אוטו דרי נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ דרי (דויטש) (1875–1964) פקיד טחנת קמח קיטור ושל אירמה פופר (1888–1957) בין השנים 1929–1933, הוא היה תלמידו של ינה קרפיי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בשנת 1935 קיבל תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת בודפשט (משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד). עד 1938 ניגן בתזמורת הקונצרטים של בודפשט. בשל יהדותו לאחר האנשלוס היגר לפריז, שם המשיך את לימודיו באקול נורמל סופרייר (אקול נורמל) אצל הצ'לן היהודי-אמריקאי מוריס אייזנברג יליד קלינינגרד. משנת 1939 התגורר בארצות הברית. הוא ניגן בכמה תזמורות סימפוניות, אחר כך ברביעיית מיתרי לנר בין השנים 1945 לבין 1948, בשלישיית ניו יורק בין השנים 1951 לבין 1961, ומשנת 1962 עד מותו ברביעיית המיתרים של סיטי קולג'. כסולן ניגן כמה פעמים ברדיו של בודפשט וברדיו האמריקאי. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 סיים תואר דוקטור למוזיקולוגיה באוניברסיטת קולומביה. הוא לימד תורת מוזיקה, היסטוריה של מוזיקה, ומוזיקה קאמרית במכללת ניו יורק. הוא פרסם שתי אנתולוגיות לצ'לנים מתחילים, ספר הלימוד שלו זכה בפרס דימס טיילור, ומשמש כספר עיון באוניברסיטאות מערביות רבות.
חייו הפרטיים.
אשתו, ז'וז'אנה קרשי (1915–1983), הייתה פסיכואנליטיקאית, בתם של הרופא קורנל קרשי ושל בלנקה הוליטשר, אותה נשא לאישה ב-27 ביוני 1936 בבודפשט. סבו וסבתו מצד אביו היו גוסטב דויטש ופאולינה גרין, סבו וסבתו מצד אמו היו מור פופר, עורך דין, חבר הוועדה המחוקקת של מחוז היידו, ושל וילמה אובלאט.
ילדיהם:
סורת השולחן הערוך
תורשהאון
המכחול הטעון של גוסטב קורבה
"המכחול הטעון של גוסטב קורבה" (1970) היא יצירת אמנות מאת יהושע נוישטיין
תיאור.
הבחירה בצייר הצרפתי הריאליסטי גוסטב קורבה כנקודת התייחסות בשם העבודה, קשורה לציורים כגון "שלום אדון קורבה" (1854) או "האטלייה של הצייר" (1855), שעסקו במעמדו של האמן. כמו קורבה, גם נוישטיין בוחן את ההיתכנות של יצירת האמנות בעידן הפוסט-מודרני.
נוישטיין בוחר לבחון את מעמדו של המעשה האמנותי באמצעות תמצותה למחווה גופנית - פעולת כיסוי. במסגרתה תלה נוישטיין גיליון נייר על גבי קיר בעזרת מסקינג טייפ. לאחר מכן כיסה את הגיליון בצבע אקרילי בגוון אפור-סגול. לאחר הסרת הגיליון מן הקיר התקבל מרובע שנוצר על ידי עקבות הסטייה של המברשת מן הנייר. נוישטיין קיפל את גיליון הנייר, ששימש לכיסוי הקיר, ותלה אותו מתחת לשרידי פעולת הציור.
העבודה הוצגה בתערוכה "" (2008) במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בשנת 2010 היא נרכשה על ידי מוזיאון ישראל, והוצגה בתצוגת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון.
פסטיבל ליבי במזרח
רשת המקומון
סקיוואל D11
סקיוואל D11 (בשפות סיניות: 开沃D11, באנגלית: Skywell D11) היא מכונית מסחרית, המיוצרת בגרסה מנוע בנזין ובגרסה רכב חשמלי, מתוצרת חטיבת "Skywel" בבעלות Nanjing Golden Dragon Bus , בסינית: 南京金龙开沃客车, (קרויה גם: Nanjing Golden Dragon Skywell) אשר מיוצרת משנת 2015 בסין
הנצחיים
בזיליוס הגדול
ג'נטרי
קרחון אירונאוט
קרחון אירונאוט או קרחון איירונאוט (באנגלית: Aeronaut Glacier; מילולית "קרחון אווירונאוט") הוא קרחון יובלי, בסמוך מצפון להרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 40 קילומטרים, והוא זורם בשיפוע מתון.
מוצאו של הקרחון בגייר מסה, והוא זורם לכיוון צפון - מזרח, ונשפך אל חלקו העליון של קרחון אוויאייטור.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הקבוצה הצפונית (northern party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
שם זה קשור לשמות של קרחונים סמוכים (שמות העוסקים בתעופה וחלל): קרחון קוסמונט, קרחון קוסמונאוט, קרחון אוויאייטור. "קוסמונאוט" משמעו "אסטרונאוט".
כל קרחונים אלה הם יובלים של קרחון אוויאייטור.
בנוסף, שמו של קרחון זה ניתן לזכר התמיכה האווירית שניתנה על ידי טייסת צי ארצות הברית VX-6.
לציון תמיכה אווירית זו - נקרא גם קרחון אוויאיטור הסמוך ("אוויאייטור" באנגלית משמעו "טייס").
לקריאה נוספת.
• D. H. Elliot M. A. Siders M. A. Haban, Jurassic Tholeiites in the Region of The Upper Rennick Glacier, North Victoria Land, Geological Investigations in Northern Victoria Land, Volume 46, https://doi.org/10.1002/9781118664957.ch11
• Damaske, D. &amp; Schreckenberger, B. &amp; Goldmann, F.. (2014), A high resolution aeromagnetic survey over the Mesa Range, northern Victoria Land, Antarctica, Polarforschung. 84. 1-13
ג'ון ויליאם ביטי
ג'ון ויליאם ביטי (באנגלית: John William Beatty; 1869–1941) היה צייר קנדי, שהיה מבשר בסגנון שהפך אופייני ל"קבוצת השבעה" בשנת 1920.
ביוגרפיה.
ביטי נולד ב־30 במאי 1869 ולמד בבית הספר בטורונטו, אונטריו. הוא היה חבר במתנדבים ששירתו בצפון-מערב בשנת 1885, אז עבד בכבאות בטורונטו (1869–1900). בשעות הפנאי למד אמנות אצל ג'ורג' אגניו ריד ומורים אחרים. בשנת 1900 למד באקדמיה ז'וליאן בפריז. הוא טייל ברחבי אירופה בשנים 1906–1909 ונסע ללונדון שם למד בפוליטכני בצ'לסי. הוא ערך נסיעות להולנד, בלגיה ומקומות אחרים לצייר, ועיבד את התרשימים כשחזר הביתה לציורים כהים, עשירים של חיי האיכרים ההולנדים ונושאים אחרים. בשנים 1912 עד 1941 עבד בקולג' לאמנות באונטריו.
ציורים של פארק אלגונקווין הפכו לנושא של ציירים קנדיים בשנים הראשונות של המאה העשרים. בשנת 1909, השנה שבה חזר לקנדה, נסע לפארק במטרה לצייר נושאי נוף קנדיים. הוא צייר את "ענן הערב של נורת'לנד" בשנת 1910, נוף של "שריפת יער בגבעות רחוקות". ביטי הרגיש שעבודה זו מייצגת את קנדה הרבה יותר טוב מיצירתו הקודמת בשם "איכר הולנדי", ולכן שאל את הגלריה הלאומית אם יחליפו בין השניים משום שכפי שהסביר, "אני קנדי. הייתי מעדיף להיות מיוצג על ידי תמונה קנדית." "ענן הערב של נורת'לנד" נחשב ליצירת מופת ונמצא באוסף הגלריה הלאומית של קנדה.
השפעות.
ביטי שיתף תחומי עניין ותחושות משותפים עם חבריו, לורן האריס, אלכסנדר יאנג ג'קסון, טום טומפסון וארתור ליסמר, שחלקם מאוחר יותר הפכו לחברים בקבוצת השבעה.
בשנת 1917 עבד כאמן מלחמה רשמי עבור חיל המשלוח הקנדי ונדהם מכוחה ההרסני של הלוחמה המודרנית.
אווירונאוט
קרחון איירונאוט
ירמיהו חולון
גילשריסט נגומה
גילשריסט נגומה (בצרפתית: Gilchrist N'Guema; נולד ב-7 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן גבונזי, המשחק בעמדת הבלם.
קריירה.
נגומה התחיל את הקריירה שלו בנוער של בנפיקה ליסבון, ממנה עבר לזו של קאסה פאיה בה שיחק שנה.
בקיץ , נגומה הצטרף לטוריזנסה, ממנה עבר לסרטננסה וכעבור שנה עזב את פורטוגל וחתם בבנפיקה מקאו.
ב-7 באוגוסט 2019, נגומה חתם בבני סכנין לשנתיים. ב-22 באוגוסט, נגומה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד הפועל אום אל-פחם. ב-27 בספטמבר, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 להפועל נוף הגליל.
ב-22 בינואר 2020, נגומה חתם במכבי אחי נצרת.
בנובמבר , נגומה זומן לראשונה לסגל נבחרת גבון ונכלל בסגל הנבחרת במשחקים נגד ו, אך לא זכה לדקות משחק. ב-12 בנובמבר 2020, נגומה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
אוניברסיטת סנגקיונקואן
אוניברסיטת סנגקיונקואן (ידועה בראשי תיבות SKKU) היא אוניברסיטת מחקר פרטית בקוריאה הדרומית. שורשיו ההיסטוריים של המוסד הם בסנגקיונקואן, מוסד חינוכי מוביל בקוריאה אשר נוסד בשנת 1398. המוסד ממוקם במרכז סיאול. כמוסד החינוך החשוב ביותר בשושלת חוסון, הוא נוהל על פי תקנון ממשל המדינה, בהסכמה מלכותית. המוסד עבר ארגון מחדש והפך לאוניברסיטה מקיפה בסוף המאה ה-19, ומאז הרחיב עד מאוד את היצע מסלולי הלימוד בו. הוא נחשב לאחת האוניברסיטאות הפרטיות היוקרתיות ביותר בקוריאה הדרומית ובולט בזכות בוגריו הנמצאים בעמדות השפעה רבות במדינה, דגש מחקרי חזק ושותפות הדוקה עם תאגיד הענק סמסונג.
האוניברסיטה משקיעה רבות במחקר ופיתוח, בעיקר בחסות סמסונג, יונדאי וסוכנויות ממשלתיות, ובין בוגריה מדענים בולטים, בבהם פרופסור להנדסת כימיה פארק נאם-גיו, שהיה מועמד לפרס נובל לכימיה בשנת 2017 ופרופסור לפיזיקה לי יאנג-הי, מנהל המרכז לפיזיקת ננו-מבנים משולבת במכון למדעי יסוד של ממשלת קוריאה. שני מדענים פרסמו רבות בכתב העת Nature.
מיקום המוסד.
קמפוס מדעי הרוח והחברה של האוניברסיטה, בו גם המחלקות לאמנויות, נמצא במרכז סיאול על אותה גבעה בה נמצאים הארמונות המלכותיים צ'אנגדאוקונג וצ'אנגג'יאונגונג. הקמפוס סמוך לתחנת הרכבת התחתית הייואה בקו 4 של הרכבת התחתית של סאול.
קמפוס מדעי הטבע, ובו נלמדות התוכניות במדעי הטבע, הנדסה, רפואה וספורט, נמצא במרחק הליכה מתחנת המטרו של אוניברסיטת סנגקיונקואן בצפון מערב סוואן. הקמפוס, אשר שטחו 1010 דונם, שוכן 45 ק"מ דרומית לסיאול, והוקם בשנת 1978.
שותפות עם סמסונג.
חברת סמסונג חברה לאוניברסיטת SKKU בין השנים 1965–1977 וחידשה את השותפות בשנת 1996. השותפות סייעה ל- SKKU לקדם את חזונה בחיפוש אחר גלובליזציה וטיפוח בוגרים מוכשרים. באמצעות השותפות פיתחה SKKU תשתית מחקר איכותית והעלתה את איכות ניהול משאבי האנוש. השותפות אפשרה גם ל- SKKU לפתח תוכניות אקדמיות מובילות בעולם בפיתוח תוכנה, הנדסת תקשורת סלולרית, הנדסת אנרגיה, ננוטכנולוגיה, עסקים, רפואה ומשפטים.