לאחר מספר עונות בליגה א' - אז הליגה השלישית, בתחילת שנות ה-90 עלתה הקבוצה לראשונה לליגה הארצית. בשנותיה הראשונות בליגה זו דשדשה הקבוצה בתחתית הליגה, עד שבשנת 1996 מונה לתפקיד המאמן יורם רוזנברג. אל השחקנים צעירים שהתפתחו ממחלקת הנוער כגון אייל ענבר, אורי אתרוג, תמיר מינצברג וברק כצנלסון, הצטרפו שחקנים שהגיעו ממכבי קריית מוצקין השכנה כגון אבי דביר, שלומי שושן, רן ויצמן, אסף אוקמינסקי, גילי בניטה והאחים שי ואורי גורן. והקבוצה הצליחה להתברג בצמרת הליגה.
ראשית שנות האלפיים.
לפני עונת 1999/2000 מונה אביעד עדן למאמן, ששימש עד אז כשוער המשנה של הקבוצה. במקביל לכך גם הוחלט להפסיק לשלם לשחקנים משכורות, ובתמורה לפעילותם בקבוצה להטיס את כל הקבוצה לנופש בחו"ל בסיום העונה, מסורת אשר נשמרת עד היום.
בסיומה הגיעה למקום השלישי. בסיום אותה עונה הוחלט לסיים את דרכו של אביעד עדן בקבוצה, ולמשרת המאמן הוחזר ירון בק, אשר שימש בתפקיד מספר שנים.
תחת בק הגיעה הקרייתים להישג השיא שלה עד אז, כאשר את עונה 2000/1 סיימה הקבוצה במקום הראשון וזכתה בכרטיס העלייה לליגת העל אך החליטה הנהלת הקבוצה, בשיתוף עם השחקנים, לוותר על זכות העלייה בשל קשיים כספיים. בולטים בקבוצה באותה עונה היו אייל ענבר, גילי בניטה, אבי דביר, שלומי שושן, אסף אוקמינסקי ואריאל הדר.
לאחר אותה עונה החליט יושב ראש האגודה הוותיק, דני ענבר, לסיים את דרכו, ובמקומו מונה ירון מינצברג. במקביל מונה לתפקיד מאמן שלומי לוי, ששימש עד אותה תקופה כמאמן במחלקות הנוער של האגודה. לוי שימש במקביל גם כשחקן.
גם את עונת 2001/2 סיימו הקרייתים במקום הראשון בליגה, והפעם החליטו לנצל את זכות העלייה לליגת העל.
בעונת 2002/3 שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגת העל, אך בסיומה הגיעה למקום האחרון נשרה בחזרה לליגת המשנה.
בעונת 2003/4 שוב סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה הלאומית, ושוב העפילה לליגת העל.
בעונת 2004/5 בליגת העל, שכלל ניצחון בדרבי על מכבי קריית מוצקין, סיימה הקבוצה בתחתית הליגה ובשנית נשרה לליגת המשנה.
בעונת 2005/6 סיימה במקום השני אחרי בני הרצליה. באותה עונה גם הצטרפו לקבוצה צחי טוויטו, יריב רינקוב ואסף לחמיש ממכבי קריית מוצקין.
בעונת 2006/7 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הלאומית, ובפעם השלישית עלתה לליגת העל.
בעונה שלאחר מכן, עונת 2007/8 לראשונה הצליחה הקבוצה שלא לסיים במקום האחרון בליגת העל, כשסיימה במקום ה-11, לפני מכבי ארזים רמת גן. אלא שבאותה עונה הונהגה שיטה חדשה, לפיה הקבוצה שמסיימת במקום ה-11 בליגת העל פוגשת את הקבוצה שסיימה במקום ה-2 בליגה הלאומית לצמד משחקי מבחן על המקום בליגה הבכירה. הקרייתים פגשו את א.ס. סביון והובסו בשני המשחקים, כך ששוב חזרה הקבוצה לליגה הלאומית. לאחר עונה זו החליטה הנהלת להחליף את שלומי לוי לאחר 6 שנים בתפקיד המאמן באביעד עדן ששימש כמאמן הקבוצה בעבר.
את עונת 2008/9 סיימה הקבוצה במקום החמישי בלבד בליגה הלאומית. בסיום אותה עונה הוחלט למנות לתפקיד המאמן את צחי טוויטו, אשר בדיוק פרש מפעילותו כשחקן.
בעונת 2009/10 סיימה הקבוצה במרכז טבלת הליגה הלאומית.
העשור השני של המאה ה-21.
עונת 2010/11 הייתה עונת משבר לקרייתים, מפני שסיימה הקבוצה במקום השביעי, ועקב כך נאלצה לשחק במשחקי המבחן להישרדות בליגה, בסיומם הצליחה הקבוצה להישאר בליגה הלאומית עונה נוספת. בתום אותה עונה רשמה קבוצת הנוער של האגודה הצלחה גדולה, כאשר העפילה לראשונה בתולדותיה אל הליגה העלית לנוער. הבולטים בקבוצה היו מורן ספיבק, בר ורטנשטיין ורן יזדי, ומאמנה היה שלומי לוי.
בעונת 2011/12 נותר כאמור צחי טוויטו בעמדת המאמן, וכעוזרו מונה אסף לחמיש, אך גם בסיום אותה עונה שרדה הקבוצה בליגה הלאומית רק לאחר משחקי מבחן, כאשר בתום הליגה הסדירה סיימה הקבוצה במקום השביעי. קבוצת הנוער של המועדון סיימה את עונת הבכורה שלה בליגה העלית במקום האחרון ולכן נשרה שוב אל הליגה המחוזית.
צחי טוויטו המשיך בתפקיד המאמן גם בעונת 2012/13, כאשר אסף לחמיש עזב את תפקיד העוזר. השחקנים הבולטים בקבוצה היו תומר פרי (קפטן הקבוצה), יריב רינקוב, חן קטן, והשוערים דני טיאר ועמרי שניידר.
בעונות 2013/14, 2014/15 ו-2015/16, שימש בתפקיד המאמן ארז פפו, לאחריו מונה לתפקיד המאמן שחקן עבר מצטיין של הקבוצה - אריאל בלומוביץ'.
היסטוריית מחלקת הכדורעף נשים.
תחילת הדרך.
יחד עם הקמת קבוצת כדוריד הגברים הוקמה במועדון קבוצות כדורעף נשים. לאחר מספר שנים שבהן לא התבלטה הקבוצה, בשנת 1992/3 זכתה הקבוצה בגביע המדינה, ובעקבות כך גם הופיעה לראשונה בגביע אירופה. בין השחקניות הבולטות באותם ימים היו דנית לבוב, רויטל גוטמכר, אורית פקיליס, נטע רינקוב, מירב אנגל, ליטל סיסו ואסתי אתרוג. בעונת 1997/8 אף זכתה הקבוצה בדאבל.
האיחודים.
בתחילת שנות ה-2000, בשל ירידה בפופולריות הקבוצה ובעיות תקציב, החליטו באגודה להתרכז בכדוריד וקבוצת הכדורעף התאחדה עם קבוצת הפועל מטה אשר. איחוד זה לא החזיק מעמד זמן רב, ולאחר התפרקותו ביצעו הקרייתים איחוד נוסף - הפעם עם מועדון הכדורעף של נווה שאנן. שם הקבוצה המאוחדת, שמשחקת עד היום בליגה הבכירה, הוא הקרייתים נווה שאנן.
מחלקת הנערות.
מחלקת כדורעף הנערות של הקרייתים הייתה ידועה מאז הקמתה כאחת הבולטות בארץ. המחלקה פעלה בצמוד לתיכון קריית חיים וקבוצת הכדורעף של התיכון זכתה באליפות ליגת העל לבתי ספר תיכוניים תשע פעמים, וייצגה את ישראל 4 פעמים באליפות העולם לבתיה"ס, השיא ב-1994 עת זכתה בסגנות אליפות העולם.
במחלקת הנוער של האגודה גדלו במשך השנים מספר רב של שחקניות בולטות, שחלקן שיחקו ועודן משחקות גם בנבחרת ישראל. הבולטות שבהן הן: אסתי אתרוג, דנית לבוב, אורית פקיליס, נטע רינקוב, רקפת ברגל, ליטל סיסו, הילה מלמד, רויטל ויזל (ז"ל), יונית ברגל, ורד לוטרשטיין, רוית רהב, גלי גולדשטיין, אדווה זינובר, יעל רוזנר ודנה טרטצקי.
מכבי קרייתים (כדוריד)
קאשי
שכונת המוגרבים
שכונת המוגרבים (בערבית: حارة المغاربة, חארת אל־מע'ארבּה, תרגום: הרובע המרוקאי) הייתה שכונת מגורים בחלק הדרום־מזרחי של העיר העתיקה בירושלים, שנוסדה בשנת 1193 על ידי בנו של צלאח א־דין כהקדש למהגרים מהמגרב. גבולותיה היו הכותל המערבי במזרח, חומת העיר העתיקה בדרום, הרובע היהודי במערב והרובע המוסלמי בצפון. השכונה נהרסה בשנת 1967 בהוראת ממשלת ישראל, וכיום שוכנת במקומה רחבת הכותל המערבי.
היסטוריה.
יסוד השכונה.
עוד בראשית ימי הביניים ביקרו בארץ ישראל עולי רגל מוסלמים מהמגרב.
ההיסטוריון והגאוגרף מוג'יר א-דין ציין כי השכונה נוסדה בשנת 1193 על ידי בנו של צלאח א-דין, אל-אפדל איבן צלאח א-דין, כהקדש (ווקף) עבור יוצאי המגרב. הוא ייסד שם מדרסה שנקראה "אל־אפדליה" על שמו, ועם השנים היא הפכה למסגד שייח' עיד, על שמו של אחד ממנהיגי העדה המוגרבית בן המאה ה־17. שייח' עיד נקבר בתוך המסגד, וזה הפך למוקד עלייה לרגל, בעיקר סופים. בחפירות שנערכו במקום בראשית המאה ה־21 זוהו שרידיו של השייח'. במאה ה־12 הרחיבו תורמים מוגרבים את הרובע. ב־1303 הוקמה בשבילם אכסניה מיוחדת שנקראה על שם אבו מידיאן הקדוש. באותה שנה הוקמה בו גם הזאווייה המסמודית על ידי תורם מסמודי. ב־1320 הוקמה במקום זאווייה נוספת על ידי נכדו של המלומד הסופי שעיב אבו מדין. בשכונה התגוררו צאצאי המורים שגורשו מספרד ב־1609, וזכו בזכויות מיוחדות תמורת השמירה על הר הבית ומסגדיו.
הניסיון לרכישת השכונה בידי הברון רוטשילד.
בשנת 1887 (ה'תרמ"ז) ניסה הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד לקנות את בתי השכונה ולתת לתושבי השכונה בתים טובים יותר תמורתם במקום אחר. מטרת הברון הייתה לאפשר ליהודים להתפלל בכותל בצורה נאותה. מושל העיר קיבל ברצון את ההצעה שכן היא תרמה גם לרווחת תושבי השכונה, ולהקטנת הצפיפות בעיר העתיקה. עורך עיתון "הצבי" כתב כי
תיאור מפורט יותר מופיע בספרו של א.מ. לונץ:
למרות תמיכת הפשה המהלך נכשל, ונסים בכר הסביר את הדבר באיומים כי רכישת השטח בידי יהודים תוביל לפרעות מצד הערבים. בכר העיד בכתבה בעיתון "הדאר" בשנת 1928, כי תושבי השכונה נהגו להפריע למתפללים היהודים בכותל המערבי, ולהשליך אשפה לסמטה שלידו:
ערב פרעות תרפ"ט 1929.
ב־15 באוגוסט 1929, ט' באב, נערכה תהלוכה גדולה של נוער בית"ר ליד הכותל המערבי שנועדה למחות נגד שגרת ההתנכלויות של מוסלמים למתפללים היהודים ולהפגין ריבונות יהודית במקום. באותו יום, במוצאי הצום, התראיין הרב קוק לעיתון דואר היום (הראיון התפרסם רק ביום ראשון, 18 באוגוסט) וקרא לפנות את שכונת המוגרבים: גם בהזדמנויות נוספות הדגיש הרב שהדרישה היהודית היא להרחיב את רחבת התפילה שליד הכותל וציפה שהמהלך יבוצע על ידי הממשלה, תוך פיצוי התושבים.
הריסת השכונה לאחר מלחמת ששת הימים.
בערב 10 ביוני 1967, שלושה ימים לאחר שכבש צה"ל את העיר העתיקה במלחמת ששת הימים, נאמר ל־650 תושבי שכונת המוגרבים לפנות את בתיהם תוך מספר שעות, וכי יינתנו להם בתים חלופיים. לבקשתם עוכב הפינוי עד שהתושבים סיימו לפנות את חפציהם מהבתים. רק תושבים מעטים סירבו. לאחר מכן פינו 15 קבלנים אזרחיים מירושלים את השטח והרסו את 135 בתי השכונה, כולל מסגד וזאווייה. במהלך העבודות נמצאה בהם אישה גוססת ללא סימני פגיעה, והניסיונות להצילה נכשלו.