שולהוף נולד בפראג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום צ'כיה) למשפחה יהודית-גרמנית. הוא היה אחת הדמויות המבריקות ביותר בדור של מוזיקאים אירופאים, שהקריירות המצליחות שלהם נקטעו בטרם עת עם עליית המשטר הנאצי בגרמניה. תרומותיהם של רבים מן המוזיקאים הללו, כולל שולהוף, נידונו מאז לשכחה במידה רבה, על אף חשיבותם ומרכזיותם בהתפתחות המוזיקה הקלאסית בשליש הראשון של המאה ה-20.
בנעוריו למד שולהוף הלחנה ופסנתר בפראג, וינה, לייפציג וקלן. בין מוריו היו קלוד דביסי, מקס רגר, וילי תרן ואחרים. אחרי מלחמת העולם הראשונה ניכרו הן בנגינתו והן בכתיבתו השפעותיהם האוונגרדיות של הג'אז והדאדאיזם. הוא היה אחד המלחינים הקלאסיים הראשונים באירופה שמצאו השראה במקצבים של מוזיקת הג'אז. שולהוף היה וירטואוז ידוע-שם בפסנתר ויצא למסעות ממושכים בגרמניה ואף מחוץ לגבולותיה, אל צרפת ואנגליה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נתקל שולהוף בקשיים גוברים והולכים הן במישור האישי והן בזה המקצועי. יהדותו והשקפותיו הפוליטיות הקיצוניות הביאו לכך שהמשטר הנאצי סיווג את יצירותיו כ"מנוונות" והכניס אותן לרשימה השחורה. נאסר עליו להופיע ברסיטלים בגרמניה ויצירותיו לא הושמעו עוד בפומבי.
אהדתו המוצהרת לקומוניזם, שניכרה יותר ויותר ביצירותיו, סיבכה אותו בצרות גם בצ'כוסלובקיה. ב-1932 יצר גרסה מוזיקלית למניפסט הקומוניסטי (אופוס 82). בפראג, שם מצא מקלט, התקבל לעבודה כפסנתרן רדיו, אך משכורתו הספיקה בקושי לכיסוי הוצאות הקיום היומיומי ההכרחי. כאשר כבשו הנאצים את צ'כוסלובקיה ב-1939 נאלץ לנגן בשם בדוי. ב-1941 אישרה ברית המועצות את בקשתו לקבלת אזרחות, אך הוא נעצר ונשלח לכלא לפני שיכול היה לעזוב את צ'כוסלובקיה.
ביוני 1941 נשלח שולהוף למחנה הריכוז וולצבורג, סמוך לווייסנבורג, בוואריה. הוא מת ב-18 באוגוסט 1942 משחפת.
סגנון מוזיקלי.
סגנונו של שולהוף עבר מספר תקופות נבדלות. ביצירותיו המוקדמות ניכרת השפעת מלחינים בני הדור הקודם, בהם דביסי, סקריאבין וריכרד שטראוס. בהמשך, בשלב הדאדא שלו, חיבר שולהוף מספר ניכר של יצירות שהכילו יסודות אבסורד; באלה בולטות "אין פוטורום" (מתוך "חמש תמונות" לפסנתר) - קטע דומם מתחילה ועד סיום, בנוי כולו מהפסקות, המקדים את "33'4 של ג'ון קייג' ביותר משלושים שנה. ליצירתו של שולהוף קדמה יצירתו של אלפונס אלה, "מרש אבל להלווייתו של איש חירש", שנכתבה בשנת 1897; אלא שבשונה מיצירותיהם של אלה וקייג', החיבור של שולהוף כתוב בפרטי פרטים רתמיים, ומשתמש בסימניות קצב מוזרות ובתבניות רתמיות מורכבות, אם כי דוממות.
תקופת הסגנון השלישית של שולהוף נמשכת מ-1923 בערך עד 1932. אלה היו שנותיו הפוריות ביותר כמלחין והיצירות שחוברו במהלך השנים האלה הן, ככלל, המבוצעות בתכיפות הגדולה ביותר מבין יצירותיו. דוגמאות ליצירות מן התקופה הזו הן "רביעיית המיתרים מס' 1" ו"חמישה קטעים לרביעיית מיתרים", המשלבות אוצר מילים מודרניסטי, יסודות נאו-קלאסיים, ג'אז ומקצבי מחול ממגוון מקורות ותרבויות. התקופה שחתמה את הקריירה שלו הוקדשה ליצירות שאפשר לסווגן כ"ריאליזם סוציאליסטי".
באופן כללי, המוזיקה של שולהוף עודנה מחוברת לטונליות המערבית, אף כי, בדומה לפרוקופייב ואחרים, הגישה הנלהבת, המתלהמת שביסוד המוזיקה שלו מעוטרת לעיתים קרובות בתרוצות של דיסוננס בוטה. תווי היכר אחרים המאפיינים את סגנון ההלחנה שלו הם שימוש בהרמוניות מודאליות, הרמוניות של קוורטות, מקצבי מחול וגישה חופשית יחסית לצורה. לשולהוף הייתה חשובה גם יצירתה של האסכולה הווינאית השנייה, אף כי הוא לא אימץ מעולם את שיטת שנים-עשר הטונים ככלי עבודה בהלחנתו. יצירותיו נחקרו על ידי המוזיקולוג הישראלי דוד ריד בלוך.
טרנס מקאיוון
צבירת נקודות (כדורסל)
התאוריה הפסיכודינמית
צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים
צ'כוסלובקיה השתתפה במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת ברצלונה (1992). עד מלחמת העולם הראשונה, הייתה צ'כוסלובקיה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אך ספורטאים מבוהמיה התחרו במשלחת נפרדת בכמה מהמשחקים. ב-1 בינואר 1993 התפרקה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות, צ'כיה וסלובקיה, והחל מאולימפיאדת לילהאמר (1994) הן יוצגו בנפרד בידי שתי משלחות - הצ'כית והסלובקית. במהלך התקופה בה הייתה קיימת, נעדרה צ'כוסלובקיה מהמשחקים פעם אחת, כשהצטרפה לחרם הסובייטי על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
לאורך השנים צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 143 מדליות, בהן 49 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם התעמלות מכשירים (35 מדליות, מהן 12 מדליות זהב), אתלטיקה (24 מדליות, מהן 11 מדליות זהב) וקאנו/קיאק (12 מדליות, מהן 7 מדליות זהב). באולימפיאדות החורף צברו הספורטאים הצ'כוסלובקים 26 מדליות, אך רק שתיים מהן מדליות זהב, בקפיצות סקי ובהחלקה אומנותית.
היסטוריה.
עד מלחמת העולם השנייה.
הופעתה הראשונה של צ'כוסלובקיה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת אנטוורפן, הייתה גם החלשה בתולדותיה. הספורטאים הצ'כוסלובקים זכו בשתי מדליות ארד: האחת הושגה בידי נבחרת ההוקי קרח (לאחר ניצחון 0–1 על נבחרת שוודיה) והשנייה בידי הטניסאים לאדיסלב ז'מלה ומילאדה סקרבקובה בטורניר הזוגות המעורבים. נבחרת הכדורגל העפילה למשחק הגמר מול נבחרת בלגיה. בדקה ה-40 של המשחק, בפיגור 0–2, נטשה הנבחרת את המשחק במחאה על השיפוט, ועל כן נפסלה.
באולימפיאדת פריז (1924) עלה מספר המדליות ל-10, 9 מהן בהתעמלות. בדז'יך שופצ'יק זכה במדליית הזהב הראשונה בתולדותיה של צ'כוסלובקיה, בטיפוס על חבל, וכן זכה במדליית ארד בקרב-רב. רוברט פראז'אק זכה ב-3 מדליות כסף: בקרב-רב ובתרגילי הטבעות והמקבילים. יאן קוטני זכה במדליית כסף בתרגיל הקפיצות, לדיסלב ואכה זכה במדליות ארד בטיפוס על חבל ובתרגיל הטבעות, ובוהומיל מורקובסקי זכה במדליית ארד בקפיצות. במדליה העשירית, מדליית ארד, זכה מרים המשקולות בוהומיל דורדיס.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) עמד מספר המדליות על 9, מהן שתי מדליות זהב. חמש מהמדליות הושגו בהתעמלות. לדיסלב ואכה זכה במדליית זהב במקבילים ובמדליית כסף בטבעות, ועמנואל לפלר זכה במדליית כסף בקפיצות ובמדליית ארד בטבעות. שניהם זכו גם במדליית כסף בתחרות הקבוצתית. במדליית הזהב השנייה זכה הרוכב פרנטישק ונטורה בתחרות הקפיצות. המתאגרף יאן הרמנק זכה במדליית כסף, וכך גם המתאבק יינדז'יך מאודר. מרים המשקולות ירוסלב סקובלה זכה במדליית ארד.
בדומה למדינות רבות אחרות, שלחה צ'כוסלובקיה משלחת מצומצמת למדי לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בשל השפל הכלכלי הגדול. המדינה אף לא נשאה בעלויות המשלחת, והמימון הושג באמצעות תרומות. על אף שהשתתפו במשחקים רק שבעה ספורטאים צ'כוסלובקים (לרבות יהודים אביגדור אנגל ואוסקר הקש), הם זכו בארבע מדליות. במדליית הזהב היחידה זכה מרים המשקולות ירוסלאב סקובלה, שבאמסטרדם זכה במדליית ארד. מרים משקולות נוסף, וצלאב פשניצ'קה, זכה במדליית כסף, והישג דומה רשם המתאבק יוזף אורבן. פרנטישק דואודה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכו הספורטאים הצ'כים בשמונה מדליות, בהן שלוש מדליות זהב. חותרי הקאנו ולדימיר סירובטקה ויאן ברזאק-פליקס זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-1000 מטרים, וואצלב מוטל וזדנק שקרלנד עשו זאת במקצה ל-10000 מטרים. בוהוסלב קרליק זכה במדליית כסף במקצה היחידים ל-1000 מטר. במדליית הזהב השלישית זכה המתעמל אלואיס הודץ, בתרגיל הטבעות. לראשונה, גם נשים צ'כוסלובקיות זכו במדליה, נבחרת הנשים בהתעמלות, בתרגיל הקבוצתי. המתאבקים יוזף קלאפוך ויוזף הרדה זכו במדליות כסף, ובמדליית זהב נוספת זכה מרים המשקולות וצלאב פשניצ'קה, בפעם השנייה ברציפות. מתחרה צ'כוסלובקי נוסף שעורר עניין הוא האתלט זדנק קובק, ולאו דווקא בשל הישגיו. קובק נולד כאישה, זדנקה קובקובה, וככזו קבעה שיאים לאומיים בקפיצה לרוחק, קפיצה לגובה ובכמה ריצות קצרות ובינוניות, וב-1934 אף קבעה שיא עולם בריצת 800 מטר. חודשים ספורים לפני האולימפיאדה, עברה קובקובה ניתוח לשינוי מין, ולמשחקים הגיעה כגבר, זדנק קובק. במשלחת הבריטית היה אתלט שהגיע למשחקים בנסיבות דומות.
אולימפיאדת לונדון (1948).
76 ספורטאים צ'כוסלובקים השתתפו באולימפיאדת לונדון (1948). הם זכו ב-11 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, ודורגו במקום השמיני בטבלת המדליות.
חותרי הקאנו שלטו ללא עוררין בענף. יוסף הולצ'ק ניצח במקצה ל-1000 מטר ופרנטישק צ'אפק ניצח במקצה ל-10000 מטר. במקצה הזוגות ל-1000 מטר ניצחו יאן ברזאק-פליקס ובוהומיל קודרנה. לברזאק-פליקס הייתה זו מדליית זהב אולימפית שנייה, לאחר ש-12 שנים קודם לכן זכה במדליית הזהב בברלין. במקצה היחיד בו לא ניצחו הצ'כוסלובקים, מקצה הזוגות ל-10000 מטר, זכו ואצלב האוול וייז'י פצקה במדליית כסף.