אחוז ההצבעה בבחירות עמד על 67%, ושיקף את התפכחות הציבור מהתהליך הפוליטי. המפלגה הליברלית-דמוקרטית איבדה את הרוב בבית הנבחרים, ומפלגת אחדות של שבע מפלגות שהקימו פורשי המפלגה הליברלית-דמוקרטית ומפלגות אחרות החזיקו ברוב בבית. מפלגת האופוזיציה הראשית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא הצליחה לנצל את ירידת קרנה של המפלגה ששלטה ביפן מאז 1955 ואיבדה גם היא מושבים רבים בבית הנבחרים בשל התנגדות המצביעים למצב הפוליטי של אותה עת.
מוריהירו הוסוקאווה, מנהיג מפלגת יפן החדשה, התמנה לראשות הממשלה ב-9 באוגוסט.
ז'אן רוש
ז'אן רוש (צרפתית: Jean Rouch; 31 במאי 1917, פריז – 18 בפברואר 2004, ניז'ר) היה יוצר סרטים ואנתרופולוג צרפתי.
רוש נחשב לאחד המייסדים של ז'אנר 'הקולנוע האמיתי' (צרפתית: Cinéma vérité) בצרפת. יצירתו באפריקה כקולנוען במשך למעלה משישים שנה התאפיינה ברעיון 'האנתרופולוגיה המשותפת', שהושפעה מרעיונות הסוריאליזם ועשתה שימוש בטשטוש הגבול שבין דוקומנטריה לתסריט קולנועי בדוי. במאי זרם הגל החדש בקולנוע הצרפתי ציינו את רוש כאחד מהיוצרים המשפיעים עליהם. סרטו המשפיע 'אני, שחור' היה חלוץ בשימוש בטכניקת הג'אמפ קאט שז'אן-לוק גודאר הביא לשימוש נרחב. גודאר אמר על רוש ש"כאחראי על המחקר במוזיאון האדם, האם יש הגדרה טובה מזו לאיש קולנוע?". רוש עמד לאורך הקריירה שלו במוקד של כמה שערוריות ונהג לחזור על האמרה: 'תהילה תהא לאדם הגורם לחילוקי דעות'.
ביוגרפיה.
רוש החל להתעניין בנושאים אפריקאים בשנת 1941 לאחר עבודתו בתור מהנדס אזרחי כמפקח על פרויקט בנייה בניז'ר. במהלך המלחמה שב לצרפת כדי להצטרף לשורות הרזיסטאנס. לאחר המלחמה עבד לזמן קצר כעיתונאי אצל סוכנות הידיעות הצרפתית טרם שובו לאפריקה והפיכתו לאנתרופולוג משפיע ויוצר סרטים שנוי במחלוקת.
רוש נחשב ברך-כלל כאבי הקולנוע הניז'רי. אף על פי שהגיע לאפריקה ב-1941 כמתיישב, רוש נשאר בניז'ר גם לאחר שזו קיבלה את עצמאותה והדריך דור של יוצרי קולנוע ושחקנים מקומיים כמו דאמורה זיקה ואומארו גנדה.
עם הגעתו לניאמי בשנת 1941 כמהנדס מים קולוניאליסט, רוש החל מתעניין באתנולוגיה של בני הזארמה והסונגהאי והסריט את בני המקום ומנהגיהם. בשנות ה-40 של המאה ה-20, הוא הכיר בעיירת איורו שעל גדת נהר ניז'ר את דאמורה זיקה, בנו של דייג ומרפא מסורתי בן הסונגהאי. אחרי תקרית בה נהרגו כתוצאה מפגיעת ברק עשרה פועלים באתר בנייה תחת פיקוחו של רוש, הוא היה עד לטקס שערכה לכבוד המתים סבתו של זיקה, מדיום ויועצת רוחנית. רוש סיפר לאחר שנים כי אירוע זה היה הרגע בו התגבש אצלו הרצון ליצור סרטים אתנוגרפיים.
עד שנת 1950, רוש סיים להפיק את הסרטים הראשונים שנוצרו על אדמת ניז'ר. 'בארצם של המכשפים השחורים' (1947), 'ריקוד החניכה של אחוזי הדיבוק' (1948) ו-'מכשפי וואזאראבה' (1949) תיעדו כולם את טקסי הדיבוק הרוחניים של בני הסנוגהאי, זארמה והסורקו, החיים על גדות נהר הניז'ר.
דאמורה זיקה ורוש נעשו חברים קרובים, והחל משנת 1950 רוש בחר להציג את זיקה במוקד סרטיו שעסקו במסורות, בתרבות ובאקולוגיה של בני עמק נהר הניז'ר. הראשון מבין רבים בהם הופיע זיקה היה 'ציד ההיפופוטם: הקרב על הנהר הגדול' (1950-1952), שהציג את חייהם וטקסיהם של הציידים והדייגים בני הסורקו. רוש הסריט במשך כארבעה חודשים מתוך סירת פירוגה מסורתית עם דייגים מקומיים.
במהלך שנות ה-50 רוש החל להפיק סרטים עלילתיים ארוכים יותר. ב-1954 הוא הסריט את זיקה בסרט " בתור בן-סונגהאי צעיר הנוסע לעבוד בחוף הזהב. הסרט, שצולם במקור כיצירה אתנוגרפית שקטה, נערך מאוחר יותר על ידי רוש וזיקה לסרט עלילתי באורך מלא שעמד מבחינת סוגה בין סרט תיעודי לבין דרמה עלילתית ויצא בשנת 1969 מלווה בדיאלוגים והערות מוקלטות. ב-1957 רוש הפיק בחוף השנהב את אני, שחור בצוותא עם יוצר הסרטים הניז'רי הצעיר אומארו גאנדה, שחזר משירות בצבא צרפת בהודו-סין. גאנדה הפך ברבות השנים לאחד משחקני ויוצרי הקולנוע הניז'רי החשובים והמשפיעים. עד ראשית שנות ה-70 לרוש היה צוות הפקה וכתיבה שעזר לו ביצירת סרטים ניז'ריים רבים באורך מלא כגון 'לאט לאט' (1971) ו'קוקוריקו אדון תרנגול' (1974).
רוש נחשב לאחד ממבשרי הגל החדש ולחלוץ בתחום האתנוגרפיה הוויזואלית. סרטו המוכר ביותר הוא כרוניקה של קיץ (1961), סרט שהופק בצוותא עם הסוציולוג אדגר מוראן המתאר את החיים החברתיים בצרפת. רוש עשה שימוש במצלמה במשך כל הקריירה שלו כדי לתאר את החיים באפריקה ויצר כ-120 סרטים לאורך חמישה עשורים של פעילות. על אף ההצלחה והחשיבות של יצירתו, יוצרי סרטים אפריקאים רבים ראו בסרטיו תיאור מעוות של המציאות האפריקאית.
רוש יסד בשנת 1978 ביחד עם ז'אן-מישל ארנו את פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי 'הקולנוע של הממשי' במרכז פומפידו בפריז.
רוש נהרג בתאונת דרכים בפברואר 2004, כ-16 ק"מ מהעיירה בירני-נ'קומי בניז'ר.
שרון שחל
שרון שחל (נולדה ב-28 בנובמבר 1969) היא זמרת, שחקנית, קריינית, כוכבת ילדים ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה.
שרון שחל נולדה ברמת גן, בהיותה בת ארבע עברה עם משפחתה לרמת השרון. כילדה למדה שחל פסנתר, הרבתה לצייר ורקדה בתנועטרון של דורית שמרון. בין גילאי 15–17, היא לקחה חלק בפרויקט מתא"ן, שבמסגרתו נוער מנגן מוזיקה קלאסית במשך שבוע בסוכות, איתה בפרויקט היו גם שרית וינו ואורית שחף.
בוגרת המחזור הראשון של תיכון אלון במגמת אמנות פלסטית, בין מוריה היו פיליפ רנצר, חגית רנרט ואריה ברקוביץ.
בשנת 1987 התקבלה שחל ללהקת הנח"ל, בה שירתה בשנים 1987–1989. באותה עת היו בלהקה יואב צפיר, מומי לוי, שרון חזיז ושי זורניצר. בתחילה שחל וחזיז נכנסו כמחליפות ואחר-כך עשו תוכנית חדשה של שירי חנוך לוין. מאוחר יותר הצטרפו ללהקת הנח"ל דנה ברגר, אורי הוכמן ותומר שרון. שחל התקבלה לבית צבי, התקבלה ולמדה מגיל 19.5 עד גיל 22.5 וסיימה במחזור 1992. היו איתה בכיתה רבים שהתקדמו מאוד בעולם הבמה: שרה פון שוורצה, חן חגי, רועי ששון, יורם חטב, נורמן עיסא, שירי גולן ושרית וינו. במהלך לימודיה זכתה בשתי מלגות מטעם קרן שרת ובמלגה על-שם ירון ירושלמי. בשנה השלישית ללימודיה בבית צבי העלו את המחזמר "שיקגו" בפעם הראשונה בישראל, שחל בתפקיד רוקסי הארט עם שרית וינו בתפקיד וולמה קלי.
עם סיום הלימודים צילמה שחל את קלטת הילדים דיג דיג דוג, שאת מילותיה כתבה מיכל חזון ואת הלחן, נורית הירש. במקביל, התקבלה לשחק בהצגה "נומה עמק" בבית ליסין, בבימויו של אלדד זיו. במחזה היא גילמה את דמותה של הילדה שרון, נערה בולימית עם הפרעות אכילה. לצידה שיחקו עזרא כפרי, אורי אברהמי, מיכל ורד, דבורה קידר ושולמית הדר.
בחצי השנה הראשונה קלטת הילדים "דיג דיג דוג" בקושי מכרה, אך כעבור זמן היא קיבלה פלטינה ונחלה הצלחה מאוד גדולה ובמהלך השנים יצאו ארבע קלטות שונות בסדרה, שהאחרונה שבהן ב-2005 וקלטת נוספת של אוסף. אחריה הגיעה קלטת שנייה, ולאחר מכן קלטת שלישית. הייתה זו קלטת הילדים הישראלית הראשונה שצולמה מחוץ לאולפן, שכל שיריה מקוריים וחדשים. הקלטת בה משתתפים שחל, דליק ווליניץ, נורית הירש וילדים, מציגה משפחה במצבים שונים וילדים ברגעים מוכרים של חוויות ילדות שונות, בשילוב עם תנועות ומשחק. הקלטת הראשונה צולמה בקיבוץ פלמחים, הקלטת השנייה צולמה בקיבוץ רמת רחל והקלטת השלישית צולמה בקיבוץ יטבתה ובאילת. כל הקלטות בוימו על ידי אשר טללים. בקלטת הרביעית נוספה הבובה של "דיג דיג דוג" לצוות והשירים עוסקים בבעלי מקצועות שונים. הקלטות משודרים בערוצים "לולי", "הופ! ו"הופ! ילדות ישראלית".
ב-1995 עלתה ההצגה "דיג דיג דוג" בכיכובה של שחל ובבימויו של ישראל גוריון ובה קטעים נבחרים מתוך הקלטות. ההצגה רצה עד 2012 בכיכובה של שחל, עם עדכונים וחילופי שחקנים.
בזמן יציאת הקלטת הראשונה התקבלה שחל כמגישת תוכניות הילדים והנוער (1994-1992). הייתה זו הגשת רצף של קטעי קישור בין התוכניות, לצידה של שחל הגישו את התוכניות גדי טאוב, דליק ווליניץ ורונית כפיר. הם הגישו תוכנית בשם "פינג פונג", שלימים הפכה ל"זאפ לראשון".
ב-1996 הקליטה שחל את הקלטת "הולכים לגן", שאת הטקסט שלה כתבה סמדר שיר ואת הלחן משה דץ. היא הופיעה ביחד עם סמדר שיר במופע "חיוכים מהלב". שחל הקליטה את הקלטת "איך בוחרים שם לאחותי הקטנה", מבחר משירי אהוד מנור והקליטה את הקלטת "הסבתא של אפרים" משירי לאה גולדברג.
ב-1997 גילמה את דמותה של וונדי ב"פיטר פן המחזמר", בבימויו של אורי פסטר. לצידה שיחקו זאב רווח, גיל ססובר ודפנה דקל.
ב-2002 השתתפה במחזמר "סאלח שבתי" בתפקיד בת שבע העובדת הסוציאלית, ובכיכובם של זאב רווח, צחי נוי, נתן נתנזון, יובל אברמוביץ' ושלמה סדן.
שחל גילמה את דמותה של סינדרלה בהצגה "סינדרלה" בתיאטרון חיפה, שרצה לאורך תקופה ארוכה. ישראל גוריון ביים, שלמה גרוניך כתב את השירים ואורי וייל שיחק את הנסיך, רועי ששון וחן חגי שיחקו את האחיות הרעות. היא עשתה הרבה הצגות ילדים באותה עת. היא השתתפה בהרבה קומדיות ובהצגות רבות שביים לזלי לאטון, בתיאטרון בית ליסין בהן: "בעל בריבוע", "הזוג המוזר" ו"פרפר ברשת". בתיאטרון באר שבע שיחקה בקומדיית המצבים "מפתח לשניים" בבימויו של עמי דיין.
ב-2004 שחל יצרה והקליטה עם דפנה חלף את הקלטת "איזה כיף בים", דובי זלצר הלחין את המוזיקה. בקלטת השתתפו רבקה מיכאלי, ששון גבאי ואורי בנאי. היא כתבה וביימה כמה מופעים משלה: "פיצפוצים", "שרון ועוד המון".
שחל כיכבה החל מ-2010, ביחד עם דדי זהר, במופע "הופ ילדות ישראלית", הכולל שירי ילדים מכל הזמנים, בבימויו של עידן עמית ובהפקת חברים הפקות.