במשך מספר שנים עבד לפרקים בבית החולים שערי צדק הישן בירושלים בניהולו של ד"ר משה וולך. בתקופה זו זכה לקרבתם של רבנים ידועים, בהם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, הרב חיים שמואלביץ, הרב יחזקאל אברמסקי, והרב יחזקאל לוינשטיין (שרוטשילד שימש גם כרופאו האישי). קשר מיוחד היה לו עם הרב יוסף שלמה כהנמן, שעודדו לעלות לישראל.
בשנת ה'תש"ל (1971) עלה לישראל והתיישב בבני ברק. שימש כרופאם האישי של רבנים בולטים, בהם הרב ישראל אבוחצירא, והרב יעקב ישראל קניבסקי (ששימש גם כנהגו האישי). כן זכה לקרבתם של הרב שך, הרב שטינמן, והרב חיים קניבסקי, ואחרים, שתמכו בו גם בהקמת ופיתוח בית החולים שייסד. בכל יום למד עם חברותא בכולל חזון איש.
רוטשילד היה גם מוהל ידוע. הוא ביצע אלפי בריתות ברחבי העולם, בהן מל גם מבוגרים עולי ברית המועצות במחנה המעבר בלדיספולי שבאיטליה, ובישראל. כן מל מפורסמים רבים במדינת ישראל.
בחג הסוכות ה'תשע"ט, נפלה עליו תקרת המעלית שבביתו הוא איבד את הכרתו ואושפז בבית החולים מעיני הישועה במצב קשה. בשבת, 29 בספטמבר 2018, נפטר בבית החולים. במוצאי השבת הלווייתו יצאה מבית החולים, עברה בביתו, ומשם לבית הקברות פוניבז' שם נקבר. בהלוויה השתתפו אלפים, בהם אישי ציבור והרבנים חיים קניבסקי, גרשון אדלשטיין, דב לנדו, ברוך דב פוברסקי, משה הלל הירש, ואחרים.
מעיני הישועה.
רוטשילד יזם הקמת בית החולים חרדי בבני ברק, וייסד את "אגודת בית החולים" שפעלה למימוש החזון. תכנון הפרויקט וגיוס הכספים למענו היה מבצע אישי שלו, בו גייס לבדו כ-20 מיליון דולר בסבב ברחבי העולם במשך כ-14 שנה. אבן הפינה לבניין הונחה ב-7 בדצמבר 1978 (ז' בכסלו ה'תשל"ט). בניית הבניין החלה מאוחר יותר וארכה חמש וחצי שנים, ובמרץ 1990 (ה'תש"ן) נחנך בית החולים בהשתתפות אלפים ובהם שמעון פרס. בית החולים החל לפעול ב-23 באוגוסט 1990 (אלול ה'תש"ן) עם פתיחת מחלקת יולדות. במהלך השנים התפתח בית החולים ונפתחו בו מחלקות נוספות.
רוטשילד שימש כמנהל בית החולים במשך למעלה מעשור. לאחר פרישתו מניהול בית החולים שימש כנשיאו. הוא שקד על פיתוח בית החולים, ובפרט על בניית המרכז הפסיכאטרי "מרבה דעת" שנפתח בשנת 2016 במבנה סמוך לבית החולים. רוטשילד ביקר מדי יום במחלקות השונות בבית החולים, וטס מספר פעמים בשנה לגיוס כספים לבית החולים.
חיים אישיים.
רוטשילד היה אב ל-17 ילדים.
בנו שלמה הוא מנכ"ל "מעיני הישועה" החל מיוני 2014
בנו מיכה, היה עסקן ציבורי בולט, ויו"ר האגודה למניעת חילולי קברים, עד לפציעתו בשנת 2009 בתאונת דרכים
חתנו, הרב נתן קסלר, היה ר"מ בישיבת בית מאיר ונהרג בחייו בתאונת דרכים
חתנו, הרב יחיאל נדל, בנו של הרב שמואל נדל, הוא דיין בבית הדין של הרב נסים קרליץ.
עיטורים.
אות "מגן שר הבריאות" 2010 - "מפעל חיים לעוסקים במקצועות הבריאות".
אילן גולדווסר
הדגל הארמי
הדגל הארמי (או "דגל ארם", באנגלית: Syriac-Aramaic Flag - "הדגל הסורי-ארמי") הוא דגל המשמש חלק מבני העדה הארמית-נוצרית ברחבי העולם, מתוך מטרה להדגיש את ההיסטוריה והזהות הלאומית שלהם כנצר לארמים הקדומים, שחיו באזור הסהר הפורה לפני כ- 3,000 שנה.
היסטוריה.
הדגל נקבע לראשונה במגזין "Bahro Suryoyo" בגיליון ינואר 1980. עם זאת, הוא שונה לצורתו הנוכחית ב- 1982 על ידי אבדולמיש האנה (Abdulmasiḥ Ḥanna), חבר המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית.
פירוש הדגל.
התבליט המקורי המופיע בדגל התגלה על ידי החוקר הצרפתי אנדרה דופנט-סומר (André Dupont-Sommer) בתל חלף שבצפון סוריה. בתבליט המקורי מופיעה שמש מכונפת (סמל לאל השמש במזרח התיכון הקדום) החקוק כעיגול. בעיצוב הדגל, השמש הוחלפה על ידי להבה או לפיד.
לפי גרסה אחת, הלהבה מסמלת את רוח הקודש, הרקע האדום את הדם שנשפך ברצח העם האשורי (באימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20) והצבע הצהוב את התקווה למדינה עצמאית, מכיוון שלעם האשורי אין מדינה.
שימוש בישראל.
בישראל משמש הדגל החל מהעשור השני של המאה ה-21 חלק מהנוצרים בישראל אשר מזדהים עם הלאום הארמי, בהם הכומר הנוצרי גבריאל נדאף.
ארגון "פורום גיוס העדה הנוצרית", התומך בגיוסם של בני העדה הארמית-נוצרית לצה"ל, עושה שימוש בדגל דומה לדגל הארמי. בגרסה זו, במקום הלהבה מופיע צלב, על הכנף הימנית מופיע עיגול לבן קטן ובו ארז הלבנון ועל הכנף השמאלית עיגול לבן קטן ובו צריח. לדבריהם, "הנשר מסמל את ישו שנשא אור לכל ארבעת כיווני העולם (ארבעה כוכבים) והמגדל הוא מגדל השמירה לארץ האבות". ארז הלבנון מסמל את הר הלבנון, "המעוז האחרון שיש בו עדיין ישות ארמית פיניקית נוצרית מזרחית באדמת האבות"
גט (סרט)
סומה (עיר)
סומה (בטורקית: Soma) היא עיר בנפת מניסה במחוז הים האגאי שבמערב טורקיה. העיר משתרעת על פני 787 קמ"ר ובשנת 2021 אוכלוסייתה נאמדה ב-111,218 תושבים. סומה היא העיר הצפונית ביותר בנפה וגובהה 161 מטרים מעל פני הים.
הפעילות הכלכלית בעיר מתמקדת בכריית פחם חום ושימוש בו להפקת חשמל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיכו מכרות הפחם לפעול. הפחם שהופק אז תואר כ"גרוע מאוד". בין היתר שימש הפחם את הגרמנים להנעת רכבות באזור. חלק קטן מהפחם היה נשלח לאיזמיר.
חוות הרוח של סומה, עם 119 טורבינות רוח והספק של 140.4 מגה ואט היא אחת החוות הגדולות של אנרגיית רוח בטורקיה.
ב-13 במאי 2014 אירע אסון המכרה בסומה, כאשר בשריפה במכרה פחם באזור נהרגו 301 כורים. זהו אסון המכרה הכבד ביותר בתולדות טורקיה, והכבד ביותר במאה ה-21.
ריצ'רד קייל
סיסטמה
קבוצת סיסטמה (MCX: AFKS; LSE: SSA) (באנגלית: Sistema וברוסית: Система) היא קבוצה של חברות המונהגות על ידי המיליארדר הרוסי ולדימיר יבטושנקו. יבטושנקו מחזיק כ-64% ממניות הקבוצה, עוד 18% נסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון.
המשרדים הראשיים ממוקמים במוסקבה. שווי החברה מוערך (ספטמבר 2014) בכ-9 מיליארד דולר.
חברות בת.
שירותי החברה ותחומי השליטה מגוונים וכוללים:
Sistema
לובצ'ה (פולין)
לובצ'ה (בפולנית: Lubcza) היא כפר למרגלות צדם הצפוני של הרי הקרפטים, במחוז טרנוב בפרובינציית פולין קטן שבדרום פולין. הצמחייה באזור כוללת עצי אשור, אלנוס ואשוחית. בכפר מספר אתרים שזכו להכרה בחשיבותם ההיסטורית עקב עתיקותם. בין אתרים אלה - כנסייה בסגנון גותי ועוד מספר כנסיות ובהן פסלים המוקדשים לקדושים נוצריים רבים, בהם סופיה הקדושה ויוחנן הקדוש, מנזר, בית קברות, חלק מבתי הכפר ואף אסמים וממגורות.
היסטוריה.
לאחר חלוקת פולין השתייך הכפר לאימפריה האוסטרית. עם הקמת פולין העצמאית בין מלחמות העולם נכלל הכפר בשטח פולין והשתייך לפרובינציית קרקוב. קיים תעוד לנוכחות יהודים בלובצ'ה במהלך המאה ה-19. ב-1830 נמנו בו 81 יהודים.
אחריות חברתית
אחריות חברתית היא תאוריה מוסרית לפיה לכל אדם או ארגון יש מחויבות להיטיב עם החברה והסביבה בכללותה. האחריות החברתית עוסקת לרוב בשמירה על איזון בין התפתחות כלכלית במובנה החומרי, לבין רווחת החברה והסביבה. אחריות זו יכולה להיות סבילה, על ידי הימנעות מפעולות המזיקות לחברה, או פעילה, על ידי התנהגויות שמקדמות מטרות חברתיות באופן ישיר.
מקרה פרטי של אחריות חברתית הוא אחריות תאגידית, העוסקת באחריות החברתית של תאגידים.
אחריות חברתית של מדענים ומהנדסים.
מקובל לראות במדענים ומהנדסים אחראים חברתית להשלכות החיוביות והשליליות של יישומי הידע וההמצאות שלהם. ועדות של מדענים ומהנדסים מעורבות לעיתים קרובות בתוכניות מחקר ממשלתיות ותאגידיות, כולל כאלה המיועדות לפיתוח נשק וטכנולוגיה צבאית. איגודים מקצועיים, מוסדות להשכלה גבוהה וגופים ממשלתיים רבים מקיימים קווים-מנחים אתיים שנועדו לשמור על האחריות החברתית של המדענים והמהנדסים שעליהם הם מפקחים. יש לפיכך הכרה ברורה שלמדענים ולמהנדסים, כיחידים ובאופן קולקטיבי, יש אחריות חברתית מיוחדת וגדולה יותר מלאדם הממוצע, באשר ליצירה ולשימוש בידע מדעי.
כבר צוין בעבר שהמצב לא כה פשוט, ושמדענים ומהנדסים לא יכולים להיות אחראים לכל הנזקים הנוצרים על ידי ידע מדעי חדש וחידושים טכנולוגיים. ראשית, קיימת הבעיה השכיחה של פיזור וערפול אחריות. לנוכח חלוקת העבודה האינטלקטואלית והפיזית, פיזור הידע הנובע מכך, דרגת ההתמחות הגבוהה, תהליכי קבלת ההחלטות המורכבים וההיררכיה בתאגידים ומעבדות מחקר הממשלתיות, קשה במיוחד למדענים ומהנדסים יחידים לשלוט ביישום המצאותיהם. פיזור זה של העבודה ושל קבלת ההחלטות מביא לפיזור באחריות, עד כדי כך שניתן לעיתים לומר "כל המעורבים היו אחראים, אך אף אחד לא יכול לשאת באחריות".