לפי משוואות אלה, קצב הרעידות העוקבות דועך במהירות עם הזמן. קצב הרעידות העוקבות פרופורציונלי להופכי של הזמן מאז הרעידה הראשית. לפיכך, לא משנה מהו הסיכוי להתרחשותה של רעידה עוקבת ביום הראשון, ביום השני הסיכוי כבר יהיה מחצית מכך, ביום השלישי כשליש וכן הלאה, כש- p=1.
נוסחאות אלה והצבת נתונים בהן משקפות רק את מרבית רעידות האדמה אך שלא את כולן שכן זהו חוק אמפירי ואין לו די אחיזה במציאות.
חוק בת'.
חוק בת' מתאר התנהגות של רעידות עוקבות ולפיו גודל הרעידה העוקבת הגדולה ביותר יהיה פי 1.2 קטן יותר מגודל הרעידה הראשית
חוק גוטנברג-ריכטר.
רצף רעידות עוקבות יתאים לרוב ליחס גוטנברג-ריכטר המתייחס לקשר בין העוצמה למספר רעידות האדמה באזור מסוים בפרק זמן נתון.
formula_4
כאשר:
במילים אחרות, ישנן הרבה רעידות עוקבות חלשות ומעט חזקות.
השפעתן של רעידות עוקבות.
רעידות עוקבות מסוכנות ביותר עקב היותן בלתי צפויות וחזקות וביכולתן להגביר את הנזק לו גרמה רעידת האדמה הראשית. לדוגמה, מבנים שזועזו ברעידת האדמה הראשית עלולים לקרוס כתוצאה מהרעידה העוקבת. לרעידות אדמה גדולות יש רעידות עוקבות בעוצמה גבוהה שיכולות להימשך חודשים ואף שנים רבות. דוגמה לכך היא רעידות האדמה בניו מדריד (1812-1811) במזרח ארצות הברית, שהתרחשו באזור של שקט סייסמי יחסי, שרעידות עוקבות שלהן עדיין מתרחשות מפעם לפעם על פי חוק אומורי שלעיל. באזורים סייסמיים פעילים ישנן אלפי רעידות אדמה חלשות בשנה, שרובן אינן מורגשות ולפיכך רצף הרעידות העוקבות מסתיים כשקצב רעידות האדמה חוזר למה שהיה לפני רעידת האדמה הראשית.
באופן דומה לרעידות עוקבות, ישנן לעיתים גם רעידות אדמה בגדלים משתנים לפני בואה של רעידת האדמה הראשית (Foreshocks), ומדענים רבים מקווים למצוא את הדרך להעריך באמצעותן מתי תתרחש ומה תהיה עוצמתה.
פיליפ קוטלר
פיליפ קוטלר (באנגלית: Philip Kotler; נולד ב-27 במאי 1931) הוא פרופסור לשיווק בינלאומי באוניברסיטת נורת'ווסטרן, נחשב לאבי השיווק המודרני.
חייו.
קוטלר נולד בשיקגו. סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת שיקגו ודוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ערך עבודת פוסט דוקטורט במתמטיקה, באוניברסיטת הרווארד, ובמדעי ההתנהגות, באוניברסיטת שיקגו.
קוטלר נבחר בשנת 2005 על ידי ה"Financial Times" כ"הגורו המושלם מספר 4" (בשלושת המקומות הראשונים מדורגים פיטר דרוקר, ביל גייטס וג'ק וולש), והוצג כ"מומחה עולמי בפרקטיקה של אסטרטגיות שיווקיות". בשנת 2008 דירג המגזין "וולסטריט" את קוטלר כאדם השישי המשפיע ביותר על עסקים בכלל וחשיבה עסקית בפרט.
קוטלר ייעץ לפירמות גדולות (כגון IBM, הבנק של אמריקה, מוטורולה וג'נרל אלקטריק) בתחומי אסטרטגיה שיווקית, תכנון וארגון ושיווק בינלאומי.
נוסף לכך, ערך סמינרים בינלאומיים ההתפתחויות האחרונות בתחום השיווק לחברות גדולות וארגונים נוספים בערים הגדולות ברחבי העולם.
התנהגות צרכנים.
פיליפ פיתח מודל כללי להתנהגות קונים הנקרא מודל גירוי-תגובה או בשם נוסף "מודל הקופסה השחורה".
מודל זה מתאר את הצרכן כ"קופסה שחורה" שמגיבה לגירויים שונים. הגירויים מתחלקים לשני קבוצות; גירויי השיווק והסביבה אשר חודשים לתודעת הקונה.
מאפייני הקונה ותהליך ההחלטה שלו מובילים לקניות מסויומת. תפקיד המשווק הוא להבין מה קורה בתודעת הקונה מרגע חדירת הגירויים.
חאבייר בארדם
קבוצה דיסקרטית
Schwerbelastungskörper
טוריים
טוּרַיִם (שם מדעי: "Diplotaxis") סוג במשפחת המצליבים, המאופיין בסידור הזרעים שלו – שני זרעים בכל מגורה. בארץ ישראל גדלים בר חמישה מינים מסוג זה, ואחד מהם גם מגודל בתרבות – המין טוריים צרי עלים המוכר כ'רוּקוֹלָה'.
תיאור הסוג.
סוג זה מונה כ-30 מיני צמחים עשבוניים, רובם חד-שנתיים ומיעוטם רב-שנתיים. עלי הטוריים לרוב מחולקים, והם בעלי טעם חרדלי המאפיין את כלל משפחת המצליבים.
חמישה ממיני סוג זה מיוצגים בצמחיית ארץ ישראל, והם מאפיינים בתי גידול שונים בחבל הים-תיכוני והמדברי.
סוג זה מונה כ-30 מינים שתחום תפוצתם הטבעי הוא בצפון אפריקה, באירופה ובמזרח התיכון. מקצת ממיני סוג זה מרחיבים את תפוצתם הטבעית כמינים פולשים בעקבות האדם.
תיאור מורפולוגי.
כאמור, סוג זה מונה כ-30 מיני צמחים עשבוניים, רובם חד-שנתיים ומיעוטם רב-שנתיים. עלי הטוריים לרוב מחולקים, והם בעלי טעם חרדלי המאפיין את כלל משפחת המצליבים.
פרחי הטוריים הם לרוב גדולים ונאים לעין האדם. צבע הפרח משתנה ממין למין – לדוגמה, צהוב, לבן וורוד הם צבעים השכיחים במיני הסוג הזה. הפרי הוא מטיפוס תרמיל מוארך, שבראשו יש מבנה דמוי מקור שבו אין זרעים, בניגוד לשאר גוף התרמיל. הפרי מחולק למגורות, ובמגורות הזרעים ערוכים בזוג טורים מקבילים- תכונה שממנה נגזר שם הסוג בעברית וכמו כן גם שמו הלטיני.
חברת מולר
Schwerbelastungskorper
עלילת הדם בטרנטו
עלילת הדם בטרנטו הייתה עלילת דם שאירעה בשנת 1475 בעיר טְרֶנְטוֹ (Trento) שבצפון איטליה, על רקע רציחתו של ילד נוצרי בן שנתיים בשם סימונינו (סימון). ב-23 במרץ 1475 נעלם סימון מבית הוריו. ב-26 במרץ 1475, ערב יום שישי הטוב, התגלתה גופתו של סימון בסמוך לביתו (ולפי גרסאות אחרות, במרתפו או בבארו) של יהודי תושב העיר, מלווה בריבית בשם שמואל. באותה עת הייתה טרנטו בישופות ובראשה יוהנס הינדרבך (Johannes Hinderbach), תחת השפעת האימפריה הרומית הקדושה, בשליטת פרידריך השלישי.
מיד לאחר שהתגלתה הגופה הכריז הבישוף כי קהילת טרנטו היהודית כולה, כולל מספר מומרים לדת הנוצרית, אשמים ברצח הילד. יהודי העיר כולם נעצרו, עונו וחלקם הוצאו להורג במוקד או בעריפת ראשם. פרוטוקול מלא של משפטם תועד בלטינית ונחתם על ידי נוטריון. עותקים מן הפרוטוקול תורגמו לשפות שונות והופצו ברחבי אירופה.
הבישוף הינדרבך פנה לאפיפיור סיקסטוס הרביעי בבקשה להעלאתו של סימון לדרגת קדוש בכנסייה. הינדרבך הציב מצבת שיש לזכרו של הילד בכנסייה בעיר טרנטו, אשר הפכה למוקד עלייה לרגל במשך מאות שנים. הינדרבך אף עודד אנשי ספרות מקומיים לכתוב שירה, סיפורים וחיבורים אחרים לכבודו של סימון ונגד היהודים והבאים עימם במגע. כתבים אלה היו בין הראשונים שנדפסו בעיר טרנטו. כמאה שנים לאחר המקרה הועלה סימון לדרגת קדוש על ידי האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר וזכרו צוין, ב-24 במרץ מדי שנה, עד לביטול קדושתו.
סימני שאלה ראשונים בעולם הנוצרי באשר לגרסה המקובלת של עלילת הדם, הועלו כבר על ידי בישוף ונטימיליה (Ventimiglia), בטיסטה דה ג'וּדיצ'י (Battista de' Giudici; 1428–1484), אשר נשלח לטרנטו על ידי האפיפיור בעיצומה של העלילה, בשנת 1475. דה ג'וּדיצ'י היה משוכנע כי יהודי טרנטו אינם קשורים לרצח הילד, ואף כתב שני חיבורים להגנתם, ללא הועיל. במאה ה-20 חזרו מספר חוקרי נצרות וקבעו כי קיימים סימני שאלה יסודיים באשר לקדושתו של סימון ולנסיבות מותו, ובשנת 1965 הכריז האפיפיור פאולוס השישי על הסרת התואר קדוש מסימון.
עלילת הדם בטרנטו ליבתה אף פעולות נגד היהודים בערים אחרות באיטליה, בהן ונציה, מילאנו ופדובה.
בשנת 2007 פרסם החוקר הישראלי פרופ' אריאל טואף את ספרו "פסח של דם", בו טוען שלא ניתן לפסול את האפשרות שההאשמות נגד כמה מהיהודים היו מבוססות.
הטענות, שהתפרשו כעלילת דם חדשה, עוררו זעם רב בקהילה היהודית ברחבי העולם. בתגובה הודיע טואף על הפסקת הפצת הספר עד לבדיקה מחודשת. לדבריו, התכוון רק להצביע על סגנון דיבור שהיה רווח באותה עת, ושהיה עשוי לעורר את החשדות על היהודים ולהביא לעלילות מסוג זה.
לאחר פרסום הספר יצא טואף לאיטליה. באיטליה הוציא טואף לאור בתחילת 2008 מהדורה מחודשת של הספר ובה חזר בו מטענותיו וקבע שאין יסוד לטענה שיהודים הרגו נוצרים לצורך שימוש בדמם.
קרל לגרפלד
קרל אוטו לגרפלד (בגרמנית: Karl Otto Lagerfeld; 10 בספטמבר 1933 - 19 בפברואר 2019) היה מעצב אופנה גרמני.
ביוגרפיה.
לגרפלד נולד בהמבורג שבגרמניה, למשפחה קתולית. פרטים ביוגרפיים רבים אודותיו לוטים בדיס-אינפורמציה, שלגרפלד הקפיד לפזר לאורך השנים. למשל שנת הלידה שלו (1938 לטענתו) או מקום לידתו של אביו, שנולד בוולדיווסטוק (שוודיה לטענת לגרפלד).
לגרפלד היגר לפריז שבצרפת בשנת 1953. בתחילה עבד ברישום בבתי אופנה, ובשנת 1955 התחיל לעבוד כשוליה אצל פייר בלמה, לאחר שהגיע שני בתחרות לעיצוב מעיל מטעם איגוד הצמר העולמי (במקום הראשון זכה איב סן-לורן).
בשנת 1958 עבר לעבוד אצל ז'אן פאטו, שם עיצב שתי קולקציות של אופנה עילית בשנה, במשך חמש שנים.
ב-1965 הגיע לעבוד בבית האופנה העילית האיטלקי פנדי, כמעצב הראשי של קו הפרווה וקו הנשים הראשי, תפקיד אותו הוא מילא עד מותו.
ב-1983 מונה לראש בית האופנה העילית הצרפתי "שאנל", שהיה תחת ניהולו עד למותו, לצד בית האופנה על שמו, Karl Lagerfeld, כאשר גם עבורו יצר קולקציות.
בשנת 2011 צילם את לוח השנה הוותיק של חברת הצמיגים האיטלקית "פירלי".
ב-2017 הועלו האשמות על התבטאויות אנטישמיות שלו לכאורה בזמן שניהל את בית האופנה הצרפתי "שאנל", מה שהזכיר את הסיוע לנאצים של מייסדת בית האופנה המקורית בה עמד, המעצבת הצרפתייה קוקו שאנל.
קרל לגרפלד מת ב-19 בפברואר 2019.
התזת ראש
שאול קצנלנבוגן
סימון מטרנטו
סימון מטרנט
עלילת סימון מטרנטו
עלילת סימון מטרנט
מעבר ברנר