המפלגה הקומוניסטית של יפן היא אחת מהמפלגות הקומוניסטיות הגדולות ביותר שאינן-בשלטון, וחברים בה כ-400,000 אנשים ב-25,000 סניפים ברחבי המדינה. לאחר הפיצול הסיני-סובייטי החלה המפלגה להרחיק עצמה מהגוש המזרחי. לאחר התפרקות ברית המועצות הכריזה המפלגה שהיא מברכת על סיום רשע היסטורי גדול של אימפריאליזם ושל שליטה, ובאותה עת הטיחה ביקורת באזרחי ארצות מזרח אירופה על שזנחו את הסוציאליזם.
כתוצאה מריחוקה מהגוש המזרחי, לא השפיעה ההתמוטטות השפעה רבה על המפלגה, ואף לא נשקפה סכנה לקיומה כפי שקרה למפלגות קומוניסטיות במדינות אחרות. אף על פי שקיימת מגמת ירידה באחוזי הקולות אותם מקבלת המפלגה מדי בחירות, היא עדיין מייצגת כחמישה מיליון מצביעים, והיא המפלגה הקומוניסטית השנייה בגודלה בקרב ארגון המדינות המתועשות, אחרי רוסיה.
היסטוריה.
המפלגה הקומוניסטית של יפן נוסדה ב-15 ביולי 1922 בתור אגודה פוליטית מחתרתית. בשנותיה הראשונות נחקקו חוקים שהוציא את המפלגה אל מחוץ לחוק וחבריה היו נתונים לרדיפה ולדיכוי בידי כוחות הצבא והמשטרה של האימפריה היפנית. הייתה זו המפלגה היחידה שהתנגדה למעורבותה של יפן במלחמת העולם השנייה. בראשית תקופת הכיבוש האמריקאי הפכה המפלגה לחוקית, ומאז שמרה על מעמד זה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 מתחה ברית המועצות ביקורת על המפלגה, ודרשה ממנה לפעול בצורה תוקפנית יותר. המפקד העליון של כוחות הברית ניצל הזדמנות זו וערך את "הטיהור האדום" שבעקבותיו נאלצו מנהיגי המפלגה לרדת למחתרת. התמיכה במפלגה צנחה במהלך מלחמת קוריאה.
המפלגה הגיע לשיא כוחה הפוליטי בשנות ה-70. בבחירות הכלליות של 1972 קיבלה המפלגה הקומוניסטית 10.5% מהקולות והשיגה 38 מושבים בבית הנבחרים של יפן. מגמה זו נמשכה לאורך שנות השבעים וה-80. בבחירות הכלליות של 1996 ובשל 2000 עלה אחוז הקולות שקיבלה המפלגה ל-12%.
החל מאמצע 2008 החלה המפלגה ליהנות מתמיכה נרחבת יותר בקרב ציבור הפועלים היפני בשל המשבר הכלכלי העולמי, אולם היא לא הצליחה לנצל מצב זה בבחירות הכלליות של 2009.
מדיניות.
אחת המטרות המרכזיות של המפלגה הקומוניסטית של יפן היא ביטול הסכם הביטחון בין יפן לארצות הברית ופירוק הבסיסים האמריקאים ביפן. היא שואפת להפוך את יפן למדינה בלתי-מזדהה ונייטרלית, בהתאם לעקרונותיה של הגדרה עצמית וריבונות לאומית.
בכל הנוגע לכוחות ההגנה העצמית של יפן, לא מתנגדת המפלגה לקיומו, אך שואפת לפרקו בעתיד, בהתאם לנסיבות הבינלאומיות. המפלגה אף מתנגדת לנשק גרעיני ולרעיון של גוש צבאי-מדיני, ומתנגדת בתוקף לכל שינוי בסעיף 9 לחוקת יפן, האוסר על יפן לקיים מלחמה, וקוראת ליפן לנהוג לפי מגילת האומות המאוחדות.
המפלגה התנגדה למוסד הקיסרות עוד מלפני מלחמת העולם השנייה. כיום מכירה המפלגה בקיסר כסמל יפן, כל עוד תפקידו סמלי בלבד, והיא הכריזה בעבר שאם תהפוך למלגת השלטון היא לא תדרוש מהקיסר לוותר על תוארו. המפלגה אף מתנגדת לשימוש בדגל הלאומי ובהמנון, בהם היא רואה שרידים לעברה המיליטריסטי של יפן.
מהבחינה הכלכלית, שואפת המפלגה הקומוניסטית לשנות את כלכלת יפן כיום, אותה היא רואה כמשרתת את האינטרסים של התאגידים ושל הבנקים, ולהפוך אותה לכלכלה הפועלת לטובת האזרחים, תוך החלת חוקים דמוקרטיים לפיקוח על התאגידים.
בנושא הכלכלה הבינלאומית, שואפת המפלגה להקים כלכלה עולמית דמוקרטית המתבססת על כבוד לריבונות הכלכלית של כל מדינה. המפלגה רואה את ארצות הברית, תאגידים רב-לאומיים והון בינלאומי כגורמים המעודדים גלובליזציה, דבר המשפיע לרעה, לטענת המפלגה, על הכלכלה העולמית. גם בתחום זה קוראת המפלגה לפיקוח הדוק יותר על תאגידים רב-לאומיים מטרה למנוע פגיעה בכלכלות חלשות יותר.
שאול אלתר
הרב שאול אלתר (נולד בז' בתמוז תשי"ז, 6 ביולי 1957) הוא מנהיגה של קהילת פני מנחם של חסידי גור שפרשו מחצר גור המרכזית בהנהגת בן דודו האדמו"ר מגור רבי יעקב אריה אלתר.
לפני פרישתו, שימש כראש ישיבת שפת אמת בירושלים עד לסגירתה בשנת תשע"ו (2016), למרות שכבר אינו מכהן כראש ישיבה, הוא עדיין מכונה בפי תלמידיו "הראש ישיבה".
תולדות חייו.
נולד בירושלים לרב פינחס מנחם אלתר, ראש ישיבת שפת אמת ולימים האדמו"ר מגור, ולציפורה בתו של הרב אברהם מרדכי אלתר (בנו של הרב משה בצלאל אלתר, אחיו של האדמו"ר האמרי אמת מגור). נקרא על שם סבה של אמו, הרב שאול משה זילברמן. למד בתלמוד תורה "שילה", בישיבת אמרי אמת בבני ברק ובישיבת שפת אמת, אצל אביו. בעודו בחור סיים מספר פעמים את הש"ס, אביו היה גאה בלימודו וטען כי "אם יהיה בדור הזה גדר תלמיד חכם לעניין שמי שמבזה אותו חייב נידוי וקנס - בנו עונה על הגדרה זו, כמו כן עסק רבות בחקירה אחר ניגוני גור העתיקים, בפרט אלו שהשתכחו מהציבור, ולימים נודע בבקיאותו בהם. כשנה לפני נישואיו מסר שיעור שבועי בהלכה בבית הכנסת "זכור לאברהם", ברחוב נבון, סמוך לישיבת שפת אמת בה למד.
בסיוון תשל"ז (1977) נישא לנעמי, בת הרב חיים דב רובינשטיין מחיפה. לאחר נישואיו התגורר מספר שנים בחיפה, שם כיהן כר"מ בישיבת אור שמחה. במקביל העביר שיעורים עיוניים בישיבת "בית ישראל" באשדוד. בתקופה זו לא היו לזוג ילדים והם עברו סבל, לימים אמר הרב אלתר ש"איננו מאחל לאף אדם לעבור דבר כזה, אבל את קרבת האלוקים אותה הרגיש באותם זמנים לא היה מחליף בשום דבר".
בתמוז תשנ"ב נפטר דודו האדמו"ר רבי שמחה בונים אלתר, אביו הפך לאדמו"ר מגור והורה לו לעבור להתגורר בירושלים ולעמוד במקומו בראש ישיבת שפת אמת. עד שנת תשס"ג העביר שיעורים יומיים ושיעורים כלליים בישיבה. השיעורים הופסקו עם שינוי שיטת הלימוד בישיבות גור ללימוד בבקיאות. שנים ארוכות לאורך כהונתו בראשות הישיבה נהג לפתוח את סדר יומו בהשתטחות על קברו של אביו. בשנת תשע"ו נסגרה הישיבה שבראשה עמד. אמנם עדיין המשיך לשאת את התואר "ראש ישיבת שפת אמת".
לאחר פטירת אביו קיבל על עצמו להוציא היתר הוראה. בסיום שנת האבל נבחן אצל הרב שמואל הלוי וואזנר על ארבעת חלקי השולחן ערוך, וקיבל ממנו סמיכה לרבנות בעוד הרב וואזנר מציין כי זמן רב לא נתקל באברך בעל שליטה מושלמת כזו בשולחן ערוך.
נודע בסגנונו העיוני ובעמדותיו לגבי חשיבות דרך הלימוד העמקנית. דרך לימודו היא באופן חלקי בדרכו של החזון איש, והוא בעל קשרי לימוד הדוקים עם ראש ישיבת סלבודקה הרב דוב לנדו - מתלמידי החזון איש. בהשפעת שושלת קוצק - הוא ביקורתי ביחס לסברות ופלפולים שונים ושם דגש על "ישרות הסברא". כדי להחדיר דרך זו יש והוא אף מציג בעצמו בשיעור מהלך שנראה מבריק השוזר את הסוגיה כמערכה אחת, ולאחר מכן מבהיר שאינו אמת ואין לומר כך. הוא מבקר את הסגנון הישיבתי של מסירת שיעור המורכב ממהלך יחיד הנשזר לאורך הסוגיה, ורואה בכך סטיה מן האמת. שיעוריו מתאפיינים בשטיחת השיטות השונות והעלאת אפשרויות רבות, לעיתים גם תוך העלאת שאלות הנותרות בלתי פתורות.
מלבד השיעורים הקבועים, נהג לפני מועדים וימים טובים למסור בישיבה שיחות חיזוק בהשקפה ועבודת ה', שכונו 'טרינק'. בנוסף עוסק רבות אף בלימוד הקבלה, ומקיים חברותא בנושאים אלו עם המקובל הרב יצחק מאיר מורגנשטרן.
בהנהגת קהילה.
במהלך השנים ראו חלק מחסידי גור ברב אלתר את רבם, והתייחסו אליו כסמכות קודמת אף לאדמו"ר. עובדה זו גרמה למתחים בינו לבין האדמו"ר, המכהן מאז פטירת אביו בשנת תשנ"ו (1996). ביולי 2019 תמך הרב אלתר, עם הרב מנדל שפרן, במכתב בזכותו של חסיד גור אמריקאי לתבוע בדין תורה עניין שבמחלוקת בינו לבין החסידות ומחה נגד האלימות והחרם שהופעלו נגד אותו עסקן. מכתב זה נתפס בקרב אנשי הזרם המרכזי בחסידות כחתירה נגד סמכות האדמו"ר והדבר הוביל להחרפת המתיחות. בסוכות תש"פ (אוקטובר 2019), לאחר ניסיון פיוס שכשל בינו ובין האדמו"ר מגור, ולאחר פתיחת בתי כנסיות על ידי אנשיו, הוכרז בבתי הכנסת של גור כי מי שישתתף בתפילות החג בבית הכנסת של הרב אלתר מנתק את עצמו מכל מוסדות החסידות. במהלך החג השתתפו מאות מחסידי גור בתפילות ובהקפות הנפרדות, ולאחריו הוכרז על הקמת קהילה עצמאית בשם פני מנחם. אנשי החסידות הגיבו בפיטורים של תומכי הרב שאול ובסילוק ילדיהם ממוסדות. כחודשיים לאחר מכן הכריזו בבתי המדרש של חסידות גור על הוראה לנתק כל קשר עם תלמידי הרב שאול. נאסר להשתתף בשמחותיהם או להזמינם לשמחות, מלבד קרובי משפחה בדרגה ראשונה שאף הם לא הותרו בכך אלא "כשאין מנוס".
כשביקר אצל האדמו"ר מבעלזא הרב יששכר דב רוקח בשנת ה'תשפ"א, כובד באופן שבו מקובל לנהוג רק באדמו"רים, כגון ישיבה בראש השולחן בסמיכות לאדמו"ר המארח, ולא בצד השולחן.
בין הרב אלתר לבין הציבור הליטאי שורר חיבור ארוך שנים, הוא עומד בקשרי ידידות עם גדולי תורה ליטאים כמו הרב דב לנדו ראש ישיבת סלבודקה והרב דוד כהן ראש ישיבת חברון כנסת ישראל, ומוערך בקרב עולם התורה הליטאי בשל למדנותו ועיונו. באופן חריג הוא אף מוזמן לעיתים להעביר שיחות בישיבות ליטאיות, כגון ישיבת נתיבות חכמה - וולפסון וישיבת פוניבז'. בזמן שפעלה מגבית המונים לטובת קהילתו פתחו בחורי ישיבות ליטאים קבוצה ודף התרמה שהגיע למספר התורמים הגבוה ביותר לקבוצה - מעל 350. מחשש לשלומם של תורמים פותחה במיוחד למען מגבית זו אופציה לתרום באנונימיות מלאה - כאשר הפרטים לא יופיעו אף לא על תדפיסי האשראי.