גילן נשא לאישה בשנת 2001 את חברתו אוליביה או'פלאניגן ולהם שני ילדים, ברי וג'ו. לשלושתם, הקדיש גילן את פרס השחקן הטוב בו זכה ב-2009.
יב&quot;ץ
יעקב צ' מאיר
יעקב צ' מאיר (נולד ב-1984) הוא סופר ובעל טור ישראלי, וחוקר בתחומי מדעי היהדות ובעיקר בתחום של תולדות הספר.
ביוגרפיה.
מאיר נולד בירושלים, למד בישיבת שיח יצחק ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2009–2012 פרסם בעיתון מקור ראשון טור בשם "בשולי הדף" על הדף היומי. בשנים 2010–2015 כתב טור פרשת השבוע במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ. באוקטובר 2015 החל לפרסם במוסף זה טור שבועי על שולחן ערוך.
בשנת 2012 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספרו גם ציפור – רומן העוסק במפוני גוש קטיף שעלילתו מתרחשת בתחילת מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ספרו דרישות, שכולל קריאה במדרשי חז"ל לפי סדר פרשת השבוע. בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים ספרו השלישי, נחמיה, רומן היסטורי שעוסק בתקופתו של שבתי צבי ובתנועת השבתאות דרך דמותו של נחמיה כהן ודמויות שוליים נוספות בנות התקופה.
בשנת 2018 השלים מאיר דוקטורט באוניברסיטת תל אביב שכותרתו "מתרבות כתב היד לתרבות הדפוס: התלמוד הירושלמי מהדורת ויניציאה רפ"ג". מחקר זה ראה אור כספר בשם ״דפוס ראשון: מהדורת התלמוד הירושלמי ונציה רפ״ג (1523) וראשית הדפוס העברי״ בהוצאת מאגנס (2022). מאיר הוא היסטוריון של תולדות הספר, ותחום המחקר שלו הוא ההיסטוריה החומרית של הספר העברי בימי הביניים ובראשית העת החדשה.
מאיר היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2020 ברשימה הקצרה, וכן זכה בפרס היצירה על שם לוי אשכול לשנת תשפ״א ובפרס גולדברג לספרות על ספרו "נחמיה".
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
על הספר "גם ציפור":
על "דרישות":
על "נחמיה":
על "דפוס ראשון":
יעקב מאיר (פירושונים)
אתלטיקו דה רפאלה
אסוסיאסיון מוטואל סוסיאל אי דפורטיבה אתלטיקו דה רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי המפורסם בשל קבוצת הכדורגל שלו. הקבוצה משחקת בליגת המשנה הארגנטינאית ומייצגת את העיר רפאלה מפרובינציית סנטה פה. הקבוצה משחקת באצטדיון האסטאדיו נואבו מונומנטל שבעיר רפאלה. כינויה של הקבוצה הוא La Crema (בתרגום חופשי: הקצפת, הקרם).
היסטוריה.
המועדון נוסד בשנת 1907 בעיר רפאלה שבפרובינציית סנטה פה תחת השם קלוב אתלטיקו ארחנטינו דה רפאלה (בספרדית: Club Atlético Argentino de Rafaela). בשנת 1915 שמה של הקבוצה שונה לאתלטיקו דה רפאלה.
בשנת 1988 המועדון הפך למוסד ללא כוונת רווח ושמו שונה לאגודת הספורט החברתית אתלטיקו רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela). בשנת 1989 אתלטיקו דה רפאלה העפילה לליגת המשנה הארגנטינאית לאחר שהביסה את אתלטיקו לדסמה 3-0.
לאחר 14 שנים שרפאלה שיחקה בליגה השנייה העפילה הקבוצה לליגת העל אחרי שזכתה באפרטורה 2002 ובקלאוסורה 2003. בשנת 2004 אתלטיקו דה רפאלה ירדה לליגת המשנה לאחר הפסד נגד הוראקאן דה טרס ארויאס. בעונה לאחר מכן רפאלה הפסידה את ההזמנות שלה לחזור לליגת העל בכך שהפסידה לארחנטינוס ג'וניורס בפלייאוף העלייה לליגת העל.
בשנת 2009 רפאלה הרוויחה עוד סיכוי לחזור לליגת העל דרך פלייאוף העלייה והיא צריך לנצח את חימנסיה לה פלאטה. במשחק הראשון של הגמר ניצחה רפאלה את חימנסיה 3-0 אך במשחק הגומלין של גמר הפלייאוף חימנסיה ניצחה את רפאלה 3-0 וכתוצאה מכך רפאלה נשארה בליגת המשנה.
ב-21 במאי 2011 אתלטיקו דה רפאלה העפילה שוב לליגת העל לאחר שניצחה את אתלטיקו טוקומאן 2-0.
אוהדי אתלטיקו דה רפאלה מכונים Cremosos (המוקרמים, הקרמיים) או Celestes (התכולים) בגלל שהתלבושת של הקבוצה ברובה בצבע תכלת.
שאר סוגי הספורט.
המועדון עוסק גם בסוגי ספורט אחרים כגון כדורסל, הוקי שדה, התעמלות מכשירים, גלגיליות, כדורעף, טניס ושחייה.
המועדון עוסק במרוצי מכוניות מאז 1919 והוא מארח תחרויות מרוצים רבות כמו מרוץ הטוריסמו קארטרה (מאז 1941) ומירוץ ה-TC 2000 (מאז 1983).
תארים.
2002-2003, 2010-2011
מערכת המשפט בארצות הברית
Heteropoda
יון פוסה
יון אולב פוסה (בנורווגית: Jon Olav Fosse, נולד ב-29 בספטמבר 1959 בהייגסון) הוא סופר, מחזאי ומסאי נורווגי. נודע בעולם בעיקר הודות למחזותיו. כותב גם שירים וספרים לילדים.
קורות חייו.
יון פוסה נולד בהייגסון שבחופה המערבי של נורווגיה.
בשנת 1983 הוציא את ספרו הראשון, "Raudt, svart" ("אדום, שחור"). לאחר מכן כתב כ-15 ספרים עד למחזה הראשון שלו,"Og aldri skal vi skiljast" (לא ניפרד לעולם), שהצגת הבכורה שלו התקיימה ב-1994. בגין מחזה אחר,
"Nokon kjem til å komme" (מישהו בדרך הנה) זכה בשנת 1996 בפרס איבסן.
יון פוסה מתגורר בעיר ברגן, אולם בשנת 2011 הציעה לו הממשלה הנורווגית לגור בבניין "גרוטן" ("המערה") במרכז העיר אוסלו, ששימש בעבר למגורים לאנשי רוח חשובים כמו המשורר הנריק ורגלנד, המלחין כריסטיאן סינדינג, המשורר ארנולף אוורלנד והמלחין ארנה נודרהיים.
כתבי יון פוסה תורגמו למעל ארבעים שפות.
אליס (סרט, 2012)
אליס הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 2012 מאת ובבימויה של דנה גולדברג. זהו סרטה העלילתי הארוך הראשון של גולדברג. סרט זכה בשלושה פרסים בציון לשבח לסרט עלילתי, בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקנית המצטיינת לאילנית בן יעקב.
תקציר.
ימיה של אליס בת ה-38 (אילנית בן-יעקב) עוברים עליה בשינה. עבודה בשעות הלילה בפנימיה שיקומית מספקת לה תירוץ זמין, המכסה על שחיקה וקהות רגשית. יגאל, בעלה (חיים זנאתי), חש בודד ומיוסר מול יחסה הצונן והזעם הולך ומצטבר בו. אלי, בנה בן ה-9, משווע לאהבתה. בפנימייה גרות ומטופלות כשלושים נערות שחוו משבר רגשי. אליס ממעיטה בתקשורת עם הבנות ומקפידה למלא אחר הדרישות הבסיסיות של תפקידה: חלוקת תרופות, פיקוח על ארוחת הערב ועל שעת המקלחת. לאחר כיבוי האורות, בחדרה הקטן שבמתחם הצוות, פוגשת את יואל, אהובה. על מיטת היחיד הצרה מתעוררת תשוקה לחיים אחרים, למה שיכול היה להיות. קריאת תגר מצד נערה דומיננטית ותלותה של אחרת סוחפות אותה למשולש כוחות שיוצא מכלל שליטה.
ז'אן בואטו
ז'אן אוגוסט בואטו (בצרפתית: Jean Auguste Boiteux; 20 ביוני 1933 - 11 באפריל 2010) היה שחיין צרפתי, אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) במשחה ל-400 מטר חופשי ושיאן עולם במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
בואטו היה לשחיין הצרפתי הראשון והיחידי שזכה במדליית זהב אולימפית, 52 שנים עד לזכייתה של לור מנודו (אתונה 2004) במדליית זהב אולימפית שנייה בשחייה עבור צרפת.
ביוגרפיה.
בואטו נולד במרסיי. הוא גדל במשפחה שבה ענף השחייה הוא מסורת. אביו, גסטון בואטו, בשנת 1921 זכה באליפות צרפת בשחייה במדליית כסף במשחה ל-500 מטר חופשי. אמו, ביביין פלגרי, השתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים (פריז 1924 ואמסטרדם 1928) וסיימה פעמיים במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וקבעה שיא צרפת במשחה ל-800 מטר חופשי. דודו, אחיה של אמו, סלווטור פלגרי השתתף אף הוא באולימפיאדת פריז וסיים במקום 16 במשחה ל-400 מטר חופשי (5:56.2 דקות) ובמקום 15 במשחה ל-1500 מטר חופשי (24:07.6 דקות).
סגן אלוף אירופה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה שבאוסטריה בשנת 1950 זכה בואטו ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:50.1 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:48.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:10.0 דקות).
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בעיר הולדתו, מרסיי ב-2 באוגוסט 1951 קבע בואטו ביחד עם חבריו ג'וזף ברנרדו, וילי בליוך ואלכסנדר ז'אני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 8:33.0 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה ו-4 חודשים של יפן 8:40.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 6 חודשים וחצי ונשבר על ידי ארצות הברית (8:29.4 דקות). חודשיים לאחר מכן, במשחקי הים התיכון הראשונים שנערכו באלכסנדריה שבמצרים הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (4:47.5 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:32.9 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:05.2 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (60.0 שניות).
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה בואטו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:30.7 דקות, לפני פורד קונו מארצות הברית (4:31.3 דקות) ופר-אולוף אסטרנד משוודיה (4:35.2 דקות). לאחר ניצחונו, קפץ אביו למי הבריכה בלבוש מלא וכומתה לראשו על מנת לחבקו, דבר שכמעט עלה לו בפסילה. כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 4:33.1 דקות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם חבריו ג'וזף ברנרדו, אלדו אמיננט ואלכסנדר ז'אני בתוצאה של 8:45.9 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 8:31.1 דקות ויפן (8:33.5 דקות). כשחיין רביעי הוא שחה "בזינוק שליחים" תוצאה של 2:06.4 דקות, התוצאה השנייה המהירה בתחרות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:12.3 דקות
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בטורינו שבאיטליה בשנת 1954 זכה בואטו במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (8:54.1 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:43.2 דקות).
במשחקי הים התיכון שנערכו בברצלונה שבספרד בשנת 1955 הגן בואטו על תואריו לאחר שזכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:42.2 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:14.1 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:03.8 דקות).