הגיבור היווני המפורסם הרקולס היה בנו הלא חוקי של זאוס מבת התמותה אלקמנה בת אלקטריאון מלך מיקנה, ולכן הרה שנאה אותו מיום היוולדו, רדפה אותו כל ימי חייו והייתה אויבתו הגדולה ביותר.
השם.
שמו של הרקולס קשור לשמה של הרה במטרה ללעוג לה - זאוס ואלקמנה החליטו להגדיל את בושתה של הרה ונתנו לבנם את השם כלעג, וכך, פירוש השם "הרקולס" הוא "תפארתה של הרה", כלומר שהרה גאה בכך שבעלה בגד בה.
הריונה של אלקמנה.
זאוס, כמו בכמה מקרים נוספים שהוזכרו, בגד בהרה עם אישה בת תמותה, אלקמנה אשת אמפיטריאון, נכדתו של פרסאוס (כך שהרקולס הוא גם אחיו למחצה של פרסאוס וגם נינו). בזמן ההיריון באה לבקר את אלקמנה ההרה בניסיון למנוע את לידת בנה. אולם, גאלנתיס, שפחתה של אלקמנה, הטעתה אותה ואמרה לה שהתינוק כבר נולד. כעונש על מעשה תרמית זה הרה הפכה אותה לסמור.
ינקותו של הרקולס.
כשהרקולס היה תינוק בעריסה שלחה הרה שני נחשים כדי להורגו, אך הם היוו לא יותר משעשוע לתינוק רב העוצמה שריצץ את ראשיהם בידיו. אגדה נוספת מספרת שזאוס הערים על הרה ושכנע אותה להניק את הרקולס, אך כשהיא גילתה את זהותו של התינוק היונק, היא שלפה את שדה מפיו וזרם של חלב ניתז באוויר. כך, מספרת האגדה, נוצר שביל החלב.
12 המטלות של הרקולס.
בהיותו בוגר, הרה הכתה את הרקולס ברוח טירוף וגרמה לו לרצוח את אשתו ושלושת בניו. כדי לכפר על החטא הנורא הרקולס נאלץ לבצע שתים עשרה משימות קשות, הידועות בשם שנים-עשר מעללי הגבורה. הרה, מצידה, עשתה כל שביכולתה על מנת להקשות את המשימות הללו ולהפוך אותן למלכודת מוות להרקולס. כך, כשהרקולס נלחם בהידרה מלרנה הרה שלחה עקרב לנשוך את רגליו ולהפריע לו בביצוע משימתו השנייה. בהמשך, כשהוטל על הרקולס לרעות את עדר הבקר של גריאון הרה שילחה בבני הבקר זבובים שיטרידו אותם ויגרמו להם לפוץ לכל עבר.
הרקולס האל.
לאחר שאשתו, דיאנירה, הספיגה את חולצתו בדם הקנטאור המורעל שחשבה שיציל את הרקולס מלבגוד בה, הרקולס נתקף כאבים נוראיים בגופו, ושכנע את בנם הילוס לשרוף את גופו. נשמתו של הרקולס קיבלה חיים חדשים בגוף של אל שהשתכן בהר האולימפוס, שם אביו זאוס פייס בין הרה והרקולס. כאות לפיוס, הרקולס נישא לביתם של זאוס והרה, הבה, אלת הנעורים.
מיתוסים נוספים.
טירסיאס.
טירסיאס היה כוהן של זאוס, ובהיותו גבר צעיר נזדמן לו לראות שני נחשים גדולים מזדווגים. הוא הכה אותם עם המטה שלו, והפך לאישה. כאישה, טירסיאס היה לכוהן של הרה, התחתן והוליד ילדים. לאחר שבע שנים כאישה, שוב נזדמן לטירסיאס לחזות במעשה הזדווגות של נחשים. גם בפעם הזו הוא הכה אותם עם מטהו, והפך בחזרה לגבר. זמן-מה לאחר מכן, זאוס והרה ביקשו ממנו ליישב ביניהם את הוויכוח בשאלה איזה מין נהנה יותר ממעשה האהבה. זאוס טען שנשים נהנות יותר, ואילו הרה טענה שגברים נהנים יותר. טירסיאס צידד בזאוס, והרה בכעסה עיוורה אותו. כיוון שזאוס לא יכול היה לבטל את מעשה ידיה של הרה, הוא העניק לטירסיאס כפיצוי יכולת נבואה.
גרסה שונה ופחות נפוצה של הסיפור מספרת שאתנה עיוורה את טירסיאס כעונש על שראה אותה רוחצת בעירום. אמו, קאריקלו, התחננה בפני אתנה שתבטל את העונש, אך זו השיבה שאין בכוחה לעשות זאת, ובמקום זאת העניקה לו יכולת נבואה.
קידיפה.
קידיפה, כוהנת של הרה, הייתה בדרכה לחגיגות לכבודה של האלה, אך השוורים שהיו אמורים למשוך את עגלתה לא הגיעו ולא היה מי שימשוך את העגלה. במקום השוורים המאחרים, שני בניה של קידיפה, ביטון וקליאוביס, משכו את העגלה. קידיפה התרשמה ממעשה זה, וביקשה מהרה שתעניק לבניה את המתנה הטובה ביותר שאל יכול להעניק לבן אדם. הרה ציוותה ששני האחים ימותו בשנתם, ואכן הם עלו על משכבם ומתו.
בחירתו של פאריס.
לחתונתם של פלאוס ותטיס, הוריו העתידיים של אכילס, הוזמנו כל האלים והאלות, למעט אריס, אלת הריב והמדון, בשל נטייתה הטבעית לעורר מהומות. אולם, אריס הגיעה בהחבא לחתונה, הביאה איתה תפוח זהב שעליו היו חרוטות המילים "ליפה מכולן", וזרקה אותו בין האלות. כצפוי, בין שלוש האלות הגדולות - הרה, אתנה ואפרודיטה - התפתח ויכוח בשאלה למי מגיע התפוח.
נקבע שפאריס, נסיך טרויה, יחליט מי היפה מכולן ולמי יוענק התפוח. בתמורה לבחירה בה, הרה הציעה לפאריס כוח, מלכות ושלטון; אתנה הבטיחה לו חוכמה ומיומנות קרב, ואילו אפרודיטה הציעה לו את האישה היפה ביותר בעולם - את הלנה, אשתו של מנלאוס מלך ספרטה. פאריס חשק בהצעתה של אפרודיטה, והעניק לה את התפוח. לאחר מכן, הוא חטף את הלנה; פעולה שהביאה לפרוץ מלחמת טרויה. במלחמה זו גם האלים הטו שכם ולחמו לצד בני חסותם: הרה נלחמה לצידם של היוונים כנגד הטרויאנים.
אפולון
אפרודיטי
ארטמיס
אָרְטֵמִיס (ביוונית: Άρτεμις) היא אלת הציד, חיות הבר, אלת הבתולות והירח ואחת משנים עשר (לא כולל האדס והסטיה) האלים האולימפיים במיתולוגיה היוונית. היא בתם של ראש האלים זאוס ובת הטיטאנים לטו. ארטמיס היא אחותו התאומה של אפולו, אל השמש, הרפואה, המוזיקה, השירה ואל האורקלים. ארטמיס היא אחת משלוש האלות הבתולות, יחד עם אתנה והסטיה. בקרב הרומאים היא נקראה דיאנה. בתקופות מאוחרות יותר זוהתה ארטמיס עם סלנה, אלת הירח, עם הקטה ואפילו תפסה את תפקידה של איליתיה כפטרוניתן של היולדות.
דמותה של ארטמיס.
במקורה הייתה ארטמיס אלת הציד והשגיחה על מרחבי השדות ועל חיות הבר, ההרים והחורשות. הייתה פמליה של ציידות בנות תמותה, נימפות וחצאי אלים הנקראות ציידות שליוו אותה במסעות הציד שלה. האלה עצמה לא חפצה בנישואין או באהבה ודרשה מהציידות ששירתו אותה לשמור על בתוליהן.
ארטמיס מתוארת לעיתים כאכזרית ונקמנית (בדמותה הרומית), אך היה זה רק חלק אחד של אישיותה, ובמקרים אחרים היא מוצגת כמיטיבה וכמי שפועלת למען בני האדם בכלל והנשים בפרט.(בדמותה היוונית)
מקדשה העיקרי של ארטמיס באטיקה היה בבראורון ועל האקרופוליס האתונאי היה מקדש נוסף לארטמיס בראורוניה. סמלה היה חץ וקשת כסופים ולעיתים תוארה כשסהר הירח מעל ראשה. חיות בר רבות מקודשות לה, והיא הייתה מלווה לעיתים בצבי או בכלב ציד. בנוסף, מקודשים לה עץ הדקל ופסגות ההרים. לכבודה נבנה מקדש ארטמיס באפסוס - אחד משבעת פלאי עולם.
מיתוסים מרכזיים.
לידה.
ארטמיס הייתה בתם של ראש האלים זאוס והנימפה לטו ואחותו התאומה של אפולו. כשנודע להרה, אשתו של זאוס, כי לטו בהריון מבעלה, היא אסרה על לטו ללדת על היבשה. לכן, לטו נאלצה ללדת את התאומים אפולו וארטמיס באי דלוס (או אורטיגיה לפי גרסה אחרת), שהמרה את פי הרה והסכים לקבלה. אגדה אחרת מספרת כי הרה חטפה את איליתיה אלת הלידות, כדי למנוע מלטו המעוברת ללדת את ילדיה, אך האלים האחרים כפו עליה לשחרר את איליתיה. לחלופין, ארטמיס נולדה ראשונה וסייעה לאמה בלידת אחיה הצעיר אפולו. על פי גרסה נוספת של המיתוס, ארטמיס נולדה יום לפני אפולו באי אורטיגאיה. היא סייעה ללטו להגיע לדלוס, שם נולד אפולו. אגדה נוספת מספרת שבלידת ארטמיס נצבעו שני דקלים בכסף וכאשר אפולו נולד נצבע עץ זית בזהב.
אקטיון וארטמיס.
אקטיון היה נכדו של קדמוס, ואחד הציידים הגדולים ביותר בתולדות יוון. ליד היער בו היה צד תמיד הייתה מערה עם מעיין שיצר בריכה עם מים זכים, ושם התרחצה ארטמיס כשחזרה ממסעות הציד.
יום אחד אקטיון החליט לצאת לסייר לבדו ביער. הוא טעה בדרכו והגיע למערה. הנימפות והציידות של ארטמיס ראו אותו מגיע וניסו להסתיר את מערומי האלה בגופם. אך מאוחר מידי- עיניו של אקטיון חזו באלה הבתולה ללא בגדיה. כעסה של ארטמיס היה איום והיא הפכה אותו לצבי.
אקטיון רץ ללא הפוגה ולא ידע לאן ללכת. לבסוף מצאו אותו כלבי הציד שלו והחלו רודפים אחריו. הוא ניסה לברוח, אך חבריו הציידים דרבנו ושיסו בו את הלהקה המובחרת כולה. הכלבים קרעו את אקטיון לגזרים. יש האומרים שכעסה של ארטמיס לא שכך עד אשר ירדה נשמתו שאולה.
יריבות עם אפרודיטה.
אפרודיטה, היא אלת האהבה והפריון הנשי, המייצגת את ההפך המוחלט מארטמיס, האלה הבתולה, אשר מתעסקת בציד, מקצוע המשייך לגברים בדרך כלל. בנוסף, היא תוארה כאלה יפהפייה שכמעט השתוותה ביופייה לאפרודיטה, מה שאומר שחלק מהיריבות היא לגבי היופי.
אדוניס.
אדוניס, מאהב של אפרודיטה, טען שהוא יותר טוב בירייה בחץ וקשת מהאלה ארטמיס. עקב כך ארטמיס הרגה אותו על גאוותנותו. גרסה נוספת טוענת שאפרודיטה גרמה למותו של חברה של ארטמיס, היפוליטוס, אז אותו דבר עשתה ארטמיס לאדוניס, אף שגרסאות נוספות טוענות שהיפוליטוס התגרה קודם באלה אפרודיטה, מה שאומר שהריב התחיל מהצד של ארטמיס.
ניובה בת טנטלוס.
ניובה הייתה מלכת העיר תבאי, אשתו של אמפיון ובתו של טנטלוס. המיתוס מספר שניובה טענה כי היא טובה מלטו, אמם של ארטמיס ואפולו, מפני שילדה שבעה בנים ושבע בנות, ולא רק זוג תאומים. נקמתם של אפולו וארטמיס לא איחרה לבוא: אפולו הפך את כל בניה של ניובה לגושי פחם וארטמיס הפכה את כל הבנות לקוביות קרח. על פי גרסה מסוימת, רק כלוריס נותרה בחיים מכל ילדיה של ניובה. אמפיון נשבע לנקום את דם ילדיו, אך אפולו הרג גם אותו. ניובה, שעולמה חרב עליה בן רגע, נמלטה להר סיפליון באסיה הקטנה ובכתה נוראות עד שהפכה לאבן. דמעותיה הפכו לנהר אכלואוס. זאוס הפך את כל אנשי תבאי לאבן כדי שאיש מהם לא יוכל לקבור את ילדי ניובה המתים במשך תשעה ימים. בתום תשעת הימים קברו האלים עצמם את הילדים.
לטו