הקרינה מתפשטת במרחב על פי משוואת הגלים. העוצמה המועברת מאלמנט משטחי 1 ל-2 תלויה בראדיאנס במשוואה דיפרציאלית מסדר שני:
פתרון ישיר של משוואת הגלים הוא מורכב מאוד. ניתן למצוא פתרון אנליטי כאשר הגאומטריה של כל המערכת פשוטה מאוד (כדורית למשל). כאשר המערכת מכילה מספר מרכיבים הפתרון מצריך חישוב נומרי בשיטות מורכבות של אלמנטים סופיים או הפרשים סופיים. קיימות תוכנות אשר מבצעות חישובים כאלו, אך הם מתבצעים רק במקרים מיוחדים שבהם הקירובים הרגילים אינם מדויקים מספיק.
החוקים המוצגים כאן הם קירובים של משוואת הגלים. הקירובים מחושבים באופן גאומטרי, תוך הנחה שסך האנרגיה במערכת נשמרת. הם תקפים במידות שונות של דיוק בתנאים שונים המפורטים בכל מקרה לגופו, כאשר בדרך כלל מניחים שהמרחקים בין הרכיבים גדולים (פי עשרה ומעלה) מגודל הרכיבים עצמם. לעיתים קרובות משתמשים גם בקירוב זוויות קטנות שבו מתוך פיתוח לטור טיילור מסדר ראשון מקבלים
חוק הדעיכה הריבועית.
לפי חוק זה, כאשר נמצאים "רחוק מספיק" ממקור התאורה, ואין בליעה של התווך, העוצמה ליחידת שטח קטנה כמו formula_11, כאשר formula_12 הוא המרחק מהעצם. החוק נובע מהנחת שימור האנרגיה הכוללת, ומכך ששטח המעטפת גדל כמו המרחק בריבוע. חוק זה מופיע בתחומי פיזיקה רבים, כי הוא נובע משיקולים גאומטריים בלא קשר לתופעה הספציפית.
פוטומטריה
פוטומטריה היא מדידה של עוצמת אור נראה כפי שהיא נקלטת בעין אנושית. עוצמת האור נמדדת ומשוקללת לפי העקומה הפוטופית, שהיא עקומה המכמתת את תגובת עין האדם. מדידה פוטומטרית בהגדרתה מתייחסת רק לאור נראה ואינה מתייחסת לשאר רכיבי האור (למשל לתת-אדום).
קיימות יחידות מידה פוטומטריות רבות, אשר מודדות תכונות שונות של האור. לדוגמה, עוצמת האור הכוללת הפוגעת במשטח היא גודל שונה מעוצמת האור ליחידת שטח הפוגעת במשטח.
מכשיר המודד עוצמת אור נראה נקרא פוטומטר.
יחידות מידה.
כדוגמה מופיעות כאן היחידות הפוטומטריות הנפוצות ביותר.
כתית
משפחה שכולה
מסלול מסונכרן שמש
ריכרט
משל החלון השבור
משל החלון השבור הוא משל שהגה הכלכלן והוגה הדעות הצרפתי פרדריק בסטייה בחיבורו "מה שרואים ומה שאין רואים" שפורסם במאה ה-19.
על פי המשל, ילד שובר את חלונו של ז'אק. עוברי אורח מנחמים את ז'אק בכך שלפחות הוא יספק פרנסה לזגג. המנחמים מציגים את שבירת החלון כתרומה לכלכלה. אולם בכסף שבו נאלץ ז'אק לתקן את החלון הוא תכנן קודם לכן לקנות זוג נעליים חדשות, ועתה אינו יכול. הפרנסה שנוספה לזגג נגרעה ממוכר הנעליים. יתרה מכך, ז'אק עצמו ניזוק, שכן אילולא שבירת החלון היו לו חלון וזוג נעליים, ועתה יש לו חלון בלבד. כלומר הכלכלה ניזוקה משבירת החלון. אבל מכיוון שאת הפרנסה שנוספה לזגג רואים כל תושבי הכפר, ואילו את הפרנסה שנגרעה ממוכר הנעליים אין רואים, מכיוון שלא נעשתה, קל לטעות ולחשוב ששבירת החלון תרמה לכלכלה.
על פי בסטייה, תפישתם של המנחמים מאפיינת מוסדות כלכליים רבים. המשל ממליץ בעת ניתוח סוגיות כלכליות לעמול על מנת להבין את ההשלכות של כל צעד על כלל האוכלוסייה בטווח הארוך, ולא רק על גורם זה או אחר בטווח הקצר. לדברי בסטייה, בחינה כזו תביא למסקנות התומכות במדיניות כלכלית ליברלית, סחר חופשי ומיסוי נמוך.
יצחק שנקר
יצחק שנקר (22 באוגוסט 1889 - 13 באוקטובר 1948) היה רופא יהודי פולני - אוסטרי. מראשוני הכירורגים בחיל הרפואה. מעוטר עיטור לוחמי המדינה.
קורות חיים.
הוא נולד בקרקוב ולמד רפואה, והשתלם בכירורגיה בבית הספר האוניברסיטאית בווינה. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרי בדרגת סרן וזכה לאותות הצטיינות על הצלת פצועים.
ב-1927 חזר לקרקוב והתמנה למנהל המחלקה הכירורגית של בית החולים היהודי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הפולני ולאחר תבוסת פולין הצליח להגיע לעיר צ'רנוביץ שהייתה אז בשליטת הרוסים. הוא גויס לחיל האוויר הרוסי ושימש כמנתח ראשי בדרגת סגן-אלוף. בתפקיד זה ניתח את לברנטי בריה שסבל מדימום בקיבה. משפחתו הוגלתה על ידי הרוסים להרי אורל.
כאשר כבשו הגרמנים את האזור הוא הוגלה לטרנסניסטריה, שם הצליח להקים מרפאה ובה חדר ניתוח פרימיטיבי והציל מאות פצועים. כאשר כבשו הרוסים את האזור הוא גויס שוב כמנתח צבאי ובתפקיד זה ניתח והציל את חייו של המרשל איבן קונייב.
בחורף 1944 הגיע לארץ ישראל בספינה כמעפיל בלתי חוקי. לאחר מעצר במחנה המעצר בעתלית, הוא שוחרר והחל לעבוד כמנתח, תחילה בבית החולים הפולני של צבא אנדרס בירושלים ואחר כך בקופת חולים כללית.
כל אותה תקופה ניסה להתאחד עם משפחתו. בהשתדלותה של אשת וינסטון צ'רצ'יל ובהתערבותו של המרשל קונייב שחב לו את חייו, קבלה משפחתו אפשרות לעלות לארץ ישראל והם התאחדו ב-1946.
שנקר התגייס להגנה אבל טיפל בחשאי גם בפצועי אצ"ל ולח"י. בהתקפת האצ"ל על יפו שימש כמנתח בבית החולים הארעי שהוקם בבית החולים ליולדות פרויד ברח' יהודה הלוי בתל אביב.
עם הקמת המדינה גויס לצה"ל והתמנה למפקד וכירורג ראשי של בית החולים הצבאי מס' 7 בצפת, שבעבר היה בית חולים לחולי שחפת (כיום שוכנת במקום המכללה האקדמית צפת).
נפטר מסרטן בגיל 59.
חיים אישיים.
ב-1929 שנקר התחתן ונולדו לו בן ובת. בנו, פרופ' יוסף שנקר הוא מבכירי הגניקולוגים בישראל, והיה מנהל המחלקה הגניקולוגית במרכז הרפואי הדסה עין כרם.
נכדיו הם: ד"ר ינון שנקר - חוקר בתחום האיידס ומנהל בחברת התרופות טבע וד"ר ערן שנקר - חוקר בתחום רפואת חלל ותעופה וסמנכ"ל מנהל רפואי בחברת קמהדע.
אורי מיכאל עקביה
אורי (מיכאל) עקביה (22 בינואר 1952 - 6 באוקטובר 1973) היה מפקד פלוגה בגדוד 74 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, במהלכם נהרג. על מעשיו ופיקודו במהלך הקרבות בגזרה הדרומית של רמת הגולן הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
אורי נולד בחיפה ב-22 בינואר 1952, הוא למד בבית הספר הריאלי. הוא היה בנו של אברהם עקביה, מלוחמי פלגות הלילה המיוחדות במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועת הצופים ובגדנ"ע, שם אף עבר הכשרת מפקד. בתקופה שלאחר סיום לימודי התיכון שלו ולפני גיוסו לצבא, הספיק אורי ללמוד לימודי כלכלה למשך כשנה בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל במסגרת העתודה האקדמית.
באוגוסט 1970 הפסיק את לימודיו והתגייס לחיל השריון שם עבר מסלול טנקיסט בתור תותחן בטנק השוט, מעט לאחר מכן נשלח לקורס מפקדי טנקים ולאחר מכן גם לקורס קצינים. לאחר שהצטיין במהלך הקורס, הוצב אורי כמפקד מחלקה וסגן קצין מבצעים בגדוד 74 של חטיבה 188, לאחר מכן הועלה לדרגת סגן ושימש קצין מבצעים באותו הגדוד, הוא נחשב על ידי מפקדיו "קצין לדוגמה, מוכשר במיוחד, יעיל בכל מצב, מסור, שקדן, המבצע תפקידו בהצטיינות". לאחר תקופה זו נשלח לקורס מפקדי פלוגות של חיל השריון, שאף אותו עבר בהצטיינות.
מלחמת יום הכיפורים.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, שירת אורי בתור מפקד פלוגה ז' של גדוד 74, אשר המחלקות שלה הוצבו לאורך הגבול עם סוריה באזור תל פרס, פתחת כודנה (ממזרח לחושניה) ובאזור תל חזקה (מדרום לקוניטרה), כאשר אורי בתור המ"פ הוצב במרכז באזור כודנה ליד מוצב 111. באזור זה ליד המוצב, היו הטנק של שמואל אסקרוב סגן מפקד גדוד 53 וסג"ם מפקד מחלקה בפלוגה, השלושה צפו בהתקדמות החטיבה ה-33 הסורית והחלו לנהל נגדה אש מטווח רחוק.
לקראת השעה 15:00 שלושה טורי שריון סוריים נכנסו לטווח של כקילומטר ושלושת הטנקים יחד עם אחרים בגזרה ניסו לעצור את התקדמותם, אך בשלב זה כוחות חי"ר ראשונים הגיעו כבר למרגלות המוצב. כשעה מאוחר יותר דיווח המוצב שכוחות סורים מגיעים מכיוון דרום והטנקים באזור התכנסו לכיוון המוצב כדי להגן עליו, כשהם מבינים שהאזור מדרום למוצב הוא כנראה יעד הפריצה המועדף של הכוחות הסורים. אורי נשלח אף הוא כשהוא חשוף לאש לעמדה חדשה הפונה דרומה. תוך כדי הנסיעה נתקל בכוח טנקים סורי הממוקם בעמדה אליו נסע והחל לנהל איתו אש. בשלב זה, כשהם בעמדה חשופה אל מול פלוגת טנקים, נפגע הטנק של אוברלנדר אשר נהרג יחד עם איש צוות נוסף. מספר דקות לאחר מכן נפגע ונהרג גם אורי כאשר פלג גופו העליון חשוף מחוץ לפתח הצריח. התותחן אשר פרץ תפס פיקוד והמשיך לנהל אש מעמדת מפקדו ההרוג. מספר רגעים לאחר מכן נפגע גם הטנק שלהם ושלושת אנשי צוותו של אורי רצו לכיוון המוצב למחסה ובהמשך פונו לכיוון חושניה.
ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:
פארק צ'ונגהי
קרב פרשים
לואיס וילנד אנדריוס
אבן חזם
טים לדרמן
טימותי ס לדרמן (אנגלית: Timothy S. Leatherman) הוא מהנדס אמריקאי ממוצא יהודי ומייסד, יו"ר ומנכ"ל של חברת כלי העבודה "לדרמן". לדרמן ידוע כממציא של הכלי הרב תכליתי הראשון "מיסטר קרנץ".
השכלה.
לדרמן בוגר תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת מדינת אורגון, תואר אותו סיים בשנת 1970.
המצאת "לדרמן".
בשנת 1975 יצא לדרמן לטיול תרמילאים עם אשתו הטרייה. במהלך הטיול רכש לדרמן רכב ישן ומקרטע. האולר הבסיסי הסטנדרטי שהיה ברשותו לא עזר לו להתגבר על תקלות כמעט "קיומיות" וכבר אז גמלה בלבו ההחלטה לייצר, ובעצם להמציא אולר, כלי רב תכליתי וקומפקטי.
כששב לארצות הברית רתם את חברו לספסל הלימודים סטיב ברלינר והם החלו לפתח במרץ במוסך ביתו של לדרמן כלי שיתאים לצרכיהם. הפטנט הראשון על שם לדרמן נרשם בשנת 1980.
במהלך השנים הבאות ניסה לדרמן לשווק את המצאתו לצוותים הטכנים של חברות גדולות (כמו AT &amp; T) אולם ללא הצלחה רבה.
הצלחתו הרבה של האולר הגיעה דווקא ממקור לא צפוי, ולדרמן החל משווק את המצאתו דרך קטלוגי ההזמנה בדואר.
רד בול רייסינג