הענף המצליח ביותר היה הרכיבה, עם 4 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. ברכיבה אומנותית זכה הגנרל ארנסט לינדר במדליית זהב, וברטיל סנדסטרם זכה במדליית כסף שנייה ברציפות. נבחרת הקפיצות זכתה במדליית זהב ונבחרת האיוונטינג זכתה במדליית כסף. המתאבק קארל וסטרגרן זכה במדליית זהב. רודולף סוונסון התחרה הן בסגנון חופשי והן בסגנון יווני-רומי, ובשני הסגנונות זכה במדליית כסף, באחרון כסגנו של וסטרגרן. מתאבק נוסף, אריק מאלמברג, זכה במדליית ארד.
בפעם השלישית ברציפות, כל זוכי המדליות בקרב חמש מודרני היו שוודים. במדליית הזהב זכה בו לינדמן, והאלוף האולימפי היוצא, גוסטף דריסן, הסתפק במדליית הכסף. במדליית הארד זכה ברטיל אוגלה, ש-12 שנים קודם לכן זכה במדליית ארד בקפיצה במוט.
באתלטיקה זכו השוודים ב-5 מדליות: אדווין וידה זכה במדליית כסף בריצת 10000 מטר ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר, גונאר לינדסטרם זכה במדליית כסף בהטלת כידון, נבחרת השליחים בריצת 400X4 מטר זכתה אף היא במדליית כסף, וסטן פטרסון זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות. בתחרויות השחייה בלט ארנה בורג, שזכה במדליות כסף במשחים ל-400 ול-1500 מטר חופשי, ובמדליית ארד במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי. במשחה השליחות ל-100X4 מטר חופשי זכו השוודיות במדליית ארד.
אוסקר סוואן כבר לא נטל חלק במשחקים, אך בנו, אלפרד, השתתף בהם בפעם הרביעית ברציפות, וזכה במדליית כסף ארד בירי כפול במטרה נעה, ועם הנבחרת השוודית זכה במדליית כסף בירי בודד במטרה נעה ובמדליית ארד בירי כפול. בכך הגיע סוואן למאזן של 9 מדליות אולימפיות מאז 1908. קלע נוסף, וילהלם קרלברג, זכה במדליית כסף בירי באקדח אש מהירה. לקרלברג הייתה זו מדליה אולימפית שביעית מאז 1908. יון יאנסון שיפר את הישגו בקפיצה למים ממקפצה גבוהה, וזכה במדליית כסף, בעוד שירדיס טפל זכתה במדליית ארד בקפיצה מ-10 מטר. טפל הייתה חברה בנבחרת השחייה, וזכתה במדליית ארד במשחה השליחות. סייף הדקר נילס הלסטן זכה במדליית ארד, וכך גם רוכבי האופניים במרוץ נגד השעון.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה לשווייץ 2-1 בחצי הגמר, ובמשחק על המקום השלישי גברה על הולנד 1–3 במשחק חוזר, שנערך משום שהמשחק הראשון הסתיים בתיקו 1-1. נבחרת הכדורמים הפסידה לנבחרת ארצות הברית 2–3 במשחק על מדליית הארד.
אולימפיאדת אמסטרדם (1928).
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכו השוודים ב-25 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, והם דורגו במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, גרמניה ופינלנד.
הענף המצליח ביותר היה ההיאבקות, עם ארבע מדליות, בהן שלוש מדליות זהב. רודולף סוונסון התחרה הפעם רק בסגנון יווני-רומי, ושיפר את הישגו מפריז כשזכה במדליית זהב, ובמדליות זהב נוספות זכו תורה שסטדט ויוהאן ריכטהוף. אריק מאלמברג שיפר אף הוא את הישגו מפריז, וזכה במדליית כסף. באתלטיקה זכו השוודים ב-7 מדליות. אריק לונדקוויסט זכה במדליית הזהב היחידה, בהטלת כידון, עם שיא אולימפי חדש (66.60 מטר). אריק בילהן זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר ואוסיאן סקיילד זכה במדליית כסף ביידוי פטיש. אדווין וידה זכה בשתי מדליות ארד, בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר, ושתי אתלטיות זכו אף הן במדליות ארד: אינגה גנצל בריצת 800 מטר ורות סוודברג בזריקת דיסקוס.
ארנה בורג ניצח במשחה ל-1500 מטר חופשי, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש (19:51.8 דקות) וסיים במקום השלישי במשחה ל-400 מטר. סוון תופלט ניצח בקרב חמש מודרני והותיר לאלוף האולימפי היוצא, בו לינדמן, את מדליית הכסף. לראשונה בתולדות המשחקים זכה ספורטאי שאינו שוודי במדליית הארד בענף זה. היה זה הגרמני הלמוט קאהל. במדליית הזהב השביעית זכה השייט סוון תורל, בדינגי באורך 12 רגל. צוות שייטי ה-8 מטר זכה במדליית ארד.
רגנר אולסון זכה במדליית ארד ברכיבה אומנותית, ובמדליית כסף עם הנבחרת. נבחרת הקפיצות זכתה במדליית ארד. שני מתאגרפים זכו לראשונה במדליות, נילס ראם במדליית כסף וגונאר ברגרן במדליית ארד. רוכב האופניים גסטה קרלסון זכה בשתי מדליות ארד בתחרויות המרוץ נגד השעון, האישית והקבוצתית, ובמדליית ארד נוספת זכתה לאלה שקוויסט, בקפיצה למים מ-10 מטר. לראשונה מזה 24 שנים, אף קלע שוודי לא זכה במדליה במשחקים.
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).
גם באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) דורגה שוודיה במקום הרביעי, אחרי ארצות הברית, איטליה וצרפת, לאחר שהספורטאים השוודים זכו ב-23 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
הענף הבולט ביותר היה ההיאבקות. המתאבקים השוודים זכו ב-10 מדליות, וחמישה מהם זכו בשש מדליות זהב. איוואר יוהנסון זכה בשתיים מהן, בסגנון חופשי במשקל בינוני ובסגנון יווני-רומי במשקל כבד. יוהאן ריכטהוף זכה במדליית זהב שנייה ברציפות בסגנון חופשי במשקל כבד, רודולף סוונסון זכה אף הוא במדליית זהב שנייה ברציפות, בסגנון יווני-רומי במשקל כבד-קל, אריק מאלמברג שיפר את הישגו מאמסטרדם וזכה במדליית זהב בסגנון יווני-רומי במשקל קל) וקארל וסטרגרן זכה במדליית זהב אולימפית שנייה, בסגנון יווני-רומי, במשקל כבד. לעומתם, תורה שסטדט איבד את תוארו וזכה במדליית כסף, ובמדליות ארד זכו אקסל קדייר, איינר קרלסון וגוסטף קלארן.
השליטה השוודית בקרב חמש מודרני נמשכה, לאחר שיוהאן גבריאל אוקסנסטירנה זכה במדליית הזהב, ובו לינדמן זכה במדליית כסף שנייה ברציפות. צוות שייטי ה-6 מטר זכה במדליית זהב, ושייטי הסטאר גונאר אסתר ודניאל סונדן-קולברג זכו במדליית ארד. במדליית הזהב התשיעית זכה הקלע ברטיל רנמארק, בירי מ-50 מטר בשכיבה. נבחרת הרכיבה האמנותית זכתה במדליית כסף, וקלרנס פון רוזן זכה במדליות ארד באיוונטינג ובקפיצות. המתאגרף תורה אהלקוויסט זכה במדליית כסף, ואלן קרלסון זכה במדליית ארד. אריק סוונסון זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת, ורוכב האופניים ברנהרד בריץ זכה בשתי מדליות ארד במרוצים נגד השעון, האישי והקבוצתי.
אולימפיאדת ברלין (1936).
באולימפיאדת ברלין (1936) זכו השוודים ב-20 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, ושוודיה דורגה במקום השביעי בטבלת המדליות.
קרוב למחצית המדליות (9) הושגו בענף ההיאבקות. ארבע מהן היו מדליות זהב. איוואר יוהנסון זכה במדליית זהב אולימפית שלישית, בסגנון יווני-רומי במשקל בינוני, אקסל קדייר שיפר את הישגו מלוס אנג'לס וזכה במדליית זהב בסגנון יווני-רומי במשקל קל-כבד, רודולף סוודברג ניצח בסגנון יווני-רומי במשקל חצי כבד, וקנוט פרידל עשה זאת בסגנון חופשי במשקל קל-כבד. תורה אנדרסון, אגון סוונסון ויון נימן זכו במדליות כסף, איינר קרלסון זכה במדליית ארד שנייה ברציפות, וגסטה פרנדפורס זכה אף הוא במדליית ארד.
חותרי הקיאק סוון יוהנסון ואריק בלאדסטרם ניצחו במקצה ל-10,000 מטר, וטאגה פאהלבורג והלגה לארסון זכו במדליית ארד. במדליית הזהב השישית זכה הקלע טורסטן אולמן, בירי באקדח מ-50 מטר. אולמן זכה גם במדליית ארד בירי באקדח אש מהירה מ-25 מטר. שייטי הסטאר ארוויד לאורין ואונו ולנטין זכו במדליית כסף, ושייטי ה-6 מטר זכו במדליית ארד. נבחרת סייפי הדקר זכתה במדליית כסף, המתאגרף אריק אגרן זכה במדליית ארד, וכך גם נבחרת הרכיבה האמנותית. באתלטיקה זכו שני שוודים במדליות ארד: הנרי יונסון בריצת 5000 מטר ופרד וארנגורד ביידוי פטיש. לראשונה מאז החלו תחרויות הקרב חמש מודרני, אף ספורטאי שוודי לא זכה במדליה. נבחרת הכדורמים סיימה במקום השביעי.
אולימפיאדת לונדון (1948).
עם חידוש המשחקים לאחר הפסקה של 12 שנים, עקב מלחמת העולם השנייה, שבה שוודיה והגיעה להישגים גבוהים. באולימפיאדת לונדון (1948) צברו הספורטאים השוודים 44 מדליות, מהן 16 מדליות זהב, והיא דורגה במקום השני, אחרי ארצות הברית.
גם במשחקים אלה היה ענף ההיאבקות הענף הבולט ביותר, עם 13 מדליות, מהן 5 מדליות זהב בסגנון יווני-רומי (מתוך 8 אפשריות): קורט פטרסן (משקל תרנגול), גוסטב פריי (משקל קל), גסטה אנדרסון (משקל חצי כבד), אקסל גרנברג (משקל בינוני) וקארל-אריק נילסון (משקל קל-כבד). אולה אנדרברג וטור נילסון זכו במדליות כסף. בסגנון חופשי, זכה גסטה פרנדפורס במדליית כסף, 12 שנים לאחר שזכה במדליית ארד בברלין. איוואר שלין וברטיל אנטונסון זכו אף הם במדליות כסף, ותורה יוהאנסון, אריק לינדן ובנגט פאהלקוויסט זכו במדליות ארד.
גם באתלטיקה זכו השוודים ב-13 מדליות. בריצת 3000 מטר מכשולים זכו השוודים בשלושת המקומות הראשונים: טורה שסטראנד, אריק אלמסטר וגטה האגסטרם. בריצת 1500 מטר זכה הנרי אריקסון במדליית הזהב ולנארט סטרנד זכה במדליית הכסף. גם בהליכה ל-10 ק"מ זכו שוודים בשני המקומות הראשונים, יון מיקלסון ואינגמר יוהאנסון. יון יונגרן זכה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ, וארנה אוהמן זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת. רונה לארסון זכה בשתי מדליות ארד, בריצת 400 מטר משוכות ובמרוץ השליחים ל-400X4 מטר. ברטיל אלברטסון זכה אף הוא במדליית ארד, בריצת 10000 מטר. האתלטית השוודית היחידה שזכתה במדליה אולימפית בלונדון הייתה אן-בריט ליימן, שזכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת.