משאל העם.
בהתאם לחוקת 1980, נערך משאל העם ב-5 באוקטובר 1988. האזרחים יכלו לבחור בין שתי אפשרויות:
השלכות.
פינושה שקל בתחילה להמשיך ולהחזיק בשלטון חרף התוצאות, אך לאחר שהצבא סירב לגבותו, נסוג וקיבל את תוצאות המשאל. כחלק מההכנות לחזרה למשטר הדמוקרטי, נדרשו שינויים רבים בחוקה, והם נוסחו בעצה אחת עם האופוזיציה. ב-31 ביולי 1989 נערך משאל עם שבו אישרו כ-91% מהאזרחים את החוקה החדשה. ב-14 בדצמבר נערכו הבחירות הראשונות במדינה מאז 1970, וב-11 במרץ הושבע פטריסיו איילווין לנשיא, לאחר שזכה ב-55% מקולות הבוחרים.
קתרוס
חנוך אריאל
חנוך אריאל (29 באוגוסט 1929 - 30 בינואר 2019) היה שופט ישראלי, אשר כיהן בבית המשפט המחוזי בחיפה וכשופט בפועל בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה.
חנוך סטריקובסקי נולד בארץ ישראל להורים מיהדות פולין במשפחה בת חמישה ילדים. גדל בקריית מוצקין וסיים את לימודיו בבית הספר "אחדות" שם. הצטרף לפלמ"ח במסגרת הכשרת חולתה. במלחמת העצמאות לחם כחבלן בשורות הגדוד השלישי בחטיבת יפתח, והשתתף בקרבותיה באזור הכנרת ובמבצע דני. אחיו אריה נהרג במלחמה, ובעקבות זאת, שינה לימים את שם משפחתו ל"אריאל". סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1949. במסגרת שירות המילואים, שירת כאיש מודיעין, ובהמשך כשופט צבאי.
אריאל סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1953, ובשנה שלאחר מכן הוסמך לעורך דין. עבד עד 1958 כעורך דין במשרד עורכי דין מייבלום בחיפה. מאותה שנה שימש כיועץ משפטי בלשכה המשפטית של המוסד לביטוח לאומי בחיפה.
בשנת 1979 מונה לשופט בית המשפט המחוזי, תחילה בנצרת עלית, ומשנת 1984 בחיפה, בה כיהן כשופט עד פרישתו לגמלאות בשנת 1999. משנת 1997 כיהן כסגן נשיא בית המשפט בחיפה.
בשנת 1988 מונה לכהן במשך מספר חודשים כשופט בפועל בבית המשפט העליון, ובין השאר ישב בהרכב שדן בפרשת קרולין ברונה. מונה שנית לשופט בפועל בבית המשפט העליון בשנת 1998, ובין השאר ישב בהרכב שדן בערעורים על הרשעת יגאל עמיר, חגי עמיר ודרור עדני בקשירת קשר לרצח יצחק רבין, ובדעת מיעוט הציע להחמיר עם הנאשמים יותר מחבריו להרכב השופטים.
לימד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. באמצע העשור השני של המאה ה-21 שימש כמרצה לדיני נזיקין במכללת נתניה.
אריאל נישא בראשונה למרים לבית אלכסנדרוני, ולאחר פטירתה נישא לשלומית לבית רוזנברג. לאריאל שלוש בנות, והוא התגורר בחיפה. בשנת 2015 הוענק לו התואר "יקיר העיר חיפה".
נפטר ב-30 בינואר 2019.
קיריניוס
פרס עמינח
פרס עמינח הוא פרס ספרותי המוענק מדי שנה ליוצרים, לסופרים, לחוקרים ולמשוררים בתחומים הנושקים לעולם הציונות הדתית על כלל היבטיו (תורה ומצוות, ציונות, חלוציות, תורה ועבודה וכדומה). מאז שנת תשמ"ז/1987 מוענק הפרס לכארבעה יוצרים בכל שנה.
פרס עמינֹח מוקדש לזכרם של נחמיה ומרים עמינח, אשר הורישו את כל רכושם לקרן עיזבון שתחלק מרווחיה פרסים ספרותיים ומלגות.
האפוטרופסים לביצוע הצוואה היו: ר' ישעיהו ברנשטיין מהוגי הדעות של תנועת תורה ועבודה, ר' פנחס קהתי שנתפרסם בפירושו למשנה, ר' אברהם מברך היו"ר הראשון של וותיקי הפועל המזרחי ור' דב קנוהל ממייסדי כפר עציון.
בשנת תשמ"ז/1987 נרשמה הקרן כעמותה ומאז היא מחלקת באופן סדיר מדי שנה פרסים ספרותיים בחסות הוועד הפועל של הסתדרות הפועל המזרחי.
מטרת הפרסים.
מטרת הפרסים היא לעודד יוצרים, סופרים וחוקרים הכותבים בתחומים שהיו קרובים לליבם של נחמיה ומרים עמינח כמו: תולדות הציונות הדתית על מוסדותיה, מייסדיה וחבריה, מחשבת הציונות הדתית ומשנת תורה ועבודה, מחקרים בתולדות הספרות התורנית, מחקרים שיש בהם תרומה לחינוך הציוני דתי וכן יצירות ספרות יפה ושירה שיש להם זיקה ברורה למורשת ישראל ובניין הארץ.
ועדת השופטים.
ועדת השופטים המורכבת ממקבלי פרס עמינח בעבר, והיא המחליטה על הזוכים בפרס כל שנה.
בין זוכי פרס עמינח במהלך השנים: אמונה אלון, אברהם בלאט, יצחק גנוז, חגי הוברמן, חיותה דויטש, יוסף דנה, יעל לוין, זאב ספראי, זאב פרנק, נעמי רוזנברג, חיים שיין, יוסף שלמון, יוסף שרביט, סמדר שרלו, הרב צפניה דרורי, הרב זכריה זרמתי, ונחם אילן.
פטר בוגוד
פטר בוגוד (נולד ב-1940) הוא אדריכל ישראלי, התפרסם בעיקר הודות לפרויקט הקארדו בירושלים שבתכנונו השתתף.
בוגוד נולד בשנת 1940 בעיר בוקרשט שברומניה ואת השכלתו כאדריכל רכש בבית הספר לאדריכלות בבריסל, שם למד אצל האדריכל לאון סטיינן. בסיום לימודיו עבד כאדריכל בפריז וב-1970 עלה לישראל והצטרף למשרדו של אדריכל הנוף שלמה אהרונסון שפתח זמן קצר קודם לכן משרד חדש בירושלים. באותה שנה ניגש עם אהרונסון ועובדת נוספת במשרד, האדריכלית אסתר ניב קרנדל לתחרות לתכנון מתחם מגורים, מסחר ומלונאות ברובע היהודי בירושלים. הצעתם זכתה אך בעקבותיה החליטו בוגוד וניב קרנדל לפרוש ממשרדו של אהרונסון ולהוביל את הפרויקט באופן עצמאי. הפרויקט שזכה לשם הקארדו, על שם הרחוב הביזנטי שהתגלה בתחומו ועבר תהליך חידוש, הפך לאחד מהפרויקטים המורכבים וייחודיים באדריכלות ובנוף העירוני הישראלי והושלם בשנת 1983, לאחר 12 שנות עבודה.
בוגוד המשיך בשיתוף פעולה עם ניב קרנדל גם בפרויקט מתחם עיריית ירושלים, במסגרתו היה אחראי על חידוש מספר מבנים היסטוריים במתחם. ב-1975 פתח שותפות עם האדריכלית יוניס פיגרדו ויחד תכננו פרויקטים רבים עם התמחות במבנים וסביבות היסטוריות.
הרשעה בעבירת מין.
ב-22 באפריל 2020 הורשע בוגוד על פי הודאתו במעשה מגונה בנער בעל מוגבלות.
Slaves and Masters
Slaves and Masters (מאנגלית: עבדים ואדונים) הוא אלבומה השלושה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בשנת 1990. זהו האלבום היחידי שבו השתתף כסולן ג'ו לין טרנר, שהצטרף ללהקה שנה קודם לכן, לאחר שפרש מלהקתו של ריצ'י בלקמור ריינבו, שגם שם שימש כסולן.
מכירות האלבום לא היו מוצלחות במיוחד, ובמצעד הבילבורד הוא הגיע רק למקום 87. עם זאת, מסע ההופעות של האלבום שנערך בשנת 1992, היה מוצלח, ובמיוחד באירופה.
לצורך קידום האלבום הופקו שני וידאו קליפים, לשירים: "King of Dreams"ו-"Love Conquers All", שניהם בהשתתפות חברי הלהקה.
רשימת השירים.
האלבום יצא במהדורת CD כשאורכם של השירים שונה.
Mikmak
מוזיאון בית היוצר
מוזיאון בית היוצר הוא מבנה שתוכנן על ידי האדריכל שמואל מסטצ'קין ושימש כמרכז חינוכי שהציג את סיפור התעשייה בחבל ים המלח. נכון לשנת 2022, המבנה נטוש ומוזנח, ולא מתוכנן לו שיקום וחידוש.
תולדות המבנה.
המוזיאון הוקם בשנות ה-60 במסגרת תוכנית שיזם ראש המועצה האזורית תמר יהודה אלמוג להקמתם של שלושה מרכזי למידה לאורך ים המלח. לבד ממנו תוכננו מרכז לימוד וחינוך למרגלות מצדה ומרכז לימוד וחינוך בעין גדי, ללימוד הטבע בחבל ים-המלח (לא הוקם). הקמת המבנה נתקלה תחילה בקשיים, אך לבסוף הודות לתמיכה שהתקבלה על ידי מרדכי מקלף, מנכ"ל מפעלי ים המלח באותה עת, הושלם הפרויקט.
האתר שנבחר להקמת הפרויקט היה בצמוד לכביש 90 ובסמוך לעין בוקק. לתכנונו הוזמן האדריכל בוגר בית הספר באוהאוס - שמואל מסטצ'קין שתכנן בין השאר את בית התרבות וחדר האוכל בקיבוץ עין גדי. מסטצ'קין תכנן למעשה את כל המבנים באזור נווה זוהר ולבד ממתחם המוזיאון והאכסניה גם שכונת מגורים, חוף רחצה ומרכזיית טלפונים. בכל המבנים בלט השימוש בחומרים מקומיים וזמינים כמו אבן מקומית ובטון חשוף.
האתר מורכב מרחבה פתוחה ומרוצפת ולצידה מבנה שבקומת הקרקע משמש כמוזיאון ובקומה העליונה מרפסת תצפית ובמרכזה מודל תלת-ממדי של ים המלח וסביבתו. בהמשך אכלס המוזיאון גם את סירתו של תומאס הווארד מולינה. התצוגה במוזיאון נועדה להמחיש למבקר תהליך מיצוי של המינרלים מים-המלח ושימושם. בסמוך למבנה המוזיאון הוקמה אכסניה שתוכננה כחלק מהמתחם.
בשנת 2000 החלה פעילות המוזיאון לדעוך עד שהמקום נסגר וכיום הוא עומד נטוש ופרוץ.
אורי פרוסט
אורי פרוסט קוסטמן (נולד ב-22 בדצמבר 1962) הוא נגן גיטרה רוק ישראלי, מפיק ומנהל אמנותי.
ביוגרפיה.
פרוסט נולד בדיסלדורף בגרמניה. את שנות ילדותו המוקדמות בילה במעברים בין מדינות שונות יחד עם משפחתו. ב-1964 עברה משפחתו לבריסל שבבלגיה, ב-1966 לריו דה ז'ניירו בברזיל וב-1969 לווינה באוסטריה. בגיל 11 עלה יחד עם משפחתו לישראל, מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973. בנעוריו ניגן על גיטרה מסוג גיבסון SG שאותה רכש במחיר של 150 דולרים, שעליה מנגן עד עצם היום הזה.
ב-1984 חזר פרוסט לריו דה ז'ניירו בכוונה להשתקע שם. בברזיל פגש את פליפה המדו שניגן על סינתיסייזר מסוג Moog. יחד החלו לנגן ולהופיע. מאוחר יותר הצטרפה לצמד אדריאנה דולבלה שאותה פרוסט לימד נגינה על גיטרת בס. ההרכב הופיע תחת השם "קאסבה". הלהקה הייתה חלק מסצנת המוזיקה המחתרתית של ריו דה ז'ניירו של אמצע שנות ה-80. הם הקליטו את שיריהם על קלטות ארבעה ערוצים ושחררו מספר שירי פופ, מתוכם אחד הפך ללהיט רדיו מקומי.
ב-1988 שב פרוסט לישראל ויחד עם חבר ילדות, יואב "שושו" שעיה, הקימו את להקת הפליז. לאחר מכן הצטרף אליהם שחר לוי כנגן בס ומתופף המכונה "ניס". הפליז ניגנו רוק משולב יחד עם השפעות מזרח-תיכוניות. מבקר המוזיקה יורם בר תיאר את הפליז כלהקה שהקדימה את זמנה והכינה את הקרקע ללהקות הרוק של מועדון ה"רוקסן" לשנים שלאחר מכן. בר תיאר את אלבומם "בהשפעת הכישוף" כמערך של שירים הבנוי בצורה מבריקה, שמראה את הפליז ברגעי השיא שלהם. את הופעתם בתיאטרון פרגוד תיאר כהופעת הרוק הטובה ביותר שהיה בה אי פעם בחייו.