גאוגרפיה וגאולוגיה.
ים סוף מחובר בקצהו הדרומי לאוקיינוס ההודי דרך מצר באב אל-מנדב, ובקצהו הצפוני הוא מתפצל לשלוחה מזרחית – מפרץ אילת, הידוע כ"מפרץ עקבה" במרבית הלשונות, ולשלוחה מערבית – מפרץ סואץ, הנמצאות משני צידיו של חצי האי סיני. אורכו של הים הוא כ-1,900 קילומטר ורוחבו המקסימלי הוא כ-300 קילומטר. עומקו הממוצע כ-500 מטר ועומקו המקסימלי כ-2,500 מטר. לים מדפי יבשה רחבים הידועים במושבות האלמוגים שבהם, ובייצורים הימיים הרבים השוכנים לאורכם. טמפרטורת פני המים שלו נעה בתחום צר יחסית של 20–30 מעלות צלזיוס לאורך השנה. הראות מתחת לפני המים טובה מאוד, ולעיתים אף ניתן לראות לטווח של 200 מטר. ים סוף הוא המלוח ביותר מבין הימים הפתוחים.
מבחינה גאולוגית ים סוף מהווה חלק מהשבר הסורי אפריקני והוא נוצר מהשבר שהפריד בין אפריקה לחצי האי ערב, שהחל להיווצר לפני כ-30 מיליון שנה, תקופה קצרה למדי בקנה מידה גאולוגי. הים עדיין מתרחב והמודלים הגאוגרפיים חוזים כי בבוא העת הוא יהפוך לאוקיינוס. בים נמצאים מספר איים געשיים, רובם רדומים, אך ב-30 בספטמבר 2007 התפרץ הר הגעש שבאי ג'בל א-טייר.
ים סוף מוקף מכל צידיו במדבריות, והוא הים היחיד בעולם ששום נהר איתן, או נחל איתן, אינו נשפך אליו.
המערכת האקולוגית.
ים סוף הוא מערכת אקולוגית עשירה ומגוונת-יותר מ-1,200 מיני דגים תועדו בו ועשרה אחוזים מתוכם הם מינים אנדמיים. אחת הסיבות למגוון המינים היא שוניות האלמוגים הנפרשות לאורך אלפי קילומטרים. נוסף לכך, קיימת נדידת מינים אליו מהאוקיינוס ההודי, ונדידה ממנו אל הים התיכון מאז שנחפרה תעלת סואץ, ידועה בשם הגירה לספסית. בישראל עיקר המגוון הביולוגי של המפרץ משומר בשמורת חוף האלמוגים.
חשיבות כלכלית.
לים סוף הייתה חשיבות כלכלית מועטה עד לפתיחתה של תעלת סואץ, אך מאז בעתות שלום הוא משמש כנתיב השיט הקצר ביותר מאירופה, דרך תעלת סואץ, לנמלי המזרח באסיה, באוסטרליה ובמזרח אפריקה. לירדן, סודאן ואריתריאה משמש ים סוף כנתיב השיט היחידי, ולישראל ולעוד מדינות הוא משמש כנתיב שיט חשוב מנמל אילת. חשיבותו של מפרץ אילת לישראל פחתה עם פתיחת תעלת סואץ למעבר חופשי של כלי שיט ישראליים, מאחר שחלק גדול מהתעבורה הימית מגיעה לישראל דרך מפרץ סואץ ותעלת סואץ.
בעקבות מלחמת האזרחים בסומליה גברה התופעה של השוד הימי בים סוף. כמענה לכך ולאיום הנשקף מהמורדים החות'ים, מצרים הקימה בסיס ימי.
תיירות.
ים סוף מהווה מוקד חשוב לתיירות מרחבי העולם. מזג האוויר הנוח בעונת החורף, החופים היפים, הים הצלול ואתרי הצלילה המרהיבים לחופי סיני, מצרים, וסודאן הופכים את חופי ים סוף ליעד תיירות מבוקש. ראס מוחמד והחור הכחול בסיני, ידועים כאתרי צלילה מהמרהיבים בעולם. מאז הסכם השלום בין ישראל למצרים פיתחה מצרים מאוד את התיירות לאורך חופי ים סוף, ובמיוחד בסיני, ובנתה עשרות אתרי תיירות ומאות מלונות וכפרי נופש. תיירות זו נפגעה קשות מאז המהפכה של 2011 במצרים, עם עלייה חדה בתקריות טרור מצד ארגונים אסלאמיים קיצוניים בסיני.
בין היישובים לחופי ים סוף ניתן לציין את אילת, עקבה, שארם א-שייח', ג'דה, פורט סודאן, אסאב, דהב, נואיבה, סואץ, אל-חודיידה, מוח'א, מאסאווה, והורגאדה.
ערב הסעודית.
נמלה העיקרי של ערב הסעודית, ג'דה, נמצא לחוף ים סוף.
בשנת 2016 החלו מצרים וערב הסעודית לבחון פרויקט ענק להקמת גשר מעל ים סוף במימון סעודי, מה שיאפשר מעבר סחורות ישיר של המדינות וקירוב שווקים בחצי האי ערב לאירופה.
ישראל.
מזה זמן מה גורמים פרטיים וממשלתיים בישראל שואפים להקים את תעלת הימים. לפי חזון שהתייחס אליו איש העסקים, יצחק תשובה באוקטובר 2016, מים מותפלים שיגיעו דרך תעלת הימים מים סוף יוכלו לשמש להקמת "כנרת קטנה" בנגב וסביבה יאוכלסו בתי מלון ותושבי קבע.
בהתייחס לתרומת תעלת הימים למשק המים בישראל מדגיש פרופ' סמיט, מהפקולטה להנדסה כימית בטכניון, כי תהיה לתעלת הימים תרומה מקומית לתושבי הערבה עם המים המותפלים שצפויים להגיע לאזור, אם כי לא מדובר בתרומה משמעותית לכלל משק המים בישראל.
ים סוף (אתר מקראי)
יַם סוּף הוא גוף מים גדול (ים או אגם), אותו לפי הסיפור המקראי חצו בני ישראל במהלך יציאת מצרים, בדרכם מארץ גושן לארץ כנען. הזיהוי של ים סוף כיום אינו ודאי, ולפי מספר גישות הוא מזוהה עם אחד האגמים הגדולים במזרח הדלתא של הנילוס, אשר התקיימו בתקופת הברונזה תיכונה ומאוחרת באזור ובפרט עם ימת בלה, אשר דומה לימת תמסח והאגמים המרים בעת המודרנית. לחלופין, יש המזהים את מקום קריעת ים סוף עם חוף הים התיכון בצפון חצי האי סיני (ימת ברדוויל) או עם החלק הצפוני של מפרץ אילת של הים האדום. על פי כתביו של רבי אברהם אבן עזרא, גם החלק הצפוני של מפרץ סואץ הוא מיקום אפשרי לחציה.
פירוש השם.
השם "ים סוף" הוא ייחודי ללשון העברית ואינו קיים בלשונות אחרות. השם מופיע במקרא, אך מיקומו הגאוגרפי אינו ברור מהכתוב שם, והוא אינו מופיע בכל מקור עתיק חוץ-מקראי כלשהו.
ים סוף במסורת ישראל.
על פי המסופר בתורה (ספר שמות פרקים יג-יד), לאחר עשר המכות הסכים פרעה מלך מצרים בניגוד לרצונו לאפשר לבני ישראל לצאת ממצרים. בני ישראל הגיעו לים סוף וחצו בהנהגתו של משה רבנו, את "ים סוף" בתמיכת כוחו של אלוהים, משה הכה במטהו בים בעוד צבא פרעה צר עליהם מאחור. הים נבקע לשניים, ובני ישראל עברו בתוכו ביבשה; לאחר שחצו את ים סוף, עברו בעקבותיהם פרעה וצבאו, אך הים סגר עליהם, ופרעה וחילו טבעו בים.
זיהוי ים סוף היום.
מספר רב של היסטוריונים וגאוגרפים משערים כי ים סוף היה נמצא במזרח הדלתא של נהר הנילוס, לא רחוק מארץ גושן המקראית, שם בתקופת המקרא היה אגם גדול אך רדוד בשם ימת בלה, בדומה לימת תימסח או האגמים המרים בעת המודרנית. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי התקיים אגם מאוד גדול וכנראה מלוח בתקופת הברונזה התיכונה בין מערב חצי האי סיני לבין ארץ גושן (שבירתה לרב מזוהה כאווריס).
ישנם פרשנים הסבורים שהים המוזכר בסיפור זה הוא מפרץ סואץ או מפרץ אילת של הים האדום. אחרים סבורים כי מדובר באחד האגמים שבקרבת הים התיכון - כגון ימת ברדוויל.
קישורים חיצוניים.
הרב ד"ר שוקי רייס - תעלומת קריעת ים סוף: איפה יש ים - והיכן התרחש הנס
תנועה חברתית
תנועה חברתית היא צורת פעולה קולקטיבית המכוונת לשינוי חברתי. מבחינה מחקרית, תנועה חברתית הוא מונח בעל משמעות רחבה במדעי המדינה וסוציולוגיה, וכולל בתוכו פעילויות קבוצתיות רבות בנושאים הקשורים לחברה ולפוליטיקה. חקר התנועות החברתיות שם דגש הן על תנועות חברתיות פופולריות אשר רעיונותיהן זוכים לתמיכה של דעת קהל בקרב אוכלוסיות בחברה, והן על קבוצות חוץ פרלמנטריות קטנות כגדולות הבאות להשפיע על פעילות פוליטית. המחקר בוחן את כול מהלך חיי התנועות מהיווצרות עד דעיכה, ושואל על דרכי השפעתן ושיטות פעילותן לגיוס ודיאלוג עם הסביבה.
היסטוריה והתפתחות.
תנועות עבודה או תנועות סוציאליסטיות בראשית המאה ה-19 נחשבות כמעין מודל מודרני ראשוני לתנועות חברתיות, כאשר תנועות אלו הובילו ליצירתן של מפלגות וארגונים דמוקרטים וקומוניסטים.
מ-1815 ואילך, בריטניה לאחר ניצחון במלחמות הנפוליוניות נכנסה לתקופה של שינויים חברתיים, אשר נגרמו כתוצאה מחזרת החיילים ואבטלה גואה. יחד עם מדינות אירופאיות אחרות, כדוגמת צרפת נצפו יותר ויותר תנועות חברתיות ופוליטיות במאה ה-19. תנועות אלו הכינו את הרקע לחקירה רבה יותר של תאוריות חברתיות, אשר אחת מהבולטות שבהן היא התאוריה של קרל מרקס על המעמדות.
ב-1861 תנועת הרפורמות ברוסיה החלה לצבור תאוצה, עקב ביטולה של השיטה הפאודלית. המועצות המפכניות החלו להיווסד במעבה מהפכת 1905 וקראו למוטט את שלטון הצאר במדינה. הלחץ מצד מפלגות האופוזיציה והתנועות החברתיות ברוסיה הביאו לבסוף למהפכת אוקטובר ויצרו לחץ להמשך הרפורמות.
ב-1945 בריטניה שוב נכנסה לתקופה של מהפכים חברתיים שנבעו מסיום מלחמת העולם השנייה. מה שגרם לכך שתנועות חברתיות לזכויות עובדים הפכו דומיננטיות בפוליטיקה הבריטית עד לבחירתה של מרגרט תאצ'ר ב-1979.
בשנות השבעים של המאה ה-20 חלה פריחה נוספת בצמיחתן של תנועות חברתיות, כגון תנועות שלום, התנועה לזכויות האדם, וכנגזרות שלה התנועות לזכויות נשים והומוסקסואלים, או תנועות למען איכות הסביבה, שיצרו לאחר מכן גל של מפלגות ירוקות.
יש המציינים את סוף שנות התשעים של המאה העשרים כתחילתן של תנועות חברתיות חדשות, שעיקרן הוא האנטי גלובליזציה.
מיונים של תנועות חברתיות.
תנועה חברתית כשלעצמה יכולה להיות ארגון ממוסד כמפלגה או עמותה או לפעול באופן א-פורמלי, כהתארגנות ספונטנית או מתוכננת אך בלתי רשמית, לחתור ליחסי גומלין עם גורמים רשמיים במדינה או לנסות להתכנס למעין תרבות פנימית משל עצמה, להעמיד תנאים נוקשים להצטרפות אליה או לפתוח שעריה לכול החפץ בכך, כאשר האמצעים הטכנולוגיים הקיימים כיום (בהם אינטרנט ובעיקר רשתות חברתיות מקוונות) מאפשרים גיוס מהיר של תמיכה או פעילים.
תנועות פתוחות מול סגורות.