פארק השלום בהירושימה (ביפנית: 広島平和記念公園) הוא פארק זיכרון בלב העיר הירושימה, יפן. הוא מוקדש למורשת של הירושימה כעיר הראשונה בעולם שסבלה מהתקפה גרעינית, וכן להנצחת זכרם של הנפגעים הישירים והעקיפים של הפצצה (כ-140,000 בני אדם).
הפארק ממוקם היכן שהתקיים בעבר רובע המסחר והמגורים השוקק של העיר. הפארק נבנה בשטח פתוח שנוצר על ידי הפיצוץ. כיום בפארק מספר של אנדרטאות, מונומנטים, מוזיאונים ואולמי הרצאות אשר מושכים יחדיו למעלה ממיליון מבקרים בשנה.
בפארק נערך גם טקס הזיכרון והשלום השנתי, ב-6 באוגוסט (יום ההפצצה), אשר נערך בחסות עיריית הירושימה. מטרת הפארק היא לא רק להנציח את הקורבנות, אלא גם ליצור זיכרון של זוועות הנשק הגרעיני, ולתמוך בשלום עולמי.
סמלים בולטים.
הכיפה האטומית.
אנדרטת השלום בהירושימה המכונה לרוב גם "הכיפה האטומית" או "כיפת הפצצה" היא אתר מורשת עולמית מאז שנת 1996. הבניין שהפך לאנדרטה תוכנן במקור על ידי האדריכל הצ'כי יאן לטסל. עבודות הבנייה החלו ב-1914 והבניין הושלם ונפתח באפריל 1915, אז החל לשמש כמרכז תערוכות וכנסים עירוני וכונה "אולם התערוכה המסחרית של הירושימה". כשהוטלה הפצצה האטומית היא התפוצצה במרחק 150 מטרים מהבניין, 600 מטרים מעל האדמה. בניין זה היה למבנה הקרוב ביותר למוקד הפיצוץ ששרד לפחות בחלקו, וזאת בשל העובדה שהדף הפיצוץ הגיע מכיוון כמעט אנכי. שלד האגף המרכזי של המבנה נותר עומד והוא נשאר כך עד היום. ממשלת יפן החליטה לא לשפץ את הבניין אלא להפוך אותו לאנדרטה להפצצה האטומית ולסמל של תקווה לשלום בעולם ולתמיכה בהתפרקות מנשק גרעיני.
אנדרטת השלום של הילדים.
אנדרטת השלום של הילדים היא פסל אשר מוקדש לזכרונם של ילדים אשר מתו כתוצאה מהפצצה ומנזקי הקרינה שלה. הפסל מתאר ילדה אשר זרועותיה מושטות ומחזיקות עגור מנייר אשר מתנשא מעליה. הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של סדקו ססקי (ביפנית: 佐々木禎子), נערה צעירה אשר מתה מקרינה מהפצצה. היא האמינה שאם תיצור 1,000 עגורי נייר, המחלה שלה תתרפא. עד היום הזה, אנשים (בעיקר ילדים) ברחבי העולם מקפלים עגורי נייר ושולחים אותם להירושימה, שם הם מונחים ליד הפסל. ישנה קולקציה מתחדשת באופן תמידי של עגורי נייר בסמוך לפסל. האנדרטה נחנכה ב-5 במאי 1958.
טקסים.
עצרת הזיכרון והשלום של הירושימה.
מדי שנה ב-6 באוגוסט, יום ההפצצה, עיריית הירושימה עורכת טקס אבל על הקורבנות, ותפילה להתגשמות שלום עולמי אמיתי. הטקס נערך בשעות הבוקר, מתחיל ב־8:00, מול מצבת הזיכרון בפארק, בנוכחות אזרחים רבים, כולל משפחות הנספים. במהלך הטקס, דקת דומייה נערכת ב־8:15, שעת התפוצצות הפצצה.
הטקס נערך בנוכחות אזרחים יפנים, אורחים מכל העולם, ואישים ציבוריים בולטים דוגמת ראש עיריית הירושימה, המושל של הירושימה, ראש ממשלת יפן ומזכ"ל האו"ם, אשר השתתפותם בטקס קבועה.
טקס מנורות.
בערב ה-6 באוגוסט, יום ההפצצה, נערך טקס מנורות מסורתי, טורו נגאשי, אשר מטרתו היא לשלוח את רוחות הנספים על מנורות הנושאות מסרים של שלום. המנורות צפות במי נהר מוטויאסו.
איפל&quot;א
ארה ספיקס
דאריוס השלישי
דאריוס הראשון
מחלף חוף השרון
מחלף חוף השרון יקום-געש הוא מחלף המחבר את יישובי חוף השרון עם כביש 2.
בשנת 2017 ובתום יותר משלוש שנים של עבודות תשתית במסגרת פרויקט תת"ל 15 (תוכנית תשתיות לאומיות מספר 15) וחיבור ככביש 531 לכביש 2 - נחנך במהלך חודש אפריל 2017 מפרידן תחתי (מנהרה) בין היישובים יקום וגעש במתכונת דו-סטרית ובצרוף מעגלי תנועה חדשים בכל צד של המנהרה החדשה. המפרידן החדש מאפשר תנועה דו סטרית בין צידיו השונים של כביש 2 (כביש החוף) ותורם לחיבור יישובי המועצה האזורית חוף השרון בכלל ובהנגשת הדרכים לקיבוץ יקום בפרט.
סטיבן ג'ובס
זאק מקראקן
זאק מקראקן (באנגלית: Zak McKracken and the Alien Mindbenders) הוא משחק מחשב מסוגת משחקי ההרפתקאות בגוף שלישי, שיצא לאור בשנת 1988 על ידי חברת לוקאס ארטס (שנקראה בזמנו Lucasfilm Games). הוא המשחק השני שהשתמש במנוע SCUMM, לאחר אחוזת המטורפים.
המשחק פותח על ידי דוד פוקס, מת'יו אליין קיין, דוד ספנגלר ורון גילברט.
כיום ניתן לשחק במשחק על מחשבים חדישים באמצעות המנוע ScummVM.
משחקיות.
המשחק הוא דו-ממדי מגוף שלישי. הממשק שלו הוא הצבע והקלק - בניגוד לממשק אחר שהיה נפוץ למשחקי ההרפתקה באותם ימים, שבו השחקן כותב בעצמו את מה שהוא רוצה שהדמות תעשה, השחקן בוחר פועל מרשימת פעלים בסרגל כלים, לוחץ על עצם כלשהו במסך והדמות עושה את שמתאר הפועל על העצם (רוב המשחקים האחרים של לוקאס ארטס מתבססים על ממשק זה). המשחק הוא השני ממשחקי לוקאס ארטס שהשתמש במנוע SCUMM, אחרי אחוזת המטורפים. במשחק שולט השחקן על ארבע הדמויות המרכזיות שבסיפור, בניגוד לאחוזת המטורפים, השחקן אינו שולט בכל הדמויות בו זמנית, אלא בדמות אחת בכל פעם בהתאם להתקדמות העלילה).
במשחק אפשר להיתקע בדרכים רבות, מאפיין של המשחקים הישנים מאת החברות לוקאס ארטס וסיירה.
עלילה.
העלילה עוקבת אחר זאק, עיתונאי כושל בצהובון. אנני לאריס, מדענית עצמאית. מליסה ולסלי, שתי סטודנטיות. זאק, אנני, מליסה ולסלי מנסים להציל את העולם מפני חייזרים המעוניינים בהפחתת האינטליגנציה של בני האדם.
The Case For Israel
פרס האחמנית
האביב הסלולרי
רוסלאנד
דניאל ג'יידלין
דניאל ג'יידלין (נולדה ב-1983) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית-בריטית.
ביוגרפיה.
ג'יידלין נולדה בישראל. גדלה גם בלונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת. בתיכון למדה בבית הספר תלמה ילין שגבעתיים, במגמת אמנות פלסטית. בסיום התיכון כבת 17 היא החלה ללמוד בבית הספר למשחק ומשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר ולאחר שנה חזרה ללונדון להמשיך את הלימודים במשחק שם. היא למדה לתואר ראשון בבית הספר למשחק Arts Educational School London.
מתגוררת לסירוגין גם בתל אביב.
קריירה.
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בשני פרקים של העונה הראשונה של הסדרה הבריטית "סקינס".
בנוסף ב-2007 הקימו ג'יידלין ובן זוגה הבריטי סטיבן הילדר את חברת ההפקה Jadelyn-Hilder Productions. בנוסף למספר סרטים קצרים - הם יצרו סרט בן 40 דקות בשם "The Ending" - וסרט באורך מלא בשם "Folie A Trois" ("טירוף כפול שלוש"), בו שיחקו אילנית גרשון, אברי ארבל ומעיין מלכה. את כל הסרטים ג'יידלין כתבה וביימה.
ב-2011 שיחקה בתפקיד יוליה בסדרה הישראלית "ילדי ראש הממשלה" ב-HOT.
ב-2012 שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" ("Dirizhyor") שעוסק בהגעת תזמורת לירושלים. השתתפה גם בעוד מספר סרטים עצמאיים. באותה שנה, ג'יידלין כתבה ושיחקה בסרט הקצר "באני לאב" אותו ביימה רוני קידר.
ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יעל גרובגלס ויון תומרקין. ב-2019 שיחקה בסרטו של יוסף אל-דרור "בלי דם".
ספינת הקיטור ווילי
וילי ספינת הקיטור
מרי מידגלי
ארז'בט באתורי
וסילי ליוואנוב
וסילי בוריסוביץ' ליוואנוב (ברוסית: Василий Борисович Ливанов; נולד ב-19 ביולי 1935) הוא שחקן, במאי, תסריטאי וסופר רוסי. את עיקר פרסומו קיבל בזכות משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון, בו גילם את דמותו של שרלוק הולמס ובשנת 2006 אף קיבל על כך את אות מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית.
ביוגרפיה.
ליוואנוב הוא בנו של השחקן בוריס ליוואנוב, ונכדו של השחקן ניקולאי איזוולסקי. אמו יבגניה הייתה "אחת הנשים היפות ביותר במוסקבה". בין המבקרים הקבועים בבית משפחת ליוואנוב נמנו בוריס פסטרנק, אלכסנדר דובז'נקו וניקולאי צ'רקסוב.
כבר בשנות לימודיו נכר בו השילוב של אינטליגנציה, שנינות רגשית, ורומנטיקה.
בין השנים 1966 ל-1973 עבד באולפני סויוזמולטפילם. במהלך עבודתו דיבב כשלוש מאות דמויות, ביניהן קרלסון, התנין גֶנַה מצ'בורשקה, ויחד עם יורי אנטין יצר את הסרט המצויר "הנגנים של ברמן".
בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
ב-15 ביוני 2006 העניק לליוואנוב שגריר בריטניה במוסקבה את אות מסדר האימפריה הבריטית על משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון שבזכותו הוכרז כ"שרלוק הולמס הטוב ביותר בכל הזמנים".
משפחה.
נשוי לילנה (1949), העובדת בהנפשה. לזוג שלושה ילדים — אנסטסיה (1963), בוריס (1974) וניקולאי (1984); ושלושה נכדים.
ב-2009 הורשע בנו בוריס בהריגה בהיותו שיכור ונידון ל-9 שנות מאסר.
עובדות מעניינות.
את קולו הייחודי קיבל ליוואנוב לאחר משחקו בסרט "המכתב שלא נשלח", בו הכריח הבמאי מיכאל קאלאטוזוב את השחקנים לצעוק בקור של-40 מעלות וכתוצאה מכך קרע ליוואנוב את מיתרי גרונו. לאחר שעבר טיפולים רפואיים להחזרת קולו התברר שהוא שב לדבר, אך עם צרידות ייחודית שמהווה את אחד מסמליו המסחריים.
המפלגה הרפובליקנית של רוסיה-מפלגת החופש העממי
גד אלמלא
גד אלמליח
אורי צאן
אורי צאן (21 ביולי 1924 – 29 בינואר 1996) היה לוחם פלמ"ח וסופר; ממקימי ה"חי בר" וה"טכנודע בחדרה".
ביוגרפיה.
נולד ב-1924 לחנה ומאיר בארץ ישראל. למד בבית-ספר "אחד-העם" בחדרה ולאחר מכן בתיכון חדרה. בגיל 17, התגייס ב-1941 לפלוגה ג' של הפלמ"ח. הוא שירת באפיקים ובאשדות יעקב במסגרת הכשרת "מעוז" יגור-אפיקים של הנוער העובד. השתתף בהעלאת עולים מלבנון לישראל; בסיס היציאה היה כפר גלעדי. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת אלכסנדרוני ובמלחמת סיני בחטיבה 9 שירדה לשארם א-שייח'. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים שרת בהג"א.