ממשל יואן לקח על עצמו לבצע מיזמים נרחבים של עבודות ציבוריות, ובין המהנדסים והמדענים שעבדו עבור קובלאי חאן בלט האסטרונום גְווֹ שׁוֹאוּגִ'ינְג (郭守敬, בפין-יין: Guō Shǒujìng; 1316-1231), שעליו הוטלו לבצע מיזמים רבים של עבודות ציבוריות, דוגמת חפירת אגם קונמינג (כיום בשטח ארמון הקיץ בשטח בייג'ינג), על מנת שישמש מאגר מי שתייה לבירה. אחד מהישגיו הבולטים ביותר היה רפורמה בלוח הירחי-שמשי. בעזרת מצפה הכוכבים שנבנה בדנגפנג ו-26 מצפים נוספים הוא הצליח למדוד את אורך השנה בדיוק של 365.2425 ימים, רחוק כדי 26 שניות בלבד מהלוח הגרגוריאני שנוצר 300 שנים אחר-כך. דרכים ותעלות מים נבנו מחדש או שופצו. שיפורים אלו שבוצעו מסיבות מסחריות עודדו מסחר יבשתי וימי בכל רחבי אסיה ואפשרו מגע ישיר בין סין לאירופה. על מנת להתגונן בפני רעב המוני, נבנו ממגורות דגן בכל רחבי האימפריה. חאנבליק, עיר הבירה (לימים בייג'ינג), נבנתה מחדש וכללה ארמונות ובהם פארקים ואגמים, גבעות והרים מלאכותיים. בתקופת שושלת יואן הפכה חאנבליק לקצה הצפוני של התעלה הגדולה, שעברה שיפוץ מלא.
לשלטון המונגולי של שושלת יואן על כל סין ושל בני הברית הכפופים נומינלית בפרס ובאילחאן הייתה השפעה מייצבת שעודדה את המסחר בין המזרח למערב, תופעה שההיסטוריוגרפים מכנים פקס מונגוליקה (לטינית Pax Mongolica), השלום המונגולי. הקשרים הענפים של המונגולים עם מערב אסיה ואירופה אפשרו מידה רבה של חילופי תרבויות. לבודהיזם, ובמיוחד לבודהיזם הטיבטי בזרם הוג'ריאנה הייתה השפעה גדולה על ממשל יואן. המוסלמים של שושלת יואן הביאו למזרח אסיה את הקרטוגרפיה, האסטרונומיה, הרפואה, הלבוש והמאכלים של המזרח התיכון. פירות וירקות שגדלו במזרח דוגמת גזר, לפת זנים חדשים של לימונים, חצילים ומלונים, סוכר גבישי באיכות גבוהה, וכותנה הגיעו מהמזרח או שהפכו עממיים בתקופת שושלת יואן. כמה המצאות ומוצרים סיניים, כדוגמת סלפטר מזוכך, טכניקות דפוס, חרסינה, קלפי משחק וספרות רפואית יוצאו לאירופה ומערב אסיה, ובכיוון ההפוך הסינים אימצו ושכללו את טכניקות ייצור האירופאיות של הזכוכית הדקה וטכניקת הדבקת האמייל על כלי מתכת המכונה קלואזונה (cloisonné). נוסעים סינים שהגיעו למערב היו מסוגלים לסייע בשטחים דוגמת הנדסת משאבי מים וסביבה. מגעים עם המערב הביאו לסין, סוג חדש של דגן, דורה, וכן מוצרי מזון זרים אחרים ושיטות להכנת מזון.
המסעות המתועדים הראשונים של אירופאים לסין ובחזרה הם מתקופה זו. הנוסע המפורסם ביותר מתקופה זו היה מרקו פולו הוונציאני, שתיאור מסעות ל"קמבלוק" (Cambaluc, עיוות של השם חאנבליק), בירת החאן הגדול, והחיים בה הדהימו את האירופאים. יומן מסעותיו שיצא לאור במקור בצרפתית עתיקה בשם"Divisament du monde" ("תיאור העולם", תורגם לשפות אחרות בשם "מסעות מרקו פולו"), יצא לאור ב-1299. אף שהדעה הרווחת בקרב היסטוריונים היא שמרקו פולו אכן הגיע לסין, ישנם המפקפקים בקביעה זו וטוענים שלא הגיע כל כך רחוק ושלמעשה סיפר סיפורים ששמע מפי אחרים, למשל מסוחרים פרסיים שנהגו לסחור לאורך דרך המשי בין המזרח הרחוק למזרח התיכון וסיפרו בפירוט רב על הקורות אותם במהלך המסעות. הוכחה לכך הם מוצאים בעובדה שחלק גדול מהשמות בהם נקב מרקו פולו הם השמות הפרסיים של מקומות אלו. הספקנים טוענים שבסיפוריו של פולו ישנן השמטות רבות ובולטות, כגון הכתב הסיני, מקלות אכילה, כריכת רגליים, בתי תה (תרבות שתיית תה עוד טרם הגיעה לאירופה) והחומה הגדולה של סין.
ממשל.
מבנה הממשל של שושלת יואן התגבש במהלך שלטונו של קובלאי חאן (1294-1260). אף שחלק מהתפקידים של מוסדות מסוימים עברו כמה שינויים, המרכיבים המהותיים של הבירוקרטיה הממשלתית לא השתנו מתחילתה של השושלת ועד נפילתה ב-1368.
המערכת הביורוקרטית שיצר קובלאי חאן שקפה תרבויות שונות באימפריה, כולל אלו של הסינים בני ההאן, החיטאיים, הג'ורצ'ד, המונגולים והבודהיסטים טיבטיים. מהטרמינולוגיה הרשמית של המוסדות השתמע כאילו מבנה הממשל היה מבוסס כמעט אך ורק על השושלות הסיניות הקודמות, אבל הבירוקרטיה של יואן הייתה מורכבת מתערובת של אלמנטים מתרבויות שונות. האלמנטים בסגנון סיני של הבירוקרטיה נגזרו מהממשלים של שושלות טאנג וסונג הסיניות, כמו גם משושלת ליאו החיטאית ושושלת ג'ין הג'ורצ'נית. ליועצים סינים דוגמת לְיוֹ בִּינְגְג'ונְג (劉秉忠, פין-יין: Liú bǐngzhōng) ויָאו שׁוּ (姚璹, פין-יין: Yáo shú) הייתה השפעה ניכרת על חצר קובלאי חאן, והמנהל של הממשל המרכזי נקבע בעשור הראשון לשלטונו. ממשל זה אימץ את החלוקה הסינית המסורתית לשלוש רשויות: עניינים אזרחיים, צבאיים ופיקוח, כולל המזכירות הכללית (中書省) שהייתה אחראית על העניינים האזרחיים, המועצה החשאית (樞密院) שטיפלה בענייני הצבא, והצנזורה (御史臺) שתפקידה לנהל מעקב פנימי ופיקוח. בפועל הייתה חפיפה רבה בין סמכות השיפוט האזרחית לסמכות השיפוט הצבאית של מוסדות הממשל הכללי והמקומי, בשל ההסתמכות המסורתית של המונגולים על משרדים ומוסדות צבאיים כליבת השלטון. עם זאת, בירוקרטיה אזרחית כזו, שבה המזכירות הכללית פעלה כמוסד העליון שהייתה אחראית (במישרין או בעקיפין) למרבית הסוכנויות הממשלתיות האחרות (כדוגמת ששת המשרדים שפעלו בסגנון הסיני המסורתי), אכן הוקמה בסין. בזמנים שונים הוקם מוסד ממשלתי מרכזי אחר שנקרא "מחלקת ענייני המדינה" (尚書省) שעסק בעיקר בענייני כספים (לדוגמה בזמנם שלטונו של קולוג חאן), אך בדרך כלל פורק המוסד זמן קצר אחר-כך.
בעוד שקיומם של מחלקות ממשל מרכזיות אלו וששת המשרדים (שיטה שהחלה עוד בתקופת שושלות סווי וטאנג) נראה לכאורה כיישום שיטות ניהול סיני במנהל יואן, התפקידים שהיו למשרדים אלו בפועל שקפו כיצד סדרי העדיפויות של המונגולים ומדיניותם עיצבו מחדש ושינו את דרך פעולתם של מוסדות אלו. לדוגמה, למערכת המשפט של יואן, משרד המשפטים, לא הייתה סמכות לשפוט במקרים שבהם היו מעורבים מונגולים או בני קבוצות אתניות אחרות שלא היו סינים. דוגמה נוספת הייתה חוסר חשיבותו של משרד המלחמה בהשוואה לשושלות סיניות מקוריות, שכן הסמכות הצבאית האמיתית הייתה בידי המועצה החשאית.
חברה.
אורח החיים של הקיסרים.
מאז שהומצא כתב פאגס-פא (Phags-pa'), כתב אחיד להגיית מונגולית, טיבטית וסינית ב-1269 הוא היה בשימוש בחצר יואן עד סוף השושלת. מרבית הקיסרים לא ידעו לקרוא כתב סיני, אם כי בדרך כלל היו מסוגלים לשוחח היטב בשפה זו. המנהג המונגולי של ברית נישואים בין שבטי המונגולים, הבטיח שהקיסרים יהיו בעלי דם טהור מונגולי עד שלטונו של טוג טמור שאימו הייתה פילגש טנגוטית. הקיסרים המונגולים בנו ארמונות והיכלות מפוארים, אבל חלקם חיו חלק מהזמן כנוודים. למרות זאת, קיסרים מעטים אחרים נתנו חסות לפעילויות תרבותיות, לדוגמה טוג טמור, שכתב שירה, צייר קרא את הכתבים הקלאסיים, והורה על ליקוט ספרים לשם שמירה.
קובלאי ויורשיו החזיקו לאמה ממסדר סאקייה של הבודהיזם הטיבטי בחצר הקיסרות. כתוצאה מהחסות המונגולית על הבודהיזם נוצרו כמה מונומנטים של אמנות בודהיסטית. תרגומים של כתבים בודהיסטים למונגולית, כמעט תמיד מהמקור בטיבטית, התבצעו בקנה מידה נרחב לאחר 1300. מונגולים מהמעמד הגבוה כדוגמת אצילים משבט ג'לאייר (Жалайр) או שבט אורנאר שמחו לתת חסות למלומדים ומוסדות קונפוציאנים. מספר רב של חיבורים סינים וקונפוציאנים היסטוריים תורגמו למונגולית.
נראה כי בעלי אחוזות מונגולים בתקופת שושלת יואן חיו חיי בטלה וניוון, כאשר ההכנסה מהיבולים של האריסים הסינים הוצאה כולה על גיוס חיילים וציודם כשנקראו לדגל. המונגולים נהגו לגבות חובות על ידי קבלת תשלום של עבדים. בהגיע 1290 נהגו פשוטי העם המונגולים בכל רחבי האימפריה המונגולית למכור את ילדיהם לעבדות. קובלאי חאן ראה במנהג זה סכנה לאומה המונגולית, ואסר על מכירה של מונגולים מחוץ למונגוליה ב-1291, ומתוך מחשבה דומה תקצב גזאן, האילח'אן (1304-1295) בפרס קרנות לפדות עבדים מונגולים.
תרבות.
בסין תחת שלטון המונגולים משושלת יואן התרחשו או נמשכו התפתחויות חשובות בתחום האמנויות. התפתחויות אלו התרחשו בתחומים של ציור, מתמטיקה, קליגרפיה, שירה ותיאטרון, כאשר אמנים וסופרים רבים מתקופה זו מפורסמים עד עצם היום. בשל המיזוג שחל בין ציור, שירה וקליגרפיה בתקופה זו רבים מהאמנים שהתמחו בענפים שונים אלו היו אותם אנשים, אם כי בדרך הם התפרסמו בגלל הישגים בתחום אחד ולא בכולם. לעיתים מחברים את שושלת סונג לשושלת יואן בהקשר להתפתחות סגנון הציור הנוף הסיני המכונה שָׁאן שְׁווֵי (הר-מים) כמו גם המיזוג הקלאסי של אמנויות הציור, השירה והקליגרפיה. בתחום הציור הסיני היו ציירים מפורסמים רבים. בתחום הקליגרפיה רבים מהקליגרפים הגדולים פעלו בתקופת שושלת יואן. בתחום השירה ההתפתחות העיקרית הייתה סגנון השירה המכונה צ'ו (曲, בפין-יין: qǔ), שבו השתמשו מרבית המשוררים מתקופת שושלת יואן, בנוסף לסגנונות שירה אחרות. רבים מהמשוררים היו מעורבים גם בהתפתחויות מרכזיות בתיאטרון במהלך תקופה זו, וההפך, כשאישים חשובים מתחום התיאטרון התפרסמו כשפיתחו את סגנון השירה המכונה סָאנְצ'וּ' (散曲, בפין-יין: sǎnqǔ), סוג של צ'ו. אחד מגורמי המפתח בתמהיל של מופע הבידור המעורב דמוי הוודוויל המכונה דְזָאג'וּ' (雜劇, בפין-יין: zájù) היה השילוב של שירה, הן קלאסית והן סגנון "צ'וּ" החדש. היבט חשוב נוסף של תקופת יואן היה השילוב הגדל של הניב הסיני המקומי הן בסגנון "צ'וּ" של השירה והן בהצגת דְזָאג'וּ' של הבידור המעורב.