בתחום התעופה הצבאית משמש המונח Gunship לציון כלי טיס קרבי החמוש בתותחים (בדרך כלל תותח אוטומטי מהיר-ירי). בעבר מסוקי קרב, כדוגמת ה-AH-64 אפאצ'י, כונו Helicopter Gunship אך כיום המונח Attack Helicopter נפוץ יותר. דוגמה נוספת למטוס שהוא Gunship הוא ה-AC-130 ספקטר המבוסס על מטוס תובלה מדגם לוקהיד C-130 הרקולס.
Eresidae
אזור התעשייה אלון תבור
אזור התעשייה אלון תבור הוא אזור תעשייה השוכן בתחומי מועצה אזורית עמק יזרעאל, בין עפולה לכפר תבור, מדרום-מזרח לכביש 65.
אזור התעשייה תוכנן החל משנת 1976 במסגרת מדיניות משרד התעשייה והמסחר, בראשות השר חיים בר-לב, לתכנן אזורי תעשייה אזוריים בין היישובים, במקום אזורי תעשייה הצמודים לכל יישוב.
אזור התעשייה היה בשלבי הקמה בשנת 1987. הוא תוכנן באופן ייחודי עבור מפעלים הזקוקים לפתרונות בנושא מניעת מפגעים אקולוגיים.
באפריל 2000 הוקמה מִנְהֶלֶת אזורי התעשייה "יזרעאל-עפולה", כשותפות בין עיריית עפולה והמועצה האזורית עמק יזרעאל, בסיוע המִנְהָל לאזורי פיתוח של משרד התמ"ס. המנהלה מאגדת את אזור התעשייה אלון תבור ואזורי התעשייה "עפולה צפון" ו"עפולה דרום".
מפעלים בולטים באזור התעשייה אלון תבור הם תחנת הכוח אלון תבור, מחלבת אלון תבור של "תנובה", יקבי כרמל, כתר פלסטיק, סטארפלסט ומפעל רושדי תעשיות מזון.
אגם השנאה
אגם השנאה (בלטינית: Lacus Odii) או ימת השנאה הוא ימה ירחית קטנה באזור ארץ השלגים (Terra Nivium) של הירח.
אין מדובר בימה אלא, בדומה ליתר ימות הירח, ברמה נמוכה המכוסה בזלת.
קוטרה של הימה 70 קילומטרים, והיא ממוקמת בקואורדינטות 19.0° צפון, 7.0° מזרח.
ד&quot;ר ליאונרד &quot;עצמות&quot; מק'קוי
פארק תעשיות אלון תבור
בוריס גודונוב (אופרה)
בוריס גודונוב (ברוסית: Борис Годунов) היא אופרה מאת מודסט מוסורגסקי. האופרה הולחנה על ידי מוסורגסקי בין השנים 1868–1873 בסנקט פטרבורג שברוסיה. היצירה היא האופרה היחידה שמוסורגסקי השלים את כתיבתה ונחשבת לאחת מיצירות המופת שלו.
האופרה מתארת את שלטונו של הצאר הרוסי בוריס גודונוב ששלט בין השנים 1598- 1606, ומתארת את התקופה שבין עלייתו לשלטון ועד פטירתו.
הליברית, בשפה הרוסית, נכתבה על ידי מוסורגסקי עצמו, והיא מבוססת על המחזה הדרמטי "בוריס גודונוב" מאת אלכסנדר פושקין, וכן, בגרסת האופרה משנת 1872, על ספרו של ניקולאי קרמזין "ההיסטוריה של המדינה הרוסית".
מוסורגסקי הלחין לאופרה זו שתי גרסאות - הראשונה משנת 1869 לא הופקה על ידי האופרה הקיסרית, ולכן כתב מוסורגסקי גרסה אחרת בשנת 1872, אשר הוצגה לראשונה בסנקט פטרבורג בשנת 1874.
המלחינים ניקולאי רימסקי-קורסקוב ודמיטרי שוסטקוביץ' יצרו גרסאות משלהם, שבהן תיקנו חלקים מהאופרה של מוסורגסקי.
האופרה בוריס גודונוב היא האופרה הרוסית המוצגת ביותר על ידי בתי אופרה ברחבי העולם, והיא האופרה הרוסית שזכתה להקלטות הרבות ביותר.
היסטוריה.
רקע היסטורי.
גודונוב נולד למשפחת אצולה בעלת אחוזה בגודל בינוני. עם הנהגת משטר אופריצ'נינה על ידי איוואן הרביעי הוא הצטרף לשורותיו. גודונוב נשא לאישה את מריה סקורטובה-בלסקי, בתו של מליוטה סקורטוב שהיה מהמקורבים לאיוואן הרביעי, והתקדם בחצר הצאר. בשנת 1580 בחר איוואן הרביעי את אחותו של גודונוב, אירינה להיות אשתו של בנו פיודור. גודונוב קודם לדרגת בויארין - הדרגה הגבוה באצולה רוסית. הוא נכח באירוע שבמהלכו הרג איוואן הרביעי את בנו איוואן, אך התערבותו לא עצרה את הצאר מהריגת בנו.
הוא התמנה כעוצר של הצאר פיודור הראשון, שלא היה מתאים לניהול המדינה ולכן מינה לו אביו חמישה עוצרים. גודונוב היה דומיננטי מאוד ותוך שנה גירש את כל שותפיו, והשתלט מעשית על כס המלוכה (1585). לאיוואן הרביעי היה בן נוסף - דמיטרי. גודונוב שלח אותו עם אמו לגלות, ולאחר זמן מה הוא נהרג. על אף שלא ידוע מי היה האחראי לרצח, יש שתלו את האשמה בגודונוב לאור המניע הברור שלו.
בשנת 1598 מת פיודור, וכס השלטון עבר לאשתו אירינה (שהייתה אחות של גודונוב) אך לאחר 9 ימים היא התנזרה. ב-17 בפברואר 1598 נבחר גודונוב להיות צאר באופן חוקי בהחלטת זמסקי סובור. בכך פסק שלטון שושלת רוריק ברוסיה.
מדיניותו של בוריס גודונוב הייתה חיזוק המדינה. בהנחייתו, עוד בתקופת היותו של פיודור הראשון צאר רוסיה, החלו בבניית ערים ומבצרים בגבול הדרומי וורונז' (1585), בלגורוד (1596), בהתיישבות מסיבית באזורים דרומית לריאזן, ובהקמת עיר חדשה טומסק בסיביר ועוד. גודונוב יזם מלחמה עם שוודיה במטרה להשיב את השטחים שאיבדה רוסיה במלחמת ליבוניה, והצליח להחזיר לרוסיה הצארית שטחים ומבצרים לאורך החוף הבלטי. הוא הנהיג מדיניות של התקרבות למערב והזמין מספר אנשים מאירופה לרוסיה.
בשנת 1601 החורף היה מוקדם וקר במיוחד, וגם האביב היה גשום מאוד. גם בשנת 1602 התנאים אקלימיים היו קשים. כתוצאה מכך החל רעב ברוסיה ומחירי הלחם נסקו לפי 100. רק במוסקבה נפטרו מרעב מעל 100 אלף איש. לאור המצב הקשה החלו להתפשט שמועות שהנסיך דמיטרי לא נהרג ולכן בוריס גודונוב צאר לא חוקי. כמו כן, בהתאם לשמועות, האירועים האקלימיים הקשים הם למעשה עונש מאלוהים על כך שבכס המדינה יושב צאר לא חוקי. בשנת 1604 התפשטו השמועות שהנסיך דמיטרי חי אצל הקוזאקים ובכוונתו לחזור לשלטון. ב-16 באוקטובר 1604 צבאו של דמיטרי הכוזב הראשון החל לנוע לכיוון מוסקבה בתמיכת הפולנים והקוזאקים. הדבר היה למעשה תחילת מלחמת רוסיה-פולין (1605 - 1618) שבתחילתה מלך פולין השתמש בצבאות פרטיים לקידום מטרותיו. בקרב שהתרחש בינואר 1605 כוחות של גודונוב ניצחו אך לא ידעו לנצל את ההצלחה ולהביס את הנסיך הכוזב באופן סופי.
ב-13 באפריל 1605 מת בוריס, ובנו הצעיר פיודור השני, החל בכהונתו הקצרה.
היסטוריית הלחנה.
בסוף שנת 1868 זנח מוסורגסקי שני ניסיונות כושלים לכתוב אופרות: האופרה הטראגית סלמבו המבוסס על האופרה יהודית מאת אלכסנדר סרוב, והאופרה ז'ניטבה (נישואין) המבוסס על אופרה מאת אלכסנדר דארגומיז'סקי.
בסתיו 1868 ולדימיר ניקולסקי, מרצה להיסטוריה של רוסיה ולשפה הרוסית, הציע למוסורגסקי לכתוב אופרה המבוססת על הדרמה "בוריס גודנוב" מאת פושקין. מחזה זה נכתב בשנת 1825 ופורסם בשנת 1831 אולם הצנזורה של השלטון הרוסי אסרה על הצגתו עד שנת 1866 - 30 שנה לאחר מותו של פושקין, כאשר העלאת המחזה הותרה רק לאחר שחלקים מהמחזה הוצאו ממנו. אחד הקשיים שעמדו בפני מוסורגסקי היה האיסור משנת 1837 להציג את הצארים הרוסים באופרה - איסור שתוקן בשנת 1872 כך שיחול על שושלת רומנוב בלבד.
הגרסה המקורית של האופרה.
כאשר לודמילה שסטקובה, אחותו של מיכאיל גלינקה שמעה על תוכניתו של מוסורגסקי, היא העניקה לו במתנה את כתבי פושקין, ובעקבות מתנה זו, באוקטובר 1868 החל מוסורגסקי לכתוב את הליברית של האופרה, תוך שהוא משמר את מבנה העלילה של פושקין, ולעיתים משתמש בשורות שלמות מתוך המחזה.
מוסורגסקי סיים את כתיבת הליברית בתוך תשעה חודשים (ב-18 ביולי 1869) וסיים את תווי האופרה חמישה חודשים לאחר מכן (ב-15 בדצמבר 1869). בשנת 1870 הועברה האופרה לידי הצנזור המדינתי לאישורו. במקביל הועברה האופרה לוועדת התיאטראות הקיסרית לאישור הוועדה על מנת שניתן יהיה להציגה. הוועדה דחתה את האופרה ב-10 בפברואר 1871 ברוב של שישה קולות נגד אחד, בנימוק שחסר באופרה תפקיד ראשי של קול נשי. הוועדה דרשה כי מוסורגסקי יוסיף לאופרה סצנה ובה תפקיד מרכזי לאישה, ואם יעשה כן תאושר האופרה.
באותה שנה הועלה המחזה של פושקין לראשונה על הבמה (כאשר 18 מתוך 24 סצנות המחזה אושרו על ידי הצנזורה, ומהן הוצגו 16 סצנות). ההצגה הועלתה בתיאטרון מריאינסקי, שלוש שנים לפני הצגת האופרה באותו תיאטרון. לימים יעשה שימוש חוזר בתפאורות מעשה ידי מטבי שישקוב.
הגרסה המתוקנת של האופרה.
בשנת 1871 הרחיב מוסורגסקי את האופרה, וזאת אף מעבר לנדרש על ידי הוועדה (שדרשה הוספת סצנה אחת). מוסורגסקי הוסיף שלוש סצנות (שתי סצנות סנדומייז', וסצנת קרומי), הוציא את סצנת "קתרדלת וסילי", וכתב מחדש את סצנת ארמון טרם. במסגרת שינויים אלה נוספה סצנה במסגרתה תפקיד נשי מרכזי (מרינה מנישק), וכן נוספו תפקידי נשים נוספים (המארחת בפונדק, פיודור - יורש העצר, והאומנת), וכן הורחב תפקיד הטנור (הצאר המתחזה). על מנת לכתוב תפקידים אלה עשה מוסורגסקי שימוש בספרו של קרמזין "ההיסטוריה של המדינה הרוסית". גרסה זו של הליברית הושלמה ב-14 בדצמבר 1871, ותווי המוזיקה הושלמו ב-23 ביוני 1872. האופרה הוגשה לאישור וועדת התיאטרון הקיסרית בסתיו 1872. הוועדה דחתה את האופרה ב-29 באוקטובר 1872 (או, לפי הביוגרף קלבוקורסי, ב-6 במאי 1872). יצוין כי ישנם ביוגרפים הטוענים כי הוועדה לא דחתה את האופרה. חבריו של מוסורגסקי החליטו להעלות שלוש סצנות מתוך האופרה בהפקה עצמאית בתיאטרון מריאינסקי (סצנת הפונדק ושתי סצנות סנדומירז') ב-5 בפברואר 1873, והפקה זו זכתה להצלחה רבה. בעקבות הצלחת העלאת האופרה המקוצרת, פורסמו תווי האופרה לפסנתר בינואר 1874.
הופעת הבכורה.
האופרה הועלתה בשלמותה לראשונה ב-22 באוקטובר 1873. הבכורה, בתיאטרון מריאינסקי, זכתה להצלחה רבה. כל הכרטיסים נמכרו, ומסורוגסקי עלה 20 פעמים לבמה למחיאות הכפיים של הקהל. בכורה זו הציגה גרסה מקוצרת של האופרה, בלא כל הסצנות, בשל אורכה של האופרה. הופעות מאוחרות יותר קוצרו עוד יותר, וסצנת קרומי הוצאה (ככל הנראה בשל דרישת הצנזורה).
האופרה הועלתה 21 פעמים בתקופת חיי מוסורגסקי, ו-5 פעמים לאחר מותו בשנת 1881. ב-1882 הוצאה האופרה מהרפרטואר של תיאטרון מריאינסקי.