בקהילה פועלת מערכת להפצת שיעורי תורה של רבני הקהילה בשם "דבר אמת", המערכת מפיצה גיליון שבועי בדואר האלקטרוני שמציג את שיעוריו ומאמריו של הרב אלתר לצד שיעורים ודרשות של רבנים מהקהילה, עדכונים שוטפים מחיי הקהילה ופינת ארכיון של מורשת בית גור. המערכת מוציאה גם מגזין חצי-שנתי נרחב העוסק במורשת בית גור עם פינת סקירה קלה על התפתחות הקהילה. פעם בשנה לרגל שמחת תורה מופק כתב עת תורני בשם "שמחת תורה".
מנהיגות הקהילה.
רבנים נוספים- הרב משה בצלאל בורז'יקובסקי בעברו מרבני חסידות גור דיין בבית הדין הישר והטוב, הרב יוזפא רוזנברג מו"ץ בירושלים, הרב אפרים קוביץ מראשי ישיבת מאור עיניים, הרב אברהם מרדכי אלתר בנו של הרב יהודה אריה בנו של הפני מנחם ואחיינו של מנהיג הקהילה.
מרטינס דפקוס
מרטינס דפקוס (בליטאית: Martynas Dapkus; נולד ב-16 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ליטאי, המשחק בעמדת המגן הימני בקובנה ז'לגיריס.
קריירה.
דפקוס התחיל את הקריירה שלו באקדמיית הכדורגל של ליטא. בשנת , הצטרף לאיסצ'יאי קובנה, ממנה עבר לאטלטס קובנה. בקיץ , דפקוס הצטרף לקבוצת הנוער מכבי חיפה, בהמלצתו של ריימונדס ז'וטאוטאס, שחקן העבר של המועדון. בקיץ , דפקוס הושאל להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית, בה שיחק שנתיים.
בעונת , חזר לליטא וחתם בשטרומבס. לקראת עונת חתם בטרקאי, אך בתחילת העונה נפצע וגמר את העונה.
לקראת עונת , דפקוס חתם ביונאבה, במדיה שיחק שנתיים.
לקראת עונת , דפקוס חתם בקובנה ז'לגיריס.
בצעירותו, דפקוס שיחק בנבחרת הצעירה של ליטא. ב-26 במרץ 2013, דפקוס ערך את הופעת הבכורה שלו בהנבחרת הבוגרת בהפסד 4-1 ל.
הבשורות של ואני
הבשורות של וַאֲנִי גאורגית: ვანის სახარება, וַאֲנִיס סַאֲחָרֶבָּה) או ארבעת הבשורות של ואני או הארבעה של ואני (גאורגית: ვანის ოთხთავი, וַאֲנִיס אוֹתְחְתָאוִוי) הוא כתב-יד מאוייר של ארבע הבשורות כתוב בשפה הגאורגית, בכתב הנוסחורי ומתוארך לסוף המאה ה -12 - תחילת המאה ה -13. האותיות הפותחות את הפסקאות מובלטות וכתובות בכתב אֲסוֹמְתַוְרּוּלִי . כתב-היד נכתב במנזר רומאנה , מנזר גאורגי שליד קונסטנטינופול. מאוחר יותר הובא לגאורגיה ונשמר בתחילה במנזר שׁוֹרָתָהּ (מסחתי), לאחר מכן בוואני (אימרתי) ומכאן שמו. משם הועבר למנזר גלאתי בכותאיסי. הוא הועבר על ידי וחטנג ברידזה לקתדרלת סיוני בטביליסי וכיום הוא נמצא במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה (סימון: A-1335).
כריכת העץ מכוסה בבד מעוצב. על פי ההיסטוריון הרוסי, ניקודים קונדאקוב (1844-1925) ואֶכְּווְתִּימֶה תָּאקָאִישְׁווִילִי , בתחילה היה מוטבע על כתב-היד צלב בולט עם דמותו של ישו על הכריכה הקידמית וסצנה של חרדת הגיהנום בצד האחורי ותמונת דמויותיהם של ארבעת המבשרים ברצועה שבה כרוכים הדפים, שבוצעו על פי פקודת משפחת צִ'יגָ'אוָואדְזֶה במאה ה-17. כריכה זו לא שרדה.
כתב-היד.
הטקסט של כתב-היד נכתב במקור על ידי התאולוג הגאורגי הנזיר "גאורגי ההגיורי" (גאורגי תְּמַאצְמִינדֵלִי) . בהתבסס על הטקסט של ההגיורי העתיק הנזיר הגאורגי, "יואנה הבלתי ראוי" את כתב-היד. במכתב בכתב מחדרולי האופייני לתקופה מאוחרת יותר, כתב יואנה כי הבשורה הועתקה על ידו בקושטא על פי צו של המלכה תמר, המכונה על ידי הסופר הקדושה. אף על פי שמחדרולי נחשב בדרך כלל לכתב האופייני לתקופה מאוחרת יותר, הדעה הרווחת היא שהבשורה הועתקה על ידי יואנה והייתה ספרה של המלכה תמר עצמה. חוקר המטבעות (נוּמִיסְמָט) הגאורגי, דוד קָפָּנַאדְזֶּה (1889-1971), במהדורה הרוסית של ספרו "Грузинская нумизматика" ("נומיסמטיקה גאורגית"; 1955) פרסם את החלרתווה של תמר המלכה בבשורות של ואני.
כתב-היד כולל 274 פוליו על קלף בגודל 29X21 ס"מ. שתי עמודות, 21 שורות בעמודה. הוא מעוטר במיניאוטורת וקישוטי נוי למכביר תוך שימוש בעלי זהב ודיו בצבעי זהב וספיה. המיניאטורות בסגנון הביזנטי אויירו על ידי האומן מיכאל קוֹרֲסֵלִי (მიქაელ კორესელი) שהותיר את חתימתו ביוונית על 272 מעמודי הקלף. כתב-היד משופע בלוחות קאנוניים , באנרים מעוטרים בראשי העמודים. מיניאטורות של ארבעת המבשרים. כל אחד מהם בדף נפרד. המניאטורות מציגות את המבשרים יושבים לשולחן ועוסקים בכתיבה, הבישופים אוסביוס מקיסריה וקרפיאנוס מחזיקים מגילות בידיהם, זוג מינאטורות של המבשרים בתוך מסגרת מעוטרת, שבחלקה העליון מתוארות סצינות משנים עשרה החגים של הכנסייה המזרחית : מעל תמונתו של מתי סצנה של הולדת המשיח, מעל מרקוס סצנה של הטבילה, מעל לוקאס סצנה מהבשורה למרים ומעל יוחנן סצנה מחרדת הגיהנום. בשער נמצא איור של ישו במרכז מברך את המבשרים שנמצאיו לצדיו. כל עמוד מתחיל באות זואומורפית (בצורת חיה). בראש כל עמודה ובתחתיתה תמונות סמליות של 12 חודשי השנה מונחות על בסיסי לוחות קאנוניים . המיניאטורות צוירו בטכניקות ציור שדומות לטכניקות היווניות של אותה תקופה ומתאימות לתקופה הביזנטית.
קהילת פני-מנחם
גור-תורה
שניר ברמן
סטודנטיפיקציה
סטודנטיפיקציה (אנגלית: Studentification) היא תופעה בה מתרחשים שינויים חברתיים, כלכליים וסביבתיים באזור מגורים מסוים כתוצאה מנוכחות בולטת של סטודנטים, לרוב בסביבת מוסד אקדמי. בתהליך זה, הסטודנטים הופכים למאפיין חברתי בולט באזור ומובילים לשינויו . התופעה הוגדרה לראשונה בתחילת שנות האלפיים בבריטניה בעקבות קונפליקטים שנוצרו בין האוכלוסייה המקומית לאוכלוסיית הסטודנטים בערים בהן שוכנים מוסדות אקדמיים.
ההיסטוריה של המונח.
המונח סטודנטיפיקציה נטבע לראשונה בשנת 2002 בבריטניה על ידי הגאוגרף דארן פ. סמית' (Darren P. Smith) ומאז המחקר סביב התופעה צובר תאוצה בעולם ובישראל בפרט. הרשויות המקומיות משקיעות משאבים רבים בקידום מוסדות להשכלה גבוהה ובמשיכת סטודנטים אליהם, מתוך תפיסה כי נוכחות הסטודנטים משפיעה באופן חיובי על העיר . בעוד שתפקידם של מוסדות אקדמיים נחקר בנושאי קידום צמיחה כלכלית אזורית, ההשפעות המרחביות של מוסדות אקדמיים על עריהם לא נחקרו עד לאחרונה. מאז הצגתו של סמית' את מושג הסטודנטיפיקציה ובעיקר בעזור בעשור השני של המאה ה-21 נבדקו מחקרי מקרה שונים בבריטניה ובארצות הברית, ובמידה פחותה יותר ברחבי העולם, המתמקדים ביחסים המורכבים בין סטודנטים לסביבה העירונית.
תהליך הסטודנטיפיקציה.
התהליך מתרחש בסביבת המוסד האקדמי וגורם להידרדרותו. במרחק הליכה סביב הקמפוס נוצר מרחב סטודנטיאלי, שאפשר לכנותו "קולוניה אוניברסיטאית", המאכלסת דיירים ארעיים – הסטודנטים. הקולוניה מצטופפת בעקבות העיקרון של "מרחק ההליכה מהקמפוס" וכך גדל ריכוז הסטודנטים, אשר נחשפים פחות לחלקים אחרים של העיר. בעקבות זאת נוצר נתק בין תושבי העיר לסטודנטים, תוך שהעיר לעיתים מקבלת תדמית שלילית מצד הסטודנטים שעלולים לראות בה כחלשה או מוזנחת. הסטודנטים לרוב אינם בוחרים להשתקע בעיר ולהמשיך לגור בה וכך נוצר מעין מעגל שניתן לקרוא לו "מעגל הארעיות הקבועה" בו סטודנטים רבים רוצים להגיע לעיר, אך היא נתפסת כמעין תחנה בחייהם, ורק אחוזים מעטים מהם רוצים ובוחרים להישאר בה בסיום לימודיהם. מכאן המרחב הופך ליותר ויותר סטודנטיאלי ופחות בעל תמהיל עירוני-אנושי מעורב. הארעיות הקבועה גורמת להעמקת הקרע בין התושבים המקומיים סטודנטים, וכן גם להעמקת האנטגוניזם בין העיר לקמפוס. הגאוגרף פיל האברד מציין כי רק לאחרונה החלו גאוגרפים לבחון את הדרכים בהן היחסים בין עיר לקמפוס קשורים ל"גאוגרפיות חברתיות, כלכליות ותרבותיות של טרנספורמציה עירונית", ורומז כי הסטודנטים הם סוכני שינוי מרחבי וחברתי כלומר, אף על פי שתלמידים בודדים הם תושבים זמניים, נוכחותם כקבוצה בעיר היא למעשה ארוכת טווח.
דמיון ושוני בין סטודנטיפיקציה לתהליך הג'נטריפיקציה.
סטודנטיפיקציה הוא תהליך חברתי הנגזר מהמונח ג'נטריפיקציה, תהליך המתאר מעבר של אוכלוסייה ממעמד בינוני- גבוה לשכונות חלשות ומוביל לדחיקתה של האוכלוסייה הוותיקה. כמו כן, התהליך נקשר עם מונחים כגון ניידות חברתית ו"התבססות הארעיות הקבועה". סטודנטיפיקציה מציגה תהליך דומה לתהליך הג'נטריפיקציה, בו האוכלוסייה הנכנסת לשכונות דוחקת את האוכלוסייה הקיימת ומשנה את פני ומהות השכונה, אלא שהאוכלוסייה הנכנסת בתהליך הסטודנטיפיקציה היא במובהק אוכלוסיית סטודנטים, המוגדרת מראש כאוכלוסייה בעלת מאפיינים מובחנים כגון גיל צעיר והכנסה נמוכה. כפי שהגדירה זאת רות גלאס שתיארה את הג'נטריפיקציה, באופן מסורתי, הסטודנטים נחשבו לסוכני תהליך הג'נטריפיקציה. הנעת התהליך יוחסה לסטודנטים שהתיישבו באזורים עירוניים חלשים ונוכחותם הובילה לשיקום העיר בתחומים שונים כמו דיור, מסחר, פנאי, תרבות ועוד. לכן, נקודת דמיון בין תהליך הסטודנטיפיקציה לתהליך הג'נטריפיקציה הוא כניסת אוכלוסיית סטודנטים לעיר חלשה ושיפורה בממדים שונים. אולם, לצד הדמיון קיימים הבדלים רבים בין התהליכים וביניהם: מגורים זמניים של הסטודנטים שלרוב לאחר סיום לימודיהם יעזבו את האזור; כניסתם של הסטודנטים לכל חלקי העיר כולל שכונות החזקות ולאו דווקא לשכונותיה החלשות, כפי שקורה בתהליך הג'נטריפיקציה; והשפעות שליליות נוספות שמצביעות על התדרדרות מערך הדיור ודלדול שירותי הציבור לתושבים בתהליך הסטודנטיפיקציה, בשונה מתהליך הג'נטריפיקציה בו שירותי הציבור עוברים תהליך של שיפור.
שלבי תהליך הסטודנטיפקיציה.