לבסוף נבנה בית הכנסת ברחוב הרצוג-רודולף במימון מקורות פרטיים. בשנת 1891 הונחה בו אבן הפינה ושנה מאוחר יותר הבניין נחנך רשמית. בשנת 1924 הקימה הקהילה בית ספר ששימש כבית ספר דתי ציבורי, שנרכש בשנת 1933 על ידי הקהילה הכללית. הרב ד"ר חנוך ארנטרוי שימש כרב הקהילה האורתודוקסית ובית הכנסת במשך כארבעים שנה, עד למותו בראשית שנת 1927.
ב-ליל 9 בנובמבר ב-1938, השתתפה צמרת השלטון הנאצי בארוחה חגיגית בבית העירייה במינכן, לציון 15 שנה לפוטש מרתף הבירה. בין הסועדים נמנו חיילי פלוגות הסער שהשתתפו בפוטש, ושישה מהם סעדו ליד שולחנו של היטלר. לקראת השעה 10:30 בערב הם קמו ויצאו להשתולל בעיר. בית הכנסת נשרף על כליו, ספרי התורה ותשמישי הקדושה שבו, ועימו נשרפו גם בית המדרש והספרייה. השר גבלס הבחין בלהבות שאחזו באוהל יעקב וניסה להזעיק מכבי אש (ייתכן מתוך חשש של פגיעה ברכוש לא יהודי) ללא הצלחה. ככל הנראה רק סיבה אחת יכלה להביא לכך שבקשת השר לא בוצעה: המציתים פעלו בהוראה אישית מפורשת או מרומזת שקיבלו כמה שעות קודם לכן מהיטלר. עלויות פינוי ההריסות הוטלו על הקהילה היהודית, ובית הספר נסגר. כיום יש במקום שלט הנצחה בבית מס' 1 ברחוב.
ב-9 בנובמבר 2006, 68 שנים בדיוק לאחר שריפת בית הכנסת, נחנך בית הכנסת המרכזי החדש במינכן, הנושא את אותו שם.
לשכת החקירות המרכזית של הודו
לשכת החקירות המרכזית של הודו (בהינדית: केंद्रीय अन्वेषण ब्यूरो, בתעתיק אנגלי: Kendriya Anveshan Byuro) היא ארגון חקירות עיקרי בהודו, האחראי לענייני ביטחון לאומי ולוחמה בפשיעה. הארגון הוקם ב-1 באפריל 1963 כיורש מוסד המשטרה המיוחד (בהינדית: विशेष पुलिस संस्थापन) מ-1941.
מייסד הארגון הוא קוהלי, שעמד בראש הארגון מיום הקמתו ועד 31 במאי 1968. קודם לכן הוא כיהן כמפכ"ל המשטרה, מוסד המשטרה המיוחד שקדם ללשכה. בדומה למקביליו במדינות השונות, הארגון עוסק במלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן.
יושב ראש הלשכה הוא חבר במועצה למודיעין כלכלי.
עכבר עירום
עכבר עירום הוא עכבר המשמש במעבדות רבות בתור חיית ניסוי. העכבר מכיל מוטציה הגורמת לירידה בפעילות בלוטת התימוס. מוטציה זו גורמת לבעיה במערכת החיסון של העכבר, בשל החוסר בתאי T. ניתן לזהות עכברים כאלה בקלות על ידי גופם חסר השיער – תכונה שהקנתה להם את הכינוי "עכבר עירום". העכבר העירום משמש כחיית ניסוי בהשתלות ובניסויים של סרטן, בשל העובדה שגופו לא ידחה תאים זרים. על פי רוב המוטציה נגרמת לגן FOXN1.
אלכסנדר דימן
אלכסנדר דימן
(Alexandre Dumaine, 26 באוגוסט 1895 - 2 באפריל 1974) היה שף צרפתי, ידוע בעיקר על ידי פעלו במסעדה הגסטורנומית היוקרתית "הוסטלרי דה לה קוט ד'אור" בסולייה, בורגונדיה. זכה בשלשה כוכבים במדריך מישלן האדום בעת פעילותו בין השנים 1935–1964.
קורות חיים ותחילת הקריירה.
אלכסנדר דימן נולד בשנת 1895 ביישוב דיגואן שבחבל בורגונדיה.
בשנת 1907, בגיל 12 התחיל חניכות במלון "הוטל דה לה פוסט" בפרה-לה-מוניאל באזור הולדתו. מאוחר יותר עבד לעבוד בוישי בחבל אוברן, במלון קרלטון, אחר כך ב"קפה דה פארי" וב"פאלה אליזה".
בגיל 27 יחד עם אשתו, ז'אן דימן, עבד בחברה הכללית למסעדות גסטרונומיות באלג'ריה הצרפתית.
גולת הכותרת של פעילותו: מסעדת "הוסטלרי דה לה קוט ד'אור".
אחרי עשור באלג'ריה, התגעגע לצרפת. בשנת 1932 פתח, שוב בעזרת אשתו, את המלון והמסעדה "הוסטלרי דה לה קוט ד'אור" ביישוב סולייה Saulieu, בחבל ילדותו, בורגונדיה, על הכביש RN6, לא רחוק מהכביש RN7 המוביל מפריז לקוט ד'אזור.
תוך זמן קצר הגיע, עם שלשה כוכבים ב"מישלן", לפסגות המקצוע והפך לאחד משלושת השפים הגדולים של צרפת שבין שתי מלחמות העולם, לצידם של פרנאן פואן בוייאן ואנדרה פיק בוולאנס.
עם לקוחותיו המפורסמים שנהגו לעצור לא פעם במסעדתו בדרך מפריז לריביירה נמנו אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, רנייה השלישי, הנסיך של מונקו, אדית פיאף, סלבדור דאלי, סשה גיטרי, אורסון וולס, אגה חאן הרביעי, הגנרל ז'ואן, צ'ארלי צ'פלין, ויוויאן לי, מיסטנגט, גרי קופר ואחרים.
אחרי שפרש בשנת 1964, בגיל 69, כתב יחד עם אנרי קלו- ז'וב ועם הפאטיסייה רוז'ה ארנו, את הספר "המטבח שלי", ספר מתכונים וזכרונות. במתכונים שמופיעים בספר אפשר למצוא את ה"טרין דה בקאס שוד או שמברטן", (ה"בקאס" הוא סוג של צפורים חרטומנים, שמברטן הוא מין יין אדום מבורגונדיה) "טמבאל דה ברושה" (ברושה = סוג של דג טורף החי במים מתוקים, Esox). "אמינאנס", וכו'.
מסעדתו, "לה קוט ד'אור" עברה מידיו לבעלות השף קלוד ורז'ה (מ"לה בארייר דה קלישי" בפאריז) ומשנת 1982 לניהולו של ברנאר לואזו. היא נותרה אחד ממוסדות המופת של האמנות הקולינארית הצרפתית, עם 3 כוכבים ב"מישלן" בשנת 1991. אחרי התאבדותו של ברנאר לואזו שרביט הניהול עבר לידי תלמידו ועוזרו, פטריק ברטרון.
דימן לא הסתיר את העובדה שסוד ה"גראן קויזין" הצרפתי נמצא במסורת המטבח הכפרי של ארצו.
משמר הגבול של רוסיה
משמר הגבול של רוסיה ידוע בשמו הרשמי שירות משמר הגבול של שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (ברוסית: Пограничная служба Федеральной службы безопасности Российской Федерации) והוא אגף בשירות הביטחון הפדרלי של רוסיה האחראי לאבטחת גבולות המדינה. זהו הגוף העיקרי ברוסיה האחראי להגנת הגבולות היבשתיים והימיים (באמצעות משמר החופים של רוסיה).
הגוף הוקם ב-12 ביוני 1992 כיורש משמר הגבול של ברית המועצות, שירש בתורו את שירות הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים שהתקיימו משנת 1893. משמר הגבול הרוסי מעסיק אלפי סוכנים וחיילים המאבטחים את הגבול הארוך ביותר בעולם, שאורכו מגיע לכדי 20,241 קילומטרים.
היסטוריה.
רוסיה הקיסרית.
משמר הגבול הקיסרי הרוסי הוקם עוד במאה ה-18, אך שורשיו מגיעים עד למשמר הגבולות האישי של הנסיך מיכאיל וורוטינסקי, מהמאה ה-16. ב-1782 הקיסרית יקטרינה הגדולה הקימה את משמרות הגבול שהורכבו מלוחמים קוזאקים. הגנרל מיכאיל ברקלאי דה טולי ארגן ב-1810 מספר עמדות גבול ו-11 גדודים בגבולות המערביים של רוסיה. ב-1832 הקוזאקים הוחלפו בקציני מכס מטעם משרד האוצר. באותה שנה הוקם גם משמר החופים הרוסי, שפעל בים השחור ובימת אזוב. ב-15 באוקטובר 1893 הרוזן סרגיי ויטה, שר האוצר בממשלת הקיסר אלכסנדר השני הקים את שירות הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים (Отдельный корпус пограничной стражи Его Императорского Величества). משמר הגבול הקיסרי הוקם בתור המחלקה לפיקוח הגבולות של מחלקת המכס במשרד האוצר הרוסי. ב-1906 כ-40,000 חיילים שירתו בקורפוס הנפרד של משמרות הגבול, שהיו אחראים להגנת גבולות האימפריה. ב-1917 משמרות הגבול הקיסריות פורקו בידי הבולשביקים.
בראש הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים עמד מפקד, תחילה היה זה אלכסנדר סווינאין (1893–1908), אחריו מונו ניקולאי פיחאצ'וב (1908–1917) וגריגורי מוקאסיי-שיבינסקי שכיהן משנת 1917 עד 1918, עת הוקם משמר הגבול של ברית המועצות.
רוסיה הסובייטית.
יחידות הגבול הסובייטיות היו ארגון צבאי האחראי לאבטחת גבולות ברית המועצות כשהוא כפוף לשירות ביטחון המדינה (בין אם זה נקוו"ד, או קג"ב).
הפדרציה הרוסית.
בדצמבר 1991 פורק המנהל המרכזי למשמר הגבול של הקג"ב, ובמקומו הוקמה הוועדה להגנת גבולות המדינה של ברית המועצות. ב-1992 הוקמו משמרות הגבול של הפדרציה הרוסית שהוכפפו למשרד הביטחון. ב-1993 הוקם שירות משמר הגבול הפדרלי כגוף עצמאי פדרלי.
מה-4 במאי 2002 הארגון הפך לשירות משמר הגבול הרוסי ובמרץ 2003, במסגרת תיקונים לחוק שירות הביטחון הפדרלי, נשיא רוסיה, פוטין העביר את תפקידי הארגון לאחריות שירות הביטחון הפדרלי, כפי שהיה בתקופת ברית המועצות. במהלך השנים חיילי משמר הגבול הרוסי השתתפו בקרבות בגבול טג'יקיסטן-אפגניסטן במבצעים מיוחדים למלחמה בהברחות סמים.
משמר החופים של רוסיה
משמר החופים של רוסיה (ברוסית: Береговая охрана России) או בשמו הרשמי משמר החופים של שירותי משמר הגבול של שירות הביטחון הפדרלי (ברוסית: Береговая охрана Пограничной службы Федеральной службы безопасности Российской Федерации, БОХР ПС ФСБ России) הוא הזרוע הימית ברוסיה האחראית לאבטחת חופי המדינה, הגנת האינטרסים הרוסיים (בתחום הכלכלה והביטחון) בכל אזור ימי שבו הם עלולים להיות בסיכון. אזורים אלה כוללים מים בינלאומיים, חופי הפדרציה הרוסית, נמלים ומקוות מים בפנים הארץ (כאגמים ונהרות). זהו גוף צבאי למחצה המחזיק ברשותו צי אוניות מלחמה מתקדם בעל מוכנות גבוהה מאוד ומהווה חלק ממשמר הגבול של רוסיה.
משמר החופים הרוסי הוקם במתכונתו הנוכחית בשנת 2005 כשקודם לכן התקיים תחת מבנה שונה.
היסטוריה.
משמר החופים הרוסי יונק את שורשיו מגוף הסיור הימי הראשון שהוקם ברוסיה, שייטת שירות הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים (Флотилия Отдельного корпуса пограничной стражи) שהוקמה בשנת 1898 והתקיימה עד פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה.
בשנת 1921 הוקמו היחידות הימיות של משמרות הגבול הסובייטים (Морпогранохрана СССР).
משמר החופים של הפדרציה הרוסית הוקם בשנת 1992 בתור הכוחות הימיים של משמר הגבול הרוסי (Морские Силы Погранвойск ФПС России) שהוקמו על בסיס היחידות הימיות של משמרות הגבול של ברית המועצות (Морские части пограничных войск, МЧПВ СССР).