את דרכו הפוליטית התחיל בתנועת החרות בה נבחר להיות יושב ראש צעירי התנועה. הוא פרש מתנועת החרות ב-1965 והצטרף ל”מרכז החופשי”. שימש מזכיר הסיעה בכנסת ורכז-ארגוני של המרכז החופשי בין השנים 1967–1969. נבחר לראשונה לכנסת השמינית מטעם סיעת הליכוד, ובסיום אותה קדנציה התפלג מהליכוד והקים בשנית, יחד עם שמואל תמיר, את סיעת המרכז החופשי שהייתה קיימת קודם בין השנים 1969–1973 והתמזגה אל תוך הליכוד. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית התפטרו השנים מן הכנסת, והסיעה התבטלה. בכנסת התשיעית ייצג את סיעת ד"ש. לאחר התפרקותה הצטרף לתנועה הדמוקרטית, ואחר כך פרש ממנה והצטרף לאחווה. לבסוף בשנת 1981 הצטרף מחדש לליכוד, ונבחר שוב מטעמה לכנסת העשירית.
בכנסת בלט כיוזם של הצעות חוק פרטיות, שהפכו לחוקי מדינה, בתחום איכות החיים והחברה, כגון "חוק איסור עישון במקומות ציבוריים". תיפקד כיו"ר ועדת המשנה בכנסת לחקיקת חוקי יסוד.
בשנת 2003 ניסה להיבחר לרשימת הליכוד לבחירות לכנסת ה-16 אולם זכה לתמיכה מועטה בלבד.
פעילות ציבורית.
כעורך דין התפרסם עקיבא נוף בשמשו פרקליט לנכה בתביעתו נגד מועדון לילה, שניסה לסגור את שעריו בפני נכים. הוא התפרסם גם בשל עתירה שעתר לבג"ץ בימי מלחמת המפרץ בעניין מסכות האב"כ, על שלא הנפיקו כאלה למגדלי זקנים שאינם דתיים. בעתירה זו חייב בית המשפט את משרד הביטחון לספק מסיכות לכל מגדלי הזקנים ללא אפליה.
נוף הוא יו"ר וועדת בוררות ועררים של אקו"ם, ארגון המלחינים והמחברים, אשר בה נידונים הסכסוכים בין חברי הארגון.
בשנת 2001 עמד בראש הוועדה הממלכתית לבחינת תפקוד הטלוויזיה הקהילתית.
פזמונאי.
בנוסף לפעילותו הפוליטית והמשפטית, נודע נוף כמחבר וכמלחין של פזמונים. תחילת הקריירה שלו כפזמונאי הייתה בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1970, כאשר שלישיית הגשש החיוור ביצעה את שירו "מים לדוד המלך" שזכה להצלחה רבה. הלבוש התנכ"י של המבצעים, שמלות קצרות (מהן בצבצו תחתוניהם של הגששים), פגיון וסנדלים תנ"כיים הוסיף לשיר נופך היתולי.
באותו פסטיבל הושמע גם שיר נוסף מפרי עטו של נוף, "כוכבים בדלי", בביצוע צילה דגן.
שיר ילדים נוסף שהתפרסם, הוא הלחן שהלחין נוף ל"שיר ההפלגה", ("שלושה תרנים לאניה") של המשוררת לאה גולדברג אשר זכה לביצועים רבים, ביניהם לואיג'י הזמר הבלגי, ויוריק בן-דוד וחנן יובל הישראלים.
פזמון מפורסם אחר שלו, "איזבל", הגיע מיד עם הקלטתו לראש מצעד הפזמונים הן של קול ישראל והן של גל"צ. בעקבות ההצלחה ברדיו הוקלט הפזמון כקליפ לטלוויזיה, שבו צולמה לראשונה פנינה רוזנבלום. בתקליט ובקליפ מבוצע השיר על ידי נוף עצמו כסולן, כשמלווה אותו שלישיית בנות.
שיר אחר שלו שזכה להצלחה היה "שישו את ירושלים" שזכה במקום השלישי בפסטיבל הזמר החסידי השני בשנת 1971. את השיר ביצע צמד דרום.
לפרסום מיוחד זכה עקיבא נוף, אז עדיין סטודנט אלמוני בהולנד, כאשר ראיין בריאיון עיתונאי מקיף את ג'ון לנון כוכב "הביטלס" ואת אשתו יוקו אונו במיטתם במלון שבאמסטרדם, שם קיימו את שביתת המיטה המהדהדת למען השלום בעולם. במהלך הראיון הבלעדי הזה שהוקלט, ביצעו השניים בית מתוך שיר שכתב עקיבא נוף ללהקה צבאית, "השבועה לירושלים", וזו הפעם האחת והיחידה בה ביצע לנון שיר בעברית.
עקיבא נוף מרבה בפזמוניו לעסוק במוטיבים תנ"כיים ובנושא ירושלים. שירו "איזבל" מתאר את מותה של איזבל בת מלך צידון, ו"מים לדוד המלך" עוסק בגיבוריו של המלך דוד. שירו "שאול" מתאר את גורלו הטראגי של המלך הראשון בישראל וב"לא דובים ולא יער" מתייחס הוא לנביא אלישע. לעיתים לוקח נוף פסוק מהתנ"ך או מהמשנה ויוצר לו לחן, כמו ב"שישו את ירושלים", "שוש אשיש" בביצוע שוקולד מנטה מסטיק, "בצאת ישראל" שהושר על ידי עודד בן חור, "אמר רבי" - נירה רבינוביץ', ו"אל תירא" בביצוע נוף עצמו.
שירי האהבה שלו הם בדרך כלל סיפוריים, על אנשים ועל מצבים, בנוסח ה"שאנסון" הצרפתי. נוף מלחין בעצמו את הטקסטים, ולעיתים גם מבצע בעצמו את יצירותיו. לחניו מלודיים, מתרפקים על תקופת התום בזמר הישראלי. בחלקם ניכרות השפעות של שירים רוסיים ושל נעימות חסידיות.
נוף כותב גם פזמונים פוליטיים, המביעים את השקפתו כאיש ארץ ישראל השלמה. כאשר אחד משיריו, "לי יש רק אחת", נפסל על ידי רשות השידור בשל העמדה הקיצונית לכאורה שמובעת בו, עתר נוף לבג"ץ וזכה. בג"ץ אף הרחיב את הדיון, וכתב פסק דין שמעלה על נס את חופש הביטוי ואת האיסור על צנזורה פוליטית.
יעקב הולנדר
יעקב הוֹלַנדֶר (2 במרץ 1928 – 2 באפריל 2014) היה מלחין בזמר העברי, מעבד מוזיקלי ומנצח מקהלות ישראלי. מגדולי המלחינים בזמר העברי, המזוהה בעיקר עם פסטיבלי הזמר, בהם זכה שלוש פעמים במקום הראשון, ועם חבורות הזמר הרבות שיסד לאורך השנים.
ביוגרפיה.
יעקב (יָנֶק) הולנדר נולד ב-1928 בעיר קרקוב שבגליציה, פולין למשפחה בעלת רקע מוזיקלי. במלחמת העולם השנייה עבר בגטו קרקוב וב-12 מחנות שונים, כולל פלאשוב, אושוויץ ומאוטהאוזן. הוריו ושני אחיו הגדולים נספו בשואה, והוא היחידי ששרד. לאחר המלחמה, כשהוא בן 17, נמנה עם ילדי סלבינו ששהו בבית שיזופולי באיטליה, ושם הצטרף למקהלת נערים שאורגנה בבית הילדים ואף ניצח עליה בהזדמנות אחת. עם חלק מילדי סלבינו ניסה להעפיל לארץ ישראל באונייה "כתריאל יפה" אך היא נתפסה על ידי כוחות המנדט הבריטי, והוא נכלא עם חבריו במחנה המעצר בקפריסין. עם השחרור מקפריסין, נקלט בקיבוץ משמר השרון יחד עם כל חבריו למקהלה, ומשם נשלח ללמוד את יסודות הניצוח וההלחנה. כשנה מאוחר יותר התנדב לחטיבת הראל של הפלמ"ח והשתתף בקרבות לשחרור הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. לאחר שחרורו נקלט בקיבוץ צאלים, שם התגורר כשנה, ולאחר מכן עבר לתל אביב ושם החל ללמוד באקדמיה למוזיקה אצל המלחין מרדכי סתר (שלימים היה לשכנו ברמת אביב ולאחד מידידיו הקרובים ביותר). בתקופת הלימודים עבד למחייתו כמורה למוזיקה בבתי ספר, ביניהם "כרמל" בתל אביב, ובתור מנצח מקהלה.
עד 1964 התעניין הולנדר יותר במוזיקה קלאסית, אבל בשנה זו חל המפנה הגדול בקריירה המוסיקלית שלו, כאשר הייתה זו אשתו דבורה שעודדה אותו לכתוב שיר לפסטיבל הזמר והפזמון שהיה האירוע המוסיקלי הכי נחשב בשנות השישים והשבעים והתקיים בכל מוצאי יום העצמאות ושודר בשידור חי בערוץ 1. השיר הראשון שהלחין, אם כן, היה "ילדתי אִמרי" (מאת משה דור), שזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1964, בביצועם של בני אמדורסקי ונחמה הנדל. שני שירים נוספים שהלחין, זכו אף הם במקום הראשון בפסטיבל הזמר, בשנים שלאחר מכן: "מי יודע כמה" למילים של רימונה די-נור ולעיבוד של שמעון כהן בביצועו של מייק בורשטיין, 1967 ו-"פתאום עכשיו, פתאום היום" ("אהבתיה") (מילים תרצה אתר, עיבוד אריה לבנון, בביצועו של שלמה ארצי, 1970). בכך למעשה הפך הולנדר לשיאן הזכיות במקום הראשון בפסטיבלי הזמר עם שלוש זכיות, שמינפו את הקריירה המוסיקלית שלו בצורה משמעותית, וקיבעו את מעמדו כאחד המלחינים החשובים והמובילים בזמר העברי.
הולנדר כתב גם לחנים מורכבים יותר, כמו בשיר "תנו לנו יד ונלך" (למילותיו של צבי זליקוביץ') – שיר על אתרים אהובים בתל אביב שאינם עוד. שיר זה הושר בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 על ידי עירית דותן. כמו כן הלחין את "שיר לערב חג" למילים של תרצה אתר, שמירי אלוני ביצעה באותו פסטיבל. לחן אחר הוא "אני אוהבת באך" למילותיו של שמואל רוזן. בלחן זה יש בסיס המזכיר תבנית לחנית של המלחין הקלאסי באך, ובמקרה זה התאים רוזן את המילים למנגינה. עדות נוספת לגיוון הרב בלחניו של הולנדר ניתן למצוא בפסקול שכתב ב-1967 לסרטו הראשון של ג'ורג' עובדיה, "הנחשקת" (נקרא גם "אהבה בנמל"), בכיכובו של אריס סאן; השירים שבסרט, ובמיוחד שיר הנושא, "רק חיוך אחד", למילותיו של יעקב שרת ובביצועם של יהורם גאון ודליה עמיהוד, נושאים גוון ים-תיכוני מובהק.
הולנדר, מהאבות המייסדים של חבורות הזמר בארץ, שימש במשך עשרות שנים מעבד קולי ומנצח של הרכבים קוליים רבים, מהם כמה שייסד: "הרעננים" (1970), "אדם לאדם", "שירן", "זמר לך".
ב-1966 הקים את להקת "זמרי החוף", שפעלה במשך שנה אחת בלבד והוציאה אלבום אחד המורכב משיריו ומעיבודיו.
מאמצע שנות השישים ובמהלך שנות השבעים הִרבה לעבוד עם הלהקות הצבאיות ושימש כמנהל מוזיקלי של תוכניות, שהבולטות שבהן היו "במרכז העניינים" של להקת פיקוד מרכז, "שבר ענן" של להקת חיל האוויר ו"במוצב רוח" של להקת גולני. כמו כן, הלחין עבור הלהקות הצבאיות שירים רבים, בהם "להתראות" למילים של שמואל רוזן (בביצוע להקת פיקוד דרום), "בימים שכאלה" למילים של צביקה זליקוביץ' (גם כן בביצוע להקת פיקוד דרום), "למפקד באהבה" למילים של רימונה די-נור (בביצוע להקת פיקוד צפון), "כל העיר מרכלת עלינו" למילים של יוסי גמזו (בביצוע צוות הווי הנח"ל), ועוד שירים רבים שהיו להיטים באותה תקופה.
בשנת 1980 זכה בפרס זעירא.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה 2007 נבחר להדליק משואה במהלך העצרת הממלכתית ביד ושם.
ב-23 במאי 2011 הוענק להולנדר אות הוקרה על תרומה לזמר העברי בפסטיבל ימי הזמר בר-אילן, שנערך על ידי הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן, המחלקה למוזיקה והמרכז לחקר המוזיקה העממית הישראלית, בשיתוף עם גלי צה"ל ובמלאת 40 שנה למחלקת המוזיקה בתחנה הצבאית.
ב-1 ביוני 2014, חודשיים לאחר מותו, הוענק להולנדר אות הוקרה מטעם "שירת רבים" (מיסודה של עמותת "מיתר" לטיפוח הזמר העברי) על תרומה לתרבות הישראלית ולזמר העברי.
הולנדר היה נשוי לדבורה ואב לשניים.
הוא נפטר ב-2 באפריל 2014, בגיל 86. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
קישורים חיצוניים.
עם מותו: