בפברואר 2021 החלה בוגאטי לייצר יחידה אחת.
עיצוב.
המכונית מבוססת על הבוגאטי שירון אבל מעוצבת כמו הבוגאטי B110. היא כוללת פנסי לד קדמיים צרים וארוכים החלק האחורי מורכב משמונה פנסי לד בצורת "זנב" וצינורות פליטה מרובעים.
מפרט טכני.
הצ'נטודיאצ'י כוללת מנוע טורבו בנזין W16 צילנדרים בנפח המספק כ-. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 2.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 380 קילומטרים לשעה.
ויליאם מרשל
סר ויליאם מרשל (באנגלית: Sir William Raine Marshall; 29 באוקטובר 1865 – 29 במאי 1939) היה קצין בכיר בצבא בריטניה. במהלך שנות שירותו השתתף במספר מלחמות וביניהן במערכה מתמשכת בגבולה הצפוני של הודו (המלחמה המוהמנדית הראשונה והמערכה בטיראה) וכן במלחמת הבורים השנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת תחילה בחזית המערבית, לאחר מכן במערכה בגליפולי ולבסוף פיקד על המערכה במסופוטמיה. לאחר המלחמה שירת כמפקד זירה בצבא הודו הבריטית. במהלך שירותו זכה בשלל תארים, אותות ומדליות.
נעורים.
מרשל נולד ב-1865 בכפר סטרנטון שבמחוז דרהאם לוויליאם מרשל ואליזבת לבית ריין. למד בבית הספר התיכון רפטון שבקרבת העיר דרבי. בגלל המרחק מהבית למד מרשל בבית הספר בתנאי פנימייה. ב-1883, עם סיום לימודיו, הצטרף מרשל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אותה סיים ב-1886
קריירה צבאית.
השנים הראשונות.
עם סיום האקדמיה הוצב מרשל לשירות ברגימנט הרגלים "יערני שרווד" . בהמשך נשלח מרשל להודו שם השתתף ב-1897 במערכה במוהאמנד שמצפון לפשאוור (כיום פקיסטן) כנגד מורדים משבטי הפשטונים. ב-1898 השתתף במערכה בטיראה (Tirah) שבחבל ח'ייבר פח'טונח'ווה.
ב-1899 השתתף מרשל במלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה ונשאר שם עד סיום המערכה ב-1902. ביוני אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט קולונל (זמני).
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ב-1914, מונה מרשל למפקד הבטליון הראשון של רגימנט הרגלים "יערני שרווד" ונשלח למערכה בחזית המערבית בצרפת.
ב-1915 מונה למפקד הבריגדה ה-87 (של הדיוויזיה ה-29) ונשלח בראש יחידתו למערכה בגליפולי. על אף הכישלון הבריטית במערכה זו הועלה מרשל לדרגת מייג'ור גנרל ביוני אותה שנה. בהמשך המערכה בגליפולי מונה לפקד על הדיוויזיה ה-42, הדיוויזיה ה-29, הדיוויזיה ה-53 והדיוויזיה ה-27 איתה עבר לאזור סלוניקי שביוון.
בשלהי 1916 נשלח מרשל למערכה במסופוטמיה כדי להחליף את פרדריק סטנלי מוד בפיקוד על הקורפוס השלישי. במהלך החודשים הבאים הוביל את הקורפוס לניצחון בקרב כות השני ובכיבוש בגדאד.
בנובמבר 1917 מונה מרשל למפקד מערכה במסופוטמיה כמחליפו של פרדריק סטנלי מוד שנפטר בבגדאד מכולרה. בתפקידו זה המשיך מרשל לנהל את המערכה ולהוביל את צבא בריטניה בזירה זו להמשך הניצחונות במהלך 1918. באוקטובר אותה שנה קיבל מרשל את כתב הכניעה של הצבא הטורקי במוסול במסגרת הסכם הפסקת האש של מודרוס.
בעקבות פעילותו במהלך המלחמה זכה מרשל במספר תארים וביניהם "חבר" במסדר האמבט (1916), "אביר מפקד" במסדר האמבט (1917), "אביר מפקד" במסדר כוכב הודו (1918) ו"אביר מפואר" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (1919)
לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לאחר תום המלחמה חזר מרשל להודו ומונה למפקד הפיקוד הדרומי ושירת בתפקיד זה עד 1923. לאחר סיום תפקיד זה חזר לאנגליה וב-1924 פרש מהצבא. לאחר פרישתו עבר לגור בצרפת.
משפחתו.
מרשל נישא ב-1902 לאמה לבית קנדל (ילידת דורצ'סטר). לאחר פרישתו מהצבא כתב את זיכרונותיו בספר בשם Memories of Four Fronts. מרשל נפטר בעיירה בנולאה דה ל'אורנה שבמחוז אורן בצרפת.
רוני מוסקוביץ'
רוני מוסקוביץ' (נולד ב-28 במאי 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער. מוסקוביץ' מזוהה בעיקר עם הפועל באר שבע בה שיחק תקופה ארוכה מהקריירה וזכה באליפויות.
ביוגרפיה.
מוסקוביץ' נולד בז'מבול שבקזחסטן ולאחר שעלה עם משפחתו לישראל ב-1950, הם התיישבו בקיבוץ גבעת ברנר. אחיו הוא כדורסלן העבר אביגדור מוסקוביץ' ששיחק בנבחרת ישראל ובהפועל תל אביב בין היתר.
רוני מוסקוביץ' החל את הקריירה בהפועל רחובות בגיל 16, ולאחר מכן השתלב בקבוצה הבוגרת של הפועל מרמורק, שם התבלט וקיבל את סרט הקפטן למרות גילו הצעיר. ב-1972 עבר להפועל באר שבע, בשערה עמד לאורך שנות ה-70 ובתקופת הזוהר בעת זכייתה ב-2 האליפויות בעונות 1974/1975 ו-1975/1976. במהלך עונת 1977/1978 רשם מוסקוביץ' 608 דקות רצופות ללא ספיגה (שישה וחצי משחקים). אף על פי שהיה קטן קומה ביחס לשוערים אחרים, ניחן באינסטינקטים יוצאי דופן. בנוסף להיותו שוער בקבוצה היה מוסקוביץ' מורה בבית ספר. ב-1982 סיים מוסקוביץ' את תקופתו בהפועל באר שבע אחרי עשור בשערה, ולאחר שנשאר ללא קבוצה ירד לליגה השלישית ועמד בשערה של מכבי קריית גת, לאחר מכן פרש מכדורגל.
לאחר פרישתו, ב-1984 אימן מוסקוביץ' את קבוצת העבר שלו הפועל מרמורק למשך מספר עונות. בהמשך גם פירשן משחקי כדורגל לתקופה מסוימת.
תומסון ותומפסון
תומסון ותומפסון (בצרפתית: Dupont et Dupond, באנגלית: Thomson and Thompson) הם דמויות מרכזיות בסדרת הקומיקס הבלגית הרפתקאותיו של טינטין מאת הרז'ה. אף על פי ששמות המשפחה השונים שלהם מעידים על כך שאינם תאומים, השניים נראים זהים כמעט לגמרי ונמצאים ביחד רוב הזמן. במקצועם השניים הם בלשים, אך השלומיאליות הרבה המאפיינת אותם גורמת לכך שבדרך כלל הם נכשלים במשימתם. הם מהווים אתנחתא קומית לאורך הסדרה, בהומור מגוון הנע בין סלפסטיק למשחקי מילים. שמם הפרטי אינו ידוע.
מאפיינים.
תיאור חיצוני.
תומסון ותומפסון נראים זהים כמעט לחלוטין, וההבדל היחיד במראם הוא בצורת השפם: שפמו של תומפסון שטוח, ואילו שפמו של תומסון מעוגל מעט כלפי מעלה, בדומה לשפם כידון.
השניים לובשים כמעט תמיד חליפות שחורות וחובשים כובעי באולר, אך כאשר הם מגיעים למדינה זרה הם בדרך כלל מנסים להסוות את עצמם בתלבושת מקומית - ולבסוף בוחרים בתלבושת פולקלוריסטית בולטת ומגוחכת. בדרך כלל הם נושאים מקלות הליכה, כאביזר אופנה ולא כאמצעי עזר.
אופי.
תומסון ותומפסון דומים מאוד באופיים ולא ניכרים הבדלים בולטים. הם נוטים להיות נאיביים, מטופשים, צרי אופקים ופחדנים, ועם זאת מלאי ביטחון עצמי ויהירים. למרות זאת, לעיתים רחוקות הם מפגינים תושייה מהירה ואפילו ערמומיות. הם חברים נאמנים וטובי לב, ומנסים לעזור לטינטין כשהוא נקלע לצרה.
מערכת היחסים ביניהם חמה וידידותית. הם גרים באותו בית, נמצאים כמעט תמיד ביחד ודומים מאוד בהלך המחשבה ובדעות. לעיתים רחוקות הם רבים, לרוב על דברים קטנים וילדותיים, אך היחסים חוזרים במהירות להיות ידידותיים.
עיסוק.
במקצועם תומסון ותומפסון הם בלשים משטרתיים. בדרך כלל הם מפרשים את הממצאים בצורה שגויה, ובשל עקשנותם ויהירותם מסרבים לקבל הסברים אחרים, עוקבים אחר כיוון חקירה שגוי ונכשלים. למרות זאת, הם מופקדים תמיד על תעלומות חשובות ורגישות ביותר. לעיתים הם מגיעים למסקנה שטינטין הוא הפושע, מנסים לעצור אותו וכך מפריעים לו בפתירת התעלומה, ולבסוף מקבלים את הקרדיט על פתירתה. גם כאשר הם מגיעים להישגים, זה קורה בטעות: למשל, בספר האי השחור הם זוכים בתחרות אווירובטיקה לאחר שעלו בטעות למטוס ושכחו לחגור.
הומור.
ההומור שבו השתמש הרז'ה על ידי דמותם של תומסון ותומפסון מגוון מאוד.
הסלפסטיק נפוץ מאוד בהרפתקאותיהם לאורך הסדרה. תומסון ותומפסון נוהגים להתנגש באנשים ובחפצים, להחליק במדרגות, ליפול, להיחבט ולהיקלע למקום הלא נכון בדיוק בזמן הלא נכון.
הם יוצרים גם משחקי מילים רבים כאשר הם מדברים באופן משובש, ובמיוחד משום שהם נוהגים לתקן זה את דבריו של זה או לחזור עליהם, כשהם מוסיפים בתחילת המשפט "ליתר דיוק". לעיתים קרובות הם חוזרים על הדברים בצורה שגויה ומשבשים את המשפט כך שנוצר משפט הפוך לחלוטין. הביטוי "ליתר דיוק" נאמר על ידם לאורך הסדרה למעלה מ-60 פעמים.
הרז'ה השתמש בדמותם גם כדי להעביר מסרים על ידי סאטירה. למשל, התלבושות הפולקלוריות והמגוחכות שלבשו תומסון ותומפסון כששהו בארצות שונות, מתוך רצון להשתלב בסביבה הזרה להם, נועדו כנראה להעביר מסר נגד דעות קדומות.
פיתוח.
הרז'ה שאב כנראה השראה מדמותם של אביו ודודו, שהיו תאומים זהים. שניהם התלבשו באופן דומה וגידלו שפמים, ואף נהגו לתקן זה את דבריו של זה בדומה לתומסון ותומפסון. למרות זאת, הוא אמר שלא חשב עליהם באופן מודע כשיצר את התומפסונים.
ייתכן שעיצוב הדמויות התבסס גם על דמות הנווד של צ'ארלי צ'פלין, שדומה לתומפסונים בלבוש ובהתנהגות, או על הצמד הקומי לורל והרדי, שסגנון ההומור שלהם, הלבוש וההבעות מזכירים את תומסון ותומפסון.
היסטוריית הופעות.
בשנת 1930 צייר הרז'ה בקומיקס "Quick &amp;Fluqke" שאייר דמות שוטר דומה מאוד לתומסון ותומפסון, מעין גרסה מוקדמת שלהם.
תומסון ותומפסון הם הדמויות בעלות ההופעות הרבות ביותר בהרפתקאותיו של טינטין, חוץ מטינטין עצמו וכלבו שלגי. הם הדמויות המשניות הראשונות שהופיעו בסדרה, והופיעו בעשרים ספרים מתוך עשרים וארבעה.
הם הופיעו לראשונה בסדרה בספר הסיגרים של פרעה, בו הכירו את טינטין לראשונה בתור חשוד בהברחת סמים, אך לאחר שהתברר שהוא אינו הפושע הם הפכו לידידיו. לאחר מכן הופיעו בהלוטוס הכחול, האוזן השבורה והאי השחור, אך עדיין היו חסרי שם. רק בשרביטו של אוטוקר טינטין מציג אותם לראשונה בשמותיהם, בפני פרופסור אלמביק. בהמשך הופיעו בכל הספרים מלבד טינטין בטיבט וטיסה 714 לסידני.