עבר עם אחיו לשיקגו, ושם פתחו יחד עם בן דודם, ג'וליוס וייל, חברה לסחר בבגדים שזכתה להצלחה כלכלית. בשנת 1895 רכש חלק מהשליטה בחברת הסחורות סירס ורובוק (Sears, Roebuck &amp; Company), ונעשה למנהל הכללי שלה עד 1924, אז הפך ליושב ראש הדירקטוריון. בתקופה בה ניהל את החברה, התרחבה פעילותה העסקית, והיא פתחה מספר חנויות כלבו. הונו של רוזנוולד נאמד ב-400 מיליוני דולרים.
פילנתרופיה.
רוזנוולד ביקש לעצמו עשייה משמעותית עם ההון העצום שצבר. הוא הושפע עמוקות משיעורי המוסר של הרב אמיל ג'. הירש משיקגו והתחיל ליישם את ניסיונו העסקי בתחום הפילנתרופיה, בהתחלה בתמיכה בארגוני רווחה יהודיים.
בשנת 1910 רוזנוולד קרא את ספרו של בוקר וושינגטון "לגדול מתוך העבדות" ונסע לפגוש את וושינגטון בטסקיגי, אלבמה. רוזנוולד הזדעזע מתנאי החיים של האפרו-אמריקאים בדרום, וכתב "האימה שבאפליה גזעית פוגשת את היהודי בעוצמה רבה יותר מאשר לבנים אחרים, בשל מאות שנים של רדיפה שממנה סבלו, ועדיין סובלים, היהודים".
רוזנוולד תרם מיד כסף לרכישת נעליים לסטודנטים נזקקים, אבל בתוך שנתיים כבר יסד קרן שהקימה בתי ספר לשחורים בכל רחבי הדרום. במשך עשרים שנה הוא מימן יותר מ 5,300 בתי ספר כאלה, וברבים מהם גם בנה בתי מגורים למורים כתמיכה נוספת בבית הספר.
בנוסף, רוזנוולד בנה דיור ציבורי לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית בשיקגו. הוא הורה שחלק מנכסיו חייב להיות מושכר לבעלי עסק אפרו-אמריקאים. בדרום ארצות הברית הוא הקים חנויות באזורים שבהם עסקים סירבו לתת שירות לאפרו-אמריקאים.
הפעיל האפרו-אמריקאי דו בויז כתב עליו "הוא היה יותר מנדבן. הוא היה מבקר נוקב אך עדין של הדמוקרטיה הגזענית שלנו".
בשנת 1917 ייסד את "קרן רוזנוולד", ותרם באמצעותה למעלה מ-70 מיליון דולר למטרות חינוך. הכסף בקרן עזל בשנת 1948 והוא הפסיק להתקיים. במהלך פעילותו הקרן נתן מלגות למאות אנשים בתחום התרבות והמדע. עם מקבלי המלגה נמנים גורדון פארקס, אליזבת' קטלט, קתרין מארי דאנהם, מאיה אנג'לו, הלן אוקטביה דיקנס ורבים נוספים.
מימן את הקמת מוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו והיה פטרונו של אלוף השחמט שמואל רשבסקי.
מותו.
נפטר באילינוי בשנת 1932. היה נשוי לאוגוסטה נוסבאום, ממנה היו לו חמישה ילדים.
על שמו נקרא מושב "ורדון" בחבל לכיש (פירוש השם "רוזנוולד" הוא יער ורדים)..
מחוזות אורגון
מדינת אורגון שבארצות הברית מחולקת ל-36 מחוזות.
הגדול שבמחוזות אורגון הוא מחוז הרני (26,250 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז מולטנומה (1,130 קמ"ר). מחוז מולטנומה הוא גם המחוז המאוכלס ביותר (כ-756,530 תושבים), ובו שוכנת גם פורטלנד, העיר המאוכלסת ביותר במדינה. המחוז הדליל ביותר באוכלוסייה הוא מחוז וילר עם 1,430 תושבים. ל-15 מחוזות יש שם ייחודי בעוד ששמותיהם של 21 המחוזות האחרים קיימים גם כשמות מחוזות במדינות אחרות.
חוקת אורגון אינה כוללת התייחסות מפורשת לקיום מושב מחוז כמקובל במדינות אחרות. סעיף שש בחוקה המכסה את נושא ה"המחלקה האדמיניסטרטיבית" של מדינת אורגון מציין בפשטות: .
רשימת המחוזות.
הטבלה שלהלן ממוינת על פי שם המחוז באנגלית. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
אהרון שפירא
ישיבת רבנו חיים ברלין
פירה
אהרון יוסף ירמנס
אהרון ירמנס
נווין פו טרונג
נווין פו טרונג (בווייטנאמית: Nguyễn Phú Trọng, נולד ב-14 באפריל 1944)
הוא פוליטיקאי וייטנאמי, המכהן כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם החל מ-19 בינואר 2011. בתוקף תפקיד זה הוא הדמות המרכזית בהנהגת המדינה. בנוסף, מכהן נווין פו טרונג גם כיושב ראש הוועדה הצבאית המרכזית. הוא כיהן בעבר כיושב ראש האספה הלאומית של וייטנאם בשנים 2011-2006. ב-23 באוקטובר 2018 החל לכהן גם כנשיא וייטנאם, עד לפרישתו מהתפקיד ב-5 באפריל 2021.
שנות ילדותו ולימודיו.
נווין פו טרונג נולד בשנת 1944 בכפר דאונגם הוי על יד האנוי במחוז דאונגם איינג. לפי מקורות רשמיים הוריו היו איכרים עניים. מגיל 10 חי תחת השלטון החד-מפלגתי הקומוניסטי של החלק הצפוני של וייטנאם, שהשתחרר מהשלטון הקולוניאלי הצרפתי.
בשנים 1957–1963 למד בחטיבת ביניים ובתיכון במחוז גיא לאם. בשנת 1967 גויס להיות עובד מדינה.
בהמשך למד שפות זרות כסטודנט באוניברסיטה הלאומית הווייטנאמית בהאנוי בשנים 1967-1963. מאוחר יותר, באפריל 1976- ספטמבר 1973 השתלם בלימודי כלכלה מדינית בבית הספר הגבוה של המפלגה, על שם נווין אי קואוק (בימינו - האקדמיה הפוליטית הלאומית על שם הו צ'י מין) בהאנוי.
פעילות והשתלמויות בתחום האידאולוגי.
בדצמבר 1968 התקבל למפלגת הפועלים (בעבר ושוב לימים - המפלגה הקומוניסטית), שהנהגיה את צפון וייטנאם. עבד בכתב העת "Tạp chí Cộng Sản" ("כתב העת הקומוניסטי"), הביטאון התאורטי של המפלגה השלטת, בשנים 1973-1967, 1980-1976 ו-1996-1983.
באוגוסט 1981 - ספטמבר 1980 חזר לבית הספר הגבוה של המפלגה כדי ללמוד רוסית
בשנת 1981 נסע לברית המועצות כדי ללמוד באקדמיה למדעי החברה שליד הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. נושא השתלמותו היה "בניין המפלגה". בשנת 1983
סיים במוסקבה את עבודת התואר "קנדידט למדעים" בתחום ההיסטוריה, השקולה כנגד עבודת דוקטורט.
בשנים 1996-1991 שימש כעורך הראשי של כתב העת "Tạp chí Cộng Sản" ובשנים 2006-2001 עמד בראש המועצה לתאוריה המופקדת על התורה המדינית של המפלגה הקומוניסטית.
הקריירה האקדמית ופוליטית.
החל משנת 1992 לימד נווין פו טרונג כמרצה בכיר, והחל משנת 2002 כפרופסור באוניברסיטה הממלכתית של האנוי.
בשנת 1994 נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה, החל משנת 1997 כחבר בפוליטביורו (הלשכה הפוליטית).
החל משנת 1998 נבחר טרונג לאחראי על נושאי האידאולוגיה, ענייני התרבות והחינוך, במסגרת הפוליטביורו והפך לאחד התאורטיקנים הבולטים של המדיניות הווייטנאמית.
בשנים 2001-1998 היה סגן יושב ראש וב-2006-2001 יושב ראש של הוועדה לתאוריה האחראית על האידאולוגיה של המפלגה הקומוניסטית.
במאי 2002 נבחר נווין פו טרונג לחבר באספה הלאומית. בינואר 2000-יוני 2006 כיהן כמזכיר הוועד הפועל של המפלגה בעיר האנוי, בפועל הסמכות העליונה בעיר.
ב -26 ביוני 2006 נבחר כיושב ראש של האספה הלאומית של וייטנאם. באותה תקופה נבחר למזכיר הארגון המפלגתי של האספה הלאומית וחבר במועצה להגנה ולביטחון. קונגרס המפלגה הקומוניסטית שהתכנס בינואר 2011 בחר בצ'אונגם כמזכיר כללי של המפלגה. נבחר גם פוליטבירו חדש, ובו חבר גם טרונג במקום השמיני ברשימה.
ישיבת המליאה החמישית של הוועד המרכזי ה-11 של המפלגה החליטה להוציא את הוועד המרכזי להיגוי בסוגיית המאבק בשחיתות מאחראיות ראש הממשלה ולהעביר את האחריות עליו אל נגויין פו טרונג, שהתמנה ליושב ראשו.
ב־10-6 ביולי 2015 ערך ביקור ממלכתי בארצות הברית, ביקור ראשון מסוגו ונפגש עם הנשיא ברק אובמה. בעת שהותו בארצות הברית פגש נציגי הקהילה הווייטנאמית בארצות הברית, ואף את מנהיג המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, ג'ון בקטל.
אנדרטת הזיכרון &quot;גברת הזהב&quot;
אנדרטת הזיכרון "גברת הזהב" (בלוקסמבורגית: Gëlle Fra) נמצאת במרכז העיר לוקסמבורג לזכר חיילי לוקסמבורג שנפלו בשתי מלחמות העולם ובמלחמת קוריאה.
תיאור.
האנדרטה נמצאת בכיכר הקונסטיטוציה במרכז העיר לוקסמבורג. היא מורכבת מאובליסק שחם בגובה 21 מטר שבראשו פסל ברונזה מוזהב של "גברת הזהב". פסל זה מייצג את מלכת החירות (בלוקסמבורגית - Friddenskinnigin) המחזיקה זר של עלי דפנה ומתכוונת להניחו על ראש האומה.
בבסיס האנדרטה יש שתי דמויות מברונזה. אחת מתארת חייל שוכב מת והשנייה היא חברו החייל המתאבל עליו. בצד הימני של הבסיס חקוקים דבריו של המרשל פרדיננד פוש המשבח את גבורתם של החיילים הלוקסמבורגים במלחמת העולם הראשונה ובצד השני - דברי שבח של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג לנופלים הלוקסמבורגים במלחמת העולם השנייה (1945).
הפסלים הם של הפסל הלוקסמבורגי Claus Cito (1882–1965).
האנדרטה נחנכה ב-מאי 1923 והייתה מוקדשת אז לחללי מלחמת העולם הראשונה בלבד.
רקע היסטורי.
לוקסמבורג סבלה מהיותה ממוקמת בין פרוסיה (ולאחר מכן גרמניה) לבין צרפת. הסכם לונדון (1867) קבע שלוקסמבורג תהיה נייטרלית תמורת פירוק המבצר החזק שבה שכונה "גיברלטר של הצפון".
גרמניה הפרה את הנייטרליות של לוקסמבורג בשתי מלחמות העולם. במלחמת העולם הראשונה נכבשה לוקסמבורג על ידי צבא הקיסרות הגרמנית. כמה אלפי לוקסמבורגים ברחו לצרפת מתוכם 3700 הצטרפו לצבא הצרפתי ומהם כ-2000 נהרגו בקרבות שונים כמפורט באנדרטה.
גם במלחמת העולם השנייה הופרה הנייטרליות של לוקסמבורג על ידי גרמניה. גם אז נמלטו אלפי לוקסמבורגים והצטרפו לכוחות בעלות הברית ונלחמו במקומות שונים כפי שמפורט באנדרטה.
ב-21 באוקטובר 1940 הגרמנים פירקו את האנדרטה שהייתה למורת רוחם. לאחר המלחמה נמצאו חלקים ממנה אבל פסל גברת הזהב נמצא רק ב-1980 ליד אצטדיון הכדורגל הלאומי. הפסל שוקם וב-23 ביוני 1985 נחנכה האנדרטה המשוקמת בטקס לאומי על ידי ז'אן, הדוכס הגדול מלוקסמבורג.
לאחר המלחמה החליטה לוקסמבורג להפסיק להיות נייטרלית והצטרפה לאו"ם ולנאט"ו. חייליה השתתפו במלחמת קוריאה כמפורט באנדרטה.
ב-2001 יצרה הפסלת הקרואטית Sanja Iveković פסל הנראה כהעתק של גברת הזהב וקראה לו "גברת רוזה של לוקסמבורג". הפסל הוצב לא רחוק מהאנדרטה אבל בגלל מחאות רבות הוא הועבר למוזיאון לאומנות מודרנית בלוקסמבורג.
יוג'ין מאייר