שכונת שועפאט נכבשה בידי צה"ל ב-6 ביוני 1967 בתום קרב קצר. בתום המלחמה ולאחר איחוד ירושלים והרחבה משמעותית של גבולותיה, הפכה שועפאט לשכונה צפונית בעיר המאוחדת. מבחינה פוליטית, היא נחשבת חלק ממזרח ירושלים. השכונה המשיכה להתפתח כשכונת מעמד בינוני-גבוה, אוכלוסייתה גדלה בהתמדה, ולאורך רחובה הראשי – דרך שועפאט (המשכה הצפוני של דרך שכם) – נפתחו בתי עסק רבים, חנויות ומסעדות. דרך השכונה עברה התנועה בין מרכז ירושלים ומזרחה לחלקיה הצפוניים – נווה יעקב ועטרות, והלאה לרמאללה, אך זו פחתה בשנים האחרונות עקב הפחתת התנועה לרמאללה ופתיחת צירים חדישים ועדיפים לשכונות צפון העיר. אוכלוסיית שועפאט מונה כיום כ-33,000 נפש (לא כולל מחנה הפליטים שועפאט).
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים שנחנך ב-2011 עובר דרך שלוש תחנות בשכונה.
מחנה הפליטים שועפאט.
מחנה הפליטים שועפאט הוקם ממזרח לשכונת שועפאט בשנים 1965-1966, במטרה לפנות אליו את תושבי מחנה הפליטים אל-מועסכר ששכן בעיר העתיקה של ירושלים, בתחומי הרובע היהודי הנטוש. המחנה הוקם על קרקע שהוקצתה לארגון אונר"א על ידי שלטונות ירדן, והיה המחנה האחרון שהוקם עבור פליטי 1948.
המחנה גובל בשכונת שועפאט במערב, בשכונה היהודית פסגת זאב בצפון, בכפר הפלסטיני ענאתא במזרח, ובגבעה הצרפתית בדרום. גדר עוטף ירושלים, מקיפה את המחנה מצפון, ממערב ומדרום, תוך השארתו בפועל מחוץ לירושלים - חרף העובדה שהוא נכלל, רשמית, בשטחה של ירושלים ושתושביו נושאים ברובם תעודת זהות ישראלית, ובעקבות זאת מצבם הכלכלי טוב ביחס לערביי יהודה ושומרון.
"רכס שועפאט".
בשנות ה-70 תכננה עיריית ירושלים בראשות טדי קולק הקמת מרכז ספורט עירוני ובמרכזו אצטדיון ברכס שועפאט, ממערב לשכונה, ואף החלו עבודות תשתית במקום להכשרת השטח. אולם תוכנית זו נתקלה בהתנגדות של תושבי גוש השכונות הדתיות בצפון ירושלים שטענו כי מיקום האצטדיון, המועד לחלל שבת, נצפה מבתיהם, ובעקבות כך הופסקו העבודות ונגנזה התוכנית.
במשך שנים ארוכות נותר רכס שועפאט נטוש, כשתלוליות העפר מעבודות התשתית שהופסקו מעטרות אותו, עד שבשנות ה-90 הוקמה במקום השכונה החרדית רמת שלמה. תוכנית האצטדיון הועתקה, לאחר עיכובים רבים, לאתר אחר במלחה שבדרום ירושלים, שם הוקם אצטדיון טדי.
חורחה רובלדו
חורחה "ג'ורג'" רובלדו אוליבר (ספרדית: Jorge "George" Robledo Oliver; 14 באפריל 1926 - 1 באפריל 1989) היה כדורגלן צ'יליאני.
קריירה.
רובלדו נולד באיקיקה שבצ'ילה לאב צ'יליאני ולאם אנגליה. הוא היגר עם משפחתו לברמפטון בירלואו שביורקשייר ב-1932, בעקבות המצב הרעוע בצ'ילה באותה תקופה. רובלדו החל את קריירת הכדורגל שלו בהאדרספילד טאון, ושיחק שם באופן חלקי כשחקן חובב במקביל לעבודתו בכריית פחם. הוא מעולם לא הופיע במדי הסגל הבכיר. רובלדו עזב את עבודתו במכרה לאחר שעבר לבארנסלי מהליגה השנייה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא הוחתם בניוקאסל יונייטד מהליגה הראשונה ב-27 בינואר 1949, תמורת סכום של 26,500 לירות שטרלינג. תמורת סכום זה עבר גם אחיו טד, אך הנהלת ניוקאסל הייתה מעוניינת רק בחורחה שסירב לעבור ללא אחיו.
הופעת הבכורה של רובלדו הייתה בניצחון החוץ 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק ב-5 בפברואר, ואילו שער הבכורה שלו הובקע במשחק הדרבי נגד סנדרלנד באצטדיון סנט ג'יימס פארק. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 1 לטובת ניוקאסל, כאשר רובלדו משתף פעולה עם ג'קי מילברן בחוד ההתקפה במה שעתידה להיות אחת השותפויות הטובות ביותר בהיסטוריה של ניוקאסל. רובלדו הבקיע חמישה שערים נוספים ב-12 המשחקים האחרונים של העונה.
נבחרת צ'ילה זימנה את רובלדו לקראת מונדיאל 1950, למרות שהוא לא ידע ספרדית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הראשון של שלב הבתים מול נבחרת אנגליה, והבקיע שער בניצחון 5 - 2 על נבחרת ארצות הברית.
בעונה שלאחר מכן הבקיע רובלדו 11 שערים עבור ניוקאסל, ובעונת 1950/1951 הבקיע 14 שערים והפך לשחקן הדרום אמריקני הראשון שמשחק בגמר גביע ה-FA, שהסתיים בניצחון על בלקפול בתוצאה 2 - 0. רובלדו זכה בתואר מלך השערים של הליגה בעונת 1951/1952 עם 33 שערים, ובסך הכל עם 39 שערים בכל המסגרות שהשוו את שיאו של יואי גלאגר. רובלדו סיים את העונה עם שער הניצחון על ארסנל בגמר גביע ה-FA, וסייע לניוקאסל לזכות בתואר פעם שנייה ברציפות.
בעונת 1952/1953 הבקיע רובלדו 18 שערים, והגיע לסך כולל של 91 שערים בכל המסגרות ו-82 שערי ליגה. בזכות מספר זה הוא הפך לשחקן הזר (שאינו אירי) עם מספר השערים הגבוה ביותר בליגה האנגלית הבכירה, כאשר רק כחמישים שנה לאחר מכן השיא נשבר על ידי דווייט יורק. בסיום העונה הועבר טד רובלדו למועדון הצ'יליאני קולו-קולו, וחורחה עבר בעקבותיו. שני האחים היו פופולריים בצ'ילה, וחורחה סיים כמלך השערים של ליגת העל הצ'יליאנית ב-1953 וב-1954 עם 26 ו-25 שערים בהתאמה.
רובלדו עזב את קולו-קולו ב-1958 והיה בחופשה מכדורגל במשך שנה לפני שחזר לשחק בדפורטיבו או'היגינס, שהיה המועדון האחרון בקריירה שלו. הוא התחתן ב-1959, ומאוחר יותר נולדה לו בת. הוא פרש סופית ב-1961 והחל לעבוד כמנהל תוכנית הספורט של בית הספר סנט פיטר בוויניה דל מאר. הוא עבד בתפקיד זה עד למותו ב-1989 כתוצאה מהתקף לב.
ג'ורג' רובלדו
ניצן זעירא
ניצן זעירא (נולד ב-29 במרץ 1958) הוא מפיק מוזיקלי ובעל חברת התקליטים נענע דיסק.
שנים ראשונות.
זעירא נולד בחיפה. אמו, תהילה הלוי אפשטיין, היא נכדתו של דוד משה הלוי אפשטיין, מייסד מלונות הרצליה וצאצאית למשפחת הלוי שמקורה בספרד. לאחר גירוש ספרד היגרה המשפחה לעיר אפשטיין בגרמניה והוסיפו את שם העיר לשם משפחתם. בהמשך השנים, היגרה המשפחה לרוסיה והקימה שם עם משפחות נוספות קהילה של חסידי חב"ד. בשנת 1848 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בחברון. בשנת 1887 עברה המשפחה לירושלים. דוד משה התחתן עם רחל לבית רוזין. בשנת 1908 עבר עם משפחתו ליפו שם פתח מלון בשם "יפה נוף". בשנת 1910 עברה המשפחה לחיפה והקימה בו את מלון הרצליה הראשון. ניצן הוא גם צאצא למשפחת קובלסקי, שהקימה בראשית המאה ה-20 חנויות לכלי נגינה ותקליטים. אביו, דב זעירא, הקים ב-1962 חנות תקליטים בחיפה, "התקליט חיפה". בשנת 1971 פתח זעירא סניף בתל אביב ("בזאר התקליט", ברחוב בן-יהודה). הייתה זו חנות התקליטים הראשונה שעסקה גם בייבוא תקליטים לארץ וכך נמכרו בה באופן בלעדי תקליטים של האבנים המתגלגלות, פרנק זאפה ופינק פלויד שלא יצאו בהוצאה ישראלית וכן תקליטי ג'אז של מיילס דייוויס וצ'ארלי מינגוס. ניצן למעשה גדל בחנות התקליטים והאזין למוזיקה רוב שעות היום.
הפקה מוזיקלית.
בשנות ה-80 סיקר את סצנת הרוק של מועדון פינגווין, קולנוע דן ומועדון הליקוויד בתל אביב, הוציא לאור כתב עת בשם "ווליום" והפיק הופעות לאמנים מתרבות השוליים דאז כמו להקת הקליק.
בשנת 1988, עם דעיכת סצנת המועדונים, הקים את נענע דיסק ששימשה בית לאמנים רבים מאותו דור ובהם רמי פורטיס, ברי סחרוף, דן תורן, יוסי אלפנט (עם "להקה רטורית") ומאור כהן. מאוחר יותר הפיק תקליטים ללהקות הצעירות של ראשית שנות ה-90 ("דור ה'רוקסן'"), כרמלה גרוס ואגנר, נקמת הטרקטור, רעש, כנסיית השכל ורוקפור. בנוסף הפיק מופעים של אמנים אלה וניהל חנות תקליטים מצליחה בשם "בית התקליט".
בשנת 1998, לרגל חגיגות החמישים לישראל הפיק את הפרויקט עבודה עברית, במסגרתו ביצעו אמנים ישראלים גרסאות כיסוי לשירים שונים, שזכה להד רחב ומכירות בהיקף של למעלה מ-200,000 עותקים. בפרויקט זה הכיר את שגית מיכאלי, בת זוגו ואם ילדיו.
ב-1999, כחלק מהתקרבות חוזרת ליהדות הקים את חברת "מי"ם" (ראשי תיבות של מוזיקה יהודית מקורית) המוציאה את תקליטיהם של יוצרים דתיים כאהרון רזאל, עדי רן ואחרים.
בשנת 2003 הפיק את אלבום המחווה למשוררת לאה גולדברג, "שרות לאה גולדברג", ובהמשך את אלבום המחווה למירון ח. איזקסון, "סימנים".
משנת 2005, חבר הנהלת אקו"ם.
ב-29 בנובמבר 2006 הפיק את המופע "יהודה הלוי פינת אבן גבירול" בו הלחינו ושרו זמרים שונים (אהוד בנאי, מיכה שטרית, ברי סחרוף, אתי אנקרי, אביתר בנאי, מאור כהן, מאיר בנאי, מוש בן ארי ואחרים בליווי נגנים מהתזמורת האנדלוסית הישראלית), משירי משוררי תור הזהב בספרד.
בשנת 2020 עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, מנהל זעירא יחד עם "נענע דיסק" את פרויקט "צו השעה".
אאד מק בואנטה
מיכאל רייזיחר
מיכאל ג'ון רייזיחר (בהולנדית: Michael John Reiziger; נולד ב-3 במאי 1973 באמסטלפיין, צפון הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה.
רייזיחר החל את הקריירה שלו בקבוצת אייאקס אמסטרדם, ובילה את שנותיו הראשונות בבוגרים, בהשאלות לקבוצות וולנדם וחרונינגן. אחרי שחזר מההשאלות לאייאקס, הוא זכה עם הקבוצה בליגת האלופות בשנת 1995. בשנת 1996, הוא חתם במועדון האיטלקי מילאן, אבל לאחר שנפצע והושבת עד סוף העונה, הוא עזב את מילאן לברצלונה הספרדית. בברצלונה הוא שיחק במשך 7 עונות, וזכה עימה פעמיים באליפות הלה ליגה ובגביע המלך הספרדי. בשנת 2004, הוא עבר תחת חוק בוסמן, למועדון הכדורגל האנגלי מידלסברו. ב-31 באוגוסט 2005, הוא חזר להולנד, לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, בה שיחק שנתיים לפני שפרש.