לאחר המלחמה הוא הפך לפציפיסט. במהלך המהפכה הגרמנית בין השנים 1918–1919 הצטרף למועצת הפועלים והחיילים של הרפובליקה הסובייטית של ברמן יחד עם חברו קורט שטורמר. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), אך כשהיא התפצלה הוא הצטרף למפלגת העובדים הקומוניסטית של גרמניה (KAPD).
לאחר תום המהפכה הוא נעצר למשך זמן מה. באותה תקופה הוא ואשתו מרתה התגרשו. מאותה נקודה ואילך הוא רצה לעבוד אידאולוגית, והרומנטיקה של עבודתו הקודמת פינתה את מקומה לתוכן פרולטרי.
בשנת 1931 היגרו לרוסיה פוגלר ואשתו השנייה סוניה מרצ'לבסקה, בתו של יוליאן מרצ'לבסקי. לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות הוא גורש יחד עם אזרחים גרמנים אחרים בשנת 1941 לקזחסטן על ידי השלטונות הסובייטים, ומת שם בשנת 1942.
מנהיג ה-KPD, וילהלם פייק, רצה כנראה למנוע את גירושו, אך פוגלר עצמו סירב ליחס מועדף. מכיוון שאשתו סופיה ובנו יאן היו אזרחים פולנים, הם גויסו במקום להיות מגורשים עמו. עד מהרה הפך יאן לחבר מייסד בוועד הלאומי לגרמניה החופשית ולאחר קריירה אקדמית ארוכה לאחר המלחמה במוסקבה נפטר בוורפסווידה בשנת 2005.
סוניה היגרה לפולין ומתה בוורשה בשנת 1983.
בינתיים ביתו של הצייר ברקנהוף הפך לבית ילדים. הבית שוחזר ונפתח מחדש כמוזיאון היינריך פוגלר בשנת 2004.
יוסי רובנר
יוסי (יוסף) רובנר (נולד ב-1964 בארצות הברית) הוא מדען ויזם ישראלי, המתמחה בראיה ממוחשבת ובינה מלאכותית.
ביוגרפיה.
רובנר למד בנערותו בישיבת "נחלים". במהלך שירותו הצבאי למד בפקולטה למדעי המחשב בטכניון וסיים בהצטיינות יתרה ב-1991.
ב-1999 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית, במדעי המחשב והנדסת חשמל. בשהותו בארצות הברית יעץ לחברת זירוקס (Xerox Corporation) במרכז המחקר בפאלו אלטו (PARC) וסייע בפיתוח מערכות הוצאה לאור לחברת סאיטקס קורפוריישן.
עם שובו לישראל התקבל לעבודה כסמנכ"ל פיתוח בחברת "נט2וויירלס" בראש העין, לימים חברת "ג'יגמי".
ב-2005 ייסד את חברת אר.טי.סי. ויז'ן (RTC Vision), חברה העוסקת בתחומי ראיה ממוחשבת ובינה מלאכותית.
ב-2014 ייסד את חברת כיטוב מערכות (Kitov Systems), חברה העוסקת בתחום בקרת איכות חזותית ומבוססת בינה מלאכותית.
יוסי הוא בנו של המהנדס דוד רובנר.
S band
S-Band (תרגום מאנגלית: פס S) היא הגדרה של המכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE) עבור חלק תחום תדרי המיקרוגל בספקטרום האלקטרומגנטי המכסה את התדרים 2–4 ג'יגה הרץ (GHz). לפי הגדרה זו, הרצועה למעשה חוצה את הגבול המקובל בין הרצועות UHF ו-SHF ב-3.0 GHz.
רצועת S משמשת מכ"ם פיקוח על שדה תעופה לבקרת תעבורה אווירית, מכ"ם מזג אוויר, מכ"ם של ספינות וכן כמה לווייני תקשורת, במיוחד כאלה המשמשים את נאס"א לתקשורת עם תחנת החלל הבינלאומית. הפס הקצר, בן ה-10 ס"מ של מכ"ם נע בערך בין 1.55 ל־5.2 GHz.
ההגדרה S-Band מכילה גם את 2.4–2.483 GHz שהם תדרים ללא רישוי, בשימוש נרחב, למשל:
S-Band
מצר רודוס
מצר רודוס (ביוונית: Στενό της Ρόδου) הוא המצר המזרחי ביותר בים האגאי. המיצר המחבר את הים האגאי לים התיכון ומבדיל בין טורקיה ויוון.
בצידו הצפוני של המצר נמצא האי היווני סימי וחצי האי בוזבורון שבאסיה הקטנה, ודרומית לו האי היווני רודוס שעל שמו נקרא המצר. מבחינה אדמיניסטרטיבית, איי יוון שייכים לאזור דרום הים האגאי. עומקו המרבי של המצר הוא 350 מטר.
מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך
הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה
הסוציאליסטים הדמוקרטיים של אמריקה (DSA) (באנגלית: Democratic Socialists of America) היא תנועה סוציאליסטית בארצות הברית.
האידאולוגיות של חברי התנועה נעות בין סוציאל-דמוקרטיה לסוציאליזם דמוקרטי. התנועה הוקמה בשנת 1982. שורשיה ההיסטוריים במפלגה הסוציאליסטית של אמריקה, שמנהיגיה היו יוג'ין דבס, נורמן תומאס ומיכאל הרינגטון. הרינגטון הקים את התנועה לאחר פירוק המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה.
אכלואוס
אכלואוס (נקרא גם אכלוס; ) הוא נהר במערב יוון, הנשפך לים היוני. אורכו הוא 220 קילומטרים. הוא היווה את הגבול בין אקארנאניה לאטוליה בעת העתיקה. הנהר זורם בדרך כלל דרומה.
על הנהר יש חמישה סכרים. ממעלה הזרם למורד הזרם יש את סכר מסוכורה שהושלם בשנת 2001. מתחתיו נמצא סכר סיקיה שנבנה בחלקו. בהמשך נמצא הקרמסטה (1965), קסטרקי (1969) וסטרטוס (1989).
הרודוטוס, שהבחין בכוחו המשתנה של קו החוף של נהר האקלוס, אף השווה אותו לנילוס.
היסטוריה.
בימי קדם, הנהר היה הנהר הגדול והמפורסם ביותר ביוון. הוא היווה את הגבול בין אקרנניה לאטוליה. הנהר לרוב נקרא בשטחה של אקרנניה, אך לפעמים הוא מוקצה לאטוליה. מימיו הם בצבע צהוב לבן או שמנת, שממנו נגזר שם מאוחר יותר אספרופוטמו או הנהר הלבן.
בשנת 1359 התרחש קרב אכלואוס בין כוחות אלבנים בפיקודו של פיטר לושה לבין אפירוס ליד נהר אכלואוס.
אכלוס
רודוס (מצר)
מלחמת האזרחים בגואטמלה
מלחמת האזרחים בגואטמלה (בספרדית: Guerra civil de Guatemala) התרחשה בין השנים 1960–1996 בין ממשלת גואטמלה לבין קבוצות שמאל מרדניות. המורדים נתמכו על ידי קבוצות של ילידים בני המאיה ואיכרים, המהווים את רוב האוכלוסייה הענייה בגואטמלה. בסיום המלחמה הואשמה הממשלה בביצוע רצח עם כלפי בני המאיה במדינה והפרת זכויות אדם. הסיבה הרשמית לפרוץ המלחמה הייתה חלוקה לא שוויונית של האדמות; תושבים שמקורם באירופה וחברות זרות, כשהבולטת בהן היא חברת הפירות המאוחדת, השתלטו על שטחים רבים בחסות הממשלה והפקיעו בכך כפרים קטנים.
הרקע למלחמה מתחיל שנים רבות קודם לכן. לאחר המהפכה שהתרחשה בגואטמלה בשנת 1944 התקיימו בחירות דמוקרטיות ראשונות במדינה וב-1951 עלתה לשלטון ממשלת שמאל פופולרית. עם זאת, בתמיכת ארצות הברית, בשנת 1954 עלה לשלטון הקולונל קרלוס קסטילו ארמס והנהיג משטר צבאי ימני במדינה.
בשנת 1970, יורשו של ארמס, קרלוס מנואל ארנה אוסוריו , הפך לראשון בסדרת דיקטטורים צבאיים מטעם מפלגת ה-PID. במשל למעלה מ-12 שנה שלטה המפלגה בגואטמלה באמצעות הונאות בחירות ודיכאה קשות את האוכלוסייה הכפרית. עם זאת, היא איבדה את אחיזתה בפוליטיקה כאשר הגנרל אפראין ריוס מונט, יחד עם קבוצה של קציני צבא זוטרים, תפס את השלטון בהפיכה צבאית ב-23 במרץ 1982. ההפיכה הייתה רגע השיא של מרד ארוך שניהלו הכפריים כנגד הממשלה, אך למרות זאת שלטונו החדש של מונט הביא הרס גדול יותר עבור השכבות העניות.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, הצבא תפס שליטה כמעט מוחלטת על גואטמלה למשך שנים; המשטר הצבאי חדר לכל מערכת פוליטית-חברתית וחיסל אויבים פוליטיים, עיתונאים ואינטלקטואלים. בשלב הסופי של המלחמה הצבא השיג שליטה על כל מובן חברתי-כלכלי-ביטחוני-מדיני וביצע פשעי מלחמה רבים בשכבות המוחלשות.
ההערכה היא כי 200,000 איש נהרגו או "הועלמו" על ידי הצבא במהלך שנות השמונים. בעוד שהלחימה התנהלה בין כוחות הממשלה לקבוצות המורדים, הסכסוך התבטא יותר בדיכוי והאלימות החד-צדדית שהפעילה הממשלה כלפי האזרחים מאז שנות השישים ואילך. שירותי הביון הצבאיים וארגון מודיעין המכונה "La Regional" תיאמו ביניהם היעלמויות של אזרחים רבים, רובם חשודים כמורדים אך גם כמשתפי פעולה. למעשה, גואטמלה מחזיקה בתואר המפוקפק 'המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שהשתמשה בהעלמה של מתנגדי משטר' - שיטה בה השתמשו מאוחר יותר גם אוגוסטו פינושה בצ'ילה וחורחה רפאל וידלה בארגנטינה.
המספר הכולל של אזרחים נעלמים מוערך בין 40,000 ל-50,000 בתקופה שבין 1966 ועד סוף המלחמה. באזורים כפריים, שהיו המעוזים של כוחות המורדים, המשטר לא טרח לטייח את ההרג של המורדים וטבח עד כלות בכפרים שלמים. בתחילת שנות השמונים, ההריגה הנרחבת של קבוצות אתניות ילידיות נחשבה כבר כרצח עם מבחינת היקפה. מרבית הפרות זכויות האדם נעשו בידיי הצבא, המשטרה ושירותי הביון. קורבנות הדיכוי כללו ילידים, פליטים, אקדמאים ואינטלקטואלים, סטודנטים, פוליטיקאי אופוזיציה שמאלנים, אנשי דת, עיתונאים וחסרי בית. הארגון "Comisión para el Esclarecimiento Histórico" העריך כי כוחות הממשלה ביצעו 93% מהפרות זכויות האדם במהלך המלחמה, ו-3% בוצעו על ידי המתנגדים.
בשנת 2009 גזר בית המשפט בגואטמלה עונש מאסר על פליפה קוסאנרו, אשר היה אמון על העלמת המתנגדים. עם זאת, הרשעתו של מונט ברצח עם לקחה זמן רב יותר. בשנת 2013 ניהלה הממשלה החדשה את משפטו של הנשיא לשעבר באשמת רצח עם ורציחת למעלה מ-1,700 בני המאיה בתקופת שלטונו. האישומים בגין רצח עם התבססו על הדו"ח "Memoria del Silencio" אותו חיברה ועדה מטעם האומות המאוחדות. בסופו של דבר נמצא מונט אשם ונגזרו עליו 80 שנות מאסר, כאשר היה כבן 86 משמע מאסר עד סוף החיים. אולם מונט מעולם לא ישב בכלא משום שלאחר המשפט דרש משפט חוזר, מה שאושר על ידי בית המשפט העליון, אך לא הספיק להגיע אליו מכיוון שנפטר מהתקף לב בשנת 2018.
רקע.