הסבר נוסף שהוצע לעיתים קרובות על ידי חוקרים מודרניים הוא שגנאלוגיה מקראית מבוססת לעיתים קרובות על תאולוגיה ולא על היסטוריה עובדתית. לדוגמה, התואר "בן האלוהים" משמש לעיתים קרובות. עם זאת, תואר זה לא היה משמש בכתבי הבשורה המוקדמים ביותר. זה מסביר את ההבדלים בגנאלוגיות, כפי שכתבו מתיו ולוק לקהלים שונים.
משפחתו.
נתן הוא בן לדוד ובת שבע. בספר הראשון של ספרי דברי הימים יש קטע המציין את בני דוד שנולדו לו בחברון, לפני שהם מספרים על בניהם ולאחר מכן על תשעה בנים נוספים ובת דוד אחת שגם הם נולדו לו בירושלים.
בדברי הימים א' פרק ג' פסוקים א-ד נאמר-
"אלה היו בני דוד שנולדו לו בחברון:
הבכור היה אמנון בנו של אחינועם מיזרעאל;
השני, דניאל בנה של אביגיל מכרמל;
השלישי, אבשלום בנו של מעכה בת תלמאי מלך גשור;
הרביעי, אדוניהו בן חגית;
החמישי, שפטיה בנו של אביטל;
והשישי, יתרם, על ידי אשתו אגלה.
ששת אלה נולדו לדוד בחברון, שם הוא מלך שבע שנים ושישה חודשים".
לאחר מכן הוא מונה 4 בנים של דוד ובת שבע. עם זאת אנו יודעים שבנם הראשון מת. בשמואל ב' י"א הבן הזה לעולם לא נקרא. לפיכך, ייתכן שהוא נקרא שימאה (או שמואה 1 דברי הימים י"ד ד, ושמואל ב' ה' ה) אך באותה מידה אפשרי, סביר יותר אפילו, שמדובר בבן ששרד, אם כי התנ"ך אינו מזכיר אותו שוב. אנו יודעים גם משמואל ב' י"ב 24 כי שלמה היה בנם השני. בהנחה ששולמה מוזכר אחרון כחשוב ביותר, אם האחרים רשומים לפי הסדר זה יהפוך את נתן לבן הרביעי או החמישי שנולד על ידי בת שבע (= בת שבע) ולכן העשירי או האחד עשר מבניו של דוד.
דברי הימים א' ג' 6–9 מספר את האחרים שנולדו בירושלים. "היו גם אבהר, אלישוע, אליפלט, נוגה, נפג, יפיה, אלישאמה, אליאדה ואליפלט – תשעה בסך הכל. כל אלה היו בניו של דוד, מלבד בניו על ידי פילגשיו. ותמר הייתה אחותם".
משמעות הדבר היא כי נתן הוא אחד מתשעת עשרה (או עשרים) בניו.
הר אינסל
הר אינסל (באנגלית: Mount Insel) הוא הר בצפון-מזרח רכס אינסל, באזור העמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הר אינסל הוא ההר הגבוה ביותר ברכס.
היסטוריה.
מקור השם.
הר אינסל נקרא על שם הרכס בו הוא ממוקם.
שמו של רכס אינסל (וכן של ההר) ניתן להם על ידי משלחות חקר מטעם המרכז לחקר אנטארקטיקה ( Victoria University's Antarctic Expeditions; בראשי תיבות: VUWAE), של אוניברסיטת ויקטוריה מהעיר ולינגטון, שבניו זילנד.
משלחת זו (VUWAE) חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1958 - 1959.
שם של הרכס תאורי.
הרי הרכס נראים כאיים המתנשאים מעל המישור סביבם; באנגלית המילה "אינסל" משמעה "אי".
אוניברסיטת פריז-סקליי
ז'ואן אפיטייה
הנס מינך
הנס וילהלם מינך (בגרמנית: Hans Wilhelm Münch; פרייבורג אים ברייסגאו, 14 במאי 1911 – 2001) ידוע גם כ"איש הטוב של אושוויץ" היה קצין אס אס גרמני, חבר במפלגה הנאצית (NDSAP), שעבד כרופא במחנות הריכוז דכאו ואושוויץ במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא היה היחיד מבין הנאשמים במשפט אושוויץ הראשון שלא הורשע, שכן הציל את חייהם של אסירים רבים שהעידו לזכותו. מאוחר יותר חזר לגרמניה ועבד כרופא בעיר רוסהאופטן .
ביוגרפיה.
לימודים.
לאחר סיום לימודיו בתיכון למד מינך רפואה באוניברסיטאות טובינגן ומינכן, ולקח חלק בחלק הפוליטי של המנהיגות הסטודנטים של הרייך (Reichsstudentenführung). ב-1937 הפך לחבר ב-NSDStB, "איגוד הסטודנטים הנאציונל-סוציאליסטי (Nationalsozialistischer Deutscher Studentenbund) וב-NSKK כלומר חיל הנהגים הנציונל-סוציאליסטי (Nationalsozialistisches Kraftfahrerkorps). באותה השנה הצטרף למפלגה הנאצית. הא קיבלה את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1939.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החליף את הרופאים הכפריים בבוואריה בעקבות גיוסם לצבא. ניסיונו של מינך להתגייס לוורמאכט נדחה, כי פעילותו כרופא נחשבה חשובה יותר.
באושוויץ.
עם זאת, ביוני 1943 התגייס לוואפן אס אס כמדען ועבר למכון החיל להיגיינה בראיסקו, כ-4 קילומטרים מאושוויץ. מינך עבד לצד יוזף מנגלה הידוע לשמצה, שהיה בגילו וגם הוא הגיע מבוואריה. שם המשיך מינך במחקר הבקטריולוגי שלו, שאותו הפך כבר לידוע קודם לכן. הוא גם השתתף בבדיקות מזדמנות, בהן ביקר במחנות ובדק אסירים. בקיץ 1944 הועלה לדרגת אונטר-שטורמפיהרר שהייתה דרגת האס אס הזוטרה מבין דרגות הקצונה, (משהו בדומה לסגן משנה).
יחד עם רופאים אחרים, נבחר מינכן לבצע סלקציה ברמפות הסלקציה באושוויץ-בירקנאו של אושוויץ כדי להחליט אילו גברים, נשים וילדים יוכלו לעבוד, באילו מהם ניתן לבצע ניסויים ואילו יישלחו מייד לתאי הגזים. מינך מצא תפקיד זה נורא וסירב להשתתף בעבודת הסלקציה. עובדה זו אושרה מאוחר יותר על ידי עדי ראייה בבית המשפט בקרקוב. במקומו הוצב ד"ר דלמוטה.
למרות שמינך' ערך ניסויים בבני אדם, אלו היו לעיתים קרובות רק הצגות להגנה על האסירים במחנות, שכן בדרך כלל נרצחו נבדקים שהפכו ל"בלתי שמישים". כשאושוויץ פונה ב-1945, הוא שהה שלושה חודשים במחנה הריכוז דכאו ליד מינכן. לפי עדותו של ד"ר לואיס מיכלס, הפעולה האחרונה של מינך לפני פירוק המחנה הייתה לצייד אותו באקדח שיעזור לו להימלט.
משפט אושוויץ.
ב-1945, לאחר המלחמה, עצרו אותו האמריקנים לאחר שזוהה כרופא מאושוויץ. הוא נלקח בשבי לקרקוב ב-1946 והובא לדין.
מינך הואשם ספציפית בהזרקת דם נגוע במלריה לאסירים וכן הזריק סמים שגורמים לראומה; עם זאת, כמה אסירים לשעבר העידו לטובת מינך. הוא זוכה על ידי בית המשפט ב-22 בדצמבר 1947, "לא רק מפני שלא ביצע שום פשעים נגד האסירים, אלא מפני שהיה נדיב אליהם ועזר להם בזמן שהיה צריך לקחת אחריות. הוא עשה את כל זה ללא קשר ללאום, גזע, דתו או אמונתו הפוליטית של האסיר." בית המשפט ביסס את החלטתו, בין היתר, על סירובו של מינך להשתתף בסלקציה. מבין הנאשמים במשפט אושוויץ, רק הוא שוחרר.
המשך חייו.
לאחר המלחמה עבד במרפאה כפרית ב-Roßhaupten, בוואריה.
בגרמניה המזרחית השתתף מינך במספר כנסים וטקסי הנצחה. הוא הוערך כי הציל כמה אסירי אושוויץ, תוך סיכון חייו. ב-1995, במלאת 50 שנה לשחרור מחנה אושוויץ, ביקר במחנה הריכוז. אווה מוזס קור ששרדה את הניסויים של מנגלה הזמינה אותו. מינך וקור חתמו על הצהרה על מה שקרה והצהירו שלא יכול לקרות דבר כזה שוב לעולם.
מינך שלח מסר גם למכחישי השואה: בראיון עם במאי קולנוע גרמני (ברנהרד פרנקפורטר), שאל פרנקפורטר מה דעתו על הכחשת השואה, שלגביה אמר מינך:
בשנים האחרונות לחייו, מינך גר ליד אגם פורגן בבית המשקיף על טירת נוישוונשטיין. הוא נפטר בשנת 2001 בגיל 90.
תאודורוס הראשון לסקריס
תאודורוס הראשון לסקריס או תאודורוס קומננוס לסקריס (ביוונית:Θεόδωρος Α΄ Λάσκαρης או Θεόδωρος Κομνηνὸς Λάσκαρις , בסביבות 1175 - נובמבר 1221) היה הקיסר הראשון של האימפריה של ניקאה, מדינת המשך של האימפריה הביזנטית שהתארגנה באסיה הקטנה אחרי כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים ה"לטינים". תאודורוס שלט בין השנים 1221-1205. אף על פי שהיה בן למשפחה אריסטוקרטית לא מוכרת, אמו הייתה מיוחסת לשושולת קומננוס הקיסרית. החל משנת 1200 היה נשוי לאנה, בתו הצעירה של הקיסר אלכסיוס השלישי אנגלוס. לפני שנת 1203 זכה לתואר דספוט ותבע את זכותו לרשת את חמיו על כסא המלכות הביזנטי.
ב-1203 מסע הצלב הרביעי גירש את הקיסר אלכסיוס השלישי מקונסטנטינופול. תאודורוס נכלא על ידי הצלבנים אך הצליח להימלט. אחרי שחצה את הבוספורוס לאסיה הקטנה, בשם חמיו, התחיל לארגן התנגדות יוונית מקומית נגד הצלבנים ה"לטינים" בחבל ביתיניה. הוא כרת ברית עם הסולטן של רום הסלג'וקי אולם לא הצליח לעצור את התפשטות ה"לטינים" . אף לא עלה בידו למנוע מיריבו , אלכסיוס הראשון מטרפזונטס להקים מדינה ביזנטית נוספת - האימפריה של טרפזונטס בצפון אסיה הקטנה.
מעמדו של תאודורוס התחזק רק אחרי שהצאר הבולגרי קאלויאן הביס את הלטינים תבוסה מוחצת בקרב אדריאנופול בתראקיה בשנת 1205.
יוונים רבים ברחו בהמוניהם מהאימפריה הלטינית - מדינת הצלבנים שקמה בשטחים הגרעיניים של הביזנטיון - כדי לחיות תחת שלטונו של תאודורוס. הלטינים לקחו בשבי את חמיו של תאודורוס וכרתו ברית עם אלכסיוס מטרפזונטס אך תאודורוס ניצח את כוחותיהם המאוחדים. הוא נהנה מתמיכת רוב האצילים מביתיניה והחרים את האחוזות של מתנגדיו. ב-1205 הכריז על עצמו קיסר ביזנטי על כל התארים המסורתיים. כעבור שלוש שנים כינס סינוד של הכנסייה האורותודוסקית של קונסטנטינופול לשם בחירת פטריארך אורתודוקסי חדש של קונסטנטינופול. מנהיג הכנסייה החדש הכתיר את תאודורוס כקיסר וקבע את מושבו בבירתו של תאודורוס, ניקיאה. המאמינים האורתודוקסים באימפריה הלטינית ראו בתאודורוס את המגן העיקרי של כנסייתם בעוד שדספוטות אפירוס - עוד מדינה שקמה באזורים המערביים של האימפריה הביזנטית לשעבר פקפקו בחוקיות שלטונו.