אנטוניו וילאס בואס היה בנם של ג'רום פדרו וילאס בואס (1887–1963) וקנדידה אנאסיה דה אוליביירה (1897–1963), זוג חקלאים שחיו בסאו פרנסיסקו דה סאלס, שבמדינת המחוז מינאס ז'ראיס שבדרום מזרח ברזיל. לזוג היו בסך הכל עשרה ילדים. החווה של המשפחה השתרעה על פני שטח נרחב שהכיל מטעים רבים. המשפחה של וילאס בואס ועובדי החווה נהגו להשתמש בטרקטור כדי לעבד את אדמות המשפחה במהלך שעות היום ובמהלך שעות הלילה.
סיפורו של בואס.
לטענתו של בואס, ב-14 באוקטובר, בסביבות השעה 21:30, בעת שהוא ואחיו חרשו את שדות המשפחה, האחים הבחינו באור אדום גדול המרחף מעל הקצה הצפוני של השדה. כאשר אנטוניו התקרב למקור האור, האור עבר במהירות לקצה הדרומי של השדה. בואס מיהר בעקבות מקור האור חזרה לחלקו הדרומי של השדה, מקור האור בתגובה חזר לקצה הצפוני של השדה. בסופו של דבר, לאחר כחצי שעה מקור האור נעלם.
בסביבות השעה 1:00 בלילה בתאריך ה-16 באוקטובר 1957, בעודו חורש לבדו את שדות המשפחה הוא הבחין שוב באור האדום בשמי הלילה. לטענתו של בואס, ה"כוכב" התקרב לעבר הכיוון שלו במהירות מסחררת, גדל בהתמדה עד שניתן היה לראות בבירור כי הכוכב הוא למעשה חללית בצורה אליפטית, החללית נחתה לידו בעת ששלוש "רגליים" יצאו מגוף החללית. לטענתו של בואס, בשלב זה הוא ניסה לברוח מהמקום באמצעות הטרקטור שלו, אך לאחר שהמנוע של הטרקטור הפסיק לפעול במפתיע הוא נלכד בהמשך על ידי חוצן דמוי אנוש בגובה מטר וחצי שלבש סרבל אפור וקסדה. לטענתו עיני החוצן היו קטנות וכחולות, ובמקום לדבר הוא השמיע קולות שנשמעו כמו נביחות. לאחר מכן שלושה חוצנים נוספים הגיעו והכניעו את בואס ולאחר מכן תפסו אותו בידיו ורגליו וגררו אותו לתוך החללית.
לטענתו של בואס, לאחר שהוא הוכנס לתוך החללית, החוצנים הפשיטו אותו בכוח וגופו נמשח בנוזל סמיך שהתייבש במהירות. לאחר מכן דגימות דם נלקחו ממנו בכוח מהסנטר. לאחר מכן החוצנים לקחו אותו לחדר שבו הוא שהה לבדו בסביבות חצי שעה, ובמהלך פרק זמן זה נפלט גז מצינורות החדר שגרם לו לבחילות ולסחרחורות.
לטענתו של בואס, זמן קצר לאחר מכן נכנסה לחדר חוצנית דמוית אנוש, בלונדינית, בעלת עיניים כחולות מוארכות, שפתיים דקות ביותר וגוף נשי. לטענתו, החוצנית אילצה אותו לקיים עמה יחסי מין. לאחר מכן, לפני שהיא יצאה מהתא, הוא הבין ממנה כי בכוונתה ללדת את הצאצא שלהם בכוכב מוצאה. לאחר שהחוצנית עזבה את התא חזרו החוצנים, והחזירו לו את בגדיו. בהמשך החוצנים לקחו אותו לסיור בחללית, ובמהלך הסיור הוא ניסה לגנוב מהחללית מכשיר דמוי שעון כהוכחה לאמיתות המפגש, אך החוצנים גילו זאת ומנעו ממנו לקחת עמו את המכשיר. לאחר מכן ליוו אותו החוצנים החוצה מהחללית, והוא צפה בה ממריאה במהירות גבוהה, עד שהיא נעלמה באופק. כאשר חזר הביתה הוא גילה שהשעה הייתה 5:30 בבוקר וכי האירוע נמשך קרוב ל-4 שעות.
אחרית דבר.
בשבועות שלאחר האירוע, בואס החל לסבול מבחילות ומחולשה, כמו גם מכאבי ראש ומפצעים על עורו. פרט לאמו לא סיפר אנטוניו לאיש על האירוע, עד שבסופו של דבר החליט ליצור קשר עם העיתונאי הברזילאי חוסה מרטינס. לאחר ששמע את סיפורו של בואס, יצר מרטינס קשר עם ד"ר אולאבו פונטס, רופא ברזילאי בכיר ומומחה בעל שם עולמי במחלות קרינה. פונטס בדק את בואס והגיע למסקנה כי הוא סובל מרמות גבוהות של קרינה.
שלא בדומה לרוב המקרים של חטיפות-לכאורה של חוצנים, בואס היה מסוגל לזכור כל פרט מהחוויה ללא צורך ברגרסיה היפנוטית.
על אף שלאורך השנים בואס נמנע מלהעניק ראיונות בתקשורת אודות התקרית, בספטמבר 1978 הסכים בואס לקיים ראיון טלוויזיוני עם איש הטלוויזיה הברזילאי הנודע פלביו קאבלקאנטי (Flávio Cavalcanti).
בואס, שהיה בן 23 בלבד בעת אירוע החטיפה-לכאורה, סיים לימים לימודי משפטים, היה לעורך דין ובעל תואר דוקטור, נישא, והפך לאב לארבעה ילדים. בואס נפטר בשנת 1992, בגיל 58, והוא דבק בסיפור החטיפה שלו במשך כל חייו, וסירב לקבל תשלום עבור פרסום סיפורו.
פאטפור סיקרי
טרנטולה קובלט בלו
טרנטולה קובלט בלו (באנגלית: Cobalt blue tarantula; שם מדעי: "Haplopelma lividum") היא מין של טרנטולה יבשתית שתפוצתו בתאילנד, מיאנמר, לאוס, קמבודיה ווייטנאם.
תיאור.
הקובאלט בלו היא טרנטולה בינונית שהיקף רגליה מגיע לכ-13 ס"מ. המאפיין החיצוני הבולט ביותר שלה הוא רגליה שצבען כחול בוהק. צבע גופה ובטנה הוא לרוב אפור בהיר ולעיתים כחול. בחלק מהפרטים ישנה דוגמת פסים כהים יותר על הבטן. מין זה מתאפיין בבגרות בדו-צורתיות זוויגית. הזכרים והנקבות נראים זהים עד לנשל האחרון של הזכרים, שבו יקבלו גוון אפור או ברונזה בהיר, וכן יופיעו הזיזים הבולטים המסייעים להם לעצור את הנקבה המבקשת לטרוף אותם בשעת ההזדווגות.
מחזור חיים.
טרנטולה זו מגיעה לבגרות מינית בתוך 5-3 שנים. הנקבות יאריכו ימים עד כ-15 שנה, בניגוד לזכרים שיחיו עד כ-10 שנים.
סביבת מחיה ואקולוגיה.
תפוצתה של הקובאלט בלו ביערות הגשם הטרופיים של דרום-מזרח אסיה. זוהי טרנטולה יבשתית שמתחפרת במחילות עמוקות אותן היא חופרת בעצמה. היא ממעטת לצאת ממחילתה, למעט במטרה למצוא אוכל.
תזונה.
טרנטולה זו ניזונה בעיקר מחרקים קטנים אותם היא צדה על קרקע היער.
כחיית מחמד.
למרות שהיא נחשבת לאחת הטרנטולות היפות ביותר, היא אינה מומלצת למגדלים מתחילים עקב נטייתה להסתתר במחילתה רוב הזמן ועקב תוקפנותה וזריזותה. טרנטולה זו תמהר לנשוך וארסה נחשב מסוכן, אם כי לא קטלני.
הפלופלמה ליבידום
אנטונינה זליקוביץ'
אנטונינה ויקטורובנה מכינה-דומצ'בה-זליקוביץ' (ברוסית: Антонина Викторовна Махина-Думчева-Зеликович; נולדה ב-4 במרץ 1958 בריאזן שברוסיה) היא חותרת עבר רוסייה. בעלת 3 מדליות אולימפיות, פעמיים סגנית אלופה אולימפית (מוסקבה 1980 וסיאול 1988) ומדליית ארד (ברצלונה 1992).
נסיעה משותפת
נסיעה משותפת (גם קַארפּוּל, מאנגלית: Carpooling) מיוחסת לאופן תחבורה בו מספר נוסעים חולקים את אותה נסיעה בכלי רכב אחד כך שיותר מאדם אחד נוסע ברכב במרבית הנסיעה.
הגדלת מספר הנוסעים ברכב מורידה את עלויות הנסיעה עבור כלל המשתתפים בה על ידי הורדת עלויות הדלק, שחיקת כלי הרכב, אגרת כביש, זמן איתור חנייה פנויה ועוד. כאשר ציבור גדול בוחר לנסוע בנסיעות משותפות, יתקצר זמן הנסיעה הממוצע באזור מכיוון שעומס התנועה בכבישים יקטן ומספר כלי הרכב בכביש יקטן ביחס למספר האנשים הנוסעים באזור. אך שינוי זה הפיך, מפני שירידה בעומס בכבישים עשויה לעודד בעלי כלי רכב להפסיק את הנסיעה המשותפת ולחזור להשתמש ברכב הפרטי שלהם ובכך למלא ולהעמיס מחדש את הכבישים.
נסיעה משותפת מסייעת בנושאים סביבתיים נוספים כגון צמצום פליטת גזי חממה והפחתת הצורך בשטחי חנייה גדולים במרכזי ערים ועוד.
אופן השיתוף.
נהגים ונוסעים מציעים ומוצאים הסעה במגוון דרכים. לאחר מציאת נקודות מוצא ויעד זהות או קרובות הנהג והנוסע מתקשרים לגבי פרטי הנסיעה, כיסוי עלויות, נקודות מפגש ועוד.
במקרים רבים מדובר בנסיעה משותפת של עובדים הגרים במקום קרוב זה לזה אל מקום העבודה ובחזרה ממנו.. במקרים אחרים, הסעה משותפת של ילדים אל מקום לימודים או אל פעילות כלשהי. סוג זה של נסיעה משותפת מקל על חלוקת הזמן של הורי הילדים ומאפשר לילדים זמן נוסף להתפתחות חברתית בדרך למקום הלימודים הפעילות ובחזרה ממנו. נסיעות משותפות משני סוגים אלו יכולות לסייע לצמצם את משך הנסיעה בשעות העומס על ידי הורדת מספר כלי הרכב בכביש.
סוג נוסף של נסיעה משותפת הוא שיתוף של נסיעות ארוכות וחד פעמיות. לעיתים מדובר בנסיעות בין עירוניות ואף בינלאומיות.
נסיעה משותפת אינה תמיד מתוכננת לכלל אורך הנסיעה. במיוחד בנסיעות בעלות מרחקים ארוכים, מקובל האיסוף והורדה של נוסעים בנסיעה משותפת לאורך המסע כטרמפיסטים אשר לוקחים חלק יחסי בעלויות הנסיעה או נהגים אשר מצרפים אליהם נוסעים נוספים למקטע דרך ללא השתתפות בתשלום כלל.
כיום קיימות דרכים שונות לאיתור נסיעות משותפות. אחת הדרכים היא באמצעות אתרי אינטרנט המשדכים בין נהגים לנוסעים ואף מאפשרים העברת מידע וכספים באופן מאובטח. בדומה לשווקים אחרים ברשת, הם כוללים אפשרויות שונות לדירוג רמת האמון במשתמשים. יחד עם זאת, מקומות עבודה רבים נוהגים להציע הסעת עובדים משותפת או מעודדים את העובדים להיעזר זה בזה כדי למצוא נסיעות משותפות. חלק ניכר מהנסיעות המשותפות נוצרות על ידי תקשורת בין אנשים באותו מעגל חברתי (לדוגמה באותו מקום עבודה, או שילדיהם לומדים באותו מוסד חינוכי).
יוזמות.
בניסיון להוריד את עומסי התנועה ולעודד נסיעה משותפת, פותחו במדינות רבות נתיבי נסיעה משותפת בהם רק מכוניות בעלות שני נוסעים לפחות יכולות לנוע, ובכך לקצר את משך הנסיעה. בישראל רשאים כלי רכב בעלי ארבעה נוסעים ומעלה לנסוע בנתיב תחבורה ציבורית.
בנוסף מקומות עבודה, רשויות מקומיות ומדינות מעודדות נסיעה משותפת על ידי הקצבת מקומות חנייה בלעדיים לכלי רכב שמשמשים לנסיעה משותפת.
בחודש יוני 2012 יצאו המשרד להגנת הסביבה ותחנת הרדיו אקו 99 FM בקמפיין משותף לעידוד נסיעה משותפת בישראל. במסגרת הקמפיין קיימה התחנה תחרות בין מקומות עבודה המעודדים נסיעה משותפת, והחברות המצטיינות זוכות באות המשרד להגנת הסביבה.
היסטוריה.
נסיעה משותפת החלה כטקטיקה של חיסכון בדלק בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. קמפיינים רבים במדינות נוספות חזרו לתודעה הציבורית באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 בעקבות משבר האנרגיה העולמי של שנת 1973 ומשבר האנרגיה העולמי של שנת 1979. החברות הראשונות שייסדו הסעות מאורגנות לעובדים היו 3M וקרייזלר.