מקור הקרבונדו לא ברור וקיימת אי הסכמה אודותיו בין מדענים. התאוריה הפשוטה ביותר היא שהקרבונדו הועבר ממעמקי ליבת כדור הארץ על ידי קימברלייט או מגמת למפורייט, אבל הסלע ה"מארח" עדיין לא התגלה או שפשוט נשחק לחלוטין. מידת הנקבוביות הגדולה של הקרבונדו לא עולה בקנה אחד עם הלחץ הגבוה בתנאי ההיווצרות הדרושים להיווצרותו של היהלום. ב-1985 הוצעה תאוריה חדשה הקושרת את הקרבונדו למטאור ענק. בגלל שלקרבונדו יש חותם של חנקן איזוטופי זהה ליהלום לבן טבעי, התאוריה שהוא הגיע מהחלל לא יכולה להתקבל כי אם אכן הגיע מהחלל לא אמור להיות לו חותם זהה ליהלום יבשתי טבעי.
מראה ומקור.
הקרבונדו בעל מבנה נקבובי עם מספר חורים המקנים לו מראה ספוגי. לקרבונדו קליפה חלקה ובוהקת שנמצאת לעיתים רק בצד אחד שלו ופינות מעוגלות. יהלום הקרבונדו נכרה במדינת באיה שבברזיל מאבני סחף. הקרבונדו נמצא גם בדרום אפריקה, רפובליקת מרכז אפריקה, ואנגולה - שם הוא נקרא קרבון. יהלומי קרבונדו התגלו בכמות מועטה גם באירופה, אוסטרליה ואזורים נוספים.
שימוש.
היהלום השחור משמש כחלק מתכשיטים. קיימים תהליכים מלאכותיים ליצירת יהלומים סינתטיים. בתהליך מסוים עוברים יהלומים לבנים באיכות נמוכה יחסית תהליך השבחה בחום גבוה ולחץ בו הופך צבעם לשחור. יהלומים מסוג זה נמכרים במחירים נמוכים ביותר בהשוואה ליהלומים טבעיים, מה שהופך את הפופולריות שלהם לגבוהה יותר, הן בשל מראם הדומה למראה יהלום רגיל והן בשל מחירם הנמוך יחסית.
באופנה היהלומים השחורים משמשים לרוב בשילוב עם יהלומים לבנים שמבליטים את הקרבונדו. בנוסף, בעבר הוא היה משמש לשיבוץ בכתרי הפלדה של מקדחים בשל היותו קשיח ביותר.
ניסן טלושקין
הרב ניסן טלושקין (באנגלית: Nissan Telushkin; תרמ"א, 1881, בוברויסק - כ' באדר ב' ה'תש"ל, 28 במרץ 1970) היה רב בלארוסי-אמריקאי, רבן של דוקור ופוחוביץ, ומגדולי הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית. ספרו המפורסם הוא "טהרת מים", אנציקלופדיה לענייני מקוואות.
בארצות הברית כיהן בתפקידים רבים, בין היתר היה מראשי "ועד הרבנים דניו יורק רבתי" (Rabbinical Board of Greater New York) ו"אגודת הרבנים", יו"ר הכבוד של אגודת חסידי חב"ד בארצות הברית וקנדה (תרצ"ד-ה'ת"ש), יו"ר ועד החינוך של המזרחי, הרב המסמיך של "ישיבת רבינו יעקב יוסף", ועורך כתב העת "המסלה".
ביוגרפיה.
נולד בבוברויסק לרב משה יצחק, משפחה חסידת חב"ד. למד בישיבת קארסון אצל רבי צבי הירש שלעז בישיבת סלוצק אצל רבי איסר זלמן מלצר ואצל רב העיר סלוצק, רבי יעקב דוד וילבסקי, הרידב"ז. בהמשך למד בהלוסק אצל רבי ברוך דב ליבוביץ. נישא לשרה פרומה (נפטרה תרצ"ו, 1935) בתו של הרב משה טשארני רב העיירה דוקור במחוז מינסק. בתרס"ב, לאחר פטירת חותנו, נסמך לרבנות בידי רבה של בוברויסק, רבי משה שמואל שפירא ורבי שמריה נח שניאורסון שהיה רב בבוברויסק ואדמו"ר של חסידי חב"ד-קאפוסט, והתמנה כרבה של דוקור במקום חותנו.
בין השנים תרס"ב-תרפ"א (1902-1921) כיהן ברבנות דוקור, הוא עסק בפעילות ציבורית ובימי ממשלת המעבר של קרנסקי, היה ממייסדי הסתדרות החרדים "אחדות", בקיץ תרע"ז נסע למוסקבה לוועידת רבנים ארצית שנערכה בבית הגביר הלמדן ר' רפאל גאץ, בראשות רבי חיים עוזר גרודזנסקי, כאחד משלושה נציגי רבני פלך מינסק, יחד עם רבי אברהם דוב כהנא שפירא ורבי ישעיה קרלינסקי. בקיץ תרפ"א נקרא לכהן כרבה של פוחוביץ, במקומו ובהמלצתו של הרב הקודם, רבי ישעיה קרלינסקי שנמלט מהעיר מאימת השלטונות הסובייטים, הוא שימש בתפקיד זה עד קיץ תרפ"ג.
בתרפ"ד, 1924, היגר לארצות הברית, והתגורר בברוקלין, ניו יורק. בניו יורק היה רב פעיל בארגוני הרבנים השונים, ופוסק הלכה. הוא היה מומחה לענייני מקוואות טהרה, וספרו "טהרת מים" העוסק בהלכות מקוואות נדפס בחמש מהדורות ומצוטט רבות בספרות ההלכתית המעשית העוסקת בתחום זה. הוא היה עורכו של הירחון "המסלה" בין השנים תרצ"ו-ה'תש"ז (1935-1947), ובשנות ה-50 היה חבר מערכת כתב העת "אור המזרח", של המזרחי בארצות הברית.
הוא נפטר כ' באדר ב' ה'תש"ל, 28 במרץ 1970, ונקבר בניו יורק. בצוואתו כתב שאינו יכול להכריע אם להעדיף קבורה בארץ ישראל, או בקרבת מקום מנוחתו של האדמו"ר הריי"צ מליובאוויטש שנקבר בארצות הברית, ולכן מותיר את ההחלטה לחתנו של האחרון, האדמו"ר מליובאוויטש. מאחר שקנה בחייו חלקת קבר בסמוך לקברו של הריי"צ, הורה הרבי מליובאוויטש לקבור את הרב טלושקין בחלקת קבר זו.
משפחתו.
בתו חיה נישאה לד"ר חנוך מנוח לבנון ביאליק, מחבר "גמרא מבוארת". חתנו נפטר בחייו בתשרי תשכ"ג, 1962, והוא השתתף בהדפסת כתביו.
בנו שלמה טלושקין היה פעיל ציבורי, ומסר שיעורי הלכה בבית הכנסת "ישיבה" בפלטבוש. נישא להלן ונפטר בג' בטבת תשמ"ח. בנם הוא הסופר יוסף טלושקין.
טיסה 352 של ולדיווסטוק אייר
טיסה 352 של ולדיווסטוק אייר הייתה טיסה מיקטרינבורג לולדיווסטוק, עם חניית ביניים באירקוטסק שברוסיה. ב-4 ביולי 2001 התרסקה טיסה 352 לפני הנחיתה באירקוטסק. כל 145 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו, מה שהפך את האירוע לתאונה השלישית הקטלנית ביותר מעל אדמת רוסיה, אחרי טיסה 3352 של אירופלוט וטיסה 217 של אירופלוט.
המטוס מסוג טופולב Tu-154 התקרב לנחיתה באירקוטסק, כאשר הטייסים הורידו את כן הנחיתה, הבין טייס המשנה כי המטוס נוטה בזווית של 45 מעלות. טייס המשנה הגיב בכך שמשך בחזרה את ההגה בעוצמה. אך המטוס עלה מעלה בצורה חדה, והמטוס הגיע למצב של הזדקרות. הגובה הנמוך של המטוס, לא איפשר לטייסים להיחלץ מהסכנה והמטוס פגע בקרקע.
חנאן אבו חוסיין
חנאן אבו חוסיין (בערבית: حنان أبو حسين; נולדה ב-1972) היא ציירת, פסלת ואשת חינוך ערבייה ישראלית.
ביוגרפיה.
חנאן אבו חוסיין נולדה בשנת 1972 באום אל-פחם. במשפחתה, היא בת יחידה, אחרי ארבעה בנים, אחד מהם פרופסור לרפואת שיניים באתונה, השני בעל סוכנות ביטוח, השלישי עובד עירייה והרביעי עורך דין. אביה, כיום גמלאי היה בעל סוכנות ביטוח ומנהל בית ספר.
חנאן אבו חוסיין מספרת שהתחילה לצייר כבר בגיל צעיר: "כבת יחידה ומפונקת תמיד קנו לי צבעים והייתי יושבת על המדרגות המובילות לגג ומציירת. בתקופת התיכון כבר היה לי ברור שאני רוצה ללמוד אמנות. האחים שלי התנגדו. הם אמרו, מוטב שתלמדי מקצוע כמו עבודה סוציאלית. נרשמתי לאוניברסיטת חיפה ולא התקבלתי. אז כולם הסכימו שבינתיים אלך למכללה האקדמית עמק יזרעאל".
את לימודיה האקדמיים החלה במכללה בעזרת מלגה. לאחר סיום לימודיה, המליצו מוריה במכללה על המשך בלימודים בבצלאל שם למדה והשלימה תואר בוגר אוניברסיטה ומוסמך אוניברסיטה. החל מ-1996 היא יוצרת ופועלת בשכונת עיסאוויה שבמזרח ירושלים.
בנוסף ליצירתה האמנותית חנאן היא גם אשת חינוך ועובדת במגזרים הערבי והיהודי במסגרות שונות, כגון בית הספר בעיסאוויה ואגף הנוער במוזיאון ישראל. היא בעלת ניסיון עשיר בחינוך אמנותי לאוכלוסיות מוחלשות בפריפריה, ומשמשת כרכזת התוכנית "לגשר על הפער", תוכנית רב-שנתית משותפת ליהודים ולערבים במוזיאון ישראל
יש לה סטודיו בגלריה החדשה - סדנאות האמנים הנמצאת באצטדיון טדי.
חנאן מעידה שהושפעה מעבודותיהן של האמניות לואיז בורז'ואה, רבקה הול ורוזמרי טרוקל, שהיו פעילות מאוד בשנות ה-70 של המאה העשרים. כן היא מדגישה את ההערכה הרבה שהיא חשה לאמנית האיטלקייה מהמאה השבע עשרה, ארטמיסיה ג'נטילסצ'י. על שאיפותיה לעתיד היא אומרת: "אני מרגישה שבארץ עשיתי את שלי אבל בחו"ל עדיין לא וזה משהו שחסר לי. בגלל שאין לי אוצר או גלריה שמייצגים אותי אני מרגישה קצת תקועה, אבל אני לא אמנית מסחרית. לא מוכנה שיכתיבו לי".
על יצירתה.
חנאן אבו חוסיין, מגדירה את עצמה כאמנית, אישה ופמיניסטית. הנושאים שבהם היא דנה הם מיניות וחופש מיני, נושאים מאוד טעונים בחברה הפלסטינית. בעבודותיה היא חוקרת בעיקר דימויים הקשורים לדמות האישה. יצירותיה עוסקות בביטוי הקול האישי-נשי, בדת ובקפיטליזם, בניצול מיני, באהבה וחירות אישית ושיווין בין המינים.
בתערוכתה "מתחת לבלטה" שהתקיימה בגלריה משרד בתל אביב, היא יצרה מיצב וידאו שבו מתוארים חייה כבת, כאחות, וכרעיה לעתיד, חיים אשר בהם לא רק שהיא כפופה למרותו של הגבר, אלא אף נקראת על שמו, וקיומה כאישיות נפרדת ועצמאית אינו מתאפשר. במיצב השני, באותה תערוכה, היא תלתה אריחים ממלט שאותם יצקה אבו חוסיין. האריחים כבדים מאוד, והם לוחצים על גופה ומסכנים את חייה, לא רק פיזית, אלא גם נפשית. העומס והכובד הכרוכים בשְניוּת שבין היותה בת למשפחה ערבית מסורתית וחלק מעם כבוש, לבין רצונה להיות שותפה שוות זכויות וחובות בחברה, מכבידים עליה. קשריה ההדוקים עם החברה הישראלית שבה היא מעורה גורמים לה, בכל פעם מחדש, לשוב אל מיצב הבלטות, ולהרגיש "מתחת לבלטה".
בנימוקי השופטים לפרס שרת התרבות והספורט לאמנות פלסטית לשנת 2014, נכתב: בלב עבודתה נמצאת האישה בחברה הערבית. מה שהתחיל כנקודת מבט אישית וביוגרפית התרחב במהלך שנות עבודתה ליצירה הנוגעת בטווח רחב של היבטים תרבותיים וחברתיים. העבודות של אבו חוסיין הן לעולם גם אישיות וגם פוליטיות; השימוש שהיא עושה בעבודותיה בחומרים שונים ובטכניקות מגוונות, שהן בדרך כלל עמלניות וידניות, מעצים את תחושת הכאב והדחיפות העולה מעבודותיה.
ברבות מיצירותיה, היא מגייסת את גופה ואת קולה שמופרדים בעבודותיה זה מזה, מהפער הנוצר ביניהם עולה מחאה עיקשת ומטרידה: התרסה גורפת נגד כל מעגלי הכפייה המופעלים כנגדה כאישה, כפלסטינית וכאדם.