במאורעות תרפ"א, ב-6 במאי 1921, הותקפה רחובות על ידי פורעים שהתאספו ברמלה לרגל חגיגות נבי צלאח. רחובות נערכה למתקפה בראשות מפקד ההגנה ברחובות, משה סמילנסקי, והוקמו חמש עמדות הגנה במבואות המושבה. אחת מעמדות התצפית וההגנה הייתה בבית סלוצקין, שהיה הבית הקיצוני בצפון המושבה, ניצב על גבעה המשקיפה על הדרך לרמלה. הפורעים הגיעו מצפון והוכרעו על ידי מגיני רחובות למרגלות בית סלוצקין.
ב-1922 הוכנה תוכנית הגנה בריטית על רחובות, בשרטוט הנלווה סומנו בין השאר בתים בהם הופקדו רובים, אחד מהם היה בית סלוצקין.
הבית שימש עמדת הגנה ותצפית גם במאורעות תרפ"ט (1929) ובמאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936-1939). במאורעות תרפ"ט הייתה על גג הבית תחנת איתות ששירתה את כל יישובי הסביבה. בשנות ה-40 שימש הבית מק"ל (מקום לימוד, שם כיסוי למקום אימון) של הגדנ"ע - נוער ההגנה.
ב-1937 נוסדה ברחובות גימנסיה שפעלה תחילה בספרית המושבה ועברה בהמשך לבית סלוצקין. ב-1947 התאחדו כיתות התיכון של "בית החינוך" עם הגימנסיה, ויצרו את "התיכון המאוחד רחובות" (תמ"ר) ששירת שנים רבות את כל יישובי האזור. שם המוסד שונה בהמשך ל"קריית החינוך ע"ש עמוס דה-שליט". בית סלוצקין משמש בנין המנהלה של קריית החינוך.
אנקראון
ריאן וייט
ריאן וין וייט (באנגלית: Ryan White, 6 בדצמבר 1971 - 8 באפריל 1990) היה נער אמריקאי מקומוקו שבאינדיאנה, שהפך לנער הכרזה של המרכז למחלת האיידס האמריקאי לאחר שסולק מבית ספרו בעקבות אבחונו כנושא המחלה.
וייט היה חולה המופיליה ונדבק בנגיף ה-HIV כתוצאה ממנת דם נגועה שקיבל בעירוי. הוא אובחן בדצמבר 1984 בגיל 13, והרופאים העריכו כי נשארו לו שישה חודשים לחיות. אף על פי שהרופאים הסבירו כי הוא אינו מהווה סיכון להידבקות תלמידים אחרים, צצו קולות לפיהם וייט מסכן את בריאות התלמידים, כנראה בגלל חוסר ההבנה במחלת האיידס באותה תקופה. וייט סולק מבית הספר ולאחר שניסה לחזור ללימודיו, מורים והורים רבים התנגדו למהלך. וייט מעולם לא חזר לבית ספרו.
וייט נפטר ב-1990, חמש שנים מעבר למה שהעריכו הרופאים.
בשנת 1991, הקדיש מייקל ג'קסון את שירו "Gone Too Soon" לווייט, ולאורך כל הקליפ של השיר משולבות תמונותיו של וייט.
מורשתו.
וייט היה אחד מהדמויות הבולטות לשינוי המודעות האמריקאית למחלת האיידס, ויחד עם השחקן רוק הדסון היה אחד הפרצופים המוכרים למודעות המחלה.
טפלול תמונה
מניפולציה של תמונה
שעון מטוטלת מעץ
שעון מטוטלת מעץ הוא שעון מטוטלת, אשר התמסורת שלו עשויה עץ.
שעוני מטוטלת מעץ.
שעון המטוטלת הראשון הומצא על ידי כריסטיאן הויגנס, בעקבות מחקרו של גליליאו גליליי. עם הופעתם של שעוני העץ של ג'ון הריסון, שהיה חרש עץ ובנה את שעוניו מעץ (אבל גם מחומרים אחרים), נוצרה מגמת-משנה לבניית שעוני מטוטלת מעץ. עם התפתחות המיכון והוזלת מחירם של כלי העבודה, התרחבה מגמה זו וכמה אלפי אנשים בונים היום שעוני-עץ. יש להבדיל בין שעוני-עץ מלאים, שהתמסורת שלהם (גלגלי השיניים ומנגנון העברת הכוח) עשויים מעץ, משעוני מטוטלת, שהתיבה שלהם עשויה מעץ, והמנגנון בנוי ממתכת.
בדרך כלל, בונה שעונים רוכש את גלגלי השיניים ושאר חלקי השעון מיצרן, לפי תקן מוגדר, בעוד שיוצר שעוני העץ יכול לעצב את המנגנון לפי ראות עיניו וכוח היצירה המפעם בו. כמובן שאפשר למצוא חריגים לכאן ולכאן. קיומן של האגודות ההורולוגיות הפך את התמונה למורכבת יותר, כי חברי אגודות אלו בונים שעוני עץ ומתכת בעבודת יד. קיומו של האינטרנט הפך את הידע לחופשי ומספר לא מבוטל של חובבי שעונים ועץ הצטרפו לפעילות זו. רוב בוני שעוני-העץ היום נמצאים באנגליה, ארצות הברית וגרמניה, אבל, יש בוני שעונים גם בספרד, ברזיל, ישראל, רומניה ומדינות נוספות. בניית שעון-עץ נתפסת בעיני רבים כביטוי ליכולת ביצוע בעץ, הנדסה ודיוק.
היסטוריה.
שעונים נבנו על ידי בני אדם מאז קדמת דנא. אולם, הערך הנוכחי עוסק רק בשעוני עץ שהם שעוני מטוטלת. אם כך, שעוני המטוטלת הראשונים שעוררו עניין מחד, והיו עשויים עץ מאידך, הם שעוניו של ג'ון הריסון. מאז שג'ון הריסון בנה את שעוני העץ שלו (ב-1713 נבנה השעון הראשון), החלה פעילות בנייה ערה של יוצרים, מעצבים ובוני שעונים של שעוני עץ, שתמסורת המנגנון שלהם עשויה עץ. סביב בניית המחגר וגלגל התזמון התפתחה ספרות ענפה, שיועדה לבתי ספר לבניית שעונים בפרט, ולשענים בכלל. לאחר שהריסון פיתח את מחגר החגב, קמה שורה של ממציאים, אנשי מדע ובוני שעונים, שיצרו עיצובים ייחודיים למחגר ולגלגל התזמון. כך קרה, שסימן ההיכר של התפתחות השעונים נמדד לפי עיצובם של שני מרכיבים אלו. לא ידוע מי המציא את המנגנון המכני של שעון המטוטלת. ייתכן שמנגנון זה הומצא על ידי הערבים בתחילת האלף הראשון לספירה.
לוח זמנים כללי של התפתחות שעוני מטוטלת:
עם הופעת שעוני הכיס, שגם אותם המציא כריסטיאן הויגנס, ולאחר מכן, עם הופעת שעוני הקוורץ פסקה התפתחותם של שעוני המטוטלת ונמצאו דרכים מדויקות יותר למדוד זמן. עם זאת, הצלחתו של ג'ון הריסון לא נשכחה ובמאה העשרים החלו בוני שעונים לבנות שעוני עץ וליצור פיתוחים חדשים.
מבנה כללי של שעון מטוטלת.
המטוטלת.
מטוטלת השעון בנויה מהחלקים הבאים:
המטוטלת היא הגורם המתזמן של השעון. תנודת המטוטלת היא הגורם באמצעותו מכוון בונה השעונים את השעון. כיול זה נעשה באמצעות מיקומה של משקולת המטוטלת על זרוע המטוטלת. בבניית שעוני עץ, המטוטלת עשויה, לרוב, כמו שאר השעון מעץ. סוגי העץ המתאימים לבניית המטוטלת הם עצים קשים, אשר אין משמעות לקצב ההתפשטות (בחום) או ההתכווצות (בקור) שלהם. כך למשל, עץ אשור, שהוא עץ קשה, אבל מקיים משרעת תנועה רחבה ( %7%-12 שנתי) מתאים לבניית המטוטלת, למרות קצב התפשטות-התכווצות רחב, אבל, לא יתאים לשאר חלקי השעון, כאשר בונים את השעון באקלים חם. הסיבה לחופש היחסי בבחירת עצים למטוטלת נובע מהעובדה שהיא נעה על ציר עצמאי ומתוזמנת על ידי המחגר.
מנוף המטוטלת.
מנוף זה מחובר אל ציר המחגר ובקצותיו שני פינים, הלוכדים את זרוע המטוטלת, ובעת תנועת המחגר, מניע המנוף את המטוטלת. את מנוף המטוטלת ניתן לבנות מכל עץ, וכמו המטוטלת, אין משמעות למשרעת ההתפשטות-התכווצות של חלק זה בשעון, בהיותו מורכב על ציר מתכת ומקובע אליו. המחגר מתאם את תנועת המנוף. לרוב, בוני שעוני העץ יבחרו לבנותו מאותו סוג עץ ממנו בנויה המטוטלת מסיבות אסתטיות.
המחגר.
המחגר ממוקם, לרוב, מעל גלגל התזמון ומניע את מנוף המטוטלת. חלק זה דורש בנייה, חיתוך וליטוש מדויקים. קיימים סוגים רבים של מחגרים, אבל המחגרים הנפוצים בשעוני מטוטלת מעץ הם מחגר העוגן ומחגר החגב. מחגר העוגן נפוץ יותר בהיותו קל יותר לחיתוך במכשירים כמו מסור נימה. להבדיל מהעבודה הנעשית לרוב בשעוני מתכת, שם יצרני מנגנון מספקים את חלקי השעון לבוני שעונים, בונה שעון העץ יכול ליצור ולעצב את המחגר ככל העולה על רוחו, ואכן, עד היום, בוני שעוני עץ ממשיכים ליצור מחגרים ייחודיים. התוצאה היא, שמגוון מחגרי העץ גדול בהרבה ממגוון מחגרי המתכת. העצים המשמשים לבניית מחגר העץ הם עצים קשים עם משקל סגולי, הנע בין 0.8 ל 1.2. עצים כמו: אלון, אדר, ספלי מהגוני ואגוז, מתאימים לבניית מחגר. לרוב, כדאי לבנות את המחגר מהעץ המשמש לבניית התמסורת. על הציפורן החוגרת (הזיז, שבא במגע עם גלגל השיניים) לעמוד במכות של שיני גלגל התזמון, וקל יותר ללטש עצים קשים. קווים מנחים אלו עומדים בבסיס מערכת השיקולים של בונה שעוני-עץ, בבואו לבנות את המחגר או אף קודם לכן - בבואו לעצב את אופן פעולתו ומראהו.
גלגל התזמון.
ממוקם מתחת למחגר ומניע את המחגר. את גלגל התזמון יש לבנות מעץ קשה, שמשרעת התנועה שלו (כלומר, קצב ההתפשטות-התכווצות של העץ) קטנה. בוני שעוני-עץ משלבים שני עצים מודבקים, כאשר כיוון סיבי העץ צולבים (מאונכים זה לזה) (יצירת לביד), ובכך מקטינים מאוד את משרעת התנועה של גלגלי השיניים בכלל, ואת משרעת התנועה של גלגל התזמון בפרט. הקושי הנובע מעבודה בשיטה זו נוצר מהעובדה, שככל שהעץ קשה יותר כך קשה יותר להדביקו. כמו כן, חלק מהעצים הקשים הם שומניים במקצת ודבקים חזקים לא מצליחים להדביקם היטב. לכן, בוני שעוני-עץ רבים מעדיפים עדיין לבנות גלגלי שיניים שאינם עשויים לביד. כיום, החיתוך של גלגל התזמון נעשה במסור נימה חשמלי, אך בעבר נעשה במקדח ובמסור נימה ידני. עיצוב השיניים וליטושן דורש מידה עצומה של דיוק. לאחר ייצור גלגל התזמון בפרט, או כל גלגל שיניים אחר, יש ללטש ולשייף מחדש את קצות השיניים במלטשת או בגלגל ליטוש על מחרטה, כדי לדייק את היקף הגלגל ולקבל תנועה מעגלית מדויקת. לרוב שיני גלגל התזמון ייחודיות ביחס לשאר גלגלי התמסורת של השעון, והן מהוות סדרת מנופים המניעים את המחגר. הרווח בין השיניים של גלגל התיזמון גדול ומאפשר את תנועת הציפורן החוגרת. רווח זה מחושב לתדירות תנועת המטוטלת. העצים המשמשים לבניית גלגל התזמון הם עצים קשים עם משרעת תנועה קטנה. החוזק והעמידות של העץ חשובים במיוחד, היות שכל שן מכה על ציפורן המחגר אלפי פעמים ואסור שתישבר. מתוך כך, בוני שעוני-עץ משקיעים מאמץ רב בתכנון של גלגל התזמון ובמבנה השן. גלגל התזמון מסתובב על צינור עץ, אותו מייצרים במחרטת עץ. צינור עץ זה מהווה מסב עבור גלגל התזמון. חלק מבוני שעוני-העץ, העושים שימוש גם בחלקי מתכת בבניית השעונים, משלבים לפעמים מסבי מתכת בצינור העץ להפחתת החיכוך.
תמסורת.