כנסיית שנים-עשר השליחים (ביוונית: אקליסיה אפוסטולון = Εκκλησία Αποστόλων, בערבית:كنيسه الرسل السبعه - "כנסיית שבעת השליחים") היא כנסייה יוונית-אורתודוקסית בכפר נחום שעל חופה הצפוני של הכנרת. הכנסייה הוקמה בשנת 1931 והיא שוכנת במזרחו של כפר נחום, כ-150 מטרים ממזרח לכנסיית בית פטרוס הקתולית-פרנציסקנית. במקום מנזר קטן ובו נזירים בודדים.
היישוב הראשון שידוע כי התקיים במקום, קם בשנת 749, כאשר כפר נחום המערבית נהרסה עד היסוד ברעידת אדמה. בראשית המאה ה-20 פעל במקום מנזר קטן, והפטריארך היווני של ירושלים אף נהג לשהות בו בימי החורף. הכנסייה נבנתה בין השנים 1927 -1931, אך בעקבות מלחמת העצמאות נותרה בשטח מפורז בין ישראל לסוריה, ובמקום התגוררה משפחה דרוזית שהפכה את הכנסייה לרפת. ב-1969 הגיע נזיר יווני למקום והחל בשיפוצו יחד עם אימו. מאז חודש האתר באופן קבוע, ובשנים האחרונות החל נוהג בו מנהג טבילה במי הכנרת בחג ההתגלות האורתודוקסי החל ב-18 בינואר (אירוע זהה נערך בנהר הירדן בקאסר אל יהוד).
הכנסייה הקטנה נושאת 12 כיפות אדומות, וקבועים בה חלונות צבעוניים המכתיבים את איכות האור בחלל המבנה. בפנים המבנה איקונוסטזיס משיש אדום, וכמעט כל קירותיה מקושטים בציורי קיר עשירים. לשם הציורים האלו הובאו ציירים-אמנים מיוון, והעבודה מתבצעת באתר עצמו או ביוון על גבי בד קנבס, שמובא לאחר מכן לכפר נחום ומודבק על הקירות. בגג הכנסייה שתי כיפות גדולות - באחת נראה ישו המלך וסביבו נביאי הברית הישנה אשר לפי המסורת צפו את בואו, ובכיפה השנייה נראה ישו כאיש מבוגר עטור זקן, וסביבו הקדושים שקדמו למשה. נושאים נוספים המתוארים בכנסייה הם המדונה והילד, צליבת ישו, קומו לתחייה ויום הדין האחרון.
כנסיית בית פטרוס
כנסיית בית פטרוס היא כנסייה נוצרית קתולית בגן הלאומי כפר נחום שבצפון-מערב הכנרת. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום התגלתה כנסייה מתומנת מהמאה ה-5, שנבנתה מסביב למבנה קדום יותר בעל חדר יחיד, ואשר התגלה ב-1968. מבנה זה נקבע במסורת הנוצרית כביתו של השליח פטרוס הקדוש, ככל הנראה כבר באמצע המאה ה-1, והוא נחשב ל"בית הכנסייה" הראשון בעולם (domus-ecclesia). מעל האתר נבנתה כנסייה חדשה בשנת 1990 המגוננת עליו. הכנסייה שוכנת בלב רובע מגורים עתיק שבו כמה מבנים מתקופות שונות, ואשר זכה לכינוי "אינסולה סאקרה" ("Insula Sacra" - "הרובע הקדוש"). הרובע שוכן בין שרידי בית הכנסת העתיק שנמצא כשלושים מטרים מצפון לכנסייה ובין חוף הכנרת מדרום.
בברית החדשה.
ביתו של פטרוס נזכר בברית החדשה במספר הזדמנויות:
מצירוף שני המקורות ניתן ללמוד כי בבית פטרוס התגוררו גם חמותו ואחיו אנדראס הקדוש, דבר העשוי לרמוז לממדיו, וכי הוא ניצב ליד חצר גדולה בה יכלו כל תושבי כפר נחום להתכנס. הברית החדשה מאזכרת את בית הכנסת בכפר נחום בו התפלל ישו ומספר בתי מגורים נוספים כמו זה של מתי ושל הקנטוריון הרומי.
הבית עד המאה ה-5.
בסוף התקופה ההלניסטית הוקמו במקום בתי בזלת שרוכזו סביב שתי חצרות גדולות שקושרו זו לזו במעבר. במרכזה של רחבה פתוחה בחלקו המזרחי של האתר ניצב תנור לבנים, ובסמוך לו חדר רבוע וגדול באופן יוצא דופן. אורך צלעו של החדר עמד על 8.5 מטר וניכרים בו מאפיינים ייחודיים בהשוואה ליתר הבתים. רצפת הבית וקירותיו כוסו בשכבת טיח, ועל הקירות נתגלו כתובות בעלות מאפיינים נוצרים, וציורים של דגמים גאומטריים ופרחים צבעוניים. רוב הכתובות נכתבו ביוונית וקיומן של כתובות בלטינית, ארמית ועוד, עשויה לרמוז לכך שהמקום היה לאתר עלייה לרגל. במקום לא התגלו כלי בית ונראה כי החל בסוף המאה ה-1 שימש החדר כמקום התכנסות לקהילה הנוצרית המוקדמת בכפר נחום. עם זאת לקביעה זו קמו גם מתנגדים, אשר טענו כי לא נמצאו ראיות לכך שהרחבה הייתה מקורה, ויחד עם קיומו של התנור הסמוך, הסיקו שהמקום היה למעשה חצר שלישית.
במאה ה-4 הוקמה חומה עבה באורך של 112.50 מטר סביב מתחם המבנה הייחודי, אשר בודדה אותו מיתר בתי היישוב. החומה העניקה לו צורה של טרפז שאורכו 27 מטר בצד המערבי ו-30 מטר בצד המזרחי. גובה החומה הגיע בצידה הצפוני ל-2.3 מטר, ונקבעו בה שני פתחים - האחד בצידה הדרום-מערבי והאחר בצד הצפון-מזרחי. החדר הייחודי הפך למוקד המתחם - קשת שהוקמה בו בכיוון צפון-דרום חילקה אותו לשני חללים נפרדים, והיא מעידה כי היה מקורה. קירו הצפוני של החדר נבנה מחדש ובצידו הצפון-מזרחי נבנתה מבואה. אורכו של החדר המערבי (המרוחק מהמבואה) עמד על 6.45 מטר ורוחבו הגיע ל-5.8 מטר. רצפתו חודשה וכוסתה בטיח צבעוני, וקירותיו כוסו בטיח לבן. נטען כי מראהו החדש של המבנה ועיטוריו של החדר הפנימי, הבדלת המתחם מיתר בתי הכפר באמצעות חומה ומיקום המבואה בצידו מזרחי, נועדו לחקות את צורתו של בית המקדש בירושלים. האתר שמר על מראהו עד אמצע המאה ה-5, מועד בו נהרס, ותחתיו הוקמה כנסייה חדשה.
הכנסייה המתומנת.
במקום הוקמה כנסייה הביזנטית במאה ה-5, והיא נזכרה בשנת 570 בדברי אנטונינוס מפיאצ'נצה:
היא בצורת מתומן וגגה נתמך בשמונה עמודים. סביבה הוקם מתומן נוסף, מבנה חצי מתומן שלישי ומבואה שהוליכה אל המבנה ואל מספר מבנים סמוכים שנבנו בצידה המזרחי. יסודות המבנה נבנו מבזלת ומלט, וקירותיו מאבן גיר. מאוחר יותר הוקם אפסיס ובו בריכה לטבילה בקיר המזרחי של הכנסייה, וזה חסם את המעבר אל המבנים הסמוכים, ושימש תחת זאת לפינוי המים המיותרים מאגן הטבילה. מקימי הכנסייה מיקמו את המתומן המרכזי בדיוק מעל הבית הייחודי מהמאה ה-1, וניכר שניסו לשמר את המיקום. עם זאת, כל חלקיו המקוריים של המבנה המקורי נהרסו יחד עם מספר בתים בצידו המערבי, ורצפת הטיח כוסתה בפסיפסים. במבואה הונחו פסיפסים המתארים צורות גאומטריות של עיגולים ושל צלבים, במתומן החיצוני מתארים הפסיפסים צמחים ובעלי חיים המזכירים את הפסיפסים שבכנסיית הלחם והדגים שבעין שבע, ובמתומן המרכזי נראים פרחים, דגים ועיגול גדול שבמרכזו טווס.
הכנסייה הנוכחית.
ההכנסייה הנוכחית נבנתה עבור הפרנציסקנים על ידי חברת סולל בונה בפיקוחם של מומחים מהטכניון, והוקדשה לפטרוס הקדוש ב-29 ביוני 1990. היא בנויה מיחידות בטון טרומיות גדולות שהוצמדו באמצעות כבלי פלדה פנימיים ונסתרים, בטכניקה האופיינית לביצוע גשרים. צורתה כשל מתומן המשמר את צורת הכנסייה הביזנטית, והיא נצבת על עמודי בטון מעל לשרידים הארכאולוגים. היא תוכננה על ידי האדריכל האיטלקי אילדו אווטה (Ildo Avetta) שביקש להעניק לה מראה של סירת דייגים, ועל קירות המבנה דוגמאות של דגים, גלים ורשתות דייגים. במרכזה של הכנסייה קבוע חלון גדול דרכו ניתן לראות את השרידים הארכאולוגיים שמתחתיה. על חזית המזבח שצורתו כשל חצי עיגול קבוע פסיפס הנחלק לשלושה חלקים - במרכז נראה ישו בגווני אדום וורוד, ומשני צדדיו בירוק ההמונים האוכלים את המן במדבר משמאל, ואת הלחם בנס הלחם והדגים מימין. על שמונת העמודים התומכים את המבנה קבועים לוחות עץ שבהם מתוארים אירועים שרובם נוגעים לשהותו של ישו בכפר נחום. הסצינות הן: צליבת ישו, ישו בחברת השליחים בבית פטרוס, ישו מרפא את הנכה, ישו מקים לתחייה את בת יאיר ואשה זבת דם נוגעת בכנף בגדו, מרים מגיעה לבית פטרוס, פטרוס ניצב על סירה ואוחז במפתחות השמיים, ישו מרפא את חמותו של פטרוס וישו אוכל בחברת המוכסים וקורא למתי להצטרף אליו. משני צדדי הכניסה למבנה חקוקה ברכתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני לרגל חנוכת הכנסייה. יוחנן פאולוס השני אף ביקר בכנסייה בעת ביקורו בישראל בשנת 2000. ליד האתר שוכן מנזר פרנציסקני, שנזיריו מפעילים ומתחזקים את המקום.
פסל פטרוס.
בכניסה לאתר ניצב פסלו של פטרוס הקדוש האוחז בימינו במפתח מלכות השמים ובשמאלו במקל הרועים שהעניק לו ישו. ליד רגלו של פטרוס נראה דג אמנון (St. Peter Fish), שנקשר אליו בסיפור מס מחצית השקל:
לפי המסורת הדג שהעלה פטרוס בחכתו היה דג אמנון.
את הפסל יצר צ'ארלס מאדן.
גביע המפרץ לאומות
גביע המפרץ (בערבית: كأس الخليج العربي), הידוע גם בשם "אלחליג'י", הוא גביע כדורגל בו משתתפות מדינות המפרץ הפרסי.
גביע המפרץ הוקם באולימפיאדת מקסיקו סיטי בשנת 1968 על ידי בחריין, כווית, ערב הסעודית וקטר, ונערך לראשונה בבחריין בשנת 1970. מאוחר יותר הצטרפו למשחקים גם עומאן, תימן, עיראק ואיחוד האמירויות הערביות. כיום מנוהל המפעל על ידי איגוד התאחדויות הכדורגל הערביות, ונערכות בו גם תחרויות לספורטאים צעירים.
גביע המפרץ עד גיל 23.
בשנת 2008 החל איגוד התאחדויות הכדורגל הערביות לארגן טורניר בין נבחרות מדינות המפרץ הפרסי לשחקנים מתחת לגיל 23. התחרות נערכה בערב הסעודית במתכונת של שלב בתים, בו השתתפו חמש נבחרות, כאשר המנצחת הייתה ערב הסעודית, הסגנית בחריין ובמקום השלישי זכתה קטאר.
גביע המפרץ עד גיל 17.
בשנת 2008 החל איגוד התאחדויות הכדורגל הערביות לארגן תחרות בו ישתתפו נבחרות הU17 של מדינות המפרץ. הטורניר הראשון נערך בערב הסעודית בהשתתפות ארבע מדינות. הטורניר התקיים במתכונת שלש לב בתים. ערב הסעודית זכתה באליפות, ואיחדו האמירויות הערביות זכתה במקום השני.
חיפה אל-עתיקה
שמוליק זיסמן
1934 במדע
נולדו.
בנוסף נולדו בשנה זאת:
Alan Parsons Project
פרוייקט אלן פרסונס
ערפל (להקה)
ערפל (Arafel) היא להקת פולק-בלאק מטאל ישראלית מתל אביב שהוקמה ב-1997.
היסטוריה.
ערפל הוקמה ב-1997 על ידי Leshii המתופף, Oboroten הסולן והגיטריסט, G.R.O.M על הבאס וCandlelight הקלידן.