הקמצן (בצרפתית: L'Avare) הוא מחזה קומי מאת מולייר שהועלה על הבמה ב-1668.
"הקמצן" היא קומדיה קלאסית של מולייר, על אב המנסה לשלוט על אהבותיהם של ילדיו בגלל תאוותו החולנית לכסף. בשורה של מצבים, מקצתם מצחיקים ומקצתם מעוררי חמלה, מצייר אחד מגדולי מחזאי צרפת את דמותו של הרפגון – אחת הדמויות החריפות והידועות ביותר בתולדות הדרמה ובתולדות התרבות. המחזה הוצג בעולם כולו, זכה לאין ספור פרשנויות, הן פסיכולוגיות והן פוליטיות, ובכל פעם שעלה מחדש עורר אתגר רציני אצל גדולי היוצרים בתחום התיאטרון.
במחזה זה מולייר הציג את הקמצנות כתכונה המשתלטת על האדם.
מבנה אמנותי.
במחזה משתמש מולייר בקווי אופי שלקח מניסיונו האישי ומן המציאות של תקופתו. הוא גם לווה תחבולות מן המחזה "הקדרה" של המחזאי הרומי פלאוטוס. הרפגון הקמצן, גיבור המחזה, הוא טיפוס מלא חיים, עשיר ובורגני שקמצנותו גורמת למפלתו. שמו של הרפגון לקוח מהמילה הלטינית harpago, שפירושה שודד. פירוש שמות שני משרתיו של הרפגון הם: לה מרלוש, שמזכיר במידת מה דג אלתית, אשר בתקופת מולייר נמכר בצורה יבשה; וברנדאוואן, שפירושו "קנה שיבולת-השועל הדק". שני השמות, יחד עם שמו של הרפגון, רומזים לקמצנותו הגדולה של הרפגון.
המחזה מבוסס על סגנון הקומדיה דל'ארטה ומשתמש בהרבה מוטיבים אמנותיים הלקוחים משם. כל הדמויות מזכירות את הדמויות הקלאסיות של הקומדיה דל'ארטה (הדוגמה המובהקת לכך היא החשיבות של המשרתים והמאוהבים - מאפיינים בולטים בז'אנר). הסגנון שבו כתוב המחזה השפיע על במאים רבים להעלות את המחזה בצורה זאת. תיאטרון החאן בירושלים העלה את ההצגה כשכל התלבושות מאפיינות את הסגנון, וגם המשחק.
עלילת המחזה.
הרפגון הוא אלמן, ויש לו שני ילדים: הבן קליאָנט והבת אליז.
להרפגון יש 10 אלף מטבעות זהב שהוא מחזיק בתיבה, ואת התיבה הוא מחביא בתוך בור בגינה שלו.
הרפגון אוהב כסף בצורה אובססיבית ומתקמצן על כל דבר.
קליאנט מאוהב במריאן, בחורה שכעת עברה לגור באזור, ואליז מאוהבת בוואלר, משרתו של הרפגון.
הרפגון מאוהב גם הוא במריאן, והוא וקליאנט נלחמים עליה.
הרפגון רוצה שבתו אליז תינשא למר אנסלם, איש עשיר שמוכן לשאת אותה ללא נדוניה מהרפגון, ואין דבר הגורם להרפגון אושר יותר מאשר חיסכון בכסף.
קליאנט מתכנן לקחת הלוואה של 15 אלף פרנק כדי לשאת לאישה את מריאן, אבל ברגע שהוא מגיע לפגוש את המלווה, הוא מגלה כי המלווה הוא הרפגון, אביו, בכבודו ובעצמו.
הרפגון נבהל וחושש שבנו תופס אותו כמלווה בריבית. אך כאשר הוא מבין מהי מטרת בואו של קליאנט, פורצת מריבה ביניהם. לאחר מכן הרפגון מנסה לארגן חגיגה לכבוד הנישואים של אליז לאנסלם ושלו למריאן.
ואלר יודע שהרפגון לא רוצה להניח לאליז להתחתן איתו, ולכן הוא משתדל להתחנף אליו. מר ז'אק, הטבח והעגלון של הרפגון, משתתף בהכנות לחגיגה.
הרפגון אומר למר ז'אק שהוא דורש ממנו להכין ארוחה במחיר נמוך ובאיכות גבוהה, ומר ז'אק חושב שהרפגון ממש מגזים.
המשרת של קליאנט, עוקב אחרי הרפגון ומגלה את מקום המחבוא של הכסף. הוא גונב את התיבה של הרפגון ומעביר אותה לידי קליאנט.
כאשר הרפגון מגלה כי התיבה נעלמה, הוא נבהל, משתולל, מתרוצץ לכל עבר, ומתחיל להפוך את כל הבית, כי הוא לא מבין מה קרה לכספו. ולפתע הוא חושב שתפס את הגנב בידו, אך מתברר לו שזו ידו שלו עצמו.
הרפגון מביא בלשים וחוקרים כדי לתפוס את מי שגנב את אוצרו. הבלשים והרפגון באים לביתו ושואלים את מר ז'אק האם ידוע לו משהו על הגנבה, ומר ז'אק (שספג מכות קודם לכן מוואלר, וכעת רואה הזדמנות להתנקם בו) אומר שהוא חושד בוואלר. החוקרים תופסים את ואלר ולוקחים אותו לבית משפט שם הרפגון חוקר אותו. כאשר הוא שואל אותו, כיצד העז לגזול ממנו דבר כזה, ואלר בטוח שהוא מתכוון לכך שגזל ממנו את בתו אליז.
הרפגון וואלר מתחילים לפתח דיון, הרפגון אומר "גזלת ממני אותה" ובדבריו מתכוון לתיבה, ואילו ואלר אומר "לקחתי לך אותה" ומתכוון לאליז.
בסוף המשפט קליאנט מגיע ואומר לאביו שהתיבה בידיו, והוא מוכן להחזיר לו את האוצר בתנאי שירשה לו לשאת לאישה את מריאן ולאליז להינשא לוואלר. הרפגון כל כך מאושר שקיבל את התיבה עם כספו בחזרה, והוא שוכח הכול, גם את אהבתו למריאן, אך מציב תנאי שכדבריו של ואלר שמר אנסלם הוא אביו של ואלר, הוא ישלם את כל הוצאות החתונה.
גילוי ייחוסו של ואלר ומריאן.
בסצנה הסופית מספר ואלר כי הוא בן למשפחת אצולה מנאפולי וכי הוא בנו של האציל דון תומאס ד'לאבורסי.
אנסלם (אביו של ואלר, אשר אינו מזהה אותו) מטיל ספק באמינותו של ואלר ודורש שיספק הסברים לטענתו המופרכת.
ואלר בתגובה מספר כי לפני שש-עשרה שנה, כאשר היה ילד בן 7, עלה על אונייה עם הוריו ואחותו. במהלך השיט, סערה החלה והאונייה טבעה.
הקברניט, אשר ניצל ביחד עם ואלר, גידל אותו כבן. רק לאחרונה שמע ואלר כי ייתכן שאביו הביולוגי אכן בחיים ועל-כן יצא במסע חיפושים אחריו.
מר אנסלם עדיין אינו משוכנע כי זהו בנו, וחושד כי ייתכן שבדה את הסיפור מליבו.
ואלר משיב כי ניתן לשאול את הקברניט שניצל, וכהוכחה נוספת, בבעלות ואלר חותמת אבן-האודם (רובי) של אביו וצמיד מאבני ספיר של אמו.
מריאן מתערבת בשיחה ומצהירה כי היא מאמינה לואלר, כיוון שגם היא ניצלה מאותה ספינה טרופה עם אמהּ. לאחר שניצלו, מריאן ואמה נשבו על ידי שודדי ים והיו שפחות שלהם למשך 10 שנים. לאחר תקופת העבדות, שוחררו והגיעו לעיר בה מתרחשת העלילה (פריז) בקושי כלכלי רב.
אנסלם שומע את גרסת שני ילדיו וקורא להם לחבק אותו.
הוא מסביר כי לאחר שחשב שאשתו ושני ילדיו נספו, החליט לפתוח דף חדש בחייו, ולשנות את שמו, אשר הביא לו כאב כה רב. הוא ביקש להתחתן מחדש עם "אישה עדינה וישרה" כדבריו.
מערכת קבצים מתועדת
מערכת קבצים מתועדת (באנגלית: journaling file system) היא סוג של מערכת קבצים, אשר שומרת מידע עצמי מתועד כדי למנוע שגיאות והשחתה של מערכת הקבצים.
בעיות עם מערכות קבצים מסורתיות.
בתהליך כתיבת מידע לדיסק קשיח, מערכת הקבצים חייבת לכתוב מידע עצמי (מטא-מידע), אודות המידע שעל הדיסק; לדוגמה – מיקומו של המידע או שמות הקבצים. אם בזמן שהמערכת כותבת את המטא-מידע לדיסק הקשיח נוצרת הפרעה לכתיבה (לדוגמה, הפסקת חשמל או נפילת מתח), כתיבת המטא-מידע לא הסתיימה לגמרי, ומערכת הקבצים יכולה להיות במצב לא עקבי, כאשר תיאור המידע לא תואם לחלוטין את המידע עצמו או חסר.
דרך אחת לתקן את הבעיה היא להריץ תוכנת שירות לתחזוקה, אשר סורקת את הדיסק הקשיח כאשר המערכת מאותחלת, כדי לתקן שגיאות ואי-תאימויות. תוכנות כאלו הן CHKDSK במערכת חלונות של מיקרוסופט, fsck עבור מערכת יוניקס ותואמותיה, ו־Disk First Aid עבור מחשבי מקינטוש. לרוע המזל, לשיטה זו יש שתי בעיות: הראשונה – סריקה חוזרת של הדיסק כולו דורשת זמן רב. השנייה – ישנה אפשרות שהתוכנה הסורקת עלולה להיתקל בבעיות שהיא לא תוכל לתקן (או אפילו לזהות) ואז מידע יאבד.
מערכת קבצים מתועדת.
מערכות קבצים מתועדות מטפלות בבעיה זו על ידי כתיבת קובץ מיוחד הנקרא "תיעוד" או "יומן" (journal), אשר עוקב ורושם את כל הגישות לדיסק. במצב כזה, העדכונים לדיסק הן גישות אטומיות: אם לפתע יש נפילת מתח, אז או שקבוצה נתונה של עדכונים יכולה לסיים לבצע ולהחיל את כל השינויים למערכת הקבצים, ובמקרה זה כמובן אין בעיה - ואז ניתן להשתמש במערכת הקבצים מיד; או שהיא תסומן כקבוצה שלא לגמרי -בוצעה -והוחלה למערכת הקבצים. במקרה זה, מנהל ההתקן של מערכת הקבצים יכול לקרוא את קובץ התיעוד/היומן ולתקן את כל אי-התאימויות שנוצרו.
השחזור מקובץ התיעוד מהיר הרבה יותר מאשר סריקה כוללת של הדיסק הקשיח, והוא גם מבטיח שמבנה מערכת הקבצים תמיד יהיה עקבי, גם במקרה של נפילת מתח.
יש לציין, שדבר זה לא מבטיח שלא יאבד מידע: מידע או שינויים למערכת קבצים, שנרשמו בין ההחלה האחרונה לתיעוד והקריסה עלולים להיאבד, כיוון שמערכת הקבצים מוחזרת למצבה בזמן ההחלה האחרונה לתיעוד, ללא כל השינויים שבאו לאחריו.
חלק ממערכות הקבצים מתעדות את כל המידע שייכתב לדיסק, בזמן שאחרות מתעדות רק את המידע העצמי של מערכת הקבצים (ה-metadata – לדוגמה: שמות הקבצים, ומיקומם בדיסק).
מערכות קבצים במבנה-יומן.
מערכות קבצים במבנה יומן (log structured file systmes) הן מערכות קבצים, שכוללות רק יומן ללא נתונים "רגילים". מערכות קבצים כאלו שימושיות, בין השאר, בהתקני זיכרון הבזק, אשר בהם מחיקה היא פעולה יקרה ושוחקת.
ידיעות אחרונות
ידיעות אחרונות הוא עיתון היוצא לאור בישראל החל מ-11 בדצמבר 1939. משנות ה-70 הוא הנפוץ ביותר מבין העיתונים הנמכרים בישראל. עד חודש יולי 2010 היה גם הנפוץ ביותר בין כלל עיתוני ישראל, אז איבד את המקום הראשון לטובת החינמון "ישראל היום".
העיתון מעוצב בפורמט טבלואיד, עם תמונות צבע רבות וכותרות גדולות, המאפיין את ז'אנר העיתונות הפופולרית בעולם. כדי למשוך קהל קוראים גדול, הוא מאופיין בסגנון כתיבה קליל ותמציתי בעברית מדוברת ועוסק במגוון נושאים, מפוליטיקה וכלכלה עד בידור ורכילות.
היסטוריה.
העיתון היה מראשוני העיתונים בבעלות פרטית. הוא נוסד בשנת 1939 על ידי גרשום קומרוב, ונרכש זמן קצר לאחר מכן על ידי יהודה מוזס. העורך האחראי היה נח מוזס, בנו של יהודה מוזס. העורך הראשי היה עזריאל קרליבך.
מאבק הישרדות.