הסרט מתאר את סיפורו של איל ההון רוברט מילר (ריצ'רד גיר) שהחברה בבעלותו מסתבכת כלכלית בעקבות עסקה כושלת ברוסיה. הוא מזייף את דוחות החברה ומנסה למכור אותה לפני שהתרמית תתגלה. במקביל הוא מעורב בתאונת דרכים במהלכה נהרגת באשמתו המאהבת שלו (לטיסיה קסטה). לאחר התאונה הוא נמלט מהזירה בעזרת בן חסותו ג'ימי גרנט. הבלש שחוקר את הפרשה (טים רות') מנסה להפליל את גרנט באמצעות זיוף צילום לוחית הרישוי של המכונית, ודרכו להגיע למילר, אך מילר מצליח להוכיח את הזיוף ואף להשלים את עסקת מכירת החברה, תוך שהוא משלם מחיר אישי ומשפחתי כבד.
ברי&quot;ח
נס גלוי
נס נסתר
אברהם אלישיב
הרב אברהם אלישיב (וכן: אלישוב; בכתיב יידי: עליאשאוו; תרל"ז, 1877 בערך - ד' בחשוון תש"ג, אוקטובר 1942) היה רבה של הומל שבבלארוס, ולאחר עלייתו לארץ ישראל מייסד ורב "תפארת בחורים" בירושלים. אביו של הרב יוסף שלום אלישיב.
תולדות חייו.
נולד בשאולאי, ליטא, בשם אברהם לוינסון, בנם של חנה ורבי משה לוינסון מהעיר אראן ("ר' משה אראנר") שנודע בצדיקותו. בצעירותו למד בישיבת ראדין הסמוכה לאראן, אצל החפץ חיים. כמו כן נחשב תלמידו של המגיד הרב אליקום גצל לויטן.
בשנת תרנ"ג (1893) נשא את חיה מושא, בתו של המקובל הרב שלמה אלישיב. בשנת תרנ"ז (1897) הדפיס את ספרו "ביכורי אברהם". בראש חודש ניסן תר"ע (1910), שבע עשרה שנה לאחר נישואיהם, נולד בנם היחיד יוסף שלום.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו ועם חותנו משאוול להומל. כיהן כרב העיר, ועל שמה כונה "דער האמלער רב" ("הרב של הומל"). בשנת תרע"ד (1914) הוציא את הספר "הלכות בית הכנסת ובית המדרש".
בשנת תרפ"ד (1924), עלה עם משפחתו ועם חותנו לארץ ישראל והמשפחה התגוררה בשכונת מאה שערים בירושלים. לצורך העלייה שינה את שם משפחתו מלוינסון לאלישיב, כשם חותנו. שינוי השם נעשה בעצת החפץ חיים, ולשם השגת הסרטיפיקט נעזרה המשפחה ברב קוק. בשנת תרפ"ה (1925) הוציא כרך נוסף בספרו "ביכורי אברהם".
הרב אלישיב ייסד את חברת "תפארת בחורים", עבור צעירים ירושלמים שעבדו לפרנסתם. היה מוסר להם שיעורי תורה יומיים וכן שיעורים ודרשות מדי שבת. עסק בהוצאת ספריו של חותנו "לשם שבו ואחלמה".
נקבר בבית הקברות הר הזיתים, לצד חמיו. בנו, הרב יוסף שלום אלישיב, מונה כממלא מקומו ב"תפארת בחורים".
אחותו דינה הייתה אשת הרב ניסן בן ציון שמושקוביץ, שכיהן כרב בכמה קהילות בליטא ולאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת תרצ"ה שימש רב בחיפה. בנו הוא הרב מנחם מאיר ציוני, אב"ד בתל אביב (אביו של הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה).
אברהם אלישוב
גוסטב בוקי
גוסטב בוקי (בגרמנית: Gustav Bucky, 3 בספטמבר 1880, לייפציג - 19 בפברואר 1963, ניו יורק) היה רדיולוג, פיזיקאי, מדען גרמני-אמריקאי וממציא עדשת הבוקי במכשירי רנטגן, הקרויה על שמו.
חייו.
אחרי קבלת תעודת הבגרות בלייפציג בשנת 1901 הוא למד פיזיקה באוניברסיטת ז'נבה. לאחר מכן למד גם רפואה בלייפציג וסיים את ההסמכה לרפואה בשנת 1906. באותה שנה הוא התחתן עם פרידה לבית זרזון מהמבורג, משוררת ומלחינה. בשנת 1910 הוא פתח מעבדה עצמאית בברלין, שם הוא פיתח את ההמצאות שפרסמו אותו בעולם. בשנת 1923 היגרה המשפחה לניו יורק. הוא חזר לברלין בשנת 1930, אך כעבור פחות משלוש שנים עלו הנאצים לשלטון, והוא חזר לארצות הברית.
בוקי היה חבר קרוב של אלברט איינשטיין ורופאו האישי.
קארן סילקווד
קארן גיי סילקווד (Karen Gay Silkwood; 19 בפברואר 1946 - 13 בנובמבר 1974) הייתה טכנאית גרעין ופעילת איגוד מקצועי, שהתפרסמה לאחר מותה, בזמן שניסתה לחשוף ליקויי בטיחות בתעשיית הגרעין האמריקאית.
משפחתה.
קרן גיי סילקווד נולדה בלונגוויו, טקסס, בתם של מרל (לבית ביגס; 1926–2014), וויליאם סילקווד (1924-2004), וגדלה בהולנד, טקסס. היו לה שתי אחיות, לינדה ורוזמרין. היא למדה באוניברסיטת למאר בביומונט, טקסס. בשנת 1965 נישאה לוויליאם מדוס, עובד צינור נפט, ויחד הביאו לעולם שלושה ילדים. בעקבות פשיטת רגל של בני הזוג עקב הוצאות יתר, ולנוכח סירובו של מדוס לסיים רומן מחוץ לנישואין, סילקווד עזבה אותו בשנת 1972 ועברה לאוקלהומה סיטי, שם עבדה זמן קצר כפקידת בית חולים.
פעילותה באיגוד.
סילקווד למדה טכנאות כימיה ועבדה לאחר מכן במפעל להכנת פלוטוניום של חברת קר מקגי (Kerr-McGee) במרכז אוקלהומה. היא התקבלה לעבודה בשנת 1972 כטכנאי מעבדה במפעל תמורת 4 דולרים לשעה. עבודתה כללה ליטוש מוטות דלק עמוסים פלוטוניום ובדיקת המוטות לבטיחות ובקרת איכות, אך לא היה לה רקע בענף זה והחברה סיפקה הכשרה מינימלית בלבד. בהמשך אמרה סילקווד שהיא לא הבינה עד אוקטובר 1974 - אחרי שנתיים בתפקיד, ורק חודש לפני מותה - שטיפול בפלוטוניום עלול לגרום לסרטן. במהלך עבודתה שמה לב לכך שהמפעל מפר את הוראות הבטיחות להן הוא מחויב על פי החוק, וחושף את העובדים לחומרים רדיואקטיביים. כמו כן סיפק המפעל תוצרים פגומים.
היא אספה מסמכים המעידים על טענותיה ויצרה קשר עם עיתונאי הניו יורק טיימס ועם מנהלי האיגוד המקצועי. שבועות אחדים לאחר שהציעה את עדותה, סילקווד נדהמה כשגופה הפעיל אזעקת קרינה, המעידה על זיהום פלוטוניום, כשניסתה לעזוב את המתקן לאחר שעבדה במשמרת. במהלך הימים שלאחר מכן גופה הפעיל את אזעקת הקרינה פעמיים נוספות, ברמות גבוהות יותר, ומחקירה עולה כי ביתה היה מזוהם ברדיואקטיביות גבוהה. היא אמרה שהיא מאמינה שהיא מזוהמת במכוון כגמול על עדותה ופעילות האיגוד. בדרך לפגישה באוקלהומה סיטי, שבה התכוונה למסור את המסמכים, היא נהרגה בתאונת דרכים. דו"ח המשטרה הרשמי ציין שהסיבה לתאונה הייתה עייפות יתר, ואחד השוטרים ציין שברכב נמצאו כדורי שינה ומריחואנה. הקלסר שהכיל את המסמכים שאספה נעלם מהרכב, ורבים סבורים שמדובר בהתנקשות אך סברה זו מעולם לא הוכחה.
בנוסף לליקויי בטיחות חמורים, כנדרש במפעל עתיר סיכוני קרינה, התגלה בתחקיר חוסר של 20 ק"ג פלוטוניום מועשר, שייתכן והוברח, בידיעת רשויות הפיקוח, לסוכנויות ה-CIA, ה-MI5 הבריטי, והמוסד הישראלי.
מותה של קארן סילקווד עורר תשומת לב גדולה מאוד. בשנה שלאחר מכן החליט קר מקגי לסגור את המפעל. אביה של קארן, ביל סילקווד, קיבל ממק-גי פיצויים בגובה 1.3 מיליון דולר לאחר הליך משפטי ממושך.
הסרט הסינדרום הסיני משנת 1979 מבוסס על חייה ועל ליקויי הבטיחות שחשפה. בשנת 1983 יצא הסרט סילקווד, המבוסס אף הוא על סיפורה של קארן סילקווד, בכיכובה של מריל סטריפ.
הלן וילס
הלן נאינגטון וילס (מודי) רוארק (באנגלית: Helen Newington Wills (Moody) Roark, 6 באוקטובר 1905 - 1 בינואר 1998) הייתה טניסאית אמריקאית מהטובות ביותר בהיסטוריה, שהחלה להשתתף בתחרויות בשנות ה-20 של המאה ה-20. היא דורגה במקום הראשון בעולם והייתה האישה האמריקנית הראשונה שנודעה כספורטאית ידוענית. היא זכתה ב-31 תוארי גראנד סלאם, מהם 19 ביחידות רביעית אחרי מרגרט קורט (24), סרינה ויליאמס (23) ושטפי גראף (22). דורגה 9 פעמים במקום הראשון בעולם בסוף השנה (1933-1927, 1935, 1938). אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב (פריז 1924).
תולדות חייה.
נולדה בפרימונט, קליפורניה ולמדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1922 והיא בת 17, השתתפה לראשונה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ונוצחה על ידי מולה מלורי בגמר. בשנה שלאחר מכן ניצחה את מלורי בגמר ופתחה שרשרת זכיות רצופות בטורניר זה עד 1932 (למעט 1926, בה לא השתתפה מסיבות רפואיות), ב-1933 הגיעה לגמר הטורניר אך נוצחה על ידי הלן הל ג'ייקוב. ב-1924 הגיעה לראשונה לאליפות וימבלדון והפסידה בגמר לקייתלין מקיין הבריטית בשלוש מערכות 6–4, 4–6, 4–6. באותה שנה זכתה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת פריז, שהייתה האולימפיאדה האחרונה בה היה הטניס ענף אולימפי עד אולימפיאדת סיאול (1988).
ב-16 בפברואר 1926 נפגשה וילס בת העשרים עם סוזן לנגלן בת העשרים-ושבע, אלופת וימבלדון בשנים 1919-1925 במועדון קרלטון בעיר קאן שבריביירה הצרפתית. המשחק סחף התעניינות בינלאומית נרחבת באופן יוצא-דופן לטניס נשים עד אותה עת המשחק היה צמוד ומותח ובסופו ניצחה לנגלן 6–3, 8–6 כשהיא קרובה לאפיסת כוחות. היה זה משחקה האחרון של לנגלן וסימן את חילופי הדורות בטניס הנשים, שהפך לענף פופולרי.
על המגרש הופיעה וילס לרוב עם תלבושת בדוגמת חליפת מלחים לבנה וחצאית באורך הברך. בניגוד ליריבתה סוזן לנגלן המוחצנת, לא נטתה וילס להבעת רגשות על המגרש או מחוצה לו וזכתה לכינוי "Little Miss Poker Face" (עלמת פני-פוקר הקטנה).
ב-1928 ניצחה לראשונה באליפות צרפת הפתוחה, בה ניצחה שלוש פעמים נוספות (1929, 1930, 1932).
בשנת 1929 נישאה לפרדריק מודי (Frederick Moody) וצירפה את שמו לשמה בהמשך, עד לגירושיה ממנו בשנת 1937. ביולי 1926 ויולי 1929 הופיעה על שער טיים מגזין.
בין השנים 1927 ל-1935 (למעט בשנים 1931 ו-1934) ניצחה בכל אליפויות וימבלדון כמעט מבלי להפסיד מערכה, משחקה האחרון בטורניר זה נערך ב-1938.
ב-1937 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "Fifteen-Thirty: The Story of a Tennis Player". באותה שנה גם התגרשה ממודי ונישאה לשחקן הפולו אדיאן רוארק.
אפי נוה
אפרים (אפי) נוה (נבעה) (נולד ב-15 בדצמבר 1968) הוא עורך דין ישראלי, ראש לשכת עורכי הדין בישראל בשנים 2015–2019. קודם לכן כיהן כיושב ראש ועדת האתיקה במחוז תל אביב והמרכז, כראש מחוז תל אביב והמרכז, כחבר במועצה הארצית של לשכת עורכי הדין וכחבר בוועד המרכזי של הלשכה. הוא שותף מייסד במשרד עורכי הדין "אטיאס-נוה".