הסוציולוג מתיאס גרוס טען שיש עניין רב בקליפ וציין שיש בו חלום, המונע לפי הטכניקה של פרספקטיבה מרכזית; הוא הוסיף שמדונה מגלמת תפקיד של מכשפה או ישות לא ידועה. בהמשך, הגיע למסקנה שהצופים מצליחים להבין את חזונה ומצבה הכללי, אך בו-זמנית מקבלים רושם ריאליסטי של אישה מלנכולית השוכנת במדבר. לדברי סגון פוז-הרננדס וג'רמן-איבנס, התצוגות האסתטיות החדשות של מדונה הן בקליפ של "Frozen" והן בקליפ של "Ray of Light" (הסינגל העוקב אליו) עוררו "מיידית" עניין ביקורתי ופופולרי. לדבריהם, זו הייתה האינדיקציה הראשונה ל"דרכה הרוחנית והאמנותית החדשה" וזאת, בנוסף לכך שהתמונות "המסתוריות והמטרידות" הציגו אותה כ"מלאך מוות" הקורא לצופים; עם הדעה הזו הסכימו אלן מץ וקרול בנסון, מחברי הספר, "The Madonna Companion: Two Decades of Commentary" (1999), שציינו את אזכור סימני המוות והסצנות השונות שצולמו בגוונים קרים (ירוק-כחול).
בהמשך, ציינו הרננדס ואיבנס שסגנונה האזוטרי של מדונה בקליפ מקושר לתרבות העידן החדש, על אף העובדה שהיא מעולם לא אימצה במפורש את הסוגה באף אחד מאלבומיה. בסקירה נוספת, הם ציינו שהיא מציגה צד "אפל" יותר של המיניות, עם הגוונים הכחולים והשחורים והמקצבים המכניים שלה, וגרסו שבעוד שהקליפים הראשונים שלה, "העמידו את הזמרת הלבנה [מדונה] מול קבוצות אתניות אחרות, כמו שחורים, היספנים ואסייאתים", באחרים היא החלה בהדרגה "לחקות" נשים ממדינות לא מערביות כמו ב-"Frozen", שם היא נותנת חיים ל"אלוהי ההינדים". דריל איסלי ואדי פיגל שכתבו יחד את הספר, "Madonna: Blond Ambition" (2012), הגיעו למסקנה שבין "Frozen" ל-"Ray of Light" יש דואליות שייצגה את שני הצדדים באישיותה, והשוו זאת ליין-יאנג.
הנרי קייזור ותורסטן וובנה מחברי הספר, "Rewind, Play, Fast Forward: The Past, Present and Future of the Music Video" (2010), טענו שפיסות הבד הגדולות הנאספות סביב מדונה "מציגות איכות ברורה עוד יותר של תנועה עצמאית", אשר נעה בין "מצב יציב ונוזל". לפי המחברת והעיתונאית לוסי או'בריאן, ניתן לחלק את עבודתה של מדונה לשלושה שלבים: "עלמה", "אמא" ו"מכשפה", שהאחרון הוא "החבוי ביותר [ו]הקשה ביותר להבנה". בהמשך, ציינה שהיא חקרה בקצרה את ארכיטיפ המכשפה ב-"Frozen", שם היא עפה בשמים כ"מכשפת רפאים".
קרול קלרק מחברת הספר, "Madonna Style" (2012), סברה שבסך הכול, כל הקליפים מ-"Ray of Light" לא היו "מאירים באופן עקבי". בהמשך, אמרה ש"בשממה המסתורית של "Frozen", מדונה, עם שיערה השחור, בגדיה והאווירה העוצמתית והמטרידה שלה, מחפשת רוחניות על פני חומריות, מעין חושך על פני אור". עם זאת, ציינה שמדונה רמזה על התפתחויות אישיות באמצעות כפות ידיה שקושטו באיורי חינה. בתקשורת המערבית, שייכו את הקליפ לדרום אסיה והוא הפך לטרנד באזורים שונים ברחבי העולם. לורן פורט בסרט, "La mujer Madonna: una ambición inquebrantable" (2019), סיכמה שעל אף ש"הקליפ לא כלל אביזרי אופנה הודיים, יופייה משך את עיניו של הציבור המקומי, ובהמשך משך גם את תשומת הלב של התקשורת העולמית". במרוצת השנים, הפך הקליפ לחלק מתרבות ארצות הברית ונותח בידי מוזיקולוגים שונים.
קרדיטים.
הקרדיטים והצוות מותאמים מהאתר הרשמי של "IMDb".
תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל
סלבוטיץ'
סלבוטיץ' (באוקראינית: Славу́тич) היא עיר בצפון אוקראינה סמוך לגבול עם בלארוס. העיר חדשה יחסית, היא נבנתה כדי לשכן את אנשי תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל ובני משפחותיהם שפונו מפריפיאט לאחר האסון שהתרחש בכור הגרעיני ב-1986.
העיר ממוקמת מבחינה גאוגרפית בתחומי מחוז צ'רניהיב, אבל כפופה מנהלית למחוז קייב והיא חלק ממחוז המשנה וישהורוד . בשנת 2021 היו בעיר 24,685 תושבים.
שם העיר הוא שמו הסלאבי הקדום, מתקופת ממלכת רוס הקייבית, של נהר הדנייפר.
בשיקטש (רובע)
בשיקטש (בטורקית: Beşiktaş) הוא רובע באיסטנבול, טורקיה, הממוקם על החוף האירופי של מיצר בוספורוס.
אף על פי שמדובר ברובע קטן יחסית של איסטנבול, הן מבחינת האוכלוסייה והן מבחינת השטח, בשיקטש הוא אחד האזורים החשובים בעיר בשל אזורי העסקים והקניות, האתרים ההיסטוריים, האוניברסיטאות, הנופים של מיצר בוספורוס והכבישים. הרובע הוא גם המרכז הפיננסי המוביל של טורקיה.
בדירוג משנת 2013 של מחוזות טורקיה, מחוז בשיקטש היה במקום הראשון הכללי בשל איכות החיים הגבוהה, השגשוג והרמה התרבותית במחוז. בשיקטש הוא גם המחוז הטורקי המדורג הגבוה ביותר במונחים של מדד הפיתוח האנושי, עם HDI של 0.864, תוך שהוא מדורג במקום הראשון במדדים האישיים להכנסה והשכלה.
היסטוריה.
הבוספורוס מיושב כבר זמן רב, ויש הרבה מקומות בעלי עניין היסטורי בבשיקטש. היסטוריונים מאמינים שהאזור יושב על ידי קונסטנטינוס בתקופת שלטונו (306–337 לספירה).
חוף זה היה אטרקטיבי מאוד עבור השליטים של האימפריה העות'מאנית, שבנו באזור בקתות ציד ולאחר מכן ארמונות גדולים, לכן הרובע מכיל כיום כמה מהמבנים העות'מאניים החשובים והאטרקטיביים ביותר. האזור היה אפוא זירת אינטריגות גדולות של התקופה העות'מאנית המאוחרת כמו הדחתו של הסולטאן אבדילאזיז בארמון דולמאבהצ'ה בהפיכה ב-1876, ההכרזה על ייסוד הפרלמנט העות'מאני ב-1908 והדחתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בארמון יילדיז בשנת 1909.
על פי הערכות של האימפריה העות'מאנית משנת 1882, אוכלוסיית בשיקטש כללה 28.777 תושבים שהורכבו מ-10.753 מוסלמים, 9.248 יוונים, 4.897 ארמנים, 3.057 יהודים, 601 קתולים ו-203 בולגרים לטיניים.
לאחר ייסוד הרפובליקה הטורקית ב-1923, גורשה המשפחה העות'מאנית, והארמונות והאחוזות לאורך החוף התרוקנו. חלקם הוסבו למשרדי ממשלה חדשים, חלקם שימשו כבית ספר ומבני ציבור אחרים, ואחרים נהרסו.
כיום מקובל על תושבי האזור כי התושב המשמעותי ביותר של בשיקטש הייתה זוביידה האנים, אמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שגר ברובע העתיק בלב בשיקטש.
בשנים 2016 ו-2017 אירעו שני פיגועי טרור במחוז. אחד היה מחוץ לאצטדיון והשני במועדון לילה.
ספורט.
האזור נותן את שמו למועדון הספורט הוותיק ביותר בטורקיה, בשיקטש, שנוסד בשנת 1903. קבוצת הכדורגל של המועדון היא אחת משלושת המועדונים המובילים בטורקיה, לאחר שזכה ב-16 תוארי אליפות ועם השתתפויות רבות במפעלים האירופים. הקבוצה שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיון אינני שנהרס ב-2013 והוחלף באותו שטח בוודאפון פארק עם 42,590 מושבים.
מין כלאיים
סנאי פרובסט
מיכאילו הרושבסקי
מיכַאילוׂ הְרוּשֶבְסְקי (באוקראינית: Михайло Сергійович Грушевський; 26 בספטמבר 1866 – 24 בנובמבר 1934) היה היסטוריון, עיתונאי ואיש ציבור אוקראיני, מאבות ההיסטוריוגרפיה הלאומית האוקראינית.
ביוגרפיה.
הרושבסקי נולד בחלם שבפולין הקונגרסאית. הוריו סֶרהי והֶלפירׇה היו שניהם ממשפחות כמורה, והשתייכו לאינטליגנציה המתעוררת שטיפחה רגשות פרוטו-לאומיים אוקראיניים. הצורך בתמיכתה של זו נגד העלית החברתית הפולנית, מנע מהשלטון הצארי להכריתה כליל.
כשהיה בן שלוש, עברה משפחתו לטיפליס, בשל בריאותו הלקויה של האב, שנדרש למזג אוויר חם יותר. עוד בגיל תשע-עשרה, כתלמיד הגימנסיה בטיפליס, חיבר הצעיר קטעי ספרות ושירה שפורסמו בעיתונות הלאומית האוקראינית בגליציה, תחת השלטון האוסטרי הסובלני. ב-1890 סיים הרושבסקי תואר ראשון בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת קייב, תחת פרופסור וולודימיר אנטונוביץ'. באותה עת חיבר מאמר שזכה לשבחים, "סקירת ההיסטוריה של חבל קייב ממות ירוסלאב החכם ועד לסוף המאה ה-14."
ב-1894 סיים תואר שני, והתמנה בהמלצת אנטונוביץ' לפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת למברג. בעיר הגליציאנית, מוקדה של התנועה הלאומית האוקראינית, היה חופשי לקדם במרץ את עניינו בה. הוא הצטרף מיד ל"אגודה המדעית ע"ש שבצ'נקו", חוג רב-השפעה של משכילים לאומיים, וב-1897 מונה לנשיאה. הוא אסף סביבו חוג של מלומדים, בכללם איוואן פרנקו, שעסקו בספרות, פילולוגיה, היסטוריה וארכאולוגיה. רבות מעבודותיו של הנשיא פורסמו בבטאון האגודה, שהוא ערך במרץ והפכו משנתון לרבעון. הוא ייסד מוזיאון, ספרייה, כתב-עת ספרותי והוצאה לאור, ועמל על יצירת קשרים עם מוסדות אקדמיים אחרים כדי לקדם לימודים אוקראיניים. במקביל לפעילותו באגודה לימד באוניברסיטה את הדור הבא של ההיסטוריונים הלאומיים שפעלו בין מלחמות העולם, והשתייכו ל"אסכולת הרושבסקי".