שמות רבנים שכיהנו בלושטיצה ידועים לנו מראשית המאה ה-18. הרב גרשון בן אברהם רייק (REIK) נזכר בשנת 1708. בהמשך שימש הרב אהרון נוידא כרב הקהילה. עם מותו בשנת 1831 נקרא בנו הרב אברהם נוידא להמשיך את אביו. מינוי זה נעשה בניגוד לרצונו של הרב הראשי של מורביה נחום טרייביטש, שנחשב לשמרן בהשקפותיו, וגרם למחלוקת והתדיינויות שנמשכו שש שנים עד שלבסוף אושר המינוי על דעת הכול. הרב האחרון, ד"ר עזריאל גינציג – בעל "הרבי ישראל בעל שם טוב" ו"אנשי הפלאים בעם ביהודי", שימש בתפקיד מ-1899 עד 1918. לאחריו קיבל את התפקיד הרב פרופסור ברטהולד אופנהיים שהיה הרב של אולומואוץ ונעתר לבקשת קהילת לושטיצה לשמש גם כרבם.
הרבנית , אשת רב הקהילה אברהם נוידא, התפרסמה בכל העולם היהודי בספרה "שעות התייחדות" (Stunden der Andacht), שהיה ספר התפילות הראשון שנכתב על ידי אישה יהודייה עבור נשים. הספר נכתב בגרמנית ויצא לאור בפראג בשנת 1855. עד שנת 1920 הוא הודפס ביותר מ-20 מהדורות. בשנת 1866 פורסמה באנגלית גרסה מקוצרת של הספר (Hours of Devotion) אשר למעלה מ-30 מהדורות שלו יצאו לאור. "שעות התייחדות" יצא במהדורה עברית בשנת 2014. פאני נוידא פרסמה גם ספרים נוספים ובהם סיפורים העוסקים בחייהם של יהודי בוהמיה ומורביה.
בת קול - ארגון לסביות דתיות
אשר לב
אשר לב (גם: אשר לב ולרשטיין, נולד ב-1754 במינסק; נפטר ב-23 ביולי 1837 בקרלסרוהה) היה רב ראשי בדוכסות הגדולה באדן, ובנו של רבי אריה ליב גינצבורג (בעל "שאגת אריה").
ביוגרפיה.
למד אצל הרב מאיר זייא במיץ.
רבנות.
בשנת 1783, לאחר שנסמך לרבנות, התקבל לכהן ברבנות העיר נידרוורן שליד שוויינפורט, שם נשא לאישה את גיטל, בתו של "יהודי החצר" שמואל וולף. הוא ירש את חמיו כרב המדינה של אבירות וירצבורג. כעבור שנתיים עבר לוולרשטיין בבוואריה והתקבל שם כרב המדינה. בשנת 1809 נקרא לכהן כרב המדינה בקרלסרוהה. הוא דחה הצעות דומות שקיבל ממץ ומפריז. בנוסף לידע הרב שלו בתלמוד, הוא היה בקיא גם בספרות גרמנית, צרפתית ואיטלקית. הוא נחשב לאורתודוקסי למהדרין, אך עם זאת בעל "ראש פתוח".
כ-200 תלמידים למדו בישיבתו בקרלסרוהה, ביניהם יעקב אטלינגר. תלמידים בולטים נוספים כללו את אברהם י. אדלר (וורמס), יעקב אוירבך, משה בלוך, ליב בודנהיימר , ליב אטלינגר, אייזיק פרידברג, יעקב לוונשטיין, משה פראגר , יהודה ליב שוט , אליאס ובנימין ווילשטטר, ובנו אברהם , שנולד לו מנישואיו לגיטל.
כשחלה והתעוור, הצטרף אליו המועמד לרבנות קרלסרוהה אליאס ווילשטטר כעוזר ב-1827.
רובם של כתביו הרבים לא שרדו, למשל שו"ת קול שחל.
בנישואיו השניים נישא לשרה וורמס מסארלואי, אלמנתו של הרב הראשי של מיינץ שמואל וולף לוי (1751–1813). היא נפטרה בגיסן ב-1854.
הרב לב קבור בבית הקברות היהודי ב-Kriegsstrasse בקרלסרוהה.
קונרד הראשון, רוזן אולדנבורג
קונרד הראשון, רוזן אולדנבורג (בגרמנית: Konrad I. von Oldenburg; מת ב-1347) היה הרוזן של אולדנבורג מ-1344 עד 1347. הוא ירש את אחיו, יוהאן השלישי, רוזן אולדנבורג.
ביוגרפיה.
קונרד נולד ב-1313 והיה בנם של יוהאן השני, רוזן אולדנבורג והדוויגה מדיפהולץ. משנת 1324 הוא שלט יחד עם אחיו למחצה הבכור יוהאן השלישי, רוזן אולדנבורג. לאחר מותו של אחיו ב-1342 הוא שלט לבדו, ומ-1345 שלט יחד עם אחיינו יוהאן הרביעי, רוזן אולדנבורג. ב-6 בינואר 1345, שני הרוזנים של העיר אולדנבורג העניקו זכויות עירוניות לברמן כדי להפוך את אולדנבורג לאטרקטיבית יותר כשוק לזרים. סוחרים וכאלה כדי לחזק את הבסיס הכלכלי של הרוזנות הקטנה באמצעות הכנסות גבוהות יותר ממכס. קונרד הראשון שמר את חירותה של העיר בגבולות צרים על ידי מדיניות שבה ברית עם ערים אחרות נאסרה במפורש. למרות פריבילגיה זו של חופש, אולדנבורג נשארה משולבת היטב ברשות הריבונית.
משפחתו.
קונרד נישא לאינגבורג מהולשטיין, בתו של גרהרד הרביעי, רוזן הולשטיין-פלן. נולדו להם ארבעה ילדים:
ג'אן לואיג'י בונלי
הוצאת סרג'יו בונלי
פאולו ביסי
שוקולית
ויקטור רשניקוב
ויקטור פיליפוביץ' רשניקוב (ברוסית: Ви́ктор Фили́ппович Ра́шников; נולד ב-13 באוקטובר 1948) הוא אוליגרך רוסי, איש עסקים ומיליארדר שעשה את הונו בתעשיית הברזל והפלדה ברוסיה.
רשניקוב הוא הבעלים של למעלה מ-80% ממניות "מפעלי פלדה מגניטוגורסק" ויו"ר הדירקטוריון של החברה.
יאכטת הענק שלו, "Ocean Victory" , הייתה בעת בנייתה העשירית בגודלה בעולם.
תכנית ההתבצרות הלאומית של שווייץ
ההתבצרות הלאומית (בצרפתית: réduit national) הוא הכינוי לאסטרטגית מלחמה צבאית הגנתית שהגתה שווייץ במלחמת העולם השנייה מתוך חשש לפלישת גרמניה הנאצית לשטחה והפרה של הנייטרליות המדינית שלה. האסטרטגיה התבססה על הקמת שני קווי אש, האחד על גבולותיה של שווייץ והשני על הרי האלפים היושבים בליבה של הארץ, ועל גיוס העם השווייצרי כולו למאבק נגד פלישה גרמנית אפשרית, אפילו בלוחמת גרילה. במקרה של מלחמה, צבא שווייץ, הקטן והחלש ביחס למקבילו הגרמני, יכול היה לנצל את הטופוגרפיה ההררית של ארצו ולכפות על גרמניה לוחמת שחיקה.
הוגה האסטרטגיה היה הגנרל אנרי גיזאן, שהתוכנית ההגנתית שהציע ורוח המלחמה שהפיח בלב רוב בני ארצו היו גורמים שהשפיעו על הרתעת הגרמנים מפני פלישה. שווייץ, כמדינה נייטרלית, חששה מפני גורל דומה לזה של ארצות נייטרליות אחרות באירופה שנשאבו לתוך המלחמה, והתכוננה לפלישה של מדינות הציר לארצה (אכן הייתה קיימת תוכנית פלישה גרמנית לשווייץ ואינטרס גרמני לספח את שווייץ בדומה לאנשלוס, ראו מבצע טננבאום).
המנהל, הגאוגרפיה, הלך הרוח האזרחי ועוד תרמו למעמדה של שווייץ ביחס לרוב מדינות אירופה האחרות בהתמודדות מול גרמניה. מבנה השלטון בשווייץ הוא כזה המנטרל את כוחו של הממשל המרכזי, שלא יכול להכריז על כניעת המדינה. הטופוגרפיה ההררית של המדינה הייתה בולמת את עיקר הפעילות של הלופטוואפה בשמיה ובולמת גם את הבליצקריג של הצבא הגרמני. העם השווייצרי, על כל פלגיו האתניים, היה קנאי לריבונות שלו ולנבדלות שלו משכניו, הגרמנים, הצרפתים והאיטלקים, ורשויות השלטון קראו להתנגדות עממית מזוינת מול כל פולש אפשרי. בסופו של דבר, להרתעה שיצרה האסטרטגיה הייתה השפעה על כך שגרמניה לא פלשה לשווייץ במהלך המלחמה, וזאת אף על פי ששווייץ הופצצה אווירית בידי הצדדים הלוחמים ושהצבא השווייצרי הפיל מטוסים הן של מדינות הציר והן של בעלות הברית שהפרו את תחום הטריטוריה האווירית שלה. תוכנית ההתבצרות הלאומית תרמה למיתוס על סגולותיה הצבאיות של שווייץ ויכולתה להגן על עצמה בעיתות מלחמה בלי להתערב ישירות ובכך לשמור על נייטרליות.
גרמן חאן
גרמן בוריסוביץ' חאן (ברוסית: Герман Борисович Хан; נולד ב-24 באוקטובר 1961) הוא אוליגרך, מיליארדר ואיש עסקים אוקראיני-רוסי-ישראלי.
חאן החל לעשות את הונו עם התפרקות ברית המועצות בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, הוא מונה בידי מיכאיל פרידמן לתפקידי ניהול באלפא גרופ, ב-2013 נמכרו מניות החברה לרוסנפט וחאן עבר לנהל את עסקי הסחר הסיטונאי של הקבוצה, 'אלפא אקו'.
אחרי שהפך, ב-1996, לנשיא אקו, העמיק את מעורבות החברה בסחר הנפט. החברה רכשה את חברת הנפט טיומן אויל (TNK) וחאן שימש סגן יו"ר הדירקטוריון עד 2003. חאן ובכירים אחרים בחברה הובילו אותה למיזם משותף עם בריטיש פטרוליום, מיזם שהביא את ההשקעה הזרה הגבוהה עד אז ברוסיה, בסך 8 מיליארד דולר ויצר את חברת הנפט השלישית בגודלה ברוסיה, TNK-BP . עשר שנים לאחר מכן נמכרה TNK-BP לרוסנפט תמורת 56 מיליארד דולר, במה שתואר על ידי סוכנות הידיעות רויטרס כאחת ההשתלטויות הגדולות בהיסטוריה של תחום האנרגיה.
ההכנסות ממכירת TNK-BP הובילו את חאן, מיכאיל פרידמן ואחרים מן האוליגרכים המושקעים בחברה להקים בלוקסמבורג את חברת ההשקעות הבינלאומית LetterOne שגרמן חבר בדירקטוריון שלה.
רות'רפורד אולקוק
אלפא בנק
אלכסיי קוזמיצ'וב
אלכסיי ויקטורוביץ' קוזמיצ'וב (לעיתים: קוזמיצ'וף; ברוסית: Алексей Викторович Кузьмичёв) הוא מיליארדר ואיש עסקים רוסי. ממייסדי קבוצת LetterOne (עם מיכאיל פרידמן וגרמן חאן) וחבר הדירקטוריון שלה. בנוסף, חבר קוזמיצ'וב במועצת המנהלים של קונגלומרט אלפא גרופ.
לקוזמיצ'וב אחזקות עקיפות בתחום הטלפוניה הסלולרית (10% ממניות VimpelCom, השישית בגודלה בעולם); הבנקאות (18% ממניות אלפא-בנק, הגדול ברוסיה), ועוד. בעת מכירת מיזם האנרגיה TNK-BP לחברת הנפט הממשלתית רוסנפט, נאמד שווי חלקו של קוזמיצ'וב במיזם ב-2.5 מיליארד דולר, שאותם השקיע בעסקיו האחרים.
לפי "פורבס", ההון המוערך של קוזמיצ'וב ב-2013 היה 8.8 מיליארד דולר, ולאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה עמד על 6.38 מיליארד דולר.
ארנה שאלאמון (מחנך)
ארנה שאלאמון (בהונגרית: Salamon Ernő; סגהאלום, 2 בדצמבר 1888 – אושוויץ, 1944) היה מורה, מחנך יהודי-הונגרי, כתב מומחה פדגוגי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה.