חיצוניים.
על ההתיישבות היהודית:
טד קרוז