דיקמן חזר לתפקיד ההוראה שלו בפורט ליונוורת' ומונה לקצין מטה במטה הכללי של צבא ארצות הברית בשנת 1903, עבורו כתב בין היתר את תקנות השטח של 1905. מ-1906 עד 1908 פיקד על פורט מאייר, וירג'יניה, כמייג'ור ברגימנט הפרשים ה-13 לפני שחזר לפיליפינים ב-1909 לסיור שני בתפקיד, שם הוא שירת כמפקח פרשים עד 1911. לאחר חזרתו לארצות הברית, הוא מונה למפקח הכללי של הדיוויזיה המרכזית, שמפקדתה בשיקגו, ובשנת 1912 שירת כלוטננט קולונל בפורט רובינסון, נברסקה. מספטמבר 1912 עד מאי 1914 הוא היה חבר בארגון מועצת הפרשים וביקר במדינות אירופה בתקופה זו. לאחר מכן הוצב ברגימנט הפרשים השני ופיקד על הרגימנט הזה כקולונל בפורט איתן אלן מפברואר 1915 עד אוגוסט 1917. במאי 1917 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל של הצבא הסדיר ובאוגוסט 1917 למייג'ור גנרל של הצבא הלאומי.
מלחמת העולם הראשונה.
באוגוסט 1917 מונה דיקמן למפקד הדיוויזיה ה-85, ובנובמבר 1917 מונה למפקד הדיוויזיה ה-3. במרץ 1918 הוא נשלח עם הדיוויזיה לצרפת, שם לחם עמה ביולי בקרב שאטו-תיירי וב, שם עמדה הדיוויזיה בגבורה נגד ההתקפות הגרמניות, מה שהעניק לה את הכינוי "הסלע של המארן". לאחר שהקרב הסתיים, מונה דיקמן ב-18 באוגוסט למפקד הקורפוס ה-4, אותו הוביל בקרב סן-מייל בספטמבר. ב-13 באוקטובר הוא מונה למפקד הקורפוס ה-1, עמו לחם במתקפת מז-ארגון עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר שביתת הנשק ב-11 בנובמבר, מונה דיקמן למפקד הארמייה השלישית האמריקאית, אותה הוביל בכיבוש חבל הריין. באפריל 1919 מסר את התפקיד להאנטר ליגט ושירת חודשיים נוספים באירופה כיו"ר ועדה שעבודתה היוותה בסיס לארגון הצבא שלאחר המלחמה לפני שחזר לארצות הברית. כאן הוא פיקד על המחלקה הדרומית, שבסיסה בפורט סם יוסטון, טקסס, עד שפרש משירות פעיל באוקטובר 1921.
לאחר פרישתו שימש דיקמן עד תחילת 1923 כחבר במועצת הצמצום של הצבא. באותה שנה הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דייטון, ובנאום הקבלה שלו ובכתבים מאוחרים יותר התבטא נגד כל מעורבות של ארצות הברית בהסתבכויות באירופה ובחבר הלאומים. הוא מת מהתקף לב ב-23 באוקטובר 1927 בגיל 70 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ג'ורג' רומני (צייר)
ג'ורג' רומני (באנגלית: George Romney; 26 בדצמבר 1734 – 15 בנובמבר 1802) היה צייר דיוקנאות אנגלי. הוא היה האמן האופנתי ביותר בימיו, וצייר דמויות רבות מהחברה הגבוהה - כולל המוזה האמנותית שלו, אמה המילטון, פילגשו של לורד הוריישו נלסון.
ראשית חייו.
רומני נולד בקאמבריה, בנם השלישי (מבין 11 ילדים) של ג'ון רומני, יצרן ארונות, ואן סימפסון. הוא נשלח לבית הספר בדנדרון הסמוכה. נראה שהוא היה תלמיד גרוע והוצא לעבודה בגיל 11 בעסק של אביו.
הוא התגלה כבעל יכולת טבעית לציור והכנת דברים מעץ - כולל כינורות (שעליהם ניגן לאורך חייו). מגיל 15 למד אמנות בצורה לא פורמלית על ידי שען מקומי בשם ג'ון ויליאמסון, אך לימודיו החלו ברצינות בשנת 1755, כאשר נסע לקנדל, בגיל 21, ללימודים של 4 שנים אצל האמן המקומי כריסטופר סטיל (שלמד בעצמו אצל האמן הצרפתי המכובד קרלו ונלו).
באוקטובר 1756, רומני התחתן עם מרי אבוט, אך בני הזוג נפרדו מיד כאשר הוא נקרא ליורק לצורך עסקים על ידי מעסיקו. לאחר שנה, הסכים סטיל בסופו של דבר לבטל את לימודיו לבקשתו של ג'ורג', והותיר את האמן הצעיר - להמשיך בקריירה שלו כצייר.
יצירה.
ווסטמורלנד.
בשנת 1757, רומני הצטרף שוב לאשתו ובנו הצעיר בקנדל, ועבד כצייר פורטרטים, נוף והיסטוריה. בתקופה זו התיידד עם אדם ווקר, הממציא והסופר, וגם עסק במוזיקה בזמנו הפנוי. במרץ 1762, הוא נפרד מאשתו, בנו ובתו, כדי לחפש את מזלו בלונדון, שם שהה עד 1799. לאורך כל הפרידה, הוא שמר קשר עם משפחתו ותמך בהם כלכלית, אך הם מעולם לא חיו איתו בלונדון.
לונדון.
בשנת 1763, רומני הציג את הציור שלו, "מותו של הגנרל וולף", לתחרות של החברה המלכותית לאמנויות (RSA). לדברי חבריו של רומני, הוא זכה בפרס השני בגובה 50 גינאה, אך הוא צומצם מאוחר יותר ל-25 גינאה. נראה שסר ג'ושוע ריינולדס עצמו היה המניע העיקרי מאחורי החלטה זו, עובדה שאולי הסבירה את הסלידה לכל החיים של שני האנשים זה מזה.
למרות הצלחתו המאוחרת, רומני מעולם לא הוזמן להצטרף לאקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) (שנוסדה ב-1768), אם כי הוא התבקש, להציג שם. ההחלטה לא להיות חבר באקדמיה לאמנויות עלתה לו באי קבלת חסות מלכותית יקרת ערך ותמיכה ממקורבים לחצר המלכות. רק לקראת סוף חייו הביע את חרטה על דעותיו על האקדמיה.
שנותיו הראשונות בבירה היו מאבק קיומי. בספטמבר 1764, הוא נסע לפריז (עם חבר, עורך הדין תומאס גרין) לכמה שבועות כדי ללמוד את יצירותיהם של המאסטרים הישנים. בשנת 1765 הוא זכה שוב בפרס השני של 50 גינאה בתחרות החברה המלכותית לאמנויות. בשנת 1768, הוא ערך היכרות עם ריצ'רד קמברלנד, המחזאי, שאת דיוקנו הוא צייר, ואשר עזר בהצגתו בפני פטרונים משפיעים. הוא גם התיידד עם הצייר המיניאטורי אוזיאס האמפרי.
1769 הייתה שנת פריצת דרך - הוא הציג דיוקן גדול של סר ג'ורג' וורן ומשפחתו באגודת האמנים החופשית, שזכה להערצה רבה ועזר להניח את היסודות לפופולריות העתידית שלו. בשנת 1770 הוא החל להציג את עבודותיו באגודת האמנים של בריטניה הגדולה.
איטליה.
עד 1772 רומני היה מספיק מבוסס כלכלית כדי לבצע מסע עם אוזיאס האמפרי לאיטליה כדי ללמוד את האמנים הגדולים של העבר, כפי שתמיד התכוון. הם יצאו לדרך במרץ, עשו את דרכם והגיעו לרומא ביוני. בעזרת מכתב המלצה התאפשר לו לפגוש את האפיפיור, קלמנס ה-14, שאישר לו להקים פיגומים בוותיקן כדי ללמוד את ציורי הקיר של רפאל. הוא בילה 18 חודשים ברומא ועשה מחקרים ורישומים של יצירות האמנות הגדולות הנראות שם. רומני חזר ללונדון ביולי 1775 לאחר היעדרות של למעלה משנתיים.
קריירה מאוחרת.
בשובו, ב-1775, עבר רומני לכיכר קוונדיש, בבית שהיה בעבר בבעלותו של הפורטרטיסט הנודע פרנסיס קוטס. הוא היה שרוי בחובות ניכרים, לא רק על חשבונו אלא גם בשל חובותיו של אחיו פיטר. עם זאת, הוצעו לו עבודות על ידי הדוכס מריצ'מונד וחוג חבריו, שעזרו להפוך את מזלו של האמן. בשנים 1776–1777, הוא עשה היכרות עם ויליאם היילי, יצר ידידות מתמשכת עם הסופר וצייר עבורו דיוקנאות.
1782 הייתה תחילתו של פרק חדש וחשוב בחייו של רומני, שכן באותה שנה הוא הוצג לראשונה לאמה המילטון (שנקראה אז אמה הארט) שהפכה למוזה שלו. הוא צייר יותר מ-60 דיוקנאות שלה בתנוחות שונות, לפעמים שיחקה את תפקידן של דמויות היסטוריות או מיתולוגיות. הוא גם צייר מפורסמים אחרים, כולל האמנית מרי מוסר ב-1787, עלמה צעירה בת שבע-עשרה, באחת מיצירותיו "מיס קונסטבל בכובע ברז'ר".
בשנת 1797 עזב רומני את הסטודיו שלו בכיכר קוונדיש 32, שם עבד במשך יותר מעשרים שנה, כדי לעבור להוליבוש היל בהמפסטד. בהמפסטד החל רומני בשורה של מייזמי בנייה יקרים, ומכר את הבית כעבור שנתיים. בית רומני הוא כעת בניין רשום בדרגה I, ורומני מונצח על ידי לוח כחול שהוצב על הנכס.
בקיץ 1799 התדרדרה בריאותו, ולאחר היעדרות של כמעט ארבעים שנה חזר רומני לאשתו, מרי, בקנדל. היא תמכה בו במהלך שנתיים שנותרו לחייו עד שמת בנובמבר 1802.
הוא נקבר בחצר הכנסייה של כנסיית סנט מרי, דלטון-אין-פורנס.
סודרברג
השנים הנותרות
תהילים ס&quot;ו
תהילים ס"ו הוא המזמור השישים ושישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-65). המזמור עוסק בתהילה לאלוהים על התגלותו ובפרט התגלות בכל תולדות ישראל. המזמור מרמז על ניצחון מול מכשולים ואויבים שעברו מהעולם ובסיומו תפילה של אדם פרטי הרואה את השגחת האל בחייו.
תוכנו של המזמור.
המזמור מכיל עשרים פסוקים והוא מתחיל בקול תרועה לאלוהים "הָרִיעוּ לֵאלֹהִים כָּל הָאָרֶץ"(א).
א'-י"ב.
כולם ביחד מודים על הגאולה "כָּל הָאָרֶץ יִשְׁתַּחֲווּ לְךָ וִיזַמְּרוּ לָךְ"(ד), כי כל מי שמסתכל רואה את "מִפְעֲלוֹת אֱלֹהִים" וכמה הוא "נוֹרָא עֲלִילָה עַל בְּנֵי אָדָם"(ה). ואפשר לראות זאת בניסי העבר ובישועה בהווה: "הַשָּׂם נַפְשֵׁנוּ בַּחַיִּים וְלֹא נָתַן לַמּוֹט רַגְלֵנוּ".
האל הציל את עם ישראל מהשעבוד על ידי הגויים, מצוקה שהוא בעצמו הביא על מנת לחנך אותם: "כִּי בְחַנְתָּנוּ אֱלֹהִים"(י) והעברת אותם תהליך של ניקוי והשבחה "צְרַפְתָּנוּ כִּצְרָף כָּסֶף"(י).
י"ג-כ'.
המשורר מתחייב להביא קורבנות לאל כפי שהתחייב "אָבוֹא בֵיתְךָ בְעוֹלוֹת אֲשַׁלֵּם לְךָ נְדָרָי" כפי שנדר בשעת מצוקה. וחשוב לא פחות מכל הקורבנות "אֲסַפְּרָה... אֲשֶׁר עָשָׂה לְנַפְשִׁי" ואספר לכולם על איך האל שמע לתפילתי ו"לֹא הֵסִיר תְּפִלָּתִי וְחַסְדּוֹ מֵאִתִּי".
ויליאם היילי
ויליאם היילי (באנגלית: William Hayley; 9 בנובמבר 1745 - 12 בנובמבר 1820) היה סופר אנגלי, הידוע בעיקר בתור הביוגרף של חברו ויליאם קאופר (William Cowper).
ביוגרפיה.
נולד בצ'יצ'סטר, הוא נשלח ללמוד באיטון ב-1757 ובטריניטי הול קולג', אוניברסיטת קיימברידג', ב-1762 ב-1767 עזב את קיימברידג' ועבר לגור בלונדון. אמצעיו הכספיים אפשרו להיילי לחיות באחוזתו המשפחתית בארהאם, סאסקס, והוא פרש לשם ב-1774. במיקומו של הבית בארהאם נמצא בית הספר הגדול באלארד.
ב-1792, בעת כתיבת חייו של מילטון, הכיר היילי את וילאם קאופר, ונוצרה ביניהם ידידות שנמשכה עד מותו של קאופר בשנת 1800.