דוד צבי לוין (1878 – 15 בדצמבר 1960, כ"ו בכסלו ה'תשכ"א) היה מחנך עברי ברוסיה ובישראל. מראשי רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" במזרח אירופה, מורה בגימנסיה הרצליה, מנהל בית המדרש למורים ולגננות לוינסקי (1941–1952), יו"ר ונשיא הסתדרות המורים במשך שנים עד מותו.
ביוגרפיה.
דוד בן זלמן בֶּר לוין נולד בשנת 1878 במשפחה מהעיירה וטקה שליד הומל, בפלך מוהילוב של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה). קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת ברן.
מששב לרוסיה היה מחנך עברי, לחם למען תחיית הלשון העברית. כיהן כמזכ"ל אגודת החינוך העברי הציונית "תרבות" במוסקבה ובקייב, וחרף רדיפות היבסקציה, פעלו הוא ואשתו במחתרת למען התרבות העברית. היה ממניחי היסודות ל"תרבות" בפולין וערך את ירחון הארגון בוורשה.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והשתקע בתל אביב, שם גר עד מותו, ברחוב גורדון 32.
במשך עשרות שנים שימש כמורה להומניסטיקה ויהדות בגימנסיה הרצליה.
עשרים וחמש שנה הורה בבית המדרש למורים ולגננות לוינסקי בתל אביב. בשנת תש"א-1941 התמנה למנהל הסמינר במקום נחום גבריאלי (שכיהן בתפקידו שנה אחת), וכיהן בתפקיד זה במשך 11 שנות עבודתו האחרונות בהוראה, עד תשי"ב-1952 (אז שב גבריאלי לנהל את הסמינר למשך שנה נוספת). ב-1945, תחת ניהולו, פתח הסמינר את שעריו גם בפני גברים.
במשך שנים רבות כיהן לוין כיו"ר הנבחר של מרכז הסתדרות המורים העברים בארץ ישראל. היה מהמכריעים בעד הצטרפותה של הסתדרות המורים להסתדרות הכללית (סוגיה שעוררה ויכוח סוער וממושך), ולאחר ההצטרפות פעל לשמר את עצמאותה של הסתדרות המורים בתוך ההסתדרות. ב-1952 נבחר פעם נוספת לתפקיד היו"ר, ומעת פרישתו לגמלאות בסוף אותה שנה ועד מותו ב-1960 כיהן כנשיא ההסתדרות (נבחר לכהונתו שלוש פעמים; מ-1955 כיהן לצדו כנשיא אביעזר ילין).
ערך במשך שנים את כתב העת של הסתדרות המורים לענייני פדגוגיה ופסיכולוגיה, "החינוך" וכמו כן ערך את ביטאונה של הסתדרות המורים, "הד החינוך".
בשנת תשי"ח זכה בפרס טורוב מטעם הסתדרות המורים, על מפעל חייו בשדה החינוך העברי.
בנקרולוג ב"דבר" כתב עליו ד"ר שלום לוין (בחתימה ש.ל.), כי דוד לוין היה "תלמיד חכם מובהק, בעל חוש ביקורת חריף, איש מקורות, בעל הבעה שנונה בעל פה ובכתב, אוצר בלום של פולקלור יהודי ושיחות-חולין של תלמידי חכמים, נאמן ביתה וסולל דרכה של הסתדרות המורים במשך עשרות בשנים, מהלוחמים ללא חת לכבודו של המורה ולהעלאתו של החינוך בארץ... ביתו שימש אכסניה לכל תלמיד חכם ועסקן התחייה העברית".
באתר מכללת לוינסקי לחינוך נכתב: "מעטים המורים בישראל, שנתקיימה בהם מזיגה עשירה כל כך של ישן וחדש, של מקור ומקוריות מחדשת כדוד לוין. הוא שלט בכל מכמני המורשת היהודית, והיה בעל השכלה כללית רחבה. איש ההגות החינוכית ורב פעלים בחיי הציבור של מורי ישראל, לוחם נמרץ על מעמדם ועל העלאת רמתם. בעל שכל אנאליטי חריף – וכושר ביטוי עז, בעל-פה ובכתב". נתן אלתרמן כתב עליו שניחן ב"בקיאות מופלאה" ובחוכמה מלוטשת וחדה המלווה ב"זיק הספקנות והאירוניה".
לוין היה אב לבת ושני בנים:
מירה (מרים) (1907–1970) (שחקנית; נישאה ליעקב הורוביץ, ממנו הייתה אם לדנה כוגן (אשתו של השחקן נתן כוגן); ולאחר גירושיה נישאה לאברהם שלונסקי, ממנו הייתה אם לרות אשל);
(1916–1945) (פעיל ב"הגנה", במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, שבו שירת תחילה בלהקה הצבאית של צבי פרידלנד, ולאחר פירוקה עבר לגדוד הראשון של הרגימנט הארץ ישראלי, וב-1944 עבר עִמו לבריגדה היהודית; נהרג בקרב באיטליה, בהותירו אישה, תמר (לבית פלוטניצקי);
וזלמן לוין.
דוד לוין נפטר מהתקף לב בדצמבר 1960, בן 82 במותו. לווייתו נערכה בהשתתפות שר החינוך והתרבות אבא אבן, שר הבריאות ישראל ברזילי ושר המשפטים פנחס רוזן, ראשי ציבור, נציגי עיריית תל אביב ואנשי חינוך. ארונו הוצג ב"בית המורה" בתל אביב, ועברו על פניו מאות אנשים. ברחבת הבית העלו קווים לדמותו מזכ"ל הסתדרות המורים שלום לוין, מפקח מחוז תל אביב במשרד החינוך יעקב ניב, ויעקב אמוראי (לימים נשיא הסתדרות המורים שנבחר אחריו) בשם ציבור המורים. בבית הקברות ספדה לו בשם ידידיו שושנה פרסיץ.
נקבר בבית העלמין נחלת יצחק (קבור ליד המחנך והעסקן רפאל סופרמן). הותיר אישה, בן ובת, נכדים ונינים.
אלמנתו איטה נפטרה באפריל 1962, בשנה ה-77 לחייה, ונטמנה לצדו.
מכללת לוינסקי לחינוך מעניקה מלגה על שמו לעבודה בתחום מִנהל החינוך.
פרס ליצירה בתחום הציונות
יריעה אפינית
מג&quot;ב איו&quot;ש
משמר הגבול מרחב איו"ש (אזור יהודה ושומרון) הוא מחט"ב (מפקדת חטיבה), האחראית על פעילות מג"ב בשטחי יהודה ושומרון. כוחות מג"ב איו"ש כפופים לפיקוד מרכז (לצה"ל) ולא למשטרת ישראל.
מפקד המרחב כיום הוא תת-ניצב ג'יהאד חסן.
היסטוריה ומבנה.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת 1967, נכנסו כמעט כל כוחות מג"ב לתוך שטחי יהודה ושומרון שנכבשו כדי להשליט שם סדר. מאוחר יותר באותה השנה הוקם גדוד 4 של מג"ב שקיבל את האחריות על שטח זה. לצורך הקמת הגדוד הוקמו פלוגות רבות ורוב פלוגות מג"ב חזרו לגזרותיהן המקוריות. גדוד 2 של מג"ב שגזרתו לפני המלחמה הייתה גבול ישראל ירדן שהתקצר משמעותית בעקבות המלחמה פעל עדיין באזור הר חברון.
לאחר מלחמת יום כיפור הוטלה האחריות לביטחון הפנים של מדינת ישראל על המשטרה וכוחות מג"ב נדרשו לאבטח מתקנים בתוך שטחי מדינת ישראל. במסגרת זו הפך גדוד 4 ל'מרחב תיכון' ופעל גם באזור המרכז, אך שנתיים מאוחר יותר הוטלה האחריות על אזור זה על מג"ב דרום ומרחב תיכון היה למג"ב איו"ש ופעל רק בתחומי יהודה ושומרון. מג"ב איו"ש היווה באינתיפאדות כוח מרכזי בהתמודדות עם הפרות הסדר ביהודה ושומרון. במהלך האינתיפאדה השנייה, בשנת 2003, פוצל מג"ב איו"ש לשני מרחבים: שומרון ויהודה, כדי להתמודד ביתר יעילות עם הפרות הסדר, אך פיצול זה לא הוכיח את עצמו ועד מהרה אוחד מג"ב איו"ש מחדש.
שטח האחריות של מרחב זה הוא כמעט כל שטחי יהודה ושומרון, למעט שטחי מזרח ירושלים ועוטף ירושלים, בדומה לגזרת מחוז ש"י מפקדת המרחב יושבת בבסיס בית אל. מפקד המרחב הוא קצין בדרגת תת-ניצב.
יחידות מג"ב איו"ש.
במג"ב איו"ש יחידות מסוגים שונים המבצעות את פעילות מג"ב באזור. יחידות מג"ב איו"ש הן:
מג&quot;ב שומרון
השומר הצעיר תנועת הבוגרים
עמנואל פוגצוב
אריה אלויל
אריה אלוייל
נציגויות ישראל בעולם
משיכה מינית גנטית
משיכה מינית גנטית (GSA) היא משיכה מינית בין קרובי משפחה כמו אחים, אחים למחצה, הורים וצאצאים, וכן בני דודים שנפגשים לראשונה כבוגרים.
המונח נטבע בארצות הברית בשנות השמונים המאוחרות על ידי ברברה גוניו, המייסדת של "חיפוש האמת באימוץ", קבוצת תמיכה בשיקגו התומכת במאומצים ובני משפחתם החדשה.
גורמים.
גורמים שונים עשויים לתרום להתפתחות GSA. מחקרים טוענים כי אנשים רואים בפנים הדומות לשלהם כפנים אטרקטיביות ואמינות יותר מהממוצע, ותורשה יוצרת דמיון פיזי מהותי בין בני משפחה קרובים, אף כי התורשתיות של התכונות הללו היא נושא לוויכוח בקהילה המדעית.
משיכה מינית גנטית נוטה להתרחש במקרים בהם קרובי משפחה נפגשים לראשונה כבוגרים, דבר הקורה בדרך כלל כתוצאה מאימוץ. בכמחצית ממקרים אלו מתפתחים רגשות עזים ופעמים קרובות גם יחסי מין. מקרה של קיום יחסי מין כאלו, הוא למעשה גילוי עריות.
GSA נדיר בין אנשים שגדלו יחד בילדותם המוקדמת (עד גיל 5-6), עקב אפקט הקרוי אפקט וסטרמרק לפיו שני אנשים הגרים בסמיכות במהלך השנים הראשונות של חייהם, אחד מהם או שניהם לא יחושו לרוב משיכה מינית זה כלפי זו.
ישראל יעקב קליגלר
ישראל יעקב קליגלר (24 באפריל 1888 - 23 בספטמבר 1944) היה מיקרוביולוג ארצישראלי בעל שם בינלאומי. מראשוני הפרופסורים באוניברסיטה העברית ומייסד המחלקה להיגיינה ולבקטריולוגיה. ממניחי היסודות למחקר בתחומי הבקטריולוגיה, הפרזיטולוגיה, הווירולוגיה, האפידמיולוגיה, התזונה ובריאות הציבור בארץ ישראל. פיתח קרקע מזון לבידוד וזיהוי חיידקי מעיים, הנמצאת בשימוש עד היום וקרויה על שמו - "מצע קליגלר" (Kligler Iron Agar). תרומתו המרכזית בפיתוח ארץ ישראל הייתה תכנון וארגון המלחמה נגד המלריה, שבסיומה הודברה המחלה כליל לאחר מותו.
ביוגרפיה.
קליגלר נולד ב-24 באפריל 1888 בעיירה קטנה בשם קופיצ'ינצה, אז בחבל גליציה בקיסרות האוסטרו-הונגרית (במערב אוקראינה של ימינו, כ-60 קילומטר מצפון מערב לקמניץ-פודולסקי). האזור עבר טלטלות שלטוניות ומנהליות רבות ולכן ברישומים שונים צוין מקום לידתו כאוסטריה, פולין או אוקראינה, ושנת הולדתו כ-1889. קליגלר היה בנם של אהרן בן ישראל ופרומה פייגל לבית גיטמן. לאחר שאמו נפטרה בהיותו כבן שמונה, נשא אביו אישה שנייה, שרה. אביו היגר לארצות הברית עם שתיים מבנותיו בשנת 1900, ולאחר כשנה בספטמבר 1901 הצטרפה אליו אשתו עם שאר ילדיו ובהם ישראל יעקב.
השכלה ומחקר לפני העלייה לארץ ישראל.
קליגלר למד בילדותו בבתי ספר ציבוריים בניו יורק. בשנת 1911 קיבל תואר בוגר במדעים בהצטיינות מסיטי קולג' של ניו יורק. ב-1914 קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטת קולומביה ושנה לאחר מכן סיים בה תואר .Ph.D. עבודת הגמר שלו עסקה בתכונות ביוכימיות של חיידקי פה ואבחונם, בדגש על עששת.