קרטרו נוסדה ב-25 ביולי 1531, כאשר הרנאן פרס בוקאנגרה אי קורדובה הספרדי הגיע לאזור עם בן בריתו המנהיג האוטומי קונין. תיעוד של האירוע מספר שבמהלך הקרב שהתרחש במקום נראה היה שידם של האינדיאנים על העליונה, כאשר הופעת ליקוי חמה מלא הפחיד את האינדיאנים. הספרדים טענו שראו שם את יעקב הקדוש (פטרונה הקדוש של ספרד) רוכב על סוס לבן עם צלב בידו. האירוע גרם לכניעת האינדיאנים. לכן שמה של העיר הוא סנטיאגו (יעקב הקדוש) דה קרטרו, ויעקב הוא פטרונה של העיר. אף על פי כן, הייתה ההשתלטות הספרדית על האזור הדרגתית, ולא הוכרעה בניצחון יחיד זה.
ב-1606 הוכרזה ההתיישבות כעיירה, וב-1655 התגוררו בה ספרדים בלבד. ב-1656 כונתה "העיר האצילית והנאמנה של סנטיאגו דה קרטרו". במאה ה-18 נודעה העיר כ"פנינת באחיו" או "העיר השלישית של מלכות המשנה".
לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו הוכרזה קרטרו כבירת מדינת קרטרו ב-1823.
ב-1847 העיר הוכרזה כבירת מקסיקו לאחר פלישת ארצות הברית למדינה. שנה מאוחר יותר נחתם בעיר הסכם גואדלופה אידלגו. ב-1854 נחתם בעיר הסכם נוסף שהוביל לרכישת גדסדן.
כלכלה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 נהנית קרטרו נהנית מצמיחה כלכלית אדירה, ונחשבת לעיר של מעמד הביניים.
עד שנות ה-70 היוותה החקלאות את בסיס הכלכלה המקומית. מאז, צמיחת התעשייה וגדילת העיר צמצמו כמעט לחלוטין את חשיבות החקלאות ואת הקרקע בה היה ניתן לקיימה.
גאוגרפיה.
אקלים.
קרטרו נמצאת באזור של אקלים סמי-ארידי, עם טמפרטורות מתונות במשך כל השנה. מרבית המשקעים יורדים בין החודשים יולי ואוגוסט.
תחבורה.
העיר נחשבת לצומת דרכים במקסיקו.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של קרטרו, שהחל לפעול ב-2004 והחליף נמל ישן יותר.
חינוך.
בעיר ובאזור נמצאים כמה מהאוניברסיטאות החשובות ביותר במקסיקו. לאוניברסיטאות היוקרתיות ביותר במקסיקו, האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו ומכון מונטריי לטכנולוגיה והשכלה גבוהה, יש קמפוסים בעיר. בין שאר האוניברסיטאות ניתן למנות את האוניברסיטה האוטונומית של קרטרו שנוסדה ב-1625.
סנטיאגו דה קרטרו
נשרי העולם הישן
נשרי העולם הישן הם קבוצה של עופות דורסים דמויי-נשרים ממשפחת הנציים שבסדרה דורסי יום. בקבוצה זו 2 תת-משפחות נפרדות שמיניהם מכונים נשר (למעט המין עיט נחשים מדגסקרי). נשרי העולם הישן הם אוכלי פגרים בעלי מקור גדול ומעוקל וחשופי צוואר, כדי שלא יתלכלכו מדחיקת הראש לתוך הנבלות. להבדיל מהם נשרי העולם החדש (קונדוריים) חיים באמריקה בלבד, ושייכים למשפחה עצמאית. הנשרים חיים רק בעולם הישן: אירופה, אסיה ואפריקה. הגדולה מבין הנשרים - עזנייה שחורה היא גם הגדולה שבדורסים (למעט הקונדוריים).
רוב מיני הנשרים שייכים לתת-משפחת Aegypiinae, אך המינים פרס, רחם ונשר הדקלים שייכים לתת-משפחה אחרת - דמויי-פרס (Gypaetinae).
ויילדר
מקס גדג'
מקס גדג' (בצרפתית: Max Guedj; 8 ביוני 1913 - 15 בינואר 1945) היה עורך דין יהודי צרפתי ממוצא צפון אפריקאי ששירת כטייס, מפקד טייסת וכקצין בכיר בחיל האוויר של צבא צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נודע כאחד מגדולי הטייסים של צבא צרפת החופשית במלחמה.
קורות חייו.
מקס גדג' נולד ב-6 ביוני 1913 בעיר סוסה שבתוניסיה כבן יחיד למשפחה יהודית-תוניסאית בעלת אזרחות צרפתית. בילדותו עבר לגור עם משפחתו בקזבלנקה, מרוקו. אביו פליקס גדג' היה עורך דין ולימים הפך לראש לשכת עורכי הדין בקזבלנקה. בנעוריו נשלח מקס ללימודים גבוהים בצרפת ושם השלים את תעודת הבגרות הצרפתית בשנת 1930, וכן השלים תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת פריז. בשנת 1933 יצא לטיול חובק עולם בגרמניה הנאצית, בברית המועצות של סטלין, ובארצות הברית, וכתב את רשמיו מהטיול במאמר ("Instantanés de Berlin : choses vues", 1933). לאחר הטיול חזר למרוקו ועבד כעורך דין בפירמה של אביו.
במהלך שנות ה-30 התגייס לצבא צרפת ובמהלך שירותו הצבאי בחיל ההגנה האווירית הצרפתי גילה את אהבתו לתעופה. בשנת 1938 הוציא באופן פרטי רישיון טיס אזרחי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא גדג' לשירות מילואים, ושירת ביחידת הגנה אווירית באזור העיר מקנס במרוקו עד כניעת צרפת ב-1941, אף על פי שביקש תפקיד קרבי יותר.
כטייס בצבא צרפת החופשית.
לאחר כניעת צרפת גדג' רצה להמשיך לקחת חלק במאמץ המלחמתי נגד גרמניה הנאצית ולשם כך נסע בחשאי ללונדון, שהייתה בסיס חיל האוויר של צבא צרפת החופשית. בלונדון קיבל גדג' הכשרה כטייס קרבי בבית הספר לטיס של חיל האוויר המלכותי של בריטניה. הוא הצטיין במהלך קורס הטיס ושבר שיאים קודמים שנחשבו לבלתי שבירים במהלך אימוני קרבות אוויר מדומים. לאחר שקיבל את ה"כנפיים" שלו הוצב בטייסת 242 של חיל האוויר של צבא צרפת החופשית. הוא השתתף בפעולות מבצעיות רבות בהגנה על חופי בריטניה ובהתקפות ברחבי מערב אירופה, וזכה להערכה רבה ממפקדיו. כטייס מצטיין זכה גדג' למדליות גבורה מאנגליה וצרפת החופשית, כולל צלב התעופה המצוינת. בעת קבלת המדליה נכתב עליו: "מידתו השקטה והצנועה כשהוא על האדמה, ותשוקתו היוצאת דופן לטוס ולהילחם, מהווה דוגמה מעוררת השראה לכל הסובבים אותו". המטוס הראשון שהטיס היה מטוס קרב מסוג בריסטול בופייטר והמטוס השני היה מסוג דה הבילנד מוסקיטו.
בשנת 1942 נעצר בקזבלנקה אביו של מקס, עו"ד פליקס גדג', על ידי רשויות משטר וישי בגין תמיכתו בצרפת החופשית והפעילות של בנו. השתייכות לצבא צרפת החופשית הייתה פשע חמור עבור רשויות משטר וישי, ותומכים של צרפת החופשית סבלו ממעצרים והתעללויות. פליקס גדג' נשלח לכלא בעיר פורט ליוטה במרוקו, שהיה ידוע לשמצה עקב אופיו הסדיסטי של המפקד הצרפתי שלו, והוא נפטר שם בעודו במאסר. בתקופה זאת יצא מקס עד לשלוש גיחות ביום, ומותו של אביו רק הגביר את המוטיבציה שלו להילחם.
בבוקר 10 במרץ 1943 יצא גדג' עם מטוס מסוג בריסטול בופייטר ביחד עם הנווט הבריטי הראשון שלו צ'ארלס קורדר למשימת סיור מעל מפרץ ביסקאיה. במהלך משימת הסיור נתקלו השניים במטוס קרב גרמני מסוג יונקרס Ju 88. גדג' הצליח ליירט ולהפיל את המטוס הגרמני לים, אך הירי הגרמני פצע אותו, השבית את מערכות התקשורת של המטוס והשבית את אחד ממנועיו. במבצע הרואי גדג' הפצוע והנווט הבריטי הצליחו להגיע לחופי בריטניה, ולנחות נחיתת אונס עם מנוע אחד מושבת ומנוע שני שעולה באש. התקרית קיבלה סיקור רב בעיתונות הבריטית של התקופה ובעקבותיה הוא נהפך לטייס הצרפתי הראשון שמקבל את אות השירות המצוין הבריטי.
בדצמבר 1944 מונה למפקד טייסת 143 של חיל האוויר של צבא צרפת החופשית, והגיע לדרגה המקבילה לסגן-אלוף.
ב-15 בינואר 1945 יצא מקס גדג' למשימתו האחרונה, והוביל את הטייסת שלו לכיוון נורווגיה במטרה להטביע ספינות קרב. מעל לנמל של העיר לרוויק התחולל קרב, וגדג' הספיק להטביע ספינת קרב אחת ולפגוע בשנייה. אולם מספר רב של מטוסי קרב גרמניים מסוג פוקה-וולף Fw 190 הגיחו לפתע, ומטוסו הופל. הוא נפל בקרב בגיל 32 ביחד עם הנווט הבריטי שלו, והותיר אחריו אלמנה ובת יחידה.
במהלך שירותו היה גדג' אחראי בין השאר להטבעתן של 27 ספינות מהאוויר ויצא ליותר מ-100 משימות הפצצה. הוא מוזכר כאחד מגדולי הטייסים של צבא צרפת החופשית.
ראנולף פינז
ראנולף פֵינְז (באנגלית: Ranulph Fiennes (כתיב פונטי: /ˈrænʌlf ˈfaɪnz/); נולד ב-7 במרץ 1944) הוא סופר והרפתקן בריטי המחזיק בכמה שיאי הישרדות.
פינז שירת בצבא הבריטי במשך שמונה שנים, בהן תקופה של פעילות נגד מרידה כנספח לצבא הסולטן של עומאן. בהמשך יצא למספר רב של משלחות והיה האדם הראשון שביקר הן בקוטב הצפוני והן בדרומי באמצעים יבשתיים והראשון שהשלים את חציית אנטארקטיקה ברגל. במאי 2009, בגיל 65, טיפס אל פסגת אוורסט. לפי ספר השיאים של גינס, הוא גדול מגלי הארצות החיים כיום בעולם. פינז כתב מספר רב של ספרים על שירותו הצבאי ועל מסעות החקר והגילוי שיצא אליהם, כמו גם ספר המגן על רוברט פלקון סקוט ממבקרים מודרניים.
ילדות, נעורים והשכלה.
פינז נולד ב-7 במרץ 1944 בברקשייר, זמן קצר לאחר מות אביו, סא"ל סר ראנולף טוויסלטון-וייקהאם-פינז, שנפצע בקרב ומת מפצעיו ב-24
בנובמבר 1943. פינז ירש את תואר הברון של אביו והיה לברון בנברי השלישי מלידה.
לאחר המלחמה העבירה אמו את המשפחה לדרום אפריקה, שם נשאר עד שמלאו לו 12 ולמד בבית ספר מכין בקייפטאון. פינז חזר לאנגליה ללמוד בבית הספר סנדרויד בווילטשייר ואחר כך באיטון. לאחר לימודיו התגייס לצבא הבריטי.
קריירה.
קצונה.
פינז שירת שמונה שנים בצבא הבריטי - בגדוד של אביו, "האפורים הסקוטים המלכותיים" - ובהמשך סופח לשירות האוויר המיוחד, שם התמחה בהריסות.
את חיי הצבא גיוון בכל מיני תעלולים והרפתקות, כולל מקרה שבו השיגו, הוא וקצין אחר, חזרזיר מתפתל ומשתולל, שימנו אותו בגריז טנקים והגניבו אותו אל אולם הנשפים העמוס של קולג' הסגל הצבאי, "קמברלי". במקרה אחר, זעם פינז על סכר הבטון המכוער שהקימה חברת פוקס המאה ה-20 להפקת הסרט "דוקטור דוליטל" בכפר קאסל קומב במחוז וילטשייר - שנודע ככפר היפה ביותר באנגליה - ותכנן להרוס אותו. הוא השתמש בחומרי נפץ שצבר, כך טען לאחר מעשה, משאריות של תרגילי אימונים. הודות לכישורים שלמד בקורס התחמקות מכלבי גישוש בשעות הלילה, שאך זה סיים, הצליח להימלט בלי להיתפס, אבל מאוחר יותר אותרו עקבותיו עם עוד שותף למעשה. לאחר משפט, חויב פינז לשלם קנס נכבד והוא וחברו לקשר סולקו מן השירות המיוחד. פינז הוצב תחילה לגדוד ממונע אחר, אך לאחר זמן הורשה לחזור לגדודו.