נולד במערב גליציה, לאסתר ולרב זאב וולף אנגל. התחנך בביתה של משפחת חסידי צאנז. הסמך לרבנות בידי הרב יוסף שאול נתנזון ("השואל ומשיב"), ונסמך בעל פה על ידי הרב שניאור זלמן פרדקין ("התורת חסד").
שימש כרב בעיר בילגוריי ולאחר מכן בעיר רודניק. בשנת תרמ"א החל להיות רב בעיר דוקלא בגליציה ומשנת תרמ"ח בעיר רדומישל שעל שמה נתפרסם שמו. עם פטירת רבו מצאנז, קיבל את מרותם של בניו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינווא ורבי ברוך הלברשטאם מגארליץ. במלחמת העולם הראשונה עזב את עירו והתגורר בעיר ואץ (ווייטצען) בהונגריה. בסוף המלחמה בדרכו חזרה לעירו נתעכב בעיר קושיצה בצ'כוסלובקיה וקיבל את בקשת בני העיר להיות שם רב. במקום זה עסק רבות בהתרת עגונות שנותרו עקב מאורעות המלחמה. נפטר במקום בשנת תרצ"ה ושם נקבר.
נכדו ותלמידו הוא הרב אלחנן הלפרין מלונדון.
שאול בראך
הרב שאול בראך (כ"ט בשבט ה'תרכ"ה – כ"ו בשבט ה'ת"ש; 25 בפברואר 1865 – 5 בפברואר 1940) היה פוסק הונגרי-צ'כוסלובקי, אב בית דין מאגנדורף, קרולי וקאשוי.
חייו.
נולד בשנת ה'תרכ"ה, לאמו ליבא (בת הרב יעקב מאיר צבי פרידלנדר מחבר הספר "דרך ימה") ולאביו הרב אלעזר בראך. במקור שם המשפחה היה פרערא, על שם העיר פרערא שבצ'כיה, בה גרה המשפחה דורות רבים, אולם סבו של הרב שאול יחד עם ששת אחיו שינו את שמם מפרערא לבראך.
נשא לאישה את רבקה בת הרב נפתלי. לאחר הבר מצווה יצא לישיבת חוסט והספיק ללמוד תשעה חודשים אצל מהר"ם שיק לפני שנפטר. לאחר מכן המשיך את לימודיו אצל החתן סופר בישיבת מטרסדורף. היה נוסע לאדמו"רים מסיגט ועמד בקשר גם עם חסידות באבוב.
רבנות.
במשך שמונה עשרה שנה כיהן כרבה של העיר מאגנדורף, כיום בדרום מערב סלובקיה. במשך ארבע עשרה שנים כיהן כרבה של העיר קרולי. כשבע עשרה שנה לפני פטירתו, בסביבות שנת 1923 התמנה לכהן כרבה של העיר קאשוי. בכל עיר בה כיהן כרב היה מוסר ומפיץ לציבור את משנתו החריפה נגד הציונים וכנגד אגודת ישראל. עליהם כתב:
על הרב קוק כתב:
עמד בראש ישיבה גדולה, פרסם במשך חייו כעשרה ספרי רוח תרבות והלכה בנושאי דת. על שמו נוסד בית הספר "שאול בחיר ה'". תלמידו ישראל ארליך הוציא לאור ספר ביוגרפיה על הרב בראך. העובדות בספר נלקטו גם מתלמידי בית הספר ומאנשי רוח שהלכו לאורו. ביום שני כ"ו בשבט ה'ת"ש 5 בפברואר 1940 נפטר הרב שאול בראך.
מת אב ומת אלול
מֵת אָב וּמֵת אֵלוּל הוא שיר של המשורר שמואל הנגיד, מחשובי המשוררים העבריים בתקופת תור הזהב בספרד בימי הביניים. נושא השיר הוא חילופי העונות, והצורך בחברה אנושית בימי החורף הקרים.
רעיון השיר.
רגשות ותחושות העולים אצל בני האדם בחלוף העתים, כגון עצב, דכדוך ואף ודיכאון הנובע מחלוף החודשים ואיתם גם מהשנה שחולפת מובא במרכזו של השיר. האנשים מדוכאים מכך שהשנים והזמן חולפים על פניהם שוב ושוב פעם אחר פעם; לצד רגשות אלו עולה הרצון לשמחה והתשוקה להנאות החיים, כגון במאכל ובמשקה, ואף להדוניזם. המשורר קורא לבני האדם להחליף את הדיכאון בשמחה, והוא מטיף לערוך משתי יין ושמחה בחורף כאשר תנאי מזג האוויר בעונה זו עלולים להביא לדיכאון ולעצב. משמעות ההטפה היא בחירה בגשמיות ובשימחה וצמצום מחשבות של דאגה התוקפות את האדם לגבי מה יהיה גורלו בחלוף הזמן.
בבתי השיר השונים ישנם אזכורי עצב ושמחה יחד. כך לדוגמה בבית הראשון ישנו רגש קודר ומחשבות על המוות. הדובר משוחח על סיום חודש אב שהוא גם סיום עונת הקיץ ולפניו החורף הבא המביא עמו קור ותחושות עצב (דיכאון חורף).
בבית השני מתוארים חילופי העונות כעילה לשתיית האדם - האדם שבמחשבתו עצב רוצה לשמח את נפשו ועל כן משתכר בכוונת תחילה. לאחר מכן, בבית השלישי, ישנה קריאה לאדם לבוא ולהצטרף למשתה יין שאינו מרוסן - שבו כל אחד מהמשתתפים עושה ככל העולה על רוחו.
על יסוד שיר זה חיבר נתן יונתן את שירו, "נאסף תשרי".
בראש השנה
בראש השנה הוא שיר לראש השנה שכתבה והלחינה נעמי שמר ב-1971 לכבוד ראש השנה תשל"ב. זהו אחד משירי החג המוכרים ביותר.
חיבור השיר.
בחודש ספטמבר 1971, לקראת ראש השנה תשל"ב, מערכת תוכנית הרדיו "דו רה מי ועוד" של קול ישראל הזמינה יוצרים לחבר שירים לכבוד החג. שמר נענתה להזמנה וחיברה את השיר, ואף ביצעה אותו בעצמה.
תוכן.
התמונות בשיר כוללות הופעת עננים ופריחת החצב, המסמלים שניהם את הסתיו, המתחיל בסביבות ראש השנה העברי. הוא מספר כי "ליבנו ענה בתפילה נושנה", מה שעשוי לרמז לתפילות ראש השנה. ובסוף כל זוג בתים מבין ששת בתי השיר מופיע האיחול החוזר (עם וריאציות) "שיפה ושונה תהא השנה" שמתחילה כעת.
קישורים חיצוניים.
ביצועים:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:שירי 1971]]
[[קטגוריה:שירי נעמי שמר]]
[[קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נעמי שמר]]
[[קטגוריה:ראש השנה]]
[[קטגוריה:חינוך באמצעות מוזיקה]]
[[קטגוריה:שירי חגים ומועדים]]
[[קטגוריה:שירי ילדים]]
ז'אן זואלארט
ז'אן זואלארט (בצרפתית: Jean Zuallart, בגרסה האיטלקית: ג'ובאני זואלארדו (Giovanni Zuallardo), 1541–1634) היה שופט וכרוניקן שכיהן כראש העיר אַת ברוזנות אנו (Hainaut) (בגבולות בלגיה של היום) בשנים 1584–1634. זואלארט נודע בעיקר בחיבורו על ארץ ישראל בה ביקר כעולה רגל בשנת 1586 ובה הוענק לו תואר אביר של מסדר הקבר הקדוש .
קורות חייו.
בהיותו ברומא בשנת 1585 יחד עם בן ארצו, הברון פיליפ דה מרוד (Mérode) , נתבקש ללוות את האציל הצעיר במסעותיו ברחבי איטליה וגרמניה. הברון הבטיח לו בהזדמנות זו שאף הוא יהיה מוכן ללוותו במסע לכל מקום שיחפץ. בעת טיוליהם באירופה, השכיל זואלארט גם ללמוד לצייר את הנופים שראה. ב-29 ביוני 1586 הפליגו שני החברים לארץ הקודש יחד עם שני אנשי כנסייה, דומניקו דאנזי מחצר האפיפיור ומארן יאן דן זאנדה מקמברה, ואיתם נוסעים נוספים. אחרי שנחתו בטריפולי, בחוף הלבנט, המשיכו בספינה עד לנמל יפו ומשם, ב-25 באוגוסט 1586, התחילו את ביקורם בארץ ישראל שבה שהו, בין השאר, בירושלים ובבית לחם. ב-9 בספטמבר יצאו את הארץ וב-25 בנובמבר חזרו לאירופה דרך נמל ונציה.
מיָד אחרי שובו פרסם זואלארט את חיבורו, "מסע חדור אמונה לירושלים", שראה אור ברומא ב-1587 בשפה האיטלקית. שמו של זואלארט כתוב עליו בגרסתו האיטלקית – ג'ובאני זואלארדו, "אביר הקבר הקדוש של אדוננו", והספר מלווה ב"ציורים ממוסגרים של מקומות מארץ הקודש ומארצות אחרות". החיבור הופיע ב-1606 במהדורה מורחבת באנטוורפן בניב הואלוני, "המסע חדור האמונה לירושלים, יחד עם תמונות המקומות הקדושים ורבים אחרים, מצוירים לפי הטבע". מהדורה זו, שהכילה מפות ותרשימים, הודפסה שוב ב-1626, ובמבוא לה המחבר מתלונן שכומר מטולוז, בשם קסטלה, העתיק בשנת 1608 חלק מהמהדורה הראשונה, האיטלקית, וזייף חלק מהציורים. ב-1606 ראתה אור מהדורת ספרו בגרמנית, ושמו מופיע בה כ-Johan Schwallart.
ציוריו של זואלארט הועתקו בספרי אחרים בדורות הבאים, בהם בספר המסעות של בן דורו יוהאן קוטוביקו ובספרו של אלעזר הורן במחצית הראשונה של המאה ה-18.
הספר מתאר את המסע בן ששת החודשים של זואלארט ומלוויו בארצות המזרח ומכיל מידע וציורים מארץ ישראל בתקופה המוקדמת של השלטון העות'מאני.
כתיבתו של זואלארט ארכנית, לפעמים נאיבית, אך תמיד בתום לב.
זואלארט מקפיד להזהיר במקרים שבהם מתאר מקומות שלא ראה במו בעיניו. קיימים בו תיאורים של ונציה, האיים זקינתוס, קפריסין, כרתים, סביבות בית לחם, יפו וירושלים וכן טריפולי שבחוף לבנון.
ב-1610 פרסם זואלארט חיבור המכיל תיאורים של העיר אַת, שבראשה עמד שנים רבות, "כולל הקמתה וקביעת שמה, אתריה ומבני הציבור שלה, הפריבילגיות שלה וכן אלה של אציליה ומושליה עד ימינו".
קטעים מתיאורי ארץ ישראל.
על בית לחם:
על התחנות בויה דולורוזה:
קישורים חיצוניים.
aggiontovi i dissegni di varij luoghi di Terra Santa: &amp; altri paesi intagliati da Natale Bonifacio Dalmata,
Stampato in Roma : Per F. Zanetti, &amp; Gia. Ruffinelli, 1587
שלומית בונה סוכה
שלומית בונה סוכה הוא שיר ילדים עברי משנת 1971 מאת הפזמונאית הישראלית נעמי שמר. השיר בוצע לראשונה על ידי צמד הדודאים עם אילנה רובינא. מאוחר יותר הוא זכה לעשרות ביצועים נוספים, ובהם של שמר עצמה.
השיר משוחח עם המשפט בברכת הַשְׁכִּיבֵנוּ שבתפילת ערבית: "ופרוש עלינו סוכת רחמים ושלום".
את ההשראה לשם השיר קיבלה שמר משמה של שלומית להבי, בתם של חבריה.
השיר בדפוס.
השיר הופיע בשנת 1975 בקובץ "הספר השני של נעמי שמר". מאז נדפס (כטקסט או כטקסט עם תווים) בכעשרה ספרים נוספים.
קישורים חיצוניים.
פרשנות:
ביצועים:
אדון הסליחות
הפיוט אֲדוֹן הַסְּלִיחוֹת הוא אחד מפיוטי הסליחות העתיקים ביותר שנכתבו. מחברו של פיוט זה לא ידוע. הפיוט כתוב כאקרוסטיכון אלפביתי.
תוכן הפיוט וזמני אמירתו.
נהוג בקהילות הספרדים ועדות המזרח לומר את הפיוט בכל יום בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה בחודש תשרי כאשר מתקיימות ה'סליחות'. רעיונו של הפיוט הוא מניית הנהגותיו של הקדוש ברוך הוא את עולמו שהעניק לבני האדם.
המחבר מעמיד בסדר הא"ב את נוראותו של הקדוש ברוך הוא תוך כדי שהוא משבח ומהלל אותו. המחבר עומד מול הקדוש ברוך הוא ומזכיר לו שבני האדם יודעים וזוכרים את היותו אל עליון, למרות שבני האדם חטאו ולמרות שהכל גלוי לפני הקדוש ברוך הוא ואין אפשרות להסתיר ממנו אי משהו. בני האדם מבקשים סליחה ומתחרטים על מעשיהם לפניו: "יודע כל הנסתרות מאז ולעולם, שהכל גלוי וידוע לפניו...".
מראה כהן
מַרְאֵה כֹהֵן הוא פיוט המושר על ידי קהילות אשכנז ביום הכיפורים כחלק מהזכרת סדר העבודה של הכהן בבית המקדש ביום הכיפורים.