באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) זכתה לונג בשש מדליות פאראלימפיות, מהן ארבע מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר פרפר זכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:11.96 דקות, לפני בת ארצה אמנדה אוורלוב שסיימה בזמן של 1:12.16 דקות, והסינית שְׂיָאוצִ'ין גִ'ין שזכתה בארד עם 1:15.32 דקות. במשחה ל-100 מטר חופשי שברה לונג את שיא העולם בשלב המוקדמות עם 1:06.81 דקות, ובשלב הגמר ניצחה בתוצאה של 1:06.91 דקות.
במשחה ל-200 מטר מעורב אישי קבעה לונג שיא עולם בשלב המוקדמות עם 2:42.56 דקות ובשלב הגמר שיפרה אותו שנית והעמידה אותו על 2:41.85 דקות. גם במשחה ל-400 מטר חופשי שברה לונג את שיא העולם בשלב המוקדמות כשעצרה את השעון על 4:47.45 דקות. בשלב הגמר היא ניצחה בתוצאה של 4:50.17 דקות וזכתה במדליית זהב רביעית בבייג'ינג.
על ארבע מדליות הזהב הוסיפה לונג מדליית כסף אחת במשחה ל-100 מטר גב, כשעצרה את השעון על 1:19.56 דקות, ונכנעה לשיא עולם של הבריטית הת'ר פרידריקסן שקבעה 1:16.74 דקות. במשחה ל-100 חזה זכתה במדליית הארד כשסיימה בתוצאה של 1:38.60 דקות, אחרי הסינית חְוָאנְג מִין שעצרה את השעון על 1:35.51 דקות ופופוביץ' שקבעה שיא עולם של 1:31.60 דקות.
לונדון 2012.
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכתה לונג ב-7 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי עם שיא עולם של 4:42.28 דקות, לפני פרידריקסן שסיימה עם 5:00.50 דקות והאוסטרלית אליוט מדיסון שזכתה בארד עם 5:09.36 דקות., במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא פאראלימפי של 1:10.32 דקות. ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:29.28 דקות.
היא הוסיפה מדליית זהב במשחה ל-200 מטרים מעורב אישי עם שיא פאראלימפי של 2:37.09 דקות, ומדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי עם שיא עולם של 1:05.63 דקות, לפני פרדריקסן הבריטית שסיימה ב-1:08.07 דקות ומדיסון אליוט שזכתה במדליית הארד עם 1:08.37 דקות. לונג זכתה במשחקים גם במדליית הכסף במשחה ל-100 מטר גב עם תוצאה של 1:18.67 שניות, אחרי פרדריקסן שניצחה את המקצה עם 1:17.00 שניות,
לונג זכתה במדליית כסף נוספת במקצה השליחות ל-4X100 עם 4:24.57, כשנכנעה לשיא עולם של הנבחרת האוסטרלית שניצחה עם 4:20.39 דקות. ובמדליית הארד עם נבחרתה במשחה ל-4X100 מעורב, עם תוצאה של 4:54.13 שניות, אחרי הנבחרת הבריטית שזכתה בכסף עם 4:53.98 דקות והרביעייה האוסטרלית שקטפה את הזהב עם תוצאה של 4:53.95 דקות.
פיקארד
דבשתן ים-תיכוני
דַּבַּשְׁתָּן יָם-תִּיכוֹנִי (שם מדעי: "Alectis alexandrinus") הוא דג-ים ממשפחת הצניניתיים המשמש למאכל ונחשב למעדן. שמו הנוסף: "דג הגמל". תפוצתו משתרעת בים התיכון מדרומה של ישראל ומשם לאורך יבשת אפריקה עד אנגולה באוקיינוס האטלנטי. הדג ידוע בשמו העממי דג בן-גוריון על שום מצחו הגבוה, שאפיין את דוד בן-גוריון. המידע אודות הביולוגיה של המין מצומצם, אולם ידוע כי הוא ניזון מדיונונים ודגים אחרים.
אטימולוגיה.
דַּבַּשְׁתָּן יָם-תִּיכוֹנִי, נקרא כך על שום מראהו המזכיר דבשת, ותפוצתו של הדג בארצנו המוגבלת לים התיכון. דייגים מכנים את הדג בשם קאמל או גמל מאותה הסיבה. בעבר דייגים מצריים הדביקו לדבשתן ים-תיכוני את הכינוי בן-גוריון על שום מצחו הגבוה של הדג שאפיין את האיש, וכיום שם עממי זה הוא הנפוץ ביותר בקרב דייגים בישראל ובחנויות הדגים.
השם הנפוץ לדג באנגלית הוא African threadfish המתייחס לתפוצתו של המין בעיקר סביב אפריקה, ומראה סנפירי הגב והשת הנראים כמעין חוט או פתיל בפרטים הצעירים.
הזואולוג ישראל אהרוני כינה דג זה בשם סִכְתָּה על שם העצם הארוכה לאורך הבטן המדמה אותה כסיכתה של מחרשה החורשת את קרקעית הים.
טקסונומיה.
בסוג דבשתן ממשפחת הצניניתיים ישנם 3 מינים. למין דבשתן ים-תיכוני יש היסטוריה טקסונומית מורכבת, המבוססת על שני תיאורים מדעיים בלבד. התיאור הראשון נעשה על ידי חוקר הטבע הצרפתי ז'ופרואה סנט-אילר ב-1817, ובמהלכו נתן לו את השם "Gallus alexandrinus", כשהוא משתמש בשם הג'נרי "Gallus" שנוצר על ידי לאספד לאחר שעשה את ההבחנה המדעית בינו לבין סוג הדג מוריגן. אולם השם "Gallus" תיאר כבר באותה תקופה סוג של עופות (תרנגול), מה שהוביל להצבה מחדש של המינים לשישה סוגים חדשים, לפני שהמין הוצב באופן סופי בסוג "Alectis". התיאור השני נעשה על ידי ז'ורז' קיווייה ב-1833 תחת השם "Gallichthys aegyptiacus". שם זה גם נבחן מחדש פעמיים, לפני שהוחלט לבטלו כשם נרדף ל-"A.alexandrinus". המין יוחס גם באופן שגוי ל-"Alectis alexandrina" כשגיאת כתיב לשם המדעי הנכון.
תיאור.
אורכו של הדג מגיע עד מטר אולם נפוץ באורך 60 ס"מ, גופו כסוף ולעיתים תכופות עם גוון ירקרק וכחלחל, וגופו מבריק במיוחד כשהוא טרי. הסנפירים כולם בצבע כסוף-ירקרק ועד כחלחל. אצל הצעירים עשויים להופיע שני פסים כהים בחלק התחתון של גופם.
גופו של הדבשתן ים-תיכוני הוא בעל מראה טיפוסי למשפחת הצניניתיים הגדולים, עם גוף זוויתי ודחוס למראה. המאפיינים המזהים העיקריים של המין הם פרופיל הראש, שלו יש צורה מעט קַעֲרוּרִית בסמוך לעין המבדיל אותו מדבשתן ריסני ("Alectis ciliaris"). גב הדג יותר מעוקם ממבנה הבטן, והגוף רחב ביותר בין בסיס סנפירי הגב והבטן. החלק הראשון של סנפיר הגב מכיל בין 5–7 קוצים ויזואליים, וחלק שני המכיל קוץ נוסף ו-20 עד 22 קוצים רכים בסנפיר הנמשך מסנפיר הגב ועד הזנב. לסנפיר השת יש 2 קוצים ואחריהם קוץ בודד ו-18–19 קוצים רכים בסנפיר הנמשך עד הזנב. סנפירי החזה ארוכים ומעוקלים, ונמשכים מעבר לצומת בין העיקול והישורת של מערכת קו הצד בגופו של הדג. במבט ראשוני גופו של הדג נראה חסר קשקשים, אולם במבט מקרוב ניתן להבחין בקשקשים זעירים ושקועים עמוק בגופו של הדג. מערכת קו הצד מעוקלת בגופו של הדג, עם קטע של 6 עד 11 קשקשי-מגן הנמשכים עד הזנב.
תפוצה ואזורי מחיה.
אזור תפוצתו העיקרי של הדבשתן ים-תיכוני הוא בחלק המזרחי והטרופי של האוקיינוס האטלנטי, ומאכלס את חופיה המערביים של יבשת אפריקה ממרוקו מסביב היבשת עד אנגולה. הדג נמצא גם בחלקיו הדרומיים של הים התיכון, מדרום ישראל, אשדוד ואשקלון ודרומה לאורך חופי אפריקה בים התיכון. ישנם דיווחים קבועים, אם כי לא מרובים, על לכידת הדג בדרום הארץ בחודשי הקיץ המאוחרים, ולעיתים ניתן למצוא אותו בשווקים בעונה זו. ישנם דיווחים נדירים על לכידות במרכז וצפון הארץ. כמו כן ישנו דיווח על לכידה של פרט בודד בים האדריאטי.
בוגרים נעים בדרך כלל בגפם באזורים חופיים, כשהם נמצאים בחלקים התחתונים של עמודת המים. ההשערה היא שהדג חי עד עומקים של 70 מטר. הפרטים הצעירים של המין בדרך כלל פלגיים ונסחפים עם זרמי הים, ולעיתים נסחפים עד שפכי נהרות.
ביולוגיה.
ישנו מידע זמין מצומצם על ביולוגית המין, כשרק תזונתו מאומתת. הדבשתן ים-תיכוני ניזון מדיונונים ומדגים אחרים. נושא הרבייה של המין אינו ידוע ברובו, אולם התבוננות במין דומה בשם "Alectis ciliaris" העלתה כי דגים יחידים יוצרים זוגות לצורך הרבייה (להבדיל ממינים אחרים של דגים היוצרים להקות רבייה, כגון דגי הדקר).
דיג וחשיבות מסחרית.
המין בעל חשיבות משנית לדיג המסחרי המקומי בכל אזורי תפוצתו, אולם נחשב לשלל דיג חובבני מוערך במיוחד בפרטים גדולים. לעיתים נדירות דייגים דגים אותו במכוון בשל העובדה כי הדג אינו נפוץ באופן יחסי. הדג מניב מחיר גבוה בשווקים, שלא בדומה לדגים אחרים ממשפחת הצניניתיים. בעונת הקיץ דייגים חובבים בישראל מנסים את מזלם בלכידתו באזור אשקלון-אשדוד בשיטות שונות מכלי שיט, ובעומקים שבין 8–40 מטר.
ערן ברוך
ערן ברוך (נולד ב-15 באוקטובר 1966) הוא איש חינוך, פובליציסט ופעיל חברתי. מנכ"ל ארגון בינה העוסק בחינוך לזהות יהודית ותרבות ישראלית. בעבר שימש כראש הישיבה החילונית בתל אביב.
ביוגרפיה.
ברוך נולד וגדל בקיבוץ נתיב הל"ה. עם גיוסו לצה"ל שירת בחטיבת גולני, בה עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה. ברוך לחם בלבנון ושימש מפקד פלוגה בגדוד 51. לאחר שחרורו מצה"ל עסק בחינוך ועבודה עם בני נוער בתנועה הקיבוצית, וריכז את תחום הנוער והצעירים בסמינר אפעל.
היה מיוזמי ומקימי ארגון בינה, שעוסק בחינוך לזהות יהודית ותרבות ישראלית. הארגון הוקם על ידי אנשי רוח ומעש מהתנועה הקיבוצית לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין ב-1995 כדי ליצור זרם של יהדות הומניסטית וליצור שפה משותפת שתוכל לתרום לאיחוי הקרע בעם, בין הציבור החילוני לציבור הדתי. בינה מתמקדת בלימודי יהדות ובעשייה חברתית בשכונות. ברוך משמש כראש הישיבה החילונית בינה. בשנת 2012 יזם פרויקט משותף עם חטיבת גולני לגיוס קבוצת בני נוער כקבוצה אחידה לחטיבה, למסלול בן 3 שנים. ברוך מרצה וכותב רבות בנושאי יהדות כתרבות, צדק חברתי, דת ומדינה.
ברוך נשוי ואב לשלושה. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בלימודי פרשנות ותרבות מאוניברסיטת בר-אילן.
פרויקה פורן
פרויק'ה פורן
דיוקן של אישה שחורה
דיוקן של אישה שחורה (בצרפתית: Portrait d'une négresse) הוא ציור שמן על בד, בגודל 65 × 81 ס"מ, מאת מארי-גיימין בנואה. הציור צויר בשנת 1800 וכיום מוצג במוזיאון הלובר בפריז.
היצירה.