חכמת הייתה אחת הנשים המובילות בתנועה הפמיניסטית במצרים. כאחת מהנשים שחצו גבולות התרבות הערבית כאשר לאישה היה פחות מקובל ללמוד, לעבוד ולכנס לפוליטיקה. היא הגיעה לעמדה בכירה כשרה ראשונה במצרים מה שעודד נשים להשתלב בחיי בחברה, לרכוש השכלה דומה לזו של הגברים, כולל השכלה גבוהה, להשתלב בשוק בעבודה ובחיים הפוליטיים. המעורבות שלה בתנועת הנשים החילה מגיל צעיר, כאשר היא הובילה מחאה בתיכון בחלואן כנגד הבריטיים מה שגרם להרחקתה מבית הספר. מה שאומר שחכמת הייתה מוכנה לקחת סיכונים בקשר לדברים שבהן היא האמינה, היא לא חשבה שהיותה אישה מונע ממנה להוביל מהפכות ולהשתתף בתנועות הפוליטיות. כך היה המקרה גם במלחמת 1956 כאשר הייתה חלק מתנועת הנשים שתמכו בהתנגדות העממית בזמן המלחמה והשתתפה בנוסף לנשים מובילות בתמיכה בחיילים דרך מתן עזרה ראשונה וגם הייתה לוחמת והחזיקה נשק. אם כך חכמת חצתה את המגבלות שהוטלו על נשים בהיותה חלק מהתנועות הפמיניסטיות, השתתפותה והובלתה את במחאות ובמהפכות הלאומיות ואף ברכישתה דוקטורט והיותה השרה הראשונה . היותה שרה בשנת 1962 אפשר לה לגרום לשינויים במעמדן של הנשים וזה על ידי הפיכת משרד הרווחה למשרד שדואג לחברה ומשפחה. במסגרת כהונתה, היא שיפרה מצבן של הנשים הן מבחינה לימודית והן מבחינה תעסוקתית, בעזרתה נשים מועסקות השיגו זכויות שלהן בעבודה; בנוסף לזכויות נשים בעבודה היא עבדה להשגת זכויות הנשים בכלל אך הדגש שלה היה על זכויותיהן במשק כלומר כדי שיקבלו זכויות שוויוניים בעבודה, יחס דומה והולם, שכר הולם, שעות עבודה הגיוניות ועוד בדומה לגברים. היא ייצגה התנועה הפמיניסטית באותה תקופה ואף תמכה בדרישתה לחייב גברים בבית דין בלגרש את נשיהן לנוכח בית הדין ולא רק בעל-פה.
גלות בלוב.
כהונתה כשרה נמשכה שלוש שנים בין השנים 1962 עד לשנה 1965,התנגדותה להחלטות הנשיא סאדאת בנוגע להסכם השלום עם מדינת ישראל, וחשדה בכוונות עוינות של הציונות כנגד העולם הערבי גרם לכך שיאשימו אותה בטרור ובבגידה בעם המצרי. כתוצאה מהאשמות היא ובעלה גורשו ממצרים ונמנע מהם לחדש את דרכונם המצרי. בשנת 1974 הם עברו לגור בלוב כפליטים משוללי אזרחות המצרית עד לשנת 1992. בלוב עבדה כמרצה באוניברסיטת אל-פתח אלעד'ים בטריפולי. לאחר מאבק ארוך החליט בית המשפט המצרי לאפשר להם לקבל את הדרכון המצרי ולחזור למולדתם בשנת 1991. עם שובה למצרים חכמת החלה להרצות בפקולטה לפסיכולוגיה ולסוציולוגיהבאוניברסיטת עין שמס.
לפני שובה למצרים, העניק לה מועמר קדאפי באירוע רב רושם שנערך לכבודה, את מדליית מוחמד אלפאתח המוענקת בדרך כלל רק לראשי מדינות. בנוסף הוענקה לבני הזוג בידי מלך מרוקו מולאי חסן, חרבו העשויה זהב טהור.
נפטרה בגיל 89, ב-30 ביולי 2011 לאחר מחלה ממושכת.
ממחקריה.
בין מחקריה הרבים של אבו זיד היו:
ג'ון סקאלזי
ג'ון מייקל סקאלזי השני (באנגלית: John Michael Scalzi II; נולד ב-10 במאי 1969) הוא סופר מדע בדיוני אמריקאי, וכיהן בעבר כנשיא אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטסיה של אמריקה. נודע בעיקר בזכות סדרת ספרי "מלחמת האדם הזקן", ששלושה מהם היו מועמדים לפרס ההוגו, ובזכות הבלוג שלו, Whatever (בתרגום חופשי: "מה שתגידו"), שבו הוא כותב תדיר על נושאים שונים מאז 1998. בשנת 2007 זכה בפרס גפן בקטגוריית ספר מדע בדיוני מתורגם על ספרו "מלחמת האדם הזקן". ב-2013 זכה בפרסי ההוגו והלוקוס לרומן הטוב ביותר על ספרו "חולצות אדומות", וב-2016 זכה בפרס גפן עליו. כתב ספרי עיון וטורים בנושאים שונים כגון מימון, משחקי וידאו, סרטים, אסטרונומיה וכתיבה, ושימש כיועץ קריאטיבי עבור סדרת הטלוויזיה "סטארגייט יוניברס".
ביוגרפיה.
סקאלזי נולד בקליפורניה ובילה שם את ילדותו. הוא למד באוניברסיטת שיקגו (שם היה תלמידו של סול בלו לתקופה קצרה). לאחר סיום לימודיו ב-1991, עבד כעיתונאי ומבקר עד 1998, ומאז הוא מחבר וסופר עצמאי. הוא חי עם אשתו ובתו באוהיו.
קריירה.
ספרות בדיונית.
בספרו הראשון של סקאלזי, "מלחמת האדם הזקן", מגויסים אזרחי כדור הארץ בני 75 לכוחות ההגנה על מושבות אנושיות בחלל. במהדורות מאוחרות יותר הכיר סקאלזי בדמיון הלא מכוון בין ספרו לבין "לוחמי החלל" של רוברט היינליין והודה לו על כך. הספר פורסם לראשונה בחלקים באתר האינטרנט של סקאלזי בדצמבר 2002, ובעקבות זאת נקנה על ידי הוצאת הספרים תור, שהוציאה את מהדורת הדפוס ב-2005. הוא היה מועמד לפרס הוגו ב-2006.
ספרו השני, "Agent to the Stars", נכתב לפני "מלחמת האדם הזקן", ב-1997. הספר עוסק בסוכן שחקנים הוליוודי שנשכר על ידי גזע חייזרים (מסריחים למדי) כדי לעזור להם לחשוף את עצמם בפני האנושות, באופן שלא יהווה אסון ביחסי ציבור. סקאלזי פרסם אותו באתרו כ"רומן שיתופי" (Shareware) ב-1999, ועודד את הקוראים שהורידו אותו לשלוח לו דולר אחד אם אהבו את הספר. הספר יצא בדפוס ב-2008 בהוצאת תור.
ב-2006, לאחר שיצא לאור ההמשך לספרו הראשון, "בריגדות הרפאים", זכה בפרס ע"ש ג'ון וו. קמפבל לסופר המדע הבדיוני החדש הטוב ביותר. המשכים נוספים, "המושבה האחרונה" ו-"Zoe's Tale", יצאו לאור ב-2007 וב-2008, והיו שניהם מועמדים לפרס הוגו.
ב-2012 יצא לאור ספרו "חולצות אדומות", שזכה בפרס הוגו ב-2013. בספר זה מגלה קצין צעיר בספינת חלל אמת מפתיעה (ומסוכנת) על טבען של המשימות אליהן נשלחים אנשי הספינה.
הספר "Lock In" מותחן המתאר עתיד לא רחוק ובו ווירוס גורם לכאחוז מאוכלוסיית העולם לסבול מתסמונת המשתקת אותם לחלוטין, יצא לאור ב-2014. במאי 2015 אישר סקאלזי שיכתוב המשך לספר שייקרא "Head On". עובדה מעניינת בספר היא שמינו/ה של הגיבור/ה אינו מצוין לכל אורך הספר.
ב-2015 חתם עם הוצאת תור חוזה על-פיו יפרסם 13 ספרים חדשים בעשר השנים הבאות, עבור 3.4 מיליון דולר.
אופוסום עכבר רובינסון
אופוסום עכבר רובינסון (שם מדעי: "Marmosa robinsoni") הוא מין של אופוסום דרום אמריקאי הנפוץ ביערות הגשם הטרופיים. חי במרכז אמריקה, במדינות בליז, טרינידד וטובגו, גרנדה, הונדורס, פנמה, פרו, קולומביה, ונצואלה, ואקוודור והוא נפוץ בחלקים שונים של היער.
תת-מיניו הם:
תיאור.
פרוותו היא בצבע חום קינמון. בטנו צהובה וצבעו של הגב נע בין אדמדם עד לאפור. הראש בהיר יותר משאר הגוף. יש לו עיניים גדולות ביותר והן מוקפות ב"מסיכה" שחורה עד לאף הוורוד. זנבו ארוך יותר מגופו והוא יכול להיתלות בעזרתו וכן ידיים בעלות כריות אחיזה.
אורכו של האופוסום 26 - 28 ס"מ ומשקלו עד 110 גרם והוא בין הקטנים שבאופוסומים.
הרגלים.
האופוסום חי ביערות גשם עד גובה של 2,500 מ' וכן ביערות נשירים יותר, ביצות מנגרובים וסוואנות טרופיות. האופוסומים מחפשים בין הענפים פירות וחרקים ולעיתים אוכלים גם פירות של קקטוסים. נקבות בהיריון שניזונות היטב עולות במשקל פי 3 מהזכרים כך שאזורים עם שפע אוכל הם מבוקשים. האופוסומים הם יחידאים ויתקפו אופוסום שייכנס לטריטוריה שלהם.
האופוסומים ממליטים 6-14 צאצאים לאחר היריון של 14 ימים בלבד. הנקבה ממליטה אותם בתור קן נטוש חור בעץ או גבעול בננה ומגדלת אותם בתוך הכיס שלה עד התבגרותם.
מצב השימור של המין ללא חשש.
ג'וייס רדמן
פליקס ססומגה
מרטין ונטולרה
תעשיית ייצור וצביעת הארגמן במזרח הקדום
יגור (פירושונים)
זליקמן מבינגא
רבי אהרן הלוי ציון, המוכר בכינויו רבי זעליקמן בינגא (לעיתים: מהר"ז בינגא או בונגא; מהר"ז אופנהיים; מהר"ז סגל ומהר"ז אנדרנך; נפטר בסביבות שנת ה'ר"ל, 1470), היה רב מאחרוני הראשונים באשכנז. רבה של בינגא . מחותנו ותלמידו המובהק של מהרי"ל.
נחשב לאחרון המחברים ההלכתיים במערב גרמניה בתקופת הראשונים.
ביוגרפיה.
נולד לרב נתן ב"ר יצחק מצאצאי רבי יקר הלוי מקלוניא. אבי אמו היה רבי מנחם ציוני מחבר הספר "ציוני" על התורה. למד מפי אביו וזקניו ומפי המהרי"ל, מלבדם היה גם תלמידם של רבי אנשיל ורבי זוסקינט מקלוניא, של רבי יצחק ארוויילר ושל רבי זלמן בונא.
כיהן משנת ה'ר"ד, 1444, כרבה של בינגא, בשנות ה-50 של המאה ה-15 ישב זמן מה בוורנקבורט, ובראשית שנות ה-60 עבר לגור באופנהיים, אז דבק בו הכינוי "מהר"ז אופנהיים".
בין תלמידיו: מהר"ם מינץ, רבי מנחם בכרך ורבי זלמן קיצינגן. רבני הדור שאחריו כינו אותו בתארים מופלגים, וגם בן דורו רבי ישראל איסרלן בספרו "תרומת הדשן" (סי' רנג) מכנה אותו "שר התורה".
בשנת ה'רי"ד, 1454, ניסה להוביל ביחד עם רבי מנחם מן בכרך שורה של תקנות וגזירות חדשות על קהילות אשכנז, אך היוזמה נתקלה בהתנגדות של רבנים אחרים ובהם תלמידו מהר"ם מינץ, ר' נתן אפשטיין ואחרים.
ספרו יצא לאור מכתב ידו רק בשנות ה-80 של המאה ה-20 בירושלים.
אהרן ציון
אהרן הלוי ציון
זליגמן בינגא
זעליגמן בינגא
זליקמן בינגא
מהר&quot;ז מבינגא
מהר&quot;ז בינגא
מהר&quot;ז סגל
מהר&quot;ז אופנהיים
מהר&quot;ז בונגא
ניאיגטה (מחוז)
מחוז ניאיגטה (ביפנית: "Niigata-ken" 新潟県) הוא מחוז באזור צ'ובו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר ניאיגטה.
היסטוריה.
עד רסטורציית מייג'י במחצית השנייה של המאה ה-19 התחלק האזור של מחוז ניאיגטה של היום בין שטחי מחוזות אצ'יגו וסדו. במהלך תקופת סנגוקו איחד הדאימיו אואסוגי קנשין את שני המחוזות למחוז אחד תחת שליטתו, ואף הפך למנהיג שבט אואסוגי.
העיר ניאיגטה, בירת המחוז, היא העיר הגדולה ביותר ביפן השוכנת לחופו של ים יפן, והייתה עיר הנמל הראשונה לחופי ים יפן שנפתחה לסחר עם מעצמות זרות, לאחר פתיחת יפן למערב על ידי קומודור מת'יו פרי ב-1854. מאז מילאה העיר תפקיד חשוב בסחר בין יפן לבין רוסיה וקוריאה.