בשנת 1946, המפלגה הקומוניסטית הסובייטית החלה בהתקפות על כמה אינטלקטואלים ואמנים יוצרים. יחד עם קורבנות אחרים של התקפות אלה, כמו אנה אחמטובה הואשם אוסמרקין בפורמליזם ובהפצת השפעה מערבית באמנות הסובייטית. נאסר עליו ללמד ולהציג את יצירותיו, ולכן נותר ללא כל הכנסה. במהלך שנותיו האחרונות, אוסמרקין היה מנותק לחלוטין מהחיים הציבוריים הסובייטיים והפך לאמן מחתרת, המביע את עצמו בציור.
הוא מת ב-25 ביוני 1953 בזמן שעבד על ציור נוף ליד מוסקבה.
קישורים חיצוניים.
BIOS (סרט)
איליה משקוב
איליה איבנוביץ' משקוב (ברוסית: Ilya Ivanovich Mashkov; : 29 ביולי 1881 - 20 במרץ 1944) היה אמן רוסי, מהציירים המשמעותיים ובו בזמן האופייניים ביותר בחוג האוונגרד במוסקבה, עד המהפכה ב 1917.
ביוגרפיה.
הוא נולד בכפר קוזקים על נהר דון ליד וולגוגרד, 29 ביולי 1881 במשפחת איכרים. לאחר שהגיע למוסקבה בשנת 1900, למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה, שבין מוריו היו קונסטנטין קורובין ולנטין סרוב. ב-1909 גורש מבית הספר בגלל החשיבה החופשית האמנותית שלו. הוא נסע הרבה כסטודנט, ביקר במספר מדינות במערב אירופה, וגם בטורקיה ובמצרים. הוא היה חבר באגודות "Mir iskusstva" (״עולם האמנות״) וקבוצת אוונגרד במוסקבה, לפעמים ביקר בכפר שלו.
עבודתו היצירתית שיקפה את מהפכת הצבע של המאה ה-20. החידושים האמנותיים של פול סזאן ואנרי מאטיס ניכרו בציוריו שהכילו את האנרגיה המלאה של אמנות עממית. ביטוי צבע סוער, עם אנרגיה חיונית, משולב בחוקי הסימטריה הראשונית האופייניים לסצנות עירוניות. האמן השיג אקספרסיביות מיוחדת בטבע דומם, הז'אנר האהוב עליו. הוא תיעד את העולם החומרי, עיבה צורות, השתמש בניגודי צבעים והגזים את הטקסטורה ויצר נוסחאות ציוריות חזקות.
בנוסף לז'אנר הראשי של טבע דומם, יצר משקוב פורטרטים תיאטרליים. בשנות ה-1920 -1930 ניסה האמן למזג את הישגיו החדשניים עם עידון הציורים של מאסטרים ותיקים. מאוחר יותר האמן פעל לפי עקרונות הריאליזם הסוציאליסטי. בהיותו נאמן לאהבתו הגדולה לטבע, המשיך לייצר יצירות מופת (טבע דומם. אננס ובננות, 1938).
איליה משקוב החל להציג בתערוכות מאז 1906.
בשנת 1913 הוא השתתף בתערוכה הבינלאומית של סרקל דה ל'ארט מודרני באמסטרדם ב-1924 הוצגו עבודותיו של משקוב בארצות הברית ובוונציה.
הוא נפטר במוסקבה ב-20 במרץ 1944.
ביוני 2013 במהלך שבוע האמנות הרוסית בלונדון, כריסטי'ס מכרה את טבע דומם עם פירות של משקוב תמורת שיא של 7.3 מיליון דולר. הציור, בהופעת הבכורה שלו בשוק האמנות, הוערך במקור ב-1.5-2.3 מיליון דולר. טבע דומם עם פירות תואר כ"דוגמה הטובה ביותר של נאו-פרימיטיביות רוסי."
סופיה קילגרן
ראלף באקשי
מוסטר
מריה מעלוף
מריה מעלוף (בערבית: ماريا معلوف) היא עיתונאית לבנונית נוצרית-מארונית מנחת טלוויזיה, מוציאה לאור וסופרת, הידועה בעמדתה נגד חזבאללה והמשטר הסורי.
ב־2017 היא עוררה מחלוקת כשקראה לישראל להתנקש בחיי חסן נסראללה, היא זומנה לחקירה והואשמה בשיתוף פעולה עם ישראל. בתמורה היא עצמה תבעה את נסראללה באשמת רצח ואונס.
בשנת 2021, בעקבות ביקורתה נגד החזבאללה ואיומים על חייה נמלטה לארצות הברית ואף התראיינה לתקשורת הישראלית.
ביוגרפיה.
מעלוף נולדה בזחלה למשפחת מעלוף הידועה וסיימה את לימודיה התיכוניים בקהילת האחיות המארוניות למשפחה הקדושה.
לאחר מכן הצטרפה לפקולטה למדעי החברה ב, בעלת תואר שני בסוציולוגיה פוליטית מאוניברסיטת ליון.
טלוויזיה.
היא הכינה והגישה את התוכנית הפוליטית "בילה רקיב" ברשת הטלוויזיה החדשה , וכן הנחתה את התכנית "עם מריה מעלוף" ברשת NBN. בנוסף, היא הגישה תוכנית פוליטית ערבית בטלוויזיה המצרית El Mehwar, ושימשה המנחה בערוץ הטלוויזיה Hawas ותוכנית טלוויזיה ברשת Saudi 24.
היא הייתה העורכת הראשית והבעלים של אתר החדשות הפאן-ערבי אל-רוואד "(الرواد)".
ולז' מוסטר
מקס פנסון
מקס זכרוביץ' פנסון (ברוסית: Макс Захарович Пенсон; 1893–1959) היה צלם עיתונות וצלם יהודי-רוסי בברית המועצות, הידוע בצילומי אוזבקיסטן. פנסון הוא אחד הנציגים הבולטים של הצילום מהתקופה הסובייטית, במיוחד האוונגרד הרוסי, הנערץ על ידי דמויות מפורסמות כמו סרגיי אייזנשטיין. עבודותיו של פנסון הוצגו בתערוכות ברחבי העולם, בחסות אנשים כמו רומן אברמוביץ' והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
ביוגרפיה.
פנסון נולד למשפחה יהודית של כורך ספרים עני בשנת 1893 בעיירה הקטנה וליז' שבמחוז ויטבסק. עד מהרה עבר לווילנה שם נרשם לבית הספר לאמנות. בשנת 1914 הוא נאלץ כיהודי לעבור עם משפחתו לקוקאנד בטורקסטן.
לאחר המהפכה הרוסית של 1917 הוא ייסד בית ספר לאמנות בקוקאנד בניהולה של הוועדה המהפכנית של העיר. הוא הפך למנהל ולימד ציור ל-350 ילדים אוזבקים בבית הספר. בשנת 1921 חייו השתנו באופן דרמטי כשהשיג מצלמה. הוא הפך לאחד הצלמים המקצועיים הבולטים של אוזבקיסטן ולמעשה בברית המועצות בתקופה 1920–1940, לכידת את אנשיה וההתקדמות הכלכלית של המדינה, וצילם למעלה מ-30,000 תצלומים עד 1940.
הוא עבר לטשקנט, בירת אוזבקיסטן ומ-1926 ועד 1949 עבד בעיתון הגדול ביותר במרכז אסיה, "פרבדה ווסטוקה" (אמת המזרח). במהלך שנות ה-30 הוא היה פורה במיוחד בצילום עבודות ההנדסה הציבוריות באוזבקיסטן ובתיעוש סחר הכותנה במדינה. תמונותיו של פנסון הופצו בהרחבה על ידי סוכנות הידיעות הסובייטית טאס ובשנת 1933 הוצגו צילומיו בכרך נרחב שהציג את ההתקדמות הכלכלית בברית המועצות ״ברית המועצות: שלב הבנייה״.
בשנת 1940 פגש פנסון את סרגיי אייזנשטיין שחלק שחים לעבודתו ולחשיבותה בתיעוד היסטורי.
חיים אישיים.
ב-1948 העלייה באנטישמיות בלחץ יוסיף סטלין אילצה את פנסון לעזוב את תפקידו בן 25 השנים בעיתון ״פרוודה ווסטוקה״. לפנסון היו שלושה ילדים. בנו, מירון פנסון, הפך לצלם קולנוע בולט בתקופת ברית המועצות. נכדו, מקסים פנסון, הוא צלם מסחרי בולט, מוציא לאור, מעצב ויזם בטשקנט. קרובי משפחתו של פנסון כוללים גם את רון ארד, מעצב, אמן ואדריכל ישראלי בולט, ואת עתר ארד, כנר ישראלי, בנוסף לבוריס פנסון, מסורב עליה סובייטי בולט.
מקס פנסון נפטר ב-1959 באוזבקיסטן.
מורשת.
אף שרבות מיצירותיו של פנסון נהרסו במהלך רעידת האדמה בטשקנט ב-1966, משפחתו הצליחה לשחזר חלק מרשים מיצירותיו. מספר רב מיצירותיו של פנסון נמצאות בבית הצילום של מוסקבה. בשנת 2006, המיליארדר הרוסי רומן אברמוביץ' נתן חסות לתערוכה של צילומי אוזבקיסטן של פנסון בהסכם עם בית הצילום של מוסקבה ב-29 בנובמבר 2006 באוסף גילברט בבית סומרסט בלונדון.
אברמוביץ' מימן בעבר את התערוכה "התנגדות שקטה: צילום רוסי 1900 – 1930" באותה גלריה ב-2005, שאורגנה גם היא על ידי בית הצילום במוסקבה.
התערוכות האחרונות של יצירותיו של פנסון היו במרכז התרבות הרוסי (לונדון) בין 30 בנובמבר ל-2 בדצמבר 2010 ובגלריה בניו יורק מ-5 באפריל עד 13 במאי 2011.
תיכון רוואבי לבנות
תיכון רוואבי לבנות (בערבית: مدرسة الروابي للبنات) היא מיני סדרת טלוויזיה ירדנית על השפעת בריונות על נשים צעירות, בבימויה של תימא שומלי ובהפקת Filmizion Productions (מטעם נטפליקס).
המיני-סדרה בת שישה חלקים עלתה לראשונה ב-32 שפות וב-190 מדינות בנטפליקס ב-12 באוגוסט 2021. דובבה ליותר מ-9 שפות, כולל אנגלית, ספרדית, איטלקית, צרפתית, גרמנית וטורקית. זוהי סדרת המקור הירדנית השנייה של נטפליקס אחרי ג'יני.
עלילה.
לאחר שקבוצת בנות עוברות התעללויות והצקות בבית הספר הפרטי שלהן, הן מתכננות נקמה. עם זאת, התוכניות שלהן מובילות לתוצאות שמקשות להבדיל בין הקווים הדקים שבין בריון לקורבן.
הפקה.
כאשר תימא שומלי הגתה את הרעיון לסדרה, היא לא חשבה דווקא על הפצת הסדרה בנטפליקס . על פי ראיון שהעניקה שומאלי לטלוויזיה עמאן, "פלטפורמת הסטרימינג העולמית אהבה את התוכנית ותרגמה אותה למספר שפות". שומאלי גם ציינה באותו ראיון שמטרתה הייתה ליצור דיאלוג על המושג בריונות, שכן כשהיא עלתה לא נעשה שימוש במושג "ולא ידענו מה המשמעות של בריונות, אבל חיינו את זה. לא ידענו על זה". שומלי התייחסה גם לכוונתה להציג קולות של נשים, כי "דבר אחד שתמיד מצאתי שחסר לי ברוב התוכניות שמדברות על נשים הוא התפיסה הנשית בנושאים שלהן. אז התכנסתי סביב צוות מבריק של נשים כדי לעבוד על פיתוח וביצוע החזון היצירתי של התוכנית. יחד, דמיינו ובנינו את האלמנטים של עולם אל רוואבי, החל מהדמויות, עיצוב התפאורה, הצבעים, התאורה ואפילו המוזיקה." מאוחר יותר, ב-13 באפריל 2019, הודיעה שומלי לעוקביה בפייסבוק שהיא עובדת על יצירת סדרת נטפליקס ערבית מקורית, בשיתוף חברת ההפקות הירדנית שלה Filmizion Productions, שכותרתה "תיכון רוואבי לבנות".
ביקורת.
בדומה לסדרה "ג'יני" הסדרה עוררה סערה בירדן על חשיפת המציאות הקשה של בני נוער בעולם הערבי.
התרסקות מטוס קינג אייר בפיידאג'י ג'י קראצ'ינגה
ב-5 בנובמבר 2021 התרסק מטוס קינג אייר ארבעה קילומטרים משדה התעופה קראצ'ינגה, בפיידאג'י ג'י קראצ'ינגה , ליד קראצ'ינגה , ברזיל. במהלך התאונה נהרגו כל חמשת האנשים שהיו במטוס, בהם הזמרת-יוצרת הברזילאית מריליה מנדונסה.
חקירות.