הודות לטכניקה המעולה שלו ושימוש זהיר בקולו, קראוס המשיך לשיר בפומבי עד גיל 70. את הטכניקה למד אצל מרסה ליופרט שבין תלמידיה נמנים, אנה מופו, פיורנצה קוזוטו, רנאטה סקוטו ועוד. קראוס ניחן גם במוזיקליות מעודנת וברגיסטר גבוה, שהיה נשמע קליל וחסר מאמץ. מבקרי אופרה מחשיבים אותו לאחד הטנורים הטובים של סוף המאה ה-20. קראוס נחשב אדם אינטליגנטי שהשקיע מחשבה בבחירת התפקידים ובהבנתם, והאינטרפרטציה בתפקיד הייתה חשובה לו יותר מהיכולת הווקלית.
שנים מאוחרות.
בשנת 1991 זכה קראוס בפרס נסיך אסטוריאס, וב-1997 נפתח בעיר הולדתו - לה פלמה אודיטוריום על שמו.
מותה של אשתו בשנת 1997 השפיעה על קראוס עמוקות, והוא הפסיק לשיר שמונה חודשים, לאחר מכן חזר ללמד ולהופיע עד שתקפה אותו מחלה. קראוס מת מן המחלה ב- 10 בספטמבר 1999 במדריד בגיל 71.
Some Nice Things I've Missed
Some Nice Things I've Missed הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-59 של סינטרה וה-32 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1974.
לאחר שחזר לאור הזרקורים עם האלבום, Ol' Blue Eyes Is Back, המשיך סינטרה את הקאמבאק שלו עם האלבום Some Nice Things I've Missed. כשמו האלבום מורכב משירים שזכו להצלחה במהלך הפרישה הקצרה שלו. ביניהם שירים של סטיבי וונדר, וניל דיימונד.
את האלבום הפיק דון קוסטה, שאימץ את רוב השירים לסגנון הביג בנד. שאר הביצועים היו בסגנון הדומה יותר למוזיקת הפולק. האלבום לא נחל הצלחה קופתית מרשימה וחלק ממבקרי המוזיקה רואים זאת בניסיונו הלא מוצלח של קוסטה להעביר חלק מהשירים, שמבחינה לירית היו פשוטים למדי, אל הסגנון המורכב של מוזיקת הביג בנד.
מצמיח קרן ישועה
מצמיח קרן ישועה היא הברכה החמש עשרה בתפילת שמונה עשרה, אחת משלוש עשרה ברכות הבקשה בתפילה זו, והאחרונה בקבוצת ברכות הבקשה הנוגעות לנושאים לאומיים ולהשבת קיומה של האומה העברית כאומה עצמאית (יחד עם ברכת המשפט, ברכת קיבוץ גלויות, וברכת ירושלים). עניינה של הברכה הוא בקשה מהאל כי יביא את הגאולה על ידי המשיח, שעל פי המסורת יהיה מבית דוד. מקור הברכה בנוסח בבל, ובנוסח ארץ ישראל ברכה זו לא הייתה קיימת כלל אלא נכללה בתוך ברכת בונה ירושלים.
נוסח הברכה.
אֶת צֶמַח דָּוִד עַבְדְּךָ מְהֵרָה תַצְמִיחַ וְקַרְנוֹ תָרוּם בִּישׁוּעָתֶךָ,
כִּי לִישׁוּעָתְךָ קִוִּינוּ (נוסח הספרדים: וְצִפִּינוּ) כָּל הַיּום
(חלק מקהילות נוסח ספרד: וּמְצַפִּים לִישׁוּעָה),
בָּרוּךְ אַתָּה ה', מַצְמִיחַ ( לָנוּ) קֶרֶן יְשׁוּעָה ( הַיְשׁוּעָה. לְעַמּוֹ יִשְׂרָאֵל)
מקור הברכה.
ככל הנראה ברכת מצמיח קרן ישועה נתקנה מאוחר יותר ביחס לשאר הברכות שבתפילת העמידה ולא התקבלה בכל נוסחי התפילה. לפי המדרש, תפילת שמונה עשרה במקורה כללה רק שבע עשרה ברכות:
הוספה זאת לא התפשטה בכל מקום וניתן לראות שבנוסח ארץ ישראל הברכה כלל אינה מופיעה. במקום זאת מופיעה הבקשה של צמיחת קרן דוד בתוך ברכת בונה ירושלים והיא כלולה בה הן בעיקר הברכה והן בחתימתה, זאת כדברי התלמוד הירושלמי: . בגרסה זו חותמת הברכה במילים: "בא"י אלוהי דוד בונה ירושלים". אף בנוסח הביננו של התלמוד ירושלמי הושמט כל אזכור לברכת מצמיח קרן ישועה. לפי נוסח זה מתיישבים בפשטות דברי המשנה (הארץ-ישראלית) הקובעת: "בכל יום מתפלל אדם שמונה עשרה". לפי התלמוד הבבלי לעומת זאת המשנה אינה כוללת את ברכת המינים שנתקנה מאוחר יותר.
חתימת הברכה.
סיום הברכה מוזכר בתלמוד הבבלי (פרק ערבי פסחים) שם נכתב:
מקור "וְקַרְנו תָּרוּם בִּישׁוּעָתֶךָ" היא בתפילת חנה במשכן, התפילה לפני עלי הכהן, אשר עליה, לפי המסורת, מושתתת התפילה. תפילה זו מסתיימת במילים:
מקור הביטוי "צמח דוד עבדך" בנבואת ירמיהו על בית דוד האומרת: (והדיו נשמעים בברכת "מלך אוהב צדקה ומשפט")
ובספר שמואל, לאחר נבואת נתן הנביא לדוד על כך שהמקדש לא יבנה בימיו כי "ידיו דמים מלאו", דוד מתפלל.לקראת סוף תפילתו דוד מבקש שהמלוכה תישאר אצל שושלתו לנצח. הדיה נשמעים גם בברכה הקודמת "בונה ירושלים":
השפעות נוצריות על נוסח הברכה?
במאמרו השנוי במחלוקת מצמיח קרן ישועה, טוען יהודה ליבס כי יסודה של הברכה בהשפעת כת הנוצרים-היהודיים בראשית תקופת הנצרות. ליבס טוען כי לפי תוכנה, הייתה צריכה הברכה להיחתם במילים "מצמיח קרן דוד", והבחירה במילה ישועה אינה מקרית ומרמזת על שמו של ישוע הנוצרי.
במאמר תגובה מאיר בר-אילן דחה טענה זו מכל וכל. תחילה השיג על חלקו של המאמר הדן בתחיית המתים, ודוחה את טענת ליבס שברכה זו היא מאוחרת, ושבר-אילן הסכים לכך. בהמשך דן בברכת מצמיח קרן ישועה: ראשית, טען, אין כל עוררין על נוסח ברכה זו ומשמעותה, ואיש מעולם לא טען כך למרות חקר מעמיק וממצה בידי היהודים לגבי התפילה, מכל גוני קשת הדעות. בנוסף הוא מצביע על הסתירה החמורה בין "שתי התוספות - שנכנסו על ידי הנצרות" כדברי ליבס. הראשונה, ברכת המינים, שנועדה להוציא את היהודים-הנוצרים מבית הכנסת, כמוסכם על כולם. ואילו השנייה, הברכה המדוברת - כיצד הוכנסה ללא התנגדות? לסיום הוא מתפלמס עם שיטת המחקר של ליבס, הלקויה וארכאית לדעתו מכמה סיבות.
אנחנו שנינו
אנחנו שנינו (תורגם גם כ"שש, גיל לא רגיל"; באנגלית: Now we are six) הוא ספר ילדים מאת א. א. מילן ובו 35 שירי ילדים. הספר יצא לאור ב-1927 ואויר בידי ארנסט שפארד. ל-11 מהשירים מצורפים איורים שגיבוריהם הם פו הדב וכריסטופר רובין.
הספר מתאר רגשות וחוויות של ילדים מול מבוגרים והורים; למשל, מה קורה כאשר מבוגרים מצפים מהם להתנהג יפה, כאשר הם חולים, וכדומה.
גרירה לוגית
פבריסיו אוברטו
פבריסיו ראול חסוס אוברטו (בספרדית: Fabricio Raúl Jesús Oberto; נולד ב-21 במרץ 1975 בקורדובה) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי, שיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד. שיחק באירופה, בליגת ה-NBA ובנבחרת ארגנטינה בכדורסל, איתה זכה בשתי מדליות במשחקים האולימפיים. אוברטו מחזיק באזרחות איטלקית.
קריירת מועדונים.
בהיותו בן 17, צורף אוברטו לאטנאס, אחד ממועדוני הכדורסל החשובים בארגנטינה, וכעבור שנה, חתם על חוזה מקצועני והצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא זכה עם אטנאס באליפות דרום אמריקה למועדונים כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, ב-1994, ופעם נוספת בתואר זה ב-1996. בעונת הגיע אוברטו לשנת השיא שלו, כאשר זכה עם אטנאס באליפות ארגנטינה לראשונה בקריירה שלו, וזכה בתואר ה-MVP של הליגה הארגנטינאית.
לאחר עונה זו התחיל אוברטו את הקריירה האירופית שלו, כשעבר לקבוצה היוונית אולימפיאקוס. כעבור שנה הוא עבר לקבוצת טאו ויטוריה הספרדית, ושיחק בקבוצה במשך שתי עונות. בעונתו האחרונה בקבוצה, , הוא זכה עם הקבוצה בדאבל של אליפות ספרד וגביע המלך הספרדי. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה ספרדית אחרת, פאמסה ולנסיה, וזכה עמה בגביע יול"ב, תואר המועדונים השני בחשיבותו באירופה, ב-2003. הוא שיחק בוולנסיה במשך שלוש עונות.
בשנת 2005, לאחר שסיים את חוזהו בוולנסיה, הוחתם אוברטו על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, שם הצטרף לארגנטינאי אחר ששיחק בקבוצה, מאנו ג'ינובילי. לאוברטו נשמרה בסן אנטוניו חולצה מספר 7, אותו מספר שאיתו שיחק במדי נבחרת ארגנטינה. אוברטו היה הרוקי המבוגר ביותר בהיסטוריה של סן אנטוניו, בגיל 31.
בעונה הראשונה שלו ב-NBA, אוברטו לא הצליח להיות שחקן מפתח בסן אנטוניו כפי שהיה בקבוצותיו באירופה, ומיעט לקבל דקות משחק, עם ממוצע של פחות מ-9 דקות למשחק. עם זאת, הוא מילא בהצלחה את תפקידו בסן אנטוניו, שהייתה מועמדת חזקה לזכייה באליפות.
בעונתו השנייה, , אוברטו הפך לשחקן חשוב יותר בסן אנטוניו של גרג פופוביץ'. הוא שותף ביותר משחקים ובחלקם פתח בחמישיית הקבוצה, ואף השיג במהלך אותה עונה את ה"" הראשון שלו, כאשר קלע 22 נקודות והוריד 10 ריבאונדים במשחק אחד. הוא היה חשוב במיוחד בסדרת גמר המערב מול יוטה ג'אז, עם ממוצע של 14 נקודות בשני המשחקים הראשונים בסדרה, וזכה עם סן אנטוניו באליפות ה-NBA בעונה זו, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על קליבלנד קאבלירס.
בעונת הפך אוברטו לשחקן חשוב אף יותר, כשפתח ב-64 ממשחקי הקבוצה והגיע לממוצע שיא בקריירה של 4.8 נקודות למשחק, אך מעמדו ירד בעונה שלאחר מכן. בשתי עונות אלו כשלה סן אנטוניו לזכות שוב באליפות. ביוני 2009 הוא הועבר ב לקבוצת דטרויט פיסטונס, ושוחרר מדטרויט מספר ימים לאחר מכן. מאוחר יותר הוא עבר לוושינגטון ויזארדס ועונה אחר כך לפורטלנד טרייל בלייזרס. בנובמבר 2010 הודיע על פרישה ממשחק לאחר בעיות שנתגלו בליבו.
נבחרת לאומית.
אוברטו החל לשחק בנבחרת הלאומית של ארגנטינה בשנת 1995, ומאז ערך כשבעים הופעות במדיה. הטורניר הראשון בו שיחק במדי הנבחרת היה אליפות אמריקה בכדורסל ב-1995 שנערכה בארגנטינה, שבה הוא זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. ב-2001 הוא סייע לנבחרת ארגנטינה לזכות לראשונה בתולדותיה באליפות אמריקה, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ברזיל החזקה, ומאזן של תשעה ניצחונות ללא הפסדים בטורניר.
בזכות זכייה זו העפילה ארגנטינה לאליפות העולם בכדורסל של 2002. אוברטו נכלל בסגל הנבחרת בטורניר זה, וזכה עמה במדליית הכסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת יוגוסלביה ומאזן של שמונה ניצחונות והפסד בודד (בגמר) במהלך האליפות. באליפות אמריקה ב-2003 הוא זכה עם הנבחרת פעם נוספת במדליית כסף, וכתוצאה מכך העפיל עמה לאולימפיאדת אתונה 2004. באולימפיאדת אתונה הגיע אוברטו להישגו הגדול ביותר במדי הנבחרת - זכייה במדליית הזהב האולימפית, תוך ניצחון מפתיע על ארצות הברית החזקה בשלב חצי הגמר, וניצחון על איטליה בגמר.