גולית מביט בדוד ומבחין שהוא נער אדמוני ויפה, מה שמביא אותו לחשוב כי הוא רך ומפונק. הוא נפגע מהזלזול, ומקלל את דוד. לפני הקרב מתפתח דין ודברים בהם גם דוד וגם גולית מתארים את השחתת גופת היריב. גולית מלגלג על דוד על אופן לבושו וכלי הלחימה שלו, ואומר כי אלוהי פלשתים יהרוג אותו, לעומתו דוד עונה כי ה' יהיה בעזרו משום תפקידו כשליחו של אלוהים, ובאמצעות הקרב יראו כולם את גדולת ה', כי לא בכוחו הוא מנצח אלא בכח ה'.
דבריו של דוד מרתיחים את גָּלְיָת והוא צועד לעבר דוד באיטיות מכובד הכלים אותם נושא, בעוד דוד רץ לעברו. דוד קולע אבן אחת לעבר מצחו של גוליית, בנקודה שאותה כובע הנחושת לא כיסה. נראה כי האבן חדרה דרך מערת המצח הגדולה תוך שבירת עצם הגולגולת, וגרמה לשטף דם תוך מוחי לגוליית. פגיעה חזיתית זו ברקמת המח גרמה להתמוטטות מיידית של גוליית. יש אומרים שלאחר מכן דוד לקח אבן-יד ובעזרתה הרג את גוליית השרוע על הרצפה. הפסוקים מדגישים כי לדוד לא הייתה חרב לכל אורך הקרב, ורק לאחר שהרג את גוליית, שלף דוד את חרבו של האחרון מנדנה וערף את ראשו.
התפרצות המערכה לאחר סיום הקרב.
כאשר גוליית נפל, הפלשתים החלו לנוס מפני בני ישראל, בין אם מפני שלא רצו לקיים את ההסכם ובין אם מפני שהכירו בהכרעת האלים והאמינו שהם ינחלו תבוסה אם ייכנסו למלחמה חזיתית. בני ישראל דולקים אחרי פלשתים ומפילים להם חללים במנוסה, ובנוסף לכך הם בוזזים את מחנות פלשתים הנותרים מאחור. דוד לוקח את ראש גוליית לירושלים ואת כליו של גוליית לביתו. מכיוון שירושלים בתקופה ההיא לא הייתה בידי ישראל, יש הטוענים כי ראשו של גוליית הובא לירושלים הפרוזה הצמודה לירושלים המוקפת חומה, אחרים שוללים זאת בטענה כי ירושלים המפורזת לא הייתה עיר חשובה באותה התקופה, ולדידם ייתכן והראש הוענק כמתנה ליבוסים אשר שלטו בירושלים על שיתוף הפעולה במלחמה, או שהראש הובא לירושלים בתקופה מאוחרת יותר לאחר הכיבוש, ובינתיים היה מוצג בעיר חשובה כלשהי.
בתרגום השבעים.
בכתב היד B של תרגום השבעים, הנחשב לקרוב ביותר לגרסתו הראשונה של התרגום, מופיע סיפור דוד וגלית בגרסה קצרה בהרבה מגרסת המסורה. בגרסה זו לא קיימים פסוקים רבים שמהווים כפילויות, אי התאמות ואף סתירות המצויות בנוסח המקובל. החוסרים העיקריים הם: הצגתו של דוד כנער אשר נשלח אל המלחמה להביא מזון לאחיו הגדולים, ומתעניין בדבר הפרס שהבטיח המלך למי שיהרוג את גלית (פרק י"ז מפסוק י"ב עד ל"א); תמיהתם של שאול ואבנר מיהו דוד, ולקיחתו של דוד לבית שאול (מפרק י"ז פסוק נ"ה עד פרק י"ח פסוק ה'); הצעתו של שאול לדוד לשאת את בתו מרב לאישה, וסירובו של דוד לעשות זאת (פרק י"ח פסוקים י"ז - י"ט).
בין חוקרי המקרא יש הגורסים כי מגרסת השבעים הושמטו הקטעים שעוררו קשיים, ויש הגורסים כי הגרסה הקצרה היא הנוסח המקורי של סיפור דוד וגלית, אשר בתקופה מאוחרת יותר שולב לתוכו נוסח אחר ועצמאי של הסיפור.
סוגיית אלחנן בן יערי.
מלבד הפסוקים בספר שמואל א המתארים את המלחמה עם גוליית ישנם פסוקים מקבילים בספר שמואל ב' וכן בספר דברי הימים.
ישנם חוקרים הטוענים כי הפסוקים מדברים על אותן שתי דמויות. לדעתם אלחנן היה שמו של דוד לפני שעלה למלוכה, כיוון שהשם אלחנן נפוץ, בעוד שהשם דוד יחידאי. טענה זו מתמודדת עם ההבדלים בשם האב ישי תוך שימוש בכלים מתחום ביקורת המקרא ומתרצות את ההבדלים מכוח טעויות מעתיק אשר הפריד את האות 'ש' לאותיות 'ע' ו-'ר' או 'י', וכן שיבש את המילים בית לחם, מוצאו של אלחנן, לביטוי 'אחי גולית' או מכוח מניעים שהיו לסופר מאוחר להסמיך לסיפור גבורה קדום את שם המלך דוד.
אחרים טוענים כי מדובר במקרים שונים שהתבצעו על ידי אנשים שונים, כיוון שכנגד המשותף מרובים השינויים בין המעשים. לדידם מדקדוק בפסוקים רואים כי מקרה דוד מתרחש בהיותו נער ואילו מקרה אלחנן בן יערי מתרחש בימי מלכות דוד. בנוסף לכך מיקום המלחמה התחלף מעמק האלה לגב, וכן תיאור המערכה הכולל קרב ביניים וגידופים נעלם. בבסיס טענה זו עומדת ההנחה כי גלית היה שם כללי הניתן לכל גיבור פלשתי.
לעומתם חז"ל מזהים את הפסוקים הן בשמואל א' והן בשמואל ב' כמקרה אחד, אך טוענים כי דוד היה זה שהרג את גוליית, ואלחנן היה רק שמו הצעיר. זיהוי זה נסמך על זיהוי נוסף של חז"ל המתבסס על הכתוב בדברי הימים בו מתוארת הריגתו של אחי גוליית בן 'הרפה'. לדידם השם 'הרפה' הוא בעצם ערפה, גיסתה של רות המואביה, והפסוקים בדברי הימים מתארים את דוד בהתמודדותו עם ישבי, אחיו של גלית, ובה נכללה גם הריגתה של הרפה/ערפה.
מיקום הקרב.
על פי הפסוקים, הקרב נערך סמוך לשוכה, עזקה ועמק האלה והמלחמה נסובה על השליטה בדרכי הרוחב (מערב-מזרח) ועל מבואות השפלה וההר בארץ ישראל המקראית. הפלשתים הגיעו מהערים הראשיות, גת ועקרון. "גת" מזוהה בשנות האלפיים עם תל צפית, ולמרגלותיה זורם נחל האלה, החובר לנחל לכיש. ו"עקרון" מזוהה עם תל מקנה, שליד קיבוץ רבדים. את "עזקה" מוסכם לזהות עם תל זכריה, ואילו את שוכה מזהים בח'רבת עבאד, הנמצאת בגבעות המקיפות את עמק האלה מדרום.
החל משנת 2007 נחפר אתר חורבת קייאפה בעמק האלה המתוארך למאה העשירית לפני הספירה. באתר נתגלו שני שערים, וייתכן כי זהו מקור שם העיר "שעריים" (ומקומה), המוזכרת לאחר הקרב ב.
קרב דוד וגוליית באמנות.
דמותו של דוד כגיבור קרב אשר ניצח את גָּלְיָת מוזכרת ביצירות אמנות רבות.
בפיסול:
בציור:
במוזיקה:
בספרות:
תעשייה בישראל
התעשייה בישראל נחלקת לכמה ענפים שהחשובים שבהם: תעשיית היהלומים, תעשיית ההיי-טק והביו-טק, תעשיות כימיות ותעשיות מזון ומשקאות. עם השנים גדל חלקה של התעשייה המתקדמת בתעשייה בדומה לתעשיות במדינות מפותחות בעולם.
בתחילת ימי המדינה.
עם קום המדינה ולאורך שנותיה הראשונות, החלה ממשלת ישראל לנסות וליזום הקמת מפעלי תעשייה בארץ. בשנים אלה היצוא היה מצומצם, ומחסור תמידי במטבע חוץ אפיין את הפעילות הכלכלית והקשה על יבוא של מוצרים הכרחיים למדינה המתפתחת.
מחסור זה במט"ח מנע גם יצוא מסודר וחופשי מישראל אל מעבר לים, משום שהיצרן הישראלי המקומי לא יכול לקבל ישירות מט"ח עבור תוצרתו, אלא הכנסתו הייתה במטבע מקומי על-פי שער חליפין שאותו קבעה עבורו הממשלה. שיטה זאת נועדה להשאיר בידי הממשלה מט"ח הדרוש לה לביצוע רכש בחו"ל, והותירה את היצרן הישראלי מנסה להתחרות בשוק הבינלאומי כשכל צעד כלכלי שלו מלווה במנגנון בירוקרטי מסובך שקבע למעשה את מחיר תוצרתו (במטבע מקומי), הגביל אותו ברכש במט"ח של חומרי הגלם בחו"ל וניהל מדיניות שונה בין יצרן ליצרן, כגון שער חליפין שונה, על-פי מגוון שיקולים שאינם כלכליים טהורים. בנוסף לכל אלה, היו אלה ימי התגבשותו של החרם הערבי שיצר קשיים רבים בייבוא חומרי גלם ומוצרים רבים ארצה.
רכב.
במהלך שנות קיומה של מדינת ישראל הוקמו בה מפעלים אחדים לייצור מכוניות ומשאיות, אך מיזמים אלה כשלו מבחינה כלכלית, עקב היקף הייצור המצומצם. נמשכים פיתוח וייצור של כלי רכב לכוחות הביטחון (גם ליצוא), וכן הרכבה של אוטובוסים. כן הוקמו בישראל מפעלים שונים לייצור רכיבים לתעשיית הרכב, כגון מצברים וצמיגים, מכלולי הנעה, חלקים ביציקה מדויקת, בעיבוד פלסטי ובעיבוד שבבי.
במאה ה-21 בלטו בתעשיית הרכב הישראלית החברות פלסן סאסא, העוסקת בתכנון וייצור של מיגון לכלי רכב, מחומרים מרוכבים, ומובילאיי, העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות סיוע מתקדמות לנהג (), המבוססות על טכנולוגיות עיבוד תמונה.
כימיקלים.
חברת כימיקלים לישראל.
פרמצבטיקה.
בישראל פועלת תעשיית תרופות נרחבת, העוסקת בעיקר בייצור תרופות הגנריות, וגם בייצור תרופות מקור אחדות. חברות עיקריות בתחום זה:
אלקטרוניקה.
תעשיית האלקטרוניקה היא מרכיב בולט של התעשייה הישראלית, הכולל פעילות בתחומי השבבים (צִ'יפּ), רכיבי מחשוב, אלקטרוניקה צבאית, אלקטרוניקה רפואית, תעשיית הרכב ועוד.
חברות רב-לאומיות רבות, ובהן אינטל, שהיא חלוצת תעשיית השבבים בישראל והחברה הבולטת בה (אינטל היא החברה המעסיקה הגדולה ביותר בישראל ואחראית ל 1% מהתמ"ג של ישראל), ומוטורולה, הקימו בישראל מרכזי פיתוח וייצור, שתוצרתם מהווה חלק נכבד מהייצוא התעשייתי הישראלי.
כמו כן, ישנם חברות רב לאומיות כגון מארוול טכנולוגיות, אפל וNvidia אשר פתחו מרכזי פיתוח בעקבות רכישות של חברת סטארט אפ ישראליות.
תוכנה.
חברות רב-לאומיות כמו IBM ומיקרוסופט הקימו בישראל מרכזי מחקר ופיתוח שבהם הומצאו מספר פיתוחים חשובים. חברות היי-טק ישראליות כמו אמדוקס, צ'קפוינט וויקס וSnyk, המתחרות בשוק העולמי, הונפקו והגיעו לשווי שוק של מיליארדי דולרים. חברות הזנק בתחום התוכנה, ובהן ICQ ו-Waze נמכרו לחברות רב-לאומיות במאות מיליוני דולרים.
חברות ישראליות (או בעלות זיקה הדוקה לישראל) פעילות בתחומים מרכזיים של המחשוב, ובפרט האינטרנט בעולם, ובהם אבטחת מידע ("צ'ק פוינט", "סנטינל וואן", ורבות אחרות), פינטק ("ראפיד" ועוד), הפצת תוכנה ("איירון סורס" שמרכזה בתל אביב), מסחר אלגוריתמי (החברות "פיינל ישראל", שמרכזה בהרצליה ו"איסתרא מחקר", שמרכזה בלוד) משחקי רשת ("פלייטיקה", "פלאריום"), הימורים ("אמפייר און ליין" של נעם לניר, 888 אחזקות של אבי ואהרון שקד) ופורנוגרפיה ("קול וויז'ן" של מולי ליטבק).
בתי תוכנה גדולים הפועלים בשוק המקומי כוללים את "מטריקס", "נס טכנולוגיות", "טלדור", "קבוצת יעל", "אלעד מערכות" ועוד.
התעשיות הביטחוניות.