נוסף לכל אלו כתב הירש מאמרים נוספים בסוגיות כגון: מעמד האישה ביהדות (פורסם בלקט כתביו באנגלית ובגרמנית וכן בעברית בלקט "ישורון", הוצאת "תפוצה", 1983), ערכיו המוסריים-חברתיים של התלמוד, מעמדה של האגדה, מאמרים הקשורים לפולמוס הפרדת הקהילות, מאמרים שונים הקשורים לתפיסתו על תורה ודרך ארץ או אף נושאים אחרים כמו מאכלות אסורות.
ליקוט קטעים נוספים מכתבי הירש בנושאים שונים פורסמו במסגרת האנתולוגיה "באר השר" שיצא על ידי מוסד הרב קוק, ובמסגרת תרגומו להגדה של פסח "נחלת השר" אליה הוספו קטעים ודרשות מכתביו על ידי נכדו שמשון ברויאר.
מורשתו.
בערוב ימיו פעל למען איחוד עולמי בין החרדים, שהיווה בסיס לאגודת ישראל. ככלל, היו מנהיגיה הראשונים של אגודת ישראל, אישים כמו הרב ד"ר יצחק ברויאר והרב יעקב רוזנהיים, תלמידיו ותלמידי שיטתו. תרמה לכך התנגדותו לשלילת הגלות. תפיסתו נתנה בסיס להתנגדות לציונות. זאת, אף שנקט בחייו כמה פעולות סיוע ליישוב היהודי בארץ ישראל.
עוד בראשית המאה ה-20 החלו צעירים, דור שלישי ל"תורה עם דרך ארץ", להתרחק מרעיונותיו תחת השפעת מה שכונה אז "כת האוסטיודן". נכדו יצחק ברויאר ואחרים העריצו את יהודי מזרח אירופה, שנראו להם אותנטיים ושורשיים, בניגוד למה שתפשו כקיום המנוון ומלא-הסתירות של הוריהם שהיו שקועים בתרבות הגרמנית. רגשות אלה באו לידי ביטוי בין היתר בהקמת 'אגודת ישראל' ב-1912, ובעיקר בפנייה של רבים בגרמניה לקבל חינוך בישיבות בליטא ובפולין. הבוגרים שיצאו משם, כמו הרב יחיאל מיכל שלזינגר, תוארו על ידי מרדכי ברויאר כנציגי מגמת "הלאה מהירש!" התגברות האנטישמיות ועליית היטלר לשלטון ב-1933 נראו כאישור גורף לתחושות אלה. בעוד שרבים הגנו על הסינתזה ההירשיאנית וסירבו להסכין עם קביעת הנאצים שהם זרים לתרבות אירופה, אחרים אימצו במלואו את האתוס הלמדני והמסתגר של המזרח. ב-1934 חיבר שמעון שוואב הצעיר את "שיבה ליהדות" (Heimkehr ins Judentum), בו תיאר את "תורה עם דרך ארץ" כצורך השעה שנכפה על רשר"ה בתוקף הנסיבות; הייתה זו התנערות מפורשת ראשונה של חניך השיטה ממנה.
בהוויה החרדית (שיוצאי מזרח אירופה נעשו בה דומיננטיים לגמרי) נדחקה דרכו הצידה, בכל מובניה של "תורה עם דרך ארץ": יורשיו באגודת ישראל נאלצו להתמודד עם מתן סמכויות גורפות ואף חוץ-הלכתיות למעמד ההנהגה הרבני, בניגוד להשקפה הדמוקרטית-קהילתית בענייני הלכה שהתחנכו עליה, ועם התנגדות חזקה לתרבות האירופאית. בהמשך המאה, נמוגה כמעט כליל השפעת הנאו-אורתודוקסיה. בעולם החרדי מתורצת כיום "תורה עם דרך ארץ" כאמצעי חירום שהיה נכון לשעתו בלבד כדי למנוע נטישה המונית של הדת; עם זאת, בשל מעמדו המכריע כמייסד ארגונים ושיטות שהיה להם חלק מרכזי בהקמת אגודת ישראל, ובניגוד לרבנים חדשניים אחרים בני דורו, רש"ר כן נחשב כרב מקובל בקרב הציבור והגותו נלמדת, לעיתים תוך הסתייגות או התעלמות מקטעים שונים במשנתו. שוואב, שהיה לאידאולוג חרדי ליטאי, המליץ לצנזר שני מכתבים בשו"ת 'שמש מרפא' בהם דן הירש באי-תקפותן של התפישות המדעיות של חז"ל מפני ש"הם שנויים במחלוקת וודאי לא יובנו, ופרסום רק היה מביא צרות.". בחוגים אחדים, בעיקר בקרב יוצאי גרמניה בארצות הברית, נשתמר העיון והעיסוק במורשת 'תורה עם דרך ארץ' כערך מרכזי. נכדו, הרב יוסף ברויאר, כתב , והסביר כי תורה עם דרך ארץ היא שיטה התקפה בכל מפגש חרדי עם המודרנה, ואיננה הוראת שעה.
סרקוסוכוס
סרקוסוכוס (שם מדעי: Sarcosuchus) הוא סוג של זוחל ענק דמויי תנין, שחי בתור הקרטיקון, כ-112 מיליון שנה לפני זמננו. פירוש שם הסוג: "תנין בשר" (Sarco = בשר, Suchus = תנין). המין "Sarcosuchus imperator" חי בצפון אפריקה והמין "Sarcosuchus hartti" חי באמריקה הדרומית. סרקוסוכוס היה שייך לענף "דמויי תנינאים" (Crocodylomorpha), ואף שלא היה שייך לסדרת התנינאים (Crocodilia), במראהו ואורח חייו היה דומה לתנינים של היום, למעט גודלו הרב. תזונתו העשירה כללה גם דינוזאורים בינוניים בגודלם וגם דגים גדולים. מאחר שלא ידוע הרבה על "Sarcosuchus hartti" (עקב מיעוט מאובנים), ערך זה דן בעיקר במין "Sarcosuchus imperator" שידוע מחומר מאובנים רב יותר והתפרסם בעיקר בזכות גודלו הרב.
המין סרקוסוכוס אימפרטור ("Sarcosuchus imperator") היה מבין דמויי התנינאים הגדולים ביותר שחיו אי פעם. לפי שלדים מאובנים שנמצאו חלקם במדבר סהרה מסתבר שאורכו הכולל היה 9–12 מטרים, גולגולתו הגיעה לאורך של בן אדם בוגר (כ-1.80 מטר), ומשקלו הגיע ל-4–8 טונות. הסרקוסוכוס ניזון מדינוזאורים הדרוזאוריים או צמחוניים אחרים כשם שהתנינאים בני ימינו ניזונים מזברות או גנו. לבד מגודלו העצום, הסרקוסוכוס היה כמעט העתק מושלם של התנינים בני ימינו, ואף השתמש בשיטות טריפה דומות, מה שמרמז על הצלחת המין כולו. גם בעידן הדינוזאורים הוא נחשב לאחד הטורפים האימתניים השורצים בנהרות וללא ספק טורף-על באזור תפוצתו. הוא חלק את אותם נהרות באפריקה עם הספינוזאורוס, שהיה דינוזאור תרופוד גדול יותר (אורכו נע בין 14 ל-18 מטרים ומשקלו הוערך בין 7 ל-20 טונות). לא ברור אם השניים התחרו ביניהם, על אף שחלקו את אותו בית גידול, שכן הספינוזאורוס ניזון ככל הנראה בעיקר מדגים ודגי סחוס גדולים.
המאובנים הראשונים של סרקוסוכוס נתגלו על ידי הפלאונטולוג הצרפתי אלבר-פליקס דה לאפארן במדבר סהרה, בסדרת משלחות בין השנים 1946 ל-1959. ממצאים אלו היה חלקיים וכללו שברים מהגולגולת, שיניים, מספר חוליות ואוסטאודרמים. ב-1964 נתגלתה גולגולת כמעט שלמה בניז'ר, אך רק בשנים 1997–2000 נתגלו מאובנים טובים של כלל היצור, כאשר הפלאונטולוג האמריקאי פול סרנו גילה מאובנים של 6 פרטים, כולל אחד עם שלד שמחציתו שלם וכולל את רוב עמוד השדרה.
תיאור.
סרקוסוכוס היה קרוב משפחה ענק של התנינאים, כאשר פרטים בוגרים הגיעו לאורך של 9–12 מטר ומשקל של כ-4–8 טון מטרי. היה לו חרטום ארוך, שהיווה כ-3/4 מכלל אורך הגולגולת. בכל צד של הלסת העליונה היו 35 שיניים ובלסת התחתונה היו 31 שיניים בכל צד. הלסת העליונה הייתה ארוכה יותר מהתחתונה וכסתה את התחתונה כאשר נסגרה, תופעה המכונה overbite. בפרטים צעירים צורת החרטום הזכירה את זו של הגאביאל, אך בפרטים בוגרים היא נהייתה רחבה יותר, וקרובה יותר לרוחב חרטום של תנין. בקצה החרטום הייתה לסרקוסוכוס תפיחה גדולה, שנקראת bulla, המזכירה את התפיחה שיש בקצה חרטומו של הגאביאל (בעוד שבגאביאל היא נמצאת רק אצל זכרים, אצל הסרקוסוכוס היא נמצאה בכל הגולגולות שנתגלו עד עתה). מטרת תפיחה זו עדיין לא ידועה, אך הסברות הנפוצות הן שהיא כנראה שימשה לשיפור חוש הריח או כמגבר להפקת קולות ורעשים.
כמו כל התנינאים, גם סרקוסוכוס היה מכוסה בקשקשים כאשר גבו היה מכוסה במגיני עצם הנקראים אוסטאודרמים (מכונים באנגלית dermal scutes). האוסטאודרמים כיסו באופן רציף את כל המשטח מתחילת הצוואר ועד לאמצע הזנב, והיו דומים לגוניופולודיים (Goniopholididae) כמו גוניאופוליס ("Goniopholis") וסונוסוכוס ("Sunosuchus"). תצורה זו היא בניגוד לתנינאים המודרניים, בהם יש רווח בין האוסטאודרמים של הצוואר לאוסטאודרמים של הגוף.
גודל.
סרקוסוכוס היה יצור ענק ואחד מדמויי התנינאים הגדולים ביותר שחיו אי פעם: אורכו היה או יותר ומשקלו הגיע ל-4–8 טונות. טווח ההערכות די רחב מאחר שטרם נמצא שלד שלם שלו וההערכות השונות מתבססות על שיטות שונות של אקסטרפולציה ממאובנים חלקיים (בעיקר הגולגולת).
אחת הדרכים להעריך אורך כולל (TBL) של תנינאים הוא לפי אורך הגולגולת הכולל שלהם (THL), שנמדד בקו האמצע (midline) מקצה החרטום ועד קצה שולחן הגולגולת מאחור. בתנינאים חיים יש מתאם חזק בין אורך הגולגולת (THL) לאורך הגוף הכולל (TBL). מתאם זה קיים בשני הזוויגים בפרטים בוגרים ותת-בוגרים. בהיעדר שלד שלם של סרקוסוכוס, הפכה שיטה זו למועדפת כדי להעריך את אורכו הכולל.
כדי להעריך את אורכו השתמשו בשתי משוואות רגרסיה, כלומר: נוסחה ל-TBL כתלות ב-THL, כאשר נוסחה זו תלויה במספר פרמטרים אותם על החוקר לקבוע על סמך מדידות. באחת מהן נקבעו הפרמטרים הללו על סמך מדידות של 17 גאביאלים מצפון הודו שחיים בשבי, ובשנייה על סמך 28 פרטים של תנין הים מצפון אוסטרליה שחיו בטבע. שני מערכי נתונים אלו חוזקו בנתונים מהספרות לגבי פרטים גדולים.
הגולגולת השלמה הגדולה ביותר של סרקוסוכוס היא באורך ולפי ההערכות אלו הייתה שייכת לפרט באורך . אורכו ללא הזנב הוערך ב-5.7 מטר באמצעות משוואה ליניארית המתבססת על נתונים לגבי תנין הים. אחרי הערכת האורך הכולל, הוערכה גם המסה (משקל) בהתבסס על קשרים אמפיריים במיני תנינאים שחיים כיום ושינוי סקלה איזומטרי. המשקל שנתקבל בהערכה זו היה כ-.
מחקר שנערך ב-2019 הראה שרוחב הגולגולת בבסיסה (כלומר, בחלקה העורפי) הוא מדד טוב להערכת הגודל הכולל של דמויי תנינאים. מאחר שמורפולוגית הגולגולת של הסרקוסוכוס דומה לזו של הגוויאל, היא שימשה כבסיס לכיול הרגרסיה ולהערכת אורכו ומשקלו. לפי הערכות אלו אורכו הממוצע היה ומשקלו כ- ואילו אורכו ומשקלו המרביים היו כ- ו-. הערכות אלו מציבות אותו כקטן יותר מהדיינוסוכוס, אך עדיין גדול באופן ניכר מהתנינאים בני ימינו.
לשם השוואה, התנינאי הגדול ביותר שחי כיום הוא תנין הים ("Crocodylus porosus"), שאורכו המרבי מגיע ל-, ומשקלו נע בדרך כלל בין 600 ל-1000 ק"ג ולא עולה על 2 טונות. הסרקוסוכוס היה ארוך כמעט פי 1.5–2 מהתנין המודרני הגדול ביותר וארוך כמעט פי 2–3 מהתנין הממוצע. הוא היה כבד הרבה יותר (פי 2–4) אפילו מתנין הים הגדול ביותר.
פלאוביולוגיה.