הוא היה גם היועץ, התסריטאי, מנהל ההפקה, היועץ ועוזר הבמאי בארבעה סרטי מלחמה איטלקיים משנות החמישים – שלושה בבימויו של דואיליו קולטי ("I sette dell'Orsa maggiore", "חטיבת פולגורה" ו-"La grande speranza") ואחד מאת אנטוניו לאונוויולה ("Siluri umani – 1954")
אגנש שאגווארי
אגנש שאגווארי (בהונגרית: Ságvári Ágnes; בודפשט, 19 בנובמבר 1928 – בודפשט, 13 ביוני 2000) הייתה היסטוריונית יהודייה-הונגרייה, שידועה בעיקר במחקר ההיסטורי שלה על תולדות שואת יהודי הונגריה. תחילה שירתה במנגנון הממלכתי הקומוניסטי, אחר כך בחרה בעבודת מחקר. היא עבדה במכון להיסטוריה של המפלגה ואחר כך מונתה למנכ"ל ראשי בארכיון עיר הבירה בודפשט. בשנת 1980 הוענק לה עיטור הזיכרון של ארווין סבו על עבודתה כספרנית. בין השנים 1986–1998 לימדה באוניברסיטת אטווש לוראנד. בעלה, אנדראש טרדוש (1924-1969), היה עיתונאי.
ביוגרפיה.
אגנש שאגווארי נולדה במשפחה יהודית כבתם של שאנדור שאגווארי (1883-1941), ושל רוזליה ארדש (1889-1964). שם המשפחה של אביה היה במקור שפיצר. היא באה ממשפחה משכילה של מעמד ביניים. אביה היה עורך דין ידוע, אמה הייתה מורה ופטרונית ידועה, נשיאת קבוצת הנשים של בית הכנסת ברחוב נאג' פובארוש וסגנית נשיא MINOSZ (הברית הלאומית של הנשים היהודיות בהונגריה). דודתה יוזפינה שאגווארי (לשעבר שפיצר) הייתה אמו של הפיזיקאי היהודי-הונגרי אגון אורובאן. אחיה, אנדרה שאגווארי, היה פוליטיקאי קומוניסטי שנרצח בשנת 1944. בשנת 1944 סיימה אגנש את לימודיה בבית הספר לטיפוגרפיה ולהקלדה בבודפשט.
קריירה.
לאחר סיום לימודיה בתיכון עבדה בבית חרושת בין השנים 1944–1945, ולאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 במרכז המפלגה הקומוניסטית ההונגרית. במקביל, הצטרפה למפלגה הקומוניסטית ול"פדרציית הנוער הדמוקרטי ההונגרי" (MADISZ), שם הייתה "מארגנת סטודנטים". מאפריל עד אוגוסט 1947 עבדה כבלשית משטרתית במשטרה החשאית ההונגרית הממלכתית (ÁVO) וגם במשטרת המדינה, בדרגת סגן משנה. בין השנים 1948–1956 עבדה באגף הסגל בהנהלה המרכזית של מפלגת העובדים ההונגרית, תחילה כעובדת חברתית ולאחר מכן כעמיתה פוליטית בוועדת הביקרת המרכזית.
באותה תקופה למדה היסטוריה וכלכלה פוליטית באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם קיבלה את התואר בשנת 1951. בשנת 1956 מונתה למנהלת לשכת הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית ובשנת 1960 הפכה לחוקרת בכירה במכון להיסטוריה של המפלגה ולסגנית מנהלת המכון. ב-1962 הגנה על עבודת הדוקטורט שלה בנושא "תנועות ההמון והמאבקים הפוליטיים בבודפשט בשנים 1945–1947. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1964, הפכה לעמיתה בכירה במכון להיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים. בשנת 1968 מונתה לפרופסור חבר במחלקה לסוציאליזם מדעי בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת יוזף אטילה בעיר סגד.
בין השנים 1970 לבין 1985 שימשה בתפקיד מנהלת ארכיון הבירה בודפשט. מיד לאחר בחירתה החלה לעשות סדר בארכיוני המוסד שהיו במצב מוזנח מאוד. מכיוון שלא היה מספיק מקום בבניין העירייה הישן והמסמכים היו מאוחסנים אצל גופים שונים ברחבי העיר, משימתה הראשונה הייתה לאסוף ולארגן אותם. היא עשתה מאמצים משמעותיים לשמר, לשחזר ולאחסן בבטחה את הרשומות. סדנת רפרוגרפיה החלה לפעול בארכיון (רפרוגרפיה הוא השם הקולקטיבי של ההליכים שבהם נוצר עותק מדויק ונאמן של המסמך) עם יותר תקציב שהתקבל לשיקום, כריכת ספרים וצילומי אבטחה. הפקת התיעוד הארכיוני, העבודות המתודולוגיות השייכות לסדרה של לימודי היסטוריה של העיר ולקידום הכתיבה של ההיסטוריה המקומית החלה בתנופה רבה. היא "חלמה" על יצירת סדרת ספרים ביחד עם "איגוד הספרנים ההונגרים" כדי להציג את ההיסטוריה של העיר. אגנש זכתה במדליית הזיכרון של ארווין סבו בשנת 1980, שלמעשה הוענקה בשל זכויותיה כספרנית. בשנת 1986 יזמה את הקמת ארגון הארכיונאים ההונגרים.
כבר משנת 1945 החלה שאגווארי לחקור את ההיסטוריה של בודפשט לאחר 1945. העניין שלה עבר לסוגיות המתודולוגיות והתאורטיות של מחקר היסטורי עירוני השוואתי. היא חקרה את ההיסטוריה של השואה בהונגריה, את נסיבות גירוש יהדות הונגריה בזקרפטיה ואת גורל הרכוש היהודי שנבזז. לאחר שעזבה את הארכיון, המשיכה בעבודתה באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם לימדה עד פרישתה בשנת 1998.
מותה.
נפטרה ב־13 ביוני 2000 בבודפשט. נקברה בחוג מצומצם.
חורחה סמפאיו
מארש קניגרץ
מארש קניגרץ (בגרמנית: Königgrätzer Marsch) הוא אחד המארשים המפורסמים ביותר בצבא הגרמני ובעולם. המארש הולחן בשנת 1866 על ידי יוהאן גוטפריד פיפקה להנצחת קרב קניגרץ, הקרב המכריע במלחמת אוסטריה–פרוסיה, בו ניצחה ממלכת פרוסיה את האימפריה האוסטרית.
היסטוריה.
נאמר כי הטיוטה הראשונה של המארש נכתבה עצמה במהלך הקרב. ההלחנה הבטוחה ב-6/8 מטר עוקבת אחר הקרב בשני חלקים, המוטיב ההתחלתי מסמל את הלחימה הבלתי-החלטית בין הקורפוס הפרוסי הראשון לאוסטרים, המוטיב השני מסמל את בואה של התגבורת הפרוסית. הניצחון בקרב קניגרץ סלל את הדרך לעליונותה של פרוסיה בקונפדרציה הגרמנית ובסופו של דבר הביא להקמת הקיסרות הגרמנית בשנת 1871.
מארש קניגרץ ממשיך להיות פופולרי ביותר והוא מרכיב חשוב בכל תזמורת מארש צבאית בגרמניה מודרנית, ואילו באוסטריה הוא נשמע רק לעיתים רחוקות מאוד, מכיוון שהיצירה קשורה לכישלון הצבא האוסטרי. כמו צעדות והרכבים מוזיקליים רבים אחרים, גם הנאצים עשו שימוש משמעותי במארש קניגרץ. ליצירה מיוחס המעמד המפוקפק להיות אחת היצירות האהובות על אדולף היטלר, והיא הושמעה לעיתים קרובות במהלך הופעותיו הפומביות, כולל עצרת נירנברג.
כמו מארשים רבים אחרים, גם מארש זה נמצא בשימוש הצבא הצ'יליאני ובעוד צבאות אחרים בעלי קשר לצבא גרמניה וגרמניה עצמה. הוא נמצא בשימוש בגדוד הג'מייקני השני תחת השם "הגדוד הערב אינדיאני השני" (2nd Battalion West India Regiment).
פסגת מרסד
פסגת מרסד (באנגלית: Merced Peak) היא פסגה ברכס קלארק, בשטח הפארק הלאומי יוסמיטי, במחוז מדרה, במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
גאוגרפיה.
גובהה של הפסגה 3,567 מטרים מעל פני הים, והיא הגבוהה בפסגות רכס קלארק (הפסגה גבוהה משלוש הפסגות הגבוהות האחרות שברכס: פסגת רד, שגובהה 3,566 מטרים מעל פני הים; פסגת גריי שגובה 3,527 מטרים מעל פני הים; והר קלארק שגובהו 3,512 מטרים מעל פני הים).
לפי מקורות אחרים גובהה של הפסגה 3,574 מטרים מעל פני הים; והיא הפסגה ה-2,911 בגובה בארצות הברית, וה-451 בגובהה בקליפורניה.
פסגת מרסד ממוקמת בסמוך לגבול הדרומי של הפארק הלאומי יוסמיטי, בסמוך לאגמי אוטוויי; פסגת מרסד ממוקמת 0.8 קילומטרים מדרום לפסגת אוטוויי.
מסלולי הליכה מהר קוורץ (Chiquito pass) דרך מעבר צ'יקיטו (Quartz Mountain), וכן שני מסלולי ההליכה היוצאים לנקודת גליישר, מובילים לפסגת ההר.
היסטוריה.
מקור השם.
פסגת מרסד נקראת על שם נהר מרסד.
שמו של הנהר ניתן לו ב-29 בספטמבר 1806, על ידי משלחת חקר בהנהגתו של גבריאל מורגה (Gabrial Moraga). מורגה קרא לנהר "נהר גבירתנו של החסד" (Rio de Nuestra Señora de la Merced ) - בספרדית "מרסד" משמעו חסד, על שם חג נוצרי שהוקדש למרים אם ישו (המכונה בנצרות גם "גבירתנו של החסד"), החל ב-24 בספטמבר.
לקריאה נוספת.
• R. J. Secor, The High Sierra: Peaks, Passes, Trails, PP 28, 409
• United States. National Park Service, Merced Wild and Scenic River, P 193
• Kathy Morey, Mike White, Stacey Corless, Thomas Winnett, Sierra North: Backcountry Trips in California's Sierra Nevada
אל-עולא
אל-עולא (בערבית: ٱلْعُلَا) היא נפה של מחוז אל-מדינה ועיר בצפון מערב ערב הסעודית. ממוקמת על דרך הבשמים ההיסטורית, העיר אל-עולא משתרעת על פני .
היסטוריה.
אל-עולא העיר העתיקה ומוקפת החומה נוסדה במאה השישית לפני הספירה, נווה מדבר בעמק המדבר, עם אדמה פורייה ומקורות מים רבים. היות שהייתה ממוקמת על על דרך הבשמים ההיסטורית, רשת המסלולים שאפשרה סחר בתבלינים, משי ופריטי יוקרה אחרים דרך ערב, מצרים והודו. ההיסטוריה של נווה מדבר זה חולקה למספר תקופות. הממלכה הדדנית משתרעת על פני המאות השביעית והשישית לפני הספירה. דדן מוזכר ב"כתובות הרן". באלה מסופר כיצד נבונאיד מלך בבל ערך מסע צבאי בצפון ערב בשנת 552 לפני הספירה לערך, וכבש את תימא דדן ואת יתריב.
ארבע מאות השנים הבאות, עד לסביבות 100 לפני הספירה, היו תקופת ממלכת ליהיאן (שם נוסף לעם הדדני). הנבטים היו אדוני האזור לפחות עד שנת 106 לספירה, כאשר הרומאים כבשו את בירתם פטרה. הנבטים הפכו את חגרה (מדאעין סאליח של ימנו), לבירתם השנייה. מרכז הכוח של האזור עבר לפיכך לחגרה הממוקמת כ-22 ק"מ צפונית לאל-עולא.
התייר האירופי הראשון של ימינו שתיאר את העיר היה צ'ארלס מונטאגו דייטי בשנת 1876. צ'ארלס הובר היה באל-עולא בשנים 1881–1882. הוא חזר בשנת 1883 בליווי יוליוס יואטינג. בשנת 1968 צוות ארכאולוגים מאוניברסיטת לונדון חקר כחמש עשרה כתובות.
חזון אל-עולא.
ב-11 בפברואר 2019 השיק נסיך הכתר של סעודיה מוחמד בן סלמאן את חזון AlUla הכולל אתר נופש ושמורת טבע בשם שארעאן. החזון כולל גם הקמת הקרן הגלובלית להגנה והחזרה לטבע של הנמר הערבי. נסיך הכתר אף ערך פסגת שלום אזורית של מנהיגי מדינות המפרץ בינואר 2021 שבה סוכם על הסרת חרם בן שלוש שנים על קטאר.
יחסי ארמניה–פורטוגל