פעילות הומוסקסואלית היא חוקית בשטחי המדינה מאז 2005, בעוד גיל ההסכמה שווה ל-16 שנים, עבור זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים כאחד.
הכרה בזוגיות חד מינית.
איי מרשל אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
חוק רישום לידות, מוות ונישואים משנת 1988 אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד מיניים, אולם סעיף 428 (1) מניח שלצדדים נטייה הטרוסקסואלית בלבד.
בעוד שהחוקה או החוק הסטטוטורי אוסרים אפליה מסיבות שונות כולל נטייה מינית בהם, מצב ומעמד משפחתי, התרה עבור הכרה בנישואים חד מיניים אינה מוזכרת. בית המשפט העליון טרם הכריע בנושא.
הגנה מפני אפליה.
עד שנת 2019, לא היו הגנות בחוק נגד אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בעבודה או באספקת סחורות ושירותים. למרות היעדר ההגנה המשפטית, לא היו דיווחים ידועים על אפליה חברתית שהופנתה נגד תושבי להט"ב.
קוד ההתנהגות השיפוטית 2008 קובע באומרו כי"שופט לא יגלה, במילוי תפקידו השיפוטי, במילים או בהתנהגות, הטיה או דעה קדומה, או יעסוק בהטרדה, לרבות אך לא רק הטיה, דעה קדומה או הטרדה על רקע מגדר, גזע, שפה, דת, דעה פוליטית, מוצא לאומי או חברתי, מקום לידה, מצב משפחתי או מוצא, מוצא אתני, מוגבלות, גיל, נטייה מינית, מצב משפחתי, מצב סוציו-אקונומי או השתייכות פוליטית, ולא יתירו בית המשפט צוות, פקידי בית המשפט או אחרים הכפופים להנחיית השופט ולשליטתו לעשות זאת". יתרה מזאת, "שופט ידרוש מעורכי דין בהליכים בפני בית המשפט להימנע מגילוי משוא פנים או דעות קדומות, או עיסוק בהטרדה, על סמך תכונות לרבות אך לא רק מין, גזע, שפה, דת, דעה פוליטית או אחרת, לאומית או חברתית. מוצא, מקום לידה, מצב משפחתי או מוצא, מוצא אתני, מוגבלות, גיל, נטייה מינית, מצב משפחתי, מצב סוציו-אקונומי, או השתייכות פוליטית, נגד מפלגות, עדים, עורכי דין או אחרים".בשנת 2016 קיבלו איי מרשל המלצות מגרמניה וישראל לאסור אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית בחוק.
חוק השוויון בין המינים 2019 אוסר על אפליה, בין אם ישירה ובין אם עקיפה, בכל התחומים באומרו כי:"במיוחד במישור הפוליטי, המשפטי, הכלכלי, התעסוקתי, החברתי והביתי על רקע מגדר, גיל, מוצא אתני, מוגבלות, מצב משפחתי, HIV או מצב בריאותי, סטטוס מהגר, דת, נטייה מינית או זהות מגדרית".החוק מחייב את ממשלת איי מרשל לאמץ אמצעים לביטול "סטריאוטיפים, דעות קדומות ופרקטיקות מזיקות" על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית, והקמת תוכנית לסוגיות רגישות במערכת המשפט ואכיפת החוק בקרב פקידי ציבור בנושאים אחרים".
תנאי מחיה.
באיי מרשל ישנה סצנת להט"ב מוגבלת מאוד. נכון לשנת 2019, אין ארגוני להט"ב מוכרים במדינה, בעוד דיונים סביב זכויות להט"ב נוטים להיות "מחוץ לרדאר".
איי מרשל היא ביתם של קהילת מגדר שלישי מסורתית-תרבותית, המכונה במרשלית קאקו'ה ("kakōļ"). המונח מתייחס לגברים הנוטלים על עצמם תפקידי נשים אם כי בניגוד לרבים מעמיתיהם הנכללים גם כן במגדר שלישי באוקיאניה, כגון הפינאפינאאיינה בסמואה או הפקאלייטי בטונגה, הקאקו'ה בדרך כלל לא מתלבשים או מזדהים כנשים. במקום זאת, רוב הקאקו'ים מעדיפים לחשוף את זהותם על ידי לבישת פריט אחד של לבוש נשי. הם נחשבים שילוב החוזקות של שני המינים, ובכך ממלאים תפקיד חשוב באיזון עולמם של גברים ונשים בעודם נוטים לקיים יחסים רומנטיים עם גברים הטרוסקסואלים טיפוסיים המוגדרים כ-"גבריים".
דייה (שרות אלקטרוני)
דייה (באוקראינית: Дія, המדינה ואני) הוא שירות ציבורי אלקטרוני אוקראיני שפותח על ידי משרד השינוי הדיגיטלי של אוקראינה . זהו יישום נייד למסמכים דיגיטליים ופורטל שירות לציבור.
אפליקציית דייה, שהושקה בשנת 2020, מאפשרת לאזרחים אוקראינים להשתמש במסמכים דיגיטליים בסמארטפונים שלהם במקום במסמכים פיזיים למטרות זיהוי ושיתוף. פורטל דייה מאפשר גישה ליותר מ-50 שירותים ממשלתיים.
לטיציה בלגר
SOKO München (סדרת טלוויזיה)
SOKO München (עד 2015 נודעה בשם SOKO 5113) היא סדרת טלוויזיה משטרתית גרמנית. פרק הבכורה שודר לראשונה ב-2 בינואר 1978 כשהעלילה מתרחשת במינכן. SOKO הוא קיצור של המונח הגרמני "Sonderkommission" (צוות חקירה מיוחד) והסדרה מתמקדת בחוקרי משטרה גרמניים. הסדרה רצה במשך 42 שנה והסתיימה בשנת 2020; במקומה עלו הסדרות SOKO Hamburg ו-SOKO Potsdam, על פוטסדאם והמבורג, בהתאמה.
סדרות ספין אוף.
סדרת הספין-אוף הראשונה הייתה סדרה בת שנים-עשר פרקים בשם Solo für Sudmann ב-1997, ואחריה סדרת SOKO המבוססת בערים אחרות בגרמניה ובאוסטריה:
מסטיסלב דובוז'ינסקי
מסטיסלב ולריאנוביץ' דובוז'ינסקי (בליטאית:Mstislavas Dobužinskis: 14 באוגוסט 1875 - 20 בנובמבר 1957) היה אמן רוסי וליטאי, שנודע בזכות נופיו העירוניים המעבירים את שלבי הצמיחה וההתפרקות של העיר בראשית המאה העשרים.
ביוגרפיה.
ממוצא אצולה ליטאית, דובוז'ינסקי נולד ב-14 באוגוסט 1875 בנובגורוד למשפחת קצין צבא. בשנים 1885–1887 למד בבית הספר לציור של החברה לקידום האמנים. בין 1895 ל-1899 הוא למד משפטים באוניברסיטת סנט פטרסבורג, במקביל למד באולפנים פרטיים. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, הוא הוכשר מ-1899 עד 1901 על ידי אנטון אזבה במינכן. במינכן הוא הושפע מהיוגנדסטיל. בשובו לרוסיה, הוא הצטרף ל-Mir Iskusstva, חוג אמנותי שעשה אידיאליזציה של המאה ה-18 כ"עידן האלגנטיות".
דובוז'ינסקי הובדל מאמנים אחרים בסגנונו האקספרסיוניסטי ובעניין הרב בנופי העיר התעשייתיים המודרניים. הוא צייר לעיתים קרובות סצנות מעורפלות או טרגיות מהחיים העירוניים שביטאו את העגמומיות והבדידות המסויטות של הזמן המודרני. בין יצירותיו היו גם קטעים הומוריסטיים ורישומים עם יצורים דמויי שדים, שמגלמים את המפלצות של העיור.
כמו חברים אחרים ב"מיר איסקוסטווה", גם דובוז'ינסקי התנסה בעיצוב נופי. תחילה עבד עבור קונסטנטין סטניסלבסקי בתיאטרון האמנויות של מוסקבה, אך בהמשך תרם גם תפאורות לכמה הפקות של דיאגילב. הוא נודע כמורה מעולה לאמנות; בין תלמידיו הצעירים היה ולדימיר נבוקוב, איתו ניהל התכתבות במשך עשרות שנים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הלך דובוז'ינסקי עם יוג'ין לנסריי לקווי החזית כדי לצייר. ב-1918 הנחה את הסדנה התיאטרלית בסדנאות הממלכתיות לחינוך לאמנויות דקורטיביות. ב-1920 השתתף בקונגרס השני של האינטרנציונל הקומוניסטי. בשנים 24–1923 יצא לאירופה כדי ללמוד התפתחויות באמנות ולארגן תערוכות יחיד.
ב-1924 עבר לליטא, התאזרח שם והתגורר בקובנה עד 1925. בין השנים 1925 ל-1929 התגורר בפריז שם עיצב תפאורות ל"עטלף" של ניקיטה בלייף. הוא חזר לליטא בשנת 1929. בליטא עבד בתיאטרון ממלכתי כמעצב ויצר תפאורות ל-38 מחזות, מלבד ניהול בית ספר פרטי לציור (1930–1933). לאחר מכן היגר לאנגליה ב-1935, ועבר לארצות הברית ב-1939 שם שהה במשך מלחמת העולם השנייה.
הוא בילה את עשר השנים האחרונות לחייו באירופה, ומדי פעם חזר לניו יורק לעבודה תיאטרלית.
הוא נפטר בניו יורק ב-20 בנובמבר 1957.
זיכרונותיו פורסמו לאחר מותו ברוסית.
דובוז'ינסקי תרם תפאורות להפקות תיאטרון בפריז, בריסל, אמסטרדם ודיסלדורף.
במהלך מלחמת העולם השנייה צייר דובוז'ינסקי נופים דמיוניים של לנינגרד הנצורה.
הוא קבור בבית הקברות הרוסי, איל-דה-פרנס, צרפת.
הנציב העליון לזכויות אדם של האו&quot;ם
זכויות להט&quot;ב בקיריבטי
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקיריבטי כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. הומוסקסואליות גברית אסורה בשטחי המדינה ועונשה עד 14 שנות מאסר, אך החוק דווח כלא נאכף. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית. אף על פי פליליותה בחוק, הפרלמנט הקיריבטי אסר על אפליה בתעסוקה על בסיס נטייה מינית בשנת 2015.
בנובמבר 2016 הצביעה המדינה נגד הצעה להיפטר מהמומחה העצמאי של האו"ם לאלימות ואפליה המבוססת על נטייה מינית וזהות מגדרית בעצרת הכללית של האו"ם. הדחיפה להיפטר ממומחה האו"ם נכשלה בהצבעה של 84 נגד ו-77 בעד. הצבעת קיריבטי הייתה בין שאר הצבעות המדינות אשר שמרו על הדובר בתפקידו בעוד קיריבטי יחד עם סרי לנקה היו שתי המדינות היחידות, בהן ההומוסקסואליות עדיין מופללת, אשר הצביעו בעד.
היסטוריה.
קיריבטי היא ביתם של האוכלוסייה הטרנסג'נדרית המסורתית, בינבינהאין, המתייחסת לאנשים אשר נולדו כזכר בלידה אם כי בפועל, מתלבשים ומתנהגים כמו נקבה. אנשים שחיים באורח חיים של תפקיד מגדר זה התקבלו באופן מסורתי על ידי החברה, ואינם נתפסו כבלתי מוסרים או מופרעים בעודם שייכים לקבוצה המוגדרת תחת מגדר שלישי.
מעמד בחוק.
סעיפים 153, 154, ו-155 בחוק העונשין מוציאים מחוץ לחוק מין אנאלי והזדווגות אוראלית, הן עבור הטרוסקסואלים או הומוסקסואלים. עם זאת, החוק דווח כלא נאכף בעוד כי לא נרשמו תביעות נגד תושבי להט"ב על רקע חוקים אלו לאורך השנים.
כל אדם ש-
(א) יודה כי ביצע מעשי סדום עם אדם אחר או עם בעל חיים,
(ב) מאפשר לאדם זכר לקיים עימו מעשי סדום,
ייאשם בעבירה, וכן דינו מאסר 14 שנים.
כל מי שעתיד לנסות לבצע עבירה המפורטות בסעיף הקודם האחרון, או מי שימצא אשם בכל תקיפה בכוונה לבצע אותו, או כל מעשה מגונה כלפי כל אדם זכר יאשם בעבירה ודינו יהיה מאסר של 7 שנים.