שכרו של האמרגן מותנה בדרך כלל בהסכם חלוקת רווחים בינו ובין האמן או להקת האמנים אותה הוא מייצג. פעמים רבות קיים פער בין הבנתו של האמרגן בעולם העסקים ולעיתים גם גילו המבוגר ובין גילם, מידת התמצאותם וכושר המיקוח של האמנים המיוצגים. פער זה גורם לעיתים לחוזים הפועלים לטובת האמרגן ומובילים לתביעות משפטיות רבות בין אמנים לאמרגניהם. האמרגן לוקח פעמים רבות סיכון על עצמו, ואם המופע נכשל הוא סופג הפסדים מכספים שהשקיע בעצמו כדי להפיקו.
ברנרד רדר
ברנרד רדר (Bernard Reder; 1887–1963) היה אמן אוסטרי ממוצא יהודי שעסק בפיסול, אדריכלות, תחריט ותצריב.
קורות חיים.
רדר נולד בצ'רנוביץ שבבוקובינה שהייתה חלק מאוסטריה שלפני מלחמת העולם השנייה, מקום שנחשב למרכז יהודי באותה התקופה. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג במשך שלוש שנים. בשנת 1935 הציג רדר את תערוכת היחיד הראשונה שלו בפראג, שנתיים לאחר מכן עבר לפריז שם עבד והציג את פסליו יחד עם אריסטיד מאיול, יצירותיו של רדר הושפעו רבות מן הפולקלור היהודי, מהתנ"ך ומהמיתולוגיה היוונית. בזמן כיבוש אירופה על ידי הנאצים ברח רדר מפריז עם אשתו לספרד בעזרת חברו אריסטיד מאיול, משם הוא עבר לקובה, שם השפיע סגנון עבודתו על הרבה אמנים בני התקופה.
בשנת 1943 עבר רדר לארצות הברית, שם התגורר בניו יורק, רדר הציג את עבודותיו באופן קבוע במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ובמוזיאון פילדלפיה. בשנת 1954 נסע רדר לאיטליה כדי לפסל ברומא ובפירנצה, לאחר כשנתיים הציג רדר שם את פסליו במוזיאון לאומנות מודרנית, תערוכתו של רדר זכתה להערכה רבה והתייחסות של חוקר האומנות הנודע John Rewald. לאחר חזרתו לארצות הברית ערך רדר תערוכת יחיד במוזיאון ויטני, התערוכה הייתה תערוכת היחיד הגדולה ביותר שנערכה במוזיאון מאז הקמתו.
יצירותיו הנדירות ביותר של רדר הן יצירותיו משנות השלושים. בהגיעם לפריז השמידו הנאצים את הסטודיו של רדר על כל עבודותיו. בשנת 1967 ערך חיים גמזו (מנהל מוזיאון תל אביב) תערוכה של יצירותיו של רדר בבית הלנה רובינשטין במהלך סידרה של תערוכות פיסול שונות בהן הוצגו גם פסליהם של האמן הצרפתי אוגוסט רודן והאמן הבריטי הנרי מור. במרכז הבינתחומי הרצליה מוצג חלק מעזבונו של האמן. פסליו של רדר מוצגים כיום במוזיאונים החשובים לאמנות מודרנית בעולם, ביניהם בפריז, בניו יורק, במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב לאומנות ועוד. רדר נפטר בשנת 1963 בניו יורק.
פסלו "אשה עם כדור ופירמידה" (1959) הוצב בתל אביב, בגינת וינר, תרומת אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
גבול לבנון
תל אל-יהודיה
דורון צפריר
דורון צפריר (נולד בשם דורון צפריס ב-4 בנובמבר 1955) הוא שחקן, קומיקאי ועורך דין ישראלי.
ביוגרפיה.
צפריר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1977–1981. לאחר מכן, החל ללמוד תיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
במסגרת עיסוקו כעורך דין, שימש בין היתר יועץ משפטי של כמה חברות, ובהן "AIG", "דולב", "הדר" ו"הפניקס". בעשור השני של המאה ה-21, עבד בקבוצת שלמה Sixt כיועץ משפטי ומנהל מחלקה משפטית.
היה חבר באקדמיה הישראלית לתיאטרון וכיהן כאחד השופטים בתחרות פרס הפרינג' "קיפוד הזהב" בשנים 2009 - 2011.בשנים האחרונות מכהן בוועדת חשיפה בינלאומית של תיאטרון ישראלי לתיאטראות בעולם, בוועדת פרס קרן רבינוביץ, ומשחק בהצגות רפרטואריות, פרינג', טלוויזיה, קולנוע.
קריירת משחק.
בנוסף, שיחק בתפקידי אורח בתוכניות ובסדרות טלוויזיה, כגון "שבוע סוף!" "דני הוליווד","זהו זה!" "סיבה למסיבה" "הלילה עם ליאור שליין" בצוות הסאטירי, וכן השתתף בפרסומות שונות ששודרו בבתי הקולנוע ובטלוויזיה.
שיחק בין השאר בהצגות התיאטרון הבאות:
טוד סולונדז
טוד סולונדז (באנגלית: Todd Solondz; נולד ב-15 באוקטובר 1959 בניוארק) הוא במאי סרטים ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
סרטיו מתאפיינים בסאטירה אפלה, מעוררת מחשבה ומודעת חברתית.
ביוגרפיה.
סולונדז למד באוניברסיטת ייל לתואר ראשון באנגלית, ובהמשך למד לתואר שני באמנויות (קולנוע וטלוויזיה) באוניברסיטת ניו יורק, אך לא סיים את לימודיו.
בשנות ה-80 החלה הקריירה שלו כבמאי במספר סרטים עצמאיים קצרים.
במשך שנות ה-90 המוקדמות עבד כמורה לאנגלית למהגרים מרוסיה.
בשנת 1995 הוא יצר וביים את סרטו הראשון באורך מלא, "ברוכים הבאים לבית הבובות", שזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט המספר על חייה של ילדה בשם דון וינר, בת 11, שעוברת התעללויות בבית ספרה ועל ידי משפחתה.
בשנת 1998 כתב וביים את הסרט "אושר" המספר על חייהן של שלוש אחיות ובעיותיהן ועל חייהם של הסובבים אותן.
בשנת 2001 כתב וביים את הסרט "אגדות וסיפורים" המורכב משני חלקים, "סיפור בדוי" ו"סיפור אמיתי". הסרט עוסק בחייהם של סטודנטים בקולג' והוא נוגע בנושאים שונים כמו: גזענות, מיניות ופרסום.
בשנת 2004 כתב וביים את הסרט "פלינדרום" המגולל את סיפורה של ילדה בת 13 בשם אביבה (בת דודתה של גיבורת "ברוכים הבאים לבית הבובות"), שרוצה להיכנס להריון.
בשנת 2009 כתב וביים את סרטו החמישי, "החיים בזמן מלחמה" (אשר תחילה נקרא "סליחה")
בספטמבר 2011 הוקרן סרטו החדש, "סוס אפל", בפסטיבל הסרטים של ונציה וכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. באוקטובר הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בשנת 2014 הודיע סולונדז כי הוא בתהליכי צילום סרט המשך לסרטו הראשון "ברוכים הבאים לבית הבובות".
סגנון קולנועי.
סרטיו של סולונדז נוגעים בפינות האפלות של האדם באמצעות טכניקות המעוררות אי נוחות אצל הצופה. כך למשל, ב'אושר', פדופיל מנהל שיחות רבות עם בנו הסקרן לגבי הרגלי אוננות, בהן נמצאים רמזים לעניין מיני של האב בבנו.
סולונדז לרוב מציג את דמויותיו באור מעורר רחמים, עלוב ומגוחך. מבקרים רבים טוענים שסולונדז מיזנתרופ הבז לגיבוריו, וכך גם סרטיו - מציגים את האנושות כפתטית ועלובה, ושכל קיומה חסר שחר.
כלי תל אל יהודיה
כריסטוף ואלץ
כריסטוף ואלץ (בגרמנית: Christoph Waltz; נולד ב-4 באוקטובר 1956) הוא שחקן קולנוע ובמאי אוסטרי, זוכה שני פרסי אוסקר, שני פרסי גלובוס הזהב ופרס באפט"א בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר, ופרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל הקולנוע בקאן. הוא התפרסם בשני סרטיו של קוונטין טרנטינו; בשל גילום דמותו הבדיונית של הקולונל האנס לנדה ב"ממזרים חסרי כבוד", דמותו של ד"ר קינג שולץ ב"ג'אנגו ללא מעצורים", ודמות הנבל ארנסט סטאברו בלופלד בסרט ה-24 בסדרת סרטי ג'יימס בונד "ספקטר".
ביוגרפיה.
ואלץ נולד בווינה שבאוסטריה, למשפחה מרקע נוצרי. הוריו היו זוג מעצבים, וסביו היו שחקנים. הוא החל ללמוד משחק באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, ובמכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע שבניו יורק.
קריירה.
הוא התחיל בתור שחקן במה והופיע בבימות בשווייץ וכן בבורגתיאטר שבאוסטריה.
לאחר קריירת טלוויזיה מוצלחת והשתתפות בכמה סרטים מקומיים הגיעה הפריצה המאוחרת יחסית של ואלץ כשחקן בשנת 2009, כשהתקבל לתפקיד ראשי לצדו של בראד פיט בדרמת המלחמה של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד". בסרט גילם ואלץ את קולונל האס אס האנס לנדה, המכונה "צייד היהודים". על תפקידו בסרט זכה ואלץ בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס גלובוס הזהב, גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
בסרטו של קוונטין טרנטינו "ג'אנגו ללא מעצורים" מ-2012 גילם את דמותו של ד"ר קינג שולץ, צייד ראשים גרמני בארצות הברית של טרום מלחמת האזרחים. על תפקידו קיבל את פרס האוסקר לשחקן משנה בפעם השנייה.
בנובמבר 2015 הוא גילם את דמות הנבל הראשי בסרט ג'יימס בונד "ספקטר", ארנסט סטאברו בלופלד, אויבו המושבע והגדול של בונד בסרט ומנהיג ארגון הטרור הבדיוני "SPECTRE".
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין.
ואלץ הוא שחקן הקולנוע האוסטרי השני בהיסטוריה אשר זוכה בפרס האוסקר אחרי ג'וזף שילדקראוט, שזכה בפרס בשנת 1937 על משחקו בסרט "חייו של אמיל זולא".
בשנת 2019 עבר וולץ לכס הבימוי, וביים את סרט הדרמה "ג'ורג'טאון". הסרט מבוסס על חייה של ויולה הרמס דראת' ורציחתה.
חיים אישיים.
ואלץ מתגורר בלונדון. הוא גרוש ואב לארבעה ילדים. גרושתו לה היה נשוי 17 שנה, ז'אקלין (לבית ראוך), היא מטפלת בריקוד אמריקאית-יהודייה. שניים מילדיו חזרו בתשובה וגרים בישראל, אחד מהם מכהן כרב. לאחר מכן, נישא למלבישה הגרמנייה, ג'ודית' הולסט, ולהם בת.
סרגיי סמאק
סרגיי בוגדאנוביץ' סמאק (ברוסית: Сергей Богданович Семак; נולד ב-27 בפברואר 1976) הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר רוסי ממוצא אוקראיני, ששיחק בעמדת הקשר. הוא הכדורגלן היחיד ברוסיה שזכה בשלוש אליפויות במדי שלוש קבוצות שונות (צסק"א, קאזאן וזניט).
מ-29 במאי 2018 משמש כמאמן בקבוצת זניט סנקט פטרבורג והוא האדם היחיד שזכה באליפות ליגת העל הרוסית כשחקן, עוזר מאמן ומאמן.
ביוגרפיה.
סמאק נולד בכפר סיצא'נסקויה שבמחוז לוהנסק (אז בתחומי ברית המועצות, כיום באוקראינה). בצעירותו הוא למד והתאמן בבית ספר לכדורגל בלוהנסק.
קריירת משחק.
ב-1992 החל סמאק את הקריירה המקצוענית שלו, כאשר הוחתם על ידי קרסניה פרסניה ששיחקה בליגה הרוסית הבכירה. לאחר שכבש 4 שערים ב-19 משחקים, הוא עבר עוד באותה שנה לקבוצת קרליה פטרוזבודסק. ב-1993 הוא חזר לקבוצתו הקודמת, שכעת שינתה את שמה ל"אסרמל מוסקבה". הקבוצה ירדה בסיום עונה זו לליגת המשנה.