חיה לורברבאום-גלסקי היא פרופסור לביוכימיה של התא במחלקה לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית, המכון למחקר רפואי ישראל-קנדה (אימריק), הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית. עד שנת 2020 שימשה כראש המכון למחקר רפואי ישראל-קנדה (אימריק). בנוסף עמדה לורברבאום-גלסקי לאורך השנים בראש וועדות מרכזיות בפקולטה לרפואה, והייתה חברה בוועדות מרכזיות באוניברסיטה. לורברבאום-גלסקי חברה גם בוועדה האקדמית של המרכז לאוטיזם של האוניברסיטה.
נכון לשנת 2021 מכהנת לורברבאום-גלסקי כיועצת נשיא האוניברסיטה העברית להוגנות מגדרית.
תחומי המחקר של לורברבאום-גלסקי כוללים הרג בררני של תאים "חולים" באמצעות חלבונים כימריים; פיתוח מולקולות לתרפיה מכוונת לטיפול במצבי כשל של המערכת החיסונית (סרטן, מחלות אוטואימוניות, אלרגיה); שימוש בחלבונים פרו-אפופטוטיים כמרכיבי הרג חדשניים בחלבונים כימריים ותרפיה אנזימטית על ידי חלבונים כימריים מכוונים כטיפול אפשרי במחלות חסר מטבוליות.
ביוגרפיה.
חיה לורברבאום-גלסקי נולדה בפולין ועלתה ארצה בגיל שנה וחצי. היא גדלה בבת-ים, ושירתה בצבא כקצינת קישור.
את לימודים האקדמיים עשתה באוניברסיטה העברית; תואר ראשון בביולוגיה ואז מסלול ישיר לדוקטורט במכון למדעי החיים, הפקולטה למדעי החיים ולמתמטיקה. נושא עבודת הדוקטורט שלה שהוגשה בשנת 1986 היה מטבוליזם של RNA בשליית אשה.
פוסט-דוקטורט עשתה במכונים הלאומיים לבריאות במרילנד, ארצות הברית. אחר כך נקלטה כחוקרת ומרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ומאז היא שם.
בשנת 2012 זכתה בפרס קיי לחדשנות של הרשות למחקר ופיתוח באוניברסיטה העברית על פיתוח טיפול במחלות מטבוליות מיטוכונדריאליות באמצעות תחליף חלבון, מוכוון למיקומו התוך-תאי הטבעי.
ביוזמתה של חיה לורברבאום-גלסקי קיימה האוניברסיטה בחורף 2021 כנס ראשון לציון יום הנשים הבינלאומי במדע, לדיון בסוגיות ייחודיות להתמודדות של נשים בעולם האינטנסיבי של האקדמיה והמחקר. השוויון המגדרי הוצב כיעד מרכזי באוניברסיטה, הן מטעמים של צדק והוגנות והן מטעמים של קידום המצוינות האקדמית.
חייים אישיים.
לורברבאום-גלסקי נשואה, אמא לבת ובן.
HBO מקס
פעילות מינית יבשה
פעילות מינית יבשה או סקס יבש (באנגלית: dry sex או dry humping) הוא סוג של יחסי מין ללא חדירה וללא חילופי נוזלים בין המשתתפים. בפעילות מינית יבשה נוהגים בני הזוג לחכך את אברי המין שלהם, דרך הבגדים, על הגוף או על אברי המין של בן הזוג. פעילות זו לרוב נעשית בלבוש מלא או חלקי, ונהוגה לרוב אצל בני נוער לפני המעבר ליחסי מין מלאים. מכיוון שפעילות מינית יבשה יכול להוביל לאורגזמה, זוהי פעילות מינית מהנה שלא כרוכה בסיכון של היריון בלתי רצוי או הדבקה במחלות מין.
פעילות מינית יבשה לרוב נעשה בבגדים רכים ודקים כגון טרנינג, טייץ או לבוש תחתון. בדומה להתמזמזות ומשחק מקדים הוא כולל נשיקות, ליטופים ומגע באיברים האינטימיים. חיכוך אברי המין נעשה כאשר לפחות אחד מהמשתתפים לובש בגדים, ואין מגע של איבר מין בעור חשוף. ניתן בפעילות מינית יבשה לחקות תנוחות מין המדמות יחסי מין מלאים כגון חיכוך אברי מין בתנוחה המיסיונרית, או לדמות פעולות מיניות אחרות, כגון אוננות בה הגבר מעסה האיבר הנשי מעל הלבוש או הנדג'וב בה האישה אוחזת את הפין דרך הבגדים.
פעילות של פעילות מינית יבשה לרוב נהוגה אצל בני נוער שעוד לא התחילו לקיים יחסי מין מלאים או בזמן ריקוד חיק.
ההבדל בין סקס לפעילות מינית יבשה.
כדי להיכנס להריון באמצעות יחסי מין עם חדירה הגבר צריך לפלוט את הזרע עמוק בתוך הנרתיק של האישה. מאחר שבפעילות מינית יבשה, במקרה של פליטה, הזרע נשאר לרוב בתוך התחתונים אין חשש להריון לא רצוי. הימנעות מחילופי נוזלים בין המשתתפים מונעת הדבקה במחלות מין. מגע של זרע בעור חשוף עלול להעביר מחלות מין כגון איידס אם ישנם בעור חתכים אך הסיכויים לכך קטנים מאוד. מין אוראלי ומין אנאלי אינם נחשבים כפעילות מינית יבשה אף על פי שאינם כוללים חדירה לנרתיק משום שיש חילופי נוזלים שעלולים להעביר מחלות מין. בדומה לזרע גם הנוזלים של הנרתיק עלולים לשאת מחלות מין ולכן החדרת אצבעות אינה נהוגה בפעילות מינית יבשה. במקרים נדירים כאשר היה מגע קודם של היד עם זרע החדרת האצבע עלולה להוביל את הזרע לעומק הנרתיק ולגרום להיריון.
יש המכנים בטעות כל יחסי מין ללא חדירה כפעילות מינית יבשה גם אם יש חילופי נוזלים כגון מגע ישיר של הזרע בעור, אך פעילות זו איננה נותנת הגנה מוחלטת כנגד מחלות מין. היא מתבצעת לרוב בין מבוגרים אשר אינם רוצים או יכולים לקיים יחסי מין עם חדירה.
נטליה זורבובה
נטליה זורבובה (נולדה ב-1975) היא ציירת ישראלית וחברה בקולקטיב הציירות "הברביזון החדש". זוכת פרס דיסקונט במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית לשנת 2019.
ביוגרפיה.
זורבובה נולדה בשנת 1975 במוסקבה לאב ממוצא ארמני, שעבד ככלכלן, ולאם יהודייה. מגיל שנתיים ציירה ובגיל שלוש רשמו אותה הוריה לבית ספר ניסיוני לילדים בתחום האמנות. בגיל עשר החלה ללמוד בבית הספר היוקרתי ליציום לאמנות. בגיל עשרים למדה באקדמיה הרוסית לאמנות התיאטרון במוסקבה, ושלוש שנים לאחר מכן למדה בברלין, באוניברסיטה לאמנויות. בשנת 2004 עלתה לישראל עם בן זוגה ובתה התינוקת. בעבר ייצגה את זורבובה גלריה נגא ולאחר מכן גלריה רוזנפלד. בחמש השנים האחרונות היא פועלת באופן עצמאי.
חיה ביפו עם בתה.
עבודתה.
סגנון הציור של זורבובה הוא פיגורטיבי, מתוך התבוננות, והתמקדות בתכנים מחייה.
בשנת 2005 הציגה זורבובה תערוכת יחיד ראשונה, "שיטוטים", במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד. הציורים שהוצגו, בצבעי אקריליק על בדים גדולי ממד, מתארים סצנות משפחתיות של אב, אם ובת. למרות הצבעים העזים, הציורים משדרים ניכור ובדידות של מהגרים. מוניטור שהוצב במרכז החלל הקרין ציורים נוספים שיצרה זורבובה בעזרת תוכנת מחשב.
בשנת 2009 נרקם קשר בין זורבובה לבין האמנית זויה צ'רקסקי, ברשת החברתית לייבג'ורנל, המאפשרת פרסום תמונות ובלוגים ונחשבת לפופולרית ברוסיה. החיבור עם צ'רקסקי הוליד שנה לאחר מכן את קבוצת "הברביזון החדש", שחברות בה גם אנה לוקשבסקי, אסיה לוקין ואולגה קונדינה — כולן אמניות ילידות חבר המדינות לשעבר שעלו לישראל. הקבוצה מבקשת לבטא עמדה חברתית באמצעות ציור פיגורטיבי מהתבוננות, במפגשי חוץ בפריפריה ובמציאות אורבנית, כמו התחנה המרכזית הישנה ונווה שאנן. ציוריה של זורבובה במסגרת "הברביזון החדש" מתארים דמויות שוליים של נשים מהגרות, פליטים, עובדים זרים וחסרי בית באופן שמדגים את הרבגוניות בחברה הישראלית. שם הקבוצה מתייחס לקבוצת ברביזון שפעלה בצרפת במאה ה-19 וחרתה על דגלה עקרונות של ציור מתוך התבוננות, מחוץ לסטודיו, תוך חיבור בין ריאליזם ציורי ובין מבט נוקב במציאות החברתית. יחד, חברות הקבוצה הציגו במוזאון ישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון עין חרוד.
בשנת 2010 הציגה זורבובה בגלריה שבאוניברסיטת בן-גוריון תערוכת יחיד, "כמיהה לאגם", שאצר חיים מאור. הסממנים המקומיים בציורים – ה"ברזלים" על המדרכה, "צפרדע" לאיסוף אשפה – מובהקים, אך העיר באר שבע מוצגת באופן אוניברסלי. הציורים צבעוניים ומסוגננים עם מראה בינלאומי של גרפיקה ממוחשבת אינטרנטית, ומתארים באופן אירוני תכנים כמו צרכנות יתר, חברת ראווה, גזענות ושנאת זרים. באותה תקופה הציגה זורבובה גם בגלריה נגא לאמנות עכשווית בתל אביב ובגלריה איראגי במוסקבה, שם הציגה תערוכת יחיד של ציורי נוף תל אביבי.
בשנת 2011 זכתה זורבובה בפרס האמן המבטיח ביריד האמנות העכשווית "צבע טרי" בנימוקי השופטים נאמר שציוריה הריאליסטיים מתארים מצבים אקטואליים בצבעוניות, הומור ביקורתי ואמפתיה.
בשנת 2013 יזמה זורבובה והחלה לנהל את פרויקט החינוך הציבורי, "בית הספר לאמנות שמצלאל" בתל אביב. הפרויקט מזמין את משתתפיו לצייר מתוך התבוננות ולהשתלב בסביבתם. במסגרת הפרויקט ציירו המשתתפים מודלים בהעמדה דומה לדמויות מיצירות אמנות מוכרות, כשרקע העיר בגבם. הציורים הוצגו במתחמים ציבוריים.
בשנת 2019 זכתה זורבובה בפרס דיסקונט לאמנות והציגה במוזאון הרצליה לאמנות עכשווית את תערוכת היחיד "דיבוצ'קי" ("בנות" ברוסית). בתערוכה הציגה ציורי שמן על בד ועבודות נייר בגדלים שונים במגוון טכניקות וסגנונות – עפרונות צבעוניים וגירי שמן על נייר. הציורים ריאליסטיים, בעלי צבעוניות חיונית, ומתארים דינמיקה של יחסי אם-בת בתא משפחתי יחידני, המאפיין מהגרות רבות מחבר העמים. הדימויים מדגישים מנעד תחושות הנעות בין זרות וניכור שבקשיי קליטה, ובין חווית שייכות והתערות בחברה החדשה. התערוכה איפשרה לעקוב אחר השינויים שעברו על זורבובה ועל בתה בדירתן ביפו, כמו גם אחר השינויים בשפת הציור של זורבובה במהלך השנים. בעבודותיה המאוחרות התרחקה מציור נטורליסטי מסורתי שאפיין את עבודותיה המוקדמות, המעיטה בפרטים, ועברה מצבעים אפורים ומעברים הדרגתיים של גוני ביניים למשטחי צבע רחבים בעלי צבעוניות אקספרסיבית.
בשנת 2020 בתערוכת היחיד, "קרן אור", בגלריה עינגע בתל אביב, הציגה זורבובה עבודות בסגנון ריאליסטי אקספרסיבי. לצד עבודות גדולות של נוף הולנדי, הוצגו ציורי תפנים — טבע דומם, חתולה, משפחה יושבת לשולחן האוכל ודיוקנאות של בתה. סצנות התפנים בתערוכה זו פחות אישיות ואינטימיות בהשוואה לתערוכות קודמות, ובעלות גוון אוניברסלי יותר. את הציורים הגדולים בתערוכה, יצרה זורבובה בעקבות סגר מגפת הקורונה, מתוך ניסיון לייצר תחושה של מקום שניתן להיכנס אליו, בדומה לתיאטרון.
חגביים