ממשלת ארצות הברית הקימה ועדות חקירה לבדיקת השמועות על עצמים בלתי מזוהים בשנים 1952, 1949, 1948 ו־1962. ועדות אלו הזמו חלק גדול מהעדויות על הופעות עב"מים, אך מסקנותיהן לא החלישו את האמונה העממית בקיומם של עב"מים וחייזרים. בשנות ה-90 התגלה כי רבים מהעצמים הבלתי מזוהים היו למעשה ניסויים סודיים של חיל האוויר האמריקני, מה שהסביר בדיעבד את ההכחשות של ממשלת ארצות הברית.
כמו כן, בשנות ה-90, בעקבות לחץ ציבורי מתמשך של תושבי ניו-מקסיקו לחקור מחדש את תקרית רוזוול, הקונגרס החליט לחקור את הפרשה. בעקבות זאת חיל האוויר האמריקני הודה שגרסתו הרשמית עד אז, שברוזוול נפל בסך הכול כדור פורח המשמש למדידות מזג אוויר, הייתה שקרית, וטען שהשקר נועד לכסות כך שמה באמת קרה, לפי הגרסה הרשמית החדשה, הוא שנפל שם כדור פורח סודי מדגם ששימש לריגול מעל ברית המועצות (באותה תקופה לא היו עדיין לוויני ריגול). בנוסף, נשלחו חוקרים מטעם הקונגרס לבדוק מסמכים של חיל האוויר האמריקני מאותה תקופה, אולם הממצא העיקרי של החוקרים היה שבעוד שקיימים כל המסמכים של פעילות חיל האוויר באותו אזור מהשנים שלפני ואחרי 1947, רק אלו של 1947, שהיו עשויים להביא לפתרון התעלומה, נעלמו ללא הסבר.
הממצאים החדשים האלו לא סייעו להפריך את חשדותיהם של אלו המאמינים שאכן מדובר בעב"ם, אולם אין כל ממצא שיכול להוכיח זאת משום שאלו לא נמצאו והתעלומה נותרה פתוחה בעיני רבים.
עב"מים בתרבות הפופולרית.
משנות ה-50 של המאה ה-20 ואילך העב"מים הפכו לתופעה תרבותית בינלאומית כאשר עב"מים וחוצנים נכללו בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, וספרים רבים לאורך השנים.
תצפיות של עב"מים בישראל.
בתשובה לשאילתה של ח"כ אבי יחזקאל האם עב"מים נחתו בישראל, נמסר על ידי מנכ"ל משרד המדע (1997), צבי ינאי, כי התשובה היא שלילית והוסיף כי "אחד המאפיינים של פסבדו-מדע, הוא שהזמן לא מגדיל את הבנת התופעה, ואכן אחרי 50 שנות מפגשים כביכול עם עב"מים וחייזרים איננו יודעים עליהם היום יותר מכפי שידענו עליהם לפני 50 שנה. כך הדבר עם הדינוזאור השוכן כביכול באגם לוך נס, עם האסטרולוגיה, עם הפאראפסיכולוגיה, עם הקריאה בכף היד, וכיוצא באלו אמונות שונות ומשונות."
קלפי טארוט
קְלָפֵי טָארוֹט (מצרפתית: "Tarot", טארו) הם מערכת קלפים שעוצבה במקור לצורכי משחק (אשר דמה בעיקרו לברידג') ועל פי אמונה עממית ניתן בעזרתם לחזות את העתיד.
החפיסות העתיקות ביותר הקיימות כיום מקורן בצפון איטליה ותאריכן נקבע לתקופת אמצע המאה ה-15. אלה נקראו "קלפי הניצחונות", שכן את ציורם הזמינו האליטות בעת חגיגתם של מאורעות מיוחדים כגון ניצחונות, חתונות והריונות חשובים.
בתרבות המערבית קלפי הטארוט נתפסים לרוב ככלי לניבוי, אם כי בתקופה המודרנית חל שינוי מסוים בגישה אל הקלפים ורבים משתמשים בהם לא ככלי לחיזוי העתיד אלא רואים בהם כלי להסתכלות פנימה, להבנת מרכיבי האישיות, הפוטנציאל וכדומה בכך, בדרך להגשמה עצמית ולהתפתחות אישית ורוחנית.
קיימות גרסאות רבות למערכת קלפי הטארוט, כל אחת מציגה תמונות שונות על קלפיה, אשר נוצרות כל העת למטרות מחקר ולימוד, פרשנות אישית, שימושים מיסטיים, או כיצירות אמנות בפני עצמן. כיום, החפיסה הפופולרית ביותר לקלפי הטארוט היא חפיסת ריידר-וייט ("Rider-Waite").
הקלפים.
מרבית חפיסות קלפי הטארוט המסורתיות מונות 78 קלפים. חפיסה מסורתית מתחלקת לשתי תת-מערכות:
נושאי קלפי הארקנה הגדולה הם אוסף אלמנטים מרכזיים בתרבות התקופה בה נוצרו הטארוט. אין קשר ברור ביניהם ולא ידוע עוד מקור בו הם מופיעים יחדיו. במאה העשרים פיתחה הסופרת עדן גריי גישה הידועה בשם "מסע השוטה", המתארת את הקשיים למול רגעי ההנאה שבחיים בדרך כרונולוגית, תוך ציון אבני הדרך. המסע מורכב מ-22 צעדים המתארים את השלבים בחיי השוטה, ומתאימים ל-22 הקלפים. הקוראים בקלפים משתמשים במטאפורת המסע כאחד הכלים להבנת הארקנה הגדולה.
הרעיון של הארקנה הגדולה כמסע אינו מקורי לעדן גריי, ומופיע אצל השחר המוזהב וארתור אדוארד ווייט. החניכה של שחר הזהב נעשית כטיפוס במעלה עץ החיים, כאילו היה סולם יעקב המוצב קרקע וראשו בשמיים, והחניך עובר בנתיבי עץ החיים מלמטה למעלה, ולכן בקלפי הארקנה הגדולה מהאחרון לראשון. ארתור אדוארד ווייט רומז לזה בתיאורו את קלף השוטה: "השמש, הזורחת מאחוריו, יודעת מאין בא, לאן הוא הולך, וכיצד יחזור בדרך אחרת אחרי ימים רבים. הוא הרוח המחפשת ניסיון."
כל סדרה מורכבת מקלפים ממוספרים מאס (אחד) ועד עשר, וכן ארבעה "קלפי חצר" - ברוב החפיסות נער, אביר, מלכה ומלך.
התפתחות הקלפים.
עד לאחרונה רווחה אגדה, כי מקור הקלפים הוא במצרים העתיקה והם הובאו לאירופה על ידי הצוענים. כיום, הדעה המקובלת היא שמקור הקלפים הוא באירופה של סוף ימי הביניים, בסמוך לתקופה בה חדרו קלפי המשחק לאירופה (ככל הנראה מן העולם המוסלמי, דרך ספרד, אשר הייתה נתונה תחת שלטון מוסלמי באותה עת).
קלפי הטארוט העתיקים ביותר שנשתמרו נכון להיום נרכשו במקור על ידי משפחות אצולה איטלקיות, ועל כן נהוג להניח שאצלן הופיעו הקלפים לראשונה. משפחות האצולה הידועות ביותר בהקשר זה הן משפחת ויסקונטי ומשפחת ספורצה.
במאה ה-16 החלו להשתמש בקלפים באיטליה במשחק שנשא את השם "טארוקי" (Tarrochi, צורת הרבים של Tarocco). לא ידועה הסיבה לבחירת שם זה. בהגיעו לצרפת, ניתן לו השם "Tarot" - טארוט. שם זה דבק בקלפים עצמם, יותר ממאה שנים לאחר שנפוצו ביבשת (עד אז הם נקראו "קלפי הניצחון"). עד לאחרונה היו טענות בדבר היות מקור השם בעברית או מצרית, אולם אלה לא מצאו ביסוס.
עוד במאה ה-16, נפוצה ברחבי אירופה מערכת קלפי טארוט המכונה "הטארוט של מרסיי", על שם העיר מרסיי בצרפת שהיוותה את המרכז העיקרי לייצורם. מערכת זו עיצבה את קלפי הטארוט בנוסח בו אנו מכירים אותם כיום, מבחינת נושאי הקלפים וסמליהם, ומוסיפה להיות נפוצה אף היום על מהדורותיה השונות. דבר ששונה בטארוט של מרסיי ממערכות חדשות זה שהוא מתאר מצבים מורכבים וקרובים יותר לחיים אם כי דבר זה נוטה להרחיק ממנו את בני תרבות הצריכה.
הקריאה בקלפי טארוט התפתחה במאות ה-18 וה-19 בעקבות מחקרים שנעשו בסתרי סתרים על ידי אנשים כמו אנטואן קורט-דה-גבלן ("Le Monde Primitif") ואטיילה, וצברה פופולריות רבה. בערך בתקופת זמן זו נשזרו המיתוסים הידועים אודות הקלפים, ביניהם מקורם של הטארוט במצרים העתיקה וההקבלה בין 22 קלפי המערכת הראשית לבין אותיות הא"ב העברי.
ב-1909 פרסם ארתור אדוארד ווייט את מערכת קלפי הטארוט שיצר. ווייט היה מיוצאי "מסדר השחר המוזהב", אגודת סתרים שפעלה באנגליה בסוף המאה ה-19, ומערכת הטארוט שלו הושפעה הן מעקרונות המסדר ותורותיו, לדוגמה בסדר של קלפי כוח וצדק וההתאמות האסטרולוגיות לקלפי החצר, והן ממקורות אחרים, כמו אליפז לוי וחבילת Sola Busca.
ב-1944 יצר הקוסם אליסטר קראולי חפיסה כאוטית ורומנטית ותיאר אותה בספרו ספר תחות, והחפיסה הפכה לפופולרית מאוד.
התפתחות האינטרנט יצרה תנופה מחודשת לתפוצת קלפי הטארוט, בכך שאפשרה לכל גולש ללמוד את תורת הקריאה בהם, לקבל קריאה מקוונת ממחשב, וליצור מערכת קלפים אישית באמצעות עורכים גרפיים ומאגרי תמונות. בנוסף, קמו קבוצות דיון בנושא, וקהילות של קוראים בקלפים ושוחרי מיסטיקה מחליפים ביניהם מערכות קלפים ואף יוצרים ומפיצים מערכות קבוצתיות.
שימושים בפסיכולוגיה.
קארל יונג היה הפסיכולוג הראשון שייחס חשיבות לקלפי הטארוט. התייחסותו לטארוט הייתה לאופן שבו הקלפים מייצגים את הארכיטיפים: טיפוסים בסיסיים או צורות מחשבה הקיימים בתת-המודע הקולקטיבי ואשר נובעים מהניסיון המצטבר של כל הגזע האנושי. קלף הקיסר למשל, מייצג את הפטריארך האולטימטיבי או את דמות האבא.
תאוריית הארכיטיפים מסייעת בכמה שימושים פסיכולוגיים. מספר פסיכולוגים משתמשים בקלפי הטארוט כדי לאבחן כיצד המטופלים רואים את עצמם, על ידי זה שהמטופלים מתבקשים לבחור קלף שאיתו הם מזדהים. יש המבקשים מהמטופל להבהיר את מצבו או את מערכת היחסים שלו באמצעות הדמויות או המצבים המשתקפים באיורי הקלפים.
רוברט לואיס סטיבנסון
רוברט לואיס סטיבנסון (באנגלית: Robert Louis Stevenson;
13 בנובמבר 1850 – 3 בדצמבר 1894) היה סופר ומשורר סקוטי שהתפרסם בעיקר בזכות יצירותיו "אי המטמון" ו"המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד".
ביוגרפיה.
סטיבנסון נולד כרוברט לואיס בלפור סטיבנסון באדינבורו שבסקוטלנד למרגרט ולתומאס, שהיה מהנדס מגדלורים מצליח. בילדותו סבל ממחלת השחפת וכתוצאה מכך נאלץ לבלות זמן רב במיטתו, זמן שניצל להמצאת סיפורים. בגיל 17, בעקבות לחץ אביו המהנדס, החל בלימודי הנדסה באוניברסיטת אדינבורו, אולם עקב מחלת השחפת שסבל ממנה נאלץ לנסוע ב-1873 לריביירה הצרפתית. כעבור כשנה חזר בבריאות משופרת והחליט לעזוב את תחום ההנדסה. סטיבנסון פנה ללימודי משפטים אותם סיים בהצטיינות, וביולי 1875 הוסמך כעורך דין וחבר בלשכת עורכי הדין בסקוטלנד, אולם לא עסק במקצוע זה.
לצורך שיפור מצב בריאותו, נסע סטיבנסון פעמים רבות לאירופה ולארצות טרופיות. החוויות שצבר במסעותיו אלו שימשוהו רבות בכתיבת ספריו, בפרט ספרי המסעות שבהם. סטיבנסון אמר על עצמו שהוא מושפע מכתיבתו של אמיל זולא. הסופר חורחה לואיס בורחס אמר: "לקרוא את סטיבנסון זו אחת הצורות של האושר המושלם".
ב-1880 נישא לפאני אוסבורן האמריקאית. פאני הייתה אישה פרודה מבעלה ונסעה לחיות בצרפת עם שני ילדיה. עובדת היותה מבוגרת ממנו ב-11 שנים לא מנעה ממנו להתאהב בה ולהינשא לה לאחר שהתגרשה.