במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת המהפכנית, השתתף שוורצנברג בלחימה בצרפת, ואף הביס כוח צרפתי גדול בקרב לה-קאטו בשנת 1794. לאחר הלחימה בקרב אמברג ובקרב וירצבורג בשנת 1796 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1799 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל. במהלך קרב הוהנלינדן הציל שוורצנברג את האגף האוסטרי הימני מקריסה, ולאחר מכן מונה בידי הארכידוכס קרל, דוכס טשן לפקח על הנסיגה. בשנת 1704 קיבל שוורצנברג את התואר "נסיך שוורצנברג", שהיה זהה לאחיו הגדול יוזף השני, נסיך שוורצנברג.
שוורצנברג השתתף בקרב אולם בו ניצח נפוליאון בונפרטה את האוסטרים, והיה בין הניצולים הבודדים ששרדו בקרב מהצד האוסטרי. בשנת 1806 מונה שוורצנברג לשגריר אוסטריה ברוסיה, ובשנת 1809 מונה לשגריר אוסטריה בצרפת, ובתוקף תפקידו היה ממונה על המשא ומתן לנישואי נפוליאון עם הארכידוכסית מריה לואיזה. בפקודתו של נפוליאון פיקד בגרנד ארמה על גיס אוסטרי שמנה 34,000 מתנדבים, והשתתף עמו בפלישה הצרפתית לרוסיה, אולם שוורצנברג לא עודד את חייליו ולא עשה יותר ממה שנדרש ממנו. לבשנת 1813 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקד הצבא האוסטרי בבוהמיה. לאחר מכן פיקד שוורצנברג על הצבא האוסטרי בקרב דרזדן, ובקרב לייפציג הוא פיקד על כוחות הקואליציה. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקרב פריז, ובעקבות ניצחונו פרש נפוליאון מתפקידו. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקונגרס וינה, ולאחר חזרתו של נפוליאון פיקד שוורצנברג על צבא אוסטרי בן 250,000 חיילים שהוצב באזור הריין.
בשנת 1817 חטף שוורצנברג שבץ, זמן קצר לאחר מותה של אחותו קרולינה שהייתה מאוד קשורה אליו, וב-15 באוקטובר 1820 מת שוורצנברג בלייפציג כתוצאה מהתקף שבץ נוסף.
הנס כריסטיאן אורסטד
כוכב-לכת דמוי ארץ
כנופית המקלות בגלגלים
תומס רייטר
הואמבו
הואמבו (בפורטוגזית: Huambo, לשעבר "ליסבון החדשה", בפורטוגזית: Nova Lisboa), היא בירת מחוז הואמבו באנגולה. העיר נמצאת ברמות אנגולה ליד מוצא הנהר קוננה (Kunene), ובמרחק 220 ק"מ ממזרח לבנגואלה (Benguela) ו-600 ק"מ מדרום-מזרח לבירה לואנדה. זוהי העיר השנייה בגודלה באנגולה לאחר עיר הבירה. תחנת הרכבת של העיר היא תחנה ראשית על מסילת הברזל בין בנגואלה לבין גבול הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בעיר פועל נמל תעופה. העיר נהנתה מפריחה בתקופת השלטון הפורטוגזי וסבלה קשות בשנות מלחמת האזרחים באנגולה.
היסטוריה.
לפני העידן הקולוניאלי.
הואמבו קיבלה את שמה מממלכת ואמבו (Wambu), אחת מ-14 הממלכות של שבט האובימבונדו (Ovimbundu) ברמת אנגולה המרכזית. האובימבונו, שבט עתיק שמקורו ממזרח אפריקה, ייסד את באילונדו (Bailundu), ממלכתם המרכזית, במאה ה-15 לערך. ממלכת וואמבו הייתה אחת הממלכות הקטנות שהייתה כפופה למלך באילונדו, למרות שהיא נהנתה, כמו הממלכות האחרות, ממידה משמעותית של עצמאות.
השלטון הפורטוגזי.
בעוד שבאילונדו מוזכרת במסמכים מהמאות ה-18 וה-19 בהקשר לנתיבי סחר שקישרו אותה לממלכת ויי (Viye), ואמבו הקטנה ידועה רק בהקשר של סלילת מסילת הברזל מבנגואלה על ידי הפורטוגזים בראשית המאה ה-20. למרות שמלכי באילונדו וואמבו התנגדו לחדירת מסילת הברזל לשטחם על ידי ביצוע מארבים כנגד פועלי המסילה והמתיישבים, הם הוכנעו בסופו של דבר על ידי צבא פורטוגל וב-8 באוגוסט 1912 נוסדה הואמבו באופן רשמי על ידי הגנרל הפורטוגזי ז'וזה נורטון דה-מאטוס (José Norton de Matos).
סלילתה של מסילת הברזל החלה על פי הצעתו של היזם הבריטי סר רוברט ויליאמס (Robert Williams) כדרך הקלה והזולה ביותר לקשר בין אזור מכרות הנחושת במחוז קטנגה שבקונגו הבלגית לבין נקודה על חוף הים שממנה ניתן יהיה לייצא את הנחושת. מפרץ לוביטו היה הנמל הטבעי הטוב ביותר ביבשת.
הקמתה של מסילת הברזל התקדמה בתחילה עם קשיים רבים, עקב תנאי הקרקע הקשים, המלריה, ובמידה מסוימת עקב התנגדות הילידים. הואמבו נועדה להיות נקודה אסטרטגית משיקולים רבים. האקלים ההררי הנוח וקיומם של מקורות מים שופעים בסביבתה, הפכו אותה לנקודה אידיאלית להקמתה של תחנת רכבת. עם הקמתה של העיר החלו עבודות הסלילה להתקדם באופן מהיר יותר והקשר עם גבול קונגו הבלגית הושג ב-1929. עד אז פעלה כבר בהואמבו אחת מסדנאות הרכבת החשובות באפריקה.
בשנות העשרים הואמבו כבר הייתה אחת מהמרכזים הכלכליים של אנגולה הפורטוגזית. כמה מפעלי מזון חשובים פעלו בה והם היוו את ערוץ הייצוא הראשי של המגזר החקלאי העשיר של המחוז. כמו כן הייתה הואמבו ידועה במספר הרב של מוסדות החינוך שלה, במיוחד המכון למחקר חקלאי שקיים עד היום.
ב-1928 שונה שמה של העיר ל"ליסבון החדשה", על שם ליסבון, בירת פורטוגל ובכך נרמז שבכוונת השלטון הקולוניאלי להפוך את הואמבו לבירת המושבה. בסוף שנות השישים הייתה הואמבו ידועה בתחרות מרוץ המכוניות הבינלאומי בן שש השעות שהתקיים בה. עד לקבלת העצמאות של אנגולה, שגשגה ליסבון החדשה והתפתחה כלכלית ובכך הפכה לאחד המרכזים העירוניים החשובים במושבה.
לאחר קבלת העצמאות.
לאחר שאנגולה קיבלה את עצמאותה מפורטוגל בשנת 1975, שונה בחזרה שמה של העיר לשם המקורי, הואמבו. מלחמת האזרחים באנגולה בשנים 1975-2002 עצרה את התפתחותה של אנגולה בכלל ושל הואמבו בפרט והרסה חלק גדול מהתשתיות שלה.
הואמבו הפכה להיות זירת קרבות במלחמת האזרחים בין התנועה העממית לשחרור אנגולה (MPLA) לבין UNITA החל מפרוץ המלחמה ועד למותו של מנהיג UNITA ז'ונאס סאווימבי ב-2002. בתקופה זו הוטל על העיר מצור, היא ניזוקה קשות ואזרחיה נטבחו בהמוניהם או נמלטו מהעיר.
עם קבלת העצמאות הכריז סאווימבי על מחוז הואמבו כרפובליקה נפרדת מאנגולה. יחד עם זאת, ה-MPLA כבשו מחדש את העיר ב-8 בפברואר 1976 בעזרתם של כוחות קובנים, למרות שרוב האזורים סביב להואמבו נותרו בשליטת UNITA.
באמצע שנת 1976 חיל המשלוח הקובני הקים את מפקדותיו החשובות בעיר ובערים אחרות באנגולה, אך UNITA שלט ברוב האזורים הכפריים.
פליטים החלו להתרכז בערים, בבקשם הגנה וסיוע הומניטארי. אחד הארגונים ההומניטאריים שהגיעו למחוזו הואמבו ב-1979 היה הצלב האדום. ב-1984 הסלים העימות באופן דרמטי וזרם הפליטים לערים גבר. מבצע סיוע רחב ממדים שוגר לערים של מחוזות רמת אנגולה שהגישה לחלק מהם התאפשרה רק בדרך האוויר. רבים מהכבישים בתקופה זו היו בשליטת UNITA ומוקשו בצורה נרחבת.
במאי 1991 נחתם הסכם שלום בין שני הארגונים. האו"ם והארגונים החוץ-ממשלתיים החלו לפעול מאותו זמן. המצב השתפר בהדרגה ובספטמבר 1992 נערכו בחירות כלליות. אך הבעיות צצו מחדש כאשר התברר שתוצאות הבחירות זויפו. חוסר השקט חזר להואמבו במהרה, כאשר הפך ארגון UNITA את העיר למרכז הפוליטי שלו. הארגון ריכז בעיר את רוב מנהיגיו הפוליטיים וחלק גדול מכוחותיו הצבאיים מיד לאחר שהתבררה תבוסתם בבחירות.
באופן רשמי הייתה העיר עדיין תחת שלטון ממשלת ה-MPLA, אך המתיחות עלתה בהדרגה עקב מעשי אלימות הולכים וגוברים. בסוף שנת 1992 התפנו מהואמבו כבר כל סוכנויות הסיוע הזרות. UNITA השיג את השליטה על העיר בקרבות רחוב עקובים מדם שהתנהלו החל מחג המולד 1992 והגיעו לשיאם באמצע ינואר. קרבות קשים התנהלו בסביבת העיר בחודשיים שלאחר מכן עד אשר נסוגו כוחות הממשלה ו-UNITA השיגה שליטה מלאה על העיר. רוב הערים ברמת אנגולה המרכזית נכבשו גם הן על ידי UNITA באותה תקופה. העימות המזוין התחדש באוגוסט 1994. מתקפה נרחבת החזירה לממשלה את השליטה על הואמבו ב-9 בנובמבר ועד מהרה גם את השליטה על שער הערים. ארגון UNITA העתיק את מפקדתו לעיר ג'מבה (Jamba) שבמחוז קואנדו קובנדה.
רגיעה זמנית.
באופן רשמי הסתיימה המלחמה ב-20 בנובמבר 1994 עם חתימתו של הסכם לוסקה. במידה רבה הייתה המטרה של ההסכם לעבור לתהליך של נורמליזציה, והוא התקבל בהואמבו באופטימיות זהירה. לאחר חתימת ההסכם העביר UNITA את מפקדתו שוב והפעם לעיר ביאלונדו, כ-50 ק"מ מצפון להואמבו. העברה זו עוררה דאגות בקרב רוב המשקיפים.
ב-1995 הושג חופש תנועה לאנשים ולסחורות ברחבי המחוז. בסוף השנה כוח שמירת השלום של האו"ם (UNAVEM III) הוצב גם הוא בעיר כחלק מהבנות הסכם לוסקה. 1996 ו-1997 היו שנים של שיפור יחסי בתנאי המחיה של תושבי הואמבו, למרות שזרם השבים היה מתון, הבנייה הייתה איטית וחיי המסחר לא חזרו לרמתם כפי שהייתה בעבר.
חידוש הלחימה.
לאחר שמועצת הביטחון של האו"ם כפתה עיצומים על UNITA ב-29 באוקטובר 1997, בשל עיכובים בישום הסכם לוסקה ובשל אי רצונו של הארגון לפרז את השטח ולמסור את העמדות שלו, חוסר השקט שב בהדרגה לרחובות הואמבו, בעיקר במחצית השנייה של שנת 1998. בראשית דצמבר שיגרה הממשלה פעולת התקפית לכיבוש העמדות האחרונות של UNITA בהואמבו ובקויטו (Kuito) ועד מהרה התפשטה מלחמה זו לאזורים נוספים באנגולה. גל פליטים עצום שוב החל לזרום מהאזורים הכפריים להואמבו ולערים נוספות. מחנות פליטים גדולים הוקמו בערים כאשר ארגוני הסיוע נאלצו להתפנות מהאזורים שבשליטת UNITA.
המצב הביטחוני נעשה שברירי. כאשר הואמבו וערים מרכזיות אחרות ברמה המרכזית הופגזו מבאילונדו ומעמדות אחרות שהיו עדיין בשליטת UNITA, שני מטוסי הרקולס, שנחכרו על ידי האו"ם, הופלו מעל וילה נובה (Vila Nova) על 23 נוסעיהם ב-26 בדצמבר 1998 וב-2 בינואר 1999, כאשר ניסו לפנות לבירה לואנדה את אנשי משלחת הסיוע של האו"ם שנותרו בהואמבו.