הרכבת הגיעה קרוב למואב ב-1962 כאשר הוכנה שלוחה מקו הרכבת שבין דנוור לסולט לייק סיטי למפעל האשלג במכרה ערוץ קיין (Cane Creek potash mine), כ-30 קילומטרים מערבית למואב. למואב לא היה מעולם שירות של רכבת נוסעים, אם כי קו הרכבות היומי "קליפורניה זפר" (California Zephyr), המחבר בין שיקגו באילינוי לאמריוויל בסמוך לסן פרנסיסקו בקליפורניה, הציע בעבר כרטיס למואב דרך אחת מתחנות הביניים: תומפסון ספרינגס (Thompson Springs, הרכבת כבר לא עוצרת בה), גרין ריוור (Green River) ביוטה או גרנד ג'נקשן (Grand Junction) בקולורדו.
אין שירות אוטובוסים סדיר למואב, אם כי ניתן לשכור שירות אוטובוסים מסולט לייק סיטי ביוטה או מגרנד ג'נקשן בקולורדו.
ניתן להגיע לעיר בטיסה באמצעות אחת משלוש טיסות יומיות שיוצאות מדנוור ונוחתות בשדה התעופה הקטן Canyonlands Field, כ-33 קילומטרים ממרכז מואב.
חינוך.
בעיירה פועלים בית ספר יסודי, חטיבת ביניים ובית ספר תיכון מחוזי. בנוסף יש בעיירה שלוחה של אוניברסיטת המדינה של יוטה.
אתר צילומים לקולנוע ולטלוויזיה.
למואב יש היסטוריה כאתר צילומים לסרטי מערבונים ולסדרות טלוויזיה בסוגת המערבונים, המנצלים את הנוף המדברי מחד ואת הקניונים המרהיבים מאידך. בין הסרטים הידועים ביותר:
גאליה (פירושונים)
גאליה (בלטינית: Gallia; ביוונית: Γαλλία) על שם הגאלים (Galli), עם בעת העתיקה ממוצא קלטי
גיא שני
מריאן מור
מריאן מור (באנגלית: Marianne Moore; 15 בנובמבר 1887 – 5 בפברואר 1972) הייתה סופרת ומשוררת אמריקאית מודרניסטית, שנודעה בכתיבתה השנונה והאירונית.
קורות חייה ופועלה.
נולדה בקירקווד, מיזורי. אמה הייתה מרי וורנר, ואביה היה ג'ון מילטון מור, מהנדס מכונות וממציא; אביה סבל מהתמוטטות עצבים טרם לידתה של מור, והיא לא פגשה אותו מימיה. מור גדלה בבית סבה הכומר, אבי אמה, עד מותו ב-1894. ב-1905 החלה ללמוד במכללת ברין מאר בפנסילבניה, וסיימה לאחר 4 שנים תואר ראשון בהיסטוריה, משפטים ומדע המדינה. לאחר מכן לימדה בבית ספר בפנסילבניה, והחל מ-1915 החלה להתפרנס מכתיבת שירה. ב-1919 פורסם במגזין הספרות "Others" שירה הידוע ביותר, "Poetry"; מאז פרסמה מור מגוון גרסאות נוספות של שיר זה.
מור עוררה עניין בקרב סופרים ומשוררים אמריקאים ידועים, בהם ת"ס אליוט, וולאס סטיבנס ועזרא פאונד. מ-1925 עסקה מור גם בעריכת כתב העת הספרותי "The Dial", ועודדה משוררים צעירים כגון אליזבת בישופ ואלן גינסברג.
ב-1933 זכתה בפרס שירה ע"ש הלן הייר לווינסון. אוסף השירה שלה, שיצא ב-1951, זכה לפרסים רבים, בהם פרס הספר הלאומי, פרס פוליצר ופרס בולינגן. מור הפכה לסלבריטי בחוגי הספרות בניו יורק, השתתפה באירועי ספורט המוניים, והייתה ידועה בהופעותיה בלבושה הייחודי - כובע שלוש פינות וגלימה שחורה. היא המשיכה לפרסם שירים בכתבי עת שונים, בהם The Nation וניו ריפבליק, וכן הוציאה אוספי שירה וביקורת.
מור התכתבה עם המשורר עזרא פאונד החל מ-1919, גם במהלך תקופת מאסרו אחרי מלחמת העולם השנייה. היא התנגדה לאנטישמיות שלו ולתמיכתו בפאשיזם. עמדותיה היו רפובליקניות שמרניות והיא תמכה בנשיא הרברט הובר.
מור התגוררה החל משנות ה-30 בברוקלין שבניו יורק, וב-1966 עברה למנהטן. היא לא נישאה מעולם. ב-1968 לקתה בשבץ. היא נפטרה ב-1972, ונקברה בגטיסבורג, פנסילבניה, סמוך לקבר אימהּ. טרקלין ביתה וארכיון מסמכיה והתכתבויותיה שמורים במוזיאון וספריית רוזנבך בפילדלפיה.
צירלסון
אניגמה (פירושונים)
תקשורת פנים-ארגונית
תקשורת פנים-ארגונית מתייחסת לאינטראקציה בין חברי הארגון (מנהלים – עובדים ובינם לבין עצמם) בנוגע לנושאים ארגוניים (פרויקטים, תהליכים, שינויים). זאת, במטרה לידע, לחבר, לערב ולהגביר את מחויבות העובדים לארגון ולמימוש מטרותיו העסקיות (עמיר אאידה, 2004).
השפעת התקשורת הפנים-ארגונית על השורה התחתונה:
מגמות בהתפתחות תפקיד התקשורת הפנים-ארגונית.
מנהל התקשורת כדוור (1940 - 1990).
התפקיד הבסיסי של גוף התקשורת הוא ניהול העברת המידע בארגון. איש התקשורת הוא מומחה בפילוח קהלי היעד, בפיתוח וניהול ערוצי התקשורת (עם דגש על ערוצים אלקטרוניים כדוגמת מייל, ניוזלטר, אתר אינטראנט), בהתאמת ערוצי התקשורת לכל קהל יעד ובכתיבת המסרים והתאמתם לערוצים השונים.
תחום תקשורת הפנים בתקופה זו התבסס על מודלים שונים מתחום תקשורת ההמונים, בעיקר על:
מודל שאנון-וויבר.
מודל זה מתבסס על תורת האינפורמציה. הוא מבחין בין מצבי צבירה שונים של המסר: בהתחלה המסר נמצא במחשבה/ ברעיון שנולד בראשו של המוען. לאחר מכן, צריך לתרגם או לקודד לסימנים ואותות, אותם ניתן לשדר באמצעות משדר (לדוגמה מילים הנהגות בקול או מילים המועלות על הכתב). ולבסוף, הנמען צריך לבצע פעולה סימטרית – לקלוט את האותות בעזרת מקלט, ולפענחם – לתרגמם בחזרה למסר.
מרכיב ה"רעש" – הפער בין מה ששיגר המוען לבין מה שקלט הנמען. רעש הוא כל גורם שעלול לשבש העברה תקינה של האותות מהמשדר למקלט. קו טלפון משובש, טעויות דפוס וכו'. קליטת המסר נחשב למרכיב פסיבי. הפער בין המשודר לנקלט הוא הליקוי בתקשורת.
יישום המודל בקונטקסט הארגוני מיקד את פעילות התקשורת בהתאמת הערוץ או פרופיל הערוצים המתאים ביותר להעברת המסר לקהל היעד. שיטת העברת המידע המועדפת והנפוצה לעדכון העובדים בארגון (שיטה שמועדפת עד היום על הנהלות הארגונים) בה נעשה שימוש היא המפל (Cascading): העברת המידע באופן חד כיווני דרך שדרות הניהול מההנהלה, למנהלים ולעובדים. מיקוד נוסף שנגזר מיישום מודל שאנון-וויבר בארגונים הוא ניהול עומסי המידע בארגון. עומסי המידע נתפסו כגורם רעש מרכזי שמכביד על העובדים מלהתמקד בנושאים החשובים ויותר מכך, החיפוש אחר המידע הרלוונטי לעובד מוביל לבזבוז זמן ולפגיעה בפרודוקטיביות המנהלים והעובדים.
מודל לאסוול (1948).
המודל מתאר את חמש השאלות: מי אמר מה, למי, באיזה ערוץ ובאיזו השפעה?
מוען – יוזם הפעולה. מסר – הדברים שהמוען מבקש להעביר. אמצעי או ערוץ – אמצעי התקשורת המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו. נמען – הפרט אליו מכוונת פעולת התקשורת. השפעה – השינוי המתחולל בנמענים כתוצאה מקבלת המסר. מידת ההשפעה שהושגה נבחנת במסגרת המודל באמצעות השוואה בין כוונת המוען, ההשפעה שרצה להשיג, ותגובת הנמען.
מודל לאסוול מפרט שאלות מרכזיות אותן מנהל התקשורת צריך לשאול בבואו לבנות תוכנית תקשורת פנים-ארגונית לנושא מסוים: מהי מטרת התקשורת, מהם המסרים המרכזיים, מיהו קהל היעד, באילו ערוצים נשתמש ומהם מדדי ההצלחה באמצעותם נבחן עמידה במטרות שהוגדרו.
המודל מתייחס גם לנושאים או לשאלות שיש לכסות באמצעות עיקרי המסרים. כיום נעשה שימוש במודל ה-5WH (הרחבה למודל לאסוול) לכתיבת עיקרי המסרים לנושא מסוים: מי, מה, למה, איך, מתי, איפה.
מנהל התקשורת כסוכן מחוברות רגשית (2000 והלאה).
בנוסף לתפקידו כדוור נדרש גוף התקשורת להגביר את רמת החיבור והמחויבות של אנשי הארגון (עובדים, מנהלים, הנהלה) לארגון וליעדיו העסקיים. עלייתם של ארגונים עתירי ידע, בהם קיימת תלות גוברת של הארגון במידת המחויבות של אנשיו להצלחתו העסקית, כניסת דור ה-Y ואיתו המדיה החברתית, הציבה בפני התקשורת אתגר חדש. ליידע זה כבר לא מספיק, חשוב שהאנשים יהיו מעורבים, מחוברים ומחויבים. המונח המרכזי בהקשר זה הוא Employee Engagement.
כדי לייצר את החיבור הרגשי, נדרש גוף התקשורת להתמחות בערוצים המאפשרים אינטראקציה מיידית: חזרה לתקשורת פנים מול פנים (מפגשים עם מנהלים בכירים, Town hall meeting), Webcast, מדיה חברתית פנימית (בלוגים, פורומים, קבוצות דיון וכדומה) ושימוש גובר במולטימדיה (גרפיקה, אנימציה, וידאו). אחרי הכול, יש גבול ליכולתו של האימייל ליצור ולעודד מערכת יחסים...
השינוי שחל בערוצי התקשורת הוא מאוד בולט, אולם השינוי המשמעותי נמצא ברמת ההיכרות עם קהל היעד. כדוור נדרשה התקשורת לפלח את הארגון לקהלי היעד מנקודת המבט של ערוצי התקשורת. התאמת פרופיל הערוצים הנדרש להעברת המידע ביעילות לכל קהל יעד. כמחבר רגשי, זה לא מספיק לדעת שכדי להגיע לאנשי הייצור יש צורך בשימוש בערוצים פנים-מול-פנים כישיבת קבוצה, ובערוצים בעלי נגישות גבוהה כפלזמות ופוסטרים. כדי ליצור את החיבור הרגשי ואת תחושת המחויבות המסר לא צריך רק להגיע ליעדו (תלוי ערוץ) כי אם גם להיות מפורש באופן מסוים ולהניע את האנשים בהתאם.
לשם כך נדרש מהתקשורת להבין, בזמן אמת, את התפיסות והעמדות הקיימות בקרב קהלי היעד בנוגע לנושא הנדון. התפיסות שישפיעו על האופן בו יפרשו האנשים את המסרים שיועברו אליהם, ולהתאים את המסרים כנדרש. המשקפיים שבאמצעותם מפרש כל קהל יעד את המציאות. התקשורת נדרשה לפתח יכולות שיאפשרו לדעת בזמן אמת מה מעסיק את קהלי היעד השונים, היכן קיימים פערים שיש להתייחס אליהם ולהתאים את פתרונות התקשורת בהתאם. יכולות כגון: אינטראקציה שוטפת עם המנהלים כדי להבין מה מעסיק אותם ואת אנשיהם ; ניטור מפגשי עובדים-הנהלה ותיעוד האווירה הכללית, הנושאים שעלו ושמעסיקים את אנשי הארגון ; ניטור הדיונים במדיה החברתית הפנימית וכדומה. כל זאת כדי ליצור תמונה חיה של התפיסות, העמדות והנושאים שמעסיקים את קהלי היעד השונים בארגון.
מטרות ותחומי עיסוק.
מטרת העל של התקשורת היא ליצור ולנהל את התנאים, התשתיות והתהליכים שיאפשרו את הדיאלוג המתמשך בתוך הארגון שיחבר ויניע את האנשים למימוש היעדים העסקיים של הארגון.
תפקיד מנהל התקשורת הפנים-ארגונית.