לאחר כתיבת הלחן המקורי למקהלת גברים בליווי פסנתר, נכתבו לו מילים בידי יוזף וייל, המשורר של המקהלה. מאוחר יותר הכניס שטראוס תוספות ושינויים במוזיקה, והיה על וייל להכניס שינויים בטקסט בהתאם. לאחר מכן הכין שטראוס גרסה תזמורתית, ללא טקסט, עבור התערוכה הבינלאומית בפריז באותה שנה, והיא הגרסה המוכרת והנפוצה ביותר בימינו.
תזמור.
התזמור של היצירה כולל את הכלים הבאים:
מילות המנגינה.
כמילים לוואלס המפורסם נכתבו גרסאות רבות. את הגרסה ה"רשמית" כתב פרנץ פון גרנרת :
בתרבות.
היצירה זכתה לפרסום נרחב עם הקרנתו של הסרט "" של הבמאי סטנלי קובריק. היצירה מתנגנת ברקע טיסה נעימה בחלל, ומאז הפכה למזוהה עם סרטי המדע הבדיוני ותעופה בחלל.
יש אין סוף
יש אין סוף הוא אלבומו השני של הזמר, המלחין והיוצר אמיר דדון, שיצא ב-7 במרץ 2013.
האלבום כולל 10 שירים, שנכתבו והולחנו על ידי דדון, למעט השיר "נגד הרוח" של שלום חנוך, אותו חידש דדון כשיר הנושא לסדרת הדרמה של רשת "סימני שאלה".
המשפט של איימי
המשפט של איימי (באנגלית: Judging Amy) היא דרמה טלוויזיונית אמריקאית, ששודרה בארצות הברית מ-19 בספטמבר 1999 עד 3 במאי 2005, ברשת CBS. כוכבות הסדרה היו איימי ברנמאן וטיין דיילי. הדמות הראשית (ברנמאן) היא שופטת בבית המשפט לענייני משפחה; לצד עיסוקה המקצועי בתיקים המובאים לשפיטתה, מתמקדים רבים מן הפרקים בחוויותיה של איימי כאם גרושה ובהתנסויותיה של אמה, עובדת סוציאלית במחלקה לרווחת הילד וביחסים הסבוכים בין איימי לאמה. הסדרה התבססה על ניסיון חייה המקצועי של אמה של ברנמאן.
לאחר שש עונות, ביטלה רשת CBS את הסדרה ב-18 במאי 2005. בארצות הברית הובאו פרקי הסדרה בערוץ 4 בכבלים במשך כארבע שנים, אך אז הוחלפה סדרה זו באחרות בלוח השידורים לסתיו 2007. הפרק האחרון שודר ב-31 באוגוסט 2007. החל ב-17 ביולי 2011 החל ערוץ GMC לשדר את פרקי הסדרה, לאחר עריכה לשונית והוצאת כמה מן הפרקים.
סיפור העלילה.
איימי גריי (ברנמאן), עורכת דין ניו יורקית, נפרדת מבעלה וחוזרת עם בתה הקטנה אל בית ילדותה בהרטפורד, קונטיקט. היא מתמנה לשופטת בבית המשפט לענייני משפחה של קונטיקט בגיל 34 ומתגרשת מבעלה. אמה, מקסין גריי (דיילי), שאיימי מתגוררת בביתה, היא עובדת שטח במחלקה לילדים ולמשפחות של קונטיקט. בסיום הסדרה למעשה (הסדרה בוטלה לאחר סיום העונה השישית), איימי נוטשת את כס המשפט כדי לרוץ לסנאט של ארצות הברית.
דעת הביקורת.
כמה מן המבקרים חיוו דעתם, שההשראה לסדרה נבעה מנוסחה שגובשה ב"פרובידנס". כמו כן הציגו מבקרים את מסכת היחסים בין הדמויות של ברנמאן לדיילי כנקודת המשיכה העיקרית של הסדרה.
רצח של חברה בצוות השחקנים.
ב-21 באוקטובר 2005 נורתה טארה קוריאה-מק'אלן (ששיחקה את גרסיאלה רייס בסדרה) למוות ליד בניין מגוריה באינגלווד, קליפורניה. דאמיין וואטס, בן 20, שנחשד כחבר כנופיה, הואשם ברציחתה ב-1 במרץ 2006 וגזר דינו ניתן ב-23 בינואר 2009. כשהואשם ברצח, היה וואטס בפיקוח המשטרה על ירי אחר. וואטס נשפט ב-27 בפברואר 2009 למאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם.
עלייה למטוס
עלייה למטוס (באנגלית: Boarding) הוא התהליך שבו עוזבים נוסעים בטיסה מסחרית את הטרמינל בנמל התעופה, מגיעים אל המטוס ותופסים את מקומותיהם בו לקראת יציאת הטיסה לדרכה.
התהליך מהווה עבור הנוסעים את השלב האחרון בתהליך ההתייצבות לטיסתם - לאחר ההגעה לנמל התעופה, בידוק ומסירת הכבודה והבידוק הביטחוני.
מועד העלייה למטוס.
מועד העלייה למטוס נקבע מראש שעות אחדות לפני המועד ליציאת הטיסה לדרכה.
על העלייה למטוס להתחיל זמן מספיק לפני מועד היציאה, על מנת שלא לגרום איחור ביציאת הטיסה לדרכה. יחד עם זאת אין להתחיל בעלייה למטוס כאשר נותרו עוד הכנות רבות ליציאת המטוס וזאת על מנת שלא לאלץ את הנוסעים לבלות בתוכו זמן ממושך לפני ההמראה. על כן מתחילה העלייה למטוס כאשר הוא מוכן לקבל נוסעים - כשכבר נוקה וסודר לאחר צאת נוסעי הטיסה הקודמת - ויתר ההכנות ליציאת הטיסה לדרכה הגיעו לשלב מתקדם. בעוד העלייה למטוס מתנהלת ניתן לסיים הכנות אחרות לטיסה, כמו העמסת מזון על המטוס, מילוי מיכליו בדלק והעמסת כבודת הנוסעים לתוך תאי המטען העיקריים שלו.
בדרך כלל מתחילה העלייה למטוס חצי שעה עד שעה לפני המועד המיועד ליציאת הטיסה לדרכה, כתלות בגודל המטוס, מספר הנוסעים בו ומרחקו מהטרמינל (כי אם יש להסיע אליו את הנוסעים תארך העלייה למטוס זמן רב יותר). מועד העלייה למטוס נמסר לנוסעים בסיום תהליך הבידוק, עם מסירת כרטיס העלייה למטוס לידיהם. לעיתים נדחה המועד שנמסר לנוסעים וזאת כאשר חלים עיכובים המצריכים את דחיית יציאת הטיסה לדרכה (לדוגמה - מזג אוויר גרוע).
תהליך העלייה למטוס.
תהליך העלייה למטוס מתחיל כאשר עוברים הנוסעים בשער העלייה למטוס. הם עושים את דרכם אל המטוס באמצעות גשר עלייה למטוס, אוטובוס או טרקלין נייד, או אף ברגל (בשדות תעופה קטנים). אם הגיעו אל המטוס באוטובוס או ברגל עולים אליו הנוסעים במדרגות (מדרגות המותקנות בו או מדרגות ניידות). הם נכנסים אל המטוס, מאחסנים את כבודת היד שלהם בתאי המטען המיועדים לכך בתא הנוסעים ומתיישבים במקומות שהוקצו להם במהלך תהליך הבידוק לטיסה.
תהליך העלייה למטוס מנוהל בשער העלייה למטוס על ידי אנשי צוות קרקע של חברת התעופה המפעילה את הטיסה. בהגיע מועד העלייה למטוס נקראים תחילה הנוסעים על ידי מערכת הכריזה בטרמינל להגיע אל שער היציאה. אנשי הצוות בשער מזמינים את הנוסעים שכבר התייצבו בו לעבור בו על פי סדר מסוים (ראו להלן). הם מזהים את הנוסעים על פי כרטיסי העלייה למטוס שניתנו להם בעת הבידוק. בדרך כלל נעשה הזיהוי על ידי מכשירים אוטומטיים, המזהים את פרטי הנוסע שעל הכרטיס (בדרך כלל על פי ברקוד המודפס עליו), משווים אותו לרשימת הנוסעים המאושרת המצויה במחשבי חברת הטיסה ומאשרים את מעברו בשער. תהליך זה גם מאפשר לצוות הקרקע וצוות המטוס לבדוק לקראת סיום זמן העלייה למטוס האם עברו בשער כל הנוסעים שהתייצבו בטרמינל לטיסה. אם לא התייצבו כולם, ניתן לקרוא למאחרים במערכת הכריזה של הטרמינל להגיע במהירות לשער העלייה למטוס.
בכניסתם למטוס מתקבלים הנוסעים על ידי אנשי צוות הדיילים, המוודאים שוב כי הנוסעים הגיעו לטיסה הנכונה ומורים להם את הדרך אל המקומות המיועדים להם.
אנשים הרתוקים לכיסאות גלגלים מועלים למטוסים באמצעות כיסא מעבר.
תהליך העלייה למטוס מסתיים כאשר נסגרות דלתותיו. בדרך כלל הן נסגרות כאשר המטוס מוכן לצאת מעמדת החניה שלו, להסיע אל מסלול הטיסה ולהמריא.
סדר העלייה למטוס.
קביעת סדר העלייה של הנוסעים למטוס מתחשבת בשיקולים שונים:
קיימות אפשרויות שונות לסדר העלייה של הנוסעים למטוס. לדוגמה:
שיטה נוספת שהוצעה (מכונה 'שטיח מעופף') היא שהנוסעים יתארגנו לפי טורי מושבים עוד באזור ההמתנה, לפני המעבר בשער העלייה למטוס.
לרוב נקראים נוסעי המחלקה הראשונה ומחלקת העסקים לעלות למטוס ראשונים. לעיתים נקראים לעלות אחריהם נוסעים עם מוגבלויות ונוסעים עם ילדים קטנים.
עלייה לכלי תחבורה אחרים.
הכניסה לקראת נסיעה לכלי תחבורה אחרים היא לרוב פשוטה יותר. כך, לאוטובוס ולרכבת עולים ישירות מרציף (או מתחנה ברחוב), ללא צורך בהובלה אליהם. לרכבת פתחים רבים יותר והנוסעים מכניסים את כבודתם אליה בעצמם. העלייה לאוניית נוסעים היא מורכבת יותר ודומה יותר לעלייה למטוס.
המשבר ב-16 במאי 1877
המשבר ב-16 במאי 1877 (בצרפתית: La crise du 16 mai 1877 או Crise du seize mai) היה משבר חוקתי של הרפובליקה השלישית בצרפת שעימת את נשיא הרפובליקה, המרשל פטריס דה מק-מהון, מלוכני (מונרכיסט) בדעותיו, עם בית הנבחרים שנבחר ב-1876 ושנשלט על ידי רוב רפובליקני בראשותו של לאון גמבטה.
כאשר פיטר ב-16 במאי 1877 הנשיא מק-מהון את ראש הממשלה ז'ול סימון (נציג הרפובליקנים ה"אופורטוניסטים") ומינה במקומו את הדוכס דה ברולי, סרבה האספה הלאומית לתמוך בממשלה החדשה, דיוניה הושהו למשך חודש על ידי הנשיא ובסופו של דבר היא פוזרה בחודש יוני בעזרת החלטה של הסנאט. אחרי מערכת בחירות סוערת, שבה סיירו הנשיא מק-מהון ויריבו גמבטה בכל רחבי צרפת, התקיימו הבחירות החדשות שהביאו שוב לניצחון הרפובליקנים.
השלכות המשבר היו מרחיקות לכת: הוא חיזק את המשטר הרפובליקני, אז צעיר בשנים, הרס את תקוות המלוכנים להשיג בפעם השלישית "רסטורציה" של המלוכה, ומעל לכל, נתן כיוון ארוך טווח לחלוקת התפקידים בין מוסדות השלטון: הפירוש של ה"אורליאניסטים" (תומכי בית אורליאן) של חוקי החוקה משנת 1875, לפיו הממשלה צריכה לתת דין וחשבון בו זמנית בפני ראש המדינה ובפני הפרלמנט, כלומר הנשיא המוסמך למלא תפקיד פעיל בניהול המדינה, נדחק הצידה לטובת הפירוש הרפובליקני הקפדני, המהפכני אפילו, לפיו הממשלה תלויה אך ורק בפרלמנט, המאשר את הקמתה והמדיח אותה.
בשנת 1879 התייצבה הנהגה פרו-רפובליקנית, בעלת רוב ולגיטימציה חסרי תקדים לקדם תפיסות ברורות של לאומיות חילונית, בין היתר באמצעות שינוי מבנה מערכת החינוך במדינה, וכך אכן עשתה בשנים שלאחר מכן.
הרפובליקה השלישית התנהלה לפי השיטה החדשה והלך רוח זה עד סופה בשנת 1940.
קיסמט (מחזמר)