הגדרתה של הריבונות נדונה לאורך ההיסטוריה, ועדיין נערכים דיונים בדבר מהותה ובדבר קיומה המוחלט. משמעותה השתנתה במהלך ההיסטוריה האנושית, ובעיקר במהלך תקופת הנאורות, אז החלו להתגבש המושגים המודרניים של מדינה. על פי תפיסות מודרניות הריבונות מורכבת מכמה תנאים, שחלקם מתחלפים: טריטוריה, סמכות, עליונות, אוכלוסייה, שלטון, עצמאות והכרה בינלאומית. על פי סטיבן קרסנר , ניתן להבין את המונח בארבע דרכים שונות:
קבלת ריבונות על שטח.
על פי המשפט הבינלאומי יש ארבע דרכים מקובלות להחיל ריבונות של מדינה על שטח חדש:
כמו כן, שינוי גאוגרפיים של גבולות טבעיים כגון תזוזה טבעית של נהר תשפיע גם היא על הגבול הריבוני של המדינות שביניהן עובר הנהר.
אף על פי שדרך זו פסולה לפי החוק הבינלאומי המקובל (ע"פ החלטה 242), הדרך הנפוצה ביותר מאז ומעולם להשגת ריבונות על שטח היא בכיבוש צבאי כך למשל ארצות הברית השיגה את שטחיה בכוח הזרוע אולם אין המערערים על ריבונותה מנגד מרבית מדינות העולם אינן מכירות בריבונותה של מדינת ישראל על יהודה, שומרון וחבל עזה.
ריבונות במדינת ישראל.
מדינת ישראל היא מדינה ריבונית, המנהלת את ענייני החוץ והפנים שלה בעצמה. מבחינת ענייני פנים, ישראל מנוהלת על ידי שלוש רשויות: הכנסת – הרשות המחוקקת, הממשלה – הרשות המבצעת ומערכת בתי המשפט – הרשות השופטת. פועל בה גוף אחראי בעל סמכות ענישה, הוא המשטרה. לישראל המנון, דגל, סמל ומטבע הייחודיים לה. מבחינת יחסי חוץ, ישראל מקיימת יחסים דיפלומטיים עם מרבית מדינות העולם, למדינת ישראל צבא, הנקרא צה"ל (צבא הגנה לישראל), האחראי על ביטחון המדינה.
מאז מלחמת ששת הימים שולטת ישראל בשטחי יהודה, שומרון וחבל עזה, כאשר בעוד שהגולן ומזרח ירושלים סופחו מאז מעמדם של יו"ש ושל רצועת עזה נותר שנוי במחלוקת כאשר מאז ששת הימים נמצאו השטחים הללו תחת ממשל צבאי, במסגרת הסכמי אוסלו הוקמה הרשות הפלסטינית שהיא מעין ממשל אוטונומי-למחצה בחלק משטחי יו"ש בהם יש רוב ערבי, מאז ההתנתקות נמצא גם כל חבל עזה תחת שלטונה, בשאר האזורים המכונים "שטחי C" אשר בהם ישנו רוב יהודי, השליטה נמצאת עדיין בידי צה"ל (באמצעות המנהל האזרחי) והריבון הוא המפקד הצבאי, אלוף פיקוד המרכז.
ריבונות בשפה המדוברת.
מבחינת המשפט הבינלאומי, ריבונות ("Sovereignty") היא השליטה בשטח והזכות לקבוע בו חוקים. זכות זו נמצאת בדרך כלל בידיה של מדינה, המחילה את חוקיה על השטח שבגבולותיה.
מבחינת השפה המדוברת, ריבונות היא פשוט שליטה בשטח. למשל, בריאיון עם גדי שמני הוא אומר: "הריבון ביהודה ושומרון זה צה"ל, אלוף הפיקוד הוא הריבון, הוא זה שקובע." או במאמר על אוניברסיטת אריאל נכתב: "...אבל "האמת המשפטית" היא שהריבון בשומרון הוא "אלוף הפיקוד" ולא ממשלת ישראל." הריבונות, במשמעות זו, היא בדרך כלל ריבונות צבאית, אך זו לא נתונה בהכרח בידי צבא פורמלי. למשל, אלוף פיקוד דרום התייחס לשליטת חמאס ברצועת עזה: "חמאס הוא הכתובת בתוך הרצועה. הוא הריבון והוא אחראי לרצועה. אנחנו מכירים בזה, העולם מכיר בזה, כל מי שברצועה מכיר בזה."
משמעות זו רלוונטית גם לביטוי "ריבונות שבטית", המתייחס לשליטתם של שבטים בשטחי מחייתם. דוגמה לכך היא שליטתם של שבטי האינדיאנים בארצות הברית בשטחי השמורות, בהם ניתנה להם סמכות מוגבלת לקבוע חוקים.
ענייני פנים וחוץ של מדינה ריבונית.
למדינה ריבונית (עצמאית) סמכויות רבות המחולקות לסמכויות בענייני פנים ולסמכויות בענייני חוץ. בענייני הפנים שולטת המדינה על התרבות המקומית, סמלי המדינה, צבא ומשטר, משאבי המדינה ושטחיה, חלוקה לרשויות שונות, שלטון המדינה ועוד. בענייני החוץ המדינה הריבונית רשאית לנהל את יחסי המדינה עם המדינות השונות מבחוץ כגון כריתת בריתות או יציאה למלחמות.
10 ביולי
10 ביולי הוא היום ה-191 בשנה, (192 בשנה מעוברת) בשבוע ה-28 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 174 ימים.
חוק קאזואיסטי
חוק קאזואיסטי הוא חוק המנוסח כפסוקית תנאי ("כי" או "אם"), ואחריה מגיע המשפט העיקרי ובו נקבע החוק.
המילה קאזואיסטי היא מלשון המילה מקרה, אירוע (casus בלטינית). החוק נקרא כך משום שהוא מנוסח כמקרה משפטי.
ראשון חוקרי המקרא שהבחין בין שתי צורות היסוד העיקריות של חוקי התורה (קאזואיסטי ואפודיקטי) היה אלברכט אלט, אחד מממשיכי דרכו הבולטים של הרמן גונקל.
דוגמאות
רוב החוקים שנמצאו ב הם מטיפוס קאזואיסטי. עובדה זו הובילה את פרופסור שלום מ' פאול להסיק כי החוק
הקאזואיסטי שבתורה הוא מורשת קדומה שנכנסה לקובצי החוקים ואילו החוקים המנוסחים באופן אפודיקטי הם חידוש ישראלי שנובע מכך שהחוקים נחשבו כציווי האל.
המג'לה, קובץ דינים אזרחיים עות'מאני, שהיה בתוקף בעת שלוט האימפריה העות'מאנית בארץ ישראל ושנים רבות לאחר מכן, הוא דוגמה לחקיקה קאזואיסטית.
חוק העונשין של מדינת ישראל אף הוא חוק קאזואיסטי. הוא אינו אוסר עשייתן של עבירות, אלא קובע את העונש למבצעיהן (כנרמז בשם הערך). כך, למשל, החוק אינו אומר "אסור לרצוח" אלא קובע "העושה אחת מאלה יאשם ברצח ודינו – מאסר עולם ועונש זה בלבד". בחוקים אחרים המטילים עונשים ניתן למצוא שילוב של שתי הגישות. בחוק למניעת הטרדה מינית, למשל, קובע סעיף 4 "לא יטריד אדם מינית את זולתו ולא יתנכל לו", ובסעיף שלאחריו נקבע העונש למי שאינו מציית לאיסור זה: "המטריד מינית אדם כאמור בסעיף 3(א)(3) עד (6), דינו - מאסר שנתיים".
יד רמב&quot;ם
יַד-רַמְבַּ"ם הוא מושב במועצה האזורית גזר, סמוך לעיר רמלה.
המושב הוקם ב-6 בנובמבר 1955 (כ"א חשוון, תשט"ז) ונקרא על שמו של הרמב"ם (רבי משה בן מיימון) במלֹאת 750 שנים לפטירתו. מקימיו היו 75 משפחות אמידות מהערים פאס וצפרו שבמרוקו. יצחק קדמון וחיים מויאל, אנשי הפועל המזרחי, היו מעורבים בייסוד המושב והיו בקשר עם תושביו דוד לוי, שמעון מונסנגו וגב' אלקסלסי, גם בשנות ה-60. באוקטובר 1956 היו במושב 77 משפחות. בכל משק חקלאי היו 25 דונם והמושב ניהל במשותף גן ירק ופרדס.
היישוב מעורב - תושביו דתיים וחילונים.
תושבי המושב התפרנסו בעבר מחקלאות, אך חלק ניכר מאדמות המושב הופקעו ויועדו לבניית כביש חוצה ישראל. בעקבות תביעתם של התושבים את הוועדה המחוזית של המועצה האזורית, הוענק להם ב-2009 פיצוי גבוה משהיה מקובל בעבר על האדמות שהופקעו. כיום עוסקים רק חלק מהתושבים בחקלאות, והאחרים במקצועות חופשיים ועבודות מחוץ ליישוב.
אבווהר
אַבְּוֵהְר (בגרמנית: Abwehr – הגנה, הגנה עצמית) היה מנגנון המודיעין הצבאי הגרמני בין 1921 ל-1944. השם תאם את דרישת מדינות ההסכמה בתום מלחמת העולם הראשונה מגרמניה, שלא תקים גוף מודיעין, אלא לצורכי הגנה בלבד.
החל מ-4 בפברואר 1938 היה תוארו המלא של הארגון "מחלקת חוץ לארץ להגנה בפיקוד העליון של הוורמאכט" (בגרמנית: "Amt Ausland/Abwehr im Oberkommando der Wehrmacht").
במהלך רוב שנות קיומו עמד בראש הארגון אדמירל וילהלם קנריס, מתנגד חריף למשטר הנאצי, אשר הקיף עצמו במתנגדי משטר נוספים, כגנרל מיור הנס אוסטר, שהיה סגנו, וכגנרל ארווין לאהוסן. תחת הנהגתם הפך האבווהר למרכז חשוב לפעילי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם ולמנגנון העוסק באופן פעיל בניסיונות להפיל את השלטון ובחתירה פעילה נגד ניצחון גרמניה במלחמה. בשל כך הופסקה פעילות הארגון בשנת 1944 וראשיו הוצאו להורג.
האבווהר לפני קנריס.
האבווהר הוקם בשנת 1921 כחלק מ"משרד ההגנה" של רפובליקת ויימאר. על פי חוזה ורסאי הותר לגרמניה להקים צבא בן 100,000 איש, שכונה רייכסווהר, ובמסגרתו הוקם השירות החדש. מפקדו הראשון של השירות היה המאיור פרידריך גמפ (Gempp), עוזרו לשעבר של אוברסט ולטר ניקולאי (Nicolai), שהיה ראש מנגנון המודיעין הגרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה. בתחילה הורכב המנגנון מעשרה קצינים וצוות משרדי. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הוקמו בארגון שלוש מחלקות: מחלקה I לסיור, מחלקה II לצפנים ולקליטת שידורי רדיו ומחלקה III לריגול נגדי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 אורגן מחדש משרד ההגנה. ב-7 ביוני 1932 הועמד בראש הארגון קצין ימי בשם קפיטן קונרד פציג (Patzig). נראה כי על אף שהארגון היה מורכב ברובו מקציני צבא היבשה, יוחסה לו חשיבות מועטה שלא אפשרה להעמיד בראשו קצין שאפתן וקרייריסט. נראה גם כי קציני ים מנוסים יותר במתרחש בארצות זרות.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נקלע פציג למאבק עם היינריך הימלר בשאלת נחיצותן של טיסות סיור מעל פולין. כתוצאה מכך, פוטר פציג בשנת 1935, והוא נשלח לפקד על אוניית מערכה. פציג הוחלף בקצין ימי אחר, קפיטן בצי הגרמני בשם וילהלם קנריס.
עד למלחמת העולם השנייה.
עוד בטרם התמנה קנריס למפקד האבווהר ב-1 בינואר 1935, הזהיר אותו קודמו בתפקיד מפני ניסיונות ההשתלטות של הימלר והיידריך על גופי המודיעין. קנריס, שהיה מודע לרצון זה של בכירי ה-אס אס, היה בעצמו אמן התככים, ובמשך תקופה ארוכה הדף את ניסיונות ההשתלטות של אנשי האס אס, במקביל לניהול מדיניות עצמאית, אשר גבלה לעיתים בקו ההתנגדות הפעילה למשטר ולרוב אף עברה אותו.
בשנת 1938 היו אנשי האבווהר מעורבים בניסיונהּ של קבוצת קצינים, בראשות גנרל לודוויג פון בק, לתפוס את השלטון אם יורה היטלר על פלישה לחבל הסודטים, שהייתה עלולה להצית מלחמה עם בריטניה וצרפת, אשר במאזן הכוחות הקיים אז הייתה לוורמאכט נחיתות משמעותית בניהולה. בגידתן של בריטניה וצרפת בצ'כוסלובקיה במהלך ועידת מינכן והצלחתו המפתיעה של אדולף היטלר לקבל את חבל הסודטים ללא קרב הן שמנעו את הוצאת התוכנית לפועל.
הארגון מחדש בשנת 1938.