הקר היה הצעיר מבין ששת אחיו ונולד כאמור באנגרהאוזן, גרמניה. אביו עבד כפועל בניין ומאוחר יותר נהרג במלחמת העולם הראשונה. לאחר שנות התמחות כקופאי בבנק (טלר), הוא עבד בבנק בליבקה עד שפוטר. לאחר שנתיים וחצי של אבטלה, הצטרף לאס אס באוקטובר 1933 ולמפלגה הנאצית במאי 1937.
שרות באס אס.
הקר הצטרף לדיוויזיית הרגלים ה-9 של האס אס בגדנסק ב-16 בנובמבר 1939 וב-1940 הפך לעוזרו של מרטין גוטפריד וייס, מפקד מחנה הריכוז נוינגמה. ב-1942 מונה וייס גם למפקד מחנה הריכוז ארבייטסדורף יחד עם עוזרו הקר. בטרם נשלח למיידנק במאי 1943 כשלישו של וייס, נשלח להכשרה צבאית של האס אס (Junkerschule) בבראונשווייג.
ב-1943 עבד במיידנק במהלך הגירושים ההמוניים של מה שנקרא מבצע ריינהרד. לאחר מכן הפך לשלישו של ריכרד בר ב-1944 במחנה הריכוז אושוויץ. בטרם נשלח לאושוויץ הוא היה תקופה קצרה בברלין במשרד הראשי למשק ומנהל בפיקודו של אוסוולד פוהל. הקר נשאר באושוויץ עד לפינויו בינואר 1945, אז הועבר למחנה דורה-מיטלבאו יחד עם בר. שני אנשים אלה ניהלו את המחנה עד שהגיעו כוחות בעלות הברית. הקר נמלט עם ניירות מזויפים, וניירות אלה איפשרו את אי זיהויו כאשר נתפס על ידי כוחות צבא בריטיים.
מנישואיו לפני המלחמה נולדו לו במהלך המלחמה בן ובת, אותם פגש לראשונה ב-1946 לאחר שחרורו ממחנה שבויים. בתחילת שנות ה-60 נעצר על ידי הרשויות גרמניה המערבית בעיר הולדתו, שם עבד שוב כפקיד בנק.
משפטו בפרנקפורט.
במהלך משפטו בפרנקפורט הכחיש הקר שיש לו קשר לסלקציות היהודים על הרמפה היהודית של בירקנאו או שיש לו מעורבות אישית ברצח הקורבנות. הוכח כי ככל הנראה היה מודע למעשי הטבח במחנות, אך לא ניתן היה להוכיח שהיה לו תפקיד ישיר בכך. למרות שניצולים וקציני אס אס אחרים טענו חד משמעית שהוא היה אמור להיות שם, הדבר לא הוכח בסופו של דבר בפני בית המשפט.
עם זאת, הוא נמצא אשם בסיוע ליותר מ-1,000 מקרי רצח ונידון לשבע שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר ב-1970 לאחר חמש שנים בלבד. הוא הצליח לחזור לתפקידו כקופאי ראשי של הבנק בליבקה.
לאחר מותו.
בשנת 2006 הוצג במוזיאון השואה בוושינגטון די. סי. אלבום התמונות שלו מלא בתצלומים נדירים המציגים את חיי המחנה של הקצינים הגרמנים באושוויץ-בירקנאו. בחלק מהתמונות נראים גם יוזף מנגלה עצמו, שעד אז סברו שלא צולמו תמונות ממנו במהלך שהותו במחנה.
הוקר מת בשנת 2000, בגיל 88 וניסה להוכיח עד מותו שלא היה לו שום קשר למה שקרה באושוויץ. במהלך משפטו בפרנקפורט ב-1965 הוא אמר כ"זכות המילה האחרונה" שלו טען:
"גיליתי מה שקרה בבירקנאו רק שם. לא היה לי שום קשר לזה ולא הייתה לי הזדמנות להשפיע על האירועים. לא פגעתי באף אחד ולא גרמתי למותו של לאף אחד".
הקר הוכיח שמעולם לא דרכה רגלו על הרמפה כשהסלקציות התקיימו שם, למרות שעד ראייה זכר מישהו שם בשם הקר, אבל במקביל, היה במחנה גם אובר-שטורמפיהרר בעל אותו שם, קרל אוסוולד הקר, מה שעלול היה לגרום לאי ההבנה.
בסתיו 2007, מומחים השוו תמונות של הקר שצולמו לכאורה על הרמפה והשוו עם גובהו האמיתי. מטרתם הייתה לגלות האם האיש על הרמפה הוא אכן הקר. התמונות הראו דמיון רב בסוף המחקר; גובהו, גודל ראשו, אורך אמות זרועותיו ורגליו, קו המותניים שלו, רוחב כתפיו וגובה ברכיו כולם הראו דמיון מושלם לאדם שעמד על הרמפה. מומחים קבעו שקרל הקר עמד על הרמפה, אך באותו הזמן האיש בתמונה לבש מדי SS-Oberscharführer (מפקד כיתה בכיר) בזמן שהקר שירת בדרגת אובר-שטורמפיהרר לאורך כל שהותו באושוויץ. בשים לב להיררכיה הקפדנית ששררה אז באס אס, לא סביר שהוא יכול היה ללבוש מדים שלא בדרגתו.
פיגוע הירי באוסלו (2022)
פיגוע הירי באוסלו התבצע ב־25 ביוני 2022, באוסלו שבנורווגיה. לפי המשטרה, פיגוע הירי ההמוני נועד לפגוע במצעד הגאווה באוסלו, אירוע הגאווה המקומי של הקהילה הגאה. המשטרה חוקרת את אירוע הירי כפעולת טרור.
פרטי הפיגוע.
אירוע הירי הראשון התרחש בלונדון בר, גיי בר פופולרי באוסלו. משם המשיך היורה לשני מקומות סמוכים, מועדון הג'אז הר נילסן ודוכן איסוף עצמי. שני אנשים נהרגו ו-21 נוספים נפצעו, עשרה מתוכם באורח אנוש ויתר ה-11 באורח קל. חשוד נעצר חמש דקות לאחר הפיגוע, והוא חשוד בפעולת טרור.
מניעים.
במסיבת עיתונאים ב-25 ביוני 2022 מסרה המשטרה כי ככל הנראה הפיגוע הוא פשע שנאה כנגד הקהילה הגאה, ונועד לפגוע במצעד הגאווה באוסלו.
תגובות.
בית החולים האוניברסיטאי באוסלו דיווח כי הוא עבר ל-"כוננות אדומה" בעקבות התקיפה. עשרה בני אדם קיבלו טיפול רפואי בעקבות פציעות קשות. מצעד הגאווה והאירועים הקשורים שיתקיימו באוסלו בוטלו לאחר אירוע הירי, בעקבות "המלצה ברורה" של המשטרה למארגנים. הם גם יעצו לאנשים לחגוג את מצעד הגאווה בקבוצות קטנות יותר. למרות האזהרות, כמה אלפי אנשים עדיין השתתפו במצעד מאולתר, והניחו פרחים בפאב הלונדוני.
אהמט ג'אפרולו
אהמט ביי ג'אפרולו, בצעירותו גם אחמד ג'אפארוב או אחמד ג'אפרזאדה (באזרית:Əhməd Cəfəroğlu, בטורקית: Ahmet Caferoğlu 17 באפריל 1899 – 6 בינואר 1975) היה בלשן אזרי-טורקי, טורקולוג, פליט מאזרבייג'ן לטורקיה, שבלט בחקר ההיסטוריה של השפות הטורקיות, חקר האטימולוגיה הטורקית, הניבים הטורקיים והאנטוליים. כיהן כפרופסור באוניברסיטת איסטנבול. ספרו הידוע ביותר הוא "תולדות השפה הטורקית" שהופיע בארבעה כרכים. השתתף במפעל האנציקלופדיה של האסלאם, במהדורתה השנייה. מצעירותו פעל ג'אפרולו נגד הכיבוש הסובייטי בארצו ולמען העצמאות והריבונות של אזרבייג'ן.
קורות חייו.
ילדות וצעירות.
אהמט ג'אפרולו נולד בשנת 1899 בעיר גנג'ה באזרבייג'ן, אז ילזבטפול באימפריה הרוסית. משפחתו הייתה אזרית שיעית אולם ג'פארולו גדל כאדם חילוני. עיר הולדתו הייתה רב-לאומית וחיו בה פרט לאזרים, ארמנים, רוסים, גאורגים, גרמנים וכו'. בשנת 1902 התייתם מאביו, אסמעיל ביי. בשנת 1905 בימי מעשי הטבח בין האזרים לארמנים אמו גיהר האנים עברה איתו לגור זמנית בסמרקנד, שם אהמט למד בבית ספר יסודי. ב-1909 חזרו לגנג'ה והמשיך את לימודיו בגימנסיה רוסית לבנים. שם קנה, בין היתר, ידע בשפות רוסית, לטינית, גרמנית וצרפתית. בשנת 1916 נסע לקייב ולמד בה למשך שלושה סמסטרים במכון למסחר. בינואר 1918 נאלץ להפסיק את הלימודים ושב לגנג'ה אחרי הפלישה הרוסית. התגייס לצבא האסלאם שהוקם על ידי השלטון העות'מאני. היה לצלף וקצין תותחנים והשתתף בספטמבר 1918 בקרב לשחרור באקו
לימודיו באזרבייג'ן ובגלות איסטנבול.
בשנת 1919 אחרי פתיחת אוניברסיטת באקו, נרשם ג'אפרולו לפקולטה להיסטוריה ולספרות. אולם אחרי כיבוש באקו על ידי הבולשביקים ונפילת הרפובליקה האזרית באפריל 1920, נמלט מאזרבייג'ן דרך בטומי לאיסטנבול. עבד זמן מה כמזכיר של הקונסול כללי של הרפובליקה האזרית לשעבר, יוסף צ'מנזמינלי. הקונסול הציג אותו בפני מהמט פואט ביי קפריליזדה, פרופסור באוניברסיטת איסטנבול, לימים שר החוץ של טורקיה.
ג'פארולו השיג דרכון זמני מטעם הקונסוליה הפרסית בטורקיה ונרשם ללימודי שפות וספרות באוניברסיטת איסטנבול, בה היה, בין השאר תלמידו של קפריליזדה. פואט קיפריליזדה התמנה באותה תקופה למנהל המכון הטורקי שבו נפתחה בפני ג'אפרולו האפשרות לעיין באוסף הטורקולוגי העשיר של ניקולאי קטנוב שהתאחסן בספריית המכון הטורקי. הודות לידע שלו ברוסית ובשפות טורקיות התוודע ג'אפרולו לגולים דוברי שפות טורקיות שהגיעו לטורקיה מקאזאן, מקרים, ממרכז אסיה, מקווקז ומהבלקן. היה מעודכן בספרות המזרחנית הענפה מרוסיה ובשנת 1925 התחיל לפרסם את מאמריו הראשונים בבטאון המכון הטורקי - Turkiyat Mecmuesi. בתום לימודיו באוניברסיטה עבד זמן מה בספריית הפקולטה לתאולוגיה וכעוזר הוראה במכון הטורקי.
לימודי הדוקטורט בגרמניה.
ב-1925 בעזרת מלגה ממשרד החוץ של גרמניה נסע ג'פרולו ללימודי דוקטורט בגרמניה. למד למשך סמסטר באוניברסיטת ברלין, בה השתתף בקורסים של וילי באנג קאופ, אלברט פון לה קוק, האפריקנולוג דידריך הרמן וסטרמן ושל הסלאביסט מקס פאסמר, ולמד את השפה האויגורית השתלם בפונולוגיה ובתנועות. החל מנובמבר 1926 למשך שלוש שנים למד ג'אפרולו באוניברסיטת ברסלאו, בין היתר, אצל קרל ברוקלמן בתחום השפה היקוטית והכתב הטורקי הקדום הידוע כ"כתב אורחון", אצל פרידריך גיזה והנס היינריך שדר בפרסית המודרנית, אצל היינריך וינקלר ופאול דילס, ארווין קושמידר, בתחום השפה הסלבונית ותולדות הדקדוק הפולני.
באותה תקופה עבד ג'אפרולו בעריכת מילון טורקי-אויגורי ועשה מחקרים בתחום הבלשנות ההשוואתית הטורקית. ב-1928 פרסם עוד ששה מאמרים בגיליון השני של Turkiyat Mecmuesi, התעדכן עם מחקרי האסכולה הסובייטית לבלשנות טורקית - בכתבי ניקולאי מאר, אלכסנדר סמויולוביץ' ואחרים.
במאי 1929 סיים תחת הדרכתו של גיזה את עבודת בדוקטורט שלו "ניתוחם של 75 שירים אזרבייג'נים מסוג "באיאטי" בניב של גנג'ה עם ביאור לשוני". היא פורסמה בברלין ב-18 בינואר 1930.
פעילותו בטורקיה.
בשנת 1929 קיבל ג'פארולו את האזרחות הטורקית וחזר לאיסטנבול. התקבל לעבודה כמרצה בקתדרה לשפה הטורקית בפקולטה לספרות של אוניברסיטת איסטנבול. בשנת 1932 התמנה למרצה להיסטוריה של השפה הטורקית. ג'פארולו המשיך להיות במגע עם הגולים האזרים בטורקיה ובמערב וגילה בקורת כלפי מדיניות ברית המועצות. גישתו הפכה למנוגדת למדיניות הרשמית של הנשיא מוסטפא כמאל אטאטורק לשיפור היחסים עם ברית המועצות ולהתרכזות בזהות הלאומית של טורקיה ועמה, תוך התרחקות מהאידאולוגיה הטוראניסטית שטיפחה זהות טורקית רבתי.