מונטיאק צהוב או מונטיאק בורנאי (שם מדעי: "Muntiacus atherodes"), הוא מין אייל בסוג מונטיאק האנדמי לאי בורנאו המחולק בין אינדונזיה, מלזיה, וברוניי. מין זה נפוץ ביערות הלחים שבאי לצד קרובו המונטיאק המצוי, ורק ב-1990 הוכר כמין נפרד. ההבדלים העיקרים בינו לבין המין המצוי, הוא צבע הפרווה הבהיר יותר והקרניים הקטנות יותר.
מידע כללי.
צבע פרוותו של המונטיאק הצהוב נע בין כתום לצהבהב, עם קו חום כהה המתוח לאורך השדרה, ובולט במיוחד בעורף. ראשו בהיר, אפו כהה, ואוזניו ורגליו קצרות. צבעו של הגחון הוא צהוב בהיר או לבנבן. העופרים נולדים עם שורות של כתמים לבנים לאורך הצדדים, שדוהים בהדרגה. החלק העליון של הזנב הוא חום כהה, (המשך של הפס הכהה בגב) ואילו החלק התחתון לבן.
הקרניים הזעירות של הזכרים הם ללא סיעופים, נראות כ-קוצים, אורכם 4.2-1.6 ס"מ, ורק לעיתים נדירות נופלות וצומחות מחדש. מיקומם של הקרניים הוא מעל בלוטות הריח הגדולות שבאזור העיניים. כיתר המונטיאקים, המונטיאק הצהוב הוא אייל קטן למדי; גובהו בכתפיים: עד 50 ס"מ, אורך ראשו וגופו: 92-86 ס"מ, אורך זנבו: 20-14 ס"מ, ומשקלו: 17.7-13.5 ק"ג.
מעט מאוד ידוע על המונטיאק הצהוב בשל היותו מין "חדש". מלבד עונת הרבייה איילים אלה בודדים, פעילים בעיקר בשעות היום, ומבלים את זמנם באכילת עשבי תיבול עשבים, עלים, זרעים ופירות שנפלו. כשאר המונטיאקים, בשעת סכנה הזכרים ישמיעו קול הדומה לנביחה, בעוד שהנקבות והעופרים ישמיעו יללות חדות. תקופת ההריון היא כ- 7 חודשים, לאחריהם נולד עופר אחד הנגמל ככל הנראה לאחר חודשיים, ומגיע לבגרות לאחד 6–12 חודשים.
המונטיאק הצהוב מוגדר כ-קרוב לסיכון (NT) על ידי IUCN, בשל תפוצתו הרחבה באי בורניאו. עם זאת מגמת האוכלסייה נמצאת בירידה בעיקר בשל הכנסת נשק חם לאזורים רבים באי. אויביו בטבע הם עופות דורסים, ונמרים ערפילים בורנאים.
מונטיאק פי
מונטיאק פי או מונטיאק טנאסרים (שם מדעי: Muntiacus feae) הוא מין אייל קטן ונדיר בסוג מונטיאק החי בדרום-מזרח אסיה במדינות: מיאנמר ותאילנד, ותואר לראשונה ב-1889. השם מונטיאק פי כמו גם שמו המדעי בא לו על שם הזואולוג לאונרדו פי, ואילו שמו השני מגיע מ"אזור השימור טנאסרים" הממוקם בדרום מיאנמר בקרבת הגבול התאילנדי. ישנם דיווחים על מין זה גם בדרום סין העממית, בלאוס ובווייטנאם, אך דיווחים אלו נובעים מבלבול עם מונטיאק גונגשאן ("Muntiacus gongshanensis") ומונטיאק רוזוולט ("Muntiacus rooseveltorum").
תיאור.
למונטיאק פי פרווה בצבע חום אפרפר או צהבהב עם ערבוב של שערות חומות כהות, חומות בהירות, אפורות, צהובות ושחורות. לחייו בהירות, וצווארו ואוזניו צהבהבים. רגליו ארוכות ושחורות, והגפיים האחוריות גבוהות במעט מהקדמיות ומשוות לו מראה כפוף. גבו מקושת מעט, גופו ארוך ודק וצווארו וראשו קצרים ודקים. אפו ועיניו גדולים ושחורים, ולעיתים נמשך לאורך החוטם פס שחור המתחבר עם החריצים השחורים מעל העיניים. כמרבית המונטיאקים קרניו של זכרי מין זה צומחות מהמצח, בעלות סיעוף אחד ומכוסות בפרווה גרמית כמעט עד סופם; צבעה של הפרווה הגרמית אצל מונטיאק פי היא צהובה, ולאורך שתי הקרניים נמשכים פסים שחורים עבים עד אזור העיניים ומקיפים פרווה צהובה באזור המצח. לזכרים זוג ניבים מוארכים היוצאים מהשפה הפנימית, ולעיתים הם מורגשים רק על ידי בליטות קטנות בשפתיים. זנבו של מונטיאק זה קצר וכהה וצידו האחורי בצבע לבן בולט. בלוטות הריח של מונטיאק פי גדולות וממוקמות מתחת לעיניים ואוזניו קצרות למדי.
מידות גופו של מונטיאק פי הן:
אורך הראש והגוף: 100-90 ס"מ
גובה הכתפיים: 65-50 ס"מ
משקל: 21-18 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה.
מונטיאק פי מצוי בצפון מזרח ודרום מזרח מיאנמר וצפון ומרכז תאילנד; דיווחים שלו בדרום סין עדיין לא אומתו. אייל זה חי בעיקר ביערות ירוקי-עד מעורבים עם שיחים, ונראה במצלמות בתדירות גבוהה יותר מאשר המונטיאק המצוי בגבהים של 1,000-300 מעל פני הים. לעומת זאת ביערות נשירים או בבתי גידול פתוחים, מונטיאק פי אינו מצוי במספרים גדולים אם בכלל; גם באזורים בהם היערות סמוכים לבתי גידול פתוחים (כגון ה"פארק הלאומי קויבורי" שבתאילנד) הם אינם יוצאים כלל מהיער.
אין הרבה מידע על מונטיאק פי הנדיר, וככל הנראה האקולוגיה שלו דומה למונטיאקים אחרים: בודד כל ימות השנה מלבד עונת הרבייה, טריטוריאלי, פעיל יום, וניזון מעשבים, עשבי תיבול, זרעים, עלים ופירות שנפלו. ההריון נמשך כ-210 ימים ללא עונת רבייה קבועה, ולאחריהם נולד עופר בודד החבוי בצמחייה צפופה מספר שבועות עד שהוא מסוגל ללכת עם אימו. העופר נגמל לאחר מספר חודשים ומגיע לבגרות בסביבות 12 חודשים.
איומים ושימור.
ארגון השימור IUCN לא הצליח לקבוע מה מצב שימורו של מונטיאק הפי, ולכן הוא מסווג כמין "בעל נתונים חסרים" (DD). מונטיאקים אלו עלולים להיות מאוימים ברמה מסוימת על ידי ירידה בבית גידול זמין ועל ידי ציד. עם זאת בית הגידול שנותר בצד התאילנדי המשוער הוא מוגן באופן יעיל ורבים מאזורי היער ששרדו הם גדולים; לכן קשה להאמין שהמין נמצא תחת איום חמור וככל הנראה מצב שימורו יהיה "קרוב לסיכון" או "פגיע". בתאילנד המונטיאק כמעט ואינו נתפש על ידי ציידים, כנראה בגלל נדירותו ובית גידולו שאינו נגיש לעומת המונטיאק המצוי. במספר גני חיות תאילנדים קיימת אוכלוסייה שבויה קטנה של מונטיאק זה.
"אזור השימור טנסארים" בדרום מיאנמר שבו נמצאת האוכלוסייה העיקרית של מונטיאק פי, מוגן כרגע בצורה טובה, אבל התחלת כריתת יערות למטעי שמן דקלים בדרום מיאנמר עשויה להיות איום עתידי על המין. כריתת היערות הצפויה תהרוס את כל חלקים הגדולים של יערות השפלה והגבעות הנמוכות בפארק, ובחלק מאזורים אלו ישנם מספרים בינוניים של המין; גם אם אכן תתרחש פעולה כזאת, מרבית האוכלוסייה מרוכזת באזורים ההרריים שבפארק והאיילים שבתוכם יישארו מוגנים. אם המין אכן קיים גם בצפון מיאנמר סביר להניח שהוא סובל כיתר היונקים שם מציד נרחב לפרוות.
מונטיאק שחור
מונטיאק שחור (שם מדעי: "Muntiacus crinifrons"; ידוע גם כמונטיאק שעיר חזית) הוא מין אייל קטן בסוג מונטיאק החי ביבשת אסיה ואנדמי למחזות סין. בסוג מונטיאק קיים מין נוסף דומה מאוד הקרוי מונטיאק גונגשאן (Muntiacus gongshanensis), ובינו לבין המונטיאק השחור שורר בלבול נרחב עד כדי כך שחוקרים רבים מחליפים בין תפוצתם.
תיאור.
למונטיאק השחור כשמו יש פרווה כהה מאוד בצבע חום שוקולד או שחור, עם כתמים בהירים בצבע חום אדמדם או כתמתם על האוזניים, צידי האף ובחלק העליון של הראש. לעיתים השיער השחור שעל הכתפיים עשוי להיות מהול בשערות כתומות, ומצד שני הלחיים או אפילו הראש כולו עלולים להיות שחורים לגמרי. הזנב הוא קצר ובעל צבע שחור, וצידו התחתון של זנבו בולט מאוד בשל שערותיו הלבנות. מונטיאק גונגשאן אמנם בעל צבע זהה, אך בדרך כלל הוא בהיר יותר בכתפיים, פרותו מהולה בשערות כתומות גם בשדרה ובבטן, ופניו לעולם לא יהיו שחורים. לזכרי המונטיאק השחור יש זוג קרניים קטנות ובהם סיעוף אחד בלבד המוקפות כמעט עד סופם בפרווה גרמית; כמו כן הזכרים גם מתאפיינים בזוג ניבים מוארכים שלא תמיד בולטים מהשפה. גופו של מונטיאק זה הוא קופקטי, וצווארו וראשו קצרים. גבו מקושת מעט, רגליו קצרות יחסית והגפיים האחוריות גבוהות יותר מהקדמיות. האף גדול ושחור, העיניים קטנות ושחורות ותחתיהם בלוטות ריח גדולות, ומעליהם יש שני חריצים שחורים הנראים כגבות ונמשכים עד הפרווה הגרמית של הקרניים.
מידות גופו של המונטיאק השחור הן:
אורך הראש והגוף: 132-98 ס"מ.
גובה הכתפיים: 78-62 ס"מ.
משקל: 28.5-21 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה.
המונטיאק השחור אנדמי למזרח סין העממית, ונפוץ שם במחוזות: דרום מזרח אנהוי, צפון פוג'יין וג'יאנג'קסי, וצפון מזרח ומערב ג'יאנגשי וז'איג'יאנג; בעבר הטווח התארך מעט מערבה למחוז גואנגדונג. ישנם דיווחים שהמין נצפה גם במחוז יונאן (דרום סין) וצפון מיאנמר, אך דיווחים אלו נובעים מבלבול עם מונטיאק גונגשאן.
בית גידולו של מין זה הוא בעיקר באזורים הרריים מיוערים עם צמחייה צפופה וגבוהה, כמו גם יערות נשירים, יערות מחט וירוקי-עד המעורבים עם שיחים בגבהים שבין 200 ל-1,000 מטרים מעל פני הים שבהם הפרעת האדם נמוכה.
המונטיאק השחור הוא חיה מאוד זהירה, ובשילוב עם בית גידולו שאינו נגיש יחסית, הוא הפך למין שקשה מאוד לצפייה בטבע ולכן המידע עליו מוגבל מאוד. מין זה בדרך כלל בודד, ובמקומות מסוימים ניתן לראותו בקבוצות קטנות. הוא ניזון בעיקר מעשבים ועשבי תיבול, כמו גם מעלים, שיחים, ענפים קטנים, זרדים, ופירות ופרחים שנפלו. עונת הרבייה של מין זה אינה קבועה, והנקבות יכולות להמליט בכל ימות השנה עופר בודד לאחר תקופת הריון של 210 ימים. הנקבה בדרך כלל ממליטה בצמחיית יער צפופה, והעופר נשאר חבוי בתוכה מספר שבועות עד שהוא מסוגל להסתובב עם אימו; העופרים של מין זה מגיעים לבגרות בגיל שנה. נקבות המונטיאק יכולות להרות שוב תוך כדי שהם עדיין מטופלות בעופר צעיר.
איומים ושימור.