יחסים דיפלומטיים.
האימפריה העות'מאנית תמכה בתחילה בהתחייבותו של לאופולד השני "לתרבת" את קונגו, והכירה במדינת קונגו החופשית לאחר ועידת ברלין בשנת 1885. זה השתנה במהירות לאחר הסערה הציבורית בטורקיה ובמדינות אחרות בגלל פרקטיקות עבודה קשות וזוועות שביצעו הבלגים נגד קונגו, שחיו במערכת הפרדה קפדנית משפילה. לאופולד השני, מלך הבלגים המשיך להחזיק באופן אישי את מדינת קונגו החופשית בין השנים 1885–1908.
לאחר העצמאות, טורקיה הייתה מהראשונות שכיננו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. טורקיה, בעיקר באמצעות TIKA, השיקה תוכניות רבות בהיקף של 137 מיליון דולר בסיוע כלכלי במהלך 30 השנים הבאות.
למרות עמדתה נגד הפיכות, טורקיה הכירה במהירות בממשלת מובוטו ססה סקו, בעקבות ארצות הברית ב-24 בנובמבר 1965. היחסים הידרדרו כאשר מובוטו ניתק את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל בשנת 1973. למרות היחסים הלא ידידותיים באותה תקופה, שתי הממשלות המשיכו לתמוך בפרנטה נסיונל דה ליברטאסאו דה אנגולה ובאוניה נסיונל פארא אונפנדנסיה טוטאל דה אנגולה נגד המובימנטו פופולרי דה ליברטאסאו דה אנגולה. היחסים השתפרו באופן דרמטי בשנות האלפיים.
יחסי הממלכה המאוחדת–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
יחסי הממלכה המאוחדת–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לבריטניה.
היסטוריה.
בריטניה הקימה את הנציגות הדיפלומטית הראשונה שלה עם מדינת קונגו החופשית בשנת 1902, כאשר הוקמה קונסוליה בריטית בבומה הבירה דאז. מאוחר יותר נפתחה קונסוליה בלאופולדוויל בשנת 1906. בשנת 1923 הוכרזה לאופולדוויל כבירת קונגו הבלגית ובשנת 1930 נסגרה הקונסוליה הבריטית בבומה והקונסוליה בלאופולדוויל הפכה לקונסוליה היחידה.
יחד עם ארצות הברית בריטניה תמכה במשטר מובוטו ססה סקו בזאיר עקב עמדתו האנטי-קומוניסטית של המשטר. הנשיא מובוטו ערך ביקור ממלכתי בבריטניה בדצמבר 1973.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מקבלת סיוע בבריטניה, בשנת 2014 הוציאה המחלקה לפיתוח בינלאומי 162.2 מיליון ליש"ט על תוכניות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
תרמופילאי
תרמופילאי (יוונית עתיקה וקאתארבוסה: Θερμοπύλαι דימוטיקי: Θερμοπύλες בתרגום לעברית "השערים החמים" ) הוא שם של מקום ביוון, בתקופת יוון העתיקה היה המקום מעבר צר לחוף הים ובסמוך לו קיימים מעיינות חמים עם תכולה גבוהה של המינרל גופרית. על פי המיתולוגיה היוונית מעיינות אלו הם השער אל ממלכתו של האל האדס. בימי קדם בהם היה קו החוף גבוה באופן משמעותי מקו החוף ב היה תרמופילאי מצר יבשה העיקרי שקישר בין הדרום לצפון ומכאן חשיבותו האסטרטגית.
עיקר פרסומו של תרמופילאי נובע מקרב תרמופילאי בשנת 480 לפנה"ס, בין צבא בן שבעת אלפים לוחמים מן הברית ההלנית בראשות לאונידס מלך ספרטה, לבין צבא האימפריה הפרסית. הצבא הפרסי, שהיה גדול לאין שיעור ומנה עשרות אלפים ויותר, פלש ליוון דרך מעבר תרמופילאי הצר. לפי הרודוטוס, במשך שבעה ימים הצליחו היוונים להדוף את התקפות הפרסים, עד שיווני בן המקום גילה לפרסים דרך הררית דרכה יכלו הפרסים לאגף את הצבא היווני ולבסוף גם להביסו. לאונידס ו-300 לוחמים ספרטנים נשארו ללחום בפרסים עד המוות. הקרב, ועמידתם של הלוחמים הספרטנים מול כוח רב מהם, הפכו למופת של אומץ לב שמלווה מאז את תרבות המערב.
מבנה גאוגרפי.
תרמופילאי של העת המודרנית הפך ממיצר יבשתי לחלק ממשטחי ההצפה של נהר הספרצ'יוס האזור תחום על ידי הרי אבן גיר מיוערים. תנועת הנהר היוצרת השקעת משקעים שונים ופעילות המעיינות החמים שינו את פני הנוף במהלך השנים והאתר עליו נערך הקרב המפורסם בשנת 480 התרומם כ 20 מטר מעל גובהו המקורי, קו החוף נסוג כ 9 קילומטרים מאז הקרב ופני האזור השתנו ללא היכר. ממעבר צר שרוחבו כ 100 מטר הפך תרמופילאי לעמק רחב ידיים.
את העמק חוצה כביש מהיר. בצידו המזרחי של העמק הוקמה מציבה לזכרו של ליאונידס הראשון מלך ספרטה, גיבור קרב תרמופילאי ומצידו השני הוקם גלעד לזכר הלוחמים הספרטנים. הכביש שחוצה את תרמופילאי זכה לפסום לשמצה תחת השם "הפרסה של מליאקוס" או "פרסת המוות", חלק זה של הכביש המהיר הוא כביש צר ומפותל וידוע בתאונות הדכים הרבות שאירעו לארכו.
יחסי גרמניה–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
יחסי גרמניה–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לגרמניה.
היסטוריה.
גרמניה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ב-30 ביוני 1960, מיד לאחר שהמדינה קיבלה עצמאות. מאז תום מלחמת קונגו השנייה בשנת 2002 ותחילת שלב המעבר (2002–2006), גרמניה, יחד עם שותפותיה האירופיות והקהילה הבינלאומית, תורמת תרומה חשובה לתהליך השיקום הפוליטי והכלכלי במדינה. ממשלת גרמניה קוראת למעבר פוליטי שליו ולרפורמות פוליטיות וכלכליות מתמשכות במטרה למנוע עוד יציבות במדינה ובאזור. עדיפות עכשווית היא לשפר את המצב הביטחוני ולהילחם בהתפרצות האבולה בחלק המזרחי של המדינה.
הנשיא ג'וזף קבילה ביקר בגרמניה בשנים 2002 ו-2004. ביקור גרמני ברמה הגבוהה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בשנים האחרונות כולל את ביקורו של שר החוץ פרנק-ואלטר שטיינמאייר בקינשאסה ובגומה בפברואר 2015 והשר הפדרלי לשיתוף פעולה כלכלי ופיתוח, גרד מולר בקינשאסה באוגוסט 2019. בינואר 2016 שר החוץ הקונגולי, רמן צ'יבנדה ביקר בברלין.
שיתוף פעולה בפיתוח וסיוע הומניטרי.
גרמניה היא שותפה חשובה לפיתוח של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בין השנים 2015–2019 היא התחייבה ל-400 מיליון אירו לשיתוף פעולה בפיתוח, והיא התורמת הרביעית בגודלה אחרי ארצות הברית, בריטניה והאיחוד האירופי.
שיתוף הפעולה של גרמניה מתמקד בשיפור תנאי המחיה של אוכלוסיית הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובהגנה על טובין ציבוריים עולמיים (במיוחד שלום, הגנה על המגוון הביולוגי והפחתת שינויי אקלים). גרמניה מעניקה סיוע מבני ומעבר מעבר הומניטרי ופיתוח, כמו גם תמיכה בניהול סכסוכים, מניעת משברים ושמירת שלום.
יחסים כלכליים.
בשנת 2018, גרמניה ייצאה סחורות בשווי של 42.8 מיליון אירו בלבד לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, והעמידה אותה במקום ה-152 מתוך 239 שותפות הסחר. היבוא מהמדינה לגרמניה הסתכם ב-177.1 מיליון אירו. יש רק כמה חברות גרמניות במדינה. הסכם הגנה וקידום השקעות דו-צדדי מתקיים מאז 1969.
יחסי בלגיה–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
יחסי בלגיה–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הם יחסי החוץ בין ממלכת בלגיה לבין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הקשר התחיל בחקר נהר קונגו על ידי הנרי מורטון סטנלי. שתי המדינות חברות בארגון לה פרנקופוני ובאו"ם.
היסטוריה.
בעקבות משלחתו של סטנלי לקונגו, לאופולד השני, מלך הבלגים שלט בתחילה בקונגו כרכושו האישי בעקבות ועידת ברלין. תחת שלטונו בוצעו זוועות באוכלוסייה המקומית. ב-18 באוקטובר 1908 הצביע הפרלמנט הבלגי בעד סיפוח מדינת קונגו החופשית; ב-15 בנובמבר 1908 ויתר לאופולד רשמית על השליטה האישית במדינה לבלגיה, והקים את קונגו הבלגית. במהלך תקופת המדינה החופשית, נחשבה קונגו לאכזבה על ידי מדיניות כלכלית קשה שגרמה לכך שמכסות ייצור הגומי יעמדו בכוח העבודה. גידולים אחרים גודלו בקונגו.
במהלך מלחמת העולם השנייה גויסו תושבים מקומיים ליחידות מקומיות על ידי כוחות הברית. הצבא החדש שהוקם זכה במספר ניצחונות על הכוחות האיטלקים בצפון אפריקה. הצלחות הלוחמים השחורים במלחמתם ברעיונות הגזעניים של איטליה הפשיסטית ובת בריתה גרמניה הנאצית, הגבירו את דרישתם של האזרחים לשוויון זכויות. עם הניצחון גברו בהדרגה קריאות מצד התושבים המקומיים לעצמאות מדינית מלאה. ובהמשך קמה תנועה לאומית שפעלה למען עצמאות מדינית. בעקבות תקופה מתמשכת של מהומות והפרות סדר, החליטו הבלגים כי אין באפשרותם לשלוט על שטח כה עצום וב-27 בינואר 1960, הם הודיעו כי בכוונתם לעזוב את המדינה בתוך 6 חודשים.
ב-24 ביוני 1960, לאחר בחירות דמוקרטיות, נבחר פטריס לומומבה, שהיה אז בן 34, כראש ממשלתה הראשון של קונגו על ידי בית הנבחרים.
קונגו הפכה למדינה עצמאית ב-30 ביוני 1960 בהסכמת בלגיה. הונהג טקס אשר נועד לציין את סיומו ההרמוני של השלטון הבלגי והשתתפו בו גם נכבדי קונגו וגם בלגים, כולל בודואן, מלך הבלגים. בודואן, אשר ייצג את בלגיה, נשא את הנאום הראשון בו שיבח את ה"גאונות" של אביו, המלך לאופולד השני, שהחל את היישוב של קונגו ביוזמתו. בודואן תיאר את סיום השלטון הקולוניאלי בקונגו כשיאה של "שליחות הציוויליזציה" הבלגית ודיבר על היחסים הקרובים שהוא קיווה שיישמרו בין שתי המדינות. לאחר סיום הנאום נשא ז'וזף קסא-וובו, כנשיא קונגו, נאום קצר ובלתי שנוי במחלוקת בהודו למלך על נוכחותו ועל איחוליו. בנאום לא מתוכנן שנשא פטריס לומומבה בתגובה למלך, בלגיה הוגדרה כמדינה ידידותית. הוא אמר שאף שעצמאות קונגו הוכרזה בהסכמה עם בלגיה, היוא הושגה לאחר מאבק. הנאום כמעט עורר תקרית דיפלומטית בין קונגו לבלגיה, ולומומבה נשא מאוחר יותר נאומים נוספים בניסיון לאמץ נימה פייסנית יותר.
השפעת בלגיה בקונגו לא תמה עם המעבר לעצמאות והיא הייתה מוערבת במשבר קונגו, שנמשך בין השנים 1960 ו-1965 ובאה לידי ביטוי גם בשהיית כוחות בלגיים במדינה.