לאחר מותה, הוקם "מרכז חנה פניכל" על ידי החברה והמכון הפסיכואנליטי של סן דייגו. תכלית התוכנית היא "ליצור קהילה מטפחת שתומכת בתחושת העצמי המתפתחת של כל ילד ובתשוקה המולדת ללמידה [...] באמצעות סביבה עשירה בגירויים חברתיים, חינוכיים ואומנותיים.
עבודות.
פניכל כתבה עבודות מעמיקות לאורך שנות הארבעים והחמישים עם הדור השני של חוקרים ופסיכואנליטיקאים פרוידיאנים. עבדה עם ריצ'רד לואנברג (Richard Loewenberg) על פרויקט אחר ויש גם להם אוסף נפרד של עבודות.
בשנת 1938, חנה פניכל הציגה את המחקר שערכה בנושא הבעייתיות של קשרי אובייקטים ארכאיים, כחלק מהאגודה הפסיכואנליטית הווינאית.
חנה פניכל פיטקין
חנה פניכל פיטקין (נולדה ב-17 ביולי 1931) היא תאורטיקנית פוליטית אמריקאית-יהודיה. פרופסור אמריטוס למדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בתם של אוטו פניכל וחנה פניכל. פיטקין נולדה בברלין והיגרה לארצות הברית בשנת 1938. היא קיבלה את התואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ברקלי בשנת 1961. בשנת 1982 הוענק לה פרס מצוינות בהוראה מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היא ידועה בעיקר במחקר המכונן שלה, "מושג הייצוג", (The Concept of Representation), שפורסם בשנת 1967.
תחומי העניין המגוונים של פיטקין נעים בין ההיסטוריה של המחשבה הפוליטית האירופית מימי קדם ועד לזמנים המודרניים, דרך פילוסופיית אנליטית וניתוח טקסטואלי, וכלה בסוגיות של פסיכואנליזה ומגדר בתיאוריות פוליטיות וחברתיות.
ספריה של פיטקין הם: "מושג הייצוג" (1967), "ויטגנשטיין וצדק" (1972, 1984, 1992), ו"הון הוא אישה: מגדר ופוליטיקה במחשבתו של ניקולו מקיאוולי"(1984, 1999), בנוסף, היא כתבה מאמרים רבים וערכה כרכים עבי כרס. בשנת 1998 פרסמה את "התקפת הבלוב: מושג 'החברתי' של חנה ארנדט". מבחר רחב של כתביה נאסף ונערך ב"חנה פניכל פיטקין: פוליטיקה, צדק, פעולה" (2016).
בשנת 2003 הוענק לה פרס יוהאן סקוטה, במדעי המדינה, על עבודתה העיונית פורצת הדרך, ובעיקר על "בעיית הייצוג". היא הייתה נשואה לתאורטיקן הפוליטי ג'ון שר. חלק מתלמידיה הם תאורטיקנים פוליטיים ראויים לציון כמו דייוויד לייטן (אוניברסיטת סטנפורד), דן אבנון (האוניברסיטה העברית, ירושלים), ליסה וידן (אוניברסיטת שיקגו) ומרי ג'דיץ (אוניברסיטת נורת'ווסטרן).
נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד
נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד (ברוסית: Международный аэропорт Белгород) הוא נמל תעופה בינלאומי של העיר בלגורוד שברוסיה.
היסטוריה.
נמל התעופה נוסד ב-30 באוגוסט 1954, ומשרת בעיקר טיסות אזוריות, ומאושר גם לטיסות שכר בינלאומיות. בסוף שנת 2014 תנועת הנוסעים בשדה התעופה הסתכמה ב-396,932 איש.
מחוז מריון (פלורידה)
מחוז מריון הוא מחוז בצפון-מרכז של פלורידה, ארצות הברית. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 נמנו במחוז כ-331 אלף נפש. אוקלה היא בירת המחוז.
לאחר חכירת פלורידה על ידי ארצות הברית מספרד, המחוז הוקם בשנת 1844. הוא נקרא על שמו של פרנסיס מריון, גיבור מלחמת העצמאות של ארצות הברית. במהלך השנים שטח המחוז הוקטן תוך הקמת מחוזות חדשות בסביבה.
בשטח המחוז ממוקמות מספר אטקרציות תיירותיות לרבות מקורות מים מינרליים, יער לאומי ופארקי שעשועים.
85% מאוכלוסיית המחוז הם אמריקנים-לבנים וכ-11.5% הם אפרו-אמריקאים.
בשטח המחוז ממוקם בית הסוהר לוול, כלא נשים הגדול בארצות הברית.
ויליאם גרנט סטארס
קישנמן
קישנמן (בהונגרית: Kisnamény) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קישנמן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-397 תושבים בשנת 1990 עד 275 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14. ובכפר יש כנסייה שנבנתה במאה ה-15
יהודי קישנמן.
יהודים חיו בקישנמן בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בסמוך לבית הקברות הכללי בית קברות יהודי ובו מצבות רבות, רובן די מוזנחות. משנת 1885 הייתה הקהילה היהודית כפופה לפהרגיארמט ובשנת 1944 יחד עם רוב יהודי האזור ויהודי הונגריה נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה.
אזימוט (פירושונים)
ג'יימס באומן
ג'יימס באומן (באנגלית: James Bowman: 1793-1842) היה אמן נודד אמריקאי שצייר פורטרטים. הוא נולד במרסר מחוז אלגני, פנסילבניה ליד פיטסבורג. כאמן מתחיל לא יכול היה להתפרנס בסביבה תחרותית והפך לצייר פורטרטים נודד.
נסיעות ולימודים באירופה.
רוב ציירי הדיוקנאות המצטיינים של תקופה זו הוכשרו באירופה ובאומן הרגיש שאם הוא רוצה קריירה באמנות הוא זקוק להכשרה נוספת. ככל הנראה, הגיע ללונדון ללא פרוטה ועם מעט מכרים. עם זאת, בשלב מסוים הוא שכר חדר בקינגהאם, מקום בו שהו כמה אמנים אמריקאים. באומן התבקש לצייר כמה מהמשפחות המכובדות ביותר בממלכה שתמכו בו כספית.
נראה כי באומן נפגש והתיידד עם כמה אמני פורטרט ונוף שעבדו באותה תקופה בלונדון. אלה כללו את צ'ארלס רוברט לסלי, סמואל פ. מורס וצ'סטר הרדינג (1792-1866).
באמצעות יומנו של צ'סטר הרדינג שניהל במהלך ביקורו הראשון באנגליה, שפורסם בשנת 1866 על ידי בתו, מרגרט אליוט הרדינג ווייט, לומדים כמה פרטי חיים של באומן באנגליה ועל ביקורו הראשון בפריז. בחורף 1825 עבר באומן לבירמינגהם כאשר שהה עם משפחתו של מר ואן ורט, גיסו של ווושינגטון אירווינג, ופתח שם גלריה לציורים או סטודיו.
מהערת שוליים למכתב מאת נתנאל קרטר עולה כי הוא פגש את באומן בפעם השנייה בחורף 1827 בפריז וכי באומן היה בדרכו לאיטליה. משני דיווחים עולה כי אמנים חשובים וכתבי עת אמנותיים ביקורתיים דיברו שבחים על באומן. בניהם היה סר לורנס שהמליץ ​​על באומן לבישוף מווסטר כאחד הציירים הבודדים בממלכה שיכולים לעשות דיוקן מעולה. מוזיאון לונדון מוזכר כאחד המקורות האמנותיים הקריטיים שהבחינו בעבודתו המשובחת בשנת 1825, אם כי באותה תקופה דיוקנאותיו נדחו על ידי התערוכות בלונדון.
ככל הנראה בשנת 1827 נסע באומן לפריז שם התוודע למרקיז דה לאפייט, שכן נאמר כי התגורר עם משפחתו של לאפייט במשך תשעה חודשים. בתקופה זו הוא בוודאי צייר דיוקן של לאפייט ובנותיו שהוצגו מאוחר יותר בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
חבר ואורח תכוף של לאפייט היה הסופר האמריקאי ג'יימס פנימור קופר. באומן צייר דיוקן של קופר שהוצג גם בסטודיו שלו בצ'ארלסטון דרום קרוליינה. אולי שנה לאחר מכן באומן נסע לאיטליה ללימודים נוספים באקדמיה לאמנויות יפות ברומא. לאחר שהשלים את לימודיו באיטליה, חזר באומן לצרפת בסוף שנת 1828 לפני שחזר לארצות הברית, אולי דרך ניו אורלינס, שם התכוון לבלות את החורף בציורי דיוקנאות. מאמר ב"טורונטו פטריוט" בשנת 1834 מציין כי באומן הוזמן לצייר את המלך לואי פיליפ הצרפתי אך שב במקום זאת לאמריקה.
חזרה לארצות הברית.
ב־6 באוגוסט 1829 הדפיס עיתון שבועי של קרופורד ידיעה מפנסילבניה ב -1 באוגוסט כי "מר באומן, האמן האמריקני המהולל" ביקר את אביו במרסר עם שובו מאירופה. הוא היה אמור להישאר עשרה עד שתים עשרה ימים במרסר לפני שנסע לוושינגטון כדי לצייר את "נשיא ארצות הברית, ציור שיועבר לגנרל לה פייט". המאמר מהלל את באומן על שחזר עם "מוניטין ותהילה, שצבר על ידי מאמציו והכישרונות הגלומים בו."
בשנת 1831 עזב באומן את דרום קרוליינה ונסע לבוסטון. בתקופה זו הוא תמך בעצמו על ידי ציור של שני דיוקנאות לפחות והעביר שיעורים פרטיים לציור לתלמידים באקדמיית מאונט בנדיקטינים בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס. הדיוקנאות היו של בנדיקט ג'וזף פנוויק, ומרי אן אורסולה מופאט.
נסיעות בקנדה.
בסוף קיץ 1831 עבר באומן לקוויבק ולקח איתו את דיוקנאות פנוויק ומופאט. ציורים אלה סיפקו לו את ההזדמנות ללמד ציור לנזירות ולתלמידים במנזר אורסולין הקנדי ובבית הספר. בקוויבק הוא הצליח לפרנס את עצמו בציור דיוקנאות וציורים דתיים, למרות התחרות מצד צייר הדיוקנאות הקנדי המקומי אנטואן פלמונדובשנת 1833 עבר באומן למונטריאול, שם הוזמן להכין כמה ציורים בכנסיית נוטרדאם. עם זאת הוא עזב לפתע בשנת 1834 והתיישב בטורונטו שם צייר דיוקנאות.
לבאומן היו שני חברים אמנים שהיו בטורונטו - סמואל בל ווה (1814-1855) גם מפנסילבניה, ופול קיין (1810-1871), אמן קנדי. באומן וסמואל הסכימו ללמוד יחד באיטליה במועד עתידי כלשהו. על פי "הפטריוט" (5 בדצמבר 1834) הם תכננו לנסוע לרומא באביב 1835 אך במקום זאת באומן עבר לדטרויט. בסוף שנת 1836 קיין נסע גם הוא לדטרויט והתאכזב לגלות שהנסיעה לרומא בוטלה בגלל נישואיו של באומן.
דטרויט והמערב התיכון.
בסוף 1835, באומן פתח סטודיו בדטרויט ופרסם את זמינותו לציור דיוקן וגם לשיעורי אמנות. שם העביר שיעורים לתלמידו המפורסם ביותר, ג'ון מיקס סטנלי (1814-1872), שהתפרסם בזכות ציוריו של הילידים האמריקאים והנופים במערב. באומן וסטנלי הקימו שותפות לציור דיוקנאות ונסעו יחד במישיגן, אילינוי וויסקונסין.
בשנת 1836 ג'יימס באומן התחתן עם ג'וליה מארי ג'וזפין צ'או בדטרויט.
באומן וסטנלי עזבו את מישיגן בשנת 1837 אולי בגלל המשבר הכספי של אותה שנה.
כאמנים מוקדמים בשיקגו הם פתחו סטודיו וגלריה לאמנות. בהיותם שם העבירו שיעורים לסמואל מרסדן ברוקס (1816-1892) שמשפחתו היגרה לעיר מבריטניה בשנת 1833. מאוחר יותר התפרסם ברוקס כצייר פורטרטים מקצועי ונחשב לאמן התושב הראשון בשיקגו.
רוצ'סטר ומוות.
באוקטובר 1841 עבר באומן לרוצ'סטר, ניו יורק. זמן מה לאחר שעזב את דטרויט באומן העביר את אשתו לעיר הולדתו מרסר, פנסילבניה, שם נולדו שני בניו.