זו הייתה השנה הראשונה בה הוקם הבית העליון. בבית זה נכללו 16 נבחרות שהשתתפו במשחקי חצי הגמר של הבתים האזוריים בתחרות של השנה הקודמת. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית המזרח). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון.
נבחרת צ'כוסלובקיה שהייתה מחזיקת הגביע בעקבות ניצחונה בשנה הקודמת, הודחה על ידי נבחרת ארצות הברית במשחק רבע הגמר. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת ארגנטינה בסינסינטי. הוא הסתיים עם התוצאה 1:3 לטובת ארצות הברית. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם ה-27.
משחקי הבית העליון.
העברות לקראת שנת 1982.
המשחקים נערכו ב-2-4 באוקטובר
בעקבות משחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון גרמניה המערבית, צרפת, איטליה ומקסיקו נותרו בבית העליון. ברזיל, קוריאה הדרומית, יפן ושווייץ ירדו לבתים אזוריים.
בעקבות משחקי הבתים האזוריים צ'ילה, הודו, ספרד וברית המועצות עלו לבית העליון.
ישראל בגביע דייוויס.
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה א' ושיחקה נגד נבחרת יוגוסלביה.
לאחר הניצחון על יוגוסלביה, נבחרת ישראל שיחקה נגד הונגריה והפסידה.
אהרן מגיד
הרב אהרן מגיד (תרס"ט, טאצ'ו - ליל שבת י"א בחשוון תשל"ט, 10–11 בנובמבר 1978, ירושלים) היה סופר ועורך תורני, מחבר יחיד של האנציקלופדיה התלמודית-הלכתית "בית אהרן".
ביוגרפיה.
נולד לצבי חיים ורייזל זלאטי (לבית פלדמן), בטעטש (טאצ'ו). בבחרותו למד בישיבת "בית ישראל" בווישווה אצל הרב המקומי רבי מנחם מנדל הגר, והיה עורך המשנה של "דגל התורה" שיצא לאור ביוזמת הישיבה. נישא לשרה בתם של לויה ינטל והרב אברהם אלעזר וייס רבה של טופולצ'אן (טאָפאָלטשאן). בנובמבר 1931 התמודד בבחירות ללשכת המסחר העירונית בטעטש ולא נבחר. הוא ואשתו שרדו את השואה (הוא שהה במחנות הריכוז באושוויץ ובגוזן (מאוטהאוזן), ובתום מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית, פתח בית מסחר לטקסטיל ממנו התפרנס. במקביל לעבודתו בבית המסחר, הקדיש שעות רבות מדי יום ללימוד וליצירת האנציקלופדיה אותה כינה "בית אהרן". הוא ואשתו תמכו מכספם בקרנות צדקה ובמוסדות חינוך בישראל, והקימו בית מחסה ליתומים בני עדות המזרח בירושלים. הם גם תרמו לשיקום מוסדות הקהילה בטעטש לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר פטירת אשתו שרה (תשרי תשל"ב), תרם לזכרה את חדר האוכל של ישיבת הרב דושינסקי בירושלים, שנקרא על שמה "אהל שרה". לאחר פטירתה נישא בשנית לרייזל זיסל (לבית ברגמן).
הוא נפטר בליל שבת י"א בחשוון תשל"ט בעת ביקור בירושלים, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
בית אהרן.
ספרו "בית אהרן" הוא אנציקלופדיה תורנית לא גמורה, העוסקת בכללים תלמודיים, נושאים הלכתיים ומחקרים בשמות תנאים ואמוראים ותולדותיהם. 11 כרכי האנציקלופדיה שנדפסו, כוללים את ערכי האותיות א-ב, מאב ועד בת קול:
לאחר פטירתו נדפס כרך נוסף:
נחמיה מוטא
הרב נחמיה בן אברהם מוטא (1555–1621) שימש כמנהיג רוחני, כפייטן וכמשורר בקהילה היהודית בקוצ'ין. הוא נחשב לסמכות הדתית הגבוהה ביותר בקרב יהודי קוצ'ין ולמקובל היהודי הגדול ביותר בהודו בתקופתו.
שמו.
שמו של הרב נחמיה בן אברהם, נהגה באופן מסורתי על ידי בני העדה (בעיקר המבוגרים שביניהם) כ"נמיה" שכן צורת ההיגוי של הח' הייתה קשה ליהודי קוצ'ין. משמעו של הכינוי שדבק לשמו-"מוטא", הוא "זקן" בשפת המליאלאם שבה השתמשו יהודי קוצ'ין כשפת חול.
מסורות לגבי הגעתו לקוצ'ין.
לפי מסורת יהודי קוצ'ין הגיע רבי נחמיה מתימן כדי ללמד תורה בנגלה ובנסתר, והתקבל בחום על ידי אנשי הקהילה היהודית בקוצ'ין.
על פי מספר מסורות נמלט רבי נחמיה להודו לאחר שנגזר על היהודים בתימן לצמצם את לימוד התורה ולהצניע את יהדותם. בעקבות גזרות אלו, החליט רבי נחמיה לברוח לקוצ'ין, אשר בה התקיימה במשך מאות שנים קהילה יהודית משגשגת שעמדה בקשרים עם יהדות תימן. על פי האגדה השתמש רבי נחמיה בקפיצת הדרך על מנת להגיע לקוצ'ין, אך ככל הנראה עשה הוא את הדרך בים, באחת מספינות הסוחר שהפליגו דרך קבע מתימן להודו. לאחר הגעתו לקוצ'ין נוכחו מנהיגי הקהילה היהודית לדעת כי מדובר באדם בעל שיעור קומה הבקי בתורה ובהלכה, ובעקבות כך ביקשו לקבל אותו כרבם. הרב נחמיה הסכים לשמש כרב הקהילה לאחר שהבחין בבקיאותם הרבה של יהודי קוצ'ין בתורה, במשנה, בתלמוד, בפוסקים ובקבלה. לעומת זאת הרמב"ם כתב על יהדות הודו: "אבל היהודים שבהודו אינן יודעין התורה שבכתב, ואין להם מן הדת, אלא שהן שובתים (בשבת) ונימולי לשמונה". כך העיד גם השואל בעניין המחלוקת בין הפרדסים לשאר הקוצ'ינים. מצב זה נשאר עד עלייתם ארצה, ובתקופות אלה שימשו להם כרבנים יהודים יוצאי תימן.
מותו ומצבת קבורתו.
הרב נחמיה נפטר בנר ראשון של חנוכה שנת שפ"א (1621) ונקבר בבית הקברות היהודי בקוצ'ין. מצבתו המפוארת מעוצבת בעיצוב הינדי אשר כולל קבר ומצבה. מצדי המצבה ישנם מעמדים לנרות, ושרידי השעווה והחלב הטריים המצויים בהם מהווים הוכחה לכך שהקבר משמש כאתר פולחן. על מצבת קבורתו נחקק באותיות עבריות: "נח נפש/של המקובל המפורסם ס"ק (סבא קדישא) אשר שפעת אור/תורתו זורח בכל תפוצות/החכם השלם החסיד הא-לוהי/ כמוהר"ר נחמיה 'ן כמהר"ר/החכם היקר אברהם מוטא/זצוק"ל ושבק חיים לרבנן ביום כ"ה לחודש כסליו שנת הושל"ם ליצירה/ תנצב"ה זיע"א".
לפי הכתובת, ניתן לראות כי עוד בזמן הקמת המצבה, נחשב נחמיה מוטא, לדמות ייחודית ולאדם משכמו ומעלה. בהשוואה לכתובות הלאקוניות המצויות על שרידי שאר המצבות מבית הקברות הישן, הכוללות בעיקר פרטים ביוגרפיים בסיסיים, נמצא שמצבתו של מוטא ססגונית ועשירה, הן מבחינת העיטורים המקיפים אותה, והן מבחינה טקסטואלית. הוא נקרא "מקובל מפורסם", "חכם שלם חסיד", ויכולתו בהפצת התורה זוכה לתשבחות. שנת פטירתו, 1621, הומרה בגימטריה לשנת "הושל"ם", המרמזת על היאספו של הרב נחמיה אל אבותיו באופן "שלם" והרמוני. למראה שאר שרידי מצבות בית הקברות הישן הלוקות בתפארתן, נראה כי הרב נחמיה נערץ על ידי הקהילה המקומית עוד בחייו, ועל כן זכה במותו לציון קבר התואם את הדרו. מעבר לפרטים אלו, הנוספים לשמו ולשם אביו (אברהם מוטא), אין הכתובת מספקת לנו רמזים נוספים אודות מפעל חייו. מסיבה כלשהי, עם הריסת בית הקברות הישן נותר קברו של הרב נחמיה מוטא על כנו. יש הטוענים כי בעל הקרקע שעל גביה נמצא הקבר, יהודי מקומי, ערך חוזה טרם הגירתו לישראל עם רוכש הקרקע, שאחד מתנאיו היה כי הרוכש ימשיך ויתחזק את הקבר. סברה אחרת, אגדתית יותר, טוענת כי בשעת הריסת בית הקברות הישן, לא הצליחו פועלי ההריסה לפגום בקברו של נחמיה מוטא (מפאת קדושתו), ועל כן הוא נותר במקומו.
סביר להניח כי אתר קבורתו של נחמיה מוטא, ששימש במשך כמה מאות שנים כמוקד פולחן יהודי (הכתובת על המצבה מבהירה כי מוטא נחשב ל"מקובל" עוד במאה ה-17), הפך במרוצת השנים, למקום המקודש אף על הקהילה הנוכרית המקומית. הטעם בדבר יכול להתמצות בכך שבהודו כולה, קדושי דת אחת הופכים על נקל לקדושים רב-דתיים, המשותפים לכל תושבי האזור. כיום, הקבר נותר על כנו במלוא תפארתו, וישנן ראיות ברורות להיותו אתר פולחן רב-תרבותי.
הנצחתו.
ביום פטירתו בנר ראשון של חנוכה מקיימים בני העדה הקוצ'ינית עד היום סעודת מצווה לזכרו. במהלך הסעודה שרים פיוטים אשר חיבר ולומדים טקסטים מתורת הסוד והקבלה. על שמו הוקם בית הכנסת "היכל נחמיה" במושב גבעת כח, וכן נקרא רחוב בעיר ראשון לציון שבה מתגוררים רבים מבני העדה. בקרב בני העדה הקוצ'ינית בישראל רווח מאוד השם נחמיה (כשם פרטי או אמצעי) לזכרו של הרב.
היבאקושה
בית אהרן (אנציקלופדיה תלמודית)
הארי סטאבס
פידרה
טיסה 210 של LAN צ'ילה
טיסה 210 של LAN צ'ילה, של מטוס מדגם DC-3 דקוטה, הסתיימה בהתרסקות בהרי האנדים ב-3 באפריל 1961. 24 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. בנוסעים היו שמונה כדורגלנים ושני מאמנים של קבוצת הכדורגל הצ'ילאנית "גרין קרוס". היה זה אסון התעופה החמור ביותר של צ'ילה עד אותה עת.
המטוס, מדגם DC-3 דקוטה, יוצר בשנת 1943 כמטוס צבאי, ועד להתרסקותו צבר 18,300 שעות טיסה. חבריה של קבוצת הכדורגל "גרין קרוס" עשו דרכם מאוסורנו לסנטיאגו במטוס זה ובמטוס נוסף. המטוס נעלם בהרי האנדים. בתשדורת הרדיו האחרונה ממנו דווח על קרח שהצטבר על הכנפיים והמדחפים. שרידי המטוס נמצאו כעבור שבוע. כל נוסעי המטוס נספו.
בפברואר 2015 נמצאו שרידים נוספים של המטוס בידי קבוצת מטפסי הרים.
ג'ואן מרשל
ג'ואן מרשל (באנגלית: Joan Marshall; 9 ביוני 1931 – 28 ביוני 1992) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה.
ג'ואן מרשל נולדה בשנת 1931 בשיקגו וגדלה בעיר זאת. מגיל צעיר הופיעה כנערת תצוגה (showgirl) במועדוני לילה בשיקגו. לראשונה השתתפה בסרט קולנוע כרקדנית בשנת 1945. בשנת 1946 היא לקתה במחלת הפוליו, שגרמה לה למשך פרק זמן מסוים לשיתוק במיתרי הקול ובצוואר, אך היא הצליחה להבריא. בשנת 1958 השתתפה לראשונה בסדרת טלוויזיה. בשנת 1959 עברה לקליפורניה והופיעה הופעות קצרות, כשחקנית משנה במספר סרטים כמו "תמי והדוקטור" (1963)..