בוניפס מציב שני תותחי בופורס 40 מ"מ מול חדר האוכל ונותן אולטימטום של שעה להסגיר את קפטן אברהם אחרת יפגיז ויהרוס את המבנה ואת הנמצאים בו. לודרדייל לא נרתע ומתכנן פעולת נגד. הוא וווילקס (שנבחר בהגרלה), מצטיידים ברימונים ואוגפים את התותחים בעוד שהסמלים מארגנים שירה ונגינה שמושכת את לב החיילי הילידים. הם מצליחים להגיע לתותחים, להניח עליהם רימוני יד ולפוצץ אותם.
לאחר זמן קצר מגיע למקום קולונל דיל ומודיע ללודרדייל כי הוקמה ממשלה חדשה וכי בוניפס הוא כעת קולונל ודורש כי לודרדייל יעזוב את המדינה תוך 24 שעות. הקולונל לוחש לו כי לדעתו פעל כיאות. לודרדייל פוסע בגאווה במחנה לקראת תפקידו הבא.
חלום מרדכי
חלום מרדכי הוא סיפור המתאר חלום שחלם מרדכי היהודי בשנה השנייה למלכות אחשוורוש. הסיפור הוא אחד מהתוספות המאוחרות המופיעות לראשונה בנוסח תרגום השבעים היווני של מגילת אסתר.
הסיפור.
על פי התוספת למגילת אסתר החלום מהווה הקדמה למגילה, הוא התרחש שנה לפני תחילת הסיפור שבמגילה המקראית, בשנה השנייה להמלכתו של אחשוורוש ומצורפת לו גם פרשת קשר הסריסים בגתן ותרש שסוכלה על ידי מרדכי. לפי הסיפור מרדכי היהודי חולם חלום ובו קיים מאבק בין שני תנינים שבעקבותיו נאספו כל העמים להילחם ב"גוי קטן". לפי סוף החלום העם ניצל בדרך כלשהי בזכות מעיין מים שנהפך לנהר גדול שהפך את העם הקטן למשפיע יותר, את החלום לא גילה מרדכי לאיש. פתרון החלום מופיע בתרגום השבעים בסוף מגילת אסתר, ובו נאמר כי שני התנינים הם מרדכי והמן האגגי, ואסתר היא המעיין שהושיע את העם.
השפעת הסיפור.
סיפור החלום נכנס בווריאציות שונות לדברי חז"ל ובהם למדרש אסתר רבה בפרשה ב'. גם בספר יוסיפון מופיע סיפור החלום, בו זיכרון החלום מתלווה לידיעתו של מרדכי לגבי מזימתו של המן האגגי ומובא לידיעת אסתר. בוולגטה החלום מופיע כנספח בסוף מגילת אסתר.
המטרה להוספת הסיפור יכולה להיות הענקת משמעות דתית-מטאפיזית לאירועי המגילה, שבנוסח המסורה אינה נזכרת.
מכון פסטר (ירושלים)
מכון פסטר בירושלים (היה קרוי גם: המכון הפסטורי של אגודת הרופאים העבריים בירושלים, וגם: מכון פסטר של אגודת הרופאים וחוקרי הטבע העבריים) היה מכון שנוסד בשנת 1913 על ידי הד"ר אריה בעהם ועסק בבדיקות בקטריולוגיות, במניעה וטיפול בכלבת, אבעבועות שחורות ומחלות זיהומיות אחרות ובייצור חיסונים. המכון הגיש עזרה לכל פונה אליו בלי הבדל דת וגזע. המכון מומן על ידי ועד רופאים יהודים בברלין ונקרא על שם לואי פסטר.
המכון פעל עד תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20.
היסטוריה.
עד שנת 1913 נאלצו אנשים חולי כלבת לנסוע לאיסטנבול או למצרים ולקבל שם את החיסון לכלבת. בעקבות שני מקרי מוות מכלבת בתחילת 1913 פנו נכבדי הקהילה בירושלים ובהם דוד ילין אל נתן שטראוס, בבקשה שיקים את מכון פסטר בירושלים במרץ 1913 הובטח שהמכון יוקם. באפריל 1913 החלה משלחתו של פטר מיהלנס לטפל באנשים שננשכו ונחשדו בנשיאת נגיף הכלבת. במהרה נפתח המכון הכל־לאומי בשותפות יהודית־גרמנית.
בשנת 1913 הוקם מכון פסטר מול חומת העיר העתיקה, סמוך למתחם נוטרדם. מטרתו הייתה מניעה וטיפול בכלבת, באבעבועות שחורות ובמחלות זיהומיות אחרות. המכון מוקם במבנה אבן דו קומתי.
לא היה כל קשר בין מכון פסטר בפריז למכון פסטר בירושלים. המכון מומן על ידי ועד רופאים יהודים בברלין ונוהל על ידי ד"ר אריה בעהם, שהתמחה במחלות טרופיות בהמבורג. המכון נתמך בראשיתו על ידי הנדיב נתן שטראוס, ובהמשך סייעה לו "אגודת הרופאים וחוקרי הטבע היהודים לענייני בריאות בארץ ישראל").
במחקר מקיף שעשה פרופ' פטר מיהלנס על תפוצת המלריה בירושלים בשנת 1912, נמצא כי יותר מ-20% מהתושבים חולים במחלה. בשנת 1918 מתו בירושלים כ-113 בני אדם ממלריה. בפברואר 1918 התפרצה השפעת הספרדית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה המכון התמקד במלחמה במגפות הקטלניות שפקדו את ארץ ישראל, ובארגון עזרה רפואית.
המצוקה בירושלים הייתה קשה שכן המחסור בתרופות היה חמור, קצב התחלואה הלך וגבר ומספר הרופאים הלך ופחת. במצב זה, ארמ"ע (אגודת רופאים מדברי עברית), תחנת הבריאות העברית ומכון פסטר הופקדו על בריאות האוכלוסייה הירושלמית, ויזמו מתן עזרה רפואית לתושבי העיר.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, כאשר הד"ר בעהם נלקח לשירות כרופא צבאי בצבא הטורקי והגרמני, ועם נסיגת הטורקים הוצב בנצרת ובהמשך בדמשק, נשארה שפרה בעהם בתור מנהלת המכון והמשיכה את עבודותיו בכל המחלקות. כאן הוטל עליה התפקיד של עזרה לתושבים היהודים והאחרים שסבלו מכל מיני מגפות ומחלות, שלמלחמה בהן היה צורך בטיפול בקטריולוגי, וגם בעזרה לשלטון הצבאי בשירותים רפואיים בענף זה.
פעילות המכון.
בנוסף לעבודתו המדעית-רפואית מנהל המכון עסק גם בתזכירים והצעות תקציב למוסדות שונים: הממשלה, של האימפריה העות'מאנית, המשרד הארצישראלי בהנהלת ארתור רופין, יק"א ועוד.
בעהם הגיש בקשות למימון, לבניה, לציוד, תרופות, ולייצור חומרי חיסון. גם בקשות מדוד ילין ו-אברהם אלברט ענתבי, אשר פעלו אצל השלטונות הטורקיים לטובת המכון.
שם המכון, הופיע ב-11 שפות, עדות לרבגוניות באוכלוסיית ירושלים: עברית, טורקית, ערבית, יוונית, ארמנית, גרמנית, אנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית ורוסית)
בשנת 1919, ד"ר שרה בן-עמי סולודר, חלוצה במיגור המלריה, החלה לעסוק במחקר למיגור המלריה במסגרת מכון פסטר. סולודר עסקה בתחום המלריה במכון עד שנת 1934.
ב-1928, לאחר 15 שנות פעילות, דווח על 4,560 ננשכים (יהודים וערבים) שקיבלו במכון טיפול מונע נגד כלבת, וכן על יצור של כמיליון תרכיבי חיסון נגד אבעבועות שחורות.
בחודש רגיל טיפל המכון ב-20–40 חולים, שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל ואף מדמשק ומאל עריש. רבים מהמטופלים היו חיילים.
לאחר כמה שנים נוספו סניפים בתל אביב, בפתח תקווה (1925) ובחיפה (1926).
השלטון הבריטי הציע לבעהם להעביר לממשלה את המכון ולהמשיך לנהלו לכל ימי חייו תמורת שכר גבוה, אך הוא סירב מכיוון ששאף שהמכון יהיה בבעלות המוסדות הלאומיים.
לאחר ששלטונות המנדט הבריטי והסתדרות מדיצינית הדסה קיבלו על עצמם את הפעלת וניהול המכון, פרש הד"ר אריה בעהם מניהול המכון ונתמנה למנהל המחלקה הבקטריולוגית בבית-החולים העירוני הדסה בתל אביב.
ג'יי רוקפלר
ג'ון דייוויסון "ג'יי" רוקפלר הרביעי (באנגלית: John Davison "Jay" Rockefeller IV; נולד ב-18 ביוני 1937) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת וירג'יניה המערבית במשך שלושים שנה, בשנים 1985–2015. רוקפלר נבחר לראשונה לסנאט בשנת 1984, כאשר היה מושל וירג'יניה המערבית (1977–1985). טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי היה רוקפלר מזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית וחבר בית המחוקקים המדינתי.
הוא נינו של איל-ההון והנדבן ג'ון ד. רוקפלר, אשר מת כחודש טרם הולדתו של ג'יי. רוקפלר הוא היחיד במשפחת רוקפלר ששירת בתפקידו כנבחר ציבור מטעם המפלגה הדמוקרטית, בשעה שמשפחתו הייתה ידועה כשושלת רפובליקנית מסורתית, אם כי גם הוא במקור היה רפובליקני עד שהחליט להתמודד למשרה ציבורית בווירג'יניה המערבית שהייתה אז דמוקרטית למהדרין. בבחירות 2014 לא התמודד לכהונה נוספת, ובמקומו נבחרה שלי מור קפיטו הרפובליקנית.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
ג'ון דייוויסון רוקפלר הרביעי נולד במרכז הרפואי ע"ש וייל קורנל במנהטן שבניו יורק, בנם של ג'ון דייוויסון רוקפלר השלישי (1906–1978) ובלאנשט פרי הוקר (1909–1992), 26 יום לאחר מות סבא-רבא שלו, ג'ון ד. רוקפלר. הוא נכדו של ג'ון ד. רוקפלר, הבן. ג'יי סיים את לימודיו באקדמיית פיליפס אקסטר בשנת 1955. לאחר שנת הלימודים הראשונה שלו באוניברסיטת הרווארד, בילה רוקפלר שלוש שנים בלימודי יפנית באוניברסיטה הנוצרית הבין-לאומית בטוקיו. בשנת 1961 השלים את לימודיו הגבוהים בהרווארד עם תואר ראשון בשפות ובהיסטוריה של המזרח הרחוק. הוא למד באוניברסיטת ייל, שם השלים תואר אקדמי במזרחנות ולמד את שפות סיניות.
לאחר לימודיו הגבוהים עבד רוקפלר במטה חיל השלום שבוושינגטון הבירה, תחת הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, שם פיתח קשרי ידידות עם התובע הכללי של ארצות הברית רוברט קנדי, ​​ועבד כעוזרו של מנהל חיל השלום סרג'נט שרייבר. הוא שימש כמנהל התפעול של המיזם הגדול ביותר מעבר לים של החיל, בלב הפיליפינים. הוא עבד תקופה קצרה באגף לענייני המזרח הרחוק במחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא המשיך את שירותו הציבורי בשנים 1964–1965 בארגון "מתנדבים בשירות לאמריקה "(VISTA), בפיקודו של הנשיא לינדון ג'ונסון, ובמהלך תקופה זו עבר ליישוב אמונס (Emmons) שבווירג'יניה המערבית.
רוקפלר, יחד עם בנו צ'ארלס, הוא נאמן של "חברת אסיה", מוסד ללא כוונת רווח בניו יורק, שנוסד על ידי אביו בשנת 1956. הוא גם חבר במועצה ליחסי חוץ , צוות חשיבה ללא מטרות רווח שהוקם בעבר בידי דייוויד רוקפלר. כסנאטור, הוא הצביע נגד הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה, בניגוד לגיבוי שזכה ההסכם מצדו של דייוויד רוקפלר.
קריירה פוליטית מדינתית.
בבחירות אמצע הכהונה שהתקיימו ב-1966, נבחר רוקפלר אל בית הנבחרים של וירג'יניה המערבית, הבית התחתון של בית המחוקקים המדינתי. כעבור שנתיים, ב-1968, נבחר למזכיר המדינה של וירג'יניה המערבית, וב-13 בינואר 1969 החל את תפקידו. בשנת 1972 זכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית למושל וירג'יניה המערבית, אך בבחירות הכלליות הפסיד למושל הרפובליקני המכהן ארץ' מור. בעקבות הפסדו לקח הפסקה קצרה מהחיים הפוליטיים, והיה לנשיא המכללה הווסליאנית של וירג'יניה המערבית מ-1973 עד 1975.