ב-19 במרץ 1944, במהלך כניסת הצבא הגרמני לממלכת הונגריה (מבצע מרגרטה), הוא מונה לשגריר ולשליחו המלא של אדולף היטלר בהונגריה מטעם גרמניה הנאצית. פירוש הדבר שהיה ממונה על כל כוחות הכיבוש למעט הוורמאכט (הוא היה ממונה לרבות, ובמיוחד, על הגסטפו). הוא מילא תפקיד במעצר אישים שהיו ידועים כאנטי-גרמנים וכן בגירוש יהודי הונגריה למחנות ההשמדה. במהלך ההפיכה של פרנץ סלשי ומפלגת צלב החץ עזר לצלב החץ להשתלט על כל מנגנוני השלטון ובכך מנע מהונגריה לצאת ממלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 נכנע לחיילי צבא ארצות הברית ליד זלצבורג. בשנת 1949 דן אותו בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג ל-20 שנות מאסר כפושע מלחמה. מאוחר יותר עונשו הומתק, והוא שוחרר בשנת 1951. לאחר מכן ייצג את גרמניה בחברת Pennel &amp; Flipo, שבסיסה היה ברובה בצפון צרפת. מאז כבר לא מילא תפקיד חשוב.
וזנמאייר העיד במשפט אייכמן בשנת 1961 כעד הגנה. הוא התגורר בדרמשטאדט עד מותו בשנת 1977.
נחל שחורת
נחל שחורת הוא נחל קצר, הזורם בעונת החורף באזור הרי אילת. בנחל מקור מים עונתי, מפער מים וקניוני העשוי מגרניט.
תוואי הנחל.
תחילתו של הנחל בערוצים אשר יורדים מקו פרשת המים של הרי אילת לכיוון הר שחורת. באזור זה יורדים ערוציו העשויים סלע גיר מהר חזקיה לכיוון הערבה. המשכו של הנחל יובליו מתלכדים לנחל אחד. נחל שחורת זורם לכיוון מזרח, עד שהוא מגיע דרומית למרגלותיו של הר שחורת. הנחל נחצה במפער מים בין סלעי ומצוקי גיר. בקרקעית מפער המים, מתחת לגוש סלע גיר גדול בנחל ישנו מקור מים עונתי. הנחל ממשיך בין קניון ובו סלעי גרניט וסלעים מטמורפיים. אורכו של הקניון כקילומטר ועומקו מגיע בכמה אזורים לעשרות מטרים. רוחבו של הנחל לא עולה על ערה מטרים. באפיק הנחל יורדים כמה מפלים לא גבוהים במיוחד, וכאשר בתחתייותיהם מכתשים עמוקים. הנחל נשפך אל ערבת נטוף, הממוקמת בקצה הדרומי של מלחת עברונה.
שמעון יהודה הכהן שקופ
יחסי אסטוניה–פורטוגל
יחסי אסטוניה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין אסטוניה לפורטוגל. שתי המדינות חברות מלאות ב, נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, מועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, סוכנות החלל האירופית, גוש האירו ואזור שנגן.
היסטוריה.
אסטוניה קיבלה לראשונה עצמאות בשנת 1918. הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה, שהוכרזה בשנת 1910, הכירה בפועל ברפובליקה של אסטוניה ב-3 בפברואר 1918. לאחר הצטרפות אסטוניה לחבר הלאומים בשנת 1921, הכירה פורטוגל גם ברפובליקה של אסטוניה דה יורה ב-3 בפברואר 1921.
לאחר סיפוח אסטוניה על ידי ברית המועצות בשנת 1940, היחסים נקבעו על ידי יחסי ברית המועצות–פורטוגל.
משטר סלאזאר האנטי קומוניסטי של פורטוגל, לא הכיר בסיפוח זה. גם לאחר מהפכת הצפורנים בשנת 1974 וסיום משטר האסטאדו נובו האנטי-קומוניסטי, פורטוגל מעולם לא הכירה רשמית בחברותה של אסטוניה בברית המועצות. לדוגמה, ראש ממשלת פורטוגל השמרני, אניבאל קבאקו סילבה, אסר על חברי פרלמנט לבקר באסטוניה בשנת 1987 כאשר חברי הפרלמנט הפורטוגלי ביקרו בברית המועצות.
לאחר קריסת ברית המועצות בשנת 1991, אסטוניה הכריזה שוב על עצמאותה המלאה באותה שנה. מכיוון שפורטוגל מעולם לא הכירה בחברותה של אסטוניה בברית המועצות, היא הכירה בחידוש עצמאות אסטוניה באמצעות הצהרה פשוטה ב-27 באוגוסט 1991.
ב-1 באוקטובר 1991 שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים. חורחה אלברטו למוס גודיניו, שגריר פורטוגל בפינלנד, קיבל הסמכה כפולה ב-4 במרץ 1993 כשגריר פורטוגל הראשון בטאלין. אנדרס טומסברג, ראש שגרירות אסטוניה שנפתחה בליסבון מאז 1996, היה השגריר האסטוני הראשון בפורטוגל שהוסמך לנשיא פורטוגל חורחה סמפאיו בשנת 1997.
במהלך ההתקרבות של אסטוניה לאחר מכן ל, בו פורטוגל חברה מאז 1986, ועם ברית ההגנה המערבית נאט"ו, שפורטוגל הקימה יחד בשנת 1949, התקרבו גם פורטוגל ואסטוניה. הם סיכמו הסכם דו-צדדי בתחום התיירות בליסבון ב-10 במאי 2000, ואחריו ב-21 במאי 2001 הסכם דו-צדדי על הובלת אנשים וסחורות.
ב-12 בדצמבר 2003, בטאלין, שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה דו-צדדי נרחב בתחומי השפה, החינוך, התרבות, המדע והטכנולוגיה, וכן על שיתוף פעולה בתחומי הנוער, הספורט והתקשורת. כמו כן אומץ הסכם מיסוי כפול והסכמים למניעת העלמת מס.
בשנת 2005 פתחה פורטוגל גם שגרירות משלה בטאלין. בעקבות מדיניות הצנע הנוקשה והמקיפה בפורטוגל לאחר משבר החוב האירופי, שהכניס את המדינה למשבר כלכלי עמוק משנת 2010, סגרה פורטוגל שוב את שגרירותה באסטוניה בשנת 2012, שמאז היא שייכת שוב למחוז המינהלי של שגריר פורטוגל בפינלנד.
עם זאת, היחסים הדו-צדדיים ממשיכים להתעצם, מה שבא לידי ביטוי גם בביקורים רשמיים הדדיים קבועים. נשיא אסטוניה, קרסטי קלג'ולאיד, ביקר לאחרונה בפורטוגל באפריל 2019, ראש ממשלת אסטוניה ג'ורי רטאס ביקר לאחרונה בפורטוגל בשנת 2017. חוסה סוקרטס היה ראש ממשלת פורטוגל האחרון שביקר באסטוניה בסוף שנת 2007. בנוסף, מספר רב של ביקורים הדדיים ברמת שרים ומזכירות המדינה נמשכים (נכון ליולי 2019).
יחסים כלכליים.
בשנת 2016 ייבאה אסטוניה סחורות בשווי 23.0 מיליון אירו מפורטוגל, מתוכן 13.6% כלי רכב וחלקי רכב, 12.0% מכונות ומכשירים, 9.5% מוצרי מתכת, 9.2% טקסטיל, 8.3% פלסטיק וגומי, 7.8% נייר ותאית.
באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות בשווי 24.7 מיליון אירו מאסטוניה, מתוכן 16.4% עץ ופקק, 15.5% מוצרי מתכת, 12.3 % מכונות ומכשירים, 8.7% מזון, 7.5% כימיקלים פרמצבטיים, 7.1% מוצרים חקלאיים.
זה הפך את אסטוניה למקום ה-73 בסחר החוץ של פורטוגל כקונה ולמקום ה-76 כספק. בסחר החוץ של אסטוניה פורטוגל מדורגת במקום ה-56 בתור קונה ובמקום ה-46 בתור ספק.
גטו מייצ'ט
גטו מייצ'ט (ברוסית: Гетто в Молчади) היה גטו, שהקימו הנאצים ביולי 1941 במייצ'ט שבבלארוס, והוא פעל עד 18 ביולי 1942. סך הכל, נרצחו בגטו 3,665 יהודים.
היסטוריה.
לפני מלחמת העולם השנייה והשואה, התגוררו במייצ'ט כ-1000 יהודים. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ביוני 1941, וביולי של אותה השנה, הוקם בעיר גטו.
במאי 1942, היהודים נאלצו לחפור בורות, בהם, ב-15 ביולי 1942, בקבוצות של 100 עד 120 איש, נורו היהודים בגטו. לאחר מכן, הגרמנים הודיעו כי כל יהודי, שלא היה בגטו, יעבור לגטו, תובטח לו עבודה. בין 15 ביולי ל-18 ביולי, נרצחו עוד אלפי יהודים, שהגיעו לגטו מהעיירות שמסביב למייצ'ט, בנוסף ל-50 בלארוסים ו-5 או 15 שבויי מלחמה.
מאוחר יותר באותה שנה, נרצחו עוד 200 יהודים שעבדו בגטו, ולאחר סגירתו, עבדו במפעלים בעיר.
זיכרון והנצחה.
בשנת 1977, הוקמה אנדרטה במייצ'ט לזכר "האזרחים הסובייטים בנרצחו בידי הנאצים". בשנות האלפיים, על האנדרטה החדשה שנבנתה לזכר היהודים שנרצחו בעיר, נחקקו המילים בבלארוסית, באנגלית ובעברית: "כאן בשנת 1942 עונו באכזריות 3,600 יהודים - תושבים מקומיים".
אנה וודוורד
אנה וודוורד (באנגלית: Anna Woodward ; 1868–1935) הייתה ציירת אמריקאית, שלמדה ציור באקדמיה ז'וליאן בפריז. בשנת 1918 היא עברה להוואי. היא הושפעה מהתנועה האימפרסיוניסטית ויצרה ציורי נוף.
ביוגרפיה.
אנה וודוורד נולדה בפיטסבורג, פנסילבניה, ב־26 בינואר 1868. היא נולדה לאנה מ. וו. שטיינר ומרקוס א. וודוורד - עורך דין עשיר וידוע בפיטסבורג. היא בילתה את ילדותה בפנסילבניה, וקיבלה תואר ראשון. זמן קצר לאחר מכן נסעה וודוורד לפריז בליווי אמה ונרשמה לאקדמיה ז'וליאן, עם דגש על ציור שמן. היא למדה ציור בהוראת ז'ול-ג'וזף לפבר, טוני רובר-פלרי וויליאם אדולף בוגרו. במהלך הקיץ למדה בבית ספר פרטי קטן בהנהגתו של ג'ורג' היצ'קוק בסטודיו פרטי בביתו באגמונד אן דן הוף, הולנד.
בזמן שהייתה בפריז, היא הציגה עבודות בתערוכות הרבות, בסלונים ובגלריות. היא התקבלה לסלון פריז בשנת 1898 שם הציגה שתי עבודות, Le sabot casse שנוצרו בצרפת ו- Recolte des pommes de terre, שנוצרה בהולנד. בשנת 1903 נכנסה לתערוכת הבינלאומית של ריימס שם קיבלה מדליית כסף.
במהלך לימודיה באירופה, הצטרפה וודוורד למושבה האמריקאית בפריז - קבוצת אמריקאים שלמדו אומנויות יפות בלב פריז. קבוצה זו, שהוקמה על ידי הלן ברטו (1825-1909), יצרה ארגון שבו אמניות היו יכולות ליצור נוכחות מבוססת בעולם האמנות. וודוורד הייתה גם חלק מאגודת האמנות בפיטסבורג לאורך כל ראשית חייה ובאקדמיה לאמנויות בהוואי במהלך הקריירה המאוחרת שלה, מקום בו הציגה יצירות בהזדמנויות רבות.
וודוורד חיה בפריז לאורך כל מלחמת העולם הראשונה. לאחר שסבלה מתת תזונה, אובחן אצלה ליקוי בלב והומלץ לה לנסוע לאקלים חם יותר. לאחר מכן היא נסעה לאפריקה ולהוואי, שם התגוררה משנת 1918 בשכונת וואיקיקי. היא הפכה לקול ידוע בקהילות העשירות והאמנותיות של הוואי, וביצעה עבודות רבות עבור פטרונים מקומיים.
עבודותיה הוצגו בגלריות רבות ברחבי ארצות הברית וצרפת, כולל מכון קרנגי בפיטסבורג, פנסילבניה.
היא הוצגה גם בכל הגלריות המקומיות בהוואי ובאקדמיה לאמנויות בהונולולו בעיקר עבודות מאיי הוואי. עבודותיה, גן בהונולולו, עמק מנואה ודיונות הן בין יצירותיה הידועות יותר המייצגות את הנוף ההוואי.
וודוורד כתבה גם טורים ומאמרים למגזינים ולעיתונים מקומיים בהוואי. היא כתבה על עבודות אמנים, ביקרה תערוכות מקומיות. יצירות האמנות שלה שימשו גם למגזין "גן עדן באוקיינוס השקט" לאורך כל שנות העשרים והשלושים. היא נודעה גם בזכות ספרה בנוגע לתקופתה בקהילת האמנות בפריז וגם בהולנד, שכותרתה "חיי אמנות בצרפת ובהולנד".