בתלמוד הבבלי מסופר על תלמיד חכם שיצאו עליו שמועות רעות ("דהוו סנו שומעניה" - שהיו שנואות שמועותיו), ורב יהודה התלבט כיצד לנהוג בו: מצד אחד אנשי ישיבתו ומקומו היו זקוקים לו, ומצד שני יש חילול השם בכהונתו של אדם כזה. לבסוף הכריע לנדותו, על פי מסר שהגיע אליו מארץ ישראל בשם רבי יוחנן שאדם מושחת מוסרית אינו ראוי ללמד תורה לאחרים: "אם דומה הרב למלאך ה' - יבקשו תורה מפיו; ואם לאו - אל יבקשו תורה מפיו".
פרסום או הצנעה.
בהמשך הסוגיה קיימת מחלוקת על מידת הפומביות הראויה בטיפול בפרשות מעין אלה:
ולאחר מכן מביא התלמוד את מאמרו של ריש לקיש:
התלמוד קובע כי שני המאמרים חלוקים זה על זה; לדעת רב הונא, בפעם השנייה שסרח מנדים אותו למרות הפרסום שבדבר, ואילו לדעת ריש לקיש יש להסתיר את הדבר גם בפעם השנייה. הראשונים הכריעו כדעת ריש לקיש, וכך נפסקה ההלכה בשולחן ערוך. מכאן גם המקור לגישה להסתיר אירועים מעין אלה ככל שניתן. הרמב"ם בתשובה המתייחסת לעניין מוסיף שאם העבירה שהובילה לנידוי נעשתה בפרהסיא - יש לפרסם גם את הנידוי.
כיום בפסיקת הלכה למעשה מצטרפים שיקולים נוספים להכרעה האם לפרסם מקרים כאלה. ביניהם הסדרים החברתיים, חוקי המדינה, והצורך להגן על קורבנות העבירה (אם ישנם) ועל הציבור בעתיד.
חזרתו למוטב.
התורה מניחה כעיקרון גורף את האפשרות לכל אדם לחזרה בתשובה על חטאיו ולתיקונם, וחז"ל הדגישו זאת גם ביחס לתלמיד חכם שחטא. כך גם נאמר בתלמוד הבבלי, שתלמיד חכם נמשל לכלי זהב: "מה כלי זהב... אף על פי שנשברו יש להם תקנה - אף תלמיד חכם, אף על פי שסרח יש לו תקנה".
לא זו בלבד שיש לו האפשרות לחזור בתשובה, אלא במקרים מסוימים יש אף להניח שכך עשה. בתלמוד מובאת אמרה מבית מדרשו של רבי ישמעאל, בלשון זו: "אם ראית תלמיד חכם שעבר עבירה בלילה - אל תהרהר אחריו ביום, שמא עשה תשובה". התלמוד קובע שאין זה 'שמא' אלא "ודאי עשה תשובה"; כלומר, סביר להניח כי עשה תשובה. עם זאת, התלמוד קובע שהנחת עבודה זו רלוונטית לחטאים שבין אדם למקום, אבל בחטאים שבין אדם לחברו, אין להניח שהחכם חזר בתשובה עד שיודע שיפייס את הנפגע. כך סיכם זאת רבי מנחם המאירי בפירושו שם: "אם חטא בעבירות שבין אדם לחברו - מהרהרין אחריו, עד שיתפרסם הדבר שחברו מפוייס ממנו".
לאחר ענישת החוטא בידי בית הדין אנו מניחים שאכן חזר בתשובה, והוא יכול אף לחזור למשרה שהחזיק בה קודם החטא - אפילו היה כהן גדול. רק המשרה הבכירה של ראשות בית הדין הגדול (המכונה לעיתים "נשיא הסנהדרין") אין החוטא רשאי למלא, וזאת מחשש שהציבור לא ישמע בקולו.
הרדב"ז מסייג את הקביעה כי החכם יכול לחזור למשרתו: אם העבירה הייתה במסגרת חייו הפרטיים של החכם - די בענישה על ידי בית הדין כדי להניח שחזר בתשובה ויכול הוא להמשיך לשמש במשרתו; אבל אם העבירה התבצעה במסגרת תפקידו ותוך ניצול מעמדו המיוחד - יש להעבירו מתפקידו, כדי למנוע המשך ביצוע העבירה, "עד שיתברר שעשה תשובה שלימה".
לימוד תורה מרב חוטא.
כאמור, בתלמוד נאמר שאם הרב אינו נוהג כשורה: "אל יבקשו תורה מפיהו". מאידך, התלמוד מספר על רבי מאיר שלמד תורה מאלישע בן אבויה שיצא לתרבות רעה. בתלמוד אף מופיע תיאור סוריאליסטי של שיחה בדברי תורה בין רבי מאיר לבין אלישע בעוד זה רוכב על סוסו בשבת. התלמוד מבחין בין "תלמיד גדול" בתורה היודע להבחין בין טוב לרע ("רבי מאיר רימון מצא, תוכו אכל וקליפתו זרק") לבין "תלמיד קטן", שעבורו הלימוד מרב שאינו הגון עלול לגרום נזק.
הרמב"ם פוסק: , ואינו כותב את ההיתר ל"תלמיד גדול". למרות זאת, הרמב"ם עצמו בפתיחה לספרו מורה נבוכים רומז להיתר זה. יש אומרים שהרמב"ם חשש שהיתר זה ינוצל שלא כראוי, על ידי תלמידים קטנים שיחשבו את עצמם לגדולים. הרב משה פיינשטיין מסייג את הדברים, וקובע שמותר לשיר את הניגונים שכתב אדם זה בטרם יצא לתרבות רעה. הוא מוכיח זאת מאזכורו של אלישע בן אבויה במשנה (מסכת אבות פרק ד משנה יג). כמו כן, לאחר חזרתו בתשובה ניתן לשוב וללמוד ממנו, כדברי הרמב"ם: "עד שובו למוטב".
אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית
אגודת הסטודנטים והסטודנטיות בעברית (או בשמה הקודם: אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית) היא הגוף המייצג את כלל הסטודנטים הלומדים בכל ארבעת הקמפוסים של האוניברסיטה העברית (הר הצופים, גבעת רם, עין־כרם והפקולטה לחקלאות). האגודה מייצגת (נכון לשנת הלימודים תשפ"א) 24,206 סטודנטים. האגודה היא חברה מלאה בהתאחדות הסטודנטים בישראל והייתה ממייסדות ההתאחדות בשנות ה-30.
היסטוריה.
האגודה פעלה לאורך השנים כגוף המייצג של הסטודנטים באוניברסיטה, ונרשמה בשנת 1984 כעמותה עצמאית בשם "הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית". מטרתה היא לפעול למען הסטודנטים ולייצגם מול האוניברסיטה, עיריית ירושלים, עיריית רחובות, גופי הממשל וגופים נוספים. האגודה מאופיינת בפעילות חברתית שהתבטאה לאורך שנים בהובלת מאבקים ציבוריים שונים. בין הפעילים המרכזיים שפעלו בה (חלקם גם כיהנו כיושבי ראש האגודה): צחי הנגבי, איתן כבל, ישראל כץ, אופיר פינס-פז, אביגדור ליברמן, עזמי בשארה, עוזי ברעם ואחמד טיבי.
שמה של האגודה והלוגו שלה שונו בשנת תשע״ד, המילה ״אוניברסיטה״ הושמטה משמה של האגודה על-מנת לייצר הבחנה בינה לבין האוניברסיטה, ולהדגיש את היותה גוף סטודנטיאלי. לוגו האגודה שונה לריבוע בעל ארבע צלעות, המייצגות את ארבעת הקמפוסים בהם נמצאים שלוחותיה של האגודה. בשנת תשפ"א שונה שם האגודה ל"אגודת הסטודנטים והסטודנטיות בעברית" במטרה לשקף פנייה שווינית לנשים ולגברים.
מפאת ריבוי קמפוסי האוניברסיטה העברית, קמו ברבות השנים אגודות סטודנטים מקומיות בקמפוסים השונים – אגודת הסטודנטים למדעי הטבע בקמפוס אדמונד יעקב ספרא שבגבעת רם, אגודת הסטודנטים לרפואה בקמפוס עין כרם ואגודת הסטודנטים בפקולטה לחקלאות שברחובות. אגודות אלו מהוות זרוע ביצועית לאגודה המרכזית היושבת בקמפוס הר הצופים. ישנה מועצה בכל קמפוס, עם מספר משתנה של נציגים ואלה בעלות יכולת לקבל החלטות אשר נוגעות לקמפוס שלהן. בנוסף, ישנם עובדים באגודות בקמפוסים בנוסף לעובדים באגודה הכללית. כלל הקמפוסים מיוצגים בגוף העליון של האגודה - ועידת האגודה, לה נבחרים 44 נציגים מארבעת הקמפוסים אשר בוחרים את הנהלת האגודה ומקבלים את ההחלטות המרכזיות בפעילות האגודה, לרבות אישור תקציב האגודה השנתי ויציאה לשביתות.
ראשות האגודה.
על ראשות אגודת הסטודנטים התמודדו במהלך השנים תאים פוליטיים שונים. במהלך שנות ה-80 וה-90 היריבות המרכזית על ראשות האגודה התקיימה בין תא "גלעד" שהיה מזוהה עם מפלגות הליכוד והתחייה, לבין תא "אופק" המזוהה עם מפלגת העבודה. מלבד שנה אחת בהובלת תא מפלגת מרצ, תאים אלו חלקו את השלטון. בשנת 2005 ניצח בבחירות לאגודה תא תנועת רוח חדשה המזוהה עם ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת. בשנת 2009 קואליציה משותפת של תאי "אופק", תא "התעוררות" ותא "לביא" המזוהה עם מפלגת הליכוד, החליפה את "רוח חדשה" בראשות האגודה.
החל מבחירות 2011 הוביל את האגודה תא "אופק". בבחירות 2013 הוסכם בין תאי "אופק" ו"התעוררות" על שיתוף פעולה בבחירות, בעקבותיו נבחר גיורא ואלה מתא "אופק" ליו"ר האגודה ואלדד פוסטן מתא "התעוררות" לסיו"ר האגודה, כאשר בשנה שלאחר מכן יקבל תא "התעוררות" את תפקיד יו"ר האגודה ותא "אופק" את תפקיד סיו"ר האגודה. בשנת 2015 הוחלט להוביל מהלך להוצאת הגופים הפוליטיים מהאגודה, תוך שינוי תקנון העמותה וקביעת תקופת צינון בין תפקידים נבחרים בתאים לבין תפקידים נבחרים באגודת הסטודנטים. יו"רית האגודה הנוכחית (2020-עד היום) היא שי פודולר.
מבנה האגודה.
גופים נבחרים.
חברי אגודת הסטודנטים באוניברסיטה בוחרים באופן דמוקרטי, מדי שנה, 44 נציגים מחוגים שונים לכהונה כנציגיהם בוועידת אגודת הסטודנטים. הוועידה, המתפקדת כמעין "פרלמנט", מתכנסת פעם בשישה שבועות ומאשרת את התקציב, שינוי התקנון ושינויים אסטרטגיים בפעילות האגודה. בראש הוועידה עומדת הנשיאות, האחראית על תפקודה וכינוסה (בדומה ליו"ר הכנסת וסגניו).
יו"ר האגודה הכללית נבחר על ידי ועידת האגודה לכהונה של שנתיים. הוא אחראי על ניהול האגודה והוצאה לפועל של החלטות הוועידה. בשנת 2015 הוחלט לבטל את תפקיד סגן היו"ר.
הוועד המנהל של אגודת הסטודנטים מורכב מתשעה חברי ועידה (נציגי הסטודנטים מהפקולטות השונות). תפקיד הוועד המנהל, שהוא מעין "רשות מבצעת", הוא להתוות את מדיניות האגודה ופעילותה.
בכל קמפוס חוץ קיימת מועצה, אשר בוחרת את היו״ר של אותו קמפוס (עין כרם, גבעת רם ורחובות), כאשר מועצת הר הצופים בוחרת יו״ר מועצה בלבד, בשל היותו הקמפוס המרכזי המהווה את משכנה של האגודה הכללית.
הגוף המקצועי.
בראש הגוף המקצועי עומד מנכ"ל האגודה, שנבחר מתוך מכרז, על ידי חברי ועדת המכרזים אשר מגיעים מתוך הוועד המנהל, פעם בשנתיים. גוף זה מורכב מארבע מחלקות ביצועיות ושתי מחלקות מעטפת. ניהולה הרוחבי של כל מחלקה מתבצע על ידי ראש המחלקה, תחתיו עובדים הרכזים הייחודיים לכל קמפוס. פעילות המחלקות השונות מבטיחה את השמירה על זכויות הסטודנטים וכן את טיפוח חיי החברה והתרבות בקמפוס ובעיר.
מחלקות האגודה
פעילות האגודה מתבצעת בפועל באמצעות שש מחלקות, כאשר לכל אחת מהן ראש מחלקה, החולשות על תחומים שונים הנוגעים לסטודנטים ולאגודה.
ואדי פוכין