הרב דוד אברהם ספקטור (ט' באב ה'תשט"ו - י"ב בתשרי ה'תשע"ד; 9 באוגוסט 1955 - 16 בספטמבר 2013) היה רב ומחבר ספרים תורניים ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד באמסטרדם שבהולנד, ועלה לישראל בשנת 1974 לאחר מלחמת יום הכיפורים.
למד בישיבת מרכז הרב ובכולל מר"ץ והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק.
שימש כרב האוניברסיטה העברית בירושלים, רב היישוב נוקדים שבגוש עציון ורב צבאי בדרגת רב-סרן.
משנת ה'תשנ"ט (1998) ועד לפטירתו שימש כרב שכונת גבעת שרת בבית שמש. תפקידיו ברבנות בית שמש כללו את האחריות על העירובין והמקוואות של המועצה הדתית בעיר. במקביל שימש כרב בית הכנסת "אוהל יונה מנחם" בעיר וכמרצה במכללת אמונה בירושלים.
לאחר פטירתו נקרא על שמו אחד המקוואות בבית שמש, וכמו כן בנו בנה על שמו מקווה בגבעת סנה יעקב הסמוכה להר ברכה. בב' טבת תשפ"ב נקרא רחוב על שמו בבית שמש "דרך הרב ספקטור"
היה נשוי לחיה ואב לאחד עשר.
ספריו.
הרב ספקטור חיבר מספר ספרים, ובהם:
שער הפרחים (מתחם)
מתקן מעצר למהגרים הארמונדסוורת'
מתקן מעצר למהגרים הארמונדסוורת' (באנגלית: Harmondsworth Immigration Removal Centre) הוא מתקן מעצר למהגרים בלתי חוקיים בהארמונדסוורת', רובע הילינגדון בלונדון, ליד נמל התעופה לונדון הית'רו. המתקן נמצא בשכנות למתקן המעצר קולנברוק ויכול להכיל כ-615 גברים.
פיקוח וביקורת.
בשנת 2006, דיווח כתב הגרדיאן, אלן טראוויס, כי מאז מהומות שהתחוללו במתקן המעצר בשנת 2004, המקום מנוהל ביד קשה. המפקחת הראשית של בתי הסוהר, אנה אוורס, צוטטה בכתבה באומרה כי במתקן יש שימוש מופרז בכוח.
בחודש ינואר 2008 המפקחת הראשית וצוותה ערכו בדיקת פתע במתקן וגילו שיפורים משמעותיים שיושמו בו מאז בדיקת הפיקוח הקודמת.
משנת 2000 ועד 2006 התאבדו במתקן שלושה עצירים.
מנהל ספורטיבי
בכדורגל, מנהל ספורטיבי או מנהל מקצועי הוא איש ניהול בכיר במועדוני כדורגל, האחראי על הנושא המקצועי במועדון. לעיתים קרובות אופי תפקידו של המנהל הספורטיבי אינו ברור, ויכולים להיות הבדלים גדולים בין תפקידיהם של מנהל ספורטיבי אחד לשני.
המנהל הספורטיבי נמצא למעשה בתווך בין המאמן להנהלה, כשמצד אחד ידיעותיו בכדורגל מאפשרות לו לייעץ להנהלה ולסייע לקבל החלטות ולתכנן השקעות בצורה נכונה ומצד שני הוא מאפשר למאמן להתמקד באימונים ובביצועי הקבוצה על המגרש. המנהל הספורטיבי, כשזה מגדיר מדיניות ושיטות עבודה במועדון, יכול גם לאפשר המשכיות ויציבות כשמאמנים מתחלפים. לרוב מעורב המנהל הספורטיבי גם ברכישות שחקנים, בבחירת אנשי הצוות המקצועי ולעיתים גם במחלקות הנוער.
לעיתים, בעקבות העדר ההגדרה הברורה לתפקיד, נוצרים חיכוכים בין המנהל הספורטיבי למאמן.
במועדוני הכדורגל בישראל השימוש במנהל ספורטיבי אינו נפוץ, וכל ההחלטות מתקבלות על ידי הבעלים ומאמני הקבוצות בלבד. שונה מאלו מכבי תל אביב, שבין השנים 2012–2017 העסיקה בתפקיד המנהל המקצועי את ז'ורדי קרויף. בעקבות הצלחתו, ניסו בקבוצות אחרות בישראל למנות אנשי מקצוע בתפקידים דומים אך ללא הצלחה מרובה. מכבי חיפה העסיקה בעבר שני אנשים בתפקיד: מוחמד אלאך וטור-כריסטיאן קרלסן.
בעברית מקובל להתייחס למנהל הספורטיבי לעיתים גם בשם "מנג'ר" (מאנגלית: Manager). במקור האנגלי, ולעיתים גם בעברית, מתייחסת המילה לכל מאמן ראשי של קבוצת כדורגל.
ארנסט בוש (זמר)
פרידריך וילהלם ארנסט בוש (גרמנית: Friedrich Wilhelm Ernst Busch; 22 בינואר 1900 – 8 ביוני 1980), שנודע גם כ"קארוזו של המתרסים" ו"אורפאוס האדום", היה זמר ושחקן גרמני, מגדולי היוצרים שהיו מזוהים עם השמאל בארצו ודמות תרבותית מרכזית בגרמניה המזרחית.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
בוש נולד בעיר קיל והיה בנם של פרידריך בוש, בנאי, ואשתו אמה. מגיל חמש-עשרה הועסק כשוליית מכונאי בנמל העירוני. בגיל שש-עשרה הצטרף לארגון הנוער של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ולאחר כשנה קודם למזכיר אזורי. ב-1918 הוא השתתף במרד המלחים בקיל. ב-1919 נטש את מפלגתו לטובת הסיעה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית, שהייתה קיצונית יותר, ונמנה עם הפלג ששיתף פעולה עם הקומוניסטים. עוד באוקטובר 1920 החל לקחת שיעורי משחק וזמרה. ב-17 באוגוסט 1921 פוטר מעבודתו כמכונאי, אך תוך זמן קצר מצא חדשה כשחקן בתיאטרון קיל; הוא נשכר מיד לאחר מבחן במה בו ביצע את הנאום של מרקוס אנטוניוס מ"יוליוס קיסר." ב-8 באוקטובר 1921 הופיע לראשונה על הבמה בתפקיד הזוטר של נער המזבח ב"אבירות כפרית".
קריירת משחק.
ב-1924 עבר לתיאטרון של פרנקפורט על האודר, וב-1926 לתיאטרון העממי הפומרני. בקיץ 1927 נסע לברלין, שם התקבל לבית המופעים של ארווין פיסקטור כחבר מקהלה. בשנתיים הבאות התקדם לתפקידים משמעותיים יותר. בשנים הבאות הופיע גם בפולקסבינה, בתיאטרון הפועלים ובקברטים שונים של השמאל. ב-31 באוגוסט 1928 השתתף בבכורה העולמית של "אופרה בגרוש" בתפקיד השוטר סמית. במהלך החזרות למחזה "הסוחר מברלין", שהבכורה שלו התקיימה בפולקסבינה ב-6 בספטמבר 1929, פגש בוש את הנס אייזלר והחל שיתוף פעולה פורה ביניהם שהזניק את קריירת הזמרה שלו. מכאן והלאה נעשה כוכב מפורסם: בין היתר, הופיע באופן קבוע במחזותיו של ברטולט ברכט. בפברואר 1932 נשא לאישה את השחקנית אווה צימרמן, ממנה התגרש ב-1938.
גלות.
לאחר עליית הנאצים לשלטון נמלט בוש להולנד, ולאחר מכן נסע לבלגיה, שווייץ, צרפת ואוסטריה. לבסוף, הגיע לברית המועצות בנובמבר 1935. הוא היה פעיל בחוגי הגולים הגרמנים. באביב 1937 נסע לספרד, שם הופיע רבות בפני הבריגדות הבינלאומיות וברדיו מדריד. שיריו ממלחמת האזרחים בספרד הם בין המפורסמים שביצירותיו. באוגוסט 1938 נסע שוב לבלגיה, שם ערך מופעי התרמה לטובת הבריגדות והפליטים היהודים מגרמניה. ב-10 במאי 1940, ביום תחילת המערכה בחזית המערבית, נעצר בוש על ידי משטרת בלגיה יחד עם כל הגרמנים ששהו במדינה, למרות שאזרחותו הגרמנית נשללה באפריל 1937. הוא נשלח למחנה המעצר גירס. הוא נותר שם גם לאחר כינון משטר וישי. בינואר 1943 נמלט מהמחנה והגיע עד לגבול שווייץ, אך שם נתפס על ידי הז'נדרמריה הצרפתית. ב-15 בחודש הוא הוסגר לידי הגסטאפו והועבר לכלא מואביט בברלין, שם שהה בבידוד. באוקטובר הוא הורשע בקשירת קשר לביצוע בגידה במדינה, עבירה שעונשה היה גזר דין מוות. בשלב זה התערב לטובתו גוסטף גרינדגנס, ובמרץ 1944 נגזרו עליו ארבע שנות מאסר בלבד. אחרי המלחמה גמל בוש לגרינדגנס כשהפעיל את השפעתו אצל הסובייטים כדי שישחררו אותו ממעצר. תוך כדי כך, נפצע בוש קשה ב-22 בנובמבר 1943 בעת הפצצה בריטית ופניו שותקו חלקית. הוא העביר את מאסרו בבית הכלא גרדן-ברנדנבורג, שם הועסק בעבודות כפייה במפעל כפתורים. ב-27 באפריל 1945 שוחרר על ידי הצבא האדום.
במזרח גרמניה.
באותה שנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית, וכך נעשה אוטומטית חבר מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה כשזו קמה מהאיחוד בין קודמתה לסוציאל-דמוקרטים. כמו כן, הוטל עליו מטעם הרשויות לייסד את הוצאת "שיר הזמן" (Lied der Zeit) שריכזה את הפצת תקליטי המוזיקה בשטח הכיבוש הסובייטי. ב-1949 הוענק לו הפרס הלאומי של גרמניה המזרחית, אותו קיבל שוב ב-1956 וב-1979. ב-1951, לאחר סכסוך בינו לבין מזכ"ל הנוער הגרמני החופשי אריך הונקר ולאחר חילוקי דעות באשר להלאמת "שיר הזמן", במסגרת העברת כל העסקים במדינה לבעלות ממשלתית, כמעט וגורש בוש מהמפלגה, אך ההוצאה הולאמה לבסוף. הוא הופיע בתפקידיו הידועים ביותר בתיאטרון בשנות ה-50, בברלינר אנסמבל ובדויטשס תיאטר: הטבח ב"אמא קוראז' וילדיה" ב-1951; יאגו ב"אותלו" ב-1953; אזדאק ב"מעגל הגיר הקווקזי" ומפיסטופלס ב"פאוסט", שניהם ב-1954, וגלילאו ב"חיי גלילאו" ב-1955. כמו כן, המשיך להקליט את שיריו, שהיו פופולריים מאוד. ב-1961 הכריז על פרישה מהופעות מסיבות בריאותיות, ועבר לעבוד בהוצאת התקליטים "אורורה." בשנות השישים היו שיריו של בוש להיטים בקרב דור מחאות הסטודנטים בגרמניה המערבית; אולריקה מיינהוף הייתה ממעריצותיו. במהלך המאבק שניהל הממסד נגד וולף בירמן, שנחשב בעיני רבים ליורשו של בוש, תמך הזמר ברשויות: בטור קצר שפרסם ב"גרמניה החדשה", שופר המפלגה, כתב כי "כל אדם רשאי לבקר את ארצו, אך כשהוא מוכר עצמו לאויב העם זהו דבר אחר לגמרי."
הרשויות המשיכו להעתיר עליו פרסים: ב-1965 ניתן לו אות השירות למולדת, ב-1970 הוענקו לו עיטור קרל מרקס ומדליית לנין הסובייטית. ב-1972 זכה בפרס לנין לשלום, וב-1975 במסדר ידידות העמים. ב-1981, לאחר מותו, נקרא על שמו בית-הספר למשחק במזרח-ברלין, שעודנו נושא אותו.
מיכל רבינוביץ'
מיכל רבינוביץ' (נולדה ב-28 במרץ 1972) היא עיתונאית, שדרנית רדיו וטלוויזיה, עורכת ומגישת חדשות ישראלית. מגישת חדשות הערב בערוץ כאן 11. בעבר הגישה חדשות השבת וכן עם יועז הנדל את התוכנית "שבע אקטואלי" באותו ערוץ. כעובדת רשות השידור, הגישה בין היתר את מהדורת "מבט" בערוץ הראשון.
ביוגרפיה.
מיכל רבינוביץ' גדלה והתחנכה בכפר סבא. בת בכורה לציפי ומשה. החלה את דרכה המקצועית בשבועון "במחנה" בתפקיד כתבת צבאית. בהמשך, שירתה ביחידת דובר צה"ל, בזמן התקפת הטילים על ישראל במלחמת המפרץ, תחת פיקודו של תא"ל נחמן שי.
עם שחרורה מצה"ל, בשנת 1993, החלה לכתוב ברשת המקומונים מבית ידיעות תקשורת.