הוא המשיך לחקור וללמוד את החידושים בנושא הגאולוגיה, וב-1904 פרסם את הספר "רעידות אדמה לאור הסייסמולוגיה החדשה" (Earthquakes in the Light of the New Seismology ). בזמן ששהה בטקסס התפרסם גילוי הרדיואקטיביות, ותופעה זו הציתה את דמיונו. הוא שיער, ופרסם זאת ב-1906 כמאמר, שפעילות הרי הגעש נובעת מרדיואקטיביות.
לדטון הייתה משפחה קטנה. דטון נישא ב-1864 לאמלין ק. בבקוק (Emeline C. Babcock) ולזוג היו שני ילדים, בת שנפטרה ב-1905 ובן, קלרנס אדוארד דטון ג'וניור, שסייע לאביו בהכנת המאמרים לפרסום.
בריאותו החלה להתדרדר והוא סבל מטרשת עורקים. את שנותיו האחרונות בילה עם בנו, קלרנס דטון ג'וניור, בביתו בעיירה אנגלווד (Englewood) בניו ג'רזי כשהוא מקפיד להתעדכן בחידושי המדע.
קלרנס דטון נפטר בביתו שבאנגלווד ב-4 בינואר 1912 בשנתו ה-71.
תרומתו המדעית.
את תרומתו של דטון למחקר הגאולוגי ניתן לראות בעשרות המאמרים והספרים שכתב בנושא. השליטה שלו בחיבור ובניתוח ספרותי אותה רכש בלימודיו בייל ניכרת בכתיבתו הציורית (ולעיתים המצועצעת) שבה תיאר את הגאולוגיה של הגרנד קניון. דטון הקפיד לארגן את הנושאים למאמר לפי שהתחיל לכתוב אותו, כפי שהעיד עליו בנו:
כהוקרה על מחקריו נבחר דטון ב-1884 להצטרף לשורות האקדמיה הלאומית למדעים, אבל פרסומו הגדול ביותר הגיע ממאמר קצר אותו פרסם ב-1889 שכותרתו "על חלק מהבעיות הגדולות של גאולוגיה פיזיקלית" ("On Some of the Greater Problems of Physical Geology."). במסגרת המאמר הוא הציג את התאוריה שהועלתה לראשונה על ידי פראט (John Henry Pratt; 1871-1809) ואיירי (George Biddell Airy; 1892-1801) בשנות ה-50 של המאה ה-19 על פיה קיים שווי משקל כללי בתוך קרום כדור הארץ, כשהגושים הקלים יותר מתרוממים יותר מגושים סמוכים בעלי צפיפות גבוהה יותר. לתופעה זו הציע דטון את השם אִיזוֹסְטַזְיָה, מיוונית "קפאון שווה", שם שהתקבל והתקבע למונח.
על שמו של דטון קרוי המינרל דטוניט (V+4O (OH)2).
ליקויי בניה
משפחת ברבריני
משפחת ברבריני (באיטלקית: Barberini) היא משפחת אצולה איטלקית, שצברה כוח והשפעה במאה ה-17. מקורה במשפחת סוחרים מפירנצה שהעבירה את מרכזה לרומא. בעקבות בחירת בן המשפחה, מפאו, לאפיפיור אורבנוס השמיני צברה המשפחה כוח ונכסים רבים. אורבנוס השמיני מינה רבים מבני משפחתו לתפקידים בעיר רומא ובמדינת האפיפיור וכן רכש עבור המשפחה את ארמון ברבריני והכיכר בה הוא ניצב כיכר ברבריני, שניהם עוצבו על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני, שהיה רק אחד מהאמנים שאורבנוס השמיני ומשפחת ברבריני היו פטרוניהם. בארמון נמצאת כיום הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה.
מקור המשפחה וההיסטוריה הקדומה שלה.
מקור המשפחה בעיירה ברברינו ואל ד'אסטה (Barberino Val d'Elsa), והיא היגרה לפירנצה במאה ה-11. קרלו (1488–1566) ואנטוניו (1494–1559) ברבריני היו סוחרי צמר וטקסטיל מצליחים. ב-1537 עזב אנטוניו ברבריני את פירנצה לאחר קרע בין משפחתו ובית מדיצ'י, ששלט בעיר. ב-1559 התנקשו נאמני בית מדיצ'י בחיי אנטוניו. פרנצ'סקו, בן אחיו, בא לרומא בעקבות דודו ורכש משרה כנסייתית. עם מותו ב-1600 הועברו הונו ומעמדו הכנסייתי לידי אחייניו, שאחד מהם היה מפאו.
שם המשפחה היה Tafani שפירושו זבוב הסוסים. מפאו התקין על שלט האצולה של המשפחה דבורים במקום הזבובים.
מפאו ברבריני ואחריו.
את אחיו אנטוניו מרצ'לו ("אנטוניו הגדול") ושני אחיינים שלו (פרנצ'סקו ו"אנטוניו הקטן") מינה לקרדינלים ואחיין נוסף, טדאו, מונה לנסיך פלסטרינה, לנושא דגל הכנסייה ומושל רומא ומפקד טירת סנטאנג'לו.
עבור מגוריו ומגורי בני משפחתו רכש את ארמון ברבריני המפואר והתקין סביבו את כיכר ברבריני המאופיינת במזרקת טריטון ומזרקת הדבורים (מעשה ידי ג'ובאני לורנצו ברניני).
אנשי רומא התייחסו לברבריני ומשפחתו כאל נובו רישים ("עשירים חדשים") המאופיינים בטעם המוני ובראוותנות. הם תוארו כעדת דבורים (סמל המשפחה) המגיחה מפירנצה על מנת לינוק את דבשה של רומא. כאשר הורה אורבנוס השמיני להשתמש בארד מן הפנתאון על מנת לפאר את בזיליקת סן פייטרו נטבע הביטוי (בלטינית) "quod non fecerunt barbari, fecerunt Barberini" ("מה שלא עשו הברברים, עשה הברבריני").
ב-1627 השיא אורבנוס השמיני את אחיינו טדאו לאנה, בת למשפחת האצולה הרומאית משפחת קולונה. מנקודה זו ואילך החל מיזוגה של משפחת ברבריני במשפחת קולונה.
ב-1641 עמד מאחורי מלחמתה של קסטרו (נחלה אפיפיורית ליד לאציו) בקואליציה של אודוארדו פארנזה, דוכס פארמה, אותו נידה, שכללה את דוכס ונציה, פירנצה ומודנה. המצור על לאציו והמלחמה, הראשונה בסדרת מלחמות שנמשכו כשמונה שנים (הרבה אחרי מותו של אורבנוס), הסתיימו ב-1644 בלי הכרעה, אך תוך מחיר דמים כבד והרס מוחלט של קסטרו.
המלחמה והפזרנות של האפיפיור והמשפחה, שהיו פטרונים של אמנים ומדענים, שיקעו את מדינת האפיפיור בחובות כבדים. בסוף ימיו של אורבנוס השמיני שולמו 80% מהכנסות המדינה למיסי על החוב הכבד שנטלה. הסובלים הראשיים מן המצב הכלכלי הירוד היו אנשי רומא. לאחר מותו של מפאו נותצו כמה מפסליו בעיר רומא על ידי ההמון.
האפיפיור הבא, אינוקנטיוס העשירי, נקט זמן קצר לאחר תחילת כהונתו צעדים חוקיים בשל אי סדרים כספיים כנגד בני ברבריני. שלושת בני המשפחה המרכזיים, הקרדינלים פרנצ'סקו ואנטוניו וטדאו ברבריני ברחו לפריז, שם מצאו מקלט בחסותו של הקרדינל מאזארן ולואי הארבעה עשר, מלך צרפת. בתגובה, עיקל אינוקנטיוס העשירי את ארמון ברבריני ופרסם בולה אפיפיורית שקובעת כי כל קרדינל שייעדר ממדינת האפיפיור שישה חודשים ללא אישור מהאפיפיור, ייענש בשלילת הבנפיקיום שלו ובסופו של דבר לשלילת מעמד הקרדינל עצמו. עיקול הנכסים נמנע מאוחר יותר תוך התערבותה של אשתו של טדאו, אנה קולונה. הסנאט הצרפתי קבע כי צו האפיפיור לא חל בתחומי צרפת, אך אינוקנטיוס לא נכנע עד שמאזארן הודיע על הכנות לפלישה צבאית לאיטליה. לאחר מכן התחממו יחסי האפיפיור וצרפת, ושוקמו באופן מלא ב-1653 כאשר בנו הצעיר של טדאו, מפאו ברבריני, נשא לאישה את אחייניתו של האפיפיור. בנו הבכור, קרלו, מונה לקרדינל. בת אחרת של טדאו, לוקרציה, התחתנה עם דוכס מודנה, בן-ברית של פרנזה במלחמת קסטרו ובכך הושבה היציבות במדינת האפיפיור.
נציג המשפחה החי הבכיר ביותר הוא בנדטו פרנצ'סקו ברבריני, נסיך פלסטרינה (יליד 1961).
מים (פסל)
"מים" (1996) הוא יצירה מאת האמן הישראלי מיכה אולמן, המורכבת משני מכסי ביוב, בהם הטביע האמן את כפות ידיו. אחד מהמכסים מוצב בירושלים המערבית והאחר מוצב בירושלים המזרחית.
היסטוריה.
הפסל "מים" נוצר בשנת 1996 עבור התערוכה הקבוצתית "סימנים" אותה הפיק מוזיאון ישראל ונערכה ברחבי העיר ירושלים. אולמן יצק מחדש שני מכסי ביוב זהים בגודלם, כשהוא מטביע במכסה המוצב בכיכר ציון את כף ידו הימנית ואת כף ידו השמאלית במכסה שהוצב במפגש רחוב אל פריר (האחים) ורחוב השער החדש שבעיר העתיקה.
יגאל צלמונה טען, בחיבורו משנת 2011 על אולמן, כי יצירה זו מהווה ביטוי לערעור של מערכת מבני השלטון, בהצביעה על הפער בין חלקי העיר השונים. בנוסף, הצביע צלמונה על הממד המטאפיזי של העבודה, כמעין "תיקון" קבלי של העולם.
ברבריני
כיכר ברבריני
מצר טורס
מצר טורס (באנגלית: Torres Strait) הוא לשון ים המפרידה בין האי גינאה החדשה, האיים המלנזיים ואוסטרליה. המצר מחבר בין ים האלמוגים וים אראפורה. רוחב המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-150 ק"מ. המצר תחום מדרום בחצי האי כף יורק, חלקה הצפוני ביותר של יבשת אוסטרליה, ומצפון בפרובינציה המערבית של פפואה גינאה החדשה. במצר עצמו מצויים 274 איים, שרק 17 מתוכם מיושבים באופן קבע. האיים, כיחידה אחת, נקראים איי מצר טורס.
אף על פי שהמצר מהווה נתיב תחבורה ימי חשוב, בשל רדידותו היחסית וריבוי האיים והשרטונות הגדולים שבו הוא נחשב לנתיב שיט מסוכן.
האירופי הראשון שהפליג במצר היה מגלה הארצות הספרדי לואיס ואס דה טורס ב-1605, ועל שמו קרוי המצר. טורס שימש כסגנו של פדרו פרננדס דה קיירוס אשר הפליג מפרו בניסיון לגלות את טרה אוסטרליס.
בשנת 1769 קרא הקרטוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל את יומנו של טורס שבו הוא מעיד על קיומו של מצר זה, ודלרימפל כלל נתון זה בספרו "אוסף היסטורי של מספר מסעות ותגליות בדרום האוקיינוס השקט" (שנדפס ב-1771). הספר הפך למפורסם בעקבות הטענה שהועלתה בו כי קיימת יבשת דרומית מאוסטרליה (שמאוחר יותר כונתה אנטארקטיקה), וכך גם שמו של המצר כפי שכונה בספר הפך למקובל.
מתחילת המאה ה-19 ועד שנות השבעים של המאה ה-20, הייתה במצר תעשייה גדולה של שליית פנינים, אשר קרסה עם התחזקות מוצרי הפלסטיק והפיכתם לשכיחים.
רק ב-1978 הושג הסכם בין אוסטרליה לבין פפואה גינאה החדשה על הגבול הימי ביניהם.
בספרו הנודע "עשרים אלף מיל מתחת למים", מזכיר ז'ול ורן את מצר טורס כמקום מסוכן בה חונה לפרק זמן קצר הצוללת נאוטילוס.
אמלי סנדה
אמלי סאנדיי
אוניברסיטת פיזה
אוניברסיטת פיזה (באיטלקית: Università di Pisa ובקיצור Unipi) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בעיר פיזה שבאיטליה. האוניברסיטה נוסדה ב-1343 בהוראת האפיפיור קלמנס השישי, האוניברסיטה ה-19 בעתיקותה בעולם וה-10 בעתיקותה באיטליה. בנייני 11 הפקולטות של האוניברסיטה מפוזרים ברחבי העיר. האוניברסיטה כוללת 16 ספריות וכעשרים מוזיאונים ואת הגן הבוטני האקדמי העתיק ביותר באירופה (Orto botanico di Pisa, נוסד ב-1544). מטה האוניברסיטה שוכן בארמון ג'ורנטה (Palazzo alla Giornata) על גדות הארנו.