דוגמה לכך אנגלוס אוורט מפקד משטרת אתונה, הורה על הנפקת אלפי תעודות זהות חדשות ליהודי העיר תחת שמות נוצריים בהן צוין סעיף הדת של מחזיק התעודה כנוצרי. בכך תרם להצלת יהודים רבים מקהילת העיר. 3,000 מבני קהילת אתונה הצליחו למצוא מסתור בכפרים מרוחקים, או להשיג תעודות זהות מזויפות ולצאת מהעיר. אחרים קיבלו סיוע מצד המחתרות והמקומיים. אף על פי שהגרמנים רצחו מעל אלף מיהודי אתונה, אתונה הייתה אחד המקומות הבודדים שבסוף המלחמה כמות היהודים בה הייתה גדולה מאשר בתחילתה. באופן דומה ניצלו מאות מיהודי העיר לאריסה. רוב יהודי וולוס נמלטו לכפרי הסביבה ההרריים והוסתרו בידי המקומיים. ראש עיריית האי זקינטוס, ג'ורג'יו קרר והארכיבשוף כריסוסטומוס דמטריו שהצטוו לרשום את שמות היהודים באי מסרו למפקד הגרמני דף ריק למעט שני שמות: הראשון היה שמו של הארכיבישוף והשני שמו של ראש העיר.
בנוסף, הקונסול הטורקי ברודוס סלאחטין אולקומן הציל עשרות יהודים באי (ושילם על כך מחיר אישי יקר) והדיפלומט ספרדי סבסטיאן רומרו רדיגאלס הציל כ-500 יהודים יוונים בעלי אזרחות ספרדית.
אלבניה.
אלבניה הייתה ועודנה מדינה קטנה וענייה בחבל הבלקן, והיא מדינה אירופית בעלת רוב מוסלמי. השואה באלבניה הייתה נגד יהודים באלבניה ובשטחים שסופחו אליה (מרבית קוסובו, מערב מקדוניה וחלקים קטנים ממונטנגרו וסרביה). בו בזמן נרצחו וגורשו גם סרבים, נגדם בוצע טיהור אתני מקיף, ובני רומה. הרצח בוצע בשיתוף פעולה של כוחות גרמנים, איטלקים ואלבנים, בתקופה בה אלבניה הייתה תחת שליטת איטליה הפאשיסטית וגרמניה הנאצית. אף כי אין נתונים סופיים על מספר הנספים, מעל ל-200 יהודים שנמצאו בשטחי אלבניה רבתי נרצחו בשואה.
במהלך המלחמה, כמעט 2,000 יהודים מהמדינות השכנות, בעיקר מיוגוסלביה ומיוון, מצאו מקלט באלבניה עצמה, זאת בנוסף לקהילת יהדות אלבניה שמנתה 150 נפש. היהודים שחיו באלבניה גופא, כמו גם הפליטים היהודים ששהו בה, זכו ליחס טוב מצד האוכלוסייה המקומית ועברו את המלחמה כמעט ללא פגע. האלבנים הצילו את היהודים על ידי הסתרתם בכפרים ההרריים והעברתם לנמלי הים האדריאטיים, שמהם ברחו לאיטליה. יהודים אחרים הצטרפו לתנועות התנגדות ברחבי אלבניה. בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה אלבניה אחת המדינות הבודדות באירופה שבהן חל גידול באוכלוסייה היהודית. בסוף המלחמה שהו במדינה יותר מ-1,800 יהודים, יותר מפי שבעה ביחס למספרם ב-1939.
רבים מתושבי אלבניה התגייסו להצלת היהודים. ה"בסה", קוד הכבוד המסורתי, הניע רבים לראות את מחויבותם לשלום שכניהם כנדר שלא ניתן להפר. "בֶסה", שפירושו "לקיים הבטחה", נחשב לקוד אתי כמעט מקודש, ויש בו מרכיב מרכזי של הכנסת אורחים ללא תנאי: "ביתו של האלבני שייך לאורח ולאלוהים". המשפחות האלבניות שהסתירו יהודים, תוך סיכון ניכר, פעלו בין היתר מתוך מחויבות לקוד וראיית ההצלה כפעולה הנדרשת מכבודם.
לכן, אלבנים רבים בחרו להסתיר יהודים בבתיהם, להעניק להם בגדים אלבנים מסורתיים, ועוד. לעיתים גם הונפקו תעודות זהות מזויפות עם שמות מוסלמיים. אלבניה הייתה המדינה היחידה שנמצאה תחת שלטון גרמני בתקופת המלחמה אך מספר היהודים בה גדל.
בנות ברית של גרמניה.
איטליה.
באיטליה המגמה הייתה מעורבת. מוסוליני, חרף היותו בעל ברית של גרמניה סירב להסגיר יהודים להשמדה לא רק מאיטליה עצמה אלא אף מאזורי הכיבוש בצרפת וביוון. רק לאחר הכיבוש הגרמני הישיר של איטליה החלה השמדת היהודים.
יפן.
בשנת 1936 חתמו יפן וגרמניה על הסכם שיתוף פעולה - הסכם אנטי-קומינטרן. עם זאת ב-6 בדצמבר 1938, החליטה ממשלת יפן לאסור על גרוש יהודים מיפן, ומהשטחים בשליטתה. ב-31 בדצמבר אותה שנה, אמר שר החוץ יוסוקה מצואוקה לצבא ולצי היפני לקלוט פליטים יהודים מגרמניה הנאצית. בשיחה עם קבוצת אנשי עסקים יהודים, אמר מצואוקה שהוא "האדם האחראי לברית עם היטלר, אך מעולם לא הבטחתי ליישם את המדיניות האנטישמית ביפן. זו לא דעתי האישית בלבד, זוהי דעתה של יפן, ואין לי נקיפות מצפון להכריז על כך לעולם." הדיפלומט צ'יאונה סוגיהארה כיהן כקונסול יפן בקובנה, ליטא, הציל בזמן השואה חייהם של אלפי יהודים מפולין ומליטא. על מעשה זה הוענק לו התואר חסיד אומות העולם.
עם זאת השלטון הקולוניאלי היפני היה אכזרי, ולרוב לווה בדיכוי האוכלוסייה המקומית ובהתאכזרות של החיילים היפנים כלפי שבויי מלחמה: מיליוני סינים נרצחו, עונו ונאנסו, וערים שלמות הוחרבו, כולל טבח ננקינג. בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק דן בפשעים נגד האנושות שביצעו היפנים.
רומניה.
השלטון הפשיסטי ברומניה שיתף פעולה עם הנאצים, והשלטונות אף דאגו לרכז חלק היהודים באזור אחד כדי להקל את גירושם במרוכז, אולם עקב לחצים של אם המלך הרומני וחוגים נוספים ברומניה נמנעה שליחתם של רוב יהודי רומניה למחנות ההשמדה. חלק ניכר מיהודי רומניה שוגרו לאזור שנקרא "טרנסניסטריה" שכלל שטחים שסופחו לרומניה לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
בולגריה והונגריה.
על אף שהיו בעלות־בריתה של גרמניה, המדינות סירבו להסגיר את היהודים לידי הנאצים ובכך הצילו אותם מהשמדה. עם זאת, בולגריה לא התנגדה להשמדתם של יהודי אזורי הכיבוש הבולגרי במקדוניה. האדמירל מיקלוש הורטי, עוצר הונגריה, סירב לשתף פעולה בהשמדת יהודי הונגריה ויהודים הונגרים אף נפלו בשבי הרוסי בסטלינגרד כחיילי יחידות עונשין בצבא ההונגרי. לעומת זאת, פליטים יהודים גורשו ללא פשרות. רק ב-1944, עם הכיבוש הגרמני הישיר, יכול היה אדולף אייכמן, בסיוע עשרה מעוזריו להתחיל בגירוש 400 אלף יהודים מהונגריה, שמהם הושמדו 300 אלף תוך 46 ימים.
יחס הכנסייה להשמדת היהודים.
הכנסייה הקתולית.
הכנסייה לא הגיבה רשמית והאפיפיור באותה התקופה, פיוס השנים עשר, לא גינה מעולם את ההשמדה של היהודים בפומבי, אלא רק את "זוועת המלחמה", אף על פי שהיה מהראשונים שידעו על פעולות הנאצים להשמדת יהודי אירופה. מדיניות זו בולטת לאור זה שהכנסייה לא נרתעה להוקיע חוקים בלתי אנושים של הנאצים כ"חוק העיקור" וחוק המתות החסד" - מחאה שהביאה להפסקתו. ב-1943 נעצרו ברומא עצמה יותר מ-1000 יהודים לקראת גירושם לאושוויץ, אך גם אז נמנע האפיפיור מגינוי כל שהוא, אף על פי שגינוי מפי האפיפיור היה גורם למעשי הצלה רבים.
לשתיקת האפיפיור הועלו מספר הסברים אפשריים. יש היסטוריונים המסבירים שלפיוס ה-12 ששירת שנים רבות כנציג הוותיקן בגרמניה התפתחה חיבה וזיקה עמוקה לגרמניה ולעמה. ככלל, מסבירים ההיסטוריונים את אדישות הכנסייה במקרים רבים להשמדת היהודים בידי הנאצים, כמושפעת מאנטישמיות רבת שנים שהייתה מושרשת בה. אוהדי האפיפיור טוענים שחשש מתגובת הנאצים וכי הכנסייה הקתולית נרדפה במקומות שונים על ידי השלטון הנאצי. למרות זאת 4700 מיהודי רומא הסתתרו בכנסיות שונות בעיר, והאפיפיור פנה במברק אישי לשליט הונגריה מיקלוש הורטי ביוני 1944 בדרישה להפסיק את הרדיפה הגזענית בארצו, אך גם במכתב הזה לא הזכיר בפירוש את היהודים.
ברחבי אירופה הנטייה של הכנסייה הייתה לדאוג למומרים ולילדים מנישואי תערובת, שגם הם נרדפו בידי הנאצים כיהודים. מקרי הצלה של יהודים נעשו כפעולות מקומיות של בישופים ואנשי כנסייה שפעלו באופן אישי כבודדים, בדרך כלל באמצעות מתן מסתור לפליטים יהודים מנזרים קתוליים.
אחד המניעים של אנשי הכנסייה שהצילו יהודים היה הרצון להעביר יהודים ובמיוחד ילדים לנצרות, ואכן ילדים רבים הוטבלו לנצרות במנזרים.
על רקע זה יוצא בולט מאוד הבישוף של טולוז שפרסם איגרת נגד רדיפת היהודים. האיגרת הביאה למעשי הצלה רבים בכל אזור טולוז.
בשנת 2020 פרסמה הכנסייה הקתולית בגרמניה דו"ח בנושא, שמסקנתו הייתה "היינו שותפים לפשעי הנאצים בכך שלא התנגדנו בבירור לפעילותם".
הכנסייה האורתודוקסית היוונית.
הארכיבישוף דמסקינוס, שהיה הבישוף הראשי מטעם הכנסייה היוונית-אורתודוקסית באתונה, פרסם מכתב פומבי וקרא להצלת יהודים, גם לאחר שאיימו עליו בעונש מוות. הוא קרא ולאנשי הכנסייה להציל את שאר יהודי יוון. קריאתו נענתה על ידי אזרחים פשוטים רבים וכן על ידי אנשי כנסייה ואנשי ממשל. אנגלוס אוורט מפקד המשטרה שהציל יהודים רבים באתונה טען שעשה זאת בגלל קריאתו של דמסקינוס. הארכיבישוף כריסוסטומוס דמטריו הציל מאות יהודים בזקינתוס, במעשה מרי פומבי. ראש הכנסייה בקסטוריה המטרופוליט ניקופורוס סייע ליהודים. ניקופורוס הסתיר 40 מבני הקהילה בתוך הקתדרלה בעיר ושכנע משפחות נוספות לפעול כמותו. אנשי כנסייה סייעו להצלת יהודים גם בלאריסה וטריקלה.
חסידי אומות העולם.
התואר "חסידי אומות העולם" ניתן לאותם מעטים שפעלו למען הצלת היהודים באירופה. הם השתייכו לכל שכבות האוכלוסייה וסיכנו את חייהם למען היהודים מכמה סיבות: יחסי שכנות טובים בינם לבין היהודים טרם המלחמה; מחאה נגד הנאציזם; מניעים הומניטריים של עזרה לאדם בצרה; שליחות דתית, שמירה על ערכי המוסר והאנושיות. כמה מהם נתפסו והוצאו להורג.
אזרחים מקומיים רבים באירופה סיכנו את נפשם למען הצלת יהודים. מעשי ההצלה נחלקים לכמה קבוצות:
ראו גם: .
תגובת יהודי העולם.
תגובת יהודי ארצות-הברית.
ארגון הג'וינט היהודי, שפעל למען יהודי התפוצות, סייע רבות ליהודים בתקופת השואה: בשנות ה-30 תמך הארגון במאות אלפי יהודים בגרמניה שנושלו מפרנסתם על ידי הנאצים. בשנות המלחמה נשלחו עשרות מיליוני דולרים לצורכי סעד, כמו בתי-תמחוי, בתי חולים, בתי-מחסה לילדים ובתי-ספר. חבילות מזון ובגדים נשלחו לגטאות (בעיקר לגטו ורשה) ולמחנות הריכוז. יתרה מזאת, ה"ג'וינט" סייע ל-80 אלף יהודים באירופה הכבושה להגר ליבשות אחרות.