Anghami (בערבית: أنغامي) היא פלטפורמת הזרמת המוזיקה החוקית הראשונה בעולם הערבי. הפלטפורמה הושקה בנובמבר 2012, תוך שהיא כוללת בתוכה מוזיקה ערבית ומוזיקה בינלאומית, הניתנת להורדה דיגיטלית ולהאזנה. היא ידועה בעיקר במזרח התיכון וצפון אפריקה וכוללת בתוכה את קטלוג המוזיקה הגדול ביותר של תוכן מורשה של חברות התקליטים הערביות הגדולות ביותר, כגון מלודי רקורדס, מאזיקה רקורדס, פלטינה רקורדס וחברות תקליטים עצמאיות נוספות. בנוסף לכך, היא מחזיקה בקטלוג מוזיקה של חברות תקליטים מהגדולות בעולם כמו סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, יוניברסל מיוזיק גרופ ו-EMI. Anghami הוא אחד משירותי המוזיקה הדיגיטליים הגדולים ביותר במזרח התיכון, והוא ממומן על ידי MEVP.
בדצמבר 2018, הוערך שווי הפלטפורמה בלמעלה מ-120 מיליון דולרים, ודווח כי יש בה למעלה ממיליארד השמעות בכל חודש. עוד דווח כי יש בה למעלה מ-73 מיליון מנויים.
היסטוריה והצלחה.
Anghami נוסדה על ידי אדי מרון, ואלי חביב בלבנון, והושקה בהתחלה כאפליקציה לטלפון הסלולרי בלבד, עם הסיסמה "הרעיון הוא שבכל מקום שתגיע, תמצא את המוזיקה שלך". ארבעה חודשים לאחר השקתו, היו ל-Anghami למעלה ממיליון מנויים. בהמשך, דווח על מיליון מנויים נוספים. בשנת 2013, נוסדה שותפות בין Anghami לפייסבוק.
בשנת 2016, דווח כי הכנסותיה של החברה מוערכת בלמעלה מ-10 מיליון דולרים.
.bw היא סיומת האינטרנט בבוטסואנה. היא מנוהלת באופן רשמי על ידי רשות הרגולציה לתקשורת בבוטסואנה מאז 2013, בעבר הייתה מנוהלת על ידי אוניברסיטת בוטסואנה.
פעולות.
מרבית הרישומים הנוכחיים הם ברמה השלישית מתחת לשמות דרגה שנייה כגון co.bw ו-org.bw, אך ישנם רישומים בדרגה שנייה גם כן.
רשות הרגולציה לתקשורת בבוצואנה מפעילה שירות WHOIS לתחומי .bw והופעלה בעבר על ידי תאגיד התקשורת בבוטסואנה.
Stripped (מיני-אלבום)
Stripped (בעברית: חשוף) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת המרוקאית-קנדית, פאוזיה. האלבום יצא לאור ב-6 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע והכרזה.
את כל שירי המיני-אלבום (פרט ל-""), פאוזיה הוציאה בשתי גרסאות שונות. גרסה אחת כסינגל וגרסה אחת כסינגל מתוך המיני-אלבום. ב-5 באוגוסט 2020, פאוזיה פרסמה פוסט בעמוד האינסטגרם שלה, אשר חושף את השעה בה המיני-אלבום ייצא. פאוזיה הפיקה, כתבה והלחינה את ששת שירי המיני-אלבום.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1998)
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו בפעם האחת עשרה ב-10 בנובמבר 1998.
הבחירות בערים הגדולות.
בירושלים התמודד ראש העיר המכהן אהוד אולמרט מול כשישה מועמדים, כשהבולט בהם הוא שמעון שטרית (מטעם "ירושלים אחת"), שנהנה מתמיכת המפלגות העבודה, שינוי והדרך השלישית. בסופו של דבר אולמרט זכה ב-97 אלף קולות, שהיוו 61% מהבוחרים. שטרית עצמו זכה ב-23% מהקולות. מועצת העיר התחלקה בין "ירושלים המלוכדת" של אולמרט (שקיבלה כשלושה מושבים בלבד) לבין "יהדות התורה" (7), ש"ס (5), מרצ והמפד"ל (3), "ירושלים אחת" (2) ו"ירושלים עכשיו" (2). רשימתו של יהורם גאון ורשימת "יש עתיד בירושלים" קיבלו כמנדט אחד. הליכוד, גשר, מולדת וצומת לא עברו את אחוז החסימה.
בתל אביב-יפו התחרו כ-27 רשימות על 31 מושבי מועצת העיר. בבחירות אלו ראש העיר רוני מילוא בחר שלא להתמודד, והמועמדים המרכזיים לראשות העיר היו רון חולדאי (סגנו ויורשו של מילוא), דורון רובין והשחקן שמואל וילוז'ני. בסופו של דבר, חולדאי קיבל כ-65,000 קולות, שהיוו כ-50.3% מקולות הבוחרים. רובין קיבל כרבע מהקולות ווילוז'ני כ-13.5%. מועצת העיר התחלקה בין סיעת "תל אביב אחת" בהובלת חולדאי שקיבלה 5 מושבים ולאחריה מרצ והליכוד (4), ש"ס, דור שלם וכוח לגמלאים (3), הירוקים, רשימת דורון ורשימת "העיר שלנו" (2), ואילו המפד"ל, הרשימה החילונית ויהדות התורה קיבלו כמושב אחד. מפלגת העולים הארצית "ישראל בעליה" לא עברה את אחוז החסימה.
גם בחיפה התחרו רשימות רבות על 31 המושבים במועצת העיר. מול ראש העיר המכהן עמרם מצנע (מפלגת העבודה) לא התמודדו מתחרים משמעותיים, והוא ניצח עם יותר מ-64% מקולות הבוחרים. למרות זאת, סיעתו בעירייה נחתכה בחצי וירדה מ-13 נציגים ל-7. שאר הסיעות היו חיפה שלנו-הירוקים (4), ישראל בעלייה (4), דור שלם והליכוד (3), ש"ס-יהדות התורה, "החיפאים", חד"ש והמפד"ל (2), "לקח" והליכוד (1). מפלגת גשר לא עברה את אחוז החסימה.
בבאר שבע התחרו כ-21 רשימות על 27 מושבי המועצה. שני המועמדים הבולטים לראשות העיר היו ראש העיר המכהן דוד בונפלד (הליכוד) ויעקב טרנר (באר שבע אחת). בסופו של דבר טרנר ניצח בסיבוב הראשון עם 59% מהקולות לעומת 39% שהצביעו לבונפלד. מועצת העיר הורכבה מרשימתו של טרנר (7), הליכוד בראשות בונפלד (3), ישראל בעלייה (5), מפלגת ש"ס (3), המפד"ל ואגודת ישראל (2), מפלגת העבודה - מושב אחד. ארבע רשימות מקומיות קיבלו יחד 6 מנדטים.
הבחירות בשאר הרשויות.
הרצליה.
בהרצליה התמודדו כשבעה מועמדים כשהבולטים שבהם היו יעל גרמן (מרצ), יהודה אוריאלי (רשימה עצמאית) וחיים פלד (פלד למען הרצליה). בסבב הראשון גרמן קיבלה כ-32%, יהודה אוריאלי כ-26% ופלג קיבל כ-25%. בסבב השני גרמן ניצחה כשקיבלה 25 אלף קולות, לעומת 13 אלף שקיבל אוריאלי.
מועצת העיר:
כפר סבא.
חמישה מועמדים התמודדו לראשות העיר כפר סבא: יצחק ולד (26%), עמירם מילר (23%), יואל קרול (22%), יעקב אוחיון (16%) ודניאל אלדר (8%). בסיבוב השני ניצח יצחק ולד עם כ-13,000 קולות לעומת 11,500 שקיבל מילר.
מועצת העיר:
רעננה.
ברעננה ניצח המועמד זאב בילסקי ברוב משמעותי של כ-72%. מועצת העיר התחלקה כך:
אשדוד.
באשדוד ניצח ראש העיר המכהן צבי צילקר עם כ-64% מהקולות. מולו התמודד יחיאל לסרי שקיבל כ-32% מקולות הבוחרים. 9 סיעות התחלקו ב-25 המושבים שבמועצת העיר:
גבעתיים.
בגבעתיים ניצח ראש העיר המכהן מטעם מפלגת העבודה אפרים שטנצלר ברוב של כ-52% מקולות הבוחר. המועמד המרכזי מולו היה אמיר גרינבוים מהליכוד שקיבל כ-21% מהקולות. מועצת העיר התחלקה בין מספר סיעות, ובהן:
שדרות.
בשדרות התחרו 3 מועמדים בולטים: דוד בוסקילה (38%), אלי מויאל (34%) והרצל שאולי (16%). בסבב השני ניצח מויאל את בוסקילה ברוב של כ-52% מול 48%. מושבי מועצת העיר התחלקה בין רשימת ש״ס-העבודה (4) ורשימת ישראל בעלייה (3). הרשימות ״עם אחד״, ״גשר״, ״עוצמה״ ו״חיים חדשים״ קיבלו כשני מושבים. הליכוד והמפד״ל לא עברו את אחו החסימה.
קישורים חיצוניים.
ב (אופקים, אור יהודה, בית שמש, חולון, חדרה, יבנה, לוד, עכו, עפולה, קריית אונו, קריית ים, רמלה, רמת גן, אזור, אליכין, באר יעקב, בית שאן, ג'ולס, גן יבנה, זכרון יעקב, זמר, טובא זנגריא, יסוד המעלה, ירכא, כפר יונה, כפר מנדא, מג'ד אל-כרום, מזכרת בתיה, נווה אפרים, נתיבות, סביון, עומר, פרדס חנה כרכור, פרדסיה, קריית עקרון, רכסים, תל מונד)
ג (תל אביב יפו, חיפה, אום אל-פחם, אשקלון, באר שבע, דימונה, הוד השרון, טייבה, מעלות תרשיחא, נהריה, נס ציונה, נשר, קריית אתא, קריית ביאליק, קריית מוצקין, קריית מלאכי, רהט, אבו גוש, בועיינה-נוג'ידאת, גבעת עדה, ג'ש (גוש חלב), דבורייה, חורפיש, טורעאן, יבנאל, יפיע, יקנעם עילית, כאוכב אבו אל היג'א, כפר תבור, מגדל, מצפה רמון, סאג'ור, עיילבון, פקיעין (בוקייעה), קדימה, קציר חריש, קריית טבעון, רמת השרון, רמת ישי, שלומי)
ד (אילת, בת ים, טבריה, יהוד, כרמיאל, מגדל העמק, נצרת עילית, סח'נין, ערד, צפת, קריית גת, ראש העין, ראשון לציון, שפרעם, אבן יהודה, אעבלין, בית ג'ן, בסמת טבעון, גדרה, ג'לג'וליה, ג'ת, דייר חנא, כנרת (מושבה), מבשרת ציון, מיתר, נחף, פוריידיס, פסוטה, קלנסווה, תל שבע)
ה (הרצליה, טירת הכרמל, טמרה, כפר סבא, רעננה, שדרות, בני עי"ש, בענה, דיר אל אסד, כפר כמא, כפר כנא, כפר קרע, כפר שמריהו, מגאר, מודיעין, עספיא, עראבה, עתלית, ראמה, ריינה, שעב)
.бел
שם התחום бел (קיצור של Belarusian) אושר כתחום ברמה העליונה של קוד מדינה בינלאומי (IDN ccTLD) בבלארוס. הפעלת הדומיין הסתיימה בסוף 2014. התחום הלטיני עבור בלארוס הוא .by
.test היא סיומת אינטרנט המיועדת לשימוש לבדיקת תוכנה. השם שמור על ידי כוח המשימה להנדסת אינטרנט (IETF) ב-RFC 2606 (יוני 1999) והוא לא נועד להתקנה אי פעם במערכת שמות הדומיינים העולמית (DNS) של האינטרנט. מכיוון שלא ניתן להשתמש בדומיין או באחד מתתי הדומיינים, הם יכולים לשמש למטרות בדיקה ללא חשש להתנגשויות עם שמות דומיין בהווה או בעתיד.
יחסי גרמניה–קמרון
יחסי גרמניה–קמרון הם היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה של קמרון.
סקירה כללית.
היחסים בין גרמניה לקמרון טובים. בשנת 2019 התגוררו בגרמניה מעל 24,000 קמרונים. בקרב הסטודנטים הבינלאומיים מדורגים הקמרונים במקום החמישה עשר, ובכך היוו את הקבוצה הגדולה ביותר של סטודנטים מאפריקה. בסביבות 600 עד 700 אזרחים גרמנים חיים בקמרון. גרמניה נהנית מתדמית חיובית בקמרון, לא מעט בגלל עבודת מדיניות הפיתוח הענפה שלה.
גרמניה מספקת את הסכום הגדול ביותר של מימון שיתופי פעולה לפיתוח ממשלתי דו-צדדי של כל המדינות (מעל 100 מיליון אירו רק בתקופת 2017–2019).
בנוסף לשגרירות גרמניה ביאונדה, גרמניה מיוצגת בקמרון על ידי מוסדות רבים אחרים. מכון גתה, הפועל במדינה למעלה מ-50 שנה, מספק במה לאמנים צעירים מקמרון ומציע שיעורי גרמנית. עם למעלה מ-200,000 תלמידים ויותר מ-2,000 מורים, גרמנית היא השפה הזרה השנייה בפופולריות בקמרון (אחרי ספרדית).
יחסים כלכליים.