פרוגנוזה.
הפרוגנוזה טרם הטיפול ב-Glivec נעה בין 3 ל-4 שנים, כאשר לאחר הטיפול הראו מחקרים שונים כי הפרוגנוזה עלתה לכ-90% לאחר 5 שנים.
Juvenile CML.
סוג זה של CML מופיע לרוב בגיל 1–2 שנים. ההופעה מאופיינת בפריחה בעור הפנים, הגדלת הכבד, הטחול וקשרי הלימפה, וכן תרומבוציטופניה (רמות נמוכות באופן חריג של טסיות דם; וזאת, שלא בדומה למחלה של המבוגרים, המאופיינת בתרומבוציטוזיס – יתר טסיות בדם). בסוג זה של המחלה אין מוצאים את כרומוזום פילדלפיה, אך קיימים חסרים במספר כרומוזומים.
לוקמיה כרונית
התסמונת המיאלודיספלסטית
התסמונת המיאלודיספלסטית (באנגלית: Myelodisplastic syndrome – MDS; כונתה בעבר: פרה-לוקמיה), היא אוסף מצבים המטולוגים המאופיינים בייצור לא יעיל של תאי דם מהשורה המילואידית, ובסיכון לחלות בלוקמיה מיאלואידית חריפה - AML.
השכיחות של MDS נעה בין 2.1–12.6 מקרים ל-100,000, ותלויה בגיל החולה - ככל שהחולה מבוגר יותר כך הסיכוי לאבחן MDS עולה. המחלה עצמה מאופיינת בהתנוונות של מח העצם, ויכולה להיות ראשונית (אידיופתית) או שניונית (למשל, כתוצאה מחשיפה סביבתית או תעסוקתית לקרינה או לבנזן) וטיפול כימותרפי (קרוי גם therapy related MDS). לרוב המחלה השניונית נוטה להיות קשה יותר מהראשונית מאחר שהיא נוטה להתפתח במקרים רבים יותר ל-AML (לויקמיה מיאלואידית חריפה).
MDS היא מחלה חד-שבטית (מונוקלונאלית) אשר מאופיינת בהתרבות משמעותית של תאים במח העצם שלא מצליחים לצאת אל הדם ההיקפי. מח העצם עשיר בתאים שעברו שינויים מורפולוגיים שונים ופתולוגיים, אשר יכולים להיות משורה אחת או יותר, בעוד שבדם הפריפרי יש ציטופניה (מיעוט של כל או חלק מסוגי תאי הדם השונים). בחלק גדול מהמקרים מופיעות הפרעות כרומוזומליות אופייניות.
תסמין קליני.
התסמינים הקליניים ברובם אינם ספציפיים, וקשורים בעיקר לציטופניה בדם. חלק מהתסמינים יהיו:
רבים מהחולים לא מציינים תסמינים קליניים כלשהם (א-סימפטומטיים) והמחלה מתגלה במהלך בדיקות דם רוטיניות- לצורך האבחנה כאמור, יש לשלול אנמיה, תרומבוציטופניה או לויקופניה מסיבות אחרות, וכן למצוא שינויים דיספלסטיים במח העצם.
סיווג תתי המחלה.
בשנים 1974–1975 סווגו תתי הסוגים של מחלה זו על ידי ה- FAB (French American British classification) ל-5 קבוצות:
מבין תת-הקבוצות האמורות, הפרוגנוזה הגרועה ביותר היא באנמיה רפרקטורית עם רמות בלאסטים שבין 21%–30%.
דירוג ה- FAB שימש פתולוגים וקלינאים במשך כ־20 שנה, כאשר החל משנת 1997 פורסם דירוג חדש המתבסס גם על אחוז הבלאסטים במח העצם, מאפיינים ציטוגנטיים ועוד. החל מ-2008 פרסם ארגון WHO דירוג חדש המבוסס על ממצאים גנטיים נוספים.
תסמונת 5q.
נמצא, כי אובדן הזרוע הארוכה של כרומוזום 5 מקושרת לשינויים דיספלסטיים בתאי גזע המטופוייטים וגורמת ל-MDS. בשנת 2005 נמצא כי התרופה lenalidomide יעילה לטיפול בחולים עם תסמונת זו.
טיפול.
בשנים האחרונות משתמשים במערכת הסיווג IPSS, אשר מעניקה "נקודות" לכל חולה בהתבסס על שלושה מאפיינים עיקריים:
הטיפול במרבית המקרים כולל מתן עירויי דם וטסיות, אנטיביוטיקה, Epo (אריתרויפויטין- לחידוש תאי הדם האדומים) ומתן פקטורי גדילה כגון G-CSF. אצל חולים צעירים ניתן לטפל באמצעות השתלת מח העצם.
שלוש תרופות חדשות אושרו לאחרונה על ידי ה- FDA באשר לטיפול ב- MDS:
אצטדיון הפועל בפתח תקווה
אצטדיון הפועל פתח תקווה
איצטדיון הפועל פתח תקווה
איצטדיון האורווה
איצטדיון הפועל בפתח תקווה
קרב טראסימיני
כריס באקלי
כריסטופר סבסטיאן "כריס" באקלי (באנגלית: Christopher Sebastian "Chris" Buckley; 9 בנובמבר 1886 - 11 בינואר 1973) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הבלם הקדמי.
ביוגרפיה.
באקלי נולד בעיירה אורמסטון שבמנצ'סטר, ולמד במכללה האקסבייריאנית בעיר הולדתו ובמכללה קתולית במנצ'סטר. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצות החובבניות ויקטוריה פארק, מנצ'סטר שיפ קאנאל וקבוצת המילואים של מנצ'סטר סיטי, וב-1905 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהליגה הדרומית. שנה אחת לאחר מכן חתם באסטון וילה, והשתתף ב-20 משחקים לפני ששבר את קרסולו במשחק מול מנצ'סטר יונייטד במחזור הפתיחה של עונת 1907/1908. בגלל הפציעה הזו הוא נעדר מהמגרשים למשך יותר משנה.
הוא המשיך לשחק עבור אסטון וילה לאחר שהחלים מפציעתו, וזכה עמה באליפות הליגה הראשונה בעונת 1909/1910. בשש עונותיו בווילה פארק רשם לזכותו 144 משחקי ליגה. ב-1911 זומן למבחנים של נבחרת אנגליה, אך בסופו של דבר לא זומן לסגל. באותה שנה ייצג את נבחרת העיר ברמינגהאם במשחק מול הנבחרת המקבילה מלונדון. ב-1914 עבר לארסנל מהליגה השנייה, ושיחק שם בעונה האחרונה של כדורגל תחרותי לפני השעיה המשחקים בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בתקופת המלחמה הוא הבקיע שער אחד ב-33 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל, והופיע כשחקן אורח גם בברמינגהאם סיטי ובמנצ'סטר יונייטד.
הוא היה בן 31 כשחודשו תחרויות הכדורגל, ושיחק בארסנל במשך שתי עונות נוספות לפני ששבר את רגלו בעונת 1920/1921 ואיבד את מקומו בהרכב לאלכס גרהאם. בסך הכל הוא השתתף ב-59 משחקים במדי ארסנל, בהם הבקיע 3 שערים. לאחר פרישתו מכדורגל החל לעסוק בחוואות בעיירה רדיץ', והחזיק בבעלותו מחסן גדול במנצ'סטר. ב-1936 התמנה לחבר הדירקטוריון של אסטון וילה. הוא כיהן כיושב ראש המועדון בין 1955 ל-1966. הוא פרש מתפקידו כדירקטור ב-1967, ומת כעבור שש שנים.
אחיו הגדול היה פרנק באקלי, ששיחק במנצ'סטר סיטי ובדרבי קאונטי, ואימן מספר קבוצות כגון בלקפול, האל סיטי, וולסול ולידס יונייטד.
ישיבת ארץ ישראל
ג'ורג' קריסטל
ג'ורג' קריסטל (George Chrystal; 8 במרץ 1851 - 3 בנובמבר 1911) היה מתמטיקאי סקוטי. נולד בכפר אולדמלדרם שבחבל אברדינשייר בסקוטלנד. אביו היה סוחר תבואה ואחר-כך בעל אדמות חקלאיות. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות, התקבל ב-1867 לאוניברסיטת אברדין. ב-1872 עבר לקולג' פטרהאוס שבקיימברידג'. את ההבדל בין אופי הלימודים באוניברסיטאות שבסקוטלנד ובאנגליה הסביר קריסטל באמצעות אנלוגיה מתחום הבישול: "בעוד שאת הבישול הסקוטי אפשר לתאר כקל ומגוון, הבישול האנגלי מצטיין בשפע של חומרי גלם טובים, אך ללא גיוון, ובהכנה לקויה המולידה מנות כבדות ובלתי ניתנות לעיכול".
קריסטל סיים את לימודיו בהצטיינות (לצד ויליאם ברנסייד) ב-1875, ונבחר כחבר זוטר בקולג' קורפוס קריסטי של האוניברסיטה. לצד חובות ההוראה שלו שם, עסק קריסטל, בהנחייתו של ג'יימס קלארק מקסוול, בבדיקות מעבדה של חוק אוהם. ב-1877 קיבל מינוי של פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת סנט אנדרוז, שם הוכיח עצמו כמורה מצטיין, ואף התבקש לכתוב כמה ערכים עבור המהדורה התשיעית של האנציקלופדיה בריטניקה, שהראשונים ביניהם היו "חשמל" ו"אלקטרומטר". ב-1879, לאחר שקיבל מינוי קבוע באוניברסיטת אדינבורו, נשא לאשה את מרגרט אן בלפור. שנה אחר-כך נבחר לחברה המלכותית של אדינבורו, ושירת בסופו של דבר (מ-1901) כמזכירהּ. לצד פעילותו המחקרית, שבה למד תחומים שונים בגאומטריה לא אוקלידית, בדטרמיננטות וחתכי חרוט, באופטיקה ובמשוואות דיפרנציאליות, גילה קריסטל עניין גם במערכת החינוך הסקוטית, ואף כתב ספר לימוד באלגברה תיכונית, שזכה לשבחים כספר הטוב ביותר בנושא בשפה האנגלית.
קריסטל היה בין המעצבים של חוק האוניברסיטאות הסקוטי (1889) שהסדיר, בסדרה של מעשי חקיקה של הפרלמנט הבריטי, את המבנה הארגוני והעצמאות של האוניברסיטאות הוותיקות של סקוטלנד. היה גם בין המייסדים של החברה המתמטית של אדינבורו.
קריסטל נבחר לדיקן הפקולטה לאמנויות של אדינבורו ב-1891, והוביל שם מהלך שבסופו קיבלו התלמידים חופש לבחור את מקצועות הלימוד שלהם. ב-1911 זכה במדליה מלכותית מטעם החברה המלכותית הבריטית, על עבודתו בחקר זרמי המים באגמים הסקוטיים, שעבורה יישם שיטות תאורטיות ומעשיות של הידרודינמיקה.
למרות היותו מורה סוחף וכריזמטי, ולמרות ההערכה הרבה שלה זכה מן הסטודנטים באדינבורו, לא היו לקריסטל תלמידי דוקטורט, למעט אחד - ג'וזף ודרברן, שסיים את לימודיו ב-1908.
מעלה (דרך)
מעלה הוא דרך, שביל או מעבר המתגבר על הבדלי גובה גאוגרפיים בתוואי המאפשר את המעבר דרכו. במעברי הרים יש בדרך כלל שני מעלות המובילים לנקודה נמוכה יחסית ברכס, בדרך כלל גיא או אוכף, המאפשרים מעבר קל יחסית של הרכס. מעלה ידוע בישראל הוא מעלה עקרבים שהיה מעלה קשה ומפותל בדרך מהערבה להר הנגב.
היסטוריה.
לפני התקופה הרומית המעלות נבנו כדרכים על ידי סיקול של אבנים לצידי התוואי, ובניית מצדים ומבנים שצפו על הדרך. בזמן המרד הגדול החלו הרומאים לסלול דרכים בארץ ישראל, וחלק מהמעלות ששימשו בתקופות קדומות הפכו לדרכים שנסללו בשיטה הרומית, כלומר הונחה בהן תשתית שנועדה למנוע את שקיעת הדרך, הדרך רוצפה, נעשו חציבות כדי לאפשר תנועה יותר קלה לאדם ובהמה, וניבנו קירות תמך, והוצבו בהן אבני מיל. דוגמאות למעלות מסוג זה הם:
חלק מהמעלות ששימשו דרכים חשובות בתקופות קדומות, כגון מעלה זרון בדרום ים המלח ששימש דרך חשובה בתקופת הברונזה הקדומה 2–3, ובתקופה ההלניסטית, כאשר בתקופות אלו הוקמו מבנים שצפו על הדרך, איבדו את חשיבותן בתקופה הרומית ביזנטית והפכו לשבילים. הדרך ששימשה באזור זה היא מעלה בוקק, שבו נבנתה מצודה ביזנטית. מעלה ג'יפנה ששימש דרך חשובה מלוד לירושלים בתקופה ההלניסטית, נזנח בתקופה הרומית, ומעלה בית חורון החל לשמש כדרך ראשית לירושלים.
מעלות בתנ"ך.