היו שתי תקופות במהלך שלטונה של שושלת סונג, שכונו סונג הצפונית וסונג הדרומית, ובשתיהן נבנו גנים מפורסמים. הקיסר חְווֵיְדְזונְג (徽宗, בפין-יין: "Huīzōng" שלט 1100–1126) היה צייר מוכשר שהתמחה בציור ציפורים ופרחים. הקיסר, שהיה משכיל, שילב אלמנטים של גן המלומדים בגן הקיסרי הגדול שלו. הגן הראשון שלו, הקרוי "האגן של צלילות הזהב" היה אגם מלאכותי מוקף מרפסות תצפית וביתנים. הציבור הוזמן לגן באביב להשתתף בתחרות סירות ולצפות במופעים על האגם. ב-1117 הוא פיקח אישית על בניית גן חדש. הוא הורה להביא לגן צמחים אקזוטיים וסלעים בעלי צורה מיוחדת מכל רחבי האימפריה, בייחוד הסלעים הנחשקים מאגם טאי. כמה מהסלעים היו כה גדולים שעל מנת לשנע אותם באמצעות התעלה הגדולה, הוא הורה להרוס גשרים בין האנגג'ואו לבין האזור שבו תוקם אחר-כך בייג'ינג. במרכז הגן הוא הורה לבנות הר מלאכותי שגובהו כמאה מטרים, שבו צוקים ונקיקים, אותו כינה "גֶן-יְוֵּ'ה" (艮 岳, בפין-יין: "Gěnyuè"), או "הר היציבות". הגן הושלם ב-1122. ב-1127 נאלץ חְווֵיְדְזונְג להימלט על נפשו כאשר צבאות שושלת ג'ין תקפו את עיר הבירה. כשהוא שב הוא מצא שהגן נחרב לחלוטין, כל הביתנים נשרפו ועבודות האומנות נבזזו. רק ההר נשאר.
אומנם הגנים הקיסרים היו הגנים המפורסמים ביותר, אבל גנים קטנים רבים שלא היו פחות ציוריים הוקמו בערים בסין דוגמת לוו-יאנג. "גן המנזר של השליטים השמימיים" בלוו-יאנג היה מפורסם בשל פרחי האדמוניות שגדלו בו. כל תושבי העיר באו לבקר כשהאדמוניות פרחו. "גן של אביבים רבים" היה ידוע בשל התצפית ממנו על ההרים. הגן המפורסם ביותר בלוו-יאנג היה "גן התענוג שבהתבודדות" (דוּלֶה יְוֵּ'אן), שנבנה על ידי המשורר וההיסטוריון סְה-מָה גוָאנְג (司馬光, בפין-יין: "Sīmǎ Guāng"; 1086-1019). שטח הגן היה כ-15 דונם. במרכז היה ביתן הלימודים, הספרייה שלו, שבה 5,000 כרכים. מצפון היה אגם מלאכותי, שבו אי קטן ועליו בקתת דייג ציורית. במזרח היה גן של צמחי מרפא, ובמערב היה הר מלאכותי, שבפסגתו בלוודרה לשם תצפית על השטחים מסביב. כל אחד היה יכול לבקר בגן תמורת תשלום סמלי.
לאחר שהקיסר חְווֵיְדְזונְג הובס הועברה בירת הקיסרות ללינ'אן שמדרום ליאנגצה. תוך זמן קצר היו בעיר לינ'אן יותר מחמישים גנים שנבנו על חופו של האגם המערבי. עיר נוספת במחוז שהתפרסמה בשל הגנים שבה הייתה פִּינְגְגְ'יָאנְג (כיום סוג'ואו), שבה משכילים רבים, פקידי ממשל וסוחרים בנו בתי מגורים יחד עם גנים. חלק מגנים אלו קיים גם כיום, אם כי הם עברו שינויים רבים במהלך מאות השנים מאז הקמתם.
הגן העתיק ביותר בסוג'ואו שניתן לראות כיום הוא ביתן הגל הכחול, שנבנה ב-1044 על ידי סוּ שׁוּנְצִ'ינְג (苏舜钦, בפין-יין: "Sū shùnqīn"; 1048-1008), משורר מתקופת שושלת סונג. בתקופת שושלת סונג הגן הכיל ביתן הצופה מפסגת גבעה. ביתנים נוספים נוספו לשפת האגם, כולל היכל יראת הכבוד, היכל הדיקלום, וביתן מיוחד לצפייה בדגים. במשך מאות השנים שעברו הגן עבר שינויים רבים, אבל הוא שמר על התוכנית המהותית.
גן נוסף מתקופת שושלת סונג שעדיין קיים הוא גן אומן הרשתות בסוג'ואו. הוא הוקם ב-1141 על ידי שְׁה גֶ'נְגְגְ'ה שהיה סגן שר השירות האזרחי של ממשל שושלת סונג הדרומית. הייתה בו ספרייה – "היכל עשרת אלפי הכרכים", וגן סמוך המכונה מפלט הדייג. בשנים 1736 ו-1796 עוצב הגן מחדש בצורה נרחבת, אבל הוא נשאר עדיין כאחת הדוגמאות הטובות ביותר של גן משכילים מתקופת שושלת סונג.
בעיר וושי, בקצה אגם טאי, ולמרגלות שני הרים, היו שלושים וארבעה גנים שתועדו על ידי ג'וֹאוּ מִי (周密, פין-יין: "Zhōu mì"; 1308-1232), היסטוריון מתקופת שושלת סונג. שני הגנים המפורסמים ביותר היו "גן הצפון" (בֵּייְוֵּ'אן) ו"גן הדרום" (נָאן-יְוֵּ'אן), שניהם היו שייכים לשֶׁן דֶחֶה, ראש הממשלה של הקיסר גָאודְזונְג (高宗, בפין-יין: "Gāozōng"; שלט 1127–1162). גן הדרום היה גן קלאסי של הר ואגם (שָׁאנְשְׁווֵי). בגן היה אי דמוי הר פנגלאי של בני האלמוות, שעליו היו שלושה סלעים גדולים מאגם טאי. ממרפסת תצפית יכלו המבקרים לצפות בנוף האגם וההרים.
שושלת יואן (1368-1279).
ב-1271 הכריז קובלאי חאן המונגולי על עצמו כקיסר סין. בהגיע שנת 1279 הוא הכריע את מוקדי ההתנגדות האחרונים של קיסרי סונג, ואיחד את סין לאימפריה גדולה בשם שושלת יואן. הוא יסד בירה חדשה באתר שכיום שוכנת בו בייג'ינג, שכונתה חאנבליק או גם דאדו, "הבירה הגדולה".
הגן הידוע ביותר משושלת יואן היה בארמון הקיץ של קובלאי חאן בזאנאדו. על פי זיכרונותיו ביקר הנוסע הוונציאני מרקו פולו בזאנאדו סביב שנת 1275, ותיאר את הגן באופן זה:
תיאור קצר זה שימש השראה לכתיבת הפואמה קובלא חאן מאת המשורר האנגלי הרומנטי סמואל טיילור קולרידג'.
כאשר קבע קובלאי חאן את בירתו החדשה בדאדו, הוא הרחיב את האגמים המלאכותיים שנוצרו מאה שנים קודם לכן על ידי שושלת ג'ין ששלטה במקום קודם לכן, ובנה את האי אוינגחווה, ויצר ניגוד בולט בין גדות האגם והגן לבין הגאומטריה המוקפדת של מה שיהפוך אחר-כך להיות העיר האסורה של בייג'ינג. הניגוד בולט גם בימינו.
למרות הפלישה והכיבוש המונגולי המשיך גן המשכילים הסיני לשגשג בחלקים אחרים בסין. דוגמה מצוינת לכך הוא גן פרדס האריה בסוג'ואו. הוא הוקם ב-1342, ומקור שמו באוסף הסלעים הפנטסטיים והגרוטסקיים, שמקורם באגם טאי. בחלק מהם ראו הצופים דמיון לראש אריה. מאות שנים אחרי הקמתו ביקרו בו הקיסרים קאנגשי וצ'יינלונג משושלת צ'ינג כמה פעמים, והשתמשו בו כמודל ל"גן התפארת המושלמת" בארמון הקיץ שלהם באתר הנופש ההררי בצ'נגדה.
שושלת יואן לא החזיקה מעמד שנים רבות. ב-1368 הצעיד ג'וּ יְוֵּ'אנְגָ'אנְג, שעתיד לעלות לשלטון בסין כקיסר הראשון משושלת מינג, את צבאו לדאדו. הקיסר האחרון משושלת יואן נמלט וג'וּ יְוֵּ'אנְגָ'אנְג החריב את הארמונות של קיסר יואן עד היסוד.
שושלת מינג (1644-1368).
הגן הידוע ביותר ששרד עד ימינו מתקופת שושלת מינג הוא גן המנהלן העניו בסוג'ואו. הוא הוקם בתקופת שלטונו של הקיסר גֶ'נְגְדֶה (שלט 1506–1521) על ידי וָאנְג שְׂייֵנְצֶ'ן (王獻臣, בפין-יין: "Wáng xiànchén"), פקיד ממשל זוטר שפרש מהשירות הממשלתי והקדיש את שארית חייו להקמת וטיפוח הגן. הגן עבר שינויים רבים מאז הוקם, אבל חלקו המרכזי שרד. בריכה גדולה ובה פרחי לוטוס רבים המוקפת מבנים וביתנים שתוכננו לשמש כנקודות תצפית על האגם והגנים. בפארק יש אי המכונה האי המבושם, המעוצב בדמות סירה. בתכנון הגן נעשה שימוש רב במוטיב "הנוף המושאל" ("גְ'יֵה-גִ'ינְג"), נקודות תצפית המשקפות כמו מבעד למסגרת תמונה את ההרים מסביב ואת התצפית על פגודה רחוקה.
גן נוסף מתקופת שושלת מינג הוא הגן המשתהה, גם הוא בסוג'ואו. הגן נבנה בתקופת שלטונו של הקיסר ואן-לי (1620-1573). בתקופת שושלת צ'ינג נוספו לגן 12 סלעי אבן גיר גבוהים, המסמלים הרים. הסלע הידוע ביותר הוא סלע ציורי המכונה "פסגה מבשרת טובות המכוסה בעננים", שהפך לאלמנט המרכזי ביותר בגן.
גן שלישי ידוע נוסף מתקופת שושלת מינג בסוג'ואו הוא גן הטיפוח, שנבנה בתקופת שלטון הקיסר טְייֵנְצִ'י (שלט 1621–1627) על ידי נכדו של וֶן גֶ'נְגְמִינְג (文徵明, בפין-יין: "Wén Zhēngmíng"; 1559-1470), צייר וקליגרף ידוע מתקופת שושלת מינג. הגן בנוי סביב הבריכה, כשמצדה הצפוני ביתן אריכות הימים, ביתן הדגיג בצדה המזרחי, גן סלעים דרמטי מצד דרום, וסדנת היוצר, הבית העניו, ממערב.
שושלת צ'ינג (1912-1644).
שושלת צ'ינג (1912-1644) הייתה שושלת הקיסרים האחרונה בסין. שני הגנים המפורסמים ביותר בסין מתקופה זו היו הגנים של שני הארמונות הקיסריים, ארמון הקיץ בבייג'ינג וארמון הקיץ הישן, כשמונה קילומטרים צפונית לבייג'ינג. שני הגנים הפכו סמלים לפאר ועידון ותוארו בפרוטרוט על ידי תיירם מהמערב.
האב ז'אן-דני אטירה (Jean-Denis Attiret), כומר ישועי צרפתי שהפך לצייר החצר של הקיסר בין 1739 ל-1768, תיאר את מרפסת הירקן שעל אי חיי הנצח באגם של ארמון הקיץ במילים אלו:
מימון בניית הארמונות והגנים ושיפורם דרש סכום כסף שהיווה חלק גדול מקופת הקיסרות. באחד המקרים הידועים לשמצה העבירה הקיסרית האלמנה צה שי לשיפוץ הגן כספים שנועדו לבניית הצי הסיני שהיה זקוק בדחיפות למודרניזציה, ובין היתר לשיפוץ מבנה משיש דמוי ספינה על אגם קונמינג. שני הגנים נהרסו פעמיים כפעולת ענישה על ידי חילות משלוח אירופאים. הפעם הראשונה ב-1860, בעקבות הוצאה להורג של השגרירים שנשלחו לקיסר, ובפעם השנייה ב-1900 בעקבות מרד הבוקסרים. שני הגנים עוברים שיפוץ בהדרגה.
בנוסף לארמון הקיץ הישן ולארמון הקיץ בבייג'ינג בנו הקיסרים משושלת צ'ינג בין 1703 ל-1792, מכלול חדש של גנים וארמונות בהרים כמאתיים קילומטרים צפונית מזרחית לבייג'ינג, על מנת להימלט מחום הקיץ בבירה. המכלול קרוי אתר הנופש ההררי בצ'נגדה, והוא השתרע על 5,600 דונם, ובו שבעים ושתיים נקודות תצפית נפרדות לנוף שהיה שחזור מיניאטורי של נופים מאזורים רבים בסין. גן ענק זה שרד כמעט בשלמותו.
גני משכילים ידועים שעדיין קיימים מתקופה זו כוללים את מפלט גן הזוג (1736-1726) וגן הנסיגה וההגות (1885), שניהם בסוג'ואו.
עיצוב הגן הקלאסי.