קילצ'ינסקי נולד בפולין לאם יהודייה ואב קתולי. אביו, שהוכר לימים כחסיד אומות העולם, היה קומוניסט ובעת מלחמת העולם השנייה הקים מחתרת פרטיזנים. רק לאחר המלחמה נודע לו שאמו ממוצא יהודי.
ב-1958 עלה קילצ'ינסקי לישראל. בצבא שירת בחיל השריון והשתתף במלחמת ששת הימים בגזרת רמת הגולן.
באותה תקופה התפרנס כצייר.
החל משנות ה-70 היה קילצ'ינסקי פעיל בתנועת החרות ואחר כך היה חבר מרכז המפלגה. הוא היה ביחסי ידידות עם מנחם בגין, שהמוצא הפולני המשותף חיבר ביניהם.
ב-1977 התבצר קילצ'ינסקי בבניין שגרירות גרמניה בתל אביב כשהוא חמוש באקדח במחאה על האנטישמיות והסחבת בהליכים המשפטיים נגד פושעים נאצים בגרמניה. במאי 1978 הצית עצמו ליד השגרירות על אותו רקע ונפגע קל מכוויות. כעבור כמה ימים נעצר בחשד שהצית את חנות העתיקות של יוסף שטיגליץ בתל אביב כנקמה על כך שהלה העיד בעבר לטובת פושע המלחמה ההולנדי פיטר מנטן.
בדצמבר 1978 התבצר במרכז התרבות של שגרירות גרמניה בתל אביב עם בת ערובה, במחאה על חוק ההתיישנות הגרמני המונע העמדה לדין של פושעים נאצים.
ב-1980 תבע מן היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר לעצור את נשיא בוואריה, פרנץ יוזף שטראוס, שהיה באותה עת בביקור בישראל, בהתאם לחוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם.
ב-1981 נעצר כשניסה להפריע לקונצרט מיצירות ריכארד ואגנר שהתקיים בהיכל התרבות בתל אביב.
ב-1992 עבור לגור בפולין וערך צעדת מחאה, נגד האנטישמיות במדינה, מוורשה לאושוויץ.
ב-2001 טען קילצ'ינסקי כי ריגל בישראל בשירות ה-CIA בשנים 1985–1991. היה זה לאחר שעובד שגרירות ארצות הברית פנה עליו במסיבה בתל אביב, ואחר כך עבר הכשרה בפרנקפורט. לטענתו, העביר מידע שנחשף אליו דרך מקורביו בליכוד. בשנת 2001 ניסה לתבוע בארצות הברית את ה-CIA בטענה שהובטח לו תשלום פנסיה עבור שירותיו. התביעה נדחתה, והוא חזר להתגורר בישראל, נחקר על ידי השב"כ, אך לא הועמד לדין.
חיים אישיים.
קילצ'ינסקי היה נשוי ארבע פעמים. ויש לו שתי בנות: סמדר, שחקנית, ושרון, דוגמנית. בשנת 1986 התחתן עם אשתו הרביעית, שהייתה צעירה ממנו ב-30 שנה.
משה שטרנפלד
משה שטרנפלד (1949–1994) היה צייר, מעצב במה, תלבושות ותפאורה ישראלי, אחד ממייסדי איגוד היוצרים.
ביוגרפיה.
משה שטרנפלד נולד ברמת גן, בנם של אליעזר שטרנפלד וחיה דיכטר, למד עיצוב בבית הספר התיכון אורט רמת גן, ובשנת 1966 זכה בפרס שני בתחרות ציורים של מועצת פועלי רמת גן- גבעתיים. שטרנפלד הוא בוגר החוג לתיאטרון במגמת עיצוב באוניברסיטת תל אביב. זכה במלגת השתלמות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל בלונדון אצל הבמאי מירצ'ה מרוסין ובארצות הברית.
בשנת 1972 החל לעצב במה בתיאטראות בישראל, ובשנת 1989 הקים, יחד עם רנה ירושלמי, את אנסמבל עיתים ושימש מעצב הבמה שלו.
שטרנפלד עיצב במה לכ-140 תפאורות לתיאטרון, למחול, לאופרה, לפרינג' ולבימות בידור. בין במות התיאטרונים: הבימה, התיאטרון העירוני באר שבע, הקאמרי, בית ליסין, המרכז התיאטרוני בנווה צדק, תיאטרון החאן, תיאטרון חיפה, להקות מחול ואופרה ועבור פסטיבל ישראל.
מעורבותו הרבה במכלול התיאטרוני הביאה אותו להקדיש מזמנו גם לפעילויות באיגודי היוצרים, ובשנותיו האחרונות היה שותף בהקמת איגוד מעצבי הבמה ואף הגה את רעיון ייסוד מרכז הפרינג' בתל אביב ופעל להקמתו.
שטרנפלד עיצב במה, בין היתר, עבור ההצגות: אנדורה, המרפסת, שלומית, סולמות, מקבת', הג'יגולו מקונגו, המלט, להרוג את הזמן, הכיסאות, וויצק 91, רומיאו ויוליה, החייל האמיץ שווייק, ברווז הפרא, אנשים קשים, המשפט, הרובע העתיק, אחד משלנו, הנסיכה האמריקאית, אחרון הפועלים, סולמות, הדיבוק, המהגרים, מאלון הולך למות, דייר משנה, הלוויה חורפית, משחיז הסכינים הסיני, על עכברים ואנשים, שש דמויות מחפשות מחבר, גן ריקי, מרד המתים, יוסלה גולם, רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים, חקירה, מלחמות היהודים, המרפסת, לילה במאי, איולף הקטן, צייד המכשפות, האב, לרקוד עם אבא ועוד.
שטרנפלד נפטר בשנת 1994 ממחלת האיידס והיה בן 45 במותו, לאחר פטירתו עיריית תל אביב החלה בחלוקת פרסים ומלגות על שמו, עם זוכי הפרס נמנים: רות קנר, רות דר, איילת מרגלית, אלכסנדר ליסיאנסקי ועוד.
מיכאל גורוביץ', הבמאי שעבד בצמוד למשה בהרבה הפקות, אמר עליו "הוא היה אדם נדיר ומיוחד בעולם התיאטרון שלנו. הוא ניחן באינטואיציה עמוקה, בטעם משובח ובהבנה עמוקה ביותר לגבי תפקידה של התפאורה בהצגה. תמיד הבין כי תפאורה אינה גיבורת ההצגה ואינה קישוט, אלא זירת פעולה פיזית לשחקנים. הוא היה שותף מלא ויצירתי לבמאי ופעל תמיד בחכמה ובתושייה ומתוך נדיבות אינסופית. הוא ידע להפיק מן המעט את המירב ובתפאורות שיצר שאף לעיתים קרובות להפשטה, שבטאה תמצית של רעיון בצורה דרמטית ופיוטית."
אודות סגנון עבודתו.
משה שטרנפלד ייזכר בתיאטרון הישראלי כדמות נדירה של מעצב שחרג מתחומו המוגדר והיה מעורב בכל סוגי היצירה הקיימים בתיאטרון - בימוי, משחק, מחול, תאורה ומוזיקה. את הכשרתו החל בגיל צעיר, כשלמד במגמת עיצוב בבית הספר אורט ברמת גן, שם גם רקד, שיחק והתנסה בבימוי. בהמשך למד עיצוב, משחק, פיתוח קול ובימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וגם לימד שם לצד ראש מגמת העיצוב לידיה פינקוס-גני, שהעריכה מאוד את גישתו האסתטית.
ייחודו של שטרנפלד כמעצב במה נבע מיכולתו להפוך את ההיבטים הפילוסופיים בדרמה לחוויה חזותית פואטית. הוא התרחק מדימויים ריאליסטיים גולמיים וחיפש ביטויים חזותיים שיבטאו את הרעיון המופשט, שקיים בטקסט הדרמטי אך קשה ליישמו באמצעים מוחשיים. התפאורות שעיצב התרחקו משחזור קונקרטי של מציאות והציגו זווית ראייה שהעירה בצופה את הרגש יותר מאשר את ההבנה המושכלת המיידית. כצייר אפשר לייחס את סגנונו לזרם המופשט הלירי, שנמנע מדימויים ברורים ומציע חוויית התבוננות שקטה.
מעורבותו של שטרנפלד בהצגות, שהייתה כאמור רחבה יותר מעיצוב הצגה כמקובל בזמנו.
בניגוד להשקפה כי תפאורה אמורה לשרת טקסט של מחזה, ראה שטרנפלד בעיצובה מעשה יצירה שנועד להאיר את תפיסת הבמאי וגרס כי "אחת הבעיות הרציניות [בעבודת העיצוב] היא להבין את הבמאי ולתת לו את מה שיעזור לו בעבודה". לכן הקדיש חלק ניכר מעבודת ההכנה לשיחות עם במאֵי ההצגות שעיצב. ההגדרה בת-זמננו של עיצוב כסצנוגרפיה תואמת את סגנונו, כיוון שראה בעיצוב הבמה יותר יצירה של אמן המדגים קונספט של הצגה ופחות תרגום אסתטי של הוראות הבמה. הבמאי מיכה לבינסון סיפר: "השיחות איתו בזמן העבודה היו על דמויות המחזה, הפילוסופיה שמאחוריהן ועל כל מיני דברים מסביב... שטרנפלד היה באמת אמן שהבין את נפש הבמאי". כך גם התרשמה מורתו, המעצבת פינקוס-גני: "הוא היה מתחיל לעבוד על תפאורה לא כמו צייר, אלא כמו במאי... היה משהו באינטלקט שלו, בצורה שראה תיאטרון ובמה... הייתה לו פילוסופיה ויזואלית משלו, עניינו אותו גם בימוי, גם משחק".
בשונה מהתפיסה המקובלת בתיאטרון, שלפיה אמורים מרחב הבמה והתפאורה המעוצבת עליה לייצג באופן מוחשי את החלל הבדיוני שבו מתרחשת הדרמה, שטרנפלד ראה במרחב הבמה דף ריק שהתפאורה שעליו מייצגת באופן פילוסופי את תוכן הדרמה.
שערות צורבות
שערות צורבות או זיפים צורבים הם מנגנון הגנה המשמש מספר צמחים, טרנטולות מהעולם החדש ומספר זחלים של פרפראים.
שערות צורבות בצמחים.
הדוגמה הנפוצה ביותר של שערות צורבות בצמחים היא צמח הסרפד, ששמו המדעי, Urtica, משמעותו בלטינית "צורב". לסרפד זיפים בולטים וחלולים הממוקמים על בלוטה המכילה נוזל צורב. קצותיהם של הזיפים הללו נשברים ונותרים בתוך הפצע, והנוזל הצורב מוחדר לתוכו. בכך מונע הסרפד מבעלי חיים לאכול אותו. צמח הסרפד אינו היחיד מממלכת הצומח שמשתמש במנגנון הגנה מסוג זה.
שערות צורבות בפרפראים.
לחלק מהמינים בסדרת הפרפראים, הזחל מכוסה בשערות צורבות. לפחות באחת עשרה ממשפחות הפרפראים ישנם מינים שלהם שערות צורבות בשלב הזחל: "Arctiidae" (דובוניים), "Anthelidae", "Bombycidae", "Eupterotidae", "Lasiocampidae", "Limacodidae", "Lymantriidae" (טוואיתיים), "Megalopygidae", "Noctuidae" (תנשמיתיים), "Notodontidae", "Nymphalidae" (נימפיתיים) ו-"Saturniidae" (שבתאיים). במינים מסוימים לפרפר הבוגר יש קשקשים צורבים.
זיפים צורבים בטרנטולות.
התפתחות.
השערות הצורבות אינן מופיעות אצל הטרנטולות מהעולם החדש מיד עם הבקיעה מהביצה, אלא מתפתחות לאורך הנשלים ונראות כאזור כהה בחלקה העליון של האופיסטומה - בטנם הבהירה של הצעירים. האזור הולך ומתרחב מנשל לנשל, ובסופו של דבר הוא מתאחד עם הגוונים של הפרט שמקבל את צבעיו הבוגרים. הזיפים הצורבים אינם מכסים את כל אזור האופיסטומה וניתן להבחין בקלות בינם לבין שערות רגילות באותו האזור.
סוגים.
ידועים שישה סוגי שערות צורבות בטרנטולות הנבדלים זה מזה בצורה ובגודל:
כפי הנראה, משמש כל סוג שערה כנגד סוג אחר של אויב טבעי.
סוג 2 מועבר בדרך כלל במגע ישיר ולא בבעיטה, אך לפחות מין אחד מתת המשפחה "aviculariine", ה-"Avicularia versicolor", מסוגל לבעוט את השערות מסוג 2 ישירות מאזור הבטן. כך גם מין אחד מתת המשפחה "Theraphosinae". שערות מסוג 2 ניתן למצוא אצל טרנטולות מהסוגים "Pachistopelma", "Iridopelma" ואוויקולריה.
שערות צורבות מסוג 3 יעילות במיוחד להגנה מפני בעלי חוליות וחסרי חוליות.
יונקים רגישים ביותר לסוגים 3 ו-4.
סוגי שערות הספציפיים למין.
לא כל סוגי השערות הצורבות מופיעות בכל מיני הטרנטולות.
שערות מסוג 2 מופיעות בסוגים אוויקולריה, "Iridopelma" ו-"Pachistopelma" (תת משפחה Aviculariinae).