השלוש כועסות על המורה שלהן לדרמה ואנגלית - פרסי אנדרסון, בשל קשיחותו. קימברלי שהייתה מועמדת לתפקיד אנה פרנק בהצגת בית הספר, מודחת לאחר שהעירה הערה גזענית כלפי תלמיד יהודי בשם ג'וש הורביץ. בריטני מושפלת לאחר שחשפה רגע פרטי מול כיתת הדרמה שלה, כשמר אנדרסון האיץ בה לנקוט במשנתו של לי סטרסברג ורנדה עומדת להיכשל בשיעור אנגלית. קימברלי משכנעת את רנדה ובריטני להפלילו באשמת הטרדה מינית. בעוד שרנדה מעוניינת בפיטוריו של מר אנדרסון כדי שלא יכשיל אותה באנגלית, קימברלי ובריטני רוצות לזכות בחשיפה עיתונאית שתזניק את קריירת המשחק שלהן. בעוד שישנן שחקניות מוכשרות, יפות ומופקרות רבות, רק אלו שמצליחות להתבלט יצליחו בעסקי השעשועים. קימברלי מסבירה כי האשמת השווא, גם אם לא תגיע למשפט, תהרוס את המוניטין של מר אנדרסון והוא יפוטר בוודאות, ומגייסת עיתונאית מקומית לתמוך בה ובכך להשיג את הפרסום לה היא ובריטני מייחלות.
התלונה הופכת לתביעה פלילית וקימברלי מבצעת עבודת שטח יסודית ומכינה היטב את חברותיה ומעדותן במשפט עולה תמונה של מורה גזען ותוקפני העוגב על תלמידותיו ואף נוגע בהן בצורה אסורה ותוקף אותן מינית. עורך הדין של מר אנדרסון הוא חברו רוג'ר ניקל, מורה למשפט חדל אישים ללא ניסיון כסנגור, ונדמה כי הרשעתו בטוחה, אך ג'וש הורביץ, שהשלים עם קימברלי, מפציר באביו - עו"ד מפורסם וממולח שיצא להגנת המורה. אביו מסכים ואימת העדות מולו מכה בבריטני והיא מספרת את האמת. כל העיר מוקיעה את השלוש כשקרניות אשר גרמו לנזק עצום למאבק בהטרדות מיניות, הן מושעות מן הלימודים, טרוי נפרד מבריטני ורנדה מתאבדת לנוכח ההשפלה ואכזבתו המרה של אביה. היא מכניסה אקדח לבית הספר, כותבת על הלוח בערבית: "כולנו חוטאים" ויורה בראשה.
לאחר המשפט מתברר כי קימברלי שכנעה את ג'וש לבקש מאביו לעזור למר אנדרסון. בריטני מבינה כי זו הייתה כוונתה של קימברלי כי ההאשמה תתפורר ובריטני תושפל. קימברלי מתוודה כי עשתה זאת כדי לנקום בבריטני על שגנבה את החבר שלה.
לאחר מכן, מפיקי התוכנית שראו את קימברלי בטלוויזיה מתקשרים כדי לללהק אותה.
דיוויזיית השריון אריאטה
דיוויזיית השריון 132 אריאטה (מאיטלקית: Divisione Corazzata Ariete) הייתה דיוויזיה משוריינת של הצבא האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוקמה ב-1939 כדיוויזיית השריון השנייה של הצבא האיטלקי, אחרי דיוויזיית השריון 131 סנטאורו. דיוויזיית אריאטה השתתפה במערכה בצפון אפריקה עד שהושמדה בקרב אל עלמיין השני. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הדיוויזיה מחדש כחלק מהצבא האיטלקי.
על שם הדיוויזיה נקרא הטנק אריאטה.
היסטוריה.
מלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית השריון 132 אריאטה הוקמה במילאנו בפברואר 1939. הדיוויזיה הורכבה תחילה מרגימנט הרובאים הממונע השמיני, רגימנט הטנקים 32 - המצויד בטנקים קלים מדגם L3/35 ומספר טנקים בינוניים מדגם פיאט M11/39, רגימנט הארטילריה 132, ומרכיבי סיוע דיוויזיונים נוספים. עם תחילת המלחמה הועברה אריאטה לגבול הצרפתי, אולם היא לא לקחה חלק בקרבות ונשארה ככוח עתודה.
לאחר המערכה בצרפת הוחלט להעביר את הדיוויזיה לצפון אפריקה. ב-24 בינואר 1941, יחידות ראשונות מהדיוויזיה נחתו בטריפולי. מחודש פברואר 1941 עד נובמבר 1942, לחמה דיוויזיית אריאטה לצד קורפוס אפריקה הגרמני במערכה בצפון אפריקה. אריאטה לחמה כחלק מהקורפוס האיטלקי הנייד, שהפך מאוחר יותר לקורפוס הממונע ה-20.
הדיוויזיה השתתפה במתקפה לכיבוש קירנאיקה ובמצור על טוברוק. במהלך מבצע צלבן, היא הגנה בהצלחה על ביר אל-גובי כנגד הבריגדה המשוריינת ה-22 הבריטית המנוסה, והסבה לה אבדות כבדות. במאי 1942 השתתפה אריאטה בקרב גזאלה. היא ספגה אבדות כבדות במהלך הלחימה, ועם פתיחת קרב אל עלמיין הראשון נותרו לדיוויזיה 6–8 טנקים מבצעיים ו-1,000 אנשים.
במהלך קרב אל עלמיין השני הקריבה דיוויזיית אריאטה את טנקיה המיושנים בניסיון לבלום את הבקעת מערך ההגנה האחרון של רומל על ידי בעלות הברית ולחפות על נסיגת כוחות הציר מקו אל עלמיין. כמעט כל הטנקים של הדיוויזיה הושמדו, אך היא הצליחה לעכב את התקדמות הדיוויזיה המשוריינת ה-7 למשך מספר שעות קריטיות ולהסב לה אבדות ניכרות. ב-21 בנובמבר 1942 פורקה דיוויזיה אריאטה. ושרידיה קובצו ליצירת כוח משימה שהמשיך לשאת את השם אריאטה. הם לחמו במהלך הנסיגה הארוכה לתוניסיה, ובמהלך המערכה בתוניסיה עד אשר נאלצו להיכנע יחד עם שרידי כוחות הציר בצפון אפריקה.
לאחר המלחמה.
ב-23 במאי 1948 החלה הקמתה מחדש של אריאטה כבריגדה ברומא. ב-1 באוקטובר 1952 היא הורחבה לדיוויזיה בגודל מלא עם אותן היחידות שעמדו לשרותה בעת המערכה באפריקה. ב-1975 הוחל תהליך ארגון מחדש בצבא האיטלקי: דרג הרגימנט בוטל והגדודים היו כעת תחת פיקוד ישיר של הבריגדות. בספטמבר 1986 בוטל הדרג הדיוויזיוני בצבא האיטלקי, וכתוצאה מכך דיוויזיית אריאטה פורקה למעשה. באוקטובר אותה שנה, שונה שמה של הבריגדה המשוריינת 132 מדיוויזיה אריאטה לבריגדה המשוריינת 132 אריאטה.
אולם התיכונט
אולם התיכונט הוא כינויו של אולם הספורט שהוקם בבית הספר העל יסודי תיכונט ע"ש אלתרמן הסמוך לשכונת אזורי חן בצפון תל אביב.
האולם תוכנן על ידי משרד האדריכלים אליקים, כחלק מקומפלקס הכולל בית ספר תיכון, אודיטוריום ואולם ספורט. האולם נבנה בעלות של כ-25 מיליון ש"ח ונפתח ב-2013 ומכיל 1,000 מקומות ישיבה ביציע אחד (חלקם מתקפלים), והוא ממוזג וכולל תשתית לשידור משחקים בטלוויזיה. האולם רב תכליתי ומשמש לאירועי ספורט ומופעים. מבנה האולם כולל גם מבואה ושלושה חדרי סטודיו לאימונים ששטח כל אחד מהם כ-100 מ"ר לצד מחסני ציוד ומלתחות.
האולם משמש את קבוצות הנוער של מועדון הכדורסל הפועל תל אביב לטובת משחקים ואימונים, ולעיתים משמש לאימונים גם את הקבוצה הבוגרת.
בשנת 2014 עברה לשחק באולם מכבי תל אביב בכדוריד וכן משחקיה של קבוצת הבת בכדוריד של מכבי תל אביב, מכבי צפון תל אביב מהליגה הארצית בכדוריד. האולם אירח את משחקיה של מכבי תל אביב בכדורעף ומכבי נחלת יצחק תל אביב בכדורגל אולמות.
האולם אירח את אליפות אירופה בהרמת משקולות ה-93 שאירחה תל אביב בחודש אפריל 2014.
ביולי 2019 אירח חלק ממשחקי אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2019, יחד עם היכל קבוצת שלמה בתל אביב ואולם זיסמן ברמת גן.
מושבת כתר
חברת הגיחון בע&quot;מ - תאגיד הביוב והמים של ירושלים
הגיחון (תאגיד)
מעריב השבוע
מעריב השבוע הוא עיתון אקטואליה ישראלי יומי. בראשיתו הוקם כשבועון סוף שבוע בלבד בשם "סופהשבוע". במאי 2014, לאחר איחוד העיתון עם "מעריב" הוא הפך לעיתון יומי ומותג מחדש בשם "מעריב השבוע", לו מהדורה חינמית מקוצרת בשם מעריב הבוקר, ומהדורת סוף שבוע בשם "מעריב סופהשבוע". עורכי העיתון הם דורון כהן וגולן בר יוסף.
היסטוריה.
העיתון הוקם על ידי הג'רוזלם פוסט שבשליטת אלי עזור, בתחילה הוא יצא במהדורת סוף שבוע בלבד. המהדורה הראשונה של העיתון פורסמה ב-14 בדצמבר 2012 תחת השם "סופהשבוע".
בדצמבר 2012 תשדיר פרסומת של העיתון, נפסל לשידור ב"קול ישראל", בגלל הזיקה שבין שם העיתון למוסף עיתון מעריב "סוף השבוע".
ב-6 באפריל 2014 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את מכירת עיתון "מעריב" לקבוצת "ג'רוזלם פוסט" שבבעלות אלי עזור תמורת 4 מיליון ש"ח. העסקה קיבלה גם את האישור של הממונה על ההגבלים העסקיים. העיתון מותג מחדש תחת השם "מעריב השבוע" ומהדורת סוף השבוע נקראה "מעריב סופהשבוע" (שזה למעשה איחוד של "מעריב" והשבועון "סופהשבוע"). כ-50 מעובדי "מעריב" נקלטו בחברה במתכונת החדשה של העיתון. כתוצאה מהאיחוד, שבו לכתוב בעיתון עיתונאים שפרשו ממעריב בתקופת שלמה בן-צבי, ובהם בן כספית, רון מיברג, יהודה שרוני, נועם אמיר, נתן זהבי, ליאור דיין, מאיר שניצר, גיל מלמד וליאורה גולדנברג-שטרן. ב-2 במאי יצא לאור הגיליון הראשון של "מעריב סופהשבוע" וב-12 במאי יצא לאור הגיליון הראשון של "מעריב השבוע".
לחיזוק החלק המגזיני של העיתון גויס מחדש אליק מרגלית, לשעבר עורך המוסף הפוליטי של העיתון "מוספשבת". למערכת החדשות הצטרף עורך החדשות אריה אפלטוני, ולכתב המשפט והפלילים של העיתון מונה אבירם זינו. התחקירן קלמן ליבסקינד שפוטר מ"מעריב" גויס מחדש. כותבים נוספים בעיתון הם יוסי מלמן, גדעון קוץ (פריז), שלמה שמיר (ניו יורק), דרור רפאל, אבי בניהו, ניר קיפניס, טליה לוין, רונן שובל, הילה קורח, מנחם גשייד ורון קופמן.
ביוני 2014 הורה השופט דויד מינץ בבית המשפט המחוזי בירושלים להעביר את שם המתחם www.maariv.co.il לבעלותו של העיתון "מעריב השבוע", לאחר שהעיתון "ישראל היום" דרש להעביר את שם המתחם לקישור לאתר nrg שנקנה על ידיו.
מבנה העיתון.
מהדורת "מעריב השבוע".
המהדורה היומית, שיוצאת גם במהדורה דיגיטלית באתר האינטרנט של העיתון, יוצאת לאור מדי יום חול, כוללת כ-32 עמודים: עמודי הכותרת, עמודי חדשות, מוסף כלכלי מובנה של העיתון גלובס ומוסף יומי בן 32 עמודים בשם "המגזין", שהיה גם בשנים קודמות המוסף היומי של "מעריב" ואשר כולל כתבות בנושאי אקטואליה, תרבות, תיירות, רכב וסגנון חיים.
מהדורת "מעריב סופהשבוע".
מהדורת סוף השבוע, יוצאת לאור מדי יום שישי, כוללת חמישה חלקים:
הרפובליקה הסובייטית של אודסה