נולד וגדל בשכונת מקור חיים בירושלים. בצבא שירת כקצין חינוך. לאחר השחרור מצה"ל למד 3 שנים משחק בבית צבי. ב-1982 סיים לימודי משחק בבית ספר למשחק "בית צבי".
בתיאטרון.
מאז 1982 משחק ברציפות בתיאטרון. שיחק ברוב התיאטראות בישראל: הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, תיאטרון אנסמבל הרצליה ובתיאטרון החאן הירושלמי.
באמצע שנות ה-90 שיחק בהצגה "איך להיות אמא יהודייה בעשרה שיעורים" לצד רבקה מיכאלי ומני פאר.
בתיאטרון באר שבע שיחק בהצגות "שפע", "תופים בלילה", "המלך הצבי", "לצאת מכאן", "אליל ההמונים", "השטן במוסקבה" ו"כותרת ראשית". ב-2002 שיחק בהצגה "יונו והטווס" מאת שון או'קייסי שביים רזי אמיתי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1984 גילם את לנסלוט בהצגה "הרפתקה בקרקס" מאת ג'יימס אמברוז בראון שביים גדי רול. ב-1988 גילם את קירח המור בהצגה "מעלה קרחות" מאת אפרים סידון שביימה ציפי פינס. שיחק גם ב"ועכשיו כולם ביחד" - סדרת מחזות תיאטרון מאת מרים קיני שביים יצחק שאולי.
בתיאטרון הספרייה: ב-1988 שיחק בהצגה "עכברוש בגולגולת" מאת רון הטצ'ינסון שביימה דורית ירושלמי.
בתיאטרון החאן: ב-1988 שיחק בהצגה "נולדו אשמים", בבימויו של מרטין פריד. ההצגה היא על-פי ספרו של פטר זכרובסקי, שראיין ילדי נאצים שטענו שהם קורבנות, וגילם את וארנהולם בהצגה "האישה מן הים" מאת הנריק איבסן שביים יוסי יזרעאלי. ב-1989 גילם את אלפרד בהצגה "רציחות קטנות" מאת ז'ול פייפר שביים לארי סמית; גילם את ציון בהצגה "האשה הגדולה מן החלומות" מאת שמעון לוי שביימה דורית ירושלמי, וגילם את רמי בהצגה "חבר'ה" מאת חנן פלד שביים עמית גזית.
ב-1990 גילם את גידי בהצגה "אתה קולט אותי?" מאת מרים קיני שביים יצחק שאולי. ב-1991 גילם את פטרוקיו ב"אהבה שגעון - תמונות שייקספיריות" שערך ג'ורג' טבורי וביים מרטין פריד, ואת יואל הצלם בהצגה "לס מואה ט'מה" שכתב וביים אלדד זיו. ב-1992 גילם את פלדי בהצגה "לוקאס הפחדן או כמו כולם" מאת נסים אלוני שביים אלדד זיו; וגילם את סימון בהצגה "האזור החופשי" מאת ז'אן קלוד גרימברג שביים עירן בניאל. ב-1993 גילם את סנצ'ו פנסה בהצגה "דון קישוט" מאת מיכאיל בולגקוב שביים בנימין סמחוב, וגילם את חגי בהצגה "מלון מינסק" מאת חנן פלד שבים עירן בניאל.
ב-1995 גילם את הבעל בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט שביימה אופירה הניג. ב-1996 גילם את ארג'נטינו, הדוג'ה של ונציה בהצגה "אנה גלקתיה" מאת הווארד בארקר שביימה אופירה הניג. ב-1997 גילם את הסנדלר בהצגה "הבתולה מלודמיר" מאת יוספה אבן-שושן שביימה אופירה הניג, וגילם את קליר ג'ו בהצגה "קליר ג'ו" מאת טרייסי לסט שביים בן לוין. ב-1998 גילם את אלכס בהצגה "שיחות אחרי לוויה" מאת יסמינה רזה שביים רוני ניניו, וגילם את לוצ'יו בהצגה "מידה כנגד מידה" מאת שייקספיר שביים גדי רול. ב-1999 גילם את קרטוש בהצגה "שמיים" מאת גלעד עברון שביימה אופירה הניג.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2000 גילם את דולצ'ה במחזה "קרום" מאת חנוך לוין שביים מיכאל גורביץ'. ב-2001 שיחק בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-2004 שיחק בהצגה "מילאנו" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-2006 שיחק בהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן. ב-2009 גילם את יעקב חבויניק בהצגה "הבדלה" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-2010 שיחק בהצגה "איחש פישר" מאת חנוך לוין שביים רוני פינקוביץ'. ב-2011 גילם את אלברטו פינקוס בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה, והחל לגלם את מקס, מנהל מועדון הקיט-קאט במחזמר "קברט" מאת ג'ון קאנדר ופרד אב, שביים עמרי ניצן. ב-2012 שיחק בהצגה "נשות טרויה" מאת אוריפידס בבימויו של הבמאי היפני יוקיו נינגאווה. הייתה זו קופרודוקציה בין התיאטרון הקאמרי לטוקיו מטרופוליטן לרגל 60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. להקת שחקנים המורכבת מישראלים יהודים, ערבים ויפנים. ההצגה הציגה באותו חודש בטוקיו ובתיאטרון הקאמרי בתל אביב. ב-2013 גילם את סונדרס בהצגה "שיגעון באופרה" מאת קן לודוויג שביים משה נאור (בשיתוף תיאטרון חיפה). ב-2014 גילם את בוסי בהצגה "חברים של חברים" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-2016 גילם את הרמן בהצגה "אנה" שביים אלון אופיר. ב-2018 שיחק בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" של שייקספיר. בשנת 2019 שיחק במחזה "קן הקוקיה". בשנת 2020 גילם את איתן בהצגה "תחושת בטן" ושיחק במחזמר "שגעון המוזיקה". בשנת 2021 גילם את גלוברמן בהצגה "כימים אחדים" שהמחיז וביים חנן שניר על פי מאיר שלו. בשנת 2022 גילם את יקי בהצגה "בואו נפתח את זה" שביים עידו רוזנברג.
בתיאטרון בית ליסין: ב-1994 שיחק בהצגה "שיחות עם אבי" שכתב הרב גרדנר וביים היי קיילוס, הצגה שהייתה שיתוף פעולה בין תיאטרון בית ליסין ותיאטרון חיפה. ב-2001 שיחק בהצגה "עשו עליך פעם סרט?" שכתב וביים אייל דורון.
בתיאטרון הבימה: ב-2002 גילם את דמויות שונות בהצגה "פרגודים" מאת ז'אן ז'נה שביימה אופירה הניג. באותה שנה גילם את ברד בהצגה "אוהבים את אופל" מאת ג'ון פטריק שביים רוני פינקוביץ'. ב-2004 גילם את אלחנן הגמד בהצגה "הנאהבים והנעימים" מאת מוטי לרנר שביים חנן שניר.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2007 שיחק בהצגה "גשם שחור" שכתב וערך שמעון בוזגלו ועיבדה, ערכה מוזיקלית וביימה אופירה הניג.
ב-2008 גילם את חואן בהצגה "ירמה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שעיבדה וביימה אופירה הניג; ואת סנצ'ו פנסה בהצגה "הטענה של דון קיחוטה" מאת גלעד עברון שביימה אופירה הניג. ב-2003 שיחק בהצגה "ים, יבשה, ים" שכתב וביים אייל דורון והייתה הפקה משותפת לתיאטרון צוותא ולאנסמבל הרצליה.
מ-2004 מעלה את "ממטבחו של שחקן" - מופע סטנדאפ תיאטרלי.
בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1992 גילם חבר של איה ויו-יו (מיקי קם) בתוכנית הטלוויזיה "מסיבת גן" שביים שוקי לרר. בין השנים 1989–1994 גילם את רוני לייבוביץ' בסדרת הטלוויזיה "שכנים" ששודרה בערוץ 1. בין השנים 1997–1999 גילם את יואל בסדרת הטלוויזיה "האישה באפור" שיצר עירא דביר וביימו נסים דיין ויוחנן ולר. בין השנים 1997–2001 גילם את אלי גלוצמן בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" שביימו איתן פוקס ואריק רוטשטיין. ב-2002 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בנות בראון" שכתבה עירית לינור וביימו לינור ורני כרמלי.
ב-2000 גילם את שמואל בסרט "אספלט צהוב" שכתב וביים דני (נוקיו) ורטה. בין השנים 2001–2011 שיחק בסדרה "החיים זה לא הכל" - וגילם את תפקידו המזוהה איתו ביותר - בני קנובלר, מנחה בידור זול, תחמן, גס רוח וחסר רגישות, שכאשר תוכניתו אינה מצליחה הוא נהייה חסר אונים ומסכן. ב-2003 גילם את אלכס מרקוביץ' בסרט "חלומו של הנרי" שכתב וביים איתן גרין. ב-2004 גילם את עמנואל בסדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ הילדים "כל שבת שנייה" שכתב עפר קניספל וביים אבי כהן. ב-2009 גילם את מיכה שדה בסדרת הטלוויזיה "מה שנחוץ לרווק" שכתבה וביימה עירית לינור. ב-2012 גילם את יעקב, מנהל חנות השעונים בסדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ 2 "נשואים פלוס" שכתב שלמה משיח וביים עופר ויצמן.
בית מינץ
ממשלת ישראל השלושים ושתיים
ממשלת ישראל השלושים ושתיים, המכונה גם "ממשלת נתניהו השנייה", הייתה הממשלה של מדינת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו, שהוקמה לאחר הבחירות לכנסת ה-18 והושבעה ב-31 במרץ 2009. הממשלה כיהנה עד 18 במרץ 2013, לאחר הבחירות לכנסת התשע עשרה. זו הממשלה השלישית - מאז קום המדינה, והראשונה - במשך שלושים השנים הקודמות לסיום כהונתה, אשר כיהנה לפחות ארבע שנים עבריות רצופות (למעשה מיום ו' בניסן ה'תשס"ט עד יום ז' בניסן ה'תשע"ג ועד בכלל).
במקור, הבחירות היו אמורות להיערך ב-22 באוקטובר 2013 (י"ח בחשוון תשע"ד), אך הן הוקדמו בתשעה חודשים בעקבות חקיקת חוק פיזור הכנסת השמונה עשרה אותו יזמה הממשלה.
הקמת הממשלה.
קדימה, בראשות ציפי לבני, קיבלה בבחירות 28 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה בכנסת, אולם גוש הימין-חרדים התחזק משמעותית והגיע ל-65 חברי-כנסת, כשבראשו הליכוד עם 27 מנדטים. כמו כן, התבררה קריסת השמאל הישראלי: העבודה קיבלה 13 מושבים ומרצ נותרה עם 3 מנדטים בלבד. מפלגתו של אביגדור ליברמן, ישראל ביתנו, הפכה לסיעה השלישית בגודלה בכנסת עם 15 מושבים, ואילו הסיעות החרדיות נחלשו מעט – 11 מנדטים לש"ס וחמישה מנדטים ליהדות התורה. מפלגת הגמלאים, שזכתה בבחירות הקודמות ל-7 מנדטים, לא עברה את אחוז החסימה.
לאחר הבחירות, עם פרסום המדגמים, נאמו בנימין נתניהו, יו"ר הליכוד, אשר הפך לסיעה השנייה בגודלה, וציפי לבני. שניהם טענו לניצחון. כעשרה ימים לאחר הבחירות, הטיל הנשיא שמעון פרס את מלאכת הרכבת הממשלה על בנימין נתניהו. זאת לאחר ש-65 חברי כנסת המליצו בפני הנשיא על נתניהו כמי שראוי להטיל עליו את הרכבת הממשלה, לעומת 28 חברי כנסת (ממפלגתה בלבד), שהמליצו על ציפי לבני, ולאחר שמפלגת העבודה החליטה שלא להמליץ על אף אחד מחברי הכנסת.
ציוני דרך ומדיניות.
הממשלה ה-32 כללה בראשית דרכה 30 שרים ו-9 סגני שרים, 8 בעלי תפקידים יותר מאשר הממשלה ה-31. הממשלה כללה 4 שרים בלי תיק ועוד מספר משרדים חדשים שהוקמו במיוחד כגון "המשרד לענייני מודיעין" ו"משרד ההסברה והתפוצות". במספר שריה, ממשלה זו היא הגדולה ביותר שהוקמה בישראל עד אז (הממשלה ה-35 גדולה ממנה).
ב-17 בינואר 2011 פרשה מפלגת העבודה מהקואליציה והשרים בנימין בן אליעזר, יצחק הרצוג ואבישי ברוורמן התפטרו. סיעת העצמאות שהתפצלה ממפלגת העבודה נשארה בקואליציה ומטעמה התמנו סגני השרים מתן וילנאי ואורית נוקד לשרים. בכך מנתה הממשלה 29 שרים ו-7 סגני שרים.