פלורי יאגודה (באנגלית: Flory Jagoda; 21 בדצמבר 1923, סרייבו, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – 29 בינואר 2021, אלכסנדריה, וירג'יניה, ארצות הברית) הייתה זמרת-יוצרת, מלחינה, וגיטריסטית יהודייה, בת קהילת סרייבו אשר פעלה בעיקר בארצות הברית. יאגודה הייתה מהזמרות והמלחינות הבולטות בלאדינו, ולאורך הקריירה ארוכת השנים שלה, שימרה וחידשה ניגונים ורומנסות בלאדינו.
קורות חייה.
נולדה ב-1923 בסרייבו בשם פְלוֹרָה פָּאפּוֹ. בילדותה, התגרשו הוריה והיא עברה עם אימה רוזה לבית אָלְטָרָץ לעיירה ולאסניצה ושם התחנכה במשפחה ספרדית מסורתית והכירה את השירה העממית בלאדינו, בעיקר מסבתה שהייתה זמרת פולקלור. בהמשך, נישאה אימה למיכאל קָבִּילְיוֹ והמשפחה עברה לזאגרב.
ב-1941 עם הפלישה הנאצית ליוגוסלביה, נמלטה פלורי בזהות בדויה לספליט וב-1943 עברה לבארי באיטליה. בבארי פגשה פלורי את הארי יאגודה אשר היה חייל בצבא ארצות הברית. פלורי נישאה להארי יאגודה והייתה לכלת מלחמה. ב-1946 עבר הזוג לינגסטאון בארצות הברית ונולדו להם 4 ילדים. בהמשך, עברה המשפחה לווירג'יניה.
יהדות בוסניה והרצגובינה ובמרכזה יהדות סרייבו חרבו בשואת יהודי יוגוסלביה, ועם הניספים נמנו 42 מבני משפחתה של פלורי. לאחר שבגרו ילדיה, במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, פתחה פלורי בקריירה מוזיקלית אותה הקדישה לשימור והנצחת מסורת השירה העממית בלאדינו. אריך הנגן הראשון שלה נקרא: Kantikas Di Mi Nona (מלאדינו: השירים של סבתי) ובו שרה שירים שלמדה מסבתה בילדותה. בהמשך הוציאה ארבעה אלבומים נוספים והופיעה במספר רב של קונצרטים. שני סרטים דוקומנטריים תיעדו את חייה והקריירה המוזיקלית שלה. ב-1993 יצא לאור ספרה: "ספר השירים של פלורי יאגודה - זכרונות מסרייבו".
הלכה לעולמה בינואר 2021 באלכסנדריה שבווירג'יניה והיא בת 97 שנים.
אבודים ביונקרס (סרט)
אבודים ביונקרס (באנגלית: Lost in Yonkers) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1993, בבימויה של מרתה קולידג', עם ריצ'רד דרייפוס, מרסדס רוהל ואיירין וורת' בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על המחזה שלו "אבודים ביונקרס" שהועלה בברודוויי בהצלחה וזיכה אותו בפרס פוליצר. המחזה זכה בפרס טוני ומרסדם רוהל ואיירין וורת' זכו בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
תקציר העלילה.
בקיץ 1942 מביא אדי קורניץ (אדי לאופר) את שני בניו, ארתור "ארטי" בן 13 (מייק דאמוס) וג'אקוב "ג'יי" בן 15 (בראד סטול) לגור אצל אימו בעיר יונקרס ליד ניו יורק. אשתו של אדי נפטרה לאחר מחלה קשה והוא נכנס לחובות וקבל משרה כסוכן נוסע ולכן היה עליו להביא את ילדיו לאימו.
הסבתא (איירין וורת') היא אישה אלמנה נכה צולעת ונזקקת למקל הליכה. לפרנסתה היא בעלת חנות ממתקים ובית קפה. הסבתא היא אישיות דומיננטית. אתה גרה בתה בלה (מרסדס רוהל), בת 36 שמתנהגת כילדה ומתחברת מיד עם שני הילדים שרמת המשכל שלהם היא כשלה.
בלה אוהבת סרטים רומנטיים, ארבע פעמים היא הלכה לראות את "ועתה, הנוסע" עם בטי דייוויס. היא מתאהבת בסדרן של בית הקולנוע, ג'וני. ג'וני (דייוויד סטראתיירן) סובל מפיגור שכלי קל, הוא גר עם הוריו ואינו יודע לקרא ולכתוב. למרות זאת בלה אוהבת אותו, רוצה להתחתן אתו ולהקים משפחה. הוא דוחה אותה כל הזמן בטענה של "לא היום".
בן נוסף הוא לואי (ריצ'רד דרייפוס), עבריין שמתעסק בגניבות ובשוד ונרדף על ידי העבריין "הארי הוליווד" (רוברט מירנדה) שרוצה לחסלו. הוא מתחבא בבית הסבתא ומתחבר לשני הנערים שעוזרים לו להסתתר ונהנים מסיפוריו.
בת נוספת היא גרטרוד "גרט" (סוזן מרסון) שגרה בבית משלה.
לבלה יש תוכנית להתחתן עם ג'וני ולפתוח אתו מסעדה בהשקעה של 5,000 דולר. היא אוזרת אומץ ומכנסת את כל המשפחה כדי להודיע להם זאת. היא נתקלת בהתנגדות עזה מצד האם ומצד לואי שמביע התנגדותו שתינשא למפגר. בלה פורצת בבכי ואומרת שכל רצונה להקים משפחה וללדת ילדים. לבסוף לואי מרחם עליה ונותן לה את הכסף מכספי השוד שלו. האמא נשארת אדישה. כאשר האמא חושבת שאת הכסף היא גנבה ממנה, בורחת בלה מהבית לג'וני אבל הוא מודיע לה כי אינו יכול/מסוגל להתחתן.
לאחר מספר ימים אצל אחותה גרט, חוזרת בלה כנועה לאימה. הילדים מסייעים ללואי להימלט מרודפיו והאב אדי מגיע ומחזיר אותם לניו יורק. לבסוף בלה עוזבת את הבית לפלורידה לבנות את עתידה רחוק מאימה השתלטנית.
קלמן קלוצ'אי
קלמן קלוצ'אי (בהונגרית: Kalocsay Kálmán; 8 באוקטובר 1891 - 27 בפברואר 1976, בודפשט) היה מהמשוררים הבולטים בשפת האספרנטו, וכן מתרגם ועורך בשפה, שחי בהונגריה. כתיבתו השפיעה רבות על תרבות האספרנטו והעשירה גם את השפה. בהכשרתו היה רופא מומחה במחלות זיהומיות.
ביוגרפיה.
נולד בעיירה אבאויסאנטו בהונגריה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, כבנם של השופט קלמן קלוצ'אי ושל יולאן לבית פאנדה. התייתם מאמו לפני שמלאו לו שנתיים, כשהיא נפטרה בגיל 26. בשנת 1895 אביו התחתן בשנית. קלוצ'אי למד בבית ספר תיכון במישקולץ ולאחר מכן באוניברסיטת בודפשט. גויס למלחמת העולם הראשונה אך המשיך ללמוד רפואה ושפות גם בעיצומם של הקרבות. ב-1916 סיים לימודי רפואה בבודפשט ולאחר מכן שירת שלוש שנים כרופא צבאי בהמשך המלחמה. ב-1920 החל לעבוד בבית חולים גדול בבודפשט תחילה כמנתח והחל מ-1929 כרופא הראשי לתחום המחלות המדבקות. בהמשך אף עסק בהוראת מקצוע הרפואה באוניברסיטה. בשנת 1929 גם התחתן.
מלבד הונגרית, דיבר קלוצ'אי מספר שפות מערב אירופיות וכן רוסית. הוא החל את כתיבתו בשפה ההונגרית, ובהמשך החל משנת 1913 למד אספרנטו והחל לכתוב בשפה זו. הוא תרגם לשפה שירים רבים מהונגרית, וכן מ-21 שפות אירופיות נוספות בהן גרמנית, אנגלית, איטלקית וצרפתית. לצד הכתיבה, היה קלוצ'אי גם מוזיקאי, ניגן בפסנתר ואף הלחין חלק משיריו וכן היה בעל נטיות תיאטרליות. בנוסף לאספרנטו למד קלוצ'אי גם את השפה המתחרה אידו - ואף העיד כי הגיע בה לרמה דומה לזו של האספרנטו שלו, אולם מבין שתי התנועות המתחרות בחר לבסוף בתנועת האספרנטו בה כתב את שירתו והיה פעיל.
ב-1921 פורסם קובץ שיריו הראשון 'Mondo kaj Koro' (עולם ולב). עשור לאחר מכן פרסם קובץ נוסף בשם 'Streĉita kordo' (מיתר מתוח), שאספרנטיסטים רבים רואים כאחד האוספים הטובים ביותר של שירה אספרנטית. קובץ נוסף שפרסם הוא Rimportretoj (פורטרטים בריים) שירים שתארו אנשים שפעלו בתנועת האספרנטו של אותה התקופה.
רבים סבורים כי הוא גם מחברו של ספר השירים האירוטיים Sekretaj Sonetoj (סונטות סודיות) שפורסם בשנת 1932 תחת הפסדונים פטר פנטר.
קלוצ'אי השפיע מאוד על ספרות האספרנטו ושירתה כשהקים מגזין והוצאה לאור בשם Literaturo Mondo (עולם הספרות) שקבוצת הכותבים שהתכנסו סביבם בשנות ה-20 וה-30 כונו 'אסכולת בודפשט'.
קלוצ'אי כתב גם את החיבור המקיף, המשמש אספרנטיסטים עד היום בנוגע לתיאוריה הלינגוויסטית של השפה, תחת הכותרת 'Plena Gramatiko de Esperanto' (הדקדוק השלם באספרנטו). לצד זאת פרסם את הספר Lingvo – Stilo – Formo (שפה, סגנון, צורה) על סגנון הכתיבה באספרנטו. ספר נוסף שכתב יחד עם גסטון ורינהיין על השירה האספרנטית הוא Parnasa Gvidlibro (מדריך פרנסוס).
קלוצ'אי השתתף גם בעריכת שני כרכי 'אנציקלופדיית האספרנטו', בה כתב עליו ורינהיין: "איש לא היה כל כך מודע לערך הפנימי של אוצר המילים באספרנטו, לאפשרויות הפלסטיות של המרקם הקולי, לרהיטות השורשים. מתקבל הרושם שעבור קלוצ'אי המילים חיות באופן אינטנסיבי ביותר מאשר עבור כל אדם אחר. שהן רוטטות ארוכות באוזנו בצליל טהור יותר. שהוא מלטף אותן כמו אבנים יקרות, המחליפות צבעיהן למול האור, ומפקיד אותן בפסוקיהן, בדיוק במקום בו הם מכשפות את המבט. לאוהב מילים שכזה כל אוצר נראה דל... יום אחד נהיה חייבים לו את אותו החוב שהאיטלקים חייבים לדנטה והצרפתים לרונסאר"
שמו מתועתק לעיתים לאספרנטו כ-Kolomano. לצד זאת השתמש גם בשמות העטף C.E.R, בומי, קופר, -y, אלכס קיי, ק. סטלוב ומאליצה פיק.
העורכת הספרותית שלו אדה צ'יסאר כתבה עליו רבות, ותרמה לאחר מותה את עזבונו למוזיאון האספרנטו של הספרייה הלאומית האוסטרית.
הכיבוש הישראלי של יהודה ושומרון
יחסי אוסטרליה–וייטנאם
יחסי אוסטרליה–וייטנאם הם היחסים בין אוסטרליה לבין וייטנאם.
היסטוריה.
היחסים בין המדינות החלו ב כאשר הבריטית הקדישה תשומת לב למושבות באסיה, אולם הקולוניזציה הצרפתית שלאחר מכן של וייטנאם ניתקה כל קשר רשמי בין וייטנאם לאוסטרליה. עד סוף מלחמת העולם השנייה היחסים בין אוסטרליה לווייטנאם כמעט ולא התקיימו.
מלחמת וייטנאם ותוצאותיה.
החשש לאחר מכן מפני התפשטות קומוניסטית משך את אוסטרליה לקראת מלחמת וייטנאם, בה השתתפה אוסטרליה כחלק מהתערבות אנטי-קומוניסטית בווייטנאם כדי לסייע לדרום וייטנאם נגד צפון וייטנאם. אוסטרליה שלחה 50,000 חיילים נגד הקומוניסטים, אשר 520 מתוכם נהרגו. למלחמה הייתה השפעה עמוקה על החברה האוסטרלית.
לאחר סיום מלחמת וייטנאם קלטה אוסטרליה הרבה פליטים וייטנאמים שנמלטו בעקבות נפילתה הכלכלית של המדינה ובידודה הפוליטי. הפליטים הווייטנאמים היו הקבוצה הגדולה הראשונה של מהגרים שאינם אירופאים לאוסטרליה בעקבות הסרת מדיניות אוסטרליה הלבנה.
יחסים מודרניים.