אחרי העלאת מחיר המים, שנומק בעזרת הצורך לבנות סכר, התחילה המחאה להתפשט. אל המפגינים, תחת הנהגתו של אוסקר אוליוורה, רובם איכרים ממוצא אינדיאני, הצטרפו פועלי התעשייה. הם חסמו כבישים, ובמהרה הצטרפו אליהם גם בעלי חנויות ופקידים. בעיר ישנה גם אוכלוסייה הולכת וגדלה של ילדים חסרי בית, שהצטרפו למהומות. במשך ארבעה ימים קיימו המפגינים שביתה כללית. משלחת נשיאותית הסכימה להוריד את מחיר המים. אבל המחאה המשיכה. בחודש פברואר בשנת 2000 נעצרו מאות מפגינים ונפצעו יותר ממאה בהתנגשויות עם המשטרה .
דרישת המפגינים נשארה לבטל את תוכנית ההפרטה, אבל הממשלה התעקשה להמשיך בה. בינתיים דרשו המפגינים גם פתרון לאבטלה ולבעיות כלכליות נוספות.
באפריל שוב החריפו העימותים. כשהלכו מנהיגי המפגינים לפגישה עם ראש העיר, הם נעצרו בתוך העירייה. הם שוחררו למחרת, וירדו למחתרת. המשטרה הרחיבה את המעצרים, ובינתיים המחאה התרחבה לכל המדינה. אוו מוראלס, שהנהיג אז את איכרי הקוקה, הוביל את האיכרים להצטרפות למחאה.
מצב חירום.
חוקת בוליביה מאפשרת לנשיא להכריז מצב חירום למשך 90 יום במחוז אחד או יותר במקרה של "סכנה רצינית". ב-8 באפריל הפעיל הנשיא את האפשרות. זו הייתה הפעם השביעית מאז חזרה בוליביה לדמוקרטיה, שהוטל מצב חירום. האלימות התגברה, ורבים נהרגו. נאסר על מפגש של יותר מארבעה בני-אדם, ולמשטרה ניתנה יד חופשית לדיכוי ההפגנות. ב-10 באפריל שודרו בטלוויזיה תמונות של קצין הורג מפגין בן 17, וההפגנות התגברו עוד יותר. המשטרה הודיעה, שהיא לא יכולה יותר לערוב לביטחונם של אנשי Aguas del Tunari, והם ברחו. אוסקר אוליוורה יצא ממחבואו וחתם עם הממשלה על הסכם לביטול ההפרטה, מה שסיים את ההתקוממות.
תוצאות.
אבו מוראלס זכה בפופולריות רבה בגלל העזרה לניצחון של אנשי קוצ'במבה, והוא נבחר כעבור חמש שנים לנשיא. מחירי המים חזרו למצב הקודם, אך נכון לשנת 2006 למחצית מ 600 אלף תושבי קוצ'במבה עדיין אין מים זורמים.
בתרבות.
ניצחון תושבי קוצ'במבה מהווה השראה להרבה מאבקים בעולם, בעיקר בתחום ההפרטה.
המאבק הונצח בסרט "בין טיפות הגשם" מאת איסיאר בוליין: צוות קולנוע מגיע לקוצ'במבה כדי לעשות סרט על כיבוש אמריקה על ידי קולומבוס לפני חמש מאות שנה, וצריך להתמודד עם קשיי הפקה, כי שחקנים חשובים בסרט, שגויסו בבוליביה עצמה, מעורבים במלחמת המים.
אל-על (רמת הגולן)
אל-על (בערבית: العال; "המקום הגבוה") הוא כפר סורי עזוב בדרום רמת הגולן, במקום בו שוכן כיום המושב אליעד.
הכפר שכן על רמה ברוחב כקילומטר וחצי בין הואדי של נחל נוב (אשר נשפך לכיוון מזרח לנחל רוקד) ושלוחת הואדי של נחל אל על (שקרוי כך על שם המקום ונשפך לכיוון מערב לכנרת). מיקום זה יוצר צוואר בקבוק גאוגרפי בין הקצה הדרומי של רמת הגולן לבין מרכזו.
בשטחי הכפר נמצאו שרידים מהתקופה היוונית והרומית שמצביעים על התיישבות קדומה במקום. בשטח הכפר אותרו גם שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד, הכוללים כתובת הקדשה. שם הכפר, "אלעאל", הוא גם הצורה שבה השתמר שמו של היישוב המקראי אלעלה שבדרום עבר הירדן.
גוטליב שומאכר שסייר וסקר את רמת הגולן בין השנים 1883–1886 תיאר את הכפר כיישוב דל יחסית אך בעל הכנסת אורחים חמימה;
בשנת 1967 מנתה אוכלוסיית הכפר 2,290 תושבים, מה שהפך אותו ליישוב השני בגודלו בנפת פיק אחרי העיירה פיק. אל-על שכן על הציר המרכזי אשר חיבר את יישובי דרום מחוז קוניטרה למרכזו, כ-4 קילומטרים צפונית לפיק וכ-4 וחצי קילומטרים מזרחית לכפר סקופיה. כיום נמצאות הריסות הכפר לצד כביש 98 באזור צומת אל-על, כאשר מושב אליעד נמצא אף הוא על חלק משטחי הכפר (שמו הראשון של המושב "אל על" אף נובע משם הכפר).
במהלך מלחמת ששת הימים ברחו תושבי הכפר לכיוון סוריה מפני כוחות צה"ל שהתקדמו ברחבי רמת הגולן. במהלך מלחמת יום הכיפורים, אזור הכפר היה לקו הגנה של כוחות מהדיוויזיה החמישית במהלך הלחימה בדרום הרמה, זאת כנגד התקפת נגד ישראלית שתגיע מכיוון העליות הדרומיות ברמת הגולן.
חוק הספריות הציבוריות
חוק הספריות הציבוריות, התשל"ה-1975 הוא חוק שנועד להסדיר את פעילותן של ספריות ציבוריות בישראל, במטרה לקדם את החינוך והתרבות בישראל ולהבטיח לציבור שירותי ספרייה ציבורית בזמינות ובאיכות סבירים, לצד קביעת מקורות המימון להבטחת המשך פעילותן.
החוק מאפשר לשר החינוך והתרבות לחייב רשות מקומית להקים ספרייה ציבורית, במטרה לעודד קריאה ולאפשר שירותי השאלת ספרים לכלל הציבור בחינם. החוק מתיר לגבות כספים מהציבור בגין איחור בהחזרת ספרים, השחתת או אובדן ספרים, או בגין שירותי ספרייה מיוחדים כפי שקבע השר.
החוק תוקן ועודכן בשנים 2002 ו-2007.
המועצה לספריות ציבוריות.
חוק הספריות הציבוריות מטיל על שר החינוך והתרבות להקים מועצה לספריות ציבוריות בה יהיו חברים אנשי חינוך, ספרנים בכירים, נציגי משרד החינוך, משרד התרבות, משרד הפנים, רשויות מקומיות, ספרנים ומוסדות ציבור הנוגעים בדבר. תפקיד המועצה הוא לייעץ לשר בקביעת המדיניות של המשרד ובקביעת סטנדרטים להפעלתן התקינה של הספריות על פי החוק. המחלקה לספריות היא המוציאה לפועל את המלצות המועצה.
המועצה מונה 26 חברים ובראשה מכהן פרופסור אורציון ברתנא, סופר ופרופסור לספרות.
יישום בפועל.
כדי לקיים את חוק הספריות הציבוריות, הרשמה לספרייה עירונית מותנית ברוב המוחלט של הפעמים בהשארת המחאת פיקדון (צ'ק) בסכום מסוים כדי לאפשר גבייה של הכסף במקרים שבהם המשתמש עובר על חוקי הספרייה: מאחר בהחזרת הספר באופן שפוגע בקוראים אחרים, משחית את הספר או מאבד אותו - כך שנדרשת קנייה מחודשת של אותו כרך.
כל עוד הקורא משאיל את הספרים ומחזיר אותם בזמן ללא פגיעה, הצ'ק לא מופקד וכך הוא נהנה משירותי הספרייה באופן חינמי.
בספריות רבות מקובל להעלות את סכום ההמחאה ככל שההשאלה כוללת יותר ספרים. לדוגמה, השאלה של ספר אחד כל פעם תירשם עם צ'ק בגובה 50 שקלים, אך השאלה של שלושה ספרים בכל פעם תירשם עם צ'ק על סך 150 שקלים.
האיש העשיר ואלעזר
האיש העשיר ואלעזר הוא משל נוצרי, אחד ממשלי ישו, המובא בבשורה על-פי לוקאס, .
במשל מסופר על איש עשיר, שחי בנעימים ועל עני בשם אלעזר, שהתמקם בכניסה לבית העשיר וניזון מפירורי סעודת העשיר. העני מת והובל על ידי מלאכים לחיק אברהם. גם העשיר מת, אך הוא הגיע לשאול, שם נשא ייסורים קשים. העשיר הביט ממקומו בשאול וראה מרחוק את אברהם ואלעזר שוכן בחיקו. ביקש העשיר מאברהם שישלח את אלעזר להרטיב את קצה אצבעו במים ולקרר בה את לשונו של העשיר, כי הוא סובל מאוד מהחום. אברהם הזכיר לעשיר, שבחייו הוא נהנה מכל טוב ואלעזר סבל, לכן התהפכו כעת היוצרות ופרט לכך ציין שיש ביניהם תהום שנועדה למנוע מעבר מצד אחד לצד האחר.
העשיר, שהבין את הקשר בין חייו ובין אחריתו, ביקש מאברהם שיזהיר את חמשת אחיו מפני הצפוי להם. אברהם השיב לו שאחיו צריכים להישמע למשה ולנביאים, אך האיש העשיר הפציר באברהם שישלח אל אחיו מישהו מהמתים, כי זה ישכנע אותם והם יחזרו בתשובה. אברהם סירב באומרו, שאם הם לא שומעים למשה ולנביאים, הם לא ישמעו גם למי שיבוא מהמתים.
שהשמש תעבור עלי (שיר)
שהשמש תעבור עלי הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי, שכתב יורם טהרלב והלחין חנן יובל. השיר הגיע למקום ה-19 במצעד הפזמונים העברי השנתי בשנת 1986 וזכה לעשרות גרסאות כיסוי. גרסה ידועה של השיר היא של הזמר החסידי אברהם פריד, השיר בגרסתו נקרא רק תפילה, והוא הגיע למקום ה-39 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת 2009.
כתיבת השיר.
השיר נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי חנן יובל. הוא יצא לרדיו בשנת 1985 והתפרסם באלבומה הרביעי של ארזי "דרישת שלום".
אחרי מלחמת ששת הימים הוקמה בארצות הברית מעין "להקה צבאית", שהשתייכה לכנסייה נוצרית בדנוור, קולוראדו. הקמת הלהקה נובעת מהערצתם של חברי אותה קהילה לישראל ולצה"ל.
חברי הלהקה היו מגיעים לישראל פעם בשנה למשך שבועיים ומופיעים בבסיסי צה"ל השונים ברחבי הארץ כשהם לבושים במדי צה"ל. הערצתם לישראל והזיקה לעם היהודי הביאה לכך שעל הכנסייה שלהם בדנוור הם לא קבעו צלב.
במהלך שנות ה-80 עבדה הלהקה עם הבמאי הישראלי שי לביא על תוכנית חדשה לקראת מופע בישראל. במהלך העבודה נפגשו חברי הלהקה עם הפזמונאי יורם טהרלב. בשיחתו עם אחת מחברות הלהקה היא ביקשה שיכתוב עבורה שיר המתאר את געגועיה לישראל ואת האופן בו הם ממלאים את חייה.
בהשראת סיפורה וסיפור הלהקה נכתב השיר. לימים, נפגש טהרלב עם גברי מזור יועצה האמנותי של ירדנה ארזי אשר ביקש ממנו את השיר.
גרסאות כיסוי.
לשיר גרסאות כיסוי רבות אשר חלקן זכו להצלחה והושמעו רבות ברדיו.
בשנת 1989 הקליט מלחין השיר חנן יובל גרסה משלו בה התארחה ארזי.
בשנת 2004 בוצע השיר בעונה השנייה של התוכנית "כוכב נולד" על ידי שמעון טפטה.
בשנת 2010 יצאה לרדיו גרסתו של הזמר החסידי אברהם פריד לשיר, בה הוכנסו מספר שינויים בטקסט באישור המחבר. ביצועו של פריד זכה להצלחה גדולה והושמע רבות גם בתחנות רדיו חילוניות. השיר כונה "רק תפילה אשא" ועיבד אותו יובל סטופל.
עוד ביצועים להם זכה השיר היו של דקלון, יהורם גאון, רינת גבאי, ליאור נרקיס, גלית גיאת, בני אלבז ואחרים.
בשנת 2014 בוצע השיר על ידי כוכבי "משחקי הפסטיגל" ביחד עם ירדנה ארזי.
בשנת 2021 בוצע השיר על ידי להקת שלוה במסגרת פרויקט "יעלה ויבוא", מחווה לשירי יורם טהרלב.
מצעדי פזמונים.
השיר בביצוע ארזי הוצג רק ב-26.11.1985 במצעד הפזמונים ושהה בו 11 שבועות מהם שבוע אחד בפסגה. הוא נכלל במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו והגיע למקום ה-19.