הטורקים הצליחו לבסס אחיזה חזקה בגדה הצפונית של הירקון שנתמכה על ידי סוללות ארטילריה שסיכנו את העורף הלוגיסטי הבריטי. בהתאם לכך החליט הפיקוד הבריטי להשתלט גם על הגדה הצפונית של הירקון ולהסיג משם את הטורקים. הניסיון הראשו יצא לפועל ב-2 בנובמבר 1917 כשבריגדת הרגלים הרכובים הניו זילנדית חצתה את שפך הירקון והשתלטה על המוצבים הבריטים שמצפון לשפך. בעקבותיה עברו את הירדן חיילח בריגדת הרגלים ה-161 של הדיוויזיה ה-54. למחרת יזמו הטורקים מתקפת נגד והצליחו לכבוש מחדש את עמדותיהם.
כיבוש הגדה הצפונית התממש רק ב-20 בדצמבר על ידי יחידות אחרות ולאחר שהדיוויזיה עברה לגזרה המזרחית.
כיבוש יריחו.
כיבוש ירושלים וכיבוש שתי גדותיו של הירקון איפשר לבריטים לייצב את קו שתי העוג'ות שנמתח בין חוף הים התיכון לירושלים. הבריטים, שחששו ממתקפה מכוון מזרח החליטו להאריך את קו העוג'ות מזרחה עד לנהר הירדן.
בהתאם לכך הורה הפיקוד הבריטי, בפברואר 1918, להעביר את הדיוויזיה, בפיקודו של אדוארד צ'ייטור, לבקעת הירדן על מנת להרחיב את השליטה ממזרח לירושלים. הדיוויזיה יצאה מזרחה ב-14 בפברואר וכבשה את הר מונטר ב-19 בפברואר. ההתקדמות מזרחה הואטה בגלל התנגדות טורקית חזקה והדיוויזיה נעזרה בסיוע של חיילי הרגלים של הדיוויזיה ה-60. בשלהי ה-19 לחודש נכבש מתחם נבי מוסא וכוחות הדיוויזיה המשיכו למערכה לכיבוש יריחו אותה השלימו ב-21 בפברואר כשהגיעו לגדת נהר הירדן באזור גשר גורניה.
לאחר כיבוש יריחו וייצוב קו שתי העוג'ות חזרה הדיוויזיה לאזור ראשון לציון.
קרבות עבר הירדן.
בשלהי מרץ חזרה הדיוויזיה לבקעת הירדן והחל מ-21 במרץ 1918 השתתפה בקרב עבר הירדן הראשון כשהיא מתוגברת על ידי קורפוס הגמלים הקיסרי. מטרת קרב זה הייתה להשתלט על עמאן ותחנת הרכבת החיג'אזית שהוקמה בעיר וזאת כדי למנוע מתגבורות לעבור בין דרום ירדן לצפונה ולסוריה. הקרב נמשך עד 2 באפריל ובמהלכו הגיעו כוחות הדיוויזיה עד כ-10 ק"מ מעמאן אולם התנגדות טורקית חזקה ומזג אוויר גשום הביאו להחלטה לקרוא לנסיגת הכוחות. בסיום הקרב נמנו כ-1,350 נפגעים בריטים.
ב-30 במרץ 1918 השתתפה הדיוויזיה בקרב עבר הירדן השני שמטרתו העיקרית הייתה השתלטות על שטחים ממזרח לירדן כדי להוות נקודת מוצא לכיבוש עמאן. הקרב נמשך עד 4 במאי ובמהלכו נתקלו הכוחות הבריטים בהתנגדות טורקית חזקה ונאלצו לסגת. תוכנית הקרב כלל חסימת צירים על ידי שבט בדואי שנטש את שדה הקרב וגרם להתחזקות ההתנגדות הטורקית.
ב-21 בספטמבר השתתפה הדיוויזיה בקרב עבר הירדן השלישי שהיווה חלק ממערכת מגידו. בשלבים הראשונים של הקרב חסמה הדיוויזיה את המעברים העיקריים של הירדן בחלק הדרומי של בקעת הירדן וזאת כדי למנוע, מצד אחד, נסיגה של חיילים טורקים של הארמייה השמינית והארמייה השביעית מהרי השומרון ומצד שני למנוע הגעת תגבורות של הארמייה הרביעית, שישבה בעבר הירדן, מלהגיע לסייע ליחידות הטורקיות בצידו המערבי של הירדן. בהמשך הקרב חצו כוחות הדיוויזיה את הירדן וכבשו את עמאן וחסמו מעבר כוחות טורקים צפונה. הקרב נמשך עד ה-30 בספטמבר ובסיומו תפסה הדיוויזיה גזרה שאורכה כ-100 ק"מ מצפון ומדרום לעמאן ושבתה מעל 10,000 חיילים טורקים.
סיום המלחמה והמרד הערבי.
לקראת סיום המלחמה חזרה הדיוויזיה לאזור ראשון לציון להתארגנות שם היו מעורבים חייליה בטבח סרפנד אל-עמאר ובשלהי 1918 מונה גרנוויל ריירי למפקדה. בתחילת 1919 הועברה הדיוויזיה לרפיח שם החל פירוקה ומשלוח החיילים בחזרה לביתם. תהליך זה נעצר עקב המרד במצרים והחיילים הצטוו לפעול נגד המורדים. תהליך דיכוי המרד נמשך כחודש ואחריו נמשך תהליך פירוק הדיוויזיה שהסתיים ב-30 ביוני 1919.
מלון פארק (נתניה)
מלון פארק בנתניה נמצא מצפון לכיכר העצמאות בצמוד לטיילת שמעל חוף הים. המלון נפתח בשנת 1951, והיה קרבן לשני אירועים שזעזעו את מדינת ישראל. במרץ 1976 המלון הוצת על רקע פלילי, ובמרץ 2002 בוצע בו הפיגוע במלון פארק.
היסטוריה.
מלון פארק נחנך רשמית בספטמבר 1951 בנוכחות עובד בן עמי ראש עיריית נתניה. המלון כלל בפתיחתו 16 חדרים. במודעות הוזמנו אורחים לפנסיון מלא עם מקלחת פרטית עם מים קרים וחמים בכל חדר.
בשנות ה-60 שימש המלון לישיבות של מועצת עיריית נתניה.
ב-20 במרץ 1976 לפנות בוקר הוצת מועדון הלילה של בית המלון והשריפה גרמה לנזק כבד למלון כולו, למותם של שישה אנשים ולפציעתם של עשרות. בעקבות השריפה הגיע ראש הממשלה, יצחק רבין, לבקר במלון. הנהלת המלון החלה תוך זמן קצר בשיפוץ המבנה, והעסיקה את עובדי המלון הגברים בעבודות השיפוצים. בינואר 1977 שב המלון לפעול לאחר ששופץ.
מציתי המלון נדונו בתחילת 1977 ל-15 שנות מאסר. צעיר נוסף נדון לשלוש שנות מאסר על אספקת הבנזין וצעיר אחר נדון ל-6.5 שנות מאסר על שידול לביצוע ההצתה.
הצתת המלון הביאה לדיון נרחב בהיקף העבריינות בנתניה ובדרים להתמודד איתה.
בליל הסדר של שנת 2002 אירע במלון הפיגוע במלון פארק, בו נרצחו 30 ישראלים ונפצעו 160, מה שהוביל לפתיחת מבצע חומת מגן.
מעמדה הבינלאומי של טאיוואן
מריו דובנפלד
מיכאל פולאני
נחמן גדליהו ברודר
הרב נחמן גדליהו ברודר (ב' בתמוז ה'תרי"ז, 1857 – ט' באב ה'ת"ש, 1940) היה תלמיד חכם ירושלמי, מראשי היישוב הישן ויושב ראש הוועד הכללי כנסת ישראל, ממונה כולל הורדונה, מייסד בתי הורדונא, ועוד.
ביוגרפיה.
נחמן גדליהו ברודר נולד ביום ב' בתמוז ה'תרי"ז (1857) בוסילוקב, סמוך לביאליסטוק, לרב משולם פלטיאל ולשרה מרים מועד. עד בר המצווה למד בחדר, ובהמשך מפי סבו הרב שמואל מועד, רב העיר למעלה מחמשים שנה. בשנת ה'תרל"ו, לאחר פטירת סבו, למד בישיבת וולוז'ין, אולם בהוראת ראש הישיבה הנצי"ב מוולוז'ין שב לביתו בשל מצב בריאותי רעוע, שנגרם בשל התמדתו בלימוד. בשנת ה'תרל"ט נישא לחיה רוחמה לבית רוזנבלט, מהעיר צ'חנוביץ (נפטרה בת 83 בשנת ה'תש"ג, 1943). לאחר נישואיו למד בבית חותנו, עד שחלה שוב ונאלץ לנדוד לעיירות מרפא במערב-אירופה.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19, בימיה הראשונים של תנועת חיבת ציון, חרף אפשרות ש למשרת רבנות ברוסיה ובפולין, החליטו בני הזוג ברודר לעלות ארצה. ביום ד' בתמוז ה'תרמ"ה (1885) הגיע ארצה, התיישב בירושלים, ושב ללימוד התורה בישיבות בעיר. למד גם קבלה וכתבי מחשבה יהודית מימי הביניים. בתו שרה נישאה בשנת ה'תרס"ד (1904) לרב משה המאירי (אוסטרובסקי).
מורה בכפר סומייל.
בקיץ ה'תרמ"ו (1986) הוזמן ברודר לשמש מורה לילדיה של שרה איטה פלמן, אשר התגוררה בפרדס בשולי הכפר הערבי סומייל. במקביל לעבודתו, התמחה בבוטניקה, עד שנחשב למומחה מיוחד בייחוד בתחום האתרוגים המורכבים. בעקבות זאת, כאשר הוכרז חרם רבני על אתרוגי קורפו והחלה הזמנת אתרוגים מארץ ישראל אל תפוצות הגולה, הוזמן ברודר בידי הרב נפתלי הרץ הלוי, רבה של יפו, כדי לעמוד על טיבם של מטעי האתרוגים השונים, ועל דעתו ניתנו הכשרי הרב הלוי לפרדסים השונים.
מראשי היישוב הישן בירושלים.
בסוף שנת ה'תרנ"ד (1894) שב הרב ברודר לירושלים, ונבחר לממונה כולל הורדנה (גרודנו), מגדולי הכוללים בעיר. הוא החזיק במשרה מרכזית זו במשך כחמישים שנה, עד לפטירתו. כנציג הכולל נכנס לעבודה גם בוועד הכללי כנסת ישראל, שהיה באותה עת המוסד הציבורי החשוב ביותר של בני היישוב הישן בעיר, ולימים אף שימש יושב ראש הנהלת הוועד. מאותה עת נתגלו כשרונותיו ומסירותו לצורכי הציבור, עסקי חסד שונים למוסדות ויחידים, פעילות מול השלטונות העות'מאנים ועוד. באותה עת נעשה ליד ימינו של הרב שמואל סלנט, הרב האשכנזי של העיר. בשנת ה'תרנ"ט נתמנה לאחד מגבאי חברת "פוקח עוורים" אשר סייעה לחולי עיניים שנתרבו בעיר.
בשנת ה'תרס"ו (1906) היה מעורב בניסיון לבחירת הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק לכהן ברבנות העיר, ובשנת ה'תרע"ד (1913) היה מעורב בניסיון להעמיד ברבנות את הרב מאיר אטלס. בהמשך, היה מעורב עמוקות בבחירת הראי"ה קוק, והיה ממקורביו שנים רבות, והרב צבי פסח פרנק לרבני העיר, והיה מראשי החותמים על כתבי המינויי בשם כל מוסדות היישוב הישן.
כממונה כולל הורדנא, לצד עבודתו הקבועה בחלוקת כספי החלוקה, עסק בבנין ירושלים. בשנת ה'תרנ"ב (1892), לאחר שגייסו הוא והרב שמעון אלעזר כהנא תרומות, רכשו השניים את השטח של "בתי הורדונא" בו נבנו בהשתדלותו ארבעה עשר בתים, ועליהם בית-מדרש גדול אותו ניהל במשך שלושים וחמש שנה. אחרי פטירתו נקרא בית המדרש "גן ירושלים" בשכונה על שמו ועל שם רעייתו. כן בנה לכולל בתים נוספים בשכונות שונות בירושלים החדשה.
בשנת ה'תרס"ו (1906) היה ממייסדי ארגון "אוצר החסד קרן שמואל", והיה פעיל בו בשנים הבאות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה פעיל בוועד המרכזי "לעזרת היהודים הסובלים מהמלחמה" בירושלים.
לצד עבודתו הציבורית פרסם שני ספרים תורניים, בהם רעיונות תורניים, קבליים ומחקריים – "גן ירושלים" (תרנ"ט) ו"רוח הגן" (תרפ"ג). התיבה החוזרת "גן" היא ראשי התיבות של שמו הפרטי.
הרב נחמן גדליהו ברודר נפטר בירושלים בתשעה באב ה'ת"ש (1940), ונטמן בהר הזיתים.
"איש ירושלים".
בשנת ה'תרצ"ז, עם הגיעו לגבורות, פרסם "ועד יובל" מיוחד ספר לכבודו של הרב ברודר תחת הכותרת "איש ירושלים". בספר נדפסו תמונתו, תולדותיו וכן מכתבי ברכה מהרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, יעקב מאיר, צבי פסח פרנק, בן ציון מאיר חי עוזיאל, יוסף גרשון הורביץ ועוד, וכן ברכת מוסדות ירושלמיים, הוועד הלאומי, וכן אישים מרכזיים ביישוב. עוד פורסמו מאמרי הערכה על פעולותיו מאת הרב משה אוסטרובסקי (עורך הספר, חתנו), יוחנן זופוביץ, ועוד.