דני גור נולד בירושלים כדני וילצ'יק לד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק ואנדרה וילצ'יק, כדור רביעי למשפחת רופאים. סבו הד"ר יוסף ספיר ניהל את מחלקת היולדות בבית החולים ביקור חולים. את ילדותו בילה גור בטבריה, שם אמו ניהלה את מחלקת הנשים בית החולים על שם שוויצר. בתקופת מלחמת העולם השנייה, התגייס אביו לצבא הבריטי וגור עבר עם אחותו אילנה גור לקבוצת כנרת. המשפחה שבה והתאחדה לאחר המלחמה, ולאחר כיבוש טבריה במלחמת העצמאות עברה משפחתו לקריית מוצקין.
גור שינה את שם משפחתו בעקבות נפילתו של גור מאירוב, בנו של שאול מאירוב אביגור, אשר לקח אותו ואת אחותו תחת חסותו בזמן שהותם בקבוצת כנרת, במשלטי סג'רה במהלך מלחמת העצמאות.
השכלה.
לאחר שירותו הצבאי התפרנס גור מהוראת היסטוריה ותנ"ך. את דרכו האקדמית החל בלימודי ארכיטקטורה אך ב-1955 פנה ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962, לאחר שעבר התמחות במרכז הרפואי רמב"ם, התמחה במשך 3 שנים בקרדיולוגיה במחלקתו של פרופ' הנרי נויפלד בבית החולים שיבא בתל השומר ולאחר מכן התמחה במשך 7 שנים בפתולוגיה של הלב (בבית החולים מילר בסיינט פול), בכירורגיה כללית (באוניברסיטת מינסוטה) ובניתוחי לב (באוניברסיטת קורנל), שם עבד לצדו של פרופ' קלארנס וולטון לילהיי, הנחשב לאחד ממנתחי הלב הגדולים בעולם. ב-1968 זכה בפרס הקולג' האמריקני לקרדיולוגיה, על מחקריו באמבריולוגיה של מוצא חדרי הלב העוברי והסיווג שהציע למומי הלב מלידה.
כרופא ומנתח.
ב-1973 שב גור לישראל והחל לעבוד באיכילוב, אך לאחר 3 חודשים עבר לשיבא עקב התנגדות מצד משרד הבריאות לפתוח מחלקה לניתוחי לב באיכילוב, והבטיח לפעול למען מטרה זו. ב-1974 מונה גור לפרופסור חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. ב-1975 פורסם בארצות הברית ספרו הראשון שעסק בנושא אמבריולוגיה, פתולוגיה ודרכים לתיקון כירורגי של מומי לב מלידה, שהיה הראשון מסוגו בספרות העולמית ומשמש עד היום כנדבך מרכזי בלימודי נושאים אלו.
בשנים 1976–1977 העביר גור לידי הנהלת בית החולים שיבא פניות רשמיות מממשלות שוודיה, בלגיה והולנד בבקשה לשלוח ילדים עם מומי לב מסובכים מלידה לניתוח בשיבא על ידי גור, אך הנהלת בית החולים דחתה בקשות אלו על הסף. ב-1976 מונה גור למנהל המחלקה בשיבא, והחל בשינוי נוהלי העבודה כדי לשים דגש על הבעיות הרפואיות האמיתיות כפי שראה אותן. בין היתר התיר גור ביקור משפחות בכל שעות היממה, ללא הגבלה. בשנים הראשונות בהן ניהל גור את המחלקה הושם דגש על תיקון מומי לב מלידה, ומרבית ניתוחים אלו בוצעו בשיבא, כאשר חלק מהילדים הופנו לניתוח מרצועת עזה, הגדה המערבית ומדינות ערב. בנוסף, תחת ניהולו של גור בוצעו במחלקה, בפעם הראשונה בארץ, ניתוחים לתיקון המסתם המיטרלי וניתוחים ללא מכונת לב-ריאה. הצלחתו של גור בניתוחים אלה עודדה והביאה מתמחים מחו"ל להשתלם בניתוחים אלו. באותה תקופה, מספר ניתוחי הלב בישראל עלה מ-800–900 בשנה לכ-1500 בשנה, אך הביקוש לניתוחי לב עמד אז על 3500–4000 בשנה, ולכן ב-1979 הוקמה, בעצה אחת עם שר הבריאות אליעזר שוסטק, ועדה אשר גור היה חבר בה, וזו אישרה את פתיחת המחלקה לניתוחי לב באיכילוב.
לגור הייתה תרומה חשובה בפיתוח ניתוחי המעקפים הכלליים, ובסוף שנות ה-70 נחשב גור לאחד מחלוצי החדרת ניתוחי המעקפים הכלליים לישראל. גור היה הראשון בארץ שהשתמש בעורק בית החזה כמעקף לחסימת עורקים המספקים דם ללב, טכניקה אותה למד מד"ר ג'ורג' גרין, אשר נחשב לחלוץ השימוש השגרתי בעורק זה בעולם. תרומות נוספות של גור לניתוחי הלב היו עזרה בשימור תפקוד הלב בזמן חיבורו למכונת לב-ריאה, דיוק רב בביצוע ההשקות על הלב על ידי שימוש במשקפיים טלסקופיות, וריבוי במספר המעקפים הכללים אשר אפשר חידוש אספקת דם מלאה ללב לאחר הניתוח.
בין השנים 1980–1982 ביצע גור, לראשונה בעולם, סדרת ניתוחים בה השתיל אצל כל חולה 6 עד 8 מעקפים, ועל בסיס סדרת ניתוחים זו ערך מחקר שתוצאותיו פורסמו ב-1986 בארצות הברית והפכו לאבן דרך בניתוחי המעקפים. בין המאמרים הרבים שפרסם בנושא זה, עסק גור גם בפיתוח טכניקה להקטנת שיעור הנזק המוחי במהלך ניתוחי מעקפים. ב-1992 פרסם בירחון הרשמי של איגוד מנתחי הלב בארצות הברית את תוצאות עבודתו בסדרת הניתוחים, כולל עיקרי תורתו בניתוח מעקפים. בעקבות סדרה זו שכיחות התקפי הלב ירדה ל-0.3%, שכיחות הנזקים המוחיים ירדה ל-0.32% ושכיחות התמותה ירדה ל-0.79%. שכיחות הסיבוכים בסדרה זו הייתה ונשארה נמוכה מכל הסדרות האחרות שפורסמו.
ב-1981, על רקע המחסור החמור באחיות וביחידות המצוידות במכשור מתוחכם בבתי חולים, הקים גור את המכון הביו-טכנולוגי ובו הוכשרו טכנולוגים רפואיים שמיד עם סיום לימודיהם שובצו ביחידות השונות לטיפול נמרץ. ב-1982, לאחר מספר שנים שבהן ביקש ממנהל בית החולים להעלות את שכרו, קיבל גור אישור ממנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' ברוך מודן, לנתח באופן פרטי בבית החולים אסותא, אך בלילה שלפני הניתוח הראשון קיבל גור הוראה טלפונית לעצור את הניתוח. לאחר כישלון התוכנית לנתח באסותא, הודיע גור להנהלת שיבא על החלטתו לגבות כסף מחולים, וזמן קצר לאחר מכן התוודה ביוזמתו בראיון שפורסם בעיתון מעריב על החלטה זו, וכי הוא מצהיר על הכנסות אלו למס הכנסה. כאשר החלה שביתת הרופאים ב-1983 פעל מנכ"ל משרד האוצר חיים קופמן, בעצה אחת עם משרד הבריאות, כנגד גור וכנגד שני רופאים נוספים, ושמו של גור נכלל בין 3 השמות שהועברו לטיפול מס הכנסה. בשנים שלאחר מכן התעלם משרד הבריאות מדרישתו של גור (ושל רופאים נוספים) לבצע כירורגיה פרטית, עד שבדצמבר 1985 אישר שר הבריאות דאז, מוטה גור, לדני גור לנתח באופן פרטי, ולבצע לראשונה ניתוח לב פתוח במרכז הרפואי בהרצליה. ב-1989 נענה גור להצעת קופת חולים מכבי להקים מחלקה לניתוחי לב בבית החולים רמת מרפא, אותה ניהל עד 2001.
גור מונה על ידי שר הבריאות יעקב צור לעמוד בראש ועדה חדשה לבדיקת הצורך בפתיחת מחלקות נוספות לניתוחי לב, אך התפטר במהרה והמליץ (בדעת יחיד), ואף הוביל לפתיחת מחלקות בבתי החולים וולפסון, באר שבע וקפלן, דבר שיצר את התנאים לאספקת הביקושים לניתוחי לב. בשנים שלאחר מכן בוצעו בישראל כ-5,000 ניתוחי לב בשנה.
ב-1986 מונה גור לפרופסור מן המניין וחבר סנאט באוניברסיטת ת"א, וב-1991 הופקד על הקתדרה לכירורגיית לב ע"ש פיאנקובסקי. ב-1995 הודיע גור (כשהוא בן 63) על פרישתו מהשירות הציבורי.
לגור פרסומים רבים בעיתונות המקצועית הקרדיולוגיה והרדיוכירורגית בתחום מניעת דימומים לאחר ניתוח, אבחון מצבי איסכמיה וכן פטנטים בתחום הדינמיקה של מחזור הדם. גור ותלמידיו פרסמו שורה של מאמרים, גם בנושא דימומים לאחר ניתוחי מעקפים. ב-1996 הוציא גור את ספרו השני יחד עם פרופ' רפי מור וד"ר יעקב לביא, אשר עסק בנושא זה, וב-2007 פרסם את ספרו השלישי והאחרון העוסק גם הוא בניתוחי מעקפים. על שתיים מתגליותיו החשובות ביותר של גור בנושא הדינמיקה של מחזור הדם נרשמו 3 פטנטים בארצות הברית ופטנט אחד נרשם בישראל.
גור ביצע אלפי ניתוחי לב בשיבא ובבתי חולים אחרים, עסק בכירורגיה פרטית ונחשב לאחד מבכירי מנתחי הלב בישראל. גור לימד והעמיד דור המשך של רופאים אשר שימשו בתפקידים בכירים במחלקות לב בבתי חולים שונים בארץ: פרופ' ארם סמולינסקי, פרופ' אלון ילין, פרופ' רפי מור, פרופ' שמחה מילוא, פרופ' יעקב ג'יי לביא וד"ר ירון בראל. בנוסף, לימד גור בישראל 8 רופאים זרים הנושאים משרות בכירות בבתי חולים בדנמרק, איטליה וארגנטינה.
לאחר פרישתו.
בשנת 1996 נמנה גור בין מייסדי איתמר מדיקל, חברה בה עבד עד 1998. בשנת 2000 מונה גור למנהל רפואי ב-N.I. מדיקל בע"מ, ובין השנים 2003–2007 שימש כיושב ראש פעיל במועצת המנהלים של חברה זו.
חיים אישיים ומשפחה.
דני גור היה נשוי לד"ר אלן גור ולהם שלושה ילדים: גבריאלה, קארן ואורי.
סבו של גור מצד אימו, ד"ר יוסף ספיר, עבד כגניקולוג באודסה, שם השתלם והתפרסם כרופא, אך בעיקר כמנהיג ציוני אשר נחשב למי שהעלה את ז'בוטינסקי למנהיגות.
אחותו היא הפסלת אילנה גור.
באוגוסט 2016 נפטר בתל אביב.
כל מאי דעביד רחמנא לטב עביד
כל מה דעביד רחמנא לטב עביד
שבויי צה&quot;ל במצרים במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות נלקחו בשבי מצרים 135 ישראלים. הם עברו מסכת השפלות ועינויים ושוחררו במרץ 1949 לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם המצרים ברודוס.
השבויים הישראלים במצרים במלחמת העצמאות.
רוב השבויים במצרים היו אנשי ניצנים, 97 גברים ו-7 נשים. לאחר נפילת ניצנים הם הובלו למשטרת מג'דל והוצעדו ברחובות העיירה. לאחר מכן הובלו לעזה. הם עמדו בלחץ חקירות אך מסרו רק פרטים מזהים. לאחר מכן הועברו לאל עריש שם שהו כשלושה שבועות בתנאים קשים נתונים למלקות והשפלות. משם הועברו למחנה עבאסיה ליד קהיר שם רוכזו כל שבויי צה"ל. מלבד אנשי ניצנים היו במקום שבויים מקרב אשדוד (מבצע פלשת), קרב גבעה 69, ועוד.
הפצועים קשה רוכזו בבית חולים צבאי בעיר קובה וקבלו טיפול רפואי גרוע. הנשים נכלאו מחוץ למחנה עבאסיה בתנאי רווחה יחסית. בתחילה כיהנו חמישה מאנשי ניצנים בוועד שנבחר על ידי השבויים אולם הם לא הצליחו להביא להטבת תנאי השבויים. המכות וההתעללויות נמשכו וביקורי נציג הצלב האדום בקהיר בכלא לא סייעו להקלת המצב. נציג הצלב האדום לא עמד על כך שיינתן לו להיפגש עם השבויים ביחידות ולאחר שעזבו המשיכו ההתעללויות.