אלכסנדר דיומא ערך מסעות באירופה ובאפריקה, הצטרף לגריבלדי במלחמתו לשחרור איטליה (1860) ותיעד את רשמיו במחזות, סיפורים ושירים. הוא היה מהיר כתיבה ובעל תפוקה מרשימה. הוא כתב למעלה ממאתיים מחזות, רומנים וספרי-מסע, בהם תיאר את ההיסטוריה של אירופה דרך סיפורים שחלקם מבוססים על עובדות. הוא ניסה לתאר בספריו את ההיסטוריה הצרפתית כפי שנראתה דרך עיניו. בספרו המפורסם הרוזן ממונטה כריסטו (Le Comte De Monte Cristo) מתאר דיומא את סיפורו של אדם שנכלא על לא עוול בכפו, בורח, מוצא מטמון ומעניש את האנשים שהובילו אותו לגורלו. הסיפור מבוסס על מסמך שמצא דיומא בארכיון המשטרתי: בשנת 1807 הורשע אדם בריגול, עקב האשמת-שווא של ידידיו, שקינאו במזלו ובארוסה שעמדה להינשא לו. הוא היה כלוא במשך 7 שנים, ופגש בכלא כומר איטלקי עשיר שהוריש לו את הונו הרב. הוא חזר לפריז ונעזר בכספו כדי להכין תוכנית נקמה מורכבת בידידיו. דיומא הוסיף לסיפור המקורי פרטים ודמויות שהפכוהו מיד לרב-מכר. ספר זה נכתב בשיתוף פעולה עם אוגוסט מקה.
דיומא היה בליין ידוע בסלונים של פריז, ובביוגרפיה שנכתבה עליו הוכתר בכינוי מלך פריז.
דיומא חי עם נשים רבות, אך התחתן רק עם אישה אחת. מאישה אחרת נולד לו בנו אלכסנדר דיומא הבן. באחרית ימיו הוא התרושש בשל נטייתו לפזרנות, ונמלט מצרפת. בשנת 1860 הוא הצטרף אל גריבלדי באיטליה ומונה לאחראי על המוזיאונים והעתיקות. בשנת 1864 חזר דיומא לצרפת והמשיך לכתוב.
אלכסנדר דיומא מת ב-5 בדצמבר 1870 ונקבר במקום הולדתו, אך בשנת 2002 הוציאו אותו הצרפתים מקברו והעבירוהו לקבורה בפנתאון של פריז.
בשנת 2005 פורסם דבר הימצאו של רומן אבוד מאת דיומא, ושמו "האביר מסנט ארמין". הרומן עב הכרס התפרסם ב-1869 כסדרה בעיתון היומי "מוניטר אוניוורסל". ביוני 2005 הודפס הספר בצרפתית.
סיומת אינטרנט
לפי שיטת הקצאת כתובות האתרים באינטרנט, הכתובות מחולקות למתחמים (domain) המופרדים ביניהם על ידי נקודות. המתחם העיקרי, המופיע בצד ימין, מכונה סיומת אינטרנט או באנגלית Top-level Domain. סיומות אלו מוקצות על ידי ארגון ה-ICANN.
ישנם שני סוגים של סיומות אינטרנט: סיומות כלליות (gTLD) וסיומות מדינה (ccTLD). סיומות מדינה הן בעלות שתי אותיות, וסיומות כלליות הן בעלות שלוש אותיות או יותר. מבין הסיומות הכלליות ישנן כאלה שבשימוש בינלאומי ומנוהלות באופן חופשי ואחרות שנמצאות בשליטת הממשל של ארצות הברית.
סיומות גנריות.
הסיומות הללו המכונות (gTLD's (Generic top-level domains נועדו לשימוש כללי, חופשי ובינלאומי, וכיום כל אדם יכול לרשום על שמו כל כתובת פנויה בעלת אחת מסיומות אלה במחיר השווה לכל נפש. כאשר הן הוקצו לראשונה בשנת 1985 הן כללו את הסיומות שבשימוש הממשל האמריקאי (ראו להלן) ואת:
בשנת 1988 לאחר בקשה מארגון נאט"ו הוספה גם הסיומת int. לציון ארגונים בינלאומיים.
לאחר הגאות בשימוש באינטרנט בשנות ה-90 נוצר מחסור בכתובות לאתרים בסיומות הכלליות. כמו כן נוצר צורך לבדל סוגי אתרים שלא התאימו לשלוש הקטגוריות של com, org ו-net. לדוגמה: אתרים אישיים של אנשים פרטיים. כתוצאה מכך הוקצו בשנת 2000 שבע סיומות חדשות:
סיומות נוספות שנפתחו במשך השנים:
תהליך פתיחת הסיומות החדשות.
התהליך של הוספת סיומות אינטרנט כלליות חדשות המשיך לעורר דיונים וסערות רבות בארגון האינטרנט הבינ"ל (ICANN) ובמשך מספר שנים החל תהליך של הוספת סיומות נוספות למרחב האינטרנט.
בשנת 2005 הושקה הסיומות הראשונה שסימלה תחום של אזור (לא מדינה ולא סיומת גנרית) - לאיחוד האירופי eu. וב-2007 נוספה הסיומת התואמת לאסיה: asia.
כחלק מתהליך פתיחת סיומות חדשות ב-2012 החל תהליך דמוי מכרז, של הגשת בקשות לקבלת זכות לפתיחת סיומות גנריות חדשות. עלות הגשת הבקשה בלבד עמדה על 185,000 דולר ארצות הברית, וכן נדרשה השקעה של מאות אלפי דולרים נוספים, בהכנת תוכניות עסקיות ומשפטיות לכל מי שביקש לרשום סיומת. העלות המוערכת להתמודדות על סיומת עמדה על כחצי מיליון דולר, כאשר לא היו הגשות כפולות של גורמים שונים לאותה סיומת (אז, עלו המבקשים החופפים למכרז של כל המרבה במחיר). תהליך פתיחת הסיומות החדשות כלל כמה סוגי בקשות: סיומות גנריות (כלליות), סיומות למותגים (brand.), סיומות גאוגרפיות (ערים, אזורים וכדומה), סיומות בשפות שונות מאנגלית (IDN's) - שכלל מספר עשרות של בקשות ב-10 שפות שונות - סינית, ערבית, רוסית, הינדי, גרמנית, קוריאנית, יפנית, בולגרית, תאי ועברית.
סה"כ הוגשו מעל ל 2,000 בקשות, ומתוכם יפתחו כ-1,400 סיומות חדשות בכל הקטגוריות הנ"ל. תהליך פתיחת הסיומות החל בפועל בנובמבר 2013 ויימשך כשנתיים.
סיומות גנריות בשימוש הממשל של ארצות הברית.
האינטרנט החל כיוזמה של הממשל האמריקאי. מסיבה זו מנגנון הכתובות נוצר במקור רק לשימוש אתרים בארצות הברית. לכן, הממשל האמריקאי עושה שימוש בסיומות אינטרנט גנריות לצרכיו. לארצות הברית יש סיומת משלה (us.) אבל נעשה בה שימוש מועט יחסית.
הסיומות הללו הן:
סיומות מדינה.
לכל מדינה מוקצית סיומת משלה לפי הסימול הסטנדרטי של שתי אותיות לטיניות של אותה מדינה (תקן בין-לאומי ISO 3166-1). אתרים בארצות הברית, מייסדת האינטרנט, פטורים מסיומת זו (אף על פי שהסיומת "us." שמורה למדינה זאת).
יש 244 סיומות אינטרנט כאלו (הרשימה המלאה, למטה) חלקן בשימוש מאוד נרחב ואילו חלקן מוקצה למדינות ושטחים אוטונומיים חסרי תושבים (לדוגמה: io. שמוקצה לטריטוריות הבריטיות באוקיינוס ההודי, קבוצת איים שמאוכלסים רק על ידי בסיס אמריקאי יחיד).
כל הכתובות מתחת לסיומת המדינה מנוהלות על ידי הממשלה או איגוד האינטרנט המקומי באותה המדינה. בכל מדינה יש מדיניות שונה של הקצאה כתובות ואילו אתרים יכולים להרשם מתחת. בקנדה, בבולגריה, בצרפת, בנורווגיה ובפורטוגל למשל, רק אזרחי המדינה יכולים לרשום אתרים בסיומת שלה (ca. בקנדה, bg. בבולגריה, fr. בצרפת, no. בנורווגיה ו-pt. בפורטוגל). רק אזרחי איטליה ומדינות האיחוד האירופי רשאים לקנות מתחמים עם הסיומת it. איטליה. מדינות אחרות לעומת זאת מרשות לכל אדם לרשום כתובת וכך נוצר מצב שבמדינות שלהן סיומות פשוטות או בעלות משמעות מיוחדת (לדוגמה: טונגה - to., טובאלו - tv. או איי קוקוס - cc.) נרשמים אתרים שאין להם קשר למדינה (לדוגמה go.to) והקצאת הסיומות הופכת להיות מקור הכנסה כספי למדינה.
חלק מהמדינות מפעילות שמות מתחם משניים (second level domain) כגון co.il. או gov.il. בישראל. במדינות אחרות נרשמים האתרים השונים ישירות מתחת לסיומת המדינה (לדוגמה yahoo.fr בצרפת).
יש מספר יוצאי דופן למדינות בעלות סיומת ששונה מהתקן הבינלאומי. ביניהם הסיומת su. שהייתה שייכת לברית המועצות, שהתפרקה, ומדינות שאימצו שמות לא תקניים כגון בריטניה, המשתמשת ב-uk במקום ב-gb.
מחולל יישומים
מחולל יישומים המכונה גם שפת תכנות הדור הרביעי (בראשי תיבות מאנגלית: 4GL) הוא כלי לפיתוח יישומי מחשב, שמספק יכולת הפשטה גבוהה יותר של חומרת המחשב מאשר שפות מהדור השלישי, מה שהופך את השפה לידידותית, עוצמתית ורב תכליתית. אחד האפיונים של שפה זו הוא עיסוק עם אוספים גדולים של מידע ולא עם בתים וסיביות. שפות אלו בדרך כלל כוללות תמיכה בבסיסי נתונים, ממשקי משתמש, אופטימיזציה מתמטית, מולטימדיה ופיתוח אתרי אינטרנט.
חלק משפות הדור השלישי המתקדמות כמו פייתון, רובי ופרל כוללות כמה תכונות של שפות 4GL. כמו כן, ספריות עם תכונות הדומות לשפות דור רביעי פותחו כתוספות לשפות דור שלישי, דברים אשר טשטשו את האבחנה בין שפות 4GL ו-3GL. בשנת 1980 ו-1990, נעשו מאמצים לפתח שפות תכנות מהדור החמישי (5GL).
דורות של שפות תכנות.
מחולל יישומים קרוי לעיתים "שפת דור רביעי", משום שהתפתחותו באה לאחר שפות דור שלישי – שפות עיליות כגון קובול, פורטרן, פסקל, C, שהן אוסף של הוראות למחשב בפסדו אנגלית שעל פי רוב אינן תלויות בחומרה עליה תתבצע התוכנית.
שפות הדור הרביעי הן השלב הבא בהתפתחות. יצירת כלי לפיתוח תוכנה שבו הגדרתם של יישומים נעשית בכלים מתקדמים במידה רבה מאלה של שפות הדור השלישי, כך שנחסך חלק ניכר מהתכנות הנדרש.
מהות מחולל היישומים.
מחולל היישומים מהווה רמת הפשטה גבוהה יותר של מלאכת פיתוח התוכנה מאשר שפות הדור השלישי. נפתח פער גדול יותר בין חומרת המחשב ומערכת ההפעלה לבין השפה, והמפתח איננו נדרש להבנה מעמיקה ברזי החומרה ומערכת ההפעלה כדי ליצור יישום מתפקד. באמצעות מחוללי היישומים ניתן ליצור תוכנות ללא שימוש בתכנות, או עם שימוש מצומצם בקוד פשוט יחסית בשפת תסריט בנקודות מסוימות. מדובר בתוכנה שיש לה יכולות שמוקנות לה מראש בתחום מסוים, וניתן לגזור ממנה את יכולותיה ליישומים שונים ולתת להם את הייחוד, הצורה והפונקציונליות הנדרשת, מתוך מרחב גדול של יכולות שקיימות במחולל.
ניתן לדמות את ההבדל בין שפות תכנות עיליות למחולל יישומים, כהבדל שיש בין בנייה סטנדרטית בלבנים ומלט, לבין בניה מתועשת שבה יוצקים מודולים מבניים ומרכיבים אותם ביחד. מחולל יישומים מאפשר למשתמש בו להתרכז ב"מה" ולא ב"איך", וכך, למשל, מאפשר להתייחס לטבלה בבסיס נתונים או ליצירת טופס להצגת נתונים מבלי להתייחס לאופן מימושם.
כתוצאה מכך הפיתוח במחוללי יישומים קל, נוח ומהיר יותר, ודורש יכולת תכנות נמוכה. יש מחוללים שמתפארים בכך שאין בהן קידוד בכלל, ובשל כך אף זכו לביקורת מצד מתכנתים שהרגישו חסומים ביכולות שלהם, אך ברובם יש שילוב של תכנות חזותי ביחד עם אפשרות לקידוד בשפת תכנות כלשהי, שמגדילה את הגמישות התכנותית.
שילוב זה יוצר שתי רמות של משתמשים במחולל היישומים: