בין מלחמות העולם חיו באנדריכוב כ-400 יהודים. בעיר פעלו מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, ומפלגות ותנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, עקיבא ובית"ר. משנת 1925 ועד שנספה בשואה כיהן כרב הקהילה ד"ר דוד אביגדור, חבר הוועד הפועל של המזרחי בגליציה המערבית. כשלושה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נורה למוות בבית המטבחיים המקומי השוחט היהודי של הקהילה, שהיה גם חזן בבית הכנסת.
בחודשי פברואר, מרס ואפריל 1939, התאכסנו באזור מדרום לאנדריכוב 25 מפקדים של הארגון הצבאי הלאומי שהגיעו מארץ ישראל במחנה אימונים של הצבא הפולני והתאמנו בשיטות של מלחמה זעירה בהדרכת קציני הצבא הפולני. קורס זה הושג בידי אברהם שטרן (יאיר"). חלק מהבוגרים נשארו ברחבי פולין עד סוף יולי אותה שנה והספיקו להדריך עוד כ- 1000 חברי בית"ר בתחומי החבלה ועוד לקראת פלישה אפשרית לארץ-ישראל כדי לכבוש אותה מהשלטון הבריטי.
בשואה.
בספטמבר 1939, עם הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה אנדריכוב, והגרמנים החלו בביזת רכוש יהודיה, ולאחר מכן, בהחרמתו הרשמית. ב-25 בנובמבר 1939 הועלו באש בתי הכנסת שבעיר. בסוף שנת 1939 מונה בעיר יודנרט, בראשות אהרון ויינזאפט, שנצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה. בסוף 1940 חטף הגסטפו שישים גברים מהעיר למחנה עבודה בסוסנוביץ.
בספטמבר 1941 הוקם בעיר גטו, אליו הועברו עוד מאות יהודים מהסביבה. ב-2 ביולי 1942 כותר הגטו, ולאחר סלקציה, חלק מתושביו הועבר למחנות ההשמדה בלז'ץ ואושוויץ, וחלקם למחנות עבודה. חלק מהמגורשים, אשר הועבר לגטו ודוביצה, הושב לגטו שבעיר לאחר תקופה. במאי 1943 הועבר הגטו שבעיר לניהול הס"ס, ותנאי המחיה בו הוחמרו, תוך שבוצעה הפרדה בין נשים וגברים, וקוצצו מכסות המזון. עד סתיו 1943 חוסל הגטו, ויושביו הועברו ברובם לאושוויץ.
מיהודי העיר שרדו 25 בלבד, והם עזבוה במהרה לאחר המלחמה.
הערות שוליים.
קורסאיירפליי
האל קלמנט
האל קלמנט (באנגלית: Hal Clement, 30 במאי 1922 - 29 באוקטובר 2003) הוא שמו הספרותי של הארי סטאבס (באנגלית: Harry Clement Stubbs), שהיה סופר מדע בדיוני אמריקאי, ומרצה לכימיה ואסטרונומיה, במכללת מילטון שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. ב-1999 היה הסופר ה-17 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
סגנון כתיבתו.
קלמנט נמנה עם ה"גרעין הקשה" של המדע הבדיוני - אותם סופרי מדע בדיוני המשתדלים להיצמד בנאמנות למדעי הטבע, ולכתוב את העלילה על פי הגיון דמיוני מחייב. לפיכך הוא הכניס בספריו, חוקי פיזיקה, כימיה ואסטרונומיה רבים, תוך שהוא מחויב אליהם לאורך כל הספר.
בסוף ספרו שליחות כבדת משקל (יצא בעברית בהוצאת עם עובד בתרגומו של עמנואל לוטם בשנת 1981), פונה קלמנט לקוראיו, ומסביר באריכות את הדרך בה עבר על מנת להגיע לנתונים הפיזיים והכימיים של הכוכב "מסקלין" - בו מתקיימת העלילה של הספר. הוא נותן לקוראיו אתגר, למצוא סתירות או טעויות בהיבט זה של ספרו.
קלמנט היה ידידו של אייזיק אסימוב, שאף עזר לו בכתיבת ספרו.
גוש (פירושונים)
קייט בורנשטיין
קתרין ונדאם "קייט" בורנשטיין (באנגלית: Katherine Vandam "Kate" Bornstein; נולדה ב-15 במרץ 1948) היא סופרת אמריקאית, מחזאית, אמנית מיצג ותאורטיקנית של המגדר. קייט היא טרנסג'נדרית, אשר עברה תהליך מעבר מגדרי ב-1986. באוטוביוגרפיה שלה כתבה "איני קוראת לעצמי אישה, ואני יודעת שאינני גבר". באותו חיבור התייחסה בורנשטיין גם לאבחונה כבעלת אישיות גבולית, לאנורקסיה ולהפרעת דחק פוסט-טראומטית שמהן סבלה בעברה. בורנשטיין סבלה כ-20 שנה מלוקמיה לימפוציטית כרונית ובספטמבר 2012 אובחנה כחולה בסרטן הריאות. נכון ל-21 במאי 2014, אחרי טיפולים כימותרפיים והקרנות הודיעה קייט שהיא נקייה מסרטן.
קייט ושותפתה ברברה קרלאס גרות בניו יורק.
ב-2014 יצא סרט ביוגרפי על חייה ומפעלה של קייט בורנשטיין על ידי המפיק סם פדר בשם Kate Bornstein: Is A Queer &amp; Pleasant Danger.
ביוגרפיה.
בורנשטיין נולדה בנפטון סיטי, ניו ג'רזי, למשפחה יהודית קונסרבטיבית ממעמד הביניים, וגודלה כבן. היא מספרת על ילדותה, שהיא מגיל צעיר מאוד ידעה שאין היא רוצה לגדול להיות לגבר. היא חשבה אז שמשמע הדבר שעליה להיות אישה. הדימוי היחיד שהיה לה בתקשורת לגבי זהויות טרנסג'נדריות היה סיפורה של כריסטין יורגנסן, ולדבריה, הייצוג היה חסר אמפתיה, ומוביל ללעג וגנאי, מה שגרם לה להסתייגות רבת שנים מהתעמתות עם זהותה שלה.
היא למדה אמנות התיאטרון עם ג'ון אמיי (John Emigh) וג'ים ברנהיל (Jim Barnhill) באוניברסיטת בראון. הלבטים הפנימיים שלה, בשילוב עם רוח התקופה, הובילו לטיול חוף לחוף ברחבי ארצות הברית, בה חיפשה את עצמה במרחבים רוחניים שונים - היא ביקרה אצל האמיש, הצטרפה לקבוצת לימוד קבלה, בדקה את התאמתה לדת הבהאי, וב-1969 הצטרפה לכנסיית הסיינטולוגיה והייתה לחברה פעילה ב"ארגון הים", אחד מארגוני הסיינטולוגיה שבו כ-6,000 חברים, והייתה במשך מספר שנים סגנית רב-החובל בספינתו של ל. רון האברד. ב-1981 עזבה את התנועה באופן רשמי. לעזיבתה הפומבית את הכנסייה ולאנטגוניזם שפיתחה כלפי הסיינטולוגיה היו השלכות אישיות: בתה של בורנשטיין (שנולדה בתקופה שבה עדיין הזדהתה כגבר), בעצמה סיינטולוגית, אינה מקיימת עמה כל קשר. בורנשטיין חוותה תסמינים פוסט-טראומטיים מחוויותיה בקרב הסיינטולוגים, ובאותה תקופה החלה להגיע להחלטות לגבי המעבר המגדרי שלה, והחלה את השינוי. בורנשטיין עברה ניתוח למעבר מגדרי בשנת 1986. כשנשאלה בורנשטיין מה גרם לה לבחור להצטרף לארגון "הכה ידוע במאפייני הכת שלו", השיבה, "הם אמרו לי שאין לנו נשמה, אלא שכל אחד מאיתנו הוא הנשמה של עצמו, שאני לא הגוף שלי או המוח שלי, אלא הרוח שלי. הם סיפרו לי שאין לנו קשר לזמן, אנרגיה, חומר או חלל. בעיני, כל זה הסתכם בכך שאין לנו מגדר".
בורנשטיין מעולם לא האמינה ברעיון שטרנסג'נדריות הן "נשים הלכודות בגופם של גברים", והיא שוללת את הבינאריות המגדרית המקבלת רק שני מגדרים תקינים - גבר ואישה. ובאמת, לאחר הניתוח, היא הבינה כי גם לא נוח לה להזדהות כאישה, למרות שהיא באופן החלטי יודעת שהיא אינה גבר.
בורנשטיין, הנמשכת לנשים, התיישבה בקהילה טרנס-לסבית בסן פרנסיסקו, וכתבה ביקורות אמנות בשבועון שפונה ללהט"ב "The Bay Area Reporter". בשנים הבאות החלה להתייחס לעצמה לא כאיש ולא כאישה. הדבר דחף את בורנשטיין לחזור ולהופיע. היא יצרה מספר מופעים, חלקם מופעי יחיד. זו הייתה הדרך היחידה שמצאה בורנשטיין להעביר לקהל את הפרדוקסים של החיים.
נוסף לעיסוקים אלה מעבירה בורנשטיין סדנאות וכותבת ספרים. בין פרסומיה רומן ומספר ספרי מגדר ותאוריה קווירית. ספרה "Hello Cruel World" (שלום עולם אכזר) נכתב על מנת להניא "בני נוער, חריגים ומוקצים אחרים" מהתאבדות. "עשה כל שביכולתך כדי לתת לחייך ערך רב יותר", כותבת בורנשטיין, "כל עוד אינך מתנהג בנבזיות כלפי אחרים".
בשנת 2017 הופיעה בסרט הקולנוע "שבת בכנסייה".
עבודות.
בשנת 1989 יצרה בורנשטיין הפקת תיאטרון בשיתוף פעולה עם נורין רנס, "נחבא: מגדר", המבוססת על קווים מקבילים בין חייו של בורנשטיין ושל הרקולין ברבין (Herculine Barbin) שנולד כאינטרסקס.
בורשטיין ערכה את "פשעי מגדר: הדור הבא" בשיתוף עם ס. ביר ברגמן (S. Bear Bergman). האנתולוגיה זכתה בשלושה פרסים ספרותיים מאת קרן למדא לספרות בשנת 2011.
האוטוביוגרפיה של בורנשטיין שכותרתה "סכנה קווירית ונעימה: זכרונות", יצאה לאור במאי 2012.
בשנת 2013 הוקמה קרן על מנת לסייע לבורשטיין כלכלית להתמודד עם מחלת הסרטן בה חלתה.
שמעון ענתבי
שמעון ענתבי (1927 – 2004) היה סופר ילדים ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה.
ענתבי נולד בקהיר שבמצרים. מילא בעירו תפקידים בתנועה הציונית, התגייס ל"הגנה" במצרים ואיבד עין במהלך השירות. לאחר החלמתו המשיך בתפקידיו, עד שנעצר על ידי השלטונות. נכלא למשך שנה וחצי, ונשלח לחצי שנה לגלות בסיני. עם שחרורו גורש ממצרים.
ב-1950 עלה לישראל.
בארץ הקים חברה לייבוא וייצוא טכני.
קיבל את עיטור לוחמי המדינה (על"ה).
ב-1971 איבד את עינו השנייה והיה לנכה צה"ל.
לאחר פרישתו לגמלאות החל לכתוב סיפורים.
בשנת 1998 קיבל מעיריית חיפה תעודת הוקרה על התנדבותו למען הקהילה.
בתשס"א (2001) קיבל את אות הנשיא למתנדב.
ספרו "האיש של הכלבה הלבנה" נבחר כספר מוצע וכספר אהוב ב"מצעד הספרים השנתי לילדים ולנוער" (תלמידי כיתות ד'-ו') ע"ש מרים רות בשנת תש"ע.
נפטר בישראל בשנת 2004. הותיר אחריו שלוש בנות ונכדים.
ברל בלטי
בֶּרל בַּלטִי (גם: באלטי) (שמו המקורי: זוּנדֶל אָבִין) (19 בספטמבר 1914, דווינסק, לטביה, 11 בינואר 1981, תל אביב) היה פעיל קומוניסטי ועיתונאי ישראלי, חבר הנהלת המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה, המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י), מוקד ושל"י. מעורכי "קול העם" (עיתונה של המפלגה הקומוניסטית הישראלית) מ-1944 ועד הפסקת הופעתו ב-1975.
קורות חיים.
בלטי נולד בשם זונדל אבין בסתיו 1914 בעיר דווינסק שבלטביה. בשנת 1930, כשהיה בן 16, הצטרף אל תנועת הנוער הקומוניסטי שבמחתרת, ועקב כך ריצה תקופת מאסר קצרה בבית הסוהר בעירו. ב-1934 עלה לארץ ישראל עם סרטיפיקט כ"בעל הון" (קפיטליסט). בארץ הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה.