הסכם אוסלו הראשון נחתם בחשאי באוסלו ב-20 באוגוסט באותה שנה, על ידי שר החוץ הישראלי שמעון פרס ומחמוד עבאס, ולאחר מכן בטקס חגיגי ב-13 בספטמבר על מדשאות הבית הלבן, בהשתתפות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש הממשלה יצחק רבין וראש אש"ף יאסר ערפאת. הסכם זה - הראשון מסוגו בין ישראל לבין התנועה הלאומית הפלסטינית - הניח את היסודות להכרה הדדית ולהתחייבות לסיים את הסכסוך בדרכי שלום, והיווה את התשתית להסכם אוסלו ב' (1995), בעקבותיו הוקמה הרשות הפלסטינית. הסכמי אוסלו הביאו לשינויים רבים ביחסי ישראל והפלסטינים ובאופי הסכסוך בין שני הצדדים, אך עד היום קיימים חילוקי דעות עמוקים על הסכמים אלה בשני העמים. לאחר חתימת ההסכם בבית הלבן חלפו אחד עשר יום בלבד בטרם בוצע פיגוע הטרור הקטלני הראשון בו נרצח אזרח ישראלי (יגאל וקנין) על ידי פלסטינים.
נולדו.
ינואר
פברואר
מרץ
אפריל
מאי
יוני
יולי
אוגוסט
ספטמבר
אוקטובר
נובמבר
דצמבר
מוטיבציית עבודה
מוטיבצית עבודה
פירמידת הצרכים
תאוריית קיום-השתייכות-צמיחה
תאוריית קיום-השתייכות-צמיחה (ERG) היא תאוריה פסיכואנליטית שפותחה על ידי הפסיכולוג האמריקני קלייטון אלדרפר (Clayton Alderfer). תאוריה זו היא למעשה ניסוח מחדש של תאוריית הצרכים של אברהם מאסלו.
על פי תאוריה זו, מחולקים הצרכים לשלוש חטיבות, ולא לחמש כפי שהציע מאסלו. בדומה לתאוריה של מאסלו, סיפוק רמת צרכים אחת מהווה קידום של האדם לניסיון לספק את רמת הצרכים הגבוהה יותר, אך אלדרפר מזהה גם תהליך הפוך.
על פי התאוריה החדשה, קיים גם תהליך תסכול, אשר נובע מחוסר האפשרות להגשים רמת צרכים מסוימת. תסכול זה מביא את האדם לסגת לניסיון לספק רמת צרכים נמוכה יותר.
בתאוריה זו, מדובר אפוא לא ב"היררכיית אישיות", אלא בשלוש קבוצות של צרכים הפועלות בצורה שונה. בדומה להרצברג, אך מזווית אחרת, מבקר אלדרפר גם את הקשר הישיר, שמניח מאסלו בין הדחף לסיפוק צורך לבין הנעה. כגורמי הנעה, שלוש קבוצות אלה של צרכים לא פועלות בצורה היררכית מובהקת. סיפוק הצרכים אינו נעשה בסדר ההיררכי שמציגה תאוריית הצרכים, אלא ייתכן שאדם יעסוק במקביל בסיפוק צרכים מקבוצות צרכים שונות.
קבוצות הצרכים על-פי אלדרפר הם.
תאוריה זו מכונה ERG על שם ראשי התיבות של שלוש קטגוריות הצרכים.
ראו גם.
תאוריית הצרכים של מקללנד
תאוריית קיום השתייכות צמיחה
תאוריית הציפיות
תאוריית הציפיות היא תאוריה שפותחה על ידי ויקטור ורום ב-1964 על מנת לתאר הנעה לעבודה. תאוריה זו מניחה כי האדם רציונלי, ופונקציונליסטי, כלומר- שמטרותיו הן אך ורק רווח אישי, שאותו יקבל בתמורה למעשיו, ואין הוא מעוניין בתוצאות הישירות של המעשה. התאוריה מסבירה את ההנעה כנובעת מתהליך שבו העובד בוחן באופן סובייקטיבי את הסיכויים הקשורים בהצלחה במשימה והתוצאה הצפויה מכך.
'ניבוי' זה של מה שיקרה אם יתאמץ מוביל להחלטה האם כדאי לו להתאמץ. תורת הציפיות מתארת שתי תוצאות המעניינות את העובד. תוצאה אחת (משנית, ביניים) נוגעת לרמת הביצוע הנדרשת. תוצאה שנייה, סופית, נוגעת למה יושג עקב הביצוע. העובד שואל את עצמו שלוש שאלות ביחס לשתי תוצאות אלו:
באופן זה מתקבלת המשוואה: תועלת X ערך X ציפייה = מוטיבציה
חוקרים מסוימים טוענים כי מדובר בחיבור ולא בכפל.
לנוסחה בסיסית זו נוסף יחס אחר, שהוא היחס בין המאמץ לבין הביצוע בפועל, וזאת מכיוון שהמאמץ עצמו אינו בא לידי ביטוי במציאות אלא באיכות הביצוע. לדוגמה: פועל מסוים, המעוניין לקבל קידום על ידי שיפור התפוקה שלו, צריך להתחשב באיזו מידה ישפר את התפוקה אם יתאמץ יותר.
גורם זה הוא ההופך את האדם לרציונליסט, כלומר- אין המאמץ להשגת מטרה חשוב, אלא רק המטרה עצמה.
היחס השני אשר מתווסף הוא היחס שבין הביצוע, לתוצאה שיקבל. לדוגמה, פועל אשר מגדיל את התפוקה על מנת לקבל קידום, מתחשב בהשפעה האפשרית של העלאת התפוקה על קידומו.
גורם זה הופך את האדם לפונקציונלי, כלומר – אין האדם מעוניין בתפוקה עצמה, שהיא תוצר מאמצו, אלא רק בגמול או בסנקציה שהיא תוביל.
בכך מורכבת הצפייה היחס בין המאמץ לביצוע, ובין הביצוע לתוצאה.
על פי התאוריה ידיעת הגורמים הללו אינה קבועה והיא משתנה עם הזמן והניסיון.
התשובות לשאלות אלו הן במונחים של הסתברות והן סובייקטיביות, כלומר שונות מעובד לעובד. המאמץ (F) שישקיע העובד הוא מכפלה של שלוש ההסתברויות הללו.
Creative Commons
Creative Commons ("קריאטיב קומונס"; גם מקוצר לעיתים קרובות לראשי התיבות: CC) הוא מוסד ללא כוונת רווח המקדיש את מאמציו להרחבת טווח היצירות הזמין לזולת על מנת שאלה יוכלו להתבסס עליה ולחלוק אותה באופן חוקי. שמו מוכר גם מאוסף הרישיונות הסטנדרטיים שחיבר, אשר נועדו לפשט את השיתוף בתוכן ללא ויתור מלא על זכויות יוצרים.
מטרה.
האתר של Creative Commons מאפשר לבעלי זכויות יוצרים לוותר על חלק מזכויותיהם לזולת אך לשמור על זכויות אחרות בעזרת מגוון של רישיונות וחוזים מוגדרים מראש, ובכללם ויתור מוחלט על זכויות היוצרים לטובת רשות הכלל, או רישוי של תוכן חופשי. המטרה היא לעקוף בעיות אותן גורמים חוקי זכויות היוצרים לשיתוף מידע.
המיזם מספק מספר רישיונות תוכן סטנדרטיים שבעלי זכויות יוצרים יכולים להשתמש בהם בעת שחרור יצירתם באינטרנט. כמו כן, הם מספקים metadata בצורת RMF/XML שמתאר את הרישיון ואת היצירה שמפשט עיבוד ואיתור יצירות תחת רישיונות דומים באופן אוטומטי.
היסטוריה.
מיזם Creative Commons הושק רשמית בשנת 2001, ומרכז הפעילות שלו הוא בסן פרנסיסקו. לורנס לסיג, מייסדו ויושב-ראשו, ייסד את הארגון כאמצעי נוסף להשגת מטרות תיק בית המשפט העליון שלו, "Eldred v. Ashcroft". הקבוצה הראשונית של רישיונות Creative Commons פורסמה ב-16 בדצמבר 2002. המיזם זכה לפרס ניקה הזהב בטקס Prix Ars Electronica השנתי, בקטגוריית Net Vision.
בהמשך התפרסמו עוד ארבע גרסאות נוספות (2.0, 2.5 3.0 ו־4.0).
רישיונות תוכן אחרים.
רישיונות Creative Commons אינם הרישיונות החופשיים הראשונים מסוגם. הם נכנסו לשימוש לאחר ה-Open Publication License ולאחר הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו (GFDL). ה-GFDL יועד במקור לכתיבת תיעוד של תוכנה. ה-Open Publication License בטל כיום מבחינה חוקית, ויוצרו ממליץ כי מיזמים חדשים לא יעשו בו שימוש. שני הרישיונות דלעיל מכילים חלקים שאין חובה לכלול אותם בעת רישוי היצירה, שלדעת מבקרים מסוימים גורמים לרישיונות אלו להיות פחות חופשיים. ה-GFDL נבדל מרישיונות ה-CC בין השאר בכך שהוא דורש שכל יצירה תכלול עותק של הרישיון וכן בדרישתו שהיצירה תופץ בצורה שתהיה "שקופה", דהיינו, שאינה רכושנית או שלא בצורה סודית.
סוגי רישיונות.
מגוון רישיונות ה-CC מתקבלים מאחד משישה צירופים אפשריים של המאפיינים הבאים, אותם בוחר היוצר שיחולו על יצירתו:
השילובים הקיימים הם:
תנאי הרישיונות קובעים כי כל הגבלה כזו יכולה להשתנות או להתבטל כליל עם הסכמה מפורשת מהיוצר, וכי אין זכויות השימוש הרגילות נפגעות במאומה – לדוגמה, עדיין קיימת זכות השימוש ההוגן.
לוקליזציה.
רישיונות CC החדשים כתובים במחשבה על החוק האמריקני, ולכן הניסוח המשפטי עלול שלא להתאים לחוקי כל מדינה ומדינה. שימוש במודל האמריקני ללא התחשבות בחוק המקומי עלולה לגרום לכך שלא ניתן יהיה לאכוף את הרישיונות, לכן מיזם ה-iCommons (International Commons) עמל על התאמת הניסוח החוקי של הרישיונות לחוקי כל מדינה ומדינה. נכון ל-4 באוקטובר 2009, הרישיונות הותאמו לחוקיהן של 52 מדינות או אזורים, ושמונה מדינות או אזורים נוספים נמצאים בתהליכי עיבוד .
Creative Commons הושק בישראל ב-2004, ב-27 בנובמבר 2005 כל הרישיונות (בגרסה 1.0) הותאמו לחוק הישראלי על ידי המרכז למשפט וטכנולוגיה שבפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה. בפברואר 2007 הותאמה הגרסה החדשה (2.5) גם היא.
חסידות חב&quot;ד
חסידות חב"ד ליובאוויטש (ראשי תיבות של "חכמה, בינה, דעת") היא חצר חסידית, ממשיכתה של שושלת חב"ד שנוסדה על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי בשלהי המאה ה-18 במזרח אירופה. בשנת ה'תקע"ג (1812) עבר בנו רבי דובער שניאורי לעיירה לובביץ', שממנה פעלו רוב אדמו"רי חב"ד ועל שמה נקראה החצר. לצדה התקיימו ענפים נוספים, כמו קאפוסט וליאדי, אך הם התמזגו לבסוף לתוך חב"ד-ליובאוויטש שנותרה יחידה בשנת ה'תרפ"ג (1923). חב"ד ניכרת בדרכה הרעיונית, המתבטאת בראשי התיבות המרכיבים את שמה, שלפי הקבלה הם שלושת הכוחות המרכיבים את תהליך החשיבה וההבנה. היא מדגישה את מרכזיות השכלתנות בביסוס האמונה הדתית.
לחסידות חב"ד הייתה השפעה ביהדות מזרח אירופה, בעיקר במרכז פעילותה הנמצא כיום בשטחי בלארוס. האדמו"ר השביעי והאחרון, רבי מנחם מנדל שניאורסון, פיתח מאוד את פעילות שליחיו להפצת ערכי היהדות בציבור היהודי הרחב. במקביל הדגיש את חשיבות האמונה בגאולה הקרבה, תוך שרבים מחסידיו משוכנעים שהוא המשיח וחלקם אף מסרבים לקבל את עובדת פטירתו ב-1994. השאלה האם ועד כמה יש לעסוק במשיחיותו מוסיפה לפלג את חב"ד, שמתנהלת מאז ללא אדמו"ר.
מספר חבריה קשה לחישוב בשל הקושי להפריד בין חסידים במעגל הפנימי לבין מקורבים. על פי ספרי טלפונים ורשימות של החסידות בעולם היו בשנת 2016 כ-16,800 בתי-אב השייכים לה. מספר המשתתפים באופן אקראי או קבוע באירועים שמקיימים שלוחי חב"ד במסגרת בתי חב"ד גדול בהרבה; במחקר שערך מרכז המחקר פיו בשנת 2020 מצא כי כ־38 אחוזים מקרב יהודי ארצות הברית משתתפים, במינון כזה או אחר, בפעילות של חב"ד.
מהות שיטת חב"ד.
האמונה ו"חכמה בינה ודעת".