עוזרי ההוראה הנודעים ביותר שלו - שהיו בהמשך למורים ידועי-שם בזכות עצמם - היו מרגרט פארדי, דורותי דיליי, סאלי תומאס, פולין סקוט, רוברט ליפסט, לואיס קפלן, דייוויד סרון ואיליין ריצ'י.
גלאמיאן קיבל תוארי כבוד ממכון קרטיס למוזיקה, אוברלין קולג' ומכון קליבלנד למוזיקה. כן היה חבר כבוד של האקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
קלווין קליין
קלווין ריצ'רד קליין (באנגלית: Calvin Richard Klein; נולד ב-19 בנובמבר 1942) הוא מעצב אופנה יהודי-אמריקאי. הקים את חברת האופנה הנושאת את שמו, "קלווין קליין". כן הקים על שמו סדרות בשמים.
קורות חיים.
נולד ברובע הברונקס, ניו-יורק להורים מהגרים יהודיים. הוא למד במכון לאופנה וטכנולוגיה בניו יורק בין השנים 1959-1962; מאוחר יותר, ב-2003, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם מכון זה. בתקופת לימודיו במכון פגש את ג'יין סנטר, הם נישאו ב-1964 ונולדה להם בת. לפני שהחל לעבוד כמעצב עצמאי הוא עבד כשנתיים כעוזר למעצב דן מילשטיין, שם סייע בעיצוב חליפות לגברים.
ב-1968 הקים את חברת האופנה "קלווין קליין", עם חברו מילדות בארי שוורץ; קליין עסק בעיצוב בחברה ואילו שוורץ התמקד בניהול העסקי שלה. תחילה מכרה החברה מעילי נשים, בהמשך התפתחה לביגוד ספורט, ובשנות ה-70 צברה פופולריות ומכרה קולקציות הכוללות מגוון רחב של בגדי נשים. בתקופה זו השיק קליין גם את קולקציות מכנסי הג'ינס הידועות שלו, ובחר בדרכי פרסום חדשניות יחסית לשיווקן - פרסומות בעלות אופי מיני ופרקטי. ב-1982 החל לעצב תחתוני גברים ושיווק גם אותם באופן חדשני, בכך שהפך את תחתוני הגברים ממוצר פונקציונלי ופשוט למוצר אופנתי ונחשק.
בשנות ה-70 וה-80 השיק קליין מספר סדרות בשמים פופולריות, בהן "Obsession", "Eternity" ו-"Escape". ב-1993 השיק את סדרת הבשמים החדשנית "cK One", בושם יוניסקס המתאים לנשים וגברים כאחד. במקביל, בשנה זו זכה קליין בפרס השנתי של מעצבי האופנה הן עבור קולקציית הנשים שלו והן עבור קולקציית הגברים, ובכך היה הראשון שזכה בשני הפרסים באותה שנה. כמו כן, משנת 2005 לערך השיק בושם פופולרי נוסף ושמו Euphoria .
קליין הרחיב את עסקיו מעבר לארצות הברית, וכיום קיימים סניפים של החברה גם באירופה, אסיה ויפן. החברה כוללת שלושה ענפים: קולקציית קלווין קליין לגברים, נשים ובית; cK לגברים ונשים; ו"ג'ינס cK" לגברים, נשים וילדים. סלבריטאים רבים נוהגים ללבוש את עיצוביו, בהם ג'סטין ביבר ג'וליה רוברטס, גווינת' פלטרו וסנדרה בולוק.
חלק ממסעות הפרסום החדשניים של קליין עוררו ביקורת, כגון פרסומות שנויות במחלוקת מ-1993 בהן הופיעה קייט מוס בעירום בסגנון ה"הרואין שיק" , שכללו ביקורת של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על השימוש בסגנון זה; וכן פרסומות משנת 1995 שכללו מתבגרים בסצינות מיניות שונות.
ב-1986 נישא קליין בשנית לקלי רקטור, שעבדה בחברה שלו. הם התגרשו ב-2006.
חדשות בן עזר
"חדשות בן עזר - מכתב עיתי לֵילִי חינם מאת סופר נידח" הוא ניוזלטר בעריכתו של אהוד בן עזר, המופץ למנויים בדואר אלקטרוני פעמיים בשבוע, אור ליום שני ואור ליום חמישי.
השבועון החל לצאת לאור ב-12 בפברואר 2005, והוא כולל פובליציסטיקה (המרבה להציג עמדות ימניות), ביקורת ספרות, סיפורת ושירה. מקום נכבד מוקדש לחייה ויצירתה של דודתו של בן עזר, המשוררת אסתר ראב, ולתולדות פתח תקווה, המושבה שבה נולד. תחילה נכתב השבועון על ידי בן עזר לבדו (החותם גם בשמות העט "ס. נידח" ו"ס. גרוס"), ובמהלך הזמן הצטרפו אליו כותבים רבים, ובהם המזרחן ד"ר גיא בכור, המשוררים יוסי גמזו, עקיבא נוף, אלישע פורת וישראל הר, הסופרים יצחק אוורבוך אורפז, פוצ'ו (ישראל ויסלר) ומשה גרנות, המתרגם יהודה גור-אריה, חוקר הזמר העברי אליהו הכהן, דן אלמגור, יוסף דוריאל, אורי הייטנר ואברהם וולפנזון.
בראש כל גיליון מודפס המסר:
לציון מלאת 10 שנים ו-1,000 גיליונות ל"חדשות בן עזר", סיפר אהוד בן עזר לקוראיו:
מועדון הכדורגל בארי
דורון לוריא
דורון לוריא (נולד ב-18 באפריל 1950) הוא מרצה, אוצר וחוקר אמנות. מומחה למוזיאולוגיה, לאמנות אירופאית ולחקר האותנטיות של יצירות אמנות. שימש כאוצר בכיר לאמנות וכרסטורטור הראשי במוזיאון תל אביב לאמנות עד 2017.
ביוגרפיה.
דורון לוריא נולד בתל אביב והוא בוגר בית הספר "תיכון חדש" בעיר. בשנת 1975, קיבל תואר בוגר מטעם המחלקה לעיצוב גרפי באקדמיה לאמנות ולעיצוב "בצלאל" בירושלים. לוריא למד רסטורציה באמסטרדם (1975-1977) והתמחה בחקר האותנטיות של יצירות רמברנדט, אצל פרופ' ארנסט ון דה ווטרינג (Ernst van de Wetering), גדול המומחים בעולם בתחום וברומא (1977-1978), עם התמחות בציור איטלקי מן המאות 16-17 וברסטורציה של פרסקאות. בשנים 1978-1979, התמחה ברסטורציה של תמונות בלונדון. לוריא למד לתואר שני (.M.A, 1992) ושלישי (2000) בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב והגיש עבודת דוקטור שנושאה "התופעה של זיוף תמונה על תמונה אחרת".
מאז 1979 עבד במוזיאון תל אביב לאמנות, תחילה כרסטורטור, לאחר מכן כרסטורטור ראשי (משנת 1984) ומשנת 1988 גם כאוצר לאמנות המאה ה-16 עד המאה ה-19. בשנים 2007-2017 כיהן לוריא כאוצר בכיר לאמנות וכרסטורטור הראשי של מוזיאון תל אביב. במסגרת עבודתו זו, אצר לוריא 36 תערוכות וכן ערך את שנתוני המוזיאון בשנים 1997 ו-2002.
לצד עבודתו ארוכת השנים במוזיאון תל אביב לאמנות, משמש דורון לוריא כיועץ, אוצר ורסטורטור עצמאי בארץ ובעולם ופעיל במגוון תחומים נוספים. במשך שלוש שנים (2005-2008) ערך והגיש את התכנית "ציפורי לילה משחזרות" בגלי צה"ל, לימד ומלמד במוסדות שונים בהם: החוג לתולדות האמנות והפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, בה לימד את המקצוע "חוק ומשפט באמנות", בהזמנתו של פרופ' שלמה גיורא שוהם (חתן פרס ישראל לקרימינולוגיה), במוזיאון תל אביב ובאוניברסיטה הפתוחה, בנושאי: מוזאולוגיה, אוצרות, התפתחות המוזאונים, רסטורציה, טכניקות באמנות, האותנטיות של יצירות אמנות ועוד. עד שנת 2019, היה לוריא חבר ב"קודארט" (CODART – Dutch And Flemish art From The Low Countries) - הארגון הבינלאומי למומחים לאמנות הולנדית של המאה ה-17 ומשנת 2005, הוא מכהן כיו"ר הוועדה להכרה ברסטורטורים, מטעם משרד התרבות.
לוריא פרסם עשרות מאמרים בתחומי התמחותו, 25 קטלוגים של תערוכות אותן אצר ושלושה ספרים: "חשיפה כפולה", "רמברנדט – מיתוס מול מציאות" (שניהם בהוצאת מפה) ו"בת אבודה" (בהוצאת מודן). כמו כן ערך מדעית את הספר "הבלש הצעיר והשוד הגדול במוזיאון" (מאת: אנה נילסן. הוצאת כנרת-זמורה ביתן).
בשנים 1980-1994 שר במקהלה הפילהרמונית תל אביב.
אשתו, האוצרת ד"ר איה לוריא היא מנהלת מוזיאון הרצליה מאז 2014.
רשימת פרסומים.
1. "משמר הלילה חוזר" (הרסטורציה לתמונה "משמר הלילה" באמסטרדם), מוסף "הארץ", 2.4.1976.
2. "רמברנדט והסריס הכושי", מוסף "הארץ", 25.6.1976
3. "נקמתו של הזייפן" (האן ון מייחרן), מוסף "הארץ", 18.3.1977
4. "התאווה למוות" (וינסנט ון גוך), מוסף "הארץ", 13.6.1978
5. "יהודי בשירות בגסטאפו" (פרשת ויינרב), "מוניטין", אפריל 1983
6. "סדין אדום" (התכריך הקדוש מטורינו), "מוניטין", ספטמבר 1983
7. "רסטורציה - קריאת תיגר על 'אב הזמן'?", "שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות", 1984.
8. "תעלומת הפאנלים האבודים" (של נחום גוטמן), "פרוזה", 1987.
9. "חברים מספרים על וינסנט", "סטודיו" מס' 13, יולי-אוגוסט 1990
10. "ורמר אמיתי או מזויף, ולמה, בעצם, זה משנה?", "סטודיו" מס' 72, מאי-יוני 1996
11. "פייטרו דלה וקיה - שאול ודויד עם ראש גוליית", "שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות", 1997
12. "שני ויטראז'ים של טיפאני: הקדושים מרטינוס וטביתא", "שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות", 1997
13. "ונדאליזם בתמונות רפי לביא", מאמר בספר "בקשר לרפי - מבטים על רפי לביא", "המדרשה, כתב העת של בית הספר לאמנות", מכללת בית ברל, 1999.
14. "רסטורציה או זיוף?", "שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות", 2000.
15. "זיהוי תמונות גנובות באמצעות השוואת ממצאים", נכתב יחד עם ירון שור וחוקרים אחרים של מז"פ - המעבדות לזיהוי פלילי של משטרת ישראל. "Journal of Forensic Science", USA, Vol.III, May 2002.
16. "מיהו רמברנדט?", "מטרופוליס - אמסטרדם" (עורכת: ד"ר ד. ריינס), תל אביב, דצמבר 2001
17. "מודל ואנטי מודל" בחמש תמונות דיוקן. "מותר" - כתב העת של הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב (עורכות: פרופ' נ. כנען וד"ר ש. לוטן), 2002
18. "השיעור באנטומיה של רמברנדט: ההיה או חלמנו חלום?", "הרפואה - עיתון ההסתדרות הרפואית בישראל" (עורך: פרופ' י. שיינפלד), כרך 144, חוברת 10, אוקטובר 2005
19. "ניתוח פסיכולוגי לתמונות - תחום בעייתי?", "פסיכואקטואליה - רבעון הסתדרות הפסיכולוגים בישראל" (עורכים: ד"ר בן-נון, טנא, רפאלי ו-שרוף), גיליון יולי 2006.
20. "Rembrandt – Aging and Sickness", A Combined Look by Plastic Surgeons, an Art Researcher and an Internal Specialist", in IMAJ, Vol. 9, Feb. 2007, pp.67-71 (together with Tal Friedman, MD, Melvyn Westreich, MD and Ahuva Golik, MD).
21. "A Newly Discovered Portrait by Girolamo Forabosco, Found underneath a faked 'Portrait of Violante', Supposedly by Paris Bordone", "The American Institute for Conservation of Historic &amp; Artistic Works" (Editor: H.M. Parkin), Vol. 20, 2008, pp. 56-61