בנוסף למהומות בסינסינטי, עשה הודלי שימוש במיליציה כדי לשים קץ לשביתת הפחם בעמק גרייט הוקלי, וספג ביקורת מהפועלים על כך שהפעיל את המיליציה, וגינוי מצד בעלי המכרה, שטענו שהודלי היה צריך להפעיל את המילציה מוקדם יותר. כתוצאה מפרשות אלו, לא עלה בידו של הודלי להיבחר לכהונה שנייה בבחירות של 1885.
שנותיו האחרונות.
ב-1887 עבר הודלי לניו יורק, שם הוא המשיך בעיסוקו בעריכת דין. ג'ורג' הודלי נפטר בכפר ווטקינס גלן שבמדינת ניו יורק ב-26 באוגוסט 1902. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי.
משפחתו.
ב-1851 נשא הודלי לאישה את מרי ברנט פרי, צאצאית של דר' ויליאם ברנט, שהיה רופא בצבא הקונטיננטלי. לזוג נולדו שני בנים ובת.
מליקה בלבי
מליקה בלבי (בערבית: مليكة بلباي; נולדה ב-15 ביוני 1974) היא שחקנית אלג'יראית ששיחקה בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה.
בלבי נולדה בתיארת במערב אלג'יריה. היא למדה בבית ספר האלג'יראי לאומנויות הבמה והתחילה את הקריירה שלה בתיאטרון בהפקה של "נדג'מה" שהותאם מהספר של כאתב יאסין ובבימוי זיאני אייד. היא שיחקה לראשונה בסדרת טלוויזיה בשנת 2004 בסדרה השחקן. היא הופיעה לראשונה בקולנוע בשנת 2006 בסרט "ברכאת". בשנת 2007, היא שיחקה בסרט "מוריטורי", המבוסס על ספר של יסמינה חדרה ומספר על שוטר שחוקר קבוצת טרוריסטים בזמן מלחמת האזרחים האלג'יראית. בלבי גם הופיעה בסדרות הטלוויזיה "משפחת ג'מעי" בשנת 2008 ו"עד-דהיקרא אל-אקהירא" בשנים 2010–2011.
במרץ 2014, בלבי כובדה בפסטיבל הרדיו והטלוויזיה של המפרץ ה-13 שהתקיים בבחריין. בשנת 2019, היא שיחקה שני תפקידים בסרט "Reconnaissance" של סלים חמדי וזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל סרטי מגרב שהתקיים באוג'דה במרוקו. בשנת 2020, היא כיכבה בתפקיד של נבילה בסדרת הטלוויזיה "ימה". היא תיארה את הדמות כאישה שסבלה מחוסר צדק רב, אבל הצליחה לבנות מחדש את החיים שלה ולבנות בית למרות שהותה בכלא למשך 10 שנים. לאחר קריאת התסריט, בלבי פחדה שהתפקיד יהיה דומה לאופרות סבון ועבדה עם הבמאי מדי בלאיד לבסס את הדמות.
לורה קומס הילס
לורה קומס הילס (באנגלית: Laura Coombs Hills: 1859–1952) הייתה אמנית ומאיירת אמריקאית שהתמחתה בציורי טבע דומם בצבעי מים ופסטל, במיוחד של פרחים וציורי דיוקן מיניאטוריים על שנהב. היא הפכה לציירת המיניאטורות הראשונה שנבחרה לחברת האמנים האמריקאים, והיא הייתה מייסדת האגודה האמריקאית לציירים מיניאטורים. היא עבדה גם כמעצבת ואיירה ספרי ילדים.
ביוגרפיה.
לורה קומס הילס נולדה ב-7 בספטמבר 1859 בניובריפורט שבמסצ'וסטס, השלישית מתוך חמישה ילדים של מרי גריש הילס ופיליפ נאפ הילס. אביה היה בנקאי, והמשפחה הייתה במעמד טוב. אף שגילתה עניין מוקדם באמנות, ההכשרה הפורמלית שלה הייתה מוגבלת: בעיקר שלושה חורפים בבוסטון עם הלן נולטון. היא גם נרשמה לחודשיים בבית הספר לאמנות קואלס. בתחילת 1882 עזבה את בוסטון כדי ללמוד ציור מהחיים במשך שלושה חודשים בליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק; אחד ממוריה שם היה ויליאם מריט צ'ייס.
בתחילת המאה ה-20, הילס הקימה את הסטודיו שלה בבוסטון, אך היא המשיכה לבלות את הקיץ בבית שבנתה בניובריפורט ובשותפות עם אחת מאחיותיה. בין השנים 1890 ו-1929 ערכה חמש נסיעות לאירופה כדי להכיר את האמנות והתרבות של יבשת זו.
קריירה.
אקוורל ופסטל.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 ציירה הילס קבוצת נופים בצבעי שמן שהושפעו בבירור מאסכולת ברביזון. הם גם מראים השפעה מעבודתה של נולטון. באופן כללי, ציוריה הבוגרים שואבים מהאימפרסיוניזם הרומנטי של ציירי אסכולת בוסטון כמו אדמונד צ'ארלס טרבל, בעוד עבודות העיצוב שלה מראות קרבה חזקה לאר נובו. היא הייתה חברה ותיקה באגודת אמני בוסטון, ועבודתה נכללה בתערוכה רטרוספקטיבית בשנת 2001 "פרספקטיבה של אישה: חברות מייסדות ונשים באגודת אמני בוסטון, 1914–1945."
הילס העדיפה צבעי מים ופסטל על פני שמנים למרות שאמצעי ציור אלה נחשבו בזמנו מתאימים רק לעבודה ראשונית ולא הוצגו לעיתים קרובות. מצב זה החל להשתנות בתחילת הקריירה של הילס, שנבע בחלקו מהקמתן של אגודות לציירי צבעי מים ופסטל לאומיים ומקומיים בסוף המאה ה-19.
הילס הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בשנת 1889 בגלריית ג'יי. איסטמן צ'ייס בבוסטון, שהציגה קבוצה של נופי פסטל ודומם. בשנה שלאחר מכן היא הציגה עבודות בתערוכה השנתית הרביעית של מועדון צבעי המים בבוסטון, שנערכה גם בגלריית צ'ייס. היא הציגה צבעי מים ופסטל לאורך הקריירה שלה, והתמקדה בפסטלים בשנותיה המאוחרות יותר כאשר ראייתה החלה להיחלש.
מיניאטורות.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, בביקור באנגליה, הילס הוקסמה מציורי המיניאטורות על שנהב. היא לימדה את עצמה את הטכניקה ובשנת 1893 השלימה סדרה של דיוקנאות מיניאטוריות של נערות מעיר הולדתה. שבע הבנות היפות האלה מניובריפורט, פתחו את הקריירה בת עשרות שנים כציירת פורטרטים מיניאטוריים, נמצאות כעת באוסף מוזיאון בוסטון לאמנויות יפות יחד עם ציורים אחרים שלה. היא נחשבה לאחת הציירות המיניאטוריות הטובות ביותר באמריקה.
אחת העבודות היוצאות דופן שלה הגיעה בשנת 1896, כאשר אחותה של אמילי דיקנסון, לביניה, סידרה להילס לרטש את אחד התצלומים הקיימים של המשוררת המנוחה, דיוקן רשמי שצולם כאשר דיקינסון הייתה בסביבות גיל 16. הילס השתמשה בתצלום כבסיס ליצירת הדיוקן; התוצאה, הכוללת קו שיער מתרכך ומפותל יותר ושמלה בעלת צווארון מסולסל, שימחו את לביניה. בין השנים 1913 - 1937, דיוקן זה הופיע בחצי תריסר כרכי יצירה של המשוררת ואודותיה שהופקו על ידי אחייניתה של דיקנסון מרתה דיקנסון ביאנצ'י.
בשנת 1897, הילס הפכה לציירת המיניאטורות הראשונה שנבחרה לחברת האמנים האמריקאים ולאחת הנשים הבודדות בה. שנה לאחר מכן, היא הפכה לאחד ממייסדי האגודה האמריקאית לציירים מיניאטורים וכיהנה כסגן נשיא שלה. עבודתה עם מיניאטורות שקעה לאחר 1920, עקב בעיות בראייתה.
עיצוב ואיור.
הילס פרנסה את עצמה בחלקה ביצירות אמנות מסחריות, בציור צבעי מים לכרטיסי ברכה ולוחות שנה, ציור לעיבוד תפירה במחט ובקישוט כלי חרס. לוח השנה שלה משנת 1897 - הציג תמונות בהשראת אר נובו של נשים צעירות מוקפות בזרי פרחים - התקבל יפה. היא מכרה גם איורים למגזין הילדים סנט ניקולס ואיירה ספרי ילדים כגון מהדורה מ־1889 של קייט דאגלס ויג'ין "חג המולד של הציפורים". היא המשיכה בעבודה זו גם לאחר שמכרה באופן שגרתי את ציורי הפסטל וצבעי מים וזכתה בעמלות על המיניאטורות שלה.
פרסים והמשך החיים.
כשהציגה את ציוריה והמיניאטורות שלה באופן נרחב, זכתה הילס במספר מדליות בתערוכות לאומיות ובינלאומיות, כולל בין היתר התערוכה העולמית של פריז ב-1900, התערוכה הפאן-אמריקאית משנת 1901, תערוכת סנט לואיס 1904 והתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק משנת 1915. בין השנים 1917–1919 הציגה עם קבוצה לא רשמית של נשים אמניות בבוסטון בראשות לוסי סקארבורו קונאנט הידועה בשם "הקבוצה".
הילס עבדה כאמנית כמעט עד מותה ב־21 בפברואר 1952.
מסמכיה נמצאים בארכיון האמנות האמריקאית במוסד הסמית'סוניאן ובחברה ההיסטורית בניובריפורט.
פרנץ סאס
מוזאיק
מוזאיק (NCSA Mosaic) היה דפדפן האינטרנט הראשון בתפוצה משמעותית (מחוץ למכוני מחקר). הדפדפן פותח ללא מטרת רווח על ידי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בתמיכת המרכז הלאומי ליישומי מחשוב-על (National Center for Supercomputing Applications (NCSA)) וגרסתו הציבורית הראשונה הוכרזה באפריל 1993. הפצתו לפלטפורמות מחשב אישי כגון Windows 3.1, ממשק המשתמש האינטואיטיבי שלו והתקנתו הקלה סייעו לחשיפה הציבורית אל ה-WWW ולהתפתחות האינטרנט.
ב-1997 הופסק פיתוח הדפדפן, לאחר שדפדפנים כנטסקייפ ואינטרנט אקספלורר, ששילבו חלק מהקוד שלו, תפסו את רוב נתח השוק.
היסטוריה.
דפדפן האינטרנט ViolaWWW, שפותח עבור מחשבי UNIX ב-CERN, הוצגה ב-1990 לאנשי NCSA והיה ההשראה למרק אנדרסן ואריק בינה, שני עובדי המרכז, לפתח דפדפן אינטרנט אינטואטיבי. הדפדפן תוכנן עבור מערכת החלונות X. ב-1991 הבטיח הסנטור דאז, ובהמשך סגן נשיא ארצות הברית, אל גור, את מימון הפרויקט כחלק מהמשימה הלאומית לפיתוח האינטרנט.
השם "מוזאיק" נבחר כיוון ששיקף את התמיכה במגוון פרוטוקולים כגון File Transfer Protocol, Network News Transfer Protocol, גופר ו-HTTP, שהיו בשימוש כפתרונות אפשריים לפני שה-HTTP הפך לסטנדרט.
גרסה לבדיקות בטא יצאה בינואר 1993 וגרסה ציבורית ראשונה ל-UNIX הוכרזה באפריל אותה שנה. מאוחר יותר הופצו גרסאות גם לאפל מקינטוש, קומודור אמיגה ו-OpenVMS. ב-11 בנובמבר 1993 הוכרזה גרסה 1.0 למיקרוסופט ווינדוס.
ב-1994 ייסדו מנהל צוות הפיתוח של מוזאיק, מרק אנדרסן, יחד עם ג'יימס קלארק, ממייסדי סיליקון גרפיקס, את "חברת מוזאיק תקשורת" (Mosaic Communications Corporation), אשר הפכה לנטסקייפ, הדפדפן המסחרי הראשון. הפופולריות של נטסקייפ הובילה לירידה בנתח השוק של מוזאיק.
רישוי.
מוזאיק לא היה פרויקט קוד פתוח. הוא נמסר לשימוש חופשי של צרכנים פרטיים ללא תשלום וללא כוונת רווח. אולם רישוי קוד המקור שלו ושימושים מסחריים נמכרו לחברות.
רישיון ההפצה המסחרי שנרכש על ידי חברת .Spyglass, Inc נרכש ב-1995 תמורת חלוקת רווחים על ידי מיקרוסופט והיווה את הבסיס לדפדפנה אינטרנט אקספלורר.
אדה דונאט
אדה דונאט (בהונגרית: Donáth Ede; באנסקה ביסטריצה, 5 במאי 1865 – בודפשט, 30 באפריל 1945) היה מנצח, מלחין יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.