על פי המאמר של (Kafer Elison (2003 בחינת הדרכים בהן ההטרוסקסואליות הכפויה משפיעה על נשים נכות מגלה כי ההטרוסקסואליות הכפויה היא הרבה יותר מסובכת, מפוזרת ומגוונת ממה שעולה מהמסה של ריץ'.
בבואנו לדון בנכות כנובעת רק מהאופי המופרע של מערכות יחסים הטרוסקסואליות - איכות שריץ' רוצה לבחון, לבקר, ולשנות - היא מאפילה על האפשרות לראות בנכות משהו אחר מתכונה שלילית מצערת, שיש להימנע ממנה, הרחקת הגוף הנכה מגופה של הנקבה. נכות מופיעה רק כשלילת האחר. הנחה זו, לפיה הנכות רלוונטית בשיח הפמיניסטי רק במידה שניתן להשתמש בה ככתב האישום נגד הפטריארכליות באה לידי ביטוי בחוסר תשומת הלב אליה בטקסט של ריץ'. הטרוסקסואליות כפויה פועלת הדדית עם כשירות גופנית כפויה ומשפיעה על נשים עם מוגבלויות שונות יותר מאשר על הלא-נכים. ניואנסים אלה, לעומת זאת, נעדרים מהניתוח של ריץ'.
לנשים עם מוגבלויות, חוסר הכרה זה מקבל לעיתים קרובות ביטוי בצורות אחרות: בגלל המוגבלויות שלהן, הן נתפסות כבלתי-מסוגלות למצוא בני זוג; רצונן בבת-זוג מאותו מין מוקע כסימן לבלבול הקשור לנכות; או שמערכות היחסים שלהן מאותו המין בנויים כקשרים אפלטוניים כיוון שהללו נתפסים כלא-מיניים. ואכן, נשים נכות רבות, הומוסקסואלים וסטרייטים כאחד, מתחו ביקורת על ההנחה הנפוצה לפיה אנשים עם מוגבלויות הם או א-מיניים (עבור אלה עם נכויות פיזיות) או מיניים-מדי (בדרך כלל אלה עם מוגבלויות קוגניטיביות או מחלות פסיכיאטריות).
המיניות של אנשים עם מוגבלות מובנת תמיד כסוטה; כאשר רצונות ומנהגים מוזרים מוכרים ככאלה, הם רק מעצימים או מחריפים את הסטייה. בשל העובדה כי אנשים עם מוגבלות נתפסים ככאלו "שתמיד היו כבר סוטים", הטרוסקסואליות כפויה צוברת נחיצות מיוחדת בקרב מגזרים מסוימים בקהילת הנכים. כיוון שאנשים עם מוגבלויות דוכאו והופלו על בסיס מוגבלותם, רבים מהם רוצים להיראות "נורמלי", "טבעי" או "בריא" בהיבטים אחרים של חייהם. תחת הטרוסקסואליות כפויה, לעומת זאת, התנהגויות ותשוקות מוזרות מוצגים כהיהפך הגמור: לא נורמלי, לא טבעי, ולא בריא. לכן, אנשים מסוימים בתוך קהילות נכות רצו להתרחק מהומוסקסואלים/ לסביות- במיוחד אלו המסומנים בעליל - עם מוגבלויות. הטרוסקסואלים והומופוביה של התרבות הגדולה הם לפיכך משוכפלים בתוך קהילת הנכים.
תלות הדדית
תלות הדדית היא מערכת יחסים שבה כל אחד מחברי מערכת היחסים הזו תלוי באחרים. תפיסה זו שונה מיחסי תלות, בהם חלק מהחברים תלויים וחלקם לא. יחסי תלות הדדיים יכולים להיווצר בין שניים או יותר אנשים, ארגונים, מדינות וכו'. כך, למשל, שתי מדינות ריבוניות שמשתפות פעולה אחת עם השנייה נקראות תלויות זו בזו. מושג התלות ההדדית יכול לתאר מערכת יחסים של תלות, ביטחון ואמון בין איש לרעהו בעניינים שעליהם הסכימו באופן הדדי (עניינים כלכליים, סביבתיים, חברתיים, פוליטיים ועוד).
ביחסי תלות הדדיים, המשתתפים יכולים לסמוך אחד על השני או להיות אחראים אחד לשני מבחינה רגשית, כלכלית, אקולוגית או מוסרית.
שני הבטים של תלות הדדית הם שותפות ושיתוף פעולה.
ציוויליזציה בכל מקום דורשת תלות הדדית. תלות הדדית שיתופית יעילה מתקיימת כאשר המשימות מתחלקות בין חברי הקבוצה וכאשר אנשים מאחדים כוחות על מנת להשיג מטרות שהיו קשות יותר או בלתי ניתנות להשגה עבור אדם בודד. במצב זה כל אחד מביא את כישוריו הטובים ביותר כדי להגיע לתוצאה משותפת, בין אם בבית, בעבודה, בבית הספר, במועדון או בארגון. אחריות מתחלקת בין חברי הקבוצה, וכל אחד תלוי באחרים בביצוע חלקו במשימה הקבוצתית. בזוגות או קבוצות מוצלחות ושיתופיות, החברים סומכים אחד על השני, מוכנים לתת ולקבל עזרה, וחולקים הערכה אחד לשני, כמו גם אחריות. תלות הדדית גורמת לאנשים להיות גם תלויים וגם מהימנים בהתאם לדרישות הקבוצה.
בהיבט השלילי של תלות הדדית, אנשים שמקובעים על ערך זה, מרגישים מאוימים ולא מסוגלים לתפקד כאשר משאירים אותם לבד להשלים את המשימה. אם הם לא יוכלו לעשות את זה עם מישהו, הם לא ירצו לעשות את זה בכלל. בנוסף לכך, צורך מופרז לתלות הדדית עשוי להביא לכך שאנשים יהיו עסוקים יותר ב"מעקב ניקוד". אם אנשים יאמינו שהם מקבלים יותר ממה שהם נותנים במצב מסוים, הם עלולים לחוש אשמה ולנסות לאזן את המשוואה על ידי עשיית דברים שאחרים לא רוצים או צריכים. אם הם יחושו שהם נותנים יותר ממה שהם מקבלים, הם ירגישו מנוצלים ויאמצו את גישת ה-"מה ייצא לי מזה" בכל מצב שבו תלות הדדית תתקיים. הצורך לקיים תלות הדדית נוקשה של מידה תחת מידה תוך איזון מוחלט עשויה להיות הרסנית.
עצמאות.
עצמאות היא מצב שבו אדם אינו תלוי בגורם חיצוני אחר לצורך קיומו הפיזי, הכלכלי, הרגשי והמוסרי, כאשר הוא חש מוגן מפני סכנות. למעשה, מצב של עצמאות מוחלטת הוא אוטופי. בחיים ריאליים העצמאות תמיד תהיה יחסית ולא אבסולוטית.
אדם מתחילת חייו מקבל זכויות בעת שמפגין עצמאות פיזית או תפקודית. כתוצאה מכך, בתרבות בה קיימת היררכיית ערכים לא גמישה, אשר נותנת עדיפות לאספקט כלשהו (פיזי, חברתי או מנטלי), אנשים בעלי מוגבלות כלשהי, יקבלו פחות אוטונומיה וזכויות רק בשל היותם מוגבלים בתחום מסוים.
אדם נכה יכול להיות מוגבל בתפקוד פיזי, אך יחד עם זאת להיות עצמאי בתפקוד קוגניטיבי, רגשי וחברתי. ראיה, אשר מגבילה את החשיבה לדו-קוטביות של עצמאות מול תלות, עשויה למנוע מאדם נכה חוויות אנושיות ייחודיות וחשובות.
תלות.
תלות - היא אחד מסוגי תפקוד אפשריים של בני אדם. זהו צורך או רצון של בני אדם מסוימים, כי מישהו אחר יספק את צורכיהם. אנשים אלה עשויים להרגיש בטוחים רק כאשר מישהו אחר פנוי ומוכן לטפל בצרכיהם הפיזיים, הרגשיים או החברתיים. הם לא יכולים או לא רוצים לקבל אחריות על חייהם. אנשים תלוים מחפשים אחרים כדי שידריכו אותם, יעזרו להם, יתמכו בהם, ויתנו להם תחושה של ערך, קבלה וכבוד. הם עלולים להרגיש שהעולם "חייב להם חיים" ודורשים את מה שחסר להם, או לחלופין, מרגישים חלשים וחסרי ישע, כאשר המטפל אינו נוכח.
בהיבט החיובי של תלות, אנשים מסוימים מבינים ומקבלים ללא רגשי אשמה את העובדה, שהם בני אנוש וזקוקים לשמחות וסיפוקים שאנשים אחרים יכולים לגרום להם, בעיקר כאשר העומס נהיה כבד. הדבר נוח להם, למרות שהם מבינים שהם לא לגמרי אדונים לגורלם. הם יכולים לסמוך ולהיתמך על ידי האחרים, בגלל שהם מאמינים שידיים טובות ועוזרות של אחרים יהיו שם באופן קבוע, כאשר הם יצטרכו אותם. הם מאמינים, למשל, שהעובדים בחברת החשמל נמצאים בעבודה ושנורת החשמל תספק אור ברגע שמתג החשמל יופעל, שיהיה אוכל במכולת מחר, שהמכונאי יתקן את המכונית, את כיסא הגלגלים או את מכשיר השמיעה בעת הצורך.
ישנם אנשי שיקום שלא מקבלים כלל כל התנהגות או רגש של תלות, אך גישה זו אינה ריאלית ולא יעילה. לכל אחד מאיתנו יש היסטוריה אישית ותרבותית ארוכה של תלות. זה חלק מלהיות אנושי ושייך לתרבות כלשהי.
המודל של מיירסון וקייר.
המודל של מיירסון (Lee Meyerson ) וקייר (Nancy Kerr) הוא תרשים שמורכב מארבעה מושגים דומים שמגדילים את הקונפליקט של עצמאות/תלות, למודל מרובע שכולל את האפשרויות תלות, עצמאות, תלות הדדית ומושג המהימנות (בתרגום אחר, "ניתן לסמוך") מוצג בציור 1.
לכל אחת מהאפשרויות יש את היתרונות והחסרונות שלה, וכל אחת עשויה להיות טובה או נחשקת על ידי כל אדם, בהשגה של מערכות יחסים מספקות לשני הצדדים עם אנשים אחרים.
בפינת התלות ההדדית מתוארים שני סוגי תלות הדדית - שיתוף ושיתוף פעולה.
בצד חיובי נמצאים בני אדם סומכים אחד על השני, מוכנים לתת ולקבל עזרה, וחולקים הערכה כמו גם אחריות. תלות הדדית גורמת לאנשים להיות גם תלויים וגם מהימנים בהתאם לדרישות הקבוצה.
בצד השלילי אנשים שמקובעים בפינת התלות ההדדית מרגישים מאוימים ולא מסוגלים לתפקד כאשר משאירים אותם לבדם להשלים משימה. אם הם לא יכולים לעשות את זה עם מישהו, הם לא רוצים לעשות את זה בכלל. כמו עמדות בפינות קיצון אחרות, זה לא מקום שצריך לתפוס באופן קבוע. צורך מופרז לתלות הדדית עשוי להביא לכך שאנשים עסוקים ב"מעקב ניקוד". אם אנשים מאמינים שהם מקבלים יותר ממה שהם נותנים במצב מסוים הם עלולים לחוש אשמה ולנסות לאזן את המשוואה על ידי עשיית דברים שאחרים לא רוצים או צריכים. אם הם מרגישים שהם נותנים יותר ממה שהם מקבלים, אז מרגישים מנוצלים ומאמצים את גישת "מה ייצא לי מזה" בכל מצב שבו תלות הדדית קיימת. הצורך לקיים תלות הדדית נוקשה של מידה תחת מידה ומאוזנת באופן שווה עשויה להיות הרסנית.
בצד החיובי של פינת התלות מוצאים את עצמם אנשים שמבינים, שהם בני אנוש בלבד וזקוקים לשמחות והסיפוקים שאנשים אחרים יכולים לספק, בעיקר כאשר העומס נהיה כבד. בצד השלילי של הפינה ממוקמים בני אדם שבוחרים עמדת התלות כדרך קבועה לתקשורת עם אחרים הסובבים אותם. אלו בני אדם שלא רגלים להתמודד בלי עזרה עם משימות.