עם תחילת השימוש בתרופות יעילות נגד הצרעת פסקו החולים להיות מדבקים ופסק הצורך לבודדם. משנת 1950 לא נשלחו יותר חולים לאי. החולה האחרון עזב ב-1957. האחרון שעזב את האי היה הכומר בשנת 1962 בהתאם למסורת הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האומרת שיש לעלות לקברו של המת עד לאחר חמש שנים ממותו.
כיום משמש ספינלונגה כאתר תיירות פופולרי בכרתים. הפופולריות שלו עלתה לאחר פרסום ספרה של הסופרת הבריטית ויקטוריה היסלופ שתורגם לעברית בשם "האי של סופייה". בספר יש תיאור נרחב של חיי קהילת המצורעים בספינלונגה. על האי אין שירותי הארחה והתיירים מגיעים בקבוצות עם מדריך ומסיירים במבצר, בכנסייה ובבתים הנטושים.
ארפאד גנץ
ארפאד גֶנְץ (בהונגרית: Göncz Árpád; 10 בפברואר 1922 – 6 באוקטובר 2015) היה סופר, מתרגם אגרונום ופוליטיקאי ליברלי הונגרי, שכיהן כנשיא הונגריה בשנים 1990–2000.
גנץ היה ממייסדי הברית של הדמוקרטים החופשיים (SZDSZ) בשנת 1988. בשנת 1989 הוא הפך לנשיא הליגה ההונגרית לזכויות האדם, ובשנים 1989–1990 כיהן כנשיא כבוד של אגודת הסופרים ההונגרים. הוא נבחר לפרלמנט ההונגרי במאי 1990, ושימש כיושב ראש האספה הלאומית של הונגריה בין מאי לאוגוסט. באותם חודשים כיהן במקביל גם כנשיא הזמני של הונגריה, ובאוגוסט נבחר רשמית לנשיאות על ידי האספה הלאומית. הוא נבחר שוב לקדנציה שנייה באוגוסט 1995, וסיים את תפקידו באוגוסט 2000.
לאחר מכן שימש ארפאד גנץ כחבר המועצה הבינלאומית המייעצת לקרן הזיכרון לקורבנות הקומוניזם.
הוועדה לקידום השוויון בנטל
הוועדה לקידום השוויון בנטל (בקיצור: ועדת קש"ב, שנודעה בשם ועדת פלסנר, על שם מי שעמד בראשה ח"כ יוחנן פלסנר) הייתה ועדה שהקימה ממשלת ישראל השלושים ושתיים, לשם גיבוש המלצות בסוגיית הגיוס לצה"ל, ובפרט גיוסם של חרדים וערבים. הוועדה הוקמה לקראת פקיעתו הצפויה של חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם ("חוק טל").
הוועדה כללה נציגים ממפלגות הקואליציה למעט נציגי המפלגות החרדיות (ש"ס ויהדות התורה) שהחרימו את הוועדה.
לקראת סיום עבודתה, כחודש וחצי לאחר שהוקמה, הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו על פירוק הוועדה, זאת לאחר שמספר נציגים ממפלגות הקואליציה פרשו ממנה. חרף זאת, פרסם ח"כ פלסנר, יו"ר הוועדה, את המלצותיו.
לאחר הבחירות לכנסת בינואר 2013 והרכבת ממשלת נתניהו השלישית, הוקמה בעקבות ההסכם הקואליציוני ועדת שרים בראשותו של יעקב פרי, אשר הכינה הצעת חוק בתחום זה. חוק זה אושר בכנסת שנת 2013.
רקע להקמת הוועדה.
ב-23 ביולי 2002 אושר בכנסת, בעקבות המלצותיה של ועדת טל, חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם, התשס"ב-2002. החוק, שנודע בשם "חוק טל", איפשר המשך מתן דחיית גיוס לבחורי הישיבות בכפוף לתנאים המפורטים בו. ב־18 ביולי 2007 החליטה הכנסת על הארכת תוקפו של חוק טל ב-5 שנים נוספות. ב־21 בפברואר 2012 פסק בג"ץ בדעת רוב שהחוק אינו חוקתי, ולכן אין להאריכו מעבר למועד פקיעתו הצפוי, 1 באוגוסט 2012.
בעקבות כך הוקמה ועדת פלסנר, ובה עשרה חברים, בהם ח"כים ונציגי ציבור. הוועדה החלה בדיוניה ב-21 במאי 2012, וראש הממשלה ביקש שיגבשו מסקנות עד סוף חודש יולי 2012.
חברי הוועדה והצוותים המקצועיים.
חברי הוועדה בהקמתה:
פירוק הוועדה.
בעקבות פרישתם של נציגי ישראל ביתנו והבית היהודי, הודיע ב-2 ביולי 2012 ראש הממשלה שהוועדה מבוטלת מאחר שאין ביכולתה לגבש המלצה שתשיג רוב בכנסת.
הודעתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו על פירוק הוועדה יצרה משבר פוליטי קואליציוני בינו לבין שאול מופז, יו"ר מפלגת קדימה. ראש הממשלה האשים את פלסנר ואת מפלגתו בכך שבניגוד למנדט שניתן לוועדה הוא לא הסכים לדון בהגברת השוויון בקרב ערביי ישראל באמצעות שיתופם בשירות אזרחי, ושמאידך התעקש פלסנר על עמדה נוקשה כלפי הציבור החרדי. מנגד, האשים מופז את הליכוד שהעדיף את החרדים כשותפיו הטבעיים לקואליצייה על פני שינוי מהותי שיביא לגיוסם הכולל לצה"ל, כצבא העם.
הדו"ח של חבר הכנסת פלסנר והמלצותיו.
לאחר פירוק הוועדה פרסם היושב ראש שלה, יוחנן פלסנר, ב-4 ביולי 2012, דו"ח משלו שהתבסס על טיוטת הדו"ח של הוועדה. מלבד חברי הוועדה שפרשו, גם ידידיה שטרן, שלא פרש, הסתייג מן הדו"ח. המטרה שהציב הדו"ח הייתה גיוס 80% מכל שנתון של חרדים החל משנת 2016 והטלת קנסות כבדים על משתמטים ועל הישיבות שבהן הם לומדים.
עיקרי ההמלצות:
ועדת פרי.
לאחר הקמת ממשלת נתניהו השלישית במרץ 2013, הוקמה ועדת שרים בראשותו של יעקב פרי ממפלגת יש עתיד, שהמליצה על תוכנית גיוס אשר לפיה יהיו פטורים מגיוס רק 1,800 "מתמידים" בכל שנתון. הוועדה קבעה כי יוטלו סנקציות כלכליות על ישיבות שלא יעמדו ביעדי הגיוס, ואילו ישיבות בעלות אחוזי גיוס גבוהים יתוגמלו כספית. כמו כן המליצה הוועדה כי אם יעדי הגיוס לא יתממשו, ייפתחו הליכים פליליים כנגד המסרבים להתגייס.
ב-7 ביולי 2013 אישרה הממשלה הגשה של הצעת חוק לגיוס הדרגתי של תלמידי הישיבות בהתאם לעקרונות שאימצה ועדת פרי. נציגים חרדים הגיבו בחריפות לאישור הצעת החוק בממשלה. חבר הכנסת יעקב ליצמן אמר: "מי שחושב שבכפיה, בכוח, בסנקציות, בגזירות ובאיומים יכניעו את לומדי התורה – טועה טעות מרה. מוטב שיסתכל להיסטוריה הארוכה של עמנו וייווכח שההפך הוא הנכון”.
ביולי 2013 הניחה הממשלה על שולחן הכנסת שתי הצעות חוק להסדרת גיוסם של בני ישיבות לצה"ל ולשילובם בשירות אזרחי. ב-12 במרץ אושר החוק החדש בכנסת.
ההרחבה של משחק לאסטרטגיות מעורבות
גריגורי אלכסנדרוב
גריגורי אלכסנדרוב (ברוסית: Григорий Васильевич Александров; 23 בינואר 1903 - 16 בדצמבר 1983), שחקן ובמאי קולנוע סובייטי.
גריגורי אלכסנדרוב נולד בשם "גריגורי מורמוננקו" (Григорий Мормоненко) בעיר יקטרינבורג במשפחת פועלים. כבר בגיל 9 החל לעבוד בעבודות מזדמנות בתיאטרון העירוני. בשנת 1917 הוא סיים לימודי כינור בבית הספר המקומי. בשנת 1920 לאחר סיום לימודי בימוי החל לעבוד במחלקת תרבות של הממסד המקומי. בתקופה זו הוא הכיר את איוואן פירייב. בשנת 1921 החברים החליטו לעבור למוסקבה.
במוסקבה אלכסנדרוב שיחק בהצגות בבימויו של סרגיי אייזנשטיין והצטלם בסרטיו. הם גם שיתפו פעולה בכתיבת תסריטים ובימוי. בשנת 1929 הם נסעו לארצות הברית לתקופה של 3 שנים. הם שהו בהוליווד וגם ביקרו במקסיקו. בשנת 1932 הם צילמו את הסרט "וויווה מקסיקו" שלא הושלם וקטעים ממנו הוקרנו רק בשנת 1979.
בשנת 1932 אלכסנדרוב חזר לברית המועצות וצילם סרט "אינטרנציאונל" המשבח את מדיניות של יוסיף סטלין ואישיותו כמנהיג.
בשנת 1934 אלכסנדרוב השלים את בימוי הסרט החברה העליזים עם לאוניד אוטיוסוב וליובוב אורלובה בתפקידים ראשים. זה גם היה הסרט הראשון של איסאק דונייבסקי. למרות שתחילה לסרט הייתה ביקורת צוננת, הוא זכה להצלחה רבה. באותה שנה הסרט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה.
בהמשך הוא ביים עוד 2 קומדיות מוזיקליות "הקירקס" (1936) ו"וולגה וולגה" (1938) שזכו להצלחה. כל 3 סרטים מוקרנים עד היום ברוסיה.
בשנות ה-40 אלכסנדרוב ביים סרטים נוספים תוך המשך תיאור החיים בברית המועצות בצורה חיובית ביותר. הצלחת סרטים אלו לא הייתה דומה כלל וכלל לקומדיות של שנות ה-30. אומנם הסרט "האביב" זכה בפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה.
אלכסנדרוב היה מקורב מאוד ליוסיף סטלין וצילם מספר סרטים לפי הוראתו הישירה.
בשנים 1951-1957 הוא היה מלמד ב־VGIK.
בהמשך אלכסנדרוב ביים מספר סרטים נוספים.
עבור היצירות שלו אלכסנדרוב זכה פעמיים בפרס סטלין (1950,1941), 3 פעמים עיטור לנין (1939,1950,1973), 3 פעמים עיטור הדגל האדום של העמל (1953,1963,1967), התואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1973) ותואר אמן העם (1948).
בשנת 1976 הוא פרסם ספר אוטוביוגרפי "הזמן והקולנוע" (Эпоха и кино)
הוא נפטר בשנת 1983 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פרטים אישיים.
לאחר היכרותו עם ליובוב אורלובה התגרש אלכסנדרוב מאשתו והתחתן איתה. השניים היו נשואים עד מותה ב-1975 ולזוג היה בן. כשנה לאחר פטירתה נפטר גם בנו מאשתו הראשונה. וזמן קצר לאחר מכן התחתן אלכסנדרוב עם אשתו של בנו המנוח.
ספרטה רוטרדם
ספרטה רוטרדם (בהולנדית: Sparta Rotterdam) הוא מועדון כדורגל מהעיר רוטרדם שבהולנד המשחק בליגת העל ההולנדית. המועדון הוקם ב-1 באפריל 1888, והוא מועדון הכדורגל המקצועי הראשון שהוקם בהולנד.
המועדון זכה בשש אליפויות ובשלושה גביעים.
היסטוריה.
בתחילת דרכו של המועדון, המועדון היה מועדון קריקט. ב-1 באפריל 1888, מספר סטודנטים מהעיר רוטרדם שבהולנד הקימו את הקבוצה כמועדון קריקט וקראו לה "ספרטה". כשלושה חודשים לאחר מכן, ביולי 1888 צורף למועדון הקריקט ענף הכדורגל והוספה לשם המועדון המילה "רוטרדם". ב-1890, שחקה ספרטה את משחק הכדורגל הראשון המקצועי שלה בהיסטוריה של המועדון, וב-1892 התפרק מועדון הקריקט ובכך הפך ענף הכדורגל שבמועדון לקבוצת כדורגל מקצועית.
ב-1899, החליטה הנהלת ספרטה רוטרדם לשנות את צבעיה של מדי הקבוצה לחולצת פסים לבנה-אדומים ומכנסיים שחורים, בעקבות התרשמותו של בעל הקבוצה ממדיה של סנדרלנד. ב-14 באוקטובר 1916, שחקה ספרטה רוטרדם את משחקה הביתי הראשון ב"אצטדיון הטירה" השוכן במערב העיר רוטרדם. ב-1999 שופץ האצטדיון וכיום הוא עדיין מארח את משחקיה הביתיים של הקבוצה.