עם כיבוש יבשת אמריקה, נעשה ניסיון בידי הכובשים לרתום את האינדיאנים לעבדות, אך אלו מתו בהמוניהם ממחלות שנשאו האירופאים. בנוסף, עם התנצרותם הם זכו להגנת הכתר הספרדי והכנסייה. במקומם שימשה אפריקה כמאגר עבדים עבור העולם החדש, אשר דרישתו הגבוהה לעבדים הביאה לעלייה משמעותית בסחר ולפגיעה הרסנית במרקם החברתי במערב אפריקה. ישנה טענה כי העלייה בצריכת הסוכר באירופה וההתמכרות של האירופאים למתוק ייצרה ביקושי שיא לגידולי קני סוכר, לאדמות ולידיים עובדות. האדמות היו בשפע באמריקה ואת הידיים העובדות ייבאו מאפריקה. העבדים היו נחטפים בידי סוחרים מקומיים או על ידי בני שבטים יריבים, ולעיתים נמכרו אף בידי בני משפחתם. עבור שבטים שחורים רבים הייתה אספקת העבדים דרך פרנסה עיקרית. בסופו של דבר הגיעו הנמכרים לעבדות לסוחרי עבדים אירופאיים, בעיקר מאנגליה ומפורטוגל, והובלו בספינות בתנאים בלתי אנושיים, בעיקר לאיים הקריביים ולברזיל, שם עונו ונמכרו תמורת זהב או סחורות בהתאם לאיכותם. בשלבים מאוחרים יותר של סחר העבדים נשלט הסחר בידי ברזילאים והולנדים. מעריכים שלמעלה מ-12.5 מיליון עבדים הובלו רק לאמריקה, וכ-15% מהם נספו במסע.
עבדות הייתה נפוצה בארצות הקריביים ובאמריקה הדרומית. לעבדים הייתה חשיבות רבה בכלכלת ברזיל, שבה עבדו במטעי קנה הסוכר והקפה בתנאים קשים. העבדות בארצות הברית הייתה, מבחינת היקפה, קטנה יחסית לארצות אחרות ביבשת אמריקה. אך חוקרים רבים סבורים שהעבדות שיחקה תפקיד חשוב בכלכלה האירופאית של העולם החדש וביטולה הגיע בעקבות המהפכה התעשייתית.
על פי מסד הנתונים על סחר העבדים הטרנס אטלנטי, התחלקו העבדים שהובאו מאפריקה בין החלקים השונים באמריקה כדלקמן:
אפריקאים שעזבו את חופי היבשת במסגרת סחר העבדים הטרנס אטלנטי לעבדות בתקופה שבין 1501 ו-1866:
כאמור, כ-15% מהעבדים לא שרדו את המסע הכרוך בחציית האוקיינוס האטלנטי. על פי המחקר, בסה"כ הגיעו לאמריקה 10,702,656 עבדים, או 85.48% מהיוצאים לדרך. למעלה ממחצית העבדים הגיעו לנמלי היעד בברזיל ואילו בריטים היו הקבוצה הגדולה ביותר המעורבת בארגון ומימון הסחר, והיוו כשליש מנפחו הכולל.
ב-1807, לאחר מאבק פוליטי ממושך, נחקק בבריטניה חוק האוסר על סחר עבדים, אם כי הותרה עדיין בעלות על עבדים. החל מ-1808 החוק נכנס לתוקף גם במושבות הבריטיות באמריקה הצפונית. בעשורים שלאחר חקיקתו יצאה בריטניה, באמצעות הצי הבריטי החזק, למאבק בסחר העבדים הטרנס אטלנטי. ב-1833 נאסרה העבדות במושבות האימפריה הבריטית (בעיקר נגע הדבר למטעי הסוכר באיים הקריביים), ובריטניה החלה ללחוץ על מדינות אחרות לבטלה כליל.
בעשורים הראשונים של המאה ה-19 הסתיימה העבדות ברוב חלקי יבשת אמריקה, בין היתר בעקבות הלחץ הבריטי. עבדות בארצות הברית נאסרה בחוקה בשנת 1865, בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית. ביטול העבדות היה, בדרך כלל, הדרגתי: ראשית נאסר סחר העבדים הטרנס אטלנטי; לאחר מכן הוחל חוק הרחם החופשי, שהעניק לילדי העבדים את חירותם, ולבסוף בוטלה העבדות סופית, תוך פיצוי בעלי העבדים על אובדנם. כך, למשל, היה תהליך ביטול העבדות בברזיל. שתי המדינות שהיו אחרונות לבטל את העבדות באמריקות היו קובה (1886) וברזיל (1888). מרד העבדים המפורסם שאירע בסנטו דומינגו הצרפתית (האיטי של היום) בסוף המאה ה-18 ומלחמת האזרחים בארצות הברית הם שני המקרים היחידים בהם הסתיימה העבדות בשפיכות דמים, ולא בהסדר כלשהו. לאחר ביטול העבדות בארצות הברית, העבדים-לשעבר הפכו לאזרחי המדינה, אם כי הם קופחו באופן חוקי ולא חוקי לעומת הלבנים. גם באמריקה הלטינית בתקופה בה כבר בוטלה העבדות בחוק, הייתה תקופת ביניים בה התקיימו מודלים של עבודה ללא שכר, על בסיס מערכת של ניהול חובות. רק כעבור עשרות שנים זכו צאצאי העבדים לשוויון זכויות מלא בעקבות מאבק התנועה האפרו-אמריקנית לזכויות האזרח, והחלו להשתלב בהדרגה בחברה האמריקנית.
עבדות מודרנית.
על פי מדד העבדות העולמי ב-2016 עדיין יש בעולם קרוב ל-46 מיליון בני אדם בסטטוס של עבדות, שמועסקים בשלושה תחומים עיקריים: בניין, עבודות בית ומין. בנוסף יש מדינות בעיקר במזרח התיכון וצפון אפריקה שבהם מועסקים קטינים בלחימה.
המדינות בעלות השיעור הגבוה ביותר מאוכלוסייתם המוגדרים בעבדות מודרנית הן: קוריאה הצפונית, אוזבקיסטן, קמבודיה, הודו, קטר, פקיסטן, קונגו ועוד. העבדות המודרנית מסתכמת במיליארדי דולרים מדי שנה.
דוח האו"ם מגדיר סחר בבני האדם כך: "גיוס, העברה, שינוע והסתרה של בני אדם באלימות, איומים או בכל צורה של כפייה, חטיפה, מרמה ושימוש בכוח למטרות ניצול, הכולל ניצול מיני, ניצול לצורכי עבודה או העסקה דמוית עבדות".
בשנת 2000, פרסם האו"ם את פרוטוקול "פלרמו" הפרוטוקול למניעת, דיכוי וענישה של סחר בבני אדם, בייחוד נשים וילדים, אשר משלים את אמנת האומות המאוחדות נגד פשע מאורגן חוצה גבולות, מטרת האמנה היא לקדם שת"פ על מנת למנוע פשע מאורגן חוצה גבולות. ישראל אישרה את הפרוטוקול בשנת 2008. סעיף 3 לפרוטוקול "פלמרו" מסביר מהם המאפיינים ודרכי הפעולה בכל הקשור לסחר בבני אדם, ומפרט את דרכי הניצול של הקרבנות. הסעיף מפרט שסחר בבני אדם כולל כל סוג של העברה או קבלה של בני אדם באמצעות סוג של כפייה, אשר משמשים להשגת שליטה על בנאדם אחר וניצולו. בנוסף הסעיף מגדיר שילד הוא כל אדם אשר גילו מתחת לגיל 18.
למושג סחר בבני אדם ישנן הגדרות נוספות:
סחר למטרות ניצול מיני.
הגדרה אחת היא פעילויות של מתן שירותים מיניים לכסף, כגון זנות. בנוסף לפי הגדרה אחרת מדובר ב- פעולה או נוהג של הובלה בלתי חוקית של אנשים ממדינה אחת או לאזור אחר למטרות ניצול מיני.
הגדרה נוספת היא כאשר אדם מבוגר עוסק בפעולת מין מסחרית, כגון זנות, כתוצאה מכוח, איומי כוח, מרמה, כפייה או כל שילוב של אמצעים כאלה, אותו אדם הוא קורבן סחר. המעורבים בגיוס, באיתור, במשיכה, בהעברה, במתן, בהשגה, בהתנשאות, בשדולה או בשמירתו של אדם למטרה זו, אשמים בסחר מין של מבוגר. אם אדם מבוגר משתתף בזנות בהסכמה, ובשלב מאוחר יותר מוחזק בפעילות זו באמצעות מניפולציה פסיכולוגית או כוח פיזי, גם הוא נחשב כקורבן סחר.
סחר בילדים.
קרן יוניסף פרסמה בשנת 2006 הנחיות בדבר הגנה על ילדים אשר נפגעו מסחר. עיקרי ההנחיות מפרטים מהו סחר בילדים: כל סוג של גיוס והעברה או קבלה של ילדים לצורך ניצולם. ההנחיה מפרטת את צורות הניצול האפשריות של הילדים, ובנוסף מגדירה שכל ניצול שלא באמצעים חוקיים, ייחשב כ"סחר בילדים". בנוסף נאמר שהסכמתו של ילד שהוא קורבן סחר בילדים, איננה רלוונטית. ההנחיות חלות גם על ילדים אשר נולדים לתוך הסביבה של סחר בבני אדם. סחר בילדים כולל בתוכו: עבודה בכפייה, ניצולי מיני, ילדים בקבוצות חמושות וילדים אשר מעורבים בסחר בסמים.
הערכות מצביעות על כ-152 מיליון ילדים מוגדרים כקורבנות של עבדות ילדים, מתוכם כ-73 מיליון ילדים עוסקים בעבודות מסכנות חיים . עבודה מסכנת חיים מוגדרת, כעבודה אשר מעצם טיבה או איך שהיא מתבצעת עלולה לפגוע בבריאות, בבטיחות ומוסר של הילדים . סחר בילדים מוגדר כפשע על פי המשפט הבין-לאומי והפרת זכויות הילדים בהתאם לאמנה בדבר זכויות הילד (1989).
עבודה בכפייה (סחר למטרות עבודה).
אמנת האו"ם (מס' 29) בדבר עבודת כפייה או עבודת-חובה, 1930, אשר נחתמה בז'נבה ונכסה לתוקף בישראל בשנת 1956, מגדירה בסעיף 2 את עבודת הכפייה או עבודת החובה ככל עבודה או שירות הנתבעים מאדם בכוח איום של איזה עונש שהוא ואשר אדם זה לא הציע לעשותם מרצונו הטוב. דוגמה רלוונטית לימינו, ניתן לראות במשטר הטוטליטרי המתנהל בקוריאה הצפונית על ידי הדיקטטור קים ג'ונג און.
חוקר האו"ם לענייני זכויות אדם בקוריאה הצפונית, מרזוקי דרוסמאן פרסם דו"ח לעצרת הכללית וממנו עולה כי יותר מ-50 אלף צפון קוריאנים נשלחו לעבוד מחוץ לגבולות קוריאה הצפונית בתנאי עבדות כדי לעקוף את הסנקציות שמטיל האו"ם על המדינה המבודדת. הוא האשים את השלטונות בפיונגיאנג הבירה, בהפרת האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות אשר אוסרת העסקה בכוח וציין כי קוריאה הצפונית חתומה על אמנה זו.
גם כיום עבדות חוב היא תופעה די נפוצה במספר מדינות אסיה.
עבדות מודרנית בישראל.
עד לשנת 2006 לא הייתה קיימת בישראל עבירה בחוק של עבדות. בדו"ח של מחלקת המדינה האמריקאית מ-2001 דורגה ישראל בקטגוריה שלישית של מדינות שאינן עושות דיין על מנת להיאבק בסחר בבני אדם בתחומה של המדינה. רק בשנת 2006 הגדרת המושג עבדות נחקקה בחוק איסור סחר בבני אדם, והיא מוגדרת כמצב שבו מופעלות כלפי בן-אדם אותן הסמכויות אשר מופעלות כלפי קניינו של בן-אדם, וכוללת שליטה ממשית בחייו של האדם או שלילת חירותו. בעקבות חוק זה נחקקה עבירת "החזקת אדם בתנאי עבדות" ב, על-פיה "המחזיק אדם בתנאי עבדות לצורך עבודה או שירותים, לרבות שירותי מין, דינו מאסר שש עשרה שנים".
נכון לשנת 2016, הוכרו בישראל כ-47 מקרים של סחר ועבדות, מתוכם 23 מקרים של גברים, ועוד כ-24 מקרים של נשים. הקורבנות כללו עובדי בניין שהוחזקו בתנאי עבדות, עובדות סיעוד ומשק בית שהוחזקו גם הן בתנאי עבדות, תיירת שהועסקה בזנות, ושורדי סחר ועבדות במחנות העינויים בסיני. על-פי אינדקס העבדות הגלובלית 2016, מוערך מספר בני האדם המוחזקים בתנאי עבדות בישראל ב-11,600, בעיקר בתעשיית המין אך גם בניצול עובדים זרים.
מוריס ראוול
מוריס ז'וזף ראוול (בצרפתית: Maurice Joseph Ravel; 7 במרץ 1875 – 28 בדצמבר 1937) היה מלחין צרפתי, נחשב לאחד משני המלחינים המרכזיים בזרם האימפרסיוניסטי של המוזיקה הצרפתית (ביחד עם קלוד דביסי).
ביוגרפיה.