ב-30 ביולי 1949, לאחר חושך, הרימה האמטיסט עוגן והחלה לשוט לדרום-מזרח בניסיון להיחלץ, בין עמדות תותחים של הקומוניסטים הסינים על שתי גדות הנהר. היא שטה מאחורי אוניית נוסעים סינית בתקווה לבלבל את אויביה. הסינים פתחו באש ופגזיהם פגעו באוניית הנוסעים, הטביעו אותה וגרמו לאזרחים שעליה אבדות כבדות. האמטיסט המשיכה בדרכה ועם בוקר הגיעה למפגש עם המשחתת קונקורד, כשצוותי שתיהן בכוננות קרב. הסינים לא הבחינו בהן ובשעת הצהריים הגיעו שתיהן למקום מבטחים בשפך הנהר, 167 קילומטרים ממקום המוצא של האמטיסט. משם הפליגה האונייה עם ליווי אל הונג קונג.
בסך הכל נהרגו בתקרית 46 מאנשי הצי המלכותי הבריטי מהאוניות המעורבות, מהם 21 מאנשי צוות האמטיסט.
בעקבות התקרית.
בשנת 1957 הופק סרט הקולנוע תקרית היאנגצה אודות האירוע. לצורך הצילומים הוצאה האוניה אמטיסט מאחסנה וגילמה בסרט את דמותה שלה. השחקן ריצ'רד טוד גילם בסרט את דמותו של ג'ון קירנס.
חתול האונייה אמסטיסט, סיימון, עוטר לאחר התקרית במדליית דיקין (Dickin Medal).
אנדרטה לזכר התקרית וחלליה הוצבה במשתלת הזיכרון הלאומית בבריטניה.
זרעון
חוג המקיים IBN
מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל
מארי תרז לואיז, נסיכת סבויה-קריניאנו, מאדאם למבל (בצרפתית: Marie Thérèse Louise de Savoie-Carignan; 8 בספטמבר 1749 - 3 בספטמבר 1792) הייתה בת אצולה, שהודות לנישואיה ללואי אלכסנדר דה בורבון פנטיבר, נסיך למבל, גם הייתה לנסיכה ויורשת הון גדול. לאחר שהתאלמנה ועברה לגור בחצר המלוכה של צרפת, הפכה לחברה קרובה ואשת סודה של המלכה מארי אנטואנט. היא נרצחה באכזריות על ידי המון זועם בטבח ספטמבר 1792 במהלך המהפכה הצרפתית לאחר שלא הסכימה לגנות את המלך והמלכה.
ביוגרפיה.
בצעירותה.
מארי תרז נולדה ב-8 בספטמבר 1749 בטורינו, ללואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו ולכריסטינה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-רוכפורט. בשנת 1767 היא נישאה ללואי אלכסנדר, נסיך למבל, שסבו היה בן ממזר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. היא נבחרה להיות רעייתו הודות לאדיקותה ויופייה הרב, אולם הזוג לא נפגש לפני יום החתונה. לואי אלכסנדר היה סקרן לראות את אשתו והגיע למקום בו היא לנה יום לפני חתונתם. הוא הגיש לה זר פרחים, ואמר שבעלה לעתיד הנחה אותו למסור לה את הזר. למחרת, בחתונתם, מארי תרז הופתעה לגלות כי האיש הפשוט שבו פגשה יום קודם הוא בעלה לעתיד. לואי אלכסנדר היה ידוע באורח חייו ההולל ובני משפחתו קיוו שאשתו הצעירה והיפה תשנה זאת. אולם לאחר שלושה חודשי נישואים, חזר בעלה לסורו וחמישה חודשים לאחר החתונה הוא ברח עם רקדנית אופרה. בשלב מסוים הוא אף מכר את יהלומיה של אשתו כדי לגייס כסף לשלם את החובות שלו. 16 חודשים לאחר נישואיהם, מת לואי אלכסנדר ממחלת מין, לצד אשתו, מותיר אותה אלמנה בגיל 19, ויורשת להונו העצום.
היא נותרה להתגורר לסירוגין בהוטל דה טולוז בפריז ובשאטו דה רמבוליי, עד אשר הוזמנה לחתונה של בני משפחת המלוכה, שם הכירה את מארי אנטואנט והחיבור בין השתיים היה כה מיידי ומהיר שהביא לשמועות ולרכילות על טבע היחסים ביניהן. מארי תרז הפכה לחביבת המלכה ולחברה הקרובה ביותר, היא עברה להתגורר בחצר המלכות ומונתה על ידי המלכה להיות בעלת תפקיד מרכזי בפמליית המלכה.
מארי תרז הייתה ידועה בפרטיותה ובשמרנותה, אולם הדבר לא הפריע להולכי הרכיל שבחצר המלכות להאשים את השתיים ביחסים לסביים, כחלק ממסע ההכפשה שהתנהל כנגד מארי אנטואנט, לערעור הלגיטימיות של בית המלוכה.
המהפכה הצרפתית.
כאשר לואי ה-16, מארי אנטואנט וילדיהם הוכרחו לעזוב את ביתם בארמון ורסאי ולעבור להתגורר בארמון טווילרי לאחר צעדת הנשים לוורסאי, באוקטובר 1789, מאדאם למבל החליטה ללוות אותם לשם למרות הסכנה לחייה. רבים מבני משפחת המלוכה, חבריהם הקרובים ואנשי האצולה ברחו מפריז ומצרפת בתקופה זו, אולם מאדאם למבל החליטה לא לנטוש את המלכה.
היא הקימה סלון, מועדון ומקום מפגש, בביתה, בעבור המלכה וחברי האספה המכוננת הלאומית, שנפגשו כדי לשמר את המונרכיה בצרפת בתקופה מסוכנת זו.
ב-1791 היא שכרה בית בבאת' בבריטניה, שם החליטה לכתוב את צוואתה שכן הבינה כי חייה יהיו בסכנה כאשר תשוב לפריז. למרות זאת היא אכן חזרה מתוך נאמנות למארי אנטואנט. היא הלכה לארמון טולירי והמשיכה לעמוד לשירות המלכה עד להתקפה על הארמון ב-10 באוגוסט 1792, אז הועברה משפחת המלוכה מארמון טווילירי למצודת טמפל .
מותה.
ב-19 באוגוסט היא הופרדה ממשפחת המלוכה ונכלאה יחד עם המרקיזה דה טורזל, האומנת של ילדי המלך והמלכה, בכלא לה פורס. היא נשארה שם עד ליום ה-3 בספטמבר, אז הועברה לבית דין שנאסף בחופזה על מנת לדרוש את שבועת הנאמנות שלה למהפיכה. היא נדרשה להשבע לאהבת החירות והשוויון ולהשבע על שנאתה למלך, למלכה ולמונרכיה. היא הסכימה להשבע לחלק הראשון של השבועה, אולם סירבה לגנות את המלך, המלכה והמלוכה. על כך, משפטה הסתיים במשפט "קחו אותה מפה", והיא נזרקה מיידית לרחוב צדדי, בו התפרעו המונים ברחובות באותם הימים של שבין ה-2 ל-7 בספטמבר, וטבחו באנשים במה שייקרא לאחר מכן "הטבח בספטמבר". אספסוף של צרפתים ואנשי משמר חמושים ונעזרים בכידונים, סכינים וחרבות טבחו בכל מי שנחשד בהתנגדות למהפיכה. כ-1,400 איש נרצחו ברחובות, מחצית מאוכלוסיית האסירים של פריז, אנשי אצולה, כמרים, 150 מיושבי מנזר הכרמליטים, שומרים שווייצרים, אסירים פוליטיים ופושעים רגילים. המתים נערמו בערימות וההמון התעלל בגופותיהם.
מאדאם למבל, שנזרקה לרחוב הסוער, הייתה טרף קל להמון הפרוע, שתוך דקות עשה בה לינץ', רצח אותה, התעלל בגופתה וכרת את ראשה. מבין הזוועות שתוארו על רגעי מותה, טוענים כי היא נאנסה, ששדיה נכרתו ושהתעללו בגופתה. דיווחים נוספים מתארים כי ראשה הכרות הועבר לבית קפה סמוך, שם התבקשו הסועדים לשתות למותה. לאחר מכן הוצב ראשה הכרות על כידון, והובל בתהלוכה צוהלת ברחבי פריז, עד לחלונה של מארי אנטואנט הכלואה במצודת טמפל.
מטרת התהלוכה הייתה לחגוג את מותה של מי שתוארה בעיתונות הצהובה של התקופה כמאהבת של המלכה, וכשם ששנאתו של ההמון הצרפתי למארי אנטואנט הייתה רבה, כך גם הייתה שנאתם למקורבים אליה.
ראשה של מאדאם למבל הובל לחלונה של מארי אנטואנט, ושם צעק ההמון למלכה לצאת אל החלון ולנשק את השפתיים של חברתה המתה. ההיסטוריונים מציינים כי ראשה הכרות של מאדם למבל לא הגיע לעיניה של מארי אנטואנט, שכן למרות מאמצי האספסוף הם לא הורשו להיכנס אל המצודה, ורק צעקו אל המלכה מן הרחוב. ממארי אנטואנט נחסך המראה של חברתה הקרובה שנרצחה, שכן מיד כאשר נאמר לה מה מתרחש מחוץ לחלונה, שההמון רוצה להראות לה את ראשה הכרות של מאדאם למבל, היא התעלפה.
גופתה של מאדאם למבל לא נמצאה מעולם ולא נקברה. מיד לאחר שראשה נכרת מגופה, הוא הועבר לרשויות על ידי מספר אזרחים, והוצג לראווה במשך יום שלם ביום שלמחרת הרצח. אולם גופתה לא הועברה לאחר מכן לקבורה ועל כן לא נקברה באחוזת הקבר המשפחתית.
מתאו דרמיאן
מתאו דרמיאן (באיטלקית: Matteo Darmian; נולד ב-2 בדצמבר 1989 בלניאנו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן ימני באינטר מילאנו ובנבחרת איטליה.
ביוגרפיה.
מתאו דרמיאן נולד וגדל בעיר לניאנו שבאיטליה למשפחה בעלת שורשים ארמנים. מגיל צעיר גדל ושיחק כדורגל כשאומן על ידי אביו שהיה אחד המאמנים של אורטוריה קבוצה מהליגות החובבניות באיטליה. את קפיצת המדרגה הראשונה שלו, חווה דרמיאן כשנצפה על ידי בניאמינו אבאטה, שוער עבר ומגלה כישרונות צעירים עבור מילאן.
קריירה.
מילאן.
בשנת 2000, הצטרף דרמיאן למחלקת הנוער של מילאן. ב-28 בנובמבר 2006, ערך דרמיאן את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת כשהיה בן 16 בלבד כשעלה כמחליף במשחק נגד ברשיה במסגרת הגביע האיטלקי.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', ערך דרמיאן בגיל 17 ב-19 במאי 2007, כשעלה כמחליף בניצחון מילאן 2–3 על אודינזה. במהלך עונת 2007/08, הפך דרמיאן למנהיג ולקפטן של קבוצת המילואים של מילאן, המילאן פרימוורה. לאחר מכן, רשם הופעה נוספת במדי הקבוצה הראשונה בגביע האיטלקי. בעונה שלאחר מכן, רשם דרמיאן שלוש הופעות ליגה נוספות ובכך רשם ארבע הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה.
פדובה.
ב-17 ביולי 2009, הושאל דרמיאן לעונה אחת לפדובה מהסרייה ב'. את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי פדובה ערך ב-28 בנובמבר בהפסד הביתי נגד ויצ'נצה. במשך העונה רשם דרמיאן עוד 20 הופעות במדי פדובה וכבש שער אחד. את העונה ההיא סיימה פדובה במקום ה-19 בליגה האיטלקית השנייה ושיחקה במשחקים מבחן לירידת ליגה.
פלארמו.
ב-11 ביולי 2010, הכריזה פלרמו כי דרמיאן יצטרף למחנה האימונים של הקבוצה באוסטריה לקראת עונה 2010/11. לאחר שהצטרף למחנה האימונים הגיעו פלארמו ומילאן על סיכום לבעלות משותפת על השחקן כאשר פלארמו שילמה עבורו למילאן 800 אלף אירו. את הופעת הבכורה שלו במדי פלארמו ערך דרמיאן ב-16 בספטמבר 2010 במסגרת הליגה האירופית במשחק נגד ספרטה פראג. את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פלארמו ערך במחזור הרביעי של הליגה האיטלקית בהפסד קבוצתו 1–3 ליובנטוס. ב-6 בפברואר 2010, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בהרכב כשפתח במשחק נגד לצ'ה אך הוחלף כעבור 33 דקות עקב פציעה. הוא סיים את עונתו היחידה בקבוצה עם 16 הופעות בכל המסגרות (סרייה א', הגביע האיטלקי והליגה האירופית.
טורינו.