הנזל היה ילדם השני ובנם היחיד של הכומר יוהאן יאקוב לודוויג הנזל (1763–1809) ואשתו יוהנה אלברטינה לואיז טרוסט (1764–1835). בעת לידתו היה אביו המטיף השני בטרבין ובשנת 1796 הוא התמנה לתפקיד הכומר בלינום. שם נולדה אחותו הצעירה לואיזה מריה, סופרת מצליחה. לאחר שיעורים ראשונים מאביו למד הנזל בבית הספר בעיר הולדתו.
לאחר מות אביו בשנת 1809, בגיל 15, החל הנזל ללמוד באקדמיה לבניין ברלין, שעזב אותה לאחר מספר סמסטרים. בשנת 1811 עבר לאקדמיה לאמנות. המורה שלו לאנטומיה ופרספקטיבה, אפשר לו להשתתף בתערוכה השנתית הגדולה של האקדמיה בשנה שלאחר מכן. יצירתו של הנזל "ישו על הר הזיתים" זכתה לשבחים על ידי מבקרי האמנות.
מלחמות נפוליאון קטעו את המשך לימודיו של הנזל. בשנת 1813 התנדב לצבא. עד 1815 לחם בקרב באוצן ובקרב ליד לייפציג ונפצע מספר פעמים. הוא היה במהלך המלחמה בפריז והצליח לראות את אוצרות האמנות שם במוזיאונים.
לאחר שחזר לברלין, הנזל מצא עד מהרה גישה לחצר הקיסר כצייר פורטרטים. בשנת 1821 מילא תפקיד מרכזי בארגון פסטיבל לכבוד הצאר הרוסי אלכסנדר הראשון. מכיוון שפסטיבל זה זכה להצלחה רבה, הודה לו המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השלישי. עם מענק נסיעות נדיב. המענק איפשר להנזל להישאר ברומא בין השנים 1823 ו-1828. הנזל למד ברומא את עבודות המאסטרים הישנים, כמו רפאל, וגילה עניין רב בעסקי האמנות של תקופתו. אחת היצירות המצליחות שלו הייתה ישו והאישה השומרונית.
בסתיו 1828 חזר הנזל לגרמניה והתיישב בברלין כצייר עצמאי. עד מהרה הוא קיבל משימות גדולות יותר מחצר הקיסר בין השאר, הוא קישט כמה אולמות של תיאטרון ברלין יחד עם היינריך דאהלינג, קרל וילהלם קולבה, וילהלם פון שדו וכריסטיאן פרידריך טייק. בשנת 1829 מונה הנזל לצייר החצר המלכותית ונבחר לוועד המנהל של האקדמיה לאמנות.
בשנת 1829, בברלין, התחתן הנזל עם המוזיקאית והמלחינה פאני מנדלסון ברתולדי, בתו של הבנקאי אברהם מנדלסון ברתולדי ואחותו של המלחין פליקס מנדלסון ברתולדי. הנזל התגורר איתה בבית חותניו של מנדלסון. "הקונצרטים של יום ראשון" שניהלה באולם הגן של הבית משכו את הסלבריטאים האמנותיים והאינטלקטואליים של ברלין. עם פאני נולד להנזל בן, סבסטיאן.
הנזל היה פחות יעיל באמצעות ציוריו מאשר באמצעות דיוקנאותיו. ציורי השמן המוקדמים שלו מושפעים בעיקר מהנצרות. ניתן למצוא עקבות של המאסטרים הקדומים. כל יצירתו מאופיינת על ידי ריאליזם רומנטי.
עם הזמן דיוקנאותיו התקרבו ליותר ויותר לדיוק צילומי מבלי לאבד את עדינותם. שרדו למעלה מ-1,000 דיוקנאות שיצר של בני דורו המפורסמים מהרומנטיקה הברלינאית.
מותה הפתאומי של פאני בשנת 1847 הייתה מכה קשה עבורו. המהומה הפוליטית של המהפכה הגרמנית בשנת 1848 הפכה את הנזל לפעיל מבחינה פוליטית שוב. באביב 1848 הוא לקח את ההובלה בקבוצת אמנים חמושה וככזה עבד עבור המפלגה השמרנית (פרוסיה).
וילהלם הנזל נפטר ב-26 בנובמבר 1861 בברלין בגיל 67.
הוא נקבר לצד אשתו בקבר המשפחתי של מנדלסון ברתולדי בבית העלמין הראשון של קהילת השילוש בברלין-קרויצברג.
ג'סי וייר
ג'סיקה לואיס וייר (באנגלית: Jessica Lois Ware; נולדה ב-15 באוקטובר 1984) היא זמרת-יוצרת ופודקאסטרית יהודייה-אנגלייה.
ראשית חייה.
וייר נולדה בבית החולים קווין שרלוט בהאמרסמית', לונדון ב-15 באוקטובר 1984. היא גדלה בקלאפהאם, לונדון. היא בתם של הלנה (לבית קיל, מכונה בדרך כלל לני), עובדת סוציאלית, וג'ון וייר, כתב BBC Panorama, שהתגרש כשהייתה בת 10. היא אחותה הצעירה של השחקנית הבריטית האנה וייר. אמה תמכה בקריירה המוזיקלית שלה, וייר ראתה אותה כ"גיבורה שלה", ואמרה, "היא גידלה את אחותי, את אחי ואותי בכל כך הרבה אהבה וכיף ותמיד אמרה לי שאני יכולה לעשות מה שאני רוצה". אמה של וייר היא יהודייה וגדלה באמונה.
וייר התחנכה בבית הספר "אליין", בית ספר עצמאי לחינוך משותף בדולוויץ' בדרום לונדון, ואחריו באוניברסיטת סאסקס, שם סיימה תואר בספרות אנגלית. לאחר לימודיה, וייר עבדה תקופה קצרה כעיתונאית בג'ואיש כרוניקל, עשתה עיתונאות ספורט בדיילי מירור ועבדה מאחורי הקלעים בחברת הטלוויזיה "Love Productions", שם הייתה קולגה של אריקה לאונרד, הידועה גם בשם אי. אל. ג'יימס, מחברת "חמישים גוונים של אפור".
קריירה מוזיקלית.
בשנים שקדמו לצאת אלבום הסולו הראשון שלה, וייר עשתה קולות גיבוי בהופעות חיות עבור הזמר ג'ק פניטה (איתו יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית) ו-Man Like Me. וייר אמרה שלמדה הרבה בתקופתה עם ג'ק פניטה: "להופיע איתו היה אימון ממש טוב, כיוון שזכיתי ללמוד הכל איך אנשים אחרים עושים את זה - הצלחתי להופיע בשידור חי בלי הלחץ להיות סולנית. זה נתן לי טעימה למה לצפות, וזה הכין אותי למה שאני עושה עכשיו".
אחד מחבריה ללהקה של פניטה, טיק, הציג לראשונה את וייר בפני המוזיקאי SBTRKT והם המשיכו לשתף פעולה בפרויקט 'Nervous', משנת 2010. כתוצאה מכך פגשה את סמפה, הידוע כמשתף פעולה קבוע עם SBTRKT. הם יצרו יחד את "Valentine", אשר יצא במהדורה מיוחדת, תקליט ויניל בצורת לב על ידי חברת התקליטים "יאנג טורקס" בשנת 2011. השיר נכתב בהשראת שירו של ג'יימס בלייק, "The Wilhelm Scream" והתבסס על חוויותיהם האישיות באהבה. את הקליפ של השיר ביים מרקוס סודרלונד. שלל שיתופי הפעולה של וייר הובילו אותה להסכם תקליטים עם חברת "PMR רקורדס".
ב-14 באוקטובר 2011 הוציאה וייר את סינגל הבכורה שלה, "Strangest Feeling", בתקליט ויניל סגול מוגבל בגודל .
ב-20 באוגוסט 2012 הוציאה וייר את אלבום הבכורה שלה, "Devotion", שהגיע בשיאו למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי. לאחר מכן, הוציאה את "Running" כסינגל המוביל מתוך האלבום. הסינגל השני מתוך האלבום, "110%", הגיע בשיאו למקום ה-61 במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל השלישי, "Wildest Moments" הגיע למקום ה-46. האלבום עצמו הועמד לפרס מרקיורי. לתמיכה באלבום, וייר יצאה לסיבוב הופעות בבריטניה בתחילת מרץ 2013. לאחר סיבוב ההופעות בבריטניה, יצאה לסיבוב הופעות באירופה במחצית השנייה של מרץ 2013, ולסיבוב הופעות בארצות הברית באפריל 2013.
ב-6 באוקטובר 2014 הוציאה את אלבומה השני, "Tough Love", אותו החלה לכתוב מקודם יותר באותה השנה. האלבום הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד האלבומים הבריטי. באותה השנה, השתתפה וייר בשיר "The Crying Game" של ניקי מינאז', מתוך האלבום "The Pinkprint". בהמשך, השתתפה בכתיבת השיר "New Man" של אד שירן מתוך אלבומו השלישי, "÷".
באוקטובר 2017 חזרה וייר לבמה לאחר היעדרות של שנתיים והוציאה את אלבומה השלישי, "Glasshouse". האלבום הגיע בשיאו למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי.
באוקטובר 2018 הוצאיה וייר את הסינגל "Overtime".
ב-27 ביוני 2020 הוציאה וייר את אלבומה הרביעי, "What's Your Pleasure?", לאחר שנדחה מיום צאתו המתוכנן הראשוני ב-5 ביוני. האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה והגיע בשיאו למקום השלשי במצעד האלבומים הבריטי.
תפילת מעריב
תותחי בטאסי
תותחי בטאסי (באנגלית: Guns at Batasi) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1964, בבימויו של ג'ון גילרמן, עם ריצ'רד אטנבורו, ג'ק הוקינס, פלורה רובסון ומיה פארו בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "המצור על בטרסי" מאת רוברט הולס (1962). העלילה מתרחשת במדינה אפריקאית שהייתה עד לא מזמן בשלטון בריטי, שפורץ בה מרד נגד המשטר. הבריטים המעטים שנשארו לאמן את צבא הילידים נמצאים במצב מביך ובראשם רס"ר המחנה שעומד על שלו, לא נכנע לדרישות המורדים ויודע לשמור על כבודם ועל מסורת האתיקה של הצבא הבריטי.
ריצ'רד אטנבורו זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
זה תפקידה המשמעותי הראשון של מיה פארו בקולנוע ועל כך זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה.
דאגלס סלוקומב זכה בפרס באפט"א לצילום הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
מחנה אימונים של רובאי המלך האפריקנים, ליד העיר בטאסי במדינה שאך זה קיבלה עצמאות מבריטניה. את החיילים מאמנים סמלים בריטיים ובראשה רס"ר המחנה (Regimental Sargesnt Major) לודרדייל (ריצ'רד אטנבורו) שנמצא במחנה זה כבר 23 שנים.
במדינה מתחוללת הפיכה ומפקד המחנה, קולונל דיל (ג'ק הוקינס) מקבל פקודה להגיע לתדרוך אצל סגן הנציב הבריטי סיר ויליאם (ססיל פרקר) ולהעביר את הפיקוד במחנה לקפטן אברהם (ארל קמרון).
אחד ממפקדי הפלוגות, לוטננט בוניפס (ארל ג'ון) מחולל מרד ועוצר את קפטן אברהם. אברהם מצליח להימלט ולהגיע פצוע לחדר האוכל שם נותן לו לודרדייל מקלט.
לודרדייל מארגן את סמליו, מגיע למחסן הנשק ובצעקות מפחידות מכריח את הזקיף לתת לו לעבור ולפתוח את הנשקיה שם הם מצטיידים ברובים, מקלעים, רימוני יד ועוד.
למקום מגיעים חייל בריטי בשם וילקס (ג'ון לייטון) ואתו עובדת או"ם בשם קארן אריקסון (מיה פארו) שנתקעו בשדה התעופה. לודרדייל מחלק את האנשים לשמור על חדר האוכל. בין וילקס ואריקסון מתפתח רומן קצר.
מסבכת את המצב היא חברת הפרלמנט מיס ברקר-וייז (פלורה רובסון) שמגיעה לביקור ומתנגדת לפעילות המיליטריסטית של לודרדייל. היא מכירה את בוניפס ורוצה ללכת אליו ולסדר את העניינים ללא אלימות אך הוא לא נותן לה לעזוב את המקום גם לאחר איומיה שזה יעלה לו בתפקידיו בעתיד.
ברקר -וייז שמטפלת בקפטן הפצוע מצליחה להימלט ולהגיע לבוניפס ומגלה לו כי אברהם מוחזק בחדר האוכל. היא מכירה את בוניפס משהותו בבריטניה ומעריכה אותו כאדם מוסרי. היא מבקשת ממנו לדאוג לפנות את קפטן אברהם לבית חולים ורק מאוחר היא מבינה שהוא עומד לרצוח אותו לאחר שהוא מודיע לה כי "בארצו יש סטנדרטים אחרים"