שרה בדישי היא דודתם של הזמר והגיטריסט כפיר בן ליש, הזמר סער בדישי ושל אחיו, הסטנדאפיסט שאולי בדישי.
שראל (חברה)
שראל – פתרונות לוגיסטיים ומוצרים לרפואה מתקדמת בע"מ היא חברה פרטית בבעלות עמותה והיא מספקת מוצרים ושירותים לבתי חולים ולמוסדות רפואיים בישראל בהם תרופות, מרכיבי חיסון, ציוד ומכשור רפואי ומעבדתי.
היסטוריה.
חברת שראל הוקמה ב-1995 על ידי עמותת "בתי החולים הציבוריים למען הציבור" בהחלטת ממשלה כדי לשמש כזרוע הרכש המרכזית (GPO) עבור בתי החולים והמרכזים הרפואיים הממשלתיים בישראל, שירותי בריאות הציבור, לשכות הבריאות, האגף לשעת חירום במשרד הבריאות וגופים אחרים. לדברי פרופ' ירון זליכה, שהיה החשב הכללי, מבנה התאגדות מורכב זה נועד לעקוף את חוק חובת מכרזים.
בראש העמותה עומד פרופ' משה רווח, יו"ר הנהלת מכבי שירותי בריאות, לשעבר קצין רפואה ראשי ומנהל המרכז הרפואי רמב"ם בחיפה.
מנכ"ל החברה הוא אבי בוסקילה, לשעבר מנהל מערך הלוגיסטיקה הרפואית וחבר הנהלה בבית החולים תל השומר, ראש מחלקת ארגון של חיל רפואה, ומפקד המרכז הלוגיסטי לציוד רפואי ותרופות של צה"ל. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא שלמה גרופמן.
בשנת 2010, דן אנד ברדסטריט דירגה את שראל במקום החמישי מהחברות המובילות במשק בקטגוריית הפצה סיטונאית, ציוד רפואי ותרופות.
נכון לשנת 2011, היקף המכירות של שראל הוא כ-907,479 מיליון ש"ח, והיא מעסיקה כ-117 עובדים.
אופן ותחומי פעילות.
שראל מספקת סל מלא של מוצרים ושירותים לבתי חולים ולמוסדות רפואיים וייעודה הוא לספק פתרונות ברכש מרכזי ובלוגיסטיקה רפואית למערכת הבריאות הישראלית.
המרכז הלוגיסטי של החברה ממוקם במרכז הארץ ומערכת ההפצה ערוכה לאספקה ישירות למחסני הלקוחות בהם בתי חולים כלליים, מרכזי בריאות הנפש, מרכזים גריאטריים וגופים ממשלתיים כמו משרד הבריאות והאגף לשעת חירום. מחסני החברה זמינים 24 שעות ביממה למתן מענה לצורכי מערכת הבריאות באספקות דחופות של תרופות וציוד רפואי.
בשראל מספר יחידות עסקיות:
קונוורז'ן
קוֹנְוֶורְז'ן הוא רומן מאת רביב יצחקי בהוצאת כנרת זמורה ביתן 2012. זהו רומן בשפה העברית החושף את הנעשה מאחורי הקלעים של תעשיית הפורנו וההימורים באינטרנט. דוד רוזנטל, בביקורת על הספר באתר וואלה כותב:
במרכזו של הרומן, סיפור אהבתו של מאתיו אנדרסון, האקר אמריקאי צעיר מניו ג'רזי, ל'דאקי' -יפהפייה דקיקה ומיוחדת המופיעה בחדרי צ'אט-חי. באחד הלילות הוא מקליט באקראי את אהובתו נאנסת באכזריות על ידי שני גברים. אחרי האונס היא נעלמת ללא עקבות. הקובץ המוקלט הופך לראיה רבת ערך כאשר מתבררת זהותו של אחד האנסים.
כאן מתערבים כוחות גדולים ממנו: ה-CIA הנלחם ב-סחר בבני אדם ובהלבנות הון. חברות הימורים השייכות לאוליגרכים שחיי אדם חשובים בעיניהם כקליפת השום, ופוליטיקאים ציניים ומושחתים.
מאתיו יוצא להציל את אהובתו במסע חוצה יבשות, במהלכו פוגש טיפוסים אקסצנטריים, האקרים, סוכנים, פעילי או"ם, דוגמניות פורנו ואנשי מדיה, הוא מגלה אמיתות מפתיעות על עצמו ועל נסיבות חייו.
"קונוורז'ן" מתאר את התרבות הנסתרת של ההאקרים. האקרים שבנגוד לדעה הרווחת - אינם פושעים ורואים את עצמם כמקימי ומפתחי רשת האינטרנט כפי שאנחנו מכירים אותה היום. להאקרים, על פי הספר - שפה, סמלים וסולם ערכים ייחודי להם.
הספר מעלה שאלות בנושא אפשרות הקשר הווירטואלי בין אנשים. האם ניתן להתאהב במישהי או במישהו דרך "צ'אט"? מה ניתן לדעת על אנשים כפי שהם מציגים את עצמם ברשת? האם השפה המדוברת ברשת היא קריטריון לזהות?
שם הספר, קונוורז'ן, פירושו בעברית המרה שבשיווק אינטרנטי מתייחסת להמרת גלישת הגולשים לפעולות רווחיות עבור יוצרי האתר. בספר המילה קונוורז'ן מקבלת משמעויות נוספות, המתייחסות לתמורה שעוברים הגיבורים.
גינוואן
גִינוֹוָאן (ביפנית: 宜野湾市) היא עיר במחוז אוקינאווה, יפן. בשנת 2003 נאמדה אוכלוסיית העיר בכ-94,693 תושבים, עם 40,041 בתי אב וצפיפות אוכלוסייה של 4,854 אדם לקילומטר רבוע. השטח הכולל של העיר הוא 19.51 קילומטר רבוע. העיר גובלת בערים צ'טאן ממערב, אוקינאווה סיטי מצפון, יוראסוי מדרום ונישיהארה ממזרח.
העיר הוקמה ב-1 ביולי 1962 והיא מנוהלת על ידי חבר נבחרים המורכב מ-28 אנשים. לגינוואן שני מוקדי משיכה לתיירים והם הריסות מבצרים שהושמדו כליל במלחמת העולם השנייה.
בעיר שוכנת אוניברסיטת אוקינאווה.
בשעה אחת
בשעה אחת הוא סיפור קצר בן י"ג פרקים, מאת ש"י עגנון, שנכלל בקובץ עיר ומלואה, בהוצאת שוקן. הסיפור התפרסם לראשונה בעיתון "הארץ" בגיליון ערב ראש השנה ה'תשט"ז (1955).
עלילת הסיפור עוסקת ביום אחד, ט"ו באב, בחיי יהודי ביטשאטש, עיר הולדתו של עגנון.
תקציר העלילה.
אברהם דוד, תושב ביטשאטש ירא שמים, הוא סוחר עורות, ואשתו שרה עוזרת לו בחנות העורות. לזוג בן יחיד, מנחם (בנים שנולדו אחריו נפטרו בילדותם). מנחם מקדיש את כל זמנו ללימודים בבית המדרש, שבהם הוא עושה חיל. ביום התרחשות הסיפור, ט"ו באב, מלאו למנחם 15 שנה, וכדברי המספר, "כבר הגיעה שעתו של מנחם לישא אשה ולהוליד בנים". גם הוריו סבורים כך, כדברי שרה אמו לאביו, "זכורה אני כשהגעת לשנותיו של בננו כבר השיאך אביך אשה וכבר נולד לך מנחם".
כיוון שהביא אחד הגויים לחנות שק של שורשי צמחים המשמשים לעיבוד עורות, החליט אברהם דוד להביא את השק לחרצקי שבכפר פידלש, המעבד את עורותיו. הציעה שרה לבעלה לקחת איתו את מנחם, כדי שינוח מעט מתלמודו וינשום אוויר צח. מרחק ההליכה, מציינת שרה, הוא "תחום שבת וחצי" לכל כיוון. שמע אברהם דוד בקולה, הלך לבית המדרש והזמין את מנחם להצטרף אליו להליכה לפידלש.
באותו היום התקיימו חופות אחדות בביטשאטש. מאיר יונה, שמש בית הכנסת, סיפר לאברהם דוד ולמנחם שעדיין חופה אחת לפניו, שבה תינשא בתו של רבי משה תענית לחתן זר שהגיע לעיר. המשיכו אברהם דוד ומנחם בדרכם, ובהליכתם סיפר אברהם דוד לבנו על אחדים מבני העיר שנישאו צעירים, ובהם מי "שבו ביום שנתעטר בתפילין, בו ביום נתעטף בטלית ואין עטיפת טלית נוהגת במדינות שלו אלא בנשואים". הגיעו לביתו של חרצקי בפידלש, "חרצקי גוי כשר היה", מתאר אותו המספר. לאחר שכילו מעשיהם אצל חרצקי, החלו האב ובנו את דרכם חזרה. עם כניסתם לביטשאטש, ראו את נזקי השרפה הגדולה שפקדה את העיר, הרסה רבים מבתיה ורוששה את יושביהם. סיפר אברהם דוד לבנו למה שימשו הבתים החרבים שבדרכם.
בהמשך דרכם שמעו צווחות מחצר בית הכנסת הגדול, והתברר להם שהסיבה לכך היא שלאחר כל ההכנות לחופה הודיע החתן של ייכנס לחופה אלא אם יקבל מיד במזומן את כל הנדוניה שהובטחה לו. כיוון שאבי הכלה אמר שלכשירחיב יתן, "הלך לו החתן ונתעלפה הכלה".
"אמר לו אברהם דוד לבנו, אמרו בגמרא, יש קונה עולמו בשעה אחת. אם אתה נותן קידושין לנערה זו אתה מחזיר לה את נשמתה. מנחם בני כלום יש מצווה גדולה מלקיים נפש מישראל. וכאן אתה מקיים שלוש נפשות אותה ואת אמה ואת אביה." הסכים הבן להצעה, ושמחה רבה פשטה בעיר. מקול השמחה התעוררה הכלה מעלפונה, ועדיין הייתה חלשה מחמת הרעב. נתן לה אברהם דוד רקיק שנתנה לו שרה אשתו קודם שיצא לדרך, ואכלה אותו.
קולות השמחה הגיעו גם אל שרה, ואף שלא ידעה את סיבתם, יצאה מחנותה והלכה עם כל השמחים לחצר בית הכנסת הגדול, ובדרכה אמרו לה, "מזל טוב שרה, מזל טוב מחותנת" אך היא תמהה, "מה מחותנת אני לכם". לבסוף התבררה לה סיבת השמחה, והיה הזיווג נאה בעיניה.
העמידו חופה וקידושין ונשא מנחם לאישה את בתו של משה תענית. ומסיים המספר את סיפורו: "וכל הנושא אשה לשם שמים הווים לו בנים בני תורה. הוא שכל בניו ובני בניו של מנחם בנו של אברהם דוד כולם בני תורה עושים דבריה של תורה, ומהם נודעים בשערים המצוינים בהלכה, עד שבא האויב וכילה את כולם."
פרשנות.
זמן הסיפור.
הסיפור מתרחש במשך יום אחד, ט"ו באב. יום זה הוא יום חג הבא לאחר שלושה שבועות של אבל על חורבן ירושלים המסתיימים בתשעה באב. בדרכם לפידלש מספר אברהם דוד לבנו על הרב בעל "חסד לאברהם". ספר זה יצא לאור בשנת 1857 ובמהדורה שנייה שנה לאחר מכן. השרפה הגדולה, שכילתה בתים רבים בבוצ'אץ', ששרידיהם מתוארים בסיפור, התרחשה בשנת 1865, ומכאן שזמן הסיפור הוא בחצי השני של שנות ה-60 של המאה ה-19.
על היום שבו מתרחש הסיפור, ט"ו באב, מעיר שלמה דב גויטיין שהוא הגיבור של הסיפור, "הוא וכל הכרוך בו וכל הכלול בו מהווים את ה'סיטואציה', את המצב המיוחד, שבו נתונים כל האנשים. תגובתם עליו גם יוצרת את העלילה, גם מגלה את טיב האנשים הפועלים בה וגם מפיקה לנו מוסר השכל היוצא ממנה." הוא מוסיף ומסביר: "מחמת אבלה של ירושלים אין עורכים חתונות באותם שלושה שבועות הקודמים לתשעה באב. כנגד זה, חמישה עשר באב הוא יום מזומן ומיועד לחתונות." שמואל ורסס מצטרף לפרשנות זו ואומר: "הזמן המסוים של ט"ו באב מכתיב את מכלול ההרהורים של הדמויות, את מהלך ההתרחשות העלילתית שבסיפור ואף את פרשנותו של 'המספר' עצמו."
אברהם דוד, שרה ומנחם בנם.
שתי הדמויות העיקריות בסיפור הן אברהם דוד, סוחר עורות כבן 30, ובנו מנחם בן ה-15, המתמיד בלימודו בבית המדרש. גם לאם, שרה, מקום נכבד. התלמוד הוא חלק מעולמם של שני הגברים, וגם אל האם מגיעים דבריו. ורסס ציין בעניין זה: "הטקסטים התלמודיים הם המשפיעים בסיפור זה על הדמויות ואף מטביעים את חותמם על עולמן החווייתי ועל אורח תגובתן במבחני חייהן".