אפקט CSI קרוי על שם CSI, תוכנית טלוויזיה ששודרה לראשונה בשנת 2000. בתוכנית, צוות בדיוני של חוקרי זירות פשע פותרים פשעי רצח במטרופולין לאס וגאס. בכל פרק, מציאה של גופה מובילה לחקירה פלילית ע״י חברי הצוות, אשר אוספים ומפענחים ראיות פליליות, מתחקרים עדים ועוצרים חשודים. בעקבות הצלחתה של הסדרה צולמו שלוש סדרות בת: , ששודרה לראשונה ב-2002, , שעלתה לשידור ב-2004, ו-CSI: סייבר, שהחלה ב-2015.
הצלחת הזיכיון של CSI הובילה להפקה של הרבה סדרות דומות. אפקט CSI ייוחס לסדרות הדרמה והפשע אמיתי שהגיעו בעקבות CSI, כמו American Justice, Cold case, Waking the Dead, Criminal minds ורבות אחרות. בהתבסס על דירוג נילסן, 6 מתוך 10 סדרות הטלוויזיה הפופולריות ביותר בארצות הברית ב-2005 היו דרמות פשע ו-CSI הגיעה למקום הראשון בדירוג בנובמבר 2007.
כמה נקודות בסדרות הפשע הפופולריות זכו לביקורת על היותן לא מציאותיות. לדוגמה, הדמויות בסדרה לא רק מפענחות את זירת הפשע, אלא הן גם מבצעות פשיטות, משתתפות במרדפים ובמעצרים של חשודים, חוקרים חשודים ופותרים תיקים, כאשר כל אלו הם אחריות של שוטרים במדים וחוקרים, לא של אנשי מז״פ. בנוסך לכך, אם אנשי מז״פ הם אלו שמפענחים את הזירה זה לא נהוג שהם גם יהיו מעורבים בבדיקות של הראיות שנאספו מהזירה, מכיוון שזה מעלה את הסיכון לפסילת אמינות הראיה המדעית. בחקירות אמיתיות, דגימות אצבע ודי.אנ.איי לרוב אינן מושגות כלל, וכאשר הן בנמצא, יכולים לעבור שבועות או חודשים עד שהם מפוענחים, כאשר במעבדות הפשע בטלוויזיה לרוב יש תוצאות תוך שעות ספורות. בעונה הראשונה של CSI, טכנאים בנו תבנית גבס של פציעה פנימית כדי לקבוע את סוג הסכין שבו השתמשו כדי לבצע את הפציעה, דבר שאינו אפשרי בטכנולוגיה הזמינה כיום. דמויות בטלוויזיה לרוב משתמשות במילה ״התאמה״ כדי לתאר את הקשר הסופי בין שתי ראיות, כאשר במדע פלילי אמיתי נוטים להשתמש בביטויים פחות מוחלטים, שמבהירים כי וודאות מוחלטת היא לרוב לא אפשרית.
אנתוני זייקר, היוצר של CSI, טען כי ״כל המדע מדויק״ בסדרה. לעומת זאת, חוקרים תיארו את המדע הפלילי המוצג כ- ״קסמי היי-טק״. המדען הפלילה תומאס מאוריליו העריך ש-40% מהשיטות המדעיות המוצגות ב-CSI אינן קיימות. בנוסף לשימוש בשיטות לא מציאותיות, חוקרי המז"פ מתעלמים מכל אלמנט של אי ודאות שנוכח בחקירות אמיתיות, ובמקום זאת מתארים תוצאות ניסיוניות בתור אמת מוחלטת.
הרעיון שאותם מצגי שווא יכולים לשנות את תפיסת הציבור בכל הנוגע לראיות פליליות נקרא ״אפקט CSI״, מושע שהחל להופיע בתקשורת הפופולרית ב-2004.
תחת האפקט הזה, קורבנות ומשפחותיהן, חברי מושבעים, מצפים לתוצאות מידיות מטכניקות שהוצגו לראווה כמו ניתוח טביעות אצבע ודי.אן.איי, בעוד שניתוח פלילי במציאות לרוב לוקח ימים או שבועות, כאשר אין ודאות למציאות ״אקדח מעשן״ לתיק התביעה. תובעים מחוזיים טוענים שאחוזי ההרשעה בתיקים בהם היו מעט הוכחות פיזיות נמצאו בירידה, הרבה בעקבות ההשפעה של CSI על חבר המושבעים.
עד לשנת 2009 יותר מ-250 סיפורים על אפקט CSI הופיעו בעיתונים ומגזינים, כולל כתבות ב-National Geographic, Scientific American and U.S. News % World Report.
ממצאי מחקר.
אף על פי שאפקט CSI הוא תופעה עדכנית, היה ידוע זמן רב לפני כי תיאורי מדיה של מערכת המשפט בארצות הברית יכולים לשנות את המודעות, הידע והדעות הציבוריות עליה. עורך דין אמר ל"ניו יורק טיימס" בשנת 1990 כי " כל עורך דין שלא צופה בפרקליטי אל איי לילה לפני שהוא הולך למשפט הוא טיפש" . סקר מושבעים משנת 2002 הראה כי הצופים בסדרת הטלוויזיה השופטת ג'ודי החזיקו בדעה שגויה בכל הנוגע לנוכחות השופט בבית המשפט. תוכניות קודמות אשר היו עשויות להשפיע על התפיסה הציבורית של " מערכת החקירה או המשפט" כוללות פרי מייסון (1957–1966), קויינסי אמ אי (1976–1983) ומשפט וסדר (1990-הווה). דיווחים במדיות השונות, בנוגע למשפטים פליליים, בלוגים אינטרנטיים והצלחת פרויקט החפות גם כן תרמו למודעות הציבורית בנוגע למדעי הזיהוי הפלילי. צויקר הצהיר כי "אפקט CSI הוא, לדעתי, הוא הדבר המופלא ביותר שקרה אי פעם בעקבות סדרות".
אפקט הCSI תואר על ידי החוקרים אן ג'יי שויטר ומייקל ג'יי סאקס כהתייחסות לתופעה, כביכול, של עירור הציפיות מהעולם האמיתי של קורבנות ושל חבר המושבעים בידי אפקט הCSI באשר למדע הפורנזי, וביוחד חקירה של זירת הפשע ובדיקות דנ"א. דונלד אי שלטון, ינג אס קים, וגרג ברק אמרו כי היא שינתה את אופן הצגתם של משפטים רבים כיום בכך שהתובעים צריכים להציג ממצאים פורנזיים רבים יותר בבית המשפט.
בשנת 2006 הראיות שהובאו לתמיכה בהשפעה כביכול היו בעיקר אנקדוטות של אנשי אכיפת החוק והתובעים, ולכאורה נעשתה בחינה אמפירית מועטה של ההשפעה, והמחקר היחיד שפורסם עד אז העלה כי התופעה עשויה להיות מיתוס עירוני. סקר שערך דונלד אי שלטון, על 1,027 מושבעים פוטנציאלים באן ארבור, מישיגן חשף שבעוד שצופי CSI ציפו יותר לראיות מדעיות מאשר אלו אשר לא צפו בסדרה. ברוב המקרים, לא היה צורך בראיות מדעיות כדי להגיע לפסק דין.
עם זאת, מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך שלתוכניות הטלוויזיה המודרניות הללו יש השפעה מטעה על תפיסות הציבור וציפיותיו ועל התנהגות המושבעים.
בצטטו את "אפקט ה- CSI", לפחות חוקר אחד הציע לסקור את המושבעים על פי רמת ההשפעה שלהם מתוכניות טלוויזיה כאלה.
התגלמות.
משפטים.
הפופולריות של סדרות הטלוויזיה בנושא פשיעה מולידה כביכול תפיסות מוטעות רבות לגבי אופי מדע הזיהוי הפלילי ונוהלי חקירה בקרב חברי מושבעים. אפקט CSI יכול להשפיע בשתי דרכים עיקריות על פסק הדין: תחילה, המושבעים מצפים לקבל יותר ראיות מדעיות מאשר אלו שקימות או הכרחיות לצורך הגעה לפסק דין, וכתוצאה מכך שיעור הזיכוי גבוה יותר בהיעדר ראיות כאלו. שנית, לחבר המושבעים יש אמון רב יותר ראיות משפטיות, בעיקר דנ"א, דבר זה גורם לעליה במספר ההרשעות כאשר ראיות אלו מוצגות. בעוד שתופעות אלה ואחרות עשויות להיגרם כתוצאה מצפייה בסדרות פשע, ההשפעה הנפוצה ביותר היא שמושבעים מזכים את הנאשמים בטעות למרות ראיות מוחלטות לאשמה. בפרט, תובעים דיווחו כי הם מרגישים כי לוחצים עליהם לספק ראיות דנ"א גם כאשר קיימת עדות ראייה. למעשה, במחקר שנערך בקרב 444 תובעים, 56% האמינו שהאפקט ה- CSI משפיע כמעט תמיד או תמיד על חבר השופטים, ו- 81% האמינו שהשפעת ה- CSI משפיעה על שופטים. באירוע מתוקשר אחד, האשים פרקליט מחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, סטיב קוליי, את זיכויו של השחקן רוברט בלייק באשמת רצח על אפקט CSI. קוליי ציין כי פסק הדין שבו הוחלט כי בלייק לא אשם הגיע למרות שני חשבונות עדים שמוכיחים את אשמתו של בלייק, וטען כי חברי המושבעים "טיפשים להפליא".
עד שנת 2005, מספר חברי מושבעים ותובעים החלו לשנות את ההכנות ותהליכי המשפטים שלהם כדי להתמודד עם אפקט CSI. כמה שאלו שאלות הקשורות לצפייה בסדרות טלוויזיה הקשורות למערכת המשפט במהלך משפט בו נהוגה שיטת הוואר דיר כדי לזהות את חברי המושבעים המוטים. לדוגמה, במשפט של צ'ארלס ודריק נגד המדינה (2010), הנאשמים הורשעו ברצח מדרגה שנייה, ובמהלך הליך הוואר דיר השופט הציג שאלה בנוגע לאפקט CSI. במקרה זה, בית המשפט לערעורים של מרילנד קבע כי השאלה בנוגע לאפקט CSI אשר הופנתה לחבר המושבעים חמורה ואינה הולמת בשל לשונה המוטה ושימוש במונח "הורשע" ללא אזכור לזיכוי. התובעים השתמשו גם בהצהרות פתיחה ובטיעוני סגירה כדי למזער את הה שפעה האפשרית של אפקט CSI. במשפט גוף נגד המדינה (2009), התובע שאל במהלך הוואר דיר על יכולתם להגיש פסק דין ללא ראיות מדעיות, ואז הזכיר להם במהלך טיעוני סיום לגבי שאלה זו. במקרה זה האזכור לגבי אפקט CSI נחשב מקובל מכיוון שהשפה בה השתמשה הייתה נייטרלית וללא משוא פנים. בנוסף, הדרכת המושבעים שימשה גם כאמצעי ליידע את המושבעים על אפקט CSI. במשפט אטקינס נגד המדינה (2011) הונחה חבר המושבעים כי אין צורך בראיות מדעיות כדי שהתיק יהיה תקף. בית המשפט קבע כי הנחיית המושבעים הזו בנוגע לראיות מדעיות איננה תקינה מכיוון שהמדינה לא נשאה בנטל ההוכחה שלה. יתר על כן, התובעים שכרו עדים מומחים שיסבירו מדוע צורות מסוימות של ראיות פיזיות אינן רלוונטיות לתיקיהם. באחד ממקרי הרצח באוסטרליה, הסנגור ביקש משפט שופט בלבד כדי להימנע מפרשנויות שגויות של דנ"א על ידי חבר מושבעים.
עד שנית 2006, אפקט CSI התקבל באופן נרחב כמציאות בקרב אנשי מקצוע משפטיים, למרות מעט ראיות אמפיריות לאימות או להפריך אותו. סקר שנערך בשנת 2008 על ידי החוקרת מוניקה רוברטס הראה שכ-80% מכלל אנשי המקצוע האמריקניים במשפטים האמינו כי היו להם החלטות שהושפעו מתוכניות טלוויזיה משפטיות.
פרופסור תום אר. טיילור, מאוניברסיטת ניו יורק, טען כי מבחינה פסיכולוגית, מופעי פשע נוטים יותר להגדיל את שיעור ההרשעות מאשר לזיכויים, מכיוון שהתוכניות מקדמות תחושת צדק וסגירת מעגל שאינן מושגות כאשר חבר מושבעים מזכה נאשם. העלייה הנתפסת בשיעור הזיכויים עשויה להיות קשורה לאהדה לנאשם או לירידה באמון ברשויות המשפטיות. סקר שנערך בשנת 2006 בקרב סטודנטים באוניברסיטאות בארצות הברית הגיע למסקנה דומה: סביר להניח שאפקט CSI לא תכביד על התובעים, והיא עשויה למעשה לעזור להם בפועל.