פרופסור יהודה אליצור תקף את התאוריה המתארכת את יציאת מצרים לימי רעמסס השני. זאת, מכמה סיבות:
פרשנות למספרים בסיפור יציאת מצרים.
משך השהייה במצרים.
בכמה מקומות בתנ"ך נמנים הדורות ששהו בגלות מצרים, ומתברר שמדובר בשושלות קצרות. כך בדברי הימים א' ב': יהודה שיורד למצרים מוליד את פרץ שמוליד את "חצרון" שמוליד את "רם" שמוליד את "עמינדב" שמוליד את "נחשון", שהיה נשיא שבט יהודה במדבר. קשה מאוד להניח שחמשת הדורות, מיהודה ועד נחשון, נמשכו 430 שנה כפי שכתוב בתורה. ואכן כבר תרגום השבעים ומדרש סדר עולם רבה פירשו שהמספר 430 אינו מתייחס רק למשך ישיבת בני ישראל במצרים, והרש"ר הירש ביסס פרשנות זו על לשונם החריגה של הכתובים. עם זאת, ריבוי של 70 צאצאי יעקב בתוספת נשותיהם, לעם הכולל 600 אלף גברים בתוספת נשים וטף, תוך 210 שנים (משך הישיבה במצרים לפי פרשנות חז"ל) אינו אפשרי בצורה טבעית, ואכן המקרא מציג אותו כריבוי עצום ויוצא דופן. כמו כן היו שהציעו (כגון שד"ל) שהשושלת של נחשון נכתבה בצורה מקוצרת. פירושים אלו מקשים על ראיית הסיפור כמקור היסטורי מדויק וברור.
כימות היוצאים בשש מאות אלף איש.
רבים החוקרים אשר אינם מקבלים כפשוטה את העדות המקראית בדבר יציאתם של שש מאות אלף גברים (דהיינו, כ-2–3 מיליון אנשים כולל הנשים והטף) ממצרים, בין השאר בשל היעדר ממצאים ושרידים למסע רב-שנים של אוכלוסייה כה גדולה במדבר סיני. על כן שיערו חלק מהחוקרים שמדובר, שוב, במספר טיפולוגי. הוצע למשל שהמילה "אלף" מייצגת יחידה צבאית, וכי "אלף איש" מייצגים גדוד, לכן נמסר שיצאו 600 גדודים (כאשר גם מספר זה נחשב "עגול" במזרח הקדום, ולא בהכרח מדויק). אחרים שיערו שפירושה של המילה "אלף" בהקשר זה היה בתחילה "משפחה" - דהיינו, יצאו 600 משפחות בסך הכול. לפי פירוש זה למשל ״תִּשְׁעָ֧ה וַחֲמִשִּׁ֛ים אֶ֖לֶף וּשְׁלֹ֥שׁ מֵאֽוֹת״ פירושו 95 משפחות ושליש המשפחה.
אמת היסטורית ואמת ארכאולוגית.
אחד העם בחר בדרך ייחודית להתמודד עם הביקורת על סיפור יציאת מצרים. במסתו "משה" הוא מבדיל בין אמת ארכאולוגית - אירועים שהתרחשו בהיסטוריה; לבין אמת היסטורית - אירועים הנתפסים כאמת אף אם הם מיתוס. הוא טען כי אף אם משה לא היה קיים וסיפורו לא התקיים מבחינה מדעית ארכאולוגית, הרי שעובדת קיומו של משה כ"אמת היסטורית" אינה מוטלת בספק. מכיוון שאמיתות היסטוריות, גם אם הן מיתוסים, הן אלו שמעצבות את המציאות, שאלת האמת הארכאולוגית היא בעלת משקל קטן.
ניתוח מערכות מידע
ניתוח מערכות מידע הוא עיסוק המשלב ידע מתחום מדעי המחשב מחד, ומדעי הניהול מאידך, שבאמצעותו מבצעים אנליזה, בוחנים מערכת או תפישה כלשהי לפני מִחְשובה (כלומר, לפני התחלת כתיבת קוד ותכנות), וקובעים קשרים לוגיים פשוטים בין מרכיבי המערכת, לשם ייצוגה הפרקטי באמצעים ממוחשבים.
לפי המתודה המסורתית, על מנתח המערכות לייצר תוצרים בצורת מסמכים מפורטים כמו מסמך ייזום, ניתוח מצב קיים, אפיון מצב רצוי, אפיון דרישות מפורט וכדומה. מקובל להשוות את תהליך ניתוח המערכות לתהליך של תכנון בניין. בתהליך בניית בניין: המתכנן (האדריכל) מתכנן את הבית, בהתאם לצרכים של הלקוחות, המהנדס הוא המאשר את היתכנות הבנייה והקבלן הוא הגורם המבצע. בבניית מערכת מידע: האדריכל הוא מנתח המערכות, המהנדס הוא הארכיטקט והקבלן הוא צוות הפיתוח.
המונח "ניתוח מערכות" מתייחס בעיקר להגדרת דרישות המערכת, לפני תחילת פיתוח מערכת המידע או פיתוח תוכנה למערכת כלשהי, לצורך ניהול המערכת באמצעות מחשב, אך יכול להיעשות בכל שלב, כולל לאחר שהמערכת הממוחשבת כבר פועלת (ניתוח בדיעבד או עדכון ניתוח קיים).
ניתוח מערכות מאפשר התאמה של מערכת מידע לארגון ולמשתמשים. מנתח המערכות חוקר את מצב הארגון לו יש להתאים את המערכת, מבין את דרכי העבודה בארגון ומסייע ללקוח להגדיר את דרישותיו ואת מטרות המערכת. הניתוח יכלול את הפונקציות והפעולות השונות שעל המערכת לבצע.
לרוב, באופן הניהול התקין, שלב ניתוח המערכת מהווה שלב מקדים והכנה לכתיבת התוכנה או מערכת תוכנות מחשב. בדרך כלל, פעולת ניתוח המערכת תורמת לייעול המערכת ולזירוז פיתוחה, בשל ניפוי מקדים של מרכיבים שאינם דרושים לפעולת המערכת, או מציאת קשרים (לוגיים) טובים יותר בין מרכיבי המערכת מאלו הקיימים בהסתכלות הקיימת.
לדוגמה, בתחום של בסיסי נתונים, לפני הגישה ליישום הדרישות ובניית המערכת בפועל, נעשית בניתוח מערכות בדיקה של כל הצרכים הרצויים, התכונות ודרכי הפעולה הממוחשבות המבוקשות, אפיון האנשים שעתידים להשתמש במערכת ודרכי עבודתם, ובהתאם לשקלול כל הנתונים, נבחרות המערכות המתאימות, חומרה, מערכות הפעלה, ממשקים, בסיסי נתונים וכלי פיתוח, וכן נקבעת תצורת בסיסי הנתונים ומבני הנתונים, דרכי העיבוד של המידע וצורת אמצעי קלט ופלט של המשתמשים.
ניתוח מערכות משלב ידע וניסיון בכל מחזור החיים של מערכת המידע, משלב הייזום, דרך האפיון והעיצוב.
כיום, יותר ארגונים שמים דגש על קבלת אבטיפוס כתוצר שניתן להפעילו, להבינו ולהשתמש בו, כבסיס למערכת החדשה. מנתח המערכות הוא המתווך בין הלקוחות לצוות המקצועי, והאבטיפוס, שנבנה בשלב התכנון הראשוני, עובר סבבים של ניסיונות ושיפורים עד שהוא מתקדם ומושקע מספיק כדי להיות מערכת מוגמרת. מכאן המתודה מקבלת את שמה: "אבטיפוס מתקדם".
מגנזיום
מגנזיום (Magnesium; בעבר נקרא בעברית גם מגניון) הוא יסוד כימי מסדרת המתכות האלקליות-עפרוריות שסמלו הכימי Mg ומספרו האטומי 12. זהו מינרל חשוב, המופיע בכמויות משמעותיות בגוף האדם והוא הכרחי לתפקוד הבסיסי של כל תא ותא, ובמיוחד מקושר באופן מהותי לפעילותם של בערך 300 אנזימים.
תכונות.
מגנזיום היא מתכת חזקה וקלה מאוד (שוקלת כחצי מאלומיניום), בעלת צבע לבן-כסוף. עם חשיפה לאוויר המגנזיום מוכתם. כשמגנזיום בצורת אבקה נחשף ללחות הוא מתחמם, מתלקח ובוער באור לבן בוהק. גושי מגנזיום קשים להצתה, אך בצורת רצועות דקות הוא נדלק בקלות, וקשה מאוד לכבותו. מגנזיום יכול להגיב עם חומצה חנקתית וליצור מגנזיום חנקתי. המגנזיום כמו כן יכול להגיב עם פחמן דו-חמצני.
מתכת המגנזיום ניתכת בחום של 650 מעלות צלזיוס.
שימושים.
תרכובות מגנזיום, בעיקר מגנזיום חמצני (MgO), משמשות בתעשייה בייצור כלי ברזל עמידים ופלדה, זכוכית, מלט ומתכות אחרות. למגנזיום חמצני ולתרכובות אחרות של מגנזיום יש גם תפקיד בחקלאות ובתעשיית הבנייה. בדרך כלל משתמשים בסגסוגות של מגנזיום ואלומיניום, ולא במגנזיום טהור, לייצור מיכלי פחיות משקה. סגסוגות מגנזיום משמשות בנוסף לכך בתור מרכיב מבני של מכוניות ומכונות. שימוש נוסף של מגנזיום הוא הסרת גופרית מברזל ופלדה. כמו כן משתמשים במתכת המגנזיום לייצור אמצעי מניעה ושלטי טלוויזיה.
שימושים נוספים:
היסטוריה.
מקור שמו במילה היוונית Magnesia, שמו של מחוז בתסליה (חבל ארץ במערב מרכז יוון). ג'וזף בלאק זיהה את המגנזיום כיסוד ב־1775. סר האמפרי דייווי גילה מגנזיום לראשונה כשהצליח להפיק מגנזיום טהור מאחד ממלחיו. הוא בודד מגנזיום באלקטרוליזה של תערובת מגנזיום חמצני (MgO) וכספית חמצנית (HgO). רק ב־1831 הפיק אנטואן בוסי מגנזיום בצורה עקבית.
ביולוגיה.
למגנזיום חשיבות רבה בביולוגיה; הוא מצוי בכל היצורים החיים, והוא חיוני לחיים. אצל האדם הוא מעורב בכ-300 תהליכים שונים בגוף.
התרכובת הביולוגית הידועה ביותר המכילה מגנזיום היא הצבען כלורופיל, הנותן לצמחים ולכמה חיידקים ואצות את צבעם הירוק. הכלורופיל מאפשר את תהליך הפוטוסינתזה, המשמש לניצול אנרגיית השמש לבניית התרכובות המרכיבות את הצמח.
אטומי מגנזיום נמצאים באתר הפעיל של אנזימים רבים החיוניים לתהליכים ביולוגיים בתא. בעלי חיים מקבלים מגנזיום באמצעות אכילת צמחים, ובמיוחד צמחים ירוקים (היות שהכלורופיל אחראי לצבע הירוק).
מגנזיום חיוני לשעתוק הגנים.
תזונה.
המגנזיום הכרחי לתפקודו התקין של הגוף, שם הוא משמש כשהוא קשור לאנזימים שונים בתהליכי הפירוק והבנייה המתבצעים כל העת בגוף. הוא קשור באופן הדוק לפעילות השרירים ומשמש כאמצעי עזרה ראשונה להרפיית שרירים. חוסר במגנזיום עלול להביא לבלבול, רעד שרירי בעיקר בגפיים, נוקשות או תחושת כבדות בשרירים, כאבי ראש, שלשול או בחילות, עצירות, ועד מוות במקרים חמורים, למחלות לב או כלי דם, וכן להפרעות שינה וחרדה. הצריכה היומית המומלצת היא כ-420 מ"ג ליום לגבר ובין 320–400 מ"ג ליום לאשה.
מגנזיום נמצא בעיקר במזונות כירקות עליים ירוקים, דגנים מלאים (בעיקר בקליפתם), קטניות, אגוזים, שקדים, בננה וקקאו.
המוצרים שדלים במגנזיום הם בשר, דגנים ללא קליפה ומוצרי חלב.
אמצעי זהירות.
מגנזיום מתכתי וסגסוגות מגנזיום דליקים מאוד בצורתם הטהורה, כשהם מותכים או בצורת אבקה. מגנזיום מתכתי מגיב במהירות תוך פליטת חום במגע עם מים, ומצריך טיפול מיוחד. בעבודה עם מגנזיום חובה להרכיב משקפי מגן, היות שהאור הבהיר, המכיל גם קרינה על-סגולה, הנפלט בתהליך הבערה, עלול לפגוע בראייה. מים צריכים להישמר במרחק ממגנזיום, מפני שהחיבור ביניהם יכול לגרום לשריפה, בהתאם לנוסחה הבאה:
formula_1
מגנזיום מגיב עם פחמן דו-חמצני בתגובה האקסותרמית הבאה:
formula_2
לכן, אין להשתמש במטף המבוסס על פד"ח לכיבוי שריפת מגנזיום.
הפקת מגנזיום בישראל.
במסגרת קונצרן כימיקלים לישראל פועל בנגב מפעל "מגנזיום ים המלח" שהוקם בשיתוף פעולה עם חברת פולקסווגן הגרמנית. המפעל מפיק מגנזיום טהור וסגסוגות מגנזיום. חברת פולקסווגן השתתפה בהקמת המפעל למען ייצור חלקים שונים העשויים סגסוגות מגנזיום, בין היתר כתחליף לאלומיניום.
סידן