נולד בבית שאן, ילדם השני של רחל ודוד לוי. שירת בצנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל היה עוזרו של ראש מועצת רמת ישי.
בשנת 1989 נבחר כחבר מועצה במועצת בית שאן מטעם סיעת "לב". הוא הפסיד בהתמודדות על ראשות המועצה, למועמד הליכוד, שלמה בן לולו. בין השנים 1992–1998 שימש ממלא מקום ראש המועצה. בשנת 1999, כשלוי לא היה בתפקיד, הוכרזה בית שאן כעיר.
לוי הוא חבר מרכז הליכוד, וחבר מזכירות התנועה. בשנת 2002 נפצע לוי בפיגוע טרור, הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן, שבו נהרגו שישה אנשים. בשנת 2003 נבחר לראשות עיריית בית שאן מטעם הליכוד. בנוסף לכך, כיהן לוי כמ"מ יו"ר המרכז לשלטון המקומי ומחזיק בתיק החברה למשק ולכלכלה.
בשנת 2012, זכה לוי, כמו גם ארבעה מאחיו ושניים מאחייניו, בהגרלת קרקעות זולות, שניהלה העירייה עבור מינהל מקרקעי ישראל. בעקבות המחאה הציבורית ביטל רק לוי את זכייתו ולא את זו של קרוביו. שמו של לוי נקשר גם באי סדרים אחרים.
בשנת 2013 הפסיד בבחירות לראשות העיר לרפי בן שטרית בהפרש של 96 קולות.
בבחירות המקדימות בליכוד שנערכו לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015), זכה לוי במקום המיועד למחוז גליל ועמקים, והתמודד במקום ה-18 ברשימת הליכוד לכנסת. הרשימה קיבלה 30 מושבים והוא נבחר לכנסת. ב-15 ביוני 2015 מונה לתפקיד סגן שר הבינוי.
ב-1 במרץ 2015 הוגש נגדו ונגד בכירים בעיריית בית שאן כתב אישום על עבירות בתחום איכות הסביבה.
ב־2018 התמודד שוב לתפקיד ראש עיריית בית שאן מטעם הליכוד, וניצח את רפי בן שטרית; בעקבות בחירתו פרש מהכנסת ב־18 בנובמבר 2018 ומחליפתו היא אוסנת מארק.
חיים אישיים.
משתייך לציונות הדתית. נשוי לד"ר בת ציון (ציונה) לבית בורר ואב לשבעה ילדים. אחותו היא חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.
ישיבת מונטריי
חוזה מנואל בארוסו
תנאי בל יעבור
תנאי בל יעבור (בלטינית: Sine qua non או condicio sine qua non; ברבים: condiciones sine quibus non) הוא מונח משפטי לטיני המתייחס לפעולה, תנאי או מרכיב יסודי וחיוני שלא ניתן לוותר עליו. משמעותו המילולית של הביטוי היא '(תנאי) שבלעדיו לא ניתן שיהיה' ותרגומו הנפוץ לעברית הוא "תנאי בל יעבור" או "כלל בל יעבור".
שימוש בספרות.
הביטוי הלטיני מופיע לראשונה בכתביו של בואתיוס, ומקורו בביטויים המיוחסים לאריסטו. בזמנים המודרניים עבר הביטוי משימוש משפטי גרידא לשימוש יומיומי יותר בשפות רבות, בהן אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, ספרדית ועברית. בלטינית קלאסית השימוש התקין בביטוי מכיל את המילה condicio (מהפועל הלטיני condicere – להסכים), אולם כיום מצוטט הביטוי לעיתים עם המילה conditio שמקורה הלטיני הוא השורש condo שהוראתו 'לבסס' או 'להניח'. מעבר לתחום המשפטי, הביטוי מופיע בספרות הכלכלית, הפילוסופית והרפואית.
דוגמה לשימוש מפורסם בביטוי נעשה בביוגרפיה של אנדרו ג'קסון, נשיאה השביעי של ארצות הברית. בספר, פרי עטו של הנרי ויליאם ברנדס , מופיעה מובאה מנאום של ג'קסון במעמד הרמת כוסית לכבוד תואר דוקטור לשם כבוד שקיבל מאוניברסיטת הרווארד. ג'קסון מצוטט כאומר למאזינים: "E pluribus unum, my friends. Sine qua non." – "מתוך רבים אחד, ידידיי. (זהו) תנאי בל יעבור". דוגמה נוספת היא דרישתו של המזכיר הכללי לשעבר של מועצת האיחוד האירופי, חאבייר סולאנה, כי סרביה תעמיד לדין את רדובאן קרדז'יץ' כתנאי בל יעבור להצטרפותה של המדינה לאיחוד האירופי.
הביטוי מופיע גם בהערות לסעיף 59 של אמנת ז'נבה הרביעית הנוגע להגנה על אוכלוסייה אזרחית בזמן מלחמה. בהערה מצוין כי תנאי בל יעבור להעברת סיוע הומניטרי לשטח כבוש הוא הוודאות כי הציוד אכן יגיע לאוכלוסייה האזרחית הפגועה ולא יגיע לידיו ולטובתו של הכח הכובש.
שימוש ברפואה.
הביטוי "sine qua non" משמש ברפואה לעיתים תכופות בהקשר של סימן, תסמין או ממצא שהיעדרם מאפשר לשלול מחלה או הפרעה מסוימת בסבירות גבוהה. בדיקה לתסמין שכזה היא בעלת מדד רגישות גבוה, ונדיר שתוביל לאבחון שגוי. כתוצאה מכך, תוצאה שלילית בבדיקה מסוג "sine qua non" מספקת אישוש מובהק להיעדרה של מחלה או הפרעה. דוגמה לממצא מסוג זה היא הימצאות מוטציה בתאים הנגועים בסוגים מסוימים של סרטן המעי הגס.
האבחון הנגדי לאבחון מסוג "sine qua non" הוא סימן פתוגנומוני – מאפיין ייחודי המזוהה עם מחלה. הימצאותו של סימן כזה מעידה בסבירות גבוהה על נוכחותה של מחלה.
יעקובוס קאן
יעקובוס הנריקוס קאן (בהולנדית: Jacobus Henricus Kann; 12 ביולי 1872, האג – 7 באוקטובר 1944, טרזיינשטט) היה בנקאי יהודי-הולנדי, הבנקאי הפרטי של בית המלוכה ההולנדי, ממייסדי בנק אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה, ממייסדי חברת אשלג ארץ-ישראלית, ומרוכשי אדמות אחוזת בית (עליהן הוקמה העיר תל אביב) וקונסול הולנד הראשון בארץ ישראל בין השנים 1924–1928.
תולדות חייו.
קאן נולד בהאג למוריס קאן ויוהאנה היימנס, משפחה מתבוללת וחילונית, שבבעלותה היה הבנק הפרטי Bankierskantoor van Lissa &amp; Kann שהיה מהבנקים המובילים באירופה. עם לקוחותיו של Bankierskantoor van Lissa &amp; Kann נמנו בית המלוכה ההולנדי שאף התחתנו עם משפחת קאן, ועשירי הולנד. קאן התלמד כבנקאי בבנק Oyens en Zonen שהתמחה במניות. לאחר שהשלים את התמחותו ולאחר פטירתו של אביו התמנה יעקובוס קאן, בן ה-19, למנהלו של הבנק המשפחתי Bankierskantoor van Lissa &amp; Kann.
בשנת 1897 נחשף לציונות כפתרון לאנטישמיות שפשתה כתוצאה ממשפט דרייפוס והשתתף כצופה בקונגרס הציוני הראשון. יחד עם דוד וולפסון הקים את בנק "אוצר התיישבות היהודים". ב-1899 יזם את ייסוד סניף ההסתדרות הציונית בהולנד. ב-1902 ייסד את בנק אנגלו-פלשתינה (אפ"ק) ביפו והיה ראש מועצת המנהלים שלו בשנים 1918–1922. היה זה קאן שהעמיד לראשונה לרשותו של הרצל והתנועה הציונית את המימון והקשרים הפוליטיים הדרושים לקיום הקונגרסים הציונים ולהגשמת הרעיון הציוני.
ב-1908 פרסם ספר ציוני בהולנדית בשם "ארץ ישראל - הארץ היהודית" ("Erets Israël - Het Joodsche Land").
שלטונות האימפריה העות'מאנית לא אישרו רכישת אדמות על ידי נתינים יהודים. כיוון שהיה נתין זר, רכש קאן על שמו (ב-1906) את אדמות פרדס ג'באלי שמצפון ליפו עבור אגודת אחוזת בית, שחבריה התכוונו לייסד את העיר תל אביב. לאחר הרכישה העביר קאן את המגרשים לידי הזוכים בהגרלת המגרשים.
בשנים 1924–1928 יזם קאן את הנציגות ההולנדית של הולנד ובית המלוכה ההולנדי בארץ ישראל ומונה כקונסול ההולנדי הראשון בירושלים.
עם כיבוש הולנד במלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים, גורשה משפחת קאן מביתה בהאג. ב-29 בספטמבר 1943 נשלחו קאן ומשפחתו למחנה וסטרבורק. ב-4 בספטמבר 1944 נשלחה המשפחה ממחנה וסטרבורק לגטו טרזיינשטט בנסיעת אימים ברכבת שנמשכה 24 שעות.
קאן נפטר בגטו טרזיינשטט ב-7 באוקטובר ובהלווייתו השתתפו חברים ציונים רבים ורבה הראשי של ברלין, ליאו בק. אשתו אנה-אדריאנה ושלושה מחמשת ילדיהם נספו אף הם בשואה או מיד לאחר השחרור.
עיריית ירושלים קראה על שמו של יעקובוס קאן כיכר בשכונת קריית יובל בירושלים, לא רחוק מיד ושם.
משפחה.
ליעקובוס ואנה קאן היו 5 ילדים:
מוריץ קאן: היה עיתונאי, בעל משפחה בהולנד ולוחם בשורות המחתרת ההולנדית. נתפס והוצא להורג. חלק מילדיו ניצלו והקימו משפחות בישראל.
אדוארד (איק) קאן: היה מהנדס, בעל משפחה והתגורר בארצות הברית.
עליזה (אליז) איצקוביטש-קאן: ב-1924 נישאה לרנטגנולוג ד"ר יצחק איצקוביטש, וב-1926 השתקעו בני הזוג בפלסטינה בחיפה וגידלו שלושה ילדים: דוד, איתמר ויונה. בנם איתמר היה קצין קרבי בגדוד השלישי של הפלמ"ח ונשא את זיוה ארבל ("הנערה עם האקדח"). בתם, יונה, הייתה קצינה בצה"ל ואחות מוסמכת, נישאה לרופא פרופ' אגון ריס שהיה רופא הרובע היהודי במלחמת העצמאות. ריס התנדב ב-1948 ללכת לשבי הירדני כדי לטפל בשבויי הרובע היהודי במלחמת העצמאות ולאחר מכן הקים את המערך הקרדיולוגי וטיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם.
יוהאן קאן: היה בנקאי בעל משפחה ונספה בשואה. ילדיו ניצלו ומתגוררים בארצות הברית.
יעקובוס (יאפ) קאן: בעל משפחה ונספה בשואה. ילדיו ניצלו ומתגוררים בארצות הברית, הולנד וישראל.
לקריאה נוספת.
נכדו איתמר איצקוביטש-ארבל תרגם 25 מ-165 מכתביהם של קאן ואשתו שנכתבו בין מאי 1940 לאוגוסט 1947, והתרגומים קובצו בחוברת השמורה בבית טרזין.
מערת הגדי
מערת הגדי (תרגום השם הערבי, המקובל במחקר, מע'רת א-סח'ול) היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מן התרבות המוסטרית של התקופה הפלאוליתית התיכונה במערב הכרמל. האתר, הכולל מערה קטנה וטרסה טבעית בפתחה, הוא חלק מהאתר הפרהיסטורי נחל מערות, יחד עם שלוש המערות שנחקרו בקרבתו: מערת תנור, מערת גמל ומערת הנחל. מערת הגדי מפורסמת בזכות ממצא שלדי האדם שנתגלה בה: מספר קבורות של אדם מודרני (הומו ספיינס) המתוארכים לכמאה אלף שנים לפני זמננו. אלה העדויות הקדומות בעולם לנוכחות האדם המודרני מחוץ לאפריקה ובין הקבורות המכוונות הקדומות ביותר בהיסטוריה (ביחד עם הממצא המקביל ממערת קפזה ליד נצרת). בנוסף לקבורות עצמן, המחקר הארכאולוגי באתר גילה עדויות לחשיבה סמלית, כגון קיומה של מנחת קבורה ושימוש באוכרה (פיגמנט צבעוני) ובקונכיות ימיות לקישוט. התיעוד הזה לחשיבה סמלית ולמודרניות התנהגותית הוא אחד הקדומים בעולם.
ב-29 ביוני 2012 הוכרזה המערה יחד עם נחל המערות, כאתר מורשת עולמית.
האתר.