למרות הכישלונות, היחידות התאספו עם נפגעים קלים בלבד, אך הנסיבות המשתנות בארנהם הביאו לכך שתפקידיהן שונו במהירות. גדוד הצנחנים ה-11 ושאר הגדוד של דרום סטפורדשייר נשלחו מיד לארנהם כדי לסייע בניסיון הפריצה אל הגשר, שם חברו לגדודי הצנחנים 1 ו-3 לאחר רדת החשיכה. החלטתו של היקס לשלוח את גדוד הצנחנים ה-11 לארנהם (ובכך החלישה את חטיבת הצנחנים ה-4), הרתיעה את האקט, שמחה נגד היקס ללא הועיל. עם זאת, הוא קיבל את הפיקוד על רגימנט הגבול הסקוטי של המלך, שנעו לעבר LZ 'L' כדי לאבטח אותו לנחיתה ביום שלישי. גדודי הצנחנים ה-10 וה-156 נעו צפונה לקו הרכבת כדי לתפוס את עמדות ההגנה המתוכננות שלהם מצפון-מערב לארנהם, אך הגורמים המובילים של גדוד הצנחנים 156 יצרו קשר עם קו החסימה הראשי של האס אס ה-9 לאחר רדת החשיכה ונסוגו ללינת לילה.
זמן קצר לאחר שגל ההנחתה השני הגיע, בוצעה הצנחת האספקה הראשונה על LZ 'L'. אף על פי שרוב האספקה הגיעה, ניתן היה לאסוף רק כמות קטנה מכיוון שהאזור לא היה בשליטה בריטית מלאה. תקשורת הרדיו הלקויה גרמה לכך שלא ניתן היה להתריע בפני ה-RAF ואזורי הצנחה לא מאובטחים היוו בעיה גדולה בימים הבאים.
19 בספטמבר, נחיתות נוספות והתקפת הנגד הגרמנית.
כשהגיעו הגדוד של דרום סטפורדשייר וגדוד הצנחנים ה-11 לעמדות גדוד הצנחנים ה-1 וה-3 באזורים המערביים של ארנהם, קיוו הבריטים שיהיו להם מספיק כוחות לפרוץ לעמדתו של פרוסט בגשר. לוטננט קולונל דובי מגדוד הצנחנים ה-1 תכנן לתקוף לפני אור ראשון אך דיווח שגוי המצביע על כך שהגשר נפל הוביל לביטול המתקפה. עד שהדיווח תוקן האור הראשון לא היה רחוק, אבל, עם תגבור בגשר בראש סדר העדיפויות, ההתקפה הייתה חייבת להימשך. ההתקדמות החלה בחזית צרה בין קו הרכבת מצפון לנהר מדרום. גדוד הצנחנים ה-1 יוביל, תוך שהוא נתמך על ידי שרידי גדוד הצנחנים ה-3, כשבאגף השמאלי ה-2 הדרומי סטפורדשייר וגדוד הצנחנים ה-11 אחריו. ברגע שעלה האור, גדוד הצנחנים ה-1 זוהה ונבלם באש מקו ההגנה הגרמני הראשי. לכוד בשטח פתוח ותחת אש כבדה משלושה צדדים, התפרק גדוד הצנחנים ה-1 ומה שנותר מגדוד הצנחנים ה-3 נהדף לאחור.
הגדוד ה-2 של דרום סטפורדשייר נותקו באופן דומה ונשמרו לכ-150 איש, כשהם התגברו עד הצהריים. גדוד הצנחנים ה-11 - שעד כה לא היה מעורב עמוק בלחימה - נותר עתה המום בעמדות חשופות תוך ניסיון לכבוש קרקע גבוהה מצפון. לוחמי דרום סטפורדשייר ניסו באופן דומה להבטיח את השליטה בשטח הגבוה אך גורשו. ללא תקווה לפרוץ דרך, 500 האנשים הנותרים מארבעת הגדודים הללו נסוגו מערבה לכיוון הכוח הראשי, 5 ק"מ משם באוסטרבייק. כשהם התקרבו לאוסטרבייק פגש אותם לוטננט קולונל שריף תומפסון, מגדוד התותחנים הקלים ה-1 של איירלנדינג, שריכז את רוב האנשים למסך הגנה תחת מייג'ור רוברט קיין 800 מטר לפני עמדות הארטילריה שלו. הקרב נתן לארקהארט את ההזדמנות להימלט ממקום מחבואו והוא הצליח לחזור למפקדת הדיוויזיה במלון הרטנשטיין באוסטרבייק, שם הצליח לראשונה ללמוד את היקף הכוחות הגרמנים שניצבו מולם. בבריטניה, ערפל קרקע שוב סיכל את התגבור. 35 דאונים של גל ההנחתה השלישי הנושאים את האלמנטים המוטסים של הכוח הפולני התעכבו בהמראה וכל חטיבת הצנחנים לא הצליחה להמריא כלל. היו לכך השלכות חמורות בשטח כאשר הדאונים המושהים יגיעו.
מצפון לקו הרכבת, גדודי הצנחנים 156 ו-10 התחברו לקו ההגנה הגרמני כשניסו לתפוס את הקרקע הגבוהה ביערות מצפון לאוסטרבייק. ההתקדמות של שני הגדודים נבלמה מול עמדות הגרמנים המוגנות היטב ועד אחר הצהריים המוקדמות הם לא התקדמו יותר מעמדותיהם המקוריות. ארקהארט - שהבין את הצורך לנקוט עמדה הגנתית יותר ולמנוע את ניתוק שני הגדודים מצפון למסילת הרכבת - הורה להם לסגת בחזרה לוולפהזה ואוסטרבייק. ביצוע נסיגה קרבית כאשר הגרמנים מצוות קרב קראפט רדפו אחריהם מקרוב, והיחידות נסוגו לאחור על פני LZ 'L', מוגנים על ידי רגימנט הגבול הסקוטי של המלך שהמתינו לבואם של אלמנטים נישאים בדאונים של חטיבת הצנחנים הפולנית. קרבות קשים התפתחו כשהדאונים הגיעו באמצע הנסיגה והאבידות הפולניות היו כבדות. כל ארבע היחידות של בעלות הברית נסוגו דרומה ומערבה לכיוון מעברי הכבישים מעל למעבר הרכבת התלול באוסטרבייק ובוולפהזה והתאספו ביחידות אד-הוק ביער בצד הדרומי, שם בילו רובם את הלילה. כמה יחידות גרמניות עקבו אחריהם על פני מסילת הברזל וגדוד אס אס הגיע לוולפהזה, אך נעצר כאשר הוא נפגע על ידי הלופטוואפה.
אחר הצהריים, ה-RAF טס במשימת האספקה הגדולה הראשונה שלו, תוך שימוש ב-164 מטוסים כדי להטיס 350 טונות של אספקה לבריטים. הגרמנים - שציפו למאמצי אספקה מחודשת - העבירו חמש סוללות נ"מ לאזור במיוחד כדי לתקוף את הטיסות הללו, וכשה-RAF הגיע לאזור, הם הצליחו להפיל 10 מטוסים. למרות אומץ ליבם של הטייסים (סגן טיסה דייוויד לורד קיבל את צלב ויקטוריה לאחר המוות), הכוחות המוטסים השיגו רק 28 טונות של אספקה. ה-Dropzone - Supply DZ 'V' - עדיין היה בידיים גרמניות (הבריטים לעולם לא הגיעו לאזור זה במהלך הקרב) ושום הודעה לא הגיעה לבריטניה להסביר זאת. בגשר המשיכו כוחותיו של פרוסט להחזיק אך ללא אספקה או תגבורת עמדתם הלכה ונחלשה. הגרמנים - כשהבינו שסביר להניח שהתקפות חי"ר לא יסירו את המגינים העקשנים - החלו להרוס באופן שיטתי את הבתים שבהם היו הבריטים באמצעות טנקים, ארטילריה ומרגמות. בהיעדר כיסוי אווירי כלשהו של בעלות הברית, היה יכול הלופטוואפה לבצע גיחות צליפה גם על הבתים הכבושים הבריטיים.
20 בספטמבר, סיום הלחימה בגשר.
בשלב זה, הדיוויזיה המוטסת הראשונה הייתה חלשה מכדי לנסות להגיע לפרוסט בגשר. שמונה מתוך תשעת גדודי החי"ר היו מפורקים או מפוזרים קשות ורק אחד - גדוד 1, רגימנט הגבול - עדיין היה קיים כיחידה. ארקהארט קיבל את ההחלטה הקשה לנטוש את גדוד הצנחנים ה-2 שיסתדר בעצמו. על ידי יצירת היקף הגנתי סביב אוסטרבייק ואבטחת מעבר המעבורת בדרייל, קיווה ארקהארט להחזיק מעמד עד שהקורפוס ה-30 יוכל להגיע אליהם ולהקים ראש גשר חדש מעל הריין.
הצד המזרחי של ההיקף החדש הזה היה יציב למדי לאחר הנסיגה של היום הקודם מארנהם, עם יחידות אד-הוק רבות תחת מפקדי פלוגות שהגנו על הגישות לאוסטרבייק. מייג'ור ריצ'רד לונסדייל קיבל את הפיקוד על היחידות המרוחקות ועמדותיהם עמדו בהתקפות גרמניות כבדות לפני שנסוגו חזרה למתחם הדיוויזיה הראשי. גזרה זו סומנה מאוחר יותר לכוח לונסדייל והיא נשארה קו ההגנה הראשי בהיקף הדרום מזרחי. רגימנט הגבול החזיק את רוב הקצה המערבי של העיירה, כאשר יחידות מפוזרות מילאו את הפערים מצפון. ככל שיותר יחידות נסוגו לאזור ההגנה החדש, הן אורגנו מחדש כדי להקים היקף בצורת אגודל תוך שימוש ב-Nederrijn כבסיסו הדרומי.
היחידות המעורבות בוולפהזה החלו לסגת אחורה בבוקר, אך כמה מהם כותרו ונלכדו, כולל כוח אחד של 130 איש. 150 חיילים מגדוד הצנחנים ה-156 - בראשות האקט עצמו - כותרו ותפסו מחסה בשקע כ-440 מטר מערבית להיקף אוסטרבייק. הלוחמים פרצו מהשקע בשעות אחר הצהריים המאוחרות וכ-90 מהם הגיעו לעמדות רגימנט הגבול.
הצנחת האספקה של אחר הצהריים הייתה מעט יותר טובה מזו של היום הקודם. אף על פי שהגיעה הודעה לבריטניה להסדיר אזור הטלה חדש ליד מלון הרטנשטיין, כמה מטוסים טסו ל-LZ 'Z' שם נפלה אספקתם לידיים גרמניות. באוסטרבייק, הגרמנים השתמשו בלוחות סימון בריטיים ונורות כדי למשוך את המטוסים לעמדותיהם והמטוסים לא הצליחו להבחין בין אזורי ההצנחה המדויקים. עשרה מתוך 164 המטוסים המעורבים הופלו סביב ארנהם כאשר רק 13% מהאספקה הגיעה לידיים בריטיות.
בגשר, פרוסט הצליח סוף סוף ליצור קשר רדיו עם מפקד הדיוויזיה שלו ארקהארט וקיבל את הבשורה הקשה שתגבור כוחו מוטל בספק. זמן קצר לאחר מכן, בערך בשעה 13:30, פרוסט נפצע ברגליו מפצצת מרגמה והפיקוד הועבר למייג'ור גוך. למרות ההגנה העיקשת שלהם על הבניינים המעטים שעדיין החזיקו, בשעות אחר הצהריים המאוחרות הפכה העמדה הבריטית לבלתי נסבלת. כאשר אש אחזה ברבים מהבניינים בהם טופלו הפצועים, אורגנה שביתת נשק של שעתיים בשעות אחר הצהריים המאוחרות והפצועים (כולל פרוסט) נלקחו בשבי. במהלך הלילה, כמה יחידות הצליחו להחזיק מעמד עוד קצת ומספר קבוצות ניסו לפרוץ לכיוון אוסטרבייק, אף על פי שכמעט כולן, כולל מייג'ור היברט, נשבו.
עד השעה 05:00 ביום חמישי בבוקר פסקה כל ההתנגדות בגשר. בשעות האחרונות של המאבק נשלחה הודעת רדיו מהגשר. הוא לא נקלט על ידי הבריטים אלא נשמע על ידי הכוחות הגרמניים, שזכרו כי הוא הסתיים במשפטים: "ללא תחמושת. אלוהים ישמור את המלך".
21 בספטמבר, הצנחת הכוחות הפולנים.
במשך כל הבוקר, לכדו הגרמנים ניצולים בריטים שהסתתרו סביב גשר ארנהם. לקח להם מספר שעות כדי לפנות את הגשר מהפסולת, מה שאפשר לשריון הגרמני לחצות ולחזק את ניימכן. באופן מכריע, הבריטים החזיקו את הגשר מספיק זמן כדי לאפשר לכוחות הדיוויזיה המוטסת ה-82 ודיוויזיית המשמר המשוריינת לכבוש את גשר ניימכן בעבודה משותפת. כשההתנגדות בגשר נמחצה, היו לגרמנים חיילים זמינים נוספים להטיל לקרב באוסטרבייק, אם כי זה השתנה לפתע אחר הצהריים.