נעמי היא בתם הבכורה של הוריה ולה אחות צעירה ב-5 שנים, דר' אורית דהן. נשואה בשנית משנת 1985 לד"ר רמי לידור הדס, כימאי אורגני במקצועו.
לנעמי שלשה ילדים: אמיר הבכור שלה ושל בעלה הראשון, מייק. נועה שהיא בתו של בן זוגה רמי, ובן שהוא בנם המשותף של נעמי ורמי מנישואיהם השניים.
לנעמי ורמי יש יחד 6 נכדים.
קריירה אקדמית.
את השכלתה האקדמית רכשה נעמי באוניברסיטה תל אביב. היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה וספרות עברית, למדה לימודי תעודה בריפוי בעיסוק, עשתה תואר שני בבריאות תעסוקתית בהתמחות בשיקום ובשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה בפקולטה לרפואה. מחקרה עסק בבדיקת יעילות הטיפול הקוגניטיבי דינאמי באמצעות העשרה אינסטרומנטלית באוכלוסיית משתקמים המתמודדים עם מחלת הסכיזופרניה וחיים בקהילה.
בעברה, עם סיום לימודי התואר הראשון, עסקה 7 שנים במחקר שיריו של שאול טשרניחובסקי במכון כץ באוניברסיטת תל אביב. לאחר שסיימה את לימודי הריפוי בעיסוק עבדה 7 שנים בתחום השיקום המקצועי לאנשים עם מוגבלויות שונות והתמחתה באבחון תעסוקתי וקוגניטיבי על פי התיאוריה של פרופ' ראובן פוירשטיין. מאז, במשך למעלה מ-30 שנה, הקימה ולימדה בחוג לריפוי בעיסוק באוניברסיטת תל אביב את תחום השיקום והשילוב בקהילה, הקימה בו את מסלול לימודי התעודה בנושא ההתערבות הקוגניטיבית דינאמית שמבוססת על תורתו של פרופ' ראובן פוירשטיין ואת מסלול ההתמחות בבריאות הנפש בקהילה לתואר השני אותו ניהלה במשך 7 שנים. לאחר חקיקת "חוק שיקום נכה הנפש בקהילה" בשנת 2000, הייתה נעמי יו"ר המועצה הארצית לשיקום נכה הנפש בקהילה ויועצת שר הבריאות בין השנים 2001 ל-2006.
פעילות בתחום השיקום בבריאות הנפש.
פרופ' נעמי הדס לידור היא בין המובילים את תחום השיקום בבריאות הנפש בארץ. כבר בשנות ה-80 האמינה נעמי שאנשים המתמודדים עם מחלה נפשית יכולים להשתלב ולחיות חיים מלאים ומשמעותיים בקהילתם באם יינתנו להם התנאים המתאימים לכך ולשם זה פעלה רבות. בסוף שנות ה-80 הייתה נעמי, עם מספר חברים, ממקימי האגודה הישראלית לשיקום נכה הנפש בקהילה. האגודה הייתה פעילה בין השנים 1988-1995, קיימה שלושה כינוסים גדולים והוציאה ספר ראשון בעברית בנושא השיקום בבריאות הנפש, ספר שערכה ביחד עם פרופ' מקס לכמן והפסיכולוג חיים דויטש. נעמי שימשה כיו"ר האגודה באזור המרכז בין השנים 1990- 1995. פעילותה של האגודה הסתיימה עם תחילת העבודה על חקיקת "חוק שיקום נכה הנפש בקהילה" בשנת 2000.
עם חקיקת "חוק שיקום נכה הנפש בקהילה" מונתה פרופ' נעמי הדס לידור לתפקיד יו"ר המועצה הסטטוטורית הארצית לשיקום נכה הנפש בקהילה, הקימה אותה וניהלה אותה בין השנים 2001- 2006 . בשנים אלו שימשה נעמי גם כיועצת שר הבריאות בנושא חוק השיקום. במועצה השתתפו נציגים של כל משרדי הממשלה במדינה, נציגי המקצועות העוסקים בשיקום בבריאות הנפש, נציגי המתמודדים בעצמם ומשפחותיהם, דבר שלפני כן לא היה מקובל בשום מועצה אחרת של משרד הבריאות. בשנים 2002- 2004 הקימה בכנסת ביחד עם שר הבריאות וחה"כ לשעבר, הרב נסים דהן, ושותפים נוספים, את השדולה לשילוב אנשים עם מוגבלות בחברה, השדולה שיזמה לראשונה בארץ את היום הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות. ומדי שנה ביום זה כל ועדות הכנסת עסקו בנושאים הנוגעים לשילוב של אנשים עם מוגבלויות בחברה.
קורס קש"ת.
בשנת 2002 יזמה פיתחה והקימה פרופ' נעמי הדס לידור את קורס קש"ת, שהיה ראשון בארץ שיועד להורים ובני משפחה שאחד מבניה מתמודד עם מחלה נפשית. קורס קש"ת מבוסס על תורתו של פרופ' ראובן פוירשטיין ועל תפיסת ההחלמה. הקורס הוכר על ידי הביטוח הלאומי ומשרד הבריאות ונמצא כהתערבות מבוססת ראיות (Evidence Based Practice).
היום, קורס קש"ת נלמד עבור משפחות של בריאות הנפש, משפחות שיש בביתם ילד או בן זוג עם מגבלה פיזית, משפחות שיש בביתם ילד המתמודד עם ליקויי למידה או הפרעת קשב ומשפחות שאחד מילדיהם הוא על הספקטרום האוטיסטי.
כ-12 מחקרים נעשו בשנים האחרונות על קורס קש"ת, מתוכם מספר תזות ודוקטורט אחד של דר' פנינה וייס שמוכיחות את יעילותו של הקורס: הרחבת התקווה והחוסן במשפחות, הרחבת רפרטואר התשובות והפתרונות שיש למשפחות בסוף הקורס, הקלה בעומס במשפחה ושיפור התקשורת במשפחה הגרעינית עם שירותי החינוך, הרפואה והשיקום בקהילה.
במשך השנים נעמי חקרה וכתבה מאמרים רבים בנושאים שונים של שיקום, שילוב, החלמה ועבודה קוגניטיבית באוכלוסיית בריאות הנפש. נעמי יזמה ביחד עם פרופ' נעמי כץ את הוצאת "כתב העת הישראלי לריפוי בעיסוק" (ה- IJOT) שיוצא משנת 1991 והייתה עורכת עמיתה שלו בשנתיים הראשונות יחד עם פרופ' נעמי כץ. כתב העת מהווה תרומה משמעותית למעמדו של מקצוע הריפוי בעיסוק בארץ.
היום מנהלת פרופ' נעמי הדס לידור את "בית הספר הארצי לשיקום שילוב והחלמה בבריאות הנפש" בקריה האקדמית אונו שבו לומדים כל עובדי השיקום בבריאות הנפש בארץ, כבר למעלה מ-10 שנים, לימודי תעודה והתמחות בתחומי העבודה השונים. בבית הספר לומדים כיום למעלה מ-600 סטודנטים בשנה, ביניהם מתמודדים שהופכים לעובדים בתוך המערכת, משפחות, מדריכים, ואנשי המקצועות המגוונים שעובדים בשיקום.
שלמה דרימר
רבי שלמה דרימר (ה'תק"ס, 1800 – כ"ב בתשרי תרל"ג, 24 באוקטובר 1872) היה רב ופוסק הלכה, מגדולי רבני יהדות גליציה בדורו. מחבר הספרים "ישרש יעקב" על מסכת יבמות, ושו"ת "בית שלמה".
ביוגרפיה.
נולד בנדבורנה לרב יעקב דרימר ולמרים בת ר' שלמה לנדא, נכדתו של הרב משה לנדא ראב"ד לבוב. אביו היה חסידו של רבי צבי הירש מנדבורנה ולאחר פטירתו עבר לתלמידו רבי מנחם מנדל מקוסוב, ה"אהבת שלום". הוא למד תורה מפי רבי אברהם דוד וואהרמן מבוטשאטש ומפי רבי אהרן משה טויבש. בהמשך למד גם אצל רבי נתן נטע קליצר מפודהייץ. נישא לבתו של ר' משה מנחם מנדל מחסידי אפטא, ולאחר פטירתה נישא בשנית לבתו של רבי צבי הירש גרוסמן רבה של דילטין.
לאחר נישואיו עסק במסחר, אך רבו של אביו, רבי חיים הגר מקוסוב, שידל אותו לעזוב את מסחרו ולהתמנות לרב. בשנת ה'תקצ"ג (1833) התמנה כרב בעיר סקולה, והחזיק במשרה זו כארבעים שנים עד פטירתו בחג שמיני עצרת, כ"ב בתשרי תרל"ג, 24 באוקטובר 1872.
פסקיו וספריו.
פסקי ההלכה שלו התקבלו בכל הפזורה היהודית באירופה, כך כותב עליו הרבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש: "הגאון בית שלמה ז"ל, הוא מראשי עמודי ההוראה באחרונים מדור שלפנינו". וגם רבי ישראל מאיר הכהן מסתמך על פסקיו בכמה מקומות בספרו ההלכתי "משנה ברורה".
ספרו "ישרש יעקב" על מסכת יבמות הוא אחד הספרים היסודיים למסכת זו. ספר השו"ת שלו "בית שלמה" בשלושה כרכים מצוטט רבות בספרות השו"ת.
התנגד למחלוקות ומריבות בתוך הקהילה, וכך כתב לשואל לגבי הסרת צורות ופסלים של חיות מבית הכנסת: .
משפחתו.
רבי שלמה דרימר השאיר אחריו ששה בנים ושלוש בנות:
אבא של חייל
"אַבָּא שֶׁל חַיָּל" (בגאורגית ჯარისკაცის მამა, גַ'רִיקַצִיס מאמא ; ברוסית Отец солдата) הוא סרט קולנוע גאורגי-סובייטי שיצא לאקרנים ב-1964 בבימויו של הבמאי הגאורגי רוואז צ'חיידזה. בסרט, שעסק במסעו של אב אחר בנו הלוחם בחזית במלחמת העולם השנייה, כיכב השחקן הגאורגי הנודע, סרגו זכריאדזה. משנת 1966 הוקרן גם בישראל.
עלילה.
גיורגי מחרשווילי הוא איכר גאורגי מבוגר המעבד בכפר את כרמו. בנו נלחם כטנקיסט בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. אחרי שהבן מפסיק לכתוב אל הוריו, האב יוצא אל המען של המכתב האחרון מבנו – בית חולים רוסי בקרבת החזית. הוא מקבל את ברכת שכניו הכפריים, הרואים בו את שליחם ומוסרים בידיו חבילות לבניהם החיילים המשרתים בחזית. הוא יוצא למסע של אלפי קילומטרים אל החזית, ולאחר תלאות רבות, כשהוא מגיע לבית החולים, מתברר לו כי בנו החלים וחזר ליחידתו. האב מסרב לחזור לכפרו בלי בשורה מבנו ומתעקש להתגייס לצבא, אף שאינו צעיר, בתקווה שכך ימצא את הבן. הוא מתקדם עם יחידתו עד מבואות ברלין, שם הוא פוגש סוף סוף את בנו החייל, אך זה נפצע אנושות ומת בזרועות אביו. למרות צערו הגדול, ממשיך גיורגי בדרכו, והסרט מסתיים כשהוא צועד יחד עם חבריו ליחידה אל עבר ברלין.
ביקורת והשפעה.
תפקיד האב האוהב והלוחם הפך את סרגו זכריאדזה לפופולרי ברחבי ברית המועצות וזיכה אותו בשני פרסים סובייטיים: פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ופרס לנין.
הווארד תומפסון, מבקר הקולנוע של העיתון האמריקאי הניו יורק טיימס, לא היה שותף לשבחים לסרט ולמשחקו של שחקנו הראשי, אותו ראה כפעלתני מדי וכמוגזם. הוא מציין לטובה את הסצנה, שבה עוצר הגיבור את הטנקים הסובייטיים ומונע מהם לדרוס כרם, ואת הסצנה של מות הבן.
השחקן זאב רווח העיד בריאיון כי הסרט היה מהסרטים הבולטים שצפה בהם בצעירותו ושהשפיעו עליו, ובמיוחד משחקו של כוכב הסרט, סרגו זכריאדזה.
היהודים במלחמת העולם השנייה
היהודים במלחמת העולם השנייה היו הקורבן הגדול ביותר של רצח העם שביצעו הנאצים, אך היהודים השתתפו באופן נרחב בלחימה במלחמה. כ־6 מיליון יהודים הושמדו במלחמה – רוב רובם נרצחו על ידי הנאצים ומשתפי פעולה שלהם בארצות אירופה הנכבשות. מיליון וחצי יהודים לחמו בחזיתות במדי צבאות בעלות הברית, עשרות אלפים לחמו במחתרות ובגדודי פרטיזנים. כחצי מיליון יהודים נפלו בקרבות. חלק פעיל במאבק נגד הנאצים ובניסיונות הצלת היהודים תפסו ארגונים יהודיים בארצות שונות. הייחודיות של השתתפות היהודים במלחמת העולם השנייה באה לידי ביטוי בכך שהיהודים נאבקו בניסיון החיסול של העם היהודי באזורים שהיו בשליטה והשפעה נאצית.
היהודים במדינות בעלות הברית.