זוהי אחת השכונות החדשות שנבנו בחיפה; בנייתה החלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בשלושה רחובות (זלמן שזר, הצוללת דקר, מרטין בובר). עיקר הבנייה בשכונה נעשתה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. רוב המבנים נבנו בסטנדרט גבוה יחסית. בניגוד לרוממה הצמודה הבניינים נמוכים יחסית, בעלי גגות רעפים, ורובם בגובה של עד שלוש קומות כאשר לקומת הקרקע צמודה גינה.
השכונה תוכננה כשכונה ירוקה, במרווחים גדולים בין הבתים, ויש בה שטחים ירוקים רבים. בהמשך השכונה, לכוון רמות רמז מתוכננת להבנות שכונת רמת זמר.
עקב מחירי הדירות הגבוהים יחסית, רוב התושבים הם ממעמד בינוני-גבוה, חלק ניכר מהמשפחות המתגוררות בשכונה הן כאלו בהן הילדים מבוגרים יחסית או כבר יצאו מהבית. לכן, על פי נתוני מחלקת החינוך של עיריית חיפה, אין דרישה בשכונה לגני ילדים, ומספר התלמידים שנוספו לבית הספר היסודי "רוממה" כתוצאה מבניית השכונה הוא זניח.
במהלך גל השרפות ב-2016, נפגעה השכונה מכל עבריה ונשרף מרבית החורש הטבעי שהקיף אותה. בתים נשרפו כליל ואחרים נפגעו ברמות שונות.
גבעת אורנים
ז'וזואה פרנסואה נודה
ז'וזואה פרנסואה נודה (Jozua François ("Tom") Naudé; 15 באפריל 1889 – 31 במאי 1969) היה נשיאה בפועל של דרום אפריקה בין 1 ביוני 1967 ל-10 באפריל 1968.
ביוגרפיה.
נודה נולד במידלבורג שבמושבת הכף. למד משפטים ועסק בעריכת דין בפיטרסבורג שבצפון טרנסוואל. בשנת 1920 נבחר כנציג האזור לפרלמנט מטעם המפלגה הלאומית. נודה היה חבר במפלגה שנים רבות וכיהן בתפקידי ממשל שונים לאחר שזו עלתה לשלטון. בין 1950–1954 כיהן כשר הדואר (ממשלת דניאל פרנסואה מאלאן), בין 1954–1956 כשר הבריאות (ממשלת יוהאנס סטריידום), בין 1958-1956 כשר האוצר ובין 1958–1961 כשר הפנים (ממשלת הנדריק פרוורד).
בשנת 1961 מונה לנשיא הסנאט. מתוקף תפקידו זה היה אמור לכהן כנשיא הרפובליקה בכל עת שבה המשרה הייתה פנויה. בשנת 1967, לפני שהספיק להיכנס לתפקידו, סבל הנשיא הנבחר של דרום אפריקה תאופילוס אבנהעזר דונגס משבץ ונכנס לתרדמת. בעקבות זאת שימש נודה נשיא בפועל לתקופה של עשרה חודשים, עד יום מותו של דונגס.
דן תל אביב
הקרב במישורים הקטאלונים
הקרב במישורים הקטאלונים התרחש בשנת 451 בין ברית של צבא רומי בפיקודו של פלביוס אאטיוס, וצבא ויזיגותי בפיקודו של תאודוריד הראשון, כנגד השבטים ההונים בפיקודו של מלכם אטילה. הקרב הסתיים בניצחון הקואליציה הרומית-ויזיגותית.
הרקע לקרב.
בשנת 450 התרופפה השליטה הרומית בגאליה. החלק הצפוני שלה שמדרום לריין, הידוע כגאליה בלגיקה, עבר בפועל לשליטת הפרנקים. אזור גאליה אקוויטניה סבל מחוסר יציבות מצד הוויזיגותים, וגם הבורגונדים של אזור האלפים המתינו להזדמנות לחלוקת שלל השטחים מחדש.
האזור היחיד בגאליה שעדיין נתון היה תחת שליטה יציבה של רומי היה חוף הים התיכון, ורצועה שהתמשכה מאזור אורליאן של ימינו דרך עמק הלואר ובהמשך עמק הנהר רון.
בתחילת שנת 451 חצו ההונים את הריין בראש צבא גדול שכלל גם שבטים בעלי ברית נוספים, ובאפריל כיתרו את אזור העיר מץ של ימינו. ביוני כבשו את אזור העיר אורליאן של ימינו אשר הייתה עיר מבוצרת ובעלת חשיבות אסטרטגית בשליטה על מעבר הלואר.
הידיעות על המהירות של כיבושי ההונים בטריטוריה האחרונה בגאליה שעדיין נותרה בשליטה רומית חייבו תגובה אגרסיבית בהתאם.
אתר הקרב.
המקום המדויק של המישורים הקטאלונים אינו ידוע במדויק, אך הדעה המקובלת היא כי מדובר באזור העיר שאלון-אן-שמפאן שבאזור שמפאן-ארדן, בצפון מזרח צרפת.
הקרב.
כשלמד על הפלישה, מגיסטר מיליטום פלביוס אאטיוס החל בתנועה מהירה מאיטליה לכוון גאליה, בראש צבא של חיל עזר, ושכנע את הוויזיגותים ומלכם תיאודוריד הראשון להצטרף אליו. הצבא המשולב הגיע לסביבות אורליאן של ימינו במחצית חודש יוני.
ככל הנראה הגעת הרומים לעיר הנצורה התרחשה זמן קצר לאחר שההונים כבר הצליחו לפרוץ את ביצורי חומת העיר אך בטרם הכניסו לתוכה כוחות גדולים.
הכוחות נערכו לקרב משני צדדיו של רכס, כאשר ההונים מימינו והרומים ובעלי בריתם משמאלו. עם רדת החשכה, היו ההונים הראשונים לתקוף וניסו לכבוש את מרכז הרכס ולהשיג שליטה בשדה הקרב, אך המתקפה נכשלה והם הונסו בידי הרומים אשר גרמו לבלבול ומבוכה בשורות צבאו של אטילה. בשלב זה של הקרב נהרג המנהיג הוויזיגותי תיאודוריד מבלי שאנשיו חשו בכך. הכוח הרומי-ויזיגותי המשיך להתקדם במהירות תוך גרימת אבדות כבדות להונים ואילץ את אטילה להסתתר בקרב אנשיו ולמעשה להפקירם ללא מנהיג.
למחרת, עם עלות השחר, הבחינו הרומים והוויזיגותים במצבם הקשה של ההונים ובהתחשב ביתרונם המספרי בכוח אדם ובציוד פתחו במצור על המחנה ההוני.
באור היום גילו הוויזיגותים את גופת מלכם שנהרג בקרב הלילי וביקשו לפתוח במתקפה ישירה על ההונים הנצורים. פלביוס הרומי חשש שבמקרה של ניצחון, כצפוי, ידרשו לעצמם הוויזיגותים שטחים נוספים של הרומים ולכן שכנע את בנו של המלך לחזור לארצו ולתפוס את השלטון בטרם יעשו זאת אחיו.
אטילה שראה את הצבא הוויזיגותי הנסוג חשש ממלכודת שתמשוך את צבאו לקרב השמדה והעדיף להמשיך ולהתבצר במקומו למשך זמן קצר נוסף שלאחריו נסוג עם כוחותיו בחזרה.
המשמעות ההיסטורית של הקרב.
יש היסטוריונים הרואים בו את אחד הקרבות החשובים ביותר של שלהי העת העתיקה באזור מערב אירופה. הטענות העיקריות שלהם מצביעות על העובדות הבאות:
היסטוריונים אחרים דווקא ממעיטים בחשיבותו ההיסטורית מן הטעמים הבאים:
לקריאה נוספת.
יופה, זיו, "הקרב בשדות הקאטאלאוניים: הניצחון האחרון של הרומאים", 2019.
מייקל לרנר
מייקל לרנר (באנגלית: Michael Lerner ; נולד ב-22 ביוני 1941) הוא שחקן קולנוע יהודי אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1991 על תפקידו בסרט "ברטון פינק".
ביוגרפיה.
לרנר נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק לבלאנש וג'ורג' לרנר, לרנר הוא ממשפחה ממוצא יהודי-רומני. ללרנר אח צעיר יותר בשם קן גם הוא שחקן קולנוע.
לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה ב"ברוקלין קולג'" וב"אקדמיית אומנות המוזיקה והדרמה של "לונדון" עבר לרנר סן פרנסיסקו שם השתתף במספר מחזות.
את תפקידו הראשון בסרט הוליוודי עשה לרנר בשנת 1972 כשהשתתף בתפקיד משנה בדרמה הפוליטית זוכת פרס אוסקר "המעמד". ב-1988 גילם לרנר את דמותו של איש העסקים ואבי הפשע המאורגן בארצות הברית ארנולד רוטשטיין בדרמת הספורט ההיסטורית "שמונה בחוץ".
בשנה שלאחר מכן הופיע לרנר בדרמת הפשע הקומית של אדי מרפי "לילות הארלם".
את הופעתו הטובה ביותר עד היום ערך לרנר בשנת 1991 בדרמה הקומית של האחים כהן "ברטון פינק".
בסרט גילם לרנר את דמותו של ג'ק ליפניק, מנכ"ל חברת ההפקות, על תפקידו היה לרנר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
סרטים נוספים בהם שיחק לרנר היו המותחן הבדיוני של רולנד אמריך "גודזילה" בו גילם את דמותו של ראש העיר, הדרמה הקומית של וודי אלן "סלבריטי" ובקומדיית הפנטזיה "קטן עליו" .
אלפבית אגעזי
תכנית 17
תכנית XVII
תוכנית XVII
הר עמשה
המהרי&quot;ל מקאפוסט
עומר אבן אל-ח'טאב
עראבא
הסוציאליסטים המהפכניים
אס ארים
האס ארים
חג אורים
חרם צרכנים
חרם צרכנים הוא אחד מאפיקי הפעולה של יוזמה צרכנית הכרוך בהימנעות, הנעשית מתוך רצון חופשי, מפעילות צרכנית ביחס למוצר מסוים, ארגון, או מדינה. חרם צרכנים הוא ניסיון של יחיד, או רבים, להגשים מטרות מסוימות על ידי עידוד צרכנים להימנע מלבצע רכישות מסוימות בשוק הסחורות.
אירועים ראשונים של חרם צרכנים בארצות הברית מוכרים כבר משנות ה-30 של המאה ה-19 כאשר הוועידה הלאומית של השחורים (National Negro Convention) עודדה חרם על מוצרים שיוצרו באמצעי עבדות. המונח "חרם צרכנים" נטבע לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19. אירועים בולטים נוספים של חרם צרכנים אירעו בימי פעילותה של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית (הבולט שבהם היה חרם האוטובוסים של מונטגומרי).
קיימים חילוקי דעות בקרב חוקרי תופעת חרם הצרכנים באשר למידת יעילותו של צעד זה להגשמת מטרות צרכניות.
חרם צרכנים כדי למנוע הפקעת מחירים מוזכר בספרות ההלכה (החל מהמאה ה-17) בכמה הקשרים, כגון הפסקה זמנית במנהג לאכול דגים בשבת על מנת להוזיל את מחירם.
חרמות-צרכנים ידועים.
המונח באנגלית (Boycott) נטבע לא לפני שנת 1880, אך אירועים ראשונים של חרם צרכנים בארצות הברית מוכרים כבר משנות ה-30 של המאה ה-19, כאשר הוועידה הלאומית של השחורים (National Negro Convention) עודדה חרם על מוצרים שיוצרו באמצעי עבדות. אירועים בולטים נוספים של חרם צרכנים אירעו בימי פעילותה של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית (הבולט שבהם היה חרם האוטובוסים של מונטגומרי); החרם האמריקאי על סחורות בריטיות בזמן המהפכה האמריקאית; החרם ההודי על סחורות בריטיות, שאורגן על ידי גנדי; החרם היהודי נגד הנרי פורד בארצות-הברית, בשנות ה-20 של המאה ה-20; החרמת הסחורות היפניות בסין, בעקבות תנועת הארבעה במאי; החרם היהודי בליטא, בארצות-הברית, בבריטניה ובפולין, על סחורות מגרמניה הנאצית, בשנת 1933; החרם האנטישמי על בתי-עסק בבעלות יהודית בגרמניה הנאצית בשנות ה-30 של המאה ה-20; החרם של הליגה הערבית על ישראל ועל חברות שסוחרות איתה; התנועה שקראה להימנעות מהשקעות כלכליות בדרום-אפריקה, בשנות ה-80 של המאה ה-20, בתגובה למשטר האפרטהייד ועוד.
חרם צרכנים בישראל.