במהלך שבע שנות פעולתה של התוכנית, יוצאו כ-3.4 מיליארד חביות נפט עיראקי, בשווי כולל של כ-65 מיליארד דולר. מתוך סכום זה, 72% הוקצו לצרכים הומניטריים ברחבי עיראק. יתרת ההכנסות חולקו בצורה הבאה: 25% הועברו לקרן פיצויים של מלחמת המפרץ, עבור הפסדים ונזקים שנגרמו כתוצאה ישירה מהפלישה והכיבוש הבלתי-חוקיים של עיראק בכווית במהלך המלחמה; 2.2% הוקצו לטובת עלויות ניהול התוכנית ותפעולה על-ידי האו"ם; 0.8% מהסכום הוקצו למימון עלויות של תוכנית פיקוח ובקרת על נשק בעיראק, עקב ושימוש שעשתה בו בעבר ועל רקע דרישת מועצת הביטחון בתום מלחמת המפרץ.
בנוסף, במסגרת התוכנית הועברו לעיראק ציוד ואספקה הומניטריים בשווי של כ-31 מיליארד בין 20 במרץ 1997 ל-21 בנובמבר 2003, לרבות חלקי חילוף וציוד לתעשיית הנפט בשווי 1.6 מיליארד דולר. כמו כן, בסוף שנת 2003, מוצרים הומניטריים ואספקה נוספת בשווי של כמיליארד דולר מתוך הכנסות התוכנית הועברו למוקדים שונים בעיראק על בסיס סדרי עדיפות תוך התייעצות עם מועצת הממשל העיראקית, נציגי עיראק וסוכנויות ותוכניות האו"ם.
במהלך שבע שנות הפעלתה, סייעה התוכנית לשיפור תנאי המחיה של העם העיראקי מבחינה תזונתית, בריאותית, תברואתית וחינוכית. התוכנית הפחיתה את הפסקות החשמל במדינה ואפשרה זמינות גבוהה יותר של מים נקיים לשתייה. על פי דיווחי האו"ם, כתוצאה מהתוכנית פחתו שיעורי תת התזונה של ילדים במדינה בכ-50%.
סיום התוכנית וביקורת על כשליה.
התוכנית הסתיימה בשנת 2003, לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק. דיווחים אודות כשלים ושחיתויות בתוכנית הובילו להקמת ועדות חקירה שונות, במסגרתן הועלו חשדות נגד רבים מבעלי הזיקה לתוכנית, וביניהם גם עובדי האו"ם. החשדות לא דילגו על מזכ"ל האו"ם קופי אנאן, שנחשד בהתערבות אישית כדי להבטיח שהחברה בה מועסק בנו תזכה במכרז של האו"ם. לבסוף זוכה אנאן מאשמה.
אחת מוועדות החקירה שבחנו שחיתויות בתוכנית הייתה ועדה בלתי-תלויה של האו"ם, שבראשה עמד היו"ר לשעבר של הבנק הפדרלי, פול וולקר. בדוח הוועדה נכתב שבין השנים 1996–2002, לא פחות מ-2,253 חברות מסחריות מעשרות מדינות, ובהן ארצות הברית, צרפת, גרמניה והודו, שיחדו בכירים במשטר העיראקי בתמורה להעדפתן באספקת נפט במסגרת התוכנית. דוח הוועדה קבע כי תשלומי השוחד הבלתי-חוקיים שהועברו למשטר בעיראק הסתכמו בכ-1.8 מיליארד דולר.
עבדאללה שלייפר
סולימאן עבדאללה שלייפר (בערבית: سليمان عبدالله شليفر; באנגלית: Suleiman Abdallah Schleifer; במקור: מרק שלייפר; נולד ב-1935 בלונג איילנד, ניו יורק) הוא מומחה בולט ל, עיתונאי ומפיק, עמית בכיר ב של ארצות הברית וב בעמאן בירת ירדן. שלייפר הוא יהודי-אמריקאי שהמיר את דתו לאסלאם ודבק בזרם הסופי.
ביוגרפיה.
שלייפר נולד למשפחה יהודית אמריקאית חילונית בלונג איילנד. למד באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1956 קיבל תואר ראשון במדעי המדינה. בתחילת דרכו כסטודנט היה פעיל בתנועות מרקסיסטיות ובשלב כלשהו גילה עניין בתרבות האיסלאמית והתאסלם, אז חבר לזרם הסופי באסלאם.
ב-1965 היה שלייפר העורך הראשון של הג'רוזלם סטאר ("The Jerusalem Star") הירדני שראה אור בשפה האנגלית (ובהמשך שינה את שמו לפלסטין ניוז. ב-1967 התמנה לעוזר המערכת של הניו יורק טיימס בירושלים ולאחר מכן לכתב המיוחד של העיתון בירושלים, ואחר כך בעמאן.
בין השנים 1968–1972 שימש כתב המזרח התיכון של מגזין החדשות הצרפתי הפאן-אפריקני "Jeune Afrique" . ב-1974 החל לנהל את לשכת NBC בקהיר תפקיד בו שירת עד 1983. בקהיר הכיר את איימן א-זוואהירי והיה לידידו. הוא הקים את מרכז כמאל עדאם באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ושימש מנהלו הראשון בין השנים 1985–2005. מאז הוא משמש פרופסור אמריטוס ועמית בכיר במוסד.
ב-2004 היה שלייפר המפיק הבכיר של הסרט התיעודי "חדר בקרה" העוסק בערוץ אל ג'זירה וביחסיו עם פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ב-2006–2007 ניהל את לשכת אל ערביה בוושינגטון די. סי. מאז הוא ממשיך לפרסם טורים בתחומי התמחותו בכל גופי התקשורת בהם עבד.
חיים אישיים.
שלייפר נשוי לסופרת האמריקאית טייבה חסן אל-שריף , צאצאית של מוחמד אחמד (הנודע בכינויו "המהדי המשוגע"). הם מתגוררים לחלופין במצרים ובאנגליה.
האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית
האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית הוא אגודה מדעית העוסקת בפסיכיאטריה ביולוגית (Israeli Society of Biological Psychiatry). האיגוד הוקם בשנת 1995.
יושבת ראש האיגוד היא ד"ר רננה איתן.
בוועד המרכזי של האיגוד חברים נציגים מכלל בתי החולים והאוניברסיטאות בישראל. הוועד המרכזי מורכב מלפחות שמונה מחברי/ות האיגוד, בהם לפחות ארבעה רופאים/ות וארבעה חוקרים בסיסיים.
האיגוד מקיים כנסים שנתיים וימי עיון בנושאים שונים. בנוסף על כך, האיגוד מעניק פרסים למחקרים, עבודות מדעי יסוד ופרס שנתי במשותף עם המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל (NIPI).
מטרות האיגוד.
באתר האיגוד, מוגדרות מטרותיו:
יושבי ראש האיגוד.
להלן רשימת יושבי ראש האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית:
פרס לחקר מחלות מוח.
המכון הלאומי לפסיכוביולוגיה בישראל (NIPI) והאיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית מעניקים מדי שנה פרס למחקר משולב קליני ובסיסי בנושא חקר מחלות מוח:
יפעת גדות
יפעת גדות (נולדה ב-1963) היא משוררת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה.
יפעת נולדה בגבעתיים. מגיל צעיר כתבה שירה. אך שיריה החלו להתפרסם רק בגיל מאוחר יותר בכתבי עת ובשלושה ספרים פרי עטה.
שיריה התפרסמו בעיתונים שונים, ביניהם עיתון הארץ, ידיעות אחרונות ומעריב, בכתבי עת רבים ובמספר אנטלוגיות. הגישה את תוכנית הרדיו "אגדות לילה" ברדיו אפילוג.
במשך כ-15 שנה סיקרה את תחום בריאות ורפואה באתר החדשות ניוז 1 וכיום משמשת בו כעורכת מאמרים וכתבות.
בעבר עסקה גם בעיצוב פנים ובשותפות עם אחותה ניהלה את "עיצוב בתקצוב", ואת "ריפרש" שעסקו בעיצוב פנים וייעוץ בתחום.
גדות היא בתה של האמנית בלהה פרבר. היא חברה באגודת הסופרים, מתגוררת ברמת-גן, ואמא לשני ילדים.
מחלף כרמיאל מערב
מחלף כרמיאל מערב הוא מחלף המחבר את כביש 784 לכביש 85 וממוקם מערבית לעיר כרמיאל.
המחלף נבנה כדי ליצור הפרדה מפלסית בין מסילת עכו - כרמיאל לכביש 784 - מפגש אשר יצר פקקים רבים באזור משגב וכרמיאל ותאונות דרכים קטלניות. הקמת המחלף תוכננה לפני הקמת הרכבת, ונתקלה בהתנגדויות מצד הרשויות המקומיות בכפר בענה ובכרמיאל. במהלך תכנון המחלף, הושמעו ביקורות כי התהליך הועכב ממניעים פוליטיים. למרות זאת, המכרז לבניית המחלף פורסם ביולי 2018 והעבודות החלו בספטמבר שלאחר מכן. הבנייה הושלמה ביוני 2021 ועלתה כ-400 מיליון ש"ח.
הארמייה התשיעית (האימפריה העות'מאנית)
הארמייה התשיעית של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: Dokucuncu Ordu) הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני. היא הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה.
סדר הכוחות, יוני 1918.
ביוני 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
סדר הכוחות, ספטמבר 1918.
בספטמבר 1918 הייתה בנויה הארמייה באופן הבא:
אחרי מודרוס.
סדר הכוחות, נובמבר 1918.
בנובמבר 1918 הייתה בנויה באופן הבא:
פיקוח כוחות הארמייה התשיעית, מאי 1919.
באפריל 1919 קיימו Şevket Turgut Pasha, Cevat Pasha ו- Kavaklı Mustafa Fevzi Pasha פגישה חשאית בקונסטנטינופול. הם הכינו דו"ח בשם "שבועת השלישייה" ("Üçler Misâkı") והחליטו להקים את הפיקוח הצבאי להגנה על המולדת. בסוף אפריל הגיש Kavaklı Mustafa Fevzi Pasha את הדוח הזה לשר המלחמה irakir Pasha. ב-30 באפריל 1919 אישרו משרד המלחמה והסולטאן מהמט השישי את ההחלטה בדבר הקמת פקחי צבא שהתקבלו על ידי ראש המטה הכללי ולאחר מכן פיקוח כוחות הארמייה הראשונה (המוצבת בקונסטנטינופול, קוואקלי מוסטפא פווזי פאשה), קבוצת ארמיות ילדרים (שהוצבה בקוניה, מרסיני כמאל פאשה, לימים פיקוח הארמייה השנייה), פיקוח כוחות הארמייה התשיעית (המוצבת בארזורום, מוסטפא כמאל פאשה, לימים פיקוח הארמייה השלישית). בנוסף, יוקם הפיקוח על הכוחות הצבאיים ברומליה (נוראדין איברהים פאשה) והקורפוס ה-13 יהיה תחת הנהלת משרד המלחמה. במאי 1919 נבנה הפיקוח הצבאי כדלקמן:
קרב ביטליס
הקרב על ביטליס מתייחס לשורה של התכתשויות בקיץ 1916 סביב העיר ביטליס ובמידה פחותה ליד מוש, בין צבא האימפריה הרוסית לצבא האימפריה העות'מאנית. העיירה הייתה המעוז האחרון של האימפריה העות'מאנית שמנעה מהרוסים להיכנס לאנטוליה ולמסופוטמיה.
העימות הצבאי הראשון בביטליס התרחש ביולי 1915, כאשר חיילים רוסים פתחו במתקפה לא מוצלחת על ביצורי העיירה. העימות השני החל בפברואר 1916 והסתיים בלכידת ביטליס על ידי קורפוס רוסי חדש, שהורכב במידה רבה מהגדוד הראשון של יחידות המתנדבים הארמנים בפיקודו של אנדרניק אוזניאן. נסיגת מדינות ההסכמה מגליפולי נתנה הזדמנות לכוחות הטורקים לפרוס מחדש כוחות באזור הקווקז. המפקד הרוסי ניקולאי יודניץ' התכוון לתקוף את הטורקים לפני שיצליחו לארגן את כוחותיהם לפתוח במתקפה. לאחר שורה של עימותים בקופרוקוי, ארזורום, מוס, כבש הקורפוס הקווקזי הרוסי ה-4 את ביטליס ב-2 במרץ.