צפון אירלנד יבשה יותר וגשומה פחות מסקוטלנד בכל חודשי השנה למעט במאי - אז צפון אירלנד עשירה יותר בגשם מאשר סקוטלנד. צפון אירלנד אף יבשה יותר מוויילס אך גשומה יותר ממנה, כשהחודש הגשום ביותר הוא ינואר עם ממוצע של 17.8 ימי גשם של יותר ממילימטר אחד ליום.
סקוטלנד.
מזג האוויר בסקוטלנד הוא הקר ביותר בבריטניה במשך השנה, כשהטמפרטורה הממוצעת של ינואר עומדת על מינוס 2 מעלות צלזיוס (31.6 פרנהייט). סקוטלנד היא גם הגשומה ביותר במשך כל חודשי השנה למעט במאי, ביוני ובדצמבר, אז ויילס גשומה יותר. החודש הגשום ביותר הוא ינואר עם ממוצע של 170 מילימטרים של גשם. סקוטלנד היא גם המעוננת ביותר במשך השנה, למעט ביוני וביולי כשצפון אירלנד תופסת את המקום הראשון.
ויילס.
ויילס חמימה יותר מסקוטלנד במשך השנה. בחורף, טמפרטורות המינימום גבוהות יותר מאלו של אנגליה, ואילו טמפרטורות המקסימום נמוכות יותר מאלו של צפון אירלנד. במשך השנה ויילס גשומה יותר מאנגליה ומצפון אירלנד, אך היא בעלת ימי גשם מועטים יותר מצפון אירלנד; כלומר, הגשמים בוויילס הם לרוב עזים יותר מבצפון אירלנד, כך שימי גשם מועטים יותר מסוגלים לספק כמות גדולה יותר של גשם.
בהשוואה לסקוטלנד, ויילס חווה פחות ימי גשם, והיא יבשה יותר בכל חודש בשנה למעט במאי, יוני ודצמבר. שעות השמש בוויילס מסתכמות בסך גבוה יותר מזה של סקוטלנד ושל צפון אירלנד, אך נמוך יותר מזו של השכנה הגדולה, אנגליה. מאי הוא שיאן שעות השמש מבין חודשי השנה, עם ממוצע של 186.8 שעות שמש.
פלפל גורג'י
פִלפֶל גוּרג'י (בערבית: فل فل كــرجـــي; סביבות 1935–1983) היה זמר ומלחין יהודי עיראקי-ישראלי, הנחשב לאחד מגדולי המוזיקה העיראקית במחצית השנייה של המאה ה-20.
קורות חיים.
גורג'י נולד בתחילת שנות ה-30 בבגדאד לאבו אלפאצ'ה, בן למשפחת סוחרים שהייתה פעילה בשוק העתיק "סוק חנון". בילדותו נודע כבעל קול מיוחד. הוא למד בבית הספר המוסלמי "אל אהלי" ערבית קלאסית ומוזיקה מוסלמית. גורג'י טופח על ידי הזמר חסן חבּכּה וב-1950 התקבל לתחנת הרדיו קול עיראק. הוא הושמע ברדיו במשך תקופה קצרה, אולם לאחר שהתגלתה זהותו היהודית, אביו דאג להבריחו לאיראן. לאחר כחצי שנה עלה לישראל. בישראל עבד בעבודות מזדמנות, אך בלילות הופיע בפני קהל בחאפלות.
בארץ השתלב בקרב מוזיקאים רבים שעלו מעיראק. מוזיקאים אלו המשיכו לפתח בישראל את המוזיקה העיראקית ויצרו תמלילים, לחנים ועיבודים חדשים. פלפל גורג'י לקח בכך חלק מרכזי, הוא כתב והלחין שירי פסטה, עבודייה ומקאמאת בערבית ספרותית ומדוברת. בין השירים המוכרים של גורג'י בקרב קהילת יהודי עיראק הוא "ניסאתני" (שכחת אותי), המספר את סיפורו של יוסף בבית האסורים.
גורג'י נפטר בשנת 1983 בחצר ביתו. בשנת 2001 הוציאה חברת התקליטים "מגדה" אלבום ובו הקלטות שנעשו, בעיקר בשנות השישים, על ידי רשות השידור וכן הקלטות מאוסף פרטי של משפחתו.
חיים אישיים.
כשעלה לארץ הגיע למושבה פתח תקווה וגר במעברה, שם הכיר שם את אספרונס ונישא לה. לגורג'י 11 ילדים.
מר ישראל
אלפרד מנינגס
סר אלפרד ג'יימס מנינגס (באנגלית: Alfred James Munnings; 8 באוקטובר 1878 -17 ביולי 1959) היה אביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי, חבר האקדמיה המלכותית לאמנויות, נודע כאחד מטובי ציירי הסוסים באנגליה וכאויב נחרץ של המודרניזם.
נעוריו.
מנינגס נולד במנדהאם, שבמחוז סאפוק באנגליה. אביו היה טוחן בטחנת מים. בגיל 14 נשלח לנוריץ' כשוליה של מדפיס, מעצב וצייר כרזות פרסום, שם שהה בשש השנים הבאות, ובזמנו הפנוי למד בבית הספר לאמנויות של נוריץ'. עם תום תקופת שולייתו היה לצייר במשרה מלאה. בשנת 1898 איבד את הראייה בעין ימין עקב תאונה, אך הדבר לא פגע בנחישותו לצייר. ב-1899 הוצגו שניים מציוריו בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית לאמנויות.
מנינגס שויך לאסכולת ניולין בציור, ציוריו עסקו בסצנות כפריות וברבים מהם הוצגו סוסים, למשל בעת ציד או רכיבה.
צייר מלחמה.
מנינגס התנדב לצבא אך נמצא בלתי כשיר כלוחם. ב-1917, בעת מלחמת העולם הראשונה הועסק בתפקיד אזרחי של משלוח עשרות אלפי סוסים קנדיים לצרפת, ולרוב - אל מותם. מאוחר יותר הוצב באחד ממאגרי הסוסים בחזית המערבית. כישרונו של מנינגס מיצב אותו כ"צייר מלחמה" של חטיבת הפרשים הקנדית, תחת פטרונותו של מקס אייטקן, לקראת סוף המלחמה.
במהלך המלחמה צייר סצנות רבות, בהן דיוקן רכוב של גנרל ג'ק סילי. מנינגס עבד על הקנבסים שלו במרחק כמה קילומטרים מקווי החזית הגרמניים. כשיחידתו של גנרל סילי נאלצה לסגת בחופזה, גילה מנינגס מהי התחושה כשנקלעים תחת אש תותחים.
מנינגס צייר ב-1918 את "הסתערות פלוגתו של פלאוורדיו", הידועה כהסתערות הפרשים הגדולה האחרונה, בקרב מוריול ווד. גורדון פלאוורדיו עוטר לאחר מותו בצלב ויקטוריה על הובלת הרגימנט בתקיפה מוצלחת נגד הכוחות הגרמנים.
גיס היערנות הקנדי הזמין את מנינגס ב-1918 לתור את מחנות העבודה שלהם בצרפת והוא הפיק רישומים וציורים בצבעי מים, ביניהם "סוסי עבודה, מנסרה ביער דרו". תפקיד זה של הסוסים היה קריטי אך לא מדווח מספיק. בפועל, המספוא לסוסים היה המצרך הגדול ביותר שמדינות מסוימות השיטו לחזית.
תערוכת "רשומות המלחמה הקנדיות" באקדמיה המלכותית לאחר המלחמה כללה ארבעים וחמישה מציוריו של מנינגס.
המשך הקריירה ומורשתו.
מנינגס עוטר בתואר אבירות ב-1944. באותה שנה נבחר כנשיא האקדמיה המלכותית לאמנויות. תקופת נשיאותו זכורה בעיקר עקב נאום הפרידה שנשא ב-1949, בו תקף את המודרניזם. לשידור האזינו מיליוני מאזיני רדיו ה-BBC. מנינגס, שהיה כפי הנראה שתוי, טען כי מאטיס, סזאן ופיקאסו השחיתו את האמנות. הוא איזכר כי וינסטון צ'רצ'יל אמר לו פעם: "אלפרד, אם תפגוש את פיקאסו ברחוב, האם תצטרף אלי לבעוט ב... שלו?" ועל כך מנינגס ענה, לדבריו: "כן אדוני, אצטרף אליך."
הוא נפטר באחוזתו בכפר דדהם, אסקס ב-17 ביולי 1959. לאחר מותו הפכה אשתו את האחוזה למוזיאון ליצירותיו. רחוב בדדהם ופאב הכפר קרויים על שמו.
יצירות האמנות של מנינגס פופולריות מאוד בארצות הברית, בממלכה המאוחדת ואף בשאר העולם. במהלך חייו נקנו יצירותיו על ידי עשירי האספנים של תקופתו. הסכום הגבוה ביותר ששולם על יצירה של מנינגס (נכון ל-2007) היה 7,848,000 דולר על ציורו "הנסיך מאר האדום", ציור שמן על קנבס בגודל 60*40 אינץ', שצויר ב-1921, ומחירו הוערך בין 4 ל-6 מיליון דולר. מחיר זה עולה בהרבה על שיא המכירה הקודם שלו - $4,292,500, שהושג בכריסטי'ס בדצמבר 1999.
מנהור (הנדסה אזרחית)
מנהור הוא פעילות של הנדסה אזרחית שמטרתה לחפור או ליצור מנהרה.
שיטות מנהור.
בשדה הבנייה המודרנית ידועות שלוש שיטות מנהור עיקריות:
מנהור שלבי.
מנהור שלבי, הוא שיטה מקובלת לביצוע מנהור או כריה. בשפה המקצועית הוא מכונה לעיתים בשם NATM או SEM. בשיטה הזו יוצרים מנהרה באמצעות כלים מכניים או פיצוצים מבוקרים. את הסלע המפורר או את העפר מפנים אל מחוץ למנהרה באמצעות משאיות לאחר מכן מצפים את קירות המנהרה שנוצרה בבטון מותז (בדרך כלל משוריין בסיבים), שכבת הבטון המותז מכונה בשם דיפון ראשוני. מעל שכבת הבטון המותז מבצעים שכבת איטום מחומרי איטום מותזים או מיריעות איטום ואז מבצעים את שכבת הדיפון הסופי, מבטון מזוין שנוצק במקום, בדרך כלל באמצעות משאבות. מכאן נראה שלמנהרה בביצוע בשיטת המנהור השלבי ישנן שלוש שכבות של קירוי. השכבה הראשונה היא קירות הסלע עצמם, השכבה השנייה היא הדיפון הראשוני מבטון מותז והשכבה השלישית היא שכבת הדיפון הסופי שעשויה מבטון מזוין.
מנהור מתועש.
בשיטה הזו החפירה מתבצעת באמצעות מכונה לכריית מנהרות. כאשר המכונה מתקדמת, היא מכרסמת את הסלע העומד בדרכה ומעבירה אותו לאחור, במקביל היא מרכיבה סביבה חלקים מבטון טרומי היוצרים מעגל, שמהווה את דיפון המנהרה. השיטה הזו מהירה בהרבה מהמנהור השלבי, אבל מתאימה רק למנהרות בעלות חתך אחיד ומעוגל.
חפירה ומילוי.
זו שיטת המנהור הפשוטה ביותר, אבל היא מתאימה למקרים פשוטים. בשיטה הזו מבצעים חפירה פתוחה, עד למפלס תחתית המנהרה המתוכננת ואז בונים את המנהרה. אחרי השלמתה של בניית המנהרה, מכסים את המנהרה וממלאים מעליה חומרים שונים, עד לגובה הרצוי. שיטה זו מכונה באנגלית בשם Cut and Cover.
המנהור המסורתי.
חפירה וחציבת מנהרות הייתה מקובלת מהזמן העתיק, בתרבויות היסטוריות שונות. המנהור המסורתי בוצע בשתי גישות. הגישה הראשונה לא כללה תימוך כלל, אלא חפירה וחציבה בלבד, כאשר משקל הסלע שמסביב למנהרה התקבל על ידי מסת הסלע כולה. דוגמאות למנהור מסורתי ללא תימוך ניתן למצוא במערת צדקיהו ובנקבת השילוח באזור ירושלים. הצלחת מנהור כזה תלויה בעיקר בחוזק מסת הסלע וברציפותה, כיוון שמחסור בתימוך בסלעים חלשים ומתפוררים עלול לגרור מפולות שיהרסו את המנהרה.
סוג נוסף של מנהור מסורתי הוא מנהור תמוך, כפי שהיה מקובל, לדוגמה, במכרות עד תחילת המאה העשרים. הביצוע של מנהור כזה, כלל חפירה או חציבה בסלע ותמיכת גג המנהרה באמצעות מסגרות עץ או ברזל. מטרת התמיכות הייתה נשיאת משקל התקרה, על מנת למנוע מפולות והתמוטטות המנהרה. מנהרות בעפר או באדמה מילאו צרכים שונים, אזרחיים או צבאיים, תמיד היו תמוכות בתקרתן ובדרך כלל גם בדפנותיהן. זאת, כדי למנוע התמוטטות של התקרה או של הדפנות. ככל שהתעצמה הארטילריה במלחמות, נוצר צורך להגן על כוחות הצבא באמצעות העברת החיילים והעברת אמצעי הלחימה אל מתחת לפני הקרקע, אל תוך מנהרות או אל תוך בונקרים.
המנהור המודרני.