שבילים אלו קשורים בעיקר לאטרקציות בפארק, במיוחד לטבע הבראשיתי הגאולוגי של לבה, ולעיתים הם טיולי יום, ובמקרים רבים הם מסלולים על שבילים משופרים של קורות עץ הכוללים שלטי הסבר.
הרחבת המונומנט.
ההרחבה היחידה בעידן המודרני התרחשה בשנת 2011 כאשר המונומנט התרחב בכ-534 דונם. העברה מנהלית הביאה שתי חלקות קרקע אשר נוהלו בעבר על ידי לשכת הטיוב של ארצות הברית ולשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית לניהול של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. שתי חלקות אלו צמודות ליחידת פטרוגליף פוינט (Petroglyph Point Unit) של המונומנט.
ייצור פלדה
ייצור פלדה (באנגלית: Steelmaking) הוא תהליך של ייצור סגסוגת המורכבת ברובה מן המתכת ברזל, ומכילה ריכוז נמוך של האל-מתכת פחמן ומייוצרת מעפרת ברזל ו/או מגרוטאות ברזל/פלדה. בייצור פלדה, זיהומים (בכימיה ובמדעי החומרים, זיהומים הם חומרים כימיים בתוך כמות מוגבלת של נוזל, גז או מוצק, אשר שונים מההרכב הכימי של החומר או התרכובת) כגון חנקן, סיליקון, זרחן, גופרית ועודפי פחמן (הזיהום החשוב ביותר בתהליך זה) מוסרים ממקור הברזל ומוספים יסודות סגסוגת כגון מנגן, ניקל, כרום, פחמן ונדיום כדי לייצר דרגות שונות של פלדה (דירוג פלדה לסיווג פלדות שונות לפי הרכבן ותכונותיהן הפיזיקליות פותח על ידי מספר ארגוני תקינה). הגבלת גזים מומסים כגון חנקן וחמצן וזיהומים נגררים (הנקראים "תכלילים") בייצור פלדה חשובה גם היא על מנת להבטיח את איכות המוצרים היצוקים מהפלדה הנוזלית.
ייצור פלדה מוכר וקיים כבר אלפי שנים, אך הוא לא התמסחר בקנה מידה של ייצור המוני עד אמצע המאה ה-19. תהליך עתיק לייצור פלדה היה תהליך בכור ההיתוך. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19, תהליך בסמר ו"תהליך סימנס-מרטין" (תנור באש פתוחה) הפכו את ייצור הפלדה לתעשייה כבדה. כיום ישנם שני תהליכים מסחריים עיקריים לייצור פלדה, כלומר ייצור פלדת חמצן בסיסית, שבה יש ברזל גולמי נוזלי מ"כבשן הדף" וגרוטאות פלדה כחומרי ההזנה העיקריים, וכן ייצור פלדה בתנורי קשת חשמליים (EAF), העושה שימוש בגרוטאות פלדה או ישירה ברזל מופחת (DRI) כחומרי ההזנה העיקריים (ברזל מופחת או ברזל ספוג, מופק מהפחתה ישירה של ברזל על ידי גז מפחית או פחמן יסוד המופק מגז טבעי או מפחם). ייצור פלדת חמצן מונע בעיקר על ידי האופי האקזותרמי של התגובות בתוך הכלי; לעומת זאת, בייצור פלדה של EAF, אנרגיה חשמלית משמשת להמסת גרוטאות מוצקות ו/או חומרי DRI. בתקופה האחרונה, טכנולוגיית ייצור הפלדה של EAF התפתחה קרובה יותר לייצור פלדת חמצן ככל שמכניסים יותר אנרגיה כימית לתהליך.
ייצור פלדה היא אחת התעשיות האינטנסיביות ביותר של פליטת פחמן בעולם. נכון לשנת 2020, לפי הערכות, ייצור פלדה אחראי ל-7 עד 9 אחוזים מכל פליטת גזי חממה ישירה של דלק מאובני. כדי להפחית את ההתחממות הגלובלית, התעשייה תצטרך למצוא הפחתות בפליטות. בשנת 2020, מקינזי ושות' זיהתה מספר טכנולוגיות להפחתת פחמן כולל שימוש במימן, לכידה ושימוש חוזר בפחמן, ומיקסום השימוש בתנורי קשת חשמליים המופעלים על ידי אנרגיה נקייה.
היסטוריה.
ייצור פלדה מילא תפקיד מכריע בהתפתחותן של חברות טכנולוגיות עתיקות, ימי הביניים ומודרניות. תהליכים מוקדמים של ייצור פלדה נעשו במהלך העידן הקלאסי בפרס העתיקה, סין העתיקה, הודו ורומא העתיקה.
יצקת (ברזל יצוק) הוא חומר קשיח ושביר שקשה לעבוד איתו, ואילו פלדה ניתנת לגיבוש, נוצרת בקלות יחסית והוא חומר רב תכליתי. במשך רוב ההיסטוריה האנושית, פלדה נוצרה רק בכמויות קטנות. מאז המצאת תהליך בסמר בבריטניה של המאה ה-19 והפיתוחים הטכנולוגיים שלאחר מכן בטכנולוגיית הזרקה ובקרת תהליכים, ייצור המוני של פלדה הפך לחלק בלתי נפרד מהכלכלה העולמית ולאינדיקטור מרכזי של התפתחות טכנולוגית מודרנית. האמצעי הקדום ביותר לייצור פלדה היה "תנור מרוצים" (סוג של תנור מתכות שפעם היה בו שימוש נרחב להיתוך ברזל מהתחמוצות שלו).
שיטות מודרניות מוקדמות לייצור פלדה היו לרוב אומנויות עתירות עבודה ומיומנות. המהפכה האמיתית בייצור פלדה מודרנית החלה רק בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19, כאשר תהליך בסמר הפך לשיטה המוצלחת הראשונה של ייצור פלדה בכמות גבוהה ואחריה שיטת "תנור האח הפתוח".
תהליכים מודרניים לייצור פלדה.
ניתן לחלק תהליכי ייצור פלדה מודרניים לשלושה שלבים: ראשוני, משני ושלישוני.
טכניקות מרובות זמינות עבור כל שלב.
ייצור פלדה ראשוני.
חמצן בסיסי.
ייצור פלדת חמצן בסיסית היא שיטה לייצור פלדה ראשונית שבה מומס ברזל גולמי עשיר בפחמן ומומר לפלדה. הפרחת חמצן דרך ברזל גולמי מותך הופכת חלק מהפחמן בברזל ל- ו- , בהפיכתו לפלדה.
ייצור פלדה משני.
ייצור פלדה משני מבוצע לרוב במצקות. חלק מהפעולות המבוצעות במצקות כוללות דה-אוקסידציה (או "הרג"), הסרת גז בוואקום, הוספה של סגסוגת, הסרת תכלילים, שינוי בכימית ההכללה, דה-סולפוריזציה והומוגנית. כיום מקובל לבצע פעולות מטלורגיות של מצקת במצקות בגז עם חימום קשת חשמלית במכסה הכבשן.
מקס אמאן
מקס אמאן (בגרמנית: Max Aman; 24 בנובמבר 1891 – 30 במרץ 1957) היה מוציא לאור, פוליטיקאי, איש עסקים ואספן-אמנות גרמני, חבר במפלגה הנאצית, ב ובשוצשטאפל, מחלוצי הזרם הנציונל-סוציאליסטי. נודע בכך שכיהן בתור המנהל העסקי הראשון של המפלגה, ומאוחר יותר הפך לראש בית ההוצאה לאור הרשמי שלה, ה.
בתום מלחמת העולם השנייה נעצר בידי כוחות בעלות הברית ולאחר שהורשע בשיתוף פעולה עם המשטר הנאצי נידון לעשר שנות מאסר בעבודות כפייה. לאחר שחרורו ב-1953 הוחרם כל הונו, והוא מת ב-1957 בעוני רב במינכן.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
מקס אמאן נולד ב-24 בנובמבר 1891, במינכן. לאחר שסיים את חוק לימודיו החל ללמוד בבית ספר למנהל עסקים, והפך לשולייתו של איש מכירות במשרד עורכי דין אשר פעל בעיר מגוריו.
מלחמת העולם הראשונה.
מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-1912, התגייס ל, בו שירת עד לשחרורו בדצמבר 1919, בדרגת , ולאחר שקיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה.
במהלך שירותו שימש אמאן כסמל הפלוגה בה הוצב אדולף היטלר, כך שבמובן מסוים פיקד במשך תקופה קצרה על השליט העתידי והבלתי מעורער של גרמניה הנאצית.
לאחר שחרורו התחתן ועבד במשך תקופה קצרה בבנק משכנתאות בטרם נתקל במקרה באדולף היטלר ברחובות מינכן. לדבריו, הזמין אותו הלה להשתתף באחת מהרצאותיו. אף על פי שחשש תחילה לעזוב את מקום עבודתו הבטוח, שכנע אותו היטלר לקבל על עצמו את תפקיד המנהל העסקי של המפלגה, לאחר שהסביר לו על הסכנות הטמונות בבולשביזם, ושאל .
רפובליקת ויימאר.
בשנותיה המוקדמות של רפובליקת ויימאר הצטרף אמאן לשורות המפלגה הנאצית ונודע בתור המנהל העסקי הראשון והמזכיר הכללי שלה. לאחר שנת 1922 החל גם לנהל את בית ההוצאה לאור הרשמי של המפלגה, ה, אשר היה אחראי, בין היתר, לפרסומו של מגזין השוצשטאפל , או "החיל השחור".
כעבור שנה השתתף בפוטש במרתף הבירה, נעצר והורשע באשמת סיוע לבגידה, ונידון באפריל 1924 לשני חודשי מאסר בבית הסוהר לנדסברג. בחודשים הבאים נאסרה פעילותה של המפלגה הנאצית בגרמניה, ואמאן מצא את מקומו כפעיל בולט של , מעין ארגון קש בו שלטו הנאצים ממפקדה חדשה שהקימו במינכן.
מאוחר יותר באותה שנה נבחר אמאן למועמד המפלגתי עבור מועצת העיר מינכן, בה כיהן כחבר עד ל-1933, ועם הקמתה מחדש של המפלגה הנאצית ב-27 בפברואר 1925, לא השתהה בחזרתו לשורותיה.
תרומתו הגדולה ביותר של אמאן, ככל הנראה, הגיעה בדמות ניסיונותיו לשכנע את היטלר לשנות את שמו המקורי של המגנום אופוס שלו, מיין קאמפף, אשר נכתב תחילה תחת הכותרת , כלומר, . הספר הפך לאחד ממקורות ההכנסה הגדולים ביותר של בית ההוצאה לאור שבראשו עמד, והוא פיקח באופן אישי על פרסום מהדורותיו הרבות. בזכות התמלוגים שקיבל סייע להיטלר להפוך לאדם עשיר, וכן לעצמו.
בנוסף היה אמאן אחראי להפצתם של אמצעי תעמולה מפורסמים אחרים, ביניהם הביטאון היומי של המפלגה הנאצי, הפלקישר באובכטר, ועיתונים שבועיים כאלו ואחרים, כגון ה וה.
המפלגה הנאצית.
לאחר עליית הנאצים לשלטון קודם אמאן לדרגת הרייכסלייטר, הדרגה הפוליטית הבכירה ביותר במפלגה הנאצית, למעט הפיהרר. זמן קצר לאחר מכן, ב-15 בנובמבר 1933, מינה אותו היטלר לנשיא ולמנהיג (הרייכספרסקמה, אשר פעלה תחת לשכת התרבות של הרייך). באותו יום נבחר לכהן גם ב כנציגה של שוואביה ו.
אמאן הצטרף לשורות השוצשטאפל עוד קודם לכן, ב-15 במרץ 1932, בדרגת אס. אס. גרופנפיהרר, אך החזיק הן בדרגות הארגון והן בדרגות הפוליטיות של המפלגה. כעבור קרוב לארבע שנים קודם לדרגת אס.אס. אובר-גרופנפיהרר, וסופח ללשכתו של הרייכספיהרר אס אס, שבאותה העת היה היינריך הימלר.
מוציא לאור.
כמוציא לאור זכה אמאן לעצמאות רבה בעבודתו, כל עוד פעל תחת הוראותיו הכלליות של הפיהרר, אשר חש הערכה רבה כלפיו, ואף תיאר אותו בתור . לאורך השנים תואר גם בתור שעמד מאחורי אחיזתה הנוקשה של המפלגה בעיתונאות הגרמנית.
עם זאת, לא ניחן אמאן במיומנות רבה בתור פוליטיקאי, ותואר כאישיות נטולת הכישרונות הדרושים לתכנון נאומים ונשיאתם בפרהסיה, או להשתתפות בוויכוחים ודיונים ארוכים תוך שמירה על קור רוח. מנגד, נודע בהצלחתו הגדולה בתור איש עסקים ובעל מקצוע, ונחשב לאדם מנוסה, יעיל ומסור, אשר פעל על פי עקרונות קבועים שגיבש מניסיונו רב השנים.