באוגוסט זומן מנולב לראשונה בקריירה לנבחרת בולגריה לקראת המשחק נגד . הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
אמנון כרמי
אמנון כרמי (נולד ב-1931) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, בעבר כיהן כנשיא הארגון העולמי למשפט רפואי (2010-1991) וכשופט.
ביוגרפיה.
אמנון כרמי נולד בברלין, בנם של יהודה כרמי וחוה כרמי, נכד לד"ר מקס אופנהיימר, מראשוני הציונים בגרמניה, ונצר לשושלת רבנים (סבא רבא שלו, הרב אהרן הכהן, היה רבה הראשי של יהדות שלזיה במאה השבע עשרה). יהודה כרמי היה מפקד בהגנה ולאחר פטירתו ב-1959 החליטה עיריית חיפה לקרוא את שם הרחוב שבו הוא התגורר על שמו: סמטת יהודה. חוה כרמי הייתה עיתונאית וסופרת ילדים. המשפחה עלתה ארצה בשנת 1933, והשתקעה בחיפה.
כרמי סיים לימודיו בבית הספר הריאלי, ובפרוץ מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל. לחיל הקשר, ובשלב מתקדם עבר לשירות המשפטי. לאחר שחרורו הוא למד משפטים באוניברסיטה העברית. כסטודנט כרמי ייסד וערך את "אשכול", עיתון ארצי של הסטודנטים בישראל, ואת "דפים לסטודנט", ביטאון הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו שב לחיפה והחל לעסוק בעריכת דין. בשנת 1955 הוא נשא לאישה את חנה לבית ברוידא; לבני הזוג שלוש בנות ובן.
תחביבו העיקרי מאז נערותו היה הספורט, הוא הקדיש זמן רב לאימונים בענף הסיף, וכאלוף הארץ ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות בישראל ומחוצה לה.
בשנת 1965 הוא מונה כשופט שלום (אז-השופט הצעיר במדינה), בצפת. לאחר ארבע שנים הוא עבר לכהן כשופט שלום ראשי בעיר עכו, ומשנת 1974 עד 1992 כיהן בבית המשפט המחוזי בחיפה. במסגרת שירות המילואים הוא תפקד כשופט בבית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף-משנה. משך שנים רבות (עד לשחרורו משירות המילואים בגיל שבעים) הוא היה מופקד על מערך ההשתלמויות של השופטים בצה"ל.
משפט רפואי.
כרמי החל לחקור, לבנות ולפתח את תחום המשפט הרפואי במקביל לעבודתו השיפוטית. הוא מימש את עיסוקו זה מאמצע שנות השבעים ואילך בשלושה ערוצים: במחקר ובכתיבה, בהוראה ובחינוך, ובבניית מסד למקצוע ולעוסקים בו.
בשנת 1971 יצא לאור ספרו הראשון, "רפואה ומשפט". בעשרות השנים הבאות כרמי כתב, ערך והשתתף בחיבור של למעלה מעשרים ספרים, הנלמדים באוניברסיטאות רבות, בישראל ובחו"ל, ושחלקם תורגמו ל-15 שפות.
בשנת 1976 הוא ייסד את כתב העת "רפואה ומשפט". בשנת 1980 הוא ייסד את הרבעון Medicine and Law וערך אותו במשך שלושים שנים. למעלה מאלף וחמש מאות מאמרים פורסמו ברבעון זה על ידי חוקרים מיותר ממאה מדינות, והמרכז הבינלאומי לביו-אתיקה בוושינגטון בחר בו כ-Priority Journal. כרמי ייסד (1974) את המדור "רפואה ומשפט" בביטאון של ההסתדרות הרפואית בישראל, ובמשך 27 שנים פרסם בו רשימות חודשיות. הוא תפקד כעורך ראשי של הספרייה המדיקו-ליגלית של המו"ל Springer-Verlag (1989-1984), כחבר מועצה מייעצת בינלאומית לכתב העת של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת אנקרה, וכחבר המערכת של כתב העת של הקולג' האוסטרלי לרפואה משפטית.
בישראל כרמי הרצה באוניברסיטת חיפה (1975 עד 2014),
בטכניון בחיפה (1976 עד 1989), ובאוניברסיטת תל אביב הוא כיהן כראש המדור לרפואה ומשפט בבית הספר ללימודי המשך, הפקולטה לרפואה. כרמי העביר סמינרים והרצאות במכון הישראלי להשתלמות שופטים. בחו"ל הוא הרצה בקביעות בדרום אפריקה באוניברסיטאות יוניבו ויוניסה, איטליה (באוניברסיטאות נאפולי ואאוסטה) והונגריה (באוניברסיטת דברצן).
בשנת 1972 כרמי ייסד את האגודה לרפואה ולמשפט בישראל. העמותה התפתחה ומנתה, לאחר שנים ספורות, למעלה מאלפיים משפטנים ורופאים. כרמי יזם והקים במסגרת האגודה את המפעל השנתי של "אות המופת" לרופא.
בשנים 1991 עד 2010 הוא נבחר וכיהן כנשיא הארגון העולמי למשפט רפואי. בשנות התשעים הוא ייסד וניהל את הסקציה של משפט רפואי בארגון העולמי לפסיכיאטריה, והיה חבר הוועדה האתית של ארגון זה. הוא שימש כחבר ועדת המומחים לטיפול נפשי בארגון הבריאות העולמי, וכחבר וועדת המומחים להוראת האתיקה באונסקו. בשנת 1984 כרמי הקים וניהל בבופוטאצוואנה (אפריקה) את The International Centre of Medicine and Law. בישראל חבר כרמי אל אהרן ברק ויצחק זמיר ונמנה עם צוות ההקמה של הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה. לימים עמד בראש צוות ההקמה של בית הספר למשפטים של המכללה האקדמית צפת (2014-2008). הוא כיהן כיו"ר הוועדות הממשלתיות לחקיקת חוק חינוך חובה, חוק הצופים וחוק המידע הרפואי. כחבר הוועדה לחקיקת חוק החולה הנוטה למות הוא כיהן כראש ועדת המשנה של צוות המשפטנים. כשפרצה בארץ מחלת האיידס, הוא כיהן כראש ועדת המומחים לפי חוק פיצוי נפגעי עירוי דם (נגיף האיידס), 1992. כאשר צצה דילמת השיבוט, הוא נמנה עם הוועדה הציבורית-מקצועית בין תחומית לבחינת הנושא של מעמד העובר האנושי במדעי הרפואה (2003).
כרמי חבר אל השופט ד"ר שלמה לוין בהקמת הארגון הבינלאומי להכשרת שופטים (1999). הארגון מונה כמאה ועשרים מכוני השתלמות של שופטים ביותר משבעים מדינות. בעשור הראשון כיהן כרמי כמזכ"ל הארגון, ולאחר מכן כסגן נשיא הארגון, וכיו"ר הוועדה האקדמית.
כרמי הקים בשנת 1996 את המרכז הבינלאומי לבריאות, משפט ואתיקה באוניברסיטת חיפה. המרכז מפעיל כעשרים מחלקות ופרויקטים.
מחקריו בארץ בתחום החינוך לאתיקה בשנות התשעים הניבו מתודת הוראה חדשנית, אשר אומצה על ידי ארגון אונסקו העולמי. הנהלת הארגון הקימה בשנת 2001 את "קתדרת אונסקו לביו-אתיקה (חיפה)". הקתדרה הוסמכה לפתח ולקדם את החינוך לאתיקה בכל בתי הספר לרפואה בעולם. בתריסר השנים הראשונות להקמת הקתדרה חוברו על ידי מומחיה עשרה ספרי הדרכה, והוקמו קרוב לחמישים יחידות בחמש היבשות.
בשנת 2005 התמנה כרמי לעמוד בראש בית הספר למשפטים שהוקם על ידי המועצה להשכלה גבוהה במכללה האקדמית צפת. הוא הקים את "פורום צפת לביו-אתיקה", ביוזמת פרופ' קלרמן, נשיא המכללה.
כרמי כיהן כיו"ר הוועדה להכנת הסילבוס להתמחות ברפואה משפטית מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל. הוא היה חבר של ועדה מייעצת של משרד הבריאות לענייני מחקר של שירותי בריאות הנפש, ויו"ר ועדה של משרד הבריאות לבדיקת שאלת מסירתו של מידע רפואי (1974). הוא היה חבר הצוות של משרד הבריאות לבחינת מערכות תומכות בשירותי הבריאות, וחבר ועדת המועצה הלאומית לבריאות וחברה בנושא זכויות החולה. הוא תפקד כנציג ציבור במועצת המנהלים של המרכז הלאומי להשתלות, כחבר הוועדה הציבורית לבחינת מעמד העובר האנושי במדעי הרפואה, וכיהן כיו"ר ועדה מייעצת לכנסים בינלאומיים בתחום המשפט של משרד המשפטים. הוא היה חבר של שלוש ועדות מישנה של המועצה להשכלה גבוהה.
כרמי ייסד ותפקד כנשיא אגודת השוחרים של אוניברסיטת חיפה (1985-1978); יו"ר המועצה הציבורית להקמת הפקולטה למשפטים; יו"ר ועדת לימודי מוסמך "בריאות ומשפט"; יו"ר הוועדה ללימודי מוסמך לשופטים; ראש רשויות המשמעת; יו"ר ועדת הסנאט של היחידה ללימודי חוץ; ראש קתדרת אונסקו לביו-אתיקה; חבר ועדת האתיקה של אוניברסיטת חיפה; חבר הוועד הפועל (1981) וחבר הנאמנים; מנהל אקדמי של האקדמיה הבינלאומית לשופטים. כרמי תפקד כיו"ר של: אגודת השוחרים של אוניברסיטת חיפה (מייסד ונשיא: 1977 -1985), אגודת הידידים של בית החולים זיו בצפת, אגודת הידידים של המרכז הרפואי באר יעקב, אגודת הידידים של המרכז הרפואי טירת כרמל, אגודת "אל סם" בחיפה, עמותת צער בעלי החיים בחיפה, הנהלה ציבורית של בית "יד לבנים" בחיפה, ההנהלה הציבורית של "בית הגפן" בחיפה, איגוד הסיוף בישראל, הוועדה למינוי דירקטורים, עיריית חיפה, ויו"ר הוועדה הרפואית, היחידה לספורט הישגי, מכון וינגייט (1995).
תוארי כבוד והוקרה.
כרמי זכה ביותר מעשרים תוארי כבוד והוקרה:
ספרים שכתב.
1. אמנון כרמי, רפואה ומשפט, ספרית "מעריב", 1971.
2. אמנון כרמי, טעות וכזב במשפט, לפלר, 1972.
3. אמנון כרמי, ספר האחות, ספרית "מעריב", 1973.
4. אמנון כרמי, הרופא, החולה והחוק, ספרית "מעריב", 1977.
5. אמנון כרמי, רפואת שיניים ומשפט, הוצאת "תמר", 1984.
6. אמנון כרמי, סיעוד ומשפט, הוצאת "תמר", 1984.
7. אמנון כרמי ועמירם שגיב, רשלנות רפואית - ביהדות ובישראל, הוצאת"תמר", 1986.
8. Amnon Carmi, Law &amp; Medicine, "Tamar",1987.
9. אמנון כרמי, בריאות ומשפט, נבו, 2003.
10. A.Carmi &amp; M.S.Wattad, Medical Law in Israel, Kluver Law International, 2010.
11. אמנון כרמי (עורך: מ. וותד), בריאות ומשפט (מהדורה שנייה), נבו, 2013.
קישורים חיצוניים.
הרצאות, ראיונות ודיונים מצולמים
הערות שוליים.
זכה בפרס שרת התרבות והספורט על מפעל חיים על תרומתו המכרעת לפיתוחו של ענף הסיוף במדינת ישראל. לנושא הספרים, תרגם לראשונה את חוקת הסיוף הבינלאומית לעברית כדי שתהייה נגישה לכלל הספורטאים, המאמנים והשופטים.
מושון אלבוחר
מושון (משה) אלבוחר (נולד ב-27 בנובמבר 1951) הוא שחקן ובדרן ישראלי. מזוהה בעיקר מסרטי המתיחות של יהודה ברקן בשנות ה-80 של המאה ה-20.
ביוגרפיה.
אלבוחר הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. במהלך השנים הוא השתתף במספר סרטי קולנוע ישראלים, מזוהה בעיקר מסוגת המתיחות. בשנת 1984 הייתה זו הופעתו הקולנועית הראשונה כאשר השתתף בסרט המתיחות "המתיחה הגדולה", פרי עטם של יהודה ברקן ויגאל שילון. באותה שנה שיחק בסרט "גרין" של גדעון קולירין. בשנת 1985 שיחק בסרט הקולנוע "קומפוט נעליים", בבימוים של יהודה ברקן ועזרא שם טוב.