בספארי מצויים הפילים האפריקניים (מהמין סוואנה אפריקני), בהם שתי נקבות, אביבה ובהטי, החיות בחצר אחת, וזכר אחד, יוסי, החי בחצר נפרדת, והוא הפיל הידוע הגדול ביותר בעולם, משקלו גדול מ-7 טון והוא מתנשא לגובה של כ-3.80 מטר. במהלך השנים העמיד יוסי יותר מעשרים צאצאים, שהיוו תרומה חשובה לשימור של בעלי חיים אלה בעולם. בעבר יוסי חי יחד עם הנקבות, אך כשהגיע לבגרות מחץ את אחת הפילות לקיר והרג אותה, ולכן הופרד מהן.
תצוגת הפילים האסייתים.
בספארי מצויים פילים אסייתים (מתת-המין ההודי). בתצוגה חיות, נכון ל-2022, ורדה, זקנת העדר, הפילה לה פטיט, שהגיעה מגן חיות בצרפת, ולה בל, יחד עם בתה לטאנגי. ללה פטיט נקבה נוספת בשם ללאנה וגור נוסף ששמו פלא שנולד במרץ 2020. נכון ל-2022 כ-6 פרטים.
תצוגת הג'ירפות.
בתצוגת הג'ירפות חיות הג'ירפות המרושתות של הספארי: שלוש בנותיה של דניסה; דניאלה, דקלה ודיאנה, ובנה של דקלה, דדי. דניסה שברה שיא עולמי בתור הג'ירפה היחידה בגני חיות שהמליטה ב-31 שנות חייה 11 צאצאים. היא הייתה אחת הג'ירפות המבוגרות בעולם (1990–2021).
תצוגת הערודים.
בסוף שנת 2013 הערודים עברו לתצוגה במתחם גן החיות. נכון ל-2022, בתצוגה נמצאים 3 פרטים - בר ובתה, ביאטריס, וזכר אחד - יהודה.
מתחם הזוחלים.
במתחם הזוחלים ישנם מספר תצוגות שבהן מספר זני זוחלים:
התצוגה הראשונה היא מתחם התנינאים. מתחם התנינאים הוא מתחם שבו המבקרים עוברים בגשר שמצדו האחד חיים שני תניני יאור ומצדו השני אליגטור אמריקני - נקבה אחת.
התצוגה השנייה היא תצוגה בה יש אקווריומים ובהם מיני הזוחלים:
באזור הקרוב לכניסה חיים בתצוגה נפרדת כשבעה פרטים של צב דרבוני, ושני צבי יבשה ענקים - יהודל'ה ומומו. בתצוגות שונות בגן החיות חי צב קרינתי.
מתחם דרום מזרח אסיה.
מתחם דרום מזרח אסיה הוא אזור הנמצא בתהליכי בנייה, ומהווה חלק מתוכנית עתידית של שיפוץ הספארי לפי מגדר גאוגרפי של בעלי החיים, במקום הסדר הקיים.
נכון ל-2022, חיים במתחם מספר בעלי חיים:
מאפייני הביקור במקום.
בשטח הספארי האפריקאי משוטטים בחופשיות בעלי חיים מאפריקה והמזרח התיכון בשטח מגודר. המבקרים במקום נוסעים במכונית במסלול קבוע, המקיף את כל שטח הספארי מהכניסה ועד היציאה. בגן החיות, הממוקם במרכז הספארי, הולכים המבקרים ברגל או נוסעים במכונית חשמלית שניתן לשכור בכניסה לגן החיות. בכניסה לגן ישנם מתקני משחקים. כמו כן, מדי פעם מארגן צוות הספארי העשרות התנהגותיות לבעלי החיים.
בית הספר בית-אקשטיין.
במתחם הספארי פועל גם בית ספר עבור תלמידי כיתות ז'–יא' עם אינטליגנציה תקינה ולקות למידה והפרעות קשב וריכוז, שעברו ועדת השמה לחינוך המיוחד.
בית הספר נפתח בספטמבר 2016 ונמצא בתהליך של צמיחה. בית הספר ממוקם בתוך מתחם הספארי ועובד בשיתוף פעולה מלא עם צוות הספארי ואגף החינוך בעיריית רמת גן. בנוסף, כל כיתה מונה 12 תלמידים בממוצע.
פנמה
הרפובליקה של פנמה (בספרדית: República de Panamá, ההטעמה על ההברה האחרונה) היא המדינה הדרומית והמזרחית ביותר באמריקה המרכזית. המדינה שוכנת לחופי הים הקריבי והאוקיינוס השקט וגובלת ביבשה בקולומביה ובקוסטה ריקה.
היסטוריה.
בפנמה התקיימה תרבות אנושית מתקופות פרה-היסטוריות. מעריכים שראשית ההתיישבות האנושית החלה 12,000 שנים לפני הספירה. בעת גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס מנתה האוכלוסייה בין מיליון לשני מיליון תושבים.
בואם של הספרדים סימן את חורבנה המהיר והכמעט מוחלט של התרבות הילידית במקום. עמים שלמים, דוגמת הקוואבה, נעלמו כליל. פנמה שימשה למתיישבים הספרדים נתיב מעבר מהיר (דרך היבשה) לאוקיינוס השקט ולאוצרותיה של פרו. הקולוניה הספרדית בפנמה התקיימה במשך כ-300 שנה, בין 1538 ל-1821, כשמצבה משתפר ומדרדר חליפות, בהתאם לחשיבות הגאו-פוליטית המשתנה של מצר פנמה בעיני הכתר הספרדי.
ב-1821 השתחררה פנמה מן השלטון הספרדי ונהפכה לחלק מרפובליקת קולומביה הגדולה. פנמה הוסיפה להיכלל בפדרציה גם כשפרשו ממנה מדינות אחרות, אך הסתכסכה תדיר עם השלטון המרכזי, הכריזה על עצמאותה לתקופות קצרות ותבעה, ואף קיבלה רוב הזמן, מידה רבה של אוטונומיה.
מעורבות ארצות הברית והשגת עצמאות.
המעורבות האמריקנית רבת השנים בענייני פנמה החלה עוד ב-1846, כאשר האמריקנים, בהסכם עם ממשלת קולומביה הגדולה, החלו בסלילת מסילת הברזל לרוחב מצר היבשה, יוזמה שהושלמה ב-1855. בעשורים הבאים, כוחות נחתים אמריקנים התערבו מספר פעמים בנעשה במדינה, ודיכאו מרידות נגד השלטון המרכזי.
ניסיון ראשון לחפור תעלה בין האוקיינוסים, ביוזמה צרפתית ובניהול פרדיננד דה לספס, שניהל את חפירת תעלת סואץ, התרחש בשנים 1880–1889 וכשל עקב התנאים הקשים והמחלות ובשל מה שנודע כ"שערוריית פנמה". ב-1902 יזם נשיא ארצות הברית את חידוש העבודות על תעלת פנמה. באותה שנה שקעה קולומביה במלחמת אזרחים, "מלחמת אלף הימים", ואליטות מקומיות ניסו מספר פעמים לנצל את המצב ולהשיג עצמאות לפנמה, אך דוכאו בסיוע אמריקני. כעבור שנה, כאשר קולומביה סירבה לתנאים שהציבה ארצות הברית לחפירת התעלה, הפכו האמריקנים את עורם ובתמיכתם השיגה פנמה את עצמאותה ב-3 בנובמבר 1903.
פנמה העצמאית.
ארצות הברית הייתה הראשונה שהכירה במדינה החדשה, ומיהרה לשלוח כוחות צבא כדי להגן על האינטרסים הכלכליים שלה באזור. בדצמבר 1903, כאשר פנמה עוד נשלטה על ידי שלטון זמני, נחתם הסכם עם ארצות הברית המקנה לה זיכיון להשלים את חפירת התעלה, שהושלמה ב-1914, ולנהל אותה למשך זמן בלתי מוגבל. ההסכם היה לסוגיה דיפלומטית, שעוררה מתח מתמיד בפנמה. בשנים 1974 ו-1977 נחתמו הסכמי קרטר-טוריחוס, שפתרו את הבעיות בהסכם המקורי, והבטיחו את העברת התעלה לידי פנמה ב-1999.
שאיפתם של מייסדי המדינה ליצור מערכת פוליטית דמוקרטית, שבה שתי המפלגות הגדולות, השמרנים והליברלים, יפעלו יחדיו, לא התגשמה. המערכת הפוליטית סבלה אי-יציבות ושחיתות, וכהונתם של נשיאים נבחרים הסתיימה לעיתים לפני זמנה. ב-1968 הודח הנשיא הנבחר, ארנולפו אריאס מדריד, בהפיכה צבאית. הגנרל אומאר טוריחוס התבלט במהרה כאיש המרכזי בחונטה הצבאית השלטת, ומאוחר יותר נעשה מנהיג אוטוקרטי, ללא תואר רשמי, עד מותו בתאונת מטוס ב-1981.
לאחר מותו של טוריחוס, התרכז הכוח בידי הגנרל מנואל נורייגה, ראש המשטרה החשאית לשעבר. ארצות הברית האשימה את נורייגה במעורבות בסחר בסמים, והמתח בין המדינות הלך וגאה. במאי 1989 נבחר גיירמו אנדארה לנשיא, אך נורייגה ביטל את תוצאות הבחירות בטענה שהאמריקנים התערבו בתוצאותיהן. ארצות הברית החלה בהזרמת כוחות צבא גדולים לבסיסיה באזור התעלה, ובדצמבר אותה שנה פלשה לפנמה במבצע צבאי מהיר. אנדארה הושבע לנשיא ביום הפלישה בבסיס אמריקני, ונורייגה נתפס ונשלח למאסר בארצות הברית באשמת סחר בסמים. הכוח ניטל מידי הצבא ועבר למוסדות נבחרים באופן דמוקרטי.
ב-31 בדצמבר 1999 עברה השליטה המלאה על אזור התעלה, ועל הפעלת התעלה ועל כל התשתיות הנחוצות להפעלתה לידי פנמה, ובידי ארצות הברית נשמרה הזכות להתערבות צבאית לצורכי ביטחונה הלאומי.
פוליטיקה.
פנמה היא דמוקרטיה נשיאותית. בראש הרשות המבצעת עומד נשיא שנבחר יחד עם שני סגניו לתקופה של חמש שנים, בבחירות כלליות וישירות ללא צורך ברוב מיוחס.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית: Asamblea nacional, המורכבת מבית יחיד. הנציגים נבחרים לתקופה של חמש שנים באזורי בחירה, שחלקם (באזורים הכפריים דלי האוכלוסייה) שולחים נציג יחיד וחלקם מספר נציגים. מספר חברי האספה אינו קבוע והוא תלוי בחלוקה למחוזות בחירה ובשינויים בפיזור האוכלוסייה. בבחירות שנערכו ב-2004 נבחרו 78 נציגים ובבחירות 2009 ירד המספר ל-71.
בחירות לנשיאות ולאספה הלאומית נערכות במקביל.
בבחירות שנערכו ב-2009, התחולל מהפך פוליטי כאשר נבחר לנשיאות ריקרדו מרטינלי מהמפלגה הימנית "השינוי הדמוקרטי" (Cambio Democrático), עם קרוב ל-60 אחוז מן הקולות. גוש הימין, המכונה "הברית לשינוי" זכה ברוב של 42 מ-71 מושבים באספה הלאומית. ניצחון הימין על מפלגת שמאל המחזיקה בשלטון היה מנוגד למגמה במדינות אמריקה הלטינית בשנים האחרונות.
שתי המפלגות הפוליטיות המרכזיות בפנמה בעשורים האחרונים היו המפלגה הדמוקרטית המהפכנית (PRD) משמאל ומפלגת פנמנייסטה (Panameñista) מימין. מפלגת השינוי הדמוקרטי, שהוקמה ב-1998, היא המפלגה השלישית בגודלה, ויחד עם הפנמנייסטה ועוד שתי שותפות זוטרות מרכיבה את קואליציית הימין השלטת כיום במדינה.
חלוקה פנימית.
פנמה מורכבת מתשע פרובינציות ושלוש טריטוריות המהוות שמורות של עמים ילידים (בספרדית קומרקאס אינדיחנס - comarcas indigenas, או בקיצור קומרקאס). עוד שתי שמורות ילידיות מהוות חלק מפרובינציות.
כלכלה.
כפועל יוצא ממיקומה על נתיב עיקרי של הסחר הבינלאומי, כלכלת פנמה מתבססת במידה רבה על מגזר השירותים, ובכלל זה ענפי המסחר, הבנקאות, הביטוח והתיירות, וכן הפעלת התעלה עצמה (שעברה לשליטה פנמית ב-1999) ושירותים נלווים. מגזר השירותים סיפק כשלושה רבעים מן התוצר ב-2006.
אחרי האטה כלכלית בשנים 2000–2003 שנגרמה בחלקה כתוצאה מנסיגת הכוחות האמריקנים, שפרנסו עסקים מקומיים רבים, נהנתה המדינה מצמיחה מהירה יחסית בשנים 2004–2006. עם זאת, התוצר לנפש נותר נמוך יחסית, ורמתו ב-2006 הייתה 7900$, מקום 106 בעולם. נכון לשנת 2012, כ-26% חיים מתחת לקו העוני.
ענפי החקלאות העיקריים הם בננות, אורז, סוכר, קפה, בקר וחסילונים. ענפי התעשייה העיקריים הם בנייה, זיקוק סוכר, מבשלות, וכן מלט וחומרי בנייה.