ב-2011 טק ניין הוציא לאור את האלבום "Welcome to Strangeland", שבו הוא מארח אומנים שונים מחברת התקליטים שלו Strange Music. באותה השנה טק ניין התארח בשיר "Interlude" של ליל ויין. ב-30 ביולי 2013, טק ניין הוציא לאור את האלבום השלושה עשר שלו, "Something Else", שהגיע למקום ה4 במצעד בילבורד 200.
פנינג
פיץ רוי
פיץ רוי (בספרדית: Fitz Roy), הידוע גם כסרו צ'לטן (Cerro Chaltén), הוא הר הממוקם ליד הכפר אל צ'לטן, בשדה הקרח הפטגוני הדרומי, על הגבול בין ארגנטינה וצ'ילה. ההעפלה הראשונה עליו הייתה על ידי שני אלפיניסטים צרפתיים, ליונל טריי וגואידו מניונה. ההר הוא בין ההרים המאתגרים ביותר מבחינה טכנית לטיפוס בעולם.
הוסכם בין ארגנטינה וצ'ילה שהגבול הבינלאומי יעבור מעל הפסגה המרכזית, אך חלק גדול של הגבול דרומית לפסגה נותר לא מוגדר. ההר משמש כסמלה של פרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה והוא מופיע על דגלה.
גילוי.
פרנסיסקו מורנו ראה את ההר לראשונה ב-2 במרץ 1877. הוא קרא לו פיץ רוי, על שם רוברט פיצרוי, שהיה קפטן של ספינת המחקר הביגל ויחד איתה מיפה חלק גדול מקו החוף הפטגוני.
סרו פירושו בספרדית הר, וצ'לטן מגיע משפת טהואלצ'ה של ילידי המקום ופירושו "ההר המעשן".
טיפוס.
להר יש תדמית של "ultimate" (דרגת קושי טיפוס), למרות גובהו הממוצע (אמנם הוא ההר הגבוה ביותר בפארק הלאומי לוס גלסיירס, אך הוא פחות מחצי מגובהם של הפסגות הגבוהות בהרי ההימלאיה), וזאת כיוון שחלק גדול מהטיפוס על ענק גרניט הזה כרוך בטיפוס טכני ארוך ומאוד מורכב. בנוסף מזג האוויר עליו הוא בלתי צפוי ומסוכן.
ההר מושך אליו צלמים רבים הודות לצורתו המיוחדת.
עד לפיתוח הכפר אל צ'לטן ולהקמת נמל התעופה באל קלאפטה, הייתה הנגישות לאזור ההר קשה ביותר. כיום ניתן להגיע לעיירה אל צ'לטן בכל כלי תחבורה וממנה להמשיך בשביל הליכה באורך של כ-10 ק"מ המגיע עד למרגלות ההר.
אגם ארחנטינו
אגם ארחנטינו (בספרדית: Lago Argentino) הוא אגם בפטגוניה בפרובינציית סנטה קרוס, ארגנטינה. זהו אגם המים המתוקים הגדול ביותר בארגנטינה, עם פני שטח של 1,415 קמ"ר ורוחב מרבי של 32 ק"מ. עומקו הממוצע הוא 150 מטר, ועומקו המרבי מגיע ל-500 מטרים.
האגם מפורסם בזכות קרחון פריטו מורנו הזורם אליו.
האגם שוכן בתוך הפארק הלאומי לוס גלסיירס, באזור השופע בקרחונים והוא מוזן ממי קרחונים שהפשירו על ידי מספר נהרות, מים מאגם ויידמה שזורמים מנהר לה-לאונה וערוצים רבים מן ההרים. האגן ניקוז שלו הוא בגודל 17,000 קמ"ר. המים מאגם ארחנטינו זורמים לאוקיינוס האטלנטי דרך הנהר סנטה קרוס.
הקרחונים, העיר אל קלפטה שעל גדות האגם והאגם עצמו מהווים יעדי תיירות חשובים. האגם מוערך במיוחד לדיג. בין הדגים המצויים באגם ניתן למצוא מיני טרוטה, מיני סלמון ועוד סוגים רבים.
אגם ארחנטינו היה גם שמו של נמל התעופה ששירת את האזור עד שנת 2000. הנמל סגור כעת ומסלול ההמראה לו הפך לחלק מכביש העיירה. הנמל הוחלף בנמל התעופה הבינלאומי של אל קלפטה המשרת את העיירה ואת האגם, עם טיסות יומיות רבות מארגנטינה ומיעדים בינלאומיים.
נאוול ואפי
אפיזודס
אפיזודס (באנגלית: Episodes - "פרקים") היא קומדיית מצבים בריטית-אמריקאית שנוצרה על ידי דייוויד קריין וג'פרי קלאריק והופקה על ידי Hat Trick Productions. הבכורה הטלוויזיונית של הסדרה בארצות הברית הייתה ב-9 בינואר 2011. עלילת הסדרה מתמקדת בזוג נשוי, גבר ואישה בריטיים, יוצרים של סדרת קומדיה מצליחה בטלוויזיה הבריטית, שנוסעים להוליווד כדי ליצור גרסה אמריקאית לסדרה שלהם, עם תוצאות הרסניות. בסדרה מככב מאט לה-בלאנק, ששיתף פעולה בעבר עם קריין, מיוצרי קומדיית המצבים הפופולרית "חברים".
ב-10 ביוני 2015, הוכרז כי שואוטיים חידשה את הסדרה, ובמהלך 2016 יחלו בלונדון צילומי העונה החמישית. תחילה פורסם כי עונה זו תכלול 9 פרקים. בהמשך נודע כי העונה החמישית תהיה האחרונה בסדרה, ותכלול 7 פרקים. עונה זו עלתה שידור ב-20 באוגוסט 2017 ופרק הסיום שודר ב-8 באוקטובר באותה שנה.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות מצד מבקרי הטלוויזיה, שכללו תשבחות להופעותיהם של כוכבי הסדרה סטיבן מנגאן, טמזין גרג ולה-בלאנק. על הופעתו בסדרה, לה-בלאנק זכה בפרס גלובוס הזהב, עבור השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית. כמו כן, היה מועמד ארבע פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים.
תקציר העלילה.
שון ובוורלי לינקולן, זוג בריטים הנשוי באושר, זוכים בפרס באפט"א לטלוויזיה על סדרת הסיטקום הבריטית המצליחה שיצרו, "הילדים של ליימן". לאחר זכייתם, פונה אליהם מרק לפידוס, מנהל ערוץ טלוויזיה אמריקאי, ומשכנע אותם לעבור להוליווד, וליצור מחדש את סדרתם עבור קהל הצופים האמריקאי. למורת רוחם, מנהלי הערוץ כופים עליהם שינויים ביצירתם, ובין השאר - מכריחים אותם ללהק את מאט לה-בלאנק לתפקיד הראשי, בניגוד לרצונם.
בין השלושה מתפתחת מערכת יחסים מורכבת, כך שבעוד שון ומאט מתיידדים והופכים לחברים, מאט ובוורלי בעיקר מתעמתים ומסתכסכים זה עם זו. במקביל, השינויים התכופים בתסריט, ביחד עם לחצים אחרים מצד הערוץ, יוצרים לקשיים בחיי הנישואין של שון ובוורלי.
עונה 1.
שון ובוורלי עוברים להוליווד, ליצור פיילוט אמריקאי לסדרתם הבריטית המצליחה. בעקבות לחצים מצד מנהלי ערוץ הטלוויזיה, לדמות הראשית מלוהק מאט לה-בלאנק, והם נאלצים לבצע שינויים רבים בתסריט על מנת להתאים את הסדרה למידותיו. לאחר השלמת הצילומים, מנהלי הערוץ מודיעים שהם אינם מרוצים מהפיילוט. בוורלי חושדת ששון בוגד בה, ושוכבת עם מאט. מאט מתוודה בפני שון ששכב עם בוורלי, ושון מודיע לבוורלי שהוא מעוניין להיפרד ממנה. בדיוק באותה הרגע, הם מתבשרים שהערוץ החליט בסופו של דבר לשדר את הסדרה - כלומר, השלושה יאלצו להמשיך לעבוד יחד.
קרחון אופסלה
קרחון אופסלה (בספרדית: Glaciar Upsala) הוא קרחון עמק גדול בפארק הלאומי לוס גלסיירס שבארגנטינה. הוא זורם החוצה משדה הקרח הפטגוני הדרומי, שמזין גם את קרחון פריטו מורנו הסמוך אליו. הקרחון נשפך בסיומו לתוך אגם ארחנטינו.
הקרחון קרוי על שם אוניברסיטת אופסלה, שמימנה את המחקר הראשון על הקרחונים באזור.
קרחון אופסלה ידוע בשל קצב נסיגתו המהיר, דבר אשר רבים מחשיבים כהוכחה להתחממות הגלובלית. קצב נסיגתו המהיר האחרון שלו עד שנת 1999 הואט לאחרונה (נכון ל-2003). הפעם האחרונה בו הייתה האצה של תזוזת קרח בשני העשורים שקדמו ל-1999 נבעה ככל הנראה מ"שחרור לחץ" כאשר הקרחון נסוג מאחורי האיים בברזו אופסלה.
Chanson Pour L'auvergnat
Chanson pour l'Auvergnat (בתרגום לעברית: "שיר לאיש אוברן"; תעתיק: "שנסון פור ל'אוברן") הוא שיר שכתב והלחין ז'ורז' ברסנס. השיר יצא לאור ב-1954, באלבומו השלישי של ברסנס, "Les Sabots d'Hélène". השיר, העוסק באנשי החסד המעטים התומכים בפרט הדחוי על ידי החברה, תורגם על ידי נעמי שמר ב-1969 לעברית בשם "לאיש חסדי" ובוצע על ידי יוסי בנאי בתוכניתו "אין אהבות שמחות".
תוכן השיר.
השיר הוא שיר תודה לאנשי החסד הבודדים שסייעו למחבר בשעותיו הקשות. בשיר שלושה בתים: בראשון הוא מודה לאיש מאוברן שנתן לו ארבעה בולי עץ לחימום בחורף הקר. בשני הוא מודה לפונדקית שנתנה לו ארבע פרוסות לחם בזמן שרעב ובשלישי, הוא מודה לזר שחייך אליו בתמיכה בעת שהשוטרים עצרו אותו. הוא מאחל להם שבמותם ישלח אותם הקברן היישר לשמים, אל האב הנצחי.
בשלושת הבתים מגנה ברסנס את שאר האנשים, אלו שהשאירוהו לקפוא מקור, לרעוב ולעגו בעת שהובל על ידי השוטרים. אותם הוא מכנה "Les croquants", שניתן לפרש בהקשר שלילי כ"ממזרים".
גם ההתייחסות לאנשי אוברן היא סמלית. אנשי אוברן הגיעו לפריז מהמחוז הכפרי שבמרכז-דרום צרפת. הם התפרנסו בעיקר ממכירת יין ופחמים ויצא להם שם של קמצנים. ברסנס הופך את היוצרות ורואה בהם, באנשים הפשוטים שהפרוטה אינה מצויה בכיסם ואינם נחשבים כמופת של מוסר, את אנשי החסד האמיתיים.
זיהוי "האיש מאוברן".
קיימת מחלוקת לגבי זהותם של אנשי חסדו של ברסנס מאוברן, עליהם נסב השיר. מועמד אחד הוא מרסל פלאנש (Marcel Planche) ואשתו ז'אן שבביתם בפריז הסתתר ברסנס ב-1944 לאחר שנמלט בעת חופשה משירות במחנה עבודת כפייה בגרמניה. פלאנש היה בן משפחה של יוצאי אוברן שנולד וחי בפריז. המועמד השני הוא לואי קמבון (Louis Cambon) שגם הוא היה במוצאו מחבל אוברן והחזיק ב"בר החברים" (Le Bar des Amis) בפריז שברסנס נמנה עם באיו. כשהופיע ברסנס לראשונה באולם "בּוֹבִּינוֹ" שבמונפרנאס, הוא הזמין את משפחתו של לואי קמבון להופעה.
גרסאות כיסוי בצרפתית.
מספר אמנים צרפתים הוציאו ביצועים שלהם לשיר. בהם: ז'ולייט גרקו, הקומפניון דה לה שנסון ואנריקו מסיאס.
גרסאות כיסוי בעברית.
לשיר יצאו שתי גרסאות כיסוי בעברית:
כמה אפשר לשבת.
ב-1965 הוציא יהורם גאון את אלבום הסולו הראשון שלו, "כל העיר מרכלת עלינו". במסגרתו נכלל השיר "כמה אפשר לשבת" שהוא על פי הלחן של ברסנס "Chanson pour l'Auvergnat". את המילים בעברית חיבר יוסי גמזו והן מרוחקות מנושאו המקורי של השיר ועוסקות במכתב מאת אסיר אל חברתו.
לאיש חסדי.