עוד הרבה לפני כן סומן שר האוצר וסגן מנהיג המפלגה הליברלית, ויליאם מקמהון, כיורשו של הולט. יחד עם זאת, מקיואן גרם למשבר מנהיגותי בקואליציה כאשר הוא הכריז שהוא ומפלגתו לא יהיו מוכנים לשבת בממשלה בראשותו של מקמהון. מקיואן סלד מאישיותו של מקמהון וככל הנראה הדבר נבע מהשמועות על נטייתו ההומוסקסואלית, שנפוצו בכל רחבי אוסטרליה. אך יותר מכך, מקיואן התנגד למקמהון על רקע חילוקי דעות פוליטיים, בשל העובדה שמקמהון היה בעל ברית של תומכי הסחר החופשי במפלגות השמרניות והעדיף רפורמות מחירים גורפות, גישה שמקיואן, חברי מפלגתו ותומכיהם התנגדו לה בתוקף.
גורם משמעותו נוסף בסלידתו של מקיואן כלפי מקמהון, הייתה העובדה שעליה נרמז לאחר משבר המנהיגות על ידי העיתונאי אלן רייד. על פי רייד, מקיואן היה מודע לכך שמקמהון נהג באופן שיטתי להדליף מידע לעיתונאים וללוביסטים. מידע זה אומת לאחר שנים רבות בעקבות חשיפתם של מסמכי ממשלה מאותה תקופה.
התנגדותו של מקיואן אילצה את מקמהון למשוך את מועמדותו לתפקיד מנהיג המפלגה ופתחה את הדרך למערכה מוצלחת לקידומו של שר החינוך והמדע, הסנאטור ג'ון גורטון, כמועמד לתפקיד ראש הממשלה בתמיכתם של קבוצת חברים בהנהגתו של שר ההגנה, מלקולם פרייזר. ב-10 בינואר 1968 החליף גורטון את מקיואן כראש הממשלה. הייתה זו הפעם השנייה שבה מפלגת הכפר הטילה וטו על זהותו של מנהיג המפלגה הבכירה בקואליציה. ב-1923 דרש ארל פייג' שהמפלגה הלאומית, קודמתה של המפלגה הליברלית, תדיח את בילי יוז מתפקידו כמנהיג כתנאי לכניסתה של מפלגת הכפר למשא ומתן קואליציני. גורטון יצר באופן רשמי עבור מקיואן את התפקיד של סגן ראש ממשלת אוסטרליה ובכך אישר את מעמדו כאיש מספר שתיים בממשלה.
ב-1971 פרש מקיואן מהחיים הפוליטיים. יורשו, דאג אנתוני, טען שהתנגדותה של מפלגת הכפר למקמהון כבר לא בתוקף, ובסופו של דבר התאפשר לליברלים להחליף את גורטון במקמהון תוך חודשיים. עם פרישתו, סיכם מקיואן 36 שנים וחמישה חודשים של שירות ציבורי, כולל 34 שנים שבהן היה שר בממשלה או איש הספסלים הקדמיים של האופוזיציה. הוא היה חבר הפרלמנט האחרון שכיהן בתקופת השפל הגדול ואחרון חברי הפרלמנט שכיהן כשר בממשלתו של ג'וזף ליונס.
סר ג'ון מקיואן מת במלבורן ב-1980, בגיל 80. באותה עת כבר זנחה ממשלתו של מלקולם פרייזר את גישתו הכלכלית של מקיואן.
אותות כבוד.
מקיואן הוכנס כחבר במסדר עמיתי הכבוד ב-1969. ב-1973, לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים, הוא קיבל תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. ב-1971 העניקה לו ממשלת יפן חברות במסדר השמש העולה.
חיים אישיים.
ב-21 בספטמבר 1921 נשא מקיואן לאישה את אן מילס מק'לאוד, שהייתה מכונה בשם אנני. לזוג לא נולדו ילדים. ב-1966 הוענק לאנני מקיואן תואר דיים מפקדת של מסדר האימפריה הבריטית. בפברואר 1967 היא מתה לאחר מחלה ממושכת.
כאשר מונה מקיואן לתפקיד ראש הממשלה, הוא היה אלמן, הראשון מבין ראשי ממשלת אוסטרליה שלא היה נשוי במהלך תקופת כהונתו. ראש הממשלה הבאה שלא הייתה נשואה היא ג'וליה גילארד שחיה חיי שותפות עם בן זוגה אך היא לא נשואה לו.
יואי 1968 נישא מקיואן בשנית למרי איליין בריין, מזכירתו האישית. בעת נישואיהם הוא היה בן 68 והיא בת 46. לאחר פרישתו הוא התרחק מהחיים הפוליטיים, שימש לעיתים כיועץ ונסע לבקר ביפן ובדרום אפריקה.
תמר גוג'נסקי
וסטפורט (קנזס סיטי)
וסטפורט (באנגלית: Westport) היא שכונה היסטורית בקנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית. בעשורים הראשונים להיווסדה הייתה יישוב עצמאי, אך ב-1897 סופחה לקנזס סיטי.
היסטוריה.
וסטפורט יושבה לראשונה בתחילת שנות ה-20 על ידי דניאל יואכם (Daniel Yoacham) ומשפחתו שהגיעו מטנסי. הם הקימו את המבנה ששימש כפונדק וכמסבאה הראשונים במקום ומשכו אליהם עוברי אורח רבים, בהם ציידים, אינדיאנים, סוחרים, חיילים ושלא ביודעין גם שודדים שארבו לסוחרים שעברו דרך שביל סנטה פה.
בשנת 1831 התיישב במקום הכומר והמיסיונר הבפטיסטי אייזק מקוי ומשפחתו. מקוי בנה את ביתו על גבעה בה יושב כיום בית החולים סנט לוקאס (Saint Luke's Hospital). בנו, ג'ון קלווין מקוי המכונה "אבי קנזס סיטי", קרא למקום בשם וסטפורט (מילולית: נמל מערבי) מאחר שזאת הייתה נקודת היישוב האחרונה עבור הרפתקנים שנעו לכיוון קנזס.
בשנת 1834 רכש ג'ון מקוי קרקעות מד"ר ג'ונסטון לייקינס (Johnston Lykins), עליהם תכנן להרחיב את העיירה. במאי של אותה שנה נפתח משרד דואר בווסטפורט ומקוי היה למנהל הדואר הראשון. ג'ון מקוי בנה בית מסחר במקום, שתוך זמן קצר הפך לבית מסחר כללי ששירת סוחרי פרווה, הרפתקנים, אינדיאנים, חוואים מקומיים וחלוצים שנעו מערבה דרך שבילי אורגון, קליפורניה וסנטה פה.
בשנת 1849 פרצה באזור מגפת הכולרה; רבים מתושבי המקום מתו, בהם גם אשתו הראשונה של ג'ון מקוי, ואחרים נטשו את העיירה לבלי שוב.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19 התאוששה וסטפורט והחלה לצמוח. האספקה למקום הגיעה עד אז דרך סירות שעגנו בעיר אינדפנדנס הסמוכה לגדתו הדרומית של נהר המיזורי, ומשם היה צורך במסע בן ארבעה ימים עד לווסטפורט. כשהעיירה גדלה הצליח מקוי לשכנע את מובילי הסירות לעגון בנקודה הקרובה לווסטפורט. מקום העגינה החדש, הנמצא במקום בו יושבת כיום ה-Grand Avenue ("השדירה הגדולה") בקנזס סיטי, איפשר הגעת סחורה ונוסעים קרוב יותר לשבילים המובילים מערבה, ונודע בשם "העיירה של קנזס". וסטפורט וקנזס סיטי החליפו, למעשה, את העיר אינדפנדנס כנקודת הצטיידות וכ"תחנה האחרונה בגבול המערבי" עבור סוחרים וחלוצים. בפברואר 1857 התאגדה וסטפורט כעיירה. השנים 1854–1860 היו לשנות השגשוג הכלכלי הטובות ביותר של וסטפורט, וב-1858 הגיעה העיירה ככל הנראה לשיא הגידול של אוכלוסייתה כשמנתה כ-2,000 נפש.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית התחוללו התנגשויות רבות בין תומכי העבדות לבין מתנגדי העבדות באזור. באוקטובר 1864 התחולל במקום קרב וסטפורט, הידוע בכינויו "גטיסברג של המערב", שהסתיים בניצחונו של האיחוד. בעקבות המלחמה חלה דעיכה בשגשוג הכלכלי שהיה מנת חלקה של העיירה קודם לכן, והיא מעולם לא התאוששה מכך.
בסופו של דבר, נקודת העגינה החדשה שהצליח מקוי להקים במקום אינדפנדנס התפתחה והפכה לקהילה הדומיננטית, ואילו וסטפורט דעכה. בשנת 1897 סופחה וסטפורט לקנזס סיטי, אך בעקבות ערעור על הסיפוח שהוגש לבית המשפט העליון של מיזורי, הסיפוח אושר רשמית רק ב-1899.
כיום וסטפורט משמשת כמרכז בילויים וקניות של קנזס סיטי. במקום פועלת החברה ההיסטורית של וסטפורט ששמה לעצמה למטרה לשמור ולהחיות את ההיסטוריה של וסטפורט; החברה מקיימת סיורים במקום, מדפיסה מסמכים ועבודות הקשורים במקום ומפעילה את בית האריס-קירני (Harris-Kearney House) המשמש כמוזיאון.
אסימי
משפט בלוך-לנדאו
באנליזה מרוכבת, משפטי בלוך-לנדאו הם משפטים בדבר פונקציה הולומורפית formula_1 בעיגול היחידה המקיימת formula_2. המשפט הוא אחד השלבים המרכזיים בהוכחת משפט פיקארד הקטן. הם נקראים על שמם של המתמטיקאים אנדרי בלוך ואדמונד לנדאו.
משפט בלוך.
משפט בלוך - תהי formula_1 פונקציה הולומורפית בעיגול היחידה המקיימת formula_2. אזי קיים קבוע formula_5 כך שהפונקציה הפיכה בכדור הפתוח ברדיוס formula_6. כלומר, קיימת פונקציה הולומורפית formula_7 כך ש-formula_8 היא הזהות על כדור כנ"ל.
הקבוע האופטימלי formula_9 שמקיים את משפט בלוך נקרא קבוע בלוך, וערכו לא ידוע עד היום. בכל זאת, ידוע חסם לא רע - formula_10.
משפט לנדאו.
משפט לנדאו "(לעיתים גם משפט בלוך-לנדאו)" - תהי formula_1 פונקציה הולומורפית בעיגול היחידה המקיימת formula_2. אזי תמונת formula_1 מכילה כדור ברדיוס חיובי formula_14.
הקבוע האופטימלי formula_15 המקיים את משפט לנדאו נקרא קבוע לנדאו; ניתן להוכיח דיי בקלות כי formula_16, וטיעונים מסובכים יותר מראים כי formula_17 בערך. גם הערך של formula_15 לא ידוע.
משפט ואלירון.
המשפט נקרא על שמו של המתמטיקאי הצרפתי ג'ורג ואלירון. משפט זה הביא את בלוך להוכיח את המשפט בנוסח לעיל.
משפט ואלירון - אם formula_1 פונקציה שלמה לא קבועה, אז קיים עיגול formula_20 ופונקציה אנליטית formula_21 כך ש-formula_22.
למעשה, משפט ואלירון מתאים למשפט בלוך, לפי עקרון בלוך.
יישומים.
במשפט פיקארד הקטן יש שימוש במסקנה ממשפט בלוך-לנדאו:
משפט: אם formula_1 פונקציה שלמה לא קבועה, אז תמונתה מכילה עיגול ברדיוס 1.
הוכחה: formula_1 לא קבועה, תהי formula_25 עבורה formula_26. נגדיר formula_27. אז formula_28 מקיימת את תנאי משפט לנדאו, ולכן מכילה כדור ברדיוס formula_29, ולכן מתקיים הדרוש.
שאול אדאדי
רבי שאול אדאדי (תר"י, 1850 - י"ב בתשרי תרע"ט, 18 בספטמבר 1918, טריפולי) היה רב ומשורר, מחכמי טריפולי שבלוב; הוא בנו ותלמידו של רבי אברהם חיים אדאדי.
ביוגרפיה.
רבי שאול אדאדי עשה לילות כימים בהפצת התורה בטריפולי. והיה בין מייסדי התלמוד תורה בעיר. הוא שכלל והגדיל את הישיבה שנוסדה על ידי אבי סבו ר' נתן אדאדי ואביו ר' אברהם חיים אדאדי, ומכספו הפרטי תרם והוסיף ספרים לספרית הישיבה. כיון שבנין הישיבה נעשה צר לתלמידים הרבים שהתדפקו על שעריו, הרחיב את הבניין למען יוכל כל מי שנפשו חשקה בתורה למצוא מקום בישיבה. לתלמידי החכמים הרבים שישבו ולמדו בה סייע בכספו כדי שיוכלו ללמוד תורה באין מפריע.
בשנת תרל"א נתקבל למלא מקום אביו לאב"ד.
בעת שהותו של אביו ר' אברהם חיים אדאדי בצפת היה עמו בקשרי מכתבים, מלאים ברובם בדברי תורה שנתחדשו לר' אברהם בארץ ישראל, ותשובות בהלכה לשאלות ששאל בנו ר' שאול.