מערכת תאי השיט נבנתה בימי השלטון האוסטרי-הונגרי בשנים 1900–1916 כדי לאפשר תנועת שיט לכל אורך השנה. בתעלת בגה קיימים ששה תאי שיט, שניים בשטח רומניה וארבעה בשטח סרביה. מתוכם הוצאו משימוש שניים, ואחד אינו מתפקד. פרט לתא השיט בקלק בסרביה, לכל האחרים חדר אחד. האורך המרבי של תאי שיט הוא 70 מ', רוחבם הוא 10 מ' והשוקע משתנה מתא שיט אחד למשנהו. השוקע בתאי השיט ברומניה הוא 1.5 מ'.
נמלים.
נמל טימישוארה.
הנמל טימישוארה שוכן בגדה השמאלית של תעלת בגה, בקטע שבין גשר מונצ'י (Podul Muncii - "העבודה") והגשר ג'לו (Pasarela Gelu)/
הדוברות עוגנות לאורך 450 מ'. בגדה הימנית, בערך באמצע הקטע, ניצב מגדל המים של רובע יוזפין. בולט הריצוף הישן, מאבן מרובעת, אופיינית להתחלת המאה ה-20. רוחב התעלה באותו אזור הוא 25 מ'. הנמל קיים משנת 1860. מפקדת הנמל נמצאה בזמנו במקום שבו עומד היום בניין "אנקורה" ("העוגן").
גשרים.
בטימישוארה מעל תעלת בגה נבנו גשרים רבים. בזמנו רק ברובע פבריק היו מעל התעלה כ-70 גשרים וגשרונים. כיום ישנם בטימישוארה 18 גשרים.
שמותיהם של שמונה גשרים חשובים שונו בהחלטת העירייה במאי 2016 כדי להתאים לשמות הרחובות הסמוכים.
קישורים חיצוניים.
- האתר הרומני - Regia Autonomă "Administratia Canalului Navigabil Bega" Timiș;
(הרשות האוטונומית "מנהל התעלה העבירה בגה" טימיש)
ג'אנג ימינג
BAE סיסטמס הוק
BAE סיסטמס הוק (באנגלית: BAE Systems Hawk) הוא מטוס אימון וקרב סילוני דו-מושבי, שפותח במקור בבריטניה על ידי הוקר סידלי בשנות ה-70 (כיום מיוצר על ידי BAE סיסטמס) ונמצא בשירות במספר מדינות סביב העולם, בין היתר בחיל האוויר המלכותי וחיל האוויר ההודי. על בסיס ההוק פותח המקדונל דאגלס T-45 גושהוק המשמש את צי ארצות הברית ומטוס הקרב הקל הרב-משימתי הוק 200 המשמש בין היתר את חילות האוויר של אינדונזיה ומלזיה.
ברוב חיילות האוויר משמש ההוק כמטוס אימון והכשרה מתקדם, באופן מצומצם יותר משמשים מספר דגמי ההוק בתור מטוסי קרב קלים רב-משימתיים המהווים חלופה זולה בהרבה למטוסי הקרב הנפוצים.
דגמים עיקריים.
הוק 200.
ההוק 200 הוא מטוס קרב קל רב-משימתי שפותח על בסיס ההוק למטרת יצוא. ההוק 200 תוכן כמטוס קרב קל וזול יחסית למטוסי קרב אחרים בתקופה, הוא פותח בתחילת שנות ה-80 וטס את טיסת הבכורה שלו במאי 1986. כיום ישנם שלושה דגמים במשפחה: הוק 203 שיוצר עבור חיל האוויר של עומאן, הוק 208 שיוצר עבור חיל האוויר המלזי והוק 209 שיוצר עבור חיל האוויר האינדונזי. בנוסף, עוצב גם דגם ההוק 205 עבור חיל האוויר המלכותי הסעודי, אך הוא לא נכנס לשירות.
מלבד מנוע משופר, ציוד תקשורת, ניווט ומכ"ם משודרג, ההוק 200 פותח עם יכולת רבה יותר לנשיאת חימוש. הוא כולל שבע נקודות לחיבור חימוש: 2 נקודות מתחת לכל כנף, נקודה אחת מתחת לגוף המטוס ועוד נקודה בקצה כל כנף. בין היתר הוא יכול לשאת עד 3 מכלי דלק נתיקים להגברת טווח הטיסה שלו, מערכת תצפית חיצונית, משגר רקטות (SNEB או CRV7), טילי אוויר-אוויר (כגון AIM-9 סיידוויינדר), טילי אוויר-קרקע (כגון AGM-65 מאבריק) וטילים נגד ספינות (כגון סי איגל). בנוסף יכול ההוק 200 לשאת פצצות מסוגים שונים (בהם ה-MK-83 וה-MK-82) ומערכות נישאות נוספות כגון מכ"ם AN/APG-66 ועדשות אינפרה-אדום מרקוני.
מקדונל דאגלס T-45 גושהוק.
במחצית השנייה של שנות ה-70, צי ארצות הברית חיפש חלופה למטוסי האימון הסילונים ששימשו אותו דאז, ה-T-2 באקאיי והדאגלס A-4 סקייהוק. צוות בריטי-אמריקאי הציע דגם מותאם לצורכי הצי שהתבסס על ההוק 60 ולאחר בחינת מספר הצעות, בדצמבר 1981, נבחר ההוק ונכנס לייצור בארצות הברית תחת רישיון על ידי חברת מקדונל דאגלס תחת השם T-45 גושהוק (Goshawk; נץ גדול).
תומאס סדון
תומאס סדון (באנגלית: Thomas Seddon; 28 באוגוסט 1821 - 23 בנובמבר 1856) היה צייר נוף אנגלי הקשור לאחווה הפרה-רפאליטית, שצייר סצנות צבעוניות ומפורטות ביותר של בריטני, מצרים וירושלים.
ביוגרפיה.
סדון נולד ב-28 באוגוסט 1821 בלונדון, בנו של יצרן ארונות ידוע. הוא התחנך בבית ספר שנוהל על ידי הכומר ג'וזף בארון בסטנמור, ולאחר מכן עבד עבור אביו עד 1841, אז נשלח לפריז כדי ללמוד אמנות.
כשחזר מפריז המשיך לעבוד בעסק המשפחתי . אף שסדון כבר החליט להיות צייר, הוא המשיך ללמוד עיצוב והשתתף בהרצאותיו של תומאס לברטון דונלדסון על אדריכלות והשתלם במוזיאון הבריטי. בשנת 1848 העיצוב שלו למזנון נוי זיכה אותו במדליית כסף מטעם האגודה לאמנויות . בינתיים, הוא לקח שיעורים בבית הספר לציור של צ'ארלס לוסי בקמדן טאון, והשתתף בשיעורי ציור חיים שנערכו על ידי אגודת האמנים ברחוב קליפסטון. בקיץ 1849, הוא נסע לצפון ויילס, ועשה את ניסיונותיו הרציניים הראשונים בציור נוף. בשנה שלאחר מכן נסע לברביזון בצרפת, שם ערך כמה ניסיונות בתחום ציורי שמן.
בתחילת 1848 סדון בא במגע עם האחווה הפרה-רפאליטית, לאחר שפגש את פורד מדוקס בראון, ובמהלך 1850 הוא עבד על עותק של "צ'וסר בבית המשפט של אדוארד השלישי" בסטודיו של בראון. בתקופה זו היה מעורב בהקמת בית הספר לציור ודוגמנות בצפון לונדון, בית ספר לאמנות לגברים עובדים בקמדן טאון. בסוף 1850 הוא לקה בהתקף חמור של קדחת שגרונית, שבמהלכו הוא חזר לדת, לאחר שהפסיק ללכת לכנסייה כמה שנים קודם לכן.
על פי הזיכרונות של אחיו, "אלה שהכירו אותו הטוב ביותר רואים במחלה זו את נקודת המפנה בהיסטוריה הרוחנית שלו, ואת תחילת הנצרות המעשית שלו." מיד לאחר מחלה זו עזב סדון את העסק של אביו. הוא עבר לגור ליד טוטנהאם קורט רואד, שם השלים ציור בנושא " פנלופה", שהייתה עבודתו הראשונה שהוצגה באקדמיה המלכותית . הוא ביקר שוב בוויילס בסוף 1851 ובקיץ שלאחר מכן נסע לדינאן בבריטני, שם שהו אחיותיו; נוף שצויר בדינאן הוצג באקדמיה המלכותית בשנה שלאחר מכן.
סדון בילה חלק ניכר משנת 1853 בהכנות למסע למצרים בחברת ויליאם הולמן האנט. ביוני נסע שוב לדינאן, שם צייר נוף גדול של מנזר ליהון ההרוס. סדון עזב את צרפת למצרים בנובמבר, הגיע לאלכסנדריה ב-6 בדצמבר, ועבר לקהיר.
סדון והאנט הקימו מחנה ליד הפירמידות, עם אנגלי נוסף בשם ניקולסון, שהיה חולה סופני, ומת שם ואז, בשינוי התוכנית המקורית, החליטו שני האמנים לעבור לירושלים, כשהם מפליגים משפך הנילוס בסוף מאי.
בהגיעו לירושלים עזב סדון את האנט בעיר, והקים אוהל על גבעה המשקיפה במעלה עמק יהושפט, עם נוף לאתרים המקראיים של גת שמנים והר הזיתים, משם הוא צייר חלק גדול מהנוף של ירושלים ועמק יהושפט. הוא עזב את העיר לצרפת באוקטובר 1854.
עמק יהושפט צויר בחודשי הקיץ והסתיו, וסדון המשיך לעבוד עליו בדינאן, יחד עם ציור שמן נוסף ושני צבעי מים שהחל גם בירושלים . לבסוף הוא סיים אותו, בעזרת קצת עזרה מהאנט, לאחר שובו ללונדון בינואר 1855 והראה אותו לראשונה בתערוכה בסטודיו שלו ברחוב ברנרס במרץ של אותה שנה. נושאי המזרח שלו הוצגו שוב בשנה שלאחר מכן.
באוקטובר 1856 סידון ביקר שוב בקהיר, אך מת מדיזנטריה שם ב-23 בנובמבר.
בשנת 1857 הוצגו עבודותיו בגלריה של האגודה לאמנויות, והציור "ירושלים ועמק יהושפט", נרכשו והוצגו בגלריה הלאומית. ג'ון ראסקין הגדיר את יצירותיו של סדון על מצרים וארץ ישראל כ"נופים הראשונים המאחדים מיומנות אמנותית מושלמת עם דיוק טופוגרפי; מכוונים, באיפוק עצמי קפדני, ללא מטרה אחרת מלבד זו - לתת לאנשים שאינם יכולים לנסוע ידע מהימן של הנופים."
ספר זיכרונות של סדון, מאת אחיו, ג'ון פולארד סדון, פורסם ב-1859.
Sunshine
Sunshine הוא סינגל של הזמר הבריטי, ליאם פיין, כשיר הנושא של הסרט הבאג של רון. השיר יצא, על ידי 20th Century Studios, קפיטול רקורדס והמפסטון רקורדס, ב-27 באוגוסט 2021.
נכון לדצמבר 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-8 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של ליאם פיין ב-27 באוגוסט 2021. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-2.9 מיליון פעמים פעמים.
בורסה איטליאנה
בורסה איטליאנה (באיטלקית: Borsa Italiana), היא בורסה איטלקית שבסיסה במילאנו. היא מנהלת ומארגנת את השוק המקומי למסחר בניירות ערך, מסדירה את הליכי הקבלה והרישום של חברות וברוקרים, ומפקחת על הנפקות של חברות חדשות.
הבורסה הוקמה לאחר הפרטת בורסת מילאנו ב-1997, והיא החלה לפעול ב-2 בינואר 1998. ב-23 ביוני 2007, בורסה איטליאנה הפכה לחברה בת של הבורסה לניירות ערך בלונדון. ב-9 באוקטובר 2020, נמכרה תמורת 4.3 מיליארד יורו, לקבוצת הבורסה הפאן-אירופית Euronext. רכישת הבורסה על ידי Euronext הושלמה ב-29 באפריל 2021.
בורסה איטליאנה ידועה גם בשם Piazza Affari ("כיכר העסקים"), על שם הכיכר בעיר מילאנו, שבה ממוקם המטה שלה (בניין Palazzo Mezzanotte).
הבורסה מפוקחת על ידי Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (CONSOB), סוכנות של משרד הכלכלה והאוצר האיטלקי, שבסיסה ברומא. בשנת 2015, השווי הכולל של חברות רשומות בבורסה איטליאנה שווה 567.2 מיליארד אירו, שהווה 34.8% מהתמ"ג האיטלקי.
היסטוריה.