ביוגרפיה.
גרנות נולדה בקיבוץ כפר סאלד שבגליל העליון, ובשנת 1948 עברה עם משפחה לחיפה. את שירותה בצה"ל עשתה כמדריכה בחיל הרפואה.
בשנת 1970 הצטרפה לעיתון מעריב והייתה עיתונאית וחברת מערכת העיתון, ובהמשך עורכת במדורים שונים: חדשות, המגזינים "סגנון" ו"סופשבוע", והמדור הספרותי. במהלך עבודתה זכתה בפרס לעיתונות על שם שלמה מרץ. באותה תקופה כתבה ספרים לבני נוער בנושאים מגוונים: היסטוריה, דמויות היסטוריות, ודילמות חברתיות מעולמם של הצעירים. היא עסקה גם בעריכה ובתרגום ספרים.
גרנות עזבה את העיתון משום שנמשכה לתחום החברתי, והחלה לעסוק בתחום הטיפול הזוגי ולהדריך זוגות ויחידים לשיפור איכות חייהם ומערכות היחסים שלהם. גרנות מתמקדת בטיפול בגישה הקוגניטיבית, לשיפור השליטה של המטופל בחייו על ידי שינוי בתפיסת המציאות שלו ותבניות החשיבה להן הוא רגיל.
גרנות מרצה ומעבירה סדנאות וקורסים בארגונים ובמכללות, וכותבת בנושאי טיפול זוגי וזוגיות. היא מפרסמת ספרים וטורים קבועים בעיתונים, ומנהלת פורומים באינטרנט.
בשנת 2017 הועלו בתקשורת טענות כלפי גרנות, כי בניגוד לפרסומיה, היא "רכשה" את כל השכלתה – תואר ראשון שני ושלישי במדעי ההתנהגות ממוסד אקדמי שאינו מוכר.
קריידל אוף פילת'
ידע-עם (כתב עת)
יֶדַע-עָם, במה לפולקלור יהודי הוא כתב עת מדעי בחקר פולקלור יהודי שנוסד בתש"ח, היוצא לאור על ידי 'המרכז הארצי של חוקרי הפולקלור היהודי' (לשעבר 'החברה העברית לידע-עם'). מייסדיו היו יום-טוב לוינסקי וגצל קרסל.
עורכים ומשתתפים.
עורכו הראשון של כתב העת היה ד"ר יום טוב לוינסקי.
עם פטירתו של ד"ר יום טוב לוינסקי, בשנת 1973, מונה יצחק גנוז לעורך כתב העת. בין משתתפיו נמנים החוקרים: דב סדן, דב נוי, הלל וייס, דן בן עמוס, יששכר בן עמי, צבי מלאכי, משה שוורצבוים, אורה מאיר, יעל לוין, בן-ציון פישלר, ניצה פרילוק, אברהם פרנק, חיה גביש, עדינה בר-אל ויצחק גנוז.
"ידע עם" נתמך על ידי משרד התרבות והספורט.
בודן
מאיר בעל הנס
אבלין
Tomcat
טומקט
מחקרי ירושלים בספרות עברית
מחקרי ירושלים בספרות עברית הוא כתב עת מדעי לספרות עברית, הרואה אור כשנתון בחוג לספרות עברית, המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל, הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית.
הגיליון הראשון של כתב העת יצא לאור בשנת תשמ"א-1981, בעריכתו של עזרא פליישר. בפתח גיליון זה נאמר:
משתתפים בו בין השאר החוקרים: עמינדב דיקמן, אופיר מינץ-מנור, טלי ארטמן, גילה וכמן, דינה שטיין, גלי דרוקר בר-עם, דוד פישלוב, תמר יעקבי, לילך לחמן ודולי בן-חביב. בשנת תשע"א 2011 ערכו אותו אריאל הירשפלד, חנן חבר ויהושע לוינסון.
כתב העת כולל: מחקרים אקדמיים, ביקורת ספרים וסקירת ספרים חדשים.
רחוב שולטאן סולימאן
Out of the blue
מכתב אהבה
מכתב אהבה היא דרך רומנטית להבעת רגשות אהבה בצורה כתובה. המכתב יכול להכיל ממסר קצר של אהבה ועד אזכור ארוך של רגשות, לעיתים בצורה פואטית. מכתבי האהבה קדומים ככל הנראה מאז המצאת הכתב, והעדויות הקדומות ביותר נמצאות במצרים העתיקה. קיימים עדויות לכתבי אהבה מאזורים שונים לאורך ההיסטוריה.
מכתבי האהבה המשיכו לפרוח במחצית הראשונה של המאה ה-20. לפני השימוש הנרחב בטלפונים, מכתבים היו אמצעי התקשורת העיקרי, והיו אחת הדרכים הבודדות של בני זוג להישאר בקשר, במיוחד בזמן מלחמה. במחצית השנייה של המאה, עם עליית המתירנות ועידן המידע, החלו להתמעט מכתבי האהבה. בעידן הדיגיטלי, מכתבי האהבה קיבלו צורות חדשות (לדוגמה, דרך מסרון), אך עיקרם נשאר. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שצורת הכתיבה מקלה על הדובר להביע רגשותיו, ביחס למפגש פנים אל פנים.
מכתב האהבה יכול להיכתב במבנה או סגנון. שיטה נפוצה כזו היא בצורת סונטה או פואמה.
סילמן
סִילְמַן הוא שם משפחה יהודי. מקור השם במילה ביידיש "שול" או "שיל", שפירושה בית כנסת, ומכאן שולמן או סילמן הוא "איש בית הכנסת" במובן גבאי או רב. לפי דעה אחרת, "שול" הוא גרסה של השם שאול.
אליפות ארצות הברית (WWE)
אליפות ארצות הברית (באנגלית: WWE United States Championship) היא אליפות היאבקות מקצועית של ארגון ה-WWE. האלוף הנוכחי הוא בובי לאשלי לאחר שניצח את האלוף לשעבר, ת'יאורי באירוע כסף בבנק.
היסטוריה.
אליפות ארצות הברית הייתה ידועה במקור כ"אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA". האליפות נוצרה בארגון MACW ב-1 בינואר 1975, על ידי ג'ים קרוקט הבן, הבעלים של ארגון ה-MACW. האלוף הראשון בתולדותיה של החגורה היה הארלי רייס. בשנת 1988, טד טרנר (הבעלים של הארגון ההיאבקות הגדול ביותר בזמנו, ה-WCW) קנה את האליפות והפך אותה לאליפות המשנית של ארגון ה-WCW. במרץ 2001 הארגון WWE רכש את הארגון WCW ובכך האליפות עברה ל-WWF ושמה שונה ל"אליפות ארצות הברית של WCW". בסדרת ההישרדות 2001, אליפות ארצות הברית התאחדה עם האליפות הבין יבשתית ואליפות ארצות הברית הושבתה זמנית. ביולי 2003, האליפות הוחזרה לפעילות והאליפות הפכה להיות כאליפות משנית בתוכנית סמאקדאון.
פקטורי
קודו ההרים
קודו ההרים (שם מדעי: "Tragelaphus buxtoni"), הוא מין אנטילופה גדולה בסוג קודו החי באזורים הרריים שבמזרח אפריקה. שמו הנוסף ניאלה ההרים בא לו על שם דמיונו לקודו ניאלה, ובעבר, אף נחשב כתת-מין שלו. קודו ההרים נחשב לפרסתן הגדול האחרון שנתגלה באפריקה.
תיאור.
לקודו ההרים פרווה כהה יחסית וצבעה נע בין אפור כהה לחום ערמוני. הפרווה חלקה ומבריקה בקיץ, והופכת לשעירה בחודשי החורף. למין זה פס לבן בין העיניים, כתמים ונקודות לבנים על הלחיים, שני כתמים לבנים על הצוואר והחזה, כתמים ונקודות נוספים בחלק האחורי, ועוד שבעה-תשעה פסים לבנים בצדדים. הגחון חיוור מעט, וצידם הפנימי של הרגליים הכהות לבן. הזנב אף הוא כהה ושעיר למדי, צידו הפנימי לבן, ואורכו 20–25 ס"מ. לחלק מהפרטים, יש דפוס של סימונים וכתמים ייחודיים בדומה לזברות. קודו זה גדול למדי, גובהו בכתפיים: 135-90 ס"מ, ואורך ראשו וגופו: 260-190 ס"מ. משקלם של הזכרים: 320-150 ק"ג, ושל הנקבות עד 200 ק"ג. לזכרים זוג קרניים גדולות ומפותלות, העשויות להגיע לאורך של 118 ס"מ, ולהם כשניים עד שלושה סלסולים. הנקבות נטולות קרניים ואוזניהן גדולות יותר. לשני המינים רעמה בצבע חום אפרפר-לבן על הגב, אלא שלזכרים רעמה גדולה ובולטת יותר, ולנקבות היא אף נעדרת לפעמים. הזכרים גם גדולים וכהים יותר מהנקבות, ובעלי רעמה בצוואר.
תפוצה ובית גידול.
קודו ההרים אנדמי לאזורים ההרריים של דרום מזרח אתיופיה, במדינת אורומיה. המינים כבר איבדו הרבה מתחום המחיה הקודם שלהם, ועכשיו הם נפוצים בעיקר בפארק הלאומי הרי באלה, שהוא גם התפוצה הדרומית ביותר שלהם. מלבד זאת קיימים כארבע אוכלוסיות קטנות נוספות צפונה יותר.
כפי שמרמז שמו, קודו ההרים חי בעיקר באזורי הרריים, הכוללים יערות, שיחים, ומרעה תת-אלפיני בגבהים של 3,000 - 4,300 מטר, אף על פי שהמין נצפה גם בגבהים של 1,600 מטר. סביר להניח שהמינים נאלצו לנדוד לאזורים גבוהים יותר בשל החקלאות ומרעה צאן באזורים הנמוכים.
אקולוגיה והתנהגות.
קודו ההרים פעיל בעיקר בשעתי הבוקר והערב, ומבלה את זמנו באכילת שיחים, עצים ועשבים, ומדי פעם נאכלים על ידו גם שרכים, צמחי מים וחזזיות. בתקופות של קור או חום קיצונים, הקודואים לעיתים קרובות מוצאים מקלט בצמחייה צפופה ביערות וחורשים. צבעם הכהה והסימונים הלבנים עשויים להסוות אותם ביערות בהם הם חיים. הצבע הלבן גם משמש בתקשורת החברתית, כאשר הזכר מנסה להרשים את הנקבות, השערות שברעמה על הגב סומרות, וכמו כן כאשר הם נמלטים הם יניפו את זנבם לאות אזהרה. קודו ההרים חי ביחידות, או בקבוצות קטנות שבהם 8–9 נקבות ועופריהן, אם כי קבוצות של עד 96 פרטים דווחו בעבר. מבנה הקבוצה עשוי גם להשתנות לפי העונה. זכרים צעירים חיים בדרך כלל בקבוצות נפרדות, בעוד שזכרים מבוגרים יותר יהיו בדרך כלל בודדים. זכרי קודו ההרים אינם טריטוריאליים, אם כי מדי פעם קיימת ביניהם היררכיה דומיננטית. עונת הרבייה היא בדרך כלל בעונה היבשה שבין חודשי דצמבר וינואר, והנקבה מולידה עופר יחיד, בסוף עונת הגשמים שבין חודשי אוגוסט וספטמבר, לאחר תקופת הריון של כשמונה עד תשעה חודשים. צבעו של העופר בהיר יותר ומתכהה עם הגיל. העופר שוהה בצמחייה צפופה במשך מספר שבועות לאחר לידה. ההנקה נמשכת שלושה עד ארבעה חודשים, והעופר נשאר עם אימו עד כ-שנתיים.
הטורפים העיקרים של קודו הרים בוגר הם הנמרים, ולעיתים רחוקות צבועים או אריות כיוון שהם אינם נמצאים באזורי הרים. העופרים עשויים להיטרף על ידי תנים וסרוואלים.
איומים ושימור.
קודו ההרים סווג כבעל חיים בסכנת הכחדה (EN) על ידי IUCN, בשל ירידה משמעותית בעשורים האחרונים, החל מ-8,000-7,000 בוגרים המשוערים בשנת 1960, לפחות מ-2,500 היום. (אף על פי שאחרים מאמינים שהמספרים הם בסביבות 4,000). האוכלוסיות כיום מפוצלות, מה שהופך אותם לפגיעים במיוחד. האיום העיקרי לקודו ההרים מגיע מפעילות אנושית בתחום המחיה שלו, על ידי אוכלוסיות אדם ובעלי חיים ההולכים וגדלים, ולחץ הולך וגובר על המין באמצעות ציד לא חוקי, תחרות עם בקר הבית על מקורות המזון, טריפה על ידי כלבים מקומיים, והריסת בית הגידול לטובת חקלאות, מרעה, עצים להסקה, ובניית יישובים. מין זה ניצוד גם עבור בשרו וקרניו וכן לתעשיית הפוחלצים.