רשימת הסרטים בהם השתתף.
דמות אורח בסרטי דונלד דק.
בנוסף על השתתפותו בסרטים כדמות מרכזית, וכדמות אורח בסרטים בהם מיקי מאוס היה הדמות המרכזית, השתתף גופי כדמות ראשית לצידו של דונלד דק בסדרה של סרטונים קצרים:
קומיקס.
גם דמותו של גופי שהופיע בקומיקס נקראה בראשיתה "דיפי דואוג" (Dippy Dawg) אבל במהרה, בשנת 1936, שונה שם הדמות ל"גופי". בשנים הראשונות, על פי הקומיקס, לא אהדו יתר הדמויות את גופי וראו בו כדמות טרחנית המתערבת שלא לצורך, אולם עם השנים תיאר הקומיקס יחסים של חיבה בין הדמויות. הקומיקס שצוירו על ידי פלויד דוטפרדסון עבור דיסני עקבו אחרי עלילת הסרטים, ובקומיקס כיכבו דונלד וגופי כדמויות משנה לצד מיקי מאוס, אולם במהרה זכה דונלד דאק לפופולריות רבה, ולסדרת קומיקס בה כיכב לבדו, נותר גופי כדמות משנה לצד מיקי.
בשנות ה-90 פורסמה מחדש סדרה קומיקס בה מככב גופי בשם "הרפתקאות גופי", אולם הסדרה לא זכתה להצלחה כלכלית, ולאחר 17 חוברות היא הופסקה.
ארט באביט
ארתור הארולד באביצקי, הידוע יותר בשם ארט באביט, (באנגלית: Arthur Harold Babitsky; Art Babbitt; 8 באוקטובר 1907 - 4 במרץ 1992) היה אנימטור יהודי-אמריקאי הידוע בעיקר בזכות עבודתו באולפני ההנפשה של וולט דיסני. הוא קיבל למעלה מ-80 פרסים כבמאי הנפשה וכאנימטור, בנוסף הוא פיתח את דמותו של גופי. באביט עבד כאנימטור או כבמאי הנפשה בין היתר בסרטים כמו "שלגיה ושבעת הגמדים", "פינוקיו", "פנטסיה" ו"דמבו".
ביוגרפיה.
באביט נולד ב-8 באוקטובר 1907 למשפחה יהודית בעיר אומהה שבמדינת נברסקה, אבל עבר לסו סיטי, איווה לאחר שסיים את הגן. כשאביו העובד קשה עבר תאונה בתפקיד ונותר משותק כתוצאה מכך, החליט ארט לעבור לניו יורק כדי לקחת על עצמו את תפקיד המפרנס.
קריירה.
באביט החל את עבודתו באולפני טריטונס של אמן הקומיקס פול טרי בניו יורק. אך בראשית שנות ה-30 עבר באביט ללוס אנג'לס יחד עם עמיתו ביל טייטלה, ושניהם השיגו עבודה בהנפשה עבור אולפני וולט דיסני, שהתרחבו באותה התקופה.
אולפני דיסני.
את הקריירה שלו בדיסני באביט התחיל כעוזר אנימטור, אבל הכישרון שלו זוהה ועד מהרה הוא קודם לאנימטור. יצירתו החשובה הראשונה הייתה דמותו של העכבר השיכור בסרט הקצר "בן הדוד מהכפר" בשנת 1936, שזכה בפרס אוסקר עבור האולפן.
באולפני דיסני, באביט הנפיש את המלכה הרעה בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים", עבודה זו תוארה על ידי האנימטור של דיסני אנדראס דז'ה כ"אחת המשימות הקשות ביותר" בסרט. בזמן שעבד על שלגיה, הוא הכיר את אשתו הראשונה, מארג' צ'מפיון, אז בלצ'ר, דוגמנית הריקוד שביצועיה שימשו כחומר עזר עבור האנימטורים לדמות של שלגיה.
בסרט "פינוקיו", באביט הנפיש את דמותו של ג'פטו, והפך לבמאי הנפשה. מכל סרטי דיסני, "פינוקיו" היה הבולט שבאביט הכי העריץ, והאחד בו הוא ראה כהישג הטוב ביותר של האולפן במהלך "תור הזהב" של ההנפשה. באביט גם הנפיש את הדמויות של הפטריות הרוקדות, גדילנים המרקדים, סחלבים הרוקדים, זאוס, וולקן ובוריאס בסרט "פנטסיה". בסרט העלילתי "דמבו", באביט שב להיות במאי הנפשה, והנפיש את דמות החסידה. כשעבד על הנפשת החסידה, הוא גרם לה להידמות לשחקן הקול שלה, סטרלינג הולוויי. באביט מיוחס גם בפיתוח דמותו של גופי, דמות אותה תיאר מאוחר יותר בסרט התיעודי "Animating Art" משנת 1987:
במהלך שנות ה-30 באביט הפך לאחד האמנים בעלי השכר הטוב ביותר של דיסני, ונהנה מאורח חיים מפואר למרות הצנע של השפל הגדול:
עם זאת, למרות השגשוג הזה, בשנת 1940 הוא ואשתו מרג'ורי התגרשו.
שביתת האנימטורים.
למרות היותו אחד האנימטורים בעלי השכר הגבוה ביותר באולפני דיסני, באביט היה סימפטי למטרתם של אמני דיסני מהדרג הנמוך שביקשו להקים התאגדות. רוב השובתים היו אמני Inbetweener, צבעי צל ועובדים אחרים בשכר נמוך יותר, שבשנת 1941 החלו בפעולה תעשייתית בחתירה לתנאי עבודה טובים יותר. בתור אנימטור מוביל, באביט היה אחד האמנים המועטים עם שכר טוב יחסית שהצטרפו לשביתה, והוא אף הפך לאחד ממנהיגי השביתה. בוקר אחד, כשדיסני עבר דרך עובדי משתתפי השביתה בנסיעתו לאולפן, באביט העיר וקנטר אותו מבעד למגאפון. דיסני יצא מהמכונית שלו כדי להתעמת איתו, וקרב אגרופים נמנע רק בזכות התערבותם של אחרים.
על חלקו בשביתה, באביט זכה באיבתו של וולט דיסני. דיסני נאלץ להעסיק מחדש את באביט לאחר שהשביתה הסתיימה, יחד עם שובתים רבים אחרים, אבל עד אז שני הגברים לא אהבו אחד את השני. באביט עבד עם הבמאי ג'ק קיני, עוד "איש גופי" (כלומר שהם עבדו יחד על הסרטים הקצרים של גופי), בעוד דיסני החל לחפש דרכים להיפטר מבאביט. "אם הוא מפריע לך, תודיע לי", אמר דיסני לקיני. באביט פוטר יותר מפעם אחת אך הוחזר לתפקידו מחדש, לקח את התיק שלו בהצלחה עד לבית המשפט העליון של ארצות הברית וזכה בהסדר נאה.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר ששירת בחיל הנחתים האמריקאי במלחמת האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה, באביט חזר לדיסני לזמן מה, לא לפני תביעת "נוהלי עבודה לא הוגנים" שהביא באביט נגד דיסני. דיסני נאלץ להעסיק אותו מחדש לאחר המלחמה, אבל באביט לא נשאר זמן רב.
קריירה לאחר דיסני.
יחד עם עוד כמה שובתים לשעבר של דיסני, באביט עזב את דיסני והלך להצטרף לאולפן United Productions of America (הידוע בשם UPA), אולפן חדש שהיה חלוץ בצורת הנפשה מודרנית ומפושטת. הוא עבד על רבים מהסרטים הקצרים המפורסמים עטורי הפרסים שלהם, כולל הדמות הראשית פרנקי בסרט "Rooty Toot-Toot" משנת 1951, וזכה בפרסים רבים. בשנות ה-50 הוא היה חלק מהבעלים של "Quartet Films", שם עבד על פרסומות טלוויזיה. מאוחר יותר היה חלק מהאגף המסחרי של האנה-ברברה.
ידוע בעולם ההנפשה כאחד המורים המוכשרים ביותר באמנות זו, האנימטור הקנדי ריצ'רד וויליאמס הזמין בשנת 1973 את באביט לאולפן שלו בכיכר סוהו, לונדון, כדי להעביר סדרת הרצאות על הנפשת פעולה וטכניקה שהתפרסמה לאחר מכן בקרב אנימטורים.
בשנת 1991, ראש חברת דיסני, רוי א. דיסני, אחיינו של וולט ובנו של רוי דיסני, יצר קשר עם באביט והם סיימו את הסכסוך הארוך. יריביו לשעבר של באביט, האנימטורים תומכי-וולט פרנק תומאס ואולי ג'ונסטון, העניקו לבאביט הספדים חמים ומרגשים בטקס ההלוויה שלו. הוא נקבר בפארק הזיכרון של פורסט לוון.
חיי משפחה ומורשת.
בין השנים 1937–1940 היה באביט נשוי לדוגמנית-רקדנית מארג' צ'מפיון (אשר שימשה כהשראה לדמותה של שלגיה). לאחר מלחמת העולם השנייה, נשא לאישה את דינה באביט, גוטליבובה דאז, אומנית וניצולת שואה. יחד נולדו להם שתי בנות: מישל, בשנת 1951 וקרן, בשנת 1954. אשתו השלישית, לה היה נשוי עד מותו, הייתה השחקנית ברברה פרי. באביט מת מאי-ספיקת כליות ב-4 במרץ 1992 בהיותו בן 84.
בסוף שנות ה-80 שודר סרט תיעודי בטלוויזיה הבריטית בשם "Animating Art", שחגג את חייו ועבודתו של באביט. הסרט התיעודי הופק ובוים על ידי אימוג'ן סאטון (אשתו של ריצ'רד וויליאמס, אנימטור בעצמו), וכולל ראיונות נרחבים עם באביט ועם מעסיקו דאז, וויליאמס. באביט קיבל לאחר מותו את התואר אגדת דיסני בשנת 2007.
ארכיון הסרטים של האקדמיה מחזיק באוסף קטן של סרטים אישיים השייכים לבאביט. הארכיון שמר מספר סרטים ביתיים של באביט מאוסף זה, כולל אחד מפרסי האוסקר לשנת 1938.
ארתור הארולד באביצקי
ארתור הרולד באביצקי
ארתור הרולד בביצקי
ארת באביט
דנה פוגץ'
דנה פוגץ' (נולדה ב-18 בספטמבר 1964) היא פרופסור חבר
למשפטים, ראש התוכנית לתואר שני במשפטים בקריה האקדמית אונו. שותפה מייסדת במשרד עו"ד פוגץ' קידר-ברוך, המתמחה בייצוג נפגעי עבירה, וכן ארגונים ומוסדות בתיקי הטרדה מינית, גנבה בידי עובד ועוד.
ביוגרפיה וקריירה אקדמית.
דנה פוגץ' נולדה וגדלה בתל אביב. אביה היה בעלים של מפעל לתעשייה הידראולית ואמה היא מרצה לתולדות האמנות והאופנה במכללת שנקר.
סיימה את התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב וקיבלה רישיון לעריכת הדין בשנת 1990. חייתה בלונדון שם סיימה את התארים השני והשלישי ב-King's College, London. את הדוקטורט עשתה בנושא מוסר ומגדר במשפט הפלילי - זנות ואונס בנישואין, בהנחיית פרופסור אנדרו אשוורת' (Andrew Ashworth); תחום המעסיק אותה כחוקרת וכראש "נגה"- המרכז לזכויות נפגעי פשיעה, עד היום. התמחתה במשפט פלילי בפרקליטות מחוז תל אביב.
כיום היא פרופסור חברה בקריה האקדמית אונו ומרצה בדיני עונשין, דיני ראיות וזכויות נפגעי עבירה. מחוץ לאקדמיה היא מייצגת ומייעצת לנפגעי עבירות.
בעבר הייתה מרצה לדיני עונשין עבירות צווארון לבן, עבירות טכנולוגיות וכלכליות במרכז הבינתחומי הרצליה ובאוניברסיטת תל אביב. בעבר נתנה חוות דעת לסנגורים בעבירות צווארון לבן.
פעילויות בתחום הציבורי-משפטי.
דנה פוגץ' היא ממקימי "מרכז נגה" המרכז לזכויות נפגעי פשיעה, (מיסודה של הקריה האקדמית אונו) ומי שעמדה בראשו עד סגירתו בשנת 2106. במסגרת מרכז נגה יוצגו נפגעי עבירה חמורות בתיקים תקדימיים, נערכו מחקרים, קודמו יוזמות חקיקה, נערכו הכשרות לאנשי מקצוע והתנהלה קליניקה בה היו פעילים סטודנטים למשפטים מהקריה האקדמית אונו.
בחודש אפריל 2011 נפתח גם 'מוקד נגה' בבית המשפט המחוזי בפתח תקווה, פרויקט תקדימי אשר הציע סיוע משפטי ראשוני לכלל נפגעי העבירות, ללא הגדרת דרגת חומרתן. הסיוע ניתן על ידי עורכי דין וסטודנטים למשפטים מהקריה האקדמית אונו. המוקד נפתח בסיוע הנהלת בתי המשפט והקרן למפעלים מיוחדים של הביטוח הלאומי.