טענות אחרות הועלו גם כנגד ההנחה כי שביעות רצון וחוסר שביעות רצון הם שני גורמים נפרדים. בין המבקרים בולטים הסוציולוג ויקטור ורום, שטען כי מסקנותיו של הרצברג אינן הכרחיות וכי האוכלוסייה אותה חקר מצומצמת מדי בשיוכה החברתי, והסוציולוג א' לוק, שטען כי לא ניתן להוכיח מסקנות אלו.
ארגון
ארגון הוא מאגד-חברה אנושית הפועלת לשם הגשמת מטרה משותפת. הארגון נחקר על ידי תחום המכונה מדע הארגון או התנהגות ארגונית.
הגדרה נוספת למונח ארגון: ישות חברתית מכוונת מטרה, העוסקת בתכנון, בהפקה, בהפצה או בתחזוקה של מוצרים או בהענקת שירותים כדי לספק צרכים.
מאפייני הארגון.
ארגון מתאפיין במספר מאפיינים ייחודיים:
ארגונים, בדומה לכל תת-חברה, ניתנים להתייחסות נפרדת כאל מערכות בעלות קיום וחוקיות עצמאיים. בתור מערכות נפרדות, ניתן לעסוק בייסוד והתפרקות של ארגונים. כמו כן, יש אפשרות שארגונים התמזגו, ייווצר חיבור בין ארגונים שונים ההופך אותם לארגון אחד, אם בעקבות חיבור זה לא יהיו שינויים פנימיים בארגונים, ואם תהיה הטמעה מערכותיהם אלו באלו.
ב-1978 בחנו החוקרים דניאל כץ ורוברט קהאן ארגונים בסביבה קפיטליסטית המקיימים יחסי גומלין עם הסביבה, ומצאו כי קיימים שבעה מאפיינים הנחוצים לקיומו של ארגון כ"מערכת פתוחה":
לארגונים קיימת נטייה מתמדת למיסוד, בזכות סיבות אחדות, שהעיקריות שבהן:
מטרות הארגון.
ניתן להתייחס אל מטרות הארגון בשתי דרכים:
הסוציולוג ג' טומפסון הגדיר ב-1967 (על בסיס הגדרתו של צ' ברנארד מ-1958) בין מועילות, כלומר- מידת ההצלחה במטרות הייצור שעל בסיסן נבנה הארגון, הנמדדת ב"מבחני תכליתיות", לבין יעילות שהיא מידת התועלת שמביא הארגון לעומת מחיר פעולתו, הנמדדת ב"מבחני יעילות".
המיון של בלאו וסקוט: הסוציולוגים פיטר בלאו וריצ'רד סקוט סיווגו ב-1962 את הארגונים לארבע קטגוריות על פי הגורם הנהנה מתפוקתם, תוך הנחה כי לגורם זה השפעה רבה על הארגון. לפי חלוקה זו, קיימים ארבעה גורמים שעשוי ארגון לשרת:
ארגונים פורמליים ובלתי פורמליים.
בכל ארגון קיימות קבוצות פורמליות ובלתי פורמלית.
מערכת בלתי פורמלית - מערכת זו עשויה לענות על צורך לגיטימי שהתקנות הפורמליות מתעלמות ממנו. במקרים אחרים מאפשרת קיצורי דרך בביצוע משימות. מערכת זו מלמדת על נטייתם של בני אדם לנסות להקנות צביון אנושי למסגרות חברתיות נוקשות. הנורמות הבלתי - פורמליות עונות על צרכים אנושיים של חברי הארגון.
סוגים של ארגונים פורמליים.
ארגון כפייתי מאופיין באמצעים פיזיים מיוחדים, כגון דלתות נעולות וחלונות מסורגים, ומנוהלים על - ידי אנשי ביטחון. הם מבודדים אנשים לתקופה מסוימת כ"שוכנים" או כ"חוסים" ולעיתים משנים ביסודיות את עמדותיהם והתנהגותם.
כל ארגון יכול למעשה להיכלל בכל הקטגוריות. בית חולים פסיכיאטרי, למשל, הוא ארגון כפייתי עבור חוסים בו, ארגון תועלתני עבור הפסיכיאטרים וארגון נורמטיבי עבור מתנדבים המשרתים בו.
משאבי אנוש בארגון.
צורת התייחסות עיקרית לחקר ארגונים היא ההתייחסות למשאבי אנוש בארגון, כלומר- לצורה בה יחסי העבודה והארגון משפיעים זה על זה. מאפיין מובהק של משאבי האנוש בארגון הוא המבנה ההירארכי שבו נמצאים העובדים, מבנה המשתקף גם בדרגה של כל עובד.
שינוי מבני.
שינוי מבני הוא שינוי מהותי במבנהו של הארגון, כגון:
שינויים אלה מתרחשים בארגונים עסקיים (חברות), ובארגונים הפועלים ללא כוונת רווח.
שינוי מבני מצריך בחינה מעמיקה של סוגיות אחדות:
בכל שלבי חיים של הארגון חייבת להיות התאמה בין מבנה הארגון וארכיטקטורה עסקית שלו.
מעשיות האחים גרים
מעשיות האחים גרים (בגרמנית: Kinder- und Hausmärchen, בתרגום מילולי: "מעשיות הילדים והבית") הן אסופה מפורסמת של 200 מעשיות גרמניות, שנערכה על ידי האחים יאקוב ווילהלם גרים (שנודעו בשם האחים גרים) ופורסמו לראשונה בשני כרכים: הראשון בחג המולד של 1812, אשר כלל 86 מעשיות, והשני ב-1815, אשר כלל 70 מעשיות.
מעשיות אלו נחשבות חלק בלתי נפרד מן הפולקלור הגרמני והכלל-אירופאי הימי-ביניימי, ותורגמו ליותר מ-70 שפות. למעשיות האחים גרים חשיבות רבה בהבנת הסיפור העממי ותפוצתו הרבה, ובחקר הפולקלוריסטיקה והאתנופואטיקה.
למעשיות יצאו במשך השנים מספר עיבודים לסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע, כמו סימסאלה גרים, ואגדות האחים גרים.
על אף שרוב המעשיות שליקטו ליצירותיהם היו בעלות נופך תמים למראה ולכל הגילאים, ישנן ארבע מעשיות אנטישמיות שהאחים גרים אספו: "היהודי בקוצים" (מעשייה מס' 110), "הסחבה הטובה" (סיפור מס' 4 מתוך נספח מס' 17), "העסקה הטובה" (מעשייה מס' 7) ו"השמש תוציא הכל לאור היום" (מעשייה מס' 115).
מאפייני המעשיות.
מאפיינים צורניים.
כמעט בכל מעשיות האחים גרים נכללים המאפיינים הצורניים הבאים: משחקי מילים (משחקים אלו אובדים פעמים רבות בתרגומים השונים), דו-שיח בין הדמויות, שילוש של אלמנטים: מניין הגיבורים, מספר המשימות שהגיבור מבצע, תכונותיו של גיבור, תאריו של הגיבור, מספר הפעולות שדמות מבצעת, מספר המצבים וכיוצא באלה, שאלות רטוריות וחזרות. כפי שגילה ב-1988 חוקר מעשיות האחים גרים הפרופ' היינץ רלקה, מרבית הפתגמים לא היו קיימים במהדורה הראשונה של המעשיות אלא נוספו במהדורות המאוחרות.
מאפיינים תוכניים.
בכל המעשיות מופיעים לפחות שניים ממאפייני המעשייה (מתוך מאפיינים רבים יותר שיש למעשיות): היפוך מצבים, עימות בין גיבורים והגשמת משאלה כמוסה.
המסר אינו מפורש וברור ברוב המעשיות, ובחלקן הניכר קיימת מערכת הנחשבת מעוותת של שכר ועונש (צדיקים סובלים לשווא, חוטאים זוכים בגמול וכו'). בעייתיות המסר מתווספת למאפיינים אכזריים, אלימים וגסים רבים, כמו שריפת אדם (ב"ילדתה של מאריה"), קניבליזם (בסיפור "האוקרלו"), הרג סתמי (כמו זה המופיע ב"אדון קורבס") וצורות רצח ועינויים אכזריות נוספות, החוברות ליצירת הדימוי הבעייתי הידוע של המעשיות מבחינה מוסרית. במספר מעשיות יש אף גילויים של אנטישמיות מובהקת (כמו בסיפור "היהודי בקוצים").
היסטוריה.
מלאכת העריכה של מעשיות אלו בוצעה על ידי איסוף של מעשיות קיימות רבות ממספר רב של מספרים המכונים בשפת המחקר אינפורמטורים ובעיקר עקרות-בית גרמניות. במלאכה זו הוכוונו האחים גרים על ידי אוספי סיפורים קודמים ובעיקר לודוויג אכים פון ארנים וקלמנס ברנטאנו, אך בשונה מהם לא הוסיפו קטעים או כתבו מחדש מעשיות. עם זאת, האחים גרים עיבדו את מרבית מעשיותיהם, ובעיקר הוסיפו יסודות עממיים אופייניים לפולקלור הגרמני.
המעשיות פורסמו בכתב לראשונה בשני כרכים: הראשון בחג המולד של 1812, אשר כלל 86 מעשיות, והשני ב-1815, אשר כלל 70 מעשיות. כרכים אלו גררו תגובות רבות ומיידיות ובעיקר דברי ביקורת. הביקורת הספרותית טענה כי המעשיות אינן מהוקצעות וערוכות באופן מספק, משעממות, וכוללות יסודות אלימים, גסים ובלתי מוסריים.
ב-1825 הביאה ביקורת זו את וילהלם גרים לפרסם את "מהדורה קטנה": מהדורה בת 50 מעשיות אשר זכתה לעשר הדפסות בחייהם של האחים גרים. המעשיות המלאות זכו אף הן למהדורות מספר, בשנים 1819, 1837, 1840, 1843, 1850. הנוסח השביעי והסופי יצא ב-1857, כמהדורה שלמה בעלת מיספור קבוע.
עם הזמן רכשו מעשיות האחים גרים מעמד סמלי בתרבות הגרמנית כמייצגי הפולקלור הגרמני, וזאת בשל הנאמנות הרבה לפולקלור זה. וכך, כאשר החוקר אקסל אולריק ניסח את מאפייני היסוד של הסיפור העממי, נתגלה כי כולם התקיימו במעשיות אלו.
תהליך זה אירע על רקע התעצמות תנועת הרומנטיקה, והתעוררות הלאומיות הגרמנית, אשר חיזקו את מעמד הפולקלור והעניקו לו חשיבות רבה. תחילת המאה ה-19 היא תחילתה של התנועה הרומנטית, אשר טיפחה לאומיות ואידיאליזציה של העם ושל העבר. כחלק מתנועה זו, האחים גרים התעניינו במקורות הלשון, בכוונה לחזור למקורות ולפולקלור. כבר בתקופתם של האחים גרים הושמעה ביקורת כלפי היסודות האכזריים השכיחים כל כך ביצירותיהם. ואמנם, האחים מציינים במבוא לספרם מ-1819, כי במהדורה החדשה הם השמיטו כל ביטוי שאיננו הולם את גיל הילדות. ביקורת רבה במיוחד כלפי סיפורי גרים התעוררה לאחר מלחמת העולם השנייה, כשבעלות הברית תלו את אכזריותם של הגרמנים במעשיות ששמעו בילדותם, ובעקבות זאת הגבילו את השימוש במעשיות בספרי הלימוד (German Educational Reconstruction Bulletin, July-August 1999)
לאחר מלחמת העולם השנייה ספגו המעשיות ביקורת, כחלק מביקורת הרומנטיקה והלאומנות, שהביאו לעליית הנאציזם. נטען כי לאכזריות, לאלימות ולמסרים האנטישמיים הגלומים במעשיות אלו הייתה השפעה לא מעטה על התפתחות נטיות מקבילות בקרב הנוער הגרמני ובקרב תומכי המפלגה הנאצית, נטייה אשר קושרה ללאומנות הגרמנית. ביקורת זו הביאה לאיסור פרסום ושימוש במעשיות על ידי מעצמות הכיבוש במערב גרמניה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 ניסו חוקרי פולקלור להגן על מעשיות האחים גרים מפני הביקורת הקשה נגדן, וכחלק מניסיון זה קידמו רבות את המחקר עליהן. במסגרת מחקר זה נתגלתה למשל העובדה כי המעשיות אכן עובדו על ידי האחים גרים. האחים גרים טענו שהם הלכו וחיפשו את מקורותיהן של הגרסאות, אך בפועל הגרסאות היו כבר מעובדות והגיעו אליהם ממקור שני ושלישי. מעשיות האחים גרים, שנאספו מתוך מטרה מחקרית מפורשת, מילאו את ייעודן העיקרי לא בשדה הפילולוגיה, כפי שהועידו אותן אוספיהן, כי אם בספרות ילדים, בהופכן מנוף אדיר להפצת המעשייה ולקירוב הילדים אליה. מסתבר, כי גם האחים גרים, שהקפידו לרשום את המעשיות כפי שסופרו להם, לא היססו מלשנות אותן מהוצאה להוצאה, לאחר שהתברר כי קהל קוראיהן העיקרי הם ילדים.
המחלוקת סביב התאמתן של אגדות האחים גרים לילדים.