ספריו של ברוקס כוללים את ""Well-Wrought Urn", שפורסם ב-1947 ו-"Modern Poetry and the Tradition", שפורסם ב-1939. בשתי עבודות אלו ברוקס שם דגש על מרכזיותם של דו המשמעות והפרדוקסליות להבנת שירה. כמו כן, ברוקס כתב מחקר על ויליאם פוקנר; הוא כתב, יחד עם רוברט פן וורן, ספר לימוד משפיע, בשם "Literary Criticism: A Short History". עבודותיו המאוחרות יותר כוללות את הספר "A Shaping Joy: Studies in the Writer's Craft""
פסטיש
פסטיש (Pastiche) היא טכניקה אמנותית שמחקה באופן קליל, ומבלי שלחיקוי זה תהיה חשיבות פרשנית, סגנון או עלילה של ספר אחר. למרות שהפסטיש לרוב היתולי באופיו, הוא על פי רוב מלא כבוד לטקסט המחוקה. דוגמאות ניתן למצוא בסיפורים הרבים המציגים את שרלוק הולמס, שלא נכתבו על ידי ארתור קונאן דויל. ספרות מעריצים רבה כתובה בפסטיש.
נעשה שימוש בפסטיש גם ביצירות שאינן ספרותיות, כולל אמנות ומוזיקה. למשל, צ'ארלס רוזן תיאר חלק ניכר מיצירותיו של מוצארט כפסטיש של סגנון הבארוק.
בפסטיש נעשה גם שימוש בפרסומות, שמחקות סגנונות ונושאים פופולריים. יצירות רבות בסוגות מסוימות, במיוחד בפנטזיה, הן במהותן פסטיש.
משמעות נוספת.
בשלהי המאה ה־19 באנגליה, נעשה שימוש בפסטיש עם אלמנט נוסף של משמעות: יצירה תוארה כפסטיש אם צירפה יחדיו סגנונות של כמה יצירות מקוריות. כפי שמגדיר זאת מילון אוקספורד (O.E.D), פסטיש: "עירוב של מרכיבים שונים: תערובת, בליל, ערבוביה". משמעות מוקדמת זו חופפת למשמעות האטימולוגית של המילה: פסטיש הוא הגרסה הצרפתית למילה האיטלקית "pasticcio": סוג של פאי העשוי ממרכיבים רבים. במהלך המאה העשרים, המילה "פסטיש" שינתה את משמעותה, כך שכעת היא משמשת במשמעות שתוארה קודם, ללא קונוטציות הכרחיות לעירוב סגנונות.
בניגוד לפרודיה, שנוטלת פסוקים ממקור ספרותי אחד ומעוותת אותם במטרה להגחיך את הנושא שבו היא דנה, הפסטיש פועל בשיטת ההטלאה: הוא מייבא פסוקים ממקורות ספרותיים אחרים, ובלי לעוות אותם, הוא עשוי גם כן להגחיך נושא כלשהו.
הפסטיש בקולנוע הפוסטמודרני.
הפסטיש החל לתפוס את מקומו גם בקולנוע, בשני העשורים האחרונים, כאשר התחילו לצאת סרטים פוסטמודרניים. הפסטיש תפס חלק נכבד מתרבות הפוסטמודרניזם שעיקריה היו קלילות וגיחוך על השאלות הקיומיות שהציגו במאי המודרניזם. הפסטיש, יחד עם ערבוב הסגנון וצורת הבימוי הקלילה הפכו את הקולנוע הפוסטמודרני לחוויה שלא נראתה כמוה בתולדות הקולנוע. הפסטיש, בקולנוע הפוסטמודרני, משמעותו 'הדבקת' (Paste - Pastich) רעיון המוכר לכל ושימוש בו עד כדי שחיקת הרעיון. יש להזכיר כי מדובר בהדבקה מלאכותית, אחת שלא תראה טבעית ושיהיה ידוע לנו כי הרעיון לקוח ממקום אחר. דוגמאות לפסטיש בקולנוע הפוסטמודרני ניתן למצוא בסרטיו של קוונטין טרנטינו ובסרטיהם של האחים כהן.
תל עמל
וולפגנג איזר
וולפגנג איזר (גרמנית: Wolfgang Iser 22 ביולי 1926 - 24 בינואר 2007) היה חוקר ספרות גרמני. איזר נולד במרינברג, גרמניה, לפאול ואלזה (שטיינבאך) איזר. למד ספרות באוניברסיטאות של לייפציג וטובינגן. את עבודת הדוקטורט שלו, על השקפת עולמו של הנרי פילדינג, הגיש באוניברסיטת היידלברג ב-1950. בהמשך לימד באוניברסיטאות היידלברג ואוניברסיטת גלאזגו ובמקומות נוספים בעולם, כולל בישראל.
איזר ידוע בשל תאוריית ביקורת תגובת הקורא בתורת הספרות שהיה שותף מרכזי בפיתוח הגישה היוניפורמיסטית שלה, המתארת את השפעת היצירה על קורא תאורטי המשתמע מתוך ועל ידי היצירה. ספרו "מעשה הקריאה - תאוריה של תגובה אסתטית" (Die Appellstruktur der Texte) תורגם מגרמנית לעברית ופורסם בהוצאת מאגנס בשנת תשס"ו.
פועלו זכה להכרה והוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בוקרשט, אוניברסיטת סופיה, אוניברסיטת זיגן ואוניברסיטת גיסן.
פיתוח מוטה-תחבורה ציבורית
פיתוח מוטה תחבורה ציבורית (TOD – Transit Oriented Development) - פיתוח מוטה תחבורה ציבורית (תח"צ) הוא סוג של פיתוח עירוני אשר תכליתו היא יצירת פיתוח אינטנסיבי מסביב לתחנות תח"צ המושתת על עקרונות של נגישות, צפיפות גבוהה, עירוב שימושי קרקע ועיצוב עירוני היוצרים מגוון וריכוז של פעילויות עירוניות במטרה לגרום לשימוש גובר בתח"צ ולהקטנת התלות ברכב הפרטי, אך בין היתר תורם גם להפחתת זיהום האוויר, עידוד ההליכה הרגלית והרכיבה על אופניים והגדלת הניידות המרחבית לשאר המוקדים במטרופולין.
על-מנת ליישמו תכנון פיתוח מוטה תח"צ זקוק לאינטגרציה של מערכות התח"צ עם דפוסי שימושי הקרקע כדי לאפשר לציבור מגוון של הזדמנויות להשתתף בפעילויות המרחביות שהעיר מציעה וליצור סביבה עירונית הממוסדת על חיסכון כלכלי, נגישות מרחבית וריבוי של אינטראקציות חברתיות ופוליטיות. יתרה מזאת הנחת היסוד העומדת בבסיסו דוגלת בכך כי העיר, כמוקד של פעילות אנושית, אינה יכולה להיות אטרקטיבית וליצור סביבות מגורים, תעסוקה או פעילויות חברתיות עתירות עניין והזדמנויות אם לא ייווצר מרחב ציבורי תוסס שהאדם עומד במרכזו (רופא, 2010).
קלתורפ מגדיר TOD כמרכז עם שימושי קרקע מעורבים המכיל מבני מגורים בצפיפות גבוהה, מסחר, משרדים, מבני ציבור ושטחים פתוחים. חנויות ושירותים שונים ממוקמים בתוך "ליבה מסחרית" הנמצאת במרחק הליכה קצר משכונת המגורים (מרחק של 600 מטר או הליכה של 10 דקות). תחנת תחבורה ציבורית (רכבת או אוטובוס מהיר) ממוקמת במרכז הליבה.
בתוך הליבה המסחרית ממוקמים "שימושים צמודים אנכית" – דירות ומשרדים המתנשאים מעל החנויות הממוקמות בקומת הקרקע. אזורים משניים לשימושי קרקע ברמת אינטנסיביות נמוכה יותר מקיפים את הליבה במרחק של עד 1600 מטרים. אזורים אלה יכולים לשמש למבנים בצפיפות נמוכה יותר, פארקים קטנים, בתי ספר ותעשייה קלה. הרחובות מאורגנים בצורת רשת ומקושרים באופן ישיר לתחנת ה TOD על ידי שבילים להולכי רגל ורוכבי אופניים.
לקריאה נוספת.
ניורמברג, א ואוחיון, ק. (2017). "חוות דעת לתוכנית תמל/1034 - אופקים חדשים". המחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי אוניברסיטת בן-גוריון ואגף שימור סביבה וטבע, החברה להגנת הטבע. ירושלים: מינהל התכנון.
רופא, י. (דצמבר, 2010). "עקרונות התכנון של פיתוח עירוני מסביב לרכבת." מאמר שהוצג בכנס פיתוח עירוני סביב תחנות רכבת. מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית והטכניון – מכון טכנולוגי לישראל. חיפה
Bernick, M., &amp; Cervero, R. (1997). "Transit villages for the 21st century". New York, NY: McGraw-Hill.
רוברט גרייבס
רוברט פון רנקה גרייבס (באנגלית: Robert von Ranke Graves;
24 ביולי 1895 - 7 בדצמבר 1985) היה מלומד אנגלי עם שורשים גרמניים, שזכור בעיקר בגלל עבודתו כמשורר וכסופר. כתב מעל ל-140 יצירות.
חייו.
נולד בווימבלדון שבאנגליה. אמו, עמליה, הייתה נינתו של ההיסטוריון הגרמני הנודע לאופולד פון רנקה.
אביו, אלפרד פרסיבל גרייבס, היה משורר וחוקר פולקלור אירי. רוברט גרייבס זכה למלגה לאוניברסיטת אוקספורד. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התגייס לגדוד הרובאים המלכותיים הוולשים (RWF), שם שירת כקצין והגיע עד לדרגת קפטן.
לאירועים שעבר גרייבס בשדה הקרב של מלחמת העולם הראשונה הייתה השפעה עצומה עליו. הוא פרסם את ספר שיריו הראשון ב-1916, אולם ניסה מאוחר יותר "להדחיק" את שירי המלחמה שלו. בקרב על הסום ב-1916 הוא נפצע פציעות קשות כל כך, שהוריו קיבלו ידיעה על מותו. אולם למרות זאת, הוא החלים, במחיר נזק תמידי לריאותיו, ובילה את שאר המלחמה באנגליה - למרות מאמציו לחזור לחזית.
ב-1917 מילא גרייבס תפקיד מרכזי בהצלת חברו המשורר, סיגפריד ששון, ממשפט צבאי בעוון נפקדות, וכתב למפקדו הצבאי מכתב המגנה את המלחמה. שני הקצינים נעשו לחברים בזמן ששרתו ב-RWF. הביוגרפיות של גרייבס מתעדות סיפור זה היטב. בעזרת ששון, פגש גרייבס את וילפרד אוון, וזיהה את כישרונו. אוון נכח בחתונתו של גרייבס לננסי ניקולסון ב-1918.
לאחר נישואיו החל גרייבס ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, וניסה להתפרנס על ידי ניהול חנות קטנה. עסקיו כשלו במהרה. ב-1926 הוא קיבל משרה באוניברסיטת קהיר, ונסע לשם עם אשתו, ילדיו והמשוררת לאורה רידינג. הוא ייסד את ה-""Seizin Press" יחד עם רידינג, והם חיברו יחדיו שני ספרים אקדמיים מצליחים - "A Survey of Modernist Poetry" ו-"A Pamphlet Against Anthologies"". ב-1929 הוא עבר עם רידינג לספרד, אך הם נאלצו לעזוב ב-1936 בגלל מלחמת האזרחים.
קריירה ספרותית.
ב-1929 פרסם גרייבס את האוטוביוגרפיה שלו "שלום ולא להתראות" ("Goodbye to All That"). למרות הצלחת האוטוביוגרפיה, היא עלתה לו במחיר כמה מחבריו.
ב-1934 פרסם גרייבס את ספרו המצליח ביותר, "אני, קלאודיוס". הוא השתמש במקורות קלאסיים, ובנה עלילה מורכבת ומושכת על חיי הקיסר הרומי קלאודיוס, עלילה שהורחבה בספר ההמשך "קלאודיוס האל" (1935). רומן היסטורי נוסף שלו, "הרוזן בליסאריוס" (1938), מספר על חייו של הגנרל הביזנטיני בליסאריוס.
ב-1939 חזר גרייבס לאנגליה, והחל במערכת יחסים חדשה עם בריל הודג'. ב-1946 הקים מחדש את ביתו בדיה במיורקה, והוא נישא לבריל ב-1950.
ב-1948 פרסם את הספר מעורר המחלוקת "האלה הלבנה" , ונסחף לסדרת רומנים ופרשיות אהבה עם ה"מוזות" שלו. ב-1949 פרסם ספר מדע בדיוני - "רוח מצפון". הוא התמנה לפרופסור לשירה באוקספורד, והחזיק במשרה זו מ-1961 עד 1966.