בתקופה בה יצא לאור הסרט "ספינת הקיטור וילי" דווח על התלהבות הקהל מהשימוש בסאונד למטרת בידור. סרטים עם סאונד עדיין נחשבו חדשניים. הסרט הראשון באורך מלא עם רצף דיאלוגים, "זמר הג'אז" בכיכובו של אל ג'ולסון, הוקרן לראשונה ב-6 באוקטובר 1927. בשנות הצלחתו, ברוב בתי הקולנוע בארצות הברית הותקן ציוד שמע. וולט דיסני רצה לנצל את היתרון של הטרנד, וככל הנראה, הוא גם הצליח. רוב אולפני הסרטים המצוירים האחרים עדיין הופקו ללא סאונד כלל, כך שלא באמת יכלו להתחרות בדיסני. כתוצאה מכך מיקי הפך במהרה לדמות המצוירת הבולטת ביותר באותו זמן. וולט דיסני פעל מהר להוספת סאונד ל"שיגעון הטיסה" ול"הגאוצ'ו הדוהר", שני סרטיו הקודמים, שפורסמו בתחילה ללא סאונד. עד מהרה הוסיף להצלחה ולפופולריות של מיקי. סרט קצר רביעי בסדרת הסרטים של מיקי, "ריקוד האסם" (The Barn Dance), התחיל להתבשל, אך מיקי לא באמת דיבר, עד לסרט "ילד הקרניבל" ("The Karnival Kid") ב-1929, כשמילותיו הראשונות היו "Hot dogs, Hot dogs!" ("נקניקיות, נקניקיות!"). אחרי השחרור של "ספינת הקטור וילי", מיקי נהיה מתחרה צמוד לפליקס החתול, והפופולריות שלו הוסיפה לגדול עם ההופעות הנוספות שלו בסרטים מצוירים עם סאונד. עד 1929 פליקס הארנב איבד מהפופולריות שלו בתיאטראות, ופט סוליבן ("Pat Sullivan") החליט ליצור את כל סרטיו של פליקס העתידיים עם סאונד. הקהל לא הגיב באהדה למעבר של פליקס לסאונד ב-1930, ופליקס נעלם מהמסך.
סרטים בשחור לבן (1929–1935)
בסרטיו המוקדמים של מיקי הוא לא אופיין כגיבור, אלא כמחזר צעיר וחסר השפעה למיני מאוס. "ריקוד האסם" (14 במאי 1929) הוא הפעם הראשונה בה מיקי נדחה על ידי מיני לטובת פיט.
"בית האופרי" הוא הפעם הראשונה בה הופיע מיקי כשהוא לבוש בכפפות לבנות. מיקי לובש אותם כמעט בכל הופעותיו הבאות, ודמויות רבות הלכו בעקבותיו. שלושת הקווים בגב הכפפות של מיקי המשתרעים בין אצבעותיו תאמו את עיצוב הכפפות באותו עידן.
"כשהחתול איננו" (When the Cat's Away, 18 באפריל 1929) – למעשה חידוש לקומדיית אליס "Alice Rattled by Rats" (Alice Comedies, סדרת אנימציות מצוירות של וולט דיסני משנות ה-20) - הופעה לא רגילה עבור מיקי מאוס. אף על פי שמיקי ומיני עדיין תחזקו את דמויותיהם המואנשות, הם תוארו בגודל עכברים אמיתיים החיים יחד עם עכברים אחרים כמזיקים בתוך בית. מאוחר יותר הם מופיעים בגודל של בני אדם עם תכונות משל עצמם. כשהופיע יחד עם בני אדם, מיקי תואר בגובה 60–90 ס"מ. הסרט הקצר הבא של מיקי היה גם הוא בלתי רגיל. "קרב החצר" (The Barnyard Battle, 25 באפריל 1929) היה היחיד שתיאר את מיקי כחייל וגם כלוחם במלחמה. "נער הקרנבל" היה הפעם הראשונה בה מיקי דיבר. לפני כן הוא רק שרק, צחק ונהם. המילים הראשונות שלו היו "Hot dogs, Hot dogs!" ("נקניקיות, נקניקיות!") שנאמרו תוך כדי מכירת נקניקיות בקרנבל. "השטויות של מיקי" יצרו את השיר "יו-הו של מיני" שהפך לשיר הנושא של סרטי מיקי מאוס במספר השנים הבאות. מאוחר יותר נעשה שימוש בשיר עם הנפשת רקע שונה כסרט קצר מיוחד כשלעצמו שהוצג רק בתיאטראות המבוססים על מיקי, בתחילת שנות ה-30. הכלב של מיקי, פלוטו, הופיע לראשונה כחיית המחמד של מיקי ב"ציד האיילים" (The Moose Hunt, 1931) לאחר שקודם לכן הופיע ככלב של מיני, רובר, ב"הפיקניק" (The Picnic, 1930).
"נער הקקטוס" היה הסרט האחרון שצויר על ידי אב אייוורקס בדיסני. מעט לפני שחרור הסרט, אייוורקס עזב לטובת סטודיו משלו, במימון המפיץ של דיסני פט פאוורס (Pet Powers). דיסני הסתכסך עם פאוורס על הכסף בחוזה ההפצה שלהם. בתגובה לסכסוך, סגר פאוורס עסקת הפצה עם אייוורקס, שכבר מזמן חשק לעמוד בראש סטודיו משלו. העזיבה נחשבת לנקודת מפנה בקריירה של מיקי, ועימה הקריירה של וולט דיסני. וולט איבד את איוורקס, האיש ששימש כקולגה הקרובה והאמינה ביותר שלו מאז 1919. מיקי איבד את האיש שאחראי לעיצוב המקורי שלו, ושל הבמאי והאנימטור שלו במספר סרטים קצרים עד לנקודה זו. בתחילה פורסמה דמותו של מיקי מאוס עם הקרדיט "קומיקס של וולט דיסני, איור על ידי אב איוורקס". מאוחר יותר חברת דיסני בהוצאות הבאות של אותם סרטים נותנת קרדיט לוולט דיסני בלבד.
דיסני והצוות שנותר המשיכו בייצור של סדרת מיקי מאוס, ובסופו של דבר הוא הצליח למצור מספר אנימטורים שיחליפו את אייוורקס. במהלך השפל הגדול ודעיכתו של פליקס החתול מהאקרנים, פופולריותו של מיקי גדלה, וב-1932 ל"מועדון מיקי מאוס" היו מיליון מנויים. בטקס פרסי האוסקר החמישי ב-1932, מיקי קיבל את המועמדות לפרס הראשון על "Mickey's Orphans" (1931). כמו כן, וולט דיסני קיבל את אוסקר על יצירתו של מיקי מאוס. אף על פי שנפגש מהסרט הקצר "סימפוניה מטופשת" (Silly Symphony) מתוך שלושה חזירונים קטנים ב-1933 מיקי עדיין נחל פופולריות רבה, עד 1935, כשסקרים הראו שפופאי היה פופולרי יותר ממיקי. עד שנת 1934, סחורה של המותג מיקי מאוס הכניסה 600 אלף דולר בשנה. ב-1935, דיסני החל לשלוח במועדוני מיקי מאוס בעקבות בעיות ניהוליות.
בסביבות הזמן הזה, אמני סיפור בדיסני מצו קושי גובר לכתיבת חומרים עבור מיקי מאוס. ככל שהוא התפתח כמודל לחיקוי עבור ילדים, הם היו מוגבלים יותר בסוגי הבדיחות שהם יכולים לכתוב. הדבר הוביל את מיקי לקחת חלק של דמות משנית יותר בחלק מסרטיו הבאים, מה שמאפשר דגש גדול יותר על דמויות אחרות. בההתרמה לבית היתומים מיקי הופיע לראשונה עם דונלד דאק שנוצר מוקדם יותר באותה שנה בסדרה סימפוניות טיפשיות. הברווז הנסער יספק לדיסני כמעט אינסוף רעיונות לסיפורים ויהפוך דמות קבועה באנימציות מיקי מאוס.
סרטים בצבע (1935–1953)
מיקי הופיע לראשונה כדמות מצוירת צבעונית ב"מצעד מועמדי הפרסים" ב-1932, אבל רצועת הסרט נוצרה בשביל טקס פרסי אוסקר ה-5 ולא יצא לאור. ההופעה הרשמית הראשונה של מיקי בסרט עם צבע הייתה ב-1935 עם "קונצרט הלהקה". שיטת הטכניקולור שימשה ליצירת הסרט. כאן מיקי מנצח על האופרה "וילהלם טל", אבל טורנדו סוחף את הלהקה. אומרים שהמנצח ארטורו טוסקניני כל כך אהב את הסרט הקצר הזה, כך שפעם הראשונה שראה את זה ביקש מהמקרין הקרנה נוספת. ב-1994, "קונצרט הלהקה" דורג כאנימציה השלישית בגודלה מכל הזמנים בסקר של מומחי הנפשה. הצביעה של מיקי ומעט עיצוב מחדש שלו, וולט החזיר את מיקי לפסגה שוב, ומיקי יגיע לשיא פופולריות שמעולם לא קרה לפני כן. גם ב-1935 וולט קיבל פרס מיוחד מליגת האומות על יצירת מיקי.
אבל ב-1938, דונלד דאק בר ההשפעה גבר על מיקי הפסיבי, מה שגרם לעיצוב מחדש של העכבר בין 1938 ל-1940., ששם את מיקי בשיא הפופולריות שלו. במחצית השנייה של שנות ה-30 מופיעה הדמות גופי כסדרה רגילה. ביחד, מיקי, דונלד דאק וגופי ייצאו יחד למסעות. חלק מהסרטים של הטריו הם חלק מהסרטים המוערכים ביותר של מיקי, הם כוללים את "גשר האש של מיקי" (Mickey's Fire Brigade, 1935), "ציידי האיילים" (Moose Hunters, 1937), "מנקי השעונים" (Clock Cleaners, 1937), "רוחות רפאים בודדות" (Lonesome Ghosts, 1937), "בוני הסירה" (Boat Builders, 1938) ו"המשאית של מיקי" (Mickey's Trailer, 1938). במשך אותה תקופה, מיקי ככב גם ב"חייט קטן ואמיץ" (Brave Little Tailor, 1938), עיבוד של אגדה גרמנית הנושאת את אותו שם, סרט שהיה מועמד לאוסקר.
מיקי עוצב מחדש עם הנפשה של פרד מור (Fred Moore), הנפשה שהופיעה לראשונה ב"המצביע" (The Pointer, 1939). במקום שיהיו לו עיניים מוצקות שחורות, ניתנו לו עיניים לבנות עם אישונים, צבע עור פנים של אדם לבן, וגוף בצורת אגס. בשנות ה-40, הוא שוב השתנה ב"המערבולת הקטנה" (The Little Whirlwind), שם השתמשו במכנסיים, אחד מסימני ההיכר שלו. בשינוי נוסף הוא איבד את זנבו, וקיבל אוזניים אמיתיות יותר שהשתנו עם שינויי הפרספקטיבה, ומבנה גוף שונה. אבל השינוי הזה החזיק רק לתקופה קצרה, לאחר מכן חזרו למראה שהיה ב"המצביע", מלבד השינוי של המכנסיים. בהנפשות האחרונות שלו בשנות ה-50, ניתנו למיקי גבות, שהוסרו ביצירות מאוחרות יותר.
בשנת 1940 מיקי הופיע בסרט הוארך מלא הראשון שלו, "פנטזיה". תפקידו כשוליית הקוסם שהפכה לסימפוניה באותו השם על ידי פול דיקא, הוא כנראה הקטע המוכר ביותר בסרט ואחד מתפקידיו האיקוניים של מיקי. בקטע אין דיאלוג בכלל, אלא רק מוזיקה. השוליה, מיקי, לא התכוון לעשות את מטלותיו. הוא חבש את כובע שוליית הקוסם כשהקוסם הלך לישון, ומטיל כישוף על מטאטא, שגורם למטאטא להתעורר לחיים ולבצע את המטלה המתישה ביותר - מילוי באר עמוקה באמצעות שני דליי מים. כשהבאר לפתע מוצפת, מיקי מוצא את עצמו חסר שליטה על המטאטא, מה שמוביל לשיטפון כמעט. כשהקטע מסתיים, רואים צללית של מיקי לוחץ יד עם לאופולד סטוקובסקי, שניצח על כל המוזיקה הנשמעת בסרט. מיקי מוצג לעיתים קרובות בגלימה האדומה וכובע הקוסם הכחול בתסחור. הדבר הגיע לשיאו בפנטזמיק!, אטרקציה בפארקים של דיסני.
החל מ-1940 הפופולריות של מיקי ירדה, עד להופעתו המחודשת ב-1955 כאישיות טלוויזיונית יומית לילדים. למרות זאת, הדמות המשיכה להופיע באופן קבוע בסרטים מצוירים עד 1943 (זכה באוסקר היחיד שלו עם חברו פלוטו בקטגוריית הסרטים הקצרים, בסרט "להושיט יד" (Lend a Paw)) ושוב מ-1946 ועד 1952.
החלק האחרון של סדרת סרטי מיקי מאוס הגיע בשנת 1953 עם "הדברים הפשוטים" בו מיקי ופלוטו הולכים לדוג.
סרטים וסדרות.
ב-18 בנובמבר 1928 הציג וולט דיסני את סרט ההנפשה הראשון בו הקול והתמונה מתואמים - "ספינת הקיטור וילי".