מחקרים הראו שהטמפרטורה של הנקודה החמה גבוהה רק ב-50 עד 100 מעלות מסביבתה, הפרש שאינו גדול מספיק על מנת לגרום לתימרה לצוף.
השערה שנועדה להסביר את היעדר הסימנים להתקדמות לוח מעל תימרת המעטפת לאורך זמן טוענת כי התימרה שהתה במשך זמן רב תחת הקראטון של גרינלנד.
י. צינברג
י' צינברג
קורנית מקורקפת
קורנית מקורקפת (שם מדעי: Coridothymus capitatus) הוא בן שיח הגדל בצורה צפופה ומסועפת. קליפת ענפיו קשה, ודוקרת במקצת.
עלי הקורנית קטנים, וניתן להכין מהם זעתר. בחורף הקורנית מצמיחה עלים רחבים יותר מאשר בקיץ.
הקורנית גדלה בנופים הרריים העשויים ממסלע קירטוני וחווארי. תחילת פריחת הקורנית המקורקפת בחודש יוני, וסופה בתחילת אוגוסט. צבע הפריחה סגול-ורדרד, והפרחים ערוכים בקבוצות בראשי הענפים.
הערבים הכפריים נוהגים לתבל מאכלים בקורנית בגלל טעמה הטוב. יהודי תימן בארץ נוהגים להכין תבלין משחיקת עלי הקורנית המיובשים ובתוספת סחוג ומלח. נקרא בפיהם צ'עתר (סעתר). סוגי הקורנית למיניהם נקראים גם טימין. באנגלית נקראת הקורנית המקורקפת 'Israeli Thyme' - טימין ישראלי. היא חלק ממרכיבי הזעתר יחד עם הצתרה הוורודה שריחם הארומטי דומה מאוד לריח האזוב המצוי
בערבית נקראת 'זחייף'. ו'זעתר פארסי'. ( زعتر فارسي) וכן 'זעתר אל חמיר' (זעתר החמורים) לפעמים נקראת בשם זה אף קרובת משפחתה, הצתרה הוורודה שנקראת אף 'זעתר רומי'.
הקורנית היא צמח מוגן.
נלטרקסון
נלטרקסון (אנגלית: Naltrexone) הוא אנטגוניסט לרצפטורים אופיואידים, שמשמש בעיקר לגמילה מאלכוהול ואופיואידים. הוא משווק בצורה גנרית כמלח הידרוכלוריד, naltrexone hydrochloride, ומשווק תחת השמות המסחריים Revia ו-Depade. בחלק מהמדינות, בהן ארצות הברית, משווקת התרופה בזריקות לטווח רחוק שנלקחות פעם בחודש, תחת השם ויויטרול.
אין להתבלבל בין התרופה נלוקסון או נלורפין, תרופות שנמצאות בשימוש במקרי חירום של מנת יתר של אופיואידים.
שימושים רפואיים.
התמכרות לאלכוהול.
השימוש העיקרי בתרופה זו הוא עבור התמכרות לאלכוהול. הנלטרקסון אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, לטיפול בהתמכרות לאלכוהול ב-1994, בעקבות פרסום שני מחקרים ראשונים על תרופה זו בשנת 1992. מאז מחקרים נוספים אישרו את יעילות התרופה בהפחתת תדירות וכמויות השתייה.
המנה התחלתית של 25 מ"ג ואחר כך 50 מ"ג ליום.
נלטרקסון הוכח כמפחית את שיעורי הישנות ההתמכרות לאחר התנזרות במחקרים קליניים רבים. בנוסף, יש ראיות כי נלטרקסון מסייע בהפחתת כמויות השתייה בזמן נטילתו אצל אנשים שממשיכים לשתות גם בזמן נטילת הנטלרקסון, אך פחות יעיל בסיוע לחולים בהתנזרות מוחלטת משתייה. יש מחקרים הטוענים כי נלטרקסון הראה יתרון לעומת פלצבו בהפחתת כמויות שתייה לרמות נורמליות, ולא מנסה להשיג גמילה מלאה מאלכוהול.
מחקרים זיהו גן שנפוץ ב-25-30% מהאוכלוסייה הלבנה שקיומו גורם לתגובה יעילה יותר לנלטרקסון בהפחתה או גמילה מאלכוהול. גן זה כמעט ואינו נמצא בקרב שחורים, והוא שכיח אצל 60-70% מהאסייתים.
התמכרות לאופיואידים.
נלטרקסון עוזר לחולים להתגבר על התמכרות לאופיואידים על ידי חסימת השפעת האופוריה של הסמים. שלא כמו בשימוש עבור התמכרות לאלכוהול, ההשפעה של נלטרקסון על התמכרות לאופיואידים נמוכה הרבה פחות. לפיכך, אף על פי שבמקור התרופה אושרה ב-1984 על ידי ה-FDA לשימוש בהתמכרות לאופיואידים, בדרך כלל משתמשים בנלטרקסון עבור התמכרות לאלכוהול.
סקירה של מחקרים בנושא משנת 2011 הצביעה על כך שיש צורך בחקר נוסף שיצביע על האפקטיביות של התרופה בטיפול בהתמכרות לאופיואידים (ולהשוות נלטרקסון לאופציות אחרות, כגון מתדון).
אחד החסרונות של התרופה הנלקחת בצורה אורלית הוא שצריכים לקחת אותה באופן יומיומי, כך שייתכן והמטופל יימנע מלקחת את התרופה כדי שלא תפגום בהנאתו מהסמים שהוא צורך. בשל בעיה זו, חולים רבים נושרים במהלך הטיפול בתרופה. לפיכך, תרופה זו היא טיפול אידיאלי רק לחלק קטן מהאוכלוסייה, בדרך כלל אנשים עם מצב חברתי יציב בצורה יוצאת דופן ובעלי מוטיבציה גבוהה. נלטרקסון מסייעת לתלות הפיזית לאופיואידים, אבל בשביל להיגמל לחלוטין מההתמכרות נדרשות התערבויות פסיכו-סוציאליות נוספות (כמו ייעוץ וטיפול קבוצתי), וזאת על מנת לשמור על יעילות הטיפול לטווח רחוק.
ויויטרול
Naltrexone
אינסטרבורג
אדילסון וארלה
עוזרר
עוזרר (עֻזְרָר, לעיתים: עוזרד; שם מדעי: "Crataegus") הוא סוג במשפחת הורדיים שכולל כ-260 מיני עצים ושיחים. הסוג נפוץ באזורים ממוזגים בחצי הצפוני של כדור הארץ כולל אירופה,צפון אפריקה,אסיה ואמריקה הצפונית. שמו העברי של הצמח נזכר כבר במשנה בצורת "עֻזרד", והוא נקרא בסורית עזררא ובערבית זערור.
תיאור.
הסוג מאופיין בפירות פשוטים ועסיסיים דומים לענבה ומכילים בין 1 ל-5 זרעים. קליפת הצמח הצעיר לרוב אפורה וחלקה וסדוקה בצמח מפותח. הענפים ולעיתים גם הגזע מעוטרים בקוצים רחבים בבסיסם שאורכם 1–3 ס"מ. העלים גדלים סביב ענפים צעירים בצורה ספירלית, ובאשכולות על ענפים ארוכים. העלים של רוב המינים הם בעלי אונות ושוליהם משוננים. הפרחים בדרך כלל לבנים.
אקולוגיה ומיון.
מיני הצמח מעניקים מזון ומחסה למינים רבים של ציפורים ויונקים, וצוף הפרחים מזינים חרקים. כמו כן ניזונים מהצמח זחלי של מיני פרפראים. בחורף, מיני ציפורים כגון קיכליים וציצניתיים ניזונים בעיקר מפירות הסוג ומפיצים את הזרעים בלשלשת.
עוזרר הוא צמח מוגן בישראל ובה גדלים בר 3 מינים:
שימושים.
הפירות משמשים לאכילה כפי שהם ולהכנת ריבות, מיצים ויינות. גם העלים נאכלים לעיתים כשהם כבושים. כמו כן, ברפואה עממית מייחסים לפירות סגולות רפואיות. מיני הסוג משמשים גם כצמחי נוי ולגידול באמנות הבונסאי. העוזרר משמש ככנה להרכבה של מספר עצי פרי, בהם אגס.
פרח העוזרר הוא הפרח הלאומי של מדינת מיזורי.
על פי המשנה מדובר בפירות שאינם חשובים וגדלים בר.
טראורה
טראורה (בצרפתית: Traoré) הוא שם משפחה.
נתן אדאדי
רבי נתן אדאדי (ת"ק, 1740 - ג' באלול תקע"ח, 4 בספטמבר 1818, צפת) היה רב ופרשן תלמוד, מחכמי טריפולי שבלוב; חתנו ותלמידו של רבי מסעוד חי רקח, מחבר מעשה רקח.
קורות חיים.
נולד בארץ ישראל בשנת 1740, בצעירותו נשלח כשד"ר היישוב בירושלים, לליוורנו והתיישב בה. לאחר מכן עבר לטריפולי, שם היה תלמידו של ר' מסעוד חי רקח, שלאחר מכן לקחו לחתן לבתו. בשנת 1792 התמנה כדיין בטריפולי, לצד הדיינים רבי משה לחמייש, רבי חיים ואתורי ורבי שלום פלוס.
בחג השבועות של שנת תקע"ח, 1818 עלה לארץ ישראל עם נכדו אברהם אדאדי, שהיה אז בן 17, והגיעו לעכו. בהמשך עבר והשתקע בצפת, ובאותה שנה נפטר.
שמו מוזכר בין שמות רבני קהילות לוב, המוזכרים בליל יום הכיפורים אחרי אמירת כל נדרי, לפי מנהג יהדות לוב.
הוא חיבר את הספרים מאורי נתן וחק נתן, אך הם לא נדפסו ואבדו במשך השנים. ציטוטים מהם משוקעים בכתבי תלמידיו, כמו ספר "שדה יצחק" של תלמידו הרב יצחק גויטע.
הרב נתן אדאדי החל בהכנות להשלמת הכרך השני של חמיו ר' מסעוד - מעשה רקח פירוש על משנה התורה לרמב"ם (הלכות זכייה ומתנה פרקים י"א - י"ד), ולהדפסתם מכתבי יד, אך לא השלים את המשימה. נכדו, ר' אברהם חיים אדאדי, השלים בסופו של דבר את הספר ופרסם אותו בליוורנו בשנת 1862.
פנחסוב
פנחסוב הוא שם משפחה יהודי.
אזור תעשיה אלון תבור
פסטיבל האביב של פראג
פסטיבל האביב הבינלאומי של פראג (בצ'כית: Mezinárodní hudební festival Pražské jaro), שמקובל לכנותו בשם "האביב של פראג", מהווה במה קבועה לאמנים ידועי-שם, תזמורות סימפוניות והרכבי מוזיקה קאמרית מרחבי העולם.
היסטוריה.
הפסטיבל הראשון התקיים בחסות נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש, והוועדה המארגנת שלו הורכבה מדמויות חשובות בחיי המוזיקה בצ'כוסלובקיה. אותה שנה, 1946, חגגה התזמורת הפילהרמונית הצ'כית את יובל החמישים לקיומה, ומשום כך ניתן לה הכבוד הרם מכולם: להופיע בכל הקונצרטים התזמורתיים. יוזם הרעיון היה רפאל קובליק, המנצח הראשי של התזמורת באותן שנים. מוזיקאים כמו קארל אנצ'רל, ליאונרד ברנשטיין, סר אדריאן בולט, רודולף פירקושני, יארוסלב קרומבהולץ, רפאל קובליק, מורה לימפאני, יבגני מראווינסקי, שארל מינש, ז'ינט נבה, יארמילה נובוטנה, לב אובורין, דוד אויסטרך, קן-איצ'ירו קובאיאשי ויאן פאננקה זכו לתשואות נלהבות על בימת פסטיבל האביב של פראג. מאז 1952, נפתח הפסטיבל ב-12 במאי - יום השנה למות בדז'יך סמטנה - במחזור הפואמות הסימפוניות שלו, "מולדתי", ועד שנת 2003 היה ננעל בנגינת הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
הפסטיבל מנציח תאריכים מוזיקליים חשובים בהכללת יצירות מאת המלחינים הנוגעים בדבר בתוכניותיו, ומעלה ביצועי בכורה צ'כיים ועולמיים של יצירות מאת מלחינים בני זמננו. אמנים ותזמורות מן המעלה הראשונה מוזמנים להופיע בפסטיבל פראג. בין אלה שהופיעו בפסטיבל סביאטוסלב ריכטר, לורין מאזל, הרברט פון קאראיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ג'וליאן לויד ובר, בוריס פרגמנשיקוב, לוצ'יה פופ, קים בורג, סר קולין דייוויס, מוריס אנדרה, דמטרי סיטקובצקי, לאוניד קוגן, פאול קלצקי, גוסטב לאונהרדט, אן-סופי מוטר, אלפרד ברנדל, היינריך שיף, לאופולד סטוקובסקי, ארתור הונגר, ארתור רובינשטיין וגנאדי רוז'דסטוונסקי.
האתר המסורתי של פטטיבל האביב הוא אולם הקונצרטים "רודולפינום", בניין נשוא-פנים בסגנון נאו-רנסאנס ובו אולם משובח, על גדת נהר ולטאבה. משלים אותו בית העירייה עתיר הקישוטים של פראג (Obecní dům), המכיל מספר מושבים גדול יותר.