החולצה הוורודה היא המקבילה האיטלקית לחולצה הצהובה במרוץ הטור דה פראנס הצרפתי. כפי שבצרפת נקבע צבע החולצה על פי צבע דפי העיתון היומי שהוא המממן הראשי של המרוץ, כך גם באיטליה; הצבע הוורוד הוא צבע דפיו של עיתון הספורט הגדול במדינה, לה גזטה דלו ספורט, שמשמש כמממן הראשי של המרוץ מראשיתו. הנוהג של הענקת החולצה הוורודה החל ב-1931.
בסיום כל קטע יומי במרוץ, נערך בנקודת הסיום טקס הענקת הפרסים והחולצות. הענקת החולצה הוורודה למוביל בדרוג הכללי היא השנייה בסדר הענקת הפרסים (לאחר מתן הפרס למנצח הקטע היומי) ובמעמד זה לובש הרוכב המוביל את החולצה. במהלך הקטעים היומיים לובש המוביל את החולצה הוורודה ובצורה זו הוא זוכה גם לכבוד וגם מזוהה ביתר קלות על ידי שאר הרוכבים ועל ידי אמצעי התקשורת בכלל וצופי השידורים החיים בפרט.
בדבוקת הרוכבים קיים נוהג בלתי כתוב האומר כי אין לפתוח בהתקפה במרוץ בשעה שלובש החולצה הוורודה נקלע לבעיה שאינה קשורה לכושרו הספורטיבי; אם בשל עצירה ל"שירותים" ואם בשל מעורבות שלו בנפילה או בשל תקלה טכנית.
סטטיסטיקה.
הרוכב שזכה ללבוש את החולצה הוורודה במספר הפעמים הרב ביותר הוא הבלגי, אדי מרקס. הוא נטל חלק בשישה מרוצי ג'ירו ד'איטליה (וניצח בחמישה מתוך ששת המרוצים) ולבש במהלכם 77 פעם את החולצה הוורודה. אחריו מדורגים עשרת הרוכבים הבאים:
הרוכב הפעיל (נכון ל-2018) המחזיק במספר הרב ביותר של חולצות ורודות הוא וינצ'נצו ניבאלי שלבש את החולצה הוורודה 21 פעמים.
The Imperial March
The Imperial March ("המארש הקיסרי", "שיר הלכת הקיסרי" או "המצעד הקיסרי"), שידוע גם כ"נעימת דארת' ויידר", הוא מארש ונעימה מוזיקלית שהלחין ג'ון ויליאמס עבור הסרט "" (Star Wars - Episode V: The Empire Strikes Back), בו היא בוצעה על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון. המארש הפך לאחד מקטעי הנגינה המפורסמים ביותר בתולדות הקולנוע והמזוהה ביותר עם סרטי "מלחמת הכוכבים", לצד נעימת הפתיחה של הסדרה. הנעימה זכתה לגרסאות כיסוי וביצועים רבים - החל מלהקות מטאל וכלה בתזמורות סימפוניות - והשפיעה על לא מעט יצירות, וכן שימשה סדרות טלוויזיה שעשו פארודיה על סרטי "מלחמת הכוכבים" או כדי לאפיין דמות טוטליטרית, מרשעת ואכזרית.
בסרטי מלחמת הכוכבים.
"המארש הקיסרי" נקרא לעיתים "נעימת דארת' ויידר" ("Darth Vader's Theme") ומאחר והוא מזוהה עם דארת' ויידר, לורד הסית' המפחיד והאכזר, המוציא לפועל של פקודות הקיסר פלפטין. מאז הסרט "" הנעימה הפכה למזוהה עם ויידר ונוגנה כמעט בכל פעם שהוא הופיע.
הטרילוגיה המקורית.
"המארש הקיסרי" נשמע לראשונה בסרט "", מנוגן בטון נמוך של פיקולו כאשר האימפריה הגלקטית משגרת גשושים ברחבי הגלקסיה כדי לאתר את לוק סקייווקר וברית המורדים. השמעתה הגדולה והראשית מתרחשת כאשר משחתות כוכבים של הצי הקיסרי מתאספות ודארת' ויידר מופיע לראשונה בסרט, כ-18 דקות מאז תחילתו.
הנעימה ומוטיבים שונה בה שולבו בחלקים אחרים של הפסקול, כגון בנעימת "הקרב על הות'" ו"שדה האסטרואידים". בסרט "" הנעימה משמשת שוב בקטעים בהם מופיע דארת' ויידר, וכן בקטע בו הקיסר פלפטין מגיע לכוכב המוות השני. השימוש האחרון בנעימה נעשה בסוף הסרט "שובו של הג'דיי", אך עם סיומת עדינה יותר המנוגנת בנבל, כדי לאפיין את דארת' ויידר הזקן והגוסס, ששב להיות אנאקין סקייווקר, אחרי שכיפר על מעשיו ומת לעיני בנו, לוק סקייווקר.
הטרילוגיה המקדימה.
"המארש הקיסרי" מופיע מספר פעמים בסרטי "מלחמת הכוכבים" פרקים 1–3, שהופקו בעשור הראשון של המאה ה-21, בדרך כלל כרמז מטרים לגורלו האפל של אביר הג'דיי אנאקין סקייווקר ועתידו שבו הוא הופך לדארת' ויידר, לורד הסית' האכזר. אף הנעימה שליוותה אותו כשהופיע לראשונה כילד תמים בסרט "" מבוססת תמטית על "המארש הקיסרי". הנעימה מופיעה גם לקראת סוף הסרט, כאשר יודה מתיר לאובי ואן קנובי לאמן את אנאקין, אך מציין בחשש: "הנבחר, הילד אולי הוא. למרות זאת, מסכנה גדולה אני חושש מאימונו."
בסרט השני "" מנוגן המארש בעדינות כאשר ישנם אירועים המרמזים על עתידו האפל של אנאקין: היא מנוגנת לראשונה כאשר יודה חש בטבח שביצע אנאקין בשבט הטוסקנים ששבו את אמו וגרמו למותה, וכן בעת שאנאקין מספר לפאדמה אמידאלה מה שעשה. "המארש הקיסרי" מנוגן באופן בולט בסוף הסרט, כאשר לוחמי צבא המשובטים, לבושים בחליפות קרב לבנות, עולים על ספינות שמזכירות משחתות כוכבים, עוזבים את קורוסנט לקראת המלחמה הצפויה בכוחות הבדלנים, רמז לכך - שצבא זה עתיד להפוך לצבא חיילי הסער של האימפריה הגלקטית. למרות שנעימת האהבה של אנאקין ופאדמה "Across the Stars" היא השולטת בעת הקרנת הקרדיטים בסוף הסרט, ניתן לשמוע מספר תווים מ"המארש הקיסרי".
בסרט השלישי " הנעימה מופיעה בקרב בין אנאקין לאובי ואן קנובי.
מלחמת המשובטים.
הנעימה מופיעה מספר פעמים גם בסדרת האנימציה ", בקטעים המערבים את אנאקין ומרמזים על הכעס הרב הטמון בו.
האנתולוגיה.
הנעימה מושמעת בסרט כאשר דארת' ויידר מופיע.
מחוץ לסרטי מלחמת הכוכבים.
הנעימה זכתה לגרסאות כיסוי רבות, בפרט של להקות מטאל, בהן מטאליקה (ביחד עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו) ואפיקה (להקת מטאל סימפוני מהולנד), והן של תזמורות סימפוניות ופילהרמוניות קלאסיות.
הנעימה גם הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה.
מכללת אופקים
מכללת אופקים (נקראת גם סמינר אופקים) היא מכללה תורנית לבנות הממוקמת בעיר אופקים. השנתונים הלומדים בה מקבילים לכיתות י"ג-י"ד בסמינרים החרדים הנקראים שנה א' וב' בהתאמה ושנה ג' הכוללת יום אחד בשבוע לבנות שלומדות הוראה.
היסטוריה.
המכללה נוסדה בשנת תשל"ט-1979 על ידי הרב יהודה אריה כהן והרבנית ציפי עמית. דמויות חינוכיות מרכזיות נוספות במכללה הן הרבנית פילץ (אשתו של הרב אביעזר פילץ מתפרח הסמוכה), הרבנית אסתי הורביץ ואילנה הורוביץ'.
המכללה נוסדה עם גרעין של 8 בנות בלבד, כולן "מתחזקות" (בנות מבתים דתיים-לאומיים) או בעלות תשובה. עם השנים הפכה המכללה ממקום המיועד קודם כל לבעלות תשובה ומתחזקות, למוסד שרובו בנות בית יעקב ומיעוט קטן של בעלות תשובה ומתחזקות. השוני בתלמידות גרם גם לשוני באופיו של המוסד שהפך לשמרני יותר. למשל, תקנון הלבוש נוסף רק בשנים מאוחרות יותר וכולל בתוכו את כללי הלבוש הקפדניים ביותר.
המכללה כוללת לימודי קודש הנלמדים בבוקר, ולימודי מקצוע בשעות אחר הצהריים. בין המקצועות הנלמדים הם הוראה, ייעוץ מס, הנדסת תוכנה, גרפיקה ממוחשבת, הוראה מתקנת ואומנות. המכללה אינה מעניקה תארים אקדמיים.
המכללה כוללת גם פנימייה המיועדת בדרך כלל רק לבנות שנתונים א' ו-ב', בה שוהות רוב הבנות. חלק קטן של הבנות הנקראות "אקסטרניות" הן בנות מהסביבה החוזרות לבתיהן. אחת הסיבות לכך היא מצוקת דיור במכללה, השרויה בחובות רבים, שגדלה ממוסד של כמה עשרות בנות למוסד בו בכל מחזור יש קרוב ל-200 בנות, כמעט ללא התרחבות בשטחה.
מיקום המכללה במקום השפיע רבות על פיתוח הקהילה החרדית בעיר אופקים אך עם זאת המכללה לא נמצאת בתוך האזור של הקהילה החרדית כדי לא להפריע לאנשים הגרים שם.
סניפים.
למכללה שני סניפים. האחד קטן, משני, "שירת מרים" ברכסים, והמרכזי באופקים.
סמינר אופקים
טכנולוגיה בסרטי מלחמת הכוכבים
הוגו רימן
קרל וילהלם יוליוס הוגו רימן (בגרמנית: Karl Wilhelm Julius Hugo Riemann; 18 ביולי 1849 - 10 ביולי 1919) היה תאורטיקאי מוזיקה ומלחין גרמני.
חייו.
רימן נולד בגְרוֹסְמֶהלְרָה, שוורצבּוּרג-זוֹנדרשאוּסֶן. למד תאוריה אצל פרנקנברגר, פסנתר אצל בארתל ורצנברגר, וכן משפטים ולבסוף פילוסופיה והיסטוריה בברלין ובטובינגן. אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה גמר אומר להקדיש את חייו למוזיקה ונאמן להחלטתו, למד בקונסרבטוריון של לייפציג. לאחר זאת עשה כמה שנים בבּילֶפֶלְד כמורה וכמנצח, אבל ב-1878 חזר ללייפציג כפריבט-דוצנט באוניברסיטה.
כיון שהמינוי שייחל לו בקונסרבטוריון לא יצא לפועל, יצא רימן לברומברג בשנת 1880, אבל בשנים 1881 עד 1890 היה מורה לפסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון של המבורג. לאחר תקופה קצרה בקונסרבטוריון של זונדרשאוסן, לימד בקונסרבטוריון של ויסבדן (1890-95), אך בסופו של דבר חזר לאוניברסיטת לייפציג כמרצה ב-1895. בשנת 1901 התמנה לפרופסור.
כתביו.
נוסף לעבודתו כמורה, מרצה ומלחין של יצירות פדגוגיות, עשה לו רימן שם בעולם ככותב בנושאים מוזיקליים. בין כתביו הנודעים ביותר לקסיקון למוזיקה (1882; מהדורה 5 1899; תרגום לאנגלית, 1893-96), מילון שלם של מוזיקה ומוזיקאים, Handbuch der Harmonielehre, מחקר בלימודי ההרמוניה, ו- Lehrbuch des Contrapunkts, מחקר דומה בקונטרפונקט. כל הספרים האלה תורגמו לאנגלית. כתביו מקיפים ענפים רבים ושונים בתחום המוזיקה. בין תלמידיו היו המלחין, הפסנתרן, נגן העוגב והמנצח מקס רגר, המוזיקולוג והמלחין ולטר נימן והמוזיקולוג ויליבלד גורליט.
יצירות מוזיקליות.
רימן כתב יצירות רבות לפסנתר, שירים, סונאטה לפסנתר, שש סונאטינות, סונאטה לכינור ורביעיית מיתרים.
יוליה פלוטקין
יוליה פלוטקין-עוז (ברוסית: Юлия Плоткин; נולדה ב-9 בספטמבר 1988) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית ילידת בלארוס הסובייטית.
ביוגרפיה.
ראשית חייה.
יוליה פלוטקין נולדה בבלארוס הסובייטית שבברית המועצות, ובשנת 1991 עלתה עם משפחתה לישראל. גדלה והתחנכה בעכו. בנעוריה למדה לימודי משחק מול מצלמה ב"טכניקה" ולימודי משחק במגמת התיאטרון והדרמה בתיכון "אורט עכו", משם המשיכה ללימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.