הפיתוח של טכנולוגיית הרכב היה מהיר, בין היתר בגלל מאות יצרניות קטנות שהתחרו להשיג את תשומת הלב בעולם. התפתחויות עיקריות כללו את מערכת ההצתה החשמלית (באמצעות מנוע דינמי על דגם ארנולד בשנת 1898, אף שרוברט בוש , בשנת 1903, נוטה לקבל את הקרדיט), מתלים עצמאיים (שהוגשו למעשה על ידי בולי בשנת 1873), וארבעה בלמים שהותקנו לבלום הגלגלים (על ידי חברת ארול-ג'ונסטון מסקוטלנד בשנת 1909). קפיצי עלים היו בשימוש נרחב במתלים, אם כי מערכות רבות אחרות עדיין היו בשימוש.
הילוכים ובקרות מצערת אומצו באופן נרחב, מה שמאפשר מגוון מהירויות שיוט, אם כי בדרך כלל לרכבים עדיין היו הגדרות מהירות נפרדות, ולא המערכת המשתנה לאין ערוך המוכרת במכוניות של תקופות מאוחרות יותר.
זכוכית בטיחות ביצעה את הופעת הבכורה שלה, עליה נרשם פטנט על ידי ג'ון ווד באנגליה בשנת 1905, אך תהפוך לציוד סטנדרטי רק בשנת 1926 בפיתוחו של דגם ריקנבקר .
פלדת זווית השתלטה על עץ משוריין כחומר המסגרת הנבחר, ובשנת 1912, "Hupp Motor Car Company" היה חלוץ השימוש בגופי פלדה, ויצרנית הרכב דודג' שהצטרפה בשנת 1914.
קרצינומה של תאי הכליה
קרצינומה של תאי הכליה (באנגלית: Renal cell carcinoma או בקיצור: RCC) הוא סוג סרטן הכליה הנפוץ ביותר, שמקורו באבובית המקורבת, חלק ממערכת הצינורות הקטנים בנפרון, היחידה הקטנה המרכיבה את הכליה. קרצינומה של תאי הכליה אחראית לכ-90-95% ממקרי סרטן הכליה ונפוצה בעיקר בגברים (ביחס של 1:1.5) ובעיקר בין העשור השישי לשביעי לחיים. כיוון שלעיתים קרובות לוקח זמן רב במחלה עד להופעת התסמינים, שיעור גבוה יחסית של אנשים הסובלים מסוג גידול זה לרוב מגלים אותו כשהוא כבר בשלב מתקדם יחסית. התסמינים הראושנים של המחלה כוללים לרוב דם בשתן (מופיע אצל 40% מהאנשים כתסמין הראשון למחלה), כאבים באגן (40%), מסה בבטן או באגן (25%), ירידה במשקל (33%), חום (20%), יתר לחץ דם (20%), הזעות לילה והרגשה כללית לא טובה. כאשר הגידול שולח גרורות הן מתפשטות לרוב לבלוטות הלימפה, לריאות, לכבד, לבלוטת יותרת הכליה, למוח או לעצמות.
הטיפול הראשוני במחלה הוא לרוב הסרה חלקית או מלאה של הכליות עם הגידול, בעיקר בשלבים המוקדמים של המחלה. בשלבים הראשונים של המחלה, כאשר הגידול טרם שלח גורות לאזורים אחרים בגוף או בכליה, שיעור השרידות של המחלה לחמש שנים הוא 65-90%, אך הוא יורד דרמטית אם הגידול התפשט. בשנים האחרונות, כניסתם של הטיפולים האימונותרפים והטיפולים הממוקדים, תוצאות ההישרדות של חולי קרצינומה של תאי הכליה עם גרורות השתפרו משמעותית. קרצינומה של תאי הכליה קשורה גם למספר תסמונות פארא-נאופלסטית שנגרמות מההורמונים המיוצרים על ידי הגידול או עקב תקפית מערכת החיסון של הגוף את הגידול ונמצאות בכ-20% מהמטופלים עם המחלה. תסמונות אלו משפיעות לרוב על רקמות אליהן לא חדר הגידול עצמו. התסמונות הפארא-נאופלסטית הנפוצות ביותר שנצפו בקרב מטופלים עם קרצינומה של תאי הכליה כוללות רמות סידן גבוהות בדם, ספירת תאי דם אדומים גבוהה, ספירת טסיות דם גבוהה ועמילואידוזיס משני.
גורמי הסיכון העיקריים לקרצינומה של תאי כליה הקשורים לאורח החיים כוללים על פי ההערכות עישון, השמנת יתר ויתר לחץ דם. מוערך כי גורמי סיכון אלו מהווים עד 50% מהמקרים. חשיפה תעסוקתית לכימיקלים מסוימים כמו אסבסט, קדמיום, עופרת, ממסים כלוריים, פטרוכימיים ו-PAH (פחמימנים ארומטיים פולי-מחזוריים) נבדקה על ידי מספר מחקרים עם תוצאות לא חד משמעיות. גורם סיכון נוסף החשוד כמעלה את הסיכון למחלה כולל שימוש ארוך טווח בנוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDS). בנוסף, מחקרים מצאו כי נשים שעברו כריתת רחם נמצאות בסיכון כפול לפתח מחלה זו בהשוואה לאלו שלא עברו וכי צריכת אלכוהול בינונית בעלת השפעה מגנה מפני המחלה .
נצי אומסק
נצי אומסק (ברוסית: О́мские Я́стребы) הוא מועדון הוקי קרח לנוער מהעיר אומסק, שזכה פעמיים בגביע חרלמוב, המועדון זכה גם בטורניר הבינלאומי "Hockey night in Boston" וזכה בגביע העולם למועדוני נוער בהוקי קרח.
היסטוריה.
המועדון הוקם על בסיס מועדון המילואים אוונגרד-2 אומסק, כקבוצה בת של מועדון אוונגרד אומסק. מאז 2009 משחק באליפות ליגת ההוקי לנוער. מועדון המילואים אוונגרד-2, הוקם בשנת 1993 ונודע בשם "אוונגרד-2 (1993/94, 1994/95, 2007/2008, 2008/2009), "אוונגרד-VDV" (1995/1996 - 2002/2003) ו"נצי אומסק" (2003/2004 - 2006/2007).
אנה פיטרס
אנה פיטרס (בגרמנית: Anna Peters; 28 בפברואר 1843 - 26 ביוני 1926) הייתה ציירת פרחים, טבע דומם ונוף גרמנית. אחת הנשים הראשונות בגרמניה שעבדה כציירת והצליחה להתפרנס ממכירת תמונותיה.
קורות חיים.
אנה פיטרס נולדה ב-28 בפברואר 1843 כבתם של צייר הנוף פיטר פרנסיס פיטרס (1818–1903) ואשתו היינריקה גרטרוד מאלי במנהיים. סבא שלה, פיטרס כבר עבד כצייר זכוכית בניגמן. אמה הייתה אחותו של כריסטיאן מאלי, צייר בעלי חיים מבית הספר במינכן. בשנת 1845 עברה משפחת פיטרס לשטוטגרט, שם התגוררה אנה פיטרס עם אחיותיה עד מותה. היא נשארה לא נשואה. אביה, פיטר פרנסיס פיטרס, נתן לה, לאחיותיה הקטנות פיטרונלה ואדה וגם לבני משפחה אחרים, שיעורי ציור ראשונים. מאוחר יותר היא למדה והושפעה מכריסטיאן מאלי ושמרה על קשר אמנותי הדוק איתו לאורך כל חייה.
אנה פיטרס שהתה בקיץ עם משפחתה בין השנים 1894–1904 מדי שנה ובין השנים 1907–1924 בטירת קונגן, דרומית-מזרחית לשטוטגרט, כדי לצייר. בנוסף לתמונות של פרחים, היו גם לה גם ציורי נופים של הכפר והסביבה.
היא גם יצאה למספר נסיעות אמנותיות, בהם קיבלה השראה בין היתר לציורי הפרחים והנוף שלה: לאגם קונסטנץ וליער השחור וליער תורינגיה, לאינטרלאקן, ציריך, ניימגן, רומא, פירנצה ומילאנו. היא ליוותה את כריטיאן מאלי וחברו בסיורי הלימוד שלהם לדרום טירול.
את שנות חייה האחרונות מ-1912 בילתה עם אחיותיה בבית משלהן בשטוטגרט-זוננברג, שם נפטרה ב-26 ביוני 1926.
יצירה.
עבודתה של אנה פיטרס כוללת רישומים, צבעי מים וציורי שמן. התמונה הידועה הראשונה שלך היא משנת 1860 ומציגה זר סתיו. מוקד עבודתה המשיך להיות בתיאור פרחים וצמחים מסביבתה, שעיטרה מדי פעם בחרקים. מבחינה זו היה בכך ממסורת ציור הפרחים ההולנדי. בנוסף, היא עבדה על ציורי נוף ועל טבע דומם.
ישנן גם כמה תמונות של ילדים, אך היא לא רצתה להתחרות באחותה פייטרונלה. על פי הדעה הרווחת באותה תקופה, רק מוטיבים כאלה היו מתאימים לנשים, ואילו ציורי היסטוריה, סצינות מיתולוגיות ודתיות היו שמורות לגברים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 פיתחה אנה פיטרס סגנון ציור אימפרסיוניסטי יותר מהדימויים הריאליסטיים של שנות האמניות הראשונות שלה.
היא לקחה חלק באופן קבוע בתערוכות, משנת 1896 גם מחוץ לשטוטגרט - בברלין, מינכן, דרזדן ווינה.
הצלחה כלכלית.
אנה פיטרס כבר ניהלה את העסקים המשפחתיים בגיל 26, כולל אלה של אביה ואחותה, וטיפחה קשרים מגוונים עם סוחרי האמנות בכמה ערים. היא שיווקה את תמונותיה בהצלחה רבה והצליחה להתפרנס מהן. במהלך חייה עלו ציוריה בממוצע בין 300 ל-400 מארק; עבור תמונתה של פרחי הסתיו בשנת 1878 שילמו אפילו 800 מארק. בהווה הציורים שלה הם בעלי שווי שוק של כמה אלפי יורו. על פי ארטפרייס, כ-230 מיצירותיה החליפו ידיים בין השנים 1989–2006. רבות מתמונותיה הן בבעלות פרטית. יש אוסף ניכר של יצירות של משפחת פיטרס בטירת קונגן.
מעורבות מקצועית.
אנה פיטרס הייתה חברה בהתאחדות המקצועית של אמניות בברלין מאז 1880. היא הייתה מייסדת שותפה של אגודת הציירים בוירטמברג, והייתה יושבת ראש בשנים 1893 עד 1902 ו-1904 עד 1919. עמותה זו הייתה פתוחה לנשים מעל גיל 18 שעוסקות במקצועות אמנות או מלאכת יד, והקימו קרן הלוואות והטבות משלהם כמו אגודה מקצועית. היא גם ארגנה תערוכות ואירחה פעילויות חברתיות. בכך היא ניסה להתגבר על הסתייגויות הציבורית מציירות באותה תקופה ולהשיג להן הכרה חברתית.
מלון אימפריאל
מיכאיל דביאטאייב
מיכאיל פטרוביץ' דביאטאייב (8 ביולי 1917 - 24 בנובמבר 2002) היה טייס קרב סובייטי, הידוע בבריחתו ממחנה ריכוז נאצי באי אוזדום, שבים הבלטי.
ראשית חיים וקריירה צבאית.
מיכאיל, שנולד בשנת 1917 בטורבייבו, היה הילד השלוש עשרה במשפחתו של איכר ממורדוביה. בשנת 1938 סיים את לימודיו בבית הספר לניווט נהרות (Речной Техникум) ועבד כקפטן של ספינה קטנה בוולגה. באותה שנה גויס לצבא האדום והחל בחינוך בבית ספר לטיסה בצ'קאלוב וסיים את לימודיו בשנת 1940.
הוא נכנס מוקדם ללחימה במלחמת העולם השנייה והשמיד את מטוס היו 87 הראשון שלו כבר בטיסת הבכורה שלו ב-24 ביוני 1941 יומיים בלבד לאחר שתקפה גרמניה את ברית המועצות. עד מהרה הוענק לו מסדר הדגל האדום. ב-23 בספטמבר הוא נפצע קשה ברגלו השמאלית. לאחר שהייה ממושכת בבית החולים הוא הוקצה ליחידת מטוסי פוליקרפוב-2 ולאחר מכן הועבר לתעופה רפואית. הוא חזר לתפקידו כטייס קרב לאחר פגישתו עם הטייס הסובייטי המפורסם אלכסנדר פוקרישקין במאי 1944. בעת שירותו השמיד תשעה מטוסי אויב.
שבי ומאסר.
ב-13 ביולי 1944 נאלץ לפלוט ממטוסו ליד לבוב על שטח תחת הכיבוש הנאצי ונלקח כשבוי מלחמה למחנה הריכוז בלודז'. הוא ניסה להימלט ב-13 באוגוסט אך נתפס והועבר למחנה הריכוז זקסנהאוזן. עד מהרה הוא הבין שמצבו מסוכן מכיוון שכטייס סובייטי הוא יכול לצפות לאכזריות קיצונית מצד שוביו; לכן הוא הצליח להחליף זהות עם חיל מת מחיל הרגלים הסובייטי.