אודהם סינג הוא דמות ידועה בתנועת העצמאות ההודית. הוא מכונה גם שאהד-אי-עזאם סרדר אודהם סינג (הביטוי "שהיד-עזאם", פירושו "הקדוש הגדול"). מחוז אדהאם סינג נאגאר באוטרקהנד נקרא על שמו לזכרו באוקטובר 1995 על ידי ממשלת מאיאוואטי.
ותן חלקנו
מקבציאל
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן הבילבורד 200 המוביל
ערך זה מפרט את הזוכים ואת המועמדים בפרס המוזיקה "של בילבורד" לאמן הבילבורד 200 המוביל: הפרס ניתן לראשונה בשנת 1992, אבל הופסק בשנה העוקבת. הפרס חזר בשנת 2011 ומאז מוענק מדי שנה. הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט היא בעלת הכי הרבה זכיות בקטגוריה הזו עם ארבע, סוויפט היא גם האמן עם מספר המועמדויות הגבוה ביותר - כשבעה.
זוכים ומועמדים.
הזוכים רשומים ראשונים וכתובים באותיות מודגשות.
פרס המוזיקה של בילבורד לאמן ההוט 100 המוביל
ערך זה מפרט את הזוכים והמועמדים לפרס המוזיקה של "בילבורד" לאמן ההוט 100 המוביל. הפרס ניתן מאז שנת 1992 ומאז הקמתו רק דסטיניז צ'יילד, אשר, דרייק ודה ויקנד זכו בפרס פעמיים.
זוכים ומועמדים.
הזוכים רשומים ראשונים וכתובים באותיות מודגשות.
מספר זכיות ומועמדויות.
זכיות.
2 זכיות
פרס המוזיקה של בילבורד לשיר ההוט 100 המוביל
ערך זה מפרט את הזוכים והמועמדים בפרס המוזיקה של "בילבורד" לשיר ההוט 100 המוביל. מאז הקמת קטגוריה זו בשנת 1990, איש לא זכה בפרס יותר מפעם אחת.
זוכים ומועמדים.
הזוכים רשומים ראשונים וכתובים באותיות מודגשות.
מספר פרסים ומועמדויות.
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
אמא ואבא של שבת
קבלת שבת בגן הילדים
מקבלי שבת
רפאל מלדולה (כימאי)
רפאל מלדולה (רב בליבורנו)
דוד בן רפאל מלדולה
רפאל מלדולה (רב בלונדון)
יחיאל מיכל היילפרין
הרב יחיאל מיכל היילפרין (ה'תרי"ז - י"ח בשבט ה'תרס"ט, 1909) היה רב ראשי ואב בית דין של קהילת האשכנזית בטבריה.
חייו.
נולד בפולין לרב שמואל אריה היילפרין. בשנת ה'תר"ם (1880 לערך) עלה לארץ ישראל, והתיישב בטבריה. עם פטירתו של הרב אברהם צבי הלוי בסביבות שנת ה'תרנ"ו (1896 לערך), התמנה תחתיו כרב ואב"ד האשכנזים בטבריה.
התכתב בענייני הלכה עם רבני דורו, בהם הרב אברהם בורנשטיין מסוכטשוב, רבי דוד ועקנין מטבריה ורבי שמואל סלנט מירושלים.
לקראת שנת השמיטה ה'תרס"ג, פנו אליו נציגים מטעם חיים מרגליות קלווריסקי (ממונה יק"א בגליל) בבקשה להרחיב את היתר המכירה. יחד עם חברים בבית הדין הספרדי, התיר להם עשיית מלאכות האסורות מן התורה בקרקע שנמכרה לגוי. לאחר שקנאי טבריה ערערו על ההיתר, נשלח פסק הדין לרבי אברהם בורנשטיין, והוא אישר אותו, וכך הונהג באותה השנה במושבה יבנאל.
נפטר בי"ט בשבט ה'תרס"ט, (פברואר 1909). את מקומו מילא הרב משה קליערס.
מחיקת רישום פלילי
מחיקת עבר פלילי
רנה גריאו
רנה גריאו (צרפתית: René Gruau: 4 בפברואר 1909 - 31 במרץ 2004) היה מאייר אופנה שהייתה לו השפעה מתמשכת על תעשיית האופנה. בגלל הכישורים והיצירתיות המיוחדים שלו, הוא תרם לשינוי בתעשיית האופנה כולה באמצעות הפצת איוריו שייצגו את העיצובים הפופולריים שכבר יצרו מעצבים בתעשייה. השפעתו ניכרת עוד בשנות האלפיים על דרך הצגת האופנה ופרסומה. גריאו הפך לאחד האמנים המוכרים והאהובים ביותר במהלך שנות ה -40 וה -50 שעבד עם פמינה, מארי קלייר, ומבחר מגזינים מפורסמים. יצירות האמנות של גריאו זוכות להוקרה ולשבחים בינלאומיים בכמה ממוזיאוני האמנות היוקרתיים ביותר בפריז ובאיטליה, כולל הלובר בפריז.
חיים אישיים.
גריאו נולד בשם הרוזן רנטו דל קמינאטה ברימיני, באיטליה, ב -4 בפברואר 1909. הוא היה בנו של רוזן איטלקי אך במקום ללכת בעקבות אביו ולאמץ קריירה צבאית, תשוקתו והנטייה שלו לאמנות הובילו אותו לכיוון האמנויות. כשאמו של רנה, מריה גריאו, אריסטוקרטית צרפתייה, ואביו נפרדו כשהיה בן שלוש, הוא עבר איתה לפריז. לאחר מכן קיבל גריאו את שם המשפחה של אמו, שהוא השם שבו הוא התפרסם, בניגוד לשם המשפחה של אביו ולקשר האצילי שלו.
בגיל ארבע עשרה החל גריאו לתמוך באמו על ידי מכירת רישומים לכתב העת האופנתי "מילאנו לידל" . הוא קיבל השראה ליצור ולהמחיש אופנה על ידי יחסיו הקרובים עם אמו האלגנטית. הוא הפגין כישרון ציור לאורך חלק ניכר מחייו ועבד כמאייר במגזיני אופנה כמו פמינה, מארי קלייר ווג בפריז בשנות העשרה ובתחילת שנות העשרים לחייו. גריאו התקשה למצוא עבודה במהלך מלחמת העולם השנייה ובסופו של דבר מצא מעט עבודה עבור מעצבים קטנים או לא מבוססים כמו כריסטיאן דיור לפני שהפך לפופולרי בתקופה זו. הוא פעל ככל יכולתו ותרם להסתרת פליטים יהודים.
קריירה.
כישרונו האמנותי של גריאו באיור אופנה זיכה אותו בפרסום בגיל 14 ועד שהגיע לגיל 18 הוא התפרסם בארצות הברית, איטליה וצרפת. במהלך חייו עבד גריאו במגזינים רבים ביניהם אל, ווג, הארפר'ס בזאר, פלייר, מאדאם פיגארו. גריאו נשכר על ידי מעצבים גדולים כמו פייר בלמיין, כריסטיאן דיור, ז'אק פאת', אלזה שיאפרלי, אליזבת ארדן ואחרים. הוא נתן חיים לבגדי המעצבים והרחיב את הפופולריות שלהם בעזרת האיורים הכובשים שלו.
גריאו, שכרזותיו הושפעו לעיתים קרובות מרישומים יפניים קלאסיים ומרישומי חיי הלילה של טולוז-לאוטרק, היה אולי ידוע בעיקר בזכות יצירת הפרסום של הבושם של מיס דיור והשפתון של רוז' בייזר. לדברי אלן ריידינג מהניו יורק טיימס, "בכל מה שעשה, הוא עורר את הזוהר והסגנון של עולם האופנה".
תפקידו הראשון של גריאו כמנהל אמנותי בפרסום היה בשנת 1947 עם כריסטיאן דיור. השניים יצרו יחד את "המראה החדש" של אותה תקופה, בחלקו תוצאה של העיצובים של דיור, וחלקו תוצאה של הפרשנות המשולבת של גריאו ושדרוג האיור הגרפי בסגנון ישן. גריאו היה בידידות רבה עם דיור שתרמה לשיתוף הפעולה המוצלח שלהם ולהגדלה נוספת של פרסומת האופנה.
גריאו עבר לארצות הברית בשנת 1948 כדי לעבוד במגזינים ווג והרפר בז'אר. הוא נשאר שם במשך שנתיים, ולאחר מכן יצא לעבוד כמאייר היחיד של המגזין פלייר. היו לו מספר תערוכות במוזיאון התלבושות בפריז בשנת 1989 ובמוזיאון דה לה פובליסיטי בשנת 1999. המוזאון בעיר הולדתו של גריאו, רימיני, איטליה, מחזיק אוסף קבוע שלו. יצירותיו של גריאו נמצאות באוספים הקבועים של מוסדות אמנות רבים, כולל הלובר בפריז.
מסעות הפרסום שלו עבור מולן רוז' ולידו דה פריז השתמשו באסתטיקה נוסטלגית, שהעצימה את הציור המסורתי של אמנות טולוז-לאוטרק, בונאר והאמנים הפריזאים שלפני המאה העשרים . הוא המשיך לעבוד בפרסום בעיצוב כרזות קולנוע. המפורסמת ביותר הייתה של "לה דולצ'ה ויטה" של פליני בשנת 1959 ועבד על קמפיינים כמו שעוני דיור, אייר פראנס, מרטיני ואומגה.
אירווין קרוסטווייט
ארווין קרוסטווייט ( באנגלית: Irwin Crosthwait: 24 ביוני 1914 - 15 בספטמבר 1981), היה צייר קנדי הידוע בעיקר בזכות היותו מאייר אופנה.
ביוגרפיה.
אירווין "באד" קרוסטווייט נולד ב -24 ביוני 1914, בקרסטון שבקולומביה הבריטית, בנם של ליילנד קרוסטווייט ואלן ג'ונסון קרוסטווייט, בעלי משק בקרסטון.
במהלך ילדותו של ארווין נחשף ליצירות האמנות של אביו, יליד ניו זילנד, שעבד בחברתספנות לפני שהגיע לקנדה, ושרטט וצייר את מסעותיו על גבי ספינות החברה.
לאחר גירושי הוריו בשנת 1928, אירווין ואחיו, טום, עברו להתגורר במונטריאול בטיפול דודם. בין השנים 1934 - 1938 התחנך קרוסטווייט במכללת סר ג'ורג' ויליאמס במונטריאול, שם למד אמנויות יפות, ובמכון פראט בניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו, חזר קרוסטווייט למונטריאול ובילה מספר שנים בהדרכה אצל הרמן היימליק, אמן מקומי.
קריירה.
קרוסטווייט המשיך ליצור יצירות אמנות כשהוא מועסק כמנהל הפרסום הראשי של חברת "הנרי מורגן", רשת חנויות הכלבו הקנדיות. בשנת 1944 הוענק לארווין פרס ג'סי דאו על ציורו בצבעי מים ובהמשך התגייס לצי הקנדי המלכותי. בשנים 1945 ו -1946, שירת כאמן חיל הים הרשמי, וצייר את הספינות ומלחיהן.
באוגוסט 1947 שט קרוסטווייט לבריטניה, שם קיבל את שחרורו מהצי המלכותי הקנדי. קרוסטווייט עבר לפריז בספטמבר של אותה שנה והחל את דרכו כמאייר אופנה. הוא שירטט ואייר קולקציות השייכות למעצבים כמו איב סן לורן, כריסטיאן דיור וז'יבנשי, כמו גם לחבריו האישיים אמיליו פוצ'י ומארק ווהן. בשנים שלאחר מכן, איורי האופנה של קרוסטווייט הופיעו בעיקר במגזין בזאר של הרפר.
במהלך שנותיו בפריז עבד קרוסטווייט גם על תפאורות לבלט וחיפש אמצעי ביטוי אמנותיים אחרים, בעיקר בציור המופשט.
ציורים של קרוסטווייט הוצגו עם אמנים מודרניים אחרים.
מוות.
בשנת 1979, אירווין קרוסטווייט סבל מפציעה קשה שנבעה מנפילה בלונדון. מאוחר יותר נפטר במונטריאול ב־15 בספטמבר 1981, בגיל 67.
פליקס ד'ארל
פליקס ד'ארל (בצרפתית: Félix d'Hérelle; 25 באפריל 1873, מונטריאול – 22 בפברואר 1949, פריז) היה מיקרוביולוג צרפתי שהתפרסם לאחר גילוי בקטריופאג'ים.
ביוגרפיה.
פליקס ד'ארל נולד במונטריאול, קנדה למשפחה שהגיע מצרפת. אביו נפטר כאשר הוא היה בן שש. ד'ארל למד בתיכון לואי הגדול בפריז. לאחר סיום הלימודים הוא למד באוניברסיטת בון אך לא סיים אותה. פליקס ד'ארל טייל ברחבי אירופה. בטורקיה הוא פגש את אשתו והם התחתנו כאשר הוא היה בן 20. בגיל 24 המשפחה נסעה לקנדה בה הוא פתח מעבדה והתחיל ללמוד מיקרוביולוגיה מספרים. בשנת 1901 הוא פרסם את המאמר המדעי הראשון שלו ב-Le Naturaliste Canadien.