מאיר נפטרה בדירתה ביום ראשון, 5 בפברואר 1984, יומיים לאחר יום הולדתה המאה. באותו היום היה אמור להתקיים אירוע מחווה לכבודה בבית החולים שערי צדק. נקברה בחלקת יקירי ירושלים בהר המנוחות בירושלים בלוויה שבה נכחו מאות בני אדם, מהם מטופליה, ראשי בתי חולים, רופאים ואחיות ואנשי ציבור, בהם יו"ר הכנסת, ראש עיריית ירושלים וכן שרי הבריאות והפנים, שספדו לה.
המילים האחרונות בספר זיכרונותיה של זלמה הן:
רזי אמיתי
רזי אמיתי (נולד ב-14 ביולי 1948) הוא במאי ומנהל תיאטרון ישראלי. חוקר תחום תיאטרון הילדים בישראל, מכהן כיו"ר "אסיטז' המרכז הישראלי לתיאטרוני ילדים". בעברו ניהל את תיאטרון באר שבע, תיאטרון אורנה פורת ותיאטרון מדיטק בחולון.
קורות חייו.
רזי אמיתי הוא בן למשפחה גדולה שעלתה לארץ מתימן בשנות השלושים של המאה העשרים.
הוריו שרה וציון אמיתי עלו לארץ מתימן כילדים. אמו הייתה חברה בבית"ר ואחר-כך חברת מחתרת באצ"ל כמו גם אביו. אביו עבד בתחילה כפקח בעירייה, אחר-כך כקבלן בניין ולבסוף בבית הדפוס של העיתון "דבר". אמו עבדה בעבודות שונות, ומספר שנים במטבח של מלון הילטון.
רזי (רזיאל) אמיתי נקרא על שם דוד רזיאל, מפקד האצ"ל. הצעיר מבין ארבעה ילדים, לו שני אחים ואחות. בשלוש השנים הראשונות לחייו גדל בכרם התימנים ואחר-כך ועד אחרי הצבא גדל בשכונת קריית שלום בתל אביב. למד בבית הספר היסודי "גבעת השלום" בקריית שלום ובתיכון "גאולה" בתל אביב. כבר מילדותו התבלט במשחק ובשנת 1962 שיחק כילד בהצגה "אמיל והבלשים" בתיאטרון הבימה.
התגייס לצבא במאי 1966. שירת כמדריך נוער ומש"ק תרבות בחוות הגדנ"ע בבאר אורה.
דרכו – בתיאטרון, בקולנוע ובמוזיקה
לאחר שחרורו מצה"ל במאי 1969, עבד תקופה מסוימת כמדריך נוער.
הוא בוגר סמינר הקיבוצים במגמת תיאטרון (1970). בעקבות כך שיחק בתפקידים קטנים בתיאטרון הקאמרי בהצגות "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"הפקודה". במקביל רקד ג'אז בשלישית "ג'אז פלוס" שהקים שמעון בראון והופיע גם כרקדן באופרה.
אמיתי השתתף בשני סרטים גדולים – "ישו כוכב עליון" של אולפני יוניברסל בבימויו של נורמן ג'ואיסון ו"קזבלן", בבימויו של מנחם גולן, שניהם ב-1973.
באותה שנה נטל חלק ברביעיית "הכנופיה" לצד מרגלית צנעני, יזהר כהן ואסתי כץ. כותב החומר היה חיים חפר והבמאי צדי צרפתי. הרביעייה שרה שירי בלוז ונשמה בסגנון אתני של אותה תקופה, והופיעה בפני חיילים במלחמת יום הכיפורים.
ב-1974 שיחק בהצגה "בת המלך" בתיאטרון הילדים והנוער של אורנה פורת.
פעילות קהילתית וחינוכית בתיאטרון בישראל
ב-1975 הקים בבית שמש תיאטרון קהילתי שהיה מחלוצי התיאטרונים הקהילתיים בארץ, בו עבד כבמאי עד 1977. התיאטרון הציג שתי הצגות ("תנו לשמש לעלות" ו"כוכבים בראש") שזכו להצלחה ותהודה ושודרו בטלוויזיה. כותב המחזות היה הסופר יהודה אטלס ושיחקו בהן נערים ונערות מבית שמש.
השכלה
את התואר ראשון בתיאטרון השלים בEmpire State College, אוניברסיטת המדינה של ניו יורק (1978-1977) המשיך וסיים תואר שני בתיאטרון במכללת האנטר, אוניברסיטת העיר ניו יורק (1982-1978).
בשנת 1982 חזר עם משפחתו לישראל. באותה תקופה הקים לראשונה בארץ מחלקה חינוכית בתיאטרון אורנה פורת ועמד בראשה. במקביל ביים בתיאטרון אורנה פורת שלוש הצגות: "אהבה אפשרית", "יום הורים" ו"תרנגול כפרות".
היה בצוות שהקים בשנת 1984 את בית הספר לאמנויות תל אביב ושימש כמרכז מגמת הדרמה בבית הספר ולימד תיאטרון (1988-1984).
בשנת 1983 הקים תיאטרון קהילתי בקריית גת שם לימד משחק וביים הצגות במשך שלוש שנים. המשתתפים היו בני נוער ומבוגרים מקריית גת.
אחר-כך עבר עם משפחתו לאטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית, בה כיהן כשליח הקהילה מטעם הסוכנות היהודית (1990-1988).
ב-1989 קיבל תואר דוקטור לתיאטרון מהGraduate Center The, City University בניו יורק. עבודת הדוקטורט שלו "בין תיאטרון ילדים לתיאטרון לילדים - תולדות התיאטרון לילדים בישראל" היא מחקר היסטורי המתעד את תיאטרון הילדים בישראל מסוף המאה ה-19 ועד ימינו. עבודת מחקר זו בשילוב מאמרים נוספים שכתב אמיתי ראתה אור כספר בשם "תיאטרון ילדים בישראל - צמיחתו וגידולו של התיאטרון לילדים ולנוער בישראל" בהוצאת ספרא בשנת 2013.
מנהל תיאטראות בישראל
ב-1990 קראה לו אורנה פורת להחליף אותה בניהול תיאטרון אורנה פורת. הוא כיהן כמנכ"ל ומנהל אמנותי של התיאטרון עד סוף שנת 1996.
אחר-כך כיהן כמנכ"ל ומנהל אמנותי של התיאטרון העירוני באר שבע (2004-1997). באותה תקופה ביים בבאר שבע שש הצגות: "ירח שחור", "חלום אחר", "יש לי כנרת", "הקיץ האחרון", "יונו והטווס" ו"פוטו בגדד".
רזי אמיתי היה היוזם המקים של תיאטרון המדיטק בחולון. הוא כיהן כמנכ"ל ומנהל אמנותי של המדיטק בשנים 2007-2004.
באוקטובר 2007 התמנה למנכ"ל ומנהל אמנותי של תיאטרון מחול ענבל, תפקיד בו כיהן עד שנת 2014.
פעילות ציבורית
משנת 2010 הוא מכהן כיו"ר "אסיטז' המרכז הישראלי לתיאטרוני ילדים" . כיהן גם כשש שנים כחבר בהנהלה העולמית של אסיטז' – הארגון הבינלאומי לתיאטרוני ילדים. במסגרת פעילותו הציבורית היה חבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, חבר במדור התיאטרון. היום הוא ממשיך את פעילותו במדורים תיאטרון פרינג' ותרבות בקהילה של המועצה הישראלית לתרבות ולאומנות במשרד התרבות.
תפקידי הוראה
במהלך השנים לימד תיאטרון, משחק ובימוי במסלולים אקדמיים ומקצועיים של תחומי התיאטרון והתקשורת – במכללת סמינר הקיבוצים, בית הספר לאומניות הבמה – בית צבי, אוניברסיטת תל אביב, המכללה למינהל, בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
במשך כל השנים רזי אמיתי מרצה ומפעיל סדנאות בארץ ובעולם – בנושאי תרבות, אמנות, תיאטרון, ארץ ישראל, ריכוז, הנחיה והוראה בסדנאות והשתלמויות לאנשי חינוך ורכזי תרבות והפעלת סדנאות מנהלים בחברות מסחריות במסגרת חברה לייעוץ ארגוני.
רזי אמיתי נשוי ואב לשלוש בנות.
אמיר השכל
אמיר אברהם הַשְׂכֵּל (נולד ב-9 באוגוסט 1953) הוא תת-אלוף (מיל') בצה"ל, חוקר השואה וממובילי המחאה נגד בנימין נתניהו.
ראשית חייו.
השכל נולד בירושלים, בן בכור להורים שעלו מפולין. משפחותיהם של שני הוריו עלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה. בילדותו עברה משפחתו לתל אביב-יפו. השכל למד בבית ספר אלחריזי ואת לימודי התיכון עשה בגימנסיה גאולה. הוא היה חבר בקלוב התעופה ובעקבות בן דודו ששירת כטייס התנדב לקורס טיס.
שירותו בצה"ל.
השכל החל את שירותו בחיל האוויר בקורס טיס במגמת מסוקים ועבר למגמת סיור וקישור להכשרה כטייס תובלה. במהלך הקורס פרצה מלחמת יום הכיפורים במהלכה סייע לכוחות חיל האוויר בסימון, בתחקור ובהכנה לקרב. הוא שירת כטייס מטוסי הרקולס בטייסת 131 והשתתף במבצע שלמה להטסת יהודי ביתא ישראל מסודאן לארץ. במהלך שירותו פיקד על טייסת ההוקאיי, על טייסת הפילים בשנים 1992–1994, על בסיס שדה דב בשנים 1995–1997 ועל בח"א 27, בסיס התובלה הכבדה של חיל האוויר בשנים 1997–1999. בשנים 1999–2002 פיקד על להק כוח האדם.
עיסוקו בשואה.
כמפקד להק כוח אדם יזם השכל יחד עם קצין החינוך הראשי של צה"ל אלעזר שטרן את התוכנית החינוכית עדים במדים - משלחות צה"ל לפולין, ועמד בראש המשלחת הראשונה של קציני צה"ל ב-2001. השכל חזר מן המסע הראשון עם החלטה להעמיק את הידע שלו על השואה, ועם שאלה איך ייתכן שבגרמניה התרבותית באמצע המאה ה-20 קרה דבר כזה.
לאחר פרישתו מצה"ל עבר השכל קורס מדריכים לפולין ביד ושם. שתי המשלחות הראשונות שהדריך היו של בני נוער, והוא חש, לדבריו, שבני נוער אינם בשלים למסע, חלקם "לא מתחברים" וחלק אחר עוברים חוויה קשה מדי. בדצמבר 2004 הזמינו מנהל בית הספר להוראת השואה ביד ושם מוטי שלם להדריך את המשלחות של צה"ל. הוא היה בפולין כשבעים פעמים, בעיקר עם משלחות צה"ל.
השכל פרסם שלושה ספרים על השואה, בהם ספר על חסידי אומות העולם גרמנים וספר על יהודים שמרדו בנאצים. לדבריו התובנה העמוקה שלו מלימודיו על השואה היא על הנטייה של רוב בני האדם לעמוד מהצד, ועל הסכנה שבעמידה מהצד.
מחאה נגד ראש הממשלה.
באוקטובר 2016 החל השכל להפגין נגד ראש הממשלה נתניהו בטענה שהוא מוביל למדינה דו-לאומית, אינו מקדם שלום וביטחון, פועל "לקרוע את החברה הישראלית", ומדרדר את הדמוקרטיה בישראל באמצעות "חקיקה אנטי-דמוקרטית והתקפות על התקשורת ועל שומרי הסף". כאחד מראשוני מחאת היחידים, במשך ארבע שנים הפגין מדי שבוע לבדו או עם קומץ אחרים בצמתים, בעיקר בכניסה לעיר מגוריו, יבנה.
ב-11 ביוני 2020 חבר השכל לאורי נחמן שהפגינה במשך ימים ליד מעון ראש הממשלה בירושלים (בית אגיון) ופרסם ברשתות החברתיות על פתיחת שביתת שבת בבלפור, בהשראת מחאות ג'ורג' פלויד. עם השכל הגיעו אנשי "מחאת היחידים". עם המעבר למאהל בלפור שינתה מחאת היחידים את שמה ל"אין מצב" - אין מצב שנאשם בפלילים יכהן כראש ממשלה. ב-26 ביוני פיזרו שוטרים אירוע למתחם בלפור כדי לפזר קבלת השבת שהתקיימה שם עם כמה עשרות משתתפים, ועצרו את השכל שנשא דברים בנימוק שהמפגינים חסמו את הכביש. עם השכל נעצרו שני פעילים נוספים. הוצע להם להשתחרר בתמורה להתחייבות לא להגיע לבלפור, אך הם סירבו. למחרת המעצר צעדו מאות אל בית המשפט במגרש הרוסים, שם היו העצורים. ברחוב בלפור מספר המוחים הגיע לאלף. ביום ראשון לפנות בוקר שחררה שופטת את העצורים ללא תנאים. בימים שלאחר האירוע המשיך מספר המוחים לגדול, וב-14 ביולי התקיימה הפגנת אלפים שאליה הגיעו לראשונה גם קבוצות מחאה צעירות. כך התחיל גל המחאות נגד בנימין נתניהו.