ב-2011 מונתה על ידי הנשיא ברק אובמה לעוזרת התובע הכללי לעניין ביטחון לאומי. ב-2013 מונתה ליועצת לביטחון המולדת במקומו של ג'ון ברנן שמונה לראש ה-CIA. היא כיהנה בתפקיד עד כניסתו של דונלד טראמפ לתפקיד הנשיא. לאחר מכן כיהנה כמרצה שלא מן המניין בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק, כעמיתה בכירה בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרווארד, כשותפה בפירמת עורכי דין "O’MELVENY" ובסגל מכון אספן.
לאחר בחירתו של ביידן לנשיא ארצות הברית, מונתה על ידו לשמש כיועצת לענייני אבטחה ולוחמה בטרור לקראת השבעתו. כמו כן הכריז ביידן על כוונתו למנות את מונקו למשנה לתובע הכללי. ב-21 באפריל 2021 החלה את כהונתה כמשנה לתובע הכללי של ארצות הברית.
מארי בופה
מארי רייצ'ל יודוקסי בופה (בצרפתית: Marie Rachel Eudoxie Bouffa נולדה בקומבלאן-או-פונט, 19 בינואר 1882 – ראוונסבריק, 1 בפברואר 1945) הייתה חברת תנועת ההתנגדות הבלגית במהלך מלחמת העולם השנייה והוכרה כחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה.
מארי רייצ'ל בופה הייתה בתם של ניקולה ג'וזף אדולף וקלריס קתרין ז'וזף אנטואן.
בשנת 1942, רווקה ובת 58, החזיקה והפעילה בופה בית הארחה בשם "לה פרמה דה לה צ'אפל" (חוות הקפלה), שהיה חלק מאחוזתה הגדולה בבלגיה. ב־15 בספטמבר אותה שנה נשלח שליח על ידי פיקוד הארמייה החשאית של בלגיה לקהילה שלה, לה ריד, ליד לייז', בבקשה להקים קבוצה מקומית שתתנגד לכוחות הגרמנים הכובשים. בופה, הפכה לחברה הראשונה בארמייה החשאית ב-1 בדצמבר 1942.
בופה עזרה למגוון אנשים שנמלטו מהדיכוי. היא הייתה ידועה בין לוחמי ההתנגדות כמי שמספקת מחסה, לאלה שנמלטו מעבודות הכפייה, אסירים נמלטים ואף טייסים שנמלטו מציפורני הצבא הנאצי. בנוסף לכך שסיפקה מקום מסתור בטוח, היא סיפקה מסמכים מזויפים ועזרה בזיהוי נתיב בריחה. היא גם הפיצה הודעות של העיתונות המחתרתית, העבירה הודעות מוצפנות ואחסנה נשק ותחמושת.
החל מאוגוסט 1942 הסתירה בופה במשך שנתיים גם משפחה יהודית, שבעת בני משפחת סלוצ'ני, שברחו מביתם באנטוורפן, בלגיה לאחר שהרשויות החלו לגרש את היהודים. המשפחה התגוררה עם בופה כשיום אחד סיפרה לה שכנה שהגסטפו בדרך לחפש במקום. היא העבירה את המשפחה במהרה לכפר סמוך, קוו דו-בויס, ואחרי שהסכנה המיידית חלפה, היא החזירה את המשפחה לאחוזה. הם הסתתרו בבניין מאחורי החומה הגדולה באחוזתה. ב-17 בפברואר 1944 פשטה המשטרה על האחוזה במטרה לחפש נמלטים. המשפחה היהודית הצליחה להימלט מהפשיטה, ועברה למקומות מסתור אחרים, אך בופה נתפסה ונעצרה על ידי הגסטפו.
בופה גורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק, שם הוצאה להורג ב-1 בפברואר 1945.
הכרה.
ב-30 ביולי 2008 ארגון יד ושם הכיר בה כחסידת אומות עולם.
יחסי אסוואטיני–גרמניה
יחסי אסוואטיני–גרמניה הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת אסוואטיני לבין גרמניה.
יחסי סחר.
מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני, הורה על קניית שמונה לימוזינות של חברת מרצדס-בנץ הגרמנית עם לוחיות זיהוי מצופות זהב עבור הצי האישי שלו, אשר הוטסו במשלוח אווירי מגרמניה.
סיוע בפיתוח.
גרמניה סיפקה סיוע בפיתוח בתחום החקלאות, בשיפוץ של הפארק התעשייתי מאצאפה (Matsapha) ליד מנזיני, ובתחום הבריאות בכפרים. בין השנים 1968–2000 היא סיפקה לסווזילנד סך של 112.5 מיליון אירו בסיוע פיתוח. מתוכם, 59.8 מיליון אירו הועברו לשיתוף פעולה פיננסי ו-32.2 מיליון אירו לשיתוף פעולה טכני, 9.7 מיליון אירו הועברו לכנסיות, קרנות וארגונים פרטיים, 3.1 מיליון אירו שימשו למלגות ו-7.7 מיליון אירו, בין היתר, לסיוע במזון.
לאחר מכן הופסקה התמיכה הישירה מכיוון שסווזילנד סווגה כ"מדינת הכנסה בינונית נמוכה" על פי נתוני הבנק העולמי. עם זאת, המדינה ממשיכה ליהנות ממשאבים כספיים מגרמניה באמצעות האיחוד האירופי וקרן הפיתוח האירופית. בנוסף, פרויקטים בודדים ממומנים על ידי שגרירות גרמניה.
לני ברו
טעם עליון
טעם תחתון
נשים בחיל הים
כמו בכלל צה"ל, משרתות נשים בתפקידים אחראיים בחיל הים הישראלי. הן משתתפות במערכות הלחימה, בקריות בשליטה, בתחזוקה ובארגון, ובניהול משרדי היחידות ומטה חיל הים.
שירות חובה.
מרבית הנשים המשרתות בחיל הים הן חיילות בשירות חובה. משך שירות החובה לנשים קצר יותר מאשר לגברים ולחלק מהתפקידים נערכים קורסי ההכשרה קודם לשירות הצבאי.
מתקיים מיון ועמידה בדרישות מחייבות. הביקוש בקרב מועמדות לשירות ביטחון לשירות בחיל הים עולה על ההיצע של מקומות ותפקידים. המשיכה נובעת משילוב של הסיכוי לעשות שירות מועיל, לפגוש אנשים איכותיים, לשרת ביחידה בנויה קרוב לבית ומדיי החג הלבנים.
שירות בים.
מרבית התפקידים המאוישים על ידי נשים הם ביחידות החוף. נפתחו אפשרויות לשירות בים. כימאיות בפלגות המעגן ויחידות הגנת הנמלים וכקצינות בספינות טילים וספינות ביטחון שוטף.
מלחמת העצמאות ואחריה.
במלחמת העצמאות שירתו נשים על ספינות בתפקידי אלחוטאיות וכחובשות.
דו"ח כוח אדם מדצמבר 1948 מפרט שמתוך 242 נשים בחיל הים כולו שירתו רק עשר בכלי השיט. שש אלחוטאיות, שתי אפסנאיות ושתי פקידות. מטה החיל דרש תגבורת מתוך כוונה להעלות 10 נשים בכל ספינה לתפקידי ניווט, שמירה, תותחים קלים מכ"ם וכן פקידות, טבחות, וחובשות. במהלך שנות החמישים התקבלה החלטה במטה הכללי שאין להעמיד נשים בקו האש. המשמעות לחיל הים הייתה להפסקת הנהג של שירות נשים בכלי שיט.
שנות ה-70.
חידוש שירות נשים בכלי שיט נעשה בשנת 1977, בתקופת פיקודו של מיכאל ברקאי בעצה אחת עם קצינת ח"ן ראשית דליה רז. קבוצת חיילות בפיקוד הקצינה מיכל ברוקמן הוצבו באוניית האימונים אח"י נגה בפיקוד עמי שר אל. החיילות השתלבו בפעילות האנייה ומילאו תפקידי הימאות והתחזוקה. הגברים בצוות התייחסו באהדה רבה לנשים המשרתות. גם כאשר הונהגה "משמעת מים" לנשים היה מותר להתרחץ והצוות קיבל זאת בהבנה.
בשנת 1977 גם נערך בבית ספר לחובלים בפיקודו של סא"ל רפי אפל, קורס לקצינות חובלות. הקורס כלל קורס קצינות בבה"ד 12 ושלב הלימודים של קורס חובלים מחזור ל"ג. בקורס השתתפו וסיימו 8 חיילות שהוסמכו לקצונה ימית. לקורס זה לא היה המשך עד שנת 1998 שאז נפתחו מחדש תפקידים לנשים.
המאה ה-21.
במאה ה-21 הוצבו נשים גם בתפקידי פיקוד ימי - סרן אור כהן בוגרת קורס חובלים הייתה האשה הראשונה שפיקדה על ספינת דבורה.
בתי ספר ימיים.
בתי הספר הימיים בישראל פעלו שנים רבות בלא להכשיר נשים למקצועות הים. הדבר השתנה בשנת 1988 כאשר זאב אלמוג (אברוצקי), מנהל בית הספר לקציני ים עכו, הסכים לצרף למחזור ל"ו שמונה נערות. השילוב הצליח כל השמונה סיימו את הלימודים בהצלחה. ומאז משולבות נערות בלימודים גם בשאר בתי הספר הימיים.
צלילה והגנת נמלים.
נשים בשירות חובה שעברו קורס מדריכות צלילה למים רדודים משמשות בתפקיד צוללות בשלושת בסיסי חיל הים.
צוללת פורצת דרך הייתה פולט קומאר, ניצולת שואה שעלתה מצרפת לבדה ונקלטה בקיבוץ שדות ים. בקיבוץ הכירה את יוסף דרור ואת יוחאי בן נון שהזמינו אותה להצטרף לפלי"ם. הצטרפותה ליחידת הצוללים נתקבלה בדחיה על ידי חלקם. הלוחמים הצוללים פועלים בזוגות. הלוחם ראובן פנחסי שהוצמד כבן זוגה לצלילה, הפך לבן זוגה אף לחיים. גם בנם ונכדם של הזוג היו ללוחמים בשייטת 13.
בשנת 1977 נערך בשייטת 13 קורס מדריכות צלילה. את הקורס סיימו ארבע חיילות והחלו בתפקידי הדרכה וצלילה הגנתית.
בשלושת בסיסי חיל הים המרכזיים היו קיימים - צוללי מים רדודים. צוללים אלו הוכפפו פיקודית לפלגת מעגן שהפעילה גם גוררות. בבסיס חיפה הוכפפו לילת"ם ומשימתם העיקרית הייתה בדיקת תחתית לאוניות אזרחיות. מרכיב כוח האדם של צוללי מים רדודים התבסס תחילה מתוך אנשי מילואים של שייטת 13 ויחידה 707 לשעבר. אנשי מילואים שהוסמכו לצלילה בעת שירותם בכלי שיט.
יחידות הגנת נמלים.
החל משנת 1996 ובצורה מדורגת הוחלפו צוללי מים רדודים בצוללים סדירים, במקביל התפתח קורס המתאים למשימתם ושמם הוחלף לצוללי . צוללים אלו היוו את הבסיס להקמת יחידת סנפיר. בכפיפות פיקודית לבסיסים ובכפיפות מקצועית בנושאי צלילה לילת"ם.
בשנת 2000 נכנסו לראשונה חיילות לקורס . שתי חיילות סיימו והוסמכו כצוללות יב"ן. ומאז השתתפו חיילות נוספות בקורס זה. בשנת 2004 נכנסו לראשונה חיילות בשירות חובה לקורס צולל מקצועי. בשנת 2005 הוסמכו שתי חיילות כצוללות מקצועיות ושירתו בילת"ם. מאז ועד היום הוסמכו חיילות נוספות וחלק מהן אף נשארו בשרות קבע בילת"ם.
חסימת משטי מחאה – בסיס אשדוד מתמודד מדי פעם עם משטי מחאה המאורגנים על הפלסטינים ואוהדיהם. ב-5 באוקטובר 2016, עצרו כלי השיט של הבסיס משט מחאה, אשר על מנת למשוך תשומת לב עולמית בצע על ידי נשים בלבד. לשם כך רוכז צוות מוגבר של חיילות הבסיס על סירת צרעה של יחידת סנפיר. סירת המפגינות נעצרה. העימות נשאר ברמת עצימות נמוכה. הן הובאו לנמל אשדוד ושולחו לארצותיהן.
ניהול תיאום ותכנון.
ככלל נשים בתפקידי תיאום וניהול הפעילו את כישוריהן הבסיסיים העדיפים ביכולת לעסוק במספר נושאים בו זמנית. לחשוב במצבי לחץ וכאשר התקיים ויכוח לנהל את העימות בעצימות נמוכה שלא יגיעו לידי מריבה.
מנהלות זכורות לטוב הן: קצינת ניהול שייטת המשחתות רינה לוי. קצינת ניהול שייטת ספינות הטילים שרונה תגר שמיר, קצינת תיאום הדרכה בבה"ד חיל הים שושנה לובליני. מנהלת משרד בשייטת הצוללות זהבה זוהר.
סא"ל אידה מינץ ראש ענף תכנון וסדר הכוחות ומבקרת חיל הים. רס"ן כרמית דוכן אשכנזי מפל"ג כוח אדם בשייטת 13נבחרה כקצינה מצטיינת בשנת 2014.