התנועה, אשר פעלה בצפון קרוליינה בעיצומה של תקופת משבר כלכלי, זכתה להד ציבורי מסוים הודות להפניית אצבע מאשימה כלפי הבנקאים היהודים, אשר הואשמו באחריות למצב הכלכלי הקשה במדינה. חרף זאת, התמיכה בתנועה בקרב תושבי צפון קרוליינה נותרה זעומה, כאשר מספר החברים בתנועה בשיא גודלה, בסביבות שנת 1986, הוערך בכ-3,000 חברים בלבד. בהמשך, בתאריך ה-6 באפריל 1987, "הכריזה התנועה מלחמה" כנגד הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אשר כונה על ידי פעילי התנועה "ממשלת הכיבוש הציונית".
בהמשך שנת 1987, גלן מילר, מייסד התנועה, נשפט והורשע על ידי מערכת המשפט בארצות הברית בחברות בארגון צבאי למחצה, וכן בהפרת זכויות האזרח של מוריס דיס, התובע הראשי של ארגון המרכז המשפטי לדרום העני. על מילר נגזר עונש מאסר של שלוש שנים, מה שהוביל להתפרקות התנועה, אשר לא הצליחה להמשיך ולהתקיים ללא מייסדה. בהמשך, התגלה כי מילר קיבל סיוע כספי בסכום של כ-200,000 דולר מטעם ארגון המסדר, וזאת כסיוע לפעילותה של התנועה.
הלו (שיר)
הארנב ממושי
הארנב ממושי הוא ספר ילדים מאת שלומית כהן-אסיף שיצא לאור על ידי הקיבוץ המאוחד בשנת 1988. הספר אויר על ידי אמי רובינגר. הספר זכה לפופולריות רבה והפך לקלאסיקה ישראלית. בשנת 2018 זכה בתואר "ספר הזהב" מטעם התאחדות המו"לים. בחולון נמצא גן סיפור הארנב ממושי ובו פסלים המתארים את המסופר בספר זה.
עלילה.
הארנב ממושי מטייל לראשונה לבדו ביער עם שלושה בלונים אדומים שאמו נתנה לו כדי שיהיה לו יום שמח. במסעו הוא מחפש אחר ידיד או שניים שיהפכו להיות חבריו. בעודו מטייל ביער פוגש ממושי בקיפוד, בלטאה, ובצב לשלושתם הוא מעניק בלונים בתמורה לחברותם אך ברגע שהבלונים מתפוצצים, הם עוזבים אותו לנפשו, וכבר לא רוצים להיות חבריו. ממושי נותר עצוב ובודד ללא חברים וללא בלונים, עד שהוא פוגש את לומי הפרפר שחג סביבו ורוצה לשחק עמו. ממושי הארנב אומר לו בצער שלא נותרו לו בלונים לתת לו. אך הפרפר אומר שהוא בכלל לא אוהב בלונים והוא רוצה רק להיות חבר שלו.
נטליה גונדרבה
נטליה גונדרבה (ברוסית: Наталья Гундарева; 28 באוגוסט 1948, מוסקבה- 15 במאי 2005, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטי ורוסי. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1986 קיבלה את תואר אמן העם.
חייה.
נטליה גונדרבה נולדה במוסקבה למשפחת מהנדסים. כמו אימה, היא אהבה תיאטרון ובגיל 15 החלה להשתתף בהצגות ילדים. היא לא חשבה שתהיה שחקנית ולאחר סיום בית הספר החלה לעבוד כשרטטת. בכל זאת, היא החליטה לנסות להתקבל לבית הספר למשחק שליד תיאטרון וכטנגוב. בשנת 1971 היא סיימה את לימודי המשחק וקיבלה הזמנות למספר תיאטראות בעיר. גונדרבה החליטה להצטרף לתיאטרון מאיאקובסקי. והיא עבדה בתיאטרון זה עד סוף הקריירה שלה.
במשך שנים גונדרבה קיבלה תפקידי משנה בלבד. בשנת 1974 היה צורך להחליף את טטיאנה דורונינה ותוך 10 ימים גונדרבה הייתה מוכנה לתפקיד החדש. משחקה היה בולט ומבקרי התיאטרון ציינו את השחקנית החדשה לטובה.
במקביל לעבודה בתיאטרון גונדרבה החלה להצטלם בסרטים. ההצלחה הגדולה הראשונה שלה הייתה בסרט "האישה המתוקה" בשנת 1974. בשנת 1977 היא זכתה בתואר שחקנית השנה של ברית המועצות. בשנת 1979 גונדרבה שיחקה תפקיד ראשי במחזה על פי ניקולאי לסקוב מה שנחשב לאחד מתפקידיה הטובים בתיאטרון. הצגה זו הוצגה על במת התיאטרון במשך 13 שנים רצופות.
שנים 1979–1984 היו שיא הקריירה של גונדרבה. בתקופה זו היא שיחקה במספר הצגות תיאטרון מוצלחות והמשיכה בקריירה בקולנוע. בשנת 1980 היא הצטלמה בסרט "השלג הלבן של רוסיה". עבור עבודות בקולנוע בשנים 1981 ו-1985 היא זכתה בתואר שחקנית השנה ובשנת 1984 קיבלה פרס ברית המועצות עבור משחקה בתיאטרון.
בשנת 1986 גונדרבה עברה תאונת דרכים קשה. היא השתקמה רק כעבור שנה. בתחילת שנות ה-90 הצטלמה השחקנית לסדרת טלוויזיה "הסודות של סנקט פטרסבורג" שכללה 60 פרקים.
בשנים 1993–1995 גונדרבה עסקה בפעילות ציבורית והייתה חברה בדומה כנציגת סיעת "נשי רוסיה".
בשנת 1997 גונדרבה שיחקה בתפקיד חדש אחרון בתיאטרון.
בשנת 2001 השחקנית עברה ניתוח פלסטי. בקיץ 2001 גונדרבה עברה אירוע מוחי ושוחררה הביתה רק כעבור שנה. למרות מאמצי הרופאים וקרובי המשפחה היא לא השתקמה לגמרי ולא חזרה להופיע. בשנת 2005 היא נפטרה במוסקבה מאירוע מוחי נוסף.
גונדרבה הייתה נשואה שלוש פעמים. בשנת 1973 במהלך צילומים היא הכירה במאי לאוניד חייפיץ שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנים. לאחר שש שנים הזוג התגרש. כבר באותו שנה גונדרבה התחתנה שנית, אך התגרשה תוך זמן קצר. בשנת 1986 היא התחתנה בפעם השלישית. בעלה היה שחקן תיאטרון בו היא עבדה.
Iron Beam
G.U.Y.
(ראשי תיבות של Girl Under You, בעברית: בחורה תחתיך) הוא הסינגל השלישי והאחרון של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא מאלבום האולפן השלישי שלה, Artpop. השיר הופיע לראשונה בתחנת הרדיו האיטלקי כשנאמר שהוא ישמש בתור הסינגל השלישי מהאלבום ב-28 במרץ 2014. השיר היה בשלבי כתיבה עוד כאשר גאגא הייתה בסיבוב ההופעות שלה "The Born This Way Ball" בשנת 2011. השיר נכתב מספר פעמים עד להגעתה של הגרסה הסופית והסגנון שאליו פנתה בו הוא EDM כאשר מכיל אלמנטים של R&amp;B.
השיר קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי מוזיקה, שהחמיאו על הרכב הסגנון ועל השירה של גאגא, אך מתחו ביקורות על מילות השיר וההפקה שלו. השיר נכנס לראשונה למספר מצעדים של כמה מדינות, אך נכשל מלהיכנס לעשירייה הראשונה ברובם. בארצות הברית, ".G.U.Y" הפך לשירהּ השני הכושל ביותר במצעד הבילבורד הוט 100 לאחר שנכנס למקום ה-76, ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד הבולגרי, מצעד השירים הדיגיטליים של יוון, ומצעד שירי המועדונים של בילבורד.
הווידאו קליפ לשיר צולם בטירת הרסט בקליפורניה ויצא לאור בערוצה הרשמי של גאגא ב-Vevo ב-22 במרץ. הקליפ מראה את גאגא כמלאך כמו בעטיפת הסינגל שנפל ומורם באוויר על ידי חבורת אנשים. לאחר מכן היא נוקמת בגברים אשר צדו אותה ומחליפה אותם עם שיבוטים מהמכונה השיר הסרטון קיבל ביקורות חיוביות עבור ההפניות שלה מהמיתולוגיה היוונית. לקליפ יצא גם גרסה שונה הכוללת את השיר בלבד. גאגא ביצעה את השיר במהלך מסע ההופעות "" שקידם את האלבום.
וידאו קליפ.
הקליפ לשיר צולם בטירת הרסט שבקליפורניה ויצא לאור ב-22 במרץ. בקליפ לשיר, שאורכו 12 דקות, מופיעים בנוסף לשיר שלושה שירים נוספים מהאלבום: "Artpop", "Venus" ו-"MANiCURE". לקליפ יצאה גם גרסה מקוצרת הכוללת את השיר ".G.U.Y" בלבד.
השיר מחולק לכמה נושאים בהתחלה נראית גאגא כמלאך כשהיא בעצומה של מלחמה. לבסוף שטרות עפים באוויר המלחמה כביכול נגמרה וגאגא נשארה חבולה, כשחץ תקוע בבטנה. היא מגיעה לטירה שבכניסה אליה היא מתמוטטת בעוד השומרים מביאים אותה לתוך הטירה ומטבילים אותה במים שנמצאים בתוך בריכה מרכזית שבטירה. לאחר מכן היא לובשת בגדים של "אלה" ורוקדת ושרה בתוך הטירה כשלבסוף ניתן לראות שכפולים של בן אחד בכמויות אדירות כאשר הם משתלטים על בניין משרדים. הקליפ נצפה נכון לחודש אוגוסט 2017 מעל ל-77 מיליון פעמיים באתר Vevo.
שאול קנז
שאול קְנָז (22 ביוני 1938 - 14 בפברואר 2022) היה אמן, קריקטוריסט וצייר ישראלי.
ביוגרפיה.
שאול קנז נולד ב־22 ביוני 1938 בקיבוץ גן שמואל. למד אמנות במכון אבני. בין מוריו היה הצייר משה פרופס. הוא אביו של כדורסלן העבר גל קנז.
במהלך שנות השבעים של המאה ה-20 עסק בעיצוב גרפי, לצד עיסוק באיור ובקריקטורה, עבור מגזין עיתון "הארץ" ו-"דבר השבוע", "חותם" וה"הדף הירוק". עבודותיו מאופיינות בשימוש בקו רישום אמורפי ובשימוש חוזר באלמנטים גרפיים.
בעקבות חוויותיו כלוחם שריון במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים פרסם קנז בשנת 1978 את החוברת "מכתבים לטנקים", ובה טקסטים, איורים וקריקטורות שיצר. במשך השנים עסק רבות בתיעוד ההיסטוריה של התנועה הקיבוצית בכלל ושל גן שמואל בפרט. קנז נפטר ב-14 בפברואר 2022, בגיל 83.
קדם דפוס
יוסף שפירא (מו&quot;ל)
יוסף שפירא (בכתב לטיני: Josef Szapiro, לעיתים Shapiro); 1900, לודז' – 4 בדצמבר 1967, תל אביב) היה מו"ל ישראלי שהתמחה בהכנת והוצאת מפות ואטלסים של ישראל.
קורות חיים.
יוסף שפירא נולד בשנת 1900 בעיר לודז' שבפולין הרוסית. למד בגימנסיה העברית בעירו, עמד בראש גדוד של תלמידי הגימנסיה בהסתדרות "השומר הצעיר" בלודז', כשהוא שם דגש על הצופיוּת שבתנועה. ונמנה עם מייסדי תנועת הצופים היהודים בפולין.
נסע ללמוד פילוסופיה וכלכלה בגרמניה, באוניברסיטאות היידלברג ומנהיים, ובשנת 1924 קיבל בהיידלברג תואר דוקטור על יסוד הדיסרטציה "Die Theorie der Markenware". בגרמניה התמחה בשיטות מִנהל מדעיות חדישות.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד בתפקידי ניהול במרכז קופת חולים של ההסתדרות, ופעל ליישם שיטות חדישות בניירת של המוסד.
כעבור שנים אחדות עבר לעסקי ההוצאה לאור וייסד את הוצאת 'י' שפירא – הוצאה גרפית', ובמסגרתה עסק בעבודות גרפיות שונות ובעיקר בהכנת אטלסים ומפות.
הוא חבר לד"ר פליקס טיילהבר בהוצאת "אטלס היסטורי של עם ישראל", שראה אור בשנת 1941 בהוצאת י' שפירא בסיוע מוסד ביאליק.
בהמשך הכין והוציא "אטלס לתקופת התנ"ך" שחיברו בנימין מזר ואריה ליב פאיאנס (1943). ב-1957 ראה אור בהוצאתו "אטלס אלף בית", ובו כל יישובי ישראל לפי סדר האלפבית, על פי שיטה להוצאת מפות לפי סדר אלפביתי שפיתח.
את כל האטלסים הוסיף לשכלל ולהרחיב במהדורות נוספות, בעריכתו ובהוצאתו, שהופיעו עד 1966.
בנוסף לאטלסים, תכנן והוציא ספר יוחסין לשמירת זיכרון המשפחות בעקבות השואה.