כריש זה מגיע עד לאורך 145 סנטימטרים והוא בעל עור אפור בהיר ובטן לבנה. החוטם רחב וחורי הזימים מצויים סמוך לאחורי העיניים. סנפירי החזה גדולים ושטוחים והזנב קצר יחסית. הכריש מצוי על הקרקעית של החופים ומחפש סרטנים, דיונונים ודגי גרם שונים למאכל.
כריש רחב-סנפיר
כריש רחב-סנפיר (שם מדעי: Lamiopsis temminckii) הוא מין של כריש טרופי ממשפחת הכרישיים, השוכן בצפון האוקיינוס ההודי ומצוי בסכנת הכחדה בטבע. זהו אחד משני המינים בסוג למיופסיס לצד כריש רחב-סנפיר בורנאי.
כריש זה בעל דו-צורתיות זוויגית והנקבות גדולות הרבה מהזכרים. האורך הממוצע שלהם הוא 130 סנטימטרים בעוד פרטים גדולים הגיעו לאורך של 208 סנטימטרים ומשקל של 52.4 קילוגרם. הזכרים קטנים יותר והגיעו רק עד 160 סנטימטרים. לכריש סנפירי חזה רחבים ושטוחים וזנב קצר. הנקבה משריצה בין 2 ל-4 צאצאים חיים, לאחר 8 חודשי היריון.
הכריש שוחה לרוב בקרבת החופים החוליים שלחופי האוקיינוס ההודי ומערב האוקיינוס השקט שבין פקיסטן והודו עד לסין, בורמה וסראוואק שבמלזיה. הוא לא מופיע באופן לא-רציף לאורך החופים או מדפי היבשה בגפו. הוא מחפש מזון בקרקעית או מעליה וניזון ממיני דגי גרם, סרטנים ודיונונים, כשפרט אחד הכיל בקיבתו 214 פרטי סרטנים.
הכריש מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר למטרות מרק סנפירים הנחשב למעדן במדינות רבות באסיה וכן הוא מסתבך ברשתות דייגים, לעיתים במשך עונת הרבייה.
למיופסיס
למיופסיס (שם מדעי: Lamiopsis) הוא סוג של דגי סחוס ממשפחת הכרישיים, הכולל 2 מינים המצויים לחופי האוקיינוס ההודי ומערב האוקיינוס השקט. בעבר נכלל בסוג רק המין כריש רחב-סנפיר, אך בהמשך הוחלט לסווג עוד מין - כריש רחב-סנפיר בורנאי.
שני המינים מפגינים דו-צורתיות זוויגית כשאורכם עולה על 130 סנטימטרים והנקבות גדולות יותר ומגיעות לעיתים לאורך 2 מטרים. הכרישים בעלי סנפירי חזה רחבים ושטוחים, זוג סנפירי גב בולטים וחוטם קצר.
הם חיים בעומקים רדודים ומחפשים בחולות החוף דגי גרם, סרטנים ודיונונים למאכל. לעיתים הם נתפסים ברשתות דיג ומגיעים לסכנת הכחדה.
פרדריק ג'אד ווה
פרדריק ג'אד ווה (באנגלית: Frederick Judd Waugh; 13 בספטמבר 1861 – 10 בספטמבר 1940) היה אמן אמריקאי, הידוע בעיקר כאמן ימי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא תכנן הסוואה של ספינות עבור הצי האמריקני.
ביוגרפיה.
פרדריק ווה היה בנו של צייר פורטרטים ידוע בפילדלפיה, סמואל בל ווה, ואח חורג של הציירת אידה ווה. הוא היה אביו של הצייר קולטון ווה.
הוא למד באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה אצל תומאס איקינס, ובאקדמיה ז'וליאן בפריז, אצל אדולף ויליאם בוגרו. לאחר שעזב את פריז, עבר להתגורר באנגליה והתגורר באי סארק בתעלה האנגלית, שם התפרנס כצייר נוף ימי.
בשנת 1908 חזר ווה לארצות הברית והתיישב במונטקלייר הייטס, ניו ג'רזי. לא היה לו סטודיו עד שאספן האמנות ויליאם אוונס (מממן מסילות רכבת ונשיא תאגיד מילס גיבס) הציע לו סטודיו תמורה ציור אחד בשנה. בשנים מאוחרות יותר הוא התגורר באי ביי, מיין ובפרובינסטאון, מסצ'וסטס. בשנת 1914 הוא היה שופט בתערוכת האמנות באי מונגגן, במהלך חגיגות בשנת 1914 למסעו של קפטן ג'ון סמית'.
בשנת 1918 הומלץ על ווה שישמש כאמן הסוואה עבור הצי האמריקני, כחבר במדור העיצוב של יחידת ההסוואה הימית שבה שירת. מדור זה היה ממוקם בוושינגטון הבירה, ובראשו עמד הצייר האמריקאי אוורט ל' וורנר.
על פי ביוגרפיה של ווה, ספינות גדולות רבות, כולל ה"לויתן", הוסוו על פי עיצוביו. אף שהמיזם היה מאמץ צוותי בו איש בודד לא שיחק תפקיד סולו, הייתה לו כל הסיבות להיות גאה בעבודתו. רק ספינה אחת עם מערכת ההסוואה שלו אבדה במהלך המלחמה.
יצירתו.
פרדריק ג'אד ווה נחשב לאמן רב-תכליתי, שמעבר לציורי שמן, גם עיצב ספרים וגם חפצי כסף ונחושת והשתתף בבניית בתים.
המורשת החשובה ביותר של ווה היא נופי הים הרבים שלו, שנוצרו באירופה ובאמריקה. המוטיבים הנפוצים ביותר שלו כוללים נופים של האוקיינוס הפתוח - בעיקר האוקיינוס האטלנטי - עם גלים ושמים, אך ללא ספינות או חופים. עבודות מוקדמות כמו נוף איכרים (1883) מראות השפעות מהציור הריאליסטי באוויר הפתוח מאת ז'ול בסטיין-לפה.
במאמר שכותרתו "כמה מילים על ציור הים" (1910) תיאר האמן את המתודולוגיה שלו: על פי הכתוב, הוא התבונן באוקיינוס ובחן את תנועותיו בחיפוש אחר "שלבים אטרקטיביים במיוחד". ברגע שהוא הכיר מקרוב את תנועת הים, הוא כבר לא היה צריך לצייר מהטבע, אלא יכול היה לשחזר מזיכרונו. לדוגמה, הוא צייר ציור ימי ב-1908 בהתבסס על זיכרונותו מחציית האוקיינוס האטלנטי בסוף הסתיו הקודם. הוא אמר לחברו: "אי אפשר לצבוע את הים בתנועה בעזרת מילים או לחוש בנחיריים את ריח של מי המלח (...) ובכל זאת כל אלה מורגשים איכשהו ביצירת האמנות."
ווה העדיף את טכניקת האימפסטו עם עובי רב ומחוספס על כל התמונה. הוא נהג למרוח את הצבעים בצורה לא מעורבבת ככל האפשר על בד שהוכן עם שכבת גסה של צבע כהה. הציור שהיה פריצת הדרך המסחרית שלו, מאופיין במשיחות מכחול רחבות ובצבעים ירוקים וברורים.
בנוסף לציור הימי, האמן גם התפרסם כמאייר. ציוריו החשובים ביותר כוללים את תמונות ממלחמת הבורים השנייה, שהייתה בין השנים 1899–1902 עבור המגזין הבריטי "The Graphic", כמו גם את האיורים לרומן הפנטזיה שלו "שבט המונס", שנכתב בשנים 1914-1916.
רבות מיצירותיו נמצאות במוזיאוני האמנות אדווין א. אולריך בהייד פארק, ניו יורק, וויצ'יטה, קנזס.
לפחות ציור אחד תלוי בכנסיית סנט מרי של הנמל בפרובינסטאון, שם נפטר.
לומוסטין
לומוסטין (באנגלית: Lomustine) בקיצור CCNU ; שם המותג המקורי CeeNU, המשווק כיום כ-Gleostine) הוא תרכובת אלקילטורית (alkylating), המשמשת כתרופה כימותרפית.
התרופה מסיסה בשומנים, ובשל כך היא עוברת את מחסום הדם-מוח. מאפיין זה הופך אותו לאידיאלי לטיפול בגידולי מוח, אם כי הוא משמש גם לטיפול בלימפומת הודג'קין.
השימוש בלומוסטין אפשרי, מאחר שניתן ליטול אותו זמן בממושך בטרם בו תאי הדם הלבנים מגיעים למספרם הנמוך ביותר.
תרופה זו נחשבת כתרופת קו שני (התרופה ניטלת אם הטיפול הראשוני לא הצליח). בגידולי מוח מסוג גליומה - קודם ניתן טמודל, ורק לאחר מכן ניתן שילוב של לומוסטין עם פרוקרבזין.
התרופה נלקחת בכמוסות - דרך הפה.
אנשים נורמלים (מיני-סדרה)
אנשים נורמלים (באנגלית: Normal People) היא מיני-סדרת דרמה רומנטית אירית, שהופקה על ידי אולפני "Element Pictures" עבור רשת "BBC Three" ושירות הזרמת המדיה "הולו" בשיתוף עם אולפני "Fis Éireann/Screen Ireland". המיני-סדרה מבוססת על רומן באותו השם מאת סאלי רוני, שיצא לאור בשנת 2018. עלילת המיני-סדרה עוקבת אחר יחסיהם של מריאן שרידן וקונל וולדרון, בעודם מנסים למצוא את מקומם בעולם, החל משנת לימודיהם האחרונה בתיכון ועד לשנות לימודיהם לתואר ראשון בטריניטי קולג'. פרקיה של המיני-סדרה נכתבו על ידי רוני ואליס בירץ', ובוימו על ידי לני אברמסון והאטי מקדונלד.
המיני-סדרה עלתה לשידור ברשת "BBC Three" בבריטניה ב-26 באפריל 2020, ולאחר מכן שודרה בהפצה שבועית ברשת "BBC One". באירלנד, המיני-סדרה עלתה לשידור ברשת "RTÉ One" באירלנד ב-28 באפריל 2020. בארצות הברית המיני-סדרה הופצה בשלמותה לצפיית בינג' בשירות הזרמת המדיה של "הולו" ב-29 באפריל 2020. בישראל, הסדרה עלתה לשידור כצפיית בינג' ברשתות "HOT" ו-"Yes" ב-23 במאי 2021.
המיני-סדרה זכתה לשבחי הביקורות, ובמיוחד על הופעתם של דייזי אדגר-ג'ונס ופול מסקל בתפקידים הראשיים, הבימוי, הכתיבה, אסתטיקה, והצגת התוכן הבוגר שלה. בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-72, המיני-סדרה הייתה מועמדת לארבעה פרסים, בהם לקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר" עבור מסקל ו"הבימוי הטוב ביותר" עבור אברמסון.
תקציר העלילה.
עלילת המיני-סדרה עוקבת אחר מריאן שרידן וקונל וולדרון במהלך שנת לימודם האחרונה בתיכון המקומי במחוז סלייגו שבחוף האטלנטי של אירלנד, ובהמשך בשנות לימודם כסטודנטים לתואר ראשון בטריניטי קולג' שבדבלין; ומתמקדת בפרט ביחסיהם האינטימיים המורכבים.
בין חבריה לספסל הלימודים, מריאן נחשבת כחריגה וכמוזרה, חרף הישגיה הלימודיים והיותה בת למשפחה אמידה. אף בביתה, חייה של מריאן אינם פשוטים – הישגיה ורצונותיה מבוטלים כלאחר יד על ידי אמה המנוכרת, דניז, ואחיה הממורמר והשתלטן, אלן. אביה של מריאן נפטר, ומאוחר יותר מתגלה כי אף היה אדם אלים ומתעלל, ומשום מכך משפחתה נמנעת מלהזכיר אותו.
לעומתה, קונל הוא סטודנט אתלטי בעל יכולות אקדמיות גבוהות ופוטנציאליות אך לא ממומשות, המתגורר בדוחק כלכלי עם אמו היחידנית, לוריין, המועסקת כמנקה בבית משפחתה של מריאן. בתיכון, קונל נהנה מפופולריות ומאהדתם של חבריו לספסל הלימודים, אם כי הוא עד להצקות ולהתעללויות אותן מריאן חווה.
הרקע ליחסיהם והבדלי המעמדות בין השניים, יחד עם עובדת ההסכמה שבשתיקה מצדו של קונל למעשיהם של חבריו נגד מריאן, יוצרים מורכבויות ונקודות מחלוקת בין השניים עם התפתחות יחסיהם לכדי פרשת אהבים אינטימית אך גם אינטלקטואלית.
הפקה.
פיתוח וליהוק.