בשנת 2017 ראה אור בהוצאת קוראים ספרה של גלי וינרב "מצטיינים", העוסק בשני סטודנטים בתוכנית הבין-תחומית המגיעים מרקעים משפחתיים שונים מאוד הן מבחינה רגשית והן מבחינה סוציו-אקונומית, ובמהלך תקופת לימודיהם עוברים תהליך של חיפוש עצמי ונקשרים זה לזה.
המצור על עכו (1104)
המצור על עכו בשנת 1104 היה מצור שהסתיים בכיבוש העיר בידי הצלבנים, והפיכתה למעוז צלבני. מצור זה ארך עשרים יום, והוא התרחש כשנה לאחר מצור כושל ב-1103. שליט ממלכת ירושלים הצלבנית, בלדווין הראשון, החליט לכבוש את עכו מאחר שנמל יפו ונמל חיפה, שנמצאו כבר בידי הצלבנים, לא ענו על צרכיה של ממלכת ירושלים, שתלותה בתגבורת מאירופה הייתה רבה. במצור זה נעזר בלדווין הראשון בצי של הרפובליקה של ג'נובה, ובתמורה הוענקו לאנשיה זכויות, שהיוו דגם לזכויות שנתנו הצלבנים לערי הנמל האיטלקיות בנמלי ממלכתם. הצלבנים טבחו והרגו כ-4,000 מאנשי העיר, ובזזו אותה.
רקע.
ממלכת ירושלים הצלבנית נוסדה בשנת 1099 עם כיבושה של ירושלים לאחר מצור, והדיפת הצבא המצרי בקרב אשקלון באותה שנה. הייתה זו מדינה רעועה, שהקיפה את מישור החוף המרכזי ואת פרוזדור ירושלים. גבולותיה היו פרוצים לכל עבר, שודדים שרצו בדרכים, ואיים של התנגדות מוסלמית נותרו משובצים בנוף הצלבני. הכוחות הצלבנים היו דלים ביותר ולא עלו בגיוס מלא על 3,000 חיילים.
מצור 1103.
בראש כוח של כ-5,000 חיילים הטיל בלדווין הראשון את המצור הצלבני הראשון על עכו בשנת 1103. הצלבנים הציבו מגדלי מצור וקטפולטות סביב חומות העיר, ונראה היה כי הגנת העיר עומדת לקרוס. בעוד מגעים על כניעת העיר מתקיימים, הגיעה לנמל עכו תגבורת מוסלמית של 12 ספינות משוטים וספינת משא גדולה מצור ומצידון, ובהן תחמושת וחיילים. בלדווין הראשון החליט להפסיק את המצור והסיג את צבאו.
מצור 1104 ותוצאותיו.
המצור הצלבני התחדש שנה לאחר מכן, ב-6 במאי 1104. הפעם עמדו לרשותו של בלדווין הראשון 70 ספינות של הצי הג'נובזי, שהגיעו זמן מה לפני כן לנמל חיפה, לאחר שהשתתפו בכיבוש גבל בלבנון. בתמורה נאלץ בלדווין הראשון להסכים לדרישות אנשי ג'נובה, כי לאחר סיום המצור, יעניק להם זכויות מסחר ומתחם בעיר. צבאו של בלדווין צר על העיר מצידה היבשתי, והספינות הג'נובזיות סגרו עליה מכיוון הים. מגיני העיר עמדו בתחילה בפרץ, אך בהיעדר סיוע ממצרים, נאלצו לפתוח במשא ומתן לכניעת העיר. במגעים אלה הוסכם כי מגיני העיר ותושביה יוכלו לעוזבה בשלום יחד עם רכושם, והעיר נכנעה לאחר עשרים ימי מצור, ב-25 במאי 1104. אולם כאשר החלו תושבי העיר לעוזבה, הסתערו עליהם חיילי הצי של ג'נובה, טבחו בהם ובזזו את רכושם. החיילים הצלבנים הצטרפו גם הם למעשי הטבח, וכ-4,000 מתושבי העיר ומגיניה איבדו את חייהם. טבח יהודי העיר הביא לסופה של הקהילה היהודית, שהייתה המבוססת והחשובה ביותר בארץ ישראל באותה תקופה, אולם לאחר כמה שנים היא התחדשה וחזרה למעמדה המרכזי.
כיבוש עכו הבטיח לממלכת ירושלים נמל מים עמוקים, אשר יכול היה לפעול משך כל ימות השנה ובכל מזג אוויר. אף שנמל יפו היה קרוב יותר לירושלים, מימיו היו רדודים, והוא לא ענה על צורכי הספינות הצלבניות. נמל חיפה היה מוגבל בפעילות בזמן שרוחות צפוניות נשבו במפרץ, ועל כן הייתה עכו עד מהרה לנמל הצלבני החשוב ביותר בארץ ישראל.
משפט וצבא
משפט וצבא הוא כתב העת של הפרקליטות הצבאית. ככלל, עסק כתב העת בסוגיות משפטיות, בסוגיות צבאיות ובסוגיות המשיקות לשתיהן: משפט צבאי, דיני מלחמה, דין משמעתי בצה"ל, ועוד. כתב העת הפסיק את פעילותו בשנת 2015, ונכון להיום הוא אינו פעיל.
כתב העת החל לצאת לאור בדצמבר 1983. לאחר הוצאת הגיליון ה-12, בדצמבר 1991, חלה הפסקה בפעילותו, והוא שב ויצא לאור רק ב-1999. החל משנה זו הוא החל יוצא לאור באמצעות בית הספר למשפט צבאי של הפרקליטות הצבאית, עד שנת 2015 כאמור.
חברי המערכת היו קצינים בפרקליטות הצבאית, ולצדם פועלת ועדה מייעצת, בה חברים (נכון לשנת 2009) פרופ' שבתאי רוזן (נשיא כבוד), השופט ד"ר עודד מודריק (יו"ר), פרופ' אריאל בנדור, השופטת פרופ' דפנה ברק-ארז, השופט ד"ר יגאל מרזל, השופט ד"ר מנחם פינקלשטיין, פרופ' יובל שני ופרופ' עמוס שפירא.
דניאל פרנסואה מאלאן
דניאל פרנסואה מאלאן (Daniel François Malan; 22 במאי 1874 - 7 בפברואר 1959) היה ראש ממשלת דרום אפריקה בין 1948 ל-1954. מחסידי הלאומנות האפריקאנרית. ממשלתו עלתה לשלטון על בסיס מצע של אפרטהייד ויישמה מדיניות של הפרדה גזעית.
ביוגרפיה.
מאלאן נולד בריבק-וס במושבת הכף למשפחה ממוצא הוגנוטי צרפתי. הוא קיבל תואר ראשון במתמטיקה ומדעים מקולג' ויקטוריה (לימים אוניברסיטת סטלנבוש). לאחר מכן למד בסמינר לכמרים ובמקביל השלים תואר שני בפילוסופיה בקולג' ויקטוריה. בשנת 1900 עזב את דרום אפריקה כדי ללמוד לתואר דוקטור בתאולוגיה באוניברסיטת אוטרכט. הוא השלים את התואר ב-1905 ועם שובו לדרום אפריקה שימש במשך שישה חודשים כעוזר כומר בהיידלברג שבטרנסוואל. ב-1906 הוצב על ידי הכנסייה במונטגו, וב-1912 עבר לגראף-ריינט שם כיהן עד 1915. במהלך תקופה זו אף נסע מטעם הכנסייה לבקר קהילות אפריקאנרים בקונגו הבלגית וברודזיה הדרומית.
ב-31 במאי 1910, 8 שנים לאחר תום מלחמת הבורים השנייה, נוצר איחוד דרום אפריקה, ולואי בותה מונה לראש הממשלה הראשון. ב-1912 ניתק ג'יימס ברי מוניק הרצוג את קשריו עם בותה וב-1914 הקים את המפלגה הלאומית שבסיס כוחה היה האפריקאנרים. בשנת 1915 נתבקש מאלאן לשמש כעורך עיתון המפלגה, "די בורגר". לשם כך ויתר מאלאן על משרתו ככומר בכנסייה הרפורמית ההולנדית. בשנת 1915 נוסד סניף של המפלגה הלאומית בפרובינציית הכף, ומאלאן נבחר לעמוד בראשו. ב-1918 נבחר לפרלמנט מטעם המפלגה.
המפלגה הלאומית עלתה לשלטון בהנהגת הרצוג בשנת 1924 ומאלאן מונה לתפקיד שר הפנים, החינוך ובריאות הציבור. בתפקיד זה החזיק עד 1933. מאלאן הוביל קו לאומי קיצוני בממשלה וביקש ליצור לאום דרום אפריקני נבדל מהמדינות האירופיות. במסגרת זאת הוביל לאימוץ דגל רשמי לדרום אפריקה, במטרה להחליף את הדגל ששימש אז, שכלל באופן מאוד בולט את היוניון ג'ק. בנוסף פעל מאלאן לאימוץ האפריקאנס לצד האנגלית כשפות של דרום אפריקה, במטרה לאחד את האירופאים של דרום אפריקה.
בשנת 1934 הוקמה המפלגה המאוחדת בעקבות איחוד של המפלגה הלאומית של הרצוג ויריבתה המפלגה הדרום אפריקאית של יאן סמאטס, שדרשה שדרום אפריקה תישאר חלק מחבר העמים הבריטי. במסגרת שיחות האיחוד, הוסכם על נוסח שקבע שחברותה של דרום אפריקה באימפריה הבריטית תהיה כפופה לכך שלא יפגעו האינטרסים הלאומיים של דרום אפריקה. אולם הפשרה לא סיפקה את מאלאן והוא ו-19 חברי פרלמנט עזבו את המפלגה ויסדו מחדש את המפלגה הלאומית, שהציבה במצעה את הדרישה לניתוק כל הקשרים עם מלך אנגליה והחלפתו בנשיא דרום אפריקאי. במשך 14 שנים הייתה מפלגה זו באופוזיציה. בבחירות של 1938
קיוותה המפלגה להגביר את כוחה מ-21 מנדטים לכ-40, הודות לתמיכה שהייתה לה באזורים הכפריים, אולם היא זכתה רק ל-27 מנדטים.
המפלגה בהנהגתו של מאלאן התנגדה להשתתפותה של דרום אפריקה במלחמת העולם השנייה. בינואר 1940 טען מאלאן שהסכנה הגדולה ביותר לאירופה היא מצד הבולשביזם ועל דרום אפריקה לפרוש מהשתתפות במלחמה לצד בריטניה. התנגדותה של מפלגתו של מאלאן להשתתפות במלחמת העולם השנייה הגבירה את הפופולריות של המפלגה והיא הביסה את המפלגה המאוחדת בשנת 1948.
בעקבות הניצחון בבחירות ובמהלך שש וחצי שנות כהונתו כראש ממשלה, הניח מאלאן תשתית מוצקה למדיניות האפרטהייד, שהיו קראו לה על שמו: "מאלאנומניה". הוא נהג להצדיק את האפרטהייד בהסתמך על התנ"ך, למשל על סיפור מגדל בבל וקללת חם בן נח. עם זאת, נטען שמאלאן היה פחות קיצוני במדיניות ההפרדה הגזעית מאחרים במפלגתו. כמו כן, נטען שלקראת תום כהונתו הוא הבין את "הסכנות העלולות לנבוע מתוך הפעלה יותר מדי קפדנית של מדיניותו" וכי "בחדשים האחרונים לפני התפטרותו בשנת 1954 הורגשה כעין הפוגה בשטח זה.
באוקטובר 1954 הודיע מאלאן בהפתעה על פרישתו בנובמבר 1954, בהגיעו לגיל 80. במאבק הירושה שבא לאחר פרישתו, גבר יוהאנס סטריידום, בעל העמדות היותר קיצוניות, על המועמד המתון יותר שהועדף על ידי מאלאן.
מאלאן נפטר בשנת 1959 בסטנלבוש. ספרו, Afrikaner Volkseenheid en my ervarings op die pad daarheen (בעברית: אחדות לאומית אפריקאנרית וחוויותי בדרך אליה), פורסם באותה שנה. קובץ של כתביו ומסמכיו מצוי כיום בספריית אוניברסיטת סטלנבוש.
מערכת ההפרדה הגזעית, שמאלאן היה בין האחראים העיקריים להיווצרותה, הסתיימה רשמית בשנת 1994, אך המשיכה לתת את אותותיה עוד שנים אחר כך.
יחסו ליהודים ולישראל.
כשר פנים, הצהיר מאלאן בשנת 1924 שלא תהיה אפליה כלפי יהודים אירופאיים באישור הגירה לדרום אפריקה. אולם בפברואר 1930 העביר מאלאן בפרלמנט, למרות מחאות הקהילה היהודית, חוק שמנע כמעט לגמרי הגירה ממזרח אירופה לדרום אפריקה והצהיר שבדרום אפריקה יש יותר מדי מזרח אירופאים, כשהוא כיוון ליהודים. מאלאן המשיך גם לאחר מכן לפעול נגד הגירה יהודית לדרום אפריקה.
מפלגתו הלאומית, שהוקמה ב-1934, הייתה אנטישמית, כמעט באופן רשמי. מאלאן הצהיר שבדרום אפריקה יש יותר מדי יהודים וכי הוא יפעל לגרש יהודים שלא ניתן להטמיע בתוך הלאום הדרום אפריקאי. במרץ 1937 הוא קרא לחזית דרום אפריקאית נגד היהודים ולחרם נגדם. בשנת 1945 כלל מצע מפלגתו הנהגת נומרוס קלאוזוס כנגד היהודים.