הדמדומים האזרחיים (civil twilight) הם פרק הזמן שבמהלכו קו האופק ועצמים ארציים נראים בבירור, וכך גם גרמי שמיים בהירים במיוחד, בהם גם כוכב הלכת נוגה, המכונה "כוכב השחר" או "כוכב הערב". ככלל ניתן לבצע פעילות מחוץ לבית אך נדרש אור מלאכותי על מנת לאפשר קריאה לאנשים בעלי ראייה תקינה. בבוקר מתחיל שלב זה כאשר מרכזה של השמש נמצא 6° מתחת לאופק ועד שהוא מגיע לקו האופק ברגע הזריחה. לעת ערב מתחילים הדמדומים האזרחיים בשקיעה, כאשר מרכזה של השמש עובר את קו האופק ועד שהוא מגיע 6° מתחתיו.
דמדומים ימיים.
דמדומים ימיים (Nautical twilight) מתרחשים לפני הזריחה ולאחר השקיעה, כאשר מרכזה של השמש נמצא בין 6° ו-12° מתחת לאופק. ככלל, דמדומים אלה הם השלב שבו שוב או עדיין לא ניתן לנווט בים על פי תצפית לעבר קו האופק, ובהתבסס על גרמי שמיים מהימנים. בתנאים אטמוספיריים טובים, ניתן להבחין בקווי המתאר של עצמים ארציים אך לא בפרטיהם.
דמדומים אסטרונומיים.
דמדומים אסטרונומיים (Astronomical twilight) מוגדרים כפרקי הזמן בערב ולפנות שחר, כאשר מרכזה של השמש נמצא בין 12° ו-18° מתחת לאופק. ככלל, בטרם תחילתו של שלב זה בבוקר, או עם סיומו לעת ערב, השמיים חשוכים לחלוטין, אם כי רוב בני האדם יגדירו את השמיים כחשוכים עם סיומו של שלב זה בבוקר או טרם תחילתו לפנות ערב. בשלב זה ניתן לבצע תצפיות אסטרונומיות, אם כי ייתכן שכדי לתצפת גרמי שמיים חיוורים במיוחד, יהא צורך להמתין עד תום הדמדומים האסטרונומיים או להקדים את תחילתם.
בכוכבים אחרים.
במאדים נמשך זמן הדמדומים בערך שעתיים לפני הזריחה ולאחר השקיעה, עקב אבק גבוה באטמוספירה שמפזר אור לחלק החשוך של הכוכב. דבר דומה קורה בכדור הארץ בזמן התפרצות געשית.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:חלקי היממה]]
Tablet PC
טאבלט
יום-טוב סמיה
אישתאר
אסתר (אתי) זך ביטון (נולדה ב-10 בנובמבר 1968), הידועה בשם הבמה אישְתאר, היא זמרת בינלאומית ישראלית.
ביוגרפיה.
אישתאר נולדה בקריית אתא במשפחה יהודית לאם ממוצא מצרי ולאב ממוצא מרוקאי. החלה לשיר במועדונים כבר בנעוריה מגיל 14. בשלב מוקדם בקריירה שלה אימצה את שם הבמה "אישתאר", שמזכיר את שמה המקורי, אסתר, ואת שם אלת הפיריון והאהבה האכדית "עשתר".
לאחר שירותה הצבאי, כמכונאית המטוסים הראשונה בצה"ל, עברה ב-1994 להתגורר בצרפת, שם החלה לעבוד כזמרת בפאבים ובתי מלון,
בשנת 1996 החלה להקליט את אלבומה הראשון עם להקת "אלאבינה" , להקה שסגנונה הוא מוזיקת העולם ומשלב גם סגנונות של פלמנקו, מוזיקה ערבית, מוזיקה צוענית וסגנונות נוספים. אישתאר עצמה שרה בערבית, צרפתית, אנגלית, ספרדית, רוסית ועברית. הלהקה זכתה להצלחה רבה באירופה ובארצות הברית במחצית השנייה של שנות ה-90 ובראשית שנות האלפיים.
זו הפעם הראשונה ששיר בשפה הערבית נכנס ישירות למצעד הבילבורד הלטיני אמריקאי למקום השביעי.
החל משנת 2000 החלו שני חלקי הלהקה לפתח קריירות נפרדות תוך שמירה במקביל על מסגרת להקת אלאבינה. באותה שנה יצא הלהיט הבינלאומי "אלבינה", שהזניק את הקריירה המוזיקלית שלה. בשנת 2000 חתמה אישתאר עם חברת התקליטים סוני קולומביה והוציאה אלבום בצרפתית שנקרא ISHTAR. את האלבום עיבד המוזיקאי הצרפתי ז'אק ונרוסו אשר חיבר גם חלק מהלחנים לאלבום. באלבום זה חידשה אישתאר לראשונה את ״חורשת האקליפטוס״, מאת נעמי שמר וזכתה להצלחה.
ב-2003 שבה לישראל לאחר ארבע שנים שבהן הופיעה בעולם.
בשנת 2008 הוציאה אלבום מוזיקלי בשם "רגה בום", עם הלהקה "לוס ניניוס דה סרה".
בשנת 2009 הוציאה דואט עם קובי פרץ בשם "יחד", שזכה להצלחה רבה ולפרס ה-Big Apple Music Award. בסוף שנה זו הוציאה שיר בשם "האור", שהיא עצמה הייתה שותפה גם בהלחנתו. היא הופיעה באופן חד-פעמי בישראל, בתל אביב, שם ביצעה את להיטיה, הישנים של אלאבינה והחדשים של שנות ה-2000.
אישתאר שיחקה בתפקיד מרכזי בסרטו של בני תורתי "בלדה לאביב הבוכה" (2012).
ב-2012 יצא האלבום של אישתאר "7" האלבום הושק לראשונה בישראל. הסינגלים היו "For Ever", "Mi Amor" ועוד. כמו כן באותה שנה הופיעה אישתאר בזאפה, בהאנגר 11 ובעוד מקומות בארץ.
בשנת 2014 השתתפה בסדרה 6 אימהות לצד מפורסמות נוספות. בשנת 2016, נחתם שיתוף פעולה של אישתאר עם חברת הטלוויזיה וההפקות TF1, אשר הוביל להפקת האלבום baila והסינגל הראשון שלו הוא A PARIS (אשר נכתב על ידי דורון מדלי). האלבום זכה להצלחה והגיע למקום 5 במצעדים.
חיים פרטיים.
נשואה למישל, המשמש כמנהל שלה, הזוג חזר לישראל בשנת 2019 לאחר שחיו עם משפחתם בפריז. ב-2007 ילדה תאומים, בן ובת.
מחשב טאבלט
שן חלב
Tablet
המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה
המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה (בערבית: الكلية الأكاديمية العربية للتربية في إسرائيل – حيفا) היא מכללה אקדמית לחינוך ולהכשרת מורים וגננות במגזר הערבי, השוכנת בחיפה. המכללה הוקמה בשנת 1949, ובשנת 1996 קיבלה היתר מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון, בוגר בהוראה (.B.Ed) במספר מסלולים. בשנת 2010 קיבלה המכללה היתר להעניק תואר שני בחינוך (.M.Ed).
ראש המכללה היא פרופ' רנדה ח'יר-עבאס. במשך שנים רבות בתפקידים בכירים במכללה כיהן זכי כמאל.
במכללה לומדים כ-2,600 סטודנטים, ומלמדים בה כ-220 חברי סגל. בוגרי המכללה מהווים כמחצית מכלל עובדי ההוראה במגזר הערבי.
מסלולי לימוד.
מסלולי הלימוד המוצעים במכללה הם:
תואר שני.
.M.Teach לבי"ס יסודי ולבי"ס על יסודי.
מתמטיקה, מדעי המחשב, שפות: ערבית, עברית ואנגלית
צבי שור
צבי שור (1898 – 1979) היה צייר ישראלי ומורה לציור שיצר בתקופת היישוב ובימי המדינה.
ביוגרפיה.
צבי שור נולד באוקראינה בשנת 1898.
בגיל צעיר התייתם מהוריו והתחנך אצל דודו. למד ב"חדר" ופרנס עצמו בעבודות שונות ביניהן שליחויות של חנווני יהודי שממנו רכש את מיומנותו ברישום.
לאחר פרעות פטליורה (1919—1920) ברח לבסרביה שברומניה ושם הקים עם חברים את סניף תנועת "החלוץ" ושימש כמזכיר התנועה.
שור עלה לישראל בשנת 1921 בעלייה השלישית - "החלוצית" ממזרח אירופה, והתיישב בחיפה. במעגל חבריו היו האמנים פרופ' הרמן שטרוק, הפסל אליעזר שטריך, מנחם שמי ועוד.
לפרנסתו פתח בית מלאכה לכריכה בשותפות עם הצייר יוסף פרסמן.
בעת מגוריו בחיפה הושפע מהאור הבהיר בישראל ומהריאליזם של סוף המאה בצרפת. בציוריו מאותה תקופה יש מארג של משטחים צבעוניים בהירים ושימוש בגווני אפור.
ב-1926 עבר לתל אביב שהייתה באותה תקופה המרכז האמנותי בארץ ישראל. צייר דמויות של תושבי תל אביב: אנשים פשוטים, ילדים מצחצחי נעליים ומוכרי שרוכים, את דיוקן ראש העיר מאיר דיזנגוף ואת אנשי החוג החברתי שלו: נתן אלתרמן, שמשון מלצר, ישראל זמורה ועוד.
באותה שנה התארגנה קבוצת "מסד" שראתה עצמה כמייצגת הדור הצעיר של האמנים, בין חבריה היו: אהרון אבני, אביגדור סטימצקי, אריה ארוך, יוסף קוסונוגי, דוד הנדלר, מרדכי לבנון, ישראל פלדי וצבי שור.
ב-1936 יצא לפריז ונקלט בקבוצת "אסכולת פריז היהודית", שבה היו חברים: אלפרד אברדם, חיים סוטין, מישל קיקואין, מאנה כץ, מקס בנד, זיגמונד מנקס, מרק שגאל ואחרים שבאו ממזרח אירופה והפכו את פריז במחצית הראשונה של המאה העשרים למרכזה של אמנות האוונגרד ואמניה יצרו בסגנון האקספרסיוניזם ששם את הדגש על הרושם שהיצירה עשויה להשפיע על הצופה ועל צבעים עזים.
שור הושפע מהריאליזם הצרפתי של המאה ה-19 בעיקר מהצייר ז'אן-בטיסט קאמי קורו וכן מהפוסט-אימפרסיוניזם ואמנים כפול סזאן. הוא נהג לצייר פינות נוף בעלות צמחייה עבותה בצבעי ירוק וכחול עזים.
שור זכה להצלחה בפריז ואף הציג את תמונותיו בגלריית "לה ניבו" במונפרנס יחד עם פבלו פיקאסו, מואיז קיסלינג, ראול דופי, מארי לורנסן ואנדרה לוט. הוא הציג שם את "האישה בהרהורים" ו"אישה קוראת".
בשנת 1938 השתתף בתערוכת מחאה כנגד יחסם של הנאצים בגרמניה לאמנים היהודים ונאלץ לחזור מצרפת בשל עלית הנאציזם.
שור עבר להתגורר בקיבוץ גבעת השלושה, שם נישא לחברתו, המורה והמחנכת רבקה, ונולדו לו ילדיו, לאחר מכן עבר להתגורר בשכונת נווה עוז בפתח תקווה.
בשנת 1950 הקים יחד עם מנהל יד לבנים ברוך אורן מוזיאון אומנות לצד המוסד להנצחת החיילים הנופלים. במסגרת המוזיאון הוקמו אולפן לציור, פיסול וקרמיקה שאותם ניהל ולימד. שור הרבה לצייר את נופיה של עירו פתח תקווה ובשנת 1978 זכה לתואר יקיר העיר.
בשנים 1960 -1979 ניכרה תפנית בדרכו האמנותית בשל בעיות בריאות, הוא פרש מההוראה והתרכז רק בציור. סקלת הצבעים שלו השתנתה, נעלמו הצבעים הירוקים והצהובים הבהירים והצבעים הסגולים והכחולים נעשו דומיננטיים, משיחות המכחול ארוכות וספונטניות והצורות כלליות יותר, כשהאור קורן מהעצמים החוצה ולא מוקרן עליהם.
שור בדק את דיוקנו העצמי לאורך כל חייו ותיעד עד לשנת חייו האחרונה את תהליכי הזקנה והמחלה מבלי לנסות ליפות אותם.
הוא נפטר ב-1979 ונקבר בבית העלמין "סגולה" בפתח תקווה. על שמו נקרא רחוב "הצייר שור" בשכונת נווה עוז בעיר.
להלן דברים שנכתבו לזכרו עם תצוגת עבודותיו ב-1980 במוזיאון ישראל בירושלים: "תצוגת זיכרון לאמן שנופי ארץ ישראל שצייר מאז שנות העשרים נחשבים בין ציורי הנוף הערכיים של האמנות הישראלית".
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון על ביתו של צבי שור ברחוב גזר 4 בתל אביב.
עבודותיו נמצאות באוספים.
בגלריות רבות בארץ ובעולם, ובאוספים פרטיים.
תצפיתנות כלי רכב