אנני ז'ירארדו (Annie Girardot בשמה המלא והתקין אני סוזן ז'ירארדו, 25 באוקטובר 1931 – 28 בפברואר 2011) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון צרפתייה, אחת הדמויות האהודות של הקולנוע הצרפתי בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. נחשבה מעין "אנטי-סטאר", בעלת קול צרוד ובעלת קסם אישי אף על פי שלא ניחנה ביופי הקלאסי של כוכבות הקולנוע הגדולות. שיחקה תפקידים קומיים ודרמטיים וגילמה פעמים רבות את "האישה ממול": גיבורות בעלות אופי ומעמדות חברתיים מגוונים.
ילדותה, לימודיה ותחילית הקריירה.
אנני ז'ירארדו נולדה בפריז בשנת 1931 כבת שנייה מבין שני ילדים של המזכירה ריימונד ז'ירארדו, המכונה "מגי", מתוך קשר ללא נישואין. האב, גבר ממוצא בלגי, נשוי, בן למשפחה אמידה, לא הכיר בילדה ונפטר כשהייתה בת שנתיים. לאנני היה גם אח, ז'אן, גדול ממנה בחמש שנים. האם התקשתה לגדל לבד את שני ילדיה ועל מנת לפרנסם עשתה הסבה מקצועית ולמדה את מקצוע המיילדות. היא התקדמה במרץ במקצוע עד כדי כך שנבחרה בזמן כלשהו ליושבת ראש איגוד המיילדות של צרפת. עד גיל 5 נמסרה אנני למשפחה אומנת - רופא ואשתו. ב-1936 חזרה לגור אצל אמה אליה נקשרה בצורה הדוקה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה, התגוררו ז'ירארדו ומשפחתה ביישוב בנוביל (Bénouville) בנורמנדי, באגף של טירה שהיה מיועד לאמהות חד-הוריות. בלילות הוזעקה אמה תכופות ליילד בבתי תושבות הסביבה, דבר שהוסיף לחרדת הנטישה של הילדה. בימי הפלישה לנורמנדי הסתתרה המשפחה מפני ההפצצות, יחד עם תושבים רבים אחרים, בין הצוקים של קן שבמחוז קלבדוס ובמערות של ה"פלאטו" (רמה) בקולומבל. גם כאן לא חדלה אמה לעמוד לשירות היולדות במקום, ואנני, שחששה להישאר לבד והייתה חרדה לשלום אמה, התלוותה אליה לעיתים קרובות. הגרמנים ציוו על האזרחים לעזוב את המקלטים הזמניים בצוקים ביולי 1944 והמשפחה החלה לנדוד במסע חזרה לפריז והגיעה לשם רק בסמוך ליום השחרור.
אחרי סיום התיכון "הלן בוּשֶה" בפריז, חזרה אנני ז'ירארדו לנורמנדי על מנת ללמוד, כדוגמת אמה, בבית ספר לסיעוד בקאן (קלבדוס). אולם, משוכנעים בכישרון הנערה, הביאו אותה האם והחבר שלה, אמה פרטי, לשיעורים פרטיים אצל שחקן התיאטרון אנרי בוסק, ובשנת 1949 היא נרשמה בקונסרבטוריון ברחוב רו בלאנש בפריז ("בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות וטכניקות התיאטרון") והתקבלה שם כתלמידה באותה כיתה עם ז'אן-פול בלמונדו, כשהיא תלמידתו של ז'אן מאייר.
בתקופה זו הופיעה בערבים במועדוני קברט ובהם "לה רוז רוז'", ("הוורד האדום") במונמארטר, בשם אנני ז'יראר, או ב"לאפן אז'יל" ("הארנב הזריז"). כמו כן השתתפה במופעי רוויו כגון "דוגודו" עם להקתו של רובר דרי (Dhery).
את לימודיה בקונסרבטוריון היא סיימה עם שני פרסים להצטיינות בקומדיה קלאסית (ב"פונדקאית" מאת גולדוני) ומודרנית, והחל משנת 1954 היא הועסקה בלהקה של הקומדי פראנסז. ב-1956 התלהב ממנה ז'אן קוקטו כששיחקה לצידו של רובר הירש במחזה שלו "מכונת הכתיבה". הוא קרא לה "הטמפרמנט הדרמטי היפה ביותר שלאחר המלחמה" והשווה אותה לשחקנית המפורסמת רז'אן.
המשך הקריירה בקולנוע ובתיאטרון.
את תחילת דרכה בקולנוע עשתה בסרט "Treize à table" של אנדרה אונבל בשנת 1954. בשנת 1956 זכתה בפרס סוזן בינאקטי שיועד לכישרונות מבטיחים. בשנת 1957 הודיעה שאינה מוכנה להישאר חברה קבועה בלהקת ה"קומדי פראנסז" ועזבה על מנת לעבוד בתעשיית הקולנוע. עם זאת לא הפסיקה כל חייה לשחק בתיאטרון. היא שיחקה בסרטים פופולריים רבים, רובם מהסוגה "סרי נואר" (Série noire) של "סרטי בלשים". כך למשל - בסרטים (Le rouge est mis) של ז'. גראנז'ייה וב"מגרה מכין מלכודת" (Maigret tend un piège) של ז'.דלנואה (1958), בשניהם יחד עם ז'אן גאבן.
לוקינו ויסקונטי הכיר אותה כשביים את ההצגה "נדנדה בשניים" בה שיחקה לצידו של ז'אן מארה.
מאוחר יותר ויסקונטי ליהק אותה באחד מתפקידיה המפורסמים ביותר - נדיה הזונה - בסרטו רוקו ואחיו
Rocco e suoi fratelli) 1960) שבו יופייה של הגבורה מעורר קנאה רבה בין שני האחים - רוקו וסימונה. סימונה, המגולם על ידי רנאטו סלבאטורי, אונס אותה. במציאות, בשנת 1962 רנאטו סלבטורי הפך לבעלה של אנני ז'ירארדו והם חיו ביחד עד שנת 1968 אך לא התגרשו לעולם. רנאטו סלבאטורי שנפטר בשנת 1988, נשאר למרות זאת הגבר של חייה.
לבני הזוג נולדה בת, ג'וליה סלבאטורי (ילידת 1962).
שיחקה במקביל בצרפת ובאיטליה שהפכה בשבילה למעין מולדת שנייה.
יחד עם בעלה שיחקה ב"סמוג" ב-1962, ב"החברים" וב"יום הקצר ביותר" בשנת 1966 ובסרטים של חוזה ג'ובאני - "החשד" (Le soupçon )ו"הצועני" (Le gitan).
אחרי השתתפות בסרטים שונים ומשונים, מהם גדולים ומהם בינוניים, נקלעה למשבר זמני בשנים 1965–1966 כשחדלה זמנית מלהופיע בסרטים.
אבל הקריירה שלה זינקה מחדש בסוף שנות השישים כאשר הפכה לשחקנית הפופולרית ביותר. מסרטים קלילים יותר בבימוים של מישל אודיאר, קלוד ללוש, אנדרה קאיאט עברה לשחק גם בסרטים הנחשבים יומרניים יותר כמו "דילינג'ר מת" ו"Il seme dell' uomo" של מרקו פררי (1969).
הייתה השחקנית הצרפתית הראשונה שגילמה על המסכים נשים בתפקידים של רופאה, עורכת דין או חוקרת משטרה. סרטה המפורסם ביותר באותן שנים היה "למות מאהבה" (Mourir d'aimer), מבוסס על דרמה אמיתית, בו גילמה את המורה בתיכון המפתחת רומן עם תלמיד, על רקע מהומות הסטודנטים במאי 1968 בפריז.
החל משנת 1974 ועד 2002 שיחקה על במות התיאטרון את התפקיד מאדאם מרגריט במחזה בעל אותו השם מאת רוברטו אטאידה. תפקיד זה הפך לאחד מסימני ההיכר האמנותיים שלה.
רגילה להבטיח לבני משפחתה ומקורביה רמת חיים טובה, לרכוש דירות פאר במקומות מן היקרים ביותר של פריז (בפלאס דה ווז'), נלחצה מאוד, כעדות בתה, בתקופות שבהן החוזים איתה התחילו להצטמצם.
בעלת אישיות כובשת, גברים רבים נמשכו אליה - ביניהם קלוד ללוש, ז'אק ברל, ברנאר פרסון (איתו הייתה בקשר ממושך יותר), בוב דקו.
בשנת 2006 חשפה בתה היחידה, ג'וליה סלבאטורי, בפני המגזין פארי מאץ' שהחל משנת 2003 לקתה אמה במחלת אלצהיימר.
השחקנית המשיכה בכל זאת להופיע בתוכניות טלוויזיה עד שנת 2007.
בשנת 2007 ג'וליה כתבה ספר על התמודדות המשפחה עם מחלתה של אנני ז'ירארדו, תחת הכותרת "הזיכרון של אמא".
בשנת 2008, עקב החמרת מחלתה, התאשפזה אנני ז'ירארדו בסנטוריום לטיפול סיעודי. אנני ז'ירארדו נפטרה בפריז ב-28 בפברואר 2011 ונקברה בפר לשז.
סרטיה.
אנני ז'ירארדו שיחקה ב 124 סרטים - מהם 12 בשנות ה-1950, 39 בשנות 1960, 21 בשנות ה-1970, 15 בשנות ה-1980, 12 בשנות 1990 ו 14 בשנות ה-2000
מבחר סרטים:
כמו כן שיחקה ב-53 סרטי טלוויזיה בין השנים 1955 ל-2007.
אלן קאמינג
אלן קאמינג (באנגלית: Alan Cumming, נולד ב-27 בינואר 1965 בפרת'שייר, סקוטלנד) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע סקוטי-אמריקאי. בנוסף הוא גם עוסק ככותב, במאי, מפיק, וסופר. בין תפקידיו הבולטים כשחקן היו בוריס גרישנקו ב"גולדן איי", נייטקרולר ב-"אקס-מן 2", פגאן פלופ בטרילוגיית "ספיי קידס", איליי גולד בסדרה "האישה הטובה", ובילי בלייק בסדרה "ישנן בנות".
ביוגרפיה.
קאמינג נולד וגדל בסקוטלנד. כשהחל בקריירת המשחק שלו הוא השתתף בכמה סרטי קולנוע אינדי כגון "The Anniversary Party" אשר השתתף בכתיבתו, בבימויו ובמשחק בו, ובסרט "Sweet Land" שבגינו זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט כמפיק. הופעות התיאטרון שלו בלונדון כללו את "המלט", "Accidental Death of an Anarchist" שבגינו זכה בפרס אוליביה, ו"עקומים". בברודוויי הוא הופיע במחזות "אופרה בגרוש" לצד סינדי לאופר, "Design for Living" ו"קברט" - עליו זכה בפרס טוני.
בנוסף לתפקידיו כשחקן, כתב קאמינג רומן בשם "Tommy's Tale", הנחה תוכנית אירוח והוציא סדרת בשמים הנושאים את שמו - "Cumming". הוא כותב למגזינים רבים ומעלה הצגת קברט בשם "I Bought A Blue Car Today".
חיים אישיים.
קאמינג הוא אזרח הממלכה המאוחדת, והחל משנת 2008 הוא מחזיק גם באזרחות אמריקאית.
קאמינג הוא ביסקסואל. בנוסף, הצהיר שהוא טבעוני.
היה נשוי לשחקנית הילרי ליון בין השנים 1985–1993. בשנת 2007 נרשם באיחוד אזרחי עם גראנט שאפר, הזוג התחתן ב-2012.
אלן קמינג
וולקנולוג
בנדיקט פרידלנדר
בנדיקט פרידלֶנדר (גרמנית: Benedict Friedlaender; לעיתים Benedikt; 8 ביוני 1866 – 21 ביוני 1908) היה סקסולוג, סוציולוג, כלכלן, וולקנולוג ופיזיקאי יהודי-גרמני, פעיל למען תרבות וזכויות ההומוסקסואלים.
קורות חיים.
פרידלנדר נולד בברלין, בנו של קארל פרידלנדר (1817–1876), פרופסור לכלכלה. סבו נתן פרילנדר (מת ב-1830) היה פיזיקאי ברלינאי ומרצה באוניברסיטה. קרוב נוסף שלו היה עמנואל פרידלנדר (1871–1948), וולקנולוג נודע.
פרילנדר למד מתמטיקה, פיזיקה, בוטניקה ופיזיולוגיה בברלין, ובשנת 1888 קיבל תואר דוקטור בזואולוגיה.
כתורם אמיד, הוא תמך בכתב העת האנרכיסטי "Kampf" (גרמנית: "מאבק"), וכתב לכתב העת "Der Sozialist" ("הסוציאליסט"). פרילנדר העניק תמיכה כלכלית משמעותית לוועדה המדעית-הומניטרית של ד"ר מגנוס הירשפלד בברלין. מטרתה העיקרית של הוועדה הייתה לפעול כנגד סעיף 175 בחוק העונשין הגרמני, אשר אסר על פעולות שהגדיר כ"סטיות בלתי-טבעיות" בין גברים. הוועדה המדעית-הומניטרית סייעה לנאשמים במשפטים, הנהיגה הרצאות ציבוריות ואספה חתימות לעצומה לביטולו של החוק. היא זכתה לתמיכה פרלמנטרית מסוימת בנוגע לרפורמה זו בחוק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.