פורטלס וז'אן בפטיסט ואן אייקן, עזרו להפיץ את תנועת הפטריוטיות הזאת בבלגיה. הם עשו זאת בין השאר, על ידי הכנסת טכניקות פרסקו חדשות - שנועדו לעמוד מול נזקי הלחות והזיהום.
פורטלס השתמש בטכניקה זו גם כדי לצייר בכנסית ז'אק-סור-קודנברג בבריסל בסצנה המראה את הבתולה הקדושה כמנחמת נזקקים. פורטלס גם עיטר את חדר האורחים בביתו של ידידו הרופא נולט בסצנות מתולדות הרפואה.
המקום הבולט של פורטלס בהיסטוריה של האמנות הבלגית המודרנית נובע מהשפעתו כמורה על הדור הבא של אמנים בלגים, הולנדים וצרפתים כמו הציירים לאון פרדריק, יאפ למפול, ז'אן דלוויל,יאקוב סמיטס, פרנץ מירטס, יאן טורופ, פרננד קורמה.
שלמה בן חמו
ויליאם אלן (מושל אוהיו)
ויליאם אלן (באנגלית: William Allen; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית שייצג את מדינתו בסנאט של ארצות הברית ובבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן כמושל אוהיו ה-31.
ראשית חייו.
ויליאם אלן נולד בעיירה אדנטון שבקרוליינה הצפונית, וב-1819, לאחר מות הוריו, הוא עבר לצ'יליקות'י, אוהיו. משפחתו הייתה ממוצא קווייקרי. אלן ואחותו מרי גרנברי אלן חיו יחדיו. אחותו נישאה לכומר פלזנט תורמן, ובנם, אלן ג. תורמן, הלך בדרכי דודו, וגם הוא היה לעורך דין ופוליטיקאי.
אלן למד באקדמיית צ'יליקות'י כהכנה ללימודי משפטים בהדרכתו של אדוארד קינג. בגיל 21 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של אוהיו. כבר בגיל צעיר הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו במפלגה הדמוקרטית.
קריירה.
בשנים 1833–1835 כיהן אלן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך בבחירות לכהונה שנייה הוא נוצח. בשנים 1837–1849 הוא כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
בעת כהונתו בסנאט, היה אלן אחד מקבוצה של סנאטורים דמוקרטים שתמכו בהתפשטותה של ארצות הברית מערבה וטענו שלארצות הברית יש את הזכות על כל שטחה של , סוגיה שהייתה אחד הנושאים בבחירות לנשיאות של 1844. אלן הציע שארצות הברית תתכונן למלחמה מול הממלכה המאוחדת כדי לספח את כל חבל הארץ עד לגבול עם אמריקה הרוסית בקו הרוחב 54°40′. עמדה זו יצרה בסופו של דבר את סיסמת הבחירות "חמישים וארבע ארבעים או שנלחם" (!Fifty-four Forty or Fight), שניסוחה יוחס לאלן, אך למעשה היא נוסחה ב-1846 על ידי מתנגדי מדיניות זו ולא כפי שמקובל לחשוב כסיסמת בחירות. בבחירות לנשיאות של 1848 תמך אלן במועמד הדמוקרטים לואיס קאס.
ב-1849 פרש אלן לחוותו "פרוט היל" ליד צ'יליקות'י, שהייתה שייכת לחמו, דנקן מקארתור, שגם הוא כיהן כמושל אוהיו. בפרוץ מלחמת האזרחים זיהה אלן את עצמו עם סיעת מתנגדי המלחמה במפלגה הדמוקרטית. במשך כמעט רבע מאה הוא לא שב לפעילות פוליטית, עד שב-1874 נבחר כמושל אוהיו וכיהן בתפקיד עד 1876. בבחירות לכהונה שנייה כמושל הוא נוצח.
מותו והנצחתו.
לאחר סיום כהונתו כמושל פרש אלן לחוותו. ויליאם אלן נפטר בחוותו ב-11 ביולי 1879. הוא נטמן בבית הקברות גרנדוויו שבצ'יליקות'י.
על שמו קרוי מחוז אלן שבקנזס. ב-1887 תרמה אוהיו פסל בדמותו של אלן לאוסף היכל הפסלים הלאומי. הפסל הוא מעשה ידיו של הפסל צ'ארלס הנרי ניוהאוס. ב-2010 ערכה האגודה ההיסטורית של אוהיו משאל ברחבי המדינה על התאמתו של אלן כנציג מכובד של המדינה. במשאל עלה שרבים מתושבי אוהיו התנגדו לאלן. ב-26 באוגוסט אותה שנה הצביעה ועדת אוסף הפסלים של המדינה להחליף את פסלו של אלן בזה של הממציא יליד המדינה תומאס אדיסון. האספה הכללית של אוהיו הסכימה לפעולת ההחלפה בין השאר בשל "עמדתו של אלן בעד העבדות והביקורת הגלויה שלו כלפי הנשיא אברהם לינקולן במהלך מלחמת האזרחים, שהפכה אותו לנציג בלתי ראוי של אוהיו בקפיטול של ארצות הברית". בכל אופן, חוסר במימון להקמת פסלו של אדיסון גרמה לדחיית החלפת פסלו של אלן. בסופו של דבר הושלמה יצירת פסלו של אדיסון באביב 2015 הוא הוצב באוסף הפסלים היכל הלאומי ב-20 בספטמבר 2016. פסלו של אלן הועבר למרכז למורשת מחוז רוס שבצ'יליקות'י.
שחף שחור-ראש
פיגוע הירי בשער השלשלת
פיגוע הירי בשער השלשלת שבעיר העתיקה בירושלים התרחש ב־21 בנובמבר 2021: מחבל, שהשתייך לזרוע המדינית של חמאס בשועפאט, פתח בירי ופגע בחמישה. אחד מהם מת מפצעיו בבית החולים, וארבעה אחרים נפצעו – שני אזרחים ושני לוחמי משמר הגבול, שהרגו את המחבל.
המחבל.
פאדי מוחמד אבו שח'ידם, בן 42 ממחנה הפליטים שועפאט שבירושלים, היה ממנהיגי הזרוע המדינית של חמאס. בנוסף, הוא החזיק בתואר שני בשריעה (הלכה אסלאמית) והיה דרשן במספר מסגדים בעיר וכן מחנך ומורה לאסלאם בבית הספר ראשידיה שבעיר העתיקה, סמוך לשער הפרחים. בנוסף, הוא היה ממובילי המהומות בשייח' ג'ראח, וכן השתתף באירועי "אל־אקצא בסכנה" שארגן הפלג הצפוני של התנועה האיסלאמית ועודד מתפללים מוסלמים בהר הבית להתעמת עם כוחות הביטחון ולמנוע מהם להיכנס למסגד אל־אקצא.
הפיגוע.
מספר ימים לפני הפיגוע, ברחו מישראל אשתו וילדיו, ובבוקר הפיגוע התקשר אליהם אבו שח'ידם וביקש מהם להתפלל עליו.
המחבל התחמש בתת-מקלע מסוג ברטה M12 ובסכין. בסמוך לשעה 9 הוא פתח באש לעבר יהודים באזור שער השלשלת, ובתגובה הוא נורה למוות בידי לוחמי משמר הגבול. כוחות הביטחון ערכו מרדף אחר חשוד ערבי, שככל הנראה סייע למחבל, וניסה אף לדקור. כחלק מהמצוד, סגרה המשטרה את כל העיר העתיקה ואת הר הבית ופרסה מחסומים.
הפצועים פונו לבתי חולים בירושלים. אחד הפצועים, אליהו קיי, בן 26, עולה חדש מדרום אפריקה, אשר למד בישיבה ושירת בצנחנים כחייל בודד, נפגע באורח אנוש ומת מפצעיו בבית החולים הדסה הר הצופים. ארבעה אחרים נפצעו, אך שרדו את האירוע – שני אזרחים ושני לוחמי משמר הגבול שהרגו את המחבל.
לאחר הפיגוע.
בעקבות הפיגוע פשטו לוחמי מג"ב על בית של קרובי המחבל במחנה שועפאט, שם הותקפו על ידי אחד מקרובי המשפחה, שנעצר ונלקח לחקירה. בנוסף נלקחו מסמכים מהבית. השב"כ זימן לחקירה את וויסאם, אחיו של אבו שח'ידאם, יחד עם מספר צעירים ממסגד אל-אקצא וכמה תלמידות ללימודי אסלאם במסגד אל-אקצא.
חמאס שיבח את הפיגוע בשערי הר הבית והכיר בתפקידו של המחבל בזרוע המדינית שלו. ארגון הטרור חזבאללה בירך אף הוא על הפיגוע, ואמר שהוא "תגובה טבעית לפשעיה של ישראל נגד העם הפלסטיני". בן המחבל הגיב גם הוא לפיגוע ממקומו, בכותבו: "חיית כאריה ומתת כאריה; מודה לאללה, בן השהיד". לאחר תפילת הערב במסגד בשועפאט, יצאה ממנו תהלוכת תמיכה בחמאס ובפרט בגדודי עז א־דין אל־קאסם לכיוון בית המחבל. בתהלוכה נישאו דגלי חמאס, ונקראו קריאות דוגמת "אנחנו אנשי מוחמד דף" (מפקד הגדודים האמורים) ו"לירושלים הולכים שהידים במיליונים". במסגרת ההפגנה אירעו עימותים עם שוטרים כולל השלכת אבנים מצד המפגינים.
במקביל, הגיעו מאות ישראלים, מצעירי מפלגת הציונות הדתית, תנועת אריאל, צעירי הליכוד, אם תרצו, לך ירושלים, נוער הריבונות ופעילי ימין אחרים לצעדת מחאה עם דגלי ישראל שיצאה משער יפו לכותל המערבי, דרך השוק וזירת הפיגוע שאירע בשעות הבוקר. מאות הצועדים עצרו במקום הפיגוע לאמירת תהילים והמשיכו לתפילה בכותל המערבי. בין הצועדים היו חברי הכנסת אורית סטרוק ושמחה רוטמן, ממפלגת הציונות הדתית.
ב-23 בנובמבר פעלו כוחות משטרה ומג"ב במחנה הפליטים שועפט להסרת דגלים וכרזות הזדהות עם המחבל שביצע את פיגוע, כוחות המשטרה הגיבו באמצעים לפיזור הפרות סדר לאחר שהחל יידוי אבנים לעברם.
ב-2 בינואר 2022 חתם מפקד פיקוד העורף, האלוף אורי גורדין, על צו המורה על החרמה והריסה של בית המחבל פאדי מחמוד עיד אבו שחידם.
משפחה מנצחת
משפחה מנצחת (באנגלית: King Richard) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2021 בכיכובו של ויל סמית'. הסרט מבוסס על סיפורו של ריצ'רד ויליאמס, אביהן של הטניסאיות המצליחות ונוס ויליאמס וסרינה ויליאמס.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר בהם הסרט הטוב ביותר. סמית' זכה על תפקידו בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
עלילה.
ריצ'רד ויליאמס מתגורר עם משפחתו בשכונה קשת יום בקומפטון בקליפורניה. הוא אב לונוס וסרינה ויליאמס מרעייתו אורסן, ואב מאמץ לשתי בנות נוספות מנישואיה הקודמים. בעזרת חינוך קפדני וקשוח, וחרף כל הקשיים הסביבתיים, מצליח ריצ'רד להזניק את הקריירה הספורטיבית של ונוס וסרינה.
הפקה והקרנה.
צילומי הסרט החלו בלוס אנג'לס בינואר 2020 ונעצרו עקב מגפת הקורונה עד שהתחדשו באוקטובר אותה שנה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בספטמבר 2021 בפסטיבל טלורייד בקולורדו. הפצה נרחבת בבתי הקולנוע החלה ב-19 בנובמבר ובמקביל הופץ הסרט ב-HBO Max.
פיט&quot;א
ריצ'רד בישופ
ריצ'רד מור בישופ (באנגלית: Richard Moore Bishop; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-34 בשנים 1878–1880.
ביוגרפיה.
ריצ'רד בישופ נולד במחוז פלמינג שבקנטקי, וקיבל הכשרה עסקית במדינת האם שלו. ב-1848 הוא עבר לסינסינטי, אוהיו ופתח חנות כלבו בסמוך למעגן של גדת נהר אוהיו, שנקראה בתחילה "בישופ וולס" ולאחר מכן "ר. מ. בישופ ושותפיו". ב-1858 הוא היה לחבר במועצת העיר, ולאחר מכן נבחר כנשיא המועצה. בשנים 1859–1861 הוא כיהן כראש עיריית סינסינטי.
ב-1860, בעת כהונתו של בישופ כראש העיר ביקר הנסיך מוויילס בסינסינטי, במסגרת ביקורו בארצות הברית. על אף היותו חבר המפלגה הדמוקרטית, נשא בישופ נאום ברכה לכבודו של אברהם לינקולן שעבר בסינסינטי בדרכו לטקס ההשבעה שלו. הוא היה יושב ראש הישיבה לתמיכה באיחוד בשנה הראשונה של מלחמת האזרחים.