בשנת 1639 התיר הממשל הבריטי ליהודים ספרדים מהולנד, פורטוגל ואיטליה ליישב את האזור. תחילה הם היגרו לעיר הבירה טוראריקה. גל התיישבות נוסף הגיע לאזור בשנת 1652 תחת הנהגת הלורד ווילובי. קבוצת אחרת של יהודים שגורשו מברזיל ומגיאנה הצרפתית יישבו את האזור בשנת 1664 בהנהגת דוד כהן נשיא.
הקהילה היהודית ביודנסוואנה זכתה לאוטונומיה, והקימה כלכלה מבוססת עבדות לגידול קני סוכר. הקהילה שגשגה ופרחה במשך תקופה של כ-100 שנים, דבר שתרם להפוך את סורינאם לאחת מהמושבות העשירות ביותר ביבשת אמריקה. בית הכנסת הראשון של הקהילה היהודית, "ברכה ושלום", נבנה ב-1685. הקהילה תמכה כלכלית בין היתר בקהילת שארית ישראל שבמנהטן, ניו יורק. ב-1694 מנתה הקהילה כ-600 יהודים, החזיקה ב-40 מטעים ו-9,000 עבדים.
בשנת 1730 היו בכל סורינאם כ-400 מטעי סוכר בהם התקיימה עבדות, 115 מתוכם היו בבעלות יהודים. היהודים הקימו מערך הגנה ומיליציה אזרחית בשביל לשמר את העבדות, אך התקשו להתמודד עם מתקפות נקמה ומארבים של עבדים נמלטים. תופעות כמו מרד עבדים והתנקשויות בבעלי מטעים הלכו והתרבו.
במהלך המאה ה-18 סדרה של אירועים הובילו לפגיעה משמעותית בקהילת יודנסוואנה. בשנת 1712 פלשו לסורינאם שודדי ים צרפתים ושדדו בעיקר את היהודים, כתוצאה מכך הקהילה איבדה את מרבית הונה. ב-1773 קרס Dietz, אשר שימש כמרכז סחר-חליפין מרכזי לקני סוכר. מרבית בעלי המטעים לא הצליחו להשתקם מזה כלכלית. כל זאת ועוד, בנוסף לירידה בערך קני סוכר בעקבות הפקת סוכר מסלק סוכר והפגיעה בביטחון של אזרחי יודנסוואנה בשל התקפות חוזרות ונשנות מצד עבדים נמלטים, הובילו למצב שרוב האוכלוסייה עזבה את האזור לבירה פרמריבו.
חברי הקהילה ניסו לשמר את האזור למרות שעזבו, אך האזור נשרף כליל בספטמבר 1832 ביחד עם בית הכנסת 'ברכה ושלום' שהיה בן-147 שנים.
יצחק מרדכי יוסט תיאר את הקהילה בעיר בסביבות שנת 1845: "מספר קהל יהודי פורטיגיזים בסורינאם עלה בשנת 1836 ... שמנת המשפהות בסאוואנה ירדו ודלו מאד ולהותם זאת הועילה ביותר התבערה אשר בערה שם בשנת 1832. ‬בית הספר אשר היה להם מלפנים חדל להיות, וכל הקהל ירד מאד." ‬
לאחר מכן המקום המקום נעזב מיהודים ושימש כמחנה לאסירים פוליטיים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1970 המקום הוכרז כאתר מורשת עולמית. מאז החלו מאמצים רבים לשקם את ההריסות ולהפוך את האזור לאתר תיירות היסטורי.
יעל טל
יעל טל (נולדה ב-26 במאי 1983) היא שחקנית ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
יעל טל נולדה וגדלה בתל אביב. בוגרת מגמת תיאטרון בתיכון לאומנויות על שם תלמה ילין. בצבא הייתה סמלת מבצעים בנ"מ.
אחרי הצבא למדה בסטודיו למשחק מייסודו של יורם לווינשטיין (2007-2004). בין תפקידיה הבולטים בסטודיו: איימי ב"קומפני" מאת סטיבן סונדהיים ורבקה'לה ב"אל נקמות" מאת שלום אש.
החל מ-2007 היא שותפה ויוצרת בקבוצת "הגדוד העברי". מופע מערכונים מקורי המציג בצוותא.
מאז 2007 הופיעה בהצגות ילדים שונות. בהן, "סוד הגן הנעלם" "אליעזר בן יהודה" (על תפקידה הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה בטקס פרסי הבמה לילדים ונוער "אסיטז'" לשנת 2009) ועוד.
בטלוויזיה שיחקה טל בתפקידי אורח בסדרות שונות. ביניהן, בקומדיית המצבים לילדים "המובילים" בערוץ לוגי, בסדרת הנוער "חצויה הדבר האמיתי", בקומדיית המצבים "בנות הזהב". בתפקיד לולי גולן, בתה של רותי (מיקי קם).
ב-2011 הצטלמה לסרטה של רמה בורשטיין "למלא את החלל" בתפקיד שיפי. בסרט משחקים גם הדס ירון, יפתח קליין, עירית שלג, הילה פלדמן ורננה רז.
מאז מרץ 2012 היא משחקת בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד הנשי הראשי בהצגה "בית ספר לנשים" בבימויו של אודי בן-משה, לצידו של רמי ברוך. תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה לשנת 2012.
היא מדבבת את איזבלה בסדרת ההנפשה "פיניאס ופרב", ובסדרה "גיבורי העל".
ב-2019 החלה לשחק בסדרת הקומדיה הרפואית "מגן דוד דרום" המשודרת ברשת 13, בתפקיד החובשת יעל גל. באותה השנה החלה לשחק בסדרה "בצפר" בערוץ TeenNick את הדמויות אביטל פלוטניק ואביגיל המזכירה. בשנת 2019 החלה לשחק במחזה "הגלולה" בתיאטרון בית ליסין מאת רוני סיני ובבימויו של רועי שגב.
בשנת 2021 גילמה את נחמה, בעונה השנייה של הסדרה שבאבניקים, המשודרת בHOT.
חיים אישיים.
יעל היא בתו של הצלם שבתאי טל. בן-זוגה משנת 2008 הוא המוזיקאי עידו (זיגו) אופק ("הדורבנים", "דבק") ולהם בן, בשם יונתן.
רווקה פלוס
"רווקה פלוס" הוא סרט קולנוע ישראלי, מאת דובר קוסאשווילי ובבימויו, שיצא לאקרנים בשנת 2012.
הסרט הוא סאטירה על הכמיהה לילד בישראל, גיבורת הסרט היא זהבה לוי, עוזרת גננת, שאמהּ לוחצת עליה להרות, כדי ללדת לה נכד, וזהבה שנענית לדרישה זו ופוגשת ללא הצלחה גברים אחדים במטרה להרות. לבסוף, היא מסכימה להיות אם פונדקאית לזוג המבקש זאת ממנה.
עלילה.
זהבה לוי (יעל טוקר) היא עוזרת גננת ירושלמית בת 34. אמהּ, רחל לוי (רובי פורת-שובל) כמהה לנכד, ולכן היא מציגה בפני זהבה, בסיועו של ידידהּ, הרופא זאב שוחט (מוטי גלעדי), כאילו חלתה בסרטן הלבלב, ומכריזה שלא תיטול את התרופות הנחוצות לשם טיפול במחלה עד שזהבה, הרווקה, תיכנס להריון. זהבה נכנעת לאולטימטום, אך אינה מסתייעת בתרומת זרע, אלא נפגשת עם גברים אחדים, מהם המוכרים לה ומהם כבליינד דייט, על מנת להרות מאחד מהם. גברים אלה מנחילים לה אכזבה, ואחד מהם אף אונס אותה ושובר שתיים משיניה.
זהבה פוגשת זוג, מיכה (מיקי לאון) ודליה (מיכל ינאי), המחפש אם פונדקאית שתהרה למיכה, ונענית להצעה זו. היא שוכבת עם מיכה פעמים אחדות, עד להגשמת המטרה המיוחלת - היא נכנסת להריון. במהלך ההריון מתברר לזהבה שאמהּ רימתה אותה, וכלל אינה חולה. היא מתלבטת האם להמשיך בעסקה או להפסיק את ההריון, ובסופו של דבר יולדת בת, כשבני הזוג מיכה ודליה מלווים אותה בלידה.
שחקנים.
טוקר זכתה עבור תפקידה בסרט בפרס תא מבקרי הקולנוע בישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לשחקנית הטובה ביותר, לשנת 2012.
פרשנות.
נשים וגברים.
הדמויות הדומיננטיות בסרט זה הן נשים: זהבה לוי, גיבורת הסרט, רחל אמהּ, שתי שכנותיה, בתיה וכרמלה, הגננת, ונשים נוספות. הגברים המעטים שבסרט מעוררים דחייה: בני הזוג הסוטים שזהבה פוגשת ("במהלך מבחני הכניסה למיטתה ואל גופה נתקלת זהבה בטיפוסים גועליים במיוחד, המייצגים נאמנה את הפרופיל הגברי", תיאר אותם מבקר הקולנוע מאיר שניצר), ד"ר שוחט הנוכל ועוד. בזוג העיקרי שבסרט, מיכה ודליה, דליה היא המנהלת את מיזם ההפריה של זהבה, ומיכה הוא רק שליחהּ ההכרחי להגשמת מטרה זו.
המפגש בין נשים לגברים בסרט זה רחוק מלהלהיב. נטע אלכסנדר מצאה בסרט "כמה מסצנות הסקס המדכאות ביותר שנראו בקולנוע הישראלי".
התסריטאית דיתה גרי, שצפתה בהקרנה מוקדמת של הסרט לחברי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, עזבה את ההקרנה בזעם והסבירה: "הסרט פגע עמוקות ברגשותיי כאישה כאם וכיוצרת". צפי סער הציגה עמדה אחרת, לפיה זהו סרט פמיניסטי, "לא רק שהסרט אינו משפיל נשים, בעיני הוא שם במרכז את החוויה שלהן, את היותן חשופות לפגיעה סקסיסטית מסוגים שונים, את המחיר הכבד שהן משלמות, את הכוחות החזקים המתאחדים כדי להפעיל עליהן דיכוי מסוגים שונים, את ניסיונות ההשתקה שלהן, האלימים לפעמים, ואת המאבקים שעליהן לנהל בלי הפסקה." דעה דומה הביע מיקי לאון, המגלם בסרט את מיכה: "'רווקה פלוס', לדעתי, בכלל לא סרט שמבזה את האשה. הגברים שם יוצאים הרבה יותר מגוחכים, הרבה יותר בזויים. זה סרט שלועג לכל אותם לחצים שמופעלים על נשים שנמצאות במצב הזה של זהבה, לא לנשים."
הכמיהה לילד.
במרכז עלילת הסרט נמצאת הצגה גרוטסקית של הכמיהה לילד:
אל מול אלה, לזהבה עצמה אין כל עניין בילד משלה, אלא רק בהריון שיגרום לאמהּ לקחת את התרופות שהיא זקוקה להן לכאורה. הפתרון של הריון כאם פונדקאית נותן מענה מושלם: מחד הריון ומאידך אין צורך לטפל בילד.
חוסר העניין בילד, לאחר שנולד, מאפיין עוד שתי דמויות בסרט:
כרזת הסרט.
כרזת הסרט מציגה את זהבה לוי (שאותה מגלמת יעל טוקר), בחולצה שאותה לבשה בסצנת האונס. בגרסה מוקדמת של הכרזה הוחלפה האות ו"ו שבמילה "פלוס" על ידי תכשיר לבדיקת הריון, שלו מקום חשוב בסרט, כחלק מבקרת ההפריה של זהבה על ידי מיכה. בגרסה הרשמית של הכרזה, שליוותה את הקרנתו בישראל, הוחלפה האות ו"ו שבמילה "פלוס" על ידי תא זרע, שהוא משאת נפשן של הביציות של זהבה.
תמונתה של זהבה לוי עברה שינוי בדרכה מהסרט לכרזה. בעוד שבסרט רואים היטב את שיער בית השחי של זהבה, הפורשׂת ידיה, הכרזה עברה עיבוד תמונה, שבו הפך בית השחי לחלק לחלוטין.
הפצה.
הסרט הופק על ידי חברת "Transfax הפקות" ונתמך על ידי קרן הקולנוע הישראלי, זכיינית ערוץ 2 "רשת", והמיזם לקולנוע וטלוויזיה בירושלים. נכון להיום, הסרט לא זכה להפצה במדיה ביתית, וזמין לצפייה בשירותי VOD שונים.
יודן סוואנה
יחסי ישראל–ערב הסעודית
בין מדינת ישראל וערב הסעודית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים, עם זאת, בשנים האחרונות צצו דיווחים רבים אשר מצביעים על שיתוף פעולה דיפלומטי, מודיעיני וביטחוני נרחב בין המדינות כחלק משיתוף פעולה ישראלי-ערבי נגד איראן. במקביל להתקרבות, היחסים של הממלכה הסעודית עם הרשות הפלסטינית נמצאים בשפל.
מדי שנה בשנה, נוסעים אלפי מוסלמים ישראלים אל העיר מכה, בעברם דרך ממלכת ירדן, על מנת לקיים את מצוות החג'.
רקע.