שנים רבות לאחר מכן, נעלם בלאזקוביץ' באופן מסתורי לאחר שנשלח למשימה בצרפת הכבושה בידי הנאצים, ונחשב לנעדר, ובנותיו, ג'סיקה וסופיה, נשלחות להצילו. לאחר מאבקים רבים, מצליחות הבנות למצוא את אביהם, המגלה להם כי הצליח למצוא את היטלר ולהורגו אחת ולתמיד, אך רגע לפני כן הפעיל היטלר "נשק יום הדין" מסתורי המשפיע לרעה על מזג האוויר בכדור הארץ על מנת להופכו, בטווח הארוך, לבלתי ראוי למחיה, ומאז הוא התמסר למחקר בגין היתכנות מסע בין-ממדי על מנת למצוא מימד מקביל בו יוכלו לחיות בשלווה.
הופעה במדיות אחרות.
משחקי וידאו.
המשחק Wolfenstein RPG, אשר פותח על ידי איד למכשירים ניידים בשנת 2008, מתרחש במציאות אלטרנטיבית בה הם מנסים להסביר את הקשר בין סדרת Wolfenstein לסדרת דום. המשחק, שהוא יותר הומוריסטי באופיו מאשר יתר משחקי הסדרה, עוסק בניסיונם של הנאצים לזמן שדים מהגיהנום אל העולם האמיתי. הבוס האחרון במשחק, שד שזומן על ידי הנאצים וכונה "מבשר האבדון" (Harbinger of Doom) אשר מובס על ידי בלאזקוביץ' ורגלו נכרתת, הוא למעשה ה"סייבר-שד" המפורסם שהופיע לראשונה במשחק דום משנת 1993 ומאז כמעט בכל משחקי הסדרה, והפך לאחד הנבלים הידועים והאייקוניים ביותר במשחקי הווידאו.
דמותו של בלאזקוביץ' התווספה ב-2017 גם כדמות שניתן לשחק בה במשחק Quake Champions.
סרטי קולנוע.
בלאזקוביץ' (בגילומו של השחקן הגרמני דניאל קראוס) הוא הדמות הראשית בסרט הגרמני "Der Goldene Nazivampir von Absam 2 – Das Geheimnis von Schloß Kottlitz" משנת 2005. במסגרת עלילת הסרט, נשלח בלאזקוביץ' לעקוב אחרי מדענים נאציים הממוקמים במעבדה סודית בהרי האלפים וזוממים לתכנן נשק-על בעזרת עצמותיו של הרוזן דרקולה. כמו כן, ב-2007 רכש הבמאי הצרפתי-אמריקני סמואל חדידה את הזכויות על הפקת סרט המתבסס על סדרת המשחקים, והטיל את משימת הבימוי והכתיבה על הבמאי והתסריטאי הקנדי רוג'ר אוורי, שהתבקש בין היתר לכתוב על עלילתו של בלאזקוביץ' הנשלח במסגרת משימה סודית למאורת הזאב של היטלר.
בסרט Doom: Annihilation שיצא ב-2019 ומבוסס על סדרת משחקי "דום", קבוצה של נחתים נשלחת לבסיס צבאי על כוכב מאדים אליו פלשו שדים ומפלצות מהגיהנום. במסגרת החיפוש אחר ניצולים, מוצאים הנחתים גווייה של חייל כרות-ראש בשם "ויליאם בלאזקוביץ'", רמז למאורעות שהתרחשו ב בהם נערף ראשו של בלאזקוביץ' על ידי הנאצים.
קבלה וביקורת.
דמותו זכתה להצלחה רבה עם השנים, והפכה לאחת הדמויות האייקוניות והמזוהות ביותר עם ז'אנר משחקי היריות בגוף ראשון. מגזין הגיימינג IGN כלל את דמותו של בלאזקוביץ' ברשימת "הדמויות שהיינו רוצים לראות במשחק המכות האולטימטיבי" וכינה אותו כ"החייל הראשון שירה את הירייה הראשונה במלחמת משחקי היריות", וכן ברשימה דומה תחת הכותרת "הצוות האולטימטיבי ללחימה בזומבים", שכללה, לדעת כותבי המגזין, את הדמויות הבדיוניות שיוכלו להתמודד בצורה הטובה ביותר כנגד מגפת זומבים. בהזדמנות אחרת, כלל מגזין IGN את בלאזקוביץ' ברשימת "חיילי הקומנדו הטובים ביותר" במשחקי וידאו, ובין היתר, כתב כי "באמת, אין ניצחון יותר גדול עבור חייל קומנדו מאשר להרוג את היטלר. כל הכבוד, בלאזקוביץ'!". אתר הגיימינג GamesRadar+ דירג את בלאזקוביץ' במקום ה-93 ברשימת הפרוטוגוניסטים "הזכורים, המשפיעים והקשוחים ביותר" במשחקי וידאו, וציין כי "ברגע שהרגת את 'מכה-היטלר' במו ידיך, זה די הפך אותך לגיבור בעיני כל אחד. בי. ג'יי. טובח ללא ליאות בנאצים לאורך שלושה דורות של חומרת מחשבים, ואכן מגיע לו הקרדיט על כך שהתחיל את שיגעון משחקי היריות, אשר הוביל למשחקים כמו דום ודיוק ניוקם".
אתר המדיה האמריקני UGO כלל את בלאזקוביץ' ברשימת "היהודים הגדולים ביותר במשחקי וידאו" וציין כי אף על פי שבאותו זמן יהדותו הייתה מוטלת בספק על ידי המפתחים, לבלאזקוביץ' מגיעה תעודת "יהודי של כבוד" עבור "כל הנאצים אותם ריסס ביריות מקלעים".
בביקורת למשחק , כתב ג'ייסון סיפראנו מאתר Spike (כיום חברת-בת של סרטי פרמאונט) כי המשחק היה "הראשון שנתן מעט עומק לדמות" בכך שהפך את בלאזקוביץ' מ"סתם אמריקני בעל תשוקה בוערת לסיים את המשטר הנאצי" לדמות "רב שכבתית", בעלת חברים טובים, קשר רומנטי, וסיבה "עמוקה" יותר להפיל את המשטר הנאצי: "הפעם הוא לא מנסה רק לנצח במלחמה - הוא מנסה להציל את העולם". המגזין האמריקני The A.V. Club ציין כי המפתחת, MachineGames, ניסתה לצייר את בלאזקוביץ' כדמות בעלת "אנושיות" - "ככל הניתן, כל עוד הוא אינו עסוק בהריגת אלפי אנשים, רובוטים, כלבים וכלבים-רובוטיים". כמו כן, ציין אתר GamesRadar+ כי בלאזקוביץ' הפך לדמות "מעניינת" בעיקר בזכות המונולוגים שלו הנשמעים לאורך המשחק התורמים לאווירה הדרמטית וכן ציינו לחיוב את עבודת הדיבוב של בריאן בלום שכונתה "פנטסטית ומשכנעת". בביקורת אחרת שנכתבה על המשחק באתר Hardcoregamer.com, נכתב כי המשחק הצליח מעבר למצופה בכל הנוגע להצגת הדמויות, ובמיוחד דמותו של בלאזקוביץ', שלטענתם סיפקה עד כה "עומק לא גדול יותר מעומק של בית שימוש נייד, אך איכשהו מצליחה לבלוט כדמות מובילה", וכי דמותו הפכה ל"מכונת-הרג גברית ונחושה ביותר להרג נאצים".
שלומית עוזיאל
שלומית עוזיאל (נולדה ב-29 בינואר 1970) היא עורכת, מחברת ומרצה ישראלית בתחום הלשון העברית.
ביוגרפיה.
נולדה ב-1970, בת לגילה רז ולטייס הקרב זאב רז. למדה באוניברסיטה העברית (BA בביולוגיה) ובמכון כהן באוניברסיטת תל אביב (MA בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע). במקביל למדה לשון ובלשנות באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטה הפתוחה.
כיהנה כעורכת גליליאו – כתב עת למדע ולמחשבה (2006–2008) וכעורכת ביואינפורם, כתב עת לקהילת מדעי החיים והביוטכנולוגיה בישראל (2010–2011). עורכת בהוצאת למדא עיון של האוניברסיטה הפתוחה, ועורכת, עורכת מדעית וכותבת במכון דוידסון לחינוך מדעי ובקרן הלאומית למדע (ISF).
ספרה "מוציאה לשון: הפתעות מהמגירה הסודית של העברית" ראה אור בשנת 2021 בהוצאת עם עובד.
כותבת ומגישה את הפינה "מוציאה לשון", העוסקת בסוגיות לשוניות בספרות, ב"מה שכרוך", מגזין הספרות היומי של רדיו "כאן תרבות".
עורכת סדרת "למדא מארחת" – הרצאות וימי עיון בתחום השפה ומלאכת הספר באוניברסיטה הפתוחה.
כותבת הבלוג "הקוראת הראשונה", העוסק בשפה, בלשון העברית ובעריכה.
חיים אישיים.
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, הכותב, היוצר והעורך אוהד עוזיאל (בנו של העיתונאי והסופר מאיר עוזיאל), ועם שני ילדיהם.
חואן פרס דה מונטאלבן
חואן פרס דה מונטאלבן (בספרדית: Juan Pérez de Montalbán; 1602 – 25 ביוני 1638) היה סופר, מחזאי וכומר ספרדי.
ביוגרפיה.
חואן פרס דה מונטאלבן נולד במדריד. אביו היה מוציא לאור וספק ספרים לחצר המלך. בגיל 18 חואן פרס דה מונטאלבן סיים לימודי תאולוגיה והחל בקריירה במוסדות הכנסייה.
במקביל הוא התחיל לכתוב מחזות בהדרכת לופה דה וגה. בשנת 1624 הוא פרסם את השירה הראשונה שלו El Orfeo en lengua castellana. בשנת 1625 הוא פרסם מחזה שמבוסס על חייה של קטלינה דה אראוסו. הוא המשיך לכתוב בעיקר מחזות שזכו להצלחה. חלק מהם אף תורגמו לאנגלית והועלו על הבמה באנגליה.
חואן פרס דה מונטאלבן היה מעריץ של לופה דה וגה ובשנת 1636 פרסם את הביאוגרפיה של המחזאי.
חואן פרס דה מונטאלבן הושפע נפשית ממות לופה דה וגה ונפטר במדריד בשנת 1638.
קמלה (כפר)
קמלה (בהונגרית: Kömlő) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1261.
יהודי קמלה.
יהודים חיו בקמלה במאה ה-18 ובמאה ה-19.
פיי (כפר)
פיי (בהונגרית: Pély) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפיי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,646 תושבים ובשנת 2021 רק 1,357 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1234.
יהודי פיי.
יהודים חיו בפיי במאה ה-18 ובמאה ה-19, החל משנת 1885 היו יהודי הכפר תחת קהילת הווש. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
תנ&quot;ך פרארה
תנ"ך פרארה הוא מהדורת דפוס של התנ"ך שהודפסה בפרארה בשנת 1553 בגרסת הלאדינו בו השתמשו יהודים ספרדים ופורטוגזים. המהדורה נעשתה על-ידי יום-טוב בן לוי אטיאס, בן למשפחת אנוסים מפורטוגל שחזרה ליהדות. את התרגום ללאדינו ביצע יצחק אברהם בן סלומון, והוקדש ל, דוכס פרארה.
תנ"ך פרארה הודפס בשתי מהדורות, אחת הוקדשה לדוכס פרארה, ואחת לפילנתרופית הידועה דונה גרציה נשיא.
המהדורה נכתבה בשפת הלאדינו לפי כללי התחביר העברי.
תנ"ך פרארה היה בסיס לתרגומים נוספים בשפת הלאדינו של מהדורות שתורגמו והודפסו במקומות שונים באיטליה ובאימפריה העות'מאנית.
ברטו
למדא עיון
שורש 66
שורש 66, או פּוּ בּוּ (בסינית: 攴部, פיניין: Pū bù) הוא השורש השישים ושישה של הכתב הסיני. פירושו "נקישה" או "מכה" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 296 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה. הוא משמש גם לייצוג כיסא מתקפל.
לורנצו גואריני