על משפחתו לא נמסרו פרטים רבים. ידוע שהיה חתנו של רבי יצחק נפחא.
היה מצוי בקרבתו של ראש הגולה.
רבותיו.
רבו המובהק של רב פפי היה רבא, והוא מסר מאמרים הלכתיים רבים בשמו.
רבי יוסי סרגוסי
אטלס כרטא לתולדות ארץ-ישראל
בית השבעה
בית השבעה הוא כינוי לבניין שנמצא בשכונה הערבית בית חנינא בצפון ירושלים, בו מתגוררות משפחות יהודיות.
ישוב המתחם.
ב-1968 התיישבו במתחם שבע משפחות יהודיות. ההתיישבות נחשבת לאחת האכלוסים היהודיים הראשונים במזרח ירושלים. בתקופה זאת התגוררו כבר מספר משפחות יהודיות נוספות בבתים שכורים בתחומי שועפאט ובית חנינא, אולם הבניין הזה היה הגדול והמאוכלס ביותר מביניהם.
בערב חג השבועות בשנת 1968, כשנה לאחר כיבוש מזרח ירושלים ואזור יהודה ושומרון על ידי ישראל במלחמת ששת הימים, איתרו את המבנה חמש משפחות שהיו מיוצאי הארגונים ברית החשמונאים ולח"י. הבניין, שהיה לפני סיום בנייתו עם פרוץ מלחמת ששת הימים, היה בבעלות אחד מבני משפחת אל-כורד שהתגורר בכווית ועל כן הבניין הוכרז כ"רכוש נטוש". בנייתו הסתיימה במימון הרשות לנכסי נפקדים והוא הושכר לשבע משפחות המתיישבים היהודים (ברמץ, אייכנבאום, בן דב, גרינברג, צור, יכין וניניו). המבנה נמצא בסמוך למקומה של המושבה נווה יעקב ("כפר עברי")., שתושביה נסוגו ממנה באישון לילה במלחמת העצמאות. כעבור כעשר שנים, לאחר עליית הליכוד לשלטון, הדירות נמכרו למשפחות שהתגוררו בבניין באותה העת.
עד להקמת שכונת נווה יעקב, בית השבעה היה הבית הצפוני ביותר בירושלים שבו התיישבו יהודים לאחר מלחמת ששת הימים. ההתיישבות במבנה תרמה להחלטתו של ראש הממשלה דאז, לוי אשכול, שביקר במקום, לבנות את שכונת נווה יעקב. דבר שנעשה בתחילת שנות השבעים.
דיירי הבית כמעט ולא סבלו מהתנכלויות שכניהם הערבים בשכונה, וחלקם אף זכו לכבוד מיוחד מצד השכנים, בהם שמעון ברמץ, שכּוּנה בפיהם "מוכתר הכפר".
בשנת 1988 הצטרפו לדיירי בית השבעה ורד ואלי גורודצר במקום בני הזוג אייכנבאום - ענבר, שהיו הרוח החיה בין מקימי גבעון החדשה ועברו להתגורר שם עד לפטירתם.
במבנה ממשיכות כיום להתגורר שש משפחות, בהן עזרא יכין, ויעל בן דב אלמנתו של שבתי בן דב, אלי וצילה צור ואדריאנה ואלחנן ינאי.
הבית הוזכר בסרט התיעודי "מקום משלהן" של נעם דמסקי, כאופציה להתיישבות של סטודנטיות במזרח ירושלים. בסרט נפגשת אחת מהמארגנות עם יעל בן דב.
מכון דוידסון לחינוך מדעי
מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, היא עמותה שמטרתה לפתח ולקדם את החינוך המדעי בישראל. המכון עוסק בשיפור החינוך המתמטי והמדעי, בהרחבת השימוש בטכנולוגיות מתקדמות למטרות חינוכיות, בהנגשת המדע לציבור הרחב ובכל משימה אחרת בתחום החינוך המדעי שבה הוא עשוי לתרום תרומה משמעותית. בכל אחד מהתחומים האלה מתרכז מכון דוידסון במספר מוגבל של משימות הנבחרות בקפידה, שבהן תרומתו תוכל להיות ייחודית ומהותית. חלק ניכר מהפעילות נשען על התשתית המדעית והאינטלקטואלית של מכון ויצמן ומדעניו.
מכון דוידסון הוקם בקמפוס מכון ויצמן למדע ברחובות בשנת 1999, בעזרת תרומתו של ויליאם (ביל) דוידסון (1922–2009) מדטרויט, ארצות הברית. המכון החל להפעיל תוכניות חינוכיות בשנת 2002. בנובמבר 2007 אוחדו פעילויותיו עם מסגרות אחרות של פעילות חינוכית מטעם מכון ויצמן למדע, כך שכיום פעילויות אלו מתבצעות במסגרת מכון דוידסון. בראש מכון דוידסון עומד ועד מנהל שחברים בו מדענים ממכון ויצמן ואנשי תעשייה וציבור. היו"ר הראשון היה פרופ' חיים הררי, שהיה אז נשיא מכון ויצמן למדע. יו"ר הוועד המנהל כיום הוא פרופ' דניאל זייפמן, נשיא מכון ויצמן. מנכ"לית מכון דוידסון היא ד"ר ליאת בן-דוד.
המכון עוסק בטיפוח ובשיפור של החינוך המדעי בישראל, ופועל להנגשה של המדע בכלל, ושל עשייה עדכנית בחזית המדע בפרט, לציבור כולו – ילדים, בני נוער ומבוגרים. זאת על ידי הדגשת הרלוונטיות של המדע לחיי היום-יום, הנחלת ידע, מיומנויות וגישה מדעית ברמה גבוהה, ופיתוח חשיבה ביקורתית, סקרנות, יצירתיות וקבלת החלטות על בסיס מושכל. נוסף על כך, מכון דוידסון פעיל בחינוך המדעי גם בזירה הבינלאומית.
מגוון פעילויות המכון מתקיים בעיקרו בשני מתחמים בקמפוס מכון ויצמן למדע ברחובות, הכוללים אולמות הרצאה, מעבדות, כיתות לימוד, מרחבי פעילות ואת מוזיאון גן המדע על שם קלור. מכון דוידסון פועל גם מחוץ לקמפוס רחובות, במקומות שונים ברחבי הארץ, ומפעיל מגוון עצום של תוכניות במרחב הדיגיטלי (בעברית, בערבית ובאנגלית). כל הפעילויות עוסקות במגוון תחומי המדעים (פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מדעי כדור הארץ, מדעי החלל, נוירוביולוגיה, מתמטיקה ועוד), ומדעני מכון ויצמן למדע, כמו גם מומחים לחינוך מדעי ופדגוגיה, מעורבים בהן מרמת הפיתוח ועד רמת היישום. התוכניות כוללות השתלמויות מורים, תוכניות לתלמידים, תוכניות בלתי שגרתיות לתלמידים בסיכון ולתלמידים בעלי הישגים נמוכים ותוכניות המיועדות לקהל המתעניינים במדעים.
היסטוריה.
מכון דוידסון לחינוך מדעי מהווה המשך ופיתוח של פעילות שהחלה במכון ויצמן למדע בשנות ה-60 של המאה ה-20. מדעני המכון הכירו אז בחשיבות הרבה של הנחלת החינוך המדעי לתלמידים, למורים ולקהל הרחב, כצורך חברתי-לאומי. בראשיתה התנהלה הפעילות החינוכית במכון ויצמן על ידי כמה מדענים-יזמים, ובהם פרופ' עמוס דה-שליט (1926–1969), שיזם את הקמתו של "מחנה לנוער שוחר מדע" ב-1964. לאחר מותו נקרא המחנה על שמו. המחנה מוסיף להתקיים מדי קיץ במסגרת מכון דוידסון. הפעילות המדעית של "נוער שוחר מדע" במסגרת היחידה לפעולות נוער בניהולו של ד"ר משה רשפון הייתה הראשונה מסוגה בישראל, והיוותה מודל לחיקוי למוסדות אחרים בישראל ובעולם. במהלך השנים שינתה היחידה את שמה לצמ"ד – "צעירים במדע".
ב-1965 נולד במכון ויצמן פרויקט החונכות פר"ח, ועם חלוף הזמן התרחבה פעילותו למוסדות אקדמיים רבים ברחבי ישראל. בשנת ה-60 למדינת ישראל הוענק לפר"ח פרס ישראל למפעל חיים על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. מנכ"ל פר"ח כיום הוא אלון גלרון.
ב-1998 הוקם בקמפוס מכון ויצמן גן המדע על שם קלור, מוזיאון מדע הפועל תחת כיפת השמיים.
בשנת 2000 החלה הקמתו של מכון דוידסון לחינוך מדעי בפאתי קמפוס מכון ויצמן, כמרכז מדעי-חינוכי המפנה את פעילותו למורים, לתלמידים ולקהל הרחב.
בשנת 2007 איחד מכון ויצמן את שלל הפעילויות החינוכיות שתיארנו במסגרת מכון דוידסון לחינוך מדעי.
במכון דוידסון לחינוך מדעי מתקיימות פעילויות שונות ומגוונות, ובהן:
תגובת מילארד
Doctorat honoris causa
אקו-ספירה
האקו-ספירה היא מתחם חינוכי המהווה חלק מגן המדע על שם קלור ומשמש לעריכת ניסויים והמחשות בתחום מדעי הסביבה. האקו-ספירה נבנתה על פי תכנון של האדריכל דן פלג ומעצב הפנים פרופ' חנן דה-לנגה, כמבנה כיפתי שקוף ומיוחד הקרוי כיפה גאודזית – מבנה עשוי משטחים משולשים, שתורמים ליעילות ולחוזק מרביים. בתוך כיפת האקו-ספירה אפשר למצוא מרכיבים רבים של מערכת אקולוגית בסיסית: צמחי מים וצמחי יבשה, דגים, סרטנים ואצות, וכן גם קרקע, אוויר ומי בריכות והשקיה. המתחם כולו מבוקר מבחינת הטמפרטורה והלחות. אור השמש הנכנס למבנה מספק מקור אנרגיה טבעי לתהליכים המתחוללים בתוכו.
האקו-ספירה הוקמה כמרכז דינמי בו יכולים תלמידים לחקור בצורה פעילה חלק מהתופעות הסביבתיות מהן מורכב עולמנו, ולגלות את המורכבות מחד, ואת הפשטות מאידך, של תופעות אקולוגיות שונות. באקו-ספירה מצויות מספר תחנות עבודה המוקדשות לנושאים אקולוגיים שונים, ויש בה מקומות ישיבה לכ-20 משתתפים. אפשר לערוך בה מגוון פעילויות, החל מביקור קצר הסוקר מערכת אקולוגית ואת מרכיביה, וכלה בעבודות חקר של תלמידי החטיבה העליונה ושל סטודנטים. מבנה הפעילות באקו-ספירה מאפשר לכל מורה ליצור עבור כיתתו תהליך לימוד חווייתי, ולשלב פעילות מעשית בלימודי ביולוגיה, אקולוגיה ואיכות הסביבה המתקיימים בכיתה.
המבקרים יכולים גם להפר את האיזון העדין הקיים בין מרכיבי המערכת, ולבחון כיצד מתמודדת המערכת עם שינויים סביבתיים – וכך בעצם להפוך לחלק בלתי נפרד מהמערכת האקולוגית כולה. כך ניתנת למבקרים הזדמנות לחוות באופן אישי ובלתי אמצעי את מקומו של האדם בטבע, ואת יכולתו להשפיע על התהליכים המתחוללים בו.
הפעילות באקו-ספירה נעשית בשיתוף עם המחלקה למדעי הסביבה ולחקר האנרגיה ועם המחלקה למדעי הצמח במכון ויצמן למדע.
I Am... Sasha Fierce
I Am... Sasha Fierce (בעברית: אני... סשה פירס) שיצא לאור ב-18 בנובמבר 2008, הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת האמריקאית ביונסה.
האלבום הוא אלבום קונספט כפול, שהדיסק הראשון בו, "I Am", שקט יותר ואישי יותר. הדיסק השני, "Sasha Fierce", נקרא על שם דמות הבמה/אלטר אגו של ביונסה "סשה", ומכיל שירים קצביים. האלבום הצליח רבות ונכנס היישר למקום הראשון במצעד המכירות בבילבורד בארצות הברית עם מכירות של יותר מ-482 אלף עותקים בשבוע הראשון, והיה האלבום סולו השלישי שלה ברציפות שנכנס למקום הראשון במצעד. עד היום מכר האלבום יותר מ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם. בנוסף האלבום הגיע למעמד של שלושים X פלטינה, ויהלום אחד ברחבי העולם.
ע"פ טקס העשור האמריקאי - VMA של MTV אלבום זה נחשב למצליח ביותר לעשור האחרון, האלבום המצליח ביותר של ביונסה והאלבום המרוויח ביותר לעשור האחרון.
הצלחת הסינגלים בטקס גראמי.
ב-31 בינואר 2010, במהלך טקס פרסי גראמי ה-52 ביונסה הייתה מעומדת ל-10 מועמדת שונות ביניהם זכתה אך ורק ב-6 מהם באותו ערב כגון:
סיבוב הופעות.