בינואר 2001 ביצע סילברסטיין דרך חברתו "סילברסטיין נכסים" ו"קבוצת ווסטפילד" (באנגלית: Westfield Group) הצעה לשכירת מרכז הסחר העולמי במחיר של כ-3.2 מיליארד דולר. שלוש קבוצות השקעות שונות גם כן נלחמו על הזכות לשכור את המקום, וקבוצת וורנדו ריאלטי (באנגלית: Vornado Realty Trust) הציעה כ-50 מיליון דולר יותר מסילברסטיין, שהציע את המחיר השני הגבוה ביותר. ברגע האחרון קבוצת וורנדו ריאלטי החליטה לסגת והצעתו של סילברסטיין התקבלה ביולי 2001 - וזאת הייתה הפעם הראשונה ב-31 השנים בהן הבניין היה קיים שהנהלתו השתנתה. הסכם השכירות כלל את בנייני מרכז הסחר העולמי 1, 2, 4 ו-5 - כ-39,000 מטרים מרובעים של שטח להשכרה (סילברסטיין עצמו הוציא מכיסו כ-14 מיליון דולר כדי להבטיח שהעסקה תתממש). ניתנה לסילברסטיין הזכות הבלעדית לבנות את המבנה מחדש במקרה שייהרס.
פיגועי 11 בספטמבר.
סילברסטיין סיפר במספר ראיונות שנהג לאכול את ארוחות הבוקר שלו בחלונות הגבוהים של מגדל הסחר העולמי, יחד עם שוכרים חדשים בבניין. בבוקר ה-11 בספטמבר התעקשה אשתו שילך לתור אצל רופא העור שלו. לאחר פיגוע הטרור הגדול באותו היום, כל הבניינים במרכז הסחר העולמי (1, 2, 3, 4, 5, 6, ו-7) נהרסו או נפגעו ברמה שלא איפשרה את שיקומם. קודם לכן, ביולי 2001, קבעו פוליסות ביטוח כי שווי המתחם הוא 3.55 מיליארד דולר.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר תבע סילברסטיין סכום של כ-7.1 מיליארד דולר בטענה שהתנגשות כל אחד משני המטוסים היוותה "מאורע" בהתאם לפוליסה ולכן הנזק כפול. חברות הביטוח ראו את הדברים אחרת, בעודם טוענים שהמקרה נחשב לתאונה אחת, והעניין עבר הליך משפטי ארוך. לבסוף, בשנת 2007, לאחר משא ומתן ארוך עם חברת הביטוח "Swiss Re", סוכם על פיצוי בסך של 4.55 מיליארד דולר.
בתור המחזיק בזכויות ההשכרה במקום, הייתה ברשות סילברסטיין האופציה לבנותו מחדש. לאחר התערבות הקונגרס האמריקני, מושל ניו יורק מייקל בלומברג ורשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, ויתר סילברסטיין על חלק מהזכויות שהיו לו על המקום.
פילנתרופיה וחייו הפרטיים.
סילבסטיין תרם רבות לאוניברסיטת ניו יורק ולמרכז הרפואי של האוניברסיטה.
בשנת 1989 הגיש סילברסטיין לחברי הכנסת הישראלית הצעה לסחר חופשי שיתנהל בתוך אזור הנגב בישראל. הפרויקט נכשל, אך למרות זאת זכה לתמיכה רבה מצד פוליטיקאים מובילים במדינה. בנוסף, שימש כיושב ראש המגבית היהודית המאוחדת וכגזבר המרכז היהודי הלאומי לרפואה ולמחקר.
סילברסטיין נשוי לקלארה, איתה התחתן בשנת 1956, ולהם שלושה ילדים.
גאורגיוס יאקובידיס
גאורגיוס יאקובידיס (ביוונית Γεώργιος Ιακωβίδης, בגרמנית: Georgios (Georg) Jakobides 11 בינואר 1853 חידירה לסבו - 13 בדצמבר 1932 אתונה) היה צייר יווני ואחד מנציגיה החשובים של התנועה האמנותית היוונית של "אסכולת מינכן". הוא ייסד וניהל את הגלריה הלאומית (פינקוטק) של יוון באתונה.
שנותיו המוקדמות.
נולד בכפר חידירה לסבו, המשתייך בימינו לעיר ארסוס-אנתיסה, באי לסבוס, אז "מידילי" באימפריה העות'מאנית. בגיל 13 עבר לגור אצל דודו שעבד בתחום האדריכלות בסמירנה. הוא למד ב"בית הספר האוואנגלי" היווני בסמירנה ובמקביל עבד כדי להתפרנס. בנעוריו התעניין באמנויות ובמיוחד בפיסול בעץ. בשנת 1868
חי יחד עם דודו במשך שנתיים בעיר מנמן ובשנת 1870 בעזרת סבסוד מצידו של מיכאליס חאדזילוקאס, סוחר עצים ושותף של דודו, נסע ליוון, על מנת ללמוד בבית הספר לאמנויות באתונה.
למד באתונה בין השנים 1876-1870, בין היתר פיסול אצל לאונידס דרוסיס וציור אצל ניקיפורוס ליטרס. במרוצת הזמן בלט כישרונו כצייר וסיים את לימודיו בהצטיינות במרץ 1877.
במינכן.
בנובמבר אותה שנה נסע עם מלגה מטעם הממלכה היוונית כדי להמשיך לימודיו באקדמיה לאמנויות במינכן. מוריו שם היו לודוויג פון לפץ, וילהלם פון לינדשמידט וגבריאל פון מאקס.
סיים את לימודיו בשנת 1883, אך נשאר במינכן עוד 17 שנה בהן עבד בסטודיו משל עצמו ופתח בית ספר לציור לבנות שפעל עד שנת 1898. צייר במיוחד סצנות מיתולוגיות, ציורי ז'אנר, פנים של בתים, ציורי טבע דומם, פרחים, ודיוקנאות. יצירתו הושפעה על ידי הריאליזם האקדמי הגרמני. הפך לאחד האמנים המצליחים בבירת בוואריה ומכר את עבודותיו במחירים גבוהים. נודע במיוחד בציורי ילדים שמחים, אותם הפסיק לצייר אחרי מותה המוקדם של אשתו, אגלה, בשנת 1889.
בחזרה ליוון.
בשנת 1900 הוזמן על ידי ממשלת יוון לשוב לאתונה כדי לארגן בה ולנהל את הגלריה (פינקותק) הלאומית היוונית. בשנת 1904 אחרי מותו של ניקיפורוס ליטרס, לימד ללא שכר במשך 25 שנה את מקצוע הציור בשמן הבית הספר לאמנויות של אתונה.
שמגישתו האמנותית נשאר שמרנית והתנגד למגמות חדשניות, לרבות האימפרסיוניזם והאקספרסיוניזם, אך יחד עם זאת עודד את האמנים הצעירים לפתח את דרכם האמנותית האינדיבידואלית. מקורב לחברה הגבוהה המקומית ולמשפחה המלכותית ובמיוחד לנסיך ניקולאוס, שהיה חובב אומנויות, המשיך יאקובידיס לצייר שורה של דיוקנאות רשמיים של יוונים חשובים, כולל תמונתה של המלכה סופיה של יוון.
בשנת 1910 כשהאקדמיה לאמנויות נפרדה ממסגרת המכון הפוליטכני הלאומי, נתבקש יאקובידיס לנהל אותו. בשנת 1918 העביר את ניהול הגלריה הלאומית לזכריאס פאפאנדוניו. בשנת 1926 הפך האמן לאחד משלושים ושמונה חברי האקדמיה היוונית של אתונה, שהוקמה זה עתה. כעבור 4 שנים, ב-1930 עזב את ניהול בית הספר לאמנויות ונשאר כ"רקטור לשם כבוד" של המוסד.
יאקובידיס נפטר באתונה בשנת 1932, לפני שלמלאו לו 80.
יצירתו.
בהתחלת דרכו יצירתו הייתה תחת השפעת האסכולה האקדמית של מינכן, שנודעה בקומפוזיציה וברישום המוקפדים שלה..
עם הזמן התמחה במיוחד בציורי ז'אנר המתארים את חיי היום יום, תוך דגש על סצנות ילדים.
יצירותיו, כמאתיים במספר, נמצאות בגלריה הלאומית של אתונה, באוספים פרטיים ובמוזיאונים וגלריות לאמנות ברחבי העולם, כולל בגרמניה ובמכון האמנות של שיקגו.
בנו של הצייר, השחקן מיכאליס יאקובידיס תרם בשנת 1951 למוזיאון הלאומי לציור, את פנקסו האישי של אביו שכלל רשימה כרונולוגית של עבודותיו בין השנים 1878 - 1919.
כמה מציוריו המובחרים:
מקורות אחרים.
Constantin Prut "Dicţionar de artă modernă", Bucureşti, Albatros, 1982
שארל יהודה בלוך
הצתת הרייכסטאג
ש. י. בלוך
ש&quot;י בלוך
משפט הערך הממוצע של לגרנז'
שארית לגראנז'
שארית קושי
יחסי בלגיה–ישראל
יחסי בלגיה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים שבין בלגיה למדינת ישראל.
בלגיה הצביעה בעד תוכנית החלוקה של האו"ם לארץ ישראל בשנת 1947 והכירה במדינת ישראל ב-15 בינואר 1950. לבלגיה שגרירות בתל אביב, ולישראל שגרירות בבריסל.
בחודש פברואר 2010, נקבע שלט לכבוד המלך אלברט הראשון, בכיכר המלך אלברט בתל אביב. הטקס התקיים בנוכחותו של ראש עיריית תל אביב רון חולדאי, ושגריר בלגיה בישראל בנדיקט פרנקינט. המלך אלברט ביקר בתל אביב בשנת 1933 והתארח אצל מאיר דיזנגוף.
המלך בודואן והמלכה פביולה בקרו בישראל בשנת 1964.
שגריר בלגיה בישראל משנת 2020 הוא ז'אן-לוק בודסון.
היסטוריה.
בין השנים 1960-1963 שימש אלישיב בן חורין כשגריר ישראל במדינה.
ב-1975, בלגיה הצביעה נגד החלטת האו"ם המשווה את הציונות לגזענות. דבר זה סייע לישראל לקשור קשרים רשמיים עם בלגיה ולהצטרף לקבוצת מערב אירופה ואחרות באו"ם. הסכמים דו צדדיים, מדעיים כלכליים, ושל חילופי תרבות נחתמו בין המדינות, ומספר עמותות ידידות בין בלגיה לישראל כבר קיימות. בית הארחה ומועדון סגל באוניברסיטה העברית, שנקרא בית בלגיה, ונבנה בסיוע כספי של אגודת הידידים הבלגיים של האוניברסיטה העברית.
יחסי הסחר בין בלגיה לישראל.
לבלגיה ולישראל הסכם סחר חופשי במסגרת יחסיה של ישראל עם האיחוד האירופי.
בשנת 2009, היצוא הישראלי לבלגיה הגיע ל-2.37 מיליארד דולרים, והיבוא מבלגיה הסתכם ב-2.56 מיליארד. בשנת 2010, המסחר בין המדינות גדל בכ-50%.
במרץ 2010, ישראל ובלגיה חתמו על הסכם אמנת מס חדש על מנת לשפר את התחרותיות של חברות ישראליות הפועלות בבלגיה ולעודד השקעות בלגיות בישראל.
הסחר הכולל בין ישראל לבלגיה בין השנים 2014-2010 הסתכם בכ – 31 מיליארד דולר, כאשר הוא היווה כ-16% מהסחר בין ישראל למדינות האיחוד האירופי בשנים האלו.
ב-2014 ישראל ייצאה לבלגיה בהיקף של כ- 3.3 מיליארד דולר, כ-5.76% מתוך סך היצוא הישראלי, ובאותה שנה ישראל ייבאה מבלגיה בהיקף של כ- 3.2 מיליארד דולר, כ-4.27% מתוך סך היבוא הישראלי.
יצוא.
מבחינת סקטורים, ענפי היצוא הישראלים הגדולים ביותר לבלגיה בשנת 2014 הם:
ייבוא.
ענפי הייבוא הישראלים הגדולים ביותר מבלגיה לישראל בשנת 2014 הם:
ביקורים רשמיים מטעם שתי המדינות.
ב-1964 ביקרו בישראל המלך בודואן והמלכה פביולה והתקבלו על ידי הנשיא זלמן שזר וראש הממשלה לוי אשכול.
ביוני 2016 נועד נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין עם ראש ממשלת בלגיה שארל מישל. במהלך בפגישה אמר מישל כי "כידיד יש לי את הזכות לומר לכם שאתם טועים" והוסיף לאמר כי הוא מתנגד לתנועת ה-BDS אך בעד סימון מוצרים מיובאים מהתנחלויות. באותה שנה מרטין שולץ, נשיא הפרלמנט האירופי ניסה ליזום פגישה בין הנשיא ריבלין ונשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס בבריסל. ריבלין השיב בחיוב להצעה ואילו עבאס סירב לפגוש את ריבלין. בפברואר 2017 ביקר ראש ממשלת בלגיה, שארל מישל, בישראל ונפגש בין השאר עם מייסד שוברים שתיקה ועם מנכ"ל בצלם. בעקבות זאת זומן שגריר בלגיה בישראל לשיחת נזיפה במשרד החוץ.
פסגת כדור הארץ