יעקב גריננוולד היה ילדו השמיני של בעל חווה יוהאן גיאורג גריננוולד ואשתו רוזינה.
בשנת 1840 החל את הכשרתו כצייר היסטוריה בבית הספר לאמנות של שטוטגרט אצל ברנהרד פון נאר ויוהאן פרידריך דיטריך, שם העדיף להתמקד בנושאים דתיים.
בשנת 1853 עבר למינכן, מקום מושבה של האקדמיה לציור, המעוז האמנותי באותה תקופה, שם עבד עם קרל אברט, אנטון בריית' ואלברט קאפיס ועם אמנים ממינכן כמו קרל שפיצווג.
בשנת 1855 נישא למריה דורותיאה ראפ משטוטגרט.
גריננוולד קיבל עבודות ציבוריות שונות והיה מיוצג בתערוכות רבות ברחבי גרמניה עד שנת 1881 – בדרזדן, ברלין ובארמון הזכוכית של מינכן. כששהה במינכן התמסר בעיקר לציור ז'אנר ויצר את מרבית יצירותיו הידועות.
כאשר דעך העניין בעבודתו במינכן, הוא מונה לפרופסור בבית הספר לאמנות בשטוטגרט בשנת 1877 בתיווכו של מורו לשעבר נאר, כך שהפרנסה שלו הובטחה. הוא עבד שם כראש כיתת הרישום עד מותו. תלמידיו כללו קרל באואר, קרל הרטמן והרמן פלויר. כחבר בוועדה של "האגודה לאמנות נוצרית בכנסייה האוונגליסטית בוירטמברג", הוא השפיע על האמנות הדתית באותה העת, שעמדה גם במוקד עבודתו המוזמנת בתקופה זו.
גריננוולד נקבר בבית העלמין בשטוטגרט בקבר עם סלע פשוט.
יצירתו.
במשך תקופה ארוכה גריננוולד נשכח כצייר, אף שהיה פופולרי מאוד במהלך חייו וכמה מציורי הז'אנר שלו (בעלת הבית, החתן והכלה השוואביים זוכים לברכת הסבתא) שימשו באופן נרחב כהדפסים נפוצים.
רק בשנות השמונים, כאשר ציורי הז'אנר שוב זכו לפופולריות רבה יותר, התגלה גריננוולד מחדש. הוא מיוצג גם עם עבודות במוזיאון לנדס וירטמברג.
אוסף מעבודותיו נמצא במוזיאון העירוני של אברסבאך "אלטה פוסט" והורחב לקראת יום הולדתו ה-200
מרס (דמות מקראית)
מֶרֶס הוא דמות מקראית, אחד משרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה.
מרס נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משרי פרס ומדי שחשבו מה לעשות לושתי, לאחר שלא הגיעה למשתה שעשה אחשוורוש.
שמו.
יש חוקרים הגוזרים את שמו מהמילה Mansā שפירושה מבחן או ניסיון. חוקרים אחרים גוזרים את שמו מהשם מהאווסטי Marsha-Van שהוא רוח הגורמת לשכחה, ואז פירוש שמו של מרס הוא השכחן.
מרסנא
מַרְסְנָא הוא דמות מקראית, אחד משבעת שרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה.
מרסנא נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משרי פרס ומדי שחשבו מה לעשות לושתי, לאחר שלא הגיעה למשתה שעשה אחשוורוש.
בתרבות.
בסרט לילה אחד עם המלך המגולל את סיפור מגילת אסתר, דמותו של מרסנא מגולמת על ידי השחקן אסיף בסרה .
יחסי מלזיה–תוניסיה
יחסי מלזיה–תוניסיה הם יחסי חוץ דו-צדדיים בין מלזיה לתוניסיה. יחסים דיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1957. היחסים הם בעיקר יחסים כלכליים עם כמה הסכמים שנחתמו.
יחסים כלכליים.
בשנת 1993, יחסי הסחר בין שתי המדינות עמדו על 16.47 מיליון MYR עם ייצוא מלזי הגיע ל-12.49 מיליון MYR ואילו הייצוא התוניסאי הגיע לכ-3.98 מיליון MYR. בשנת 2013 תוניסיה הזמינה השקעות של החברות המלזיות במיוחד בפיתוח עירם בספקס. בנוסף לכך, תוניסיה מעוניינת להשקיע במלזיה במיוחד במוצרי בנקאות אסלאמית ומוצרי חלאל.
יחסי חינוך.
תוניסיה הציעה מקומות לסטודנטים מלזיים באוניברסיטת א-זיתונה ואילו מלזיה סיפקה מקומות לסטודנטים תוניסאים באוניברסיטה הבינלאומית לאסלאם במלזיה.
רמיל ספרוב
יחסי גינאה המשוונית–קוריאה הצפונית
יחסי גינאה המשוונית–קוריאה הצפונית הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גינאה המשוונית לקוריאה הצפונית.
סקירה כללית.
יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה של גינאה המשוונית ובין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (הידועה כצפון קוריאה) כוננו ב-1969, שנה אחת לאחר הכרזת העצמאות של גינאה המשוונית מספרד. מנהיגה הראשון של המדינה, פרנסיסקו מסיאס נגמה שלאחר מכן הפך לנשיא וכיהן בתפקיד זה עד הוצאתו להורג, היה מנהיג של אחד המשטרים הכי אכזריים ביבשת האפריקאית. למרות גישתו האנטי-קומוניסטית, הוא שמר על יחסים קרובים עם ברית המועצות ועם מדינות פרו-סובייטיות אחרות, כשקוריאה הצפונית הייתה אחת מהן. כמו המשטר בזאיר של מובוטו ססה סקו, קוריאה הצפונית תמכה במסיאס נגמה למרות ההתנגדות האידאולוגית שלו לקומוניזם.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, גינאה המשוונית חתמה על הסכמים צבאיים, טכנולוגיים וכלכליים עם מדינות סוציאליסטיות רבות, כשאחת מהן הייתה צפון קוריאה. חיילים מצבא העם הקוריאני גם נשלחו כיועצים לצבא גינאה המשוונית. בהשראת מפלגת הפועלים של קוריאה, המפלגה החוקית היחידה במדינה, שונתה שמה של "המפלגה הלאומית המאוחדת" ל"מפלגת הפועלים הלאומית המאוחדת" ביולי 1971.
לאחר שפרנסיסקו מסיאס נגמה הודח משלטונו והוצא להורג על ידי האחיין שלו תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו ב-1979, משפחתו ברחה לפיונגיאנג, שם שלושת ילדיו גודלו על ידי הממשלה הצפון קוריאנית. אחת מהם, מוניק, עזבה את קוריאה הצפונית ב-1994 אחרי 15 שנה. ב-2013 היא פרסמה את זיכרונותיה, בספר "אני מוניק, מפיונגיאנג".
למרות זאת, יחסים קרובים המשיכו להתקיים גם אחרי ההפיכה, ונשארו פעילים. ב-2011 יאנג היונג-סופ, סגנית נשיא אספת העם העליונה, הגיעה לביקור בן ארבעה ימים בגינאה המשוונית. ב-2013 הנשיא תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו קיבל את "הפרס הבינלאומי הראשון של קים ג'ונג-איל" על ידי משלחת צפון קוריאנית. ב-2016, קים יונג-נאם מצפון קוריאה ביקר בגינאה המשוונית וניהל שיחות חביבות עם הנשיא תאודורו אוביאנג. ב-2018, גינאה המשוונית דיווחה שהיא ניתקה את קשריה הכלכליים עם צפון קוריאה והחזירה עובדים צפון קוריאנים למולדתם בהתאם לסנקציות של האומות המאוחדות. למרות זאת, צפון קוריאה דיווחה על המשך יחסי הידידות.
ספורטס רבי
אדוארד גריצנר
אדוארד תיאודור גריצנר, מאז 1916 ריטר פון גריצנר (בגרמנית: Eduard von Grützner ; 26 במאי 1846 – 2 באפריל 1925) היה צייר ז'אנר גרמני.
ילדותו.
אדוארד גריצנר נולד בשנת 1846 כילד השביעי והצעיר למשפחה חקלאית בגרוסקרלוביץ ליד נייסה. הכומר המקומי, פישר, ביקר לעיתים קרובות בבית הוריו, מכיוון שאביו של אדוארד היה ראש מועצת הכנסייה. הוא זיהה את כישרונו של אדוארד ואת נטייתו לצייר בשלב מוקדם. אפילו כילד הוא צייר על כל מה שהיה לידו. מנהל האחוזה הכפרית של הרוזן הביא לו נייר ושמח כשהילד, בנוסף לציורים רבים של בעלי חיים ואנשים, צייר במדויק את הכפר ומאפייניו.
הכומר פישר איפשר לו ללמוד בבית הספר בניסה ובעזרת האדריכל הירשברג הביא אותו למינכן להכשרה אמנותית בבית הספר הפרטי של הרמן דייק בשנת 1864.
באקדמיה.
ההכשרה בבית הספר לאמנות ומלאכה של הרמן דייק הייתה קצרת מועד. באותו סמסטר עבר לשיעור העתיקות באקדמיה, שם התלמידים צריכים היו להכיר את האידיאלים של יופי עתיק.
בשנת 1865 נכנס גריצנר לשיעור הציור של הרמן אנשיץ באקדמיה. הוא גם קיבל עצות והצעות מקארל תאודור פון פילוטי עד שהתקבל לכיתתו בשנת 1867.
גריצנר עזב את האקדמיה לאחר שלוש שנים. בשנת 1870 עבר לגור בסטודיו משלו במינכן.
אדוארד פון גריצנר העמיד את חיי הנזירים במרכז ציוריו, ולכן נכנס להיסטוריה כ"צייר הנזירים". הוא אהב לצייר טבע דומם, אם כי יצר רק כמה ציורים עצמאיים מסוג זה.
גריצנר כאספן.
כבר בצעירותו אסף ביצים, פרפרים ומינרלים. מאוחר יותר הוא צייר דיוקן של המינרולוג פאול פון גרות ועבודות כמו "הגאולוג" או "מינרלוג עם משקפיים" (בסביבות 1923). בגיל 14 הוא עשה עותק בכתב יד ורישום ידני של ספר הלימוד הסטנדרטי למדעי הקריסטלים (1852) מאת המינרולוג קרל רמלסברג, ככל הנראה מטעם הכומר בכפר.
גריצנר היה אספן נלהב וגדול, בתחילה העדיף קטעים מהגותיקה המאוחרת הגרמנית ותחילת הרנסאנס. אולם בעשור האחרון לחייו הוא התרחק מימי הביניים המאוחרים ואסף יצירות אמנות מהמזרח הרחוק. עם זאת, כמעט תמיד הוסיף פריטים ישנים לקומפוזיציות הגדולות שלו, בעיקר מאוסף העתיקות שלו.
משפחתו.
בשנת 1874 התחתן גריצנר עם ברברה לינק, שנתיים לאחר מכן נולדה לו בת בשם ברברה, שגריצנר כינה אותה "בארבלה". בשנת 1883 בנה גריצנר את הווילה שלו על פי התוכניות של האדריכל לאונהרד רומאיס. בשנת 1884 – לאחר עשר שנים של נישואים מאושרים – אשתו ברברה נפטרה.
בשנת 1888 התארס גריצנר לאנה וירטמן, בתו של מפקד העיר מינכן, אשר זמן קצר לאחר מכן ילדה את בנם קארל אדוארד. לאחר שקיבל את המחלקה הראשונה של מסדר הכבוד של סנט מייקל בשנת 1880, הועלה למעמד האצולה והוענק לו צלב האבירים של מסדר הכבוד של הכתר הבווארי בשנת 1916 הוא יכול היה להסתכל אחורה על שגשוג ושנים מאושרות רבות עם משפחתו.
אחרית ימיו.
עם זאת, השנים האחרונות בחייו לא היו הרמוניות לגמרי. אשתו, שהייתה צעירה ממנו בשבע עשרה שנה, עזבה אותו בגלל זמר וינאי. בשנת 1899 הוא התגרש ושמה של אשתו מעולם לא נזכרה בביתו שוב.
בגיל מבוגר חיפש נחמה בפילוסופיה הסינית והחל ללמוד יפנית. לפעמים הוסיף לדמות בודהה או אגרטל סיני בתמונותיו. לעיתים קרובות הוא צייר קרדינלים סגפניים עם תווי פנים שלא תמיד היו אוהדים.
גריצנר נפטר ב-2 באפריל 1925 במינכן.
קברו נמצא בחלק העתיק של בית העלמין ביער במינכן.
בזתא
בִּזְּתָא הוא דמות מקראית, אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה.
בזתא נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משבעת הסריסים שנשלחו להביא את ושתי במהלך המשתה שארגן אחשוורוש
ושתי סירבה לבוא, ובעקבות כך נגזר עליה עונש מוות.
שמו.
חוקרים מסוימים סוברים שבמקור שמו לא היה בזתא אלא מזדן. יש חוקרים הסוברים ששמו מגיע מהמילה Dâta, שפירושה נתינה.