לקיילי הייתה קריירה ענפה ומוצלחת למדי בתור כוכב טלוויזיה. הוא זכה בשנת 1983 בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה על תפקידו בתור פאדי אביה של מגי קלירי (רייצ'ל וורד) במיני סדרה המבוססת על הרומן הספרותי "ציפורים מתות בסתר".
בשנת 1986 שיחק קיילי בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המוערכת "שנה בחייך", על תפקידו בתור יצרן הפלסטיק ג'ו גרנדר זכה קיילי בשנת 1987 בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה ובפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
בשנת 1994 זכה קיילי בפרס אמי שלישי על תפקיד אורח שעשה בסדרת הדרמה "סודות העיר".
קולנוע.
קיילי החל את דרכו בקולנוע בשנות ה-50 בגילום דמויות משנה בדרמות "זרע הפורענות" של ריצ'רד ברוקס בתפקיד ג'ושוע אדוארדס, "איסוף ברחוב המערבי" של סמואל פולר ו"סיפור של עיר עוף החול".
בשנות ה-70 שיחק קיילי בעיבוד הקולנועי של סטנלי דונן לספר "הנסיך הקטן" בתפקיד הטייס ובדרמה "מחפשת את מר גודבר" בתפקיד מר דאן. ב-1981 השתתף קיילי בדרמה של פרנקו זפירלי "אהבה אין סופית" בתפקיד ארתור אקסלרוד.
ב-1996 הופיע קיילי בדרמה "פנומן" בתפקיד ד"ר ווילין המומחה למוח.
חיים אישיים.
קיילי היה אב לשישה ילדים מאשתו הראשונה מרי בל ווד. היה נשוי לאשתו השנייה פטרישיה פרייר עד למותו.
קייל מת ממחלת מח עצם ב-15 במרץ 1999 בעיירה וורוויק שבניו יורק. בן 76 היה במותו. לזכרו של קיילי התקיים טקס כיבוי אורות מיוחד בבימות ברודוויי.
תקשורת בין-תאית
הפיגוע בבית הקברות מילטאון
הפיגוע בבית הקברות מילטאון בעיר בלפסט שבצפון אירלנד התרחש ב-16 במרץ 1988. קהל רב שהשתתף בהלווית שלושה אנשי הצבא האירי הרפובליקני שנהרגו בידי חיילים בריטים הותקף על ידי פעיל מחתרת יוניוניסט, שירה אל הקהל והשליך לעברו רימוני יד. בפיגוע נהרגו שלושה אנשים ונפצעו כ-60.
רקע.
שלושת אנשי ה-IRA נהרגו על ידי חיילי ה-SAS בגיברלטר ב-6 במרץ 1988. האירוע עורר זעם רב בקרב תומכי האיחוד בין אירלנד לצפון אירלנד (הרפובליקנים), שראו במותם חיסול מכוון, שכן השלושה לא היו חמושים ונטען כי נורו ללא אזהרה.
הלווית השלושה נקבעה ל-16 במרץ בחלקה הרפובליקנית בבית הקברות מילטאון בבלפסט, שבו נקברו רבים מאנשי ה-IRA. במשך שנים התלוננו הרפובליקנים כי המשטרה וצבא בריטניה נוהגים ביד קשה בהלוויות ה-IRA. לקראת ההלוויה, בעקבות מגעים עם אנשי דת קתולים ובשונה ממנהגם, הורו ראשי המשטרה והצבא לפקודיהם לשמור מרחק מההלוויה.
המחבל, מייקל סטון, בן 32, חבר האגודה להגנת אלסטר (Ulster Defence Association) (UDA), הכין את ההתקפה מראש. הוא טען כי כוונתו הייתה לפגוע בראשי השין פיין וה-IRA שישתתפו בהלוויה וכי התכוון לגמול לארגון על פיגוע שביצע ארבעה חודשים קודם לכן, כאשר פצצה שהניח גרמה לנפגעים רבים בקרב באי קהל טקס יום הזיכרון בעיירה אניסקילן (Enniskillen) בצפון אירלנד. לטענתו נתן לו אחד מבכירי ה-UDA את ברכת הדרך לפיגוע וצייד אותו באקדחים ורימונים.
הפיגוע.
ב-16 במרץ, לאחר טקס אשכבה, הגיעה הלוויית שלושת אנשי ה-IRA לבית הקברות כמתוכנן. קהל המלווים מנה אלפי אנשים וביניהם ראשי ה-IRA והשין פיין, לרבות ג'רי אדמס ומרטין מקגינס. סטון טען כי נכנס לבית הקברות עם הקהל. אחרים טענו שראו אותו נכנס אליו מכיוון אחר בצוותא עם שלושה אנשים נוספים.
כאשר עמדו המלווים להטמין את ארון הקבורה השלישי החל סטון לזרוק רימונים אל הקהל ולירות לעברו בשני אקדחים שהיו עמו. מהומה השתררה במקום. חלק מהקהל נס לכל עבר ואחרים ניסו לתפוס מחסה בין המצבות, אך עשרות אנשים החלו להסתער לכיוונו של סטון.
סטון החל לנוס לעבר הכביש שליד בית הקברות כשהוא יורה לעבר רודפיו ומיידה אליהם רימונים. שלושה מהרודפים, בגילאי 20 עד 30, נהרגו.
סטון טען שרכב מילוט המתין לו על הכביש ליד בית הקברות, אך נהגו נתקף בהלה ונסע משם לפני שהוא הגיע אליו. לאחר שרץ כ-400 מטרים הצליחו רודפיו של סטון להשיג אותו מחוץ לשטח בית הקברות והכו אותו עד איבוד הכרה. שוטרים שהגיעו למקום חילצו אותו מידי ההמון והובילו אותו לטיפול רפואי ולמעצר.
בנוסף להרוגים נפצעו בפיגוע 60 אנשים, לרבות אשה קשישה, אשה בהריון וילד בן עשר. חלק מהנפגעים נפצעו מרסיסי שיש ואבן שניתזו מהמצבות. בחיפזון לפנות את הנפגעים לטיפול רפואי הובלו חלקם במכוניות ההלוויות ששימשו להבאת הארונות לבית הקברות.
הפיגוע כולו צולם על ידי צלמי טלוויזיה שנכחו במקום וזכה לתשומת לב ולתגובה במדינות רבות.
לאחר הפיגוע.
בלילה שלאחר הפיגוע השתוללו בבלפסט צעירים מתומכי הרפובליקניזם, העלו מכוניות באש והתעמתו עם המשטרה.
ארגון ה-UDA והארגון המקביל לו, כוח המתנדבים של אלסטר (Ulster Volunteer Force), הכחישו כל אחריות להתקפה, אך נמנעו מלגנות אותה. אחד מראשי ה-UDA טען שסטון פעל על דעת עצמו. ה-IRA מצדו טען לקנוניה לביצוע הפיגוע מצד שירותי הביטחון של בריטניה, בנימוק שרק מעטים ידעו מראש על כוונת המשטרה והצבא שלא לאבטח את ההלוויות מקרוב.
שלושה ימים לאחר הפיגוע, ב-19 במרץ, בעת מסע ההלוויה של אחד משלושת הרוגי הפיגוע, נקלעה לתוך תהלוכת ההלוויה מכונית ובה שני רבי טוראים מהצבא הבריטי, שהיו לבושים בבגדים אזרחיים. חלק מהמלווים, שסברו שמדובר בניסיון פיגוע יוניוניסטי נוסף, גררו את שני החיילים ממכוניתם והכו אותם קשות. לאחר מכן הובילו אותם משם מספר אנשי IRA למזבלה סמוכה ושם ירו בהם למוות. גם אירוע זה צולם ברובו על ידי הטלוויזיה.
אירועי תקופת השבועיים שמיום הריגת שלושת אנשי ה-IRA בגיברלטר ועד רצח שני החיילים הבריטים בבלפסט סימלו עבור רבים את אחת מתקופות השפל העמוקות ביותר של הסכסוך בצפון אירלנד.
סטון נשפט על הפיגוע, הורשע ונדון למאסר עולם. פעילים יוניוניסטים קיצוניים ראו בו גיבור בשל מעשיו ובמהלך מאסרו היה לאחד ממנהיגי האסירים בכלא. הוא שוחרר על תנאי מהכלא בשנת 2000 בהתאם לתנאי הסכם יום שישי הטוב. בשנת 2006 נתפס סטון בעת שניסה להיכנס לבניין האספה של צפון אירלנד בבלפסט כשהוא חמוש באקדח, סכין ותיק ובו מטעני חבלה. בעקבות זאת הועמד סטון לדין על שורה של עבירות ובכללן חמישה ניסיונות לרצח, לרבות של ג'רי אדמס ומרטין מקגינס. הוא הודה במכתב שפרסם בכוונה לרצוח את שניהם. סטון הורשע וב-2008 נדון ל-16 שנות מאסר. כמו כן הודיע מזכיר המדינה הבריטי לצפון אירלנד כי סטון הפר את תנאי השחרור שלו מהכלא בשנת 2000 ועל כן הוא ישוב לרצות את עונש המאסר הראשון שהוטל עליו.
דניס ג'ון לייסטר
דניס ג'ון לייסטר (באנגלית: Dennis John Leister ; 1922–1990) היה אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
דניס ג'ון לייסטר נולד בלונדון בשנת 1922 כבנו של בנקאי ממוצא גרמני. מגיל שמונה גדל בבית סבו וסבתו שהיו דוברי גרמנית ולכן שלט בשפה זו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לארגון הפציפיסטי הבריטי "איגוד המחויבות לשלום" () אשר היה למעשה זרוע של איגוד הפשיסטים הבריטי, התנגד למלחמה והטיף לנהל משא ומתן לשלום עם גרמניה הנאצית. לייסטר עבר לאי ג'רזי שבאיי התעלה, ככל הנראה במטרה להימנע מגיוס לצבא. באי פגש לייסטר את אריק פלזנטס, אף הוא איש האיגוד.
ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי גרז'י נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה.
בעת הכיבוש שהה לייסטר באי ויחד עם חברו פלזנטס עסק גם בביזה של בתים נטושים באי. הם נתפסו, נשלח למחנה מעצר בצרפת ולבסוף נשלחו שניהם לגרמניה.
בגרמניה הצטרפו לייסטר ופלזנטס ולייסטר בשנת 1944 לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים. בפברואר 1945, לקראת סיום המלחמה, הוצב לייסטר לאחת מיחידות החיל, בה פגש בחורה בריטית שהייתה בזמנה חברתו לספסל הלימודים ועתה שירתה ביחידה כפקידה. הם התחתנו באפריל אותה שנה ולייסטר נשלח לחזית איטליה. הוא הגיע לעיר מילאנו וממנה נמלט עקב התקפת הפרטיזנים האיטלקים לגבעות ונשבה על ידי האמריקאים.
בדצמבר 1945 הועמד לייסטר לדין בפני בית משפט בלונדון, ביחד עם ארבעה חברים נוספים בחיל הבריטי החופשי, באשמת סיוע לאויב. הנאשם העיקרי במשפט היה ג'ון אמרי, בוגד בריטי ששירת בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת המלחמה, שנדון למוות והוצא להורג. לייסטר עצמו הורשע ונדון ב 20 בפברואר 1946 לשלוש שנות מאסר. לא נודע על מעשיו לאחר מכן, ידוע רק כי נפטר בשנת 1990.
כוח המתנדבים של אלסטר
אוטונומיזם יהודי
אוטונומיזם יהודי הוא אידאולוגיה המבקשת לקיים אוטונומיה לאומית-יהודית (כלומר לא רק כדת) במדינות מושבם של היהודים. האוטונומיזם שואף לא רק למתן אמנציפציה ליהודים כפרטים, אלא להכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי. התפישה האוטונומיסטית נוסחה לראשונה על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב.
השקפתו של דובנוב הייתה שהיהודים הם "עם שכל העולם הוא מקומו" - ולכן פתרון הבעיה היהודית הוא הענקת אוטונומיה ליהודים בגולה. דובנוב ראה את הגולה כמציאות ההיסטורית וסבר שהיהודים התפתחו לעם ללא-טריטוריה; עדות לכך היא המרכזים היהודיים הגדולים בארצות הגולה, ובהם המרכז הרוחני בבבל (בין המאה ה-4 והמאה ה-11), המרכז בספרד (מן המאה ה-11 ועד גירוש ספרד ב-1492) ועוד. באותה מידה, סבר דובנוב כי לאף עם אחר אין זכויות לאומיות בלעדיות על טריטוריה כלשהי.