על תפקידו בסרט קיבל דוויסון את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, את הפרס הפסיד דוויסון לג'ו פשי על תפקידו בסרט "החבר'ה הטובים".
בשנת 1992 שיחק בסרט הטלוויזיה "" בתפקיד של ריצ'רד רובינס, לצד ג'וזף מאזלו שגילם את בנו.
ב-1993 זכה דוויסון בפרס פסטיבל ונציה ובפרס גלובוס הזהב השני שלו, את שני הפרסים חלק עם שאר צוות שחקני הסרט "תמונות קצרות" של רוברט אלטמן, כמו כן הופיע דוויסון לצד ויל סמית' ודונלד סאת'רלנד בדרמה "קשר בכל מחיר". ב-1996 שיחק בדרמה "לאחר ג'ימי" בכיכובו של פיטר פצ'ינלי. ב-1997 שיחק בקומדיה הרומנטית "חיי האהבה" לצד קארלה גוג'ינו. ב-1998 קיבל דוויסון מועמדות לפרס אמי על תפקידו בסדרה "Touched by an Angel", בנוסף שיחק דוויסון בסרטו של בריאן סינגר "תלמיד מצטיין מדי"
בשנת 2000 התפרסם דוויסון בהופעתו בסרט גיבורי העל "אקס מן" בתור דמותו של סנטור רוברט קלי, פוליטיקאי הדוגל בפעילות אנטי מוטאנטית. דמותו הופיעה בהופעת קמע גם בסרט ההמשך "X-מן 2".
בשנת 2002 שיחק בסרט הפשע הביוגרפי "דהאמר" בכיכובו של ג'רמי רנר בגילומו של ג'פרי דאהמר.
בשנת 2001 גילם דוויסון את דמותו של טום אוקלי, חבר קונגרס אמיד ואביה של נערה זרוקה ופרועה בשם ניקול (קירסטן דנסט) בדרמה הרומנטית "את מטורפת...אתה חתיך". ושיחק בקומדיה הרומנטית "חיזורי קיץ" לצידם של פרדי פרינז ג'וניור וג'סיקה בייל.
בשנת 2003 הופיע דוויסון בסרט "משחק המושבעים" לצידם של ג'ין הקמן ורייצ'ל וייס בדמותו שלה דורווד קייבל, ובסרט הטלוויזיה "מתוך האפר" לצדם של כריסטין לאטי ובו ברידג'ס. בשנת 2005 שיחק בקומדיה "הולכים לקניות" (Going Shopping), לצד לי גרנט. בשנת 2006 שיחק במותחן "הנערה המתה" לצד טוני קולט.
בשנת 2008 שיחק דוויסון בסדרה "" המבוססת על סדרת סרטי "המחסל", בסדרה גילם את דמותו של ד"ר סילברמן, הפסיכיאטר אשר טיפל בשרה קונור (לנה הידי).
בשנת 2013 שיחק בדרמה הרומנטית "מילים ותמונות" לצד ז'ולייט בינוש וקלייב אוון. בשנת 2016 השתתף בקומדיה "לך תעבוד" בכיכובם של מיילס טלר ואנה קנדריק. בשנת 2017 השתתף בסרט "11 בספטמבר", ובסרט הטלוויזיה "אהבה בפריז", קומדיה רומנטית בכיכובם של הזוג רבקה רומיין וג'רי אוקונל. בשנת 2018 השתתף בסרט האימה "". בשנת 2021 שיחק בסרט האימה "האחוזה"; סרט מקורי של פריים וידאו.
חיים אישיים.
דוויסון היה נשוי לשחקנית הקולנוע ליסה פאליקן משנת 1986 עד שנת 2006. ב-2006 התחתן דוויסון עם מישל קורי ולזוג נולדה בת בשם סופיה, לדוויסון בן נוסף בשם אית'ן מנישואיו הקודמים.
בלה הרביעי, מלך הונגריה
בלה הרביעי (IV. Béla או Negyedik Béla, 29 בנובמבר 1206 – 3 במאי 1270) היה מלך הונגריה, מהשושלת של ארפאד. מלכותו נמשכה מ-25 בספטמבר 1235 ועד 3 במאי 1270.
בלה היה בנם הבכור של המלך אנדראש השני ושל מלכה ממוצא גרמני המוכרת כגרטרוד ממראניה. הוא היה אחיה של אליזבת מתורינגיה, (Szent Erzsébet). שמו של בלה הרביעי נקשר לשיקום הונגריה אחרי החורבן שבימי פלישת המונגולים. כונה משום כך גם "המייסד מחדש של הונגריה" (A második honalapitó) מילא גם את תפקיד של מלך קרואטיה (כחלק מהונגריה) (1235-1270) ושל הדוכס של שטיריה (כחלק מ"האימפריה הרומית הקדושה"), בין 1254–1258.
עד המלכתו.
בלה הרביעי נולד באסטרגום בנובמבר (ייתכן 29 בנובמבר) 1206. כשהיה בגיל 7, ב-29 בספטמבר 1213, היה ככל הנראה עד לרציחת אמו גרטרוד, במאהלה, בעת ציד בהרי פיליש, בידי אצילים הונגרים קושרים שבחצר המלוכה. בלה שמר טינה לאביו המלך על הנדיבות שגילה כלפי רוב המשתתפים בקנוניה נגד אמו. פרט לאחד ממנהיגי הקשר, האישפאן פטר, שהוצא להורג על שיפוד. כל היתר נענשו בעונשים קלים בלבד. במשך השנים שאף בלה לנקום את מות אמו.
בגיל 8, בשנת 1214 התארס בלה עם בתו של בוריל, קיסר בולגריה. אולם לבסוף, בגיל 14, בשנת 1220, נשא לאישה את מריה לסקרינה, בתו של הקיסר הביזנטי מניקאה, תיאודורוס לסקריס, אותה הביא אביו להונגריה בתום מסע הצלב החמישי בארץ הקודש בין השנים 1218-1217. בעת היעדרות אביו שהה הילד במבצר שטייר בשטיריה בחסות הארכיבישוף לשעבר של קלוצ'ה ברטולד, אחי אמו.
מלך שותף.
עוד בילדותו, בשנת 1214,ביקש המלך אנדראש מהאפיפיור להטיל חרם על כמה מגנאטים שבשמם לא נקב שתכננו להכתיר את בנו בן ה-8 למלך מקביל. עם זאת בתמיכת חלק מהאצולה, לבסוף בלה הוכרז באותה שנה כמלך שותף (מעין "משנה למלך") או "rex Hungariae iunior" ("המלך הצעיר של הונגריה") אך בלי שהמלך יקצה לו שטחים כלשהם מממלכתו. בינתיים באוגוסט 1214 כשיצא המלך אנדראש למסע הצלב לארץ ישראל, הוא מינה כנציג ממלא מקום את הארכיבישוף מאסטרגום, יאנוש ממראניה. בימי היעדרות המלך נשלח בלה כאמור לשהות בשטייר אצל דודו מצד אמו, הבישוף ברתולד.
בשובו להונגריה, הביא אנדראש לבנו כלה חדשה, את הנסיכה הביזנטית מריה לסקרינה. בתוקף תפקידו כמלך שותף קיבל בלה מאוחר יותר מידי המלך גם סמכויות לנהל כמה אזורים של הממלכה, כמו סלאבוניה (החל משנת 1220) ואחר כך טרנסילבניה (משנת 1226).ויתורים אלה של המלך על סמכויות נרחבות לטובת בנו הקטין הושגו בלחץ חלק מהאצולה שהייתה מעוניינת להחליש את כוחו ולנצל בשביל עצמה את פיצול המעמד המלכותי.
באיגרת בשנת 1222 ציין האפיפיור הונוריוס השלישי כי "אנשים מרושעים" היו אלה ששכנעו את המלך להתחלק בממלכותיו עם בנו.
דוכס סלאבוניה 1220–1226.
בשנת 1220 העניק המלך אנדראש השני לבלה את השטחים שבין הים האדריאטי לדראווה שנכללו בדוכסות סלאבוניה (קרואטיה, סלאבוניה ודלמטיה).
בהתחלה בתעודות שיצאו מתחת ידיו בלה קרא לעצמו "בנו של המלך אנדראש ומלך" ואחרי שנת 1222 השתמש בתואר
בשנת 1222 החליט המלך אנדראש השני לבטל את נישואיו של בנו עם הנסיכה היווניה, אך האפיפיור הונוריוס השלישי לא הסכים לכך. מפני חמת אביו, בלה נאלץ לברוח לאוסטריה יחד עם אשתו. לבסוף הושג הסכם בתיווך האפיפיור. בלה נשאר עם אשתו וקיבל מחדש את הסמכות לנהל את הדוכסית הקרואטית של כל סלאבוניה. (dux totius Slavoniae)
בסלאבוניה הקיף בלה את עצמו בחצר מלכותית משלו, שכללה, בין השאר, את הארכיבישוף של ספליט, בישופים, באן ואישפאנים.
בשובו לדוכסות, יצא בלה למסע נגד דומלד סוואצ'יץ' מסידרגה, אציל דלמטי מורד, ראש בית סוואצ'יץ' וכבש את מבצרו בקליס. כל אחוזותיו של דומלד הופקעו וחולקו ליריביו מבית שוביץ', שתמכו בנסיך בזמן המצור.
דוכס טרנסילבניה 1235-1226.
בשנת 1226 התחיל למשול בטרנסילבניה, בה תמך במיסיונריות הנוצרית של ה נזירים הדומיניקנים ("האחים השחורים") בקרב הקומנים. כתוצאה ממאמצים אלה, שני מנהיגים קומנים, בארץ וממברוק, התנצרו ובסביבות שנת 1228 הכירו בסמכותו של בלה. באותן השנים ארגן הנסיך הצעיר את הבאנות סוורין (בדרום הבאנאט ומערב אולטניה של היום) כמארקה בגבול הממלכה.
החל משנת 1228 כבר בתוקף תפקידו כמושל התחיל בלה, באישור האפיפיור, להחזיר לכתר ההונגרי אחוזות שאביו המלך פיזר בנדיבות יתרה לתומכיו מבין האצולה. כשנתקל בהתנגדות לא נרתע להשתמש בכוח.
אבל הכישלון הצבאי שלו ושל אחיו, אנדראש, בהאליץ' (גליציה) החליש את מעמדו ואיפשר למלך אנדראש לשים קץ למדיניות של החזרת האחוזות לכתר.
בשנות 1230 המוקדמות השתתף בלה במסעות הצבאיים של אביו בגליציה ובאוסטריה.
היחסים עם אביו הידרדרו עוד יותר אחרי הנישואים של זה האחרון ב-14 במאי 1234 עם ביאטריצ'ה ד'אסטה, צעירה בשלושים שנה ממנו.
שנות מלכותו הראשונות.
אחרי מותו של אנדראש השני ב-21 בספטמבר 1235 הוכתר בלה הרביעי באווירה של הסכמה כללית, בקתדרלה בעיר סקשפהרוואר (בזיליקת ההכתרות Koronázó Bazilika), בידי הארכיבישוף רוברט של אסטרגום. כעבור זמן קצר ציווה על מעצרם של אלמנתו הצעירה של אביו ואמו החורגת, ביאטריצ'ה ד'אסטה, ושל יועץ אביו, דנש, בנו של אפוד, באשמת גילוי עריות.
כפי שהעיד הכרוניקון רוג'ריוס (1223-1266), בהגיעו לכס המלכות, מצא בלה הרביעי את הממלכה במצב כאוטי עקב המדיניות הבזבזנית של אביו וויתוריו לאצולה ולבישופים. בלה התחיל להנהיג רפורמות בכיוון חיזוק השלטון המרכזי אבל הצטרך לכבד את ההתחיבויות של אנדראש השני ב"בולת הזהב" משנת 1222 בעניין זכויות הנתינים. בלה הרביעי שאף לחזור לריכוז השלטון לפי דוגמת סבו בלה השלישי. הצליח להחזיר לכתר כמה מהאחוזות שעברו לבעלות הפאודלים הגדולים בימי שלטון אביו והנהיג בחצר המלוכה תקנות ברורות לגבי הטקסים והגינונים שהיו צריכים לנהוג.
דרש לשרוף את כיסאות יועצי החצר על מנת להכריחם לעמוד בנוכחותו. החליט לחזק את מעמד הערים ולשם כך אישר מחדש את הצ'רטר של סקשפהרוואר והעניק פרבילגיות חדשות לשורה של ערי מפתח (הרבה מהן בסלובקיה של היום) כמו: פשט, נאג' סומבט, שֶלמֶצבּאניה, קורפונה, זויום, בארש ואסטרגום.
ביישום מדיניותו זו זכה המלך בשיתוף פעולה מצד אחיו קלמן, שניהל את חבל הדראווה, ובתמיכת האפיפיור גרגוריוס התשיעי.
בשנת 1238 שבטים קומנים שברחו מערבה מפני התקדמות המונגולים, פלשו לממלכה ההונגרית. בלה הרביעי הסכים לתת להם מקלט וכרת איתם ברית מתוך תקווה שהם יעזרו במאמץ המלחמתי נגד המונגולים. הוא שכנע את הקומנים להתנצר ואף חיתן את בנו ויורשו, אישטוואן, עם הבת של קותן, (בהונגרית
Kötöny), חאן הקומאנים. בכל זאת מנהגי הקומנים הנוודים עוררו עדיין עוינות רבה בקרב ההונגרים.
פלישת המונגולים - 1241.