בצלאל יצר תוך שימוש במגוון של טכניקות. בתחילת דרכו הוא היה נאמן לציור הריאליסטי-אקדמי כפי שהיה נהוג ב"בצלאל" של אותם השנים, והוא התפתח כאמן יוצר תוך ההשפעה של האמנות המופשטת בתקופתו. הוא עבד ברישום, ציור שמן ואקריליק, הדפס, תבליט, ריקוע נחושת, אמנות שימושית, גרפיקה, קרמיקה, עבודות יודאיקה ועוד. בעשור האחרון לחייו התמקד בעיצוב סביבתי. בין עבודותיו הציבוריות נמנות: עיצוב אוניות של חברת "צים", היה שותף עם זהרה ולואיז בעבודות מגוונות עבור צים שלום, גדר במשכן נשיאי ישראל, גדר ברחבת הכותל, שערים ואביזרים לבתי כנסת, פסל הכניסה ליד לבנים בירושלים, ועוד.
בצלאל שץ נפטר בירושלים ב-1978 במהלך ניתוח לב.
תערוכות.
רשימת תערוכות בצלאל שץ מקור בצלאל שץ רטרוספקטיבה , גדעון עפרת הוצאת בית האמנים ירושלים 2006.
קירגיזסטן במשחקים האולימפיים
קירגיזסטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ השתתפה לראשונה באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הקירגיזים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
הספורטאי הראשון שזכה במדליה אולימפית לזכותה של קירגיזסטן הוא הג'ודוקא איידין סמגולוב, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000), בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה המוצלחת ביותר מבחינתה של קירגיזסטן. המתאבק קנאטבק בגלייב זכה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל של עד 66 ק"ג בסגנון יווני-רומי, לאחר שהפסיד בשלב הגמר לצרפתי סטיב גנו, ואילו רוסלן טיומבנבייב זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג. מתאבק נוסף, באזאר באזארגורוייב, שהתחרה בסגנון חופשי בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, וסיים במקום הרביעי, לאחר שהפסיד ליריב יפני, אך בהמשך זכה במדליית ארד בעקבות הרשעת זוכה מדליית הזהב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה מרים המשקולות איזאט ארטיקוב במדליית ארד, אך היא נשללה ממנו מיד לאחר מכן, לאחר שהתברר כי נטל חומרים אסורים. באותם משחקים סיימו המתאבקים ארסן ארלייב ואייסולו טיניבקובה במקום החמישי, והג'ודוקא יורי קרקובצקי סיים במקום השביעי.
באולימפיאדות החורף לא הגיעו הספורטאים הקירגיזים להישגים משמעותיים. המשלחות הקירגיזיות מנו עד כה רק ספורטאי אחד או שניים בכל אולימפיאדה. באולימפיאדת לילהאמר, שהייתה הראשונה בה השתתפה קירגיזסטן העצמאית, איחרה הספורטאית היחידה, הביאתלטית יבגניה רופל, להגיע לטקס הפתיחה, ואת דגל קירגיזסטן נשא בטקס אזרח נורווגי, ששימש כמתורגמן המשלחת.
מדליות.
לפי אולימפיאדה.
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף.
בענפי הקיץ:
מלטה במשחקים האולימפיים
מלטה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אמסטרדם (1928), עוד בהיותה מושבה בריטית. היא השתתפה לסירוגין בעוד שלוש אולימפיאדות עד אולימפיאדת רומא (1960), ולראשונה השתתפה כמדינה עצמאית באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מאז נעדרה מהמשחקים רק עוד פעם אחת. למשחקי החורף שלחה נציגה ראשונה באולימפיאדת סוצ'י (2014).
מרבית הספורטאים שייצגו את מלטה במשחקים הגיעו להישגים נמוכים למדי. ערב אולימפיאדת טוקיו (2020), אף ספורטאי מלטזי לא זכה במדליה אולימפית. להישג הגבוה ביותר הגיע הקלע ויליאם צ'טקוטי, שהשתתף בתחרויות הירי בצלחות חרס באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בתחרויות אלה, שבהן ששת הראשונים העפילו לשלב הגמר, סיים צ'טקוטי במקום השישי, אך חלק אותו עם שלושה קלעים נוספים. בשובר שוויון ביניהם דורג במקום השלישי, ובכרטיס לשלב הגמר זכה האוסטרלי ראסל מארק. בדירוג הכללי דורג צ'טקוטי במקום השמיני. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים צ'טקוטי במקום התשיעי. נבחרת הכדורמים של מלטה השתתפה באולימפיאדת אמסטרדם. היא העפילה לשלב רבע הגמר לאחר ניצחון 1-3 על לוקסמבורג, אך הובסה בידי נבחרת צרפת 16-0, והודחה.
ממפיס (מצרים)
ממפיס הייתה עיר במצרים העתיקה, ושרידיה שוכנים על הגדה המערבית של הנילוס, בקצה הדרומי של דלתת הנילוס, כ-20 ק"מ דרומית לקהיר, ליד העיר המצרית המודרנית מית-רחינה. השטח האדמיניסטרטיבי העתיק של ממפיס כולל בתוכו את האתרים העתיקים דחשור, סקארה, אבוסיר, אבו גורב וזאוויית אל עריאן.
ממפיס שימשה כבירת מצרים התחתונה ובירת מצרים המאוחדת לפני נא אמון, מימי יסוד המדינה ועד סוף תקופת הממלכה הקדומה בשנת 2200 לפנה"ס לערך. היא הייתה בירת מצרים לתקופה קצרה גם בתקופת הממלכה החדשה, ושימשה כמרכז אדמיניסטרטיבי בכל תקופת ההיסטוריה של מצרים העתיקה.
שמות העיר.
שמה המצרי הקדום של העיר היה אִנְבּוּ-חֶץ שפירושו "החומה הלבנה". שמה המקובל יותר היה מֶנֹ-פר על שם הפירמידה של המלך פפי הראשון מהשושלת השישית, ששכנה בקרבת העיר. השם ממפיס (Μέμφις) הוא שם יווני שנוצר כתוצאה מעיוות השם מֶנֹ-פר, ואשר הפך בקופטית למֶנֶף. ממפיס הייתה ידועה בתקופה העתיקה גם בשם אנק טַווי שמשמעותו היא "זו המקשרת את שתי הארצות". שם זה מדגיש את מיקומה האסטרטגי של ממפיס בגבול בין מצרים התחתונה ומצרים העליונה. ההיסטוריון המצרי מנתון קרא לממפיס במצרית עתיקה "חות קה פתח" שמשמעותו היא "בית הנשמה של פתח". שם זה הועבר ליונית כ-Aί γυ πτoς (אי-גי-פטוס), ושיבושו יצר את המילה היוונית "אגיפטוס", שהוא שמה של מצרים עד היום ביוונית ולטינית ובשפות רבות נוספות, כולל שמה של מצרים בשפה האנגלית - Egypt.
שמה של העיר במקרא היה נֹף או מֹף. השם נף מופיע במקרא בשישה פסוקים, לדוגמה נף ישעיהו יט, יג - "נוֹאֲלוּ שָׂרֵי צֹעַן, נִשְּׁאוּ שָׂרֵי נֹף; הִתְעוּ אֶת-מִצְרַיִם, פִּנַּת שְׁבָטֶיהָ". השם מף מופיע פעם אחת בהושע ט, ו - "כִּי-הִנֵּה הָלְכוּ מִשֹּׁד, מִצְרַיִם תְּקַבְּצֵם מֹף תְּקַבְּרֵם; מַחְמַד לְכַסְפָּם, קִמּוֹשׂ יִירָשֵׁם, חוֹחַ, בְּאָהֳלֵיהֶם".
היסטוריה.
על פי הרודוטוס, ממפיס נוסדה בשנת 3100 לפנה"ס על ידי המלך נערמר הידוע גם בשם מֶנֶס. מלך זה היה המלך הראשון בתקופת השושלת ה-1 בממלכה הקדומה, ואיחוד מצרים התחתונה ומצרים העליונה מיוחס לו. יש מחלוקת בין ההיסטוריונים לגבי גודל אוכלוסיית העיר. על פי ט.צ'נדלר – אוכלוסיית ממפיס מנתה 30,000 תושבים ובכך הייתה היישוב המאוכלס ביותר בעולם מיום היווסדה ועד 2250 לפנה"ס לערך. היסטוריון אחר ק.א.ברדהעריך שאוכלוסייתה מנתה כ-6,000 תושבים בלבד בתקופת הממלכה הקדומה.
בתקופת השושלת ה-6 הגיעה ממפיס לשיאה. היא הייתה אחד המרכזים הדתיים העיקריים במצרים (התחרתה כמרכז דתי בעיר און) ושימשה כמרכז הפולחן של האל פְּתַח, אשר נחשב בממפיס לאבי האלים ובורא האדם. העיר הייתה גם מרכז פולחני לשור הקדוש אפיס. העיר ירדה מגדולתה בימי השושלת ה-18, כאשר הבירה עברה לתבאי, היא נא אמון. העיר שבה לפרוח בעת השלטון הפרסי, במאות ה-6 וה-5 לפנה"ס, ושקעה שוב עם יסוד העיר אלכסנדריה בשנת 331 לפנה"ס על ידי אלכסנדר מוקדון. בתקופה זו ובתקופה הרומית הייתה ממפיס העיר השנייה בחשיבותה במצרים. בשנת 641, עם יסוד העיר פוסטט שהייתה בירת מצרים בתקופת השלטון הערבי, ממפיס ננטשה, ובתיה הפכו מקור לאבני בנין לערים שנבנו באזור.
השרידים.
בגלל השימוש המשני שעשו התושבים באבני הבניין של ממפיס, נשארו שרידים מעטים באתר. נחשפו המקדשים של האלים פתח ואפיס. כמו כן נחשפו במקום מספר פסלים כולל פסל מאלבסטר של רעמסס השני בגודל של שניים על ארבעה מטר. ממפיס נמצאת בקרבת הנקרופוליס של סקארה. כיום נמצא בממפיס אתר המשמש כמוזיאון פתוח הכולל ממצאים מתקופת מצרים העתיקה. אחד הפסלים המפורסמים הוא פסלו הענק של רעמסס השני אשר התגלה באתר. אורך הפסל הוא 10 מטר והוא מוצב בשכיבה במבנה סגור באתר אשר נבנה סביבו.
האתר נחפר על ידי האגיפטולוג האנגלי פלינדרס פיטרי בין השנים 1908–1913 במשך שש עונות חפירה.
סוביודיצה
גונג לי
גונג לי (בסינית: 巩俐; בפין-יין: Gǒng Lì; ) היא שחקנית קולנוע סינית, אשר שיחקה בשלושה מתוך ארבעת הסרטים בשפה הסינית שהיו מועמדים לפרס האוסקר לסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר.
במולדתה התפרסמה לי בסרטים כמו "שדות החיטה האדומים", "הפנסים האדומים", "סיפורה של קיו ז'ו", "שלום לפילגש" ו"קללת פרח הזהב"; ובהוליווד התפרסמה בזכות הופעותיה בסרטים "זכרונותיה של גיישה", "מיאמי וייס", "", "שאנגחאי" ו"מולאן".
ביוגרפיה.
לי נולדה בעיר שן-יאנג במחוז ליאונינג שבצפון מזרח סין לאם מורה לאב פרופסור.
לי גדלה בעיר ג'ינאן שבמחוז שאנדונג לצד ארבעה אחים ואחיות.
בשנת 1985 התקבלה לי ל"אקדמיה המרכזית לדרמה בביג'ין" וסיימה את לימודיה בהצטיינות לאחר 4 שנים.
בזמן לימודיה באקדמיה גילה אותה הבמאי הסיני המפורסם ג'אנג יי-מו ובחר בה לתפקיד ראשי בסרט "שדות החיטה האדומים", זה היה תפקידה הקולנועי הראשון של לי.
קריירת משחק.
על הופעתה הראשונה קיבלה לי ביקורות טובות מאוד וכמו כן גם על תפקידים נוספים שגילמה לי בתחילת שנות ה-90 בסרטים "פומה מואשמת","לוחם הטרוקוטה" ו"ג'ודו".
תפקידה בסרט "הפנסים האדומים" בשנת 1991 וזכייתה שנה לאחר מכן בפסטיבל הסרטים של ונציה על תפקידה בסרט "סיפורה של קיו ג'ו"
הפכו את לי לשחקנית בעלת מעמד ושם בינלאומי.
בשנת 1993 שיחקה לי בדרמה המוזיקלית הסינית המצליחה מועמדת שני פרסי אוסקר "שלום לפילגש", כמו כן באותה שנה הוענק ללי פרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לצד שחקניות בינלאומיות נוספות, ביניהן ז'ולייט בינוש.