בארצות הברית, הרשעה בניסיון רצח מחייבת הפגנת כוונה לרצח, כלומר העבריין ניסה לרצוח ונכשל (למשל, ניסה לירות בקורבן והחמיץ או ירה בקורבן והקורבן שרד) או נקט צעד משמעותי לקראת ביצוע רצח (למשל רכישת אקדח או נשק קטלני אחר וכתיבה על כוונתו להרוג).
ליגת הנשים היהודיות (גרמניה)
ליגת הנשים היהודיות בגרמניה (בגרמנית: Jüdischer Frauenbund או בראשי תיבות: JFB) נוסדה בשנת 1904 על ידי ברטה פפנהיים. פפנהיים הובילה את ה-JFB לאורך עשרים השנים הראשונות לקיומה, ונשארה פעילה בה עד מותה בשנת 1936.
צמיחה מתנועת הנשים.
ה-JFB הוקמה לאחר הקמתן של אגודת הנשים האוונגליסטיות הגרמניות בשנת 1899 ואגודת הנשים הקתוליות הגרמניות בשנת 1903 כחלק מתקופת הגל הראשון של הפמיניזם. יסוד ה-JFB עיצב תנועה מובהקת שנמצאת בצומת החברה הגרמנית והמסורת היהודית. משנת 1907 היה ה-JFB חבר באיגוד הארגונים הפמיניסטיים, שהיווה ארגון גג לאגודות הנשים השונות.
מטרות ועבודה.
בניגוד לאגודות גברים יהודיות רבות, ה-JFB הוקם פחות מתוך התנגדות לאנטישמיות חברתית או במטרה לעודד התבוללות, אלא כקהילה המתמקדת בתרבות היהודית ועידוד נשים לקשר עם המסורת היהודית. רבים מחברות הארגון הגיעו ממשפחות יהודיות מתבוללות יחסית שהיו מרוחקות מהמסורת, וחלקן עודדו על ידי בעליהן להסתיר עוד יותר את זהותן היהודית. חלק מהנשים הגיבו בפיתוח מנהג פמיניסטי של צדקה, או מתן הצדקה על פי ההלכה היהודית. עבודה זו הובילה להקמת המשרד המרכזי לרווחת יהודים בגרמניה (ZWSt) בשנת 1917.
בחר יוסף
בחר יוסף (בערבית: بحر يوسف; "נתיב המים של יוסף") הוא תעלה המחברת את נהר הנילוס עם פיום במצרים.
בימי קדם הוא נקרא טומיס (ביוונית קדומה: Τωμις) על ידי היוונים אשר נגזר מהשם המצרי שלה "Tm.t" "התעלה הסופית" והיה עדיין בשימוש לאחר הכיבוש הערבי, בתרגום לערבית אל-מנח"י (בערבית: المنهى). התעלה הייתה ידועה גם בשם "התעלה הגדולה" (ביוונית קדומה: διῶρυξ Μεγάλη) או "תעלת מוריס". השם הערבי המודרני מתייחס לנביא יוסף, המקביל של הקוראן ליוסף המקראי.
בחר יוסף קיים עד היום, ומזין מים צפונה לתוך בירקט קארון, במקביל לנילוס.
הומונורמטיביות
הומונורמטיביות (באנגלית: Homonormativity) היא פריווילגיה חברתית של אידיאלים הטרונורמטיביים ונבנית על תרבות וזהות להט"ב. הפריווילגיה מבוססת על ההנחה כי הנורמות וערכים של ההטרוסקסואליות צריכות להיות גם בקרב ההומואים. באופן סלקטיבי, הפריווילגיה נותנת חסינות לאנשים סיסג'נדרים הומוסקסואליים ואומרת כי הם ראויים להתקבל חברתית.
מקור.
השימוש הראשון במונח 'הומונורטיביות' הייתה על ידי ליסה דוגן כאשר ביקרה ב-2003 על הדמוקרטיה העכשווית, השוויון והשיח הלהט"בי. הביטוי הגיע מתוך המילה הטרונורמטיביות, שהופץ על ידי מייקל וורנר ב-1991, ומושגים המושרשים בתפיסתה של גייל רובין, "מערכת מין / מגדר", ותפיסתה של אדריאן ריץ' על הטרוסקסואליות כפייתית.
דוגן כתבה כי קתרין קונל אמרה כי: . התאורטיקן הקווירי, דייוויד מ. הלפרין , כתב כי:
הלפרין אמר כי העיור, הג'נטריפיקציה וההשקעה מחדש של אזורים מסוימים ברים והקמת כפרים גאים תרמו לשכיחותם ולפריווילגיות של נורמות הטרוסקסואליות מבוססות. הלפרין קישר בין משבר האיידס בארצות הברית לבין הופעתה של אתרי היכרויות מקוונים כתורמות לעקירת אנשים להט"בים. הוא מייחס את השינוי ברטוריקה הפוליטית, השיח והיחס משחרור להתבוללות כחיזוק נוסף של הומונורמטיביות בינארית.
תפיסתה של גייל רובין הייתה - הרואה בחברה ההטרונורמטיבית המערבית מסיימת פרקטיקות מיניות מ-"מין טוב" מבחינה מוסרית ל-"מין רע" - מתארת את צורות ההתנהגות ההומוסקסואלית המולדות קבלה מותנית. בנוסף, היא כתבה כי: "זוגות הומוסקסואליים ולסביות יציבים, ארוכי-טווח מסתמכים על מכובדות [...] אם היא צמודה ומונוגמית, החברה מתחילה להכיר בכך שהיא כוללת את מכלול האינטראקציה האנושית. רובין כתבה גם שדרך קטבי הקבילות והסטייה האלו, ניתן לראות זכות הומונורמטיבית של זוגות הומואים ארוכי טווח על גופם של חבריהם הטרנסג'נדרים, הלא-בינאריים והמופקרים בקבוצות אלו, וכי:
אפליה.
אפליה הומונורמטיבית מתקיימת בדומה להטרונורמטיביות. מוסדות חברתיים ומדיניות חברתיות מחזקים את ההנחה שאנשים הם הטרוסקסואלים וכי מגדרם הוא בינאריות טבעית. עם זאת, רובין כתבה כי הומונורמטיביות מתפקדת כדי לעקור את האחיזה הבלעדית של ההטרוסקסואליות על התנהגות נורמטיבית, במקום להעדיף באופן סלקטיבי סיסג'נדר הומוסקסואל כמישהו שראוי להתקבל חברתית.
טרנסג'נדרים.
בין האנשים הלא-סיסג'נדרים, גרדס טוען כי הפונקציות ההומונורמטיביות מחליפות באופן סלקטיבי זהויות והתנהגויות למעשים ולאידיאלים בעלי תוקף. רובין קובע כי שכפול הנורמות ההטרוסקסואליות - מונוגמיה, פריווילגיה לבנה, בינאריה מגדרית - תורמת לסטיגמה ולהדרה חברתית של צורות מיניות ומגדריות. בשנות ה-90 של המאה ה-20, ראו טרנסג'נדרים את המונח "הומונורמטיבי" בהתייחס לאפליה בין קהילות שראו הטלת נורמות הומוסקסואליות ולסביות בדאגה לטרנסג'נדרים. במהלך משבר האיידס בארצות הברית, אנשים טרנסג'נדרים לעיתים קרובות הוצאו מהצעדה לאומית לזכויות להט"ב , שהתקיימו בבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי., ונמנעו מגישה ליוזמות הבריאות ולתוכניות שהוקמו כדי להילחם במשבר.
הולי לואיס מצהירה כי לחץ מתמשך על אנשים שאינם נורמטיביים בשביל "להתאים להבנות מיניות מסורתיות ואופוזיציוניות של מגדר" הביא לכך שההומונורמטיביות מחלחלת להתנהגויותיה וזהותה של הקהילה הגאה, תוך שהיא מחליפה את פוליטיקת העבר הרדיקלית של התנועה לשחרור הגייז עם מטרות של שוויון בנישואים ואימוץ. אלו נתפסים כשמרניים כאשר הם ממוסגרים נגד אקטיביזם להט"בי של סוף המאה ה-20. ההומונורמטיביות נתפסת כמגבילה את הגיוון ואת האותנטיות, כאשר תת-תרבויות קוויריות נהיות למסחריות ולמיינסטרים ולשיחות פוליטיות מובנות סביב ההתבוללות והנורמליזציה.
פוליטיקה.
המרצה לפוליטיקה ליחסים בין-לאומיים, פני גריפין, אמרה כי מבחינה פוליטית, ולא בביקורת הנאו-ליברלית, ערכים של מונוגמיה, רבייה לבין תפקידי מגדר ובינאריה מגדרית, ההומונורמטיביות כבר תומכת בערכים שנחשבים הטרוסקסיסטיים וגזעני מטבעה. גריפין רואה בהומונורמטיבית שזורה במערכות עולם קפיטליסטיות, כאשר תרבות הצריכה והמטריאליזם מתפקדות בבסיסה. דוגן טוענת כי ההומונורמטיביות משבצת את הקהילה הגאה להיררכיות של כשירות, וכי להט"בים המגיעים הכי קרוב לחיקוי סטנדרטים של זהות מגדרית נחשבים ראויים ביותר לקבל זכויות. בנוסף, היא גם כותבת שלהט"בים שנמצאים בתחתית ההיררכיה הזו (למשל ביסקסואלים, טרנסים, ג'נדרקווירים ואינטרסקס) נתפסים כמניעה למעמד זה של אנשים הומונורמטיביים לממש את זכויותיהם.
במדיה.
אנדרה קוולקנטה אומר שככל שההומוסקסואליות נסבלת מבחינה חברתית, ייצוגים של דמויות להט"ביות בקולנוע ובטלוויזיה באו לחזק את הביקורת על הסמכות הסיסג'נדרית, הלבנה והבינארית. מפיק הקולנוע, התסריטאי והבמאי האמריקאי, ראיין מרפי, שיצר את הסדרה "הנורמלים החדשים" , ספג ביקורת על תיאורו ההומונורמטיבי של התרבות הקווירית ונחשבו . ייצוגי תקשורת הומונורמטיביים נתפסים רק כמחקים את ההטרונורמטיביות, המחזקים קריקטורות הומוסקסואליות ו-"חסידים חביבים לנורמות חברתיות יקרות ואידאולוגיות דומיננטיות". ייצוגים כאלה, כך נטען, משמיטים את המציאות הקווירית של להט"בים שאינם לבנים או סיסג'נדרים, ומתארים את חוויותיהם של זהויות משתנות ואוכפים
בעוד שמחקרים מראים כי דמויות להט"ביות שמופיעות בתקשורת מקטינות את הדעות הקדומות בקרב הצופים, בשירותי רשת, כבלים וסטרימינג רבים עדיין חסר מגוון או ייצוג חוצה "קהילה" בעת הצגת דמויות קוויריות. דו"ח GLAAD מ-2015, המתאר את ייצוג התקשורת הלהט"בית, מצא כי גברים הומוסקסואליים (41%) עדיין מוצגים, באופן גורף, כדמויות קוויריות ראשוניות, למרות עלייה בייצוג במגוון זהויות מיניות ומגדריות. תוכן נוסף של להט"ב הופק במדיה ב-2018. על פי דו"ח הטלוויזיה השנתי של GLAAD, בו מתעד ייצוג להט"בי בטלוויזיה, מספר הדמויות הקוויריות בתוכניות הטלוויזיה עלה ב-8.8%. אנשים בעלי צבע קווירים ראו גם עלייה בזמן המסך; הם עלו על מספרם של אנשים קווירים לבנים בטלוויזיה בפעם הראשונה בתולדות הדו"ח. כ-1% מהאוכלוסייה היא אינטרסקס, ולכן הם מושמטים כמעט לחלוטין במדיה, כאשר שיחות על זהות מגדרית בינארית מוציאים ומעקירים בעיקר את מי שלא נמצא באחד מצדדי המגדר הבינארי.
עיר לוויין
עיר לוויין היא עיר שצמודה לעיר־אם של מטרופולין. לעיר לוויין יש שלטון מוניציפלי משלה ומרכזי תעסוקה עצמאיים בניגוד לפרוור או עיר שינה. ראשון לציון, לדוגמה, היא אחת מערי הלוויין של תל אביב-יפו, עיר־האם של המטרופולין גוש דן.
קרב צידון
קרב צידון (13–15 ביוני 1941) היה חלק מתמרון הדיוויזיה השביעית האוסטרלית לביירות, במערכה בסוריה ובלבנון מערכה שערכה חמישה שבועות ונערכה בין בעלות הברית לכוחות הצרפתים של וישי במלחמת העולם השנייה. בסיומו של הקרב האוסטרלים כבשו את העיר.
צידון ממוקמת על החוף מצפון לצור. בעיר היו ב-1941 כ־12,000 איש. במקום ישנם מבנים היסטוריים: מסגדים ומבצרים מתקופת מסעי הצלב.
הלחימה התרחשה מספר ימים לאחר שכוחות בעלות הברית מהחטיבה ה-21 האוסטרלית, בפיקודו של בריגדיר ג'ק סטיבנס, חצו בלחימה את נהר הליטני במסגרת מבצע יצואן.