ההזדמנויות של קלנר להתנגד למשטר בכל דרך מעשית לא היו קיימות, אף כי ניסה להחליש את המוטיבציה של עמיתיו להצטרף למפלגה הנאצית, להפיץ עלונים שהוטלו על ידי מטוסי בעלות הברית במהלך המלחמה, והעביר באופן דיסקרטי את מה ששמע ב- BBC לידי עמיתים נבחרים. . התנגדותו הייתה מוגבלת כמעט לחלוטין רק לדפי יומנו, בהם המשיך להפגין לדורות הבאים את אופיו הפלילי של המשטר הנאצי במהלך המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, היה קלנר חבר בוועדות שעסקו בדה-נאציפיקציה, וכן לקח חלק ביסודה מחדש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. קלנר העניק את יומנו לנכדו האמריקאי בשנת 1968, על מנת שיתרגם אותו לאנגלית ויביא אותו לידיעת הציבור הרחב. באפילוג ליומן סיפר נכדו של קלנר, רוברט סקוט קלנר, על תהליך הפרסום של היומן בגרמנית, כי מוציאים לאור בגרמניה לא היו מעוניינים בפרסום היומן במשך שנים רבות. הוא פורסם לבסוף בגרמניה בשנת 2011, בשני כרכים שכללו כ-1,200 עמודים וכ-700 תמונות ואמצעי המחשה שונים.
ב-2005 פורסם בעיתון "דר שפיגל" כי נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' בוש, קרא במחברות היומן המקוריות, שהוצגו בספריה הנשיאותית על שמו באוניברסיטת A&amp;M בטקסס. מאז הוצג היומן המקורי במספר מוזיאונים ברחבי העולם; בין השאר הוצג ב-2007 בתערוכה בבית הכנסת הגדול של סטוקהולם, וב-2010 במסגרת תערוכה של קרן פרידריך אברט בברלין ובבון. ב-2007 יצא סרט טלוויזיה תעודי קנדי בשם "ההתנגדות שלי: יומני פרידריך קלנר", המתאר את סיפורם של קלנר ושל נכדו; הקרנת הבכורה של הסרט בארצות הברית נערכה בספריה הנשיאותית על שם ג'ורג' בוש, ב-26 בספטמבר 2007.
דיידונה אמבלה אמבלה
רמת סקוטלנד
רמות סקוטלנד
המתיחות בחצי האי קרים (2014)
סבטלנה פאופנובה
התקופה הגאומטרית
ויקטוריאנו אוארטה
חרטומן (ימאות)
שפות ליגוריות
מעמד חברתי-כלכלי
יישובי הלוויין של באר שבע
יישובי הלוויין הוא כינוי ליישובים עומר, מיתר ולהבים, שהם שלושה מן היישובים, הנמצאים במרחק יוממות מבאר שבע. אוכלוסיית היישובים האלו היא יהודית ועירונית ומתאפיינת במעמד חברתי-כלכלי גבוה. שלושת היישובים מצויים באשכולים 9-10 העליונים בדירוג החברתי-כלכלי של הלמ"ס. זאת בניגוד למרבית האוכלוסייה בנגב.
היישובים הוקמו בין השאר במטרה למשוך אוכלוסייה מבוססת לנגב וחיזוק האזור, אולם בפועל היישובים אוכלסו בעיקר על ידי אוכלוסייה מבוססת מבאר שבע ובכך תרמו להחלשתה של העיר. כמענה לתופעה זו הוקמה שכונת רמות בבאר שבע ומאוחר יותר גם שכונות יוקרה נוספות, כמו אזור בנה ביתך, המכונה פלח שבע או שכונות כלניות וסיגליות
פרוור יוקרתי נוסף של באר שבע, המצוי מרחק יוממות ממנה הוא קיבוץ חצרים.
יישובי הלוויין
רענן שריר
רענן (רני) שריר (1935 – 28 בנובמבר 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד הנח"ל. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל רשת עמל וכיו"ר העמותה להנצחת זכר חללי הנח"ל ומורשתו.
ביוגרפיה.
שריר נולד בתל אביב וגדל בכפר ביל"ו. ב-1953 התגייס לצה"ל כחבר גרעין נח"ל במסלול בני מושבים. ב-1955 סיים קורס קצינים, פיקד על מחלקת נח"ל בבסיס הטירונים החילי ולאחר מכן השתחרר מהשירות הסדיר. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגת חי"ר ברצועת עזה ונפצע. ב-1958 חזר לשירות הקבע ושירת כקצין מבצעים ומפקד פלוגה בנח"ל המוצנח. סיים קורס מפקדי פלוגות והדריך בבה"ד 1. ב-1964 השתחרר משירות הקבע. ב-1966 התגייס פעם נוספת ובמשך 4 שנים היה חבר במשלחת צה"ל באתיופיה. לאחר שובו למד בפו"ם, פיקד על בסיס הטירונים ועל בית הספר למ"כים. במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד נח"ל בגזרת רמת הגולן. ב-1974 מונה לסגן מפקד הנח"ל ובינואר 1975 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד הנח"ל. שירת בתפקיד זה עד 1978. במהלך כהונתו הוקמו 19 היאחזויות חדשות ואוזרחו 16 היאחזויות ותיקות.
לאחר שחרורו כיהן כראש האגף החברתי הכלכלי וראש אגף המשק בתנועת המושבים, בשנים 1996 עד 2001 כיהן כמנכ"ל רשת עמל. כיהן כחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית אחוה, כיו"ר עמותת הנח"ל וכיו"ר האגודה החקלאית כפר ביל"ו.
נפטר ב-28 בנובמבר 2019. בנו, מורן שריר, הוא עיתונאי ב"הארץ".
יון אליאדה רדולסקו
גאיוס מוציוס סצבולה
גאיוס מוקוס סקבולה
להק האוויר למסוקים
פודמוס
פודמוס (בספרדית: Podemos; בתרגום חופשי לעברית: אנחנו יכולים), היא מפלגת שמאל ספרדית בראשות איש האקדמיה והמרצה בתחום מדעי המדינה פבלו איגלסיאס, שהוקמה בינואר 2014 מקרב פעילי ופעילות המחאה ההמונית הספרדית ממאי 2011.
עם הקמתה, הכריזה המפלגה על מספר עקרונות אידאולוגיים הכוללים: התנגדות למדיניות הצנע הכפויה של האיחוד האירופאי, מחויבות לחיזוק מערכות החינוך והבריאות הציבוריות, יצירת מערכת דיור ציבורי, הקלה על מצבן של משפחות שלא עומדות בתשלומי המשכנתא והתנגדות לצעדים שיגבילו את הזכות של נשים להפלה בספרד. כמו כן המפלגה הצהירה על תמיכתה בהיפרדות ספרד מנאט"ו ובזכותו של המיעוט הקטלוני לקבוע אם יישאר חלק מספרד או ייפרד ממנה.
פודמוס מותחת ביקורת עמוקה על המערכת הפוליטית הקיימת של שתי מפלגות ותיקות השולטות לסירוגין, מאז סיום הדיקטטורה וביסוס הדמוקרטיה הספרדית. איגלסיאס מרבה לכנות את המפלגות האלו ״הקסטה השלטת״ ולהאשים אותן בשחיתות, בבגידה באינטרסים הציבוריים וביצירת משבר אמון עמוק בין האזרחים והמערכת הפוליטית.
המפלגה התמודדה לראשונה בבחירות לפרלמנט האירופאי במאי 2014, וזכתה לכ-8 אחוזים מהקולות שתורגמו ל-5 מושבים. בפרלמנט האירופי המפלגה הצטרפה לברית השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק, בה חברה גם מפלגת "השמאל המאוחד" הספרדית, ושתיהן הצטרפו לקבוצת השמאל הרדיקלי בפרלמנט. הן המצע של פודמוס והן המועמדים מטעמה לפרלמנט האירופי, נבחרו בבחירות דמוקרטיות, בהן כל אדם קיבל את הזכות לבחור ולהיבחר (פריימריז פתוח). לאחר הבחירות, הכריז איגלסיאס כי חברי הפרלמנט האירופאי מטעם התנועה ידחו את השכר המוצע בגובה 8,000 אירו, ויסתפקו בשכר של 2,000 אירו בלבד, בטענה שהשכר הגבוה של חברי הפרלמנט הוא מוגזם ומוביל לשחיתות.
ב-20 הימים הראשונים של רישום המתפקדים, רשמה המפלגה מעל 100,000 מתפקדים והפכה למפלגה השלישית בגודלה מבחינת מספר המתפקדים. באוקטובר 2014 נמנו כבר מעל ל-200,000 מתפקדים שהפכו אותה למפלגה השנייה בגודלה.
ב-22 במרץ 2015 נערך מבחן אלקטורלי נוסף למפלגה, בבחירות באזור אנדלוסיה. פודמוס הגיעה למקום שלישי עם 14.84% מהקולות, שזיכו אותה ב-15 מושבים בפרלמנט האזורי. המבחן הבא של המפלגה התרחש ב-24 במאי 2015, בבחירות האזוריות והמחוזיות ברחבי המדינה. לפי הסקרים, פודמוס הייתה צפויה לנצח בבחירות במחוז ברצלונה ולהגיע במקום השני בבחירות במחוז מדריד. כפי שצפו הסקרים, בברצלונה ניצחה פודמוס וגם במדריד היא התחזקה.
בבחירות לפרלמנט הספרדי ב–20 בדצמבר 2015 פודמוס זכתה ב-21% מהקולות והייתה למפלגה השלישית בפרלמנט, עם 69 מתוך 350 מושבים. ב–9 במאי 2016 פודמוס הקימה ברית אלקטורלית בשם "אונידוס פודמוס" עם השמאל המאוחד, אקוו, ועוד סיעות שמאליות קטנות אחרות.
שהזאדה מהמט
שהזאדה מהמט (בטורקית: Şehzade Mehmed; 31 באוקטובר 1522 – 7 בנובמבר 1543) היה בנם הראשון של הסולטאן סולימאן המפואר והורם סולטן. הוא נשלח לשלוט בעיר מניסה לאחר שאחיו שהזאדה מוסטפא נשלח משם לאמסיה.
ביוגרפיה ותאורית מוות.
שהזאדה מהמט נולד ב-31 באוקטובר 1522 בארמון העתיק במהלך מסעו של סולימאן לרודוס. לידתו נחגגה במחנה עם קורבנות וחלוקת נדבות.
מהמט נימול יחד עם אחיו שהזאדה מוסטפא ושהזאדה סילים (העתיד להיות סולטאן סלים השני) ב-27 ביוני 1530. בחודש פברואר 1534, מוסטפא התמנה למושל מניסה. מהמט לעומת זאת נשאר בבירה, ובשנת 1537 הצטרף לאביו במסעו לקורפו. בשנת 1541, הוא ואחיו הצעירים, שהזאדה סלים ושהזאדה בייזיד, ליוו את אביהם למסעו לבודה.
סולימאן העדיף את מהמט, שהיה בנה של אשתו המועדפת הורם, ויעד אותו להיות יורשו בניגוד למסורת המקובלת, למנות כיורש את הבן הבכור. זמן קצר לאחר שובם מקורפו באוקטובר 1542, מינה סולימאן את מהמט בהשפעת הורם למושל מניסה ואת בנו הנוסף סלים מינה למושל קרמאן. לפני המינוי נשלח שהזאדה מוסטפא לאמאסיה ב-16 ביוני 1541. מהמט החל את תפקידו רשמית כמושל זמן קצר לאחר הגענו למניסה ב-12 בנומבר 1542.
אביליה צ'אליבי מתאר את מהמט כ"נסיך בעל תכונות מעודנות יותר אפילו ממוסטפא. היה לו אינטלקט נוקב ושיקול דעת עדין"
היסטוריונים מעריכים כי שהזאדה מהמט היה דומה מאוד לאחיו למחצה הבכור, שהזאדה מוסטפא והחשיב אותו למודל לחיקוי. ישנן גרסאות שונות למותו של מהמט. לדברי מספר היסטוריונים, הוא מת מאבעבועות שחורות. על פי דעה אחרת, הוא מת מוות טבעי. יש האומרים כי הוא נרצח תחת פיקודה של מאהידווראן סולטאן, שראתה בו איום עצום שיהפוך לסולטאן אחרי אביו ולא בנה מוסטפא. לאחר מות בנו, ציווה סולימאן המפואר לאדריכל הקיסרי מימר סינאן לבנות את מסגד שהזאדה באיסטנבול כדי להנציח את זכרו. למהמט הייתה בת אחת בשם הומשאה סולטאן, שנולדה לו ולאשתו, אסמהאן באהרנז סולטאן.
מותו.
שהזאדה מהמט חלה במניסה ביום רביעי, 31 באוקטובר 1543. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן ביום רביעי בלילה, 7 בנובמבר, כנראה מאבעבועות השחורות, למחרת לקחו לאלה פאשה ודפטרדר איברהים צ'לבי את גופתו לאיסטנבול. לאחר מותו אחיו הצעיר סלים החליף אותו כמושל מניסה.
אחרי מותו של שהזאדה מהמט, סולימאן היה האדריכל הקיסרי של בניית המסגד באיסטנבול להנצחת מהמט. כמו כן, סולימאן הלחין אלגיה עבור מהמט וסיים אתהשיר בשורה "הנכבדים מבין הנסיכים, הסולטאן מהמט שלי."
בתרבות הפופולרית.