בתחילה "ILGA-Europe" עבד על בסיס משאבי התנדבות בלבד. עם זאת, בשנת 2001, תרומתו הפוטנציאלית למדיניות האפליה של האיחוד האירופי (שנוסדה במסגרת סעיף 13 לאמנת אמסטרדם) הוכרה באמצעות מתן מימון ליבה, כיום באמצעות תוכנית "PROGRESS". תוכנית זו אפשרה לארגון להקים משרד בבריסל, לגייס עובדים קבועים ולנהל תוכניות עבודה נרחבות ביחס לאפליה על רקע נטייה מינית במדינות החברות באיחוד האירופי ובמדינות ההצטרפות. תמיכה כספית מאת הקרן השוודית לקידום זכויות אדם, שוויון ושלטון החוק ושמירה על איכות הסביבה, "Sigrid Rausing Trus", רשת הענקת המענקים עבור קידום צדק, חינוך, בריאות הציבור ותקשורת עצמאית, "the Open Society Institute", הארגון הבינלאומי לקידום דמוקרטיה בעולם, "Freedom House", מחלקת המדינה של ארצות הברית ומשרד החינוך, התרבות והמדע של הולנד מאפשרים ל-"ILGA-Europe" להרחיב את עבודתו בתחומים שאינם מכוסים במימון האיחוד האירופי בהם ברחבי מזרח אירופה ומרכז אסיה.
פורום האינטרסקס הבין-לאומי.
כדי לכלול אנשים אינטרסקסים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) בפעילותם, "ILGA-Europe" ו-"ILGA" תמכו במשותף בהקמת המפגש הבינלאומי היחיד של פעילים וארגונים אינטרסקסים - "פורום האינטרסקס הבין-לאומי" אשר מתקיים מדי שנה מאז 2011.ציון הפורום השלישי מאת הארגון נערך במלטה בשנת 2013 עם כ-34 פעילים המייצגים כ-30 ארגונים מכלל יבשות העולם. הצהרת סיום האירוע אישרה את קיומם של אנשים אינטרסקסים, את "עקרונות הפורום הבינלאומי האינטרסקסי הראשון והשני" והרחיבה את "הדרישות שמטרתן לשים קץ לאפליה נגד אנשים אינטרסקסים ולהבטיח את הזכות לשלמות גופנית, אוטונומיה גופנית והגדרה עצמית". בפעם הראשונה, המשתתפים הצהירו על רישומי לידה עבור אינטרסקסים, בנוסף לנושאים נוספים של זכויות אדם.
הפורום הרביעי התקיים באמסטרדם באפריל 2017, ולאחר מכן פרסם הצהרה בתקשורת. במהלכו, כ-40 משתתפים, כולל נציגי ארגונים אינטרסקסיים ותומכים עצמאיים, הגיעו מכלל יבשות העולם בהם אפריקה, אסיה, אירופה, אמריקה הלטינית והאיים הקריביים, צפון אמריקה, אוקיאניה ומדינות פוסט-סובייטיות. הפורום אישר את הצהרת מלטה של הכינוס השלישי, וקרא לקיים פורום חמישי בדרום הגלובלי.
כנסים.
"ILGA-Europe" מארח את כנסו השנתי בסוף אוקטובר, מאז 2000 בו ארגונים חברים בוחרים את הוועד המנהל ומחליטים על סדרי העדיפויות של העבודה לשנה הבאה.
פעילות.
"ILGA-Europe" פועל לקידום שוויון ואי-אפליה עבור חברי קהילת הלהט"ב באירופה בנושאי מקלט, חינוך, תעסוקה, דיני משפחה, חופש ההתכנסות, פשעי שנאה, דברי שטנה ובריאות, לצד פעילותו ברחבי העולם עבור הגנה על פעילי זכויות אדם, טרנסג'נדרים ואנשים אינטרסקסים. האגודה מספקת מימון והדרכה למעל 500 הארגונים החברים בה, "כדי למקסם את היעילות והשימוש במשאבים על ידי ארגוני להט"ב בעבודה להשגת מטרותיהם, למקסם את ההשפעה של עבודת ההסברה ברמה האירופית וכדי להבטיח קיימות של תנועות להט"ב באירופה".
"ILGA-Europe" עובד עם מוסדות האיחוד האירופי, מועצת אירופה והארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה כדי לקדם שוויון על ידי הסברה וגיוס מתנדבים, כולל תמיכה באימוץ ההנחיה המוצעת נגד אפליה של האיחוד האירופי, האוסרת אפליה על עילה של גיל, מוגבלות, דת, אמונה או נטייה מינית בכל תחומי הכשירות של האיחוד האירופי. הארגון משמש בליטיגציה אסטרטגית בבית הדין האירופי לזכויות האדם ובבית הדין האירופי לצדק כדי לשים קץ לאפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, על ידי זיהוי פערים בהגנות, עידוד ארגונים ויחידים לפתח בתיקים משפטיים ותמיכה במקרים אלה באמצעות משאבים משפטיים.
לקראת הבחירות לפרלמנט האירופי 2014, "ILGA-Europe" קידם את הבטחת "Come Out 2014 European Election Election" למועמדים חברי הפרלמנט האירופי, שהתמקדה בנושאי עדיפות בקרב להט"ב בשנים 2014–2019 בפרלמנט בהן: מפת דרכים של האיחוד האירופי בנושא שוויון להט"ב, אכיפת זכויות האדם של האיחוד האירופי, השלמת הנחיית האיחוד האירופי נגד אפליה, מאבק באלימות הומופובית וטרנספובית, הגדרה רחבה של המונח "משפחה", זכויות טרנסג'נדרים ודפאתוליזציה, נקיטת פעולה נגד בריונות בבית הספר, מאבק באפליה בריאותית ואי שוויון, טיפול במבקשי מקלט והפיכת ארגון האיחוד האירופי ל-"אלוף זכויות הלהט"ב ברחבי העולם". 187 חברי פרלמנט נבחרים (25 אחוזים) חתמו על ההתחייבות.
כיום, ל-"ILGA-Europe" ישנם יותר מ-24 עובדים הפועלים בארבעה תחומים בהם: הסברה, תקשורת, כספים ומנהלה ותוכניות בעוד כולם ממוקמים במשרד הארגון ברובע האירופי בבירת בלגיה, בריסל.
Rainbow Europe.
בכל חודש מאי, "ILGA-Europe" מפרסם את סקירת "Rainbow Europe" מטעמו, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה הסוקר את מצב זכויות האדם ומעמד חייהם של אזרחי להט"ב בכל מדינה אירופית הכולל בין היתר: מעמד הגנה מפני אפליה, הכרה במשפחה, דברי שטנה/פשעי שנאה, הכרה בשינוי מגדר, חופש ההתאספות, ההתאגדות והביטוי וחוקים הנוגעים למבקשי מקלט.
בשנת 2016, מלטה הגיעה לראש הדירוג, בעודה דורגה כבעלת 88% לקראת כיבוד זכויות אדם ושוויון מלא, לפני בלגיה והממלכה המאוחדת. אזרבייג'ן דורגה במקום הנמוך ביותר עם כ-5% בלבד, ואחריה רוסיה, ארמניה וטורקיה בעוד העלייה הגדולה ביותר מאז הסקירה של שנת 2015 הייתה זו של יוון ב-19 נקודות.
מלני דניאל
מלני דניאל (נולדה ב-1972) היא אמנית רב תחומית ישראלית, העוסקת בציור, פיסול, מיצב ווידאו. היא מתמחה ביצירות מדומות של בני משפחה, יערות ונופים צפוניים. היא זוכת פרס רפפורט לצייר ישראלי צעיר בשנת 2009 מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות, וזכתה בפרסים נוספים.
ביוגרפיה.
מלני דניאל נולדה בשנת 1972 בפרוביניציית קולומביה הבריטית בקנדה, למשפחה בעלת צאצאים מהאומות הראשונות.
ב-1989 עד 1991, למדה במכללת אוניברסיטת אוקנגן, ולמדה גם באוניברסיטת קולומביה הבריטית ב-1992 ובאוניברסיטת קונקורדיה בשנת 1994.
ב-1995, מלני למדה בבצלאל לתואר ראשון, היא בוגרת תואר שני במחלקה לאמנות באקדמיית בצלאל, ולימדה שם ציור.
ב-2002, התחילה מלני את פעילותיה, והציגה את התערוכה הקבוצתית הראשונה שלה, "צפלינים, צוללות ומיפוי כליות".
פרסים והוקרה.
ב-2003, זכתה במלגת שרת.
ב-2006, היא סיימה תואר שני באקדמיית בצלאל.
ב-2009, זכתה מלני בפרס רפפורט לאמן הצעיר.
ב-2012 זכתה במלגת פולוק-קראזנר ובמלגה של הקרן לאמנויות של ניו יורק, וכן למלגת רזידנסי ב-נארס, ניו יורק.
עבודותיה זכו לסיקור ברדיו תאגיד השידור הקנדי, בכתב העת Frieze ובניוזוויק.
חיים אישיים.
נכון לסוף 2021, מלני דניאל מתגוררת ועובדת בפרוביניציית קולומביה הבריטית בקנדה. עד לא מזמן, גרה ברובע יפו בעיר תל אביב-יפו. היא פעלה בתל אביב ובהרצליה, אך כיום רוב פעולותיה מרוכזות בארצות הברית בניו יורק ובקנדה.
עבודותיה.
רשימה חלקית של עבודותיה:
תערוכות.
רשימה חלקית של תערוכותיה:
מיקלוש איבל
האביר מיקלוש איבל (בהונגרית: Lovag Ybl Miklós; סקשפהרוואר, 6 באפריל 1814 – בודפשט, 22 בינואר 1891) היה אדריכל הונגרי, מגדולי המאסטרים ההונגרים של המאה ה-19, נציג ההיסטוריציזם בעל משמעות אירופית. יצירותיו הידועות ביותר הן בית האופרה הממלכתי של הונגריה בבודפשט, בית המכס הראשי (היום הבניין הראשי של אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט), בזאר גן הטירה, בזיליקת אישטוון הקדוש בבודפשט וכנסיית ההתעברות הטהורה (Fót) .
ביוגרפיה.
מיקלוש איבל נולד להורים ממוצא גרמני. אביו, מיקלוש איבל (1779–1861) היה סוחר בעיר, חבר במועצת מחוז פייר, ואמו הייתה אנה איימן. הוא למד בבית הספר התיכון סנט אישטוואן של הנזירים הציסטריסטים בסקשפהרוואר, לאחר מכן במכון הקיסרי והפוליטכני המלכותי בווינה משנת 1825, מ-1832 במשרדו של האדריכל מיהאי פולאק ומ-1836 במשרדו של האדריכל הנריק קוך. בשנת 1840 נרשם לאקדמיה המלכותית לאמנויות של בוואריה במינכן. ב-1841 ערך מסע לימודים באיטליה. כשחזר הביתה, עמדה בפניו העובדה שמשפחתו נקלעה לקשיים כלכליים ונאלצה למכור את ביתם בסקשפהרוואר.
איבל ניסה אז את מזלו בפשט, שם דחו תחילה המאסטרים של "גילדת הפטנטים האזרחית המקומית" את בקשתו להתקבל כבנאי. בפעם השנייה, ב-16 בינואר 1843, בהמלצתו הכתובה של חבר המועצה והיועץ פרנץ ספשי, הוא התקבל כבנאי לגילדה. לפי מודעה בעיתון מ-30 בנובמבר 1841, פתח בנו של מיהאי פולק, אגושטון פולק ומיקלוש איבל את המכון לארכיטקטורה שלהם ברחוב דורוטיה בפשט. בשנת 1845 הוזמן איבל על ידי הרוזן אישטוואן קארואי לבנות מחדש את טירתו בפוט (Fót) ולתכנן את הכנסייה. בחורף שלפני כן ערך איבל ביקור נוסף באיטליה ולאחר מכן התחיל בעבודה. עד מהרה הפך לאדריכל האחוזה של קארואי. איבל חזר לפשט ב-1851, אחרי נישואיו בפוט לאומנת אידה לפיטה ילידת גראץ (1820-1891)
ב-1860 ביקש הרוזן אישטוון סצ'ני מאיבל לתכנן כנסייה גם לאחוזתו בצנק, אך הרוזן כבר לא יכול היה לראות את התוכניות. בתקופה זו נבנה בית המעבר של שדרות המוזיאונים, המבנה הנוכחי בדרך על שם אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי 17 (בודפשט). ובית הספר הלאומי לרכיבה, שנהרס במהלך מלחמת העולם השנייה, באתר של בניין הרדיו ברחוב ברודי שאנדור של היום. בנו, פליקס, נולד ב-15 בינואר 1864.
פרידייש פודמנינצקי הוציא מכרז לתכנון בית האופרה בספטמבר 1873. התוכנית של איבל זכתה במכרז. הבנייה החלה בתמיכה מלכותית באוקטובר 1875, ועד מהרה מונה איבל למנהל הבנייה. הבניין נפתח ב-27 בספטמבר 1884 בהצגת האופרה באנק באן של פרנץ ארקל, בה השתתפה גם משפחת המלוכה.