בשנות השבעים החלו להופיע ולהתארגן קבוצות תמיכה למען זכויות להט"ב באירלנד, ביניהן הקמפיין לרפורמה במשפט הומוסקסואלי, שהקים דייוויד נוריס. מותו של דקלן פלין, גבר אירלנדי בן שלושים שנרצח על היותו הומוסקסואל הוביל ב-10 בספטמבר 1982 למצעד הגאווה הראשון של המדינה, שנערך בפארק פיירוויו בדבלין, עיר רציחתו. במהלך השנים הבאות, קבוצות להט"ב ופעילים פעלו להעלות את המודעות למטרתו ומאז, מתקיים המצעד באופן שנתי.ברחבי אירלנד ניתן למצוא אירועים רבים ומקומות הפונים לתושבי להט"ב. מצעד הגאווה של דבלין נערך בכל שנה ביום שבת האחרון של חודש יוני ומוכתר כאירוע הלהט"ב הציבורי הגדול במדינה. בשנת 2018 השתתפו במהלכו מעל 60,000 איש. אירועים נוספים כוללים את פסטיבל התיאטרון הגאה בדבלין, פסטיבל סרטי הלהט"ב הבינלאומי של "GAZE" ותחרות "מיסטר גיי אירלנד". מחוץ לעיר הבירה ישנן ערים מורחקות המקיימות אירועים נוספים בהן קורק, גולווי, בלימריק וווטרפורד.
אלבניה.
מצעדי גאווה מתקיימים בערים הגדולות באלבניה בהן הבירה טירנה משנת 2011 לצד אירועים קטנים יותר בערים רחוקות על ידי ארגוני להט"ב בהם "Pro LGBT" המתמקד במודעות הציבורית בסוגיות חברי הקהילה ומשמש בעיני רבים כעורך דין לשיפור מצב הקהילה האלבנית. בשנת 2014, התקיימה המהדורה הראשונה של תחרות היופי לנשים טרנסיות "מיס טרנס אלבניה" בטירנה במטרה להעלות את הנראות עבור חברי הקהילה הטרנסג'נדרית.
אנדורה.
הפגנת הלהט"ב הראשונה באנדורה התקיימה ב-6 בספטמבר 2002. ב-23 ביוני 2003 העמותה "Som Com Som" קיימה את מצעד הגאווה הרשמי הראשון במדינה שהתקיים בעיר הבירה אנדורה לה ולה. ב-17 במאי 2019, היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה צוין בשטחה וכלל הקרנות סרטי להט"ב בערים שונות.
אסטוניה.
מצעדי גאווה נערכו בבירת אסטוניה, טאלין בין השנים 2004–2007, אם כי במהלכם המשתתפים הותקפו על ידי מפגינים הומופובים. בין התאריכים 6 עד 12 ביוני 2011, אירחה אסטוניה את "מצעד הגאווה הבלטית" לקידום תמיכה ומודעות למען חברי קהילת הלהט"ב אשר עובר בין השנים בבירות המדינות הבלטיות בהן טאלין (אסטוניה), ריגה (לטביה) ווילינה (ליטא) שכלל השתתפות של מומחים לשוויון מגדרי, פעילי זכויות אדם, מזכ"לים, סגנים ומנהלים. טאלין אירחה את האירוע שוב בשנים 2014 ו-2017. בשל התפרצות מגפת הקורונה באירופה, החליטו מארגיני האירוע לבטלו בשנת 2020.
לאחר ההתקפות האלימות נגד המשתתפים בשנת 2007, לא התקיים מצעד גאווה רשמי בעיר הבירה עד שנת 2017 אשר במהלכו, השתתפו מעל 1,800 איש. מצעד הגאווה קיבל גיבוי של שגרירויות זרות רבות, בהן שגרירויות ארצות הברית, קנדה, ברזיל, קולומביה, הממלכה המאוחדת, צרפת, גרמניה, לטביה, ליטא ומדינות נוספות.
ארמניה.
בנובמבר 2018 נאלצה קבוצת להט"ב נוצרית בארמניה לבטל מספר פורומים ואירועי גאווה שתכננה עקב "איומים מתמידים" ו-"הפחדה מאורגנת" מצד מנהיגים פוליטיים ודתיים, וכן חוסר מוכנות מספקת "מצד המשטרה שתגן על המשתתפים".
בולגריה.
מצעד הגאווה הראשון בבולגריה התקיים בשנת 2008 בעיר הבירה סופיה ומשך כ-150 משתתפים שהותקפו באמצעות פצצות דלק, סלעים ובקבוקי זכוכית. במהלכו יותר מ-60 מפגינים הומופובים נעצרו. עם זאת, מצעדי הגאווה בשנים שלאחר מכן נמשכו בשלווה והחלו למשוך מספר משתתפים הולך וגדל כמו גם את תמיכת המפלגות הפוליטיות, העסקים המקומיים והשגרירויות הבינלאומיות. בשנת 2017, השתתפו בציונו למעלה מ-3,000 איש ונתמך על ידי 18 נציגויות דיפלומטיות. שבוע הגאווה בו התרחש כלל גם תוכנית קולנוע ופסטיבל אמנות. בשנת 2019 לקחו חלק במצעד מעל 6,000 משתתפים בעודו נתמך על ידי 25 דיפלומטים ונציגי ארגונים בינלאומיים.
מפלגות בהן הדמוקרטים למען בולגריה חזקה, המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית והירוקים היו לראשונות אשר תמכו לאורך השנים בזכותם של מארגני המצעד לציונו. גאורגי קדייב, המועמד לשעבר לראשות העירייה מהמפלגה הסוציאליסטית לשעבר בסופיה, השתתף במצעד בשנת 2011.
בוסניה והרצגובינה.
בספטמבר 2008 דווח כי שמונה אנשים, כולל שוטר, נפצעו לאחר שקבוצה של פונדמנטליסטים אסלאמיסטים תקפה מבקרים בפסטיבל להט"ב בבירת בוסניה והרצגובינה, סרייבו. הפסטיבל, שנוסד על ידי הארגון "Q", נפתח באקדמיה לאמנויות במרכז סרייבו. ההתקפות אילצו את המארגנים להפוך את שאר הפסטיבל לאירוע פרטי ולבטלו כעבור כמה ימים. אף שהארגון קיים בעבר אירועי להט"ב ציבוריים, פסטיבל זה היה אירוע התרבות הראשון מסוג זה בתולדות הבירה. בשנת 2014 קבע בית המשפט החוקתי כי הרשויות לא הגנו כנדרש על חופש ההתאגדות של משתתפי הפסטיבל בשנת 2008. עם זאת, שנה לאחר מכן ב-2009, הפסטיבל אורגן שנית ללא כל התנגדות.
מצעד הגאווה הראשון במדינה נערך ב-9 בספטמבר 2019 בבירה. לפי הערכות כ-2,000 איש צעדו במהלכו ובכך, הפכה בוסניה והרצגובינה למדינה האחרונה כחלק מהפדרציה היוגוסלבית לשעבר שכללה את המדינות, סלובניה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית, מונטנגרו וסרביה שהחלה לערוך מצעד גאווה רשמי בשטחה.
בלארוס.
ציון פסטיבל הגאווה הבלארוסי הראשון ברחבי המדינה "Belarus Gay Pride" נערך במינסק בין ה-6 ל-9 בספטמבר 1999. היווסדותו אורגנה על ידי הליגה הבלארוסית לשוויון מיני "Lambda" ומגזין הלהט"ב "Forum Lambda". תוכנית הפסטיבל כללה סמינר לעיתונאים בנושאי "לסביות והומואים בתקשורת", כנס על זכויות להט"ב בבלארוס ובעולם, תערוכת תמונות וסרטים שצולמו על ידי הומוסקסואלים וקיום התחרויות "Mr. Gay Belarus" ו-"Transmission". עם זאת, במהלך אחת המסיבות במועדון פרצה המשטרה המקומית ועצרה את מתמודדי "Transmission". במהלך ציון האירועים השתתפו כ-500 איש.
בשנת 2000 נקלעו מארגני הפסטיבל לקושי רב בהכנות לאירוע. לדברי אדוארד טרלטסקי, ראש הוועדה המארגנת, תחנת הרדיו "BA" שהייתה אמורה לסקר את האירוע ולהעניק את אולם הריקודים לאירועי ערב קיבלה צו מהממשל הנשיאותי שלא לעשות זאת. על פי הדיווחים תחנות רדיו אחרות סירבו לתמוך מאותה סיבה, וגם אירועים במקומות אחרים בוטלו. קבוצות הקשורות לכנסייה האורתודוקסית הפגינו במינסק נגד קיומו ב-9 בספטמבר, יום לפני שתוכנן. עצרת להט"ב אשר תוכננה לעבור דרך העיר נאסרה על ידי העירייה 24 שעות לפני שהייתה אמורה להתקיים, והרשויות פעלו במרץ תוך יום בלבד למניעת החגיגות. עיתונאים דיווחו על תוצאות היום לאחר מכן. בשנת 2001, ממשלת בלארוס "אסרה לכאורה" על קיום הפסטיבל. ב-3 באוגוסט 2001 פרצו ונדליסטים לא מזוהים לדירתו של מנהיג הארגון למבדה בלארוס, אנדריי בבקין, שם הוחזקו פליירים, פוסטרים וחוברות של אירועי גאווה לשנת 2001. בשנת 2002, ימים לפני קיום האירועים, הוזעק מנהיג למבדה בלארוס, אדוארד טרלצקי, לתחנת משטרת מינסק שם נאמר לו שאם יתקיים מצעד גאווה, "המשטרה לא תיקח אחריות על אי סדר אפשרי" מצד מפגינים הומופובים.
בשנת 2004 בוטל הפסטיבל הבינלאומי הגאה בבלארוס. הוועדה המארגנת לשלב הסופי של "פסטיבל תרבות הירח הבינלאומי לזכויות אדם" והשלב הראשון של ועידת העולם הבינלאומית של "ILGCN" נאלצו לבטלו באוגוסט 2004 במינסק. הביטול התקיים לאחר שהרשויות הפחידו את המייסד למשוך את הבטחתו לארגן את האירוע. בנוסף, בשיחות טלפון מאיימות מצד הרשויות נאמר כי זרים המנסים להשתתף באירוע לסדנאות ודיונים "יגורשו מיד מהמדינה בהתאם למאמר ההתערבות בענייני פנים של הרפובליקה הבלארוסית". ב-27 באוקטובר 2008, אותה קבוצה ביקשה רשות לערוך מחאה לתמיכה בזכויות להט"ב בסמוך לשגרירות רוסיה במינסק. שני האירועים לא קיבלו היתר. מכיוון שהמדינה אינה חברה במועצת אירופה, פעילים בלארוסים לא יכלו לפנות לבית הדין האירופי לזכויות אדם בנושא. עם זאת, הקבוצה החליטה לארגן יחד עם פעילי להט"ב רוסים את "מצעד הגאווה הסלאבי" אשר מתוכנן להתחלף בציונו בין מוסקבה למינסק מדי שנה.