סמל הפלמ"ח הוא סמלו הרשמי של ארגון הפלמ"ח. הסמל, אשר עוצב על ידי אריה אלחנני, הורכב משיבולים מוזהבים וחרב כסופה, המסמלים את המלאכה ואת ההגנה. הסמל נחשף לראשונה ביולי 1945, בכינוס השני של הפלמ"ח.
היסטוריה.
בל"ג בעומר תש"א (15 במאי 1941) החליט המטה הארצי של 'ההגנה' על הקמת הפלמ"ח, ראשי תיבות של "פלוגות מחץ". לאחר הכינוס הראשון של הפלמ"ח, נדרש היה לעצב סמל ודגל לארגון. חברי הארגון פרסמו מספר הצעות. בניהן פטיש וחרב, חרב ומסביבה נחש מתפתל, ברק, חבצלת, ומגן דוד שבמרכזו מתנוסס הכיתוב "פלמ"ח".
הסמל שנבחר נחשף לראשונה ב־20 ביולי 1945, בכינוס השני של הפלמ"ח, כפי שתואר בספר הפלמ"ח: . טקס חשיפת הדגל והסמל מתואר ביתר פירוט בידי יגאל אלון ב ספרו "מגמות ומעש". במסדר הנעילה של הכנס בהשתתפות אלפי אנשים, ובנוכחות אישי ציבור רבים, מסר ישראל גלילי, ממלא מקום הרמ"א, את הדגל ליצחק שדה, מפקד הפלמ"ח: "במרכז הדגל רקום סמל הפלמ"ח, שהובא לראשונה בפני החטיבה והציבור כולו - שתי שבלי זהב משולבות חרב מכסיפה".
הסמל מבטא את אופיו של הפלמ"ח, המשלב בין היעוד הצבאי ליעוד ההתיישבותי. החרב, הלקוחה מסמל מפקדי המחלקות ב"הגנה", ושלובו שיבולים במקום עלי זית, כסמל העבודה העברית. מעצבו היה האדריכל אריה אלחנני, אשר עיצב גם את סמל ההגנה וסמל צה"ל. מיכל גולן, בתו של אלחנני, טוענת שאביה הגה את רעיון העיצוב. אחרים מייחסים זאת לחברת הפלמ"ח שושנה ספקטור.
בשנות המנדט הבריטי הסמל היה חשאי. עם זאת, במלחמת העצמאות, עוד לפני הכרזת העצמאות, הוא פורסם בפומבי והופיע במרכז סמלי שלוש חטיבות הפלמ"ח: חטיבת יפתח, חטיבת הראל וחטיבת הנגב, וכן בסמל הפלי"ם שם נוסף עוגן לחרב. זכאי אות מלחמת הקוממיות נהגו לענוד את סמל הפלמ"ח על אותותיהם, עד אשר בוטל רשמית.
בתרבות, מזוכר סמל הפלמ"ח ברמיזה, בשיר הורה היאחזות מאת יחיאל מוהר: .
סוויסלץ' (פירושונים)
סוויסלץ' (בבלארוסית: Свіслач; ברוסית: Свислочь, סוויסלוֹץ'; בפולנית: Świsłocz, שוויסלוץ') הוא שם של מספר מקומות ונהרות ברחבי בלארוס.
הר בוריאס
מחנה שטח
מחנה שטח (באנגלית: Camping Out) הוא סרט קצר אמריקאי בשחור-לבן משנת 1934 בכיכובם של הדמויות מיקי מאוס, מיני מאוס, הוראס הורסקולר וקלרבל הפרה, שבעודם נהנים במחנה, נדרשים להילחם בלהקת יתושים טורדניים.
עלילה.
מיקי, מיני, הוראס וקלרבל יושבים מסביב למחנה שלהם כאשר מגיע יתוש ומקלקל להם את הכיף. לאחר שהוראס הכה את היתוש הטורדני, האחרון הולך ובוכה לאביו שמזמן את כל הלהקה. מיני מבחינה ביתושים הזועמים ומהר החבורה מתארגנת לקראתם תוך שהם מבצרים עצמם עם הציוד שלהם ומתחמשים בשלל כלים. הוראס מתיז קצת מולסה על קבוצת יתושים ומוכיח את זה כיעיל, עד שהיתושים נדבקים עליו בחזרה. לאחר שירו על עדר היתושים כל מיני מאכלים כגון אפונה ותירס ועדיין הם לא מפסיקים לתקוף, החבורה נסוגה לאוהל, שם הם עדיין נעקצים אבל יכולים להילחם קצת בחזרה, בסופו של דבר הם לוכדים את כל היתושים בתוך תחתוני נשים ושולחים אותם לדרכם.
הפצה.
הסרט יצא לאקרנים ב-17 בפברואר 1934 והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
הסרט נודע גם בשם "צרות במחנה" (Camping Troubles) בתקופה הראשונה להפצתו מחוץ לגבולות ארצות הברית.
הסרט הוקרן במקור בשחור-לבן, אך בשנות האלפיים, פורסמה גרסה צבעונית של הסרט.
ניתוח ליצירת חזה גברי
ניתוח ליצירת חזה גברי (באנגלית מוכר גם בשם Male chest reconstruction – "שחזור חזה גברי") הוא הליך כירורגי הנועד להפוך את החזה לגברי על ידי הסרת רקמת השד או שינוי הפטמות והעטרות. ניתן לעבור ניתוח ליצירת חזה גברי במקרים של גינקומסטיה (התפתחות חריגה של בלוטות החלב אצל זכרים הגורמת לגדילת החזה) ודיספוריה מגדרית. כחלק מהמעבר המגדרי גברים טרנסים יכולים לבחור בניתוח זה, המוכר בהקשר זה גם כ"ניתוח עליון" (top surgery), משום שהוא נועד להתאים את פלג הגוף העליון.
הסרת רקמת השד בניתוח חזה גברי היא סוג של כריתת שד (מסטקטומיה) הנקראת "כריתת שד תת-עורית" (subcutaneous mastectomy). סוג זה של כריתת שד מסיר רקמות מתוך השד (רקמה תת-עורית), וכן עודפי עור. לאחר מכן, המנתח משרטט קווי מתאר של החזה בצורה גברית, ומשנה את הגודל והמיקום של העטרות והפטמות לפי הצורך.
קהל יעד.
המועמדים לניתוח מעוניינים בחזה שטוח בעל מראה גברי. בין המועמדים האפשריים נמנים גברים סיסג'נדרים עם גינקומסטיה; גברים טרנסג'נדרים שעוברים שינויים רפואיים וסובלים מדיספוריה ביחס לחזה; וא-בינארים עם שדיים, אשר בדומה לגברים טרנסג'נדרים יכולים לחוות דיספוריה בגלל החזה.
גינקומסטיה היא עיוות שד מצוי שיכול להופיע אצל גברים, ועשוי לדרוש התערבות כירורגית. הגורמים לגינקומסטיה משתנים אך הם עשויים לכלול בין היתר תופעות לוואי של תרופות או גנטיקה.
אנשים שזוהו בלידתם כנקבה ועוברים שינוי מגדרי לזכר, גבר או א-בינארי עלולים לחוות דיספוריה מגדרית הנגרמת בשל מראה החזה שלהם, ובהתאם גם אופוריה מגדרית בעקבות הניתוח. לדוגמה, השחקן הקנדי אליוט פייג' עבר את הניתוח בשנת 2021; הוא סיפר כי "זה שינה לחלוטין את חיי... [זה] לא רק משנה-חיים אלא מציל חיים."
שיטות.
צורת "T" הפוכה.
אחת השיטות לניתוח היא יצירת חתך רוחבי מתחת לשד והשתלת עטרות פטמה חופשיות. אם העור רופף יותר מדי, האלטרנטיבות הן להאריך את החתך לרוחב (בשיטת 'אוזן כלב') או לבצע חיתוך אנכי בקו האמצע (צורת 'T' הפוכה).
העטרה נחתכת לקוטר מוסכם-מראש ולאחר מכן הפטמה מחולקת בחיתוך בצורת פאי ומורכבת מחדש. ייתכן אובדן תחושה כלשהו בעקבות שיבוש עצבי.
חתך כפול.
אחת השיטות הנפוצות ביותר לניתוח היא יצירת חתך כפול, מעל ומתחת למסת השד, הסרת רקמת השומן ורקמת הבלוטה, וסגירת העור. שיטה זו משאירה צלקות מתחת לשרירי החזה, הנמתחות מבתי השחי ועד לאמצע החזה.
חתך כפול מלווה בדרך כלל בהשתלת פטמות חופשיות על מנת ליצור פטמות במראה גברי. העטרה והפטמה מוסרים מרקמת השד, מתבצע חיתוך לאורך ההיקף ולאחריו מוסרת שכבת הבשר העליונה משאר הרקמה. לאחר השטחת החזה, הפטמות מושתלות במיקום הזכרי המתאים. לרוב גודל העטרה מוקטן, כמו גם גודל הפטמות עצמן, כאשר בדרך כלל העטרה הנקבית גדולה יותר בהיקפה והפטמות מתבלטות יותר.
השתלת פטמות מקושרת בדרך כלל לניתוח חזה בסגנון חתך כפול, אך ניתן להשתמש בה בכל שיטת ניתוח אחרת במידת הצורך. השתלת פטמות מביאה איתה אפשרות של דחייה. במקרים כאלה, הפטמה מקועקעת בחזרה באופן קוסמטי, או שעשויים להתבצע הליכים כירורגיים נוספים.
בדרך כלל, תחושה מסוימת תחזור לפטמות המושתלות עם הזמן. עם זאת, ההליך מנתק את העצבים הנכנסים לפטמות ולעטרות, וקיימת סבירות ניכרת לאובדן תחושה.
חור מנעול.
על מנת להסיר את רקמת הבלוטה ורקמת השומן המרכיבות את מסת השד, וכן את העור הנוסף שמכסה את המסה, ישנן שלוש גישות בסיסיות.
עבור שדיים קטנים, כגון מידה A או מידה B נמוכה, ניתן לבצע חתך סביב-עטרתי, כלומר חתך מעגלי מסביב לעטרה, בשילוב עם חתך מעגלי פנימי כדי להסיר חלק מעודפי העטרה. משיכת העור למרכז תגרום להתכווצויות מסוימות, אך לרוב הדבר מתרכך עם הזמן. ההליך יגרום ללחץ משמעותי בקו הצלקת, וכדי למנוע התפשטות של הצלקת יש צורך בתפר קיבוע תמידי. השארת שכבת הדרמיס החיצונית (עור גולמי) מתחת לעטרה שבשוליים מסייעת להישרדותה.
חתך חור המנעול מרחיב את החתך הסביב-עטרתי עוד יותר על ידי סגירה אנכית מתחתיו, שכתוצאה ממנה העור הבלתי-רצוי נמשך מצד לצד והעודפים מוסרים.
חתך עוגן המתווסף לכך הוא חתך רוחבי, בדרך כלל בקפל מתחת לשד, שמטרתו להסיר עוד יותר עור עודף, כאשר עור רפוי אינו רצוי. הוא מיועד לשדיים גדולים בהרבה או בעלי שטח פנים גדול יותר, כפי שניתן לראות בנשים עם ניוון שד שלאחר הלידה.
ניתן לפתור את המורכבות באשר לעטרת הפטמה על ידי שימוש ברגלית (מבנה המחבר בין חלקים בגוף), שיש לה יתרון בכך שהיא משאירה תחושה מסוימת ושומרת על אספקת הדם ללא פגע, אך היא יכולה להוות חסרון כאשר יש לה די נפח אשר לא מספק את המראה השטוח שרוב הטרנסג'נדרים מנקבה-לזכר (FTM) מעוניינים בו.
"אוזן כלב".
לפעמים הגפיים הצדדיות עשויות להיות ארוכות למדי, והביטוי שהרופאים משתמשים בו הוא "לרדוף אחרי אוזן של כלב" לכיוון בית השחי. 'אוזן כלב' היא קפל לא נעים של עור בפינת החתך, אשר מתאסף בדרך כלל בזווית גדולה מ-30 מעלות. שימוש בחתך מעוקל יכול להפחית את הסיכוי להתפתחות של אוזני כלב, מכיוון שהוא מצריך פחות התאספות של עור, אך חלק מהמטופלים לא אוהבים את המראה של הצלקת המעוקלת, מכיוון שהיא עשויה להידמות למראה השדיים.
לא נדיר שהמנתח ישנה את קווי החתך לאחר שלושה חודשים או יותר כאשר מופיעים כמה אזורי שרידים בעייתיים מהניתוח.
בית הכנסת אוהל נחמה
בית הכנסת אוהל נחמה הוא בית כנסת אורתודוקסי הממוקם ברחוב שופן 3 שבגבול השכונות טלביה-קטמון שבירושלים – בין המוזיאון לאמנות האסלאם למשכן הנשיא. נוסח בית הכנסת הוא אשכנזי, והתפילות בבית הכנסת מתקיימות בעיקר בסופי השבוע. בית הכנסת קרוי על שם הרבנית נחמה ליפשיץ והחל לפעול בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. ראשוני המתפללים היו אנשי האוניברסיטה העברית בירושלים שעזבו מניין קיים ברחוב בלפור. המבנה הנוכחי נחנך בשנת 1979 ותוכנן על ידי האדריכל דוד קאסוטו. לשם הקמת המבנה והחזקתו, הוקמה אגודת "מעלות". כיום בית הכנסת מנוהל על ידי ועד ומועצה הנבחרים מדי שנה באספת חברי הקהילה. הרב דניאל טרופר היה רב בית הכנסת במשך כשלושים שנה. נכון לאוגוסט 2022, רב הקהילה הוא הרב ד"ר אהרון אדלר.
בעבר נחשב בית הכנסת למוקד מרכזי של הביצה הירושלמית.