ההנחה הפשוטה בגמרא היא כי דיני זיקה אלו יכולים רק לאסור על היבם את קרובות האשה, כאחותה או אמה, אך אין קשר האישות נחשב לגמרי כאשה נשואה, אלא הזיקה היא כמקצת אישות לעומת זאת, ישנה דעה בודדה כי קשר זיקה זה מחשיב את האשה לאשתו הגמורה של היבם, ואף מנתק אותה מקשר האישות של הראשון, ולכן גם אם הוא לא יבם לבסוף, היא נחשבת לאשתו של היבם ולא לאשתו של הראשון, ואף על פי שההלכה היא שאסור לאח לייבם אשת אח שלא היה בעולמו, כלומר שאח שנולד לאחר פטירתו של המת שנפטר ללא בנים, אסור לו לייבם את היבמה והיא נאסרה עליו עולמית, כאשר היה אח נוסף - מלבד האח הנולד - שהיבמה נפלה לפניו ליבום, נחשבת היבמה לאשתו של השני, ולכן אין אשה זו נחשבת לאשת אחיו שלא היה בעולמו לגבי האח הנולד, ומותר לה לבם אותה, במקרה שהיא תפול לפניו ליבום בפעם אחרת.
לעומת זאת, כאשר לא אותו יבם ייבם את היבמה אלא אח אחר, אין דיני זיקת היבמה לאחר האחר חלה לגבי היבם, מכיוון שכך הוא דין הזיקה, שכל אחד מהיבמים כאשר הוא מייבם אין משפיעה עליו זיקת היבמה לאחר
זיקה ליבם שמת.
גם במקרה שאחד מהאחים מת, נחשבת זיקת היבמה אליו כזיקת אישות, ולכן אם אשתו הייתה ערווה לאחת מהאחים, נחשבת היבמה לצרת ערווה. ולמרות שאם הוא לא מת, אין היבמה נחשבת לצרת ערווה, מכיוון שזיקתו של אח אחד אינה משפיעה על האח האחר כל זמן ששניהם בחיים, כאשר הוא מת משפיעה זיקתו על האחר ואוסרת עליו לייבם את היבמה אם על ידי הזיקה היא נעשית לצרת ערווה יש המסבירים זאת בנימוק שכאשר הוא מת מתגברת הזיקה מכיוון שאז היא עומדת ליבום מחמת האח השני ובכך מתגברת קשר האישות שביניהם.
זיקה בשני יבמין.
ישנן דעות בתלמוד כי גם אם יש קשר נישואין של זיקה, הדבר קיים רק כאשר יש אח אחד שעליו מוטלת המצווה, אך כאשר ישנם שני יבמים לא ניתן לקשר קשר זיקה ביניהם מכיוון שקיומם של שני יבמים כשני בעלים הוא דבר בלתי אפשרי שהרי אין אפשרות הלכתית לקשר זוגי בין אשה לשני אנשים, אך למרות זאת יש הסוברים שגם במצב כזה יש זיקה, המוטלת על האח הבכור שעל עיקר המצווה.
סוגי הזיקה.
בעוד שסוג הזיקה הרגיל מוגדר בגמרא כ"זיקה", ישנה דעה המיוחסת לפי רב אושעיא - לרבי שמעון, כי "זיקה ככנוסה", כלומר שהדבר נחשב כאילו כבר נישאה עמו כליל מהתורה, ואין נחשב עוד אישות המת, אלא אישות היבם. אם כי נחלקו הראשונים אם הדבר אמור רק לעניין היבום, או גם לעניינים אחרים. דעתו של התוס' רי"ד היא שהדבר אמור רק לגבי דיני הזיקה והיבום, שנחשבת אשת המת ולא אשת החי, אך אין זו אישות גמורה, ולכן אין הזיקה מחילה איסורי קרובות מהתורה אך הרשב"א סובר כי האישות היא אישות גמורה, ואם הזיקה הייתה דין מהתורה היא הייתה אוסרת את היבם בקרובות האשה, ומכך מוכיח הרשב"א כי דיני הזיקה הם מדרבנן
רבינו הקדוש
אלסנדרו פוליאטי
אלסנדרו פוליאטי (באיטלקית: Alessandro Poglietti ראשית המאה ה-17 – יולי 1683 בווינה) היה מלחין ונגן עוגב בן תקופת הבארוק, שמקום לידתו אינו ידוע. במחצית השנייה של המאה ה-17, השתקע פוליאטי בווינה, שם הגיע למעמד גבוה ביותר וזכה למוניטין בהיותו לאחד המלחינים הראשונים במעלה בחצר לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. פוליאטי היה נגן העוגב בחצר במשך 22 שנים, מ-1661 עד מותו במהלך המצור הטורקי, שהוביל לקרב וינה.
חשיבותו של פוליאטי נובעת בראש ובראשונה מן המוזיקה שלו לכלי מקלדת, בעיקר "רוסיניול" (1677), קובץ קטעים שונים לצ'מבלו, הכולל מספר רב של חיקויי צלילים מן הטבע, וקובץ של 12 ריצ'רקארי, שזכה למספר רב של העתקים בתקופת חייו.
חייו.
דבר אינו ידוע על מוצאו של פוליאטי ועל ילדותו ונעוריו. טוסקנה ובוהמיה
הועלו כהשערות למקום הולדתו. את השכלתו המוזיקלית רכש אולי ברומא או בולוניה. לקראת שנות ה-60 של המאה ה-17 התיישב פוליאטי ישיבת קבע בווינה: בראשית 1661 התמנה לנגן עוגב וממונה על המוזיקה בכנסייה הישועית "תשע מקהלות המלאכים" (Zu den neun Chören der Engel) וב-1 ביולי 1661 התמנה לנגן העוגב של הכנסייה בחצר לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (משרה שמילא בעבר יוהאן יאקוב פרוברגר).
יצירותיו.
פוליאטי, כמו יוהאן קספר קרל, מהווה חוליה חשובה במוזיקה לכלי מקלדת של תקופת הבארוק בין ג'ירולאמו פרסקובלדי למלחיני הבארוק המאוחר, כמו באך והנדל. יצירותיו הדריכו תלמידים בנגינת כלי מקלדת ופתחו לפניהם שער אל אמנות הקומפוזיציה. עם היצירות הקונטרפונקטיות החשובות של תקופה זו, החל בFiori musicali ("פרחים מוזיקליים") של פרסקובלדי (1635) וכלה באמנות הפוגה של באך, נמנים 12 הריצ'רקארי של פוליאטי, הנחשבים למודל לסגנון המחמיר ונפוצו בעותקים רבים באזור וינה. פוליאטי גילה עניין מיוחד בחיקויים, בין השאר חיקויי צלילים מן הטבע, כמו שירת הזמיר, קריאת הקוקייה וקרקורי התרנגולת, לצד רעשי קרב, צלצולי פעמונים וקולות של כלי עבודה. מספר רב של קטעי מוזיקה בנושאים אלה שרדו. ביצירתו "רוסיניול", שהוקדשה לקיסר לאופולד הראשון לרגל נישואיו לאשתו השלישית, אלאונורה, אפשר למצוא שפע של מוזיקה תוכניתית, בעיקר חיקויי כלי נגינה, לצד מוזיקה עממית מארצות וחבלי ארץ שונים בעיצוב מתוחכם. הקובץ "רוסיניול" נחשב לאחת היצירות החשובות ביותר בספרות המוזיקה לכלי המקלדת והוא מכיל את היצירות הבאות:
רבים מן הקטעים האלה עושים שימוש בכלים תוכניתיים. לדוגמה, "אריה ביזארה" ו"אימיטאציונה" הם קטעים וירטואוזיים, תובעניים במיוחד, המבוססים על עיבוד של פוליאטי לשירת הזמיר. רבות מן הווריאציות של "אריה גרמנית" מחקות מוזיקה לכלים שאינם כלי מקלדת (וריאציה 5
לירה, וריאציה 11 שום (שאלמאיי), וכן הלאה.) וכן מסורות נוכריות ו/או עממיות (וריאציה 15 "Baiselements צרפתי"). יצירותיו האחרות של פוליאטי כוללות עוד מוזיקה תוכניתית: צמד קאנצונה וקפריצ'ו "über das Henner und Hannengeschrey", שבה הקפריצ'ו מחקה קרקורי תרנגולות ותרנגולים, והסוויטה "sopra la ribellione di Ungheria", המנציחה מרד פרוטסטנטי בהונגריה בשנת 1671. בסוויטה של פוליאטי מתארת המוזיקה את המרד עצמו, שביית המורדים והוצאתם להורג, ומסתיימת בחיקוי לפעמוני כנסייה. עוד מביא פוליאטי דוגמאות רבות של מוזיקה תוכניתית (שהיו התחלות ליצירות אפשריות) במסה שלו בנושאי ביצוע והלחנה,
Compendium oder kurtzer Begriff משנת 1676.
ביצירות רבות מוצג טיפול מקורי ביותר בצורה: פרקים של ה"בינדר ג'יג" מן הסוויטה בלה מינור מתחילים באקורדים חוזרים ונשנים וכוללים טריולות של אוקטבה ביד שמאל; הטוקאטות, כמו גם כל יצירה אחרת עשויות להציג מודולציות מהירות לסולמות זרים לחלוטין, קטעים מנוגדים באופן בולט וקטעים, הבנויים על סוגים שונים של חזרה.
שאר יצירותיו של פוליאטי כוללות מוזיקה קאמרית (בעיקר סוויטות וסונאטות), יצירות קודש ווקאליות (מיסות, מוטטים, "מזמורי תפילה לותרניים" לשתי מקהלות מעורבות ואופרה יחידה ("Endimione festeggiante"). כן כתב בשנת 1676 מסה על הלחנה לכלי מקלדת בשם Compendium oder kurtzer Begriff und Einfuhrung zur Musica
וחוברת משנת 1677, ששרדה ומשמשת גם היא להדרכת תלמידי מקלדת.
סשה סטויאנוביץ'
סשה סטויאנוביץ' (בסרבית-קירילית: Caша Cтojaновић; נולד ב-21 בינואר 1983) הוא כדורגלן סרבי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ראדניצ'קי ניש עד ליולי 2020.
ביוגרפיה.
סטויאנוביץ' החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל ראדניצ'קי ניש, ובמקביל שיחק בנבחרות הצעירות של סרביה. בגיל 18 עבר למועדון ההולנדי פ.ס.וו. איינדהובן, אך לא זכה לשחק במדיה, ובמהלך התקופה הושאל לקבוצת מועדון הכדורגל איינדהובן ולאחר ששוחרר מפ.ס.וו שיחק עונה נוספת בפ.צ. איינדהובן. לאחר מכן עבר לר.ב.ס רוזנדאל, אף היא מליגת העל ההולנדית. בעונת שיחק באריס לימסול מליגת העל הקפריסאית, וירד עמה לליגת המשנה. באותה עונה הבקיע 7 שערים.
בקיץ 2010 הגיע לישראל וחתם בהפועל חיפה, במדיה שיחק עונה אחת. בקיץ 2011 עבר לשחק באתניקוס אחנס מליגת העל הקפריסאית, וכעבור שנה חזר לקבוצת נעוריו ראדניצ'קי ניש, במדיה שיחק שנתיים נוספות. לקראת עונת חתם באוניברסיטאטה קלוז' מליגת העל הרומנית. בינואר חתם בהכוכב האדום בלגרד. הוא שיחק במרכז השדה לצד מיטשל דונלד ובסוף העונה הקבוצה זכתה באליפות. בסוף העונה הוא חזר למועדון בעיר ניש בו התחיל את הקריירה.
יואכים לאב
תקופת הברונזה המאוחרת א
תקופת הברונזה המאוחרת ב
תקופת הברונזה המאוחרת ג
צוללת צהובה
המלחמה הרוסית-פרסית, 1826-1828
הפיג'מות בקפה קר סול
קפה קר-סול היא סדרת בת של "הפיג'מות". הסדרה כוללת שתי עונות, אשר בהן 49 פרקים באורך חמש דקות כל אחד.
העונה הראשונה מתרחשת לאחר עונתה הרביעית של "הפיג'מות", כאשר הדמויות המוכרות מגיעות לעבוד בבית קפה.
העונה השנייה מתרחשת לאחר העונה החמישית של "הפיג'מות" על אף שהיא עלתה לשידור בטלוויזיה לפניה.
עלילה.
העלילה מתמקדת באילן, עודד וקובי שבאו הישר מתל אביב לראשון לציון לעזור לימית לפתוח מחדש את העסק המשפחתי הכושל שלה: "קפה קר סול" ומנהל המקום הוא דוב'לה שפיץ פיצול אישיות של קובי פרג'.
במשך הסדרה חבורת הפיג'מות עובדים בפינת הקפה של דוד של ימית סול.
הסדרה היא סדרת קומדיה.
ריאליזם אתי
חוליו פלנסיה טובאו
חוליו פַּלֶנסיָה אי אלבארס-טוּבּאּו (בספרדית: Julio Palencia y Álvarez-Tubau;
1884 - 25 במרץ 1952) היה דיפלומט ספרדי, בעל שורשים קטלאנים, משפטן בהכשרתו, אשר שימש כציר ארצו בסופיה בשנים 1941–1943 ועסק בהצלת יהודים מרדיפות וסכנת השמדה מפני הנאצים ועוזריהם.
קורות חייו.