טנסי גובלת בשמונה מדינות אחרות, ויחד עם מדינת מיזורי, גובלות שתיהן במספר הרב ביותר של מדינות.
מקור השם.
שמה של טנסי נובע מנהר טנסי, אשר זורם במרכזה, והתחלתו בדרום קנטקי וסיומו באלבמה.
היסטוריה.
מעט מאוד ידוע על תולדות ההתיישבות האנושית בטנסי קודם לבואם של המתיישבים האירופאים הראשונים. מגלי ארצות ספרדיים ובראשם ארננדו דה סוטו (Hernando de Soto) הגיעו לאזור בין השנים 1539–1543 ומצאו במקום את שבטי הילידים (אינדיאנים) מוסקוגי ויוקי. שבטים אלה נעלמו מן האזור ואת מקומם תפס שבט הצ'ירוקי שנסוג דרומה מן האזור בו היום שוכנת מדינת וירג'יניה עקב התפשטות ההתיישבות האירופית בצפון אמריקה. ככל שהגיעו לאזור יותר מתיישבים אירופיים, הם דחקו את רגלי השבטים המקומיים דרומה ומערבה ובהם את שרידי שבטי המוסקוגי והיוקי וכן את שבט צ'יקסאו וקוקטאו.
בשנים 1838 - 1839 הוכרחו כ-17,000 בני שבט הצ'ירוקי לצעוד מערבה מאזור מזרח טנסי לטריטוריה האינדיאנית שממערב לארקנסו. מצעד זה נודע בשם נתיב הדמעות ועל פי הערכות שונות כ-4,000 בני שבט הצ'ירוקי נספו בדרך.
שלטון צפון קרוליינה.
בטרם קיבלו מעמד של מדינה, סבלו בני טנסי מחוסר הגנת ממשלה מקומית. בין השנים 1777 - 1788 נוצרו שישה מחוזות במזרח טנסי ובמרכזה, אשר היו תחת שליטת מדינת צפון קרוליינה, השכנה ממזרח. לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית ביקשה צפון קרוליינה להסיר ידיה מאזור זה בגלל ריחוקו ועקב הצורך לפרוץ אליו דרכים. אף המתיישבים המקומיים לא קיבלו סיוע ומענה לצרכיהם מן הממשל בצפון קרוליינה.
מדינת פרנקלין.
שתי דרישותיהם העיקריות של המתיישבים המקומיים מן הממשל בצפון קרוליינה, בשנות השמונים של המאה השמונה עשר, היו הזכות לשוט על נהר המיסיסיפי וקבלת הגנה משבטי הילידים (אינדיאנים) המקומיים. משאלה לא נענו, החליטו המתיישבים לייסד בשנת 1784 את מדינת פרנקלין. ג'ון סילבר נבחר למושל המדינה ועל אף שמדינתו לא זכתה להכרה, החל לארגן את סדרי הממשל. באותה תקופה מתיישבי רמת קמברלנד ניסו לקשור ברית עם ספרד, אשר שלטה בנהר המיסיסיפי. לאור גילויי עצמאות אלה שבה מדינת צפון קרוליינה והשליטה מרותה על אזור טנסי, דבר ששם קץ ל"מדינת פרנקלין" כבר בשנת 1788.
הטריטוריה הדרום-מערבית.
בשנת 1789 אישרה מדינת צפון קרוליינה את חוקת ארצות הברית ובמסגרת הליך זה העבירה את השליטה באזורה המערבי, אזור טנסי, לממשל הפדרלי של ארצות הברית. הקונגרס האמריקאי קבע אזור זה כטריטוריה של ארצות הברית מדרום לנהר האוהיו, הידוע בשם "הטריטוריה הדרום מערבית". הטריטוריה חולקה לשלושה מחוזות, שניים במזרח טנסי והאחד ברמת קמברלנד. בכל מחוז הוקם בית משפט, משמר אזרחי ובעלי משרות שלטונית. מושל הטריטוריה, ויליאם בלנט, שהגיע עם ניסיון שלטוני מצפון קרוליינה, מונה למשרתו על ידי הנשיא ג'ורג' וושינגטון.
קבלה למדינות האיחוד.
מפקד אוכלוסין שנערך בטריטוריה בשנת 1795 העלה כי במקום די אוכלוסייה לייסוד מדינה. משאל עם שנערך במקום העלה רוב מוחץ בעד הצטרפות לאיחוד מדינות ארצות הברית. ביוזמת המושל בלנט כונסה ועידת חוקה בעיר נוקסוויל, במזרח טנסי, שאליה הגיעו נציגי המחוזות. אלה אישרו דגם לחוקת המדינה וכן רשימת זכויות האדם דמוקרטית. למושל המדינה הראשון נבחר סביר (Sevier) ובית הנבחרים הטרי בחר בבלנט ובוויליאם קוק כסנטורים לסנאט שבוושינגטון הבירה. אנדרו ג'קסון נבחר כנציג המדינה לבית הנבחרים האמריקאי. כך למעשה קמה מדינת טנסי, עוד בטרם הגישה בקשה לקונגרס האמריקאי להתקבל למדינות האיחוד של ארצות הברית.
ב-1 ביוני 1796 הצביע הקונגרס האמריקאי בעד קבלת טנסי כאחת משש-עשרה מדינות האיחוד. אף גבולות המדינה נקבעו באותה עת, והם חופפים במידה רבה את הגבולות הנוכחיים של המדינה.
מלחמת האזרחים.
רבים מקרבות מלחמת האזרחים האמריקנית התרחשו בערי ובאזורי הכפר של טנסי. רק במדינת וירג'יניה נערכו קרבות רבים יותר. האוכלוסייה המקומית בטנסי הייתה מפולגת באשר לשאלה האם להישאר חלק מן האיחוד או להצטרף למדינות הפורשות. בתחילת המלחמה נטתה הכף לטובת הישארות במסגרת מדינות האיחוד אולם לאחר שהנשיא אברהם לינקולן החליט באפריל 1861, לשלוח כוח של 75 אלף חיילים כדי לכפות על המדינות הפורשות לשוב לאיחוד, השתנתה דעת הקהל בטנסי לטובת פרישה. מדינת טנסי, אשר בראשה עמד המושל אישם גרין האריס, התאפיינה בתקופה זו בחוסר אחדות- בעוד שבמזרח המדינה היה רוב מוצק בעד הישארות באיחוד, במערבה נטה הרוב לטובת מדינות הדרום הפורשות. תושבי מרכז המדינה הכריעו את הכף לטובת פרישה מן האיחוד ב-13 במאי 1861 ובכך הייתה טנסי למדינה האחת לפני האחרונה (צפון קרוליינה) שהצטרפה לקונפדרציית המדינות של אמריקה.
ברוב הקרבות שניטשו במדינה במהלך מלחמת האזרחים, ניצחו מדינות הצפון, אשר תפשו שליטה במדינה עד לתחילת שנת 1863.
עם תום הכיבוש רוב שטחה של המדינה, מונה אנדרו ג'ונסון למושל הצבאי של המדינה והממשל הצבאי אסר על המשך העבדות. חלק קטן מן המדינה, באזור העיר צ'טנוגה בדרום-מזרח טנסי נותר בשליטת מדינות הקונפדרציה. הקרבות האחרונים במלחמת האזרחים בטנסי היו בעקבות פלישה צפונה של צבא הקונפדרציה. בנובמבר 1864 בעיר פרנקלין ובדצמבר אותה שנה בנאשוויל. בשני הקרבות הובס צבא הקונפדרציה.
בתקופת מלחמת האזרחים, תמכו יהודים רבים מטנסי, מיסיסיפי וקנטאקי, בהצטרפות לקונפדרציית המדינות של אמריקה. את מחיר ההזדהות עם מדינות הקונפדרציה שילמו היהודים עם כיבושה על ידי צבא האיחוד של מדינות הצפון, בראשות הגנרל יוליסס גרנט, בשנת 1862. מיד לאחר הכיבוש גרנט חתם על “הצו לגירוש היהודים ממחוז טנסי” בו הורה לגרש מיידית את כל יהודי טנסי, מיסיסיפי וקנטאקי, פקודת גירוש היהודים היחידה בתולדות ארצות הברית. בסופו של דבר, מפקדו העליון של גרנט, הנשיא לינקולן ביטל חיש־מהר את הפקודה האנטישמית.
מתום מלחמת האזרחים ועד ימינו.
ביום 22 בפברואר 1865 אימצה טנסי חוקה חדשה אשר אסרה על עבדות. בשנת 1866 אישרה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית ומיד אחר כך הייתה למדינה הראשונה ששבה והצטרפה לאיחוד. בזכות אישור התיקון, לא הוחל על טנסי הממשל הצבאי שהוחל על שאר מדינות הקונפדרציה בזמן תקופת השיקום. בשנת 1897 חגגה טנסי מאה שנה להיווסדה (גם אם בשנה איחור) וציינה את המאורע בתערוכה גדולה בעיר נאשוויל.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, היה החייל אלוין ס. יורק מטנסי לגיבור לאומי, כאשר קיבל את עיטור הגבורה האמריקאי החשוב ביותר על שהכניע מחלקת מקלע גרמני בקרב ארגון באוקטובר 1918.
טנסי זכתה לתשומת לב לאומית בתחילת המאה העשרים עם עלייתה של תנועת זכויות הנשים. בשנת 1920 אישרה האספה הכללית של המדינה את התיקון ה-19 לחוקה האמריקאית והעניקה זכויות בחירה לנשים במדינה. בשנת 1925 זכתה מדינת טנסי לתשומת לב פעם נוספת בזכות משפט הקופים. משפט בו הועמד לדין מורה לביולוגיה על שהפר חוק מדינה שהתקבל באותה שנה ואשר אסר על הוראות תורת האבולוציה בבתי הספר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בחר משרד האנרגיה האמריקאי למקם בעיירה אוק רידג' (Oak Ridge) בטנסי את המעבדה הלאומית לפיתוח נשק אטומי. למעבדה זו היה תפקיד מרכזי בפרויקט מנהטן בה פותחה הפצצה האטומית. מוזיקת הקאנטרי אשר צמחה מתוך התרבות הכפרית בטנסי, זכתה, החל משנות העשרים של המאה העשרים, לאהדה רבה בארצות הברית כולה ואף במדינות אחרות. העיר נאשוויל זכתה לתואר בירת מוזיקת הקאנטרי בארצות הברית.
הצורך ליצור מקומות עבודה בשנות השפל, הרצון להסדיר את אספקת החשמל לאזורים הכפריים בטנסי, והצורך למתן את עליית נהר הטנסי על גדותיו מדי אביב, הביאו ליצירת החברה הממשלתית רשות עמק טנסי בשנת 1933, במסגרת הניו דיל. מטרתה של הרשות היה לתכנן את פיתוחו הכולל של עמק נהר טנסי וזאת בעיקר בעזרת סכרים הידרואלקטריים ותחנות כוח על בסיס פחם. עשרים סכרים הוקמו בין השנים 1933–1951 ובכך הפכו זאת למפעל הגדול ביותר לעבודות ציבוריות בארצות הברית. מאחורי הסכרים נוצרו אגמים המשמשים לאתרי בילוי ונופש עד היום. רשות נהר טנסי הביאה למדינה חשמל זול ובשפע. 60,000 חוות וישובים כפריים זכו לחיבור לרשת החשמל בזכות מפעל זה. בשנת 1945 הייתה רשות נהר טנסי לחברת החשמל הגדולה בארצות הברית ומשכה לטנסי מפעלים גדולים. רשות נהר טנסי משמשת מופת למפעל עבודות ציבוריות מוצלח. רשות נהר טנסי אף זכתה לתשומת לבו של ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, באחד מביקוריו הרשמיים בארצות הברית, בחודש מאי, 1951. רשות נהר טנסי שימשה השראה להקמתה של הרשות לפיתוח נהר הירדן בישראל.
בשנת 1996 חגגה מדינת טנסי מאתיים שנה ליסודה.
גאוגרפיה.
מדינת טנסי גובלת בשמונה מדינות אחרות: קנטקי ווירג'יניה לצפונה; צפון קרוליינה במזרחה; ג'ורג'יה, אלבמה ומיסיסיפי בדרומה; ארקנסו ומיזורי במערבה. המדינה מחולקת לשלושה אזורים גאוגרפיים על ידי נהר טנסי: מזרח טנסי, מרכז טנסי ומערב טנסי. הנקודה הגבוהה במדינה היא פסגת קלינגמן (Clingmans Dome) בגובה 2,025 מטר, השוכנת על גבולה המזרחי של המדינה. בטנסי שישה תוואיי קרקע מקומיים נפרדים: הרי הבלו רידג' (Blue Ridge), רכס הרי האפלצ'ים ועמק האפלצ'ים, רמת קמברלנד, רכס היילנד, בקעת נאשוויל ושפלת חוף המפרץ.
בטנסי מספר גדול של גנים לאומיים, ופארקים ציבוריים בשטח כולל של 534 קמ"ר וכן שמורות טבע גדולות. בולטים בהם, שמורת הטבע הענקית של הרי הסמוקי (2,110 קמ"ר), אשר קמה בזכות תרומתה של משפחת רוקפלר לציבור, וכן שביל האפלצ'ים, המתפתל לאורך 3,500 ק"מ, ממדינת מיין בצפון ועד לג'ורג'יה בדרום, דרך מזרחה של טנסי.
מזרח טנסי.