אליאנס קיבל תואר CBE ("מפקד") במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1984, ובשנת 1989 הועלה לתואר הגבוה ביותר GBE ("אביר מפואר"). הוא אף זכה בשנת 2004 בתואר "לורד לחיים" כברון אליאנס של מחוז מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס לוקח חלק בפעילות פוליטית בפרלמנט של בריטניה כחבר המפלגה הליברל-דמוקרטית. ב"רשימת האנשים העשירים" לשנת 2009 שערך העיתון האנגלי "סאנדיי טיימס", מוקם אליאנס במקום ה-267 מבין עשירי אנגליה, עם הון מוערך של 208 מיליון ליש"ט.
דאוד אליאנס
לורד אליאנס
כונדרודיט
כונדרודיט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של ברזל ומגנזיום, המכיל גם פלואור והידרוקסיל, והשייך לקבוצת המינרלים "קבוצת ההומיט".
תכונות.
נוסחת המבנה הכימי של כונדרודיט היא Mg,Fe2+)5(SiO4)2(F,OH)2). הכונדרודיט הוא המינרל הנפוץ ביותר מבין המינרלים של קבוצת ההומיט, קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב שכבות של סיליקטים ותחמוצות. לשכבות הסיליקטים יש מבנה כשל המינרל אוליבין ולשכבות התחמוצת יש מבנה דמוי המינרל ברוסיט (Mg(OH)2). במקרה של הכונדרודיט יש שתי שכבות של אוליבין בין שכבות הברוסיט (להומיט שנתן את שמו לקבוצה יש שלושה). הכונדרודיט יוצר תמיסה מוצקה עם המינרל אלגנייט.
הכונדרודיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה formula_1 וחבורת סימטריות מרחבית "P21/b". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.84, b=4.73Å, c=10.25Å, וגודל זווית β הוא 109°.
הכונדרודיט מופיע בטבע בדרך כלל בדרך כלל משובץ כגרגירים. הגבישים, הנדירים בדרך כלל, קטנים, פריזמתיים, שטוחים, מרובי פאות, חסרי סימטריה ברורה ומעוגלים באורך של עד עשרה סנטימטרים. גבישים תאומים נפוצים. הכונדרודיט נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6 -6.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.15.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הכונדרודיט נע בין 1.592 ל-1.67. גבישי הכונדרודיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם הוא בדרך כלל צהוב בהיר עד צהוב, אך גם חום, חום אדמדם או אדום. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם חלש. מכיוון אחד נראה המינרל חסר צבע, בגוון צהוב חיוור מאוד עד צהוב, מכיוון שני חסר צבע עד צהוב-ירוק. מכיוון שלישי חסר צבע עד ירוק חיוור. רוב דגימות המינרל פלואורסצנטיות בגוון כתום בקרינת על-סגול, כאשר הקרינה חזקה מעט יותר בתגובה להקרנה באורכי גל קצרים. שינוי זה נובע כנראה מנוכחות יוני הברזל המחליפים את המגנזיום.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1817 בסומה (Monte Somma) במחוז קמפניה, שבאיטליה. מקור שם המינרל מיוונית ופירושו "גרגיר", רמז לתצורה הנפוצה של כגרגירים בודדים בתוך מסת אם.
שימושים.
השימוש העיקרי בכונדרודיט הוא במכירה בחנויות לאספנים, אם כי קיימים גם אבני חן מחיתוך גבישים של כונדרודיט, אבל השימוש בהם נדיר.
מקור ותפוצה.
הכונדרודיט הוא מינרל נדיר למדי, למרות היותו המינרל הנפוץ ביותר בקבוצת ההומיט. הכונדרודיט מצוי בדרך כלל בסלעי גיר וסלעי דולומיט שעברו התמרה אזורית והתמרת מגע במפגש עם סלעיים פלוטוניים פלסיים או אלקליים. כמו כן בסלעים כדוגמת סקארן, קרבונטיט וסרפטיניט, וכן בעורקים הידרותרמיים במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.
מקומות בהם ניתן למצוא הכונדרודיט כוללים את הר מונטה סומה (Monte Somma) שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); פארגאס (Pargas) בפינלנד; לה שיפל (Le Chipal) במחוז ווז' שבצרפת; אתר המינרלים של פרנקלין במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי, ומכרה לייקשור (Lakeshore) במחוז פינאל (Pinal), באריזונה שבארצות הברית; ובהנדארה (Bhandara) במדינת מהאראשטרה שבהודו.
מיקרו מחשב
רכבת העננים
רכבת העננים או רכבת אל העננים (בספרדית: Tren de las Nubes או Tren a las nubes, בהתאמה) היא כינויו של שירות רכבות המחבר בין העיר סלטה שבצפון-מערב ארגנטינה לבין אובל לה פולבוריז'ה, שבהרי האנדים. הרכבת משמשת למטרות תיירות בלבד.
היסטוריה.
מקור שמה של הרכבת בסרט שצילמו שני סטודנטים מטוקומאן בראשית שנות ה-60. השניים ביקשו מנהג הקטר שישחרר קיטור עבור אחת הסצינות. בשל הטמפרטורות הנמוכות, הקיטור לא התפזר במשך מספר דקות, ויצר אשליה של עננים. חברת הרכבות הארגנטינאית רכשה את הסרט, שעובד מאוחר יותר לסרט תיעודי בשם "רכבת אל העננים", בעקבות אותה סצנה.
היוזמה לבנות במקום מסילה, שתחבר בין האזורים הצפוניים של צ'ילה וארגנטינה, ותשפר את הובלת הבוראקס שנחצב במרומי האנדים, עלתה ב-1899, וב-1905 הוחל בבדיקת היתכנות של הבנייה. לאחר בחירתו של הנשיא איפוליטו איריגוז'ן ב-1916 התחדש העניין ביוזמה. העבודות החלו ב-1921, בתכנונו של המהנדס האמריקני ריקרדו מורי, ותוכננו להימשך שש שנים. בשל תנאי השטח הקשים, התנהלו העבודות בעצלתיים, וב-1930 הופסקו לשש שנים עקב הדחתו של איריגוז'ן בהפיכה צבאית. הן הושלמו בסופו של דבר ב-17 בינואר 1948, וב-20 בפברואר אותה שנה יצאה הרכבת הראשונה מסוקומפה, בגבול צ'ילה-ארגנטינה, לסלטה.
ב-1972 נחנכו רכבות התיירים, והן פעלו ברציפות עד הפרטת שירותי הרכבות בארגנטינה ב-1990. ב-1991 חודשה פעילות הרכבת בבעלות פרטית, והיא נמשכה עד שב-2005 החליטה ממשלת ארגנטינה לסיים את ההתקשרות עם החברה. ב-6 באוגוסט 2008 הושק שירות הרכבות מחדש, באמצעות חברת אקוטרן.
ביולי 2014 רכבת ובה 400 נוסעים ירדה מהמסילה, והנוסעים נאלצו להתפנות בעזרת הצבא. בעקבות התקרית השירות הולאם מחדש והמסילה שופצה.
ראשיתה של המסילה בתחנת הרכבת חנרל בלגרנו שבעיר סלטה, בגובה של 1,187 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בה היא נקודת הסיום הנוכחית שלה, בוויאדוקט לה פולבוריז'ה, בגובה של 4,220 מ' מעל פני הים, והיא מסילת הברזל השלישית בגובהה בעולם. פער 3,000 המטרים הצריך פתרונות הנדסיים רבים, ולאורך 217 הקילומטרים של מסילת הברזל הוקמו 29 גשרים, 21 מנהרות, 13 אובלים, שתי ספירלות ושני זיגזגים.
הרכבת כוללת 10 קרונות, והיא יכולה להסיע 640 נוסעים. מהירותה הממוצעת היא 35 קמ"ש, והנסיעה הלוך וחזור נמשכת 15 שעות. לאורך המסלול 20 תחנות רכבת, רובן בעיירות קטנות או במכרות. העיר הגדולה ביותר בה עוברת המסילה פרט לסלטה היא סן אנטוניו דה לוס קוברס.
מדונה דל'אורטו
מדונה דל'אורטו (באיטלקית: Madonna dell'Orto - "המדונה של הפרדס") היא כנסייה הממוקמת ברובע קאנארג'ו של ונציה שבאיטליה.
היסטוריה.
הכנסייה הוקמה באמצע המאה העשירית על ידי ההומיליאטי על פי תכנונו של טיבריו דה פארמה, הקבור בכנסייה. בעת הקמתה הוקדשה הכנסייה לכריסטופר הקדוש - הקדוש המגן על עוברי האורח, אולם במאה ה-11 הוקדשה הכנסייה למריה, כאשר, על פי האמונה המקומית, התגלה בפרדס סמוך, באורח נס, פסל של מרים.
בשל יסודותיה הרעועים של הכנסייה, נדרש בשנת 1399 שיפוץ נרחב שלה. ההומיליאטי גורשו מהעיר בשנת 1462 והכנסייה הועברה לידי מסדר גאורגיוס הקדוש, עד שנת 1668 עת בוטל מסדר זה, והכנסייה הועבר למסדר הקיסטראקיני מלומברדיה. בשנת 1787 הועברה הכנסייה לחזקת העיר, ובשנת 1841 הממשל האוסטרי אשר שלט בעיר הורה על שיפוצה של הכנסייה. עבודות השיפוץ הסתיימו בשנת 1869.
תיאור המבנה.
חזית המבנה.
חזית המבנה נבנתה בין השנים 1460–1464. החזית בנויה לבנים, וכוללת שלושה חלקים, כאשר מרכזה של החזית גבוה מצדדיה. בשני החלקים הצדיים של החזית חלונות גדולים המחולקים לארבעה חלונות צרים ומלבניים, ואלה מחולקים באמצעם (כך שכל חלון מחולק למעשה לשמונה חלונות, ארבעה עליונים וארבעה תחתונים). במרכז חזית המבנה חלון רוזטה גדול. בראש הגמלון פסליהם של כריסטופר הקדוש, מרים, והמלאך גבריאל מעשה ידי ניקולו די ג'ובאני פיורנטינו ואנטוניו ריצו.
חלקה העליון של החזית המרכזית מעוטרת בקשתות קטנות, ואילו החזיתות הצידיות מעוטרות ב-12 גומחות בהם פסלי השליחים.
פנים המבנה.
המבנה מחולק לספינה מרכזית, ושתי ספינות צידיות. עמודי שיש תומכים את המבנה ומפרידים בין הספינה המרכזית לספינות הצידיות. בחלקה האחורי של הכנסייה אפסיס מחומש המעוטר בציור מעשה ידי טינטורטו, הקבור בכנסייה. לכנסייה אין טרנספט.
העוגב של הכנסייה, הנמצא מעל הכניסה אליה, הותקן בה בשנת 1878 והוא העוגב הגדול ביותר בוונציה.
קפלות הכנסייה מעוטרות (או עוטרו) ביצירות אמנות רבות. קפל קונטאריני (הקפלה הרביעית משמאל) מעוטרת בפרסקאות "יוחנן המטביל עם הקדושים" מעשה ידי קימה דה קונליאנו וכן "אגנס הקדושה" מעשה ידי טינטורטו.
בקפלת ואלייר, הבנויה בסגנון הרנסאנס, ניצבה בעבר היצירה "המדונה והילד" משנת 1481 מעשה ידי ג'ובאני בליני. יצירה זו נגנבה בשנת 1993.
עוד מצויות בכנסייה היצירות "ההצגה בבית המקדש", "הסגידה לעגל הזהב", "יום הדין" ו"ארבע התכונות הטובות" שצוירו על ידי טינטורטו בין השנים 1562–1564.
מגדל הפעמונים.
המגדל הפעמונים, הבנוי לבנים, הושלם בשנת 1503. בראש המגדל חדר ובו חלונות מועגלים, ובראשו חלונות מקושתים. מעל חדר זה חדר מעגלי ובראשו כיפה דמוית בצל בסגנון מזרח אירופאי. בצידי המגדל ארבעה פסלים של מבשרי הבשורה מעשה ידי תלמידיו של פייטרו לומבארדו. בראש המגדל פסלו של ישו עשוי שיש לבן.
פעמוני הכנסייה (שהוותיק שבהם היה משנת 1424) הוחלפו בשנת 1883.
אי אפשי בתקנת חכמים