בשנה האולימפית פארל היה הספרינטר המהיר בעולם, אולם שישה ימים לפני המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת רומא (1960), עבר אפנדקטומיה (כריתת התוספתן). הוועד האולימפי האמריקאי הסכים לערוך לו תחרות מבחן מספר שבועות לאחר מכן לכשיחלים, אך הוא סירב בטענה שהוא רוצה להשתתף בתנאים שווים ולא לזכות ביתרון כלשהו. לבסוף הוא השתתף במבחנים והצליח להתברג רק למשחי השליחים לאחר שסיים רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי. במשחקים עצמם לאחר שהחלים באופן מלא הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ורג' האריסון, ריצ'רד בליק ומייק טרוי בשיא עולם חדש של 8:10.2 דקות, לפני יפן (8:13.3 דקות) ואוסטרליה (8:13.8 דקות). כשחיין רביעי, הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:02.0 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם פרנק מקיני, פול הייט ולאנס לארסון בשיא עולם חדש של 4:05.4 דקות, לפני אוסטרליה (4:12.0 דקות) ויפן (4:12.2 דקות). כשחיין רביעי, הוא שחה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.9 שניות.
פארל משתתף משנות ה-80 בתחרויות מאסטרס ומחזיק בשיאי עולם רבים לקבוצות גיל שונות.
בשנת 1968 זכה טרוי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
בילפלד
בילפלד () היא העיר השמינית בגודלה במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, והעיר המרכזית של מחוז אוסטווסטפאלן-ליפה.
מיקום.
העיר ממוקמת בעמק השוכן בטבורו של יער טויטובורג. העיר העתיקה, שכיום מהווה את מרכז העיר, ממוקמת בצדו המזרחי של היער, ואילו שאר חלקי העיר המודרניים מתפרסים לצידו המערבי של היער ולעבר גבעותיו. יער טויטובורג ידע התרחשויות היסטוריות רבות עוד מימי תקופת הרומאים, והתפרסם בעקבות קרב וארוס בתחילת המאה ה-1 - קרב המסמל את הולדת הלאומיות הגרמנית.
היסטוריה.
ימי הביניים.
בילפלד נוסדה בשנת 1214 על ידי הרוזן הרמן ראוונסברג הרביעי, לשם הגנה על העוברים ושבים במעבר יער טויטובורג. בימי הביניים נודעה בילפלד בשם "עיר הפשתן"
והייתה חברה זוטרה בליגת ערי האנזה. היו בה בתי מלאכה לטקסטיל, שהתבססו על צמר הפשתן שגודל באזור, ונבנתה בה טירת ספרנבורג, שהייתה משכנה של שושלת ראוונסברג.
בילפלד הייתה חלק מחבל וסטפאליה, שמבחינה היסטורית היה חלק מן האימפריה הרומית הקדושה. הפרוטסטנטיזם הגיע אל העיר במחצית המאה ה-16. עם עלייתה של הממלכה הפרוסית, תחת בית הוהנצולרן, הייתה בילפלד בשלטון פרוסי, והייתה ידועה כעיר מרחצאות וספא.
התקופה המודרנית.
ב-1768 ייסדו סוחרי טקסטיל את חברת המניות הראשונה בבילפלד, שעסקה בהלבנת בדים. ב-1775 הפכה בילפלד לבסיס חיל מצב של חיילי פרידריך הגדול, ולבני טירת ספרנבורג נלקחו לצורך בניית מגורי החיילים. הטירה הייתה הרוסה עד בנייתה מחדש ב-1879.
החל משנות ה-60 של המאה ה-19 הייתה פרוסיה בתנופת בנייה של מסילות רכבת, כחלק מהתפתחותה התעשייתית והקפיטליסטית בימיו של הקאנצלר ביסמרק. בשנת 1849 נבנה קו הרכבת קלן-מינדן, שחיבר בין מרכז פרוסיה ומערבה המתועש. הקו עבר דרך בילפלד וחיבר אותה לרשת המסילות האירופאית. לאחר שהאחים בוזי היזמים בנו את טחנת הקמח הממוכנת הראשונה, שטף גל תעשייתי את העיר. בשנים 1854–1857, נבנתה טחנת הקמח 'ראוונסברג', ששירתה את תושבי העיר והרחיבה את ייצור המזון באופן משמעותי. מפעלי תעשיית המתכת החלו לקום ב-1860.
בראשית המאה ה-20 התפתחה בילפלד באופן מואץ. תוך דור אחד, בין השנים 1904–1930, קמו תחנת הרכבת הגדולה הנמצאת בשימוש עד ימינו, בניין התיאטרון העירוני המרשים, ואולם הקונצרטים על שם רודולף-אוטקר-האלה, ממשפחת אילי ההון המפורסמת של בילפלד. אולם זה התפרסם בזכות האקוסטיקה המעולה שלו. בשנים 1898–1927 התקיימה בבילפלד תעשיית המכוניות של מפעלי דורקפף.
חמש שנים לאחר סיום מלחמת העולם ה-1, בימי האינפלציה של רפובליקת ויימאר, כאשר הודפס ברחבי המדינה 'כסף חירום', נחשבו שטרות הכסף ושטרי החוב של בילפלד לבעלי ערך גבוה. השטרות האטרקטיביים הודפסו על חומרים כגון משי, קטיפה ופשתן. האחראי להנפקתם היה 'בנק החיסכון' של העיר, והם כונו "כסף החומר" - כסף העשוי מחומר המצוי בהישג יד. שטרות אלו מהווים בימינו פריט אספנים בעל ערך היסטורי רב.
גרמניה הנאצית.
בפוגרום ליל הבדולח שהתקיים בנובמבר 38' בכל רחבי גרמניה, נשרף בית הכנסת של העיר, וחנויות של יהודים נותצו ונבזזו. המנון המפלגה הנאצית, שנקרא 'הורסט וסל' נקרא על שם בן העיר שהיה לאייקון נאצי, לאחר שנהרג במהלך עימות עם קומוניסטים. בראשית שנות ה-40 הועברו היהודים בעיר למחנות ריכוז והשמדה. כל היהודים שולחו בקרונות רכבת דרך תחנת הרכבת הגדולה של בילפלד.
כעיר תעשייתית חשובה, הייתה בילפלד יעד להפצצות חוזרות ונשנות של בעלות הברית בשלב האחרון של המלחמה. בספטמבר 44' הופצצה על ידי חיל האוויר האמריקני במטוסי B-17 מבצר מעופף. בהמשך השנה הוסיף חיל האוויר המלכותי בהפצצות האסטרטגיות בגרמניה, ובילפלד הייתה היעד הראשון בו נעשה שימוש בפצצת הגרנד סלאם - הפצצה הכי גדולה שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה. פצצה אדירה נוספת, 10 טונות משקלה, הוטלה על בילפלד במרץ 1945, חודש לפני כניסתם של הכוחות הרגליים של בעלות הברית לעיר, באפריל.
לאחר המלחמה, במסגרת תהליך הדה-נאציפיקציה של גרמניה, הוקמה אנדרטה בכניסה לתחנת הרכבת ממנה שולחו היהודים אל מותם. שמות כל הנרצחים בני העיר ששולחו ברכבות נחקקו עליה. ברחובות בילפלד פזורות אבני נגף הממוקמות מול מפתני כניסה לבתים. על אבני נגף אלה מוטבעים שמותיהם של היהודים שהתגוררו במקום, תאריך לידתם ותאריך שילוחם בטרנספורטים. פרויקט מירוק אבני הנגף הללו נערך מדי שנה על ידי תלמידי בית הספר המקומי, כאקט חינוכי לזיכרון יהודי בילפלד.
תעשייה וחינוך.
בילפלד הייתה עיר תעשיית הפשתן, וכן ישב בה בנק מרכזי להדפסת כסף. בין השאר נמצאו בה תעשיות ייצור מכשירים ביתיים וכן תעשיות כבדות. על החברות המרכזיות נמנו ד"ר אוטקר (מזון ואבקות מזון, מהגדולות בגרמניה), קבוצת מולר (מוצרי עור ופלסטיק, ידועה בישראל כיצרנית היוגורט הפופולרי באותו שם) ו'סיידנסטיקר' (הלבשה וטקסטיל).
אוניברסיטת בילפלד נוסדה ב-1969, ובין המרצים הראשונים בה נמנה הסוציולוג בעל השם העולמי ניקלאס לוהמן. מוסדות אחרים להשכלה גבוהה כוללים את ה'סמינר התאולוגי', ו'אוניברסיטת בילפלד למדעים', שזכתה להכרה בזכות בית הספר לצילום השוכן בה.
תחבורה.
במזרח העיר עוברים שני כבישים מהירים חשובים - A2 ו-A33. את העיר עצמה חוצה כביש מהיר, המחבר בין שני חלקיה המבותרים באופן טבעי על ידי יער טויטובורג.
תחנת הרכבת הראשית של בילפלד היא חלק ממערכת המסילות המהירות של גרמניה.
בבילפלד ישנו שדה תעופה זעיר למטוסים קלים, אך תושבי העיר עושים שימוש בעיקר בשדות התעופה הבינלאומיים הגדולים של מונסטר-אוסנברוק ופאדרבורן-ליפשטאט.
מערכת התחבורה הציבורית בבילפלד נחשבת למפותחת מאוד. זו העיר הקטנה ביותר בגרמניה אשר לה רכבת תחתית משולבת עם טראם (חשמלית).
יהודים.
יהודים ישבו בבילפלד מ-1345. במגפה השחורה (1348-9) נחרבה הקהילה. ב-1370 חזרו יהודים להתיישב במקום אך ב-1430 פסקה נוכחות יהודית בבילפלד עד 1586. ב-1691 חודשו כתבי החסות לקהילה בידי האלקטור מברנדנבורג. לחץ הנוצרים הביא להגבלת המסחר היהודי אך היהודים השתתפו בחיי המסחר בעיר. במאה ה-18 הגיעו סוחרים יהודים מבילפלד עד פומרניה, מגדבורג והסן. במאה ה-17 הוקמו בבילפלד בית קברות יהודי, בית כנסת ומקווה. מ-1766 ישבה בבילפלד הרבנות האזורית. במאה ה-19 היו רוב יהודי העיר סוחרים, וגם נשים יהודיות עסקו במסחר. היהודים בעיר הקימו מפעלי טקסטיל. ב-1816 היו בבילפלד 87 יהודים וב-1881 - 728 יהודים מתוך 30,657 תושבים בעיר.
יהודים היו חברים במועצת העיר. רובם היו ליברלים. טקס בר המצווה היה בסגנון הקומוניון . בבית הכנסת היו מקהלה מעורבת ועוגב. מ-1914 החלה שריפת גופות יהודים, כמנהג הנוצרים. עשירית מיהודי בילפלד התנצרו ב-1856 ורובם נישאו בנישואי תערובת ב-1908. מיעוט דתי אורתודוקסי המשיך להתקיים. ב-1905 הוקם בית כנסת נוסף ובו 750 מושבים עם הפרדה בין המינים ומקום למקהלה. בבילפלד היה בית ספר יסודי יהודי. ב-1862 היו בו 41 תלמידים. רוב הילדים היהודים המשיכו ללימודים במוסדות חינוך תיכוניים לאחר בית הספר היסודי. ב-1925 היו בבילפלד 883 יהודים שעבדו בעיקר בטקסטיל ובמשפט. כחמישית מעורכי הדין בעיר היו יהודים.
בתקופת השלטון הנאצי.
ב-1933 היו בבילפלד 797 יהודים, כחצי אחוז מכלל תושבי העיר שמנו כ-120,000 איש. עם עליית הנאצים לשלטון הוצאו היהודים מחיי הכלכלה והציבור בעיר. הוטל חרם על רופאים, עורכי דין ובעלי עסקים יהודים. הכנסות היהודים ירדו וב-1935 נמכרו עסקים יהודים. על היהודים נאסר להיכנס למקומות בידור והם הותקפו פיזית. הם החלו להגר, רובם - לארצות שכנות. הקהילה היהודית ארגנה עזרה למהגרים והכשרה מקצועית. עם חוקי נירנברג ב-1935 גברה הגירת יהודים, אך הגיעו אליה יהודים מיישובים אחרים בגרמניה. בסוף אוקטובר 1938 גורשו מבילפלד כעשרה יהודים שמוצאם ממזרח אירופה, בגירוש זבונשין.