ארגונים המתנגדים לניסויים בבעלי חיים התנגדו לקיומה של חוות מזור מאז הקמתה. אחד הנושאים שבמחלוקת הוא השפעת החווה על לכידת הקופים בטבע. האגודה הישראלית נגד ניסויים בבעלי חיים טענה שאין בחווה גרעין רבייה עצמאי, ושהחווה משמשת תחנת מעבר בין מאוריציוס, שבהן צדה את הקופים חברת ביוקלצ'ר מאוריציוס, למעבדות באירופה. זאת על יסוד דו"ח משנת 2001 של החברה המלכותית הבריטית למניעת התעללות בחיות (RSPCA), בו נטען כי כל הקופים שיובאו לבריטניה מישראל נולדו בחוות מזור להורים שנצודו במאוריציוס.
במכתב משנת 2003 ניסח זאת השר צחי הנגבי:
ב-2003 העביר המשרד להגנת הסביבה, בראשות השר הנגבי, בקשה לרשות הטבע והגנים להפסיק את מתן אישורי הסחר לחוות מזור. הבקשה בוטלה לאחר מספר חודשים, כאשר נכנסה הפרופ' יהודית נאות לתפקיד השרה במשרד. צו מניעה זמני שהוציא בג"ץ בהמשך אותה שנה לייבוא קופים עבור חוות מזור בוטל ב-2005 כאשר קבע בית המשפט כי החווה פועלת כחוק בשנת 2007 חויבה דוברת האגודה נגד ניסויים בבעלי חיים לפצות את מנהל חוות מזור, ד"ר משה בושמיץ, בשל הוצאת לשון הרע עליו לאחר שסירבה להסיר הודעות המסיתות נגדו בפורום אותו ניהלה
כחלק מהמאבק קוראים הפעילים לצרכנים להחרים את חברת אל על, המטיסה קופים אל החווה וממנה, ואת חברת קדמון-ברין הנמצאת בבעלות זאב ברין, אחד השותפים בחוות מזור
בעקבות הקריאות לחרם הודיעה חברת אל על באוגוסט 2010 על שינוי מדיניותה ועל כך שלא תטיס יותר בעלי חיים המיועדים לניסויים בפועל המשיכה החברה להטיס קופים מתוקף הסכם עם חוות מזור עליו היא חתומה משנת 2002 בניגוד להצהרותיה ולהצהרותיו של היחצ"ן המייצג אותה, רני רהב. משלוח הקופים האחרון שיצא בפועל מחוות מזור באל-על היה באפריל 2011.
בשנת 2011, בעקבות הלחץ הציבורי, הגביל השר לאיכות הסביבה גלעד ארדן את היתרי הייצוא הניתנים לחווה, למטרות מחקר רפואי בלבד. זאת על רקע נתונים שדווחו לרשות הטבע והגנים, לפיהן ייצאה החווה בשנת 2009 כמאתיים וארבעים גורי קופים למעבדה המבצעת ניסויי רעילות ולא מחקרים רפואיים. מנגד טענו נציגי החווה כי מאז ומעולם יוצאו ממנה קופים אך ורק לצורכי מחקר רפואי. בשנת 2012 עוכב משלוח של 86 מקוקי סרטנים מחוות מזור למעבדת SNBL בטקסס, שהוזמנו לצורך ניסוי בתרופה לדלקת מפרקים ניוונית בנשים מבוגרות זאת לאור התנגדות היועץ המשפטי לממשלה לאישור חריג שנתנה רשות הטבע והגנים להכללת כחמישים קופות מקוק סרטנים בנות 15–20 שנה שנצודו במאוריציוס בצעירותן עם הקופים שיועדו למשלוח, וזאת בניגוד לאמנת CITES האוסרת על יצוא חיות בר ילידות טבע. נציג חוות מזור טען כי המשלוח הכרחי משום שבעולם כולו אין בנמצא קופים ילידי-שבי בני 15–20 שנה, כנדרש לניסוי הנדון בהסדר פשרה שהוצע על ידי בית המשפט הגבוה לצדק אושר לשלוח רק קופים שנולדו בחווה, משום שהקופים המגיעים לחווה ממאוריציוס נועדו אך ורק למטרות רבייה
בינואר 2013 אישר היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, את בקשת השר להגנת הסביבה, גלעד ארדן, לאסור את ייצוא חיות הבר מישראל למטרות ניסויים בחו"ל. ב-17 בינואר 2013 חתם השר גלעד ארדן על תקנות שלפיהן יאסר יצוא הקופים מהארץ החל מינואר 2015, למעט למטרת ניסויים מצילי חיים, אך בנסיבות אלה קבע היועץ המשפטי לממשלה כי ייצוא הקופים לכל מטרה יימשך עד ינואר 2015.
סגירת החווה ופדיית הקופים.
בחווה נותרו כ 1,250 קופים. היועץ המשפטי לממשלה אישר לייצא 560 מהם לארצות הברית, אך במקביל התנהל משא ומתן קדחתני מצד החברה לתועלת הציבור שמורת הקופים בראשות עמוס רון, בעבר מנכ"ל רשות הנמלים, שהוקמה במטרה לפדות את הקופים שנותרו ולמצוא להם פתרון קבע. מנהל חוות מזור, משה בושמיץ, דרש מרון 3,500 דולר לקוף וטען שזה המחיר שהיה מקבל ממעבדות, רון הסכים לשלם 1,500 בלבד. בעוד שמספר בעלי הון סירבו לפניה לתרום להצלת הקופים, תרם את הכסף המולטי מיליונר עדי גיל, ישראלי פעיל למען בעלי חיים שחי בארצות הברית. גיל שילם לבעלי החווה שני מיליון דולר ופדה מידיהם את חיי הקופים. לפי הבנה שהוסכמה מראש בין הצדדים, בעת חתימת חוזה המכירה עם הפעילים לא נכח בושמיץ. בריאיון לעיתון אמר עדי גיל שלא יכול היה לחיות עם הידיעה שהייתה לו הזדמנות להציל את הקופים ולא עשה דבר. בדצמבר 2014 קיבלו הפעילים את מפתחות החווה. עורך הדין יונתן שפיגל שלחם למען קופי חוות מזור אמר: "הצלת הקופים וסגירת החווה מהוות נקודת שיא חשובה במאבק של הארגונים לזכויות בעלי חיים בישראל. אנחנו מקווים שהמדינה לא תתיר לעולם להקים כאן עסקים נוספים מהסוג של חוות מזור".
במקביל החלו במהלך 2014–2015 שמורת הקופים והמשרד להגנת הסביבה בראשות השר עמיר פרץ בניסיונות למציאת פתרון קבע לקופים שנותרו בחווה, ובכללו הקמת שמורה ייעודית ותקציב ארוך טווח לטיפול בהם.
במהלך 2014 הועברו בהוראת המשרד להגנת הסביבה כ-350 קופי מקוק ארוך־זנב, ילידי טבע מתוך 1,950 הקופים שהיו בחווה באותו זמן למקלט הקופים הישראלי ביער בן-שמן, שהורחב במיוחד עבור קליטתן. וכ–300 הועברו לפארק מוגן באחת ממדינות אפריקה.
לאחר התפטרות השר פרץ ומערכת הבחירות 2015 נכנס לתפקידו השר אבי גבאי שהורה למשרדו שלא להמשיך במאמצים אלו, בעוד שתקציבה של שמורת הקופים מתרומת הקרן של עדי גיל הולך ואוזל.
בשנת 2016 עתרה שמורת הקופים לבג"ץ בדרישה שהמדינה תממן את החזקת הקופים, והצהירה שאזל לה הכסף לטפל בקופים. העתירה נדחתה, אולם השופטים האיצו בנציגי המשרד להגנת הסביבה ומשרד האוצר לקיים משא ומתן עם החברה, כדי שלא ימצאו הקופים ללא מי שיטפל בהם. בשנת 2017, בעקבות עתירה נוספת שהגישו במשותף כל העמותות למען בע"ח בישראל, הצהירה המדינה שהיא מוכנה להשתתף באחזקת הקופים ב-184,000 ש"ח לחודש, בתקציב זמני למשך שנתיים (עד מרץ 2019). שמורת הקופים הסכימה לגייס מכספי תרומות את יתר התקציב לתקופה זו,
אך לא גובש תקציב ארוך טווח לאחרי תקופה זו. תוחלת החיים של קופי מקוק בשבי היא 35 שנה, והקופים ניצולי החווה, צעירים ברובם בעת פדיונם, צפוים לחיות עד שנת 2045.
ישראל אודם
ישראל אודם (19 בפברואר 1908 - 28 בנובמבר 1997) היה ממייסדי הגרפולוגיה העברית.
קורות חיים.
אודם נולד בעיירה סטניסלבוב (כיום איוונו-פרנקובסק) אשר במזרח גליציה, לשושנה ודוד מנחם רובין, כבן בכור מבין שלושה בנים. בגיל שמונה התייתם מהוריו, והגיע לארץ ישראל עם שני אחיו בתוך קבוצה של 127 נערים יתומי מלחמת העולם הראשונה, שהעלה ישראל בלקינד, מאנשי ביל"ו, והביאם לחפציבה במטרה לחנך נוער יהודי לעבודת האדמה בארץ-ישראל.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל" בשנת 1927.
בשנת 1931 נשא לאישה את שולמית מטביוב ובנה את ביתו בנתניה. נולדו להם שלושה ילדים. שולמית נפטרה בלדתה את בנם השלישי, בשנת 1937.
בשנת 1944 נישא לאשתו השנייה, בתיה גלוברמן, ושיקם את משפחתו בקיבוץ עין חרוד. במלחמת יום הכיפורים שכל את בנו מנחם שנהרג בקרבות רמת הגולן. אודם היה חבר קיבוץ עין-חרוד מאוחד וגר בו עד יומו האחרון.
כגרפולוג.
ישראל אודם הגיע לעסוק בגרפולוגיה לאחר מות אשתו שולמית לבית מטביוב, בשנת 1937. בספרו הראשון "האדם וכתב-ידו" שהתפרסם ב-1960, התאים אודם את עקרונות הגרפולוגיה של האלפבית הלטיני אל האלפבית העברי, ובד בבד עיבד גם את תפיסתו הגרפולוגית. בספרו "כתב-יד ואישיות" הציג אודם לראשונה את משנתו הגרפולוגית-פסיכולוגית: "תורת הפוטנציות א-ט להישרדות קיומית". הספר יצא לאור לראשונה בהוצאת"דביר" ו"מוסד ביאליק" בשנת 1977, והוקדש לזכר בנו מנחם אודם, שנפל במלחמת יום הכיפורים. מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בשנת 2009.
במהלך חייו פרסם אודם 14 ספרים המבטאים את תורתו ותפיסתו הגרפולוגית.
תורה זו מציעה מערכת של תשעה טיפוסים המאפיינים את דרכי התמודדותם של אנשים בחייהם, מבחינת: תפיסת-עולם, ייחוד אישי, סביבה פיזית וסביבה חברתית.
פוטנציה - היא טיפוס-אופי, מעין תלכיד של סגולות אופי המייצג כוון מסוים של נוהל-חיים המתבטא באורח-חשיבה, הרגשה, והתנהגות – אך זאת רק בכוח, כפוטנציאל, בפועל – הפוטנציאל הזה אינו בהכרח מתממש, כאמור : "הכול צפוי והרשות נתונה".
בחיים הריאליים, אין בנמצא אדם המיוצג על ידי טיפוס-אישיות טהור אחד, אלא כל אינדיבידואל בנוי למעשה מהרכב שונה, וביחס שונה, מבין הטיפוסים שבמערכת (תשע הפוטנציות).
תורת הפוטנציות של אודם מונה תשעה טיפוסי אישיות בהתמודדותם הקיומית, שהם בבחינת פוטנציות;
אלו תשעה טיפוסי אישיות בעלי פוטנציאל התבטאות במגמה אופיינית, המייחדת אותם זה מזה.
תורת הפוטנציות של אודם היא משנה גרפולוגית-פסיכולוגית. אודם בנה אותה מתוך הבנת הפסיכודינמיקה של כתב-היד, והמשמעות הפסיכולוגית הנובעת ממנה.
כל פוטנציה היא טיפוס של אורח-הסתגלות-קיומית, המתבטא בתסמונת של תופעות גרפיות.
להלן תשע הפוטנציות: תיאור אורח-הסתגלותן הקיומית, וסימנים גרפיים עיקריים לכל אחת.
פוטנציה א – אורח-הסתגלות נרפה.
תפקודו סביל, נרפה, חסר-ישע.
התנועה בכתב יגיעה, נגררת, משתהית. נטיית הכתב חדה, תנודית. רפיון בארגון הכתב.
פוטנציה ב – אורח-הסתגלות אינטגרטיבי.
תפקודו פעיל; בעל גמישות טבעית של הרמוניה פנימית, וויסות ספונטני.
התנועה בכתב גמישה, בשטף מחזורי. נטיית הכתב חדה, מחזורית. ארגון הכתב בחוש-איזון וויזואלי.
פוטנציה ג – אורח-הסתגלות אימפולסיבי.
תפקודו פעיל ביותר, בתנודיות סוערת.
התנועה בכתב תנודית, סוערת, חסרת-מנוחה. נטיית הכתב חדה, תנודית. ארגון הכתב סוער, תנודי.
פוטנציה ד – אורח-הסתגלות רציונלי.
תפקודו מבוקר, מאורגן, בעל כוח-דריכות, והתמדה.