שטפן לוקס (Stefan Lux; 4 בנובמבר 1888 – 3 ביולי 1936) היה עיתונאי יהודי ממוצא צ'כי שפעל בשנות עלייתם של הנאצים לשלטון באוסטריה ובגרמניה, שחקן תיאטרון, משורר ובמאי. הוא התאבד בפומבי ביריית אקדח במהלך ישיבה של חבר הלאומים במחאה על משטר הנאצים.
חייו.
לוקס נולד במלצקי (בסלובקית: Malacky) שבהונגריה (כיום סלובקיה) בקיץ 1888 להורים יהודים ממוצא צ'כי. אביו היה אינטלקטואל ונוטריון מכובד בעירו. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בברטיסלאבה למד משפטים באוניברסיטת בודפשט, אך לא מצא סיפוק במקצוע זה. בווינה למד דרמה בשנת 1911, והתפרנס מקריירת משחק בתיאטרון עד שנקטעה ב-1914 – כאשר נקרא להילחם במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה שירת בחזית ואושפז פעמיים במצב קשה. הוא חלה בטיפוס הבהרות ונפגע משני כדורים – האחד בזרועו והשני בריאתו, שנותר בתוכו עד יום מותו. בשנת 1919, לאחר סיום המלחמה, עבר לברלין, שם ביים את סרטו היחיד.
ב-1922 נולד לו ולאשתו דורה בן, אלברט. באותן שנים עבד לוקס עבור מספר אולפנים ומוציאים לאור, עד שהחל בדרכו כעיתונאי עבור העיתון "די ולטבינה" ("במת העולם") של ברלין שעבר לשווייץ עם עליית היטלר לשלטון. הפרנסה ממקצוע העט הקשתה על המשפחה, אך לפני מותו תיאר לוקס את ארבע עשרה שנותיו עם אשתו כהרמוניות.
עם עלייתו של היטלר לשלטון בשנת 1933 ברח לוקס עם משפחתו לצ'כוסלובקיה, הואיל והייתה לו אזרחות צ'כוסלובקית מאז סופחה אדמת מולדתו בהסכמים שלאחר מלחמת העולם הראשונה. הוא המשיך בפעילותו העיתונאית בשנים הבאות עד יום מותו.
יצירותיו.
תחת שם העט פטר שְׁטוּרְמְבּוּש (Peter Sturmbusch) פרסם לוקס ארבע יצירות בגרמנית:
בנוסף ביים לוקס סרט בשם "צדק" (Gerechtigkeit), אשר הושלם ב-1 בפברואר 1920. לוקס נחשף לאנטישמיות משחר ילדותו. הסרט נועד לשלול את הסטריאוטיפים שהדביקה החברה ליהודים, ועסק במאבקם לשמור על הגינות על אף גירושים וגזרות. הפרמיירה בברלין תוכננה למרץ אותה שנה, אך לאחר הפוטש של קאפ חששו המשקיעים מפני האווירה הפוליטית הכבדה ומשכו את תמיכתם; "צדק" מעולם לא הוקרן.
מותו.
שטפן לוקס התאבד ביריית אקדח תופי באולם הישיבות של חבר הלאומים בז'נבה במהלך ישיבה ביום שישי, 3 ביולי 1936. בזמן נאום הפתיחה של בא הכוח הספרדי על כיבוש אתיופיה בידי איטליה תחת משטר הפשיזם של מוסוליני, עשה לוקס את דרכו מתא העיתונאים לרחבה השמורה לצלמי עיתונות, ובשולפו אקדח טעון, זעק "C'est le dernier coup" – "זוהי המכה הניצחת" – וירה בעצמו בחזה. הוא פונה לבית החולים, ומת עוד באותו היום, לאחר שעות של ייסורים. אחד ממכתבי ההתאבדות שלו הופנה לסר אנתוני אידן, שר החוץ הבריטי ובא הכוח האנגלי בחבר הלאומים, וזו לשונו:
לוקס מת בבית החולים בסביבות השעה תשע באותו ערב בייסורים. לפני מותו דיבר עם הרב הראשי של ז'נבה וביקש להיקבר בין יהודים. כבקשתו נקבר לוקס בבית קברות יהודי בוייריאר במימון הקהילה. לוקס העביר גם מספר מכתבים לאשתו, ובהם הביע את רצונו שיטפלו בה ובבנו לאחר מותו. על קברו נחקקה הכתובת "Martyr D'Israël" (מרטיר ישראל). בהלווייתו נכחו אישים רבים. רוברט דל, עורך עיתון "המנצ'סטר גוארדיאן", נשא דברים אלו: .
תגובה להתאבדותו.
מיד עם פינויו של לוקס לבית החולים חיפשה התקשורת מניע להתאבדותו. לדברי בכיר בחבר הלאומים נמצאו במזוודה שהשאיר מאחור מכתב למזכיר הראשי של חבר הלאומים, ז'וזף אבנול, ועוד חמישה מכתבים חתומים ממוענים לסר אנתוני אידן, למלך אדוארד השמיני (שוויתר על המלכות מאוחר יותר באותה שנה), לעיתון "מנצ'סטר גארדיאן" (לימים "הגארדיאן"), לעיתון "הטיימס של לונדון" ולעיתונאי פאול בושט מז'נבה, וכולם הועברו הלאה אל יעדיהם.
ראש הממשלה הבלגי הוסיף ואמר כי "למקרה ההתאבדות לא היה כל קשר לדיון שנערך בחבר הלאומים". בפרסומים הראשונים, אפוא, הוצגה התאבדותו של לוקס באופן לוקה. בגין חוסר הוודאות כינתה אותו התקשורת "פליט מופרע". בתקשורת הגרמנית אף תוארה התאבדותו כאקט של "אידיוט". חבר הלאומים פטר את התאבדותו של לוקס כשם שפטר את מכתבו. האבטחה במבנה הוגברה עקב הצלחתו של עיתונאי לשאת נשק טעון לתוך האולם, אך מעבר לכך לא נעשה דבר. בדיעבד נכשל לוקס, אם כי השקפתו על המשטר הנאצי הוכחה כמדויקת.
כחודש לאחר מותו נשאו חברי הקונגרס היהודי העולמי הראשון נאום באולם שבו התאבד לוקס. נחום גולדמן אמר באותה אספה: "יום אחד נבנה אנדרטאות לזכר שטפן לוקס בגרמניה".
אזכור בתרבות המודרנית.
התאבדותו של שטפן לוקס מופיעה בתחילת הסרט הגרמני "אָמִן" (2002) בבימוי קוסטה גברס.
ידידי ישראל במפלגה השמרנית
ידידי ישראל במפלגה השמרנית (באנגלית: Conservative Friends of Israel - CFI, מילולית: הידידים השמרניים של ישראל) הוא ארגון בריטי פרו ישראלי, הפועל בקרב השלטון הבריטי, בעיקר בקרב חברי הפרלמנט מהמפלגה השמרנית. הארגון הוקם ב-1974 והוא ממומן ממקורות עצמאיים. כיום מונה הארגון כ-1,500 חברים. יושבת ראש הארגון היא חברת הפרלמנט ג'יליאן שפרד, שהייתה חברת קבינט בתקופת ג'ון מייג'ור.
מטרתו המוצהרת של הארגון היא "שחברי הפרלמנט מטעם השמרנים לא יראו את ישראל כפי שהיא משתקפת ב-BBC ובעיתונות הזרה" אלא "להביא לכך שהחברים, מרמת המנהיג ועד לאחרון הפרלמנטרים, יקבלו תפיסה נכונה ומאוזנת יותר ביחס לישראל". ב-1994 הצליח הארגון להביא לביטול אמברגו נשק בריטי על ישראל.
הארגון מעודד ביקורים בישראל, של חברי הפרלמנט הבריטי, נציגים בריטים בפרלמנט האירופי ובכירים בשלטון. הארגון יוזם מפגשים בינם לעמיתים ישראלים. בנוסף פועל הארגון לשיתוף יזמים ומפעלים ישראלים ביוזמות ממשלתיות בריטיות.
תמונת מתקפת הפרשים הקלים האוסטרליים בקרב באר שבע
גאיוס ויביוס טרבוניאנוס גאלוס
גאיוס קסטיוס גאלוס
גאלוס
גלוס
לווייתן (ספר)
"לווייתן, או החומר, הצורה והכוח של קהילייה כנסייתית ואזרחית" (באנגלית: Leviathan, or The Matter, Forme and Power of a Common Wealth Ecclesiasticall and Civil), שיצא לאור בלונדון בשנת 1651, הוא חיבור פילוסופיה פוליטית מאת תומאס הובס. החיבור, הנקרא על שם דמותו המיתולוגית של הלווייתן המופיע בתנ"ך, נחשב לאחת מיצירות הפילוסופיה הפוליטית המשפיעות ביותר שנכתבו אי פעם.
תוכני הספר.
הספר עוסק במבנה החברה והלגיטימיות של הממשל, ונחשב לאחת הדוגמאות המוקדמות והמשפיעות ביותר להסבר עלייתו של השלטון המרכזי, הסבר שבניגוד לעבר לא הסתמך על דת או פילוסופיה מופשטת, אלא על רציונליות.
בספר, שנכתב במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, טוען הובס לצורך בקיומה של אמנה חברתית בין האזרחים לבין השליט כדי למנוע מצב של מלחמת הכול בכול. המדינה נועדה להגן על היחידים בתוכה מפני מצב הטבע. הובס טען ששליט אבסולוטי וחזק מסוגל להשליט סדר ולמנוע כאוס חברתי. טענה זו של הובס בנוגע לטבע האדם באה לידי ביטוי ביצירות מאוחרות יותר בנות זמננו כגון בספר תהליך התירבות מאת אליאס והמלאכים הטובים של טבענו מאת פינקר.
איור הכריכה.
את כריכת הספר אייר האמן הצרפתי אברהם בּוֹס והוא נעשה לפי בקשתו של הובס. האיור ממחיש בצורה גרפית את הרעיונות המוצגים בספר. במרכז האיור ניצב הריבון כמי שמורכב מהמוני אנשים אשר גבם מופנה כלפי המתבונן. האנשים הם מי שהסכימו לכונן ביניהם ברית לכדי מדינה. הריבון אוחז בידיו הן את החרב (הכוח הצבאי) והן את השרביט (הכוח הכנסייתי) - משמע הוא שולט באופן אבסולוטי בכל מוסדות החיים. בחלק התחתון של התמונה מוצגים הכלים והאמצעים שבשליטת הריבון: כלי האלימות וההגנה (משמאל) וכלי השכנוע והחינוך הקשורים בכנסייה ובאוניברסיטאות (מימין).
פואדרטוס
אולגה קורילנקו
אולגה קוסטנטינובנה קורילנקו (באוקראינית: Ольга Костянтинівна Куриленко; נולדה ב-14 בנובמבר 1979) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית צרפתייה ילידת-אוקראינה. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של נערת בונד קמיל מונטז בסרט ה-22 בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "קוונטום של נחמה".
ביוגרפיה.
השנים הראשונות.
קורילנקו נולדה בעיר ברדיאנסק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית (בברית המועצות לשעבר, כיום באוקראינה). אביה קונסטנטין הוא אוקראיני, ואמה מרינה היא מורה לאמנות ממוצא רוסי ובלארוסי.
היא גדלה במשפחה ענייה, בבית אחד אותו חלקה משפחתה עם דודה ודודתה, סבה וסבתה ובן דודה. כשהייתה בת שלוש הוריה התגרשו, ואמה המשיכה לגדל אותה לבד. הקשר שלה עם אביה היה רופף מאוד, והיא ראתה אותו אחת למספר שנים בלבד.
קריירה.
קורילנקו התגלתה על ידי ציידת כישרונות בגיל 13, בעת ששהתה בחופשה במוסקבה. בגיל 16 עברה לצרפת ובגיל 17 חתמה על חוזה דוגמנות עם הסוכנות הפריזאית "מדיסון". בטרם מלאו לה 18 הספיקה להופיע על שערי המגזינים המובילים "ווג" ו"Elle". בזמן שעבדה כדוגמנית בפריז, היא תמכה כלכלית באמה, שנותרה באוקראינה. בהמשך קריירת הדוגמנות שלה המשיכה להופיע על שעריהם של מגזינים בולטים באירופה, כולל "Madame Figaro", מגזין הנשים של "לה פיגארו". במקביל, הפכה לדוגמנית הבית של מותגי אופנה מובילים כגון bebe, Clarins והלנה רובינשטיין, ודיגמנה גם עבור רוברטו קוואלי, קנזו וויקטוריה'ס סיקרט.