במסגרת ההוצאה יוצאות לאור סדרות אחדות:
אריק מרשל
אריק סטיוארט מרשל (באנגלית: Eric Stewart Marshall; 29 במאי 1879 - 26 בפברואר 1963) היה מגלה ארצות, שיצא לאנטארקטיקה עם משלחת נמרוד בראשותו של ארנסט שקלטון, בשנים 1907–1909, והיה אחד מקבוצת הארבעה (מרשל, שקלטון, ג'יימסון אדמס ופרנק ויילד, שהגיעו אל קצה הדרום ב- ב-9 בינואר 1909.
חייו.
אריק מרשל נולד בהמפסטד, סארי. אחרי סיום לימודיו בעמנואל קולג', קיימברידג', המשיך ללימודי רפואה בבית החולים סנט ברתולומיי, שם הוסמך כרופא. הוא פגש את שקלטון ב-1906 כששניהם היו אורחים בבית בלונדון. שקלטון סיפר לו על המשלחת המתוכננת לקוטב הדרומי והציע למרשל לעבור קורס הכשרה במדידה, כדי שיוכל להצטרף למשלחת כרופא, מודד וקרטוגרף נוסף להיותו הצלם הראשי.
לדברי לייף מילס, שכתב על השניים ב" "Polar Friction: the relationship between Marshall and Shackleton, 2012" ("חיכוך קוטבי: היחסים בין מרשל לשקלטון", 2012), מרשל היה "חבר שאין לו תחליף במשלחת שקלטון; אף על פי כן, בהפלגה דרומה מניו זילנד אל אנטראקטיקה, במשך החורף האנטארקטי הארוך בבסיסם בכף רוידס ובמהלך המסע אל הקוטב הדרומי, לא חדל מרשל לבקר את שקלטון ביומנו, לעיתים במילים ארסיות כמעט, ודומה שלא רחש לו אלא בוז." מרשל התמיד בביקורתו כלפי שקלטון לכל אורך חייו, בהתייחסו אליו כ"שרלטן הגדול ביותר של המאה" במכתב, השמור במכון הגאוגרפי המלכותי, מתאריך 30 באוגוסט 1956.
מרשל הצטרף לחיל הרפואה המלכותי וגויס בדרגת סגן משנה באפריל 1915. הוא שירת באיפר ובסום במלחמת העולם הראשונה וקיבל אות הצטיינות על שירותו בינואר 1918. הוא סיים את המלחמה בדרגת רב-סרן בפועל.
בסתיו 1918 הוצב מרשל בארכנגלסק בצפון רוסיה כחבר בפלוגת המשלחת הבריטית לצפון רוסיה.
מרשל נשא לאישה את אניד ב-1922. בשנות ה-30' של המאה ה-20 עברה המשפחה לקניה, שם עסק שנים אחדות בחקלאות לפני שובו לאנגליה. במלחמת העולם השנייה חזר מרשל והתגייס לחיל הרפואה המלכותי והגיע לדרגת סגן-אלוף.
אחרי שהסתיימה המלחמה, הצטרף מרשל למשרד הגמלאות כקצין רפואה. לאחר פרישתו, עברו הוא ואשתו ליארמות' באי וייט. הוא מת ב-26 בפברואר 1963.
לקריאה נוספת.
See: Polar Friction: the relationship between Marshall and Shackleton by Leif Mills, 2012
אוניברסיטת תל אביב - ההוצאה לאור
אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור
יקום המפלצות של יוניברסל
טדרוס אבולעאפיה
מניה ביאליק
דהאראהארא
אהרן ליבסקינד
אסון ורסאי
אליזבטה ויניוטו
אליזבטה "בטי" ויניוטו (באיטלקית: Elisabetta Vignotto; נולדה ב-13 בינואר 1954) היא כדורגלנית עבר איטלקייה ששיחקה בעמדת החלוצה. ויניוטו, שזכתה שש פעמים בתואר מלכת השערים של הליגה האיטלקית, נחשבת לאחת מהכדורגלניות האיטלקיות הטובות אי פעם.
חייה.
מועדונים.
אליזבטה ויניוטו נולדה ב-1954 בעיר סאן דונה די פיאבה שבצפון איטליה. בילדותה שיחקה בקבוצות הבנים של עירה, עד אשר התגלה על ידי הכדורגלן יליד סאן דונה די פיאבה, ג'יאנפרנקו בדין. בדין, שבאותם ימים היה שחקנה של אינטר, לקח את ויניוטו למילאנו, ושם היא החלה לשחק בקבוצת גומאגומה. בעונתה היחידה בקבוצה, הובילה ויניוטו את גומאגומה לאליפות הליגה, כשהיא כובשת 18 שערים ב-22 משחקים.
ב-1971, שיחקה ויניוטו עונה אחת בריאל יובנטוס וגם עימה היא זכתה באליפות. באותה עונה היא כבשה 51 שערים ב-22 משחקים בלבד, וסיימה כמלכת השערים של הליגה. שנה לאחר מכן, עברה ויניוטו לפדובה, ושיחקה בה במשך ארבע עונות. במשך זמן זה, היא כבשה 108 שערים ב-73 משחקים וסיימה שלוש פעמים כמלכת השערים. בעונתה האחרונה בקבוצה היא שיחקה בחוד לצידה של הכוכבת הדנית, סוזן אוגוסטסן.
לאחר שעזבה את פדובה, המשיכה ויניוטו לנדוד במספר קבוצות ברחבי איטליה, עד שב-1988 חתמה ברג'ינה. ברג'ינה היא שיחקה לצד חברתה לנבחרת, קרולינה מוראצ'ה, וב-57 משחקים כבשה 34 שערים. ב-1990, לאחר עשרים שנה בליגה האיטלקית, הודיעה ויניוטו על פרישה מכדורגל. עם פרישתה, היא מונתה למנהלת הקבוצה של רג'ינה, ובהמשך השנים התקדמה לתפקיד נשיאת המועדון.
במהלך שנות הפעילות שלה כשחקנית, זכתה ויניוטו בשש אליפויות ליגה וארבעה גביעי מדינה. בנוסף, היא מחזיקה בשיא השערים לכדורגלן בעונה אחת בליגה האיטלקית - 56 כיבושים (עונת 1972). ב-451 משחקים בליגה היא כבשה 467 שערים (ממוצע של 1.03 שערים למשחק).
נבחרת איטליה.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת איטליה, ערכה ויניוטו ב-19 בספטמבר 1970, במשחק נגד צרפת. השער הראשון שלה בנבחרת הגיע כבר במשחקה השני, ב-6 במאי 1971, נגד דנמרק. חודש לאחר מכן, כבשה ויניוטו חמישה שערים, בניצחון 0-6 על נבחרת אוסטריה.
ביולי 1979, הייתה ויניוטו חלק מסגל הנבחרת שהשתתף באליפות אירופה הלא-רשמית. האיטלקיות, שאירחו את האליפות, הגיעו עד לגמר, אך שם הפסידו 2-0 לדנמרק. ויניוטו כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, כולל צמד בחצי הגמר נגד אנגליה. חמש שנים לאחר מכן, נערכה אליפות אירופה הראשונה של אופ"א, וויניוטו לקחה בה חלק. היא כבשה שער אחד בחצי הגמר נגד שוודיה, אך גם הפעם האיטלקיות לא הצליחו לצלוח את שלב זה.
שלוש שנים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בנורווגיה, שוב הודחו האיטלקיות בחצי הגמר. במשחק על המקום השלישי נגד אנגליה, כבשה ויניוטו את שער הניצחון בדקה ה-50. ב-1989, היא השתתפה באליפות אירופה האחרונה בקריירה שלה, כאשר גם בה האיטלקיות לא הצליחו לעבור את חצי הגמר. ויניוטו כבשה את השער לטובת איטליה בחצי הגמר נגד מערב גרמניה, אך בבעיטות ההכרעה הפסידו האיטלקיות. היה זה השער האחרון שכבשה ויניוטו במדי נבחרת איטליה.
ב-15 בנובמבר 1989, במשחק נגד בולגריה, ערכה ויניוטו את הופעת הפרידה שלה מהנבחרת. יש חילוקי דעות על מספר ההופעות והשערים שלה בנבחרת. פיפ"א טוענת שויניוטו כבשה 107 שערים ב-110 משחקים, ואילו התאחדות הכדורגל האיטלקית טוענת בכלל שמדובר על 97 שערים ב-95 משחקים.
עם פרישתה, החזיקה ויניוטו בשיא השערים הבינלאומיים לכדורגלנית. ב-22 במאי 1999, במשחק נגד ברזיל, כבשה מיה האם האמריקאית את שערה ה-108 בנבחרת, ובכך שברה את השיא בן עשר השנים של ויניוטו.
מגי וילר
מרגרט אמילי "מגי" וילר (באנגלית: Margaret Emily "Maggie" Wheeler; נולדה: 7 באוגוסט 1961) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה. ידועה במיוחד בשל תפקידיה כג'ניס בסדרה "חברים", ובתור אניטה בסדרה "אלן".
ביוגרפיה.
נולדה במנהטן כמרגרט אמילי ג'ייקובסון. ב-1990 נישאה לדניאל בורדן-וילר ולזוג נולדו שני ילדים.
בשנות השמונים החלה וילר (אז ג'ייקובסון) למלא תפקידי דיבוב בסדרות המצוירות "נצי הכסף", ""Karate Kat" ו-"Mini-Monsters"".
ב-1994 החלה לשחק בקומדיית המצבים "חברים" בתפקיד ג'ניס, חברה של צ'נדלר. החברות ביניהם היא לסירוגין, ולרוב צ'נדלר מנסה להתחמק ממנה. בסך הכול השתתפה ב-19 מפרקי הסדרה.
התמודדה לתפקיד דברה בארון בסדרה "כולם אוהבים את ריימונד" ואף הייתה בחירת המפיקים, אך לבסוף נבחרה לתפקיד פטרישיה היטון. היא קיבלה תפקיד משני בסדרה - לינדה, חברה של דברה.
לפי האוטוביוגרפיה של קתי גריפין, וילר לוהקה לתפקיד ויקי לפיילוט של "סוף סוף סוזן", אך הוחלפה על ידי גריפין.
כיכבה בעונה הראשונה של קומדיית המצבים "אלן" והופיעה ב-13 פרקיה (שניים מהפרקים שצולמו לעונה הראשונה שודרו בפועל עם העונה השלישית).
הופיעה בתפקידי אורח בסדרות רבות: "סיינפלד", "דרייק וג'וש", "ER", "תיקים באפלה", "ויל וגרייס", "ג'ק וג'יל", "איך פגשתי את אמא" ו"תרגיע".
ב-1997 דיבבה את הארלי קווין באחד מפרקי "באטמן - הסדרה המצוירת".
ב-1998 השתתפה בסרט הקולנוע "אבא מתארס".
ב-2003 דיבבה את אודיל בסרט "ברבי באגם הברבורים", וב-2010 דיבבה את טרינט בסדרה המצוירת "ארצ'ר".
בשנת 2013 השתתפה בסדרה "קליפורניקיישן", בתפקיד אופליה רובינס.
וסלי מת'יוז
וסלי מת'יוז הבן (באנגלית: .Wesley Matthews Jr; נולד ב-14 באוקטובר 1986) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד במילווקי באקס.
ראשית חייו וקריירת מכללות.
מת'יוז נולד בסן אנטוניו שבטקסס, לזוג הורים ספורטאים - אימו, פאם מור, הייתה כדורסלנית ואצנית מקצועית, ואביו, וס מת'יוז, הוא שחקן עבר ב-NBA שזכה בשתי אליפויות NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס (1987 ו-1988).
לאחר שזכה בתואר 'שחקן התיכונים המצטיין של ויסקונסין' לשנת 2005, בחר מת'יוז להמשיך את לימודיו באוניברסיטת מרקט, למרות הלחץ שהופעל עליו ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, כפי שעשה אביו. מת'יוז היווה חלק מ'שלושת האמיגוס' ('Three Amigos') בהרכב הפותח של הקבוצה, ביחד עם שני גארדים נוספים - דומיניק ג'יימס וג'רל מקניל. 'שלושת האמיגוס' הגיעו לאוניברסיטת מרקט באותה שנה והרכיבו את הקו האחורי של הקבוצה במשך ארבע עונות רצופות, עד סיום לימודיהם בשנת 2009. הסטטיסטיקה של מת'יוז הלכה והשתפרה במהלך שנותיו במכללה, כשבעונתו האחרונה הוא רשם של 18.3 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
קריירה ב-NBA.
יוטה ג'אז.
מת'יוז העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA‏ 2009, אך לא נבחר על ידי אף קבוצה. לאחר שהרשים בליגת הקיץ במדי יוטה ג'אז וסקרמנטו קינגס, הוא חתם על חוזה לעונה אחת ביוטה. מת'יוז הציג יכולת טובה בעונתו הראשונה ב-NBA, ובמהלך העונה הוא אף קודם לחמישייה הפותחת של הקבוצה בעקבות טרייד ששלח את רוני ברואר לממפיס גריזליס.
פורטלנד טרייל בלייזרס.