המגזין יצא לאור לראשונה בשנת 1959 על ידי ריצ'רד קווין ורוברט בלאנצ'ארד. הגיליון הראשון הופיע באוגוסט 1959 ככתב העת "Journal of Commercial Art". בין שאר החידושים שהיו בגיליון זה, ניתן לציין, כי היה זה כתב העת הראשון בארצות הברית שנדפס בדפוס אופסט. בתוך שישה חודשים, התפוצה בתשלום גדלה ל-10,000 עותקים. אולם הפרסום בתשלום היה נמוך ו-CA לא היה הצלחה כלכלית.
לאחר שבלנצ'ארד עזב, כדי להיכנס לעסקים בעצמו, קווין וצוות קטן המשיכו לכתוב, לעצב ולהפיק את המגזין. בסופו של דבר, התפוצה בתשלום עלתה ל-38,000 עותקים. החל משנת 2021, התפוצה בתשלום של CA עמדה על 21,000, לעומת 59,429 בשנת 2009. את המגזין ממשיכים לערוך ולפרסם ז'אן, אשתו של קווין, ובנם, פטריק קווין.
כדי לייצר הכנסה נוספת ותוכן ערכי, החל המגזין בשנת 1960 בתחרות שנתית בה שופטים מקצועיים קובעים את המנצחים. תוך כמה שנים התחרות השנתית גדלה, ובסופו של דבר התחלקה לארבע תחרויות שנתיות: עיצוב גרפי, פרסום, צילום ואיור. תחרות חמישית, אינטראקטיבית, נוספה בשנת 1995. בכל תחרויות של CA השופטים הם אנשי מקצוע יצירתיים. השופטים מחלקים פרסים המבוססים על יצירתיות ולא על החזר השקעה.
נוכחות מקוונת.
CA היה הראשון שהשיק, בשנת 1995 נוכחות באינטרנט (Communication Arts).
בנוסף להצגת עבודות יצירה בתקשורת חזותית, הוא כלל מדור לרישומי משרות. מדור המשרות גדל והושק מחדש בשנת 2001 כאתר עצמאי, Creative Hotlist. שני אתרים אלה מקבלים כשלושה מיליון צפיות בדף ו-250,000 מבקרים ייחודיים בחודש.
כריסטופר גרינאפ
כריסטופר גרינאפ (; 1750 – 27 באפריל 1827) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלה השלישי של קהיליית קנטקי בין השנים 1804–1805. בנוסף, כיהן גרינאפ כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קהיליית קנטקי. בעת מלחמת העצמאות האמריקנית, שירת גרינאפ כסגן בזרוע היבשתית וכקולונל במיליציה של וירג'יניה. לאחר שירותו במלחמה, סייע ביישובה של קהיליית וירג'יניה, בעיקר למרגלות הרי האפלצ'ים. במרוצת השנים, השתלב בפוליטיקה המקומית, ומילא תפקיד מפתח בעצמאותה של קנטקי בשנת 1792. גרינאפ היה אחד הנציגים הראשון של המדינה הצעירה בבית הנבחרים. לאורך כהונתו הוטחו אל עברו האשמות כי תמך בדעותיו של ארון בר לספח את קנטקי אל שלטונות האימפריה הספרדית.
ראשית חייו.
גרינאפ נולד בשנת 1750, במחוז פיירפקס שבקולוניית וירג'יניה, לג'ון ואליזבת. כנער, גדל והתחנך בבתי הספר המקומיים במחוזו. לאחר תקופת התיכון החל גרינאפ ללמוד משפטים במכללתו של הקולונל צ'ארלס בינס. בעת המהפכה האמריקנית שימש תחילה כסגן בזרוע היבשתית של מיליציית וירג'יניה, ובעדן נשבע לתפקיד הקולונל. בשנת 1781, בניסיון ליישב את מחוז לינקולן , החל גרינאפ לעבוד שם כמודד. בשנה העוקבת עבד כעורך דין בבית המשפט המחוזי. עם הקמת מחוז קנטקי בווירג'יניה ב-1783, שלימים יהפוך למדינה עצמאית, התחיל לעבוד כפקיד קבלה בלשכת בית המשפט החוזי של הרודסבורג. באותה שנה, החל ללמוד עריכת דין במכללת טרנסילבניה.
בשנת 1785 נבחר גרינאפ לייצג את מחוז פייט בבית הנבחרים של וירג'יניה. במרוצת כהונתו מונה גרינאפ, לצד בנג'מין לוגן וג'יימס גררד, לוועדה שקבעה את חלוקתו הנוספת של מחוז קנטקי, שהקימה שלושה מחוזות חדשים במדינה, מדיסון , מרקר ובורבון . בנוסף, הייתה הוועדה אמונה על תיקון פעולות מדידת הקרקעות במדינה. כשנה לאחר הקמת מחוז מרקר מונה גרינאפ לשופט המחוז. במהלך תקופה זו המשיך לעסוק בעריכת דין במחוז פייט. בשנת 1786 נמנה בין מייסדי המועדון הפוליטי של דנוויל . רבים מצמרת הפוליטיקה המקומית היו חברים במועדון, דוגמת אייזק שלבי, מושלה הראשון של הקהילייה, ותומאס טוד, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-9 ביולי 1787, בעת גיחתו הקצרה לווירג'יניה, נישא גרינאפ לבחירת לבו, מרי-קתרין "קאתי" פופ. במרוצת השנים נולדו לזוג שני ילדים, ויליאם וננסי.
קריירה פוליטית.
בשנת 1784 כיהן גרינאפ כפקיד הכינוס הראשון מתוך עשרה, הקוראים לעצמאותה של קהיליית קנטקי, והיפרדותה מווירג'יניה. בשנים 1785 ו-1788 אף השתתף בוועדות הכינוסים. ה.א אוורמן, ממצבת הביוגרפים אודות ג'יימס גררד, עמיתו של גרניאפ לכינוסים, ציין כי חרף קריירת המשפט הענפה של גרינאפ, היעדר כישוריו הפוליטיים מנעו ממנו להחזיק בתפקיד מפתח בכינסוים.
כשהתקבלה קנטקי לרשימת מדינות ארצות הברית באופן רשמי, עבר גרינאפ לפרנקפורט, שם זכה לתגמול כספי מטעם ממשלת המדינה על תפקידו בוועדה האלקטורלית, שבחרה את אייזק שלבי לתפקיד המושל. גרינאפ כיהן באספת הסנאט המדינתי הראשונה. בשנת 1792 החל לכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קנטקי. הוא נבחר לתפקיד זה שלוש פעמים ברציפות. בשנת 1798, בתום כהונתו בבית הנבחרים האמריקני, החל לכהן בבית הנבחרים של קנטקי מטעם מחוז מרסר . בין השנים 1799–1802 כיהן כמזכיר הסנאט הממלכתי.
גרינאפ הגיש את מועמדותו בבחירות למושלות קנטקי, לצד ג'יימס גררד, בנג'מין לוגן ותומאס טוד. גרינאפ קיבל את רוב הקולות בחמישה עשר מחוזות, אולם גררד זכה לתמיכה רחבה במחוזות המרכזיים של המדינה. עם תום ספירת הקולות הוכרז גררד כזוכה עם 8,390 קולות. אל המקום השני של בחירות 1799 הגיע גרינאפ, שקיבל 6,746 קולות. לוגן זכה ב-3,996 קולות, ואילו טוד קיבל 2,166. בשנת 1802 מינה גררד את גרינאפ לתפקיד בכיר בבית המשפט המחוזי. בשל מגבלות הכהונה החדשות, גררד היה מושל קנטקי האחרון שכיהן שתי קדנציות רצופות. בשנת 1992, עם תיקון לחוקת המדינה, בוטלו המגבלות ופול פאטון נבחר לקדנציה שנייה ברציפות. גרינאפ ניצל הזדמנות זו, ורשם את מועמדותו לבחירות הבאות.
כדי להתמודד בבחירות העוקבות, התפטר גרינאפ מתפקידו בבית המשפט המחוזי ב-5 ביוני 1804. גרינאפ נבחר לתפקיד כמעט ללא התנגדויות. אל תפקידו הושבע ב-4 בספטמבר אותה השנה. במרוצת כהונתו של גרינאפ כמושל הוקם הבנק הלאומי של קנטקי וחברת תעלות המים "אוהיו". בשנת 1807, בשלהי כהונתו, החל לכהן כדירקטור החברה. גרינאפ כשל באישור מספר רפורמות הקשורות לבתי המשפט ולמיליציה, חרף הפופולריות שלו בקרב אזרחי המדינה. בעקבות ידיעה על איום פוטנציאלי למרגלות נהר אוהיו, פרס את המיליציה האזרחית לאורכו. איום זה התפוגג ב-1807.
בעדן כהונתו כמושל נבחר לאחד מחברי וועדת האלקטורים שבחרו את ג'יימס מדיסון וג'ורג' קלינטון לנשיאות ארצות הברית. בשנת 1812 נבחר לשופט בית המשפט המחוזי של פרנקלין. באוגוסט אותה השנה המליץ מזכיר המדינה של קנטקי מרטין ד. הארדין לאייזק שלבי למנות את גרינאפ לסגנו. שלבי אישר את המינוי, וב-15 בדצמבר התפטר הארדין מתפקידו, וגרינאפ נבחר למשרה. הסנאט המדיני אישר את המינוי ב-3 בפברואר 1813. גרינאפ מילא תפקיד זה עד להתפטרותו ב-13 במרץ אותה השנה.
מותו.
גרינאפ נפטר ב-27 באפריל 1818 באתר הנופש "בלו לייק ספרינגס". גופתו נטמנה בבית הקברות הראשי של פרנקפורט. מחוז גרינאפ בקטנקי נקרא על שמו כמו גם מושב המחוז.
אשמן רפאים
אשמן רפאים (שם מדעי: "Diclidurus") הוא סוג של עטלף בינוני ונאה במשפחת האשמניים ובו 4 מינים שחיים בדרום אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1819 על ידי הנסיך וחוקר הטבע הגרמני מקסמיליאן וייד-נאוויד ומשמעות שמו המדעי היא ״שסתום-כפול״ בהתייחס לבלוטה הייחודית על כנף הזנב. סוג זה ידוע במראהו הלבן הייחודי והוא אחד מתוך 3 סוגים בסדרת העטלפים שפרוותם צבועה בלבן. אשמן הרפאים הוא הסוג הגדול ביותר מבין האשמנים האמריקנים.
תיאור.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים.
אשמן הרפאים הוא עטלף חינני למראה. גופו קומפקטי, ראשו גדול ומעוגל וכנפיו שקופות. פניו חשופות, צרות וחרוטיות. הגולגולת רחבה ומסיבית עם לסתות חזקות וקודקוד מוגבה. העיניים גדולות ובולטות, האוזניים קצרות ומשולשות והצפירים שלהן בולטים, רחבים ומעוגלים. הלוע קצר ומחודד, הנחיריים מחורצים, השפתיים גדולות והתחתונה עודפת על העליונה ושסועה במרכז. השיניים חדות ועדינות והניבים העליונים גדולים במיוחד ופונים קדימה. הזנב קצר יחסית וקצהו חשוף ומזדקף מעלה. קרום התעופה האחורי גדול למדי ושתי שליש ממנו מכוסים בפרווה. עצם הבריח רחבה במיוחד.
בניגוד למרבית האשמנים שמתאפיינים בשקיקים על הכנף או בכיסי בלוטות על הגרון, אצל אשמן הרפאים הם נעדרים לחלוטין. תחת זאת, הסוג מתאפיין בבלוטה ייחודית בצורת משולש על קרום התעופה האחורי ובה שני שסתומים; תפקודה של הבלוטה אינו ידוע בוודאות, אך מאחר שהיא נוטה להיות גדולה ובולטת אצל הזכרים (בפרט בעונת הרבייה), סביר להניח שהיא משמשת את הזכרים למשוך נקבות לשטחם.
אורך הראש והגוף של אשמני הרפאים 57–83 מ״מ, אורך הזרוע 51–71 מ״מ ואורך הזנב 17–24 מ״מ. משקלם 13–26 גרם. בכך, הם נחשבים לגדולים שבאשמני העולם החדש, אך ביחס לאשמני העולם הישן גודלם נחשב לבינוני. בניגוד למינים רבים במשפחה, אצל אשמני הרפאים הזכר בדרך כלל גדול מן הנקבה ולא להפך.
כסות.