סר זלמן כהן (באנגלית: Zelman Cowen, 7 באוקטובר 1919 - 8 בדצמבר 2011) היה משפטן ופרופסור למשפטים אוסטרלי יהודי, ששימש כמושל הכללי התשעה עשר של אוסטרליה (8 בדצמבר 1977 - 29 ביולי 1982). הוא היה היהודי השני שכיהן בתפקיד זה אחרי סר אייזק אייזקס.
קורות חיים.
כהן נולד ב-1919 במלבורן, ויקטוריה (אוסטרליה), להורים יהודים - ברנרד ושרה כהן. למד במלבורן, סיים בסקוץ' קולג', מלבורן, ואחר כך למד באוניברסיטת מלבורן משפטים ואמנויות. לימודיו הופרעו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא גויס למודיעין של הצי המלכותי האוסטרלי ושירת בו משנת 1941 עד 1945. השתחרר בדרגת לוטננט והמשיך את לימודיו ב"ניו קולג'", שבאוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, בעזרת מלגת רודז, הנחשבת כיוקרתית ביותר בעולם. סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת אוקספורד, תוך שהוא זוכה בסיום הלימודים, יחד עם סטודנט נוסף, ב"מלגת וינריה", המוענקת למצטיינים שבבוגרי התואר הראשון באוקספורד.
בשנים 1947–1951 כיהן כהן כמרצה ב"אוריאל קולג'" של אוניברסיטת אוקספורד ואז חזר לאוסטרליה ושימש כמרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מלבורן במשך 16 השנים שלאחר מכן ובמקביל וגם אחר כך ועד 1977, באוניברסיטאות נוספות ברחבי העולם. בתקופה זו הוא גם השלים את הדוקטורט במשפטים (1968). בין האוניברסיטאות בהן שימש כמרצה היו אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת אילינוי, אוניברסיטת וושינגטון, ואוניברסיטת כלכותה, בנוסף לשתי אוניברסיטאות באוסטרליה ואף האוניברסיטה העברית בירושלים (החל מ-1969). בשנת 1967 הוא כתב ביוגרפיה של סר אייזק אייזקס, המושל הכללי התשיעי של אוסטרליה, שהיה גם היהודי הראשון ויליד אוסטרליה הראשון בתפקיד זה. כהן רכש לעצמו שם כמומחה מהחשובים בעולם דובר האנגלית, למשפט חוקתי. הוא ייעץ בעניינים אלה לממשלות בריטניה, גאנה והונג קונג. בשנים 1983–1988 הוא כיהן כיו"ר מועצת העיתונות הבריטית.
כהן היה נשוי לאנה ואב לארבעה ילדים.
המושל הכללי.
תפקידו של המושל הכללי של אוסטרליה מקביל לתפקיד נשיא מדינת ישראל. הוא כפוף על פי החוקה האוסטרלית אך ורק למלכת אוסטרליה. בנובמבר 1975 פרץ באוסטרליה משבר חוקתי בשאלה אם מותר למושל הכללי לפטר את הממשלה, ככתוב בחוקה האוסטרלית, או שמא מדובר בעצם באות מתה וכל סמכויות המושל הכללי הן טקסיות בלבד ובכל פעולה עליו לפעול לפי המלצות ראש הממשלה. המושל הכללי דאז, סר ג'ון קר סבר שהחלופה הראשונה היא הנכונה, ומסיבות שונות ולמרות היותו איש מפלגת הלייבור במקור הוא החליט לפעול על פי דעה זו, פיטר את ראש הממשלה מטעם הלייבור גוף ויטלם, ומינה במקומו כראש הממשלה את מנהיג האופוזיציה השמרנית - ליברלית מלקולם פרייזר. פרייזר אמנם ניצח בבחירות שבאו מיד אחר כך, וקר אמנם המשיך בתפקידו לאחר מכן עוד כשנתיים, אולם קר הפך למשל ולשנינה בכל אוסטרליה החל מאותה עת. לקראת סוף 1977, לאחר שלוש וחצי שנים בתפקיד במקום חמש השנים המהוות קדנציה רגילה, הוא התפטר מתפקידו.
פרייזר המליץ בפני המלכה למנות את כהן למושל הכללי במקום קר, הן משום שכהן היה ידוע כמומחה לענייני חוקה והן משום שאיש לא ידע מהן דעותיו הפוליטיות. הכוונה הייתה לראות בו מעין מינוי מקצועי, בלתי מפלגתי, שישקם את אופי המישרה ואת יחס המדינה כולה אליה. ואכן, ב-8 בדצמבר 1977 הושבע כהן בפני הפרלמנט האוסטרלי למושל הכללי התשעה עשר והיהודי השני בתפקיד זה לאחר אייזק אייזקס, שכיהן במחצית הראשונה של שנות השלושים.
בדיעבד מסתבר, שכהן אכן מילא את כל ציפיותיו של פרייזר והצליח במהלך ארבע וחצי שנות כהונתו להרגיע את רוחות המחלוקת הסוערות ולהשיב את אמון האוסטרלים במושל הכללי שלהם.
לאחר גמר הכהונה.
כהן סיים את תקופת כהונתו כמושל כללי ב-29 ביולי 1982 וחזר לבריטניה לכהן כראש מכללה ב"אוריאל קולג'" של אוניברסיטת אוקספורד, שם התחיל את הקריירה האקדמאית שלו 35 שנים קודם לכן. הוא כיהן כראש המכללה במשך שמונה שנים, עד 1990 ואז חזר למולדתו. באותה עת הוא כבר חלה במחלת פרקינסון, אך המשיך לתפקד למרות זאת. במשך כחמש שנים היה בהנהלת תאגיד התקשורת האוסטרלי הענק "פיירפקס", מהן כשלוש שנים בתור יו"ר, כאשר במקביל עסק בענייני הקהילה היהודית של אוסטרליה. כהן גם כתב אוטוביוגרפיה, שיצאה לאור ב-2006. הוא נפטר בדצמבר 2011, בן 92.
בחייו הוא זכה במספר תוארי אצולה, הן בריטים והן אוסטרלים. ב-1981 ייסדה אגודת הארכיטקטים האוסטרלית פרס על שמו, הנחשב כיום לפרס החשוב ביותר הניתן באוסטרליה למתכנני מבני ציבור שם. כמו כן, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מלבורן מחלק מדי שנה מלגה על שמו, הנחשבת למלגה היוקרתית ביותר של בית ספר זה.
נמיביה במשחקים הפאראלימפיים
נמיביה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), לאחר מכן נעדרה משני טורנירים ושבה לקחת חלק במשחקים באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). במשחקי החורף לא נטלה נמיביה חלק מעולם.
היסטוריה.
לאורך השנים, המשלחות ששלחה נמיביה למשחקים הפאראלימפים היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. את המדליה הפאראלימפית הראשונה קטפה נמיביה באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) עם זכייתו של האתלט רג'ילנד בנדה במדליית ארד בזריקת דיסקוס (קטגוריה F35-36)
באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) זכתה המשלחת במדליית זהב ראשונה כשהאתלטית ג'והנה בנסון ניצחה בריצת 200 מטר (קטגוריה T37) עם תוצאה של 29.26 שניות, והוסיפה מדליית כסף בריצת 100 מטר כשעצרה את השעון על 14.23 שניות.
במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה המשלחת מנמיביה בשיא של חמש מדליות פאראלימפיות. במשלחת בלט האצן אנניאס שיקונגו שזכה במדליית הזהב בריצת 200 מטר (קטגוריה T11) עם תוצאה של 22.44 שניות, ובשתי מדליות ארד - בריצת 100 מטר עם תוצאה של 11.11 שניות, אחרי פיליפה גומס הברזילאי (11.08 שניות) ודייוויד בראון האמריקאי שניצח עם שיא פאראלימפי בקטגוריה (10.99 שניות), ובריצת 400 מטר עם תוצאה של 50.63 שניות, אחרי פיליפה גומס (50.38 שניות) וג'רארד דסקרגה הספרדי (50.22 שניות).
בשתי המדליות הנוספות של המדינה זכה האצן יוהאנס נמבלה שזכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר (קטגוריה T13) עם תוצאה של 10.78 שניות, שני רק לג'ייסון סמית האירי (10.64 שניות), ובמדליית הכסף בריצת 400 מטר עם תוצאה של 47.21 שניות, ונכנע רק לשיא עולם של מוחמד אמגואון המרוקאי שעצר את השעון על 47.15 שניות.
פתקיות דביקות
פתקיות דביקות (באנגלית: Sticky Note) הן סוג של ציוד משרדי, המורכב מפתקיות דף קטנות שמאחוריהן פס דבק ייחודי המאפשר הדבקה זמנית של הפתקיות למסמכים או למשטחים אחרים. כיום קיימות אומנם פתקיות דביקות בשלל צבעים, גדלים וצורות שונות, אך הפתקיות המקוריות שייצרה חברת הציוד המשרדי 3M מוכרות כפתקיות מרובעות, בעלות צלעות באורך 76 מילימטר, בצבע צהוב-בהיר. המאפיין הייחודי של הפתקיות הדביקות הוא כאמור פס הדבק שנמצא מאחוריהן, אשר מאפשר את הדבקתן והסרתן ממשטח מסוים מבלי לגרום לו נזק, ומבלי להשאיר עליו סימנים כלשהם.
הפתקיות הדביקות הומצאו על ידי ארט פריי שהיה עובד של חברת 3M. פריי המציא את הפתקיות במסגרת פרויקט "מדיניות ההברחות" שהונהגה בחברת 3M באמצעות השימוש בדבק שפיתח קולגה שלו, ספנסר סילבר. בסיס הרעיון הוא שכל עובד אמור להקדיש 15% מזמנו לפרויקט שאינו קשור למטלות העבודה השוטפות במטרה לעודד פרויקטים חדשים על פי בחירה, כיום הפתקיות הללו הן עסק עצום.
עד לפקיעת הפטנט שניתן לחברה בשנות התשעים, הפתקיות הדביקות יוצרו אך ורק במפעל החברה בסינתיאנה, קנטקי, ארצות הברית. גם היום, למרות שהפתקיות הדביקות מיוצרות על ידי חברות שונות ברחבי העולם, מרבית הפתקיות הדביקות של 3M ממשיכות להיות מיוצרות במפעל בסינתיאנה.
היסטוריה.
בשנת 1968 פיתח ד"ר ספנסר סילבר, כימאי של חברת 3M בארצות הברית, דבק מיוחד המאפשר לעשות בו שימוש חוזר. במשך חמש שנים ניסה סילבר לקדם את השימוש בדבק שפיתח בתוך חברת 3M ללא הצלחה, בין היתר באמצעות העברת סמינרים לעובדי החברה בנושא. בשנת 1974, קולגה של ד"ר ספנסר בשם ארט פריי, אשר השתתף באחד מאותם סמינרים, הגה את הרעיון להשתמש בדבק בשביל להחזיק סימניות בספרי התפילה שלו. המוצר שווק לראשונה בשנת 1977, אך הביא לתוצאות מכירה מאכזבות. החברה המשיכה במאמצי השיווק, תוך שינוי שם המותג מ- "Press 'n Peel" ל- "Post-It Notes" בשנת 1980. מכירות המוצר השתפרו, וכבר בשנת 1981 הפתקיות הדביקות החלו להימכר גם בקנדה ובאירופה.
עוצמתם של קשרים חלשים
עוצמתם של קשרים חלשים (באנגלית: The Strength of Weak Ties), הוא מאמר שפורסם במאי 1973 ונחשב לעבודתו המפורסמת ביותר של הסוציולוג מארק גרנובטר.
במאמר זה, שהוא אחת העבודות המשפיעות בסוציולוגיה, מציג גרנובטר את הטענה שבתחומים כשיווק, כלכלה או פוליטיקה, קשרים חלשים מאפשרים גישה לאוכלוסיות שאינן נגישות דרך קשרים חזקים, ושקשרים חלשים אלו תורמים יותר להפצת מידע בין בני אדם. כמו כן, המחקר בודק כיצד מבנה ופריסה של רשת חברתית הקיימת בין שני אנשים ומעבר להם עצמם, משפיעים על פריסה של הרשת החברתית עצמה ועל ההפצה של מידע אל מחוץ לאותה רשת חברתית.
כבר במקורות נאמר, אם כי במשמעות קצת אחרת, "טוב שכן קרוב מאח רחוק (״משלי כ"ז, י׳)
גרנובטר מדגיש במאמר זה את חשיבותם של ״השכנים״ על פני ״האחים״. או במילים אחרות חשיבותם של ״הקשרים החלשים״ בהשוואה ל״קשרים החזקים״. כלומר, המכרים לפעמים מוסיפים לנו לא פחות ואף יותר, מהחברים הקרובים והמשפחה.
הרקע לכתיבת המאמר.