אביעד בר-חיים (נולד ב-1944) הוא סוציולוג ישראלי וחוקר בתחום הסוציולוגיה של העבודה והסוציולוגיה של ארגונים. מראשוני תחום הניהול באוניברסיטה הפתוחה, ופרופסור בגמלאות במחלקה לניהול ולכלכלה באוניברסיטה הפתוחה. כמו כן, שהה במעמד של פרופסור אורח במכון לפסיכולוגיה ארגונית באוניברסיטת הומבולדט של ברלין ובמחלקה לניהול של האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה. היה עמית מחקר בבית הספר לעסקים של לונדון (LBS), ועמית מחקר ב באוסלו (AFI), נורווגיה.
ביוגרפיה.
בר-חיים נולד ברמת רחל. אמו, זלטה (זהבה) לבית שפיר, נולדה בקרינקי, פולין. אביו, עמנואל בר-חיים (במקור: הימלשטויב), נולד ברומני (עיר) באוקראינה, עלה לארץ, היה חבר בגדוד העבודה וממקימי הקיבוץ, וגם כתב ספר זיכרונות על התקופה. בר-חיים למד בבית הספר היסודי בקיבוץ, ובבית הספר התיכון של זרם העובדים בית חינוך - תיכון עירוני ג' (ירושלים). לאחר סיום התיכון, שירת בשייטת הצוללות בחיל הים. עם תום שירותו, למד לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים תואר ראשון בסוציולוגיה ובלימודים רוסיים וסלאביים ב-1971. סיים תואר שני בסוציולוגיה ב-1973. את עבודת המ.א. שעסקה במערכת יחסי העבודה ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי כתב בהדרכת פרופ' משה ליסק. סיים תואר שלישי ב-1980. את עבודת הדוקטור שעסקה בשיתוף עובדים בניהול מפעלי תעשייה, בנייה ומלאכה כתב בהדרכת פרופ' רבקה בר-יוסף.
במקביל ללימודיו היה בר-חיים עמית מחקר במכון לחקר עבודה ורווחה באוניברסיטה העברית בשנים 1973-1980, ושירת בשנים 1974-1980 כקצין מחקר וראש ענף מחקר במערך מדעי ההתנהגות (צה"ל).
בשנת 1983 החל לעבוד כמרצה באוניברסיטה הפתוחה. ב-2012 פרש לגמלאות, אך הוא ממשיך לכתוב ולחקור.
מחקרו.
מחקרו של בר-חיים ממוקם בתחומי הסוציולוגיה של העבודה, הסוציולוגיה של ארגונים, התנהגות ארגונית, ניהול משאבי אנוש ויחסי עבודה.
במרחב הזה מתמקדים מחקריו בארבעה תחומים עיקריים:
ספרים לקורסים שכתב במסגרת האוניברסיטה הפתוחה.
בר-חיים תרם לפיתוחם של קורסים רבים בניהול ובמינהל ציבורי במסגרת האוניברסיטה הפתוחה. מבין הקורסים האלה ראויים לציון שני קורסים, שהוא היה הכותב הראשי שלהם, ושזכו במהלך השנים לעשרות אלפי סטודנטים, בהיותם קורסי תשתית בתחום הניהול והסוציולוגיה של ארגונים:
תפקידי ניהול אקדמי.
במקביל לעיסוקו במחקר, בהוראה ובכתיבת ספרים לקורסים של האוניברסיטה הפתוחה, מילא בר-חיים תפקידי ניהול אקדמי באוניברסיטה הפתוחה. בין הבולטים שבהם:
משפחתו.
היה נשוי לרחל בר-חיים (1946-2013), מתרגמת מגרמנית, עד לפטירתה. אב לשלושה.
מתגורר במבשרת ציון.
אריק הלר
אריק ג'ונסון "ריק" הלר (באנגלית: Eric Johnson "Rick" Heller; נולד ב-10 בינואר 1946) הוא כימאי תאורטי ופיזיקאי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת הרווארד. ידוע בזכות עבודותיו בתחום מכניקת הקוונטים התלויה בזמן.
ביוגרפיה.
הלר נולד בוושינגטון הבירה. אביו היה הכלכלן האמריקאי וולטר הלר, לימים ראש מועצת הכלכלנים המייעצת לנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי.
הלר למד לתואר ראשון באוניברסיטת מינסוטה, אותו השלים בשנת 1968, ואת לימודיו לתואר שלישי בפיזיקה כימית עשה באוניברסיטת הרווארד בהנחיית פרופ' ויליאם ריינהרדט. עבודת הדוקטורט שלו הוגשה בשנת 1973. לאחר מכן היה לעמית בתר-דוקטורי באוניברסיטת שיקגו בהנחיית פרופ' סטיוארט רייס , ובסיום תקופה זו הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בשנת 1981, נסע הלר לשבתון במעבדה הלאומית לוס אלמוס ושהה שם כחוקר כשלוש שנים, לאחריהן התמנה כחבר סגל באוניברסיטת וושינגטון. ב-1993 שב להרווארד כפרופסור לפיזיקה וכמנהל המכון לפיזיקה אטומית ומולקולרית (ITAMP). ב-1998 השלים את כהונתו ומונה גם כפרופסור לכימיה בהרווארד. כיום הוא מחזיק במשרת פרופסור לכימיה ולפיזיקה ע"ש אבוט וג'יימס לורנס.
מחקר.
הלר היה חלוץ בכל הקשור לשימוש בחבילות גלים כגודל פיזיקלי מרכזי במכניקת הקוונטים, דבר אשר אפשר את חקר דינמיקת המצבים המעוררים של מערכות קוונטיות גדולות מבלי צורך בחישוב המצבים העצמיים שלהן. כמו כן, הניח את היסודות להבנת תאורטית של פמטוכימיה (אשר הפכה למדע ניסיוני בזכות עבודתו של אחמד זוויל).
יחד עם סו-יינג לי, שהיה עמית בתר-דוקטורי שלו, פיתח הלר גישה תלויה בזמן לספקטרוסקופיית ראמאן ברזוננס. הוא תרם למתודולוגיה של שימוש ב"גאוסיאנים קפואים" (frozen Gaussians), שהם למעשה מצבים קוהרנטיים של פוטנציאל הרמוני, ככלי מפתח בייצוגים סמי-קלאסיים המבוססים על תנאי התחלה (IVR) לצורך פתרון של מערכות קוונטיות, בראשם פרופגטור הרמן-קלוק.
כפיזיקאי, הלר ידוע בזכות עבודותיו בתחום הכאוס הקוונטי ובפרט צלקות קוונטיות. רבות מעבודותיו בתחום זה מושפעות ממחקרים מוקדמים שלו במכניקת הקוונטים התלויה בזמן. מעבר למחקר היומיומי, ידוע הלר בהיותו אמן דיגיטלי המפיק יצירות המבוססות על חישוביו, וכן כחובב של אקוסטיקה ופסיכו-אקוסטיקה (נושא עליו פרסם ספר).
ברבות השנים פרסם כ-300 מאמרים בכתבי עת שפיטים. עם תלמידיו נמנה פרופ' דוד טנור ממכון ויצמן למדע, אף הוא מומחה למכניקת הקוונטים התלויה בזמן.
פלאש גורדון (שיר)
תוכנית המזון הסובייטית
תוכנית המזון הסובייטית הייתה יוזמה לשיפור ושיפור תנאי החקלאות בברית המועצות על ידי שיפור מנגנון התכנון של הכלהלה במהלך תוכנית החומש האחת-עשרה (1981–1985) ותוכנית החומש ה-12 (1986–1990).
תוכנית המזון, שזכתה ללעג בעולם המערבי, הגדילה את יבול התבואה בין השנים 1981 ל-1986 ב-3.4% (עלייה מ-1.9 אחוזים בתקופה שבין 1965 ל-1980). התפוקה החקלאית ירדה ב-1986 עד 1990, מה שהפך את הגשמת יעדי תוכנית המזון לבלתי ניתנות להשגה.
התוכנית.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ליאוניד ברז'נייב אמר במליאת הוועד המרכזי של נובמבר 1981 שהחלה העבודה הממשלתית על תוכנית מזון ממשלתית חדשה. ב-24 במאי 1982 אמר ברז'נייב למליאת של הוועד המרכזי שמטרת תוכנית המזון החדשה היא לשפר ולשפר את התפוקה של החקלאות הסובייטית. המרכיבים הבסיסיים של מנגנון התכנון ומאפייניו הניהוליים והארגוניים של החקלאות הסובייטית נותרו ללא שינוי, עם זאת רבים מהליכי הבירוקרטיה אורגנו מחדש כדי לשפר את היעילות על ידי הקמת מוסדות חדשים והשקעת כספים נוספים בחקלאות. ממשלת ברית המועצות תבנה כבישים ושירותים ממשלתיים קרוב לחוות שנחשבות לא יצרניות כדי להגדיל את יכולת הייצור שלהן. ההוצאות הסתכמו ב-30 מיליארד רובל ב-1983, והסבסוד למזון על בשר, חלב, לחם ותפוחי אדמה גדל בכ-51 מיליון רובל. תוכנית המזון החלה ב-1982 ותסתיים ב-1990 בסוף תוכנית החומש השתים עשרה.
מיכאיל גורבצ'וב, מזכיר הוועד המרכזי דאז שהיה האחראי על החקלאות בברית המועצות, ניסה להקים ועדות כלל ארציות שיפקחו על יישום הרפורמה. ניקולאי טיחונוב, יו"ר מועצת השרים, התנגד לכך, בסבר שמשרדי המרכז כשירים לטפל בעצמם ביישום הרפורמה.
במהלך נאומו של ברז'נייב בנובמבר 1981 סובייטולוגים רבים חשבו שתוכנית המזון תפחית את ההתערבות הבירוקרטית בחקלאות הסובייטית., מאוחר יותר הסתבר שהדבר גרם לההפך הגמור וליותר התערבות ממשלתית בתחום החקלאות. במקום להעניק לחקלאים יותר עצמאות, הודיע ברז'נייב על הקמת שני שכבות בירוקרטיות חדשות. הראשונה, האגודות האגרו-תעשייתיות, ברמה המחוזית של הממשל תתפקד כ"סוכנות ניהול מלאה ודמוקרטית". ועדות תעשייתיות הוקמו ברמות של הרפובליקה והאיחוד.
כתבי אוגרית
כתבי אוגרית הם אוסף של טקסטים עתיקים שנכתבו בכתבי יתדות בשמונה שפות לפחות, והתגלו משנת 1928 באוגרית, באתרים ראס שמרה וראס אבן האני . עד כה נמצאו כ-1,500 טקסטים ושברים. הכתבים נכתבו במאות ה-13 וה-12 לפנה"ס.
מיון.
עד כה נמצאו כ-1,500 טקסטים ושברים, כולם מתוארכים למאות ה-13 וה-12 לפנה"ס. המפורסמים ביותר מבין כתבי אוגרית הם כחמישים השירים האפיים. הכתבים האחרים כוללים 150 לוחות המתארים את הפולחן והטקסים האוגריים, 100 מכתבים, מספר קטן של חוזים וטקסטים משפטיים אחרים (אכדית נחשבה אז לשפת החוק), ומאות טקסטים מנהליים או כלכליים, בעיקר רשימות שמות וסחורות.
לוחות השירה.
הכתבים הבולטים והארוכים ביותר שנמצאו באוגרית הם לוחות השירה. בין קובצי השירה הבולטים ניתן למנות את עלילות בעל וענת, אגדת כרת ואגדת אקהת, ובלוחות בודדים נמצאו שירת האלים הנעימים והיפים (הולדת שחר ושלם), נישואי ירח וניכּל, וקטעי שירה עלילתיים שקשה לשייכם לקובץ נרחב.
הכתבים הפולחניים.
הטקסטים הפולחניים שנמצאו באוגרית הם כתבים שאינם שיריים, ומתארים את הפולחן שננהג בעת כתיבתם. בין כתבים אלה ניתן למצוא רשימות קורבנות: לאלים השונים, להגנת העיר אוגרית, לימים השונים בחודש, ולאלים שונים בתוספת מנחות מתכת. בין סוגי הקורבנות ניתן למנות שֶׂיִים, אלופים, "גדולות" (בנות בקר) ו"דקות" (בנות הצאן), צאן, שלמים, ציפורים, ובין המנחות ניתן למצוא "שקלי כסף טוב" ו"שקלי חרוץ". בין האלים להם מובאים הקורבנות נמנים האלים המרכזיים במיתולוגיה כגון אל, רשף, אשרה, ענת, שפש, ים, ירח, עשתרת, בעל, כושר, כושרות, דגון, ועשתר, אלים זוטרים כגון שכמן ושנם, בעל צפון, צמל (אם הנשרים), פדרי, ארצי, אל לבנון, ודדמש, קבוצות כגון "דר אל", " בעל" ו" אלים", כלומר קיבוצי אלים זוטרים הכפופים לאל ולבעל או קיבוץ האלים כולם, אלים חוריים, ואף צורות נוף כגון "ארץ ושמים", "צורים (הרים) ועמקים" ו"צפון" לבד. כתובת אחת מתארת את הפולחן בחודש הראשון, כולל החגים, הקרבנות, והמנהגים שנדרש המלך לקיים.