על המדליות האלה הוסיפה ברטון שתי מדליות ארד במקצה ל-100 מטר פרפר עם תוצאה של 1:31.59 דקות, ובמקצה ל-100 מטר חופשי עם תוצאה של 1:21.11 דקות.
ברצלונה 1992.
באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) הגיעה ברטון לשיאה. היא זכתה בשבע מדליות פאראלימפיות מהן שלוש מדליות זהב אישיות. במקצה ל-100 מטר גב היא ניצחה עם תוצאה של 1:28.69 דקות, לפני האוסטרלית טרייסי קרוס שסיימה עם 1:30.49 דקות והפינית אווה ריטה פינגרוס שסיימה עם 1:30.97 דקות. במשחה ל-200 מטר מעורב היא זכתה בזהב עם 3:14.52 דקות, לפני קרוס שסיימה עם 3:20.06 דקות והבריטית לואיס ביילס שזכתה בארד עם 3:20.40 דקות. במקצה ל-50 מטר חופשי זכתה ברטון במדליית זהב שלישית עם תוצאה של 34.32 שניות.
על שלוש מדליות הזהב הוסיפה ברטון ארבע מדליות כסף פאראלימפיות. במקצה ל-100 מטר פרפר סיימה שנייה עם 1:29.55 דקות, אחרי פינגרוס שניצחה עם תוצאה של 1:29.10 דקות, ובמשחה ל-100 מטר חופשי עצרה את השעון על 1:18.96 דקות, אחרי קרוס שזכתה בזהב עם 1:18.36 דקות. במקצה ל-400 מטר חופשי סיימה שנייה עם 6:23.01 דקות, אחרי קרוס שניצחה עם 5:52.89 דקות, ובמשחה השליחים ל-4X100 חופשי זכתה עם נבחרתה במדליית הכסף עם 5:00.56 דקות, ונכנעה למשלחת האמריקאית בהובלתה של טרישה זורן שקבעה שיא עולם של 4:46.85 דקות.
אטלנטה 1996.
ברטון השתתפה במשחקים הפאראלימפיים בפעם האחרונה באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996). היא זכתה בשתי מדליות ארד אישיות, במקצה ל-100 מטר פרפר עם תוצאה של 1:35.25 דקות, ובמשחה ל-50 מטר חופשי סיימה בתוצאה של 35.16 שניות, אחרי קרוס האוסטרלית שסיימה עם 34.41 שניות ואליה נילסון השוודית שניצחה עם שיא עולם של 33.02 שניות.
במשחה השליחים ל-4X100 חופשי זכתה ברטון עם הנבחרת הבריטית במדליית הכסף בתוצאה של 4:49.65 דקות, אחרי המשלחת הגרמנית שקבעה שיא עולם של 4:33.52 דקות, ולפני המשלחת האמריקאית שסיימה עם 4:57.32 דקות.
מינרכיזם
קליטת עלייה
חיים איזק
חיים איזק (נכתב לעיתים איזאק; 8 באפריל 1921, א' בניסן תרפ"א – 25 במרץ 1987, כ"ד באדר תשמ"ז) היה עיתונאי ועורך, איש "דבר", לשונאי ומתרגם עברי פורה של ספרי עיון וסיפורת מגרמנית ואנגלית.
חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (תשכ"ט-1969), פרס סוקולוב לעיתונות (תשמ"ד-1984) ופרס גתה (1986).
קורות חיים.
חיים איזק נולד באביב 1921 בעיר פרנקפורט שבגרמניה, בן הזקונים של הדסה וישראל יצחק איזק, יוצאי רוזוואדוב שבגליציה. קיבל חינוך יהודי מסורתי בבית אביו ובבתי ספר בעירו.
בשנת 1936, בגיל 15, עזב את גרמניה הנאצית ועלה לארץ ישראל. עסק בהוראה.
איזק ניכר ביכולותיו האינטלקטואליות עד כדי כך שגם בהיעדר לימודים גבוהים כלשהם, הצטרף בשנת 1945 למערכת עיתון "דבר", ובמשך עשרות שנים מילא בה תפקידים שונים. תחילה היה עורך היומון המנוקד והמבואר לעולים "הגה", שגידל דור חדש של קוראי וכותבי עברית, והיה בעל תפקיד מכריע בשנים שלפני ייסוד האולפנים. משנת 1951 היה לעורך היומון לעולים שהופיע במקום "הגה", "אֹמֶר". אחר כך כיהן כעורך חדשות, עורך לילה ועורך כיתוב, עורך גיליון השבת, כתב מדיני, כתב פרלמנטרי, שליח העיתון לארצות הברית, כותב מאמרים ראשיים, בעל טור, מראיין ובעל מדור לענייני לשון. משנת 1957 כיהן כמזכיר המערכת, ושימש בתפקיד זה יותר מעשור. כמזכיר המערכת הקדיש הרבה מזמנו ומרצו לשמירה על עברית נקייה בעיתון: הוא שירש שגיאות שגורות, השליט תעתיק נכון וכתיב אחיד.
בשנותיו האחרונות, בשנות ה-80, חזר לעריכת העיתון לעולים מבית "דבר", "אֹמֶר".
היה מעורכי החדשות הראשונים של "קול ישראל". הרצה על עיתונות בשלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית. חיים איזק היה נשוי לבלהה ולהם 3 ילדים: רפי יזהר, מולי איזק ודסי פיינגולד
את עבודתו העיתונאית השלים מפעלו בשדה התרגום. במהלך כארבעה עשורים תרגם כארבעים ספרים מגרמנית ומאנגלית. תחילה תרגם בעיקר ספרי הגות ומדע, בהם כתבי פסטלוצי, הרצל, יעקב בורקהרדט, פרויד, יונג וויקטור פראנקל, ואחר-כך עבר לתרגם בעיקר סיפורת, ותרגם בין היתר מספרי היינריך בל, אליאס קאנטי, מקס פריש, גינטר גראס, זיגפריד לנץ וג'ון אפדייק.
בשנת תשכ"ט-1969 זכה עם אריה בר פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, בפרס לתרגומי מדע, על תרגום חמשת הכרכים של כתבי זיגמונד פרויד בהוצאת דביר (מהם תרגם איזק שלושה).
בשנת תשל"ח, חרף היעדר השכלה פורמלית, נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית. היה חבר הוועדה למונחי המשרד והוועדה למילים בשימוש כללי, ותחדישים רבים נזקפים לזכותו.
בשנת תשמ"ד-1984 זכה בפרס סוקולוב לעיתונות. בשנת 1986, כשנה לפני מותו, קיבל מידי שגריר גרמניה את פרס גתה, כאות הוקרה על תרגומיו מגרמנית.
שנים רבות סבל מבריאות לקויה מאוד, אך הוסיף לעבוד.
נפטר מהתקף לב במרץ 1987, בגיל 66.
נקבר בבית עלמין הדרום.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ח. איזק
חיים איזאק
ח' איזק
לוגותראפיה
לוגותיראפיה
סיאנדה קולו
סיאנדה קולו (באנגלית: Siyanda Xulu; נולד ב-30 בדצמבר 1991 בדרבן) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הבלם בהפועל תל אביב ובנבחרת דרום אפריקה.
קריירה.
קולו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של רויאל קוסטאל במולדתו, ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של קייזר צ'יפס.
בשנת 2009 חתם בקבוצת ממלודי סאנדאונס, במדיה שיחק שלוש עונות.
בספטמבר 2012 חתם לארבע שנים ברוסטוב מליגת העל הרוסית, ובשנת 2014 זכה עם הקבוצה בגביע הרוסי. בסך הכל שיחק שלוש שנים במועדון וערך 31 הופעות בליגה הבכירה ברוסיה.
בשנת 2015 חזר קולו לדרום אפריקה וחתם בקייזר צ'יפס, אך לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה. כעבור שנתיים חתם בקבוצת מריצבורג יונייטד, במדיה שיחק שלוש עונות.
ב-19 באוגוסט 2020 הגיע קולו לישראל וחתם לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 1–4 למכבי פתח תקווה בגביע הטוטו. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–2 למ.ס. אשדוד.
ב-20 באפריל 2021 כבש קולו את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב בניצחון 0–1 על הפועל כפר שלם ברבע גמר גביע המדינה. קולו העפיל עם הקבוצה עד לגמר גביע המדינה, אך לא שותף בהפסד הפועל 2-1 למכבי תל אביב בהארכה.
ב-25 בפברואר 2022 פורסם שהבלם עזב במפתיע את ישראל.
נבחרת לאומית.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת דרום אפריקה ערך קולו ב-15 ביוני 2012, בניצחון 3–0 על נבחרת גבון, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-80. ב-5 ביוני 2018 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4–1 על .
קריסה גדולת פרי
קריסה גדולת-פרי (שם מדעי: "Carissa macrocarpa") או בשמה השני קריסה גדולת-פרחים היא צמח ותיק ומוכר לגננים רבים. בחלק נכבד מהשטחים בגנים הציבוריים בישראל נשתל בצמחים מסוג זה. מקורה בדרום אפריקה.
מאפיינים.
הקריסה הוא שיח ירוק עד, קוצני, העלים דמוי ביצה בצבע ירוק כהה, גלדניים, צפופים ומבריקים. חלקי הצמח - העלים והענפים - מכילים מוהל חלבי צורב. מתאפיין בצימוח מהיר, מסועף וגבוה. מגיב היטב לגיזום ומפתח צורה צפופה ומפוסלת לאחר גיזום.
הפריחה לבנה וריחנית, בריח המזכיר את פריחת היסמין. הצמח פורח כתשעה חודשים בשנה.
הפרי האכיל הוא ענבה כדורית או אליפטית, בצבע אדום, טעמו דומה לטעם הפסיפלורה. הפרי משמש להכנת ריבות או נאכל שלם וטרי (אין להסיק בשום פנים שמותר לאכול גם פירות ממינים אחרים בסוג, כמו חד-מאבק אתיופי, שהוא רעיל ביותר למרות מראה פריו המצודד).
בשנים האחרונות התרבה מאוד השימוש בזן Green Carpet - (גרין קרפט=שטיח ירוק). זן זה מתאפיין בצימוח איטי, צפוף ונמוך. ובעל עמידות טובה לתנאי קיצון בתאורה, השקיה, ואקלים.
פאולה אהרונסון
פאולה אהרונסון (27 בנובמבר 1908 - 9 באוקטובר 1998) הייתה אמנית קרמיקה ישראלית ילידת גרמניה, מחלוצות אמנות הקרמיקה הישראלית.
ביוגרפיה.
פאולה אהרונסון נולדה בשנת 1908 בהמבורג, גרמניה למשפחה מסורתית. את הכשרתה האמנותית הראשונה קיבלה בבית הספר לאמנות שימושית בהמבורג, שם למדה אורנמנטיקה במשך שלוש שנים אצל פרידריך אדלר. לאחר שלוש שנים בבית הספר למדה, בהשפעת משפחתה, במשך סמסטר בבית הספר למסחר בעיר ועבדה בחנות לעיצוב פנים. בחנות זו נחשפה לכלי קרמיקה בעיצובו של אוטו דוגלס דוגלס-היל (Otto Douglas Douglas-Hill), שהשפיעו על החלטתה ללמוד עיצוב קרמי. אהרונסון למדה באופן חלקי באקדמיה לאמנות בברלין אצל דוגלס-היל, אולם לאחר כתשעה חודשים נרשמה ללימודים מלאים בבית הספר לקרמיקה הלה, בו לימדו מרגרט פרידלנדר (Marguerite Friedlaender) ופרנץ וולדנהיים (Frans Wildenhain), זוג אמני קרמיקה, מבוגרי המחזור הראשון של באוהאוס. שיטת הלימוד בהלה הושפעה מאוד מרוח הבאוהאוס ויצרה סינתזה בין אומנות מסורתית לתעשייה.
בשנת 1932 ביקרה בארץ ישראל, ופגשה את חוה סמואל. בשנת 1933 עלתה לארץ והצטרפה לבית המלאכה של סמואל בירושלים. לאחר תקופה עבורו השתיים לראשון לציון, שם הקימו מפעל לייצור קרמי בשם "כד וספל", שהיה המפעל הראשון בארץ ישראל לייצור כלי קרמיקה. תוצרת המפעל כללה מגוון של כלים שימושיים וחפצי נוי, שנעשו בטכניקות שונות שהמרכזיות בהן היו יציקה קרמית בתבנית ועיצוב ועיטור כלים העשויים באובניים. בעוד אהרונסון התמחתה בשימוש באובניים ויצרה כלים שונים, בהשפעת הפונקציונליות של תנועת הבאוהאוס, סמואל התמחתה בעיטורם בסצנות בעלות גוון מזרחי. בשנת 1936 עברה עם בעלה רודי אהרונסון לתל אביב והפסיקה את עבודתה במפעל. בשנת 1951 חזרה לעבוד בשותפות עם סמואל. בראשית שנות החמישים עבדה עם אהרון כהנא, שהקים בית מלאכה בשם "בית היוצר".