ב-1939 עלה דה-מלאך לארץ ישראל במסגרת "עליית הנוער". הוא הצטרף לחברת הנוער בקיבוץ גבעת ברנר ועבד בגן הירק. שנה אחר כך, כאשר איטליה הכריזה מלחמה על בריטניה, הופיעו שוטרים אנגלים בגבעת ברנר ועצרו את "נתיני ארץ האויב", האיטלקים, והחרימו ניירות וחפצים. בעלי נתינות איטלקית הועלו למשאיות והוסעו לירושלים. הפרופסורים, יוצאי איטליה, שהיו בין העצורים, החלו במתן הרצאות ובכלא הופעלה אוניברסיטה בזעיר אנפין. כעבור עשרה ימים שוחררו כולם. בנובמבר 1941 עברו יואל וחבריו להכשרה לאשדות יעקב.
באביב 1943 הצטרף לקבוצת "רביבים" במקום ההכשרה שלה בראשון לציון, בה שהו חברי הקבוצה משנת 1938. רק באוקטובר 1944 הוא יגיע למקום הקבוע של היישוב רביבים שבנגב. אופי החבורה היה לרוחם של דה-מלאך וחבריו וכך הוא קשר עימם את גורל חייו. בראשון לציון המשיך בגידול הירקות. מפעם לפעם היה בנגב, במקום החדש, שם נציגים מהחבורה עסקו בהכנות להתיישבות במקום. כשאך הגיע לאזור ספר המדבר ברביבים החל ללמוד את טבע המקום. כמות המשקעים הזעומה באזור, פחות מ-100 מ"מ לשנה, חידדה את בעיית ההשקיה, ויואל ניסה למצוא גידולים שיתאימו לאקלים זה.
בשנת 1947 ביקרה בקיבוץ ועדת אונסקו"פ - הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל. בזכות הביקור זכתה ההתיישבות היהודית בנגב לתהודה ציבורית חזקה. הסוכנות היהודית הודיעה לקיבוץ שיש לעשות את מיטב המאמצים להוכיח לוועדה "שכדי להפריח את הנגב נחוצה אוכלוסייה" יהודית באזור מהסוג המצוי ברביבים. למזלם של המתיישבים, בעקבות השיטפון שחל באותה שנה, פריחת הסייפנים ולבלוב השדות שבמקום הייתה מרהיבה. חברי המשלחת התרשמו עמוקות, ראש המשלחת הביע הערכה לחלוצים על הפכם מדבר לגן פורח. הביקור זכה להבלטה בעיתונות. יש הטוענים כי לביקור זה היה השפעה מכרעת בהחלטת ועדת אונסקו"פ לכלול את הנגב בתוך מדינת ישראל. דה-מלאך סבור כי דעה זו מעט מוגזמת.
מלחמת העצמאות.
החלטת האו"ם מכ"ט בנובמבר 1947 על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל המנדטורית לא עוררה גלי שמחה ברביבים. כבר למחרת מסר להם הערבי שעבד איתם: "היו זהירים! מתוכננים דברים רעים". ואכן תוך ימים אחדים נרצחו אחדים מחברי הקיבוץ ונכרה במקום בית קברות. הבריטים הציעו עזרה בפינוי המקום, או לפחות להוציא ממנו את הבנות. היישוב החל לבצר את עצמו. משאית עם חומרי ביצורים הגיעה למקום. כיתת חיילים הוצבה בו. אורגן קו-החזית. ערביי הסביבה נטשו את האזור. וכך כאשר הוכרזה במדינה בה' באייר תש"ח האזור היה מוכן לקראת פלישת הצבא המצרי לארץ ישראל. חיילים מצריים בליווי רכב משוריין תקפו את יישובי הנגב. בעזרת תגבורות מהפלמ"ח ומעט סיוע אווירי אזור רביבים היה למרחב בטוח ליהודים. בחג החנוכה תש"ט הודלקו שמונה לפידים ענקיים על גג הטירה ברביבים. יצחק שדה, מפקד הפלמ"ח התכבד בהדלקה. תקופה חדשה החלה ברביבים.
מבוטניקה לחקלאות.
לאחר המלחמה החל דה-מלאך לעסוק בבוטניקה, לזהות, לאסוף ולקטלג את צמחי המדבר בשיתוף עם חוקרים מהאוניברסיטה העברית ובראשם פרופסור דניאל זהרי. בשנת 1951 דה-מלאך נשא לאישה את פאולה רוקס לבית סרני, ילידת רומא. פאולה, שהייתה מורה, הצטרפה אליו לקיבוץ רביבים, ובמהלך השנים נולדו להם ארבעה ילדים. בסוף שנות החמישים יואל הצטרף לפרופסור מיכאל אבן ארי בנסיונותיהם לשחזר את החקלאות הנבטית בחווה החקלאית שהוקמה בשבטה ובעבדת. שנות העבודה בחוות אלה הוכיחו כי ניתן לחיות מחקלאות גם במרחבי הנגב הצחיחים. בראשית שנות השישים הקים דה-מלאך תחנה לניסויים חקלאיים בקיבוץ רביבים, והחל בניסויים בפירות, ירקות ופרחים, בניסיון למצוא גידולים המתאימים לאקלים המדברי. כמו כן, הוא חקר אפשרויות שימוש בהורמונים להקדמת פריחה של צמחים, פיתוח זני ירקות חדשים, ושכלול שיטות השקיה.
חזרה לאיטליה.
בשנת 1970 יצא דה-מלאך עם משפחתו לרומא, ושימש כמזכיר ראשון בשגרירות ישראל באיטליה. הוא פעל שם בהסברה למען יהודי ברית המועצות.
המחקר החקלאי.
מאז שובו מהשליחות באיטליה ועד פרישתו דה-מלאך שב לעסוק במחקר החקלאי. כאשר נמצאו בנגב מים מליחים עיקר מאמצו המחקרי הופנה לאפשרויות ניצולם. תחנת הניסיונות שהקים עברה מקיבוץ רביבים למקום מושבה הנוכחי: שדה חיל שליד היישוב אשלים, ושם עסקו בחיפוש גידולים וזנים המתאימים לאקלים המדברי ולהשקיה במים המליחים שהתגלו. דה-מלאך עבד, כשהוא מפתח טכנולוגיות, מכניס שיטות מודרניות של עיבוד הקרקע, ומחפש גידולים וזנים עמידים לתנאים האקולוגיים של המדבר.
בשנת 1986 הוענק לדה-מלאך "פרס ישראל לחקר המדבר". באוקטובר 1999 אוניברסיטת הנגב העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד "כחוקר הטבע והחקלאות". תחנת הניסיונות שהקים - מרכז הניסויים לחקלאות מדברית של מחקר ופיתוח רמת הנגב - נקראה על שמו לאחר מותו.
משפחתו.
היה נשוי לפאולה לבית רוקס. בנו יובל דה-מלאך הוא ספרן בספריית גרשם שלום, אביו של מזכ"ל תנועת עזרא שאול דה-מלאך. בנו ד"ר דניאל דה-מלאך הוא מרצה במחלקה למנהל ומדיניות ציבורית במכללה האקדמית ספיר. בתו ד"ר נעמי דה-מלאך היא ראש החוג לספרות במכללת אורנים, אשת המתמטיקאי פרופסור דוד בלנק מאוניברסיטת חיפה (בנו של הבלשן חיים בלנק). בנם הוא סרבן המצפון נתן בלנק. בתו הצעירה היא מרים אורנשטיין דה- מלאך, חברת קיבוץ רביבים ניהלה את אורט ספיר ירוחם בירוחם, כעת מנהלת את תיכון "השלום" למדעים ואמנויות מצפה רמון ע"ש יצחק רבין במצפה רמון.
יואל דה מלאך נפטר בשנת 2006, ונקבר בקיבוץ רביבים. בשנת 2012 נפטרה אשתו פאולה ונקברה לצידו.
דגם כדור-מקל
דגם כדור-מקל משמש בכימיה להצגה תלת-ממדית של מולקולה. הכדור מייצג את האטום והמקל את הקשר הכימי.
שימוש.
שימוש בדגם זה מאפשר צפייה פשוטה יחסית במבנה המולקולה, לעומת שיטות הצגה הדורשות לימוד מקדים או שאינן מבחינות בין סוגי הקשרים הכימיים (קשר סיגמא, קשר פאי ועוד) או במבנה התלת-ממדי של המולקולה. האטומים לרוב מיוצגים על ידי ספירות המחוברות במוטות אשר מייצגים את הקשרים. קשרים כפולים ומשולשים לרוב מיוצגים על ידי שניים או שלושה מוטות קעורים, בהתאמה. בדגם טוב, הזוויות בין המוטות צריכות להיות זהות לזוויות בין הקשרים, והמרחקים בין מרכזי הספירות צריכים להיות ביחס זהה למרחקים בין הגרעינים האטומיים. לרוב, יש הפרדה של היסודות הכימיים בדגם לפי צבע הספירה.
יתרונות הדגם.
בדגם מקל-כדור, רדיוס הספירות לרוב קטן בהרבה ביחס לאורכי המוטות, זאת כדי לאפשר הבנה של המבנה האטומי והקשרים בין האטומים. כתוצאה מכך, הדגם לא נותן הבנה נכונה בנוגע לנפח שתופסת מולקולה. לצורך כך קיים דגם מילוי מרחב (קאלוט) , לרוב זהו דגם ממוחשב, שבו באים לידי ביטוי הרדיוסים האטומיים ביחס זהה לאורכי הקשרים בין האטומים ולכן מציגים את הנפח התפוס אך לא את הקשרים.
דגמי כדור-מקל יכולים להיות דגמים ממשיים או דגמים ממוחשבים. ניתן לקנות ערכות בנייה המכילות מספר ספירות בצבעים שונים בעלי חורים לחיבור המוטות, ומספר מוטות בצורות שונות לצורך המחשת סוגי הקשרים השונים. צבעי הספירות לרוב מתייחסות לשיטת צביעה CPK . בחלק מערכות הבנייה המוטות יכולים לנוע ולאפשר הבנה בנוגע לתנועת האטומים במבנה.
היסטוריה.
בשנת 1865, הכימאי הגרמני אוגוסט וילהלם פון הופמן הציג לראשונה את דגם הכדור-מקל. הוא נהג להשתמש בדגמים אלו בהרצאותיו במכון המלכותי של בריטניה הגדולה.
Keep Calm and Carry On
Keep Calm and Carry On (מאנגלית: הישארו רגועים והמשיכו הלאה) היא כרזה שהופקה על ידי ממשלת בריטניה בשנת 1939, מספר חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, במטרה להעלות את המורל בקרב הציבור הבריטי, בעת החששות מפני תקיפות אוויריות כבדות על הערים הגדולות בבריטניה. הכרזה הופצה באופן מצומצם ולא הוצגה בציבור, לכן לא הייתה מוכרת לרבים. היא נתגלתה מחדש בשנת 2000, הודפסה על ידי מספר חברות פרטיות ושימשה בתור פריט קישוט למוצרים שונים. בעבר נטען כי ישנן רק שתי דוגמאות של הכרזה ששרדו מחוץ לארכיוני הממשלה הבריטית, אולם בתוכנית "מופע העתיקות" בשנת 2012 הוצגו 20 מקורות.
היסטוריה.
עיצוב והפקה.
הכרזה הופקה בתחילה על ידי משרד המידע של ממשלת בריטניה, בראשית מלחמת העולם השנייה. היא נועדה להפצה במטרה לחזק את המורל לקראת הלחימה, אשר צפויה הייתה לגבות אסונות כגון הפצצות כבדות על ערים מרכזיות בבריטניה תוך שימוש בגז רעיל. מעל ל-2,500,000 עותקים הודפסו, אולם הכרזה הופצה באופן מצומצם ומעולם לא נראתה בציבור.
הכרזה היא השלישית בסדרה של שלוש. השתיים הקודמות, "החירות בסכנה, הגנו עליה בכל הכוח" (Freedom Is In Peril. Defend It With All Your Might) ו"האומץ, העליזות והנחישות שלכם יביאו לנו ניצחון" (Your Courage, Your Cheerfulness, Your Resolution Will Bring Us Victory) הונפקו ונעשה בהן שימוש ברחבי בריטניה לצורכי הנעה כאשר המשרד למידע שיער כי האירועים הצפויים בשבוע הראשון למלחמה יביאו להידרדרות במורל האוכלוסייה.