לא ידוע כיום באיזה פורום אינטרנט החל הייצוג הגרפי של הכותבים לראשונה, אולם כיום נפוצים אווטארים בפורומים רבים. האווטארים מעוצבים באופן שונה מאדם לאדם, כאשר העיצוב נבחר על ידי האדם הכותב בפורום מתוך מטרה לייצג את אישיותו של הכותב, את דעותיו, אמונתו, תחומי העניין שלו או מצבו החברתי. במשחקי מחשב ובמשחקי אינטרנט מייצגים האווטארים את דמותו של השחקן ואת מיקומו בעולם הווירטואלי של המשחק. השליטה בדמות ותנועתו ברחבי העולם הווירטואלי מאפשרת לשחקן לפעול בעולם המשחק ולהשיג את מטרות המשחק.
עיצוב דמות השחקן - אווטאר, לרוב, נעשית על פי בחירה אישית של השחקן. כלומר, השחקן יכול לבחור ולעצב את מראה האווטאר, כמו: צבע שיער, צבע עור, ביגוד, בחירת גזע ומין. דמות השחקן עשויה לעיתים להיות מבוססת על אדם אמיתי, במיוחד במשחקי ספורט שבהם נעשה שימוש בשמות של אנשים ובעל דמיון לשחקני ספורט אמיתיים. אנשים היסטוריים ומנהיגים לעיתים מופיעים כדמויות, במיוחד במשחקי אסטרטגיה או במשחקי בניית אמפיריות כמו בסדרת Civilization של סיד מאייר. בסדרה זו, הדמות שנבחרת לשחקן אופי היסטורי זהה לאורך כל המשחק למרות הקמפיין שיכול להימשך כמה מאות שנים לפני ואחרי החיים של אישיות היסטורית אמיתית. ניתן לראות את דמות האווטאר, בדרך כלל, בסימולציות משחק קזינו.
במשחקים מרובי שחקנים, קיים תג השבט שהוא קידומת או סיומת אשר מוסיפים לכינוי כדי לזהות שהשחקן הוא חלק מהשבט. השבטים הם בדרך כלל קבוצה של שחקנים שמשחקים יחד כצוות נגד קבוצות או שבטים אחרים. ניתן להבחין בתגי שבט בעיקר אצל משחקים מקוונים מרובי שחקנים, שבהם קבוצה אחת יכולה להתחרות נגד אחר. שבטים יכולים גם להיווצר, אולי באופן רופף יותר, על ידי כל האוהדים של אותו המשחק או על ידי שחקנים שיש להם קשרים אישיים קרובים זה לזה. קיים תג לקבוצה שהוא קידומת או סיומת אשר מוסיפים לשם כדי לזהות כי השחקן נמצא בתוך צוות. צוותים, בדרך כלל, מהווים תת-מחלקות בתוך השבט. השחקנים האלה הם בדרך כלל בליגה באינטרנט כגון Cyberathlete (CAL) - הליגה החובבנית וחברת האם שלהם Cyberathlete (CPL) - הליגה המקצועית, שבה כל השחקנים המקובצים תויגו כצוותים ולא כשבטים.
המושג "אווטאר" בתחום אבטחת המידע.
ב"לוחמת סייבר", אווטאר יכול לשמש לדליית מידע מרשתות חברתיות, להפעלת סוכנים אנושיים, לשיחה עם כנופיות ו/או ארגונים עוינים וכיוצא באלו. השימוש ב"אווטאר" מאפשר למפעיל אנושי אחד לפעול כאילו היה כמה וכמה ישויות במקביל. שימוש כזה מחייב שליטה בשפה של יתר המשתמשים, ב"עגה" שלהם, בעולם המונחים הרלוונטי וב"סיפור כיסוי" איכותי מספיק.
איוואן השני, נסיך מוסקבה
איוואן השני, נסיך מוסקבה (ברוסית: Иван II Иванович Красный; 30 במרץ 1326 - 13 בנובמבר 1359) בנו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה. היה ממשיכו של מדיניות אביו ביחסים טובים עם אורדת הזהב.
בהתאם לצוואה של אביו הוא קיבל לשליטתו 23 ערים ברחבי נסיכות מוסקבה. לאחר פטירת אחיו, סימאון בשנת 1353 החל מאבק על כס נסיכות ולדימיר בין איוואן לבין נסיך סוזדל, קונסטנטין. לקונסטנטין הייתה תמיכה אצל הנסיכים הרוסים, אך חאן אורדת הזהב מינה את איוואן לנסיך ולדימיר. היריבות לא הסתיימה עם קבלת המינוי. כל תקופת שלטונו היו מאבקים צבאיים נגד רפובליקת נובגורוד וקונסטנטין עצמו קיבל את מרותו של איוואן רק פרק זמן קצר לפני מותו.
הכרוניקות מציינות שאיוואן היה נסיך שקט והשליטה המעשית הייתה בידי ראש הכנסייה.
היה נשוי פעמיים. בנו הבכור היה דמיטרי דונסקוי.
רדיד אלומיניום
רדיד אלומיניום (קרוי גם נייר כסף או נייר אלומיניום) הוא גיליון מתכת דקיק ("עלה"), שעוביו פחות מ-0.2 מ"מ, המשמש לבישול ולאריזת מזון. בשל עוביו הדק של עלה המתכת ניתן בקלות לקרוע אותו או לקפל אותו, ולכן ניתן להתאים אותו למוצרי המזון שהוא משמש לבישולם או אריזתם. בעבר הוכנו עלים אלה מבדיל וכיום הם מיוצרים מאלומיניום; הם אינם עשויים כסף (הכינוי מתייחס לצבע הכסף של עלה המתכת ולא להרכבו).
מדי שנה מיוצרים באירופה כ-800,000 טונות של רדידי אלומיניום, ובארצות הברית - כ-600,000 טונות. 75% מנייר האלומיניום המיוצר משמש לאריזת מזון ומוצרים שונים, והיתרה משמשת לצרכים תעשייתיים (לרוב לצורכי בידוד תרמי).
היסטוריה.
בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 החל שימוש מסחרי ברדיד מתכת העשוי בדיל לצרכים מסחריים. בדיל הוא חומר רך ופריך יחסית ופחות ניתן לרידוד מאשר אלומיניום, ומגע שלו במזון גורם לטעם מתכתי אופייני. רדיד האלומיניום הראשון יוצר על ידי חברת ד"ר לאובר, נהר ושות' (Dr. Lauber, Neher &amp; Cie.) באמיסהופן (כיום קרויצלינגן) שבשווייץ בשנת 1910, הוא היה גמיש וחזק יותר מרדיד הבדיל ולא השפיע על טעם המזון. עטיפה ברדיד אלומיניום איפשרה הגנה טובה על מוצרי מזון (מניעת חשיפה ללחות וחמצן), ונכנסה לשימוש נרחב, לדוגמה בשוקולד מסוג טובלרון. במהרה החליף האלומיניום לחלוטין את הבדיל בתחום זה. רדיד האלומיניום הובא לראשונה לארצות הברית בשנת 1913 ובמהרה נפוץ השימוש בו לעטיפת חפיסות שוקולד, מסטיקים ומוצרי מזון אחרים.
שיטת הייצור.
עלי האלומיניום מיוצרים על ידי גלגולם של דפי אלומיניום דקים הניצוקים בשכבה דקה דרך מערוכים המשטחים את הדפים לעובי הדרוש. בדיקת עובי העלים ושמירה על עובי אחיד מבוצעת על ידי קרינת בטא המוקרנת דרך הדפים לעבר גלאים הממוקמים בצדו השני של העלה. על מנת להגיע לעובי מסוים, לעיתים מצרפים שתי שכבות של עלים - שיטה המאפשרת יצירת דף שצדו האחד מבריק וצדו השני עמום. גלגול העלים מבעד למערוכים מחייב שימוש בשמן סיכה. מאחר שמרבית המוצרים משמשים בתעשיית המזון ובעטיפת מזון, נעשה שימוש בשמני מאכל למטרה זו. מבחינת הכשרות יש לבדוק לכן שלא נעשה שימוש בשומן מן החי, כדי לאשר את הרדיד לשימוש במטבח.
שימושים.
עלי האלומיניום שעוביים 0.025 מילימטרים מונעים מעבר מולקולות גז ומים, וכן מונעים מגע אוויר במוצר העטוף בהם. בכך הם מונעים מעבר ריחות בין המוצר העטוף וסביבתו, מגינים על הערך התזונתי שלו, מעכבים את חמצונו, ומונעים פגיעת חיידקים ורטיבות בו. אריזה בעלי אלומיניום ובוואקום מאפשרת שמירת מוצרים בלא קירור (לדוגמה: אריזת חלב עמיד).
בשימוש הביתי משמשים עלי האלומיניום לאריזת מזון (כגון כריכים), לעטיפת כלי אחסון מזון, וכן לבישול המזון - עטיפת המזון המבושל בזמן אפייה על מנת לשלוט בטמפרטורת הבישול ובלחות המזון בזמן הבישול. כך לדוגמה משמשת העטיפה ליצירת כלי קיבול העוטף את המזון הנאפה בתנור ושומר על לחותו, או עוטף את המזון במטרה למנוע השחמתו של המזון. הכנסת נייר אלומיניום לתנור מיקרוגל אסורה בשל היווצרות מטען חשמלי בעלי המתכת בזמן החימום בתנור זה - מטען אשר יכול ליצור ניצוצות חשמליים להביא לשריפת התנור, אף שישנן אריזות מזון העשויות נייר אלומיניום שהותאם במיוחד לשימוש בתנורי מיקרוגל.
כמו כן, עלי האלומיניום משמשים לבידוד תרמי בתחום האלקטרוניקה ובתחום התעשייה האווירית והתעופה, וכן משמשים לבידוד בתחום הרדיו מאחר שהם מונעים מעבר של גלי רדיו דרכם.
חלק מהיהודים שומרי המצוות משתמשים בפסח ברדיד אלומיניום לכיסוי תנורי בישול ומשטחי עבודה במטבח, לשם הקפדה באיסור חמץ.
בריאות.
שימוש ברדיד אלומיניום נפוץ במטבח המערבי, לפיכך רבו המחקרים על השפעתו הגופנית והבריאותית. האלומיניום עצמו מגיע לגוף בצורה של יונים ממספר מקורות.
אלומיניום אינו מסיס במים, וכן הוא מתכת שקל לה להתרכב, כך שצריכה ישירה שלו אינה סבירה, ומתכת זו אינה מוגדרת רעילה. ארגון הבריאות העולמי ממליץ שלא לצרוך יותר משני מיליגרם אלומיניום לק"ג משקל גוף בשבוע , היכולים להגיע לגופינו בעיקר מצמחי עלים או כתוספים, או משימוש ברדיד אלומיניום שעבר חימום בטמפ' רתיחה של מים. הספיגה של אלומיניום מאוד נמוכה, ובנוסף, הגוף מפריש בצורה קלה את רוב מה שנספג בצואה ובשתן. האלומיניום שבכל זאת יישאר עלול להפריע לספיגת זרחן, ולהיספג ברקמות שונות כעצמות ומח. הסיכונים העיקריים שעולים ממחקרים על חשיפה ממושכת לאלומיניום קשורים בעיקר לסיכון ללקות בשיטיון (דמנציה), מחלת אלצהיימר ואולי מחלות ניווניות נוספות של מערכת העצבים הקשורות בהזדקנות.
נייר אלומיניום
הכרם האדום
הכרם האדום הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. היצירה צוירה בשנת 1888 והיא היצירה היחידה של האמן שנמכרה עוד בימי חייו.
היצירה הוצגה לראשונה בתערוכה השנתית שנערכה בבריסל בשנת 1890 ונמכרה במסגרת תערוכה זו עבור 400 פרנקים (סכום השווה כיום לכ-1,500 דולר אמריקאי). היצירה נמכרה לציירת אנה בוש, אחותו של אז'ן בוש , צייר אימפרסיוניסטי וחברו של ואן גוך.
היצירה, כמו גם "קפה הלילה", נרכשה על ידי האספן הרוסי סרגיי שצ'וקין. בעקבות המהפכה הבולשביקית הולאמו אוספיו של שצ'וקין, והועברו למוזיאון פושקין שבמוסקבה.
תבן
תל פארעה (צפון)
סרגיי שצ'וקין
סרגי איוואנוביץ' שצ'וקין (ברוסית: Сергей Иванович Щукин; 27 במאי 1854 - 10 בינואר 1936) היה סוחר ואספן רוסי הידוע באוסף האמנות האימפריוניסטי והפוסט-אימפרסיוניסטי שלו.
חייו.
שצ'וקין החל לאסוף יצירות אימפריוניסטיות בעקבות נסיעתו לפריז בשנת 1897. בנסיעה זו קנה יצירה מעשה ידי קלוד מונה. בהמשך קנה יצירות רבות מעשה ידי פול סזאן, וינסנט ואן גוך ופול גוגן, ויצירות אלה עיטרו את ביתו רחב הידיים שבמוסקבה.