מסקנות הוועדה הוצגו לפורום מטכ"ל לראשונה ב-12 בנובמבר 2006 ולאחר קבלת דגשים והערות מהרמטכ"ל, ביצעה הוועדה השלמות לעבודתה והגישה לרא"ל חלוץ מסמך מסכם סופי ב-15 בדצמבר 2006.
כתוצאה מעבודת הוועדה ובהמשך למסקנותיה המליץ האלוף (מיל') דורון אלמוג לרמטכ"ל לא לקדם עוד את תא"ל גל הירש, ואף למנוע ממנו לשמש בעתיד בתפקיד פיקודי. הירש כותב כי שבוע קודם להצגת המסקנות למטה הכללי, הודיעו האלוף במיל' אלמוג כי עליו לסיים את שירותו בצה"ל, וכתוצאה מלחצים שהופעלו בשבוע שלאחר מכן, שינה אלמוג את דרישתו ודרש לשלול ממנו תפקידים פיקודיים בעתיד (מה שלא התממש בסופו של דבר). במסמך סיכום השימוע לעומת זאת, קבע הרמטכ"ל חלוץ כי הירש אינו פסול לפיקוד. עובדה זו פורסמה על ידי אמיר אורן בעיתון הארץ: "הפרקליט הצבאי הראשי, אלוף אביחי מנדלבליט, אמר לאחרונה כי משום חלוף הזמן ונסיבות התפטרותו של הירש, להבדיל מהדחה, אין הירש פסול לפיקוד צבאי כהמלצת אלמוג". המלצות דומות הוגשו לרמטכ"ל ביחס לשני קצינים בכירים נוספים באוגדה. כשהובהר לתא"ל הירש כי הוא מורחק לצמיתות מתפקיד פיקודי וכי הוא אינו מקבל גיבוי מצד הרמטכ"ל, נאלץ הירש לסיים את שירותו בצה"ל.
ועדת וינוגרד קראה בין השאר גם את דו"ח ועדת אלמוג וקבעה בין דברים את הדברים הבאים: למרות שינויים שניסה תא"ל הירש לבצע בתפיסה ההגנתית של עוצבת הגליל, בסופו של דבר לא התקיימה הפעילות המבצעית בשטח במתכונת שיכולה הייתה לסכל פעילות עוינת: (סעיף 44 עמוד 45 בדו"ח וינוגרד).
לעומת זאת, קבעה גם הוועדה כי: .
ביקורת.
במספר התבטאויות בספרו "סיפור מלחמה סיפור אהבה" תיאר תא"ל גל הירש, מי שהיה מפקד עוצבת הגליל במלחמת לבנון השנייה, את עבודת ועדת אלמוג כשטחית, חסרה ופגומה, עוד טען הירש כי הוועדה פעלה מתוך אג'נדה מוקדמת, וכי לא ביצעה את מלאכתה נאמנה. טענותיו כי דו"ח הוועדה פסול משפטית, התקבלו על ידי הפצ"ר, ובהמלצתו נקבע כי יבוצע לתא"ל הירש שימוע מיוחד בראשות הרמטכ"ל וצוות אלופים.
הוועדה הורכבה בעיקרה מאנשי מודיעין בראשותו של תא"ל (מיל') פנחס בוכריס. במסקנות הוועדה לא זוהה כל כשל מודיעיני. סוגיה זו עומדת בסתירה לפרסומים שונים אודות קיומו של מידע מודיעיני שלא הועבר לעוצבת הגליל ולפיקוד הצפון ערב החטיפה. בספרו, "סיפור מלחמה סיפור אהבה", מתאר תא"ל גל הירש את הכשל המודיעיני ואת האופן בו בחרה וועדת אלמוג להתעלם מקיומו: "אבי (קמ"ן האוגדה) עבר איתי על פרטי מידע רבים. כל אחד מהם זיעזע אותי בפני עצמו. הכרתי את סוג החומר הזה. הוא חיוני! לוּ הייתה בידי אפילו ידיעה אחת מכל אלה, לא הייתה הכוננות יורדת. לא היו נפתחים הכבישים לתנועה באזור. ממילא לא יכולה הייתה החטיפה להתרחש. הסתחררתי לרגע".
ב-8 ביוני 2010, פרסם עמוס הראל מעיתון הארץ, כי "אלמוג חיפש עריפת ראשים שתזעזע את המערכת הצבאית. מסקנותיו אכן הביאו להתפטרותו של תא"ל הירש, ובעקיפין גם להתפטרות חלוץ".
בתחילת 2014 שלח השופט וינוגרד לרמטכ"ל בני גנץ מכתב ובו בין היתר כתב שגל הירש הכין היטב את הכוחות לאירוע החטיפה, שאנשי הוועדה סברו שיש להחזיר את גל הירש לצבא, ושהוא מצטער שלא הוסיף המלצה בדו"ח להחזיר את גל הירש לתפקידו.
Last Night
Last Night הוא אלבום האולפן השמיני של היוצר האמריקאי מובי, שזכה למועמדות בטקס פרסי הגראמי בקטגוריית האלבום הדאנס/האלקטרוני הטוב ביותר. באלבום מופיעים חמישה עשר שירים חדשים. האלבום הוא אלבום קונספט, המתאר לילה שלם של שמונה שעות בעיר ניו יורק. הווקאליסטים באלבום, בניגוד לאלבומים הקודמים, הם אומנים לא מוכרים מהסצנה הניו יורקית, שמובי חושב שעוד יפרצו למיינסטרים בעתיד. האלבום הוקלט כולו באולפן הביתי של מובי בניו יורק.
האלבום מכר בחודש הראשון לצאתו כ-200,000 עותקים ברחבי העולם. האלבום זכה לביקורות מעורבות וקיבל ביקורת של ארבעה כוכבים מתוך חמישה מהמגזינים רולינג סטון והטיימס. את האלבום קידם מסע ההופעות "Live:Remixed" באירופה ובצפון אמריקה.
יצחק גל-נור
יצחק גל-נוּר (נולד ב-1940, סאו פאולו, ברזיל) הוא פרופסור אמריטוס בקתדרה על-שם הרברט סמואל למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים, עמית מחקר בכיר במכון ון-ליר בירושלים וכיהן כראש האגודה הישראלית למדע המדינה.
גל-נור שימש מרצה אורח באוניברסיטאות רבות בעולם וערך עבור את סדרת הספרים "Advances in Political Science" בהוצאת Cambridge University Press. בשנים 1994–1996 היה נציב שירות המדינה בתקופת כהונתה של ממשלת יצחק רבין. בין תפקידיו הנוספים: ממונה על תחום מדעי הרוח והחברה בהנהלת הקרן הלאומית למדע (2001–2007); חבר בחבר המנהלים של האוניברסיטה העברית (2003–2007); חבר הנהלה וראש תחום "אתיקה בארגונים ציבוריים" במרכז לאתיקה בירושלים (מאז 2004); סגן יושב-ראש המועצה להשכלה גבוהה (2007–2008).
ביוגרפיה.
ילדות ולימודים.
יצחק גל-נור נולד בעיר סאו פאולו שבברזיל. עם הקמת מדינת ישראל המשפחה עלתה ארצה ולאחר חודשי הפלגה ארוכים הגיעה לישראל בפברואר 1949. התחנך בכפר הנוער "הדסים", וסיים שם בית ספר יסודי ותיכון ב-1959. הוא התקבל לעתודה האקדמית ולמד באוניברסיטה העברית בשנים 1959–1962, בחוגים מדע המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון. ב-1965 התקבל לתוכנית המ.א. בבי"ס מקסוול למנהל ציבורי באוניברסיטת סירקיוז שבמדינת ניו יורק. נושא עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכת פרופסור (מינהל ציבורי) ופרופסור ג'סי בירקהד (כלכלה) היה: "תקצוב ציבורי: ניתוח תפוקות של שרותי חינוך".
גל-נור נשוי לדורון, אב לשלושה ילדים. המשפחה מתגוררת בירושלים מ-1969. בין תחביביו אוסף גל-נור מהדורות ספרים בכל השפות של דון קיחוטה מאת סרוואנטס, בעיקר ספרי ילדים מאוירים, ומלקט בדיחות פוליטיות. עם עמיתו סטיבן לוקס מאוניברסיטת אוקספורד הוא פרסם בנושא זה, ב-1985 בבריטניה ובארצות הברית, את No Laughing Matter ובעברית: "הצחקתם אותנו". הוזמן להרצות על "פוליטיקה והומור", לדוגמה, במרכז האקדמי בקהיר ב-1992, וכיהן במערכת כתב-העת International Journal of Humor.
באקדמיה הישראלית.
ב-1970 התמנה גל-נור למרצה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית. את הדרגה של מרצה בכיר עם קביעות קיבל ב-1974 והוא התמנה לפרופסור מן המניין ב-1992. גל-נור מילא שורה של תפקידים באוניברסיטה העברית בתחום האקדמי והמינהלי: חבר הוועדה לתכנון ופיתוח אקדמי (1970); ראש תוכנית המ"א במינהל ציבורי (1975–1978); ממייסדי כתב העת מדינה וממשל (1975); יושב-ראש הוועדה לרפורמה בכוח-אדם באוניברסיטה (1976); מרכז מסלול רוח/חברה במכינה הקדם-אקדמית (1977–1979); ראש המחלקה למדע המדינה (1979–1981); מנהל המכון ע"ש לוי אשכול (1982–1986); מייסד ועורך סדרת הספרים אשכולות לחקר החברה, הכלכלה והפוליטיקה בישראל (1986–1992); יושב-ראש הוועדה לדוקטורנטים במדעי הרוח והחברה (1991–1993); מנהל מרכז שאשא למחקרים אסטרטגיים (1999–2001); חבר סגל במרכז גילה לחינוך אזרחי ודמוקרטיה (2001–2005); חבר צוות ההקמה של בית הספר למדיניות ציבורית (2002); חבר הוועד הפועל של האוניברסיטה העברית (2003–2007).
בנוסף כיהן בתפקידים אקדמיים אחרים בישראל: חבר הנהלת האגודה הישראלית לקרנות מחקר (1992–2004); חבר הנהלה וראש תחום מדעי הרוח והחברה בקרן הלאומית למדע (2001–2007); חבר הנהלה וראש תחום ארגונים ציבוריים במרכז לאתיקה (2004 - ). בשנת 2007 נבחר על ידי המועצה להשכלה גבוהה לשמש סגן יושב ראש המועצה, תפקיד אשר עזב בשנת 2008 לאחר שלא הצליח לבצע את השינויים שלשמם הסכים לקבל את התפקיד. מאז 2007 עומד בראש הפרויקט "אחריות המדינה, גבולות ההפרטה וסוגיית הרגולציה" של המרכז לצדק חברתי ע"ש יעקב חזן במכון ון ליר (עם ד"ר אמיר פז-פוקס). מטרתו לחקור ולנתח את מדיניות ההפרטה בישראל ולגבש המלצות למדיניות, כולל הסדרתה בחקיקה. בשנת 2012 נבחר לראש האגודה הישראלית למדע המדינה.
בחוץ לארץ.
לגל-נור מוניטין בינלאומיים המבוססים על שמונה ספרים וכ-70 מאמרים (ר' רשימת פרסומים) ועל הרצאותיו בכינוסים מדעיים בחוץ-לארץ. הוא שימש פרופסור אורח באוניברסיטת מקגיל, קנדה; אוניברסיטת המדינה של ויין, ארצות הברית (1973); , יפן (1975); אוניברסיטת אורהוס, דנמרק (1982); אוקספורד, אנגליה (1982 ובקביעות מאז 1997); אוניברסיטת ברקלי, ארצות הברית (1999, 2004), אוניברסיטת סידני, אוסטרליה (2012). כמו כן נבחר גל-נור לכהן בגופים בינלאומיים: ב-1979 נמנה עם מייסדי International Freedom of Information Commission בלונדון, שמטרתה לקדם חקיקת חוקי חופש המידע במדינות דמוקרטיות. נבחר פעמיים (1985–1991) להנהלה של האגודה הבינלאומית למדע המדינה והתמנה לעורך ראשי של סדרת הספרים מטעמה שבהוצאת Cambridge University Press. סייע לקונגרס הלאומי האפריקני בהכנות לניהול הבחירות והוזמן על ידי הממשלה הזמנית בדרום- אפריקה להיות משקיף בבחירות הכלליות הראשונות ב-1994.
תפקידים ציבוריים.
גל-נור פועל לקידום המינהל הציבורי בארץ. בשנות ה-70 שימש יועץ לאגף התקציבים במשרד האוצר בשיטות תקצוב, ואחר כך למחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ בהערכת פרויקטים. לטכניון סייע בעיצוב מחדש של המבנה הארגוני; ולאלכ"א (האגודה לקידום כוח אדם) של הג'וינט, בהכנת תוכנית להכשרת מנהלים (1991-1988). היה חבר בוועדה הממשלתית להכנת הרפורמות בשיטת הבחירות (1991-1989) ועמד בראש התוכנית לרפורמה בממשל במכון הישראלי לדמוקרטיה (1993-1991).