השורשים כרגר"פ ושעטנ"ז ניטים עקרונית בתבנית השורשנים ♦│♦♦♦│♦ , אבל השורשן השני שלהם מכיל גם את התנועה /a/ בין אות השורש השנייה לשלישית כך ששלושת העיצורים אינם צרורים בצרור יחיד; אפשר לייצג זאת בתוך ייצוג תבנית השורשנים כך: ; ♦│♦a♦♦│♦ (התא האמצעי של עי"ן הפועל לא מכיל צרור עיצורים יחיד אלא עיצור + תנועת /a/ + צרור של שני עיצורים). תנועה זו אינה שייכת לדפוסי הנטייה של הבניינים והמשקלים שבהן השורשים ניטים אלא נשמרת בכל נטיות השורש כחלק ממנו, בדומה לרדיקלים (לְכַרַגְרֵף, מְכֻרַגְרָף:/leχaragref/, /meχuragraf/; לְשַׁעַטְנֵז, מְשֻׁעַטְנָז: |/leʃaʔatnez/, /meʃuʔatnaz/. ה־/a/ הנוספת בנטיות השורש כרגר"פ מקבילה לעיצור אל"ף (בתעתיק פונטי: /ʔ/) בשורש המשושה המקביל, כראגר"פ; ה־/a/ הנוספת בנטיות השורש שעטנ"ז קיימת למעשה, אם כי לא רשמית, בנטיות שורשים מרובעים שאות השורש השנייה שלהם היא עי"ן, כמו שעב"ד, פעפ"ע, כעכ"ע וכו'. התקן הלשוני אמנם מכתיב לעיתים את הגייתה של העי"ן בשווא נח ("מְשֻׁעְבָּד", "פִּעְפֵּעַ", "לְכַעְכֵּעַ" וכו'), אך מאחר שצרורות העיצורים שהיו נוצרים באופן הגייה זה (במקרים אלה עי"ן־בי"ת /ʕb/, עי"ן־פ"א /ʕp/ ועי"ן־כ"ף /ʕk/) זרים לפונולוגיה של דוברי עברית ישראלית רבים, נוספת בלשון הדיבור אחרי העי"ן התנועה /a/, או שהעי"ן העיצורית מוחלפת בתנועה /a/, ותנועה זו נותרת יציבה בכל נטיות השורש בתבנית השורשנים ♦│♦a♦│♦ כך שגם כאן במקום צרור־עיצורים בשורשן השני יש תנועת /a/ המפרקת את הצרור (השוו: *לְשַׁעַבֵּד / *לְפַעַפֵּעַ / *לְכַעַכֵּעַ →← לְשַׁעַטְנֵז / לְכַרַגְרֵף; *שִׁעַבֵּד / *פִּעַפֵּעַ / *כִּעַכֵּעַ →← שִׁעַטְנֵז / כִרַגְרֵף; *מְשֻׁעַבָּד / *מְפֻעַפָּע →← מְשֻׁעַטְנָז / מְכֻרַגְרָף וכו' – הכוכבית מציינת כאן רק שאופן הניקוד אינו תקני, לא שאופן ההגייה אינו רווח).
תיאור דקדוקי על־פי שיטת בן־דוד.
הדקדוק העברי המסורתי ערוך לניתוח של שורשים בני שלושה עיצורים: בדיון בפעלים מיוצגים עיצורי השורש על ידי האותיות פ–ע–ל (העיצור הראשון מכונה פ"א הפועל, השני הוא עי"ן הפועל וכדומה), ובדיון במשקלים של שמות עצם על ידי האותיות ק–ט–ל. לפי שיטתו של בן־דוד, העיצור הרביעי והחמישי של שורש מחומש מיוצגים על ידי האותיות בי"ת וגימ"ל בהתאם: פ–ע–ל–ב–ג לפעלים, ק–ט–ל–ב–ג לשמות עצם.
כך לדוגמה שקולות המילים "אִנְגְּלוּז", "שְׁפִּכְטוּל"ויקימילון ו""ויקימילון על דוגמת משקל קִטּוּל (שבו שקולות מילים כמו "סיכוי", "עיצור" או "חילוף"), כשלפי שיטת בן־דוד שקולה המילה "אִנְגְּלוּז" במשקל קִטְלְבּוּג, המילה "שְׁפִּכְטוּל" במשקל קְטִלְבּוּג והמילה "אִנְדּוּקְס" במשקל קִטְלוּבְג.
גזירה תוך הכפלת עיצורים.
בניינים ומשקלים של שורשים תניניים, שנוצרו על ידי הכפלת עיצורי השורש המקורי שממנו הם נגזרו, מיוצגים על־פי שיטת בן־דוד על ידי הכפלת האותיות פעלב"ג וקטלב"ג בהתאמה לאותיות שהוכפלו, כך למשל בניין הפועל "סְמֻרְטַט" מייוצג בשיטת בן־דוד כבניין "פְּעֻלְבַּב", התואר "מְקְוֻנְטָט" משויך למשקל מְקְטֻלְבָּב ואת המילה "פְלִרְטוּט" יש לשייך למשקל קְטִלְבּוּב תוך הכפלת האות בי"ת, בניין הפועל "הִתְקְטַנְטֵן"ויקימילון מיוצג בשיטת בן־דוד כבניין "הִתְפְּעַלְעֵל" והתואר "מְשְׁפֻנְפָן"ויקימילון משויך למשקל "מְקְטֻלְטָל".
הלחמים.
לצורך דיון בהלחמים מציע בן־דוד לייצג את אותיות השורש של הבסיס הראשון על ידי האותיות קט"ל ואת אותיות השורש של הבסיס השני על ידי האותיות שצ"ד (לדוגמה: משקל המילה "צְלָפְחָד" הוא קְטָשְׁצָד). על כן, שם העצם "שמירטוף"ויקימילון (הלחם של שומר+טף) שקול במשקל קְטִלְשׁוּץ ושם התואר "משמורטף"ויקימילון במשקל מְקְטֻלְשָׁץ, שם העצם "דיסקלוד" (הלחם של דיס+קל"ד) שקול במשקל קִטְשְׁצוּד והפעלים "שמירטף"ויקימילון ו"דיסקלד" ניטים בבניינים פְּעִלְשֵׁץ ופִּעְשְׁצֵד בהתאמה.
סתירות בדקדוק תקני.
במקרים מסוימים אי אפשר ליישם את חוקי הדקדוק התקני לפי הנחיות האקדמיה ללשון העברית בנטיית שורשים מחומשים מבלי שתיווצרנה סתירות. לדוגמה: בכתיב תקין יש לנקד את התחילית מ"ם בבניין פועל בינוני בשווא: מְשֻׁפָּר— מְשֻׁפֶּרֶת— מְשֻׁפָּרִים— מְשֻׁפָּרוֹת. אם משמרים חוק זה בנטיית השורש שלמפ"ר וכותבים מְשְׁלֻמְפָּר— מְשְׁלֻמְפֶּרֶת— מְשְׁלֻמְפָּרִים— מְשְׁלֻמְפָּרוֹת, תתקבל תופעה שלפי הדקדוק התקני אינה יכולה להתקיים בעברית: רצף של שני שוואים ששניהם כביכול שוואים נעים (שווא בראש מילה הוא תמיד נע, שווא שני מתוך שני שוואים רצופים – חוץ מבסוף מילה – הוא תמיד נע). מחברי המילון העולמי לעברית מדוברת פתרו סתירה זו בכך שוויתרו על חוק ניקוד התחילית מ"ם בשווא וניקדו אותה בסגול: מֶשְׁלֻמְפָּר, מֶסְמֻרְטָט. סתירה דומה יכולה אגב להתקיים גם בשורשים מרובעים, לדוגמה בנטיית השורש שנר"ר: "לְשְׁנוֹרֵר", "מְשְׁנוֹרֵר". מילון אבן־שושן החליף במקרה זה את השווא בראש המילה בחיריק: "לִשְׁנוֹרֵר", "מִשְׁנוֹרֵר" וכדומה; בכך אמנם נמנעת סתירה בחוקי הדקדוק התקניים אבל המילה מנוקדת באופן שאינו משקף את אופן הגייתהּ.
סתירה מסוג אחר צצה בנטיות שבהן שורש משולש ניטה כך שאות השורש השנייה שלו דגושה בדגש חזק ומנוקדת בשווא נע, למשל: האות כ"ף במילים "סִכְּנוּ", "הִסְתַּכְּנוּת". בשורשים מרובעים, את מיקומה של אות השורש השנייה של השורש המשולש תופסות האות השנייה והשלישית של השורש המרובע, כשאות השורש השנייה מנוקדת בשווא נח והשלישית אחריה בשווא נע, למשל: האותיות קו"ף ורי"ש במילים "סִקְרְנוּ", "הִסְתַּקְרְנוּת". כשמטים בנטייה כזאת שורש מחומש שאצלו נצררות האות השנייה, השלישית והרביעית לצרור של שלושה עיצורים, כמו האותיות נו"ן, כ"ף ורי"ש במילים "סִנְכְּרְנוּ" ו"הִסְתַּנְכְּרְנוּת", נוצר רצף של שלושה שוואים רצופים, דבר בלתי אפשרי לפי הדקדוק התקני.
סתירות כאלה אינן בעייתיות כלל בכל הנוגע לשימוש מעשי במילים בעלות שורשים מחומשים: בדוגמאות שלעיל מחליטים דוברי עברית איך לבטא כל שווא באופן אינטואיטיבי כך שנוצרת הגייה נוחה. הבעיה קיימת אך ורק בחוסר יכולתו של התקן הלשוני לכלול תצורות חדשות כגון אלה, כך שכל עוד התקן לא יעודכן וישוכלל, צורות מסוימות בנטיות של שורשים מחומשים כגון כאלה יישארו תמיד בלתי-תקניות.
דוגמאות.
בטבלה הבאה מומחשים העקרונות והתופעות שתוארו לעיל בעזרת דוגמאות של תצורות שונות הגזורות משורשים מחומשים. מלבד יוצאי דופן מועטים, התצורות אינן מוכרות כתקניות על ידי האקדמיה ללשון העברית אלא משמשות בסלנג, בז'רגונים או כחידושים ספרותיים. הטבלה אינה עורכת השוואות בין התצורות שבה לבין תצורות מקבילות של שורשים שאינם מחומשים או דרכי ביטוי חלופיים, למשל "להתאשכנז" לעומת "להשתכנז", "משלומפר" לעומת "מרושל", "צמירמורים" לעומת "צמרמורות" או "לפרוורד" לעומת "לעשות פורוורד". הטבלה גם לא משקפת עד כמה התצורות שבה רווחות בשפה (ואין בה משום טענה לגבי זאת), אך המילים שבה סדורות באופן מקורב על פי תוצאות החיפוש באינטרנט בעזרת מנוע החיפוש של גוגל – המילים שבתחילת הטבלה נמצאו פעמים רבות יותר והמילים שבסופה פחות (גם מילים שרווחות פחות או שכמעט אינן בשימוש כלל ונמצאו רק פעמים בודדות באינטרנט, תורמות להמחשת התנהגותם של שורשים מחומשים פרודוקטיביים).
הבניינים והמשקלים ניתנים מנוקדים לפי שיטת בן־דוד, כמוסבר לעיל. הדוגמאות הנטויות מובאות בכתיב חסר ניקוד; האותיות יו"ד וו"ו נכללו לעיתים לצורך שיפור הקריאוּת, גם אם חוקי הכתיב חסר הניקוד מכתיבים את השמטתן: בעיקר להבהרת אופן התקבצותם של צרורות העיצורים בנטיות הגזורות מהבניינים פִּעֵל וּפֻעַל ומהמשקלים קִטּוּל וּמְקֻטָּל.
תבנית השורשנים מדגימה גרפית על פי העיקרון שהוסבר לעיל את האופן שבו עיצורי השורש המחומש משתבצים לתוך התבנית התלת־עיצורית של שורש משולש רגיל בנטיות השורש המחומש.
מספר התצורות מייצג את מספר הבניינים והמשקלים שבהם נגזר כל שורש; וריאציות במין דקדוקי, גוף, זמן ומספר לא נספרו כתצורה נפרדת.
הטבלה ניתנת למיון אלפביתי על־פי השורש, למיון על־פי שפת המקור של השורש, למיון עולה או יורד לפי מספר תצורות ולמיון לפי תבנית שורשנים. לחצו על סמלי החצים () בראשי העמודות כדי למיין את שורות הטבלה מחדש.
נובל (חברת מחשבים)
A New Beginning
קנדיס סוונפול
קנדיס סוואנפול (באפריקנס: Candice Swanepoel; נולדה ב-20 באוקטובר 1988) היא דוגמנית דרום אפריקאית שידועה במיוחד בשל עבודתה עם ויקטוריה'ס סיקרט וכאחת מהמלאכיות של החברה.
ביוגרפיה.
סוואנפול נולדה בעיר מוי, בקוואזולו-נטאל, והתגלתה בידי צייד הדוגמניות בשוק הפשפשים בדרבן בגיל 15.
בגיל 16, הרוויחה סוואנפול 5,000 אירו ליום צילומים.
הרזומה של סוואנפול כולל צילומי שער בווג (יוון), Elle (גרמניה), ו-Ocean Drive (ארצות הברית)
ופרסומות עבור נייקי, דיזל, Guess? ו-Versus Eyewear
סוואנפול הייתה דוגמנית מסלול בתצוגות של טומי הילפיגר, דולצ'ה וגבאנה, סאם ובייד, בטסי ג'ונסון, דיאן וון פירסטנברג ומעצבים רבים אחרים,
כמו גם עבור ויקטוריה'ס סיקרט ב-2007, 2008, 2009, 2012, 2013, ו-2014 . בנוסף לדיגמון מותגי לבני נשים, היא גם דיגמנה עבור קטלוג 2010 של "SWIM"
לצדן של לינדזי אלינגסון, רוזי הנטינגטון-וויטלי וארין הית'רטון.
קנדיס החלה לצאת בגיל 17 עם הדוגמן הרמן ניקולי, ולהם שני ילדים. הזוג נפרד ב-2018.
פיפי
רשות הפטנטים