הבנייה העירונית דחקה את שבלולית פיקרד לתאי שטח קטנים מאוד. במהלך סקר שנערך בין השנים 2004–2005 אותרה בגבעת קוזלובסקי שבגבעתיים רק אוכלוסייה אחת שהצליחה לשרוד. בעקבות גילוי זה ובצל החשש הכבד להמשך קיומה של אוכלוסייה זו, הועברו בשנת 2006, על ידי הנק מיניס, מנהל אוסף הרכיכות באוספים הלאומיים לטבע באוניברסיטת ת"א בשיתוף עם רשות הטבע והגנים, 250 פרטים חיים לגבעת כורכר מוגנת, בתחומי הגן הבוטני באוניברסיטת ת"א. אולם ניסיון השימור כשל, שכן שנה לאחר העתקת הפרטים לגן הבוטני, בינואר 2007, לא אותרו פרטים חיים כלל. אחת הסיבות לכך היא, ככל הנראה, היעדר נוכחות שכבת טחב אשר הייתה אופיינית לגבעות הכורכר בערים בני ברק, גבעתיים ורמת גן ושהיוותה מקור מזון בלעדי לשבלולית פיקרד.
בשנת 2011, בעקבות עבודות התשתית של תאגיד המים "מי אביבים", נפגעה גבעת קוזלובסקי בצורה חמורה. בפברואר 2012, במהלך סיור נוסף, שערכו הנק מיניס ועוז ריטנר, בגבעת קוזלובסקי, אותרה שבלולית חיה אחת בלבד. השבלולית נלקחה לגן הבוטני באוניברסיטת ת"א שם תועדה, אולם אף היא לא הצליחה לשרוד. וכך, כתוצאה מהפגיעה הנרחבת בגבעת קוזלובסקי, נכחדה האוכלוסייה האחרונה של שבלולית פיקרד.
השערת מורדל
נהר איסט
איסט ריוור
פארק נהר איסט
בוריס שטורמר
בוריס שטורמר (ברוסית: Борис Владимирович Штюрмер) (15 ביולי (27 ביולי) 1848 – 20 באוגוסט (2 בספטמבר) 1917) היה מדינאי רוסי, ראש הממשלה במהלך שנת 1916, במקביל היה שר הפנים ושר החוץ.
חייו.
שטורמר נולד באחוזה משפחתית בקרבת עיר טבר למשפחת קצין בגמלאות ממוצא גרמני. בשנת 1872 הוא סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג. לאחר הלימודים שטורמר שירת במסגרת משרד המשפטים.
בשנים 1879–1892 שטורמר היה מופקד על מחלקת הטקסים במשרד החצר הקיסרי. בשנת 1894 הוא מונה למושל נובגורוד ובשנת 1984 למושל ירוסלבל. הוא זכה למוניטין של מנהל מוצלח ובעל יכולת להגיע לפשרות בנושאים שונים. שטורמר התעניין בארכאולוגיה ומונה ליושב ראש כנסים בנושא.
בשנת 1902 שטורמר הוחזר לבירה ומונה למנהל המחלקה הכללית במשרד הפנים. שטורמר היה בין המקורבים לויאצ'סלב פלבה. בשנת 1904 הוא מונה למועצה מדינית. זה היה קידום מפתיע כי על פי הכללים המקובלים הוא לא עמד בתנאים המקדימים למינוי.
באותה תקופה שטורמר ארגן חוג פוליטי בו השתתפו חברי המועצה המדינית ועובדי ממשל בכירים בעיקר ממשרד הפנים. החוג היה פופולרי מאוד בקרב בעלי דעות ימניות. מפגשי החוג נערכו בתדירות קבועה תוך פרסום סדר יום, דיונים על הרצאות וקבלת המלצות בסיכום. שטורמר היה מקורב מאוד לפובליציסט איליא גורלנד (ממוצא יהודי) שבמשך שנים רבות היה עוזרו האישי וכתב לו נאומים. שטורמר היה פעיל בארגוני המונארכיסטים ותמך בהם.
ב-20 בינואר 1916 שטורמר מונה לראש הממשלה, בתקופת 3 במרץ-7 ביולי הוא היה גם שר הפנים ומ-20 ביולי גם שר החוץ. בקרב הציבור הרחב הייתה התנגדות רבה למינוי של שטורמר לראש הממשלה. המינוי של שטורמר בוצע בתמיכת גריגורי רספוטין. לאור כך שהוא היה בעל מוניטין להגיע לפשרות, היה צפוי שהוא יצליח לגשר על הפערים בין הממשל לבין הדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית. שגרירי מדינות ההסכמה והאופוזיציה פעלו בגלוי לסיום כהונתו. ניסיון של ממשלת שטורמר לגייס לצבא אזרחים ממוצא אסיאתי הביא למהומות אתניות באזור אסיה המרכזית. לאחר שמתקפת ברוסילוב נעצרה נפוצו שמועות על כך ששטורמר מקדם שיחות עם גרמנים על הפסקת אש. בתחילת נובמבר פאבל מיליוקוב בישיבות הדומה האשים את הקיסרית אלכסנדרה, נסיכת הסה ושטורמר (שניהם ממוצא גרמני) בפעילות נגד המדינה לטובת הסכם עם האימפריה הגרמנית. ניקולאי השני הבין שלא ניתן להמשיך עם הממשלה בראשות שטורמר לאור ההתנגדות העזה בקרב הציבור הרחב. ב-20 בנובמבר שטורמר פוטר מכל תפקידיו בממשל.
במהלך מהפכת אוקטובר, ב-28 בפברואר 1917 שטורמר נעצר ונכלא במבצר פטרופבלובסקיה. במהלך החקירה לא התגלו שום קשרים של שטורמר עם הגרמנים. לאור מצבו הבריאותי היה לחץ לשחררו אך אלכסנדר קרנסקי אישית התערב ששטורמר לא ישוחרר. הוא נפטר בבית החולים של הכלא.
מפלגת מולדת
סורק שולחני
משה אורן (סופר)
משה אורן (נולד ב-28 בדצמבר 1947) הוא סופר, עיתונאי ועורך פרסומים ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בקיבוץ מזרע שבעמק יזרעאל. את שירותו הצבאי החל בסיירת "שקד" וסיים כקצין בגדוד 890 של הצנחנים. בוגר החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, בלימודי העת העתיקה.
כעיתונאי כתב ב"על המשמר", "הארץ" ו"ידיעות אחרונות" (בעיקר בנושאי תרבות ואמנות), היה בעל טור לסרטים וקולנוע במוסף השבועי של "על המשמר". משה אורן גם שימש כעורך ראשי לירחונים "במחנה גדנ"ע" ו"במחנה נח"ל" במשרד הביטחון.
בראשית שנות השבעים עבד אורן כעיתונאי בלונדון ובשנות השמונים יצא עם משפחתו לשליחות באיי הוואי (בעקבותיה פרסם שני ספרי ילדים, "אי" ו"הר געש").
ספרו הראשון, "כיבוי אורות", ראה אור בשנת 1981 ועובד אחר כך למחזמר שהוצג בבבימת הקיבוץ.
בתקופת עבודתו כמו"ל (ההוצאה לאור, משרד הביטחון), יזם ותכנן את סדרות הספרים "אדם בקו האש" (עם זמורה, ביתן, מודן), "קלע" (עם הוצאת מערכות) ו"תרמיל קלאסיקה" (עם ספריית תרמיל).
אורן יזם וערך את "לחיות בכל תנאי" (1983), מדריך ההישרדות הראשון בעברית למטיילים ותרמילאים, והיה הראשון שעבר את הארץ כולה ברגל, מדן לאילת (עוד לפני שנחנך שביל ישראל). ספרו "איש הולך את ארץ ישראל" (1994) היה הראשון שתיאר מסע כזה.
בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון יזם, תכנן והוביל כמה ממפעלי הזיכרון הגדולים של העשור הראשון של המאה ה-21 בהר הרצל בירושלים, ובהם יצירת השביל המחבר בין יד ושם להר הרצל (חיבור פיזי וסימבולי בין השואה לתקומה); בניית מסלול המבקרים המקיף בהר; הקמת גן הנעדרים לחללים שמקום קבורתם לא נודע; הקמת מפעל הזיכרון ואנדרטת נצר אחרון; והאירוע השנתי של צעדת השביל המחבר (בשיתוף עם משרד החינוך ויד ושם).
התפרצות וולקנית
איש אקס
מקדם
מקדם (פיזיקה)
בפיזיקה מקדם הוא גודל פיזיקלי המייצג תכונה פיזיקלית מסוימת של חומר או מערכת. פעמים רבות מציג המקדם יחס בין גדלים מאותו סוג, ובמקרים אלה המקדם הוא גודל חסר ממד.
דוגמאות:
אלכסנדר פרוכורוב
אלכסנדר פרוכורוב (ברוסית: Александр Михайлович Прохоров; 11 ביולי 1916 - 8 בינואר 2002), היה פיזיקאי סובייטי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1964 עבור מגוון עבודות בתחום פיתוח לייזרים. על הפעילות המדעית הוענק לו פרס לנין (1959) ועיטורים רבים של ברית המועצות כולל פעמיים תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ו-5 פעמים עיטור לנין.
חייו.
אלכסנדר פרוכורוב נולד בעיר את'רטון קווינסלנד, אוסטרליה למשפחת מהפכנים רוסים שנמלטו מרדיפות השלטון. בשנת 1923 המשפחה חזרה לברית המועצות. בשנת 1939 פרוכורוב סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג בהצטיינות יתרה והחל ללמוד לתואר דוקטור במכון לבדב לפיזיקה במוסקבה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה גויס ולחם בחיל הרגלים. לאחר פציעה קשה שוחרר וחזר למכון לפיזיקה להמשך לימודי תואר שלישי.
פרוכורוב עבד במכון לבדב לפיזיקה משנת 1946 ועד לשנת 1982. בשנת 1954 מונה למנהל מעבדת תנודות ובשנת 1968 לסגן מנהל המכון. בשנת 1982 מונה למנהל מכון לפיזיקה כללית שהוקם באותה שנה והיה מנהלו עד לשנת 1998.
במקביל לימד באוניברסיטת מוסקבה ובשנת 1959 מונה לפרופסור. בנוסף לימד במכון לפיזיקה טכנית במוסקבה.
בשנת 1960 נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1964 לחבר מן המניין.
בשנת 1969 מונה לעורך ראשי של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה והוציא לאור את המהדורה השלישית שלה.
בשנת 1983 ביחד עם עוד שלושה חברי האקדמיה חתם על פניה גלויה בגנות אנדריי סחרוב שפורסמה בעיתונות הסובייטית.
פרוכורוב נפטר בשנת 2002 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פעילות מדעית.
אלכסנדר פרוכורוב פעל בתחום הרדיופיזיקה, פיזיקת מאיצים, רדיוספקטרוסקופיה אלקטרוניקה קוונטית ואופטיקה לא ליניארית. עבודות הראשונות שלו עסקו בהתפשטות גלי רדיו על פני שטח כדור הארץ ובמיוחד ביונוספירה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו בתחום גלי רדיו.
בשנת 1953 ביחד עם ניקולאי באסוב ניתח חוקים של פליטה מאולצת. על בסיס עבודה זו הם בנו את המייזר הראשון בשנת 1954. בשנת 1955 פרוכורוב ניתח את תהליך היפוך האוכלוסייה שמהווה בסיס לבניית לייזר. במשך מספר שנים עסק במחקרים בתחום הפאראמגנטיות.
על העבודות שהביאו לפיתוח הלייזר קיבל פרס לנין בשנת 1959 ופרס נובל לפיזיקה בשנת 1964.
במהלך שנות ה-60 צוות בראשותו בנה כמה לייזרים בטכנולוגיות שונות.
שק חול
שק חול הוא שק עשוי יוטה, פוליפרופילן או חומר אחר, ממולא חול או עפר, משמש למטרות כגון הגנה בעת שיטפון, ביצורים צבאיים, הגנה על חלונות זכוכית באזורי מלחמה ועוד. בשקי חול נעשה גם שימוש לאימוני כושר גופני ולחילוץ כלי רכב שהתחפרו בחול או בוץ.
יתרונות שקי חול הם בהיותם עשויים מחומרים זולים, וניתן להביאם ריקים למקום הנדרש ולמלאם בחול מקומי.
שימושים.
שקי חול עשויים לשמש במקרי חירום כגון נהרות העומדים להעלות על גדותיהם או כשסוללה ניזוקה. ניתן להשתמש בהם גם בעתות רגיעה או לאחר חרום, כבסיס לסוללה חדשה או מבני חסימת-מים אחרים. שקי חול אינם האמצעי המיטבי לעצירת שיטפונות, שכן בסופו של דבר יחלחלו המים לתוכם, וחומרי מילוי כגון עפר עלולים לזלוג מהם. בשקים יבשים ניתן לעשות שימוש חוזר, אולם שקים שנרטבו עלולים להיות מזוהמים במזהמים כימיים וביולוגיים.