הבית כלל 32 קבוצות כולל איראן, לבנון, מצרים, ניגריה, קניה, וישראל. לאור מספר גדול של הקבוצות הוחלט לפצל את הבית ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. משתתפי גמר תת-הבית בשנה הקודמת לא השתתפות במשחקים המוקדמים.
בית המזרח.
בית המזרח כלל 9 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר המשחקים המוקדמים החלו משחקים על ראשות הבית.
משחקים בין מנצחי הבתים.
משחקי חצי הגמר נערכו במהלך ספטמבר 1975 ומשחק הגמר בדצמבר.
ישראל בגביע דייוויס.
נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ב' ושיחקה נגד נבחרת לוקסמבורג.
לאחר הניצחון על לוקסמבורג, נבחרת ישראל שיחקה נגד שווייץ. נבחרת ישראל הפסידה ולא קודמה למשחקי הבית.
נתן בן ראובן דוד שפירא
מגלן קדוש אפריקני
מגלן קדוש אפריקני או איביס שחור ראש (שם מדעי: "Threskiornis aethiopicus") הוא מין של עוף מים מתת-משפחת המגלנים ומהסוג מגלן קדוש, שמצוי כיום בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה; בעבר היה נפוץ גם במזרח התיכון, בעיקר במצרים, ועד דרום-מזרח עיראק. המגלן היה בעל חיים מקודש במצרים העתיקה, ובמיתולוגיה המצרית, האל תחות מתואר כבעל ראש מגלן.
במיתולוגיה המצרית המגלן היווה סמל מקודש, מכיוון שייצג את האל תחות. בכתביהם של הרודוטוס ופליניוס הזקן נכתב שהמגלנים הגנו על מצרים בפלישות של נחשים מכונפים, ובסיפורים אחרים נכתב שהם אכלו זבובים שגרמו למגיפות. בתרבות המצרית העתיקה, מגלנים היו מוקרבים ונקברים כמומיות במשך מאות שנים. מספר העופות שנקברו לצרכים טקסיים מוערך בכ-8 מיליון. מומיות של מגלנים הובאו לאירופה על ידי צבאו של נפוליאון. המגלנים היו נפוצים מאוד במצרים עד המאה ה-18, אך במהלך המאה ה-19 נעלמו כמעט לחלוטין מאזור זה. במהלך המאה ה-20 עלתה תפוצתם בחלקים הדרומיים של אפריקה.
בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ומשטחי בוץ, בפנים היבשה או ליד החוף; אך לעיתים מגלנים נצפים גם בשטחים חקלאיים ובמטמנות.
מאפיינים.
אורכו כ-65 עד 75 ס"מ, ומשקלו כ-1.5 ק"ג. ראשו הקירח, צווארו, מקורו, רגליו, אחוריו וקצוות כנפיו שחורים; שאר גופו לבן. הזכר זהה לנקבה במראהו, אף על פי שהנקבה קטנה מעט ממנו. למגלנים צעירים יש פלומת נוצות לבנה מנומרת בשחור ומקור קטן יותר; בנוסף, ראשיהם וצווארם מנוצים. המגלן שקט בדרך כלל, אך לעיתים משמיע קולות קרקור.
המגלן הקדוש הוא מונוגמי, ומקנן בקבוצות גדולות. הקן מוקם על עץ, בדרך כלל באובב, ועשוי מענפים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים עליהן במשמרות של כ-24 שעות במשך 21–29 ימים. הגוזלים מואכלים ממזון חצי-מעוכל שהוריהם מקיאים. הגוזלים מזהים את הוריהם בעזרת הקריאות שלהם, ורצים, קופצים או עפים כדי למשוך את תשומת לבם. הם פורחים מהקן לאחר 35–40 ימים, ונעשים עצמאיים לאחר 44–48 ימים.
המגלנים הקדושים האפריקניים מחפשים מזון בלהקות, בדרך כלל במים של ביצות רדודות אך גם על האדמה. הם גם ישנים בלהקות, ונצפתה קבוצה של כ-300 מגלנים שהתקבצו על מנת לישון. המגלנים הקדושים האפריקניים משתמשים במגוון קולות על מנת לתקשר.
המגלן הקדוש האפריקני ניזון ממיני דגים שונים, צפרדעים, יונקים קטנים, לטאות, עופות קטנים וחרקים, אם כי גם חסרי חוליות כמו תולעי אדמה מהווים חלק מתזונתו; על מנת להשיג אותם, הוא חופר במקורו באדמה.
מרים איתן
מרים איתן (22 באוגוסט 1935, כ"ג באב תרצ"ה, זאגרב, יוגוסלביה - 9 בינואר 2015, י"ח בטבת תשע"ה, ישראל) הייתה משוררת ומתרגמת. נודעה בתרגומיה מהשפה הדנית לכתביו של סרן קירקגור.
תולדות חייה.
מרים איתן נולדה בזאגרב שבקרואטיה, אז חלק מממלכת יוגוסלביה, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1940. למדה בתיכון חדש בתל אביב. בוגרת החוג להיסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים והחוג לספרות עברית ואנגלית באוניברסיטת תל אביב. למדה דנית בדנמרק ולימודי תעודה בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת קופנהגן.
עסקה בהוראה וחינוך בבתי ספר על-יסודיים באשדוד ובירושלים, בפיקוח על תלמידים-עולים ומורים-עולים במשרד החינוך, מחוז ירושלים.
בשנים 1984–1986 ניהלה את "בית עגנון" והייתה חברה בוועד אגודת הסופרים בירושלים.
זכתה בפרס ניומן מטעם בית-הסופר ע"ש חיים הזז לביכורי שירה, פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ופרס היצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול.
בעלה, דב איתן (1988-1935), היה שופט בית המשפט המחוזי בירושלים. באוגוסט 1988 הצטרף לצוות ההגנה של ג'ון דמיאניוק. כעבור 3 חודשים התאבד לאחר שאיימו לחשוף את היותו ביסקסואל, אם לא יפרוש.
קישורים חיצוניים.
מיצירתה:
על יצירתה:
השייטת הגדולה
שייטת 1
דגל טאיוואן
מפלגת הלייבור האוסטרלית
מפלגת הלייבור (באנגלית: Australian Labor Party – מפלגת העבודה האוסטרלית), הידועה גם כ-ALP, או Labor, היא מפלגת שמאל-מרכז אוסטרלית שהוקמה ב-1901.
הלייבור הוקמה כמפלגה פדרלית לפני הישיבה הראשונה של הפרלמנט האוסטרלי בשנת 1901, אם כי שורשיה נטועים בתנועות העבודה והפועלים השונות שהתעוררו במושבותיה של אוסטרליה, כך שהוקמה באופן רשמי עוד בשנת 1891. דבר זה הופך אותה למפלגה הפוליטית הוותיקה ביותר באוסטרליה.
היא גם הייתה המפלגה הראשונה באוסטרליה שזכתה ברוב בשני בתיו של הפרלמנט האוסטרלי, בבחירות הפדרליות בשנת 1910, עת כוננה ממשלתו של אנדרו פישר. המפלגה קדמה למפלגת הלייבור הבריטית ולמפלגת הלייבור של ניו זילנד בתאריך היווסדן, בכינון ממשלה ובישום מדיניות.
היסטוריה.
שורשי מפלגת הלייבור הנוכחית של אוסטרליה נטועים במפלגות הלייבור שהוקמו במושבות האוסטרליות בשנות התשעים של המאה ה-19 עוד קודם לאיחוד אוסטרליה. מסורת המפלגה מייחסת את הקמת המפלגה להתכנסות של עובדי משק החי שהתארגנו לשביתת הגוזזים בקווינסלנד תחת עץ אקליפטוס בעיירה ברקלדין ב-1891. סניף הלייבור של הפרבר בלמיין של סידני טוען להיותו הוותיק ביותר באוסטרליה. דרכה של הלייבור כמפלגה פרלמנטרית החלה ב-1891, באוסטרליה הדרומית ובקווינסלנד ב-1893 ומאוחר יותר בשאר המושבות.
ההתמודדות הראשונה של נציגי הלייבור הייתה בבחירות לאספת הנבחרים של ניו סאות' ויילס ב-1891, כאשר נציגי המפלגה זכו ב-35 מתוך 141 מושבים. שתי המפלגות הגדולות אז היו המפלגה הפרוטקציוניסטית ומפלגת הסחר החופשי והלייבור היוותה אז לשון מאזניים. המפלגה הציעה את תמיכתה תמורת וויתורים לטובתה. מפלגת הלייבור המאוחדת הוקמה באוסטרליה הדרומית ב-1891 ובאותה שנה נבחרו מטעמה שלושה נציגים לבית העליון של אספת הנבחרים של המושבה. בבחירות שהתקיימו במושבה שנתיים לאחר מכן, זכתה המפלגה ב-10 מושבים מתוך 54 בבית התחתון של אספת הנבחרים של אוסטרליה הדרומית, והצטרפה לקואליציה עם המפלגה הליברלית.
ב-1905 נבחר תומאס פרייס להיות ראש ממשלת אוסטרליה הדרומית הראשון מטעם הלייבור. ב-1899 הקים אנדרסון דאוסון את ממשלת הלייבור הראשונה בעולם (ממשלת מיעוט שהוקמה בקווינסלנד). ממשלה זו כיהנה שבוע עד אשר השמרנים, שהתפלגו, התאחדו מחדש ושבו לשלטון.
הדעות על התמיכה באיחוד אוסטרליה בקרב מפלגות הלייבור של המושבות והאיגודים המקצועיים היו מגוונות. כמה מנציגי הלייבור התנגדו לחוקה המוצעת, בטענה שהסנאט כפי שהוצע היה בעל כוח רב מדי, בדומה לבתים העליונים של המושבות ובדומה לבית הלורדים הבריטי. הם חששו שהאיחוד יעגן את עוצמתם של הכוחות השמרניים. עם זאת, מנהיג מפלגת הלייבור הראשון וראש ממשלת אוסטרליה, כריס ווטסון, היה מתומכי האיחוד.
העשורים הראשונים.
בעת איחוד אוסטרליה, לא היה למפלגת הלייבור מנגנון ארגוני ארצי. בבחירות הראשונות לפרלמנט הפדרלי שהתקיימו ב-1901 התמודדו מפלגות הלייבור המקומיות בחמש מתוך שש המדינות, בטסמניה, שם לא פעלה מפלגת הלייבור, נבחר קינג או'מיילי כמועמד עצמאי של הלייבור. בסך הכול זכו מפלגות הלייבור השונות ב-15% של הקולות וב-14 מתוך 75 מושבי הבית התחתון ובשמונה מושבים בסנאט, בנוסף לשני חברים עצמאיים שהצטרפו למפלגה לאחר הבחירות. 24 החברים התכנסו כסיעה הפרלמנטרית של הלייבור (שהייתה ידועה באופן בלתי רשמי כ"שדולה" – Caucus,) ב-8 במאי 1901 בבית הפרלמנט במלבורן, מקום התכנסותו של הפרלמנט הראשון. השדולה בחרה בכריס ווטסון כמנהיגה והחליטה לקרוא למפלגה בשם "מפלגת הלייבור הפדרלית" ולתמוך בממשלת המיעוט של המפלגה הפרוטקציוניסטית כנגד מפלגת הסחר החופשי. מפלגת הלייבור תחת מנהיגותו של ווטסון הגדילה את מספר מושביה בפרלמנט ל-23 בבית הנבחרים ול-8 בסנאט בבחירות של 1903 והמשיכה להיות לשון המאזניים ולתמוך במפלגה הפרוטקציוניסטית. באפריל 1904 נפלה ממשלתם של ווטסון ושל אלפרד דיקין על רקע הרחבת תחולתם של חוקי יחסי העבודה כך שמוסד הבוררות יחול גם על עובדי המדינה. מנהיג מפלגת הסחר החופשי, ג'ורג' רייד, סירב להתמנות כראש הממשלה וכך היה ווטסון לראש הממשלה הראשון מטעם הלייבור וראש הממשלה הראשון בעולם מטעם מפלגת לייבור כל שהיא ברמה ארצית (קדם לו אנדרסון דאוסון שבדצמבר 1899 כיהן כראש ממשלת קווינסלנד לתקופה קצרה), אף על פי שהייתה זו ממשלת מיעוט שכיהנה רק ארבעה חודשים. ווטסון היה אז בן 37 ועד היום הוא ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות אוסטרליה. לאחר נפילת ממשלתו של ווטסון, שב דיקין לכהן כראש הממשלה לתקופה קצרה, שאחריה כיהן בתפקיד רייד והוא העביר את חוק הבוררות של 1904, שהיה הסיבה לנפילתה של ממשלת הלייבור.