12 ביולי הוא היום ה-193 בשנה (194 בשנה מעוברת), בשבוע ה-28 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 172 ימים.
מדעים מדויקים
מדעים מדויקים (באנגלית: Exact sciences) הוא תחום אקדמי ושם כוללני לתחומי המדע העוסקים במתמטיקה ובתופעות של החומר הדומם (להבדיל ממדעי החיים). המדעים המדויקים עוסקים בחומר מן הרמה הפשוטה ביותר שלו, שהיא אטומים וחלקיקים, דרך הרמה המורכבת יותר שלו, הכוללת יסודות, תרכובות, תערובות ומולקולות, וגופים גדולים יותר, עד לכוכבים וגלקסיות.
בעבר נכללו המדעים המדויקים, יחד עם מדעי החיים, בתחום שנקרא מדעי הטבע. עם גידולן של האוניברסיטאות והעמקת ההתמחות, פוצלה באוניברסיטאות רבות הפקולטה למדעי הטבע לשתי פקולטות נפרדות, מדעים מדויקים ומדעי החיים. בישראל מתקיים פיצול זה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן, ואילו באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת אריאל ובאוניברסיטה הפתוחה פועלת פקולטה מאוחדת למדעי הטבע.
פרס נובל לפיזיקה
פרס נובל לפיזיקה מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הפיזיקה. הפרס מוענק על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בין השנים 1901 ו-2012, הפרס לא חולק שש פעמים. 32 פעמים ניתן הפרס לשני אנשים בו זמנית, ו-35 פעמים ניתן לשלושה זוכים בו זמנית. בסך הכול קיבלו אותו עד שנת 2020, 216 איש, מתוכם ארבע נשים בלבד (מארי קירי (1903), מריה גופרט-מאייר (1963) דונה סטריקלנד (2018) ואנדראה גז (2020) ) כאשר כל הנשים חלקו את הפרס עם אנשים אחרים. ג'ון ברדין הוא היחיד שקיבל את הפרס פעמיים. 56 יהודים קיבלו את הפרס, 26% מכלל הזוכים.
נכון לשנת 2020, סכום הפרס הוא 10 מיליון קרונות שוודיות לפרס נובל מלא.
פרס נובל לכימיה
פרס נובל לכימיה מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הכימיה. הפרס מוענק על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בשנים 1901–2013 היו שמונה פעמים שבהן הפרס לא חולק, 24 פעמים שבהם הוא ניתן, בו זמנית, לשני זוכים ו-25 פעמים שבהם הוא ניתן לשלושה זוכים. נכון לשנת 2020, זכו בפרס 186 בני אדם, מתוכם שבע נשים. שישה ישראלים זכו בפרס, כולם במאה העשרים ואחת ו-36 (19% מסך כל הזוכים) היו יהודים.
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לאנשים אשר תרמו תרומה ייחודית או ביצעו מחקר יוצא דופן בתחום הפיזיולוגיה או הרפואה. הפרס מוענק על ידי מכון קרולינסקה השוודי.
בין השנים 1901–2020 הוענקו 111 פרסי נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. הפרס הוענק ל-222 זוכים מתוכם 12 נשים ו-57 יהודים. סכום הפרס לשנת 2020 נקבע על 10 מיליון קרונות שוודיות לפרס נובל מלא. ברברה מקלינטוק היא האישה היחידה שקיבלה פרס נובל מלא לשנת 1983 שלא חולק. חתן הפרס הצעיר ביותר - פרדריק בנטינג, היה בן 32 כשזכה בפרס הרפואה לשנת 1923 על גילוי האינסולין. חתן הפרס המבוגר ביותר - פייטון רוס, היה בן 87 כאשר הוענק לו פרס הרפואה לשנת 1966 על גילוי נגיפים הגורמים לגידולים.
פרס נובל לספרות
פרס נובל לספרות מוענק מדי שנה, החל משנת 1901, לסופר, שיצר את "היצירה יוצאת הדופן ביותר בעלת נטייה אידיאליסטית" (the most outstanding work of an idealistic tendency). המונח "יצירה" מתייחס בדרך כלל למכלול ספריו של הסופר, אם כי לעיתים בוחרת ועדת הפרס לציין ספר ספציפי. האקדמיה השוודית היא זו הקובעת את זהות מקבל הפרס.
הפרס הוענק פעם אחת לסופר ישראלי, ש"י עגנון, בשנת 1966.
התפלגות דמוגרפית של הזוכים.
את פרס נובל בספרות מקבלים בעיקר סופרים שכותבים דווקא בשפות מסוימות ובמשפחות של שפות מסוימות. נכון לשנת 2021, 93% מהחתנים כתבו בשפות הינדו-אירופיות וחמש השפות השכיחות ביותר בהן כתבו חתני הפרס הן, על פי סדר השכיחות, הן אנגלית (25%), צרפתית (14%), גרמנית (12%), ספרדית (9%) ושוודית (6%), שמתוכם רק אחד כתב בשפה מענף לא אירופי של שפות אלו. כמו כן, 73% מהזוכים נמנים כאזרחי מדינות אירופאיות, ו-12% כאזרחי צפון אמריקה, לא כולל מקסיקו. אזרחי שאר העולם זכו ב-15% מהפרסים בלבד. ראו את הדיאגרמות לפירוט נוסף.
נכון לשנת 2021, מתוך 118 הזוכים, רק 16 (13.5%) היו נשים. יותר ממחציתן זכו בו בשלושת העשורים האחרונים מתוך 12 העשורים, בהם הוא מחולק. כמו כן, 16 מהזוכים היו יהודים.
ביקורות.
המספר הרב של הזוכים האירופאים בכלל, והשוודים בפרט היה נושא לביקורת. נכון לשנת 2021, 73% מחתני הפרס היו אזרחי מדינות באירופה.
בשנת 2008 הצהיר הוראס אנגדהל, אז המזכיר הקבוע של האקדמיה, כי "אירופה היא עדיין מרכז העולם הספרותי", וכי "ארצות הברית היא מבודדת וסגורה מדי. הם לא מתרגמים מספיק ולא ממש משתתפים בדיאלוג הגדול של ספרות". בשנת 2009, מחליפו, פיטר אנגלונד, דחה את הטענה באומרו: "ברוב השפות יש סופרים שמגיע להם לקבל פרס נובל, וזה נכון גם לגבי סופרים הן מארצות הברית והן מאמריקה הלטינית". כמו כן, הוא הודה באירופוצנטריות של הפרס, ואמר כי "אני חושב שזו בעיה. אנו נוטים להזדהות בקלות רבה יותר עם הספרות שנכתבה באירופה, במסורת האירופית". מבקרים אמריקאים ציינו את העובדה שסופרים אמריקאים מפורסמים כגון פיליפ רות, קורמק מקארתי או תומאס פינצ'ון, או סופרים מאמריקה הלטינית, כגון חורחה לואיס בורחס, חוליו קורטאסר או קרלוס פואנטס לא זכו בפרס, ואילו סופרים פחות ידועים כגון הסופרת הגרמנית הרטה מולר, שכמעט ואיננה מוכרת מחוץ לגבולות מדינתה זכו.
באפריל 2018 חברים בוועדת הבחירה של הפרס התפטרו בעקבות חקירה של הטרדות מיניות של ז'אן-קלוד ארנו הנשוי לאחת מחברות הוועדה. בעקבות זאת החליטה האקדמיה השוודית לדחות את ההכרזה על פרס נובל ל-2018 כך שיפורסם יחד עם הזוכה של 2019.
פרס נובל לשלום
פרס נובל לשלום מוענק בכל שנה לאנשים בעלי חזון שפעלו למען השלום והתגברו על מעגלי אלימות, עימותים, או דיכוי באמצעות הנהגה מוסרית. כמו כן, הפרס מוענק גם למנהיגי מדינות שנטשו את דרך המלחמה והחליפו אותה במשא ומתן במטרה להגיע לשלום או אישים שפעלו למען מטרות הומניטריות כמו זכויות האדם ומודעות סביבתית.
בניגוד לשאר פרסי נובל, המוענקים בסטוקהולם, בירת שוודיה, מוענק פרס נובל לשלום בבית עיריית אוסלו, בירת נורווגיה, שם גם נמצא מרכז נובל לשלום. הדבר נעשה על פי קביעה מפורשת של נובל בצוואתו, שאת ועדת הפרס יבחר הפרלמנט הנורווגי. לפי ועדת הפרס סיבה אפשרית להחלטתו של נובל לקבוע את נורווגיה כמרכז הפרס היא שבניגוד לשוודיה לא הייתה לנורווגיה מסורת מלחמתית.
מועמדות לפרס.
מועמדים לפרס יכולים להיות מוצעים על ידי אנשים שהוגדרו על־פי תקנות הוועדה, כגון: זוכי פרס נובל לשעבר, חברי הפרלמנט הלאומי, פרופסורים (בתחומים מסוימים), רקטורים ונשיאי אוניברסיטאות, שופטים בינלאומיים, חברי הוועדה לשעבר ועוד. הוועדה שומרת את רשימת המועמדים בסוד ואף מבקשת מהמועמדים עצמם שלא לפרסם זאת.
המועמדויות מוגשות בדרך כלל בסביבות חודש פברואר של שנת הפרס, אך הן יכולות להיות מוגשות עד ישיבתה הראשונה של הוועדה.
הוועדה היא בת חמישה חברים וראשת הוועדה הנוכחית היא ברית רייס-אנדרסון, חברת פרלמנט ושרה לשעבר, שכיהנה מטעם מפלגת העבודה הנורווגית. היא מכהנת בתפקידה מ-2017. שפת הדיונים של הוועדה היא נורווגית. המועמדויות יכולות להיות מוגשות בשפות שונות, בדרך כלל אנגלית, אולם היו מועמדויות שהוגשו בגרמנית וצרפתית.
רשימת המועמדים לפרס בשנים 1901 - 1955 פורסמה.
עם פרסום רשימות המועמדים התברר כי אדולף היטלר היה מועמד לפרס נובל לשלום בשנת 1939 על ידי אריק ברנדט, חבר פרלמנט שוודי מהמפלגה הסוציאליסטית. ברנדט ביטל את הגשת המועמדות של היטלר כעבור מספר ימים, והגשתו הייתה סאטירית ונועדה לגחך את מועמדותו של נוויל צ'מברלין על חלקו בהסכם מינכן. מועמדים ידועים לשמצה נוספים לפרס נובל לשלום היו יוסיף סטלין ובניטו מוסוליני.
לא רק אישים יכולים להיות מועמדים אלא גם ארגונים. בין הארגונים המפורסמים שזכו בפרס נמנים: הצלב האדום, האיחוד האירופי, והארגון למניעת הפצת נשק כימי.
זוכים שסירבו לקבל את הפרס.
רק זוכה אחד סירב לקבל את הפרס מיוזמתו: לה דק טהו (וייטנאם): דחה את פרס נובל לשלום לשנת 1973 אותו נבחר לקבל עם הנרי קיסינג'ר.
בנוסף אנדרי סחרוב שהיה דיסידנט זכה בפרס ב-1975 אך לא הורשה על ידי שלטונות ברית המועצות להשתתף בטקס. ליו שיאובו שזכה בפרס ב-2010 היה אסיר פוליטי באותה תקופה והשלטונות בסין מנעו ממנו ומאשתו להגיע לטקס הענקת הפרס.
הסכסוך הישראלי-ערבי והפרס.
מספר פעמים הוענק הפרס על מעשים הקשורים לסכסוך הישראלי-ערבי. הדבר קרה לראשונה ב-1950 כשהפרס הוענק לראלף באנץ' על ניהול המשא ומתן בין נציגי ישראל לנציגי מדינות ערב ברודוס שהתנהל בין ינואר ליולי 1949, שהביאו לבסוף לחתימת הסכמי שביתת הנשק בין המדינות המעורבות במלחמת העצמאות. פרס נובל לשלום לשנת 1978 הוענק למנחם בגין ואנואר סאדאת על הסכם קמפ דייוויד (הפרס ניתן עוד לפני הסכם השלום). פרס נובל לשלום לשנת 1994 הוענק ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת על הסכם אוסלו. זוכה נוסף שהפרס שלו קשור לסכסוך הוא ג'ימי קרטר שהיה המתווך בין ישראל למצרים בעת שיחות השלום וזכה בפרס נובל בשנת 2002 על מפעל חייו.