אתר המוזיקה Metacritic, המשקלל עשרות טורי ביקורת ממבקרים שונים, העניק לאלבום ציון ממוצע של 85% ביקורות טובות. אתר דומה בשם Rotten Tomatoes, העניק לאלבום 98 אחוזי טריות.
קרדיטים.
לד זפלין
כוח אדם נוסף
נאוויס לוסוריה
נאוויס לוּסוֹרְיָה (בלטינית: navis lusoria) הייתה סוג של ספינת מלחמה קטנה משלהי האימפריה הרומית ששימשה להובלת חיילים. היא הונעה על ידי שלושים חיילים-חותרים ומפרש עזר. כלי שיט זה, שהיה מהיר תנועה ותמרון, בעל קווים חדים ושוקע נמוך, שימש את הרומאים בנהרות הריין והדנובה הסמוכים ללימס גרמניקוס, הגבול הגרמאני. הלוסוריה נזכרת בכתביו של ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מארקלינוס, אך את עיקר ידיעותינו אודותיה אנו חבים לגילוי של ארבע טרופות מסוגה במיינץ שבגרמניה בחורף 1982/2.
הספינות הרומיות ממיינץ.
בנובמבר 1981, במהלך עבודות לבניית מלון הילטון במיינץ, נחשפו סמוך לגדת הנהר ריין שרידי עץ שזוהו כחלקיה של ספינה עתיקה. במשך שלושת חודשי חפירת ההצלה, עד חידוש הבנייה, גילו הארכאולוגים את שרידיהן של עוד ארבע ספינות, שתוארכו בבדיקה דנדרוכרונולוגית למאה ה-4 לספירה. לאחר מדידה ותיעוד של שרידי הספינות במקום גילוין הן פורקו לחלקים, וב-1992 הובאו אל המוזיאון לספנות עתיקה במיינץ (Museum für Antike Schiffahrt) להמשך השימור והמחקר.
החוקרים העניקו לספינות את השמות "מיינץ 1", "מיינץ 2" ועד "מיינץ 5", ויחד הן נקראות "הספינות הרומיות ממיינץ" (Mainzer Römerschiffe). מדובר בכלי שיט של הצי הרומי, שהשתייכו לשייטת של הפרובינציה גרמניה, "קלאסיס גרמניקה" (classis Germanica). ארבע ספינות (מיינץ 1, 2, 4 ו-5) הן מובלות חיילים קטנות מסוג "נאוויס לוסוריה", ואחת (מיינץ 3) היא ספינת סיור.
השחזור.
החוקרים בנו שחזור של לוסוריה בקנה מידה אחד לאחד, כשמיינץ 1 ו-5 משמשות להם כדוגמה. הספינה המשוחזרת מוצגת במוזיאון לספנות עתיקה. היא בנויה מעץ אלון, אורכה 21.0 מ', רוחבה 2.8 מ', גובהה עד הלזבזת 0.96 מ' ולה ליווח מְשׁוּוֶה (carvel built). מעטפת הגוף, שעוביה 2 ס"מ, בנויה מלוחות באורך 25 ס"מ בדרך כלל, המחוברים זה לזה על ידי מחבר חפייה בצורת Z. הספינה נבנתה בשיטת "השלד תחילה", כשהצלעות נמצאות במרחק של כ-33.5 ס"מ אחת מהשנייה ועובי השדרית 5 ס"מ בלבד. הספינה הייתה ספינת משוטים במהותה, אך שרידי התרנים מעידים כי צוידה גם במפרש, מפרש רוחבי על סקריה כנהוג באותה תקופה. ההיגוי נעשה על ידי שני משוטי הגה.
חישובי החוקרים מראים, כי הלוסוריה יכלה להגיע למהירות שיוט של 6-7 קשרים ולמהירות שיא של 10 קשרים.
רקע היסטורי.
לאחר הקמת המצודה הצבאית במוגונטיאקום (Mogontiacum, מיינץ של ימינו) ב-12/13 לספירה, נעשה נמלה בסיס לאוניות הקלאסיס גרמניקה. העיר הלכה ושגשגה, ועד מהרה הפכה לבירת הפרובינקיה גרמניה העילית (Germania Superior). ספינות סוחר יצאו מנמלה אל מעלה ומורד הריין ואף מזרחה אל נהר מיין. השייטת תוגברה כאשר חיזק הקיסר יוליאנוס את ההגנה לאורך הריין במאה ה-4, ואמיאנוס מרקלינוס מספר כי הקיסר החזיק במוגונטיאקום 40 לוסוריות לשימוש חייליו. הגבול היה נתון באותו זמן לסכנה מתמדת, והרומאים השתמשו בלוסוריות להובלת חיילים אל המוצבים או לנקודות הלחימה. ברם, הוונדלים, הסואבים והאלאנים הצליחו בסופו של דבר לפרוץ את הגבול ולבזוז בסביבות 407 לספירה את מוגונטיאקום. קץ שלטונם של הרומאים היה גם סופן של אוניות השייטת. באין בהן כל שימוש נרקבו הלוסוריות במקום עומדן, ועם השנים כוסו בשפוכת, בוץ ואדמה.
שחזורים נוספים.
רפליקה נוספת של לוסוריה, הנושאת את השם "רגינה" ("Regina") נבנתה על ידי המחלקה להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת רגנסבורג והושקה ב-2004. ב-2006 הפליגה "רגינה" מרגנסבורג אל בודפשט, כשהיא גומאת עד 100 קילומטרים ביום, ומדגימה הלכה למעשה את הניידות הרבה שהעניקה ספינה מהירה זו לצבא הרומאי.
אנרי גראס א-דייא
בולאנז'ה
בולאנז'ה (Boulanger) הוא שם משפחה שמקורו בצרפתית ומשמעותו אופה.
אורי עקביה
שועל ערבות ארגנטינאי
הרעב הרוסי (1921-1922)
הרעב הסובייטי (1932-1933)
בית שטורמן
אנדרטת גבעת בנקר
אנדרטת גבעת בנקר (Bunker Hill Monument) ניצבת בעיר בוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. האנדרטה, מן הראשונות שניבנו בארצות הברית, הוקמה בשנת 1843 לזכר קרב גבעת בנקר ב-1775, מקרבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
תולדות האנדרטה.
האתר שעליו הוקמה האנדרטה איננו מצוי על גבעת בנקר אלא על גבעת בריד ברובע צ'ארלסטאון. עליה התרחש עיקר קרב גבעת בנקר (בניגוד למשתמע משמו).
האנדרטה הראשונה שהוקמה על גבעת בריד לכבוד משתתפי הקרב הייתה עמוד עץ בגובה של 5.5 מטרים, שבראשו הוצב לפיד. לפניו הוצב פסלו של קולונל ויליאם פרסקוט, ממפקדי הכוח האמריקאי בקרב, אשר לו מיוחסת הפקודה הידועה אל תירו עד שתראו את הצבע הלבן בעיניהם [של הבריטים].
יוזם הקמת האנדרטה הנוכחית היה תושב בוסטון ויליאם טיקנור (William Ticknor), אשר הוא ואחרים ייסדו ב-1823 את אגודת אנדרטת גבעת בנקר והחלו לגייס כספים להקמתה.
עד 1825 רכשה האגודה כ-61 דונם משטח גבעת בריד. היא קיימה תחרות לתכנון האנדרטה ובחרה בתוכניתו של סולומון וילרד (Solomon Willard). טקס הנחת אבן הפינה לאנדרטה נערך ב-17 ביוני 1825 בהשתתפות המרקיז דה לה פאייט.
לצורך הובלת האבן לבניית האנדרטה, נבנתה במסצ'וסטס מסילת רכבת מיוחדת שנקראה מסילת הגרניט והייתה אחת מהמסילות הראשונות שהוקמו בארצות הברית.
בניית האנדרטה התעכבה בשל מחסור בכספים, וב-1838 נאלצה האגודה למכור את מרבית השטח שרכשה על גבעת בריד כדי לממן את הבנייה.
הבנייה הסתיימה בקיץ 1842 והאנדרטה נחנכה ב-17 ביוני 1843, יום השנה ה-68 לקרב גבעת בנקר.
אגודת האנדרטה ניהלה את האתר עד 1919, מועד בו הועבר ניהולו לידי מדינת מסצ'וסטס. ב-1976 נמסר האתר לניהול שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ב-1961 הוכרזה האנדרטה כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) של ארצות הברית וב-1966 צורפה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
האנדרטה.
האנדרטה היא אובליסק שגובהו 67 מטרים, אשר נבנה מאבן גרניט מקומית. 294 מדרגות מובילות אל ראש האנדרטה, שממנו נשקף מראה העיר כולה.
מעברו האחד של האובליסק ניצב פסלו של קולונל פרסקוט. במבנה (Lodge) שהוקם מעברו השני בשלהי המאה ה-19 מוצגת דיורמה של זירת הקרב.
בשנת 2007 נחנך בקרבת האנדרטה מוזיאון גבעת בנקר ובו מוצגים על הקרב.
האנדרטה היא חלק מהפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון ואחת התחנות במסלול שביל החירות בעיר.
מירל רזניק
מירל רזניק (נולד ב-2 בינואר 1955) הוא כנר ישראלי.
ביוגרפיה.
רזניק נולד בשנת 1955 בעיר ארד שבחבל טרנסילבניה ברומניה במשפחה יהודית. אביו היה כירורג. רזניק החל את לימודי הכינור בגיל 5. בשנת 1975 סיים בהצטיינות לימודי כינור באקדמיה למוזיקה בקלוז', השתתף בתחרויות רבות וזכה בפרסים, בהם פרס ראשון בתחרות הלאומית על-שם ג'ורג'ה אנסקו למוזיקאים צעירים בבוקרשט.
בשנת 1976 עלה לישראל עם אחותו, הפסנתרנית מרים רזניק-וולף.
בשנים 1981-1980 שירת בצה"ל כמפקד רביעיות קאמריות.
רזניק עסק בהלחנה ובעיבודים ובנגינה בסגנונות מוזיקליים שונים: מוזיקה צוענית, ים תיכונית, לטינית ובלקנית, פופ, קאנטרי, ג'אז וביג בנד. רזניק היה לנציג אינסטרומנטלי בולט של מוזיקה יהודית וניגוני כליזמר בעולם.
בשנת 1982 ניגן כסולן במחזמר ’כמו ציפורים‘, שתיאר את חיי הצוענים, ושימש כיועץ מוזיקלי להפקה בבימויו של יוסי בנאי ובהפקת התיאטרון העממי של פשנל.
ניגן באלבומם של אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב, ’על גבול האור‘, שיצא בשנת 1987.
בשנים 1984–1992 הופיע כסולן עם "תזמורת הטיילת של תל אביב" במופעי חוצות ובקונצרטים.
בשנים 1985–2000 ערך מסע קונצרטים ברחבי ארצות הברית של מוזיקת כלייזמר יהודית והשתתף בפסטיבל ברלין, פסטיבל הג'אז במונטרה שבשווייץ, פסטיבל ג'אז בהלסינקי ובפסטיבל למוזיקת נוודים בפריז.
ב-2001 הופיע בחמישה קונצרטים בקנדה: בתיאטרון הלאומי של ונקובר, במרכז האמנויות בטורונטו וב-Place des Artes במונטריאול.
בשנים 2010–2012 הופיע במופע "מסביב לעולם עם מירל רזניק", יחד עם הזמרת ניצן אשל.
ב-2013 השיק את סדרת הקונצרטים "כינור הזהב", בה הופיע בסגנונות מוזיקליים שונים: ממוזיקה חסידית, חזנות וקלאסיקה, ועד מוזיקה מתרבויות שונות בעולם.
לאור השנים, רזניק השתתף בפסטיבלים בישראל. בהם, ג'אז בים האדום, פסטיבל ערד, פסטיבל עין גב, לילות יפו, פסטיבל היידיש השנתי בים המלח, ובפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, שרזניק היה בין מייסדיו, והשתתף בו כאמן המרכזי לאורך השנים.
רזניק הוציא לאור חמישה אלבומים בו מוקלטים ביצועיו. באחד מהם ניגן עם כנרים ידועים כמו אייזק שטרן ופנחס צוקרמן.
בשנת 2009 התחיל לדבריו תהליך של חזרה בתשובה.
מירל רזניק מתגורר ברמת גן. הוא אב לשלושה.
עצים קדושים
התקדשות עצים בעיני האדם הנה תופעה אוניברסלית עתיקת יומין המאפיינת תרבות עממית משותפת, החוצה גבולות אתניים ודתיים. עדויות לכך ישנן החל מתקופת המקרא ועד ימינו.
פולחן עצים לאורך ההיסטוריה.
תקופת המקרא.