האתר נחפר לראשונה על ידי המוזיאון הבריטי בין השנים 1881-1878. חפירה נוספת על ידי המוזיאון התקיימה בין השנים 1914-1911. בתחילה נוהלה החפירה בראשות דייוויד הוגארת. בחפירה זו השתתפו גם האשורולוג רג'ינלד תומפסון ותומאס אדוארד לורנס. בשנת 1912 נוהלה החפירה על ידי לנרד וולי שניהל את החפירה עד 1914. החפירות באתר פסקו בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה מלחמת העצמאות של טורקיה, החפירות חודשו בשנת 1920 בראשות וולי ופיליפ לנגסטף אורד גיא. בחפירות אלה נחשפו שרידים מהתקופה האשורית והתקופה הנאו-חתית, כולל מבני ביצורים, מקדשים, ארמונות, ופסלי בזלת רבים ותבליטים עם הירוגליפים בשפה ההודו אירופית לוּוִית.
החפירות הארכאולוגיות באתר חודשו בספטמבר 2011 על ידי משלחת משותפת איטלקית-טורקית מאוניברסיטת בולוניה באיטליה ואוניברסיטאות מגזיאנטפ ואיסטנבול, מכיוון שחלק מהאתר אינו נגיש, התמקדו החפירות בעיר החיצונית.
הצד הסורי של האתר נמצא בסכנת פגיעה מתמשכת בשל הסגת גבול עירונית והתרחבות חקלאית של העיר הסורית ג'ראבלוס Jerablus השוכנת בקרבתה. החל משנת 2006 מתקיימים באזור מחקרים ארכאולוגים במסגרת "פרויקט ארץ כרכמיש" (Land of Carchemish project) של אוניברסיטת דרהאם (Durham University) האנגלית. אזור העיר החיצוני הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי בסכנת הכחדה.
יהודה כהן (מוזיקאי)
יהודה (וַלטר) כהן (בגרמנית: Yehuda Walter Cohen; 14 במרץ 1910 – 23 ביולי 1988) היה מוזיקולוג, מבקר מוזיקה ומלחין ישראלי, עורך מוזיקלי ב"קול ישראל" והיסטוריוגרף של המוזיקה הקלאסית הישראלית.
ביוגרפיה.
יהודה כהן נולד בשנת 1910 בעיר פראג שבאוסטריה (לאחר המלחמה בירת צ'כוסלובקיה), בנם של אמיליה לבית פישל ואביגדור כהן. למד מוזיקה והנדסה בעירו פראג.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל.
ב-19 במאי 1939 נישא לשושנה שלומוביץ, והיה אב לבת, חנה לירון. השתקע ברח' זמנהוף 9 בתל אביב.
כהן פעל כמלחין, מבקר מוזיקה, חוקר מוזיקה ומרצה למוזיקה. בצעירותו הקים בפראג תזמורת יהודית, שביצעה, בין השאר, יצירות שכתב בעצמו, בהן האופרטה "המכבים" והקנטטה "יוסף טרומפלדור".
כהן שימש כמבקר המוזיקה של היומון הישראלי בשפה הגרמנית "חדשות ישראל" ("Israel-Nachrichten") וכקורספונדנט של עיתונים זרים בישראל.
הרצה על מוזיקה למנויי התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הרצה על מוזיקה ישראלית בערים שונות באירופה.
בשנת 1964 הרצה בנושא זה בכיתות האמן של פסטיבל ביירוית. בשנת 1966 זכה במדליה לפעילות תרבות מטעם ממשלת איטליה כהוקרה על פעולתו בהפצת המוזיקה האיטלקית.
כיהן כעורך התוכניות של מוזיקה קלאסית ב"קול ישראל" עד פרישתו לגמלאות.
בשנת 1976 ערך מהדורה מעודכנת של ספרו של ידידו מקס ברוד בשפה הגרמנית "המוזיקה של ישראל" ("Die Musik Israels"), שהופיע במקור ב-1951. לספר, שראה אור בהוצאת ברנרייטר (Bärenreiter), הוסיף כהן חלק שני, שדן במוזיקה הישראלית מתחילת שנות ה-50 (קום מדינת ישראל) ועד זמנו. בביקורת על הספר בעיתון "דבר" נכתב כי כהן
בשנת 1990 ראה אור בעברית בהוצאת עם עובד ספרו הגדול (468 עמודים) "נעימי זמירות ישראל: מוזיקה ומוסיקאים בישראל".
ב"דבר העורך" בפתח הספר כתב עורך סדרת המוזיקה, ד"ר אבנר בהט: "ספר זה עבר דרך ארוכה עד לגרסתו הסופית. ראשיתו כנספח כמעט לקסיקוני... לספרו של מקס ברוד... המשכו – כמפעל עצמאי נרחב וממצה של יהודה כהן לבדו, אשר ספר זה היה לו למפעל חיים... זהו הספר המקיף ביותר על המוזיקה הישראלית עד כה, למעשה הספר היחיד הנותן סקירה שלמה על הנושא".
בדברי המבוא לספר כתב פרופ' הרצל שמואלי כי "יהודה כהן מצביע ביד אמונה על אותן יצירות, שבהן השתלבו לראשונה אצל הקומפוזיטורים השונים שילוב אורגני מקורות אלה עם טכניקות קומפזיטוריות מערביות".
הספר כולל למעלה ממאה ערכים על מלחינים, החל בראשוני העולים לארץ ישראל בשנות ה-30 וכלה בילידי שנות ה-40 וה-50. הערכים מכילים קורות חיים, רשימת יצירות וניתוח יצירות מייצגות בתקופות חיים שונות, בלוויית תמונות ודוגמאות תווים. בפרק "עידוד וביצוע" (עמ' 359–385) מפורטים חיי היצירה התוססים בתחום המוזיקה: מוסדות מבצעים (תזמורות ומקהלות); פרסים ומלגות; הוצאות לאור וארכיונים; מחקר ופרסומים. כמו כן יש בספר מילון מונחים אלף-ביתי, מ"אדג'ו" עד "תכליל", ומפתח שמות, יצירות ועניינים (בעריכת בת-שבע שפירא).
כהן השלים את כתב היד באמצע שנות ה-80, ולשם עדכונו הוסיפה לו בת-שבע שפירא נספח המציג את מלחיני הדור הצעיר יותר.
כהן, שראה בספר זה את מפעל חייו, נפטר לפני שראה אותו בדפוס.
יהודה כהן נפטר בתל אביב ביולי 1988, בגיל 78. נקבר בבית עלמין הדרום.
אלמנתו שושנה נפטרה ב-2010.
בן ציון אלגאזי
הרב בן ציון משה אלגאזי (נולד ב-ו' באלול ה'תשכ"ז, 11 בספטמבר 1967) הוא מייסד וראש מכון צורבא מרבנן וראש ישיבת ההסדר רמת גן.
קורות חיים.
נולד בפתח תקווה ליעקב ורחל, וגדל ביהוד. ובהמשך עבר עם משפחתו לנווה צוף.
למד בישיבה תיכונית נחל-יצחק בנחלים. לאחר מכן למד כחצי שנה בישיבת טלז סטון ואז עבר ללמוד בישיבת כרם ביבנה, ולאחר נישואיו המשיך את לימודיו כאברך בכולל אברכים. הוא למד והוסמך לרבנות, רבנות-עיר ודיינות מהרבנות הראשית לישראל, שימש כר"מ ובשנת תשס"ג הקים את מכון צורבא מרבנן, שפיתח שיטת לימוד ללומדי ההלכה.
שירת בצה"ל בחיל התותחנים במסגרת הסדר מרכז ולאחר מכן עבר קורס רבנים צבאיים ומשרת כיום כראש מדור הלכה בפיקוד מרכז, בדרגת רב-סרן במילואים.
בשנים 1997 - 2001 יצא עם משפחתו לשליחות רבנית-חינוכית בת ארבע שנים בקהילה היהודית בעיר אנטוורפן בבלגיה, כשליח הסוכנות היהודית. שם כיהן כראש ישיבה תיכונית, אולפנה לבנות, וכרב בית הכנסת וקהילת הרב עמיאל-המזרחי. שם הוציא לאור את הספר "בעלות המנחה" הכולל שיעורים בהלכה ובאגדה שנאמרו בקהילה.
בשנים תשע"ג - תשע"ד שימש כראש ישיבה משני בישיבת כרם ביבנה.
בחורף של שנת תשע"ה מונה לראש בית המדרש של ישיבת ההסדר רמת גן. בעל טור הלכתי קבוע בעלון השבת מצב הרוח.
בחג השבועות תשע"ח מונה כראש ישיבת ההסדר רמת גן, לצידו של הרב יהושע שפירא.
חייו האישיים.
הרב אלגאזי נשוי לעדינה בתו של הרב אליהו ידיד, אב ל-2 ומתגורר ביד בנימין. גיסו הוא הרב יעקב ידיד, ראש ישיבת כרמיאל.
ISSN (ראשי תיבות באנגלית: International Standard Serial Number) הוא קוד מזהה בינלאומי לזיהוי כתבי עת ופרסומים סדרתיים אחרים. הקוד מכיל שמונה ספרות, שמופרדות באמצע בקו מפריד, ולצדן הכיתוב ISSN. כתבי עת שמפורסמים הן בדפוס והן באופן אלקטרוני עשויים לקבל שני קודים מזהים, המובחנים באות הקידומת: e-ISSN או elISSN לפרסום אלקטרוני, ו-p-ISSN לפרסום בדפוס. שיטת הזיהוי באמצעות ISSN נוסחה לראשונה כתקן ISO בינלאומי בשנת 1971, ופורסמה כתקן ISO 3297 בשנת 1975. תת-ועדת ה-ISO שאחראית לתקן היא TC 46/SC 9.
הקצאת מספרי ISSN.
מספרי ISSN מוקצים על ידי רשת של מרכזי ISSN לאומיים, הממוקמים לרוב בספריות הלאומיות. בישראל יש לפנות למרכז ה-ISSN הבינלאומי שבפריז – ארגון בין-ממשלתי שנוסד ב-1974 במסגרת הסכם בין אונסק"ו וממשלת צרפת. המרכז מתחזק מאגר מידע של כל מספרי ה-ISSN ברחבי העולם, המכונה "מרשם ה-ISDS" (International Serials Data System) או "מרשם ה-ISSN". נכון לשנת 2012, המרשם מכיל 1,688,275 פריטים.
השוואה למזהים אחרים.
קוד מזהה דומה ל-ISSN הוא ה-ISBN, המשויך לספר בודד במקום להוצאה עתית. מספר ISBN עשוי להינתן לגיליון מסוים של כתב עת, בנוסף לקוד ה-ISSN של כתב העת. בניגוד ל-ISBN, קוד ה-ISSN הוא מזהה אנונימי שמשויך לכותרת כתב העת, בלי מידע על המוציא לאור או על מקום ההוצאה. מסיבה זו, ניתן מספר ISSN חדש לכתב עת כל אימת שהוא עובר שינוי משמעותי בכותרתו.
מספרי תקן בין-לאומיים - מרכז הספר והספריות בישראל הוא הנציג הבלעדי של הארגונים הבינלאומיים לאספקת מספרים לפי התקן הבינלאומי: ISBN – לספרים ו-ISMN ליצירות מוזיקליות.
מכיוון שה-ISSN אינו משייך לגיליון מסוים, נוצר מזהה חדש, Serial Item and Contribution Identifier (SICI), המשתמש ב-ISSN הקיים ומוסיף לו ספרות שיאפשרו זיהוי גיליון, מאמר או מרכיבים אחרים (למשל, תוכן עניינים).
איתור כתבי עת באמצעות הקוד.
מרשם ה-ISSN דורש רישום ואינו נגיש לכלל הציבור. איתור מספר ISSN של כותר או איתור כותרים לפי מספר ISSN יכול להתבצע באופנים הבאים:
ספרת הביקורת.
הספרה הקיצונית מימין בקוד היא ספרת ביקורת, אשר יכולה לקבל את הספרות 0–9 או את התו X. לדוגמה, ב-ISSN 0378-5955, ספרת הביקורת היא 5.
חישוב ספרת הביקורת מתבצע באופן הבא:
לבדיקה (הבקרה) יש לבצע את סעיף 1, הפעם עם ספרת הביקורת (אם הספרה היא X אז יש להוסיף לסכום את המספר 10). התוצאה בחלוקה למספר 11 צריכה לתת שארית 0.
אריוברזנס הראשון, מלך קפדוקיה
אריוברזנס הראשון פילורומאיוס (ביוונית עתיקה: Ἀριοϐαρζάνης Φιλορώμαιος; כונה "פילורומיוס" שמשמעותו "מאהב של רומא") היה מלך קפדוקיה משנת 95 לפנה"ס ועד לשנת 63 לפנה"ס לערך. אריוברזנס הראשון היה אציל קפדוקי ממוצא פרסי מעורפל.