אליעזר שבייד
דובנא
אנדי קאלדקוט
אנדי קאלדקוט (אנגלית: Andy Caldecott; 10 באוגוסט 1964 - 9 בינואר 2006) היה רוכב מרוצים אוסטרלי שהתחרה בראלי "ספארי אוסטרליה" וזכה בו 4 פעמים ברציפות (בשנים 2001-2004).
חייו.
קאלדקוט', יליד קית' שבדרום אוסטרליה, הוכרז ב-2003 כרוכב הראלי רייד השלישי בטיבו בעולם. ב-2004 התחרה באליפות העולם בקרוס קאנטרי וסיים במקום הרביעי. קאלדקוט התחרה בראלי דקר בשנים 2004 (לא סיים את המרוץ לאחר ששבר את הקרסול), ב-2005 (בו סיים במקום השישי) וב-2006.
מותו.
ב-9 בינואר במהלך ראלי דקר 2006, בו רכב בחסות קבוצת KTM רפסול, ניצח בקטע המדוד השלישי. 250 קילומטרים בתוך הקטע המדוד התשיעי (שאורכו היה כ-599 קילומטרים) התרסק קאלדקוט עם אופנועו ונהרג מפציעה בצוואר. על פי רישומי מערכת הניווט הלוויינית (GPS) שהייתה מורכבת בחזית אופנועו, לא רכב קאלדקוט מעבר למהירות המותרת.
אל מותו של קאלדקוט בראלי זה בקטע המדוד התשיעי, הצטרף גם מותו של ילד, תושב מקומי, שנהרג ב-14 בינואר, במהלך הקטע המדוד השלושה עשר - מפגיעת רכב מרוץ חולף וילד נוסף שנהרג ב-15 בינואר, במהלך הקטע המדוד הארבעה עשר מפגיעה של משאית סיוע חולפת. בעקבות מקרי המוות האלו בוטל הקטע המדוד החמישה עשר של ראלי זה.
מותו של קאלדקוט היה המוות ה-23 במספר בתולדות הראלי (שהתקיים באותה שנה בפעם ה-29 ברציפות). הוא הותיר אחריו אישה, טרייסי, שהייתה בהריון עם ילדם השני.
מדינות גרמניה
גרמניה היא פדרציה המורכבת מ-16 מדינות פדרליות – Bundesländer (בּוּנדֶסלֶנדֶר; ביחיד: Bundesland, בּוּנדֶסלַנד) – שכל אחת מהן ריבונית באופן חלקי. לכל אחת מהמדינות עיר בירה, ממשלה, ומוסדות משלה. לברלין ולהמבורג אין ערי בירה, שכן הן ערי-מדינה; בתחומי מדינת ברמן, הנחשבת גם היא לעיר-מדינה, כלולות שתי ערים, והעיר ברמן היא עיר הבירה של מדינת ברמן. פיזור האוכלוסין במדינות השונות איננו אחיד: כמחצית מאוכלוסיית גרמניה חיה בשלוש המדינות המאוכלסות ביותר – נורדריין-וסטפאליה, בוואריה, ובאדן-וירטמברג; המחצית השנייה פזורה על פני 13 המדינות הפדרליות האחרות.
כמעט מאז ומתמיד המסורת הפדרליסטית שלטה בגרמניה. מותו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית שטאופן ששלטה באימפריה הביאה את גרמניה למצב של התפוררות ופיצול של המשטר, והמערכת הפיאודלית נשברה למכלול של נסיכויות עצמאיות בעלות זיקה רופפת ביניהן. המדינות הפדרליות שמרכיבות את הרפובליקה כיום מבוססות על שרידיהן של מדינות ונסיכויות היסטוריות שהרכיבו את האימפריה הרומית הקדושה, הקונפדרציה הגרמנית, הקונפדרציה הצפון-גרמנית, הקיסרות הגרמנית ורפובליקת ויימאר.
כל אחת מהמדינות מספקת את חלקה בהיסטוריה התרבותית של גרמניה, וכל אחת מהן מאופיינת במנהגים שונים, תרבות שונה, ניבים מקומיים וסגנון אדריכלי שונה.
המדינות הפדרליות.
לאחר מלחמת העולם השנייה מדינות גרמניה היו תחת שליטתן של כל ארבעת אזורי הכיבוש בגרמניה. ובמקביל חולקה גם העיר ברלין לארבעה אזורים. ב-1949 המדינות בשלושת האזורים המערביים הקימו את הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הלוא הוא שמה הרשמי של גרמניה המערבית. זאת בניגוד להתפתחות שלאחר המלחמה באוסטריה, שם הבונד (Bund; פדרציה) הוקמה לראשונה, ולאחר מכן מדינות בודדות נוצרו כיחידות פדרליות.
מקור השימוש במונח "Länder" ("לֶנדר") לתיאור מדינות פדרליות בגרמניה בחוקת ויימאר משנת 1919. קודם לכן, המדינות שהרכיבו את הקיסרות הגרמנית נקראו "Staaten" ("שטאטן"). כיום המונח הגרמני המקובל הוא "Bundesland", אך אינו רשמי – הן מחוקת ויימאר והן מחוקת גרמניה המודרנית. שלוש מדינות קרויות "Freistaat" (פרַיישטאט – "מדינה חופשית"): בוואריה (מ-1919), סקסוניה (מ-1990), ותורינגיה (מ-1994).
היסטוריה.
לפדרליזם מסורת ארוכת שנים בגרמניה; האימפריה הרומית הקדושה הייתה מורכבת ממספר רב של מדינות קטנות ("Kleinstaaterei"; קליינשטאטריי). מספר השטחים הוקטן במידה ניכרת במהלך המלחמות הנפוליאוניות. לאחר קונגרס וינה הוקמה הקונפדרציה הגרמנית שהורכבה מ-39 מדינות. הקונפדרציה פורקה לאחר מלחמת שבעת השבועות ובמקומה קמה הקונפדרציה הצפון-גרמנית תחת הנהגתה של ממלכת פרוסיה; מלחמה זו הביאה את פרוסיה למעמד דומיננטי בגרמניה, והלאומיות הגרמנית הכריחה את המדינות העצמאיות הנותרות לכרות ברית עם פרוסיה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה (1870 – 1871), ולאחר מכן להיעתר להמלכת וילהלם הראשון כקיסר גרמניה. הקיסרות הגרמנית החדשה כללה 25 מדינות (שלוש מהן ערי הנזה) והישות הטריטוריאלית אלזס-לורן. הקיסרות נשלטה בידי פרוסיה, ששלטה ב-65% משטחה ו-62% מאוכלוסייתה. לאחר האבדות הטריטוריאליות שפקדו את גרמניה במסגרת חוזה ורסאי, המדינות הנותרות המשיכו כרפובליקות. מדינות אלו בוטלו בהדרגה, דה פקטו, תחת המשטר הנאצי במהלך תהליך הגלייכשלטונג (האחדה).
בתקופת הכיבוש של בעלות הברית על גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה גבולות המדינות נוסחו מחדש על ידי הממשלות הצבאיות של בעלות הברית; אף מדינה לא היוותה יותר מ-30% מהאוכלוסייה או הטריטוריה; הדבר נעשה על מנת למנוע מצב שבו מדינה כלשהי תחזיק בהשפעה דומיננטית כפי שאירע בעבר עם פרוסיה. תחילה, רק חלק מהמדינות שלפי המלחמה נותרו כפי שהיו: חלק מבאדן, בוואריה, ברמן, המבורג, סקסוניה ותורינגיה; המדינות המוקפות, ריינלנד-פפאלץ, נורדריין-וסטפאליה וסקסוניה-אנהלט חבו את קיומם של כוחות הכיבוש ונוצרו מתוך מחוזות פרוסים ומדינות קטנות יותר.
עם ייסודה, גרמניה המערבית הורכבה מ-11 מדינות. אלה צומצמו ל-9 מדינות ב-1952 כאשר 3 מתוכן (דרום באדן, וירטמברג-הוהנצולרן ווירטמברג-באדן) התמזגו למדינה חדשה בשם באדן-וירטמברג. ב-1957, כאשר הוחזר חבל הסאר מכיבוש צרפתי, כללה המדינה כ-10 מדינות פדרליות, אלו מכונות היום "המדינות הישנות". ברלין המערבית הייתה תחת הריבונות המערבית של בעלות הברית והיא הייתה בפועל מובלעת של גרמניה המערבית אולם דה יורה הייתה שטח כבוש.
גרמניה המזרחית הורכבה מ-5 מדינות (ברנדנבורג, מקלנבורג-מערב פומרניה, סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה). ב-1952 בוטלה החלוקה למדינות ובמקומם המדינה חולקה ל-14 מחוזות מנהליים. השליטה הסובייטית בברלין המזרחית (אף על פי שרשמית הייתה בעלת מעמד זהה לזו של ברלין המערבית) הכריזה עליה כבירתה של גרמניה המזרחית וכמחוז ה-15 שלה.
לקראת איחוד גרמניה המחודש ב-3 באוקטובר 1990 נוצרו מחדש חמש המדינות בגרמניה המזרחית שהרכיבו אותה בעבר. מחוז ברלין המזרחית לשעבר מוזג עם ברלין המערבית ליצירת מדינה חדשה. מעתה כוללת גרמניה 16 מדינות פדרליות: 10 המדינות "הישנות" של גרמניה המערבית ו-5 המדינות "החדשות" של גרמניה המזרחית בנוסף למדינת ברלין החדשה. בחוקת גרמניה שתוקנה לאחר האיחוד נקבע כי באפשרות המדינות לנהל הסכמים עם מדינות חוץ בתחום מיומנותן ובהסכמת הממשלה הפדרלית.
מבנה הממשלה.
חוק היסוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, החוקה הפדרלית, קובע כי המבנה של הממשלה בכל מדינה פדרלית חייב "להתאים את העקרונות של הממשל הרפובליקני, הדמוקרטי והחברתי בהתבסס על שלטון החוק". רוב המדינות כפופות לממשלה בראשות ראש ממשלה (המכונה בגרמנית Ministerpräsident, שפירושו "שר-נשיא") לצד גוף מחוקק חד-ביתי הנקרא "לנדטאג".
המדינות הן רפובליקות פרלמנטריות, והיחסים בין הרשות המחוקקת לרשות המבצעת שלהן משקפים את המערכת הפדרלית: המחוקקים נבחרים בידי התושבים לתקופת כהונה של כ-4 או 5 שנים (תלוי במדינה), וראש הממשלה נבחר ברוב קולות על ידי חברי הלנדטאג.
ממשלותיהן של ערי המדינה (ברלין, ברמן והמבורג) הן סנאטים. בשלוש המדינות החופשיות (בוואריה, תורינגיה וסקסוניה) הממשלה מכונה "ממשלת המדינה" (Staatsregierung), ובעשר המדינות האחרות – "ממשלת הארץ" (Landesregierung). קודם ל-1 בינואר 2000 הורכב הפרלמנט של בוואריה משני בתים (בית תחתון ובית עליון, שנקרא סנאט) והסנאט מנציגי הקבוצות החברתיות והכלכליות הדומיננטיות של המדינה. הסנאט בוטל בעקבות משאל עם שנערך שנתיים קודם לכן.
השעון האסטרונומי בשטרסבורג
השעון האסטרונומי בשטרסבורג הנמצא בקתדרלת שטרסבורג, בעיר שטרסבורג, אלזס שבצרפת הוא אחד השעונים האסטרונומיים הגדולים בעולם. השעון שגובהו 18 מטר נמצא בבית הרוחב הדרומי בקתדרלת שטרסבורג ונבנה בשנים 1838-1843.
השעון הראשון.
השעון הקודם נקרא "Dreikönigsuhr" ("שעון שלושת המלכים") של 1352-1354 ומוקם בקיר הנגדי למיקומו הנוכחי של השעון הנוכחי.
השעון השני.
החל מ-1547 שעון חדש נבנה בידי כריסטיאן הרלין (Christian Herlin) ואחרים, אך הבנייה הופרעה כאשר הקתדרלה הועברה לכנסייה הקתולית. הבנייה חודשה ב-1571 על ידי קונרד דאסיפודיוס (Conrad Dasypodius) והאחים הברכט (Habrecht), ושעון זה הכיל יותר פרטים אסטרונומיים. היו עליו ציורים מאת הצייר השווייצרי טוביאס שטימר (Tobias Stimmer). השעון עבד ותפקד עד לסוף המאה ה-18 וניתן לראותו היום במוזיאון לאמנות דקורטיבית של שטרסבורג.
השעון השלישי.
השעון הקיים נבנה בשנים 1838-1843 על ידי ז'אן בפטיסט שווילגואה (Jean Baptiste Schwilgué) בתיבת השעון של דאסיפודיוס עם פחות או יותר אותן פונקציות, אבל מצויד במנגנון מכני חדש לגמרי. שווילגה ערך מחקרים מקדימים שנים לפני הבניה ואף תכנן מנגנון לחישוב תאריך חג הפסחא ב-1817, ובנה אב-טיפוס ב-1821. מנגנון זה יכול לחשב את תאריך חג הפסחא באמצעות כלל גרגוריאני מורכב.