האוניברסיטה נוסדה בשנת 1871 וב-4 באוקטובר 1876 הייתה לאוניברסיטה הציבורית הראשונות בטקסס.
בשנותיה הראשונות, נקרא המוסד הקולג' לחקלאות ומכונות של טקסס (Agricultural and Mechanical College of Texas). בשנת 1963 שינה את השם ל-Texas A&amp;M University כאשר ראשי התיבות שהושארו בשם ללא קשר לתחומי העיסוק הנוכחיים, הם לזכר השם ההיסטורי של המוסד (A&amp;M - Agricultural and Mechanical).
הפרויקטים המבוקשים ביותר של האוניברסיטה ממומנים על ידי NASA, המכונים הלאומיים לבריאות, הקרן הלאומית למדע ו.
הקמפוס הראשי של טקסס A&amp;M נמצא בעיר קולג' סטיישין שבין אוסטין ליוסטון במדינת טקסס.
באוניברסיטה לומדים 73,284 סטודנטים (נכון לתחילת שנת הלימודים 2021). מאז היווסדה, העניקה האוניברסיטה 528,000 תארים. האוניברסיטה מציעה 133 תוכניות לתואר ראשון, 175 תוכניות לתואר שני, 92 תוכניות לתואר דוקטור ו-5 תארים מקצועיים ראשונים כאפשרויות ללימודים.
ב-23 באוקטובר 2013, נחתם הסכם כוונות להקמת שלוחה של האוניברסיטה בישראל, בעיר נצרת, בנוכחות נשיא המדינה שמעון פרס, שר החינוך שי פירון ומושל טקסס ריק פרי. השלוחה תיקרא "קמפוס השלום - אוניברסיטת טקסס בנצרת". בכוונת האוניברסיטה לגייס בעצמה 70 מיליון דולר להקמת הקמפוס, וכן להקים קרן חינוכית אשר תממן את הפעילות בקמפוס.
האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ושותפה מייסדת בקונסורציום הבין-לאומי של מיזם טלסקופ מגלן הענק.
איהיל ווהאצ'ין אלקוואל
יוסף הכט
יוסף הֶכט (25 בדצמבר 1894, ה'תרנ"ה – 25 באפריל 1970, י"ט בניסן ה'תש"ל) היה ממייסדי ארגון "ההגנה" ויושב ראש הראשון (המרכז) של הארגון.
ביוגרפיה.
הכט נולד בעיירה ביחוב שבמערב האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) בחורף תרנ"ה (דצמבר 1894), בנם של מאשה בת חיים מרגולין (ממשפחת אליעזר מרגולין) ודוד, סוחר. למד בחדרים, בבית ספר עירוני רוסי וכתלמיד אקסטרני באודסה. בשנת 1903 (בגיל תשע) היה עד לפרעות של חוליגנים רוסיים ביהודים בעירו. מנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית. בשנת תרע"ד (1914) עלה לארץ ישראל. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה פעיל בהגנת יישובי הגליל ופעל בעיקר בתחום רכש נשק. ב-1918 התנדב לגדוד העברי.
לאחר השחרור מהצבא הבריטי היה חבר בגרעין שעלה להתיישבות בכפר מל"ל. בפרעות תר"פ (1920) היה מפקד חולדה וארגן את ההגנה במקוה ישראל. כשהמקום הותקף על ידי המון ערבי בשנת 1921 סירב הכט לפקודה לפנותו ואף ארגן את אנשי המקום להגן בכל כלי שיוכלו להשתמש. בנוסף, פיתח בעזרת המורה לכימיה "כלי נשק". זו למעשה הייתה תחילתה של "תעשייה צבאית". בשנת 1921 ניהל אליהו גולומב את ארגון ההגנה מטעם ההסתדרות והזמין את הכט להיות המרכז של הארגון. בוועד המרכזי של הארגון כיהנו בנוסף להכט וגולומב, דב הוז, ישראל שוחט, יוסף ברץ, יצחק אולשן וחיים שטורמן, אך למעשה במשך כעשור היה הכט היחיד מבין חברי הוועד שהקדיש עצמו באופן בלעדי להגנה. באותה תקופה התגוררה משפחתו בשכונת בורוכוב בגבעתיים, בה הקים, יחד עם גולומב, את ה"סליק" הראשון של ההגנה להסתרת נשק בביתו של אברהם אלדמע (אביו של גיל אלדמע). במרוצת שנותיו כמפקד ההגנה הקים הכט סליקים רבים נוספים, שאת רובם חפר במו ידיו. אחד מהסליקים שהקים היה מוסתר ברפת שבחצר משפחתו. כמו כן, השקיע משאבים רבים בגיוס כספים ובארגון קורסים לפיקוד.
יש אומרים שהכט היה זה שנתן את ההוראה לרצח העיתונאי החרדי יעקב ישראל דה האן ב-1924. הכט התוודה על אחריותו לרצח בדברים שמסר להיסטוריון יהודה סלוצקי באוקטובר 1952 וציין כי הוא שהטיל את המשימה על אברהם תהומי ואברהם קריצ'בסקי.
הכט היה זה שמינה בית דין מיוחד אשר גזר, ב-1930, אחרי משפט שדה ובהיעדר הנאשם, שעל צעיר יהודי חלה החובה להתאבד, לאחר שנמצא אשם בבגידה בכך שמסר מידע על ההגנה למפקד הבולשת הבריטית בפלשתינה (CID) יוג'ין קוויגלי. לאחר שניתן גזר הדין פרצו, באישון לילה, שניים מחברי בית-הדין לביתו של הצעיר, החתימו אותו על הודאה בכך שבגד, הגישו לו אקדח טעון, והורו לו להתאבד. הצעיר ירה בעצמו ושם קץ לחייו.
במאורעות תרפ"ט (1929) פיקד הכט על ההגנה בירושלים. הצלחתו הייתה חלקית בלבד בשל מחסור חמור בנשק ובכוח-אדם. במקרה אחד הורה הכט להתנגד בכח לפלוגה בריטית שבקשה לפרוק את המגינים מנשקם. העימות נמנע לאחר שהבריטים ראו את הכט ועוד כמה מחברי ההגנה עומדים על מדרגות הבניין, והחליטו לסוב על עקבותיהם.
הכט כיהן בתפקידו עד 1931, עת התארגנה ההגנה מחדש. בעקבות כישלונה במאורעות תרפ"ט ולמרכז ההגנה הארצית מונה מאיר רוטברג. הכט ראה בארגון מחדש של המפקדה הארצית ובמינוי הרמ"א הבעת אי אמון אישית בו. עדות מאותם ימים מספרת כי דוד בן-גוריון דרש מהכט לבוא ולמסור לו דין וחשבון ועל כך ענה הכט: "תגיד לבן-גוריון שבמשך שנים רצתי אחריו כדי לקיים פגישה, עכשיו שירוץ אחרי". העימות של הכט עם בן-גוריון הוביל לבירור בפני ועדה של כמה חברי הסתדרות שם נפסק שהכט יורחק לשנה מתפקידו בהגנה. אולם, הוא לא חזר. כפי שאמר : "אותי לא יכופפו, אותי ישברו". מאז התרחק מעשייה ציבורית ושמו הוזכר רק לעיתים רחוקות. למרות זאת, בעת בניית גדר הצפון ב-1938, נקרא הכט, לסייע בפיקוד על השמירה על הפועלים.
בשנת 1960 כתב הכט זיכרונות על חייו ועל מעשיו בהגנה. יוסף הכט נפטר בי"ט בניסן תש"ל, 25 באפריל 1970. ונקבר במושב מכמורת, שם התגורר מ-1954.
בשנת 2020 גילתה נכדתו, אדית מרגלית-הכט, מחברת אוטוביוגרפית שכתב הכט. המחברת שופכת אור על פעילותו של הכט בימי טרום ההגנה, עוד לפני שמונה רשמית (ב-1922) למרכז ההגנה הארצי הראשון (על ידי אליהו גולומב) ועד הרחקתו מההגנה והחלטתו שלא לחזור. במחברת האישית הכט מתאר את תחושותיו לגבי התנהלותם האישית של כל האישים אשר פעלו עמו, ונגדו.
רקמת שומן
רקמת שומן (או רקמה אדיפוזית, באנגלית: Adipose tissue) היא סוג של רקמת חיבור המורכבת מתאים אדיפוציטים – תאי שומן. הרקמה מרכיבה כ-20% מסך המשקל באדם הבוגר. תפקידה המרכזי של הרקמה הוא אגירת שומן, כלומר אגירת מולקולות עתירות אנרגיה. בנוסף, לתאים האדיפוציטים יכולת יצירה ופירוק של טריגליצרידים, תפקיד אנדוקריני, בידוד ושמירה על חום הגוף, הגנה על איברים חיוניים (כמו הלב והכבד) ובלימת זעזועים. רקמת השומן נמצאת בעיקר בתת-עור, מעט בעור (דרמיס), וכן בבלוטות יותרת התריס במבוגרים ובמח העצם הצהוב, שם היא המעניקה לו את צבעו.
מקור תאי השומן הוא ברקמת המזנכימה, לכן רקמה זו מוגדרת כרקמת חיבור. התא המזנכימלי מתמיין לליפובלסט, אשר יכול להתמיין לשני סוגים של תאי שומן: תאים אוניאוקולריים ותאים מולטיאוקולריים. תאים אוניאוקולריים מכילים טיפת שומן אחת גדולה, התופסת את הרוב המוחלט של נפח התא, בעוד גרעין התא נדחק לשולי התא. זהו השומן הלבן באדם הבוגר. התאים המולטיאוקולריים מכילים מספר רב של טיפות שומן. זהו שומן חום אשר נפוץ ברקמות עובריות, וכן אצל בעלי חיים הנכנסים לתרדמת חורף. מטבוליזם של שומן חום מופעל על ידי ההורמון נוראדרנלין שמשפעל ליפאזות אשר מפרקות את השומן.
תפקיד אנדוקריני.
התאים האדיפוציטים מפרישים אדיפוקינים (סוג של הורמונים) ביחס מסוים לכמות השומן האצורה בתוכם.
תהליכים פנים-תאיים.
פירוק טריגליצריד אגור.
מהלך המורכב משני אנזימים המכניסים מולקולת מים בין הגליצרול לחומצת השומן וכך משחררים אותה.
האנזים הראשון נקרא HSL (ליפאז רגיש להורמונים) אשר מפריד 2 חומצות שומן.
ההורמונים המשפעלים אנזים זה הם אדרנלין וגלוקגון.
האנזים השני נקרא MAG שמפריד את חומצת השומן השלישית (והאחרונה).
כאשר חומצות השומן החופשיות יוצאות מן התא הן נקשרות לחלבון אלבומין בזרם הדם.
צפייה במיקרוסקופ.
בעת הכנת תתקין בצביעת המטוקסילין-אאוזין, אשר מתבצע על ידי שיקוע בפרפין, אובדים השומנים, ולכן תאי השומן נראים במיקרוסקופ כמכילים בועה ריקה שבשוליה הגרעין. ניתן לשמר את השומן על ידי שימוש בחתכים קפואים ועל ידי צביעה ב-oil Red-O. לחלופין, ניתן לשמר שומנים בתאים שעברו קיבוע באוסמיום ארבע-חמצני.
יולי גסן
יוסף ולירימוביץ' (יולי) גסן (Yuli Gessen; בהגייה יידית: הסן; 8 במרץ 1871- 22 באוגוסט 1939) היה היסטוריון יהודי רוסי שעסק בחקר יהדות מזרח אירופה מן המאה ה-15 ועד לסוף המאה ה-19. עבודתו ייחודית בהתבססותה על מקורות רוסיים, והיא מכילה ביקורת חריפה כלפי התנהלות הקהילה היהודית ויחס סלחני לגילויים אנטי-יהודיים מצד השלטון הרוסי. בניגוד לבן דורו דובנוב, כתב ופרסם גסן את ספריו ברוסית בלבד, ולכן אינו ידוע מחוץ לעולם הדובר רוסית.
קורות חיים.
גסן נולד באודסה למשפחה יהודית מתבוללת. אביו איזידור היה סוחר אמיד והיסטוריון חובב. את חינוכו קיבל גסן בבית ספר נוצרי כך שהוא לא רכש ידע ביהדות, יידיש או עברית. לאחר סיום לימודיו התיכוניים סירב אביו לממן את לימודיו האקדמיים עקב סירובו להשתלב בעסקי המשפחה כך שאת יכולותיו כהיסטוריון רכש בעצמו.
בתחילת דרכו כתב גסן סיפורים אך עד מהרה התמקד בפעילות ציבורית והיסטורית, ב 1908 היה גסן בין היוזמים העיקריים והמוציאים לאור של "יברייסקיה אנציקלופדיה" שיצאה לאור בשנים 1912-1908. בנוסף שימש גסן כמזכיר "הליגה למען השגת שוויון זכויות ליהודי רוסיה"- ארגון שכלל חוגים של יהודים מתבוללים ולאומיים ושמטרתו השתלבות היהודים בחברה הרוסית.