ההתיישבות הירמוכית בעין ע'זאל תוארכה על ידי החופרים לשנים 5500 לפנה"ס עד 5000 לפנה"ס. עד אז, התקופה שקדמה לתרבות הירמוכית הייתה התקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב (PPNB) אך בשל מספר סתירות עם ממצאי האתר זכתה התקופה שקדמה לתרבות הירמוכית לשם חדש - "התקופה הנאוליתית הקדם קרמית ג" (PPNC). לפי גרפינקל, יש לתארך את התקופה הנאוליתית הקדם הקרמית ג לשנים 7000 לפנה"ס עד 6400 לפנה"ס.
כן בדקו החוקרים קשרים שנמצאו בין כלים מאתרי התרבות הירמוכית לבין העיר גבל שבצפון לבנון. בתחילה נעשו מספר ניסיונות בידי חוקרים, ביניהם משה שטקליס, לתארך את התרבות לתקופה "Neolithic Ancien" בגבל, ואילו אחרים ניסו לתארך את הקשר לתקופת "Neolithic Moyen" שאחריה. בתחילת שנות ה-90 הסיק גרפינקל ע"פ ממצאים ותיארוכים רדיומטריים של ממצאים חדשים כי את הקשר בין התרבות הירמוכית יש לתארך לתקופת "Neolithic Ancien" ואילו את תקופת "Neolithic Moyen" יש לקשר לתרבות מאוחרת יותר בשם תרבות ואדי רבה (5000 לפנה"ס עד 4000 לפנה"ס).
קשר אחר שנבדק הוא עם תרבות יריחו IX. בתחילת שנות ה-50, קתלין קניון שניהלה את החפירות בתל יריחו סברה שהתרבות הלודית (תרבות יריחו IX) קדומה יותר, אך השוואה של השכבה הנאוליתית שביריחו עם התרבות הירמוכית הראתה כי אין תכונות משותפות רבות בין השכבות והכלים של יריחו משוכללים יותר, דבר שמשמעותו כי התרבות הלודית שייכת לתקופה מאוחרת יותר.
שפצלי
לואי סן-לורן
לואי סטפן (אטיין) סן-לורן (בצרפתית: Louis-Étienne St-Laurent, באנגלית: Louis Stephen St. Laurent;  1 בפברואר 1882 - 25 ביולי 1973) היה ראש ממשלת קנדה ה-12, כיהן בין ה-15 בנובמבר 1948 ועד 21 ביוני 1957. בתקופתו זכתה קנדה ל"תור זהב" של שגשוג, צמיחה, אחדות פנימית והשפעה בינלאומית.
שנים ראשונות וראשית הקריירה.
סן לורן נולד בקוויבק למשפחה דו-לשונית (אנגלית וצרפתית), אביו היה ממוצא צרפתי ואמו ממוצא אירי. הוא למד משפטים באוניברסיטת לאוול בקוויבק וב-1905 הושבע כעורך דין. הוצעה לו מלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, אך הוא סירב.
ב-1908 נשא לאשה את ג'יין רנו (Jeanne Renault ;1886 - 1966), לזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות.
הוא שירת כעורך דין פרטי עד 1941. ב-1914 התמנה לפרופסור למשפטים באוניברסיטת לאוואל. בין השנים 1930–1932 כיהן כיו"ר לשכת עורכי הדין של קנדה.
מבחינת דעותיו ומורשתו המשפחתית היה מקורב למפלגה הליברלית של קנדה, אך לא היה חבר מפלגה. עם זאת הוצעו לו תפקיד של שר בממשלת מיין ב-1926 וכהונת שופט בבית המשפט העליון, אך הוא סירב.
שר משפטים ושר חוץ.
ב-1941 נפטר שר המשפטים בממשלת מקנזי קינג, שהיה ממוצא קוויבקי. לקינג היה חשוב לחזק את הצד הקוויבקי בממשלתו לקראת הכרזה על גיוס חובה והצורך לקבל את ההחלטה באחדות. הוא קרא לסן לורן "אל הדגל" בהבטיחו שיוכל לחזור לקוויבק עם תום המלחמה. כך נכנס סן לורן לפוליטיקה והתמנה לשר משפטים ותובע כללי.
ב-1945 התמנה סן לורן לשר חוץ בממשלת קינג, תוך שהאחרון מסמן אותו כנאמנו וממשיך-דרכו. במסגרת זו עסק בעיצוב ארגון האומות המאוחדות ונאט"ו.
ראש ממשלה.
עם פרישתו של קינג ב-1948, נכנס סן-לורן לנעליו באופן טבעי. כלכלת המדינה הייתה מהחזקות בעולם באותה עת משום שלא נפגעה כלל במלחמה וסן-לורן ניצל זאת על מנת לפתח את תשתיות המדינה (האוטוסטרדה חוצת-קנדה (Trans-Canada Highway, 1949), נתיב המים סנט לורנס (St. Lawrence Seaway, 1954) וצינור-הגז חוצה-קנדה (TransCanada pipeline, הושלם ב-1958).
במהלך מסע הבחירות של 1949 הוכיח פתיחות וגישה חופשית וישירה לעם, עובדה שזיכתה אותו במאמר שכותרתו "!Uncle Louis' can't lose" ("דוד לואי לא יכול להפסיד!") ובכינוי Uncle Louis ("דוד לואי"). בבחירות זכתה מפלגתו בניצחון סוחף וברוב הגדול ביותר עד אותה עת (והגדול ביותר עבור המפלגה הליברלית עד היום).
סן לורן נודע בריכוזיותו ובכך שידע פעמים רבות על אודות פרטי המשרדים השונים יותר משריו. הוא פעל לחיזוק האחדות הפנימית של הפדרציה ובעיקר לאיחוד בין דוברי צרפתית לדוברי אנגלית, אותו מימש בעצם אישיותו. כמו כן פעל לצירוף ניופאונדלנד ולברדור לאיחוד הקנדי.
מדיניות החוץ שלו, אשר מומשה על ידי שר החוץ שלו, לסטר פירסון, הייתה להפוך את קנדה לכוח מתווך בזירה הבינלאומית. הדבר בא לידי ביטוי בהכנסת כוח או"ם לפתרון משבר סואץ ב-1956 ביזמת קנדה, שזיכתה את פירסון בפרס נובל לשלום.
כחבר בחבר העמים הבריטי המליץ בפני ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת לפתוח את החבר למדינות "לא לבנות". ב-1952 מינה את וינסנט מאסי למשרת המושל הכללי של קנדה, והוא היה האדם הראשון שכיהן במשרה זו שנולד בקנדה.
בבחירות של 1957 לא הצליח להשיג רוב דרוש להקמת ממשלה ויריבו מן המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית, ג'ון דיפנבייקר, הצליח להקים ממשלת מיעוט. עקב חוסר ההצלחה פרש סן-לורן בן ה-75 מראשות המפלגה ובמקומו נבחר לסטר פירסון.
סן-לורן פרש לחיים פרטיים. בשנת 1967, כחלק מחגיגות מאה שנה לקנדה, זכה לעיטור "שותף" במסדר קנדה (אות הכבוד הגבוה ביותר לאזרח קנדי) והוא בן 85. חמש שנים מאוחר יותר נפטר ונקבר בקוויבק סיטי.
אבל אל קמח
בניין פולר
שרוך
שרוך הוא חוט, חבל צר או רצועה צרה המשמש לרוב לקשירה או לסימון.
בניין פלטאיירון
שולחן חול (טופוגרפיה)
שו&quot;ח
צלילה באספקת שטח
צלילה באספקת שטח היא מערכת המאפשרת צלילה על מנת לבצע עבודות מתחת לפני המים.
שימושים נפוצים במערכת.
שימושי המערכת הם לעבודות תת-מימיות בעומקים גדולים:
ועוד עבודות רבות ומגוונות.
מבנה מערכת אספקת שטח.
מערכת אספקת שטח מורכבת ממערכות על פני הים ומערכות תת-מימיות.
קולצ'סטר
קולצ'סטר (באנגלית: Colchester, ) היא עיר ברובע העירוני קולצ'סטר שבמחוז אסקס באנגליה שבממלכה המאוחדת.
נכון לשנת 2001 התגוררו בעיר 104,390 תושבים.
העיר הייתה העיר הרומית הראשונה שתועדה באיים הבריטיים, ולכן היא טוענת להיותה "העיר העתיקה ביותר בבריטניה" וכן להיותה "עיר השוק העתיקה ביותר בבריטניה".
העיר שוכנת 90 ק"מ צפונית מזרחית ללונדון.
היסטוריה.
העיר הרומית.
קולצ'סטר טוענת להיותה העיר העתיקה ביותר בבריטניה, ואכן, התיעוד הקדום ביותר שמזכיר עיר באיים הבריטים מזכיר אותה - בספרו של פליניוס הזקן משנת 77 לספירה מוזכרת העיר הרומית קאמולודונום, ששמה הקלטי "מצודת קאמולוס (אל המלחמה הקלטי)" מעיד על כך שמדובר בעיר הקדומה לכיבוש הרומי של בריטניה בשנת 43. בעקבות הכיבוש הוקמה בעיר מצודה צבאית, והעיר הפכה למעשה לבירת הפרובינקיה. העיר נהרסה במהלך מרד בודיקה בשנת 61, ובעקבות הריסתה עברה הבירה ללונדיניום (היא לונדון של ימינו). ישנה סברה לפיה על אף העברת הבירה נותר מושב מועצת הפרובינקיה במקדש קלאודיוס שבקולצ'סטר. לאחר המרד נבנו מחדש חומות העיר בין השנים 65 ו-80.
התקופה הסקסונית.
עדויות ארכאולוגיות מעידות על כך שבתום התקופה הרומית ננטשו מבני הציבור בעיר, וייתכן אף שהעיר עצמה ננטשה. ההיסטוריון בן המאה השמינית נניוס מזכיר את העיר (בשם "קאר קולון" - Caer Colun) ברשימת 30 הערים החשובות בבריטניה.
הארכאולוג סר מורטימר וילר טען (ורבים סברו כמותו) כי אזור "המשולש הרומאי" של לונדון, קולצ'סטר וסט אלבנס נותר רומאי לאחר הגעתם של האנגלים והסקסונים לאנגליה. ואולם, עדויות ארכאולוגיות גילו התיישבות סקסונית באזור העיר כבר במאה החמישית, זמן קצר לאחר תום התקופה הרומית.
הסקסונים קראו לעיר "קולן קיסטר" (Colne ceaster), וכנסיית השילוש הקדוש בעיר נבנתה בשלהי התקופה הסקסונית. העיר נכבשה בשלהי המאה התשיעית על ידי הוויקינגים, והייתה בשליטתם עד שנת 920, עת צר עליה המלך אדוארד הזקן ושחררה.
ימי הביניים ותקופת טיודור.
המבנה העיקרי בעיר שנבנה במהלך ימי הביניים הוא טירת קולצ'סטר. הטירה נבנתה במהלך המאה ה-11 כמצודה נורמנית, על שרידי מקדש קלאודיוס הרומאי שעמד באתר. בנוסף השתמרו בעיר מספר שרידי מבנים מתקופה זו, ובהם שרידי מנזר סנט ג'ון של המסדר הבנדיקטיני, ושרידי מנזר סנט בוטלף של המסדר האוגוסטיני.
בשנת 1189 הוענק לעיר זיכיון מלכותי מאת המלך ריצ'רד לב הארי. הזיכיון הוענק לעיר בעת שהמלך שהה בדובר בדרכו למסעי הצלב.
בין השנים 1550 ו-1600 היגרו לעיר אורגים רבים מפלנדריה. התיישבותם בעיר הפכה את העיר למרכז לייצור בדים איכותיים וצמר איכותי אשר שמעם יצא למרחוק. במרכז העיר מצוי "הרובע ההולנדי" שבתיו בנויים בסגנון טיודור.
המאה ה-17.
בשנת 1648, במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, נכנס אל העיר כוח פרשים מלוכני בראש ג'ורג' גורינג, ארל נוריץ' על מנת למצוא בה מחסה. צבא של תומכי הפרלמנט הבריטי, שבראשו עמד סיר תומאס פיירפקס והנרי אירטון, תקף את העיר וצר עליה במשך אחד עשר וחצי שבועות - אירוע שנודע בשם המצור על קולצ'סטר. המצור החל ב-12 ביוני והסתיים עם כניעת המלוכנים ב-27 באוגוסט. כתב הכניעה נחתם על ידי גורינג באכסניית קינגס הד (Kings Head Inn).
בשנת 1665 נהרגו 5,269 מתושבי העיר במגפה שפגעה בעיר (שבאותה עת, על פי ההערכה, התגוררו בה כ-40,000 תושבים).
התקופה הוויקטוריאנית.
במהלך התקופה הוויקטוריאנית גדלה העיר והתפתחה. כיום מרבית אזור מרכז העיר וחלק ניכר מפרווריה נבנו בסגנון אדריכלות ויקטוריאנית. בין המבנים הידועים בסגנון זה הם בית העירייה ומגדל המים של העיר. בשנת 1884 נפגעה העיר ברעידת אדמה במגניטודה של 4.7 על סולם ריכטר, אשר גרמה נזק רב למבני העיר.
אקלים.