רבקה גריכטר
רבקה גריכטר (1918 – 2005) הייתה מורה, סופרת, משוררת וציירת ישראלית.
ביוגרפיה.
גריכטר נולדה בשנת 1918 לגיטל ושמואל דנישבסקי, אשר נספו בשואה.
נישאה לפרופ' חיים בר גריכטר, שהיה רופא, מנהל המעבדות הראשי של משרד הבריאות, מדען וסופר. השניים התגוררו בירושלים.
היא נפטרה בשנת 2005 ונטמנה בהר המנוחות בירושלים.
יצירותיה.
גריכטר חיברה עשרות ספרים, ביניהם ספרי שירה וספרי ילדים ונוער:
דקדוקי הטעמים
ספר דקדוקי הטעמים, הנקרא גם ספר מדקדוקי הטעמים או מחברת בן אשר הוא ספר העוסק בכללים שונים מכללי טעמי המקרא והניקוד. הספר הוא מראשוני העוסקים בענייני דקדוק עברי. הוא מונה גם תופעות ויוצאי דופן בסגנון ספרות המסורה, וכתיבתו מיוחסת לאהרון בן אשר, מהמפורסמים שבבעלי המסורה.
כתיבת הספר.
החל מהמאה השמינית לספירה נפוץ בין בעלי המסורה המנהג לנסח חיבורים העוסקים בענייני מסורה ודקדוק הכתובים ב'חרוזות'.
על פי אהרון דותן, הפרקים מהם הורכב ספר דקדוקי הטעמים נכתבו בראשונה בתקופה הקדומה למאה העשירית, בה חי בן אשר, וזאת על ידי מחברים שונים. עד המאה העשירית הספיק הספר לצבור גרסאות שונות. פרקים אלה הגיעו לידינו בכתבי יד רבים, השונים זה מזה בסדרם ומספר הפרקים שביניהם.
בין כתבי היד האחרים של החיבור ניכרת עריכה הדוקה, שנעשתה על ידי עורך אחד, אשר ייתכן שהוא אהרון בן אשר, לו הספר מיוחס. עם זאת, בספר ישנן גם הוספות מתקופה המאוחרת לו.
פתיחת הספר מייחסת אותו לאהרון בן אשר. כמו כן הספר מיוחס לבן אשר במקורות אחרים, החל מסוף המאה ה-13. הנמסר בספר דומה מאוד לנוסח כתר ארם צובא, המיוחס גם הוא לבן אשר. עם זאת, ישנן סתירות בין המסורה שבכתר ובין הספר, וכן בין כללי השווא הנע בכתר לבין דרך הסימון בספר, כך שקשה לייחס שניהם למחבר אחד.
תוכן הספר.
ספר דקדוקי הטעמים כולל עשרים וששה שערים קצרים, המנוסחים ברובם בחריזה. במהדורות הספר הנפוצות, המבוססות על אוספי כתבי מסורה הנספחים למצחפי המסורה, יחד עם הערות המסורה שהצטרפו אל הספר עלה מספר השערים לכשבעים וששה.
שני הפרקים הראשונים של הספר עוסקים בתיאור טעמי המקרא, ובהצגת שלושת חלקי התנ"ך ודרכי הכתיבה השונות שלהם. במהדורות הספר הנפוצות נמצאים ביניהם גם תיאור של האותיות, סימני הניקוד, וכללי דקדוק שונים.
יתר שערי הספר מציגים כל אחד כלל קצר, תוך הצגת דוגמאות מהתנ"ך לכלל, וציון היוצאים ממנו.
פרקי הספר פונים לקורא הבקיא בענייני המסורה, ואינם עוסקים בביאור עניינים בסיסיים. הם עוסקים בכללי משרתי כמה מן הטעמים, הן מטעמי אמ"ת הן מטעמי כ"א ספרים, בשינויי הגיית מילים על פי ההטעמה שלהן ובאופן הניקוד של מילים מסוימות.
עיקר הספר עוסק בהשפעת הטעמים על ענייני דקדוק והגייה; רוב הפרקים סובבים סביב תנועת השווא: הנעת השווא באמצע מילה, אופן סימון השווא הנע, ומשמעותו של השווא למניין ההברות לצורך הצבת הטעמים.
מן הספר עולה שיטתו, שהנעתו של השווא תלויה הרבה בגעיות ובטעמים, כלומר בהקשר המוזיקלי, ולא בכללים הקשורים לתורת הצורות.
תפוצתו של הספר.
הספר שימש בעיקר כנספח למצחפים הכוללים את התנ"ך, יחד עם רשימות מסורה אחרות. ביניהם, למשל, כתר ארם צובא. פעמים רבות שימש הספר במצחפי המקרא כחומר לעיטורים סביב תוכן כתבי היד, כשהסופר לא מתאמץ להעתיק כראוי, והוא מביא את הנוסח בצורה קטועה, חלקית ומבולבלת.
פרקים מספרי דקדוק ומסורה המאוחרים לספר, למשל מחברת התיג'אן התימנית, מבוססים עליו ומהווים מעין פרפרזה שלו.
הספר נדפס כבר עם הדפוס הראשון של המקראות הגדולות - בוונציה בשנת רע"ו. מהדורה מדעית של הספר נדפסה על ידי זליגמן בר והרמן לברכט שטראק בשנת 1879. במהדורה זו נכנסו אל תוך הספר כמה רשימות מסורה אחרות, שנספחו יחד איתו למצחפי התנ"ך.
מהדורה מדעית מקיפה יותר יצאה לאור על ידי אהרון דותן בשנת תשכ"ז. מהדורה זו מתבססת על גרסתו הערוכה של הספר מן המאה העשירית. היא נערכה ע"פ כתבי יד רבים, הושב בה סדר הפרקים אל מכונו כפי המשתקף בכתבי היד, ולספר צורפו מבוא, אפראט, פירושים והערות.
שעון אטומי אופטי
שעון אטומי אופטי הוא שעון אטומי רגיל, מלבד העובדה שהוא משתמש בלייזר ובמסרק תדרים במקום גלי מיקרו ומונה שבהם משתמשים בשעון אטומי. כמו כל שעון אטומי אחר, הוא מורכב ממתנד (קוורץ), ממונה וממערכת משוב עצמי, העוזרת לשעון לתקן את עצמו במקרה של פגיעה או אי-דיוק מצד אחד המרכיבים שלו.
הפיתוח של מסרק התדרים ושל מעבר מגלי מיקרו לגלי אור בטווח אופטי זיכה את ג'ון הול ותיאודור הנש בפרס נובל לפיזיקה לשנת 2005.
מרכיבי השעון.
השעון מורכב ממספר רכיבים שונים:
הדרך לפיתוח השעון.
בשביל לפתח שעון זה היה הצורך בטכנולוגיות חדשות, כמסרק התדרים וסריגים אופטיים. מכשול מרכזי בפיתוח שעון אטומי אופטי היה הקושי שיש במדידה ישירה ומדויקת של תדרים אופטיים. בעיה זו נפתרה בעזרת לייזר פולסים במהוד אופטי שיינעל על התדר של האטום.
נעילה – שינוי תדר המתנד על ידי שינוי הטמפרטורה, יצירת שדה חשמלי ובדיקה של תגובת האטום; אם האטום מגיב ויש מעבר קוונטי באלקטרונים, ניתן לדעת שהתדר נכון.
התדרים שיוצרים התאבכות בונה במהוד צריכים להיות כפולה שלמה של תדר בסיסי. לייזר יכול להציג תחום נרחב של תדרים שונים בבת אחת, שניתן להציגם כמטוטלות, ושכולם כפולה שלמה של תדר בסיסי, ולכן לאחר זמן המחזור של התדר הבסיסי כל ה"מטוטלות" יתנדנדו ביחד, וזה מתבטא כפולס. את התדרים האלו ניתן לייצג כגרף שנראה כמו מסרק, ומכאן השם "מסרק תדרים".
המרחק בין "שיני" המסרק הוא התדר הבסיסי. "גלגל השיניים" יכול לחלק למספרים גבוהים בכל פעם, ולכן אם התדר של אחת מהמטוטלות יינעל לתדר האטום, ניתן יהיה לספור ולחשב אותו ביתר קלות על ידי מסרק תדרים. במקום שהאטומים יתנדנדו בתדר של 9,192,631,770 פעמים בשנייה, שזהו התדר של גלי מיקרו, כמו בשעון אטומי רגיל, האטומים בשעון אטומי אופטי מתנדנדים בקצב של כ-5*10^15 פעמים בשנייה. ככל שטכנולוגיה זו "מפלחת" את השנייה לפרוסות דקות יותר, כך גובר דיוק השעון.
שימושי השעון.
צוותי מחקר רבים מנסים להפוך את השעון האטומי האופטי לשמיש במטרה להכניס אותם לתחנות קרקע לווייניות, ובעתיד גם ללוויינים וחלליות. בלוויינים יש שעונים אטומיים ובכל כמה זמן הלוויינים שולחים אותות זמן אחד לשני, ועל ידי הפרשי הזמנים ומיקום הלוויינים ניתן לדעת את המיקום של חפץ כלשהו, כבשימוש במערכת ה-GPS, וככל שהשעון יהיה יותר מדויק כך גם המיקום יהיה יותר מדויק, עד לרמת דיוק של סנטימטרים ואף מילימטרים.
צפון אוטיקה
צבי הירש באק
הרב צבי הירש באק (בהונגרית: Bak Hirs; סמניץ, בין 1726 לבין 1786 – סגד, 1842 או 1848) היה רב הונגרי. ישנה גרסה שנולד בשנת 1747.
ביוגרפיה.
הרב צבי הירש באק היה רבה הראשון של העיר סגד בהונגריה, העיר השלישית בגודלה במדינה היום (בת כ-160 אלף תושבים נכון לשנת 2020). הוא היה רב הקהילה ושל בית הכנסת משנת 1796. קודמו, הרב יחיאל, לא מילא באופן בלעדי תפקידים רבניים. באק היה תלמיד חכם וגדול בתורה ונחשב ל"hebraist", כלומר חוקר יהדות, מומחה בלימודי יהדות, בעברית, בכתבי בקודש ובספרות עברית. (באופן ספציפי, חוקרים בריטים וגרמנים במאות ה-18 וה-19 שהיו מעורבים בחקר השפה והספרות העברית בתקופה בה העברית הייתה מעט מובנת מחוץ לקהילות היהודיות נקראו הבראיסטים), כפי שמעידות מספר כתובות על מצבות קברים. הרב באק היה שמרן ורחוק לחלוטין ממגמות הרפורמיסטיות של תקופתו. הוא נהג לדווח על חסידיו בשל חילול השבת גם לשלטונות וגם לבישופות הרומית-קתולית של סגד-צ'נאד, אך לא השיג תוצאה בשל קיום היריד השבועי בעיר בשבת. בתקופת כהונתו החלה הבנייה של בית הכנסת החדש (היום הישן) של העיר. בין בניו היה יוסף אליעזר באק (5 באוקטובר 1800–1884) דיין ודרשן שנון וחוקר תלמוד בעל שם, וככזה פעל משנת 1842 ועד מותו.
משפחתו.
אביו של צבי הירש באק היה יעקב בן משה באק (בערך 1720) ואמו הייתה בתיה בק.
ילדיו: תרזיה בק, יוסף אליעזר בק וברנאט בק.
תחנת צסק&quot;א
תחנת צסק"א (ברוסית: ЦСКА) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו הטבעת הגדול.
התחנה נמצאת ברובע חורושיובסקי, וקרויה על שם מתקני הספורט של אגודת הספורט צסק"א הנמצאים בקרבה.
בפברואר 2016 שלחו אוהדים מכתב גלוי לראש עיריית מוסקבה, סרגיי סוביאנין, וביקשו ממנו לאשר את ההחלטה לקרוא לתחנה "צסק"א". 8072 אנשים חתמו על המכתב.
ב-6 באפריל 2016, על פי צו ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, נקראה התחנה באופן רשמי "צסק"א".
התחנה נפתחה ב-26 בפברואר 2018.
פרנסיס בלקוול מאייר
פרנסיס בלקוול מאייר (באנגלית: Francis Blackwell Mayer; 27 בדצמבר 1827 - 5 בדצמבר 1899) היה צייר ז'אנר אמריקני בולט במאה ה-19 ממרילנד. ידוע בעיקר בזכות ציורי השמן וצבעי המים שלו, והוא יצר גם רישומים בעט ועפרונות צבע, חריטות ואיורים. רבות מיצירותיו הן נושאים היסטוריים.
ראשית חייו.
פרנסיס בלקוול מאייר נולד בבולטימור, מרילנד, ב-27 בדצמבר 1827, בנם של צ'ארלס מאייר ואליזה בלקוול מאייר. הוא היה אחד משלושת הבנים, הנרי כריסטיאן מאייר (1821–1846), בנו של אביו עם אשתו הראשונה, ואלפרד מאייר, שהפך לפיזיקאי ידוע, ובראנץ מאייר, סופר.
פרנסיס מאייר למד אמנות בבולטימור אצל אלפרד ג'ייקוב מילר וארנסט פישר בשנות ה-40 של המאה ה-19 ובפריז אצל צ'ארלס גלייר והתמחה בציורי שמן וציורי עפרון. הוא התגורר בפריז בין השנים 1862 עד 1870, שם הוצגו יצירות האמנות שלו בתערוכות שנתיות.
קריירה מוקדמת.