זליגר הרבה לכתוב להמצפה. אחד ממאמריו המפורסמים היה "מכתב גלוי להד"ר עמיל ביק" ציר בית המחוקקים באוסטריה, על אודות הכרת הלאומיות העברית.
זליגר היה בין הראשונים בגליציה ששפת ביתו הייתה עברית. בשנת תרס"ד בעזרת שלום מרדכי שבדרון מברז'אן, שעימו עמד בחלופי מכתבים, ניסה לייסד הסתדרות בשם "ישורון בגליציה ובוקובינה" שתעסוק בתיקון החינוך העברי.
ב-1902 ניסה יחד עם ד"ר מ. יונג להקים בקרקוב גימנסיה עברית, אולם זו נסגרה לאחר זמן קצר. ראשי הצמרת הציונית בעיר התייחסו בספקנות רבה לעצם הקמתו ולסיכוי הצלחתו של בית-ספר מסוג זה בקרקוב לאורך ימים. עמדתם העוינת והבלתי-מתפשרת של החרדים מזה ושל המתבוללים מזה – שני החוגים האלה החזיקו ביחד ברסן השלטון בקהילה – נראו כמחסום שלא ניתן להתגבר עליו. במשך שנתיים לימד בבית מדרש בשם "יבנה", בשנת 1905 נשא לאישה את לאה לבית רוזנקראנץ. בשנים הראשונות לאחר נישואיו הוא חי בעוני מחפיר, כאשר ראו חברי אגודת "תקות ציון" את מצבו, הציעו לו משרה של דרשן, אך הוא סירב.
בקיץ תרס"ז יצא אליו מיפו קול קורא, מטעם הביל"ויי ר' אברהם שכביץ מגדרה, בשם קבוצת בעלי בתים ביפו. הם ביקשו ממנו לעלות ולכונן חינוך דתי מודרני על פי שיטתו המקורית, אשר נתפרסמה בשבועון המצפה בקרקוב. באלול תרס"ז עלה לארץ ישראל עם אשתו ונתמנה למנהל החדר המתוקן שנוסד ביזמת חברי אגודת אחוה. הוא קרא למוסד בשם "תחכמוני".
עם בואו ליפו, פרש בפני ועד ההורים את תוכניתו, ללימוד תורה ותלמוד ופירושיהם בעברית. מצד חלק מההורים הייתה התנגדות עצומה ללימוד תלמוד בעברית, "איככה אפשר לבאר את אביי ורבא בעברית זה לא ייתכן", לבסוף זליגר ניצח והיה עליו לעשות לילות כימים בהכשרת המורים לעבוד לפי שיטתו. בנוסף לעבודתו בבית הספר, הרצה במקומות רבים בין השאר, ביפו במוסד "ההרצאות לחכמת ישראל וספרותו", הרצאותיו המצוינות משכו את הכוחות הטובים ביותר שבעדת היהודים. בשנה הראשונה לקיומו של תחכמוני, התעוררו קשיים כספיים. באייר של אותה שנה הוא נסע לפרנקפורט לבקשת סיוע והציע שם בפני פרנסי הקהילה תוכנית לבית אולפנא גדול עד לדרגות הגבוהות של הלימוד, אך ראשי הוועד לא הסכימו לתוכניתו הגדולה והחליטו לממן לכל היותר מחלקות אחדות של בית ספר יסודי. זליגר חזר מפרנקפורט לקרקוב והחל ללמד שוב בבית-המדרש "יבנה".
בשנת תרע"ב יסד בקרקוב עיתון יומי עברי בשם "בת קול" ובו פרסם מאמרים מדיניים, חברתיים וספרותיים, ומוסף שבועי בשם "יבנה", אשר הכיל מאמרי מחקר וספרות יפה. ההתנגדויות לפעולותיו שהיו הן מצד הממסד הדתי והן מצד המתבוללים הקשו עליו את עבודתו. כדי לצמצם את ההוצאות הכספיות ולהקל על תפוצת העיתון העביר את המערכת לעיר המרכזית לבוב, והוציא אותו כשבועון במקום עיתון יומי. בין המשוררים והסופרים שפרסמו מאמריהם בעיתון היו: מנחם מנדל בראונשטיין (מבש"ן), ש. קוק, ש.ז. יעבץ, הרב משה לייטר ואחרים.
בשנת 1910 נערך מפקד בין אזרחי גליציה ובו נדרשו התושבים לרשום מהי שפת הדיבור שלהם. השלטון דרש שהיהודים ירשמו פולנית, אך זליגר עשה תעמולה בעיתונו לרישום השפה העברית כשפת ביתם של יודעי העברית, כך הוא נהג, ועל זאת נדון לתשלום קנס גדול. בתשרי שנת תרע"ד נסגר העיתון מחוסר תקציב.
בד' בניסן תרע"ד חזר לארץ ישראל בשנית והתיישב בפתח תקווה שם הוא שימש מורה במוסדות החינוך של נצח ישראל. בשנות מלחמת העולם הראשונה לימד תורה צעירים בירושלים, הרצה ודרש בבית הכנסת של שכונת אחוה. באחת מדרשותיו אחרי הכיבוש הבריטי ניסה לצנן את ההתלהבות והתקוות שתלו רבים בהצהרת בלפור, כאילו זוהי כבר הגאולה האמיתית.
לאחר עשר שנות נישואים נולדה לזוג בת, תקוה (אשתו של נחום שריג ואמם של יוסף ורן שריג). בחודש אב תרע"ח חלה במחלת מעיים, ובליל כ"ח באדר א' תרע"ט נפטר ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. קברו של זליגר נכלל בין אלפי הקברים שחוללו בשנות ירושלים החצויה, ושוקמו לאחר מלחמת ששת הימים.
סויוז 18
סויוז 18 (ברוסית: Союз-18) היא חללית סויוז שהמריאה ב-24 במאי 1975 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן כשעל סיפונה זוג קוסמונאוטים: פיוטר קלימוק, ויטאלי סבסטיאנוב.
זו הייתה המשלחת השנייה שהגיעה לתחנת החלל סאליוט 4. ב-26 במאי, לאחר ביצוע תמרון ובאמצעות מערכת ידנית החללית התחברה לתחנת החלל. המטרה העיקרית של הטיסה הייתה לימוד השלכות משימה ארוכה על בריאות הקוסמונאוטים.
בימים הראשונים של נוכחותם בתחנת החלל הם עסקו בתיקון המכשירים המקולקלים. ב-29-30 במאי נערכו מחקרים בתחום הביולוגי והרפואי והופעלה מערכת גן מלאכותי. במהלך 2-3 ביוני בוצעו כ-2,000 צילומי כדור הארץ וכ-600 צילומי שמש. בהמשך בוצעו ניסויים חדשים כולל ניסיון לגדל בצל. החל מ-23 ביוני, כאשר הקוסמונאוטים עברו את השיא הסובייטי לשהות בחלל הועמקו ניסויים בתחום הרפואי. ב-3 ביולי הוכרז שמשך הפעילות יורחב ויהיה צורך לעבור למרכז בקרה משני. זאת בעקבות התוכנית לשיגור טיסה סובייטית-אמריקאית משותפת. לאחר שיגור החללית סויוז 19 הקוסמונאוטים ביצעו בדיקות קשר. בסך הכול באותה תקופה היו בחלל 7 בני אדם (4 קוסמונאוטים סובייטים ו-3 אסטרונאוטים אמריקאים) ב-3 חלליות.
לקראת סוף יולי תנאי המחיה בתחנת החלל החלו להדרדר. סוכם על תחילת הכנות לעזיבת התחנה ותוך יומיים הם נחתו. בפעם הראשונה טלוויזיה סובייטית שידרה את מהלך הנחיתה בשידור חי.
הקוסמונאטים הצליחו לעזוב את תא הנחיתה בכוחות עצמם, אך רק כעבור יומיים הם יכלו ללכת במשך 10 דקות ורק כעבור שבוע השתקמו לחלוטין.
Sultans of Swing
Sultans of Swing הוא הסינגל הראשון של להקת הרוק הבריטית דייר סטרייטס, והשיר המזוהה עמה יותר מכל שיר אחר. אף על פי שהוצג לראשונה ב-1978, הייתה זו הוצאתו המחודשת לאור בשנת 1979 שהפכה אותו ללהיט בממלכה המאוחדת ובארצות הברית.
השיר נכתב על ידי מארק נופלר בבר בדרום לונדון. הוא שאב את השראתו מנגינתה של להקת ג'אז אשר נגנה בפינתו של פאב, שאלמלא הלהקה, היה נותר שומם. בתום ההופעה הכריז סולן הלהקה כי הם "סולטני הסווינג". נופלר השתעשע מן הניגוד מוחלט שבין שמה המרשים של הלהקה לבין הופעתה והסביבה הצנועה שבה הופיעה.
השיר הוקלט לראשונה כניסיון באולפן בצפון לונדון, ביולי 1977. עד מהרה הוא התפרסם ברדיו והלהקה קיבלה חוזה הקלטות. השיר הוקלט בשנת 1978 לאלבום הבכורה של הלהקה, Dire Straits. החברה רצתה סאונד פחות מלוטש להשמעות ברדיו, ולכן גרסה נוספת של השיר הוקלטה באפריל 1978, ויצאה לאור כסינגל בבריטניה, בגרמניה ובמדינות נוספות.
ההצלחה.
בעקבות חידושו בינואר 1979, השיר נכנס למצעד הפזמונים האמריקאי. באופן חריג, הצלחתו הגיעה יותר מ-6 חודשים אחרי שחרור האלבום הראשון של הלהקה באוקטובר 1978. השיר הפך ללהיט בארצות הברית. השיר כבש את המקום ה-8 במצעד הסינגלים הבריטי, והמקום ה-4 בבילבורד הוט 100 וגם להצלחת מכירות האלבום שבו נכלל.
גרסת האלבום של השיר הכילה סולו גיטרה אשר קצר שבחים רבים, והגיע למקום ה-22 ברשימת סולואי הגיטרה הטובים ביותר של המגזין
Guitar World, ובמקום ה-32 ברשימת קטעי הגיטרה הטובים ביותר של המגזין רולינג סטון. מארק נופלר נוהג לאלתר ולהאריך את הסולו בשיר בזמן הופעות חיות.
ספרייה דיגיטלית
ספרייה דיגיטלית (המכונה גם ספרייה אלקטרונית או מאגר דיגיטלי) היא אוסף ממוקד של אובייקטים דיגיטליים היכולים לכלול טקסט, חומר ויזואלי, חומר אודיו, חומר וידאו ועוד, המאוחסנים כפורמטי מדיה אלקטרוניים (בניגוד להדפסה או אמצעי תקשורת אחרים). אמצעים נוספים לארגון, אחסון, ואחזור הקבצים ומדיה כלולים באוסף הספרייה הדיגיטלית. ספריות דיגיטליות יכולות להשתנות בגודל ובהיקף, ויכולות להישמר על ידי יחידים, ארגונים, ובנוסף להיות מזוהה עם ספריות פיזיות, מוסדות אקדמיים ומוסדות שונים. התוכן האלקטרוני עשוי להיות מאוחסן במחשבים או שרתים מקומיים, ובנוסף ניתן לגשת אליו מרחוק באמצעות מחשב רשתות. ספרייה אלקטרונית היא סוג של מערכת אחזור מידע.
הספרייה הדיגיטלית מקנה משמעות רבה יותר למידע המכיל שילוב של מספר מדיות וכן מידע האגור בצורה מספרית או כמאגר. הגישה למידע אפשרית מכל מקום. דבר זה מאפשר גמישות מרבית בתכנון זמן, נוחות שימוש ושילוב של למידה. ניתן לבצע איחוד בין מקורות מידע שונים ולארגן מחדש את המידע בספרייה לפי נוחיות המשתמש.
ההבדל בין מאגר מידע ביבליוגרפי לבין ספרייה דיגיטלית הוא הייצוג של התכנים. במאגר מידע מקבלים, ברוב המקרים, תקצירים או סיכומים מורחבים. לעומת זאת, הספרייה הדיגיטלית כוללת ייצוגים מלאים של התוכן, טקסטים מלאים, סקירות מלאות וגם תמונות.
רקע.
סמוך לתחילת עידן המחשוב החלו הספריות להשתמש במחשבים והקדימו בכך ענפים רבים אחרים. המחשב החל לשמש לצורכי קיטלוג ובכך הקל מאוד על השימוש בקטלוג הספרייה. תקשורת המחשבים איפשרה קשרים בין ספריות שונות ובינן לספקי מידע שונים, וכך יכלו הספריות להציע מידע שלא היה קיים בתוך מבנה הספרייה הפיזי.
בתחילת שנות ה-80 החלו הספריות לעבור מקטלוג כרטיסים לקטלוג ממוחשב ולאפשר לציבור גישה לקטלוג ציבורי מקוון (OPAC - Online Public Access Catalogue). לאחר התפשטות האינטרנט שהחלה בתחילת שנות ה-90 התאפשרה גישה לקטלוגים דרך האינטרנט. במקביל, החלו ספריות לאפשר גישה למאגרי מידע ממוחשבים בנושאים מגוונים ולסוגי מדיה נוספים, כמו הקלטות מוזיקה וסרטי קולנוע.