את ספרו הראשון "בני האור" החל לכתוב בשנת 2000, העבודה על הספר ערכה 11 שנים. הספר הראשון, "בני האור", יצא ב-2013 בהוצאת גוונים, הופיע ברשימת רבי המכר וזכה לביקורות מצוינות ולפרסומים בעיתונים. ד"ר לאה מזור, ראש חוג למקרא באוניברסיטה העברית פרסמה מאמר בבלוג שלה על הספר "בני האור" בשם: תעלומת בני האור.
שאר ספריו לא יצאו לאור, אך כולם תורגמו לאנגלית וכיום נמכרים באתר אמזון.
כיום רפאל חי באשדוד עם אשתו אורנה ושלושת ילדיו.
סייניוקי
סייניוקי (בפינית: Seinäjoki) היא בירת אזור אוסטרובוטניה הדרומית שבדרום-מערב פינלנד, והעיר הגדולה בו. בגודל תחום השיפוט שלה, מדורגת סייניוקי במקום ה-69 בפינלנד. לפי גודל האוכלוסייה בעיר, מדורגת סייניוקי במקום ה-17 במדינה.
ערים תאומות.
לסייניוקי שש ערים תאומות:
ההולנדי המעופף (פירושונים)
הולנדי מעופף
נעמי כשר
נעמי כשר (נולדה בשנת 1942) היא מרצה לפילוסופיה ועובדת סוציאלית. מתמחה בהגותו של ישעיהו ליבוביץ.
ביוגרפיה.
נעמי לבית ולדמן נולדה בדברצן שהונגריה. אביה שירת בצבא הונגריה במלחמת העולם השנייה. הוא נשבה על ידי רוסיה ושוחרר לאחר המלחמה. כשר גורשה יחד עם משפחתה ברכבת לברגן-בלזן אולם ניצלה. בשנת 1945 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בבני ברק.
כשר למדה בבני ברק ולאחר מכן בבית ספר חרדי ברמת גן. היא למדה ספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן ותואר שלישי בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. נושא הדיסרטציה שלה "ספקנות, פרקטיקה ומוסר בעיקר על פי יום‬" (1989). כשר הייתה מרצה בכירה במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובאוניברסיטת חיפה. היא התמחתה בהגותו הפוליטית והדתית של ישעיהו ליבוביץ ואף הייתה עמו בקשר עד ימיו האחרונים. ליבוביץ שיבח את הבנתה בהגותו.
כשר הכירה את בעלה, אסא כשר, כשהייתה סטודנטית והם נישאו בשנת 1965. לזוג שלושה ילדים. בנה הבכור, , היה מפקד פלוגה בחיל השריון. הוא נהרג בתאונה בעת טיול בסיני בשנת 1991. האבל על אסון זה הפך למרכיב בולט בחייה ובחיי בעלה. יהורז נהרג בעת שהיה בחופשת לימודים וכשר הוכרה כאם שכולה רק בעקבות אישור ועדת חריגים שקבעה שינוי מדיניות כללי בסוגיה זו. לאחר מותו פנתה ללימודי עבודה סוציאלית. בתום לימודיה החלה לעבוד בתחנה לבריאות הנפש בפתח תקווה.
מיקלי
מיקלי (בפינית: Mikkeli) היא בירת אזור סאבו הדרומית שבדרום-מזרח פינלנד, והעיר הגדולה בו. מיקלי שוכנת לחופו של אגם סאימה, וממוקמת כ-257 צפונית-מזרחית קילומטרים מטמפרה, כ-106 קילומטרים צפונית-מערבית ללאפנראנטה, וכ-230 ק"מ צפונית להלסינקי.
העיר ממוקמת במקום ה-39 בגודל תחום השיפוט שלה, ובמקום ה-20 בגודל אוכלוסייתה בפינלנד.
היסטוריה.
העדויות הקדומות ביותר להתיישבות במקום קיימות החל מתקופת האבן.
במאה ה-17 המקום נקרא לראשונה על שם המלאך מיכאל, הפטרון של הכנסייה המקומית. שימוש רשמי בשם נמצא בהתכתבויות של בית המלוכה השוודי כבר בשנת 1604.
בראשית המאה ה -18, המתיחות בין שוודיה לאימפריה הרוסית הפכו את מיקלי לחשובה בגלל מיקומה האסטרטגי.
העיר הלכה והתפתחה, ובמהלךהשנים שקדמו למלחמה הצפונית הגדולה, הפכה למרכז לתעבורה ומסחר. בשנת 1809 הפכה פינלנד לחלק אוטונומי מהאימפריה הרוסית, וב-7 במרץ 1838, הכריז ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, על הקמת העיר מיקלי, ובשנת 1842 ניתן לה שלט האצולה שלה.
תרבות.
בעיר מספר מוזיאונים, ביניהם:
ערים תאומות.
למיקלי שבע ערים תאומות:
דמונולוגיה
דמונולוגיה הוא ענף מחקר בתחום התאולוגיה, העוסק בחקר שדים (באנגלית Demon) ואמונות לגבי שדים.
התחום עוסק בחקר אמונות שונות בפולקלור לגבי מגוון סוגים של שדים: כאלו המאופיינים כ"טובים" ונדיבים, ואלו המאופיינים כשליליים; המתוארים כדמויות אנוש, דמויות בלתי אנושיות (לעיתים כאנימיזם) או רוחות שאינן מתקיימות בתוך גוף כלשהו; ועוד. חוקרי התחום עוסקים באופן בו תופסות תרבויות שונות את דמויות השדים וכוחותיהם במסגרת המיתולוגיות והסיפורים העממיים שלהן. כן עוסק המחקר בתופעות חברתיות, דתיות ותרבותיות שונות הקשורות בתפיסות אלו בתוך כל תרבות.
מקור השם הוא מהמילה היוונית Δαίμooν (daimōn), שמשמעה כוח אלוהי או על-אנושי.
סרגו זכריאדזה
סֵרגוֹ זַכַּריאדזֵה (בגאורגית: სერგო ზაქარიაძე ; 1 ביולי 1909 - 13 באפריל 1971) היה שחקן גאורגי.
חייו.
סרגו זכריאדזה נולד בשנת 1909 בבאקו (אזרבייג'ן - חלק מהאימפריה הרוסית באותה תקופה). בשנת 1926 זכריאדזה התחיל לעבוד בצוות המשנה של תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי; במקביל לעבודתו, הוא החל ללמוד פילולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
בשנת 1928 סרגו זכריאדזה עבר לכותאיסי כדי להצטרף כשחקן לתיאטרון, שקוטה מרג'נישווילי ייסד באותה שנה (התיאטרון הועבר ב-1930 לטביליסי ואחרי מות מייסדו ב-1933 נקרא תיאטרון מרג'נישווילי). זכריאדזה נשאר בתיאטרון מרג'נישווילי עד שנת 1956.
תפקידו המשמעותי הראשון של סרגו זכריאדזה כשחקן היה בקולנוע; בשנת 1933 הוא גילם את תוֹרר'ווַה (תפקיד ראשי) בסרטו של סיקו דולידזה "הצלבנים האחרונים". בשנת 1943 (בתקופת עבודתו בתיאטרון מרג'נישווילי) סרגו זכריאדזה השתתף בפרק השני של סרט הקולנוע "גיורגי סאקדזה" בתפקיד שדימן ברתשווילי (במאי: מיכאיל צ'יאורלי).
בתיאטרון מרג'נישווילי, סרגו זכריאדזה שיחק, בין היתר, בתפקידים הבולטים הבאים: המהפכן דומנרי במחזה "מן הניצוץ" מאת שלווה דדיאני (1937); בסיק גבשווילי במחזה "המלך ארקלה", שבוים על ידי וחטנג טבליאשווילי על-פי הרומן ההיסטורי מאת לוואן גותואה (1942); המצביא בגרטיוני במחזה "בגרטיוני" מאת א' סמסונדזה, שבוים על ידי ואסו קושיטשווילי (1944); בחסי במחזה "הנכרת", שבוים על-פי הסיפור מאת ואז'ה פשאוולה (1945); ג'יבילו במחזה "נישואיו של קולחוזניק" מאת פוליקרפה קקבדזה, שבוים על ידי שלווה ר'מבשידזה (1945); המלך דוד במחזה "דוד הבנאי", שבוים על-פי הרומן ההיסטורי מאת לוואן גותואה (1946); גיורגי במחזה "הכוכב שלו" מאת י' מוסשווילי, שבוים על ידי ארצ'יל צ'חרטישווילי (1951); הברון ריפפרטה במחזה "אם הבית של המלון" מאת קרלו גולדוני, שבוים על ידי גיגה לורתכיפנידזה (1952); המזכיר גיורגי במחזה "מזכיר מועצת הנפה" מאת רוואז תבוקשווילי, שבוים על ידי לילי יוסליאני (1954); תיניבג במחזה "מפולת שלגים" מאת מיכאיל מרוולישווילי, שבוים על ידי ואסו קושיטשווילי (1956).
בשנת 1956 סרגו זכריאדזה עבר מתיאטרון מרג'נישווילי לתיאטרון רוסתוולי; בתיאטרון זה, זכריאדזה שיחק, בין היתר, בתפקידים הבולטים הבאים: אדיפוס במחזה "אדיפוס המלך" מאת סופוקלס (1956); וסילי שויסקי במחזה "בוריס גודונוב" מאת אלכסנדר פושקין (1957); הדרשן במחזה "בחטריוני", שבוים על-פי בלדה מאת ואז'ה פשאוולה (1960); הצייר פירוסמני במחזה "פירוסמני" מאת נחוצרישווילי (1961).
בשנים 1960-1955 סרגו זכריאדזה היה מורה להגייה תיאטרלית במכון התיאטרלי של טביליסי ע"ש שותא רוסתוולי (בית ספר לאמנויות הבמה).
בתקופת עבודתו בתיאטרון רוסתוולי סרגו זכריאדזה הצטלם גם בסרטי קולנוע. בשנת 1959 זכריאדזה גילם את דמותו הדוור גיורגי בסרט "היום האחרון, היום הראשון" (במאי: סיקו דולידזה).
בשנת 1964 סרגו זכריאדזה שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של רוואז צ'חיידזה אבא של חייל; בסרט זה, זכריאדזה גילם את דמותו של איכר גאורגי (גיורגי מחרשווילי), שבנו נלחם בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. אחרי שהבן מפסיק לכתוב אל הוריו, האב יוצא אל המען של המכתב האחרון מבנו - בית-חולים רוסי בקרבת חזית; בהגיעו לשם, האב מגלה שבנו השתחרר מטיפול. האב מסרב לחזור לכפרו בלי בשורה מבנו ומתעקש להתגייס לצבא למרות שאינו צעיר; לבסוף, הוא מצליח להישלח גם לחזית, בה הוא מקווה לפגוש את בנו.
תפקיד האב האוהב והלוחם הפך את סרגו זכריאדזה לפופולרי ברחבי ברית המועצות וזיכה אותו בשני פרסים סובייטיים: פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ופרס לנין.
במהלך ארבעה עשורים של משחק, סרגו זכריאדזה גילם עשרות דמויות על בימת התיאטרון והשתתף ב-14 סרטי קולנוע (ביניהם שלושה רוסיים). חודשים ספורים לפני מותו, סרגו זכריאדזה שיחק בתפקיד גבהרד לברכט פון בליכר בסרטו של סרגיי בונדרצ'וק "ווטרלו" (1970).
בשנים 1971-1966 סרגו זכריאדזה היה חבר המועצה העליונה (הפרלמנט) של ברית המועצות; הוא לא השלים את הקדנציה השנייה בתפקיד עקב מותו.
סרגו זכריאדזה זכה בחייו בתואר "אמן העם של ברית המועצות", בפרס לנין ובשלושה פרסים כלל-סובייטיים נוספים. מיד אחרי מותו, הוענק לו פרס שותא רוסתוולי מטעם גאורגיה הסובייטית.
סרגו זכריאדזה מת בשנת 1971 בטביליסי ונקבר בפנתאון מתאצמינדה שבעיר.
אייל שילוח
אייל שילוח (נולד ב-2 בינואר 1963) הוא אמן כינור בינלאומי.
אייל שילוח הוא כנר (מוזיקה קלאסית), מעבד ומלחין מוזיקת נשמה יהודית ומוזיקה אתנית מזרח-תיכונית.
אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, כיתות האמן הבינלאומיות בצפת, ושל פרויקט "צפת עיר מנגנת".
ביוגרפיה.
לימודים.
אייל שילוח החל את לימודי הכינור אצל פרופ' אילונה פהר והמשיכם אצל פרופ' חיים טאוב, בעבר הכנר הראשי הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בהיותו בן 13 נבחר לנגן בקונצרט הפתיחה החגיגי של המרכז למוזיקה ירושלים יחד עם הכנר העולמי אייזק שטרן. שנה לאחר מכן זכה במקום הראשון בתחרות לסולנים צעירים מטעם רשות השידור.
במשך כל תקופת לימודיו זכה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
עם סיום לימודיו הוזמן על ידי אייזק שטרן להמשיך את לימודיו בארצות הברית שם השתלם אצל פרופ' מייקל טרי - חבר רביעיית גוארנרי.
פעילות ככנר.