פרופיל התנועה של קסטנברג (באנגלית: (Kestenberg Movement Profile (KMP) הוא מודל תאורטי המספק לאנשי מקצוע מתחומים טיפוליים כלי אבחוני הנוגע לשפה הבלתי-מילולית של מטופלים, שפת התנועה. הכלי הוא בעל השלכות טיפוליות ודרכי התערבות רלוונטיות. האבחון מאפשר באמצעות התבוננות בתנועת גוף האדם לתאר פרופיל תנועה, ממנו ניתן לקבל מידע לגבי נושאים התפתחותיים וקליניים של האדם, כמו גם לגבי המזג והמרכיבים האישיותיים שלו, וכן דפוסי הקשר שהוא יוצר עם סביבתו. הפרופיל מתאר רצף צפוי של התפתחות נורמטיבית במונחים תנועתיים, המקבילה להתפתחות הנפשית. בעזרת הפרופיל ניתן לאתר חסרים התפתחותיים מוקדמים ספציפיים ותחומים של קונפליקט נפשי איתם מתמודד האדם כיום. הפרופיל מאפשר לערוך סינתזה בין ההתנהגות הבלתי-מילולית ותאוריות פסיכולוגיות.
היסטוריה.
ג'ודית קסטנברג, שעל שמה קרויה השיטה, הייתה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית יהודיה-אמריקאית, מחלוצות חקר התנועה. קסטנברג הושפעה משיטת האבחון התנועתית של לאבאן, התאוריה הפסיכואנליטית, משלבי התפתחות של המודל הפסיכוסקסואלי של זיגמונד פרויד, מהתאוריה הפסיכואנליטית החל מפסיכולוגיית האגו של אנה פרויד, ומתאוריית יחסי אובייקט. קסטנברג הכירה את אירמגרד ברטנייף כשחיפשה דרך לנתח ולהבין את תנועת התינוקות. ברטנייף לימדה את קסטנברג את תאוריית התנועה של לאבאן, וקסטנברג יישמה את התאוריה בעבודתה בפסיכואנליזה של ילדים. ב-1955 הן נסעו יחד לבריטניה להכשרה בשיטת לאבאן, שם הן למדו עם וורן לם. קסטנברג פיתחה את התאוריה ל"שיטת קסטנברג" במהלך שנות ה-40. המערכת שפיתחה מותאמת ומקבילה לכל שלב התפתחות בילדות המוקדמת, דבר המאפשר הבנה לתבניות האינטראקציה בין ילדים והורים
לאורך השנים אבחנה וטיפלה קסטנברג באמצעות השיטה במטופלים רבים, ובין השאר ערכה כ-120 פרופילים של תנועה לילדים עד גיל 5 בקיבוץ בישראל ב-1971. שיטתה מיושמת כיום ברחבי העולם ונלמדת בתוכניות הכשרה לטיפול בתנועה.
בניית פרופיל התנועה של קסטנברג.
הפרופיל של קסטנברג נבנה מתוך צורך להבין את הדפוסים המוטוריים של הגוף האנושי, תוך בניית רצף התפתחות התנועה, הנמשך מהינקות ועד הבגרות.
הפרופיל מורכב מאיסוף והכנסת נתונים לתוך גרפים, היוצרים תמונה על האדם הנצפה.
הגרפים מתארים כמותית ואיכותית את תנועת האדם לפי קטגוריות. הוא מבוסס על התפתחות התנועה מהינקות, תוך חיפוש הדהודה בגוף בבגרות.
הפרופיל מחולק לשתי מערכות עיקריות: מערכת כוחות האגו -SYSTEM-1; ומערכת יחסי האדם עם סביבתו - SYSTEM-2. כל אחת מהמערכות מורכבת מדיאגרמות. כל דיאגרמה מייצגת קטגוריה התפתחותית מסוימת ומשקפת את הרצפים ההתפתחותיים במסגרתה.
הקטגוריות.
SYSTEM-1: כוחות האגו של האדם.
מערכת זו מתארת צרכים, דחפים, אופי, טמפרמנט, סגנון למידה ומנגנוני הסתגלות. במערכת זו מתועד רצף התפתחות המתחיל בדפוסים תנועתיים שזמינים לעוברים ותינוקות, המתפתחים לדפוסים בוגרים יותר שמשקפים תגובה לאתגרים סביבתיים.
בתוך מערכת זו ניתן לצפות על: 1. ריתמוסים 2. טמפרמנט 3. Pre-Effort Effort .4.
1. ריתמוסים - "(Tension Flow Rhythms (TFR".
אחת התגליות המשמעותיות שנצפו על ידי קסטנברג, קשורה למערך של תנועות המשרתות את ויסות המתח השרירי בגוף. על פי קסטנברג, הריתמוסים מייצגים דחפים לא מודעים. הריתמוסים הם מופעים תנועתיים הפורצים מתוך האדם ללא תכנון מוקדם; זוהי דרכו של הגוף למצוא פורקן גופני לצורך נפשי. זהו דפוס תנועתי לא נשלט החוזר על עצמו ללא תשומת לב של האדם. ההפקה התנועתית היא באזורי מוח ראשוניים; זוהי מערכת פורקן של מתח שריר ההכרחית לגוף.
הריתמוסים מוגדרים על ידי עוצמה, איכות (שטף חופשי או מרוסן) ותכיפות (משך) כיווץ השריר, החוזרים על עצמם לאורך זמן. הריתמוסים מתחילים באזורי גוף ספציפיים ומתפשטים לשאר הגוף כתבנית תנועתית. קסטנברג מציינת עשרה ריתמוסים טהורים, כאשר בכל שלב התפתחותי מופיע קודם ריתמוס מענג ואחריו ריתמוס לוחמני המאפשר שינוי התפתחותי. כך לדוגמה, ריתמוסים של השנה הראשונה לחיים מציינים עיסוק בתכנים תנועתיים הקשורים למרחב, ריתמוסים של השנה השנייה עוסקים בתכנים של משקל, וריתמוסים של השנה השלישית עוסקים בתכנים הקשורים לזמן.
הריתמוסים הם: מציצה-נשיכה, פיתול-התאמצות/שחרור, רוץ-עצור-היסחפות, גל-לידה, קפיצה-לוחם.
הגדרת כל ריתמוס לפי שלבי ההתפתחות ולפי אזורי גוף שבהם הוא מופיע בתחילה:
אצל אדם בוגר עם התפתחות תקינה ניתן לצפות למצוא את הריתמוסים גם בצורה טהורה אך גם בצורה מעורבת (mix rhythms), כלומר שני ריתמוסים או יותר המופיעים בו זמנית במבע תנועתי אחד.
נקודות חשובות להם המאבחן שם לב בתצפית על המטופל, הן האם קיים היעדר ריתמוסים מסוימים מהפרופיל או בולטות יתר של אחרים.
2. טמפרמנט - "Tension Flow Attributes".
הטמפרמנט מייצג את אופני הוויסות הרגשי של האדם. המרכיב התנועתי של הטמפרמנט בפרופיל קסטנברג מתייחס לשטף התנועה של האדם. השטף הוא מולד ומעיד על סגנון אישי של עשייה, רגש וחשיבה אצל האדם. סגנון זה הוא אינדיבידואלי לכל אחד ולא נשלט.
המרכיבים התנועתיים של השטף הם: תנועה אחידה לעומת תדירות גבוהה, עוצמת כיווץ גבוהה לעומת עוצמת כיווץ נמוכה, שינויים פתאומיים לעומת שינויים הדרגתיים.
המערכת מבוססת על שינויים בשטף (Tension Flow): שינויים בין שטף חופשי ושטף מרוסן. תנועה מרוסנת באה לידי ביטוי במתח שרירי גבוה, כששני שרירים מנוגדים מתכווצים בו זמנית. תנועה חופשית מתוארת כאשר שריר אחד פועל לבד, עם התערבות מועטה של השריר המנוגד. תנועתיות מלאה היא זו העושה שימוש בטווח שבין שני סוגי השטף.
כדי לרשום הטמפרמנט נבדוק את המרכיבים התנועתיים ואת מידת השינוי בין שטף חופשי לשטף מרוסן. דוגמה: האם מדובר בבולטות של תנועה אחידה בשטף מרוסן או תנועה אחידה בשטף חופשי. לשילובים השונים משמעויות שונות.
3. פרה-אפורטס - "Pre-Efforts".
מייצגים שלב ביניים, מעין תהליך שנמצא בין החשיבה על הפעולה לבין ביצועה. הם מייצגים תהליכים ופעולות אותם צריך לרכוש. בנוסף, הם מייצגים צומת בין הקשב פנימה לצרכים גופניים ובין פעולה יעילה כלפי חוץ. כאשר מתחילים להתמודד עם חלל, משקל וזמן, הם מתחילים להופיע, ומשתמשים בהם כאשר לומדים מיומנויות חדשות וכהגנה מפני הדחפים.
איכויות התנועה כוללות: מרחב - התייחסות ישירה/עקיפה; משקל - קל/חזק; זמן - מואץ/מואט.
4. אפורטס - "Efforts".
האפורטס מתפתחים במהלך החיים, ומקורם נמצא במרכיבי הטמפרמנט ובפרה אפורטס. הם מתארים פעולות שהאדם עושה המותאמות לסביבה ולמטרותיו, משרתות פעולה מתוך מטרה ומשרתות את התפקודיים האדפטיביים של האגו. מדובר בשיא התפקוד מבחינה מוטורית.
האפורטס מתארים התמודדות עם הסביבה החיצונית במונחים של חלל, משקל וזמן. שלושת ממדי אפורטס אלו תורמים לפיתוח יכולות שונות: ממד המרחב (ישיר/עקיף) מעצב את היכולת לתשומת לב; ממד המשקל (חזק/קל) עוזר בפיתוח התכוונות ומטרה; וממד הזמן (האצה/האטה) מוביל לעיצוב איכויות לקיחת החלטה. ההתפתחות של כל אפורט בנפרד מושלמת עד השנה החמישית לחיים, כאשר הילד עדיין אינו מסוגל לשלב בין האפורטס השונים; בגילאים 7-11 הילד מסוגל לשלב ביניהם בצורה יעילה יותר. בגיל ההתבגרות (11-15) הילד מסוגל לבצע שילובים טובים של אפורטס. שימוש מורכב יותר באפורטס (קומבינציות של אפורטס) מראה על רמה קוגניטיבית גבוהה יותר, ופתרון בעיות ברמה טובה יותר (אינטליגנציה יצירתית).
SYSTEM-2: יחסי האדם עם סביבתו.
מערכת זו מייצגת את היחסים עם האחרים והתקשורת עם הסביבה. מערכת זו מעריכה ומתארת את מידת תחושת הנוחות עם העצמי והאחר, דימוי הגוף ודימוי עצמי, מידת מורכבות ההתייחסות לסביבה, דפוסי ההתקשרות הבינאישיים והאמון בהם. במערכת זו המרכיב הדומיננטי הוא Shape Flow, המעיד על צמיחה גופנית ותפישת מקום למול הצטמצמות והתכווצות.
מערכת זו מתייחסת לאופן שבו משנה הגוף את צורתו מתוך תגובה לסביבה וביחס אליה. היא מורכבת משלושה היבטים שבהם יכול המאבחן להתבונן בתצפית על המטופל: 1. דפוסי נשימה 2. תנועות ציריות 3. תנועות התפסלות.
דפוסי נשימה.
דפוסי נשימה מתחברים ברמה הרגשית עם דימוי גוף ודימוי עצמי. קיימים שני מצבים:
הניעות בין צמיחה להצטמצמות, מעניקות הבנה של יחסי המתנועע לעצמו ולאחרים. הנשימה, שאותה התינוק לומד בחודשים הראשונים לחיים מתוך האינטראקציה עם גוף אחר, מהווה גרעין לקשר הראשוני עם המטפל; אם גוף המטפל מאפשר את הנשימה - היא תהיה מלאה יותר, ואם גוף המטפל מעכב או מחניק את הנשימה, היא תהיה מצומצמת יותר. יש קשר בין הרגשת נוחות כללית וצמיחה ובין הרגשת חוסר נוחות והצטמצמות. על פי קסטנברג, תבניות הנשימה נשמרות בזיכרון הגופני, וממשיכות להיות בעלות השפעה על ההתפתחות לאורך החיים.
איכויות התנועה שמשקפים דפוסי הנשימה יכולות להתבטא בשישה אופנים: התרחבות והצטמצמות במישור האופקי, התארכות והתקצרות במישור האנכי, והתמלאות לעומת התרוקנות במישור החיצי. קיימים משמעויות שונות עבור ששת המרכיבים ועבור ביטוים באופן מוקצן.
תנועות ציריות.
תנועות ציריות הן תנועות ראשוניות יותר, הכוללות לכל היותר שני מפרקים. הן מיועדות בעיקר לצורכי הגנה, הצבעה על כוונה, וכן מראות על תהליכי חשיבה. לדוגמה, שימוש בג'סטות לאחור שמקדימות דיבור על העבר. שימוש בתנועות ציריות משרת תקשורת פשוטה (תנועות הצבעה) שלא יוצרות מערכת יחסים מורכבת.
המרכיבים התנועתיים המשקפים תנועות ציריות הם תנועות הצידה לעומת הצלבה, למטה לעומת למעלה, קדימה לעומת אחורה.
תנועות התפסלות.