כהן עסקה במחול מחלים למעלה משלושים שנה, ובאמצעותו עזרה לילדים ומבוגרים כאחד. היא השפיעה וריפאה את נפשו של כל מי שבא במגע עמה. על כך יכולה להעיד יהודית ארנון, מייסדת "להקת המחול הקיבוצית", שהייתה תלמידה של כהן. ארנון מספרת כי כהן הייתה אחת הדמויות שריפאו את נפשה לאחר ששרדה את השואה. בין תלמידותיה בתחום זה נמנות גם צופיה נהרין, אימו ומורתו של אוהד נהרין, שושנה הירש, המלמדת בסמינר הקיבוצים בירושלים ודרורה אלון. ירון מרגולין שהיה מתלמידיה של כהן, ממשיך את דרכה בתחום זה.
פרסים.
בשנת 1937 נערכה על במת "מוגרבי" בתל אביב תחרות המחול המקורי הראשונה בארץ. בתחרות זו הופיעה כהן עם מחולותיה התנ"כיים "חנה בשילה", "בעלת האוב","הרועה" ו"מחול חתונה עתיק". היא שכנעה את נגניה להופיע על הבמה בתלבושתם המסורתית יחד איתה, בעודה מבצעת את יצירותיה. "בשל מקוריות הנגינה והקצב" הוענק לכהן פרס ראשון בתחרות על ידי חבר השופטים, אשר מנה, בין היתר, את לאה גולדברג, שאול טשרניחובסקי ואורי קיסרי. ראש עיריית תל אביב דאז, ישראל רוקח, העניק לה כפרס פסל של מחוללת.
בשנת 1983 זכתה כהן לתואר יקירת העיר חיפה. בשנת 2000 זכתה בפרס משרד החינוך על מפעל חיים.
בשנת תש"ע, בהיותה בת 100, הוענק לכהן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. ועדת השופטים נימקה את החלטתה במילים הבאות:
איבנו-פרנקיבסק
איבאנו-פרנקיבסק
איוואנו-פרנקובסק
איבנו-פרנקובסק
איבאנו-פרנקובסק
שרל השביעי
שרל השביעי, מלך צרפת
אהבה אסורה
אהבה אסורה או "הדיבוק בשדה התפוחים" הוא סרט קולנוע משנת 1997, שעובד על בסיס המחזה הקלאסי "הדיבוק" מאת ש. אנ-סקי. בדומה למחזה אשר חובר בין השנים 1913 ל-1916, גם הסרט מספר על החברה החרדית השמרנית ועל כיבוש היצר.
תקציר העלילה.
הסרט מגולל את סיפורו של חנן (יחזקאל לזרוב), בחור חילוני שנתייתם מהוריו החרדים בילדותו. הוא מתאהב בלאה (איילת זורר), בת לאב חרדי קשוח (יגאל נאור) שהיה חברו הקרוב של אביו של חנן. בעזרת הרב עזריאל (משה איבגי) וספרי הסוד היהודיים מתוודע חנן לעולם מסתורי ובאמצעותו הוא מנסה לזכות באהובת לבו החושקת בו אך הובטחה זה מכבר לגבר אחר (גילי שושן).
הפסקול.
זהבה בן הקליטה עבור פסקול הסרט את השיר "אהבה אסורה", שכתבה סוזי רוגובין והלחין ישי אמיר וזכה להצלחה גדולה.
פרסים.
הסרט זכה ב-5 פרסי אופיר בקטגוריות: הצילום הטוב ביותר (מנו קדוש), העריכה הטובה ביותר (דב שטויר), העיצוב האמנותי הטוב ביותר (יעקב תורג'מן), עיצוב התלבושות הטוב ביותר (ליאורה דינולסקו) והפסקול הטוב ביותר (יואב שריג ודב שטויר). כמו כן זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי WorldFest ביוסטון.
אבי לרנר
אבינועם (אבי) לרנר (נולד ב-13 באוקטובר 1947) הוא מפיק סרטי קולנוע ישראלי-אמריקאי, בעיקר סרטי פעולה הוליוודיים. הוא המייסד והמנכ"ל של חברת ההפקות Millennium Films.
חיים וקריירה.
לרנר נולד בחיפה, כשנה לפני קום מדינת ישראל. הוא גדל והתחנך בעיר הולדתו. הוא שירת בצה"ל במהלך מלחמת ששת הימים בצנחנים. בריאיון לפנאי פלוס ציין שהשתתף בקרב על רפיח לפני החדירה לתעלת סואץ. השתתף גם בתור חייל מילואים במלחמת יום כיפור. בראשית הקריירה שלו עבד באולמות קולנוע בתל אביב, אולם בגיל צעיר עבר לדרום אפריקה, שם הוא הפיק מספר סרטים והיה הבעלים של רשת בתי קולנוע. הוא עבר ללוס אנג'לס בראשית שנות התשעים. ב-1991 התמנה לנשיא חברת ההפקה וההפצה העצמאית Global Pictures.
לרנר ייסד שתי חברות הפקה ביחד עם טרבר שורט, דני דימבורט ואחיו דני לרנר: Nu Image ו-Millennium Films. החברות מפיקות מגוון סרטים, אם כי רובם הם סרטי פעולה. הללו מופקים ומצולמים בבולגריה, שם יש לו סטודיו שהיה מחסן בעידן הקומוניסטי. בבעלות חברות הסרטים שלו גם האולפן First Look Pictures.
כוכבי הפעולה בסרטיו.
בחלק הארי של סרטיו של לרנר הופיעו כוכבי פעולה שהיו בשיאם בשנות השמונים והתשעים: ז'אן-קלוד ואן דאם, סטיבן סיגל, וסלי סנייפס, דולף לונדגרן וצ'אק נוריס, והם בדרך כלל משווקים ישירות לווידאו. לרנר הפיק את "רמבו" בכיכובו של סילבסטר סטאלון ואת "רצח מוצדק" בכיכובים של רוברט דה נירו ואל פצ'ינו אותם הפיקו החברות Millennium Films ו- Emmett Furla Films.
כיום הוא מפיק את הסרטים "ניתנים להקרבה" ו"אדגר אלן פו", שאת שניהם יביים סילבסטר סטאלון.
בנוסף לרנר הפיק את הסרטים "בלתי נשכחים" ו"בלתי נשכחים 2" שגם הם בבימוי של סטאלון ובכיכובם של כל כוכבי סרטי הפעולה [פרט לסטיבן סיגל בגלל סכסוך שלו ושל לרנר].
סרטים נוספים של לרנר הם: "סוף המשחק" בכיכובו של קובה גודינג ג'וניור וג'יימס וודס, "אדיסון" בכיכובם של מורגן פרימן, קווין ספייסי וג'סטין טימברלייק, וכן את הסרטים "16 רחובות"; "הדליה השחורה" ואיש הקש. ב-2014 הפיק את הסרט "אנשים טובים" בכיכובו של ג'יימס פרנקו, וסרט "לפני שינה" עם ניקול קידמן על פי ספר של ס. ג'. ווטסון. בשנת 2019 הוא הפיק את הסרט "", החמישי בסדרת סרטי "רמבו".
הדיבוק בשדה התפוחים
מקל אכילה
צ'ופ סטיקס
צ'ופ סטיק
צ'ופסטיק
פול רסיניה
פול ראסיניה
מאיר הכהן
אילן צ'סטר
אילן צ'סטר (Ilan Chester; נולד ב-30 ביולי 1952) נולד כאילן צ'נטוחובסקי (Ilan Czenstochowski) הוא זמר, קלידן, אמרגן ומלחין ונצואלי ידוע. בשנת 2010 הוא זכה בפרס גראמי הלטיני.
ביוגרפיה.
אילן צ'סטר נולד וגדל בישראל, במשפחה יהודית. כילד הוא שמע מוזיקה צרפתית ואיטלקית ומאוחר יותר הוא הוקסם מהרית'ם אנד בלוז האמריקאי (ריי צ'ארלס, סטיבי וונדר) ותנועת הרוק הבריטי (הביטלס, יס, ג'טרו טול). בשנות השישים והשבעים היה חבר להקות רוק ופופ כמו "Trams", ו-"Way". הוא החל בקריירת סולו בשנת 1983 ובמהרה התפרסם בוונצואלה ובעולם הלטיני.
צ'סטר הוא מוזיקאי רב-תחומי, זמר ומלחין שמשלב טווח רחב של השפעות מוזיקליות שהושפע מטיטו רודריגז (Tito Rodriquez), הנגן הרב-כלי הפורטוריקני שהיה מחלוצי סצנת המוזיקה הלטינית בניו יורק. המוזיקה שלו כוללת מרכיבים מהמוזיקה הקלאסית, ג'אז, מוזיקה אפרו-קריבית ומוזיקה ונצואלית.
אחרי אלבומים מוצלחים כמו Amistad", " Solo faltas tu", "ASI", "Songs Books of Venezuelan Love", Vols. 1, 2 &amp; 3, הוא זכה לתהילה רבה יותר עם אלבום הפלטינה שלו "Navideno Heart" והאוסף של ה-6 CD שמכר 500,000 עותקים תוך שבועות ספורים בוונצואלה לבדה. אחדים משיריו נעשו ללהיטים בינלאומיים ועשו להם גרסאות כיסוי זמרים כמו מארק אנתוני, צ'או פליסיאנו (Cheo Feliciano) וקאיין (Chayenne).
דיסקוגרפיה.
אוספים.
Ilan Chester de Colección Sonográfica
Ilan Chester de Colección Vol. 2 Sonográfica
אלכסנדרו זיסו סלטמן
קומוניזם יהודי
בולשביזם יהודי
אוניות המערכה מסדרת קייזר
אוניות המערכה מסדרת קייזר (בגרמנית: Kaiser-Klasse) היו סדרה של חמש אוניות מערכה שנבנו בגרמניה לפני מלחמת העולם הראשונה ושירתו בצי הגרמני הקיסרי במהלך המלחמה. הייתה זו הסדרה השלישית של אוניות מערכה מסוג דרדנוט שנבנתה בגרמניה. קדמו לה אוניות המערכה מסדרת הלגולנד ולפניה אוניות המערכה מסדרת נסאו. סדרת קייזר הייתה סדרת האוניות הגרמנית הראשונה שבה הותקנו באוניותיה מנועי טורבינה, וצריחים שהוצבו האחד מעל השני. חמש האוניות היו קייזר (Kaiser), פרידריך דר גרוסה (Friedrich der Große), קייזרין (Kaiserin), פרינצרגנט לואיטפולד (Prinzregent Luitpold), וקניג אלברט (König Albert). תותחיהן של האוניות הגרמניות היו בקוטר 12 אינץ' (304 מ"מ), לעומת 13.5 אינץ' (343 מ"מ) אצל יריבותיהן הבריטיות, אוניות המערכה מסדרת "אוריון" (Orion); הגרמנים העדיפו בדרך כלל קוטר קטן יותר.
חמש האוניות בסדרה היו פעילות במערכה הימית במלחמת העולם, בים הצפוני. הן היוו את הפלגה השישית של שייטת המערכה השלישית בצי הים הפתוח (Hochseeflotte) של הצי הגרמני הקיסרי. ארבע מהן השתתפו בקרב יוטלנד; "קניג אלברט" שהתה במבדוק באותה עת. מבין ארבע האוניות שהשתתפו בקרב, נפגעה רק "קייזר", שספגה שתי פגיעות של פגזים בקוטר גדול. האוניות השתתפו גם במבצע אלביון, בים הבלטי; במבצע זה היוו האוניות את שייטת המערכה הרביעית, בפיקוד תת-אדמירל וילהלם סושון.
בסוף המלחמה נעצרו כל חמש האוניות בבסיס הימי הבריטי בסקפה פלו. ב-21 ביוני 1919 הוטבעו האוניות בידי צוותיהן, כדי למנוע מאנשי הצי המלכותי הבריטי להשתלט עליהן. האוניות הטבועות נמשו ונגרטו בין השנים 1929 ל-1937.
תכנון.
אוניות המערכה מסדרת "קייזר" הוזמנו תחת חוק הצי השני של הקיסרות הגרמנית, שעבר ברייכסטאג ב-1906. החוק קבע כי משך החיים של אוניות מערכה יצומצם מ-25 שנים ל-20 שנים; קביעה זו יצרה צורך בתכנון ובהשקת אוניות מערכה חדשות, במקום הישנות שהחוק קבע למעשה כי יש להוציאן משירות.
מאפיינים.
אורכן של אוניות המערכה מסדרת קייזר היה 171.8 מטרים בקו המים. אורכן המלא היה 172.4 מטרים. רוחבן היה 29 מטרים, והשוקע שלהן היה מ-9.1 מטרים בחרטום האונייה עד 8.8 מטרים בירכתיה. ההדחק המרבי היה 27,000 טון. לאוניות הייתה תחתית כפולה לאורך 88% מאורך גוף האונייה, והיא הייתה מחולקת ל-17 תאים אטומים למים. הצוות היה מורכב מ-41 קצינים ו-1,043 מלחים. באונייה ששימשה כאוניית דגל היו 14 קצינים ו-80 מלחים נוסף לצוות הרגיל. האוניות תפקדו היטב בתנאי הים הקשים של הים הצפוני, אך נטו לאבד מעט ממהירותן בגלים גבוהים. יכולת התמרון שלהן הייתה טובה, אך בעת פנייה חריפה סבלו האוניות מומנט כוח חריף, שהיה עלול להביא לאובדן של שני שלישים ממהירותן ולהביא לנטייה של כ-8 מעלות.
הנעה.