בשנותיו האחרונות היה קולס לבר סמכא בסוגיות היסטוריות. הוא זכה להכרה כאחד האנשים האחרונים שהיו אז בחיים ושהייתה להם היכרות קרובה הן עם ג'יימס מדיסון והן עם תומאס ג'פרסון, והוא שיבח את המוניטין של שניהם כמי שתמכו באידיאלים הרפובליקנים שהיו המניע המוביל של קולס במשך כל ימי חייו. קולס שידל את השניים, ובהמשך את תומאס ג'פרסון רנדולף, לשחרר את עבדיהם. הוא היה מופתע כאשר מדיסון לא עשה זאת, ורק מאוחר יותר נודע לו שעורך הדין רוברט טיילור שכנע את הנשיא לשעבר לתת את ההנחיות לשחרור העבדים לאחר מותו לרעייתו, שאביה נכנס לפשיטת רגל לאחר ששחרר את עבדיו קודם לכן. דולי מדיסון, שלה היו סדרי עדיפות כלכליים אחרים, במיוחד לאור התמכרותו של בנה להימורים, לא שחררה אף אחד מהעבדים עד למותה ב-1849. קולס גם כתב על תקנות צפון-מערב. על כל פנים, רוב מסמכיו האישיים של קולס מתקופתו באילינוי הושמדו בשריפה ב-1852 כאשר ידידו ג'ון מייסון פק עסק בכתיבת ההיסטוריה של המדינה. קולס גם סייע להיסטוריונים של וירג'יניה, ויליאם קייבל ריבס ויו בלייר גריגסבי, וכן להנרי ס. רנדל מניו יורק.
לאכזבתו הרבה של קולס, שב בנו רוברט ב-1860 לווירג'יניה, שם הוא היה לבעל עבדים, לאחר שרכש אחוזת מטעים מקרוב משפחה, ונישא לג'ני פיירפקס מריצ'מונד. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים, הוא התגייס לצבא הקונפדרציה וקיבל בו דרגת קפטן. רוברט קולס נהרג בקרב האי רואנוקי ב-8 בפברואר 1862.
קולס היה שבור מנפילתו של בנו הצעיר בעת שנלחם בצבא הקונפדרציה. הוא האריך ימים כדי לראות את העבדות מבוטלת לאחר שהנשיא לינקולן חתם על הצהרת האמנציפציה ולאחר אישור התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית. קולס גם זכה לראות את בנו הבכור, אדוארד קולס הבן, נושא לאישה בפברואר 1868 את אליזבת (בסי) מייסון קמפבל, שהייתה קרובת משפחתו של , אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית שהיה מתנגד עבדות. אדוארד קולס הבן היה לעורך דין בולט בפילדלפיה.
בתו של קולס, מרי, שמעולם לא נישאה, הייתה שותפה לקרוליין סנפורד בייסוד בית הספר של הכנסייה של הדיוקסיה של פילדפיה ב-1891, ושימשה כנשיאתו וכחברת הסגל שלו.
מותו.
אדוארד קולס נפטר בביתו שבפילדלפיה ב-7 ביולי 1868, בגיל 81. הוא נטמן בבית הקברות וודלנדס שבמערב פילדלפיה, שם גם נטמנו רעייתו סאלי ושלושת ילדיהם. ב-1895 הסדירה בתו מרי קולס את העברת שרידיו של אחיה רוברט מאחוזת הקבר המשפחתית באחוזת אניסקורתי לאחוזת הקבר של הוריהם בפילדלפיה, שם גם נטמנו היא עצמה, אחיה אדוארד קולס הבן ורעייתו בסי.
על שמו של קולס נקרא מחוז באילינוי. בהמשך הוקם בדרום שיקגו בית ספר יסודי הנושא את שמו. עוד בימי חייו קרא בית המחוקקים של אילינוי על שמו של קולס את מקום מושב מחוז פייק על שמו של קולס, אך העיירה קולס גרוב חדלה מלהתקיים בהמשך.
אנדרטת הזיכרון המדינתית של קולס שוכנת באדוארדסוויל. ועדת זכויות האדם של אילינוי מעניקה מלגת לימודים לסטודנטים למשפטים לזכרו של קולס.
קמפילודוניסקוס
קמפילודוניסקוס (שם מדעי: Campylodoniscus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מקבוצת הטיטאנוזאורים (ולפי מספר דעות היה קרוב לקמרזאוריים) שהתקיים במשך הקרטיקון עליון של הקנומן לפני 95 מיליון שנה מזמננו בארגנטינה. כיום רוב החוקרים רואים בו טקסון מוטל בספק עקב מיעוט חומר מזהה במאובניו.
הסוג תואר בידי החוקר פרידריך פון הואנה ב-1929 תחת השם: "Campylodon", כשמשמעות שמו היא: "שן כפופה" מיוונית ("καμπυλος" - כפוף או מעוקל, "ὀδών" - שן). עם זאת השם הועבר ב-1961 לשם של דג קדום והסוג הוחלף בשם: "Campylodoniscus", כשהסיומת: "iscus" מייצגת צורת הקטנה. הסוג הכיל מין יחיד - "Campylodoniscus ameghinoi", כהוקרה לחוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמחינו .
המאובנים של הזאורופוד התגלו בתצורות באחה בארל שבצ'ובוט והוא ידוע רק משרידים בודדים מהלסת העליונה ובהם 7 שיניים קמורות מעלה. שיעור של ממדיו בהתאם לגודל הלסת מביא לאורך של 20 מטרים ומשקל של 15 טונות לדינוזאור בוגר כשצווארו הארוך עזר לו לרעות מצמרות העצים הגבוהים.
ארכיון העיר חיפה
ארכיון העיר חיפה הוא ארכיון שהוקם בחיפה בשנת 1977 במטרה לתעד, לשמר ולחשוף בפני הציבור חומרים המשקפים את ההיסטוריה החברתית, תרבותית ואדמיניסטרטיבית של העיר, מוסדותיה ותושביה. זאת, באמצעות איסוף, שימור, ארגון ורישום החומרים הקשורים בפעילות הרשות העירונית והתושבים והנגשתם לכל דורש. החומר הארכיוני כולל מסמכים, תצלומים, מפות, כרזות, עיתונים, תעודות ועוד.
קהל היעד של הארכיון מגוון, וכולל חוקרים, תלמידים, עיתונאים, אנשי משפט, נציגי מוסדות, תושבי העיר כולל, את המתעניינים בהיסטוריה של חיפה בישראל ובעולם. הארכיון פועל בכפוף לארכיון המדינה במסגרת חוק הארכיונים ובכפוף לחוקי חופש המידע, הגנת הפרטיות וזכויות יוצרים ומהווה מאגר מידע סטטוטורי היסטורי מרכזי של העיר. הארכיון שוכן במושבה הגרמנית בחיפה ברחוב גוטליב שומכר 2.
היסטוריה.
הארכיון הוקם בשנת 1977 בעקבות דרישת גנז המדינה פרופסור אברהם אלסברג, על ידי הארכיונאית זהר אלופי. ההחלטה על הקמת הארכיון נעשתה בתקופתו של ראש העיר ירוחם צייזל שהיה ראש העיר בין השנים 1975–1978. ב-1 בפברואר 1977 כתב מר מ' רופא מזכיר העיר מכתב לראש העיר ירוחם צייזל ואמר שלפי דרישת גנז המדינה חובה על העיר להקים ארכיון עירוני. הוא הציע את זהר אלופי כארכיונאית שתקים את הארכיון וקומת קרקע במבנה ברחוב ברכה חבס בשכונת רמת הדר, כמקום ייעודי לארכיון. ב-7 בפברואר 1977 פורסם פרוטקול מס' 151 של ישיבת מועצת העיר, המאשר בסעיף 3 את הקמת הארכיון.
לאורך השנים היו לארכיון 4 מנהלות:
הארכיון ישב לאורך שנותיו בשלושה מבנים:
אוספי הארכיון.
מראשית הדרך הוגדר הארכיון כארכיון כוללני המאגד חומרים מנהליים מיחידות העירייה, לצד חומרים תיעודיים על תולדות העיר ותושביה. מאז הקמתו ארכיון העיר אוסף באופן פעיל ארכיונים פרטיים הנוגעים לתולדות העיר – ארכיונים אישיים ומשפחתיים, וכן ארכיונים של ארגונים, מוסדות ועסקים מקומיים.
בארכיון העיר שמורות רשומות מנהליות אשר הגיעו ממוסדות העירייה ויחידות הסמך שלה, ולצד אלה חומרים היסטוריים שנאספו ממקורות שונים. האוסף המינהלי כולל פרוטוקולים של ישיבות מועצת העיר משנות העשרים של המאה ה-20 ועד ימינו, תוכניות עבודה, דוחות, תיקי ועדות, ארכיונים של ראשי העיר, חומרים מינהליים של יחידות העירייה ושל חלק מהתאגידים העירוניים וחברות הבת שלה ועוד.
לצד אלה יש בארכיון רשומות בעלות ערך היסטורי–מחקרי. חומרים אלה משקפים את אופן ניהול העיר ואת הנעשה בה לאורך השנים. כך למשל, שמור בארכיון חומר מינהלי של עיריית חיפה מתקופת המנדט ועד ימינו. החומר המנדטורי כולל חומר רב ממשרדו של מהנדס העיר ובו מפות, תוכניות, שרטוטים ותרשימים, המשקפים את המורשת הבנויה של העיר, בנוסף לארכיונים של ועד הקהילה העברית בחיפה וועדי השכונות.
סוג אחר של חומרים היסטוריים הם הארכיונים הפרטיים: של אישים מרכזיים בחיי העיר, כגון פנחס כהן, שמואל רוזוב, דוד הכהן, רחל כהן-כגן, המהנדס והצלם יבגני (ז'נקה) רטנר, המלחין משה ביק, אוריאל שלון ופרופ' רחל שלון, אמנון לין, אלי נחמיאס, משפחת בודנהיימר שהקימה את סנטוריום כרמל משפחת בתר שהקימה את בית חולים בתר בחיפה, משפחת מולר, ארכיון מפעל אתא מקריית אתא, חלק מארכיון מפעל נשר חיפה השוכן בעיר נשר; ושל מוסדות ציבוריים ופרטיים כגון ארכיון החבל הימי לישראל, אסמ"ת – איגוד סוכני המכס והתעבורה, כמו גם של חברות מסחריות כגון חברה לשירות ימי עתיד בע"מ.
Mario Kart Wii
Mario Kart Wii (בתעתיק לעברית:מריו קארט Wii) הוא משחק מרוצי קארטינג שפותח והופץ על ידי חברת נינטנדו עבור קונסולת המשחקים Wii. זהו המשחק השישי בסדרת משחקי Mario Kart, המשחק הושק לראשונה באפריל 2008 . כמו הכותרים הקודמים, Mario Kart Wii מציג דמויות משחק מהזיכיון מריו, אשר מתחרות במרוצי מכוניות ביותר מ-30 מסלולי מרוץ שונים כשהם משתמשים בחפצים שונים אשר נותנים להם כוחות ומעכבים את היריבים במשחק. המשחק מכיל גם משחק לשחקן יחיד וגם משחק מרובה משתתפים אשר מיועדים לשניים או ארבעה שחקנים במסך מפוצל. משחקי המרובה משתתפים המשיכו עד הפסק התמיכה בחיבור Wi-Fi של נינטנדו במאי 2014. Mario Kart Wii משתמש בבקר תנועה של שלט ה-Wii על מנת לכוון את ההגה של השחקן. כל עותק של המשחק הכיל גם את ה-Wii Wheel, אביזר אשר דומה להגה.
המשחק הושק לראשונה ביפן ב-10 באפריל 2008, ובהמשך באירופה ב-11 באפריל 2008, באוסטרליה ב-24 באפריל 2008 ובאמריקה הצפונית ב-27 באפריל 2008.
המשחק זכה לביקורות חיוביות עם השחרור, עם שבחים על המצב המקוון, יחד עם הדמויות שלו, המשחק החדשני, המסלולים והקארטים, אך זכה לביקורת על איזון הפריטים והתאמת קושי הגומי שלו. המשחק מכר למעלה מ-37 מיליון עותקים, מה שהפך אותו למשחק Mario Kart השני הנמכר ביותר אחרי Mario Kart 8 Deluxe ואחד ממשחקי הווידאו הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
משחקיות.
Mario Kart Wii הוא משחק מרוץ קארט הכולל מצבים לשחקן יחיד ומרובה משתתפים. השחקנים שולטים באחת מדמויות זכיינית מריו רבות הניתנות לבחירה ומשתתפים במרוצים או בקרבות באמצעות קרטינג או אופניים במסלולים המבוססים על מיקומים מהזיכיון של מריו . במהלך המשחק, השחקן רואה את הפעולה מנקודת מבט של גוף שלישי שעוקבת אחר השחקן מאחורי הקארט שלו.