בעקבות ספריו של טולקין, הגמד הטיפוסי הפך דומה יותר לגמדים מהמיתולוגיה הנורדית המאוחרת יותר. הגמד המודרני הטיפוסי במקרים רבים יהיה בעל התכונות הבאות: הוא נמוך קומה, בעל זקן עבות ומיומן בכרייה, במטלורגיה ובעבודות כפיים כגון צורפות, נפחות וחרשות נשק. הם בעלי תוחלת חיים ארוכה במיוחד (אף על פי שהם בני תמותה) ולרוב בעלי יכולת לראות בחושך. הגמדים הם לוחמים קשוחים וכלי הנשק המועדפים עליהם הם פטיש קרב וגרזן קרב וכן סוגים שונים של גרזנים, מכושים וקרדומים היכולים לשמש גם ככלי עבודה בשעת הצורך. לרוב מתוארת טינה ארוכת שנים בין האלפים לבין הגמדים כאחד מהמאפיינים של הגזע. גמדים רבים מתוארים כבעלי מבטא סקוטי.
ספרי פנטזיה מודרניים רבים העניקו כוחות חדשים או מראה חדש לדמויות הגמדים, ומשום כך הגמדים המודרניים אינם בעלי מאפיינים אחידים בכל הסיפורים. בדרך כלל הגמדים במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים זהים לגמדים כפי שמתוארים על ידי טולקין, אף על פי שישנם גם סוגי גמדים ששונים מתיאור זה.
גמדים בארץ התיכונה.
בלגנדריום של טולקין, הגמדים (Dwarves, שתורגם לעברית כ"גמדאים" על ידי עמנואל לוטם) נוצרו על ידי הולא אאולה או מאהאל בלשון הגמדים. הגמדים מתחלקים לשבע משפחות, שמוצאה של כל אחת מהן הוא מאחד משבעת אבות הגמדים שנוצרו על ידי אאולה (הוא יצר גם שש אמות גמדים). השושלת המפורסמת ביותר (והיחידה שידועים עליה פרטים כלשהם) היא בית דורין שידועים גם בכינוי "ארוכי הזקן". לגמדים ישנה שפה מיוחדת וסודית, הנקראת בפיהם ק'וזדול. מטבעם הגמדים הם למדנים ושקדנים. אוהבים אבנים ומתכות יקרות, תכונה זו הועצמה כאשר סאורון נתן לגמדים את טבעות הכוח, אחת לכל בית, כשהאחרונה שבהם נלקחה מת'רור, סביו של תורין צנת-אלון המוזכר בספר "ההוביט". משכנותיהם המרכזיים של הגמדים בעידן הראשון של הארץ התיכונה היו הערים קהזד-דום (או Dwarrowdelf אשר במכרות מוריה), אשר התקיימה גם בעידן השני ובחלק מהעידן השלישי ונוגרוד ובלגוסט בהרים הכחולים, אשר חרבו במהלך קרבות עם האלפים בעידן הראשון ונהרסו כליל בסוף העידן הראשון, לאחר שקיעת בלריאנד.
הגמדים בדרך כלל מסוגרים ושומרי טינה, ומוכרים את עבודתם רק כתנאי לאמצעי מחייה. הגמדים חשדנים למדי אך ברגע שרכשת את אמונם הם מתגלים כחברים טובים ונאמנים ביותר. הגמדים עקשנים למדי ושומרים בקנאות על כבודם. כלי הנשק המועדפים על הגמדים הם פטיש קרב, גרזן קרב וסוגים שונים של גרזנים, מכושים וקרדומים היכולים לשמש גם ככלי עבודה בשעת הצורך.
גמדים בעולם הדיסק.
בעולם הפנטזיה אשר מתואר בסדרת הספרים "עולם הדיסק" מאת הסופר הבריטי טרי פראצ'ט הגמדים מצטיירים לרוב כארכיטיפוס הנפוץ - נמוכים, בעלי זקן עבות, ששים אלי קרב, עוסקים לרוב בכרייה וחובבי זהב ושאר מתכות יקרות. עם זאת, ככל שהתפתחה הסדרה החל הסופר להרחיב ולתאר את תרבות הגמדים ומספר ספרים נסובו סביבה, מהם ראויים לציון במיוחד Feet of Clay ו-The Fifth Elephant. התרבות אשר נגלתה לעיני הקורא תיארה חברה שמרנית במיוחד, בה נושא המין כה מוצנע עד שאין מבדילים בין זכר ונקבה, לא בשפה ולא בחיי היומיום. על פי אחד התיאורים מלאכת החיזור בין הגמדים בעולם הדיסק מורכבת לרוב מניסיונות גישוש עדינים לגבי מינו של מושא החיזור. הנושאים שימשו לרוב את הסופר להעביר את דעותיו לגבי הבדלים מיניים, פמיניזם ופחד מהשונה.
עם התפתחות הסדרה החל עולם זה להשתנות ואחת הדמויות הקבועות בה הובילה מגמה חברתית בה גמדות ממין נקבה החלו להכריז על עצמן בפומבי. הן עדיין שמרו על מאפיינים מסוימים של תרבות הגמדים, בכללם הזקן העבה והשריון, אך בד בבד החלו ללבוש חצאיות (ממתכת משוריינת לרוב) ואיפור. מספר ספרים עוקבים אחרי המהומה שהדבר גורר בעולם הגמדים. מנגד לאותן גמדות עומדים הגמדים המסורתיים, אשר נקראים גם "הגמדים העמוקים", הנקראים כך מכיוון שכמעט ולעולם אינם יוצאים מביטחון ערי מהמכרה. גמדים אלו, המשמשים ככוהני דת ושופטים, מנסים להתמיד בדרכים הישנות ומנסים להטיל סנקציות חברתיות כנגד הנקבות המוצהרות, כגון חרם חברתי או ניכור.
קהילת הגמדים מאופיינת גם כקהילה שומרת חוק, ודבר זה מתבטא בעיקר דרך גזר ברזלסון, אדם גבוה שאומץ על ידי גמדים, ומתנדב בלהט למשמר הלילה של אנק-מורפורק. שאר הגמדים בעיר מתוארים כמתרחקים ממסורת אבותיהם והכבוד לחוק כדי לפרוק עול בעיר החטאים: דבר המתבטא בעיקר בשתייה לשוכרה ותגרות ידיים המוניות.
נושא נוסף אשר מועלה לעיתים בספרי הסדרה הוא היריבות בין הגמדים לטרולים, אשר בעולם זה הם יצורים מבוססי סיליקון ועשויים מאבנים. בספרי הסדרה מוזכר לא אחת כי המלחמות בין הגמדים לטרולים נמשכות אלפי שנים. פראצ'ט מציע הסבר משלו לסכסוך העתיק: הטרולים שונאים את הגמדים כי הם לא אוהבים שמכים בהם במכושים וחוצבים אותם, ואילו הגמדים שונאים את הטרולים כי אף אחד לא אוהב שהסלע שהוא חוצב פתאום קם ותוקף אותו. נושא זה הוזכר גם כן במספר ספרים, אך הפך לנושא העיקרי בספר , בו המתיחות על רקע קרב מונומנטלי היסטורי בין הטרולים לגמדים כמעט ומחדשת את הלחימה בהיקף מלא. עלילות אלו עוסקות גם כן בנושא הפחד מן השונה, כמו גם גזענות ורדיפת השלום לעומת המלחמה.
פרנסיס מאסיזי
דינמיט
דינמיט הוא חומר נפץ רב עוצמה שהומצא ב-1867 על ידי אלפרד נובל. דינמיט הוא ניטרוגליצרין שהוספג בחומר אשר יפחית את רגישותו כמו אמוניום חנקתי, ניטרוצלולוזה, פחם, נסורת ועוד. כאשר הגיע נובל לפריז, הוא עבד במעבדתו של אסקאניו סובררו, ממציא הניטרוגליצרין. הוא החל לחקור את הניטרוגליצרין ולמצוא לו שימושים בתחום הבנייה. הוא ואביו עבדו יחדיו במטרה למצוא חומר שיהיה דומה בתכונותיו לניטרוגליצרין, אך בטוח לשימוש. מספר ניסויים שערך נובל בחומר גרמו להרס ולמספר הרוגים, וכך נהרג אחיו הצעיר - אמיל.
נובל החל בייצור מורחב של הניטרוגליצרין תוך כדי ניסיונות להוסיף לו חומרים שונים, כך שיהיה בטוח יותר לשימוש. הוא גילה שכאשר מערבבים חול דק (דיאטומיט) עם ניטרוגליצרין, הנוזל הופך למוצק יציב ולא מסוכן. מהמוצק הזה הוא יצר מקלות שכונו מאוחר יותר "מקלות דינמיט": מארז גלילי בו אצור חומר הנפץ שמוצת על ידי פתיל. תיאור פצצות וחומרי נפץ כמקלות דינמיט אדומים בעלי פתיל הוא פופולרי במיוחד בקרב סרטים הוליוודים וסרטים מצוירים.
נובל המציא את הדינמיט לצורך כיבוש הטבע - לסכור נהרות, להסיר מכשולים, לקצץ הרים - אך משנוכח ששימושיה העיקריים של המצאתו יהיו צבאיים, הוא נכנס לדיכאון שממנו לא החלים עד סוף חייו, ולכן ייסד את קרן פרס נובל שמהווה כמעין "תיקון" למה שגרם.
קישורים חיצוניים.
http://www.ynet.co.il/yaan/0,7340,L-95156-PreYaan,00.html
מלחמת הצ'אקו
מלחמת הצ'אקו (בספרדית: Guerra del Chaco, בגוארני: Cháko Ñorairõ) היא מלחמה שהתנהלה בשנים 1932–1935 בין בוליביה לפרגוואי על השליטה באזור הצ'אקו בדרום אמריקה.
אזור הצ'אקו הוא אזור של אדמת טרשים ששטחו כ-250,000 קמ"ר, ומצוי בין בוליביה ופרגוואי. אף על פי שהאזור היה מאוכלס בדלילות, הייתה השליטה בנהר פרגוואי הזורם לאורך האזור נותנת לאחת משתי המדינות, החסרות מוצא אל הים, גישה אל האוקיינוס האטלנטי. גישה לים הייתה חשובה במיוחד לבוליביה אשר איבדה את גישתה אל האוקיינוס השקט במלחמה עם צ'ילה ב-1883. יתרה מכך, גילויו של נפט למרגלות הרי האנדים גרם למחשבה שאזור הצ'אקו יכול להיות עשיר בנפט.
בבוררות בינלאומית טענה בוליביה כי האזור היה חלק מן המושבה הספרדית שקדמה להקמת בוליביה, ואשר בוליביה היא יורשתה החוקית. בינתיים החלה פרגוואי לעבד את האזור מבחינה חקלאית. מבחינה אתנית, שבטי הגוארני שחיו במקום היו קרובים לשבטי הגוארני החיים בפרגוואי. לבסוף יש לציין כי פרגוואי איבדה כמחצית משטחה לברזיל, אורוגוואי וארגנטינה, במלחמת הברית המשולשת, בשנות השישים של המאה ה-19.
תקריות גבול אירעו לאורך כל שנות העשרים של המאה ה-20 ושיאן היה בפריצת מלחמה כוללת בשנת 1932, כאשר הצבא הבוליביאני נענה לפקודת הנשיא דניאל סלמנקה ותקף את חיל המצב הפרגוואיי בוונגרדייה.
מלחמה זו הייתה אסון לשני הצדדים. השכבה האירופית השלטת בבוליביה כפתה את הגיוס על יתר האוכלוסייה, אשר לא חשה הזדהות עם המדינה. אף על פי שהצליחה ליצור להט לאומני, היו חייליה של פרגוואי לא מאומנים, ובלתי מוכנים לתנאים הקשים של האקלים בהם נתקלו. למעשה, מתו יותר חיילים ממחלות, כגון מלריה, מאשר בלחימה בפועל.
שני הצבאות נעזרו בשכירי חרב מרחבי העולם. מפקד צבא בוליביה לאורך חלק ניכר מן המלחמה, והשליט דה פקטו של המדינה באותה העת, היה איש צבא גרמני, בוגר מלחמת העולם הראשונה בחזית הרוסית, בשם האנס קונדט. פרגוואי, מצידה, נעזרה במשלחת איטלקית גדולה, אשר סיפקה כוח אדם וציוד שסייע לפרגוואים שסבלו מנחיתות ניכרת בתחומים אלו.
במלחמה נעשה שימוש בציוד מודרני - חיל אוויר, טנקים ושריוניות. פרגוואי זכתה כמעט בכל הקרבות החשובים במלחמה, באמצעות כיתור כוחות בוליביאנים עדיפים מבחינה מספרית, כאשר הנהגה עדיפה והיכרות עם השטח היו הגורם המכריע לטובתה. עם זאת, היו מגבלותיה של פרגוואי חומריות - עובדה היא כי מתחילת המלחמה, לאחר הקרבות הראשונים, הסתמך צבא פרגוואי על שלל בוליביאני, כך שרוב המשאיות, הארטילריה, מכונות היריה והנשק האישי של צבא פרגוואי הגיעו מבוליביה.
המלחמה הביאה את שתי המדינות לסף פשיטת רגל. בנוסף לכך, ב-27 בנובמבר 1934 החליפו גנרלים בוליביאנים, המתוסכלים מהכישלון במלחמה, את הנשיא סלמנקה כאשר זה ביקר במטה הצבא בווילמונטס, בסגן הנשיא חוסה לואיס טחאדה סורסנו.