גישתו של בו למדיניות חברתית הודגמה במהלך מחאות נהגי המוניות בנובמבר 2008, בהן למעלה מ-8,000 נהגי מוניות יצאו לרחובות במשך יומיים בהפגנות על עמלות גבוהות, תחרות לא מפוקחת ועלויות דלק עולות. הפגנות דומות בסין דוכאו לעיתים קרובות – לפעמים בכוח – כאשר כלי תקשורת רשמיים האשימו לפעמים את אי שקט בעבודה במערכת פלילית. במקום זאת קיימה ממשלת בו דיאלוגים עם המפגינים והאזרחים בטלוויזיה, והסכימה לאפשר הקמת איחוד מקצועי. הטיפול שלו במצב זיכה אותו בשבחים כמנהיג מאופק ומתקדם יחסית.
מדיניות כלכלית.
מרכיב מרכזי נוסף במודל צ'ונגצ'ינג נוגע למדיניות הכלכלית של העיר. בדומה למה שעשה בליאונינג, בו רדף אחרי השקעות זרות בעיר, והוריד את שיעורי מס ההכנסה של חברות (15% לעומת הממוצע הארצי של 25%), וביקש לעורר תהליכי עיור ותיעוש מהיר. הוא גם המשיך במדיניות שיזמו קודמיו שהתמקדו בצריכה מקומית ולא בצמיחה ביצוא. במהלך כהונתו דווח בצ'ונגצ'ינג על צמיחה שנתית בתוצר בהרבה מעבר לממוצע הארצי. בשנת 2008, למשל, דווח על צמיחת תוצר ארצית של 8% ואילו צ'ונגצ'ינג דיווחה על 14.3%; באותה שנה עלה סחר החוץ ב־28% והלוואות בנקאיות עלו ב־29%.
מודל הצמיחה הכלכלית של בו זכה לתשבחות לאומיות ובינלאומיות על שילוב חלק של השקעות זרות וצמיחה בהנהגת המדינה. עם זאת, מבקריו של בו כינו את המודל שלו "תמ"ג אדום" – פרויקטים של תשתיות מסובסדות, דיור ועבודות ציבוריות – בלתי ברות קיימא וניקוז בתקציב העיר. כמה עובדי מדינה התלוננו שהם לא מקבלים משכורת בזמן. צ'ונגצ'ינג קיבלה נתח גבוה באופן יחסי (כ-34 מיליארד דולר) מכספי גירויים מבייג'ינג בשנת 2008. יריבים פוליטיים כמו קודמו של בו, ווָאנְג יָאנְג, הציעו גם כי הנתונים הכלכליים בצ'ונגצ'ינג היו מנופחים באופן משמעותי באמצעות פרויקטים מיותרים של בנייה ועבודות ציבוריות.
סגנון מנהיגות.
אף על פי שרבים מהקמפיינים של בו זכו לתמיכה עממית, בעיקר מעניי העיר, סגנון ההנהגה שלו תואר כתעמולתי, חסר רחמים ויהיר על ידי פקידי ועובדי עירייה, אקדמאים, עיתונאים ואנשי מקצוע אחרים. מייקל וויינס מעיתון הניו יורק טיימס כתב שאף על פי שבו היה בעל כריזמה אדירה ואינטליגנציה עמוקה, התכונות הללו קוזזו על ידי אדישות בדוקה לחיים ההרוסים שסללו את דרכו לשלטון... חוסר הרחמים של מר בו בלט אפילו במערכת שבה היעדר כללים פורמליים מבטיח שרק את התקדמותה החזקה ביותר. "בו הציב דרישות מכבידות על פקידי הממשלה בעיר, ודורש מהם להיות זמינים לעבודה כל היום וכל הלילה, שבעה ימים בשבוע. לפי הדיווחים, הוא קרא לכפופים לפגישות בשעות הלילה המאוחרות, מתח ביקורת ציבורית והשפיל את מי שאיתו לא הסכים, ואף פגע בבני נוער שלא הצליחו לעמוד בדרישותיו. לדברי פסיכולוג שצוטט על ידי ה"דיילי טלגרף", מאז שבו שילאי קיבל על עצמו את השלטון, "דיכאון, שחיקה והתאבדויות עלו כולם בקרב גורמים פקידותיים... עובדי הרשויות מהווים כיום את החלק הגדול ביותר של חולים [המבקשים] ייעוץ בעיר".
בסוף 2009, שידרה תוכנית טלוויזיה חקירה פופולרית בטלוויזיה המרכזית בסין סיפור ביקורתי על בו, והביע דאגה מההתעלמות הנראית לעין מהליך משפטי. בתגובה, בו ניצל את קשריו כדי שהמארח של התוכנית ייאסר באופן זמני, והמפיק שלו עבר לתוכנית אחרת. אחרים שהתנגדו ליוזמותיו של בו נתקלו גם בתגובה. לי ז'ואנג, סנגור מבייג'ינג, נידון לשנתיים וחצי מאסר (מאוחר יותר העונש צומצם ל־18 חודשים) בשנת 2009 בגין ניסיון להגן על אחד היעדים הפרופיליים של הניתוח של בו. צ'נג לי, מלומד במכון ברוקינגס, אמר כי "אף אחד לא סומך [על בו]: הרבה אנשים מפחדים ממנו, כולל כמה נסיכים שאמורים להיות בסיס הכוח שלו."
פעולות ציתות.
כחלק ממאמציו של בו להילחם בפשיעה ולשמור על יציבות חברתית ופוליטית בצ'ונגצ'ינג, הוא יזם מעקב אלקטרוני גדול. וָאנְג לִיג'וּ'ן, מפקד המשטרה של צ'ונגצ'ינג, שימש כמנהל הפרויקט במימון המדינה. המערכת כללה האזנות סתר, ציתות, ומעקב אחר התקשורת באינטרנט, והיא תוכננה בעזרת מומחה אבטחת הרשת פאנג בִּינְשִׂינְג, הידוע בתפקידו המרכזי בבניית חומת האש הגדולה של סין.
על פי דיווח ב"ניו יורק טיימס", פעולות ההאזנה הופעלו לא רק על פושעים מקומיים, אלא גם על התקשורת של מנהיגי סין הבכירים, כולל אלה של המזכיר הכללי, הנשיא חו ג'ינטאו. מקור אחד המקורב להנהגה הסינית אמר כי בו ניסה לפקח כמעט על כל המנהיגים המרכזיים שביקרו בצ'ונגצ'ינג כדי להבין טוב יותר מה הם חושבים עליו. באוגוסט 2011 נמצא כי שיחת טלפון בין חו ג'ינטאו לפקיד מאן-וואן נגד השחיתות הואזנה. הגילויים בנוגע למבצע הציתות הביאו לבדיקה אינטנסיבית של הנציבות המרכזית לבדיקת משמעת. עוד נאמר כי הוא זרע אי אמון ומילא תפקיד בנפילתו של בו ומפקד המשטרה שלו וָאנְג לִיג'וּ'ן, שלכאורה החל להשתמש באותן שיטות ציתות נגד בו עצמו. על פי ההערכות, הפעולות תרמו לנפילתו של בו בשנת 2012.
מותו של ניל הייווד.
ב־14 בנובמבר 2011, האזרח הבריטי ניל הייווד נמצא מת בחדרו במלון בצ'ונגצ'ינג. מיד לאחר המקרה הודיעו הרשויות המקומיות שהוא מת מצריכת יתר של אלכוהול, אך משפחתו טענה כי הוא לא היה שתיין כבד. סיבת המוות הרשמית נבדקה רק לאחר מספר חודשים, והתגלה כי מותו של הייווד היה רצח, ובו שילאי היה מעורב במעשה.
הייווד היה מתווך שקשר בין חברות מערביות לפוליטיקאים סיניים רבי עוצמה. הוא היה מקורב זמן רב למשפחת בו: לפי הדיווחים, היה לו קשר אישי הדוק עם אשתו של בו, גוּ קָאיְלָאי, והוא עזר לבן של הזוג בו גְווָאגְווָה להתקבל לבית הספר הארו באנגליה. על פי החשד, הייווד גם תיווך למשפחה, ועזר להם להעביר בחשאי סכומי כסף גדולים למעבר לים.
באוקטובר 2011, על פי הדיווחים, להייווד היה סכסוך עסקי עם שילאי כאשר דרש עמלה גבוהה יותר עבור שירותיו. הסכסוך הסלים, והייווד איים לחשוף את עסקיה של המשפחה ואת הנכסים שלהם מעבר לים, שהוערכו בסך הכל ביותר מ-136 מיליון דולר. לפי האישום, הייווד הורעל על ידי גו ועוזרה. גו הורשעה ברצח וקיבלה עונש מוות על תנאי באוגוסט 2012.
ירידה מגדולה.
וואנג ליגון.
בתחילת שנת 2012, הוועדה המרכזית לבחינת משמעת של המפלגה הגדילה את נוכחותה בתוך צ'ונגצ'ינג, כאשר מנהיגי העיר הגיעו לחקירה. חלק גדול מתשומת הלב התמקדה במפקד המשטרה של בו, וָאנְג לִיג'וּ'ן, שנחקר עקב חלקו בפרשת שחיתות בליאונינג. הבדיקה ההולכת וגוברת על פעולת ההאזנות העירונית נגד מנהיגים בכירים נפלה ככל הנראה בעיקר על וואנג. אף על פי שהפרטים נדירים, מספר מקורות הציעו כי התמרמרותו של וואנג נגד בו גברה במהלך החקירות – התרעומת שנוצרה כאשר וואנג הבין שהוא ואשתו היו גם יעדים להאזנות של בו.
יתרה מזאת, וואנג התייחס לפרטי מותו של ניל הייווד, ולפי הדיווחים ניסה להשמיע את חשדותיו בפני בו בנוגע להרעלה לכאורה. בסביבות 16 בינואר, וואנג כנראה התעמת עם בו בגלל ראיות שקשרו את אשתו של בו ברצח. אף על פי שבו בתחילה הסכים להתיר חקירה בעניין, אז הוא שינה כיוון וביקש להכשיל את החקירות. וואנג הורד בפתאומיות ב-2 בפברואר לתפקיד פחות יוקרתי – סגן ראש העיר המפקח על ענייני החינוך, המדע והסביבה. בו העמיד את וואנג תחת מעקב, וכמה ממקורביו נלקחו על פי הדיווחים למעצר. חלק מהדיווחים טוענים כי ייתכן שבו תכנן לרצוח את וואנג.
ב-6 בפברואר 2012, ככל הנראה מחשש לחייו, ברח וואנג לקונסוליה האמריקאית בעיר צ'נגדו הסמוכה והביא עדויות המאשימות את בו ומשפחתו ברצח בניל הייווד. על פי הדיווחים, וואנג ביקש לקבל מקלט בארצות הברית וסורב. הוא נשאר בקונסוליה במשך 24 שעות בערך לפני שעזב את "מרצונו" ונלקח למשמורת של גורמי ביטחון המדינה שנשלחו מבייג'ינג. כלי תקשורת מקומיים בצ'ונגצ'ינג דיווחו כי הוא נמצא בחופשת מחלה הקשורה לבריאות הנפש.
יום לאחר תחילת חופשתו של וואנג, מספר אתרי חדשות בשפה הסינית מעבר לים פרסמו מכתב פתוח שנכתב לכאורה על ידי וואנג, שביקר בחריפות את בו והאשים אותו בשחיתות, בצביעות ובעברה על החוק. בו הגיב במסיבת עיתונאים פתוחה במהלך קונגרס העם הלאומי ב-2012, והודה ב"פיקוח רשלני" על פקודיו ואמר כי ייתכן שהוא "סמך על האדם הלא נכון".
הדחתו מתפקידיו.
ב־15 במרץ 2012, פוטר בו מתפקיד יושב ראש מפלגת צ'ונגצ'ינג והתפקידים בעירייה הקשורים לו, תוך שהוא עדיין שומר על מושב בפוליטביורו. בשל ההשפעות ההרסניות שהיו עלולים פיטוריו של בו על אחדות המפלגה, נועצו בכירי המפלגה בעניין. על פי הדיווחים, ההחלטה על פיטוריו של בו התקבלה בישיבת הוועדה המתמדת של הפוליטביורו שהתקיימה ב־7 במרץ, במהלכה הצביע הצאר הביטחוני ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג הצבעה בודדת בהפרדה (ובו שילאי נועד לתפוס עמדה בעתיד). ב־14 במרץ ננזף בו על ידי ראש הממשלה ון ג'יאבו במהלך מסיבת העיתונאים השנתית של ראש הממשלה. ון כינה את הישגיו של בו בצ'ונגצ'ינג "משמעותיים", אבל אלה תוצאה של "ריבוי מנהלים", כלומר ההישגים הם לא רק של בו עצמו. ון גם רמז פעמים רבות לנזק שנגרם על ידי המהפכה התרבותית, נזיפה עקיפה על מאמצי בו להחיות "תרבות אדומה". התייחסות לשינויים פוליטיים ברמה גבוהה של ראש ממשלה בפורום ציבורי פתוח הייתה חסרת תקדים. משקיפים פוליטיים מאמינים כי דבריו של ון ונפילתו של בו ייצגו קונצנזוס בתוך ההנהגה המרכזית כי בו לא רק היה צריך לשים את האחריות על שערוריית וָאנְג לִיג'וּ'ן, אלא גם מייצג ניצחון פוליטי לאגף הרפורמיסטי הליברלי של המפלגה הקומוניסטית.