קולומבנוס (בלטינית: Columbanus; 540 – 23 בנובמבר 615; פירוש שמו "יונה לבנה") היה נזיר ומיסיונר נוצרי שהקים מספר מנזרים באירופה וכתב תקנון נזורה הנושא את שמו.
קולומבנוס קרא לעצמו "קולומבה", אך ההגיוגרפים שלו קראו לו "קולומבנוס" כדי להבדיל בינו לבין קולומבה מהאי איונה, וכך הוא מוכר בהיסטוריוגרפיה המודרנית.
חייו.
קולומבנוס היה בן אצולה אירית בעלת אדמות, שנולד להורים נוצרים. התנזר בגיל 20 ושהה במנזר בנגור בצפון אירלנד, שהיה המנזר הגדול לתקופתו באירלנד.
קולומבנוס הוסמך לכמורה, יצא ב-590 למסע לגאליה עם 12 מלווים על רקע הנוהג באירלנד לצאת לנדודים כ"שליחות למען אהבת האל" (peregrinatio pro amore Dei) וכחיקוי למעשיו של ישו עצמו וכן כאמצעי להטפה בקרב הלא-מאמינים. קיבל את חסותו של המלך כילדברט הראשון בבורגונדיה, בשנת 592 הקים מנזר באנגריי שבהרי הווז' ואסף נזירים ומבקשים להתנזר. כשהמקום הפך להומה מדי, עבר ללוקסיי (Luxeuil-les-Bains) והקים מנזר שני ואחר כך מנזר שלישי בפונטיין, שם כתב שני תקנוני נזורה וספר כפרת עוונות.
בשנת 607 או 608 עורר עליו את זעמה של המלכה ברונהילדה מאוסטרזיה כשסירב לברך את בניו הלא חוקיים של נכדה – המלך תיאודריך השני . בשנת 610 עזב קולומבנוס את המנזר בלוקסיי במטרה מוצהרת לחזור לאירלנד, אולם, על פי הסיפורים, הספינה נסחפה פעם אחר פעם לחוף ורק אחרי שקולומבנוס ירד ממנה התאפשר לספינה להפליג. קולומבנוס פנה לאיטליה לחצרו של מלך הלומברדים, אגילולף , שהעניק לקולומבנוס שטח אדמה עליו הוקם מנזר בוביו (Bobbio). במנזר זה מת קולומבנוס.
הוותיקן קידש את קולמבנוס כקדוש, הפטרון של האופנוענים.
תקנון הנזורה של קולומבנוס.
קולומבנוס כתב שני תקנונים:
עיקר הדיבור בתקנון הוא על ציות. החטאים אותם מציין קולומבנוס הם חוסר משמעת, חוצפה, אובדן סבלנות, רשלנות, דיבור ללא צורך. התרופה הראשונית היא וידוי.
בדומה למערכות חוקים של אותה תקופה, בהן החוק הסאלי, התקנון בנוי כתעריפון: מהו תעריף העונש על כל עבירה.
קולומבנוס לא מתייחס בתקנון שלו אל הבישופים כאל בעלי סמכות במנזרים. לפי ד"ר פנסטר, קולמבנוס הגיע מאירלנד, בה הכנסייה הייתה חלשה וההיררכיה הכנסייתית בלתי מורגשת ולכן לא ראה בבישוף בר סמכא.
ביל פריזל
ביל פריזל (William Richard "Bill" Frisell; נולד במרילנד ב-18 במרץ 1951) הוא גיטריסט ומלחין ג'אז אמריקאי, סגנונו הייחודי של פריזל משלב השפעות מסגנונות הפולק, הקלאסי, הקאנטרי. מאז שנות השמונים נחשב פריזל לאחד מהגיטריסטים המובילים בג'אז ונודע בשילוב אפקטים רבים ביצירת הצליל הייחודי שלו.
תולדות חייו.
פריזל נולד בבולטימור, אך את רוב שנות נעוריו עבר באזור דנוור. בצעירותו ניגן בקלרינט ולמד מוזיקה באוניברסיטה של צפון קולורדו. המורה הראשון שלו לגיטרה באזור קולורדו היה Dale Bruning, איתו הוציא פריזל אלבום משותף בשנת 2000. כמו כן הוא למד אצל ג'וני סמית'. אחרי סיום לימודיו בקולורדו עבר פריזל ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. בין מוריו בברקלי ניתן למנות את ג'ים הול וג'ון דמיאן.
מאז שנות השמונים הוציא פריזל מעל 20 אלבומים, חלקם הניכר ב-ECM וניגן עם הרכבים ואומנים רבים בהם נייקד סיטי, קני ווילר, פול מושן ולני סטרן, ג'ון זורן, אלוויס קוסטלו, סוזן וגה, יאן גרברק, ריקי לי ג'ונס, דייב הולנד, מריאן פיית'פול, ג'ון סקופילד, פול בליי, ג'ים הול, ג'ו לובנו ורבים אחרים.
קן וואטאנבי
אומ&quot;ץ ישראלי
קרב מנזר סן סימון
גוריציה
גוריציה (באיטלקית: Gorizia; בסלובנית: Gorica; בפורלן: Gurize או Guriza; בגרמנית: Görz) היא עיר בצפון-מזרח איטליה ליד הגבול עם סלובניה, והיא בירת נפת גוריציה והעיר הגדולה בה. העיר היא המרכז השלטוני, התיירותי, התעשייתי והמסחרי של כל האזור. מעברו השני של הגבול שוכנת העיר התאומה נובה גוריצה (Nova Gorica - "גוריציה החדשה"), ובין שתי הערים מתקיים שיתוף פעולה כמעט בכל התחומים. מסילת ברזל מפרידה בין שכונות שתי הערים, אף על פי שהגבול עצמו עובר מספר מטרים מערבית לה. תחנת הרכבת של נובה גוריצה היא המבנה היחיד בעיר הסלובנית השוכן ממערב למסילה, והיא משרתת את תושביהן של שתי הערים. מקור שמה של העיר הוא ככל הנראה במילה הסלובנית "gorica", שפירושה הוא גבעה קטנה. לפי מפקד התושבים של שנת 2009 חיים בעיר 35,980 תושבים.
גאוגרפיה.
גוריציה שוכנת בשטח מישורי למרגלות הרי קוליו הידועים בזכות היין המיוצר בהם. בזכות ההרים הנמצאים צפונית לה העיר מוגנת מרוח קטבטית בורה הנושבת באזור. האקלים בעיר ובסביבותיה הוא ים-תיכוני, וזה אחראי למעמדה כיעד תיירותי.
היסטוריה.
העיר גוריציה החלה להתפתח מטירה שהייתה במקום בתקופת הרומאים. היא שכנה לא רחוק מהדרך שחיברה את אקוויליה ואמונה. השם גוריציה נזכר לראשונה בשנת 1001 כאשר קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי, תרם את הכפר והטירה שבו לפטריארך של אקוויליה. הכפר מכונה במסמך בשם "הכפר שנקרא בשפה הסלבית 'גוריצה'".
החל במאה ה-12 ועד המאה ה-16 שמשה גוריציה כעיר המרכזית של רוזנות גוריציה (זו ישות בעלת מעמד עצמאי). בשנת 1500 מת הרוזן האחרון של גוריציה והמדינה נכבשה על ידי הרפובליקה של ונציה. בשנת 1509 השליטה בה עברה לבית הבסבורג, ובתקופת זו היא החלה להתפתח אל מחוץ לחומות הטירה ולגדול בקצב מהיר. גוריציה הפכה לעיר רב-לאומית והשפות שדוברו בה היו פורלן, ונטית, גרמנית וסלובנית, ולקראת סוף המאה ה-16 הייתה למרכז של הרפורמציה הפרוטסטנטית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות גוריציה השתייכה לפרובינציות הצרפתיות של איליריה ומאוחר יותר נכבשה על ידי האימפריה האוסטרית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נערכו קרבות עזים בגבעות ממערב לעיר בין האיטלקים לצבא האוסטרו-הונגרי. רוב העיר נהרס ורוב תושביה עזבו אותה במהלך 1916. הצבא האיטלקי כבש את העיר בחודש אוגוסט של אותה שנה, אך במהלך קרב קפורטו שנערך באוקטובר 1917 הצליח הצבא האוסטרו-הונגרי לכבוש את העיר מחדש ולהדוף את הצבא האיטלקי. בתחילת חודש נובמבר 1918 הצליח הצבא האיטלקי לכבוש את העיר מחדש.
לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1943, העיר נכבשה על ידי הפרטיזנים היוגוסלבים, אך תוך זמן קצר נפלה תחת שלטון הנאצים שהפכו אותה לחלק מהאזור המבצעי החוף האדריאטי. לאחר תום המלחמה השתלטו הפרטיזנים על העיר שוב אך תוך זמן קצר היא עברה לשליטת בעלות הברית. ב-15 בספטמבר 1947 הוחזרה גוריציה לאיטליה באופן רשמי. החלק המזרחי של נפת גוריציה עבר לשליטת יוגוסלביה והעיר נחצתה לשניים במרכזה. בשנת 1948 החלו היוגוסלבים לבנות את העיר החדשה, נובה גוריציה על חורבות חלקה המזרחי של גוריצה, שרובו חרב במלחמה.
עד שיבוא אליהו
טומאה וטהרה (פירושונים)
טומאה וטוהרה
ליטא הסובייטית
משה בלויא
לאונרדו (כדורגלן)
לאונרדו נסקימנטו דה ארויו (בפורטוגזית: Leonardo Nascimento de Araújo; נולד ב-5 בספטמבר 1969), הידוע בשם לאונרדו, הוא מנהל מקצועי ומאמן כדורגל ברזילאי, משמש כיום כמנהל המקצועי של מועדון הכדורגל פריז סאן-ז׳רמן. לאונרדו הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדות המגן השמאלי והקשר ההתקפי. כשחקן של נבחרת ברזיל, הוא היה שותף לזכייתה במונדיאל 1994 ולהעפלתה לגמר מונדיאל 1998; ברמת המועדונים שיחק בין היתר בקבוצת סאו פאולו ובקבוצת מילאן.
קריירה ככדורגלן.
לאונרדו החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הברזילאי פלמנגו בשנת 1987. כבר בגיל 17, לצד שחקנים גדולים כמו זיקו, ליאנדרו, בבטו ורנאטו גאוצ'ו, הוא היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות ברזיל הראשונה בתולדותיה. ב-1990 עבר לאונרדו לקבוצת סאו פאולו, וכעבור שנה היה שותף, יחד עם צעירים מוכשרים נוספים, לקבוצה מלהיבה שכונתה "אסקוורדו טריקולור", ואומנה על ידי טלה סנטנה. באותה שנה הוא זכה עמה באליפות השנייה בקריירה שלו.
מאוחר יותר באותה שנה עבר לאונרדו לכדורגל האירופי, כאשר חתם במועדון הספרדי ולנסיה. לאחר שתי עונות בהן שיחק בוולנסיה הוא חזר לסאו פאולו ב-1993. באותה שנה הוא זכה עם סאו פאולו במספר תארים, ובהם גביע ליברטדורס והגביע הביניבשתי היוקרתיים.
בנבחרת הלאומית של ברזיל ערך לאונרדו את הופעת הבכורה שלו ב-1990. הוא נכלל בסגל הנבחרת בתור מגן שמאלי במונדיאל 1994, והרבה בשל כך נותר רוברטו קרלוס הצעיר מחוץ לנבחרת. לאונרדו הפגין יכולת טובה במשחקים הראשונים של הטורניר, אך ספג השעיה לארבעה משחקים לאחר שביצע עבירה קשה על טאב ראמוס במשחק שמינית הגמר מול ארצות הברית. ההרחקה מנעה מלאונרדו לשחק במשך כל יתר הטורניר, אך ברזיל ניצחה במשחק הגמר את איטליה וזכתה בו. ההרחקה של לאונרדו הייתה השנייה באורכה בהיסטוריית גביע העולם.
ב-1994, לאחר המונדיאל, חתם לאונרדו בקבוצת קאשימה אנטלרס היפנית, ששיחקה ב"ג'יי ליג" החדשה. לאונרדו המשיך את יכולתו הטובה גם כאשר שיחק בקאשימה, לצד חברו הטוב וגיבור הילדות שלו, זיקו. ב-1996 הוא חזר לאירופה, והפעם חתם במועדון הצרפתי פריז סן-ז'רמן. גם במדי פריז הוא היה מהמצטיינים בקבוצתו, ובין היתר כבש שער בחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע נגד ליברפול, שסייע לקבוצתו לעלות לגמר.
במהלך חלק זה של הקריירה שלו, הפסיק לאונרדו לשחק בעמדת המגן השמאלי ועבר הסטה אל חוליית הקישור: לעיתים כקיצוני באגף השמאלי, ולעיתים כקשר התקפי מרכזי. כבר כאשר שיחק ביפן, השינוי בתפקידו התבטא במספר שערים מרהיבים שהבקיע, ומגמה זו המשיכה כשחזר לאירופה.