אידה ווה שיתפה פעולה עם בת זוגה, איימי אלה בלאנשאר, בהוצאת ספרי ילדים - ווה כמאיירת ובלנשארד כסופרת. ווה גם פרסמה ספרים בכוחות עצמה. מלבד איור ספרי ילדים, ווה הייתה ציירת עטורת פרסים. בשנת 1869 הציגה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה שתי עבודות, "המציאה" ופורטרט של קרל גרטנר.
הדיוקן העצמי שלה וציור אחר, "קוסטה קטנה" (1870), נמצאים באוסף הקבוע של מוזיאון האמנות וודמיר, פילדלפיה.
הכומר ג'יי הנרי סמית ג'וניור, בוגר אוניברסיטת פנסילבניה היה אחד התינוקות שהוצגו בסדרה של אידה ווה, "סאנשיין בייביס" (1887). חברת A.D. Matthews Sons הדפיסה את הסדרה מחדש בשנת 1907.
בשנות השמונים של המאה ה-19 היא ציירה את דיוקנה של פלורנס סלרס קוקס פול. עבודתה הידועה ביותר, "הגר וישמעאל" הוצגה בסלון בצרפת בשנת 1888, ונרכשה אז על ידי האקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. בשנת 1890 פרסמה ספר בן 21 עמודים עם איורים בשחור-לבן של אמנים שונים, כולל האיור הראשון שפרסמה ג'סי ווילקוקס סמית'.
בשנת 1893 הציגה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו: "פיירו", "שני תינוקות" ו"הכל בארבע שניות" הם הוצגו ברוטונדה, בבניין האישה, ו"הגר וישמעאל" הוצג בארמון המרכזי של האמנויות.
בשנת 1895 הוצגה יחד במאמר על ציירות נשים אחרות שפורסם ב"פילדלפיה אינקוויירר". המאמר הדגיש כיצד קירות הסטודיו של ווה היו "מודפסים עם רישומים רבים ... רובם הם תנוחות ראש ודמיות, שכן אמנית זו, התמחתה בציור פורטרטים". בשנת 1896 האולפן, ברחוב הערמונים 1530, ניזוק עקב שרפה שהרסה את הסטודיו שלידה השייך לקרול בק.
אידה ווה הייתה בת זוגה של איימי אלה בלאנשארד (1856–1926), סופרת ילדים. הן הכירו כשווה עדיין גרה עם הוריה ובלאנשארד הועסקה כמורה של אחיה הצעיר של ווה, הצייר לעתיד פרדריק ווה.
אידה ווה נפטרה ב־25 בינואר 1919 בביתה בניו יורק, והיא קבורה לצד אביה בוודלנדס, פילדלפיה.
משפט הקירוב של דיריכלה
גאטי (באנגלית: Gati) היא חברת לוגיסטיקה הודית, המציעה שירותי הפצה ברחבי הודו.
המטה הראשי של החברה נמצא בעיר היידראבאד, מלבדו מפעילה החברה משרדים ומחסנים בכל הערים הגדולות בהודו.
גאטי היא חברת בת של אולקרגו לוגיסטיקה וחלק מקבוצת אבשיה (Avvashya Group).
היסטוריה.
גאטי הוקמה בשנת 1989 כחברת שליחויות והפצה בין צ'נאי ומדוראי.
בשנת 1995, הפכה לחברה בע"מ והחלה לספק ערבות כספית על המשלוחים שלה.
בשנת 2001, החלה החברה לבצע משלוחים בקו המהיר בין קולקטה למומבאי.
בשנת 2020, נרכשה גאטי על ידי חברת הלוגיסטיקה ההודית אולקרגו לוגיסטיקה.
פונקציית זטא של דדקינד
אפס טריוויאלי (השערת רימן)
הישר הקריטי (השערת רימן)
קבוע שנירלמן
מרדכי טיקוצ'ינסקי
סגן מרדכי (מוטי) טיקוצ'ינסקי (23 באוקטובר 1938 - 26 במאי 1958) היה קצין ומפקד ביחידת מצוף 247, שזכה בעיטור העוז.
ביוגרפיה.
מרדכי טיקוצ'ינסקי נולד ליוסף ויהודית, אח תאום לחנוך ואח ליגאל ורחל. משפחתו גרה בקדימה, והתפרנסה מעבודות בפרדסים ובלולים. טיקוצ'ינסקי למד בבית הספר היסודי בקדימה ובתיכון החקלאי "הדסים", שבו סיים בו את לימודיו. אף על פי שבבחינה הפסיכומטרית הוא יועד לתיכון עיוני, הוא העדיף ללמוד חקלאות ולמד ארבע שנות תיכון בבית הספר החקלאי "הדסים". מוטי פעל להקמת תנועת נוער בקדימה ובסוף כיתה י' מאמציו הצליחו ונפתח בה סניף של מחנות העולים. הוא היה פעיל בתנועה והדריך בה.
טיקוצ'ינסקי אהב מתמטיקה, טבע, חקלאות וידיעת הארץ ואהב מאוד לקרוא ספרים. הוא תמיד שמח לצאת לטיולים בארץ גם בשל אהבתו לנוף וגם כי האמין שטיולים מלכדים את החברה. הוא אהב מאוד פעילות גופנית וחלק מתחביביו היו לשחק פינג פונג וכדורגל. הוא היה בעל כושר גופני טוב וחלם להיות מורה לספורט.
טיקוצ'ינסקי גדל על ערכי אהבת הארץ, החברות והנתינה, שהקנו לו בצעירותו בבית ובתנועת הנוער, והערכים האלו סללו את דרכו. במסגרת גרעין מחנות העולים התכונן לקראת חיי קיבוץ, וקיווה למצוא שם את מקומו, מכיוון שתמיד התחבר לאידיאל הקיבוצי. חשוב היה לו להוביל ולהיות מפקד ועוד בתיכון תכנן לצאת לקורס מכי"ם. לפני הקורס הוא שבר את ידו והגיע לקורס עם גבס. כתנאי להשתתפותו בקורס, התחייב לעשות את כל הפעולות הדרושות כאדם בריא, וכך עשה למרות כל הקשיים. לאחר מכן סיים קורס קצינים בהצטיינות וכן קורס צניחה, וכשנודע לו זמן מה לאחר מכן שהוא עובר לתפקיד קרבי קשה בהר הצופים קיבל את התפקיד בשמחה. באחד ממכתביו האחרונים מהר-הצופים, אשר אליו עלה כמפקד פטרול-החילוץ, הוא כתב "כשאין ברירה - עושים!".
ב-26 במאי 1958 נהרג מאש צלפים ירדניים בהר הצופים ונטמן בבית העלמין בקדימה. במלאת שנה לנפילתו הוציאה המשפחה חוברת לזכרו בשם "מוטי".
לאחר נפלו צוין לשבח על ידי הרמטכ"ל, רב-אלוף חיים לסקוב, על גילוי אומץ-לב, דבקות במשימה ומנהיגות למופת. בתחקיר שנערך ב־2017 הודגש כי צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לסגן מרדכי טיקוצ'ינסקי הומר לעיטור העוז.
עיטור העוז - תיאור המעשה.
ב-26 במאי 1958, ארגן הלגיון הירדני מארב מתוכנן היטב בשיפולים המזרחיים של הר הצופים, בשטח שלא ניתן לראותו מהעמדות הישראליות. בעת סיור ריבונות שגרתי של חיילים ישראליים פתחו חיילי הלגיון הירדני באש צלפים שממנה נהרגו מפקד הפטרול ואחד הלוחמים. טיקוצ'ינסקי קיבל פקודה לצאת עם שישה מחייליו ולנסות לחלץ את אנשי הפטרול. הוא ידע כי מדובר במדרון שחשוף לכיוון עמדות הירדנים, וכן שתוואי השטח אינו מאפשר תפיסת מחסה, ולכן סכנת ההיפגעות גבוהה. טיקוצ'ינסקי ואנשיו, חתרו ליצור מגע עם הלוחמים שנמצאים בשטח המת, תוך חילופי אש עם מקורות הירי הירדני. בעת ביצוע המשימה, כאשר הם חשופים לאש, נפצע טיקוצ'ינסקי אנושות מירי של צלף. החובש מיקי (מיכאל) הראל (הירשלר) אשר היה בקרבתו, לא הצליח להגיע אליו עקב האש המסיבית. כשהצליח החובש להתקרב אליו, הודיע במכשיר המ.ק. 110 שהיה בידי מוטי, שאין אפשרות לטלטל אותו, ויש צורך באלונקה. בשלב זה נשלח כוח חילוץ נוסף שגם מפקדו, יוסף יוחימק, נהרג מאש הירדנים. ניסיון תיווך של האו"ם לחילוץ הפצועים והגופות לא צלח.
רק בשעות הערב, בחסות החשכה, יצא כוח נוסף שחילץ את ארבעת ההרוגים, את שני הפצועים ואת מפקד כוח האו"ם, קולונל פלינט, שנהרג גם הוא מאש ירדנית, בחזרה לראש ההר.
מילותיו האחרונות של טיקוצ'ינסקי לחובש היו "אני כבר ממילא אמות, גש לטפל באחרים". כל עת גסיסתו היה בהכרה ובתור מפקד נתן הוראות לתפוס מחסה ולהשיב אש.
לאיוש בורשודי
לאיוש בורשודי (במקור עד 1909 קליין, בהונגרית: Borsodi Lajos; וליקי בצ'קרק, 8 במאי 1883 – יאבוקה, 1941) היה משורר, עורך, סופר יהודי-הונגרי, יליד וויבודינה, עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה.
לאיוש בורשודי נולד במשפחה יהודית בחבל באנאט - וויבודינה בדרום ממלכת הונגריה (כיום חלק מצפון סרביה) שבמסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא סיים את לימודיו בתיכון בעיר הולדתו, קיבל תואר במשפטים, תעודת עורך דין בבודפשט ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת קלוז'. בורשודי היה אחד מנציגיה הבולטים של הספרות ההונגרית ביוגוסלביה, בנוסף למחקרים על הספרות ההונגרית והסרבו-קרואטית, הוא פרסם מחזה וסיפוריו הקצרים. קובץ שירי-הפרוזה שלו, "חלון ראווה" (וליקי בצ'קרק, 1921), ביטא את אווירת הקיפאון הכפרי. הוא התגורר בטימישוארה בשנות ה-30 של המאה ה-20, היה היועץ המשפטי של הסניף בבאנאט של "המפלגה ההונגרית הלאומית" (OMP) וערך את כתב העת ההיתולי "אישטוק המשוגע". שם פורסם קובץ שירה נוסף שלו, "פרחי בר". בהמשך הוא חזר ליוגוסלביה, שם פרסם בכתב העת "קלנדיה" (כתב עת ספרותי וביקורתי של המיעוט ההונגרי ביוגוסלביה) ובשנים 1937–1938 את הרומן שלו "בני צ'אבה" (Csabayék) יצירה המתארת את החיים בעיירה.
אילנה עדן
אילנה עדן (נולדה ב-1 במאי 1940) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה.
אילנה עדן נולדה וגדלה בבת ים כאילנה לני קופר. כשהייתה בת 15 החליטה, בעקבות צפייה בסרט "פיגמליון", כי היא מעוניינת להפוך לשחקנית. עדן זכתה במלגה ללימודי משחק בבית הספר הדרמטי של הבימה, ואף זכתה בפרס ע"ש השחקן צבי בן-חיים לתלמידה המצטיינת של התיאטרון.
בשנת 1958 הופיעה במחזה "ליזיסטרטה" וכן במחזה "הסוחר מוונציה".
עדן עברה ללונדון, שם ניסתה להתקבל לצילומי הסרט "יומנה של אנה פרנק" אך לבסוף גברה עליה השחקנית מילי פרקינס. מאוחר יותר, התסריטאי והמפיק סמואל אנגל בחר ללהק את עדן לתפקיד רות בסרטו "סיפורה של רות" של אולפני המאה ה-20. אנגל יעץ לה לעברת את שמה המקורי, קופר, לשם בעל צליל עברי.
לאחר צילומי הסרט, המשיכה עדן בהופעות בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה בישראל ובארצות הברית.
בשנת 1962 נישאה למחזאי והבמאי נסים אלוני. השניים התגרשו בשנת 1965.
בשנת 1966 שיחקה סרט "מבצע קהיר" בבימוי והפקת מנחם גולן.
עדן נישאה למלחין האמריקאי פרד מיירו, אשר נפטר בשנת 1999. לשניים נולדו 3 ילדים.
כריש רחב-סנפיר בורנאי
כריש רחב-סנפיר בורנאי (שם מדעי: Lamiopsis tephrodes) הוא מין של כריש טרופי ממשפחת הכרישיים, השייך לסוג למיופסיס. הוא תואר ב-1905 בידי החוקר האמריקאי הנרי ויד פאולר , אך נחשב לתת-מין של קרובו לסוג כריש רחב-סנפיר. ב-2010 הכריש סווג שוב כמין עצמאי.
מין כריש זה חי רק באוקיינוס ההודי שלחופי מלזיה, תאילנד ואינדונזיה, בעיקר באי בורנאו שממנו קיבל את שמו. תפוצתו אינה שכיחה, ורק מספר פרטים נצפו בטבע, כשלעיתים מתבלבלים בינו לבין הכריש רחב-הסנפיר.