ביום א', 13 במאי, אמורה הייתה להיערך באמפיתיאטרון שבהר הצופים עצרת מרכזית לרגל יום הניצחון. אלפי אנשים נהרו להר, אך בגלל חשש מגשם הופנו לאחד האולמות של האוניברסיטה העברית, אשר לא היה יכול להכיל את כולם ורק כמה מאות מהם זכו להיכנס פנימה. משני צדי הבמה התנוססו דגלי הלאום עטורים שחור. על הבמה הוצבו הדגל הבריטי ודגל הלאום ובתווך הוצב סמל הבריגדה היהודית. על הבמה ישבו חברי הנהלת הסוכנות היהודית והוועד הלאומי, הרבנים הראשיים, קצין המחוז הבריטי ונכבדים אחרים.
את דברי הפתיחה נשא דוד רמז, שקרא לאומות המנצחות לתמוך בהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. בפתח דבריו אמר:
הרב הראשי הספרדי בן-ציון מאיר חי עוזיאל נשא דברי תפילה כשהקהל עומד על רגליו ורבים פורצים בבכי. אחריו נאם ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, משרד החוץ של המדינה שבדרך, משה שרתוק, מי שבעת המלחמה פעל להתנדבות היישוב לצבא הבריטי, והיה ממובילי המאבק להקמת הבריגדה היהודית. בדבריו בחר שרתוק להתרכז בנושא הגבורה של העם היהודי בתקופת המלחמה, והזכיר את מורדי הגיטאות, את התנדבות היישוב ואת החללים שנפלו בשדות הקרב. אחרון הדוברים היה משה סנה, ראש המפקדה הארצית של "ההגנה", שקרא לפתיחת שערי הארץ בפני ניצולי השואה.
בשנים שלאחר מכן.
בשנים שלאחר 1945 נערכו באופן לא סדיר אסיפות לרגל יום הניצחון, שנהגו לקיימן ב-8 במאי, יום הכניעה לבעלות הברית המערביות. בישראל המשיכו לחגוג את יום הניצחון. חוגי השמאל המשיכו לנהוג במסורת הסובייטית הרואה את 9 במאי, יום הכניעה לברית המועצות, כיום הניצחון. ב-9 במאי 1951 התקיימה עצרת חגיגית מטעם "הליגה לידידות ישראל-ברית המועצות", ביער הצבא האדום, ליד קיבוץ מעלה החמישה. שבהרי ירושלים. ראשיתה של ליגה זאת הייתה בליגה V, ארגון שהוקם ביישוב בשנת 1942 לתמיכה בברית המועצות, לאחר שזו הותקפה על ידי גרמניה הנאצית. בעצרת לא נטלה חלק כל הנהגת המדינה אלא השתתפו בה רק נציגי מפלגות השמאל מפ"ם ומק"י ונציגים דיפלומטיים של הגוש המזרחי.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ב-1967 הוענק לנציגיהם של ארגוני הלוחמים בנאצים אות הלוחם בנאצים, מטעם משרד הביטחון, בטקס חגיגי שנערך בהשתתפות ראש ממשלת ישראל, לוי אשכול. בשנת 1985 הוקמה באתר יד ושם אנדרטה לזכר למעלה ממאתיים אלף הלוחמים היהודיים בצבא האדום שנפלו במלחמה ומאז מתקיים שם מדי שנה בשנה, ב-8 במאי, טקס חגיגי.
בגל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 הגיעו לארץ כמיליון עולים, בהם כעשרים אלף ותיקי המלחמה ("וטרנים"), שנהגו להתכנס מדי שנה ב-9 במאי ולצעוד ברחובות ירושלים במדיהם שעליהם אותות המלחמה. בשנת 1995 פנה השר לקליטת העלייה, יאיר צבן, אל ועדת השרים לסמלים ולטקסים בבקשה לשלב את ה-9 במאי בלוח השנה של האירועים הממלכתיים של המדינה. באפריל 1996 קיבלה הממשלה את ההצעה וקבעה את ה-9 במאי כיום הניצחון הרשמי במדינת ישראל. בהחלטה נקבעו דפוסי החג לפיהם תיערך מדי שנה ב-9 במאי עצרת ממלכתית שנתית ב"יד ושם", אחת לחמש שנים תיערך עצרת גדולה ואחת לעשר שנים יתקיים אירוע המוני בשטח פתוח.
בשנת 2015, במלאת 70 שנה ליום הניצחון, חל 9 במאי בשבת. על כן נחגגו חגיגות יום הניצחון במועדים שונים שסביב 9 במאי. במוזיאון יד לשריון התקיימה עצרת ממלכתית ב-7 במאי. בתל אביב נערך ב-8 במאי אירוע הפנינג חגיגי של עולי ברית המועצות במתחם התחנה. בחיפה נערכה צעדת הווטרנים ב-8 במאי. בירושלים נערכה צעדת הווטרנים ב-10 במאי. במועדים דומים נערכו החגיגות ביתר ערי הארץ.
אלכסנדר וזנקוב
אלכסנדר (סשה) וזנקוב (בבולגרית: Александър Везенков; ביוונית: Αλέξανδρος Σάσα Βεζένκοφ; נולד ב-6 באוגוסט 1995) הוא כדורסלן בולגרי-קפריסאי המשחק בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית ומהיורוליג ובנבחרת בולגריה.
ביוגרפיה.
וזנקוב נולד בניקוסיה שבקפריסין. אביו סשה וזנקוב היה כדורסלן בליגה הבולגרית, מאמן-שחקן בליגת העל הקפריסאית וקפטן נבחרת בולגריה. אחותו של אלכסנדר הייתה קפטן נבחרת קפריסין בכדורסל.
בליגה היוונית.
הוא החל לשחק בקבוצת הנוער של אפואל ניקוסיה. ב-2009 עבר ליוון והצטרף לקבוצת הנוער של אריס סלוניקי. החל מ-2011 הוא משחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-2013 חתם לחוזה לשלוש שנים בקבוצה. הוא נבחר לשחקן הצעיר הטוב בליגה בשנים 2013 ו-2014. בעונת 2013/2014 שותף ב-25 משחקים בעונה הסדירה ובמשחק אחד בפלייאוף, הוא קלע 11.1 נקודות ולקח 2.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת 2014/2015 רשם ממוצעים למשחק של 18 נקודות (מלך הסלים של הליגה) ו-7.7 ריבאונדים (מקום שני בליגה) ונבחר ל-MVP של העונה.
בליגה הספרדית.
לפני תחילת עונת 2015/2016 עבר וזנקוב לברצלונה הספרדית. הוא קלע בעונה הראשונה שלו 4.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השנייה בברצלונה קלע 9 נקודות בממוצע למשחק ליגה ו-7.5 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג.
בדראפט ה-NBA ב-2017 נבחר במקום ה-57 בסיבוב השני על ידי ברוקלין נטס.
בנבחרות הלאומיות של בולגריה.
וזנקוב שיחק לאורך השנים בנבחרות הכדורסל של בולגריה. לראשונה היה חבר בסגל הקדטים לאליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010. באליפות אירופה לקדטים עד גיל 16 שהתקיימה בצ'כיה ב-2011, סיים כמלך הסלים של הטורניר עם 27.1 נקודות בממוצע, שני בריבאונדים עם 9.9 ריבאונדים למשחק ושמיני באסיסטים עם 3.6 בממוצע למשחק. באליפות אירופה לנוער עד גיל 18 שהתקיימה ב-2012 בליטא סיים שלישי בטבלת מלכי הסלים עם 16.7 נקודות בממוצע למשחק, הוא הוביל את הנבחרת למקום שמיני בטורניר. באליפות אירופה לנוער עד גיל 18 שהתקיימה ב-2013 בלטביה היה מלך הסלים של הטורניר עם 22.4 נקודות למשחק ושלישי בריבאונדים עם 10.2 למשחק. באליפות אירופה לעתודה עד גיל 20 שהתקיימה ב-2014 ביוון, נבחר לחמישיית הטורניר, היה מלך הסלים עם 19.3 נקודות בממוצע למשחק ומלך הריבאונדים עם 11.2 למשחק.
וזנקוב היה חבר בסגל הנבחרת הלאומית הבוגרת של בולגריה במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2015, בשישה משחקים הוביל את הנבחרת עם ממוצעים של 17.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק.
ארמדיל חשוף-זנב גדול
ארמדיל חשוף-זנב גדול (שם מדעי: "Cabassous tatouay") הוא מין של ארמדיל דרום אמריקאי. המין נפוץ בארגנטינה, ברזיל, פרגוואי, פרו ובוליביה. הוא ניזון מחסרי חוליות קטנים וגדול יחסית לארמדילים אחרים.
מגדת עתידות
ארמדיל חשוף-זנב צ'אקו
ארמדיל חשוף-זנב צ'אקו (שם מדעי: "Cabassous chacoensis") הוא זן של ארמדיל חשוף זנב דרום אמריקאי. הוא חי בארגנטינה, בוליביה, פרגוואי ואולי גם ברזיל. הוא ניזון מחסרי חוליות קטנים. הוא חי ביערות ומישורים סאבטרופיים. האיום העיקרי עליו הוא איבוד שטחי מחיה.
ארמדיל חשוף-זנב דרומי
ארמדיל חשוף-זנב דרומי (שם מדעי: "Cabassous unicinctus") הוא זן של ארמדיל חשוף זנב דרום אמריקאי. הוא חי בקולומביה, אקוודור, ונצואלה, פרו, בוליביה וברזיל. הוא פעיל לילה מתבודד, והוא ניזון מחסרי חוליות קטנים, בעיקר נמלים וטרמיטים. הוא חי ביערות ומישורים טרופיים. האיום העיקרי עליו הוא איבוד שטחי מחיה. הוא חופר מחילות לשימוש חד פעמי כל לילה, כשרדיוס הכניסה הוא 16 סנטימטר. זאת בניגוד לארמדילים אחרים שמשתמשים במחילות שלהם לאורך זמן.
ארמדיל ארוך-אף שעיר
ארמדיל ארוך-אף שעיר (שם מדעי: "Dasypus pilosus") הוא מין של ארמדיל מהסוג טטו. הוא אנדמי לפרו. הוא חי ביערות טרופיים לחים הרריים. האיום העיקרי עליו הוא איבוד סביבת מחיה.
ארמדיל ארוך-אף דרומי
ארמדיל ארוך-אף דרומי (שם מדעי: "Dasypus hybridus") הוא זן של ארמדיל דרום אמריקאי מהסוג טטו. הוא חי בארגנטינה, בברזיל, בפרגוואי ובאורוגוואי. צבעו אפור-חום, אורכו 25-50 סנטימטר ומשקלו 1.5-2 קילוגרם. יש לו שריון להגנה מפני טורפים הבנוי משבע טבעות. הוא חי במחילות שאותן הוא חופר בעצמו. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות, אך לעיתים אוכל גם ירקות, קליפות עץ ושורשים.
ארמדיל שבע-החגורות
ארמדיל שבע-החגורות (שם מדעי: "Dasypus septemcinctus") הוא זן של ארמדיל דרום אמריקאי מהסוג טטו. הוא חי בארגנטינה, בברזיל, בפרגוואי, ובבוליביה. הוא נוהג להתבודד ופעיל בלילה. הוא חי במחילות שהוא חופר באזורים יבשים, בקרבה ליערות גשם. הוא ניזון בעיקר מחסרי חוליות, אך אוכל גם ירקות, קליפות עץ ושורשים.
צבעו חום כהה, ויש לו שריון הבנוי משבע טבעות, המשמש להגנה מפני טורפים. יש לו, אף מוארך, אזניים ארוכות ומחודדות ורגליים קצרות. הנקבה יולדת 7-9 צאצאים זהים לחלוטין מבחינה גנטית.
מיגרציה של פלנטות
מיגרציה של כוכבי לכת
מרגרט קלארק
מרגרט קלארק RHA (באנגלית: Margaret Clarke; 1 באוגוסט 1884, ניורי, מחוז דאון, אירלנד הצפונית - 31 באוקטובר 1961, דבלין, אירלנד) הייתה ציירת דיוקנאות אירית.
ביוגרפיה.
קלארק נולדה כמרגרט קרילי, אחת משישה ילדים, לפטריק קרילי. תאריך הלידה שלה נזכר לא פעם כ-29 ביולי 1888, אך הרשומות המקומיות קובעות אחרת. היא למדה בבית הספר הטכני בניורי, והתעתדה לעסוק בהוראה, אך בשנת 1905 זכתה במלגת לימודים בבית הספר המטרופוליטן לאמנות של דבלין. שם למדה אצל ויליאם אורפן, אשר החשיב אותה לאחת המבטיחות שבתלמידיו. היא השלימה את לימודיה בשנת 1911 והוענקה לה תעודת מורה לאמנות, והחלה לעבוד כעוזרת לאורפן.
בשנת 1914 נישאה לחברה לספסל הלימודים, הארי קלארק. לזוג נולדו שלושה ילדים: מייקל, אן, ודייוויד. לאחר מות בעלה בשנת 1931, הפכה קלארק למנהלת הסטודיו לויטראז'ים על שם הארי קלארק.