לכותבים ומלחינים הייתה הזדמנות להגיש את שירים בין 14 בדצמבר 2021 ל-10 בינואר 2022. רק מוזיקאים שלא הופיעו ברוסיה במשך שמונה שנים, ונכנסו לשטחי חצי האי קרים יכלו להשתתף באירוע. ועדת שופטים מיוחדת הכוללת את המפיקים המוזיקליים של "Vidbir 2022", מיקאילו קושבי ואולקסי הונצ'רנקו, סקרו את 284 השירים שנשלחו, וצמצמו אותם לעשרים ושבעה. ב-24 בינואר 2022 נחשפו שמונת האמנים שיתחרו בקדם האוקראיני. הוא נערך ב-12 בפברואר, ובסופו ניצחה אלינה פאש עם השיר "Shadows of Forgotten Ancestors". ב-16 בפברואר פרסמה פאש פוסט בעמוד האינסטגרם שלה בו היא מכריזה על פרישתה מייצוג המדינה באירוויזיון, לאחר שנטען כי היא חצתה את הגבול הרוסי ונכנסה לחצי האי קרים – דבר שנוגד את חוקי התחרות. זמן קצר אחר כך הצהירה כי היא פורשת מתפקידה כנציגת אוקראינה לאירוויזיון. ב-22 בפברואר הכריזה רשות השידור האוקראינית כי קאלוש נבחרה במקומה של פאש.
באירוויזיון.
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לשישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-25 בינואר 2022 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. אוקראינה שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר הראשון, שיתקיים ב-10 במאי 2022.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אוקראינה הופיעה שישית, לאחר סלובניה ולפני בולגריה. ב-10 במאי 2022 ביצעה קאלוש אורקסטרה את "Stefania" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אוקראינה הופיעה כמדינה ה-12, לפני גרמניה ואחרי הולנד. ב-14 במאי ביצעה הלהקה פעם נוספת את שירם. היא זכתה במקום הראשון עם 631 נקודות (192 מהשופטים ו-439 מהקהל).
מנטי
האסטרטג הראשי בבית הלבן
פרשת ציצית
פרשת ציצית (מכונה גם: וַיֹּאמֶר) היא פרשיה מפרשת שלח לך בספר במדבר. היא אחת משלוש פרשיות "קריאת שמע" הנאמרות בתפילות שחרית וערבית.
תוכן.
ל"ז-ל"ח.
הפרשיה נפתחת בפניית אלוהים למשה שיגיד לבני ישראל לעשות ציצית בכנפות בגדיהם עד סוף הדורות ומפרט מעט על הציצית:
ל"ט-מ"א.
טעמה של מצווה זו כתוב בתוך ציוויה והוא:
בחלקה השני של הפרשיה מסביר אלוהים למשה את טעמה של מצוות הציצית, שתזכיר לבני ישראל את חובת האדם להיזכר במצוות ולא לתור אחרי הלב והעיניים, כפי שעשו המרגלים ('התרים' בלשון המקרא) שתרו את הארץ אחר מראה עיניהם, דבר שגרם להם לזנות מאחרי ה', ולא זכרו את מצוות ה':
הפרשיה נחתמת בחזרה על עיקרון האמונה באלוהים:
בקריאת שמע.
"פרשת ציצית" היא הפרשיה השלישית משלוש הפרשיות של קריאת שמע:
"פרשת ציצית" היא השלישית בקריאת שמע. פרשית שמע ישראל ראשונה מפני שיש בה ייחוד ה', אחריה והיה אם שמוע שיש בה ציווי על זכירת שאר כל המצוות, ואחר כך פרשת ציצית שנכתב בה על יציאת מצרים. לדעת רבי אריה לייב גינצבורג, חובת קריאת שמע מדאורייתא כוללת רק את פרשיית שמע, ואילו פרשיות "והיה אם שמוע" ו"פרשת ציצית" צורפו לקריאת שמע מתקנת חכמים.
בקריאת שמע על המיטה.
בקריאת שמע על המיטה, בטרם השינה, מעיקר הדין יש צורך לקרוא רק את פרשית "שמע ישראל".
אולם, יש מן האחרונים הסבורים, בעקבות האר"י, שראוי לקרוא את קריאת שמע במלואה, לרבות הפרשיות האחרות, משום שבקריאת שמע במלואה (עם אמירת "אל מלך נאמן") יש 248 מילים, כנגד 248 איברי הגוף.
ועדת נאור-ברלינר
ועדת ברלינר
סטפנו אוסי
סטפנו אוסי (באיטלקית: Stefano Ussi ; 3 ספטמבר 1822–1901) היה צייר איטלקי, שנודע בתחילת דרכו בציורי ההיסטוריה שלו, ואחר כך בתיאור נושאים אוריינטלים.
ביוגרפיה.
הוא נולד בפירנצה ולמד שם באקדמיה לאמנויות יפות אצל אנריקו פולסטריני. בין עמיתיו היו פייטרו בנבנוטי וג'וזפה בזאוולי.
לאחר לימודיו באקדמיה, נרשם כמתנדב למלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה, במהלכה נפל בשבי הכוחות האוסטריים. לאחר שחזר לפירנצה, הוא זכה בפרס הטריאנלה על ציור "תחיית לזרוס" ב-1849, והציג עבודות בשנים הבאות בנושאים היסטוריים וספרותיים.
הוא מזוהה עם קבוצת הציירים מאקיאיולי - שהיו קבוצת ציירים מאזור פירנצה, שאפשר לראות בהם מבשרי האימפרסיוניזם מבחינת הנושאים והצבעים שהם ציירו. הוא זכה להצלחה רבה עם יצירתו "גירוש הדוכס מאתונה" שהוצג בפירנצה בתערוכה הראשונה בשנת 1861. הוא זכה בפרס בפריז בשנת 1867, על יצירתו המייצגת את הגירוש במאה ה-14 של השליט העריץ של פירנצה.
בתקופתו של אוסי, אירועי ימי הביניים קיבלו משמעויות פטריוטיות חדשות כאשר הממלכה האיטלקית הייתה בתהליכי גיבוש ואיחוד.
אוסי נחשב לאחד מהציירים האוריינטליים החשובים בתקופתו. הוא ביקר במצרים ב-1869 לרגל פתיחת תעלת סואץ, וחזר ב-1872 בהזמנת החדיב. יחד עם חברו, הצייר צ'זארה ביזאו. הוא ליווה משלחת דיפלומטית איטלקית למרוקו בשנת 1875. הרישומים הרבים שעשה במסעות אלו סיפקו לו חומר בשנים שלאחר מכן.
המשנה למלך מצרים הזמין ציור גדול המתאר ״עלייה לרגל למכה״.
ב-1880, בטורינו הוא הציג את ״פנטזיה מרוקאית״ וכן ״משפחה ערבית במדבר״. בשנת 1881 במילאנו, הוא הציג את ״החג של מוחמד בטנג'יר״. בין שאר יצירותיו ניתן למנות את ״הפרשים הערבים״.
הוא מת בפירנצה ב-1901.
אנטל אבר
אנטל אבּר, ׁ(במקור הנריק אלנברגר בהונגרית: Éber Antal; פשט, 6 במאי 1872 – בודפשט, 4 ביוני 1950) היה סופר כלכלי, פוליטיקאי יהודי-הונגרי. אחיו היו ארנה אבר (1874–1968), אגרונום, ולאסלו אבר (1871–1935), היסטוריון אמנות.
ביוגרפיה.
אנטל אלנברגר נולד במשפחה יהודית של הסוחר קארוי אלנברגר ושל אילונה זוננברג. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בבודפשט (1889). הוא קיבל את הדוקטורט שלו במשפטים מאוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ולאחר מכן עבר את מבחן לשכת עורכי הדין. הוא החל את הקריירה שלו ב"בנק הלאומי ההונגרי המרכזי לחיסכון". בשנת 1899 הפך לראש מחלקה של "הבנק ההונגרי לחקלאות ולקצבאות". משנת 1902 עסק בעריכת דין. בשנת 1904 הפך למנכ"ל "הבנק ההונגרי להתיישבות ולפרצלציה". ממיזוג שני הבנקים האחרונים ב -1917 הפך למנכ"ל "הבנק ההונגרי לחקלאות ולקצבאות". משנת 1906 היה גם חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט) עם תוכנית עצמאית. בשנת 1919 בין ה-12 ביולי ל-12 באוגוסט הוא היה נציב הכספים של הממשלה הלאומית שישבה זמנית בעיר סגד. בשנת 1920 התמזג הבנק ההונגרי לחקלאות וקצבאות עם הבנק ההונגרי-איטלקי ואבר הפך למנכ"ל ולאחר מכן ליו"ר עד 1932. בשנת 1930 נבחר אבר לנשיא "לשכת המסחר והתעשייה של בודפשט". מ-1926 עד 1948 היה נשיא "החברה הכלכלית ההונגרית". הוא ערך את כתב העת "כלכלה הונגרית" (Magyar Közgazdaság). הוא עסק גם בכתיבת מאמרים עבור ה"סקירה כלכלית" (Közgazdasági Szemle) וליומונים שונים. מ-1931 עד 1939 היה שוב חבר פרלמנט עצמאי כמעט לחלוטין, לאחר שעזב את המפלגה המאוחדת בספטמבר 1931 בשל עמדתו במדיניות כלכלית של סחר חופשי ולא הצטרף לשום סיעה אחרת.
אשתו הייתה וילמה ארז'בט דוברנסקי, איתה התחתן ב-28 במרץ 1901 בבודפשט.
קלרה בייץ'
קלרה בייץ' (בסרבית: Klara Baic; 1912 – 1994) היא חסידת אומות העולם סרבית, שהצילה יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
קלרה בייץ', הייתה סרבית נוצרייה ואם חד הורית למרג'יצ'ה, בת ה-12. בייץ' הסכימה לקחת תחת חסותה שני ילדים יהודים, מירקו דנברג בן ה-11 ופאול דנברג בן ה-8, בניהם של זוג רופאים יהודים ד"ר סטבן והילדה דנברג, שהובאו אליה על ידי דודם, שהתגנב אל הגטו והבריח אותם החוצה. ד"ר סטבן דנברג נתקל בקושי רב בחיפושיו אחר מקום מסתור לילדיו. הוא הצליח למצוא להם מקלט זמני אצל חבריה של אשתו, אבל רק ליום או יומיים בכל פעם. בעזרת הדוד, אחי אשתו, שפנה לכומר, שהיה בעל קשרים עם הפרטיזנים נוצר הקשר עם קלרה. הדוד הביא את הילדים לביתה ונתן לה סכומי כסף קטנים כדי לעזור לה בתשלום הוצאות מחייתם. הבן מירקו העיד שקלרה שיתפה אותם בכל מה שקורה ועשתה הכל כדי להצילם. קלרה קיבלה החלטה זו למרות החשש מפני ענישה חמורה למי שנותן מחסה ליהודים. קלרה הכינה מקום מסתור בחצר של שכנתה למקרה של חיפוש בית פתאומי או פשיטה. בתחילת ספטמבר 1944 היא עברה, יחד עם בתה והבנים, לבית של קרוב משפחתה, שם הם שהו עד לשחרור האזור באוקטובר 1944.
לאחר המלחמה.
האם, הילדה דנברג, שרדה את אושוויץ וחזרה לסובוטיצה. בהמשך היגרה עם בנה מירקו (לימים מייקל דנבר) לארצות הברית. הבן פאול דנברג היגר לשוודיה.
הכרה והנצחה.
ב-18 בפברואר 2007 הכיר יד ושם בקלרה בייץ' כחסידת אומות העולם. הטקס התקיים בעיר בלגרד בסרביה. נפטרה ב-1 בינואר 1994.
לאסלו אבר
לאסלו אבּר (במקור עד 1886 אלנברגר, בהונגרית: Éber László; פשט, 11 ביוני 1871 – בודהקסי, 29 במרץ 1935) היה היסטוריון של האמנות, מתרגם, מורה יהודי-הונגרי, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים. לאסלו אבר הוא אחיהם הבכור של אנטל אבר (1872–1950), כלכלן ופוליטיקאי, ושל ארנה אבר (1874–1968), שהיה פוליטיקאי חקלאי והיסטוריון כלכלי.