"Trespass" ורצועות 2-10 באלבום "Extra Tracks 1970 to 1975" נכתבו על ידי טוני בנקס/פיטר גבריאל/אנתוני פיליפס/מייק ראת'רפורדכל השאר נכתבו על ידי בנקס/פיל קולינס/גבריאל/סטיב האקט/ראת'רפורד
ביצוע.
בכל האלבומים:
באלבום Trespass ורצועות 3-10 ברצועות הבונוס
באלבומים Nursery Cryme, Foxtrot, Selling England by the Pound ו-The Lamb Lies Down on Broadway
תשעב
תשעד
לופה ולז
מריה גואדלופה ויאלובוס ולס (בספרדית: María Guadalupe Villalobos Vélez; 18 ביולי 1908 - 14 בדצמבר 1944), הידועה בכינויה לפי ההגייה האנגלית לופה ולז (Lupe Velez), הייתה שחקנית, רקדנית וידוענית מקסיקנית-אמריקאית. מהכוכבות הלטיניות הראשונות בעידן הקולנוע. הייתה שחקנית, רקדנית וזמרת מקסיקנית בתור הזהב של הקולנוע ההוליוודי.
ולז החלה את הקריירה שלה כשחקנית בוודוויל המקסיקני בתחילת שנות ה-20. לאחר שעברה לארצות הברית, היא הופיעה לראשונה בסרט קצר בשנת 1927. עד סוף העשור היא שיחקה בסרטים אילמים באורך מלא והתקדמה לתפקידים ראשיים בסרט "הגאוצ'ו" (1927), "גבירת המדרכות" (1928) ו"שירת הזאב" (1929), בין היתר. ואז עשתה ולז את המעבר לסרטי קול ללא קושי. היא הייתה אחת השחקניות הלטינו-אמריקאיות המצליחות הראשונות בהוליווד. במהלך שנות ה-30, הופיעה במספר סרטים קומיים מצליחים כמו פלפל חם (1933), Strictly Dynamite (1934) ומסיבת הוליווד (1934). בשנות ה-40, הפופולריות של ולז הגיעה לשיא לאחר שהופיעה ככרמליטה פואנטס בשמונה סרטי ספיטפייר מקסיקני, סדרה שנוצרה כדי לנצל את אישיותה הלוהטת.
חייה האישיים של ולז, שכונתה בתקשורת The Mexican Spitfire, היו צבעוניים כמו דמותה על המסך. היו לה כמה רומנים מתוקשרים עם שחקנים הוליוודים ונישואים סוערים עם ג'וני וייסמילר. בדצמבר 1944, ולז מתה ממנת יתר מכוונת של תרופת הברביטורט Seconal. מותה והנסיבות סביבה היו נושאים להשערות ולמחלוקת.
קריירה.
בצעירותה הייתה רקדנית במקסיקו.
לאחר מעברה לארצות הברית פגשה בקליפורניה את השחקנית פאני ברייס שעזרה לקידומה בעולם הקולנוע.
בשנת 1927 לוהקה לתפקידה הראשון בסרט הקצר "מלחים היזהרו!" בכיכובם של לורל והארדי.
בהמשך לוהקה לסרט קצר נוסף בשם "מה נשים עשו עבורי".
תפקידה המשמעותי הראשון היה בסרטו של דאגלס פיירבנקס "הגאוצ'ו"(1927), שם זכתה לככב לצידו בתפקיד ראשי.
עד למותה הטראגי בשנת 1944 שיחקה בסרטים למכביר, בין היתר בסרט "ספיטפייר מקסיקני" שהעניק לה גם את כינויה (במובן מילולי של "הפצצה המקסיקנית"). סרטה האחרון היה הסרט המקסיקני "ננה".
חייה האישיים.
ולז נקשרה ביחסים וברומנים מתוקשרים עם כמה משחקני הקולנוע המפורסמים באותה תקופה ובהם ג'ון גילברט, צ'ארלי צ'אפלין, קלארק גייבל, אריך מריה רמרק, ארול פלין ועוד.
בשנת 1933 נישאה לשחיין האולימפי ושחקן הקולנוע ג'וני וייסמילר. השניים התגרשו בשנת 1939.
בשנות ה-40' ניהלה רומן עם שחקן בשם הרלד מארש ובמהלכו נכנסה להיריון.
בליל 13 דצמבר 1944 שמה קץ לחייה על ידי בליעת גלולות שינה. היא הסבירה את התאבדותה משום הבושה בהבאת ילד מחוץ לנישואין. בפתק שנמצא רשמה לאהובה:
אבדי איפקצ'י ארנה
אַבְּדִי אִיפֶּקְצִ'י אָרֵנָה (בטורקית: Abdi İpekçi Arena) היה אולם ספורט רב-תכליתי בעיר איסטנבול שבטורקיה. באולם, שנפתח בשנת 1986, הייתה קיבולת של 12,270 מושבים במשחקי כדורסל, והוא היה בזמנו האולם השלישי בגודלו בעיר ובמדינה כולה, אחרי היכל סינאן ארדם (16,000 מושבים במשחקי כדורסל) ואולקר ספורט ארנה (13,800). בשנת 2018 נהרס האולם.
אבדי איפקצ'י ארנה נקרא על שם אבדי איפקצ'י , עיתונאי טורקי ידוע ועורך ראשי של היומון "מילייט", שנרצח בשנת 1979 על ידי מהמט אלי אג'ה, שניסה להתנקש מאוחר יותר, בלא הצלחה, בחייו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
האולם כונה לא אחת בעיתונות הישראלית "היכל התרבוש".
שימושים עיקריים.
האולם היה אולם הבית של הקבוצות אנאדולו אפס וגלאטסראיי, שמשחקות בליגת העל הטורקית וביורוליג וביורוקאפ בהתאמה, וגם קבוצת גלאטסראיי נשים, המשחקת בליגת העל הטורקית וכן ביורוקאפ (אם כי לא באופן רציף). בשנת 2009 זכתה קבוצת הנשים של גלאטסראיי באליפות היורוקאפ.
האולם היה אולמה הביתי של פנרבחצ'ה אולקר בין השנים 1992–2010, עד שעברה לאולם היכל סינאן ארדם. בשיקטש, שאולמה הביתי הוא אקאטלר ארנה, בעל קיבולת של 3,200 מושבים, אירחה בעונת 2012/13 את משחקי היורוליג הביתיים שלה באבדי איפקצ'י ארנה.
אירועים באולם.
המתקן שימש לאירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים שונים: כדורסל, כדורעף, היאבקות וכיוצא באלה, וכן כאולם קונצרטים. הוא אירח, בין השאר, את הספייס גירלז באוקטובר 1997, את אליפות אירופה בכדורסל 2001 (השלבים המכריעים), את אירוויזיון 2004, את אליפות אירופה בכדורעף 2009 (ביחד עם איזמיר) ואת ה"פיינל אייט" של ליגת היורוליג לנשים ב-2012.
פרס קיוטו
פרס קיוטו הוא פרס יפני בינלאומי המוענק מדי שנה, מאז שנת 1985, לתורמים משמעותית לשיפור מדעי, תרבותי, ורוחני של האנושות. דומה במהותו לפרס נובל וניתן בשלוש קטגוריות: טכנולוגיה מתקדמת, מדע ואמנות ופילוסופיה. קרן אינאמורי , שנוסדה על ידי קזואו אניאמורי , מחלקת את הפרסים הניתנים לא רק לאלה המייצגים את הבכירים מתחומם, אלא גם למי שתרמו לאנושות בעבודתם. הפרס נחשב לאחד מהפרסים היוקרתיים בתחומים שבאופן מסורתי אינם זוכים לפרס נובל, וזכה לכינוי "המקבילה היפנית לפרס נובל".
חתני וכלות הפרס הם אנשים ולא ארגונים (אדם אחד לכל קטגוריה). עם זאת, במקרים מיוחדים פרס בודד עשוי להיות משותף בין יותר מאדם אחד. הבחירה נעשית ללא קשר ללאום, גזע, מין, גיל, או דת. ולמקבלי הפרס מוענקים תעודה, מדליית זהב 20 קראט, ופרס כספי בגובה של 100 מיליון ין (כ-927,400 דולר) לכל קטגוריה.
בכל קטגוריה קיימים ארבעה תחומי דעת ספציפיים מתוכם נקבעים מדי שנה מקבלי הפרס, בכל קטגוריה מחולק פרס אחד בלבד.
המועמדים לפרס מתמנים על ידי הממנים הרשמיים, שנבחרים מדי שנה על ידי קרן אינאמורי, מבין הרשויות המקומיות והבינלאומיות המוכרות. הבחירה נעשית בשלושה שלבים, במהלכם פועלות ועדות נפרדות עבור כל תחום דעת בכל קטגוריה, בנוסף לוועד הפועל של הפרס. לאחר מכן, במהלך חודש יוני מכריזים על חתני וכלות הפרס, ובחודש נובמבר של אותה השנה מתקיים טקס הענקת הפרסים.
גם בפרס זה, שיעור מקבלי הפרס ממוצא יהודי הוא מעל 20 אחוז, בדומה לפרס נובל.
ולדימיר בכטרב
ולדימיר בכטרב (ברוסית: Владимир Михайлович Бехтерев ; 20 בינואר (הלוח היוליאני, 1 בפברואר לפי הלוח הגרגוריאני) 1857 – 24 בדצמבר 1927, מוסקבה) היה פסיכיאטר, פסיכולוג ופיזיולוג רוסי. במהלך עבודתו פיתח תאוריות פסיכולוגיות וחקר מחלות ובמיוחד דלקת חוליות מקשחת.
ביוגרפיה.
ולדימיר בכטרב נולד בכפר בקרבת ויאטקה למשפחה של פקיד ממשלתי. הוא למד בגימנזיה בעיר ויאטקה ולאחר סיומה המשיך לאקדמיה לרפואה בסנקט פטרבורג. במהלך המלחמה עם האימפריה העות'מאנית בכטרב התנדב לצבא והעביר כמה חודשים בחזית הלחימה תוך מתן עזרה רפואית לפצועים. לאחר סיום הלימודים הוא הקדיש את עצמו לחקר מחלות עצבים. בשנת 1879 בכטרב התקבל לאיגוד הפסיכיאטרים של סנקט פטרבורג. בשנת 1884 בכטרב נסע לאירופה במטרה להשתלם אצל וילהלם וונדט וז'אן-מרטן שארקו ופסיכיאטרים נוספים.
בשנת 1881 בכטרב סיים את עבודת הדוקטורט ובשנת 1885 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קאזאן. במקביל הוא ניהל קליניקה פסיכיאטרית בבית חולים המקומי. בתקופה זו הוא ביצע מחקר על דלקת חוליות מקשחת. בשנת 1893 ולדימיר בכטרב חזר לסנקט פטרבורג והחל בניהול קתדרה באקדמיה רפואית בה למד.
בכטרב פעל רבות לקידום פסיכיאטריה ברוסיה. הוא היה עורך של ירחונים מקצועיים ופרסם מספר ספרים על פעילות המוח האנושי. במקביל לאיוואן פבלוב הוא חקר את התניה קלאסית. בנובמבר 1900 בכטרב נבחר ליושב ראש האיגוד הרוסי לפסיכולוגיה. בכטרב היה בין עורכיו של "Traite international de psychologie pathologique" שכלל מספר כרכים ופורסם בפריז על ידי צוות בינלאומי בשנים 1908-1910.
בשנת 1908 בכטרב הקים מכון לחקר פסיכולוגיה ונוירולוגיה.
לאחר מהפכת אוקטובר בכטרב ביקש מהשלטונות להעביר לארמון השיש את המכון שהקים. במאי 1918 הוא פנה לשלטונות עם הצעה להקים מכון לחקר המוח. המכון הוקם ובכטרב ניהל אותו עד לשנת 1927. בכטרב היה מבקר את עבודות של זיגמונד פרויד אך פעל שבמכון שהקים יהיו מחקרים בתחום פסיכואנליזה.
בשנת 1927 ולדימיר בכטרב התחתן בפעם השנייה עם קרובת משפחה של גנריך יגודה. הוא נפטר באופן פתאומי ב-24 בדצמבר 1927. מספר ימים לפני פטירתו בכטרב בדק את מצבו הבריאותי של יוסיף סטלין ולפי מספר גרסאות פטירתו הפתאומית קשורה לממצאים שהוא גילה.
אלפרד שמידט
אלפרד שמידט (בגרמנית: Alfred Schmidt; 19 במאי 1931 - 28 באוגוסט 2012) היה פילוסוף וסוציולוג גרמני.
ביוגרפיה.
שמידט למד היסטוריה, אנגלית ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ובהמשך פילוסופיה וסוציולוגיה. הוא היה תלמידם של תיאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "תפיסת הטבע אצל מרקס" .
שמידט היה פרופסור לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטת פרנקפורט משנת 1972 והפך לפרופסור אמריטוס בשנת 1999. נושאי המחקר העיקריים של שמידט היו התיאוריה הביקורתית של אסכולת פרנקפורט, פילוסופיה של הדת והפילוסופיה של ארתור שופנהאואר.
שמידט היה חבר בארגון הסופרים הבינלאומי וחבר כבוד באגודת שופנהאואר .
ישוע בן גלגולא