סקיאפארלי הייתה מהראשונות לייצר שמלות מעטפת כשאת השראתה שאבה מהסינר המסורתי כדי לייצר עיצובים המחמיאים לכל צורות הגוף הנשי. עיצובה, שהופיע לראשונה בשנת 1930, דגם דו-צדדי עם חורים לידיים משני צדדיו, שמתעטף סביב הלובשת ונקשר מקדימה סביב המותן. ייתכן שכבר בדגם המוקדם הזה, שולבו כפתורים בעיצוב. למרות שתחילה נתפס הפריט כלבוש משלים לבגדי רחצה, הפופולריות שלו עלתה בקרב הקונים וייצרנים החלו לייצר עותקים של הדגם, כשהם משווקים כבגדי לבוש יומיומיים. כארבעים שנה מאוחר יותר, הסגנון הפשוט ונוח ללבוש הזה הוצג מחדש כשהמעצבת האמריקנית דיאן פון פירסטנברג שאבה ממנו השראה והשיקה בשנות השבעים שמלות בסגנון דומה.
ב-1931 החצאית החצויה של סקיאפארלי, שנחשבה כעיצוב מקדים למכנסיים הקצרים, היממה את עולם הטניס כשהשחקנית לילי אלוורז לבשה אותה בזמן וימבלדון.
עיצובים חדשניים אחרים של סקיאפארלי כללו ביגדי רחצה עם חזייה פנימית מובנית וחיתוך אחורי נמוך במיוחד. החיתוך הנמוך התאפשר בעזרת רצועות מוסתרות שעברו בגב והודקו בקו המותן ונרשם כפטנט בשנת 1930 ושווק על ידי החברה "Best &amp; Company". עיצובים אחרים שלה התאפיינו בחלקים הניתנים לפירוק והפיכה. עוד בשנת 1930היא ייצרה סט ראשון מסוגו, שכלל שמלת ערב ומעיל תואם. בתקופת היובש בארצות הברית שמלתה הפופולרית שכונתה בשם "שמלת ספיק איזי" סיפקה כיס חבוי להסתרת בקבוקון למשקאות חריפים.
אביזרי הידוק.
סקיאפארלי הייתה מהמעצבות הראשונות בשנת 1930 להציע עיצובים עם רוכסנים הגלויים לעין. במקום להיות מוחבאים, הרוכסנים היוו אלמנט משמעותי בעיצוביה, כשהם מהדקים בצורה גלויה קווי צוואר ונראים לאורך שרוולים וחצאיות. היא השתמשה בפלסטיק גס שייצרו באופן חדשני מחומרים פלסטיים חצי סינתטיים כמו ניטרוצלולוזה ותאית אצטט. יחד עם צ'ארלס ג'יימס, סקיאפארלי הגיעה להסכמי עבודה עם יצרנים ממדינות שונות, כדי לקדם את הרוכסנים, שנבחרו בהתאם למדינה בה יימכרו בגדיה..
סקיאפארלי הייתה גם ידועה בשימוש בכפתורים יוצאי דופן שדמו פעמים רבות לחפצים שונים כמו נרות, סימני קלפים, ספינות, כתרים, צרצרים, תופי מרים, גזרים מצופי משי וכרוביות. הרבה מהכפתורים האלו עוצבו על ידי ג'ין קלמנט ורוג'ר ג'ין פייר, וזה האחרון עיצב עבורה גם תכשיטים. בשנת 1936 סקיאפארלי העסיקה גם את המעצב ג׳אן שלומברגר כמעצב כפתורים, והיא הייתה הראשונה לזהות את הפוטנציאל שלו.
תכשיטים.
אביזרי האופנה של סקיאפארלי כללו גם מגוון רחב של תכשיטים ייחודיים בעיצובים חדשניים. אחד מעיצוביה הסוריאליסטיים ביותר היה שרשרת עשויה פלסטיק שקוף, שהייתה מעוטרת בחרקים ממתכות צבעוניות שעצב קלמנט, ונתנו את האשליה שהחרקים מטפסים ישירות על עור העונדת. במהלך שנות השלושים, ייצור התכשיטים שלה נעשה בידי ג'אן שלומברגר יחד עם קלמנט וג'ין-פייר, בנוסף לכפתורים ולשאר אביזרי ההידוק שלה. תכשיטיו של שלומברגר שילבו אבני חן יוקרתיות עם כאלו פשוטות באופן שנחשב אז לחדשני וייחודי. עיצוביו אלו התגלו כמוצלחים מה שהוביל אותו לעזוב את סקיאפארלי כדי להקים עסק תכשיטים משלו בניו יורק.
סקיאפארלי שיווקה בנוסף סיכות נוי בעיצובו של אלברטו ג'קומטי, חפתים מתכתיים מעוטרי פרווה בעיצובו של מרט אופנהיים, ותכשיטים נוספים בעיצובם של מקס בוינט, לינה ברטי, והסופרת אלזה טריולה. בהשוואה לסגנון העיצוב יוצא הדופן שאפיין את פריטיה בשנות השלושים, התכשיטים שעיצבה בשנות הארבעים והחמישים התאפיינו בסגנון יותר מופשט או פרחוני.
טקסטיל.
סקיאפארלי הייתה ידועה בשימוש בסוגי טקסטיל חדשניים, שנרקמו באופן שדמה למרקמים כמו של קליפת עץ ונייר קרפ, ובהדפסים חדשניים כמו פיסות עיתון.
היא עיצבה ביגוד תוך שימוש במשי מלאכותי ומקומט, עשוי זהורית, כחמישים שנה לפני שעשה זאתהמעצב היפני איסי מיאקי. סקיאפארלי נהגה לשחק עם שילובים הופכיים של צבעים, צורות ומרקמים, ואימצה במלואן את הטכנולוגיות ואת חומרי הגלם החדשים של אותה תקופה. יחד עם צ׳ארלס קולקומבט, היא התנסתה בחומרים כמו אקרילן, צלופן, חולצה עשויית זהורית בשם "ג׳רסלה" ושילוב סיבי זהורית עם שבבי מתכת בשם "פילדיפר" והיא הייתה המעצבת הראשונה לעשות שימוש בחומרים סינתטיים באופנת הקוטור.. עיצוביה היו כה חדשניים שחלקם אף לא נשנו, כדוגמת "גלימת הזכוכית" עיצבה בשנת 1934 מפלסטיק שקוף דמויי זכוכית בשם רודופן, ממשפחת הצלופנים. ייצור הבגדים מחומרים כאלו התגלה כבעייתי וכמלווה בסכנות לא צפויות. עורכת האופנה דיאנה פרילנד העידה ששמלתה, שהייתה עיצוב של סקיאפארלי, נמסה ונהרסה כליל בניקוי יבש, כי הבדים הסינתטיים חזרו למצבם הגולמי כשבאו במגע עם חומרי הניקוי.
שיתופי פעולה עם אומנים.
הדחף של סקיאפארלי לדמיין וליצור, יחד עם מעורבותה בתנועות האומנות הדאדא והסוריאליזם, הביאו אותה לטריטוריה חדשה ביצירתיות שלה. הרגישות האינסטינקטיבית של סקיאפארלי היא שהבדילה אותה מהיריבה המרכזית שלה קוקו שאנל. האחרונה אף נהגה להתייחס לסקיאפארלי כאל "האמנית האיטלקייה ההיא, שמכינה בגדים".
סקיאפארלי שיתפה פעולה עם מספר אמנים בני זמנה, המפורסם מביניהם סלבדור דאלי, עמו עיצבה חלק מבגדיה הבולטים ביותר. אמנים נוספים איתם הייתה בקשר היו ליאונור פיני, מרט אופנהיים ואלברטו ג'קומטי.
בשנת 1937 סקיאפארלי שיתפה פעולה גם עם האמן ז'אן קוקטו ויחד יצרו שניים מהעיצובים הבולטים והאומנותיים ביותר שלה כחלק מקולקציית הסתיו של אותה שנה. ג׳קט ערב שרקומה עליו דמות אישה כשיד אחת שלה מלטפת את מותן הלובשת, ושיערה הבלונדיני גולש לאורך אחד השרוולים. ומעיל ערב ארוך שהציג שני פרופילים זה מול זה, כך שיצרו אשליה אופטית של אגרטל ורדים. הרקמה בשני העיצובים האלו נעשתה על ידי רוקם הקוטור הצרפתי לסאז'.
דאלי.
העיצובים שסקיאפארלי ייצרה יחד עם האמן הסוריאליסטי דאלי, היו גם מהידועים ביותר שלה. למרות שמעולם לא נתנה להם שמות רשמיים, הם מוכרים ביותר לפי השמות- כובע הנעליים, שמלת הלובסטר, הדמעות והשלד. בנוסף לארבעת העיצובים האלו שנעשו במשותף עם דאלי, השפעתו עליה ניכרת גם ביצירותיה האחרות שלא נעשו בשיתוף עמו.
כובע הנעליים.
בשנת 1933 צולם דאלי על ידי אשתו גאלה כשנעל הבית שלה מאוזנות על ראשו. בשנת 1937 הוא רשם עיצוב לכובע נעליים עבור סקיאפארלי, אותם הציגה סקיאפארלי בקולקציית הסתיו-חורף של 1937–1938. הכובע שהיה בצורת נעל עקב של אישה, עוצב כך שהעקב הזדקף מעלה ובוהן הנעל נתלתה מעל למצחה של החובשת. כובע זה נחבש על ידי גאלה דאלי, סקיאפארלי עצמה ועל ידי העורכת הראשית של ההרפרס בזאר, היורשת דייזי פלווז.
שמלת הלובסטר.
שמלת לובסטר משנת 1937 הייתה שמלת ערב פשוטה עשויה משי לבן עם חגורת ארגמן וציור של לובסטר גדול שצויר על החצאית על ידי דאלי. עוד משנת 1934 החל דאלי לשבל לובסטרים בציוריו, ועיצובו לסיקאפארלי הודפס ישירות על בד המשי. השמלה נלבשה על ידי ווליס סימפסון בסדרת צילומים של הצלם ססיל בטון.
שמלת הדמעות.
שמלת הדמעות, הייתה שמלת ערב דקה בצבע כחול בהיר, עם הדפס של קרעים ודמעות שעיצב דאלי. השמלה באה עם רעלה תואמת שהגיעה עד הירך מעוטרת בדמעות "אמיתיות" שנחתכו בקפידה בגווני ורוד ומג׳נטה. ההדפס נועד לתת אשליה של עור קרוע של בעל חיים, והדמעות נועדו לייצג פרווה בצידו השני של הבד כדי לתת אשליה שהשמלה עשויה מעור בעל חיים שהתהפך כלפי פנים.
שמלת השלד.
דאלי היה שותף של סקיאפארלי גם בעיצוב שמלת השלד. זו הייתה שמלת קרפ שחורה ששיטת רקמתה ריפדה את צלעות הלובשת, עמוד השדרתה ועצמות רגלייה.
תלבושות לסרטים.
סקיאפארלי עיצבה תלבושות למספר סרטים. הבולטות שבהן היו תלבושותיה של השחקנית ז'ה ז'ה גאבור בסרט "מולן רוז'", ותלבושותיה של השחקנית מיי וסט בסרט "כל יום הוא יום חג" (באנגלית: "Every Day's a Holiday") משנת 1937.
בשמים.
הבשמים של סקיאפארלי צוינו בזכות הבקבוקים יוצאי הדופן שלה. הבושם הידוע ביותר שלה היה "מפתיע!" שיצא בשנת 1936 שהגיע בבקבוק שפיסל לאונור פיני בצורת גוף אישה בהשראת צורת גופה של השחקנית מיי וסט וציורים של דאלי של מוכרי פרחים.
בשמים אחרים כללו:
מורשת.
הכישלון העסקי של סקיאפארלי הוביל לכך ששמה לא מוכר כמו שמה של היריבה המרכזית ביותר שלה, שאנל. אך בשנת 1934 העמיד מגזין טיים את שאנל בחטיבה השנייה של האופנה, ואילו את סקיאפארלי כאחד מ-"קומץ בתים שנמצאים כעת או בקרבת שיא כוחם כפקידים של אופנת ההוט הקוטור המודרנית. משוגעת ומקורית יותר מכל מתחריה, הגברת סקיאפארלי היא זו שאליה מיוחסת המילה ׳גאונה׳ לרוב". באותה תקופה זיהה מגזין טיים כי לשאנל הון של כ-15 מיליון דולר למרות שלא הייתה לה אז "ההשפעה הדומיננטית ביותר באופנה", בעוד שסקיאפארלי נשענה על השראה ולא על יצירה כדי ליצור בגדים. לא עבר זמן רב עד ששמלותיה של סקיאפארלי זכו להערצה, וכל מפעל שמלות העתיק אותן. שמלותיה, או העתקים שלהן, נלבשו על ידי מיליוני נשים, מבלי שהכירו כלל את שמה של סקיאפארלי.
Same Love