ששת הדברים הללו אינם מאפשרים אפוא הבחנה בין נביא אמת לנביא שקר. לעיתים היו היחסים בין השניים ללא מתח. לראשונה מסופר על התנגשות ביניהם במל"א, כ"ב. היחסים מחריפים בעיקר בתקופת ירמיהו. שם חוזרת תכופות המילה "שקר", מזה 22 פעם נגד נביאי השקר ונבואותיהם. נביאי השקר מוזכרים בספר ירמיה ב-15 פרקים והוא קורא בשמותיהם של חמישה נביאים כאלה: פשחור בן אמר, חנניה בן עזור, אחאב בן קוליה, צדקיה בן מעשיה ושמעיהו הנחלמי. מצד שני תבעו מאשימיו של ירמיהו בפרק כ"ו לדונו למוות, שכן הוא נראה להם כנביא שקר על כי ניבא בשם ה', שהבית יחרב.
לירמיהו היה קשה להאבק במתחריו שניבאו דברים דמיוניים, בהתאם למשאלות הלב, על שלום וניצחון, דברים שערבים לאוזני ההמון, הנוטה טבעית להאמין לדברי דמיון מרגיעים. בפרט שגם נביאי השקר השמיעו דברים בשם ה', ולהם היה גיבוי מצד המלך, השרים, הכהנים, ומצד העם עצמו. ירמיהו ניצב בפני הבעיה כיצד לשכנע את העם שמתחריו הם נביאי שקר וכי הוא נביא האמת. הוויכוח הרעיוני מגיע לשיאו בפרק כ"ג שבספר ירמיה, פרק המבטא אולי יותר מכל מקום אחר בתנ"ך את הקשיים בהבחנה בין נביאי אמת לנביאי שקר. נאום קשור עם ברק חיצוני, ואילו נבואה תציין האש הפנימית, זו העצורה בעצמות ומבקשת להתפרץ בקול בעל עצמה וחוצב להבות אש, ואילו נביאי שקר אין בלבם נבואה מה'. לא תמיד ניכרים דברים שאינם אמת, ואם נביא השקר הוא שחקן מוצלח, יוכל לדבר בלהט ובעוז כאילו קול אלוהים מדבר מתוך גרונו וכאילו יוצאים דבריו מן הלב.
אין נביא האמת יוזם השליחות אלא הוא נקרא לשליחות בלי שירצה בה, ושלא בטובתו עליו להשמיע את דברי ה', המושמעים בפיו, למען ייהפכו חלק מאישיותו. השליחות נכפית עליו מגבוה, ועל האלוהים לאמצו בדברי עידוד לשם מילוי הייעוד. ואסור לנביא להזניח את תפקידו פן ייענש. סמכותו כשליח נובעת מכוח שולחו. בניגוד לנביא שקר, אין נביא אמת ומוכיח פועל לפי הרוח הנושבת בעם ולא ישחה עם זרם הכדאיות, אלא יפעל לפי צו מצפונו ויתריס נגד מלכים ושרים, נגד שופטים וחכמים, נגד עשירים וחזקים, נגד כהנים ונביאי שקר- ונגד העם. מטרתו לחנך את העם, לכוונו ולהעלותו למען ייטב לו.
בשאיפתו לחנך את העם ובהתראותיו עקב הפרת צווי האל, יש שעל הנביא לקבל עליו, לפי צו האל, סבל שיסמל שליחותו הכפויה, סבל המסומל בגופו. למשל הליכה כערום יחף כפי שנצטווה על ישעיהו (ישעיהו פרק כ). נביא האמת מסור לאלוהים אך גם לעם. בעת צרה רואה הנביא את עצמו כחלק מהעם כפי שביקש ירמיהו טוב למען העם "חטאנו לך" ()
הנביא הוא גם מגיד עתידות ואין לראותו כמטיף בלבד. באי התגשמות נבואותיהם יוכח ההפך ממה שניבאו נביאי השקר. ובניגוד לנביא השקר, החי באשליה, הרואה את החלום כמציאות וההופך את התת-מודע שלו לאלוהות, נביא אמת הוא איש פוליטיקה ריאלית, הרואה בבהירות את אשר עתיד להתרחש. אולם התורה מוצאת יוצא מן הכלל שלפיו ייתכן שהאות של הנביא יתאמת, ובכל זאת הנביא הוא נביא שקר. ירמיהו מוסיף עיקרון שני, לפיו ייתכן שנבואה לא תתגשם, ובכל זאת יהיה הנביא נביא אמת.
כל נביא היה נסבל כל עוד לא הוכח כי הוא נביא שקר, השאלה היא כיצד להבחין בין נביא אמת לנביא שקר. צדקתם של נביאי האמת אנשי האמונה והמוסר, שבנאמנותם לצו מצפונם שחו נגד הזרם ורצו לחנך עם, שרדפם בחייהם, צדקתם הוכחה לרוב אחרי מותם, ולעיתים חלפו דורות עד שהוכחה אמיתות חזונם.
דבריהם של נביאי השקר לא הגיעו אלינו מאחר שנגזר עליהם כי "בכתב בית ישראל לא יכתבו" (). על עמדתם ניתן ללמוד מדברי יריביהם, כלומר מנביאי האמת, אשר מצטטים לעיתים גם דברים משל נביאי השקר תוך פולמוס עמם.
איסאייס אפוורקי
אִיסָאיָס אַפְוֶרְקִי (בתיגרינית: ኢሳይያስ ኣፍወርቂ, תעתיק: ; נולד ב-2 בפברואר 1946) הוא נשיא אריתריאה הראשון והנוכחי. מכהן בתפקידו מאז קבלת העצמאות ב-1993, לפני מינויו לנשיא עמד בראש ארגון החזית העממית לשחרור אריתריאה.
משפחתו.
אפוורקי הוא נוצרי אורתודוקסי (כמו 50% - 60% מאוכלוסיית אריתריאה, היתר הם מוסלמים סונים). הוא בנו של אפוורקי אברחה ונכדו של דאג'זמץ אברהה חגוס, נולד בעיר עדווה בתיגראי המרכזית. בתקופה בה הבריטים שלטו באריתריאה. איסייאס נולד למשפחה טיגראינית בעלת שש נפשות והוא עצמו היה הילד השני, אב סבו היה ראס חגוס מירצ'ה, מירצ'ה עצמו היה בנו של שום תמביין דאג'זמץ מירצ'ה וולדה קידן, מכאן שאיסייאס משתייך לענף הטיגריאני של השושלת הסולומונית.
חייו.
איסייאס למד הנדסה באוניברסיטת היילה סלאסי. ב-1962 עזב את הלימודים והצטרף לכוחות שנאבקו לעצמאות אריתריאה. ב-1966 הצטרף לשורות ארגון החזית לשחרור אריתריאה, ב-1970 קיבל דרגת פיקוד. היה בין מנהיגי הפילוג בחזית לשחרור אריתריאה וממייסדי החזית העממית לשחרור אריתריאה (EPLF) והפך למנהיגו. יצר ברית עם שני פלגים קיצוניים אחרים - ה-PLF1 וה"אובל".
באפריל 1993 האומות המאוחדות יזמו משאל עם בדבר עצמאות, בעקבותיו הכריזה אריתריאה על עצמאות. איסאייס שינה את שם הארגון ל"חזית העממית לדמוקרטיה ושלום" (PFDJ) וקבע אותו כמפלגה החוקית היחידה באריתריאה ואת עצמו מינה כנשיא.
הכיסאות
"הכיסאות" (בצרפתית: Les Chaises) הוא מחזה אבסורד מאת אז'ן יונסקו משנת 1952, העוסק בחוסר המשמעות של החיים ובחוסר התקשורת בין בני האדם.
עלילת המחזה.
המחזה נפתח בתמונה של חדר ריק כמעט, למעט שני כיסאות, במה קטנה עם לוח עליה ומנורת גז. לאורך הקיר פזורות דלתות רבות ושני חלונות. על הבמה קשיש וקשישה. הקשיש והקשישה (ששמה סימיראמיס) מחליפים דברי הבל מהם מבינים שהם על בקתה בודדת בלב ים. נראה שהם חיים בזמן בו הציוויליזציה האנושית קרסה, הם מזכירים את פריז ש"כבתה" לפני ארבע מאות אלף שנים.
תוך כדי הדברים הזקן מחליט שעליו להעביר הלאה את משמעות חייו, ויעשה זאת באספה שמתקיימת באותו הערב, ואף הזמין נואם לדבר. ואכן, אחרי זמן מה נשמע שכשוך סירה במים וצלצול פעמון. אך האורחת שמגיעה אינה אלא אוויר, ועם זאת הם מתייחסים אליה במציאותיות גמורה ואף מביאים לה כיסא לשבת עליו. לאחר שיחה קלה עם האורחת מגיע גם אלוף, ואחריו גברת יפה ודפס גלופות. כל אחד מהם, כמובן, מקבל כיסא. נראה שלגברת היפה היה רומן בעבר עם הקשיש, בעוד שדפס הגלופות מפלרטט עם הקשישה בגסות. מכאן ואילך צורתם של האורחים הבאים כבר אינה ברורה, והם מגיעים בכמויות גדולות יותר ובמהירות רבה. אין עוד שיוך של כיסא לאדם בודד. בין האורחים יש עיתונאים, כתבים, שדרנים ואף ילדים. מתחילה זרימה גדולה של כיסאות לבמה. כשהבמה עמוסה בכיסאות, משתרר שקט לזמן מה ואז מגיע הקיסר. גם הוא, כמובן לא קיים.
אחרי בואו של הקיסר מחכים הקשיש והקשישה לנואם. בסופו של דבר מגיע הנואם, והוא שחקן בשר ודם. הקשיש והקשישה בטוחים כעת שמסרו האחרון של הקשיש לאנושות, הוראותיו כיצד להציל את עצמה, יעברו, ולכן מתאבדים, על מנת להעצים את הרגע, בקפיצה מחלונות ביתם. אחרי ההתאבדות הכפולה הנואם מבהיר שהוא בעצם חירש-אילם, משרטט כמה אותיות סתומות על הלוח, ויוצא.
הדמויות.
במחזה משתתפים שלושה שחקנים:
קיימות דמויות נוספות אליהן מתייחסים הקשיש והקשישה, ביניהן:
מאפיינים אבסורדיים במחזה.
המחזה משתייך לתיאטרון האבסורד. מספר מוטיבים המאפיינים את המחזה כאבסורדי:
המחזה בישראל.
בישראל המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון הפרטי "בימת השניים" של השחקנים חינה רוזובסקה ויוסף לוי. השניים שיחקו את הקשישה והקשיש, בתרגומו של שייקה בן פורת ובבימויו של מנחם גולן. את התפאורה עיצב מרסל רוזנר.
בשנת 1970 הועלה המחזה בתיאטרון הלאומי הבימה, בבימויו של דוד לוין. בתפקיד הקשיש שיחק שלמה בר שביט ובתפקיד הקשישה שיחקה ליא קניג. את המחזה תרגם ישעיהו בן-פורת והתפאורה והתלבושות עוצבו על ידי בוקי שוורץ. המחזה צולם ב-1971 לטלוויזיה הישראלית.
ההפקה הבאה, הועלתה בשנת 1990 בצוותא, ובשנה לאחר מכן בתיאטרון הקאמרי, בבימויה של רנה ירושלמי. בתפקידים הראשיים שיחקו עדנה פלידל ויוסי גרבר, ואת התפאורה עיצב משה שטרנפלד.
בשנת 1991 בלט שטוטגרט העלה עיבוד של המחזה לבלט כחלק מהופעתו בישראל, עם כוריאוגרפיה של מוריס בז'אר, בכיכוב הרקדנים מרסיה היידה וג'ון נוימאיר, ובליווי מוזיקה של ריכרד וגנר.
בשנת 2001 הבימה העלו את המחזה פעם נוספת, בבימויו וכיכובו של מוני מושונוב. בתפקיד הקשישה שיחקה סנדרה שדה, שגם תרגמה, את המוזיקה הלחין אלדד לידור, את התפאורה והתלבושות עיצבו ראדו ומירונה בורוז'סקו, הכוריאוגרפיה הייתה של ענבל פינטו ואת התאורה עיצבה פליס רוס.
בשנת 2022 עלתה הפקה של המחזה בתיאטרון תמונע, בשיתוף תיאטרון הסטודיו חיפה. נוסח עברי, בימוי ומשחק של אילן תורן, שבתפקיד הקשישה שיחקה דורותה ביאלס.
מייק בארומן
מייקל "מייק" ריי בארומן (באנגלית: Michael "Mike" Ray Barrowman; נולד ב-4 בדצמבר 1968). הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר חזה במשך 10 שנים. הוא חלוץ ב"שחייה גלית" בסגנון החזה.
ביוגרפיה.
בארומן נולד באסונסיון, פרגוואי. הוא למד באוניברסיטת מישיגן. הוא זכה בשלושה תוארי NCAA במשחה ל-200 מטר חזה בין השנים 1989-1991. שיא המכללות שלו 1:53.77 דקות ב-200 יארד חזה נשבר לאחר 11 עונות על ידי שיאן העולם ברנדן הנסן (זה היה השיא הוותיק ביותר).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים בארומן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה אחרי יוזף סאבו מהונגריה (2:13.52 דקות), ניק גילינגהאם מבריטניה (2:14.12 דקות) וסרג'יו לופז מירו מספרד (2:15.21 דקות).
שיאן עולם.