יוכלסון הגיע ממשפחה יהודית אמידה ודתית. הוא למד בבית המדרש לרבנים בווילנה, שם השתתף בקבוצה הסוציאליסטית, המהפכנית "נרודניה ווליה". נאלץ לעזוב את רוסיה ב-1875, הוא נסע תחילה לברלין ולאחר מכן ב-1879 לשווייץ, שם נשאר ארבע שנים, למד בציריך ולאחר מכן לימד שם בבית ספר, תוך שמירה על קשר עם התנועה המהפכנית כעורך פרסום שלה שהייתה לו תפוצה חשאית ברוסיה. בשובו לרוסיה ב-1884 הוא נעצר ונכלא לשלוש שנים במבצר פטרו-פבלובסק בסנט פטרבורג, ובשנת 1887 נידון בפקודת הצאר לגלות לעשר שנים בצפון סיביר, במחוז יקוטסק.
בסיביר ערך יוכלסון מחקר מיוחד על השפה, המינהגים והפולקלור העממי של התושבים הילידים, במיוחד של שבטי הטונגוס, היאקוטים והיוקאגרים שנעלמו במהירות באותה תקופה. מאמריו בנושאים אלה החלו למשוך תשומת לב, ובשנת 1894 הוא וחבר גולה אחר, ולדימיר בוגוראז (גם הוא ממוצא יהודי), צורפו למשלחת הראשונה של החברה הגיאוגרפית הרוסית הקיסרית (1894– 1897), שנשלחה לאותו חלק של סיביר על חשבון פטרון רוסי עשיר של אמנות ומדע בשם אלכסנדר סיביריאקוב. במשלחת ההיא תיעד יוכלסון בקרב הילידים באזורים המרוחקים שני ניבים יוקאגריים שנחשבו כנכחדים. החברה הגיאוגרפית הקיסרית פרסמה את תגליותיו בתחום האתנולוגיה, בעוד שהדיווחים הלשוניים של חקירתו נרכשו לפרסום על ידי האקדמיה הקיסרית למדע.
כאשר התארגנה משלחת גדולה לצפון מזרח רוסיה ואלסקה, שנקראה משלחת Jesup למשך חמש שנים, על ידי המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע (ניו יורק), המליצה האקדמיה הקיסרית הרוסית למדעים, על יוכלסון ובוגוראז כאנשים המתאימים ביותר לתרום להצלחת המשלחת כי הם הכירו את הארץ ואת שפות הילידים.
לצורך המשלחת בילה יוכלסון שנתיים וחצי בצפון הרחוק, וחקר בעיקר את הקוריאקים, היוקאגירים והיאקוטים. הוא היה מלווה באשתו דינה ברודסקיה, רופאה מוסמכת, שדאגה לכל העבודה האנתרופומטרית והרפואית, ולרוב הצילומים. המשלחת נועדה ליצור תיעוד מקיף של העמים הנחקרים, ונאספו מגוון רחב מאוד של חפצי אמנות וחפצים חומריים, כמו גם ממצאים אתנוגרפיים סופיים והערות שטח שנכתבו על ידי החוקרים במשלחת. יוכלסון חזר עם המשלחת לארצות הברית, וחקר שם את החומר שאספו הוא ואשתו, שליוותה אותו במסע האחרון.
בשנים 1909–1911 יוכלסון הוביל את משלחת ריאבושינסקי של החברה הגיאוגרפית הרוסית הקיסרית לקמצ'טקה והאיים האלאוטיים, ולאחר מכן בין השנים 1912 עד 1922 היה אוצר חטיבה של המוזיאון לאנתרופולוגיה ואתנוגרפיה של האקדמיה הרוסית למדעים בסנט פטרבורג., והרצה באוניברסיטה שם. הוא היגר לניו יורק ב-1922 ובילה את שארית חייו בארצות הברית, שם חידש את הקשר שלו עם המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, ואחר כך עם מכון קרנגי בוושינגטון הבירה.
יוכלסון תרם רבות לכתבי עת מדעיים ברוסית, גרמנית ואנגלית. באנגלית יצירותיו המלאות המוכרות ביותר הן ספריו על "הקוריאקים" (1908) ו"הטונגוס היוקאגיר והיוקאגיריז" (1926); כן המדריך שלו לעמים ילידי אסיה הרוסית (1928) עבור המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע. וכן תרם לחקירות הארכאולוגיות באיים האלאוטיים (1925) וחקירות ארכאולוגיות בקמצ'טקה (1928), שניהם עבור מוסד קרנגי.
קינג ויליאמס טאון
קונסה
PinkNews
PinkNews הוא עיתון מקוון בריטי להט"בי שהוקם על ידי בנג'מין כהן ב-2005.
העיתון מפרסם חדשות אקטואליה, בעיקר בתחום הזכויות להט"ב ברחבי העולם, וכן מציג ריאיונות עיתונאיים עם אנשי תרבות ופוליטיקאים.
גרסה מודפסת של העיתון, "The PinkNews", הושקה באופן רשמי ב-2006, אך בוטלה שנה לאחר מכן.
מאז 2013, העיתון מפעיל מדי שנה את פרסי PinkNews. הפרסים, עליהם מצביע הציבור לצד חבר שופטים, מכבדים את פועלם של פעילי להט"ב בתחום וכן דוברים פוליטיים ועסקים. בין הזוכים נמנים ג'ון ברקו, ניק קלג, ריצ'רד ברנסון, אד מיליבנד, אלכס סלמונד ודייוויד קמרון.
Pink News
נונאטאק וו
נונאטאק וו (באנגלית: Wu Nunatak) הוא נונאטאק ברכס נונאטאקי אאוטבק הממוקם באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק ממוקם 15 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מהר וייהופט.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנונאטאק.
נונאטאק וו מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959 - 1964.
מקור השם.
שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית.
הנונאטאק נקרא על שמו של טיין ה. וו (Tien H. Wu), ששימש כחוקר קרחונים בתחנת מקמרדו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1966 - 1967.
רכבת הילדים של בודפשט
רכבת הילדים של בודפשט (בהונגרית: Széchenyi-hegyi Gyermekvasút), קו רכבת מספר 7 היא מסילת רכבת צרה, אחת מאטרקציות התחבורה של בודפשט, בבודה כלומר בצד המערבי ההררי של העיר, שעובר ברבעים 2 ו-12. העניין בקו הוא שהשירות ניתן על ידי ילדים בהשגחת מבוגרים.
שתי תחנות הקצה של הקו הן גבעת סצ'ני (Széchenyihegy) והיבשוולג' (Hűvösvölgy) - שפירושו המילולי "העמק הקריר". הן ממוקמות 235 מטר נמוך יותר זו מזו. מסלול ברכבת הוא באורך 11.2 אורך ק"מ, הקו חד מסלולי, לא מחושמל, שירותי מסחר ותנועה בקו הרכבת ניתנים מאז מסירת הקו על ידי ילדים בגילאי 14-10 (בהשגחת מבוגר). במקור היו בסך הכל 17 תחנות (לרבות תחנות הקצה). בשנת 2015 הרכבת נכנסה לגינס שיאי עולם או ספר השיאים של גינס (GWR) כקו הרכבת הארוך ביותר בעולם שבו ניתן שירות התנועה והמסחר על ידי ילדים. הרכבת עוברת את המרחק בין תחנות הקצה (במהירות המותרת של עשרים קמ"ש) בממוצע של 45-40 דקות (כ-50 בקיץ). שמה נקרא בזמן התכנון "רכבת ילדים" (Gyermekvasút), אך במשטר הקומוניסטי עד 1990 שמה היה "רכבת פיונירים" או "רכבת חלוצים" בהונגרית: Úttörővasút, באנגלית: Pioneer Railway). היום שמה באופן רשמי: רכבת הילדים של גבעת סצ'ני.
אירוע פתיחת העונה של הקו כל שנה הוא יום הרכבות הקטנות של אגן הקרפטים "יום הרכבת הקטנה" והוא: השבת השנייה של חודש אפריל.
היבטים חינוכיים של שירות הילדים.
מסילת הרכבת נבנתה כנראה בחלקה למטרות תעמולה. אולם בפועל, היא לא הייתה פוליטית יותר מכל מוסד אחר לילדים בהונגריה בשנות ה-50 ובשנות ה-60.
ההעסקה המשחקית וללא תשלום של ילדים עוררה מחלוקת לפני פתיחת הרכבת. הניסיון המעשי הפריך את ההתנגדויות. למעלה משישה עשורים האחרונים הוכיחו שקהילת רכבת הילדים והשירותים הניתנים בצורה משחקית הם שימושיים וכמעט שאין דומה להם לכל החוויות וההתנסויות הנוער האחרות ואף ללא למבוגרים.
היסטוריה.
בניית רכבת הפיונירים (החלוצים).
בשנת 1947 החליטו המנהיגים הקומוניסטים של המדינה דאז (שר המדינה מתיאש ראקושי, שר התחבורה ארנה גרה) ליצור רכבת קלה שתופעל על ידי ילדים. במהלך הקמת הקו, השמות """רכבת ילדים" ו"רכבת חלוצים" שימשו לסירוגין, אך בשלב זה כבר הוחלט: הרכבת תופעל על ידי פיונירים. גם מספר מיקומים אחרים נבחנו (לדוגמה: האי מרגיט, נפליגט). הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית החליט לבסוף לטובת הרי בודה בפברואר 1948, משום שהתקבלה החלטה גם לגבי מחנה פיונירים שיוקם בסביבת צ'ילברץ (Csillebérc). גם מסילת הברזל נבנתה שם כדי להתקרב אליה (באותה תקופה לא היה שם עדיין כביש ציבורי סלול או תוואי אוטובוס).
בניית הרכבת הקלה ב-1948 התחילה ב-11 באפריל. בשל חיסכון בעלויות הקו הושלם בשלושה חלקים. העבודות החלו בפסגה החשופה של גבעת סצ'ני, באתר של מסלול הגולף שנפתח ב-1911. המסילה הצרה, כלומר 760 מ"מ רוחבה, נבנתה בחיפזון על ידי מתנדבים וסטודנטים באוניברסיטה. חטיבות הנוער כרתו את היער והניחו את המסילה. הוצאת הספרים נפסבה אף פרסמה רומן נוער על מעשי הגבורה של הבנייה.
במקביל לבניית הרכבת, המדריכים המומחים של רכבות הונגריה (מ.א.ב) הכינו את התלמידים הראשונים לכללי תפעול הרכבת ולניהול התנועה. כך, ביום פתיחת קו הרכבת, יכלו לקבל את הנוסעים הראשונים פיונירים לבושים במדי רכבת. החלק הראשון, קטע באורך 3 ק"מ נפתח ב-31 ביולי 1948 בטקס מפואר. עוד באותו יום נאלצה תנועת הצופים להתמזג עם התנועה הפיונירית. קני צופים שדחו את המיזוג פוזרו. מספטמבר 1948 היה על כל בית ספר יסודי להקים קבוצות של תנועת הפיונירים. ילד שלא הצטרף היה מנודה.
ההיסטוריה של רכבת הילדים.
בשנת 1990, שנת שינוי המשטר, שונה שם המוסד ל"רכבת ילדים". במקום רכבת פיונירים, הרכבת הקלה עברה לתחום השיפוט של רכבות הונגריה (מ.א.ב). ב-1992 נפתח מוזיאון הרכבת לילדים, שהורחב ב-1998. למרות גיל הקו של יותר מחצי מאה הכלים מתוחזקים ומשופצים היטב באופן קבוע, התחנות משמרות את האווירה של הריאליזם הסוציאליסטי האופייני של שנות ה-50. ב-2013 רכבת הילדים הסיעה כמעט 300,000 נוסעים בעונה.
תפעול.
ילדים בכיתות ד', ה' או ו' בבית הספר היסודי בעלי ממוצע ציונים טוב (כיום לפחות ציון טוב, כלומר 8 שבהונגריה מקביל ל-4) יכולים להגיש מועמדות לקורס רכבת הילדים בהסכמת ההורים ובית הספר. קריטריון חשוב לבקשה הוא שרופא הילדים ימצא את הפונה מתאים לשירות הרכבת לילדים על סמך בדיקה פשוטה.
תחנותיה ונקודות עצירה.
יש כיום לרכבת שבע תחנות ותחנת עצירה אחת (ללא הורדת והעלאת נוסעים) עם שילוט. זו תחנת העצירה ודאשפארק (Vadaspark) שאינה כלולה בתחנות:
בזמן הפתיחה הייתה עצירה נוספת עם שלטים (Kishárshegy) בין תחנות Hárshegy ו-Ságvári-liget (היום Szépjuhászné). תוך זמן קצר בוטלה העצירה עקב קשיי גרירה ותנועת נוסעים מועטה.
תאונות.