היסטורית, המושג "מלחמת תרבות" הופיע לראשונה בשנת 1840 במאמר של הליברל השווייצרי לודוויג סנל (Ludwig Snell), שעסק במאבק בין הקנטונים שדגלו במרכוז השלטון בשווייץ לקנטונים שדגלו בעצמאות יחסית. אך המושג התפרסם ונכנס ללקסיקון הפוליטי בשנת 1873, בעקבות נאומו של הרופא וחבר הפרלמנט הכלל גרמני רודולף וירכו; הנאום של וירכו עסק במאבק בין הקנצלר של הרייך הגרמני אוטו פון ביסמרק והכנסייה הקתולית ובראשה האפיפיור, מאבק שכונה על ידי וירכו כ"מלחמת תרבות".
מלחמת התרבות בגרמניה.
ביסמרק ראה בכנסייה הקתולית, כבר מתחילת תפקידו כקנצלר, את האויב הפנימי העיקרי המסכן את השקט והסדר הציבורי בגרמניה. הקתולים הוו כשליש מהאוכלוסייה הגרמנית כאשר שאר האוכלוסייה הנוצרית היא פרוטסטנטית. חלק גדול מהקתולים היו האזרחים הפולנים של פרוסיה, מיעוט בעל נטיות לאומניות ומסוכן, בעיני הקנצלר. המדיניות האנטי-קתולית של ביסמרק הופעלה ב-1870 בפרוסיה וב- 1871 בגרמניה כולה אך השפעתה מחוץ לפרוסיה הייתה יחסית קטנה. כמרים ובישופים נאסרו או הוגלו מחוץ לגבולות גרמניה, מסדרי הנזירים הקתוליים הוצאו מחוץ לחוק ורוב המנזרים נסגרו. נסגרו גם רוב הכנסיות הקתוליות בפרוסיה ומערכת החינוך הקתולית בוטלה. ביסמרק תקף את מושג האפיפיור עצמו, בייחוד לאחר שהוותיקן קבע ב-1871 דוגמה (dogma) חדשה ולפיה האפיפיור אינו טועה לעולם. ביסמרק ראה במוסד האפיפיור כוח הזומם להשתלט על העולם והוא ניסה לשכנע גם מנהיגי מדינות אחרות לפעול נגדו ולהצטרף למלחמת התרבות נגד הכנסייה הקתולית, אך ללא הצלחה רבה.
מטרותיה וסיבותיה של מלחמת התרבות הגרמנית היו:
בסופו של דבר מלחמת התרבות של ביסמרק נכשלה והסיבות לכך היו:
בשנת 1874 "מפלגת המרכז" הפכה לשנייה בגודלה בפרלמנט הכלל גרמני. בשנת 1878 התפייס ביסמרק עם האפיפיור לאו ה-13 והחל משתף פעולה עם "מפלגת המרכז". המפלגות הליברליות עברו לאופוזיציה יחד עם מפלגות השמאל. בשנים הבאות חל מהפך שהביא למאבק חדש של ביסמרק, הקתולים והפרוטסטנטים השמרניים נגד השמאל הסוציאליסטי שהפך, בתורו, לאויב הקיסרות.
מלחמת התרבות בבלגיה.
מלחמת תרבות זו התקיימה בבלגיה בין השנים 1879-1884 וכונתה גם "מלחמת בית הספר הראשונה" (Eerste schoolstrijd). עד שנת 1879 בתי הספר היסודיים בבלגיה נוהלו על ידי הכנסייה הקתולית. באותה שנה, הרוב הליברלי בפרלמנט הבלגי, בהנהגתו של פראר אורבן (Frere Orban), העביר חוק המאפשר הקמת בתי ספר יסודיים חילוניים בניהול המדינה. הכנסייה הקתולית פרסמה הוראת החרמה של בתי ספר אלו אך למרות זאת, הוקמו מעל 3000 בתי ספר יסודיים חילוניים. כמו בגרמניה, גם בבלגיה, מלחמת תרבות זו רק חיזקה את המפלגה הקתולית. זו זכתה לרוב בבחירות לפרלמנט של שנת 1884 והעבירה חוק חינוך חדש אשר החזיר את שליטת הכנסייה הקתולית בבתי הספר היסודיים.
בשנת 1950 פרצה בבלגיה מלחמת תרבות נוספת, היא "מלחמת בית הספר השנייה". באותה שנה עלתה לשלטון "המפלגה הנוצרית-סוציאלית". שר החינוך שלה הגדיל מאוד את התקציב והסובסידיות לבתי הספר הפרטיים שהיו, רובם ככולם, קתוליים. המפלגות הליברלית והסוציאליסטית הגדירו זאת כ"הכרזת מלחמה". כאשר שתי מפלגות אלו עלו לשלטון ב-1954 הן ביטלו את ההקצבה לבתי הספר הקתוליים ואסרה על כמרים קתוליים ללא תעודת הוראה ללמד בבתי ספר. כתוצאה מכך קמה בציבור תנועת מחאה גדולה נגד הממשלה וזו נאלצה, בשנת 1956, לפרסם את "הסכם בתי הספר" המאפשר בבלגיה קיום של שתי מערכות חינוך, קתולית וחילונית כאשר כל הורה זכאי לבחור במערכת הנראית לו.
מלחמת התרבות בארצות הברית.
המושג "מלחמת תרבות" הופיע לראשונה בארצות הברית בעקבות ספרו של הסוציולוג הנודע ג'יימס דויסון הנטר (James Davison Hunter) - "מלחמת תרבות: המאבק להגדרת אמריקה". בספרו זה העלה הנטר מספר נושאים - הפלות, מכירת נשק, הפרדת הדת מהמדינה, פרטיות, לגליזציה של סמים קלים, הומוסקסואליות וצנזורה. הוא טען שבנושאים אלו, נוצרים בחברה האמריקאית קיטוב ושסע ההולכים וגדלים בין אוכלוסיות הדוגלות בערכים של שמרנות ומסורתיות לאוכלוסיות הדוגלות בערכים של ליברליות וקידמה. שסע זה גדל עד כדי כך שבארצות הברית הולכות ונוצרות שתי קהילות אמריקאיות נפרדות בכל הנושאים האלו אך מאוחדות בנושאים אחרים כמו מדיניות החוץ, המדיניות הכלכלית והפטריוטיות.
באספה למינוי מועמדותו של ג'ורג' בוש (האב) לנשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית, טען אחד מתומכיו בנאומו, שבארצות הברית מתקיימת מלחמת דת על הנפש האמריקאית, מלחמה המסוכנת יותר מהמלחמה הקרה. לדבריו, המועמד המתחרה (ביל קלינטון מהמפלגה הדמוקרטית) רוצה להטיל על ארצות הברית גזרות ש"מדינת אל" (God's country) כמו ארצות הברית לא יכולה לקבל. נאום זה קיבל, לאחר מכן, את השם "נאום מלחמת התרבות של המפלגה הרפובליקנית".
באותן שנים קמה בארצות הברית התנועה השמרנית-קיצונית "הקואליציה הנוצרית של אמריקה" (Christian Coalition of America) שעסקה בייחוד בהתנגדות להפלות, נישואים חד מיניים, הומוסקסואליות, הגבלת מכירת נשק חופשית לאזרחים ועוד. התעורר גם ויכוח חריף בנושא לימוד ההיסטוריה של ארצות הברית בבתי הספר - לימוד כ"היסטוריה הרואית" או כ"היסטוריה ביקורתית". בשנת 2004, בעקבות הסרט "יסוריו של ישו" הופיעו מאמרים רבים נגד "השמאל ההוליוודי הזומם לנתק את ערכי התרבות והמוסר הנוצריים מעל גוף האומה האמריקאית".
בעת מערכות הבחירות של הנשיא אובמה, הוא הותקף על ידי המפלגה הרפובליקנית ובייחוד על ידי האגף הימני שלה - "מסיבת התה", כפוגע בערכים שונים של האומה האמריקאית כמו ערכי דת, יחס להומוסקסואלים, נישואים חד מיניים, לגליזציה של סמים קלים והעדפת זכויות מיעוטים ומהגרים על פני זכויות האמריקאים ה"אמיתיים".
מלחמת תרבות בישראל.
עוד לפני קום המדינה, התקיימו בארץ מאבקים אידאולוגיים בין ציבורים גדולים בעלי דעות שונות ומנוגדות. חלק גדול ממאבקים אלו נמשכו גם לאחר הקמת המדינה ועד ימינו אלו. התקיימו מאבקים בין דתיים וחילוניים, בין שמאל וימין, בין מחייבי ושוללי ההתיישבות בשטחים, בין אשכנזים ועדות מזרח ועוד. חלק גדול ממאבקים אלו עומד בהחלט בקריטריונים של הגדרת "מלחמת תרבות" על ידי היסטוריונים וסוציולוגים. אך המונח עצמו הופיע לראשונה בישראל רק ב-2013 כאשר פרץ הוויכוח בעניין הפטור מגיוס של בחורי הישיבה. בוויכוח בכנסת, פנה ח"כ עופר שלח ממפלגת "יש עתיד" לח"כ מאיר פורוש החרדי ואמר לו שאם הוא ידרוש מבוחריו לא להשמע לחוק הגיוס שהכנסת אמורה לחוקק, הוא יואשם בפני ההיסטוריה כ-"יורה היריה הראשונה במלחמת תרבות". כך הפך נושא גיוס בני הישיבה ותנועות המחאה שהפגינו משני הצדדים, למלחמת תרבות. מושג זה חדר לתודעת העיתונאים והציבור ומאז מרבים להשתמש בו.
במשך הזמן, הורחב הכינוי "מלחמת תרבות" גם לוויכוחים שהתעוררו עם החרדים בעניין חוקים שהגישה "יש עתיד" בנושא זכויות להט"ב ונסיעות בשבת.
פנחס זהבי
השמורה הביוספרית אל איירו
או בררני
או כוללני
השמורה הביוספרית לה גומרה
טמזין גרג
טמזין מרגרט מ. גרג (באנגלית: Tamsin Margaret M. Greig; נולדה ב-12 ביולי 1966) היא שחקנית אנגלייה. היא שיחקה בתפקיד פראן קצנג'אמר בסדרה "חנות ספרים מטריפה" ובתפקיד ד"ר קרוליין טוד בסדרה "מחלקה אלטרנטיבית" . גרג כיכבה בסיטקום הבריטי-אמריקאי "אפיזודס" בתפקיד בוורלי לינקולן, וגילמה את ג'קי בסדרה הקומית של ערוץ 4 "סעודת שישי". תפקידים נוספים שלה כוללים את אליס צ'נרי בדרמה הקומית "מרק אהבה" של BBC One, דבי אלדרידג' באופרת הסבון של רדיו 4 "הארצ'רס", מיס בייטס בעיבוד הטלוויזיוני מ-2009 לרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן ובת' הרדימנט בסרט "תמרה דרו" מ-2010. גרג היא גם שחקנית תיאטרון שזכתה לשבחים; ב-2007 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על משחקה במחזה "מהומה רבה על לא דבר", והייתה מועמדת לפרס שוב ב-2011 על תפקידה ב-"The Little Dog Laughed" וב-2015 על הופעתה במחזמר "נשים על סף התמוטטות עצבים".
ביוגרפיה.
גרג נולדה במיידסטון שבקנט, השנייה מבין שלוש בנות. אביה, אריק, היה כימאי שיצר צבעים, ואמה, אן, הייתה חובבת תיאטרון נלהבת. כשהייתה גרג בת 3 עברה המשפחה לגור בקילברן. היא למדה בבית הספר "מאלוריס ג'וניור סקול" ואחר כך בבית הספר לבנות "קמדן", שם עברה בחינות (A-Levels) במקצועות האנגלית, צרפתית ומתמטיקה. ב-1988 סיימה בהצטיינות תואר BA בדרמה ואמנות התיאטרון באוניברסיטת ברמינגהם. לאחר סיום הלימודים עבדה בעבודה זמנית ב"אגודה לתכנון המשפחה" עד לשנת 1996. היא גם למדה זמן מה במכללה למקצוע המזכירות.
קריירה.
גרג ידועה מתפקידיה הדרמטיים והקומיים גם יחד. לדבריה תפקידים קומיים מציבים בפניה בעיה, כי היא מתפרצת בצחוק בלתי נשלט באמצע ההצגה (Corpsing).
רדיו.
מ-1991 גרג משתתפת בתפקיד קבוע כדבי אלדריג' באופרת הסבון הרדיופונית "הארצ'רס" של BBC Radio 4. ככל שגדלו תפקידיה האחרים, התמעטו הופעותיה בתוכנית ודמותה של דבי לרוב מבלה את זמנה בהונגריה.
תוכניות נוספות ברדיו בהם היא מופיעה הם קריינות בקומדיה "Warhorses of Letters" של רדיו 4 ובתפקיד אורח בעונה השנייה של הגרסה הרדיופונית ל-"Absolute Power", בה היא מגלמת את גייל שאנד, אהובתו לשעבר של צ'ארלס פרנטיס, שעומדת בראש חברה מתחרה.
טלוויזיה.