באותה שנה כתב טאבוקי גם את Marconi, se ben mi ricordo. בשנת 1998 כתב את L'Automobile, la Nostalgie et l'Infini. באותה שנה קיבל את פרס Nossack מאקדמיית לייבניץ בגרמניה.
ב-1999 כתב את Gli Zingari e il Rinascimento and Ena poukamiso gemato likedes (Una camicia piena di macchie. Conversazioni di A.T. con Anteos Chrysostomidis).
ב-2001 פרסם את רומן המכתבים Si sta facendo sempre più tardi, 17 מכתבים החוגגים את ניצחון העולם, וכמו מכתב בבקבוק אין להם נמען ידוע. הספר זכה ב-2002 בפרס רדיו התרבות הצרפתי לספר הזר.
טאבוקי כתב בקביעות מאמרים עבור קוריירה דלה סרה ואל פאיס. ב-2004 קיבל את פרס העיתונות Francisco de Cerecedo מאגודת עיתונאי אירופה. פליפה, נסיך אסטוריאס, יורש הכתר הספרדי, העניק לו אות כבוד עבור איכות עבודתו העיתונאית והגנתו ללא חת על חופש הביטוי.
בשנת 2007 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' בבלגיה.
טאבוקי נפטר בליסבון, ב-25 במרץ 2012, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
בר אבא
בר אבא, או ישוע בר-אבא, הוא דמות בברית החדשה, המוזכר כמורד במלכות וכרוצח או כשודד, אשר פונטיוס פילאטוס שחרר לחופשי בחג הפסח, לדרישת ההמון, במקום לשחרר את ישוע מנצרת.
העונש הצפוי לבר-אבא היה מוות בצליבה, אולם לפי ארבע הבשורות הקאנוניות וכן לפי הבשורה על פי פטרוס , נהג נציב יהודה לחון פושע אחד מדי שנה בחג הפסח. הפושע שזכה לחנינה היה נבחר על פי העדפת ההמון (ochlos). פילאטוס שאל את ההמון שהתאסף לפני ארמונו אם רצונם שישחרר את ישוע מנצרת או את בר-אבא, וההמון קרא לו לשחרר את בר-אבא ולצלוב את ישוע מנצרת. בגרסה המובאת בבשורה על-פי מתי מסופר גם כי ההמון קיבל על עצמו את האחריות למות ישוע במילים "דמו עלינו ועל בנינו".
לסיפור על בר-אבא ניכרת חשיבות היסטורית, שכן נעשה בו שימוש כדי להטיל את האשם בצליבת ישו על היהודים, וכדי להצדיק אנטישמיות. עם זאת, כבר יוחנן כריסוסטומוס הדגיש כי אין מדובר באחריות קולקטיבית וכי בין היהודים שצעקו "דמו עלינו ועל בנינו" היה גם פאולוס עצמו. כל הטלת אשמה כזו התבטלה מאז ועידת הוותיקן השנייה ב-1962 בטענה שאי אפשר להטיל את האחריות על כל היהודים מכיוון שלא כולם צאצאי היהודים שלקחו על עצמם ועל צאצאיהם אחריות למות ישו. בספר שפרסם בשנת 2011, דחה האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר פרשנות זו, המכונה "רצח האל על ידי היהודים", והטיל את האשם על חטאי האנושות ואת האחריות על ההמון שהתקבץ במקדש בלבד.
תיאטרון הנפש
תיאטרון הנפש הוא תיאטרון פרינג' יהודי שנוסד בקנדה בשנת 1978 על ידי האוורד ריפ וגבריאל עמנואל. בזמנו היה התיאטרון היהודי המקצועי היחיד בקנדה, שם הפיק כ-40 הפקות תיאטרון וטלוויזיה.
בשנת 1980 העלה תיאטרון הנפש את הצגתו הראשונה: "ילדי הלילה", שעסקה בסיפורו של יאנוש קורצ'אק והשתתפה בפסטיבל הבינלאומי הראשון לתיאטרון יהודי בניו יורק.
בשנת 1983 עלה הווארד ריפ לארץ ואִתו גם התיאטרון.
ההפקה הראשונה של התיאטרון בישראל הייתה "איינשטיין" של גבריאל עמנואל בשיתוף עם תיאטרון הבימה, ההצגה תורגמה לשפות שונות ובשנת 2005 הועלתה הפקה מחודשת שהוצגה, בין השאר, בברודוויי, ניו יורק.
בין השנים 1988–1994 יצחק משל שימש כדרמטורג התיאטרון והפיק שבעה ממחזותיו. ומשנת 1995 ואילך ביאטריס הל משמשת הדרמטורגית של התיאטרון.
התיאטרון מוכר והנתמך על ידי משרד התרבות של מדינת ישראל. הוא מפיק הצגות חברתיות-חינוכיות העוסקות בבחינת הקונפליקטים הקיימים בחברה הישראלית הרב תרבותית, בין דתיים וחרדים לחילוניים, עולים חדשים וותיקים ובין יהודים לערבים, תוך הדגשת המוטיב האנושי באמצעים אומנותיים והתייחסות לערכים של הידברות, סובלנות וכבוד הדדי.
ברפרטואר המתחלף של התיאטרון מופקות 16 הצגות בעברית וחמש הצגות באנגלית במטרה להעלותן ברחבי העולם. התיאטרון מציג כ-300 הצגות בכל שנה, ברחבי הארץ, לילדים, בני נוער ומבוגרים, מכל המגזרים. וכן הציג למעלה מ-200 הופעות בחוץ לארץ, בפסטיבלים בינלאומיים, בכנסים מקצועיים, באוניברסיטאות, בפני קהילות יהודיות ובמסגרות אחרות.
Wet Wet Wet
Wet Wet Wet (בתרגום חופשי: רטוב רטוב רטוב) היא להקת פופ רוק סקוטית שנוסדה בשנות ה-80 של המאה ה-20. הלהקה יצרה כמה להיטים שהצליחו במצעד הבריטי ובעולם.
הרכב הלהקה.
בלהקה ארבעה חברים: מרטי פלו (שירה), טומי קנינגהאם (תופים, שירה), גראהם קלארק (באס, שירה), וניל מיטשל (קלידים, שירה). גריים דופין (גיטרה, שירה) נמצא עם הלהקה עוד משנת 1983 והוא מעין חבר להקה לא רשמי.
הקמת הלהקה.
הרביעייה הוקמה עוד בהיותם בבית הספר התיכון "קליידבנק" בעיר קליידבנק שבסקוטלנד ב-1982, תחת השם "וורטקס מואושן" (Vortex Motion).
גראהם קלארק וטומי קנינגהאם נפגשו באוטובוס בית הספר והפכו לחברים קרובים, חברם המשותף ניל מיטשל הבטיח לספק כלי נגינה, ויחד עם מארק מקלכלן (אשר שינה את שמו לשם הבמה מרטי פלו), הקימו את להקת "וורטקס מואושן" אשר שמה שונה בהמשך ל-Wet Wet Wet (ווט ווט ווט - מאנגלית, רטוב רטוב רטוב).
הצלחת הלהקה.
לאחר קבלת חוזה הקלטות עם חברת ההפקות פוליגרם (PolyGram) בשנת 1985, הלהקה הוציאה את להיטם הראשון שנתיים מאוחר יותר "מאחלים לי מזל" ("Wishing I Was Lucky"), שהגיע למקום שישי בתרשים הסינגלים בממלכה המאוחדת בשנת 1987.
בשנת 1988, הגיעה הלהקה למקום הראשון עם גרסת הכיסוי ללהיטם של הביטלס "עם מעט עזרה מידידי" ("With a Little Help from My Friends"), שהוקלט עבור קרן הצדקה "קו לילד" לצדקה. לאחר להיט גרסת כיסוי נוסף לשירם של הביטלס, "היא עוזבת את הבית" ("She's Leaving Home"; בשיתוף בילי בראג), הוציאה הלהקה אלבום אשר צבר הצלחה בארצות הברית.
בשנת 1994, הוציאה הלהקה את גרסת הכיסוי הגדולה ביותר שלהם ללהיטם הידוע של הטרוגס "האהבה נמצאת בכל מקום" ("Love Is All Around"), שיר הנושא לסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת" אשר זכה להצלחה בינלאומית גדולה ובילה עשרה שבועות בראש המצעד הבריטי.
לוקסור (מלון)
לוקסור לאס וגאס הוא מלון וקזינו הממוקם בסטריפ שבלאס וגאס. המלון בן ה-30 קומות, שמופעל על ידי רשת "MGM אתרי נופש בינלאומיים", מכיל אולם קזינו בשטח 11,000 מ"ר הכולל מעל 2,000 מכונות הימורים ו-87 שולחנות משחק.
מאז השיפוץ שנעשה בין 2008 ל-2009, למלון יש עיצוב מודרני מאוד והוא כולל 4,400 חדרים מתוכם 442 סוויטות, המסמנות את הקירות הפנימיים של מגדל דמוי פירמידה ושני מגדלי זיגוראת בני 22 קומות שנבנו מאוחר יותר.
המלון נקרא על שם העיר לוקסור (תבאי העתיקה) במצרים ומעוצב בסגנונה. הוא המלון השני בגודלו בלאס וגאס (הראשון הוא ה-MGM גראנד) והשמיני בגודלו בעולם.
היסטוריה.
אבן הפינה ללוקסור הונחה ב-1992 והמלון נפתח רשמית לאחר 18 חודשים ב-15 באוקטובר 1993, לעיני 10,000 איש. בזמן הפתיחה, הפירמידה, שעלות בנייתה עלתה 375 מיליון דולר, הייתה הבניין הגבוה ביותר בסטריפ, והכיל 2,526 חדרים וקזינו בשטח 9,300 מ"ר.
תיאטרון ושני מגדלי מלון הכוללים 2,000 חדרים נוספים נוספו ב-1998 בעלות של 675 מיליון דולר. כשהאתר נפתח, הוא כלל את סיור נהר הנילוס, שהיה שיט לאורך נהר שלקח אורחים לחלקים שונים בפירמידה, עבר דרך יצירות אמנות שונות והקיף את הקזינו. הקזינו כלל גם מוזיאון ואת קבר תות ענח' אמון, העתק של קברו כפי שנמצא בעמק המלכים סמוך ללוקסור, מצרים.
ביולי 2007, חברת MGM, שהמלון בבעלותה, הודיעה כי היא מתכוונת לעשות שיפוץ גדול למלון בהשקעה של 300 מיליון דולר, ולחדש 80% מהשטח הציבורי של המלון, כולל החלפה של רוב התמה המצרית במסעדות, לאונג'ים ומועדונים מודרניים המיועדים לקהל הבוגר.
מתקנים ואטרקציות.
לוקסור לאס וגאס כולל 1,900 מ"ר של שטח לכנסים, 4 בריכות שחייה ובריכת גלים, קפלת חתונות, ספא טבעי ו-29 חנויות. לוקסור גם מחובר למפרץ מאנדליי דרך החנויות במאנדלי פלייס, הקניון של מפרץ מאנדליי, גשר אווירי באורך 94 מטרים הכולל חנויות מותגים רבות.
הלוקסור הוא ביתם של 5 הופעות שונות:
ב-31 באוגוסט 2007, מועדון הלילה LAX נפתח רשמית במסיבה שאירחה את בריטני ספירס. מספר ידוענים אחרים, כולל כריסטינה אגילרה אירחו ערבים במועדון. המועדון בן 2 הקומות בשטח של 2,400 מ"ר מכיל 78 שולחנות VIP ובר לילה, שנחשב לבר אולטרה-עלית, שעל בסיס הזמנה מראש בלבד.
תכנון.
המלון תוכנן על ידי האדריכל וולדון סימפסון ומעצב הפנים צ'ארלס סילברמן, וקיבל הערכה בתור אחד המלונות המזוהים ביותר בסטריפ בזכות עיצובו הייחודי. החלק המרכזי של המלון הוא מבנה דמוי פירמידה בן 30 קומות בגובה 111 מטר. חדרי האורחים ממוקמים בחלק החיצוני של קירות הפירמידה, וניתן להגיע אליהם על ידי מעליות מיוחדות הנעות בזווית של 39 מעלות. המלון מכיל גם אטריום בנפח 820,000 ממ"ק, שהיה האטריום הפתוח הגדול בעולם כשנפתח בשנת 1993. המלון מסומן על ידי אובליסק בגובה 43 מטר ושחזור של הספינקס הגדול של גיזה בגובה 34 מטר. קצה הפירמידה מכיל זרקור מובנה המכוון ישירות כלפי מעלה ונחשב כזרקור החזק בעולם בעל עוצמה של 42.3 מיליארד נרות. בלילה בהיר ניתן לראות את קרן הזרקור ממרחק של עד 400 ק"מ ממטוס בגובה שיוט, וניתן לראותה בבירור גם מהחלל.
L3/35 (המכונה גם "Carro Veloce CV-35; באיטלקית "טנק מהיר") הוא טנק איטלקי קל, ששימש את צבאות איטליה וצבאות נוספים בתקופה שבין מלחמות העולם, וכן בקרבות רבים במלחמת העולם השנייה. על אף שתוכנן כטנק קל, מבנהו חסר הצריח משקלו הקל וכוח האש שלו הן תכונות המאפיינות שריונית מודרנית.