כ־1.5 מיליון יהודים לחמו במדי צבאות בעלות הברית, מתוכם 556 אלף חיילים בצבא ארצות הברית ו־501 אלף חיילים בצבא ברית המועצות. מאות אלפים מתוכם נהרגו בקרבות, ויותר מ־350 אלף איש נפצעו, כשליש מהם נפצעו באורח קשה.
להלן הנתונים הסטטיסטיים כפי שהוצגו באנציקלופדיה היהודית באינטרנט:
הנתונים אינם כוללים את הפרטיזנים ולוחמי המחתרות היהודים שלחמו בשטחים הכבושים על ידי הנאצים. לפי הנתונים של מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה מדובר ב־93,310 לוחמים נוספים.
יהודי ברית המועצות.
השואה בשטחה של ברית המועצות.
אחרי פלישתה של גרמניה לשטחה של ברית המועצות ביוני 1941 וכיבוש חלקה המערבי של ברית המועצות על ידי הנאצים, הפכו היהודים שהתגוררו באוקראינה, בלארוס והארצות הבלטיות ליעד הרדיפות של הנאצים. חלק מהיהודים הספיקו לברוח לאזורים הפנימיים (מזרחיים ודרומיים) של ברית המועצות. לפי הנתונים של האוניברסיטה העברית בירושלים, האוכלוסייה היהודית של ברית המועצות בעת פלישת הנאצים (לא נלקחו בחשבון הפליטים היהודים מפולין ומרומניה) מנתה 4 מיליון ו־855 אלף איש. 4 מיליון ו־95 אלף מתוכם גרו בשטחים אשר נכבשו על ידי הנאצים במהלך המלחמה.
מתוכם הספיקו להגר לאזורים הפנימיים של ברית המועצות לא יותר מ־1.4 מיליון יהודים. ובכן, מניינם של יהודי ברית המועצות אשר נשארו בשטחים הנכבשים על ידי הנאצים מסתכם בכ־2.9 מיליון איש. רובם המכריע נרצחו.
החוקרים מדברים על שלבים של השואה על שטחה של ברית המועצות כדלקמן:
חלק פעיל במימושו של "הפתרון הסופי" לקחו משתפי הפעולה עם הנאצים, אשר פעלו לרוב בשטחן של אוקראינה וארצות בלטיות.
השתתפות היהודים במאבק נגד הנאצים.
יותר ממחצית מיליון יהודי ברית המועצות לחמו במדי צבא האדום, במחתרות ובגדודי הפרטיזנים.
לפי הנתונים של הארכיון המרכזי של משרד הביטחון של ברית המועצות, בחזיתות מלחמת העולם השנייה לחמו במדי צבא האדום כ־501 אלף יהודים, מתוכם 167 אלף קצינים ו־334 אלף חיילים, מלחים וסמלים. לפי אותו הארכיון, 198 אלף מתוכם נהרגו בשדות הקרב, מתו מפצעיהם או הוכרזו נופלים שמקום קבורתם לא ידוע. כלומר, 39.6% של הלוחמים היהודים נהרגו. לפי הנתונים של ד"ר יצחק ארד, בין 120 ל־180 אלף חיילים יהודים נהרגו בשדות הקרב וכ־80 אלף נרצחו במחנות השבויים. מתוך 300 אלף לוחמים יהודים שנותרו בחיים, כ־180 אלף (60%) נפצעו, יותר מ־70 אלף מתוכם (38%) באורח קשה. כ־80% מכלל יהודים לוחמים שירתו ביחידות קרביות ו־27% מכלל יהודים לוחמים בצבא האדום התגייסו כמתנדבים.
מתוך 800 אלף נשים שלחמו במדי צבא האדום היו 20 אלף יהודיות. 44% מתוכן שירתו בכוחות היבשה, 29% – בחיל הרפואה, 11% – בחיל הקשר, 10% – ביחידות נ"מ, 6% – בחיל האוויר. יהודים רבים מאוד שירתו בחיל הרפואה ובחיל הנדסה. מספרם המדויק של היהודים בחיל הרפואה אינו ידוע, אך ידוע כי 6,000 מתוכם נהרגו בשדה הקרב. אחוזים גבוהים יחסית של היהודים בקרב המפקדים של חיל הנדסה מוסבר ברמת השכלתם הגבוה יחסית של היהודים. לפי הנתונים של מפקד האוכלוסין שנערך בברית המועצות בשנת 1939, כלל היהודים בברית המועצות מנו 1.78% של כלל אוכלוסייה. באותה העת חלקם בקרב בעלי השכלה אקדמאית הגיע עד ל־15.5% (171 אלף) ובנתון זה על היהודים עלו רק הרוסים (620 אלף) ואוקראינים (147 אלף).
בצמרת צבא האדום שירתו 305 יהודים בעלי דרגות גנרלים ואדמירלים. 38 מתוכם נהרגו בשדות הקרב. חלוקת גנרלים יהודים לפי חילות היא כדלקמן:
9 יהודים פקדו בארמיות ובציים, 8 מלאו התפקידים של ראשי מטות של חזיתות והפיקודים האזוריים, 12 פקדו בקורפוסים, 64 – בדיוויזיות בחילות השונים, 52 פקדו בבריגדת השריון. 132 גנרלים יהודים לחמו ופקדו ביחידות קרביות.
המבצעים הראשונים אשר הוכתרו בהצלחה בשנת 1941 – שנת תבוסה כוללת של צבא האדום – פרי יוזמתם וניהולם של היהודים: מפקד העוצבה הגנרל מיכאל חלבלוביו ניהל מתקפת נגד הראשונה במלחמה ההיא בפאתי העיר גרודנו (בקרב ההוא הוא עצמו נפל).
המפקד של הקורפוס ה־25 חיל השריון גנרל סמיון קריבושיין הצליח לעצור לפרק זמן מה את התקפת הגרמנים ביולי 1941 באזור העיר מוהילב. הקורפוס של קריבושיין זכה לכינוי "משוריין ומיוהד" כי הרי ראש מטה שלו היה קולונל לימברג, סגן המפקד היה קולונל ליבשיץ ובשתי הבריגדות בקורפוס פיקדו קולונלים יבסיי גריגורייביץ' ויינרוב ואברם טיומניק – כולם יהודים. קצינים וחיילים רבים בקורפוס זה היו גם יהודים.
15 יהודים פיקדו בצוללות ושבעה מתוכם נהרגו בקרבות. שלושה מתוכם זכו בעיטור הגבורה הגבוה של ברית המועצות: גיבור ברית המועצות.
7 יהודים הועלו לאחת הדרגות הגבוהות ביותר בצבא הסובייטי – הגנרל־קולונל: גריגורי שטרן (כיהן כמפקד חזית המזרח הרחוק), יעקב סמושקביץ' (כיהן כמפקד חיל האוויר הסובייטי), ולדימיר קולפאקצ'י, יעקב קרייזר (כיהן כמפקד ארמיות: הארמייה ה־3, ארמיית המשמר ה־2, והארמייה ה־51), אלכסנדר צירלין, ליאונטי קוטלר, לב מכליס. שטרן וסמושכביץ' אשר הספיקו להילחם גם בקרבות במזרח הרחוק (1938) ונגד פינלנד (1940) הוצאו להורג על ידי סטלין ב־28 אוקטובר 1941 (אחר כך הם זוכו באופן מלא). הגנרלים קולפאקצ'י, קרייזר, צירלין, וקוטלר זכו לעיטורי גבורה וכבוד רבים במהלך מלחמת העולם השנייה. הגנרל מכליס בהיותו קומיסר במספר חזיתות, הטיל אימה ופחד על המפקדים ועל החיילים אשר קראו לו "מלשינו האישי של סטלין".
ד"ר אהרון שנייר מיד ושם טוען כי במהלך מלחמת העולם השנייה היהודים ניסו פעמים מספר להקים יחידות מיוחדות יהודיות במסגרתו של צבא האדום לדוגמת יחידות לאומיות אחרות – ליטאית, פולנית, לטבית, ארמנית ועוד. כך למשל אחר שחרורה מכיבוש הנאצים של העיר קרסנודאר והיוודע על פשעיהם המצמררים, קומיסר הדיוויזיה של צבא האדום מורגוליס אמר: "לו היה לעמנו גדוד השריון, המנוולים הגרמנים לא היו מעזים לערוך רצח עם כזה. אנו זקוקים לכוחות הלחימה היהודים! יש להקים יחידות קרב משלנו כדוגמתן של היחידות האסטוניות וליטאיות!" אך שלטונות ברית המועצות דחו כל יוזמות מסוג זה. עם זאת, בדיוויזיה הליטאית ה־201 למשל 17% חיילים ומפקדים היו יהודים, כולם התגייסו בהתנדבות. ביחידות אשר בהן אחוז היהודים היה גבוה במיוחד השפה המדוברת הכמעט רשמית הייתה יידיש.
מפקד הדיוויזיה הראשון הקולונל יאן וייקין טען בשנת 1966 כי חלקם של היהודים בקרב לוחמי הדיוויזיה הגיע עד ל־30%. בדיוויזיה הליטאית ה־16 כמות היהודים הגיעה ל־33% והדיוויזיה ההיא כונתה "הדיוויזיה היהודית ביותר בצבא האדום".
החייל אברם לווין ב־22 פברואר 1942 כיסה בגופו את חרך הירי של הבונקר הגרמני ונהרג. מעשי גבורה זהים ביצעו עוד 4 יהודים ובכך הם כולם קדמו למעשה של החייל הרוסי אלכסנדר מטרוסוב אשר הפך לסמל גבורת הלוחמים של צבא האדום. סמל הגבורה האחר היווה המעשה של הטייס ניקולי גסטלו אשר כיוון את מטוסו שהופל על ידי הגרמנים אל תוך השיירה של כוחות היבשה של האויב. את מעשה גבורה זה ביצע בו־זמנית הטייס היהודי יצחק פרסייזן וכעבור זמן מה מעשי גבורה זהים ביצעו טייסים יהודים יצחק אירז'ק, זינובי לוויצקי, יצחק שוורצמן, איליה קטונין ואחרים. סך כל 11 טייסים יהודים ביצעו מעשי גבורה כגון אלה. מפקדת גדוד חיל היבשה נחום פייסחובסקי הסתער ראשון והוביל את גדודו אחריו למתקפה על הרייכסטאג. בהסתערות הוא נפצע בפעם בשמינית – הפעם באורח קריטי. מעשה גבורה זה זכה לעיטור גיבור ברית המועצות.
מרשל גאורגי ז'וקוב בספר זיכרונותיו בשנת 1961 כתב כי מעשה גבורה זה נחרט בזיכרונו וגם מעשה גבורה של טוראי יפים דיסקין, אשר בהיותו פצוע קשה לא עזב את שדה הקרב, בו הוא הצליח לחסל 7 טנקים גרמנים.
לצבא הגרמני ניתנה פקודה לחסל כל חייל יהודי הנופל בשבי. יהודים שלא זוהו ככאלה ולא נרצחו במקום נפילתם בשבי, הובאו למחנות השבויים בהם אותרו והוצאו להורג באופן מיידי או הועברו למחנות השמדה. הוצאות להורג המוניות של השבויים היהודים החלו ביום הראשון של מתקפת הגרמנים לברית המועצות, כלומר ב־22 ביוני 1941 – חודשים רבים עד לוועידת ואנזה ויומיים טרם התחלת הוצאות להורג המוניות של אזרחים יהודים.
כמעט כל היהודים אשר נלקחו בשבי על ידי הגרמנים במדי צבא האדום נרצחו. יצוין כי לפי עדויות רבות את חבריהם היהודים הסגירו לגרמנים השבויים האחרים.
בפעילותה של מחתרת העיר מינסק פקד ישי קזינץ אשר הוצא להורג על ידי הגרמנים ב־7 מאי 1942. ב־8 מאי 1965 הוא זכה אחרי מותו לעיטור גיבור ברית המועצות. קזינץ הוא האזרח היהודי היחיד אשר זכה לתואר גיבור ברית המועצות.
מחתרות הוקמו בגטאות רבים. רק בגטו מינסק פעלו 22 קבוצות מחתרתיות שמנו כ־300 איש ואשר פעילותן ריכז מיכאל גבלייב.
בגטו בעיירת גלובוקי בשנת 1943 נערך המרד, אותו יזם ובו פיקד יהודי בשם ליברמן. בקרב נגד כוחות הצבא הגרמני וכוחות המשת"פים, היהודים הצליחו לחסל יותר מ־100 לוחמי אויב. הגרמנים נאלצו להזעיק לסיוע בדיכוי המרד כוחות השריון והתותחים. רוב היהודים בגטו במהלך דיכוי המרד נרצחו או הוצאו להורג, אך חלקם הצליחו לברוח ליערות הסמוכים. המפקד ליברמן נרצח בקרב.