הספרים שתרגם וערך יצאו לאור, בין השאר, בהוצאת שלם, ידיעות ספרים, ספרי עליית הגג, מחברות לספרות, ומודן. מאמרים בתרגומו מופיעים דרך קבע בכתבי העת "המדרשה" ו"דחק". ביקורות ספרים פרי עטו ראו אור בעיתונים "הארץ" ו"ישראל היום". חוקרת הספרות לנה שילוני כתבה: "ספר כזה [האבודים] על מאות עמודיו מעמיד אתגר קשה למתרגם. אביעד שטיר עמד במשימה בהצלחה רבה ... עלה בידו להעביר לא רק את בליל השפות שבמקור, אלא גם את קולו הייחודי של מנדלסון – קול אנושי, פיוטי ומהורהר".
ארתור פוטנאם
ארתור פוטנאם (באנגלית:Arthur Putnam; 6 בספטמבר 1873 - 27 במאי 1930) היה פסל אמריקאי שהתפרסם בזכות פסלי הארד שלו של חיות בר. כמה מיצירות האמנות שלו הן אנדרטאות ציבוריות. הוא היה דמות ידועה במהלך חייו בקליפורניה. הוא אחראי ליצירות פיסול גדולות הניצבות בסן פרנסיסקו ובסן דייגו.
ראשית חייו.
פוטנאם נולד ב-6 בספטמבר 1873, במיסיסיפי. היה לו אח גדול, ג'ורג', יליד ניו אורלינס, ואחות צעירה יותר, קלרה אליזבת, ילידת מיסיסיפי. אביהם, אורמל הינקלי פוטנאם (1841–1880), היה מהנדס אזרחי מורמונט ושירת בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים.
אורמל פוטנאם היה עובד חברת רכבות, והמשפחה עברה דירה לעיתים קרובות במהלך שנותיו הראשונות של ארתור. בסופו של דבר התיישבו בנברסקה. פוטנאם נהנה לצייר בעלי חיים ולפסל אותם בחימר בתקופה זו. הוא חווה תאונה קשה בילדותו, נפל מעץ וסבל מפגיעת ראש.
בסן פרנסיסקו לקח שיעורי ציור של ג'ולי היינמן בליגת הסטודנטים לאמנות מקומית, והתמחות קצרה אצל הפסל רופרט שמיד.
בשנת 1899 נישא פוטנאם לאשתו הראשונה, גרייס צ'ואטה סטורי, בסקרמנטו, קליפורניה ועבר תחילה לברקלי, ולאחר מכן בשנת 1900 לסן פרנסיסקו. פוטנאם קיבל את העבודה הגדולה הראשונה שלו מהעיתונאי, א.וו סקריפס (1854–1926), ליצירת חמש דמויות מונומנטליות מההיסטוריה והמדע בקליפורניה.
סן פרנסיסקו: 1900–1921.
בסן פרנסיסקו התיידד פוטנאם עם האמן ומעצב הזכוכית הצבעונית ברוס פורטר (1865–1943) והצייר הטונאליסטי גוטרדו פיאצוני (1872–1945). חברויות אלה יסייעו להתפתחותו של פוטנאם. הוא שיתף סטודיו עם הפסל ארל קאמינגס (1876–1936), ופיאצוני בשכונה בה התגוררו עוד מספר אמנים ואנשי בוהמה, חלקם סופרים כמו ג'ק לונדון (1876–1916) וג'ורג' סטרלינג שביקרו בסטודיו של הפסל. פוטנאם עבד עם ציירים כמו מיינארד דיקסון (1875–1946), מתאו סנדונה (1881–1964) וחבייר מרטינז (1869–1943), שכולם עזבו את איגוד האמנות בסן פרנסיסקו והקימו את אגודת האמנים בקליפורניה עם פיאצוני ופוטנאם. קבוצת האמנים שפרשה, ארגנה תערוכה אחת שהתקיימה בסטודיו של צ'ארלס פיטר נילסון בשנת 1902.
בשנת 1905 הוא נסע לרומא ולאחר מכן לפריז, שם הציג שישה פסלים בסלון פריז, ואוגוסט רודן שיבח אותו כ"אמן". בשנת 1910 מכר את פסל ה"יגואר" שלו למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
בעיות נוירולוגיות שהחלו בשנת 1909 הובילו לניתוח להסרת גידול במוחו בשנת 1911. כתוצאה מהניתוח, נפגע תפקודו ויכולותיו. הוא התגרש מאשתו וב-1917 התחתן עם מריון פירסון.
בשנת 1921 הוא עזב את ארצות הברית ועבר לאירופה, שם שהה עד מותו ב-27 במאי 1930 בצרפת.
עבודותיו הוצגו במקומות שונים בארצות הברית, והוא זכה בכמה פרסים בתערוכות בניו-יורק, פנסילבניה ועוד.
יחסי מצרים–קניה
יחסי מצרים–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין מצרים לקניה. שתי המדינות שומרות בעיקר על קשרי סחר.
סקירה כללית.
היחסים בין השטחים של מצרים וקניה של ימינו החלו בתקופה הקולוניאלית. ממשלת מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר הפעילה קמפיין דיפלומטי ותקשורתי לתמיכה בתנועת מאו מאו הקנייתית נגד השלטונות הבריטים בקניה. ערוץ רדיו, "קולה של אפריקה", שודר גם ממצרים בסווהילי לתמיכה בתנועת החירות הקנייתית; זו הייתה התחנה הראשונה ביבשת ששודרה בשפת הבנטו.
בשנת 1964, קניה פתחה שגרירות בקהיר.
בשנים האחרונות נוצרה מתיחות בין מצרים לקניה בנוגע להקצאתו הבלעדית של הנילוס עבור מצרים וסודאן. בשנת 2010, קניה וחמש מדינות נוספות, כולל אתיופיה (שבה מקורו של הנילוס הכחול באגם טאנה), חתמו על הסכם מסגרת שיתופית של אגן הנילוס. העסקה, אם תאושר על ידי הפרלמנטים של הצדדים המתאימים, תקים ועדת קבע שתחליט על הקצאת המים של הנילוס, אם כי מבלי להתייעץ עם מצרים וסודאן.
יחסי סחר.
קניה ומצרים הן חלק מהשוק המשותף למזרח ודרום אפריקה (COMESA), גוש הסחר הגדול ביותר באפריקה מבחינת מספר המדינות החברות. COMESA היא גם חלק מאזור הסחר החופשי המשולש.
בשנת 2007, המסחר בין שתי המדינות עמד על 320 מיליון דולר. היקף הייצוא המצרי לקניה גדל ב-48.9% והגיע ל-176 מיליון דולר. לראשונה מזה 20 שנה, מאזן הסחר היה לטובת מצרים עם עודף של 34.4 מיליון דולר.
בשנת 2008 הוערך המסחר ב-378.3 מיליון דולר. נתוני הסחר הצביעו על כך שהיצוא המצרי לקניה הסתכם ב-156.2 מיליון דולר, ואילו היבוא מקניה הסתכם ב-222.1 מיליון דולר עם עודף של 65.9 מיליון דולר לטובת קניה. העלייה חסרת התקדים הזו בערך היצוא של קניה למצרים בשנת 2008 נבעה מעליית היקף ושווי ייצוא התה למצרים, שדורגה כיבואנית התה הקנייתית הגדולה ביותר. החל מאפריל 2014, לחברה המצרית סיטדל קפיטל אחזקה של 85% בחברת Rift Valley Railways, מפעילת הרכבות על הקו שעובר בין מומבסה לקמפלה. כמו כן ישנן חברות מצריות רבות המעורבות במגוון עסקים בקניה.
נין
נין של יצור חי הוא צאצא של נכדו או נכדתו של אותו יצור.
בתרבויות רבות, אדם מתייחס לא רק כבן להוריו אלא כנכד ונין לזקניו, משמש בעיקר לגבי ייחוס האבות של האדם. למשל, חלק מהדמויות המוצגות בתנ"ך, מוצגות באופן המזכיר את שם אביהן ושם סבן ושם אבי סבן, לדוגמה ב מוזכר ייחוסו של מרדכי: .
מקור המילה מן התנ"ך, בשבועת אברהם לאבימלך מלך פלשתים () . במפרשים אין התייחסות מפורשת לזהות הנין, היחידי שייתכן ומזהה אותו כבן הנכד הוא במדרש לקח טוב שבו נכתב "הם ג' דורות. עד כאן רחמי האב, על הבן, בנו ובן בנו", בו ניתן להבין כי נין הוא בנו של הנכד.
אך הרד"ק בביאורו ומרבית פרשני המקרא מסבירים כי נין הוא בן: "לי ולניני ולנכדי, שהם שלשה דורות, נין הוא הבן, נכד הוא בן הבן" ולראיה הוא מביא את הפסוק ושם מרבית המפרשים ורש"י בכללם מסבירים כי נין הוא הבן ולא בן הנכד.
נקרא בתנ"ך גם ריבע, ב . שלישים אלו הנכדים וריבעים הנינים. על אותו משקל קבע ועד הלשון העברית כי נכדו של הנכד הוא חימש.
בשפה העברית.
בשנת ה'תש"ג פרסם ועד הלשון העברית רשימת מונחי קרבת משפחה ובו קבע כי בן הנכד הוא שילש, ובו אף צוינה הערה כי נין הוא "זרע האב בכל הדורות".
בשנת התשע"ה - 2014, אישרה האקדמיה ללשון העברית את השימוש במילה נין במשמעות בן הנכד, וכן נקבע כי בן הנין הוא חִמֵּשׁ.
יחסי הודו–קניה
יחסי הודו–קניה הם היחסים הדיפלומטיים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לרפובליקה של קניה.
היסטוריה.
כמדינות השוכנות על חופי האוקיינוס ההודי, קשרי מסחר וקשרים מסחריים בין הודו לקניה חוזרים החלו לפני כמה מאות שנים. בקניה יש מיעוט גדול של הודים ואנשים ממוצא הודי המתגוררים בה, שהם צאצאים של פועלים שהובאו על ידי הבריטים לבניית רכבת אוגנדה. לפני עצמאותה של הודו, רווחת ההודים בדרום מזרח אפריקה זכתה לתשומת לבם של לוחמי החופש ההודים. סרוג'יני נאידו ניהל את מושב מומבסה בקונגרס ההודי במזרח אפריקה בשנת 1924 ושליחת ממצאי עובדות בפיקודו של כ.פ.ס. מנון נשלחה לשם בשנת 1934. לאחר עצמאותה של הודו, היא הקימה משלחת דיפלומטית למזרח אפריקה הבריטית בניירובי בשנת 1948. בהתחשב בהידרדרות ביחסי הגזע בין ההודים לקנייתים, מינה ג'ווהרלל נהרו את הדיפלומט הבכיר אפא פנט לנציב העליון בקניה. נהרו נתן גם תמיכה לג'ומו קניאטה ולמפלגת האיחוד הלאומי האפריקאי של קניה, וביקש מההודים בקניה להזדהות עם המקומיים. למרות החמרה ביחסי הגזעים בקניה שהביאו ליציאת האסיאתים לשם להודו ובריטניה, שיתוף הפעולה הכלכלי בין הודו לקניה פרח והפך למופת לשיתוף פעולה מדרום לדרום. לאחר עצמאות קניה ב-1963, הוקמה בניירובי נציבות עליונה של הודו.
קניה והודו חברות בפורומים בינלאומיים כמו האו"ם, המדינות הבלתי-מזדהות, חבר העמים הבריטי, G77 ו-G-15 ועמותת האגודה לשולי שיתוף פעולה אזורי ולעיתים קרובות משתפות פעולה זו עם זו בפורומים אלו.
קשרים כלכליים.
להודו ולקניה יש קשרים מסחריים ומסחריים הולכים וגדלים. הסחר הדו-צדדי הסתכם ב-2.4 מיליארד דולר בשנים 2010–2011, אך היבוא הקנייתי מהודו הסתכם ב-2.3 מיליארד דולר, ומאזן הסחר היה לטובת הודו במידה רבה. הודו היא שותפת הסחר השישית בגודלה של קניה והיצואנית הגדולה ביותר לקניה. הייצוא ההודי לקניה כולל תרופות, פלדה, מכונות ומכוניות בעוד שיצוא קניה להודו הוא בעיקר סחורות עיקריות כמו אפר סודה, ירקות ותה. לחברות הודיות יש נוכחות משמעותית בקניה עם חברות הודיות כמו קבוצת טטה, אסר, תעשיות רליאנס ובהארטי איירטל הפועלות שם. לבנקים במגזר הציבורי ההודי בנק ברודה ובנק הודו פועלים בקניה. קניה ניסתה לקדם את עצמה כיעד תיירותי בהודו. אולם קשרי האוויר בין שתי המדינות מוגבלים ומתקיימים על ידי קניה איירווייז בין מומבאי ודלהי לניירובי. השירותים לניירובי, שהייתה היעד הבינלאומי השני של אייר אינדיה, שהחלו בשנת 1951, נסגרו לבסוף על ידי חברת התעופה בשנת 2010. עם זאת, אייר אינדיה הפעלה מחדש את הטיסות בקו מומבאי-ניירובי מאז נובמבר 2019.
שיתוף פעולה טכני.