קופינג היה שחקן הרכב בארסנל עד מרץ 1939; בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא ביקש להשתחרר מארסנל כיוון שרצה לחזור עם משפחתו לצפון אנגליה. הנהלת ארסנל הסכימה לשחררו, והוא חתם פעם נוספת בלידס יונייטד. קופינג הספיק להשתתף ב-189 משחקים במדי ארסנל. הוא השתתף בשאר המשחקים של עונת 1938/1939 במדי לידס יונייטד, אך המלחמה פרצה בספטמבר 1939 וכל משחקי הכדורגל הרשמיים בוטלו. קופינג התגייס לצבא הבריטי בתחילת המלחמה, שירת בצפון אפריקה, ובסופו של דבר הגיע לדרגת סרג'נט מייג'ור. מדי פעם הוא השתתף במשחקים לא רשמיים במדי לידס, אך פרש סופית ב-1942.
קופינג היה ידוע כשחקן קשוח וחזק; אף על פי שכינויו היה "איש הברזל", הוא מעולם לא ספג אזהרה או הורחק מהמגרש.
לאחר המלחמה עסק קופינג באימון גופני ובאימון רגיל במספר מועדונים, כולל בירשחוט מבלגיה, סאות'נד יונייטד, בריסטול סיטי וקובנטרי סיטי. הוא פרש וחזר להתגורר בסאות'אנד-און-סי.
הנהלת הפוטבול ליג החליטה להכריז על קופינג כאחד מ-100 השחקנים הטובים ביותר בתולדותיה כחלק מחגיגות המאה להקמתה.
קארל שוורצנברג
קארל יוהנס נפומוק יוזף נורברט פרידריך אנטוניוס וראטיסלאב מנה פון שוורצנברג (בצ'כית: Karel Schwarzenberg; בגרמנית: Karl Johannes Nepomuk Josef Norbert Friedrich Antonius Wratislaw Mena von Schwarzenberg; נולד ב-10 בדצמבר 1937 בפראג) הוא בן אצולה ופוליטיקאי צ'כי. בתפקידו האחרון כיהן שוורצנברג כשר החוץ של הרפובליקה הצ'כית.
חייו.
שוורצנברג הוא נצר למשפחות האצולה שוורצנברג (מצד אביו) ופירסטנברג (מצד אמו). לאחר תחילת השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה ב-1948, עברה משפחתו לאוסטריה. הוא למד משפטים באוניברסיטאות וינה, גראץ ומינכן, והחל מ-1965 החל לעסוק בניהול אחוזות באוסטריה ובבוואריה.
ב-1984 נבחר לכהן כנשיא ועדת הלסינקי לזכויות אדם. על פעילותו בוועדה קיבל ב-1989 את פרס זכויות האדם של מועצת אירופה, פרס שחלק עם לך ואלנסה. לאחר בחירתו של ואצלב האוול לנשיא צ'כוסלובקיה ב-1990 שימש כיועצו, עד שזה התפטר מתפקידו ב-1992. לאחר ההתפטרות, שב לעסוק בניהול אחוזות, הפעם במחוז דרום בוהמיה.
ב-2004 שב שוורצנברג לחיים הפוליטיים, כשנבחר לכהן כסנטור כנציג מחוז הבחירה השישי של פראג, מטעם המפלגה הירוקה הצ'כית. הוא היה חבר בוועדת הסנאט לענייני האיחוד האירופי ובמשלחות הפרלמנט לנאט"ו ולמועצת אירופה. ב-2006 מונה ליו"ר ועדת החוץ והביטחון של הסנאט.
בשנת 2007 מונה שוורצנברג לשר החוץ בממשלתו של מירק טופולנק. נשיא צ'כיה, ואצלב קלאוס הביע באופן יוצא דופן התנגדות למינוי, בטענה שקשריו של שוורצנברג באוסטריה עלולים למנוע ממנו לייצג באופן ראוי את האינטרס הצ'כי. ראש הממשלה טופולנק עמד על כך שימונה, אך כפשרה, מונה שר החוץ היוצא, אלכסנדר וונדרה, לתפקיד סגן ראש הממשלה והשר לענייני האיחוד האירופי, בעוד שוורצנברג הופקד על יחסי החוץ של צ'כיה עם שאר העולם. ביקורת נוספת על מינויו נמתחה מתוך מפלגתו, לאחר שבתחילה הודיע שלא יישב בממשלה אחת עם השר לפיתוח אזורי, יז'י צ'ונק, שנחשד בשחיתות, אך בסופו של דבר נכנס לתפקידו, כדי למנוע את פירוק הקואליציה.
כשר חוץ, חתם שוורצנברג על הסכם עם קונדוליזה רייס, המאפשר הצבת מערכות הגנה מפני טילים ארוכי טווח על אדמת צ'כיה. בדצמבר 2008 הביע תמיכה בפעולות ישראל במבצע עופרת יצוקה. בשנת 2009 נפלה ממשלתו של טופולנק בהצבעת אי אמון, ושוורצנברג עזב את המשרד, אך הוא שב אליו כעבור שנה, עם ניצחונו של פטר נצ'אס בבחירות שנערכו ב-2010. שוורצנברג סיים את כהונתו השנייה כשר החוץ עם התפטרותו של פטר נצ'אס.
קארל שוורצנברג התמודד לאחר סיום כהונתו לנשיאות צ'כיה, אולם בפועל הפסיד את ההתמודדות לראש הממשלה הצ'כי לשעבר, מילוש זאמן.
חייו האישיים.
שוורצנברג נישא ב-1967 לתרזיה פון הארדג, ולשניים נולדו שלושה ילדים. הם התגרשו ב-1988 ונישאו מחדש ב-2008. שוורצברג מחזיק גם באזרחות שווייצרית.
בידזינה איוואנישווילי
בּידזינָה איוואנישווילי (בגאורגית: ბიძინა ივანიშვილი; עד לשנת 2011 נודע למשך שנים רבות בשם בוריס איוואנישווילי; נולד ב-18 בפברואר 1956 בגאורגיה) הוא איש עסקים ופוליטיקאי גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה בשנים 2013-2012. הוא אוליגרך, ובמרץ 2012 הוערך הונו על ידי "פורבס" בכ-6.4 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
בשנת 1980 הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת טביליסי ובשנת 1986 קיבל תואר דוקטור.
איוואנישווילי עשה את הונו הגדול בעסקאות בתחום הבנקאות והמתכת. המגזין "פורבס" תיאר את הדרך שעשה להגדלת הונו ב"קניית חברות שאף אחד לא רצה בהן, בעשרות מיליוני דולרים, כפי שעשו אוליגרכים אחרים, ומכירתן במיליארדים". את הונו ההתחלתי עשה בשנות השמונים על ידי ייבוא מחשבים וטלפונים עם חיוג צלילים, לרוסיה. מוצרים שהיו בזמנו מבוקשים מאוד ברוסיה.
את בניית האימפריה שלו הוא החל בשנות התשעים. יחד עם שותפו ויטלי מילקין, הקים איוואנישווילי את "רוסיסקי קרדיט בנק ברוסיה", שהוא הנכס הגדול ביותר שלו גם כיום. במהלך השנים מכר חברות ועסקים רבים שהצטברו אצלו במהלך הפרטת המדינה (רוסיה). את הפדיון השקיע בשוק המניות הרוסי. במהלך פעילותו השקיע במלונות, רשת חנויות דראגסטור הנקראות "דוקטור סטולטוב". הוא יזם פרויקט של הפיכת שטח של אחד המפעלים במרכז מוסקבה לקומפלקס בנייני מגורים יוקרתיים. בניית המבנים הראשונים בפרויקט זה צפויה להסתיים בשנת 2011/2012.
כיום הוא מתגורר בטביליסי שבגאורגיה. הוא הקים מפלגה חדשה, חלום גאורגי, והתמודד בראשותה בבחירות 2012. מ-25 באוקטובר 2012 עד 20 בנובמבר 2013 כיהן איוואנישווילי כראש ממשלת גאורגיה. בנובמבר 2013 ויתר על ראשות הממשלה לטובת שר הפנים איראקלי גריבאשוולי בן ה-32, שנתמך על ידיו.
איוואנישווילי נשוי ואב לארבעה ילדים.
יעקב רנד
יעקב פינחס רנד (26 בנובמבר 1926, כ' בכסלו תרפ"ז – 21 ביולי 2016) היה פרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. חתן פרס ישראל לחקר החינוך (תשס"א 2001), ואביו של האמן שולי רנד.
קורות חיים.
רנד נולד לאריה לייב וליוטה יהודית ברומניה, למשפחה מחסידות רוז'ין. בילדותו למד בחדר. במלחמת העולם השנייה, מגיל 14, הועבר עם הוריו למחנות הריכוז בטרנסניסטריה שבאוקראינה. בתום המלחמה חזר עם משפחתו לעיירת מגוריו. לאחר מכן מונה לחבר ההנהלה הארצית של תנועת "בני עקיבא", ופעל במסגרת ארגון "ההגנה" לקראת העלאתם של מאות חניכים לארץ ישראל. בשנת 1947 העפיל לארץ ישראל, נתפס על ידי הבריטים והוגלה למחנות המעצר בקפריסין. ב-1948 הגיע לארץ ישראל, התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות. השתחרר ממילואים בדרגת סרן.
בצעירותו עבד כמדריך לילדים עם קשיים תפקודיים ורגשיים במוסד עליית הנוער "כפר יוליאנה". בהמשך נסע לשליחות של מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית לצרפת, כדי להדריך שם בתנועת "בני עקיבא". כשחזר לארץ, עבד כמורה-מדריך בבית הספר "מקוה ישראל".
בגיל 26 השלים תעודת בגרות, היות שבשואה נבצר ממנו ללמוד לימודים סדירים. בשנים 1960–1964 למד לתואר בוגר לפסיכולוגיה ולחינוך מיוחד באוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך למד במסלול ישיר לדוקטורט בפסיכולוגיה בסורבון בפריז עד 1966. ב-1971 קיבל תואר דוקטור לפסיכולוגיה תחת הנחייתו של אוטו קליינברג. באותה שנה חזר לישראל והחל להרצות בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. ב-1978 הפך לפרופסור חברברסיטה זו, וב-1989 - לפרופסור מן המניין. כיהן בשנים 1978–1982 כדיקן הפקולטה למדעי החברהברסיטת בר-אילן. במקביל לעבודתוברסיטה, עבד כחוקר בכיר ומנהל-חבר במכון למחקר ע"ש הדסה-ויצו-קנדה וב"מרכז הבינלאומי לקידום יכולת למידה" בניהולו של פרופ' ראובן פוירשטיין.
בשנות ה-80 היה פרופ' אורח בפסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטת מונטריאול, ב-Teachers’ College באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ובישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנות ה-90 היה פרופ' אורח ויועץ בטורו קולג' בניו יורק.
ב-1997 מונה לרקטור מכללת תלפיות להכשרת מורות וגננות בחינוך הממלכתי-דתי בחולון. מ-1999 הרצה במכללה האקדמית אשקלון.
רנד כיהן במספר תפקידים ציבוריים, בהם יו"ר המועצה הציבורית למען הילד המפגר במשרד העבודה והרווחה (1980–1983); חבר המועצה להשכלה גבוהה בישראל (1990–1996) ויו"ר הוועדה למכללות אזוריות בישראל במועצה זו (1991–1995); וחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (מ-1997).
פרסם עשרה ספרים וכ-70 מאמרים בנושאי פסיכולוגיה וחינוך. הוא פעל לפיתוח גישות בתחום החינוך והטיפול בילדים עם צרכים מיוחדים, בין השאר ילדים עם תסמונת דאון. היה ממייסדי ארגון ההורים לילדים ית"ד - ילדי תסמונת דאון.
רנד זכה במספר פרסים, בהם פרס קרן קנדה-ישראל (1982), פרס פולברייט (1989), פרס לימן עבור מפעל חיים למען הילד המפגר (1992), ופרס ישראל בתחום חקר החינוך (2001).
נישא בשנות החמישים לבלהה אדל פוירשטיין, אחותו של פרופ' ראובן פוירשטיין. נולדו להם ארבע בנות ושני בנים, אחד מבניו נפטר בצעירותו. אחת מבנותיו היא עם תסמונת דאון, בנו הצעיר הוא השחקן והמוזיקאי שולי רנד.
הלך לעולמו בט"ו בתמוז תשע"ו (2016) בבני ברק ונטמן בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
רעייתו בלהה הלכה לעולמה ארבעה ימים אחרי פטירתו, ב-25 ביולי 2016.
פלמירה
פאלמירה
מנשה מאירוביץ'
גיבנת
איתמר וילנר
איתמר וילנר (נולד ב-27 בינואר 1947) הוא פרופסור אמריטוס לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, הנחשב לאחד המדענים המובילים בעולם בננוטכנולוגיה וביוננוטכנולוגיה בפרט. חתן פרס ישראל לחקר הכימיה לשנת 2002 וחתן פרס רוטשילד במדעי הכימיה לשנת 2008.
ביוגרפיה.