ק.ס. לואיס, בספרו "נצרות גרידא" ובמקומות אחרים, העלה את ה"טיעון מרצון". הוא הציג שלכל הרצונות הטבעיים יש חפץ טבעי. אחד צמא, ויש מים להרוות את הצמא הזה; אחד רעב, ויש אוכל שישביע את הרעב הזה. לאחר מכן טען כי הרצון האנושי לצדק מושלם, לשלום מושלם, לאושר מושלם ולערכים לא מוחשיים אחרים מרמז מאוד על קיומם של דברים אלו, אם כי הם נראים בלתי ניתנים להשגה בעולם הזה. הוא הוסיף כי הרצונות הבלתי ניתנים לסיפוק של חיים אלו מרמזים מאוד על כך שאנו מיועדים לחיים אחרים, בהכרח נשלטים על ידי אלוהים שיוכל לספק את החומרים הלא מוחשיים הרצויים.
בודנטה.
קיום האמת המוחלטת הוא יסוד מרכזי בתורת ההכרה בודנטה, אסכולה בפילוסופיה ההודית, אשר עוסקת בטבע המציאות. בתפיסת ה"אצ'ינטיה בהדה-אבהדה" בתרגום מסנסקריט "הבדל-אי-הבדל בלתי-נתפש". בהבדל-אי-הבדל, הכוונה היא ליחס שבין העולם לאלוהים. מצד אחד, אי-אפשר להכחיש את קיומו העצמאי של אלוהים שברא את העולם; מצד שני, הבריאה לעולם אינה נפרדת מאלוהים לחלוטין והדבר מתבטא לא רק בהשגחה עליונה, אלא גם ברמה מסוימת של זהות בין העולם לבוראו. השניות המדוברת אינה מבדילה בין העולם לאלוהים, אלא מתייחסת לשניות שבתפישת ההבדל ביניהם. היחס הבו-זמני של הבדל ואחדות בין העולם לאלוהים אינו נתפש על ידי השכל, אך ניתן לחוותו במהלך ההתמסרות לאלוהים (בהאקטי).
טיעונים לקיומו של אלוהים.
טיעונים אמפיריים.
הטיעון מהיופי - אחת הצורות של הטיעון מהיופי היא שהאלגנטיות של חוקי הפיזיקה, שהתגלו באופן אמפירי, או החוקים האלגנטיים של המתמטיקה, שהם מופשטים, אך הוכיחו שהם מועילים באופן אמפירי, הם עדות לאל היוצר שארגן את הדברים האלה להיות יפים ולא מכוערים.
הטיעון מהתודעה טוען כי לא ניתן להסביר את התודעה האנושית על ידי המנגנונים הפיזיים של גוף האדם והמוח, ולכן חייבים להיות היבטים לא פיזיים בתודעה האנושית. הדבר נתפס כראיה עקיפה של אלוהים, בהתחשב בכך שתפישות לגבי הנפש והחיים שלאחר המוות בנצרות ובאסלאם מתיישבות עם טענה זו.
הטיעון הטלאולוגי טוען שתכונות מסוימות של היקום ושל היצורים החיים מעידות על יד מכוונת.
סוג שונה של טיעונים נסמכים לא על הטבע אלא על היכרות אישית עם מעשי ניסים או על אמינות כתבי הקודש המעידים על ניסים שהתרחשו בעבר.
קו טיעון נוסף מתבסס על ראיית הטובה או הרעה המגיעה לבני האדם בעולם הזה בהתאם למעשיהם וללא הסבר נטורליסטי. קו טיעון זה מחייב הסבר של מקרים שלכאורה חורגים מכך. ספר הכוזרי מפתח טיעון זה, ובעת המודרנית התחייה הלאומית של עם ישראל מוצגת כטיעון לקיום האל והשגחתו הן בידי יהודים והן בידי נוצרים אוונגליסטים.
טיעונים אינדוקטיביים - יש שהעלו טיעונים לקיומו של אלוהים על בסיס חשיבה אינדוקטיבית. לדוגמה, סוג אחד של פילוסופים טוען כי ההוכחות לקיומו של אלוהים מציגות סבירות גבוהה אם כי לא בטוחה לקיומו. מספר נקודות לא ברורות, הם אומרים, נשארות תמיד; נדרש מעשה אמונה כדי לבטל קשיים אלה. השקפה זו הוצגה, על ידי המדינאי הסקוטי ארתור ג'יימס בלפור בספרו "יסודות האמונה" (1895).
טיעונים לוגיים.
בספר מכלול התאולוגיה יצירה שחוברה במאה ה-13 על ידי התאולוג הנוצרי תומאס אקווינס, מוצגים חמישה טיעונים לוגיים לקיומו של האל. טיעונים אלה מבוססים על אונטולוגיה אריסטוטלית ומשתמשים בטיעון הרגרסיה האינסופי. אקווינס לא התכוון להוכיח במלואו את קיומו של אלוהים, אלא הציע את חמשת הטיעונים כשלב ראשון, אותם פיתח מאוחר יותר בספר. הדיון מתחיל בשאלה כלשהי, לדוגמה: ""האם האל קיים?" ; "האם ניתן לתאר את האל במילים?"" וכדומה. התשובה הראשונית היא "נראה שלא" או "נראה שכן". ולכך מובאים טיעונים לוגיים המחזקים את התשובה. לאחר שסיים למנות את הטיעונים הללו, תומאס אקווינס מבצע "מהפך" בתשובתו, ומספק הסבר אחר, הפוך מתשובתו הראשונה. בשלב זה הוא מתחיל לסתור את הטענות הראשונות לפי הסדר שמנה אותן. לבסוף תומאס מסיים בקביעה חד-משמעית כלשהי המסכמת ומיישבת את הקונפליקט בנושא הנדון.
טיעונים קוסמולוגים.
הטיעון הקוסמולוגי מבוסס על הנחת הציר שלכל אירוע חייבת להיות סיבה ושאלוהים הוא הסיבה הראשונית. ל"אלוהים" כאן לא מיוחסות תכונות כלשהן, לבד משמו והיותו "הסיבה הראשונית", כך שלמעשה אין כאן הוכחה או אף ניסיון להוכחה כי אכן קיימת אותה ישות המכונה "אלוהים" שלה התכונות המיוחסות לה בדרך כלל. ישנו דיון ער בשאלה האם הייקום התקיים מאז ומעולם או שהוא נוצר בנקודה כלשהי בזמן, כפי שטוענת תאוריית המפץ הגדול, אך ויכוח זה אינו נוגע למהות הטיעון הקוסמולוגי, אם כהפרכה ואם כהוכחה לנכונותו, במיוחד מאחר שלא ניתן לאשש או להפריך אחת משתי הטענות באופן ברור.
הטיעון האונטולוגי.
את הטיעון האונטולוגי העלה לראשונה אנסלם הקדוש בן המאה ה-11, בפרק השני של ספרו הפרוסלוגיום .
טיעונו המקורי של אנסלם, שהוצג בספרו הפרוסלוגיום, נראה כך:
טיעונים נגד קיומו של אלוהים.
הטיעונים נגד קיומו של אלוהים או קבוצת אלים מבקשים להראות שקיומו של אל בורא מיותר או סותר עובדות מדעיות או היסטוריות ידועות, או שאין הוכחה מספקת לכך שאלוהים אכן קיים.
טיעונים אמפיריים.
טיעונים של חוסר התגלות.
טיעונים של חוסר התגלות מתמודדים עם קיום האלוהות כמתואר בכתובים, דוגמת הוודות ההינדיות, התנ"ך היהודי, הברית החדשה הנוצרית, הקוראן המוסלמי, ספר מורמון או האל-כתאב אל-אקדס של הדת הבהאית. על ידי זיהוי סתירות לכאורה בין כתבים שונים, בתוך כתבי קודש בודדים, או בין כתבי הקודש לבין עובדות ידועות.
באופן דומה, הטיעון מהחיסכון (תוך שימוש בתערו של אוקאם) טוען כי מאחר שתיאוריות טבעיות (לא על טבעיות) מסבירות כראוי את התפתחות הדת והאמונה באלים, קיומם האמיתי של גורמים על טבעיים כאלה מיותר, וניתן לדחותו אלא אם כן אחרת הוכח כי נדרש להסביר את התופעה.
הטיעון מ"השראה היסטורית "מסיק כי מכיוון שרוב הדתות התאיסטיות לאורך ההיסטוריה (למשל דת מצרים העתיקה או דת יוון העתיקה) והאלהויות שלהן נחשבות בסופו של דבר כלא נכונות או לא קיימות ונעלמו מן העולם, לכן כל הדתות התאיסטיות, כולל העכשוויות, הן ככל הנראה לא נכונות על ידי אינדוקציה. הסופר ה. ל. מנקן כתב קטע קצר על הנושא שכותרתו "שירות הזיכרון" בשנת 1922. ממנו משתמע חלק מהציטוט הפופולרי של סטיבן פ 'רוברטס:.
טיעונים על התכנון הלקוי של היקום.
בעיית הרוע עוסקת בשאלה כיצד קיימים רוע וסבל בעולם, בהתחשב בהנחה המקובלת בדתות רבות שאלוהים הוא טוב ורוצה להיטיב. התגובות של תאיסטים לטיעון נקראות תיאודיזיות.
בספרו "דיאלוגים על הדת הטבעית", מצטט הפילוסוף דייוויד יום את הטיעון כסדרה של שאלות, המיוחסות במקור לפילוסוף היווני אפיקורוס:
הטיעון מעיצוב לקוי מסיק שאם שאלוהים הוא יוצר כל יכול ומיטיב הוא לא היה יוצר צורות חיים, כולל בני אדם, כמפגינים עיצוב גרוע. לדוגמה, כמה פגמים באנטומיה האנושית עלולים לגרום למוות, במיוחד ללא טיפול רפואי מודרני:
ריצ'רד קרייר טען כי "נראה שהיקום עצמו אינו מתוכנן מאוד לחיים, מכיוון שהרוב המכריע של החלל ביקום הוא עוין כליל כלפיהם. אפשר לטעון שזה לא צפוי בהנחה שהיקום תוכנן על ידי אל, במיוחד אלוהות אישית. קרייר טוען שאלוהים כזה יכול היה כביכול ליצור יקום גיאוצנטרי בעבר, בו רוב נפח היקום מאוכלס על ידי בני אדם וצורות חיים אחרות, בדיוק סוג היקום שרוב בני האדם האמינו בו עד לעלייתו של המדע המודרני. בעוד שסוג היקום שאנו צופים בו, אינו סוג היקום שכנראה היינו מצפים לראות אם אל כזה קיים.
טיעונים לוגיים.
טיעונים לוגיים מסיקים, בעיקר באמצעות סתירה פנימית, את אי קיומו של אלוהים כ"בורא":
לא נמצאו עדויות מדעיות לקיומו של אלוהים. לכן, הקונצנזוס המדעי הוא כי קיים אלוהים אינו ידוע.
כמו שאיננו מעלים על דעתנו, שחוקר חלל יקבע כי בכוכב כלשהו חיים בוודאות חיזרים, מבלי שיספק לנו הוכחה מדעית לכך. ולא נוכל להסתפק בטיעון שזו תחושה שלו. כך עיקרי האמונה העוסקים בבריאה, בהשגחה, בשכר ובעונש ובעולם הבא, שיש להם יומרה מדעית־אונטולוגית. מחייבים גם הוכחה מדעית מספקת. המאמין הקובע שיש בורא לעולם ויש שכר ועונש, השגחה פרטית ואולי גם העולם הבא קיים, למעשה קובע שהתרחש אירוע ממשי ואמיתי, או רצף של אירועים ממשיים בטבע. לפיו אנו, בני האדם, לא רק חווים זאת, אלא מצויים תחת מנגנון אמיתי של שכר ועונש בין בורא העולם לבינינו. הקביעה שאלוהים משגיח עלינו באופן פרטי, גם היא בעלת אופי מדעי. כך גם הקביעה שלעיתים הוא גומל לנו, בעולם הזה או בעולם הבא, ועושה כן על פי מפתח כלשהו שאינו ידוע לנו, שהרי נסתרות הן דרכי האל. כל האמירות האלה הן בעלות יומרה מדעית המחייבת הוכחה, וזו לא קיימת בנמצא.
סטיבן הוקינג ולאונרד מלודינוב בספרם "תוכנית אב" העלו את הטענה שמכניקת הקוונטים ותורת היחסות יחד עוזרות לנו להבין כיצד יקומים היו יכולים להיווצר יש מאין. הם כתבו:
הביולוג הבריטי ריצ'רד דוקינס בספרו יש אלוהים?, בסוף פרק 4, הנקרא "מדוע כמעט ודאי אין אלוהים", מסכם את טיעוניו לאי-קיומו של אלוהים: .
קנקן התה של ראסל הוא אנלוגיה אשר טבע לראשונה הפילוסוף הבריטי ברטראנד ראסל, ואשר נועדה להפריך את הטיעון שגורס כי במקרה של אמונה דתית, שאי אפשר להפריכה, נטל ההוכחה עובר אל הספקן ועליו להוכיח שהאמונה לא נכונה.
הטַענה נכתבה לראשונה במאמר "הֲיש אלוהים?", ששלח ראסל למגזין Illustrated ב-1952, אולם המגזין לא פרסם את המאמר.
הסברים פסיכולוגיים.
בקרב מאמיני דתות שונות מקובל לראות כפירה באל (אפיקורסות) אמצעי פסיכולוגי שנועד להתיר לכופר לפרוק מעליו את המחויבות למוסר ולנהוג בנהנתנות.