כיום כמעט ואין חלקים נוספים שלמים שמזוהים עם קו הרכבת הצבאית הטורקית למעט גשר הרכבת הטורקי על נחל באר שבע שהיה חלק מאותה מסילה שעברה דרך באר שבע. במרוצת השנים פוצצו קשתותיה מספר פעמים על ידי הבריטים על מנת למנוע תנועת כוחות עליו.
כמו כן שרידים למסילת הברזל עצמה, לא נמצאו משום שלאחר שפורקה השתמשו בחלקיה כחומרי גלם לייצור מחדש.
הגישה למקום.
הגישה למקום אפשרית דרך כביש 3 לפני קריית מלאכי בחציית נחל האלה, כ-200 מטר מזרחית לגשר, או דרך כפר אחים, דרך השכונה החדשה בסוף השביל מול הפרדסים. אפשרי גם כמסלול מחניית בית העלמין.
I'll Never Fall in Love Again
I'll Never Fall in Love Again (בישראל התפרסם בשם: לעולם לא אתאהב שנית) הוא שיר פופולרי שכתבו ב-1968 צמד היוצרים האמריקאים, האל דייוויד וברט בכרך. השיר זכה לביצועים רבים שהידועים שבהם הם של הזמרות, בובי ג'נטרי (Bobbie Gentry) ודיון וורוויק.
השיר נכתב על ידי דייוויד (מילים) ובכרך (לחן) עבור המחזמר Promises, Promises (בעברית: הבטחות, הבטחות) שהוא עיבוד של המחזאי ניל סיימון לסרטו של הבמאי בילי ויילדר, "הדירה" (1960). בהפקה הראשונה של המחזמר, שעלתה בהצלחה רבה על בימות ברודוויי בשנים 1968–1972 הושר השיר כדואט של שני גיבורי המחזמר, צ'אק (ג'רי אורבך) ופראן (ג'יל א'והרה). המחזמר עוסק בצ'אק, צעיר העובד בחברת ביטוח גדולה ומנסה להתקדם בחברה על ידי השאלת דירתו למפגשי אהבים של מנהליו ובפראן, צעירה העובדת בחברה ומתפתה לרומן עם מנהלו הבכיר של צ'אק. לאחר שהיא מתאכזבת מיחסו של המאהב היא לומדת להכיר את צ'אק ובדואט הם מתנים, איש באוזני רעותו, את צרות האהבה.
השיר הוקלט לראשונה על ידי זמרי אולפן ויצא ב-1969 כסינגל תחת שמו של ברט בכרך אך זכה לדרוג נמוך בלבד במצעד הבילבורד. "I'll Never Fall In Love Again" הפך ללהיט בביצועה של בובי ג'נטרי כשהגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי, ושהה שם שבוע אחד, באוקטובר 1969. בינואר 1970 הגיע השיר למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום הראשון במצעד המוזיקה הקלה בביצועה של דיון וורוויק.
תוכן השיר.
השיר עוסק בצרות שמביאה האהבה על המתאהבים: אכזבה, מחלות (דלקת ריאות), שקרים, כאב וצער. ולכן, מסיים המשורר, "לפחות עד מחר, לעולם לא אתאהב שוב". למרות הנימה הפסימית של מילות השיר, השיר הוא קצבי ביחס לרוב שיריהם של בכרך ודייוויד וההתייחסות ההומוריסטית לצרות האהבה נותנת לשיר נופך אופטימי.
גרסאות כיסוי.
השיר זכה לגרסאות כיסוי של אמנים רבים ובהם:
הזמרת הישראלית, עדנה גורן, ביצעה גרסה עברית לשיר, "לעולם לא אתאהב", בתקליטה שהוקדש לשירי ברט בכרך ויצא לאור ב-1974. אולם גרסה זו לא זכתה להצלחה משמעותית בישראל.
M56 (מ-Messier 56, נקרא גם NGC 6779) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נבל, הנמצא במרחק של כ-32,900 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 100,000 כוכבים.
היסטוריה.
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-23 בינואר 1779 בעת שצפה בשביט שעבר בסמוך, ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כערפילית עמומה וחסרת כוכבים. בשנת 1807 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר כוכבים וציין שכוכביו עמומים וצפופים יותר בכיוון המרכז ובשנת 1828 ציין ג'ון הרשל שלמרות שהכוכבים צפופים יותר במרכז הצביר, אין לו ליבה (שבה הכוכבים צפופים עד שלא ניתן להפריד אותם זה מזה).
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 8.27 כך שקשה להבחין בו באמצעות משקפת ונחוץ טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 13. הצביר נמצא על הקו המחבר את אלביראו עם גמא בנבל, כ-3.75 מעלות מצפון-מערב לאלביראו וכ-4.5 מעלות מדרום מזרח לגמא בנבל.
מאפייני הצביר.
M55 נמצא במרחק של כ-32,900 שנות אור ממערכת השמש ומעט פחות מכך ממרכז הגלקסיה. קוטרו של הצביר כ-85 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-8.8 דקות קשת - פחות משליש קוטרו של הירח המלא, אך בעין ניתן לראות רק כשליש מקוטרו ורק באמצעות צילום ארוך חשיפה ניתן להבחין במלוא גודלו. מסתו של הצביר מוערכת בכ-230,000 מסות שמש ועוצמת ההארה שלו היא של כ-75,000 שמשות. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F5 ועד היום התגלו בצביר רק כ-12 כוכבים משתנים. המתכתיות של הצביר נמוכה ביותר - כאחוז אחד מהמתכתיות של השמש, דבר המרמז על גילו המוערך בכ-13 מיליארד שנים. הצביר מתקרב למערכת השמש במהירות של כ-145 ק"מ בשנייה.
מסיה 56
מגדל המים בבארי
מגדל המים של קיבוץ בארי שוכן במקום בו הוקמה לראשונה בארי (נאחביר) בעת הקמת 11 הנקודות, כ-3 קילומטרים צפון-מערבית לשטח הקיבוץ כיום.
המגדל הוקם בשנת 1947 על ידי חברת סולל בונה, גובהו של המגדל הוא 11 מטרים וקוטרו 7 מטרים, ומכיל כ-250 מ"ק מים. הוא שימש לאגירת מים לאנשי הקיבוץ לשתיה ולחקלאות וכעמדת התצפית והשמירה של הקיבוץ. במלחמת העצמאות שימש כעמדת לחימה מול הצבא המצרי שהטיל מצור על הקיבוץ. עם מעבר הקיבוץ למיקומו החדש (כשלושה קילומטרים דרום מזרחית לשטח הקיבוץ הישן) ננטש המגדל.
בשנת 2011 הוכרז כמבנה לשימור.
יוקוזונה (מתאבק)
רודני אגאטופו אנואי (באנגלית: Rodney Agatupu Anoaʻi; 2 באוקטובר 1966 - 23 באוקטובר 2000) היה מתאבק מקצועי בליגת ה-WWF. שם הבמה המוכר ביותר שלו היה יוקוזונה, שהיא הדרגה הגבוהה ביותר שאליה יוכל להגיע לוחם סומו יפני, על אף שהוא מעולם לא לחם בליגות של סומו.
למרות מוצאו הפולינזי, יוקוזונה הוצג כמתאבק סומו מיפן. היה לו מנהל בשם מר פוג'י. פוג'י ליווה אותו לזירה ונשא עמו דלי מלח, כמנהג הסומואים לפזר מלח בזירה, ואת דגל יפן. דמותו של רודני הייתה "רעה", ולעיתים קרובות הוא ניצח ברמאות לאחר שמנהלו, מר פוג'י, ניצל רגעים בהם דעתו של השופט הייתה מוסחת, השליך את המלח מהדלי לעיניו של היריב, ורודני היה מצמיד את היריב לספירת ה-3 ומנצח בקרב.
רודני התאבק נגד מיטב הכוכבים בתקופה, כדוגמת האנדרטייקר, האלק הוגאן, שון מייקלס, ברט הארט, לקס לוגר ועוד.
בזירת ה-WWF הוא זכה להצלחה רבה, היה אלוף ליגת ה-WWF פעמיים, זכה פעמיים באליפות הצמדים יחד עם המתאבק אואן הארט, וניצח בקרב הרויאל ראמבל המסורתי בשנת 1993.
יוקוזונה היה המתאבק הכי כבד בהיסטוריית ה-WWE, במשקל . רודני נפטר ב-23 באוקטובר 2000 מבצקת ריאות.
בשנת 2012, יוקוזונה נכנס להיכל התהילה של ה-WWE.
אלן וולס
תאודור לוקס פיינינגר
תאודור לוקס פיינינגר (Theodore Lux Feininger, מוכר גם כ-T. Lux Feininger, 11 ביוני 1910 - 7 ביולי 2011) היה צלם וצייר אמריקאי ממוצא יהודי-גרמני.
חייו.
פיינינגר נולד בברלין. אביו היה הצייר ליונל פיינינגר (1871–1956), יליד ארצות הברית שחי באירופה. הצלם אנדראס פיינינגר (1906–1999) היה אחיו. בגיל 16 נרשם לבית הספר באוהאוס שאביו נמנה עם מייסדיו, למד ציור וניגן בתזמורת הג'אז של בית הספר.
פיינינגר צילם את חיי היום-יום בבית הספר בסגנון צילומי חדשני, ומכר תצלומים לפרסום באמצעות סוכנות Dephot בברלין. ב-1929 השתתף בתערוכת הצילום Film und Foto בשטוטגרט. תצלומיו מאותה תקופה הוצגו ב-2001 בתערוכה הקבוצתית "רוקדים על הגג - צילום והבאוהאוס" במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
החל בשנת 1930 התמקד פיינינגר בציור. בשנים הראשונות חתם בשם "תאודור לוקס" כדי לא לקבל יחס מיוחד בגלל אביו המפורסם. באותה תקופה הרבה לצייר נופים ימיים וספינות מפרש. הוא חי שלוש שנים בפריז, היגר לארצות הברית ב-1936, וב-1937 הציג תערוכת יחיד ראשונה בניו יורק. מאוחר יותר צייר דיוקנאות עצמיים בהשפעת אוטו דיקס, וסדרת תמונות של קטרי רכבת. מתחילת שנות ה-60 צייר בסגנון מופשט למחצה, שהושפע מציוריהם של אביו ושל וסילי קנדינסקי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שרת פיינינגר בצי האמריקני כאיש מודיעין. כאשר חזר לעסוק בצילום, באמצע שנות ה-40, צילם נופים עירוניים של ניו יורק, ספינות, רכבות ומשאיות. תצלומים אלה לא נועדו לפרסום, ובשנות ה-50 הפסיק לצלם.
פיינינגר עסק גם בהוראה. תחילה לימד בקולג' שרה לורנס בברונקסויל, ניו יורק, ובהמשך השתקע בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, ולימד במוזיאון פוג של אוניברסיטת הרווארד. מ-1962 עד פרישתו ב-1975 לימד בבית הספר שליד המוזיאון לאמנות בבוסטון (SMFA) .
פיינינגר התאלמן מאשתו הראשונה. ב-1954 נישא לפטרישה רנדל, שנפטרה ב-1999. מנישואים אלה נולדו שלושה בנים. הוא נפטר ב-2011, בגיל 101.
רוברט קר (ספורטאי)
רוברט "בובי" קר (באנגלית: Robert "Bobby" Kerr; 9 ביוני 1882 - 12 במאי 1963) היה אתלט קנדי-אירי, אלוף אולימפי בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה.
קר נולד באניסקילן, מחוז פרמנה שבצפון אירלנד. בגיל 5 משפחתו היגרה לקנדה והתיישבה בהמילטון, אונטריו. הוא עבד ככבאי ובזמנו החופשי התאמן בריצה.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא הצליח קר לעלות לשלב הגמר בשלוש הריצות בהן השתתף וסיים במקום שביעי בריצת 60 מטר, במקום שמיני בריצת 100 מטר ובמקום חמישי בריצת 200 מטר.
בשנת 1908 נסע קר לבריטניה וזכה באליפות בריטניה באתלטיקה בריצות ל-100 ול-200 יארד והוכיח שהוא מוכן היטב לאולימפיאדה.
אלוף אולימפי.