לאחר שחרורו היה מלמד חבר במועצה למחקר מדעי של קצין רפואה ראשי בצה"ל עד שנת 2014. הוא המשיך לעסוק בתחומי רפואת הצלילה והרפואה ההיפרברית, ובמסגרת פעילותו הקים את יחידת תא הלחץ של בתי החולים רמב"ם ואלישע בחיפה והיה ממקימי תא הלחץ הטיפולי של בית חולים אסף הרופא. כחלק מהקמת תאי הלחץ הדריך את הצוותים הרפואיים והטכניים והוביל אותם בשנים הראשונות. הוא היה גם ממקימי תא הלחץ בבית החולים יוספטל שבאילת, וגם שם הדריך את צוות המטפלים.
מלמד הקים את החברה לרפואה היפרברית וצלילה בישראל והיה יושב הראש הראשון שלה, ובמסגרתה הקים והדריך את קורסי רפואת הצלילה והרפואה ההיפרברית לרופאים ולצוות רפואי.
תפקידים מקצועיים.
מלמד חבר באגודות העוסקות בפיזיולוגיה של האדם בים. הוא משמש כיועץ מקצועי לרפואה היפרברית ורפואת הצלילה במשרד הבריאות, נכלל ברשימת הרופאים המומחים של קופות החולים השונות, חבר במועצה האירופית לרפואה היפרברית, המקדמת שיתוף פעולה בתחומי המחקר המדעי והטכני בנושאי הצלילה (מאז 2001). ב-1998 ייסד והיה יושב ראש ראשון של החברה הישראלית לרפואה היפרברית ופיזיולוגיה של הצלילה בישראל, וכאמור הוא חבר במועצה למחקר מדעי של קצין הרפואה הראשי בצה"ל. מ-1992 הוא רפרנט לנושאי רפואת צלילה ורפואה היפרברית של כתב העת הרפואי New England Journal of Medicine, בעקבות סקירה על רפואת הצלילה שכתב בעבור כתב העת ב-1992 עם חבריו, ד"ר חיים ביטרמן וד"ר אבי שצ'ופק.
הוראה אקדמית.
ד"ר מלמד עסק בהוראה בתחומי התמחותו במוסדות צבאיים ואקדמאים. כמפקד המכון לרפואה ימית של חיל הים ייסד את הסילבוס לקורס רופאי הצלילה ורפואה היפרברית הראשון בישראל ב-1975. ניהל את הקורס עד 1995. שימש כנספח הוראה בכיר נלווה (מקביל לפרופסור חבר) בתחום רפואה היפרברית, רפואת צלילה ופיזיולוגיה של הצלילה בסגל הפקולטה לרפואה של הטכניון, בשנים 1979 – 2016, באוניברסיטת חיפה.
ד"ר מלמד היה מרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב-1980, ביחידת ניסויי הצלילה של צי ארצות הברית בפנמה סיטי, פלורידה, ב-1986 ובמרכז הנורווגי לטכנולוגיה תת-מימית, באוניברסיטה הרפואית של וינה, אוסטריה.
הוא חבר מן המניין באגודות בין לאומיות העוסקות ברפואת צלילה ורפואה היפרברית.
מאמרים ופרסומים.
מלמד כתב עם אחרים כ-200 מאמרים מדעיים שפורסמו בבטאוני רפואה ופרקים בספרים הנוגעים לרפואה היפרברית. כמה ממחקריו:
חיים אישיים.
ב-1989 נישא ד"ר מלמד לנינה לבית קלנדרוב, עולה מרוסיה, העוסקת בעיצוב פנים. לזוג בת.
כרם ענבים.
אברהם מלמד, אחיו הבכור של ד"ר מלמד, היה ממקימי קיבוץ להב ולאחר מכן ד"ר לכלכלה חקלאית. אברהם ייסד וניהל את היחידה לחקר שווקים של משרד החקלאות עד צאתו לגמלאות. אברהם היה כורם, חבר באגודת הכורמים ויו"ר וועדת הביקורת של כרמל מזרחי. הלך לעולמו ב-2014. הוריש לד"ר מלמד את כרם הענבים במושב גאליה.
מאז ובעיקר לאחר סיום תפקידו בבית חולים אלישע ובנוסף לייעוץ בנושאי רפואה היפרברית וצלילה עוסק מלמד בגידול ענבים והפקת יין.
דוד סולובייצ'יק
דוד סולוביצ'יק
אדריאן נסטאסה
אדריאן נסטאסה (ברומנית: Adrian Năstase, נולד ב-22 ביוני 1950) הוא פוליטיקאי רומני, מנהיג של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה שלאחר נפילת הקומוניזם, היה ראש ממשלת רומניה בשנים 2004-2000, שר החוץ של רומניה בשנים 1990-1992, יושב ראש בית הנבחרים של רומניה בשנים 2006-2004. הוא משפטן בהכשרתו ופרופסור למשפט בינלאומי.
רקע משפחתי ושנות צעירותו.
אדריאן נסטאסה נולד בשנת 1950 בבוקרשט במשפחתו של מרין נסטאסה, קצין לשעבר בצבא המלכותי הרומני, ושל אשתו אלנה. מוצא משפחתו ביישוב חאנול דה פמנט, הכפר טרטששט, במחוז דמבוביצה.
אחרי לימודים בתיכון "ניקולאיה בלצ'סקו" (מכללת "ספנטול סבא" לשעבר) למד אדריאן נסטאסה באוניברסיטת בוקרשט - משפטים וסוציולוגיה. ב-1987 סיים שם את התואר דוקטור למשפט בינלאומי.
בין השנים 1974- 1990 עבד כחוקר במכון למחקרים משפטיים של האקדמיה הרומנית.
בין השנים 1979-1977 ו-1985-1984 היה פרופסור חבר באקדמיה למדעי הכלכלה (ASE) בבוקרשט.
הוא התחתן פעמיים עם בנות האליטה הקומוניסטית אז בשלטון: אילינקה, בתו של שר החוץ המנוח, גריגורה פראוטיאסה (1957-1915), ואחרי גרושים ממנה, עם דניאלה, בתו של השר לשעבר אנג'לו מיקולסקו.
בתקופת המשטר הקומוניסטי נשלח כצעיר להשתתף בכנסים בינלאומיים, בהם פרסם מאמרים בקורתיים כלפי "ההשקפה המערבית של זכויות האדם.
בשנת 1989 השתתף ב"וועידה המשותפת החמישית של נוער רומני ונוער ברית המועצות" ובפסטיבל העולמי של הנוער והסטודנטים שהתקיים בפיונגיאנג. בריאיון לעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה" ב-25 בנובמבר 1989 יצא נגד ה"פרסטרויקה" שהתרחשה בברית המועצות.
תחת המשטר החדש.
שר חוץ.
אחרי המהפכה הרומנית ב-1989 השתתף נסטאסה בממשלות הראשונות של החזית להצלה לאומית (בראשות פטרה רומאן ותאודור סטולוז'אן, כשר החוץ בין 28 ביוני 1990 - 16 באוקטובר 1992. בשנים 1997-1993 היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית וסוציאלית שקמה מתוך החזית להצלה לאומית, על חורבות השכבות המתונות של המפלגה הקומוניסטית הרומנית.
באופוזיציה.
כשבשנת 1996 מפלגתו הפסידה בבחירות, אדריאן נסטאסה, שנבחר מחדש לפרלמנט, היה לראש הסיעה הפרלמנטרית הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1997 נבחר לסגן יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ויושב ראש זמני; בשנת 2000 השתתף במשלחת רומניה למועצת אירופה.
ראש ממשלה 2004-2000.
בדצמבר 2000 ,כנציג של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שנוצרה על בסיס המפלגה הדמוקרטית וסוציאלית, התמנה אדריאן נסטאסה לראש ממשלת המיעוט של השמאל. ביוני 2001 נבחר ליושב ראש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, כשיון איליאסקו, הלידר של המפלגה נבחר שוב כנשיא רומניה.
שנות הממשלה בראשותו התאפיינו ביציבות פוליטית וקצב טוב של הצמיחה. בזמנו התקבלה רומניה לברית נאט"ו בשנת 2004 . נסטאסה ניהל מו"ם לצורך כניסת רומניה לאיחוד האירופי ופתיחת המרחב שנגן בפני האזרחים הרומנים. חברות רבות עברו הפרטה.
הבחירות לנשיאות בשנת 2004.
כשאיליאסקו לא יכול היה להציג בפעם שלישית מועמדות לנשיאות, בהתאם לחוקה, נסטאסה נבחר למועמד מפלגתו לתפקיד הרם במדינה. הסקרים ניבאו לרוב את ניצחונו. אולם משהשיג פחות מ-50% מהקולות, דהיינו 33.92% (לעומת מועמד "הברית לצדק ולאמת", טראיאן בססקו - 40.94%) נאלץ להתמודד בסיבוב שני.
ולהפתעה הכללית, הובס על ידי בססקו עם 51,23% נגד 48,77%, וזאת למרות החשדות לזיופים ולחצים בלתי הוגנים מצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
בין 21 בדצמבר 2004 - 15 במרץ 2006 כיהן כיושב ראש בית הנבחרים, אך נאלץ להתפטר בגלל האשמות של שחיתות.
בחזרה לאופוזיציה.
אחרי הבחירות מאוקטובר 2004 נבחר נסטאסה ליושב ראש בית הנבחרים ב-21 בדצמבר 2004. אולם הודח מהתפקיד של יושב ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לטובתו של מירצ'ה ג'ואנה.
ב-15 במרץ 2006 נאלץ להתפטר מתפקיד יושב ראש בית הנבחרים בגלל האשמות של שחיתות.
פעילותו האקדמית.
משנת 1990 הוא חבר בסגל המרצים של הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט, ושל האוניברסיטאות "דימיטריה קנטמיר" (משנת 1992) ו"טיטו מאיורסקו" (1997-1992). בשנת 1994 כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת פנתיאון-סורבון בפריז. משנת 1996 הוא פרופסור למשפט בינלאומי.
בשנת 2013 עקב הרשעתו בשחיתות פוטר נסטאסה מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט.
החקירות והמשפטים.
במשך השנים הוכתמה תדמיתו של אדריאן נסטאסה על ידי חשדות לשחיתות והוא כונה לפעמים "נסטאסה שבעה בתים", בגלל מקומות מגוריו הרבים לכאורה. ב-30 בינואר 2012 נידון אדריאן נסטאסה לשנתיים מאסר באשמת שחיתות: קבלת תרומה בלתי חוקית למערכת הבחירות בשנת 2004 על ידי התרמות בכנס בשם "גביע האיכות בבניין" (Trofeul calităţii). הכנס אורגן על ידי מינהל הפיקוח הממשלתי בענף הבנייה; נטען כי דמי הכניסה (בסך הכל 1,6 מיליון דולר) מאותו כנס הועברו לארבע חברות שבשליטת שני מקורבים של משפחת נסטאסה.(נסטאסה עצמו טען שמדובר ברדיפה פוליטית מצד חוגים הקשורים לנשיא בססקו). משם הכספים הגיעו לחברה שביצעה שירותים למען מערכת הבחירות של נסטאסה. הוא הודיע כי יערער על העונש בפני הרכב מורחב של שופטים. משפטו התחיל בשנת 2009.
נסטאסה נמצא בעיצומם של הליכים משפטיים נוספים ב"פרשת זמבקצ'יאן" שהחלה בשנת 2006, בה נחשד כי קנה בית ברחוב זמבקצ'יאן בבוקרשט במחיר הרבה יותר זול מערכו האמיתי.
ב-20 ביוני 2012 נידון לשנתיים מאסר באשמת שחיתות על ידי בית המשפט העליון של רומניה. הוא הואשם בשימוש בהשפעתו וסמכותו כיושב ראש מפלגה על מנת להשיג באופן מתמשך טובות הנאה ורווחים שלא הגיעו לו. למחרת מתן פסק הדין ניסה נסטאסה להתאבד על ידי ירייה באקדח ופצע את עצמו; באותו יום הוא אושפז ונותח.
ב-18 במרץ 2013 נסטאסה שוחרר מהכלא ז'ילאבה אחרי שמונה חודשי מאסר.
ב-6 בינואר 2014 בעקבות פסק דין של בית הדין הגבוה לצדק נאסר שוב בבית הכלא ראחובה על חשבון עונש של 4 שנות מאסר שנגזרו נגדו בפרשת זמבקצ'אן על סחיטה ולקיחת שוחד. אשתו, דנה נידונה לשלוש שנות מאסר על תנאי.
חיים פרטיים.
אדריאן נסטאסה הוא יושב ראש הקרן האירופאית "ניקולאיה טיטולסקו" (משנת 1990), יושב ראש האיגוד הרומני למשפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים (משנת 2003), יושב ראש לשם כבוד של איגוד הציידים והדייגים הספורטיבים ברומניה, וכו'.
אדריאן נסטאסה נשוי לדניאלה לבית מיקולסקו ואב לשני בנים: אנדרי ומיכאניה.
פרסומים.
נסטאסה פרסם כ-150 מאמרים בתחום המשפט הבינלאומי בג'ורנלים רומנים וזרים.
קישורים חיצוניים.