לאחר שחבר הציע לה טרמפ במטוס, קוקרן החלה לקחת שיעורי טיסה בשדה התעופה רוזוולט, לונג איילנד בתחילת שנות ה-30 ולמדה להטיס מטוס תוך שלושה שבועות. לאחר מכן היא הכושרה בלצע טיסות סולו ותוך שנתיים השיגה את רישיון הטיס המסחרי שלה. אודלום, לו נישאה ב-1936 לאחר גירושיו, היה איש כספים ומשווק נבון שהכיר בערך הפרסום עבור העסק שלה. כינה את קו הקוסמטיקה שלה "Wings to Beauty", היא טסה במטוס משלה ברחבי המדינה כדי לקדם את מוצריה. שנים מאוחר יותר, אודלום השתמש בקשרים ההוליוודיים שלו כדי לגרום למרילין מונרו לאמץ את קו השפתונים של קוקרן.
תרומות לתעופה.
ג'קלין אשר הייתה ידועה על ידי חבריה כ"ג'קי", ושמרה על השם Cochran, הייתה אחת משלוש נשים שהתחרו במירוץ האוויר של מקרוברטסון ב-1934. ב-1937, היא הייתה האישה היחידה שהתחרתה במירוץ בנדיקס ועבדה עם אמיליה ארהארט כדי לפתוח את המירוץ לנשים. באותה שנה היא גם קבעה שיא מהירות עולמי חדש לנשים. עד 1938, היא נחשבה לטייסת הטובה ביותר בארצות הברית. היא זכתה בבנדיקס וקבעה שיא מהירות חוצה יבשתי חדש כמו גם שיאי גובה. קוקרן הייתה האישה הראשונה שהטיסה מפציץ מעבר לאוקיינוס האטלנטי. היא זכתה בחמישה גביעי הרמון . פעמים רבות כונתה "מלכת המהירות", אף טייס אחר לא החזיק יותר שיאי מהירות, מרחק או גובה בתולדות התעופה כמו קוקרן.
תשעים ותשע.
קוקרן הייתה חברה של אמיליה ארהארט. למרות שלא הייתה מייסדת של התשעים ותשע (), היא הייתה אחת החברות המשפיעות ביותר בארגון. היא הייתה נשיאת תשעים ותשע בין השנים 1941-1943, והייתה גורם מרכזי בהבטחת השתתפות טייסות בסיירת האוויר האזרחית שזה עתה נוסדה, כמו גם ב-WASP. במאמרי המערכת החודשיים שלה עבור ניוזלטר תשעים ותשע, היא קראה לחברים להצטרף ל-CAP או ל-WASP, ולעשות כל שביכולתם כדי לתרום למאמץ המלחמתי.
עזר לתחבורה אווירית.
לפני שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה, קוקרן הייתה חלק מ"כנפיים לבריטניה", ארגון שהעביר מטוסים שבנו האמריקאנים לבריטניה, ובך הפכה לאישה הראשונה שהטיסה מפציץ ( לוקהיד הדסון V ) מעבר לאוקיינוס האטלנטי. בבריטניה, היא התנדבה בשורות חיל האוויר המלכותי . במשך מספר חודשים היא עבדה עבור התחבורה האווירית הבריטית אוקסיליריה (ATA), גייסה טייסות מוסמכות בארצות הברית ולקחה אותן לאנגליה שם הצטרפו ל-ATA. קוקרן הגיע לדרגת קפטן טיסה (שווה ערך למפקד טייסת ב-RAF או רס"ן בחיל האוויר האמריקאי) ב-ATA.
טייסות בשירות חיל האוויר.
בספטמבר, 1939, כתבה קוקרן לאלינור רוזוולט כדי להציג את ההצעה להקים חטיבת טיסות לנשים בחילות האוויר של הצבא. היא הרגישה שטייסות מוסמכות יכולות לבצע את כל העבודות עורפיות, הנחוצות כדי לשחרר עוד טייסים גברים לקרב. היא דמיינה את עצמה מפקדת על הנשים הללו, עם מעמד זהה לזה של קולונל אובתה קלפ הובי, שהייתה אז מנהלת חיל העזר של צבא הנשים (WAAC). (ה-WAAC קיבל מעמד צבאי מלא ב-1 ביולי 1943, ובכך הפך אותם לחלק מהצבא. במקביל, שונה שם היחידה לחיל הנשים של צבא ארצות הברית (WAC). )
באותה שנה כתבה קוקרן מכתב לסגן קולונל רוברט אולדס, שסייע בארגון פיקוד המעבורות של חיל האוויר עבור חיל האוויר באותה תקופה. (פיקוד המעבורת היה במקור שירות משלוחי שליחים/מטוסים, אך התפתח לענף התובלה האווירית של חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) בתור פיקוד התובלה האווירית ). במכתב הציעה קוקרן להעסיק נשים טייסות לטוס במשימות לא קרביות עבור הפיקוד החדש. בתחילת 1941 ביקש אולדס מקוקרן לברר כמה נשים טייסות יש בארצות הברית, מה זמני הטיסה שלהן, כישוריהן, הנכונות שלהן לטוס עבור המדינה ומידע אישי. היא השתמשה ברשומות של מינהל האווירונאוטיקה האזרחית כדי לאסוף את הנתונים.
למרות מחסור בטייסים, לוטננט גנרל הנרי ה. "האפ" ארנולד היה האדם שהיה צריך להשתכנע שטייסות הן הפתרון לבעיות כוח האדם שלו. ארנולד, ראש חיל האוויר, המשיך כמפקד של חילות האוויר של הצבא עם הקמתו ביוני 1941. הוא ידע שנשים נמצאות בשימוש מוצלח ב-ATA באנגליה, אז ארנולד הציע לקוקרן לקחת קבוצה של טייסים מוסמכים כדי לראות מה שלום הבריטים. הוא הבטיח לה שלא יתקבלו החלטות לגבי נשים שטסות ל-USAAF עד שתחזור.
כאשר ארנולד ביקשה מקוקרן לנסוע לבריטניה כדי ללמוד את ה-ATA, קוקרן ביקשה מ-76 הטייסות המוסמכות ביותר - שזוהו במהלך המחקר שעשתה קודם לכן עבור אולדס - לבוא ולטוס עבור ה-ATA. לנשים אלו היו יכולות גבוהות: לפחות 300 שעות טיסה, אבל לרוב הנשים הטייסות היו מעל 1,000 שעות. מי שהגיע לקנדה גילה שגם שיעור ההדחה גבוה. בסך הכל 25 נשים עברו את המבחנים, וכעבור חודשיים במרץ 1942 הן נסעו לבריטניה עם קוקרן כדי להצטרף ל-ATA.
בזמן שקוצ'רן שהתה באנגליה, בספטמבר 1942, אישר הגנרל ארנולד את הקמתה של
טייסות שירות חיל האוויר (WAFS) בניהולה של ננסי הרקנס לאב . ה-WAFS החל בבסיס האוויר ניו-קאסל בווילמינגטון, דלאוור, עם קבוצת טייסים שמטרתה הייתה להעביר מטוסים צבאיים. כששמעה על ה-WAFS, קוקרן חזרה מיד מאנגליה. הניסיון של קוקרן בבריטניה עם ה-ATA שכנע אותה שניתן להכשיר טייסות לעשות הרבה יותר מאשר להטיס מעבורות. היא פעלה למען ארנולד על מנת להרחיב את הזדמנויות הטיסה לטייסות, כל שהוא אישר את הקמת מחלקת האימון לטיסות לנשים (WFTD), בראשות קוקרן. באוגוסט 1943 התאחדו ה-WAFS וה-WFTD ליצירת טייסות שירות חיל האוויר (WASP) עם קוקרן כמנהלת וננסי לאב כראש חטיבת המעבורות.
כמנהל ה-WASP, קוקרן פיקחה על הכשרתן של מאות נשים טייסות בשדה הנוקמים לשעבר בסוויטווטר, טקסס מאוגוסט 1943 עד דצמבר 1944.
הענקת מדליית השירות המכובד.
עבור שירותה בזמן המלחמה, קוקרן אותרה במדליית השירות המצוין (DSM) ב-1945. הענקת ה-DSM שלה הוכרזה בהודעה לעיתונות של מחלקת המלחמה ב-1 במרץ 1945, בה צוין שקוקרן הייתה האזרחית הראשונה לקבל את ה-DSM, פרס שהיה נחשב בזמנו לפרס הלא קרבי הגבוה ביותר שהעניק ממשלת ארצות הברית ל. (בפועל, עם זאת, כמה נשים אזרחיות קיבלו את ה-DSM לשירות במהלך מלחמת העולם הראשונה. נשים אלו כללו את האנה ג'יי פטרסון ואנה הווארד שו מהמועצה להגנה לאומית, אוונג'לין בות' מצבא הישועה וכן מרי וייל אנדרס וג'יין א. דלאנו מהצלב האדום האמריקאי . )
לאחר המלחמה.
בסופה של המלחמה, קוקרן נשכרה על ידי מגזין כדי לדווח על אירועים גלובליים שלאחר המלחמה. בתפקיד זה, היא הייתה עדה לכניעתו של הגנרל היפני טומויוקי יאמשיטה בפיליפינים והייתה לאשה הלא יפנית הראשונה שנכנסה ליפן לאחר המלחמה ולהשתתף במשפטי נירנברג בגרמניה.
ב-9 בספטמבר 1948, קוקרן הצטרפה למילואים של חיל האוויר האמריקאי בתור לוטננט קולונל . היא קודמה לקולונל ב-1969 ופרשה ב-1970. היא הייתה, קרוב לוודאי, הטייסת הראשונה בחיל האוויר של ארצות הברית. במהלך הקריירה שלה במילואים של חיל האוויר, היא קיבלה שלושה פרסי הצלב המעופף המכובד, עבור הישגים שונים מ-1947 עד 1964.
שיאים מעופפים.
לאחר המלחמה, קוקרן החלה להטיס את מטוס הסילון החדש, וקבע שיאים רבים. היא הפכה לטייסת הראשונה שעברה את מהירות הקול.
בשנת 1952, בגיל 47, קוקרן, החליטה לשבור מחדש את שיא המהירות העולמי לנשים, אז הוחזק על ידי ג'קלין אוריול . היא ניסתה לשאול מטוס F-86 מחיל האוויר האמריקני, אך סורבה. היא הוצגה בפני סגן-מרשל אווירי של חיל האוויר המלכותי הקנדי (RCAF), אשר, באישור שר ההגנה הקנדי, סידר לה לשאול את 19200, הסיבר 3 היחיד. קנדאייר שלחה צוות תמיכה של 16 איש לקליפורניה לצורך הניסיון. ב-18 במאי 1953, קוקרן קבעה שיא מהירות חדש ל-100 ק"מ של 1,050.15 ק"מש (652.5 מייל לשעה). מאוחר יותר ב-3 ביוני היא קבעה שיא מהירות חדש ל15 ק"מ במעגל סגור של 1078 קמ"ש (670 מייל לשעה). בעידוד מייג'ור דאז צ'אק ייגר, שעמו קרוקן הייתה ידידה טובה, ב-18 במאי 1953, ברוג'רס דריי לייק, קליפורניה, הטיסה קוקרן את הסאבר 3 במהירות ממוצעת של 652.337 מייל לשעה. במהלך טיסה זו, הסאבר עבר את מהירות הקול, וקוצ'רן הפכה לאישה הראשונה ששברה את מחסום הקול .
בין הישגיה הרבים, מאוגוסט עד אוקטובר 1961, כיועצת לחברת Northrop Corporation, קוקרן קבעה סדרה של שיאי מהירות, מרחק וגובה בזמן שהטיסה מטוס אימון על קולי Northrop T-38A-30-NO Talon, מספר סידורי 60-0551 . ביום האחרון של סדרת השיאים, היא קבעה שני שיאי עולם של Fédération Aéronautique Internationale (FAI), כשהיא לקחה את ה-T-38 לגבהים של 55,252.625 רגל (16,841 מ') בטיסה אופקית והגיעה לשיא גובה של 56,072.835 רגל (17,091 מ') .
קוקרן הייתה גם האישה הראשונה שהמריאה ונחתה מנושאת מטוסים, האישה הראשונה שהטיסה מפציץ על פני צפון האוקיינוס האטלנטי (בשנת 1941) ומאוחר יותר הטיסה מטוס סילון בטיסה טרנס-אטלנטית,היא האישה הראשונה שביצעה נחיתה עיוורת בעזרת מכשירים בלבד, האישה היחידה אי פעם שהייתה נשיאה של פדרציה אירונאוטיקה אינטרנשיונל (1958–1961), האישה הראשונה שהטיסה מטוס סילון עם כנף קבועה מעבר לאוקיינוס האטלנטי, הטייסת הראשונה שטסה מעל 20,000 רגל (6,096 מ) עם מסיכת חמצן, והאישה הראשונה שנכנסה למירוץ הטרנס-יבשתי של בנדיקס. היא עדיין מחזיקה ביותר שיאי מרחק ומהירות מכל טייס חי או מת, זכר או נקבה.
בגלל העניין שלה בכל צורות התעופה, בתחילת שנות ה-60 הטיסה קוקרן את הGoodyear Blimp עם הקפטן R.W Crosier באקרון, אוהיו.
מרקורי 13.