בתקופה בה כיהן ברגר כנשיא בית המשפט העליון, הפך סטיוארט לאיש המרכז ולעיתים קרובות השפיע על פסקי הדין של בית המשפט. הוא הצטרף לדעת הרוב בפסק הדין "פורמן נגד ג'ורג'יה" מ-1972, שפסל את חוקי עונש המוות שהיו אז בתוקף, וארבע שנים לאחר מכן הצטרף להחלטת הרוב בפסק הדין "גרג נגד ג'ורג'יה" , שאישר את חוקי עונש המוות המתוקנים שאומצו על ידי רוב מדינות ארצות הברית. על אף התנגדותו לפסק הדין גריזוולד, שינה סטיוארט את דעתו בנוגע לזכות לפרטית והיה הכוח המניע מאחורי החלטת בית המשפט בפסק דין רו נגד וייד מ-1973, שהכיר בזכות להפלה מלאכותית תחת הזכות לפרטיות. סטיוארט התנגד למלחמת וייטנאם, ובכמה הזדמנויות הוא דחק בבית המשפט העליון לתת צו עיון מחדש במקרים בהם נקרא תיגר על חוקתיותה של המלחמה.
סטיוארט הצביע באופן עקבי נגד טענות של נאשמים בפלילים לצו הביאס קורפוס פדרלי ולעיון מחודש בפסקי הדין. הוא היה מודאג בנוגע לפירושים הרחבים של סעיפי ההליך הראוי וההגנה השווה. הוא היה השופט היחידי שכתב חוות דעת מיעוט בפסק הדין "בעניין גאולט" מ-1967 שהיווה נקודת ציון. פסק דין זה החיל על קטינים את הזכות לקבל הודעה על זכויותיהם ואת הזכות היוועץ בעורך דין, שהוענקה לבגירים בפסק דין מירנדה נגד אריזונה מ-1966 ובפסק דין "גדעון נגד ויינרייט" מ-1963, בהתאמה.
בפסק הדין "ג'קובליס נגד אוהיו" מ-1964, שעסק בדברי תועבה, כתב סטיוארט את חוות הדעת המשלימה הקצרה שלו שבה ציין שקשה להגדיר "פורנוגרפיה קשה", אך "אני מזהה את זה כאשר אני נתקל בזה" , "והסרט שקשור לתיק זה הוא לא כזה". הוא המשיך והגן על הסרט שהיה נשוא התיק ("הנאהבים" של לואי מאל) מפני צנזורה נוספת. אחד הפרשנים הביע את דעתו ש: "התבוננות זו מסכמת את משנתו השיפוטית של סטיוארט: פלורליסטית, אינטואיטיבית ופרגמטית". ב-1981 העיר סטיוארט על מחשבותיו החוזרות בנוגע לציטוט זה. "באופן מסוים אני מתחרט על כך שאמרתי את מה שאמרתי על דברי תועבה - דברים שייכתבו על המצבה שלי. כאשר אני זוכר את כל המילים המוצקות שכתבתי", הוא אמר, "אני מצטער מעט שאם ייזכרו אותו, זה יהיה בגלל המשפט הזה".
התיקון הרביעי.
עד 1967, ההגנות של התיקון הרביעי היו מוגבלות לסוגיות בעלות על רכוש. חוות הדעת של סטיוארט בפסק הדין "כץ נגד ארצות הברית" נקבע שהתיקון הרביעי "מגן על אנשים, לא על מקומות". סטיוארט כתב שמתקני ציתות של הממשלה בטלפונים ציבוריים מפרים את הציפייה ההגיונית לפרטיות, ושהממשלה ביצעה "תפיסה" של מילותיהם של המתקשרים. לפיכך, פסק דין כץ נגד ארצות הברית הרחיב את חלותו של התיקון הרביעי מעבר לחדירה הפיזית לפרטיות, הוא אמור להגן כנגד "תפיסתן" של מילים לא מוחשיות. בנוסף, חלותו של התיקון הגיעה כעת עד לציפיות ההגיוניות של האדם לפרטיות, ולא הוגדרה עוד אך ורק על ידי גבולות הרכוש הפיזי. פסק הדין כץ נגד ארצות הברית הפך את האזנות הסתר, הן על ידי הממשל הפדרלי והן על ידי המדינות, לכפופות לדרישות של התיקון הרביעי לקבלת צו לצורך ביצוען.
בפסק הדין "צ'ימל נגד קליפורניה" מ-1969 כתב סטיוארט את חוות הדעת שבה נקבע שמעצר חשוד בביתו לא נותן למשטרה את הזכות לבצע חיפוש ללא צו בכל רחבי הבית, רק באזור שסביב הימצאו של העצור.
בפסק הדין "אלמידה סנצ'ז נגד ארצות הברית" כתב סטיוארט שלסיורים ניידים של משמר הגבול של ארצות הברית חייבת להיות סיבה מוצדקת לעצור רכב לביקורת. הם לא יכולים לערוך חיפוש בכל רכב ללא סיבה סבירה רק בגלל שהוא נמצא במרחק של 190 ק"מ מהגבול הבינלאומי.
בפסק הדין "ואהלן נגד רו" התנגד סטיוארט בחוות הדעת המשלימה שלו לכל ביסוס רחב של הזכות לפרטיות. הוא אמר שהחלטות קודמות של בית המשפט לא "הכירו באינטרס הכללי של ההגנה מפני חשיפת מידע אישי".
הנגישות לבתי המשפט.
סטיוארט הוביל את הניסיון לאפשר נגישות לבתי המשפט הפדרליים בתיקי זכויות האזרח. הוא היה אחד מהמתנגדים התקיפים ביותר לנטייה למנוע מעותרים את הגישה לבתי המשפט הפדרליים. ב-1972 הוא כתב את חוות דעת הרוב בפסק הדין "סיירה קלאב נגד מורטון" וב-1973 את פסק הדין "ארצות הברית נגד SCRAP" , שקבע באופן רחב את הדרישות לזכות העמידה בבתי המשפט הפדרליים.
זכויות האזרח.
ב-1968, בפסק הדין "ג'ונס נגד חברת אלפרד ה. מאייר" , הרחיב סטיוארט את כך שהוציא מחוץ לחוק סירוב לקנייה, מכירה או השכרה של נכס פרטי מסיבות של אפליה גזעית. ב-1976 הוא הרחיב את החוק שוב בפסק הדין "קוניון נגד מק'קריי" , שבתי הספר הציבוריים שהיו פתוחים לכל התלמידים הלבנים לא יוכלו עוד שלא לקבל ילדים שחורים, ושכל ההצעות הציבוריות להתקשרות תהיינה גם הן כפופות לחוק זכויות האזרח של 1866.
בפסק הדין "שאטלסוורת' נגד עיריית ברמינגהאם" מ-1965 פסק סטיוארט שכוחות המשטרה לא יכולים לעשות שימוש בחוק למניעת שוטטות כדי למנוע מפעילי זכויות האזרח מלעמוד או להפגין בצידי הדרכים.
בחוות דעת המיעוט שכתב בפסק הדין "גינזבורג נגד ארצות הברית" מ-1966, אמר סטיוארט, "צנזורה משקפת את חוסר הביטחון של החברה בעצמה. היא סימן ההיכר של משטר סמכותני".
שנותיו האחרונות.
ב-18 ביוני 1981 הודיע סטיוארט על פרישתו מכס השיפוט בראשית חודש יולי הקרוב, בגיל 66. במקומו מונתה על ידי הנשיא רונלד רייגן סנדרה דיי או'קונור, שהייתה האישה הראשונה שכיהנה בבית המשפט העליון. בעת פרישתו ציין סטיוארט שהוא מעוניין להקדיש יותר זמן לנכדיו ושברצונו לפרוש מבית המשפט כל עוד הוא בבריאות טובה.
לאחר פרישתו הוא הופיע ב-1984 בסדרת הטלוויזיה הלימודית "החוקה: האיזון העדין" על חוקת ארצות הברית יחד עם פרד פרנדלי. בינואר 1985 ניהל סטיוארט את טקס ההשבעה של סגן נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
פוטר סטיוארט נפטר ב-7 בדצמבר 1985 בבית הקיץ שלו בשוגר היל שבניו המפשייר כתוצאה משבץ מוחי. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
רמת הנסיך אנדרו
דניאל קרגנין
דניאל קרגנין (באנגלית: Daniel Cargnin; נולד ב-20 בדצמבר 1997) הוא ג'ודוקא ברזילאי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. קרגנין הוא זוכה מדליית הארד מאולימפיאדת טוקיו (2020).
קריירה.
קרגנין נחשף בגיל שש לעולם הג'ודו. הוא החל להתבלט בענף זה בגיל 13, אך בד בבד שיחק כדורגל, כשהיה המגן הימני של בתי הספר של גרמיו. סוגיה זו אילצה אותו לבחור להשתתף בענף אחד בלבד, שבסופה התגלתה הבחירה בענף הג'ודו.
מאז שנת 2015, דניאל השתתף בתחרויות עבור הנבחרת הצעירה והבוגרת של ברזיל. אבל שנתיים לאחר מכן, לאחר שזכה במדליית הזהב באליפות העולם לנערים בזאגרב, קרגין הפך לבחירה המרכזית של הנבחרת בקטגוריית משקל זו, כל זה בגיל 20 בלבד. קרגנין זכה במדליות זהב באליפויות הג'ודו הפאן-אמריקאית בלימה 2019 ובגוודלחרה 2020.
ביוני 2021, קרגנין נכלל בסגל המשלחת הברזילאית לאולימפיאדת טוקיו (2020). באולימפיאדה זו, קרגנין העפיל לשלב חצי הגמר לאחר שרשם ניצחונות על מוחמד עבדלמאווגוד המצרי, דניס ויירו המולדבי ומנואל לומברדו האיטלקי. לעומת זאת, הוא הפסיד בשלב חצי הגמר להיפומי אבה היפני, שזכה בסופו של דבר במדליית הזהב; כתוצאה מכך, הוא נשר לקרב על מדליית הארד של בית הניחומים. בקרב זה, קרגנין ניצח בווזארי את ברוך שמאילוב מישראל וכתוצאה מכך זכה במדליית הארד.
ארגייל (סרט)
ארגייל (באנגלית: Argylle) הוא סרט מותחן ריגול בריטי-אמריקאי, שיבוים ויופק על ידי הקולנוען מתיו ווהן, נכתב על ידי ג'ייסון פוקס, ומבוסס על רומן באותו שם מאת אלי קונוויי שעתיד לצאת לאור במהלך שנת 2022. בסרט מככבים הנרי קאביל, סם רוקוול, ברייס דאלאס הווארד, בריאן קראנסטון, קתרין אוהרה, ג'ון סינה, סמואל ל. ג'קסון, דואה ליפה, אריאנה דבוז ורוב דילייני.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט עוקבת אחר ארגייל, סופר רומני ריגול הנמכרים בכל העולם, שמתגלה כמרגל ברמה עולמית הסובל מאמנזיה.
הפקה.
ביוני 2021, הוכרז כי מתיו ווהן יביים ויפיק את הסרט, שתואר כמותחן ריגול באמצעות חברת ההפקות שלו, "Marv Studios". ביולי 2021, נמסר כי התסריט לסרט ייכתב על ידי התסריטאי ג'ייסון פוקס כעיבוד לרומן באותו השם מאת הסופרת המתחילה אלי קונוויי, שעתיד לצאת לאור בשנת 2022, וכי בסרט יככבו הנרי קאביל, סם רוקוול, ברייס דאלאס הווארד, בריאן קראנסטון, קתרין אוהרה, ג'ון סינה וסמואל ל. ג'קסון. בנוסף, נמסר כי הזמרת דואה ליפה תופיע בסרט בהופעת בכורתה כשחקנית, ובמקביל להיותה אמונה על הלחנת מוזיקה מקורית עבור הסרט. באוגוסט 2021, נמסר כי נמכרו זכויות הפצת הסרט לשירות "אפל TV פלוס" תמורת 200 מיליון דולר.
צילומים.
צילומי הסרט החלו באוגוסט 2021 ברחבי אירופה.
אודילו, דוכס בוואריה
אודילו, גם אואטילו או אואטילו (נפטר ב-18 בינואר 748) משושלת אגילולפינג היה דוכס בוואריה משנת 737 ועד מותו. הוא ערך את אוסף "Lex Baiuvariorum", אוסף החוק הגרמני העתיק הראשון של הבווארים.
ביוגרפיה.
אודילו ממוצא אגילולפינג היה אציל אלמאני, בנו של הדוכס גוטפריד אותו ירש בתורגאו עד 737, כאשר עם מותו של הוגברט מבוואריה נכחד הענף המבוגר יותר של השושלת והוא ירש את שלטון דוכסות בוואריה.
אודילו ניהל את הקמת הבישופיות בבוואריה בשנת 739, כאשר ארבע הדיוקסיות רגנסבורג, פרייזינג, פאסאו וזלצבורג הוקמו על ידי בוניפאס, שב-741 ייסד גם את בישופות וירצבורג בפרנקוניה הסמוכה. האמצעים שלו עוררו התקוממות ידי אצילים בווארים והדוכס נאלץ לחפש מקלט בבית המשפט של המאיורדומוס הפרנקי שארל מרטל.