דורון, יליד תל אביב, סיים את התואר הראשון והשני במדע המדינה באוניברסיטה העברית. את התואר השלישי קיבל מאוניברסיטת רוצ'סטר שבניו יורק בשנת 1978, כשאת עבודת הדוקטורט שלו כתב בהנחייתו של פרופסור , אבי תורות הקואליציות הפוליטיות והמניפולציה הפוליטית.
באמצע שנות השמונים היה ממקימי החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב, והראשון שעמד בראשו. דורון לימד שנים רבות בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ובראשית שנות התשעים אף עמד במשך שנתיים בראש החוג. באותה עת היה ממקימי המגמה לתקשורת פוליטית בחוג למדע המדינה.
בשנים 2000–1997 כיהן דורון כראש החוג למדיניות ציבורית בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון.
במהלך השנים שימש כמרצה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק בבינגמטון, וכמרצה אורח באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטה של ניו יורק בקווינס ובישיבה יוניברסיטי.
דורון הוא מחברם של 17 ספרים בעברית ובאנגלית ושל עשרות מאמרים מקצועיים, בתחומים מגוונים כגון: אסטרטגיה וכלכלה פוליטית, מדיניות ציבורית, מינהל ציבורי, שיטות בחירה, תקשורת ומניפולציה פוליטית ותורת המשחקים. היה גם כיועץ האקדמאי של החוג למדע המדינה במכללת עמק יזרעאל
בעבר ערך את סדרת הספרים "מדע המדינה בן זמננו" עבור הוצאת רמות, ובשנים האחרונות לחייו ערך את סדרת ספרי "מצב האומה" עבור הוצאת כרמל.
פעילות ציבורית.
דורון כיהן כיושב ראש האגודה הישראלית למדע המדינה והעמותה לחקר הפוליטיקה, המאגדת בתוכה חוקרים ומורים בתחומי מדע המדינה מאוניברסיטאות ומכללות בישראל. בשנים 1999–1993 היה חבר גם בהנהלת .
בשנים 1999–1995 כיהן כיושב ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
במהלך השנים עמד בראש מספר ועדות ציבוריות וכיהן כחבר בוועדות ציבוריות אחרות, כגון: הצוות לביטחון לאומי, הוועדה לבחינת נושא המינויים בשירות הציבורי ("ועדת הג'ובים"), ועדות לקביעת גבולות מוניציפליים, המועצה הישראלית לקולנוע ועוד.
בשנת 2003 היה ממקימי "המרכז הישראלי להעצמת האזרח" שליד אוניברסיטת תל אביב, מרכז אל-מפלגתי שלא למטרות רווח, ששם לו למטרה לבצע מחקרים אודות שיטות ממשל ושיטות בחירות בעולם, בדיקת התאמתן לישראל והפצת הידע אודותן לציבור הרחב. דורון כיהן כסגן נשיא המרכז וכיועצו האקדמי.
ב-2005 היה חבר בוועדה הציבורית שמינה נשיא המדינה משה קצב לבחינת מבנה המשטר ושיטת הבחירות בישראל. הוועדה המליצה, בין השאר, על מעבר לשיטת בחירות אזוריות ועל סדרת שינויים נוספים, שיאפשרו לייצב את המערכת הפוליטית ולשפר את איכות ביצועיה. דורון עמד בראש עמותת "ייצוג שלם", שמטרתה להפיץ את דבר שיטת הבחירות האזורית החד-נציגית, המשלבת עיקרון של פיצוי עבור מתמודדים שלא זכו באזור הבחירה שלהם, אך אגרו מספיק קולות ברחבי הארץ כדי להיכנס לכנסת בשיטת הבחירות היחסיות. לפני כן עמד בראש תנועת "הישראלים לשינוי", שמטרתה הייתה לפעול ליישום המלצות הוועדה ולהפיץ בקרב הציבור את יתרונות שיטת הבחירות האזוריות.
דורון היה האחראי האקדמי ונמנה עם מפתחיו של "מדד החוסן החברתי", הכולל בתוכו את "מדד השחיתות", המתפרסם מדי שנה במסגרת הכנס החברתי של שדרות. הוא מכהן כחבר נשיאות בתנועה לאיכות השלטון, ופיתח עבורה את "מדד האתיקה הלאומי". כמו כן, הוא שימש כמעריך מקומי ואזורי קבוע של ארגון "Transparency International", המדרג את מדינות העולם על פי מידת השחיתות הציבורית שלהן.
פעילות פוליטית.
בשנת 1992, לקראת הבחירות לכנסת ה-13, שימש דורון כאסטרטג פוליטי של יצחק רבין.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 ב-2006 הצטרף למפלגת קדימה והוצב במקום ה-52, הלא ריאלי, ברשימתה לכנסת.
ב-2009 היה ממקימי מפלגת הישראלים ועמד בראשה. המפלגה ביקשה להעלות לסדר היום הציבורי את סוגיית דחיפות הצורך ברפורמה במבנה המשטר ובשיטת הבחירות בישראל. רבים ממועמדי המפלגה היו תלמידיו לשעבר של דורון. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת ה-18, אך זכתה ב-865 קולות בלבד ולא נכנסה לכנסת.
ב-2009 הצטרף דורון כנשיא התאחדות עובדי תעשיות העילית בישראל, מלכ"ר המאגד עובדי הייטק.
דורון נפטר בדצמבר 2011 בגיל 66, ונקבר בבית הקברות של קיבוץ שפיים. היה נשוי לד"ר בקי קוק (בתו של הלל קוק), מהמחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
ספריו.
עברית:
אנגלית:
שפרינצק
זנב סוס
ויליאם ארצ'יבלד ספונר
ויליאם ארצ'יבלד ספונר (באנגלית: Wiliam Archibald Spooner; 22 ביולי 1844 – 29 באוגוסט 1930) היה מורה, מרצה וכומר בריטי. הוא כיהן כראש פקולטה באוניברסיטת אוקספורד. ספונר מפורסם בטעות כאיש האחראי להתפשטות תופעת השימוש בביטוי משוכל, תופעה הקרויה ספונריזם, על שמו.
ביוגרפיה.
ספונר למד בצעירותו בבית הספר Oswest. בהמשך למד במכללת אוקספורד לתואר ראשון והוא נשאר באוניברסיטת אוקספורד ליותר משישים שנה, במהלכם שימש כחבר (1867), מרצה (1868), מורה (1869) ראש הפקולטה (1876–1889) וכמפקח על לימודי היסטוריה עתיקה, תאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה.
ההיסטוריון הבריטי ארנולד טוינבי מתאר את ספונר כ"איש דמוי-עכבר אך אמיץ כאריה". בירחון "Beaderws Digest" הוא מתואר כ"לבקן נמוך קומה בעל פנים ורודות, קצר-רואי, בעל ראש גדול יחסית לגופו הקטן, ואופיו ידידותי ומסביר פנים".
בנוסף להיותו איש אקדמיה, ספונר היה גם כומר מוסמך מטעם הכנסייה האנגליקנית.
ביטוי משוכל.
ביטוי משוכל הוא שיבוש מכוון או לא מכוון באיות והגיית מילים, צירופים או משפטים. באנגלית מכונה תופעה זו ספונריזם (Spoonerism), על שמו של ספונר, ששמו יצא לפניו כנוטה לשימוש רב בביטויים משוכלים. ספונר, שהיה איש מוערך בסביבתו, עורר גיחוך כשהשתמש לעיתים בשיבושי לשון. אך ביטויים רבים שנקשרו לשמו אינם שיבושים שהוא המציא, וודאי שייחוס התפשטות התופעה לספונר שגוי. הסטודנטים של אוניברסיטת אוקספורד השתעשעו בהמצאת שיבושים שונים בעקבות ספונר, וכך פשטה התופעה גם מחוץ לכותלי האוניברסיטה. כשסטודנטים ביקשו שירצה על נושא מסוים היה נוהג לעיתים להגיב "אתם לא רוצים הרצאה אלא לשמוע שוב שיבושי לשון שלי". מכל מקום, הפרסום שלפיו ספונר הוא האחראי על התפשטות התופעה אינו נכון, וספונר עצמו התנער מכך.
וויליאם ארצ'יבלד ספונר
אוניברסיטת תור ורגטה של רומא
אוניברסיטת תור ורגטה של רומא (איטלקית: Università degli Studi di Roma Tor Vergata) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת ברומא, איטליה והוקמה ב-1982. בית חולים של האוניברסיטה נחשב בין הטובים בעיר ומהווה מרכז מחקר חשוב באיטליה.
קאודה אקווינה
עיתון ילדים
מריטוקרטיה
מֶריטוקרטיה (באנגלית: Meritocracy) או שִׁלְטוֹן בַּעֲלֵי כִּשּׁוּרִים היא תפיסה פילוסופית־פוליטית־חברתית בה בעלי הכוח נבחרים או ממונים לתפקידם על בסיס יכולתם. העיקרון המריטוקרטי קובע שכל מי שיכול ורוצה - מצליח.
התפיסה שוללת את הטענה כי בעלי הכוח נבחרים לפי עושרם, מעמדם החברתי, או בבחירה של ציבור האזרחים. בתחום השלטוני פוליטי, משמש המונח לציון מערכות שלטון בהן בחירתם של בעלי תפקידים מושפעת בעיקר מכישוריהם למלא את תפקידם. המונח נטבע ב־1958 על ידי מייקל יאנג בספרו "עליית המריטוקרטיה". יאנג טבע את המונח לגנאי, אך עם השנים זכה גם לפירוש בהקשר חיובי.
יתרונות.
המונח משמש בהקשרים חיוביים בפיהם של אלו הגורסים כי כוח, מעמד ומשרות צריכים להימצא בידי אלו שנמצאו ראויים להחזיק בהם בהתאם להשכלתם וכישוריהם. דבר נוסף אשר מהווה פן חיובי לדעת רבים הוא שתפיסה זו, מבטאת את ערך הצדק ומהווה ביטוי לשאיפת בני האדם והחברה לצדק, ובכך לחברה אידיאלית יותר (לדוגמה, אדם שלמד מקצוע ספציפי יעסוק בו, ולא אדם אחר שלא למד ואיננו בקיא בטיבי המקצוע). לעיתים, גורסים התומכים בשלטון מריטוקרטי כי רצוי וראוי לכונן שלטון של מומחים.
ביקורת.
המונח משמש בהקשרים שליליים בפיהם של אלו התומכים בכך שעמדות של כוח, משרות ומעמד יוענקו לבני אדם על פי עקרונות זכאות אחרים כמו השתייכות לקבוצה מסוימת באוכלוסייה (העדפה מתקנת). ביקורת אחרת על שלטון מריטוקרטי מצביעה על היכולת המוגבלת להגדיר "ראוי" או "מתאים" לתפקידים מסוימים, מצב העשוי לגרום למינויים של אנשים לתפקיד בהתאם לרשימת דרישות סף ביורוקרטיות וטכניות (לדוגמה, החזקה בתעודה או רישוי מסוים). ביקורת מסוג שלישי מצביעה על־כך שהאוחזים ברסן המינוי המריטוקרטי אינם ממונים כשלעצמם באופן מריטוקרטי אלא מחזיקים בכוח מתוקף היותם מכונני המריטוקרטיה.
בחינוך.
מטרתה של מדיניות חינוכית מריטוקרטית היא לקדם מצוינות, על ידי הקצאת משאבים רבים יותר לתלמידים בעלי יכולת אינטלקטואלית גבוהה ומוטיבציה רבה ללמידה והתפתחות.
ברוח זו, מורים נוטים לעודד ולתגמל תלמידים שלהערכתם משקיעים מאמצים בלמידה.
קיימות שתי גישות להערכת מצוינות:
האופי השוויוני של מדיניות חינוכית זו בא לידי ביטוי בכך שהיא מתעלמת מהבדלים כמו מין, דת, גזע, לאום ומעמד כלכלי.
אחת המתקפות החריפות ביותר על המריטוקרטיה החינוכית כסוג של "אחיזת עיניים" המובילה לשיעתוק מעמדי, הציע הפילוסוף הישראלי חן למפרט בספרו "Meritocratic Education and Social Worthlessness" אשר פורסם באנגליה ובארצות הברית בסוף 2012. על פי למפרט, רעיון המריטוקרטיה כאשר הוא מיושם במדיניות חינוכית, אינו אלא דארויניזם חברתי בתחפושת של שוויון הזדמנויות.
כתב עת לילדים
כנסיית עמנואל
כנסיית עמנואל היא כנסייה לותרנית השוכנת ברח' בר הופמן מספר 15 במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו, שנבנתה בשנת 1904. בכנסייה מתקיימים טקסים בעברית ובאנגלית במהלך סוף השבוע, ופעילויות נוספות כמו קונצרטים בעוגב לציבור ושיעורי תנ"ך בימים אחרים.
היסטוריה.