פאולה דפה הציגה מבחר מעבודותיה כבר בשנת 1914 בתערוכה הבינלאומית לסחר וגרפיקה של ספרים (BUGRA) ובשנים 1919 ו-1921 בתערוכות הזצסיון החדש במינכן.
חברתה הקרובה ביותר של פולה דפה הייתה ציירת טבע הדומם והנוף גרטה שפרינגר (1880–1960). בשנת 1917 היא הקימה את המגעים הראשונים בין פולה דפה לזוג האמנים מריה קספר-פילזר וקרל קספר - מייסדי הזצסיון החדש במינכן. שנתיים לאחר מכן הצליחה פאולה דפה לקחת חלק בתערוכת ארמון הזכוכית יחד עם קבוצה זו.
פלורה רובסון
פלורה מקנזי רובסון (באנגלית: Flora McKenzie Robson; 28 במרץ 1916 – 7 ביולי 1984) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטית.
ביוגרפיה.
היא סיימה בהצטיינות את האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והחלה להופיע על הבמה ב-1921 אולם הקריירה שלה קרטעה כי נאמר לה שזקוקים לשחקניות יפות. בגיל 23 ויתרה על הבמה והחלה לעבוד כפקידת מחלקת רווחה. הבמאי טיירון גאתרי הכיר בכשרונה והזמין אותה להצטרף להפקה שלו של שש נפשות מחפשות מחבר מאת לואיג'י פירנדלו. הצלחתה בהצגה זו הזניקה את הקריירה הבמיתית שלה. היא הופיעה בעשרות הצגות בבריטניה ובארצות הברית.
רובסון גילמה במספר סרטים מלכות וקיסריות. פרסומה בבריטניה גדל לאחר שגילה את דמותה של אליזבת הראשונה בשני סרטים.
קיסריות נוספות שגילמה:
ב-1939 שיחקה בסרט "אנקת גבהים" לצידו של לורנס אוליבייה.
ב-1945 שיחקה בסרט "קיסר וקלאופטרה" לפי תסריט של ברנרד שו, כמשרתת של קלאופטרה (ויויאן לי).
באותה שנה שיחקה בסרט "Saratoga Trunk" בתור משרתת מהאיטי ב"השחרת פנים" לצידם של גרי קופר ואינגריד ברגמן. על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1947 שיחקה בסרט "נרקיס שחור", ב-1972 שיחקה ב"עליסה בארץ הפלאות" בתור מלכת הלבבות. ב-1963 שיחקה כמסיונרית בסרט "שבע נשים". ב-1965 שיחקה בתור אם מנזר קתולי בסרט "אנשים מופלאים במכונות מעופפות".
ב-1964 השתתפה בסרט "תותחי בטאסי" לצידו של ריצ'רד אטנבורו.
ב-1966 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" בתפקיד בטסי טרדווד.
ב-1978 שיחקה בסרט "עלובי החיים".
סרטה האחרון היה "התנגשות הטיטנים" (1981).
ב-1952 הוענק לה תואר קומנדר במסדר האימפריה הבריטית (CBE) שהועלה ב-1960 ל"דיים קומנדר" (DBE).
חיים אישיים.
רובסון לא נישאה ולא הקימה משפחה. היא מתה בביתה בברייטון מסרטן בגיל 82. שתי אחיותיה, שילה ופלורה מתו באותה תקופה.
וילפריד זייפרט
וילפריד זייפרט (בגרמנית: Wilfried Seyferth; 21 באפריל 1908 – 9 באוקטובר 1954) היה שחקן גרמני.
ביוגרפיה.
וילפריד זייפרט נולד בדרמשטט למשפחת רופא. הוא למד בגימנסיה בעיר הולדתו. לאחר סיום בית הספר הוא למד רפואה במשך שלושה סמסטרים אך עזב את הלימודים. וילפריד זייפרט קיבל הכשרה אמנותית בבית הספר לדרמה של התיאטרון הגרמני בברלין. שם ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1929 ואז נסע לפרנקפורט.
בשנת 1936 שב לברלין ושיחק שוב בתיאטרון.
במקביל לעבודתו בתיאטרון וילפרס זייפרט השתתף בסרטים רבים. חלקם נאסרו להקרנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בגלל שהיו חלק של תעמולת הנאציזם וגרמניה הנאצית.
בשנת 1946 נסע לשלוש שנים לציריך. הוא ביצע הופעות אורח בפסטיבל זלצבורג, פסטיבל טירת היידלברג ופסטיבל רוהר. זייפרת שיחק בעיקר בקלאסיקות מאת שייקספיר, לסינג, צקכוב, גוגול וכו'.
בשנות ה-50 הוא שיחק נאצים בשתי ההפקות בארצות הברית.
זייפת נפטר כתוצאה מתאונת דרכים. הוא היה נשוי מספר פעמים, אשתו אחרונה הייתה אווה אינגבורג שולץ. בנו מנישואיו לטטג'אנה איוואנוב, אנדראס זייפרת שחקן תיאטרון גרמני.
וילפריד זייפרת נקבר בבית העלמין הישן בדרמשטט.
קבוצת אדמונד דה רוטשילד
קבוצת אדמונד דה רוטשילד (בצרפתית: Groupe Edmond de Rothschild) היא מוסד פיננסי המתמחה בבנקאות פרטית וניהול נכסים. הקבוצה הוקמה בשנת 1953 על ידי אדמונד אדולף דה רוטשילד ובסיסה בז'נבה היא בבעלות משפחתית ועצמאית. היא מעסיקה 2,700 עובדים, ב-32 משרדים ב-15 מדינות, ומנהלת נכסים בשווי של 169 מיליארד אירו (נכון לשנת 2018). הקבוצה כוללת גם את קרנות אדמונד דה רוטשילד (זרוע פילנתרופית), מותג סגנון החיים Edmond de Rothschild Heritage (המשווק יין וגבינה יוקרתיים, מלונות יוקרה ומסעדות), ונותן חסות לקבוצת גיטאנה (Gitana Team), קבוצת ספורט שעוסקת בשיט מפרשיות.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1953, בידי אדמונד אדולף דה רוטשילד בשם la Compagnie Financière (LCF) Edmond de Rothschild בפריז. בשנת 1965 הושק סניף לבנקאות פרטית בז'נבה והסניף בלוקסמבורג שלוש שנים מאוחר יותר. בשנת 1969 הציגה הקבוצה מודל השקעות חדש, ניהול השקעות . בשנת 1970, הקבוצה קיבלה רישיון בנקאות צרפתי. בשנת 1973 רכשה את בנק קליפורניה ומכרה אותו לבנק מיצובישי, בשנת 1985, תמורת פי שלושה ממחיר הרכישה.
בשנת 1973, רכש אדמונד דה רוטשילד את היקב שאטו קלארק, היקב הראשון של מותג Edmond de Rothschild Heritage, בהמשך נרכשו מספר יקבים נוספים.
בשנת 1982, כאשר קרוב המשפחה דייוויד דה רוטשילד השיק את בנק "ג'ריון פריז-אורליאן" (שאחר כך שונה שמו ל"רוטשילד ושות'"), LCF רכשה 10% ממנו. בשנת 1989, ייסד בנז'אמן דה רוטשילד, בנו של אדמונד דה רוטשילד, את קומפני דה טרסורי כדי להציע שירותי ניהול סיכונים פיננסיים מתקדמים. בשנת 1992, ניהלה הקבוצה נכסים בשווי של 2 מיליארד דולר, ופתחה משרד בהונג קונג.
לאחר מות אביו ב-1997 הפך בנז'אמן דה רוטשילד לנשיא לה קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד.
בסוף שנת 2006, הקימה הקבוצה את "קרן הנדל"ן אדמונד דה-רוטשילד (מזרח אירופה)".
בשנת 2009, אריאן דה רוטשילד מונתה לסגן נשיא בקבוצה. בשנת 2010, "קומפני פיננסייר אדמונד דה רוטשילד" שינתה את שמה ל"קבוצת אדמונד דה רוטשילד". בשנת 2011 הצטרפה ליוזמת המימון של התוכנית הסביבתית של האו"ם.
בשנת 2011, הקבוצה פתחה משרד בדובאי לפיתוח פעילותה במזרח התיכון, והפכה לחברה במיזם Globa Compact של האו"ם, המעודד עסקים ברחבי העולם לנקוט במדיניות בת קיימא ואחראית חברתית ולדווח על יישומם.
בשנת 2013, היא הודיעה על פתיחת בנק השקעות בלונדון. ביוני 2014 גייסה הקבוצה קרן של 530 מיליון דולר המיועדת להשקעות באפריקה. בשנת 2014 אורגנו מחדש כל הנכסים הפיננסיים והלא פיננסיים של החברה במבנה אחד תחת קבוצה אחת, הרשומה בשווייץ.
בשנת 2015, אריאן דה רוטשילד הפכה למנכ"לית של קבוצת אדמונד דה רוטשילד. היא הייתה האישה הראשונה שניהלה עסק פיננסי של משפחת רוטשילד. בשנת 2015 פרסמה הקבוצה לראשונה דוח קיימות.
במרץ 2015, ביקשה הקבוצה מבית משפט בצרפת להוציא צו נגד השימוש בשם רוטשילד על ידי חברת "פריז-אורליאן", החברה האם של ענף משפחת רוטשילד בצרפת (בבעלות בני דודים מדרגה שנייה), בטענה כי זו מציגה את עצמה בתור "החברה האם של קבוצת רוטשילד", ויוצרת בכך רושם מוטעה לפיו ברשותה זכות בלעדית לשימוש בשם שושלת הבנקאים. קבוצת אדמונד דה רוטשילד טענה שהשם של הקבוצה המאוחדת "רוטשילד ושות'" (Rothschild &amp; Co) נוגד את המסורת המשפחתית ששם בנק בבעלות המשפחה צריך לכלול גם שם פרטי. בשנת 2018 הסתיים הסכסוך בפשרה.
בפברואר 2018, גייס אדמונד דה רוטשילד קרן של 345 מיליון אירו שהוקדשה לתעשיית הביוטכנולוגיה והמכשירים הרפואיים.
במרץ 2019, החברה הסירה את אדמונד דה רוטשילד (שווייץ) S.A. מהמסחר בבורסה והיא מאז בבעלות מלאה של הקבוצה. במקביל אריאן דה רוטשילד הפכה ליו"ר הדירקטוריון, וינסנט טאופין מונה למנכ"ל הקבוצה.
פעילות בישראל.
בשנת 1965, רכשה הקבוצה את בנק כללי לישראל, בינואר 1997 מכרה את הבנק לקבוצת הבנקאות אינווסטק מדרום אפריקה.
בשנת 1968, הייתה החברה בין מייסדי החברה לישראל והחזיקה כ-10% מהמניות.
בשנת 1999, הקימה קרן הון סיכון בישראל (Edmond De Rothschild Israel Opportunity Fund). הקרן, שהייתה בתחילה בהיקף של 20 מיליון דולר, התמקדה בחברות סטארט-אפ בשלב הגרעין (Seed Investment), ונוהלה בשיתוף עם חברת ג'יי.סי. טכנולוג'יס - הזרוע העסקית של המכללה הטכנולוגית בירושלים. בהמשך פעלה בשיתוף עם חברת פולאר השקעות.
בשנת 2001 הקימה את "חברת אדמונד דה רוטשילד ניהול קרנות נאמנות ותיקי השקעות" בישראל. קרנות הנאמנות גייסו למעלה מ-100 מיליון שקל בשבוע פעילותן הראשון בישראל. בשנת 2019 קבע בית המשפט המחוזי כי החברה חייבת לשלם מס ערך מוסף בישראל, אף שטענה כי היא נותנת שירותים רק מחוץ לישראל, ולכן פטורה ממע"מ בישראל על הכנסות של כ-200 מיליון שקל.
אוטו איליס
אוטו איליס (בגרמנית: Otto Illies; 25 בינואר 1881 - 22 בפברואר 1959) היה צייר נוף אקספרסיוניסטי גרמני.
ביוגרפיה.
אביו היה הסוחר מעבר לים, קרל איליס, חלוץ המסחר הגרמני-יפני. הוא בילה שם חלק מילדותו ואז הוחזר לגרמניה ללמוד בבית הספר. תחילה בבלנקנזה ואחר כך בכפר בשלזוויג-הולשטיין. בין השנים 1898–1899 הוא קיבל שיעורים פרטיים בציור מגאורג בורמסטר בקיל, אחר כך מארנסט אייטנר בהמבורג (1900-1901). לאחר מכן, הוא עבר קורסים בתולדות האמנות באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן והשתתף בשיעורים בציור בעירום שניתנו על ידי היינריך קניר.
בין השנים 1903–1908 הוא למד שיעורים נוספים בציור עירום מלודוויג פון הופמן (שלימים הפך לידיד ותומך) בבית הספר לאמנות בוויימאר. שם הוא בא במגע עם הנאו-אימפרסיוניזם, אך לאחר שהתנסה בסגנון זה, התרחק ממנו. לאחר שסיים את לימודיו, הציג עם הזצסיון הברלינאי והקים סטודיו עם חברו לשעבר ממינכן, הנס דלבריק.