אולם שלטון המורים בבראגה לא היה יציב. אלפונסו הראשון, מלך אסטוריה הצליח לגרש אותם מגליסיה, כולל בראגה, כבר בשנת 740. כשהוחלט מאוחר יותר, אחרי מות אלפונסו השלישי הגדול, מלך לאון, (866 – 910), לחלק את ממלכתו בין בניו, גליסיה הועברה לידיו של אורדוניו השני (924-910) שבחר זמנית בבראגה כעיר בירתו. כשאחרי מות אחיו גרסיה בשנת 914 לקח אורדוניו השני את רסן השלטון גם בממלכת לאון, בראגה חדלה להיות בירה.
אחרי התקפות מוסלמיות חוזרות בשנת 985 עוצר הכתר של חליפות קורדובה, אל מנסור אבן אבי אמיר כבש שוב את היישוב. הבישופים של בראגה העבירו מושבם לעיר לוּגו.
בזמנו של אפונסו אנריקש מקים פורטוגל העצמאית, בראגה הפכה לחלק מהמדינה החדשה.
ב-1040, העיר שוחררה מידי המורדים על ידי פרננדו הראשון, מלך קסטיליה ולאון (1036 - 1065).
ב-1070 חזרה העטרה ליושנה וקם מחדש בעיר מוסד הבישופות בהנהגתו של הבישוף פדרו שיזם את הבנייה המחודשת של הקתדרלה.
בין השנים 1093–1147 שכנה בבראגה חצר מלכי פורטוגל.
בשנות המאה ה-12 המוקדמות דאגו אנריקה, הרוזן של פורטוגל מהשושלת הבורגונדית יחד עם הבישוף ז'רלדו דה מואסאק להפוך את הבישופות לארכיבישופות, בעלת סמכות באזור רחב בחצי האי האיברי שהייתה בתחרות עם הארכיבישופים של טולדו על השליטה בכנסייה הספרדית.
העיר התפתחה מסביב לקתדרלה אך תפסה רק חלק משטח העיר הרומית העתיקה. הסמכות העיקרית בעיר הייתה בידי הארכיבישוף.
במאה ה-15 הארכיבישוף פרננדו דה גרה Fernando da Guerra, הוא עצמו נצר למלכים, ניהל מאבק מוצלח באצולה ובשלטון המלך על מנת לשמור או להחזיר פריבילגיות של הכמורה של בראגה (1437).
התקופה המודרנית.
במאה ה-16 בראגה לא הרוויחה כתוצאה מהתגליות הגאוגרפיות מהן נהנו במיוחד ליסבון, אבורה וקואימברה. הציל את מצבה הארכיבישוף דיוגו דה סוזה שמימן עבודות רבות לטובת תושבי עיר - לרבות הרחבת רחובות, בניית ככרות צבוריות והקמת בתי חולים וכנסיות. הוא שיפץ גם את הקתדרלה והוסיפה לה קפלה חדשה בסגנון המנואליני. הודות לדיוגו דה סוזה בראגה יצאה מימי ביניים אל הרנסאנס והפכה באמת ל"רומא של פורטוגל".
המאה ה-18 הייתה עדה לשגשוג נוסף של העיר, כאשר ארכיבישופים ואדריכלים כמו אנדרה סוארש וקרלוש אמראנטה העניקו לה כנסיות ובניינים צבוריים מרהיבים בסגנון בארוק.
אז נבנו בניין העירייה, הספרייה הצבורית, מתחם הקודש - ה"סנטואריו" בום ז'זוש דו מונטה וארמונות רבים.
במאה ה-19 בראגה סבלה בעקבות הפלישה של נפוליאון.
במחצית השנייה של המאה, בהשפעת מהגרים פורטוגזים שחיו בברזיל, התווספו שיפורים וגוונים חדשים לאדריכלות ולתשתית של העיר.
במאה ה-20 בראגה אותגרה על ידי לחצים דמוגרפיים ואורבניים גדולים ותשתיתה הותאמה לצרכיה החדשים.
יהודי בראגה.
הקהילה היהודית בבראגה הייתה קטנה. עד למאה ה-14 ישבו בעיר רק כמה עשרות אנשים שהיו מפוזרים ברבעים שונים.
הסופר וההיסטריון הברזילאי-פורטוגזי ברנרדינו דה סנה פרייטש מזכיר בספרו "זכרונות בראגה" (1890) שתי שכונות יהודיות שהיו קיימות בימי הביניים – אחת ישנה ואחת חדשה.
"יודיאריה וליה" Judiaria Velha- שכונת היהודים הישנה שכנה בקרבת הקתדרלה של בראגה - ה Sé- (ברחוב שנקרא במאה ה-16 סנטה מריה, ומאוחר יותר רואה דו פּוֹסוּ, וכעת רואה דום גונסלו פריירה rua D.Gonçalo Pereira). אחרי 1466 החליטה הנהלת העיר להעביר את היהודים בהסכמתם לרובע חדש.
Judiaria Nova על יד כנסיית סאן טיאגו Igreja de S. Tiago da Cividade, ברחוב הנקרא כיום סנטו אנטוניו טראבסאש (Santo Antonio Travessas), ייתכן כדי למנוע פרעות נגדם בעת חגיגות דתיות שהתחוללו מסביב לקתדרלה.
בסביבות שנת 1480 עם המסיתים נגד היהודים נמנה הכומר והמטיף הקרוי "משטרה פאולו", יהודי מומר.
לפי הסכם מ-21 בינואר 1468 סוכם כי היהודים יפצו את הקהילה הנוצרית סאן טיאגו באגרה שנתית של 200 ריאלים.
במחצית השנייה של המאה ה-15 גרו בבראגה לא יותר מ-52 יהודים, לרבות 6 מומרים (קונברסוש). ביניהם היו 3 רבנים, 3 רופאים, 4 צורפי זהב, 2 סוחרים, גם כמה נשים שזכו להיקרא "דונה", כינוי שהעיד על מעמדן המיוחד. הצו המלכותי של מנואל השני, מלך פורטוגל מ-5 בדצמבר 1496 שם קץ לנוכחות היהודים בבראגה.
אחרי הגירוש, הקפידו התושבים לפי דרישת השלטונות למחוק ולהרוס כל זכר לנוכחות יהודית בעבר בעירם.
רק בשנת 1981 התגלתה כתובת בת שלוש אותיות עבריות בבית ברחוב סנטו אנטוניו טראבסאש. משמעות הכתובת "אתה" היא כנראה "היכנס" בארמית. ככל הנראה היא שריד של בית כנסת.
ידוע כי בבראגה המשיכו להתקיים אחרי שנת 1496 קהילה קטנה של אנוסים. מתוכם מוכרים למשל, הרופא, המתמטיקאי והפילוסוף הסקפטי פרנסישקו סאנשש שהתיישב ולימד בדרום-צרפת ובנטו דה קושטא, אביו של אוריאל אקוסטה, שהיה תושב בראגה ועבר מאוחר יותר לאופורטו. יצחק בן שלמה דה בראגה, תושב לה קורוניה בספרד ושמוצאו ככל הנראה היה מבראגה, היה זה שהזמין את כתיבת כתב היד המהודר של התנ"ך קניקוט השמור בספריה הבודליינית באוקספורד.
אתרים חשובים.
לבראגה ולאזור מסביבה שפע של אתרים היסטוריים, כולל הקתדרלה (סה), הסנטוארים בום ז'זוש וסמיירו.
התעשייה והמסחר.
התעשיות העיקריות של בראגה הן תעשיות הבניין, עיבוד המתכות והמכנית, כמו כן התפתחה תעשיית מחשבים, התכנות והאינטרנט.
החינוך, המדע והטכנולוגיה.
בשנת 1973 קמה בעיר אוניברסיטת מיניו. החל משנת 1967, קיימת בבראגה גם שלוחה של האוניברסיטה הפרטית הוותיקה של פורטוגל, האוניברסיטה הקתולית הפרטוגזית (Universidade Católica Portuguesa).
בשנים האחרונות נוסד בעיר גם מרכז מחקר בינלאומי - המעבדה הננוטכנולוגית האיברית בשיתוף עם ספרד.
שדות תעופה.
שדה התעופה בפלמיירה.
ספורט.
בבראגה פועל מועדון הכדורגל המפורסם ספורטינג קלאב בראגה, המשתתף במשחקי ליגת העל בכדורגל של פורטוגל.
ביג מרכזי קניות
ביג מרכזי קניות בע"מ היא חברה ציבורית העוסקת בפיתוח והשקעה בענף מרכזי הקניות, לוגיסטיקה, משרדים, דיור ואנרגיה, כאשר מרבית פעילותה העסקית היא בתחום הנדל"ן המניב.
בנוסף, חברת BIG היא בעלת השליטה בחברת אפי נכסים בע"מ.
החברה פועלת בארבעה אזורים גאוגרפים עיקריים – ישראל (מטה מרכזי), ארצות הברית, סרביה, צרפת ובנוסף ברומניה, פולין וצ'כיה באמצעות אפי נכסים.
בעלי השליטה בחברה הם האחים יהודה ורוני נפתלי.
BIG נסחרת בבורסה לניירות ערך בישראל משנת 2006, וני"ע שלה נכללים במדד ת"א 35, במדד נדל"ן 15 וכן מדד תל – דיבידנד.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 1994 על ידי יהודה נפתלי עם החזון לפיתוח מרכזי קניות פתוחים בישראל. בשנת 1997 נפתח הפאוור סנטר הראשון "BIG באר-שבע", על שטח של כ-90 דונמים, בשותפות עם חברת שיכון עובדים.
בשנת 1998 החלה את פעילותה כשותפות מוגבלת בשם "ביג מרכזים מסחריים", שהוקמה על ידי האחים יהודה ורוני נפתלי, באמצעות חברות פרטיות בבעלותם "מצוקים נדל"ן" ו"מצוקים חיפה".
בשנת 2003 רכשה החברה את חלקה של חברת "שיכון עובדים" בשני המרכזים תמורת כ-150 מיליון ₪ .
עד שנת 2004 הוקמו חמישה מרכזי קניות של ביג בערים: באר שבע, חיפה, בית שמש, רגבה ובאילת.
בשנת 2004 הצטרף איתן בר זאב כמנכ"ל החברה, לפני הצטרפותו לחברת ביג כיהן כמנכ"ל מקדונלד'ס ופתח למעלה מ 120 סניפים בישראל. בשנת 2019 מונה בר זאב ליו"ר החברה במקום יהודה נפתלי. עד לאותה שנה הוקמו ונרכשו 25 מרכזי קניות סגורים ופתוחים בישראל.
את בר זאב החליף חי גאליס ומונה ב 2019 למנכ"ל החברה. גאליס הגיע לחברת ביג בשנת 2002 בשנת 2004 מונה למנהל המרכזים. בתחילת 2009, עם ההתרחבות והגידול של ביג, הוא מונה לסמנכ"ל ניהול ותפעול. ובשנת 2016 עם עזיבתו של המשנה למנכ"ל, מר ישראל יעקבי מונה גאליס כמחליפו.
בשנת 2004 הוקמה חברת "ביג מרכזי קניות בע"מ" וכל הפעילות מוזגה לתוכה.
במאי 2006 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וגייסה 300 מיליון שקל במניות ואיגרות חוב.
בשנת 2008 הקימה BIG כשותפה מובילה בחברת BIG-CEE מיזם לפיתוח פעילויות בסרביה
וכיום (2021) היא החברה הגדולה ביותר בתחום מרכזי המסחר בסרביה.
BIG CEE מחזיקה בתשעה מרכזי קניות, שני מרכזים לוגיסטיים, בניין משרדים ופרויקט למגורים. בנוסף, BIG CEE מחזיקה ב-3 מגרשים בבלגרד, שבץ ויאגודינה לפיתוח עתידי.
BIG היא השותפה המובילה בחברת BIG CEE ומחזיקה כ 95% מהחברה.
בשנת 2009 נכנסה ביג לשוק האמריקאי ורכשה יחד עם חברת Kimco Realty מרכזים פתוחים מניבים בארצות הברית. בשנים שלאחר מכן גדל פורטפוליו הנכסים האמריקאי עד לכ-30 מרכזי קניות שונים. משנת 2019 החלה החברה לממש חלק מהנכסים ובשנת 2020 התקבלה החלטה אסטרטגית בחברה למימוש כלל הפעילות בארצות הברית כשהתמורות יופנו להשקעות באזורים הגאוגרפים בהם פועלת החברה כיום לרבות בתחום אנרגיה ירוקה ואנרגיה מתחדשת.
בחודש מאי 2018 הרחיבה את פעילותה לאיתור, רכישה והקמה של מרכזים לוגיסטיים לאחסנה בפריז וסביבתה. כיום (2021) מחזיקה בכעשרה פרויקטים של מרכזים לוגיסטיים בצרפת בשלבים שונים.
בשנת 2019 הושלמה עסקת רכישת 13% ממניות החברה הציבורית של אפי נכסים - חברה יזמית מובילה בתחום הנדל"ן המניב המתרכזת בתחומי המשרדים, המגורים והמסחר, בשותפות עם קבוצת משקיעים. כשלאחר מהלך הצעת רכש ומיזוג שבוצעה בדצמבר 2020 הגיעה ביג להחזקה של כ-62% מהונה המונפק והנפרע של אפי נכסים והיא מוגדרת כבעלת השליטה.
ביולי 2022 פורסם כי החברה רוכשת פרויקט במונטנגרו תמורת מעל ל50 מיליון יורו.
בנוסף באותה שנה רכשה ביג יחד עם חברה "מגה אור" את מתחם האוכל "שרונה מרקט" בתל אביב.
פעילות.