מאמר שהתפרסם בכתב העת Nature בדצמבר 2019 תיאר מחקר שבו בוצעו ניסויים על עכברים, כדי לבחון את הקשר בין לחץ נפשי ובין שיער שיבה. במחקר נמצא כי פרוותם של העכברים שהייתה שחורה מטבעה, אכן הפכה ללבנה ככל שהחוקרים חשפו את העכברים למצבי עקה. במחקר עלתה המסקנה כי המערכת הסימפטטית שמופעלת במצבי לחץ נפשי, מובילה לשחרור של נוראדרנלין. שחרור זה גורם לתאי גזע מלנוציטיים בזקיקי השיערות להתחלק יתר על המידה, ובכך הוא מכלה את מאגר תאי הגזע. דבר זה גורם לכך שזקיק השיערה לא מסוגל לייצר יותר מלנוציטים, תאים שמפרישים מלנין - שהוא למעשה המולקולה שנותנת לשיערה את צבעה. כל שיערה שתיווצר בזקיק השיערות שיש בו מיעוט של תאי גזע מלנוציטיים, תהיה לבנה.
טיפול מנע.
פרט לצביעת שיער ישנן דרכים טבעיות להאט את קצב ההלבנה של השיער. מלבד גורמים כמו כעס, דחק ועישון גם מחסור בנוזלים כתוצאה ממיעוט בשתייה או מחסור תזונתי בנחושת או בוויטמין B12 גורמים להאפרת השיער ולכן מזונות עשירים בהם עשויים למנוע או להאט את תופעת הלבנת השיער בגיל מוקדם, בארצות הברית קודמה במיוחד הדבשה המתוקה כמנה עשירה ברכיבים תזונתיים המשמשת לעידוד הפרשת המלנין בשיער. כמו גם, ממרח שמופק מקליפות תפוחי אדמה וצובע את השיער בגוון כהה יותר.
בנק פ.ק.או.
בנק Polska Kasa Opieki Spółka Akcyjna, אשר ידוע בשם הקצר יותר Bank Pekao S.A, הוא בנק מסחרי השני בגודלו בפולין שמטהו ממוקם בוורשה. הבנק האיטלקי יוניקרדיט היה בעל השליטה בבנק עד דצמבר 2016. כאשר חברת הביטוח הממשלית PZU רכשה 20%, וקרן הפיתוח הפולנית רכשה 12.80% מהבעלות.
הבנק נוסד בשנת 1929 על ידי משרד האוצר הפולני כבנק ממשלתי, בעיקר כדי לספק שירותים פיננסיים לפולנים החיים מחוץ למדינה. בשנת 1939 היו לבנק סניפים כמעט בכל עיר בירה במדינות בהן התגוררו פולנים.
השם המלא "Polska Kasa Opieki" מתורגם כפשוטו כ"בנק העזרה הפולני", והצורה הפופולרית "Pekao" היא צליל ראשי התיבות "PKO".
היסטוריה.
הקמת הבנק.
בשנת 1929, מנכ"ל בנק "פוצ'טובה קאסה אושצ'נדנושי" (Powszechna Kasa Oszczędności), הנריק גרובר, הבחין כי יש ביקוש לבנק שיוכל לספק שירותים פיננסיים לשמונת מיליון הפולנים החיים מחוץ למדינה. לאור זאת, ב-17 במרץ 1929, הקים משרד האוצר הפולני את "בנק פולסקה קאסה אופיקי שפולקה אקצ'ינה". בעלי המניות בבנק היו "פוצ'טובה קאסה אושצ'נדנושי", "בנק גוספודארסטווה קרייובגו" ובנק "פינוואי רולני". הסניפים הראשונים נפתחו בצרפת, ארגנטינה, ארצות הברית ובתל אביב. בשנת 1939 היו לפ.ק.או. סניפים בבירות מרבית המדינות בהן התיישבו מהגרים מפולין.
בתקופת הרפובליקה העממית הפולנית.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה ותחילת השליטה הסובייטית בפולין, דאג הבנק לפעולות פיננסיות בינלאומיות שביצעו רשויות הרפובליקה העממית הפולנית שזה עתה הוקמה. בעזרת הבנק יכלו הפולנים המתגוררים נחוץ למדינה לפרנס את משפחותיהם מאחורי מסך הברזל. בשנת 1968 אישר שר האוצר לפתוח בבנק חשבונות מטבע חוץ עבור אנשים העובדים מחוץ למדינה. שירות בו החזיק הבנק בבלעדיות עד שנת 1989 עם פרוץ הרפורמות הכלכליות ששטפו בפולין והגוש הקומוניסטי.
בשנות ה-70 חולקו החשבונות בבנק לשלוש קטגוריות: קטגוריה א' לאנשים הפקידים כספים ממוצא מתועד, קטגוריה ב' להפקדות ממוצא לא מתועד וקטגוריה ג' לאזרחים זרים. עד שנת 1976 לא ניתן היה לייצא באופן חוקי את הכספים מחשבונות קטגוריה ב' מחוץ למדינה.
בשנת 1974 היו לבנק כ- 91,000 חשבונות בנק רשומים. בסוף שנות השמונים הערך הכולל של חשבונות מטבע חוץ בבנק היה 3.3 מיליארד דולר.
בשנת 1999 הופרט הבנק ונמכר לבנק האיטלקי יוניקרדיט.
פעילות בישראל.
סניף בנק פולסקא קאסא אופיקי בתל אביב נוסד בשנת 1933, וחדל מלשמש כבנק בשנת 2004, לאחר שנרכש בידי בנק הפועלים. לבנק היו סניפים בשתי ערים - ברחוב אלנבי בתל אביב ובחיפה, לקראת סוף פעילותו הוא שירת בעיקר את אוכלוסיית העובדים הזרים, בהעברות כספים לחו"ל. לפי הערכות שונות, בתקופת המלחמה הקרה שימש הבנק כבסיס לפעילות סוכנים סובייטים בישראל.
נכון לסוף שנת 2002, עמד ההון העצמי של הבנק על כ-66 מיליון ש"ח, ובהתאם למדיניות בנק ישראל לאחר קריסתם של בנק למסחר והבנק לפיתוח התעשייה, נמכר הבנק לבנק הפועלים בסוף 2003 תמורת 30 מיליון ש"ח. במהלך שנת 2004 בוטל רישיון הבנק, לפי בקשתו.
בובאל ליכטנשטיין
בובאל ליכטנשטיין (שם מדעי: "Alcelaphus lichtensteinii"), הוא מין או תת-מין בסוג בובאל המצוי בדרום מרכז אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1849. מבחינה חיצונית הוא דומה מאוד לתת-המין בובאל קוקה, שגם חפף איתו בעבר באזור מרכז טנזניה. בגובה הכתפיים הוא קטן יחסית מתת-המין בובאל מערבי, וגדול במקצת מתת-המינים בובאל קוקה ובובאל סוואיני. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: ""Alke" = אייל, "elaphos" = צבי - מתייחס לדמיון שלו לשני הפרסתנים האלה; "lichtensteinii"" - על שמו של מגלהו הזואולוג הגרמני מרטין ליכטנשטיין.
טקסונומיה.
הדעות חלוקות לגבי הסיווג של בובאל ליכטנשטיין. ישנם המסווגים אותו כתת-מין של בובאל אשר נחשב לשיטתם סוג ומין יחיד. אחרים סיווגו את בובאל ליכטנשטיין כמין נפרד בסוג בובאל..
בשנת 1979 הציעה החוקרת אליזבת ורבה לסווג את בובאל ליכטנשטיין כסוג ומין יחיד תחת השם "אנטילופת ליכטנשטיין" ("Sigmoceros lichtensteinii") אך בשנת 1997 היא חזרה בה מסווג זה.
מחקר גנטי מצא שבובאל ליכטנשטיין ובובאל הכף שייכים לענף משותף של העץ הפילוגנטי.
תיאור.
גופו של בובאל ליכטנשטיין ארוך ורחב, וצווארו הקצר רחב בתחילתו וצר יותר בסופו. יש לו בכתפיים גבנון קטן, וכתוצאה מכך פלג גופו הקדמי גבוה במעט מפלג הגוף האחורי. יש לו ראש גדול וחרטום ארוך מאוד, והבליטה הגדולה שעל המצח (- "עוקץ הקרן") רחבה ופחות בולטת לעומת בובאל אחרים. זנבו ארוך ודק, ויש לו לוע ושפתיים עגלגלים עם זיפים חומים, המזכירים במקצת את אלו של הג'ירף. הרגליים ארוכות וחזקות, והן מסתיימות בפרסות גדולות וחדות. האוזניים דקות וארוכות יחסית - עגלגלות באמצען ומשולשות בקצוות. האף של הבובאל מחורץ ועגלגל בצורת "U".
בניגוד לבובאל האחרים, שערות הפנים של בובאל ליכטנשטיין ובובאל הכף מכוונות כלפי מעלה מהפה לעיניים.
למרות שהזכרים גדולים במעט מהנקבות, אין הבדלים בולטים ביניהם.
גודל.
מידות הגוף של בובאל ליכטנשטיין:
גובה הכתפיים: כ-125 ס"מ.
אורך ראש וגוף: 245-175 ס"מ.
אורך הקרניים: עד 70 ס"מ.
אורך הזנב: 70-45 ס"מ.
משקל: כ-150 ק"ג.
צבע.
הפרווה של בובאל ליכטנשטיין חלקה ומבריקה, והיא מורכבת משערות קצרצרות וצפופות. צבע הפרווה הכללי מתחלק בעיקר לארבעה: צדדי הבטן, המותניים, הזרועות, השוקיים והצוואר בצבע חום או צהבהב בהיר, מהעורף ועד הכתפיים חום אדמדם בהיר, מאחרי הכתפיים ועד סמוך לזנב כתם גדול ורחב בצבע חום אדמדם כהה\ערמוני בולט, והעכוז והצדדים האחוריים של הרגליים בצבע אפרפר לבנבן.
הצד הקדמי של הרגליים צהבהב, ומהברכיים ועד לפרסות ישנם פסים רחבים בצבע חום-שוקולד כהה או שחור. צבע הגחון משתנה בין צהבהב ולבנבן לשחרחר. באזור הצוואר יש לבובאל ליכטנשטיין כפלי עור גדולים שנראים לעיתים כפסים, אך אין זה ככפלי העור הצבעוניים שיש לדאמאליסק הסהר או לגנו כחול. הזנב בצבע לבן עם פס חום דק בתחילתו, ובסמוך לסוף הפס מתחילה ציצת שערות ארוכה ושחורה בצורת מברשת. השערות הופכות לארוכות יותר ככל שגודל המרחק מעוקץ הזנב.
צבע הפנים של בובאל ליכטנשטיין צהבהב דהוי בלחיים, וצהבהב או חולי בהיר עד כהה במצח ובחרטום. מתחת לעיניים יש משולשים לבנבנים דהויים, ומעליהם יש לעיתים גבות בהירות. סביב הלוע והאף יש כתם בצבע חום שוקולד כהה-שחרחר, והוא מתרחב לפעמים גם לשאר החוטם. צבע האוזניים מתחלק בין אדמדם כהה או בהיר בצד החיצוני, לבנבן קרמי בצד הפנימי; קצוות האוזניים שחרחרות בדרך כלל. העיניים בינוניות בצבע כתמתם או זהבהב, ומתחתם יש בלוטות ריח גדולות בצבע שחור.
קרניים.
בובאל ליכטנשטיין מתאפיין בזוג קרניים גדולות וכבדות, ויש להם מבנה ייחודי ויוצא דופן משאר מיני הבובאל שמאפשר לזהות אותם בקלות: הקרניים צומחות לכיוון מעלה ואחורה, עולות במעוגל לכיוון קדימה וכמעט סוגרות צורת "O"; לאחר מכן הן פונות בעיקול חד אחורה כלפי מעלה, מה שנראה כמעין כתר. הקרניים עבות ורחבות מאוד בבסיס בצורה שמזכירה במקצת "מגן" של גנו שחור או תאו אפריקני, ולמרות שהן הופכות בהדרגה לדקות יותר הן עדיין עבות מאוד בהשוואה לרוב האנטילופות; בסוף ה-"O" הן הופכות בקיצוניות לדקות וצרות למדי. הקרניים צומחות בצידי "עוקץ הקרן" (בליטה גדולה על המצח המצויה אצל מיני הבובאל בלבד) ולא במרכזו כשאר המינים, והן נמצאות במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. כמו כן גם בבסיס הן אינם צמודות כל כך אחת לשנייה כמרבית המינים, והמרחק ביניהן זהה בתחילת הקרן ובסופה. הבדל נוסף בין בובאל ליכטנשטיין לשאר הוא שרק לעיתים הקרניים מחורצות בכבדות בכ-14 טבעות גדולות ובולטות, ובדרך כלל הקרן נראית חלקה באופן כללי ויש עליה חריצים בולטים בבסיס שגורמים לקרן להראות מקומטת; בשתי הצורות חודי הקרן חלקים וחדים לגמרי. כאשר הקרן מתחילה לצמוח לעגלים, היא דומה לאלו של הראמים - חוד חד וחלק הצומח בצורה ישרה. צבע הקרניים כהה מן הרגיל - שחור-כחלחל, חלודה כהה, ולעיתים אפור; לחודים צבע בהיר משאר הקרן ובדרך כלל אפרפר כסוף בהיר. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, ואצל הזכרים הן נוטות להיות עבות יותר.
תפוצה, אקולוגיה ושימור.