החוקר משה עמית מסכם כי לקרקלה לא היה עניין אמיתי בניהול שוטף של האימפריה וכי במעשה או במחדל הותיר את המטלה ליוליה דומנה, שפיקחה על המנגנון המורכב דרך ממונים, נושאי תפקידים ופקידים, שגם הם בתורם צברו כוח ויכולת שהתגבשה לכלל "מועצה קיסרית" (Consilium Principis) שכללה משפטנים, שהעבירו מהכוח אל הפועל את עקרונות השלטון שהותוו על ידי סוורוס: שילטון אימפריאלי אבסולוטי, עוינות למעמדות הכוח והאליטה הרומאיים המסורתיים, המשך מגמת ההשואה בין איטליה לפרובינציות הרומאיות על ידי תמיכה במעמדות הנמוכים הן באיטליה והן בילידי הפרובינקיות, פתיחות לדתות שמקורן במזרח האימפריה והקדשת אמצעים לא-מסורתים להגדלות הכנסות לצורך אוצר האימפריה.
כשליט יחיד של האימפריה.
מסעות המלחמה של קרקלה.
בתחילת 213 יצא קרקלה מרומא בראש צבא, שנאסף בתכנון מדוקדק, במטרה להכות מכה ניצחת את השבטים הברבריים שחצו את גבולות הדנובה אל תוך עומק השטח הרומאי. עם הגיעו לגליה הוציא קרקלה להורג את מושל הפרובינציה, העניש פקידי ממשל אחרים והטיל גזירות מגבלות ועונשים על ערים ברחבי הפרובינציה. מעשיו מוצגים על ידי ההיסטוריונים הרומאיים בני התקופה כמעשי גחמה חסרי הגיון של עריץ צמא-דם. לאחר שמיצה את העניין בהשלטת רצונו על האוכלוסייה המקומית יצא קרקלה אל גבול הדנובה בתחום הפרובינציה רייטיה ושם ניהל סדרת קרבות מול ברית של שבטים גרמאניים שהופיעו לראשונה על בימת ההיסטוריה - השבטים האלמאנים (ALamanni). ההכנות למערכה נמשכו עד לאוגוסט ורק בסיומן חצה קרקלה את גבולות הפרובינציה לשטח האויב. למרות ההכנות וריכוז הכוחות המערכה הייתה קשה והסתיימה בניצחון רומאי מכריע במקום לא מזוהה על גדות נהר המיין.
לרגל אירוע זה קיבל קרקלה מהסנאט את התואר "גרמניקוס מקסימוס" (Germanicus Maximus). לאחר הכרעת המערכה חזר קרקלה לרייטיה והקדיש משאבים כדי לתקן ולשפר את מערך ההגנה על ידי שיקום מבצרים קיימים, בניית ביצורים חדשים, שכללו חומות אבן ומכשולים קרקעיים לאורך מרחקים ארוכים יחסית, ותיקון מערך הדרכים. מערכה נוספת יזם קרקלה על מנת לנצל את המומנטום מול קבוצת השבטים הקניים (Cenni) שייתכן וניתן לזהות אותם עם השבטים החטיים שנגדם נלחם בהצלחה מוגבלת מרקוס אורליוס. הם התגלו כאתגר קשה במיוחד גם עבור צבאו של קרקלה והוא הגיע איתם להסכם שכלל תשלום רומאי תמורת הבטחה לשקט לאורך הגבול. בתום המערכה ולקראת סוף 213 חזר קרקלה להכנות למסע המלחמה העיקרי, שתוכנן לכיוון מזרח האימפריה.
מסע המלחמה למזרח.
כבר באביב של שנת 214 יצא קרקלה במסע מלחמה לפרובינציות המזרחיות, אליו התלוותה אימו יוליה דומנה, כפי שנהגה להתלוות לבעלה סוורוס. קרקלה נקט כל צעד אפשרי להבטיח את תוצאות המהלך והקפיד לנצל כל אפשרות להעמיק את הרושם של המסע הצבאי ואת המשאבים שנאספו לחיזוק השלטון הרומאי לאורך הפרובינציות בדרך לעימות המתוכנן מול האימפריה הפרתית. הוא התעכב בפרובינציות הרומאית בחלק המזרחי של נהר הדנובה והקדיש זמן ומשאבים ניכרים לחזק את מערכי ההגנה והלוגיסטיקה של אזורי הגבול. משם המשיך קרקלה אל תוך תרקיה ושם הכריז על עצמו כמי שרוחו של אלכסנדר מוקדון התגלגלה בגופו. על פי הרודיאנוס, קרקלה - שהתקרב אל גבולות הפרובינציה מוקדון, "הפך פתאום לאלכסנדר" וקסיוס דיו כותב כי בעקבות התגלות זו כתב קרקלה מכתב מפורט לסנאט ובו הוא מתאר כיצד נכנסה נפשו של אלכסנדר הגדול אל תוך גופו על מנת להבטיח למלך האגדתי חיים גשמיים ארוכים בגופו של קרקלה.
החוקר משה עמית מעלה השערה כי מעשיו של קרקלה מצביעים על "מחלת נפש" או שגיונות, שהביאו את קרקלה לכלל הלך רוח שמספר מצביאים וקיסרים רומאיים לקו בו בעת יציאה למלחמה במזרח ומוסיף כי למרבה האירוניה ההיסטורית קרקלה מת בגיל צעיר יותר מאלכסנדר מוקדון. המסע תוכנן מלכתחילה כהמשך או חזרה על כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול. הצבא הרומאי נבנה מחדש על בסיס הצבא המוקדוני ולפי הדגם של הפלנקס המקדוני על שמפקדי הלגיונות ומפקדי יחידות העזר קיבלו את שמותיהם של מצביאי העבר של אלכסנדר. הצבא הרומאי עבר לאסיה דרך מיצרי הדרדנלים וקרקלה ירד אל החוף האסיאתי בסמוך לעיר טרויה ושם חזר על מעשי אלכסנדר מוקדון והעלה קורבנות על מקום קברו האגדתי של אכילס. הוא ניצל את מותו של אחד ממשרתיו וערך לו לוויה מפוארת כמו לווית הפאר שנערכה לגיבור המיתולוגי פטרוקלוס. את החורף של שנת 215 העביר קרקלה באימונים של הפלנקס הרומאי-מקדוני ובניית מכונות ארטילריה בניקומדיה. באפריל 215 יצא הצבא הרומאי אל אנטיוכיה.
קרקלה התחיל את מהלכיו ההתקפיים דווקא כנגד מדינות החסות הרומאיות שבסמוך לפרובינציות המזרחיות, על מנת להבטיח את נאמנותו ואת עורפו של הצבא הרומאי בעת המלחמה באויב העיקרי. הוא זימן אליו את מלכי אוסרואנה וארמניה, לכאורה כבני ברית, אך הם נעצרו מיד ולגיונות רומאיים נשלחו על מנת להשתלט על ערי הבירה ומבצרי-מפתח. נסיכות אוסרואנה ובירתה אדסה נפלו ללא מאמץ של ממש לידי הרומאים וקיבלו מעמד של קולוניה רומאית, שמרמז על כוונתו העתידית של קרקלה לישב בה חיילים משוחררים לאחר הניצחון על הפרתים. הכוחות הרומאיים שנכנסו אל תוך ארמניה תחת פיקודו של עבד משוחרר ושחקן מצטיין בשם תיאוקריטוס, מחביביו של קרקלה נכשל בכיבוש ארמניה, נחל מפלה מבישה מול הצבא המקומי ונאלץ לסגת. פרטי אירועים אלו מתוארים באופן קטוע וחלקי בכתבי קסיוס דיו ולא ניתן לקבוע את האירועים שהובילו לכשלונות אלו.
האימפריה הפרתית בראשות וולוגסס החמישי התמודדה במקביל עם תהליכים פנימיים של התפוררות השלטון המרכזי, מאבקי כוח וירושה בשושלת השולטת ומרידות של מורדים מתוך האימפריה. לאור זאת העדיפו הפרתים לנקוט במדיניות של הכלה כלפי התוקפנות הרומאית מבלי להיכנס לעימות ישיר או קרב מכריע. קרקלה מצידו הפנה את מירב האנרגיה שלו כנגד מטרות קלות יותר ואת תיסכוליו פרק נגד האזרחים של הפרובינציות. התנהגותו הלא-צפויה וחסרת שיקול הדעת הביאה להתפרצות של מרידה של ממש במצרים, תהליכים ארוכי ימים שנוצרו מלחצים כלכליים שעיקרם הגירה של איכרים לתוך הערים, הכבדת עול המיסים, הדגישה את ההתנגדות ארוכת השנים של המקומיים לשלטון המרכזי. המצב החמיר עם דילול מצבת כוח האדם של הצבא הרומאי בפרובינציה שנוצר עם העברת לגיון ממצרים אל אזור הדנובה וקרקלה הפנה את תשומת ליבו אל עבר אלכסנדריה שלפי הבנתו הייתה מרכז המרד ומרכז של התנגדות שכוונה אישית כנגדו. כניסתו של קרקלה והחצר המלכותית אל אלכסנדריה לא זכתה לרושם המקווה וקרקלה ומשפחתו זכו לקבלת פנים של עלבונות אישיים, לעג והפגנות שהוציאו מקרקלה את הרע ביותר. הוא שילח את חיילי הלגיונות באזרחי העיר בסדרת מעשי טבח חסרי מעצורים, ערך משפטי ראווה ונקט בכל צעדי הדיכוי שעמדו לרשותו. חומות וביצורים נבנו בתוך העיר על מנת לאפשר שליטה בכל עת.
קרקלה, שלא זכה לאהדת ההיסטוריונים הרומאיים, מתואר כעריץ מטורף שעיקר תשומת ליבו נמצאת בעולם מנותק של מציאות מקבילה בה הוא מתחפש למצביא, אך עוסק בהסדרת חשבונות קטנוניים מול אויבים מדומים או איומים מדומיינים. מחקרים מודרניים שיוצאים מנקודת גישה מאוזנת יותר מתארים תמונה מורכבת של אירועים שיש לשקול את מהותם על רקע היחסים בין השלטון המרכזי הרומאי והפרובינציות, מערכת של מאבקי כוח שהתחדדו במהלך תקופת שלטון השושלת הסוורית. מחקרים מודרניים מחזקים את הנרטיב של המהומות והעימותים האלימים שהתרחשו באלכסנדריה בעת ביקורו של קרקלה, וניתוח של כתובת שנתגלתה בחפירות ב הכוללת הקדשה לאלים של קנטוריון מהלגיון השני פרתיקה כתודה על הצלתו וחזרתו הביתה לאחר שעמד מול סכנה לחייו בעת המהומות באלכסנדריה. הביוגרף המודרני של קרקלה, במחקר מקיף המתמקד בקיסר כמפקד צבאות, מעלה סברה כי אספסוף מתושבי אלכסנדריה התקיף את הקיסר ואת פמלייתו בעת הכניסה לעיר, ייתכן בעת שקרקלה ובני פמלייתו היו בעיצומו של פולחן דתי, עימות שהביא למלחמת האזרחים מול הצבא הרומאי בתוך העיר.
אירועי הטבח והביזה שהותירו את אלכסנדריה בחורבן גרמו לנזקים קשים לכלכלת האימפריה הרומית. אלכסנדריה הייתה מרכז מסחרי בעל חשיבות מרכזית באגן המזרחי של הים התיכון, נקודה לייצוא של חיטה ומזון ממצרים לרומא. אחת ההשערות שמעלה הביוגרף הצבאי המודרני של קרקלה למעשים הקיצוניים היא הרצון להפחיד ולהשקיט מתנגדים וקולות ביקורת במרכזי הפרובינציות ברחבי האימפריה, איסוף שלל ורכוש למימון קצר-מועד וקצר רואי של המערכה הפרתית שנמשכה מעבר למצופה ולרצוי.