ספר חשוב מאת הרב יעקב בן נפתלי מגניזן - בן העיירה, הוא "נחלת יעקב - מליצות" ובו רשומים קינות קדומים על חורבן קהילות יהודיות בגזרות ת"ח ות"ט. לספר הסכמות שכתבו רבני העיירה ובהן גם תיאור קצר של מצב הקהילה באותה תקופה. בספר זה נמצאת גם קינה על חורבן קהילת נמירוב שנכתבה בידי בן העיירה. מחבר הספר נחלת יעקב - מליצות, נאלץ לעזב את עירו בעת פרעות חמלניצקי, וארבע שנים אחריהן התקבל כרב באמסטרדם, והוציא את ספרו. שנתיים אחר כך נשלח לרומא כנציג היהודים לגבי עלילת דם מול האפיפיור אינוצנטוס העשירי, אך לכשהגיע נודע שהאפיפיור מת.
ערים תאומות.
הערים התאומות של גנייזנו הן:
גנסן
גניזנו
גניזן
גנזן
גנייזנא
גניזנא
גדי ירקוני (אצן)
גדי ירקוני (נולד ב-18 באוקטובר 1974) הוא אצן הנמנה עם הסגל הפאראלימפי של ישראל בענף ריצת מרתון לעיוורים ומחזיק שיא ישראלי בתחומו. בנוסף הוא מנהל קליניקה פרטית לפיזיותרפיה, המתמחה בטיפול בספורטאים.
ביוגרפיה.
גדי ירקוני נולד במושב בית עובד שבישראל, למד בבית ספר יסודי גן רווה ששכן במושב בית חנן בין השנים 1980–1988. למד בתיכון בגבעת ברנר בין השנים 1988–1992.
במרץ 1993 התגייס לסיירת צנחנים, אחרי שנתיים וחצי בשירות נפצע ירקוני בלבנון בהיתקלות עם חזבאללה. בפציעתו ירקוני איבד את ראייתו, לאחר הפציעה השתחרר מהשירות, ב-24 באוגוסט 1995, וכמה חודשים לאחר מכן קיבל כלב נחייה שמסייע לו כיום, בתפקוד היומיומי.
קריירה.
לאחר תקופת שיקום, ירקוני נרשם למכינה בהר הצופים להשלמת בגרויות שערכה כשנה. לאחר מכן את לימודי תואר ראשון עשה באוניברסיטת תל אביב בלימודי פיזיותרפיה בין השנים 1998–2002.
פיזיותרפיה.
ירקוני החל לעבוד כפיזיותרפיסט בשנת 2002, את הקליניקה הפרטית שלו ירקוני פתח בשנת 2010. הקליניקה מתמקדת בספורטאים ורצים למרחקים ארוכים.
ירקוני משלב את המקצוע שלו יחד עם הריצה כתחביב. כאיש מקצוע גדי ירקוני מבין את תחום הריצה מבפנים וכך מצליח להבין את המטופלים ואת הבעיות הנלוות לריצה לעומק, נוסף לכך השילוב תורם רבות להבנתו את השפה המשותפת עם הרצים.
ספורט.
גדי ירקוני בעברו התעסק בספורט כתחביב ולא בצורה מקצועית. ירקוני רץ מרתון כחמש שנים. בין מרתון אחד לשני, הוא רץ עשרה קילומטרים נוסף על כך הוא משתתף בחצאי מרתונים. האימונים מתבצעים בסיוע של רץ מלווה ומאמן. המלווה צריך להיות ברמה יותר גבוהה משל ירקוני. במשך השבוע המלווה מצטרף לאימונים של ירקוני שלוש פעמים בשבוע, ביתר הימים גדי ירקוני רץ עם מכרים וחברים קרובים, לעולם הוא לא רץ לבדו. הריצה עם מלווה מתנהלת באמצעות רצועה, המחוברת למותנם של גדי ושל המלווה שלו עם גומי הקושר ביניהם. על המלווה לא לעבור את גדי בריצה, כדי שלא ימשוך אותו קדימה, עליו לרוץ לאורך כל הדרך או במקביל לירקוני או מאחוריו.
בעבר רץ גדי ירקוני עם מלווה בשם אילון ברכפלד במרתון באולימפיאדה הפאראלימפית בלונדון שם אומן על ידי נילי אברמסקי. ירקוני רץ עם המלווה חי פרחי ועם המאמן גזצ'ו יוסף מינואר 2013 ועד היום. הקשר בין הרץ העיוור למלווה הוא קשר מאוד אינטימי, הרץ צריך לסמוך על המלווה לחלוטין מבחינה בטיחותית, ולכן הקשר הוא חזק עם בסיס של אמון יציב. ירקוני מתאמן שישה ימים בשבוע קבוע, לפעמים יותר מאימון אחד ביום חוץ מימי שבת. האימונים מתקיימים סביב המושב בו הוא מתגורר, בית עובד, או באצטדיון הדר יוסף.
צפוי לייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
גלישת סקי שלג:
בשנת 2005 החליט ללמוד לגלוש סקי שלג. בעזרתה של "עמותת ארז חילוץ הצלה ותרומה לקהילה" (בוגרי יחידת האלפיניסטים). בסיועו של אייל ירימי מנהל פרויקט הדרכת סקי שלג לבעלי מוגבלויות קשות בקרב נכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה. החל ירקוני ללמוד לגלוש סקי שלג ומאז ועד היום הוא נחשב לאחד מגולשי הסקי העיוורים הטובים בארץ. גדי ירקוני יוצא לאימוני סקי שלג בכל שנה בליווי מתנדבי עמותת ארז.
חיים אישיים.
נישא לניצן ב-2003 ואב לשלושה ילדים, המשפחה מתגוררת בבית עובד.
אליעזר פקטורובסקי (פקטורי)
דניאל פקטורי
יהדות סרייבו
יהדות סרייבו (גם יהדות שָֹרָאי-בּוֹסְנָה) היא קהילה יהודית בת שני קהלים, ספרדי ואשכנזי, המתקיימת בעיר סרייבו בירת בוסניה והרצגובינה מאמצע המאה ה-16 ועד ימינו. ב-1940 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה 9,000 נפשות והייתה השלישית בגודלה בקרב קהילות יהדות יוגוסלביה לאחר בלגרד וזאגרב.
במחצית השנייה של המאה ה-16 התיישבו בסרייבו סוחרים יהודים ספרדים שהגיעו לעיר בעיקר מסלוניקי, ובהמשך הותר להם להקים שכונה יהודית אשר כונתה "אל קורטיז'ו" (בלאדינו: החצר). ב-1581 הוקם בית כנסת לקהילה, וב-1623 מונה לראשונה רב ראשי לקהילה, הרב שמואל ברוך מסלוניקי. ב-1630 הוקם בית העלמין היהודי וב-1731 נקבע תקנון הקהילה. ב-1850 הורשו יהודי סרייבו להתיישב בכל חלקי העיר. ב-1878, לאחר קונגרס ברלין, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על אזורי בוסניה והרצגובינה, אך סיפחה אותם דה פקטו. האוסטרו-הונגרים פעלו להפיכתה של סרייבו לעיר אירופית מודרנית, ובכלל זה פיתחו תשתיות ובנו מבני ציבור. במסגרת תהליך זה היגרו לסרייבו משפחות אשכנזיות, בדרך כלל אמידות, ובהן משכילים ובעלי מקצועות חופשיים רבים. ב-1879 נוסדה רשמית הקהילה האשכנזית בעיר, ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה היא גדלה לכדי רבע מכלל יהודי סרייבו. ב-1902 נחנך בית הכנסת המרכזי של הקהילה האשכנזית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת ממלכת יוגוסלביה, הייתה קהילת סרייבו אחת מ-117 הקהילות המאורגנות בממלכה, והשלישית בגודלה. המשבר הכלכלי העולמי של 1929 לא פסח על בני הקהילה, ומספר בניה גדל בהתמדה בשל הגירה פנימית לסרייבו מקהילות קטנות ולא מבוססות, בעיקר ספרדיות. התהליך הוביל למשבר חמור, בעיקר בקהילה הספרדית, אשר שליש מבניה הוגדרו עניים. שתי הקהילות פעלו יחדיו למתן סיוע לנזקקים, והשכבה האמידה ייסדה אגודות לקידום החינוך, לסיוע רפואי וסיוע לנזקקים, לצד בנקים קואופרטיביים אשר תמכו בבעלי עסקים מקרב יהודי העיר. ב-1932 נחנך בית הכנסת הספרדי הגדול החדש.
ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הוחל בביצוע הפתרון הסופי ביהודי העיר. בין ספטמבר לאוקטובר 1941 נעצרו יהודי העיר וגורשו אל מחנות ההשמדה. ההערכה היא שכ-2,400 מתוך 9,000 יהודי העיר ניצלו ממחנות ההשמדה, וחלקם הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה חודשה הפעילות הקהילתית ובני הקהילה התערו בחוגי הממשל, התרבות והאמנות ביוגוסלביה החדשה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך ההתפרקות האלים של יוגוסלביה. כחלק מתהליך זה פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה צרו כוחות סרביים על סרייבו במשך חודשים ארוכים תוך הפגזתה. כ-700 מיהודי סרייבו חולצו ממנה והיגרו אל מחוץ למדינה, ובכלל זה לישראל. ב-2022 התגוררו בסרייבו כ-500 יהודים והיא נותרה הגדולה בקהילות יהדות בוסניה והרצגובינה.
לאורך השנים העמידה יהדות סרייבו אישי ציבור כמו: אמריק בלום, אשר כיהן כראש העיר, וסוון אלקלעי, אשר כיהן כשר החוץ של בוסניה והרצגובינה, סופרים כמו אריך קוש לאורה פאפו ויצחק סמוקובליה ורופאים נודעים כמו הגנרל ד"ר רוזה פאפו.
היסטוריה.
התקופה העות'מאנית בבוסניה.
ב-1435 כבש צבא האימפריה העות'מאנית את אזור בוסניה, וב-1461 ייסדו העות'מאנים את העיר שראי בוסנה כעיר מושבו של הוואלי העות'מאני וכמרכז מנהלי אזורי של האיילט. העיר שכנה במרכז הגאוגרפי של האזור. מעמדה המנהלי, והעובדה שבשטחה שכן חיל מצב עות'מאני, הפך אותה בהדרגה גם למרכז כלכלי, בתחילה כמערך לוגיסטי התומך בגייסות ובהמשך באוכלוסייה שהתפתחה סביבו. בשלהי המאה ה-15, לאחר גירוש ספרד ופורטוגל, נדדו חלק מהמגורשים לשטחים שהיו נתונים לשליטת העות'מאנים כגון אנטוליה, ארץ ישראל וסוריה. הסולטאן באיזיט השני עודד אותם להתיישב בשטחי האימפריה ואף פרסם פירמאן שהנחה לסייע ליהודים. היהודים שהיו אוריינים ברובם, רב-לשוניים ומהם נמנו אומנים רבים, השתלבו במערכת הכלכלית העות'מאנית. עם הגיעם התיישבו בעיקר בשלוש ערים מרכזיות: קונסטנטינופול, אדירנה וסלוניקי וייסדו בהן מרכזי הלכה. לאחר התבססותם החלו בני הקהילות השונות להתפזר ברחבי הבלקן, בתחילה כסוחרים-נודדים ובהמשך גם כמתיישבי קבע, והם השתלבו במערכת המסחר והפקידות המקומית.
תולדות הקהילה.
קיים תיעוד לנוכחות יהודים בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. בבית העלמין היהודי העתיק בסרייבו נמצאו מצבות מ-1551 ובתעודות עות'מאניות מתועד כי ב-1541 היו בסרייבו 34 סוחרים, אומנים, רוקחים ורופאים יהודים, אם כי ככל הנראה לא התגוררו בעיר אלא הגיעו לסרייבו לפרקים עם משפחותיהם ופעלו בה. רובם היו בני סלוניקי. מתעודות עות'מאניות עולה כי ב-1565 התגוררו בסרייבו 15 משפחות יהודיות במגורי קבע באחד מרובעי המוסלמים.
ב-1577 העניק הוואלי המקומי אישור ליהודים לחפור באר מים בסמוך לרובע המוסלמים ולבאזאר של העיר אשר כונה "באש-צ'ארשייה" ("השוק הראשי"). בהמשך, הותר ליהודים להקים בתים למגורי קבע סביב הבאר. לכל משפחה הוקצתה חלקת קרקע לבניית ביתה ובני הקהילה חויבו בתשלום מס גולגולת. הרובע נקרא "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). השכונה היהודית אל קורטיז'ו כונתה על ידי תושבי המקום בכינוי הגנאי "צ'יפוט-אנה" (čifut-ana), שפירושו "שכונת היהודונים". ב-1581 הוקם בית כנסת לקהילה הספרדית, וב-1630 הוקם בית העלמין המרכזי.