העריכה הלשונית משמשת את כל סוגי העריכה. עניינה בבדיקת התקינות של השפה הכתובה על פי כללי הלשון ועל פי השימוש השגרתי בשפה המדוברת. היא מעניקה את הליטוש הסופי ואת האחדת הכתיב.
העריכה המדעית בוחנת את מידת דיוק המידע העובדתי. עריכה מדעית נעשית על ידי איש מדע הנעזר בעורך לשוני.
עריכה ספרותית מתחלקת לעריכת ספרות מקור ולעריכת תרגום מלשון אחרת.
מיטב אנשי ספר עבריים לדורותיהם עסקו, בין היתר, בעריכה ספרותית, בין כעורכי כתבי עת (מדוד פרישמן ב"כתובים" ואברהם שלונסקי ב"אורלוגין" ועד עורכי כתבי העת הספרותיים בימינו) ובין כמשמשים בהוצאות הספרים השונות – ח.נ. ביאליק בהוצאת "דביר" ואחרים. עד למאה ה-18 באירופה היו בעלי ההוצאה אלה ש"ערכו" את הטקסט שרכשו מהסופרים, ועשו בו, לפעמים, כראות עיניהם.
עריכה ספרותית נהוגה היום במרבית מדינות אירופה ובחלק ממדינות אמריקה, במיוחד בארצות הברית – אך לא בכל מדינות העולם. מידת המעורבות המקובלת של העורך מותנית במידת הצורך על פי שיקול דעתו המקצועית ובמידת הרשות הניתנת לו על ידי המחבר. עריכה ספרותית עוסקת במכלול נושאים: מבנה ומהלכי העלילה, עיצוב הדמויות, הנאמנות לסוגה המסוימת, האמינות בכל אחד מהנושאים הנ"ל, ועוד. עורך מקצועי אינו אמור להסיט את הכתוב ממסלולו המקורי, אלא לכוון לדעת הכותב ולחדד אותה. העריכה העשויה להימשך חודשים רבים אמורה להתבצע בדלתיים סגורות, לא פרוצה לעיני כל, במהלכה ואף לאחר סיומה.
לשם עריכה ספרותית של תרגום נדרש העורך להיות בקי בשתי השפות, שפת המקור ושפת התרגום, בדומה למתרגם. עליו לבחון את מידת הנאמנות לטקסט המתורגם - לא בדיוק המילולי, אלא ביכולתו של המתרגם לרדת לדעתו של הסופר ולהעביר את מכלול המשמעויות במידת האפשר ובמגבלות הקיימות בהכרח, תרבותיות ולשוניות – לשפה אליה הוא מתרגם. מטבע הדברים, העורכים שותפים לקונבנציות המקובלות בזמנם. כאשר, במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, נהגו לפעמים "לעבד" את הטקסט לעברית, להשמיט, ואפילו להוסיף – לא היה מקום לעריכה ספרותית של התרגום, כמקובל היום. בימינו עריכת תרגום נוהגת במרבית הוצאות הספרים בארץ.
באשר לעריכת שירה – יש הסבורים שאין לערוך שיר של אדם אחר, אך בפועל, עריכת שירה בעברית נהוגה בידי עורכי כתבי העת עוד במאה ה-19.תפקידו של עורך השירה להאיר את עיני הכותב, בין היתר, לשימוש לשוני שגוי, דימויים שאינם קבילים, מטפורות שחוקות וקלישאות. עריכת שירה, ככל הנראה, היא מצורות העריכה המאוחרות יותר. הדוגמה הידועה ביותר בעידן המודרני היא עריכת הפואמה "בארץ השממה" של ת"ס אליוט בידי המשורר עזרא פאונד. אחת הסיבות לפרסום יתר זה נעוצה בעובדה שהטקסט הערוך נדפס, עם הערות העריכה.
פעמים רבות ממלא העורך הספרותי גם את תפקיד הלקטור, כלומר הוא מקבל את ההחלטה האם להוציא לאור את הספר או לא.
נקודת המבט של העורך על תהליך העריכה מוצגת בתמצוּת בדבריו של חיים פסח, עורך ספרות ישראלי ותיק:
דעה דומה מביע יגאל שוורץ, פרופסור לספרות עברית ועורכם של כ-150 ספרים:
העורך הספרותי מנחם פרי מציג שלל פעולות עריכה:
מנקודת מבטו של הסופר מוצגת פעולת העריכה בדבריו של אהרן אפלפלד על ספרו הראשון, "עשן":
עריכה ספרותית היא לעיתים פעולה חד-צדדית, כלומר החלטות העורך מובאות לידיעת הסופר רק כאשר הוא רואה את היצירה המודפסת, ולעיתים היא פעולה דו-צדדית, כלומר נעשית בשיתוף פעולה מתמשך בין הסופר לעורך. במערכת היחסים בין המחבר לעורך יש לא פעם מתחים ועימותים, ועורך טוב נדרש לעדינות ולתבונה, כפי שמעיד חיים פסח:
עורך ספרותי
צפוריה
ספוריה
ספוּרִיֶה (ערבית: صفورية) הייתה עיירה ערבית בגליל התחתון, בגבול רכס הרי נצרת וגבעות אלונים, כ-6 קילומטרים צפונית לנצרת, בגובה 260 מטרים מעל פני הים. העיירה הייתה שייכת לנפת נצרת שבמחוז הגליל על פי סקר הכפרים שנעשה בשנת 1945 השתרעה על פני 41,748 דונם טורקי ואוכלוסייתה מנתה 4,330 תושבים. במלחמת העצמאות במהלך מבצע דקל ב-16 ביולי 1948 העיירה נכבשה והתרוקנה מתושביה.
היסטוריה.
השם ספוריה ניתן למקום לאחר כיבושו ב-1263 בידי הממלוכים בראשות הסולטאן ביברס ושימר את שמה של העיר היהודית הקדומה ציפורי שהייתה שם בעבר.
בשנת 1516, בעקבות קרב מרג' דאבק, עברה ארץ ישראל, ובכלל זה ספוריה, לשליטת האימפריה העות'מאנית. בסוף המאה ה-16 התגוררו ביישוב 366 משפחות ו-34 יחידים, כולם מוסלמים. באותה עת הייתה ספוריה גדולה מנצרת הסמוכה.
במאה ה-18 הפך שליט הגליל דאהר אל עומר את מצודת ציפורי החרבה לבית ספר לילדי העיירה. תחילת המאה ה-19 כתב הסופר הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם שכל תושבי הכפר היו מוסלמים. באותה תקופה התגוררו ביישוב כ-2,500 תושבים.
בשנת 1900 נפתח בכפר בית ספר יסודי לבנים, מאוחר יותר הוקם גם בית ספר לבנות.
בשנת 1923 זכה הכפר למעמד של מועצה מקומית. תושביו התפרנסו מגידול חיטה, זיתים ורימונים.
במרד הערבי הגדול ב-1936 הקים הצבא הבריטי עמדה באזור. באותה תקופה היה ספוריה הכפר הערבי הגדול ביותר בגליל הן מבחינת מספר תושביו והן בשטחו והיה אחד מארבע המועצות המקומיות בגליל.
בתקופת מלחמת העצמאות הושיטו אנשי הכפר סיוע ללוחמיו של פאוזי אל-קאוקג'י. ב-15 ביולי 1948, במסגרת מבצע דקל, הופצץ הכפר מהאוויר ותושבים אחדים נהרגו. הכפר נפגע גם מירי של מרגמות ובעקבות הבהלה שפרצה ברחו רוב תושביו למעט כ-100 זקנים שגורשו מאוחר יותר. כיבוש העיירה ספוריה בבוקר ה-16 ביולי ערער את המוראל של אנשי נצרת הסמוכה ותרם לנפילתה בהמשך היום. ההיסטוריון בני מוריס מציין כי תושבי הכפר רשמו לחובתם מסכת ארוכה של התנכלות להתיישבות היהודית באזור וכי כוחות צה"ל נתקלו בספוריה בהתנגדות עזה. לדבריו, תושבי רוב הכפרים האחרים שנכבשו בשלב זה של המבצע, שבהם הייתה התנגדות מועטה או שלא הייתה התנגדות כלל הורשו להישאר בבתיהם. בחודשים שלאחר מכן החלו מאות מהתושבים לחזור לבתים. על פי מוריס, השלטונות חששו שתהליך זה יימשך ואף הזהירו כי אם לא ייפסק יהיה צורך לכבוש את הגליל מחדש. בנוסף, יישובים יהודיים סמוכים רצו את אדמות הכפר. לפי מחקרו, בתחילת ינואר 1949 היו במקום כ-550 איש, והוצאה פקודת פינוי. 14 איש הועברו אל מעבר לגבול, וליתר הורו לעבור לעילוט. ככל הנראה רבים עברו לנצרת הסמוכה (שם התיישבו במה שהפך לימים לשכונת צפפרה) והשאר לעילוט, לריינה ולקאנא.
בינואר 1949 הוקם בקרבת מקום בו שכנו בתי העיירה המושב ציפורי. השטחים החקלאיים שהיו שייכים לתושביה ניתנו למושב ציפורי וקיבוץ הסוללים. באזור בו שכן היישוב נמצא האתר הארכאולוגי ציפורי.
צאפורייה
צאפוריה
סאפוריה
סאפורייה
עריכה קולנועית
ח'לח'ול
משולש קיונגה
משולש קיונגה (גרמנית: Kionga-Dreieck, פורטוגזית: Triângulo de Kionga) הוא שטח בצורת משולש קטן (כ-1,000 קמ"ר), בין מזרח אפריקה הגרמנית (כיום טנזניה) למוזמביק. שטח זה היה נושא לסכסוך טריטוריאלי בין האימפריה הקולוניאלית הגרמנית לפורטוגל בשנים 1894–1919. צלע אחת של המשולש היא חוף האוקיינוס ההודי, צלע שנייה היא נהר רובומה. הנקודה האסטרטגית החשובה במשולש היא עיר הנמל קיונגה.
פורטוגל ראתה בכינון מושבה גרמנית במקום כיבוש שטח השייך לה, כיוון שהוא מדרום לנהר רובומה. ב-1916 כבשו כוחות פורטוגל את המשולש מידי הגרמנים והחזיקו בו עד ה-25 בנובמבר 1917. בעקבות השתתפות פורטוגל במלחמת העולם הראשונה נגד גרמניה זכתה פורטוגל להשתתף בועידת השלום בפריז (1919) והכניסה לחוזה ורסאי סעיף לפיו הגבול בין מוזמביק למזרח אפריקה הגרמנית הוא נהר רובומה, וכך הכלילה את הטריטוריה בשטח המושבה שלה. הנהר נותר הגבול בין המדינות גם לאחר שזכו לעצמאות וכיום קיונגה היא חלק ממוזמביק.
בול קיונגה.
ב-1916, כחלק מהתביעה הפורטוגלית על הטריטוריה, הוצא במפוטו, בירת מוזמביק, בול דואר עליו נרשם שם הטריטוריה והוא נכלל בקטלוגים כבול קיונגה.
קיונגה
אפועל ניקוסיה (כדורסל)
ממלכת סאסקס
ממלכת סָאסֶקְס (באנגלית עתיקה: Sūþseaxna rīce; בלטינית: Regnum Sussaxonum, "ממלכת הסקסונים הדרומיים" – "Sūþ" פירושו "דרום" באנגלית עתיקה) הייתה אחת משבע הממלכות שהתקיימו באנגליה בתקופת ההפטרכיה, בין סוף השלטון הרומאי במאה ה-5 ועד לאיחודה של הארץ לממלכה אחת תחת כתר אחד במאה ה-10. סאסקס שכנה בדרום מזרחה של אנגליה, לחופי תעלת למאנש. היא גבלה בצפון מערב בממלכת וסקס הסקסונית ובצפון מזרח עם ממלכת קנט היוטית.
סאסקס הוקמה בשנת 477 על ידי הסקסונים, אשר פלשו לאזור מצפון גרמניה במהלך המאה ה-5. במקור הייתה האוכלוסייה פגנית בעיקרה, אך תחת מלכותו של אאתלוויל, סביב שנת 680, ממלכת סאסקס התנצרה. בדרך כלל הייתה סאסקס בצילן של ממלכות גדולות יותר באנגליה, בעיקר וסקס ומרסיה. לאחר שבמהלך מאתיים השנים הראשונות לקיומה הצליחה לשמור על מעמדה כממלכה ריבונית, לקראת סוף המאה ה-7, אל מול מעמדן העולה של ממלכות אחרות, הידרדר מעמדה המדיני של סאסקס. בשנת 686 היא הפכה למדינת חסות של וסקס. כעבור ארבעים שנה, הצליחה סאסקס להשתחרר מעולה של וסקס ולחדש את ריבונותה לפרק זמן של כחמישים שנה, עד לשנת 771. באותה השנה היא שוב הפכה למדינת חסות, הפעם של מרסיה. בשנת 827, אל מול עוצמתה העולה של וסקס, הפכה סאסקס שוב למדינת חסות של וסקס. מצב עניינים זה נמשך עד לשנת 860, אז סאסקס פורקה, ושטחה שולב בווסקס.
היסטוריה.
ייסוד הממלכה.