האספה המכוננת הרוסית (ברוסית: Всероссийское учредительное собрание) הייתה גוף שנבחר ברוסיה בנובמבר 1917 במטרה לאשר את החוקה של המדינה החדשה. האספה קיימה ישיבה יחידה בינואר 1918, ופוזרה על ידי הבולשביקים.
בחירות.
כינוס האספה המכוננת היה בין המטרות המרכזיות של ממשלת המעבר הרוסית. עצם שם הממשלה בישר שהיא תתקיים עד לכינוס האספה וקבלת החלטותיה על הסדר שלטוני במדינה. הבחירות היו צריכות להתקיים ב-12 בנובמבר (25 בנובמבר) 1917. מיד לאחר מהפכת אוקטובר, ולדימיר לנין פרסם צו לפיו מועד הבחירות לא משתנה. החלטות ממשלת המעבר לא נתנו תשובה מהו המינימום של חברי האספה שמאפשר להכריז על תחילת ישיבותיה. בעקבות כך פורסם צו של לנין לפיו הישיבות יפתחו ברגע שלסנקט פטרבורג יבואו 400 חברי האספה.
לקראת מועד רישום רשימות מפלגתיות חל פילוג במפלגה הסוציאל-רבולוציונרית וממנה התפלג החלק השמאלי שלה. אומנם המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל) החדשה לא הספיקה להכין רשימת מועמדים נפרדת. בעקבות כך ולדימיר לנין הציע לדחות את הבחירות למועד אחר, אך הצעתו לא התקבלה. בהתאם לכך, חברי המפלגה שהתפלגו נכנסו לאספה ברשימה כוללת.
בבחירות השתתפו כ-64% מבעלי זכות הבחירה ברוסיה ונבחרו 715 חברי המועצה. הרוב היה לנציגי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (אס-ארים) והם זכו ב-370 מקומות (52%), הבולשביקים זכו ב-175 מקומות (25%). המנשביקים נחלו תבוסה מוחצת וקיבלו רק 15 מקומות. הבולשביקים זכו ברוב במוסקבה, סנקט פטרבורג וערים גדולות נוספות. אס-ארים זכו באזורים לא-עירוניים ובדרום המדינה. נציגי מפלגה הדמוקרטית החוקתית הגיעו למקום השני במוסקבה וסנקט פטרבורג, אך בסך הכול זכו ב-4.5% מהקולות (17 מקומות).
רשימה יהודית.
לקראת מערכת הבחירות אורגנה רשימה יהודית שהורכבה מברית בין הסיעות הציוניות למפלגות יהודיות נוספות ונציגיהם נבחרו לאספה:
בנוסף לכך היה מספר רב של יהודים בסיעות אחרות.
הכנות לכינוס.
לאחר פרסום תוצאות הבחירות היה ברור שלבולשביקים אין רוב. שלטון הבולשביקי היה בסכנה ובהתאם לכך ולדימיר לנין החל לבחון אפשרות לפיזור האספה. לעומת זאת לב קמנייב היה בעד הכינוס, יוסיף סטלין דגל בדחיית הכינוס בלבד. לאון טרוצקי וניקולאי בוכארין הציעו לכנס אספה בה ישתתפו נציגי הבולשביקים ואס-ארים שמאליים בלבד. מארק נתנסון מראשי אס-ארים שמאליים תמך במהלך זה.
מפלגה הסוציאל-רבולוציונרית שקיבלה רוב, דגלה בהמשך השתתפות המדינה במלחמת העולם הראשונה וזאת בניגוד לדעה שהייתה רווחת בקרב החיילים.
ב-26 בנובמבר (9 בדצמבר) לנין פרסם צו לפיו לתחילת הישיבות נדרשת נוכחות של 400 נבחרים. ב-28 בנובמבר (11 בדצמבר) לנין פרסם צו על הוצאת מפלגה חוקתית-דמוקרטית מוץ לחוק ומעצר כל חבריה. יצחק נחמן שטיינברג מראשי אס-ארים שמאליים התנגד למהלך שהיה צריך להביא למאסר של מפלגה שלמה, אך מעשית המפלגה לא עשה דבר.
ב-11 בדצמבר (24 בדצמבר) ולדימיר לנין הצליח להעביר החלטה בוועד המרכזי של הבולשביקים לפיו המפלגה תפעל לפיזור האספה. ב-20 בדצמבר סוכם שישיבות האספה יחלו ב-5 בינואר (18 בינואר) 1918 תוך הערכה שעד אז בסנקט פטרבורג יהיו מעל 400 חברי האספה. ה-23 בדצמבר 1917 הוכרז על מצב חרום בסנקט פטרבורג.
הישיבה הראשונה ופיזור האספה.
ב-5 בינואר (18 בינואר) עיתון פראבדה פרסם הודעה לפיה חל איסור מוחלט על ההפגנות בעיר. ההודעה הייתה חתומה על ידי ראש הצ'קה בעיר מיכאיל אוריצקי שהיה גם יושב ראש הוועדה המארגנת של האספה. בהוראת הבולשביקים כוחות צבא התמקמו סביב ארמון טבריצ'סקי בו הייתה מתוכננת להתקיים ישיבת האספה. כצעד נגד אורגנה הפגנת תמיכה לאספה בה השתתפו עשרות אלפים. ההפגנה פוזרה בכוח ותוך שימוש בירי. באופן רשמי צוין 21 הרוגים ומאות פצועים. הפגנה דומה נערכה במוסקבה וגם היא פוזרה תוך שימוש בירי.
הישיבה נפתחה כמתוכנן, תוך השתתפות 410 חברי האספה, מהם 138 בולשביקים ותומכיהם. יעקב סברדלוב פתח את הישיבה והוא קרא לאספה להכיר בכל ההחלטות של הממשלה החדשה בראשות ולדימיר לנין ובמיוחד להכיר בהכרזת המדינה החדשה כ"מדינה סובייטית". אומנם האספה סירבה לדון בהצעת הכרזה ברוב של 237 נגד 146 קולות.
לאחר מכך נבחר יושב ראש הכינוס - ויקטור צ'רנוב. הוא נבחר ברוב של 244 קולות. ב-3 בלילה של 6 בינואר, הודיע ראש סיעת הבולשביקים פיודור רסקולניקוב שסיעתו עוזבת את הארמון. חברי האספה הנותרים קיבלו מספר החלטות:
לקראת בוקר מפקד השומרים הודיע לוויקטור צ'רנוב שהשומרים עייפים וצריך לסגור את הישיבה. צ'רנוב סיכם את הדיון והישיבה הבא הייתה צריכה להתקיים בערב 6 בינואר.
בהתאם להוראת ולדימיר לנין, לכל חברי האספה ניתנה רשות לעזוב ללא הפרעה, אך לשומרים ניתנה פקודה לנעול את הבניין ולא לפתוח אותו לקראת הישיבה המתוכננת לערב. ב-9 בינואר (22 בינואר) 1918 פורסמה בעיתון פראבדה הודעה על פיזור האספה. ב-18 בינואר (31 בינואר) קיבלה הממשלה בראשות ולדימיר לנין החלטה להוציא אזכור האספה מכל החוקים ובאותו יום ועידה כלל-רוסית של הסובייטים אישרה את החלטות הממשלה הבולשביקים על פיזור האספה.
חברי האספה ניסו להתאסף באחד מבתי הספר של העיר אך לא היה ניתן לקיים ישיבה סדירה. הועלתה הצעה להעביר את הישיבות לקייב, אך לאור מצב הביטחוני בעיר הדבר לא היה מעשי. ראשי המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית התאספו והחליטו שלא ניתן להתנגד לפיזור בכוח צבאי מכיוון שמדובר בממשל מהפכני ויש להתנגד בצורה לא אלימה תוך ניסיון להחזיר את השליטה בסובייטים בבחירות שהיו צפויות להתקיים במהלך שנת 1918.
ויקטור צ'רנוב עבר לסמרה בה הוקם ועד תמיכה לאספה המכוננת שהיה המוסד השלטוני באזור. ועדות דומות הוקמו באופה ואומסק. באביב 1918 ועדות אלו התאגדו והקימו ממשל זמני באזור. ממשל זה פוזר על ידי אלכסנדר קולצ'ק.
למדע
אל-ח'ליל בן אחמד
אל-ח'ליל בן אחמד (בערבית: الخليل بن أحمد, נולד ב-718 בעומאן, נפטר ב-791 בבצרה שבעיראק) או בשמו המלא עבד אל-רחמן אל-ח'ליל בן אחמד אל-פראהידי היה מדקדק, פילולוג ומילונאי ערבי.
נולד בדרום חצי האי ערב (כיום עומאן), ועבר מאוחר יותר לעיר בצרה שבעיראק. הוא חיבר את המילון שנחשב למילון הערבי הראשון, "כתאב אלעין" (كتاب العين). הוא גם נחשב לממציא הצורה המודרנית של התשכיל (מערכת הניקוד הערבי). בין תלמידיו של אלח'ליל היה המדקדק והבלשן הפרסי הנודע סיבויה. המדען אל-אצמעי היה בין תלמידיו.
כתאב אלעין.
"כתאב אלעין" (كتاب العين) נחשב למילון הערבי הראשון. הוא מילון אנגרמטי, הוא מסודר לפי אותיות שורש כאשר מוצגות כל הקומבינציות האפשרויות בשיכול האותיות. הוא סידר את המילון לפי סדר פונטי כאשר האותיות הגרוניות הן הראשונות. המילון פותח באות עין (ع) ומכאן שמו.
התשכיל של אלח'ליל.
עד לזמנו הייתה נהוגה שיטת הניקוד של אבו אל-אסווד א-דואלי. בשיטה זו הנקודות שימשו לייצוג התנועות (חַרַכּאת בערבית). לכל תנועה היה מיקום נקודה שונה. בימיו של ח'ליל אבן אחמד, כבר נוסדה מערכת האיעג'אם, שהיא מערכת הנקודות הדיאקריטיות המבחינות בין אותיות דומות, דוגמת ﺡ ו-ﺥ, מה שחייב שימוש בצבע האדום לנקודות החרכאת, מאחר שהצבע השחור שימש לנקודות האיעג'אם. אלח'ליל מצא את הכתיבה בצבעים שונים מעייפת ובלתי ישימה, לכן הוא הגה מערכת חדשה שהחידוש העיקרי בה היה שינוי צורת החרכאת לצורות המזכירות את האותיות המאריכות התואמות, כך שתתאפשר הבחנה בין המערכות הדיאקריטיות ללא שימוש בצבעים שונים. מערכת זו, עם מעט שינויים ותוספות היא התשכיל המודרני.
מזכיר האו&quot;ם
טוני פיין
אנטוני "טוני" פָיין (נולד ב-26 באפריל 1951, בבריטניה) הוא עורך מוזיקלי, מפיק תוכניות רדיו ושדרן רדיו ישראלי. עבד בקול ישראל במשך כארבעים שנה, עד לפרישתו בשנת 2016.
ביוגרפיה.
פיין נולד בעיר סאות'פורט במחוז מרזיסייד, עלה לישראל בגיל 25 ומאז עבד ב"קול ישראל". ערך והפיק תוכניות מוזיקה רבות ברשת ג', ובהמשך מונה לעורך הראשי של התחנה. מ-1978 עד 1995 היה העורך והמפיק של תוכנית הרדיו הפופולרית "חדש, חדיש ומחודש", בהגשת שוש עטרי, שהשמיעה שירים לועזיים חדשים. תוכניות רדיו נוספות שערך הן "מה נשמע" - תוכנית מוזיקה לועזית יומית (1995–1998), "החדשים" - סקירת סינגלים חדשים (2009), ו"ציפורי שיר" - שירי ארץ ישראל (2010).
מ-2009 החל לערוך ולהגיש תוכנית רדיו יומית לצד עופר נחשון, "באוויר", בה השמיעו שירים ישראלים חדשים ואירחו אישים שונים באולפן. לאחר מכן ערך פיין את התוכנית, שהגישה רויטל עמית.
בשנת 2014 זכה בפרס תוכנית המוזיקה במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב, על התוכנית "באוויר".
באפריל 2016 פרש טוני פיין מקול ישראל. רשת ג' ציינה זאת בשידור פרידה מיוחד אליו הגיעו גם קולגות לעבודה מהעבר. בין השאר היו שם משה מורד, קובי מנורה, עופר נחשון, אבי משולם, רויטל עמית, יואב גינאי והשר אופיר אקוניס.
פיין נשוי לעדנה מתחילת שנות ה-80, ולהם שני בנים.
לנצח (ספר)
לנצח (באנגלית: Evermore) הוא ספר פנטזיה, הראשון בסדרת הספרים "בני האלמוות" מאת אליסון נואל. הספר יצא לאור בשנת 2009, ותורגם לעברית פורסם ב-2011. הוא הופיע במשך 34 שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, בקטגוריית ספרי ילדים.
עלילה.