מוקדם בבוקר 1 בספטמבר יצא קולונל ג'ורג' מדיסון עם כוח של 260 חיילים מהרגימנט הרביעי והפליג בנהר מיסטיק עד לגבעת החורף ומשם צעד כמיל עד למקום בו אוחסן הנשק. בזריחה הם כבר שדדו את כל הנשק וחזרו בדרך שבאו לבוסטון, בסופו של דבר נלקח הנשק לאי קאסל שנקרא אז טירת ויליאם.
התראת אבק השריפה
סוחוי Su-37
סוחוי Su-37 (ברוסית: Сухой Су-37, קוד דיווח נאט"ו : Flanker-F) הוא מטוס קרב רב-משימתי מהדור הרביעי, מתוצרת רוסיה, המבוסס על מטוס הקרב Su-27. פיתוח המטוס לא מומן על ידי ממשלת רוסיה, והוא פרויקט פרטי של חברת סוחוי. המטוס לא נכנס לשירות מבצעי בחיל האוויר הרוסי.
גילוי קיומו של המטוס וביצועיו יוצאי הדופן גררו התעניינות רבה במערב ובארצות הברית בפרט.
מאפיינים ותכונות.
בעת הצגת המטוס, בעת מפגן אווירי, הפגין המטוס ביצועים חסרי תקדים. נטען כי אף מטוס מערבי אינו יכול לשחזר את ביצועיו שהפגין הסוחוי וגם ה-F-22 האמריקאי, חוד החנית של חיל האוויר האמריקאי, איננו מסוגל לשחזר בהצלחה את התמרונים שביצע המטוס.
למטוס ישנם שני מנועי חזקים מאוד, שמקנים לו יכולת לבצע תמרונים חריפים, המקנים לו יכולות להגיע לזוויות התקפה גבוהות במיוחד. בעת הצגתו הגיע לזווית התקפה של כ-135 מעלות, בעוד מטוסים מקבילים מצליחים להגיע לכמה עשרות בודדות. בנוסף לכל אלו, מצויד המטוס במכ"ם רב עוצמה היכול לעקוב בו זמנית אחר מספר רב של מטרות, הן אוויריות והן קרקעיות, בעל יכולת ליצור תמונת SAR. יתרה מזאת, נוסף למטוס מכ"ם נוסף בחלקו האחורי, כך שנוצרת תמונה מלאה של כל המרחב.
ההבדלים העיקריים בינו לבין ה-Su-27M הם:
הרכבת התחתית של בואנוס איירס
הרכבת התחתית של בואנוס איירס (בספרדית: Subte de Buenos Aires) היא רשת של רכבות תת-קרקעיות המשרתות את העיר בואנוס איירס, היא פועלת משנת 1913 והיא אחת ממערכות הרכבות התחתיות העמוסות בעולם, היא מורכבת מ-6 קווים, בשנים הראשונות לפעילותה נערכו עבודות הרחבה ובניית קווים נוספים אולם בשנות מלחמת העולם השנייה נעצרה ההתקדמות והיא חודשה רק בשנת 1990 כאשר תוכננו לרכבת ארבעה קווים חדשים, עם זאת בשנים האחרונות גבר הביקוש לרכבת על קצב ההתרחבות מה שגורם לצפיפות בקרונות הרכבת.
היסטוריה.
בניית הקו הראשון החלה בשנת 1909 על ידי חברת החשמליות האנגלו-ארגנטינאית שפעלה מכוח זיכיון שקיבלה מן הממשלה, הקו הראשון נחנך ב-1 בדצמבר 1913 ובשנת 1914 הוארך בשתי פעימות, בשנת 1930 נחנך הקו השני ובשנת 1933 החלה בנייתם של שלושה קווים נוספים שנחנכו בשנות ה-30 וה-40, הקו השישי הוא הקצר ביותר והוא נפתח בשנת 2007.
קוי הרכבת שהיו ברשות חברות פרטיות הולאמו בשנת 1930 ועברו לניהול תאגיד התחבורה של בואנוס איירס, בשנת 1994 הופרטו קווי הרכבת וכיום מנוהלות על ידי חברת Metrovías SA.
מרקוס השליח
מסדר צלב הוורד
מסדר צלב הוורד (בגרמנית: Rosenkreuzer, רוזֶנקרויצֶר) מתואר כאגודת סתרים אשר נוסדה על ידי כריסטיאן רוזנקרויץ במאה ה-15, והייתה מקושרת עם פרוטסטנטיות ולותרניות. הקתולים דחו את המסדר בטענה כי מחזיקים הם מידע שונה מהתפיסה המקובלת באירופה באותה תקופה. מכיוון שחלק מהידע של המסדר נבע מהסופים, נשמר הדבר בסוד במשך 120 שנה עד לאקלים האינטלקטואלי המתאים יותר אשר יהיה עשוי לקבל אותו.
פילוסופים שונים של המאה ה-17 כגון מיכאל מאייר, רוברט פלאד ותומס ווהן, התעניינו בהשקפת העולם על פי מסדר צלב הוורד. על פי ההיסטוריון דייוויד סטיבנסון השפיעה פילוסופיה זו של מסדר צלב הוורד על הקמת מסדר הבונים החופשיים בסקוטלנד.
על פי הסיפור המכונן של המסדר הוא נוסד בשנת 1407 על ידי כריסטיאן רוזנקרויץ, כאשר החליט להעביר את הידע הרב אשר רכש במהלך מסעותיו במזרח התיכון, לקבוצת תלמידים אשר אסף מרחבי אירופה.
בר פלוגתא
בַּר פְּלֻגְתָּא (תרגום מילולי: בן מחלוקת) הוא מושג בשפה הארמית שמשמעו חכם שבדרך כלל נחלק עם חכם אחר - זוג שנחלקים זה עם זה כמעט באופן קבוע. הוא מופיע פעם אחת בתלמוד הבבלי, אך ככינוי לחולק במחלוקת ספציפית, ולא לחולק קבוע. במשמעותו הנוכחית הביטוי קיים החל מתקופת הראשונים.
בוריס טרייקובסקי
בוריס טרייקובסקי (25 ביוני 1956 – 26 בפברואר 2004) היה הנשיא השני של מקדוניה הצפונית בשנים 1999–2004.
טרייקובסקי החל להיות פעיל בפוליטיקה של מקדוניה עם הכרזת עצמאותה בשנת 1991. הוא הצטרף למפלגת Vmro-Dpmne. טרייקובסקי מילא תפקיד חשוב בפיתוח קשרים של המפלגה עם מפלגות אחרות באירופה ומונה ליו"ר הוועדה ליחסי חוץ של המפלגה. בשנת 1998 הוא מונה לסגן שר החוץ. הוא זכה בבחירות לנשיאות בשנת 1999 לאחר שקיבל 52% קולות ובכך הפך לנשיא השני של הרפובליקה (אחרי קירו גליגורוב).
טרייקובסקי נהרג ב-26 בפברואר 2004 בהתרסקות מטוסו אשר היה בדרכו לוועידה כלכלית בבוסניה והרצגובינה, התאונה קרתה ככל הנראה עקב גשם וערפל כבדים.
המרד של ניקה
קירו גליגורוב
קירו גליגורוב (3 במאי 1917 - 1 בינואר 2012) היה הנשיא הראשון של מקדוניה, ומנהיגהּ בעת הפיכתה מרפובליקה סוציאליסטית תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה למדינה עצמאית.
גליגורוב כיהן בתפקיד נשיא מקדוניה משנת 1991 עד 1999. טרם הפיכת הרפובליקה המקדונית למדינה עצמאית כיהן בתפקידים רבים במערכת הפוליטית של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, לרבות מזכיר המדינה לענייני כספים ברשות המבצעת של המועצה הפדרלית, חבר הנשיאות היוגוסלבית ונשיא האספה הפדרלית (הפרלמנט הפדרלי).
בשנת 1999 החליף אותו בוריס טרג'קובסקי בתפקיד נשיא מקדוניה.
אונונקוודיום
תצורה גאולוגית
אוריגמי בישראל
בישראל קיימות שלוש קהילות אוריגמי, המקיימות פעילות שוטפת. שיאה של הפעילות הוא הכנס שנתי, בו נוטלים חלק אורחים מרחבי העולם. בקהילה חברים אמנים יוצרים המתמחים בעיצוב מקורי של דגמים, ואמנים מבצעים המתמחים בקיפול דגמים של יוצרים אחרים.
היסטוריה.
הקשר הישראלי עם אוריגמי התחיל כנראה בהולנד. בשנת 1955, ערך פליקס טיקוטין, מגדולי האספנים והסוחרים באמנות יפנית במאה העשרים, תערוכה מוזיאונית בהולנד לאקירה יושיזאווה, המאסטר היפני הדגול שהחיה את תחום האוריגמי. ליושיזאווה הייתה זאת התערוכה הראשונה מחוץ למדינתו. ההתכתבות עם יושיזאווה והרעיון למצוא עבורו תערוכה באירופה היו יוזמות של הפוקלוריסט גרשון לגמן.
באותה שנה הגיע טיקוטין, שהיה יהודי, לישראל, והחליט על הקמת מוזיאון לאמנות יפנית על שמו בעיר חיפה. ב-1960 פתח ה"מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית" את דלתותיו. החברות בין טיקוטין ויושיזאווה גברה, ובעקבותיה השאיל המאסטר מספר יצירות לנציג של המוזיאון שביקר ביפן. כך יצא שדווקא בישראל, כבר בתחילת שנות השבעים, ניתן היה לצפות, בתצוגות לא פורמליות במוזיאון טיקוטין, בעבודות שהיו אז בשיא האמנותי של האוריגמי. מאוחר יותר, כאות הכרה לחברות בין השניים, השאילה אלמנתו של יושיזאווה מספר עבודות של המאסטר לתערוכה הבינלאומית "אוצרות עולם האוריגמי" שהתקיימה ב-2007 במוזיאון טיקוטין.
בסוף שנות השישים התחילו להופיע בישראל גם ספרי הוראות באוריגמי, קודם באנגלית ובסוף השבעים אף בעברית. לא מעט מאמני האוריגמי בישראל התחילו את דרכם עם ארבעת ספריו של רוברט הארבין (אנגליה) שיצאו בעברית בתרגום רב"ג, על ידי הוצאת לדורי. בתרגום לעברית הושמטו מספר דגמים בעלי אופי נוצרי מהספרים.
קהילת האוריגמי הרשמית הראשונה בישראל הוקמה ביוזמת רוזלי יבנין ועדנה ברוך. יבנין היא בתה של ליליאן אופנהיימר, המייסדת של The Origami Center of America, שלימים הפך ל-OrigamiUSA. יבנין היה תפקיד חשוב גם בהקמת ארגון האוריגמי הבריטי, British Origami Society, ואירחה בביתה את המפגשים הראשונים של הארגון.
יבנין וברוך נהגו לערוך כבר באמצע שנות ה-80 סדנאות לחובבי אוריגמי בביתה של יבנין בירושלים. בשנת 1987 הצטרף ליבנין עידן שוורץ, אמן אוריגמי ישראלי, שהיה תלמידה של אופנהיימר בארצות הברית, והחל אף הוא לקיים סדנאות ברחבי ישראל.
ההתארגנות הפכה ל"אגודת האוריגמי הישראלי" (Israeli Origami Society ) ב-1991. האגודה קמה ללא מטרות רווח, בעקבות ביקור באירופה של ליליאן אופנהיימר (בגיל 92) בליווי בתה, רוזלי. לאחר מכן, המשיכו גם לבקר בישראל, שם גרה רוזלי. ביקור זה היה ההשראה להקמת האגודה.
הפגישה הראשונה נערכה ב-8 באפריל 1991, בביתה של יבנין. כחודש לאחר מכן, ב-21 במאי, התקיימה הפגישה הראשונה של סניף הוד השרון של האגודה.
בשנת 1992 החלה מירי גולן את פעילותה בישראל בתחום האוריגמי ולימדה בבתי ספר וגני ילדים ברחבי ישראל. בשנת 1993 ייסדה את המרכז הישראלי לאוריגמי (לימים המרכז הישראלי לאמנות האוריגמי), וכתבה סדרת חוברות להוראת האוריגמי בת שמונה ספרים בשיתוף עם פול ג'קסון.
בשנת 1993 הצטרפה אורלי מרום הראל ל"אגודת האוריגמי הישראלי" מתוך כוונה לארגן סוכה מקושטת בבית הנשיא. בעקבות זאת נרשמה האגודה כעמותה בשנת 1994. בסופו של דבר, הוקמה הסוכה במסגרת חגיגות של עיריית כרמיאל ובשיתופה.
בשנת 1994 הקימה מרום הראל בשת"פ עם חברת אייר פראנס ומכללת שנקר בחסות פרופ' אמוץ וינברג (נשיא מכללת שנקר דאז), את התערוכה הראשונה לאופנה וטקסטיל ברוח האוריגמי, משילובים חדשניים של חמרים וקיפולים של בד ונייר.
בשנת 2000, עלה לישראל פול ג׳קסון, אמן אוריגמי בריטי, בעקבות נישואיו לגולן. ג׳קסון וגולן הוציאו מספר ספרי אוריגמי בעברית, שחלקם ראו אור גם בגרסה אנגלית.