ברמר מילא תפקידי מחקר ופקולטה באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קולומביה, מכון איסט-ווסט, המכון למדיניות עולמית, המעבדה הלאומית לורנס ליברמור, והמכון למדיניות החברה של אסיה, שם שימש כעמית המכובד הראשון של הרולד ג'יי ניומן בגאופוליטיקה מאז 2015.
בשנת 2013 הוא מונה לפרופסור עולמי למחקר באוניברסיטת ניו יורק, ובשנת 2019, בית הספר לעניינים בינלאומיים וציבוריים של אוניברסיטת קולומביה הודיע כי ברמר ילמד קורס גאופוליטיקה יישומית בבית הספר.
ברמר מכהן במועצת הנשיא של הקרן למזרח הקרוב, במועצת המנהיגות של פסגת קונקורדיה ובחבר הנאמנים של "Intelligence Squared". בשנת 2007, הוא מונה כ"מנהיג גלובלי צעיר" של הפורום הכלכלי העולמי, ובשנת 2010, הקים ומונה ליושב ראש מועצת האג'נדה העולמית של הפורום לסיכון גאופוליטי. בדצמבר 2015 זכה ברמר לתואר אבירות על ידי ממשלת איטליה.
ארגונים נוספים שייסד.
קרן קבוצת אירואסיה.
בשנת 2016, ייסד ברמר את "קרן קבוצת אירואסיה", ארגון צדקה ציבורי. ברמר משמש כיום כנשיא מועצת המנהלים של קרן קבוצת אירואסיה.
GZERO Media.
בשנת 2017, ברמר וקבוצת אירואסיה השיקו את חברת המדיה הדיגיטלית "GZERO Media" ותוכנית טלוויזיה ציבורית לאומית בארצות הברית בשם "GZERO World". שמה של החברה מתייחס למונח שטבע ברמר בספרו "כל עם לעצמו" כדי לתאר עולם שבו לאף מדינה או קבוצת מדינות אין את המנוף הפוליטי והכלכלי להניע סדר יום בינלאומי או לספק מוצרים ציבוריים גלובליים.
אי-התאמה אבולוציונית
אי-התאמה אבולוציונית, הידועה גם בתור תאוריית אי-ההלימה או מלכודת אבולוציונית, היא מושג בביולוגיה אבולוציונית המתייחס לתכונות שבעבר היו מועילות, אך הפכו למזיקות עקב שינויים בסביבה. אי-הלימה נוצרת לעיתים קרובות עקב שינוי סביבתי מהיר.
על פי המנגנון האבולוציוני של הברירה הטבעית, לפרטים בעלי תכונות מותאמות יותר לסביבתם יש סיכוי גדול יותר לשרוד ולהעמיד צאצאים, והם יורישו לצאצאיהם את אותן תכונות מועילות. בהתאמה לכך, פרטים בעלי תכונות שמזיקות להם בסביבתם מתקשים להעמיד צאצאים ומתקשים להעביר לצאצאיהם את תכונותיהם התורשתיות. כך מתרחש ניפוי הדרגתי של תכונות מזיקות לאורך מספר דורות עד שהאוכלוסייה נעשית מותאמת לסביבתה. במילים אחרות, הברירה הטבעית היא תגובתית מטבעה. אלא שתכונות שהיוו יתרון בסביבה אחת יכולות להוות חיסרון בסביבה אחרת.
אי-הלימה נוצרת לעיתים קרובות עקב שינוי סביבתי מהיר, שהאורגניזמים טרם הסתגלו אליו. מקובל לחלק את השינויים הסביבתיים לשתי קטגוריות:
א. שינוי של הסביבה לאורך הזמן (למשל שינוי אקלים).
ב. שינוי של המרחב (כניסה של אורגניזמים לסביבה חדשה, למשל אוכלוסייה נודדת).
סוג שלישי של שינוי סביבתי שנעשה נפוץ הוא אנתרופוגני (מעשה ידי אדם): במאה השנים האחרונות, הייתה לבני אדם השפעה גדולה, מהירה, וניתנת לתיעוד על הסביבה, וכך נוצרו תרחישים רבים מתמיד של אי-התאמה אבולוציונית, שהביאו במקרים רבים לכחדתם של מינים ששגשגו בסביבתם עד בוא האדם.
זמן קצר לאחר שינוי סביבתי, תכונות שהתפתחו בסביבה הקודמת, בין אם היו מועילות או נייטרליות, נמשכות במשך כמה דורות בסביבה החדשה. מכיוון שהאבולוציה היא הדרגתית ושינויים סביבתיים מתרחשים לעיתים קרובות במהירות, תמיד ישנה תקופה של "עדכונים" שבה האוכלוסייה מתפתחת כדי להיות מותאמת לסביבה החדשה. התקופה הזמנית הזו של "חוסר שיווי משקל" היא המכונה אי-התאמה. תכונות שאינן תואמות, מטופלות בסופו של דבר באחת ממספר דרכים: האורגניזם יכול להתפתח כך שהתכונה הבלתי מסתגלת כבר לא תבוא לידי ביטוי, האורגניזם יכול לרדת בתפוצתו ואף להיכחד כתוצאה מהתכונה שהפכה לחיסרון, או שהסביבה יכולה להשתנות כך שכבר לא תהיה ברירה טבעית נגד התכונה.
היסטוריה.
ככל שהמחשבה האבולוציונית הפכה נפוצה יותר, ניסו עוד ועוד מדענים להסביר את הימצאותן של תכונות שליליות שנצפו באורגניזמים, שניכר כי הן מקשות על הפרט לשרוד, כשאותן תכונות לכאורה לא היו אמורות להצליח לעבור מדור לדור.
התיאוריה של אי-התאמה אבולוציונית קיבלה תחילה את השם "מלכודת אבולוציונית" כבר בשנות ה-40. בספרו משנת 1942, הביולוג האבולוציוני ארנסט מאייר תיאר מלכודות אבולוציוניות כתופעה המתרחשת כאשר אוכלוסייה אחידה מבחינה גנטית המתאימה למערכת ספציפית של תנאים סביבתיים, נעשית פתאום חשופה להכחדה עקב שינויים פתאומיים בסביבה. מאז, מדענים בולטים ורבי השפעה כמו וורן ג'יי גרוס ואדוארד א' וילסון חקרו וזיהו דוגמאות רבות של מלכודות אבולוציוניות.
המונח "אי-התאמה אבולוציונית" הופיע לראשונה במאמר של ג'ק אי. ריגס שפורסם ב- "Journal of Clinical Epidemiology" ב-1993. בשנים הבאות, נכנס המונח לשימוש נרחב לתיאור חוסר הסתגלות ביולוגית.
אי-התאמה באבולוציה האנושית.
המהפכה הנאוליתית.
במהפכה הנאוליתית התרחש מעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים, שבו בני אדם תרו אחר מזון, לאורח חיים חקלאי, שבו הם מגדלים מזון. השינוי הזה התחולל בערך לפני 10,000–12,000 שנה. בני אדם החלו לביית צמחים וגם בעלי חיים, והדבר איפשר להם לשמור על אספקת מזון קבועה. המעבר הזה שינה באופן מהיר ודרמטי את יחסי הגומלין בין בני האדם לסביבה, ככל שקהילות הקדישו את זמנן ומרצן לפרקטיקות של חקלאות וגידול בעלי חיים. אולם, בתקופה הארוכה שקדמה לשינוי, הגוף האנושי התפתח ונהיה מותאם לאורח החיים של הציידים-לקטים. ההתאמות העתיקות הללו יצרו תכונות שאינן מותאמות לסביבה החדשה (במונחים אבולוציוניים).
השמנת יתר וסוכרת.
הגוף האנושי נוטה לאגור אנרגיה כשומן. תכונה זו משמשת בסיס עיקרי ל"השערת הגן החסכן", הרעיון שתנאים בלתי יציבים שנעו בין שפע למחסור במהלך ההתפתחות האבולוציונית של האדם הביאו להישרדותם של אנשים שגופם היה מסוגל לאגור אנרגיה ביעילות. ציידים-לקטים הרוויחו מתכונה זו, ואלה שצרכו קלוריות רבות יכלו לאחסן את האנרגיה הנוספת כשומן, שעליו הם יכלו להסתמך בעתות מחסור.
עם זאת, בני האדם המודרניים חיים בעולם שבו נדרשת פחות פעילות גופנית ויש שפע של מזון עתיר קלוריות. מזון מהיר בשילוב עם ירידה בפעילות הגופנית גורם לכך ש"הגן החסכן" שפעם הועיל לאבות אבותינו, פועל כיום נגד האדם בן ימינו, ומוביל לרמות גבוהות יותר של השמנת יתר באוכלוסייה וכן לעלייה בסוכרת מסוג 2.
אוסטיאופורוזיס.
הפרעה אנושית נוספת שניתן להסביר על ידי תאוריית אי-התאמה היא העלייה באוסטיאופורוזיס בבני אדם מודרניים. בחברות מתקדמות, לנשים רבות יש נטייה לאוסטאופורוזיס ככל שגילן מתקדם, אבל הדבר לא תמיד היה כך. כאשר בוחנים עצמות מאובנות של נשים קשישות מחברות קדומות של ציידים-לקטים לא מוצאים עדויות לאוסטאופורוזיס.
ביולוגים אבולוציוניים הציעו לכך הסבר, שעל פיו העלייה בשכיחות של אוסטיאופורוזיס באוכלוסיות מערביות מודרניות נובעת מאורחות חיינו המבוססים על ישיבה ומיעוט בתנועה. נשים בחברות ציידים-לקטים היו פעילות פיזית מגיל צעיר ועד סוף חייהן. ייתכן ששיא מסת העצם הגבוה יותר הקשור ליותר פעילות גופנית הוביל לכך שהן היו חסינות לאוסטאופורוזיס במהלך ההזדקנות.
השערת ההיגיינה.
השערת ההיגיינה, תפיסה שפותחה תחילה על ידי אימונולוגים ואפידמיולוגים, קובעת שהעלייה התלולה באלרגיות, במחלות אוטואימוניות, ובמחלות דלקתיות כרוניות אחרות, קשורה לחשיפה מופחתת של מערכת החיסון לאנטיגנים. חשיפה מופחתת שכזו שכיחה יותר במדינות מתועשות ובמיוחד באזורים עירוניים.
יש חוקרים המציעים שהסביבה העירונית המעוקרת מדי משנה או מדלדלת את הרכב המיקרוביום ואת המגוון שלו. תנאים סביבתיים כאלה מעודדים את התפתחותן של מחלות דלקטיות כרוניות מכיוון שהגוף האנושי הסתגל לסביבה עשירה בפתוגנים באבולוציה שלו.
התנהגות אנושית.
דוגמאות התנהגותיות לתאוריית חוסר התאמה אבולוציונית כוללות ניצול לרעה של מסלולים דופמינרגיים ומערכת התגמול. פעולה או התנהגות המעוררת שחרור של דופמין, נוירוטרנסמיטר האחראי לתחושת עונג, תחזור על עצמה ככל הנראה מכיוון שהמוח מתוכנת לחפש עונג כזה ללא הרף. בחברות ציידים-לקטים, מערכת תגמול זו הייתה מועילה להישרדות ולהצלחת הרבייה. אבל בימינו, כשיש פחות אתגרים להישרדות ולהתרבות, פעילויות מסוימות בסביבה הנוכחית (הימורים, שימוש בסמים, אכילה) מנצלות את המערכת הזו, מה שמוביל להתנהגויות ממכרות.
דוגמאות מעולם החי.
אי-התאמה אבולוציונית יכולה להתרחש בכל פעם שאורגניזם נחשף לסביבה שאינה דומה לסביבה האופיינית לה הוא הסתגל. השפעות אנושיות כמו התחממות כדור הארץ והרס בתי גידול, גורמות לשינויים מהירים בסביבה, ואלה בתורם מובילים למקרים רבים של חוסר התאמה אבולוציונית באורגניזמים רבים.
דוגמאות להשפעה אנושית.
צבי ים וזיהום אור.
נקבות צבי ים חופרות קינים להטלת ביציהן על חוף הים. האבקועים, צבי הים הבוקעים מהביצים, חייבים לעשות את המסע מהקן בחזרה אל האוקיינוס. צבים שבקעו מהביצים בלילה שרדו יותר מאלו שבקעו במהלך היום, משום שכך היו נתונים פחות לסכנת טריפה והתחממות יתר של גופם.
העדפה אבולוציונית זו לאבקועים שבוקעים בלילה, הביאה ליצירת מנגנון שעל פיו הם נוטים לכוון את עצמם וללכת לעבר האור הבהיר ביותר בסביבתם. זאת משום שבחוף טבעי שאין בו פיתוח מעשה ידי אדם, פני המים, המוארים באור הירח והכוכבים, נוטים להיות בהירים יותר בחוף מאשר הדיונות והצמחייה.