למרות שזמן רב היה פרייזר מזוהה עם האגף הימני של המפלגה הליברלית, הוא לא ביצע תוכניות שמרניות רדיקליות כפי שצפו אויביו הפוליטיים וכפי שכמה מחסידיו רצו שהוא יבצע. המדיניות המתונה יחסית של פרייזר גרמה לאכזבה לשר האוצר שלו, ג'ון הווארד ולשרים נוספים מהאסכולה הפרו-תאצ'ריסטית, שהיו תומכים נלהבים של כלכלת שוק. לביצועים הכלכליים של פרייזר הזיקה העלייה באבטלה, שהגיעה לנתוני שיא בתקופת שלטונו ונבעה בין השאר מהשפעות משבר האנרגיה העולמי של 1973.
בתחום מדיניות החוץ היה פרייזר פעיל במיוחד. הוא תמך במערכה של חבר העמים הבריטי לביטול האפרטהייד בדרום אפריקה וסירב לאשר למטוס שהטיס את נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה לתדלק בתחומי אוסטרליה בדרכה למשחק השנוי במחלוקת בניו זילנד ב-1981. יחד עם זאת, ב-1977 הותר לנבחרת סקי המים של דרום אפריקה לעבור דרך אוסטרליה בדרכה לניו זילנד ודבר האישור הוסתר מהתקשורת במשך שנים.
פרייזר התנגד לשלטון המיעוט הלבן ברודזיה. במהלך ועידת חבר העמים הבריטי ב-1979 שכנע פרייזר, יחד עם עמיתו הניגרי את ראש ממשלת בריטניה החדשה, מרגרט תאצ'ר, לעכב את ההכרה בהסדר הפנימי בממשלת רודזיה-זימבבואה, הסדר שקודם לכן הבטיחה תאצ'ר להכיר בו. בסופו של דבר, התקיימה ועידה בלונדון ובעקבותיה נבחר ב-1980 רוברט מוגאבה כנשיא זימבבואה העצמאית. פקיד בכיר לשעבר במשרד החוץ האוסטרלי העיד שפרייזר היה "האדריכל הראשי" בתהליך לעלייתו לשלטון של מוגאבה. על כך העידו גם נשיא טנזניה, ג'וליוס נייררה ונשיא זמביה, קנת קאונדה.
בתקופת כהונתו כראש ממשלה, הכירה אוסטרליה בסיפוחה של מזרח טימור על ידי אינדונזיה, למרות שלפליטים רבים ממזרח טימור הוענק מקלט באוסטרליה. פרייזר היה בעל ברית נאמן של ארצות הברית ותמך בהטלת החרם על אולימפיאדת מוסקבה (1980) אך למרות שפרייזר שכנע כמה גופי ספורט לא להשתתף במשחקים הוא לא ניסה למנוע מהוועד האולימפי האוסטרלי מלשגר משלחת למוסקבה.
פרייזר גם הפתיע את מבקריו במדיניות ההגירה שלו. על פי מסמך ממשלתי מ-1977 אימצה ממשלת פרייזר מדיניות רשמית של "מחויבות הומניטרית ליישובם מחדש של פליטים". פרייזר הרחיב את היקף ההגירה מארצות אסייה והתיר לפליטים נוספים להיכנס לאוסטרליה.
פרייזר תמך ברב-תרבותיות והקים במימון ממשלתי רשת טלוויזיה ורדיו רב-לשונית (SBS) למרות שהתחנות הראשונות של רשת זו הוקמו כבר בתקופת שלטונו של ויטלם. למרות תמיכתו ברשת SBS, הטילה ממשלת פרייזר קיצוצים חריפים בתקציב רשת השידור הלאומית, ABC, שבאו על רקע ביקורת חוזרת ונשנית מצד הקואליציה על הסיקור הלא הוגן בעל הנטייה השמאלנית כביכול של הרשת.
פרייזר גם יזם חקיקה שאפשרה לאבוריג'ינים בטריטוריה הצפונית לקבל שליטה על האדמות שלהם, אך לא כפה חוקים דומים על ממשלותיהן השמרניות של המדינות.
שקיעה.
בבחירות של 1980 הצטמצם הרוב של הקואליציה ביותר מחצי. כמו כן איבדה הקואליציה את השליטה בסנאט. ב-1982 התחולל מיתון כלכלי חד ושערוריות מס של דמויות בולטות במפלגה הליברלית הטרידו את הממשלה. שר המסחר והתעשייה הפופולרי, אנדרו פיקוק, התפטר מהממשלה והתמודד בבחירות על מנהיגות המפלגה מול פרייזר. למרות שפרייזר ניצח, אירועים אלו החלישו אותו מבחינה פוליטית.
בראשית 1982 היה ברור שמנהיג האיגודים המקצועיים הפופולרי, בוב הוק, יחליף את היידן כמנהיג מפלגת הלייבור. פרייזר היה מודע היטב למאבק בין היידן והוק ותכנן להכריז על בחירות בזק באותה שנה, אך המציאות הכתה אותו בפניו. ב-3 בפברואר 1983, הכריז פרייזר על הקדמת הבחירות ל-5 במרץ. הוא חש עצמו חזק בזכות הגברת כוחה של הקואליציה בעקבות בחירות ביניים שהתקיימו אז. פרייזר גם האמין שהוא יוכל לנצח את הלייבור לפני שהוק יבחר להיות מנהיג המפלגה. למרות זאת, פרייזר איחר את המועד. מבלי שהוא ידע זאת, היידן התפטר ופינה את מקומו להוק. בבחירות נחלה הקואליציה תבוסה קשה ואיבדה 24 מושבים בפרלמנט, התבוסה הקשה ביותר של ממשלת ימין מאז איחוד אוסטרליה. עד היום פרייזר הוא ראש הממשלה האחרון שנבחר מטעם מחוז בחירה כפרי.
מיד לאחר התבוסה בבחירות התפטר פרייזר מתפקידו כמנהיג המפלגה הליברלית ופרש מהחיים הפוליטיים חודשיים לאחר מכן. במהלך 13 השנים שבהן בילו הליברלים על ספסלי האופוזיציה עד 1996, הם נטו להסביר את בעיותיהם ב"הזדמנויות המוחמצות" של תקופת פרייזר. פרייזר התרחק מפעילות במפלגה והתפטר ממנה ב-2009.
פרישה.
לאחר פרישתו היה פרייזר פעיל בשורה של גופים בינלאומיים מטעם האו"ם וחבר העמים הבריטי שעסקו בפעולות סיוע וצדקה.
שערוריית ממפיס.
ב-14 באוקטובר 1986, התגלה פרייזר, אז יושב ראש ועדה לחקר האפרטהייד בדרום אפריקה, באולם הכניסה של מלון מוזנח בממפיס, ארצות הברית, כשהוא לא לובש דבר מלבד מגבת. המלון היה ידוע כמקום פעילות של זונות וסוחרי סמים. למרות שנפוצו שמועות על כך שראש הממשלה לשעבר בילה עם זונה, הצהירה אשתו של פרייזר שהוא לא זכר את האירועים שהובילו אותו לסיטואציה וככל הנראה הוא היה קורבן למתיחה שביצעו חבריו לוועדה.
ההתרחקות מהמפלגה הליברלית.
ב-1993 הוצעה מועמדותו של פרייזר לתפקיד נשיא המפלגה הליברלית, אך ברגע האחרון בוטלה ההצעה עקב הביקורת שמתח פרייזר על מנהיג המפלגה, ג'ון יוסון, על ההפסד של המפלגה בבחירות מוקדם יותר באותה שנה.
החל מ-1996 מתח פרייזר ביקורת על מדיניות החוץ של ממשלת ג'ון הווארד, במיוחד בנוגע ליישור הקו של הווארד עם ממשל בוש, שלדעתו של פרייזר הזיקה ליחסיה של אוסטרליה עם מדינות אסיה. הוא התנגד למדיניותו של הווארד בנוגע לפליטים, תמך במערכה להפיכתה של אוסטרליה לרפובליקה ותקף תופעות של חוסר יושרה בפוליטיקה האוסטרלית, בשיתוף עם ראשי הממשלה לשעבר, גוף ויטלם ובוב הוק שאיתם מצא שפה משותפת בנושאים אלה.
בחירות 2001 היו השלב האחרון בניתוק של פרייזר מהמפלגה הליברלית. אישים רבים במפלגה מתחו ביקורת על "העשור של הזדמנויות מוחמצות" של שלטון פרייזר. בראשית 2004 קראה ועידת האגף הצעיר של המפלגה בהובארט לסיים את חברותו ארוכת השנים של פרייזר במפלגה.
ב-2006 שיגר פרייזר מתקפה נוקבת על ממשלתו הליברלית של הווארד על רקע המדיניות שלה בנושאי הפליטים, המלחמה בטרור וזכויות האדם. כמו כן הוא אמר ש"אם אוסטרליה תמשיך ללכת בעקבות המדיניות האמריקנית, היא עלולה למצוא את עצמה שקועה במלחמת עיראק למשך שנים רבות והפחד מהאסלאם בחברה האוסטרלית יעקר רק לאחר זמן רב".
ביולי 2007 שיגר פרייזר מכתב תמיכה בקבוצת פעולה לשינוי המדיניות בעיראק ולהוצאת הכוחות משם. במכתבו זה ציין פרייזר: "דבר אחד עלינו לומר לאמריקאים, בצורה הפשוטה ביותר, שאם ארצות הברית לא מוכנה להיות מעורבת במהלכים דיפלומטיים בנוגע לעיראק ובנוגע לשאלות אחרות הנוגעות למזרח התיכון, כוחותינו ייסוגו משם עד לחג המולד".
לאחר התבוסה של ממשלת הווארד בבחירות של 2007, טען פרייזר שהווארד ניגש אליו לאחר ישיבת ממשלה במאי 1977 שעסקה בפליטים מווייטנאם ואמר: "אנו לא מעוניינים שיגיעו יותר מדי מאנשים אלה. אנו עושים זאת רק למען הרושם החיצוני, נכון?" הטענות הועלו על ידי פרייזר בראיון שנערך לרגל חשיפתם של המסמכים מאותה התקופה. הווארד, באמצעות דוברו, סירב להגיב.
בינואר 2008 תקפה חברת הפרלמנט סופי מירבלה את פרייזר על נאום שנשא באוניברסיטת מלבורן על כך ש"ממשל בוש החזיר לאחור התקדמות של 60 שנה של בניית מערכת בינלאומית המבוססת על החוק".
בדצמבר 2009, זמן קצר לאחר בחירתו של טוני אבוט כמנהיג המפלגה הליברלית, פרש פרייזר מהמפלגה, באומרו כי "המפלגה היא כבר לא ליברלית, אלא שמרנית".
בדצמבר 2011 מתח פרייזר ביקורת חריפה על החלטתה של ממשלת אוסטרליה (בתמיכת המפלגה הליברלית שישבה באופוזיציה), להתיר יצוא אורניום להודו, בניגוד למדיניות ממשלתו של פרייזר שלא לייצא אורניום למדינות שלא חתומות על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
ב-2012 מתח פרייזר ביקורת על הצבתם של כוחות אמריקנים באוסטרליה.
בסוף 2012 כתב פרייזר הקדמה לכתב עת משפטי ובה ביקר באופן גלוי את מצב זכויות האדם באוסטרליה ובעולם המערבי כולו: "זוהי מחשבה מפוכחת שבתקופה האחרונה, זכויות שהושגו במאבק של מאות שנים, נשחקו בבריטניה ובמקומות אחרים. באוסטרליה קיימים חוקים המאפשרים מעצר סודי של חפים מפשע. כוחן של סוכנויות המודיעין עלה. במקרים רבים הצדק שהיה מנת חלקנו בעבר נשקל כיום בפחות כובד ראש".
ב-2014, בריאיון לרשת הטלוויזיה Russia Today, פסל פרייזר את הגישה של האמריקניזם ואת מדיניות החוץ של ארצות הברית.
מותו.
מלקולם פרייזר מת ב-20 במרץ 2015 לאחר מחלה קצרה.
בסיס חיל האוויר המלכותי קנלי
בסיס חיל האוויר המלכותי קנלי (באנגלית: RAF Kenley) הוא שדה תעופה צבאי לשעבר בגבול מטרופולין לונדון ומחוז סארי שבבריטניה. הוא שימש את חיל האוויר המלכותי בשנים 1917 עד 1959, לרבות כבסיס מטוסי קרב במהלך מלחמת העולם השנייה. חלק ממתחם הבסיס השתמר ומוצג כיום כדוגמה לבסיסים מסוגו.
__תוכן_עניינים__
תולדות הבסיס.
בסיס קנלי הוקם על ידי גיס התעופה המלכותי ב-1917 ליד הכפר קנלי שבדרום לונדון (כיום ברובע קרוידון) על גבי מסלול גולף שנמצא באותו שטח. בין הטייסים ששירתו בו בתחילת שנות השלושים היה דאגלס באדר. מדי שנה מ-1934 ועד 1939 נערך בו יום אווירי אימפריאלי (Empire Air Day) - תצוגה אווירית, שהתקיימה גם בבסיסים אחרים, שבמהלכה נפתח הבסיס לביקור הציבור הרחב.