סטריט ידוע ביכולתו להפיק עבור להקות אינדי מוזיקה עם פוטנציאל להצלחה מסחרית. ההשפעה ההדרגתית שלו על אלבומי האולפן של הסמית'ס מורגשת במיוחד בהשוואה בין ההפקה הזולה והשטוחה יחסית של אלבום הבכורה של הלהקה לבין הצליל המצוחצח של אלבומה האחרון.
השיטה עבדה גם ליתרונה של בייבישאמבלס, שהתקשתה לגרור הצלחה מסחרית רחבה באלבומה הראשון, שאופיין בהפקה פחות הדוקה של גיטריסט הקלאש מיק ג'ונס וחוסר רצינות באולפן ההקלטות. סטריט הידק את הצליל וכפה כללים נוקשים בעבודה באולפן, וכך יצר עבור הלהקה אלבום מסחרי ונגיש יותר שזכה להצלחה ומינף את הפופולריות של הלהקה.
סטריט עזב להפוך את בלר מלהקה ניסיונית ומעורפלת לכוכבי רוק בינלאומיים והפיק עבורם כמה מהשירים והאלבומים המצליחים ביותר של הלהקה.
סטריט מוזכר לעיתים בשירים של הלהקות איתם הוא עבד. בשיר I Started Something I Couldn't Finish של הסמית'ס, המילים האחרונות של מוריסי הן "אוקיי, סטיבן? נעשה את זה שוב?". כמו כן, השיר Death of a Party של בלר מתייחס רעיונית לשיר Death of a Disco Dancer של הסמית'ס. שני השירים הופקו על ידי סטריט וחולקים מאפיינים דומים.
ברגה (עיר מדינה)
בַּרגַה (בתעתיק מכתבי אל עמארנה: בַּרגַ) הייתה עיר-מדינה בתקופת אל-עמארנה במאה ה-14 לפנה"ס. העיר שכנה כנראה באזור דרומית מערבית לעיר חלב שבסוריה של היום. העיר מוזכרת במכתבי אל-עמארנה ובהסכם שלום שארגן מורשיליש השני מלך באימפריה החתית.
במכתבי אל-עמארנה ברגה מוזכרת במכתב א"ע 57. האזכור מתייחס ל"מלך ברגה". ממכתב זה נמצא רק שבר. הלוח עליו נכתב המכתב הוא באיכות ירודה קטוע מאוד, ומוזכרים בו בנוסף: אַכִּיזִי מושל קַטנַה, פּוּחוּר שהיה נציב מצרי שהיה עוין את ריבהדה מושל גבל, שוּמיִתִּי שהיה סוכן מצרי באלשיה וסוריה והיה מעורב בסחר שהתקיים בין מצרים לאלשיה והעיר תוּנִיפּ שהייתה עיר במרכז סוריה, מקומה המדויק של העיר לא זוהה. בשכנות לממלכת ברגה שכנו ערי מדינה נוספות המופיעות גם הן במכתבי אל-עמארנה כמו נוּעַ'שֶׂה (Nuhašše) ונִיִי (Niya ) ועוד.
אזכור של המונח "ארץ הברגה" מופיע בהסכם שערך מורשיליש השני שמלך בתחילת המאה ה-13 לפנה"ס בין טוּפּ-תֶשוּבּ (Tuppi-Teshub) שליט ממלכת אמורו ושליט כרכמיש (עיר חשובה ששכנה באזור גבול סוריה וטורקיה של היום). בהסכם יש התייחסות למלך של עיר מארץ ברגה.
קצין וג'נטלמן
קצין וג'נטלמן (באנגלית: An Officer and a Gentleman) הוא סרט דרמה שיצא לאקרנים ב-28 ביולי 1982. הסרט מספר את סיפורו של צוער בצי האמריקני והתנגשותו עם סמל האימונים שלו. הסרט בוים על ידי טיילור האקפורד ומככבים בו ריצ'רד גיר, דברה וינגר, לואיס גוסט ג'וניור, דייוויד קית', ליסה בלאונט, רוברט לוג'יה וטוני פלאנה.
הסרט הוקרן לראשונה באמצע שנת 1982, והיה להצלחה קופתית מסחררת, עם הכנסות של למעלה משלושה מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, וסך הכל הכנסות של כ-130 מיליון דולר. שיר הנושא של הסרט "Up where we belong", שבוצע על ידי ג'ו קוקר והזמרת ג'ניפר וורנס, הפך לפופולרי במצעדי מוזיקה ברחבי העולם ואף זכה בפרס גראמי, פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב.
עלילה.
זאקרי (זאק) מאיו (ריצ'רד גיר), גדל בפיליפינים עם אביו ביירון (רוברט לוג'יה), קצין לשעבר בחיל הים ואלכוהוליסט כל ילדותו. לאחר התאבדותה של אימו, זאק מקווה לשים את חייו במסלול שונה, ונרשם לבית הספר לצוערי טייס של חיל הים, במטרה להפוך לטייס בחיל הים האמריקאי.
זאק וחבריו מתקבלים לבית ספר על ידי הסמל הקשוח אמיל פולי (לואיס גוסט ג'וניור). פולי מזכיר לטירונים שמטרתו היא לפסול כמה שיותר מועמדים שאינם ראויים לזכות ב'פרס' בסוף הטירונות - מעמד של קצין זוטר, והכשרת טיס בעלות של למעלה ממיליון דולר. פולי מזהיר את המועמדים הצעירים מהנשים במתחם, אשר לטענתו של פולי לא יהססו להשתמש בכל טריק, כולל הריון מדומה, כדי להשיג לעצמן בעל קצין. זאק מתיידד במהירות עם שניים מחבריו לטירונות סיד וורלי (דייוויד קית') וקייסי סיגר (ליסה אליבצ'ר).
זאק וסיד מתחילים מערכות יחסים עם שתי נשים מקומיות, עובדות מפעל, שהם פוגשים בנשף שהצי עורך. פאולה פוקריפקי (דברה וינגר) ולינט פומרוי (ליסה בלאונט).
פולי מטרטר את זאק ללא רחם, בהאמינו שזאק חסר את המוטיבציה או היכולת לפעול בשיתוף פעולה עם חבריו. כאשר מתגלה עיסוקו הצדדי של זאק בציחצוח נעליים ואבזמים לשאר הצוערים, פולי מטרטר אותו במשך סוף שבוע שלם, במטרה לשבור אותו כדי שיבחר לעזוב מרצון את הקורס. לבסוף, כאשר זאק מסרב להישבר, פולי מבטיח לו שהוא לא יסיים את הקורס בלאו הכי מאחר שפולי לא ייאפשר לו לסיימו. בנקודה זו זאק נשבר ואומר לפולי שאין לו שום דבר אחר בחיים לעשות, ואין לו שום מקום אחר ללכת אליו. לאחר רגע הכנות וההתגלות האישית שזאק עובר, פולי מחליט להשאירו בקורס.
מערכת היחסים של פאולה וזאק מעמיקה, כשהיא מזמינה אותו לארוחת ערב משפחתית בבית הוריה. לאחר הארוחה פאולה מספרת לזאק את הסיפור האמיתי של משפחתה, כיצד אביה, שהיה אף הוא צוער בחיל הים, עזב את אמה, על אף שידע שהיא בהריון, ולא שב מעולם.
באימונים, זאק יכול לשבור שיא בבוחן מסלול, כשהוא רואה שחברתו לקורס קייסי סיגר, לא מצליחה לעבור את החומה, דבר שיכול לעלות לה בהדחה מהקורס. לאחר חיבוטים פנימיים, בוחר זאק לוותר על השיא האישי ולהדריך את קייסי ליד החומה עד שתעבור אותה, מה שהיא עושה בסופו של דבר.
בעקבות ארוחת ערב עם הוריו של סיד, הבאים לבקר את בנם, מגלה זאק שלסיד יש חברה מזה שנים בעיירת הולדתו, ושהוא מתכנן להינשא לה עם תום הקורס. בינתיים, לינט רומזת לסיד שהיא בהריון. בזמן סימולציית גובה, סיד חוטף התקף חרדה. בהבינו שהוא נרשם רק בשביל לרצות את הוריו, סיד מחליט לעזוב את הקורס ולחזור לביתו, מבלי להודיע על כך לאף אדם. זאק ופאולה מחפשים אחריו.
סיד הולך לביתה של לינט ומציע לה נישואין. לינט מסרבת, אך מודה בפניו שהיא לא באמת בהריון, ורק רצתה להגשים את חלומה ולהתחתן עם טייס בחיל הים, לאחר מכן היא מקללת אותו על כך שעזב את הקורס. מאוכזב מדחייתה הקשה של לינט, סיד נרשם למוטל ומתאבד.
זאק מחליט לצאת מהקורס, אולם פולי לא מרשה לו לעשות זאת כל כך קרוב למועד הסיום. זאק ופולי מתחילים להתגושש בקרב פנים אל פנים, בזמן שכל הפלוגה מתבוננת בהם. במשך רוב הקרב זאק מוביל, מתודלק מהכעס שלו כלפי פולי שלדעתו היה האחראי הראשי להתאבדותו של סיד מאחר שנתן לו להיפלט מהקורס, אולם לבסוף פולי מצליח להביס את זאק על ידי מכה מתחת לחגורה. בסוף הקרב פולי מודיע לזאק שאם ברצונו לעזוב את הקורס הוא רשאי לעשות זאת.
זאק מגיע לטקס הסיום ומושבע לצי האמריקני יחד עם חבריו לכיתה. בהתאם למסורת הצי, הוא מקבל את ההצדעה הראשונה שלו בתור קצין מסמל האימונים שלו פולי, לאחר שהוא נותן לו דולר מכסף. פולי, בניגוד למסורת שמכתיבה להכניס את הדולר לכיס השמאלי של החולצה, מכניס את הדולר לכיסו הימני, ונותן הצדעה מוקפדת לזאק, וכך מראה לו שהוא מאמין בייחודיותו של זאק. זאק מודה לפולי על הדרכתו, ואומר שללא פולי הוא לא היה יכול להגיע לאן שהוא נמצא.
בסצנת הסיום המפורסמת של הסרט, מופיע זאק, לאחר קבלת הצבתו לאימוני טיס, במפעל שבו עובדת פאולה, ושם הוא לוקח אותה בזרועותיו ונושא אותה אל מחוץ למפעל לקול תשואותיהם של עובדי המקום, וביניהם לינט.
סצנת הסיום.
ריצ'רד גיר נרתע מסצנת הסיום, בה מגיע זאק למפעל כדי לקחת את פאולה במדי הצי שלו. גיר חשב שהסיום הזה לא יעבוד כי הוא רגשני מדי. הבמאי, טיילור האקפורד, נטה להסכים עם גיר בנושא זה, עד שבמהלך החזרות הניצבות התחילו למחוא כפיים ולבכות. מאוחר יותר, כשגיר ראה את הסצנה המוגמרת יחד עם שיר הנושא "Up where we Belong" הוא אמר שהיא עשתה לו צמרמורת, ושבדיעבד, הבמאי צדק בבחירתו בסצנה זו.
ביקורות, הכנסות ופרסים.
הסרט הכניס כ-129 מיליון דולר עם צאתו, מה שהפך אותו לאחד הסרטים הרווחיים והמצליחים ביותר של 1982, דבר שהתבטא גם מבחינה כלכלית וגם מבחינת השבחים שקיבל הסרט ממבקרים. מאוחר יותר, זכה הסרט להכרה כאחד מהסרטים החשובים של 1982 מאתרי דירוג סרטים שונים.
הסרט אף קיבל ציון יוצא דופן של 94% ביקורות חיוביות מאתר Rotten Tomatoes. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, הנודע בביקורתו הקפדנית, נתן לסרט 4 כוכבים (מתוך 4 אפשריים).
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ב-1982. האחד עבור שחקן המשנה הטוב ביותר, עבור תפקידו של לואיס גוסט ג'וניור כסמל הטירונים הקשוח אמיל פולי. בנוסף זכה שיר הנושא "Up where we belong" בפרס האוסקר עבור השיר המקורי הטוב ביותר. בנוסף, היה הסרט מועמד לארבעה פרסים נוספים: השחקנית הטובה ביותר - דברה וינגר; המוזיקה הטובה ביותר; העריכה הטובה ביותר; והתסריט הטוב ביותר.
הסרט אף זכה בפרס באפט"א הבריטי עבור השיר המקורי, וכמו כן זכה בפרס האקדמיה היפנית עבור הסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1983.
שירים ליואל
שירים ליואל הוא אלבומה השלישי של הזמרת והיוצרת הישראלית רונה קינן, שיצא בשנת 2009. האלבום הוא אלבום קונספט המספר את סיפורה של דמות בת דור תש"ח בשם יואל, המבוססת באופן רופף על אביה של קינן, הסופר והעיתונאי עמוס קינן.
על האלבום.
בתחילת העבודה על האלבום תכננה קינן ליצור דמות פיקטיבית, אולם עם התקדמות העבודה על האלבום הבינה כי היא מתארת למעשה את חייו של אביה, שהיה חולה באלצהיימר באותה תקופה. כשנה לפני כן התפרסם ספרה של נורית גרץ, אימהּ ואשתו של קינן, "על דעת עצמו" שתיאר אף הוא את חייו של קינן בשילוב מציאות ובדיה. קינן עצמו נפטר כחודשיים לאחר צאת האלבום.