הסכמי הגומלין של המעצמות האירופאיות - מ"הקפיטולציות" - עם האימפריה העות'מאנית הגבילו למעשה את שלטונה וכוחה הכלכלי בשטחי ריבונותה, ובכלל זאת בארץ ישראל. המעצמות החזיקו בתי דואר משלהן, שפעלו לצדו של בית הדואר האימפריאלי, כגון בית הדואר האוסטרי בירושלים, בסמוך לשער יפו בין החומות. בית הדואר העות'מאני מוקם ב"קומה העליונה בבניין גדול וחדש של הכנסייה היוונית", מחוץ לשער יפו, בסמוך חומה. באמצעות הדואר, הגיעו החדשות על הנעשה ברחבי תבל אל היישוב בארץ ישראל, כפי שנסקרו בעיתונות הבינלאומית הגרמנית, הרוסית, הצרפתית והאנגלית. עורכי העיתונות היהודית ביישוב, כגון "החבצלת", שאבו מידע מהעיתונות הכללית מהעיתונים הלועזיים הנחשבים, שעליהם היו מנויים בדואר; הם בררו ותרגמו את הידיעות שבהם, ופרסמו אותם בעיתוניהם, בהתאמה לצרכים ולמגבלות התרבותיות של קהל קוראיהם. בתי הדפוס הגדולים בבעלות יהודית בירושלים שימשו כמרכזים להפצת ידע; נדפסו בהם ספרים, עלונים וגיליונות עיתונים; ובהם בתי הדפוס: דפוס לעווי של ר' יצחק נחום לוי; דפוס פרומקין, של הרי"ד פרומקין; ודפוס צוקרמן של ר' שמואל צוקרמן בעיר העתיקה; דפוס סלומון של ר' יואל משה סלומון, ודפוס לונץ של ר' אברהם משה לונץ ושל "הצבי" שבעליו נתחלפו לעיתים קרובות. מספר פועלי הדפוס היהודים בירושלים בראשית המאה ה-20 היה כמאה נפש. פרומקין הנער הכיר והתנסה מרצון הן בעבודה כפועל בבית הדפוס של אביו, והן כפקיד בבית הדואר היהודי שבעיר העתיקה.
פרק ששי: „אל מחוץ לחומה”.
בראשית המאה ה-20, הייתה היציאה היהודית מבין חומות העיר העתיקה אל השכונות החדשות שנבנו במערב העיר, בעיצומה. משפחת פרומקין יצאה מביתה שבעיר העתיקה בשנת 1905, אל בית "במורד רחוב החבשים ... עומד בתוך כרם-גן". פרומקין מספר על התאקלמות המשפחה בסביבה החדשה, שנמצאה בתנופת התפתחות, והתמלאה בתושבים יהודים צעירים. שכן, בקרבת הבית נמצאו בתי הספר של "חברת עזרה של יהודי גרמניה", בית הספר "למל" והסמינר למורים, ובית הספר "בצלאל", ותלמידיהם השתכנו או שכרו דירות בסביבתם. בין משפחת פרומקיו, משפחת ילין שעברה להתגורר בסמוך, ומשפחת פינס שהתגוררה בנחלת שבעה נרקמו יחסי שכנות לבביים. בגיל הנעורים, היה גד פרומקין פעיל בהקמת תנועת נוער ירושלמית, בשם: "בני יהודה". בשנת תרס"ח 1908 התארס עם בחירת לבו ותכנן הקמת משפחה. הוא השתלב בעבודת עיתון "החבצלת". אולם הכנסות העיתון לא הספיקו לכלכלת המשפחה המורחבת. והוא החל לתת את דעתו על פרנסה ראויה.
„בסימן הפיכת הטורקים הצעירים”.
מהפכת "הטורקים הצעירים" ב-1908, נתנה תוקף לחוקת המדינה העות'מאנית, ובכלל זאת שוויון זכויות לכלל נתיני האימפריה. גד פרומקין החליט להרשם ללימודי משפטים בבירת האימפריה. הוא סבר שכך ירכוש מקצוע מכניס, ואולי גם יבחר להיות "בא כוחו של היישוב העברי בבית הנבחרים העות'מאני", על פי כללי החקיקה החדשה.
פרק שמיני: „בבירת הקיסרות העות'מאנית”
פרק תשיעי: „מלחמת עולם”
חלק שני: „שלושים שנה עם הבריטים דור המעבר”.
פרק ראשון: „שלטון הולך ובא”
פרק שני: „בראשית ממשלת המנדט הבריטי”
פרק שלישי: „ותשקוט הארץ”
פרק רביעי: „סביב מאורעות תרפ"ט (1929)”
פרק חמישי: „תסיסה וצמיחה”
פרק שישי: „בנבכי הבעיה הערבית”
פרק שביעי: „שופטים”
פרק שמיני: „משפטים”
פרק תשיעי: „מעין הקדמה - דרכי בעסקנות ציבורית”
פרק עשירי: „למען האוניברסיטה העברית בירושלים”
פרק אחד עשר: „בני ברית”
פרק שנים עשר: „חסד של אמת”
עיצור דו-שפתי, אפי
עיצור דו־שפתי אפי הוא צליל עיצורי המצוי בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא M לטינית קטנה /m/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-m. זהו הצליל לאות מ.
אלקסי קופיו
אָלֶקְסִי קוֹפֵּיוֹ סַאנְצֶ'ס (בספרדית: Alexis Copello Sánchez; נולד ב-12 באוגוסט 1985) הוא אתלט קובני-אזרי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (ברלין 2009), אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים (גוודלחרה 2011) וסגן-אלוף אלוף אירופה (ברלין 2018) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה.
ההצלחה הבינלאומית של קופיו החלה במשחקי מרכז אמריקה והקריביים בשנת 2006, שם זכה במדליית כסף. שנתיים מאוחר יותר זכה במדליית ארד באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה.
באולימפיאדת בייג'ינג סיים קופיו במקום 13 בקפיצה משולשת, כשקפץ למרחק של 17.09 מטר. בשנת 2009 זכה באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה.
מדליית ארד באליפות עולם.
באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בברלין, גרמניה באוגוסט 2009 זכה קופיו במדליית ארד בקפיצה משולשת עם תוצאה של 17.33 מטר, אחרי פיליפס אידוו מבריטניה (17.73 מטר) ונלסון אבורה מפורטוגל (17.55 מטר).
בשנת 2010 קבע קופיו את האישי שלו בקפיצה משולשת באולם, 17.24 מטר ובתחרות שנערכה באווילה, ספרד ב-17 ביולי 2011 קבע את שיאו האישי באצטדיון בקופצו למרחק של 17.68 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בספטמבר אותה שנה סיים קופיו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.47 מטר. באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים בגוודלחרה בתוצאה של 17.21 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 סיים קופיו במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 16.92 מטר. תוצאה זהה קבע באולימפיאדת לונדון (2012), שם סיים במקום השמיני.
מרי יור
איליין מרי יור (באנגלית: Eileen Mary Ure; 18 בפברואר 1933 - 3 באפריל 1975) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון סקוטית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1960 על הופעתה בסרט "בנים ואוהבים".
ביוגרפיה.
יור נולדה בגלאזגו לאדית סווינבורן ולקולין מקרגור יור.
למדה משחק ב"בית הספר המרכזי לנאום ודרמה" והחלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בלונדון.
קריירת משחק.
בשנת 1958 שיחקה יור במחזהו של בעלה הראשון זוכה פרס האוסקר ג'ון אוסבורן "הבט אחורה בזעם" והייתה מועמדת על הופעתה לפרס טוני לתפקיד הדרמטי הטוב ביותר.
בשנה שלאחר מכן שיחקה יור בגרסתו הקולנועית של טוני ריצ'רדסון למחזה בתפקיד אליסון אשתו של גיבור הסרט ג'ימי פורטר (ריצ'רד ברטון).
כמו כן שיחקה בתחילת דרכה לצידו של כוכב הקולנוע האוסטרלי פיטר פינץ' בסרטו של רונלד ניאם "דרכו של ווינדום".
בשנת 1960 הועמדה יור לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור קלרה דיוז בדרמה של הבמאי וצלם הקולנוע זוכה פרס האוסקר ג'ק קארדיף "בנים ואוהבים (סרט, 1960)".
יור הייתה לשחקנית הסקוטית השנייה שמועמדת לפרס האוסקר אחרי דברה קר.
בהמשך דרכה שיחקה יור לצידו של בעלה השני שחקן הקולנוע והסופר הבריטי רוברט שו בסרטו של ארווין קרשנר "המזל של ג'ינג'ר קופי" ובסרטו של הבמאי הגרמני המוערך רוברט סיודמאק "קאסטר של המערב".
התפרסמה לאחרונה בקריירה שלה בשנת 1968 לצידם של קלינט איסטווד וריצ'רד ברטון בסרט הפעולה "הנשרים פשטו עם שחר" בו שיחקה בתפקיד סוכנת המודיעין הבריטית מרי.
מוות.
על אף הצלחתה המקצועית הרבה סבלה יור מבעיות נפשיות הרסניות ומדיכאונות קשים.
ב-3 באפריל 1975 שעות ספורות לאחר מחזה בו הופיעה נמצאה יור על ידי בעלה רוברט שו חסרת רוח חיים בלונדון כשבדמה כמות רבה של אלכוהול וסם הברביטורט. בגיל 42 הייתה במותה.
השאירה מאחוריה שני ילדים מנישואיה הראשונים לג'ון אוסבורן וארבעה ילדים מנישואיה לרוברט שו.
הגישה החברתית
לראות את האור
לראות את האור הוא שיר אשר נכתב על ידי ברק פלדמן והולחן על ידי אסף אמדורסקי.
הביצוע המפורסם הוא של אפרת גוש אשר הופיע באלבומה הסליחה ואני.
השיר עוסק במפלתה של הדוברת, תוך שימוש במטפורה של "יער סבוך". לאורך השיר עוברת הדוברת תהליך, בתחילה נראה שהיא הגיעה למצב החדש ביד המקרה, ולאט לאט מסתגלת למצב החדש ואף נהנית ממצבו.
השיר מסתיים בנימה אופטימית עם המסר העיקרי שבו המחברת מצליחה להגשים את תקוותיה בכך שהיא "רואה את האור". המחברת מבינה שהדבר בו עסקה היה לא רלוונטי ומשלימה עם ההווה שלה.
בגלל עיבוד השיר ומילותיו העוסקות בתחייה מחדש, השיר מושמע בימי זיכרון ובעיקר ביום הזיכרון לשואה ולגבורה וביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
יום השידורים לזכרו של שדרן הרדיו עדי טלמור, אשר תוכנן על ידיו לפני ששם קץ לחייו, נפתח בקריינות מפי השדרנית יעל דן אשר לאחריו הושמע השיר בביצועה של אפרת גוש.
וינסנט מלרין
וינסנט מלרין (בצרפתית: Vincent de Lérins, בלטינית: Vincentius Lerinensis - וינקנטיוס לריננסיס, מאה ה-5, נפטר בסביבות 445–450) היה נזיר וסופר כנסייתי שפעל בגאליה הדרומית והנחשב לאחד האבות של הכנסייה. חייו נודעו הודות לספר "על אישים מפורסמים" ("De viris illustribus") מאת גנאדיוס סקולסטיקוס .
חייו.
וינסנט הקדוש מלרין נולד ביישוב טול, בחבל לורנה של היום, במשפחה פרנקית אריסטוקרטית. אביו נקרא אפראכיוס או איפרוכיוס הפרנקוני. בנעוריו קיבל וינסנט חינוך חילוני ובחלק הראשון של חייו היה איש צבא. אחיו נודע כ"לו הקדוש מטרואה". מאוחר יותר, להזמנתו של הונוראט הקדוש, הצטרף וינסנט למנזר לרין (בצרפתית -Lérins לרן) הנמצא בפרובאנס, באי ממול לעיר קאן.
תורתו.
בשנת 434, אחרי ועידת אפסוס הוא ערך, תחת שם העט "פרגרינוס" את ה"קומוניטוריום" (Commonitorium) שבו ניסח בסגנון מוקפד ומדויק את אמות המידה שלפיהן דוקטרינה נוצרית יכולה להיחשב לנוצרית טהורה או לכפירה. הספר נכתב במטרה להגן על הכנסייה מפני "כפירות" כמו זו הנסטוריאנית. הקריטריונים המוצגים בספרו הם בדיוק אלו המיושמים על ידי הכנסייה האורתודוקסית עד לימינו:
כפי שניסח בעצמו, במה שמכנים "הקאנון של וינסנט":