הצבא האיראני תחת השאה האחרון כלל בתוכו את המשמר המלכותי - הג'אווידן (Gârd e Jâvidân), פירוש השם מפרסית הוא משמר 'בני האלמוות', והוא נקרא כך על שם החיל העתיק מממלכת פרס ששימש אף הוא כמשמר המלכותי. בסיסם של 'בני האלמוות' היה בטהראן. בשנת 1978 הכיל כוח עלית זה חטיבה של 4,000-5,000 איש, כולל גדוד טנקי הצ'יפטיין. בעקבות המהפכה האיראנית יחידת 'בני האלמוות' התפרקה.
בתרבות הפופולרית.
תיאורו של הרודוטוס את שני סוגי לוחמי העִלִּית - האחד הוא ההופליט הספרטני והשני הוא 'בן האלמוות' - הניצבים אחד מול השני בקרב, במיוחד בקרב תרמופילאי, עורר השראה ביוצרים רבים שתיארו לוחמים אלו בצבעוניות רבה.
בסדרה של משחקי וידאו כגון "Age of Empires Online" ו-"Civilization IV" מתוארים 'בני האלמוות' כיחידה צבאית.
בסרט הקולנוע "300 הספרטנים" משנת 1962, בני האלמוות נושאים חניתות ומגנים קליעת נצרים כמו בני האלמוות המקוריים. אולם מרביתם לבושים שחור ובגדים כהים אחרים, בניגוד לתיאורים ההיסטוריים.
ספר הקומיקס של פרנק מילר, "300", והסרט 300 שמבוסס עליו ויצא בשנת 2007, מציגים גרסת פיקציה של 'בני האלמוות' בקרב תרמופילאי. בני אלמוות אלו לבשו מסכת ברזל (הדומה לשל הסמוראים), ונראו לא אנושיים או בעלי פנים מושחתים, ונושאים זוג חרבות המזכירים מאוד את הואקיזאשי היפנית.
ערוץ ההיסטוריה הציג סרט תעודה בשם "Last Stand of the 300", ובסרט זה הוצגו בני האלמוות כחלק משחזור קרב תרמופילאי. בגרסה זו, של בני האלמוות מתוארת ככיסוי פנים מלא העשוי בד כהה המאפשר לראות דרכו.
נעלי פוינט
נעלי פוינט (באנגלית: Pointe shoes) הן נעלי בלט אשר עוזרות לרקדני ורקדניות בלט לרקוד על קצות האצבעות, ריקוד היוצר תחושה של ריחוף וקלילות.
מבנה הנעל.
לנעליים הרכב ייחודי: בקצה הקדמי של הנעל נמצאת קופסה קשיחה, אשר עוטפת ותומכת את בהונות הרקדנים. החלק הקרוב ביותר לרצפה שטוח, כך שהרקדנים יוכלו ליצור איזון הרמוני. הקופסה עשויה משכבות נייר, בד, קרטון, פלסטיק, גומי או גבס שהודבקו היטב וכאשר הדבק מתייבש הקופסה נעשית קשיחה ומותאמת לריקוד עליה.
הסוליה בנויה מחתיכת עור עבה המחוברת לנעל בדבק ומחוזקת בתפירה מסביב וזה על מנת לתת תמיכה לקרסול בזמן העמידה על קצות האצבעות.
את כל הנעל עוטף בד על מנת להסתיר אלמנטים מבניים פנימיים, לתת נראות אסתטית לנעל ולעזור להחלקה מיטבית על משטח הריקוד. הבד בדרך כלל עשוי מסאטן, ולעיתים מבד קנבס. נעלי הפוינט הן בדרך כלל בגוני לבן- בז'- וורוד בהיר.
לנעל הפוינט מחוברים שני סרטים אלסטיים ושני סרטים מסאטן הנקשרים בצורת איקס לרגל כדי לתת תמיכה מלאה ושהנעל לא תחליק החוצה. מיקום הסרטים בנעל הוא חשוב ונלקח בחשבון. יש יצרנים שתופרים את הסרטים בחלק הפנימי ויש בחלק החיצוני.
לכל אדם יש כף רגל ייחודית הכוללת אורך בוהן וצורה, קשת פנימית וחוזק אנטומי שונה ולכן ניתן להזמין נעלי פוינט במידה מותאמת אישית, וכן לבחור את הצבע וסוג הבד.
הרקדנים לעיתים מחליפים סוגים שונים של נעלי פוינט בהתאם לקטעי הריקוד השונים. במקרים אלו הכוריאוגרפיה מכתיבה את סוג הנעל הנדרשת- סגנון ריקוד עדין מותאם לנעל רכה יותר, בעוד שלסגנון אגרסיבי עם סיבובים רבים נדרשת נעל חזקה ונוקשה יותר.
הבלאי והשחיקה של הנעל גבוהים. הנזק העיקרי לנעל הוא קריעה של הבד החיצוני כתוצאה מהחיכוך התכוף, אזור השוק נקרע והקופסה הקשיחה נשחקת. הבד החיצוני הפגום אינו משפיע על ביצועי הנעל אלא בעיקר על הנראות הלא אסתטית והמקצועית. לכן נעל זו יכולה להתאים לאימונים ותרגולים.
רקדנים מקצועיים מחליפים בתדירות גבוהה - זוג חדש עלול להתבלות בהופעה אחת.
היסטוריה.
הרקדנית הראשונה שרקדה עם נעלי פוינט הייתה מארי טליוני בבלט הסילפידה, עם נעליים שהכין לה אביה, פיליפו טליוני, שהיה גם כוריאוגרף והמאמן האישי שלה. נעליה היו פשוט נעלי סאטן עם סוליה מעור, ועם תפרים לחיזוק בצדדים.
במהלך השנים הנעליים התפתחו, והסוליות והקופסה של האצבעות חוזקו.
כרייסט צ'רץ' (אוקספורד)
כרייסט צ'רץ' (באנגלית: Christ Church) הוא הקולג' היוקרתי ביותר באוניברסיטת אוקספורד ואחד הגדולים שבקולג'ים של האוניברסיטה. הקולג' נקרא בלטינית Ædes Christi (בית ישו) ולפיכך מכונה גם "הבית" (The House). בקולג' נכללת הקתדרלה של אוקספורד, קתדרלת כרייסט צ'רץ'. בין בוגרי הקולג' שלושה-עשר ראשי ממשלה, יותר מאשר בכל 45 הקולג'ים האחרים של האוניברסיטה יחד. מהיווסדו ב-1546 ועד 1978 חינך גברים בלבד, מאז לומדות בו גם נשים. שמו הרשמי של המוסד הוא "הדקאן, הסגל והסטודנטים של הקתדרלה של ישו באוקספורד מייסודו של המלך הנרי השמיני" (The Dean, Chapter and Students of the Cathedral Church of Christ in Oxford of the Foundation of King Henry the Eighth).
היסטוריה.
את ההחלטה להקים קולג' יזם תומאס וולזי, ארכיבישוף יורק, ב-1525, הוא הצליח לראות בחייו רק את שלושת-רבעי המבנה, שהושלם 140 שנים לאחר מכן. ב-1546 חנך הנרי השמיני, מלך אנגליה את הקולג' וציווה שיכיל גם את הקתדרלה של אוקספורד, מושב בישוף חדש של הכנסייה האנגליקנית שאך-זה נוסדה. הקולג' והקתדרלה מומנו מכספם של המנזרים הקתוליים שפורקו במסגרת פירוק המנזרים באנגליה. באותה שנה יסד המלך את הקולג'-האח של כרייסט צ'רץ', טריניטי קולג', באוניברסיטת קיימברידג'.
צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה כינס באולם הגדול של הקולג' את הפרלמנט שלו בעת מלחמת האזרחים האנגלית (1642- 1645).
מבנה ארגוני.
מבחינה ארגונית הקולג' והקתדרלה חד הם. ראש המוסד הוא ריבון הממלכה המאוחדת עצמו. לפיכך, באופן ייחודי, בישוף אוקספורד איננו ראש הקתדרלה המשמשת כמקום מושבו. ראש הקולג' הוא הדקאן, המשמש גם כדקאן הנוצרי של הקתדרלה, איש כמורה הממונה ישירות על ידי הריבון. תחת הדקאן מכהנים הצנזור הבכיר (בלטינית: Censor Moralis Philosphiæ), האחראי על הנושאים האקדמיים ועל התלמידים לתארים המתקדמים והצנזור הזוטר (Censor Naturalis Philosophiæ) האחראי על התלמידים לתואר בוגר אוניברסיטה. כסגנו של הדקאן מכהן הצנזור לתאולוגיה (A Censor Theologiæ).
מבנים ואתרים עיקריים.
הריבוע הגדול, מגדל טום וטום הגדול.
מגדל-השער ("מגדל טום", על שם הפעמון "טום הגדול", השוכן בו) הסוגר את החצר הרבועה של הקולג' (Great Quadrangle או Tom Quad) נבנה על ידי כריסטופר רן. הפעמון, טום הגדול, מצלצל כל ערב ב-9:00 101 פעמים, לכבוד 100 המלומדים המקוריים שייסדו את הקולג' והמקום הנוסף שהתווסף ב-1664. בעבר צלצל הפעמון בחצות וסימן את נעילת שערי כל הקולג'ים של אוקספורד. כיוון שהצלצול נמשך 20 דקות, ננעלו שערי כרייסט צ'רץ' ב-12:20, עשרים דקות לאחר נעילת שערי הקולג'ים האחרים. גם לאחר שהועבר הצלצול לשעה 9:00, עדיין ננעלים שערי הקולג' ב-12:20.
רשימת שינדלר (פסקול)
רשימת שינדלר הוא פסקול הסרט בעל אותו שם שיצא לאקרנים בשנת 1992 על ידי סטיבן ספילברג. האלבום כולל שירים שהולחנו על ידי ג'ון ויליאמס ובוצעו בידי הכנר יצחק פרלמן, ובחלקם גם שולבה מקהלה. השיר "ירושלים של זהב" נכלל באלבום לאחר ששולב בסוף הסרט, אך בעקבות הביקורת על כך שהשיר לא קשור לשואה, שינה ספילברג את שיר הסיום בגרסה שהופצה בישראל ובחלק ממדינות אירופה לשיר "הליכה לקיסריה" ("אלי אלי"), בביצועה של נתנאלה.
האלבום זכה בפרסי האוסקר ובאפט"א של שנת 1993 בקטגוריית הפסקול המקורי הטוב ביותר, ובפרס גראמי עבור הפסקול הטוב ביותר במדיה החזותית. האלבום היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב.
נצרות קדומה
"נצרות קדומה" הוא מושג המתייחס לתקופה בתולדות הנצרות בה עוצבו הקווים הבסיסיים של תנועה דתית, חברתית, אינטלקטואלית ופוליטית שהפכה לדת הנוצרית חובקת העולם. תיחום גבולותיה של תקופה זו משתנה לפי האסכולות והחוקרים השונים העוסקים בה. הרוב מציין את תחילתה עם מותו של ישו בצליבה, בשנת 30 לספירה. יש המציינים את תום תקופת הנצרות הקדומה בוועידת ניקיאה בשנת 325, ועידה בה נקבעו, באופן אחיד, יסודות האמונה הנוצרית הקתולית. אחרים רואים את תום התקופה בשנת 400, תקופתו של אוגוסטינוס הקדוש מחשובי הוגי הדעות הנוצרים. אחרים מאריכים את התקופה עד לשנת 632, שנת מותו של הנביא מוחמד ותחילת התפתחות האסלאם. לבסוף, יש המגיעים עד לשנת 800, תקופתו של המלך קרל הגדול כאשר מרכז הנצרות עבר למערב, פיזית והגותית.
מונחים: "היפרדות הדרכים", "יהודים-נוצרים".
אחת השאלות הבסיסיות ביותר במחקר הנצרות הקדומה היא השאלה מתי נפרדו דרכיהן של היהדות והנצרות וזו האחרונה הפכה לדת חדשה ועצמאית? מתחילת חקר הנצרות הקדומה ועד לעשורים האחרונים הדעה השלטת הייתה שמתחילת שליחותו של פאולוס ועד לכתיבתן של הבשורות (סוף המאה הראשונה והתחלת המאה ה-2 לספירה) או בתקופה בין חורבן הבית השני בשנת 70 לספירה ומרד בר-כוכבא בשנת 135 לספירה, חלה בהדרגה הפרדות בין היהדות לנצרות עד לניתוק מוחלט. אדריכל פעולת ניתוק זו היה פאולוס אשר הוגדר כמייסד הנצרות, כמנתקה משורשיה בארץ ישראל ומעבירה לעולם ההלניסטי-רומי. תהליך זה מכונה "היפרדות הדרכים".