סן מרינו מתיימרת להיות הרפובליקה העתיקה בעולם. לפי הטענה, היא הוקמה ב-3 בספטמבר 301 לספירה על ידי מרינוס הקדוש, סתת אבן נוצרי, מראב (כיום אי בקרואטיה) שנמלט מהקיסר הרומי דיוקלטיאנוס על רקע רדיפה דתית. חוקת המדינה, שנכתבה בשנת 1600, היא החוקה הכתובה העתיקה ביותר בעולם שעדיין בתוקף. סן מרינו היא הישות המדינית היחידה אשר המשפט הרומי (האזרחי) עדיין תקף בה, לעומת שאר מדינות אירופה בהן הוא חל בעבר אך תוקפו פג בעקבות חקיקת מערכות חוקים (קודקסים) מתקדמות יותר.
היסטוריה.
לפי המסורת, נוסדה סן מרינו על ידי מרינוס הקדוש, סתת אבן נוצרי אשר התיישב במקום בשנת 301, והעניק למדינה ולבירתה את שמן. תאריך זה הוא תאריך הייסוד המסורתי של המדינה, ועל כן היא טוענת לתואר הרפובליקה (הקיימת) העתיקה בעולם. החקיקה הקדומה ביותר במדינה היא משנת 1263, ובשנת 1291 הכיר הכס הקדוש בעצמאותה של סן מרינו. מאז שמרה המדינה על קשרים הדוקים עם הוותיקן אולם סירבה לכל ניסיון להכפיפה למדינת האפיפיור.
בשנת 1600 אומצה חוקה בסן מרינו. המדינה הוכרה על ידי צרפת הנפוליאונית ב-1797 ועל ידי שאר ארצות אירופה בקונגרס וינה בשנת 1815.
לאורך היסטוריה של מאות שנים נכבשה סן מרינו פעמים ספורות בלבד ואף זאת לתקופות קצרות בלבד, בשנים 1503, 1739 ובשנת 1944 בעת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1988 הצטרפה כחברה מלאה במועצת אירופה, ובשנת 1992 התקבלה כחברה באומות המאוחדות. אף על פי שהיא מדינה עצמאית לחלוטין, נסמכת סן מרינו כמעט לחלוטין על איטליה המקיפה אותה.
פוליטיקה.
המועצה הגדולה והכללית (Consiglio Grande e Generale) המשמשת כפרלמנט, נבחרת ברוב קולות מדי חמש שנים ובה שישים חברים. המועצה בוחרת מקרבה שני אנשים שינהלו את המדינה למשך שישה חודשים, הנקראים קפיטאני רג'נטי, או מושלים. שני אלה והקבינט, המכונה "אספת המדינה" (Congresso di Stato) הם הרשות המבצעת של המדינה. מועצת השנים-עשר (Consiglio dei XII) משמשת כערכאה השיפוטית העליונה בסן מרינו. כל מוסדות המדינה החשובים שוכנים בפלאצו פובליקו בכיכר החירות בעיר סן מרינו. מבחינה מנהלית מחולקת המדינה לתשע ערים המכונות קסטלי.
יחסי חוץ.
למרות גודלה הזעיר, סן מרינו שומרת על יחסים דיפלומטיים רשמיים עם 108 מדינות. כ-5 מדינות מחזיקות שגרירות או קונסולית כבוד בסן מרינו בעוד שמדינות אחרות רבות מיוצגת בסן מרינו על ידי שגרירותן ברומא, בירת איטליה. לסן מרינו נציגויות דיפלומטיות במדינות רבות. סן מרינו חברה בארגונים רבים כגון האו"ם, ארגון התיירות העולמי, ארגון הבריאות העולמי, מועצת אירופה, אונסק"ו ועוד.
כלכלה.
בסן מרינו כ-18,500 עובדים וכ-500 מובטלים. כלכלת סן מרינו מבוססת על תיירות (כ-2.2 מיליון תיירים לשנה), חקלאות (גידולי שדה, גפנים) ומחצבות.
סן מרינו מייבאת מוצרי צריכה ומזון ומייצאת אבני בניין, אבני גיר, יין, מוצרי מאפה, טקסטיל וקרמיקה.
המטבע המקומי הוא האירו, אשר החליף את הלירה הסן-מרינזית שהייתה בעלת שווי זהה ללירה איטלקית. סן מרינו אינה חברה באיחוד האירופי, אך בעקבות הסכם עמה, היא רשאית להנפיק מטבעות אירו בעיצוב מקומי.
תחבורה.
קווי התחבורה הציבורית העיקריים במדינה כוללים אוטובוסים, שדה תעופה (ממוקם ליד דומניאנו), מנחת מסוקים (ממוקם בבורגו מג'ורה) והרכבל של סן מרינו. בעבר היה קו רכבת בין רימיני שבאיטליה לסן מרינו - אשר חלק קטן ממנו נשמר (קו הרכבת הופצץ במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל האוויר הבריטי אשר סבר בטעות כי הקו משמש את כוחות גרמניה הנאצית, ולא שוקם).
גאוגרפיה.
סן מרינו ממוקמת בתוך איטליה על המורדות המזרחיים של האפנינים, בין שני המחוזות אמיליה-רומאניה ומארקה. מבחינה טופוגרפית היא הררית ושטחה הוא סלעי. הנקודה הגבוהה ביותר במדינה היא הר טיטאנו בגובה 755 מטר מעל פני הים. שטח גופי המים במדינה הוא זניח.
סן מרינו מחולקת מבחינה מנהלית ל-9 קסטלי, בכל קסטלי כמה ערים שאחת מהן נושאת את שם הקסטלי ובה יושב השלטון המקומי אשר כולל ראש-קסטלי ומועצה בת 7 עד 9 חברים.
סן מרינו היא המדינה השלישית הקטנה באירופה אחרי קריית הוותיקן ומונקו.
אקלימה הוא ים תיכוני צפוני: חורף קר, קיץ חם ושתי עונות מעבר. המרכז המטאורולוגי של סן מרינו מספק תחזיות מזג אוויר מקומיות.
דמוגרפיה.
בסן מרינו חיים 34,055 תושבים (2022) והם נוצרים קתולים, כולל 1,000 זרים שרובם ממוצא איטלקי. הנוצרים היו אלה שיסדו את המדינה כאשר בנו שם את המנזר ואז את העיר. מחוץ לסן מרינו מתגוררים 5,000 סן-מרינאים, רובם המכריע באיטליה. השפה המדוברת היא איטלקית וכן ניב איטלקי הקרוי אמיליאנו רומניולו (על שם המחוז השכן, אמיליה רומאניה). מרבית התושבים הם איטלקים, החיים בעיירות קטנות. בכפרים התושבים מגדלים דגנים, גפנים, עצי פרי וירקות לצריכה עצמית.
על פי נתוני ארגון הבריאות העולמי משנת 1990, סן מרינו היא המדינה בעלת היחס הגבוה ביותר בעולם של מספר רופאים למספר תושבים.
ספורט.
באולימפיאדת טוקיו 2020, הצטרפה למדינות שזכו במדליות אולימפיות, אחרי שאלסנדרה פרילי זכתה בארד בירי צלפים בסגנון טראפ.
חוזה דה פרנסיה
אורקים
יוסף פילסודסקי
Iced Earth
אייסד ארת' (אדמה קפואה - Iced Earth) היא להקת מטאל קלאסי אמריקאית מתחילת שנות התשעים.
מוזיקה.
המוזיקה של אייסד ארת' היא חזקה, מהירה, מלודית ועוצמתית, שנעה בין ת'רש מטאל בתחילת דרכה של הלהקה, למטאל קלאסי בהמשך.
השירה היא לרוב בגובה גבוה (צרחות דקות) אם כי הזמר מט בארלו שר גם בקול בס עמוק.
לצד מספר קטעים שקטים ואיטיים, קצב הנגינה הוא בדרך כלל מהיר מאוד ואנרגטי, בזמן שנגני הקצב משתמש בטכניקות של ת'רש מטאל ופאוור מטאל כגון תיפוף דאבל-באס לשמור על המהירות והאנרגיות בקצב גבוה.
כשהזמר ריפר נכנס ללהקה במקומו של בארלו, הוא לקח אותה לכיוון פחות גס ואגרסיבי והרבה יותר מלודי ומלא רגש.
במספר שירים, כגון "Angels' Holocaust," "Damien," ו-"The Coming Curse" אייסד ארת' גם משלבת מזמורים גרגוריאניים (אלמנט גותי מובהק). בשני שירים משלבת אייסד ארת' גם שירה נשית: "A Question of Heaven" ו-"The Phantom Opera Ghost" (המבוסס על פנטום האופרה).
נושאי השירים.
השירים של אייסד ארת' עוסקים במגוון רחב ועשיר של נושאים ברומו של עולם.
חלק מהשירים עוסקים בנושאים פילוסופיים ותאולוגיים כגון חטא ועונש, גורל, גן עדן וגיהנום, האנטי-כריסט והאפוקליפסה.
שירים אחרים עוסקים במגוון נושאים היסטוריים וספרותיים, כגון פנטום האופרה, הקומדיה האלוהית, אטילה ההוני ועוד.
אייסד ארת' הוציאה מספר אלבומי קונספט:
The Dark Saga - מבוסס על עלילת הקומיקס Spawn המתארת אדם שמת ומוכר את נשמתו לשטן כדי לחזור אל אהובתו.
The Horror Show - עוסק בספרות אימה.
The Glorious Burden - עוסק בהיסטוריה צבאית, בדגש על מלחמות ארצות הברית. זה האחרון מסתיים בטרילוגיה של שלוש יצירות בנושא קרב גטיסברג, אשר מבוצעות ביחד עם התזמורת הפילהרמונית של פראג.
היסטוריה.
בשנת 2002 עזב את הלהקה סולנה, מתיו בארלו. מתיו קיבל בצורה קשה את האסון במגדלי התאומים, וטען כי נמאס לו מאורח החיים של הלהקה וכי הוא החליט לתרום ל"עולם האמיתי". מאז ועד 2007 הוא עבד במשטרה.
מאוחר יותר בשנת 2002 הצטרף ללהקה, הזמר טום "ריפר" אוונס, לשעבר סולן להקת ג'ודס פריסט האנגלית. כשריפר היה סולנה של ג'ודס פריסט, הוא נודע בסגנון שירתו הגס והצעקני, אך בתור סולנה של אייסד ארת', הוא שר בקול גבוה ועדין, המאפיין פאוור מטאל. באחת הביקורות על השתלבותו של ריפר באייסד ארת' נכתב: "לא ידעתי שריפר יודע גם לשיר. חשבתי שהוא יודע רק לצעוק".
ב-11 בדצמבר 2007 חזר בארלו לאייסד ארת'.
ב-2008 אייסד ארת' הוציאה יחד עם מתיו בארלו את הדיסק The Crucible of Man.
ב-2011 עזב בארלו שנית, בשל מחויבויות משפחתיות. מאז שינתה אייסד ארת' את הרכבה פעמים רבות.
בפברואר 2014 הופיעה הלהקה בישראל.
ב-6 בינואר 2021 השתתף גיטריסט הלהקה ג'ון שפר בהסתערות על הקפיטול. עקב כך הפך למבוקש על ידי ה-FBI.
חברי הלהקה.
לשעבר.
מספר חברים בולטים:
פתחי שקאקי
פתחי אבראהים עבד אל-עזיז א-שקאקי (בערבית: فتحي إبراهيم عبد العزيز الشقاقي; 1951 - 26 באוקטובר 1995) היה ממייסדי תנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והמזכ"ל הראשון שלה עד לחיסולו בידי ישראל.
ביוגרפיה.
שקאקי נולד בעיר רפיח אשר ברצועת עזה, למשפחה שמקורה בזרנוגה. אחיו הוא ח'ליל שקאקי. לאחר שסיים את לימודיו, למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת ביר זית. לימד מתמטיקה בבית ספר במזרח ירושלים.
בשנת 1974 יצא שקאקי ללימודים באוניברסיטת זקאזיק בקהיר, שם למד רפואה והתמחה ברפואת ילדים. בתקופת לימודיו במצרים נחשף לראשונה לתנועת האחים המוסלמים. בשנת 1981 סיים את לימודיו ועבד כמתמחה בבית החולים אוגוסטה ויקטוריה בירושלים.
שקאקי החל להיות פעיל בשורות הג'יהאד האסלאמי באמצע שנות השמונים והיה ראש אחד הפלגים שלו. בשנת 1986 נעצר על ידי ישראל, וגורש בשנת 1988, במהלך האינתיפאדה הראשונה, ללבנון. לאחר גירושו התמקם במחנה הפליטים הפלסטיני ירמוך שבקרבת דמשק והצליח לארגן מחדש את הג'יהאד האסלאמי ולהפוך למנהיגו הכמעט-בלעדי. שימש כדמות מפתח ביצירת קואליציה, שכללה 8 ארגונים, ביניהם חמאס והג'יהאד האיסלמי, כנגד הסכם אוסלו בתחילת 1994.
בינואר 1995 התפאר בריאיון למגזין טיים על הצלחת ארגונו להוציא לפועל את הפיגוע בצומת בית ליד.
חיסולו.