ריינהרד גוטלוב גאורג היינריך פרייהר פון שפר-בויאדל (בגרמנית: Reinhard Gottlob Georg Heinrich Freiherr von Scheffer-Boyadel; 28 במרץ 1851 - 8 בנובמבר 1925) היה גנרל בצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר הגיע לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
שפר-בויאדל נולד ב-25 במרץ 1851 בהנאו. בשנת 1870 הוא התנדב לשירות במלחמת צרפת–פרוסיה. לאחר מכן, בשנת 1871, הוא הפך ללויטננט בצבא הפרוסי. לאחר שלמד באקדמיה למלחמה, הוא הועלה לדרגת האופטמן ב-1883. בשנת 1894 הועלה פון שפר לדרגת אוברסט לויטננט וככזה שימש כראש המטה של קורפוס המשמר. לאחר קידומו לדרגת אוברסט הוא מונה למפקד רגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה) ב-1899. לאחר מכן הוא מונה למפקד חטיבת המשמר ה-3 כגנרל מיור ב-1901 והצטרף למטה הכללי הגדול ב-1903 בתור ראש אג"ם, שם הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט ב-1904. בשנת 1906 הועלה שפר על ידי וילהלם השני, קיסר גרמניה וילהלם השני לדרגה הברונית הפרוסית עם הסיומת בויאדל, ובאותה שנה מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. בשנת 1908 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים ומונה למפקד הקורפוס ה-11, וב-1913 פרש מהצבא בגיל 62. הוא הוחזר לשירות פעיל בסתיו 1914 וקיבל את הפיקוד על קורפוס המילואים ה-25 שהפך לחלק מהארמייה התשיעית בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן.
מלחמת העולם הראשונה.
בין ה-12 ל-16 בנובמבר 1914 שלושה קורפוסים של הארמייה התשיעית ריסקו לחלוטין את האגף השמאלי של הארמייה הרוסית הראשונה, ולקורפוס של שפר יוחס הרבה מההצלחה. במהלך הלחימה הצליח הקורפוס שלו להתקדם שבעים וחמישה קילומטרים בחמישה ימים בלבד. לאחר פריצת קו ההגנה הרוסי המשיך הקורפוס של שפר לכיוון לודז'. הקורפוס שלו, יחד עם דיוויזיה יחידה כתגבורת, הגיעו לאזור ממזרח ללודז' עד ה-21 בנובמבר, מה שהציב אותם מאחורי הארמייה הרוסית השנייה שארגנה את ההגנה על אותו אזור. עד מהרה הוא תקף את הרוסים מאחור. עתודות מוורשה ויחידות הארמיות הראשונה והחמישית נשלחו במהירות לעזור למגינים והתקרבו מכל עבר. עתה היה שפר בעמדה מסוכנת, עד מהרה הוקף בכוחות רוסים שהתקרבו מכל עבר. הגרמנים כללו עתה בסביבות 50,000 ומספרם קטן יותר ממספר יריביהם. כמחצית מהארמייה הרוסית השנייה נשלחה לסגור את הכיתור בעוד החצי השני הגן על לודז' עם הביצורים שלהם. שפר המשיך להתקדם בלודז', והציב יחידות גדולות כדי להגן על עורפו, אך ההתנגדות הרוסית התבררה כעצומה מדי, הוא לא היה מסוגל לכבוש את לודז'. עד כה כ-200,000 חיילים רוסים הקיפו את עמדתו, מקנזן אמר לשפר ברדיו לחלץ את חייליו מעמדתם הנוכחית ולנסות לחזור לקווים הגרמניים, אך זה נראה בלתי אפשרי. הרוסים היו כה בטוחים בניצחון שהם הביאו רכבות מוורשה כדי להעביר את השבויים הצפויים. שפר החליט לתקוף מזרחה, הכיוון שהרוסים הכי פחות ציפו לו. הוא הפתיע את הרוסים ופרץ דרך, הוא החל את צעדתו צפונה. הרוסים לא הצליחו לכונן מחדש את הכיתור. חמישה עשר קילומטרים מהקווים הגרמניים שפר הנחיל תבוסה מכרעת לדיוויזיה רוסית. ב-26 בנובמבר תפס הקורפוס של שפר שוב עמדות בקו החזית הגרמני. כוחותיו של שפר איבדו כ-4,300 איש, אך גרמו לפחות פי שלושה אבדות לכוחות הרוסיים הגדולים פי ארבעה, והוא תפס כ-16,000 שבויים ו-64 תותחים שבויים. ט. דופוי כינה את זה אחד ההישגים הגדולים ביותר בהיסטוריה הצבאית, ותיאר את זה כמעט לא ייאמן. עבור פעולה זו קיבל שפר-בויאדל את עיטור ה-Pour le Mérite ב-2 בדצמבר 1914.
מ-3 בספטמבר 1916 עד 17 בספטמבר 1917 הוא פיקד על קורפוס המילואים ה-17 והיה מפקד פלגת הארמייה שפר בחזית המזרחית המרכזית. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-67 עד 1918, ובדצמבר 1918 יצא לגמלאות.
אחריתו.
ב-8 בנובמבר 1925 מת פון שפר-בויאדל בבויאדל, ובנו אדולף פרייהר פון שפר-בויאדל הפך לבעל האחוזה המשפחתית עד 1945.
תהילים ע&quot;ה
תהילים ע"ה הוא המזמור השבעים וחמישה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-74). המזמור עוסק בתודה לאל ובתקווה הרבה שיש למשורר בישועתו גם בעת צרה. זהו המזמור הרביעי הפותח במילים "אל תשחת" (בדומה לתהילים נ"ז, נ"ח ונ"ט).
תוכנו של המזמור.
המזמור מכיל 11 פסוקים, והוא עוסק בלימוד לקח ומוסר לרשעים ובשבח לאל השופט. באופן חריג יחסית לשאר מזמורי תהלים, האל גם משמיע את דברו.
המשורר פותח בשירה בשם כולם: "הוֹדִינוּ לְּךָ, אֱלֹהִים"(ב).
לאחר מכן המשורר מצטט את דברי האל עצמו: "בבוא העת "אֶקַּח מוֹעֵד" ואבוא לשפוט את הארץ וכל יושביה". ציטוט שנאמר כתגובה לבקשה המתוארת בסוף המזמור הקודם לנקום את נקמת האל מהרשעים "קומה אלוהים ריבה ריבך".
לאחר ציטוט זה המשורר חוזר לדבריו הוא ומזהיר את הרשעים לא להתגאות ולדבר בעזות וחוצפה כתוצאה מהצלחתם והישגיהם החומריים: "אָמַרְתִּי לַהוֹלְלִים אַל תָּהֹלּוּ וְלָרְשָׁעִים אַל תָּרִימוּ קָרֶן... תְּדַבְּרוּ בְצַוָּאר עָתָק (בגאווה)".
המשורר ממשיך ומנמק את אזהרתו: "כי לא ממוצא וממערב ולא ממדבר הרים" ההצלחה לא תלויה במסחר בארצות המזרח (מוצא) והמערב, והעושר לא מגיע מרעיית הצאן במקומות המרעה שבהרים. כלומר ההצלחה לא תלויה בכוח האדם אלא רק באלוהים: "כִּי אֱלֹהִים שֹׁפֵט זֶה יַשְׁפִּיל וְזֶה יָרִים".
המשורר מוסיף ומגדיל את אזהרתו בתיאור כוס התרעלה השמורה ביד ה' על מנת להשקות בה את הרשעים " כי כוס ביד ה'... אך שמריה ימצו ישתו כל רשעי ארץ".
וזאת בניגוד למצבם החיובי של הצדיקים שיזכו לתשועה עליה המשורר מבטיח לזמר: "ואֲנִי אַגִּיד לְעֹלָם אֲזַמְּרָה לֵאלֹהֵי יַעֲקֹב".
המזמור נחתם בציטוט שני ואחרון מדברי האל להכרית את ממשלת הרשעים ולרומם את הצדיקים בישועה לעומתם: "וכל קרני רשעים אגדע תרוממנה קרנות צדיק".
הפרק בתרבות.
הפסוק האחרון - "וְכָל-קַרְנֵי רְשָׁעִים אֲגַדֵּעַ תְּרוֹמַמְנָה קַרְנוֹת צַדִּיק" הוא חציו הראשון של ניגון חסידי, שהמשכו בפרק קל"ב בתהילים, פס' יח - "אוֹיְבָיו אַלְבִּישׁ בֹּשֶׁת
וְעָלָיו יָצִיץ נִזְרוֹ". מקור הניגון בחסידות חב"ד והוא מופיע כניגון קס"א בספר הניגונים של חב"ד. השיר מופיע גם בפרויקט צמאה בביצועו של אריאל זילבר.
אסטי לאול
זולטאן הירש
זולטאן הירש, (כונה הליצן זוֹלי; בהונגרית: Hirsch Zoltán; דומבובאר, 6 בפברואר 1885 – מחנה הריכוז אושוויץ, 1944?) היה אמן (ליצן) יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ילדות.
זולטאו הירש נולד כילד שלישי במשפחה יהודית מרובת ילדים של סוחר יהודי עני. עד גיל שלוש טופל במרפאה מיוחדת במחלת הרככת ובשל קומתו הקטנה. לשווא. מאוחר יותר עבר לעיר פץ' עם משפחתו. "נעצבתי רבות בגלל קומתי הקטנה והייתה הרבה מרירות בלבי. אבל קרקס שמידט המפורסם הגיעה לשחק בפץ'". באוטוביוגרפיה שלו הוא ציין חיבה עמוקה לסבו. בעל בית המרזח היהודי הזקן בבאטאסק ניסה לגונן עליו מכל הרוע האנושי שפקד את נכדו הגמד מצד בני גילו.
עם זאת, זולי עדיין נאלץ לחכות שנים כדי לעלות סוף סוף לבמה. הוא התפרנס כפחח, אבל הרגיש שהמקצוע הזה הוא רק כפייה. ליבו המשיך לגרור אותו לעולם הקרקס. ב-1907 החליט לעשות צעד נועז. הוא נסע מפץ' לבודפשט.
ההצלחה.
מסע הרפתקני וקשה החל בחייו של הצעיר הנחוש. בודפשט, וינה, אמסטרדם היו תחנות בחייו. היה חי במחסור גדול פעמים רבות. נסע עם כלבים מאולפים בערימות קש, קפא מקור וגווע ברעב, אך התמדתו וחריצותו הוכתרו בהצלחה. משפחתו של הנסיך המלכותי פרידריך הוקסמה מהליצן ההונגרי זולי. הוא הופיע גם בדרום אמריקה אחרי איטליה, רוסיה (מוסקבה), אנגליה, צרפת, גרמניה ונורווגיה. בחו"ל היה מוכר בעיקר בתור מאסטר פיפס (Fips). זולי הפך מליצן ל"הונגריקום" (הסמלים הלאומיים של הונגריה או ביטויים תרבותיים שהם סמליים, מייצגים או אופייניים להונגריה או לתרבות ההונגרית נקראים Hungaricum). בין 1914 לבין 1938, כמעט כל הופעותיו כוסו בעיתונים ואינספור דיווחים נעשו עליו. זולי לא נבוך משום שאלות פרובוקטיבית של הכתבים. הייתה לו תשובה הומוריסטית ובולטת לכל דבר. הוא גילה ששוקל ארבעים וארבע קילו, מספר הנעליים שלו הוא שלושים וארבע, גודל הכפפות שלו שש, הוא לא הסתיר אפילו את התעניינותו בנשים ושהוא מתכנן נישואים.
הירש החל את הקריירה האמנותית שלו בקרקס של מקס שומאן, עם בן זוג קטן. מאוחר יותר הוא חתם בקבוצה של ששה אמנים בשם Senez. הוא טייל בכל העולם, ביקר כאמור בדרום אמריקה שלוש פעמים והיה לו חוזה בחו"ל מדי שנה. רוב הזמן הופיע בקרקס אולימפיה המפורסם בלונדון, שבו היה כוכב. הוא הופיע גם בבודפשט משנת 1914. תחילה בקרקס האוהלים של אלני, אחר כך בזירה העממית של שמידט. לאחר מכן מיעט לקבל הצעות מחוץ להונגריה. הצלחתו הגדולה הייתה באימפרוביזציות השנונות שלו.
הגירוש.
כתוצאה מהחוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) לא הורשה עוד להופיע בשום מקום משנת 1942 ואילך. אז פרסם לפרנסתו במהדורה פרטית (כי לא הורשה אחרת) את ספרו "חייו הגדולים של איש קטן", ספר זיכרונות, בו החיה את קורות חיי ההרפתקאות שלו, את מסעותיו ואת הופעותיו. הוא ראה כהצלחתו הגדולה ביותר שבידר והצחיק (ללא כל תשלום) ילד גוסס במשך לילה שלם.
הוא נכלא עקב הכירה הבלתי חוקית של ספריו (לפרנסתו) ובשל גודלו הבלתי תקין של הטלאי הצהוב. כשהוכיחו אותו על כך מדוע עונד טלאי צהוב כה זעיר, הוא ענה:
"חשבתי, בבקשה, שלגמד מספיק טלאי צהוב קטן יותר." (אנטנה, 1944).
בשנת 1944 גורש לאושוויץ, שם מצא את מותו. זולטון הירש זכור עדיין גם מחוץ לעולם הקרקס.
סרטיו.
הוא הופיע גם בסרטים אילמים.
פיוטר שמשין