לאחר פיטוריו בשנת 1937, פול הושפע מהסביבה הפוליטית הקשה, והתעמולה שהופעלה נגדו. במהלך השנתיים הבאות הוא ניסה להתמסר לעבודתו, אך היה רחוק מלהיות פרודוקטיבי כמו בתקופתו בסארברוקן ובקרלסרוהה. הוא חלה - ככל הנראה בסרטן המעי.
ביוני 1939 פול מת בגיל 42. עד אז אשתו ארנה, ובתו ברחו לדנמרק, ולכן גופתו נלקחה לאוקסבי, בחוף המערבי של דנמרק, שם הוא נקבר.
הצלת היצירות.
כנראה אחד ממכריו הוותיקים של פול, היה הצייר הנורווגי אדוורד מונק, סייע להציל את רוב עבודותו. פול ביקר את מונק בנורווגיה בשנת 1925, ושני האמנים התיידדו. לאחר מכן הביע מונק הערצה לעבודתו של הפסל. במהלך שנות השלושים, מונק הביע שוב ושוב עניין בארגון תערוכת יחיד מיצירותיו של פול בגלריה הלאומית באוסלו, אך עם העוצמה הגוברת של גרמניה, הדבר נהיה יותר קשה.
הלחצים הפוליטיים על אוסלו הובילו לנטישת הפרויקט, אך באותה העת, הגיע לדנמרק קרון רכבת ובו היו עבודותיו של פול. במשך כל המלחמה, העבודות של פול היו מאוחסנות במרתפי כריסטיאנסבורג (הפרלמנט הדני) בקופנהגן, וב -1948 הוצגה באותו מקום תערוכה רשמית של האוסף.
במהלך שנות החמישים, אלמנתו ארנה פול החזירה בהדרגה חלק ניכר מהאוסף לקרלסרוהה, כי שם היו אפשרויות טובות יותר לשימור.
כמה מפסלי האבן הגדולים שלו הוצבו בחללים ציבוריים כגון הגן הבוטני.
בין השנים 1960–1964 אורגנה תערוכת זיכרון פדרלית של פול, שנדדה בין מוזיאונים ברחבי גרמניה.
ג'סטין הולבורו
ג'סטין בוויס (באנגלית: Justin Holborow; נולד ב-17 בספטמבר 1996 בסידני, אוסטרליה), הידוע יותר בשם ג'סטין הולבורו, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו כהארלי קנינג באופרת הסבון האוסטרלית "שכנים שכנים".
ביוגרפיה.
הולבורו נולד ב-17 בספטמבר 1996 בסידני, אוסטרליה. אמו, שרה הולבורו, היא מעצבת. יש לו אחות צעירה אחת, ושמה טהלי בוויס.
הולבורו עבר לבנגקוק בגיל 12, שם התחנך בבית הספר הבינלאומי "הארו" במשך למעלה משנה.
הוא גילם את באגסי מלון בהפקה של המחזה המבוסס על הסרט, באגסי מלון משנת 1976. לאחר מכן חזר לסידני עם אמו ואחותו, שם היה למד בתיכון לאמנויות הבמה בניוטאון.
הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "Reef Doctors" ובגיל 14, עבר לקווינסלנד, שם המשיך את לימודיו.
חיים אישיים.
הולבורו מתגורר כיום בסידני.
לוג'יה די קרארזי
לוג'יה די קרארזי (באיטלקית: Loggia dei Carraresi) הוא בניין היסטורי בעיר פדובה בצפון-מזרח איטליה. המבנה, הממוקם ברחוב אקדמיה (via Accademia), מהווה את החלק האחרון ששרד של כל ארמון קרארזי, משכנם של בני משפחת דה קרארה, שליטי פדובה במאה ה-14. ביולי 2021 נכלל המבנה על ידי אונסק"ו בין אתרי המורשת העולמית כחלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
היסטוריה.
מתחם הארמון, שנבנה בין השנים 1339 ו-1343, כלל ארמון מערבי (ישן) וארמון מזרחי, המחוברים זה לזה באמצעות בניין מרכזי וחצר פנימית גדולה, מקביל בערך לכיכר קפיטאניאטו (Piazza Capitaniato) של ימינו. מסלול ברוחב 3 מטרים שאפשר לנוע בו גם על גבי סוס, שנבנה בגובה על גבי קשתות המכונה "המעבורת אל החומות" (traghetto alle mura) התחיל מפלאצו די פוננטה (Palazzo di Ponente, שמו הרשמי של ארמון קרארזי), שחיבר את הארמון המלכותי לחומות העיר, הטירה והמגדל העוז שבה המכונה טורלונגה (Torlonga). זה אפשר לשליט תנועה קלה יותר, כמו גם אפשרות גדולה יותר להימלט במקרה של סכנה.
תיאור.
מבחוץ.
לאורך מאות שנים עבר מכלול הבניינים של הארמון המלכותי התדרדרות בלתי נמנעת עם הריסות ושינויים, וחזית הלוג'יה היא המבנה היחיד שנשאר כמעט שלם. המתאפיין בסדר כפול של תשעה עמודים דקים בשיש ורונה ורוד המסודר בשני מפלסים (לוג'יה כפולה), ליצירת שני פורטיקו חופפים עם גג בולט, הלוג'יה נבנתה בעיצובו של דומניקו דה פירנצה והוזמנה על ידי אוברטינו דה קרארה (Ubertino da Carrara) כדי "להיות מסוגל ללכת על הקרקע ומעל מוגן מפני הגשם".
פנים המבנה.
המבנה כיום הוא משכנה של האגודה "האקדמיה למדעים, כתבים ואמנות על שם גלילאו" (Accademia Galileiana di Scienze, Lettere ed Arti). בחדרים שמאחור הלוג'יה יש את אולם הפגישות של האגודה "סאלה דלה אדוננצה", בעבר קפלה פרטית של משפחת קרארה, שהושלמה לפני 1354 כאשר הקיסר העתידי קרל הרביעי התארח במקום. במקום ישנם כמה ציורי קיר של . מחזור ציורי הפרסקו מתאר בעיקר סצנות מספר בראשית: אדם וחוה, נח מבורך על ידי אלוהים, שלושת המלאכים בבית אברהם ויוסף נמכר למדיינים, אבל גם מספרי התנ"ך האחרים, למשל דוד וגוליית ודניאל בגוב האריות. כולם לבושים בבגדים האופייניים למאה ה-14 על רקע בניינים מאותה תקופה. השפעת הצייר ג'וטו ניכרת בציורים שמשתמשים באמצעים שפיתח כדי לייצר פרספקטיבה. התקרה הייתה מעוטרת בכחול בכוכבי זהב ובמרכזו היו מדליוני עץ המתארים את המדונה עם הילד ואת ארבעת האוונגליסטים (מתוכם שרדו המדונה ומתי הקדוש, כיום במוזיאון של פדובה). חמישים פאנלים מצוירים עם ההיררכיות של המלאכים היו מסודרים בין הקירות והתקרה, שנשמרו בחלקם במוזיאון של פדובה. אגף של הלוג'יה נהרס בשנת 1877 על ידי האדריכל לפנות מקום לבית ספר יסודי (Reggia Carrarese) הסמוך, לאחר כניסתו לתוקף של חוק קופינו מיום 15 ביולי 1877 בנושא חינוך יסודי חובה. במקום בו נמצא בית הספר היה גם בוסתן צמוד למעקות האכסדרה התחתונה.
הלוג'יה היא מה שנותר מפאלצו די פוננטה וכאמור היא כיום משכנה של האגודה "האקדמיה למדעים, כתבים ואמנות על שם גלילאו". בחדרים יש את המפה המפורסמת של פדובה שנעשתה בדיו וצבעי מים בספיה על ידי הקרטוגרף והאקדמאי ג'ובאני ואלה בשנת 1784, שהיה הראשון שהשתמש בחישובים טריגונומטרים לתוכניותיו ולתוכנית הראשונה של פדובה שנעשתה עם מדידות על פי קנה מידה. בתוך האולם הקדמי, אולם הציצה שבו המדליונים המכילים את שלטי האצולה של משפחת קרארה לסירוגין עם סמל המרכבה. וחדר המרכבות שבו נותר עיטור בד של ערבסקה מזויפת עם ציצות ומרכבות.
זולטאן באנדה
זולטאן באנדה (בהונגרית: Bánde Zoltán; ראצקווה, 27 באוקטובר, 1883 – כנראה אושוויץ, 1944) היה רב, הרב הראשי של העיר קישפשט (משנת 1950 רובע 19 של בודפשט, 60,000 תושבים), תאולוג.
ביוגרפיה.
הרב ד"ר זולטאן באנדה הוא בנם של אליהו באנדה (נפטר ב-1940) ושל פאולינה גולדנר. בין השנים 1897–1907 היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1906 קיבל את הדוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד), וב-1908 את הסמיכה לרבנות. בשנים 1908 עד 1912 היה הרב של צ'ונגראד, ומשנת 1912 כיהן כרב הראשי של העיר קישפשט שהייתה אז עיר עצמאית בגבול של בודפשט. חיו בה בשנת 1944 כ-3600 יהודים, שהשתייכו לזרם הניאולוגי. ב-1939 נעצרו הרב ד"ר זולטן בנדה (Zoltan Bande) והכומר הפרוטסטנטי המקומי משום שסיפקו לפליטים יהודים מפולין מסמכים מזויפים שהיו עשויים לסייע להם להישאר בעיר. הרב באנדה היה דרשן ונואם בולט שעסק רבות גם בחינוך היהודי ובכתיבה. הוא גורש לאושוויץ ביולי 1944 ומת בשנת 1944 במקום לא ידוע (ככל הנראה עם הגעתו למחנה ההשמדה).
אשתו הייתה אולגה טאפלר (1886–?), בתם של דוד טאפלר ושל צילי אדלר, אותה נשא לאישה ב-26 בדצמבר 1909 בשורוקשאר (כיום רובע 23 של בודפשט, עיר של כ-25 אלף תושבים).
ילדיהם:
ראו גם.
יוסף בן אברהם הכהן (בערבית: Yusuf al-Basir) שהיה פילוסוף ותאולוג קראי שפעל בבבל או בפרס במחצית הראשונה של המאה האחת עשרה:
Al-Kitab Al-Muhtawi De Yusuf Al-Basir (Etudes Sur Le Judaisme Medieval, 12) (French and English Edition): Vajda, Georges:
מודל לחיקוי
מודל לחיקוי הוא אדם שבהתנהגותו או בהצלחתו גורם לאחרים - בעיקר לצעירים - לחקות אותו, או לנסות ללכת בדרכיו. מסיבה זו מוטלת אחריות על ההורים, המורים והמנהיגים של החברה לייצג בהתנהגותם דוגמה ומופת לאחרים.
את המונח טבע הסוציולוג היהודי-אמריקאי רוברט קינג מרטון.
מורים כמודל לחיקוי.
לדברי ריטה פירסון, למורים, בשל הזמן הרב שיש להם עם הילדים, יש השפעה כה עצומה על הילדים, עד שממליצים להם להיות חביבים על מנת לבנות מערכות יחסים רגשיות חזקות איתם.
מפורסמים כמודל לחיקוי.
החשיפה המתמדת של צעירים ברשתות החברתיות לחייהם של סלבריטאים בשל טרנדים בתרבות הפופולרית, גרמה לסלבריטאים, כוכבי פופ, דוגמניות וספורטאים להפוך למודלים מרכזיים לחיקוי בקרב הנוער. סקר שנערך בבריטניה ב-2008 גילה כי רבים מהצעירים עוקבים אחרי אלו האחרונים כמודלים לחיקוי לא בשל כשרונותיהם, אלא בשל העובדה שהם מפורסמים, והתקווה להצליח כמותם דרך השתתפות בתוכניות ריאליטי ודומיהן.
ספורטאים כמודל לחיקוי.
ישנו דיון מהותי האם ניתן להכליל ספורטאים כמודל לחיקוי, משום שמחד - חלקם מנסים להתנהג ככאלו, אך מאידך - הפיכתם למודל לחיקוי נובעת מיכולתם כספורטאים בלבד, ולא כתוצאה מעמדותיהם המוסריות.
צ'ארלס בארקלי, לדוגמה, הצהיר כי ספורטאים אינם אמורים לשמש כמודל לחיקוי, וההורים צריכים לקחת תפקיד זה על עצמם.
ע'ידאא רינאוי-זעבי
ע'ידאא רינאוי זעבי
מרד איילט צידון (1834)
מרד איילט צידון מתייחס לאירועים בסוריה העות'מאנית בתקופת מרד האיכרים הסורי (1834–1835), כאשר במקביל למרד האיכרים בארץ ישראל ובעבר הירדן (מדרום לאיילט דמשק), כבשו המורדים הגליליים את צפת וטבריה במזרח הגליל. אזור החורן גם השתתף במרד. בשנת 1835 קמו כמה חמולות דרוזיות מהר הלבנון במרד נוסף.
ציר זמן.