אורך הבוגר מגיע עד 35 מ"מ, צבע הגוף אפור - שחור. רוחב בסיסה של האצבע הנחה (Tarsus) קטן ממחצית אורכה. זהו המין היחיד בישראל שבמנוחה זנבו פרוש לאורך ציר הגוף ואינו מעוקל. הזנב עבה ביחס לגוף. על הפרקים הרביעי והחמישי של הזנב שקעים קטנים רדודים שמקנים לו מראה מבריק. שלפוחית הארס קטנה ובמנוחה היא חבויה בשקע שבפרק הזנב החמישי. צבעם של זוג המסרקיות (Petcen), אצבעות-הצבתות ומשנה-פיסות הרגליים, צהוב בהיר. לזכרים עד 22 עלעלים בכל מסרקית, ולנקבות עד 18.
תחת אבנים קטנות ובינוניות, ניתן למצוא כמה פרטים יושבים זה לצד זה (כנראה שבמין זה בניגוד לעקרבים אחרים אין קניבליזם). הוא אינו מרבה לצאת מתחת לאבנים, ניזון מפרוקי-רגליים קטנים. ההשרצה מתרחשת ביולי-ספטמבר, עם 8-4 ולדות בצבע לבנבן עד סגול בהיר.
הארס חזק אך כמותו קטנה. עקיצתו מכאיבה מאוד אך אינה מסוכנת לאדם בוגר בריא. ארסו של העקרבון המדברי מכיל OSK1, מעכב של החלבון KCNA3.
אנשים שנעקצו מתארים כאב צורב ופועם. לאחר מספר שעות הכאב חולף בהדרגה, אם כי תיתכן תחושת עקצוץ שתישאר במשך מספר ימים.
Orthochirus scrobiculosus negebensis
השושלת הפלבית
השושלת הפלאווית
אגנוג
סטיג לרסון
קרל סטיג-ארלנד "סטיג" לרסון (בשוודית Karl Stig-Erland Larsson; 15 באוגוסט 1954 - 9 בנובמבר 2004) היה סופר, עיתונאי ופעיל פוליטי שוודי. נודע בזכות כתיבת סדרת ספרי המתח "טרילוגיית מילניום" שזכתה להצלחה עולמית לאחר מותו.
חייו.
לרסון נולד בכפר סקלפטהמן שליד העיירה סקלפטאה שבצפון מזרח שוודיה ומשפחתו עברה לאומאו זמן קצר אחר כך. עד גיל תשע גדל אצל סבו וסבתו, כשהוריו ניסו את מזלם בסטוקהולם. הוא שרת שירות חובה בצבא שוודיה ואחר כך נסע לאתיופיה לסייע למורדים מאריתריאה. הוא ניסה להתקבל ללא הצלחה לבית הספר לעיתונות בסטוקהולם, מקום הכשרתם של רבים מהעיתונאים הידועים של שוודיה. במקום זאת נהיה למעצב גרפי.
בתחילת דרכו היה פעיל במפלגה הקומוניסטית השוודית "ליגת העובדים הקומוניסטים" (Kommunistiska Arbetareförbundet). הוא היה גם אחד מחובבי המדע הבדיוני הנודעים בשוודיה, והתפרנס מעבודה כצלם.
בשנות העשרים לחייו שינה את שמו מהשם "Stig" לשם "Stieg" בו התפרסם. הגייתם של שני השמות זהה (סטיג). שינוי השם בוצע משום שבאותו זמן פגש בצלם נוסף בעל אמביציות ספרותיות שנשא את השם סטיג לרסון. השניים חשבו כי בעתיד יתפרסמו, ולכן על אחד מהם לשנות את הכתיב של שמו. ואכן, לימים, הפכו שניהם לסופרים ידועים בשוודיה.
זמן מה ערך את המגזין הטרוצקיסטי "Fjärde internationalen" (האינטרנציונל הרביעי) וכתב עבור מגזיני שמאל נוספים. כן שימש ככותב וכעורך עבור מגזיני מדע בדיוני שוודים, ובין השנים 1978–1979 היה נשיא מועדון המעריצים הגדול ביותר בשוודיה לנושאי מדע בדיוני, "Skandinavisk Förening för Science Fiction" (האגודה הסקנדינבית למדע בדיוני - SFSF). כן עבד כמעצב גרפי עבור סוכנות הידיעות הגדולה בשוודיה (Tidningarnas Telegrambyrå - TT) בין 1977 ל-1999.
אמונתו הפוליטית של לרסון וחוויותיו כעיתונאי הובילו אותו לייסוד "מוסד אקספו השוודי", מוסד שהתמחה במאבק נגד הימין הקיצוני בשוודיה, על מנת לסתור את השפעות "תרבות הכוח הלבן" בקרב הצעירים ובבתי הספר. במסגרת זו ייסד מגזין בשם "אקספו" (Expo). לרסון הפך ללוחם חשוב במאבק נגד הימין הקיצוני והגזענות בשוודיה. הוא הפך לנואם משפיע, והופיע בעימותים מתוקשרים כנגד אנשי ימין. במשך שנים חי תחת איומים על חייו מצד אויביו הפוליטיים.
בגיל 50 מת לרסון בסטוקהולם כתוצאה מהתקף לב. שמועות כי אויביו הפוליטיים פגעו בו התבררו כלא מבוססות. לאחר מותו התגלעו סכסוכים בין מקורביו בקשר לירושתו. הוא לא הותיר צוואה תקפה, ולכן בת זוגו מזה 32 שנים, הארכיטקטית אווה גבריאלסון, לא ירשה דבר, כיוון שלא נישאו מעולם. גבריאלסון מצויה בסכסוך ממושך עם משפחתו של לרסון על עזבונו הנאמד בעשרות מיליוני דולרים. בשנת 2011 פרסמה גבריאלסון ספר אוטוביוגרפי, העוסק בחייה עם לרסון ובמאבקה במשפחתו.
ספריו.
לרסון הותיר אחריו שלושה ספרים שלמים, שלא התפרסמו בחייו. הוא כתב אותם כתחביב, ועד זמן קצר לפני מותו לא ניסה לפרסמם. הספר הראשון התפרסם בשוודיה בשנת 2005 תחת הכותרת "Män som hatar kvinnor" (גברים השונאים נשים) ונודע בעולם בשם "נערה עם קעקוע דרקון". הספר זכה להצלחה בסקנדינביה ובעולם כולו, נמכר ב-14 מיליון עותקים, ותורגם ל-40 שפות. הספרים יצאו לאור כטרילוגיה המכונה "טרילוגיית מילניום" ("מילניום" הוא מגזין בו עובד גיבור הספרים). לרסון הותיר חלקים גדולים מהספר הרביעי על מחשב הנמצא ברשותה של גבריאלסון, וכן תקצירים לספרים נוספים בסדרה שהייתה אמורה להגיע לעשרה ספרים.
הספר הראשון בסדרה, "נערה עם קעקוע דרקון", הוסרט ויצא לאקרנים בשוודיה ב-2009.
גם הספרים "הנערה ששיחקה באש" ו"הנערה שבעטה בקן הצרעות" עובדו לקולנוע ויצאו לאקרנים בשנים 2009 ו-2010.
סדרת הספרים מציגה שני גיבורים עיקריים, עיתונאי בשם מיכאל בלומקוויסט, והאקרית מחשבים בשם ליסבת סלאנדר. לאורך הספרים נרמזת זיקה בין הגיבורים לגיבוריה של אסטריד לינדגרן. השם בלומקוויסט זהה ל"קאלה בלומקוויסט", בלש צעיר ביצירותיה של לינדגרן, ואילו סלאנדר מזכירה בתכונותיה ובהתנהגותה את בילבי. בלומקוויסט, גבר בשנות הארבעים המוקדמות לחייו, מייסד מגזין עצמאי בשם "מילניום", וניחן בכישרון בלשי, אותו הוא מנצל הן כעיתונאי חוקר, והן לפתרון תעלומות. סלאנדר היא האקרית מחשבים בת 24 העובדת בחברה בשם "מילטון סקיוריטי" המספקת שירותי אבטחה. הספרים מתייחסים בהומור ובביקורת גלויה לחברה השוודית בת ימינו, ומוקיעים תופעות חברתיות של שחיתות תאגידית.
כל שלושת הספרים - "נערה עם קעקוע דרקון" (2009), "הנערה ששיחקה באש" ו"הנערה שבעטה בקן הצרעות" (2010) - יצאו לאור בעברית בהוצאת מודן, בתרגומה של רות שפירא.
סטיג לארסון
פעולות טרור בישראל
א&quot;ש שטיין
מירנדה קר
מירנדה מאי קר (באנגלית: Miranda May Kerr; נולדה ב-20 באפריל 1983) היא דוגמנית אוסטרלית הידועה במיוחד בשל השתתפותה במסע הפרסום של ויקטוריה'ס סיקרט, היא גם מייצגת את רשתות האופנה האוסטרליות פורטמנס ודייוויד ג'ונס לימיטד. קר התחילה לדגמן בתעשיית האופנה כשמלאו לה 13 שנים, בתחילה בסוכנות הדוגמנות Chaay, ומעט אחרי שזכתה בתחרות הדוגמנות האוסטרלית הכלל-ארצית ביוזמת מגזין דולי וסדרת הבושם אימפולס.
שנותיה הראשונות ומשפחתה.
קר נולדה בסידני שבאוסטרליה, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי וצרפתי. גדלה בעיר קטנה בגאנדה, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
הוריה הם טרזה וג'ון קר ולה אח צעיר ממנה ששמו מתיו. במהלך ילדותה קר "רכבה על אופנועים וסוסים בחוותה של סבתה." היא מתארת את צעירותה באזורי הכפר האוסטרלי כ"מאוד אמיתית... לא הייתה שום העמדת פנים ולאף אחד לא היה אכפת מה אתה לובש. יכולת פשוט להיות עצמך." משפחתה עברה לבריזביין כדי לאפשר לקר ולאחיה להתנסות בחיי העיר. היא סיימה את בית הספר All Hallows' School בעיר, ותכננה ללמוד תזונה לפני שפנתה לדוגמנות.
דולי מגזין.
בגיל 13, זכתה קר בתחרות השנתית של דולי (Dolly) מגזין/אימפולס מודל לשנת 1997. היא טסה לסידני שבוע לפני יום הולדתה ה-14 על מנת להצטלם עבור המגזין. עם זכייתה של קר, הביעה התקשורת המקומית "דאגה רבה" מגילה הצעיר. המחלוקת עוררה חשש מהערצת נערות צעירות בתעשיות האופנה, היופי והבידור.
כלי תקשורת שמרניים טענו שצילומי Dolly שלה (בכללם כאלה של קר בת ה-14 בבגדי ים) מהווים סוג של פורנוגרפיית ילדים. תגובתה של קר על כך הייתה: "התקשורת באותו זמן ניסתה להיתלות בכל דבר שיש לו קשר רופף לפדופיליה. דולי הוא מגזין לנערות בנות עשרה, לא לגברים זקנים. ואני הייתי לבושה לגמרי! צילמתי תמונות לחורף! הם פשוט הקימו מהומה על לא דבר."
קר חתמה בסוכנות צ'יק בסידני. היא זכתה לחשיפה מסחרית רבה בסדרת בגדי ים וחוף עבור רשת הגלישה האוסטרלית בילבונג, שלה קר דיגמנה את מותגי הגלישה Tigerlily, Roxy, Billabong Girls ו- One Teaspoon. הדבר העלה את הפרסום שלה בשווקים האוסטרלי והאסיאתי, בעקבות זאת קר עברה לגור בניו יורק.
קריירה.
בהיותה בפריז ב-2003, חתמה קר עם סוכנות מדיסון. היא הופיעה במסע פרסום ל-Ober Jeans עם הצלם אריק סבאן-מאייר.
כשהייתה בניו יורק דיגמנה קר בתצוגות אופנה רבות ואז חתמה עם סוכנות הדוגמנות נקסט בראשית 2004. מאז ואילך, היא הופיעה על המסלול ובפרסומות למותגים מובילים, בכללם אלקס פרי, Ayyıldız, Baby Phat, ליסה הו, Voodoo Dolls, לוי'ס, בטינה ליאנו, ניקולא פינטי, L.A.M.B., Heatherette, בטסי ג'ונסון, טרליז קופר, Jets, ג'ון ריצ'מונד, Blumarine Swimwear, ניימן מרקוס, Seafolly Swimwear, אנה מולינארי, Rock and Republic ורוברטו קוואלי.
היא גם דיגמנה במגזינים כמו Elle, ווג האוסטרלי והרפרס בזאר, והופיעה בפרסומות לטלוויזיה עבור מותגים כמו Portmans, Bonds ו-Veet.
בראשית 2006 הופיעה קר בפרק הסיום של תוכנית הטלוויזיה פרויקט מסלול, דיגמנה בגדים עבור הקולקציה האחרונה של המועמד דניאל ווסוביץ'. היא הייתה האשה הראשונה שירדה ממסלול הדוגמנות.
ב-2006 פרצה קר לשוק האמריקני כשחתמה על חוזה דוגמנות רווחי קוסמטיקה עם מייבלין ניו יורק. הפרסומת הופיעה במגזיני יופי לנשים ברחבי תבל בכללם קוסמופוליטן, קליאו, Elle ולבסוף היא דיגמנה לקטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט.