אוו (באנגלית: Owo), היא רשות מקומית בנפה בעל אותו שם, במדינת אונדו , ניגריה. בין 1400 ל־1600 לספירה, העיר אוו הייתה בירת עיר־מדינת יורובה . במפקד האוכלוסין שהתקיים בשנת 2006, הרשות המקומית אוו מנתה 222,262 תושבים.
היסטוריה.
על פי המסורת שבעל פה, אוו שואבת את מקורותיה מעיר העתיקה של איל-אִיפֶה , המהווה את ערש התרבות של תרבות היורובה. המסורת שבעל פה טוענת גם שהמייסדים היו בניו של האלוהות היורובית אודודואה, שהיה השליט הראשון של איל-אִיפֶה. הרישומים ההיסטוריים והארכאולוגיים המוקדמים מחזקים את הזיקות החזקות הללו לתרבות איפה. אוו הצליחה לשמור על עצמאותה מהממלכה השכנה בנין, אך היא נדרשה מדי פעם לתת מחוות/מיסים לממלכה. הסממנים התרבותיים זרמו בשני הכיוונים בין מלכות בנין וממלכות אוו. מיומנותם של מגלפי השנהב של אוו זכתה להערכה גם בבנין. במהלך המאות השבע-עשרה והשמונה-עשרה, שליטי בנין השתמשו יותר ויותר בסמלים עשויים שנהב, ייבאו את חפצי האמנות של אוו וגייסו את בעלי המלאכה מאוו לסדנאות מלכותיות משלהם.
בשנת 1893 אוו נכבשה על ידי הבריטים. לאחר הכרזת עצמאותה של ניגריה בשנת 1960, היא הייתה חלק מהאזור המערבי של ניגריה עד שנת 1967 אז היא הפכה לחלק מהאזור המערבי של ניגריה. אוו ותושביה מילאו תפקידים משמעותיים בפוליטיקה של הרפובליקה הראשונה בניגריה. בשנת 1976, היא הפכה לחלק ממדינת אונדו החדשה שנוצרה.
ביוני 2022, נהרגו לפחות 50 מתפללים בטבח בכנסייה הקתולית על שם פרנסיס הקדוש.
ארמון האולואו של אוו מהווה ציון דרך תרבותי בניגריה, והוא מוערך כאחד הארמונות הגדולים באפריקה.
תרבות.
באוו נמצא הארמון הגדול ביותר (Aghofen) באפריקה שהוכרז כאנדרטה לאומית על ידי הממשלה הפדרלית הניגרית. בארמון אולו ישנן כ-100 חצרות (אוגה-Ugha). לכל חצר היה תפקיד ספציפי והיא הוקדשה לאלוהות מסוימת. החצר הגדולה ביותר, שנאמר שהייתה בגודל כפול ממגרש כדורגל אמריקאי, שימשה לאספות ציבוריות ופסטיבלים. חלק מהחצרות רוצפו בחלוקי קוורץ או כלי חרס שבורים. העמודים התומכים בגגות המרפסות עוצבו עם פסלי המלך רכוב על סוס או עם אשתו המועדפת. מלך ה-Olowo הנוכחי הוא Oba Ajibade Gbadegesin Ogunoye III .
אוכלוסייה.
התפלגות האוכלוסייה לפי גברים ונשים היא: 50.4% נשים ו- 49.6% גברים; התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים היא: 38% עד גיל 14, בין הגילאים 15–64 56.2 ומעל גיל 65 3.7% .
כלכלה.
העיר אוו המודרנית היא מרכז חקלאי העוסק בגידול וסחר של בטטות, קסאווה, תירס, במיה, פלפלים, קקאו וכותנה. פעילויות מסחריות משמעותיות נוספות המתקיימות בעיר, כוללות סחר בעץ ומנסרות, מפעלים לעיבוד פולי סויה ותעשיות לייצור בלוקים. בעיר נמצאים סניפים של מספר בנקים. העיר המודרנית עוברת שינוי מהותי עקב הרחבת רשת הכבישים בה, במיוחד הכפלת הכביש הראשי שמתחיל מצומת אמורה-Emure ועד ליציאה מהעיר. בנוסף נפתח באוו שוק אולטרה מודרני חדש.
גאוגרפיה.
אוו ממוקמת בדרום מערב ניגריה, בקצה הדרומי של גבעות יורובה, ובצומת הכבישים אקורה , קאבה, בנין סיטי וסילוקו. אוו ממוקמת באמצע הדרך בין הערים איל-איפה ובנין סיטי. העיר לאגוס המרכז המסחרי הגדול ביותר בניגריה נמצאת במרחק 257 קילומטרים מאוו.
אקלים.
באוו יש אקלים סוואנה טרופי (על פי סיווג האקלים של Köppen-קופן: Aw). העונה הרטובה חמה, מעיקה ומעוננת והעונה היבשה חמה, סגרירית ומעונן חלקית. במהלך השנה, הטמפרטורה הממוצעות בין יום ולילה נעות בדרך כלל משתנה בין 21.75°C ל-29.2°C ולעיתים רחוקות היא מתחת ל-15°C או מעל 34.4°C. הזמן הטוב ביותר בשנה לבקר באוו לפעילויות במזג אוויר חם הוא מתחילת נובמבר עד אמצע פברואר. העונה היבשה נמשכת בין החודשים נובמבר ועד מרס והעונה הרטובה נמשכת בין החודשים אפריל ועוד אוקטובר.
ארכאולוגיה.
אתר אוו נחפר לראשונה בשנים 1969–1971 על ידי Ekpo Eyo בחסות מחלקת העתיקות של ממשלת ניגריה. בשל מיקומה של אוו בין שני מרכזי האמנות המפורסמים באיפה ובנין, האתר משקף את שתי המסורות האמנותיות. תגליות חשובות שנמצאו באתר כוללות פסלי טרקוטה מהמאה ה-15. מוזיאון אוו , שנוסד בשנת 1968, מכיל רבים מהחפצים הללו.
SMV היה סופרגרופ פיוז'ן-ג'אז של שלושה בסיסטים: סטנלי קלארק, מרקוס מילר, וויקטור ווטן. שם ההרכב מורכב מראשי התיבות של שמותיהם הפרטיים של חבריו (Stanley, Marcus, Victor).
שיתוף הפעולה בין השלושה צבר תאוצה כאשר ניגנו יחד לראשונה בהופעה שערך מגזין "Bass Player" בניו יורק בשנת 2006, שם הצטרפו ווטן ומילר לבמה במסגרת הענקת פרס מפעל חיים של המגזין לקלארק.
אלבום הבכורה של ההרכב "Thunder" שוחרר ב-12 באוגוסט 2008, ונלווה לו סיבוב הופעות עולמי שהתחיל באותו החודש. באלבום השתתף בין היתר גם הקלידן רוסלן סירוטה.
דיסקוגרפיה של מאיה סימנטוב
הדיסקוגרפיה של הזמרת-יוצרת הישראלית מאיה סימנטוב כוללת בעיקר אלבומי אולפן, סינגלים, שירים וקליפים שיצאו ביחד עם מפיקים מוזיקליים שונים ועופר ניסים בפרט. במהלך הקריירה שלה, עבדה סימנטוב עם מפיקים מוזיקליים, זמרים ודי ג'יים כדוגמת עידו בי וצוקי, אורטגה, הנרי, ינון יהל, הקטור פונסקה וזוכת פרס גראמי טרייסי יאנג .
אלבום הבכורה של סימנטוב, "First Time", יצא לאור ביחד עם ניסים בשנת 2005. אף על פי שיצא בשנת 2005, נחשב "First Time" לאחד מהאלבומים הישראליים המושמעים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי, עם סך מצטבר של למעלה מ-10 מיליון השמעות. השיר "First Time" (שיר הנושא של האלבום) נחשב לאחד מ-35 השירים הישראליים המושמעים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי. בשנת 2006, הוחלט לשחזר את הצלחת אלבום הבכורה של סימנטוב וזו הוציאה עם ניסים מהדורה מחודשת בשם, "Second Time".
בשנת 2010 יצא אלבום האולפן השלישי והאחרון של סימנטוב, הן כאמנית סולו והן כשותפתו של ניסים, "Over You".האלבום זכה להצלחה ומתוכו יצאו להיטי המועדונים "Illusion" ו-"Superman". סימנטוב וניסים חדלו מלהוציא אלבום נוסף יחד, אך המשיכו להוציא שירים יחד כדוגמת הלהיט "Everybody Needs a Man".
שירים.
להלן רשימת הופעות אורחות, סינגלים, שירים ושיתופי פעולה של סימנטוב שיצאו לבד או ביחד עם אמנים מוזיקליים שונים במהלך הקריירה שלה.
מוסלמים תומכי ישראל
מוסלמים תומכי ישראל הם מוסלמים התומכים בזכות ההגדרה העצמית של העם היהודי ובדומה לכך בקיומה של מולדת יהודית בדרום הלבנט, בארץ ישראל ולמדינת ישראל כיום. מוסלמים התומכים במדינת ישראל נחשבים לרוב לתופעה נדירה לאור הסכסוך הישראלי-פלסטיני המתמשך ולאור הסכסוך הישראלי-ערבי הרחב יותר. בתוך העולם המוסלמי, הלגיטימיות של מדינת ישראל הייתה מעורערת מאז הקמתה, והתמיכה בזכות הקיום של ישראל היא דעת המיעוט. מוסלמים פרו-ישראלים התמודדו עם התנגדות הן מצד מוסלמים מתונים והן מצד אסלאמיסטים, כאשר רבים מהם היו נתונים להטרדות, לאיומים ולאלימות.
כמה אנשי דת מוסלמים כמו עבדול האדי פאלאצי מהאסיפה המוסלמית האיטלקית והסופר מוחמד אל-חוסייני מאמינים כי החזרת היהודים לארץ הקודש, וכן הקמת מדינה יהודית היא בהתאם לתורות האסלאם. מתוך קהילת המוסלמים התומכים בישראל, חלק מגדירים עצמם כ"ציונים מוסלמים". אנשים בולטים מרקע מוסלמי התומכים בפומבי בתנועת הציונות כוללים את העיתונאי האפגני המוסלמי לשעבר נמט סאדאת, האסלאמיסט הקיצוני הפקיסטני לשעבר אד חוסיין, הלוחם המצרי לשעבר שהפך לסופר תאופיק חמיד, הסופר והעיתונאי הפקיסטני-אמריקאי תשביח סייד, והעיתונאי הבנגלדשי סלאח צ'ודהורי. אישים מוסלמים נוספים שהביעו תמיכה פומבית בישראל כוללים את אירשאד מנג'י, סלים מנסור, אנס קאנטר, עבד א-רחמן וחיד, מית'אל אל-אלוסי, קסים חפיז, עבדאללה סעד אל-חדלאק, זוהדי ג'אסר, אסרה נומני, חאלאל מוהאם ונומחד.
היסטוריה.
ימי הביניים.
לפי האימאם הבריטי, מוחמד אל-חוסייני, פרשנים מסורתיים מהמאה ה-8 וה-9 ואילך פירשו את הקוראן באופן אחיד כדי לומר במפורש שארץ ישראל ניתנה על ידי אלוהים לעם היהודי כחלק מברית תמידית. חוסייני מבסס את טיעונו על הקוראן 5:21, בו משה מכריז: "הו עמי, היכנס לארץ הקודש אשר אלוהים קבע לך, ואל תחזור בעקבותיך, כדי להסתובב עם מפסידים". הוא מצטט את פרשן הקוראן מוחמד אבן ג'ריר א-טברי, שאומר כי אמירה זו היא "נרטיב מאת אלוהים... על דברי משה... לקהילתו מבני ישראל ופקודתו אליהם. לפי פקודת האל אליו, מצווה להיכנס לארץ הקודש". הוא טען כי הבטחה זו ליהודים מתמשכת לעולם, ובהמשך אמר: "זה מעולם לא היה בתקופת האסלאם המוקדמת... שהייתה איזושהי התקשרות מקודשת לירושלים כתביעה טריטוריאלית". פרשנות זו של ההבטחה ליהודים כנצחית אינה מקובלת באופן אחיד על ידי כל פרשני האסלאם.
על פי תרגום של חוקר המשפט האסלאמי ח'ליל מוחמד, אבן קת'יר (1301–1373) פירש את הקוראן 5:20-21 תוך שימוש במונחים הבאים: "'את אשר אלוהים כתב לכם, כלומר מה שהבטיח לכם האל בדברי ישראל אביכם שזו נחלת המאמינים מבינכם."
ראשית המאה ה-20.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, השריף של מכה, חוסיין בן עלי ובנו, המלך פייסל של חג'אז ולאחר מכן של עיראק, הכריזו על דעות פרו-ציוניות. לדברי השייח' פרוף. עבדול האדי פאלאצי, העמדה הוהאבית, לעומת זאת, הייתה אנטי-ציונית ביותר.