בשנים שבין מלחמות העולם היה שימוש מדי פעם בכלי נשק כימיים, בעיקר כדי לדכא מרידות. בגרמניה הנאצית נערך מחקר רב על פיתוח נשק כימי חדש, כימיקלים מסוג גז עצבים חזק. עם זאת, השימוש בכלי נשק כימיים בשדה הקרב במלחמת העולם השנייה היה מועט. שני הצדדים היו מוכנים להשתמש בכלי נשק כאלה, אך מעצמות בעלות הברית מעולם לא עשו זאת, ומדינות הציר השתמשו בהם רק פעמים אחדות. הסיבה לחוסר השימוש בגז על ידי הנאצים, למרות המאמצים הניכרים שלהם בפיתוח זנים חדשים, הייתה חוסר יכולת טכנית או חשש שבעלות הברית (או הצד השני מחזיק בגז יותר חזק) ישתמשו בכלי הנשק הכימיים שלהם. החששות הללו לא היו מופרכים: בעלות הברית ערכו תוכניות מקיפות לשימוש הגנתי ונקמה בכלי נשק כימיים, ואגרו כמויות גדולות. הכוחות היפניים השתמשו בהם באופן נרחב יותר, אם כי רק נגד אויביהם האסיאתיים, כיוון שהם גם חששו שהשימוש בו על מעצמות המערב יביא לנקמה. כלי נשק כימיים שימשו לעיתים קרובות כנגד הקומינטנג וכוחות קומוניסטים סיניים. עם זאת, הנאצים עשו שימוש נרחב בגז רעיל נגד אזרחים בשואה. כמויות עצומות של גז ציקלון B ופחמן חד-חמצני (CO) שימשו בתאי הגזים של מחנות ההשמדה הנאציים, והביאו לרוב המכריע של כשלושה מיליון הרוגים. זה נותר השימוש הקטלני ביותר בגז רעיל בהיסטוריה.
חג הנביא אלח'דר
כלי נשק להשמדה המונית
חג נבי אלח'דר
יוסף אבני
יוסף אבני (דנוך) (כ"ח בכסלו ה'תרפ"ה, 25 בדצמבר 1924 – כ"א בשבט ה'תשפ"א, 3 בפברואר 2021), כינויים: "אבני", ו"אבו ג'ילדה", היה לוחם אצ"ל, מפקד יחידת החבלנים של האצ"ל בירושלים, והשתתף ונטל תפקיד פיקודי ברבים ממבצעי האצ"ל ברחבי הארץ.
ביוגרפיה.
יוסף נולד בשכונת מחניים בירושלים בשם "יוסף דנוך", ליהודים עולי תימן. כינויו המחתרתי היה "אבני", שלאחר הקמת מדינת ישראל היה לשם משפחתו. בגיל צעיר יצא לעבוד במסגרייה של קרוביו, משפחת שְׁחִבּ (שבח), כדי לעזור בפרנסת הבית. בשנת ה'תרצ"ח (1938), בגיל 13, הצטרף לתנועת בית"ר.
נקבר בהר המנוחות.
פעילותו באצ"ל.
בשנת 1942 בגיל 17, הצטרף יוסף לשורות האצ"ל. בשנת 1944 לאחר הכרזת המרד, צורף לחיל הקרב, ותפקידו היה אחראי על מחסני הנשק של האצ"ל בירושלים. בנוסף על תפקידו כאחראי מחסני הנשק, השתתף יוסף במבצעים רבים של האצ"ל ברחבי הארץ, ובחלקם נטל תפקיד פיקודי.
השלטון הבריטי ביצע ניסיון חטיפה ליוסף, אך הניסיון נכשל עקב טעות בזיהוי הכתובת.
קיבל את "עיטור מגן העיר ירושלים". לשאלה מדוע לא הלך לתפקיד פיקודי, ענה יוסף: .
מבצעים בהם השתתף.
הפשיטה על מגרש הרוסים.
ב-27 בנובמבר 1945 השתתף בפשיטה ובפיצוץ מפקדת הבולשת הבריטית ששכנה במגרש הרוסים, שהתבצעה על ידי האצ"ל ולח"י. אחרי פעולה זו ברח יוסף דרך רחוב יפו, כאשר כדורים שורקים סביבו, למסגרייה שם עבד, ובערב הלך לביתו. הפעולה הביאה לקריסת בניין הבולשת, להרג שבעה שוטרים בריטים ולפציעת רבים מהם.
פיצוץ מלון המלך דוד.
ב-22 ביולי 1946 השתתף בפיצוץ מלון המלך דוד. במבצע זה היה מפקד חוליית החבלנים. לאחר ההתכנסות בתלמוד תורה "בית אהרון" בשעה 7:00 בבוקר, יצא החוליה בת ששת החיילים של יוסף ראשונה לכיוון מלון המלך דוד. חברי החוליה היו מחופשים לערבים, ותפקידם היה לפרוק את חומרי הנפץ ולהטמינם במלון. לאחר המבצע, הסתתרו יוסף וישראל לוי ("גדעון"), מפקד מבצע הפיצוץ, בבית חולים לחולי נפש בגבעת שאול. לאחר שישראל לא הסתדר במקום, עברו יוסף וישראל בחצות הלילה למקום מסתור בתל אביב.
הפשיטה על מחנה שנלר.
ב-12 במרץ 1947 השתתף בפשיטה ובפיצוץ מחנה הצבא הבריטי ששכן בבית היתומים שנלר. גם במבצע זה יוסף היה מפקד חוליית החבלנים. לאחר עיכוב הצבא הבריטי על ידי הצבת חביות חומר נפץ בכביש, חדרו חמישה חיילים בפיקודו של יוסף, כשעל גבו של כל אחד מהם תיק עם 30 ק"ג חומר נפץ. חברי החוליה פרצו את החומה, אך גילו שיש עוד גדר תיל. יוסף זחל דרך גדר התיל לתוך המחנה, הניח את חומר הנפץ, הפעיל את מנגנון ההשהיה, וזחל בחזרה החוצה. בזמן שזחל החוצה אירע הפיצוץ, ויוסף הועף לעבר החומה, אך לאחר מספר שניות התאושש וברח יחד עם חבריו לאזור שלא היה בעוצר, שם התפזרו לבתיהם. בהתקפה זו נהרג חייל בריטי, ונפצעו 8.
כיבוש הכפר דיר יאסין.
ב-9 באפריל 1948 השתתף בכיבוש הכפר דיר יאסין על ידי האצ"ל ולח"י, ונפצע בעת כיבוש בית מוכתר הכפר.
מבצע קדם.
ב-17 ביולי 1948 השתתף יוסף במבצע קדם לכיבוש העיר העתיקה בירושלים. תוכנית המבצע הייתה חדירה של שלוש זרועות לתוך העיר העתיקה: כוח של צה"ל שיפרוץ דרך הר ציון, כוח של האצ"ל שיפרוץ דרך השער החדש, וכוח של לח"י שיפרוץ מהחומה בין השער החדש לשער יפו. על כוח הפריצה של האצ"ל פיקד יוסף. כוח צה"ל וכוח לח"י נכשלו בפריצה. הכוח של יוסף הצליח לתפוס אחיזה בשער החדש, אך קיבל פקודת נסיגה עקב כישלון הכוחות האחרים.
מעצרו.
אחרי הפשיטה על מחנה שנלר בה השתתף, הלך לאכול, אך נתפס מול בניין הבולשת עם תעודת זהות מזויפת ברמה לא גבוהה, שהביאה למעצרו. בריאיון עמו אמר: . במעצרו ישב במחנה המעצר בלטרון ובעתלית, ושוחרר ב-28 במרץ 1948.
תומאס אלינסון
תומאס ריצ'רד אלינסון (29 במרץ 1858 - 29 בנובמבר 1918) היה רופא בריטי, תומך דיאטה, איש עסקים, עיתונאי ופעיל צמחונות. עודד צריכה של לחם מלא (דגנים מלאים). שמו משמש עד היום למותג לחם פופולרי באירופה, "לחם אלינסון".
ביוגרפיה.
אלינסון נולד ברובע הולם שבמנצ'סטר ב-29 במרץ 1858. הוא למד בבית הספר בלנקסטר ובמנצ'סטר ובגיל חמש עשרה החל לעבוד כעוזר כימאים. בכסף שחסך ובעזרה כספית מאביו החורג, הוא למד בבית הספר לרפואה חוץ-ביתית באדינבורו, שהיה פחות יקר מלימודי רפואה באוניברסיטה. הוא סיים את לימודי הרישיון של המכללה המלכותית לרופאים באדינבורו (LRCP, LRCS) בשנת 1879. לאחר עבודות כאסיסטנט בשכונות הול ואיסט אנד שבלונדון, הוא הקים מרפאה במרילבון בשנת 1885.
במהלך שנות השמונים של המאה התשע עשרה פיתח אלינסון את תורת הרפואה שלו, אותה כינה רפואה היגיינית. במקום הרפואה המסורתית, הוא קידם את הבריאות באמצעות תזונה, פעילות גופנית, אוויר צח ורחצה. הוא דגל בתזונה צמחונית והימנעות מצריכת אלכוהול, טבק, קפה ותה. הוא קידם במיוחד את היתרונות של לחמים מקמח מלא טחון בריחיים. הוא התנגד לשימוש בתרופות, שרבות מהן באותה התקופה לא היו יעילות ואף היו רעילות. כמו כן התנגד לחיסון חובה נגד אבעבועות שחורות. גישה זו נודעה בשם רפואה אלינסונית. בשנת 1885 מונה לעורך הרפואי של ה"וויקלי טיימס" ו"הד", שעבורם כתב למעלה מ-1,000 מאמרים במהלך חייו, וכן ענה לשאלות הקוראים בנושאים רפואיים.
אלינסון כתב מספר ספרים ועלונים שהופנו לקהל קוראים כללי ולא רפואי. ביניהם "מערכת של רפואה היגיינית" (1886), "כיצד להימנע מחיסון" (1888), "היתרון של לחם מלא", "מאמרים רפואיים" ו"ספר לנשים נשואות" (1894) וספרים על מחלות קיבה, צריכה (שחפת), שיגרון, בישול צמחוני ותזונה בריאה. הוא העביר הרצאות פומביות תכופות בכל רחבי אנגליה. באחד מספריו, "יתרונות הלחם המלא" (1889), טען שלחם מקמח מלא בריא יותר מלחם לבן. הוא האמין שעישון גורם לסרטן - רעיון רדיקלי באותה תקופה. אלינסון חיפש באופן קבוע פרסום לתיאוריות ולפרקטיקות שלו בעיתונות והפנה את האנרגיות שלו לא רק לעמיתיו אלא ישירות לציבור. כדי להדגים את התאמתה של תזונה צמחונית לפעילות גופנית מאומצת, יצא בשנת 1891 להליכה מאדינבורו ללונדון. הוא הלך 15 ימים רצופים, בממוצע ביום, והגיע ללונדון ביום שבת, ה-12 בספטמבר.
דעותיו הביאו אותו לעיתים קרובות לסכסוך עם הקולג' המלכותי לרופאים באדינבורו והמועצה הרפואית הכללית, במיוחד התנגדותו לשימוש תכוף של רופאים בתרופות, התנגדותו לחיסון וקידומו העצמי בעיתונות. בשנת 1892 נשלל רישיונו כרופא. למרות זאת המשיך לעבוד כרופא וטען שיש לו את הידע הרפואי הגדול ביותר באנגליה. בשלב זה הוא גורש גם מ בגלל דעותיו לגבי אמצעי מניעה. מוהנדס קרמצ'נד גנדי, שלמד באותה תקופה משפטים בבריטניה והיה חבר באגודה הצמחונית, דיבר בזכותו של אלינסון לתמוך באמצעי מניעה, אף על פי שאישית התנגד לכך.
בשנת 1892 הקים את "חברת המזון הטבעי" מתוך כוונה לייצר ולמכור מזון בריא. הוא קנה טחנת קמח בריחיים בביתנאל גרין, וכעבור זמן קצר הוקמה מאפייה.
ספרו "לנשים נשואות" דגל בשוויון בין נשים וגברים, זכותה של אישה לבחור את גודל משפחתה ולהשתמש באמצעי מניעה. על כך הועמד לדין והורשע על פי חוק הפרסומים המגונים בשנת 1901.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוכר הערך התזונתי של לחם מלא. החברה שהקים שגשגה עקב הביקוש הגובר ללחם מלאה. לאחר מותו התרחבה החברה: נרכשו שתי טחנות נוספות נרכשו בניופורט (ויילס) ובשנת 1921 בקאסטלפורד. הטחנות עומדות עד היום.
אלינסון נפטר משחפת, בביתו שבמרילבון, ב-29 בנובמבר 1918.
לחם.
מתכון הלחם המקורי של אלינסון (100% קמח מלא, ללא שומן, פחות שמרים, יותר מים) משמש עד היום. סיסמת הפרסום של המותג מאז שנות השמונים היא "לחם ללא כלום".
ואניטי פייר.
בשנת 1911 קנה אלינסון מפרנק האריס את המגזין הכושל ואניטי פייר (כתב עת, 1868). הוא לא הצליח להעלות את המגזין על דרך המלך, ובשנת 1914 התמזג ואניטי פייר עם "האח והבית" .
המוזיאון היהודי בלונדון