באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה אנדר ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת והייתה השחיינית המצטיינת במשחקים. מדליות זהב במשחים ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 55.65 שניות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:59.26 דקות, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:00.13 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:07.95 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.50 דקות. בכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדה אחת.
חיים פרטיים.
לאחר המשחקים האולימפיים שנערכו במונטריאול פרשה משחייה תחרותית. ב-1978 נישאה לכוכב השחייה המזרח גרמני רולנד מאתס ובאותה שנה נולדה להם בת (פרנציסקה). לאחר ארבע שנות נישואים הם התגרשו. בשנת 1984 נישאה אנדר לשטפן גרומט, ספורטאי קרב עשר ומרוץ מגררות, ולהם נולדה בת (טיפאני).
כיום מתגוררת אנדר בשורנשהיים שליד מיינץ ועוסקת בפיזיותרפיה.
שימוש בסמים.
שנים מאוחר יותר, הוכח כי רופאי נבחרת השחייה המזרח גרמנית עסקו באמרוץ שיטתי של השחייניות המזרח גרמניות והביאו אותן לשימוש בסטרואידים. גילויים אלו הטילו צל כבד וחשדות משמעותיים לגבי תקפות השגי השחייניות המזרח גרמניות ואנדר בפרט.
שיאי עולם.
במשך השנים שלאחר מכן שברה אנדר 22 פעמים את השיא העולמי במשחים אישיים. היא הייתה השחיינית הראשונה ששברה את גבול שתי הדקות במשחה ל-200 מטר חופשי, עת קבעה בברלין, ביוני 1976, זמן של 1.59.78 דקות. כמו כן, הייתה שותפה למספר שיאים עולמיים עם רביעיות השליחים של נשות מזרח גרמניה.
רמת מודיעים
קרני איקס
גני מודיעין
גני מודיעין היא התנחלות ויישוב דתי במועצה אזורית מטה בנימין, בסמוך ליישוב חשמונאים. עד שנת 2016 הייתה גני מודיעין שכונה בעיר מודיעין עילית. בעת הקמתו השתייך היישוב למועצה האזורית מטה בנימין אולם לאחר מספר שנים הוסב מוניציפלית להיות שכונה במודיעין עילית. לאחר 20 שנה חזר היישוב להימנות על יישובי המועצה האזורית מטה בנימין.
הקמה ואיחוד.
אבן הפינה הונחה בינואר 1984 והיישוב הוקם במרץ 1985. השכונה נבנתה על קרקעות פרטיות על ידי "החברה לפיתוח שכונות מגורים ביו"ש", ועליהם נבנו מבנים בשיטת "בנה ביתך".
הישוב גני מודיעין הוכרז בשנת 1982 בשטח השיפוט של המועצה האזורית מטה בנימין, בעקבות החלטת ממשלה להקים ישוב לציבור החרדי. בשנת 1996 עם הקמתה של קרית ספר (מודיעין עילית) הסמוכה, צורפה גני מודיעין לשטח השיפוט של העיר החדשה.
כעבור 20 שנה, החליט משרד הפנים להחזיר את גני מודיעין לשיפוטה המוניציפלי של מטה בנימין.
היישוב נמצא בין תל אביב לירושלים, בגבולו המערבי של חבל בנימין, על כביש 466 בין מודיעין למודיעין עילית. הכניסה דרך היישוב חשמונאים.
היישוב כיום.
היישוב מונה כיום כ-800 משפחות של אוכלוסייה דתית לאומית וחרדית. ביישוב מגוון גדול של עולים ובהם עולים מרוסיה, דרום אמריקה, אתיופיה, צרפת, הודו ועוד.
מוסדות חינוך: בית ספר חרדי של רשת החינוך העצמאי, אגף בנים ואגף בנות. בית ספר חרדי לבנות "בנות יעקב". גני ילדים חב״ד. גני ילדים של רשת ״ולמדתם״. גני ממ״ד וגן משולב. משפחתונים פרטיים לגיל הרך.
מוסדות דת: כ- 12 בתי כנסת בנוסחים שונים מכל העדות, רובם בזרם החרדי. 4 כוללים לאברכים. שיעורי תורה, דף היומי והרצאות. פעילויות תהלים לילדים ונוער. מקוה נשים ומקוואות גברים.
קריסטלוגרפיית קרני איקס
לזלי קומפטון
לזלי הארי קומפטון (אנגלית: Leslie Harry Compton; 12 בספטמבר 1912, וודפורד, אסקס - 27 בדצמבר 1984, לונדון) היה כדורגלן ושחקן קריקט אנגלי ששיחק עבור ארסנל ומידלסקס. לזלי הוא אחיו של דניס קומפטון, ששיחק גם כן בארסנל ובמידלסקס.
קומפטון החל את הקריירה שלו בקבוצות בתי ספר במידלסקס, והצטרף לארסנל כשחקן חובב ב-1930. קומפטון שיחק לאורך כל 22 שנות קריירת המועדונים שלו בארסנל, והוא אחד השחקנים שהיו פעילים במועדון לפרק הזמן הארוך ביותר. משחקו הראשון היה בתיקו נגד אסטון וילה ב-25 באפריל 1932, חודשיים לאחר שחתם על חוזה המקצוען שלו.
קומפטון החל לשחק בעמדת המגן הימני והיה מחליפו של טום פארקר בתחילת שנות ה-30, לפני שג'ורג' מייל הועבר לעמדה שלו והפך למחליפו הקבוע של מייל. קומפטון עבר לשחק בקבוצת המילואים של ארסנל, ובארבע העונות הבאות הוא השתתף ב-13 משחקים בלבד במדי הסגל הבוגר. מספר המשחקים שבהם שותף היה גדול יותר בעונת 1935/1936 (12), ובעונה שלאחריה ב-15 משחקים, אך בעונה שלאחר מכן (1937/1938 לא השתתף במספיק משחקים על מנת להיות זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות.
קומפטון נשאר בארסנל למרות שלא היה שחקן הרכב קבוע לאורך רוב שנות ה-30, אך בעונת 1938/1939 הוא שותף כבר ב-19 משחקים וזכה עם המועדון במגן הצדקה. אולם, הקריירה של קומפטון נעצרה כתוצאה ממלחמת העולם השנייה; הוא שירת בצבא הבריטי במקביל להשתתפות במשחקים לא רשמיים במדי ארסנל. קומפטון הועבר באופן זמני לעמדת החלוץ המרכזי, והבקיע 10 שערים במשחק נגד לייטון אוריינט, שהסתיים בניצחון 15 - 2 לטובת ארסנל. הוא היה שחקן אורח בצ'סטר, והבקיע שלושער נגד אברטון במהלך עונת 1942/1943.
לאחר סיום המלחמה הוא חזר לשחק בהגנה, והפך לקשר המרכזי הקבוע של ארסנל. למרות שהחמיץ את ששת המשחקים הראשונים של עונת 1947/1948 בגלל מחויבויותיו לקריקט, הוא היה שחקן קבוע בהרכב המועדון בשאר העונה שבסיומה זכה המועדון באליפות וקומפטון בתואר ראשון; דניס קומפטון, אחיו של לזלי, היה גם כן שחקן הרכב קבוע בארסנל באותה תקופה וזכה אף הוא במדליה הניתנת לזוכים באליפות. בעונה שלאחר מכן הוא החליף את ג'ו מרסר בתפקיד הקפטן, אך טען כי מרסר הוא זה שראוי לכבוד.
קומפטון זכה עם ארסנל בגביע ה-FA בעונת 1949/1950, והבקיע שער שוויון בדקה האחרונה של חצי הגמר נגד צ'לסי, לאחר בישול של אחיו. המשחק הסתיים בתיקו 2 - 2, והמשחק החוזר בניצחון 1 - 0 לטובת ארסנל. משחק הגמר נגד ליברפול הסתיים גם כן בתוצאה 1 - 0. יכולתו של קומפטון הייתה מספיק גבוהה על מנת שהוא יזכה לזימון לסגל נבחרת אנגליה לקראת המשחק נגד נבחרת ויילס ב-15 בנובמבר 1950. קומפטון היה בן 38 שנים ו-54 ימים כשערך את הופעת הבכורה שלו, והוא השחקן המבוגר ביותר שעושה זאת לאחר המלחמה (אלכסנדר מורטן מחזיק בשיא הכללי).
קומפטון היה שחקן הרכב קבוע עד עונת 1951/1952 שבה השתתף בארבעה משחקים בלבד. בסוף העונה הוא החליט לפרוש מכדורגל; הוא השתתף במדי ארסנל ב-273 משחקים שבהם הבקיע שישה שערים. לאחר פרישתו הוא עבד בארסנל במשך שלוש שנים כמאמן וכמאתר כישרונות.
קומפטון היה גם שחקן קריקט במקביל להיותו כדורגלן, ושיחק בעמדת הוויקט-קיפר בין 1938 ל-1956. הוא השתתף ב-272 משחקים שבהם זכה ב-5,814 נקודות (ממוצע של 16.75 למשחק). לזלי ודניס זכו עם מידלסקס באליפות בשנת 1947, והם האחים היחידים שזכו באליפות בכדורגל ובקריקט. לזלי שיחק בטסט קריקט (הגרסה הארוכה ביותר של קריקט) עבור אנגליה, בעוד שדניס לא עשה זאת.
קומפטון ניהל פאב בהייגייט היל שבצפון לונדון לאחר פרישתו. הוא מת ב-1984 כתוצאה מסיבוכים של מחלת הסוכרת, לאחר ששנתיים קודם לכן היה צורך לקטוע את רגלו.
קויפמן
ויטור באיה
ויטור מנואל מרטינש באיה (בפורטוגזית: Vítor Manuel Martins Baía; נולד ב-15 באוקטובר 1969 בסאו פדרו דה אפורדה שבפורטוגל) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת השוער בקבוצות פורטו, ברצלונה ובנבחרת פורטוגל. הוא השוער השני בהיסטוריה שזכה בשלושת המפעלים העיקריים של אופ"א: ליגת האלופות, גביע אופ"א וגביע מחזיקות הגביע.
קריירה.
באיה החל את הקריירה שלו במערכת הנוער של מועדון הכדורגל לקה. בגיל 16 נפצע בזרוע והומלץ לו לפרוש ממשחק, אך באיה המשיך בכל זאת. ב-1988 עבר למחלקת הנוער של פורטו, ושנה מאוחר יותר, בהיותו בן 19, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת. הוא היה מחליפו של השוער הראשון שכתפו נסדקה באימון. באיה הציג יכולת טובה, שבזכותה נשאר השוער הראשון בקבוצה גם לאחר שובו של השוער הפצוע.
בתקופה זו באיה היה גם השוער הראשון בנבחרת הנוער של פורטוגל, אך הוא ויתר על השתתפות באליפות העולם לנוער כדי לבסס את מעמדו בקבוצתו. בעונה זו פורטו אמנם סיימה במקום השני בליגה והודחה מליגת האלופות כבר בשמינית הגמר, אך זו הייתה התחלה של תקופה מוצלחת בה השוער זכה בכמות שיא של אליפויות פורטוגל לשחקן - 9 - בנוסף לתארים רבים אחרים.
בקיץ 1996 עבר עם מאמנו בובי רובסון לקבוצת ברצלונה. בעונתו הראשונה הופיע ב-37 משחקי ליגה, עזר לקבוצה לסיים במקום השני ולזכות בגביע המחזיקות. למרות ההתחלה הטובה, בעיות בברך השביתו את באיה למשך שתי עונות שלמות. לואי ואן חאל שהצטרף כמאמן הקבוצה ב-1997 העדיף את רוד הספ על פני באיה לאחר פציעתו, ובאמצע עונת 1998/99 השאיל אותו בחזרה לפורטו. הקריירה שלו החלה לשוב למסלולה, ובאיה הועבר באופן מוחלט לקבוצה הפורטוגזית. באיה נפצע באופן חמור פעם נוספת באמצע עונת 1999/00 ועבר ניתוח שהשבית אותו לתקופה ארוכה נוספת. הוא שב למשחק באופן הדרגתי בעונת 2001/02.
באיה חזר לרמה הגבוהה שהציג בעונת 2003/04. פורטו זכתה בטרבל: אליפות הליגה, הגביע הפורטוגזי וליגת האלופות, עם באיה כשוערה. הצלחתו בקבוצה הוכרה גם באופן אישי - הוא נבחר להיות כדורגלן השנה באירופה.
ב-2004 ייסדו באיה ואשתו קרן צדקה שמטרתה לעזור לילדים ונערים במצוקה. ב-2005 הוציא ספר אוטוביוגרפי שנקרא "99 - ויטור באיה" (99 - כמספר חולצתו בפורטו מ-1999).