שר הפנים גדעון סער הכריז ב-8 ביוני 2013 על פיילוט שבו אזרחים יוכלו להיכנס למאגר על בסיס וולונטרי, בעידוד משרד הפנים. עד יוני 2016 נכנסו למאגר כמיליון ישראלים. שר הפנים אריה דרעי היה האזרח המיליון שנכנס למאגר. בפברואר 2017 אישרה הכנסת תיקון לחוק שהופך נטילת נתונים ביומטריים לחובה במסמך מזהה מטעם המדינה.
בפברואר 2018 הוגשה עתירה לבג"ץ בעניין אי פרסום דו"ח מסכם לפיילוט של התוכנית.
היסטוריה חקיקתית.
ב-27 באוקטובר 2008 הגישה הממשלה לכנסת את הצעת חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התשס"ט-2008. הצעת החוק אושרה בקריאה הראשונה, והועברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט, אך זו לא הספיקה לדון בה בטרם התפזרה הכנסת ה-17. ח"כ מאיר שטרית, שכשר הפנים קידם את הצעת החוק בכנסת ה-17, הגיש אותה מחדש, בנוסח זהה, כהצעת חוק פרטית בכנסת ה-18, אך על הצעת החוק הממשלתית הוחל דין רציפות, ולאחר שעברה בין מספר ועדות, הוחלט לבסוף כי הוועדה שתדון בה תהיה ועדה משותפת לוועדת המדע והטכנולוגיה ולוועדת הפנים, בראשותו של יושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה, מאיר שטרית.
בדצמבר 2009 אושר החוק, ונקבע שהוא ייכנס לתוקף בתאריך 1 בינואר 2010 (או מאוחר יותר, לפי צו של שר הפנים), ובלבד שאושרו תקנות לפי סעיפים אחדים בו. נקבע שעל השר הממונה להגיש תקנות אלה לאישור ועדת הכנסת העוסקת בכך עד 15 באפריל 2010, אולם רק ב-16 במאי 2011 אישרה הממשלה את התקנות, וב-2 ביוני 2011 אושרו התקנות בוועדת המדע של הכנסת. לאחר כניסתו לתוקף, החוק יוחל בהדרגה.
מדען המחשב פרופ' עדי שמיר הציע להכניס עמימות מסוימת למאגר הביומטרי, באופן שיגשים את המטרה של מניעת זיוף זהות, אך לא יגרום לפגיעה בפרטיות, אך הממשלה דחתה את הצעתו. השר מיכאל איתן אמר על כך, שהמאגר מסכן בצורה מוגזמת את פרטיות האזרחים. ח"כ מאיר שטרית נימק את התנגדותו להצעת שמיר: "השיטה של עדי שמיר לא קיימת בשום מקום בעולם. אני לא רוצה להיות שפן ניסיונות של עדי שמיר. שמעתי את דעתו ושמעתי אנשים אחרים שמטפלים בביטחון המדינה והבנתי שהנזק לפרט גדול הרבה יותר מזיהוי אחד על אחד". פרופ' אלי ביהם, דיקאן הפקולטה למדעי המחשב בטכניון, שתמך בשיטתו של שמיר, הגיב על כך: "המטרות שהם רוצים ולא כתובות בחוק הן מטרות אחרות וכשהוא אומר ששיטת שמיר לא מספיק טובה, הוא מתכוון שהיא לא מספיק טובה כדי לעקוב אחרי האזרחים. מה שהוא בעצם אומר זה שהוא לא רוצה פרטיות לאנשים. בשביל זה היא לא מספיק טובה".. בפברואר 2012 הוגשה עתירה של האגודה לזכויות האזרח, עתירה זו כפתה למעשה על משרד הפנים להוציא צו חדש למימוש הפיילוט ב-27 בדצמבר.
ב-27 בפברואר 2017 אישרה הכנסת תיקון לחוק, שהופך נטילת נתונים ביומטריים לחובה במסמך מזהה מטעם המדינה. כהוראת שעה לחמש שנים נקבע שנתוני טביעת אצבעות יועברו למאגר רק בהסכמת התושב שממנו ניטלו. בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר:
מטרות החוק.
מטרות החוק מוצגות בסעיף 1 שלו:
דברי ההסבר להצעת החוק מתארים את העובדות שדחפו להגשתה:
סעיפי הצעת החוק.
עובדי משרד הפנים יוסמכו ליטול נתוני זיהוי ביומטריים מתושבי ישראל, ולהעביר נתונים אלה למאגר נתונים שינוהל על ידי הרשות לניהול המאגר הביומטרי. נתונים אלה ישמשו להנפקת מסמכי זיהוי לתושב, ולאימות זהותו, באמצעות נטילה חוזרת של נתוני זיהוי ביומטריים, על ידי בעלי תפקידים שהוסמכו לכך (שוטר, סוהר, עובד של שירות הביטחון הכללי, עובד של המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ועוד).
מאגר הנתונים הביומטריים יישמר בנפרד ממאגר נתוני הזהות האחרים, ובפרט בנפרד ממספר הזהות, אך ניתן יהיה לקשר ביניהם. במסגרת החוק נוסד תפקיד הממונה על היישומים הביומטריים.
מימוש החוק.
סעיף 41 לחוק מסמיך את שר הפנים לקבוע תקופת מבחן ("פיילוט") בת שנתיים, . בהתאם לכך, נערך משרד הפנים להנפקתה של תעודת זהות ביומטרית, שתוצע לאזרחים במקביל לתעודת הזהות הרגילה, ותינתן למי שיבחר בכך. תקופת הניסוי החלה ביוני 2013 והייתה אמורה להסתיים בסוף יוני 2015. לקראת תום תקופת הניסוי שר הפנים סילבן שלום הורה להאריך את תקופת הניסוי בתשעה חודשים, עד סוף מרץ 2016. במרץ 2016 החליט שר הפנים אריה דרעי להאריך את תקופת הניסוי בתשעה חודשים נוספים, עד סוף שנת 2016.
במהלך תקופת המבחן התגלו תקלות רבות. ביוני 2015 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על תקופת המבחן, בו הצביע על ליקויים חמורים בעלי משמעות ציבורית. התנועה לזכויות דיגיטליות פרסמה לקראת תום תקופת המבחן הראשונה והשנייה דו"ח מקצועי המנתח את הכשלים והפערים בתקופת הניסוי. לטענת מחברי הדו"ח, בכל שנה מתגלים בין 70 ל-80 מקרי זיוף והתחזות, שרובם המכריע יכול להימנע על ידי שימוש בתעודה ביומטרית ללא מאגר, וכי במהלך תקופת הפיילוט המאגר הביומטרי מנע בדיוק אפס מקרים של התחזות כפולה. נטען כי . מחברי הדו"ח ממליצים . לקראת תום תקופת הניסוי יצאו 74 מדעני מחשב ישראלים בקריאה לעצור את הניסוי.
בנובמבר 2016 החליט שר הפנים, אריה דרעי, כי המאגר הביומטרי יהפוך לקבוע, ויכלול תמונת פנים ושתי טביעות אצבע, והאזרח יוכל להחליט האם טביעות האצבע יישמרו במאגר. עם זאת, שינוי זה תלוי בחקיקה שצריכה להתבצע עד תום תקופת הפיילוט, בדצמבר 2016.
לאורך מספר שנים דווח על תופעה של קריעה מכוונת של דרכונים ישנים בביקורת הגבולות במטרה לאלץ אזרחים להחליף את דרכונם לדרכון ביומטרי.
טיעונים בעד ונגד הצעת החוק.
הצעת החוק עוררה דיון ציבורי, עקב החשש לפגיעה בפרטיות בעקבות מימושה.
טענות המצדדים בהצעת החוק.
תומכי הצעת החוק טוענים כי:
טענות המתנגדים להצעת החוק.
מבקרי החוק טוענים כי:
שנהר
טייסת 103
טייסת 103, המכונה גם "טייסת הפילים", היא טייסת תובלה בחיל האוויר הישראלי. הטייסת מפעילה כיום מטוסי מטען מסוג סופר הרקולס C-130J "שמשון".
היסטוריה.
הטייסת הוקמה בחודש יולי 1948 בבסיס רמת דוד, כטייסת תובלה והפצצה. בעת הקמתה היו בה שלושה מטוסי דקוטה ומטוס דאגלס DC-5 אחד. בימים לאחר מכן צורף לטייסת מטוס דה הבילנד מוסקיטו ומספר מטוסי בופייטר. בטייסת שירתו 12 אנשי צוות אוויר שבהם רק ישראלי אחד.
סמל הטייסת.
סמל הטייסת עוצב על ידי אנשי מח"ל ששירתו לפני כן בהודו ובאפריקה ושם פגשו פילים ששימשו כחיות משא, דימוי מתאים לטייסת תובלה.
טייסת הפילים
הומו ספייאנס
יריד ההבלים
יריד ההבלים (באנגלית: Vanity Fair) הוא רומן מאת הסופר האנגלי ויליאם מייקפיס תאקרי שפורסם לראשונה בשנים 1847 - 1848. הרומן מתאר בצורה סאטירית את החברה האנגלית במאה התשע עשרה. השם לקוח מתוך "מסעות ההלך", ספרו האלגורי של ג'ון באניין שפורסם ב-1678, והיה פופולרי בתקופה שתאקרי כתב את ספרו. יריד ההבלים ב"מסעות ההלך" מתייחס ליריד נצחי הנערך בעיר הנקראת ואניטי (אחת המשמעויות של המלה באנגלית היא הבל), והמסמל את החטא שבחיבור לדברים גשמיים. הרומן נחשב לקלאסיקה ספרותית, והווה מקור השראה למספר סרטים.
עלילה.
בקי שארפ ואמיליה סדלי הן שתי צעירות המסיימות את לימודיהן בבית הספר לבנות של מיס פיקרטון. בקי היא בת לצייר עני ותאלץ לעבוד לפרנסתה כאומנת. היא מתוארת כבחורה פקחית וערמומית אשר נחושה בדעתה לסלול לעצמה דרך לחברה הגבוהה. אמיליה היא בת למשפחה אמידה, טובת לב וחביבה אך מוצגת כתמימה ופתיה.
אמיליה מזמינה את בקי לשהות בביתה שבכיכר ראסל. בקי מוצגת בפני בני המשפחה הוריה של אמיליה, אחיה ג'וסף סדלי וקפטן ג'ורג' אוסבורן. ג'ורג' הוא חתנה המיועד של אמיליה, אף על פי שהם אינם מאורסים באופן רשמי. ג'וס הוא טיפוס מגושם ורברבן, הוא עובד בחברת הודו המזרחית, ובעל רכוש רב. בקי מנסה לפתות את ג'וס שיציע לה נישואין, אך הדבר לא עולה בידה בגלל התערבותו של קפטן אוסבורן ובגלל ביישנותו של ג'וס עצמו, והמבוכה שהוא גורם כשהוא משתכר בעת בילוי משותף בווקסהול.
בקי נאלצת לעזוב את משפחת סדלי ומתחילה לעבוד כאומנת לבנותיו של הברונט סר פיט קרולי, אדם גס והולל. סר פיט נכבש בקסמיה של בקי, ואחרי מותה בטרם עת של אשתו השנייה הוא מציע לבקי נישואים. לצערה של בקי היא אינה יכולה להיענות לו, כי היא התחתנה בסתר עם בנו הצעיר רודון קרולי.
מיס קרולי היא אחותו הבכורה של סר פיט, רווקה מזדקנת ועשירה מאוד, הונה מסתכם בכ-70,000 פאונד. כל בני משפחת קרולי מתחרים ללא בושה זה בזה בניסיון לרכוש את ליבה וחיבתה של מיס קרולי, כדי לזכות בירושה הגדולה שתשאיר אחריה. בתחילה נראה שרודון קרולי הוא האחיין המועדף עליה, וגם בקי מצליחה לחבב את עצמה על מיס קרולי ולתפוס את מקומה של המלווה הנאמנה שלה, מיס בריגס. אבל הידיעה על נישואי בקי ורודון מרגיזה את מיס קרולי, היא מנשלת את רודון מהירושה, ומורישה את כל רכושה לאחיו הבכור, הקרוי אף הוא פיט קרולי. הזוג הצעיר, בקי ורודון, מנסים לשווא להתפייס עם מיס קרולי, היא מסכימה להפגש עם אחיינה אך מסרבת בתוקף לשנות את הצוואה שלה.