הניכור היה הדדי, ורוב המזרחיים פיתחו יחסים מורכבים עם בני דתם שהתגוררו בארצות בהן ניתן שוויון זכויות. ברוסיה, בפולין וביתר המרחב התקיים קיבוץ יהודי גדול וצפוף, שהאפליה החוקית נגדו שימרה מאפיינים אתניים משותפים גם בתקופה שבה רבים זנחו את הדת – כך, לדוגמה, פרחה שם תרבות יידיש חילונית תוססת בעוד שאפילו באזוריה הנחשלים של הונגריה, המפגרת מכל ארצות האמנציפציה והיחידה שהשתמרה בה אורתודוקסיה חזקה, בקושי התפרסמו עיתונים בשפה. אחידות זו עשתה את האוכלוסייה נכונה לקלוט את הרעיונות הלאומיים המתפתחים, ששמו את הדת במקום שני לכל היותר למול תפישת המערביים (ולו אלה שייחסו לכך חשיבות כלשהי) שיהדותם הייתה זרם דתי. כשחיים ויצמן בן התשע-עשרה, שכבר היה ציוני, הגיע ללמד בפנימיה האורתודוקסית היוקרתית בפְּפוּנְגְשטאדט שבגרמניה, הוא התקשה לעכל את היות המנהל חרדי אדוק שראה עצמו "גרמני בן דת משה".
ראיית המערביים כמתבוללים, תלושים ומנותקים הייתה סממן חשוב בתנועה הלאומית של יהדות מזרח אירופה, לענפיה השונים (מאוטונומיזם יהודי וכלה בציונות), שהתעוררה בשנות ה-1880 לאחר האכזבה וההתפכחות מהאידיאלים של תנועת ההשכלה שם. מלומדים מרירים שניסו לגבש תודעה לאומית להמונים תיארו את יושבי המערב שווי-הזכויות כמי שוויתרו על עצמותם וזהותם בתמורה לאמנציפציה ויצרו "יהודי ממוקף", יהודי-גרמני או יהודי-צרפתי, שניסה לשווא להעמיד פנים שהוא בן ללאום המקומי ושונה רק בדתו, בעוד שעורר בוז וסלידה ולבסוף את האנטישמיות המודרנית. "האסכולה המזרח-אירופית" של ההיסטוריונים היהודים, משמעון דובנוב והלאה, ציירה את האמנציפציה, ההשכלה, הטמיעה התרבותית והמגמה להגדיר את היהדות ככנסייה דתית כמשלב כוחות הרסני שריסק את העמִיוּת בין יהודי המערב. זה החל לחדור למזרח אך שם נבלם על ידי ההבראה של עליית הלאומיות, שהסכינה לחשוף את מהותו האמיתית של העם מול קריסת ערכי האמונה הישנה. דובנוב כתב על אדריכלי הרפורמה והנאו-אורתודוקסיה בגרמניה: מכל ההשקפות הדתיות במערב, נטו המזרח-אירופאים חסד דווקא לגישה הפוזיטיבית-היסטורית של הרב זכריה פרנקל, שעוזרו היינריך גרץ השפיע עליהם רבות, שהחשיבה את תפקיד העם בכוליותו כמעצב את האמונה. את השקפתו שלו על תפקיד האמונה ככלי-שרת בידי הלאומיות הוסיף דובנוב, הלאומי-חילוני, במקום אחר: עליית האנטישמיות נתפשה באסכולה זו כהוכחה סופית למופרכות הניסיון "להתכחש" לטבע האמיתי של היהדות, לשיטתם; הנרטיב שציירו היה דומיננטי בהיסטוריוגרפיה שנים רבות ועודנו מרכזי מאוד. הלאומיים במזרח הרבו לבכות את נטיית המערביים להתייחס לשאלות היהדות במונחים דתיים בלעדיים.
הכינוי "אוסטיודן" צבר קונוטציות שליליות ושימש כתווית גזענית כלפי נשואיו, הן מצד ה"יקים" והן מצד האנטישמיים בגרמניה. בפוגרום שנערך ברובע שויננפירטל בברלין בנובמבר 1923, זעקו המפגינים: "אוסטיודן החוצה." האנטישמים השתמשו בו בהדרגה כדי להכליל את כל היהודים, כשלטענתם כולם היו בבסיסם "אוסטיודן". הוא התגלגל לשיח הפנים-יהודי בארצות הברית, שם היה המתח האתני בין יוצאי מרכז אירופה למהגרים העניים והחדשים ממזרחה למרכיב קבוע של החברה היהודית משלהי המאה ה-19 ועד אחרי מלחמת העולם השנייה. בימי העלייה החמישית צץ יחס דומה אך הפוך מצד הוותיקים יוצאי מזרח אירופה בארץ ישראל לפליטים היהודיים מגרמניה: המקומיים זכרו את היחס שספגו הוריהם, והפגינו לעיתים שמחה לאיד, במקביל לבוז ולהאשמות בהסתגרות ובהתנשאות כלפי החדשים.
עם הפלישה לפולין ב-1939, יחידות התעמולה של הצבא הגרמני עמדו על התועלת שבחשיפת החיילים ל"אוסטיודן במצבם הטבעי" בערים כמו קרקוב, כדי להצדיק את המדיניות הגזעית ברייך עצמו: באלפי מכתבים שנשלחו חזרה הביתה, כפי שציינו בסיפוק האחראים על הנושא, עלו נימות של תיעוב וגועל. למרות זאת לא היה די בכך כדי לטשטש כליל את ההבדלים בין שתי האוכלוסיות גם בעיני הממשל הגרמני האנטישמי שייעד את שתיהן למוות. אף בשנות ה-40 נשמר בידול מסוים ביניהן בתעמולה, בפרסומים רשמיים וביחס היום-יומי. בריגה אף הוקמו שני גטאות נפרדים, אחד ליהודים מהמערב ואחד למקומיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בגלל הקונוטציות שנקשרו אליו, הפך הביטוי להיות לא תקין פוליטית. הוא צף מחדש עקב ההגירה הגדולה של יהודים מברית המועצות לשעבר לגרמניה בשנות ה-90, והוחייה על ידי הימין הקיצוני.
המוזיאון הלאומי לרצח העם הולודומור
המוזיאון הלאומי לרצח העם הולודומור (באוקראינית: Національний музей Голодомору-геноциду) הוא מוזיאון לציון מקרי הרעב ההמוניים שהתרחשו באוקראינה בתחילת המאה ה-20.
המוזיאון נוסד כדי לתעד את הרעב ההמוני של השנים 1932–1933, הידוע כ"הולודומור", וכן את מקרי הרעב המוכרים פחות, שהתרחשו במדינה בשנים 1921–1922 ו-1946–1947.
המוזיאון נוסד בשנת 2008, לציון 75 שנה להולודומור. בשנת 2010 הוא קיבל מעמד של מוזיאון לאומי, הנתמך על ידי ממשלת אוקראינה. המוזיאון שוכן סמוך למתחם לאוורת קייב-פצ'רסק, על גדות נהר הדנייפר שבקייב.
גביע דייוויס 1908
אתגר הטניס הבינלאומי 1908 (באנגלית: 1908 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות השמינית במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה-ניו זילנד (אוסטרלאסיה) וסוכם שמשחק הגמר ייערך באוסטרליה. לראשונה משחקי המוקדמות לא נערכו בצמוד למשחק על הגביע. לתחרות נרשמו ארצות הברית ובריטניה. המשחק בין הקבוצות נערך בבוסטון, ארצות הברית ב-17-19 בספטמבר. האמריקאים ניצחו עם התוצאה 1:4.
משחק על התואר נערך ב-27-30 בנובמבר במלבורן. הרכב נבחרת המארחת היה זהה לזה שהביא את הניצחון בשנה הקודמת. גם השנה הם ניצחו אך בקרב צמוד שהסתיים בתוצאה 2:3.
קלודל
אהרון קוסמינסקי
ויקיפדיה הוייטנאמית
אלגברת לי פתירה
באלגברה מופשטת, אלגברת לי היא פתירה אם סדרת הנגזרת שלה מתאפסת החל ממקום מסוים. לאלגברות לי פתירות יש תפקיד חשוב בתורת המבנה של אלגברות לי, והן קשורות גם לאלגברות נילפוטנטיות ופשוטות למחצה.
הגדרה.
תהי formula_1 אלגברת לי מעל שדה formula_2.
סדרת הנגזרת של formula_1 היא הסדרה המוגדרת על ידי formula_4. בפרט,
formula_5.
במילים אחרות, הסדרה היא formula_6.
formula_1 נקראת פתירה אם סדרת הנגזרת שלה מתאפסת החל ממקום מסוים, כלומר קיים formula_8 כך ש-formula_9.
הרדיקל.
הרדיקל של אלגברת לי נתונה הוא האידיאל הפתיר המקסימלי שלה. אידיאל כזה קיים ויחיד לפי התכונה החמישית לעיל, ומסומן על ידי formula_15. אפיון נוסף שלו הוא הסכום של כל האידיאלים הפתירים.
אלגברת לי בעלת רדיקל טריוויאלי נקראת אלגברת לי פשוטה למחצה. במילים אחרות, זוהי אלגברת לי ללא אידיאלים פתירים. אלגברות מסוג זה מהוות מוקד מרכזי במיון של אלגברות לי, ויש להן מיון מלא.
סדרי גודל
לואיס אדריאנו
לואיס אדריאנו דה סוזה דה סילבה (בפורטוגזית: Luiz Adriano de Souza da Silva; נולד ב-12 באפריל 1987) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אנטליהספור.
קריירה.
אדריאנו נולד בפורטו אלגרה בברזיל וגדל במחלקת הנוער אינטרנסיונל שמהעיר.
כאשר השתתף באליפות העולם לקבוצות כדורגל 2006 בו הבקיע את שער הניצחון בחצי הגמר ושזכה עם הקבוצה בטורניר, צד את עיניהם של מועדונים גדולים באירופה.
ב-2 במרץ 2007 חתם אדריאנו בשחטאר דונצק האוקראינית עבור שלושה מיליון אירו. ב-19 במרץ ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה נגד יריבתה העירונית מטאלורג דונצק.
ב-26 באוגוסט 2008 כבש את שערו הבכורה באירופה בניצחון 1–3 נגד דינמו זאגרב, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות אשר הבטיח את העלייה לשלב הבתים. ב-20 במאי 2009 כבש שער בגמר גביע אופ"א, בניצחון 1–2 נגד ורדר ברמן.
ב-20 בנובמבר 2012 במשחק במסגרת ליגת האלופות נגד נורסאלנד הדנית, אדריאנו הבקיע שער כאשר ויליאן מסר לו בעיטה לאחר ירד כדור. זה הוביל למחאות כבדות מהשחקנים והקהל הדני. כתוצאה מכך אופ"א אסרה על אדריאנו לשחק במשחק הבא כעונש. ב-21 באוקטובר 2014 הבקיע חמישית שערים נגד באטה בוריסוב הבלארוסית, והפך לשחקן השני אחרי ליונל מסי שמבקיע חמישה שערים במשחק בליגת האלופות.
ב-2 ביולי 2015 חתם לחמש שנים במילאן האיטלקית, אך כבר כעבור שנתיים עזב לאחר שחתם ב-16 בינואר 2017 בספרטק מוסקבה הרוסית.
ביולי 2019 חזר למולדתו ברזיל וחתם בפלמיירס.
ב-3 בפברואר 2022 חתם לשנה וחצי באנטליהספור הטורקית.
נבחרת ברזיל.
ב-23 באוקטובר 2014 זומן לראשונה לנבחרת ברזיל. ערך את הופעתו הבכורה ב-12 בנובמבר נגד נבחרת טורקיה בניצחון 0–4.
היכל הספורט חולון
ויקיפדיה הפורטוגזית
ויקיפדיה הפורטוגזית היא הגרסה של ויקיפדיה בשפה הפורטוגזית. עם תחילה דרכה ביוני 2001, הייתה ויקיפדיה הפורטוגזית הוויקיפדיה החמישית במספרה. נכון ל- ב ישנם בו ערכים.
היסטוריה.
החל מסוף שנת 2004, המיזם החל לצבור תאוצה. במאי 2005 ויקיפדיה הפורטוגזית עקפה את ויקיפדיה הספרדית והאיטלקית במספר הערכים. לצורך השוואה, במאי 2004, היא הייתה הוויקיפדיה ה-17 במספר מבחינת כמות הערכים.
הערכים בפורטוגזית יכולים להיות מגוונים מאוד לשונית, שכן התורמים באתר כותבים בפורטוגזית אירופאית ובפורטוגזית ברזילאית. הערכים נוטים לצד כזה או אחר, או לפעמים כוללים מוטיבים משתי צורות השפה.