בתקופת ההתבגרות מתרחשים גדילה לגובה ועלייה במשקל. הגוף מקבל כ-25% מהגובה הסופי וכ-40% מהמשקל הסופי במשך ההתבגרות. איברי המין של המתבגר מתפתחים. גוברת התשוקה המינית. אצל הבנות מתחיל מחזור הווסת סביב גיל 12, כשנתיים לאחר תחילת הצמיחה לגובה, ואצל הבנים מיוצר הזרע לראשונה בגיל 12 ומעלה. כיום, הגיל הממוצע בעולם המערבי לקבלת מחזור הוא 12.5 שנים. גיל קבלת המחזור הראשון הולך ופוחת במאה הנוכחית. כמו כן, מופיעים שׂיעור, הזעה ולפעמים אף פצעי עור ("אקנה"). כתפי הבנים מתרחבות. הם בונים מסת שריר וקולם נעשה עמוק יותר. ההתבגרות הגופנית של הנערה, מפגישה אותה עם ההיבטים של הנשיות ותהליכי הפריון, הטעונים רגשות מעורבים. המחזור החודשי, צמיחת החזה וסממני המין האחרים, טעונים משמעויות אישיות וחברתיות כבדות משקל. בנים גובהים במשך יותר זמן, אך הצמיחה שלהם מתחילה מאוחר מזו של הבנות. בנות גובהות בקצב המהיר ביותר בגיל 12, ובנים – בגיל 14. הצמיחה המואצת מביאה לשינויים ביחסים בין חלקי הגוף.
שינויים פסיכולוגיים.
ההתבגרות כוללת שינויים רגשיים, חברתיים וקוגניטיביים; כשבמרכז ההתבגרות הנפשית עומד המעבר של האדם מתלות בהורים לעצמאות וזהות עצמית. הניסיון להגדיר את הזהות העצמית ואת עצמאותו של המתבגר מביא עמו התנגשויות בין אינטרס וסמכות ההורים, ויוצר מתחים בין המתבגר להוריו. מצבי הרוח המשתנים והבלתי צפויים תורמים גם הם למתחים אלו.
בגרות.
תקופת הבגרות היא התקופה במהלך חייו של האדם, החלה לאחר תקופת גיל ההתבגרות. היא הארוכה בחיי האדם, והתפתחותו בשלב זה מאיטה. יש המחלקים את הבגרות לשלוש תת-קטגוריות: בגרות מוקדמת, אמצע הבגרות, ובגרות מאוחרת.
למעשה, מבחינה התפתחותית קשה להגדיר מיהו אדם בוגר. לבגרות מספר היבטים, שלא כולם מתרחשים בגיל אחד מסוים. הבגרות מבחינה גופנית מגיעה בסביבות גיל שש עשרה; הבגרות מבחינה נפשית (חברתית, רגשית) תלויה בגורמים משתנים שונים ויכולה להימשך עד לסוף שנות העשרים ואף תחילת השלושים. הבגרות הכלכלית מגיעה עם התבססות כלכלית עצמאית. בעוד סיום גיל ההתבגרות קשה להגדרה, הרי שכאדם בוגר רואים אדם שעבר את גיל ההתבגרות; אם כן, הגיל המקובל לסיום גיל ההתבגרות - תחילת שנות העשרים - הוא הגיל בו מתחילה הבגרות.
תכונות האדם הבוגר כוללות לרוב: שליטה עצמית - ריסון ושליטה ברגשות; יציבות - אישיות יציבה, כוח; עצמאות - יכולת אדם לפקח על עצמו; רצינות - היכולת להתמודד עם החיים באופן רציני וענייני; אחריות - אמינות, נשיאה בתוצאות והיכולת לבוא בהתחייבות; שיטתיות/טקט - היכולת לתכנן לעתיד ולפעול בהתאם; כוח סבל - היכולת להתמודד עם קשיים; ניסיון - הבנה ופתיחות; אובייקטיביות - ריאליזם ופרספקטיבה.
גיל המעבר.
גיל המעבר הוא שלב טרום ההזדקנות, והוא כולל שינויים פיזיולוגיים וביולוגיים המתרחשים לקראת ההזדקנות. יש אבחנה בין גיל המעבר אצל נשים (מנופאוזה), המוכר יותר, ומשמש לתיאור הזמן בו מפסיק הווסת, לבין גיל המעבר אצל גברים (אנדרופאוזה), שהוא מונח שהשתרש בשנים האחרונות ומהווה הגרסה הגברית לגיל המעבר הנשי, וכולל שינויים פיזיולוגיים הגורמים להפרעות שונות. התופעה אצל הגבר אינה חדה כל כך, והיא יותר הדרגתית. השינויים בגיל המעבר משפיעים על ההיבטים החברתיים, הנפשיים, הרגשיים והקוגניטיביים של האדם.
גיל המעבר הנשי.
אצל האישה, תקופת גיל המעבר אורכת בין שנתיים לעשר שנים. לעומת הגבר, מערכת הרבייה אצלה מפסיקה להיות כשירה בגיל חמישים ואחת (גיל המעבר) בממוצע במדינות המפותחות. הסיבה לכך היא הפסקת הביוץ והמחזור. אישה, שלא כגבר, אינה מייצרת בחייה ביציות. בשעת הלידה יש לאישה כ-400,000 ביציות שהן כרבע מסך כל הביציות שהיו לה בהתחלה. בגיל ההתבגרות יש לאישה רק אחד חלקי 13 מסך זה, וקצב איבוד הביציות ממשיך להיות קבוע עד גיל 35 בערך, ואז קצב האיבוד מכפיל את עצמו. הפסקת הביוץ והמחזור מתרחשת בגיל המעבר, כשלא נותרו בשחלות כמות מספקת של ביציות כדי לייצר מספיק הורמונים לצורך השלמת המחזור. תופעות נלוות מתבטאות באי שקט, עצבנות, כאבי ראש, ירידה בזיכרון, דופק מהיר, סחרחורות, הפרעות בתחושה בגפיים, עלייה במשקל, יובש בנרתיק ועוד.
גיל המעבר הגברי.
אצל הגבר התופעה של גיל המעבר, כאמור, אינה חדה כל כך, אלא יותר הדרגתית. בתהליך הכניסה לגיל המעבר עלול הגבר לסבול מחולשה, עייפות, שינויים במצב הרוח, נדודי שינה, ירידה במסת השרירים, דיכאון, ירידה בליבידו, התמעטות האנרגיה, אובדן שיער ברגליים ולעיתים גם גלי חום והזעות. בדומה לאישה, גם אצל הגבר, תופעות גיל המעבר נובעות משינויים במערכת הרבייה. ככל שהגבר מזדקן הוא מייצר פחות מההורמון טסטוסטרון. הירידה בייצור היא כאחוז אחד בכל שנה, והיא מתחילה בערך מגיל ארבעים. גם ייצור תאי הזרע ליום יורד ככל שהגבר מזדקן, וכך גם מופחתים תאי הזרע הפעילים. הטענה הנפוצה היא שהשינויים האלה במערכת הרבייה הגברית נובעים מהירידה ברמות הטסטוסטרון בדם, אך טענה זו אינה מבוססת מספיק ואין ידוע בבירור אם אכן השינויים נובעים מרמת טסטוסטרון נמוכה, היות שאצל חלק מהגברים יש רמת טסטוסטרון גבוהה יותר בגיל שבעים מאשר אצל צעיר בגיל עשרים. לא כל החוקרים מסכימים לקבל את ההקבלה של גיל המעבר הנשי עם גיל מעבר גברי, כביכול. אנשי מקצוע מסוימים מתייחסים להיחלשות הגבר והשינויים במערכת הרבייה שלו, כחלק מהזדקנות טבעית, המתרחשת החל מגיל 45 בקירוב; ומסרבים לקבל את התופעה אצל הגבר כ"גיל מעבר".
הזדקנות.
הזדקנות היא תהליך בלאי ביולוגי המתרחש בכל יצור רב תאי ובכלל זה בגוף האדם. תהליך ההזדקנות מתרחש כאשר תאים זקנים מתים בקצב גבוה יותר מהקצב בו נוצרים תאים חדשים. ההזדקנות מושפעת מאלמנטים תורשתיים וסביבתיים, ואף על פי שקיימות מספר תאוריות על הסיבות הביולוגיות להזדקנות, למעשה אין הסבר ביולוגי מבוסס מדוע מזדקנים.
אצל אדם החי בחברה עם חקלאות ורפואה מודרניות, מקובל להגדיר את תחילת התהליך בין גיל 40 ל-50 ומוות מסיבוכים קשורי זקנה מגיע אחרי גיל 75. אולם בחברות אנושיות שחיו בתנאים אחרים בלאי ביולוגי ומוות מזקנה הגיעו בגילים מוקדמים בהרבה. קשה להצביע במדויק על גיל שיא הכושר באדם. תפקודים שונים של האדם נעשים באיכותם המיטבית בגילים שונים הן משום שהגוף מוכן יותר לקראתם והן משום תפקודים שונים דורשים ניסיון נצבר שונה. גיל שיא הכוח של מערכת התנועה הוא כנראה גיל 17. גיל השיא של היכולת הקוגניטיבית קשה להגדרה. הגיל המיטבי ללמידת דיבור בשפה חדשה הוא הגיל הרך. למידת כתיבה וקריאה אפשרית בגיל הרך אולם היא קלה יותר בסביבות גיל חמש או שש. ההזדקנות כרוכה בשינויים פיזיולוגיים, ביולוגיים, סוציאליים, רגשיים ונפשיים. הגרונטולוגיה, תחום המחקר המדעי של הזדקנות האדם, מגדירה את ההזדקנות כתהליך ביו-פסיכו-סוציאלי. כושר הזיכרון נחלש עם ההזדקנות.
שינויים גופניים.
עם חלוף השנים, שינויים גופניים רבים בולטים לעין כגון שיער לבן. כמו כן, הקמטים מתרבים כשהעור מאבד את גמישותו. בנוסף, גיל העמידה מביא עמו לעיתים לעלייה במשקל ואחריה ירידה של ממש עם התקדמות הגיל. אנשים זקנים נוטים לאבד מגובהם עקב דחיסת חוליות השדרה. איברים פנימיים רבים, כמו: לבלב, טחול, כליות, ריאות וכבד קטנים אצל אנשים זקנים, ויעילותם במילוי תפקידם פוחתת. מתופעות תהליך ההזדקנות הן ירידה ביכולת הראייה והשמיעה וירידה בכושר המיני. מחזור הדם מושפע אף הוא מתהליך ההזדקנות. יעילות פעולת השאיבה של הלב פוחתת, ותגובת הלב לפעילות גופנית או לחץ, המתבטאת בהגברת קצבו, מוחרפת. כלי הדם שבגוף מאבדים מגמישותם, ונוטים אף להתפתל. העצמות נעשות פריכות וכך גדל הסיכוי כי עצמותיהם של קשישים ישברו בנפילה או בתאונות אחרות. הגוף נעשה רגיש לשינויים חדים בטמפרטורה, וההתאוששות ממחלות עלולה להמשך זמן רב. הנטייה ללקות בזיהומים, והסיכון לחלות בסרטן ובמחלות אחרות אף הוא גדל.
הזדקנות הגוף ניכרת בצורך באמצעי טכנולוגיה מסייעת: כמעט כל אדם מעל גיל חמישים זקוק למשקפי קריאה, מעל גיל שבעים לשיניים תותבות ומעל גיל שמונים למקל הליכה ולמכשיר שמיעה.
זקנה.
תקופת הזִקנה היא טווח הגילים הסמוך לסיום מחזור החיים של האדם הממוצע. בניגוד לשלבים מוקדמים יותר בהתפתחות האדם, הרי שהזקנה היא דבר אינדיבידואלי ודיפרנציאלי, השונה מהותית מאדם לאדם. למרות זאת מבחינים הגרנטולוגים בין ארבעה שלבים בזקנה, שלמרות השוני הרב ניתן לעיתים קרובות להכליל לגביהם: זקנה צעירה - בגילים 65 עד 75, בקירוב; זקנה אמצעית - בגילים 75 עד 85, בקירוב; זקנה מופלגת מגילאי 85 עד 95 בקירוב; והשלב הרביעי, - שנוסף לאחרונה לאור העלייה בתוחלת החיים בעולם -, היא זקנה מופלגת מאוד, מגיל 95 ומעלה. יכולות ההתחדשות הביולוגיות מוגבלות יותר באנשים זקנים, ונטייתם למחלות וסינדרומים גבוהה.
הזקנה היא מצב של אובדנים רבים. קוצר הזמן יחסית, שבו מתרחשים האובדנים, וריבויים, מקשים על ההתמודדות ומהווה גורם לחץ משמעותי. בין האובדנים הקיימים בזקנה ניתן למנות אובדן כלכלי, אובדן פיזי, אובדן קוסמטי, אובדן בריאותי, אובדן חברתי וסיוע ואובדן מנטלי.
סיפוק מול ייאוש.
אדם המגיע לגיל זקנה יכול להיות במקרים רבים מאושר. למרות הקשיים הפיזיים והבריאותיים, יכול האדם למצוא לעצמו תחומי עיסוק מעניינים ופוריים, לשמור על רשת חברתית תומכת, ולמצות את השלבים של סיפוק והשלמה חיובית עם שלב זה בחייו.