פליקס הופואה-בואני (בצרפתית: Félix Houphouët-Boigny; 18 באוקטובר 1905 יאמוסוקרו, חוף השנהב - 7 בדצמבר 1993), שנודע בכינויים פאפא או הזקן, היה הנשיא הראשון של חוף השנהב העצמאית החל מ-1960, שנה בה זכתה חוף השנהב לעצמאות, ושמר על שלטון יחיד, כדיקטטור נאור, עד פטירתו בשנת 1993. בואני היה מן המנהיגים בעלי תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של אפריקה המשוחררת. תחת הנהגתו של הופואה-בואני זכתה חוף השנהב לשגשוג כלכלי. הצלחה זו, שלא הייתה נפוצה במערב אפריקה הענייה, נודעה בכינוי "הנס השנהבי" (Ivorian miracle) ונבעה משילוב של תכנון זהיר, קשרים הדוקים עם המערב (בעיקר עם צרפת), ופיתוח תעשיות הקפה והקקאו של המדינה. הוא שמר על יחסים קרובים עם צרפת והיה למנהיג בעל השפעה בכל רחבי היבשת. מתחילת דרכו הפוליטית בשנות הארבעים ועד מותו מילא תפקיד חשוב בדה-קולוניזציה של אפריקה ובפוליטיקה של מדינתו.
תחילת דרכו.
ילדות.
הופואה-בואני נולד על פי הרשומות ב-5 באוקטובר 1905, בן למשפחת מנהיגים מקומיים מקבוצת הבאולה בכפר יאמוסוקרו שבחוף השנהב. שמו בלידתו היה דיה-הופואה. "דיה" משמעותו "מרפא" או "מגיד עתידות", ו"הופואה" משמעותו "מגרש שדים", שם מסורתי הניתן למי שנולד לאחר לידות רבות של אמו שלא צלחו. דודו היה קאוסי נ'גואה, שהיה ראש קנטון - משרה שיצר הממשל הקולוניאלי, ושהתמקדה באיסוף כספי המיסים מתושבי האזור. לאחר מות דודו, ובהיותו בן חמש, מונה הופואה-בואני ליורשו, אולם בפועל נכנס לתפקידו רק מאוחר יותר. בגיל אחת עשרה, לאחר העברתו ללימודים בבינגרוויל, המיר את דתו והפך לנוצרי קתולי. עם המרת דתו קיבל את השם הנוצרי פליקס, ואת סמל המשפחה "בואני", שמשמעו אייל, אימץ ב-1945.
לימודי הרפואה ותחילת פעילותו באיגוד מגדלי הקקאו.
בשנת 1919 החל ללמוד בבית-הספר למורים ויליאם פונטי שבסנגל וקיבל תעודת הוראה. ב-1921 למד בבית הספר לרפואה של מערב אפריקה הצרפתית, אולם לא סיים את לימודיו וזכה רק לתעודה של אסיסטנט. באוקטובר 1925 החל לעבוד כאסיסטנט בשירות הרפואי של המינהל הקולוניאלי הצרפתי, והוצב בבית החולים באביג'אן, שם הקים התאגדות של הצוות הרפואי המקומי. המינהל הקולוניאלי לא ראה התאגדות זו בעין יפה, והעביר אותו ב-1927 לבית חולים ירוד יותר בעיר גוויגלו, המרוחקת מהבירה אביג'אן. לאחר שיצר לו שם מוניטין, זכה לקידום, וב-1929 הועבר לעיר אבנגורו. בהיותו שם נחשף לראשונה ליחס המחפיר לו זכו מגדלי הקקאו מצד הרשויות הקולוניאליות. ב-1932 סייע למגדלי הקקאו באזור להתאגד, והנהיג חרם במחאה על המחיר הנמוך שקיבלו עבור יבולם. באבנגורו פגש בחורה מוסלמית בשם קאדי סו (Khady Sow), שהייתה לאשתו הראשונה. נישואין מעורבים בין נוצרים למוסלמים באותה עת היו מאורע יוצא דופן.
תחילת דרכו הפוליטית.
הדרך לאספה הלאומית הצרפתית.
בשנת 1933 נקרא על ידי משפחתו לשוב אל ביתו ולהתמנות לראש השבט, אולם הוא העדיף להמשיך את עבודתו הרפואית והעביר את התפקיד לאחיו, אוגסטין. עם מותו של אחיו בשנת 1939, זנח את עבודת הרפואה ומונה למנהל הקנטון אקואה (Akoue) שכלל 36 כפרים. עם שובו לאזור הולדתו קיבל גם את האחריות על המטעים המשפחתיים הגדולים והמשגשגים, שהודות להם הפך לאחד החקלאים האפריקאים העשירים ביותר.
ב-1944 ייסד הופואה את "איגוד החקלאים האפריקאי" (S.A.A). האיגוד נאבק למען זכויותיהם של החקלאים האפריקאים, ועד מהרה זכה לתמיכתם של כ-20,000 חקלאים ולתמיכת השמאל הצרפתי. האיגוד היה לתנועה האנטי-קולוניאלית הראשונה באפריקה וייצר עבור בואני את בסיס התמיכה העממית בפעילותו הציבורית, בפרט באזורים הכפריים.
צעדו הראשון בפוליטיקה היה באוגוסט 1945, עת נבחר כנציג במועצת העיר אביג'אן, בבחירות הראשונות שהתקיימו למועצה. כיליד קולוניה צרפתית שרכש השכלה אוניברסיטאית, היה הופואה-בואני בעל אזרחות צרפתית, כך שיכול היה להיבחר לאספה הלאומית בצרפת, ואכן, מתוך פעילותו באיגוד החל הופואה-בואני את ניסיונו להיבחר כנציג חוף השנהב באספה הלאומית של צרפת. בנובמבר 1945, למרות ניסיונם של הצרפתים לקדם מועמד מועדף עליהם, זכה הופואה-בואני בסיבוב הבחירות השני בתפקיד. הוא מונה לאחראי על הטריטוריות מעבר לים, ופעל לביטול שיטת העבודה בכוח שהייתה נהוגה בקולניות הצרפתיות. הופואה-בואני הצליח לחולל את השינוי, דבר אשר הפך אותו לגיבור בשל הצלחתו לכפות את רצונו על הצרפתים.
בבחירות ביוני 1946, בעזרת המפלגה הקומוניסטית, זכה הופואה-בואני שוב בבחירות לאספה הלאומית הצרפתית, הפעם בראשה של ה-P.D.C.I "המפלגה הדמוקרטית של חוף השנהב".
הקמת ה-R.D.A.
באוקטובר של אותה שנה כינסו הופואה ונציגים אפריקאים נוספים, קונגרס בבמקו (בירת מאלי) בו החליטו על הקמת "האספה הדמוקרטית האפריקאית" (R.D.A). המנשר שנקרא בתחילת האספה קרא לעצמאות לעמים האפריקאים, ושחרורם מצרפת, תוך כדי המשך הידברות עם הצרפתים. על המנשר חתמו אפריקאים שונים, שחלקם אף לא נכח בקונגרס. עובדת אי-נוכחותם של המנהיגים חזקים פעלה לטובת הופואה-בואני, שאכן ניצל זאת, וזכה להיות נשיא ועדת התיאום לקראת הקמתה של התנועה. תפקידו זה מציין את תחילת צבירת כוחו, והגברת חשיבותו בקרב הקולוניות הצרפתיות במערב ובמרכז אפריקה. בראשותו של הופואה, הרחיבה P.D.C.I את השפעתה, בכך שמימנה מפלגות נוספות ברחבי הקלוניות הצרפתיות באפריקה, תוך ציפייה שאף הן יקשרו עצמן ל-R.D.A.הרשת הפדרטיבית שנוצרה כתוצאה מכך, חיזקה את הופואה בחוף השנהב ככלל, ובמפלגתו בפרט.
ממאבק לעצמאות.
מאבקים בחוף השנהב והתנתקות מהקומוניסטים.
לקראת שנות החמישים, חוף השנהב נכנסה לתקופה קשה של מאבקים, שהובילו למאות מעצרים ואף לתקריות בהן היו הרוגים. דבר זה הוביל את ה-R.D.A לתקופת שפל מבחינת תמיכת הציבור בה.
בכל אותה עת, המשיך הופואה לשתף פעולה עם הקומוניסטים באספה החוקתית של צרפת. אך המאבקים האחרונים, בליווי אמירות פרובקטיביות מצד פעילים של הקומוניסטים, כמו גם התחזקות המלחמה הקרה, גרמו למפלגתו של הופואה לבחון התנתקות מהקומוניסטים. מספר שביתות שהקומוניסטים דחפו אליהן, וכן ניסיון לעצור את הופואה, מעשה שבסופו של דבר נמנע בשל חסינותו הפרלמנטרית, הביא בשנת 1950 לניתוק מוחלט. לניתוק מהמפלגה הקומוניסטית תרמה גם כניסתה לאופוזיציה הצרפתית, בעוד שהופואה-בואני שאף לחזק את הקשר דווקא עם הממשל הצרפתי.
בפוליטיקה הצרפתית.
התנתקות מהקומוניסטים ושיתוף הפעולה עם הצרפתים יצר להופואה-בואני מקום לבריתות עם מפלגות מועדפות יותר, ומוניטין של פוליטיקאי מתון, שמצליח לתווך לשלום והמשכיות הקשר בין צרפת לקולניות שלה מעבר לים. ב-1956 מונה הופואה לתפקיד בקבינט הצרפתי, שהביא איתו הרבה כוח למפלגה וגם להופואה-בואני עצמו. הוא שהשתמש בפופולריות שלו ובכוחו לבודד כל פעיל במפלגה שקרוא נגדו. ה-P.D.C.I הפכה למפלגה של שליט יחיד וחזק. ב-1956 היה הופואה-בואני גורם חשוב בהצלחת העברת חוק, שנותן לכל האזרחים האפריקאים הבוגרים זכות הצבעה בקולוניות הצרפתיות. החוק הכין את הקרקע לקראת אוטונמיות פנימיות בקולוניות. ה-P.D.C.I זכתה בקלות בבחירות בחוף השנהב, כך שמעבר לתפקידיו באספה הצרפתית, הופואה היה נשיא האספה של חוף השנהב וגם ראש העיר של אבדיג'אן.
הדרך לעצמאות.
בדרך לעצמאותה של חוף השנהב עמדו בפני הופואה-בואני שלושה מסלולים חלופיים. שתי אופציות שהועלו על ידי נשיא צרפת שארל דה-גול. האחת להיות חלק מפדרציה משולבת של הקולוניות הצרפתיות של מערב אפריקה, והשנייה לקיים שלטון פנימי עצמאי. כוונתו של דה-גול בשתי האופציות הייתה להשאיר את חוף השנהב, תחת חסותה של צרפת. האופציה השלישית שעמדה בפני בואני הייתה הכרזת עצמאות וניתוק מתמיכת צרפת, כפי שעשתה גינאה באוקטובר 1958, ושילמה על כך מחיר כבד. הופואה-בואני ודה-גול רצו שניהם באופציה השנייה, ולא בפדרציה מאוחדת. ממשלת צרפת חששה שפדרציה כזו תהיה חזקה מידי מבחינה פוליטית, בעוד שהופואה-בואני פחד שמדינות עניות מידי יהיו לנטל על הפדרציה, או מדינות חזקות כמו סנגל, ינסו להגביר את אחיזתם באזור.
הופואה-בואני אף החרים קונגרס שהתכנס ב-31 בדצמבר 1958, בדקר, על מנת לייסד את הפדרציה. הופואה-בואני לא הגיע כחלק מהתנגדותו להתחזקות סנגל באזור. דה-גול אישר את האוטונומיה לפדרציית מאלי, שהוקמה על ידי מאלי וסנגל ללא חוף השנהב וללא העוצמה שבאיחוד מלא כפי שקיווה. הופואה-בואני, שראה שדה-גול נותן אוטונומיה לפדרציה, דרש עצמאות לחוף השנהב, דבר אשר הוריד סופית את התקווה לפדרציה כללית של הקולוניות הצרפתיות. עם זאת נחתם הסכם קונסיי דה ל'אנטאנט לשיתוף פעולה בחסות צרפתית בין ארבע טריטוריות צרפתיות באזור, דהומיי, וולטה עלית, ניז'ר וחוף השנהב, שהעניק לארבע "מדינות ההסכמה" אוטונומיה ושלטון ריבוני בדרך לעצמאות מלאה. מדינות ההסכמה הבטיחו לקיים מדיניות בעלת אוריינטציה צרפתית-מערבית.
חוף השנהב העצמאית.
נשיא חוף השנהב - שלטון יחיד.
הופואה-בואני נבחר לראש ממשלת חוף השנהב ב-1 במאי 1959. שנה ושלושה חודשים לאחר מכן, ב־7 באוגוסט 1960, קיבלה חוף השנהב את עצמאותה והופואה נבחר לנשיא המדינה החדשה. לעומת זאת, פדרציית מאלי, הלכה והתפוררה וב-20 באוגוסט 1960, התפרקה באופן סופי. התפרקותה של הפדרציה נבעה בעיקר בשל פעולות שביצע הופואה-בואני מאחורי הקלעים כנגדה.