לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שלחה קזחסטן את המשלחת הגדולה בתולדותיה. היא כללה 132 ספורטאים, שזכו ב-8 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. מרימת המשקולות אלה וזיניה זכתה במדליית זהב במדליית הזהב השנייה זכה המתאגרף באחיט סרסקבייב. ירקבולאן שינאלייב זכה במדליית ארד. מרים המשקולות איליה אילין זכה במדליית זהב אך זו נשללה ממנו בשל אימרוץ, וכך גם המדליות בהן זכו מרימות המשקולות אירינה נקרסובה ומריה גרבובצקאיה. חמישה מתאבקים קזחים זכו במדליות בבייג'ינג: טאימורז טיגייב זכה במדליית כסף, אז זו נשללה ממנו ב-2016 בשל הרשעה באמרוץ, ומאריד מוטלימוב, נורבאקיט טנגיזבייב, אסט ממבטוב וילנה שליגינה זכו במדליות ארד. הג'ודוקא אסחאט ז'יטקייב זכה במדליית כסף, הראשונה בענף זה, וארמן צ'ילמנוב היה הראשון לזכות במדליה אולימפית בענף הטאקוונדו, מדליית ארד. הקרב בו זכה במדליית הארד נודע בשל תקרית בלתי ספורטיבית שאירעה בו: יריבו של צ'ילמנוב, הקובני אנחל מטוס בעט בראשו של השופט, לאחר שזה פסק על הפסד טכני לחובתו של מטוס, משום שלא שב לזירה בזמן לאחר שנפצע במהלך הקרב. בענפי הספורט הקבוצתי נטלו חלק נבחרות הנשים בכדורעף ובכדוריד, והן סיימו במקומות התשיעי והעשירי, בהתאמה.
אולימפיאדת לונדון (2012) 115 ספורטאים השתתפו במשלחת, והם זכו ב-10 מדליות, בהן 3 מדליות זהב. בהרמת משקולות נשללו ב-2016 מהספורטאים הקזחים כל ארבע מדליות הזהב בהן זכו בשל אימרוץ: מהנשים זולפיה צ'ינשנלו, מאייה מאנזה וסווטלנה פודובדובה ומהגבר איליה אילין. מרימת המשקולות הרביעית, אנה נורמוחמטובה זכתה במדליית ארד. ארבעה מתאגרפים קזחסטנים זכו במדליות: סריק סאפייב זכה במדליית זהב, אדילבק ניאזימבטוב זכה במדליית כסף, ואיוואן דיצ'קו ומרינה וולנובה זכו במדליות ארד. רוכב האופניים הוותיק אלכסנדר וינוקורוב בן ה-39 זכה במדליית זהב במרוץ אופני כביש, 12 שנים לאחר שזכה במדליית כסף, ואולגה ריפקובה זכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת. בהיאבקות זכו 4 קזחים במדליות ארד: אקז'ורק טנטרוב, דניאל גדז'ייב, גוזל מניורובה ואנה נורמוקמבטובה.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) עלה מספר המדליות בהן זכו הקזחים לשיא חדש - 18 מדליות מהן 3 מדליות זהב.
מרימי המשקולות הקזחים השיגו מכסה של 10 מקומות להשתתפות במשחקים, ואולם כחודש לפני תחילתם הודיעה הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות על הפחתת המכסה לשמונה מקומות, בשל ריבוי מקרים של שימוש בחומרים אסורים בקרב מרימי המשקולות במדינה. כל שמונה מרימי המשקולות הקזחים שהשתתפו במשחקים דורגו בין חמשת הראשונים בקטגוריות המשקל שלהם, ושישה מהם אף זכו במדליות. ניז'אט רחימוב זכה במדליית זהב, ז'אזירה ז'פארקול זכתה במדליית כסף, וארבעה קזחים נוספים זכו במדליות ארד: פרחאד חארקי, דניס אולנוב, אלכסנדר זאיצ'יקוב וקרינה גוריצ'בה. ארלי צ'ונטיי סיים במקום הרביעי, ומרגריטה יליסייבה סיימה במקום החמישי.
המתאגרף דנייאר ילאוסינוב זכה במדליית זהב, אדילבק ניאזימבטוב זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ואסילי לוויט זכה אף הוא במדליית כסף. איוואן דיצ'קו זכה במדליית ארד שנייה ברציפות וגם דריגה שקימובה זכתה במדליית ארד. בירז'אן ז'קיפוב וז'אינה שקרבקובה הודחו ברבע הגמר. השחיין דמיטרי בלנדין ניצח במשחה ל-200 מטר חזה והיה לאלוף האולימפי הקזחי הראשון בשחייה. הוא גם סיים במקום השמיני במשחה ל-100 מטר חזה.
בהיאבקות הושגו כל שלוש המדליות בידי נשים. גוזל מניורובה זכתה במדליית כסף, ויקטרינה לריונובה ואלמירה סיזדיקובה זכו במדליות ארד. ז'ולדיז' אשימובה סיימה במקום החמישי, ואצל הגברים סיים גלימז'אן אוסרבייב במקום החמישי, אלמאט קביספייב סיים במקום השביעי ומאמד איברגימוב סיים שמיני. בג'ודו, זכה ילדוס סמטוב במדליית כסף, וגלבדרחין אוטגונצצג זכה במדליית ארד. במדליית ארד נוספת זכתה אולגה ריפקובה, שאיבדה את תוארה בקפיצה משולשת. הקיאקיסטיות אירינה פודויניקובה ונטליה סרגייבה סיימו במקום השביעי במקצה הזוגות ל-500 מטר, ואינה קלינובה סיימה שמינית במקצה היחידות. רוכב האופניים אנדריי זייץ סיים שמיני במרוץ אופני כביש.
אולימפיאדות החורף.
אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה קזחסטן הייתה גם המוצלחת בתולדותיה. גולש הסקי למרחקים ולדימיר סמירנוב זכה במדליית זהב במירוץ ל-50 ק"מ ובמדליות כסף במירוץ ל-10 ק"מ ובמירוץ המרדף ל-15 ק"מ. המחליקה המהירה לודמילה פרוקשבה הייתה קרובה אף היא למדליה, במירוץ ל-3,000 מטר, בו סיימה במקום הרביעי. במירוץ ל-5,000 מטר סיימה במקום השישי.
באולימפיאדת נאגנו (1998) הסתפק סמירנוב במדליית ארד במירוץ המרדף ל-15 ק"מ, וכן סיים במקום הרביעי במירוץ ל-50 ק"מ ובמקום השמיני במירוץ ל-10 ק"מ. פרוקשבה זכתה אף היא במדליית ארד, במירוץ ל-5,000 מטר, ובמירוץ ל-3,000 מטר סיימה במקום השביעי. נבחרת ההוקי קרח הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת קנדה.
בשתי האולימפיאדות הבאות לא זכה אף ספורטאי קזחסטני במדליה. באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) סיימה נבחרת ההוקי קרח במקום השביעי, ובאולימפיאדת טורינו (2006) הגיעו להישג השיא גולשי הסקי למרחקים ניקולאי צ'בוטקו ויבגני קושבוי, שסיימו במקום השישי במירוץ הספרינט לזוגות.
באולימפיאדת ונקובר (2010) זכתה הביאתלטית ילנה חרוסטלבה במדליית הכסף במקצה ל-15 ק"מ, וכן סיימה במקום החמישי במירוץ הספרינט. גולש הסקי למרחקים אלכסיי פולטרנין סיים במקום החמישי במירוץ הספרינט, והיגע להישג דומה עם בן זוגו ניקולאי צ'בוטקו במקצה הזוגות.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכה המחליק האמנותי דניס טן במדליית ארד. דמיטרי רייהרד סיים במקום החמישי בסקי חופשי, ונבחרת השליחים במרוץ ל-5000 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר רשמה הישג דומה. המחליק המהיר דניס קוזין סיים במקום השביעי במרוץ ל-1000 מטר ובמקום השמיני במרוץ ל-1500 מטר, ועמיתו רומן קרץ' סיים במקום השמיני במרוץ ל-500 מטר. גולשי הסקי למרחקים אלכסיי פולטרנין וניקולאי צ'בוטקו סיימו במקום השמיני במקצה הזוגות.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה גולשת הסקי בסגנון חופשי יוליה גלישיבה במדליית ארד במקצה המוגול.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
width="20px"|
בענפי החורף:
קבר החייל האלמוני
קבר החייל האלמוני הוא שמן של אנדרטאות רבות ברחבי העולם שנבנו על מנת לציין את זכרם של חיילים שנפלו במלחמות מבלי שזיהו את גופותיהם. רבים מקברים אלה מהווים מוקד לעריכת טקסי זיכרון ממלכתיים.
היסטוריה.
האנדרטה הראשונה לציון "חייל אלמוני" היא אנדרטת "חייל חיל הרגלים" ("Landsoldaten") שנבנתה בשנת 1858 בפרדריקיה שבדנמרק. אנדרטה נוספת נבנתה בשנת 1866 בארצות הברית לזכר החייל האלמוני של מלחמת האזרחים האמריקאית.
במאה ה20 החל מנהג הקמת אנדרטאות מעין זו בעקבות החלטתה של ממשלת בריטניה בשנת 1920 להקים אנדרטה לחייל האלמוני שנפל במלחמת העולם הראשונה. אנדרטה זו, שנקראת "קבר הלוחם האלמוני" מוקמה במנזר וסטמינסטר שבלונדון.
בעקבות הקמת האנדרטה בבריטניה החליטה ממשלת צרפת להקים אנדרטה דומה, וחייל אלמוני ניקבר מתחת לשער הניצחון.
בישראל.
בישראל מתקיים טקס בחלקת הנופלים שמקום קבורתם לא נודע בכל ז' באדר, יום פטירתו של משה רבנו. הטקס נקבע ביוזמת הרבנות הצבאית.
קבר חייל אלמוני
מפת אתר XML
אהרן עמרם
אהרן עמרם (נולד ב-1939) הוא זמר, משורר, מלחין וחוקר יהדות תימן. מבולטי הזמרים הנאמנים למקור בעדה התימנית בישראל במשך שנים.
ביוגרפיה.
אהרן עמרם נולד בבירת תימן צנעא לרומיה ולשלמה (סלימאן) עמרם. אביו שימש כשליח אב בית דין וכראש חבורת "קוראי התהלים" בבית כנסת אלדמארי, והתפרנס ממסחר בשוקי העיר צנעא. אמו, רומיה בת הרב יוסף, גידלה בנוסף לשבעת ילדיה גם יתומים שהוברחו מן הכפרים לצנעא מחשש שיאולצו להתאסלם.
ב-1948 עלה לישראל עם משפחתו במסגרת מבצע "על כנפי נשרים". תחילה גר עם משפחתו במחנות עולים בראש העין ועין שמר. את לימודיו החל בבית הספר נצח ישראל בפתח תקווה. בבית הספר התגלה כישרונו למוזיקה: הוא השתתף כאורח קבוע בתוכנית הרדיו של סעדיה דמארי, "קול ישראל לעולי תימן", בקוראו את פרשת השבוע וההפטרה עם התרגום, ושר שירי קודש של יהודי תימן מהדיואן.
ב-1956 הקליט את שירו הראשון, "אם נסגרו פתחי שערים", אצל "רדיו דוקטור", כאשר הוא מלווה עצמו בתיפוף על פח.
ב-1961 הקליט את השיר "לדמע עיני". יזהר כהן הקליט גרסה אנגלית לשיר, בשם "Illusions", שהופיעה ב-1978 על צד ב' של הסינגל זוכה האירוויזיון, אבניבי. ב-1984 הקליטה עפרה חזה את השיר תחת השם "גלבי" לאלבומה שירי תימן. גרסה זו, בעיבודו של יזהר אשדות, הפכה ללהיט בבריטניה.
בשנת 1961 סיים את שֵירותו הצבאי בחטיבת גולני ובחטיבה 7 של חיל השריון. במהלך שירות המילואים בשנים הבאות נלחם במספר מלחמות ישראל, והשתתף במלחמת ששת הימים ובצליחת תעלת סואץ.
בשנת 1990 החל עמרם בפרויקט נרחב של הקלטה ותיעוד קריאת התורה והתרגום, קריאה בתהילים, שיר השירים ומגילת אסתר, וכן של תפילות רבות, לפי הנוסח והמסורת המקוריים של יהדות תימן. בשנת 2005 הוציא עמרם לאור תאג' (כתר תורה) בשם "וזאת התורה".
לאורך חייו הוציא כ-150 תקליטורים, בהם הקלטות של נעימות מתוך תפילות וספרי התורה, אריכי נגן נדירים שחלקם קובצו לאוספים "זאהי אלשִפאת", "איומה הַמשי" ו"יום אזכרה", ועוד.
ב-2011 זכה בפרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם למלחין ומשורר, על שימור, טיפוח והחייאת מורשת השירה התימנית.