אופי הממשל בישראל הוא דמוקרטיה פרלמנטרית רב-מפלגתית. בשיטת ממשל זו, ראש הרשות המבצעת, ראש הממשלה, הוא אחד מחברי הכנסת שהצליח להרכיב ממשלה הנהנית מרוב קואליציוני בכנסת. כנסת שבה אף אחד מחברי הכנסת לא מצליח להשיג רוב קואליציוני התומך בממשלה בראשותו, מתפזרת, ונערכות בחירות לכנסת חדשה. מערכת בחירות כלליות לכנסת הן אירוע המצריך משאבים כלכליים וחברתיים מהמדינה, ולכן במקרה כזה בו לא מוקמת ממשלה חדשה והמדינה הולכת למערכות בחירות באופן תכוף, המערכת השלטונית מתקשה לתפקד לאורך זמן רב, דבר העלול להזיק למדינה. בעקבות זאת, במצב של מבוי פוליטי סתום, לעיתים מוצעת נוסחה, בה מפלגות או גושים פוליטיים שבמערכת הבחירות היו משני צידי המתרס הפוליטי והצהירו כל אחת על מועמד ממפלגתם לראשות הממשלה - ישלבו ידיים ויקיימו הסכם פשרה בו נציגי המפלגות או הגושים הפוליטיים יכהנו כראשי הממשלה לסירוגין, והמפלגות או הגושים הפוליטיים המשתפים פעולה במסגרת ההסכם ייקחו חלק בממשלה ובקואליציה. בכך עשויה הכנסת להביע את אמונה בממשלה חדשה מבלי לגרור את מדינת ישראל לבחירות נוספות שמחירן רב.
סוג נוסף של הסכם רוטציה בראשות הממשלה שהוצע בישראל הוא הסכם רוטציה פנים מפלגתי, והוא מיועד בעיקר למקרה של איחוד בין מפלגות לקראת הבחירות לכנסת. במסגרת ההסכם, שאף מוצג לציבור הבוחרים, במקרה בו תנצח המפלגה בבחירות - יכהנו בראשות הממשלה לסירוגין יותר מחבר כנסת אחד מהרשימה. בניגוד להסכם רוטציה בין שתי מפלגות יריבות - הסכם רוטציה פנים מפלגתי לא יצא לפועל בישראל, שכן הרשימות שהציגו הסכמים כאלה לא ניצחו בבחירות, או שקודם לכן, בניסיון להעלות את מספר המצביעים למפלגה, בוטל הסכם הרוטציה ערב הבחירות.
בממשלת ישראל העשרים ואחת וממשלת ישראל העשרים ושתיים.
בממשלות העשרים ואחת והעשרים ושתיים שכיהנו בתקופת הכנסת האחת עשרה, התקיימה לראשונה רוטציה בתפקיד ראש הממשלה: בין שמעון פרס ויצחק שמיר.
לפני הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 נראה היה כי "המערך" (גוש פרלמנטרי של מפלגת העבודה ומפ"ם) יזכה ברוב מוחץ. אולם, התוצאות היוו הפתעה, ולא נחזו באף תחזית קודמת. המערך ירד מ-47 מנדטים בכנסת העשירית ל-44 מנדטים. ואילו הליכוד בראשותו של יצחק שמיר הצליח לצמצם את הירידה הצפויה שלו בבחירות והוא ירד מ-48 מנדטים ל-41.
נראה היה, כי קיים שוויון בין גוש הימין וגוש השמאל, כאשר לשון המאזניים הן המפד"ל ומפלגת יחד. הנשיא חיים הרצוג הטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על שמעון פרס. לאחר סבב שיחות ומכיוון שהסיעות הדתיות לא אבו להצטרף לממשלה בראשותו, אלא אם כן יצטרף אליה גם הליכוד, הודיע פרס כי אין ביכולתו להקים ממשלת שמאל צרה.
בצעד חסר תקדים תיווך הנשיא הרצוג בין הסיעות השונות, והצליח להביא להסדר שכונה "רוטציה", לפיו במשך השנתיים הראשונות ישמש בתפקיד ראש הממשלה שמעון פרס, ויצחק שמיר ישמש כממלא מקומו וכשר החוץ, וכעבור שנתיים יחליפו השניים תפקידים. במהלך כל התקופה יהיה יצחק רבין מהמערך שר הביטחון, ואילו יצחק מודעי מהליכוד יהיה שר האוצר. ההסכם כובד, וחילופי התפקידים בוצעו לאחר שנתיים ב-20 באוקטובר 1986 באופן הבא: שמעון פרס הגיש לנשיא המדינה את התפטרותו והמליץ בפניו להטיל את הרכבת הממשלה החדשה על יצחק שמיר. למעט החילופים בין יצחק שמיר לשמעון פרס לא השתנתה חלוקת התפקידים בממשלה, ולא שונו קווי היסוד שלה (אולם, מאוחר יותר החליף משה נסים מהליכוד את יצחק מודעי בתפקיד שר האוצר).
ממשלה זו נשענה על רוב מוצק וחסר תקדים של 97 חברי כנסת. מבחינה חוקית-פורמלית היו שתי ממשלות, זו אחר זו, ולא ממשלה אחת, כיוון שהתפטרות ראש הממשלה דינה כהתפטרות הממשלה כולה, ומחייבת הקמת ממשלה חדשה.
בממשלת ישראל השלושים וחמש.
ממשלת ישראל השלושים וחמש מכהנת בתקופת הכנסת העשרים ושלוש ובה אמורה להתקיים רוטציה בין בנימין נתניהו לבני גנץ. שלא כבמתווה הרוטציה בין שמעון פרס ויצחק שמיר שקויים במלואו מבלי שהיה מעוגן בחוק כלשהו, למתווה הרוטציה בין נתניהו לגנץ בממשלה זו נלווה תיקון נרחב ל שאמור להביא לכך שהסכם רוטציה זה והסכמי רוטציה עתידיים בראשות הממשלה, יכובדו. ממשלת רוטציה מסוג זה נקראת ממשלת חילופים.
הבחירות לכנסת העשרים ושלוש שהתקיימו במרץ 2020 לא הביאו לרוב ברור להרכבת ממשלה עבור כל אחד מהגושים הפוליטיים. אמנם הפעם 61 חברי כנסת המליצו לנשיא ריבלין להטיל על בני גנץ את מלאכת הרכבת הממשלה, אך בפועל לא התגבש רוב בכנסת בעד הקמת ממשלה צרה בראשותו. במשך הזמן בו גנץ אחז במנדט להרכבת הממשלה, הוא קיים משא ומתן עם הליכוד על הקמת ממשלת אחדות עם רוטציה בין נתניהו לבינו. מפלגת יש עתיד וחבר הכנסת משה יעלון, סירבו בתוקף לשבת תחת נתניהו, שכנגדו עומד כתב אישום בגין עבירות חמורות שביצע לכאורה, כאשר זה מכהן כראש ממשלה. כתוצאה מכך, התפצלה ממפלגת כחול לבן סיעת יש עתיד - תל"ם. המשא ומתן להקמת ממשלת אחדות עם רוטציה נמשכה גם לאחר שהסתיים המנדט של בני גנץ, והחלו שלושה שבועות אחרונים בהם ניתן לבקש מהנשיא להטיל על חבר כנסת את מלאכת הרכבת הממשלה.
בסופו של דבר, ובצל משבר התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נחתם הסכם לרוטציה בראשות הממשלה בין נתניהו לגנץ, וכחלק ממימוש ההסכם, ביצעה הכנסת תיקוני חקיקה נרחבים ל, שמאפשרים הקמה של ממשלת רוטציה במתווה של ממשלת חילופים. בממשלה כזו, שעל-פי החוק שנחקק תוכל אף לקום בעתיד, עם הצגת הממשלה בכנסת לשם קבלת אמונה, מוכרזים בין השאר זהותו של ראש ממשלה המיועד, מועד חילופים שבו תבוצע הרוטציה, וראש הממשלה החלופי שיכהן כראש הממשלה החל ממועד החילופים שהוכרז. החוק אף מתייחס למקרים שונים באופן שנועד למנוע מאחד מהצדדים להפר את הסכם הרוטציה.
על-פי ההסכם, ממשלת ישראל השלושים וחמש החלה לכהן כאשר ראש הממשלה הראשון הוא בנימין נתניהו ויכהן בתפקיד זה במשך שנה וחצי מיום כינון הממשלה. במקביל, יכהן בני גנץ כשר הביטחון. לאחר מכן, תתבצע רוטציה בראשות הממשלה, ובני גנץ יהיה ראש הממשלה במשך שנה וחצי נוספות. במסגרת המתווה ובהתאם לחוק היסוד שתוקן, שני ראשי הממשלה הצהירו אמונים ביחד עם הקמת הממשלה, והרוטציה תתקיים מבלי שנתניהו, או הממשלה, יתפטרו, ומבלי שיהיה צורך להקים ממשלה חדשה בראשות גנץ. כל זאת, בניגוד לרוטציה בין שמיר ופרס ב-1984, אז לשם קיום הרוטציה כיהנו שתי ממשלות שונות. בנוסף, נחקקה הוראת שעה ל, שעל-פיה הבחירות לכנסת העשרים וארבע יתקיימו לאחר תום שלוש שנים מכינון הממשלה. עוד נקבע כי אם תרצה הכנסת העשרים ושלוש לשנות את סעיפי חוק יסוד: הממשלה הנוגעים לממשלת החילופים או את הקדמת הבחירות, היא תוכל לעשות זאת ברוב של שבעים חברי כנסת.
בסופו של דבר, חתמו 72 חברי כנסת על בקשה מנשיא המדינה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על בנימין נתניהו, ונתניהו הציג את ממשלת החילופים בפני הכנסת ב-17 במאי 2020, אז הושבעה הממשלה החדשה והסתיים המשבר הפוליטי בישראל.
אף שעיגון ההסכם בחקיקת יסוד נועד להבטיח את קיומו בפועל, נותרה פרצה המאפשרת שלא לממש את ההסכם במקרה שבו הכנסת לא תאשר תקציב מדינה, ואכן, בתאריך 23 בדצמבר 2020, התפזרה הכנסת העשרים ושלוש לאחר שלא העבירה תקציב מדינה, והסכם הרוטציה שנקבע בה לא התממש בסופו של יום.
בממשלת ישראל השלושים ושש.
אף שרבים ראו בתיקוני החקיקה של ממשלת החילופים משום צורך פוליטי חולף ורגעי, והיו מי שאפילו כינו אותם זילות של חוקי היסוד ושיטת המשטר, עם התכנסותה של הכנסת העשרים וארבע התבהר כי כמעט בכל תרחיש אפשרי, ממשלת החילופים תמומש גם בהקמת הממשלה השלושים ושש. בנימין נתניהו הציע הסדרי רוטציה במתכונות כאלו ואחרות לשלושה חברי כנסת נוספים. בסופו של דבר הוקמה ממשלת חילופים בראשותם של שני שותפים פוליטיים אחרים: נפתלי בנט ויאיר לפיד, כאשר מועד החילופים נקבע ל-27 באוגוסט 2023. הממשלה נפלה לאחר כשנה אך הרוטציה קוימה.
לפיד החליף את בנט ב-1 ביולי 2022 והיה ראש ממשלת מעבר.
רוטציות פנים מפלגתיות שלא יצאו אל הפועל.
לפני הבחירות לכנסת העשרים סיכמו יצחק הרצוג וציפי לבני על הקמת המחנה הציוני ועל הסכם רוטציה בראשות הממשלה; אולם יום לפני יום הבחירות הודיעה לבני שהיא מוותרת על זכותה לרוטציה.
לפני הבחירות לכנסת העשרים ואחת ב-21 בפברואר 2019, החליטו יו"ר מפלגת חוסן לישראל, בני גנץ, ויו"ר מפלגת יש עתיד, יאיר לפיד, על ריצה ברשימה משותפת, שנקראה כחול לבן. השניים הסכימו על הסכם רוטציה בתפקיד ראש הממשלה, אך לא זכו לממשה לאחר הבחירות. אף לפני הבחירות לכנסת העשרים ושתיים עמד בעינו ההסכם לרוטציה בין גנץ ללפיד, אך גם לאחר בחירות אלו הוא לא יצא אל הפועל. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הודיע לפיד כי הוא מוותר על זכותו לרוטציה.
הסכמי רוטציה בתפקיד ראש הממשלה במדינות אחרות.