בראון כתב את חוות דעת הרוב בפסקי הדין "דה לימה נגד בידוול" ו"דאונס נגד בידוול" , שניים מ"תיקי האיים" מ-1901, שבהם נדונו מעמדן של הטריטוריות שסופחו לארצות הברית במלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898.
בראון ביאר עבור חוות דעת הרוב את הסמכויות שניתנו לחבר מושבעים גדול בפסק הדין "הייל נגד הנקל" , תיק מ-1906 בו המשיב, מנהל חברת טבק, סירב להעיד בפני חבר מושבעים גדול על בסיס כמה עילות בהתבסס על חוק ההגבלים העסקיים של שרמן. חוות דעת זו של בראון, שנאמר שהייתה אחת מהטובות שלו, ניתנה ב-12 במרץ 1906, עשרה שבועות בלבד לפני פרישתו.
פעילות אקדמאית.
בראון ערך אוסף של פסיקות וצווים בתיקי משפט ימי חשובים בתחום השיט הפנים יבשתי ומאוחר יותר ערך ספר של פסקי דין בתחום המשפט העמי עבור הרצאות שנתן באוניברסיטת ג'ורג'טאון. הוא גם לימד שיעורים בחוקי המשפט הימי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן בשנים 1860–1875, ומשפט רפואי בקולג' הרפואי של דטרויט בשנים 1868–1871. ב-1887 הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מישיגן וב-1891 מאוניברסיטת ייל.
חיים אישיים.
ב-1864 נשא בראון לאישה את קרוליין פיטס, בתו של סוחר עצים אמיד ממישיגן. לזוג לא נולדו ילדים. במלחמת האזרחים הוא לא שירת בצבא האיחוד, אך כמו אנשים אמידים רבים, הוא שכר מחליף שישרת במקומו.
בראון ניהל יומנים אישיים מימיו בקולג' ועד למינויו כשופט פדרלי ב-1875, שכיום שמורים באוסף ברטון ההיסטורי של הספרייה הציבורית של דטרויט. ביומנים אלו עולה שהוא היה אדם נוח לבריות ושאפתן, אך גם סבל מדכדוך והיו לו ספקות בנוגע ליכולותיו. כילד השתתף בראון עם משפחתו בתפילות בכנסייה הקהילתית , ולאחר נישואיו הוא התלווה לאשתו לתפילות בכנסייה הפרסביטריאנית, אך באופן כללי הוא לא גילה עניין רב בדת.
ב-1891 רכש בראון ממשפחת ריגס תמורת 25,000 דולר (711,000 דולר בערכים של 2021) חלקת קרקע ברחוב 16 בוושינגטון הבירה. הוא שכר את שירותיו של האדריכל ויליאם הנרי מילר , ובנה מעון בן חמש קומות ו-18 חדרים בעלות של 40,000 דולר (1,173,000 דולר בערכים של 2021). בבית זה, שנודע בהמשך בשם "בית טוטורסקי" , הוא התגורר עד למותו. על רקע גישתו בנוגע ליחסים הבין-גזעיים, מעניין לציין שכיום משמש הבית כמשכנה של שגרירות הרפובליקה של קונגו בארצות הברית.
רעייתו של בראון, קרוליין, נפטרה ב-1901 ושלוש שנים לאחר מכן הוא נישא בשנית לידידה קרובה שלה, האלמנה ג'וזפין טיילר, שנותרה בחיים לאחר מותו. בשנותיו האחרונות על כס השיפוט איבד בראון כמעט לחלוטין את מאור עיניו. ב-28 במאי 1906, בגיל 70 הוא פרש מכהונתו.
הנרי בראון נפטר ממחלת לב ב-4 בספטמבר 1913, כאשר שהה במלון בברונקסוויל שבמדינת ניו יורק. הוא נטמן לצד קברה של אשתו הראשונה בבית הקברות אלמווד שבדטרויט. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
משפטו של סגן מורנט
משפטו של סגן מורנט (באנגלית: Breaker Morant) הוא סרט דרמה היסטורי אוסטרלי משנת 1980, בבימויו של ברוס ברספורד, עם רוברט וודוורד, בריאן בראון, לוריס פיץ'- ג'רלד וג'ק תומפסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "Breaker Morant" של קנת' רוס (1978) המתאר סיפור אמיתי של שלושה קצינים אוסטרליים במהלך מלחמת הבורים, בדרום אפריקה שהועמדו למשפט צבאי ב-1902 על הוצאות להורג של שבויים בורים ומיסיונר גרמני על-פי פקודות מעורפלות ובלתי כתובות של המפקד העליון של הצבא.
משפטם דן בציות עיוור לפקודה בלתי חוקית בעליל. הוא מעניק ביטוי אנושי מרגש דווקא לצד של החייל שנשפט על מעשים כאלה. יש בו קטעים שבהם נראה שהנשפטים מורשעים ומוצאים להורג כשעיר לעזאזל לשם מטרות פוליטית וצבאיות. באוסטרליה הם נחשבו לאחר הסרט לגיבורים אף על פי שבכרזות הסרט נכתב "גיבור או נבל".
הסרט זכה בפרסים מטעם מכון הסרטים האוסטרלי - הסרט הטוב ביותר, הבימוי, שחקן ראשי, שחקן משנה, הצילום, העריכה, העיצוב האמנותי והתסריט.
רוב הסרט מתרחש בבית משפט צבאי והאירועים של הפרשה מופיעים כפלאשבק.
הוא היה מועמד גם לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
1901, צפון טרנסוואל - מלחמת הבורים השנייה. הבורים פתחו במלחמת גרילה נגד הצבא הבריטי בפיקודו של גנרל הורשיו קיצ'נר (אלן קאסל). קיצ'נר פתח נגדם במלחמה חסרת מעצורים. הוא הכניס אלפי בורים למחנות ריכוז והקים יחידה מיוחדת בשם "Bushveldt Carbineers" בה שירתו לוחמים אוסטרלים רבים.
בין הקצינים ביחידה היו לוטננט מורנט (אדוארד וודוורד), לוטננט הנקוק (בריאנט בראון), לוטננט ויטון (לואיס פיץ'-ג'רלד) קפטן האנט (טרנס דונובן) וקפטן טיילור (ג'ון ווטרס).
האנט היה ידידו וגיסו לעתיד של מורנט. הוא ביקר במפקדת קיצ'נר ונפגש עם קיצ'נר ומזכירו יוברט המילטון (וינסנט בול) וקיצ'נר העיר לו כי "המלחמה הג'נטלמנית נגמרה" וכי כל בורי שילבש מדי חייל בריטי (חאקי) יירה ללא משפט.
הם יוצאים בלילה לפעולה עונשין נגד חווה של בורים לפי הכוונה מוטעית של קצין המודיעין טיילור שאין שם כוחות בוריים. הם עולים על מארב ונאלצים לסגת. האנט נופל פצוע ומוצא להורג על ידי הבורים שגם מתעללים בגופתו.
מורנט מנהל מצוד על הבורים התוקפים ושובה אותם. הוא מגלה את גופתו המחוללת של חברו האנט וחמתו עולה. בין השבויים הוא מזהה אחד שלובש את מדיו של קפטן האנט. מורנט מעמיד את הבורים השבויים לפני כיתת יורים שמוציאה אותם להורג.
לאחר מכן נותן מורנט הוראה ללוטננט הנקוק, הוראה להרוג מיסיונר גרמני בשם הסה שהוא בטוח בכך שהוא מסתובב בין יחידות הצבא ומרגל לטובת הבורים. דבר זה מכעיס את קיסר גרמניה.
קיצ'נר רוצה לסיים את המלחמה ולהגיע לשיחות פיוס עם הבורים לפיכך הוא פוקד לערוך משפט צבאי למורנט, הנקוק וויטון. לסניגור ממונה מייג'ור תומאס (ג'ק תומפסון) שאין לו ניסיון במשפטים צבאיים וניתנים לו 24 שעות בלבד להתכונן. כל העדים שיכולים לשמש את ההגנה נשלחים להודו.
תומאס טוען בתחילה שחיילים אוסטרלים צריכים להישפט באוסטרליה אך השופט לוטננט קולונל דני (באד טינגוול) דוחה זאת. תומאס מנסה להוכיח לבית המשפט כי הקצינים פעלו תחת הוראות בלתי כתובות שהיו בבחינת "הנחיות כלליות". הוא מבקש לזמן את קיצ'נר אבל במקומו מגיע מזכירו יוברט המילטון ומכחיש זאת אף על פי שמורנט קורא לעברו "שקרן".
לבסוף הם מזוכים מרצח המיסיונר הגרמני אך מורשעים ברצח השבויים הבורים. פסק הדין מאושר בלונדון וגם ממשלת אוסטרליה שרוצה להוכיח שחייליה תרבותיים ולא פראים, מאשרת זאת.
מורנט והנקוק נידונים למוות, ויטון נידון למאסר עולם עם עבודת פרך (הוא שוחרר כעבור שלוש שנים וכתב ספר על הפרשה בשם "Scapegoats of the Empire" - שעירים לעזאזל של האימפריה).
הם מושבים על כיסאות מול כיתת יורים ומורנט צועק לעברם "ירו ישר ממזרים, אל תתפרעו".
הרמאנסג
הרמאנסג (בהונגרית: Hermánszeg) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר סומש שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הרמאנסג קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-315 תושבים בשנת 1990 עד 259 תושבים בשנת 2020.
יהודי הרמאנסג.
יהודים חיו בהרמאנסג בתקופות זמן שונות. בשנת 1944 נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה.
אח&quot;י דרקון
אח"י דרקון היא צוללת מסדרת דולפין AIP אשר הוזמנה ב-2013 וצפויה להיכנס לשירות עד 2023.
מאפיינים.
אח"י דרקון נחשבת לצוללת מהמתקדמות בעולם, והיא כלי המלחמה היקר ביותר של צה"ל (עלותהּ משוערת בכ-540 מיליון אירו). מערכות הסונאר וההגנה של הצוללת מתקדמות ומשופרות ביחס לשל קודמותיה. הצוללות מסדרת דולפין AIP יכולות לשאת טילי שיוט בעלי טווח של אלפי קילומטרים, וניתן לציידם בראשי קרב גרעיניים. אחד השיפורים המרכזיים בסדרת הצולות זו הוא אלמנט טכנולוגי מתקדם שהוצב במרכז הצוללת – מערכת ה- AIP (Air Independent Propulsion), מערכות הנעה לצוללות ללא תלות באוויר חיצון, מערכת המבוססת בין היתר על טכנולוגיית תאי דלק המאפשרת למנוע המשולב דיזל-חשמל להשתמש בחמצן ללא צורך בצריכתו ממקור שמחוץ למים. שדרוג זה הצריך את הארכתה של הצוללת בכעשרה מטרים ומטרתו לאפשר שהייה ממושכת יותר בלב ים.
אך בניגוד שאר הצוללות בסדרה במהלך בנייתה הוחלט להוסיף לה יכולות חדשות, תהווה אבטיפוס לצוללות דקר, הדגם המתקדם ביותר שיהיה בשירות זרוע הים בעשרות השנים הבאות. מהלך זה ייקר את עלותה ב-140 מיליון אירו ודחה את מועד מסירתה.
מקור השם.
השם המקורי שנבחר לצוללת היה דקר, על שם הצוללת אח"י דקר, שטבעה בדרכה לישראל בשנת 1968. בעקבות התנגדות המשפחות השכולות, הוחלט לקרוא לה דרקון, על שם הדג הימי דרקון, אשר גם מכיל את האותיות "דקר", ובמקום זאת יקראו ל על שם הצוללת האבודה.
רם ברכה
רם ברכה (נולד בתל אביב, 1966) הוא צלם ישראלי ומרצה לצילום.
ברכה למד צילום במדרשה לאמנות בין השנים 1988 ל-1992, ולאחר מכן החל ללמד צילום בקמרה אובסקורה, בית הספר מימד לאמנות חזותית, המדרשה לאמנות ומוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה. בין השנים 2015 - 2005 שימש כראש המחלקה לצילום במדרשה לאמנות בית ברל.
תערוכות.
תערוכות יחיד:
סוללת מצב מוצק
סוללת מצב מוצק (באנגלית: Solid-state battery) היא טכנולוגיית סוללה, המשתמשת באלקטרודות מוצקות ואלקטרוליט מוצק, במקום אלקטרוליטים ג'ל נוזלי או פולימרי המצוי בסוללות ליתיום-יון או ליתיום פולימר.