שיא השפעתה של לרסה היה עם כיבוש איסין, עיר ממלכה שומרית שכנה. איסין נכבשה על ידי המלך רים-סין הראשון אשר מלך בין השנים 1822 לפנה"ס – 1763 לפנה"ס. רים סין כבש גם את דיר. 30 שנה לאחר מכן חמורבי שם קץ לעצמאותה של לרסה. בזמן בנו של חמורבי שמשו-אילוּנה מרדו לרסה, ארך ואיסין בעול השלטון הבבלי. לרסה לא חזרה לימי גדולתה והחלה בתהליך של ירידה מדינית וכלכלית שפקד את כל דרום מסופוטמיה בעקבות המלחת הקרקעות.
סרגון השני מלך אשור (721 לפנה"ס – 705 לפנה"ס) העניק לעיר מעמד מיוחד של עיר משוחררת ממיסים. לרסה נזכרת שוב בימי נבונאיד (555 לפנה"ס – 539 לפנה"ס) אשר שיקם את מקדש המלך שמש.
מלכי לרסה.
השושלת של לרסה (בערך 1763-2025 לפנה"ס (כרונולוגיה תיכונה)) . שושלת זאת אינה מוזכרת ברשימת המלכים השומרית שהגיעה עד מלכי איסין.
במקרא.
יש חוקרים הסוברים שלרסה היא אלסר המוזכרת ב. אריוך, מלך אלסר היה אחד מארבעת מלכי ארם נהרים אשר נלחמו בחמשת מלכי כיכר הירדן.
ארכאולוגיה.
התל משתרע על שטח של 1.8X 2 ק"מ. במרכז העיר נמצא זיגוראת וכן המקדש העיקרי של העיר אֶ-בַבַר המקודש לאל השמש אוּתוּ (שַמֹש באכדית).
האתר נחפר לראשונה ב- 1850 על ידי גאולוג אנגלי בשם ויליאם לופטוס. הוא חפר את האתר במשך חודש במטרה למצוא אוצרות וממצאים המתאימים להצגה במוזיאון. לא נעשה כל תיעוד מדעי. הוא מצא מבנה לבנים מתקופת נבוכדנצר השני. מציאת המבנה אפשרה את זיהוי האתר כלרסה. לופטוס חפר בעיקר את המקדש של האל שמש.
החפירה המודרנית הראשונה נעשתה לראשונה ב-1933 על ידי משלחת צרפתית בראשות אנדרה פארו (Andre Parrot). בחפירה נמצאו ממצאים השייכים לתקופת ג'מדט נאסר סוף האלף ה-4 לפנה"ס ועד לתקופה הסלאוקית. פארו חפר באתר שוב בשנים 1967. האתר נחפר שוב בשנים 1976 ו-1991.
אתר זה כמו אתרים ארכאולוגים אחרים בעיראק, נפגע ממעשי ביזה שאירעו בעקבות מלחמת עיראק משנת 2003 וגרמו לו נזק רב.
בורג' חמוד
בורג' חמוד (בערבית: برج حموﺪ; בארמנית: Պուրճ Համուտ) הוא פרבר ממזרח לביירות במחוז מתן שבלבנון. בפרבר מתגוררים ארמנים רבים, צאצאי פליטים מרצח העם הארמני. הפרבר הוא אזור תעשייתי ואחד היישובים הצפופים ביותר במזרח התיכון.
היסטוריה.
בורג' חמוד הוקם על ידי ניצולי רצח העם הארמני בשנת 1915, כאשר ניתנה לניצולי צעדות המוות בדיר א-זור, שהגיעו לביירות לאחר התמוטטות האימפריה העות'מאנית, הזכות להתיישב ממזרח לעיר, באזור שהיה ביצתי באותה תקופה. הפרבר התפתח רבות בעיקר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנת 1952 הוא הפך לרשות מקומית.
בתקופת הקמתו וההתיישבות המוקדמת, היה בורג' חמוד במוקד היריבות בין שתי מפלגות פוליטיות ארמניות, הפדרציה המהפכנית הארמנית ומפלגת החונכאיאן הסוציאל-דמוקרטית, אשר ביקשו לעצמן את ההגמוניה ביישוב החדש. היריבות הובילה לקטטות ולחיסולים בעדה הארמנית, ואף החריפה במהלך בשנת 1958, בתקופה שבה הקהילה פולגה במאבק דתי, שבו הקתולים ביקשו להנהיג את הכנסייה האפוסטולית הארמנית. בשלהי הפילוג העדתי בסוף שנות ה-60' ותחילת שנות ה-70', הייתה הקהילה הארמנית של לבנון דווקא בתהליך של איחוד, ובשנת 1972 מפלגת החונכאיאן אף רצה במשותף עם ה"דשנקים" (אנשי הפדרציה המהפכנית הארמנית).
מלחמת האזרחים השנייה איימה על קיומה של הקהילה הארמנית בביירות. כמו כל העדות בביירות, גם הארמנים התקבצו באזורים השולטים שלהם, הווה אומר, בורג' חמוד. בשנות המלחמה, אחזו צעירים ארמנים רבים בנשק להגנה עצמית. הפדרציה המהפכנית הארמנית, המפלגה שמייצגת את רוב הפזורה הארמנית, נשארה על פי רוב נייטרלית. בשל מדיניות זו, החזיקו המיליציות המארוניות את תושבי בורג' חמוד בלחץ מתמיד, ואף התקיפו מספר פעמים את היישוב.
בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, התקבלו פליטים מדרום לבנון בבורג' חמוד והתארחו בכנסיות, בתי ספר ומוסדות אחרים, בהם קיבלו אוכל ומחסה. לאחר המלחמה, הציעה טורקיה לשלוח כוחות ללבנון כחלק מיוניפי"ל, אך רוב הארמנים התנגדו בחריפות להתערבות שכזו, ובפרבר התקיימו הפגנות כנגדה.
נכון לשנת 2009, עיריית בורג' חמוד חברה בקבוצת העיריות מתן-צפון.
דמוגרפיה.
בבורג' חמוד מתגוררים כ-150,000 תושבים בשטח של 2.5 קמ"ר, וצפיפות האוכלוסין בו (60,000 נפש לקמ"ר) גבוהה פי 5 מאשר בביירות והיא מהגבוהות ביישובי המזרח התיכון. ביישוב ישנו רוב ארמני, אך חי בו גם מיעוט פלסטיני משמעותי וכן מוסלמים שיעים.
הארמנים בלבנון דוברים ארמנית בדיאלקט מערבי, כמו רוב הארמנים במזרח התיכון. קיימות שלוש מפלגות פוליטיות בולטות בבורג' חמוד: הפדרציה המהפכנית הארמנית, אליה משתייכים רוב הארמנים בבורג' חמוד, מפלגת הרנגבר ומפלגת החונכאיאן. הזרמים הארמניים הנוצריים הקיימים הם נצרות אפוסטולית שמאמיניה מהווים את הרוב, וכן ארמנים קתולים ואוונגליסטים. מפלגות פוליטיות אלו ומסדרים דתיים אלה הם בעלי מוסדות ומרכזים בתוך בורג' חמוד. הנשיא הנוכחי של בורג' חמוד הוא אנטאריק מסרליאן.
רוב הרחובות בבורג' חמוד נקראים על שם ערים ארמניות כגון ירבאן, ונהרות כגון אראס. כמו כן רחובות רבים נקראים על שמם של יישובים ואזורים בטורקיה, שבהם ישבו בעבר ארמנים, סיס, אדנה, ארגאטס וקיליקיה. שמות הרחובות מזכירים לתושבים את ארמניה ההיסטורית, ואת קיליקיה בייחוד, ממנה הגיעו רוב הארמנים הלבנונים.
לאגאש
ממלכת קרואטיה (925–1102)
ממלכת קרואטיה הייתה מדינה עצמאית בימי הביניים, אשר אוחדה בשנת 1102 עם ממלכת הונגריה, ובשנת 1526 הוכפפה לשלטון בית הבסבורג, עד לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918.
רקע.
הגירת הקרואטים (600–620).
בדיקות DNA מראות כי מקורם של הקרואטים במרכז אסיה לפני 10,000 שנה בערך. הפעם הראשונה ששמם הועלה על הכתב, היה בממצא ארכאולוגי בחצי האי קרים. באבן, שנקראה "אבן טנאיס" על שם האתר שבו היא נמצאה, כתובה המילה כורואתוס. האבן תוארכה לשנת 200 לפנה"ס בערך. האבן שמורה במוזאון הארכאולוגי, בסנקט פטרבורג, רוסיה.
אין שום ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה על הנושא. במקום זאת, ההיסטוריונים סומכים על ממצאים כתובים כמה מאות לאחר מכן, למרות שסביר להניח שהם מבוססים על סיפורי עם. כנראה שמקורם של הקרואטים המודרניים בפולין של היום או מערב אוקראינה. על פי מקורות כתובים מעטים מהמאה ה-10, הקרואטים ישבו בגליציה ובמישור הפאנוני (אזור הונגריה של היום). כאמור, הם הוזמנו במאה השביעית לשבת בדלמטיה על ידי הקיסר הביזנטי הרקליוס כדי שילחמו בברברים שאיימו לפלוש לאימפריה.
באחד המקורות הללו נאמרים דברים שונים: כי הקרואטים לא הוזמנו בידי הרקליוס, אלא הובסו בידי הברברים ויישבו מרצונם החופשי במזרח קרואטיה. מקור זה נכתב במאה ה-13, 600 שנה לאחר הגירת הקרואטים.
התנצרות הקרואטים והתקופה הקארולינגית (620–925).
התנצרות הקרואטים החלה זמן קצר לאחר בואם במאה השביעית. השבטים הקרואטים התארגנו לשתי דוכסויות: דוכסות פאנוניה בצפון ודוכסות דלמטיה בדרום, בדומה לפרובינקיות הרומיות, אם כי עם גבולות שונים. בשנת 640 שלח האפיפיור יוחנן הרביעי לשם כומר כדי שישלם כופר לשחרור אסירים ולחילוץ שרידים של קדושים מעונים. זו ועוד מיקומם בקרבת הערים הרומיות העתיקות הביאו את הנצרות על הקרואטים מהר יחסית. ההתנצרות הושלמה במאה ה-9.
הקרואטים בראשית ימי הביניים התמקמו בין ארבע ישויות גדולות: האימפריה הביזנטית, שחפצה בשליטה על האיים האדריאטים וערי החוף; הפרנקים, שמטרתם הייתה לשלוט בצפון וצפון-מערב; המדיארים ומדינות חדשות שאיימו לפלוש; והסרבים והבולגרים, שעל אף שלא היוו איום ממשי על הקרואטים, עדיין רצו באדמתם.
דוכסות פאנוניה הפכה לקארולינגית כשהדוכס ווינומיר ("Vojnomir") החליט לצדד בפרנקים, בשנת 796. השליטה הפרנקית סייעה להתפשטות הנצרות באזור. שלוש שנים לאחר מכן, פלש קרל הגדול לחלק הדלמטי של קרואטיה וסיים את הכיבוש ב-803. הדוכס ששלט בדלמטיה באותה העת היה וישלאב ("Višeslav").
פלישת קרל הגדול לערי החוף והאיים הדלמטיים הציתה מלחמה עם האימפריה הביזנטית, ולאחר שנחתם הסכם שלום, ערי החוף והאיים חזרו לשליטה ביזנטית, בעוד שקרל הגדול המשיך לשלוט בדלמטיה הפנימית וחצי האי איסטריה.
אחרי מות קרל הגדול בשנת 814, ההשפעה הפרנקית פחתה, והדוכס הקרואטי ליודביט פוסאבסקי ("Ljudevit Posavski") הרים את נס המרד בפאנוניה (819). הצבאות הפרנקים שנשלחו לשם נכשלו פעם אחר פעם, עד שהצליחו בסופו של דבר להכריח את כוחותיו של ליודביט לסגת לבוסניה. בשנת 827 כבשו הבולגרים את מזרח פאנוניה אך ב-845 הפרנקים כבשו אותו מחדש. השליטה הפרנקית בפנוניה נגמרה רק בסוף המאה ה-9.
הדוכס הקרואטי טרפימיר הראשון ("Trpimir") שלט בדלמטיה החל משנת 845. הוא הדוכס הראשון שהצליח לנצח את הבולגרים לאחר שאלו ניסו להרחיב את ממלכתם אל חופי הים האדריאטי, והרחיב את מדינתו שכללה כעת את כל בוסניה. הוא חיזק את השלטון הקרואטי בדלמטיה ובוסניה וגם בפאנוניה, בזמן שחילק את המדינה למחוזות ואזורים כדרך לשלוט באלו שמתחתיו (רעיון זה שאב השראה מקרל הגדול, שעשה דבר דומה כדי לאחד את ממלכתו). טרפימיר היה הראשון שהעלה על הכתב את שם הקרואטים, בספר חוקים רשמי אותו כתב ב-4 במרץ 852. הוא זה שייסד את שושלת טרפימירוביץ' ("Dinastija Trpimirović"), ששלטה בקרואטיה (באופן לא רציף) מ-845 עד ל-1091, ב-864 הוא נפטר.